cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אודאיפור
אודאיפור (בהינדי: उदयपुर) היא עיר גדולה בהודו. העיר ממוקמת במחוז אודאיפור שבמדינה ההודית ראג'סטאן. אודאיפור ממוקמת 600 מטרים מעל פני הים ומספר התושבים בעיר היה 451,100 נכון ל-2011.
אודאיפור ("עיר הזריחה") הפכה לבירת מדינת הנסיך אודאיפור בשנת 1568 על ידי מהרג'ה אודאי סינג. העיר מוקפת חומה וארמון העיר שבנה המהראג'ה בשנת 1570.
אודאיפור היא מרכז תוצרת חקלאית. במפעלים שבעיר מייצרים כימיקלים, אזבסט וחימר. בתעשיות הזעירות מיוצרות גם עבודות יד מבד, רקמה, שנהב ולכה. בנוסף לכך יש בעיר כמה בתי חולים, מוזיאון ואוניברסיטת מוהלל סוחדיה.
דפוסי אקלים
שלוש העונות העיקריות באודאיפור הן עונת הקיץ, עונת המונסון ועונת החורף. היות שהעיר ממוקמת באזור המדבר של ראג'סטאן, האקלים ומזג האוויר באודאיפור הוא לרוב חם. עונת הקיץ מתחילה מאמצע מרץ ונמשכת עד יוני כאשר בתקופה זו הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 23 מעלות צלזיוס ל-44 מעלות צלזיוס. עונת המונסונים מתחילה ביולי ונמשכת עד אוקטובר. עונת החורף מתחילה מאוקטובר ונמשכת עד מרץ.
תקופת החורף ותקופת המונסונים הם התקופות הכי מוצלחות לבקר בעיר. עונת התיירות בעיר בדרך כלל נמשכת מאמצע ספטמבר עד סוף מרץ או תחילת אפריל. אפילו חודש ינואר, החודש הקר ביותר בשנה באזור אודאיפור, מאופיין במזג אוויר בהיר, שטוף שמש, ובטמפרטורה מקסימלית סביב 28.3 מעלות צלזיוס.
My Love (שיר של סלין דיון)
My Love הוא שיר של הזמרת הקנדית סלין דיון, שנכתב והופק על ידי לינדה פרי ויצא ב-22 בספטמבר 2008. השיר הופיע באלבום האולפן Taking Chances, ובאלבום הלהיטים My Love: Essential Collection. השיר הגיע למקום השמיני במצעד האירפליי הקנדי, למקום התשיעי במצעד הסינגלים ההונגרי, ולמקום ה-13 במצעד ADISQ בקוויבק.
ביקורת
השיר ספג ביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה. שרה רודמן, מהבוסטון גלוב, כינה את הסינגל כ"בלדה מגרדת בשמיים", ואילו צ'אק טיילור, מבילבורד, כינה את הסינגל כ"ניצחון ברדיו" ו"מעצים". באותה המידה, כתב אשנטה אינפנטרי מ-Toronto Star כי השיר הוא "מסלול דיווה שראוי להצטמצם". עדנה גונדרסן מ-USA Today נהנתה מהשיר, וכתבה שדיון "מגלה איפוק וחן ראויים להערצה על My Love".
תמי לה גורס מ-Amazon.com כתבה כי "כפי שמוכיח בזריזות 'My Love', כל האינסטינקטים המוקדמים בקריירה לשיר יתר על המידה השתוללו יחד עם הפרסונה שלה, מתוקה-טבעית, משנות ה-90". סאל סינקווימאני מ-Slant Magazine כתב כי לינדה פרי "לא נתנה שום דבר שווה".
וילון
וילון הוא מחיצה העשויה מבד או מחומר דומה, שבדרך כלל ניתנת לפתיחה ולסגירה. הווילון מחובר בדרך כלל בחלקו העליון למוט או מסילה, באופן שהווילון חופשי לנוע על פניו. דרך נפוצה לתלות כך את הווילון על המוט הוא באמצעות טבעות. סופיות המחוברות לקצות המוט מונעות מהווילון לגלוש מהמוט.
מטרות
השימוש הנפוץ בווילון הוא בחלונות של בתי מגורים להחשכת החדר לפעילויות שונות, כגון שינה, וכן לאפשר פרטיות בחדר. בנוסף וילונות משמשים במקומות כמו חדרי הלבשה, תאי מקלחת ציבוריים או בתי חולים, על מנת ליצור מחיצה ולשמור על פרטיות.
סוגים שונים של וילונות
וילון אמבטיה או מקלחת, עשוי פלסטיק או בד חסין למים, נועד למנוע הרטבת רצפת חדר הרחצה.
פרגוד הוא וילון היוצר חלל פרטי, בדרך כלל לצורך החלפת בגדים, בתוך חלל גדול. בחנויות בגדים תאי הלבשה נסגרים באמצעות פרגוד. סוג אחר של פרגוד הוא מבנה נייד העשוי ממספר מסגרות או לוחות המחוברים ביניהם בצירים, ויוצר פינת הלבשה זמנית במקום בו יוצב. כמו כן, הצבעה חשאית נעשית בדרך כלל מאחורי פרגוד.
וילונות משמשים גם אמצעי להפרדה ויזואלית בסיטואציות אחרות, בתיאטרון הווילון מכונה "מסך". מאחוריו עוסקים השחקנים בהכנות אחרונות להצגה בעוד הקהל ממתין לתחילתה, עת יורם המסך.
עיצוב וילונות
בעיצוב פנים, עיצוב וילונות מחייב התאמה בין הבדים והתפירה לבין שאר פרטי העיצוב בחלל החדר, לקבלת האווירה הרצויה ללקוח. בעיצוב וילונות משמש מבחר סגנונות: וילונות רומאיים, וילונות מיקדו, וילונות ונציאניים, וילונות גלילה, וילונות ורטיקאליים, וילונות בד, וילונות רינגים (טבעות), וילונות קשירות.
תפירת בגדים מוילונות – מיחזור משביח
בדי וילונות נארגים ברוחב יותר גדול מאשר בדי בגדים. הם ארוגים בדוגמאות נאות או מאוירים יפה. אי לכך גם בזמנים רגילים נשים אוהבות לעיתים לתפור מהם שמלות וחצאיות רחבות. בזמני מלחמות שונות, כשאזלו הבדים המיועדים לבגדים, היו נשים שהורידו וילונות מהחלונות והפכו אותם לבגדים.
בספר 'חלף עם הרוח' שמתאר את קורות מלחמת האזרחים באמריקה, סקרלט או'הארה שמוזמנת לנשף ואין לה שמלה ראויה, תופרת שמלה מווילונות.
במלחמת העולם השנייה בדים לבגדים היו יקרים בארץ ישראל. אילה רז כותבת בספרה חליפות העתים שנשות תל אביב קנו בדי וילונות וריפוד לתפירת בגדים.
גם במאה ה-21, ישנן נשים התופרות בגדים מבדי וילונות. בספרים וכתבי עת שונים מדגימים כיצד אפשר להפוך וילונות לבגד.
בדתות
לווילון יש תפקיד מיוחד בהיסטוריה הנוצרית והיהודית. וילון הפרוכת הפריד בין המקום הקדוש, השמור לכהנים, ל"קודש הקודשים" בבית המקדש בירושלים. בברית החדשה מסופר שכאשר ישו מת, קרעו את וילון בית המקדש לשניים, לסמל את קריעת החיבור בין האנושות לאלוהיות עקב מותו של ישו.
וילון כמושג תרבותי או חברתי
קו מסך הברזל שהיה סמל למלחמה הקרה שבין המערב למזרח נקרא באנגלית Iron Curtain - וילון הברזל.
הווילון משמש כדימוי בשירים וסיפורים. את השיר 'בין קפלי וילון' שאת מילותיו חיבר דודו ברק, הלחין נחום היימן שרה אופירה גלוסקא.
בשיר My Way, שכתב פול אנקה והתפרסם בביצועו פרנק סינטרה, מסמל הוילון האחרון את המוות:
"And now, the end is near,
And so I face the final curtain."
לאופולדשטאדט
לאופולדשטאדט (בגרמנית: Leopoldstadt) הוא רובע הממוקם על אי מלאכותי במרכז העיר וינה שבאוסטריה. זהו רובע מס' 2 של וינה. הרובע, יחד עם רובע 20 (בריגטינאו), מהווה אי המוקף בנהר הדנובה ותעלת הדנובה.
נכון ל-2016 הכיל המחוז כ-103,233 תושבים. המחוז משתרע על פני 19.27 קמ"ר.
בשל השיעור הגבוה יחסית של התושבים היהודים שגרו בעבר במחוז (כ-38.5% מתושבי המחוז היו יהודים נכון לשנת 1923), זכה המחוז לכינוי "Mazzesinsel" ("אי המצות").
יהודי לאופולדשטאדט
במהלך ליל הבדולח נהרסו כל בתי הכנסת ברובע. עם התפתחות השואה בודדו היהודים ועברו התעללויות קשות, עד שנשלחו למחנות ריכוז והשמדה. מתוך קהילה מקורית של אלפי יהודים הצליחו להתחבא ולשרוד קומץ יהודים בלבד.
עם נפילת מסך הברזל וחידוש ההגירה ממזרח אירופה, האוכלוסייה היהודית ברובע צמחה שוב. כיום, אחוז ניכר מיהודי העיר גרים ברובע והוא מכיל בתי כנסת, בית חב"ד חנויות עם מזון כשר, ועוד.
