cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הראל כנפו
ביוגרפיה
בשובו מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח, תפקיד אותו מילא בין השנים 2008–2006. כמפקד החטיבה יזם כנפו תוכנית, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה, להכשרת מפקדי הכיתות בחיל הרגלים, מן הבחינה המנטלית להתמודדות עם תנאים של ערפל קרב ומחסור בציוד, בתחמושת ובמזון, הנוצרים במהלך מלחמה ממושכת. כמו כן עמד כנפו בראש ועדה שבחנה את תאונת הצניחה בה נהרג לוחם יחידת מגלן יוסף גודמן. בתפקידו הבא הועלה כנפו לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד הדרום תחת האלוף יואב גלנט, בין היתר שימש כנפו כראש מטה הפיקוד במבצע עופרת יצוקה. באוגוסט 2010 החליט הרמטכ"ל גבי אשכנזי למנותו למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
גיירמו רוסלס
ביוגרפיה
בשנת 1963 גויס לשירות חובה, אך שוחרר מהצבא בעקבות אשפוזו בשל בעיות נפשיות. בשנת 1965 הצטרף אל משפחתו, ששהתה באותה עת בצ'כוסלובקיה – אביו שירת שם כשגרירהּ של קובה. רוסלס סבל שם מהתמוטטות עצבים קשה. לאחר שהותו בצ'כוסלובקיה נסע לברית המועצות, שם אושפז בבית-חולים לחולי נפש. לאחר שחזר לקובה, הוא המשיך להיות בטיפול פסיכיאטרי.
בשנים שלאחר מכן הוא עבר מספר מקומות עבודה, ולא הצליח להתמיד באף אחת מהם. הוא עבד בתור מורה, בנאי, פקיד, כותב תסכיתי רדיו ותסריטאי בטלוויזיה, והשתתף בכמה כתבי עת. באותה עת הוא כתב רומן בשם "סוקרטס", שאותו כתב במשך חודשיים שבמהלכם הסתגר בביתו ולא יצא אל הרחוב. לבסוף, בדחף עז של הרס עצמי הוא שרף את הספר. רוסלס באותם ימים כתב וקרע את יצירותיו באותה מהירות. אמו ניסתה להציל את יצירותיו; היא שמרה את כתביו בארון נעול – אבל הוא פירק את הרהיט מאחור, הוציא את כתבי היד והשמיד אותם.
הראל כנפו
ביוגרפיה
במאי 2011 ספג כנפו ביקורת משופטי בית הדין הצבאי בקריה, לאחר שהעיד לטובת קצין חימוש בכיר בפיקוד הדרום, שרכש באמצעות תקציב יחידתו זוג אופניים והשתמש בהם באופן פרטי. לאחר מבצע צוק איתן שימש כנפו כיושב ראש ועדה פנימית בצה"ל שבחנה את המבצע והמליצה על הענקת עיטורים לכ-30 לוחמים.
בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לסיפוח שטחי יהודה ושומרון.
גיירמו רוסלס
בארצות הברית
בשנת 1979 נמלט רוסלס ממשטרו הרודני של פידל קסטרו, והתיישב בארצות הברית, במיאמי. בארצות הברית הא שקע באלמוניות וסבל מהפרעות נפשיות. הוא אובחן כחולה סכיזופרניה, ומעולם לא עבד בזמן שהותו באמריקה. רוב ימיו שם עברו עליו בבתי מחסה ובבתי חולים פסיכיאטריים.
תהילה קצרה וסופו
הוא זכה לרגעי תהילה קצרים בזכות ספרו "בורדינג הום", שזכה בפרס ראשון בתחרות "אותיות הזהב" שבראש חבר השופטים שלה עמד המשורר זוכה פרס נובל אוקטביו פאס. אולם ימי החסד שלו לא נמשכו זמן רב, ובשנת 1993 הוא שם קץ לחייו, לאחר שהשמיד את רוב יצירתו. בסוף ימיו הוא היה רזה מאוד, הוא איבד את כל שיניו ונראה כמו עוד חסר בית באמריקה. בשלוש שנות חיו האחרונות הוא הוסיף לעבור מבית מחסה אחד למשנהו, בימיו האחרונים הוא התגורר בדירה קטנה ודלה במיאמי. הוא היה רק בן 47 במותו, ערירי ובודד כשרק חברים מעטים מקהילת האינטלקטואלים הקובנים הגולים עדיין מתעניינים בגורלו.
יצירתו הספרותית
צוואתו הרוחנית כוללת בסך הכל שלושה ספרים: "בורדינג הום", El Juego de la Viola ("משחק הויולה") ו-"אביק הקסם", שאותו כתב בין השנים 1988–1990.
מתקפת הטרור בלונדון (1999)
מתקפת הטרור בלונדון הייתה סדרה של פיצוצים שאירעו ברחבי העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת בשנת 1999. במהלך שלושה סופי שבוע רצופים מה-17 ועד ל-30 באפריל 1999 הופעלו שלוש פצצות שונות מתוצרת בית שהכילו מסמרים רבים בבריקסטון שבדרום לונדון, בבריק ליין שבמזרח לונדון, ובפאב "The Admiral Duncan" אשר באזור סוהו. כל פצצה הכילה עד 1,500 מסמרים באורך 14 סנטימטרים. הפצצות גרמו למותם של שלושה אנשים, ובהם אישה בהריון, ופצעו 140 בני אדם, מתוכם ארבעה איבדו גפיים.
ב-2 במאי 1999 עצרה משטרת לונדון את דייוויד קופלנד בחשד להוצאה לפועל של הפיגועים. קופלנד, שנודע בעקבות כן בכינוי "מחבל המסמרים של לונדון", היה נאו-נאצי, וחבר לשעבר בשתי קבוצות פוליטיות של הימין הקיצוני, המפלגה הלאומית הבריטית, ולאחר מכן חבר התנועה הלאומית הסוציאליסטית. לטענתו הפיגועים כוונו נגד הקהילות השחורות, הדרום-אסיאתיות, והקהילות ההומוסקסואליות של לונדון. קופלנד הורשע ברצח בשנת 2000 ונידון לשישה מאסרי עולם.
הפיצוץ בבריקסטון שבדרום לונדון
הפיצוץ הראשון בוצע בשבת, ה-17 באפריל 1999, בבריקסטון שבדרום לונדון. אזור דרום לונדון מכיל קהילה שחורה גדולה. הפצצה הוכנה באמצעות חומר נפץ שנלקחו מזיקוקי דינור אשר הונחו בתוך שקית ספורט בשוק של בריקסטון. חלק סוחרי השוק של בריקסטון אשר חשדו בשקית, ובהם גארי שילינג, העבירו את השקית לשטח פחות צפוף, לאחר שהבחינו כי קופלנד התנהג בחשדנות. הסוחרים קראו למשטרה, שהגיעו למקום בדיוק כאשר הפצצה התפוצצה בשעה 17:25. 48 בני אדם נפצעו בפיגוע, מהם רבים שנפצעו באופן קשה משום שמסמרים רבים באורך 14 סנטימטרים נארזו סביב הפצצה. הפיצוץ היה רב עוצמה ושלח מסמרים לכל הכיוונים, ניפץ חלונות, וגרם נזק רב לרכבים שחנו לאורך הרחוב.
הפיגוע בבריק ליין שבמזרח לונדון
הפצצה השנייה הופעלה ביום השבת בשבוע שלאחר מכן, ב-24 באפריל 1999, בבריק ליין אשר בקצה המזרחי של לונדון, בה יש קהילה בנגלדשית גדולה. בעוד שבבריק ליין יש שוק רחוב הומה בימי ראשון, קופלנד בחר בטעות לפוצץ את הפצצה ביום שבת, כאשר הרחוב היה פחות הומה. קופלנד השאיר את הפצצה בשקית ריבוק שחורה ברחוב הנברי. השקית התגלתה על ידי עובר אורח שהביא את השקית לתחנת המשטרה בבריק ליין שהייתה סגורה. הוא הניח אותה בתוך מכונית הפורד סיירה שבבעלותו, אשר חנתה ברחוב בירק ליין 42, שם הפצצה התפוצצה בהמשך. 13 בני אדם נפצעו בפיגוע, וכמו כן המבנים והמכוניות בזירת הפיגוע ניזוקו קשות. הפצצה התפוצצה בדיוק כאשר התאספו בקרבת מקום מוסלמים רבים מחוץ למסגד East London Mosque. Thirteen people were injured, and surrounding buildings and cars were severely damaged. At the time, Muslims were gathering outside the East London Mosque for prayers.
הפיגוע בפאב בסוהו
הפיגוע השלישי והאחרון הופעל בערב יום שישי, ה-30 באפריל 1999, בפאב "אדמירל דאנקן" ברחוב אולד קומפטון שבסוהו, לב הקהילה ההומוסקסואלית של לונדון. באותה העת הפאב והרחוב מחוץ לפאב היו הומים. קופלנד השאיר את הפצצה בתיק הספורט אשר התגלה על ידי הלקוחות של הפאב. הפצצה התפוצצה בשעה 6:37 בדיוק כאשר התיק נבדק על ידי מנהל הפאב מארק טיילור. שלושה אנשים נרצחו בפיגוע ו-70 נפצעו, רבים מהם באופן קשה. ארבעה מן הניצולים נאלצו לעבור ניתוח להסרת הגפיים.
הקורבנות
בפיצוץ שאירע בפאב בסוהו נפטרה אנדריאה דייקס בת ה-27, אשר הייתה בחודש הרביעי להריונה יחד עם חבריה ניק מור בן ה-31 וג'ון לייט בן ה-32. בעלה של אנדריאה, ג'וליאן, נפצע קשה. ארבעת החברים מאסקס נפגשו בפאב " The Admiral Duncan" כדי לחגוג את הריונה של אנדריאה.
