cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נציגויות דיפלומטיות של ישראל בעולם
משרד החוץ של מדינת ישראל מפעיל ברחבי העולם כמאה משלחות דיפלומטיות, מתוכן 78 שגרירויות, 22 קונסוליות כלליות, משרדי ייצוג וקישור, וחמש משלחות מיוחדות. בשל העובדה שלישראל יחסים דיפלומטיים עם 164 מדינות, רבות מהשגרירויות מואמנות ליותר ממדינה אחת. בנוסף, לישראל שבעה שגרירים ניידים, היושבים בירושלים ומואמנים למדינות שונות ברחבי העולם.
רקע
בשנים שקדמו להקמת המדינה היו נציגי הסוכנות היהודית פרוסים במדינות רבות, ובכמה מהם נהנו ממעמד דומה לזה של נציגים דיפלומטיים. לאחר קום המדינה ומשעה שאותן מדינות הכירו בה, הפכו שלוחותיה של הסוכנות לנציגויות רשמיות של מדינת ישראל. שר החוץ, משה שרת, הכריע כי הנציגויות החדשות יוגדרו צירויות ולא שגרירויות, וזאת מטעמי צניעות. הצירות הראשונה של ישראל נפתחה בוורשה (פולין) ב-26 בספטמבר 1948. עד סוף 1949 זכו למעמד רשמי גם צירויות ישראל באנקרה, בואנוס איירס, בודפשט, בוקרשט, בלגרד, בריסל, וושינגטון, לונדון, מונטווידאו, מונטריאול, מוסקבה, סידני, פראג, פריז, ורומא וכן הנציגויות לאו"ם בניו יורק ובז'נבה, כשלצידן פועלות גם קונסוליות רשמיות באיסטנבול, אמסטרדם, אתונה, וינה, לוס אנג'לס, ניו יורק וציריך.
בעשורים הראשונים לקיומה השתדלה ישראל לפתוח נציגות דיפלומטית בכל מדינה שהסכימה לכונן עמה יחסים דיפלומטיים, מתוך רצון לבסס את מעמדה בקהילה הבינלאומית, בפרט בשל הסכסוך הישראלי-ערבי. ישראל עשתה מאמצים רבים להתקרב אל מדינות אסיה ואפריקה, שהחלו להשתחרר באותן שנים מעול הקולוניאליזם. בשנים 1950–1959 עלה מספר הנציגויות התושבות של ישראל בעולם מ-37 ל-80. בשנת 1967, ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, היו לה כבר 96 נציגויות דיפלומטיות תושבות ברחבי העולם.
בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים חלה פגיעה במעמדה הבינלאומי ישראל, דבר שגרם לצמצום מספר המדינות שעמן קיימה יחסים דיפלומטיים. כפועל יוצא, נאלצה ישראל לסגור רבות מנציגויותיה בעולם. האירועים הבולטים ביותר בהקשר זה הם ניתוק היחסים עם ברית המועצות ועם מרבית מדינות הגוש הקומוניסטי אחרי מלחמת ששת הימים וניתוק היחסים עם מרבית מדינות אפריקה בעקבות מלחמת יום כיפור. רק עם השתנות הנסיבות הדיפלומטיות בעקבות סיום המלחמה הקרה ותחילתו של תהליך שלום בין ישראל לשכנותיה בשנות ה-90 של המאה ה-20, התאפשר כינונם מחדש של מרבית היחסים הדיפלומטיים שנותקו. בד בבד, נפילת מסך הברזל הביאה ליצירתן של מדינות חדשות רבות במזרח אירופה ומרכז אסיה, שרובן שאפו לכונן יחסים עם ישראל. ואולם, לא בכל מדינה שעמה כוננו או חודשו היחסים נפתחה גם נציגות דיפלומטית ישראלית. בפועל, בעשור השני של המאה ה-21 מחזיקה ישראל נציגות דיפלומטית תושבת רק בכמחצית מהמדינות שעמן יש לה יחסים דיפלומטיים מלאים. בשנת 2019 פתחה ישראל את הנציגות הדיפלומטית בקיגאלי בירת רואנדה, אולם עם אישור תקציב המדינה ל-2019 נקבע גם כי ישראל תסגור 7 נציגויות דיפלומטיות. ב-2020, בעקבות חתימת הסכמי הנורמליזציה עם מדינות במפרץ הפרסי, הודיע משרד החוץ על כוונה לפתוח שגרירויות באיחוד האמירויות הערביות ובבחריין.
תקיפת נציגויות ישראליות
מספר נציגויות ישראליות ברחבי העולם היו יעד לפיגועי טרור ולמתקפות.
שארל בריק
שארל בריק (בצרפתית: Charles Bruck, בהונגרית: Bruck Károly, 2 במאי 1911 טמשוואר – 16 ביולי 1995 הנקוק, מיין) היה מנצח צרפתי, יהודי מטרנסילבניה, שפעל בעיקר בצרפת, הולנד וארצות הברית. ב-1939 קיבל אזרחות צרפתית, שנלקחה אחר כך ממנו בשנים 1940–1944 בימי השואה. "ביצועיו התאפיינו בדיוק יוצא מן הכלל, אך לא בהיעדר רגש".
שנות הצעירות והלימודים. חבר ברזיסטאנס
שארל בריק נולד בשנת 1911 כקארוי ברוק בשכונת יוזפין בעיר טימישוארה, בחבל באנאט שהשתייך אז לאוסטרו-הונגריה. הוא היה בן של שוחט יהודי ולמד בתיכון היהודי בעיר בימי השלטון הרומני. בגיל 17, בשנת 1928 נסע ללימודים באקדמיה למוזיקה של וינה למשך שנה ואחר כך התיישב בפריז בה הכיר את הכנר אנטואן גולאה, יהודי וינאי-רומני, לימים מוזיקולוג ידוע, שהפך לאחד ממעריצי אמנותו. בריק נרשם קודם כל ללימודי משפטים והחל משנת 1931 למד במקביל ב"אקול נורמאל למוזיק" אצל אלפרד קורטו, נדיה בולאנז'ה (הלחנה) וולאדו פרלמוטר (פסנתר). אחרי 1934 היה לתלמידו של פייר מונטה (1964-1875) שהקים באותה תקופה בית ספר לניצוח ליד התזמורת הסימפונית של פריז. ב-1936, בגיל 25, סיים את התואר ב משפטים בפריז וזכה במבחני הקבלה לתפקיד סגן המנצח של התזמורת הסימפונית של פריז. ב-1939 קיבל את האזרחות הצרפתית וניצח לראשונה באמריקה בסן פרנסיסקו. בימי הכיבוש הנאצי והמשטר וישי איבד את האזרחות ופוטר. נאלץ להסתתר ובהמשך היה לפעיל ברזיסטאנס.
המשך פעילותו המוזיקלית
בריק חזר לבקר בעיר הולדתו, טימישוארה, בשנת 1946, כשניצח בה מספר קונצרטים בהשתתפות הפסנתרנית מוניק דה לה ברישולרי.
שארל בריק נפטר ב-1995 בהנקוק, מיין, עקב מחלה ממארת של הכבד, והובא לקבורה בירושלים. השאיר אשה, גבי, ואחות, אני היידינגספלד, שחיה בישראל. עם תלמידיו נמנו מאות מנצחים, ביניהם יו וולף, איגנאסיו ייפס, לודוביק מוריו, שרה ג'ובין, מארק דוד, דייוויד הייס, כריסטופר פרנקלין, שרה ג'ובין, פול מאייר, אריק אוכסנר, דייוויד רוג', כריסטופר צימרמן, מארק מינקובסקי, חוסה דה אוסביו, מייקל ג'ינבו, המנהל הנוכחי של בית הספר על שם פייר מונטה (ארצות הברית)
הרפרטואר
שארל בריק בחר ברפרטואר נרחב ביותר: אהב במיוחד מוזיקה רומנטית צרפתית, כולל יצירות ברליוז, ומוזיקה קלאסית ורומנטית גרמנית - במיוחד בטהובן וברהמס. היה בנוסף מעריץ גדול של מוזיקת המאה ה-20 החל מסטרווינסקי ועד בארטוק, ג'ורג'ה אנסקו, ומלחינים נוספים ממרכז אירופה.
בשנת 1947 תזמורת קולון תחת שרביטו ביצעה את הקונצ'רטו לפסנתר מאת ארנולד שנברג (עם הסולנית איבון לוריו) ואת אופוס אמריקנוס מאת דריוס מיו. אחר כך הלהיב 1200 צופים באולם התיאטרון הלאומי העממי של ז'אן וילאר עם יצירות מאת אנטון וברן, אוליבייה מסייאן ולואיג'י דאלאפיקולה. בשנת 1955 ביצע בבורדו את האופרה "פיטר גריימס" מאת בנג'מין בריטן ובאותה שנה מחזיר לבמת הקונצרטים את האופרה "אדיפוס רקס" מאת אנסקו שלא בוצעה מאז שנת 1936. ניצח מעל 200 ביצועי בכורה של יצירות מוזיקליות בכורות צרפתיות ליצירות של מלחינים מן המאה ה-20 כמו ליגטי, וביצועי בכורה עולמית ליצירות מאת דריוס מיו, פרנסיס פולנק, אלכסנדר טנסמן, בוהוסלב מרטינו, יאניס קסנאקיס, אוליבייה מסייאן, קרלהיינץ שטוקהאוזן, פייר בולז ואחרים.
