cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונסטנטינוס
מתן הטבות לכנסיות וקביעת יום מנוחה
בשנת 321 קבע קונסטנטינוס את יום ראשון כיום המנוחה הכללי באימפריה, על פי הצו ביום זה לא פעלו בתי המשפט. צעד זה היווה חידוש שמבוסס על המנהג היהודי של השבת, עד למועד הצו לא היה יום מנוחה בלוח השנה הרומאי, עד למועד הצו השנה הרומאית הייתה מחולקת לחודשים ושנים בלבד ועם הצו נוסף השבוע כיחידת זמן רשמית. קונסטנטינוס נתן את השם "יום השמש" ליום ראשון ( Dies Solis) ולא יום האדון על פי המסורת הנוצרית (Dies Domini).
ייסוד קונסטנטינופוליס
אחד מהמפעלים הגדולים של קונסטנטינוס היה ייסוד העיר קונסטנטינופוליס על האתר בו עמדה העיר היוונית ביזנטיון. יש מחקר ענף העוסק בעיר ומחקרים רבים הדנים בשאלה של ייסוד העיר, מניעיו של קונסטנטינוס וההשלכות של המפעל. סיכום התשובות מעלה תמונה מורכבת ומשכנעת: משקל הכלכלי של האימפריה נטה לכוון הפרובינציות המזרחיות העשירות יותר, סיבות אחרות שמתמקדות בקונסטנטינוס מצביעות שמאז ומתמיד הוא הרגיש לא נוח ברומא, כיליד הפרובינציות שגדל מרוחק מהאצולה הרומאית היה קונסטנטינוס זר לרומא ואדם זר למוקדי הכוח בעיר שהיו מטבעם עוינים למי שלא היה רומאי - הסנאט שראה עצמו מתאים וראוי להיות בעל דריסת רגל בשלטון ובמנעמיו ושכבות האצולה שהיו מוכנות לתת יד לכל מורד במלכות. סיבה אפשרית נוספת הייתה הרצון להתחיל את התקופה הנוצרית של האימפריה הרומית במרחק מרומא שהייתה מרכז פולחן וסמל של עבודת אלילים.
המקורות הרומאיים בני התקופה לא מפרטים את הסיבות והנסיבות לבניית קונסטנטינופוליס אך מדגישים כי ההחלטה הייתה של קונסטנטינוס, ההחלטה הייתה פתאומית והתקבלה לאחר הניצחון על ליקיניוס ולפי דברי ההיסטוריונים הרומאיים נעשתה בעקבות פקודה אלוהית. בנובמבר 324 נערכו בביזנטיון טקסים להקדשת האתר והעבודה החלה בקדחתנות תוך שוד רחב היקף של מקדשים ומבנים מכל רחבי האימפריה. שליחיו של קונסטנטינוס שדדו שערים, קישוטים ועיטורים, פסלים וחפצי אומנות ואלו שולבו במבני הציבור הרבים בעיר החדשה שכללו מספר בזיליקות מפוארות וגדולות ממדים שהמפורסמת שבהן הגיה סופיה, שבנייתה הושלמה רק על ידי בנו קונסטנטיוס, בזיליקת השלום הקדוש ובזיליקת השליחים הקדושים. העיר תוכננה להיקרות רומא החדשה אך בשנת 326 היא קיבלה את השם קונסטנטינופוליס על מנת לשרת את הצד המנהלתי נבנה בעיר פורום שצורתו אובלית ובו הוצב פסל של קונסטנטינוס על עמוד אבן פורפיר ששדרה רחבה הובילה ממנו אל כיכר מרכזית ובסמוך אליה הארמון. בסמוך נבנה היפודרום קונסטנטינופול. קונסטנטינוס גם בנה לעצמו מאוזוליאום שבו לצד הסרקופג שיועד עבורו הוצבו במעגל 12 סרקופגים עבור השליחים.
רפורמות
מתחילת שלטונו של קונסטנטינוס כבר הייתה האימפריה בעיצומו של תהליך רפורמה עמוק שהתחיל דיוקלטיאנוס והקיף את כל תחומי הממשל החל מאופי המשטר שסיים את תקופת הפרינקיפט והחל תקופה שזכת לשם דומינט (Dominate) - שלטון אבסולוטי חסר מצרים שדומה לשלטון שהיה נהוג בממלכות הלניסטיות שקדמו לקיסרות הרומית והיו בזויות בעיני בני הרפובליקה הרומית. הרפורמות של קונסטנטינוס היו עמוקות ורחבות והתניעו תהליך ששינה את הכלכלה, המנהל הצבא ונגע בכל תחומי החיים. קונסטנטינוס ירש וכבש אימפריה שהייתה כבר בתוך בתהליכי שינוי מהותיים והוסיף במו ידיו תיקונים ושינויים. המחקר המודרני קובע שבעת מותו של קונסטנטינוס, לאחר 31 שנות שלטון הייתה האימפריה הרומית מעבר לפסגה של תהליך רפורמות שמיוחסות בנשימה אחת לשני האוגוסטוסים.
רפורמה במעמד השליט
קונסטנטינוס הלך בעקבות דיוקטליאנוס והרחיק את השליט הקיסר והאוגוסטוס מנתיניו והפך אותו למורם מעם והכתיר את עצמו ל"שליט ואלוה" (Dominus et Deus), מלך וכוהן גדול בעת ובעונה אחת אשר כיאה לאל אינו נראה בציבור. מבקרים שנועדו עמו נדרשו שלא להביט בו ולעיתים נישקו את שולי גלימתו. אמצעים אלה ואחרים שימשו ליצירת הילה של מסתורין ועוצמה סביב הקיסר שהכריז את עצמו אל. קונסטנטינוס לא הכריז על עצמו כאל אבל הכריז על עצמו כקדוש בחסד האל, כל מה שידו נגעה בו היה קדוש. הסנאט הרומאי איבד את כל סמכויותיו ההיסטוריות והפך למועצת העיר של רומא, התהליך הושלם עם הקמת קונסטנטינופוליס והקמת הסנאט החדש.
אחד מהחידושים שקבע קונסטנטינוס היה תואר ה "ידידים" (comes) שתחילה היו אכן מקורבים לכס המלוכה, אצילים שלא נשאו בתפקיד מסוים ומביניהם בחר קונסטנטינוס שליחים לביצוע משימות בפרובינציות או שליחים לצווים שהופצו באימפריה, ידידם אחרים ישבו במועצה הקדושה ( missi domestici) כיועצים. קונסטנטינוס העניק את התואר "פטריקוס" (Patricus) למספר מקורבים במיוחד, שהיו כביכול בני משפחתו או אביו של השליט הם לבשו בגדי שרד מיוחדים והופיעו בטקסים רשמיים.
רפורמה במנהל הפרובינקיות
דיוקטליאנוס החל בתהליך מורכב שחילק מחדש את האימפריה ליחידות מנהלתיות קטנות ביחס לפרובינקיות הקודמות, המסגרת הייתה חלוקת האימפריה ל-4 יחידות-על שתיים במזרח ושתיים במערב. בראש כל יחידת ממשל אזרחי עמד פקיד שנשא את התואר פרפקט פרטוריאני אף על פי שהמשמר הפרטוריאני עצמו פוזר על ידי קונסטנטינוס לאחר כיבוש רומא. 12 דיוקסיות הרכיבו את כל אחד מ-4 חלקי האימפריה, ונוהלו על ידי פקידים שנשאו את התואר ויקריים "ממלאי מקום" של הפרפקט הפרטוריאני. כל דיוקסיה חולקה למספר פרובינציות קטנות ביחס לפרובינציות של תקופת הפרינקיפט וכל פרובינציה נוהלה על ידי פקיד בתואר "פרייסס (praeses) חלוקה זו התקבעה לדורות וקבעה את גבולות אירופה גם בתקופת ימי הביניים ובמידה רבה גם את פני אירופה המודרנית. חלוקת ניהול האימפריה בין מנהל אזרחי למפקד צבאי שהחלה בתקופת דיוקטליאנוס התגבשה בתקופת קונסטנטינוס תוך שילוב על הרפורמות בצבא.
רפורמות בצבא
קונסטנטינוס גדל והתחנך בתוך הצבא של האימפריה של המאה השלישית שעוצב על ידי דיוקטליאנוס וכבנו של איש צבא מובהק ולאחר מותו הותיר צבא ששונה מהותית מצבא האימפריה של המאה השלישית לפני שלטון הטטררכיה. מדובר בסדרת רפורמות מעמיקות שהביאו לשינויים משמעותיים באופיו של הצבא הרומאי. מספר החיילים שהיו מוצבים לאורך הגבולות פחת באופן משמעותי והלגיונות הפכו לחיל מצב מקומי. יחידות העילית שהיו מבוססות על חיל רגלים במשך מאות שנים הפכו ליחידות חיל פרשים. הרכב החיילים ביחידות הצבא השתנה אף הוא: החיילים שהיו אזרחי רומא - עמוד השדרה של הלגיונות המסורתיים איבדו את מקומם וחשיבותם ואת מקומם תפסו חיילי יחידות שבעבר הוגדרו כיחידות עזר או יחידות משלימות ( auxillia) שהורכבו מחיילים ממוצא גרמאני רובם גותים או סרמטים. רפורמה זו הייתה מחויבת המציאות לאור הדלדלות האוכלוסין בגין מחלות ומגיפות שהיו סימן היכר של המאה השלישית ובגין מלחמות אזרחים בלתי פוסקות, החלטתו של קונסטנטינוס לשנות את הרכב כוח האדם נסמכת על דרך שהתווה מרקוס אורליוס. אחת מהתוצאות של הרפורמות הייתה הגדלת מצבת כוח האדם של הצבא הרומאי, ההערכה במחקר המודרני היא צבא הפרינקיפט מנה כ-250,000 חיילים הצבא תחת פיקוד דיוקלטיאנוס מנה כ-400,000 חיילים וצבאו של קונסטנטינוס מנה כ-500,000.