אחרית הדבר
קופלנד נעצר בלילה של ה-30 באפריל כשהמשטרה קיבלה את כתובתו - חדר שכור בסאניבורק רוד שבהמפשייר. קופלנד הודה בביצוע שלושת הפיגועים ברגע שפתח את הדלת למשטרה, ואמר להם: "כן, כולם אני ביצעתי את כולם, ביצעתי אותם לבד". הוא הראה להם את חדרו, שם היו תלויים שני דגלים נאציים על קיר, יחד עם אוסף תצלומים וכתבות על הפיגועים.
ב-30 ביוני 2000 קופלנד הורשע ברצח והטמנת פצצות וקיבל שישה מאסרי עולם. ביוני 2014 תקף קופלנד אסיר בבית הכלא בלמארס עם כלי נשק מאולתר - סכין גילוח המחובר למברשת שיניים. באוקטובר 2015 הוא הודה באשמה ונדון על כך לשלוש שנות מאסר נוספות.
אוזני חום
אָזְנִי חוּם (שם מדעי: Crossoptilon mantchuricum) הוא מין עוף קרקעי ממשפחת הפסיוניים המצוי רק ביערות ההר של צפון סין סביב מחוז שאנשי.
האוזני הוא עוף באורך 96–100 ס"מ ובעל נוצות אפורות-כחולות עם כנפיים אפורות, זנב לבן מעוטר כמו זנב טווס ורגליים אדומות קטנות. הצוואר כחול כהה והפנים אדומות עם עיניים צהובות קטנות, "כיפה" שחורה וסביב הפנים נוצות בולטות לבנות המשתרעות מתחתית המקור עד לאחורי הראש, כציצות בולטות והם הקנו לעוף את שמו, עקב מראם דמוי האוזניים.
סוסון-ים
סוסון-ים (שם מדעי: Hippocampus) הוא סוג של בעל חיים ימי הנמנה עם משפחת האבובוניים (משפחה בה חברים גם סוסון עשב וסוסון האצה) ומתת-משפחת סוסוני ים. סביבתם הטבעית של סוסוני הים היא אזורי צמחייה ימית. סוסוני ים נפוצים ליד חופים ובשוניות אלמוגים שבהם שורר אקלים טרופי או סובטרופי. הם נפוצים באוקיינוס השקט, באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי ובשלוחותיו, כולל מפרץ אילת.
אורך גופו יכול לנוע בין 13 מ"מ במין סוסון ים דניס (Hippocampus denise) ל-35 סנטימטר. סוסוני הים נודעים כבעלי החיים בהם זכרים מסוגלים להתעבר. שמו של סוסון הים ניתן לו בשל דמיון פניו לפני הסוס.
גופם מכוסה בלוחיות קשות וזנבם חסר סנפיר ומשמש לאחיזה ולא לשחייה - שכן סוסון הים נחשב כדג בעל כישורי שחיה נמוכים ביותר, ומרבית הזמן הוא אוחז באמצעות זנבו צמחי מים על מנת שלא להיסחף. הם ניזונים מסרטנים קטנים, תולעים וזחלי רכיכות שאותם הם צדים במים או שואבים מעל אצות.
לסוסון ים אין קיבה לכן המזון עובר בגופו מהר מאוד.
רבייה
בדומה לאבוביים קרוביהם, סוסוני הים הזכרים נכנסים למעין הריון. (בניגוד ליונקים, בהם הנקבות נכנסות להריון).
בעת עונת הרבייה לופתים הזכר והנקבה זה את זה בזנבם. הזכר מנפח כיס עור (אין לו רחם), הנמצא מתחת לבטנו ורוקד ריקודים לנקבה במשך שעות.
הפריית סוסון הים היא הפריה פנימית. בסוסון הים קיימת הזדווגות, הנקבה מטילה את ביציה לכיס הדגירה הנמצא על בטנו של הזכר. בזמן העברת הביצים אל הכיס, הזכר מפרה אותן. עם תום ההטלה נשמרות הביצים בכיס הדגירה אצל הזכר. מספר הביצים בכיס יכול לנוע בין 10–300 ביצים.
הדגיגים מתפתחים בכיס שמתחת לבטנו של הזכר. בכיס מופיעות בלוטות עור המספקות מזון לביצים. העוברים מתפתחים בכיס הדגירה במשך כארבעה שבועות. ככל שהם גדלים הכיס הולך ותופח. כאשר הושלמה התפתחות העוברים נפתח כיס הדגירה וסוסוני הים הזעירים יוצאים לים.
סוסוני ים בישראל
בישראל קיימים חמישה מינים של סוסוני ים:
Heartless (שיר של קניה וסט)
Heartless הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום הסטודיו הרביעי שלו, 808s & Heartbreak. זהו הסינגל השני מהאלבום, שיצא לאור 20 ימים לפני צאת האלבום. עם צאתו הגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד הוט 100, ובשיאו למקום ה-2 במצעד זה, בזמן שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הראפ הלוהטים. בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, בעיקר על ידי דה פריי, להקת הרוק שמקורה בדנוור, וקריס אלן, זוכה העונה השמינית של אמריקן איידול. Heartless הוא אחד מהסינגלים הנמכרים בכל הזמנים, כשמכר מעל 3,000,000 עותקים דיגיטליים חוקיים בארצות הברית בשנת 2009, ומעל 5,500,000 עותקים ברחבי העולם.
רקע
השיר בוצע לראשונה בזמן הופעה במהלך קמפיין של "האמנה הלאומית הדמוקרטית" בדנוור. השיר הופיע גם בהופעה של הראפר T.I. במועדון ה"Key Club" שבלוס אנג'לס. באותו מופע וסט הגיע להופעת אורח ואישר כי השיר יצא לאור בעתיד כסינגל. קטע מגרסה לא רשמית ולא גמורה של השיר הודלף לאינטרנט בתחילת אוקטובר 2008, ומספר ימים לאחר מכן וסט העלה לבלוג שלו את אותה הגרסה הלא רשמית המלאה. הסינגל יצא ל-iTunes ב-4 בנובמבר 2008, וב-8 בנובמבר העלה וסט לבלוג הרשמי שלו גרסה חדשה שונה לשיר להורדה חינמית.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר הופק על ידי הייפ ויליאמס, והקליפ המונפש ל-Heartless הוא מחווה לסרטו של ראלף באקשי משנת 1981, American Pop. הקליפ מתאר את וסט משוטט בעיר לבדו בלילה, כאשר סצנות של נשים שונות מוצגות לאורך הקליפ. ניתן לראות את דמות המצוירת של אסטרו מסדרת הטלוויזיה "משפחת סילוני" במספר סצנות.
הרדוף (קיבוץ)
הַרְדּוּף הוא קיבוץ בגליל התחתון, דרומית לעיר שפרעם, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. הוא נקרא על שם הצמח הרדוף הנחלים הגדל בצדי נחלים ונפוץ באזור.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1982 על ידי חסידי תורת האנתרופוסופיה על פי משנתו של רודולף שטיינר, ובראשם ד"ר ישעיהו בן-אהרן (שעזב את המקום בסוף העשור הראשון של המאה ה-21). הם רואים את היישוב כמרכז תרבותי, חינוכי וחברתי ופיתחו מערכות ייחודיות בתחומי חיים שונים.
החינוך בהרדוף הוא על פי שיטת ולדורף, אותה פיתח רודולף שטיינר. בית הספר המקומי, שהחל כבית-ספר יסודי לכיתות א-ח', התפתח בהמשך ופתח את בית-הספר התיכון הראשון בארץ בשיטת ולדורף. זהו בית-ספר על-אזורי לכיתות א' עד י"ב ובו כ-650 תלמידים. בית הספר נחשב איכותי ותורם לתלמידיו, ובשנת 2018 נכנס לרשימת 13 בתי הספר התיכוניים הטובים בארץ. כמו כן פועלים בקיבוץ שלושה גני ילדים.
עם השנים התפתחה בהרדוף פעילות ענפה בתחומי השיקום, הרפואה, האמנויות, החקלאות ומזון אורגני.
החקלאות בהרדוף, שבמרכזה הייתה רפת החלב, היא חקלאות אורגנית, כחלק מתפיסה כוללת של אחריות לסביבה והגנה עליה. צוות רפת וחקלאות הרדוף זכה ב"אות קנט" לחקלאות פורצת דרך לשנת 2012. משנת 2021 שווק החלב האורגני של הרדוף ברשת השיווק שופרסל תחת המותג "גרין". בינואר 2023 נסגרה הרפת האורגנית והפרות שבה נמכרו.
"שער לאדם" הוא מרכז חינוכי קהילתי הפועל בהרדוף ומקיים קורסים וימי עיון לטיפוח הקשר הבין תרבותי (יהודי-ערבי) ולקידום המודעות האקולוגית-סביבתית.
הרדוף הוא קיבוץ מופרט, שבו כל חבר אחראי לפרנסתו.
בהרדוף חיים היום 480 נפש מתוכם כ-120 אנשים וילדים בעלי צרכים מיוחדים הנמצאים בארבע מסגרות שיקום המתקיימות בקיבוץ. אנשי הרדוף מקיימים קשרים מיוחדים עם אוכלוסיית האזור – יהודים וערבים. בין היתר מתקיימת בהרדוף פעילות יהודית ערבית משותפת בעיקר בתחומי החינוך, השיקום והתיאטרון.
