cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסח בן-עמרם
קורות חייו
נפטר בתל אביב ב-25 באוגוסט 1962 (כ"ה באב תשכ"ב), בן 60 במותו. נקבר ב"חלקת הסופרים" בבית העלמין קריית שאול. ארכיונו האישי שמור במכון גנזים של אגודת הסופרים.
פאנדבוקס
גיוס הון
בספטמבר 2019 גייסה החברה 176 מיליון דולר ובנוסף גייסה אשראי בסך 150 מיליון דולר.
יון סוק-יאול
עמדות פוליטיות
יון הוא אנטי פמיניסט ומאשים את התנועה הפמיניסטית בילודה הנמוכה במדינה. לקראת הבחירות ב-2022 אמר כי יבטל את משרד הנשים ומשפחה. יון הוא אנטי להט"ב ומתנגד לתנועות להט"ביות בדרום קוריאה.
פאנדבוקס
גיוס הון
במאי 2020 גייסה החברה 20 מיליון דולר. בנובמבר 2021 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 1.1 מיליארד דולר והפכה לחד-קרן.
פסח בן-עמרם
פעילות חינוכית
בשנים 1925 - 1930 שימש כמרצה נודד ומורה בשיעורי ערב מטעם ההסתדרות (בכך המשיך לעסוק גם ברוב השנים הבאות).
יון סוק-יאול
עמדות פוליטיות
יון מתנגד להתערבות ממשלתית בכלכלה ונוהג לצוטט את מילטון פרידמן. הוא הבטיח כי יבטל את שבוע העבודה של 52 שעות ואת שכר המינימום.
פסח בן-עמרם
פעילות חינוכית
כשחזר, היה למורה בגימנסיה "בלפור" בתל אביב (לימים התיכון העירוני א' בתל אביב).
יון סוק-יאול
אנרגיה ואקלים
יון בעד חיזוק מקורות האנרגיה המסורתיים כמו דלקים מאובנים ואנרגיה גרעינית. יחד עם זאת, הוא גם תומך במקורות אנרגיה מתחדשים והצהיר שעל דרום קוריאה לחזק ולהגדיל את יעדי האנרגיה המתחדשת ל-2030 ולתת דחיפה למעבר לאנרגיה מתחדשת בדרום קוריאה. בנוסף הוא אמר "שאי אפשר לעבור ל-100% אנרגיות מתחדשות עד 2050". יון הביע את אי הסכמתו לגבי רעיון אפס נטו פליטות פחמן עד 2050 והוסיף "שעל דרום קוריאה להמשיך להשתמש במקורות האנרגיה המסורתיים תוך כדי עבודה למען צמיחה בת קיימא". יון תומך נלהב בכוח הגרעיני באנרגיה גרעינית ובכורים גרעיניים והוא הבטיח להעביר את דרום קוריאה לאנרגיה גרעינית על מנת להיגמל מהגז הרוסי ולהגיע לעצמאות אנרגטית. הפתרון הכי גדול שהוא מציע למשבר האקלים מתבטא באנרגיה גרעינית והוא שואף לבנות כמה שיותר תחנות כוח גרעיניות. הוא תומך בהגדלת הייצור החשמל הגרעיני בתחנות כוח גרעיניות. יון תומך בהעברת דרום קוריאה ל-100% מכוניות חשמליות ותחבורה חשמלית להפחתת פליטות.
פסח בן-עמרם
פעילות חינוכית
אחרי שחזר משליחות לפולין, בשנת 1936, חזר להוראה, בין השאר בבית הספר מכס פיין בתל אביב, ובית הספר הריאלי בחיפה, שם לימד מ-1937 עד 1942, כאשר התגייס לצבא הבריטי.
אחרי שחרורו, הורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ומ-1946 עד 1953 – בתיכון העירוני א' בתל אביב.
פעילות פוליטית
ב-1935 כיהן כמזכיר סניף מפא"י בירושלים והיה ציר לקונגרס הציוני הי"ט בלוצרן. בתחילת שנות ה-40 היה חבר ב"אחדות העבודה" ולקראת סופן עבר למפ"ם.
בן-עמרם השתייך ל"חוגים להקמת האיחוד הציוני-סוציאליסטי בארץ-ישראל", ששאפו לאיחוד המפלגות: מפא"י, אחדות העבודה, פועלי ציון והשומר הצעיר.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני
ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני (באנגלית: Dr. Goldfoot and the Bikini Machine) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של נורמן טאורוג ובכיכובו של וינסנט פרייס.
הסרט הוא פרודיה על טרנד סרטי המרגלים ששרר בהוליווד בזמן צאתו, בייחוד עם צאת "גולדפינגר" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. למרות היותו בי מובי, הסרט זכה למעמד פולחני, בעיקר בשל הפסקול שלו הזכור לטובה.
ד"ר גולדפוט, בגילומו של וינסנט פרייס, הוא מדען חולה נפש שמתכנן ומייצר רובוטים דמויי אישה כדי לפתות ולשדוד אנשים עשירים. שני טיפוסים תימהוניים, אדון אמיד ובלש כושל, מנסים לסכל את תוכניתו, במרדף ממושך אחריו ברחובות סן פרנסיסקו. במהלך צילום סצנות המרדף, אחד מהתאורנים נהרג. במקור הסרט היה אמור להיות מוזיקלי, אך קטעי השירה נחתכו בעריכה. וינסנט פרייס הוסיף לגלם את ד"ר גולדפוט בסדרה "עולמו המוזר והפרוע של ד"ר גולדפוט" ובסרט ההמשך "הפצצות של ד"ר גולדפוט".
פרסי בחירת הנוער 2016
טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2016 התקיים ב-31 ביולי 2016 בפורום שבאינגלווד שבקליפורניה, ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחו ג'ון סינה וויקטוריה ג'סטיס ולאורכו הופיעו האומנים סריאה, פלו ריידה, צ'ארלי פות', ני-יו וג'ייסון דירולו. לג'סטין טימברלייק הוענק בטקס זה את פרס העשור.
לי ג'יאה-מיונג
לי ג'יאה-מיונג (בקוריאנית: 이재명; נולד ב-22 בדצמבר 1964) הוא פוליטיקאי, סופר ומשפטן דרום קוריאני ופעיל זכויות אדם בעברו, מועמד המפלגה הדמוקרטית של קוריאה בבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית ב-2022. בעבר כיהן כראש עיריית סונגנאם ומושל מחוז קיונגי.
קרוב עם צופית גרנט
קרוב עם צופית גרנט הייתה תוכנית ראיונות ישראלית בהגשת צופית גרנט, ששודרה בין ה-26 באפריל 2020 עד ה-1 במאי 2021 בערוץ 13.
רקע כללי
תוכנית ראיונות עם צופית גרנט בה היא יושבת לשיחה אישית אינטימית עם דמויות בולטות בתרבות הישראלית.
יחסי קנדה–שוודיה
יחסי קנדה–שוודיה הם יחסי החוץ בין קנדה לבין שוודיה. כמייסדים של המועצה הארקטית, מערכת היחסים של המדינות חמה וחיובית. לשתי המדינות מחויבות לשמירה על השלום, לפיתוח האו"ם, לסיוע בפיתוח הדדי, לשמירה על הסביבה, לפיתוח בר קיימא, ולקידום והגנה על זכויות אדם. בנוסף, ישנם יותר מ-300,000 קנדים ממוצא שוודי, מה שהופך באופן בלתי נמנע את היחסים בין המדינות לקרובים עוד יותר. לקנדה יש שגרירות בסטוקהולם וקונסוליות כבוד בגטבורג ומאלמו. לשוודיה יש שגרירות באוטווה וקונסוליות כבוד בקלגרי, אדמונטון, פרדריקטון, הליפקס, מונטריאול, קוויבק סיטי, רג'יינה, טורונטו, ונקובר וויניפג.
היסטוריה
שוודיה הפכה למדינה האירופית הראשונה להצטרף ליוזמה הקנדית "רשת דגמי היער הבינלאומית" ב-2004. החברות הפעילה של שוודיה לגבי שני דגמי יערות הממוקמים בשוודיה הרחיבו את הקשרים בין העמים האבוריג'ינים של קנדה ואת הלאפים של שוודיה.
היקף הסחר בין קנדה ושוודיה הוא קטן, אבל גדל. היצוא של קנדה לשוודיה (המורכב בעיקר מעפרות, מכונות חשמל ומכונות) הסתכם ב-544.7 מיליון דולר ב-2007, בעוד היבוא הקנדי משוודיה הסתכם ב-2.1 מיליארד דולר באותה תקופה. היבוא כלל בעיקר מכונות, מוצרים פרמצבטיים, וכלי רכב.
ב-2007, ההשקעה הקנדית הישירה בשוודיה הגיעה ל-1.3 מיליארד דולר, בעוד ההשקעה השוודית הישירה בקנדה הסתכמה ב-8.5 מיליארד דולר. שוודיה משקיעה כ-4% מהתמ"ג שלה על מחקר ופיתוח, הרמה הגבוהה ביותר ב-OECD, עם מחקר המחולק בין מחקרים מבוססי-אוניברסיטאות לבין מחקרים מבוססי-חברות. המחקר במגזר העסקי עוסק בעיקר בתחבורה, תקשורת ופרמצבטיקה, והוא נשלט על ידי אריקסון. הזדמנויות לשותפויות קנדיות-שוודיות במחקר כוללות ייעור, חומרים מתקדמים, גנומיקה, טכנולוגיית מידע, ומחקרים בנושאי קוטב, אטמוספירה, וסביבה.