גביע דייוויס 1960
גביע דייוויס 1960 הייתה התחרות ה-49 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 40 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-26–28 בדצמבר 1960 בסידני, אוסטרליה. לראשונה מאז שנת 1937 משחק הגמר לא היה התמודדות של נבחרת אוסטרליה נגד נבחרת ארצות הברית על התואר. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין איטליה והסתיים בניצחון אוסטרליה עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם ה-16 בסך הכל.
בית אמריקה
הבית כלל 6 קבוצות, כולל ניו זילנד, שאורגנו לתת-הבית הצפוני ותת-הבית הדרומי.
בית אירופה
הבית כלל 27 קבוצות, כולל ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, מצרים, דרום אפריקה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
בית המזרח
הבית כלל 6 נבחרות.
משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך נובמבר-דצמבר 1960 באוסטרליה.
ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1960 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת צ'ילה. כמו בשנת 1959 המשחק של גביע דייוויס נערך בתל אביב.
זו הייתה התחרות האחרונה בה השתתף אריה אבידן-וייס, שהיה חלק מהנבחרת מאז שנת 1949.
כימותרפיה
כִּימוֹתֵרַפְּיָה היא השימוש בכימיקלים על מנת לטפל במחלות שונות. במשמעותה המודרנית, כימותרפיה מתייחסת לחומרים ציטוטוקסים המשמשים לטיפול במחלת הסרטן. השיטה מבוססת על מתן חומרים אלו במינון שיש בו כדי להרוג או לפחות לעכב את התפתחותם של תאים סרטניים (או תאי דם לבנים במקרה של מחלות הקשורות במערכת החיסון), אך אין בו כדי לגרום לנזק בלתי-נסבל לחולה.
לכימותרפיה מספר מטרות:
מקור השם הוא הלחם בסיסים מיוונית, כימו- = של כימיה/קשור לכימיה + תרפיה = טיפול. המשמעות הקלאסית של כימותרפיה כוללת גם את התרופות האנטיביוטיות (תרופות נגד מיקרואורגניזם). במובן זה, הכימותרפיה הראשונה היא ארספנמין (Arsphenamine) שפותחה על ידי המדען הגרמני פאול ארליך בתחילת המאה ה-20 לטיפול במחלת העגבת.
היסטוריה
התכשיר הכימותרפי הראשון שנמצא יעיל נגד סרטן הוא חרדל חנקני (Nitrogen Mustard). יעילות החרדל החנקני כנגד סרטן התגלתה לאחר שבמהלך מבצע שנערך במלחמת העולם הראשונה, נחשפה קבוצת חיילים לגז חרדל ובבדיקות שנערכו להם לאחר מכן, נתגלה שיש להם ספירה נמוכה מאוד של תאי דם לבנים. ממצא זה העלה השערה שייתכן שלגז החרדל תהיה אותה השפעה על תאים סרטניים כמו שהייתה לו על תאי הדם הלבנים. בעקבות ממצא זה, בשנת 1940 נערך ניסוי על קבוצת מטופלים שסבלו מלימפומה מתקדמת. לקבוצת המטופלים הוזרק חרדל חנקני – נגזרת של גז החרדל, בעקבות ההזרקה פחת באופן דרמטי מספר התאים הסרטניים בדם החולים, אך הפחתה זאת הייתה זמנית, ולאחר זמן מה חזרה המחלה. תוצאות ניסוי זה הביאו חוקרים לנסות ולחפש אחר חומרים נוספים בעלי השפעה דומה נגד סרטן.
ב-1947 החל סידני פארבר לטפל באופן ממוקד (כלומר מבלי לפגוע ברקמות בריאות) בגידול הפרוע של תאי דם לבנים ברקמות מח עצם המופיע בלוקמיה לימפוציטית חריפה בילדים. החומר הראשון שבעזרתו השיג שליטה ממוקדת בגידול היה אמינופטרין (Aminopterin), מולקולה המונעת קליטת חומצה פולית ולפיכך מעכבת את התפתחות תאי הדם הלבנים. ביוני 1948 פרסם פארבר לראשונה את ניסוייו בכתב העת New England Journal of Medicine. פארבר עמל על גיוס משאבים ותוכניות ממשלתיות לחקר הסרטן ולמציאת תרופה כימית ממוקדת לגידולים שונים.
ב-1954 הוקם בארצות הברית CCNSC - Cancer Chemotherapy National Service Center (מרכז השירות הלאומי לכימותרפיה של סרטן), שחקר את השפעתם של מאות אלפי חומרים סינתטיים ואורגניים. העיקרון בבסיס מאמץ זה היה שיש לרכז מאמץ עליון למציאת תרופות ולפיכך אין צורך להבין ולחקור את מנגנון הפעולה, אלא להתרשם מהפנומנולוגיה שלה בלבד.
ב-1958 טיפלו פארבר ועוזריו בנפרובלסטומה ("גידול וילמס") באמצעות אקטינומיצין D בשילוב הקרנות קרני רנטגן. היה זה הסרטן הגרורתי הראשון שנרפא בהצלחה מלאה כתוצאה מכימותרפיה.
כתוצאה מכך פותחו תרופות רבות, ובהדרגה הוקמה תעשייה ענפה בתחום, אך אותם עקרונות שהביאו לפיתוחם של התרופות הראשונות עדיין קיימים.
אופן הפעולה
סרטן הוא שם כללי למחלות שבהן מספר תאים בגוף מתחלקים בצורה לא נשלטת. האסופה של תאים אלו יוצרת גידול ממאיר ("נאופלסיה") או שתאים אלו מתקדמים למקומות שונים בגוף (גרורות). הכימותרפיה תוקפת את התאים הסרטניים וגורם להפסקת ההתחלקות והגדילה שלהם, אבל חסרונו הוא שהטיפול הורג גם תאים בריאים, בפרט תאים המתחלקים במהירות (כגון תאי מערכת העיכול, מערכת הרבייה, השיער ועוד). הפגיעה בתאים הבריאים יוצרת תופעות לוואי, אך לרוב הם מתקנים את עצמם לאחר סיום הכימותרפיה.
כימותרפיה יכולה להינתן במספר צורות. מתן תוך-ורידי מתבצע לרוב במספר מחזורים, שכל אחד מהם יכול להימשך בין מספר שעות למספר ימים. לאחר כל מחזור תהיה תקופת החלמה של מספר שבועות, המאפשרת לגוף להתאושש מתופעות הלוואי. בנוסף, ישנם חולים המקבלים כימותרפיה בכדורים. במקרה זה הטיפול הוא במינון נמוך יותר, אך ניתן יום ביומו במשך מספר שבועות או חודשים ובכדורים החדשים אף שנים, עד לריפוי המחלה או לעיכוב התקדמותה.
תופעות לוואי
התרופות הכימותרפיות נועדו לחסל את התאים הסרטניים. על מנת שלא לפגוע בתאים רגילים, התרופות פוגעות בתאים המתחלקים במהירות (תכונה אופיינית לתאי סרטן) יותר מאשר בתאים המתחלקים בקצב איטי. אולם, ישנם גם תאים בריאים המתחלקים במהירות, והכימותרפיה פוגעת בהם וגורמת בכך לתופעות לוואי קשות.
לרוב מצויים תאים בריאים אלו במערכת העיכול (פה, ושט, קיבה, מעיים), במערכת הרבייה ובזקיקי השערות. בנוסף, ישנן מספר תרופות היכולות לפגוע באיברים חשובים כמו הלב, הכליות, הריאות ומערכת העצבים. עוצמת תופעות הלוואי היא אינדיבידואלית לכל חולה ומשתנה בהתאם לסוג התרופה, מינון התרופה ותגובת הגוף.
יש מספר תרופות יעילות העוזרות להפחית או למנוע את תופעות הלוואי, וניתן לקבלן במהלך הכימותרפיה או אחריה. תופעות הלוואי נעלמות בהדרגה ככל שהתאים הבריאים בגוף מתגברים על השפעת הכימותרפיה. לרוב, חולים אינם סובלים לטווח ארוך מתופעות הלוואי אך לעיתים עלולה הכימותרפיה לגרום לפגיעה קבועה בלב, ריאות, עצבים, מערכת הרבייה ועוד.
כיום מתבצע מחקר רב בנושא מיקוד הכימותרפיה (למשל באמצעות ננו-חלקיקים או Antibody-drug conjugate) כך שהטיפול יפגע מעט ככל שניתן בתאים בריאים, וכך תופחתנה תופעות הלוואי מלכתחילה.
פגיעה בתפקודים קוגניטיביים
אומנם לא ברור כיצד החומרים הכימיים הגיעו למבנה המוח ופגעו בו בצורה כה משמעותית, אך ישנן שתי השערות עיקריות : לפי האחת, סוגי כימו' מסוימים עוקפים את מחסום הדם-מוח ומגיעים לרקמת המוח, שם הם פוגעים ישירות בתאי המוח. השערה זו נוגדת את הסברה שהייתה רווחת למדי ולפיה הכימו' לא יכול לעבור את מחסום הדם-מוח ולכן לא עתיד לפגוע בו. לפי השערה אחרת, הכימותרפיה מפרקת תאים מסוימים שמשחררים חלבונים דלקתיים שמסוגלים לפרוץ את מחסום הדם-מוח ולהגיע לתאים הרגישים שבמוח.