עמותת קמ"ה
עמותת קמ"ה (קהילה מרפאת בהרדוף) מציגה מודל ייחודי לשילוב מלא של אנשים בעלי צרכים מיוחדים בתוך קהילה כפרית. העמותה כוללת את "בית טוביה" - פנימייה טיפולית לילדים ובני נוער בסיכון שהוכרו כנזקקים לטיפול חוץ ביתי מכל הארץ, ו"בית אלישע" למבוגרים בעלי צרכים מיוחדים. מודל בית אלישע מיושם גם במירב ("בית בגלבוע") לנשים דתיות בעלות צרכים מיוחדים ו"בית אחיה" בקיבוץ עין הנצי"ב לבחורים דתיים על רצף האוטיזם.
ב"מרכז קמ"ה" בהרדוף מועסקים בעלי צרכים מיוחדים המפעילים במקום מסעדה עם תבשילים ודברי מאפה מעשה ידיהם ומוכרים את תוצרת כלי הקרמיקה שיצרו.
תיאטרון המילה
התיאטרון הוקם על ידי יעקב ומרים ארנן ובו מתקיימת פעילות ענפה. התיאטרון מעלה הצגות לילדים בגילאים שונים ולמבוגרים. ההצגות הן תמיד בעלות מסר חינוכי אנתרופוסופי. יעקב ומרים רעייתו מנהלים את התיאטרון יחד עם רועי בירן ואיתן קלמנוביץ. הם גם משחקים, כותבים ומביימים בו. בתיאטרון משתתפים חברי קיבוץ הרדוף ואחרים, אשר השתלמו בסמינרים הניתנים בהרדוף. חלקם למדו במשך שנים אצל ארנן ואחרים במקומות שונים בעולם, בהם ניתנים קורסים אנתרופוסופיים גם בתחום התיאטרון, כמו במרכזי שטיינר באנגליה ובעיר בזל בשווייץ. במסגרת זו הוקם בית ספר לדיבור ודרמה. התיאטרון משלב תלמידים מבית הספר בשפרעם ובית הספר המקומי. פעילות זו מהווה קרקע נוחה לקיום יחסי שכנות טובים בין שני היישובים, ולפיתוח כישרונות צעירים בתחומי האמנויות המשיקים לתיאטרון. תיאטרון המילה מבוסס רובו ככולו על תפיסת העולם של רודולף שטיינר ועל תורתו האמנותית שהתפתחה בהרדוף ואיננו מאפשר לאנשים מבחוץ, שלא עברו קורסים כאלה, להשתלב בעבודתו.
ליהו
ליהו (Lihou) הוא המערבי שבאיי התעלה. הוא נמצא ממערב לאי גרנזי ומחובר אליו בשעת השפל במעבר בנוי מאבנים, המתכסה במים בשעת הגאות.
על האי שוכנים שרידי מנזר סנט מרי שהוקם במקום על ידי נזירים בנדיקטינים במאה ה-12. עד שנת 1415 היה האי בשליטת מון סאן מישל ולאחר מכן עבר לשליטת מכללת איטון עד הרפומציה, עת נסגר המנזר בהוראת מלך אנגליה הנרי השמיני. מרבית המבנים באי נהרסו בעת הכיבוש נאצי במלחמת העולם השנייה, מאחר שהחיילים הגרמניים השתמשו בהם כמטרות לאימוני ירי. האי נקנה על ידי ממשלת גרנזי בשנת 1995.
באי נהגו לקצור וליבש אצות ים. בשנת 1927 הוקם בו מפעל להפקת יוד מהאצות, שנהרס במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה.
ברניקי סירה
ברניקי נקראה גם ברניקי סירה (נולדה בין השנים 280-285 לפנה"ס - 246 לפנה"ס), הייתה נסיכה מבית תלמי ואשתו של המלך הסלאוקי אנטיוכוס השני.
ברניקי הייתה בתו של תלמי השני פילדלפוס ואשתו הראשונה ארסינואי הראשונה שהייתה בתו של ליסימכוס מלך תראקיה.
הנישואים בין ברניקי לאנטיוכוס נערכו בשנת 252 לפנה"ס בעקבות הסכם השלום שנחתם בינו לבין תלמי השני שסיים את המלחמה הסורית השנייה. על פי הסכם זה, התגרש אנטיוכוס מאשתו לאודיקה הראשונה כשהוא מעביר את זכות הירושה לילדיה העתידיים של ברניקי. לאודיקה קבלה נחלות מאנטיוכוס השני ופרשה לאסיה הקטנה. תלמי השני ליווה אישית את ברניקי לפלוסיום, לאחר מכן לוותה לגבול המצרי על ידי השר אפולוניוס ומשם נסעה לצידון שם התקבלה על ידי אנטיוכוס.
לאחר שתלמי השני מת בינואר 246 לפנה"ס, עזב אנטיוכוס השני את משפחתו השנייה באנטיוכיה וחזר ללאודיקה שגרה באפסוס. הוא גם קבע שבנו הראשון מלאודיקה יהיה יורשו החוקי. ביולי 246 לפנה"ס, בהיותו באחוזה של אשתו הראשונה לאודיקה מת אנטיוכוס בנסיבות במסתוריות. הועלו חשדות שמותו היה כתוצאה מהרעלה שבוצעה על ידי לאודיקה כנקמה על גירושיה. לאחר מותו דרשה ברניקי שבנה אנטיוכוס יירש את אביו ולאודיקה הכריזה על בנה סלאוקוס השני, למלך על אסיה הקטנה, ושכנעה את אנשי החצר באנטיוכיה להרוג את ברניקי ואת בנה הקטן, ולהכתיר את בנה סלאוקוס השני כמלך. מעשה זה הביא לפרוץ המלחמה הסורית השלישית. כוח צבאי נשלח מקפריסין לסייע לברניקי אבל הוא לא הצליח למנוע את רציחתה.
אחיה של ברניקי, תלמי השלישי שירש את אביו, פלש בשנת 246 לפנה"ס לסוריה במסע נקמה על רצח אחותו. בהמשך מסע המלחמה הוא הרג את לאודיקה.
מארק האמשיק
מארק האמשיק (בסלובקית: Marek Hamšík; נולד ב-27 ביולי 1987, באנסקה ביסטריצה, צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת הקישור המרכזי או פליימקר.
קריירה
האמשיק החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת סלובן ברטיסלאבה הסלובקית וכרטיסו נרכש בגיל צעיר על ידי ברשה האיטלקית תמורת חצי מיליון אירו ובמדיה הפך לאחד השחקנים הטובים בסרייה ב'.
הופעותיו המוצלחות במדי ברשה הביאו את אינטר מילאנו לעקוב אחריו אך הייתה זו נאפולי שהצליחה להחתימו תמורת כ-6 מיליון אירו כחלק ממסע הרכש שערכה לקראת חזרתה לסרייה א'. האמשיק הצטיין בעונתו הראשונה בקבוצה והפך לאחד מהקשרים הטובים בסרייה א' עם 9 שערים ב-37 משחקיו, בכך היה לכובש המצטיין של הקבוצה.
האמשיק שימש כקפטן של נאפולי והיה מהשחקנים המרכזיים בהישגיה הגבוהים באותן שנים (שמינית גמר ליגת האלופות, גביע איטליה ומקום שני בסרייה א'). בפברואר 2019 לאחר 11 וחצי שנה עזב את נאפולי, וחתם בדליאן ייפאנג הסינית.
ב-8 במרץ 2021 הוא חתם כשחקן חופשי במועדון השוודי גטבורג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגבורג ב-19 באפריל 2021 נגד א.י.ק סולנה. הוא כבש את שערו הראשון והיחיד עבור המועדון ב-17 במאי 2021 בתיקו 2–2 נגד סיריוס.
אלי סט
אליהו (אלי) סַט (גם: ס"ט) (נולד באוקטובר 1939) הוא משורר ילדים עברי, מראשוני ענף הרכיבה על אופני הרים בישראל וממוביליו, כתב ספרי הדרכה ומסלולי טיול לאופני ההרים, בעל טורים קבועים במגזינים ובאינטרנט.
ביוגרפיה
סט נולד בחיפה בשנת 1939, הצעיר משני בניהם של שרה לבית פוקסמן, ילידת קוברין שעלתה לארץ ישראל ב-1924, ושמואל-יוסף (ניסן) סט, מנהיג פועלים בחיפה. בשנת 1942 נפטר אביו ממחלת לב, בגיל 41, וסט ואחיו הבכור איתן נשלחו לקיבוץ גבת כילדי חינוך, שם התחנך. בצה"ל היה ממקימי יחידת אית"ן של חיל האוויר. לאחר שחרורו (סגן-אלוף במיל') הצטרף לקיבוץ גדות שברמת כורזים. בוגר אוניברסיטת תל אביב בתורת הספרות הכללית ומוסמך מטעם אוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה (1984).
עוד מנעוריו הרבה לכתוב לחגי המשק, קודם בגבת ויותר מאוחר גם בגדות. הוא כתב פיליטונים וחרוזים לעת מצוא, פזמונים לחגים ולמסיבות ושירים לילדים ולמבוגרים. שירו "יום יפה" הולחן על ידי מתי כספי והושר על ידי צוות הווי של הנח"ל ושירו "דובון קרח" הולחן על ידי מוני אמריליו והושר על ידי יהורם גאון ותרגומיו לשירים הרוסיים "בלילות מוסקבה" ו"סטנקה ראזין" הוקלטו על ידי דודו זכאי (בלווי תזמורת שפיה).
חלק משיריו קובץ בספריו, אחדים מהם תורגמו לאנגלית.
סט היה בין הראשונים בארץ שעמדו על הסגולות המיוחדות של אופני ההרים ועל הפוטנציאל הגלום בהם. הוא יזם וארגן, במשך שנים, את "סובב גליל", שנחשב בשנות ה-90, כפסטיבל השנתי של רוכבי האופניים בישראל, את "המועדון ההררי של סובב גליל" שהיה הראשון שארגן בישראל, בשיתוף החברה להגנת הטבע, טיולים המוניים באופני הרים ואת "High Pulse" - אליפות ישראל באופני הרים בשנותיה הראשונות.
מ-2012 עורך סט את "השירים הרוסיים" ב"זמרשת", אתר העמותה לשימור הזמר הישראלי ואת ערוץ היוטיוב "שיר רוסי + תרגום עברי", כאשר מרבית התרגומים שבו הם פרי עטו.
ספריו
ספרי הדרכה ברכיבה על אופני הרים ומסלולי טיול
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
דוד גורדון
דוד גורדון (בכתיב יידי: גאָרדאָן; 28 במרץ 1831 – 21 במאי 1886) היה מתרגם, עיתונאי ועורך עברי איש ליטא, מראשוני תנועת "חיבת ציון". היה עורך עיתון "המגיד" במשך 30 שנה.
קורות חיים
דוד גורדון נולד ב-1831 בעיירה פודמרץ (ליד וילנה). ב-1841 עברה המשפחה לווילנה (בירת גוברניית וילנה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית. כיום בירת ליטא) שם קיבל דוד חינוך מסורתי בישיבה, ובהמשך נחשף לערכי ההשכלה. ב-1850 נישא ועבר ללמד בעיירה סרהיי שבפלך סובאלק.
ב-1855 נסע דוד לברמינגהאם ולסארי שבאנגליה שם עבד בהוראת העברית והגרמנית. לאחר סיום עבודתו באנגליה השתקע דוד בפרוסיה ושימש בין היתר עיתונאי בשבועון העברי "המגיד". בשנת 1858 נתמנה כעוזר לעורך העיתון, ובשנת 1880, עם פרישתו של אליעזר ליפמן זילברמן, התמנה לתפקיד העורך.
גורדון היה הראשון בעיתונות העברית אשר קרא לחיבת ציון ולשיבת ציון, והגיב בהתלהבות להופעת ספריהם של הרב צבי הירש קלישר, הרב יהודה אלקלעי ומשה הס. בשנת 1863 פרסם מאמר גדול בשם "בשובה ובנחת תושעון". במאמר זה, קרא גורדון לתחייתנו הלאומית בארץ ישראל. ב-1869 פרסם את המאמר "דבר בעיתו" שעסק גם הוא בתחיה הציונית.
בשנים 1879 עד 1881 הוציא שבועון בשם "מגיד משנה" שהוקדש למדע.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 החל לפעול במסגרת "חיבת ציון", והשתתף בוועידת קטוביץ (1884).
מתרגומיו: "ויכוח על האהבה" ("שיחות על האהבה") לדון יהודה אברבנאל, "ספר מסעי ישראל" ("מסעי בני ישראל") מאת הנוסע היהודי-מולדבי ישראל יוסף בנימין.
בתו של דוד, ד"ר גרטרוד (גיטל) גורדון, נולדה בעיר ליק. עזרה לאביה תקופת מה בעריכת ה"מגיד" ולאחר מותו אף ניהלה אותו בשנים 1885 עד 1890. ב-1891 נסעה ללימודי רפואה בפריז אותם סיימה בהצטינות ב-1897
פטריק סטאר
פטריק סטאר או פטריק הכוכב (באנגלית: Patrick Star) הוא דמות בסדרות הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע", "המופע של פטריק" ו"מחנה האלמוגים". את הדמות יצר סטיבן הילנבורג, יוצר הסדרה "בובספוג מכנסמרובע".
דמותו של פטריק התקבלה באהדה בקרב קהל הצופים וזכתה לחיבה רבה בזכות היותו שונה ומתואר כטיפש, חסר אינטליגנציה, בעל זיכרון לטווח קצר ומובטל לעומת שאר דמויות הסדרה. כמו דמותו של סקווידוויד, גם דמותו של פטריק זכתה בסדרת המשך בשם "המופע של פטריק", שעלתה לשידור לראשונה ב-2021 בארצות הברית, ובאפריל 2022 בישראל.
בסדרה
פטריק הוא חברו הטוב ביותר של בובספוג, הדמות הראשית בסדרה. פטריק הוא כוכב ים. משם לקוח שם משפחתו ״כוכב״ אך בכמה פרקים הוזכר השם לאונרד פטריק, על שם סבו, שהיה ראש העיר של אצת הים.
פטריק מתואר כ"בור" ובעל זיכרון קצר טווח, ומתנהג בטיפשות ובתמימות לאורך הסדרה. מכיוון שבכמה פרקים ישנם רגעים בהם פטריק מתואר כחכם ואף גאון, מקובל להסתמך על הפעם בה נראה מוחו של פטריק בגודל רגיל אך מנותק מהשקע ועובד רק לפעמים.
פטריק גר לצד סקווידוויד ובובספוג, בשכונת האלמוגים. הוא חי מתחת לסלע קטן שבו רק כורסא חבית שעליה מנורה קטנה וטלוויזיה, והוא ישן על התקרה (תחתית הסלע) בכך שנצמד אליה. מפני שבובספוג היא סדרה לא רציפה, נראו כמה עיצובים לביתו של פטריק וזהו העיצוב המקורי, אם כי נפוץ גם לראות בית בגודל רגיל עם רהיטים מחול.
פטריק אוהב לאכול קציצות סרטן ולהעביר את זמנו בבטלה. אחד מתחביביו הוא ציד מדוזות יחד עם בובספוג. את רוב הרפתקאותיו של בובספוג, הוא עשה עם פטריק, מה שהידק את הקשר ביניהם.
למרות שהוא מחוסר עבודה ובטלן, בחלק מהפרקים פטריק ניסה למצוא אחת כזו ובפרקים מסוימים אף היו ברשותו כסף, פנינים ותכשיטים.
כמו בובספוג, גם פטריק מעריץ את איש הים ונער הקסם, כשבובספוג נוהג להתחפש לאיש הים ופטריק לנער הקסם. פטריק אף שאב מהשניים השראה, כשבאחד הפרקים ניסה להפוך לגיבור על בשם "פטריק מן", ואף ניצח את הבועה המזוהמת, אך פרש בשיא.
חברים ומשפחה
פטריק נראה חביב ומתחבר למספר אנשים בסדרה, מלבד סקווידוויד אליו הוא מנסה להתחבר, ללא הצלחה. באחד הפרקים סקווידוויד אף מוציא נגדו צו הרחקה, שנראה שנכשל בפרקים אחרים.
בפרק "מאבק אחרון" פטריק מזכיר את דוד קליטוס רק ממשפט שפעם אמר ומספר שהוא נעצר לאחר השתתפות במצעד.
הסדרה החדשה של פטריק חושפת את משפחתו עם הורים שונים, אחות שונה שהיא סקווידינה שהופיעה לראשונה בפרקים החדשים של בובספוג וסבא פט.
גאורג פיק
גאורג אלכסנדר פיק (בגרמנית: Georg Alexander Pick; 10 באוגוסט 1859 - 26 ביולי 1942) היה מתמטיקאי אוסטרי יהודי. ידוע בעיקר בשל גילוי והוכחת משפט פיק לקביעת שטח מצולעים על גבי מישור קרטזי - משפט שפורסם במאמרו בשנת 1899, וזכה לפופולריות בשנת 1969 כשנכלל בכתביו של הוגו שטיינהאוס.
ביוגרפיה
פיק, שנולד בווינה למשפחה יהודית, החל את לימודיו באוניברסיטת וינה בשנת 1875. 5 שנים מאוחר יותר, בגיל 21, סיים את עבודת הדוקטורט שלו והתמנה לעוזרו של ארנסט מאך באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1881 הוא התמנה למרצה באוניברסיטה, ופרט לשנת 1884, במהלכה עבד יחד עם פליקס קליין באוניברסיטת לייפציג, הוא נשאר בפראג עד לפרישתו בשנת 1927. עוד במהלך שהותו בפראג, עמד פיק בראש הוועדה שבחרה באלברט איינשטיין לתפקיד בכיר באוניברסיטה בשנת 1911, ואף הציג בפני איינשטיין את עבודתם של המתמטיקאים האיטלקים טוליו לוי-צ'יביטה וגרגוריו ריצ'י-קורבסטרו בתחום החשבון הטנזורי - תחום בו נעזר איינשטיין בשנת 1915 לפיתוח תורת היחסות הכללית. פיק אף נבחר לחבר באקדמיה הצ'כית למדעים ואמנויות, אך נושל מתפקידו לאחר השתלטות הנאצים על פראג.
לאחר פרישתו ב-1927, חזר פיק לווינה. לאחר סיפוחה של אוסטריה לרייך השלישי ב-1938, חזר פיק לפראג. ב-13 ביולי 1942, כשלוש וחצי שנים לאחר פלישתם של הנאצים לצ'כוסלובקיה, נשלח פיק למחנה הריכוז טרזיינשטט, שם מצא את מותו כשבועיים מאוחר יותר.
רפאל אמיר
רפאל אמיר (1923 - 25 באוקטובר 2015) היה מראשוני השדרנים בקול ישראל. התפרסם ככתב שליווה את כניסת הצנחנים לעיר העתיקה בירושלים במלחמת ששת הימים ותיאר את שחרור הכותל.
