cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטור ומבניאמה
קריירה
ב-23 בספטמבר 2020, במשחק הראשון בעונת 2020/2021, רשם ומבניאמה 22 נקודות, 18 ריבאונדים, 5 חסימות ו-4 אסיסטים בניצחון 74–86 על JL בורק. באותו היום הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית, כשהוריד ריבאונד אחד בארבע דקות במהלך ההפסד 82–95 לבורק באסקט. ומבניאמה הושאל ל מהליגה הצרפתית השלישית והמשיך לשחק גם בנאנטר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-21 באוקטובר, כשהעמיד 22 נקודות, 10 ריבאונדים ו-7 חסימות בניצחון 63–72 על סיינט תומאס באסקט. בתום העונה נבחר ומבניאמה לשחקן הצעיר הטוב ביותר בליגת הצרפתית.
קריירה בינלאומית
בשנת 2019, ומבניאמה ייצג את נבחרת צרפת באליפות אירופה עד גיל 16 באודינה שבאיטליה. במהלך הניצחון 78–80 ברבע הגמר על נבחרת קרואטיה, הוא העמיד 12 נקודות, 21 ריבאונדים ו-8 חסימות. ומבניאמה רשם בטורניר ממוצעים של 9.0 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-5.3 חסימות למשחק, מה שהוביל את צרפת למדליית הכסף, ואת ומבניאמה לחמישיית הטורניר.
ב-11 בנובמבר 2022 ערך ומבניאמה את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צרפת הבוגרת, וקלע 20 נקודות ו-9 ריבאונדים בניצחון 90–65 על במסגרת מוקדמות גביע העולם 2023.
יצחק לוצאטו
יצחק לוצאטו (באיטלקית: Isacco Luzzatto; `סאן דניאל, 1730–1803) היה רופא ומשורר יהודי-איטלקי.
נולד בשנת 1730 לרפאל לוצאטו, שהיה גם הוא רופא, בן למשפחת לוצאטו הידועה, בעיר סאן-דניאל במחוז פריולי-ונציה ג'וליה באיטליה. אחיו של אפרים לוצאטו. בקהילתו נחשב לעסקן קהילתי, ובשנת 1777 נסע לווינה כדי לנסות להשפיע על השלטונות האוסטרים לתת מחסה לבני עירו, שגורשו ממנה על ידי שלטונות ונציה.
כתב שירים רבים, רובם יצאו לאור לאחר מותו בקובץ בשם "תולדות יצחק". רוב שיריו כתב כסונטות, וכן כתב פואמה על חטא אדם הראשון. כתב גם פרודיה סאטירית על מנהגי קהילתו בשם "משניות סנדניאל", עליהם הוסיף אחר כך גם "תלמוד" ו"תוספות".
בנו, בנדטו (ברוך) לוצאטו, נישא לברכה, אחותו של חזקיה לוצאטו, אביו של שד"ל. בתם של בנדטו וברכה לוצאטו היא המשוררת רחל מורפורגו.
חדק
חֵדֶק הוא נספח מוארך בחלק הקדמי של ראש בעלי חיים. אצל החולייתנים כדוגמת הפיל, החדק הוא בדרך כלל אף או זרבובית מוארכים, אצל חסרי חוליות החדק הוא בדרך כלל הארכה צינורית של הפה.
אטימולוגיה
משמעות המילה "חדק" בתנ"ך ובלשון חכמים היא קוץ (אולי הלחם: חד ודק), בעברית החדשה קיבלה המילה הישנה משמעות של נספח מוארך לראש בעלי החיים.
הגדרה
חדק הוא טפולה צינורית בראש בעלי החיים. חדקי בעלי החיים השונים אינם איברים הומולוגיים בהכרח, ואינם תוצא של תהליך אבולציוני בודד. הגדרת החדק היא הגדרה המבוססת על דמיון צורני ולא על פונקציונליות משותפת.
המונח "חדק" בעברית אינו כולל בדרך כלל אף או זרבובית של בעלי חיים, אם אין להם צורה צינורית מובהקת, גם אם האף גדול או מוארך במיוחד כמו אצל פיל הים, הקוף החוטמני או הנומבט, אך בשפות אחדות נעשה שימוש במונח הכולל גם את אלה (Proboscis).
פונקציונליות
בחסרי חוליות החדק הוא מחלקי הפה ומשמש למציצה ולשאיבת מזון. צורתו הארוכה והדקה מתאימה למקורות התזונה כמו צוּפני הפרחים, או חדירה אל מקורות המזון כמו צינורות ההובלה של הצמחים (כנימות), גוף החרק הנטרף (חדקוניתיים), או דרך העור אל כלי הדם (יתושים). חלק מחסרי החוליות אף משתמשים בחדק להזריק ארס אל הטרף (פשפשים) או חומרים נוגדי קרישה (יתושים).
טפילים, משתמשים בחדק גם להיאחזות במאכסן.
בחולייתנים בעלי השלייה החדק הוא לרוב הארכה של האף או הזרבובית. בפיל משמש החדק כעין זרוע, לליקוט מזון מענפים גבוהים, להעביר מזון ממקום למקום, להעברת מזון ומים לפיו, להתזת מים לקירור, לכיסוי בכפק וחול להגנה מפני חרקים עוקצים, לנשימה מעל המים בזמן שחייה, להשמעת קולות רמים וליצירת קשרים חברתיים.
ביונקי הביב ובחיות הכיס החדק עשוי לכלול גם את הפה. חדק הקיפודן ודב הנמלים משמש לנשימה, ולאכילה, וצורתו המוארכת מתאימה לאכילת נמלים וטרמיטים.
בחסרי חוליות
ברוב המקרים "חדק" הוא איבר צינורי המשמש לאכילה ומציצה בחרקים מסוימים (עשים ופרפראים אחרים, יתושים, בתולעים (תולעים קוצניות ראש, ונמרטות) וברכיכות (חלזונות).
תולעים קוצניות ראש
תולעים קוצניות ראש מתאפיינות בחדק נשלף עם זיזים קוצניים המשמש לחדירה לדופן המעי של המאכסן ולהיאחזות בו.
פרפראים
לרבים מהפרפראים חדק למציצה המורכב משני חלקים המאוגדים יחד ועשויים להיפרד לצורכי ניקיון. החדק כולל שרירים המאפשרים את פעולתו. חלקי החדק קעורים כלפי פנים ומאיגודם נוצרת צינורית המזון. המציצה נוצרת כתוצאה מכיווץ והרפיה של שלפוחית בראש. מחקרי החדק של הפרפראים מלמדים על הסתגלות והתאמה של החדק לסוגי מזון שונים כולל צוף, לשד צמחים ולשד עצים, גללים וכן התאמות לשימוש לאבקת פרחים כמזון משלים בפרפרים מסוג הליקוניוס. חדק ארוך במיוחד קיים אצל קבוצות שונות של חרקי פרחים, אבל הוא נדיר יחסית.
בחולייתנים
הדוגמה הבולטת ביותר לחדק בבעלי החוליות היא חדק הפיל, שלו שימושים רבים, ובדומה לו שאר המינים מסדרת הפילאים כולל הממותה הנכחדת. מלבד הפיל, יש קבוצות יונקים שונות בעלות חדק. דוגמאות בולטות:
1710 בצרפת
שנת 1710 בצרפת הייתה השנה בה צרפת ציינה 723 שנות לאום.
הלמוט אוברלאנדר
בשנת 2017, לאחר הניסיון הרביעי של הממשלה להסיר את אזרחותו, הוא הפסיד בערעורו, מכיוון שבית המשפט הפדרלי של קנדה מצא את ביטולו 'סביר' ובשנת 2019 דחה בית המשפט הפדרלי לערעורים פה אחד את בקשתו. תיקו נפתח מחדש. ב־5 בדצמבר 2019, בית המשפט העליון של קנדה סירב לדון בערעורו של אוברלאנדר, תוך שהוא מפנה את הדרך לגירושו מהמדינה. במקביל באפריל 2020 נודע כי ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה פתחה נגדו בתיק חקירה בגין מעורבותו ברצח עם ברוסטוב על הדון וברצח 214 ילדים בעיירה ייסק במחוז קרסנודאר שבדרום רוסיה.
בתקופת המלחמה
אוברלאנדר נולד בהלבשטט, במושבה מולוצ'נה שהייתה יישוב רוסי במה שכיום הוא מחוז זפוריז'יה באוקראינה. כגרמני אתני שנולד וחי באוקראינה (באותה תקופה ברית המועצות) במלחמת העולם השנייה, הוא גויס לכוחות הגרמנים בגיל 17 כדי לשמש כמתורגמן עבור יחידת Einsatzkommando 10a שהיה חלק מאיינזצגרופן D כשנכנסה לאוקראינה הסובייטית בשנת 1941. תפקידו כלל האזנה ותרגום שידורי רדיו רוסיים, פעל כמתורגמן במהלך הקשרים בין הצבא לאוכלוסייה המקומית ואבטחה על האספקה הצבאית. במהלך הלחימה פעל תחת פיקודו של קורט כריסטמן. היחידה שבה שירת אוברלאנדר הייתה יחידה סמגרת איינזצגרופה ד' - SK 10a שהייתה כפופה לגרופנפיהרר אוטו אולנדורף ופעלה בדרום אוקראינה.
