cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרסטון נורת' אנד
היסטוריה
ראשית המאה ה-20 עמדה בסימן ירידה בכושרה של הקבוצה, אף שעד 1970 פרסטון מעולם לא שיחקה מחוץ לשתי הליגות הבכירות באנגליה. הקבוצה ירדה פעמיים לליגת המשנה ופעמיים עלתה חזרה לליגה הבכירה בעשור הראשון של המאה. בשנת 1922 הגיעו הצחורים שוב למשחק הגמר של גביע ה-FA אך נוצחו 0–1 על ידי האדרספילד טאון. ג'ו מקול, אחד מגדולי השחקנים של הקבוצה, פרש כעבור שנתיים לאחר ששיחק בדיפדייל במשך עשרים שנה.
בשנת 1929 מכרה פרסטון את חלוצה הבכיר אלכס ג'יימס לארסנל בסכום שיא של 9,000 ליש"ט. לאחר מכירתו של ג'יימס הקבוצה התקשתה והידרדרה פעם נוספת לליגת המשנה, אולם לאחר שביצעה כמה החתמות משמעותיות הצליחה לחזור לליגה הבכירה בשנת 1934. כעבור ארבע שנים זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע ה-FA לאחר ש"נקמה" בהאדרספילד וניצחה אותה בפנדל 0–1 במשחק שנערך באצטדיון ומבלי.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה כיכב בקבוצה החלוץ טום פיני, אשר נחשב עד היום בעיני רבים לגדול שחקני הקבוצה מאז ומעולם וליקיר העיר פרסטון. אחד מיציעיו המרכזיים של הדיפדייל קרוי על שמו. פיני פרש בשנת 1960, לא לפני שכמעט וזכה עם פרסטון באליפות בעונות 1952/53 ו-1957/58, בהן סיימה הקבוצה במקום השני בטבלה. עם זאת, הקבוצה ירדה לליגת המשנה בעונת 1960/61, במקביל לפרישתו של פיני.
בשנת 1964 התמודדה פרסטון שוב בגמר גביע ה-FA אולם הפסידה לוסטהאם יונייטד 3-2 מול 100,000 צופים בוומבלי. בשורותיה של נורת' אנד שיחקו הווארד קנדל הצעיר והשוער אלן קלי, שיאן ההופעות (447 במספר) של הקבוצה בין השנים 1958–1973.
בשנות השישים שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, אולם בשנת 1970 הידרדרה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית. הקבוצה חזרה לליגת המשנה כבר בעונה הבאה, אולם הדעיכה נמשכה בעשור הבא, ובסוף עונת 1984/85 הקבוצה מצאה עצמה בליגה הרביעית. את העונה הבאה סיימה במקום השלישי מהסוף בליגה הרביעית, וניצלה מירידה לליגת החובבים רק בזכות מספר רב יותר של הצבעות למענה ולא לאלופת ליגת החובבים, אנפילד.
פרסטון שבה לליגה השלישית בשנת 1988 אך ירדה ממנה כעבור חמש שנים. עם זאת, ב-1996, תחת אימונו של גארי פיטרס הקבוצה זכתה באליפות הליגה הרביעית. דייוויד מויס, שמונה למאמן בפברואר 1998, הצעיד את הקבוצה לעלייה לליגת המשנה בשנת 2000. לראשונה מזה שלושים שנה שבה קבוצת הפאר לשעבר מפרסטון לאחת משתי הליגות הבכירות. עונת 2000/01 הסתיימה בהצלחה יחסית לאחר שסיימה רביעית והעפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה 0–3 לבולטון וונדררס. מויס עזב את המועדון במרץ 2002 לטובת אברטון, ויורשו בתפקיד היה מאמן נבחרת סקוטלנד לשעבר, קרייג בראון. פרסטון כשלה תחת ניהולו של בראון והוא פוטר ב-2004. מאמנה של מאת'רוול הסקוטית, בילי דייוויס, הוחתם במקומו, ועל אף חוסר ניסיונו היחסי הצעיד את פרסטון למקום הרביעי בליגת המשנה. פרסטון ניצחה את דרבי קאונטי בשלב חצי גמר הפלייאוף אולם נוצחה על ידי וסטהאם יונייטד בגמר. בשנה לאחר מכן, דייוויס עזב לדרבי קאונטי והוחלף על ידי מאמן קרליסל יונייטד- פול סימפסון. לאחר פתיחה גרועה של עונת 2007–2008, פוטר סימפסון והוחלף על ידי עוזר מאמן אברטון, אלן אירווין. לאחר תוצאות גרועות, הוחלף אירווין בדארן פרגוסון, בנו של המנג'ר המצליח של קבוצת הפאר מנצ'סטר יונייטד, סר אלכס פרגוסון.
בסיום עונת 11–2010 אחרי עשר שנים רצופות בצ'אמפניושיפ נשרה פרסון לליגת הפוטבול ליג הראשונה שהיא הליגה השלישית באנגליה. היא חזרה לליגת המשנה כעבור 4 שנים.
סגל שחקנים
נכון ל-13 בספטמבר 2022
(בהשאלה ממנצ'סטר יונייטד)
(קפטן)
(קפטן שני)
(בהשאלה מטוטנהאם הוטספר)
חדוה ואני
חדוה ואני: ופרשת קורותינו בעיר תל-אביב הוא ספרו השני של אהרן מגד, שפורסם בשנת תשי"ד–1953 בהוצאת הקיבוץ המאוחד (ספרית ילקוט) וועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. הספר זיכה את מגד בפרס אוסישקין.
העלילה סטירית ומתארת זוג, חדוה ושלומיק, אשר עובר מן הקיבוץ לעיר. בעלילה, מגד מקביל בין חיי הקיבוץ האידיאליסטיים והשקטים לבין העיר, המוצגת כמסואבת. חדוה מוצגת כבעלת מוטיבציה רבה מאוד להצליח בעיר, בכל מחיר, בעוד ששלומיק מעוניין לשוב לקיבוץ (אליו הזוג שב). בראיון שהעניק מגד בספטמבר 2008 למוסף "שבעה לילות" של ידיעות אחרונות אמר מגד כי הוא מתחרט על כתיבת "חדוה ואני":
עיבודו הנודע ביותר של הספר הוא לסדרת הטלוויזיה החלוצית "חדווה ושלומיק" ב-1971. השינויים הרבים שנעשו לסיפור הבסיס הובילו את מגד לבקש לשנות את שם הסדרה. הספר אף עובד למחזה (אשר הוצג בתיאטרון הבימה ב-1954, בבימוי ישראל בקר). במאמר "דמות האישה במחזות ישראלים" מנתחים משה צימרמן ואורית מס את אופן הצגת הנשים במחזה:
אלדר
{{פירושונים| אישים:
עצים:
ראו גם
}}
ניקו פרוסט
ניקולאס (ניקו) ז'אן פרוסט (בצרפתית: Nicolas Jean Prost, נולד ב-18 באוגוסט 1981) הוא נהג מרוצים צרפתי המתחרה באליפות הפורמולה אי ובאליפות העולם במרוצי סיבולת. שימש בעבר כנהג מבחן בקבוצת לוטוס בפורמולה 1.
ניקו הוא בנו של אלן פרוסט, שזכה 4 פעמים באליפות הפורמולה 1.
שנים ראשונות
פרוסט נולד במחוז לואר. אביו הוא אלן פרוסט שזכה 4 פעמים באליפות הפורמולה 1. למרות הייחוס המשפחתי ובניגוד למרבית נהגי המרוץ הוא החל להתחרות במרוצי מכוניות רק בגיל 22. הוא בוגר אוניברסיטת קולומביה ובמהלך הלימודים לקח חלק ואף ניצח טורנירי גולף.
בשנת 2006 התחרה באליפות הפורמולה 3 הספרדית. הוא ניצח מרוץ אחד וסיים שש פעמים על הפודיום. את העונה סיים במקום הרביעי ובסיומה זכה בתואר רוקי העונה. שנה לאחר מכן שיפר את המיקום וסיים שלישי. בשנת 2008 עבר להתחרות בסבב הפורמולה 3000 האירופאי. הוא ניצח מרוץ אחד והגיע 7 פעמים לפודיום וזכה באליפות. במקביל השתתף במספר מרוצים באליפות ה-A1 גרנד פרי.
מרוץ 24 השעות של לה מאן
במהלך השנים התחרה מספר רב של פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן. את הופת הבכורה ערך בשנת 2007, כחלק מקבוצת Oreca הצרפתית שהתחרתה בקטגוריית ה-GT1. הצוות סיים במקום החמישי בקטגוריה ובמקום העשירי בדירוג הכולל. בשנת 2009 התחרה לראשונה בקטגוריית ה-LMP1, הקטגוריה הבכירה בתחרות, עם קבוצת ספידי רייסינג. הוא הפגין יכולות טובות והצליח להעלות את הקבוצה מהמקום השמיני למקום החמישי. בעיה במערכת ההילוכים גרמה לקבוצה לסיים במקום ה-14. שנה לאחר מכן עבר להתחרות בשורות קבוצת רבליון (Rebellion), עימה שב להתחרות עוד 7 פעמים במהלך שנים. בשנת 2012 התחרה ביחד עם ניל יאני וניק היידפלד. הצוות סיים את התחרות במקום הרביעי בקטגוריה ובמיקום הכולל. שנתיים לאחר מכן התחרה יחד עם היידפלד ומטיאס בש, הפעם בקטגוריית ה-LMP1-L. את המרוץ סיימו במקום הראשון בקטגוריה ובמקום הרביעי בדירוג הכללי.