שארל בריק הקליט בשביל חברות התקליטים "קולומביה", "דויטשה גרמופון", אראטו ו-EMI. עם תקליטיו הידועים ביותר נמנית ההקלטה בבכורה של האופרה "מלאך האש" מאת סרגיי פרוקופייב ושל "אורפאו ואורידיצ'ה" מאת גלוק, עם הזמרת קתלין פרייר. זכתה להערכה גם ההקלטה שעשה לאופרה "אדיפוס רקס" מאת אנסקו, בשנת 1955.
יצירות שניצח בבכורה עולמית
יצירות מאת:
מקורות נוספים
Robert Laffont ,Bouquins, Paris 1995
מוחמד דג'אני
מוחמד דג'אני דאודי (נולד בירושלים ב-1946) הוא פרופסור ומנהל המכון ללימודים אמריקאיים באוניברסיטת אל-קודס, מייסד תנועת "ווסטיה".
ביוגרפיה
נולד בירושלים למשפחת דג'אני המיוחסת. בשנת 1972 סיים תואר ראשון באוניברסיטה האמריקנית בביירות בתקשורת. בשנת 1974 סיים באוניברסיטה תואר שני באנגלית. בשנת 1975 סיים תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן בארצות הברית. לאחר מכן סיים דוקטורט בשנת 1981 מאוניברסיטת דרום קרוליינה במדעי המדינה ודוקטורט נוסף בשנת 1984 מאוניברסיטת טקסס בניהול.
היה מחותמי יוזמת המפקד הלאומי של סרי נוסייבה ועמי אילון. בשנת 2007 הקים את תנועת "ווסטיה", תנועה פוליטית פלסטינית מתונה.
בשנת 2009 התנגד לבחירות ברשות הפלסטינית, וטען שהמצב אינו בשל לכך.
בשנת 2011, הצטרף למשלחת ישראלית במצעד החיים למחנות ההשמדה והריכוז בפולין, בהם אושוויץ ובירקנאו.
בשנת 2013 השתתף בוועידת הנשיא בהזמנת שמעון פרס.
בשנת 2014 יצא עם תלמידיו מאוניברסיטת אל קודס בירושלים, למחנה אושוויץ. עם חזרתם הואשם בבגידה, והאוניברסיטה התנערה מהביקור באופן רשמי. דג'אני גם סולק מאיגוד המרצים באוניברסיטה זו.
הוא אחיו של פרופסור מונזר דג'אני, ומתגורר בארצות הברית.
Come Home the Kids Miss You
רקע והכרזה
חודש לאחר שהוציא את הסינגל המוביל "Nail Tech" בפברואר 2022, הארלו חשף את שם האלבום ותאריך היציאה שלו בסיפור כיסוי עם "רולינג סטון". הוא גם דיבר על עבודה עם מפיקי האלבום, כולל רוג'ט צ'הייד ואנג׳ל לופז, כדי ליצור שירים שמתפתחים תוך כדי כך שהם "גורמים לך להמשיך להקשיב", וכינה את זה "כל המשימה" עבור פרויקט. הארלו כינה את החומרים של אלבומו השני "רציניים יותר" ואת כוונתו ליידע את המאזינים שהוא "אחד הטובים בדור [שלו]".
הארלו גם הסביר שהוא מקווה לשתף פעולה עם דולי פרטון "באיזה חרא קשה" עבור האלבום, ושההנהלה שלו ניהלה משא ומתן עם שלה.
שושנת יריחו (לארי אברמסון)
"שושנת יריחו" היא שמה של סדרת תצריבים שיצר האמן הישראלי לארי אברמסון בסדנת ההדפס ירושלים. הסדרה כוללת ספר אמן וכן הדפסים בודדים.
היסטוריה
לארי אברמסון יצר את סדרת "שושנת יריחו" בשנת 2003 בסדנת ההדפס ירושלים. הסדרה הגדולה מכילה עשרות הדפסים בגדלים שונים. מרבית הסדרה נעשתה בטכניקה של תצריב שעווה רכה והודפסה על ידי רן סגל. 12 הדפסים מן הסדרה, שהודפסו על גליונות נייר ארש בגובה של .26.5 ס"מ וברוחב של 19 ס"מ, אוגדו כספר-אמן בשם "שושנת יריחו האמיתית" שיצא במהדורה של 12 עותקים. בחלק מן ההדפסים עשה אברמסון שימוש גם בחומצה חיה ובטכניקות תצריב נוספות. מספר הדפסים נעשו בשילוב של תצריב והדפס משי, שהודפס על ידי רן סגל ואיתן הורוביץ. בשנת 2004 הוצגו ספר-האמן וההדפסים הנוספים בתערוכה שנערכה בסדנת ההדפס ירושלים. מאז, הוצגו ההדפסים במספר תערוכות בסדנה ומחוץ לה.
תיאור
הסדרה "שושנת יריחו" מהווה ביטוי לעיסוקו המתמשך של אברמסון בבוטניקה הישראלית, כביטוי לעיסוק באסתטיקה ובתולדות האמנות, ובו בעת גם במציאות הפוליטית.
המוטיב של הסדרה הוא הצמח "שושנת יריחו האמיתית" (Anastatica hierochuntica), המכונה גם בערבית "כף-אל-עדהר" ("כף הבתולה") המזוהה גם עם מרים, אם ישו. הצמח נפוץ במזרח הים התיכון ובצפון אפריקה, ובייחוד בנגב הישראלי. הצמח מאופיין בפקעת ובה זרעים הנותרת לאחר התייבשותו של הצמח. פקעת זו "מתעוררת לחיים" ונפתחת במגע עם מים. מסיבה זו מקושר הצמח עם תחייתו של ישו ועם האמונה העממית שמרים, אם ישו, החזיקה צמח זה בזמן לידתו של ישו.
אברמסון בחר לתאר את הצמח כדימוי בודד על רקע שטוח, המושפע מציורים בוטניים. בחלק מן העבודות עשה אברמסון שימוש בחומצה חיה על גבי הפלטת התצריב, טכניקה שיצרה אפקט של כחתמיות כהה, היכולה להתפרש גם כמעין הילה. בעבודות בהן נעשה שילוב עם הדפס רשת מופיע ברקע דימוי של קרקע מדברית.
ישראל סחרוב
ביוגרפיה
נולד בירושלים, דור שלישי בארץ, בן יצחק מרדכי סחרוב, שהיה סוחר עצים גדול, ורבקה לבית בן טובים. למד בבית הספר תחכמוני בתל אביב ובבית ספר תיכון למסחר. בשנים 1928 עד 1932 שהה במצרים ועבד במסחר בעצים. בשובו לארץ ישראל עסק במסחר עצים והיה מראשי הקהילה העסקית בארץ ישראל. התגייס להגנה והיה מפקד פלוגה בתל אביב. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה אחראי על פעילות ההגנה בחלק הצפוני של תל אביב. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי.
לאחר קום המדינה הרחיב את עסקיו. היה ממייסדי חברת הביטוח סהר ותעשיות עץ לבוד (תע"ל). היה איש מנהל בכיר, ובין תפקידיו: יושב-ראש התעשייה האווירית (מונה ב-1977, התפטר ב-1982 וחזר לתפקיד ב-1983 עד 1985), יושב ראש מספנות ישראל, יושב-הראש הראשון של בזק (כיהן עד 1985) ויושב-ראש כימיקלים לישראל. במקביל היה פעיל במספר גופים ציבוריים, בין היתר בלשכת המסחר תל אביב יפו וכן בתנועת מכבי ישראל.
באמצע שנות ה-70 פרש מעסקיו הפרטיים והקדיש את זמנו לפעילות ציבורית. היה מייסד קרן לב"י והיושב-ראש הראשון שלה. בין שאר תפקידיו הציבוריים: יושב-ראש הנהלת בית הספר לאמנויות תל אביב ויושב-ראש הנהלת של המרכז התיאטרוני בנווה צדק. היה דירקטור בחברות ציבוריות רבות. בתחילת שנות ה-80 הוצע לו על ידי ראש הממשלה מנחם בגין תפקיד שר האוצר ונגיד בנק ישראל, אך הוא דחה את ההצעות.
בשנת 1994 קיבל את פרס יקיר תל אביב.
נפטר בגיל 95, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו
לישראל סחרוב היו שלושה אחים: יחזקאל סהר, שהיה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, התעשיין ואיש תע"ש אליהו סחרוב ואיש העסקים אהרון סחרוב, וכן שתי אחיות: זהובית שלוש ומרים פשוטי.
דודיו הם העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים ומנהל בנק אנגלו פלשתינה ברוך בן-טובים.
סעיד בן זיד
סעיד בן זיד (בערבית: سعيد بن زيد) היה אחד מהצחאבה – בני לוויית מוחמד, ואחד מהעשרה שהובטח להם גן עדן. כמו כן, בתקופת שלטונו של מועאויה הראשון, היה סעיד מושל כופה.
משפחה
סעיד מתואר כאדם גבוה, כהה עור ושעיר.
דייויד אהרונוביץ'
דייוויד אהרונוביץ' (באנגלית: David Aaronovitch; נולד ב-8 ביולי 1954) הוא עיתונאי בריטי, מנחה טלוויזיה ומסאי. הוא בעל טור קבוע בעיתון טיימס בלונדון.