ביוגרפיה
בשנות הארבעים, בעודו סטודנט, השתתף בתסכיתים ברדיו המנדטורי קול ירושלים. בשנת 1950 החל את עבודתו בקול ישראל. במשך שנים רבות היה בסגל הכתבים של יומן החדשות. בשנות החמישים ערך את סדרת התוכניות "אבני דרך", שהביאה את סיפוריהם של דמויות ואנשים ממקומות שונים בישראל אשר היה להם חלק בבניית הארץ. היה זה אחד הניסיונות הראשונים של קול ישראל בהפקת תוכנית רדיו המשלבת תעודה ורפורטז'ה עם בידור קליל. התוכניות כללו כתבות שטח וקטעי מוזיקה עברית מן התקופה. אחד השירים שהושמעו בשידור בכורה בתוכנית היה השיר "שיר העגלון" ששר הזמר מישה אפלבוים, ועד מהרה הוא הפך ללהיט ישראלי.
במבצע סיני שידר אמיר מן השטח. לאחר מכן נסע ללונדון, שם שהה ארבע שנים, ובשובו התמנה למזכיר מערכת עתי"ם בירושלים. בשנת 1964 נקרא על ידי חגי פינסקר לשוב לרדיו. במלחמת ששת הימים שובץ ככתב בירושלים. בשנים שלאחר מכן שידר סדרה בת עשרות תוכניות בשם "בית אבא", ובה ראיין אישים שונים בתולדות המדינה שהעלו זכרונות וחוויות ילדות. בשנות השישים הגיש במשך תקופה את הפינה היומית "אור ירוק", ששודרה במשך שלושים שנה רצופות (1962 - 1993; 27 שנים מתוכן היא הוגשה על ידי גדעון הוד).
במלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים בוצעו השידורים על ידי "רשת השידורים העבריים". כתבי קול ישראל נשלחו לשטח, והכתבים שכיסו את פיקוד המרכז היו, בין השאר, רפאל אמיר ואלימלך רם. המערכת בירושלים נאלצה לעבוד תחת אש. ביומה השלישי של המלחמה, ה-7 ביוני, נקלע רפאל אמיר לאחד הרגעים הדרמטיים בתולדות המדינה, כשליווה את כניסת הצנחנים לעיר העתיקה. הוא הקליט תוך כדי תנועה, ותיאר את שחרור העיר העתיקה, כששיאה של ההקלטה היה התיאור הנרגש של שחרור הכותל.
הדיווח של אמיר לא היה בשידור חי, אולם סרט ההקלטה שהובא לאולפן לא נערך והושמע כפי שהוא, כדי לשמור על אותנטיות מוחלטת. לאחר המלחמה פרסם אחד הלוחמים את חוויותיו מן המלחמה, ובין השאר הוא כותב על שידורו של אמיר: "סוללות הטרנזיסטור נחלשות והקליטה קשה. שבעה זוגות אוזניים צמודות למכשיר. שעת ערביים קרירה בלב המדבר. אנו קולטים שידור המספר על כיבוש העיר העתיקה... הנה מתאר הקריין רפאל אמיר את ירידתו בעקבות הלוחמים לכותל המערבי. קולו נרגש, חנוק מבכי. אנו מאות קילומטרים מהגבול נרגשים לא פחות...".
שידור זה של אמיר הפך לאחד הקטעים המפורסמים בתולדות הרדיו.
אנדרו ויגינס
אנדרו כריסטיאן ויגינס (באנגלית: Andrew Christian Wiggins; נולד ב-23 בפברואר 1995) הוא כדורסלן קנדי המשחק בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד ויגינס נלקח בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 2014, לאחר ששיחק עונה אחת באוניברסיטת קנזס.
קריירת מכללות
ויגינס נולד בטורונטו, בירת אונטריו ב-23 בפברואר 1995, וגדל בקרבת ווהן. הוא בנו של כדורסלן העבר מיטשל ויגינס והאצנית האולימפית מריטה פיין.
ויגינס התחיל לשחק באוניברסיטת קנזס ב-14 במאי 2013. לפני כן, התלבט בין קנזס לבין אוניברסיטאות פלורידה, קנטקי וקרוליינה הצפונית. ב-13 בינואר 2014 ויגינס קלע 17 נקודות ואסף 19 ריבאונדים בניצחון 77–70 על אוניברסיטת המדינה של איווה.
ויגינס רשם בעונתו במכללות ממוצעים של 17.1 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, וקלע 34.1% בזריקות לשלוש. ב-8 במרץ 2014, ויגינס קלע 41 נקודות נגד אוניברסיטת מערב וירג'יניה.
מינסוטה טימברוולבס
בוויגינס נתלו תקוות גדולות, והוא נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA 2014 על ידי קליבלנד קאבלירס. כחודש לאחר מכן עבר למינסוטה טימברוולבס כחלק מ שכלל גם את אנתוני בנט ובחירת דראפט בתמורה למעברו של קווין לאב ממינסוטה לקליבלנד. ויגינס ערך את משחק הבכורה שלו ב-NBA ב-29 באוקטובר 2014 נגד ממפיס גריזליס. ב-18 דקות משחק, הוא רשם 6 נקודות, 3 ריבאונדים, 2 חטיפות ואסיסט בהפסד קבוצתו 101–105. ב-31 בינואר 2015 שיחק ויגינס את משחקו הטוב ביותר בעונה עם 33 נקודות ו-4 חטיפות בהפסד לקליבלנד קאבלירס. ב-13 בפברואר 2015 זכה ויגינס בפרס ה-MVP של משחק הכוכבים העולים במסגרת סוף-שבוע האולסטאר, לאחר שקלע 22 נקודות ו"קבוצת העולם" בהנהגתו ניצחה את "קבוצת ארצות הברית" בתוצאה 121–112. בסיום עונה זו זכה ויגינס בפרס רוקי השנה ב-NBA, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
ב-13 בנובמבר 2016 קלע שיא קריירה של 47 נקודות במשחק קבוצתו מול לוס אנג'לס לייקרס. ב-1 במרץ 2017 קלע 20 נקודות בניצחון מינסוטה 107–80 על יוטה ג'אז. בכך קבע ויגינס את שיא המועדון עם משחקו ה-19 ברציפות בו קלע לפחות 20 נקודות.
באוקטובר 2017 חתם ויגינס על הארכת חוזה במינסוטה ל-5 עונות נוספות (החל מעונת ) עבור כ-148 מיליון דולר. במשחק מול סן אנטוניו ספרס ב-18 בינואר 2019 עקף את סם מיטשל בדרך למקום השני בטבלת הקלעים המובילים בתולדות הטימברוולבס. בעונת רשם טריפל-דאבל בפעם הראשונה, עם 18 נקודות, 10 ריבאונדים ו-11 אסיסטים.
גולדן סטייט ווריורס
בפברואר 2020, לאחר כ-5 וחצי עונות במינסוטה, הועבר יחד שתי בחירות דראפט עתידיות בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, בתמורה לדיאנג'לו ראסל, אומארי ספלמן וג'ייקוב אוואנס.
קריירה בינלאומית
ויגינס השתתף באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17 ב-2010 ובאליפות אמריקה בכדורסל עד גיל 18 ב-2012 ועזר לנבחרת הקנדית לזכות במדליית ארד בשני הטורנירים. במהלך הטורניר ב-2010, ויגינס היה חברו לקבוצה של אנתוני בנט, חברו לקבוצה במינסוטה טימברוולבס אשר נבחר ראשון בדראפט ה-NBA 2013. לאורך הטורניר הוא הוביל את הקבוצה עם 15.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ויגינס שיחק עבור נבחרת קנדה בכדורסל באליפות האמריקות בכדורסל 2015, שמקנה זכות השתתפות באולימפיאדת הקיץ 2016. בסיועו של ויגינס זכתה הנבחרת הקנדית במדליית הארד. הוא קלע 15.1 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לנבחרת הטורניר.
ברווז שורק לבן-פנים
ברווז שורק לבן-פנים (שם מדעי: Dendrocygna viduata) הוא מין של ברווז שורק המצוי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה וכן באמריקה הדרומית באזורים הטרופיים. הוא מצוי כמין פולש גם בפלורידה אליה הופץ בידי האדם.
מאפיינים
אורכו של ברווז זה 43–48 ס"מ עם מוטת כנפיים הקרובה ל-90 ס"מ. משקלו הממוצע 500–800 גרם. הברווז בעל חזה בצבע ערמוני עם כנפיים כתומות-חומות כהות עם קצוות שחורים, זנב קצר בצבע שחור ובטן אפורה משורטטת בשחור. הצוואר של הברווז שחור והראש לבן עם עיניים שחורות ומקור רחב ושחור למעט הקצה. לברווז רגליים וצוואר ארוכים ובמראם הם דומים לאווזים אך אינם קרובים מבחינה טקסונומית. שני הזוויגים דומים מאוד והצעירים גם דומים אך בעלי נוצות פרועות ואפורות יותר.
הברווז מצוי באגמים, גדות נהר ואזורים עשבוניים שונים ברחבי אפריקה ואמריקה הדרומית. הברווז רועה לעיתים קרובות בקהילות שלעיתים מגיעות לאלף פרטים. הוא ניזון בעיקר מעשב, דגניים וצמחי מים אך גם מרכיכות ועוד חסרי חוליות.
הברווז מקנן על הקרקע בקרבת המים אך לעיתים גם על ענפי עצים ובקן הנקבה מטילה 8–12 ביצים הבוקעות תוך 26–28 ימים. הברווזים הצעירים נעים במהירות אל תוך המים.
מנחם מנדל מרימנוב
רבי מנחם מנדל טורם מרימנוב (תק"ה, 1745 – י"ט באייר תקע"ה, 1815) היה אדמו"ר מפורסם, אחד מארבעת המפיצים הראשונים של תנועת החסידות בפולין.