אליפות עולם במרוצי סיבולת
בין השנים 2009 - 2011 השתתף עם קבוצת רבליון בסדרת מרוצי לה מאן האירופאית. החל משנת 2012 עבר, יחד עם הקבוצה, להתחרות באליפות העולם במרוצי סיבולת. בשנת 2017 עברה הקבוצה להתחרות בקטגוריית LMP2 ופרוסט התחרה לצידם של ברונו סנה וג'וליאן קאנל. במהלך העונה השיגה הקבוצה 4 ניצחונות וסיימה 3 פעמים נוספות בפודיום. סנה וקאנל סיימו את העונה במקום הראשון בדירוג הנהגים בקטגוריה. פרוסט, שהחמיץ את המרוץ הרביעי של העונה, דורג במקום השלישי.
פורמולה 1
נסיעת המבחן הראשונה במכונית פורמולה 1 התקיימה בשנת 2010 במסלול מאני-קור בצרפת. בשנת 2011 החל לשמש כנהג מבחן ופיתוח עבור קבוצת לוטוס-רנו. במבחנים שהתקיימו ב-2013 במסלול סילברסטון קבע זמן מהיר שהיה רחוק רק 3 עשיריות השנייה מהזמן שנקבע על ידי סבסטיאן פטל.
פורמולה אי
עונת 2014/2015 הייתה עונת הבכורה של אליפות הפורמולה אי ופרוסט היה אחד מהנהגים שהצטרפו לאליפות. ביוני 2014 חתם בקבוצת E-dams-רנו לצידו של סבסטיאן בואמי. במרוץ הבכורה של האליפות דורג בזמן המהיר ביותר וזינק מהפול פוזישן. לאורך מרבית המרוץ שמר על ההובלה אך התנגשות עם ניק היידפלד בפנייה האחרונה של המרוץ גרמה לשניים לפרישה מהמרוץ. פרוסט התנצל מאוחר יותר בפני היידפלד על ההתנגשות ונענש בהפחתת 10 מקומות בדירוג לקראת המרוץ הבא שהתקיים במלזיה. בגרנד פרי מיאמי, המרוץ החמישי בעונה השיג את הניצחון הראשון באליפות. ניצחון שבעקבותיו עלה לראש טבלת הנהגים. במרוץ הבא, שהתקיים בלונג ביץ', לא צבר נקודות וירד למקום השלישי. את העונה סיים כשהוא מדורג במקום השישי.
בעונתו השנייה באליפות השיג צמד ניצחונות במרוצי סיום העונה שהתקיימו בלונדון. את העונה סיים במקום השלישי, הישגו הטוב ביותר עד כה. בעונה לאחר מכן לא הצליח להגיע לפודיום לאורך כל העונה ובדומה לעונה הראשונה סיים במקום השישי.
† לא סיים, אך קיבל ניקוד לאחר שעבר 90% מהמרחק.
מריאן שארץ
מריאן שארץ (בסלובנית: Marjan Šarec; נולד ב-2 בדצמבר 1977) הוא קומיקאי, שחקן ופוליטיקאי סלובני מתנועת החירות המכהן כשר ההגנה מאז 1 ביוני 2022. כיהן כראש הממשלה התשיעי של סלובניה בשנים 2018–2020.
ביוגרפיה
שארץ נולד בליובליאנה ב-2 בדצמבר 1977. ב-1996 סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באקדמיה לתיאטרון, רדיו, קולנוע וטלוויזיה (חלק מאוניברסיטת ליובליאנה). ב-2001 הוא סיים את לימודיו והחל לעבוד בתאגיד השידור הציבורי הסלובני. הוא הופיע בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית Hri-bar, ובתוכנית הרדיו Radio Ga-Ga. באותן שנים הוא גילם שלל דמויות בדיוניות ופוליטיות, ביניהן יאנז דרנובשק, קרל אריאבץ, אוסאמה בן לאדן, פידל קסטרו, אנטון רופ, ילקו קאצין, יאנז יאנשה ואנדריי באיוק. עם זאת, הדמות המפורסמת ביותר שלו באותן שנים הייתה דמותו של "איוואן סרפנטינשק" (Ivan Serpentinšek), איכר עצבני מקרניולה עלית. במקביל עבד גם כעיתונאי ועורך.
ב-2010 עזב שארץ את עולם הסאטירה והצטרף לפוליטיקה. הוא התמודד לתפקיד ראש עיריית קמניק מטעם מפלגת סלובניה חיובית בהנהגת זוראן ינקוביץ'. הוא נבחר ברוב קטן. ב-2014 הוא עזב את מפלגת סלובניה חיובית והקים מפלגה חדשה שנקראה בפשטות "רשימתו של מריאן שארץ". עם מפלגה זו הוא התמודד על קדנציה שנייה בתפקיד ראש עיריית קמניק ונבחר ברוב גדול עם כמעט שני שלישים מהקולות.
במאי 2017 הודיע שארץ שיתמודד בבחירות לנשיאות סלובניה שייערכו ב-22 באוקטובר של אותה שנה. בסיבוב הראשון הוא זכה ב-25% מהקולות, והמשיך לסיבוב השני מול הנשיא המכהן בורוט פאחור, אך הפסיד בו באחוזים מעטים. ביוני 2018 התמודד עם מפלגתו בבחירות הכלליות שנערכו בסלובניה וגרף 12.6% מהקולות, שהיתרגמו ל-13 חברי פרלמנט, מה שהפך את מפלגתו למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט. הוא הצליח להקים ממשלה יחד עם מפלגות השמאל והמרכז.
אף על פי שממשלתו של שארץ הייתה פופולרית מאוד בקרב הציבור הסלובני, הישגיה היו שנויים במחלוקת. כבר בשנה הראשונה לקיומה התפטרו ארבעה משריה. הממשלה הצליחה להעביר חוקים מועטים בלבד, וספגה ביקורת רבה על כך שלא יישמה את פסיקות בית המשפט העליון הסלובני. ב-27 בינואר 2020, בעקבות התפטרותו של שר האוצר שלו אנדריי ברטונצלי, הודיע שארץ על התפטרותו בטענה שעם 13 המנדטים שלו הוא אינו יכול למלא את רצון העם. יאנז יאנשה הצליח להרכיב במהירות ממשלה חדשה שהורכבה ממפלגות הימין, והושבע כראש הממשלה ב-13 במרץ. שארץ הפך ליו"ר האופוזיציה, והעביר ביקורת רבה על ממשלתו של יאנשה. הוא אף החרים את חגיגות יום העצמאות ב-2022.
בבחירות שנערכו בסלובניה ב-2022, מפלגתו של שארץ לא עברה את אחוז החסימה. עם זאת, מנהיג תנועת החירות רוברט גולוב הציע לשארץ להפוך לשר ההגנה בממשלתו. שארץ קיבל את ההצעה והושבע ב-1 ביוני של אותה שנה. שבוע לאחר מכן, הצביעה אספת הרשימה שלו על איחוד עם תנועת החירות.
עמית בכר (שחיינית)
ביוגרפיה
בכר התאמנה בקבוצת מכבי פארק מים רעות, בהדרכתו של כרמל לויתן ובקבוצת השחייה של אוניברסיטת ECU בצפון קרוליינה, ארצות הברית. לעמית אחות תאומה, נועם, שגם היא שחיינית מצטיינת.
2006
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-2006 זכתה בכר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.96 דקות, אחרי מור פליישמן (2:22.10 דקות) וירדן שר ממכבי קריית אונו (2:22.60 דקות)
2007
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2007 זכתה בכר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.45 דקות, לפני אביגיל טל (2:21.71 דקות) וקריסטינה צ'רנישב (2:25.03 דקות) ובשתי מדליות כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:22.82 דקות, אחרי אולגה ברנסייבה (8:52.31 דקות) ולפני מאשה בליזניוק מהפועל ירושלים (9:28.89 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי תוצאה של 18.01.46 דקות, אחרי ברנסייבה (17:35.26 דקות) ולפני עמית לוטטי (18:17.51 דקות).
2008
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2008 זכתה בכר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:53.43 דקות, לפני דקל שחף בת אגודתה (4:56.53 דקות) ורוני שטיין ממכבי קריית ביאליק (5:00.53 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בצוותא עם רוני בלזם מהפועל כוכבי הצפון טבעון/ישי בתוצאה של 2:18.15 דקות, לפני טליה מלצר מהפועל ירושלים (2:18.59 דקות), מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי תוצאה של 8.56.67 דקות, אחרי ברנסייבה (8:53.03 דקות) ולפני בליזניוק (9:16.71 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.71 דקות, אחרי ברנסייבה (4:18.94 דקות) וקרן זיבנר מבני הרצליה (4:19.81 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה בכר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.41 דקות, לפני שחר סילברמן ממכבי קריית אונו (2:21.13 דקות) ובלזם (2:23.87 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:01.21 דקות, לפני סילברמן (5:09.95 דקות) ושטיין (5:11.65 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:21.09 דקות, אחרי ברנסייבה (9:08.50 דקות) וגל פור מהפועל כוכבי הצפון טבעון/ישי (9:18.30 דקות).