פרי (אנטומיה)
האנטומיה של הפרי הוא המבנה הפנימי של הפרי, איבר שהתפתח משחלת הפרח ומכיל את הזרע. בפירות בשרניים החלק העוטף את הזרע, ולרוב האכיל, נקראה פריקרפ או קליפת הפרי, חלק זה הוא הריקמה שהתפתחה מקירות שחלת הפרח. כמה ירקות אכילים כגון מלפפון, עגבנייה הם למעשה מבחינה בוטנית פירות.
נהוג לחלק מבחינה אנטומית את הפירות לשלוש קטגוריות:
כדרורית
כַּדְרוּרִית (שם מדעי: Wolffia) היא סוג צמח במשפחת הלופיים. עם סוג זה נמנים צמחי מים צפים, זעירים וחסרי שורשים, הגדלים במקווי מים עומדים או בזרימה איטית. פרחיו זעירים, ומיני הצמח נחשבים לקטנים מבין צמחי הפרחים. שמו העברי של הצמח מרמז על צורתו העגולה. שמו המדעי הוא על שם הרופא והבוטנאי הגרמני יוהאן פרידריך וולף (Wolff; 1778–1806).
מיני סוג זה נבדלים מעדשת המים ואגמית, סוגים קרובים, במידותיהם. קוטרם הוא עד 1.2 מילימטר, בעוד אורכם של עלי עדשת המים אינו יורד משני מילימטר, ואורכו של צמח האגמית אינו יורד מ-1.5 מילימטר. הבדל נוסף בין הסוגים הוא בשורשים: לאגמית למעלה מ-2 שורשים, לעדשת המים שורש יחיד, ואילו לכדרורית אין שורשים כלל.
שלושת הסוגים נחשבו בעבר כשייכים למשפחה נפרדת – משפחת עדשת המים (Lemnaceae) – ועם הרחבת משפחת הלופיים לאחר מחקרים גנטיים הם הועברו לתת-משפחת עדשת המים (Lemnaoideae) הכוללת 5 סוגים, מהם שלושה המיוצגים בצמחיית הבר של הארץ (והוזכרו בפסקה הקודמת).
לעיתים קרובות, צמחי הכדרורית חולקים את בית-גידולם עם צמחי עדשת-המים, ויוצרים מעין שטיח צפוף של צמחים במפלס של מקווי-מים מתוקים.
הסוג כולל כ-10 מינים בעלי תפוצה כלל-עולמית כמעט הם גדלים בכל יבשות העולם פרט לקטבים. בארץ ישראל גדל המין כדרורית המים (Wolffia arrhiza), אשר נכחד מהשרון אך עודו קיים ברמת הגולן.
הצמחים עצמם מכילים כ-40 אחוז חלבון – כמות גבוהה, הדומה לכמות החלבון בפולי סויה. בכך, יש בהם פוטנציאל כמזון עבור האדם, והם אכן מלוקטים לצורך כך בחברות מסורתיות.
ליגת העל בכדורגל נשים
הליגה נוסדה בשנת 1998, והיא נקראת "ליגת על נשים" החל מעונת 2016/2017. עד אז נקראה "ליגת נשים ראשונה" ולעיתים רק "ליגת נשים" (בעונות בהן לא התקיימה ליגה שנייה). קבוצת אס"א תל אביב היא הקבוצה היחידה המשתתפת בליגה ברציפות מאז שנת היווסדה.
נכון לעונת 2022/2023, מדורגת ליגת העל הישראלית לנשים במקום ה-39 בדירוג הליגות של אופ"א בשקלול של חמש העונות האחרונות.
היסטוריה
הליגה שהוקמה ב-1998 הורכבה מ-12 קבוצות. מספר הקבוצות השתנה משנה לשנה עקב התפרקות והקמת קבוצות ושינוי מבנה הליגות מטעמים לוגיסטיים. מאז הקמת הליגה השנייה בשנת 2010 עומד מספר הקבוצות בליגה על 8-10.
הקבוצה שזוכה באליפות משחקת במוקדמות ליגת האלופות. 3 הקבוצות בעלות מספר התארים (אליפות וגביע המדינה) הרב ביותר הן מכבי חולון, אס"א תל אביב ומ.ס. קריית גת. בעבר בטרם התפרקותן בלטו גם הפועל תל אביב ו-מכבי חיפה, שזכתה באליפות הראשונה בליגה החדשה בעונת 1998/1999.
מבנה הליגה
על פי תקנון האליפות שנקבע על ידי הנהלת ההתאחדות לכדורגל ב-28 במאי 2023 בליגת העל ישחקו 8 קבוצות. במהלך העונה יתקיימו שני סיבובים כשבכל סיבוב כל קבוצה תשחק נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי, ופעם אחת באצטדיון היריבה. בסך הכל יתקיימו 14 מחזורים ו-14 משחקים לקבוצה. לאחר שני הסיבובים הראשונים מתקיים פלייאוף אשר במסגרתו מחולקות הקבוצות לשני בתים. 4 הקבוצות אשר סיימו במקומות הראשונים ייקחו חלק בפלייאוף העליון, ו-4 הקבוצות אשר סיימו במקומות האחרונים ייקחו חלק בפלייאוף התחתון. קבוצה לא יכולה לרדת או לעלות מפלייאוף אחד לשני. במסגרת הפלייאוף כל קבוצה משחקת מול שאר הקבוצות פעמיים, בבית ובחוץ, סך הכל 6 משחקים לכל קבוצה.
מיקומים
הקבוצות מקבלות שלוש נקודות עבור כל ניצחון ונקודה אחת עבור תוצאת תיקו. במקרה של הפסד הקבוצה המפסידה איננה מקבלת נקודות.
מיקום הקבוצות נקבע לפי הקריטריונים הבאים (במקרה של שוויון בין שתי קבוצות או יותר עוברים לקריטריון הבא): 1) מספר הנקודות הכולל שכל קבוצה השיגה. 2) מספר הניצחונות שכל קבוצה השיגה. 3) טבלת המשחקים הפנימית בין הקבוצות שבשוויון. 4) הפרש השערים במשחקים שהתקיימו בין הקבוצות שבשוויון. 5) מספר שערי הזכות שהובקעו במשחקים בין הקבוצות המצויות בשוויון. 6) משחק מכריע במגרש נייטרלי.
בתום העונה הקבוצה אשר ממוקמת במקום הראשון בפלייאוף העליון מוכתרת כאלופת המדינה בכדורגל נשים. שתי הקבוצות האחרונות בפלייאוף התחתון יורדות לליגה הלאומית.
הקבוצות זוכות במענקי מיקום לפי מיקומן בסוף העונה. סכום המענקים משתנה בין עונה לעונה בהתאם לתקצוב ההתאחדות לכדורגל בישראל.
העפלה לתחרויות האירופיות
הליגה הישראלית מסונפת להתאחדות הכדורגל האירופית (אופ"א).
שידור המשחקים וזכויות שידור
מאז הקמת הליגה לא שודרו המשחקים בטלוויזיה ולא נמכרו זכויות השידור למשחקים אלו. לקראת עונת 2021/2022 פורסם כי ההתאחדות חתמה על הסכם לשידור משחקי ליגת העל לנשים ומשחקי גביע המדינה לנשים ביחד עם שידור משחקי הנוער וליגה א' לגברים. ההסכם נחתם לשלוש עונות תמורת 900,000 ש"ח ובמסגרתו סוכם כי בכל מחזור ישודר המשחק המרכזי מליגת העל. ב-7 באוקטובר 2021 שודר המשחק הראשון בערוץ הספורט. היה זה המשחק שבין קריית גת לאס"א תל אביב שהסתיים בניצחונה של קריית גת 2-3.
קבוצות הליגה לעונת 2023/2024
להלן הקבוצות המתמודדות בעונת 2023/2024 בליגת העל בכדורגל נשים:
מלכות השערים של ליגת העל לפי עונות
להלן מלכות השערים של ליגת העל בכל עונה מאז הקמת הליגה: {|
שיאניות הזכיות
להלן טבלת השחקניות שזכו בתואר מלכת השערים יותר מפעם אחת
שנות ה-60 של המאה ה-16
שנות ה-60 של המאה ה-16 היו העשור השביעי של המאה ה-16, החלו ב-1 בינואר 1560 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1569.
אילן אוסטפלד
אילן אוסטפלד (נולד בשנת 1963) הוא יועץ תקשורת וכתב צבאי ישראלי. בשנת 2019 שימש כדובר מפלגת תל"ם, וכיום משמש כדובר מפלגת "כחול לבן".
ביוגרפיה
אוסטפלד נולד וגדל בחדרה ולמד בתיכון אורט יד לייבוביץ' בנתניה. בשנת 1981 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר אוסטפלד מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. אוסטפלד לחם במלחמת לבנון הראשונה, כחלק מחטיבת הצנחנים אשר ביצעה נחיתת סער אמפיבית בשפך נהר האל-אוואלי. כעבור יומיים נפצע קשה בכתפו מפגיעת כדור. לאחר שהחלים מפציעתו, השלים אוסטפלד קורס קצינים ושימש כקצין מטה ומבצעים בחטיבת הצנחנים וביחידת שלדג.
בשנת 1988 מונה לקצין האג"ם של סיירת מטכ"ל, עליה פיקד באותה העת משה יעלון, והיה מעורב בין היתר בתכנון ובביצוע של מבצע "הצגת תכלית". לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה כראש לשכתו של עוזר ראש אג"ם, האלוף גיורא רום, ואחר כך כראש הלשכה של מפקד חילות השדה, האלוף עמנואל סקל.
בשנים 1996–1994 שימש אוסטפלד כמפקד בית הספר ללוחמה בטרור בדרגת סא"ל. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשנת 2001 מונה אוסטפלד לכתב הצבאי של גלי צה"ל ולאחר מכן שימש כיועץ התקשורת של שר החוץ, סילבן שלום. בשנת 2006 מונה אוסטפלד ליועץ התקשורת של שר הביטחון, עמיר פרץ, ושימש בתפקידו במהלך מלחמת לבנון השנייה. כמה חודשים לאחר המלחמה התפטר אוסטפלד, לאחר שמתח ביקורת קשה על התנהלות פרץ מול התקשורת. בהמשך, שימש אוסטפלד כיועץ התקשורת של יו"ר הכנסת, חברת הכנסת דליה איציק.
יחסי מולדובה–שוודיה
יחסי מולדובה–שוודיה הם יחסי החוץ בין שתי המדינות, מולדובה ושוודיה. למולדובה יש שגרירות בסטוקהולם. לשוודיה יש שגרירות בקישינב.
שתי המדינות הן חברות מלאות של מועצת אירופה ושל הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
אלכסנדר ארוטיוניאן
אלכסנדר ארוטיוניאן (בארמנית: Ալեքսանդր Հարությունյան; 23 בספטמבר 1920, ירוואן, ארמניה - 28 במרץ 2012) היה מלחין ופסנתרן ארמני, מורה באקדמיה למוזיקה בירוואן. הוא ידוע בעיקר בזכות הקונצ'רטו לחצוצרה ולתזמורת שלו וזכה על יצירותיו בפרסים חשובים בברית המועצות ובארמניה, בהם פרס ברית המועצות. בשנת 1970 זכה בתואר אמן העם של ברית המועצות.
ביוגרפיה
ארוטיוניאן נולד בשנת 1920 באריוואני, ירוואן של ימינו כבנם של גריגור ארוטיוניאן, איש צבא, ושל אלאונורה. ב-1927 בגיל 7 הוא התקבל למחלקת הילדים של הקונסרבטוריון הממלכתי של יראן על שם קומיטס ומאוחר יותר בגיל 14 התקבל לקורסים הרגילים של הקונסרבטוריון - בכיתה לפסנתר של אולגה בבסיאן, בכיתה להלחנה של סרגיי ברחודריאן ושל ורג'ס טליאן. אחרי שסיים את לימודיו בקונסרבטוריון, בשנים 1942–1943 השתלם בכיתת הפסנתר של קונסטנטין איגומנוב ובכיתת ההלחנה של כריסטופור קושנריוב. בשנים 1946–1948 שהה במוסקבה והשתלם שם ב"בית תרבות ארמניה" אצל גנריך ליטינסקי (הלחנה ופוליפוניה), אצל ניקולאי פייקו (עיבוד מוזיקלי), אצל ויקטור צוקרמן (ניתוח מוזיקלי), אצל דמיטרי רוגאל-לוויצקי ואצל אלכסנדר ופריק (תזמור) ובכיתת הפסנתר של בוריס ברלין. הוא חזר לירוואן שם והופיע כפסנתרן סולן, בשנים 1965–2008 לימד הלחנה בקונסרבטוריון המקומי (החל משנת 1977 כפרופסור) ומאוחר יותר הפך למנהל המוזיקלי הקבוע של התזמורת הפילהרמונית של ירוואן (1990-1954). אראם חאצ'טוריאן התוודע אליו במהלך קונגרס למוזיקה שנערך במוסקבה וניבא לו עתיד מבטיח. היה לאחד מחברי "קבוצת החמישה הארמנית". ב-1939 התקבל ארוטיוניאן לאיגוד המלחינים של ברית המועצות, היה חבר בהנהלתו, וכן החל משנת 1975 חבר באיגוד אנשי הקולנוע של הרפובליקה הארמנית.
ב-1948 זכה ארוטיוניאן בפרס סטלין על הקנטטה שלו "המולדת" אותה הלחין כעבודת גמר בעת לימודיו במוסקבה. תזמורת ומקהלת הרדיו של ברית המועצות ביצעה אותה בבכורה בנובמבר 1948. ב-1949 הוא כתב "פתיחה חגיגית", שבוצעה בנובמבר אותה שנה בבכורה באולם הגדול של הפילהרמונית של לנגיגרד, תחת ניצוחו של ייבגני מרבינסקי. המשיך לזכות בהערכת השלטון על יצירות ששילבו בהן מסורות של המוזיקה העממית הארמנית, כגון "אגדת העם הארמני" (1960), "אודה ללנין" (1967) ו"המנון לאחווה" (1970).
עם יצירותיו הרבות של ארוטיוניאן נמנות יצירות לכלי נגינה רבים, קטעים על נושאים ארמניים, ווקאליזות, האופרה "סאיאט נובה", מוזיקה לסרטים, ואף שירי מוזיקה קלה. ביצירות רבות של ארוטיוניאן ניתן לשמוע מוטיביים מן המוזיקה הארמנית העממית, שימוש נרחב במודוסים וסלסולים למיניהם.
בית עד'אקה
בַּיתּ עְדַ'אקֵה (בערבית: بيت عذاقه, נקראה גם: אעבאר צ'אפרה) היא עיירה במחוז עמראן שבתימן, כ-60 ק"מ צפונית-מערבית לצנעא.
העיירה
העיירה נמצאת תחת מחוז עמראן. בעבר הייתה העיר תחת מחוז חג'ה. העיירה ממוקמת למרגלות הר גבוה הנקרא "ג'בל מסוַר".
האזור בו נמצאת העיירה נחשב לאזור יפה מאוד, וכך כתב השד"ר ר' יעקב ספיר, שביקר בתימן:
הקהילה היהודית
התיעוד הקדום ביותר של הקהילה היהודית בבית עד'אקה הוא משנת ה'ת"ם (1680), השנה בה התרחשה גלות מוזע. המשורר סעיד בן אסבאט מקונן על קהילת יהודי בית עד'אקה שיוצאת לגלות.
הקהילה היהודית גרה בעיירה באזור נפרד מהערבים. בית הכנסת הגדול בעיירה היה של משפחת עזירי, ובמאה ה-20 נפתחו בקהילה שני בתי כנסת נוספים, האחד במעלה העיר ועל כן נקרא "אלעיליא", והשני במרכז ולכן נקרא "אלווסטניא". בית הכנסת הישן נקרא "אלספלא", מפני שהיה בתחתית העיר. בין רבני הקהילה היו מארי דוד מזעקי, ונכדו מארי ישראל עוזרי. בעיירה גדלו הרבנים יחיא והב, חיים כסאר, אברהם חייבי, ועוד.
בשנים האחרונות לפני העלייה הגדולה לארץ מנתה הקהילה יותר מחמישים משפחות. בני הקהילה עלו ארצה במבצע על כנפי נשרים בשנת ה'תש"ט (1949). עולים מהעיירה הקימו את המושב צוריאל בגליל העליון.
יהודי בית עד'אקה היו נחשבים חריפים ולמדנים, ונאמר עליהם המשפט:.
מיכאל (מייקל) שיר
מיכאל (מייקל) שיר (נולד ב-13 בדצמבר 1949) הוא מורה דרך ישראלי בטיולים מאורגנים מחוץ לישראל ולשעבר, כתב צבאי ועיתונאי.
ביוגרפיה
מיכאל שיר נולד לחיה ואריה, בקיבוץ גבת שבעמק יזרעאל. לאחר סיום בית הספר התיכון בקיבוץ גבת התגייס לצה"ל לתפקיד כתב בירחון במחנה נח"ל, בשנים 1969-1972.
בין השנים 1968–1969 ערך את "יחדיו", ביטאון חטיבת בני הקיבוץ המאוחד. בשנת 1972 יצא שיר בשליחות עיתונאית לסיקור משחקיה של קבוצת הכדורסל הפועל גבת/יגור באירופה ובין השאר ב"ספורט הפועלים" בעיר גראץ באוסטריה. בתחילת 1973 זכה שיר בתחרות פרס הכתבה הטובה מבין 234 מתחרים ולכן הוזמן על ידי עורכי העיתון, דב יודקובסקי ורם אורן, לתרום לצוות העיתון. בשנת 1973 הועסק בידיעות אחרונות, ככתב לענייני התיישבות וחברה. בין השנים 1974- 1975 ערך את "במבחן", ביטאון תנועת המחנות העולים.
בין השנים 1975–1979 המשיך שיר לכתוב ב"ידיעות אחרונות" ואף יצא בשליחות העיתון ושידורי קול ישראל לסקר את מבצע קליטת פליטי וייטנאם בישראל, עקב ההחלטה שקיבל ראש הממשלה מנחם בגין.
בנוסף, בזמן שהותו בהונג קונג מונה שיר לכתב "הארץ שלנו", והעביר סדרת כתבות על בית הספר הבינלאומי בהונג קונג לתלמידים מכל העולם.
בין השנים 1977–1975, ובשנים 1979–1982 היה רכז תרבותי ומדריך חברתי בפנימיית בית הספר בויאר בירושלים. בין השנים 1975–1977 ובשנת 1979 היה כתב "הארץ שלנו", וחבר מערכת תוכנית הילדים "שקט משדרים" בהפקת הטלוויזיה הכללית, ערוץ 1. בשנת 1977 היה מורה ללימודי ארץ ישראל ו-גאוגרפיה בבית הספר היהודי בהונג קונג. בנוסף הועסק שיר ככתב "שידורי ישראל", וכתב ידיעות אחרונות במזרח הרחוק.