ביוגרפיה
נולד בערך בשנת תק"ה בעיר המבורג שבאשכנז לר' יוסף מניישטאט הוא עיר חדש בפולין ואב"ד וריש מתיבתא בפינטשוב נודע כרבי יוסף חריף ולליבא בת רבי נתן שפירא, נכד כפול להמגלה עמוקות מקראקא וכן היה נכד הט"ז.
בגיל 18 הגיע לראשונה אל המגיד ממזריטש, שם התפרסם כעילוי. היה גם תלמידו של רבי שמעלקא מניקלשבורג. שימש כבעל תפילה קבוע בתפילת שחרית של ראש השנה שהייתה נערכת בביתו של רבי אלימלך מליז'נסק. בהמשך כיהן כרב העיירה פריסטוק. למרות עוניו, עברו אליו רבים מחסידיו של רבי אלימלך מליז'נסק לאחר שרבם נפטר, ואפילו מבוגרים שבהם התייחסו אליו כרבם כגון רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן ורבי משה מפשוורסק שנסעו אליו. בהגיעו לרימנוב התפרסם שמו כבעל מופת ומלומד בנסים.
הוא נודע כירא שמיים גדול המקפיד על עצמו ועל אחרים; גם גדולי תלמידיו שהיו רבנים ואדמו"רים מפורסמים לא הסבו בפניו בליל הסדר. המגיד מקוז'ניץ אמר בשנת תקע"ה, בה נפטר, שרבי מנחם מנדל עומד כנגד כל צדיקי דורו.
פעילותו
היה אחד הרבנים הפעילים במחלוקת לגבי יחס היהודים לנפוליאון, ושמו קשור באגדות שונות הנוגעות למלחמות הנפוליאוניות.
רוב תורותיו עסקו בפרשת המן, עליה הרחיב את הדיבור הן בהבנת הפרשה עצמה ומשמעותה, והן בעניין האותיות המרכיבות את המילה 'מן'. בספר "מנחם ציון" שערך תלמידו המובהק רבי יחזקאל פנט נכתב בהקדמת המדפיס רבי משלם היללער ש"עשרים ושתים שנה דרוש דרש מידי שבת בשבתו על פרשת ה'מן'". התעסקות זו נבעה כפי הנראה מהאותיות מם ונון הנמצאות הן בשמו העברי (מנחם), בשמו האידי (מנדל) ובשם מקומו (רימנוב).
אחת לחודש היה שולח אנשים לבדוק את המידות והמשקלות בחנויות שבעירו, אסר על נשות העיר להתהדר במלבושים יקרים וצבעוניים ואת כל כספו חילק לעניים.
בל"ג בעומר - תקע"ה טיהר וקידש את עצמו, ואמר כי הוא הולך מהעולם ויחזיר טובה למדליק נר לעילוי נשמתו. למחרת, בי"ט באייר תקע"ה, ל"ד בעומר, נפטר ונקבר בבית העלמין היהודי בעיירה רימנוב. את מקומו מילא תלמידו רבי צבי הירש משרת.
תלמידו רבי יחזקאל פנט כתב מכתב על דרך החסידות ובו מספר על רבי מנחם מנדל. חסידים רבים נוהגים לקרוא את המכתב ביום פטירתו של רבי מנחם מנדל.
דברי תורתו וספריו
דברי תורתו של מנחם מנדל לא הודפסו, וחלק ממאמריו פזורים בספרי תלמידיו:
בשנת ה'ת"ר (1840) יצא לאור ביידיש הספר 'תפארת מנחם' על מעשיו, ולפני מספר שנים נאספו כל מאמריו ושיחותיו על ידי מכון שפתי צדיקים לספר מנחם ציון - ילקוט מנחם.
צאצאיו
רבו השיאו לרבקה בת גביר אחד מעיר פריסטיק ונולדו להם ארבעה ילדים:
הרביעייה מספר 8 בדו מינור של דמיטרי שוסטקוביץ'
הרביעייה מספר 8 בדו מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 110 היא אחת מ-15 יצירות לרביעיית מיתרים שכתב שוסטקוביץ'. היצירה נכתבה במשך שלושה ימים בלבד ביולי 1960. היא בוצעה לראשונה באותה שנה בלנינגרד על ידי רביעיית בטהובן.
מנחם מנדל מרימנוב
תלמידיו
רבי מנחם מענדל היה גדול אדמו"רי גליציה ורבים מגדולי האדמו"רים היו מתלמידיו.
הרביעייה מספר 8 בדו מינור של דמיטרי שוסטקוביץ'
יצירה זו מבוצעת לעיתים קרובות באולמות הקונצרטים, יותר משאר הרביעיות האחרות של המלחין גם יחד.
רקע
היצירה נכתבה זמן קצר לאחר שפקדו את המלחין שני אירועים טראומטיים: הראשון הוא האבחון של חולשת עצבים בגפיו, סיוטו של כל נגן, שבסופו של דבר אובחנה כמחלת הנוירון המוטורי (ALS), והשני הוא הצטרפותו הכפויה למפלגה הקומוניסטית, בניגוד להצהרות קודמות, לפיהן נשבע שלא יעשה זאת. לפי רישומיו, היצירה הוקדשה "לקורבנות הפאשיזם והמלחמה". בנו, מקסים פירש זאת כהקדשה לקורבנות כל המשטרים הטוטליטאריים באשר הם, ואילו בתו גלינה פירשה זאת כהקדשה לעצמו, שפרסומה נכפה עליו על ידי הרשויות ברוסיה. חברו של שוסטקוביץ', המוזיקולוג לב לבנדינסקי, טען, ששוסטקוביץ' ראה ביצירה זו הספד לעצמו, כיוון שבאותה תקופה תכנן להתאבד.
רביעיית המיתרים נכתבה בדרזדן, שם שהה באופן מוצהר ורשמי כדי לכתוב את המוזיקה לסרט "חמישה ימים, חמישה לילות", העוסק בהריסתה של דרזדן על ידי הפצצות חיל האוויר האמריקאי וחיל האוויר המלכותי בזמן מלחמת העולם השנייה.
מוזיקה
הרביעייה, מרוכזת ועשירה על אף היותה קצרה, מחולקת לחמישה פרקים, המקושרים ביניהם בקשר פנימי ואורכה כעשרים דקות:
הפרק הראשון פותח במוטיב ה-DSCH (רה-מי במול-דו-סי), המהווה מוטיב מרכזי ביצירות רבות של המלחין. פרק זה מאופיין בנושא איטי ועצוב, המופיע בווריאציות ביצירות אחרות של המלחין, כמו הקונצ'רטו מספר 1 לצ'לו, סימפוניות מספר 10 ו-15, סונאטה לפסנתר מספר 2 והקונצ'רטו מספר 1 לכינור. נושא זה חוזר ומופיע בכל פרק ברביעייה, והוא מהווה את בסיסו של הנושא המהיר בפרק השלישי.
היצירה כוללת ציטוטים רבים מיצירות רבות של שוסטקוביץ': הפרק הראשון מצטט מהסימפוניות מספר 1 ו-5, הפרק השני כולל מוטיבים יהודים, שהושמו לראשונה בשלישייה מספר 2 של המלחין, הפרק השלישי מצטט את הקונצ'רטו הראשון לצ'לו, הפרק הרביעי כולל נושא מתוך אריה "סריוז׳ה, אהובי" מהאופרה ליידי מקבת ממחוז מצנסק והחמישי מכיל גם הוא מוטיב מאופרה זו.
זודיאק מריטיים
זודיאק מריטיים בע"מ (באנגלית: Zodiac Maritime Ltd) היא חברה בינלאומית שבסיסה בלונדון, העוסקת בניהול ספינות. החברה גם מחזיקה ומנהלת צי של אוניות משא. החברה נמצאת בבעלות אייל עופר ובני משפחתו. מנכ"ל החברה הוא דניאל עופר בנו של אייל.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1976 על ידי האחים סמי ויולי עופר בלונדון, לצורך ניהול עסקי הספנות הבינלאומיים שלהם. את החברה ניהל בפועל סמי עופר, שעזב את ישראל בתחילת שנות ה-70 ועבר לגור בלונדון לצורך ניהול ופיתוח עסקי הספנות הבינלאומיים של קבוצת האחים עופר.
בשנת 2002 החליטו האחים סמי ויולי עופר על חלוקת נכסיהם המשותפים כדי למנוע חיכוכים בעתיד בקרב בני הדור השני. סמי קיבל את השליטה הבלעדית על עסקי הספנות של האחים וקבוצת "החברה לישראל", והוא בתורו חילק את נכסיו בין שני ילדיו שאייל עופר קיבל הבעלות על עסקי הספנות הבינלאומיים (כולל "זודיאק מריטיים") ואילו עידן עופר קיבל את הבעלות על "החברה לישראל".
ב נכנסה החברה לתחום הובלת המכוניות, לאחר שרכשה צי של אוניות חדישות להובלת מכוניות, ותחום הובלת גז טבעי באמצעות מכליות להובלת גז טבעי נוזלי.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 והנפילה המהירה בהיקף הסחר הבינלאומי, החליטה החברה להשבית 20 אניות. גם חלק מ-12 האוניות שרכשה "צים" מ"זודיאק" הושבתו באותה עת. עם התמשכות המשבר, במאי 2009 השביתה "זודיאק" עוד 12 אוניות מכולה. לאחר שחברת "צים" ספגה הפסדים כבדים באותה תקופה, עסקת בעלי העניין עם "זודיאק" עוררה ביקורת ציבורית. עם זאת, זמן קצר לפני תחילת המשבר הכלכלי העולמי, רשמה "צים" רווח הון של 50 מיליון דולר מהעסקה.
