cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התרחבות זמן כבידתית
מסלול מעגלי
במטריקת שוורצשילד, חפצים הנופלים נפילה חופשית יכולים להגיע למסלול מעגלי אם רדיוס המסלול שלהם גדול מ- (רדיוס כדור הפוטון). הנוסחה של שעון במנוחה ניתנת למעלה; הנוסחה שלהלן נותנת את התרחבות הזמן הכבידתית מעל מסלול אחד לשעון במסלול מעגלי:
שתי ההרחבות מוצגות באיור שלהלן.
אישור בניסוי
התרחבות הזמן הכבידתית נמדדה בניסוי באמצעות שעונים אטומיים במטוסים. השעונים על סיפון המטוסים היו מעט מהירים יותר מאשר שעונים על הקרקע. ההשפעה הייתה מספיק משמעותית כדי שהלוויינים המלאכותיים של מערכת המיקום הגלובלי יצטרכו לתקן את שעוניהם.
התרחבות הזמן הכבידתית אושרה גם על ידי ניסוי פאונד-רבקה, תצפיות על הספקטרום של הננס הלבן סיריוס B, וניסויים עם אותות זמן שנשלחו אל נחת מאדים ויקינג 1 וממנה.
Why Me?
Why Me? הוא שיר של הזמרת האירית לינדה מרטין, אשר זכה במקום הראשון בתחרות האירוויזיון לשנת 1992.
את השיר הלחין הזמר ג'וני לוגן, שזכה בעצמו פעמיים בתחרות האירוויזיון: בשנת 1980 עם השיר "What's Another Year", ובשנת 1987 עם השיר "Hold Me Now". עד היום, לוגן הוא האומן הגברי היחידי אשר זכה פעמיים בתחרות, בנוסף לעוד שיר שהלחין שהגיע למקום הראשון.
בשנה שלאחר מכן, באירוויזיון 1993 שנערך בעיר מילסטריט, אירלנד, ניצחה המדינה שוב עם השיר "In Your Eyes" של הזמרת ניב קבאנה, ואף מיד שוב בשנת 1994, ובכך נהפכה למדינה היחידה שזכתה שלוש פעמים ברציפות, ומהבודדות שזכו פעמיים ברציפות. בנוסף, אירלנד היא שיאנית הזכיות בתחרות, עם שבע זכיות עד היום, כאשר האחרונה שבהן הייתה בשנת 1996.
חוסה אנריקה רודו
חוסה אנריקה קמילו רודו פיניירו (בספרדית: José Enrique Camilo Rodó Piñeyro, 15 ביולי 1871 - 1 במאי 1917) היה סופר ומסאי אורוגוואי. ונציגה המובהק של הספרות המודרניסטית. רודו טיפח קשר מכתבים הדוק עם אנשי רוח היספנים חשובים של תקופתו, ובהם הסופר הספרדי לאופולדו אלאס (קלרין), הסופר וההיסטוריון הפרואני חוסה דה לה ריבה-אגוארו, והחשוב מכולם, רובן דריו, מניקרגואה, המשורר המשפיע ביותר באמריקה הלטינית עד כה, מייסד תנועת המודרניזם הספרותי (Modernismo), שאף השפיע על התפתחות תפיסתו הספרותית של רודו. בשל סגנון הפרוזה המעודן שלו והאידאולוגיה הספרותית שהוא קידם, נחשב רודו עד היום לתאורטיקן הבולט ביותר של אסכולת הספרות המודרניסטית.
רודו ידוע בעיקר בזכות מאמרו "אריאל" (1900), הנחשב עד היום לאחת היצירות המשפיעות ביותר בתחום התרבות והפוליטיקה של אמריקה הלטינית, שקיבל השראתו מהסערה – מחזהו האחרון של שייקספיר, ומדמויותיו העיקריות - אריאל, המייצג את החיובי, וקאליבן, המייצג את הנטיות השליליות באופי האנושי. במאמר, המאופיין בתוכנו הפילוסופי ובטון הפדגוגי שלו, מתווכחים השניים על מהלכה העתידי של ההיסטוריה, במה שרודו התכוון שתהיה דרשה חילונית לנוער הלטינו-אמריקאי שתזהיר אותם מפני תועלתנות, דוגמת המסורת המערבית הקלאסית. רודו חשש מהשפעתו המתישה של הקיום המוגבל של אנשים העוסקים כל חייהם באותה עבודה, מבלי שיהיה בידם פנאי לפתח את הרוח. עם זאת, בקרב בני הנוער באורוגוואי הוא ידוע בעיקר בזכות פארק רודו, ריאה ירוקה של פנאי ותרבות בלב מונטווידאו שנקראת על שמו.
במשך יותר ממאה שנה, נחשב "אריאל" לטקסט המשפיע ביותר בצורה יוצאת דופן בתרבות הספרותית של אמריקה הלטינית עקב שילוב של נסיבות תרבותיות, ספרותיות ופוליטיות ספציפיות, כמו גם עקב דבקותו בערכים הקלאסיים והוקעתו את התועלתנות. מה שרודו כינה "נורדומניה" (מוסבר בהמשך).
תרבות קלאסית
ב"אריאל" סוקר רודו את מצבה של אמריקה הלטינית לפני סוף המאה ה-19. הוא מציין כי התועלתנות מסתמכת על התמחות וחומרנות, וככזו, היא פוגעת בעושר הרוחני שלנו. על מנת שאמריקה הלטינית תוכל לקום לתחיה ולחדש את רוחה, הציע רודו דבקות באידיאלים האסתטיים של התרבויות היוונית והרומית. הוא האמין ששתי תרבויות אלה מגלמות תחושת יופי, ויתרה מכך, שתיהן מכירות בחשיבות שבהתמסרות לפעילות הרוח. אמנות אם כן, היא סוג של למידה שמגלה ומעשירה את הרוח ושוללת תועלתנות.
הוקעת תועלתנות
רודו הוקיע את התועלתנות הפרגמטית, קרי, את התנועה הפילוסופית שראתה את התועלת כדרך להבאת האושר לכל הנגועים בה: "פירוש השם אריאל הוא אישור תחושת חיים אידיאליסטית כנגד מגבלות התועלתנות". הוא קידם את טענתו בכך שקבע כי התועלתנות גורמת לאנשים מסוימים להתמחות בתחומים מאוד ספציפיים ומוגדרים, וכפועל יוצא של התמחות זו הם בסופו של דבר מקבלים חינוך בלתי מושלם ומעוות. רודו טוען שבגלל ההתמחות, אדם יכול להיות גאון בהיבט אחד של החיים, וכושל לחלוטין באחר. רודו מתאר זאת כהטלת מום באדם, מכיוון שללא הבנה כללית של החיים דרך הידע, האדם כבר אינו שלם. ההתמחות בעיסוק מוגדר גורמת לחברות אנושיות לתת-פיתוח תחת אשר יתפתחו לעבר בשלות. ההתמחות היא שגורמת לחברות להגיע לבינוניות, וכפי שרודו מציין, אשמה נוספת של בינוניות היא הדמוקרטיה כפי שהיא מיושמת כיום. זוהי אמירה חזקה, ורודו מדגיש כי הוא אינו מתנגד לדמוקרטיה, אך מצדיק את אמירתו בכך שחברות דמוקרטיות נותנות כוח להמונים, שלדעתו פחות מסוגלים לקבל החלטות טובות; ולכן יש לחזק את נקודות התורפה שלה, והוא אף מציע דרכים ליישם זאת. הוא מציע למשל שהמוכשרים ביותר יהיו אלו שמחנכים את שאר החברה ויסייעו למשוך את הממוצע כלפי מעלה במקום שהמגמה תהייה הפוכה.
מריה ברינק
מריה דיאן ברינק (באנגלית: Maria Diane Brink, נולדה ב-17 בדצמבר 1977) היא זמרת-יוצרת אמריקאית. ברינק היא סולנית להקת המטאל אלטרנטיבי, In This Moment.
ביוגרפיה
ברינק נולדה במדינת ניו יורק, ואביה עזב את המשפחה כשהייתה צעירה. כשהייתה בת 14 נכנסה להריון ונאלצה לפרנס את עצמה ואת בנה. היא גם עזרה לאמה להתגבר על התמכרותה לסמים. הלהקה הראשונה בה הייתה ברינק היא Pulse, לפני שעברה לקליפורניה.
בשנת 2002, כשהייתה בת 25, עברה ללוס אנג'לס כדי למצוא להקה לעבוד איתה; לקח לה שנתיים למצוא את כריס האוורת', איתו הקימה את In This Moment. ברינק היא צמחונית ופעילה בקמפיין PETA. היא גם אמנית / ציירת שאפתנית העונה לכינוי 'Maria Brink's Wonderland'.
איברהים טראורה
איברהים טראורה (בצרפתית: Ibrahim Traoré; נולד בסביבות 1988) הוא קצין צבא בורקינאי המכהן כנשיא התנועה הפטריוטית לשמירה ושיקום, הכת הצבאית השולטת בבורקינה פאסו, וכנשיא בורקינה פאסו. טראורה מכהן כנשיא מאז ההפיכה הצבאית שהנהיג ב-30 בספטמבר 2022, בה הדיחה החונטה את הנשיא הזמני פול-אנרי סנדאוגו דמיבה, שבעצמו הדיח בינואר 2022 את הנשיא רוק מארק כריסטיאן קאבורה.
בגיל –, טראורה הוא הנשיא המכהן הצעיר ביותר בעולם.
