cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טאליס אובד מוזס
ביוגרפיה
מוזס למד בבית הספר היסודי משנת 1964 עד 1967. בהמשך עבד כמורה בבתי ספר שונים. הוא למד במכללה המיסיונרית והתנ"ך בסידני, אוסטרליה בשנים 1980–1981.
מוזס עבד גם בתפקיד כומר, לאחר שקיבל הכשרה וחינוך דתי באוסטרליה ובפפואה גינאה החדשה.
ב-6 ביולי 2017 הוא נבחר לרשת את הנשיא הקודם שנפטר. הוא נבחר לתפקיד לאחר ארבעה סבבי הצבעה והושבע מיד לאחר מכן.
פסגת ריאד (2017)
הפסגה בריאד הייתה סדרת של שלוש פסגות דיפלומטיות, שהתקיימו בין ה-20 במאי ל-21 במאי 2017, והחלו עם ביקורו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ בערב הסעודית. הפסגה כללה פגישה דו צדדית אחת, שנערכה בין נציגים סעודים לנציגים אמריקאים ושתי ועידות פסגה עם כלל המדינות, הפגישה הראשונה נערכה בנוכחותם של נציגי הממשל האמריקאי ונציגים ממדינות שחברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. הפגישה השנייה נערכה בהשתתפותם של כ-54 מדינות מוסלמיות וערביות (כולן חברות הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי), איראן החרימה את הפסגה וסוריה כלל לא הוזמנה אליה.
פסגת ארצות הברית – סעודיה
הנשיא האמריקאי, דונלד טראמפ ערך את נסיעתו הזרה הראשונה לסעודיה והגיע בנמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד ב-20 במאי, שם נפגש עם המלך הסעודי, סלמאן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד, לאחר מכן נסח טראמפ לארמון מוראבה , לאחר מכן ביקר טראמפ במוזיאון הלאומי של ערב הסעודית.
הסכם סחר ועסקת נשק
ב-20 במאי 2017 חתם הנשיא טראמפ על עסקת נשק והסכמי סחר עם ממשלת סעודיה, עסקת הנשק הייתה עסקת הנשק הגדולה ביותר בתולדות ההיסטוריה וכלל שלל טנקים, ספינות קרב, מערכות הגנה מפני טילים, מערכות מכ"ם ועוד שלל ציוד צבאי, ההעסקה תוארה בתקשורת כ"שדרוג היסטורי" של יחסי ארצות הברית-סעודיה
פסגת מדינות המפרץ-ארצות הברית
הפסגה הדיפלומטית בין חברות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (מדינות ה-GCC) לארצות הברית נערכה ב-21 במאי 2017.
הפסגה האמריקאית-מוסלמית
לאחר הפסגה הפרטית בין הממשל הסעודי למקבילו האמריקאי נערכה פסגה שכללה את כל מדינות העולם הערבי והמוסלמי (למעט איראן שהחרימה את הפסגה וסוריה שכלל לא הוזמנה וכן סודאן, שסירבה להשתתף בסופו של דבר וביטלה את הגעתו של עומר אל-בשיר לאחר שפקידים בשגרירות האמריקאית בריאד הביעו את התנגדותם להשתתפותו של אל-בשיר לאור היות מבוקש על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ולכן החליט לשלוח את ראש לשכתו, טהא חוסיין להיות נציג סודאן בפסגה במקומו).
במהלך הפסגה נשאו המלך סלמאן והנשיא טראמפ מספר נאומים, טראמפ קרא למנהיגים המוסלמים "להבריח" כלשונו את הטרור ממדינותיהם ולאחר מכן החליט לגנות את ארגון החמאס ואת ממשלת איראן על תמיכתם בממשלתו של הנשיא הסורי, בשאר אל-אסד, לאחר דבריהם של סלמאן וטראמפ נאמו עוד מספר מנהיגים בהם נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, אמיר כווית, סבאח הרביעי, מלך ירדן, עבדאללה השני, נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו וראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק.
בסיום הפסגה חנכו המנהיגים את המרכז העולמי החדש למאבק בקיצוניות בריאד, שנועד להות מרכז מצוינות למאבק בקיצוניות אלימה וטרור, בהשתתפות מספר מומחים בינלאומיים, כדי לחנוך את המרכז באופן רשמי הניחו המלך סלמאן, הנשיא טראמפ והנשיא אל-סיסי את ידיהם על כדור גלובוס זוהר, מעשה זה זכה לתגובות רבות ברשתות החברתיות ובכלי התקשורת בעולם.
הנציגים שהשתתפו באירוע
המדינות והישויות שהשתתפו בוועידה לפי סדר א"ב:
וילארד קרטין
'''וילארד ס. קרטין (באנגלית: Willard S. Curtin'''; 28 בנובמבר 1905 - 4 בפברואר 1996) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-8 של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה
קרטין נולד בעיר טרנטון שבניו ג'רזי בשנת 1905. בשנת 1911, עבר עם הוריו למחוז באקס שבפנסילבניה. קרטין למד בבתי ספר ציבוריים, וסיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בשנת 1929, ואת לימודיו בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1932.
בשנת 1932 החל לעבוד במשרד עורכי דין. קרטין שימש כעוזר הפרקליט של מחוז באקס בין השנים 1938–1949, וכפרקליט של המחוז בין 1949 ל-1953. קרטין היה חבר בוועד המחוז בוועדה הרפובליקנית של פנסילבניה בין השנים 1954–1956.
קרטין נבחר לקונגרס ה-85 של ארצות הברית, ולארבעת הקונגרסים שלאחר מכן, מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בשנת 1962, ניצח וילארד קרטין את הסופר ג'יימס מיצ'נר.
קרטין לא היה מועמד בבחירות בשנת 1966.
שאנדור וג
שאנדור וג (בהונגרית: Végh Sándor; 17 במאי 1912 – 17 בינואר 1997) היה כנר ומנצח הונגרי, שהיה לאזרח צרפת. בעיקר נודע כאחד מגדולי הכנרים במוזיקה קאמרית במאה ה-20.
ביוגרפיה
שאנדור וג נולד בקולוז'וואר, טרנסילבניה, שהייתה אז בשליטת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. מאז 1920 שייכת קלוז'-נאפוקה לרומניה. הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שש. בשנת 1924 החל ללמוד נגינה בכינור ב, אצל ינו הובאי והלחנה אצל זולטאן קודאי. הוא החל קריירה של כנר סולן וב-1927 ניגן יצירה של ריכרד שטראוס בניצוח המלחין. בשנת 1930 סיים את הקונסרבטוריון, לאחר שזכה בפרס הובאי ובפרס מטעם המוסד בשנת 1927.
עם התפתחותו כסולן, הצטרף וג לשלישייה הונגרית עם הפסנתרנית אילונקה קראוס והצ'לן לסלו וינצה. בשנת 1934 היה לאחד החברים המייסדים של רביעיית המיתרים ההונגרית. בתחילה ניגן בכינור הראשון, אבל העביר את התפקיד לזולטאן סקלי ועבר לכיסא הכנר השני. עם הרביעייה ההונגרית ניגן את רביעיית המיתרים מס' 5 של בלה בארטוק בביצוע בכורה.
בשנת 1940 עזב וג את הרביעייה ההונגרית והקים רביעייה משלו, רביעיית וג. באותה עונה התמנה לפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הוא עזב עם הרביעייה את הונגריה ב-1946. הרביעייה המשיכה להופיע בקונצרטים עד אמצע שנות ה-70'; וג המשיך גם להופיע ככנר סולן. בשנת 1953 קיבל אזרחות צרפתית.
בשנת 1952 פגש את הצ'לן פבלו קזאלס, שהזמין אותו להצטרף אליו בסמינר קיץ בצרמט שבשווייץ, (1962-1953) ולהופיע מדי שנה בפסטיבל קזאלס בפראדס שבהרי הפירינאים (1969-1953). הוא מצא שההוראה מתאימה לאופיו, ולאחר זאת לימד בקונסרבטוריון של בזל (1963-1953), בפרייבורג (1962-1954), בדיסלדורף (1969-1962) ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג (1997-1971)
וג ייסד את הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בצ'רבו ב-1962 והרבה לנצח שם. הוא ייסד את התזמורת הקאמרית שאנדור וג וניצח עליה למשך תקופה שנמשכה מ-1968 עד 1971. בשנים 1977-1974 ניצח על תזמורת פסטיבל מרלבורו. בשנת 1972, בהמשך להזמנה מהילרי טונסטול-בהרנס לבקר בקורנוול, ייסד וג את סמינר מפרץ פרוסיה הבינלאומי למוזיקאים http://www.i-m-s.org.uk/. ב-1978 התמנה למנצח של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג שבאוניברסיטת מוצרטיאום. עם תזמורת זו הקליט את הדיבטימנטי והסרנדות, של מוצרט, הקלטה שזכתה בגראן פרי דו דיסק ב-1989.
פרסים ואותות הוקרה
לאחר מחלה קצרה, בשנת 1997, מת שאנדור וג בבית חולים בפריילאסינג, מעבר לגבול מול זלצבורג
נאברז'ניה צ'לני
נאבֵּרֶזְ'נִיֶה צֶ'לְנִי (ברוסית: На́бережные Челны; בין השנים 1982–1988 נקראה בר'זנייב) היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקת טטרסטן שברוסיה.
העיר ממוקמת בצפון מזרח טטרסטן על הגדה השמאלית של נהר הקאמה, נהר צ'לנה ומאגר ניז'נקמסקויה.