בסוף 2009 ותחילת 2010, שתיים מספינותיה של החברה (St James Park ו- MV Asian Glory) נתפסו על ידי פיראטים סומליים.
במאי 2011, הטיל הממשל האמריקאי סנקציות על החברה לאחר שנחשף שספינות בבעלותה עגנו באיראן וחברה אחרת של האחים עופר, "טנקר פסיפיק", מכרה מכליות נפט לאיראן. בספטמבר 2011 בוטלו הסנקציות על קבוצת האחים עופר.
לפי ניתוח שנערך על ידי העיתון "גלובס" בפברואר 2014, החברות של קבוצת זודיאק הניבו יחד רווח תפעולי של קצת יותר מ-1.5 מיליארד דולר בשנים 2003–2012, ושיעור הרווח התפעולי עמד על 39%. בנוסף לשולי הרווח התפעולי הגבוה, החברות שילמו מס בשיעור של 0.49% בלבד מהרווח שלהן.
בשנת 2013, הוקמה חברתה בת בשם "זודיאק טנקרס" לניהול מכליות שלמנכ"ל החברה מונה בן הזקונים של אייל עופר, דוד עופר.
ביולי 2014, אייל עופר, בעלי קבוצת זודיאק, קיבל חברות כבוד לחיים של הבורסה הבלטית בלונדון, על תרומתו לספנות בבריטניה ולסחר הימי העולמי. מאוחר יותר באותה שנה, הוא נבחר לרשימת 10 האנשים המשפיעים ביותר בתעשיית הספנות העולמית של עיתון הספנות "רשימת לוידס".
ביולי 2021 הותקפה ספינת מטען בבעלות יפנית, המנוהלת על ידי "זודיאק מריטיים" ליד עומאן. ישראל האשימה את איראן בתקיפה. ב-10 בפברואר 2023 הותקפה מכלית נפט של החברה על ידי משמרות המהפכה.
חוק שירות המילואים
חוק שירות המילואים, התשס"ח-2008 הוא החוק המסדיר את שירות המילואים בישראל. עד לחקיקת חוק זה בשנת 2008 הוסדר נושא זה בחוק שירות ביטחון.
הרקע לחקיקת החוק
בשנת 2004 הקים שר הביטחון, שאול מופז, ועדה ציבורית לבחינת מערך המילואים. ראש הוועדה היה נשיא אוניברסיטת בן-גוריון, פרופ' אבישי ברוורמן, והיו חברים מנכ"ל משרד האוצר, יוסי בכר; מנכ"ל משרד האוצר לשעבר, דוד ברודט; היועצת המשפטית למערכת הביטחון, עו"ד צביה גרוס; תא"ל אריאל היימן (קצין מילואים ראשי); עו"ד אשר חלד; סגן הרמטכ"ל, דן חלוץ; אלוף (מיל.) שלמה ינאי; ועו"ד אריה נייגר. הוועדה הגישה את המלצותיה לממשלה, וזו אישרה אותן ב-13 במרץ 2005. עיקרי ההמלצות כללו רפורמה בתפיסת מערך המילואים, שלפיה יש להשתמש במערך המילואים רק למטרות חירום, ולא לשם ביטחון שוטף. הוועדה הציעה לקבוע באופן מפורש שלא כל החיילים המשוחררים יהיו חייבים בשירות מילואים, אלא רק אותם חיילים שהצבא זקוק להם. באמירה מפורשת כזו היה משום חידוש, שכן יישומה פירושו ערעור מודל "צבא העם" הנוהג בצה"ל מקום המדינה. עוד המליצה הוועדה להגדיל את התגמולים המוענקים לחיילי המילואים, להגביל את המשימות שבגינן ניתן לקרוא לשירות מילואים ולצמצם את מספר הקריאות.
במאי 2005 יזמה הממשלה הצעת חוק שנועדה לעגן את המלצות ועדת ברוורמן, אך הכנסת השש עשרה התפזרה בטרם הושלם הליך החקיקה. בתוך כך החל בצה"ל תהליך של הערכה מחדש של המלצות הוועדה, שהתעצם בעקבות מלחמת לבנון השנייה. בסופו של דבר, העדיפה הממשלה שלא לקדם את הצעת החוק שהגישה ב-2005, ובמאי 2007 הגישה הצעת חוק חדשה. עיקרי ההבדלים בין שתי ההצעות היו:
לצד החוק שיזמה הממשלה קידמו ארגונים של חיילי מילואים הצעת חוק נפרדת. את הצעת החוק יזמו בכנסת השש עשרה חברי הכנסת אבשלום וילן, אהוד יתום, איתן כבל ואהוד רצאבי, והיא נוסחה בסיוע יורם דנציגר; ובכנסת השבע עשרה קידמו אותה אבשלום וילן ודני יתום. בהצעת חוק זו הוצע להמשיך בקיומו של מודל "צבא העם", והיא כללה הוראות רבות נוספות, ובהן הקמת
לתגמול חיילי מערך המילואים, הוראות בדבר תשלום פיצויים וקצבאות לחיילי מילואים ובני משפחותיהם, זכויות עובדים, הארכת מועדים, זכויות סטודנטים, הטבות מס ועוד.
הצעות החוק נדונו במשולב בוועדת החוץ והביטחון, ובאפריל 2008 אישרה הכנסת את החוק, המבוסס בעיקר על הצעת הממשלה בשינויים שונים.
מערך המילואים
בדיוני ועדת החוץ והביטחון בהצעת החוק הוחלט שלא לסגת ממודל "צבא העם", והדבר בא לידי ביטוי בסעיף 4 לחוק, הקובע כי "יוצא צבא, שנמצא כשר לשירות ביטחון לפי חוק שירות ביטחון ושאינו בשירות סדיר, יימנה עם מערך המילואים, אלא אם כן קיבל פטור משירות ביטחון".
כן כולל החוק חידוש שלא היה בחוק שירות ביטחון, ולפיו הרמטכ"ל יקבע בפקודות הצבא את רמת הכשירות הנדרשת ממערך המילואים ואת המדדים לבחינת רמת הכשירות. רמת כשירות זו תוצג לפני הממשלה אחת לשנה. עוד נקבע כי על צה"ל להבטיח את רמת הכשירות באמצעות הכשרות, אימונים וציוד הולמים.
הוראות קריאה לשירות
החוק מגביל את המטרות שלשמן ניתן לקרוא לחייל מילואים לשלוש מטרות עיקריות: הכשרה ואימון, ארגון וניהול כוח אדם ותעסוקה מבצעית. עם זאת שר הביטחון הוסמך לקבוע בצו מטרות נוספות, אם שוכנע כי אין חלופה סבירה אחרת לשירות חיילי מילואים. צו כזה יצא באוגוסט 2008, ובין המטרות הנמנות בו כלולות פעולות הדרכה וחינוך, רפואה, שירותי דת, שירות במערכת המשפטית של צה"ל.
משך שירות המילואים נקבע בהתאם להצעת החוק של הממשלה: בתקופה של שלוש שנים - 54 ימים לחייל, 70 ימים למש"ק ו-84 ימים לקצין. גם כאן הוסמך שר הביטחון לחרוג מהוראות החוק ולקבוע בצו תפקידים ומקצועות שיש בהם צורך בתקופות הכשרה ואימון ארוכות יותר או שקיים בהם חוסר בכוח אדם, ושלגביהם ניתן יהיה לקרוא ל-108 ימים בשלוש שנים. כן נקבע כי קריאה לשם תעסוקה מבצעית תהיה לתקופה של עד 25 ימים, והיא תתאפשר רק אחת לשלוש שנים. תחילתו של סעיף זה נקבעה ל-1 בינואר 2010, ועד אז עמדו בתוקפן הוראות חוק שירות ביטחון הרלוונטיות, המאפשרות קריאה לשירות מילואים ל-36 ימים בשנה.
נוסף על הוראות הקריאה הרגילות, מוסמך שר הביטחון להוציא צווים לשירות מילואים בנסיבות חירום, שאינם מוגבלים בזמן. צווים אלה מכונים צווי 8, משום שבחוק שירות ביטחון המקורי (מ-1949) עוגנה סמכות זו בסעיף 8. בגרסאות מאוחרות יותר של החוק היא נדדה לסעיפים 26 ו-34, ובחוק שירות המילואים שוב נקבעה בסעיף 8. צווי 8 טעונים את אישורן של הממשלה ושל ועדת החוץ והביטחון. שימוש ראשון בצווים לפי החוק החדש נעשה במבצע עופרת יצוקה בדצמבר 2008. גיוס חירום נוסף מתאפשר לפי סעיף 9 לחוק, במקרים שבהם "קיימים צרכים ביטחוניים חיוניים או כי התרחשה פגיעה חמורה בשלום הציבור, הנפש או הרכוש או כי קיים חשש לפגיעה חמורה כאמור". צו כזה מוגבל לשירות של 25 ימים, והוא טעון את החלטת הממשלה ואישור ועדת החוץ והביטחון. לראשונה נעשה שימוש בצו כזה במסגרת מבצע עמוד ענן בשנת 2012.
ההוראות בדבר גיל הפטור משירות מילואים נותרו בחוק שירות ביטחון, אך שונו. עד לחקיקת החוק ניתן היה באופן פורמלי לקרוא לגברים עד גיל 54 ולנשים עד גיל 38, אף שבפועל הוריד צה"ל בהדרגה את גיל הפטור מיוזמתו. לפי החוק החדש, הועמד גיל הפטור על 40 לחיילים, 45 לקצינים, ו-49 לתפקידים מסוימים שקבע שר הביטחון בצו באישור ועדת החוץ והביטחון (בעיקר תפקידים במערך הרפואה, נהגי רכב כבד, מכונאים וטכנאים).