קרן קיימת לישראל
בין השנים 1979–2002 עבד שיר בקרן קיימת לישראל, כחבר הנהלת האגף לחינוך ולנוער. שיר היה מנהל המחלקה לפרויקטים חינוכיים, ובתפקיד זה עסק בארגון וריכוז פרויקטים ארציים דוגמת נטיעות תלמידים ומוסדות חינוך ברחבי הארץ, ארגון טקסי נטיעות ומפעלי הנצחה לבתי ספר ותנועות הנוער. הוא השתתף בפרויקטים חינוכיים בחו"ל שכללו משלחות מורים לפראג ולפריז. כמו כן, שימש מזכ"ל תנועת "המורים למען קק"ל" ועסק בטיפוח רכזי חינוך ציוני ומורשי קק"ל ברחבי הארץ.
היה עורך "שורשים", ביטאון מערכת החינוך של קק"ל, וחבר הנהלת חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי.
הדרכת טיולים מאורגנים ברחבי העולם
בשנים 1995-1996 עבר קורס מלווי קבוצות לחוץ-לארץ מטעם חברת "רימון טיולים". החל משנת 1996 הוא עוסק בהדרכה, בכתיבת מסלולים, ואף בארגון קבוצות, טיולים וסיורים מאורגנים בחוץ-לארץ. הוא משמש מדריך בחברת "סביב העולם".
מ-1986, שיר הוא בוגר החוגים להיסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1988–1990 למד לתואר שני באוניברסיטה העברית במכון ליהדות זמננו. מלבד זה, בשנת 1968 למד שיר עיתונות ותקשורת המונים במכונים הבריטים להשכלה בכתב ובשנת 1977 הוסמך להוראת העברית בבתי הספר היהודים בגולה מטעם הסוכנות היהודית.
מתגורר בירושלים, נשוי ואב לשתיים. אחת מבנותיו חלתה בגיל צעיר באנורקסיה נרבוזה והגיעה למצב של סכנת חיים. בצמוד לאשתו רות, טיפלו השניים בביתם בתוך ביתם, במקום אישפוז מלא- וזאת במסירות אין קץ ואהבה אינסופית ולמעשה הצילו את חייה.
קלודיה טגבו
קלודיה טגבו (בצרפתית: Claudia Tagbo; נולדה ב-1973) היא שחקנית וקומיקאית צרפתייה-איווארית.
ביוגרפיה
טגבו נולדה בחוף השנהב, בעיר אביג'אן, בשנת 1973. בגיל 13 היא עברה לצרפת, לקומונה שנאק שבמחוז לוזר, שם גרה שנתיים שלאחריהם עברה לקומונה אלאס שבמחוז גארד, שם נשארה עד גיל 18. מגיל צעיר היא גילתה תשוקה לאומנויות בכלל, ובמיוחד לתיאטרון. לאחר סיום לימודיה בתיכון ג'ין-בפטיסט דומאס, ולאחר ניסיון להתקבל לקונסרבטוריון של מונפלייה, היא עברה לפריז, שם סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת פריס 8 בסן-דני.
בשנת 2014, בתוכנית À nous deux ששודרה בערוץ France Ô, טגבו דיברה על התקופה בה חלתה בסרטן השד ועל ההחלמה ממנו.
קריירה
בתיאטרון, טגבו שיחקה בשנת 2002 במחזות Appel à poète של פול אלוואר, L'Opérette Imaginaire של ולרי נוברניה, Ligne 9 של מאטה גאבין, Lucrèce Borgia של ויקטור הוגו, וב-Marisol של חוסה ריברה. בקולנוע, היא שיחקה בסרטים Mama Aloko ו-La valse des gros derrières של ג'ין אודותאן, בסרט Ma vie n'est pas une comédie romantique של מארק גיבאג'ה, ובסרט Chrysalis של ג'וליאן לקלרק. בטלוויזיה, היא שיחקה בסדרות Fatou la Malienne ו-Fatou, l'espoir של דניאל וינה, בסדרה Ma meilleure amie של אליזבת' רפינו, ובסדרה Le tuteur של אדוארד מולינרו. בנוסף, שיחקה את הדמות החוזרת של הקצינה מרטין פורסט בסדרה R.I.S Police scientifique.
בשנת 2006, טגבו החלה בקריירה כקומיקאית במועדון הקומדיה ג'מאל שיוסד על ידי ג'מאל דבוז. בשנת 2008, היא שיחקה במיני-סדרה Tongs et Paréo ובסדרה Toi-même tu sais. בנובמבר 2010, טגבו החלה לשמש כאחת המנחות בסדרה הערב עם ארתור בערוץ הקומדיה הצרפתי Comédie+. במאי 2013 היא עברה עם התכנית לערוץ TF1. בשנת 2011, טגבו הופיעה בתוכנית United colors of Jean-Luc ביחד עם פבריס אבו, שהתחיל יחד איתה במועדון הקומדיה ג'מאל.
בשנת 2013, טגבו אירחה פסטיבל קומדיה ששודר בטלוויזיה, בו אירחה כ-15 קומיקאים בפולי ברז'ר לאיסוף תרומות בשביל עמותת CéKeDuBonheur. בספטמבר 2014, היא השתתפה באירוע הצרפתי הציבורי Sidaction ביצירה של הסינגל Kiss & Love. האירוע והשיר נועדו לעורר מודעות ולאסוף תרומות בשביל חולי איידס.
בשנת 2016 הצטרפה לצוות השופטים בתוכנית המציאות L'Afrique a un incroyable talent.
פילמוגרפיה
{{טורים
טלוויזיה
}}
פארק המים אטרקציה
פארק המים אטרקציה היה פארק מים שהוקם ב-1989 ונסגר ב-2002 בחוף קליה בקצה הצפוני של ים המלח (31.76363N, 35.50168E) כ-5 קילומטרים דרומית לבית הערבה, וכ-4 קילומטרים צפונית לקיבוץ קליה.
הפארק הוקם כיוזמה של הקיבוצים במועצה אזורית מגילות על שטח של כ-300 דונם. בתחילת דרכו ביקרו בפארק מאות אלפי מבקרים מדי שנה, בעיקר מירושלים, אך גם היה פופולרי בקרב פלסטינים מיהודה ושומרון. לאחר פריצת האינתיפאדה השנייה ב-2000 החלה ירידה חדה בכמות המבקרים, עד שהוחלט לסגור אותו בשנת 2002.
במקום היו כשבע מגלשות מים ושתי בריכות שחיה.
המקום פופולרי לצילומים, בין היתר בפארק הנטוש צולמה עטיפת האלבום "תרגיל בהתעוררות" של שלומי שבן.
אם סיסרא
אֵם סִיסְרָא היא דמות מקראית המופיעה פעם יחידה בתנ"ך, בשירת דבורה . אמו של סיסרא, שר צבא יבין מלך חצור, אשר הוכרע ביד אישה, יעל אשת חבר הקיני, במלחמת סיסרא.
דמותה
הסצנה המקדימה את תיאור אם סיסרא בשירה, מסתיימת בכך, שסיסרא נופל שדוד בין רגליה של יעל (פס' כז) ומיד אחר כך בפסוק כ"ח מתוארת האם, שמבין רגליה הגיח סיסרא לחיים.
דבורה הנביאה שרה ומהללת את האל על הניצחון במלחמה נגד הכנענים. דבורה מכונה "אם בישראל" בשירה ודמותה מעומתת עם דמותה של אם סיסרא, אמו של האויב המנוצח.
תיאור הריגת סיסרא בידי יעל אשת חבר הקיני, שמתרחש באוהל, מקביל לתיאור האם המצפה.
לאחר תיאור הריגתו של סיסרא בידי יעל אשת חבר הקיני בפרק ד', עוברת ההתרחשות לארמונה של אם סיסרא, הממתינה בקוצר רוח לבוא בנה. במילה "בֹשֵׁשׁ" מהדהד הפסוק בסיפור מעמד הר סיני, בספר שמות פרק לב: משה כמו סיסרא מאחר לרדת מההר. השימוש בפועל זה יוצר ציפייה. אם סיסרא עומדת ומביטה מהחלון, מחכה לבוא בנה ומייבבת. השורש י-ב-ב הוא שורש יחידאי במקרא. בתרגום השבעים מופיע הנוסח, "ותבט אם סיסרא". קבלת נוסח המסורה מבליטה את סערת רגשותיה. עמידתה של אם סיסרא מאחורי החלון המלכותי, המפואר, מהווה ניגוד לאוהל הפשוט של יעל שבו שכב בנה עם המארחת ואחר כך הומת על ידה. לפי תרגום אונקלוס, משמעה של "ותיבב" הוא השמעת קול זעקה, אולם על פי הנרדפות עם המילה 'נשקפה', לא מן הנמנע כי המילה 'ותיבב' נגזרה מ'בבת עינו' (ספר זכריה ב' יב) במשמע 'הביטה' (דעת רש"י).
אם סיסרא היא טיפוס מוכר של המלכה-האם, המזוהה בספרות המקרא, אינה נזכרת בפרק ד' אך ממלאת תפקיד מרכזי בפרק ה', כ"ח - ל'. יוסף בן מתתיהו מחבר קדמוניות המקרא עושה שימוש בדברי אם סיסרא: "הלא ימצאו יחלקו שלל רחם רחמתים לראש גבר"...(ה' ל), וזאת כדי למנוע בעיה מקוראי פרק ד'. בפרק זה מותו של סיסרא עלול להתפרש כעונש לברק בן אבינועם אשר העמיד תנאים לדבורה ליציאתו למלחמה: בפרק ד' ח נאמר: בפסוק ט', עונה דבורה:, בכך משלב בעל ספר קדמוניות המקרא, את הרעיון המובא בפרק ה' - ציפיית אם סיסרא לשלל נשים שבויות חרב - כדברי סיסרא עצמו, קודם שהוא תוקף את ישראל. כך הופכת גאוותו לטעם המר בנפילתו בידי יעל: אלך וארד בזרוע גבורתי להילחם בבני ישראל ואת שללם אחלק לנערי ואת הנשים היפות אקח לפילגשים. ולכן אמר עליו ה' כי זרוע חלשה תלחם בו ואת שללו תקחנה נערות והוא יפול ביד אישה (לא' א).