ראשית חייו וקריירה צבאית
טראורה נולד בבונדוקוי בסביבות 1988. לאחר שלמד בבית הספר היסודי בעיר הולדתו הוא למד לימודים תיכוניים בבובו-דיאולסו, שם נודע כ"שקט" ו"מוכשר מאוד". משנת 2006 למד באוניברסיטת ואגאדוגו, שם היה חלק מאגודת הסטודנטים המוסלמים. הוא סיים את האוניברסיטה בהצטיינות. טראורה הצטרף לצבא בורקינה פאסו ב-2009, והחל לטפס במהירות בסולם הדרגות. הוא נשלח למרוקו לאימוני נ"מ לפני שהועבר ליחידת חיל רגלים בקאיה.
טראורה, שהועלה לדרגת לוטננט ב-2014, הצטרף ל-MINUSMA, כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות במלחמת האזרחים במאלי. בשנת 2018 הוא נמנה עם חיילי MINUSMA ש"הפגינו אומץ" במהלך התקפות מורדים גדולות באזור טימבוקטו. לאחר מכן הוא חזר לבורקינה פאסו, שם סייע בפעולות נגד ההתקוממות הג'יהאדיסטית המתגברת. טראורה נלחם ב"מתקפת אוטפואנו" ב-2019 ובמספר פעולות נגד התקוממות אחרות בצפון המדינה. הוא הועלה לדרגת קפטן בשנת 2020.
עלייה לשלטון
טראורה היה חלק מקבוצת קציני הצבא שתמכה בהפיכה הצבאית נגד הנשיא רוק מארק כריסטיאן קאבורה בינואר 2022, שהעלתה לשלטון את החונטה הצבאית בשם התנועה הפטריוטית לשמירה ושיקום בראשות פול-אנרי סנדאוגו דמיבה. ממרץ 2022 שירת כראש רגימנט ארטילריה בקאיה. דיווחים של אל-ג'זירה, BBC ודי טאגסצייטונג אף טענו כי הוא היה חלק מיחידת הכוחות המיוחדים "קוברה", יחידה למלחמה בטרור שנוסדה ב-2019.
רבים מתומכי ההפיכה בינואר לא היו מרוצים מתפקודו של פול-אנרי סנדאוגו דמיבה, מנהיג החונטה, ומחוסר יכולתו לדכא את המרד הג'יהאדיסטי. מאוחר יותר טען טראורה כי הוא וקצינים אחרים ניסו לגרום לדמיבה "להתמקד מחדש" במרד, אך בסופו של דבר בחרו להפיל אותו מכיוון ש"שאיפותיו הוסטו ממה שיצאנו לעשות". חוסר שביעות הרצון מהמצב היה גבוה ביותר בקרב קצינים צעירים שלחמו נגד המורדים בחזית. בנוסף התעכבו משכורותיהם של חיילי כוח קוברה. ב-30 בספטמבר פתחו טראורה וחבריו בהפיכה, בתמיכת יחידת קוברה, והדיחו את דמיבה. לאחר ההפיכה הכריז על עצמו טראורה כראש החדש של התנועה הפטריוטית לשמירה ושיקום. ב-6 באוקטובר הוא נכנס לתפקיד הנשיא הזמני כ"ראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים". בדצמבר הבטיח לקיים בחירות דמוקרטיות ביולי 2024.
נשיאות
בינואר 2023 הורתה ממשלתו של טראורה לגרש את הכוחות הצרפתיים שסייעו בלחימה במרד הג'יהאד המקומי, ובפברואר אותה שנה הם עזבו את המדינה. זמן קצר לאחר מכן הביעה ממשלת טראורה תמיכה בפדרציה עם מאלי וגינאה, הנמצאות גם הן תחת משטר צבאי. באפריל הוא הכריז על "גיוס כללי" של האוכלוסייה לתמיכה בצבא, שכן כוחות המורדים הגבירו את קצב התקפותיהם. בחודש שלאחר מכן הטיל טראורה ספק בשיקום הדמוקרטיה במדינה, שתוכנן עם הבחירות ב-2024, וקבע כי לא ניתן יהיה לקיים בחירות אלא אם המורדים ייסוגו והמצב הביטחוני ישתפר.
ב-1 באוגוסט 2023, כמה ימים לאחר ההפיכה הצבאית בניז'ר השכנה, הכריזו בורקינה פאסו ומאלי כי יחשיבו פלישה למדינה בניסיון להחזיר לשלטון את נשיא ניז'ר המודח מוחמד בזום כהכרזת מלחמה נגדן.
קשרים לכאורה עם רוסיה
לפי רויטרס והניו יורק טיימס נחשד טראורה בקשר עם ארגון שכירי החרב הרוסי קבוצת וגנר, לאחר שהביע דעות אנטי-נאו-קולוניאליסטיות, אנטי-צרפתיות ופרו-רוסיות. עם כניסתו של טראורה לוואגאדוגו, בירת המדינה, הריעו תומכיו והניפו דגלי רוסיה. ממשלת גאנה טענה כי טראורה החלה לשתף פעולה עם קבוצת וגנר בעקבות ההפיכה, וגייס את שכירי החרב נגד המורדים הג'יהאדיסטים, אך טראורה הכחיש זאת. ב-29 ביולי 2023, לאחר פסגת רוסיה–אפריקה בסנקט פטרבורג, אמר טראורה כי תושבי ארצו תומכים ברוסיה, והודיע כי התקבלה החלטה לפתוח מחדש את השגרירות הרוסית במדינה, שנסגרה ב-1992.
Love + Fear (Acoustic)
Love + Fear (Acoustic) (בעברית: אהבה + פחד (אקוסטי)) הוא המיני-אלבום השביעי של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה. הוא יצא לאור דיגיטלית ב-13 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. המיני-אלבום הוכרז לראשונה מספר שבועות לפני יציאתו, והכיל חמש גרסאות אקוסטיות של שירים שהופיעו במקור באלבום האולפן הרביעי של מרינה, Love + Fear. את המיני-אלבום כולו הפיק בנג'מין פלטשר.
על מנת לקדם את המיני-אלבום, הופעה מרינה ב- בשנת 2019, והוציאה קליפים לגרסאות האקוסטיות של "True", "Superstar" ו-"Karma". כל הקליפים בוימו על ידי ניקו לאמר והועלו ליוטיוב במהלך ספטמבר 2019. המיני-אלבום זכה לביקורות חיוביות עד מעורבות ממבקרי המוזיקה, כשרבים מהם שיבחו את הגרסה החדשה של "Orange Trees".
רקע והוצאה
ב-2018, במטרה להתחיל רשמית פרק חדש בקריירה שלה, הודיעה מרינה בטוויטר שהיא מסירה את "and the diamonds" משם הבמה שלה, ומעתה תוציא מוזיקה תחת השם הפרטי בלבד, מרינה (מסוגנן באותיות גדולות; MARINA). היא הסבירה, "לקח לי הרבה יותר משנה להבין שהרבה מהזהות שלי קשורה במי שהייתי כאמנית,... ולא נשאר הרבה ממי שהייתי". לאחר ההכרזה, הוציאה מרינה את הסינגל הראשון שלה תחת השם החדש, "Baby", עם הלהקה הבריטית קלין בנדיט. ב-14 בפברואר 2019, הכריזה דיאמנדיס על אלבומה הרביעי, Love + Fear, אלבומה הראשון תחת השם "מרינה". לאחר מכן, יצאה הזמרת לסיבוב ההופעות Love + Fear Tour, שהחל ב-29 באפריל 2019, ב-O2 Academy Newcastle שבניוקאסל על הטיין, אנגליה.
ב-4 בספטמבר 2019 הכריזה מרינה באינסטגרם לראשונה על Love + Fear (Acoustic), הכולל גרסאות מיני-אלבום דיגיטלי המורכב מגרסאות אקוסטיות של שירים מ-Love + Fear. באותו היום אישרו חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס וניאן גולד רקורדס את ההכרזה, תוך תיאור המיני-אלבום כאוסף של שירים אקוסטיים "עוצמתיים". בראיון לבילבורד שפורסם ב-13 בספטמבר 2019, הצהירה מרינה כי הגרסאות האקוסטיות של שירים מאלבומיה הקודמים הפכו פופולריות בקרב מעריצים, מה שהביא לרעיון להוציא מיני-אלבום ייעודי לגרסאות אקוסטיות. מרינה אף חשפה כיצד קבעה אילו שירים מהאלבום יוקלטו מחדש עבור המיני-אלבום, ואמרה:
לצד הקלטת השירים למיני-אלבום ב-2019, עשתה מרינה חזרות על הגרסאות האקוסטיות לשיריה כהכנה לסיבוב ההופעות Love + Fear Tour. השירים "True", "Superstar", "Karma", "No More Suckers" ו-"Orange Trees" נבחרו לרשימת הרצועות הסופיות. אטלנטיק רקורדס הוציאה את Love + Fear (Acoustic) להורדה דיגיטלית ולשירותי הסטרימינג ב-13 בספטמבר 2019. המוזיקאי האנגלי בנג'מין פלטשר הוא המפיק היחיד של המיני-אלבום.
קידום
לאחר יציאתו באפריל 2019, זכה Love + Fear לתשומת לב רבה בעקבות הפסקתה הממושכת של מרינה. הזמרת הופיעה במספר תוכניות אירוח אמריקאיות בשעות הלילה המאוחרות, בהן  ב-4 בספטמבר 2019, שם ביצעה את "Karma". לדברי לייק שץ מ-Consequence of Sound, מטרת ההופעה בתוכנית הייתה קידום Love + Fear (Acoustic) בנוסף לאלבום ולסיבוב ההופעות בארצות הברית.
מרינה הוציאה שלושה קליפים לגרסאות המופיעות במיני-אלבום. כל הקליפים בוימו על ידי הצלם האמריקאי ניקו לאמר וצלמו במהלך השבוע האחרון של אוגוסט 2019. כולם הועלו לערוץ היוטיוב של מרינה במהלך החודש שלאחר מכן. הקליפ הראשון, ל-"Superstar", יצא לאור לצד המיני-אלבום ב-13 בספטמבר. שלושמה ימים לאחר מכן, ב-16 בספטמבר יצא הקליפ ל-"True". הקליפ השלישי, של "Karma", יצא ב-25 בספטמבר 2019.
ביקורות
המיני-אלבום זכה לביקורות חיוביות עד מעורבות ממבקרי המוזיקה. מייק ניד מ-Idolator כתב ביקורת חיובית למיני-אלבום, כתב כי מרינה "מפיחה חיים חדשים בסינגל הקודם 'Superstar'", וכי הגרסה האקוסטית של "Orange Trees" היא האהובה עליו והבולטת ביותר מהחמש. אליסון סטבלבין מ-Nylon כינתה את המיני-אלבום "אוסף של שירים מופשטים" והחשיבה אותו כהפתעה שנועדה לקהל המעריצים של מרינה.
ריאנה בוכמן מ-WRBB כתבה ביקורת מעורבת למיני-אלבום והעניקה לו שלושה כוכבים מתוך חמישה. היא ציינה כי נהנתה מהיות "Orange Trees" רצועת הסיום של המיני-אלבום ותיארה אותו כנקודת השיא המרכזית. עם זאת, סברה בוכמן כי המיני-אלבום "עמוס", ושירים כמו "Superstar" ו-"Karma" נשמעים כמו "עותקים אפרוריים של המקור". היא הוסיפה, "אף על פי שהמיני-אלבום האקוסטי מציג את מרינה כנה ופגיעה יותר, הוא גם חושף את חוסר העומק שבמילים של האלבום המקורי. בלי ההפקה המסיחה את הדעת, והבס הרועש הרועם, המילים מתגלות כפשוטות וקלישאתיות למדי".
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
הנרי טיודור (לוטננט גנרל)
לוטננט גנרל סר הנרי יו טיודור (באנגלית: Henry Hugh Tudor; 14 במרץ 1871 – 25 בספטמבר 1965) היה לוטננט גנרל בריטי הזכור במיוחד בשל חלקו במלחמת העצמאות האירית. כן שירת בין 1922 ל-1924 בארץ ישראל כ"ממונה על ביטחון הציבור".
ראשית חייו ומלחמת העולם הראשונה
טיודור נולד באנגליה ב-14 במרץ 1871, למד באקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ', והצטרף לארטילריה המלכותית הרכובה ב-1890. בין 1890 ל-1897 הוצב בהודו. במהלך מלחמת הבורים השנייה לחם בדרום אפריקה שם נפצע קשה בקרב מאחרספונטיין, אך החלים ושב לשירות. על שירותו במלחמה זו עוטר בעיטורי כבוד. לאחר סיום המלחמה שב להודו לחמש שנים, ולאחר מכן הוצב במצרים שם שהה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
מדצמבר 1914 עד לסוף המלחמה לחם טיודור בחזית המערב, ועלה בדרגתו מדרגת קפטן (המקבילה לדרגת סרן בצה"ל), המפקד על סוללת תותחים, לדרגת מייג'ור גנרל (המקבילה לדרגת אלוף בצה"ל) ומפקד דיוויזיה. הוא קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-9, והמשיך לפקד עליה כחלק מצבא הכיבוש בריין עד לפירוקה במרץ 1919. במהלך שירותו גילה מקצועיות כאיש תותחנים. הוא היה הבריטי הראשון שעשה שימוש בפגזי עשן על מנת ליצור מסך עשן, והיה בין מקדמי השימוש בטנקים במהלך קרב קמברה בנובמבר 1917. כן גילה אומץ לב אישי, ושהה רבות עם חייליו בחזית.
שירותו באירלנד
לאחר פירוק הדיוויזיה ה-9 הוצב טיודור שוב במצרים ובהודו. במאי 1920 שימש טיודור כ"יועץ משטרתי" לממשל הבריטי באירלנד, וזאת בשל ידידותו עם שר המלחמה וינסטון צ'רצ'יל אותו פגש בבנגלור ב-1895 והתיידד עמו, ידידות שנמשכה למשך חייהם של השניים.
כאשר קיבל עליו טיודור את המשרה הייתה מלחמת העצמאות האירית בעיצומה. מצב הכוחות הבריטים היה בכי רע. מורל הכוחות, ובמיוחד כוח השיטור המלכותי האירי (Royal Irish Constabulary) שנשא בעיקר נטל הלחימה היה ירוד. לוחמי הגרילה של ה-IRA הציבו לשוטרים מארבים, פשטו על תחנות משטרה, וארגנו חרמות על משפחות השוטרים. עובדי הרכבת פתחו בשביתה ששיתקה את התחבורה ששימשה את כוחות הצבא והמשטרה. סוחרים סירבו לשרת את השוטרים ולמכור להם מצרכים. מגויסים חדשים היו קורבן למסעות הפחדה, ונשים שהתרועעו עם שוטרים הושפלו בפומבי ושערן נגזר. מפלגת שין פיין בנתה בתקופה זו מדינה אלטרנטיבית, "הרפובליקה האירית", עליה הוכרז במהלך מרידת חג הפסחא ב-1916. רשויות מקומיות רבות קיבלו את מרותה של המדינה האלטרנטיבית, ואנשי ה-IRA פעלו לעיתים כשוטרים מקומיים מטעמה. בתי משפט רפובליקניים פעלו הן במישור האזרחי והן במישור הפלילי.
טיודור ראה את משימתו כהעלאת המורל בין חייליו, הענשת הפושעים, והשבת סדר למדינה. ב-9 באוגוסט 1920 קיבל הפרלמנט הבריטי את "חוק השבת הסדר לאירלנד" (Restoration of Order in Ireland Act) שהעניק לממשל האזרחי במדינה את הזכות למשול לפי צווים, את סמכויות בתי המשפט בנוגע לפושעים פליליים, ולמנוע תקציבים מרשויות מקומיות סוררות.
כיועץ משטרתי היה טיודור למעשה מפקד כוחות המשטרה באירלנד, ועד מהרה קרא לעצמו "מפקד המשטרה" (Chief of Police). תחת תפקידו עברה המשטרה מיליטריזציה. שורותיה של המשטרה התמלאו בחיילים לשעבר, והוקמה יחידה מיוחדת, המורכבת מחיילים משוחררים, שקיבלו את הכינוי "בלאק אנד טאנס" בשל צבע חאקי של מדיהם. אנשים אלו גויסו בהליך מהיר, ועברו אימון מזורז. עד מהרה הם נודעו באלימותם ובאכזריותם. כן נוצרה ז'נדרמריה (כוח צבא העוסק בפעילות שיטור) בשם "יחידת הסיוע" (Auxiliary Division). טיודור פעל במרץ על מנת להגדיל את מספר פיקודיו, ולהרים את המורל, אך המשמעת תחת פיקודו הייתה ירודה. מלחמת העצמאות האירית הידרדרה לשורה של פעולות תגמול הדדיות, שעד מהרה כיוונו להן כמטרה גם אזרחים, ולא רק את לוחמי ה-IRA. תגובתו של טיודור להפרות החוק של אנשיו הייתה חלשה ומהוססת. לעיתים אף הביע הבנה למעשיהם. המפלגה הליברלית ומפלגת הלייבור מחו על האירועים, ולחצו על הממשלה להעניק שלטון עצמי לאירלנד. במהלך החצי הראשון של 1921 הצליח טיודור לשפר מעט את המשמעת של אנשיו, אך הנזק הפוליטי כבר נגרם. במאי 1921 היה ברור שהאסטרטגיה הממשלתית של דיכוי המשולב בוויתורים נכשלה לחלוטין. הממשלה הסכימה למשא ומתן, וביולי 1921 הוכרז על הפסקת אש, כאשר בדצמבר 1921 נחתם הסכם בין הצדדים.
שירותו בארץ ישראל
ב-1922 פורק כוח השיטור המלכותי האירי. טיודור נשלח לארץ ישראל, שוב כמינוי של צ'רצ'יל ששימש כשר האווירייה. הוא הגיע לארץ ישראל ביוני 1922 וקיבל את התואר של "אחראי על ביטחון הציבור" (Director of Public Safety), בדרגה זמנית של אייר וייס מרשל ב-RAF (דרגה המקבילה לדרגת גנרל בן שני כוכבים בצבאות היבשה). בתפקיד זה פיקד על כוחות הצבא שנמצאו בארץ, על משטרת המנדט ועל ז'נדרמריה מקומית שכונתה המשטרה המעולה. עמו הגיעו כ-650 מאנשי כוח השיטור המלכותי האירי לשעבר, מהם הקים את הז'נדרמריה הבריטית. בתקופה זו, לאחר פרעות תרפ"א היה עיקר העיסוק של כוחות המשטרה בארץ ישראל מניעת מהומות, ולוחמה בכנופיות שודדים שעדיין שוטטו בדרכים. הז'נדרמריות שתחת פיקודו של טיודור זכו בכך להצלחה, והצליחו להביא לארץ שקט יחסי. בספטמבר 1922 שונה תוארו של טיודור מהקצין הכללי המפקד על פלשתינה (א"י) ל"המפקח הכללי של המשטרה ובתי הסוהר" ופרסי בראמלי היה לסגן המפקח.
בשנות ה-50 נודע ל-IRA על מיקומו של טיודור בניופאונדלנד, ושניים מחברי הארגון נסעו לשם על מנת להתנקש בחייו. ההתנקשות לא בוצעה לבסוף לאחר שהכומר הקתולי המקומי איתו התייעצו טען בפניהם שתוכנית ההימלטות לאחר ההתנקשות תיכשל בוודאות.
טיודור מת מסיבות טבעיות בניופאונדלנד בספטמבר 1965.
Sexual
Sexual (יצא גם בגרסה מצונזרת בשם Sensual ) הוא סינגל של צמד המפיקים השוודים, נייקד, בשיתוף פעולה עם הזמרת-יוצרת הבריטית, דיו. השיר יצא, על ידי נייקד קולקטיב, קזבלנקה רקורדס, פולידור רקורדס וריפבליק רקורדס, ב-26 באוגוסט 2016.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-371 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת
מייק ואס, מ-Idolator, תיאר את השיר כ"להיט עתידי" וטען שהשירה של דיו נשמעה כמו "קיארה [אם היא] לקחה חופן של כדורי שמחה".
מאיר בראלי
קורות חיים
בראלי נולד בקובנה, שבליטא, בנם של חוה (לבית יהלום), שהייתה רופאה; ויצחק בראלי שהיה פעיל ציוני, ומראשי בנק הפועלים בארץ ישראל ואחר כך בישראל.
ב-5 במאי 1926 עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. היה פעיל בתנועת "המחנות העולים".
במהלך השנים השתלם בראלי באוניברסיטאות: אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתקופת המנדט הבריטי היה חבר ההגנה וערך את "אשנב", עיתונו המחתרתי של הארגון.
היה מזכיר המשמרת הצעירה של מפא"י וערך את "אשמורת", ביטאון המשמרת הצעירה.
בראלי עבד כעיתונאי בעיתון דבר והיה חבר מערכת העיתון.
בין השנים 1968–1980 ערך את העיתון "אֹמֶר".
במהלך השנים פרסם מאמרים רבים בעיתונים דבר, "אשמורת", "מלחמתנו", "בטרם", "הפועל הצעיר" ו"מבט חדש" (שבועון). פרסם ספרים שעסקו בתנועת העבודה, בדוד בן-גוריון, במדיניות החוץ של ישראל, בנושאי עליה וקליטה.
בראלי נפטר בשנת 2004.
משפחתו
בראלי היה נשוי לאריקה ואב לבן ובת. בנו הוא פרופ' אבי בראלי היסטוריון ישראלי, חוקר ועורך במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הגבול הבלקני
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסדרה זכתה בפרס נשר הזהב בקטגוריית עריכת הסאונד הטובה ביותר. בשנת 2020 שודרה בסרביה גרסה מורחבת כמיני-סדרת טלוויזיה בת 4 פרקים, בהפקת רשת RTS הסרבית.
תקציר עלילת הסרט
יוגוסלביה, 1999. כוח משימה רוסי במסגרת כוח האכיפה מקבל פקודה להשתלט על נמל התעופה סלאטינה בקוסובו ולהחזיק בו עד להגעת תגבורת. אבל האובייקט האסטרטגי מהווה אתר חשוב מאוד גם עבור מפקדי השדה האלבנים ומפקדי נאט"ו בשטח. כוח המשימה נאלץ לחתור למגע עם האלבנים והחיילים הרוסים מוצאים עצמם מנהלים קרב גם נגד כוחות נאט"ו. העולם שוב ניצב על סף פרוץ מלחמה גדולה באירופה. מפקד כוח המשימה, אנדריי שטאלוב, לא מתעניין בפוליטיקה שמתנהלת מאחורי הקלעים: בשדה התעופה, בין בני הערובה נמצאת גם החברה שלו יאסנה.
קו בייקרלו
קו בייקרלו (באנגלית: Bakerloo line) הוא קו רכבת תחתית במערכת הרכבת תחתית של לונדון. צבעו חום במפת הרכבת התחתית של לונדון והוא עוצר ב-25 תחנות, מתוכן 15 מתחת לפני הקרקע. הקו נפתח בשנת 1915 והוא משרת מעל 110 מיליון נוסעים בשנה. הקו חוצה את לונדון מדרום-מזרח לצפון-מערב ותחנות רבות שלו משותפות עם תחנות הרכבת העילית של לונדון.
הפיגוע במוזיאון הלאומי בארדו
הפיגוע במוזיאון הלאומי בארדו היה פיגוע ירי ומיקוח שהתרחש ב-18 במרץ 2015 במוזיאון הלאומי בארדו בתוניס בירת תוניסיה. הפיגוע תואר כאחת המתקפות החמורות בתוניס בעתות שלום, והחמור ביותר מאז פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה בו נהרגו 21 בני אדם.
ההתקפה
קבוצת טרוריסטים חמושים ברובי קלשניקוב ורימוני יד תקפה את מתחם המוזיאון הלאומי בארדו בתוניס, בסביבות השעה 12:30 לפי השעון המקומי, ירתה ופגעה במספר בני אדם ותפסה בני ערובה. התיירים הותקפו בעת רדתם מאוטובוס כדי לבקר במוזיאון, עשרות תיירים ששרדו את הירי מחוץ למוזיאון רצו פנימה כדי לתפוס בו מחסה, אך התוקפים רצו בעקבותיהם ולקחו אותם כבני ערובה בתוך המתחם. כוחות הביטחון התוניסאיים צרו כשלוש שעות על המתחם ובסופן פרצו פנימה והשתלטו על חלק מהחוטפים. במתקפה נהרגו 22 בני אדם רובם תיירים אירופים ונפצעו עשרות. שניים מהמחבלים נהרגו במהלך פריצת כוחות הביטחון, אך חלקם נמלטו ולפי דיווחי המשטרה התנהל מרדף אחרי שני מחבלים נוספים.
במהלך האירוע הופסקה פעילות הפרלמנט התוניסאי השוכן בבניין סמוך למתחם המוזיאון הלאומי.
ב-29 במרץ, 11 ימים לאחר הפיגוע, נערכה ברחובות תוניס הפגנת מחאה המונית שקראה "העולם הוא בארדו" (العالم باردو). בראש ההפגנה, שהחלה בעיר העתיקה והסתיימה במוזיאון בארדו, עמד נשיא המדינה דאז, אל-באג'י א-סבסי, שלווה בראשי מדינות, בהן אלג'יריה, הרשות הפלסטינית, צרפת, איטליה ופולין.
אחריות
ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות על פיגועים אלה.
אלן מריה ואש
אלן מריה ואש (או אלה מאריה ואש; בנורווגית: Ellen Marie Vars, בסאמית צפונית: Elle Márjá Vars; נולדה ב-12 באוגוסט 1957) היא סופרת מקאוטוקיינו שכותבת בסאמית צפונית.
ביוגרפיה
ואש נולדה בכפר לאהפולופל בקאוטוקיינו בשנת 1957, למדה שם בבית ספר יסודי ותיכון, ולאחר מכן עברה לתיכון באלטה. באלטה המשיכה לבית ספר להכשרת מורים, משם עברה לטרומסה בה למדה נושאי יסוד סאמיים, ולבסוף חזרה אל הכפר קאוטוקיינו ללימודי עיתונות, חברה ופרשנות באוניברסיטה הסאמית.
ואש עבדה כמורה בבתי ספר יסודיים בנורווגיה ובשוודיה, וכן גם בתפקידי ייעוץ לשוני, ובתור עיתונאית, מתרגמת ומתורגמנית. לאחר מכן שימשה עורכת במגזינים Áššu ו-Š, ושימשה מזכ"לית ומועצת האמנים הסאמית.
ואש הייתה סגנית חבר במועצת הדוקסיה של צפון הלגולנד וחברה במועצת הלשון הסאמית בפרלמנט הסאמי.
יצירתה
ב-2012 קיבל התקליטור "Áidnen" שבו בין השאר טקסטים של אלן מריה ואש, מועמדות ל (המקביל הנורווגי לפרסי הגראמי.)
שיריה של ואש פורסמו באנתולוגיות, הוקראו על ידיה ברדיו ואף פורסמו בדף הפייסבוק שלה. חלק מספריה תורגמו לנורווגית, וחלקם תורגמו גם לגרינלנדית ולשפות סאמיות אחרים.
פעילות חברתית
ואש הייתה כוח מניע בהבאת העיתון הסאמי "" (Áššu) לקאוטוקיינו. ואש גם הקימה את מגזין הנוער הסאמי Š שיוצא בין השאר בקאוטוקיינו. בנוסף לכתיבתה פעילה ואש מזה כמה עשורים בארגוני אמנים סאמיים, ופועלת לשיפור תנאי העבודה ותוכניות המלגות של הסאמים. בתפקידה כמזכ"לית מועצת האמנים הסאמית היא הובילה את המאמץ להשגת הסכם נפרד לאמנים סאמים מול הפרלמנט הסאמי של נורווגיה.
משפחתה
אלן מריה ואש היא אמה של סגנית נשיא הפרלמנט הסאמי לשעבר ועורכת הדין ד"ר ליילה סוסאנה ואש.
מוראד מוואפי
מוראד מוואפי (בערבית: مراد موافي; נולד ב-2 בפברואר 1950 באלכסנדריה) הוא איש צבא ומודיעין מצרי. כיהן ראש המודיעין הכללי במצרים בשנים 2011–2012.
מוואפי נכנס לתפקידו כראש המודיעין הכללי ב-31 בינואר 2011, עת מונה לתפקיד על ידי הנשיא חוסני מובארכ כדי להחליף את עומר סולימאן, כשזה מונה לסגן נשיא מצרים בעקבות ההפגנות ההמוניות שפרצו. לפני מינויו כראש המודיעין הכללי היה מוואפי מושל מחוז צפון סיני.
מוואפי סיים את לימודיו במכללה ב-1970 ומילא שורת תפקידים צבאיים, מתפקידי פיקוד שונים בצבא מצרים ועד למינויו למפקד פיקוד מערב. בשנים טרם מינויו למושל מחוז צפון סיני, היה ראש המודיעין הצבאי. מוואפי זכה בעיטורים ממלכתיים לא מעטים, הוא בוגר האקדמיה הצבאית הגבוהה על שם נאצר וחבר במטה הכללי המצרי.
ב-8 באוגוסט 2012 הדיח אותו נשיא מצרים, מוחמד מורסי, מתפקידו ומינה במקומו את סגנו, מוחמד ראפת שחאתה, בעקבות מתקפת הטרור על אנשי כוחות הביטחון המצריים סמוך לגבול עם ישראל.
מוואפי נשוי ואב לבן ולשתי בנות.
ביירון (סרט)
ביירון (באנגלית: Byron) הוא סרט טלוויזיה המבוסס על חייו של המשורר האנגלי לורד ביירון. את התסריט כתב ניק דיר, וביים ג'וליאן פרינו. בתפקיד הראשי משחק ג'וני לי מילר, ולצדו מופיעה ונסה רדגרייב בתפקיד ליידי מלבורן. בספטמבר 2003 שודר הסרט לראשונה ב-BBC בשני חלקים בני 75 דקות.
הפקה
השחקנית קמילה פאוור אמרה על ליידי קרוליין לם ש"היא הייתה כמו אישה ילדה, פגיעה מאוד וגם עם כוח חיים עצום".
קבלה וביקורת
נתוני הרייטינג של הסרט בשידור הבכורה בערוץ BBC Two היו: 2.1 מיליון צופים (12% מכלל הצופים) ראו את החלק הראשון של הסרט, ו-1.8 מיליון צופים (11%) ראו את החלק השני.
ב-2005 אחרי הצגה מקדימה של הסרט בערוץ BBC America נכתב בניו יורק טיימס שהסרט "מצייר דמות סימפתית, לעיתים דיוקן רציני מבלי לטשטש על היהירות והגינונים שלו". על מילר נכתב שהוא "משלב במיומנות תשוקה חסרת מנוחה עם רגעים מרי-נפש של מודעות עצמית". אלכסנדר לרמן כתב באתר Screenonline של מכון הסרטים הבריטי ושיבח את הופעתו של מילר, באומרו שדמותו של ביירון בגילומו היא רגישה ורבת ניואנסים. פיטר קוקריין שכתב על גילום דמותו של ביירון על המסך, תיאר את מילר שהוא "מעולה בתפקיד הראשי; הביירון המוצלח ביותר על המסך".
ג'ני ביוון זכתה בפרס "Royal Television Society" על עיצוב התלבושות לתוכנית דרמה. ג'ון פול קלי היה מועמד לפרס בקטגוריית עיצוב ההפקה לתוכנית דרמה.
טריגונוריניים
טריגונוריניים (שם מדעי: Trygonorrhinidae) היא משפחת של דגי סחוס מסדרת הגיטרנאים או שאולי שייכים לסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes). במשך שנים הם היו חלק ממשפחת הגיטרניים אך שלושה סוגים ושמונה מינים הופרדו ממנה ב-2016. מינים אלה מכונים גם בטאי בנג'ו, עקב מבנה גופם המזכיר את הכלי.
מאפיינים
אלו בטאים בינוניים בגודלם שיכולים להגיע לאורך 1.5 מטר. גופם צר ובעל אונות כמו של דגי גרם אך פלג הגוף הקדמי רחב ומעוגל בהרבה משל רוב הגיטרנים ומזכיר את הטריגוניים. סנפירי החזה שלהם מעוגלים אך הם בעלי קצוות חדים והחוטם מחודד אך נוקשה. כמרבית הבטאים הם בעלי 5 חריצי זימים והם משריצים צאצאים חיים.
רוב זמנם הם נמצאים על קרקעית הים או בין סלעים ועשבי ים, בהם הם מחפשים טרף של סרטנים, רכיכות ודגי גרם שונים.
ניק פולס
ניקולס אדוארד פולס (באנגלית: Nicholas Edward Foles; נולד ב-20 בינואר 1989) הוא שחקן פוטבול אמריקאי בעמדת הקוורטרבק, המשחק עבור שיקגו ברס בליגת ה-NFL. פולס שיחק פוטבול מכללות עבור אוניברסיטת אריזונה ולאחר מכן נבחר בדראפט ה-NFL של שנת 2012 בסיבוב השלישי על ידי פילדלפיה איגלס. את משחקו הראשון בקבוצה שיחק פולס לאחר שהקוורטרבק המוביל, מייקל ויק, נפצע ולא היה יכול לשחק. בעונה לאחר מכן פולס היה הקוורטרבק המוביל ואף במשחק אחד רשם 7 טאצ'דאונים במסירה, והיה השביעי אי פעם לעשות זאת.
לאחר עונותיו בסיינט לואיס ראמס (כיום לוס אנג'לס ראמס) וקנזס סיטי צ'יפס, פולס חזר לפילדלפיה איגלס בשנת 2017. לאחר שהקוורטרבק המוביל, קארסון וונץ, נפצע ולא היה יכול לשחק, פולס הפך לקוורטרבק המוביל והוביל את קבוצתו לסופרבול LII, שם האיגלס ניצחו את ניו אינגלנד פטריוטס, ופולס אף זכה בתואר ה-MVP של הסופרבול. לאחר עונת הסופרבול, פולס שיחק רק 5 משחקים עבור קבוצתו וחזר להיות הקוורטרבק המשני. עקב כך, פולס עזב את האיגלס ובשנת 2019 חתם בג'קסונוויל ג'אגוארס. בעונת 2020, פולס הועבר לשיקגו ברס, על מנת להיות הקוורטרבק המשני עבור מיטשל טרוביסקי.
פוטבול מכללות
פולס נולד וגדל באוסטין, בירת טקסס, ארצות הברית.
בשנת 2007 פולס הצטרף לקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של מישיגן שם השתתף במשחק אחד, ובו רשם 5 מסירות שהושלמו, לאורך 57 יארדים. בשנת 2008 פולס עבר לשחק עבור אוניברסיטת אריזונה בה נאלץ לא לשחק בעונת 2008 בשל חוקי התאחדות המכללות. את עונתו הראשונה של פולס, עונת 2009, פולס סיים עם 260 מתוך 409 מסירות שהושלמו, לאורך 2,486 יארדים ו-19 טאצ'דאונים. עקב ביצועי המרשימים, בעונת 2010 פולס היה הקוורטרבק המוביל של הקבוצה, ללא עוררין. פולס סיים עם ביצועים מרשימים גם בעונה הזו, עם 3,191 יארדים. בעונת 2011 פולס אף שיפר את ביצועיו וסיים את העונה עם 4,334 יארדים.
NFL
פולס נבחר בדראפט ה-NFL של שנת 2012 על ידי פילדלפיה איגלס בסיבוב השלישי במקום ה-88 וחתם על חוזה למשך 4 שנים. למרות השמועות שלפיהן פולס יפתח במשחק של ערב שני (Monday Night Football) בעונת 2012, המאמן אנדי ריד החליט בסופו של דבר לפתוח עם מייקל ויק, הקוורטרבק הוותיק. בשבוע לאחר מכן, ויק נפצע ולכן לא היה יכול לשחק, דבר שאפשר לפולס לשחק בפעם הראשונה ב-NFL, כנגד דאלאס קאובויס. את המשחק סיים פולס עם 22 הלמות מתוך 32 ניסיונות מסירה לאורך של 219 יארדים וטאצ'דאון אחד. בשבוע 11 במשחק נגד וושינגטון רדסקינס (כיום וושינגטון פוטבול טים), ויק נאלץ להפסיק לשחק ולכן פולס עשה את פתיחתו הראשונה ב-NFL. לקראת סוף העונה, פולס שבר את ידו ולכן לא היה יכול לשחק בהמשך העונה.
לפני עונת 2013, המאמן החדש של הקבוצה, צ'יפ קלי, הכריז שפולס, ויק וקוורטבק נוסף יתחרו על הובלת הקבוצה, ובסופו של דבר התחרות הצטמצמה לויק ולפולס. במשחקי קדם העונה ויק הצטיין בעוד שפולס שיחק ממוצע, ולכן ויק נבחר להוביל את הקבוצה. את משחקו הראשון פולס שיחק נגד ניו יורק ג'איינטס לאחר שויק קרע את שריר מיתר הברך. במשחק זה פולס הוביל את קבוצתו לניצחון בתוצאה 21–36 ועקב ביצועיו המרשימים באותו משחק, הוא נבחר להיות הקוורטרבק הפותח של הקבוצה בשבוע לאחר מכן. כאשר קבוצתו של פולס הגיעה למאזן 6–8 והייתה במקום הראשון בבית המזרחי של חטיבת ה-NFC. במשחק החשוב לאחר מכן נגד שיקגו ברס, פולס וקבוצתו הביסו את היריבה כאשר פולס סיים את המשחק עם 84% השלמה של מסירותיו. יתר על כן, זהו היה משחקו התשיעי באותה עונה עם דירוג מוסר של יותר מ-100. פולס סיים את העונה הסדירה במאזן של 27 טאצ'דאונים ממול 2 אינטרספשנים בלבד כאשר קבוצתו סיימה במאזן 6–10 ועלתה מהמקום הראשון בביתה. האיגלס סיימו את עונתם לאחר הפסד של השנייה האחרונה כנגד ניו אורלינס סיינטס בתוצאה 24–26 והודחו מהפלייאופס. בזכות ביצועיו המרשימים של פולס, הוא נבחר להשתתף בפרו בול של עונת 2013.
לפני עונת 2014, המאמן של קבוצתו של פולס שחרר את התופס עם הביצועים הטובים ביותר של הקבוצה, דשון ג'קסון. אף על פי כן, לפולס עדיין נשארו את ג'רמי מקליין, שהייתה ביניהם כימיה טובה, ואת זאק ארץ, שבזמנו היה בשנתו השנייה בליגה. את משחקו הראשון של פולס באותה עונה כנגד ג'קסונוויל ג'אגוארס, פולס פתח בצורה נוראית, כאשר איבד את הכדור 3 פעמים (מתוכם 2 אינטרספשנים, השווה את כמות האינטרספשנים משנה שעברה) ואת המחצית סיימו פולס וקבוצתו בחיסרון של 17–0. כנגד הציפיות, הם הצליחו להשיב 34 נקודות שלא נענו והפכו את המשחק. פולס סיים את המשחק עם 24 השלמות מתוך 45 ניסיונות לאורך 332 יארדים ו-2 טאצ'דאונים, ביחד עם 3 איבודי כדור. פולס שיחק 8 משחקים בעונה וסיים אותה עם 2,163 יארדים במסירה. עקב כך שביצועי הקוורטרבק השני של הקבוצה, מארק סנצ'נז, היו טובים בהרבה מאלו של פולס, הוא הוחלף בתפקיד הקוורטרבק הראשי.
לאחר הזכייה בסופרבול LII, פולס הארך את חוזהו אצל האיגלס בשנה נוספת. בשבוע ה-16 של עונת 2018, פולס רשם 471 יארדים במסירה וטאצ'דאון אחד בניצחון של קבוצתו נגד יוסטון טקסאנס בתוצאה 30–32, ועקף את השיא של דונובן מק'נאב ביארדים במסירה למשחק על ידי קוורטרבק של האיגלס. את העונה סיימו האיגלס במאזן 7–9 ועלו לסיבוב הראשון של הפלייאופס מהמקום השני בבית המזרחי של חטיבת ה-NFC. האיגלס סיימו את עונתם לאחר שניצחו בסיבוב הראשון של הפלייאופס נגד שיקגו ברס, אך הפסידו לניו אורלינס סיינטס ביסבוב השני. בסוף העונה האיגלס שיחררו את פולס והוא חזר להיות שחקן חופשי בשוק של הליגה.
לאחר עונת 2018 פולס חתם לחוזה למשך 4 שנים בסך 88 מיליון דולרים אמריקנים עם ג'קסונוויל ג'אגוארס. פולס שיחק רק 4 משחקים בעונת 2019 ובהם לא הראה ביצועים מרשימים.
ימי הרדיו
"ימי הרדיו" (באנגלית: Radio Days) הוא סרט נוסטלגי משנת 1987 של התסריטאי והבמאי היהודי-אמריקאי וודי אלן, העוסק בתור הזהב של הרדיו, בשנות ה-40 של המאה ה-20. אלן מתאר בסרט, גם בקולו כמספר הסרט, את ילדותו. את הילד, הקרוי ג'ו, מגלם סת' גרין.
תמצית העלילה
המספר (קולו של וודי אלן) מספר לצופים כיצד השפיע הרדיו על חייו וחיי הסובבים אותו בתקופה שקדמה לפריחת הטלוויזיה, תקופה שבה הרדיו ריתק את המאזינים. הסרט מתרחש בניו יורק מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד לסילבסטר של תחילת 1944, ומערבב בין חוויותיו של המספר לאנקדוטות נודעות בתולדות הרדיו. "אני אוהב סיפורי רדיו ישנים ואני מכיר מיליון מהם. אספתי אותם במשך השנים כמו תחביב - מעשיות, רכילות וסיפורי כוכבים מאחורי הקלעים" אומר המספר לאחר קטע הפתיחה של הסרט.
המספר ומשפחתו מתגוררים בשכונת רוקאוויי ביץ' של רובע קווינס שבניו יורק, וכל אחד מהם מוצא מפלט משגרת היומיום בהאזנה לתוכניות הרדיו החביבות עליו. עלילות סיפורי הרדיו משפיעות על המספר, והוא חולם בהקיץ על המורה המחליפה בכיתתו, על אירועי מלחמת העולם השנייה, על שחקני קולנוע ועוד. עלילת הסרט נעה בשני מישורים מקבילים:
שעשועוני הרדיו מוצגים בשתי סצנות:
גם לתסכיתים מקום נכבד בסרט, ובראשם "הנוקם במסכה" - סדרת תסכיתים יומית שהייתה חביבה על ג'ו.
אל מול החיבה הרבה לשידורי הרדיו מוצגת גם עמדתו של הרבי: "הקשבה לרדיו, לסיפורי השטות והאלימות, זו לא דרך שבה ילד צריך לגדול".
פסקול הסרט כולל שירים משנות ה-30 וה-40, שלהם חלק חשוב בעלילה.
מקומו של הסרט ביצירתו של אלן
בשנות ה-80 הבשיל אלן כיוצר, וסרטיו מתקופה זו מאופיינים בדיון בנושאים פילוסופיים עמוקים, ובהשפעה מוצהרת של יוצרים אירופיים כאינגמר ברגמן ופדריקו פליני. יצירותיו מתקופה זו כוללות את "שושנת קהיר הסגולה" ו"זליג", העורכים דיון בטיבו של הקולנוע, טיבה של היצירה האמנותית והיחסים שבין היוצר והקהל, וכן את "חנה ואחיותיה" ו"פשעים ועבירות קלות" הכוללים מרכיב דרמטי ופילוסופי הגובר לרוב על המרכיב הקומי. הנרטיב של סרטים אלו כלל לרוב עיסוק בשני קווי עלילה או יותר, המתחברים ומשתלבים זה בזה. "ימי הרדיו" היווה סטייה מסוימת מהעיסוק בנושאים הכבדים, והוא יצירה קלילה ומאוד נוסטלגית, שבאה בין שתי יצירות כבדות יותר, "חנה ואחיותיה" ו"ספטמבר" הכבד והמהורהר. עם זאת הסרט שומר על מאפייני יצירתו של אלן בתקופה זו. השפעתו של פליני ניכרת בבחירת הנושא ובאפיון הדמויות, כמו גם בצבעוניות ובהגזמה לה נוטה הסרט לעיתים, ובאנקדוטליות של קו העלילה. קו העלילה של הסרט אינו פשוט וליניארי, אלא מורכב משני סיפורים המתחברים זה לזה, ומוצגים בצורת אנקדוטות.
ילדי בית העץ (סדרת טלוויזיה)
ילדי בית העץ היא סדרת נעורים ישראלית המשודרת בכאן חינוכית, ובעבר בטלוויזיה החינוכית, המבוססת על המיזם המוזיקלי של יאיא ורן כהן אהרונוב, "ילדי בית העץ", בכיכובם של קובי פרג', רוני הדר, יניב ביטון ואסי ישראלוף.
ימי הרדיו
מקומו של הסרט ביצירתו של אלן
בסרט זה משתמש אלן בשחקנים קבועים שליוו אותו בתקופה זו של יצירתו ולאחריה. פרט למיה פארו שהייתה אשתו והשחקנית הראשית במרבית סרטיו בתקופה זו, מופיעים בסרט גם דיאן ויסט וג'ולי קאוונר ששיחקו ברבים מסרטיו של אלן בשנות ה-80 ושנות ה-90, וכן דיאן קיטון שהופיעה בהופעת קמע בסרט כזמרת בראש השנה, אנקדוטה להופעתה בסרט "הרומן שלי עם אנני". הצלם של הסרט הוא קרלו די פאלמה, שעבד עם במאים כמיכלאנג'לו אנטוניוני, והיה בין הצלמים הקבועים עמם עבד אלן עד לסוף שנות ה-90 על סרטים כ"חנה ואחיותיה", "צללים וערפל" וסרטים רבים אחרים.
ילדי בית העץ (סדרת טלוויזיה)
הפרק הארוך ביותר בסדרה בעל 25 דקות הוצג לראשונה בעונה השביעית, בפרק הספיישל (17).
הסדרה זכתה בפרס הסדרה הקומית בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ה-1.
עונות 1–2
ילדי בית העץ נפגשים מדי יום בבית העץ שבחורשה הסמוכה לביתם במרכז הארץ. בבית העץ לשחר (גל שלהב אהרונוביץ) יש מחשב ומצלמה בה הוא מצלם את הסרטונים שהחבורה ממציאה, לדניאל (מיכאל פרנק) יש במה וארגז תלבושות להצגות שהוא עושה, לרומי (טופז מרום) יש שולחן לכל עבודות היצירה שהיא מכינה, וצוף (שקד הכט) תמיד בדרך לאחד מחוגי הספורט שלה.
בבית העץ הילדים משחקים, ממנו הם יוצאים להרפתקאות בחורשה, יחד הם פותרים בעיות, רבים ומשלימים ותמיד עוזרים אחד לשני.
לחבורה יש שני חברים טובים ומבוגרים: אלברט (קובי פרג'), פקח החורשה חמור הסבר, וטלילה (רוני הדר) המפוזרת שיש לה בחורשה אולפן הקלטות – אשר אינם מסתדרים היטב. לפעמים הם עוזרים לילדים לפתור בעיות ולפעמים הם רק מסבכים את העניינים.
בכל פרק עולה סוגיה משמעותית בחיי בני הנוער, ובהן גובה, מראה חיצוני, עדות וכדומה.
עונה 3
בעונה השלישית החבורה מחליטה להעביר את בית העץ לקבוצת ילדים אחרת, נוגה (יהלי אלעד), לירי (נינה זריפין), צ'ופי (יונתן לנדסמן) ואופק (שחר שטראוס), עם תחומי עניין שונים ואופי שונה, ובעונה זו רואים מה עובר על הילדים החדשים בחבורה.
בעונה זו, אדם בשם אפרים (יניב ביטון) מחליף את אלברט בתחום הפקחות ביער; ובמקביל, טלילה פותחת תחנת רדיו.
עונה 4
בעונה זו מגיע לחורשה צ'יקו גונזלס (אסי ישראלוף), כוכב טלוויזיה. החבורה, יחד עם אפרים וטלילה, עוזרים לו להתאקלם בחורשה.
בסוף העונה נוגה מודיעה לחבריה בחורשה שהיא עוזבת עם משפחתה לקנדה.
עונה 5
בעונה זו נוגה חוזרת מקנדה מוקדם מהצפוי, לאחר שבסוף העונה הקודמת היא עזבה, והחבורה מתאחדת.
עונות 7-6
בעונה זו הילדים נאלצים לפתוח תנועת נוער חדשה בשם יב"ה (ילדי בית העץ), בעקבות ניסיונותיו של שמריהו צדק (יוסי טולדו) לפטר את אפרים ולהרוס את בית העץ. בעונות אלו טלילה (רוני הדר) מנהלת בית קפה שהחליף את תחנת הרדיו שלה.
ביצועים מוזיקליים
בסדרה, שהגיעה בהמשך למיזם מוזיקלי, משולבים גם נגני המיזם בביצועים מוזיקליים שונים.
בשלוש העונות הראשונות, הושמע בפתיחת כל פרק קטע משיר הנושא של הסדרה, שנקרא גם הוא "ילדי בית העץ" (מילים: רן כהן אהרונוב, לחן: יאיא כהן אהרונוב): "אנחנו ילדי בית העץ, עושים פה כל מה שבא לנו, כי זה העולם שלנו (העולם שלנו)", בזמן שמוצגות תמונות השחקנים הראשיים.
בסוף חלק מהפרקים משתתפים אומנים המבצעים את שיר הנושא של אותו הפרק (מתוך האלבום) בקליפ משותף עם השחקנים. בפרקים אחרים הוחלפו השירים בראיונות של ילדים סביב נושאים הקשורים לאותו הפרק.
גרו
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
לך עם האמת שלך
לך עם האמת שלך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן מאירי. השיר יצא לאור ב-20 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל ראשון מתוך אלבום עתידי וכסינגל הבכורה של מאירי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מורן דוד, חנן בן ארי ויהונתן בן סימון, הולחן על ידי דוד והופק על ידי טל פורר. אחת מכותבי השיר, מורן דוד, חשפה בריאיון לאתר פרוגי כי השיר נכתב במקור עבור הזמר ישי לוי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר, בוים על ידי רן פינקלשטיין והועלה לערוץ היוטיוב של מאירי ב-20 במאי 2019. בקליפ ניתן לראות את מאירי במקומות שונים, בהם מגרש משחקים ומלפני מסך שחור.
ביקורות
השיר זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. בן שלו מהארץ סקר את השיר בחיוב, תוך שטען כי השיר הצלחתו של השיר בתחנות הרדיו וסגנונו מזכירים את שירו של הזמר עדן חסון, "שמישהו יעצור אותי" משנת 2017, וטען כי "מתקפת העדנים במוזיקה הישראלית נמשכת, וטוב שכך".
יוסי חרסונסקי סקר את השיר אף הוא, תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
הצלחה
השיר היה ללהיט והושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו בישראל. במצעד השבועי של מדיה פורסט, הופיע השיר לראשונה במקום השביעי, תוך שהושמע כ-82 פעמים בתחנות הרדיו. כעבור שבוע, הצליח השיר להגיע למקום הראשון, תוך שזכה ל-126 השמעות, ושהה שם כשבועיים. השיר שהה במצעד סך של כ-12 שבועות. במצעד השנתי של מדיה פורסט לשנת 2019, הגיע השיר למקום ה-18, תוך שהושמע בתחנות הרדיו כ-1,344 פעמים באותה השנה.
במצעד הרשמי של גלגלצ, הופיע השיר לראשונה במקום השישי, הגיע בשיאו למקום ה-2, ושהה במצעד סך של כ-11 שבועות. במצעד השנתי של גלגלצ, הגיע השיר למקום ה-30.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הווידאו קליפ הנלווה לשיר באתר יוטיוב עומד על כ-9.6 מיליון צפיות. כמו כן, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-1.3 מיליון השמעות.
דורון עמיר
דורון עמיר (15 ביולי 1947 – 7 באוגוסט 2008) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על שייטת הצוללות של חיל הים.
ביוגרפיה
דורון נולד בכפר יחזקאל וגדל בצפת. הוא למד בבית הספר לקציני ים עכו במחזור י' וסיים בהצטיינות ב-1965. ב-1966 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים (מחזור י"ד). הוא סיים את הקורס בהצטיינות בפברואר 1967 במגמת מכונה. בתפקידו הראשון לאחר הקורס שובץ כסגן קצין מכונה באח"י רהב ולחם בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לסגן קצין מכונה באח"י לווייתן ולאחר מכן לקצין מכונה באח״י דולפין. ב-1972 נשלח לקורס מפקדי צוללות בצי הבריטי וסיים אותו בהצטיינות. ביולי 1973 מונה למפקד אח"י דולפין. במהלך מלחמת יום הכיפורים הקים ופיקד על "בסיס דולפין" בא-טור שממנו פעלו שלוש ספינות דבור ומוקמה בו תחנת מכ"ם. ב-1975 עבר למטה חיל הים ועסק בנושאי אמל"ח. בשנת 1976 נשלח לאנגליה לפקד על הצוללת אח"י תנין בעת בנייתה. הוא גיבש את צוותה והביא אותה לארץ ביולי 1977. באוקטובר אותה שנה מונה למפקד שייטת הצוללות ושירת בתפקיד עד 1980.
לאחר סיום תפקידו כמפקד שייטת הצוללות הוא עבר לשייטת ספינות הטילים ופיקד על אח"י עצמאות (סער 4). ב-1981 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה. במהלך הלימודים פרצה מלחמת לבנון הראשונה ודורון נקרא על ידי מפקד שייטת הצוללות לפקד על אח"י תנין, שהייתה במבחנים לאחר שיפוץ ארוך. הוא הכשיר את הצוללת, מסרה לחיים כפיר, וקיבל ממנו את אח"י רהב לצורך הכנסתה לשיפוץ. ב-1983 מונה למפקד בה"ד חיל הים בחיפה ושירת בתפקיד עד 1986. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בהולנד ובסקנדינביה בשנים 1986 עד 1989. ב-1993 נקרא לשירות מילואים בתנאי קבע ופיקד במשך חצי שנה על בה״ד חיל הים.
לאחר שחרורו הקים מפעל לייצור תוספי מזון המיועדים לשיפור הזיכרון, בפארק התעשייה תרדיון שבגוש משגב.
ב-1999, כשנמצאו שרידי הצוללת אח"י דקר, נקרא על ידי יו"ר ועדת איתור הצוללת, גדעון רז, לסייע בזיהויים. דורון היה חבר פעיל בוועדה המייעצת לחיל הים במהלך מחקר שרידי הצוללת בימים שלאחר מציאתה ובאוקטובר 2000 השתתף במשלחת שחקרה את שרידי הצוללת באתר הטביעה.
במהלך השנים הוסמך דורון כטייס מטוסים קלים. ב 7 באוגוסט 2008, בעת טיסה מקפריסין, התרסק מטוסו במהלך הנחיתה בנמל התעופה חיפה והוא ושלושת הנוסעים הנוספים במטוס נהרגו.
הבנק המרכזי של ירדן
הבנק הלאומי של ירדן (בערבית: البنك المركزي الأردني; באנגלית: Central Bank of Jordan; ראשי תיבות: CBJ) הוא הבנק המרכזי של ירדן שנוסד ב-1964 כסמכות מוניטרית הנהנית מזהות תאגידית עצמאית ואוטונומית. נגיד הבנק הנוכחי הוא זיאד מוחמד פריז.
הבנק אחראי על המדיניות המוניטרית במדינה. בנוסף, בתוך הבנק פועלים מוזיאון וספרייה.
קונכט
קונכט (אנגלית: Connacht, בעבר נקראה Connaught; אירית: Connachta / Cúige Chonnacht) היא אחת מפרובינציות אירלנד.
גאוגרפיה
באנגלית היה מקובל השם בעבר קונוט ("Connaught"), והמלכה ויקטוריה אף העניקה לבנה השלישי, הנסיך ארתור, את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן.
בקונכט חמישה מחוזות:
העיר הגדולה ביותר היא העיר גולוויי, ובה כ-73,000 תושבים.
בקונכט נמצא האי הגדול בחופי אירלנד, אקיל (Achill, במחוז מאיו), והאגם השני בגודלו (לוך קוריב, במחוז גולוויי). האדמה בחלק מהפרובינציה, ובפרט ליד חופי הים, אינה מתאימה לעיבוד חקלאי, אך מצטיינת בנופיה ומושכת תיירות. אזור כזה הוא קונמארה, חבל ארץ מיושב בדלילות יחסית המשתרע לצד החוף האטלנטי, העשיר בנוף הררי, באגמים, בנחלים ובביצות-כבול. מצפונו שוכן נמל קילארי שהוא פיורד טבעי - היחיד באירלנד. יעד תיירותי נוסף הם איי אראן המשמרים במידה רבה את מסורתה ותרבותה של אירלנד ההיסטורית.
לב פלדה (ספר)
לב פלדה (באנגלית: Steelheart) הוא רומן פנטזיה הנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון. הספר פורסם לראשונה ב-24 בספטמבר 2013. הספר הוא הראשון בטרילוגיית הספרים מלחמת הנפילים. הסדרה מתארת עולם פוסט אפוקליפטי, בו ישות קוסמית המכונה "האסון" העניקה לאנשים אקראיים כוחות על טבעיים. רבים מאלו השתמשו בכוחות אלה כדי להפיל ממשלות ולשעבד את שאר האנושות.
תקציר העלילה
העולם השתנה לחלוטין כאשר אור אדום בלתי מזוהה המכונה ״האסון״ העניקה לאנשים נורמליים כוחות על טבעיים, אנשים אלו התפרסמו ונקראו בידי שאר האנושות ״הנפילים״. הנפילים עם הכוח שניתן להם הפילו ממשלות ושעבדו את שאר האנושות. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של ילד בשם דוויד, שאביו נהרג על ידי אחד מהנפילים המכונה ״לב פלדה״ כאשר דוויד היה רק בן שמונה. ״לב פלדה״ הוא נפיל אשר יכול להפוך דברים לפלדה וכמו כן גופו חסין לחדירת קליעים.
במהלך חייו דייוויד חקר רבות על הנפילים, כוחותיהם וחולשותיהם. דוויד מעריץ קבוצה של אנשים הנקראת “הנוקמים” אשר נלחמת בנפילים. דוויד רוצה להצטרף לקבוצה, אבל היא לא מוכנה לקבל אותו. בסופו של דבר דוויד מצליח לשכנע את הנוקמים לצרף אותו לקבוצה כאשר מספר להם שראה את ״לב פלדה״ מדמם וזאת למרות חסינות גופו לחדירת קליעים.
אחרי מסעות משותפים של דוויד והנוקמים בלחימה כנגד הנפילים, דוויד משכנע אותם לנקום ב״לב פלדה״ על כך שהחריב את עירו והרג את אביו. דוויד מאוהב במייגן, שותפה בקבוצת הנוקמים.
ביקורת
הספר זכה לביקורות חיוביות, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של ספרי נוער של העיתון New York Time. אחד המבקרים כתב ״כמו רבים מהרומנים האחרים שלו, ברנדון סנדרסון יצר עולם חדש לגמרי, כל כך דמיוני, עמוק ושונה. עולם שאתה נכנס לתוכו בלי שום מאמץ״.
המלחמה הסורית השנייה
המלחמה הסורית השנייה הייתה המלחמה השנייה שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי על השליטה בקוילה סוריה, והתרחשה בין השנים 260 לפנה"ס ל-253 לפנה"ס.
יחסי צרפת–קולומביה
יחסי צרפת–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין רפובליקת קולומביה לבין הרפובליקה הצרפתית.
המאה ה-19
באופן רשמי היחסים בין קולומביה וצרפת כוננו ב-30 במאי 1892, עם חתימתו של הסכם שנועד להסדיר את מעמדם של האזרחים הצרפתים שהתיישבו בקולומביה, ולהגדיל את המסחר ושיתופי הפעולה בין שתי המדינות.
גישור צרפתי בסכסוך המזוין בקולומביה
בעוד נשיא צרפת, ז'אק שיראק הפעיל לחץ פוליטי על ממשל אלווארו אוריבה וניסה לשכנע אותו לקבל את דרישות המחתרת הקולומביאנית, המועמד ניקולא סרקוזי לחץ על ה-FARC לשחרר את אינגריד בטנקור ושאר בני הערובה המוחזקים על ידו.
יששכר סיטקוב
יששכר סיטקוב (דצמבר 1888, כ"ד בכסלו ה'תרמ"ט – 17 במרץ 1951) מחברי השומר והמפקדה הארצית של ההגנה, חבר התאחדות האיכרים ושליחה להבאת עליית סיטקוב.
ביוגרפיה
סיטקוב נולד באודסה להוריו, אריה סיטקוב ולאה לבית קרדונסקי. הוא קיבל חינוך מסורתי ובין השאר למד בחדר שיסד מנדלי מוכר ספרים. הוא היה חבר בפועלי ציון באודיסה והשתתף בהגנה היהודית שאורגנה על ידי זאב ז'בוטינסקי בעיר. בשנת 1908 עלה לארץ ישראל והלך לעבוד יחד עם יוסף חיים ברנר בחדרה עבור אגודת נטעים. לאחר זמן מה עבר לעין גנים, שם החל לעבוד בשמירה תחת אברהם שפירא. בסוף 1909 הצטרף לארגון השומר ועבר ליבנאל בה היה לראש השומר בגליל התחתון. משם עבר להיות ראש השומרים בחדרה ובראשון לציון. בשנת 1913 הוא נאסר על ידי הטורקים בעקבות מותו של ערבי שניסה לגנוב במושבה, בידי השומרים בראשון לציון. הוא שוחרר בהתערבותו של הקונסול הרוסי. בימי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915 נאסר על ידי הטורקים יחד עם שאר ראשי השומר והוגלה לדמשק. לאחר שחרורו שהה בכפר סבא, בה חלה בטיפוס. לאחר המלחמה, בשנת 1919 נסע לרוסיה לשרת בצבא, אך לאחר מספר חודשים ערק מהשירות וברח דרך אודיסה ווינה לארץ ישראל.
הוא התיישב בראשון לציון ליד חותנו, סייע לחותנו בכרמיו וגידל דבורים. בשנת 1920 הוא עבד עבור המשרד לעבודות ציבוריות של אחדות העבודה בניהול הנחת מסילת הרכבת סרפנד-לוד. בשנת 1924 הוא עבור עבור חברת החשמל בהנחת קו עמודי החשמל מתל אביב לסרפנד.
ב-1925 הוא עסק ברכישת 72,000 דונם בסביבות באר שבע מידי הבידואים עבור יהושע חנקין והכשרת הישוב. בשנת 1926 עבר לרחובות בה נטע פרדס קטן וניהל את משקו של משה סמילנסקי.
משנת 1929 היה מפקד ההגנה באזור יהודה ובשנת 1932 צורף למפקדה הארצית של ההגנה מטעם הצבור האזרחי ו"התאחדות האכרים". משנת 1936 עבר לעבוד במשרה מלאה עבור ההגנה. באותה תקופה שימש גם כשומרו האישי של חיים ויצמן.
ב-1935 יצא לפולין, רומניה וצ'כוסלובקיה לבחור עובדי אדמה יהודים שיקבלו את 400 הסרטיפיקטים שהוקצו להתאחדות האיכרים. העולים בסרטיפקטים אלו נודע בעולי עליית סיטקוב.
סיטקוב נפטר מהתקף לב ב-17 במרץ 1951 ונקבר בבית קברות גני אסתר בראשון לציון.
משפחתו
יששכר נישא לחנה בת יחיאל ושרה טרכטנברג. חנה נולדה ב-1894 בראשון לציון ונפטרה ב-1977 ברחובות. לזוג נולדו שלושה ילדים (גדעון, אריה ושפרה) אולם גדעון ושפרה נפטרו בילדותם.
הנצחתו
עיריית רחובות קראה רחוב ברחובות על שמו של סיטקוב.
פרידה ורקשטל
פרידה ורקשטל (3 בנובמבר 1921 – 1 באוגוסט 2023) הייתה לוחמת ארגון לח"י.
ביוגרפיה
פרידה הייתה בתם היחידה של זליג ואדלה ברלין. אביה היה שותף בבנק שהיה בבעלות המשפחה. בנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער היהודית רויזיוניסטית "מסדה" וזאת בניגוד לרצונו של אביה. היא למדה בגימנסיה היהודית והמשיכה ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה.
לאחר פלישת רוסיה לפולין הולאם הבנק של אביה על ידי השלטונות ותויג כ-"אויב העם" על ידי השלטון. בשנת 1941 פלשו הנאצים לוילנה, ואביה של פרידה נשלח למחנה השמדה. פרידה ואמה נשלחו נשלחו לגטו וילנה. כדי לשרוד נעזרה פרידה בחברים. בספטמבר 1943, חוסל הגטו, ואמה נשלחה למותה. פרידה נשלחה למחנה עבודה בריגה ומשם הועברה בין 12 מחנות עבודה שונים במשך שנתיים, עד ששוחררה ע"י הצבא האמריקני ממחנה דכאו, במאי 1945.