cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דזם
הכנת הבצק המקדים
יומיים לאחר מכן, יוצר הכדור מהקמח וניתן להבחין כי נוצר קרום נוקשה עליו מופיעים סדקים ובקיעים. הקרום מקולף והתוך הרך והתוסס נחשף. את הבצק המותסס, לשים אל תוך תערובת בצק טרייה באותו יחס.
תהליך זה חוזר על עצמו עוד פעם או פעמיים ולאחר מכן ניתן לשמור את הדזם בקירור ו"להאכילו" אחת לשבוע. על ידי הפרשת חלק יחסי מהדזם והכנת בצק, יתקבל לחם בתהליך התססה טבעי המכיל שמרי בר ובקטריות טבעיות בלבד.
שיטות אפייה
הכנת לחמי דזם דומה למדי במהותה להכנת לחמי מחמצת אחרים. יש לאפות אותו בטמפרטורות גבוהות יחסית, של 200–240 מעלות, לחרוץ ולעשות שימוש באדים בשלב האפייה הראשוני.
יתרונות בריאותיים
טכניקת ההתססה גורמת לייצור מוגבר של חומצה לקטית המסייעת לתהליכי העיכול ולמניעת תהליכים דלקתיים. המיקרוביום העשיר והמגוון של המחמצת משפר את האיזון החיידקי במעי ומגביר את ריכוז הבקטריות הידידותיות. בנוסף, תהליכי ההתססה מפרקים את החומצה הפיטית בקמחים ומורידים את ריכוז הגלוטן והערך הגליקמי של הלחם.
מור גולן
מור גולן (נולד ב-23 ביוני 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
גולן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-18 במאי 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד הפועל צפרירים חולון. ב-5 בנובמבר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-2 למ.כ. נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו. ב-21 בינואר 2003 הבקיע צמד שהציל את קבוצתו מהפסד לאחר שהייתה בפיגור 3-1 במשחק נגד מ.כ. נצרת עילית גם הוא במסגרת גביע הטוטו. בעונת סיים את גיל הנוער ותפס מקום בהרכב של בני יהודה. ב-6 בדצמבר 2003 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1-2 נגד מכבי אחי נצרת. בתחילת עונת נפצע וגמר את העונה.
בקיץ התאושש מהפציעה והושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל ונשאר במועדון גם לקראת עונת.
לאחר שהכח חזרה לליגה הלאומית, חתם בעירוני ראשון לציון. את העונה סיים 10 שערים והיה מלך השערים של המועדון, אך בסיום העונה המועדון ירד לליגה הארצית. בקיץ חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים, ועם 8 שערים בליגה הוא היה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל לראשונה לאחר 20 שנה בליגות הנמוכות.
בקיץ הצטרף לבית"ר שמשון תל אביב. ב-29 בנובמבר 2010 הבקיע את צמד הבכורה שלו בקריירה בהפסד 5-2 נגד עירוני ראשון לציון. בקיץ  פרש מכדורגל.
גולן שיחק בצעירותו בכל נבחרות הנוער והנבחרת הצעירה של ישראל, אך לא זכה לשחק עבור הנבחרת הבוגרת.
בספטמבר נישא לבחירת ליבו, שירן.
האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו
האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו (באיטלקית:  Politecnico di Milano) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת במילאנו שבאיטליה שהוקמה בשנת 1863, מה שהופך אותה לאוניברסיטה הוותיקה בעיר. האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו מורכבת משישה קמפוסים הממוקמים בערים מילאנו (קמפוסי לאונרדו ובוביזה), לקו, קרמונה, מנטובה ופיאצ'נצה. באוניברסיטה הפוליטכנית לומדים כ-42,000 סטודנטים ובכך היא האוניברסיטה הטכנית הגדולה באיטליה.
האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם וחברה בליגת IDEA. בנוסף על כך, במוסד פועלת גם תוכנית ארסמוס. מבין בוגריה הידועים ניתן למנות את רנצו פיאנו, סול סטיינברג, אדריאנו אוליבטי, אלדו רוסי וזוכה פרס נובל ג'וליו נטה.
היסטוריה
האוניברסיטה הפוליטכנית נוסדה בנובמבר 1863 עם כ-30 סטודנטים והמקצוע היחידי שנלמד בה בתחילה היה הנדסה אזרחית ותעשייתית. כשנתיים לאחר מכן החלו ללמד גם אדריכלות. בשנת 1913 סיימה את לימודיה הסטודנטית הראשונה בתולדות המוסד. בשנת 1993 החלו לימודי עיצוב תעשייתי.
באפריל 2012 הודיעה האוניברסיטה כי החל משנת 2014 כל הקורסים לתארים מתקדמים ילמדו רק באנגלית. החלטה זו שונתה באופן חלקי לאחר החלטת בית המשפט העליון באיטליה כי לא ניתן לבטל לחלוטין את השפה האיטלקית במוסדות האקדמיה.
מחלקות
האוניברסיטה הפוליטכנית של מילאנו מאורגנת ב-12 מחלקות:
ולדימיר גרשנייב
ולדימיר אנאטולייביץ' גרשנייב (ברוסית: Владимир Анатольевич Гречнёв; נולד ב-25 ביולי 1964) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן בקבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה. גרשנייב מזוהה בישראל עם קבוצת בית"ר ירושלים בה שיחק 3 עונות, וכונה בפי אוהדיה "גרשון".
קריירה
גרשנייב החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של המועדון הסובייטי מועדון הכדורגל מוסקבה. בשנת 1984 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון. בסיבוב השני של עונת 1985 הצטרף לקבוצת טורפדו מוסקבה. לאחר פירוק ברית המועצות עבר לקבוצת שלונסק ורוצלב הפולנית שם שיחק במשך כ-2 עונות.
בקיץ 1992, לאחר עליית בית"ר לליגה הבכירה, הצטרף לבית"ר ירושלים כחלק ממסע הרכש לחיזוק הקבוצה יחד עם סרגיי טרטיאק. גרשנייב היה לשחקן משמעותי בעונת האליפות של בית"ר 1992/1993 והרבה להבקיע שערים כאשר בעונתו השנייה בקבוצה הבקיע 19 שערים בכל המסגרות. בעונת 1995 עזב את בית"ר לאחר שנפצע קשה בברכו וחזר לשיקום בקבוצת טורפדו מוסקבה. לאחר מכן חזר לישראל ושיחק בקבוצת הפועל ראשון לציון, אך לאחר חצי עונה חזר לרוסיה ושיחק בקבוצות שונות עד לפרישתו בשנת 1998.
קריירת אימון
לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן בקבוצת חימקי וכמאמן בנוער של מועדון ילדותו. כיום (2016) משמש גרשנייב מאמן קבוצת הנערים במועדון.
סטרטפורד (לונדון)
סטרטפורד (באנגלית: Stratford) היא פרבר ברובע ניוהאם, לונדון, שבעה מיילים צפונית-מזרחית למרכז העיר. פיתוח הפרבר הוא אחד המטרות העיקריות בתוכנית העירונית לפיתוח לונדון.
שם הפרבר מתועד לראשונה ב-1607 כ-"Strætforda" - הלחם של המילים "Stræt" (באנגלית עתיקה) ו-"ford", שמשמעותו, "מעברה (באנגלית: ford) על הדרך הרומית".
שורשיה של סטרטפורד נמשכים עד 1067. בעבר הייתה סטרטפורד התיישבות חקלאית בקהילה העתיקה של וסטהאם, עם התמחות עיקרית בגידול תפוחי האדמה. האזור שהפך ב-1965 לחלק מרובע ניוהאם. ההכרה האמיתית הראשונה באזור הייתה כנקודה בה חצה הדרך הרומית המקורית את נהר לאה. עם חנוכתה של הרכבת ב-1839, הפכה סטרטפורד לפרבר תעשייתי. כחלק מצמיחתה של לונדון בשנות המאה התשע עשרה המאוחרות, התרחבה סטרטפורד משמעותית, אוכלוסייתה גדלה, והיא נהייתה למרכז הניהול של וסטהאם ב-1886. מאז 1965 היא הייתה לחלק מלונדון רבתי.
בשנים האחרונות המגמה הכלכלית של סטרטפורד היא הפיכתה מאזור של תעשייה כבדה ועבודות רכבת, למרכז כלכלי ותרבותי חשוב. בנייתו של הפארק האולימפי בסטרטפורד, לקראת המשחקים האולימפיים ביולי 2012, תרמה אף היא למגמת הצמיחה וההתחדשות שחווה הפרבר. בבניית המרכז הושקעו 1.4 מיליארד ליש"ט.
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים (בפרסית: جنگل‌های هیرکانی) הם יערות מעורבים ואזור אקולוגי בין הרי אלבורז לחופי הים הכספי אשר מאז 2019 הפכו לאתר מורשת עולמית לפי אונסק"ו. היערות נמצאים רובם באיראן אך גם בדרום אזרבייג'ן.
כללי
אזורי יער עתיקים אלה נסוגו מגדולתם במהלך התהוות עידני הקרח ומאוחר יותר התרחבו שוב כשהאקלים הפך חמים ומתון יותר.
המגוון הביולוגי הפלוריסטי שלהם רחב במיוחד: 44% מכלל הצמחים המוכרים באיראן נמצאים באזור ההירכאני, המכסה רק 7% מהמדינה. עד כה תועדו 180 מינים של ציפורים אופייניות ליערות ממוזגים רחבי עלים ו-58 מינים של יונקים, כולל הנמר הפרסי האיקוני.
אתר מורשת עולמית
נכס היערות מייצג מגוון אתרים המשמרים את המערכות האקולוגיות הטבעיות של היער באזור הירכאני. הנכס מכסה את מרבית המאפיינים הסביבתיים והערכים האקולוגיים של אזור הירכאניה ומייצג תהליכי מפתח סביבתיים חשובים הממחישים את מקורם של אותם יערות, כולל סוגה, אבולוציה והתמשכות.
הלן מריה טרנר
הלן מריה טרנר (באנגלית: Helen Maria Turner; 13 בנובמבר 1858 – 31 בינואר 1958) הייתה ציירת ומורה אמריקאית הידועה בעבודותיה בשמנים, בצבעי מים ופסטלים בהם יצרה מיניאטורות, נופים, טבע דומם ודיוקנאות, לעיתים קרובות בסגנון אימפרסיוניסטי.
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים
אתר מורשת עולמית
בשל בידודו, היער מארח מינים רבים של צמחים עתיקים, בסכנת הכחדה, התורמים למשמעות האקולוגית שלו, ולאזור ההירכאני בכלל. המערכות האקולוגיות של היערות תומכות באוכלוסיות של עופות יער רבות ויונקים באזור ההירכאני, המשמעותיים בקנה מידה לאומי, אזורי וגלובלי. מבין מיני העופות אשר נצפו באזור נראו נשר הערבות, יונת הצבים האירופית, הנשר הקיסרי המזרחי, הגלגלת האירופית, לוכד הזבובים המחודד והציפה הכספית. מצידם של מיני היונקים אשר תועדו ברחבי האזור, נכלל הנמר הפרסי ועז הבר הנמצאת בסכנת הכחדה.
הלן מריה טרנר
חיים וקריירה
טרנר נולדה בלואיוויל, קנטקי, הוריה, מורטימר טרנר והלן מריה דוידסון, היו בביקור ארוך אצל המשפחה בעיר. היא הייתה נינתו של ג'ון פינטרד מניו יורק, נכדתו של רופא ידוע מניו אורלינס, ובתו של איש עסקים עשיר מלואיזיאנה. טרנר בילתה חלק ניכר מנעוריה בין אלכסנדריה, לואיזיאנה וניו אורלינס, והפכה בגיל צעיר לפליטה ממלחמת האזרחים האמריקאית, שחיסלה את הונו של אביה והובילה לאובדן עסקיו אמה נפטרה ב-18 65 לאחר מחלה ממושכת; מות אביה כשהייתה בת שלוש עשרה הותיר אותה בטיפולו של דוד אלמן בניו אורלינס. טרנר החלה לצייר בגיל עשרים ושתיים; יצירותיה המוקדמות היו דיוקנאות ונופים. בתחילה הייתה אוטודידקטית, אבל החלה לקחת שיעורים בחינם שהציעה אוניברסיטת טולן, והמשיכה בהדרכתם של אנדרס מולינרי ואנדר אנדרס ויקסטרום; היא גם למדה באיגוד האמנים של ניו אורלינס מותו של דודה ב-1890 גרם לכך שהיא נאלצה לפרנס את עצמה, והיא קיבלה תפקיד בהוראת אמנות במכון סנט מרי, בית ספר לבנות בדאלאס, טקסס, החל משנת 1893. היא עברה לניו יורק בשנת 1895, ללימודים נוספים ולמדה בליגת הסטודנטים לאמנות (שם התקבלה אף שהייתה, בגיל שלושים ושבע, מעבר למגבלת הגיל להתקבל), קופר יוניון ואוניברסיטת קולומביה ; מוריה כללו את ארתור ווסלי דאו, קניון קוקס, ויליאם מריט צ'ייס ודאגלס וולק אחותה לורט, אמנית טקסטיל, הגיעה איתה לניו יורק. טרנר נסעה עם צ'ייס וכיתתו לאיטליה בשנים 1904, 1905 ו-1911, אך נראה כי חוץ מזה גילתה עניין מועט בלימודים באירופה, בניגוד לאימפרסיוניסטים אמריקאים אחרים.
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים
אתר מורשת עולמית
בימיו היה גם הטיגריס הכספי חי באזורים אלו עד אשר נכחד.
הלן מריה טרנר
חיים וקריירה
אחותה לטי נפטרה ב-1920; בשנת 1926 היא חזרה לניו אורלינס והתמקמה שם מחדש, ונסעה צפונה רק לשהייה בקיץ. בניו אורלינס היא המשיכה ללמד במועדון האמנויות והאומנות של ניו אורלינס, שם הנושא שלה היה ציור מודלים.
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים
שימור
כמעט מחצית מן היערות נכחד לאורך שנותיו אך לאחר הכרזתו כאתר מורשת עולמית בשנת 2019 נעשו פעולות שימור בינלאומיות. ישנם 8 פארקים לשימור לאומי של היערות, שלושה מהם נמצאים באזרבייג'ן וחמישה באיראן. בסך הכל היערות כוללים שטח של כ-55,100 קילומטר רבוע בעוד 10 אחוז מכל זה הוא למעשה שטח מוגן רשמית כחלק מאותם הפארקים.
הלן מריה טרנר
חיים וקריירה
היא נבחרה למקורבת באקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1913, קיבלה 61 מתוך 64 קולות, ונבחרה לחברה מן המניין ב-1921, והייתה האישה השלישית שהשיגה את התואר בהצטיינות ואחת מהאקדמיות הראשונות מהדרום.
יתר על כן, בשנת 1916 ויליאם טי אוונס מינה אותה כחברה אמנית במועדון האמנויות הלאומי; גם שם היא הייתה אחת הנשים הראשונות שזכו לכבוד. היא המשיכה לצייר בשנות ה-30, אך ראייתה הידרדרה בהדרגה; בסופו של דבר היא פיתחה קטרקט, ולא הצליחה לצייר כלל לאחר 1949. טרנר חיה עד גיל כמעט מאה. במותה נקברה בבית הקברות מטאירי.
יצירה
עם הטכניקה ה"שבורה", הפלטה הבהירה והדאגה להשפעת האור על המצוירים שלה, הסגנון של טרנר תואר כאימפרסיוניסטי. באופן חריג, נראה שהוא פותח כמעט אך ורק בארצות הברית, עם מעט השפעות חיצוניות. עבודותיה הראשונות לא שרדו. סביר להניח שהיא הייתה אקדמית באופייה בהתחשב במה שידוע על המדריכים הראשונים שלה. מבין המורים המאוחרים שלה, היא נתנה קרדיט רק לוולק ולקוקס על פיתוח הסגנון שלה. עבודתה תוארה כ"לא יומרנית" וחושפת, "באופן לא מודע, נקודת מבט של אישה." נושאיה היו לעיתים קרובות נשים, לעיתים קרובות מתוארות בעיסוקים מוזיקליים. היא התנסתה גם בעבודת אריגה.
טיפול בפגיעה מינית
פגיעה מינית היא תופעה רחבת היקף, בעלת השלכות קשות מאוד על חייהם של הנפגעות והנפגעים. טיפול בפגיעה מינית נעשה במישורי החיים השונים, ובהם, טיפול אישי במישור הנפשי-רגשי ובמישור הפיזי-רפואי, וכן טיפול בהשלכות האירוע במישור המשפטי-פלילי.
הלן מריה טרנר
יצירה
קומץ מציוריה של טרנר בוצעו במגוריה במנהטן, אך רובם נוצרו במהלך שהות הקיץ שלה בקרגסמור. המושבה השפיעה רבות על עבודתה של טרנר. כשהיא שם היא פיתחה אהבה לגינון מה שמופיעה כרקע פרחוני ברבים מציוריה.
טיפול בפגיעה מינית
רקע
פגיעה מינית היא טראומה גופנית ונפשית אישית של הקורבן, אולם היא מתהווה בתוך הקשרים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים ומשקפת אותם. משנות ה-90 של המאה ה-20 הלכה וגברה ההכרה הציבורית בתופעה וכך גם תשומת הלב המחקרית להיקפיה, להשלכותיה ולטיפול בה. פגיעה מינית עשויה להוביל להתפתחות של בעיות פיזיות ונפשיות רבות, ובעיקרן הפרעת דחק פוסט-טראומטית. במקרים בהם הפגיעה היא מתמשכת, וכן במקרים של גילוי עריות, עלולה להתפתח הפרעת פוסט-טראומה מורכבת. לטראומה המינית השלכות תוך-נפשיות מורכבות, היא עלולה לפגוע במבנה הנפשי של הנפגעת, שפעמים רבות זוכה ליחס מאשים מהסביבה, מה שמחריף את השפעותיה השליליות של הטראומה על חייה, ועשוי להוביל ליחס פוגעני מצד גורמי הטיפול והאכיפה. הריבוי והמגוון בשיטות הטיפול ובמישורי ההתערבות השונים, מעיד על האתגר בטיפול בפגיעה מינית ועל הסובייקטיביות שבבחירת שיטת הטיפול המתאימה. כמו כן, בשל המורכבות הרבה של התסמונת הפוסט-טראומטית של נפגעי ונפגעות פגיעה מינית, קיים קושי אמיתי במציאת שיטת טיפול אחת בעלת אפקט כולל ונרחב, אשר תתאים באופן מובהק לכלל המטופלים.
הלן מריה טרנר
יצירה
טרנר קיבלה פרסים רבים לאורך הקריירה שלה, כולל מדליית הארד של קופר יוניון (ניו יורק); פרס אלינג לנוף ממועדון האמנות של ניו יורק; הפרס הלאומי לאמנויות מטעם איגוד הציירים והפסלים; פרס האקדמיה לעיצוב; ופרס ג'ון ג'י אגר מהאיגוד הלאומי של נשים ציירות ופסלות. היא הציגה תערוכות רבות: הציגה במועדון צבעי המים של ניו יורק, האקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות בפילדלפיה, האגודה האמריקאית לציירים מיניאטוריים באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, ובגלריה קורקורן בוושינגטון הבירה, וניכללה בתערוכה שש נשים אמריקאיות שאורגן על ידי המוזיאון העירוני של סנט לואיס.
טיפול בפגיעה מינית
טיפול דינאמי התייחסותי
הגישה ההתייחסותית בפסיכואנליזה נחשבת לגישה ואפקטיבית לטיפול בנפגעות ונפגעים פגיעה מינית, עם דגש על פגיעה בילדות. גישה זו, בשונה מהגישות הפסיכואנליטיות הקלאסיות, מאופיינת בחשיבה פמיניסטית, ולא רואה במסגרת הטיפולית מפגש בין אובייקט לסובייקט, אלא מפגש בין שני סובייקטים. כמו כן, הטיפול ההתייחסותי מתמקד בדינמיקה של העברה והעברה נגדית ורואה בהעברה הנגדית כלי טיפולי חשוב. לפי גישה זו, מכיוון שהפגיעה המינית היא פגיעה שלרוב התרחשה במסגרת של יחסים קרובים, כך יכולה להתאפשר בהקשר של יחסים טיפוליים מיטביים חוויה מרפאת ומעצימה. הדבר מתאפשר באמצעות חשיפה עצמית של המטפלת ומתן תוקף לחוויות של המטופלת, כמו גם למציאות הבינאישית המתהווה בחדר הטיפול כמציאות אמיתית, וזאת בשונה מהמציאות המניפולטיבית שבתוכה התרחשה ההתעללות. אחד המושגים המרכזיים בטיפול התייחסותי בטראומה מינית הוא דיסוציאציה, כלומר ארגון נפשי במסגרתו זיכרונות הקשורים באירוע הטראומטי מפוצלים מיתר המחשבה המודעת. על פי גישה זו, מטרת הדיסוציאציה היא להגן על הנפש מפני הזיכרונות הקשים של הטראומה. מטרת הטיפול ההתייחסותי בנפגעות בעלות מנגנוני הגנה דיסוציאטיביים היא יצירת אינטגרציה בין רכיבי הנפש שהתפצלו (תחושות, מחשבות וזיכרון) אשר מאפשרת בתורה תהליך של החלמה. תהליך זה כולל גילוי ועיבוד של זיכרונות הנוגעים בפגיעה, כמו גם פיתוח מודעות לדיסוציאציה ולתפקידה.
טיפול קבוצתי
מחקרים מצביעים על כך שטיפול קבוצתי הוא טיפול אפקטיבי עבור נפגעות ונפגעי פגיעה מינית. בזכות המפגש עם אנשים שחוו חוויות דומות, מתאפשרת לנפגעות ולנפגעים הפגה של הבדידות, הבושה והאשמה. טיפול זה מקנה מסגרת של תמיכה והבנה אשר פעמים רבות חסרה לנפגעות בסביבתן הטבעית. ג'ודית לואיס הרמן כותבת בספרה "טראומה והחלמה" : "אירועים טראומטיים הורסים את הקשרים התומכים בין היחיד לקהילה [...] הסולידריות של הקבוצה היא ההגנה החזקה ביותר מפני האימה והייאוש והסם החזק ביותר נגד חוויה טראומטית" (עמ' 235). כמו כן, טיפול קבוצתי נותן מענים שטיפול פרטני לא יכול לספק, בעיקר בהיבט של בעיות הקשורות ביחסים בינאישיים. טיפול קבוצתי עשוי לעזור למשתתפות לבנות מערכות יחסים משמעותיות, יכולת שפעמים רבות נפגעת בעקבות הטראומה המינית. הקבוצה היא פתח ליצירת יחסי אמון ולשבירה של מעטה הסוד שמאפיין את חייהן של הנפגעות ונפגעים. בנוסף, הקבוצה יכולה לאפשר למטופלות בה לא רק להיעזר, אלא גם לעזור וללמוד דפוסים בריאים של תמיכה ושל סיוע הדדי. טיפול קבוצתי ממוקד בטראומה לרוב יהיה מוגבל בזמן ומובנה. נמצא כי טיפול זה לרוב לא מומלץ כמענה הטיפולי הראשון לאחר הפגיעה המינית בשל הקושי בהימצאות לצד אנשים זרים. כמו כן, לרוב מומלץ כי הטיפול הקבוצתי ילווה גם בטיפול פרטני.
טיפול קוגניטיבי-התנהגותי
טיפול קוגניטיבי-התנהגותי (CBT) מוערך כשיטה אפקטיבית לטיפול בהפרעת דחק פוסט טראומטית בעקבות פגיעה מינית וכיעיל בהפחתת סימפטומים. שיטת טיפול זו מתמקדת בשינוי מערכת המחשבות והאמונות הנלוות לאירוע הטראומטי, ואת האופן בו הפרט מעבד את הטראומה מבחינה רגשית, וכל זאת על מנת שיתאפשר לו לחיות חיים מלאים לאחר האירוע הטראומטי. אחד ממאפייני הפרעה זו הוא הימנעות מחשיבה או דיבור על האירוע, או מגירויים שעלולים להזכיר את האירוע הטראומטי. ההימנעות מעכבת את עיבוד הטראומה ומשמרת דפוסי חשיבה לפיהם העולם הוא מקום מסוכן והעצמי הוא חסר אונים. אי לכך, אחד מעקרונות הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי הוא טיפול בחשיפה. אפשרות אחת היא חשיפה במציאות, שבמהלכה מתעמתים במסגרת הטיפול עם גירויים שמעוררים חרדה ושהנפגעת נמנעת מהם מאז האירוע הטראומטי. אפשרות נוספת היא שיטת החשיפה הממושכת (PE), במהלכה מתקיימת חשיפה חזרתית של האירוע הטראומטי בדמיון, באופן מבוקר ומגן. במהלך תהליך זה מתאפשרת יצירת מובחנות בין האירוע הטראומטי לבין אירועים בהווה, ובהדרגה מתאפשר לנפגע או הנפגעת לחזור ולחוות את המציאות כבטוחה. מטרתה של החשיפה היא לאפשר את עיבוד הזיכרון הטראומטי, להפחית את חווית המצוקה ואת דפוסי ההימנעות. בנוסף, במסגרת שיטת CBT לטיפול בפוסט טראומה בעקבות פגיעה מינית נלמדות שיטות להתגברות על החרדה כגון תרגילי הרפיה ונשימה והבניה קוגניטיבית.
EMDR
אחת הווריאציות של CBT ממוקד טראומה היא EMDR (eye movement desensitization & reprocessing treatment), שיטה שמבוססת על תזוזת עיניים בילטראלית (דו- צדדית) או כל גירוי בילטראלי. ה-EMDR משתלבת בתוך מכלול הטיפול, אך הייחוד שלה הוא בעבודה לא ורבאלית שמסייעת לעיבוד החוויה הטראומטית, ללא היזכרות ישירה בחוויה הטראומטית, אשר לרוב אינה מקודדת בזיכרון האוטוביוגרפי הרגיל. ל-EMDR יכולת להפעיל מגוון רחב של תחושות, רגשות, תמונות ומחשבות אשר בדרך כלל אינן נגישות באמצעות מנגנוני היזכרות אחרים. כך, השיטה מזרזת עיבוד מידע ומפעילה את התת-מודע, אליו מרבית שיטות הטיפול מתקשות לחדור, וזאת ללא הכאב שההיזכרות בטראומה עלולה לעורר.
שיטות טיפול אלטרנטיביות
שיטות הטיפול האלטרנטיביות באות לתת מענה למספר חולשות של שיטות הטיפול הקונבנציונליות. אמנם הטיפול הפמיניסטי מדגיש את החשיבות בהגברת השוויוניות ביחסים הטיפוליים, אך לעיתים, טיפול על ידי איש מקצוע עשוי לשמר יחסי היררכיה המונעים את העצמת המטופלת, ולרוב מסוגל לתת מענה רק למספר מצומצם של פונים, וכרוך בתשלום גבוה והמתנה ממושכת. השימוש בשיטות טיפול אלטרנטיביות עם נפגעות ונפגעי טראומה מינית, תואם את גישתה של הפסיכיאטרית והחוקרת ג'ודית לואיס הרמן, המציינת כי הפעילות החברתית מעניקה לנפגע מקור כוח, שאמנם יונק מיוזמתו, ממרצו ומתושייתו, אך מעצים את התכונות האלה הרבה מעבר ליכולות שלו עצמו. פעילות זו מעניקה לו ברית עם אחרים, המבוססת על שיתוף פעולה ומטרה משותפת.
טיפול באמצעות שטח
בספרה "טראומה והחלמה" מציעה ג'ודית לואיס הרמן שיטות המשלבות אלמנט של סיכון ואתגר, למשל טיולי טבע אתגריים. במצבים אלו הנפגע או הנפגעת מחליטה להציב את עצמה במצב המאפשר התנסות בתגובת “flight or fight“ מתוך ידיעה שתבחר להילחם. כך, היא מבססת שליטה על תגובותיה, דבר המגביר את תחושת המסוגלת והכוח בקרב הנפגעת. הנפגעת שבה ולומדת שיש דרגות שונות של פחד, כשהמטרה היא ללמוד כיצד לחיות עם הפחד, ואף להשתמש בפחד כמקור של ידע והעצמה. תוכניות התערבות המשלבות פחד ואתגר, כגון שיטות טיפול הכוללות לימודי הגנה עצמית לנשים, מאפשרות למטופלות לבחור להיחשף לפחד בצורה מבוקרת ולהעמיד את עצמן במצב המשחזר תגובות גופניות נורמאליות לסכנה. למידת הגנה עצמית יכולה להוות שיטה ללמידה של שליטה רגשית וגופנית כאחד. נוסף על כך, עבור נשים, זוהי התנסות המאפשרת גם דחייה של התביעה החברתית.
טיפול באמצעות ספורט
פעילות ספורטיבית מספקת לרוב אמצעי יעיל לוויסות במצבי לחץ. המחקר על יעילותו של הספורט ככלי טיפולי החל במאה ה-21 ונעשה בו שימוש נרחב יותר כאמצעי טיפולי. הרעיון העומד בבסיס טיפול זה בנפגעות ובנפגעי טראומה הוא שלפעילות גופנית ישנה השפעה נרחבת על מצב הרוח; הפעילות מגבירה רגש חיובי ומפחיתה רגש שלילי הנובע מהיעדר פעילות, אשמה, כבדות וחרדה. מכיוון שספורט הוא פעילות חברתית נורמטיבית, שנעשית בסביבה בריאה, מתפקדת וטבעית, הטיפול יכול לייצר עבור המטופלת תחושת יציבות, חוויה של נרמול של הקושי והפחתת תחושת נזקקות.
המסורתית לעמדה כנועה ומפייסת מצד נשים.
ההליך המשפטי-פלילי
בישראל מוגדרות עבירות המין בסעיפים 345–355 לחוק העונשין, התשל"ז- 1977, ובחוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998. בהתאם לחוקים אלה, ניתן לפתוח בהליכים משפטיים ופליליים במקרים של פגיעה מינית. הליך זה, נפתח בהגשת תלונה במשטרה, כל מי שעברה פגיעה מינית זכאית להגיש תלונה, בתחנת המשטרה שבאזור בו התרחשה הפגיעה. מרגע הגשת התלונה נחשבת הנפגעת כמתלוננת אם מוגש כתב אישום במהלך ההליך המשפטי, משתנה מעמדה למעמד "עדה". השלב הבא בהליך הוא חקירה של המתלוננת ושל המואשם בפגיעה, ופעמים רבות גם כולל שלב של עימות, בשלב זה רשאית המתלוננת לסרב. מרגע השלמת החקירה במשטרה, מועבר התיק לפרקליטות המחוז ושם מתקבלת ההחלטה אם להגיש כתב אישום. אם מוגש, זכאית הנפגע/ת לקבל סיוע משפטי ללא עלות וללא תלות במצבה הכלכלי. חובתה של המשטרה לעדכן את המתלוננת על כל שלבי החקירה ועל מצב תיקה, זכותה לבחור את המגדר של החוקר/ת וכמו כן להיחקר בנוכחות מלווה מטעמה, אם רוצה בכך. בנוסף, המתלוננת אינה אמורה להיחקר על עברה המיני אלא אם הדבר חיוני לצורך החקירה. בינואר 2021 פרסמה נשיאת בית המשפט העליון נהלים חדשים שנועדו להסדיר את התנהלותם של בתי המשפט בדיון בתיקי עבירות מי. הנוהל קובע כי על הדיון להתנהל מול הרכב שופטים מעורב מבחינה מגדרית וכי על בית המשפט לספק הגנה למתלוננת בעת המשפט הכוללת הפרדה בינה לבין הפוגע. כמו כן, מוגדרים בו נהלים ביחס לעדות של הנפגעת במטרה להקל עליה את התהליך.
מאפיינים ייחודים של ההליך המשפטי-פלילי
רבות מהנפגעות כלל לא מגישות תלונה במשטרה, ומרבית התלונות שמוגשות בדבר פגיעות מיניות אינן מגיעות לכדי כתב אישום, ומרביתם של התיקים נסגרים. היבטים שונים מקשים על קיומו של הליך משפטי-פלילי במקרים של עבירות מין. עבירות מין הן עבירות ייחודיות, הן במבנה המשפטי שלהן והן בקשיים הראייתיים הקשורים בהן. העובדה כי פגיעה מינית היא לרוב עבירה הנעשית בין שני אנשים, ללא עדים, מקשה מאוד על האפשרות לייצר את הרף הראייתי הגבוה הדרוש לצורך ניהול הליך פלילי. בהמשך לכך, היבט נוסף אשר מקשה על קיומו של ההליך המשפטי-הפלילי הוא המתח הקיים בין העקרונות הבסיסיים של ההליך, שבבסיסו צורך בעובדות ברורות, וחד משמעיות, לבין אופיין של העדויות של הנפגעות והנפגעים, אשר לרוב אינן קוהרנטיות ובהירות, בגלל אופייה של הטראומה המינית והשלכותיה על הזיכרון. לכך מצטרפת החוויה של נפגעות ונפגעים במהלך ההליך הפלילי שפעמים רבות נחוות כפוגענית ומשפילה. עם זאת, ניכר כי החל תהליך של שיפור והתאמה של ההליך המשפטי-פלילי לטיפול בעבירות מין, וכי מתפתחת במערכת המשפט הכרה במורכבות העדות של נפגעות. כאשר בית המשפט אינו מכיר בסיפורן, הדבר מביא להגברת תחושות קשות של אשמה, השפלה ובדידות בקרב נפגעות. לעומת זאת, במקרים בהם חוויותיהן זוכות להכרה ההליך המשפטי-פלילי עשוי להיחוות כתהליך מעצים עבור הנפגעות, ועשוי לסייע לנפגעות להחזיר את האמון שלהן בעצמן ובעולם, כמו גם את תחושת השליטה, הביטחון והכבוד העצמי.
סמירה חורי
סמירה חורי (או: סמירה כּוּרי, בערבית: سميرة خوري; נולדה ב-30 ביוני 1929 בנצרת) היא פעילה פמיניסטית, חברתית ופוליטית, החברה הערבייה הראשונה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), ממייסדות ארגוני הנשים תנד"י (תנועת נשים דמוקרטיות בישראל), גשר לשלום, בת שלום ונשים נגד אלימות. מנהיגה מוכרת בפדרציה העולמית של נשים דמוקרטיות. ממקימות ארגון הנשים אלנהדה אלנסאאיה (בערבית: النهضة النسائية) בנצרת. האישה הערבייה הראשונה בישראל שכיהנה כחברת מועצת עיר, בעיר נצרת.
ילדות ונעורים
נולדה ב-30 ביוני 1929 בנצרת, בת בכורה למשפחה בת שנים עשר ילדים (עשר בנות ושני בנים), לאביה נעים חבייס, סנדלר ומעצב נעליים בעלים של מפעל קטן, ולאמה, רוז לבית קעואר, מנהלת משק הבית. משפחתה הייתה ממעמד בינוני והוריה ראו חשיבות רבה בלימודים עבור בנות ובני המשפחה. לימים אחיה למדו והיו בעלי תואר דוקטור באלקטרוניקה ובחקלאות. אחיותיה למדו ועבדו כאחיות בשירות הרפואי, כמהנדסת, כרופאה, כתופרת וכמעצבת. למדה בבית הספר תיכון בנצרת.
בשנים 1942–1947 למדה במכללה למורות Women's Training College בירושלים. במהלך לימודיה בירושלים נחשפה לפעילות התנועה הקומוניסטית באמצעות חברות מנצרת שלמדו אף הן בעיר, והושפעה מההתרחשויות הפוליטיות סביבה, בעיקר מסוגיות הקשורות באפליית נשים, דיכוי החלשים, בשחיקתו ובניצולו של מעמד הפועלים ובאפליה בין יהודים לערבים.
בשנת 1947, עם סיום לימודיה הוסמכה למורה בעיר עכו. בתקופת עבודתה פרצה מלחמת העצמאות, על פי הנרטיב הפלסטיני הנכבה. הייתה עדה לטרגדיה של הפליטים שהגיעו מחיפה לעכו ולעזיבתם של פליטים דרך הים. כתוצאה מהמלחמה נסגר בית הספר שבו לימדה ושוכנו בו פליטים. לימדה בעכו שנה אחת, עד יוני 1948. שבה לנצרת ולימדה בבית ספר. עם שובה לנצרת גילתה שגם לעירה הגיעו מאות פליטים מהכפרים בסביבה. הצטרפה לפעילים קומוניסטים וסייעה לשכן את הפליטים בכנסיות בעיר, לדאוג להם למזון, לתרופות ולבגדים. ביום כיבושה של נצרת, 16 ביולי 1948, נהרג דודהּ מאש צה"ל. בעקבות אירוע זה התגבשה תודעתה הפוליטית והיא הגיעה למסקנה שעליה להילחם ולפעול נגד הדיכוי והאפליה והחלה את דרכה הציבורית כפעילה במפלגה הקומוניסטית.
פועלה במפלגה הקומוניסטית
באוקטובר 1948 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית. בשלהי שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 עיקר פועלה התמקד בהקמת הארגון "אלנהדה אלנסאאיה", בהקמת ארגון הנוער הקומוניסטי בנצרת (בנק"י), בסיוע ובעזרה לפליטים פלסטינים שהגיעו לנצרת בעקבות המלחמה, ובהפגנות למען מעמד הפועלים ונגד הממשל הצבאי.
שאנדור גרה (רופא)
שאנדור גרה (במקור גולדשטיין, בהונגרית: Gerő Sándor; בודפשט, 12 באפריל 1904 – בודפשט, 28 ביולי 1992) היה דוקטור לרפואה (MD), רופא פנימי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, תואר שני במדעי הרפואה (1956), דוקטור (PHD) במדעי הרפואה (1963).
סמירה חורי
פעולות מחאה והפגנות בשירות המפלגה
אחת מפעולותיה הראשונות במפלגה הייתה גילוי מחאה נגד הממשל הצבאי. היא ארגנה הפגנת נשים למען מתן רישיונות יציאה לעבודה לפועלים. הפגנה יצאה ממתחם ביתו של פואד נסאר, שהיה מזכיר סניף מק"י בנצרת, וצעדה עד לבניין המשטרה, שבו היה משרדו של המושל הצבאי. במהלך ההפגנה קראו הנשים "לחם, עבודה" וסיסמאות נגד הממשל הצבאי. כוחות משטרה חסמו את דרכן. בשנת 1949 פוטרה מעבודתה בבית הספר הממלכתי עקב דעותיה הפוליטיות. עבדה כמורה פרטית במשך כמה חודשים. לאחר מכן עבדה במשך שלוש שנים, עד שנת 1952, כמורה בבית ספר של הנזירות הפרנציסקניות סנט ג'וזף בנצרת.
שאנדור גרה (רופא)
קורות חיים
שאנדור גולדשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם גרה (גולדשטיין) (1876–1933), פקיד במשרד עורכי דין ושל אליס פרידמן. הוא בילה את ילדותו עם אמו ואחיותיו בסיגט. השלים את לימודיו האקדמיים ב"אוניברסיטת פטר פאזמאן" בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר ברפואה כללית ב-1928. מרפאות אוניברסיטאות נסגרו אז לקבלת רופאים יהודים על כן התקבל למחלקה הפנימית של בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט, (שמה היום המרכז הרפואי הלאומי), שם היה הסטאז'ר של ד"ר אימרה פודור ולאחר מכן מתמחה. בין השנים 1934-1936 עבד כרופא מתמחה ולמד ביוכימיה. בין 1936 לבין 1942 היה מתמחה במכון המרכזי לרנטגן ליד ד"ר טיוודאר ברשון. ב-1942 עבר את הבחינות לקבלת רופא מומחה ברדיולוגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) מהם הצליח לחזור הביתה ב-1944. בסוף 1944 גורש שוב על ידי אנשי מפלגת צלב החץ תחילה לעבודות כפייה של חפירת תעלות והקמת סוללות עפר ולאחר מכן גירשו אותו למחנה הריכוז בוכנוואלד.
סמירה חורי
פעולות מחאה והפגנות בשירות המפלגה
בדצמבר 1953 התקיימה שביתה של עובדים ופועלים בעיריית נצרת בדרישה להשוואת תנאי עבודתם ושכרם לאלו של העובדים והפקידים היהודים. העירייה ניסתה למנוע את השביתה באמצעות העסקת מפרי שביתה בחסות המשטרה. נגד מעשה זה הוכרזה שביתת מחאה כללית בנצרת והתקיימו הפגנות. בעקבות כך המשטרה פתחה בפיזור ההפגנות בצורה אלימה ועצרה עשרות תושבים. בתגובה למעצרים הללו ארגנה יחד עם אודט נימר ואמינה ביטר הפגנת נשים נגד האלימות המשטרתית ונגד מפרי השביתה. הפגנה זו צעדה מרחבת המעיין בנצרת לחצר העירייה. השוטרים נעלו את שער הכניסה לחצר העירייה ומנעו מ-17 נשים, ביניהן אימהות עם תינוקות, לצאת במשך כמה שעות. נוסף על כך נעצרה עם חברותיה והן הועמדו לדין. תחילה נשלחה לבית המעצר בטבריה ולאחר משפט שנערך ביום למחרת נכלאה בבית הסוהר ביפו שלושה חודשים. כיוון שהייתה אם לתינוק שוחררה לאחר חודש מעצר ושילמה קנס במקום ריצוי שני החודשים הנוספים.
שאנדור גרה (רופא)
קריירה
הוא הצליח לשרוד ולאחר חזרתו הביתה עבד שוב תקופה קצרה בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ', משם הצטרף למוסד לביטוח לאומי ההונגרי כרופא פנימי ראשי ב-1946. שנתיים לאחר מכן קיבל מינוי בקליניקה מספר 2 של אוניברסיטת פאזמאן פטר וכן מינוי כמרצה בכיר באוניברסיטה, בכך החל את הקריירה שלו באוניברסיטה במחלקה לרפואה פנימית. בין השנים 1950 לבין 1952אוניברסיטת זמלווייס, יחד עם ד"ר פאל גמרי השתתף בהקמת הקליניקה הפנימית מספר 3 ומונה לסגן מנהל הקליניקה. ב-1956, לאחר שהגן על עבודת הגמר שלו בשם "נתונים להשפעה אנטי-ליפמית של ההפארין", הוא הפך לדוקטורנט למדעי הרפואה (PHD). מהשנה שלאחר מכן ועד 1961 מילא את תפקיד מנהל הקליניקה והפך לראש המחלקה באוניברסיטה מאפריל 1959 עד דצמבר 1974, פרישתו לגמלאות בגיל 70. ביולי 1961 מונה לפרופסור מלא באוניברסיטה ולמנהל המרפאה. ב-1963 קיבל גם את התואר דוקטור למדעי הרפואה (PHD) בנוסף לתואר MD. ב-1973 הקים קבוצת מחקר עצמאית לחקר הפתוגנזה של טרשת עורקים.
סמירה חורי
פעולות מחאה והפגנות בשירות המפלגה
בשנת 1954 החליטה הממשלה על הפקעת קרקעות משטחי כפר מנדא בבקעת בית נטופה לצורך התוואי של המוביל הארצי ובתגובה נערכו הפגנות ומחאות של תושבי הכפר נגד החלטה זו. נשלחה מטעם מק"י לכפר מנדא כדי לסייע לנשות הכפר בארגון המחאה ובגיבוש דרכי פעולה נגד פינוים מהקרקע בידי המשטרה והצבא. כמו כן ארגנו חברי מק"י, והיא ובעלה בהם, הפגנה בנצרת לאות הזדהות עם תושבי הכפר ובמחאה על ההחלטה. ההפגנה התקיימה בכיכר המרכזית בנצרת ונאמו בה מנהיגי מק"י תאופיק זיאד, אמיל חביבי ופואד חורי. היא גייסה נשים רבות שיצטרפו למחאה, ופעלה בכל כוחה כדי להגן על הנואמים ופעילים נוספים מפני מעצר על ידי כוחות המשטרה. עקב כך נעצרה יחד עם תאופיק זיאד.
שאנדור גרה (רופא)
קריירה
תחביבו היה איסוף שטיחים מזרחיים.
סמירה חורי
פעולות מחאה והפגנות בשירות המפלגה
בשנת 1956 לאחר הטבח בכפר קאסם, תכננה המפלגה הקומוניסטית לקיים עצרת מחאה באזור. יחד עם יפה גביש, ממנהיגות תנד"י, נתבקשה לארגן את נשות כפר קאסם להשתתף בהפגנה. עקב עוצר שהוטל על האזור במטרה למנוע את פרסום המידע בדבר הטבח, לא יכלו השתיים להגיע והאירוע בוטל. אחרי כמה ימים באה לכפר קאסם לניחום אבלים.
שאנדור גרה (רופא)
קריירה
אשתו הראשונה, ד"ר. דורוטיה בליך ("דורה", 1903–1956) הייתה רופאה, לה נישא ב-13 ביוני 1936 בבודפשט. היא שמה קץ לחייה ב-1956. אשתו השנייה (מ-1958) הייתה ז'וז'ה קרמצי (1924–2006), טניסאית יהודייה-הונגרייה שבשיאה דורגה במקום שני בעולם (1958) והיא הייתה הטניסאית ההונגרייה המצליחה ביותר בכל הזמנים. הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (1958).
סמירה חורי
פעולות מחאה והפגנות בשירות המפלגה
באחד במאי ב-1958, חג הפועלים, תקפו כוחות גדולים של משטרה וצבא את ההפגנה שערכה מק"י כמדי שנה בנצרת. סיקורי ההפגנה בתקשורת העידו על ממדי האלימות, שהפעילו המשטרה והצבא נגד המפגינים. במהלך פיזורה האלים של ההפגנה, מפגינים רבים נפצעו וכוחות הביטחון עצרו עשרות גברים ונשים. היא נמנתה עם הנשים העצורות, יחד עם אוֹדֶט נִמְר, אמיליה סבאע`, וותיקה אלקאסם. על נסיבות מעצרה זה סיפרה:
שאנדור גרה (רופא)
קריירה
גרה הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5ב-1-13).
עונת 2007/2008 בליגת העל ההולנדית
עונת 2007/2008 הייתה העונה ה-52 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פ.ס.וו. איינדהובן באליפות הליגה. פנלו ואקסלסיור רוטרדם ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו פנלו ודה חראפסחאפ שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בשיטת הטוב משלוש משחקים כנגד הקבוצות שהעפילו מטורניר הפלייאוף בליגת המשנה.
סמירה חורי
עמדותיה ופועלה כחברת הוועד המרכזי של המפלגה
בשנת 1969 נבחרה לוועד המרכזי של מק"י והייתה החברה הערבייה הראשונה בו. כיהנה בתפקיד עד 1997. בתקופה זו פעלה רבות למען זכויות נשים, נגד הכיבוש הישראלי בשטחים ולמען שלום ושוויון בין שני העמים. בנאום שנשאה בשנת 1972 בוועידה ה-17 של המפלגה אמרה:
בנאום אחר שנשאה בוועידה ה-20 של המפלגה בשנת 1985 אמרה:
עונת 2007/2008 בליגת העל ההולנדית
תחרויות אירופיות
הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 התמודדו על כרטיס לשלב המוקדמות השלישי בליגת האלופות, כאשר המפסידה בגמר זכתה בכרטיס לסיבוב הראשון בגביע אופ"א, שתי המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו ביניהן על כרטיס נוסף לגביע אופ"א, והמפסידה התמודדה מול המנצחת בפלייאוף של מקומות 7–10 על הכרטיס השלישי לגביע אופ"א.
סמירה חורי
בארגון הנשים בנצרת "אלנהדה אלנסאאיה"
עם שובה לנצרת בשנת 1948 הקימה עם כ-12 נשים, ביניהן אודט נימר, אמינה ביטר ולולו סבאג, את ארגון הנשים "אלנהדה אלנסאאיה" ("النهضة النسائية "- בעברית: התעוררות נשית), שפעל בין השנים 1948–1951. מטרות הארגון היו לעודד נשים לצאת מתפקידן המסורתי בבית, לפתח תודעה חברתית ופוליטית, להקנות מיומנויות קריאה וכתיבה ולקדם את מעמדן של הנשים בחברה. חברות הארגון יזמו הרצאות מגוונות למען נשים בנושא זכויות אדם, הרצאות פוליטיות, הרצאות של רופאים על בריאות האישה ועוד. הן פתחו כיתות לימוד לנשים אנאלפביתיות, הקימו מקהלה שבה למדו שירים מהפכנים ולאומיים וערכו פעולות הסברה להעלאת תודעה מגדרית ופוליטית.
נוסף על פעילות זו הקימה יחד עם חברות "אלנהדה אלנסאאיה" מפעל תפירה, ששימש מקור תעסוקה ופרנסה לנשים בנצרת, במבנה שנתרם על ידי חליל סאלטי. בנוסף, הסתייעו באיגוד המקצועי קונגרס הפועלים הערבים (ההסתדרות לא קיבלה אז חברים ערבים לשורותיה). חברות ופעילות הארגון היו מעורבות בין היתר באירועים ובהפגנות של המפלגה הקומוניסטית והיו פעילות משמעותיות במחאה בנצרת נגד הממשל הצבאי.
כחברת מק"י טיפחה קשרים עם חברות יהודיות ושיתופי פעולה באירועים שונים, ויצרה קשר עם רות לוביץ', שבשנת 1949 השתתפה בוועידת השלום הבינלאומית שערכה הפדרציה העולמית של נשים דמוקרטיות, עמדה בראש הארגון תנועת נשים דמוקרטיות מתקדמות וביקשה מחברות "אלנהדה" להצטרף למשלחת לוועידה. כיוון שלא ניתן היה לשלוח לוועידה נציגות משני ארגונים מאותה מדינה, החליטו חברות שני הארגונים להתאחד על בסיס ערכי משותף, מטרות תואמות, היכרות בעשייה של שני הארגונים ובחברותן המשותפת במק"י. בסוף שנת 1950 נתקבל הארגון המשותף למועצה של פדרציה העולמית של נשים דמוקרטיות. הייתה חברת מזכירות הארגון ופעלה לצד רות לוביץ' וד"ר אתל קלינגר, שכיהנה כנשיאת הארגון.
פעילות לקידום זכויות נשים וילדים
בתחילת שנות ה-50 פעלה יחד עם חברותיה בתנד"י לציון יום האישה הבינלאומי ב-8 במרס ואף לעגן אותו בהצעת חוק בכנסת. פעילות תנד"י מציינות מדי שנה את יום האישה בהפגנות ובעצרות, בימי לימוד ובהרצאות, במטרה להעלות לשיח הציבורי את מעמדן וזכויותיהן של הנשים. ב-1 ביוני הנהיגה בארץ את יום הילד, כפי שקבעה פדרציית הנשים הדמוקרטיות בשנות ה-40 של המאה ה-20. מאז מציינת תנד"י את יום הילד במועד זה למען קידום זכויות הילד והעלאת המודעות למצבם וזכויותיהם של הילדים והילדות בארץ ובעולם. חברות הארגון פעילות בהפגנות נגד הכיבוש, המלחמות בלבנון ובעזה, נגד אפליית הציבור הערבי בישראל, הפגנות ה-1 המאי ועוד. הן מפרסמות ומפיצות דפי מידע על זכויות נשים בעבודה, ב-36 סניפי התנועה נערכו ונערכות סדנאות וחוגי בית על זכויות של נשים, על השפעת הגלובליזציה על נשים ועל הגנה על זכויות נשים במקרים של ניצול ואלימות מינית.
יזמה יחד עם נשות תנד"י את הקמתם והפעלתם של גני ילדות וילדים ביישובים ובשכונות ערביים שלא היו בהם גנים. הגן הראשון הקימו בשנת 1951 בחיפה. היה זה הגן הדו-לאומי הראשון בו למדו ילדות וילדים ערבים ויהודים, כחלק מהחלטת המזכירות של התנועה. בשנים 1973–1975 הקימה תנד"י בראשותה גנים נוספים באזור המשולש. בנצרת הוקם הגן הראשון ב-1983, ועד שנת 1987 הוקמו עוד 6 גנים בשכונות שונות בנצרת. הגנים תפקדו גם כמרכזי מידע לנשים לגבי זכויותיהן. בשנים האחרונות עברו כמה מהגנים לבעלות של רשויות מקומיות, ואחרים מנוהלים בידי עמותות עצמאיות.
ב-1952 נבחרה לכהן כחברה בוועד הציבורי להגנת הילד, שהוקם בתל אביב במסגרת אספה רבת משתתפים של רופאים, מחנכים, מורים ואנשי ציבור. באספה נסקרו נושאים רבים הקשורים במצב הילדים בארץ באותה התקופה, כמו החינוך המשותף בתנועה הקיבוצית, דרכי הקליטה של עליית הנוער, חוק חינוך חובה וכדומה. עם זאת, הועלו גם בעיות שונות משטחי הפעולה השונים של משתתפי האספה, כמו מזון, אשפה ותברואה, החינוך בחברה הערבית ועוד.
ב-24 באוקטובר 1975 השתתפה כנציגת תנד"י בוועדה בנושא השתתפותה של האישה בחיי החברה ובמאבק לעצמאות פוליטית וכלכלית בארצה, שפעלה כחלק מוועידת הנשים העולמית לשלום ולשוויון שהתקיימה בברלין, גרמניה. הופעתה בוועידה זכתה לברכות מנשים רבות, ביניהן גוסטה פוצ'יקובה, אלמנתו של יוליוס פוצ'יק. באותה שנה נמנתה עם החברים והחברות בוועדה לבדיקת מעמד האישה בישראל בראשות אורה נמיר שהוקמה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין ונועדה גם לשמש מחווה לרגל שנת האישה הבינלאומית עליה הכריז האו"ם באותה שנה. הוועדה בחנה את הנושא במשך שנתיים, ובראשית 1978 הגישה את מסקנותיה והמלצותיה.
עמותת "נשים נגד אלימות"
ב-1991 יזמה יחד עם קבוצת נשים ערביות, עובדות סוציאליות, עורכות דין ופעילות בארגוני נשים, הקמת מקלט ראשון לנשים ערביות קורבנות אלימות. המקלט הוקם באוגוסט 1993 במימון ממשלתי. העמותה שהפעילה את המקלט-עמותת נשים נגד אלימות בנצרת, אותה ייסדה עם עאידה תומא-סלימאן, ממשיכה לפעול נגד אלימות פיזית ואלימות מינית כלפי נשים וילדות בחברה הערבית. העמותה מפעילה מרכז סיוע לנפגעות אלימות מינית ופיזית, והקימה שתי דירות מעבר לנשים ונערות במצוקה. ב-9 ביולי 2013 התקיימה ישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת. אחת ממשתתפות הישיבה, סאוסאן תומא שוקחה, מפעילות העמותה, אמרה בדיון על סמירה חורי כי "נשים רבות רואות בה דוגמה לאישה חזקה, אשר הקדישה שנים רבות של הפעילות שלה, האינטנסיבית, למען זכויות נשים, שלום צודק וזכויות הילדים".
ארגוני הנשים "גשר לשלום" ו"בת שלום"
הייתה שותפה ליוזמות ארגוניות נוספות כמו קו ירוק, קו אדום ונשים לשלום. במסגרת הפעילות בארגונים דאגה לאסוף ציוד ובגדים לפלסטינים במחנות הפליטים, יזמה מפגשים ופעילות שותפת של נשים יהודיות ופלסטיניות, בתוך ישראל ומשני צדי הגבול ועוד.
ב-1989 התקיים בבריסל מפגש נשים בהשתתפות פעילות ישראליות ופלסטיניות, שבעקבותיו החל דיאלוג מתמשך שכתוצאה ממנו הוקם בשנת 1994 הארגון ג‘רוזלם לינק, שהיה מורכב משני ארגוני נשים: בת שלום במערב ירושלים והמרכז הירושלמי לנשים במזרחה. שני הארגונים אימצו עקרונות פוליטיים משותפים ועליהם הושתת שיתוף הפעולה ביניהם, דגם לשיתוף פעולה אפשרי בין שני העמים - הישראלי והפלסטיני. הייתה שותפה להקמת ארגון בת שלום, ארגון נשים פמיניסטי ישראלי שכלל נשים יהודיות ופלסטיניות ישראליות, ופעלה בו עד להפסקת פעילותו.
עונת 2007/2008 בליגת העל ההולנדית
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בליגת המשנה, אליהן הצטרפו שתי הקבוצות שהעפילו מסיבוב הפלייאוף הראשון בליגת המשנה ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל לסדרת הטוב מ-3 משחקים.
סמירה חורי
ארגוני הנשים "גשר לשלום" ו"בת שלום"
בשנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הוקמה קואליציית נשים לשלום. כארגון עצמאי של מאות פעילות עצמאיות בשיתוף עשרה ארגוני שלום פמיניסטיים: מחסום Watch, בת שלום, בת צפון, תנד"י, נשים בשחור, פרופיל חדש, האם החמישית, הליגה הבינלאומית של נשים לשלום וחופש (סניף ישראל), נגה ונל"ד. הייתה שותפה בארגון כנציגת תנד"י.
פועלה בעיריית נצרת
החל משנת 1974 היה חברת ועד סניף נצרת של המפלגה הקומוניסטית בנצרת. במקביל כיהנה כחברת עיריית נצרת במשך 6 חודשים. הייתה האישה הערבייה הראשונה בארץ שמילאה תפקיד זה. בתקופת זמן זו ניסתה לקדם את מעמד הנשים ומעמד הפועלים בעיר.
משפחתה
בסוף 1949 הכירה את פואד חורי, פעיל מרכזי במק"י וחבר מזכירות המפלגה, כאשר עבדו יחד כמורים בבית ספר בנצרת. שניהם פוטרו מעבודתם עקב דעותיהם הפוליטיות וחברותם במק"י. ב-13 באוקטובר 1950 נישאו. לזוג נולדו שלושה ילדים. ב-1968 הלך לעולמו שבועיים אחרי שאובחן כחולה בסרטן. היה מזכיר מחוז המפלגה בנצרת, חבר מועצת העיר נצרת, ומועמד מטעמה לראשות מועצת העיר. היא גידלה את שלושת ילדיהם במקביל להמשך עשייתה הפוליטית והחברתית.
בעידוד בנה למדה נהיגה ובספטמבר 1968 הייתה האישה הראשונה בנצרת שהחזיקה ברישיון נהיגה. שלושת ילדיהם למדו באוניברסיטאות בברית המועצות. ד"ר ג'אבר חורי למד רפואה וכיום מנהל סניף קופת חולים בנוף הגליל. ד"ר חאולה חורי למדה רפואת נשים והיא רופאה בבית החולים הצרפתי בנצרת. נסרין חורי למדה פסיכולוגיה, התמחתה בנושא אוטיזם והקימה את המועדונית הראשונה בנצרת לילדים אוטיסטים.
לאה אבושדיד
לאה אבושדיד (בן-אב"י) (1889 - 15 בפברואר 1982) הייתה אשתו של איתמר בן-אב"י, בנו של מחיה השפה העברית אליעזר בן-יהודה. ידועה בתרבות הישראלית בשל פרשת חיזורו אחריה.
משפחתה
לאה אבושדיד נולדה בירושלים לרחמים שלמה אבושדיד ולריינה בת הרב חיים נסים ברוך, ראש ועד העדה הספרדית בירושלים. אביה נולד ברבאט שבמרוקו ב-1831. ב-1861 עלה לארץ ישראל עם אביו, אברהם אבושדיד, ושימש פקיד עדת המערבים וחבר ב"עזרת נדחים". לאחר פטירתו ב-1906, קיבל עליו את תפקיד האב אחיה הבוגר, אברהם אבושדיד, מראשוני הרופאים ילידי ארץ ישראל ובן לראשי הקהילה המערבית בירושלים. ללאה היו גם שתי אחיות גדולות: פרלה (פנינה) וריקה. לאה דיברה עם אביה בערבית ועם אמה בספרדית.
פרשת החיזור ונישואיה לאיתמר בן-אב"י
על פי האוטוביוגרפיה של איתמר בן-אב"י, הוא הכיר את לאה "עוד בעריסתה". לאה למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד. כבר בשנת תרס"ו (1906), כאשר תיאר בעיתון "השקפה" את הופעתן של תלמידות בית הספר לבנות אוולינה דה רוטשילד, ציין במיוחד את "העלמה הנחמדה אבושדיד". באוטוביוגרפיה שלו כתב עליה: "עוד לא מלאו לה שמונה, וכבר נחשבה כחביבת בית הספר של מרת לנדאו בדמותה האצילה, בחִנה הקוסם, בזוג עיניה הגנדרניות ובקולה הרונן. בכל תנועה מתנועותיה הייתה מגלה כישרונות שחקניים". עם שובו מלימודיו בגרמניה בסוף 1908, לאחר צאת הגיליון הראשון בעריכתו של עיתון המשפחה "האור", בא בן אב"י אל ביתו של אחיה, אברהם, וביקש ממנו את רשותו לבקרה.
איתמר חיזר אחרי לאה על ידי כתיבת שירי אהבה שהקדיש לה בכינוי "אלה" ו"אלתי". אולם לאחר שפרסם את רובם בעיתון "האור", דרש ממנה אחיה לנתק את קשריה עמו ואמה אסרה עליו לבוא לבקרה בביתה. משפחתה של לאה התנגדה לשידוך מכמה סיבות: בשל מוצאו האשכנזי, אשר נישואי ספרדים-אשכנזים טרם היו מקובלים דאז, וגם בשל מצבו הכספי, אופיו הפוחז ומצבו הבריאותי. איתמר הפעיל שליחים רבים לדבר על לב המשפחה. ב-5 בינואר 1910 פרסם בעיתון "הצבי" את השיר "שלום", שבו רמז על כוונתו לשלוח יד בנפשו בשל הרחקת אהובתו ממנו. ב-12 בינואר 1910 פרסם בעיתון את שיר האהבה שכתב לה, "פרח הפרחים". מתוך ייאוש, פרסם בעיתונו את השיר "דם" ושיר התאבדות בשם "אקדחי", אשר הביא את אביו, אליעזר בן יהודה, להתערב במתרחש. בעקבות זאת ובשל רצונה של לאה, נתנה האם את הסכמתה.
ללאה ואיתמר בן אב"י נולדו שלוש בנות: דרור-אילת (נפטרה בגיל ארבע), דרורה ורינה.
פטירתה
לאה בן-אב"י נפטרה כארבעים שנה לאחר מות בעלה, ונקברה לצידו בחלקת משפחת בן-יהודה בבית קברות הר הזיתים. על מצבתה נחקק:
בתרבות
אחד השירים שכתב איתמר ללאה אבושדיד בטורו "פינת המודעה הקטנה", בעיתונו "האור" עובד על ידי דודו ברק והולחן על ידי נורית הירש. השיר התפרסם בביצועה של מירי אלוני:
דבורה עומר כתבה על פרשת החיזור את הספר "אהבת איתמר".
בטרילוגיית הספרים שלו: "מטבח משפחתי", "סוכריות מהשמים" ו"עשרים וארבע דלתות", מרבה נכדה, גיל חובב, להזכיר את סבתו (בכינוי "מוּמָה") שהתגוררה בבית משפחתו בתקופת ילדותו.
לואי הראשון, נסיך מונקו
לואי הראשון, נסיך מונקו היה נסיך מונקו בין השנים 1662–1701.
ביוגרפיה
לואי גרימלדי היה בנם של הנסיך הרקול ממונקו ומריה אורליה ספינולה.
בשנת 1662 ירש לואי את סבו הונורה השני כנסיך מונקו. בשנת 1666 הבחין את עצמו בקרב ארבעת הימים בין ציי האנגלים וההולנדים. ב־5 ביולי 1668 הוא נתן את השבועה למלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בפרלמנט בגלל היותו דוכס ולנטינוג'ו כפר צרפת. הוא הפך לאביר ממסדרי המלוכה הצרפתיים ב־31 בדצמבר 1688.
בשנת 1699 שלח לואי ה-14 את לואי לרומא כשגריר יוצא דופן. שם ב-19 בדצמבר הוא נתן את עיטורי מסדר רוח הקודש לג'יימס לואי ולאלכסנדר בנדיקט סובייסקי, שני בניו של המלך יאן השלישי, מלך פולין. לואי נשאר ברומא, שם נפטר. שרידיו הועברו חזרה למונקו.
משפחתו
לואי התחתן עם קתרין שארלוט דה גרמונט, בתו של המרשל אנטואן השלישי דה גרמונט, ב־30 במרץ 1660 בפאו.
נולדו להם שישה ילדים:
פאטוס בצ'יראי
פאטוס בצ'יראי (בסרבית: Fatos Bećiraj; נולד ב-5 במאי 1988) הוא כדורגלן מונטנגרי-קוסובני המשחק בעמדת החלוץ בדצ'יץ' ונבחרת מונטנגרו.
קריירת מועדונים
בצ'יראי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער סקיפוניה ובגיל 17 הצטרף לבאסה פץ' מליגת העל הקוסובנית. בינואר בצ'יראי חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל המונטנגרית. עד לסיום העונה, בצ'יראי כבש 9 שערים ב-15 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות מונטנגרו הראשונה בתולדותיה ובנוסף גם בגביע. בעונת בצ'יראי היה מלך שערי הליגה עם 18 שערים.
ב-30 באוגוסט 2010 בצ'יראי חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 8 שערי ליגה ועוד 8 נוספים בגביע. ב-22 בנובמבר 2011 בצ'יראי הבקיע את שער הבכורה של דינמו זאגרב בשלב הבתים של ליגת האלופות בהפסד 2–5 לריאל מדריד. את עונה זו בצ'יראי סיים כמלך שערי הליגה עם 15 שערי ליגה והפך לכדורגלן הזר הראשון שעושה זאת.
בפברואר בצ'יראי חתם בצ'אנג'צון יאטאי מליגת העל הסינית.
ב-18 בפברואר 2016 בצ'יראי חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית ל-3 וחצי שנים. ב-19 במרץ 2016 בצ'יראי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אופה.
ב-11 בינואר 2018 שוחרר מדינמו מוסקבה וכעבור מספר ימים חתם במכלן מליגת העל הבלגית, במדיה רשם ארבע הופעות עד תום העונה.
ב-24 ביולי 2020 חתם בצ'יראי בויסלה קרקוב הפולנית לשנתיים.
ב-11 בפברואר 2021 חזר בצ'יראי לישראל וחתם לחצי עונה בבני יהודה תל אביב.
ב-10 ביולי 2021, בצ'יראי חתם באסטנה מליגת העל הקזחית.
ב-31 בינואר 2022 חתם בדצ'יץ' מליגת העל המונטנגרית.
קריירה בינלאומית
בצ'יראי הצהיר בראיון באוגוסט כי אם קוסובו תצטרף לפיפ"א הוא ישקול לשחק עבורה. כעבור 5 שנים, קוסובו התקבלה כחברה בארגון, אך בצ'יראי נשאר במונטנגרו.
ב-7 ביוני 2019, רשם בצ'יראי את הופעתו ה-62 בנבחרת והפך לשיאן ההופעות בנבחרת. נכון לשנת 2020 הוא עומד בראש טבלת ההופעות בנבחרת עם 74 משחקים.
בריליום (דינוזאור)
בריליום (שם מדעי: Barilium) הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים מהקבוצה האיגואנודונטיה שבקבוצת האורניתופודה. אשר התקיים במשך קרטיקון התחתון שלפני 140 מיליון שנה.
הסוג הכיל מין יחיד - Barilium dawsoni, אשר תואר במקור ב-1888 בידי החוקר ריצ'רד לינקר כששם המין ניתן להוקרת החוקר צ'ארלס דוסון. עם זאת הוא נחשב במשך שנים למין של איגואנודון עד שמחקר של המאובנים מתצורות במזרח סאסקס, אנגליה הראה שמדובר על מין מסוג נפרד. הסוג תואר ב-2010 בידי החוקר הבריטי דייוויד נורמן ופירוש שמו מלטינית: "barys" - כבד ו-"Ilium" - אגן.
למרות שבמקור נחשב לאיגואנודון החוקרים היום משייכים אותו לקבוצת רחוקות יותר ממנו, כשהוא נחשב לקרובו של הפרואה או של ההיפסילוספינוס (Hypselospinus), שבעבר נכלל בו. דינוזאור זה היה צמחוני גדול באורך 8 מטרים.
דמות ציבורית
דמות ציבורית, או אישיות ציבורית (באנגלית: Public figure) הוא מונח משפטי במשפט האירופי והאמריקאי, המיושם לרוב בהקשר של לשון הרע, הוצאת דיבה, ופגיעה בפרטיות.
גיחזי (פסל)
"גֵּיחֲזִי" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי. הפסל שייך ליצירתו המוקדמת של שמי, בה הושפע מן האמנות הכנענית. הפסל אבד בשנת 1948, לאחר פינוי בית הערבה, שבו היה שמי חבר.
באש (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דוידי פרל
דוִידִי פרל (נולד ב-1967) הוא פוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גוש עציון בשנים 2012–2016.
ביוגרפיה
דוידי נולד לרב גדעון פרל, רב היישוב אלון שבות, שהיה בגרעין המשפחות הראשוני שעלה לאלון-שבות בשנת 1971 ומאז הוא מתגורר ביישוב.
דוידי בוגר תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים מטעם בית הספר הגבוה לטכנולוגיה – מכון לב בירושלים. בשנת 1998 שימש למשך שנה כעוזרו האישי של ח"כ חנן פורת. בהמשך מילא שורה של תפקידים ניהוליים בהם: סמנכ"ל מוסדות ישיבת "מקור חיים" בכפר עציון, מנכ"ל ישיבת ההסדר בתקוע, סמזכ"ל וגזבר של תנועת "בני עקיבא העולמית" וכמנכ"ל ישיבת "נתיב מאיר". במקביל כיהן בהתנדבות במספר מוסדות וגופים בגוש עציון. בשנת 1998 נבחר לכהן כיו"ר ועד היישוב אלון-שבות, וכחבר במליאת המועצה האזורית, תפקידים אותם מילא במשך כחמש שנים. בין השנים 2004 ל-2007 יצאו דוידי ומשפחתו לשליחות במלבורן, אוסטרליה מטעם הסוכנות היהודית ובני עקיבא.
ב-14 בספטמבר 2016 פורסם בחדשות 10 שצעירה התלוננה נגדו בפני פורום תקנה על תקיפה מינית. לאחר איומים של עורך דינה של הצעירה כי יפרסם את תלונתה שילם לה פרל בהסכם פשרה מאות אלפי ש"ח, והתחייב שלא להתמודד לראשות המועצה בבחירות הבאות. פרל הכחיש את ההאשמות ואמר ששילם על מנת למנוע פרסום השמצות. ב-28 באוקטובר 2016 הודיע פרל על החלטתו לפרוש מתפקידו כראש המועצה לאחר אישור התקציב, החלטה שהוציא לפועל ב-19 בדצמבר.
הוגו איילה
הוגו איילה (בספרדית: Hugo Ayala Castro; נולד ב-31 במרץ 1987) הוא כדורגלן מקסיקני, המשחק בעמדת הבלם בטיגרס.
קריירת מועדונים
איילה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מורליה, ובגיל 15 הצטרף לאטלס. בשנת, איילה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד גוודלחרה בו הפסידה קבוצתו 1–3.
בשנת, איילה חתם בטיגרס. לזכותו של איילה, 5 אליפויות, 3 גביע אלוף האלופים, גביע המדינה אחד וגביע אליפות אחד עם טיגרס.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, איילה שיחק בנבחרת הנוער של מקסיקו. ב-11 במרץ 2009, איילה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו בניצחון 1–5 נגד. ב-31 בינואר 2018, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד.
איילה השתתף עם הנבחרת בקופה אמריקה 2015, גביע הזהב בכדורגל 2017 ומונדיאל 2018.
המוזיאון ובית הילדות של מארק טוויין
המוזיאון ובית הילדות של מארק טוויין הוא מתחם מוזיאוני הממוקם בהיל סטריט 206–208 בהאניבל, מיזורי על הגדה המערבית של נהר המיסיסיפי בארצות הברית.
בית הילדות היה ביתו של סמואל לנגהורן קלמנס, הריהו הסופר מארק טוויין, משנת 1844 עד לשנת 1853. קלמנס מצא בבית ההשראה לרבים מסיפוריו, ובפרט בגדר הכלונסאות הלבנה שלו. הבית פתוח לציבור כמוזיאון מאז שנת 1912, והוא הוגדר כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-29 בדצמבר 1962.
מבנים
בית הילדות הוא אחד מתשעה מבנים המרכיבים את המתחם הנוכחי של המוזיאון ובית הילדות של מארק טוויין. הנכס מוקף בגדר הכלונסאות הלבנה המוזכרת בספר הרפתקאותיו של תום סויר. במתחם קיימים בנייני מוזיאון נוספים: מרכז הפרשנויות, בית בקי תאצ'ר, בית האקלברי פין, משרד שופט השלום ג.מ. קלמנס, חנות התרופות של גרנט, בניין מינהל קידום העבודות ובניין המכיל חנות מתנות. המוזיאון רכש את בית "בקי תאצ'ר", ביתה של אהובת נעוריו של קלמנס, לורה הוקינס. החלק החיצוני של בית הילדות שופץ ושוחזר ב-2010, ואילו הפנים נפתח מחדש ב-2016.
במהלך קיץ 2006, המוזיאון השלים את העבודה על העתק בית האקלברי פין, שהיה ביתו של טום בלנקנשיפ, הילד שעליו ביסס טוויין את דמותו של האקלברי פין. תערוכות בבית האקלברי פין מתעמקות בהיסטוריית העבדות של העיר האניבל. המוזיאון מתחזק את פסל תום והאקלברי למרגלות קרדיף היל. הפסל הוקם בשנת 1926, והוא אחד הפסלים הידועים המוקדמים ביותר שהוקמו לכבוד דמויות בדיוניות.
נקודות עיקריות אחרות של נכסי המוזיאון כוללות את אזור הגן של בית הילדות, הגובל בחומת אבן גבוהה. מערת מארק טוויין ושאר המקומות שהוזכרו ברומן של טוויין, וכן הקרבה לנהר המיסיסיפי המוזכר רבות בסיפוריו, מושכים אלפי מבקרים למוזיאון מדי שנה.