נאברז'ניה צ'לני הוא מרכז תעשייתי גדול על נהר הקאמה. הענפים העיקריים הם הנדסת מכונות, הנדסת חשמל, תעשיית בנייה, תעשיית מזון ועיבוד. החברה המרכזית המגבשת של העיר הוא מפעל הרכב קאמאז, המהווה כמעט שלושה רבעים מהתפוקה התעשייתית המיוצרת בעיר.
נאברז'ניה צ'לני מחולקת לשלושה רבעים:
כפר טבי
כפר טבי הוא שמה של עיירה יהודית מתקופת המשנה והתלמוד, בתחומי העיר לוד.
העיירה נזכרת מספר פעמים במקורות חז"ל בקשר לדור חכמי יבנה, ובפרט רבי אליעזר ורבי עקיבא, ומצוין כי שכנה בסמוך ממזרח לעיר לוד.
בכפר טבי החזיק רבי אליעזר בן הורקנוס בכרם. בתוספתא ובתלמוד הבבלי מובא מעשה, לפיו ביקש רבי אליעזר להפקיר כרם זה לעניים על מנת שיוכלו להעלות את בציר נטע רבעי לירושלים, בהתאם להלכה לפיה בתחום שמירושלים עד לוד במערב יש להעלות את הפירות עצמם לירושלים, אולם רבי יוחנן בן זכאי פטר אותו מכך הואיל וכבר נחרב הבית:.
כפר טבי נזכרת גם בתלמוד הירושלמי לעניין אפשרות כי פוסק הלכה יפסוק על פי דעת הרוב ובניגוד לעמדתו, וזאת אגב מעשה שאירע ביחס לגלוסקמה מלאת עצמות מכפר טבי שהובאה לבית הכנסת בלוד, ורבי עקיבא וחכמים נדרשו לשאלה האם יש בה משום טומאת אוהל:.
במפת מידבא מהתקופה הביזנטית מצוין בסמוך ללוד, בכיוון דרום מזרח, יישוב בשם עין טבה (ENETABA).
העיירה הקדומה מזוהה כיום באתר ארכאולוגי הקרוי ח'רבת כפר טאב, הנמצא בסמוך לכביש מס' 1, בין המושב משמר איילון ובין קיבוץ שעלבים (במפות - "חרבת כפר טוב"), בו שרידי מבנים קדומים ובורות מים מהתקופה הרומית. משמעות השם "טבי" בארמית היא צבי.
דן מרטין
דניאל מרטין (באנגלית: Daniel Martin; נולד ב-20 באוגוסט 1986) הוא רוכב אופני כביש עבר אירי. קבוצתו האחרונה הייתה קבוצת הרכיבה הישראלית Israel Start-Up Nation. מרטין הוא מנצח המונומנטים ג'ירו די לומברדיה (2014) ולייז'–בסטון–לייז' (2013). הוא ניצח שני קטעים בטור דה פראנס (2018 ו-2013), ושני קטעים בוואלטה אספניה (2011 ו-2020).וקטע ג'ירו ד'איטליה (2021)
הישגיו הבולטים במרוצי קטעים הם: ניצחון בוולטה אה קטלוניה בשנת 2013 וב בשנת 2010.
אריק רוברטס
ביוגרפיה
רוברטס נולד בבילוקסי, מיסיסיפי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוא גדל באטלנטה שבג'ורג'יה, והוא אחיהן הבכור של השחקניות ג'וליה רוברטס וליסה רוברטס גילאן.
דן מרטין
מרטין הוא בן דודו של ניקולס רוש, רוכב אופני כביש אירי בקבוצת סאנווב. אביו הוא ניל מרטין, שגם היה רוכב אופני כביש. ודודו הוא סטפן רוש, רוכב אופני כביש מעוטר שזכה בין היתר בטור דה פראנס בשנת 1987, ובג'ירו ד'איטליה באותה שנה.
אריק רוברטס
קולנוע וטלוויזיה
מבין הסרטים בהם השתתף ניתן למנות את "מלך השכונה" (1984, "המובחר שבמובחרים" (1989), "המובחר שבמובחרים 2" (1993) ו"המומחה" (1994). ב-1996 הוא שיחק בתפקיד המאסטר בסרט הטלוויזיה המבוסס על סדרת "דוקטור הו". ב-2003 הוא שיחק בסרט "ימים מכורים". בשנת 2006 שיחק בסרט הפעולה "DOA מת או חי" המבוסס על משחק מחשב. בשנת 2006 שיחק גם בסרט "תשוקה קטלנית", ובסרט הפשע "מדריך להכרת קדושיך" בכיכובם של רוברט דאוני ג'וניור וצ'נינג טייטום.
דן מרטין
2007
מרטין הצטרף לקבוצת סליפסטרים (ידועה בשם "אי.אף אדוקיישן פירסט") מדרג הפרו קונטיננטל, הוא ניצח את הטור דה פאיי דה סאבוי. בג'ירו ד'אוסטה מונט בלאק, הוא ניצח את הקטע השני ואת דירוג המאיצים. הוא סיים חמישי כללי, 4:52 דקות אחרי אלכס קאנו הקולומביאני.
אריק רוברטס
קולנוע וטלוויזיה
ב-2008 הוא כיכב במותחן הפסיכולוגי "Royal Kill", וכן בסרט "האביר האפל" כראש המאפיה סלבטורה מארוני. ב-2010 שיחק בסרט "דחף להרוג", ובשנת 2013 שיחק בסרט "תקיפה בוול סטריט" בכיכובו של דומיניק פרסל.
ב-2016 הוא כיכב בדרמת המתח "הרופא שלי אורב לי 2".
עם תפקידיו הטלוויזיוניים ניתן למנות השתתפות בסדרות "CSI: מיאמי", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "ישנן בנות", "גיבורים", "Suits" ו"הפמליה".
מועמדויות ופרסים
בשנת 1978 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקיד ראשי בסרט הדרמה "מלך הצוענים", שהיה גם תפקיד הבכורה שלו.
בשנת 1987 זכה בפרס התיאטרון על הופעתו במחזה ברודוויי "Burn This".
חיים אישיים
ב-1992 נישא רוברטס לאילייזה רוברטס-גארט, אמו של המוזיקאי הזמר-יוצר קיטון סימונס. בתו הביולוגית היחידה של רוברטס היא השחקנית אמה רוברטס שנולדה לו ב-1991 מזוגיות עם אישה בשם קלי קנינגהאם.
רוברטס למד את אמנויות הלחימה טאקוונדו וג'ו ג'וטסו. הוא מנהל אורח חיים טבעוני.
דן מרטין
2008
מרטין ניצח את מרוץ הקטעים הצרפתי, הרוט דו סוד. וניצח את אליפות אירלנד, הוא סיים עשירי כללי בטור של פורטוגל, ושישי כללי בטור של בריטניה.
2009: השתתפות ראשונה בגרנד טור
קבוצתו של מרטין, שעכשיו נקראה "קבוצת גארמין", עלתה לדרג הוורלד טור. הוא סיים שלישי בטור של מדיטראנין, ושני בוולטה אה קטלוניה. הוא השתתף לראשונה בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-53 הכללי.
2010: ניצחון בטור של פולין
הוא השתתף בלה פלש ואלון, וסיים במקום ה-17. הוא התחרה לראשונה בג'ירו ד'איטליה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום תשיעי בקטע ה-15. הוא ניצח את הקטע החמישי ב, ואת המרוץ כולו. בנוסף לכך, הוא ניצח את טרה ואלי וארסינה, ואת גביע יפן (מרוץ חד יומי).
2011: ניצחון בקטע בוואלטה אספנייה
מרטין ניצח את המרוץ החד יומי, הג'ירו דל טוסקנה. הוא סיים שני בטור של פולין, וניצח את הקטע השישי במרוץ. הוא נבחר שוב לוואלטה אספנייה, וניצח את הקטע התשיעי לאחר שגבר בספרינט על באוקה מולמה ההולנדי. הוא סיים במקום ה-13 הכללי, 7:09 דקות אחרי כריסטופר פרום המנצח. הוא סיים שלישי במרוץ הזיכרון של מרקו פאנטאני, ושני בג'ירו די לומברדיה.
2012: השתתפות ראשונה בטור דה פראנס
מרטין סיים שישי בלה פלש ואלון, וחמישי בלייז'–בסטון–לייז'. הוא השתתף לראשונה בטור דה פראנס, ותוצאתו הטובה ביותר הייתה מקום שביעי בקטע ה-16. בסופו של דבר, סיים במקום ה-35 הכללי. 1:25:23 שעות אחרי בראדלי ויגינס המנצח. הוא סיים רביעי בטור של בייג'ינג', וניצח את דירוג מלך ההר.
2013: ניצחון בוולטה אה קטלוניה, בלייז'–בסטון–לייז' ובקטע בטור דה פראנס
עונת 2013 נחשבת לאחת מהמוצלחות ביותר בקריירה של מרטין, זה התחיל עם ניצחון בקטע הרביעי בוולטה אה קטלוניה ובמרוץ כולו. המשיך עם מקום רביעי בלה פלש ואלון, ולאחר מכן הגיע השיא, כאשר ב-21 באפריל, רשם מרטין את אחד מהישגי שיאו בקריירה כאשר ניצח את מרוץ הלייז'–בסטון–לייז', כשהוא מקדים את ז'ואקים רודריגז ואת אלחנדרו ולוורדה. הוא סיים במקום השמיני הכללי בטור דה סוויס. מרטין נבחר שוב לטור דה פראנס, וניצח את הקטע התשיעי, לאחר שגבר על יאקוב פוגלסן בספרינט. הוא סיים רביעי בג'ירו די לומברדיה, ושני בטור של בייג'ינג' (סיים שני גם בקטע הרביעי).
2014: ניצחון בג'ירו די לומברדיה
מרטין סיים שני בלה פלש ואלון, לאחר אלחנדרו ולוורדה המנצח, ולפני מיכל קוויאטקובסקי שהגיע שלישי. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, אך בקטע הראשון שהיה נגד השעון קבוצתי התרסק, הוא הצליח לרכוב עד קו הסיום אך לא עמד במגבלת הזמן, ובכך פרש מהמרוץ. הוא סיים שלישי בטור ד'לאן, ושביעי כללי בוואלטה אספנייה, 10:38 דקות אחרי אלברטו קונטאדור. התוצאה הטובה ביותר שלו בעונת 2014 הגיעה בחודש אוקטובר, כאשר בחמישי לחודש ניצח את מרוץ הג'ירו די לומברדיה. בנוסף לכך, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של בייג'ינג', וסיים במקום השני הכללי, 3 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר.
2015: שביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן
מרטין סיים עשירי בוולטה אה קטלוניה, הוא סיים במקום ה-15 במרוץ אמסטל גולד. ושביעי בדופינה ליברה, הוא נבחר לטור דה פראנס וסיים במקום ה-39, וסיים בקטע ה-11 וה-8 במקום השני. הוא סיים שביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן, ונבחר לוואלטה אספנייה, הוא הספיק לסיים שני בקטע השישי, אך פרש במהלך הקטע השמיני.
2016: שלישי בלה פלש ואלון, ושלישי בדופינה ליברה
מרטין הצטרף לקבוצת קוויק סטפ הבלגית, הוא ניצח את הקטע השני בוואלטה ולנסיה. ואת הקטע השלישי בוואלטה קטלוניה, וסיים במקום השלישי הכללי. הוא סיים שלישי בלה פלש וואלון, וסיים שלישי בדופינה ליברה. בטור דה פראנס, הוא סיים במקום התשיעי הכללי, 7:04 דקות אחרי כריס פרום המנצח. הוא סיים במקום ה-12 בקלאסיקה סן סבסטיאן. הוא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), וסיים במקום ה-13 במקצה מרוץ הכביש.
2017: שני בלה פלש ואלון, שני בלייז'–בסטון–לייז', ושישי בטור דה פראנס
מרטין סיים חמישי בוואלטה ולנסיה, ושישי בוואלטה או אלגראב (וניצח את הקטע השני). הוא סיים שלישי כללי בפריז - ניס, ושישי בוואלטה אה קטלוניה. הוא סיים שני גם בלה פלש ואלון, ושני בלייז'–בסטון–לייז'. מרטין עמד על הפודיום גם במרוץ הדופינה ליברה, כאשר סיים שלישי במרוץ זה. הוא סיים שישי בטור דה פראנס, 4:42 דקות אחרי כריסטופר פרום המנצח.
2018: ניצחון בקטע בטור דה פראנס
מרטין סיים עשירי בטור דה רומאנדי, הוא ניצח את הקטע החמישי בדופינה ליברה, וסיים רביעי כללי. הוא סיים שמיני כללי בטור דה פראנס, 9:05 דקות אחרי גריינט תומאס המנצח ואף קיבל את תואר הרוכב ההתקפי של הטור כולו. מרטין ניצח את הקטע השישי במרוץ. הוא התחרה גם בוואלטה אספנייה, אך פרש לפני הקטע העשירי. הוא סיים תשיעי בג'ירו די לומברדיה.
2019: שני בטור של חבל הבסקים
מרטין סיים רביעי בוואלטה של ולנסיה, ושביעי בטור של יו. איי.אי. הוא סיים שני בטור של חבל הבסקים, ושמיני בדופינה ליברה. הוא סיים במקום ה-18 הכללי בטור דה פראנס, ולא היה חלק מהמאבק של הדירוג הכללי.
(2021-Israel Start-Up Nation (2020
בחודש אוגוסט (2019), הודיעה קבוצת Israel Start-Up Nation הישראלית שדן מרטין חתם בשורותיה, ויהיה חלק מהסגל שלה בשנת 2020.
הוא פתח את 2020 עם קבוצתו החדשה בוולטה אה ולנסיה, בה סיים רביעי, 13 שניות אחרי המנצח טאדיי פוגאצ'אר. לאחר מכן התחרה בוולטה או אלגארבה וסיים במקום ה-11.
אחרי טור דה פראנס לא מרשים במיוחד שהסתיים עם מקום 41 כללי, לאחר שנפצע בקטע השני של קריטריום דו דופינה, התחרה מרטין בקלאסיקות הארדנים וסיים חמישי בלה פלש ואלון ו-11 בלייז'–בסטון–לייז'. פתח מרטין בסערה את הוואלטה אספניה כשהגיע שלישי בקטעים 1 ו-2, בקטע השלישי ניצח מרטין, לאחר שגבר על מוביל המרוץ פרימוש רוגליץ' וריצ'רד קאראפאס בספרינט בעלייה, משיג ל-Israel Start-Up Nation את ניצחונה השני בגרנד טור. מרטין המשיך להיות חלק ממאבקי הדירוג הכללי לאורך המרוץ וסיים שלישי גם בקטע השמיני שהסתיים בניצחונו של רוגליץ'. אך בקטע ה-12, שהסתיים בעלייה לאנגלירו, הוא איבד את המקום השלישי ליו קארת'י שניצח בקטע וירד למקום הרביעי, עליו שמר עד הסיום, 2:43 דקות מרוגליץ' המנצח.
בתאריך 04 בספטמבר 2021, הודיע מרטין על פרישה מענף האופניים.
אשכול של הומור (ספר)
אשכול של הומור הוא ספר הומוריסטי שראה אור ב-1989 ונכתב על ידי עפרה נבו-אשכול, בתו של ראש ממשלת ישראל השלישי לוי אשכול. את הספר הוציאה לאור הוצאת ידיעות ספרים.
בספר זה נבו-אשכול ליקטה קטעים ואמירות הומוריסטיות שנאמרו על ידי אביה.
רקע
תפקידיו השונים שמילא אביה, החל מחבר מפקדת ההגנה וסגן שר הביטחון עד לשר החקלאות וראש הממשלה, משמשים כרקע לספר זה, שעניינו הוא חוש ההומור שלו, שליווה את עלילותיו ופועלו. עפרה נבו-אשכול, כותבת הספר, טוענת כי לה אביה "הוריש" את העניין בהומור. מתוך רצונה של נבו-אשכול לשמר ולהחיות את חוש ההומור של אביה, נכתב הספר.
בכתיבת הספר קיוותה נבו-אשכול לתת זווית ראייה אחרת על אשכול, שתדמיתו טרם שוקמה מהתפיסה הציבורית שדבקה בו ערב מלחמת ששת הימים וראתה בו אדם הססן.
חוסה חרוואסיו ארטיגס
חוסה חרווסיו ארטיגס (ספרדית: José Gervasio Artigas; נולד ב-19 ביוני 1764 ומת ב-23 בספטמבר 1850), מצביא אורוגוואי.
ביוגרפיה
נולד במונטווידאו לאחת מהמשפחות שייסדו את העיר. בגיל 12 עבר לגור בכפר בקרב הגאוצ'וס ורכש מיומנות ברכיבה על סוסים ובשימוש בנשק. כן יצר קשרים עם בני הצ'רואה (Charrúa) הילידים. בתקופת מגוריו באזור שמצפון לריו נגרו, "המערב הפרוע" של אורוגוואי באותה תקופה, מצא את פרנסתו בעיסוקים שהיו מחוץ לחוק. כשהיה בן 33 הצטרף, במסגרת הסדר חנינה לפורעי חוק, למיליציות הבלנדנגס (Blandengues), ששמרו על גבולות הקולוניה הספרדית.
לאחר מהפכת מאי בארגנטינה נטש ארטיגס את המיליציה ועבר ב-1811 לבואנוס איירס. שם הוקצה לו כוח בן 180 אנשים, שנועד לשחרר משלטון הספרדים את ה"רצועה המזרחית" (Banda Oriental), כפי שנקרא באותו זמן השטח שתופסת כיום אורוגוואי. הכוח ניצח את הספרדים בלס פיידרס, ומאוחר יותר הטיל מצור על מונטווידאו. המצור הוסר כאשר החונטה המהפכנית המקומית החליטה לשתף פעולה עם שביתת הנשק שחתם הטריומווירט מבואנוס איירס עם המלוכנים.
באפריל 1813 מינה אותו הקונגרס של הפרובינציה למושל אזרחי וצבאי של הרצועה המזרחית. בתוקף תפקידו שלח שליחים לבואנוס איירס שישתתפו בכינון פדרציה של אזור ריו דה לה פלטה, שאחת מהחברות בה תהיה הרצועה המזרחית עצמה. משנדחו השליחים והתוכנית שהציעו התקררו קשריו עם השלטון בבואנוס איירס. ב-1814 הקים את "ליגת העמים החופשיים", שתחת כנפיה ביקש לאחד את כל תומכי הפדרציה באזור ריו דה לה פלטה.
ב-1816 סירב להשתתף בקונגרס טוקומן, שמטרתו הייתה לבסס את השלטון הריכוזי (האנטי-פדרליסטי) של בואנוס איירס. מאוחר יותר באותה שנה פלשו אל הרצועה המזרחית כוחות פורטוגליים מברזיל ותפסו את מונטווידאו. בקרב טקוארמבו (Tacuarembó) ב-1820 הנחילו הברזילאים תבוסה ניצחת ל"ליגת העמים החופשיים". ארטיגס נסוג לפרובינציית אנטרה ריוס, שגם ממנה גורש בידי מושל הפרובינציה פרנסיסקו רמירס. הוא גלה לפרגוואי, שם נפטר כעבור שלושים שנה.
ארטיגס נחשב לגיבור לאומי בארצו ולאחד מאבות האומה האורוגוואית. עצמותיו הובאו לקבורה במונטווידאו ב-1856. ב-1884 נקרא על שמו מחוז ארטיגס בצפון מזרח המדינה, וב-1930 שונה שמה של עיר הבירה של המחוז לארטיגס.
אהרן קצנלנבוגן
הרב אהרן שלמה הלוי קצנלנבוגן (נפטר בי"ג בכסלו ה'תשל"ט, 1978) היה ראש ישיבת תורה ויראה ממייסדי נטורי קרתא ומנהיגם בארץ ישראל.
ביוגרפיה
בנם של רבקה והרב אברהם משה, מרבני ישיבת תורת חיים וראש ישיבת ציון-אפריון של מוסדות פקוא"ם ומרכז לענייני ארץ ישראל בפפד"מ. אביו עלה לארץ ישראל מליטא. בילדותו נודע כמתמיד ועילוי, והרב יצחק ירוחם דיסקין ציין בעלותו לארץ ישראל, כי שלושת האחים קצנלנבוגן עתידים להיות תלמידי חכמים גדולים. היה תלמידו של הרב יוסף חיים זוננפלד. למד בישיבת ציון-אפריון. נישא לאסתר רבקה בת הרב מרדכי יהושע קרויזר (נפטרה י"ח אלול ה'תשנ"ה). לפני אירוסיו נבחן על שולחן ערוך חושן משפט ויורה דעה. חמיו תמך בו לאחר נישואיו בשביל שיוכל להמשיך ללמוד.
הקים ארגון "חנוך לנער", ומדי ליל שישי היה מוסר שיחות השקפה לבני נוער. בין תלמידיו היו הרב דוד משה טעפ, הרב מאיר דוד הלפרין והרב משה סלנט. גם הרב שלום שבדרון למד ממנו, והושפע מדרך דיבורו.
בשנת ה'תרצ"ה פרש יחד עם הרב עמרם בלוי מאגודת ישראל, שהייתה לדעתם מתונה יותר, והקימו את "חברת החיים". לימים כונתה הקבוצה "נטורי קרתא". הוא הקים את ישיבת ומוסדות "תורה ויראה" ועמד בראשם. הוא סירב לקבל משכורת מהישיבה.
היה בעל דעות תקיפות נגד הציונות, והיה האידאולוג של קבוצת נטורי קרתא, כשבכל כינוס או מאורע, מסר את דבר הקבוצה. לפני קום המדינה, שלח יחד עם הרב עמרם בלוי מזכר לאו"ם בו ביקשו שירושלים תהיה עיר בינלאומית, ותושביה החרדים יקבלו דרכונים של האו"ם. עם זאת התנגד לחתנו, משה הירש, שהתיידד עם הפלסטינים.
משפחתו
בניו היו הרב אברהם משה, ר"מ בישיבת תורה ויראה. הרב חיים בנימין, חתנו של הרב עמרם בלוי, ממלא מקום אביו בראשות הישיבה ועורך ביטאון החומה. טויבא לאה אשת הרב משה הירש. דבורה חיה אשת הרב אברהם יעקב אפשטיין, ראש ישיבת תורה ויראה ומנהיג הקהילה כיום.
בין נכדיו: הרב זליג ראובן קצנלנבוגן, מנהל מוסדות תורה ויראה. הרב דב (בערל) טרבלו, ממנהיגי פלג "אוהל שרה" של נטורי קרתא. האחים הרב ישראל מאיר ומרדכי הירש, פעילים בנטורי קרתא ומהקיצוניים בה. הרב שמואל לובצקי (חתן חתנו הירש) ראש רשת כוללים ועסקן, יואל קרויס, חתן חתנו הרב אפשטיין.
אחיו היו הרב רפאל קצנלנבוגן ממנהיגי תנועת פאג"י והרב יעקב ירוחם קצנלנבוגן, מעסקני אגודת ישראל. בין גיסיו היו הרב אליהו צבי קרויזר והרב חיים יוסף קרויזר.
קריז'בצי
קְרִיזֶ'בְצִי (בקרואטית: Križevci) היא עיירה במרכז קרואטיה השוכנת במחוז קופריבניצה-קריז'בצי.
היסטוריה
החל מאמצע המאה ה-16 שכנה העיירה על גבול אזור הספר בין ממלכת הבסבורג לאימפריה העות'מאנית, וסבלה מפשיטות עות'מאניות תכופות. במקום התפתחו שני יישובים קריז'בצי עילית וקריז'בצי תחתית. ב-1697 התיר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לקריז'בצי להפוך לעיר שוק. ב-1752, תקופת שלטונה של מריה תרזה אוחדו שני היישובים.
בהמשך, נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית ומאוחר יותר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. העיירה הפכה לצומת תחבורה עם חיבורה לקו מסילות הברזל בודפשט-זאגרב-ביילובאר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האזור בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, אשר שמה שונה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. במקום התפתחה תעשיית פלדה וחמרי בניין, וכן הופעלו מכרות פחם באזור. בראשית אפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נכללה קריז'בצי בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. בשלהי 1944 עלה בידי כוחות הפרטיזנים של טיטו לכבוש אותה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה קופריבניצה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה והתנתקה מיוגוסלביה. כפועל יוצא מההכרזה פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה התחוללו בעיר קרבות בין צבא יוגוסלביה לצבא קרואטיה. בסיום הלוחמה נכללה קריז'בצי בשטחי קרואטיה.
הקהילה היהודית
בראשית המאה ה-18 בעקבות הפיכתה של קריז'בצי לעיר שוק, החלו להגיע לאזור רוכלים יהודים מבורגנלנד וממוראביה. נאסר עליהם להתיישב בקריז'בצי עצמה ועל כן התיישבו בכפרי הסביבה וייסדו קהילות קטנות שם. בעקבות כתב הסובלנות שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה החלו יהודים להתיישב בקריז'בצי עצמה ושילמו מס גולגולת בגין הזכות להתגורר שם. ב-1780 מתועד היהודי הראשון בעיר, סוחר בשם סלומון ליפמן. בראשית המאה ה-19 מתועדים בפנקס הקהילה קידושין שערך הרב וולף לוי וכן תלמוד תורה ובו ניהל את השיעורים המלמד יעקב פרידלנדר.
בית העלמין היהודי הוקם ב-1840 וב-1844 נוסדה רשמית הקהילה היהודית של קריז'בצי. במועד זה מנתה הקהילה כ-70 נפשות. בראש הקהילה עמדו בני משפחת בְּרָאיֶיר. יעקב בראייר ולאחריו בנו מרקו בראייר. מרקו בראייר כיהן כסגן ראש העיר בין 1889–1895. ב-1860 העניק פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה זכויות סחר וקניין ליהודים ובכלל זכות לרכישת נכסי דלא ניידי. בני הקהילה היו מעורים בחיי החברה והמסחר בעיר. בשלהי המאה ה-19 רכש במכירה פומבית שמואל גולדשמידט את כנסיית "השילוש הקדוש" שבעיר ותרם אותה לעירייה. ב-1861, תרמו בני הקהילה סכום נכבד להקמת הספרייה העירונית. בתקופה האוסטרו-הונגרית נמנו מקרב בני הקהילה בעלי מקצועות חופשיים, רופאים ובנקאים. ב-1876 נפתח בית ספר יסודי יהודי אשר פעל עד 1894. ב-1895 נחנך בית הכנסת של הקהילה אשר נבנה בסגנון אדריכלי נאו-רנסאנסי. מ-1895 ועד 1930 כיהן הרב ד"ר מאיר (מקס) משה אנגל כרב הראשי של הקהילה. הרב אנגל נולד בהורודנקה, בוגר בית המדרש לרבנים בברלין ובהמשך רכש תואר בפילוסופיה באוניברסיטת ברלין. ב-1930 פרש ממשרת הרבנות בקריז'בצי על רקע חילוקי דעות עם ראשי הקהילה ועבר לזאגרב. שם נעצר, נשפט והוצא להורג בתלייה בעוון שיתוף פעולה עם הקומוניסטים.
ב-1890 התגוררו בקריז'בצי 364 יהודים שהיוו כ-11 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1899 נסגר בית העלמין הישן ובמקומו הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין הכללי של קריז'בצי. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפלו 6 מבני הקהילה. לאחר המלחמה החלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה ובמקביל נרשמה פעילות ציונית ענפה. הוקמו אגודות נוער ותא של ויצו. ב-1938 התנצרו מספר קטן מבני הקהילה. לקהילת קריז'בצי השתייכו מספר משפחות יהודיות מכפרי הסביבה. בסוף המאה ה-19 התגוררו בכפרים אלו 170 יהודים, אך רובם היגרו לערי הסביבה, קריז'בצי, קופריבניצה וזאגרב. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו משפחות ספורות שם. מבין הכפרים ניתן למנות את: אָפָּאטוֹבֶץ, ווֹיְקוֹבָאץ, קָאלְנִיק, גוֹרְנְיָה רֶקָה ונוֹבִי מָארוֹפ.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקריז'בצי 129 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה וכינון שלטון הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בית הכנסת חולל, תכולתו נשדדה והועברה לכנסייה המקומית. בתחילה נשלחו בני הקהילה לעבודות כפייה ובהמשך גורשו למחנות ההשמדה ידובנו, יאסנובאץ ומקצתם לאושוויץ. לאחר השואה שבו 9 יהודים לעיירה. בית הכנסת הועבר לחזקת הרשות המקומית ומשמש מרכז מידע לתיירים. נכון ל-2012 היה המבנה במצב תחזוקתי טוב. ב-1958 הופקע שטח בית העלמין הישן. נכון ל-2009 עמד בית העלמין על תילו ואותרו בו כ-70 מצבות. בחלקה היהודית בבית העלמין העירוני מצויות כ-100 מצבות. שני האתרים במצב תחזוקתי טוב. ב-2015 הוצגה במוזיאון העירוני תערוכה שעסקה בתולדות יהודי קריז'בצי ובמעמד פתיחתה נכחו ראש העיר והרב הראשי ליהודי זאגרב.
חתה יסבח סבח
חתה יסבח סבח (תרגום ממרוקאית: "עד שיאיר השחר") היא דרמה ישראלית בבימויו של דוד דרעי ובהפקתו של ערן ריקליס, ששודרה לראשונה בדצמבר 2004 ב-HOT. הסרט זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2005, לדרמה הטובה ביותר ולשחקנית הטובה ביותר (ריימונד אבקסיס). הסרט היה גם אחד מחמשת הסרטים הטובים שהוכרזו בטקס "מסך הזהב 2005" לפי בחירת צופי הטלוויזיה. את התסריט לסרט כתבו דוד דרעי ואורי ויסברוד. הסרט צולם ביישוב ירוחם וזכה להצלחה בפסטיבלים בינלאומיים רבים בהם הוקרן. את שיר הנושא לסרט, "נשבעתי", שרה ריימונד אבקסיס. זהו השיר הראשון שהיא הקליטה בישראל בעברית לבדה. את מילות השיר כתב אורי ויסברוד, והלחן הוא של מלחין הדרמה כולה יונתן בר גיורא.
עלילה
העלילה מתמקדת בשבוע דרמטי ומכריע בחייה של ליליאן אלמקייס (ריימונד אבקסיס), בעלת סלון כלות בעיירה דרומית. במהלך השבוע מתמודדת ליליאן עם שפיותה ההולכת ומתרופפת של אמה המזדקנת (רוחמה מלכה) שחיה איתה בבית, עם משבר בחיי הנישואין של בתה (יעל אבקסיס) ועם מחזר לא קרוא (אורי גבריאל) שמאיים על בדידותה המזהרת. ליליאן, אישה עקשנית, מטפלת בכל הצרות שנחתו על ראשה על ידי הדחקה, אך בשלב מסוים היא מגלה שהשיטה הזו כבר לא עובדת, וצרותיה רק גדלות.
יהויכין פרידלנדר
ביוגרפיה
פרידלנדר נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין. עבד כקצין בצי הסוחר הישראלי. בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1986 גילם דקורטור בסרטו של אבי כהן "הקרב על הוועד" בכיכובם של שלישיית הגשש החיוור. ב-1988 גילם את אריק בסרטו של ריינהרד שוובניצקי "אסקימו לימון 8: בלוז לקיץ". בין השנים 1991–1993 גילם את ג'וזפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "יום יומן". ב-1999 גילם ליצן ואת מקסים לב טוב בסיטקום "שמש". "בעקבות הסיפורים הקסומים" של איתי שגב ו"כל שבת שנייה". בקולנוע השתתף בסרטים: "ארץ חדשה" ו"החתול במגפיים". ב-2022 השתתף בסדרה "ירושלים" של HOT.
קריירה בתיאטרון
שיחק בהצגות תיאטרון רבות כגון "הנסיכה איבון", "שיחות אחרי לוויה", "אנה גלקתיה", "מידה כנגד מידה", "הבתולה מלודמיר", "האישה מן הים", "קולות אחרים", "שימון", "השחף", "נדל"ן", "מילה של אהבה", "מלחמה על הבית". בתיאטרון הקאמרי שיחק בהצגות: "עלובי החיים", "עוץ לי גוץ לי", "המלך ואני", "החלילן מהמלין", "שלוש אחיות", "החולה המדומה" (יחד עם אבי פניני), "נכנע ומנוצח", "שירה", "אבודים ביונקרס" ועוד; בתיאטרון בית ליסין בהצגה "כולם היו בני חוץ מנעמי"; בתיאטרון העממי שיחק במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת"; בתיאטרון חיפה ב"הכפיל", "בית הקפה של ירח אוגוסט", "המיליונרית מנאפולי" ועוד; בתיאטרון החאן השתתף בהצגות "אותלו", "אסתרליין יקירתי", "האשליה", "בידרמן והמציתים", "החיים הם חלום", "המצליחים", "הקיץ", "הקסם הגדול", "משחיז הסכינים הסיני", "סוף משחק", "עירם של האנשים הקטנים", "אושר", "הקמצן", "נישואים", "תעלולי סקפן", "אוכלים", "חוקר פרטי", "תהלה", "הצוענים של יפו", "הדוד וניה" ו"נשות וינדזור העליזות".
במרץ 2016 החל לשחק במחזה "עורבים" של המחזאי אנרי בק, אותו תרגם דורון תבורי וביים עודד קוטלר. המחזה עלה בתיאטרון החאן. כמו כן, ב-2019 שיחק במחזה אנטיגונה בחאן.
קריירת דיבוב
בשנת 1989 דיבב את הנסיך אריק בסרט "בת הים הקטנה" של דיסני. ב-1997 דיבב לצד אבי טרמין את ברני בתוכנית הילדים "החברים של ברני" בערוץ 2. בנוסף דיבב בסדרות אנימציה רבות את דמויותיהם של מאסטר ספלינטר וקראנג בסדרה "צבי הנינג'ה" (ואת שרדר בסדרת "הדור הבא"), את רב מגף בסדרה "נעלולים", את מלך הננסים בסדרת האנימציה "הקוסם מארץ עוץ", את גורדון בסדרה "כנפי הרעם", את מתיו קטברט (אביה המאמץ של אן שרלי) בסדרה "האסופית", את ארגוס פילץ' בסדרת הסרטים "הארי פוטר" ודיבב גם ב"אלאדין", "לוני טונס", "עומר", "אקס-מן", "ספיידרוומן", "אצבעונית", "ספיידרמן וחבריו המדהימים", "ספיידרמן ללא גבולות", "גיבורי התנ"ך הגדולים", "מולאן", "סופרמן", "קראטה יאו", "ליגת הצדק", "רובינזון קרוזו", "ארגאי", "שוטרים וגנבים", "דרגון בול", "רובוטריקים", "מוש השור", "החתולים הסמוראים", "מסיפורי המלך בבר", "פלורי והדרקונים", "קסאי לוק ומרנה", "הדרדסים", "שרק", "ארתור", "פיף ותלתול", "פוקימון", "אי המטמון", "מדגסקר", "מדגסקר 2", "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה", "הפינגווינים ממדגסקר", "סמי הכבאי", "ממלכת אוקיאנה", "פרופסור קשת", "ממלכת עכברי השן", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "נסיך מצרים", "בובספוג מכנסמרובע", "הכוכב של אנדרה וטאטי", "לשיר", "לשיר 2" ועוד.
חייו האישיים
פרידלנדר נשוי ואב לשניים. הוא מתגורר בגני תקווה.
ישראל סלע
ד"ר ישראל סלע (נולד ב-10 במרץ 1957) הוא איש חינוך ורווחה, מוזיקאי ויוצר ישראלי. מנכ"ל ומייסד עמותת "הלב".
ביוגרפיה
נולד ביפו, בן שלישי להוריו. בהיותו בן שבע הוצא מביתו על ידי גורמי רווחה לפנימיית מצוקה. בין השנים 1970-1974 התחנך בכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי.
סלע שירת בחיל האוויר. במהלך שירותו הסדיר שב אל הפנימייה אליה נשלח בילדותו וממנה הונשר. סלע הפך לאיש חינוך וזאת מתוך דחף פנימי לעשות תיקון לחוויותיו שעבר כילד. סלע הפך את הטיפול בבני נוער מנותקים וחסרי סיכוי כמוהו למקצוע. בפנימייה זו הכיר מדריכה מתנדבת - ענת כהן, אשר הפכה בהמשך לאשתו. במרוצת השנים הביאו השניים לעולם שלוש בנות: מיתר, צליל ושיר.
סיפורו האישי ועיסוקו הרב בנושא יהודים וערבים ונישואיי תערובת הביא אותו לכתוב את עבודת הדוקטורט שלו על תופעת נישואי תערובת בין יהודים וערבים בישראל.
בין השנים 1977-1987 עסק בתחום ההוראה בבתי ספר יסודיים שונים במסגרות רגילות, משולבות ומיוחדות. כמו כן שימש כמדריך חינוכי/חברתי ויועץ חינוכי בבית הילד העירוני בתל אביב לילדים טעוני טיפוח ממשפחות הרוסות.