ילדות ונעורים
דייוויד אהרונוביץ' נולד בלונדון, בנם של הכלכלן הבריטי ממוצא יהודי סם אהרונוביץ', שמילא תפקידים במפלגה הקומוניסטית של בריטניה ושל לבנדר ג'רלדין לבית וולמסלי, שהיא ממוצא אירי-קתולי. הוריו היו אתאיסטים. הוא אח של השחקן אוון אברונוביץ' ושל הסופר בן אהרונוביץ'. בנעוריו חיי המשפחה הושפעו מקרוב על ידי פעילות ההורים במפלגה הקומוניסטית.
פעילותו העיתונאית
אהרנוביץ' החל את הקריירה התקשורתית שלו בתחילת שנות ה-80 כתחקירן טלוויזיה ואחר כך מפיק של תוכנית "ITV Weekend World" של רשת ITV. ב-1988 החל לעבוד ב-BBC כעורך מייסד של תוכנית האקטואליה הפוליטית "On the Record".
הוא עבר לעיתונאות המודפסת ב-1995, ועבד אינדפנדנט ככתב בכיר, מבקר טלוויזיה, כתב פרלמנטרי ובעל טור עד סוף 2002.
בשנת 2003 עבר לגארדיאן ועיתון יום הראשון שלו האובזרבר, כבעל טור וכתב קולנוע. מאז יוני 2005, הוא כתב טור קבוע ב"טיימס". הוא גם היה בעל טור בג'ואיש כרוניקל. בנוסף, כתב אהרונוביץ' עבור מגוון ירחונים וכתבי עת מרכזיים אחרים בבריטניה, דוגמת הניו סטייטסמן. הוא גם כתב עבור ה"ניו הומניסט", והוא "עמית כבוד" של המוציא לאור שלה, האגודה הרציונליסטית, שמטרתה לקדם תפיסות עולם הומניסטיות ורציונליות.
בשנת 2005 פרסם את הספר "Voodoo Histories: The Role of Conspiracy Theory in Shaping Modern History" הבוחן את תיאוריות הקונספירציה הבולטות של המאה העשרים. לדעתו הסיבה שבגללה קשה למצוא אירוע בינלאומי מרכזי שאינו מיוחס לזדון של המוסד, ישראל או היהדות העולמית, הוא פשוט אנטישמיות, המשנה את פניה בהתאם לרוח התקופה.
דעותיו
אהרונוביץ' תמך במלחמת עיראק ב-2003, כי היא משחררת את העיראקים, והמעיט בחשיבות מציאת הנשק להשמדה המונית של עיראק, שהיה העילה למלחמה. הוא כתב ב-2003: "אם בסופו של דבר לא יימצא דבר, אני עדיין תומך במלחמה". הוא נותר תומך נלהב של מנהיג הלייבור וראש הממשלה לשעבר, טוני בלייר, שהוביל את ההחלטה לצאת למלחמה.
באוגוסט 2014, אהרונוביץ' היה אחד מ-200 אישיי ציבור שחתמו על מכתב ל"גרדיאן" המביע את תקוותם שסקוטלנד תצביע להישאר חלק מהממלכה המאוחדת, במשאל העם שנערך בספטמבר בנושא זה.
חיים אישיים
אהרונוביץ' מתגורר בלונדון. הוא נשוי ואב לשלוש בנות.
ג'ון הופקרופט
הוא קיבל תואר מאסטר ודוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בין השנים 1962-4, לאחר מכן עבר לעבוד באוניברסיטת פרינסטון למשך שלוש שנים, מאז עובד באוניברסיטת קורנל.
הוא חתן פרס טיורינג לשנת 1986 (יחד עם רוברט טרג'אן), על עבודתם המשותפת בתחום הגרף המישורי. בנוסף, הוא מפורסם בזכות אלגוריתם הופקרופט-קארפ למציאת שידוך בגרף דו-צדדי. ב-1992 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש כחבר בוועד המדע הלאומי ובשנת 1994 נבחר ל-עמית ACM.
עם תלמידיו נמנה צבי גליל, נשיא אוניברסיטת תל אביב לשעבר.
יחסי גרמניה–סנט קיטס ונוויס
יחסי גרמניה–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין סנט קיטס ונוויס.
סקירה כללית
היחסים הכלכליים הדו-צדדיים בין גרמניה לסנט קיטס ונוויס נותרו ברמה נמוכה. הייצוא העיקרי של סנט קיטס ונוויס לגרמניה הוא תוצרת חקלאית. עד כה קיבלה המדינה הכנסות צנועות בלבד בדמות הוצאות של תיירים גרמנים.
הסכמי שיתוף פעולה וסחר קיימים במסגרת ההסכמים בין האיחוד האירופי למדינות ה-ACP (אפריקה, הקריביים והפסיפיק) וכן בין אירופה ו-CARIFORUM (מדינות חברות ב-CARICOM בתוספת הרפובליקה הדומיניקנית). סנט קיטס ונוויס והאזור כולו עוקבים מקרוב אחר התפתחות נוספת של יחסי הסחר עם אירופה ובאזור כולו על רקע המשא ומתן המתמשך של האיחוד האירופי לגבי הסכם שותפות חדש עם מדינות אפריקה, האוקיינוס השקט והאיים הקריביים (בתקופה שלאחר הסכם קוטונו ).
אמא סדרתית
אמא סדרתית (באנגלית: Serial Mom) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה וסרט פשע משנת 1994 שנכתב ובוים על ידי ג'ון ווטרס, עם קתלין טרנר וסם ווטרסטון בתפקידים הראשיים.
הסרט מגולל את סיפורה של עקרת בית במשפחה נורמטיבית, שהופכת לרוצחת סדרתית המחסלת את כל מי שמרגיז אותה.
בסרט משתתפת סוזן סומרס (הידועה מהסדרה "שלושה בדירה אחת)" בתפקיד עצמה וכן פטי הרסט בתפקיד אחת המושבעים.
הסרט קבל בתחילה ביקורות מעורבות אבל עם הזמן הוא הפך לסרט פולחן בארצות הברית.
תקציר העלילה
משפחת סאטפין גרה בפרוור מטופח בבלטימור. האם בוורלי (קתלין טרנר) היא עקרת בית וצפרית. האב יוג'ין (סם ווטרסטון) הוא רופא שיניים והילדים צ'יפ (מת'יו לילארד) ומיסטי (ריקי לייק) הם תלמידי תיכון. בוורלי אוהבת לצפות עם צ'יפ בסרטי אימה בטלוויזיה בהם יש רציחות והתעללויות. בבית יש לה אופי נוח אבל יש לה צד נוסף מאיים, היא מטרידה ואף מחסלת, כל מי שמרגיז אותה. השוטרים חושדים בבוורלי שהיא רוצחת סדרתית אבל אין להם הוכחות מספיקות, עד שהם מוצאים את טביעות אצבעותיה אצל הזוג סטרנר. ביום ראשון בבוקר משפחת סאטפין הולכת לכנסייה. בשלב מסוים השוטרים עומדים לעצור את בוורלי, אך היא מתחמקת ומגיעה לספריית קלטות וידאו בה עובד צ'יפ.
שוסטר ושוסטר
שוסטר ושוסטר היא תוכנית טלוויזיה קומית-לימודית שמשודרת בכאן חינוכית, ובעבר בטלוויזיה החינוכית. בתוכנית מסופר על שני סוכנים חשאיים ששמות המשפחה שלהם זהים - שוסטר. הסדרה נוצרה על ידי ירון ארזי ובוימה על ידי אורן שקדי.
אמא סדרתית
תקציר העלילה
במשפט מגינה בוורלי על עצמה ועושה צחוק מכל עדי התביעה. את הנערה שראתה את דריסת המורה היא פוסלת בטענה שהיא הייתה בהשפעת מריחואנה. היא מתגרה בדוטי וגורמת לה לקלל ולהיפסל באשמת בזיון בית הדין. את גב' אקרמן היא פוסלת בטענה שאינה ממחזרת אשפה. את האדם שראה אותה בחדר השירותים עם קרל, היא מגרה בתנועות רגליים מזמינות מתחת לשולחן והוא חוזר בו מעדותו.
שוסטר ושוסטר
עלילה
שוסטר ושוסטר מקבלים מדי יום משימה לפענח קשרים רעיוניים בין פריטים שונים בעולם. במידה שהשניים לא יצליחו לפצח את הקשרים, קיים חשש שגבריאלה בושמיץ תביא לסגירת הסוכנות בה הם עובדים. על מנת ללמוד על הפריטים המדוברים ולמצוא את הקשרים ביניהם מבקרים שוסטר ושוסטר במוסדות שונים בישראל ונפגשים עם אישים המומחים בתחומם.
הסדרה משודרת בכאן חינוכית וזמינה לצפייה בערוץ היוטיוב של "כאן חינוכית", כמו גם ב-yesVOD kids, סלקום tv, פרטנר tv וב-HOT VOD Young.
ב-29 באוקטובר 2019 פורסם כי כאן חינוכית תפיק עונה חדשה ורביעית לסדרה, בה המגישה לוסי איוב תגלם את אחותו של "הסוכן שוסטר", אולם בהמשך ביטלה את השתתפותה. ביוני 2020 פורסם כי השחקנית גאיה גור אריה לוהקה לסדרה. העונה הרביעית עלתה באמצע מאי 2021.
יחסי גמביה–רוסיה
יחסי גמביה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של גמביה לבין הפדרציה הרוסית. שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-17 ביולי 1965 בתקופה שרוסיה הייתה חלק מברית המועצות, גמביה רואה ברוסיה כממשיכת דרכה של ברית המועצות ולכן מתייחסת ליחסים עם רוסיה כפי שהתייחסה ליחסים עם ברית המועצות לשעבר.
גמביה מיוצגת ברוסיה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במוסקבה. השגרירות הרוסית בדקר שבסנגל אמונה גם על היחסים עם גמביה והאינטרסים הרוסיים בה.
סקירה כללית
בין שתי המדינות קיימת קרבה פוליטית המבוססת על דעות משותפות בנושאים רבים כגון: הסכסוך הישראלי-פלסטיני (פרו-פלסטיניות), תוכנית האטום של איראן (פרו-איראניות) ומעמדה של סין באו"ם (פרו-קומוניזם). הדעות המשותפות בין השתיים עוזרות לתיאום בין השתיים ורוסיה מצביעה יחד עם גמביה פעמים רבות באומות המאוחדות.
גמביה מעוניינת בביקורים דיפלומטיים מצד רוסיה וברוסיה ומתוכנן ביקור של מזכיר החוץ הגמבי ומזכיר המדינה ברוסיה, על מנת להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי, התרבותי והחקלאי בין שתי המדינות.
מאז 1996, מקבלת גמביה פעם בשנה מלגות מאוניברסיטאות רוסיות והיא מעניקה אותן לסטודנטים אשר מעוניינים ללמוד ולאחר מכן לעבוד ברוסיה. באוניברסיטאות הרוסיות ברחבי העולם מועסקים כ-100 אנשי מקצוע גמבים.
לממשלת גמביה יש אינטרס לקניית סחורות רוסיות מכיוון שהן זולות יותר מאילו האמריקאיות והאירופאיות. לפיכך, נוהגת גמביה לקנות מרוסיה שלל סחורות: אוטובוסים, משאיות, מכבשים וכו'. שתי המדינות משתפות פעולה בתחום תובלת הסחורות בתעופה, ובשיט.
עדי-קשת כהן
עדי-קשת כהן (נולדה: 28 בדצמבר 1988) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מוזיקאית, מלחינה ומעבדת ישראלית.
ביוגרפיה
כהן נולדה בקיבוץ עין חרוד מאוחד בשנת 1988. המשפחה עברה בין מספר קיבוצים בארץ ולבסוף השתקעה ברחובות. בגיל 8 החלה ללמוד פסנתר קלאסי. בתיכון למדה בתלמה ילין במגמת ג'אז. לאחר שחרורה מצה"ל החלה ללמוד מוזיקה ברימון בית ספר למוסיקה. במסגרת לימודיה ברימון זכתה במקום הראשון בתחרות "שירימון" ע"ש מירב גרבר על ביצוע השיר שני שושנים, במקור של שושנה דמארי.
קריירה
בשנת 2013, לאחר לימודיה ברימון, החלה להופיע באופן עצמאי במועדונים כמו לבונטין, אוזןבר וקפה ביאליק. באותה שנה הקימה את להקת "BearMoonTree" עם הבסיסט מתי גלעד (ג'יין בורדו, לולה מארש) והגיטריסט יובל וילנר (כוכבת על). בשנת 2015 הוציא ההרכב מיני-אלבום. הלהקה הופיעה על במות שונות בארץ, ביניהן פסטיבל "Tune In".
בשנת 2016 החלה כהן בקריירה עצמאית כאמנית סולו. במסגרת תוכנית רדיו שהוזמנה אליה ב88fm, פגשה את המתופף והמעבד יואב ארבל (אסף אבידן, ג'יין בורדו ואחרים). הוא הצטרף אליה למסע הופעות בהרכב דואו של פסנתר, תופים וקולות בלבד. בשנת 2017 החלו לעבוד יחד על הפקת אלבום הבכורה של כהן, שיתבסס על הצליל והאנרגיה הבימתית שייצרו בהופעותיהם.
בשנת 2017 הופיעה בפסטיבל יערות מנשה. בפסטיבל השתתפו בין היתר אורפנד לנד, אביתר בנאי, אלון עדר, אסתר רדא, וגל דה פז.
בשנת 2018 התארחה וחיממה את סבב ההופעות של נעם רותם. כהן שיתפה פעולה עם אמנים רבים ובהם תמיר מוסקט, דניאלה ספקטור, ג'יין בורדו, דניאל רובין, Totemo, אלון לוטרינגר, רוני בר הדס ואחרים.
בדצמבר 2019 הוציאה גרסת כיסוי לשיר "חור בלבנה" של להקת רוקפור עבור כאן 88 לציון 25 שנה להוצאת האלבום "האיש שראה הכל". השיר יצא בשיתוף עם תוכנית סינטיסייזר שבה השתתפה. באותה שנה השתתפה בערב "אם זאת אהבה", ערב שירי אהבה מיזוגניים לרגל יום האהבה. בערב השתתפו בין היתר אלה רונן, דניאל רובין ועדי שחם. את הערב הנחתה נטע עמית מאתר החדשות פוליטיקלי קוראת.
בשנת 2020 השתתפה בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, עינב ג'קסון כהן, עומר מושקוביץ, רם אוריון, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, עומר קורן ואחרים.
באותה שנה השתתפה כהן בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים במאי 2020, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
בשנת 2021 הוציאה גרסת כיסוי לשירה של קרול קינג "It's Too Late" עם עוזי רמירז לציון חמישים שנה לאלבום Tapestry.
האלבום Battleships
בינואר 2021 יצא אלבום הבכורה של כהן, "Battleships", בהפקה מוזיקלית משותפת של כהן ויואב ארבל, ובמעורבות והשתתפות מוזיקאים רבים, ביניהם נגני הפילהרמונית שניגנו בכלי קשת ונשיפה, תמיר מוסקט והמפיק האמריקאי זוכה הגראמי ג׳ון קונגלטון (לנה דל ריי, בונו). את שירי האלבום כתבה והלחינה כהן. האלבום זכה במענק "הפקת אלבום" ממפעל הפיס.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Sincere", יצא בנובמבר 2019 ונכנס לפלייליסט בחירת העורכים של תחנת הרדיו כאן 88. הסינגל השני, "Only Birds", יצא בפברואר 2020. הוא נכנס לפלייליסט של הרדיו הגרמני "RBB Radieins", זכה אף הוא לשבחי הביקורת וסוקר במגוון בלוגים ואתרי מוזיקה מחוץ לישראל. הסינגל השלישי, "Losing You", זכה אף הוא להצלחה רבה. שיר הנושא, "Battleships", יצא בנובמבר 2020.
שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות והאלבום זכה לשבחי הביקורת. כהן הוזמנה להופיע בתוכניתו של יואב קוטנר "לייב בג׳אם של קוטנר". קוואמי הכתיר את האלבום כאחד מטובי האלבומים של שנת 2021:
קיצור דרך אל האושר
קיצור דרך אל האושר (באנגלית: Shortcut to Happiness) הוא סרט אמריקאי משנת 2003 בבימויו של אלק בולדווין.
תקציר העלילה
משהסכים, קיבל את כל שחלם עליו: ספריו יוצאים לאור והופכים במהרה לרבי־מכר, הקולגות מרעיפים שבחים אין־סוף, והוא גם הופך לגבר נחשק ונערץ בידי נשים. על אף זאת, הוא מאבד את הידידות, הכבוד והאמון של האנשים הקרובים לו ביותר. הוא מגיע להכרה שהשטן רימה אותו, ומבקש ממנו להחזיר את המצב לקדמותו ולתת לו את נשמתו בחזרה.
כאשר השטן מסרב, הוא פונה לסנאטור המפורסם, עורך דין דניאל ובסטר (אנתוני הופקינס). הם מגיעים למסקנה שעליהם לתבוע את השטן, ולהחזיר לסטון את שמו הטוב.
הפקה והפצה
הסרט צולם באמצעים דלים בשנת 2001 בניו יורק. בשלבי תום יצור, בולדווין טען שהסרט "נלקח" ממנו. בשל זאת, ובשל קונפליקטים אמנותיים אחרים, בולדווין הסיר את שמו כבמאי הסרט, והחתים על הבימוי דמות בדיונית בשם "הארי קירקפטריק". בוב יארי קנה את הסרט ממפיציו המקוריים בסכום של כמיליון דולר. לפני הצגתו לראשונה ב־2003, הסרט נערך מחדש באופן חובבני, לאחר שהשחקנים סירבו להצטלם לכמה סצנות מחדש, בהתאם לחזונו האמנותי של יארי.
יארי החתים עסקני קולנוע על שותפות מוגבלת בדבר עריכה מחודשת, הוספת אפקטים מיוחדים ומוזיקה חדשה לסרט, כדי להחליף את העריכה החובבנית נעדרת האפקטים ואת המוזיקה הלא־מקורית שצוותה לסרט על ידי מעצב הפסקול. העריכה המחודשת ארכה זמן רב. ביולי 2006 הודיעה השותפות על כך שהסרט מוכן להפצה.
לבסוף יצא ב־2007 כסרט טלוויזיה, ובמספר הקרנות קולנועיות מוגבלות ומצומצמות.
דורותי אטקינסון
דורותי קרוליין אטקינסון (באנגלית: Dorothy Caroline Atkinson; נולדה ב-1966) היא שחקנית וזמרת אנגלייה. היא הופיעה במחזות מאת אלן אייקבורן, ובסרטי קולנוע של מייק לי בהם "טופסי טרווי", "הכל או לא כלום", ו"מר טרנר". הקרנת הבכורה של הסרט "מר טרנר" הייתה בפסטיבל קאן ב-2014, ואטקינסון הייתה מועמדת על תפקידה לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
קולנוע וטלוויזיה
הופעת הבכורה של אטקינסון בטלוויזיה הבריטית הייתה בסדרה "London's Burning" בתפקיד זואי, חברתו של הכבאי קולין פאריש, אותה גילמה בין 1991 ל-1993. בקולנוע שיחקה אטקינסון לראשונה ב-1997 בסרט "מלחמה מאושרת" בכיכובה של הלנה בונהם קרטר.
ב-1999 גילמה אטקינסון את ג'סי בונד בסרט "טופסי טרווי", וביצעה את השיר "Three Little Maids From School Are We" יחד עם שירלי הנדרסון וקאתי שרה. הסרט "טופסי טרווי" היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר וזכה בשניים.
ב-2006 שיחקה בתפקיד גברת מקגרגור בסרט הטלוויזיה "עקרת בית 49" שזכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לדרמה הטובה ביותר. ב-2010 גילמה אטקינסון את אמה של האנה מארי בסרט "Chatroom", וב-2013 החלה להופיע בתפקיד ג'יין סאטון בסדרת הדרמה הבריטית "מיילדת".
תיאטרון
ב-2010 שיחקה אטקינסון בהופעת בכורה בברודוויי בהפקה של המחזה "פגישה מקרית" וגילמה שלוש דמויות (דולי / הרמיוני /בריל). ההפקה עלתה בתחילה עם להקת תיאטרון ניהיי (בה הייתה חברה), והיא המשיכה לשחק בהצגה כשהועברה לניו יורק.
ב-2009 גילמה אטקינסון את ורה במחזה "Just Between Our Selves" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון Royal & Derngate בנורת'המפטון. ב-2006 שיחקה בתפקיד נורה במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" בתיאטרון הקומדיה. ב-2007 השתתפה במחזה "עניין של חיים ומוות" בתיאטרון הלאומי. ב-2003 הופיעה בתפקיד מארי בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית במחזה "היפה והחיה" מאת לורנס בוזוול.
אטקינסון הופיעה בהצגות רבות בתיאטרון סטיבן ג'וזף עם אלן אייקבורן בהן במחזה "The Boy Who Fell Into a Book", שבו שיחקה בתפקיד המלכה בשנת 1998.
ב-2002 הייתה אטקינסון מועמדת לפרס תיאטרון ברקליס לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד ליליאן במחזה "Eden End".
חיים אישיים
אטקינסון נשואה לשחקן מרטין סאבאג' ולבני הזוג יש בן.
איליה מורומץ
איליה מוּרוֹמֵץ (ברוסית: Илья́ Му́ромец) הוא גיבור היסטורי של רוס של קייב, אחד משלושת הגיבורים האפיים (בוגאטירים) בסיפורי העם הרוסיים, יחד עם דובריניה ניקיטיץ' ואליושה פופוביץ'.
למרות שרוב עלילותיו הן כנראה בגדר אגדות עממיות, הוא עצמו כנראה היה דמות אמיתית של לוחם אביר במאה ה-12. הוא הוכרז כקדוש של הכנסייה האורתודוקסית ב-1643.
דמותו באגדות העם
על פי האגדה, נולד איליה למשפחת איכרים בכפר קרצ'רובו, ליד מורום. הוא היה חולה מאוד בצעירותו ולא היה מסוגל לצעוד בכוחות עצמו עד גיל 33. בגיל זה הוא נרפא באורח נִסי על ידי שני עולי רגל והוענק לו כוח על אנושי, כדי לשחרר את קייב מעובדי האלילים. מאוחר יותר הוגבר כוחו עוד יותר על ידי האביר סביטאוגור הנוטה למות. בדרכו לקייב הוא הגן לבדו על העיר צ'רניגוב בפני נוודים והביס ביערות בריאנסק את מפלצת "הזמיר השודד" (Солове́й-Разбо́йник).
בקייב הוכתר איליה מורומץ לאביר על ידי הנסיך ולדימיר והגן על רוס מפני פלישות נוודים. מזגו היה נדיב ופשוט, אך גם קצר רוח, וסופר עליו שהרס את כל צריחי הכנסיות בקייב משום שהנסיך ולדימיר שכח להזמינו לחגיגה.
דמותו של מורומץ משמשת באגדות העם הרוסיות כמודל של כוח גופני רב יחד עם דבקות דתית ויושר אישי המוקדשים להגנת המולדת.
קולומבוס בלו ג'אקטס
קולומבוס בלו ג'אקטס (באנגלית: Columbus Blue Jackets) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מקולומבוס, אוהיו, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-2000 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 2001.
הבלו ג'אקטס לא זכו מעולם בגביע סטנלי.
תחילת הדרך ומותה של בריטני ססיל
ב-1997 הכריזה ה-NHL על מתן ארבעה זיכיונות התרחבות מותנים, אחד מהם לקולומבוס. קבוצת ה-NHL הקודמת של אוהיו, קליבלנד בארונס, פעלה בקליבלנד שנתיים בלבד לאחר שעברה מאזור מפרץ סן פרנסיסקו ועד שהתמזגה ב-1978 עם מינסוטה נורת'סטארס וחדלה להתקיים.
הזיכיון היה מותנה בהקמת אולם בעיר. האולם היה אמור להיות ממומן מכסף ציבורי, ולכן היה תלוי במשאל בקרב תושבי העיר, אולם תושבי העיר הצביעו נגד הקמת האולם והזיכיון עמד בסכנה. חברת הביטוח "ניישנווייד", שמשרדיה ממוקמים בעיר, נחלצה לעזרה ומימנה את הקמת האולם.
את העונה הראשונה, עונת 2001 סיימו הבלו ג'אקטס עם מאזן אופייני ואף סביר לקבוצת התרחבות - 28 ניצחונות, 39 הפסדים, 9 תיקו ו-6 הפסדים בהארכה. 71 הנקודות בטבלה הספיקו רק למקום אחרון בבית המרכזי.
עונת 2002 הייתה אומללה מכל הבחינות עבור הקבוצה, גם בגלל המאזן החלש איתו סיימה את העונה - רק 22 ניצחונות ו-57 נקודות - אך בעיקר בגלל מותה של אוהדת הקבוצה בריטני ססיל. ססיל חגגה את יום הולדתה ה-14 בצפייה במשחק של הבלו ג'אקטס בניישנווייד ארנה, כאשר כוכב ההתקפה הנורווגי של הקבוצה, אספן קנוטסן, חבט חבטה חזקה לשער הקבוצה היריבה. הדיסקית פגעה במקל ההוקי של שחקן יריב וניתזה בכח רב מעל ללוחות הזכוכית האקרילית אל היציע שמאחורי השער, שם פגעה בססיל בראשה וגרמה למותה. בכל ההיסטוריה של ה-NHL זה היה המקרה היחיד של מוות של אוהד בנסיבות כאלה.
בעקבות מותה של בריטני ססיל החילה ה-NHL חוק חדש, לפיו בכל האולמות יותקנו רשתות מגן מאחורי השערים, כדי למנוע מהדיסקית באזור אליו היא נחבטת בכוח הרב ביותר מלסכן את הקהל שיושב מאחורי השערים.
2003 - 2012: עידן ריק נאש
לקראת עונת 2003 הייתה לבלו ג'אקטס את הבחירה הראשונה בדראפט. הבלו ג'אקטס בחרו כצפוי את הכוכב הצעיר המבטיח ביותר בדראפט לדעת רבים, החלוץ ריק נאש.
למרות התחלה טובה של העונה ולמרות נוכחותו של נאש, הקבוצה סיימה עוד עונה חלשה עם 29 ניצחונות ו-69 נקודות, ושוב סיימו אחרונים בבית המרכזי. המאמן דייב קינג, שאימן את הקבוצה מיומה הראשון בליגה, פוטר באמצע העונה.
בעונת 2004 הראה נאש את יכולתו כשסיים אותה עם 41 שערים, המבקיע המצטיין של העונה יחד עם עוד שני שחקנים, שהתחלקו איתו בגביע מוריס "רוקט" רישאר. למרות זאת הבלו ג'אקטס סיימו עם 25 ניצחונות ו-62 נקודות בלבד, והתנחמו בעובדה שבפעם הראשונה לא סיימו אחרונים בבית המרכזי.
עונת 2006 החלה עם ציפיות גבוהות, כאשר הקבוצה החתימה את המגן הוותיק אדם פוט בתקווה להגיע לראשונה לפלייאוף, אולם פציעה ארוכה של ריק נאש שיבשה את התוכניות. הבלו ג'אקטס ניסו לחזק את עצמם בסרגיי פיודורוב, לשעבר כוכב דטרויט רד וינגס, שהגיע אחרי שתי עונות מאכזבות באנהיים דאקס. אלא שפיודורוב איכזב ביכולתו גם בבלו ג'אקטס, שסיימו את העונה עם 35 ניצחונות ו-74 נקודות - המאזן הטוב ביותר שלהם, אולם עדיין מאזן שלילי רחוק מאוד מהפלייאוף. החלוץ הצ'כי דויד ויבורני, ששיחק בקבוצה מאז שהוקמה, היה המבקיע המצטיין שלה. ויבורני היה המבקיע המצטיין של הקבוצה גם בעונת 2007 שהסתיימה במאזן חלש דומה - 33 ניצחונות ו-73 נקודות בטבלה, למרות מינויו של קן היצ'קוק, מאמן צמרת מוכח שכבר זכה בגביע סטנלי.
עונת 2008 הייתה העונה המלאה הראשונה של היצ'קוק כמאמן הקבוצה. לאחר התחלה חזקה של העונה חזרה הקבוצה לסורה, ושוב סיימה עם מאזן חלש - 24 ניצחונות ו-80 נקודות בטבלה. הקפטן אדם פוט שתוסכל מכשלונות הקבוצה ביקש לעבור, והועבר לקולורדו אוולאנש. מעט אחריו הועבר מהקבוצה גם סרגיי פיודורוב המאכזב. ריק נאש הוביל את הקבוצה עם 38 שערים ו-31 אסיסטים, וסיים את העונה כקפטן הקבוצה במקום פוט.
עונת 2009 הייתה העונה הטובה ביותר של הקבוצה עד אז, כאשר בשער התייצב שוער רוקי צעיר, סטיב מייסון, והפגין יכולת מצוינת שזיכתה אותו בתואר רוקי השנה ב-NHL ובגביע קאלדר. עם רכש של חלוצים ותיקים כאנטואן ורמט וכריסטיאן הוסליוס שתמכו בריק נאש, הצליחו הבלו ג'אקטס לסיים עם מאזן חיובי בפעם הראשונה - 41 ניצחונות, 31 הפסדים ו-10 הפסדים בהארכה/דו-קרב מכות עונשין, ובסך הכל 92 נקודות בטבלה. ריק נאש המשיך להוביל את הקבוצה עם 40 שערים ו-39 אסיסטים. למרות כל זאת, המקום בפלייאוף הובטח רק במשחק האחרון של העונה שהסתיים בניצחון בדו-קרב מכות עונשים על שיקגו בלאקהוקס.
סדרת הפלייאוף הראשונה בתולדות הקבוצה הפגישה אותה עם דטרויט רד וינגס, והרד וינגס החזקים לא הותירו שום סיכוי לבלו ג'אקטס והדיחו אותם בארבעה משחקים קלים, תוך שהם מבקיעים לרשת הבלו ג'אקטס 18 שערים בסך הכל.
למרות עונת הבקעה מאוזנת של נאש, ורמט והוסליוס, הבלו ג'אקטס נסוגו בעונת 2010 וסיימו עם 32 ניצחונות ו-79 נקודות, ובמקום האחרון המוכר בבית המרכזי. עונת 2011 לא הייתה שונה בהרבה, עם 34 ניצחונות ו-81 נקודות, וסיום נוסף במקום האחרון בבית. עונת 2012, למרות רכש מסיבי לפני פתיחתה, הייתה גרועה עוד יותר - הקבוצה השתרכה מאחור עם המאזן הגרוע ביותר בליגה כולה כמעט מתחילת העונה ועד סופה.
עם סיום העונה, לאחר תקופה בה היה ברור שעזיבתו מתקרבת, עזב ריק נאש את הקבוצה ועבר לניו יורק ריינג'רס תמורת שלושה שחקנים ובחירת דראפט בסיבוב הראשון. בכך בא אל קיצו עידן בקבוצה, שנפרדה מהכוכב הגדול ביותר בתולדותיה.
2012 - 2013
בעונת 2012/13 המקוצרת, ללא נאש אך עם החלוץ הסלובקי הוותיק מריאן גבוריק שהגיע לקראת סיום העונה בעסקה נוספת עם הריינג'רס, עמדה הקבוצה על סף עלייה שנייה לפלייאוף, אולם לבסוף כשלה וסיימה תשיעית בחטיבה המערבית. עם סיום העונה, בעקבות חלוקה מחדש של בתי הליגה, הועברה הקבוצה לבית המטרופוליטני החדש, ועברה לחטיבה המזרחית.
2013 - 2020: עליות רצופות לפלייאוף וניצחון ראשון בסדרה
מריאן גבוריק, שהגיע לקבוצה ברעש גדול, לא נשאר בקבוצה זמן רב - כבר בעונה שלאחר מכן, 2013/14, הוא הועבר בעסקה ללוס אנג'לס קינגס. למרות זאת נהנו הג'אקטס מעונה טובה, שהביאה אותם לפלייאוף בפעם השנייה בתולדותיהם.
בפלייאוף פגשו הג'אקטס את פיטסבורג פינגווינס, ובמשחק השני בסדרה, שהיה משחק חוץ, הצליחו לרשום היסטוריה - ניצחון פלייאוף ראשון אי פעם לקבוצה. במשחק הרביעי ניצחו הג'אקטס פעם נוספת, הפעם בביתם בקולומבוס, ורשמו גם ניצחון ביתי ראשון אי פעם בפלייאוף. בשני המשחקים האחרונים בסדרה ניצחו הפינגווינס העדיפים, והג'אקטס הודחו.
בעונות 2014/15 ו-2015/16 שוב נותרו הג'אקטס מחוץ לפלייאוף.
2016/17 הייתה העונה הטובה ביותר בתולדותיה של הקבוצה עד אז. בפעם הראשונה עברה הקבוצה את סף 100 הנקודות בטבלה, כשסיימה את העונה הרגילה עם 50 ניצחונות ו-108 נקודות. בין השאר יצרו הג'אקטס רצף של 16 ניצחונות רצופים, והיו רחוקים ניצחון אחד מהשוואת שיא ה-NHL לניצחונות רצופים בכל הזמנים.
למרות המאזן המצוין, הוא הספיק רק למקום השלישי בבית המטרופוליטני החזק, והביא את הג'אקטס לסדרה נגד האלופה היוצאת, פיטסבורג פינגווינס, בסיבוב הראשון של הפלייאוף. הפינגווינס הוכיחו את עליונותם והדיחו את הג'אקטס בחמישה משחקים.
עונת 2018-19 הייתה עונה היסטורית לקבוצה - עלייה שלישית רצופה לפלייאוף, שוב לאחר מאבק קשה בסיומו זכו הבלו ג'אקטס במקום השמיני בחטיבה המזרחית, מיקום שהביא אותם לסדרה מול מחזיקת גביע הנשיאים, טמפה ביי לייטנינג, שהגיעה לפלייאוף עם המאזן הטוב בליגה בהפרש גדול מהאחרות. הבלו ג'אקטס התעלו והדיחו במפתיע את הלייטנינג בארבעה משחקים בלבד, ללא הפסד, וניצחו לראשונה בתולדותיהם סדרת פלייאוף. בסיבוב השני הודחו הבלו ג'אקטס על ידי בוסטון ברואינס.
2020 - ההווה
רצף העליות לפלייאוף הסתיים בעונת 2020/21, ומאז לא שבה הקבוצה לפלייאוף.
שם ולוגו
השם "בלו ג'אקטס" (Blue Jackets - "מקטורנים כחולים") נגזר מכינוים של חיילי האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, שכונו כך עקב מדיהם הכחולים. אוהיו הייתה אחד ממעוזי האיחוד, ומספר דמויות מפתח בצבא האיחוד, כגון יוליסס גרנט, ויליאם שרמן וג'ורג' קסטר, נולדו או גדלו באוהיו.
הלוגו הראשי של הקבוצה מבוסס על דגל מדינת אוהיו, כאשר על החולצה החלופית של הקבוצה מופיע תותח הוביצר מדגם M1057 "נפוליון" שהיה נפוץ במלחמת האזרחים. עותק של התותח מוצב בניישנווייד ארנה, ומשמיע קול ירייה כאשר הבלו ג'אקטס עולים לחימום שלפני המשחק, מבקיעים שער, או מנצחים במשחק.
סגל שחקנים
נכון ל-21 במרץ 2023
הונדה N-One
הונדה N-One (ביפנית: ホンダ, באנגלית: Honda N-One) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת משנת 2012 ביפן.
=="הונדה N-One"==
קאנטיאניזם
קאנטיאניזם (בגרמנית: Kantianismus) הוא כינוי כללי לעמדות פילוסופיות המבוססות על הגותו של עמנואל קאנט ועל תפיסת האידיאליזם הטרנסצנדנטלי. קשה לאמוד את השפעתו האדירה של קאנט על תולדות הפילוסופיה, שכן הוא נחשב בעיני רבים לפילוסוף המודרני המרכזי והמשפיע ביותר. אולם, ניתן לערוך סיווג כללי של קבוצות הוגים שהמשיכו את דרכו באופנים שונים תחת המסגרת הכללית של "קאנטיאניזם".
מבקרי הקאנטיאניזם
מבין ההוגים שהגותם מהווה ביקורת ישירה כנגד הקאנטיאניזם ניתן לציין את:
ריכרד גליקס
עד עליית המפלגה הנאצית
גליקס, בנם של מורים, עזב את הגימנסיה של דיסלדורף ב-1907, לפני השלמת לימודיו, על מנת לעבוד בחברת הביטוח של הוריו. החל מ-1913 בילה את רוב זמנו מחוץ לגרמניה, בבריטניה ובארגנטינה, אך שב הביתה מבואנוס איירס בינואר 1915 על מנת להתנדב לשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה. הוא הוצב כקצין תצפית ולאחר מכן כמפקד סוללת תותחנים בחזית המערבית. במהלך המלחמה, הוא עוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה וראשונה וב-1934, יחד עם שאר לוחמי מלחמת העולם קיבל את צלב הכבוד.
אחרי שביתת הנשק, התגייס גליקס לפרייקור ליכטשלאג, שפעל נגד המהפכנים הקומוניסטים בחבל הרוהר. לאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ובין מרץ 1920 ליולי 1926 היה קצין קישור עם ועדת השליטה הצבאית של בעלות הברית. אחרי שעזב את התפקיד, שירת באוגדה הפרוסית ה-6. הוא פרש מהצבא בסוף 1931, בדרגת סגן.
באס אס
גליקס הצטרף עוד ב-1927 לארגון הלאומני קסדת הפלדה (שטאלהלם), ובמרץ 1930 נעשה חבר במפלגה הנאצית (מס' חבר: 214,855). בנובמבר 1932 הצטרף לאס אס (מס' חבר: 58,706). מספטמבר 1933 עד ליוני 1935 היה חבר במטה הגזרה המערבית של הארגון, ולאחר מכן היה מפקד חטיבת האס אס ה-7 בשניידמיהל. ב-1 במרץ 1936 מונה לראש מטהו של תאודור אייקה, מפקד מערך המשמר (SS-Wachverbände) והמפקח על מחנות הריכוז. ב-18 בנובמבר 1939, כשאייקה עבר לפקד על דיוויזיית האס אס השלישית, מינה היינריך הימלר את גליקס למחליפו ואת גרהרד מאוורר מינה כסגנו של גליקס.
עם הקמת המשרד הראשי למשק ומנהל באס אס מונה גליקס למנהל אגף D האחראי של ניהול מחנות הריכוז וההשמדה. בתור מנהל יחידת הפיקוח על מחנות הריכוז הוא היה זה שאישר מינויים של כל המפקדים במחנות הריכוז, בנוסף היה גליקס אחד מבכירי האחראים לשואה: כך, למשל, היה זה הוא שהמליץ ב-21 בפברואר 1940 להקים בבסיס פרשים נטוש של הצבא האוסטרו-הונגרי את מחנה הריכוז אושוויץ; בנוסף, אישר רכישת ציקלון בי לשימוש בתאי הגזים. גליקס השתתף בישיבה עם הימלר בה תוכננו ניסויים רפואיים באסירי המחנות, ואחד מתפקידיו העיקריים היה לדאוג לנצל אותם לעבודות כפייה בהיקף נרחב - הוא אף הנחה במפורש את מפקדי המחנות לגזוז את שיער הקורבנות לצרכים תעשייתיים. ב-29 במרץ 1942, כחלק מארגון-מחדש של האס אס, הפכה מחלקתו ל'חטיבת המשרדים ד' - ענייני מחנות ריכוז' במשרד הראשי למשק ומנהל של אוסוולד פוהל. ב-23 ביולי 1943 קודם גליקס לגרופנפיהרר וקיבל דרגת גנרל-לייטנט של הוואפן אס אס. בסך הכל, הוא היה אחראי לניהולם של חמישה עשר מחנות ריכוז וחמש מאות מחנות חוץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה
באפריל 1945, נטש הימלר את ברלין, שהייתה על סף כיתור, יחד עם גליקס, רודולף פרנץ הס וקציני אס אס רבים אחרים. הם נסעו לפלנסבורג, שם התארגנה ממשלת המעבר של האדמירל קרל דניץ. גליקס - שנשא פנקס חייל מזויף עם השם זונמן - התאבד בבליעת כמוסת ציאניד בבית-החולים של הצי בפלנסבורג, יומיים אחרי סוף המלחמה.
הקורפוס הראשון (קנדה)
הקורפוס הקנדי הראשון היה אחד משני הקורפוסים של הצבא הקנדי במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
מ-24 בדצמבר 1940 ועד להקמת הארמייה הקנדית הראשונה באפריל 1942, היה קורפוס קנדי אחד ללא מספר. הקורפוס הקנדי החל לפעול באיטליה בנובמבר 1943 כאשר הדיוויזיה הקנדית החמישית (המשוריינת) הצטרפה לדיוויזיה הקנדית הראשונה, שהוקצתה לארמייה השמינית הבריטית מיד לפני פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943. על הקורפוס הקנדי פיקדו ברציפות הארי קריראר (6 באפריל 1942 עד 19 במרץ 1944), אדסון ברנס (20 במרץ 1944 עד 5 בנובמבר 1944) וצ'ארלס פולקס (10 בנובמבר 1944 עד 17 ביולי 1945).
עם זאת, הדיוויזיה הקנדית הראשונה השתתפה במערכה האיטלקית, במערכת נהר מורו ובקרב אורטונה בדצמבר 1943 כחלק מהקורפוס ה-5 הבריטי ורק בקרב הרביעי על מונטה קאסינו (מבצע נזר) במאי 1944 הקורפוס הקנדי לחם בקרב הראשון שלו כקורפוס מגובש. הארמייה השמינית החזיקה את הקורפוס בעתודה עד לאחר שקו גוסטב בעמק לירי הובקע ולאחר מכן תקף הקורפוס בהצלחה את קו ההגנה הבא, קו היטלר, זמן קצר לפני כיבוש בעלות הברית את רומא בתחילת יוני. לאחר שהשתתף במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה לעבר פירנצה, השתתף הקורפוס במבצע אוליב, ההתקפה על הקו הגותי בספטמבר 1944 לפני שהועבר במהלך ינואר-פברואר 1945 במבצע גולדפלייק כדי להצטרף מחדש לשאר הארמייה הקנדית הראשונה בלגיה ובהולנד. שם השתתף הקורפוס במערכה להשלמת שחרור הולנד. ב-6 במאי 1945 בוואחנינכן, קיבל לוטננט-גנרל פולקס את כניעתו הסופית של יוהנס בלסקוביץ על כל הכוחות הגרמניים הנותרים שעדיין היו פעילים בהולנד. הקורפוס פורק ב-17 ביולי 1945 כחלק מהשחרור הכללי של הכוחות.
למרות שמבחינה נומינלית היה הקורפוס קנדי, הקורפוס הקנדי הראשון הכיל יסודות משמעותיים בתקופות שונות ממדינות בעלות הברית האחרות. למשל, באיטליה, במהלך ההתקפה על הקו הגותי בסתיו 1944, כלל הקורפוס את הדיוויזיה הרביעית הבריטית, דיוויזיית ניו זילנד השנייה וחטיבת ההרים היוונית השלישית. במהלך המערכה האחרונה לשחרור הולנד, כלל הקורפוס לזמן מה את הדיוויזיה ה-49 הבריטית.
המאה ה-21
בשנת 2015, אנשי מרכז הדוקטרינה וההדרכה של הצבא הקנדי, שבסיסו בקינגסטון, החלו ללבוש את תג השרוול של הקורפוס הקנדי הראשון על מדי הטקסים ומדי השירות.
פעולות עיקריות
== מפקדים ==
אנטול יוסף
אנטול יוּסֵף (באנגלית: Anatol Yusef; נולד ב-20 ביולי 1978) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בסרט "סיבוב אחרון", מעבודתו עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וגילום דמותו של מאיר לנסקי בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע".
ביוגרפיה
יוסף נולד בברקינג שבמזרח לונדון למשפחה טורקית קפריסאית. אביו היגר מקפריסין ללונדון כשהיה בן 11 ואמו נולדה בלונדון להורים טורקים קפריסאים.
בגיל העשרה שיחק יוסף בתוכניות טלוויזיה כגון "ג'יבס וווסטר", "גראנג' היל", ו"אינדיאנה ג'ונס הצעיר". הוא למד משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. כשהיה בבית הספר הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Thief Takers". הוא היה בין המועמדים הסופיים לפרס הרדיו קרלטון הובס של ה-BBC.
בשנת 2000 עם סיום הלימודים קיבל יוסף הצעה להופיע בסרט זוכה הפרסים "סיבוב אחרון" של פרד שפיסי, בתפקיד ריי הצעיר, הדמות שגילם בוב הוסקינס. בסרט עבד לצדם של שחקנים בריטים כגון סר מייקל קיין, הלן מירן, ריי וינסטון, דייוויד המינגס וטום קורטני.
יוסף היה לחבר קבוע של הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא הופיע עם הלהקה במחזה "המלך ליר", וזכה לשבחים מאת ניקולס דה ג'ונג בלונדון איבנינג סטנדרד שכתב עליו "אנטול יוסף הוא קורנוול אדיר, הטוב ביותר שראינו".
ב-2006 הופיע יוסף בתפקיד מרקוציו ב"רומיאו ויוליה" בבימויו של ביל בריידן בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בהפקה באוף ברודוויי של המחזה "ריצ'רד השלישי". מאז נשאר בניו יורק, והופיע הן ברחבי ניו יורק והן בתיאטרון סטודיו בוושינגטון הבירה. ב-2011 השתתף במחזה "A Movement of the Soul" בתפקיד תומאס הופקינס גולודט שעבורו למד את שפת הסימנים האמריקאית.
ב-2010 לוהק יוסף לגלם את דמותו של מאיר לנסקי בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע". הוא הופיע לראשונה בפרק השביעי של העונה הראשונה, ואחר כך המשיך להופיע במהלך כל הסדרה. בראיון תיאר יוסף את לנסקי כאוטודידקט, אינטליגנטי מאוד, בעל שאיפות מוגזמות, וחסר רחמים.
ב-2014 הופיע יוסף במיני-סדרה "סאות'קליף" של ערוץ 4 שהייתה מועמדת לפרס באפט"א.
בזבוז אירופי
בזבוז אירופי (שם מדעי: Serinus serinus) הוא מין ממשפחת הפרושיים. הבזבוז האירופי הוא הקטן מבין הפרושיים האירופיים והארץ ישראלים.
צבעו של הבזבוז האירופי ירקרק-אפרפר, והעכוז, שצבעו צהוב עז, נראה למרחוק. לזכר ראש וחזה בגוון צהוב, גב צהבהב-זיתני-מפוספס ובטן צהובה ששוליה מפוספסים בפספוס חום עדין. צבעיו, ובעיקר פס מעל לעין וקדמת הראש, נעשים בולטים יותר במהלך האביב כתוצאה משפשוף קצותיהן של הנוצות במהלך החורף. לנקבה גוונים צהובים-חומים וגחונה מחוספס.
אזור תפוצה
מוצאו של הבזבוז האירופי בצפון הים התיכון, וזה היה אזור התפוצה שלו עד 1800 בערך. מאז הוא התפשט וב-1960 הוא דגר גם ברוסיה ובדרום שוודיה.
גודל
אורך גופו של הבזבוז האירופי 11–13 סנטימטרים, אורך כנפו 6.6–7.3 סנטימטרים ומשקלו 8–11 גרם. גודל ביצתו 16 על 12 מ"מ ומשקלה בין 10 ו-14 גרם.
גרטרוד האמונד
גרטרוד האמונד (באנגלית: Gertrude Demain Hammond; 1862 – 21 ביולי 1952) הייתה ציירת ומאיירת ספרי ילדים בריטית. האמונד נולדה בבריקסטון. היא ידועה בעיצוב גרפי וטיפוגרפיה. והציגה מ-1886 באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) בלונדון. יצירתה מ-1904 "זיכרונות" נכללה בספר "".
חיים אישיים
גרטרוד האמונד נולדה בלונדון, אנגליה בשנת 1862. היא הייתה אחת משלושה ילדים, שהפכו לאמנים. גרטרוד עצמה הייתה מאיירת, אחותה הגדולה הייתה גם מאיירת מצליחה, ואחיה הצעיר פרסי היה אמן ויטראז'. בהיותה ילדה של פקיד בנק, ניתנה לגרטרוד ההזדמנות ללמוד בבית הספר לאמנות למבת' (לימים ) ובבתי הספר של האקדמיה המלכותית. ב-1898 היא נישאה להנרי מקמרדי. היא המשיכה להציג ולפרסם את יצירות האמנות שלה תחת שמה הקודם. הזוג התגורר בסנט פול בהאמרסמית', מערב לונדון, שהיה ידוע כמושבה של אמנים.
קריירה
האמונד פרנסה את עצמה באמצעות איורים בשחור-לבן בכתבי עת בלונדון, וכן איירה יצירות ספרותיות של שייקספיר, צ'ארלס דיקנס ואדמונד ספנסר. סגנונה של האמונד היה עקבי יחד עם ציירים-מאיירים אחרים בתחילת המאה, ועוצב על ידי סגנון ימי הביניים שהביאו הפרה-רפאליטים. האמונד הייתה מציגה ב (RI).
בקריירה שלה, האמונד נאבקה באי שוויון מגדרי. לעיתים קרובות היא הייתה חותמת על האיורים שלה בתור "G. Demain Hammond" בניסיון לקבל תשלום הוגן עבור עבודתה. אחותה עשתה את אותו הדבר, וחתמה את עבודתה בשם "כריס האמונד" במקום כריסטיאנה. האמונד העירה על האפליה המגדרית של התקופה באמצעות חלק מיצירות האמנות שלה. בציור שלה משנת 1903 "קריאה מאפלטון", מתארת האמונד אשת אצולה המהרהרת בדברי אפלטון - אולי מהרהרת בפילוסופיה, תאוריה פוליטית, מטאפיזיקה או רעיונות אחרים שנחשבו בדרך כלל כנושאים גבריים. בזמן יצירת הציור הזה, עדיין לנשים בריטיות לא הייתה זכות הצבעה.
הציורים והאיורים של גרטרוד כללו בעיקר דיוקנאות, סצנות ז'אנר פנים ונושאים ספרותיים, כולם עשויים בצבעי מים. היא קיבלה את ההזדמנות להציג באקדמיה המלכותית ובמכון המלכותי לציירים בצבעי מים, שם הציגה את "מחווה האביב של הנוער" מתוך רצף של שירים מאת דנטה גבריאל רוסטי, בשנת 1881.
קטב מרירי (להקה)
קטב מרירי הוא הרכב מוזיקה ניסיונית ישראלי, המתמקד בהלחנה וביצוע של שירי משוררים, לצד יצירות אינסטרומנטליות אבסטרקטיות. הלהקה נקראת על שם קֶטֶב מְרִירִי, שד המוזכר במקרא, באגדה ובהלכה היהודית.
היסטוריה
ההרכב הוקם ב-2008 בתל אביב על ידי חיים רחמני, שי לוינשטיין ויהוא ירון ופועל במסגרת קבוצת גושפנקא.
הקטע האינסטרומנטלי "יעקב פרנק: ירידה לעומק הקליפות", נכלל באוסף שצורף למגזין האמנות סטודיו, בעריכת אהד פישוף.
בשנת 2009, לצורך הקלטת גרסת כיסוי לשירם של נתן אלתרמן ועודד לרר "את הלילה שלך מרגיעים", הצטרפה ללהקה המתופפת ונגנית כלי ההקשה קרן פנפימון-זהבי.
בשנת 2010 יצא לאור אלבומם השני "על חורבות האביב" ובו שירים מאת המשוררים יונה וולך, ישראל פנקס, ט. כרמי ורוני סומק.
ניתוח מחרוזות
ניתוח מחרוזות (אנגלית Parsing) הוא תהליך ניתוח מחרוזות של סמלים, בשפה טבעית או בשפת מחשב, תוך שמירה על כללי דקדוק.
למונח יש מספר משמעויות בעלות שינויים קלים, בענפי מידע שונים של בלשנות ומדעי המחשב. ניתוח משפט מתייחס לשיטת הבנה של משמעות מדויקת של משפט נתון, לפעמים בעזרת דיאגרמת משפט. בניתוח שכזה מושם בדרך כלל דגש על חלוקות דקדוקיות כמו נושא ונשוא.
קטב מרירי (להקה)
היסטוריה
בשנת 2011 יצא לאור אלבומם השלישי "קסמים לסבל" ובו שירים מאת המשוררים יאיר הורביץ, רחל חלפי, ט. כרמי, נתן זך ומאיר ויזלטיר.
ניתוח מחרוזות
בבלשנות חישובית המונח משמש לתיאור ניתוח על ידי מחשב, של משפט או מחרוזת מילים אחרת, פירוקם למרכיבים, והצגתם בתבניות המבהירות את הקשר התחבירי בין המרכיבים, ולפעמים גם את הקשר הסמנטי ביניהם וכן מידע נוסף.
קטב מרירי (להקה)
היסטוריה
בשנת 2012 יצא לאור אלבומם הרביעי "באלה הימים" ובו לחנים חדשים לשירים מאת לאה גולדברג.
ניתוח מחרוזות
המונח נמצא בשימוש גם בפסיכובלשנות בכחלק מהבנת הנקרא והשפה. בהקשר זה ניתוח מחרוזות מתייחס לדרך שבה מנתח האדם משפטים או ביטויים (בשפה המדוברת או בכתב) במונחים של מרכיבים דקדוקיים, זיהוי חלקי הדיבור, קשרים תחביריים ועוד. המונח נפוץ במיוחד בדיונים על רמזים שפתיים, העוזרים לדוברים לפרש משפטי שבילי גן.
קטב מרירי (להקה)
היסטוריה
בשנת 2015 יצא לאור אלבומם החמישי "של בני תמותה" ובו לחנים לשירים מתוך הספר "אביבה לא" מאת שמעון אדף.
ניתוח מחרוזות
במדעי המחשב המונח בשימוש בניתוח שפות מחשב, ומתייחס לניתוח של קוד קלט לרכיבים, מתוך מטרה להקל על הכתיבה של מפרשים ומהדרים.
אגרתה
לפי אזוטריסיזם, אגרתה (באנגלית: Agartha) הוא אזור תת-קרקעי או בלתי נגיש הנמצא בליבת כדור הארץ. כרגע אין ראיות המאשרות את קיומו. מהקיום לכאורה של הממלכה נובעת האמונה כי כדור הארץ חלול.
היסטוריה
האגדה נותרה מעורפלת ברובה באירופה עד 1910, כאשר דיווח מפורט של האוקולטיסט הצרפתי בן המאה התשע-עשרה אלכסנדר סן-איב ד'אלוויידר פורסם לאחר מותו.
גרפיטי אלכסמנוס
גרפיטי אלכסמנוס הוא גרפיטי רומאי עתיק אשר נשרט בטיח על קיר של חדר הסמוך לגבעת הפאלאטיום ברומא. הגרפיטי הוסר ונמצא כיום במוזיאון גבעת הפאלאטיום. הגרפיטי כולל ציור של דמות אדם עם ראש חמור הקבועה על צלב, משמאלו דמותו של צעיר, ומתחת לצלב כתוב ביוונית: "אלכסמנוס סוגד לאלוהיו". הוערך שהגרפיטי הוא משנת 200 לספירה בערך, ויש הטוענים שזהו הציור המוקדם ביותר של ישו.