בית המשפט הפדרלי של קנדה, בתיק "אוברלנדר נגד קנדה (התובע הכללי)", נקבע כי אוברלנדר היה חלק מיחידת Ek 10a של איינזצגרופן D במהלך מלחמת העולם השנייה. בית המשפט הפדרלי של קנדה אפיין את איינזצגרופן D כאחת מכמה חוליות המוות, האחראיות להרג יותר משני מיליון בני אדם, שרובם היו אזרחים ורובם יהודים. על פי הפסיקה, משנת 1941 עד 1943 שימש אוברלאנדר עם Ek 10a כמתורגמן וסייען. בנוסף לעבודת התרגום, הוטלה משימת מציאת והגנה על מזון וצחצוח מגפיים. הוא חי, אכל, טייל ועבד במשרה מלאה עם חיילי ה-Ek 10a. בשנים 1943–1944 שירת בחיל הרגלים בצבא הגרמני.
החיים בקנדה
אוברלאנדר היגר לקנדה עם אשתו מרגרט בשנת 1954, שם ניהל עסק בתחום הבנייה והתגורר בקיטצ'ר-ווטרלו באונטריו. הוא הפך לאזרח קנדי בשנת 1960. בשנת 1995 ממשלת קנדה יזמה נגדו הליך של היפוך התאזרחות וגירושו. ב-28 בפברואר 2000 דיווח השופט אנדרו מק'קיי על ממצאיו: הוא הגיע למסקנה כי אין ראיות לכך שאוברלאנדר היה מעורב, במישרין או בעקיפין, בביצוע פשעי מלחמה או פשעים כלשהם נגד האנושות. עם זאת ייתכן שהוא לא גילה את תיעוד המלחמה שלו במהלך ראיון ההגירה שלו בשנת 1953 בקרלסרוהה, גרמניה. ממשלת קנדה קבעה כי נימוק מידע זה מהווה סיבה מספקת כדי להסיר מאוברלאנדר את אזרחותו הקנדית. אנדרו טלגדי, שהיה חבר הפרלמנט של אוברלנדר, והיה באותה תקופה מזכירו הפרלמנטרי של שר האזרחות וההגירה, התפטר מתפקידו בשל התנגדותו להחלטה זו.
שלילת אזרחות
באוקטובר 2008 שללה הממשלה את אזרחותו של אוברלאנדר. בנובמבר 2009 ביטל בית המשפט הפדרלי לערעורים החלטה זו ובכך החזיר את אזרחותו.
בשנת 2012 שוב הוסרה מאוברלנדר אזרחותו באמצעות צו מועצה של ממשלת קנדה. אוברלאנדר ערער על הוראת 2012 לבית המשפט הפדרלי של קנדה, שבית המשפט דחה בשנת 2015. לאחר מכן ערער אוברלאנדר על החלטת 2015 לבית המשפט הפדרלי לערעורים של קנדה. בשנת 2016 בית המשפט קיבל את ערעורו, תוך שהוא מחסל את הוראת הממשלה. ביולי 2016, בית המשפט העליון של קנדה דחה את בקשת הממשלה לרשות ערעור על ההחלטה. כתוצאה מכך, על מנת לגרש את אוברלאנדר לצורך משפט, על הממשלה היה להוכיח תחילה שהוא השתתף מרצון בפעילות כיתות המוות עקב פסק הדין של בית המשפט העליון מ–2013 לפיו אשמה על ידי חברותו בארגון איננה עילה מספקת כדי להיחשב לפושע מלחמה.
ביולי 2017 השתמשה ממשלת קנדה שוב בצו מועצה כדי לשלול מאוברלאנדר את אזרחותו הקנדית בפעם הרביעית. בספטמבר 2018 קבע שופט בית המשפט הפדרלי, מייקל פלן, כי הביטול הרביעי הזה היה כדין. רק בית המשפט הפדרלי לערעורים יכול היה לדון בערעור על החלטתו של פלן ולאוברלאנדר לא הייתה זכות אוטומטית לערער על החלטת בית המשפט האחרונה, אך היה עליו לבקש רשות ערעור. בדיווח חדשותי נאמר כי הוא "התמודד עם סיכונים מוגברים של העמדה לדין אם אי פעם יגורש לגרמניה, שם היה אזרח בעבר. בשינוי מדיניותה מנסה גרמניה כעת בשנות ה-90 לחייהם לדונם כשותפים לפשעי מלחמה נאצים". ב-25 באפריל 2019, בית המשפט הפדרלי לערעורים דחה את בקשתו של אוברלאנדר לפתוח את תיקו מחדש בשל הטיה לכאורה של השופט מיכאל פלן בשנת 2008. החלטת בית המשפט לערעורים התקבלה פה אחד. ב-5 בדצמבר 2019, בית המשפט העליון של קנדה סירב להעניק לאוברלאנדר אישור לערער על החלטת בית המשפט הפדרלי, תוך פינוי הדרך לגירושו מהמדינה.
נפטר ב-20 בספטמבר 2021.
כביש 789
כביש 789 הוא כביש רוחב אזורי בדרום-מערב רמת הגולן. הכביש מתחיל בצומת כורסי ליד הכנרת ומסתיים בצומת אפיק. אורכו של הכביש הוא 14.3 ק"מ.
טיבוע המשחתת אילת
טיבוע המשחתת אילת אירע כתוצאה ממתקפת טילי ים-ים SS-N-2 סטיקס, שערך חיל הים המצרי על המשחתת הישראלית אח"י אילת ב-21 באוקטובר 1967, בעת שביצעה סיור במים בינלאומיים בקרבת פורט סעיד. כתוצאה מהמתקפה טובעה המשחתת, 47 מאנשי צוותה נהרגו (מתוכם 15 נעדרים), ו-91 נפצעו. זו הפעם היחידה שבה הוטבע כלי שיט של חיל הים הישראלי על ידי כוחות אויב. הייתה זו מתקפת טילי ים-ים הראשונה בעולם, אשר לקחיה נלמדו והשפיעו על חילות ים רבים.
בתגובה לאירוע יצא צה"ל ב-24 באוקטובר למבצע אבוקה, שבו החריב באמצעות הפגזה ארטילרית את בתי הזיקוק ומפעלי הדשנים בעיר סואץ.
רקע
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את חצי האי סיני. לאחר המלחמה נפרסו כוחות צה"ל לאורך הגדה המזרחית של תעלת סואץ, אך הגזרה הצפונית שמול פורט סעיד לא נכבשה במלחמה וקו הפסקת האש בים יצא מרומני ועבר בקו האורך 32:30 מזרח. לאחר המלחמה קיים חיל הים הישראלי שגרה של סיורי ביטחון שוטף מול חופי עזה וסיני וסיורי 'הפגנת ריבונות' מול פורט סעיד. הסיורים נערכו באמצעות טרפדות, הקורבטה אח"י נגה (ק-22) ושתי המשחתות אח"י יפו (ק-42) ואח"י אילת. סיורי הפגנת הנוכחות בסמוך לפורט סעיד הגיעו עד טווח המים הטריטוריאליים - 12 מיל ימי מהחוף המצרי (כדי להצדיק את הירי העלו המצרים טענה שהמשחתת התקרבה עד 10 ק"מ מהחוף).
ב-11 ביולי 1967 התרחש בסמוך לרומני קרב רומני בין כוח של חיל הים הישראלי, ובו משחתת ושתי טרפדות, לבין שתי טרפדות של חיל הים המצרי. הקרב נמשך 25 דקות ובסופו התפוצצו הטרפדות המצריות מהטורפדו שנשאו על סיפונן. מרבית אנשי הצוות המצרים נהרגו ולכוחות ישראל לא נגרם נזק.
אף על פי שתוצאות קרב רומני היוו הצלחה והפגנת נוכחות מרשימה, נדרשו המשחתות להמשיך במשימה של "הפגנת ריבונות" בצורה של נוכחות גלויה למצרים. בלא שהיו להן אמצעי הגנה נגד טילי ה-SS-N-2 סטיקס, הן קיימו את הסיורים בתחום טווח הירי גלויות לתחנת המכ"ם החופית. תעלת סואץ הייתה חסומה ותנועת אוניות סוחר לנמל פורט סעיד הייתה מועטת. למצרים לא הייתה בעיית זיהוי למטרה המתגלית במכ"ם. הרצון של המצרים לנקמה על אובדן הטרפדות באותו אזור והקלות היחסית לניצול היתרון הקרבי בנשק הטילים החדיש גברו על החשש ממכה ישראלית חוזרת, שאכן הגיעה.
הפלגת אח"י אילת
ב-20 באוקטובר 1967 הפליגה המשחתת אח"י אילת, בפיקוד סא"ל יצחק שושן, לסיור "הפגנת ריבונות" באזור פורט סעיד, כשעל סיפונה 199 אנשי צוות וחניכי קורס קציני. המשחתת שמרה על מרחק מהחוף ולא נכנסה למים טריטוריאליים.
פעילות המצרים
בשעות הערב אותרה המשחתת באמצעות מכ"ם גילוי כשהיא במרחק 17 מייל ימי (כ-31 קילומטר) מפורט סעיד על ידי ספינת משמר חופים מצרית, שדיווחה לבסיס הימי בפורט סעיד על "מטרה גדולה", והמשיכה לדווח על תנועותיה.
למחרת, יום שבת 21 באוקטובר בשעה 5:30 בבוקר, דיווחה ספינת המשמר שהמטרה התקרבה למרחק 13 מייל. בשעה 7:10 הודיע מפקד פורט סעיד על המטרה הבלתי מזוהה למפקדה המרכזית של חיל הים המצרי באלכסנדריה וביקש הנחיות. במקביל העלה את הכוננות בבסיס פורט סעיד.
בתגובה לדיווח על המטרה הבלתי מזוהה כינס מפקד חיל הים המצרי, הגנרל פואד אבו זיכרי, ישיבת חירום כדי לקבוע הנחיות לכוחות בפורט סעיד. במקביל הועברה הידיעה למפקדת הכוחות המזוינים בקהיר.
בשעה 11:05 הודיע מפקד בסיס פורט סעיד לשני סטי"לים מדגם קומאר להיות במצב כוננות מרבי.