רפורמות כלכליות
בתקופת קונסטנטינוס נוהלו כספי האימפריה על פי מתווים מרפורמות דיוקטליאנוס עם שינויים שנבעו מהעדפות של קונסטנטינוס הקשורים בעיקר לבניית מנגנון חצר המלוכה והכרח שנבע מתהליכים שהזמן גרמם.
גם בתחום הטבעת הכסף הלך קונסטנטינוס בעקבות דיוקטליאנוס. הוא הנפיק מטבעות זהב וכסף ממתכות טהורות שהיו בעלי ערך על פי משקל המתכת היקרה וכן הוטבעו מטבעות נחושת עם כמות קטנה של כסף שערכן נקבע על ידי השלטון המרכזי. קונסטנטינוס ערך בהדרגה שינויים שמשקל ושם המטבעות החידוש העיקרי היה הנפקת מטבע זהב במשקל של 4.5 גרם שנקרא סולידוס, מאפייני מטבע זה, טוהר המתכת ומשקלה נשמרו למשך 1000 השנים שלאחר שלטון קונסטנטינוס והיה מטבע עובר לסוחר באימפריה הביזנטית ואף מחוץ לה. קונסטנטינוס הטביע מטבע מכסף טהור שנקרא סיליקווה (Siliqua) במשקל 2.7 גרם וערכו נקבע על 1/24 של מטבע הסולידוס, מטבע כסף נוסף היה ה-מיליארנסה שמשקלו היה 5.5 גרם וערכו היה 1/14 מערכו של הסולידוס ושימש בעיקר על מנת לתת מענקים לחיילים ופקידי החצר. בקביל המשיכו להנפיק מטבעות מסוג פולס שנוצק מארד שערכו היה כאלפית הסולידוס, כן הונפק מטבע נחושת במשקל 3.4 גרם שנקרא נומוס או דנריוס שערכו היה מחצית הפולס.
המשרד השני פעל בניהולו comes rerum privatarum והיה אחראי לנהל את אדמות ונכסי הנדל"ן של המדינה ושל השליט כולל גביית דמי חכירה תפיסת רכוש חדש על ידי החרמה, מתנות, ירושות, ורכוש של נידונים למוות ולעיתים מכירה של נכסים. ההכנסות נקראו res privatae דהיינו רכוש הכתר וקונסטנטינוס יכול היה לעשות בו ככל שראה לנכון והם שימשו לכיסוי הוצאות כגון מפעלי בניה מתנות ומענקים למי שהשליט חפץ ביקרו ולעיתים הועברו סכומים לקופת ה-largitonum
מפעלות קונסטנטינוס בארץ ישראל וירושלים
במסגרת ועידת ניקיאה התקבע מקום חשוב לארץ ישראל בכלל ולירושלים בפרט, כמקום התרחשותם של אירועי ספרי הקודש ושל ישו ושנים-עשר השליחים.
עולת הרגל הראשונה לעיר הייתה הלנה הקדושה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, שביקרה בירושלים בשנת 326 בעקבות בקשתו של בישוף ירושלים מקאריוס בוועידה, לחשוף את קבר ישו. הלנה זיהתה את מקום צליבתו של ישו, את מקום קבורתו וקימתו לתחייה, את מקום עלייתו השמימה (בהר הזיתים), את מקום מותה של מריה (בהר ציון) וקבורתה (במורדות הר הזיתים), ואת מקום לידתו של ישו בבית לחם. היא החלה למעשה להפוך את ירושלים לעיר נוצרית ולמוקד לעלייה לרגל של מאמינים נוצרים. רבים מתושבי האימפריה היו כבר נוצרים באותה עת, ובמהלך מאה השנים הבאות התנצרו רבים נוספים, ובכללם רבים מתושבי ארץ ישראל וירושלים, שקודם לכן היו עובדי אלילים. שמה של העיר שונה מהשם האלילי "איליה קפיטולינה" לשם הנוצרי "אגיה ירוסלימה" (יוונית: Αγία Ιερουσαλήμ, ירושלים הקדושה).
אחד המאפיינים המרכזיים בתפיסה הביזנטית בנוגע לארץ ישראל בכלל ולירושלים בפרט, הוא אימוצה של "גאוגרפיה קדושה" ("גאוגרפיה סקרה"), שבה נעשה מאמץ לזהות בשטח את מקום התרחשותם של אירועים המוזכרים בספרי הקודש, ולהקים בהם כנסיות. מאמץ זה הוביל לחקירות ברחבי הארץ ולתיאור שלה מנקודת מבט נוצרית-דתית. חלק מהמחקרים הניבו ככל הנראה זיהויים תקפים (כגון זיהוי מקום צליבתו וקבורתו של ישו, או מקום לידתו בבית לחם), וחלקם הרחיקו לכת (כגון זיהוי מאר אליאס שבדרך חברון בדרום ירושלים עם מערת אליהו שבהר הכרמל). כתוצאה ממעמדה הדתי של ירושלים הוקמו בה מבני דת רבים, בראשם כנסיית הקבר בירושלים שעל מקום הקבר המשוער נבנתה בזיליקה עגולה מכוסה כיפה ובזיליקה נוספת עם שדירת עמודים מפוארת, כנסיית המולד שהוקמה במקור בעקבות ועידת ניקיאה, על ידי בישוף העיר ירושלים מקאריוס (Makarios of Jerusalem), בשנת 325, ובהנחיית פלוויה הלנה, וכן כנסיית האלאונה המשמרת את זיכרון אירוע העלייה לשמיים של ישו.
זמן מה לאחר ביקורה של פלוויה הלנה עלתה לרגל לארץ הקודה אוטרופיה אמה של האוגוסטה פאוסטה היא גילתה שבחברון במקום שמזוהה על אלוני ממרא פועל מקדש פגאני. משהגיע הדבר לאוזני קונסטנטינוס הוא שלח איגרת לבישופים של ירושלים ודרש מהויקריוס של הדיאוקסיה לטהר את המקדש מן המזבחות ופסלי האלילים ולבנות עליו בזיליקה.
בעקבות התנצרותו של קונסטנטינוס וקבלת הנצרות כדת המדינה הפכה ארץ ישראל מפרובינקיה זעירה שגם לאחר מאתיים שנה ממרד בר כוכבא סבלה מהרס האדיר שנגרם בעת דיכוי, עם אוכלוסייה דלילה מאחר שרבבות, אם לא מאות אלפי מורדים ואזרחים יהודיים נהרגו במהלך דיכוי המרד ומאות מקומות יישוב נחרבו, לארץ קודש בה הופיע ישו המשיח והיא מרכז העולם עבור כל הנוצרים ובמהלך שנות דור הפכה ארץ ישראל למטרה לעולי רגל נוצריים מכל המעמדות חלקם אימצו אורח חיים של נזירות וכנסיות ומנזרים נבנו בכל חלקי ארץ הקודש. התהליך סחף גם קהילות של עובדי אלילים שהתנצרו ברובם. עם מותו של קונסטנטינוס היהודים שעד אז היו רוב בארץ ישראל היו מיעוט נרדף בתוך פרובינציה נוצרית.
בשנת 1998 גילה הארכיאולוג יוסף סטפנסקי מרשות העתיקות בחצר בית במע'אר בגליל שני חלקי אבן משקוף מבניין מונומנטלי, ועליה שמותיהם של הקיסר קונסטנטינוס ובניו. כתובת זו היא היחידה המזכירה קיסר זה בארץ ישראל. תרגומה מיוונית: "למען הישועה והניצחון והחיים הנצחיים של אדוני העולם קונסטנטינוס אוגוסטוס ושל הקיסרים הגיבורים".
קונסטנטינוס והיהדות
התנצרותו של קונסטנטינוס החלה תהליך שחז"ל מגדירים כמעבר מ"מלכות למינות" שמהותו מפנה בין היחסים בין שלטונות האימפריה הרומית ליהודים בתפוצות ובארץ ישראל, מדובר בשינוי שהחל עם קונסנטינוס והמשיך עם יורשיו הם הכתיבו בהשראת אבות הכנסייה פגיעה ביהודים בכל התחומים.
קונסטנטינוס עצמו נקט עמדה בלתי מתפשרת וברורה היהודים והפולחן היהודי במכתב הדן בחג הפסחא ששלח, לאחר ועידת ניקאה, לכל ראשי הכנסיות הוא כתב כי מטרתו היא לנתק מגע בין היהודים לנצרות: "אין זה רצוי לקבוע את החג הקדוש ביותר על פי מנהגי היהודים שטימאו את ידיהם בפשע הנורא ביותר. הם שרויים בטמטום ועיוורים בנפשם".
למרות דעותיו הנחרצות לא פעל קונסטנטינוס לערער את הסטטוס קוו ותקדימים שנקבעו על ידי קיסרים קודמים שאיפשרו ליהודים פולחן חופשי אך במקביל נשמרה גם התקנה על גיור עבדים והתקנה שאסרה על כניסת יהודים לירושלים או מגורי יהודים בירושלים שמקורה מימי הדריאנוס נאכפה בקפדנות.
