cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנשי אמונה אבדו
מבנה הפיוט
הפיוט מבטא את תחושת היתמות של העדה, המבקשת להתנחם באנשי אמונה, צדיקי הדור, שזכותם תגן עליה. שמורות בזכרונה דמויות כאלה מן העבר, אך בהווה, הן אינן בנמצא. הקהילה המתפללת פונה אל ה' מתוך תחושה של בושה, נטישה, חולשה גדולה ואשמה על כך שבעוונותיה נעלמו מתוכה אנשי הרוח והאמונה.
מועדי אמירתו
בנוסח אשכנז המזרחי הפיוט נאמר בסליחות של יום חמישי בתעניות בה"ב, ובמנהג "אשכנז הכללי" (וקהילות אחרות השייכות למנהג אשכנז המערבי), הוא נאמר ביום הראשון של סליחות לפני ראש השנה.
אתרי אולימפיאדת לונדון (2012)
המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בירת הממלכה המאוחדת בין ה-27 ביולי - 12 באוגוסט 2012 נערכו במספר רב של מתקנים, מרביתם בלונדון עצמה, וחלקם מחוצה לה. 11 מתקנים קיימים שופצו לכבוד התחרויות, 12 מתקנים חדשים נבנו במיוחד עבור התחרויות, והוקמו גם שמונה מתקנים זמניים; שישה מתקנים.
אתרי האולימפיאדה
הפארק האולימפי (לונדון) אזור הנהר אתרים אחרים בלונדון אתרים מחוץ ללונדון אצטדיוני כדורגל
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2022
בעקבות מיקומן כארבע הראשונות, העפילו דרום אפריקה, מרוקו, זמביה וניגריה ישירות לגביע העולם כנציגות CAF, ואילו סנגל וקמרון שהפסידו ברבע הגמר נשלחו לפלייאוף הבין-יבשתי על כרטיס נוסף לטורניר.
יחסי פרו–שווייץ
יחסי פרו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים, פרו מהווה מדינה מועדפת עבור שווייץ לשיתוף פעולה כלכלי.
קונסוליה שווייצרית נפתחה לראשונה בלימה בשנת 1884 והיא שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1931. נציגות דיפלומטית שווייצרית קיימת במקום מאז שנת 1946. בשנת 1964, שווייץ הוציאה לפועל את תוכנית שיתוף הפעולה הראשונה שלה לפיתוח הרי האנדים בפרו. ישנה ועידה קבועה שווייצרית בפרו משנת 1979. עקב משבר כלכלי חמור בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ביטלה שווייץ את חובותיה של פרו אליה.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים שבין פרו לשווייץ הם יחסים איתנים ואינטנסיביים. שווייץ מייבאת מפרו בעיקר זהב, הוא מהווה לרוב יותר מ-90 אחוזים מהסחר. וזאת לצד מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. פרו מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים, שעונים ומכונות. שווייצרים משקיעים בפרו מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי פרואנים.
שווייצרים בפרו
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפרו שלושת אלפים ועשרים אזרחים שווייצרים.
דריק אוסדה
דריק אוסדה (בספרדית: Derik Osede; נולד ב-21 בפברואר 1993 במדריד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
אוסדה נולד במדריד למשפחה עם אב מניגריה ואם ספרדייה. הוא התחיל להתאמן בכדורגל ובגיל 8 והגיע לקבוצת ריאל מדריד בה בשנת 2012 שיחק במסגרת "ריאל מדריד ג'". בהמשך הוא שיחק כמה עונות בריאל מדריד קסטיליה בליגת משנה הספרדית.
ביולי 2015 אוסדה חתם בבולטון וונדררס שאז שיחקו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא שיחק בקבוצה מספר עונות עד לשנת 2018. בשנת 2018 הוא חזר לספרד בה חתם בנומנסיה ונכנס להרכב הראשון על חשבון דני קלבו. הוא עזב אותם ביולי 2020 עם סיום החוזה ובעקבות ירידת המועדון לליגה נמוכה. באוקטובר 2020 הוא חתם בדפורטיבו לה קורוניה. השתתפותו במשחקים הייתה מוגבלת לאור הפציעה.
נבחרות נוער
אוסדה שיחק בנבחרות נוער של ספרד בשנים 2009-2014. בשנת 2012 הוא היה שותף לזכייה באליפות אירופה עד גיל 19. באליפות העולם עד גיל 20 בשנת 2013 הוא הגיע עם הנבחרת עד לשלב שמינית הגמר.
תכשיט אלפרד
הרכב, מבנה וייעוד
מידותיו של תכשיט אלפרד הן צנועות למדי. אורכו 6.4 ס"מ ורוחבו 3.2 ס"מ. במרכז התכשיט עומדת לוחית יהלום סלעי ועל גביה איור דמות אדם. דמות זאת, המאוירת בסגנון כנסייתי, הייתה לפי דעות רוב החוקרים דמותו של ישו. לוחית היהלום עומדת בבסיס זהב, אשר בשוליו נמתח באנגלית עתיקה הכיתוב "AELFRED MEC HEHT GEWYRCAN", אשר משמעותו היא "אלפרד הורה לי ליצור". כיתוב זה הוא אחת העדויות העיקריות הקושרת את מעשה התכשיט לאלפרד הגדול. מתחת למעטפת הזהב המקיפה את לוחית היהלום, נמצא שקע חלול, אשר מעריכים כי שימש לחיבור התכשיט לעצם גדול. בגב התכשיט, הכולל משטח זהב בלבד, חרוטים שריגים של צמח, כנראה קוציץ, המציין אולי את עץ החיים (Tree of Life).
למרות שיש החולקים על טענה זאת, מקובל בקרב החוקרים להניח כי תכשיט אלפרד שימש את אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס במחצית השנייה של המאה ה-9. מעריכים כי התכשיט מהווה שריד קצהו של שרביט קדום אשר שימש את המלך אלפרד לצורך קריאה בכתבי הקודש, בדומה לשימוש היהודי ביד לקריאה בתורה. באותה התקופה היו נפוצים בקרב האנגלו-סקסונים שרביטי קריאה מעין אלו, ונראה כי תכשיט אלפרד היה קצה שרביט הקריאה המפואר ביותר שהיה באנגליה באותה התקופה – השרביט אשר שימש את אלפרד הגדול עצמו.
עדות לשרביטי הקריאה, אנו מוצאים בפקודה קדומה של המלך אלפרד בה ציווה להפיץ ברחבי ממלכתו את ספר שלטון הכמורה (בלטינית: Liber Regulae Pastoralis) מאת האפיפיור בן המאה ה-6 גרגוריוס הראשון:
באנגלית עתיקה, הביטוי אאסטל (æstel) עשוי להיות מפורש כ"מדריך" ו"מודד", אך גם כ"ידית" או כלי להצבעה. לכן רבים תרגמו ביטוי זה, וכן בהתבסס על המשך פקודתו של אלפרד, לשרביט הנועד להצביע על הטקסט הנקרא בספר. לביטוי מנקוס (Mancus) עמדו בימי הביניים המוקדמים מספר פירושים, וככל הנראה משמעותו בפקודתו של אלפרד הוא מידת משקל מסוימת, המעידה במקרה זה על משקל כלי האאסטל ששלח המלך אלפרד יחד עם ספריו.
כאמור, לעומת הדעה שתכשיט אלפרד היווה קצה של שרביט, היו שניסחו הסברים אחרים באשר לאופיו המקורי של פריט זה. כך לדוגמה היו שטענו כי הוא שימש חלק של כתר מלוכה או תליון.
יום ההתבגרות
יום ההתבגרות או סייג'ין נו הי (ביפנית: 成人 成人 日) הוא חג יפני המתקיים מדי שנה ביום שני השני בינואר. החג מוקדש לכל מי שיהיה או היה בגיל 20 בין התאריכים 2 באפריל בשנה הקודמת ל-1 באפריל בשנה הנוכחית. במסגרת החג, בו חוגגים את המעבר לבגרות, נערכים טקסים במוסדות מקומיים ביפן, ויפנים רבים עורכים גם מסיבות עם בני משפחתם או חבריהם.
יום ההתבגרות הפך לחג לאומי בשנת 1948. בעוד שבתחילה המועד של החג נקבע ל-15 בינואר, בשנת 1999 הוחלט שמועד החג יהיה ביום שני השני בינואר.
גיל הבגירות ביפן הוא 20. משום כך החג רלוונטי לכל מי שיגיע לגיל זה במהלך שנת הלימודים הנוכחית, הנמשכת בין אפריל למרץ בשנה שלאחר מכן.
במהלך החג לרוב הנשים שמגיעות לגיל עשרים לבושות בסוג מיוחד של קימונו. נשים רבות הולכות למכון יופי ביום זה על מנת שבמהלך החג ילבשו את הקימונו המסורתי באופן הנכון ועל מנת שהשיער יהיה אסוף בצורה הנכונה. לרוב הקימונו מושכר במיוחד עבור האירוע. רוב הגברים שמגיעים לגיל עשרים לובשים בחליפות במהלך החג.
לאחר הטקסים הרשמיים צעירים רבים מתכנסים לעיתים רבות בקבוצות ויוצאים למסיבות או יוצאים לשתות.
יחסי צ'ילה–שווייץ
יחסי צ'ילה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים והם מתקרבים ככל שעובר הזמן.
צאצא של מהגרים שוויצרים, אדוארדו פריי מונטאלבה, היה נשיא צ'ילה בין השנים 1964–1970. בנוסף לכך, גם בנו, אדוארדו פריי רואיס-טאגלה שירת כנשיא צ'ילה בין השנים 1994–2000 והוא אף מחזיק באזרחות שווייצרית.
צ'ילה הייתה יעד פופולרי למהגרים שווייצרים במהלך המאה התשע עשרה. רוכלים שווייצרים התיישבו בעיר הנמל ואלפאריסו, בעוד אמנים וחוואים שווייצרים התיישבו בדרום הרחוק של המדינה.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים שבין צ'ילה לשווייץ הם יחסים איתנים ואינטנסיביים. שווייץ מייבאת מצ'ילה בעיקר מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. צ'ילה מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים, שעונים ומכונות. שווייצרים משקיעים בצ'ילה מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי צ'יליאנים.
שווייצרים בצ'ילה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בצ'ילה 5,400 אזרחים שווייצרים. קיים בית ספר שווייצרי בעיר הבירה סנטיאגו דה צ'ילה מאז שנת 1939 והוא מכיל כ-600 תלמידים.
פניציליום
כמה מהמינים בסוג מייצרים פניצילין, מולקולה המשמשת כאנטיביוטיקה, אשר הורגת או עוצרת את הצמיחה של סוגים מסוימים של חיידקים בתוך הגוף. מינים אחרים משמשים גבנים. נכון ל-2008 הסוג מכיל למעלה מ-300 מינים.
טקסונומיה
הסוג תואר לראשונה בספרות המדעית ב-1809 על ידי יוהאן היינריך פרידריך לינק. שלושת המינים שתוארו בעבודה p. candidum, p.expansum ו-p.glaucum בעלי נבג אל-מיני (conidiophore).
אטימולוגיה
שם הסוג Penicillium נגזר מן המילה הלטינית penicillum, כלומר "מברשת צביעה", מתייחס לשרשראות הנבגים (conidia) הדומות לשערות מברשת או מטאטא.
מחולל יישומים
מחולל יישומים המכונה גם שפת תכנות הדור הרביעי (בראשי תיבות מאנגלית: 4GL) הוא כלי לפיתוח יישומי מחשב, שמספק יכולת הפשטה גבוהה יותר של חומרת המחשב מאשר שפות מהדור השלישי, מה שהופך את השפה לידידותית, עוצמתית ורב תכליתית. אחד האפיונים של שפה זו הוא עיסוק עם אוספים גדולים של מידע ולא עם בתים וסיביות. שפות אלו בדרך כלל כוללות תמיכה במסדי נתונים, ממשקי משתמש, אופטימיזציה מתמטית, מולטימדיה ופיתוח אתרי אינטרנט. חלק משפות הדור השלישי המתקדמות כמו פייתון, רובי ופרל כוללות כמה תכונות של שפות 4GL. כמו כן, ספריות עם תכונות הדומות לשפות דור רביעי פותחו כתוספות לשפות דור שלישי, דברים אשר טשטשו את האבחנה בין שפות 4GL ו-3GL. בשנת 1980 ו-1990, נעשו מאמצים לפתח שפות תכנות מהדור החמישי (5GL).
דורות של שפות תכנות
מחולל יישומים קרוי לעיתים "שפת דור רביעי", משום שהתפתחותו באה לאחר שפות דור שלישי – שפות עיליות כגון קובול, פורטרן, פסקל, C, שהן אוסף של הוראות למחשב בפסדו אנגלית שעל פי רוב אינן תלויות בחומרה עליה תתבצע התוכנית.
שפות הדור הרביעי הן השלב הבא בהתפתחות. יצירת כלי לפיתוח תוכנה שבו הגדרתם של יישומים נעשית בכלים מתקדמים במידה רבה מאלה של שפות הדור השלישי, כך שנחסך חלק ניכר מהתכנות הנדרש.
מהות מחולל היישומים
מחולל היישומים מהווה רמת הפשטה גבוהה יותר של מלאכת פיתוח התוכנה מאשר שפות הדור השלישי. נפתח פער גדול יותר בין חומרת המחשב ומערכת ההפעלה לבין השפה, והמפתח איננו נדרש להבנה מעמיקה ברזי החומרה ומערכת ההפעלה כדי ליצור יישום מתפקד. באמצעות מחוללי היישומים ניתן ליצור תוכנות ללא שימוש בתכנות, או עם שימוש מצומצם בקוד פשוט יחסית בשפת תסריט בנקודות מסוימות. מדובר בתוכנה שיש לה יכולות שמוקנות לה מראש בתחום מסוים, וניתן לגזור ממנה את יכולותיה ליישומים שונים ולתת להם את הייחוד, הצורה והפונקציונליות הנדרשת, מתוך מרחב גדול של יכולות שקיימות במחולל.
ניתן לדמות את ההבדל בין שפות תכנות עיליות למחולל יישומים, כהבדל שיש בין בנייה סטנדרטית בלבנים ומלט, לבין בניה מתועשת שבה יוצקים מודולים מבניים ומרכיבים אותם ביחד. מחולל יישומים מאפשר למשתמש בו להתרכז ב"מה" ולא ב"איך", וכך, למשל, מאפשר להתייחס לטבלה במסד נתונים או ליצירת טופס להצגת נתונים מבלי להתייחס לאופן מימושם. כתוצאה מכך הפיתוח במחוללי יישומים קל, נוח ומהיר יותר, ודורש יכולת תכנות נמוכה. יש מחוללים שמתפארים בכך שאין בהן קידוד בכלל, ובשל כך אף זכו לביקורת מצד מתכנתים שהרגישו חסומים ביכולות שלהם, אך ברובם יש שילוב של תכנות חזותי ביחד עם אפשרות לקידוד בשפת תכנות כלשהי, שמגדילה את הגמישות התכנותית. שילוב זה יוצר שתי רמות של משתמשים במחולל היישומים:
ברוב המחוללים מוטמעים מראש אלגוריתמים שונים לביצוע מטלות תכנותיות שונות. במחוללים שמיועדים לעבודה עם נתונים יהיו יכולות כמו חיפוש, מיון, יצירת אינדקסים, הצגת נתונים, יצירת שאילתות ודו"חות, יבוא ויצוא נתונים בפורמטים שונים, יכולת תקשורת עם מסדים בתקשורת נתונים ודרך האינטרנט, אבטחת נתונים, יכולת הצפנה, מנגנון הרשאה, מנגנון שכפול מידע ועוד, ואילו במחוללים שמיועדים למולטימדיה יהיו יכולות של הצגת תמונות, ניגון קובצי וידאו, אודיו ואנימציה, תצוגת שקופיות וכדומה. יכולות אלו מייתרות את כתיבת אותו קוד שוב ושוב.
זאת ועוד, כתיבת אלגוריתמים מוכנים בידי צוות מקצועי, שמכסה טווח רחב של אפשרויות, כמו למשל שימוש באלגוריתם שונים של מיון וחיפוש לפי המצבים השונים, בדרך כלל מאפשר כיסוי אופטימלי של הנושא, באופן שמתכנת מן השורה שצריך לממש יישום מסד נתונים לא היה מסוגל לו, או מתמודד איתו בקושי רב. הטמעת אלגוריתמים שעברו בחינה מדוקדקת במחוללי היישומים, מאפשרת לפנות את מרצו וזמנו של המפתח, להגדרת ופיתוח האפליקציה המסוימת ותכניה, והממשקים השונים שלה, במקום להתמודד עם בעיות טכניות כמו התעסקות בדליפת זיכרון או בקובץ שננעל.
סוגי מחוללים
אבחנה נוספת בין מחוללי יישומים היא בין מחוללים מקצועיים שמיועדים למפתחים כדוגמת פאואר בילדר, קליפר ופוקס פרו, שלשימוש בהם נדרש ידע מוקדם ואף יכולת תכנותית, ומחוללים שמיועדים למשתמשי קצה כדוגמת דיבייס, אקסס ומיכה 8, שבהם ניתן ליצור יישום בלי ידע רב ובקלות יחסית ועיקר השימוש בו הוא כמחסן לצורך אגירת ואחזור נתונים.
אבחנה אחרת שעשויה להיות קשורה במידה מסוימת לאבחנה הקודמת, היא מחוללי יישומים חסרי שפה תכנותית שמוגבלים ביכולות שלהם כמו מג'יק, לבין מחוללי יישומים שמשולבת בהם שפה תכנותית, שמרחיבה במידה כזו או אחרת את הפונקציונליות שלהם ומיועדת לקהל מגוון יותר של מפתחים. אבחנה נוספת היא בשיטה של הטיפול בנתונים, בין מחוללי יישומים מבוססי SQL, לבין מחוללי יישומים שיש להם שפה פנימית אחרת לטיפול בנתונים כדוגמת דיבייס וממשיכיו.
מחולל היישומים וויזדום (Wizdom) שפותח על ידי חברת מ.ל.ל הישראלית היה מחולל היישומים הראשון שהיה בגישה של תכנות מונחה-עצמים, שבו היה ניתן לרשת טופס ולשנות את תכונותיו.
תחומים לפיתוח עם מחולל
מחוללי יישומים ברובם הגדול מיועדים לתחום של מסדי נתונים ומניפולציות על מידע, אך עם זאת ניתן למצוא אותם בתחומים נוספים, כמו מחולל היישומים Toolbook שיועד במקור ליצירת מערכי למידה העוסקות במולטימדיה, או כמו MATLAB בתחום המתמטי והאלגוריתמי המאפשר טיפול קל ונוח במטריצות, שימוש בפונקציות ובנתונים, ומימוש אלגוריתמים על נתונים בתחומים רבים.
רוב רובם של מחוללי היישומים הקיימים כיום, לא מתאימים לפיתוח תוכנות תשתית (מערכות הפעלה, תוכנות תקשורת וכו') וגם לא ליישומים ייעודיים בעלי אלגוריתמיקה ייחודית, במיוחד אלו שדורשים משאבי עיבוד כמו תוכנות גרפיקה, עיבוד תמונה, עיבוד קול ועיבוד וידאו, שכדי לעבוד ביעילות, הן צריכות להיכתב בקוד של שפה עילית שקרובה לחומרה כמו C++.
אלנה סמוקיש-סודקובסקיה
אלנה סמוקיש-סודקובסקיה (ברוסית: Елена Самокиш-Судковская; 1863 – 1924), הייתה ציירת ומאיירת רוסית.
ביוגרפיה
אביה היה מהנדס צבאי רוסי ממוצא צרפתי והיא קיבלה את השכלתה התיכונית במכון פאולין לנשים, בית ספר לנערות צעירות לבני האצולה. לאחר מכן, היא למדה רישום בהלסינקי ולקחה שיעורים פרטיים בציור. ב-1883 נישאה לצייר רופין סודקובסקי, אך הוא מת ממחלת הטיפוס שנתיים לאחר מכן. כדי לעזור לה להתמודד עם אבלה, היא עברה לפריז ולקחה שיעורים נוספים באקדמיה הפרטית של ז'ול בסטיאן-לפאג'. ב-1889 היא נישאה לצייר אחר, ניקולאי סמוקיש, וחזרה לרוסיה, שם עבדה כמאיירת עבור "ניבה", המגזין הפופולרי ביותר באימפריה הרוסית באותה תקופה. היא נודעה במיוחד באיורים הצבעוניים שלה במוספים לחגי המולד פסחא בשאר ימות השנה. היא גם יצרה פוסטרים, פרסומות ותוכניות תיאטרון.
היא הפכה לחברה ב"המעגל האמנותי של הגברת הראשונה" (שהיה קיים מ-1882 עד 1918) והציגה לצד כמה מהציירים הבולטים של אותה תקופה, ביניהם איוואן שישקין ואיליה רפין. עיצוביה לאלבום ההכתרה של הצאר ניקולאי השני קיבלו פרס הצטיינות, עם מדליה וסרט כחול.
אף על פי שציירה דיוקנאות וסצנות ז'אנר רבות, היא כנראה זכורה בעיקר בזכות איורי הספרים שלה; במיוחד של "יבגני אונייגין" מאת פושקין, שנעשה ב-1911, ואלה עבור "הסוס הקטן מגבן" מאת ירשוב. מדי פעם היא שיתפה פעולה עם בעלה, והפיקה איורים ל"נשמות המתות" מאת ניקולאי גוגול (בהוצאת אדולף מרקס ב-1901) וכן ציורי קיר עבור תחנת הרכבת צארסקויה סלו, המתארים את ההיסטוריה של הרכבת.
היא ברחה לוויבורג במהלך המהפכה הקומוניסטית, ואז עזבה את בעלה והתגוררה בפריז במהלך מלחמת האזרחים.
נהוג לחשוב שהיא נשארה בפריז לאחר סיום המלחמה ומתה שם, אם כי כמה מקורות מצביעים על כך שהיא חזרה לוויבורג.
נפתלי פרנקל
נפתלי ארונוביץ' פרנקל (ברוסית: Нафталий Аронович Френкель, 1883, חיפה - 1960, מוסקבה) היה איש עסקים רוסי-יהודי וחבר במשטרה הסובייטית החשאית. פרנקל נודע בתור האחראי על העבודה בגולאגים, החל ממחנה העבודה באיי סולובצקי שנחשב לגולאג הראשון ברוסיה.
שורשיו
שורשיו של נפתלי פרנקל אינם ודאיים. אלכסנדר סולז'ניצין כינה אותו "יהודי טורקי יליד קונסטנטינופול". בספר אחר הוא הוזכר בתור "תעשיין הונגרי" ואילו מקור אחר טוען שפרנקל נולד באודסה. לעומתם, מקורות אחרים טוענים שהוא יליד אוסטריה או ארץ ישראל. לפי רישומי המאסר שלו הוא נולד בחיפה, אז תחת שליטת האימפריה העות'מאנית. מחיפה עשה את דרכו (ייתכן דרך אודסה וייתכן דרך האימפריה האוסטרו-הונגרית) לעבר ברית המועצות ותיאר את עצמו בתור "סוחר". לפי קומוניסט פיני בשם ארבו טאומינן פרנקל הוא צאצא של משפחה פינית-שוודית והוא דיבר שוודית.
מעצרו
בשנת 1923 נעצר בגין "מעבר לא חוקי של גבולות", אישום שהוצמד למבריחי סחורות וכן לסוחרים שהיו מוצלחים מדי בעבור המשטר הסובייטי. הוא נידון לעשר שנים של עבודת פרך באיי סולובצקי, איים אלו באזור הים הלבן נחשבים לגולאג הראשון בהיסטוריה. בנוסף איים אלו כונו בפני המשטר "מחנות צפוניים למטרות מיוחדות" וברוסית Severnye lagerya osobogo naznacheniya או בראשי תיבות SLON. פירוש המילה סלון (slon) ברוסית הוא פיל, שם זה הוצמד לגולאג במטרה ליצור אירוניה והפחדה.
אסיר
מה שידוע בוודאות הוא שפרנקל קודם מדרגה של אסיר לשומר בגולאג תוך זמן קצר באופן מפתיע, אפילו בהשוואה לסטנדרטים של סלון. כבר בנובמבר 1924, כשעוד היה אסיר במחנה במשך פחות משנה, מפקדי המחנה ביקשו לסיים את עונשו ובקשתם נענתה בשנת 1927. נכתב עליו:
סאיטאמה (מחוז)
מחוז סאיטאמה הוא חלק מאזור מטרופולין טוקיו, ורבות מערי המחוז נחשבות לפרברים של טוקיו.
היסטוריה
לאורך שנות ההיסטוריה היפנית היה האזור של מחוז סאיטאמה תחת שליטת מספר מחוזות, כגון מחוז צ'יצ'יבו ומחוז מוסאשי, והיה ידוע כמרכז חקלאי פורה שבו ייצרו את מרבית אספקת האוכל של מישור קאנטו.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה העיר טוקיו להתפתח ולצמוח במהירות. השיפור בקווי התחבורה, והמחסור באזורי מגורים בטוקיו עצמה, הביאו לצמיחת מחוז סאיטאמה, שאוכלוסייתה צמחה בכמעט פי שלושה משנת 1960. כיום מחוברות מרבית מערי המחוז לטוקיו בקווי הרכבת התחתית של טוקיו, ולמעשה משמשות פרברי מגורים של העיר.
גאוגרפיה
מחוז סאיטאמה גובל בעיר טוקיו, ובמחוזות איבראקי, צ'יבה, טוצ'יגי, גונמה, נאגנו ויאמאנאשי. הוא שוכן בלב אזור קאנטו, אורכו 52 קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבו 103 קילומטרים ממזרח למערב. מחוז סאיטאמה הוא מחוז התשיעי הקטן ביותר ביפן, עם שטח של 3,797 קמ"ר.
את הגבול המזרחי, עם מחוז צ'יבה, מסמן נהר אדו, ואילו את הגבול הצפוני וצפון-מערבי, עם מחוז גונמה, מסמנים הנהרות טונה וקנאגווה, ואת הגבול הדרומי מסמנים נהרות ארקאווה, טאמה ופואפוקי.
עמרם לוק
עמרם לוק (19 באוגוסט 1932, י"ז באב ה'תרצ"ב – 7 בנובמבר 2012, כ"ב בחשוון ה'תשע"ב) היה ראש מועצת בית שמש בשנים 1967–1979.
ביוגרפיה
עמרם לוק נולד בטנג'יר שבמרוקו. הוריו היו רחל לבית אלמליח וניסים, נקרא על שם עמרם בן דיוואן.
סאיטאמה (מחוז)
גאוגרפיה
הטופוגרפיה של מחוז סאיטאמה מחולקת על ידי הקו הטקטוני האצ'יאוג'י, הנמתח מצפון לדרום, ומחלק את המחוז לחלק המערבי ההררי והחלק המזרחי השטוח, המהווה 67.3% משטח המחוז.
עמרם לוק
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-50 היה פעיל בתנועת הנוער הציוני בטנג'יר. סיים את לימודיו התיכוניים בגמנסיה צרפתית. למד שנתיים פילוסופיה וספרות אולם הפנה את פעמיו למנהל הציבורי. עבד במשך תקופה קצרה כסגן מנהל סוכנות לספנות בינלאומית ושימש במשך חמש שנים כמזכיר כללי של חברת ייבוא-ייצוא בבעלות ליאון בנגואליד, נשיא הקהילה היהודית בטנג'יר.
לוק שימש כשחקן ובמאי בתיאטרון היהודי בעיר. נטל חלק פעיל בחיים התרבותיים והחברתיים בקרב 3 הקהילות היהודיות, הצרפתיות והספרדיות בעירו במסגרת תחנת הרדיו "קול טנג'יר" ובמסגרת התיאטרון היהודי בטנג'יר שהעלה הצגות באופן קבוע באותן שנים.
סאיטאמה (מחוז)
ערים
במחוז סאיטאמה 40 ערים:
עמרם לוק
ביוגרפיה
לאחר שביקר בישראל כתייר ב-1954, חזר לטנג'יר והחל בפעולות בעלות אופי ציוני בקרב הנוער היהודי. בשל השינויים המדיניים אשר חלו במרוקו ובמצבה הבינלאומי של טנג'יר החליטה משפחתו לעלות ארצה. עמרם סירב לקבל על עצמו תפקיד בכיר בחברה כלכלית בקראקס שבוונצואלה ועלה לישראל עם משפחתו באוגוסט 1956, לאחר שהות של חודשיים במחנה עולים במרסיי, כשהוא בן 24.
לוק עלה לארץ ישראל בשנת 1956 באונייה "נגבה" והגיע עם משפחתו למעברת הרטוב, שם התגורר עם משפחתו כשנה. על אף פניה מיוחדת מהקונסוליה הישראלית בגיברלטר אל הסוכנות היהודית בדרישה להעבירו לריכוז עירוני, התעקש עמרם לוק להשתקע במקום.
למרות שבידיו הייתה הזמנה אישית ממנהל תיאטרון הקמרי בתל אביב, ויתר גם על קריירת משחק ובחר בבניית הארץ כפועל בחקלאות בניין ובעבודת סיקול סלעים לשם סלילת כביש ירושלים-תל אביב. בשל גלי העלייה הרבים לבית שמש באותה שנה וההתקהלויות הרבות, לרבות הפגנות ליד משרדי מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית במקום, לא הצליח לקבל אישור נציג הסוכנות ללימודי השפה באולפן ולפיכך נאלץ ללמוד את השפה בכוחות עצמו. לאחר מספר חודשים, משנת 1957 עד לשנת 1959 שימש כמורה ללימודי השפה העברית, כעובד בנק הפועלים בע"מ וכפקיד ראשי ומנהל חשבונות במפעל לסריגה בע"מ מטעם תיעוש לאזורי הפתוח. בשנת 1958 הקים רשימה עצמאית שהתמודדה למועצת העיר בית שמש והחל בפעילות ציבורית ארוכת שנים.
פעילות ציבורית
בשנת 1959 מונה לסגן ראש מועצת בית שמש, כשהופקדו לידיו סמכויות לניהול מחלקת החינוך והתרבות, ראשות שירותי מגן דוד אדום ואיגוד ערים לכבאות.
בשנת 1962 הצטרף למפלגת העבודה וייצג אותה בבחירות למועצת עיירת בית שמש, ובאותה שנה נשא לאשה את ניקול לבית נקש.
כמועמד מטעם "המערך" לראשות המועצה בבחירות של 1965, ועל אף שרשימתו צברה מספר קולות גדול יותר יחסית מכל רשימה מפלגתית אחרת, נאלץ לשבת עם חברי מפלגתו באופוזיציה מוניציפלית במשך כשנתיים. לאחר פיזורה של המועצה על ידי משרד הפנים ומינוי מועצה ממונה לניהול תקין של ענייני העיר, נבחר עמרם לוק, מיד עם חזרתו משירות מילואים במלחמת ששת הימים, ליו"ר המועצה באוגוסט 1967, כשהרכב הנהלת הרשות מושתת על קואליציה רחבה ויציבה.
בשנת 1983 הקים והוביל את אגף שיקום שכונות במפלגת העבודה.
בשנים 1990– 1994 שימש כראש שליחי הסוכנות היהודית בדרום אמריקה. בתקופה זו גם אירע פיגוע הטרור בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בו נפצעה אשתו ניקול.
עיקרי פעילות בבית שמש
הקמת מפעל "טורבומקה", מנועי בית שמש, אשר החל בשנת 1969 בייצור ושדרוג מנועי סילון. המפעל פעיל עד היום, הורחבו גבולות העיירה, הוקמה שכונת גבעת שרת, שכונות חדשות של בנה-ביתך, שכונת הגפן, סופח אזור התעשייה הצפוני, נפתח סניף בנק הפועלים הראשון, הוקמו בתי הספר "שייבר" ו"פירסט", הספרייה העירונית, בריכת השחייה העירונית, מועדון קשישים, מועדון לחיילים משוחררים, קונסרבטוריון, תיאטרון קהילתי ומבנים רבים נוספים. לוק הוביל את בית שמש ממעברה לעיירה ובנה את התשתית החברתית, התרבותית והכלכלית של העיירה הצומחת לעיר.
משפחה
נשא לאישה את ניקול בשנת 1962. רוב משפחתו המורחבת, על ששת ילדיו, עדיין מתגוררת באזור בית שמש.
עמרם לוק נפטר בביתו בבית שמש בשנת 2012, בגיל 80, ונקבר בבית העלמין בבית שמש.
הנצחתו
בחודש נובמבר 2019 הוכרזה כיכר על שם עמרם לוק בכניסה לעיר בית שמש.
תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים
תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים היא תחנת כוח ששורפת דלק מאובנים כדוגמת פחם, גז טבעי או נפט במטרה לייצר חשמל. תחנות כוח מבוססות דלק מאובנים מתוכננות בקנה מידה גדול לצורך פעילות רציפה. במדינות רבות, תחנות כאלה מספקות את מרבית האנרגיה. בתחנות כוח מבוססות דלק מאובנים יש מכונות הממירות את אנרגיית החום מהבעירה לאנרגיה מכנית, אשר מפעילה את הגנרטור החשמלי. הרכיב המרכזי במערכות אלה יכול להיות טורבינת קיטור, טורבינת גז או מנוע בעירה פנימית בתחנות כוח קטנות.
תוצרי הלוואי בהפעלת תחנות כוח שכאלה, חייבים להלקח בחשבון כאשר מתכננים ומפעילים את תחנת הכוח. פסולת אנרגיית חום, שנשארת בעקבות היעילות המוגבלת של מנוע קרנו, מעגל רנקין או מעגל דיזל, משוחררת ישירות לאטמוספירה או לאגם/נהר, או באופן לא ישיר לאטמוספירה באמצעות מגדלי קירור כאשר מי נהר או אגם משמשים באמצעי קירור. גזי הפליטה כתוצאה מהבעירה של דלקי המאובנים משוחררים לאוויר. הגזים מכילים פחמן דו-חמצני, אדי מים, וחומרים נוספים כמו תחמוצות חנקן, כספית, שאריות של מתכות אחרות, ובתחנות כוח פחמיות, אפר פחם. פסולת אפר פחם מוצקה מדודי החימום חייבת להיות מסולקת גם כן. חלק מאפר הפחם ניתן למחזר לטובת חומרי בנייה.
תחנות כוח מבוססות דלק מאובנים הן פולטות גזי פחמן דו-חמצני גדולות, מדובר בגז חממה אשר לפי חלק מהמדענים הוא תורם להתחממות עולמית. ליצירת יחידת אנרגיית חשמל אחת, שריפת פחם חום מייצרת כמות כמעט כפולה של פחמן דו-חמצני, מאשר שריפת גז טבעי. לכידת ואחסון פחמן דו-חמצני לא אפשרית כיום.
מושגים בסיסיים
בתחנת כוח מבוססת דלק מאובנים, האנרגיה הכימית הנמצאת בתוך דלק המאובנים כמו פחם, גז טבעי או פצלי שמן בשילוב החמצן שבאוויר מומרים לאנרגיה תרמית, אנרגיה מכנית ולבסוף לאנרגיה חשמלית. כל סוג דלק מאובנים מצריך עיצוב תחנת כוח באופן שונה. יחידות מרובות לייצור אנרגיה יכולות להבנות באתר אחד לניצול יעיל יותר של שימושי קרקע, משאבי טבע וכוח אדם. רוב תחנות הכוח התרמיות בעולם משתמשות בדלק מאובנים, הן עולות בכמותן על תחנות כוח המשתמשות באנרגיה גרעינית, אנרגיה גאותרמית או אנרגיה סולארית.
חום לאנרגיה מכנית
החוק השני של התרמודינמיקה מגדיר כי כל מערכת סגורה יכולה להמיר רק חלק קטן של החום הנוצר במהלך בעירה לעבודה מכנית. שאר החום, הנקרא פסולת חום, חייב להיות משוחרר לסביבה קרה יותר במהלך המחזור. חלק קטן של חום משתחרר לאמצעי קירור חייב להיות שווה או גדול מהיחס של טמפרטורות מוחלטות של מערכת הקירור (סביבה) ומקור החום (תנור בעירה). העלאת טמפרטורת התנור משפרת את היעילות אבל מסרבלת את העיצוב, בעיקר על ידי הבחירה של הסגסוגות המשמשות לבנייה, מה שהופך את התנור יקר יותר. פסולת החום אינה יכולה להיות מומרת לאנרגיה מכנית מבלי מערכת קירור קרה עוד יותר. עם זאת, ניתן להשתמש בה במפעלי קוגנרציה לחימום מבנים, לייצור מים חמים, או לחמם חומרים בקנה מידה תעשייתי, כמו בחלק מבתי הזיקוק ומפעלים כימיים בתהליכי סינתזה.
יעילות תרמית אופיינית עבור גנרטורים חשמליים בהיקף תעשייתי היא סביב 33% בפחם ונפט, ו-56-60% לתחנות גז בשימוש בטורבינת גז במחזור משולב, תחנות כוח מתוכננות ליעילות שיא כאשר הן עובדות בתפוקה מלאה, מאשר שהן פועלות בעוצמה נמוכה יותר (לדוגמה: טמפרטורות נמוכות מדי).
טמפרטורה זו היא ככל הנראה נמוכה בהרבה מטמפרטורת הקיטור בפועל בשל מספר הפסדים.
פחם
פחם הוא דלק המאובנים הנפוץ ביותר על פני כדור הארץ. הוא דלק זול יחסית, והוא זמין לכרייה בכמויות גדולות במקומות שנחשבים יציבים יחסית מבחינה פוליטית כמו סין, הודו וארצות הברית. בשונה מגז טבעי ונפט אשר מרוכזים בעיקר במפרץ הפרסי שפחות יציב פוליטית. פחם אינו יכול להחליף ישירות גז טבעי או נפט ברוב השימושים, נפט משמש לרוב לתחבורה וגז טבעי שלא משמש ליצירת חשמל משמש לחימום מבנים, כמחמם מים מיידי וחימום תעשייתי.
נכון ל-2009, תחנת הכוח הפחמית הגדולה ביותר היא תחנת הכוח טאיצ'ונג שבטאיוואן. תחנת הכוח הפחמית היעילה ביותר נמצאת בדנמרק.
בתחנת הכוח IGCC בקמפר היה מתוכנן לעבד פחם לגז ובכך להקטין באופן משמעותי את זיהום הסביבה. תוכניות אלו נכשלו.
הובלת הדלק והפצתו
פחם מועבר על ידי משאיות, תחבורה מסילתית, ארבה, ספינות פחם או צינורות פחם. חלק מתחנות הכוח נבנו ליד מכרות פחם והן מובילות את הפחם באמצעות מסוע. רכבת פחם גדולה יכולה להיות באורך 2 קילומטר, ולהכיל בין 130 ל-140 קרונות מסע עם 100 טון פחם בכל קרון, ובסך הכל יותר מ-15,000 טונות. תחנת כוח גדולה נזקקת למשלוח פחם בכמות כזאת כל יום. תחנות כוח יכולות לקבל 3 עד 5 רכבות כאלה ביום בעיקר בעונות השיא, במהלך ימי הקיץ החמים ביותר וימי החורף הקרים, כאשר צריכת האנרגיה גבוהה.
ספינת פחם יכולה להכיל 40,000 טונות של פחם וייקח מספר ימים לפרוק אותה. להובלת פחם בנהרות ואגמים, משתמשים באסדות שטוחות הנקראות ארבה (דוברה). לרוב הן לא מונעות לבד ונדרשת גוררת.
למטרות עזר תחנת הכוח יכולה להשתמש גם במזוט, מזוט יכול להיות מועבר באמצעות צינור, מכלית או משאית. המזוט מאוחסן במיכלים בעלי קיבולת של 90,000 חביות.
עיבוד הדלק
הפחם עובר תהליך הכנה לשימוש על ריסוק הפחם לגודל של 5 ס"מ. לאחר מכן הפחם מובל מאזור האחסון לתחנת הכוח עצמה על ידי מסוע בקצב של עד 4,000 טון בשעה.
קיטור-חשמל
רוב החשמל המופק מדלק מאובנים מיוצר בתחנות כוח תרמיות. מנועי הקיטור יצאו משימוש במהירות לאחר הכנסת טורבינת הקיטור הראשונה ב-1906.
תחנות כוח מבוססות טורבינת גז
סוג אחד של תחנות כוח דלק מאובנים משתמשות בטורבינות גז בשילוב מערכת ליצירת קיטור באמצעות חום. התהליך נקרא בתחנות הכוח מחזור משולב, מכיוון שהוא משלב בין מעגל ברייטון למעגל רנקין. היעילות התרמית של תחנות כוח מסוג זה הגיעה לשיא של דרגת חום של 5,690 BTU בתחנת כוח בוויילס.
הטורבינות ממולאות בגז טבעי או סינגז. בעוד זמן ההקמה של תחנת כוח מופעלת בגז היא מהירה (תחנת כוח המייצרת 1,000 מגה-ואט מוקמת תוך 18 חודשים מרגע התחלת הבנייה), היעילות הכלכלית של תחנות אלה מושפעת רבות מחוסר היציבות של מחירי הדלק, לרוב הגז הטבעי. תחנות הכוח בעלות מחזור משולב מתוכננות במגוון רחב של תצורות בהתאם למספר טורבינות הגז ואחריהן טורבינת הקיטור. לדוגמה, למתקן בעל מחזור משלוב יש 3 טורבינות גז המחוברות לטורבינת קיטור אחת.
תחנות כוח בעלי טורבינות גז מחזור פשוט או מחזור פתוח, ללא מעגל קיטור, מוקמות לפעמים כגיבוי בשעות עומס; היעילות האנרגטית שלהן נמוכה בהרבה. עלות ההפעלה הגבוהה לשעה מקוזזת על ידי עלות ההקמה הנמוכה והכוונה להפעיל יחידות כאלה רק כמה מאות שעות בשנה.
המעבר לגז טבעי
בשנות ה-90 החל המרוץ לגז ובמהלכו הוקמו כ-30 תחנות כוח מבוססות גז בבריטניה בעקבות מרבצי גז רבים בים הצפוני. על פי התחזית משנת 2012 של מנהל המידע של מחלקת האנרגיה בארצות הברית, תיפסק קיבולת של 27 גיג'ה-ואט מ-175 תחנות כוח פחמיות בארצות הברית. הגז הטבעי הראה גידול משמעותי בשליש במהלך 2011. חלק מתחנות הכוח הפחמיות הפסיקו לשרוף פחם והסבו את תחנת הכוח לשימוש בגז טבעי. נתח השוק של ייצור חשמל באמצעות פחם צנח ל-36%. גז טבעי היווה 81% מייצור החשמל החדש בארצות הברית בין השנים 2000-2010. שריפת פחם מייצרת כמעט פי שניים פחמן ד-חמצני מאשר שריפת גז טבעי. כתוצאה משינוי תמהיל הדלקים בארצות הברית, והפחתת השימוש בפחם במקביל לעליית השימוש בגז הטבעי, צנחה פליטת הפחמן הדו-חמצני. מדידת הפחמן הדו-חמצני ברבעון הראשון של 2012, הייתה הנמוכה ביותר משנת 1992. שחרור מתאן שנמצא בגז הטבעי לאטמוספירה, יכול להיות משפיע יותר ב-10 עד 20 כגז חממה מפחמן דו-חמצני. קיימות יותר מ-100 תחנות כוח בגז טבעי המייצרות בין 100 מגה-ואט ל-5,600 מגה-טאט. הפופולריות של תחנות כוח בגז טבעי עולה, ונכון לשנת 2014, תחנות אלה מהוות 22% מסך ייצור החשמל בעולם.
השפעות סביבתיות
ארגונים בינלאומיים כמו סוכנות האנרגיה הבינלאומית, מודאגים מההשפעות הסביבתיות של שריפת דלק מאובנים, ופחם במיוחד. שריפת פחם תורמת במיוחד לגשם חומצי וזיהום אוויר וקושרה גם להתחממות עולמית. בעקבות המרכיבים הכימיים של הפחם, קיים קושי בהסרת המזהמים מהדלק המוצק לפני שריפתו. תחנות כוח פחמיות חדשות מזהמות פחות מהתחנות הישנות הודות לטכנולוגיה שמסננת את העשן הנפלט. יחד עם זאת רמות הזיהום עדיין גבוהות מהממוצע ביחס לתחנות כוח מבוססות גז טבעי.
גשם חומצי נגרם כתוצאה מהפליטה של תחמוצות חנקן וגופרית דו-חמצנית. הגזים האלה לא חומציים במיוחד בפני עצמם, אך כאשר הם מגיעים לאטמוספירה הם יוצרים מרכיבים חומציים כמו חומצה גופריתית, חומצה חנקתית וחומצה גופרתית שחוזרים בצורת גשם, ומכאן המונח גשם חומצי. באירופה וארצות הברית יש חוקים להגבלת הפליטה אשר גרמו להפחתת הפליטה לאחר השיא בשנות ה-60.
פחמן דו-חמצני
ייצור חשמל מבוסס דלק פחמן אחראי לחלק גדול מפליטת הפחמן הדו-חמצני בעולם, ול-34% מפליטת הפחמן הדו-חמצני מעשה אדם בארצות הברית. בארצות הברית, 70% מייצור החשמל נעשה בעזרת שריפת דלק מאובנים.
מכל דלקי המאובנים, פחם מכיל כמות גדולה ביותר של פחמן בהשוואה לגז טבעי, ובכך גורם לפליטה גדולה יותר של פחמן דו-חמצני ליחידת ייצור חשמל. בשנת 2010, פחם תרם ל-81% מפליטת הפחמן הדו-חמצני, ובערך 45% מייצור החשמל בארצות הברית.
הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים מציין כי פחמן דו-חמצני הוא גז חממה והשכמויות ההולכות וגדלות שלו באטמוספירה יגרמו בסבירות גבוהה לעליית הטמפרטורה הממוצעת בקנה מידה עולמי.
ניתן להפחית את הפליטה בעזרת תהליך יעיל יותר ובעירה בטמפרטורות גבוהות יותר. לכידה ואחסון של פחמן מתחנת כוח פחמית היא אפשרות נוספת, אך הטכנולוגיה עדיין בשלבי פיתוח.
חלקיקים
בעיה נוספת בשריפת פחם היא פליטת חומר חלקיקי שיש לו השפעה חמורה על בריאות הציבור. תחנות כוח מסירות את החלקיקים מגזי הפליטה באמצעות מסנן או משקע אלקטרוסטטי. כמה תחנות כוח חדשות משתמשות בתהליך אחר, ובמהלך המחזור המשולב נוצר סינגז כתוצאה מהתגובה בין פחם למים. הסינגז מעובד להסרת רוב המזהמים ואז נעשה בו שימוש להפעלת טורבינות גז. רמת הזיהום של תחנות כוח כאלה נמוכה משמעותית מתחנות כוח פחמיות מסורתיות.
חומר חלקיקי מתחנות כוח פחמיות יכול להיות מזיק ובעל השפעות שליליות על הבריאות. מחקרים הראו שחשיפה לחלקיקים מקושרת לתמותה בעקבות מחלות בדרכי הנשימה ומחלות לב. חומר חלקיקי יכול לחדור דרך דרכי הנשימה לריאות, ויכול לגרום לבעיות אסתמה, מחלת ריאות חסימתית כרונית.
הסוגים השונים של החלקיקים, תלוים במרכיבים הכימיים ובגודל. הצורה העיקרית של חלקיקים מתחנות כוח פחמיות היא אפר פחם, אך גופרית וחנקה מהווים גם הם חלקיקים רבים מתחנות כוח כאלה.
הגודל והמרכיב הכימי משפיעים על הפגיעה בבריאות האדם.
זיהום מים ואוויר על ידי אפר פחם
מחקר שפורסם ב-2010 בעזרת מועדון סיירה וארגונים נוספים, מצא שאפר פחם המיוצר על ידי תחנות כוח פחמיות ב-21 אתרים ברחבי ארצות הברית, זיהם את מי התהום עם מרכיבים רעילים. הזיהום הכיל בין השאר ארסן ועופרת.
סאקוביטריל
סאקוביטריל (sacubitril), היא תרופה חדשה שאושרה על ידי ה-FDA ביולי 2015 בשילוב עם ואלסרטן לטיפול באי ספיקת לב, תחת השם המסחרי entresto. entresto היא תרופה המיוצרת ומשווקת על ידי חברת נוברטיס.
סאקוביטריל בשילוב עם ואלסרטן נחקר במחקר קליני גדול בשם PARADIGM-HF שהראה על היעילות שלו במטופלים עם אי ספיקת לב, עם מקטע פליטה מופחת. המחקר שבדק את סאקוביטריל מול אנאלפריל (מעכב ACE), הופסק לאחר תקופת מעקב חציונית של 27 חודשים, מאחר שנצפה אפקט מיטיב משמעותי על ירידה בתמותה ומניעת אשפוזים במטופלים שקיבלו סאקוביטריל בהשוואה לאנאלפריל.
מנגנון הפעולה
סאקוביטריל עוברת פירוק על ידי אנזימי אסטראזות ליצירת המטבוליט הפעיל LCQ657. המטאבוליט הפעיל מעכב את האנזים neprilysin. אנזים זה הוא אנזים שמפרק מספר אנזימים (פפטידים) הפועלים של כלי הדם, כגון: natriuretic peptides, ברדיקינין ואדרנומדולין (adrenomedullin). עיכוב האנזים מעלה את הרמות של האנזים הפפטידיים האלו, מפחית כיווץ של כלי דם, מפחית אצירת נתרן ומונע עיצוב מחדש של המערכת הלבבית.
תופעות לוואי
מאחר שמדובר בתרופה חדשה, תופעות הלוואי הידועות כיום מבוססות על פני המחקר שנערך על התרופה. במהלך השיווק סביר יהיה שיצטבר מידע נוסף אודות תופעות הלוואי נוספות הצפויות מהתרופה. תופעות הלוואי השכיחות ביותר שנצפו במחקר ה-PARADIGM HF, כללו: תופעות לוואי נוספות שנמצאו במחקר כוללות:
פרמטרים למעקב וניטור
במהלך הטיפול בסאקוביטריל, יש לעקוב אחרי רמות אלקטרוליטים בדם (בעיקר אשלגן), רמות קריאטינין בדם, משקל גוף (לאור צבירת נוזלים המאפיינת חולים עם אי ספיקת לב), לחץ דם ודופק.
ניקולאי סמוקיש
ניקולאי סמוקיש (ברוסית: Николай Самокиш; 25 באוקטובר 1860 – 18 בינואר 1944) היה מאייר ממוצא אוקראיני שהתמחה באמנות צבאית ובציור בעלי חיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה סמוקיש כתב של עיתון רוסי - אחד מכתבי העת הפטריוטיים הפופולריים ביותר ברוסיה האימפריאלית. הוא היה חתן פרס סטלין ב-1941. סמוקיש היה בעלה השני של מאיירת הספרים אלנה סודקובסקיה, איתה שיתף פעולה לעיתים קרובות.
ביוגרפיה
אביו היה דוור, כנראה ממוצא הונגרי. את נעוריו העביר עם משפחתו של סבו מצד אמו, שהיה קוזק. מאוחר יותר סיים את לימודיו באוניברסיטת ניז'ין. ניסיונו הראשון להירשם לאקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג לא צלח, אך הוא זכה בסופו של דבר לאישור כניסה לאקדמיה בעזרת מקורבו של פרופסור בוגדן וילוולדה, ולמד שם מ-1879 עד 1885 אצל מיכאיל קלודט ו-ואלרי יעקובי וגם אצל וילוולדה, וזכה במספר פרסים. ציורו "הצעדה" נקנה על ידי פאבל טרטיאקוב.
מ-1885 עד 1888 למד בפריז. כשחזר, יצא יחד עם פרנץ רובאו לקווקז, כדי לצייר כמה יצירות גדולות לפנורמה במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של טביליסי. ב-1889 נישא למאיירת הספרים, אלנה סודקובסקיה. בשנה שלאחר מכן נבחר לאקדמאי. מ-1894 עד 1918, לימד באקדמיה, שם הפך לפרופסור ב-1913.
במהלך מלחמת רוסיה-יפן, בשנת 1904, נסע לחזית מטעם כתב העת "ניבה" והפיק אלבום ציורים. ב-1915 הקים יחד עם חלק מתלמידיו באקדמיה "חוליית אמנות" ויצאו שוב לחזית המזרחית כדי לצייר סקיצות. במהלך המהפכה הרוסית נפרד מאשתו. היא נסעה לפריז וככל הנראה מתה שם ב-1924, אם כי על פי כמה מקורות חזרה לרוסיה ומתה בוויבורג.
ב-1918, לאחר ביטול האקדמיה הישנה, עבר ליאלטה עם הכוחות הצבאיים של דרום רוסיה ואז, ב-1922, לסימפרופול, שם תמך בצעירים מוכשרים אמנותית ובסופו של דבר ארגן בית ספר לאמנות שקיבל הכרה רשמית של המדינה. בשנת 1934 קיבל את מה שהסתבר כמשימתו הגדולה ביותר: לפעול כיועץ עבור פנורמה ענקית המתארת את המצור על פרקופ. לאחר 1936 עבד במכון לאמנות בחרקוב.
בין אלפי איורי הספרים שהפיק, הבולטים ביותר הם אלו של סיפורים מאת מרקו וובצ'וק, מיקולה דז'ריה ואיוואן נצ'וי-לויצקי, "טאראס בולבה" מאת ניקולאי גוגול ו"ציד אימפריאלי ברוסיה" מאת ניקולאי קוטפוב. הוא ואשתו עבדו יחד כדי לאייר את "נשמות מתות" של ניקולאי גוגול וליצור ציורי קיר עבור תחנת הרכבת צארסקויה סלו.
זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, נערכה בבית המלאכה שלו בחרקוב תערוכה גדולה של עבודותיו המוקדמות. הוא היה נושא לסרט דוקומנטרי ב-1966.
גזר הדין (סיפור)
קפקא כתב את הסיפור כאשר היה בן 29, וסיים את לימודי המשפטים שלו באוניברסיטה בפראג. הוא כתב את הסיפור בפעם אחת, ב-22 בספטמבר 1912, וטען כי זו היצירה הטובה ביותר שכתב. הסיפור הוקדש לפליציה בואר, שהייתה בהמשך ארוסתו של קפקא.
עלילה
הסיפור נפתח עם גאורג בנדמן, סוחר צעיר שיושב בחדרו וכותב מכתב לחברו שעזב לרוסיה כדי להתחיל שם עסק, אך נכשל. גאורג מספר לו כי הוא עומד להתחתן עם אישה צעירה בשם פרידה ברנדנפלד. הוא מפסיק את כתיבתו ובודק מה שלום אביו; האב מתחיל לשאול אותו על קיומו של חברו ברוסיה; גאורג מנסה לשנות את נושא השיחה, אך נכשל. אביו מאשים אותו על כך ששיקר לו בנושא העסק, ואומר כי מותה של אמו של גאורג פגע בו יותר מאשר בגאורג.
גאורג מתעקש על כך שאביו ינוח קצת במיטתו בגלל שהוא חושב שהוא חולה, אך אביו טוען כי גאורג רוצה להרוג אותו. מעבר לכך, אביו טוען כי הוא מכיר את חברו וטוען כי הוא הפקיר אותו כל הזמן מאז שעבר לרוסיה. אביו מתעלם מיחסו של גאורג אליו ואומר כי הוא יכול לדאוג לעצמו. בסופו של דבר אביו אומר לו שהוא אנוכי וגוזר עליו למות בטביעה. גאורג בורח מהבית ורץ לכיוון גשר שנמצא מעל נהר, מטלטל את עצמו לעבר המים, ומת בטביעה.
משפט אוילר על חלוקת מצולעים
משפט אוילר על חלוקת מצולעים (באנגלית: Euler’s Theorem of Polygon Division) הוא מונח בקומבינטוריקה ועוסק במספר הטריאנגולציות של מצולע קמור, כלומר מספר החלוקות האפשרי שלו למשולשים באמצעות העברת אלכסונים שלו כך שלא יחתכו אחד את השני. אוילר מצא ביטוי מתמטי כללי הפותר את הבעיה, ולמעשה גילה את הדוגמה הראשונה לסדרת המספרים הידועה כמספרי קטלן. לבעיה ישנה מספר וריאציות, והערך הזה עוסק בווריאנט בו יש לחלק את הקודקודים של המצולע לזוגות באמצעות קווים שאינם חותכים אחד את השני. אם נסמן ב-E_ את מספר החלוקות של מצולע בעל 2n קודקודים, במקרה זה התוצאה של אוילר קובעת כי:, כאשר C_n הוא מספר קטלן ה-nי.
תיאור הבעיה; רקע היסטורי
את הבעיה הציע המתמטיקאי לאונרד אוילר לחברו כריסטיאן גולדבך במכתב משנת 1751. את הבעיה ניתן לתאר כך: בכמה דרכים שונות ניתן לחלק מצולע קמור בעל n קודקודים לזוגות (כאשר n חייב להיות זוגי), כך שהקווים שמחברים כל זוג נקודות לא יחתכו אחד את השני. במקרה של מצולע בעל ארבעה קודקודים הפתרון פשוט והוא שתי חלוקות. אוילר שיער במכתבו את הביטוי הכללי לסדרת הערכים, ונתן ביטוי לפונקציה היוצרת של סדרת המספרים. אולם, אוילר התוודא לאחר קבלת הביטוי כי: "תהליך האינדוקציה שהפעיל לפתרון הבעיה היה מאוד מפרך, ושהוא אינו מטיל ספק שניתן להגיע לאותה תוצאה בקלות רבה יותר". גולדבך השיב שהפונקציה היוצרת של אוילר מקיימת את המשוואה הפונקציונלית. אוילר בתגובה השיב במכתב משלו, ונתן פרטים נוספים לגבי הגזירה של הפונקציה היוצרת, אך הוא עדיין לא השלים את ההוכחה. מאוחר יותר, אוילר שיתף את המתמטיקאי Johann Andreas von Segner בבעיה שהעסיקה אותו ואת גולדבך, וזה פרסם בתגובה מאמר ב-1758 עם הוכחה ליחס הנסיגה שמקיימים הערכים בסדרה. אוילר זיהה שהקשר הרקורסיבי שהוא עצמו "החמיץ" הוא בדיוק החלק החסר בהוכחה שלו, ובסיום 1758 אוילר, גולדבך ו-Segner הרכיבו הוכחה שמספר הטריאנגולציות של מצולע קמור עם n + 2 צלעות הוא:.
קבלת הנוסחה הרקורסיבית
400px|שמאל|ממוזער|מספר הטריאנגולציות של משושה קמור. הבעיה אליה מתייחס האיור מתייחסת לוריאנט של המשפט שעוסק במספר הטריאנגולציות של מצולעים קמורים, ולא במספר הזיווגים של קודקודי המצולע. במקרה זה של הבעיה מתקיים:, בפרט E_6 = C_4 ואכן למשושה באיור יש 14 טריאנגולציות. ראשית נראה כי שני קודקודים של המצולע ניתנים לחיבור אם ורק אם ביניהם מספר זוגי של קודקודים. ההסבר לכך פשוט: כיוון שאסור שקווים יחתכו אחד את השני, אם נחבר שני קודקודים שביניהם מספר אי זוגי של קודקודים אזי נקבל קודקוד אחד עודף, ולכן על מנת לזווג קודקוד זה עם קודקוד נוסף ניאלץ בהכרח לחצות את הקו שכבר שרטטנו עם הקו הנוסף. תכונה זו נובעת ישירות מקמירות המצולע. לכן, אם נבחר זוג קודקודים שעונה לתנאי הזה ונחבר אותם על ידי קו, מעתה ואילך כל החלוקות יהיו פנימיות בשני המצולעים הקמורים שיצרנו (הקו שחיבר את הקודקודים חצה את המצולע המקורי לשני מצולעים). עבור כל חצייה ראשונית של המצולע, מספר אפשרויות החלוקה הפוטנציאלי שהיא מאפשרת שווה למכפלת מספר האפשרויות לחלק את המצולע הראשון כפול מספר האפשרויות לחלק את המצולע השני. לפיכך E_ הוא סכום של מכפלות מהצורה, כאשר r עובר על כל המספרים הזוגיים (כולל 0). לפיכך מתקבלת הנוסחה הרקורסיבית הבאה לחישוב E_:
.
בדרך זו מתקבלים בקלות 5 הערכים הלא טריוויאליים הראשונים בסדרה:
וייפורווייב
וייפורווייב (באנגלית: Vaporwave או Vapourwave) הוא סגנון מוזיקלי ותנועה אמנותית אשר התגבשה בתחילת העשור השני של המאה ה-21 בקרב קהילות אינטרנטיות. הסגנון מאופיין במאפיינים נוסטלגיים וסוריאליסטיים עם אסתטיקת רטרו (לרוב מסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90), טכנולוגיית בידור ותרבות הצריכה ופרסום. הסגנון משלב סגנונות מוזיקה פופולרית כמו לאונג', ג'ז רך ומוזיקת מעליות.
דגימת צלילים היא חלק עיקרי בסגנון, כשהדגימות לרוב נערכות (בכך שמשנים להן את גובה הצליל לדוגמה).
הסגנון לרוב מתאפיין בתפיסה סאטירית, אך לא בהכרח ביקורתית על קפיטליזם צרכני, תרבות פופולרית וניו אייג'. הסגנון הוויזואלי של וייפורווייב, שניתן לראות בעטיפות האלבומים ובקליפי וידאו, מכונה לרוב "Aesthetics" (תרגום מילולי: אסתטיקה) ולרוב מסוגנן "Ａ Ｅ Ｓ Ｔ Ｈ Ｅ Ｔ Ｉ Ｃ Ｓ".
השטחים הפלסטיניים
השטחים הפלסטיניים (באנגלית: Palestinian territories), המכונים גם השטחים הפלסטיניים הכבושים (occupied Palestinian territories או בקיצור, OPT), הוא ביטוי המשמש לעיתים קרובות כדי לתאר את יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה, שלדעת רבים בקהילה זו נמצאים תחת כיבוש ישראלי. מנגד, על פי ממשלת ישראל הם שטחים הנתונים במצב של תפיסה לוחמתית (פרט למזרח ירושלים שסופחה לישראל והממשלה רואה בה שטח ישראלי לכל דבר). הגדרה זו מקובלת גם על בג"ץ ויש לה תימוכין במשפט הבינלאומי הפומבי.
המונח "השטחים הפלסטינים הכבושים" שימש את האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים בין השנים 1998–2013 כדי להתייחס לשטחים שבשליטת הרשות הפלסטינית. בדצמבר 2012, מזכירות האו"ם החליפה מונח זה במונח מדינת פלסטין. ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) אימץ את שינוי השם בשנת 2013. נכון לינואר 2017, מועצת הביטחון של האו"ם ממשיכה להתייחס ל"מדינת פלסטין" כישות לא סוברנית; הדבר מונע את קבלתה של "מדינת פלסטין" כחברה בעצרת הכללית של האו"ם.
היסטוריה
ב-24 באפריל 1920 אימצה ועידת סן רמו את הצהרת בלפור והחליטה כי שטחי ארץ ישראל יימסרו למנדט בריטי. ב-10 באוגוסט 1920 נחתם הסכם סוור בו אושר כי שטחי ארץ ישראל יהיו בעתיד למדינה עצמאית. ב-24 ביולי 1922 קיבלה מועצת חבר הלאומים את נוסח כתב המנדט, שהפך למסמך בינלאומי מחייב. עבר הירדן המזרחי הופרד מהמנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על פלשתינה (א"י) ויועד לאמירות עבר הירדן. ארץ ישראל המערבית בין נהר הירדן לים התיכון יועדה להקמת בית לאומי לעם היהודי והתיישבות יהודית צפופה. בשטח זה התגוררו יהודים וערבים, בדרך כלל ביישובים נפרדים, אך גם בערים מעורבות (חברון, ירושלים, חיפה, יפו, צפת ועוד).
ב-29 בנובמבר 1947 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה, לחלוקת ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן לשתי מדינות, יהודית וערבית, ולשטח בינלאומי. המדינה הערבית המוצעת כללה בעיקר את השטחים המכונים "השטחים הפלסטיניים" ושטחים נוספים. למחרת החלטת האו"ם פתחו ערביי ארץ ישראל במהומות דמים כדי למנוע את יישומה. במהלך מלחמת העצמאות, ביום האחרון של המנדט הבריטי, 14 במאי 1948, הכריזה מדינת ישראל על הקמתה, ומיד אחר כך פלשו לשטחי ארץ ישראל והמדינה היהודית הצבאות הסדירים של מדינות ערב. בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע הקו הירוק כגבול זמני, עד שתושג הסכמה בין הצדדים על גבולות הקבע. מאז ועד למלחמת ששת הימים היו שטחי המדינה הערבית - רצועת עזה בשליטת מצרים ויהודה ושומרון בשליטת ירדן, ריקים מיהודים. על שטחים נוספים שנועדו למדינה הערבית ואותם כבשה המדינה היהודית במהלך מלחמת העצמאות הוחל רטרואקטיבית במהלך המלחמה המשפט הישראלי וכך הם היו לחלק ממדינת ישראל. על תקופה זו ראו בהרחבה בערכים יהודה ושומרון ומזרח ירושלים תחת שלטון ירדן ורצועת עזה תחת שלטון מצרים.
במלחמת ששת הימים עברו השטחים, שהיו בשליטת ירדן ומצרים, לשליטת ישראל, וזו הקימה בהם יישובים יהודיים רבים - התנחלויות, מאחזים ושכונות מזרח ירושלים. מאז שהשטחים עברו לשליטת ישראל הם נמצאים בתפיסה לוחמתית, שבמסגרתה חוקק הממשל הצבאי חקיקה ביטחונית שעסקה בפעילותו ובפעילות רשויות ישראליות אחרות בשטחים אלה, וכן חקיקה אזרחית (על פי היתר שניתן למדינה הכובשת על פי אמנת האג לענייני הלוחמה ביבשה) שהנהיגה הסדרים השונים מן הדין הירדני בתחומים אזרחיים כגון ביטוח רכב, או תמרורי תנועה. את מזרח ירושלים סיפחה ישראל לשטחה, אך מרבית הקהילה הבינלאומית אינה מכירה בהחלת החוק הישראלי שם.
מאז מעבר השטחים לשליטת ישראל סוברות ממשלות ישראל שאלה הם שטחים במחלוקת במסגרת סכסוך טריטוריאלי. שלטון פלסטיני מוגבל הוקם בחלק משטחים אלה במסגרת הסכמי אוסלו, שבהם חולקו השטחים לשלוש קטגוריות:
במסגרת תוכנית ההתנתקות פינתה ישראל בקיץ 2005 באופן חד צדדי את כל תושבי ההתנחלויות מרצועת עזה, וכוחות צה"ל נסוגו ממנה לגבולות המדויקים של הקו הירוק באזור זה.
המנצחים
המנצחים (ברוסית: Победители) היא סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת דרמה משפטית היסטורית, שנוצרה על ידי אלכסנדר גאלין ואנגלינה ניקולבנה ומככבים בה ניקיטה פאנפילוב, ניקיטה יפרמוב, יבגני אנטרופוב, יוליה פרסילד, אנה צ'יפובסקאיה, פיודור לברוב, פאבל ואשצ'ילין, אלכסנדר סטייקין וסרגיי סטיופין.
עלילה
שנת 1895 ברוסיה. שמו של עורך הדין המפורסם ניקולאי אנדרונוב, שעדיין לא הפסיד אף משפט אחד, הולך לפניו בכל רחבי האימפריה הרוסית. חבריו ויקטור רוסקביץ' ומיכאיל זברזין הם גם עורכי דין מבריקים. הם מנצחים בתיקים הפליליים המסובכים ביותר, לעיתים לא רק מצדיקים את לקוחותיהם, אלא גם חושפים את הפושעים האמיתיים בהיכל בית המשפט. במצבים קשים, חברים, עורכי דין תמיד עוזרים זה לזה. הם עדיין צעירים למדי (הבכור מביניהם, ניקולאי אנדרונוב, רק בן 35). שלושתם שונים לחלוטין באופיים, אך כולם מוכנים להקריב הרבה למען חבריהם. חברותם לטווח הארוך, וההבנה שיש על מי לסמוך במצב קשה - לא פחות, הופכת את שלושת למנצחים. לא בחיים המקצועיים אלא גם בחיים האישיים.
עונה 1
בסנקט פטרבורג של סוף המאה ה-19, בבכורה של המחזה, שנכתב על ידי עורך הדין לשעבר מיכאיל זברזין, מתרחש אירוע טרגי: השחקנית ורווארה אבילובה יורה בבן זוגה במחסניות ריקות ווהורגת אותו. בבכורה משתתפים עמיתיו לשעבר של זברזין - ויקטור רוסקביץ' וניקולאי אנדרונוב. כדי לעזור לזברזין, שמאוהב בורווארה, אנדרונוב מתחייב להגן עליה. אך ככל שהוא מתוודע למקרה, כך הוא מגיע למסקנה: לורווארה היה גם מניע לרצח וגם הזדמנות להחליף את האקדח.
אהובה של רוסקביץ' מוצא את עצמו בסיפור לא נעים: אולגה אהובתו מוצאת אותו עם יריבתה. כנקמה היא מפרסמת כתבה בעיתון בו הוא מוזכר באור לא יפה. רוסקביץ' תובע את העיתון ומאיים להרוס את מערכת העיתון. בחיפוש אחר עורך דין המוכן להגן על האינטרסים שלהם, פונה מערכת העיתון לזברזין.
אגליה יאקונינה, בת כיתתו של אשתו של ניקולאי אנדרונוב, מואשמת ברצח אחותה. את התביעה מייצג התובע גושצ'ין, שרוצה לנצח את אנדרונוב הבלתי מנוצח, שמסנגר על אגליה. הטיעונים שלו מספיק חזקים - אגליה תמיד הסתכסכה עם אחותה בגלל כסף, בנוסף, שניהם היו מאוהבים במנהל, שנעלם באופן מסתורי מיד לאחר הרצח. אגליה משתחררת מהכלא, כעת כעדה. אנדרונוב מבקש ממנה לספר הכל על היום בו מתה אחותה ליסה. למרות דמעותיה, ניקולאי משום מה לא מאמין לה. רוסקביץ' מתחייב להגן בבית המשפט על החשוד העיקרי - המנהל מארק, אך התובע מביא עמו טיעונים מנומקים. כדי להרוויח זמן ולהגיע לתוכנית חדשה, רוסקביץ' שובר את אפו של הלקוח שלו.
עורך הדין מיכאיל זברזין חוזר למקצוע: הוא מציל מעונש את הרוצח רודיון רידניק, שנשפט בפני חבר מושבעים. בינתיים, מואשם הסוחר קפיטון פורטונאטוב בהצתה במחסן שלו; סחורות משלוחים רבים נשרפו ושומר המחסן מת. פורטונאטוב פונה לאנדרונוב לעזרה והוא מסכים להגן עליו בבית המשפט. אירוע בלתי צפוי מסבך מאוד את העניין: רודיון רידניק המשוחרר הורג את אוסיפ, שיכול היה לשמש כעד במשפטו של פורטונאטוב. אירוע בלתי צפוי מסבך מאוד את עסקיו של הסוחר. באותו ערב, כאשר פורונאטונוב השיכור מגיע לבקש את אנדרונוב לעזרה, המנהל שלו אוסיפ גרישטר נמצא מת בבית המרזח. רודיון רידניק, ללא סיבה נראית לעין, שוחט אותו בסכין. מיכאיל נמצא על סף התמוטטות עצבים: מסתבר שהוא הרג אדם חף מפשע בניצחונו המרשים. גושצ'ין מחליט להשתמש בנסיבות אלה לטובתו...
זונה המאוהבת ברוסקביץ', לאחר שהאזין לתחזיותיה של מגדל עתידות עיוורת בשם מרתה על אושר נצחי שמחכה לו, יורה בה ובעצמו אך הקליע לא פוגע בלבו והוא מאבד את הכרתו. אל אנדרונוב פונה היזמית מרתה דנדרה הנודעת ומבקשת הגנה בבית המשפט. היא בטוחה שבקרוב המשטרה תגיע אליה, מכיוון שהכירה את רוסקביץ' וחלמה זמן רב להתמסד איתו. שלוש שנים קודם לכן הוא הצליח לזכות את רוצחת אחותה נינה.
רוצח סדרתי המכונה "רוצח הבירה" שומר את העיר עולה בפחד - כבר ארבע נשים נדקרו למוות ובזירת הפשע האחרונה נעצר חשוד, רופא בשם אנדריי אלכסייביץ'. הזקן טוען שמצא את הנערה כשכבה שכבה בבריכת דם וניסה לעזור לה. רוסקביץ' שחזר להכרתו, מתגייס להגן על הרופא בבית המשפט. רוסקביץ' מגן בבית המשפט על ד"ר סטארצב, שכולם מחשיבים אותו כ"רוצח הבירה ", במהלך הדיון נחשפים פרטים על הפשעים שהתרחשו: מסתבר שכל הקורבנות היו בעבר זונות, שרק סטארצב הכיר. ויקטור מבין שהלקוח שלו שיקר לו. האם באמת עורך הדין מגן על מפלצת?
דל נורטה (מחוז)
מחוז דל נורטה (באנגלית: Del Norte County, מספרדית: "של הצפון") הוא מחוז בצפון-מערב מדינת קליפורניה בארצות הברית, לאורך האוקיינוס השקט בצמוד לגבול אורגון. אוכלוסייתו מונה 27,743 נפשות נכון למפקד האוכלוסין של 2020, ירידה מ-28,610 ממפקד האוכלוסין של 2010. מושב המחוז והעיר היחידה היא קרסנט סיטי. החלוצים שהתיישבו באזור שהפך למחוז דל נורטה היו חקלאים פורטוגזים מהאיים האזוריים בעלי ניסיון בגידול חיות משק לחלב, מה שעשוי להסביר את ההגייה המקומית של שם המחוז. המקומיים מבטאים את שם המחוז כדל נורט, ולא דל נור-טה כפי שניתן היה לצפות בספרדית.