בשעה 11:25 דיווחו מפעילי המכ"ם שעקבו אחר המטרה כי היא חדרה למים הטריטוריאליים המצריים וזיהו אותה כמשחתת ישראלית מדגם Z.
בשעה 12:10 התקבלה החלטה של נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, והממשלה המצרית להשמיד את הספינה הישראלית והפקודה הועברה למפקדת חיל הים המצרי.
בשעה 12:55 התקבלה בבסיס פורט סעיד הפקודה להטביע את המשחתת הישראלית באמצעות סטי"ל, כאשר סטי"ל נוסף ישמש לחיפוי ויפתח באש רק אם המשחתת לא תטבע מהירי של הסטי"ל הראשון. בפקודה נמסר שארטילריית החוף תפתח גם היא באש במידת הצורך.
טיבוע המשחתת
בשעה 13:15 ערכו המצרים תרגיל הטעיה כדי לפתות את המשחתת הישראלית להתקרב לנמל פורט סעיד: המפקדה באלכסנדריה שידרה במכשיר קשר פקודה פיקטיבית לבסיס פורט סעיד להימנע מקרב עם מטרות באזור. במקביל יצרה קשר בקו תקשורת פיזי והבהירה שהפקודה פיקטיבית ונועדה להטעות את המודיעין הישראלי. לתרגיל ההטעיה לא היה משמעות. חולית המצותתים שהייתה אמורה להאזין לתשדורות המצריות לא נמצאה במשחתת בהפלגה הזאת. לפי גרסה אחרת שקל הפיקוד המצרי את התגובה הישראלית ומברק ביטול הפעולה היה אמיתי, אך מפקד זוג הקומארים, סרן אחמד שאכר עבד אל-ואחד אל-קארח, התעלם מהמברק ופעל על דעת עצמו.
תקיפה ראשונה - בשעה 17:25, כאשר המשחתת הייתה מחוץ למים הטריטוריאליים המצריים במרחק של 13.5 מייל מפורט סעיד, ולפי דיווחים אחרים במרחק 12 מייל ימי, יצא קומאר 504 מפתח נמל פורט סעיד, כיוון את חרטומו אל המטרה, הפליג שלוש דקות כדי לייצב את מערכות הניהוג וירה שני טילי סטיקס. בזה אחר זה. הטילים פגעו במרכז המשחתת. הפיצוצים - חצי טון חומר נפץ כל אחד - שיתקו לחלוטין את מערכות ההנעה והקשר. בבסיס התורן פרצה שרפה והמשחתת נעמדה נוטה על צדה השמאלי.
בשעה 18:30 הודיע מפקד הסטי"ל המצרי, שאכר, כי המשחתת טובעה ואין צורך במכת אש שנייה.
תקיפה שנייה - אחרי כשעה וחצי עדיין הסתמנה מטרה על צגי המכ"ם בחדר הלחימה בפורט סעיד. סרן אבו שאקר העלה את הסברה שזו משחתת אח"י יפו (ק-42), כשלמעשה הייתה זו אח"י אילת שטרם שקעה, והורה לסרן לטפי ג'אד-אללה, מפקד קומאר 501, לתקוף אותה.
בשעה 19:44 יצא הקומאר 501 מפתח נמל פורט סעיד, ירה שני טילי סטיקס לעבר המטרה ונחפז בכל המהירות לכיוון דמיאט. באח"י אילת היו שתי התפוצצויות. טיל שפגע בירכתי האונייה באזור תותח מס' 3 לא התפוצץ, אך גרם להתלקחות שרפה מעל מחסני התחמושת. ארגזי תחמושת שהיו על הסיפון החלו מתפוצצים וסיכנו את חייהם של 36 הניצולים שנלכדו בירכתיים. בשלב זה הודיע מפקד האונייה על נטישת המשחתת. התפוצצות הטיל הרביעי ארעה במים במרחק כ-30 מטר מירכתי המשחתת הטובעת. הניצולים שכבר היו במים מתארים מכת הדף עצומה, שיתוק בכל חלקי הגוף הרטובים למשך מספר דקות ובתום השיתוק כאבים חזקים במפשעה. פיצוץ הטיל האחרון גרם לפציעות פנימיות קשות ואנשים שנראו כלפי חוץ שלמים היו למעשה במצב אנוש.
פעילות במשחתת המותקפת
מפגיעת הטילים במרכז האנייה נהרסו שני חדרי המכונות ובבסיס התורן והגשר האחורי פרצה דליקה. נוצרה הפרדה בין חלק מהצוות בירכתיים לקבוצת הפיקוד ומרבית הצוות בחרטום שהיה שלם יחסית. סג"ם אריה מרמרי מצא עצמו כאחראי על הירכתיים, איתר חבל קשר בירכתיים, שחה וקשר את קצהו השני ליד מדרגות העלייה לחרטום. כך שאנשים יוכלו לעבור בשני הכיוונים במים בביטחון יחסי. מפקד האנייה יצחק שושן המשיך בשליטה על האנייה. איתור לכודים וחילוצם נעשה בקבוצות קטנות. הפצועים פונו לחדר החרטום בטיפולו של רופא האנייה, ד"ר זיסמן. שחבש את הפצועים ואנשי הצוות סייעו להשקותם במי שתייה. קצין הגנ"ק נסים משיח והמוכ"ם משה לוי חילצו שלושה אנשי צוות שנתקעו בחדר ההגה.
הצוות במים - כבר בפגיעה הראשונה נשרפו שתי סירות המשחתת בעודן על הסיפון. מתוך 13 רפסודות ההצלה הקשיחות נותרו לאחר הפיצוצים והשריפות רק שלוש תקינות ועליהן הועמסו הפצועים. מרבית צוות האנייה נשאר במים בזכות חגורות ההצלה האישיות והשאיפה הייתה להישאר יחד. לפי ההוראות המקדימות הם התרחקו מהמשחתת למניעת היסחפות. עומק הים במקום לא היה רב ושקיעת המשחתת יצרה מערבולת קטנה שמיד שככה. במכלי המשחתת בעת הפגיעה היו כ-300 טון דלק. חלק מהדלק שהיה מסוג 'פיול שחור' עלה לפני המים וכל השוחים נצבעו בשמנוניות שחורה. הים היה שקט יחסית וטמפרטורת המים הייתה בסביבות 25 מעלות קצב ההיפותרמיה נמוך. בשלב זה ארעה ההתפוצצות האחרונה. ההדף גרם לחלק מבין הניצולים ששהו במים פגיעות פנימיות קשות. הם הרגישו כאבי בטן אך לא ידעו את פשרם.
פעולות חילוץ
חילוץ אווירי - במהלך הלילה התנהל מבצע לחילוץ שהחל עם הגעתו של מסוק סיקורסקי S-58 בפיקודו של הקברניט גרישה גפן. לאחר כשעה הצטרפו מסוקי S-58 נוספים ומסוק סופר פרלון. החילוץ האווירי הופעל מבסיס אל עריש בפיקוד רב"ט ברכה ליכטנברג סמלת המבצעים התורנית שיזמה וניהלה את ההצלה והחילוץ מהים והפינוי מחוף רומני ישירות או דרך אל עריש במשך שעות רבות מרגע קבלת ההודעה ועד שאחרון הניצולים עזב את האזור, והקימה מכל הבא ליד בית חולים שדה מאולתר במוסך המטוסים. מאוחר יותר הועבר בית החולים על ציודו ואנשיו לאזור רומני.
חוליית שייטת 13 בפיקודו של יצחק שמיר, שכללה לוחמים וסירות גומי, הועברה במסוק מבסיס עתלית. בעת התדלוק באל עריש פרצה שרפה והמסוק התהפך. שמיר והסירות הועברו במסוק אחר לחוף רומני ומשם בסירות לנקודת הטביעה.
חילוץ ימי - בשעה 23:50 לערך הגיעה טרפדת חיל הים ט-206 בפיקוד רפי אפל ואספה אליה ניצולים וגופות. ב-05:30 לפנות בוקר לערך הסתיים פינוי הניצולים מהים. האחרונים להתפנות מהמים לטרפדת היו הטבח רב"ט יאיר שרעבי וקצין הגנ"ק סרן נסים משיח. למעשה הסירה הגיעה ליד משיח אך הוא סירב לעלות עליה ודרש שיאספו קודם את שרעבי. כל הניצולים שהועלו לטרפדת התפנו ממנה במסוקים לחוף רומני.
סריקות
למחרת הגיעו למקום זוג טרפדות של חיל הים (בפיקוד רב-סרן אלי רהב). אותר שבר של המשחתת לפי כתם דלק שסימן את מקומן. צוללים מיחידה 707 עברו בשבר וחילצו גופות מתוך החללים הפנימיים. המשחתת אח"י יפו (ק-42) (בפיקוד סא"ל יצחק קט) הופעלה, אך שמרה מרחק ביטחון מזרחה. הטרפדות נקשרו בעגינה אל השבר ונשארו מספר ימים עד שנראה שאין יותר גופות. למרות הסריקות התברר כי שש גופות נסחפו הרחק מממקום הטביעה והגיעו לאחר מספר ימים לחוף פורט פואד.
לאחר עשרה ימים של סריקות תת-מימיות וחיפושים באזור הטיבוע, לא נמצאו כל הגופות. על מנת למנוע מהמצרים לחטט בשברי המשחתת ולהפוך את מקום הטביעה 31.35333°N, 32.56°W בעומק 19 מטר בקרבת פורט סעיד לאטרקציה לתיירים, החליט מפקד חיל הים, אלוף שלמה אראל, לפוצץ את גוף המשחתת ולשטח אותו לקרקע.
