cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליאון קייזרלינג
קריירה ממשלתית
בשנת 1933 הפך קייזרלינג לעורך דין של מנהל ההתאמה החקלאית החדש, סוכנות ניו דיל אשר חילקה סובסידיות לצמצום שטח היבול. מ־1933 עד 1946 הוא היה כלכלן יועץ לסנאט במגוון נושאים חברתיים, כלכליים, תעשייתיים ופיננסיים, שבמהלכם שימש גם עוזר פרלמנטרי לסנטור הדמוקרטי של ניו יורק רוברט פ. וגנר (1933–1937) וכיהן במספר תפקידים נוספים, כולל יועץ משפטי כללי, לרשות השיכון האמריקאית, שמוזגה לתוך סוכנות השיכון הארצית (1937–1946). במהלך זמנו עם וגנר קייזרלינג השתתף בניסוח יוזמות ניו דיל שונות, כולל חוק השיקום התעשייתי הלאומי, חוק הביטוח הלאומי, וחוק יחסי העבודה הלאומי.
בשנת 1946 התמנה קייזרלינג לסגן יושב הראש של מועצת היועצים הכלכליים שנוצרה זמן קצר לפני־כן. הוא הפך ליושב הראש שלה בפועל ב־1949 וליושב ראש ב־1950. ב־1952 הותקפו קייזרלינג ואשתו על ידי ג'וזף מקארתי במסגרת "הבהלה האדומה" השנייה, שטען שהם "משתייכים לקבוצות חזית קומוניסטיות". קייזרלינג עזב כיו"ר בשנת 1953.
חיים מאוחרים יותר
לאחר התקופה שבה ייעץ לנשיא טרומן, יעץ קייזרלינג עם לקונגרס במגוון נושאים כלכליים ועסק גם בעריכת דין. ב־1954 ייסד את הוועידה לקידום הכלכלה (CEP), ושימש בתפקיד הנשיא שלה עד 1987. אשתו עזבה את מחלקת המסחר ב־1953 והצטרפה אליו בייעוץ וכן בהקמת ה־CEP, שם כיהנה כמנהלת עמיתה מראשיתה ועד שנת 1963.
בשנת 1969 כיהן קייזרלינג ייעץ להסתדרות העובדים הכללית בישראל.
הוא מת ב־9 באוגוסט 1987, בוושינגטון.
כתבים
מבוסס על אוסף המאמרים של ליאון ה. קייזרלינג בספרייה ובמוזיאון הנשיאים על שם הארי טרומן.
ג'וניפר לי
ג'וניפר לי (באנגלית: The Life and Times of Juniper Lee) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית אשר שודרה לראשונה ב-30 במאי 2005, הופקה ושודרה על ידי Cartoon Network. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים.
עלילה
הסדרה מתמקדת בנערה בשם ג'וניפר לי אשר חייה בעיר בו ישנה פעילות קסומה של מפלצות ושדים שונים, טובים ורעים. שני העולמות השונים - האנושי והקסם הופרדו על ידי מחסום קסום המונע מבני אדם רגילים לראות את העולם השני. סבתה של ג'וניפר העניקה לה את התואר ה"טה סואן זי" החדשה, תפקיד זה הוא המגן בין שני העולמות. כדי לבצע את תפקידה היא הופכת לחזקה יותר מבני אדם אחרים ויכולה להשתמש בקסמים. השמירה על האיזון לפעמים מפריעה לה בחייה האישיים אך מצליחה לשמור על זה.
גואנגדונג
גְוָאנְגְדונג (בסינית מפושטת: 广东; בסינית מסורתית: 廣東; בפין-יין: Guăngdōng, יוטפנג: Gwong2dung1) הוא מחוז בדרום הרפובליקה העממית של סין הידוע גם בשם "קנטון". שטחו 179,800 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת ב-126 מיליון נפש, עובדה ההופכת את גואנגדונג למחוז המאוכלס ביותר בסין. בירתו היא העיר גְוָאנְגג'וֹאוּ (广州).
מרבית תושביו נמנים עם בני ההאן, הקבוצה האתנית הגדולה בסין, אך שפתם, הקנטונזית, שונה משמעותית מן הניב המנדריני, הנפוץ בשאר סין. עובדה זו, ביחד עם הריחוק היחסי ממוקדי הכוח המסורתיים בסין, וכן הקשר המתמיד עם זרים, הפכה את המחוז למחוז בעל גאווה עצמית חזקה.
אלמנטים רבים מהתרבות הקנטונזית נפוצו בכל רחבי סין ובפזורה הסינית בעולם. טקס התה הסיני הומצא באזור זה, כמו גם ארוחת הדים סאם המלווה בתה. בנוסף, רוב המהגרים הסינים למערב עד שנות העשרים של המאה ה-20 הגיעו מאזור זה, ולכן המטבח הסיני אמריקאי, והאופן בו אוכל סיני באופן כללי מונגש למערב, מבוססים על המטבח הנהוג במחוז זה.
חלוקה מנהלית
גואנגדונג מחולקת מבחינה מנהלים לעשרים ואחד חבלים עירוניים:
קויאנג
גאוגרפיה
קויאנג כוללת את העיר החדשה של אילסן, המחוברת דרך סיאול מקו 3 של הרכבת התחתית. העיר גובלת בבירה סיאול בדרום. לאורך חלק קטן של הגבול, על הר פוקהאן, שוכנת מצודה.
בעיר מוסדות לימוד רבים, בהם קולג' שיתופי ללימודי חקלאות, אוניברסיטת החלל והאוויר של קוריאה, וכן אוניברסיטה למשפטים ועסקים.
קויאנג היא עיר הבית של קבוצת הכדורגל קויאנג קוגמין בנק, שמשחקת בליגה הלאומית של קוריאה הדרומית.
רב עמרם חסידא
רב עמרם חסידא (=החסיד) היה אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3), שהתפרסם בחסידותו ובמעשיו הטובים. מאמריו בתלמוד מועטים.
קורותיו
היה תושב נהרדעא. הוא עורר את חמתם של אנשי ראש הגולה, והללו עינו אותו בשכיבה על שלג, עד שילתא, אשת רב נחמן, שהייתה מקורבת לראש הגולה, טיפלה בו והצילה אותו. המלבי"ם משער שהיה זה בנערותו.
התפרסם במיוחד עקב מעשה שאירע לו: כמה בנות ישראל שנשבו הגיעו לעיר נהרדעא, וכשניפדו על ידי יהודי המקום - שוכנו בביתו של רב עמרם, בקומה העליונה. גרם המדרגות הכבד ששימש לעליה לקומה זו הורחק משם, כדי שאף אחד לא יגש אליהן ללא רשות. אחת השבויות הייתה יפה מאוד, ורב עמרם ראה אותה ונתאווה לה, ומעוצמת תאוותו הרים לבד את גרם המדרגות על מנת לעלות אליה. באמצע עלייתו התעשת, והחל לזעוק "אש בבית עמרם", על מנת שיבואו אנשים וימנעו אותו מן העבירה. תלמידיו מיהרו למקום, וכשהבינו את שאירע - התביישו בו, ואמר להם: מוטב שתתביישו בי בעולם הזה מאשר בעולם הבא. מעשה זה שימש מופת מוסרי לדורות, כמאמר הגמרא "כל הגדול מחברו יצרו גדול הימנו" (סוכה דף נ"ב ע"א), וכדברי ספר מנורת המאור (פרק ו): "ואם יש אדם שיצרו מתגבר עליו - יזכור את רב עמרם חסידא".
אמו ציותה לו בעל פה לפני מותה רכוש רב יותר מחלקו היחסי, ורב נחמן, דיין מפורסם בדורו, נתן לצוואתה תוקף חוקי, על פי הכלל: "דברי שכיב מרע - ככתובין וכמסורין דמו".
אחרי פטירתו אשתו מכרה תכלת לציצית, וחכמים סמכו עליה שלא זייפה את התכלת בתחליפים זולים הרבה יותר, על פי הכלל: "אשת חבר - כחבר".
ידוע שנפטר לפני שנת ד'פג (323).
יש אומרים שרב עמרם סתם הוא רב עמרם חסידא, אך הדעה המקובלת היא שאלו שני אישים שונים.
אאודי TT
בכל אחד משלושת דורותיה, ה-TT הייתה זמינה במרכב קופה 2+2 ובמרכב רודסטר דו-מושבי. במרכב הרודסטר נעשה שימוש בפלטפורמת קבוצת פולקסווגן A, החל מה-(A4 (PQ34. כתוצאה משיתוף פלטפורמה זה, לאאודי TT יש יחידת כוח ומערך מתלים זהה לזה של מקבילותיה מבית פולקסווגן; כולל מנוע קדמי רוחבי, הנעה קדמית או הנעה לארבעת הגלגלים ומתלים עצמאים לחלוטין בשימוש תומכות מקפירסון.
רקע
העיצוב של האאודי TT החל באביב 1994 במרכז קבוצת העיצוב של פולקסווגן בקליפורניה. ה-TT הוצגה לראשונה בתור מכונית קונספט ב-1995 בתערוכת הרכב של פרנקפורט. העיצוב מיוחס לקבוצת J Mays ופרימן תומאס המעצבים הארטמוט וורקוס, פיטר שרייר, מרטין סמית' ורומולוס רוסט תרמו לעיצוב הפנים עטור הפרסים.
שימוש בטכנולוגיית חדשנית לריתוך באמצעות קרן לייזר, שאפשרה עיצוב חלק, עיכבה את השקת הדור הראשון. עם זאת, משנת 2003, נעשה שימוש בתיבת הילוכים ישירה (DSG) בעלת מצמד כפול ושישה הילוכים. האאודי TT אשר הוצגה בממלכה המאוחדת הייתה לרכב הראשון בעולם המצויד בתמסורת בעלת מצמד כפול לרכב הננהג מצד ימין. עם זאת, רכב הכביש הראשון אשר נמכר עם תמסורת מצמד כפול היה רכב מקבוצת פולקסווגן בעל פלטפורמה זהה, פולקסווגן גולף Mk4 R32.
שם
אאודי TT לקחה את שמה ממסורת מרוצי האופנועים המצליחה של NSU - מרוץ גביע התיירים של האי מאן. הקיצור TT נובע מצמד המילים "Tourist Trophy", קרי, "גביע התיירים" (באנגלית: Isle of Man TT). דגם ה-NSU החל להתחרות באי מאן TT בשנת 1907 עם המנהל הבריטי מרטין גייגר אשר סיימה מסיימת במקום החמישי במירוץ לצילינדר יחיד. בשנת 1937 המירוץ באי מאן TT למשקל קל נוצח על ידי אוואלד קלוגה עם אופנוע 250 סמ"ק מבית DKW בעל סופרצ'ארג'ר. מאוחר יותר החברות DKW ו-NSU אוחדו לתוך החברה הנודעת בשם כאאודי.
שמה של האאודי TT בא גם בעקבות דגמי ה-1000TT, 1200TT ה-TTS של NSU, מכוניות משנות ה-60 שלקחו את שמם מהמירוץ גם כן.
שם ה-TT מיוחס גם לביטוי "טכנולוגיה ומסורת" (באנגלית: Technology & Tradition), אך גרסה זו מוטלת בספק.
TT Mk1 (1998–2006)
מודל הייצור Type 8N הושק במרכב קופה בספטמבר 1998, ואחריו רודסטר באוגוסט 1999. הדגם מבוסס על פלטפורמת קבוצת פולקסווגן A4 (PQ34) המשמשת את פולקסווגן גולף Mk4, אאודי A3 המקורית, סקודה אוקטביה ואחרים. העיצוב היה שונה מעט מן הקונספט, הפגושים שופצו מעט ונוספו חלונות קטנים מאחורי הדלתות האחוריות. הייצור התעשייתי החל באוקטובר 1998.
דגמי ה-TT המוקדמים זכו לסיקור תקשורתי נרחב בעקבות סדרה של תאונות במהירות גבוהה שכללו מקרי מוות אשר התרחשו במהירויות הגבוהות מ-180 קמ"ש במהלך שינויי נתיב פתאומיים או פניות חדות. שני המודלים, גם הקופה וגם הרודסטר אוחזרו בסוף שנת 1999 ותחילת שנת 2000, כדי לשפר את יכולת החיזוי של הטיפול במכונית במהירויות גבוהות מאוד. כמו כן נוספו בקרת יציבות אלקטרונית (ESP) של אאודי, ויסות נוגד החלקה (ASR) וספוילר אחורי יחד עם שינויים במתלים. כל השינויים שולבו לאחר מכן בגרסאות ייצור עתידיות של הסדרה.
הדור המקורי של האאודי TT הועמד לפרס מכונית השנה בצפון אמריקה לשנת 2000. המודל היה גם ברשימת עשר המכוניות הטובות ביותר של מגזין Car and Driver בשנים 2000 ו-2001. עד 2003 אאודי ביצעה מתיחת פנים לאאודי TT, עם מספר שיפורים עיצוביים קטנים ושיפורים טכניים.
הייצור התעשייתי של דור זה הסתיים ביוני 2006.
יחידת כוח
טווח המנוע המקורי בעל ארבעת הצילנדים הושלם בתחילת עם 247 כוח סוס ו-184 קילוואט, עם מנוע VR6 בנפח 3.2 ליטר. מנוע זה הפך לסטנדרטי עם מערכת הקוואטרו לארבעת הגלגלים. ביולי 2003 הוצעה תמסורת חדשה בעלת שישה הילוכים המכונה תיבת הילוכים ישירה (DSG), אשר משפרת את ההאצה באמצעות קיצור משמעותי של זמני המעבר ועם מתלים נוקשים יותר.
TT קוואטרו ספורט
בשנת 2005, אאודי הפיצה את המהדורה מוגבלת של אאודי TT קוואטרו ספורט אשר נמכרה במרכב קופה בלבד. באירופה דגם זה כונה אאודי TT קלאב ספורט. בבריטניה נמכרו ממנו כ-800 יחידות מתוך 1,000 שתוכננו במקור. הדגם נבנה על ידי המומחים לביצועים גבוהים של קוואטרו בע"מ, חברת הבת של AUDI AG. היא הגדילה את ההספק ממנוע ה-1.8 ליטר המוגדש בטורבו ל-237 כ"ס, מומנט של 320 ניוטון מטר וירידה במשקל של 75 ק"ג ל-1,390 ק"ג. כל אלה אפשרו לו האצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.9 שניות, ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית ל-250 קמ"ש.
הפחתת משקל זו הושגה באמצעות הסרת הגלגל הרזרבי, הבולם ההרמוני האחורי, מדף החבילות האחורי והמושבים האחוריים ומיזוג האוויר הסטנדרטי. כמו כן המושבים הקדמיים היו דלי משקל. הסוללה הראשית הועברה גם לחלק האחורי של הרכב על מנת לשמור על חלוקת המשקל ככל האפשר. האאודי TT קוואטרו ספורט מובחנת מבחינה עיצובית גם בהשוואה לתתי-הדגמים המקבילים של אאודי TT קופה. היא קיבלה ערכת צבעים דו-גוונית שלה, כאשר הגג, בתי המראות ומוטות התמיכה של הגג צבועים צבועים בצבע שחור "פנטום פנינה". יתר הרכב נצבע בצבע כסף "אבוס" או כחול "מאוריציוס" או אדום "מיסאנו". בנוסף, החישוקים נוצקו מסגסוגת אלומיניום בחתך של 15–18 אינץ' בתוספת ערכת מרכב (בודי קיט) המותאמת לדגם TT קוואטרו ספורט עם מנוע V6 בנפח 3.2 ליטר. לדגם גם היו צינורות פליטה שחורים, הגדרות מתלים מעודכנות, גלגלים חדשים ורחבים יותר.
יעקב בן-סירא
יעקב (יענקל'ה) בן-סירא (נולד בשם: ז'אק שירצקי; 20 במרץ 1927 – 4 בפברואר 2016) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, קומיקאי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
יעקב בן-סירא נולד בשם ז'אק שירצקי בעיר בריסל שבבלגיה. בהיותו בן 15 בשנת 1942, כשנתיים לאחר כיבוש בלגיה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה, נשלח אביו למחנה עבודה, ובן-סירא החליט לברוח. אימו ציידה אותו בכסף ומזון, והוא עלה לבדו על רכבת לצרפת ומשם לשווייץ. בן-סירא, היחיד מכל משפחתו ששרד את השואה, עלה לישראל בסוף שנת 1945 במסגרת עליית הנוער, ונשלח לגבעת ברנר. הוא השתלם במשחק אצל במאי תיאטרון הילדים אליעזר אנסקי. ב-1957 חבר לגדעון זינגר, שמעון בר וראובן שפר להקמת רביעיית מועדון התיאטרון שהופיעה במשך שנים במופעים ששילבו בידור, זמר וסאטירה.
על במת התיאטרון הופיע בן-סירא במסגרת האהל, הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה ועוד. בין ההצגות בהן השתתף: "דון קישוט איש למאנשה", "רומיאו ויוליה", "הקמצן", "תעלולי סקפן", "אגדת חורף", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "החייל האמיץ שווייק", "המכתב האבוד", "תל אביב הקטנה", "הלילה השנים עשר", "סמרטוטר", "חלום ליל קיץ", "מרד הימאים" והצגות נוספות.
בן-סירא הופיע בשורה ארוכה של סרטים בקולנוע הישראלי, בהם: "נורית", "רק בלירה", "רק היום", "מוישה ונטילטור", "ארבינקא", "הוא הלך בשדות", "לופו בניו יורק", "הגונב מגנב פטור", "הגלולה", "קזבלן", "נורית 2", "מבצע שטריימל", "טיפת מזל", "צלקת", "תלווה לי את אשתך", "סאלח שבתי" ועוד. בן-סירא הרבה לגלם דמויות קומיות של שמנמן, גוץ ומשעשע.
השתתף בסדרת הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום" בעונה השנייה בטלוויזיה החינוכית בשנת 1985.
בן-סירא היה מקורב לרב שמואל אליהו טאוב, רבה השלישי של חסידות מודז'יץ, והרבה להגיע לתפילות בבית המדרש שלו ברחוב דיזנגוף בתל אביב, כמו כן היה מגיע ללמוד אצלו בכולל בשנותיו האחרונות.
בן-סירא היה נשוי לשחקנית עדינה בן-סירא, שהייתה ממנהלי כתב-העת "פרוזה", ובשנים האחרונות לחייו הופיע עמה בתוכנית משותפת "יענקל'ה ועדינה בהומור וסאטירה". רבות מהופעותיהם נעשו בהתנדבות.
ב-4 בפברואר 2016 נפטר מדום לב, מעט לפני יום הולדתו ה-89. ארונו הוצב על במת הקאמרי בתל אביב, שם נערך לו טקס אשכבה. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הוצבה בפברואר 2018 לוחית זיכרון לזכרו בכניסה לבית בו התגורר ברחוב הנביאים 4 בתל אביב.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
אבני מורשת
"קבוצת אבני מורשת" היא עמותה הפועלת ליצור סביבה דיגיטלית לאתרים המשמרים מבנים ומתחמים הנושאים ערכים היסטוריים-תרבותיים ברחבי ישראל. מטרות הקבוצה הן להפיק תכנים חווייתיים ומעשירים לשימוש חופשי לתועלת הציבור, להנגיש ולהפיץ תיעוד דיגיטלי של אתרי מורשת היסטוריים ושל התרבות הבנויה בישראל בפלטפורמות דגיטליות מגוונות ולשתף את הציבור בשמירה על האתרים ובאיסוף מידע על מצבם. בקבוצת אבני מורשת פועלים בהתנדבות אנשי מקצוע רב-תחומיים בכתיבה וקידום של תכנים ברשתות החברתיות, תחקירים וכתיבת ערכים בתחום השימור לוויקיפדיה, צילום סטילס ווידאו, צילום מרחפן וב 360°- עיצוב גרפי ואנימציה, הפקה ויצירה של הֶסכתּים (פּודֹקאסטים), פיתוח פורמטים חדשניים, אפליקציות ואתרי אינטרנט, ניהול מאגרי תכנים ותמונות ועוד.
הקמת העמותה ומבנה ארגוני
"קבוצת אבני מורשת – תקשורת לנכסי מורשת מוחשית" נרשמה כעמותה עצמאית בשנת 2021 לפני מועד זה פעלה הקבוצה במסגרת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. מיזם פיקיוויקי, שמנוהל מאז 2021 על ידי קבוצת אבני מורשת, הושק בכנס איגוד האינטרנט הישראלי במרץ 2009 אחרי שהתחיל את דרכו כשיתוף פעולה בין ויקימדיה ישראל, איגוד האינטרנט הישראלי ומט"ח.
הפעילות השוטפת של קבוצת אבני מורשת מנוהלת על ידי צוות תפעול של ארבעה מתנדבים, יו"ר, מנכ"לית, גזבר ורכז מתנדבים. פיתוח הידע והמיזמים מתבצע על ידי מועצה מייעצת של הקבוצה, המורכבת משנים עשר מתנדבים אנשי אקדמיה וחינוך, ומומחים במגוון תחומים. הקבוצה כוללת כ־60 פעילים מתנדבים בעלי ידע במקצועות: צילום סטילס, צילום ווידאו, עיצוב גרפי ואיור, תחקיר, תקשורת, כתיבה ועריכת תכנים, חדשנות בחינוך, אוצרות, הפקת פודקאסטים, בניית אתרים ופיתוח אפליקציות, ניהול מאגרי תכנים ועוד.
מגזין מורשת ארץ – אדם־מקום־תרבות
המגזין מנגיש לציבור בסביבה דיגיטלית את התרבות הבנויה של ארץ ישראל ואת סיפוריהם של האנשים שבנו אותה. אתר המגזין שנגיש גם באמצעות טלפון סלולרי מכיל מאגר של מצגות מבוססות מקורות ותחקיר חזותי, סקירות ודעות, לקט קישורים לסדרת פודקאסטים ולקטעי קולנוע תיעודי היסטורי מארכיוני ישראל העוסקים באתרי מורשת ובשימורם. המגזין מכוון להנגיש ולקדם מידע ושיח בנושא שנוגע במרחב הציבורי והפרטי ולהעלות את המודעות לחשיבות השימור בקרב הציבור הרחב.
פיקיוויקי – ממשק ומאגר תמונות
פיקיוויקי הוא ממשק ומאגר תמונות של מדינת ישראל המאוחסנות באתר Wiki MediaCommons. מטרת המיזם היא להוות מאגר שיתופי חפשי של תצלומים איכותיים המתעדים את מדינת וארץ ישראל ואת החברה הישראלית בעבר ובהווה. עד שנת 2023 נתרמו למאגר כ-80,000 קבצים על ידי הציבור ועל ידי עשרות ארכיונים, ביניהם גנזך המדינה, ארכיון אגד, ארכיון קק"ל, ארכיוני קיבוצים ועוד. תורמי התמונות למאגר פיקיוויקי מוותרים מראש על זכויות היוצרים שלהם, תמורת מתן קרדיט בלבד, תחת רישיון קריאייטיב קֹומֹונס. המאגר עומד לרשות הציבור לשימוש חופשי, ללא מגבלות של זכויות יוצרים. מאז שעבר המאגר לניהולה של קבוצת אבני מורשת ניתן דגש לשימור אתרים היסטוריים בתיעוד ההווה של מדינת ישראל.
"מחוברים לשימור המקום"
מיזם "מחוברים לשימור המקום" מרכז מידע ומשתף את הציבור ללא תמורה "בקפסולת מורשת". המידע בקפסולה כולל תמונות מההווה ומהעבר, מידע כללי על המקום, קישורים למידע היסטורי על האתר מארכיונים וממקורות מגוונים בניהם יומני חדשות, קטעי קולנוע תיעודי היסטורי, עיתונות היסטורית וזמר עברי. האפליקציה מאפשרת שיתוף הציבור בדיווחים על מצב התחזוקה, מצב השילוט וערכו החינוכי של האתר. הקפסולות זמינות דרך מפת גוגל, אפליקציית Waze ,אתר גוגל, אפליקציית WhatsApp ובאתרי אינטרנט נוספים.
"סיורים מקצועיים לתיעוד אתרי מורשת"
מתנדבי העמותה מקיימים סיורי תיעוד ולימוד במקבצים של אתרי מורשת. בראשון לציון, בלב ההיסטורי של המושבה של פעם, תועדו כמאה מבנים, מתחמים, גנים ציבוריים, מגדלי מים, פעמון המושבה ועוד. גם בעיר ההיסטורית ברמלה צולמו מבנים לשימור. צילומי האתרים מועלים ל'פיקיוויקי' לשימוש חופשי של הציבור ומשמשים לפתיחת 'קפסולות שימור' ביישום "מחוברים לשימור המקום".
חוצות לאמנות בישראל (מיזם עתידי)
הקמת המיזם מתבססת על סביבה דיגיטלית המאגדת בתוכה אמנות, לרבות: פסלים, פסיפסים, גרפיטי, ציורי קיר ועוד בחוצות (במרחב הציבורי). המטרה – לעודד מעורבות קהילתית לשמירה, לתיעוד ולאיסוף מידע עכשווי על האמנות בחוצות. המיזם יהיה נגיש וזמין בסביבה דיגיטלית בכל עת לכלל הציבור ללא תמורה, ויהווה מקום לתערוכות וירטואליות של אמנות במרחב הציבורי.
ג'ון, מלך סקוטלנד
ג'ון דה באליול (באנגלית: John de Balliol; נולד ב-1249 לערך - 25 בנובמבר 1314) היה מלך סקוטלנד בין השנים 1292–1296.
קורות חיים
פרטים מעטים ידועים על ילדותו של ג'ון. ג'ון נולד ככל הנראה בשנת 1248 או בשנת 1250. מקום הולדתו אינו ידוע, וייתכן שנולד בגאלווי, בפיקרדי או בטירת ברנארד. ג'ון היה בנם של ג'ון, בארון באליול ושל דרוורגווילה מגאלווי, בתה של מרגרט מהאנטיגנדון, בתו של דייוויד, רוזן האנטיגנדון, נכדו של דייוויד הראשון.
המלכתו על סקוטלנד
בעקבות מותה של מרגרט, העלמה מנורווגיה בשנת 1290 היה ג'ון אחד המועמדים לרשת את כתר סקוטלנד בשל היותו צאצא של דייוויד הראשון. מולו התמודד רוברט ברוס, לורד אנאדייל, נינו של דייוויד הראשון.
ג'ון הגיש את תביעתו לכתר למועצה הגדולה של סקוטלנד, בה נכח גם אדוארד הראשון, מלך אנגליה כבורר, בבריק על טוויד ב-6 ביוני 1291.
המועצה הגדולה של סקוטלנד החליטה לטובתו של באליול בטירת בריק ב-17 בנובמבר 1292, והוא הוכתר על אבן הגורל שבמנזר סקון ב-30 בנובמבר 1292 - יום אנדרו הקדוש.
אדוארד הראשון, אשר לחץ על המועצה להכיר בו כלורד העליון של סקוטלנד (ולמעשה במלך סקוטלנד כוואסל שלו), לחץ על ג'ון וגזל ממנו סמכויות. אצילי סקוטלנד מאסו בלחץ האנגלי נפגשו בסטירלינג ביולי 1295 והחליטו לכרות ברית עם צרפת.
הוויתור על הכתר
כאשר המלך אדוארד הראשון גילה על הברית עם צרפת, פלש לסקוטלנד. פלישה זו החלה את מלחמות העצמאות של סקוטלנד. הסקוטים הובסו בקרב דנבר והצבא האנגלי השתלט על טירת דאנבאר ב-27 באפריל 1296. ג'ון נאלץ לוותר על כיסאו, וכתב הוויתור נחתם ב-10 ביולי 1296. ג'ון נלקח למצודת לונדון ונכלא בה לזמן קצר, אולם שוחרר ביולי 1299 והורשה לצאת לגלות בצרפת. בהגיעו לדובר ערך הצבא האנגלי חיפוש בכליו ומצא בו את כתר סקוטלנד וכלי זהב וכסף רבים, ואלה הוחרמו. ג'ון הועבר להגנתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני כאשר האפיפיור התחייב שג'ון יישאר בארמונו. בקיץ 1301 עברו ג'ון ומשפחתו להתגורר בבית המשפחה בהליקור שבפיקרדי.
בשל הלחץ שהופעל עליו על ידי מלך אנגליה, אצילי סקוטלנד והעם הסקוטי המשיכו לראות בו כמלך החוקי של סקוטלנד. ב-1297 פרץ מרד בסקוטלנד בראשות ויליאם וולאס ואנדרו דה מוריי, והם טענו שהם פועלים להביא להשבת המלך ג'ון לכס הסקוטי. ג'ון עצמו נותר בצרפת ולא תמך במאבק העצמאות הסקוטי, וסקוטלנד נותרה בלא מונרך עד המלכתו של רוברט דה ברוס (נכדו של רוברט ברוס, לורד אנאדייל, שהתמודד מול ג'ון על הכס ב-1290) בשנת 1306.
צאצאיו
ג'ון נשא לאישה את איזבלה דה וארן, בתו של ג'ון דה וארן ושל אליס דה לוסינאן ב-7 בפברואר 1281. לג'ון היו שני בנים ובת:
מזנון (רהיט)
מזנון הוא סוג של רהיט מאורך שניתן להגיש על גביו מזון בחדר האוכל, ומיועד גם להצגת כלי הגשה כגון כלי הגשה מכסף, ולאחסון חפצים.
המזנון מורכב בדרך כלל מסט ארונות, ומגירה אחת או יותר, המשטח העליון של המזנון מסוגל לשאת בצורה נוחה מזון, כלי הגשה ואפילו תאורה. גובה המשטח העליון של המזנון בערך בגובה המותן.
ימת באיקל
ימת באיקל (ברוסית: Озеро Байка́л) היא אגם מים מתוקים בדרום סיביר שברוסיה, מצפון לגבול רוסיה–מונגוליה. ימת באיקל היא אתר מורשת עולמית.
ההתפשטות הרוסית לאזור מסביב לאגם בשנים 1628–1658 הייתה חלק מהכיבוש הרוסי של סיביר ובוצעה ראשית על ידי הליכה לאורך נהר אנגרה וכנגד כיוון זרימתו. החוקר הרוסי הראשון שהגיע לאגם היה קורבט איבנוב בשנת 1643.
מעט מאוד היה ידוע על האגם וסביבותיו עד שהחלה הקמת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. לשם עקיפת הימה נדרשו 200 גשרים ו-33 מנהרות. באותה עת, 1896–1902, ערכה לראשונה משלחת הידרולוגית סקר מקיף על האגם.
מתחת לקרקעית הנוכחית של האגם ישנה שכבה של משקעי סחף בעומק של כ-7 קילומטרים, שהצטברו במהלך השנים. משמעות הדבר היא שתחתית בקע הבאיקל היא בעומק של כ-8–9 קילומטרים מפני האגם, וזהו הבקע היבשתי העמוק ביותר בקליפת כדור הארץ. בקע זה הוא בקע כושל צעיר במונחים גאולוגיים ומתרחב בכ-2 סנטימטרים מדי שנה. האזור פעיל מבחינה סייסמית וחווה רעידות אדמה משמעותיות מדי מספר שנים.
האגם מוקף הרים מסביבו ומוכרז כשמורת טבע. יש בו 22 איים, ואורכו של הגדול מביניהם, אולחון, הוא 72 ק"מ. אולחון הוא האי האגמי השלישי בגודלו בעולם. לאגם זורמים למעלה מ-300 נהרות והוא מנוקז על ידי הנהר אנגרה.
השמורה הביוספרית של ימת באיקל הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1986 אך פוצלה לשתי שמורות ביוספריות בשנת 2000: שמורת באיקל (הממוקמת כ-170 ק"מ דרום מערבה לאולן-אודה וכוללת את חופה הדרומי וגופי מים אחרים של הימה וכן את היערות הסמוכים); ושמורת ברגוזין (המשתרעת לאורך כ-100 ק"מ מחופה הצפון מזרחי של הימה, וגולשת אל המדרון המערבי של רכס הרי ברגוזין . שטח השמורה הזו חופף למעשה את שטח אתר מורשת עולמית של הימה).
עולם החי באגם
בידודו, גילו ועומקו של האגם תרמו להיווצרות פאונה עשירה ומיוחדת של מים מתוקים, המהווה מוקד עניין חשוב לחקר האבולוציה.
באגם חיים 1,085 מיני צמחים ו-1,550 מיני בעלי חיים, מהם מעל ל-60% אנדמיים. היונק היחיד החי באגם הוא פוסה באיקלית (Phoca sibirica). דג האומול (Coregonus autumnalis migratorius) נידוג בכמויות גדולות בבאיקל ובגרסתו המעושנת מהווה מאכל מקומי נודע.
תיור יתר
האזור נחשב כסובל מבעיה של "תיור יתר", כאשר בין החודשים ינואר-אוגוסט 2018, פקדו אותו כ-1.6 מיליון תיירים. אשר על כן, יועץ הממשלה הרוסית לענייני סביבה הודיע כי תוגבל הגישה לימה, כאשר הכוונה היא ככל הנראה לתיירות חוץ. עם זאת, גורמי הזיהום רבים ואינם מוגבלים אך לתיירות; בין היתר, מדובר במערכות לקויות לטיפול בשפכים, מפעלים מזהמים בסביבת האגם ואף כאלה המרוחקים ממנו, וכן זיהום אצות שהתפתח במקום.
פרס אקו"ם
פרס אקו"ם הוא תחרות נושאת פרסים ישראלית בתחומי היצירה. פרס אקו"ם החל את דרכו בשנת 1958 כתחרות קטנה נושאת פרסים על יצירות אשר הוגשו בעילום שם והפך למפעל פרסים חשוב בתחום המוזיקה והספרות בישראל.
קטגוריות
הגשת מועמדות לתחרות פתוחה לחברי אקו"ם בלבד. סך הכל מחולקים 17 פרסים קבועים, בנוסף למספר "פרסי דירקטוריון" מיוחדים, שמשתנים משנה לשנה.
בלה פורץ'
בלה פורץ' (באנגלית: Bella Poarch; נולדה ב-9 בפברואר 1997) היא אושיית רשת פיליפינית-אמריקאית. נכון למאי 2021, היא בעלת הסרטון עם המספר הרב ביותר של לייקים בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק, בו היא מבצעת ליפ סינק לשיר "Soph Aspin Send" של הראפרית הבריטית מילי בי. במאי 2021, הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Build a Bitch", תחת חברת התקליטים וורנר רקורדס.
ג'ואן מהמצודה
ג'ואן מאנגליה (באנגלית: Joan of England; 5 ביולי 1321 - 7 בספטמבר 1362), הידועה בכינוי ג'ואן מהמצודה (Joan of the Tower), הייתה רעייתו הראשונה והמלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני.
קורות חיים
ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת.
בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש). הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר טוויד. ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד. ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה.
בלה פורץ'
ביוגרפיה
פורץ' נולדה ב. משפחתה עברה לטקסס שבארצות הברית כשהייתה בת 13.
בשנים 2015-2019, שירתה פורץ' בצי ארצות הברית והוצבה ביפן ובהוואי במשך מספר שנים.
ג'ואן מהמצודה
קורות חיים
פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם.
בלה פורץ'
קריירה מוזיקלית
באפריל 2020 היא החלה לפרסם תוכן בטיקטוק, שם התפרסמה בעקבות סרטוני הליפ סינק שלה, ובפרט הסרטון בו היא מבצעת ליפ סינק ל-"M to the B" של מילי בי. הסרטון היה לוויראלי והפך לסרטון בעל מספר הלייקים הרב ביותר בפלטפורמה. בעקבות הצלחתה בטיקטוק, היא השיקה ערוץ יוטיוב ודף טוויטר בחודשיים שלאחר שהצטרפה לטיקטוק.
ג'ואן מהמצודה
קורות חיים
ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות. בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים.
בלה פורץ'
קריירה מוזיקלית
בשנת 2021, בעקבות הצלחתה הוויראלית בטיקטוק, הוחתמה בחברת התקליטים וורנר רקורדס, שהוציאה בחודש מאי את סינגל הבכורה שלה, "Build a Bitch". היא נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022. בהמשך, הוציאה את "Inferno" עם סאב ארבן.
בשנת 2022 דורגה במקום ה־29 ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־5 מיליון דולר בשנת 2021.
ג'ואן מהמצודה
קורות חיים
ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון.
מייקל דל
מייקל סול דל (באנגלית: Michael Saul Dell; נולד ב-23 בפברואר 1965) הוא יזם יהודי-אמריקאי, מייסד חברת המחשבים DELL ומנכ"ל החברה. הונו הוערך באוקטובר 2021 במעל 56 מיליארד דולר.
ילדותו
דל נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית למשפחה יהודית שאת שם משפחתה המקורי "טל" (מגרמנית/יידיש: עמק) אינגלזה לזה הנוכחי עם הגעתה לאמריקה. הוא התחיל ללמוד בבית הספר היסודי הרוד. כבר בגיל 12 הרוויח 1,000 דולר ממכירת בולים. לאחר מכן המשיך לבית הספר התיכון ממוריאל.
בגיל 16, במהלך חופשת הקיץ עבד כמשווק מנויים לעיתון "יוסטון פוסט", משגילה שרוב הלקוחות הם זוגות צעירים השיג רשימת זוגות שנישאו והציע להם, בהצלחה מרובה, מנוי לעיתון, כך הרוויח במהלך חופשת הקיץ 18,000 דולר.
צמיחת החברה
במהלך רכישת והרכבת רכיבי המחשב גילה דל כי יש פער גדול בין עלות הרכיבים לבין מחירו של מחשב מורכב. על מנת לנצל פער זה החליט להרכיב ולשווק מחשבים אישיים ללקוחות סופיים. בסיוע הלוואה כספית מסבו ומסבתו, עזב דל את הלימודים כשהיה בן 19 וניהל את דל מחשבים. עם הזמן, היו לו כמה כישלונות (בנוסף למחשבים ניידים שנשרפו ב-1993, אובדן לקוחות לחברת GateWay בתחילת 1990 וכישלונות אחרים), למרות משברים אלו המשיכה דל לייצר מחשבים נייחים וניידים, כיום היא חברת המחשבים השנייה בעולם, עם מכירות של 57 מיליארד דולר בשנת 2007.
ב 31 בינואר 2007, כשהתפטר קווין מתפקידו, מונה מייקל דל מחדש למנכ"ל החברה באותו יום.
תארים שמייקל זכה בהם: "יזם השנה" מאת .Inc Magazine (בגיל 24 בלבד), "איש השנה" מאת PC Magazine, "מנכ"ל מספר אחת בעסקים אמריקאיים" מאת Worth Magazine ו"מנכ"ל השנה" מאת המגזינים Financial World, Industry Week ו-Chief Executive. בנוסף, זכה דל בפרס באוור למנהיגות עסקית לשנת 2013 מאת מוסדות פרנקלין.
תרומות חשובות
ב 15 מאי 2006 הודיעה אוניברסיטת טקסס באוסטין על קבלת תרומה בת 50 מיליון דולר מקרן סוזן ומייקל דל, שמטרתה לקדם את המצוינות בבריאות ילדים ובחינוך באוסטין. מכספי תרומה זו נבנו באוניברסיטה שלושה מתקנים. הראשון הוא מכון דל למחקר פדיאטרי (רפואת ילדים), שישלים את המרכז הרפואי לילדים הסמוך, אף הוא מייסוד קרן דל. השני הוא בניין חדש למדעי המחשב בקמפוס, והשלישי הוא מרכז סוזן ומייקל דל לקידום אורח חיים בריא, שיעסוק בנושאים הנוגעים לסביבת גידול בריאה לילדים. בשנת 2013, הקרן העמידה התחייבות נוספת בסך 50 מיליון דולר להקמת בית הספר לרפואה על שם דל באוניברסיטת טקסס באוסטין. בית הספר לרפואה על שם דל החל לרשום סטודנטים בשנת 2016.
דל נשוי ואב לארבעה, המשפחה מתגוררת באוסטין.
אותר פצציה
אוֹתָּר פָּצָצִיָּה (בגאורגית: ოთარ ფაცაცია; 15 במאי 1929 – 9 בדצמבר 2021) היה פוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה בין השנים 1993–1995.
ביוגרפיה
פצציה נולד בכפר אינגירי שבנפת זוגדידי, סמגרלו בגאורגיה הסובייטית. הוא סיים את לימודיו כמוסמך אוניברסיטה בהנדסה וכלכלה במכון המדינה לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית בזוגדידי, ושימש כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית המקומית משנת 1955 ועד שפוטר ב-1965. בשנת 1966 מונה למנהל מפעל הנייר של זוגדידי, וכיהן בתפקיד במשך כ-25 שנה עד שנת 1990.
בשלהי העידן הסובייטי בגאורגיה נבחר לוועידת נציגי העם (1989-1990) וזכה בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1992 עמד אדוארד שוורדנדזה בראש המדינה של גאורגיה, זמן קצר לאחר הדחתו האלימה של זוויאד גמסחורדיה בהפיכה. ב-20 באוגוסט 1993 מינה שוורדנדזה את פצציה לראש ממשלת גאורגיה. והוא כיהן בתפקיד עד 5 באוקטובר 1995. משנת 1995 ועד שנת 1999 כיהן כחבר בוועדת התקציב הפרלמנטרית, והקים ועדה זמנית לקידום נושא איחוד לאומי. במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו הוא לא השתייך לשום מפלגה פוליטית אולם הצביע עבור מפלגת איחוד האזרחים של גאורגיה בראשות אדוארד שוורדנדזה.
נפטר ב-9 בדצמבר 2021 בטביליסי ממחלת הקורונה, בגיל 92.
עיצורים שורקים
עיצורים שורקים (strident; sibilant) הם עיצורים חוככים או עיצורים מחוככים המופקים באזור המכתש ובתר המכתש כך שתנועת האוויר מתועלת באמצעות קדמת הלשון אל השיניים העליונות.
עיצורים שורקים
{{טורים|תוכן=
מחוככים שורקים מסודקים
}}
שורקים בעברית
לעיצורים השורקים בעברית יש תפקיד מורפולוגי, שכן כאשר אחד מהם מופיע בפ"א הפועל של בניין "התפעל" מתרחש שׂיכוּל עיצורים בין פ"א הפועל לבין ת"ו הבניין.
יוזף בם
יוזף זכריאש בם (בפולנית:Józef Zachariasz Bem, בהונגרית:Bem József בטורקית:מוראט פאשה - Murat pașa 14 במרץ 1794 – 10 בדצמבר 1850) היה איש צבא, קצין תותחנים וארטילריה, מהנדס צבאי ומהפכן פולני. הקים בפולין יחידה ראשונה למפעילי רקטות ופיקד על הארטילריה הפולנית במהלך המרד הפולני מנובמבר 1830. בהמשך יצא לגלות צרפת והיה לדמות חשובה בחוגי הגולים הפולנים, מייסד אגודה פולנית להיסטוריה ולספרות, ארגון גולי פולין בפריז, אגודה פוליטכנית פולנית בפריז ואיגוד ראשון למהנדסים הפולנים. באביב העמים (1849-1848) השתתף כמפקד במהפכה הווינאית השלישית ("האוקטובר הווינאי"). בהמשך היה למפקד הצבא המהפכני ההונגרי ולאחר דיכוי המהפכה בהונגריה גלה באימפריה העות'מאנית. שם התאסלם והיה למפקד בצבא העות'מאני. יוזף בם היה לגיבור לאומי של פולין והונגריה ונחשב תחת השם "מוראט פאשה" לדמות חשובה גם בהיסטוריה של הצבא העות'מאני. הסקלרים בטרנסילבניה קראו לו בחיבה "Bem apó" (בם קשישא).
ילדות וצעירות
יוזף בם נולד בשנת 1794 בעיר הפולנית טרנוב שבגליציה המערבית (אז חלק מממלכת גליציה ולודומריה שבאימפריה ההבסבורגית). הוא גדל במשפחת של האצולה הנמוכה בקרב השלאכטה ונשאה שם פרוסי, Behm או Bohm. אביו של סבא רבא שלו, כריסטיאן בם היה בנו של מייצר רתמות בשם קספר בהם משווידניצה, שלזיה התחתית שהתיישב ב-1704 בלבוב. סבו של יוזף בם, ווייצ'ך בם, קיבל תואר אצולה באמצע המאה ה-18 והתמנה ליועץ של המלך סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי. אביו של יוזף, אנדז'יי פרנצישק קסאברי בם (1840-1768), גם הוא הוכר בשנת 1803 כאציל, עבד כמשפטן במועצת העיר לבוב ומאוחר יותר, שימש כעורך דין באספת אצילי טרנוב וכמורה למתמטיקה. הוא התחתן עם אגניישקה גולוכובסקה ולזוג נולדו בן יחיד, יוזף, לצד ארבע בנות. אחרי הילדות בטרנוב המשפחה עברה לגור בקרקוב ב"בית האיטלקי" בככר Rynek מס. 7 ובם בילה את ימי הקיץ בבית שקנה אביו בעיירה גאי. אמו של בם מתה ממחלת ראות כשהוא היה בן 10 האב התחתן שוב ב-1804 עם מריאנה אוסטפינסקה והוליד עוד 6 ילדים: 4 בנות ו-2 בנים (קונסטנטי ואלכסנדר) אחרי שסיים את גימנסיית אנה הקדושה (כיום "נובודבורק") החל מ-3 באוקטובר 1809 הוצב בם על ידי הוריו בחיל צוערי התותחנים וההנדסה. ב-1 באפריל 1810 התקבל בם ב"בית הספר היסודי לארטילריה ולהנדסה" בוורשה. זה היה בית ספר יוקרתי, שאליו התקבלו 12 מתוך 36 מועמדים. הוא קנה בו ייסודות ידע הדרושים בהנדסה הצבאית, כולל באריתמטיקה, גאומטריה תאירוטית ויישומית, טריגונומטריה, אלגברה, טופוגרפיה ובנוסף שפות, ביניהן פולנית, צרפתית, גרמנית ורוסית. בם הצטיין במתמטיקה, השיעורים כללו שעות מעשיות של ירי והפעלת תותחים, בניית ביצורים וגשרים. אופיו הביישן משהו תלמידים אחרים כינו אותו "פאניינקה" כלומר "העלמה".
ב-3 באוקטובר 1809, בהיותו בן 15, הוצב על ידי הוריו בחיל צוערי התותחנים וההנדסה. כסגן שני, ב-1 באפריל 1810, הוא הצטרף לבית הספר המובחר של ארטילריה והנדסה בוורשה [12], שם היו 36 מועמדים לשנים-עשר מקומות [6]. שם רכש את יסודות הידע המועילים בפרקטיקה הנדסית, לימוד חשבון, גיאומטריה תאורטית ומעשית, טריגונומטריה, אלגברה, טופוגרפיה, וכן שפות: פולנית, צרפתית, גרמנית ורוסית. בזכות השכלתו ומאוחר יותר מסעות ברחבי אירופה, הוא הפך לפוליגלוט. השיעורים בבית הספר כללו גם שיעורים מעשיים. בנוסף לירי והפעלת תותחים, כללה התוכנית גם שיעורי הנדסה, כגון בניית ביצורים וגשרים[13].
הקריירה הצבאית
בקיץ 1809 במסגרת צבא "דוכסות ורשה" שהוקמה תחת הכיבוש של נפוליאון, השתתף בם במלחמה באוסטרים. ביולי 1809 הגיע עם הצבא הצרפתי לקרקוב. ב-1 באפריל 1810 התמנה ל"סגן משנה" בארטילריה של הפרשים הפולנים. בשנים 1811-1810 סיים בהצטיינות את לימודיו במוסד היוקרתי "בית הספר היישומי לארטילריה ולהנדסה". עם בוגרי בית הספר נמנו, בין היתר, הגנרלים איגנאצי פרונג'ינסקי וויצ'ך חז'אנובסקי. אחרי סיום בית הספר העלה אותו הגנרל ז'וזף פוניאטובסקי לדרגת סגן ב' ("פורוצ'ניק" בדרגה שנייה) של ארטילריית הפרשים. החל מ-1811 שירת כסגן. ב-1812 השתתף בם במסעו של נפוליאון ברוסיה כשלחם על יד ריגה כתותחן בגיס הראשון של הכוחות הצרפתיים בפיקוד המרשל דאבו ובהמשך בגיס העשירי של המרשל מקדונלד, תחת פיקודו של ולדיסלב תומאש אוסטרובסקי. בלי להישמע לפקודות תקף בם יחידת דרגונים רוסים ולקח חמישים שבויים. ב-1813 השתתף בנסיגת הכוחות הצרפתיים-פולניים מדינבורג. מאוחר יותר עוטר בם באות לגיון הכבוד על תרומתו בינואר - נובמבר 1813 להגנת דנציג נגד הכוחות הרוסיים-פרוסיים. אחרי כניעת דנציג ישב יחד עם אביו בבוסקו-זדרוי על יד קיילצה. הוא קנה שם שני כפרים:סלובקווויצה וסקוז'וב.
אחרי קונגרס וינה ב-1815 דוכסות ורשה נהפכה לממלכת פולין החוקתית במסגרת האימפריה הרוסית. תחת השלטון הזה חזר בם לשירות הצבאי. ב-21 בינואר 1815 נכלל ברשימת הקצינים של הפלוגה הראשונה של הפרשים הקלים. ב-1816 בגלל מעורבותו בדו-קרב נענש על ידי הדוכס הגדול קונסטנטין שעמד בראש השלטון הרוסי בפולין הקונגרסאית, על ידי העברתו לתפקיד אחר. אולם בספטמבר 1817 הוחזר לצבא הסדיר של "ממלכת פולין" ושובץ בלנצ'יצה. ב-1818 התמנה למורה במכללה צבאית ולעוזר שדה של הגנרל פייר שארל בונטאן, שנשאר בפולין כאחראי על החימוש. בם שירת כמהנדס בארסנל המלכותי בוורשה. ב-1818 מיוזמת בונטאן ערך בם במעבדה מיוחדת שהוקמה בהתאם לצרכיו, ניסויים בפירוטכניקה צבאית ובשימוש ברקטות לחימה במטרה לשפר את ביצועיהן. ב-1819 הועלה בדרגת קפטן (סרן).את הרקטות הלחימה שכונו "נורים" או "רקטות קונגרסאים" הכיר בם בזמן המצור על דנציג. אחת ממטלותיו העיקריות הייתה לברור ולטהר באופן מתאים את האשלגן החנקתי ופחם העץ, מרכיבי אבק השריפה שהדף את הרקטות באפריל 1819 עקב פיצוץ של דוד עם תערובת נפץ נכווה בם בפניו וכמעט איבד את ראייתו. נשאר עם צלקות לכל החיים. אף-על-פי-כן המשיך בניסויים. במאי 1819 כתב עליהם דו"ח בצרפתית המלווה באיורים נרחבים, עבור הדוכס הגדול קונסטנטין. המחקר של בם נקרא Notes sur les fusées incendiares "הערות על רקטות בערה" והוצא במהדורה ליתוגרפית. ב-1820 הוא פורסם בוויימאר גם בתרגום גרמני. בשנים 1822-1819 המשיך ללמד ארטילריה ומדע הביצורים בבית ספר החורפי לתותחנים. ב-1822 נתגלתה חברותו בארגון פטריוטי חשאי של בונים חופשיים פולנים (Wolnomularstwo Narodowe) ובנוסף הואשם באי סדרים כספיים. הוא שהה מספר חדשים במעצר. ב-30 ביולי 1822 הורשע על ידי בית משפט חטיבתי בגין "אי הצהרה על הצטרפותו לחברות חשאיות", הורד בדרגה ונידון לשנת מאסר. ב-8 באוגוסט 1822 לבקשת בונטאן, המתיק הדוכס הגדול קונסטנטין את עונשו ואיפשר את העסקתו במשרה לא קבועה. ב-1823 הוחזר לשירות הפעיל. בינתיים הרג את מישהו בדו-קרב (שם היריב אינו ידוע) כשהוא עצמו נפצע באחד מירכיו ונשאר פיסח כל שאר חייו. ב-23 בדצמבר 1824 הועבר לתפקיד אזרחי בגין "רשלנות בשירות" וב-29 בינואר 1826 פוטר כשהעילה הרשמית לכך הייתה "סיבות בריאות".
בגליציה המזרחית
אז הוא עזב לגליציה המזרחית, בשטח האימפריה האוסטרית. ב-15 בפברואר 1826 הגיע ללבוב ושכר מידי דודו, הקאנון יאקוב בם, את הכפר בשובקה (Basiówka ) על אף רווחיו המועטים, ניהל ומימן על חשבונו את שיפוץ המנזר והכנסייה של הנזירות הכרמליטיות בלבוב כדי להפוך אותם למושב המכון הפולני אוסולינאום ב-1826 התקבל לעבודה כמנהל אחוזותיו של הרוזן פרנצישק סטניסלב פוטוצקי, על יד ברודי. בם ניהל בהן עבודות רבות, הקים מתקנים תעשייתיים, כמו בתי חרושת לסוכר ומזקקות ביישובים קוניושקי, קלקוטי וזבאראז'. בבתי החרושת הפעיל מנועי קיטור. במימונו של פוטוצקי הקים בית חרושת לנייר בברודי. במקביל שיפץ את הכנסייה האורתודוקסית לכבוד "אמו של האל" שהוקם ב-1600. בנוסף ניהל את עבודות השיקום של הארמון פוטוצקי בברודי ושל הארמון לובמירסקי בפשוורסק. עסק גם בחקר מנועי הקיטור ופרסם את ניסוייו. בעת שהייתו עד 1830 בלבוב ובברודי תכנן לכתוב ספר לימוד מקיף על מנוע הקיטור.
מרד נובמבר
בפרוץ מרד נובמבר נגד השלטון הרוסי בפולין, ב-29 בנובמבר 1830, בם שהה בוורשה וב - 3 בדצמבר 1830 ענה לקריאת הגנרל יוזף כלופיצקי והצטרף למורדים עם הגדוד שלו. באמצע דצמבר פנה לדגז', שם נדרש להגן על דרכי התחבורה. ב-10 במרץ 1831 הגיע לוורשה,. צבא המורדים העניק לו דרגת מייג'ור (רב-סרן) ואת פיקוד פלוגת הפרשים הקלים מס. 4 שכללה 291 חיילים ו-12 תותחים..ב - 9 באפריל 1831 שובצה פלוגתו לגיס של הגנרל איגנאצי פרונג'ינסקי. בראש יחידה זו הוא השתתף ב-10 באפריל בקרב דומאניצה במזוביה, שהתסיים בניצחון הפולנים. הצטיין בשלוותו ובגבורתו ב-איגאניה. הגנרל פרונג'ינסקי ציין אותו בדו"חו והמפקד העליון, הגנרל יאן זיגמונט סקז'ינצקי בביקורו בשדה הקרב העלה אותו לדרגת לוטננט-קולונל. בעימות הבא עם הרוסים בקרבת הכפר פשטיץ' (Przetycz Włościańska) האש המדויק של פלוגתו גרמו לנסיגת האויב. כך קרה בעוד כמה תקריות, על יד הכפר דלוגושודלו בנפת וישקוב, כמו כן על הנהר אוז'יץ, על יד רוז'ה (Ruże) ועל יד זלוטוריה, בפרובינציית קויאבה-פומרניה. בקרב אוסטרולנקה בעזרת מטחי ארטילריה עצר את התקדמות הצבא הרוסי ואיפשר לשרידי הצבא הפולני לסגת. אף-על-פי שצבא המורדים הפולנים נחל תבוסה כבדה ואיבד 6,000 מלוחמיו, פעולותיו של בם מנעו את חורבן הצבא כולו. בם נפצע בשדה הקרב ו ב-4 ביוני הועלה לדרגת קולונל. ב-21 ביוני התמנה למפקד התותחנים של הצבא הסדיר, וב-1 ביולי, על גבורתו בשדה הקרב קיבל בם את הצלב הזהב "Virtuti Militari". בהמלצת הגנרל קז'ימייז' מלאכובסקי ב-22 באוגוסט הועלה בם לדרגת בריגדיר-גנרל יחד עם הגנרל יוזף סובינסקי. בעקבות המתקפה הרוסית שבפיקוד הגנרל איוואן פסקביץ' הגנת ורשה התמוטטה. בם התנגד לכניעה עד לרגעים האחרונים של ההתקוממות. אולם הצבא המורד נאלץ להיכנע ב-5 באוקטובר 1831 ובפיקודו של הגנרל מצ'יי ריבינסקי חצה את הגבול הרוסי-פרוסי ונמלט לגלות. גם בם הגיע לפרוסיה עם חלק מהארטילריה וכוחותיו. באזור מאריינוורדר, באלבלונג וקווידזין, ובסביבה, היחידות הפולניות פורקו.
בגלות צרפת ופורטוגל
בם התיישב אחר כך בצרפת שהייתה המוקד העיקרי של הגולה הפולנית. תמך ב-מונרכיזם, שיתף פעולה עם הארגון "אוטל לאמבר" (Hôtel Lambert) שבראשות הרוזן אדם ייז'י צ'ארטוריסקי והיה חבר בארגון החשאי "ברית לאיחוד לאומי" (Zwiazek Jednosci Narodowej). ב-10 בינואר 1832 יצא לדרזדן ואחר כך בלייפציג, על מנת לארגן נקודות כינוס עבור החיילים והמורדים הפולנים שהיו בדרכם למערב אירופה. בהוראתו, ארגן אנטוני פאטק נקודות כינוס דומות בצרפת, ואחר כך הגיע לשווייץ (שבה הצטיין כחלוץ תעשיית השעונים). במרץ 1832 חזר בם לפריז. התפרנס ממתן שיערי מתמטיקה ופעל במסגרת החברה הפולנית להיסטוריה ולספרות (Towarzystwo Historyczno-Literackie) אותה הקים ב-1832 יחד עם אחרים. פרסם מאמרים בעיתונים וגם כמה ספרים, כולל "סינופסיס לקורות פולין" (1836), "סינופסיס לקורות צרפת" (1845), בצרפתית - La Pologne dans ses ancienne limites, le Duché de Moscou en 1743 et l'empire des Russes actuel. Ouvrage historique et politique (פולין בגבולותיה העתיקים, דוכסות מוסקבה ב-1743 והאימפרית הרוסים של היום. חיבור היסטורי ופוליטי) ואת הספר בשלושה כרכים "על המרד הלאומי בפולין" (1848-1846), ספרים שהוצאו לאור בחסות הרוזן צ'ארטוריסקי. בספר האחרון, על המרד, הציג בם מצע לתחיית המאבק לשחרור פולין. ב-1835 הקים את החברה הפוליטכנית הפולנית בפריז והיה היושב ראש הראשון שלה. ארגון זה תמך בחינוך הטכני בקרב הפולנים, שאף לעזור להם בהשתלמויות מקצועיות ובמציאת תעסוקה בצרפת. ב-1836 בעקבות קשיים כלכליים נאלץ להפסיק פעילות זו. בם נהג לבקר בקורסים בבית הספר לגשרים וכבישים בפריז וגם בבית הספר למכרות. וקידם את החינוך העצמי, בין היתר, בעזרת שימוש בשיטות מנמוטכניות. הוא התעניין גם בהכשרת הנוער הפולני המחונן בתחום האמנויות. בהתחלת פעילותה תמכה החברה הפוליטכנית הפולנית בלימודיהם של 81 צעירים: 26 התקבלו באקול פוליטקניק בפריז בכן באקול סנטראל לאמנויות ותעשיות, בבית הספר הלאומי לגשרים ולכבישים ובבית הספר למכרות.
אביב העמים - וינה - 1848
בם הצטיין במיוחד במצביא בעימותים צבאים במהלך אביב העמים, קודם בהתקוממות השלישית והאחרונה בווינה, שכונתה על ידי האוסטרים "מהפכת אוקטובר". במרץ 1848 נסע ללבוב ובספטמבר התכוון להגיע להונגריה כדי לתמוך המהפכנים שם. אבל בינתיים פרצה התקוממות מחודשת בווינה. הוא הגיע לווינה ב-10 באוקטובר 1848 ועל אף הסתייגותם של הווינאים בעיקר העשירים בתוכם, תוך שבועיים גייס בבניינים מבוצרים כ-25,000 בני אדם, שהשתייכו בעיקר למעמד הביניים, ולמעמד הפועלים. איתו היו גם 500 חברי "הלגיון הפולני". הם הפכו למגני הדמוקרטיה הוינאית הצעירה שהתגשמה בפרלמנט האוסטרי הראשון בהיסטוריה. בם עמד בראש מגניה של ווינה המהפכנית אף על פי שלא התמנה רשמית למפקד של הכוחות המהפכניים. נהנה מתמיכת ההונגרים והפרלמנט הווינאי שבו הפולנים מילאו תפקיד חשוב, בעיקר סגן היושב הראש שלו פרנצישק סמולקה, שהפך למנהיגו אחרי עזיבת הצ'כים. צזאר ונצל מסנהאוזר, לוטננט ומשורר ממורביה, קרא לעצמו מפקד ראשי של המהפכנים אבל בפועל הוא נשמע לפקודותיו של בם. צבא הקיסר בפיקודו של הנסיך אלפרד צו וינדיש-גרץ, הקיף את העיר. הכוחות ההונגרים שעמדו בגבול מעבר לנהר לייטה נחלו תבוסה בעימות עם הכוחות הקיסריים בשווכאט. בם לא אמר נואש וב-26 באוקטובר עם צבאו של 26,000 מורדים נאבק בכוחות החזקים בהרבה של בצבא הקיסרי על 30,000 לוחמיו. הקרב הסתיים הכניעת צבאו ב-31 באוקטובר 1848. בכל זאת לא רצה לוותר ונמלט לפוז'ון, ברטיסלבה של היום, אז בהונגריה, כשהוא מחופש לעגלון. בזמן הקרב על וינה נפגע בחזה על ידי רסיס שהוצא מגופו רק אחרי שחצה את הגבול ההונגרי בכפר סניץ.
אביב העמים - הונגריה 1849-1848
ב-13 בדצמבר 1848 הממשלה המהפכנית ההונגרית מינתה את בם כמפקד הצבא ההונגרי בטרנסילבניה וחבל באנאט. במהרה הקרבות התפשטו. במסע החורף בין דצמבר 1848 למרץ 1849 בם קנה לעצמו שם של מפקד בחסד. המשורר הרומנטי ההונגרי שנדור פטפי הפך לעוזרו. לוחמיו של בם תקפו בזה אחר זה את חילות המצב האוסטריים בטרנסילבניה וזכו בהרבה קרבות :ב-19 בדצמבר 1848 הביסו את האוסטרים בצ'וצ'ה, ב-20 בדצמבר בקרב ז'יבו וסורדוק, ב-23 בדצמבר בדז` ב- 25 לחודש בקולוז'וואר (קלוז'), ב- 29 - בבתלן, ב-31 בדצמבר ב ביסטריצה ונסאוד, ב-3 בינואר 1849 בטוסה, סלאז' וב-17 בינואר בוואמושגלפאלווה, (ברומנית: גנשט, מחוז מורש). בין 19 בדצמבר 1848 ל 13 בינואר 1849 בראש צבא של 8000 לוחמים, הדף בם את 10,000 לוחמיו של הגנרל האוסטרי אנטון פון פוכנר וכבש את צפון טרנסילבניה.
סמל משפחת בם
הסמל של משפחת האצולה בם כולל תמונה של כבש לבן במחצית הימנית הצבועה באדום וגריפון ירוק במחצית השמאלית הצבועה בלבן.
קישורים חיצוניים
בתוך Jozef Pilatowicz (red) Inžynierowie Polscy w XIX i XX weky Tom VI 2001 ברשת
לקריאה נוספת
C.Căzănișteanu, V.Zodian, A.Pandea - Comandanți militari - Dicționar- Editura Stiințifică și Enciclopedică București 1983 (פולנים בדרכי הטכנולוגיה) (לא רק בסיף ובעט)
הפרקליטות הצבאית הכללית של רוסיה
משרד התובע הצבאי הראשי של רוסיה (ברוסית: Главная военная прокуратура Российской Федерации) הוא גוף פיקוח ואכיפת חוק בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הפרקליט הצבאי הראשי הנוכחי הוא ולרי פטרוב, המכהן בתפקיד מאז יוני 2017.
רקע
מינויו ופיטוריו של התובע הראשי הצבאי נעשה על ידי מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית בהמלצת התובע הכללי של רוסיה. התובע הכללי הצבאי הוא גם סגן התובע הכללי הרוסי.
משרד התובע הראשי הצבאי שימש כמשטרה צבאית והוא אחראי להעמדתם לדין של חיילים שסרו מדרך הישר עד 2017. בעקבות הרפורמה הצבאית (שיצאה לדרך ב-2007 והסתיימה ב-2017) שיזמו הנשיא דמיטרי מדבדב ושר ההגנה שלו, אנאטולי סרדיוקוב הועלה רעיון להקים בנפרד מהפרקליטות הצבאית, את המשטרה הצבאית הרוסית.
היסטוריה
משרד התובע הכללי הצבאי הוקם לראשונה ברוסיה ב-1 בספטמבר 1867, על ידי הצאר אלכסנדר השני שמינה לתפקיד התובע הכללי הצבאי הרוסי הראשון את הגנרל-אדיוטאנט ולדימיר דמיטרייביץ' פילוסופוב. משרד התובע הכללי הצבאי ביצע את תפקידו ופיקח על הצבא הרוסי עד 1917, כשאז הוקמו בתי דין שדה נפרדים שהוענקה להם סמכות לגזור את דינם של חיילים בוגדים.
ב-1957 מונה ארטיום גריגורייביץ' גורני לפרקליט הצבאי הראשי של ברית המועצות - תפקיד שמילא במשך 29 שנים רצופות, עד שנת 1986 והוא היה לדמות המשפיעה ביותר בתולדות משרד התובע הצבאי הרוסי.
ב-2006 מונה סרגיי פרידינסקי לתובע הכללי הצבאי, תפקיד שמילא במשך 11 שנים, עד אפריל 2017.
מכון הערבה
מכון הערבה ללימודי הסביבה הוא מכון אקדמי ומחקרי ללימודי סביבה העוסק בבעיות סביבתיות במזרח התיכון. המכון נמצא בקיבוץ קטורה בערבה הדרומית.
המכון הוקם ב-1996 על ידי אלון טל. במכון מתקיימים לימודים אקדמיים בחסות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וכן תוכניות חינוכיות, קורסי קיץ, תוכניות מחקר והתמחות ופרויקטים סביבתיים.
המכון פועל תחת המוטו "לטבע אין גבולות" ומבקש להכשיר וליצור רשת של מנהיגים סביבתיים במזרח התיכון וברחבי העולם. לכן תוכנית הלימודים הבין-לאומית במכון ערבה שמה דגש על שיתוף פעולה חוצה גבולות הן מבחינת התכנים והן מבחינת הרכב הסטודנטים – שליש סטודנטים הם יהודים-ישראלים, שליש מהעולם הערבי ושליש סטודנטים בינלאומיים מכל רחבי העולם אשר פועלים יחדיו כקהילת סטודנטים בין-לאומית.
ד"ר טארק אבו חאמד משמש כמנכ"ל המכון.
רב חנא בר ביזנא
רב חנא בר ביזנא היה אמורא בדור השני-שלישי לאמוראי בבל. היה דיין בפומבדיתא, וכשפסק שיתומות ניזונות ממטלטלי אביהן, ביטל רב נחמן את הדין, וכן כשגבה חוב של אדם שנפטר מעבדים שהוריש לבניו, ביטל רב נחמן את הדין. מסר את רוב שמועותיו בשם רבי שמעון חסידא, וכולן עוסקות בענייני אגדה, עד שפעם אחת, לאחר שניצח את רב ששת בוויכוח באגדה, אמר רב ששת: "בהני חנא באגדתא למה לי?" כלומר: רב חנא בקיא ממני באגדה.
Alles mit Gott und nichts ohn' ihn, רי"ב 1127
Alles mit Gott und nichts ohn' ihn (בעברית: הכל עם אלוהים ומאום בלעדו) רי"ב 1127, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. הוא ביצע את היצירה באוקטובר 1713 לכבוד יום הולדתו ה-52 של פטרונו, ויליאם ארנסט, דוכס סקסה-ויימאר.
הקנטטה לא הייתה ידועה עד מאי 2005, אז גילה אותה החוקר מיכאל מול (Michael Maul) במסגרת עבודתו במוסד "ארכיב באך" החוקר את חייו ועבודתו של באך. הפעם הקודמת שנמצאה יצירה לא ידועה של באך, הייתה 70 שנים קודם לכן, ב-1935.
היסטוריה ומילים
ב-1708 מינה הדוכס את באך לתפקיד נגן עוגב ומנהל הקונצרטים בבית התפילה הדוכסי בוויימאר. המוטו של הדוכס היה המשפט בלטינית Omnia cum Deo et nihil sine eo. התאולוג יוהאן אנטון מיליוס (Johann Anton Mylius) תרגם אותו לגרמנית, וכתב טקסט שמבוסס עליו ומהלל את הדוכס. הקנטטה מורכבת משנים-עשר חלקים, כאשר כל אחד מהם נפתח במוטו. הוא שילב כאקרוסטיכון את שמו של הדוכס שמורכב מהאות הראשונה של המילה השלישית בשורה השנייה של כל חלק.
דפי הפרטיטורה נמצאו בספריית הדוכסית אנה אמליה בויימאר.
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה היא למעשה אריה לסופרן שמלווה בשני כינורות, ויולה, צ'לו ובאסו קונטינואו. המוזיקה פשוטה וחוזרת על עצמה במבנה סטרופי.
הקלטות
זמן קצר לאחר גילויה החלו מנצחים לבצע הקלטות שלה, בהם ג'ון אליוט גרדינר וטון קופמן.
יוסף דובקין
יוסף דובקין (13 באוגוסט 1909 - 9 באפריל 1977) היה שחמטאי ופיזיולוג ישראלי.
ביוגרפיה
דובקין נולד באימפריה הרוסית ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. הוא למד כימיה באוניברסיטה העברית, סיים את הדוקטורט ועבד כפיזיולוג.
בשנת 1935 במשחקי המכביה השנייה הוא חלק את המקום ה-3–5.
דובקין השתתף באליפות ישראל הראשונה בשנת 1951 וחלק את המקום ה-5–7. באליפות ישראל בשנת 1953 הוא חלק את המקום ה-2–3. באליפות ישראל בשנת 1955 סיים במקום ה-7.
דובקין זכה במקום הראשון באליפות תל אביב בשנת 1941 ובמקום הראשון באליפות ירושלים בשנת 1953 ובשנת 1960.
הופעות באולימפיאדות השחמט
דובקין השתתף ב-2 אולימפיאדות שחמט.
מבצע תינוק
מבצע תינוק היה מבצע של צה"ל שנערך בין 17 במאי ו-19 במאי 1948 במסגרת חזית הדרום במלחמת העצמאות. מטרת המבצע הייתה פינוי הילדים והבלתי לוחמים (על פי רוב - נשים) מיישובים עבריים בחזית הדרום שעמדו בפני התקפות אפשריות של חיל המשלוח המצרי.
רקע
בעקבות החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 בדבר חלוקת הארץ, פרצו האירועים הראשונים של מלחמת העצמאות. ביישובי הדרום העבריים, שהיו סמוכים ליישובים ערבים, הלכו תקריות הירי ותכפו, דבר שהעמיד בסכנה גם את ילדי היישובים. כבר אז עלתה שאלת פינוי הילדים והבלתי לוחמים.
מחייבי הפינוי טענו כי האוכלוסייה הבלתי לוחמת לא רק שאינה תורמת מאומה ללחימה, היא אפילו מכבידה על המצב, שכן היא תופסת מרחב בבונקרים המועטים, בשעה שאלו מיועדים בראש ובראשונה לטיפול בנפגעים ולסיוע בלחימה. כמו כן, היה חשש כי אם יהיה צורך לסגת מהיישוב תחת אש האויב, תהפוך נסיגת הבלתי לוחמים למבצע מסוכן ומסובך עד מאוד.
לעומתם, שוללי הפינוי טענו כי אחת ממטרות הלחימה היא שמירה על שגרת החיים ולא רק הגנה על הנקודה. כמו כן, קיים היה חשש כי הפינוי יהיה תחילתו של מסלול שלא ניתן לשער את סופו. משעה שניתן הכשר לפינוי חלק מאוכלוסיית היישוב, הדרך תהיה קצרה לפינוי כל היישוב. היו גם מי שטענו (למשל, נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב) שרוח הלחימה של המגינים עלולה להפגע לאחר שיפונו הילדים.
לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ב-14 במאי 1948, ופלישת צבאות ערב הסדירים אל ארץ ישראל, שהחלה מיד עם הכרזת העצמאות, התקבלה החלטה לפנות את הילדים ואת האוכלוסייה הבלתי לוחמת מהיישובים העבריים. "מבצע תינוק" התייחס לפינוי ביישובים בחזית הדרום.
המבצע
המשימה הוטלה על חטיבת גבעתי. הפעולה החלה בליל ה-17 במאי 1948.
כל פעולות הפינוי הסתיימו בהצלחה וללא תקריות.
גם לאחר תום המבצע היו פינויים דומים נוספים: בעקבות הפצצות יומיות של חיל האוויר המצרי, פונו ילדי קיבוץ בארות יצחק בתחילה לקיבוץ דורות, ובליל 23 במאי פונו ילדי דורות וילדי היישובים האחרים צפונה לגבעת עלייה שביפו.
הפינוי מניצנים
בליל 17 במאי 1948, יומיים לאחר ההכרזה על הקמת המדינה, פונו רגלית לבאר טוביה כל הילדים והנשים מהנקודה במסגרת מבצע "תינוק". חברי הקיבוץ התקשו מאוד להיפרד מילדיהם. האלחוטנית מירה בן-ארי ידעה שבעלה אליקים מצפה לבנה דני במקום מבטחים, שבו יוכלו סוף-סוף להיות ביחד. עם זאת, גם ידעה שנוכחותה ליד מכשיר הקשר, במחיצתם של חבריה, חיונית ביותר. היא החליטה להישאר. בפתק, שאותו תחבה לכיס מעילו של בנה, כתבה לבעלה:
מבאר טוביה הוסעו הילדים במשוריינים לגבעת ברנר.
טיינג'ין
טְייֵנְגִ'ין (בפין-יין: Tiānjīn; מילולית: "מעברה שמימית") היא מחוז עירוני ועיר נמל בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית המחוז העירוני מנתה כ-13.866 מיליון תושבים. העיר ממוקמת לגדות הנהר על החוף הצפון-מערבי של ים בוהאי השייך לאוקיינוס השקט. המחוז העירוני גובל במחוז חביי מצפון-מזרח ומדרום-מערב ובבייג'ינג בירת סין מצפון-מערב.
העיר קודמה לתפקד כנציבות בשנת 1725, ובשנת 1731 הוקם עקב כך גם מחוז טיינג'ין.
ב־12 באוגוסט 2015 אירעו באזור התעשייה בעיר שני פיצוצים עזים, שגרמו לנפגעים רבים ולנזק רחב היקף לרכוש.
אטרקציות
האטרקציות העיקריות בטיינג'ין:
פרידריך וילהלם, דוכס קורלנד
פרידריך וילהלם, דוכס קורלנד (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Kettler; 19 ביולי 1692 - 21 בינואר 1711) היה דוכס קורלנד וסימגליה מ-1698 עד 1711. בתקופת שלטונו נכבשה הדוכסות על ידי שוודים ואחר כך על ידי חיילים רוסים.