פגישה עם משורר
פגישה עם משורר הוא ממואר (ספר זיכרונות) מאת לאה גולדברג, אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1952 בהוצאת ספרית פועלים. בשנת 2009 ראתה אור מהדורה מחודשת של הספר.
בממואר העלתה גולדברג את זיכרונותיה מהיכרותה עם אברהם בן-יצחק (סוֹנֶה) (1950-1883), מן המשוררים החידתיים שקמו בשירה העברית החדשה. חוקרים ומבקרים רבים מסמנים את ״פגישה עם משורר״ כאחת מפסגות כתיבתה של לאה גולדברג בפרוזה, וכחיבור שהשפעתו על יוצרים ישראלים רבים חורגת מתחומו הצר יחסית.
רקע ביוגרפי והיסטורי
לאה גולדברג פגשה את אברהם בן-יצחק (שם משפחתו האזרחי היה סוֹנֶה) סמוך להגעתו לארץ בשנת 1938. בן-יצחק היה מבוגר מגולדברג בעשרים ושמונה שנים, והיה אהבת חייה הגדולה ביותר. חוקרת הספרות חמוטל בר-יוסף מציינת בספרה "לאה גולדברג" כי גולדברג העריצה את אהבת השלמות של בן-יצחק ואת גישתו חסרת הפשרות ללשון השיר. חשוב היה לגולדברג להדגיש שבשיריו של בן-יצחק יש לא רק הלך נפש אלא גם גרעין פילוסופי, שהם מתארים את רגעי האחדות הסודית של המשורר עם ״הקוסמוס״
בספרה "אולי מבט אחר" מטעימה חוקרת הספרות עפרה יגלין כי לא ניתן להצביע על קו מסוים בגוף שיריה הגדול של גולדברג ולומר כי מקורו באחד-עשר השירים שבן-יצחק מסר לפרסום בחייו. לשיטתה של יגלין, היה זה רושם המפגש עם תובנותיו ביחס לשירה אשר חלחל אל שיריה של גולדברג והזין אותם, בצד השפעות נוספות, באורח מוסווה ועקיף. היחסים בין גולדברג לבן-יצחק נמשכו לסירוגין עד למותו של בן-יצחק בשנת 1950. בספרו ״פגישות עם לאה גולדברג״, מציין חוקר הספרות והמבקר א.ב. יפה כי לאורך השנים, התרחקה גולדברג מ״חבורות ספרותיות״ ושקשרי הידידות שלה הצטמצמו בהדרגה. בן-יצחק היה אחד האנשים הבודדים שאת חברתו המשיכה לבקש
מרשימות היומן של גולדברג מתגלה עוצמת ההשפעה של בן-יצחק על חייה. כך למשל כתבה גולדברג ברשימת היומן מ-28 ביולי 1939: ״״. יפה מבחין בספרו כי במילה ״היה״ רומזת גולדברג לסירובו העקשני של בן-יצחק לפרסם את שיריו. כפי שמתגלה ברשימת יומן נוספת מ-10 בינואר 1941, הערצתה של גולדברג לבן-יצחק גבתה ממנה לפרקים מחיר רגשי וחברתי כבד: ״מה שאינני יכולה לסלוח לו, הוא זה שנטל ממני את כל הטעם לפגישות עם בני-אדם אחרים. כי כולם נראים טפשים לעומתו. ומה שמוזר ביותר, לא חסרי-מוח בלבד, אלא גם חסרי-לב. הזכות הזאת, להכיר אדם זה, הייתה גם לאסון״.
את מחזור שיריה ״על הפריחה״, אשר פורסם לראשונה בשנת 1940 בספר ״6 פרקי שירה״, הקדישה גולדברג לאברהם בן-יצחק. גולדברג עצמה תפסה את המחזור בתור אחד מפסגות שירתה. בשנת 1948, ראה אור קובץ שיריה השלישי ששמו כשם המחזור. בר-יוסף טוענת בספרה ששירי הספר מעידים על כך שאהבתה של גולדברג לבן-יצחק עמדה אז במרכז עולמה הפנימי לא פחות מאשר מלחמת העולם. יתר על-כן, במאמרו "אל המציאות" עומד חוקר הספרות עדי צמח על קווי הדמיון בין דמותו של בן-יצחק כפי שהיא מתוארת בממואר "פגישה עם משורר" לבין דמותו אלברט ארין, אהובה של נורה ברומן של גולדברג ״והוא האור״ (1946).
נוסף על מחזור השירים ״על הפריחה״, פרסמה גולדברג שיר-דיוקן המוקדש לבן-יצחק ונושא את שמו. בממואר "פגישה עם משורר" המספרת מציינת כי את השיר חיברה בשנת 1938 או בשנת 1939 ובאמצעותו ניסתה לתת כמה קווים לדמותו של המשורר. לדבריה, "בשיר [בן יצחק] נתפס ביתר הצלחה מאשר בפרוזה" וכך מתארת אותו גולדברג בשיר (תוך השוואה בין תיאור פניו ולבין תאורי טבע תוך שימוש במוטיב של אור):
בן-יצחק נפטר ב-29 במאי 1950, יום הולדתה השלושים ותשעה של גולדברג. ביומנה תיארה גולדברג את התרוקנות עולמה נוכח האובדן: ״ביום הולדתי, ב-29 במאי, מת סונה. מאז, בעצם, אין חשיבות לכל דבר זולת העובדה הזאת.״ כמה חודשים לאחר מותו רצתה גולדברג להתחיל בכתיבת הממואר עליו, אך בהתחלה היא נתקלה בקשיים רבים. כך היא ציינה ברשימת יומן מ-4 באוגוסט 1950: ״אינני יכולה עדיין לגשת לכתיבה עליו. מעולם לא חשבתי שזה יהיה קשה כל כך״. יפה מסביר בספרו כי מחד גיסא ביקשה גולדברג לכתוב ספר שיביע את הערכתה הרוחנית ואת יחס ההערצה שלה כלפי האיש והמשורר, ומאידך גיסא היא חששה מפני חשיפה עצמית יתרה. החוקרת עפרה יגלין טוענת בספרה כי את המודל הספרותי אשר הלם את כוונותיה מצאה גולדברג במונוגרפיה שחיבר המשורר הגרמני ריינר מריה רילקה על הפסל אוגוסט רודן.
הספר עצמו
ב"פגישה עם משורר" שני חלקים: הראשון אישי-זכרוני והשני עיוני.
החלק הראשון מורכב מאוסף של פרגמנטים הכולל שיחות שערכה המספרת עם בן-יצחק ומזיכרונות הנוגעים לדמותו. המספרת ״משרטטת״ דיוקן ייחודי של המשורר, בתקווה ״למסור מקצת מדמותו הרוחנית״. המשורר מתגלה כדמות חידתית ורבת-עוצמה החומקת מכל הגדרה. כך למשל מתארת גולדברג ביראה את חשיבותו של בן-יצחק עבורה בפרק הראשון בממואר: ״בשבילי היה, בראש ובראשונה, המשורר הגדול, לא בלבד בזכות שיריו אשר אהבתי, אלא גם בכל הדברים שאמר, בראייתו את העולם בכללותו ובפרטיו, אף באותה זיקה שבין כל דבר למציאות, שהִרבה להדגישה תמיד״.
במונוגרפיה שכתב המשורר וחוקר הספרות טוביה ריבנר על לאה גולדברג, הוא מתאר את האיכות החד-פעמית של הדיוקן הנלכד על ידי גולדברג בממואר: ״מתוך דפי הספר עולה דמותו של אדם שהוא משכמו ומעלה, שבין אם תסכים לכל דעותיו ובין אם לא תסכים, עליך להודות, כי אתה עומד מול עוצמה רוחנית ונפשית בלתי מצויה ומול טוהר-מידות רוחני ונפשי נדיר לא פחות״. ריבנר מתאר את ייחודיות ה״אישיות״ הניבטת מהדיוקן הפיוטי שיצרה גולדברג לדמותו של בן יצחק: ״בקוראנו ספר זה אנו נוטים לחזור ולהרהר במה שכמעט נשכח מלבנו ושמו אישיות. באותו מיכלול מסוים וחד פעמי של מידות נפשיות ורוחניות, אינטלקטואליות, רגשיות ומוסריות שמעורר גם בנו את כוחותנו הנפשיים והרוחניים ומפעיל, מהיענות לו, את מידותינו האינטלקטואליות, הרגשיות והמוסריות״.
בממואר מזהה גולדברג בבן-יצחק גילום של ״תקופה״: ״היה כאילו לא שנים צרו את צורת האדם הזאת, אלא דורות. ונדמה לי כי אדייק אם אומר, שכל ישותו הביעה לא גיל, אלא תקופה.״ כפי שמציינת החוקרת ענת ויסמן במאמרה, "הממואר כפולמוס", בן-יצחק היה עבור גולדברג המשורר בה"א הידיעה. שרטוט הקווים לדמותו נועד ללכוד את האישיות החד-פעמית כמגלמת השקפת עולם, ראיית עולם או הרגשת עולם, על ערכיה ודקויותיה הסגוליים והטיפוסיים ביותר.
החלק השני של הספר, ״על שירתו״, הוא מסה שגולדברג דנה בה בכמה מאפיינים בולטים של שירת בן-יצחק באמצעות עיון בכמה משיריו. הטיפול הפרשני בשירתו של בן-יצחק מתואר על ידי גולדברג בתור משימה מאתגרת המלווה ביראה רבה: ״לא נקל לדבר על השירה הזאת ולנתחה. הכול ציינו את העובדה שבשעתה הייתה היא כפלא: הוא היה המשורר העברי הראשון אשר מחוג השעון שלו הורה לא את הזמן היהודי הספציפי בלבד, אלא את הזמן שהיה אותה שעה לספרות העולמית״. בעיונה בשיר ׳הלילה יעבור סער׳ לבן-יצחק, מזהה גולדברג שורת שיר אחת אשר לוכדת לדידה באופן מזוקק את הווייתו החד-פעמית של המשורר: ״גְּלוּי-עֵינַיִם וּתְפוּשׂ-לַיְלָה״. להלן שורותיו של בן-יצחק בליווי הבחנותיה של גולדברג:
והרי 'גלוי-עיניים ותפוש-לילה' היא כמעט כל תמצית שירתו של אברהם בן-יצחק. כמעט כל ראיית עולמו" (שם, עמ׳ 78).
יסוד שירי נוסף עליו מצביעה גולדברג בשירתו של בן-יצחק הוא ״תכלית דיוקה של הראיה״, אותה היא מזהה בהתייחסותה הייחודית לשורה משירו ״חורף בהיר״:
"רציפות זו של שלושה שמות תואר לא זו בלבד שהיא פוקחת את עיני הקורא לראות את היום המתואר, היא גם נותנת לו תחושה שלמה של הדבר. שלוש המילים באות בהדרגה, תחילה ההרגשה הכללית של העולם הזה: טהור, הרגשת הצלילות, הגבישיות, הניקיון של יום החורף, ומייד, כמאשרת את הרגשת הגביש, המילה: קשה, היא מוסיפה על ה'טהור' וסוגרת אותו, אין הוא יכול עוד להתפורר: ואחריה הראיה, העין הקובעת את הצבע: 'לבן', ולפי שבין 'טהור' ו'לבן' עומדת המילה 'קשה', הכל נעשה ברור: אין עוד לחשוב אפילו רגע אחד על יום חורף רך, על רוך השלגים, שהרגל שוקעת בהם. זהו יום של גביש."
הערכת הספר ומעמדו בתרבות
במונוגרפיה שכתב טוביה ריבנר על לאה גולדברג הוא מהלל איכות הפרוזה בממואר באופן הבא: ״קסמו [של הספר] באותו משהו החומק מכל הגדרה והוא בלב לבה של כל יצירת אמנות אמיתית, וכן ביפי-רוחו, פשוטו כמשמעו. בדפים אלה אנו נפגשים עם התרבות במיטבה ובלא מחיצות, לכאורה״.
הסופר חיים באר תיאר את הממואר כ״ישות יהלומית מינימליסטית״: ״גולדברג ניסתה לשמר את רגעי הליבה מחייו של סונה, והתוצאה היא ספר שאין בו קטעי חיבור, אלא הוא כולו ישות יהלומית מינימליסטית. אולי משום כך, ההרגשה בעת הקריאה בו היא שהמעשה האמנותי נעדר ממנו כביכול. גם עטיפתו, שרק ענף אורן מופיע עליה, מרמזת על המינימליזם הזה. השפעתו של הספר הזה עלי ככותב הייתה כל כך רבה, עד שהייתי רוצה להחיל את המבנה שלו על אחד מהספרים שאכתוב בעתיד, רק שאינני יודע כיצד לעשות זאת״ (הארץ, 21.06.2016).
במאמרה "הממואר כפולמוס", טוענת ענת ויסמן כי על אף שנדמה ברובד הגלוי של הטקסט כי גולדברג ״מבטלת את עצמה״ נוכח הערצתה חסרת ההסתייגות לבן יצחק, הרי שמבני ההתכוונות הסמויים של היצירה מגלים דינמיקה מתוחכמת יותר. לשיטתה של ויסמן, בממואר מתקיים "פולמוס מובלע" של גולדברג עם דמותו של בן-יצחק ועם הערכים שהוא מייצג. העימות בין דמותו הרוחנית של בן יצחק לבין דיוקנה הרוחני של המספרת בא לידי ביטוי באמצעות סוגי המבע השונים והמתחלפים בממואר: המבדה, המסה והשירה. המעברים בין סוגי המבע מסמנים לשיטתה של ויסמן את חילופי העמדות של המספרת בדיאלוג שהיא עורכת עם המשורר.
והמשורר אלי אליהו כתב כי הממואר אינו דיוקן של בן-יצחק גרידא, אלא גם דיוקנה העצמי ה״מפוכח״ של גולדברג:.
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Θεοδώρα της Ελλάδας και Δανίας; 30 במאי 1906 - 16 באוקטובר 1969) הייתה בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ואשתו של ברטהולד, מרקיז באדן.
ביוגרפיה
תאודורה נולדה ב-30 במאי 1906 בארמון טאטו שביוון. היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. דרך אמה, אליס, נסיכת בטנברג, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של תאודורה היה הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבאטן.
משפחתה של תאודורה, יחד עם שאר משפחת המלוכה היוונית, נאלצה לעזוב את יוון לאחר מלחמות הבלקן. המשפחה התיישבה בצרפת, אולם בשל בריאותה הרופפת של הנסיכה אליס החלה המשפחה להתפזר באירופה: הנסיך פיליפ עבר לגור עם קרוביו באנגליה, בעוד אחיותיו נישאו לנסיכים גרמנים והתיישבו בגרמניה. ב-17 באוגוסט 1931 התחתנה תאודורה עם ברטהולד, מרקיז באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים. אמה אליס, שחוותה התמוטטות עצבים ואובחנה כסכיזופרנית, אושפזה בבית חולים בשווייץ ונשארה שם במשך רוב שנות השלושים.
כשאחיה פיליפ התחתן בשנת 1947 עם הנסיכה אליזבת, תאודורה ואחיותיה לא הוזמנו לטקס משום שהיו נשואות כולן לנסיכים גרמניים, ודעת הקהל הבריטית באותה התקופה, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה מאוד אנטי-גרמנית.
בשנת 1963 מת בעלה ברטהולד, מרקיז באדן, ובנה מקסימיליאן, מרקיז באדן ירש את תאריו. ב-16 באוקטובר 1969 מתה תאודורה בביתה בבידינגן, ו-6 שבועות מאוחר יותר, ב-5 בדצמבר אותה שנה מתה אמה אליס, נסיכת בטנברג.
משפחתה
ב-17 באוגוסט 1931 התחתנה תאודורה עם ברטהולד, מרקיז באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ויקיפדיה בשפת ואריי-ואריי
היסטוריה
מיזם זה של ויקיפדיה החל את דרכו ב-25 בספטמבר 2005, ובראשו עמד הארווי פיג'י מהעיר טקלובן. לאתר היה בתחילה מספר זעום ביותר של תורמים, עד לאפריל 2009 תרמו בממוצע לאתר כעשרה גולשים בחודש. מפגש הוויקיפדים הראשון של האתר אירע בינואר 2013 בטקלובן.
בתחילת שנת 2011, האתר משך תשומת לב שכן כמות הערכים בו הייתה כפולה לעומת ויקיפדיה בשפת הטאגאלוג, בה שולטים כ-22 מיליון פיליפינים כשפת אם. הפער נבע מכך שוויקיפדיה בשפת ואריי-ואריי נעזרה בבוטים (ביניהם הבוט Lsjbot) ליצירת מספר רב של ערכים, ומיעוט מן הערכים נכתבו על ידי אנשים דוברי השפה. באמצע שנת 2014, ויקיפדיה זו חצתה את רף מיליון הערכים, אך מדד העומק שלה (היחס בין מספר העריכות למספר הערכים המהווה מדד גס לאיכות) עמד על פחות מ-3.
לפי המידע המצוי בקרן ויקימדיה, נכון ל-2 במאי 2021, באתר 2,880,305 דפים (כולל דפי משתמש, דפי עזרה ועוד), 83 משתמשים פעילים ומספר עריכות כולל של 6,232,385. נכון ליולי 2019 מדד העומק של ויקיפדיה זו עומד על 4, לעומת מדד של 37.05 בוויקיפדיה בשפת טאגאלוג. עם זאת, גם לוויקיפדיות גדולות אחרות שעברו את רף מיליון הערכים יש מדד עומק נמוך מאוד, דוגמת ויקיפדיה ההולנדית (עם כ-1.97 מיליון), המחזיקה במדד עומק של 15, וויקיפדיה השוודית (בעלת 3.74 מיליון ערכים בקירוב) - מדד עומק של 7 בלבד.
לפי נתוני ויקיפדיה, במהלך חודש יולי 2014 היו באתר מעל 4 מיליון בקשות לדפים, כאשר אחוז לא ידוע מהבקשות נעשה על ידי בוטים וזחלני רשת.
האגודה הפביאנית
האגודה הפביאנית (באנגלית: Fabian Society) היא תנועה סוציאליסטית בריטית, שמטרתה לקדם את הסוציאליזם על ידי סוציאל-דמוקרטיה, ולא במהפכה. היא ידועה ביותר בשל הפעילות שלה מסוף המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה. האגודה הניחה רבים מהיסודות למפלגת הלייבור הבריטית בתקופה זו והיא קיימת עד היום. אגודות דומות קיימות באוסטרליה ובניו זילנד.
היסטוריה
האגודה נוסדה ב-4 בינואר 1884 בלונדון, כענף של אגודה שנוסדה ב-1883 ששמה היה האחווה של החיים החדשים. בין החברים היו המשוררים אדוארד קרפנטר וג'ון דייווידסון, הסקסולוג האבלוק אליס והמזכיר לעתיד, הקווייקר אדוארד ר. פיס. הם רצו לשנות את החברה על ידי הצבת דוגמה של חיים פשוטים, שאחרים יוכלו לחקות. אך כאשר כמה מהחברים רצו להיות גם מעורבים פוליטית, הוחלט לייסד אגודה נפרדת, האגודה הפביאנית. כל החברים יכלו להיות חברים בשתי האגודות. האחווה של החיים החדשים התפרקה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, אך האגודה הפביאנית צמחה להיות האגודה האינטלקטואלית חשובה ביותר בבריטניה בתקופה האדוארדית.
מיד לאחר ייסודה היא החלה למשוך אליה אינטלקטואלים רבים שתמכו בסוציאליזם, כולל ג'ורג' ברנרד שו, ה. ג'. ולס, סידני וביאטריס ווב, בני בסאנט, גראהם וואלס, הוברט בלנד, אדית נסביט, סידני אוליבייר ואמלין פנקהרסט. אפילו ברטרנד ראסל נעשה לחבר מאוחר יותר.
הקבוצה, שתמכה בשינוי הדרגתי ולא מהפכני, נקראה - בהצעתו של פרנק פודמור - על שם הגנרל הרומי קוינטוס פאביוס מקסימוס קונקטטור (קונקטטור בלטינית משמעו "המתמהמה") שפיתח את האסטרטגיה הפביאנית - טקטיקה של התשה במקום בקרבות פנים אל מול פנים כנגד הצבא הקרתגי תחת פיקודו של חניבעל.
הסוציאליסטים הפביאנים היו ביקורתיים כלפי מסחר חופשי ותמכו במדיניות הגנה של האינטרסים של בריטניה כנגד מדינות אחרות.
פביאנים רבים השתתפו ביצירת מפלגת הלייבור ב-1900 והחוקה של האגודה, שנכתבה בידי שו, שאבה רבות מהמסמכים המייסדים של המפלגה. בכנס הייסוד של המפלגה היו לאגודה הפביאנית 861 חברים והיא שלחה נציג אחד.
בתקופה שבין מלחמות העולם, הפביאנים מ"הדור השני", כולל הסופרים ר. ה. טוני, ג'ורג' דאגלס הווארד קול והארולד לסקי, המשיכו להוות השפעה חשובה על ההגות הסוציאל-דמוקרטית.
בתקופה זו רבים מהמנהיגים העתידיים של העולם השלישי נחשפו למחשבה הפבאינית; החשוב מביניהם ג'ווהרלל נהרו מהודו, שלאחר מכן הנהיג מדיניות כלכלית עבור חמישית מהאנושות על בסיס הקו הפביאני הסוציאל-דמוקרטי.
מורשת
במהלך המאה ה-20 הקבוצה תמיד הייתה משפיעה במעגלי מפלגת הלייבור, עם חברים כמו רמזי מקדונלד, קלמנט אטלי, אנתוני קרוסלנד, ריצ'רד קרוסמן, טוני בן, הרולד וילסון ובתקופה האחרונה - טוני בלייר וגורדון בראון. בן פימלוט היה היושב ראש בשנות ה-90.
בשנים האחרונות קבוצת הפביאנים הצעירים, שנוסדה בשנות ה-60, נעשתה קבוצה חשובה לפעילים צעירים והיה לה חלק בבחירתו של טוני בלייר ב-1994. לאחר תקופה של חוסר פעילות, הפביאנים הסקוטים הצעירים התארגנו מחדש ב-2005.
המהדורה האחרונה של המילון לביוגרפיה לאומית (הכולל את הביוגרפיות של אנגלים מפורסמים בהיסטוריה) כללה 174 פביאנים.
ארבעה מהפביאנים המפורסמים ביאטריס וסידני ווב, ג'ורג' וואלס וג'ורג' ברנרד שו החליטו לייסד את בית הספר הלונדוני לכלכלה בארוחת בוקר ב-4 באוגוסט 1894.
IMac
iMac (איי-מק) היא סדרת מחשבי מקינטוש נייחים של חברת אפל.
היסטוריה
האיי-מק המקורי הוצג לציבור ב-7 במאי 1998 על ידי אפל והחל להמכר באוגוסט אותה שנה. המחשב נחשב לחידוש בעיצוב מחשבים באותה תקופה. המחשב היה מעוצב בקופסת "הכל באחד" (All In One) שקופה, שבה הצג והמעבד משולבים בתוך אותה קופסה. צבעו של המחשב היה כחול שקוף. האחראי לעיצובו היה ג'ונתן אייב.
בדגמי המחשב שיצאו ב-17 בספטמבר 2006 נחשף מחשב iMac עם מפרט מחוזק ומסך בגודל "24. בחודש מרץ בשנת 2009 הציגה אפל סדרה חדשה של דגמים משופרים למחשבי האיימק. בסדרה זו מוצעים שלושה דגמי 24" ורק דגם 20" אחד. החידוש הראשי בהם היה בכמות הRAM ובכרטיסי המסך של חברת NIVIDIA. הסלוגן של המוצר היה "more for less".
ב-20 באוקטובר 2009 שחררה אפל דגמים חדשים של ה-iMac בשני גדלים - 21.5 ו-27 אינץ'. השינויים המרכזיים היה בביצועי המחשב ובמסך: יחס המסך שונה ל-16:9, קיבולת ה-RAM הוכפלה, ונפח האחסון הוגדל.
באירוע של אפל שנערך ביום 20 באפריל 2021 הוצג דגם חדש של ה-iMac בגודל 24 אינץ'. הדגם מגיע בשבעה צבעים שונים והשינוי המרכזי בו הוא המעבר ממעבד של חברת אינטל למעבד החדש של אפל, Apple M1.
גוואהטי
גוואהטי (באסאמית: গুৱাহাটী; באנגלית: Guwahati; בהינדי: गुवाहाटी) היא עיר גדולה בהודו. העיר ממוקמת במחוז אסאם שבמדינה ההודית אסאם. מספר התושבים בעיר היה 1,116,267 נכון ל-2020. גוואהטי היא העיר הגדולה ביותר באסאם בפרט ובאזור שבע האחיות (צפון-מזרח הודו) בכלל. העיר דיספור, בירת אסאם, היא פרוור של גוואהטי.
דפוסי אקלים
הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור גוואהטי היא 22.5 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אוגוסט, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 28.8 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 14.1 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 2,054 מילימטרים. החודש הגשום ביותר בשנה הוא יוני, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 360 מ"מ והחודש היבש ביותר בשנה הוא דצמבר, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 10.
אנטרופורניס
אנטרופורניס (שם מדעי: Anthropornis) הוא סוג של פינגווין ענקי נכחד אשר חי בתקופת האאוקן עד האוליגוקן לפני 33–45 מיליון שנה. מאובניו נמצאו ב-1905 באי סיימור שבארץ גרהאם, בקצה הצפוני של אנטארקטיקה וגם בניו זילנד. בסוג זה התגלו 2 מינים.
האנטרופורניס היה הפינגווין הגבוה ביותר שחי אי-פעם והוא הגיע לגובה 1.8 מטר ולמשקל 90 ק"ג, גבוה בהרבה מהגדול שבפינגווינים המודרניים, פינגווין קיסרי שמגיע לגובה 1.3 מטר ולמשקל 45 ק"ג. בניגוד לפינגווין המודרני הוא היה בעל מפרקי כנף מכופפים, התאמה של אבות הפינגווינים שנועדה לעזור לתעופה. הוא גם היה בעל צוואר ארוך יותר, מקור כפוף ומעט ארוך ורגליים גבוהות.
בדומה לפינגווינים מודרניים הוא היה דייג מוצלח שהשתמש במקורו לתפיסת הדגים. סביבו חיו מיני זוחלים, פרסתנים מסדרת האסטרפותרים ובימים לווייתנים כמו הסקואלודון, שהתאימו לדיג ולסביבה המתקררת לאיטה של אנטארקטיקה הקדומה. ייתכן שפינגווין זה היה רגיש לקור ולתחרות על המזון, מה שגרר את הכחדתו.
חקובו ארבנס גוסמן
חואן חקובו ארבנס גוסמן (בספרדית: Juan Jacobo Árbenz Guzmán, 14 בספטמבר 1913 קצאלטננגו - 28 בינואר 1971 מקסיקו סיטי) היה פוליטיקאי ואיש צבא גואטמלי, נשיא גואטמלה בשנים 1954-1951. כנשיא השני שנבחר בבחירות דמוקרטיות וחופשיות, ניסה לבצע רפורמות מתקדמות, אך הודח בהפיכה צבאית שבה הייתה מעורבת סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, ה-CIA. גוסמן עצמו היה בזמנו ממנהיגי תנועת המחאה והמרד הצבאי שהביאו להדחתם של הנשיאים הקודמים חורחה אוביקו ופדריקו פונסה בשנת 1944 וכיהן בהמשך כשר ההגנה, בשנים 1951-1944.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
מסלול לימודיו של ארבנס כלל את בית הספר של מריה כריסטינה בנט דה רלץ. לאחר מכן, החל משנת 1932, בגלל חוסר אמצעים כספיים, נרשם ללימודים בבית הספר הפוליטכני, במסגרת האקדמיה הצבאית של גואטמלה, בעקבות בחינה בה זכה למלגה. הצעיר הסגור ולעיתים מרדן באופיו, התבלט בהמשך כתלמיד וספורטאי מצוין.
הלימודים הקבילו לקריירה צבאית. ארבנס הצטיין באקדמיה הצבאית ונחשב לצוער יוצא מן הכלל. הוא זכה להתמנות לתפקיד לתפקיד "סמל ראשון", שנחשב יוקרתי, בפלוגת הפרשים הצוערים, תפקיד שרק שישה צוערים זכו בו בשנים 1944-1924. אחרי סיום לימודיו, בשנת 1935, שירת כקצין בעיקר בפוארטה דה סן חוסה שבגואטמלה סיטי, וכן בסן חואן סאקאטפקס, שבה התוודע לתנאי החיים והעבודה הקשים של האוכלוסייה האינדיאנית המקומית. באותה תקופה הכיר את עמיתו, פרנסיסקו אראניה (1949-1905). בשנת 1937 נקרא לבית הספר הפוליטכני על מנת לשמש כמרצה בכמה מקצועות, ביניהם היסטוריה ומקצועות צבאיים ומדעיים. שם הוא לימד - בין היתר - היסטוריה צבאית של מרכז אמריקה, היסטוריה עולמית, אמנות המלחמה, טקטיקה, קשר וביצורים, גאומטריה, פיזיקה ומכניקה.
פעילותו הפוליטית וההפיכה ב-1944
בשנת 1938 הכיר את מריה כריסטינה וילנובה קסטרו, בתו של בעל אחוזה אמיד מאל סלוודור, שאימצה דעות שמאליות נחרצות. השניים התחתנו ב-1939, בהתחלה ללא הסכמת הוריה. מצבם הכלכלי של בני הזוג ארבנס היה טוב למדי בזכות שכרו הגבוה. בשנת 1943 הועלה לדרגת קפטן והיה למפקד יחידת הפרשים הצוערים, כשהמשיך להצטיין בכישוריו המנהיגותיים.
בהשפעת אשתו נחשף ונרתם למאבק למען עצמאות וצדק חברתי. מאוחר יותר בני הזוג קראו ספרים של מרקס, לנין וסטלין והתרשמו מהם עמוקות. בסוף שנות ה-1940 התיידד ארבנס עם מנהיגי הקומוניסטים שפעלו במחתרת, ובראשם חוסה מנואל פורטוני.
היחפן מבוורלי הילס
היחפן מבוורלי הילס (באנגלית: Down and Out in Beverly Hills) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1986 בבימויו של פול מזורסקי, עם ניק נולטה, ריצ'רד דרייפוס ובט מידלר בתפקידים הראשיים.
חקובו ארבנס גוסמן
פעילותו הפוליטית וההפיכה ב-1944
ביולי 1944 תמך ארבנס בתנועת המחאה שהביאה להתפטרותו של הנשיא הרודן, הגנרל חורחה אוביקו. ארבנס וכוחות דמוקרטים אחרים התנגדו להחלפת אוביקו באיש שלומו, הגנרל פדריקו פונסה. ארבנס התפטר מן הצבא ויצא לגלות באל סלוודור. ב-19 באוקטובר 1944, יחד עם המייג'ור פרנסיסקו חבייר אראניה, נמנה עם מובילי המרד הצבאי. בראש קבוצה של חיילים וסטודנטים תקפו את ה"ארמון הלאומי". הנשיא פונסה הובס ונשלח לגלות. ארבנס, אראניה ועורך הדין חורחה טוריאיו גארידו (Toriello Garrido), הרכיבו חונטה משולשת מהפכנית. החונטה הוציאה צווים שנועדו לקדם את המודרניזציה של המדינה. החונטה החליטה על קיום בחירות לאספה לאומית חוקתית עד סוף השנה. אישרה האספה החוקתית חוקה חדשה שנשארה בתוקף עד לאוגוסט 1954.
היחפן מבוורלי הילס
התסריט מבוסס על המחזה "Boudu sauvé des eaux" (בודו ניצל מהמים) של René Fauchois (1919). המחזה עבר עיבוד לסרט קולנוע בשם זה על ידי ז'אן רנואר בשנת 1932.
חקובו ארבנס גוסמן
פעילותו הפוליטית וההפיכה ב-1944
החוקה הנהיגה הפרדת הרשויות במדינה, ביטול הצנזורה, אוטונומיה של אוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה סיטי, הפסקת עבודות הכפייה, הנהגת שבוע עבודה של 40 שעות, פעילות חופשית של האיגודים המקצועיים, הפסקת המאסרים בגין אי תשלום חובות, הוקעת הגזענות כפשע והעניקה זכות הצבעה לנשים. בהתאם לתוצאות הבחירות הנשיאותיות מדצמבר 1944, ולחוקה החדשה, ב-15 במרץ 1945 החונטה מסרה את השלטון לנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי וחופשי, הפרופ' חואן חוסה ארוואלו, הוגה דעות וסופר שחזר מהגליה ממושכת. ארבנס גוסמן שהגיע לדרגת קולונל, כיהן כשר ההגנה בממשלתו של חואן חוסה ארוואלו.
שר בממשל ארוואלו
ארוואלו ניהל קואליציה של מפלגות שמאלניות, הידועה כ"מפלגת הפעולה המהפכנית" (Partido Acción Revolucionaria). הוא ביצע רפורמות חברתיות, לרבות חוק שכר מינימום, העלאת תקציב החינוך, הרחבת זכות הצבעה לנשים שידעו קרוא וכתוב, וחקיקת עבודה. אולם רבים מהשינויים שהוא הנהיג הועילו למעמד העליון והבינוני, אך מעט מאוד לאיכרים הפשוטים שהיוו את רוב האוכלוסייה. אף על פי שהרפורמות היו מוגבלות ומתונות, הן התקבלו בהסתייגות רבה על ידי הממשל האמריקאי, בעלי האחוזות, הכנסייה הקתולית, מעבידים כמו חברת יונייטד פרוט וחלק מהקצונה, שסברו כי הממשלה בלתי יעילה, מושחתת ומושפעת מאוד על ידי קומוניסטים. ידוע על ארגונן של לפחות 25 מזימות להפלתה, רובן על ידי קצינים שמרנים ממשפחות אמידות. במהלך "מהפכת אוקטובר" בשנת 1944, דרש אראניה להתמנות לראש המטה הכללי. אולם ארוואלו מינה מעליו כשר ההגנה את חקובו ארבנס, שהיה ממליכו ואיש אמונו.
היחפן מבוורלי הילס
הסרט הצליח מאוד מסחרית. הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. בט מידלר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
חקובו ארבנס גוסמן
שר בממשל ארוואלו
בשנת 1945, נפגע הנשיא ארוואלו בתאונה והתקשה זמנית לתקפד. בעקבות זאת, בין גנרל אראניה ובין המפלגה השלטת, PAR, סוכם במה שנקראה "ברית באראנקו" (Pacto del Barranco), שאראניה יהיה המועמד לנשיאות בבחירות הבאות בנובמבר 1950. תמורת זאת התחייב הגנרל לא לנסות להדיח את הממשלה. אולם בשנת 1949, לפי מקורות אחדים, אראניה נדחף על ידי גורמים פוליטיים גואטמלים עוינים לממשלה, ועל ידי CIA וחברת "יונייטד פרוט" הכל יכולה בגואטמלה, להציג בפני הנשיא ארוואלו אולטימטום שבו נדרש להפקיד את ההנהגה בפועל של המדינה לידי הצבא. ארבנס נתבקש אז על ידי הנשיא להכשיל את המזימה. קצינים נאמנים למשטר החדש הלכו לעצור את אראניה בגואטמלה סיטי, אך בחילופי אש שפרצו במקום ב-18 ביולי 1949 אראניה נורה למוות. בהמשך, הנשיא וארבנס לא העזו להודיע בריש גלי על מה שקרה וניסו לטייח את נסיבות התקרית.
היחפן מבוורלי הילס
העלילה היא על משפחה נובורישית מבוורלי הילס שאינה מתפקדת. יחפן שנקלע למקום מצליח לפתור את כל בעיות המשפחה כולל זו של הכלב.
חקובו ארבנס גוסמן
נשיא
בסתיו 1950 התקיימו בפעם שנייה בגואטמלה בחירות נשיאותיות דמוקרטיות חופשיות. בבחירות גבר הקולונל ארבנס על יריבו הפרו-אמריקאי חוסה מיגל אידיגורס פואנטס. ארבנס קיבל 267,000 קולות, בתמיכתן של מפלגות דמוקרטיות בורגניות והמפלגה הקומוניסטית (שמנתה באותו רגע כמה מאות חברים והצליחה לאחר מכן לזכות ב-4 מושבים מתוך 56 של הפרלמנט). אידיגורס פואנטס זכה ב-140,000 קולות.
ב-15 במרץ 1951, בנאומו הראשון כנשיא, אמר ארבנס: "ממשלתנו מתכוונת להתחיל בדרך ההתפתחות הכלכלית של גואטמלה, תוך השגת שלושת היעדים המרכזיים הבאים: להפוך את ארצנו מאומה תלותית ומכלכלה חצי-קולוניאלית לארץ עצמאית מבחינה כלכלית; להפוך את גואטמלה מארץ מפגרת ומכלכלה במידה רבה חצי-פאודלית לארץ מודרנית וקפיטליסטית; ולפעול כך שהתמורות יתלוו בהעלאה ככל האפשר של רמת החיים של המוני העם".
היחפן מבוורלי הילס
תקציר העלילה
דייב וויטמן (ריצ'רד דרייפוס), הוא תעשיין עשיר שגר עם משפחתו בחווילה גדולה עם בריכת שחייה בבוורלי הילס. הוא נשוי 20 שנה לברברה (בט מידלר) שמתעניינת ביוגה ובטיפולי העידן החדש לתופעות המתח והחרדה שלה. היא מתחמקת מלקיים יחסים עם דייב שמוצא פורקן ביחסי מין עם העוזרת שלהם, כרמן (אליזבת פנייה). הבן המתבגר מקס (איבן ריצ'רדס), עוסק בצילומי וידאו משפחתיים, מתלבט בקביעת הזהות המגדרית שלו ואוהב לרקוד בבגדי נשים. הבת ג'ני (טרייסי נלסון) סובלת מבעיות אכילה. המשפחה לא מתפקדת וחבריה צועקים כל הזמן אחד על השני.
חקובו ארבנס גוסמן
נשיא
ברוח זו, תכנן הממשל ארבנס לבנות תחנת כוח הידרואלקטרית בחורון-מרינאלה, באסקואינטלה, לבנות כביש אטלנטי וכן נמל חדש בסנטו תומאס, תחת השם "מתיאס דה גאלבס".
היחפן מבוורלי הילס
תקציר העלילה
גם הכלב המשפחתי מאטיס, סובל מבעיות התנהגות. ברברה פונה לייעוץ של הווטרינר ד"ר פון זימר (דונלד מוהיץ') שאומר שהכלב מושפע מהמצב בבית.
חקובו ארבנס גוסמן
נשיא
במדיניותו בחר ארבנס בנמרצות להשתחרר מהתלות בארצות הברית בכל המישורים. מדיניות זו נתפסה כהתגרות במעצמה וכהיענות לדרישות הקומוניסטים מ"מפלגת העמל הגואטמלית", שהוציא מן המחתרת והפכם לבני בריתו. הוא סירב לשלוח יחידה גואטמלית למלחמת קוריאה. הצעד המרחיק לכת ביותר היה תוכנית הרפורמה האגררית שנהגתה על ידי חבריו הקומוניסטים.
היחפן מבוורלי הילס
תקציר העלילה
ג'רי בסקין (ניק נולטה) הוא יחפן שמסתובב בבוורלי הילס עם כלבו ומחטט בפחי האשפה. כאשר הכלב נעלם הוא מחפש אותו במסעדה סמוכה ומגורש משם וממשיך את חיפושיו לשווא. לבסוף הוא מגיע לבית וויטמן, שם אבנים בכיסיו וצולל לבריכה במטרה להתאבד. דייב צופה עליו מחלון חדרו, מזעיק את כולם, קופץ לבריכה ומציל אותו. ג'רי מספר לו סיפורים בדויים על עברו שמוצאים חן בעיניו והוא מציע לו להישאר מספר ימים למרות התנגדות אשתו.
ג'רי לוקח את דייב לבקר את חבריו הזרוקים על החוף ודייב מתלהב מהחופש שלהם לעומת המתח הבלתי פוסק בעבודתו כיצרן האנגרים גדול. ג'רי מציע לברברה עיסוי לכאביה שמסתיים במגע מיני סוער, גילוי נקודת ג'י ואורגזמה שלא חוותה כמותה מזמן.
חקובו ארבנס גוסמן
הרפורמה האגררית
באותה תקופה 2% מהאוכלוסייה של גואטמלה שלטה על 70 % מהאדמות. תוכנית הרפורמה האגררית נתקלה בהתנגדות חריפה מצד בעלי האדמות המאורגנים, איגוד החקלאים של גואטמלה, על ידי המעמד העליון והכנסייה הקתולית, שראו בה "שוד מפלצתי" ו"חוק טוטליטרי", והרתיעה אפילו את המפלגות הדמוקרטיות שתמכו בנשיא. החוק 900 כפי שהוא נקרא, עבר בכל זאת את אישור הפרלמנט ב-17 ביוני 1952. באותה שנה הקומוניסטים התארגנו בחופשיות תחת השם החדש של "מפלגת העמל הגואטמלית".
היחפן מבוורלי הילס
תקציר העלילה
כעת היא מוכנה לקיים יחסים "כמו שצריך" עם בעלה. ג'רי מנהל יחסים גם עם העוזרת כרמן (אליזבת פנייה) ואומר לה שלא תקיים יחסים עם דייב הקפיטליסט.
חקובו ארבנס גוסמן
הרפורמה האגררית
החוק 900 הסמיך את הממשלה להקים רשת של מועצות חקלאיות שתהיינה אחראיות על הפקעת האדמות שאינן בשימוש חקלאי בתוך אחוזות ששטחן גדול מ-672 אקרים (2.7 קמ"ר). האדמה המופקעת תחולק למשפחות אינדיבידואליות. בעלי האדמות המופקעות היו אמורים לקבל פיצויים בהתאם לערך האדמה כפי שנקבע בהערכות המיסים ממאי 1952 (כשבעלי אחוזות רבים הצהירו על ערך מופחת על מנת להעלים מיסים). התשלום עבור האדמות ישולם על באמצעות איגרות חוב לאורך 25 שנה עם רבית בשיעור 3%. הרפורמה הופעלה במשך 18 חדשים, במהלכם חולקו 1,500,000 אקרים (6,100 קמ"ר) ל-100,000 משפחות. ארבנס, בעל אדמות בעצמו, ויתר על 1,700 אקרים (7 קמ"ר) במסגרת הרפורמה. ביצוע הרפורמה האגררית התלווה בפלישות רבות של האיכרים העניים לאדמות, גם כאלו שלא הופקעו כחוק.
היחפן מבוורלי הילס
תקציר העלילה
ג'רי מטפל גם בכלב המשפחתי בשיטות שלו, הכוללות אכילה משותפת מקערת האוכל. למקס הוא אומר שאין מה להתבייש בנטייתו המינית ועליו לגלות זאת להוריו. כל בני הבית אוהבים את ג'רי והמצב בבית נרגע.
חקובו ארבנס גוסמן
הרפורמה האגררית
חברת United Fruit Company האמריקנית, הרגישה מאוימת במיוחד על ידי תוכנית הרפורמה האגררית, מפני ש-85% מהאדמות הלא מעובדות ולא בשימוש היו בבעלותה. בחישובי המיסים הצהירה UFC באופן עקבי על ערך מופחת של אדמות אלה. בשנת 1952 הצהירה כי האדמות אלה שוות בערך 3$ לכל אקר. כשממשלת ארבנס ביקשה לפצות אותה בהתאם למחיר זה, טענה החברה שערכן האמיתי של האדמות הוא 75$ וסירבה לנמק הערכה חדשה זו..
לחברת יונייטד פרוט היה במדינה מעמד יוצא דופן, כאשר היא שלטה גם על מסילות הברזל (באמצעות IRCA - International Railways of Central America) וגם על תחנות כוח. באותם ימים של מלחמה קרה חששה ההנהגה האמריקאית שגואטמלה בהנהגתו של ארבנס גוסמן תוביל את המדינה להתקרבות לברית המועצות ולהשכנת משטר קומוניסטי של ממש. חברת "יונייטד פרוט" ניצלה את השפעתה בחוגי הממשל ארצות הברית, בעיקר באמצעות האחים דאלס - אלן דאלס, שהיה מנהל ה-CIA וג'ון פוסטר דאלס שהיה מזכיר המדינה. ג'ון פוסטר דאלס נמנה עם בעלי המניות של יונייטד פרוט, ועוזרו, ג'ון מורס קבוט, היה מעורב בניהול חברה זו.
היחפן מבוורלי הילס
תקציר העלילה
דייב מארגן מסיבה גדולה ומזמין גם את השכן שלו אורביס (ליטל ריצ'רד), שמנגן ושר. נראה שהעניינים מתנהלים על מי מנוחות, עד אשר ג'ני מגלה לאביה שהיא מאוהבת בג'רי. דייב מגרש אותו אך לפני שהוא מתרחק, הוא רואה את כל בני המשפחה עומדים בפתח ופניהם מביעות רצון שיחזור, והוא חוזר אליהם.
חקובו ארבנס גוסמן
ההפיכה ביוני 1954
היסחפותו של הנשיא ארבנס אחרי מנהיגי מפלגת העמל הגואטמלית הקומוניסטית ורעיונות שנחשבו קומוניסטים, האיצה את סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית להכין בשנת 1951 תוכנית להדחתו, שקיבלה את הכינוי "מבצע PBFORTUNE". בשנת 1954 ממשל אייזנהאור התרשם מההתערבות המוצלחת באיראן שבה הודחה ממשלת מוחמד מוסאדק. ב-19 בפברואר 1954 השתיל ה-CIA מצבור נשק, כביכול סובייטי, בניקרגואה, על מנת להוכיח קשרים צבאיים חשאיים בין ממשלת גואטמלה ובין ברית המועצות. אולם הסתבר כי מבצע זה, שקיבל את שם הקוד "Washtub" היה מיותר. מול החרם שהוטל עליה על ידי ארצות הברית, הזמינה ממשלת ארבנס נשק מצ'כוסלובקיה. היה מדובר בנשק גרמני מימי המלחמה, שהובא בחשאי לגואטמלה במאי 1954 באנייה השוודית "Alfhem".
ממשלת ארבנס הוקיעה בכנס של ארגון מדינות אמריקה בקרקאס את התוכניות האמריקאיות להתערבות בענייני גואטמלה. היא פרסמה דוח"ות של הבית הלבן הקשורים במבצע PBFORTUNE ולפעולות חבלה נגד שלטונות גואטמלה.
ממשל אייזנהאור החליט לצוות על ה-CIA להפעיל את המבצע "PBSUCCESS", דהינו, הפיכת השלטון ארבנס. במסגרת המבצע חדרו לגואטמלה כוחות מניקרגואה ומהרפובליקה הדומיניקנית וגויסו כוחות מתוך גואטמלה עצמה. מולם הצבא הגואטמלי לא היה מוכן להגן על שלטון הנשיא. ארבנס גוסמן התפטר ב-27 ביוני 1954 ובמקומו הושכן משטר צבאי בראשות הקולונל קרלוס קסטייו ארמס. לארבנס ומשפחתו הותר לבקש מקלט פוליטי בשגרירות מקסיקו בדרך לעזיבת גואטמלה.
השנים בגלות
ארבנס ומשפחתו נאלצו לחיות בגלות. הם שהו לתקופות קצובות במקסיקו, שווייץ, צרפת, צ'כוסלובקיה, ברית המועצות ואורוגוואי. בשנת 1957 הצטרף ארבנס כחבר במפלגת העמל הגואטמלית, בעלת האידאולוגיה הקומוניסטית ושהפכה עם הדחתו לבלתי חוקית.
בשנת 1960 הזמין פידל קסטרו את ארבנס ומשפחתו להתיישב בקובה. בשנת 1970 עברו מקובה למקסיקו. ארבנס גוסמן נפטר במקסיקו סיטי בינואר 1971, בעת שהתרחץ באמבטיה.
בשנת 1995 גופתו הועברה לקבורה מחדש במולדתו, לפי החלטת הנשיא רמירו דה לאון קרפיו, ונטמנה בבית הקברות הכללי של גואטמלה סיטי.
בשנת 1939 נישא ארבנס למריה כריסטינה דה וילנובו. לזוג נולדו שלושה ילדים: אראבלה, מריה לאונורה וחקובו. בשנת 1965, אראבלה בת ה-25, דוגמנית במקצועה, התאבדה. הבן, חואן חקובו ארבנס וילנובו (יליד 1946) הוא פוליטיקאי.
הפלייליסט של זואי
הפלייליסט של זואי (באנגלית: Zoey's Extraordinary Playlist) הייתה סדרת טלוויזיה דרמה קומית מוזיקלית אמריקאית, שנוצרה על ידי אוסטין וינסברג ועלתה לשידור ב-7 בינואר 2020 ב-NBC. בסדרה מככבת ג'יין לוי בתפקיד זואי קלארק, מתכנתת מחשבים שמגלה שיש לה את היכולת לשמוע את המחשבות הפנימיות ביותר של אנשים בתור שירים. כל פרק כולל ביצועים רבים של שירים וריקודים המפתחים את קו העלילה. בסדרה משחקים גם סקיילר אסטין, אלכס ניואל, ג'ון קלרנס סטיוארט, פיטר גלאגר, מרי סטינבורגן, לורן גרהאם, קפיל טלווקאר, אנדרו לידס, אליס לי, ומייקל תומאס גרנט.
הסדרה בוטלה וירדה משידור ברשת NBC לאחר שתי עונות. בחודש ספטמבר 2021 חברת הסטרימינג רוקו הודיעה שתפיק סרט המשך לסדרה בנושא חג המולד שעלה ב-1 בדצמבר 2021. בנוסף לשירים שבוצעו בסרט, שיר מקורי שני לסדרה - North Star, בוצע על ידי טורי קלי.
בישראל, הסדרה משודרת ב-yes וב-STINGTV.
פיתוח
ב-12 בינואר 2019 קיבלה ההפקה רשמית הזמנת פיילוט. ב-12 במאי 2019 הוכרז כי ההפקה קיבלה הזמנה לסדרה. כעבור מספר ימים הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור באמצע עונת הטלוויזיה של שנת 2020. הסדרה עלתה לראשונה ב-7 בינואר. ב-11 ביוני 2020, NBC חידשה את הסדרה לעונה שנייה, בעקבות עלייה משמעותית בנתוני הצפייה הדיגיטלית. העונה השנייה עלתה לשידור ב-5 בינואר 2021. ב-9 ביוני 2021 נודע כי הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות ולא תשודר גם בשירות הזרמת המדיה "Peacock".
בחודש ספטמבר 2021 פורסם כי שירות הסטרימינג רוקו יפיק סרט המשך לסדרה בנושא חג המולד.
ליהוק
בפברואר 2019 פורסם כי ג'יין לוי, סקיילר אסטין, אלכס ניואל ומרי סטינבורגן קיבלו תפקידים ראשיים בפיילוט הסדרה. במרץ 2019 דווח כי פיטר גלאגר, ג'ון קלרנס סטיוארט וכרמן קיוזאק הצטרפו לצוות השחקנים. ב-23 במאי 2019 לוהק אנדרו לידס לתפקיד דייוויד בתפקיד משני. ב-27 באוגוסט 2019 פורסם כי לורן גרהאם החליפה את קיוזאק בתפקיד ג'ואן. ב-6 בספטמבר 2019 לוהקו מייקל תומאס גרנט, קאפיל טלווקאר וסטפני סטיילס לתפקידים משניים. בספטמבר 2020 הוכרז כי קפיל טלוולקאר, אנדרו לידס, אליס לי ומייקל תומאס גרנט קודמו לתפקידים ראשיים בסדרה בזמן שהארווי גילן לוהק לתפקיד משני בעונה השנייה. ב-29 באוקטובר 2020 לוהקו ג'י יאנג האן ופליקס מאלארד לתפקידים משניים בעונה השנייה.
צילומים
שלב הצילומים לעונה הראשונה החל ב-3 בספטמבר 2019 והסתיים ב-30 בינואר 2020 בריצ'מונד, קולומביה הבריטית. הפיילוט צולם בחלקו בסן פרנסיסקו, עם מספר הפקות מוזיקליות באוויר הפתוח שצולמו ברחובות במרכז הערים פרווריות. מנדי מור משמש כמפיקה וכוריאוגרפית של הסדרה. הצילומים לעונה השנייה החלו ב-21 בספטמבר 2020 וצפויים להסתיים ב-31 במרץ 2021.
ביקורות
אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג של 76% עם דירוג ממוצע של 7.18/10, בהתבסס על 33 ביקורות. ב-Metacritic יש ציון ממוצע משוקלל של 66 מתוך 100, בהתבסס על 18 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
אגם הצללים
אגם הצללים הוא ספר פנטזיה ישראלית לנוער. זהו ספרה השני של הסופרת רוני גלבפיש.
התאומות הג'ינג'יות יערה ותמר הן בנות לשבט עתיק ומסתורי אשר נקלעות להרפתקה בין חיות פרא ויצורי כשף.
פרסים
הספר זכה בפרס דףדף לספרות ילדים, בעיטור הצטיינות של כתב העת המקוון "הפנקס", בפרס "גריפון הזהב" של אתר "הספרייה הפנטסטית" ובפרס גפן לשנת 2016.
כישופים של בני סהר
הכשפים בספר מבוססים על משפטים מתוך שירה עברית מודרנית. לדוגמה, הכשפים הבאים של בני סהר:
פכידיפטיס
פכידיפטיס המכונה גם פינגווין ענק ניו זילנדי (שם מדעי: Pachydyptes) הוא סוג של פינגווין גדול אשר חי בסוף תקופת האאוקן לפני 34–37 מיליון שנה מימינו. מאובניו כללו רק ממצאים בודדים שהתגלו ב-1930 במחוז אוטגו שבאי הדרומי של ניו זילנד. בסוג זה היה מין בודד.
הפכידיפטיס היה הפינגווין הכבד ביותר שהתקיים אי-פעם, אך היה נמוך מעט מהאנטרופורניס. הוא הגיע לגובה 140–160 ס"מ ולמשקל 80–100 קילוגרם. להשוואה הגדול שבפינגווינים החיים - פינגווין קיסרי מגיע רק לגובה 130 ס"מ ולמשקל 45 ק"ג.
הפכידיפטיס היה עוף ימי שחי לאורך חופי ניו זילנד ודג במימיה שהיו חמימים מכיום. ככל הנראה הוא גם חי במושבות על החופים.
זכויות להט"ב בסלובקיה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסלובקיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בסלובקיה מאז 1962 (כחלק מצ'כוסלובקיה) עם גיל הסכמה שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד (15 שנים) מאז 1990. נכון לפברואר 2023, משקי בית בראשות זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות בני המין השני. זוגות חד-מיניים רשאים לקבל זכויות משפטיות מוגבלות, בתחום הירושה, אך לא הכרה ברמת נישואים חד-מיניים או איחודים אזרחיים בניגוד לזוגות הטרוסקסואלים בעוד קיימת הגבלה בחוקת המדינה שמכירה בנישואים הטרוסקסואלים בין גבר לאישה בלבד מאז 2014 ובכך, אוסרת דה יורה על הכרה בנישואים חד-מיניים.