ב-27 באוקטובר התקינו החבלנים הימיים את חומרי הנפץ. הרב הצבאי הראשי, שלמה גורן, הגיע במסוק והורד אל הטרפדת. הוא קיבל סקירת מצב ממפקד הטרפדות אלי רהב ומפקד יחידה 707 שאול סלע. הביקור במקום שכנע את הרב להכריז על הנעדרים כחללים ושבר המשחתת פוצץ. לאחר הפיצוץ השתחררו וצפו שתי גופות וחלקי גופות שנאספו על ידי הטרפדות.
ב-2 בנובמבר הגיעו צוללי יחידה 707 עם זוג טרפדות וביצעו סיור ביקורת אחרון באתר הטביעה. לא נמצאו שרידים נוספים.
בעולם הערבי
המצרים היללו את הקרב וראו בו צעד ראשון בהחזרת הכבוד הערבי הפגוע. 21 באוקטובר נקבע כיום חג של חיל הים המצרי. העיתונות הערבית עסקה בתוצאות הקרב וראתה בו התנפצות התדמית - הבלתי מתקבלת על הדעת מבחינתם - של ישראל המנצחת. במוזיאון הצבאי בקהיר הוצב לוח לציון המתקפה המוצלחת.
נקיב (סרן) ימי אחמד שאכר הוכרז כגיבור הקרב בו הוטבעה המשחתת אילת על ידי פלגת הסטי"לים שבפיקודו. על שמו נקראה כיכר בכניסה לעיר אל-מנוף שבמחוז אל-מנופיה, שבה הוצבה אנדרטה לזכרו. בטקס הסרת הלוט מהאנדרטה, שנערך בינואר 2011, נכחו בכירים מהשלטון, מושל המחוז ואחרים, וכן בכירים מהצבא ומהצי המצרי, ובני משפחתו הגרים במחוז.
התחקיר
נעשה תחקיר לבירור נסיבות התקרית, והאם ניתן היה למנוע את התוצאות הקשות בדרכים מודיעיניות. נמצא ששעות אחדות קודם לטיבוע "אילת" הגיע ליחידת ההאזנה של אמ"ן מידע לפיו מתכננים המצרים פעולה התקפית באזור פורט סעיד. לא ידוע האם מידע זה, שהיה עשוי לשנות את המצב, הועבר מאמ"ן למודיעין חיל הים, אך אין ספק שהוא לא הגיע למפקדה של אח"י אילת. סגן הרמטכ"ל, אלוף חיים בר-לב, שמונה לברר היכן אבד המידע החיוני, לא הצליח להכריע בין העדויות הסותרות, והסתפק בהמלצה להעמיד לדין משמעתי את קציני אמ"ן המעורבים באירוע, על שלא וידאו שהמידע שבידיהם הגיע ליעדו.
על סיבת היווצרות המצב אין תמימות דעים. דרישת המטה הכללי בפתיחת מלחמת ששת הימים שלא לחשוף את המשחתות בקרבת ספינות טילים מצריות קיבלה חשיבות מועטת. למעשה התחלפה בדרישה ל'הפגנת נוכחות'. לאחר שבמהלך המלחמה כולל קרב רומני לא נעשה שימוש בטילי סטיקס, הגיעו מפקדי המשחתות ופיקוד חיל הים למסקנה לקביעה זאת לא היו שותפים אנשי הטרפדות שראו בטילים המצריים איום, והיא נסתרת על ידי בנימין תלם הכותב בזכרונותיו. מפקד המשחתת יצחק שושן כותב שהתריע ודרש לא לקיים את הסיורים. מצב כוננות המשחתת בקרבת הנמל המצרי מעיד על חוסר זהירות קיצוני.
על נסיבות טיבועה של אח"י אילת אמר אברהם בוצר, ראש מחלקת הים בעת טיבוע הספינה, בריאיון ליוסי מלמן:
את מפקד המשחתת סא"ל יצחק שושן לא סיפקו התחקירים. ממידע שאסף התברר כאילו לאמ"ן היה מידע על ההכנות לירי, אך לא היה מידע שהמשחתת בסיור באזור על כן הידיעות לא הובנו ולא הועברה התרעה לחיל הים. שושן איבד את תחושת השייכות לחיל הים והשתחרר מצבא הקבע.
חיל האוויר לא פרסם תחקיר.
רב-אלוף יצחק רבין כינס את קציני חיל הים בבסיס חיפה לשיחת עידוד וסיכום. המסר העיקרי שלו היה תקווה שתוכנית בניית כח ספינות הסער שהייתה בשלבים התחלתיים תניב את התוצאות המקוות של יכולת התמודדות בזירה הימית.
לקחים ואחרית דבר
בעת טיבוע אח"י אילת היה חיל הים הישראלי בתהליך שינוי תורת הלחימה הימית, שכבר היה בעיצומו במשך מספר שנים. במקום הפעלת מעט יחידות לחימה גדולות ורב-תכליתיות בטכנולוגיה של מלחמת העולם השנייה, אשר נמצאה בנחיתות מודגשת מול אויב מתחדש בזירה הימית, החל בשנת 1965 חיל הים בתהליך הצטיידות בהרבה ספינות מהירות נושאות נשק קטלני בכמות ואיכות שתאפשר עדיפות קרבית ביזמה התקפית.
האיום של טילי ים–ים היה ידוע ולא היה לו מענה. המשחתות כבר לא היו ראויות לשמש כיחידות לחימה. עצם קיומן בסדר הכוחות היה מכשלה. לא היה צורך להמתין להטבעת המשחתת כדי לתת חשיבות להקניית יכולת התגוננות מפני טילי ים-ים מונחי מכ"ם. מבנה הכוח הימי החדש התבסס על ספינות סער ונבנה בתפישה המבצעית שליחידת הלחימה הבודדת תהיה עדיפות לפגוע ולא להיפגע מכלי שיט האויב ולהסתפק בכלי שיט הקטן ביותר האפשרי, כדי לרכוש הרבה יחידות לחימה. התפיסה הוכיחה את נכונותה כאשר במלחמת יום הכיפורים נחל חיל הים הצלחה מלאה בכל קרבות הטילים בים התיכון.
כחלק מלקחי טיבוע המשחתת הוקמה בחיל הים יחידה 663, לאיסוף מודיעין אותות.
ציונים לשבח
שישה מאנשי הצוות, שגילו אומץ יוצא דופן במהלך החילוץ, צוינו לשבח על ידי הרמטכ"ל ומפקד חיל הים. מקבלי העיטור הם:
ו נפטרו מפציעותיהם ומשפחותיהם קיבלו את הציון לשבח.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הומרו הציונים לשבח בעיטור המופת, שהעניק הרמטכ"ל מרדכי גור.
סרן נסים משיח, קצין הגנ"ק, הומלץ גם הוא על ידי מפקד השייטת אל"ם נפתלי רוזן לציון לשבח. משיח חילץ ימאים לכודים בחדר ההגה, אלתר מכשיר קשר וחזר על ההודעה עד שהצליח להעביר את ההודעה על הפגיעה ליחידת צה"ל בסיני, וכך הוכנסה מערכת ההצלה לפעולה. במים שמר על ערנותו של חייל פגוע לידו וכאשר הגיעה סירת החילוץ כיוון אותה לניצול אחר ששמע את קולו. משיח היה כנראה הניצול האחרון שנאסף מהמים. בחודש יולי 2018 הוענקה למשיח תעודת הערכה ממפקד זרוע הים, אלוף אלי שרביט.
ברכה ליכטנברג אטינגר, סמלת תורנית בדרגת רב"ט מבסיס אל עריש, יזמה ופיקדה על הפינוי האווירי במבצע ההצלה הנועז במשך למעלה מ-13 שעות. חיל האוויר הכיר פומבית במעשה הגבורה שלה לאחר 51 שנה, ובאוגוסט 2020 הוענק לה אות הוקרה ממפקד חיל האוויר אלוף עמיקם נורקין.
חללים
מצבם של חלק מהימאים הישראלים שנפצעו ואושפזו בבתי חולים בישראל, הלך והדרדר על אף שפציעותיהם טופלו. בהמשך הטיפול בפצועים נתברר כי חלק מהפציעות היו קריעות באיברים פנימיים שנבעו מהדף הפיצוץ של הטיל הרביעי או של תחמושת האניה בעת שאנשי הצוות צפו במים. פציעות פנימיות כאלה לא היו מוכרות ולא אובחנו.
בעת פעולות החילוץ ובימים שלאחר מכן נאספו מזירת טביעת המשחתת 28 גופות. אחת הגופות לא זוהתה בשל מצבה. ב-1 בנובמבר 1967, עשרה ימים אחרי הטבעת המשחתת, העבירו המצרים לידי ישראל באמצעות הצלב האדום שש גופות נוספות, מתוכן זוהו בוודאות רק ארבע. שלוש הגופות הלא מזוהות נקברו ב-5 בנובמבר 1967 בבית העלמין הצבאי בחיפה, בהלוויה המונית בהשתתפות כל שש עשרה משפחות ההרוגים שלא זוהו. על הקבר הרחב הונחו כריות מצבה הנושאות את שמותיהם של שישה עשר החללים שלא זוהו.
מיד לאחר פיצוץ הגוף השקוע צפו על פני הים שתי גופות שלא ניתן היה לזהותן, ואף הן נטמנו בקבר האחים. בסך הכל הובאו לקבורה ברחבי הארץ 34 גופות מאירוע טביעת המשחתת, מהן זוהו טרם הקבורה 31 גופות בלבד.
שישה עשר מההרוגים בטביעת אח"י אילת הוכרזו חללים אף שגופותיהם לא נמצאו או לא זוהו. זהו המספר הגדול ביותר של חללי צה"ל באירוע יחיד שמקום קבורתם לא נודע.
במשך 37 שנה נחשב גם כחלל שמקום קבורתו לא נודע, אולם בעקבות עתירה לבג"ץ שהגישו בני משפחתו, הצהיר צה"ל ב-2004 כי הוא קבור בחיפה. ובכך עלה מספר ההרוגים המזוהים ל-32 ונותרו 15 חללים שמקום קבורתם לא נודע.
הנצחה
ב-27 באוקטובר 1971, במלאת ארבע שנים לטיבוע "אילת", נחנכה באשדוד אנדרטה לזכר 47 חללי המשחתת. לאחר זמן הפכה לאנדרטה לכל חללי חיל הים. אנדרטה נוספת, מעשה ידי הפסל יגאל תומרקין, הוקמה על שובר הגלים הראשי בנמל חיפה. לא הייתה גישה לאנדרטה והמקום לא התאים לעריכת אזכרות. בשנת 2010 הועברה האנדרטה לשדרות ההגנה, בקרבת מוזיאון ההעפלה וחיל הים והמוזיאון הימי הלאומי.
במספר ערים ומושבות נקראו רחובות בשם אח"י אילת בהם אילת, אשדוד, נתניה, קריית חיים, קריית מוצקין, כפר סבא וכפר יונה.
נכתנבו השני
נכתנבו השני (תעתיק של מנתון ליוונית ממצרית עבור נח'ת-חר-חבת (Nḫt-Ḥr-Ḥbt), שפירושו "הורוס מֵחביית הוא המנצח") היה מלך מצרים בין השנים 360–342 לפני הספירה, המלך השלישי והאחרון בשושלת השלושים של מלכי מצרים והמלך האחרון ממוצא מצרי במצרים העתיקה.
בתקופת שלטונו הייתה פריחה כלכלית במצרים, שבה יצרו האמנים המצרים סגנון ייחודי שהשפיע רבות על סגנון הפיסול של התבליטים בתקופה התלמית. כמו המלך נכתנבו הראשון, גילה גם נכתנבו השני עניין רב בנושא הפולחן המצרי. עדויות לכך נמצאו בלמעלה מ-100 אתרים במצרים. הוא השקיע בשיקום ושחזור המקדש הגדול של איזיס, "האיזיאום".
במשך מספר שנים הצליח נכתנבו השני לשמור על עצמאותה של מצרים מהאימפריה האחמנית, אך לבסוף נוצח בשנת 343 לפנה"ס בידי ארתחשסתא השלישי, שיצא לקרב לאחר שכרת ברית צבאית עם מספר ערים יווניות. בשנת 342 לפנה"ס נכנסו הפרסים לממפיס, ולאחר מכן כבשו את כל מצרים כשהם מספחים אותה לאימפריה הפרסית. נכתנבו ברח דרומה למצרים העליונה ולאחר מכן לנוביה, שם קיבל מקלט. במשך תקופה מסוימת שמר על כוחו. גורלו הסופי לא נודע.
את נכתנבו החליף בשלטון ארתחשסתא השלישי, שהיה הפרעה הראשון בשושלת ה-31 במצרים.
עלייה לשלטון
ב-525 לפני הספירה נכבשה מצרים על ידי האימפריה האחמנית הפרסית. עקב מאבקים פנימיים על היורש לשלטון המלכותי הפרסי, הצליחה מצרים להשיג עצמאות ב-404 לפנה"ס. ב-389 פרעה האקור ניהל משא ומתן בנוגע להסכם עם אתונה ולמשך שלוש שנים (מ-385 ועד 383 לפנה"ס) הצליח להדוף את הפרסים. אולם לאחר חתימת הסכם שלום אנטלקידס ב-387 לפנה"ס בין פרס לערי המדינה של יוון, מצרים וקפריסין, הפכה המצרים למכשול היחיד שעמד בפני הגמוניה פרסית בחופי הים התיכון. בתחילת 360 לפנה"ס, קודמו של נכתנבו, טאוס, החל בהכנות למלחמה נגד הפולשים. באותה השנה, יצא לדרכו הצבא המצרי, שצעד לאורך החוף בים וביבשה. נכתנבו השני ליווה את דודו טאוס במערכה זו. בניסיון לגייס כספים למלחמה במהירות, טאוס הטיל מיסים על המצרים והחרים רכוש מקדשים. המצרים, ובמיוחד הכוהנים, התרעמו כנגד צעדים אלו ותמכו בנכתנבו השני. טאוס ביקש ממנהיג הצבא הספרטני אגסילאוס והמפקד האתונאי חבריאס שיתמכו בו. אולם אגסילאוס טען שהוא נשלח לסייע למצרים ולא לנהל נגדה מלחמה. חבריאס שב הביתה עם שכירי החרב שלו. טאוס החליט לברוח לחצר המלוכה הפרסית, שם הוא מת לבסוף בנסיבות טבעיות. נכתנבו התמודד על הכתר עם מתחזה בלתי ידוע מהעיר דג'דת (מנדס) שהציג עצמו כפרעה. את המרד הנהיג אחד הצאצאים של נפריטס הראשון, שמשפחתו שלטה על העיר בעבר. הטוען למלוכה שיגר שליחים לאגסילאוס במאמץ לשכנעו לתמוך בו. אגסילאוס נותר נאמן לנכתנבו, מחשש שהוא יבגוד בו. באחת מערי הדלתה של הנילוס גדודיו של נכתנבו ואגסילאוס כותרו על ידי מתחרה שתפס את השלטון שלא כחוק, שם הוא צבר תומכים רבים. למרות העליונות המספרית של האויב, נכתנבו ואגסילאוס ניצחו והמרד דוכא בסתיו של שנת 360 לפנה"ס. כאות הוקרה לאגסילאוס, נכתנבו שלח לו 22 ככרות זהב.
שלטונו
לדת היה תפקיד חשוב במדיניות הפנים של נכתנבו. הוא החל את שלטונו בניצוח על ההלוויה של שור חעפי בממפיס, שם הוסיף נכתנבו עיטורי תחריטים למקדש המזרחי ולמקדש המערבי של חעפי. בין מקדשים מכובדים אחרים שהקים נכתנבו השני בולט מקדש ח'נום ביב (על חשבון המקדש היהודי שעמד במקום), מקדש חדש לאלה בסתת בבוסטיס ('פר בסתת' במצרית; במקרא: 'פי בסת') ומקדש אמון בסח'תם. נכתנבו הקדיש נאוס מדיוריט לאנחור-שו בסבניטוס (צ'בנצ'ר במצרית), וכן בנה אובליסקים במקדש תחות בנווה המדבר אלח'רגה. נכתנבו היה אחראי לפופולריות הגואה של פולחן בוכיס. תחת נכתנבו יצא צו האוסר על חציבת אבן ב"הרים המסתוריים" באבידוס.
מדיניות החוץ של נכתנבו נהדפה על ידי מספר ניסיונות חוזרים לכבוש מחדש את מצרים מצד פרס. לפני עליית נכתנבו לשלטון, הפרסים ניסו לכבוש את מצרים מחדש ב-385, 383 וב-373 לפנה"ס. נכתנבו עשה שלום שבמהלכו בנה צבא חדש שהכיל גם שכירי חרב יוונים, פרקטיקה מקובלת בזמנו. בסביבות 351 לפנה"ס שוב ניסו הפרסים לכבוש מחדש את מצרים. לאחר שנת לחימה, נכתנבו ומפקדי הצבא בני בריתו, דיופנטוס מאתונה ולַמיוס מספרטה, הצליחו להכניע את הפרסים. לאחר ניצחון זה אנשיו של נכתנבו הכתירוהו כ"נכתנבו הבז האלוהי", ונקבעו לו פולחנים. ב-345 לפסה"נ נכתנבו תמך בהתקוממות הפיניקית נגד הפרסים שהוביל מלך צידון תבנית השני, ושלח צבא של 4,000 שכירי חרב יוונים בפיקודו של מנטור מרודוס. בתחילה הצליחו כוחותיו של מנטור להדוף את הפרסים, אולם מששמע מנטור על הגעת ארתחשסתא השלישי מלך פרס בעצמו, מלווה בצבא אדיר, חבר לפרסים ואלה הכניעו את תבנית.
בסוף שנת 344 לפנה"ס, שגרירי ארתחשסתא השלישי הגיעו ליוון כדי לבקש את השתתפות היוונים במלחמה נגד מצרים. אתונה וספרטה התייחסו לשגרירים באדיבות, אך נמנעו מלהשתתף בברית נגד מצרים. אולם ערים אחרות החליטו לתמוך בפרסים: תבאי שלחה 1,000 הופליטים וארגוס שלחה 3,000. בחורף של 343 לפסה"נ ארתחשסתא עשה את דרכו למצרים. הצבא המצרי בראשות נכתנבו כלל 60,000 מצרים, 20,000 לובים ומספר זהה של שכירי חרב יוונים. נוסף על כך, נכתנבו השמיש מספר ספינות כדי למנוע מהאויב לחדור למצרים דרך פתחי הנילוס. על נקודות התורפה לאורך הים התיכון והגבול המזרחי הגנו מעוזים, ביצורים ומחנות מבוצרים. כוחות פרס קיבלו חיזוק על ידי מנטור ואנשיו, אשר הכירו היטב את הגבול המזרחי של מצרים, יחד עם 6,000 איונים.
נכתנבו השני הובס לבסוף ובקיץ של 342 לפנה"ס ארתחשסתא נכנס לממפיס, שם מינה אחשדרפן. נכתנבו ברח למצרים העליונה ולבסוף לנוביה, שם הוענק לו מקלט. אולם שם הוא שמר על כוחו באופן חלקי זמן מה. בסיוע של חבּאבֵּש, נכתנבו ניסה לשווא לתפוס את השלטון בחזרה.
אזכורו ברומנסת אלכסנדר
ישנה אגדה אפוקריפית, המופיעה ברומן אלכסנדר הפסאודו-היסטורי, לפיה סופו של הפרעה המצרי האחרון היה שונה. בסמוך לאישור לאלוהותו של אלכסנדר הגדול על ידי האורקל של זאוס-אמון, התחילה לפוץ שמועה לפיה נכתנבו השני, לאחר הפסדו בקרב האחרון, לא נסע לנוביה אלא במקום הגיע לחצר המלכות של פיליפוס השני, מלך מוקדון, בתחפושת של קוסם מצרי. שם, במהלך היעדרו של פיליפוס עקב השתתפות במלחמה, התחפש נכתנבו לאל אמון וצבע עצמו זהב, שם קרניים ועור תנין ושכנע את אולימפיאס, אשתו של פיליפוס, שעליהם להביא ילד לעולם יחד. כך שכב נכתנבו עימה, ומזיווג זה נולד אלכסנדר הגדול. מיתוס זה נשא חן רב בעיני המצרים שההשתוקקו להמשכיות וביטאו התנגדות עזה לשלטון זר. גם בספר יוסיפון מצוטטת אגדה זו.
תאייר
תאייר (באנגלית: Thayer) הוא שם משפחה.
גבעות קארו
אורכו של הרכס 22 קילומטרים, והוא ממוקם לאורך הצד המערבי של קצהו של קרחון סקוט, שבין הר סולסברי שנמצא צפונית - צפון-מזרחית לרכס הגבעות ועד לשפכו של קרחו סקוט למדף הקרח רוס.
גילוי ומיפוי הגבעות
הגבעות מופו לראשונה על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה, שנערכה בין השנים 1928–1930.
מקור השם
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעות נקראו על שמו של אדמירל אחורי הנרי ארנולד קארו (H. Arnold Karo), שהיה חבר בוועד המנהל (דירקטוריון) של סקר החופים והסקר הגאודזי של ארצות הברית (U.S. Coast and Geodetic Survey), בין השנים 1955–1965.
אזנב מצוי
אזנב מצוי הוא עשב חד-שנתי ממשפחת המורכבים. העשב נפוץ בשדות בר ובשדות תרבות. נפוץ מאוד בכל אזורי הארץ. במקרים רבים הוא צומח יחד עם מרור הגינות, שפרחיו דומים.
הגבעול מכוסה זיפים ומסתעף במקצת. גובהו 30 עד 50 ס"מ. העלים על-פי רוב שסועים ומנוצים. חלקם חובק את הגבעול. הפרחים צהובים. פורח בחודשים מרץ עד מאי. הקרקפות של הפרח דמויות חרוט. כל זרעוני הקרקפת מבשילים בבת אחת והקרקפת נראית כמו כדור של נוצות (בדומה לסביון). הזרעונים מתפזרים עם הרוח בעזרת הזיפים ומגיעים למרחק רב, דבר הגורם לתפוצתו של הצמח.
הוא נחשב למזיק בגינות פרטיות. לצמח שורש עמוק, דומה לשיח הפטרוזיליה. כאשר מנסים לעקור אותו, נשאר חלק ממנו נטוע ופורח שוב בעונה הבאה.
מחקר מדעי
באוניברסיטת הירושימה, הפיקו תמצית מהצמח ומצאו בו חמישה סוגים חדשים של גליקוזיד: germacronolides and germacranolide. המבנה שלהם הובהר בטכניקות ספקטרוסקופיה
חינוך דמוקרטי בגיל הרך
מסוגלות הבנת הבחירה בגיל הרך
מרכיב מרכזי בשיטת החינוך הדמוקרטי לגיל הרך מתייחס לחשיבות מסוגלות הבנת הבחירה של ילדים. מחקרים עכשוויים מראים כי לילדים בגיל הרך מגוון של יכולות המרמזות על יכולת להבין את משמעויות הבחירה החופשית. חוקרי תאוריית התודעה (TOM) מזהים כשרים מנטליים שנמצאו בגיל הילדות:  ידע -  בגיל צעיר יכולים ילדים לפתח הבנה בנוגע לידע, לדוגמה להבין שלעיתים נוכל לזהות אובייקט גם אם רק חלק ממנו גלוי. בנוסף, נראה כי כבר לפני גיל 3 ילדים מבינים קשרים פשוטים בין גורם לתוצאה, לדוגמה הם יודעים כי כאשר נמצא את מה שחיפשנו, נפסיק לחפש. רצונות -  על מנת לקבל את החלטת הכלל בהצבעה, עלינו להבין שלילד/ה אחר/ת דעה אחרת משלנו ושהיא תקפה לאותו/ה ילד/ה, כדי שיוכל לקשר בין החלטת ההצבעה והיישום שלה על חיי היומיום בגן. מחקרים עכשוויים מראים כי תינוקות בגיל 18 חודשים כבר מבינים כוונות ורצונות של האחר רגשות - בגיל הגן מבחינים ילדים בין חוויות רגשיות סוביקטיביות של אנשים שונים. היכולת הזו מאפשרת לילדים לבחור מתוך רצון ולא לבחור רק כי מישהו אחר בוחר (חיקוי). ילדים בגיל זה גם מראים יכולות חברתיות משמעותיות המראות על הבנה רגשית גבוהה. אמונות וייצוגים מנטליים -  לקראת גיל הילדות, נכנס הנושא של דעה המושפעת מידע קודם. דעה המבוססת על ידע מאפשרת בחירה מושכלת שאמורה לשרת את הבוחר/ת. לאור הנ"ל, ניתן להבין עד כמה חשובה היא מתן הבחירה החופשית בגיל הרך, לשכלול היכולות המתגבשות הללו ואחרות.
יכולת ויסות עצמי
חינוך דמוקרטי שם את חיי החברה כערך עליון, כאשר הפרט החי את חייו בתוך הקהילה חייב לקחת זאת בחשבון בתהליך קבלת ההחלטות שלו. ויסות עצמי מוגדר כיכולת ליזום התנהגות או לחדול ממנה בהתאם לנסיבות, להתאים את העוצמה, התדירות ומשך הזמן של פעולות מילוליות ומוטוריות בסביבות חברתיות וחינוכיות, לדחות סיפוקים, לנקוט התנהגות חברתית נכונה/מקובלת בהיעדר ניטור חיצוני ולווסת תגובתיות רגשית. חשוב לעמוד על היכולת של ילדים לווסת עצמם, כיוון שיכולת מתפתחת זו משפיעה על יכולתם להשתתף בפעילות חברתית ולאפשר בחירה לאחר. בגיל הגן מתחילים ילדים להיות מסוגלים לשלוט על דחפיהם, להשמע לכללים ולפתח אסטרטגיות התנהגות יעילות בגיל הילדות הופך הדיבור המתפתח לכלי ויסות מרכזי, בעזרתו משתפים ילדים התנהגות, מחשבות ורצונות וחלה התקדמות משמעותית ביכולתם לתמרן בין שני חוקים שלכאורה סותרים זה את זה. זו יכולת קריטית להצלחת תהליך קבלת החלטות דמוקרטית. לאחר כל זאת, חשוב לזכור כי לילד יש את הזכות לעמוד על שלו ולדבוק בהחלטתו ומשמעותה של שליטה על "ויסות עצמי" אינה שהילד חייב לוותר או להתחשב כל הזמן. על המטפל לקבל את הילדים ואת החלטותיהם כפי שהם, כבסיס לרכישת אמונם וצבירת ביטחון
יצירת אקלים דמוקרטי
הפילוסופיה החינוכית הדמוקרטית מתמקדת בעיקר במציאות ההווה של הילד ושמה פחות דגש על היותה מכינה לקראת חייו כמבוגר. למסגרות חינוכיות הפועלות ברוח החינוך הדמוקרטי אין הוראות הפעלה ספציפיות או תורת חינוך סדורה במובניה הדידקטיים, אלא יותר "רוח חינוכית כללית". אין תקנונים מחייבים וכל בית־ספר הוא בבחינת קהילה עצמאית של מלמדים ולומדים תוך דגש על פלורליזם, מחויבות לבדיקה עצמית מתמידה ושינוי כדרך חיים, תוך ניסיון להיות מחויבים ככל האפשר לעקרונות דיאלוגיים המקובלים על כל שותפי החינוך. שלושה ממדים מרכזיים משמשים להגדרת אקלים דמוקרטי בגן. ממדים אלו מבוססים על הסטנדרטים אותם קבע משרד החינוך לתרבות ולאקלים מיטביים בגן, ונוסיף להם תכנים דמוקרטיים. שלושת הממדים הם:
ארגון הגן: נהלים, שגרת פעילות, סדר יום ועיצוב סביבה חינוכית
חשיבותם של נהלים וחוקים תופסים מקום משמעותי מאוד בחינוך הדמוקרטי. מטרתם העיקרית היא יצירת מרחב התפתחותי מוגדר, ברור, יעיל ומיטבי לעידוד התפתחות בגיל הרך במהלך ההתפתחות לומד הילד להבנות לעצמו גבולות פנימיים בהסתמך על הגבולות החיצוניים שסיפקה לו הסביבה. כאשר חוקי הגן נקבעים על ידי הילדים בהצבעה דמוקרטית, הם מקבלים אותם בקלות יחסית, מתוך הבנה ששמירה על החוקים תפיק להם תועלת אישית.
אינטראקציות מבוגרים, ילדים וקהילה
על פי הגישה האקולוגית, מחולקות האינטראקציות של הילדים לפי מעגלי קרבה אליהם. במעגל הראשון, אינטראקציות ישירות עם הילד/ה (כגון שיח עם הגננת או חבר/ה) ובמעגלים הבאים, אינטראקציות אשר משפיעות עליהם, אך לא ישירות (כגון ריב בתוך הצוות של הגן). על פי המודל המנטלי-יצוגי טיפול רגיש של המטפלת ישפיע לטווח הארוך על איכות ההתקשרות, כי אם גם על מנגנוני הוויסות העצמי שעוזרים במצבי דחק.
מעגל ראשון- אינטראקציות ישירות עם מבוגרים ובתוך חברת השווים: חינוך דמוקרטי מושתת על שוויוניות ועל המחנכים לשמור עליה בהתנהלות מול הילדים. אינטראקציות בין ילדים למבוגרים משפיעות על הילדים ברמה הרגשית, הקוגניטיבית והחברתית. יתרה מזאת, הן משפיעות על מערכות היחסים של הילדים בינם לבין עצמם. על מנת לקיים חינוך דמוקרטי יעיל בגיל הרך, על המערכת לשמור על יחס אופטימלי של מספר הילדים לגנן/גננת, יחס העומד על כ- 7 ילדים למבוגר בגילאי 3 ועד כ- 15 ילדים למורה בכיתה א'. ביחס כזה יכול המורה להעניק תשומת לב אישית לכל ילד/ה וכך לייצר יותר אינטראקציות חיוביות איתו/ה. ג'ון בולבי גורס כי על המבוגר לתווך לילד את הסביבה ואופן ההתנהלות בה בשלושה ממדים, שיאפשרו לילד לבחור את דרכו באופן מיטבי. ממד ראשון הוא הדגמה (Modeling) בו מביע המבוגר רגשות והתנהגות פרו חברתית. הממד השני הוא אימון אישי בו מפתח המבוגר שיח עם הילד על רגשות ולבסוף על המבוגר להגיב לרגשות וביטוין בזמן אמת (Contingency), כך לומד הילד אילו תגובות רגשיות לחזק ואילו לרסן.
מעגל שני- אינטראקציות בין מבוגרים ועם הקהילה: לפי המודל, יחסים עם המבוגרים ועם הקהילה משפיעים מאוד על התייחסותם אל הילד/ה כמו על התייחסות הילד/ה אליהם, כמו כן, הם ישפיעו יותר ככל שיהיו קרובים אליו/ה. מסיבה זו דואגים בחינוך הדמוקרטי לשמור על יחסים קרובים עם הקהילה בפעילויות שונות במהלך שנת הלימודים, כמו גם על שיתוף ההורים בפעילויות המתרחשות בתוך הגן ולקיחת חלק פעיל ככל שיתאים לשני הצדדים בפעילויות אלו.
תוכנית התפתחותית ללמידה, למענה לצרכים רגשיים-חברתיים, ולביסוס ערכים
על פי גישת ההתקשרות, כל תוכנית עבודה מתחילה ביצירת מערכת התקשרות בטוחה עם הילד/ה וניתן לבחון מערכות יחסים בין גננת/מבוגר משמעותי בגן לילד, במונחי התקשרות. יצירת מערכת כזו דורשת מהמבוגר לספק שני תנאים בסיסיים. על מנת שנוכל לקדם נושאים חינוכיים כגון שפה, חינוך למתמטיקה, חינוך לאומנות, פיתוח כשרים חברתיים, חוסן רגשי ועוד, תוך שאנו שומרים על החופש של הילדים וזכות הבחירה שלהם, עלינו למצוא את הדרך לגרום להם לרצות בכל הנ"ל. אחת הדרכים המוצלחות ביותר לעידוד למידה היא כמובן המשחק ובכלל זה, המשחק הסימבולי. ילדים הם בעלי מוטיבציה גבוהה מאוד למשחק. ומעבר ללימוד שעובר במשחק, נוצרות אינטראקציות חברתיות והזדמנויות לוויסות עצמי. בבניית תוכנית התפתחותית המבוססת על משחק, על פי לב ויגוצקי עלינו תמיד למשוך את הילד לדברים חדשים, שאנחנו חושבים שהוא מסוגל להבין, כלומר ל"אזור ההתפתחות המקורב" (Zone of Proximal Development) של הילד.
חינוך דמוקרטי אינו מוגבל לגן הילדים וכל האמור יכול להוות בסיס לעיצוב סביבה חינוכית דמוקרטית גם בבית.
החינוך הדמוקרטי כיוצר סגירות חברתית מתבדלת
הטענה העיקרית כנגד הזרם הדמוקרטי היא כי המסגרות הדמוקרטיות דוחות הלכה למעשה את האינטגרציה החברתית ויוצרות פערי מעמדות וחסמי כניסה, שבקרתם היא כלכלית. הביקורת טוענת לשיח כפול: מצד אחד, למי שאין כסף אין אפשרות ללמוד במקום הזה (כיוון שהמסגרות אינן ממומנות על ידי המדינה) ומהצד השני, מי שיש לו כסף לא מעוניין במי שאין לו כסף. מעבר לכך, נטען כי המסגרות אינן מעוניינות למעשה בפיקוח של המדינה או בכל קשר עם תוכנית הלימודים שלה כחלק מההתבדלות שלהם. התנהלות זו מקשה על המערכת הציבורית לשפר את עצמה, היות שמערכות חינוך דמוקרטיות אלו אינן משנות את מערכת החינוך מבפנים ואינן משחקות לפי כללי המשחק הדמוקרטיים. לפי אריה קיזל, רבות ממערכות הלימוד הציבוריות, רואות בילד דמות אחראית ובעלת יכולת בחירה בתחומים מסוימים ובמערכות אלה מתאפשר דו-שיח פורה של ההורה עם המערכת. לעומת זאת, כאשר קיימת תמיכה של מסגרת חיצונית (כגון רשות מקומית), קיימת אפשרות לשילוב אוכלוסייה מקומית ממעמד חברתי נמוך, כפי שניתן לראות במסגרות החינוך הדמוקרטי בית הספר "גבעול" וגני ילדים "גבעול" ו"שקנאי" בגבעת אולגה, אשר פותחות את שעריהן לאוכלוסייה המקומית ללא עלות בכלל.
חינוך דמוקרטי נטול חינוך
לפי גולדמן, במוסדות הלימוד הדמוקרטיים ובמסלולי ההכשרה של מורים לחינוך דמוקרטי אין כמעט עיסוק עיוני בתוכני הדמוקרטיה, בפילוסופיה ובהיסטוריה שלה, בקונפליקטים ובפרובלמטיקות האופייניות לה. יש בהם הרבה מאוד בחירות. בחירות אישיות מה ללמד, האם ללמוד, מתי ללמוד ואיך ללמוד ובחירות מוסדיות בפרלמנט בית־הספר. על פי גולדמן, דמוקרטיה אינה דבר המצריך לימוד. דמוקרטיה היא חוויה". קיזל מוסיף, שמסתתרת כאן תרבות שיש בה אלימות סימבולית שאיננה דמוקרטית כלל וכלל והיא אומרת: "תן לי את מה שאני רוצה, כי אחרת אינני משתתף במשחק".בהקשר הזה הוא טוען, כי הפרטת מערכת החינוך תוביל לכך שהדבר היחיד שחשוב היא בחירת התלמיד וכוח ההשפעה שיש להוריו.
"...בשל כך, אל להם להיקרא "דמוקרטיים", אלא עליהם להיקרא "פרטיים ויקרים". אל להם להתפאר בכך שניסו לשנות את המערכת פנימה ונואשו, אלא עליהם להודות שלא ניסו ברצינות של ממש לשנות את המערכת ולכן ברחו ממנה, ולכן עליהם להיקרא "הבורחים מהתמודדות והדואגים לעצמם".
Last Name
Last Name (בעברית: שֵׁם מִשׁפָּחָה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Carnival Ride. השיר יצא לאור ב-8 באפריל 2008, על ידי חברת התקליטים אריסטה נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-23 מיליון השמעות.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי ולמקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי של קנדה. השיר זכה בפרס בחירת הקהל בקטגוריית "שיר הקאנטרי של השנה", ובפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר - אישה".
בנוסף לכך, דורג השיר במקום ה-27 ברשימה השנתית של מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, שפורסמה בסוף שנת 2008.
Hotline Bling
Hotline Bling (בעברית: קו בלינג) הוא שיר שהקליט הראפר הקנדי דרייק, שהיה לסינגל המוביל מאלבום האולפן הרביעי שלו, Views, בו הופיע כרצועת בונוס. השיר היה זמין להורדה דיגיטלית החל מה-31 ביולי 2015, דרך חברות התקליטים קאש מאני, יאנג מאני וריפבליק רקורדס. חודשיים לאחר מכן פורסם הקליפ, שבוים על ידי דירקטור X. הקליפ צבר פופולריות ביוטיוב והביא לפרודיות רבות.
מבקרי המוזיקה שיבחו את הצגת הצד הרגשי של דרייק בשיר, וכן את הפקתו, אך מתחו ביקורת על התוכן המילולי.
Hotline Bling הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100 של ארצות הברית, וכן למקום השלישי בקנדה הוט 100, ובמצעד הסינגלים הבריטי. השיר זכה בפרס לשיר הראפ/היפ-הופ האהוב בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית לשנת 2016. השיר אף זכה פעמיים בטקס פרסי גראמי 2017 בקטגוריות שיר הראפ הטוב ביותר וביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר.
וידאו קליפ
ב-4 באוקטובר 2015 הכריז דרייק על קליפ לרצועה דרך חשבון האינסטגרם שלו. הקליפ מומן על ידי אפל, ופורסם ב-19 באוקטובר 2015 דרך Apple Music במסגרת הסכם בלעדיות. דירקטור X, במאי הקליפ, לקח השראה מעבודותיו של האמן האמריקאי ג'יימס טורל. X הצהיר כי הוא מקווה שהסרטון יעודד גברים לרקוד יותר.
במגזין Rap-Up נכתב שדרייק "מראה עד כמה הוא יכול להיות מעולה עם המהלכים שלו" בקליפ זה. אוון מינסקר מפיצ'פורק כינה אותו כ-"קליפ די מינימלי". Hotline Bling אף הוכרז באתר כקליפ השביעי הטוב ביותר לשנת 2015.
הקליפ, אשר עורר השראה לממים ופרודיות רבות, השיר זכה לפרודיה בסאטרדיי נייט לייב, בפרק "דונלד טראמפ / סיה". אחד הממים הפופולריים ביותר שיוצרו מהקליפ הוא Wii Shop Bling, מאשאפ בין Hotline Bling למנגינת הנושא של ערוץ Wii Shop.
נכון למרץ 2021, הקליפ זכה ליותר מ-1.72 מיליארד צפיות ביוטיוב, והוא אחד מ-90 הסרטונים הנצפים ביותר באתר.
הצלחה מסחרית
בבריטניה, Hotline Bling הגיע בשיאו במקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר שזכה להצלחה הרבה ביותר במצעד מבין שיריו של דרייק באותה התקופה, כאמן מוביל. השיר גם הגיע לראש מצעד ה-R&B הבריטי. ב-27 בנובמבר 2015 הוסמך Hotline Bling לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
שושלת יואן
שושלת יואן נחשבת הן כממשיכת דרכה של האימפריה המונגולית והן כשושלת קיסרים סינית. בהיסטוריה הרשמית של סין קיבלה שושלת יואן את מנדט השמים, כשהמשיכה את שושלת סונג וקדמה לשושלת מינג. אף שמייסד השושלת בפועל היה קובלאי חאן הוא מיקם בדיעבד בראש השושלת את סבו, ג'ינגיס חאן, כקיסר בשם טָאיְדְזוּ (太祖, בפין-יין: Tàizǔ).
בנוסף לתוארו כקיסר סין תבע קובלאי חאן גם את התואר החאן הגדול, שליט עליון על כל שאר הח'אנות שנוצרו מהאימפריה המונגולית: צ'אגאטאי, אורדת הזהב ואילחאן. משום כך נהגו לעיתים להתייחס לאימפריה של יואן כאל "האימפריה של החאן הגדול". עם זאת, אף שלעיתים הכירו החאנים המערביים בתביעה זו של הקיסרים משושלת יואן, הייתה הכפיפות שלהם מן השפה ולחוץ והישויות שעמדו בראשם התפתחו בנפרד.
הקיסרים בשושלת יואן זיהו את המדינה שבה שלטו עם המושג ההיסטורי "סין" (中國, פין-יין: Zhōngguó, ג'ונְגְגְווֹ, תרגום מקובל "הממלכה התיכונה"), אם כי האימפריה תחת שלטון השושלת הייתה קרויה "יואן הגדולה" (大元, בפין-יין: Dà yuán).
עלייתו של קובלאי חאן לשלטון
ג'ינגיס חאן איחד את השבטים המונגולים והטורקיים שהתגוררו בערבות מצפון לסין ומונה לחאן הגדול ב-1206. הוא ויורשיו הרחיבו את האימפריה המונגולית ברחבי אסיה. תחת שלטון אוגדיי חאן, בנו השלישי של ג'ינגיס, השלימו המונגולים ב-1234 את הרס שושלת ג'ין, וכבשו את מרבית צפון סין. אוגדיי הציע לקובלאי אחיינו, בנו השני של טולוי שהיה בנו הרביעי של ג'ינגיס חאן, נחלה פיאודלית ובה כ-10,000 בתי אב במחוז חביי. תחילת שלטונו בנחלה התאפיינה במשבר עם אוכלוסיית האיכרים המקומית שנמלטה עקב המיסים הגבוהים שהוטלו עליה. בעצת אימו סורגאגטני ביצע קובלאי רפורמות והחל להתייעץ עם אנשי דת ומלומדים סיניים. השינויים שערך נשאו פירות והאחוזה התאוששה. ב-1251 עלה מונגקה חאן, אחיו הגדול של קובלאי, לשלטון כחאן הגדול במקומו של גויוק חאן, בנו של אוגדיי. הוא העניק לקובלאי אחיו מעמד של שליט על כל הטריטוריות שבשליטת המונגולים בסין. בתפקידו זה הורה קובלאי לבנות בתי ספר למלומדים קונפוציאנים, הנפיק שטרי כסף, החיה מחדש את הטקסים הסיניים ואימץ מדיניות שהמריצה את הצמיחה החקלאית והמסחרית. את בירתו קבע בעיר קאיפינג (开平) במונגוליה הפנימית, שאחר-כך שינה את שמה לשאנגדו.
מונגקה חאן המשיך במערכה הצבאית אותה התחיל אוגדיי חאן כנגד שושלת סונג הדרומית בדרום סין. הוא מת ב-1259 מבלי להשאיר יורש. קובלאי חזר מהמלחמה בצבא שושלת סונג ב-1260 כאשר למד שאחיו הצעיר, אריק בוק, חלק על זכותו לכס המלכות. קובלאי כינס קורילטאי בעיר בירתו קאיפינג שבחר בו להיות החאן הגדול. קורילטאי מתחרה במונגוליה בחר באריק בוק כחאן הגדול, והחלה עקב כך מלחמת אזרחים. קובלאי חאן היה תלוי בשיתוף הפעולה מצד נתיניו הסיניים להבטיח אספקה שוטפת לצבאו. הוא הגביר את הפופולריות שלו בין נתיניו בכך שעיצב את ממשלו על בסיס הבירוקרטיה של השושלות הסיניות המסורתיות ואימץ שם סיני: ג'ונְגְטונְג (中統, מילולית "שלטון מתון"). במערכה הצליח קובלאי לנתק את קווי האספקה לצבאו של אריק בוק, והאחרון נאלץ להיכנע ב-1264. הח'אנות המונגוליות האחרות הכירו בקובלאי חאן כחאן הגדול, אבל בפועל היו אוטונומיות. המאבק הפנימי שם קץ לאחדות של האימפריה המונגולית.
שלטונו של קובלאי חאן
שנות שלטונו הראשונות של קובלאי חאן התאפיינו בחוסר יציבות. קאידו, נכדו של אוגדיי, סירב לקבל את מרותו של קובלאי ויצר איום על הגבול המערבי של תחום שלטונו של קובלאי. שושלת סונג העוינת, אף כי כוחה נחלש, המשיכה להוות מכשול מדרום. קובלאי הבטיח את הגנת הגבול הצפון מזרחי ב-1259 כשהעלה לשלטון בקוריאה את הנסיך בן הערובה וונג'ונג משושלת קוריו והיא הפכה למדינת חסות שהעלתה מס למונגולים. היו כנגד קובלאי גם איומים מבית. לי טאן, בנו החורג של פקיד רם מעלה, יזם מרד כנגד השלטון המונגולי ב-1262. לאחר שדיכא את המרד בהצלחה, צמצם קובלאי את השפעתם של היועצים הסינים בני האן בחצרו. הוא חשש שהתלות בפקידים הסיניים הפכה אותו לפגיע למרידות עתידיות ועריקות לצד שושלת סונג.
לאחר 1262, נקט ממשל קובלאי במדיניות של התפשרות בין שמירה על האינטרסים של המונגולים בסין ובין היענות לדרישות של נתיניו הסינים. קובלאי מיסד את הרפורמות שהציעו יועציו הסיניים באמצעות בירוקרטיה ריכוזית, הרחבת השימוש בשטרות כסף, ושמירה על המונופולים המסורתיים על המלח והברזל. הוא שיקם את מנגנון הפקידות הקיסרי והותיר את המבנה המנהלי של שושלות סיניות קודמות בלא שינוי. עם זאת, דחה קובלאי תוכניות להחיות את הבחינות הקיסריות הקונפוציאניות וחילק את החברה תחת שלטונו לשלושה, ואחר-כך לארבעה, מעמדות, כשהסינים בני האן הוצבו בתחתית הסולם. ליועצים הסיניים של קובלאי היו עדיין סמכויות משמעותיות בממשל, אבל מעמדם הרשמי היה מעורפל.
קובלאי הכין את מעבר בירת האימפריה המונגולית מקארקורום במונגוליה לחאנבליק ("עירו של החאן" במונגולית) ב-1264 בכך שבנה עיר חדשה בסמוך לג'ונְגְדוּ, הבירה לשעבר של שושלת ג'ין היורצ'נית ב-1266. ב-1271 תבע קובלאי רשמית את מנדט השמיים והכריז, בסגנון שושלת סינית מסורתית, כי 1271 היא השנה הראשונה של "יואן הגדולה" (大元). מקור שם השושלת בספר אי צ'ינג והוא מתאר את "מקור היקום" או "הכוח הקמאי". קובלאי הכריז על חאנבליק כ"בירה גדולה", בסינית 大都, תעתיק דָאדוּ, שם שהמונגלים נהגו לתעתק כדאידו. שמו המלכותי שונה לגְ'ה-יְוֵּ'אן (至元, בפין-יין: Zhìyuán) על מנת לבשר על תקופה חדשה בהיסטוריה של סין. אימוץ שם מלוכתי היה מתן גושפנקה לשלטון המונגולי באמצעות שילוב הממשל בנרטיב של רצף השלטון הפוליטי הסיני המסורתי. קובלאי קידם את דמותו הציבורית כקיסר מלומד בכך שהקפיד לנהוג על פי כללי הנימוס הקונפוציאניים ולקיים את טקסי הסגידה לאבות הקדמונים ובה בעת שמר על שורשיו כמנהיג מהערבות.