בניגוד לניסיון לקרב עובדי אלילים לנצרות על ידי תמריצים ופיתויים שונים קונסטנטינוס לא ניסה לקרב יהודים לנצרות אך פעל להגן על מומרים ובשנת 328 פרסם תקנה להגנה אל אלו שהמירו את דתם מיהדות לנצרות בה נאמר "אם מישהו יעז לתקוף... את מי שיברח הן הכת הפראית ויכבד את עבוד האל יינתן מיד באש ויישרף", ואיסור על גיור: "ואם מישהו יתחבר אל הכת המקוללת שלהם יישא עימם את העונשים הראויים".
קונסטנטינוס ועבודת אלילים
במעשיו ודבריו קונסטנטינוס הראה אמונה בעיקרי הדת הנוצרית ובמקביל פסל מכל וכל את הפולחן של עובדי האלילים. עם זאת הוא לא ניהל מדיניות של כפית הנצרות ונקט בצעד סלחני ואפילו סובלני כלפי אמונות פאגאניות שהיו נפוצות בפרובינציות של האימפריה, זה היה צעד מתבקש לאור העובדה כי הרוב המכריע של החיילים בצבא האימפריה רוב פקידי הממשל שניהלו את האימפריה היו עובדי אלילים והיה זה בניגוד לאינטרס של קונסטנטינוס לפעול כנגדם או כנגד אמונתם הוא בחר במדיניות של קידום מדוד של הנצרות בעיקר על ידי אפליה מתקנת ומתן פריבילגיות לנוצרים ולמוסדות הכנסייה מחד וביטויים מוגבלים של פגיעה בפולחן הפאגאני הוא סגר מספר מקדשים בהם לפי טענתו נעשו מעשי כישוף וזנות מקודשת, הוא ציווה על החרמה של אוצרות ואדמות של מקדשים פאגניים לטובת אוצר המלכות אך לא אסר את הפולחן אלא ציווה על הגבלות שונות כגון הקרבת קורבנות באופן פרטי ואת פעילות האורקל, חיזוי העתיד על ידי כוהנים או כוהנות במקומות מקודשים לאלילים כן צומצמו הפולחנות והקורבנות הציבוריים.
קונסטנטינוס הקדוש
הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית קבע את קונסטנטינוס כקדוש בדרגה של שווה ערך לשליחים ולעיתים הכתובים מתייחסים אליו כאל "השליח ה-13". ההתייחסות בתואר זה משווה את קונסטנטינוס בחשיבותו לנצרות ולהפצתה כשווה לשנים-עשר השליחים. הנצרות קתולית מזרחית מכירה בו כקדוש בשם "קונסטנטינוס הגדול" יום החג של קונסטנטינוס הקדוש הוא 21 במאי.
קשת קונסטנטינוס
קשת קונסטנטינוס (לטינית: Arcus Constantini) היא שער ניצחון הממוקם בעיר רומא בין הקולוסיאום לבין גבעת הפאלאטיום. הקשת, אשר נחנכה בשנת 315 לספירה, הוקמה כדי לציין את הניצחון של קונסטנטינוס על מקסנטיוס בקרב גשר מילביוס ב-28 באוקטובר, שנת 312 לספירה. בעקבות ניצחון זה, הושלמה השתלטותו של קונסטנטינוס על הקיסרות הרומית, שלטון אשר החליף את שלטון הטטררכים.
הקשת, אשר גובהה הוא 21 מטרים, רוחבה 25.7 מטרים, ועומקה 7.4 מטרים, עוצבה במתכונת של שלוש קשתות פנימיות, מהן הקשת מרכזית גדולה יותר (בגובה של 11.5 מטרים ובאורך של 6.5 מטרים). בחזית השער, הנמצא באורכו של המבנה, מוצבים ארבעה עמודים מדומים הנשענים על גבי מבנה הקשת. מבנה זה דומה למבנה של "שער ספטימיוס סוורוס", הממוקם בקצה הצפון מזרחי של פורום רומאנום ברומא. סברה אשר העלו חוקרים טוענת כי חלקה התחתון של הקשת עושה שימוש במונומנט ישן יותר, כנראה מתקופתו של הקיסר אדריאנוס במרכז החזית של הקשת, מעל הקשת המרכזית, נקבעה כתובת בשפה הלטינית, העשויה אותיות ברונזה. אף על פי שאותיות אלו לא שרדו ניתן לקרוא את הכתובת בעזרת סימני החיבור של האותיות לקשת.
מספר נגדי
באריתמטיקה, המספר הנגדי למספר הממשי r הוא המספר המסומן -r ומקיים r+(-r)=0.
לכל מספר ממשי r, מתקיים.
קיים דמיון בין מושג זה לבין המושג מספר הופכי. שניהם מקרים פרטיים של איבר הופכי.
תעלת איסטנבול
לפרויקט יתרונות כלכליים בכך שהוא מאפשר גידול משמעותי בנפח התנועה הימית באזור ויספק מקומות תעסוקה רבים. בניגוד לאמנת מונטרה האוסרת לגבות תמלוגים על מעבר במצר הבוספורוס, הפרויקט יאפשר לממשלת טורקיה לגבות תמלוגים על מעברם של כלי שיט בתעלה.
ההחלטה על הפרויקט התקבלה בשנת 2011 על ידי נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. הפרויקט תוכנן להיחנך בשנת 2023, לציון 100 שנה להכרזת הרפובליקה הטורקית במסגרת רפורמות אטאטורק. באפריל 2013 החלו העבודות המקדימות לחפירת התעלה.
בוס (משחקי וידאו)
בוס הוא דמות במשחקי וידאו המקשה על השחקן הרבה יותר מאויבים אחרים, לרוב באמצעות גרימת נזק קשה יותר, תוך שכמות החיים שלה רבה יותר משל שאר הדמויות.
ברוב משחקי הווידאו בוס היא דמות שחזקה הרבה יותר משאר הדמויות הממוחשבות במשחק, אם כי גם היא ממוחשבת. בניגוד לשאר הדמויות, דמות הבוס אמורה להווה אתגר הרבה יותר משמעותי עבור השחקן, שכן היא תנאי להתקדמות השחקן לשלב הבא, או לקבלת תגמול, באופן שבוחן ומביא לידי ביטוי את כמות הידע והכישורים שצבר.
הבוס יכול להיות בוס חוזר ונשנה כל פעם מחדש, למשל דוקטור אגמן, או דמות שמופיעה פעם אחת בלבד בסוף המשחק, כמו הדרקון ממיינקראפט.
בוסים נפוצים במשחקי יריות, משחקי הרפתקה, ובסוגים רבים אחרים.
מאפייני הבוס
לרוב, בוס היא דמות שעושה יותר נזק לשחקן, וכמות החיים שלה רבה יותר משל שאר הדמויות הרגילות איתם השחקן ייפגש רבות במהלך מסעו. ברוב המשחקים בוסים הם דמויות שהרבה יותר נדיר להיפגש ולהיתקל בהם, הבוסים לרוב נמצאים במקום ספציפי, או מזומנים על ידי משהו ספציפי, וכן הלאה. לבוסים יכולות להיות התקפות מיוחדות ושונות, כאלה שנותנים גיוון במשחק ולבוס. הבוס אף עלול לזמן דמויות רגילות שילחמו נגד השחקן, כשלבסוף הבוס עצמו ילחם בשחקן.
להרבה מהבוסים יש מוזיקות ייחודיות בזמן מלחמה בהם, וזה על מנת להעצים את החוויה של השחקן במהלך מלחמתו בבוס, ולתת לשחקן תחושה מיוחדת של חוויה שונה ומאתגרת.
סוגי בוסים
במשחקי וידאו, קיימים כמה סוגי בוסים שונים.
מיני-בוס
מיני-בוס הוא בוס שמהווה לשחקן אתגר גדול יותר משאר הדמויות, אך עדיין אינו מספיק חזק ביחס לבוסים המרכזיים. מיני-בוס מתאפיין בכמות מעטה יותר של חיים מאשר בוס מרכזי, בכמות נזק פחותה יותר, בפחות יכולות, וכדומה. עם זאת, המיני-בוס עדיין אמור לתת קרב ראוי לשחקן, אך לא אמור להקשות עליו כמו הבוס המרכזי. לרוב, חלק מהמיני-בוס אלו פשוט גרסאות מחוזקות של דמויות אחרות. בוס זה לרוב יהיה באמצע שלב, וידרשו מהשחקן להביס אותו על מנת לעבור את השלב.
בוס סופי
בוס סופי הוא בוס שלרוב משתמש בכל הידע והכישורים שצבר השחקן במהלך מסעו במשחק ומקבץ אותם לרגע זה על מנת להילחם בו, לבוס הסופי יש כמות מרשימה של חיים, והמתקפות השונות שלו משאירות את השחקן ערני במהלך כל זמן המלחמה בו. בוס סופי יכול להיות בוס שניתן להילחם בו רק פעם אחת במהלך כל המשחק, וכאשר השחקן מנצח אותו – המשחק מסתיים באופן סופי, כאשר הדברים שנותרו לשחקן לעשות אלו דברים צדדים. יכולים להיות כמה בוסים סופיים, אך הם בדרך כלל יופיעו בסוף שלב משמעותי במשחק ולא בתדירות גבוהה.
היסטוריה
קשה היה למצוא את המשמעות האמיתית מאחורי המילה בוס, אך נראה כי הפעם הראשונה בה השתמשו במושג בוס היה ב־Kotaku נראה כי המונח "בוס" מגיע מבוס של כנופיות פשע, מעבר לקרבי הבוסים במשחקי הווידאו, לקח הבוס תפקיד חשוב גם באמנויות מלחמה בסרטי הקולנוע של ברוס לי למשל הסרט הבוס הגדול (1971), בסרט לי נלחם עם כנופיית פושעים ואחר שמביס את כולה הוא מתייצב נגד הבוס הגדול שהיה המנהיג שלהם. בסרט משחק המוות (1972) נלחם לי בבוס אחר בכל קומה במבנה פגודה, מה שמאוחר יותר הנחיל השראה רבה לקרבות בוס מסוג בוס אחר בוס במשחקי אמנויות לחימה, תומך נוסף לעניין הבוס היה משחק התפקידים השולחני מבוכים ודרקונים (1974) שבהם במסע צינוק טיפוסי יהיה אויב חזק אחד שמתפקד כבוס על מיניונים (דמויות חלשות) איתם יתמודדו שחקנים, באותו מובן כמו בוס פשע, דבר זה היווה השראה לקרבות בוס מסוג אחר במשחקי וידאו.
לאחר כל הצעדים הראשונים של הסרטים והמשחקים שהשתמשו במונח בוס, ההתפתחות של המושג בוס שמשמש כדמות חזקה שלרוב אחראית על כנופיה מתחתיה הנוטע לעשות דברים רעים התפתח בצורה מהירה. המונח הגיע למשחקי מחשב, סרטי קולנוע, משחקי קופסה ועוד.
העדות של ניירה
העדות של ניירה הייתה עדות שקר שניתנה בפני ועידת זכויות האדם של קונגרס ארצות הברית ב-10 באוקטובר 1990, על ידי נערה בת 15 שזוהתה בעתו בפומבי רק בשמה הפרטי, ניירה. העדות זכתה לפרסום רב, צוטטה פעמים רבות על ידי סנאטורים אמריקאיים והנשיא בזמנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ושימשה כתמריץ עבורם לתמוך בכווית במלחמת המפרץ.
העדות והשפעתה
בעדותה טענה ניירה כי לאחר הפלישה לכווית, היא ראתה חיילים של צבא עיראק מבצעים רצח המוני בתינוקות כוויתים כאשר הם היו מוציאים תינוקות ופגים מאינקובטורים בבית חולים כוויתי, לוקחים את האינקובטורים ומשאירים את התינוקות למות. באותו לילה שחלקים מהעדות שודרו בתוכנית לייט נייט של ABC וב-NBC Nightly News משוער שבין 35 ל-53 מיליון אמריקאים צפו בתוכנית. שבעה סנאטורים ציטטו את עדותה של ניירה בנאומיהם המגבים את השימוש בכוח נגד עיראק. הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש חזר על הסיפור לפחות עשר פעמים בשבועות הבאים. התיאור שלה על הזוועות עזר להטות את הדעה של הציבור האמריקני לטובת השתתפות במלחמת המפרץ.
חשיפה
הסיפור שלה אושר בהתחלה על ידי אמנסטי אינטרנשיונל, ארגון חוץ-ממשלתי בריטי, שפרסם כמה דיווחים עצמאיים על הרציחות ועדויות נוספות של אנשים אחרים שהופנו מכווית כתוצאה מהמלחמה.
בדצמבר 1992 בתוכנית של CBC-TV בשם To Sell a War נחשף כי שם משפחתה של ניירה היה אל-סבאח (בערבית: نيّرة الصباح) וניירה התגלתה כבתו של סעוד אל-סבאח, שגריר כווית בארצות הברית. הסיפור שניירה נתנה נחשף כהמצאה כשלמעשה היא לא ראתה את "הזוועות" שהיא תיארה שהתרחשו. יתרה מכך, נחשף כי עדותה אורגנה כחלק מקמפיין של "אזרחים למען כווית חופשית", ארגון שהוקם על ידי ממשלת כווית כדי לשכנע את הציבור האמריקני להסתכל בחיוב על פעולה צבאית של ארצות הברית במפרץ הפרסי, שנוהל על ידי חברת יחסי הציבור האמריקאית היל אנד נולטון (Hill & Knowlton) עבור ממשלת כווית. בעקבות זאת, עדותה של אל-סבאח נחשבה כדוגמה קלאסית לתעמולת זוועה מודרנית, שהיא הפצת מידע על הפשעים שבוצעו על ידי אויב, שיכול להיות מסתמך על עובדות, אך לרוב כולל או מציג מידע פיקטיבי או הגזמות מכוונות..
תחקירים ואחרי החשיפה
אחר שחרור כווית, הורשתה לכתבים כניסה למדינה. דיווח של ABC מצא כי "חולים, כולל פגים, אכן מתו, כאשר רבים מהאחיות והרופאים של כווית... ברחו" אך חיילים עיראקים "כמעט ודאי לא גנבו חממיות של בתי חולים והותירו מאות תינוקות כוויתים למות."
בשנת 1992 פרסם ארגון זכויות האדם Middle East Watch, חטיבה של Human Rights Watch, את תוצאות חקירתם על סיפור האינקובטורים. מנהלו, אנדרו וויטלי, הצהיר כי, "אמנם זה נכון שהעיראקים תקפו בתי חולים, אין אמת בהאשמה שהייתה מרכזית במאמץ התעמולה המלחמתית שהם גנבו אינקובטורים והוציאו תינוקות באכזריות ואפשרו להם למות על הרצפה. הסיפורים יוצרו מחיידקי אמת על ידי אנשים מחוץ למדינה שהיו צריכים לדעת טוב יותר. "חוקר אחד, עזיז אבו חמד, ראיין רופאים בבית החולים שבו ניירה טענה כי ראתה חיילים עיראקים מושכים 15 תינוקות מאינקובטורים ומשאירים אותם למות. ה"אינדיפנדנט" דיווח, "הרופאים אמרו לו שבמחלקת יולדות יש 25 עד 30 אינקובטורים. אף אחד לא נלקח על ידי העיראקים, ולא נלקחו מהם תינוקות."
אמנסטי אינטרנשיונל הגיבה בהוצאת תיקון, כאשר המנכ"ל דאז, ג'ון היילי, האשים לאחר מכן את ממשל בוש ב"מניפולציה אופורטוניסטית של תנועת זכויות האדם הבינלאומית".
רוטוסקופינג
רוטוסקופינג (מאנגלית: Rotoscoping) היא טכניקת הנפשה שבה אנימטור מאייר פריימי אנימציה מעל קטעים מצולמים (לייב אקשן) על מנת לחקות תנועה מציאותית. במקור היו האנימטורים מאיירים על גבי יריעת זכוכית שעליה היה מוקרן פריים מתוך התנועה המצולמת. ציוד ההקרנה הזה, שהומצא על-ידי האנימטור הפולני-אמריקאי מקס פליישר, כונה "רוטוסקופ", והאנימציה שהופקה ממנו נקראה "רוטוגרף". הטכניקה המקורית הוחלפה במרוצת הזמן על-ידי תוכנות מחשב, אך התהליך עצמו עדיין נקרא בשמו המקורי.
בתעשיית האפקטים החזותיים, הטכניקה מיושמת ליצירת "מסכה" (באנגלית: matte) דיגיטלית סביב אובייקט או שחקן, כך שניתן להפרידם מן הרקע ולשנות אותו. מסכים ירוקים או כחולים משמשים לרוב למטרה זו, אך רוטוסקופינג מספקת רמת דיוק גבוהה יותר ולרוב משומשת יחד עם מסכים אלו ואף בלעדיהם.
הטכניקה
לרוב נעשה שימוש ברוטוסקופינג ככלי לאפקטים חזותיים בסרטי לייב אקשן. העורך יוצר צללית נעה (שנקראת "מסכה" או "matte" באנגלית) סביב הסובייקט על מנת להפרידו מן הרקע. טכניקות הפרדה כגון המסך הכחול הפכו את תהליך ההפרדה לפשוט ומהיר יותר, אך טכניקת הרוטוסקופינג עדיין משחקת תפקיד גדול בתהליך. עם התפתחות תוכנות העריכה, כלים אוטומטים כגון איכון תנועה (motion tracking) יכולים לזרז את תהליך הרוטוסקופינג.
ניתן גם להשתמש ברוטוסקופינג על מנת ליצור אפקט חזותי המבוסס על המסכה עצמה. שימוש קלאסי ברוטוסקופינג למטרה זו נמצא בשלושת הסרטים המקוריים בסדרת "מלחמת הכוכבים", בהם הטכניקה שומשה ליצירת קו לבן מעל אביזרי השחקנים כדי ליצור חרבות אור זוהרים.
יצירותיו של פליישר
הטכניקה הומצאה על ידי האנימטור מקס פליישר בשנת 1915 וזכתה לפטנט בשנת 1917. פליישר השיק אותה באמצעות סדרת סרטים קצרים בשם Out of the Inkwell ("מחוץ לקסת הדיו") שיצר בין השנים 1918–1927. בזמנו הטכניקה נודעה בשם "תהליך פליישר". הקלטות של דייב פליישר, אחיו של פליישר, היוו את הבסיס המצולם לאיור הדמות הראשית קוקו הליצן בסדרת הסרטים.
אף על פי שרוטוסקופינג הומצא כדרך להפחית את זמן ההנפשה, מדובר בהליך איטי ומסובך לאור הדיוק הנדרש במעקב אחר הסובייקט המצולם. בנוסף, כיוון שבמקור הטכניקה התבססה על הקרנת סרטים על משטח שקוף, עלולות להיווצר סטיות קלות בין הדמות המאוירת לדמות המצולמת, כגון קווי מתאר עקומים ולא עקביים. על מנת למנוע שגיאות אלו, איורי רוטוסקופינג עברו עיבוד נוסף שמתמקד בעקביות וביצירת תנועה חלקה.
פליישר הפסיק להשתמש ברוטוסקופינג כטכניקה השלטת ביצירותיו בשנת 1924, בה דיק היומר התמנה לבמאי אנימציה וניצל את ניסיון האנימציה הרב שצבר בזמן שעבד על סדרת הסרטים הקצרים Mutt and Jeff ("מוט וג'ף"). פליישר חזר להשתמש ברוטוסקופינג בשנות ה-30 על מנת לחקות תנועות ריקוד מורכבות בסרטי פופאי ובטי בופ. הדוגמאות הבולטות ביותר לשימוש נקודתי זה הם ריקודים שבוצעו על ידי זמר הג'אז קאב קאלווי והופיעו בסרטי בטי בופ בשנים 1932–1933, בהן הטכניקה שומשה בעיקר כקו מנחה למיקום הדמויות ולתזמונם.
פליישר השתמש בטכניקה מספר פעמים נוספות כדרך לחקות תנועה אנושית ריאליסטית עבור הדמויות הראשיות בסרט "מסעות גוליבר" (1939) וכן הדמויות האנושיות בסרטו האחרון באורך מלא, Mr. Bug Goes to Town (1941). פליישר יישם את הטכניקה באופן היעיל ביותר בסדרת הסרטים הקצרים "סופרמן" משנות הארבעים, בה הצליח לחקות תנועה מציאותית באופן שלא היה ניתן להשיג בטכניקות הנפשה קונבנציונליות.
לאחר פליישר
הפטנט המקורי של פליישר פג ב-1934, מה שאיפשר למפיקים וליוצרים להשתמש בטכניקה באופן חופשי. וולט דיסני והאנימטורים שלו השתמשו בטכניקה כחלק מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" משנת 1937.
לאון שלזינגר הפקות, שהפיקה את סדרת לוני טונס עבור האחים וורנר, השתמשה מדי פעם ברוטוסקופינג.
סרט האנימציה הסיני הראשון, "Princess Iron Fan" משנת 1941, עשה שימוש נרחב ברוטוסקופינג. הסרט הופק וכן יצא לאקרנים תחת התנאים הקשים של מלחמת סין-יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.
רבים מן הסרטים שיישמו את הטכניקה היו עיבודים של סיפורי עם או שירים, כגון הסרט הרוסי "הלילה שלפני חג המולד". רק בתחילת שנות ה-60, לאחר ההפשרה של חרושצ'וב, החלו אנימטורים רוסים לחקור אסתטיקות שונות של אנימציה.
יוצרי הסרט "צוללת צהובה" של הביטלס השתמשו ברוטוסקופינג בסצנת השיר "Lucy in the Sky with Diamonds". הבמאי מרטין סקורסזה השתמש בטכניקה כדי למחוק גוש גדול של קוקאין שניגר מאפו של ניל יאנג בסרט ההופעה "הואלס האחרון".
ראלף בקשי השתמש לראשונה ברוטוסקופינג כדי לסיים את סצנות הקרב בסרטו "קוסמים" (1977) לאחר שאולפני 20th Century Fox סירבו להעניק לו תוספת תקציב בגובה 50 אלף דולר. מאז השתמש בקשי בטכניקה בסרטים "שר הטבעות" (1978), "אמריקן פופ" (1981), "אש וקרח" (1983) ו"עולם מגניב" (1992).
דוגמאות לסרטים מודרניים נוספים הכוללים סצנות רוטוסקופינג הן "רוק בחלל" (1981), "על קסמים ועכברים" (1982) מאת דון בלות', סרטי הטלווזיה "What Have We Learned, Charlie Brown?" משנת 1983 ו-"It's Flashbeagle, Charlie Brown" משנת 1984 המבוססים על סדרת הקומיקס פינאטס, "פייבל והחלום האמריקאי" (1986), "העי"ג" (1989), ו"טיטאן" (2000).
וידאו קליפים לשירים "Accidents Will Happen" מאת אלביס קוסטלו (1978), "Routine Day" מאת קלאטו (1979), "Take On Me" מאת א-הא (1985), "Money for Nothing" מאת דייר סטרייטס, "All I Wanted" מאת קנזס (1986), ו"Heartless" מאת קניה וסט (2008) מיישמים את הטכניקה באופן חלקי או מלא.
בשנת 1994, חברת משחקי הווידאו "Smoking Car Productions" המציאה תהליך רוטוסקופינג דיגיטלי בעת פיתוח משחק ההרפתקאה זוכה הפרסים "The Last Express". התהליך זכה לפטנט בשנת 1997. המשחק עוצב על ידי ג'ורדן מכנר, שהשתמש ברוטוסקופינג במשחקיו הקודמים, "קראקטה" ו"הנסיך הפרסי".
באמצע שנות התשעים, בוב סביסטון, אנימטור ומדען מחשב ותיק בחטיבת המדיה של MIT, פיתח תהליך רוטוסקופינג ממוחשב בשם "Interpolated Rotoscoping" (רוטוסקופינג בעזרת אינטרפולציה). את התהליך השיק באמצעות סרט קצר בשם "Snack and Drink" בשנת 1999, שעוקב אחר נער בדרכו לקנות חטיף ושתייה קלה, כאשר כל שוט מאוייר בסגנון אחר. הבמאי ריצ'רד לינקלייטר רכש זיכיון לשימוש בתוכנה של סביסטון, ובעזרתה יצר את הסגנון הייחודי של סרטיון "חיים בהקיץ" (2001) ו"סורק אפלה" (2006). לינקלייטר היה הבמאי הראשון שיצר סרט עלילתי באורך מלא באמצעות רוטוסקופינג דיגיטלי. בנוסף, מספר פרסומות טלוויזיוניות לתאגיד צ'ארלס שוואב האמריקאי ניצלו את הטכניקה של סביסטון בין השנים 2005–2008 תחת הכותרת "Talk to Chuck" (דברו עם צ'אק).
סדרת האנימה The Flowers of Evil" (2013)" וסרט האנימה The Case of Hana & Alice" (2015)" בחרו להשתמש ברוטוסקופינג במקום בטכניקות אנימציה מסורתיות. היצירות, והסרט במיוחד, זכו לציונים גבוהים ותשבחות מקהל המבקרים.
סדרת המקור המונפשת הראשונה של פריים וידאו למבוגרים, "בלתי גמור" (2019), הונפשה כולה בעזרת רוטוסקופינג.
"עמוד השדרה של הלילה" (2021), סרט פנטזיה עלילתי באורך מלא, הונפש כולו באמצעות רוטוסקופ. יוצרי הסרט, סטודיו בשם "GORGONAUT", יצרו בעבר סדרת סרטים קצרים בעזרת הטכניקה.
חיסון נגד אבעבועות רוח
חיסון נגד אבעבועות רוח (באנגלית: Varicella Vaccine) הוא חיסון חי מוחלש, שמגן כנגד הנגיף וריצלה זוסטר הגורם למחלת אבעבועות רוח. מנה אחת של חיסון מונעת כ-85% של תחלואה במחלה, כ-95% תחלואה קשה ו-100% תמותה מסיבוכי המחלה. החיסון יעיל אפילו לאחר חמישה ימים של חשיפה, ונתינתו ברוב המקרים תמנע את המחלה. כאשר חלק ניכר מהאוכלוסייה מחוסן, מגן החיסון גם על החלק באוכלוסייה שלא התחסן – חסינות העדר. החיסון ניתן על ידי זריקה מתחת לעור.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) ממליץ על חיסון שגרתי רק אם המדינה יכולה להרשות לעצמה לחסן יותר מ-80% מאוכלוסיית המדינה. אם רק 20% עד 80% מהאוכלוסייה מחוסנים, גדלה הסבירות שהם יקבלו את המחלה בגיל מבוגר יותר. להגנה מרבית יש לתת שתי מנות של החיסון. בארצות הברית נהוג לתת שתי מנות, המנה הראשונה החל מגיל שנה ועד גיל חמישה עשר חודשים אחרי הלידה, והשנייה בגיל 4, לפני הכניסה לגן חובה. החל משנת 2012, רוב מדינות אירופה ממליצות על החיסון לכל הילדים, מיעוטן ממליצות לחסן רק את אלה שנמצאים בסיכון גבוה. לא כל המדינות מסבסדות את החיסון לתושביהם בשל עלותו הגבוהה.
החיסון נחשב לחיסון בטוח מאוד, ויש לו מעט תופעות לוואי, שעיקרן כאב באתר ההזרקה, חום, ופריחה קלה. תופעות לוואי קשות יותר הן נדירות ומתרחשות בעיקר אצל מחוסנים עם מערכת חיסון חלשה יותר. חולי איידס צריכים להתייעץ עם רופאיהם בנוגע לקבלת החיסון משום שהשימוש בו לאנשים עם איידס צריך להיעשות בזהירות. החיסון לא מתאים לנשים במהלך ההיריון; עם זאת, כבר היו מספר מקרים בהם החיסון ניתן במהלך ההריון ולא היו סיבוכים שנבעו מכך. החיסון זמין כחיסון בודד או כחיסון משולב יחד עם חצבת, חזרת ואדמת שידוע כ"חיסון MMRV".
חיסון אבעבועות הפך זמין באופן מסחרי בפעם ראשונה בשנת 1984. הוא נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. זה טיפול מניעתי מהחשובים במערכת הבריאות הבסיסית.
שימושים רפואיים
חיסון נגד אבעבועות רוח יעיל ב-70% עד 90% למניעת אבעבועות רוח ויותר מ-95% למניעת אבעבועות רוח קשה. יתר על כן, בוצעו בארצות הברית מעקבים אחר הערכות של ילדים מחוסנים שחשפו הגנה עד לפחות 11 שנים. כמו כן, מחקרים נערכו ביפן אשר הצביעו על הגנה עד לפחות 20 שנה.
אנשים שלא מפתחים מספיק הגנה כאשר הם מקבלים את החיסון עלולים לפתח מקרים קלים של המחלה כאשר באים במגע קרוב עם אדם חולה או עם אבעבועות רוח. במקרים אלה, אנשים מפתחים מעט סימנים של מחלה. זה היה המקרה של הילדים שקיבלו את החיסון בילדות מוקדמת ולאחר מכן יצרו קשר עם ילדים חולים מאבעבועות רוח. חלקם עלולים לפתח מחלה קלה של אבעבועות רוח הידוע כמחלת פריצה.
חיסון נוסף, המוכר כחיסון זוסטר, הוא מנה גדולה יותר מהרגיל של החיסון נגד אבעבועות רוח, ומשתמשים בו בקרב המבוגרים יותר כדי להפחית את הסיכון של שלבקת חוגרת (נקרא גם הרפס זוסטר), וכאב עצבים שלאחר הרפס, אשר נגרם על ידי אותו נגיף.
משך החסינות
יעילות החיסון לטווח ארוך עדיין אינה ידועה ונמצאו הבדלים בין המתחסנים בפיתוח חסינות למחלה. כך למשל, נמצאו מחוסנים שהתחסנו לפני כעשרים שנה והם עדיין מחוסנים, ואילו אחרים נמצאו פגיעים לאחר תקופה קצרה של כשש שנים. הגורמים ליעילות החיסון לטווח ארוך קשורים לגורמים סביבתיים, במקומות בהם המחלה עדיין פעילה.
עוד נמצא כי חלק מהילדים שהתחסנו איבדו את הנוגדנים בתוך חמש עד שמונה שנים. עם זאת, על פי ארגון הבריאות העולמי : "לאחר בחינה ומחקר מקיף בתקופה של עד 20 שנים ביפן ו-10 שנים בארצות הברית, נמצא כי יותר מ-90% מהמחוסנים, בעלי מערכת חיסונית תקינה, שחוסנו בילדותם, היו עדיין מוגנים מפני אבעבועות רוח". רק אחד מתוך חמישה ילדים יפני חוסנו, החשיפה השנתית של אלה מחוסנים לילדים עם מחלת טבעית של אבעבועות רוח המריצו את מערכת החיסונית של המחוסנים. בארצות הברית, איפה שהחיסון האוניברסלי נגד אבעבועות רוח יושמה, רוב הילדים לא יקבלו עוד אקסוגני (בחוץ) לחיזוק. לפיכך, את תא בתיווך חסינות ל-VZV (וירוס זוסטר לאבעבועות רוח) ידעך—המחייב מאיצי חיסונים אבעבועות רוח. ככל שעובר הזמן, מאיצי צריכים להיות נחושים כדי להיות הכרחי. אנשים שנחשפו לנגיף לאחר חיסון נוטים לחוות יותר מקרים של אבעבועות רוח.
הדבקות במחלת אבעבועות רוח "פראית" (טבעית, בהדבקה בניגוד לחיסון) בילדות נחשבת בדרך כלל כמקנה חסינות לכל החיים. ואכן, ההורים בכוונה הבטיחו את זה בעבר עם "אבעבועות הצדדים". מבחינה היסטורית, חשיפה של מבוגרים לילדים מדבקים חיזקה את החסינות שלהם, והפחיתה את הסיכון של שלבקת חוגרת.
המרכז לבקרת מחלות ומניעתן וארגונים לאומיים מקבילים מתבוננים את שיעור הכישלון אשר עשוי להיות גבוה בהשוואה לחיסונים מודרניים אחרים—התפרצויות גדולות של אבעבועות רוח התרחשו בבתי ספר אשר נדרש ילדיהם להתחסן.
אבעבועות רוח
לפני כניסתו של החיסון ב-1995 בארה "ב (פורסם ב-1988 ביפן וקוריאה), היו כ-4,000,000 מקרים בשנה בארה" ב, בעיקר ילדים, בדרך כלל עם 10,500–13,000 אשפוזים (טווח 8,000–18,000) וכ-100–150 מקרי מוות בכל שנה. אף על פי שרוב החולים היו ילדים, רוב מקרי מוות (עד 80%) היו בקרב מבוגרים.
במהלך 2003 ובמחצית הראשונה של 2004, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) דיווח שמונה מקרי מוות מאבעבועות רוח, שישה מהם היו ילדים או בני נוער. אלה מקרי מוות ואשפוזים התמעט באופן משמעותי בארצות הברית בשל החיסון, למרות שיעור של זיהום משלבקת חוגרת הגדיל כאשר מבוגרים הם פחות חשופים לילדים נגועים (שאחרת יעזור להגן נגד שלבקת חוגרת). עשר שנים לאחר שהחיסון הומלץ בארצות הברית, ה-CDC דיווחו נפילה עד 90% במקרי אבעבועות רוח, אשפוזים עקב אבעבועות רוח ירדו ב-71% ונפילה ב-97% במקרי מוות מאבעבועות רוח בקרב אלה שמתחת לגיל 20.
חיסונים הם פחות יעילים בקרב חולים בסיכון גבוה, כאשר הם אפילו מסוכנים יותר משום שהם מכילים וירוס חי מוחלש. במחקר שנערך בקרב הילדים עם כשל חיסוני, 30% איבדו את נוגדן לאחר חמש שנים, ו-8% כבר תפסו פראי אבעבועות רוח בחמש השנים האלה.
הרפס זוסטר
הרפס זוסטר (שלבקת חוגרת) מתרחש לרוב אצל קשישים, והוא לעיתים רחוקות אצל ילדים. השכיחות של הרפס זוסטר בתוך מבוגרים מחוסנים הוא 0.9/1000 בני אדם בשנה, והוא 0.33/1000 בני אדם בשנה בקרב ילדים מחוסנים; זה נמוך יותר מאשר השכיחות הכללית של 3.2–4.2/1000 בני אדם לשנה.
מקרים של שלבקת חוגרת אצל מבוגרים עלולים להגדיל לאחר כניסתו של חיסון אבעבועות רוח, אבל הראיות לא ברורה. בעוד שמחקר באמצעות מודלים ממוחשבים נטה לתמוך בהשערה כי תוכניות חיסון יגדילו את השכיחות של זוסטר בטווח קצר, ראיות ממחקרים אפידמיולוגיים הוא מעורב, והעלייה הנצפתה בשכיחות זוסטר במחקרים מסוימים עשויה לא להיות קשורה לתוכניות חיסון, כאשר השכיחות עלתה לפני שהתוכנית חיסון לאבעבועות רוח התחיל.
לגבי הרפס זוסטר, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן טען כי "חיסונים נגד אבעבועות רוח מכילים VZV נחלש וחי, אשר עלול לגרום זיהום סמוי (רדום). החיסון-זן VZV יכול להפעיל מחדש מאוחר יותר בחיים ולגרום לשלבקת חוגרת. עם זאת, הסיכון להדבקת שלבקת חוגרת מחיסון-זן VZV לאחר חיסון נגד אבעבועות רוח הוא הרבה יותר נמוך מאשר לחלות משלבקת חוגרת לאחר זיהום טבעי עם פראי-סוג VZV."
זמן מקובל למתן החיסון
ארגון הבריאות העולמי ממליץ על מתן שתי מנות, כאשר את המנה הראשונה ניתן לתת החל מגיל שנה. את המנה השנייה ניתן לתת במרווח של לפחות ארבעה שבועות מהמנה הראשונה.
חיסון זה ניתן בזריקה תת-עורית (מתחת לעור). החיסון מתאים עבור כל הילדים מתחת לגיל 13, ולכל אחד מגיל 13 ומעלה שמעולם לא היה לו אבעבועות רוח.
בבריטניה, החיסון ניתן רק לאנשים בסיכון מוגבר לפגיעה ממחלת אבעבועות רוח.
מצבים בהם לא נהוג לחסן חולים
חיסון נגד אבעבועות רוח אינו מתאים לאנשים חולים במחלה קשה, נשים בהריון, אנשים שחוו תגובה אלרגית חמורה לחיסון אבעבועות רוח בעבר, אנשים אשר אלרגיים לג'לטין, אנשים אלרגיים לנאומיצין, אנשים שמקבלים מינונים גבוהים של סטרואידים, אנשים שמקבלים טיפול עבור סרטן עם צילומי רנטגן או כימותרפיה, כמו גם אנשים אשר קיבלו מוצרי דם או עירוי במשך 5 חודשים האחרונים. הוא עשוי להיות שימושי לאנשים עם HIV עם ספירת דם טובה שמקבלים טיפול מתאים.
תופעות לוואי
תופעות לוואי קשות הן נדירות מאוד. מ-1998 עד 2013, רק מקרה אחד של מוות קשור לחיסון דווח: ילד אנגלי שהיה חולה בלוקמיה. במקרים מסוימים, תגובות קשות דווחו כגון דלקת קרום המוח ודלקת ריאות (בעיקר בקרב הילדים שהמערכת החיסונית שלהם לקויה או מוחלשת שקיבלו חיסון בטעות) כמו גם אנפילקסיס.
יש טווח קצר שבו יש סיכון לפתח הרפס זוסטר (שלבקת חוגרת) בעקבות החיסון. עם זאת, הסיכון הוא קטן מהסיכון עקב זיהום טבעי וכתוצאה מכך אבעבועות רוח. רוב המקרים שדווחו היו קלים ובלי סיבוכים רציניים.
בדרך כלל החיסון מאוד בטוח: כ-5% מהילדים המקבלים את החיסון מפתחים חום או פריחה. תגובה שלילית דווחה בתקופה 1995 עד 2005, ולא נמצאו מקרי מוות ביחס לחיסונים אף על פי שכ-55.7 מיליון מנות נמסרו. מקרים של אבעבועות רוח קשורים לחיסון דווחו בחולים עם מערכת חיסונית מוחלשת, אבל לא מקרי מוות.
מחקר אחד הצביע שהחיסון נגד VZV מגן נגד התפרצויות של הרפס של הפה ושל איברי רבייה.
היסטוריה
יפן הייתה בין המדינות הראשונות לחסן כנגד אבעבועות רוח. חיסון שגרתי נגד וירוס אבעבועות רוח מתבצע גם בארצות הברית, והשכיחות של אבעבועות רוח הופחת באופן דרמטי שם (מ-4 מיליון מקרים בשנה לכ-400,000 מקרים לכל שנה החל משנת 2005). באירופה, נכון ל-2017, רוב המדינות לא חיסנו נגד אבעבועות רוח. עם זאת, החיסון נעשה פופולרי יותר. אוסטרליה, קנדה, ומדינות אחרות אימצו גם הן המלצות על שגרת חיסונים של ילדים ושל מבוגרים רגישים נגד אבעבועות רוח.
מדינות אחרות, כמו בריטניה, סיפקו המלצות לחיסון, למשל, לעובדי בריאות רגישים בסיכון של חשיפה לאבעבועות רוח. בבריטניה, נוגדנים לאבעבועות רוח נמדדים כחלק משגרת טיפול טרום לידתי, ועד 2005 כל אנשי שירות הבריאות הלאומי קבעו את החסינות שלהם וחוסנו אם הם היו לא מחוסנים ובמגע ישיר עם המטופל.
מחלוקת
מחלוקת התעוררה, בין השאר, על הדאגה בשל תפקיד שורות תאים של עובריים אנושיים ואת התפתחות החיסון. שלא כמו חיידקים או פטריות, נגיפים לא יכולים להתרבות באופן עצמאי ודורשים אורגניזם חי המארח על מנת להשתכפל. היכולת של הווירוס לגרום זיהום בדרך כלל תלוי במחשב המארח עם מי את תאי הסתגלו לחיים על פני דורות של שכפול. במילים אחרות, נגיף יכול להוביל זיהום חמור יותר בתוך אורגניזמים מסוימים לעומת אחרים. ליצור חיסון בטוח עבור אנשים בעוד שיש להם את היכולת לגרום תגובה חיסונית מגנה מחייב לבחור שורת התאים המתאימה לגדול וירוס.
אחד השימושים של שורות תאים הוא לספק סביבה עבור שכפול הווירוס. את זן אוקה/מארק של וירוס חי מוחלש מאבעבועות רוח הוא אחד הווירוסים הדורשים סביבה זו כדי לגדול. מחלוקת התעוררה בשל הרעיונות שהחיסון מכיל מרכיבים (או נדרש השימוש) של עובר בוטל, אשר מפר את כללי האתיקה ואת האמונות של רבים המתנגדים לשימוש של עוברים שהופלו במחקר רפואי. כאשר שורת התאים מספק את הסביבה שבה הווירוס גדל ולאחר מכן מבודד, תאורטית, החיסון עצמו הוא חופשי מאיומים ביולוגיים. עם זאת, תיאור החיסונים ®M-M-R®II, ZOSTAVAX®,VARIVAX מחברת מרק מציין כי "רכיבים שרידיים של תאים MRC-5 כולל ה-DNA וחלבון" נמצאים בחיסון. כמו כן, השימוש של שורות תאים WI-38 ו-MRC-5 לגידול של וירוס אבעבועות רוח הוא שנוי במחלוקת, כי התאי ריאות עובריים האלה נגזרו מעוברים שהופלו. בשל אמונות בנוגע לשימוש זה, כמה אנשים מתנגדים לשימוש חיסון אבעבועות רוח.
מספר הופכי
מספר הופכי (לעיתים נקרא הופכי כפלי) למספר נתון הוא מספר שמכפלתו במספר הנתון שווה ל-1 (איבר היחידה ביחס לכפל). לדוגמה: המספר ההופכי של 3 הוא {1\over 3}, והמספר ההופכי של {1\over 3} הוא 3. היחס "הופכי של" הוא יחס סימטרי (זו תכונה כללית של הופכיים), ולכן ניתן לדבר על זוג מספרים הופכיים, שהם זוג מספרים שכל אחד מהם הוא ההופכי של משנהו.
מסמנים את המספר ההופכי ל-x כך:
הופכי קיים לא רק בכפל רגיל, אלא גם בחשבון מודולרי כאשר בסיס המודול הוא מספר ראשוני. למשל, בחשבון מודולו 7, ההופכי של 3 הוא 5 (כי 15 שקול ל-1 מודולו 7). הופכי כזה נקרא הופכי כפלי מודולרי.
הרמנויטיקה
הרמנויטיקה (נגזר מיוונית עתיקה: ἑρμηνεύω; מילולית: פרשני) היא גישה ייחודית לחקר טקסטים, שיש המתארים אותה כמדע הפרשנות. גישה זו התפתחה בכל התרבויות הטקסטואליות – לרבות בעולם היהודי.
מוצא המילה "הרמנויטי" נעוץ כנראה במיתולוגיה היוונית בשליח האלים הרמס. תחום מחקר זה החל במאה ה-15, כמתודולוגיה להגעה לניתוח הנכון של התנ"ך. במקביל, התפתחו הרמנויטיקות של תחומים שונים, בעיקר של המשפט ושל הכתבים הקלאסיים (בספרות, בפילוסופיה וכו').
אחד הראשונים שחקר לעומק את התחום והציג תובנות ראשונות בתחום הוא הרמב"ם בהקדמתו לפירוש פרקי אבוקרט (הוא היפוקרטס), שם הרמב"ם מציג את גישתו הכללית לסיבות מוצדקות לכתיבת פירושים לחיבורים שקדמוהו, הוא מונה 4 סיבות שונות המצדיקות כתיבת פירוש לספר (חלקן מעידות על מעלת החיבור ומחברו וחלקן על חסרונות החיבור או מחברו) ומסביר איזו מהסיבות הביאה אותו לכתוב פירוש לכתבי היפוקרטס.
הראשון שבנה את ההרמנויטיקה כתחום-ידע כולל היה הפילוסוף וההוגה הדתי הגרמני פרידריך שליירמאכר. שליירמאכר הראה כי ניתוחם ופרשנותם של טקסטים מכל תחום שהוא, מצריכים למעשה צורת חשיבה ועבודה שונה. לדעתו, מטרת כל פרשנות היא שחזור חוויית הכותב. הפרשן שואף לחוות מחדש את עולמו של הכותב, אשר מתוּוך אליו על ידי הטקסט. לאחר ימיו של שליירמאכר, התרחב העיסוק של ההרמנויטיקה מעיסוק בטקסטים לעיסוק במגוון של התנהגויות אנושיות – כולל אומנות לצורותיה ואף מולטימדיה.
חסידי גישה זו טוענים שטקסטים, והאנשים שמייצרים אותם, לא ניתן לחקור בעזרת אותן שיטות מדעיות, שנעשה בהן שימוש במדעי הטבע. זאת ועוד, הם טוענים כי טקסטים אלו הם ביטויים שעברו קונוונציונליזציה, של ניסיון המחבר; כך, פרשנות של טקסטים אלה יכולה לחשוף דבר מה על ההקשר החברתי בו הם נוצרו, אך, ויש לכך לא פחות חשיבות, פרשנות זו גם תספק לקורא את האמצעים לחלוק את חוויותיו של המחבר.
ההרמנויטיקה של הרמב"ם
בהקדמתו לפירוש לפרקי אבוקרט מנה הרמב"ם ארבע סיבות לקיומה של פרשנות. שתי הסיבות הראשונות מעידות דווקא על כישוריו היתרים של מחבר הספר, השלישית – אינה נוגעת ישירות למחבר עצמו, ורק הרביעית מקורה בפגמיו של החיבור
אביבית שקד
אביבית שקד (נולדה ב-21 ביוני 1981) היא במאית תיאטרון ישראלית המתמחה בתיאטרון תיעודי להנצחת השואה בישראל בשילוב נוער, ניצולי שואה ובני הדור השני.
ביוגרפיה
שקד השלימה בשנת 2006 תואר ראשון בתיאטרון קהילתי בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, ובמקביל סיימה לימודים לתעודת הוראה ורישיון הוראה, גם כן באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה הנחתה קבוצות תיאטרון קהילתי לבני נוער יוצאי חבר העמים ואתיופיה בראשון לציון בשיטת מייקל צ'כוב, שיטת משחק פסיכופיזית.
בשנת 2008 סיימה שקד תואר שני בבימוי באוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 2010–2013 הנחתה קבוצות במסגרת תיאטרון תיעודי בנושא השואה המשלב בני נוער וניצולי שואה בקריית אונו, כפר יונה וראשון לציון, וקבוצה לתיאטרון קהילתי לנערות במצוקה בנס ציונה.
בשנים 2012–2016 יזמה והייתה המנהלת האומנותית של Insted-Israel, תוכנית ישראלית בה לקחו חלק במאי תיאטרון מרחבי העולם.
בשנת 2015 סיימה לימודי ניהול תרבות ואומנות בבית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב. בנוסף למדה גם בבית הספר לתיאטרון בובות בחולון, לימודי תיאור קולי של אומנות לעיוורים בספרייה לעיוורים ולימודי גרונטולוגיה וטראומה במסגרת תוכנית הכשרה למנחי קבוצות.
נכון ל-2022, משמשת שקד חברת ועד מנהל באיגוד הבמאים הארצי (ב.ת.י.)
חיים אישיים
שקד נמצאת בזוגיות עם הצלם דני מכליס. השניים מתגוררים בבאר שבע והורים לבת. במקביל להריונה פרסמה שקד ב-2021 את ספרה הראשון, חרוז אחד חיפש לו בית.
ציר המספרים
ציר המספרים או ישר המספרים הוא תמונה חד-ממדית של קו ישר, עליו מסומנות נקודות, המציינות את המספרים השלמים.
ויקיפדיה הלטינית
ויקיפדיה הלטינית (בלטינית: Vicipaedia Latina) היא אנציקלופדיה אינטרנטית חופשית בשפה הלטינית. נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים. בשעה שרוב תוכן האנציקלופדיה הוא בלטינית, השיחות והדיונים הם לרוב בשפות מודרניות שונות, לרוב אירופאיות, כיוון שהמשתמשים מוצאים את זה נוח יותר. שוחרי השפה הלטינית מציינים כי קיים שיפור מתמיד באנציקלופדיה. רוברט גורבל, יושב ראש המחלקה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת UCLA, ציין כי ישנם ערכים מצוינים אם כי חלק מהתורמים לא כותבים את השפה בצורה מושלמת.
ציר המספרים
הנקודות המציינות את המספרים השלמים מצויות במרחקים שווים אחת משכנתה, המרחק בין שתי נקודות סמוכות מכונה יחידה אחת והמרחק בין נקודה כלשהי ובין הנקודה המציינת את המספר 0 (אפס) שווה לערך המוחלט של המספר המצוין על ידי אותה נקודה. ככל שהנקודה רחוקה יותר מהמספר אפס, כן ערכה גדול יותר (הדבר נכון לגבי מספרים חיוביים ושליליים כאחד). בדרך כלל, מוצג ציר המספרים כקו אופקי, כאשר הנקודות שמימין לנקודת ה-0 מתארות מספרים חיוביים והנקודות שמשמאל לנקודת ה-0 מתארות מספרים שליליים.
ויקיפדיה הלטינית
אוצר מילים מודרני והטבעת מונחים חדשים
הכלל הראשון והראשי בוויקיפדיה זו הוא ללא נאולוגיזם וללא המצאת מילים חדשות או כפי שמנוסח החוק בלטינית, "Noli fingere". בתחילה, לא היה קשה ליישם כלל זה כי רווחו בוויקיפדיה מאמרים אודות התקופות הקלאסיות. החל משנת 2006 השתנה המצב כשקבוצה של תורמים חדשים החלה להכניס מונחים מהמאה ה-20 בתחומים מודרניים שונים כגון תרבות הפופ וטכנולוגיה. מאמרים אלו העמידו בקושי רב את הכלל וקשה היה ליישמו. פתרון חלקי לבעיה זו נמצא על ידי הפיכת חלק משמות הערכים המודרניים לקלאסיים. לדוגמה, שמו הפרטי של ג'יימס הטפילד, סולן להקת מטאליקה, נהייה ל-Iacobus - שם לטיני קלאסי. לשם התמודדות עם מושגים ותפיסות מודרניות, אומצו גם מושגים מלטינית מודרנית. בין המקורות למושגים אלה, לטינית בוטנית, לטינית מדעית אנציקלופדיות לטיניות בנות המאה ה-18 והמאה ה-19 וספרים. בנוסף, המילון הרשמי של הוותיקן ללטינית מודרנית מהווה מקור נוסף. המקור העכשווי ביותר הבא לעזרת הוויקיפדיה הלטינית הוא תוכניות רדיו ועיתונים בלטינית עכשווית. כאשר לעיתים, נתקלים בערך אשר לא ניתן למצוא לו מונח בלטינית בשל חדשנותו, המנהג הרווח הוא לעשות את מה שעושים בשאר השפות המודרניות, לשאול מילה משפה אחרת, ואם ניתן, להחיל עליה את חוקי הלטינית. דוגמאות לכך ניתן לראות בערכים אודות החלקיקים פוטון וגלואון. פעמים רבות הליך זה קל כיוון שלמילים מדעיות רבות יש מקורות לטינים או יווניים בשל השימושים במונחים יווניים או לטיניים במדע גם בתקופה המודרנית.
ציר המספרים
כאשר נתונות שתי נקודות כלשהן על גבי ציר המספרים, הנקודה הימנית מבין השתיים מייצגת את המספר הגדול יותר. ציר המספרים המתאר מספרים שלמים ניתן להרחבה כך שיתאר את כל המספרים הממשיים (כאשר כל נקודה עליו מייצגת מספר ממשי יחיד וכל מספר ממשי מיוצג על ידי נקודה יחידה).
המרחק בין שתי נקודות x1 ו- x2 הנמצאות על ציר המספרים יחושב בעזרת הנוסחה |x_2 - x_1|.
ציר המספרים יוצר זיקה בין שני עולמות עיקריים של המתמטיקה: הגאומטריה, שממנה נלקח הישר, והאריתמטיקה, ממנה נלקחו המספרים. בין המספרים הממשיים ובין הנקודות על הישר קיימת התאמה חד-חד ערכית, שאותה מייצג ציר המספרים. התאמה זו יוצרת את הישר הממשי.
בציר המספרים משתמשים לסימון קבוצות מספרים. מבחינים בין המצבים \ X < a ו - X \leq a על ידי סימון נקודת הקצה של הקטע באופן הבא: אם \ X < a יסומן קצה הקטע בעיגול ריק ואם X \leq a יסומן קצה הקטע בעיגול מלא.
בנוסף לכך, "ציר המספרים" עוזר בפתרון גרפי של בעיות אי-שוויונות. כאשר מערכות של אי-שוויונות מתוארות כמערכות "או" (אי-שוויון אחד מתקיים או השני) ומערכות "וגם" (שני אי-השוויונות מתקיימים בבת אחת) אשר פתירתם מבוססת על שימוש בדיאגרמת ון כדי להציג חיתוך או איחוד בין שתי קבוצות של תשובות על ציר המספרים.
ניתן להרחיב ולהוסיף ציר נוסף ואפילו שניים כך שתתקבל מערכת צירים דו־ממדית או תלת־ממדית. אם הצירים ניצבים זה לזה, תיקרא מערכת צירים שכזו מערכת צירים קרטזית. בעזרת מערכת כזו, בה לכל נקודה קיימת קוארדינטה משלה ניתן להרחיב את השימוש בציר ולפתור בעזרת המרחב שהתקבל בעיות שונות בתחומים כמו: אנליזה מתמטית ואנליזה וקטורית.
קישורים חיצוניים
直線
אליעזר קוגל
הרב אליעזר קוגל (כ"ד בטבת ה'תרפ"ד, 1 בינואר 1924, תל אביב – ז' בתשרי ה'תשפ"ג, 2 באוקטובר 2022, ירושלים) היה ראש ישיבת שבות עמי, מראשי התנועה להפצת תורה, עסק גם בלימוד תורה לעולים מחבר המדינות.
ביוגרפיה
נולד בנווה שאנן שבתל אביב כבן יחיד לקריינדל ולחזן צבי קוגל שעלה מרוסיה. למד בצעירותו בין היתר אצל הרב אברהם ישעיהו קרליץ והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
נשא לאישה את שרה עשקא, בתו של הרב שמואל אהרן יודלביץ, ונכדתו של הרב אריה לוין. לאחר נישואיו עבר לירושלים והתגורר בסמוך לחותנו. המשיך לשקוד על תלמודו בכולל של מכון הרי פישל בירושלים, שם מסר שיעורים במשך שישים שנה. שם יצר קשרים הדוקים עם דודה של רעייתו הרב יוסף שלום אלישיב, חתן הרב אריה לוין.
בשנות ה'תש"ך (1960) הקים את התנועה להפצת תורה (תל"ת), הארגון הראשון שפעל להפצת תורה בעיירות הפיתוח ובישובים מרוחקים. במסגרת פעילות הארגון גייס משאבי עתק למימון פעילותם של עשרות אברכים, שנסעו מדי יום ביומו לעיירות הפיתוח ומסרו שם שיעורי תורה והדרכה. פעילות הארגון הרחבה, כללה בתחילה בעיקר את העיר בית שמש ואת יישובי האזור. בהמשך הורחבה הפעילות לכל רחבי הארץ, ומאות אברכים ובני ישיבות שמשו כחברים בארגון ובפעילותו.
התנועה להפצת תורה הקימה את כתב העת התורני "מוריה", ויו"ר התנועה הרב קוגל, שימש כאחד מחברי המערכת במשך עשרים הגיליונות הראשונים. בגיליונות אלו הוקדש מדור מיוחד לתיאור פעילות התנועה. כמו כן ייסד הרב קוגל את המכון המדעי טכנולוגי להלכה. קשר מיוחד היה לו בכל אותן השנים עם הרב שך שאף קם בפניו כשהוא מציין שהוא פועל רבות למען יהודי רוסיה.
משנת ה'תשמ"א (1981) שימש כראש "ישיבת שבות עמי" שיסד בנו, הרב אברהם מנחם קוגל בירושלים, ופעל להפצת יהדות בין היהודים העולים ממדינות חבר העמים של ברית המועצות.
גמאל עבד אל נאצר
גמאל עבד אל נאצר (בערבית: جمال عبد الناصر, על פי ההגייה המצרית: גַּמַאל עַבְּד אֵ־נַּאסֵר; 15 בינואר 1918 – 28 בספטמבר 1970) היה נשיא מצרים משנת 1954 ועד מותו בשנת 1970, לאומן ערבי והבולט שבמנהיגי מדינות ערב במאה ה-20.