cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה צבאית של ארצות הברית
מלחמת המפרץ (1991)
עם זאת, הלחימה הייתה כמעט כולה חד צדדית מראשיתה. הסיבות לכך מהוות נושא למחקר מתמשך של אסטרטגים וחוקרים צבאיים. קיימת הסכמה כללית שעליונות הטכנולוגיה האמריקנית הייתה גורם מכריע, אך המהירות והיקף הקריסה העיראקית מיוחסות גם לקיומה של מנהיגות אסטרטגית וטקטית ברמה נמוכה ולמורל נמוך בקרב הכוחות העיראקים, שנבעו ממנהיגות כושלת לאורך השנים. לאחר שהחלו בהתקפות הרסניות על מערך ההגנה האווירית ועל מתקני פיקוד ושליטה עיראקים ב-17 בינואר 1991, כוחות הקואליציה השיגו עד מהרה עליונות אווירית. חיל האוויר העיראקי הושמד תוך כמה ימים, להוציא כמה מטוסים שנמלטו לאיראן ונשארו שם עד לסוף המלחמה. היתרונות הטכנולוגיים של ארצות הברית, כמו המפציץ החמקן ואמצעי ראיית הלילה, הפכו עד מהרה את המלחמה באוויר ל"ציד ברווזים". חתימת החום של כל טנק שהניע את מנועיו הפכה אותו למטרה קלה. מכשירי המכ"ם של מערכת ההגנה האווירית הושמדו במהירות הודות לטילים מונחי חתימת מכ"ם ששוגרו ממטוסי ויילד ויזל. סרטוני וידאו, שצולמו ממצלמותיהן של הטילים שנורו לעבר מטרות קטנות ממדים, הוקרנו ברשתות הטלוויזיה וחשפו בפני כל העולם סוג חדש של מלחמה, שניתן היה להשוות אותה למשחקי מחשב. במשך 6 שבועות של כתישה חסרת רחמים על ידי מטוסים ומסוקים, הצבא העיראקי כמעט והוכה כולו אך לא נסוג, על פי הוראתו של נשיא עיראק סדאם חוסיין וכאשר החלה הפעולה הקרקעית ב-24 בפברואר, נכנעו כוחות עיראקים רבים במהירות בפני כוחות קטנים מהם. ברגע מסוים ניסו כוחות עיראקים להיכנע בפני צוות טלוויזיה שהתלווה לכוחות הקואליציה.
לאחר 100 שעות של לחימה קרקעית, וכשכל שטחה של כווית וחלק גדול מדרום עיראק היו תחת שליטת כוחות הקואליציה, הורה נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש, על הפסקת אש והחל משא ומתן שבסופו הוסכם על הפסקת מעשי האיבה. צעד זה אכזב כמה פוליטיקאים אמריקנים, שהאמינו שבוש יכול היה להמשיך עד לבגדאד ולהפיל את משטרו של סדאם חוסיין. יש המטילים ספקות ביכולתם של כוחות הקואליציה להשלים משימה כזאת. אך עדיין, ההשלכות הפוליטיות של הפלת המשטר היו עלולות להרחיב את היקף העימות בצורה משמעותית, וחברות רבות בקואליציה סירבו להשתתף במהלך כזה, בהאמינם כי כך ייווצרו ואקום שלטוני וחוסר יציבות באזור.
לאחר מלחמת המפרץ, כדי להגן על מיעוטים אתניים, ארצות הברית, בריטניה וצרפת הכריזו על צפון ודרום עיראק כאזורים אסורים לטיסה ותקפותה של הכרזה זו נבדקה מעת לעת על ידי העיראקים. האזורים האסורים בטיסה היו בתוקף עד לפלישה לעיראק בשנת 2003, על אף שצרפת פרשה מהכוח שסייר באזורים אלה ב-1996, בציינה שהמבצע לוקה בחוסר הומניטריות.
האיטי (1994-1995)
"מבצע תמיכת הדמוקרטיה" (Operation Uphold Democracy) שהתנהל מספטמבר 1994 ועד מרץ 1995, היה התערבות שמטרתה הייתה להשיב לתפקידו את הנשיא הנבחר ז'אן-ברטראן אריסטיד שעל פי הדיווחים הוא נהרג במהלך פיצוץ ארמון הנשיאות. המבצע התקיים על פי החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 940.
יוגוסלביה (שנות התשעים)
במהלך המלחמה ביוגוסלביה בראשית שנות התשעים, פעלה ארצות הברית בבוסניה והרצגובינה כחלק מהכוח הרב לאומי של נאט"ו (IFOR). ארצות הברית הייתה אחת מחברות נאט"ו שהפציצו את יוגוסלביה בין ה-24 במרץ ועד ה-9 ביוני 1999 במהלך מלחמת קוסובו ובהמשך השתתפה בכוח קוסובו (KFOR).
המלחמה בטרור (2001 עד היום)
המלחמה העולמית בטרור היא מאמץ עולמי של ממשלותיהן של כמה מדינות (בעיקר ארצות הברית ובעלות בריתה), לנטרל את ארגוני הטרור הבינלאומיים (בעיקר הארגונים האסלאמיים הקיצוניים ובראשם אל-קאעידה) ולהבטיח שהמדינות שנחשבות על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה כ"מדינות תומכות טרור", לא יתמכו יותר בארגוני טרור. המאמץ החל בעיקר כתגובה לפיגועי 11 בספטמבר 2001 על ארצות הברית.
אפגניסטן (2001 עד 2021)
הפלישה לאפגניסטן ("מבצע חירות מתמשכת" – " Operation Enduring Freedom"), שמטרתה הייתה למגר את משטר הטליבאן ולחסל את מחנות האימונים של אל-קאעידה, הייתה הפתיחה למאמץ הכולל למיגור הטרור. הדגש שהושם על שימוש בכוחות מיוחדים, המגעים הפוליטיים עם כוחות צבאיים עצמאיים והשימוש בכוחות מיליציה כפופים, סימנו את השינוי המשמעותי במדיניות הצבאית של ארצות הברית.
ב-2013 החלה נסיגת הכוחות האמריקאים מאפגניסטן, וב-2021 עזב החייל האחרון את אפגניסטן. הטאליבאן חזר לשלטון וחזר להחיל את חוקיו על המדינה
הפיליפינים (2002 עד היום)
בינואר 2002 שלחה ארצות הברית כוח של יותר מ-1,200 חיילים (בהמשך הוגדל הכוח ל-2,000 חיילים), במסגרת "מבצע חירות מתמשכת – הפיליפינים" (Operation Enduring Freedom – Philippines), כדי לסייע לכוחות המזוינים של הפיליפינים במלחמתם בארגוני טרור המקושרים לאל-קאעידה כמו אבו סייף. הפעולות מתקיימות בעיקר באיי סולו, ששם הטרוריסטים פעילים. רוב הכוחות מספקים שירותי לוגיסטיקה. עם זאת רבים מהם הם מהכוחות המיוחדים ועוסקים באימון הכוחות המקומיים ומסייעים להם בפעולות קרביות כנגד ארגוני הטרור.
עיראק (2003-2011)
לאחר משבר ארוך שנסב על פירוק הנשק העיראקי, שהגיע לשיאו בדרישה אמריקנית שנשיא עיראק סדאם חוסיין יעזוב את עיראק, דרישה שהושבה ריקם, קואליציה בינלאומית בראשות ארצות הברית ובריטניה לחמה בכוחות המזוינים של עיראק במסגרת הפלישה לעיראק בשנת 2003. כ-250,000 חיילים אמריקנים, יחד עם כ-45,000 חיילים בריטים, 2000 חיילים אוסטרלים ו-200 חיילים פולנים, נכנסו לעיראק בעיקר משטחי הכינוס שלהם בכווית. טורקיה סירבה להתיר לכוחות להשתמש בשטחה כבסיס לפלישה מצפון. כוחות הקואליציה גם סייעו לכוחות המיליציה הכורדית שמספרם מוערך בכ-50,000 איש. לאחר כשלושה שבועות של לחימה, הופל משטר הבעת' בראשות סדאם חוסיין ולאחר מכן החלו תשע שנים של נוכחות צבאית של כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה שלחמו לצידה של ממשלת עיראק החדשה כנגד כוחות מורדים שונים.
לוב (2011)
בעקבות מלחמת האזרחים הראשונה בלוב הוציא האו"ם לפועל את החלטה 1973 של מועצת הביטחון והכריז על לוב כאזור אסור לטיסה לצורך הגנה על אזרחים לובים כנגד כוחותיו של מועמר קדאפי. ארצות הברית, יחד עם בריטניה, צרפת ומדינות נוספות, הקימה כוח קואליציה כנגד הצבא הלובי. ב-19 במרץ 2011, התקיימה הפעולה הצבאית הראשונה של ארצות הברית כש-114 טילי טומוהוק שוגרו מספינות מלחמה של ארצות הברית ובריטניה והשמידו את מערכי ההגנה האווירית שעל חופי לוב. ארצות הברית המשיכה לקחת חלק עיקרי בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011) יחד עם כוחות נאט"ו ומדינות נוספות. במשך כל העימות ארצות הברית הקפידה להגדיר את תפקידה ככוח תמיכה שפועל על פי מנדט האו"ם שניתן לה להגן על האזרחים, בעוד שהלחימה עצמה התנהלה בין הכוחות הנאמנים לקדאפי לבין המתנגדים לו. במהלך העימות הופעלו גם כלי טיס בלתי מאוישים.
ראו גם
הכוחות המזוינים של ארצות הברית
הירח
הירח הוא הלוויין הטבעי היחיד של כדור הארץ. הוא נקרא גם לְבָנָה או סהר בעברית, ולונה (Luna) במינוח המדעי (בלטינית), וזאת כדי להבדילו מירחים של גורמי שמים אחרים. קוטרו 3,474 קילומטרים, מעט יותר מרבע קוטר כדור הארץ. הקרבה היחסית בגודל בין כדור הארץ לירחו היא נדירה. הגוף הנוסף היחיד במערכת השמש שיש לו ירח קרוב יחסית לגודלו שלו הוא כוכב הלכת הננסי פלוטו.
על פי התאוריה המקובלת, הירח נוצר מהשברים שנשארו מהתנגשות בין כדור הארץ לגוף בגודל של כוכב הלכת מאדים, המכונה בשם תיאה, לפני כ-4.5 מיליארד שנים.
הודות לקרבתו הרבה של הירח לכדור הארץ ניתן לצפות בו בקלות ללא טלסקופ או משקפת, ואף להבחין במכתשים הרבים הפזורים עליו. בירח קל מאוד להבחין במהלך הלילה, ולעיתים קרובות ניתן להבחין בו גם במהלך היום. בשל קרבתו, הירח הוא גם גרם השמיים היחיד שבני אדם נשלחו אליו ושדרכה עליו רגל אנוש. ב-1959 שיגרה ברית המועצות שלוש חלליות לחקר הירח: לונה 1, לונה 2 ולונה 3. תוכנית אפולו האמריקנית הייתה התוכנית היחידה שבמסגרתה נשלחו חלליות מאוישות לירח. הנחיתה המאוישת הראשונה על הירח התבצעה במשימה אפולו 11 ביולי 1969, ועד 1972 בוצעו במסגרת התוכנית שש נחיתות מאוישות עליו, בהן היו 12 אסטרונאוטים בסך הכל. תוכנית ארטמיס היא תוכנית חלל מאוישת של ארצות הברית שמטרתה העיקרית היא הנחתת בני אדם על הירח ב־2025.
הירח מופיע באגדות ובסיפורים שונים במגוון רב של תרבויות, ולוחות שנה שונים מבוססים על מחזור הירח, כגון לוח השנה העברי המבוסס על שילוב של מחזור הירח ומחזור השמש, ולוח השנה המוסלמי המבוסס אך ורק על מחזור הירח.
מסלול הירח והשפעתו
הירח הוא גרם השמיים הקרוב ביותר לכדור הארץ, והמרחק הממוצע בין מרכזו למרכז הארץ הוא כ-384,403 קילומטר, שהם פי 30 מקוטרו של כדור הארץ, בקירוב, ומשתנה בין כ-363 אלף קילומטר (בפריגיאה – הנקודה הקרובה ביותר במסלול הירח לכדור הארץ), לבין כ-405 אלף קילומטר (באפוגיאה – הנקודה הרחוקה ביותר מהארץ במסלול הירח). המשיכה הכבידתית על-פני הירח היא כשישית מזו שעל פני כדור הארץ.
הירח משלים הקפה שלמה סביב כדור הארץ כל כ-27.3 יום (חודש סידרי). כדור הארץ מתקדם במסלולו סביב השמש במהלך החודש הסידרי, ולכן הירח אינו חוזר לאותו מופע לאחר ההקפה. משך הזמן בין מופעי ירח זהים, לדוגמה בין מולד ירח אחד למשנהו, הוא כ-29.5 יום (חודש סינודי). ההבדל בין החודשים נובע ממערכות הייחוס השונות - החודש הסידרי הוא זמן ההקפה במערכת בה כוכבי השבת נמצאים במנוחה, והחודש הסינודי הוא זמן ההקפה במערכת בה כדור הארץ נמצא בתנועה. מקובל להניח כי זמן ההקפה מתארך בהדרגה במשך הזמן (בשנייה אחת כל כ-500 שנה) בגלל התרחקות הדרגתית של הירח מכדור הארץ.
אם יחס ההקטנה של מערכת כדור הארץ-ירח היה עומד על 1:42,000,000, כי אז קוטר כדור הארץ היה כ-30 ס"מ (גודל של דגם תקני), וגודל הירח היה כגודלו של כדור בסיס (כ-7 ס"מ קוטר), והמרחק בניהם היה כ-9 מטרים. ממרחק כזה לאיש העומד היכן שדגם כדור הארץ, הירח היה נראה כגודל מחק בקצה עיפרון.
גאות ושפל והתרחקות הירח
תופעת הגאות והשפל בכדור הארץ נגרמת כתוצאה מכוח הגאות, שהוא תוצאה של ההפרשים של כוח הכבידה של הירח במקומות שונים על פני כדור הארץ.
הגאות והשפל גורמים להגדלה הדרגתית של המרחק בין הירח לכדור הארץ. הם גורמים לאיבוד אנרגיה שמאטה את מהירות סיבוב כדור הארץ סביב עצמו. מכיוון שהתנע הזוויתי הכולל במערכת כדור הארץ - ירח נשמר, המרחק בין הירח לארץ צריך לגדול. כדי למדוד את קצב ההתרחקות של הירח מכדור הארץ, הציבו האסטרונאוטים של אפולו 11 על פני הירח בשנת 1969 מערכת מחזירי אור המיועדים להחזרת אור לייזר. במדידות שנערכו מאז נמצא שהירח מתרחק מכדור הארץ בקצב ממוצע של 3.8 ס"מ בשנה.
ירח על
תופעת ירח הפריגיאה, או בכינויה "סופר ירח", היא תופעה בה גודלו הזוויתי של הירח המלא גדול מהממוצע בגלל הגעתו של הירח לפריגיאה, בסמיכות לזמן היותו במילוא. במצב זה גודלו הזוויתי של הירח המלא עשוי להיות גדול ב-14% יותר מגודלו באפוגיאה ובהירותו גבוהה בכ-20%. בגלל חוסר בעצם ייחוס בסביבת הירח לא ניתן להבחין בשינוי גודל הירח בעין בלתי מצוידת, אלא רק באמצעות תצלומים או מכשירי מדידה. עם זאת ניתן להרגיש בשינוי בהירותו. המרחק לירח הפריגיאה משתנה משנה לשנה. לאחר ירח הפריגיאה של 2008 הלך וגדל מרחקה עד שנת 2013, אז המרחק יקטן לקראת ירח הפריגיאה של 2016.
השפעות ביולוגיות
העובדה כי לכדור הארץ יש ירח אחד וגדול, תורמת ליציבות תנאי האקלים. קיומו של ירח יחיד, בניגוד למרבית כוכבי הלכת האחרים שלהם מספר ירחים, מונע התנהגות כאוטית שאופיינית לבעיה תלת או רב-גופית בפיזיקה. גודלו של הירח תורם ליציבות יחסית של נטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס למישור המלקה, ובכך מקבע את עונות השנה ומונע שינויים גדולים בנטיית ציר הארץ, שיביאו למזג אוויר קיצוני והרסני. אקלים יציב מקל על הישרדות אורגניזמים חיים.
ישנם בעלי חיים רבים, שהם פעילי לילה. החושך עוזר להם להסתתר מטרפם או מטורפם. ככול שהלילה חשוך יותר, כך קל להם יותר לשרוד. החזרת אור השמש בידי הירח משנה את עוצמת האור הן במהלך הלילה והן בין לילה ולילה, והדבר מצריך בעלי חיים פעילי לילה להסתגל למגוון תנאי תאורה. בהשוואה לזמן הופעתו של ירח מלא, במולד הירח האור קלוש ביותר. בנוסף, מספר השעות בהן מאיר הירח אינו קבוע, עקב שעות הזריחה והשקיעה המשתנות לאורך החודש הירחי.
צדדי הירח
בשל השפעת כוח הכבידה של כדור הארץ, נע הירח כך שהוא מפנה תמיד את אותו צד, שמכונה "הצד הקרוב", כלפי כדור הארץ. הצד הנגדי ל"צד הקרוב", שמכונה "הצד הרחוק" או "הצד הנסתר", נסתר מעינינו באופן קבוע. הצד הרחוק של הירח צולם לראשונה על ידי הגשושית הסובייטית לונה 3 ב-1959, והוא מתאפיין במיעוט "ימות" בהשוואה לצד הקרוב.
העובדה שהירח מפנה צד אחד קבוע אל כדור הארץ מוסברת על ידי נעילת גאות - סיבוב הירח סביב צירו בתקופות קדומות הואט כתוצאה מהשפעות חיכוך הנגרם מכוחות גאות מצד כדור הארץ, ומאז מהירות הסיבוב הצירי שלו משתווה למהירות הקפתו את כדור הארץ. שינויים קטנים הנגרמים מהאקסצנטריות של מסלול הירח, הנקראים ליברציות, מאפשרים צפייה בכ-59% מפני הירח מכדור הארץ לאורך זמן, אף שבכל רגע נתון ניתן לצפות רק בכ-50% מפניו.
בכל רגע נתון (חוץ מזמן ליקוי ירח) לירח יש צד מואר שאור השמש מגיע אליו וצד חשוך. בשל תנועת הירח סביב כדור הארץ, שטחים אלה משתנים בכל רגע, וחוזרים לנקודת ההתחלה בכל מחזור של סיבוב הירח סביב כדור הארץ (שאורך כ-29 ימים וחצי). כיוון שמכדור הארץ רואים כל הזמן את אותו "צד גלוי" של הירח, וצד זה מואר על ידי השמש באחוזים שונים בכל יום, אנו רואים בכל יום מופע אחר של הירח. אין לבלבל בין "הצד החשוך" של הירח, שהוא הצד שאינו מואר על ידי השמש ברגע נתון, לבין "הצד הרחוק" של הירח, שבו לא ניתן לצפות מכדור הארץ כלל. להמחשה, בראש חודש עברי בעת "מולד ירח", ניתן לראות כי הצד הקרוב של הירח הוא ברובו חשוך למעט הסהר המואר שבו, המצביע מערבה. באותה עת ממש, צדו הרחוק של הירח מואר כמעט בכל שטחו.
ימות
המישורים הכהים שבהם ניתן להבחין על פני הירח אף בעין בלתי מזוינת נקראים ימות (בלטינית: Maria ברבים ו-Mare ביחיד), וזאת מפני שהתוכנים הקדמונים האמינו שמישורים אלו מכוסים מים. כמעט כל הימות הן למעשה מישורים גדולים של לבה בזלתית שנוצרה בהתפרצויות געשיות עתיקות יומין. הלבה שהתפרצה זרמה לאגני פגיעה, שהם אזורים נמוכים שנוצרו בעקבות התנגשויות של מטאורים ושביטים. (יוצא דופן הוא אוקיינוס הסערות, Oceanus Procellarum, שאינו מוכל באגן פגיעה מוגדר). כמעט כל הימות נמצאות בצדו הקרוב של הירח ומכסות 31% משטחו, כאשר הימות הפזורות בצדו הרחוק של הירח מכסות 2% בלבד משטחו. ההסבר הסביר ביותר לשוני זה קשור בריכוז גבוה של גופים מייצרי חום בצד הקרוב של הירח, כפי שהודגם במפות גאוכימיות שהושגו מספקטרומטר של קרני גמא של משימת לונר פרוספקטור.
רמות
אזורים בהירים על פני הירח נקראים Terrae (המילה הלטינית ליבשת), או רמות, מאחר שהם גבוהים יותר ממרבית הימות. כמה רכסי הרים בולטים בצדו הקרוב של הירח שוכנים בסמוך לאגני פגיעה ענקיים. בניגוד לכדור הארץ, לא ידועים הרים גדולים בירח שנוצרו כתולדה של אירועים טקטונים.
מצילומים של הגשושית קלמנטיין (Clementine), נראה כי ארבעה אזורים הררים על שפתו של מכתש פירי (Peary), שרוחבו 73 קילומטר בקוטבו הצפוני של הירח, נשארו מוארים במשך יממה ירחית שלמה. פסגות אלו זוכות להארה תמידית בשל הנטייה הקטנה של ציר סיבוב הירח ביחס למישור המילקה. בקוטבו הדרומי של הירח לא נמצאו אזורים דומים שזוכים להארה תמידית, על אף ששפתו של מכתש שקלטון (Shackleton) מוארת במשך כ-80% מהיממה הירחית. תוצאה נוספת של השיפוע הקטן של צירו של הירח, היא שתחתיתם של מכתשים רבים בקוטב הירחי מוצלים באופן קבוע.
מכתשים
על פני השטח של הירח ניתן להבחין בבירור במכתשי פגיעה. מכתשים אלו נוצרו כאשר אסטרואידים ושביטים התנגשו בפני השטח של הירח. בסך הכול קיימים על פני הירח למעלה מחצי מיליון מכתשים בקוטר של יותר מקילומטר. מאחר שמכתשי פגיעה נצברים בקצב כמעט קבוע, מספר המכתשים לכל יחידת שטח יכול לשמש כדי לאמוד את גיל פני השטח. היעדר אטמוספירה ופגעי מזג אוויר, והתהליכים הגאולוגיים מבטיחים שרבים ממכתשים אלו השתמרו טוב יחסית בהשוואה לאלו שבכדור הארץ.
המכתש הגדול ביותר בירח, שהוא גם המכתש הגדול ביותר הידוע במערכת השמש, הוא אגן איטקן של קוטב הדרום (South Pole-Aitken Basin). אגן זה נמצא בצדו הרחוק של הירח, בין הקוטב הדרומי לקו המשווה, קוטרו כ-2,240 קילומטר ועומקו כ-13 קילומטר. אגני פגיעה בולטים בצדו הקרוב של הירח הם: ים הגשמים (Imbrium), ים השלווה (Tranquillitatis), ים המשברים (Crisium) וים הנקטר (Nectaris).
רגולית
על פני השטח בירח ישנה שכבה של רגולית אשר נוצרה בתהליכי פגיעה. שכבת הרגולית בשטחים של פגיעות עתיקות היא בדרך כלל עבה יותר מזו שנמצאת בשטחים עם פגיעות צעירות יותר. עובי שכבת הרגולית המוערך בימות הוא 3–5 מטר, וברמות כ-10–20 מטר. מתחת לשכבת הרגולית שעברה שחיקה רבה, נמצאת שכבה של "מגה-רגולית". שכבה זו עבה בהרבה, והיא כוללת סלעי אדמה סדוקים.
הימצאות מים
הפגזתו הממושכת של הירח בשביטים ומטאורואידים תרמה כנראה כמויות קטנות של מים לפני הירח. אם אכן כך, אור השמש גרם לפירוקם של רוב מים אלו ליסודות המרכיבים אותם – חמצן ומימן, ששניהם דלפו ברובם לחלל במשך הזמן, בשל הגרביטציה הנמוכה של הירח. עם זה, בשל הנטייה הקלה של ציר הסיבוב הירחי ביחס למישור המילקה – רק כ-1.5 מעלות – מספר מכתשים עמוקים סמוך לקטבים לא נחשפו מעולם לאור השמש, ולפיכך הם מצויים בחשכה תמידית (כגון מכתש שקלטון). מולקולות מים שנמצאות במכתשים אלו יכולות להיות יציבות לפרקי זמן ארוכים.
גשושית קלמנטיין ביצעה מיפוי של מכתשים חשוכים כאלו בקוטב הדרומי, וסימולציות מחשב מצביעות על כך שייתכן שיש בירח עד כ-14,000 קילומטרים רבועים החשוכים באופן תמידי. תוצאות מניסוי רדאר במשימה של גשושית זו, מלמדות על כיסים קטנים של מים במצב קרח קרוב לפני הקרקע, ומידע מספקטרומטר נייטרונים של משימת לונר פרוספקטור מצביע על ריכוזים גבוהים של מימן הנמצאים בשכבה העליונה של הרגולית קרוב לקטבים. הכמות הכוללת של מים במצב קרח הקיימת בירח, מוערכת בכקילומטר מעוקב אחד.
מים במצב קרח ניתן יהיה לכרות ולהפריד למרכיביהם, למימן ולחמצן, באמצעות תחנות גרעיניות או תחנות חשמליות שיצוידו בלוחות של קולטי שמש. נוכחות של כמות בת שימוש של מים על הירח היא גורם חשוב בניסיון להקים יישוב על פני הירח שיהיה בר-קיימא מבחינת עלויות, וזאת מאחר שהעברת מים מכדור הארץ יקרה. עם זאת, תצפיות עדכניות שנעשו על ידי הרדאר הפלנטרי ארסיבו (Arecibo) מצביעות על כך שמידע הרדאר מהקטבים שהתקבל מקלמנטיין ייתכן שהושפע מסלעים שיצאו ממכתשים צעירים, ולא מנוכחות של מים.
בנובמבר 2009, בעקבות הממצאים שסיפק לוויין המחקר LCROSS, יצאה נאס"א בהודעה רשמית שלפיה נמצאו מאגרי מים גדולים באזור הקוטב הדרומי של הירח.
ביוני 2020, נאס"א הודיעה כי חברת אסטרובוטיקס מהעיר פיטסבורג תקבל כמעט 200 מיליון דולר לבניית רכב רובוטי שייקרא "VIPER" ויסייע בחיפוש ובאיתור מאגרי מים על פני הירח.
מבנה פנימי
הירח מורכב ממספר שכבות נפרדות: קרום, מעטפת וליבה. הסברה היא שמבנה זה נוצר בעקבות תהליך של שקיעת מינרלים באוקיינוס המאגמה זמן קצר לאחר יצירתו של הירח לפני 4.54 מיליארד שנה. האנרגיה שנדרשה להתכה של החלק החיצוני של הירח מיוחסת לרוב לאירוע של פגיעת ענק (השערת ההתנגשות הענקית) שלפי המשוער היה אחראי ליצירת מערכת הארץ-ירח. התגבשותו של אוקיינוס המאגמה הזה גרם למעטפת מאפי ולקרום עשיר בפלגיוקלז.
מיפוי גאוכימי רומז כי הקרום הוא בעל הרכב אנורתוציטי בעיקרו, ועובדה זו תואמת את היפותזת אוקיינוס המאגמה. מבחינת יסודות, הקרום מורכב בעיקר מחמצן, סיליקון, מגנזיום, ברזל, סידן ואלומיניום. על סמך שיטות גאופיזיות, נאמד עוביו של הקרום בכ-50 קילומטר (להשוואה, עוביו הממוצע של קרום כדור הארץ נמדד בכ-30 ק"מ).
היתוך חלקי במעטפת של הירח גרם להתפרצויות של בזלת הימות על פני הירח. ניתוח הרכב הבזלת מצביע על כך שהמעטפת מורכבת בעיקר מהמינרלים אוליבין, אורתופירוקסן וקלינופירוקסן, ושהמעטפת עשירה יותר בברזל מאשר זו של כדור הארץ. חלק מהבזלת בירח מכילה שפע גדול של טיטניום (שמופיע במינרל אילמניט), דבר המצביע על הטרוגניות רבה בהרכב המעטפת. נמצא כי רעידות אדמה בירח מתרחשות עמוק במעטפת, כ-1,000 קילומטר מתחת לפני השטח. זה מתרחש במחזוריות חודשית וקשור ללחצי הגאות והשפל הנגרמים מהמסלול האקסצנטרי של הירח.
צפיפותו הממוצעת של הירח היא 3,346.4 ק"ג/מטר מעוקב, עובדה ההופכת אותו לירח השני בצפיפותו במערכת השמש לאחר איו. אף על פי כן, קיימות ראיות לכך שליבת הירח קטנה והרדיוס שלה הוא כ-350 קילומטר או פחות מכך, כ-20% מגודלו של הירח, וזאת בשונה מרוב הגופים הארציים האחרים שבהם הליבה מגיעה לכ-50% מגודל הגוף. הרכבה של ליבת הירח אינו ידוע היטב, אולם מקובל לשער שהיא מורכבת מברזל מתכתי יחד עם כמויות קטנות של גופרית וניקל. ניתוח תנועת הסיבוב של הירח מרמז על כך שהליבה, לפחות בחלקה, מותכת.
טופוגרפיה
הטופוגרפיה של הירח נמדדה באמצעות אלטימטריית לייזר וניתוח תמונות תלת-ממדיות, כשהמידע העדכני ביותר מקורו ממשימת קלמנטיין. האתר הבולט ביותר מבחינה טופוגרפית בירח הוא אגן איטקן הגדול של קוטב הדרום, שבו נמצאים המקומות הנמוכים ביותר על פני הלבנה. המקומות הגבוהים ביותר בפני הירח שוכנים צפון-מזרחה מהאגן. גם באגני פגיעה גדולים אחרים, כדוגמת ים הגשמים, ים השלווה, ים המשברים, ים סמית והים המזרחי, ישנם אזורים נמוכים ושפת המכתשים גבוהה. הגבהים בצד הרחוק של הירח גבוהים בממוצע בכ-1.9 קילומטר מאלו שבצד הקרוב.
אטמוספירת הירח
אף שמקובל לחשוב שהירח נטול אטמוספירה אין הדבר מדויק. לירח אטמוספירה דלילה ביותר שמורכבת בעיקר ממימן, מהליום, מניאון ומארגון, וכן מכמויות קטנות יותר של חומרים אחרים כמו פחמן דו-חמצני, ראדון, מתאן, אמוניה, עקבות של חמצן וכמות מזערית של אדי מים. המקור לגזי האטמוספירה אינו ברור לגמרי, אך משוער כי הם נובעים ממספר מקורות: רוח השמש, קרינת השמש, מרבצי סלעים רדיואקטיביים, מיקרו-מטאוריטים וגזי פליטה של חלליות אפולו.
אטמוספירת הירח נמצאת על קו הגבול המאפשר את בלימת הידלדלותה בהשפעת רוח השמש וכוחות הכבידה שמפעיל עליה כדור הארץ. קשה לקבוע בוודאות מה מצבה העכשווי של האטמספירה: האם היא הולכת ומידלדלת, או לחלופין האם שכבת האטמוספירה מכילה את המסה הקריטית הדרושה כדי להחזיק באטמוספירה לעשרות אלפי שנים. ראיות גאולוגיות, כגון היעדר מיקרו-מכתשים, בשל התפרקותם של מטאוריטים קטנים בחדירתם לאטמוספירה, מצביעות על כך שהירח היה בעבר הרחוק בעל אטמוספירה משמעותית.
הבדל הטמפרטורות העצום בירח בין היום (100 מעלות צלזיוס) ללילה (170- מעלות צלזיוס), יוצר סחף של אטמוספירה לכיוון הצד הקר. זאת מכיוון שהגזים שבו קופאים ושוקעים על הקרקע ובכך יוצרים מפל לחצים קל אשר מושך אליו את הגזים של האזור החם.
ההתנגשות הענקית
השערת המכה הגדולה, שהעלתה האסטרופיזיקאית האמריקנית רובין קאנופ, היא המקובלת ביותר בתחילת המאה ה-21. על פיה, הירח נוצר לפני מיליארדי שנים כאשר מערכת השמש הייתה בתקופת היווצרותה, ועצם שנקרא תיאה בגודלו של מאדים התנגש בכדור הארץ המתהווה. שברים מן הפגיעה נזרקו לחלל, התמזגו, ויצרו את הירח. אם אכן כך התרחש הדבר, ומכיוון שפני כדור הארץ מכילים בעיקר מתכות קלות יותר כמו מגנזיום ואלומיניום, הירח עשוי להכיל פחות ברזל מאשר כדור הארץ. לפי אותו מודל, חלק מהשברים לא התמזגו בירח המתהווה, אלא שבו והתנגשו עם כדור הארץ.
השערות אחרות
השערות נפוצות אחרות, שהיו מקובלות עד לשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20:
עיתוי זריחת הירח ומיקום זריחתו כלפי הצופה
מבחינת הצופה, עיתוי זריחת הירח משתנה מדי יום בהתאם למיקומו של הירח ביחס לכדור הארץ. בנוסף לכך, הצופה הדקדקן יבחין כי הירח עולה במסלול שונה מדי יום בכיפת השמיים המקומית.
עיתוי זריחת הירח ביחס לצופה בנקודה מסוימת, ניתן לניבוי כללי על פי מופעו של הירח. זאת מפני ש"מופע הירח", מעיד גם על מיקומו ביחס לכדור הארץ והשמש. מתחילת החודש הירחי עד אמצע החודש הירחי, קל להתייחס לזמן שקיעת השמש. מדי יום בזמן שקיעת השמש יראה הירח לצופה רחוק יותר מהשמש עד שבאמצע החודש הירח זורח כשהשמש שוקעת. מאמצע החודש עד סוף החודש הירחי קל להתייחס לזמן זריחת השמש. מאמצע החודש יראה הירח לצופה מדי יום קרוב יותר לשמש. משך הזמן משקיעת השמש עד זמן שקיעת הירח או מזריחת הירח עד זריחת השמש מכונה "שירות הירח".
מסלול הירח בכיפת השמיים המקומית ומיקום זריחתו ושקיעתו, משתנים גם הם, בהתאם לעונות השונות ובהתאם למופע הירח. הואיל וחילופי העונות, גורמים לשינוי מיקומו של הצופה ביחס לירח, גם אלו מובאים בחשבון. דוגמאות - ירח מלא בעונת הקיץ, זורח בדרום-מזרח ושוקע בדרום-מערב. ירח מלא בעונת החורף, זורח בצפון-מזרח ושוקע בצפון-מערב.
חקר הירח
ב-1959 שיגרה ברית המועצות כמה גשושיות בלתי מאוישות לחקר הירח.
נחיתת האדם הראשון על הירח בוצעה ב-21 ביולי 1969 בשיא המירוץ לחלל שהושפע מהמלחמה הקרה בין ברית המועצות לארצות הברית. האדם הראשון שדרך על אדמת הירח היה האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, מפקד האפולו 11. כאשר צעד על אדמת הירח אמר: "That's one small step for a man, one giant leap for mankind." "זהו צעד קטן לאדם, צעד גדול לאנושות", משפט שהפך למפורסם ביותר. הנחיתה התבצעה במסגרת תוכנית אפולו, שבמהלכה בוצעו שש נחיתות בירח בשנים 1969–1972. הפעם האחרונה בה הילך אדם על הירח הייתה בדצמבר 1972 במשימת אפולו 17, כאשר האסטרונאוט יוג'ין סרנן הלך על הירח.
זמן הטיסה אל הירח במסגרת תוכנית אפולו היה כ-65 שעות.
ב-25 בינואר 1994 שוגר מכדור הארץ לוויין אמריקני בשם קלמנטין, שסבב את הירח במשך 74 ימים. תצלומי הלוויין גילו משטחי קרח בקטבים של הירח, דבר העשוי לסייע לכל תוכנית התיישבות עתידית. עוד התגלה בצד הנסתר של הירח מכתש בעומק 13 קילומטר, ובקוטר של 2,500 קילומטר, שחוקרים משערים שנוצר לפני מיליארדי שנים בהתנגשות בין הירח לגוף ענק.
החל מ-15 באוקטובר 2004 החללית סמארט-1 של סוכנות החלל האירופית מקיפה את הירח, ומבצעת תצפיות לצורכי מיפוי, חיפוש קרח, ואנליזה כימית של פני הירח.
בינואר 2019 הצליחה סין להנחית לראשונה חללית בצד הרחוק של הירח, הנסתר מכדור הארץ. ב-22 בפברואר 2019 שוגרה בהצלחה החללית הישראלית הראשונה לירח 'בראשית', וב-11 באפריל ניסתה ללא הצלחה לנחות על הירח. החללית תוכננה ונבנתה בידי עמותת SpaceIL בשיתוף התעשייה האווירית, וכן שיגורה של החללית ההודית הראשונה לירח, צ'אנדריאן 2.
בתרבות האנושית הכללית
הירח מופיע בסיפורים ובאגדות שונים במגוון רב של תרבויות. בתרבויות פגניות הירח היווה כוח אלילי, ונערכו לכבודו טקסים רבים ומגוונים. הוא גם היה האל הפטרון של ערים מסוימות. במיתולוגיה השומרית למשל העיר אור נחשבה כקדושה לננה, אל הירח. לוחות שנה רבים מתבססים על שילוב של מחזור הירח ותנועת הארץ סביב השמש, בהם לוח השנה העברי, לוח השנה הסיני, לוח השנה ההינדי ולוח השנה הבודהיסטי. לעומתם לוח השנה המוסלמי מתבסס על מחזור הירח בלבד.
הירח העניק ליום שני את שמו בשפות רבות (Monday באנגלית ו-Montag בגרמנית, מהמילה Moon או Mon בשפות הגרמאניות; Lundi בצרפתית, Lunes בספרדית ו-Lunedi באיטלקית, מהמילה Luna בשפות הרומאניות), כיוון שבאסטרולוגיה יום שני נמצא בשליטת הירח.
ביהדות
בתרבות היהודית הירח תופס תפקיד חשוב. ספירת ימי החודש של הלוח העברי נעשית על פי מחזור הירח. החודש מתחיל ב-א' - מולד הירח, ט"ו בחודש - ירח מלא, ומסתיים ב-כ"ט או ב-ל' (תלוי בחודש) - ירח אפל. חלק מהחגים (סוכות, פסח ופורים, ט"ו בשבט וט"ו באב) מכוונים לאמצע החודש הירחי, שבו הירח נראה במילואו. ישנה ברכה מיוחדת (ברכת הלבנה) שנהוג במסורת היהודית לומר כנגד הירח בסביבות רבע ראשון ועד אמצע כל חודש ירחי. על-פי התנ"ך, הירח נברא ביום הרביעי לבריאת העולם. על פי אגדת חז"ל, בתחילה נבראה הלבנה בגודל זהה לגודלה (או אורה) של השמש, ואחר כך, הוקטנה לגודלה העכשווי. עם נחיתת האדם הראשון על הירח, בשנת 1969, נכתבו על ידי הרב מנחם כשר כללים כיצד על יהודים לקיים את מצוות הדת על הירח.
בהלכה
הפסוק "לא תעשון אִתי" פורש על ידי חז"ל כמקור לאיסור ליצור תבליט של ירח. ישנה מחלוקת האם גם ציור או תחריט של ירח בכלל האיסור, או רק תבליט.
ירח בתרבות הישראלית
ירח הוא שמו של שיר ואלבום של שלמה ארצי משנת 1992.
ליידן
לַיידֶן (בהולנדית: Leiden, ) היא עיר הולנדית, בת כ-120,000 תושבים.
ליידן שוכנת מצפון להאג, במרכז הפוליטי והתרבותי של הולנד ההיסטורית. העיר נוסדה ככל הידוע במאה ה-12, ובמרכזה מספר מבנים, ששימשו בסיס להתרחבותה (המפורסמים בהם: מבנה המצודה העגולה, המצוי על תל מלאכותי וכנסיית פיטר). העיר בנויה על מספר רב של תעלות ועליהן מאות גשרים. אמצעי התחבורה המרכזי בתוככי העיר הוא אופניים ולעיר כביש טבעתי מרכזי, שנתיבו חופף ברובו את התעלה המקיפה אותה.
היסטוריה
בעקבות הניצחון וכאות הערכה לעמידת תושבי העיר במלחמה, הוקמה בעיר בשנת 1575 אוניברסיטת ליידן, האוניברסיטה הראשונה בהולנד (8 בפברואר 1575). עד היום האוניברסיטה היא המרכז התרבותי החשוב ביותר של האזור. היא נודעת בעיקר בלימודי הרפואה והמשפטים. חלק ממבניה המקוריים נשתמרו עד היום, ובכללם "מבנה האקדמיה" הבנוי על תעלה רחבה באחד הרחובות היפים במדינה כולה (ראפנבורך סטראאט). כמו כן מצוי בה בית החולים האוניברסיטאי הנודע.
מבנים בולטים
מוזיאונים בולטים:
בעיר ובסביבתה מספר רב של פארקים ואזורים ירוקים, ובראשם - "ליידס האוט" (פארק ליידן) ובו פינת חי גדולה ומרשימה עם עדרי איילים, עופות, בריכות מים ומתקני שעשוע לילדים.
יהודים
לעיר היסטוריה יהודית ארוכה, עליה מעיד בית הכנסת רב המידות. רוב האוכלוסייה היהודית הושמדה בשואה, כפי שקרה לרובה המכריע של קהילת הולנד. כיום משרת בית הכנסת מספר מצומצם של מתפללים ואת פעילות הקהילה באזור, בעיקר בחגים. כמו כן הוא מהווה מרכז יהודי לסטודנטים ישראלים.
בספריית אוניברסיטת ליידן מצוי, בין השאר, "כתב יד ליידן", כתב היד החשוב ביותר של התלמוד הירושלמי, משום היותו היחיד ששרד במלואו, שהיה הבסיס להדפסה הראשונה של הירושלמי (ונציה ה'רפ"ג).
פרודואה קליסה
פרודואה קליסה (באנגלית: Perodua Kelisa) היא מכונית סופרמיני המוגדרת מכונית עירונית מתוצרת יצרנית הרכב המלזית Perodua (שם רשמי: Perusahaan Otomobil Kedua Sendirian Berhad) אשר יוצרה בין השנים 2000–2007 במלזיה.
מסע הארורים
מסע הארורים (באנגלית: Voyage of the Damned) הוא סרט דרמה היסטורית משנת 1976 המבוסס על מאורעות היסטוריים אמיתיים ממסע הפליטים היהודים באונייה סנט לואיס מגרמניה לקובה ב-1939.
התסריט מתבסס על ספר בשם זה מאת גורדון תומאס ומקס מורגן-ויטס משנת 1974. חלק מהשמות האמיתיים שונו והוספו סצנות לצורכי העניין הקולנועי.
קתרין רוס זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. הסרט קיבל חמש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב: פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה, פרס גלובוס הזהב לפסקול מוזיקה מקורי, פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (אוסקר ורנר) ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (לי גרנט).
תקציר העלילה
הספינה סנט לואיס עוגנת בנמל המבורג ב-13 במאי 1939 ועליה עולים 937 יהודים פליטים ממעמד גבוה יחסית שהיו יכולים להרשות לעצמם לשלם את עלות ההפלגה. לפני העלייה בודקים הפקידים הנאצים את הדרכונים שעל שמותיהם נוספים השמות ישראל או שרה ומחתימים את הדרכון באות J (יהודי).
קברניט הספינה הוא גוסטב שרדר (מקס פון סידוב), שלא הצטרף למפלגה הנאצית ובעל דעות אנטי נאציות. מפקד האבווהר, וילהלם קנריס (דנהולם אליוט) מורה לפעיל הנאצי אוטו שינדליק (הלמוט גרים) להצטרף להפלגה ולדווח על התנהגותו של הקברניט והצוות ולהעביר ולקבל חומר סודי מסוכן נאצי בהוואנה. שרדר מונע ממנו לפרסם תעמולה נאצית בקרב הפליטים.
בין הנוסעים בולטים מספר זוגות:
לאחר סירוב הקובנים והאמריקאים לקלוט את הפליטים הספינה חוזרת לאירופה. חלק מהפליטים משתלטים על תא הפיקוד. הם עוזבים לאחר ששרדר הודיע להם כי הוא מתכונן להעלות את הספינה על שרטון בחוף בריטניה. ברגע האחרון מתקבלת הודעה כי בריטניה, בלגיה, צרפת והולנד, הסכימו לקבל את הפליטים.
בסוף הסרט מופיע הכיתוב כי: "600 מתוך 937 נוסעי הספינה נספו במחנות הריכוז של הנאצים".
ישראל בנציוני
ישראל בנציוני (1915 – 12 באפריל 1981) היה צייר ואיש חברה ישראלי, שנאשם בשנת 1958 בשורת פריצות לבתים, עמד לדין במשפט מתוקשר וקיבל בעיתונות התקופה את הכינוי "הפורץ הנוצץ".
רקע
בסוף שנות ה-50, כששככו גלי העלייה ההמונית וישראל יצאה לאטה ממשטר הצנע, החלו להתבלט במדינה ובתקשורת אנשי חברה וידוענים שכונו אז בשם "החוג הנוצץ". הלהיט "שיתפוצץ" שהושר באותה תקופה בפי רחל אטאס למלים של דן אלמגור, מתאר את התחרות בהשגת מותרות והנאות החיים שיוחסו לחוג זה, שלדברי השיר נועד לכך שהאחרים והמתחרים יתפוצצו מקנאה. מילות הפזמון החוזר:
גם בעולם הפשע בישראל חל באותה תקופה שינוי; מפשעים זעירים של גנבה ושל כייסות שבוצעו על ידי אנשים קשי יום למטרות קיום בשל קשיי פרנסה, החל גל של פשעים מתוחכמים יותר שבוצעו על ידי אנשים שלא רק משכבות מצוקה; מקרי שוד, פריצה ועבירות מרמה והונאה.
המעצר ואיסור הפרסום
בשנת 1958 בעיצומן של חגיגות העשור למדינת ישראל, שהיו שורת אירועים וטקסים שנערכו בשנת תשי"ח, שהוכרזה כ"שנת העשור" במלאת עשר שנים להקמת המדינה, פקד את מרכז המדינה גל של פריצות. ישראל בנציוני, צייר יליד לטביה שעלה לארץ ישראל בילדותו והיה אז בן 43, נתפס על ידי המשטרה בלילה שבין ה-9–10 במאי 1958, בעת שביצע פריצה בתל אביב.
בחקירתו, נתברר שפרץ ל-154 דירות וגנב רכוש רב ושנהג לבצע בזו אחר זו מספר פריצות בלילה אחד בהשתמשו במכוניתו הפרטית (הנרי ג'יי בצבע בורדו), דבר שגנב רגיל לא היה יכול להרשות לעצמו באותם ימים. המשטרה בקשה צו איסור פרסום על שם החשוד, ובמשך כשבוע התפרסמו בעיתונות סיפורים ועדכונים יומיים על החשוד והחקירה, תוך שהפורץ מכונה י.ב., איש עסקים, ו"הצייר הפורץ".
לאחר מספר ימים נעצר שכנו של בנציוני בחשד שהוא סחר ברכוש הגנוב. בעת חקירתו קפץ השכן מן הקומה השנייה בבניין המשטרה, בניסיון להתאבד, נפצע באופן קשה ולאחר כמה ימים נפטר.
ב-18 במאי הותר שמו של בנציוני בפרסום, תוך שהשופט מטיח ביקורת במשטרה על ההדלפות מהחקירה. השופט טען שהוא אסר את הפרסום לבקשת המשטרה כדי להגן על בתו שלמדה בסמינר, אך הופתע לגלות שבעיתונים פורסמו פרטי פרטים על החשוד והמונים באו לבקר בבניין שנבנה על ידי החשוד. השופט המשיך: "נראה לי שהיה זה בזיון בית המשפט על ידי המשטרה לצורכי פרסומת עצמית זולה". במעריב בקרו את בקשת המשטרה לאיסור פרסום ואת היענות השופט וטענו לקשר בין איסור הפרסום וניסיון ההתאבדות של השכן.
העיתונות המשיכה לעסוק בצייר הפורץ גם לאחר פרסום שמו. על כינויו הקודם: "הצייר הפורץ" נוסף הכינוי "הג'נטלמן הפורץ" והכותבים התייחסו בבוז אל הפורץ שביצע את פריצותיו כדי לבנות לעצמו וילה וזכה לתהילה בעקבות זאת. בעיתונות גם הופיעה ביקורת על הפרסום המוגזם שניתן לפרשה. לקראת צאת הסרט הצרפתי על ארסן לופן, "הרפתקאותיו של ארסן לופין" , שזכה בישראל לשם "הפורץ הנוצץ", נוסף כינוי זה על כינוייו של בנציוני.
כך תמיד לרודנים
כך תמיד לרודנים (בלטינית: Sic semper tyrannis) הוא ביטוי שמקורו בשפה הלטינית המתאר שימוש לרעה בכוח או מוחה נגד שימוש אפשרי כזה.
ישראל בנציוני
המשפט
בתגובתו הראשונה לעיתונות טען בנציוני שהוא קופח ועל כן הקים מחתרת של איש אחד. לאחר מכן העביר לעיתונות אוטוביוגרפיה בו הציג את עצמו כנביא שהלך להתלכלך כדי לשקף לעם את הלכלוך שלהם. על דוכן העדים הציג את כישרונו הגדול בציור מפות וביכה את העובדה שאנשים לא מעריכים את כישרונותיו וחזר על טענתו שהוא שליח האל.
בנציוני הועמד לדין בבית המשפט המחוזי בתל אביב בפני הרכב של שלושה שופטים. ההגנה טענה לחוסר שפיות, אך פסיכיאטר מטעם התביעה העיד כי הוא כשיר לעמוד לדין.
כך תמיד לרודנים
היסטוריה
הביטוי מיוחס למרקוס יוניוס ברוטוס, שהיה אחד מהקושרים הבולטים בהתנקשות ביוליוס קיסר שאירעה ב-15 במרץ 44 לפנה"ס. אולם, ייתכן כי הביטוי נאמר בתקופה מאוחרת יותר, כיוון שאין לו תיעוד בכתביהם של ההיסטוריונים הרומיים מאותה תקופה.
ישראל בנציוני
המשפט
בית המשפט נתן את פסק דינו ב-14 ביולי 1957. השופטים דחו את טענת חוסר השפיות בקובעם: "הנאשם היה אחראי למעשיו. ברור שאין הוא חולה במחלת נפש". השופטים קבעו כי הוכחו נגדו 150 פרטי אישום בהם הודה, וכן 9 פרטי אישום בהם כפר. ערך הרכוש שנגנב הוערך על ידי בית המשפט בסכום של 108,000 לירות, סכום עתק באותם הימים. בית המשפט חרץ את דינו של בנציוני ל-10 שנות מאסר.
כך תמיד לרודנים
בארצות הברית
"כך תמיד לרודנים" משמש כמוטו של מספר גופים בארצות הברית. ב-1776 המליץ הפטריוט האמריקני ג'ורג' מייסון לאספת וירג'יניה לאמץ את המשפט כחלק מחותם המדינה. בחותם המדינה מופיעה דמות אישה ובידה חרב, הניצבת מעל גופת אדם המייצגת את הרודנות ולצדה כתר ומתחתיו הביטוי בלטינית. החותם תוכנן על ידי מייסון ועוצב על ידי ג'ורג' וית', שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ולימד את תומאס ג'פרסון משפטים. הביטוי הוא גם המוטו של צוללת התקיפה של צי ארצות הברית הנקראת על שם המדינה. הוא משמש גם כמוטו של העיר אלנטאון, שהיא העיר השלישית בגודלה בפנסילבניה, ויש התייחסות אליו בהמנון של מרילנד.
פעמיים בהיסטוריה של ארצות הברית נקשר הביטוי באירועי דמים. הראשונה הייתה כאשר ג'ון וילקס בות' לכאורה צעק אותו לאחר שרצח את הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. הפעם השנייה הייתה כאשר דווח שהטרוריסט טימותי מקווי לבש חולצה ועליה הדפס של הביטוי ותמונתו של לינקולן, כאשר נעצר ב-19 באפריל 1995 לאחר שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי.
ישראל בנציוני
המשפט
בהמשך הועמד בנציוני לדין על עוד פריצות, בהם הורשע והושתו עליו שלוש שנות מאסר בחופף לעונשו הקודם. אחד השופטים אמר שהוא לא מבין לשם מה העמידו אותו לדין בתיקים הנוספים.
בנציוני הגיש ערעור על חומרת הדין לבית המשפט העליון אך ב- 26 ביוני 1960 דחה בית המשפט העליון את ערעורו.
רכושו של בנציוני נרשם על שמם של אשתו וילדיו וכך נמנע מקרבנותיו לקבל ממנו פיצוי. בעקבות זאת עלתה בכנסת הצעה לתיקון החוק.
בנציוני שוחרר ממאסרו לאחר ניכוי שליש מתקופת המאסר ב-8 בינואר 1965. זמן לא רב לאחר שחרורו הוא חזר לסורו ובאוקטובר 1965 נתפס כשהוא מנסה לפרוץ לדירה בתל אביב. הוא הועמד לדין בבית המשפט המחוזי בתל אביב וב- 1 במאי 1966 נדון לשלוש שנות מאסר. לאחר כליאתו זו לא שב יותר שמו של בנציוני לכלי התקשורת והוא הפך לדמות אנונימית. ישראל בנציוני נפטר ב-12 באפריל 1981.
סופר
בעת שבתו בכלא חיבר ישראל בנציוני שני ספרים שיצאו לאור עוד בתקופת מאסרו, האחד "בימי אגריפס מלך ישראל" שפורסם בשנת 1961 והשני "בית שאול :סודו של אחיתופל" שפורסם בשנת 1963. לדבריו חיבר עוד ארבעה ספרים וביניהם ספר בשם "כנופיה בע"מ" על קורותיו, אך אלה לא ראו אור מעולם.
חיים סלע
חיים סלע (10 בינואר 1940 – 10 ביוני 1982) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. שירת בחטיבת גולני ושימש כמפקד סיירת אגוז וגדוד 12 (ברק). נהרג במבצע שלום הגליל.
קורות חייו
סלע נולד ברמת גן כבנם של מלכה ואהרן סלע, שהיה המפכ"ל הרביעי של משטרת ישראל. גדל בטבריה ובחיפה. באוגוסט 1958 התגייס לצה"ל ושובץ בנח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר כחניך מצטיין. בתום הקורס שב לנח"ל והיה למפקד מחלקה. בשנת 1963 שימש כמפקד פלוגה בגדוד 51 של חטיבת גולני. בשנת 1965 מונה למפקד סיירת אגוז, והוביל אותה במלחמת ששת הימים. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 13 (גדעון). במלחמת ההתשה לחם סלע כמפקד גדוד 12 (ברק). לאחר מכן שימש כמדריך בבה"ד 1 וכמדריך בפו"ם. במלחמת יום הכיפורים, לחם כקצין אג"ם באוגדה בחזית הדרום, ובמהלכה נתמנה למפקד כוח חטיבתי שכלל גדוד שריון ושני גדודי חרמ"ש. לאחר מכן השלים הסבה לשריון ומונה למפקד חטיבה 8, חטיבת שריון במילואים.
בשנת 1975 שימש כקצין אג"ם פיקוד הדרום. באותה שנה נהרגה בתו, הדס, בתאונת דרכים. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל בתאילנד. בשנת 1979 מונה לסגן מפקד אוגדה. באפריל 1981 השתחרר מצה"ל. לאחר שחרורו עבד בכלל סחר. שישה ימים לאחר תחילת מבצע שלום הגליל סייר סגן הרמטכ"ל האלוף יקותיאל אדם עם סלע, בכפר דוחא, בפאתי העיירה דאמור. בעת הסיור בכפר נפתחה לעברם אש מחבלים, והם פנו למצוא מסתור בבית שטרם טוהר. באותו בית הסתתרה חוליית מחבלים והם ירו בהם למוות. גיורא ענבר, שהיה בקרבת מקום והוביל כוח של יחידת שלדג, הוביל את הלוחמים, ובהם צוות בפיקוד טל ורדי ואת לוחמי חטיבת גולני להסתערות והמחבלים חוסלו.
סלע היה נשוי ואב לשלושה. הוא היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות.
הימים החיים (אפקוט)
הימים החיים או הימים מלאי החיים (באנגלית: The Living Seas) הוא ביתן המצוי בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה. תמת הביתן הוא הרפתקאת מחקר תת-ימית בה "נלקחים" המבקרים לתחנת מחקר תת-ימית בשם "בסיס ימי אלפא".
היסטוריה
בעת שהמתקן נפתח בשנת 1986 הוא היה האקווריום הגדול בעולם. כיום רק אקווריום ג'ורג'יה גדול ממנו. הביתן הוא מכל מי המלח הגדול בעולם. המבקרים במתקן "נלקחים" באמצעות "מעליות תת-מימיות" ל"בסיס ימי אלפא" ('Sea Base Alpha') בו נמצאים מתקנים שונים המראים למבקרים את העולם התת-מימי. בשנת 2003 החל שיפוץ של המתקן על פי תמות ודמויות הסרט "מוצאים את נמו". כיום, לאחר השיפוץ שמו של המתקן שונה להימים החיים עם נמו.
שרה שוב
שרה שוב (נולדה ב-1934) היא משוררת וחוקרת חגי ישראל ומועדיו. ספריה "לטייל עם חגי ישראל" ו"מעל מישור החולין" הוציאו את חקר החגים מההקשר הדתי המקובל, ובחנו אותם בהקשרים תרבותיים והיסטוריים כמייצגי ערכים יהודים ואוניברסליים. בכך הם תרמו רבות לקידום הדיון החילוני בחגים. נוסף לאלה היא הוציאה לאור שני ספרי שירה המשלבים מודרניזם מערבי, אהבת הארץ והיכרות עמוקה עם המקורות.
ביוגרפיה
שרה שוב נולדה וגדלה בתל אביב. בשרותה הצבאי הייתה סמלת "חינוך שדה" תחת פיקודו של נגה הראובני והדריכה חיילים קרביים בנושאי הישרדות ומקורות ישראל. כחברה בקיבוץ משגב עם שבגבול לבנון עבדה בגננות נוי והייתה פעילה בחיי התרבות.
בסוכות תשט"ז (23 בספטמבר 1956) נפגעה בשתי רגליה מירי של חיל ירדני על משתתפי הכנס הארכאולוגי ברמת רחל. במהלך החלמתה למדה הוראה בסמינר הקיבוצים ולאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות עברית ואנגלית וספרות השוואתית ולימדה ספרות בבתי ספר תיכוניים.
אחרי מלחמת יום הכיפורים עבדה במרכז נעמת, שם פיתחה את הנושא "תרבות חיים", שעסק בחינוך לשינוי נורמות והרגלי התנהגות בלתי ערכיים בחברה הישראלית.
ב-1978 הצטרפה לסגל ההוראה במכללת לוינסקי, שם הורתה את נושא חגי ישראל וכתבה תוכניות לימודים בנושא חגי ישראל עבור תל"י והטלוויזיה הלימודית. במכללת סמינר הקיבוצים הייתה ראש המרכז ללימודי יהדות.
כבעלת רישיון "מורה דרך" וחובבת טיולים, ארגנה קבוצת מטיילים בארץ במשך 38 שנים, עד לראשית משבר הקורונה.
פרסומים
ב-2002 פרסמה את "הגדת אור לחנוכה" בהוצאת התנועה המסורתית בישראל - הגדה שמציעה לחדש את ההתמקדות בשני ערכים הומאניים מרכזיים של החג: הגבורה והאור. הגבורה במובן היהודי המקורי של התגברות ושליטה עצמית, ושל הכפפת היצרים לערכים, והאור - כסמל לערכים.
ב-2011 יצא לאור ספרה "מעל מישור החולין – עיון בחגי ישראל" (מכון מופ"ת) - קובץ מאמרים העוסקים במשמעויות הערכיות והאוניברסליות של חגי ישראל ועוקבים אחר התפתחותם לאור הצרכים הערכיים המשתנים של החברה.
ב-2017, חמישים שנה אחרי צאת ספר השירים הראשון שלה, יצא ספר שיריה השני "אשא רגלי אל ההרים" (הוצאת גוונים)."שירה שורשית ספוגה בידע המקורות, ושירה אוניברסלית על פי תכניה, המאתגרת ברוחב היריעה ובעומק דעתה את הכתיבה המקובלת" כתב על הספר המשורר והעורך עמוס לויתן.
ב-2019 התפרסם מאמרה "מי היא 'ארץ אהבתי', בעקבות לאה גולדברג" בגיליון 408 (אוגוסט ספטמבר 2019) של עיתון 77.
חיים אישיים
שרה שוב נשואה לאגרונום ד"ר יוסף שוב, בן מושב גני עם, והיא אמם של מבקרת הקולנוע יעל שוב, השחקן עמוס שוב (1967–2015), אוצרת האמנות מורן שוב רובשוב, ונגן הגיטרה הקלאסית עודד שוב.
אופנה נאו-קלאסית
הנאו-קלאסיציזם באופנה היה רווח בין השנים 1795–1820 במערב אירופה. הוא היווה את אחד הביטויים לזרם הנאו-קלאסי שרווח באירופה המערבית במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 והפך נפוץ לאחר המהפכה הצרפתית (1789). המהפכנים בצרפת חיפשו ביטוי לרעיונות כחופש, אחווה ואף פטריוטיזם, וראו כמודל לחיקוי את הרפובליקות העתיקות של יוון ורומא שייצגו בעיניהם את הערכים הללו. זרז לכך היה גילוי הריסות פומפיי בשנת 1748 בה נמצאו באופן שלם כמעט פסלים בלבוש מהתקופה הקלאסית, שצבעם היה לבן עקב השיש מהן נחצבו.
לפני המהפכה הצרפתית, שימש סגנון הלבוש הנאו-קלאסי ציירים אשר הלבישו בו את הדוגמניות שלהן בפורטרטים של דמויות מן המיתולוגיה היוונית והרומית. הלבוש שימש גם למאורעות חגיגיים כנשפי מסיכות, ואולי גם כלבוש נוח לבית.
סגנון הלבוש הנאו-קלאסי החל לדעוך כבר ב-1804 עם החלשותן של הכוחות המהפכניים. תרמה לכך גם הפיכתו של נפוליאון לקיסר צרפת, אשר דיכא את הסחר בבדים רכים מהן תפרו שמלות נאו-קלאסיות ועודד סחר של משי, ששימש לאופנה הישנה יותר.
לבוש נשי
הנשים לבשו שמלות, לבנות לרוב, שהוצמדו לקו המותן ממש מתחת לחזה והודקו בעזרת סרט צבעוני או מכפלת, ומשם נפל הבד משוחרר עד לקרסול. הסגנון היה יוצא דופן בהשוואה לסגנון הקודם שהיה מסורבל יותר, בו נלבשו מחוכים שהצרו והידקו את המתניים, ועליהן חצאיות רחבות וכבדות (כגון קרינולינות, חצאיות חישוק וכו'...). לעומת הגזרה הצרה למעלה והרחבה מטה של האופנה הישנה, הדגישו השמלות הנאו-קלאסיות דמויות הקומבינזונים את קו האורך של הגוף ואת צורתו הטבעית של הטורסו. הגזרה נקראה גם בשם "אמפייר" על שמה של ג'וזפין, אשתו הראשונה של קיסר צרפת נפוליאון, שתרמה להפצת הסגנון ברחבי אירופה.
השמלות היו עשויות מבדים לבנים ורכים כגון מוסלין או מלמלה ובצרפת היו לעיתים קרובות שקופים. הבדים הבהירים שנצמדו לגוף וחשפו אותו ברמות שונות איפשרו לנשים להסתובב ؤ"סגנון יווני" ("a la grecque") ועדיין להיחשב למכובדות. בשנת 1798 נכתב במגזין The Journales dameset des modes: דווקא בגדי הבית הנהוגים בתקופה היו בעלי שרוולים ארוכים וסגורים עד לצוואר, ואישה הלבושה באופן חושפני בבית נחשבה ללא הגונה.
הנשים נעלו סנדלים בסגנון יווני, או נעליים עשויות מבד דק כגון משי או קטיפה ולעיתים גם נעלי-בית מעור.
במזג אוויר קריר נהגו להתעטף בשאל משולש מבד קשמיר, לרוב בצבע אדום, אותו נהגו להניח סביב מתניהן כאשר היו יושבות. תנוחת הישיבה דמתה יותר להתפרקדות אחורה, חצי הישענות, בחיקוי של הציורים הנאו-קלאסיים המפורסמים.
התסרוקות הנשיות הושפעו גם הן מהאופנה הנאו-קלאסית. נשים הרימו את שיערן מעלה בסגנון פסלי אלות יווניות. הן הדגישו את התלתלים סביב המצח ומעל האזניים ואספו את שיערן מאחור בפקעת רפויה. נשים נועזות יותר סיפרו את שיערן קצר, בתספורת שהושפעה מפסלי הראש של הקיסר הרומאי "טיטוס". המגזין "ז'ורנל דה פריז" דיווח בשנת 1802 כי "מעל ממחצית מן הנשים האלגנטיות הופיעו בתסרוקת של פאה בסגנון טיטוס".
לבוש גברי
הסגנון הנאו-קלאסי סימן את סיום השימוש בתחרה וקישוטים אחרים בבגדי הגברים, ואת תחילת שימת הדגש על איכות הבד ממנו הם עשויים, אך מעבר לכך כמעט ולא השפיע על האופנה הגברית. השינוי הבולט היה בסגנון השיער- התסרוקות הפכו להיות קצרות יותר והביאו לסוף המנהג הקודם של לבישת פאות ארוכות וצביעת השיער בפודרה לבנה.
גברים החלו לעצב את שיערם בתסרוקות מתולתלות קצרות, לרוב בתוספת של פיאות לחיים ארוכות. עיצוב השיער הושפע מאוד מדמות בולטת של התקופה – פרנסיס ראסל, הדוכס החמישי של בדפורד. התספורת נקראה "תספורת בדפורד", והוא כנראה היה הזרז להפיכתן של תספורות הגברים לפשוטות. גם תקנות מיסוי מ-1795 צמצמו את המנהג לפדר את השיער בלבן, יחד עם מנהג חבישת הפיאות.
תסרוקת נפוצה נוספת נקראה "טיטוס" על ידי הצרפתים בעקבות פסלי ראש של המצביא הרומאי. השיער היה קצר ומדורג מאחור וגבוה מעט מלמעלה, לרוב עם בלורית או תלתלים שהשתלשלו מלפנים. גרסאות של התסרוקת ניתן לראות אצל נפוליאון ומלך אנגליה ג'ורג' הרביעי. בשנת 1799 דיווח מגזין אופנה פריזאי שאפילו קירחים מאמצים את תסרוקת הפיאה בסגנון טיטוס.
Superfrog
Superfrog (בתרגום חופשי:  צפרדע העל  ) הוא משחק וידאו תוצרת team 17 שיצא בשנת 1993 לקונסולות המחשב האישי, לקומודור אמיגה ולמערכת ההפעלה macOS.
אופנה נאו-קלאסית
לבוש גברי
אף כי היוונים והרומאים לבשו שמלות וראו את המכנסיים כסמלם של הברברים, מעטים היו הגברים שהסכימו לנטוש אותם מחוץ לחדרם של הציירים והפסלים. המכנסיים אמנם השתנו, והפכו להיות רחבים יותר במקום הסגנון הישן של מכנסיים צמודים הנקשרים מעל הברך, אברקיים, אך לא נעלמו לגמרי. למלחמות הרבות הייתה השפעה על כך שהסגנון הנאו-קלאסי לא התבטא בלבוש הגברים. מרביתם של הגברים האמידים של התקופה בילו את מירב זמנם במלחמות המהפכה השונות, ולבושם הצבאי המורכב מז'קט קצר מלפנים החושף מכנסיים צמודים, חלחל לחיים האזרחיים. אפילו בשיאה של ההתלהבות המהפכנית בצרפת, בשנת 1792, כאשר התבקש מעצב נודע לעצב "תלבושת לאומית" לצרפת שתבטא את ערכי התקופה, הוא כלל תחת המעיל חותלות צמודות שנקשרו מעל הברך.
Superfrog
עלילת המשחק
המשחק מבוסס על סיפור של האחים גרים "הנסיך-צפרדע" שבו מסופר על נסיך ונסיכה שהתחתנו. לאחר מכן, הגיעה מכשפה מרושעת שחטפה את הנסיכה וכישפה את הנסיך והפכה אותו לצפרדע. הצפרדע מחליט להפוך ל-Superfrog וללכת להציל את הנסיכה. בסופו של דבר, Superfrog מצליח לפוצץ את המכשפה ולנשק את הנסיכה בשביל לחזור להיות נסיך, בסוף מתברר שהוא הפך את הנסיכה לצפרדע.
אופנה נאו-קלאסית
לבוש גברי
בעיית המכנסיים זוהתה על ידי אמנים כמכשול ביצירת ציורים היסטוריים עכשוויים – כמו אלמנטים אחרים של השמלה העכשווית הן נתפסו על ידי אמנים ומבקרים רבים כלא-הרואיים ומכוערים. האמנים השתמשו במגוון תכסיסים כדי להימנע מלהכליל אותם במערכות מודרניות. בציור "ג'יימס דוקינס ורובינס ווד מגלים את ההריסות של פמריה" (1758) של גווין המילטון, שני אספני העתיקות לבושים בטוגות-גלביות ערביות. בציור "ווטסון והכריש" (1778) של ג'ון סינגלטון קופלי, הדמות הראשית הייתה יכולה להיות עירומה חלקית, ומתוך שמונת הגברים האחרים שמוצגים, רק אחד מציג באופן בולטת רגל במכנס. לעומת זאת היו אמנים אמריקאים כגון ג'ון סינגלטון קופלי ובנג'מין וסט שכן שילבו בסצינות הירואיות גברים לבושים במכנסיים, כמו בציור "מותו של מייג'ור פירסון" של קופלי (1781).
אופנה נאו-קלאסית ומגדר
האופנה הנאו-קלאסית היוותה מפנה באופן שבו תפסה החברה את הקשר בין זהות האדם ללבוש. עד אז האמינו האנשים בכך שהאדם יכול לשנות ולשחק עם זהותו בעזרת הלבוש, והלבוש אכן שימש בתפקיד זה כמשנה פרופורציות של בגוף. החזרה לערכי טוהר וטבע האמינו האנשים כי זהותו הפנימית של האדם היא אחת, ומבוססת על הביולוגיה שלו, ואילו הלבוש אינו צריך להפריע בהציגו את מהותו הפנימית של האדם.
Superfrog
מהלך המשחק (גרסה מקורית)
המשחק מחולק לשישה עולמות כאשר כל עולם מחולק לארבעה שלבים (מלבד העולם השלישי, בו יש 5 שלבים). בכל שלב השחקן יגיע לתוך מרחב מלא במכשולים, בו יש גם מספר של מטבעות. מטרת השחקן היא לא לגעת במכשולים ולהשיג את מספר המטבעות הדרושים. לאחר שסיים להשיג את מספר המטבעות יצטרך השחקן למצוא את נקודת הסיום המוסתרת בכל שלב.
אופנה נאו-קלאסית
אופנה נאו-קלאסית ומגדר
המגדר של האדם נחשב כמבוסס באופן בלעדי על הביולוגיה שלו, מה שיצר הפרדה דיכוטומית בין נשים לגברים. לגברים יוחסו שלל תכונות מהותיות ובלתי משתנות וכך גם לנשים. בהתאם לתפיסות של יוון ורומא העתיקות, נחשב הגבר למייצג את היופי העילאי ביותר, וכן לבעל עליונות על האישה. תפיסות אלה הגדירו את הנשים כחלשות יותר מבחינה פיזית ואינטלקטואלית, ושימשו כדי לדחוק את הנשים אל מחוץ למהפכה ולפוליטיקה ולהחזירן לבית.
השנים שלאחר המהפכה הצרפתית היו שנים של פריחה למגזיני אופנה, שמעבר לקביעת טרנדים וביטוי רוח התקופה היוו תפקיד חשוב גם בעיצוב הרעיונות החברתיים שהתלוו לאופנה. מגזינים אלו ביטאו את העיסוק באמהות ונשיות בשיח על האופנה בחברה הצרפתית. במגזינים נכתב רבות על האופנה הנאו-קלאסית כמיטיבה עם התפקיד האמהי הטבעי של האישה, כמו למשל בציטוט הבא בנוסף, שובח הביגוד המשוחרר המאפשר לנשים לאכול ולהתמלא ולהיות בעלות גוף אמהי בריא, וכי הקשירה תחת החזה מיטיבה עם ההנקה כיוון ש"החזה הנשי, שהוא בעל חובות אמהיות, זקוק לתמיכה בריאה".
Superfrog
כדור ירוק
לשחקן יש אפשרות לירות על היצורים האחרים יריות כדור מרגע שנגע בכדור ירוק עד שהפסיד הוא סיים את השלב.
אופנה נאו-קלאסית
אופנה נאו-קלאסית ומגדר
מאידך האופנה הנאו-קלאסית איפשרה לנשים להיות בעלות השפעה על האופנה ועל ייצוגן העצמי. נשים מן האליטה החברתית השתמשו בפריבילגיה האופנתית שלהן כדי למצב את עצמן כפוסקות אופנתיות וקובעות טרנדים. השמלה הנאו-קלאסית הייתה מקושרת לרגישות האמנותית של נשים, ונשים אלו ראו את עצמן כאמניות, ממציאות, מבקרות אמנות, והשתמשו במטאפורה של "פסל חי" בתיאור האופן בו הן רואות את פעולת ההתלבשות האופנתית. החברה ראה אותן גם היא כאינדיבידואליות המביאות את עצמן לידי ביטוי.
Superfrog
גלימת גיבור על
לשחקן יש אפשרות להאט את נפילתו.
אופנה נאו-קלאסית
מארי דניס וילר
בתקופה הפוסט-מהפכנית של צרפת, הציירת מארי-דניס וילר (Marie-Denise Villers) הפיקה תועלת מצירוף נסיבות מעניין בין אידיאלים מוטי-הגבריות של האמנות הנאו-קלאסית והרעיונות מוטי-נשיות של האופנה. ווילר תפסה את המתח בו נמצאו הנשים של התקופה, בין יכולותיהן לממש את שאיפותיהן באופן מוגבל בציור ובאופנה, ובין התפקידים המגדריים הברורים אשר הולבשו עליהן בעזרת אידיאות אופנתיות. לפני המהפכה הצרפתית ובמאה ה-19 היה הציור המקצועי תחום סגור לנשים, ווילר זכתה להיות חלק מרגע בהיסטוריה שאיפשר לנשים להתנסות בציור מקצועי. בכך היא קיבלה הזדמנות לתת את נקודת מבטה כאישה וכציירת. היא העניקה פרשנות משלה לתפקיד שהייתה לאופנה בעיצוב חייהן של נשים בכך שהיא הציבה דמות יוצאת דופן במרכז הפורטרטים שלה– נשית, בת-חלוף, חומרית. ציור מפורסם של מארי ווילר הוא "אישה צעירה מציירת" בו נראית אישה (זוהי כנראה הציירת עצמה) לבושה בבגדי התקופה, יושבת אל מול חלון ומציירת. הפורטרט מראה את הנשים כבעלות שאיפות אקטיביות ועצמאיות על אף המשטור האופנתי.
בשנת 1802 ציירה את Une etude de femme d'apres nature (מחקר אישה בעקבות הטבע) כחלק מסדרה שנקראה כולה "מחקר". העובדה כי היא נתנה לציורים אלה את השם "מחקר" על אף בשלותם האומנותית, מעידה על המודעות שלה לאופי הנסיוני שלהם. הסדרה המציגה תמונות של נשים בדויות בשמלות תקופתיות משתמשת באופנה כדי להציג דמות חברתית. בציור "מחקר של אישה בעקבות הטבע" מצוירת אישה בלבוש נאו קלאסי הקושרת את נעלה, תוך חיקוי של עקרונות ציור גבוהים. תנוחתה של האישה מחקה את תנוחתו של גיבור הפסל "הרמס קושר את סנדלו" מהמאה ה-2 לפנה"ס וגם את תנוחתן של נשים מפרסומות אופנה תקופתיות. לעומת הרמס, מבטה של האישה בפרוטרט מודע לצופה ולעומת הנשים בפרסומות היא לבושה כולה בשחור. מבטה המישיר מבט לצופה הוא אינו פתייני אלא מודע לצופה באופן אירוני, מבט המחדד את אמרתה של ווילר אודות מקומן של הנשים בחברה אל מול יכולותיהן.