חיים גורי כתב על אם סיסרא את השיר "אמו".
תשובת נערותיה
הנשים החכמות שבשרותיה, בנות לווייתה מרגיעות אותה ואם סיסרא מקבלת את דיבריהן בשוויון נפש. הן מחכות לסיסרא שיגיע עם השלל. כפי הנראה נערותיה היו נשות שרים. השימוש במונח 'שרות' מרמז כי הכתוב דימה את סיסרא למלך. דברי האם מחדדים את האירוניה הטראגית, האם מתארת את הניצחון של בנה במלחמה ואילו הקוראים כבר מודעים להפסדו. האם ממשיכה בתיאור תמונת הניצחון ולפיה עסוק בנה באיסוף שבויות - רַחַם רַחֲמָתַיִם. משמעות הוראת המילה 'רחם' היא אישה צעירה והוראת המילה 'רחמתים' משמשת כאן כהכפלה.
באוגריתית נרדפות המילים 'בתולה' ו'רחם'. יש המפרשים 'רחם רחמתים' כמובחרת בנשים. הסיומת "תים" משמשת במקרא לא רק לציון הזוגי אלא גם לצורת הכפל "פי". השימוש במילה רחם על ידי השרות, נועד ליצור הבחנה בין הנשים, השרות ככל שתהיינה חשובות והנשים השבויות.
אם סיסרא ותקיעת שופר בראש השנה
בראש השנה נהוג לתקוע בשופר, כמאה תקיעות. מנהג זה מכוון לסיפר בספר שופטים ה, שירת דבורה, בו אם סיסרא מייבבת על בנה שבושש לבוא משדה הקרב. על משמעות ה"תרועה" שבתקיעות השופר מספרת הגמרא במסכת ראש השנה מאם סיסרא:
מוטיב האישה הנשקפת בעד החלון
מוטיב האישה הנשקפת בעד החלון, הוא סצנת דפוס מוכרת במקרא. אם סיסרא ניצבת ליד החלון ומביטה בעדו, עד שמגיעה הבשורה המרה על מותו של בנה, שלא נזכרת בפירוש בשירה. מוטיב זה מופיע גם במקומות נוספים במקרא על נשים נוספות: מיכל בת שאול משקיפה מן החלון בתיאור העלאת ארון הברית לירושלים ; ואיזבל משקיפה מן החלון כשיהוא בא לרצחה בעת מרד יהוא. מוטיב זה מופיע גם בממצאים באתרים ארכאולוגיים, למשל בארמון השן של אחאב בעיר שומרון, בארסלאן טאש שבסוריה, ובכלח שהייתה בירת ממלכת אשור בימי אשורנצירפל השני. המוטיב מיוחס לכהנות האלה עשתרת.
סיונרה
סיונרה (באנגלית: Sayonara) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1957, המבוסס על רומן בשם זה מאת ג'יימס מיצ'נר.
הסרט הוא דרמה רומנטית המתארת את היחסים הרומנטיים בין חיילי צבא ארצות הברית והנשים היפניות ואת יחסו הגזעני של הצבא נגד תופעה זו.
התקופה היא מלחמת קוריאה, חיילים אמריקאים רבים מוצבים ביפן וחלק מהם מפתחים קשרי אהבה עם נשים יפניות ואף נישאים להן, דבר שאינו מוצא חן בעיני שלטונות הצבא העושים הכול כדי להפסיק תופעה זו ולפעמים זה נגמר בטרגדיה.
בסרט מושמע השיר "סיונרה" שכתב והלחין אירווינג ברלין.
פירוש המילה סיונרה ביפנית הוא "להתראות" וזו המילה האחרונה שמשמיע גיבור הסרט, מייג'ור לויד גרובר, בסוף הסרט.
תקציר העלילה
מייג'ור לויד "אייס" גרובר (מרלון ברנדו) הוא טייס קרבי מצטיין המוצב בקוריאה שלזכותו מספר הפלות מיגים. עמו משרת בבסיס ידידו ג'ו קלי (רד באטנס), המאוהב באישה היפנית קטסומי (מיושי אומקי) ורוצה לשאתה לאישה למרות הסתייגותו של לויד.
לויד מקבל פקודת העברה לבסיס חיל האוויר בעיר קובה שביפן. מפקד הבסיס גנרל וֵבסטר הוא שיזם את ההעברה. לויד הוא חבר של בתו איילין (פטרישיה אוונס), שהגיעה לבסיס לפגוש את לויד ולבדוק את היחסים ביניהם. בכניסה למלון הוא נתקל לראשונה ביחס של גזענות כלפי היפנים. קפטן מייק ביילי (ג'יימס גארנר) מבקש להכניס את חברתו היפנית למלון, ונענה בשלילה ובנזיפה מהגנרל על מערכת היחסים שהוא מקיים עם אישה יפנית.
גם קלי מגיע לקובה ומבקש מלויד להיות נוכח בטקס נישואיו אצל הקונסול. לויד נענה לו לאחר היסוס, ולאחר מכן ננזף על ידי גנרל ובסטר כי עבר על חוקי הצבא שאוסרים מגע עם נשים יפניות, ובשל חששו של הגנל כי הדבר יפגע בשמו הטוב של הגנרל עצמו. לויד נפגש עם איילין ומפגין כלפיה קרירות כאשר היא מעלה את שאלת נישואיהם. היא מתיידדת עם רקדן הקבוקי נאקומרה (ריקרדו מונטלבן).
הוא פוגש את קפטן ביילי, שחברתו רוקדת בלהקה יפנית גדולה. לויד מתבונן ברקדניות ההולכות ממקום מגוריהם למקום ההופעה, ובראשן מדריכת הלהקה האנה-אוגי (מיקו טאקה), בה הוא מתאהב מיד. לאחר חיזור ממושך היא נענית לו.
קלי מקבל פקודת העברה לארצות הברית. פקודה זו כוללת בעיקר אנשי צבא שנישאו ליפניות. לפי החוק אין האישה יכולה להתלוות לבעלה. החוק חוקק בעיקר כדי להניא את האמריקאים להינשא ליפניות. לויד מנסה לעזור לו, ופונה לגנרל ובסטר, אך ללא הועיל. לבסוף קלי יורה בקטסומי ומתאבד.
הרומן בין לויד והאמה-אוגי לא מוצא חן בעיני האמריקאים והיפנים. לויד מקבל העברה לארצות הברית והאנה-אוגי מועברת ללהקת ריקוד בטוקיו. לויד טס לטוקיו ומשכנע אותה לבסוף להינשא לו. בצאתם נשאל לויד על ידי כתבי "כוכבים ופסים" מה יש לו להגיד לחבריו וליפנים שאינם מרוצים מיחסיהם והוא משיב: "אִמרו להם: סיונרה".
פרסים
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה נוספים.
פרסים:
מועמדויות:
לה לה לנד (סרט)
לה לה לנד (באנגלית: La La Land) הוא סרט מוזיקלי רומנטי אמריקאי משנת 2016, אותו כתב וביים דמיאן שאזל ובו מככבים ראיין גוסלינג ואמה סטון. העלילה עוקבת אחר מוזיקאי ושחקנית שאפתנית שמתאהבים בלוס אנג'לס. כותרת הסרט היא התייחסות לכינוי של העיר לוס אנג'לס ולביטוי המתאר מקום שמאכלס אנשים מנותקים מהמציאות. הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע, זכה בשבעה פרסי גלובוס הזהב, כולל לסרט המוזיקלי הטוב ביותר ובשישה פרסי אוסקר מתוך שיא של 14 מועמדויות.
עלילה
הסרט עוקב אחר סיפור התאהבותם של מיה דולן (אמה סטון) וסבסטיאן "סב" וילדר (ראיין גוסלינג). מיה עובדת כבריסטה בדוכן קפה בחצר אולפני וורנר, היא שואפת להיות שחקנית בהוליווד ומחזאית, ומנסה מזלה באודישנים רבים ללא הצלחה. סבסטיאן הוא פסנתרן ג'אז מתוסכל החולם לפתוח מועדון ג'אז משלו, הוא מפוטר ממקום עבודתו בערב חג המולד לאחר שניגן יצירות מקוריות בניגוד להנחיית מנהלו. השניים נפגשים בסצנה הראשונה של הסרט במהלך פקק תנועה בלוס אנג'לס, לאחר מכן במסעדה בה ניגן סבסטיאן אליה נקלעת מיה ועדה לפיטוריו, ובפעם השלישית במהלך מסיבה בה נאלץ סבסטיאן לנגן למורת רוחו שירי שנות השמונים. לאחר המסיבה השניים יוצאים בחיפוש אחר מכוניותיהם והקשר הרומנטי מתחיל להירקם. סבסטיאן מעודד את מיה לכתוב מחזה לעצמה, היא מעודדת אותו להקים את המועדון והשניים הופכים לזוג. סבסטיאן חש לחץ לדאוג לפרנסה קבועה והוא מצטרף ללהקת ג'אז פופולרית בהנהגת חבר ילדותו קית' ויוצא עמה לסבב הופעות. המחזה של מיה נכשל והשניים מגלים כי הגשמת חלומותיהם מתנגשת עם יחסיהם האישים ו"נתקלת במהמורות רבות, חלקן נוגעות בהבדלי השאיפות ביניהם, בניסיונם לעזור זה לזה במימוש שאיפות אלה, ובפער הבלתי נמנע בין המחויבות לאמנותם לבין ההכרח שלהם להתפשר, שפירושו להתמסחר."