שירות מילואים במסגרות שאינן צבאיות
ב-2001 עוגנה לראשונה בחוק שירות ביטחון הסמכות לזמן חיילים לשירות מילואים במשמר הגבול. הוראה זו נקבעה כהוראת שעה, והיא הוארכה מעת לעת. בחוק שירות המילואים נקבעה סמכות זו כהוראה קבועה, המותנית בהסכמתו של חייל המילואים או בשירותו במשמר הגבול גם בשירות הסדיר. כמו כן, נקבעה לראשונה הסמכות לזמן לשירות מילואים ביחידות סמך של משרד ראש הממשלה, כגון שירות הביטחון הכללי ו"המוסד".
תגמולים והוקרה
אחת ממטרותיו של חוק שירות המילואים הייתה תגמול חיילי המילואים על פעילותם ושיפור זכויותיהם.
ביטוי אחד לתגמול זה ניתן בתגמול כספי. ב-1997 תוקן חוק שירות ביטחון ונוסף בו תגמול כספי המכונה "תגמול מיוחד", המוענק לחיילי מילואים ששירתו למעלה מ-26 ימים בשנה. תגמול זה עוגן מחדש בחוק שירות המילואים, ועליו נוסף עוד תגמול, המכונה "תגמול נוסף". תגמול זה מוענק על ידי רשות המיסים בסכומים שווי ערך לנקודות זיכוי במס הכנסה. תגמול זה מחולק אף הוא על פי משך שירות המילואים. מאחר שתוקצב בסכום קשיח, הסכום שמקבל כל חייל משתנה מדי שנה לפי מספר החיילים ששירתו תקופות ממושכות. הסכום המרבי צפוי להיות שווה ערך ל-2 נקודות זיכוי, שהן 4,728 ש"ח (בערכי שנת 2009). בסוף 2008 הוענק לראשונה התגמול הנוסף, עבור שירות מילואים שהתקיים ב-2007.
עוד נקבע בחוק כי הממשלה וכן כל גוף ציבורי רשאים "לקיים פעולות או לקבוע הוראות שיש בהן כדי לתגמל חיילי מילואים או להביע הוקרה כלפיהם, בהתחשב בין השאר, במספר הימים ששירתו בשירות מילואים, במשך התקופה בה שירתו בשירות מילואים, ברציפות שירות המילואים לאורך השנים, בטיבה של ההטבה שתינתן להם לפי פעולה או הוראה כאמור ובהיקפה".
הוראות אחרות בחוק קובעות הקמת ועדת שרים לעניין מערך המילואים ויום הוקרה שנתי, מדי ל"ג בעומר.
תיקונים עקיפים
עם חקיקת חוק שירות המילואים תוקנו תיקונים עקיפים בחוקים שונים; הבולטים שבהם הם חוק שירות ביטחון (תיקונים שעיקרם ביטול הפרק העוסק בשירות מילואים, תיקון ההוראות בדבר גיל הפטור והתאמות שונות) וחוק הביטוח הלאומי.
פרק י"ב בחוק הביטוח הלאומי עוסק בתגמולים הניתנים לחיילי מילואים מהמוסד לביטוח לאומי בשל שירות המילואים. שלא כתגמול המיוחד והתגמול הנוסף, שהם מענקים כספיים, התגמול מהביטוח הלאומי נועד לשמש תחליף לשכר. התגמולים ניתנים לעצמאים ישירות מהביטוח הלאומי, ואילו שכירים מקבלים את התגמולים כחלק ממשכורותיהם, והמוסד לביטוח לאומי מעביר את הסכומים למעסיקים.
עם חקיקת החוק נערכו גם שינויים אחדים באופן קביעת שיעור התגמול. עד לתיקון השתווה התעריף ליום מילואים לשכר של חודש חלקי 30 - זאת בשעה שהתעריף המקובל ליום עבודה הוא שכר של חודש חלקי 25 או 22. הסיבה לכך היא שבחישוב תגמולי המילואים מובאים בחשבון גם ימי המנוחה השבועית, שהם חלק מתקופת המילואים. בשירות מילואים קצר, שנמשך פחות משבוע, תגמולי המילואים נמוכים מהשכר שהיה משולם בתקופה זו. במסגרת התיקון השתנתה שיטת התשלומים: מספר ימי המילואים ששירת חייל המילואים מחולק ב-7. אם אין שארית, מועבר התשלום כרגיל; אם השארית היא 6, משולם התגמול גם עבור יום נוסף; אם השארית היא בין 1 ל-5, מוכפלת השארית ב-1.4 (כך, לדוגמה, חייל ששירת 5 ימים, מקבל תגמול עבור 5 X 1.4 ימים, שהם 7 ימים).
תיקון אחר למדיניות התגמולים קובע את גובה התגמול המזערי. עד אז הוצמד גובה התגמול המזערי לשכר המינימום, ומי שהשתכר סכום נמוך מכך או שלא עבד כלל קיבל מהביטוח הלאומי תגמול בשיעור שהיה מקבל אילו השתכר שכר מינימום. בתיקון זה הועלה התגמול המזערי, והועמד על 68% מ"הסכום הבסיסי" - סכום המוגדר בחוק הביטוח הלאומי, ומתעדכן מדי שנה על פי עליית מדד המחירים לצרכן. נכון לשנת 2008 עומד הסכום הבסיסי על 7,352 ש"ח, ולפיכך, מאז כניסתו לתוקף של החוק, ב-1 באוגוסט 2008, ועד לסוף 2008 עמד התגמול המזערי על 4,999 ש"ח. כלומר, מי ששכרו נמוך מסכום זה או שאינו עובד כלל, יקבל תגמול כאילו הייתה משכורתו החודשית 4,999 ש"ח.
תיקון שלישי בחוק הביטוח הלאומי קבע שהמוסד לא יוכל לקזז מהתגמול חוב שחייל המילואים חב לו, אלא אם כן החייל הסכים לכך, וזאת כדי למנוע מצב שבו יש למוסד אמצעי לגביית חובות שיכול להפעיל רק כלפי חיילי מילואים. כן נקבע שביום שבו לא נפגע שכרו של איש מילואים במשך תקופת המילואים (למשל משום שהתייצב למילואים ביום המנוחה השבועי שלו או הגיע לעבודה ביום חופשה מהמילואים), יהיה זכאי לשכרו וגם לתגמול המילואים. זאת בניגוד לכלל שנהג קודם לתיקון זה, ונקבע בפסיקה של בית הדין הארצי לעבודה, לפיו במצב כזה יקבל איש המילואים רק את שכרו.
תיקון נוסף קבע שבעבור שירות מילואים שתחילתו אחרי השעה 16:00 ושמשכו פחות מ-6 שעות יינתן תגמול בשיעור של חצי יום עבודה (קודם לכן קבעו הוראות חוק הביטוח הלאומי כי יש לתת תגמול בעד יום שלם).
הסטיה
הסטיה (ביוונית: Ἑστία) הייתה אלת הבית, המשפחה ואש האח במיתולוגיה היוונית. בתחילה היא הייתה אחת משנים-עשר האלים האולימפיים, אך בהמשך הוחלפה על ידי דיוניסוס, אל היין. היא נחשבה לעדינה, לרכה ולרחמנית מבין האלים.
הסטיה הייתה בתם הבכורה של הטיטאנים קרונוס וריאה, ואחותם של זאוס, הרה, האדס, פוסידון ודמטר. עם היוולדה, אביה בלע אותה שלמה אל תוך בטנו, כמו את שאר ילדיו הבאים (למעט זאוס, אותו ריאה החביאה מקרונוס), בשל חששו מהנבואה שאחד מילדיו ידיח אותו ויתפוס את מקומו כבכיר האלים. על אף תוכניתו של קרונוס, הנבואה הוגשמה בסופו של דבר על ידי זאוס, שהכריח את אביו להקיא את אחיו ואחיותיו. הסטיה הייתה האחרונה שיצאה מבטן אביה.
הסטיה הייתה אחת משלוש האלות הבתולות, יחד עם אתנה וארטמיס. היא שמרה בקנאות על בתוליה, וסירבה לחיזוריהם הן של פוסידון והן של אפולו. מסופר שפעם אחת היא כמעט ונאנסה על ידי פריאפוס, אל פריון נחות, אך היא ניצלה בזכות נעירה של חמור.
הסטיה לא תופסת מקום רב באגדות מיתולוגיות, לא הייתה לה כיתת פולחן מרכזית, וייצוגה האמנותי – הן מימי יוון ורומא והן מתקופת הרנסאנס – גם הוא מועט ביותר. יחד עם זאת, היא הייתה אחת האלות החשובות ביותר, ופולחנה הפשוט היה נפוץ בכל בית. האחים ברחבי כדור הארץ נחשבו למזבחה, ובתחילת הארוחה ובסיומה היו מגישים לה קורבן, בבקשה שהיא תגן על המשפחה ועל הבית. כשתינוק היה נולד למשפחה, היו מקיפים מספר הקפות סביב האח הביתית. כמו כן, בכל עיר הייתה אח ציבורית המקודשת לה ובה בערה אש תמיד. כשהיו מקימים מושבה חדשה, המתיישבים היו נושאים גחלים מהאח מהעיר ממנה הם יצאו, ומהגחלים האלה היו מדליקים אש באח של העיר החדשה.
המקבילה הרומית להסטיה היא וסטה.