2009
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באוסטר, שווייץ בסוף ינואר 2009 קבעה בכר במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:16.43 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר אותה שנה זכתה בכר במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.75 דקות, לפני דקל שחף (4:56.00 דקות) ושטיין (4:59.36דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:16.66 דקות, אחרי אליסה ציפין מהפועל ערד (2:14.26 דקות) וסילברמן (2:18.84 דקות).
אלופה ושיאנית המכביה
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה בכר ב-3 מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:17.22 דקות, לפני רייצ'ל קסלר מארצות הברית (2:17.74 דקות) ובלזם (2:19.83 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה שיא מכביה חדש של 2:16.71 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש נוסף של 4:57.15 דקות, לפני בלזם (5:03.44 דקות) וקסלר (5:04.39 דקות) ובמשחה שליחיות 4x200 מטר בשיא ישראלי ומכביה חדש של 8:32.12 דקות, לפני ארצות הברית (8:33.70 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:23.67 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט זכתה בכר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:56.25 דקות, לפני ענת זימין ממכבי קריית ביאליק (4:59.35 דקות) ובלזם (5:04.37 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:11.26 דקות, לפני ספיר עצמון מבני הרצליה (9:18.65 דקות) ולי כהן מהפועל ירושלים (9:24.00 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:16.81 דקות, אחרי ציפין (2:15.72 דקות) ולפני בלזם 2:19.48 דקות.
2010
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 זכתה בכר ב-4 מדליות 2 זהב ו-2 כסף. שתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:15.08 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של שחיינית ישראלית באותה העת, לפני ציפין (2:17.11. דקות) ובלזם (2:19.40 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:56.55 דקות, לפני בלזם (5:05.47 דקות) ואחותה התאומה נועם (5:07.37 דקות). שתי מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:25.29 דקות, אחרי אפרת רוטשטיין מירושלים רבתי (4:23.59 דקות) ולפני מרטינה מרקס מהפועל גבעתיים (4:31.92 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.20 דקות, אחרי עמית עברי (2:18.20 דקות) ולפני בלזם (2:24.56 דקות).
2011
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט 2011 סיימה בכר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.76 דקות.
2012
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2012 זכתה בכר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.95 דקות, לפני אליסה ציפין (2:19.11 דקות) ורוני בלזם (2:21.37 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.18 דקות, לפני חברת לאגודה יעל דניאלי (5:04.38 דקות) ונועה פלדמן מהפועל ירושלים (5:07.68 דקות).
2013
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2013 זכתה מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.70 דקות, אחרי שיר וסרמן (2:19.26 דקות) ושחר סילברמן (2:19.90 דקות), שתיהן ממכבי קריית אונו. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:13.89 דקות, במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.52 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:26.43 דקות.
עדו דולב
עידו דולב (נולד ב-1970) הוא מעצב אמנותי לקולנוע וטלוויזיה, זוכה פרסי אופיר ופרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. דולב מעצב אולפנים, סדרות, סרטים ותוכניות ילדים, בארץ ובעולם.
דולב הוא בנם של ליז דולב ותת-אלוף ערן דולב, ששימש כקצין רפואה ראשי במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
הוא בוגר תיכון אלון ברמת השרון, למד במדרשה לאמנות ובוגר המכון טכנולוגי חולון במגמת עיצוב.
נשוי לפרופסור לסוציולוגיה יעל השילוני-דולב, ולהם שלושה בנים.
בשנת 2003 פרסם עם אשתו את רב-המכר "תוצרת בית – מדריך משפחתי לפעילות יצירתית", שעובד בשנת 2012 למשחק קופסה.
מלמד בתוכנית המצטיינים לעיצוב במה באוניברסיטת תל אביבֵ.
מערכת מאה הפרחים
במהלך התקופה התירה ואף עודדה המפלגה הקומוניסטית השלטת מגוון רחב של השקפות עולם ופתרונות מדיניים. למאו היה מניע נסתר לפעולה זו והוא רצונו לחזק עצמו מבית – השמעת התנגדות הייתה מוכיחה לטענתו, כי ההמונים תומכים בו ובפרשנותו האידאולוגית. הנחה זו התגלתה כמוטעית, ומשהחלה הביקורת לא הצליח מאו לתעלה לטובתו, האינטליגנציה החלה לבקרו ולהצביע על טעויות המשטר ומחדליו. מאו הבין כי טעה וכי משטרו נתון בסכנה והוא פתח במערכה כנגד הימין, שהייתה מסע נגד "הימניים, אויבי העם, העשבים השוטים והמורעלים". לאחר דיכוי זה, חזר החופש בסין להיות מודרך על ידי המשטר.
מקור הביטוי משורת הפואמה: "תנו למאה פרחים לפרוח; תנו למאה אסכולות מחשבה להתווכח."
Superstar (שיר)
השיר הגיע למקום ה-150 במצעד השירים הדיגיטליים הבינלאומיים של קוריאה הדרומית.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מדונה, הרדי מואנזה ומייקל מליח והופק על ידי מדונה ומואנזה גם כן. השיר זכה לביקורות מעורבות רבות.
בסמוך לצאתו הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
גנאדי זייצ'יק
גנאדי זייצ'יק (ברוסית: Геннадий Зайчик; נולד ב-11 בפברואר 1957) הוא שחמטאי סובייטי, יהודי-גאורגי ואמריקאי בדרגת רב-אמן.
ביוגרפיה
זייצ'יק נולד בטביליסי, אז בברית המועצות כיום בגאורגיה. אביו כיהן בתפקיד בכיר במערכת המשפטים של גאורגיה הסובייטית ולאחר שגאורגיה זכתה בעצמאות היה לראש לשכת עורכי הדין בגאורגיה.
זייצ'יק השתתף באליפות ברית המועצות לצעירים ובשנים 1977 ו-1979 חלק מקומות 2–3. בשנת 1975 הוא זכה בתחרות בהונגריה. בשנים 1984–1985 הוא סיים במקום השני במספר תחרויות. בעקבות הצלחות אלו בשנת 1984 הוענקה לו דרגת רב אמן.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא היה פעיל וגם חבר נבחרת גאורגיה בתחרויות. בתחילת המאה ה-21 זייצ'יק עבר לארצות הברית. בשנת 2002 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה (ביחד עם יבגני נאייר).
זייצ'יק באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1992 ל-1996 השתתף זייצ'יק בשלוש אולימפיאדות שחמט:
נמל התעופה הלסינקי-ונטה
נמל התעופה הלסינקי-ונטה (בפינית: Helsinki Vantaan lentoasema), הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בפינלנד המשמש את מטרופולין הלסינקי. נמל התעופה ממוקם סמוך לעיירה ונטה (Vantaa) כ-17 ק"מ צפונית למרכז העיר הלסינקי.
נמל תעופה מדורג במקום הרביעי בגודלו במדינות הנורדיות, בשנת 2018 עברו בנמל התעופה 20,848,838 נוסעים.
בסקר שערך ארגון IATA בשנת 1999, נבחר השדה לנמל התעופה הטוב ביותר בעולם. כמו כן דורג השדה בשנת 2005 לנמל התעופה המדויק ביותר באירופה ע"פ איגוד חברות התעופה האירופיות (Association of European Airlines).
Destiny (סיבוב הופעות)
Destiny הוא סיבוב ההופעות השלישי של להקת הג'קסונים, שנועד לקדם אלבום בעל אותו השם. סיבוב ההופעות החל ב-22 בינואר 1979 בברמן, גרמניה, והסתיים כשנה לאחר מכן בהונולולו, הוואי שבארצות הברית. במהלך אותה השנה הופיעו חברי הלהקה 129 פעמים בסיבוב, שהתפרס על פני שלוש יבשות ותשע מדינות. מרבית ההופעות (83) התקיימו בארצות הברית.
סיבוב ההופעות
האלבום Destiny יצא לאור ב-17 בדצמבר 1979. כחמישה שבועות לאחר מכן נפתח סיבוב ההופעות בברמן, גרמניה. הלג הראשון של הסיבוב התקיים ברחבי אירופה ונמשך עד לתחילת חודש מרץ. לאחר מכן המשיכה הלהקה ל-14 הופעות בדרום אפריקה וסנגל. החלק האחרון והארוך של הסיבוב כלל הופעות ברחבי צפון אמריקה, כולל ביקור ב-79 ערים שונות ברחבי ארצות הברית.
בחודש יוני נעצר הסיבוב לארבעה חודשים על מנת לאפשר למייקל ג'קסון, הזמר המוביל של הלהקה, לסיים את הקלטות אלבום הסולו שלו "Off the Wall" שיצא לאור באוגוסט אותה השנה. ההופעות בחלק הראשון של הסיבוב נערכו באולמות בעלי קיבולת בינונית של כ-3,000 צופים. לאחר יציאת אלבום הסולו התקיימו ההופעות באולמות גדולים יותר. גם סדר השירים השתנה ונוספו שירים מתוך האלבום.
בארט נגד מוטציות החלל
בארט נגד מוטציות החלל (באנגלית: Bart vs. the Space Mutants) הוא משחק וידאו מסוגת הרפתקאות שנוצר בשנת 1991. המשחק מבוסס על סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון".
על המשחק
בארט סימפסון הוא היחיד אשר מודע לתוכניתם הסודית של החייזרים והוא חייב למנוע מהם מלאסוף את הפריטים להם הם זקוקים על מנת לבנות את הנשק לו הם זקוקים על מנת להשתלט על העולם. בכל שלב, בארט צריך לאסוף כמות מסוימת של פריטים (לדוגמה, אובייקטים סגולים, כובעים, בלונים, שלטים, ומוטות גרעיניים), לפני שהוא מתעמת עם המאסטר בסוף השלב.
הנשק ההגנתי העיקר של בארט הם משקפי רנטגן אשר מסוגלים לחשוף אילו מתושבי ספרינגפילד הם למעשה חייזרים מחופשים.
למרות שבארט נלחם בחייזרים רבים לאורך המשחק, הוא לא נלחם נגד קאנג וקודוס, שני החייזרים המופיעים באופן קבוע בפרקי הספיישל של ליל כל הקדושים.
ספרינגפילד
תחילה, צריך בארט לאסוף, להסתיר, או להשמיד את כל החפצים הסגולים אותם הוא מוצא: פחי אשפה, צנצנות פרחים, דלתות, ברזים לכיבוי שריפות, ושלטים שונים. המאסטר אשר מופיע בסוף השלב הוא נלסון מאנץ אשר תוקף את בארט בבלוני מים. בארט גם רוכב על הסקייטבורד בחצי משלב זה.
מוזיאון
המוזיאון מורכב ממוצגים שונים בדומה לשלב הקניון, במוזיאון ישנם שלושה מאסטרים. הראשון הוא צמח ענק. השני הוא מומיה. והשלישי הוא טירנוזאורוס רקס.
תחנת הכוח
בארט חייב לאסוף מספר מוטות גרעיניים אשר מפוזרים בכל רחבי המפעל, אותם הוא מעביר לכור האטומי.
טרמינל (שדה תעופה)
בנמל תעופה, טֶרְמִינָל (נקרא גם מסוף, מכונה גם בֵּית נְתִיבוֹת) הוא מבנה המשמש את הנוסעים במעבר בין חלקו החיצוני של הנמל עד למתקנים המאפשרים את עלייתם למטוסים.
בתוך הטרמינל נמצאים דלפקי כירטוס, מערכות הטיפול בכבודה, מתקני האבטחה, עמדת ביקורת הדרכונים, חנויות דיוטי פרי, ומתקני העלייה למטוס.
לרוב, בנמלי תעופה גדולים ישנם מספר טרמינלים, לעומת זאת בשדות תעופה קטנים, טרמינל יחיד ישמש את כל היעדים.
ברבים משדות התעופה הגדולים בעולם מחוברים הטרמינלים באמצעות מדרכה עילית, מנהרה, או רכבת קלה.
טרמינלים רבים הם מונומנטליים כנמל התעופה הבינלאומי של בגדאד, רבים מהם נחשבים ליצירות מופת ארכיטקטוניות כטרמינל 5 בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי. כמו כן ישנם טרמינלים הנבנים על פי התרבות המקומית.
סוגי טרמינלים נפוצים
הטרמינלים הראשונים נבנו בשנות השלושים בשל העלייה בפופולריות טיסות הנוסעים. הטרמינלים נבנו סמוך למסלולי הטיסה, והנוסעים היו הולכים ברגל או נוסעים באוטובוסים לעבר המטוסים. כיום הולכים הנוסעים ברגל ונוסעים באוטובוסים בעיקר בשדות תעופה קטנים, בשדות תעופה גדולים משתמשים בגשר עלייה למטוס.
פיר
בשדות תעופה רבים בנוי הטרמינל כפיר, והמטוסים חונים משני צידי המבנה. לטרמינלים מסוג זה קיבולת נוסעים גבוהה, ועיצוב פשוט. אולם לעיתים על הנוסעים ללכת מרחק גדול בין הדלפקים לשער העלייה למטוס, (עד קילומטר וחצי בנמל התעופה אוסקה קנסאי).
בשדות תעופה גדולים רבים נעשה שימוש בטרמינלים מסוג זה בהם: נמל התעופה לונדון הית'רו, נמל התעופה סכיפהול, נמל התעופה שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט, נמל התעופה הבינלאומי דובאי, נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג, נמל התעופה הבינלאומי מיאמי, נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, ונמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור.
עיגול
טרמינל הבנוי כעיגול מנותק משאר מבני נמל התעופה, וניתן להחנות את המטוסים סביב כל היקף הטרמינל. שדה התעופה הראשון בו נעשה שימוש בדגם זה היה נמל התעופה לונדון גטוויק. בתחילה נעשה שימוש במנהרות להולכי רגל על מנת להגיע לטרמינל, אולם כיום עיקר השימוש נעשה במסיעונים. נמל התעופה הראשון בו הותקן מסיעון היה נמל התעופה הבינלאומי של טמפה.
טרקלין נייד
עד להמצאת שרוול העלאת נוסעים בסוף שנות החמישים. נעשה שימוש בטרקלין בעל גלגלים שיכול היה להכיל עד ל-102 נוסעים, ולנסוע בעצמו לעבר המטוס. שיטה זו פותחה על ידי חברת קרייזלר בשיתוף "Budd Company".
אריה אבני
אריה אבני (נולד ב-1948) הוא ישראלי בעל תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים אשר רישיונו לעסוק ברפואה בישראל נשלל לצמיתות בשנת 2021,  בגין קריאתו שלא לקחת חיסון נגד COVID-19, השתלחויות ברופאים אחרים ועבירות נוספות. טרם שלילת רישיונו פעל בישראל כרופא מומחה בכירורגיה כללית וכרופא המייעץ בתחום התזונה. אבני ערער על החלטה זו לבית המשפט המחוזי, אך ערעורו נדחה ביולי 2022.
בשיחה שקיים בשנת 2021 הגדיר עצמו כנטורופת.
ידוע בהתנגדותו הנמרצת לחיסונים מכל סוג וכן בהתנגדותו הנמרצת לצריכת מוצרי חלב לבני אדם בגירים תוך שהוא מסתמך על טענות שלא קיבלו אישוש במחקר רפואי. נחשב לאנטי-ממסדי ולשנוי במחלוקת בקרב רופאים שונים בישראל.
פעילותו לקידום משנתו
פועל לקידום משנתו דרך שיחות, הרצאות, פרסום חומר כתוב ועוד; בשנת 2021 ייסד את מפלגת רפא - רק בריאות אשר בבחירות לכנסת ה-24 צברה 17,346 קולות (0.39 אחוז) ולא עברה את אחוז החסימה. ב-13 באפריל 2021 הגישה המפלגה ערעור על כך בטענה לאי-סדרים והונאה במהלכם.
עמדותיו
מדריך את שומעיו להעדיף לחם העשוי קמח טף מלא ולהמעיט בצריכת מוצרי קמח חיטה.
מתנגד לאכילת דגי ים בטיעון כי מי הים בתקופתנו מזוהמים מדי בחלקיקי זיהום השוקעים בבשר הדגים אשר אכילתו גורמת לזיהום מצטבר וכן מתנגד לאכילת דגי בריכה בטיעון כי דגי בריכה גדלים בתנאי צפיפות נוראיים, בסביבה מלוכלכת מאד וכי דרך מזונם מוחדרים לגופם הורמוני גדילה ואנטיביוטיקה שיכולים לפגוע באדם האוכל את בשרם.
לא אחת טען כי התזונה הנפוצה בישראל, על אף היותה משווקת כ"ים תיכונית ובריאה" היא בעיקרה תזונה מעובדת "מערבית" ודלת נוטריאנטים הלוקה בחסר בעיקר בהקשר ויטמין C, אבץ, אומגה 3, מגנזיום, סלניום וויטמין D וטען כי ישנה קונספירציה לעודד תזונה כזו מצד מי שמתפרנסים ממכר תרופות לאוכלוסיות הניזונות ממנה תכוף.
תומך באופן כללי בלידת בית; טען כי לידת בית בדרך כלל עדיפה על לידת בית חולים. טען בשבח חיתוך חבל הטבור רק לאחר 20–30 דקות לערך מן הלידה - לאחר שזה התנוון טבעית (תהליך ניוון טבעי שכזה מתרחש בקרב אורגניזמים רבים ולא רק באדם) ולא לפני כן, בטענה כי חבל הטבור עדיין מעביר נוטריאנטים לתינוק עד תום תהליך טבעי זה.
שלילת רשיונו
בשנת 2021 נשלל לצמיתות רשיון הרופא שלו על ידי אמנון סטרשנוב בעקבות קובלנת משרד הבריאות שכללה חמש האשמות:
יחסי איחוד האמירויות הערביות–טנזניה
יחסי איחוד האמירויות הערביות–טנזניה הם היחסים הבילטרליים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה.
איחוד האמירויות הערביות היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של טנזניה במסחר והיחסים בין שתי המדינות הם יחסים לבביים.
סחר
שווי הסחר בין איחוד האמירויות הערביות לטנזניה עומד על כ-2 מיליארד דולר בשנה. איחוד האמירויות היא הייצואנית השלישית בגודלה של טנזניה וטנזניה מייבאת ממנה בעיקר נפט מזוקק.
בשנת 2013, ייבאה טנזניה סחורות בשווי 1.14 מיליארד דולר מאיחוד האמירויות הערביות, כאשר 53% מהסחורות היו מוצרי נפט מזוקק. מאידך, איחוד האמירויות ייבאה באותה השנה סחורות בשווי 85 מיליון דולר מטנזניה. עיקר הסחורות היו מוצרי חקלאות. בנוסף, איחוד האמירויות הערביות היא היבואנית הגדולה ביותר של ציפורן מטנזניה.
קישורי תחבורה
שלוש חברות תעופה של איחוד האמירויות הערביות מפעילות טיסות סדירות בין איחוד האמירויות הערביות לטנזניה: אמירטס ופליי דובאי מדובאי, ואיתיחאד איירווייז מאבו דאבי. קישורי התחבורה הללו חיוניים לכלכלת טנזניה, שכן הם מביאים תיירים למדינה והתיירות בטנזניה מהווה את הנתח הגדול ביותר של המט"ח הטנזני.
יחסים דיפלומטים
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בשגרירות בדאר א-סלאם. מאידך, טנזניה מחזיקה בשגרירות באבו דאבי וקונסוליה בדובאי.
תומאס דולי
תומאס דולי (גרמנית: Thomas Dooley; נולד ב-12 במאי 1961 בבכהופן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני-אמריקאי, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה
ב-1993 זכה דולי בתואר הכדורגלן האמריקאי של השנה, ובמונדיאל 1994, שיחק בכל המשחקים של הנבחרת ולא החמיץ אפילו דקה. אחרי המונדיאל הוא עבר לבאייר לברקוזן, ושנה אחר כך עבר לשאלקה 04 ועזר לה לזכות בגביע אופ"א. ב-1997, הוא עבר לקולומבוס קרו מליגת ה-MLS. בקרו הוא שיחק שלוש עונות, והיה שנתיים ברציפות חלק מהרכב העונה ב-MLS. אחרי שג'ון הארקס שוחרר מנבחרת ארצות הברית, התמנה דולי לקפטן הנבחרת במונדיאל 1998, ושיחק כל דקה ממשחקיה של הנבחרת.
ב-21 בפברואר 1999, דולי סיים את הקריירה שלו בנבחרת ארצות הברית, במשחק נגד צ'ילה. דולי סיים את הקריירה הבינלאומית שלו עם 81 הופעות ו-7 שערים. בשנת 2000, עבר דולי לקבוצת מטרוסטארס, שיחק שם שנה אחת ולאחר מכן פרש מכדורגל מקצועני. לאחר מכן דולי חזר לגרמניה, ומונה למאמן של זארבריקן. בשנת 2014 התמנה למאמן נבחרת הפיליפינים בכדורגל.
רסברטרול
רסברטרול (באנגלית: Resveratrol) הוא פוליפנול נוגד חמצון, המצוי בזג - קליפת ענבים אדומים, יין אדום, שוקולד ועוד. הוא מתפקד בצמחים שונים כפיטו אלקסין (Phytoalexin), המיוצר ומופרש כחומר הגנה במצבי חירום שונים כגון התקפה בקטריאלית או פטרייתית, התקפה על ידי חרקים, קרינה אולטרה סגולה חזקה ועוד. נחשב לעיתים כבעל תכונות נוגדות דלקת ונוגדות סרטן בבני אדם, ומקושר, לפי דעות מסוימות, לאריכות ימים.
היסטוריה
ב-1991 התפרסמה ב-CBS, בתוכנית 60 דקות (Minutes 60), תאוריה, המסבירה לכאורה את ה"פרדוקס הצרפתי", מחד, דיאטה של מאכלים רווי שומן והרבה בשר אדום ומאידך, רמה נמוכה יחסית של מחלות לב. על פי התאוריה הזו, צריכת יין אדום ופעילותו של הרסברטרול המצוי בו, הם המונעים חלק גדול ממחלות הלב שהצרפתים היו אמורים לסבול מהן. בעקבות הפרסום נוצרה, בעיקר בארצות הברית, תעשייה שלמה של תוספי רסברטרול והכנסות היצרנים מתוספים אלה נאמדו בכ-30 מיליון דולר לשנה, נכון ל-2012.
המחקר כיום
נכון ל-2014 הדעות בקרב המדענים בנוגע לפעילותו ויעילותו של רסברטרול, חלוקות. מדענים מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בחנו תוצאות של בדיקות שתן שנעשו במשך 11 שנה (1998–2009) ל-783 מבוגרים בריאים בני 65 ומעלה, באזור קיאנטי שבמחוז טוסקנה האיטלקי. הממצא שלהם היה חד משמעי - אין שום קשר בין כמות הרסברטרול שנמצאה בדגימות השתן של האיטלקים אוהבי היין, לבין אריכות ימיהם או מחלות הסרטן, הלב והדלקות שלהם.
לדעת חוקרים, מאגף תומכי הרסברטרול, החומר יוצר בגוף מצב, המדמה רעב, אפילו כשאוכלים דיאטה מערבית רגילה. כיום מקובל שדיאטת רעב גורמת לסילוק שורה ארוכה של גורמי סיכון בריאותיים ומאריכה את תוחלת החיים באופן משמעותי. רסברטרול, לדעת חוקרים אלה, מביא את הגוף למצב דומה, חיקוי רעב, בלי לרעוב באמת ובכך דוחה או אף מרפא סימנים של סוכרת, מחלות לב, סרטן, דלקות ועוד.
בעבר ד"ר דייוויד סינקלייר מהרווארד מדיקל, מהחוקרים הידועים ביותר בתחום, סבר כי רסברטרול משפיע על גן הקרוי סירטואין או באופן ספציפי יותר - Sirt1, אשר עליה בכמות של החלבון שהוא מקודד לו, גורמת להארכת החיים הבריאים של האדם ולדחייתן של מחלות זיקנה רבות, מאלצהיימר, דרך סוכרת ועד סרטן. עם זאת, גם הוא סבר כי הכמויות של החומר הזה, הנמצאות באופן טבעי במזון, קטנות מכדי ליצור השפעה ממשית ויש להשתמש בריכוזים גבוהים בהרבה. מחקר מתקדם יותר הראה כי sirt1 לא משפיע על הארכת החיים (ראה להלן) וכי sirt1 לא מושפע מרסברטרול, וחברת .Sitris Pharm שהוקמה על ידי סינקלייר נסגרה.
פרופ' חיים כהן מאוניברסיטת בר-אילן, אשר עבד עם פרופ' דייוויד סינקלייר בהרוורד מדיקל וחזר לישראל, הראה כי החלבון המשפיע על הארכת חיים הוא sirt6 (ולא sirt1 כפי שחשבו).
חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת אריאל מצאו ב-2014 זן ענבי מרלו ישראלים, המכיל כמות גדולה פי חמישה יותר מהמקובל, של רסברטרול. לטענתם, מדובר בזן הענבים המכיל את הכמות הגדולה ביותר בעולם של החומר.
בית הכנסת הגדול של טרגו מורש
בית הכנסת הגדול של טרגו מורש (רומנית: Templul Mare din Târgu Mureş, "הטמפל הגדול של טרגו מורש", הונגרית: Iskola utcai zsinagóga, "בית הכנסת מרחוב בית הספר") הוקם על ידי קהילת הסטטוס קוו בעיר טרגו מורש שבטרנסילבניה.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בשנים 1899–1900, ברחוב "בית הספר" (מכאן כינויו ההונגרי), כיום אַאוּרל פילימון 23, בטרגו מוּרש, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. המבנה תוכנן על ידי האדריכל היהודי-וינאי יעקב גרטנר (Gartner Jacob). בעת חנוכת בית הכנסת, בשנת 1900, עמדו בראש הקהילה היו"ר אדאלברט בורגר (Burger Adalbert) וסגנו, מנדל פרקש (Farkas Mendel). הרב הראשי היה ד"ר וילהלם יואכים (Wilhelm Joachim) ולצדו הרב שמואל מרקוס (Sámuel Márkusz).
בבית הכנסת יש 552 מקומות ישיבה, 314 באולם ו-238 בעזרת הנשים שבקומה השנייה.
יצחק בקון
יצחק בָּקוֹן (29 במאי 1919 - 24 במאי 2013) היה חוקר ספרות עברית ויידית ישראלי, פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ילדותו
בקון נולד בערב שבועות תרע"ט (1919) בעיירה כשאנוב שבגליציה, פולין, בן זקונים להירש-לייב ורחל-פייגה, ואח לחמישה. כשהיה בן חצי שנה עברה המשפחה לברלין, ובשנת 1923 חזרה לפולין והשתקעה בעיירה קשנוב. החיים התנהלו על מי מנוחות עבור משפחת בקון, בעיקר בזכות הכבוד הרב לו זכה הירש לייב מתוקף מעמדו כחזן מפורסם. בהיותו בן שמונה, נפטר אביו מסרטן.
מלחמת העולם השנייה
ב-1939, עם הכיבוש הנאצי של פולין, החליט בקון, שהיה אז בן עשרים, לגנוב את הגבול לברית המועצות. חציית הגבול צלחה, אולם בקון נתפס על ידי שלטונות ההגירה הסובייטים והושלך לגולאג ברפובליקה הקארלופינית עקב היותו מהגר בלתי חוקי. הוא עבד בגולאג במשך שנתיים. עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-1941, זכו אזרחים פולנים לחנינה במסגרת הסכם בין הגרמנים לראש הממשלה הפולני הגולה בלונדון, ובקון שוחרר לאזור אוזבקיסטן. במסגרת זאת הועבר לקולחוז באזור הררי מרוחק, שבו עבד בגידול חזירים עבור הצבא הרוסי. מאוחר יותר באותה שנה, שימש כמסגר בנפחיה של בית חרושת לאריגים.
ב-1943 התגייס לצבא האדום. הוא עבר טירונות וצורף לגדוד נ"מ כחלק מיחידות "החזית האוקראינית השנייה", אשר התקדמו מערבה לפולין דרך אוקראינה. בקון מונה לאפסנאי הגדוד, ולקראת סוף המלחמה, כשהרוסים נכנסו לפולין והתקרבו לקרקוב, הועלה לתפקיד אחראי האספקה הכללי. מינוי זה איפשר לו להסתובב באופן חופשי יחסית, והקל עליו לערוק מן היחידה, שהייתה מיועדת לחזור לרוסיה. עם תום המלחמה ועריקתו מהצבא נסע בקון ללודז', שהייתה מרכז הפליטים היהודים בפולין, ובעקבות פגישות עם שליחים מארץ ישראל - נציגי המפלגות הציוניות, נזרע זרע הרעיון לעלות ארצה ולהצטרף לקיבוץ. בין אלפי הפליטים בלודז' פגש באקראי את אחותו מירל, שאותהּ לא ראה זה שש שנים. שאר משפחתו, מלבד אחיו הגדול משה, נספתה במחנות ההשמדה.
ימים טרופים אלו התאפיינו עבור בקון, כעבור ניצולים רבים אחרים, במעבר קדחתני בין ערי האזור, שאותן לא ראה מאז היה נער. בעת שהייתו בקרקוב פגש את רבקה, לימים אשתו. יחד הצטרפו לקבוצת פליטי מחנות צעירים בשם "התחייה" שהתאגדה בעיר סוסנוביץ, והתעתדה לעלות ארצה ולהקים קיבוץ.
מסלול העלייה היה סבוך וארוך, וכלל המתנה ארוכה במחנות פליטים באירופה. לבסוף, למרות הידיעות על איסור העלייה שהנהיגו הבריטים, החליטו חברי הקבוצה לנסות את מזלם בהעפלה, ובשנת 1946 הפליגו באונית המעפילים "לטרון", נתפסו ליד חופי הארץ על ידי הבריטים והוגלו לקפריסין.
העלייה לישראל
במאי 1947 הגיעו יצחק ורבקה לנמל חיפה, ומשם הועברו למחנה הסוכנות היהודית בקריית שמואל, שבו שהו כחודש. לאחר מכן עברו לקיבוץ עין גב, שהחליט לאמץ את קבוצת "התחייה". הם גרו בעין גב במשך שנתיים, שבמהלכן עבד יצחק בחקלאות ובשמירה. בזמן זה הספיקו יצחק ורבקה להיפצע שניהם בהגנה על הקיבוץ בזמן מלחמת העצמאות, וגם להינשא.
במאי 1949 עברו יצחק ורבקה ל"קיבוץ בוכנוואלד", לימים להיקרא "נצר סרני". חברי הקיבוץ הצעיר כללו חברים שפרשו מגבעת ברנר (תולדת סכסוך פוליטי), עולים חדשים ונוער ללא מסגרת חינוכית. יצחק עבד במשך שלושה חודשים במכבסה, אולם במהרה התברר הצורך הדחוף בארגון בית ספר עבור הנוער בקיבוץ, ובמסגרת זאת נשלח להכשרת הוראה בסמינר הקיבוצים. ב-1950 נפתח בית הספר של הקיבוץ, שכלל שתי כיתות, ובשתיהן לימד יצחק.
קריירה אקדמית
יצחק התחיל את הקריירה האקדמית באוניברסיטת תל אביב, שבה כתב את הדוקטורט שלו. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מונה לפרופסור ולראש המחלקה לספרות עברית, וקיבל על עצמו את ראשות הקתדרה ליידיש. עם פרישתו לגמלאות עבר ללמד באוניברסיטת בר-אילן.
בראשיתו, עסק המחקר הספרותי של בקון בי"ח ברנר ובגנסין, ולאחר מכן עבר לעסוק ביצירתו של ביאליק. בשנים האחרונות הוא מתמקד בחקר שירה דו לשונית (עברית-יידיש).
מחקריו, המאוגדים בכעשרים ספרים, מתאפיינים בשילוב בין ניתוח ספרותי והיסטורי, אשר מאפשר נקודת מבט מרעננת על יצירות מוכרות. השכלתו הרחבה בספרות רוסית, יידית וגרמנית מספקת תשתית תרבותית עשירה למחקריו.
חיים אישיים
בקון היה נשוי כשישים שנים לרבקה, והתגורר עמה בקיבוץ נצר סרני. ב-1952 נולד בנם היחיד, מתי (מתתיהו). הוא נפטר בשנת 2013, ונקבר בבית העלמין בנצר סירני.
ג'רי גולדסמית'
ג'רלד (ג'רי) קינג גולדסמית' (באנגלית: Jerrald (Jerry) King Goldsmith; 10 בפברואר 1929 - 21 ביולי 2004), היה מלחין סרטים אמריקאי יהודי, שנודע בעיקר כמלחין של פסקול סרטי "מסע בין כוכבים".
קורות חיים
ג'רי גולדסמית' החל את הקריירה הענפה שלו, הכוללת מאות סרטים וסדרות טלוויזיה, עוד בשנות ה-50 המוקדמות. הוא נולד בלוס אנג'לס ולמד מוזיקה עם יעקב גימבל והפסנתרן-מלחין-מוזיקאי מריו קסטלנואובו טדסקו. הוא התאהב בהלחנת מוזיקה לאחר צפייה בסרט 'Spellbound' ("בכבלי השיכחה"), ב-1945. את לימודיו עשה באוניברסיטת דרום קליפורניה אצל מיקלוש רוז'ה זוכה האוסקר. ב-1950 התקבל לעבודה ובתחילה עבד כפקיד הקלדה ב-CBS אך בהמשך התקדם לעבודה בשידורי רדיו חיים, והלחין תסכיתים. בהמשך החל להלחין פסקולים לסדרות טלוויזיה ובהם ל"אזור הדמדומים" (1959).
פיונה שו
ביוגרפיה
פיונה שו נולדה בשם פיונה מרי וילסון במחוז קורק שבאירלנד. אחרי סיום לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), הופיעה בעיקר על הבמה ב"תיאטרון הלאומי" ועם "התיאטרון השייקספירי המלכותי". היא זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד ג'וליה במחזה של ריצ'רד שרידן " The Rivals", בו גילתה את כשרונה הקומי.
בין יתר תפקידיה בתיאטרון היו סיליה ב"כטוב בעיניכם" (1984), מאדם דה וולאנג' ב"יחסים מסוכנים" (1985), קתרין ב"אילוף הסוררת" (1987), וכן גילמה את התפקיד הראשי במחזות "אלקטרה" (1988), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (1989), "הדה גאבלר" (1991), "אביבה של מיס ברודי" (1998) וב"מדיאה" (2000).
ב-1995 כיכבה בעיבוד שנוי במחלוקת של המחזה "ריצ'רד השני", שבוים על ידי דבורה וורנר. שו שיתפה פעולה עם וורנר בהזדמנויות שונות על המסך ועל במת התיאטרון.
שו מופיעה גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה, הסרטים הבולטים שהשתתפה בהם היו "כף רגלי השמאלית", "ג'יין אייר", "אהבה כמוסה" (על פי ספרה של ג'יין אוסטן "הטיית לב"), וגורמנגאסט. בסדרת סרטי "הארי פוטר" היא מגלמת את דמותה של פטוניה דרסלי, דודתו הנבזית של הארי פוטר.
ב-2001 הוענק לה אות מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ב-2018 החלה שו לגלם את קרולין מרטנס, ראש המחלקה הרוסית של MI6, בסדרת הטלוויזיה "להרוג את איב" של ערוץ BBC America. על תפקידה בסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד באותה שנה גילמה שו דמות של קצינה בכירה ב-MI6 במיני-סדרה "גברת וילסון".
עיר אפלה
עיר אפלה (באנגלית: Dark City) הוא סרט מדע בדיוני אשר נכתב ובוים בידי אלכס פרויאס ויצא לאקרנים ב-1998. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית, אך הפך עם השנים לסרט פולחן.
עלילה
ג'ון מרדוק (רופוס סוול) מתעורר באמבטיה בבית מלון, סובל ממה שנראה כאיבוד זיכרון. הוא מקבל שיחת טלפון מד"ר דניאל שרבר (סאת'רלנד), אשר קורא לו לברוח מהמלון מפני קבוצה של גברים שרודפים אחריו. במהלך השיחה הטלפונית, ג'ון מגלה את גופת אישה שרועה לצדו, ועליה סימנים גסים של רצח פולחני, ולידה סכין מגואל בדם. מרדוק בורח מהמקום, בדיוק כשקבוצה של גברים (המכונה "הזרים") מגיעה לחדר. בסופו של דבר הוא מגלה את השם האמיתי שלו, ומוצא את אשתו אמה (קונלי). מרדוק מוצא עצמו מבוקש ונרדף על ידי המשטרה בשל שורה של מעשי רצח שבוצעו לכאורה על ידיו, מפקח המשטרה פרנק בומסטד (הרט) חושד כי מרדוק הוא רוצח סדרתי. בזמן שהוא נרדף על ידי הזרים, מרדוק מגלה שיש לו פסיכו-סמכויות כמותם, הוא משתמש בכוחות האלה כדי לברוח מהם. מרדוק עובר על פני העיר, אשר חווה לילה נצחי. הוא רואה אנשים שוקעים באופן זמני לתרדמת בחצות, כאשר הזרים פועלים לעצור את הזמן ולשנות את הנוף העירוני, כמו גם את זהותם של אנשים וזיכרונותיהם. מרדוק מטיל ספק באמיתות הסביבה העירונית שלו, ומגלה, דרך רמזים וראיונות עם בני המשפחה שלו, כי הוא הגיע מעיר החוף הנקראת של-ביץ' (חוף הצדפים). ניסיונות למצוא דרך אל מחוץ לעיר כדי להגיע לשל-ביץ' לא מצליחים לצאת לפועל עקב חוסר מידע אמין מכל מי שהוא פוגש. בינתיים, הזרים, המופרעים בתוכניותיהם על ידי נוכחותו של מרדוק, מזריקים לאחד מהם, מר יד (או'בריין) את זכרונותיו של מרדוק, על מנת שילמד לחשוב כמותו וכל למצוא אותו.
מרדוק בסופו של דבר מוצא את בומסטד, הנאלץ להכיר בחפותו של מרדוק שכן למרדוק שאלות להן המפקח לא מסוגל להשיב כמו השאלה "מתי היה אור לאחרונה בעיר?". הם מוצאים את ד"ר שרבר ומתעמתים עמו. הוא מסביר להם כי הזרים הנמצאים בסכנת הכחדה הם חוצנים טפילים המשתמשים בגופות בני אדם כמארחיהם. כמו כן הזרים מבצעים ניסויים בבני אדם כדי לנתח את האינדיבידואליות שלהם, בתקווה להשיג כמה תובנות שאולי יעזרו לגזע שלהם לשרוד, באמצעי לילות הם עוצרים את הזמן ומבצעים שינויי זהות וזכרונות אצל בני האדם בתהליך הנקרא בפיהם כוונון. שרבר מגלה אצל מרדוק תופעה חריגה, שכן מרדוק התעורר בשוגג במהלך תהליך הכוונון בחצות, כאשר שרבר היה באמצע עיצוב זהותו כרוצח. שלושת הגברים יוצאים למצוא את של-ביץ', אשר בסופו של דבר מתברר כשלט בודד בקצה העיר. מרדוק המתוסכל, פורץ דרך הקיר, וחושף חור לחלל החיצון. באותו רגע מופיעים מולם הזרים, המחזיקים כבת ערובה את אמה. במאבק שהתפתח, בומסטד, יחד עם אחד הזרים, נופלים דרך החור אל תוך החלל.
הזרים מביאים את מרדוק למשכנתם התת-עירוני ומצווים על ד"ר שרבר לחבר את מרדוק לזיכרון הקולקטיבי שלהם, מתוך אמונה שמרדוק יכול להיות התשובה הסופית לחיפושים שלהם. שרבר מחליף בזריזות את מזרק הזכרונות שקיבל מהם במזרק המוסתר בכיסו של מרדוק מאז פגישתם האחרונה, (מזרק שהוא מנסה לדחוף לידיו מאז ראשית העלילה) המזרק מבצע הוספת זיכרונות כוזבים למרדוק, הזכרונות מלמדים בשניות את מרדוק את כל המידע על הזרים והמכונות שלהם ומרדוק מגלה את כוונותיהם ואת כוחו לעצור בעדם. מרדוק מתעורר, ומבין באופן מלא את היכולות שלו, הוא משחרר את עצמו, נלחם בזרים, ומצליח להביס את המנהיג שלהם מר ספר (ריצ'רדסון) בקרב שמתנהל בשמי העיר. כשהקרב מסתיים ד"ר שרבר מידע אותו, כי אישיותה של אמה "כווננה" מחדש על ידי הזרים ולא ניתן לשחזר אותה בתוך גופה, שכן המעבדה של הזרים נהרסה בקרבות, מרדוק מנצל את הכוחות החדשים שלו ויוצר חוף ואוקיינוס סביב העיר, שיכלול גם את של-ביץ'. בדרכו לשם הוא נתקל במר יד ומסביר למר יד כי הזרים מחפשים במקום לא נכון אחר האנושיות וכי היא איננה במוח. מרדוק פותח את הדלת המובילה אל מחוץ לעיר ויוצא לראות את הזריחה שהוא ברא. מעבר לדלת משתרע המזח, שם הוא מוצא את האישה שהוא אותה הוא מכיר בתור אמה, עם זיכרונות חדשים וזהות חדשה תחת השם אנה. מרדוק ואנה הולכים לשל-ביץ', והקשר ביניהם מתחיל מחדש.
בערבות הנגב
בערבות הנגב הוא מחזה מאת יגאל מוסינזון שעלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" בפברואר 1949. המחזה עוסק במלחמת העצמאות והוא עלה על בימת התיאטרון הרפרטוארי תוך כדי המלחמה. מעצם מעמדו של התיאטרון בתקופת היישוב וראשית ימי המדינה כמעצב דעת קהל נודעה למחזה השפעה רבה בעיצוב זיכרון המלחמה בשיח האזרחי. המחזה העצים את דמות הצבר בתרבות הישראלית והכתיב את "היפה ההרואי" עבור החברה.
סיפור העלילה
המחזה מתאר את התמודדותם של חברי קיבוץ "בקעת יואב" (בצלמו של קיבוץ נגבה) מול הפולש המצרי במלחמת העצמאות. הדמות הראשית במחזה היא של דן, המייצג את דמות הצבר הנערץ, בן הקיבוץ האמיץ והלוחם. אביו של דן, אברהם, הוא המפקד האזרחי בקיבוץ. בתחילת המחזה מודיע דן לאביו על כוונתו להינשא לחברתו גליה. בהמשך הלחימה מכותר הקיבוץ על ידי המצרים, ונדרש נהג אשר יפנה חבר קיבוץ שנפצע. בתחילה מנסה אברהם למנוע את גיוס בנו למשימה, אך בהמשך הוא משנה את דעתו ומחליט בלב כבד לשלוח את דן למשימה חסרת הסיכוי. אברהם נועץ בעניין עם גליה, המודעת לסיכונים, אך כצברית אמיתית אינה מאבדת עשתונותיה ומסכימה כי דן חייב לנסוע. דן מסכים מיד לצאת למשימה, וכיאה לדמות הצבר אינו מראה את רגשותיו אלא בוחר להתלוצץ על גורלו ועתידו. אברהם חש ייסורי מצפון אך אינו משנה את דעתו, גם כאשר מפקד פלוגת הצבא מנסה לשכנעו שעדיין ניתן לבטל את המשימה. אפילו הפצוע מבקש מאברהם לא להוציא לפועל את המשימה, אך אברהם לא מוותר.
דן אכן נהרג במשימה אליה יצא, וגופתו נשארת מוטלת בשדה הקרב. אברהם וגליה רוצים להחזיר את גופתו לקיבוץ על מנת להביאו לקבורה, אך הדבר אינו אפשרי משום שהאזור ממוקש. מתברר כי דן מת מוות הרואי, הוא הצליח להעביר את הפצועים לטיפול ונהרג משום שהתעקש לחפות עליהם במקום לסגת ולהציל את עצמו. בסוף המחזה מחזיר אביה של גליה את גופתו של דן לקיבוץ, ובמקביל מגיעה בקשר הבשורה כי בבוקר תגיע תגבורת - סוף טוב מהול בעצב ובאבל כבד על מותו של הגיבור הצעיר.
ניתוח המחזה
מהמחזה משתמעת ביקורת רבה כלפי הצבא ודרך התנהלותו, המובאת בעיקר דרך דמותו של ברוך, מפקד פלוגת הצבא. נקודת חיכוך מרכזית במחזה היא המתח בין אנשי הצבא (חטיבת גבעתי) אשר רוצים לפנות את הקיבוץ, לבין אנשי הקיבוץ ובראשם אברהם שמחליטים שנשארים.
המתח הבין-דורי, בין דור האבות לדור הבנים, אף הוא נוכח במחזה. ביקורת מותחת כלפי דור ההורים, שהם אומנם הקורבנות אשר נדרשים לבכות את ילדיהם בטרם עת, אך בה בעת הם ששלחו את בניהם להילחם - מוטיב העקידה. עולה במחזה שאלת זכותו של האב להקריב את חיי בנו למען האידיאלים שהוא מקדש. הביקורת על דור האבות מובעת במחזה בצורה גלויה וברורה מאוד. בתחילה היא מובעת מפיו של בנימין הפצוע, אשר גם בעת מכאוביו וערפולו הוא מכיר בעובדה כי דן נשלח למשימה שגורלה המר ידוע מראש- "אנחנו דור אכזר שממית את הבנים הצעירים! הזקנים ממשיכים לחיות ואת הצעירים שולחים למות" (עמוד 82). אף אברהם בעצמו מכיר בעובדה זו בגלוי- "זהו דור אכזר שבו האבות שולחים את הבנים למות" (עמוד 83). אלמנט השכול מופיע גם הוא במחזה, השכול באותה תקופה היה בעיקר שכול של ההורים, כאשר בצילו ישנו גם שכול האהובות. במחזהו של מוסינזון, דן וגליה לא מספיקים להינשא לפני מותו, עובדה הבאה להדגיש את היותו נער צעיר אשר לא הספיק לחוות הרבה בחייו.
דמותה של האם במחזה היא פאסיבית בהסכמתה לשלוח את בנה ללחימה. גליה מייצגת את דמות האהובה, היא חברתו של דן, היא צברית וקיבוצניקית ואף קשרית המשתתפת במאמץ המלחמתי. גליה מבינה שעל דן להילחם ורק בסוף המחזה, לאחר מותו של אהובה, היא נשברת ומרשה לעצמה לכעוס ולבכות.
אחת מחוויית המלחמה המשמעותיות של התקופה הייתה אבל ציבורי על הקורבנות. לחברה היה צורך עז לבכות את מתיה והיה רצון לשמוע את הלוחמים מספרים את סיפורם. זו הסיבה לכך שהמחזה מתחולל סביב מותו הטראגי של הגיבור הצעיר. למרות היותו מחזה מלחמה, ההתייחסות בו להתנגשות עם האויב שולית. אין עימות או מפגש ממשי עם האויב ואין תיאור מפורט שלו.
הפקות
את כתיבת המחזה יזם השחקן ובמאי התיאטרון שמעון פינקל, שפנה למוסינזון בבקשה שיכתוב מחזה על ההתרחשויות באותה עת במדינה. מוסינזון סיים לכתוב את המחזה בתחילת דצמבר 1948,מסר אותו ל"הבימה". את התפאורה והתלבושת יצר יצחק פרנקל. לתפקידים הראשיים נבחרו כוכבי הבימה: אהרון מסקין (בתפקיד אברהם), חנה רובינא (בתפקיד רבקה) ורפאל קלצ'קין (בתפקיד בנימין). איתם לוהקו קבוצה של שחקנים צעירים בשנות ה-20 שלהם. הקבוצה כלל את שלמה בר-שביט, עדה טל, שמואל סגל, שושנה רביד, שרגא פרידמן ונחמה דוידית, שעשתה לעצמה שם בעקבות משחקה בתפקיד שוש בהצגה.
באוקטובר 1954 עלה המחזה בניו יורק, לאחר שתורגם לאנגלית. זה היה המחזה הראשון שתורגם מעברית ועלה בתיאטראות ברודוויי. אך זכה לביקורות שליליות שם.
בדצמבר 1984 עלתה הפקה של המחזה ב. הפקה זו זכתה לביקורות מעורבות.
ביקורות על המחזה
המחזה זכה להצלחה רבה ולביקורות נלהבות. מבקר התיאטרון של עיתון "הארץ" חיים גמזו, שהיה ידוע בזכות ביקורותיו הקטלניות, כתב ביקורת חיובית באופן גורף לכל המעורבים, הבמאי, התפאורן והשחקנים. בין היתר כתב: במקביל עורר המחזה תסיסה בצבא ובממשל, והיו ההאשמות כי המחזה מסלף את המציאות ואף פוגע בכבודם של צה"ל. היו אף ניסיונות להוריד את המחזה מבימת התיאטרון. סוגיית המחזה הונחה לפתחו של בן-גוריון והוא הקדיש לדיון בהשלכותיו זמן רב בו ישב על המדוכה עם אנשי התיאטרון.
אלפין A110-50
אלפין A110-50 (בצרפתית: Alpine A110-50, קרויה גם: "רנו אלפין ZAR") היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית מרוץ אשר הוצגה בשנת 2012 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית רנו, לאחר שהשתלטה על Alpine automobile.
דגם ה-"אלפין A110-50" יוצר לציון 50 שנה לדגם אלפין A110 אשר יוצר בשנת 1962.
יחסי הרשות הפלסטינית–כורדיסטן העיראקית
יחסי הרשות הפלסטינית–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרשות הפלסטינית לבין כורדיסטן העיראקית. לרשות הפלסטינית יש קונסוליה כללית בארביל, ולכורדיסטן העיראקית אין כל ייצוג ברשות הפלסטינית.
יחסים פוליטיים
הממשלה הפלסטינית פתחה את הקונסוליה בבירה ארביל ב-29 בנובמבר 2011. מסעוד בארזאני, נשיא כורדיסטן העיראקית, הודיע כי הוא מקווה שפתיחת הקונסוליה בארביל תחזק את שיתוף הפעולה עם העולם הערבי. מחמוד עבאס, נשיא הרשות הפלסטינית, הוא המנהיג הערבי הראשון לבקר בכורדיסטן.
יחסים תרבותיים
באפריל 2012, הנבחרת הכורדית בכדורגל הוזמנה להשתתף בתחרות הפלסטינית הבינלאומית לכדורגל של 2012.
שלומי אלדר
שלומי אלדר (נולד ב-11 בפברואר 1957) הוא עיתונאי ובמאי של סרטים תיעודיים ישראלי. שימש ככתב ועורך ערוץ 1 בין 1990 ל-2003 וכתב חדשות 10 לענייני רצועת עזה משנת 2003 עד נובמבר 2012.
ביוגרפיה
אלדר החל את הקריירה שלו בתקשורת כשדרן רדיו ברשת ג'. לאחר קורס כתבים בטלוויזיה, החל ב-1990 לעבוד בחטיבת החדשות של הערוץ הראשון ככתב לענייני חינוך. זמן קצר אחר כך הועבר לתפקיד הכתב בדרום, ובין השאר סיקר את הנעשה ברצועת עזה לאחר חתימת הסכמי אוסלו. לאחר מכן שימש ככתב מדיני וכתב לעניינים מיוחדים. במסגרת זו נשלח לסקר את תוצאות רעידת האדמה באיזמיט ושידר את חילוצה מהריסות בניין, על ידי צוות חילוץ של פיקוד העורף, של הילדה הישראלית שירן פרנקו. אלדר שימש גם כעורך מבט לחדשות ו"יומן".
לאחר הקמת חברת החדשות של ערוץ 10, הצטרף לשורותיה ככתב ברצועת עזה. בשנת 2003, יצא בשליחות הערוץ לעיראק לצלם את סרטו הראשון, "עוקף בגדד", שהיה מסע במדינה השסועה לאחר מלחמת המפרץ השנייה ולכידתו של סאדאם חוסיין. במהלך הכנת הסרט, איתר אלדר בעיר חילה את בית הוריו, שעלו מעיראק במבצע עזרא ונחמיה.
במהלך תקופתו ככתב בעזה התעמת לא מעט עם גורמים בצה"ל, וביקר את פעולות הצבא בשטחים בין השאר כאשר דיווח על הריסת בתים במבצע קשת בענן, ביוני 2006 כאשר ניסה להוכיח שפגז צה"ל גרם למותם של שבעה מבני משפחת ראלייה בחוף עזה ובדצמבר 2008 כשעוכב לחקירה לאחר שהפר צו אלוף, האוסר על כניסת ישראלים לרצועה, זאת לאחר שהצטרף לספינה שהפליגה מקפריסין לעזה. בסרטו "חיים יקרים" ציין אלדר כי הוא משוכנע שעמיתו, צלם פלסטיני, נפגע מירי חיילי צה"ל שכוון לעבר אלדר.
במהלך מבצע עופרת יצוקה העלה אלדר לשידור חי את עז א-דין אבו אל-עייש, רופא מרצועת עזה הזועק לעזרה שתיאר במהלך השידור את הרג שלוש בנותיו ואחייניתו מפגיעת פגז של צה"ל על ביתו. השידור חולל זעזוע בישראל והיה אחד הגורמים להכרזת ראש הממשלה אהוד אולמרט על הפסקת אש וסיום מבצע עופרת יצוקה.