לאחר שמיה נואשת וחוזרת לבית הוריה בנבדה, מגיעה אל סבסטיאן הזמנה ללהק אותה לסרט של במאית מפורסמת. הוא משכנע את מיה להיענות להזמנה, ומיה יוצאת לצילומי הסרט בפריז. דרכיהם של מיה וסבסטיאן נפרדות. מיה הופכת לשחקנית מצליחה, נישאת לגבר אחר ויולדת בת. ערב אחד מיה ובעלה יוצאים לבילוי, ועקב פקק תנועה משנים את יעדם ומגיעים באקראי למועדון ג'אז. מיה מגלה כי זהו המועדון של סבסטיאן, שהגשים את חלומו. סבסטיאן מזהה את מיה בקהל, ושניהם מדמיינים לעצמם התפתחות שונה לחלוטין של קורות חייהם, שבה סבסטיאן מצטרף אל מיה במסעה לפריז ומקים עמה משפחה. בסיום השיר ששימש רקע למחשבות אלה מיה ובעלה יוצאים מהמועדון אך קודם לכן היא חולקת עם סבסטיאן רגע אחרון של חיוך.
הפקה
את התסריט לסרט כתב דמיאן שאזל ב-2010, הוא הושפע מסרטי הקולנוע "כובע צילינדר", "מטריות שרבורג", "לילות בוגי" ו"שיר אשיר בגשם". שאזל התקשה למצוא מימון להפקת הסרט והומלץ לו לשנות את דמותו של הגיבור הראשי מנגן ג'אז לזמר רוק, לשנות את סצנת הפתיחה המורכבת ואת הסיום האמביוולנטי, המלצות שאת כולן דחה. רק לאחר הצלחת סרטו "ויפלאש" נרכשו זכויות ההפקה וההפצה שלו על ידי "ליונסגייט" (Lionsgate) ו-Black Label Media.
תקציב הסרט הוערך בכ-30 מיליון דולר. מפיקי הסרט עודדו את שאזל להגדיל את ההוצאות המתוכננות, ותמיכתם תרמה לליהוק שחקנים ראשיים יקרים יותר, להגדלת כמות ימי הצילום מ-24 ל-40, הגדלת כמות הניצבים, אתרי הצילום והתפאורות.
לתפקידים הראשים לוהקו תחילה אמה ווטסון ומיילס טלר, ווטסון נסוגה בעקבות ליהוקה לסרט "היפה והחיה" ועם טלר לא הגיעה ההפקה להבנות. לבסוף לוהקו במקומם אמה סטון וראיין גוסלינג, זהו שיתוף הפעולה השלישי של השניים כזוג נאהבים, לאחר "טיפש, מטורף, מאוהב" ו"יחידת גנגסטרים". השניים התאמנו במשך שלושה חודשים בחזרות בנגינה, בשירה ובריקודים. המוזיקאי ג'ון לג'נד לוהק לתפקיד מפתח נוסף ולקראת הצילומים למד לראשונה לנגן בגיטרה. בסרט השתתפו כ-1,600 ניצבים.
צילומי הסרט נעשו בשתי מצלמות, בפורמט אנמורפיק תוך שימוש בסרט צילום 35 מ"מ וביחס 1:2.55 על מנת לשוות לסרט מראה קלאסי. לשם כך התאימה חברת Panavision במיוחד לסרט את העדשות בהן נעשה שימוש.
הצילומים החלו באוגוסט 2015 בלוס אנג'לס ונמשכו כ-40 ימים בלמעלה מ-60 אתרים ברחבי המטרופולין. האתרים כללו את הפוניקולר "מעוף המלאכים", שאף על פי שהיה סגור לתחזוקה כבר מספר שנים נפתח במיוחד לצילומי הסרט, מגדלי ווטס, שוק "גראנד סנטרל מרקט", מלון שאטו-מרמון, המזח בהרמוסה ביץ', מועדון "Lighthouse Café" בהרמוסה ביץ' (אליו לוקח סב את מיה על מנת ללמד אותה על ג'אז), אולם הקולנוע ריאלטו בסאות' פאסדינה (בו הזוג עומד להתנשק על רקע הקרנת הסרט "מרד הנעורים"), ומצפה הכוכבים גריפית' (בסצנה שמקורה בסרט "מרד הנעורים", ובה צמד הגיבורים מתעופף באוויר). סצנת הפתיחה של הסרט צולמה במשך יומיים במחלף המחבר בין כביש מהיר 105 לכביש מהיר 110. המחלף נסגר במיוחד למספר שעות לצורכי ההפקה, והסצנה כללה מאות מכוניות ורקדנים.
עריכת הסרט נעשתה במשך קרוב לשנה על ידי טום קרוס, ששיתף פעולה עם שאזל גם בסרט "ויפלאש". את הכוריאוגרפיה ביימה מנדי מור.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-31 באוגוסט 2016 בפסטיבל הסרטים של ונציה, הפצה מוגבלת של הסרט בחמישה בתי קולנוע בארצות הברית החלה ב-9 בדצמבר 2016 והפצה רחבה ב-16 בדצמבר.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין ג'סטין הורוויץ, בן כיתתו של שאזל באוניברסיטת הרווארד, ששיתף עמו פעולה גם בסרט "ויפלאש", להורוויץ נדרשו 31 סקיצות עד להשגת הגרסה הסופית שיר הנושא של הסרט "City of Stars". את המילים לשירים חיברו בנג' פאסק וג'סטין פול. את האלבום עם פסקול הסרט הפיקו הורוויץ, מריוס דה פריס וסטיבן גזיקי.
פסקול הסרט זכה בשני פרסי גראמי בטקס בינואר 2018.
פסקול הסרט:
טיסה 901 של אייר ניו זילנד
טיסה 901 של אייר ניו זילנד הייתה טיסת תיירות סדירה של אייר ניו זילנד לאנטארקטיקה אשר הופעלה בין השנים 1977–1979. הטיסה המריאה מנמל התעופה של אוקלנד בשעות הבוקר ומסלולה כלל טיסה של מספר שעות מעל יבשת אנטארקטיקה בטרם שבה לאוקלנד עם נחיתת ביניים בנמל התעופה של קרייסטצ'רץ'. ב-28 בנובמבר 1979, בעת הטיסה ה-14 בקו זה, מטוס מקדונל דאגלס DC-10, מספר זנב ZK-NZP, התנגש בהר ארבוס על האי רוס באנטארקטיקה. בתאונה נהרגו כל יושבי המטוס, 237 נוסעים ו-20 אנשי צוות. התאונה נודעה בכינוי "אסון הר ארבוס".
זהו האסון הקטלני ביותר בתולדות ניו זילנד בעתות שלום.
הטיסה והמטוס
לוח הזמנים הרגיל של טיסה 901 כלל המראה מנמל התעופה של אוקלנד בשעה 8:00 בבוקר אל אנטארקטיקה. טיסה רצופה לאנטארקטיקה וחזרה אל ניו זילנד. נחיתת ביניים בנמל התעופה של קרייסטצ'רץ' בשעה 7:00 בערב, לאחר השלמת מסלול של 8,630 ק"מ. לאחר עצירה של 45 דקות בקרייסטצ'רץ', במהלכה המטוס תודלק וצוות המטוס הוחלף, הטיסה המריאה לאוקלנד, מרחק 747 ק"מ, והגיעה ליעדה הסופי בשעה 9:00 בערב. מחיר כרטיס בטיסה שיצאה ב-28 בנובמבר 1979 היה 359 דולר ניו זילנדי.
התפוסה הממוצעת בטיסות קודמות הייתה כ-85%, והמושבים הפנויים, בדרך כלל במרכז המטוס, אפשרו לנוסעים לנוע בחופשיות בתא הנוסעים ולהתבונן בחלונות. לביצוע הטיסות שימשו מטוסים מתוך צי של שמונה מטוסי DC-10 בחברת אייר ניו זילנד. המטוס בטיסה ב-28 בנובמבר 1979, מספר זנב ZK-NZP, היה המטוס ה-182 מדגם זה שיוצר במקדונל דאגלס ונמסר לחברה ב-12 בדצמבר 1974. היה זה המטוס הראשון של החברה מדגם זה שצויד במנועי ג'נרל אלקטריק מדגם CF6-50C, ועד להתרסקותו צבר 20,700 שעות טיסה.
התאונה
הטייס הראשי ג'ים קולינס וטייס המשנה גרג קאסין לא טסו מעולם לאנטארקטיקה, אולם שניהם היו טייסים מנוסים וכשירים לטיסה. ב-9 בנובמבר 1979, 19 יום בטרם התאונה, שני הטייסים נכחו בתדרוך שבו נמסרה להם תוכנית הטיסה של הטיסה הקודמת בקו זה. אולם, הקואורדינטות שהוזנו למחשב חברת אייר ניו זילנד היו שונות מאלה שאושרו לתוכנית הטיסה בשנת 1977 על ידי האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה של ניו זילנד. זאת מבלי שהדבר היה ידוע לטייס הראשי. תוכנית הטיסה המאושרת הייתה לאורך נתיב המוביל מכף האלט משואת רדיו לא-כיוונית במקמרדו, מסלול שחייב טיסה כמעט מעל פסגת הר ארבוס, המתנשא לגובה 3,794 מטר. אולם התדפיס שסופק לטייסים ממחשב חברת אייר ניו זילנד, ואשר נמסר להם בעת התדריך, כלל נתיב דרומי יותר באמצע מצר מקמרדו, כאשר הר ארבוס נמצא כ-43 ק"מ ממזרח לנתיב זה. ברוב הטיסות הקודמות הוכנסו קואורדינטות טיסה אלה למחשב הטיסה מבלי שהטייסים מודעים לכך שאין זה מסלול הטיסה שאושר על ידי משרד התחבורה הניו זילנדי.
הטייס הראשי לסלי סימפסון, אשר פיקד על טיסה 901 ב-14 בנובמבר 1979, היה נוכח אף הוא בתדריך ב-9 בנובמבר, השווה את הקואורדינטות שסופקו לצוות בתדריך עם נקודת ציון של משואת ניווט במערכת TACAN, הנמצאת כשלושה מייל מזרחה לנקודה שסופקה לטייסים לצורך הזנה למחשב הטיסה, והופתע לגלות הפרש גדול בין שתי נקודות הציון. לאחר טיסתו הודיע סימפסון לאחראים על הניווט באייר ניו זילנד על ההפרש בין שתי נקודות הציון. מסיבות שלא התבררו עד תומן, פנייתו של סימפסון גרמה לאחראים על הניווט באייר ניו זילנד לאחד את הקואורדינטות של שתי נקודות הציון במחשבי החברה, כך שהקואורדינטות שצוינו למשואת הרדיו הבלתי כיוונית היו זהות לאלה של משואת ה-TACAN, אף שגם אלה אינן מתאימות למסלול הטיסה שאושר.
השינוי בקואורדינטות בוצע בשעה 01:40 ביממה שבה יצאה טיסה 901 לדרכה האחרונה, ואולם צוות הטיסה לא קיבל הודעה על שינוי זה. בבוקר הטיסה נמסרה לצוות תוכנית טיסה מודפסת והיא שהוזנה למחשב הניווט של המטוס, תוכנית שהייתה שונה מזו שהוצגה לצוות ביום 9 בנובמבר ואף שונה מן המפה שהכין הטייס הראשי קולינס ערב הטיסה. השוני העיקרי בין התוכניות היה בכך שהנתיב המקורי שהוצג לצוות ב-9 בנובמבר עבר לאורך מצר מקמרדו, מרחק בטוח מהר ארבוס, בעוד שבתוכנית הטיסה המודפסת שנמסרה לצוות המטוס בבוקר הטיסה, נתיב המטוס הוא ישירות אל הר ארבוס. כתוצאה מן השינוי בנתיב, טיסה בגובה של מתחת לגובה 4,000 מטר עלולה לסכן את המטוס בהתנגשות בהר. נוסף לכך, התוכנית הממוחשבת שונתה כך שבמברק הנשלח באופן רגיל לפיקוח הטיסה מופיעה רק המילה "מקמרדו" ולא הקואורדינטות המדויקות של נקודת הציון הסופית. בדו"ח ועדת החקירה הממלכתית נקבע כי השימוש בשם נקודת הציון ולא בקואורדינטות נועד להסתיר מרשויות ארצות הברית כי תוכנית הטיסה שונתה, כיוון שאייר ניו זילנד ידעה כי רשות הפיקוח על הטיסה של ארצות הברית תתנגד לשינוי המופיע בנתיב הטיסה החדש.
הקלטות הקול מן הדקות האחרונות של הטיסה, אשר נמצאו בקופסה השחורה של המטוס לאחר ההתרסקות, הדגימו כי הצוות סבר שהם טסים מעל מצר מקמרדו, במרחק בטוח ממערבית להר ארבוס, תוך שהם צופים במדף הקרח רוס באופק, בעוד במציאות הם טסו הישר לעבר הר ארבוס. אף על פי שרוב הצוות עסק בזיהוי נקודות ציון מחוץ למטוס, הם לא הבחינו כלל בהר הנמצא ממש מולם. כשש דקות לאחר שהשלימו את הנמכת המטוס לגובה שבו תנאי ראות טובים יותר, טיסה 901 התנגשה בהר בגובה של כ-460 מטר מעל פני הים. בתמונות שצילמו נוסעים, שניות בטרם ההתרסקות, מופיעות בבירור נקודות ציון על הקרקע 21 ק"מ משמאל למטוס ו-16 ק"מ מימין למטוס, עובדה שהסירה כל ספק מן ההשערה שהטיסה הייתה בתוך ענן בשעת ההתנגשות.
ההתנגשות בהר
בטרם ההתנגשות הודיע הטייס קולינס לפיקוח הטיסה במקמרדו כי הוא ינמיך לגובה של כ-610 מטר. עם סיום ההנמכה העביר את המטוס למצב טייס אוטומטי. מחוץ למטוס הייתה שכבת עננים אשר התמזגה בצבעה עם לובן השלג שכיסה את הר הגעש, כך שלא הייתה כל אזהרה ויזואלית לטייסים. התמזגות צבעים זו הטעתה את הטייסים לחשוב כי הם רואים את מדף הקרח רוס, בעוד שבמציאות הם הביטו בהר עצמו. חברת אייר ניו זילנד לא הזהירה את הטייסים מתופעה זו של התמזגות הצבע הלבן של עננים בקרקע, תופעה אופיינית לאזורי הקטבים. כתוצאה מכך, בעוד הטייסים סוברים שהם מעל מצר מקמרדו, הם טסו במפרץ לואיס מול הר ארבוס.
26 שניות בטרם ההתנגשות נשמע מהנדס הטיסה, היחיד בצוות שביצע בעבר טיסה דומה, אומר: "זה לא מוצא חן בעיני." מיד אחר כך, נשמע הטייס הראשי משוחח עם טייס המשנה האם לפנות ימינה או שמאלה. בשעה 12:49 הופעלה אזעקת מערכת ההתראה מפני התקרבות אל הקרקע. אף שקולינס הורה מיד להגביר את כוח המנועים, למטוס לא נותר די זמן כדי לסטות מנתיב ההתנגשות בהר, שש שניות אחר כך התנגש המטוס בצלע ההר והתרסק. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו מיד עם ההתנגשות בשעה 12:50.
לאחר שניסיונות פיקוח הטיסה במקמרדו ליצור קשר רדיו עם המטוס כשלו, הם הודיעו לחברת אייר ניו זילנד כי הקשר עם המטוס אבד. מיד אחר כך הוצבו בכוננות כוחות חילוץ והצלה של ארצות הברית.
מאמצי חיפוש והצלה
בשעה 2:00 אחר הצהריים, כשעה לאחר ההתנגשות, הודיע הצי האמריקאי כי החל בהכנות למשימת חיפוש והצלה בה ישתתפו מטוס לוקהיד LC-130 ושני מסוקי בל UH-1N, זאת לאחר שאבד הקשר עם טיסה 901 של אייר ניו זילנד. שעתיים אחר כך נמסר כי הראות באזור התאונה היא למרחק 64 ק"מ וכי שישה כלי טיס מחפשים אחר המטוס.
טיסה 901 הייתה מתוכננת לנחות נחיתת ביניים בקריסטצ'רץ' כחמש שעות לאחר מועד ההתנגשות. כ-50 מנוסעי הטיסה התכוונו לרדת מן הטיסה בנמל תעופה זה. בתחילה נמסר למשפחות שהמתינו בקריסטצ'רץ' כי בדרך כלל הטיסה מאחרת מעט, אולם ככל שחלף הזמן היה ברור כי אירעה תקלה בטיסה.
מאמצי החיפוש נרחבים אחר קורבנות האסון נמשכו עד 9 בדצמבר 1979, בעיקר בלחצה של ממשלת יפן, אשר 24 מאזרחיה היו על הטיסה. להר ארבוס נשלחה משלחת של קציני משטרה וצוות הצלה הררי במטוס תובלה של חיל האוויר הניו זילנדי. זיהוי חלקי הגופות נעשה על ידי צוות מומחים. מאמץ זה הניב הצלחה יוצאת דופן בנסיבות האסון, זיהוי של 83% מקורבנות התאונה, למרות תנאי השטח הקשים והעובדה ששחפים אכלו חלקים מן הקורבנות.
בשנת 2006 העניקה ממשלת ניו זילנד מדליית שירות יוצא דופן לאנשי הצוות הניו זילנדים שעסקו במלאכת האיתור בארבוס. בשנת 2009 הוענקה המדליה אף לכ-40 אמריקנים שסייעו במאמצי האיתור, בטקס שנערך בוושינגטון די. סי..
חקירות התאונה
אף שטיסה 901 התרסקה באחד מן האזורים המבודדים ביותר על פני כדור הארץ, אתר התאונה הכיל ראיות למכביר. הקופסאות השחורות במטוס, זו המכילה את הקלטת הקול וזו המכילה את רישום נתוני הטיסה, אותרו במצב טוב ופוענחו. קיים תיעוד צילומי נרחב של הטיסה עד לרגע התנגשות, כיוון שרבים מן הנוסעים צילמו במצלמותיהם מבעד לחלונות המטוס וניתן היה לפתח את סרט הצילום מרוב המצלמות שנמצאו.
ועדת החקירה הממלכתית
בדו"ח קבע מהון כי אנשי הנהלה וטייסים בכירים בחברת אייר ניו זילנד קשרו קשר כדי להטות את תוצאות החקירה והאשים אותם ב"מסכת מתוכננת של שקרים" בכך שהסתירו ראיות ושיקרו לחוקרים. מהון קבע כי דו"ח החקירה של חוקר התאונות הראשי משקף הבנה לקויה של הכרוך בהטסת מטוסי נוסעים, כיוון שהחקירות שבהן היה מעורב עד לאותה עת היו בעיקרן תאונות כלי טיס קלים. הדו"ח מותח ביקורת על שיטות החקירה של החוקר הראשי ועל ידע לקוי, אלה אפשרו את היווצרות הטעויות במסקנותיו. מהון קובע כי החוקר הראשי צ'יפינדייל לא הבין כלל את חשיבות שינוי תוכניות הטיסה ואת תנאי הראות הייחודיים באזור אנטארקטיקה.
מסקנת מהון היא כי לו היו הטייסים מודעים לשינוי בתוכנית הטיסה, התאונה הייתה נמנעת.
מורשת האסון
התרסקות טיסה 901 הייתה אחד האסונות הבולטים בהיסטוריה המודרנית של ניו זילנד והאסון האווירי הרביעי בעולם במספר ההרוגים, בעת שאירע.
התרסקות טיסה 901, לצד התרסקות טיסה 191 של אמריקן איירליינס שאירעה חצי שנה לפני כן, פגעו באופן קשה בתדמיתו של המטוס מדגם DC-10. המטוס שהתרסק, יחד עם שבעת המטוסים האחרים מדגם זה שאותם הפעילה חברת אייר ניו זילנד, חזרו לטיסה זמן קצר קודם התאונה לאחר שהיו מושבתים בעקבות חקירת טיסה 191 של אמריקן איירליינס. האסון תרם להוצאת המטוסים מדגם DC-10 משירות אייר ניו זילנד והחל מאמצע שנת 1981 הוצאו מטוסים אלה משירות החברה והוחלפו במטוסי בואינג 747, תהליך שהסתיים בדצמבר 1982. לאחר האסון הופסקו גם טיסות התיירות של חברת אייר ניו זילנד לאנטארקטיקה. חברת קואנטס הפסיקה אף היא את טיסות התיירות לאנטארקטיקה בפברואר 1980 וחידשה אותן באופן מוגבל בשנת 1994.
כמעט כל שברי המטוס מונחים עדיין על הר ארבוס תחת שכבה של שלג וקרח. בתקופות של התחממות באזור, עם נסיגת השלגים, ניתן לראות את השברים מן האוויר.
בשנת 1988 שודרה בניו זילנד ובאוסטרליה מיני-סדרה בשם: "ארבוס: אחרי האסון" אשר התמקדה בחקירה ובוועדת החקירה הממלכתית.
מצבת זיכרון לנוסעי המטוס שלא זוהו או נמצאו ניצבת בבית קברות בפרבר של העיר אוקלנד, באתר ההתרסקות על הר ארבוס הוצבה אנדרטה לאסון, ובשטח שדה התעופה של אוקלנד אנדרטה לאנשי צוות המטוס.
קיס (פירושונים)
ראו גם
}}
עונת 2018/2019 בליגה הלאומית בכדורגל נשים
עונת 2018/2019 בליגה לאומית בכדורגל נשים הייתה העונה ה-10 בליגת המשנה בכדורגל נשים בישראל, תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-16 באוקטובר 2018 והסתיימה ב-19 במאי 2019. לעונה זו נרשמו 10 קבוצות אך קבוצת בנות לוד התפרקה לאחר הסיבוב הראשון ואת העונה סיימו 9 קבוצות בלבד.
מכבי בנות עמק חפר סיימה ראשונה ועלתה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. הפועל עירוני פתח תקווה סיימה שנייה אך הפסידה במשחק המבחן מול בנות נתניה מליגת העל ונשארה בליגה הלאומית.
לקראת פתיחת העונה
6 הקבוצות ששיחקו בליגה בעונה הקודמת נרשמו גם לעונה זו. הפועל עירוני פתח תקווה שנשרה מליגת העל לראשונה בתולדותיה הצטרפה לליגה. בית"ר בנות כפר כנא ובנות לוד הוקמו והצטרפו לליגה. גם הפועל מרמורק הוקמה מחדש ונרשמה לליגה.
פורמט הליגה
כיוון שנרשמו 10 קבוצות, התכנית הייתה לקיים שני סיבובים בני 9 מחזורים כל אחד - 18 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן יחולקו הקבוצות לפלייאוף עליון ותחתון, כשבכל אחד 5 קבוצות. בפלייאוף העליון תשחק כל קבוצה מול המתחרות בפלייאוף עוד שני משחקים (בית וחוץ), כלומר עוד 8 משחקים. בפלייאוף התחתון תשחק כל קבוצה מול המתחרות בפלייאוף עוד משחק אחד. הקבוצה שתסיים ראשונה בפלייאוף העליון תעפיל לליגה הראשונה והקבוצה השנייה תתמודד מול השלישית בפלייאוף התחתון בליגת העל על הזכות לשחק בליגה הראשונה.
בפועל, לאחר סיבוב אחד הפסיקה ההתאחדות את פעולתה של בנות לוד מאחר שהקבוצה לא הצליחה להעמיד מספיק שחקניות למשחקים ולא התייצבה לחלקם. כתוצאה מכך, כל תוצאות הקבוצה במהלך הסיבוב בוטלו ובפועל נלקחו בחשבון במסגרת שני הסיבובים הראשונים 16 משחקים בלבד לכל קבוצה. קבוצות הפלייאוף העליון היו אמורות לשחק עוד 8 משחקים (אך 2 משחקים לא התקיימו) וקבוצות הפלייאוף התחתון שיחקו עוד 3 משחקים בלבד. בסה"כ שיחקו קבוצות הפלייאוף העליון 23–24 משחקים וקבוצות הפלייאוף התחתון 19 משחקים בלבד.
סמסונג גלקסי A10e
סמסונג גלקסי A10e (באנגלית: Samsung Galaxy A10e) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי סמסונג אלקטרוניקה, כחלק מסדרת A של סמסונג גלקסי. הוא הוכרז ביולי 2019, והושק באוגוסט 2019.
חומרה
המכשיר מצויד במסך מסוג מגע קיבולי "PLS TFT" בגודל 5.83 אינץ' ברזולוציית 720x1560 פיקסלים.
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, כאשר 2 מהן פועלות בתדר עבודה של 1.6 ג'יגה הרץ, וה-6 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 1.35 ג'יגה הרץ. במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם Exynos 7884 עם תהליך 14 ננומטר. האחסון הפנימי של המכשיר הוא בנפח 32 ג'יגה בייט, שניתן להחריבו באמצעות כרטיס MicroSD עד ל-512 ג'יגה בייט. למכשיר יש זיכרון RAM בנפח 2 או 3 ג'יגה בייט. כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללה בקיבולת 3000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה, במתח טעינה בן 5 וואט.
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל מצלמה אחורית אחת, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה אחורית ברזולוציה 8 מגה פיקסל; ומצלמה קדמית ברזולוציה 5 מגה פיקסל.
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד פאי בממשק המותאם של סמסונג - One UI 1.1, ניתן לשדרג לאנדרואיד 11 לממשק המותאם של סמסונג - One UI 3.0.
עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-19 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-19 בספטמבר 1973 ותחרות הסתיימה ב-17 במאי 1974.
אליפות העולם בכדורסל 3x3 אתונה (2012)
אליפות העולם בכדורסל 3x3 של פיב"א 2012 הייתה המהדורה הראשונה של אליפות העולם בכדורסל 3x3 (כיום גביע העולם בכדורסל 3x3), אירוע הכדורסל 3x3 החשוב ביותר לנבחרות לאומיות. בטורניר שוחקו שלושה טורנירים נפרדים: לגברים, נשים ונבחרות מעורבות. הטורניר, שאורגן על ידי פיב"א, נערך באתונה, בירת יוון, בין 23 ל-26 באוגוסט 2012.
עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
משחק הגמר נערך באצטדיון המלך בודואן, בריסל. התחרות הסתיימה בניצחון של באיירן מינכן בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הזכייה הראשונה של קבוצה גרמנית בתואר.
אליפות העולם בכדורסל 3x3 אתונה (2012)
טורניר הגברים
בטורניר הגברים השתתפו 24 נבחרות שחולקו לארבעה בתים של שש נבחרות. בשלב הבתים, שנערך בין 23 ל-25 באוגוסט, שיחקה כל נבחרת נגד כל חמש הנבחרות האחרות בבית. ארבע הראשונות בכל בית העפילו לפלייאוף, שנערך ב-25 וב-26 באוגוסט בשיטת גביע. זכתה באליפות לאחר ניצחון 16–13 בגמר על. זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון 19–18 על במשחק על המקום השלישי.
שלב הבתים
מקור:
פלייאוף
מקור:
עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 30 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
אליפות העולם בכדורסל 3x3 אתונה (2012)
טורניר הנשים
בטורניר הנשים השתתפו 24 נבחרות שחולקו לארבעה בתים של שש נבחרות. בשלב הבתים, שנערך בין 23 ל-25 באוגוסט, שיחקה כל נבחרת נגד כל חמש הנבחרות האחרות בבית. ארבע הראשונות בכל בית העפילו לפלייאוף, שנערך ב-25 וב-26 באוגוסט בשיטת גביע. זכתה באליפות לאחר ניצחון 17–16 בגמר על. זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון 18–17 על במשחק על המקום השלישי.
עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
מתכונת התחרות
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
לראשונה בתולדות התחרות היה צורך במשחק נוסף בגמר העונה.