בסוף שנות השמונים שימש ד"ר סלע רכז פרויקט למניעת נשירה בחטיבות הביניים במדינת ניו-יורק בשיתוף אוניברסיטת פורדהאם ואוניברסיטת קולומביה. במקביל, שימש חבר בצוות מחקר בנושא נשים מוכות מטעם אוניברסיטת פורדהאם, ניו-יורק.
עם שובו לישראל בשנת 1992 יסד ד"ר סלע את "המרכז לשיפור הישגים לימודיים" בשכונת התקווה בתל אביב בשיתוף ד"ר שמשון שושני. במסגרת זו ניהל תוכניות לימוד להעשרה ותגבור לתלמידים בסיכון בשלב המעבר לחטיבת העליונה בפיקוח מנהל החינוך בעיריית תל אביב. במקביל החל להרצות בנושא - "נוער בסיכון ותוכניות התערבות בחינוך". בשנת 1994 החל לשמש יועץ לענייני חינוך מטעם ראש עיריית ראשון לציון - מר מאיר ניצן ופיקח על מרכזי הלמידה בשכונות השיקום - רמת אליהו, שיכון המזרח ונחלת יהודה.
במסגרת עבודתו עם נוער בסיכון בשכונת התקווה זיהה סלע נערים ונערות מוכשרים שלימודים אקדמיים היוו הזדמנות עבורם להיחלץ ממעגל העוני. בשנת 1995 ייסד וניהל תוכנית העמקה  B.A. 2000 - מסלול לימודים אקדמיים לקראת תואר ראשון לתלמידי תיכון בדרום מזרח תל אביב ובראשון לציון.
בשנת 2004 ייסד את עמותת "הלב - המרכז למען בוגרי פנימיות מצוקה". העמותה פועלת למען יוצאי פנימיות המצוקה בישראל. במסגרת תוכנית להכנה לחיים עצמאיים נתנה העמותה מענה ל-1000 ילדים ובני נוער בסיכון, פליטים/נושרים ובוגרים של פנימיות מצוקה/חסות הגרים בשכונות המצוקה במרכז הארץ במטרה להקנות להם כלים לחיים עצמאיים. אוכלוסיית "הלב" כוללת ילדים שהוצאו מבתיהם ההרוסים לפנימיות מצוקה על מנת להעניק להם חיים טובים יותר. בעת עזיבתם את הפנימייה או נשירתם ממנה הם מוצאים עצמם מחוץ למסגרות בשל סיבות רבות כגון קשיי הסתגלות, בדידות, התעלמות של המערכת מצורכיהם ואי השתלבות בחברה. ילדים רבים חוזרים לשכונות המצוקה, חסרי עורף משפחתי, היישר אל הבתים בהם קיימת מציאות קשה הכוללת - אלימות, אבטלה, שימוש בסמים ואלכוהול, שוטטות וחוסר מעש.
בין השנים 1996-2016 שימש סלע בהתנדבות כחבר בוועד המנהל של "ילדים בסיכוי" - המועצה לילד החוסה. משנת 1985 ועד היום הוא משמש כחבר בקרן "אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך - תל אביב.
בשנת 2005 נבחר לייצג את ישראל במסגרת הסכמי אוסלו לצד משלחת ישראלית לשם קיום שיחות שלום עם נציגים פלשתינאים בירדן מטעם קרן רבין. בשנים 2005-2007  קיים מפגשים בנושא חינוך, חברה ורב גוניות אתנית בישראל למנהיגים, עיתונאים וחברי פרלמנט מהעולם ובחסות הוועד היהודי-האמריקני.
אקדמיה
בשנת 1984 הפך ד"ר סלע למורה בכיר מטעם מכללת לוינסקי, תל אביב. בהמשך השתלב בתוכנית דו-שנתית במנהל ופיקוח חינוכי באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1985 נסע לניו יורק והשלים תואר שני (M.A) במנהל ופיקוח חינוכי באוניברסיטת פורדהאם, ניו-יורק. בשנת 1992 השלים ד"ר סלע את לימודי התואר השלישי (Ph.D) במדעי הפילוסופיה ותואר שלישי (Ph.D)  בשירותים חברתיים ועבודה סוציאלית באוניברסיטת פורדהאם, ניו-יורק.
בשנת 1989 ערך מיני מחקר בתחום נשואי תערובת - יהודים ונוצרים בניו-יורק ומחקר מקיף ויחיד מסוגו בתחום נשואי תערובת בין יהודים לערבים בישראל.
אותות ופרסים
בשנת 1996 זכה ד"ר ישראל סלע בפרס הצטיינות על תרומה לחברה הישראלית מטעם אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך במעמד נשיא המדינה - מר עזר ויצמן.
בהמשך זכה באות החינוך מטעם ועד שכונת התקווה ובתעודת הוקרה מטעם מנהל החינוך בעיריית תל אביב. בשנת 1999 זכה בפרס "אשלים" של ארגון הג'וינט העולמי על פיתוח תוכנית "הלב" לבני נוער בסיכון ולאחר מכן קיבל את אות "ספרא" לחינוך על הצטיינות ותרומה לחברה הישראלית במעמד פרופ' אמנון רובינשטיין.
פרסומים
בשנת 1992 ניהל ד"ר ישראל סלע מחקר ראשוני ומקיף בתחום נישואיי תערובת – יהודים וערבים בישראל באוניברסיטת פורדהאם שבניו יורק.
בהמשך כתב ד"ר סלע מאמר בספר "פרידה-היא גם התחלה", לבנות את הגשר מילדות במוסד לבגרות עצמאית בחסות משרד החינוך, ירושלים.
מוזיקה
ד"ר ישראל סלע הוא חבר באקו"ם משנת 1977. בעבר היה חתום עם חברות התקליטים "גלרון" ו"נענע דיסק".
עד כה הוציא את האלבומים הבאים:
בין שיריו:
כמו כן שיתף פעולה עם עמיר לב, אריאל זילבר, שם טוב לוי, יצחק קלפטר, דודו טסה, גרי אקשטיין, יהלי סובול, יאיר דלאל, גילי ליבר, דרור אלכסנדר, פורטרט, מיקי שביב, פטר ורטהיימר, אבי סינגולדה, אלון הלל, גיל לדין, חיים קריו, חיים רומנו, יוסי פיין, טל ברגמן, ארז נץ, אבנר גדסי, דב המר, חמי רודנר, דניאל סולומון, קאשי, ירמי קפלן, לירן דנינו ופרנק אינאה.
בין היתר הופיע בפסטיבל ערד, בגן הפסגה, בתיאטרון תמונע, בתיאטרון הסמטה, בבית היוצר, בצוותא, ובזאפה.
כיום סלע מופיע עם הרכב של מוזיקאים יוצאי פנימיות, במסגרת פרויקט Izzy Rock לשם גיוס תרומות לעמותת "הלב".
שונות
בין השנים 1994 - 1988 שימש ככתב הבידור (עיתונאי) של שבועוני הבידור "להיטון", "פנאי פלוס" ו"עולם האישה".
קישורים חיצוניים
Article: "Something to Prove" by Dalia Karpel (2002) - https://www.haaretz.com/1.5112892
כתבה: "סיפור על מצוקה ואור" מאת דליה קרפל (2002) - https://www.haaretz.co.il/misc/1.822300
כתבה: "הקליינט הבא: הילד עם העיניים הגדולות שמציץ בדלת" מאת תמר רותם (2001) - https://www.haaretz.co.il/misc/1.711465
"הכח של תרומה לקהילה" הרדיו החברתי - תוכנית השיווק והאסטרטגיה של ישראל (2020) https://open.spotify.com/episode/16w2f9TLWZbjsOCFUAzweD?nd=1
- כתבה: "אתה ילד חוסה, לא תגיע רחוק" מאת ליאת רון (2002) - https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/archive/ART/230/376.html
החיים יפים
החיים יפים (באיטלקית: La vita è bella) הוא סרט איטלקי שיצא לאקרנים ב-1997. הסרט הוא קומדיה טרגית העוסקת בשואת יהודי איטליה, כפי שהיא משתקפת בחיי משפחה אחת. השחקן האיטלקי רוברטו בניני השתתף בכתיבת התסריט, ביים ושיחק בסרט בתפקיד הראשי.
עלילת הסרט
בחלקו הראשון של הסרט מסופר על גווידו אורפיצ'ה (רוברטו בניני), יהודי איטלקי, ועל קורותיו באיטליה הפאשיסטית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. בשנת 1939 עובר גווידו לעיר ארצו, בה הוא מתפרנס כמלצר במלון "גרנד הוטל", שבו דודו אלישע (ג'וסטינו דוראנו) הוא המלצר הראשי. הוא קושר קשרי ידידות עם אחד מאורחי המלון, ד"ר לסינג, רופא גרמני בעל אובססיה לחידות. גווידו מתאהב בדורה - מורה בבית ספר, שאינה יהודייה (ניקולטה בראסקי), ומחזר אחריה במרץ. במאבק על לבהּ עליו להתחרות ברודולפו, ארוסה של דורה שהוא פקיד בכיר. במאבק זה משולבים קטעי סלפסטיק אחדים, שבהם גווידו מפיל בטעות עציץ על ראשו של רודולפו, ולאחר מכן גורם לו לחבוש מגבעת שבה ביצים טריות, המתנפצות על ראשו. לאחר שגווידו כבש את לבהּ של דורה, חרף התנגדות אמהּ (מריסה פארדס), הסרט מדלג שנים אחדות בזמן, לקראת יום הולדתו ה-5 של בנם ג'וזואה (בתרגום העברי לסרט: יהושע; בגילומו של ג'ורג'ו קנטריני). בינתיים גווידו פתח חנות ספרים שעליה חלם.
האווירה הקומית של הסרט אינה מסתירה את האווירה הפשיסטית של אותם ימים. אלמונים צובעים את סוסו של אלישע בירוק, וכותבים עליו: "זהירות - סוס יהודי". מנהלת בית הספר שבו מלמדת דורה מציגה שאלה בחשבון שבה נדרש התלמיד לחשב כמה כסף תחסוך המדינה אם כל הנכים שבה יחוסלו, ומתלוננת רק על הצגתה לילדים ששליטתם בחשבון אינה מספקת. רודולפו, בן שיחהּ, מתייחס אף הוא רק להיבט זה, לחרדתה של דורה. הסרט לועג להצדעה במועל יד ולתורת הגזע. כבר בחלק זה מנסה גווידו להסתיר מיהושע את חומרת המצב. כאשר יהושע שואל מדוע בחנות ישנו שלט "הכניסה אסורה לכלבים וליהודים", מסביר לו גווידו שזה רצון בעלי החנות, ושבחנות אחרת ראה שלט האוסר כניסה לסיני וקנגורו, ומוסיף שבחנות הספרים שלהם יתלו שלט "הכניסה אסורה לעכבישים ולויזיגותים".
בחלקו השני של הסרט, המתחיל ביום הולדתו של יהושע, נלקחים גווידו, יהושע ואלישע לרכבת המסיעה אותם למחנה ריכוז. דורה, שאינה יהודייה, מתעקשת להצטרף לרכבת זו, ולהצטרף אל משפחתה. הקצין הנאצי האחראי על השילוחים ברכבות אומר לה שאין טעות במשלוחים ושמקומה אינה על הרכבת. היא גוערת בו וכדי "להעניש" אותה הוא מעלה אותה על הרכבת. גווידו מנסה להציל את הילד על ידי כך שהוא אומר לו שהכל חלק ממשחק שבו צוברים נקודות, ומי שצובר 1,000 נקודות זוכה במשחק ומקבל טנק אמיתי. כאשר מגיע השומר, הדובר גרמנית, גווידו מתנדב לתרגם את הוראותיו, אף שאינו יודע גרמנית. השומר "נובח" את הוראותיו, וגווידו אומר במקומן הוראות בנוגע למשחק שהציג ליהושע. במחנה מופרדות הנשים מהגברים, וגווידו מנסה בדרכים שונות להעביר אל דורה אותות של חיים ואהבה.
בין האסירים עוברת השמועה שהזקנים והילדים מוצאים להורג בתאי גזים, ובעקבות זאת פוקד גווידו על יהושע להסתתר במשך כל היום, ומציג זאת כחלק מהמשחק. גווידו מזהה שרופא המחנה הוא ד"ר לסינג, והרופא משחרר את גווידו מעבודת הפרך שבה עסק עם יתר האסירים, והופך אותו למלצר לסגל המחנה.
בשתי סצינות מצמררות ניכר הפער בין עולמם של האסירים לעולמם של הסוהרים. כאשר אלישע מתכונן, עם אסירים נוספים, למקלחת שתביא למותו, עוברת לידו סוהרת ומועדת. הוא מושיט לה יד חומלת ואומר "אני מקווה שלא נפצעת, גבירתי", והיא מגיבה במבט זועם ומלא בוז ושנאה. ד"ר לסינג פונה אל גווידו ואומר לו "אני צריך לדבר אתך, חשוב ביותר". גווידו, הנאבק על חייו וחיי בנו, נדהם לשמוע שהנושא ה"חשוב ביותר" הוא חידה שמטרידה את מנוחתו של הרופא ומטריפה את שנתו בלילות. בזמן שגווידו ושאר האסירים נלחמים על חייהם ועובדים בעבודת פרך בסחיבת מתכות והתכתן בכבשנים, הרופא אינו מצליח לזהות את שם העוף ששריקתו תואמת לחידה.
יהושע מספר לגווידו את ששמע: "הם עושים מאתנו כפתורים וסבונים. שורפים אותנו בתנורים". גווידו, בהתאם לשיטתו, מכחיש זאת מכל וכל. יהושע מוסיף: "לא נשארו פה ילדים, אני הילד היחיד פה", וגווידו מנצל הזדמנות שבה באו לביקור במחנה ילדי הסגל, כדי לסתור דברים אלה. האמת המרה טופחת על פניו של גווידו כאשר הוא תועה במחנה ומגיע לאזור שבו גוויות רבות, בזמן שיהושע ישן בחיק ידיו.
ההומור והגישה החיובית של האב מסייעים לילד לשרוד בתנאים האיומים של מחנה הריכוז. יום לפני השחרור המיוחל, במהלך ניסיונו להציל את דורה, גווידו מתחפש לאישה, ונכנס למחנה שם שוכנות הנשים, אך הוא מתגלה. סוהר גרמני מוליך את גווידו עם נשקו לפינה חשוכה, ויורה בו למוות.
בהתאם להנחיות שהשאיר לו גווידו, יוצא יהושע ממחבואו בארון הברזל רק כאשר יש שקט מוחלט, ולא נשמעים קולות המון או ירי. טנק אמריקאי מגיע למחנה לאחר שחררו, וניצחונם על הנאצים, מפקד הטנק מעלה את יהושע על הטנק שרואה אותו לבדו בחצר המחנה. תוך כדי נסיעה רואה יהושע את אמו בקרב שיירת הניצולים היוצאים מהמחנה, יורד אליה ואומר לה: "זכינו ב-1,000 נקודות. איזה צחוק... אנחנו חוזרים הביתה בטנק. ניצחנו!"
מוזיקה
המוזיקה לסרט נכתבה על ידי ניקולא פיובאני, למעט קטע אחד: ברקרולה מתוך סיפורי הופמן שהולחן על ידי ז'אק אופנבך. ביצוע הנגינה על ידי תזמורתו של ניקולא פיובאני.
קטע מוזיקלי אחד הפך לשיר בעל אותו שם בפסקול: החיים יפים. שרה באנגלית אחינועם ניני. מילים: אחינועם ניני וגיל דור, לחן: ניקולא פיובאני.
פרסים
הסרט הוקרן בשנת 1998 בפסטיבל קאן, וזכה בפרס השני בחשיבותו בפסטיבל, הגרנד פרי.
הסרט הוקרן בשנת 1998 בפסטיבל הקולנוע בירושלים וזכה בפרס החוויה היהודית.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר וזכה בשלושה - פרס הסרט הזר הטוב ביותר, פרס השחקן הטוב ביותר (רוברטו בניני), ופרס המוזיקה המקורית לסרט דרמה.
רמזים מטרימים
בחלק הראשון של הסרט ישנם מרכיבים רבים שאינם ריאליים, והם מכינים את הצופה לכך שגם את חלקו השני של הסרט, אין להבין באופן ריאלי. בנוסף, בחלק הראשון ישנם רמזים מטרימים אחדים לחלקו השני:
הסתרה מגוננת של השואה
בסרט הסתרת השואה מפני הילד נעשית תוך כדי התרחשותה של השואה ולא כזיכרון מתרחק. חלק ניכר מהסרט מוקדש למאמציו של גווידו להסתיר מיהושע את המשמעות האמיתית של המתרחש.
רקע ביוגרפי לסרט
אביו של בניני שהה שנתיים במחנה הריכוז ברגן-בלזן, והסרט מבוסס במידת מה על התנסויותיו במחנה.
קבלת הסרט
על אף שרובו של קהל הצופים קיבל את הסרט כסרט פרו-יהודי המקדם את תודעת השואה, ישנם הסוברים אחרת. רבים חשו אי נעימות מיצירתה של קומדיה המתרחשת לכאורה במחנה השמדה, אך אינה מציגה כמעט בכלל את זוועות השואה. דעה ביקורתית הביע התסריטאי קובי ניב, שכתב ספר בשם "החיים יפים, אבל לא ליהודים", בו הוא מנתח את הסרט. ניב הסיק שהשואה מיוצגת בסרט כאירוע שלא אירע דווקא ליהודים, ושלא אירעו בו רציחות המוניות. ניב טוען כי הסרט הוא משל תאולוגי המוצא הצדקות לעונשם של היהודים בשל צליבתו של ישו.
הסופר אמיר גוטפרוינד, מחבר הספר "שואה שלנו", טען שהסרט "מרכך שואה". כלומר נגד הכחשת שואה הקהל יתמרד, אבל "ריכוך" העובדות על ידי השמטת פרטים קשים יתקבל אצל הצופים כקרוב למציאות ובכך חומרתו.
סט הצילומים
חלקו הראשון של הסרט צולם בעיר ארזו בטוסקנה שבאיטליה. בעיר יש אף מראי מקום המציינים איזו סצנה צולמה במקום הספציפי בעיר.
Todos Me Miran
Todos Me Miran (באנגלית: Everybody Is Looking at Me, ובעברית: כולם מסתכלים עליי) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, מתוך אלבום ההופעה הראשון שלה, La Trayectoria. השיר יצא לאור ב-27 במרץ 2006, כסינגל השני מתוך אלבום ההופעה, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט.
השיר נחשב לאחד משירי הדגל של טרווי, תוך שבזכותו הקריירה שלה זכתה להצלחה מחודשת. זאת, לאור העובדה שהסינגלים שיצאו לפניו לא זכו להצלחה גדולה. בנוסף לכך, השיר מסמפל בתוכו קטעים מתוך הלהיט הבינלאומי "I Will Survive", של גלוריה גיינור. כמו כן, הוא מסמפל בתוכו קטע קצר מהלהיט "Soy Rebelde", של ג'נט. בשנת 2016, הופיעה טרווי עם מחרוזת בשם "I Will Survive" / "Todos Me Miran", במסגרתה ביצעה קטעים משירה של גיינור וקטעים מהשיר שלה. ההופעה הפכה לוויראלית כאשר צבר למעלה מ-6.5 מיליון צפיות. בהמשך, נכללה ההופעה באלבום ההופעה השלישי של טרווי, Inmortal.
השיר עוסק בנושא הלהט"ב והדראג. כמו כן, בעקבות ההשפעה העולמית של השיר, הוכרה טרווי כגיי אייקון. הווידאו קליפ של השיר עוסק בשני הנושאים גם כן, אך שם דגש בעיקר על נושא הדראג שכן, ניתן לראות בו גבר שמגלה את עולם הדראג ועם הזמן הוא מחליט להתלבש כמו אישה, לחבוש פאות ולהתאפר. הקליפ זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-50 מיליון צפיות, וזאת בנוסף לכך שקליפ נוסף שלו צבר למעלה מ-18 מיליון צפיות.
רקע
ב-6 ביוני 2006, יצא לאור אלבום ההופעה הראשון של גלוריה טרווי, La Trayectoria. אלבום ההופעה כולל בתוכו סצנות מההופעות שקיימה טרווי בפאלאסיו דה לוס דפורטס במקסיקו סיטי ובארנה מונטריי. מתוך אלבום ההופעה יצאו ארבעה סינגלים, ביניהם השיר הזה. השיר נכתב, הולחן והופק על ידי גלוריה טרווי. על השיר אמרה כי:
ביקורות
בספטמבר 2009, פרסם מגזין ה-San Antonio Current, כתבה מקיפה על חייה של גלוריה טרווי, בה כתב על השיר בנימה חיובית כי הוא "שואל ללא בושה קטעים מקלאסיקת הדיסקו "I Will Survive" של גלוריה גיינור". בשנת 2015, הופיעה טרווי בתיאטרון היווני בלוס אנג'לס עם המחרוזת "I Will Survive" / "Todos Me Miran". אתר המוזיקה Living Out Loud סקר את ההופעה וכתב כי "היו שני רגעים בלתי נשכחים באותו הלילה בו הופיעה טרווי עם השיר. הראשון הוא כשהיא ביצעה ביחד עם זמרות הליווי שלה את המחרוזת הזו".
ביוני 2016, פרסם מגזין הבילבורד כתבה מקיפה על שירי להט"ב לטיניים אהובים ומשפיעים, תוך שהוא דירג בראש הרשימה את השיר הזה וכינה אותו כ"המנון לטיני להט"בי". בכתבה נכתב כי "גלוריה טרווי הפכה לאחד מהאמנים האהובים ביותר בקהילה הגאה. בשיר שלה "Todos Me Miran" היא משבחת ומקדמת את האנשים שיש להם את האומץ להראות לעולם מי הם באמת, בלי קשר למה שאחרים עשויים לחשוב". באוקטובר 2016, פורסמה כתבה שיקגו טריביון אשר מאזכרת בתוכה את השיר. בשנת 2019, הופיעה טרווי ביחד עם הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י. את ההופעה סיימו כאשר שרו את "Todos Me Miran" ובאתר המוזיקה PopSugar נכתב כי "לא הייתה דרך טובה יותר לסיים את ההופעה הזו". גם מגזין הבילבורד התייחס לאותה ההופעה ולאותו הביצוע של השיר.
במאי 2019, לאור הוצאת אלבום האולפן ה-12 של טרווי, Diosa de la Noche, סקרו ברולינג סטון את הקריירה שלה, תוך ששמו דגש על השיר הזה וכתבו עליו כי "בשנת 2006, היא [טרווי] כתבה את השיר "Todos Me Miran" ("כולם מסתכלים עליי") והקדישה אותו למעריציה מקהילת הלהט"ב". עוד נכתב כי טרווי הצהירה שהיא "חושבת שיש קשר הדוק בין האופן בו אנשים מתייחסים אל נשים לבין היחס שלהם לקהילה הגאה".
הצלחה מסחרית
בשבוע צאתו, נכנס השיר למקום ה-32 במצעד השירים הלטיניים. בשבוע שלאחר מכן, ירד למקום ה-49. לאחר מכן, זכה להצלחה כאשר עלה שנים עשר מקומות. השיר שהה במצעד במשך ארבעה שבועות רצופים. במצעד האירפליי הלטיני נכנס למקום ה-32 גם כן. גם שם שהה במשך ארבעה שבועות. במצעד שירי הפופ הלטיניים נכנס היישר אל המקום ה-18. השיר זכה להצלחה רבה במצעד, כאשר הצליח לשהות בו במשך עשרה שבועות. במצעד שירי הפופ הלטיניים (קהל) הגיע למקום ה-21, תוך שהצליח לשהות במצעד במשך כמה שבועות גם כן. בספרד לא זכה השיר להצלחה רבה, כאשר הגיע למקום ה-50 בלבד במצעד השירים הרשמי של המדינה.
ביוטיוב זכה השיר להצלחה כאשר כל גרסאותיו צברו למעלה מ-100 מיליון צפיות. הווידאו קליפ הרשמי שלו צבר למעלה מ-90 מיליון צפיות. קליפ נוסף צבר למעלה מ-18 מיליון צפיות. כמה שנים לאחר צאתו, עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-36 מיליון השמעות. בכך הפך לאחד משיריה המצליחים ביותר של טרווי ברשת הזרמת המדיה הזו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של גלוריה טרווי ב-19 ביוני 2016, עשר שנים מצאתו המקורית. בתחילת הקליפ, ניתן לראות גבר ואישה רוקדים טנגו. בפתאומיות, מטיח הגבר את האישה ברצפה ובורח, תוך שהוא משאיר אותה שם לבדה. לאחר מכן, מתחלפת הסצנה וניתן לראות כי אותה האישה היא בעצם גבר, שהייתה לבושה כדראג קווין. אותו הגבר יושב מול אביו ומתחיל לבכות לאור מה שקרה. אביו לא מייחס לכך חשיבות ומסתכל עליו במבט מבויש.
בסוף הקליפ, ניתן לראות מועדון בו הדראג קווין מופעה כששתי רקדניות רוקדות לצידה. נכון לאפריל 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-75 מיליון צפיות.
הופעות
גלוריה טרווי ביצעה את השיר בלמעלה מ-60 הופעות שונות, תוך שהוא נחשב לשירה השני המבוצע ביותר במהלך הקריירה שלה. כמו כן, היא ביצעה אותו במהלך כל שנה מאז שנת צאתו (פרט לשנת 2009). בשנת 2007, ביצעה אותו במהלך טקס פרסי ה-Lo Nuestro. הייתה זו הפעם הראשונה מאז שנת 1993, בה הופיעה בטקס הפרסים הזה. באותה השנה, ביצעה את השיר בתוכנית הטלוויזיה של סוסנה חימנז "Susana Giménez". במהלך ההופעה, רקדו עם טרווי כמה דראג קווינס, תוך שהיא עצמה לבשה שמלה אדומה. ההופעה נחשבת לאחת מהזכורות ביותר שהתקיימו במהלך תוכנית הטלוויזיה של חימנז וזאת, לאור העובדה שהיא צברה למעלה מ-4 מיליון צפיות. בשנת 2009, ביצעה את השיר ביחד עם אדית גונזלס, פטרישיה נאבידד ואדריאנה פונסקה במסגרת תוכנית הטלוויזיה "נשים רוצחות".
בשנת 2012, הופיעה טרווי עם השיר במסגרת הוצאת אלבום ההופעה השני שלה, Gloria En Vivo. בשנת 2016, הופיעה עם מחרוזת בשם "I Will Survive" / "Todos Me Miran", במסגרתה ביצעה קטעים משירה של גלוריה גיינור וקטעים מהשיר שלה. ההופעה הפכה לוויראלית כאשר צבר למעלה מ-6.5 מיליון צפיות. בהמשך, נכללה ההופעה באלבום ההופעה השלישי שלה, Inmortal. בשנת 2015, הוציאה את אלבום האולפן העשירי שלה El Amor, במסגרתו יצאה לסיבוב ההופעות, "El Amor World Tour". במהלך סיבוב ההופעות, ביצעה את המחרוזת "I Will Survive" / "Todos Me Miran" בשנית, בהופעה שהתקיימה ב-16 ביולי 2016 במקסיקו.
בשנת 2019, הוציאה טרווי את אלבום האולפן השנים עשר שלה Diosa de la Noche, במסגרתו יצאה לסיבוב ההופעות, "La Diosa de la Noche Tour". במהלך סיבוב ההופעות, ביצעה את השיר מספר פעמים.
מורשת
בשנת 2018, מגזין הבילבורד ביקש ממפורסמים רבים הקשורים לתרבות הפופ לכתוב "מכתב אהבה" עבור קהילת הלהט"ב, לרגל חודש הגאווה. בעקבות השפעתו הרבה של השיר, נחשבת טרווי לחלק בלתי נפרד מהקהילה ועל כן, התבקשה גם היא לכתוב מכתב, בו אמרה כי: