cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרכבת התחתית של ברצלונה
היסטוריה
נכון לשנת 2022, הרשת מורכבת מ-12 קווים המנוהלים על ידי 2 מפעילים שונים: "טרנספורטס מטרופוליטנס דה ברצלונה" (TMB) ו"מסילות הברזל של הז'נרליטט דה קטלוניה" (FGC). התעריפים והמינוח נשלטים על ידי רשות התחבורה המטרופולינית (Autoritat del Transport Metropolità), מערכת עירונית הכוללת גם אוטובוסים מקומיים ואזוריים, חשמליות ומספר שירותי רכבות פרווריות ואזוריות.
רשת
מאז תחילת 2020, אורכה הכולל של הרשת הוא 170 קילומטרים ו-189 תחנות, כולל הפוניקולר שב הר מונז'ואיק.
הרשת המרכזית, המופעלת על ידי TMB, מורכבת משמונה קווים, ממוספרים L1 עד L5 ו-L9 עד L11 (המובחנים במפות הרשת בצבעים שונים), המשתרעים על 102.6 קילומטרים ו-141 תחנות.
קווי FGC ממוספרים L6, L7, L8 ו-L12. קווים אלה, למעט כל L12 וחלק מ-L7, חולקים מסילות עם קווי רכבות נוסעים.
לקווי המטרו של ברצלונה אין שמות משלהם, אך בדרך כלל מתייחסים אליהם לפי צבעם או לפי המספר ושמות הקצה שלהם.
קווים
הקווים פועלים באופן הבא:
בנוסף לאלו, רכבות Renfe ו-FGC ומסלולי החשמליות והתחנות החשובות יותר מוצגות במפות העדכניות ביותר, כולל מפות המידע בתחנות הרכבת בתחתית, והכל בגוון אחיד של ירוק כהה.
L9 ו-L10
עבודות בנייה של קווי L9 ו-L10 בעיצומן, והן יפעלו במתכונתם המלאה מבדאלונה וסנטה קולומה דה גרמנט אל רובע זונה פרנקה ונמל התעופה אל פראט. הקטע מרכזי בין בון פסטור ו-קאן טרייס-גורנל, שעוברים בו מספר קווים במערכת, יהיה קטע הרכבת התחתית האוטונומי הארוך ביותר באירופה, באורך 47.8 קילומטרים, ויכלול 52 תחנות. הפרויקט אושר בשנת 2000 אך נתקל בקשיים טכניים מסוימים וחלק מהקטעים שלו ממתינים לניתוח גאולוגי נוסף. הקטע הראשון של קו 9 שעובר בין לה סגררה לקאן זאם נפתח ב-2009, ועד יוני 2010 נפתחו אחת עשרה תחנות חדשות בקווים L9 ו-L10 החדשים. החל מפברואר 2016, נפתח הקטע הדרומי של קו L9, בן 15 תחנות, 19.6 קילומטרים בין זונה אוניברסיטריה לנמל התעופה (תחנת Aeroport T1).
כרטיסים ומחירים
בנוסף לכרטיס כיוון-אחד ישנם עוד מספר כרטיסים וכרטיסיות. כל כרטיסי התחבורה של רשות התחבורה המטרופולינית (ATM) תקפים וניתן להשתמש בהם ברכבת התחתית של ברצלונה. אלו הם:
כל תחנות המטרו נמצאות באזור תעריף 1.
תחנות
נכון לסוף שנת 2022 פועלות ברכבת התחתית של ברצלונה 189 תחנות, המשרתות את 12 הקווים הנמצאים בשימוש הנוכחי. המרחק הממוצע בין 2 תחנות הוא 807.50 מטרים.
לרובן המכריע של התחנות ברשת חסרים מבנים או מבנים קשורים מעל פני הקרקע, והם מורכבים בעיקר מגישה עם מדרגות, מדרגות נעות או מעליות. מחוון הרכבת התחתית הרשמי של TMB, מעוין אדום עם M בפנים, נותר ללא שימוש בקווי FGC, המשתמשים בלוגו החברה שלהם ובלוגו שונה בצורת מעוין (למעשה די דומה לזה המשמש בתוך הרכבת התחתית של מדריד) בתוך תחנות. מתחת לאדמה העיטור שלהם מפוכח להפליא, למעט כל התחנות החדשות.
תחנות שלא בשימוש
מספר תחנות ברשת נסגרו, מעולם לא נחנכו או הועברו למקום סמוך.
תחבורה באזור המטרופולין של ברצלונה
הרכבת התחתית של ברצלונה היא חלק מרשת תחבורה גדולה יותר, המוסדרת ומשולבת על ידי רשות התחבורה המטרופולינית (Autoritat del Transport Metropolità).
בין השירותים הללו, ישנן שתי מערכות גדולות הפועלות הן בתוך והן מחוץ לגבולות העיר ברצלונה: קווי הרכבות הפרווריות המופעלים על ידי Renfe, אוחדו ב-Rodalies Barcelona, או בקווי FGC המתחילים בקווי המטרו. החברה פועלת (L6, L7 ו-L8) והופכות למערכת רכבת מלאה המשרתת את רוב המטרופולין. FGC מפתחת קווי רכבת תחתית עבור סבאדל וטראסה בקו ברצלונה-ואלייס.
בו חמארה
שמו
שמו – ג'ילאלי בן דריס אל יוספי אל זרהוני – מעיד על מקום הולדתו: אולד יוסף באזור ז'רהון ליד העיר פאס.
היה ידוע גם בתור אל רוגווי כלומר "המתחזה", ובכינוי הנפוץ ביותר בו חמארה – "האיש על האתון" או "בעל האתון".
רקע
בשנת 1894 מת הסולטאן מולאי חסן הראשון, אשר התייחס כראוי ליהודי מרוקו וכיבדם מאוד.
בנו הבכור מולאי עבדל עזיז ירש את מקומו, והוא נודע כפחות שמרן מאביו, ופתוח יותר לתרבות המערב וההשכלה. על מנת לקדם את כלכלת ארצו הוא נתן שורה של הטבות מרחיקות לכת למדינות אירופה הסוחרות במרוקו, וכן יזם רפורמה במיסים אשר פגעה בהכנסותיהם של בעלי הפריבילגיות – השריף והקייד.
פעולותיו של המלך גרמו לתסיסה בעם בהובלת בעלי האינטרסים, ובאזורים רבים במדינה החלו לפוץ שמועות על הפרות חוק וסדר, ועל מרד העומד לבוא. ההתנגדות למלך התחזקה עוד ועוד, עד להכשרת הקרקע למרד גלוי.
פרוץ המרד
קשריו של בו חמארה עם משפחת המלוכה החלו כאשר מילא את תפקיד מזכירו של מולאי עומר, אחיו של הסולטאן מולאי עבדל עזיז. בעקבות תככים שונים בחצר המלוכה נכלא והשתחרר כעבור מספר שנים.
Calypso
Calypso הוא סינגל של הזמר והכותב הפוארטו ריקני לואיס פונסי והזמרת האמריקאית סטפלון דון. פונסי היה חלק מן הכותבים והמפיקים בשיר. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים Universal Music Latin Entertainment בתאריך 14 ביוני 2018, כסינגל שלישי של פונסי מתוך אלבום האולפן התשיעי שלו, Vida.
בו חמארה
פרוץ המרד
בשנת 1902, בהיותו בגיל 40, השתחרר מהכלא והחליט לנקום בסולטאן, נסע לאלג'יריה ומשם חזר (רכוב על אתון, ומכאן שמו) לעיר תאזה בצפון מזרח מרוקו, תוך שהוא מתחזה למולאי מוחמד – אח נוסף של הסולטאן.
Calypso
הוצאה לאור
הסינגל יצא לאור יחד עם הווידאו קליפ בתאריך 14 ביוני 2018. "Calypso" הוזרם 1.7 מיליון פעמים בארצות הברית, והורד 5000 פעמים בסוף השבוע של ה-21 ביוני. וידאו הקליפ הרשמי של הסינגל ניצפה יותר מ-200 מיליון פעמים ביוטיוב מאז שיצא לאור.
בו חמארה
פרוץ המרד
מולאי מוחמד נחשב בקרב ערביי מרוקו לדמות מקודשת ומסתורית כבר בחייו, הוא שכן בארמון בפאס וכמעט ולא נראה בציבור. עובדה זו סייעה לבו חמארה להתחזות אליו, ולסחוף אחריו את ערביי מרוקו. הוא צבר סביבו צבא לוחמים רבים בין הערים תאזה לאוג'דא, ובין דבדו למלייה, וכך כבש ללא התנגדות את העיר תאזה והכריז כי תם קץ שלטון "אחיו" וכי הוא סולטן מרוקו.
Calypso
הוצאה לאור
כמו כן, השיר יהווה כחלק מהשירים המשתתפים במשחק הווידאו ריקודים Just Dance, אשר יצא בשנת 2019.
בו חמארה
פרוץ המרד
בערים אותם כבש נהג לזרות פחד ואימה מפניו, וסופר עליו כי הוא הוציא להורג כמה ממתנגדיו, על ידי השריית הקורבנות בדלק והצתת גופותיהם.
Calypso
רמיקס
ב-18 באוגוסט 2018, יצא לאור הרמיקס הרשמי של השיר בו משתתפת הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י.
בו חמארה
הקרבות
הסולטן עבד לעזיז ששמע על המרד שקם, שלח גייסות של לוחמים כדי להכריע אותו, אך בו חמארה וצבאו המאולתר התבססו בתאזה, והצליחו להדוף את כל הניסיונות לפלוש לתחומו.
Calypso
הוצאה
תחילה, העלה לואיס פונסי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של הרמיקס בו משתתפת ג'י. בהמשך, יצא הרמיקס כסינגל. נכון למאי 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-23 מיליון צפיות בסך הכל.
בו חמארה
הקרבות
בשנת 1909 החליט להרחיב את תחום שליטתו לכפרים נוספים, אך החל להתקשות בשימור נאמנותם של כל השבטים הרבים שהקיף. בנוסף, הוא התנכר לחלק מהשבטים באמצעות מכירת זיכיונות כרייה לטובת אינטרסים ספרדיים.
Calypso
הוצאה
כמו כן, הצליח הרמיקס להגיע למקום ה-20 במצעד הרשמי של ארגנטינה, וה-11 במצעד השירים הלטיניים.
בו חמארה
הקרבות
באותה העת התמנה סולטן חדש, מולאי עבדל חפיז. עבדל חפיז היה נמרץ וחזק יותר מעבד לעזיז, והחל לנסות ולהכפיש את בו חמארה, באמצעות חשיפתו של מולאי מוחמד האמיתי, ששכן עד כה רק בארמון בפאס. הוא חשף אותו בפני ציבור גדול במסגד במזרח מרוקו, אך הדבר עורר התפרעויות וכמעט ולא חזר על עצמו.
במקביל, בו חמארה המשיך במסע הכיבוש והחל להתקרב לעיר פאס. עבד הפיד שלח נגדו חטיבה צבאית גדולה, חמושה בתותח חדיש המאויש על ידי תותחנים צרפתיים. כאשר נפגשו הצדדים התפתח קרב גדול, שבמהלכו הפגיז התותח מסגד שבו התבצר בו חמארה, והוא נלכד בידי חייליו של הסולטאן.
עונשם של אנשי בו חמארה
ראשם של כל אנשי בו חמארה נערף במקום, או שנלקחו כשבויים בצעדה לעיר פאס. העדויות אומרות כי 400 אסירים החלו את הצעדה לפאס, אך רק 160 מתוכם הגיעו. בפאס נשפטו כולם ונגזר שיבוצע בהם מום שיבלוט לעין כל, לחלקם כרתו את כף הרגל והם שוחררו, ואחרים נכלאו עד מותם.
בו חמארה עצמו נכלא בכלוב קטן שבו לא יכול היה אפילו לעמוד. ישנם סיפורים סותרים על אופן הוצאתו להורג בסופו של דבר. התיאור הפופולרי ביותר הוא שהוא הושלך לכלוב האריות בחצר הסולטן, וכאשר התמהמהו האריות מלטרוף אותו הוא נורה. תיאור נוסף אומר כי אחר זמן רב שהוחזק בכלוב ונחלש, לא יכול היה לעמוד זקוף, והוא הוטבע באמבט מתכת המשמש להאכלת האריות, ותוך כדי נורה בראשו באקדח. על פי שני התיאורים, גופתו נשרפה מאוחר יותר בתערובת של עץ ובווילונות בארמון הסולטן.
התנכלות ליהודים
יהודי תאזה היו הראשונים לסבול מהכיבוש ומהקרבות, ואנשיו של בו חמארה שדדו וגזלו את כל כספם וחפציהם, זרקו אותם מבתיהם והשאירו אותם ברחוב אף ללא בגדים לגופם. שנים עשר מבני הקהילה נרצחו מול משפחתם. כל יהודי העיר תאזה ברחו והותירו את כל רכושם אחריהם, חלקם לתלמיסאן ולמלייה, וחלקם לדבדו.
היהודים נפגעו ונשדדו במקומות רבים נוספים מאוג'דה ועד קזבלנקה.
כאשר כבש בו חמארה את דבדו, התפצלו יהודי העיר בצר להם, משפחות כהן-סקלי תמכו בו בלית ברירה, ובו חמארה מינה את נגיד הכהנים למושל דבדו מטעמו. משפחת מרציאנו שמרה אמונים למלך ולא תמכה בו.
בתחילה גבו אנשי בו חמארה מיהודי דבדו מיסים מופקעים עד כדי שוד וביזה, ובסופו של דבר לקחו עשרה מבני הקהילה וכלאו אותם בתאוריאת, שם עינו אותם מאוד וחלקם נפטרו. בעקבות כך יהודים רבים עזבו את דבדו ועברו לערים במערב מרוקו, ובראשם רבי אברהם כהן צבאן, רבי אברהם בן סוסאן ועוד.
כאשר נתפס אבו חמארה, מינו אנשי המלך את נגיד משפחת מרציאנו למושל דבדו והעניקו להם יחס מועדף (בייחוד לאור סיועם לקצין הצרפתי דה פוקו בשנת 1884). את נגיד הכהנים הדיחו מתפקידו, והוא עזב את דבדו.
חדשנות
חדשנות היא יצירת ערך מוסף באמצעות פתרונות לצרכים גלויים, או באמצעות יצירת פתרונות לצרכים סמויים. החדשנות היא מאפיין מרכזי של רוב העבודות היצירתיות.
פתרונות אלה מושגים על ידי פיתוח או שימוש במוצרים, תהליכים, סיעורי מוחות, שירותים או טכנולוגיות יעילים יותר מבעבר או על ידי רעיונות בשלים שמתאימים לשווקים, מדינות, או חברות שמוכנות ומעוניינות לקלוט אותם.
חדשנות שונה מהמצאה, בכך שחדשנות מתייחסת לשימוש בשיטה או ברעיון טובים יותר, בעוד שהמצאה מתייחסת לתהליך ולאופן היצירה של השיטה או הרעיון. חדשנות שונה גם משיפור, בכך שהיא עוסקת במשהו שנעשה מהותית באופן שונה ולא בעשיית אותם הדברים בצורה טובה יותר. למרות שחדשנות הכרחית לפעולה יצירתית היא לא מספיקה, שכן התוצרים היצירתיים הם לא רק חדשים אלא גם מותאמים למצב שעבורו הם נוצרו.
כיום, נהוג להבחין בין חדשנות תוספתית (אינקרמנטלית) לחדשנות פורצת דרך או חדשנות משבשת (disruptive innovation). בעוד שהראשונה מתייחסת ליעול וליצירת מענים חדשים מתוך הידע הקיים, האחרונה, מייצרת קטגוריות חדשות אשר משנות את הסביבה העסקית ובכללותה, ומייצרת לפיכך צרכים חדשים ודרכי פעולה חדשות להתמודדות עמם.
לאונרד לאודר
'''לאונרד א. לאודר (באנגלית: Leonard A. Lauder''', נולד ב-19 במרץ 1933) הוא איש עסקים ואיל הון יהודי-אמריקאי, בנה של אסתי לאודר ואחיו של רון לאודר. עומד בראש קונצרן הקוסמטיקה "אסתי לאודר" וחברות הבת שלה.
קורות חייו
לאודר נולד בניו יורק לג'וזף ואסתי לאודר, והוא הבכור בין האחים לבית לאודר. הוא בוגר בית הספר וורטון למנהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה, למד גם בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה ושירת בחיל הים האמריקני כקצין בדרגת סגן. ב-1958 הצטרף לניהול תאגיד הקוסמטיקה שהקימו הוריו, שבאותה עת עמד מחזור המכירות השנתי שלו על כ-800,000 $. לאודר פיתח את תחומי השיווק והמכירות בחברה ואת תחום המחקר והפיתוח, והקים מעבדת מחקר ראשונה במפעל. ב-1960 פתח עמדת מכירות של "אסתי לאודר" בחנות הרודס בלונדון, צעד שהיווה את יריית הפתיחה לשיווק בינלאומי חובק עולם והפך את המותג "אסתי לאודר" לשם מוכר בינלאומית. בתקופת ממשלו של רונלד רייגן, כיהן לאודר כחבר בוועדה המייעצת של הבית הלבן למדיניות סחר ומשא ומתן.
עד 1999 החזיק לאודר בתפקיד מנכ"ל רשת הקוסמטיקה "אסתי לאודר", והיום הוא יו"ר הדירקטוריון שלה. ב-2001 טבע את הביטוי מדד הליפסטיק שתיאר את העלייה במכירות מוצרי הקוסמטיקה בתקופת המיתון.
הוא היה נשוי לאוולין האוזנר-לאודר, ששימשה סגנית-נשיא בחברה עד פטירתה בדצמבר 2011. הונו נאמד ב-9 מיליארד דולר, והוא מדורג במאה השנייה ברשימת עשירי העולם של המגזין פורבס.
לאודר הוא אספן אמנות נלהב, בעיקר אמנות מודרנית, וידוע כתומך במוסדות אמנות ומוזיאונים. מגזין האמנות האמריקני "ARTnews" מדרג אותו (כמו גם את אחיו רון) בין עשרת אספני האמנות הגדולים בעולם. הוא מכהן כיו"ר חבר הנאמנים של מוזיאון ויטני לאומנות אמריקאית בניו יורק, ותומך גם במוסדות אקדמיה ובאוניברסיטאות.
ג'ף גולדבלום
ג'פרי לין "ג'ף" גולדבלום (באנגלית: Jeffrey Lynn "Jeff" Goldblum; נולד ב-22 באוקטובר 1952) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי-יהודי. הוא שיחק בכמה מהסרטים המכניסים ביותר, כמו "פארק היורה" (1993) ו-"היום השלישי" (1996), כמו גם בסרטי ההמשך שלהם.
לאחר ששיחק בעשרות תפקידי משנה, גולדבלום זכה לפרסום רחב יותר בתור סת' ברנדל בסרט "הזבוב" של דייוויד קרוננברג (1986). הוא גם הופיע במספר סדרות טלוויזיה, כולל "ויל וגרייס", עליה קיבל מועמדות לפרס אמי. הוא ביים את הסרט הקצר "Little Surprises" (1996), שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר..
קורות חיים
ג'פרי לין גולדבלום נולד להורים יהודים בווסט הומסטד (אנ'), פנסילבניה, הממוקמת ממש מחוץ לפיטסבורג. אמו, שירלי ג'יין גולדבלום (לבית טמלס; 30 באוקטובר 1926 - 9 בינואר 2012), הייתה שדרנית רדיו שניהלה מאוחר יותר חברה למכירת ציוד ומכשירי מטבח; אביו, הרולד לאונרד גולדבלום (25 באפריל 1920 - 23 בפברואר 1983), היה רופא ורב-סרן בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. משפחתו היא מרוסיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. יש לו שני אחים גדולים; אחות, פמלה, ואח בכור, לי. אחיו השני, ריק, אותו תיאר גולדבלום כ"סוג של גיבור שלי", מת ב-1971 בגיל 23 בזמן טיול במרוקו, לאחר שחלה בדיזנטריה שהובילה לאי ספיקת כליות. הוא הצהיר כי מותו המוקדם של אחיו גרם לו להיות "מרוכז יותר" ונתן לו נחישות "להציל את עצמי ולשרוד".
בילדותו התחנך גולדבלום בבית כנסת אורתודוקסי וערך טקס בר מצווה. משפחתו גם חגגה את חג המולד, והוא חונך להאמין בסנטה קלאוס. הוריו התעניינו בשואו ביזנס. אביו כמעט למד משחק לפני שהחליט להמשיך בלימודי רפואה, והמשיך להיות ראש מחלקה בבית חולים בפיטסבורג. גולדבלום עבר לניו יורק בגיל 17, שם החל ללמוד משחק בבית הבובות השכונתי בהדרכתו של המורה למשחק סנפורד מייזנר (אנ'). הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי במחזמר זוכה פרס הטוני "שני אדונים מוורונה" בשנת 1971.
קריירה
ב-1974 החלה הקריירה הקולנועית שלו, בתפקיד קטן בסרט "משאלת מוות" ובסרט "המהמרים". שנה לאחר מכן, בשנת 1975 שיחק בסרטו המוזיקלי של רוברט אלטמן "נאשוויל".
בשנת 1986 זכה בפרס סאטורן על משחקו בסרט "הזבוב" שבויים בידי דייוויד קרוננברג.
ב-1993 הופיע בסרט המצליח "פארק היורה" בתפקיד ד"ר איאן מלקולם, המומחה לתורת הכאוס.
בשנת 1996 ביים את הסרט הקצר "הפתעות קטנות", עליו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר.
בשנת 1996 שיחק בסרט ״היום השלישי״, ב-1997 חזר ל"פארק היורה: העולם האבוד" בתפקיד ד"ר מלקולם, הפעם כדמות ראשית ובוגרת יותר, ביחד עם חברתו (ג'וליאן מור) ועם הבת שלו מנישואין קודמים (ונסה לי צ'סטר).
שיחק במספר תפקידים בסדרות טלוויזיה, בהם הופעת אורח ב-2005 בסדרה "ויל וגרייס", עליה היה מועמד לפרס אמי, נכון ל-2010 השתתף בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית" מאז 2009 בתור הבלש "זאק ניקולס".
ב-2017 שיחק בסרט האקשן "תור: ראגנארוק", הסרט השלישי בסדרת סרטי "תור".
ב-2018 שב לגלם את דמותו של ד"ר מלקולם בסרט "עולם היורה: נפילת הממלכה", כד"ר מלקולם שנואם בפני הקהילה הבינלאומית בתפקיד אורח. באותה שנה שיחק גם בסרט "מלון ארטמיס".
בשנת 2022 שב להופיע כד"ר מלקולם בסרט "עולם היורה: עולם חדש". באוקטובר 2022, דווח כי גולדבלום נמצא במגעים אחרונים לגלם את הקוסם בעיבוד הקולנועי בשני חלקים למחזמר "מרשעת".
מוזיקה
ב-29 במאי 2018, פורסם במגזין בילבורד שהלקה הוחתמה על ידי דקה רקורדס; ואלבום הבכורה של הלהקה "The Capitol Studios Sessions", שוחרר ב-9 בנובמבר 2018.
אלבובם השני של הלהקה "I Shouldn't Be Telling You This" יצא ב-1 בנובמבר 2019. באותה שנה הופיעה הלהקה בפסטיבל גלסטונברי באנגליה.
חיים אישיים
מ-1980 עד 1985, גולדבלום היה נשוי לפטרישיה גאול, איתה הופיע בסרט "סילברדו". מ-1987 עד 1991, הוא היה נשוי לשחקנית ג'ינה דייוויס, אשר שיחקה לצדו בסרטים "הזבוב" ו-"נערות קלות להשגה". דייוויס הגישה בקשה לגירושין באוקטובר 1990, והיא הסתיימה סופית בשנה שלאחר מכן.
באמצע 2014, גולדבלום התארס לאמילי ליווינגסטון (אנ'), מתעמלת אולימפית קנדית הצעירה ממנו ב-30 שנה; בני הזוג נישאו ב-8 בנובמבר 2014. בנם הראשון נולד ב-4 ביולי 2015. בנם השני נולד ב-7 באפריל 2017.
התרוממות (פסל)
התרוממות הוא פסל מאת האמן הישראלי מנשה קדישמן.
הפסל מורכב משלושה עיגולי פלדת קורטן בקוטר 5 מטרים ובעובי 60 ס"מ המונחים, זה מעל זה בזווית של 55°.
להקמת הפסל קדמה עבודה מוקדמת בעלת שם זהה, משנת 1964, ובה פיסל קדישמן פסל בקומפוזיציה דומה אולם הכין אותה מאבן גרניט. פסל דומה, בממדים קטנים יותר, הוצב בשנת 1967 בעיר טורונטו, קנדה. בשונה מ"התרוממות", הפסל "Three Discs" ("שלוש דסקיות") צבוע בצבע צהוב עז.
מגדל האשפוז על שם תד אריסון
מגדל האשפוז ע"ש תד אריסון הוא מגדל המאכלס בעיקר מחלקות אשפוז במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, ומכאן שמו. המגדל הוקם בתרומתם של תד אריסון ושרי אריסון, ונקרא על שמו של תד.
מגדל האשפוז הוקם מעל מבנה נמוך ממנו, המשרת את חדר המיון ואת מחלקות החוץ של בית החולים. בעת ההקמה המשיך המבנה הקיים לתפקד ללא הפרעה. המגדל מתנשא לגובה של 60 מטר בסך הכל, אך הקומות הנמוכות בבניין הן למעשה חלק מהמבנה שקדם לו. במגדל עצמו עשר קומות - תשע קומות אשפוז וקומה טכנית בראשו אשר שוכן בה אחד ממכוני בית החולים. עוד שוכנת במגדל הספרייה המדעית ע"ש סמי עופר שנחנכה בשנת 1957 והועברה אליו ב-2007. על גג המגדל מנחת מסוקים עגול בקוטר של 48 מטר, המופעל רק בעיתות חירום.
צורתו של המבנה היא כשל מקבילית שזוויותיה החדות מצביעות לכיוון דרום-מערב ולכיוון צפון-מזרח. בכל קומה מבואה ושתי מחלקות, וכל אחת מהשלוש בנויה בצורת משולש. חדרי האשפוז נמצאים לאורך צלעותיו של ה"משולש", ושטחי העבודה במרכזו. במגדל מחלקות המתמחות באורולוגיה, אורתופדיה, רפואת אף אוזן גרון, כירורגיה, נוירוכירורגיה, נוירולוגיה ועיניים.
בשנת 2018 עברו המחלקות האונקולוגיות אשר שכנו במגדל האשפוז אל בניין סמי עופר פרט למחלקת האורתופדיה האונקולוגית אשר עדיין שוכנת במגדל.
עליזה בגין
ילדותה ונעוריה
עליזה-אַלה נולדה ב-25 במרץ 1920 למשפחת ארנולד האמידה בדרוהוביץ' שבגליציה. אביה היה שותף לבארות הנפט בגליציה. בגיל שבע למדה עברית, מגיל 14 הייתה פעילה בבית"ר, ובשנת 1938 סיימה את בית-הספר התיכון.
נישואיה
ב-29 במאי 1939 נישאה למנחם בגין, אותו הכירה בגיל 17 בבית אביה, שהיה תורם למפלגה הרוויזיוניסטית. השניים התחתנו בעיר דרוהוביץ', כאשר בגין השתלם במשפטים בעיר הסמוכה. זאב ז'בוטינסקי היה השושבין בחתונתם, שבה נכחו מאות פעילי בית"ר.
בין נישואיה לקום המדינה
שלושה חודשים לאחר הנישואין, פלשו הגרמנים לפולין והזוג הצעיר נמלט מוורשה. לאחר צעידה, שנמשכה שבועיים, הגיעו לווילנה - בירת ליטא החופשית. בקיץ 1940 נכנס הצבא הסובייטי לווילנה ובגין נעצר בגין "פעילות ציונית". לאחר מעצרו של בעלה, עלתה לארץ-ישראל אחר מסע מלא תלאות. היא נעצרה בטורקיה ושוחררה בהתערבות של אליהו אילת. עם הגיעה לארץ ישראל נעצרה בידי הבריטים ונכלאה מספר שבועות במחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורה נרשמה ללימודי ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במאי 1942 התאחדה עם בעלה, משהצטרף לצבא פולין החופשית והוצב בארץ ישראל. עקב פעילותו המחתרתית של בעלה מנחם בגין באצ"ל, נדדה בגין בין מקומות מסתור ושינתה את שמה לפרקים. בתחילה התגוררה בשכונת חסידוף ליד פתח תקווה תחת השם הלפרין. לאחר מכן התגוררה ברחוב יהושע בן נון (היום בסמוך, רחוב הבשן 1א) בתל אביב, תחת השם ססובר. בשם זה נרשמה בבית החולים בעת שנולדה בתה הראשונה, חסיה.
אשת ראש הממשלה ופועלה
עם בחירתו של בגין לראש הממשלה ב-1977, הזמינה לבמה, ובפרפרזה על דברי הפסוק מספר ירמיהו, אמר לה:, כשהוא מתייחס לתקופה הקשה שעברה כשלחם בצבא פולין ובמחתרת נגד הבריטים.
עליזה עסקה בפעילות התנדבותית ענפה למען החלש בחברה. צניעותה הידועה לא עצרה אותה מלנצל את השפעתה וקשריה כאשת ראש הממשלה בפעילותה. כך לדוגמה תרמה להקמת הוסטלים ובתי ספר לבעלי מוגבלויות וצרכים מיוחדים וגייסה תרומות למגוון ארגונים העוסקים בתחום. כספי הזכייה בפרס נובל לשלום, אותו חלק בגין עם נשיא מצרים אנואר סאדאת, נתרמו כולם לקרן שהוקמה במטרה לתמוך בילדים ובסטודנטים נזקקים.
מותה
כל חייה סבלה בגין ממחלת ריאות קשה - נפחת. בשנת 1982 הלכה מחלתה והחריפה. היא התאשפזה שוב ושוב בבתי חולים, ומדי פעם אף נזקקה למכונת הנשמה. המיליארדר ארמנד האמר, שהיה מעריץ של בעלה, שלח שני מומחים בעלי מוניטין בינלאומי כדי שיבדקו אותה. הטיפול שהמליצו עליו עזר לתקופת מה.
חייה הפרטיים
לעליזה ומנחם בגין נולדו שתי בנות, חסיה ולאה, וזאב בנימין, חבר הכנסת ושר.
בגין שמרה על פרטיותה בקנאות, ונמנעה מלהתראיין בכלי התקשורת. בגין נהגה להשתמש בתחבורה ציבורית ונמנעה מלהשתמש ברכב ממשלתי.
כאשר הגיעה עם בעלה מנחם בגין לביקור ראשון בארצות הברית, לאחר שזה נבחר לראשות הממשלה, היא סירבה שהשגרירות תממן רכישה של חולצות לבעלה וטענה: "בשום פנים ואופן לא. משלם המיסים לא יממן את החולצות של בעלי."
הנצחתה
על שמה נקראו היישוב עלי זהב, שכונת נווה עליזה בקרני שומרון, רחובות בערי ישראל, בתי ספר במגדל העמק, באריאל, ובקריית מוצקין. בבית החולים שמיר (אסף הרופא) נקרא על שמה בניין.
קישורים חיצוניים
פרופ' יהודה לפידות, ביוגרפיה, באתר "דעת"
טייסטו
טייס מק'יל ורווסט (בהולנדית: Tijs Michiel Verwest; נולד ב-17 בינואר 1969) הידוע בשם הבמה טייסטו (Tiësto), הוא תקליטן הולנדי, העוסק בסגנונות אלקטרו-האוס ופרוגרסיב האוס ולשעבר יוצר טראנס ופרוגרסיב טראנס.
ביוגרפיה
ורווסט נולד בעיר ברדה שבצפון בראבנט, הולנד. הוא התחיל להתעניין במוזיקה מגיל 12. בהתחלה עבד בתור מלצר בבית אבות.
בין השנים 1985 – 1993 היה תקליטן מקומי בכמה מועדונים בהולנד. באותה התקופה תקלט תחת שמות שונים, כגון Da Joker ו-DJ Limit. הפריצה שלו ביצירת מוזיקת טראנס הגיעה ב-1997 כאשר החל ליצור מיקסים ורמיקסים לתקליטנים שונים והוציא אותם באוספי טראנס בסדרת Forbidden Paradise series בחברת התקליטים ההולנדית "בייסיק ביט". טייסטו עזב את חברת התקליטים בעקבות מחלוקת עם ההנהלה - חברת התקליטים דרשה שהאוספים שלו יכללו רק רצועות של אומנים החתומים בחברה. בעקבות זאת ב-1997 הקים טייסטו יחד עם ארני בלינק את חברת התקליטים "Black Hole Recordings". חברת התקליטים של טייסטו שבחסותה "Magik Muzik" הוציאו מספר אוספים וקידמו תקליטנים והרכבים רבים, שהמפורסם ביניהם הוא מארק נורמן. באותה תקופה טייסטו החל להוציא את סדרת האוספים "Magik Series" שכללה 7 דיסקים מהשנים 1997 ועד 2001. לאחר מכן הוציא לאור את סדרת האוספים "In Search of Sunrise" שכללו בה 7 אלבומים. שם לראשונה הוריד משמו את הכינוי "DJ" והחל לשווק את האלבומים שלו בשם טייסטו (החל מהדיסק הרביעי בסדרה שיצא ב-2005).
ב-1999, הפך לרזידנט של אחד מהמועדונים המובילים באנגליה, "גייטקראשר" אשר נמצא בלידס. באותה שנה גם ניגן את הסט הארוך ביותר שלו במועדון באמסטרדם, סט בן 12 שעות רצוף. באותה שנה גם הקים יחד עם התקליטן ההולנדי פרי קורסטן את הצמד "גואריילה" (Gouryella) שהתפרסם בעיקר בזכות סינגל באותו שם וגם בזכות הסינגל "וואלהלה". שני הסינגלים האלו נחשבים לקלאסיקות של כל הזמנים בטראנס. ב-2001 עזב טייסטו את הצמד למען קריירת סולו.
ב-2000, הוציא את אלבום האוסף "Summerbreeze". בין היוצרים באלבום ניתן למצוא שמות שהיו אז אלמוניים, אבל התפרסמו עם הזמן: ארמין ואן ביורן, יוהאן גיילן, פרי קורסטן והתקליטן הישראלי יהל. בזכות האוסף הזה טייסטו הצליח לחדור ולהתפרסם גם בארצות הברית, בעיקר בזכות הרמיקס שעשה לשיר Silence של Delerium שנכלל באלבום.
ב-2001, פרסם טייסטו את אלבום הבכורה שלו In My Memory. האלבום כלל 10 סינגלים, שבמהרה הפכו לסינגלים מובילים בעולם.
ב-2004, טייסטו הוציא לאור את אלבומו השני "Just Be". טייסטו הופיע בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה שהתקיימה בשנת 2004 באתונה, יוון, והפך ל-DJ הראשון שהופיע בשידור חי באולימפיאדה. סינגלים שטייסטו הכין במיוחד לאולימפיאדה חוברו יחד ויצאו לאור כאלבום "Parade of the Athletes" מאוחר יותר.
ב-2008, זכה בפרס גראמי על האלבום "Elements of Life". בקיץ אותה שנה פתח טייסטו ליין מסיבות קבוע במועדון הגדול ביותר בעולם, "פריביליג'", הנמצא באי איביזה שבספרד.
בנוסף לקריירה המוזיקלית המוצלחת שלו השקיע טייסטו גם בתרומה לקהילה. באפריל 2006 מונה לשגריר הבינלאומי רשמי על כך שהקים ארגון צדקה "Dance4Life" שמתמקד במלחמה נגד הפצת נגיף האיידס. סניפים של העמותה יושבים כמעט בכל העולם, בעיקר במדינות העולם השלישי.
ב-2011 פתח את חברת התקליטים "Musical Freedom" ובה מככבים אמנים צעירים כמו Firebeatz, Dzeko & Torres, ZAXX ועוד.
ב-13 ביוני 2014, הוציא את אלבום האולפן "A Town Called Paradise" ובו שיתופי פעולה בין היתר עם הארדוול, MOTi ,Sultan + Shepard ,Firebeatz, Dzeko & Torres ו-Kaaze.
ב-19 באוקטובר 2013, זכה טייסטו במקום הרביעי ברשימת 100 הדיג'יים הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 ירד למקום החמישי וב-2015 שמר על המקום החמישי.
ב-2019, הוציא את השיר "Ritual", ביחד עם ריטה אורה וג'ונאס בלו.
ב-20 בספטמבר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מייבל, את הסינגל "God Is a Dancer".
סדרת אלבומי ה-Club Life
ב-4 באפריל 2011, אלבום הקומפילציה של טייסטו, "Club Life: Volume One Las Vegas", יצא לאור.
ב-13 ביוני, אלבום הסטודיו שלו, "Kiss from the Past", פורסם בשם הנוסף של טייסטו, Allure. האלבום פורסם תחת חברת התקליטים של טייסטו, "Magik Muzik".
ב-15 באוגוסט, הסינגל "Work Hard, Play Hard" פורסם. ב-25 בספטמבר, הסינגל "Maximal Crazy" פורסם להורדה באתר beatport.
ב-5 במרץ 2012, טייסטו הכריז על הפרק השני בסדרת ה-Club Life שלו, שנקרא "Club Life: Volume Two Miami" והוא יצא לאור ב-24 באפריל 2012.
ב-1 אפריל 2013, טייסטו הכריז בדף הפייסבוק שלו שהוא עובד על הפרק השלישי בסדרת Club Life. ב-29 באפריל, הוא הכריז בדף הפייסבוק שלו ובדף הטוויטר שלו כי פרק שלוש של Club Life יקרא "Club Life Vol 3 - Stockholm".
שמות נוספים
טייסטו ידוע בשמות שונים, אחד המוכרים הוא Allure, שתחת שם זה פורסמו כמה סינגלים מפורסמים של טייסטו כגון "Pair of Dice", "On The Wire" ועוד וגם האלבום "Kiss from the Past" פורסם תחת שם זה. 2 שמות נוספים בהם ידוע טייסטו הם Clear View ו-Stray Dog ששימשו בעיקר בין השנים 1998 עד 2008. ישנו עוד שם, Steve Forte Rio, ששימש בסינגל אחד, "Slubmer", שיצא לאור ב-2011. בסוף 2013 החל טייסטו להשתמש בשם TST (קיצור של Tiesto) והוציא לאור עד כה ארבעה טרקים בשם הזה ושני רמיקסים נוספים.
קאזו קיבואישי
קאזו קיבואישי (ביפנית: 希望石和, באנגלית: Kazu Kibuishi; נולד ב-8 באפריל 1978) הוא יוצר קומיקס מסוג רומן גרפי, יפני-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל איור וכתיבת סדרת הספרים המצליחה "הקמע", שתורגמה לשפות רבות. הוא אף אייר את מהדורת חמש עשרה שנה לסדרת הספרים הארי פוטר.
חיים מוקדמים
קיבואישי נולד בטוקיו, יפן, ועבר לארצות הברית עם אמו ואחיו בשנת 1982. קיבואישי נרשם ללימודי קולנוע ותיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בשנת 1996, ולבסוף אכן סיים קורס תואר ראשון בקולנוע בהצטיינות. בזמן שלמד לאותו תואר ראשון בסנטה ברברה, הוא החל לכתוב ולצייר בעיתון האוניברסיטה, "Daily Nexus", שם התחיל קריירת האיור שלו לראשונה. למרות שצייר בעבר לעיתון של בית הספר התיכון שלו, "[הקריירה שלי] התחילה כשהתחלתי לכתוב קומיקס עבור ה- Nexus". בסופו של דבר הוא התמנה לתפקיד המנהל האמנותי של העיתון, ונשאר בתפקיד זה גם לאחר שעזב את האוניברסיטה, שלוש וחצי שנים. הוא סיים את לימודיו ב- באוניברסיטת סנטה ברברה בשנת 2000 עם תואר ראשון בלימודי קולנוע וניסיון רב שנים בתחום הכתיבה ואיור הקומיקס.
קריירה
קיבואישי החל לצייר בגיל חמש, לאחר שעבר עם אמו ואחיו לארצות הברית. הוא הצהיר כי "העצב שנבע מכך שכבר לא יכלתי לראות תוכניות טלוויזיה מגניבות כמו 'אולטראמן' כשהגענו לארצות הברית הוא שגרם לי לצייר הרבה מהציורים והפרויקטים הראשונים שלי." בהמשך הוא גם ציין גם את הקומיקס גארפילד ואת המגזינים מד מגזין ו- CARtoons כגורמים לאהבתו לספרי קומיקס. לאחר שסיים את לימודיו ב- אוניברסיטה בסנטה ברברה, עבד קיבואישי כאנימטור בחברת Shadedbox במשך שנתיים. הוא החליט להפסיק את מקצוע האנימציה כדי להתמקד בקומיקס, כך שיוכל לבלות יותר זמן בכתיבה. הוא התחיל לייצר את הובקומיקס החודשי שלו, "קופר", המתאר את הרפתקאותיו של ילד וכלבו, בשנת 2002 באתר האינטרנט שלו ופרויקט זה נמשך שבע שנים עד שהסתיים בשנת 2009.
"טיסה"
הקומיקס הראשון ופורץ הדרך של קיבואישי, "Flight" (בעברית: טיסה) הוא למעשה אנתולוגיה שפורסמה לראשונה באמצעות כסף שאסף קבואישי בפרויקט מימון המונים. הפרויקט קודם בתערוכת העיתונות האלטרנטיבית בניו יורק, שם הוא משך את תשומת לבו של אריק לארסן, אז המו"ל החדש של אתר הקומיקס. אימג' קומיקס. לארסן התלהב מהקומיקס הראשוני והחליט להוציא את הסדרה לאור. חברת אימג' קומיקס פרסמה את הכרך הראשון של הקומיקס בשנת 2004 והסדרה הסתיימה עם הכרך השמיני שיצא בשנת 2011. הקומיקס אמנם לא היה להצלחה כלכלית גדולה כפי שהיה צפוי, אך הוא היה פורץ דרך בתחומו מכיוון ששילב את אמנות הקומיקס היפנית (מנגה) עם הקומיקס האמריקאי דרך סגנונו הייחודי, ובנוסף גם הביא עלילה חדשה ומקורית שנחשבה לאחת הטובות ביותר באותה שנה, ועל כן הספר זכה בפרס אייזנר בשנת 2006.
"הקמע"
קיבואישי הוא יוצרו של הספר רב המכר העולמי, הקמע, סדרת רומנים גרפיים שעלה לראשונה בשנת 2008 עם הספר "שומרת האבן". חברת "Scholastic" זכתה בזכויות לפרסם את הסדרה לאחר שניצחו במכירה פומבית על זכויות ההפצה החוקיות של הסדרה, שהיה לה ביקוש גדול מאוד. לאחר הספר הראשון פורסמו עוד שבעה ספרים (הספר התשיעי יועד לצאת בשנת 2023): "קללת שומרת האבן", "מחפשי העננים", "המועצה האחרונה", "נסיך האלפים", "הבריחה מלוסיין", "אור האש" ו-"סופרנובה". הסדרה תורגמה לשפות רבות, כולל עברית. היא יצאה בישראל בידיי הוצאת כתר.
חיים אישיים
קיבואישי נשוי למאיירת ושותפתו איימי קים קיבואישי. יש לו שני ילדים, ג'וני וסופי קיבואישי. הוא מתגורר בבלוויו, שבמדינת וושינגטון. הוא סבל ממקרה מסכן חיים של דלקת קרום המוח שנבעה מחיידק טורף, שאילצה אותו להתאשפז בבית חולים במשך כ-6 שבועות, חלק גדול מתקופת האשפוז היה בתרדמת.
אל סיד
אל סיד, או אל סיד קמפיאדור (בספרדית: El Cid Campeador; סביבות 1044 - 10 ביולי 1099) הוא כינויו של האביר והגיבור הקסטיליאני רודריגו דיאס דה ויוור (Rodrigo Díaz de Vivar) או רוי דיאס דה ויוור.
רודריגו נודע ברחבי ספרד כ"אל סיד קמפיאדור" ("אדונִי, האלוף"). המילים "אל סיד" מקורן בשפה הערבית, ופירושן "האדון" (السيد - א(ל)-סַיִיד); התואר "קמפיאדור" ניתן לאל סיד בידי מעריצים ספרדים שכן רודריגו אף היה אלוף בתחרויות דו-קרב וייצג את המלך בדו-קרבות על שטחים ("קמפיאדור" משמעותו בספרדית חזקה יותר מהמשמעות הרגילה של "אלוף". קמפיאדור הוא אדם שלחם וניצח את הלוחמים הטובים ביותר של הצד היריב, בנוכחותם של שני הצבאות).
נעוריו
תאריך לידתו המדויק של אל סיד אינו ידוע, והוא עדיין מהווה נושא למחלוקת בקרב היסטוריונים של ספרד בימי הביניים. בהתחשב בהשתתפותו בקרב גראוס (1063), סביר שנולד בין שנת 1040 ל-1045. אל סיד נולד בוויוור, עיירה קטנה ליד בורגוס, בירתה של ממלכת קסטיליה. אביו, דייגו לאינס, נמנה עם האצולה הזוטרה של קסטיליה והיה איש חצר, בירוקרט ואביר (איש חיל הפרשים) שהשתתף בכמה קרבות. אמו הייתה בת למשפחה אריסטוקרטית; אולם קרוביו לא היו בעלי תפקידים רמים בחצר המלכות. שני סביו ואביו חתמו על מסמכים מלכותיים, אולם הכמות הקטנה של המסמכים שעליהם הם חתומים מרמזת שהם לא היו אנשי שלטון חשובים.
אגדה מפורסמת אודות אל סיד מספרת כיצד הגיע לידיו סוס המלחמה הלבן הנודע שלו בבייקה. על פי הסיפור, סנדקו של רודריגו, פדרו אל גרנדֶה, היה נזיר במנזר קרטוזיאני. בהגיע אל סיד לבגרות נתן לו פדרו כמתנה את האפשרות לבחור סוס מתוך עדר סוסים אנדלוסיים. אל סיד בחר בסוס חלש שנראה לסנדקו בחירה גרועה ביותר, וזה קרא בזעף באוזני אל סיד: "בבייקה!" ("טיפש!"). כך קיבל את שמו הסוס שכיום "מככב" ביצירות רבות אודות אל סיד.
חינוכו ותחילת פרסומו
אל סיד הצעיר התחנך אצל משפחת המלוכה הקסטיליאנית מתוך הוקרה לאביו. הוא גדל בחצרו של המלך פרננדו הראשון ("הגדול"), ושירת את בנו, הנסיך והמלך לעתיד סנצ'ו השני. כשמת פרננדו ב-1065, המשיך הבן בצעדי אביו והגדיל את שטח שלטונו באופן משמעותי, כשכבש את הערים הנוצריות והמוריות סרגוסה, בדחוס, סביליה וטולדו. בתקופה זו כבר היה אל סיד בוגר. בשנת 1067 לחם לצד סנצ'ו נגד המאחז המורי בסרגוסה, והביא את האֶמיר של סרגוסה, אל-מוקטדיר, תחת שלטונו של סנצ'ו.
לפי האגדה, בחר אל סיד לחוס על השליט המורי בתמורה לכך שזה ישבע אמונים למלך פרננדו, ובכך זכה לתואר "אל סיד". עוד לפני כן, באביב של 1063, לחם בקרב גראוס, שבמהלכו הטיל רמירו הראשון, מלך אראגון, אחיו למחצה של פרננדו, מצור על העיר המורית גראוס, שהייתה על אדמות סרגוסה. אל-מוקטדיר לחם באראגונזים לצד יחידה מקסטיליה, שכללה את אל סיד. רמירו הראשון נהרג, והאראגונזים ברחו משדה הקרב. על-פי אחת האגדות, נלחם אל סיד עם אביר אראגונזי בדו-קרב של אלופים שהמנצח בו היה מעניק לצבאו שליטה על העיר. אל סיד הרג את יריבו, והניצחון העניק לו את תואר הכבוד "קמפיאדור".
חלוקת אדמותיו של פרננדו
כמו אביו לפניו, במותו (28 בדצמבר 1065) חילק פרננדו את אדמותיו בין ילדיו. בניו קיבלו את מרבית האדמות: סנצ'ו השני, מלך קסטיליה "החזק", קיבל את קסטיליה ואת המיסים שהועלו מסרגוסה; אלפונסו השישי, מלך לאון, "האמיץ", קיבל את לאון ואת המיסים שהועלו מטולדו; וגרסיה השני, מלך גליסיה קיבל את גליסיה. בנותיו, אלווירה ואוּרָקָה, קיבלו את טוֹרָה ואת סַמוֹרָה, בהתאמה. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה.
ניצחונות צבאיים מוקדמים
כתושב קסטיליה, אל סיד היה כעת נתינו של סנצ'ו. סנצ'ו האמין שהוא, בתור בנו הבכור של המלך, צריך היה לרשת את כל אדמותיו. לאחר שכבש את לאון ואת גרסייה, החל להילחם בכל אחיו ואחיותיו.
יש אומרים כי בשלב זה, לאחר שהוכיח את עצמו כאביר נאמן ואמיץ בקרב נגד האראגונזים, מונה אל סיד ל"נושא הדגל", משרה שנתנה בידיו את הפיקוד על צבאות קסטיליה.
ניצחונות נגד אלפונסו ומותו של סנצ'ו
לאחר שאלפונסו הובס בלנטדה בגבול לאון-קסטיליה בשנת 1068, ושוב בגולפחרה שעל גדות נהר קריון ב-1072, אילץ סנצ'ו את אחיו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. טורה, עירה של אחותו אלווירה, נפלה במהרה, ונדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. אולם במהלך המצור על זמורה, עירה של אורקה, הוא נרצח, ב-7 באוקטובר 1072.
שירותו תחת אלפונסו
רב הנסתר על הנגלה באשר למותו של סנצ'ו. יש אומרים שהרצח היה תוצאה של ברית בין אלפונסו ואורקה; יש אף שאומרים שהיו ביניהם יחסים של גילוי עריות. היות שסנצ'ו נהרג רווק וחסר ילדים, עבר כל רכושו לאלפונסו - אותו אדם שבו נלחם.
אלפונסו חזר כמעט לאלתר מהגלות בטולדו ותפס את מקום אחיו כמלך לאון וקסטיליה. בקסטיליה נחשד בידי רבים, כנראה בצדק, במעורבות ברצח סנצ'ו. האגדה מספרת כי האצילים הקסטיליאנים, בראשות אל סיד ותריסר "עוזרים לשבועה", הכריחו את אלפונסו להישבע בפומבי, מול כנסיית גדיאה הקדושה בבורגוס, שלא היה מעורב בקנוניה לרצח אחיו. יש באגדה זו להצביע על אומץ ליבו של אל סיד, שהרי מעטים היו מעזים לדרוש שבועה כזו ממלך חדש. השבועה לא השקיטה כליל את חשדותיהם של הקסטיליאנים, ונותרה עוינות רבה בין קסטיליה (ואל סיד) לבין לאון (ואלפונסו). תפקידו של אל סיד כנושא הדגל נלקח ממנו וניתן ליריבו, הרוזן גרסיה אורדונייס.
נישואין וחיי משפחה
אל סיד נישא ביולי 1074 לקרובתו של אלפונסו, דוניה חימנה דיאס, בתו של הרוזן מאוביידו. הנישואין באו כנראה בעקבות הצעתו של אלפונסו, כמהלך שקיווה כי ישפר את היחסים בינו לבין אל סיד. לחימנה ולאל סיד היו שלושה ילדים. בנותיהם, כריסטינה ומריה, נישאו שתיהן לבני אצולה: כריסטינה לרמירו סאנצ'ס, הנסיך ממחוז ארגון; מריה לרמון ברנגר השלישי, הרוזן מברצלונה. בנו של אל סיד, דייגו רודריגס, נהרג כשלחם בפולשים המוסלמים מצפון אפריקה, המוראביטון, בקרב קונסואגרה (1097). נישואיו שלו ושל בנותיו העלו את קרנו של אל סיד משום שקישרו אותו בקשרי משפחה עם משפחת המלוכה; עד היום ישנם מלכים המתפארים בשושלת יוחסין המגיעה עד משפחת אל סיד.
שירות בתפקידים פקידותיים
בנוסף לתפקידיו הצבאיים שירת אל סיד תחת אלפונסו גם כשופט. הוא ניהל במהלך חייו ארכיון פרטי, ובו היו מצויים עותקים של מכתבים ששלח ושל תעודות חשובות שחתם עליהן כחלק מפעילותו בשירות המלך.
גלות
בקרב כברה (1079) ליכד אל סיד את כוחותיו והביס את האמיר עבד-אללה מגרנדה ובן-בריתו גרסיה אורדונייס. אולם, מסעו הבלתי-מאושר של אל סיד לגרנדה הרתיח את אלפונסו, שגירשו. זוהי הסיבה הרשמית לגלותו של אל סיד, למרות שישנן אולי סיבות אחרות שתרמו להחלטה לגרשו: אצילים קנאים שהסיתו את אלפונסו כנגד אל סיד, טינתו של אלפונסו עצמו לאל סיד (אולי בעקבות הכרחתו להישבע שלא היה שותף לרצח אחיו), האשמות בדבר גזילת חלק מהמסים שהגיעו מסביליה, ומה שמקור אחד מתאר כ"חיבתו" של אל סיד להעלבת בעלי משרות בכירות.
ראשית פנה לברצלונה, שם האחים רמון ברנגר השני (רוזן ברצלונה בין השנים 1076-1082) וברנגר רמון השני (1076-1097) סירבו לקבלו לשירותם. אז נסע לסרגוסה ובה זכה לקבלת פנים חמה יותר. הממלכה הייתה מחולקת בין אל מותאמין (1081-1085) ששלט בסרגוסה גופה לבין אחיו אל מונדהיר, ששלט בלרידה ובטורטוסה. אל סיד עמד לשירותו של אל מותאמין והגן בהצלחה על סרגוסה בפני התקפותיהם של אל מונדהיר, סנצ'ו הראשון מארגון, ורמון ברנגר השני, שאף נפל בשביו לזמן קצר ב-1082.
ב-1086 החלה הפלישה הגדולה של המוראביטון לספרד דרך ומסביב לגיברלטר. המוראביטון, תושבים ברבריים של מרוקו ואלג'יריה של ימינו, הובלו בידי יוסוף הראשון, שנודע גם כיוסוף אִבן תָשוּפין. הם נתבקשו לעזור להגן על המורים מפני אלפונסו. הקרב גדול, קרב א-זלאקה, התרחש ביום שישי, 23 באוקטובר 1086, בסגראחאס. האנדלוסים המורים, ובכלל זה הצבאות של בנדחוס, מאלגה, גרנדה, וסביליה, הביסו את הצבאות המאוחדים של לאון, אראגון, וקסטיליה. לפי תומאס: האנדלוסים חנו בנפרד מהמוראביטון. חיל החלוץ הנוצרי, בהנהגת אלוור פנייז, הפתיע את המחנה האנדלוסי לפני השחר; אנשי סביליה (אל-מותמיד) עמדו בפרץ, אך שאר האנדלוסים הופצו בידי חיל הפרשים האראגונזי. אז, עיקר הכוח הנוצרי תקף את המוראביטון, אך נהדף בידי הלמטומה, ואז נסוגו למחנם בתגובה למהלך איגוף מצד אבן תשופין. האראגונזים חזרו לשדה הקרב, לא אהבו את מה שראו והחלו בנסיגה שנהפכה למנוסה. האנדולסים התאספו והמוסלמים הבריחו את אלפונסו לגבעה קטנה. בחסות הליל, ברחו אלפונסו ו-500 מאביריו לטולדו.
כיבוש ולנסיה
בערך בתקופה זו החל אל סיד, בראש צבא משולב של נוצרים ומורים, לפעול כדי לבנות לעצמו אחוזה פאודלית משלו בעיר ולנסיה שעל חוף הים התיכון. כמה מכשולים עמדו בדרכו. הראשון היה ברנגר רמון השני, שכעת כיהן כשליט יחיד בברצלונה הקרובה. במאי 1090 הביס אל סיד את ברנגר בקרב לבר ושבה אותו. ברנגר נפדה תמורת כופר לאחר מכן, אך מאוחר יותר נשלח לגלות בירושלים במסגרת מסע הצלב הראשון לאחר שלא הצליח להוכיח את חפותו באשמת מעורבותו ברצח אחיו, רמון ברנגר ה-2.
אחיינו, רמון ברנגר השלישי, נישא למריה, בתו הצעירה של אל סיד, כדי למנוע סכסוכים עתידיים. אל סיד צבר אט-אט השפעה בוולנסיה, שנשלטה בידי אל קאדיר. באוקטובר 1092 התחולל מרד בוולנסיה, בהנהגתו של אִבן ג'אהאף, השופט הראשי בעיר, ואל סיד החל במצור עליה. המצור נמשך מספר שנים; ניסיון שנעשה לשבור אותו בדצמבר 1093 נכשל. במאי 1094 הסתיים המצור, ואל סיד קיבל ממלכה משלו על חוף הים התיכון. רשמית שלט אל סיד במקום בשמו של אלפונסו; בפועל, אל סיד היה עצמאי לחלוטין. חיו בעיר מוסלמים (מורים) ונוצרים, ואלו גם אלו שרתו בצבא. ב-1096 "נוצרו" תשעת המסגדים של ולנסיה ונהפכו לכנסיות, ומונה בעיר ארכיבישוף צרפתי בשם ז'רום.
מותו
ב-10 ביולי 1099 מת אל סיד. אשתו חימנה שלטה בעיר במשך שנתיים נוספות. אז הטילו המוראביטון מצור על העיר והיא פנתה אל אלפונסו בבקשת עזרה. אלפונסו הורה לה לשרוף את העיר, כדי שלא תיפול בידי המורים. ולנסיה נפלה בידי המורים ב-5 במאי 1109, ולא שבה להיות עיר נוצרית במשך יותר מ-125 שנים. חימנה עצמה הצליחה להימלט לבורגוס, עיר הולדתו של בעלה, עם גופתו של אל סיד. הוא נקבר במקור בקסטיליה, במנזר סן פדרו דה קרדניה (San Pedro de Cardeña) אך הקבר נהרס ונבזז בזמן כיבושי נפוליאון בונפרטה ב-1808 וכתוצאה מכך הועברו שרידיו לקבורה בקתדרלת בורגוס המרשימה.
לפי האגדה, אחרי מותו של אל סיד, שנהרג מפגיעת חץ, גופתו נקשרה לסוסו בתנוחת רכיבה ונשלחה לקרב בידי אשתו. מטרת מעשה זה הייתה להעלות את המורל של חייליו. החיילים נערכו לקרב וחשבו שמנהיגם נלחם לצידם, ובקרב עצמו חיילי האויב נבהלו למראה הלוחם "הבלתי מנוצח" ששב להילחם גם אחרי שנורה, והם נסוגו לספינותיהם. לכן, יש האומרים שאת הקרב האחרון שלו ניצח אל סיד לאחר מותו.
טיסונה
חרבו של אל סיד, "טִיסוֹנָה", עדיין מוצגת במוזיאון הנשקייה המלכותית שבארמון המלכותי שבמדריד. זמן קצר לאחר מותו היא הפכה לאחד מהיקרים בחפצי הערך שברשות משפחת המלוכה הקסטיליאנית. ב-1999 נבדקה דוגמית קטנה מהחרב בבדיקה מטלורגית, שאישרה חלקית את מוצאה בקורדובה המורית במאה ה-11, למרות שדו"ח הבדיקה לא מציין אם הרכב הלהב ניתן לזיהוי כפלדת דמשק.
אל סיד בספרות ובאמנות
עשרות ספרים, מחזות ויצירות תרבות אחרות מספרים על חייו של אל סיד. בסרט "אל סיד" משנת 1961 כיכבו צ'רלטון הסטון (כאל סיד) וסופיה לורן (כדוניה חימנה). בשנת 2003 הופק גם סרט מצויר בשם זה (El Cid: La leyenda, בספרדית - אל סיד: האגדה), בבימויו של חוסה פוסו ובכיכובם של לולס לאון, סנצ'ו גרסיה ואחרים.
דמותו של אל סיד בספרות
ברומן דון קיחוטה של מיגל דה סרוונטס, המיתוס של הלוחם האגדי אל סיד מניע את דון קיחוטה לצאת לחפש הרפתקאות. המיתוס של אל סיד שזור לאורך הרומן ומהדהד בצורה קומית / טרגית את מעשיו של דון קיחוטה המחפש את האצילות והגבורה של ימי הרקונקוויסטה במציאות היום יומית של העת החדשה.
פייר קורני חיבר את המחזה "לה סיד" בשנת 1636, אשר זכה להצלחה רבה.
בתרבות הפופולרית
בהרחבה "The Conquerors" של משחק המחשב Age of Empires 2 ניתן לשחק עם אל סיד ומסעותיו.
בית החולים ליס לנשים וליולדות
בית החולים ליס לנשים וליולדות הוא בית יולדות ובית חולים לנשים, הפועל כבית חולים עצמאי במסגרת המרכז הרפואי ע"ש סוראסקי בתל אביב.
פעילות
בית החולים ליס פועל מאז שנת 1997, והוא יורשו של בית היולדות הקריה שנסגר ונהרס. בית החולים משתרע על שתי הקומות העליונות בצד הצפוני של בנין סוראסקי בעוד חדרי המיון נמצאים בקומת הקרקע בצידו המזרחי של הבניין והגישה אליהם היא דרך מבואה נפרדת. כיום, מנהל את בית החולים פרופ' יריב יוגב.
בבית החולים פועלים חדר מיון, שתי מחלקות יולדות, חדרי לידה וניתוח, מחלקת ילודים ופגייה. עוד פועלות בבית החולים מחלקה גינקולוגית, מחלקה לאשפוז טרום-לידתי, יחידה להפריה חוץ-גופית, מכון לחקר הפוריות של הגבר ובנק זרע, יחידת אולטרה סאונד, יחידה להריון בסיכון גבוה, יחידה למחלות צוואר הרחם, יחידה לאורוגינקולוגיה ורצפת האגן, מרכז לרפואת גיל המעבר ומספר מרפאות נשים נוספות.
בבית החולים מתרחשות כ-10,000 לידות מדי שנה. בית החולים מפעיל את מועדון היולדות "מאמי ליס", והמעניק קורסי הכנה ללידה, פגישה עם מילדות והכנת תוכנית הנקה, ייעוץ הנקה, סיור בחדרי לידה ועוד.
ג'פרי קומבס
שנותיו הראשונות
קומבס נולד באוקסנרד, קליפורניה וגדל בלומפוק, קליפורניה. אבותיו הגיעו מדבון שבאנגליה. הוא למד בקונסרבטוריון לאמנויות הבמה, ומאוחר יותר פיתח את כישורי המשחק שלו בתוכנית לימודים עבור שחקנים מקצועיים בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת וושינגטון.
אחרי שבילה כמה שנים בהופעות על במות תיאטרון לכל אורך החוף המערבי, קומבס עבר ללוס אנג'לס בשנת 1980 וקיבל את תפקידו הראשון בסרט באורך מלא בשנת 1981, בשם "Honky Tonk Freeway", בו גילם קופאי ללא שם. תפקידו הראשון בסרט אימה הגיע כשנתיים מאוחר יותר, בסרט "Frightmare" משנת 1983.
קריירה
תפקיד האימה הידוע ביותר של קומבס היה כד"ר הרברט ווסט, הדמות הראשית בסרט "Re-Animator" (על פי הספר "הרברט ווסט – מחיה המתים"), דמות שהוא שב לגלם בשני סרטי המשך של הסרט. בשנת 1986 הוא שיחק בסרט נוסף שצולם על בסיס סיפור של לארקרפט "בעבר". הוא גם גילם את תפקיד הסופר הווארד פיליפס לאבקרפט (היוצר של הדמות הרברט ווסט) בסרט " Necronomicon: Book of the Dead" משנת 1993. קומבס כיכב בשמונה אדפטציות ליצירות של ה. פ. לאבקרפט. עוד הופיע בסרטי הקולנוע "FeardotCom" (משנת 2002), "House on Haunted Hill" (משנת 1999), "אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון" (משנת 1998), "Dark House" ו-"The Frighteners" (משנת 1996).
בטלוויזיה, קומבס זכה להצלחה רבה, הן בקרב המבקרים והן בקרב הצופים, בגין משחק דמויות חייזרים שונות, במגוון סדרות ספין אוף מודרניות של "מסע בין כוכבים", החל בשנת 1994 עם "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" בשנת 2000, "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז בשנת 2001 ו"מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים" בשנת 2021. על אף שמעריצים רבים של הסדרה לא מכירים את פניו האנושיות של קומבס (כלומר: ללא איפור של חייזר), הם מזהים אותו מיד בשל הקול המיוחד שלו. באופן אירוני, קולו הייחודי של קומבס, בו הוא משתמש בכל תפקידיו על המסך, הוא לא קול הדיבור הטבעי שלו. במקור, קומבס נבחן לתפקיד של קומנדר ויליאם רייקר ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", אבל הפסיד לג'ונתן פרייקס, אף על פי שהמפיקים עדיין זכרו אותו, במהלך תהליך הליהוק של סדרות מאוחרות יותר.
עוד באותה הסדרה, קומבס גילם תפקיד של דמות חוזרת נוספת - פרנגי בשם בראנט. בפרק "The Dogs of War" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", קומבס מגלם שתי דמויות - וואיון ובראנט - ובכך עושה היסטוריה בתולדות "מסע בין כוכבים", כשחקן הראשון שמגלם על המסך שתי דמויות שונות, שאינן קשורות זו לזו, באותו הפרק.
בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", לקומבס היה תפקיד חוזר ופופולרי מאוד כקומנדר שרן, קצין צבא אנדוריאני. מפיק "אנטרפרייז" מני קוטו ציין פעם בראיון כי הוא קיווה שקומבס יהפוך לשחקן קבוע בסדרה, אילו הסדרה הייתה מחודשת לעונה חמישית (אולם הסדרה בוטלה בתום העונה הרביעית שלה).
בנוסף לתפקידיו החוזרים במסע בין כוכבים, קומבס גילם תפקידים חד-פעמיים כגון חייזר חור תולעת / נביא של הבאג'ורנים; כבן-אדם, השוטר קווין מולקאהיי; החייזר טירון ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"; החייזר פנק ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר"; הפיראט הפרנגי קרם ("מסע בין כוכבים: אנטרפרייז")'; מחשב על מרושע "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים"; יחד עם שחקנים רבים אחרים, כותבים ויוצרים של הסדרה, קומבס הופיע בהופעת קמאו כגנגסטר הולוגרפי בהולודק, בפרק "What You Leave Behind" - הפרק האחרון של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9; כמו כן, קומבס מגלם את דמותו של המפקד הרומולאנים סולדוק במשחק הווידאו הנקרא "Star Trek: Elite Force II".
פרט למגוון הדמויות שביצע עבור זיכיון "מסע בין כוכבים", לקומבס היו תפקידים בסדרות מדע בדיוני רבות אחרות. הוא כיכב כטלפת הארימן גריי ב-"Eyes" (בשנת 1994), פרק מהעונה הראשונה של "בבילון 5". בחודש אוגוסט 2005, הוא הופיע בפעם הראשונה בסדרת המדע בדיוני "ה-4400" כד"ר קווין בורקהוף; בשנת 2006 תפקיד זה הפך לתפקיד חוזר. בתחילת שנת 2007 הוא שיחק את דמותו הבדיונית ביותר של אדגר אלן פו ב-"The Black Cat", פרק מתוך "Masters of Horror". הן בעולם המדע בדיוני, הן בעולם האימה והן מחוץ לשני ז'אנרים פופולריים אלו - לקומבס יש מגוון מגוון של מעריצים.
קומבס עשה עבודות רבות של דיבוב; בין יתר, דיבב קומבס את הדחליל בשנת 1997 עבור "באטמן - הסדרה המצוירת". קומבס המשיך את עבודתו יקום סדרות האנימציה של DC קומיקס מספר שנים מאוחר יותר, עם תפקיד חוזר - דמותו של השאלה בסדרת האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות". גרסתו לשאלה נחשבת למוצלחת מאוד, הן על ידי המעריצים והן על ידי צוות הכותבים, והוא זכה להכרה כי שהחיה את העניין בדמות. כמו כן, קומבס מספק את קולו של ראצ'ט בסדרת האנימציה החדשה, "Transformers: Prime". קומבס גם מבצע עבודת קריינות עבור חגיגות 25 שנה של "Re-Animator".
בחודש יולי 2009, קומבס חזר לשורשי הבמה שלו וגילם שוב את דמותו של אדגר אלן פו בהצגה-של-איש-אחד בשם "Nevermore...an Evening with Edgar Allan Poe" אשר הועלתה ב-"The Steve Allen Theater", הוליווד, קליפורניה. אף על פי שההצגה הייתה אמורה לרוץ רק במשך חודש אחד, היא זכתה להצלחה רבה, והוארכה ארבע פעמים. "Nevermore" - שמה של ההצגה כפי שהיא מוכרת כעת - ירדה מבימת לוס אנג'לס ב-19 בדצמבר 2009. בחוף המזרחי ההצגה עלתה לראשונה ב-23 בינואר 2010 באולם וסטמינסטר בבולטימור, מרילנד, מקום מנוחתו האחרון של פו. סיבוב הופעות של "Nevermore", המועמדת לפרס סטורן, מתוכנן להתקיים, עם עצירות צפויות בשיקגו, ניו יורק, סיאטל וסן דייגו.
בשנת 2012, קומבס כיכב, יחד עם אנדרו דוויוף, בסרט "Night of the Living Dead 3D: Re-Animation", פריקוול ללהיט משנת 2006 "Night of the Living Dead 3D" בבימויו של ג'ף ברודסטריט. בריאיון לאתר האינטרנט "Dread Central" (העוסק באימה) בשנת 2011, ברודסטריט שיבח את עבודתו של קומבס בסרט, ואמר: "אני חושב שזו העבודה הטובה ביותר שלו מזה שנים". אף על פי ששם הפריקוול משנת 2012 כולל בתוכו את הביטוי "Re-Animation", אין לסרט שום קשר שהוא עם "Re-Animator", סרטו המוכר ביותר של קומבס.
קשר (חבל)
קשר הוא חיבור של חבל, חוט ודומיהם לעצם אחר או לעצמו, כאשר החיבור מתבצע רק בכריכות ופיתולים בחבל, ללא שימוש באמצעים או בחומרים נוספים. השימוש בקשרים ידוע כבר מהתקופה הפרהיסטורית, והוא שוכלל במיוחד בתחומי הצוֹפִיוּת, הימאות, המחנאות והטיפוס.
בימי קדם שימשו קשרים גם לצורך מדידה, רישום ומעקב; כך נולדה למשל יחידת המהירות הימית קשר, שאומצה גם בתעופה.
לבני האינקה, שחיו ברכס האנדים בפרו שימשו קשרים לצורך רישום ותקשורת. הם ניהלו את ממלכתם ללא כתב של ממש, והרשומות שלהם נוהלו בחבלים קשורים, מעין כתב, שנקרא קיפו (Kiphu).
אחת הטכניקות ליצירת שטיחים היא קשירת חוטים קצרים לרשת, ולמעשה ניתן להתייחס לכל אריג כאל "קשר אחד גדול", כאשר הקשירה המשמשת ליצירת הבד נקראת אריגה או סריגה.
קשרים משתלבים גם בדתות ובאמנות מימי קדם ועד היום.
פרהיסטוריה
הקדמונים השתמשו לצורך קשירה בחוטים מהטבע; למשל – קנוקנות של גפנים, עלי במבוק, סיבים שהופקו מעלי צמח האֲגָבָה, או גידים מהחי. לקשירה היה תפקיד מעשי בחיי האדם, למשל לחיבור להב גרזן העשוי מאבן צור לידית העץ שלו, קשירת קרס עשוי עצם ליצירת חכה, או לחיבור כלונסאות לבנית צריפים, גשרים וכדומה. בנוסף, קליעה (למשל קליעת סל מנצרים) היא במובן רב קשר מורכב.
סין העתיקה
בסין, גשר הקשת הבנוי על ידי קשירה של קורות במבוק באמצעות חבלי במבוק הוא אייקון ארכאולוגי שמידת פרסומו משתווה לפרסומו של מגדל אייפל, למשל, במערב. גשרים אלה ידועים בין השאר מציורים סיניים עתיקים.
אלכסנדר מוקדון והקשר הגורדי
הקשר המפורסם ביותר בהיסטוריה המערבית הוא כנראה קשר גורדי אשר הפך בהשאלה למושג המתאר תסבוכת של אירועים שקשה להתירה:
קשרים בנצרות
נזירי הכנסייה היוונית משתמשים בקומבולוגיון (או קומבושוינון) - חבל עם מאה קשרים לספירת כריעות ברך והצטלבויות בזמן התפילה.
תורת קשירת הקשרים
קושרי הקשרים המקצועיים, למשל בתחום ההובלה, הימאות וטיפוס הצוקים, פיתחו במשך השנים סוגי קשרים רבים – קשר לכל מטרה ולכל סוג של חבל.
מושגי יסוד
בהוראת הקשירה משתמשים במושגים הבאים לגבי החבל הנקשר:
סיווג-משנה של קשרים
בימאות ובמחנאות משתמשים במילה קשר רק לתיאור חיבור בין שני חבלים. לסוגים אחרים של קשרים הם נותנים שמות שונים:
פיזיקה של קשרים
התופעה הפיזיקלית החשובה ביותר בקשר היא החיכוך. אילולא החיכוך, כל קשר היה מחליק ונפתח. חבלים חלקים או רטובים מחייבים קשרים מיוחדים – למשל, קשר הדייגים המשמש לחיבור חוטי ניילון.
מציינים את חוזק הקשר במידה בה הוא מחליש את החבל, והוא נמדד באחוזים מעומס הקריעה של החבל. לדוגמה, לולאת שמינית מחלישה את החבל בכעשרים אחוזים. לקשרים שונים חוזק שונה, ורוב הקשרים השימושיים מחלישים את החבל בין 15 ל-40 אחוזים. חוזק הקשר תלוי במידה רבה בתכונות הנובעות ממבנה החבל ומן החומר ממנו הוא עשוי, ובמיוחד באלאסטיות שלו, בקשירוּת (עד כמה הוא "נוח" לקשירת קשרים) שלו ובהבדלים בין אלמנטים שונים בחבל (למשל, ליבה ומעטפת). ההבדל בין מידת ההחלשה בין קשרים שונים תלויה במספר גורמים: