cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BQM-74 צ'אקר
MQM-74C צ'אקר 2
הצי היה מרוצה מהצ'אקר 1 אך רצה גרסה מהירה יותר, ובתחילת שנות השבעים נורת'רופ פיתחה גרסה משופרת נסיונית שכונתה MQM-74B, ובעקבותיה החלה לייצר את ה-MQM-74C צ'אקר 2. קשה להבחין חיצונית בין הצ'אקר 2 לצ'אקר 1, אך הצ'אקר 2 גדול יותר במקצת ועושה שימוש במנוע טורבו-סילון משופר מדגם WR24-7 מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 180 פאונד (82 ק"ג), המעניק לו מהירות מרבית של 590 מיל/שעה (950 קמ"ש).
כמו הצ'אקר 1, גם את הצ'אקר 2 ניתן לשגר רק מהקרקע או מספינה. לפחות 1,400 כטב"מי צ'אקר 2 נבנו, בעיקר עבור הצי האמריקני, אך צרכנים אחרים כוללים את נאט"ו, הממלכה המאוחדת, מערב גרמניה, יון, איראן, איטליה, יפן, הולנד, ערב הסעודית וספרד.
BQM-74C צ'אקר 3
ב-1978, הצי האמריקני דרש כטב"ם מתוחכם יותר, ונורת'רופ הגיבה עם פיתוח חדש שכונה BQM-74C צ'אקר 3. לכטב"ם משופר זה יש מבנה גלילי יותר, בניגוד למבנה המחודד של קודמיו.
ה-BQM-74C כולל טייס אוטומטי המבוסס על מיקרו מעבד המאפשר לתכנתו לביצוע פעולות טיסה מתוחכמות יותר. את ה-BQM-74C ניתן לשגר מכלי טיס כמו גם ממשגר קרקעי. המנוע המקורי היה מדגם WR24-7A (ידוע גם כ-J400-WR-402) מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 180 פאונד (82 ק"ג), אך ב-1986 החלו לייצר גרסה בעלת מנוע משופר מדגם J400-WR-404 מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 240 פאונד (109 ק"ג). ה- BQM-74C מסוגל לבצע תמרונים של עד ל-6 ג'י.
יותר מ-1,600 כטב"מי BQM-74C נבנו. נורת'רופ בנתה עשרה כטב"מי BQM-74C שצוידו במצלמה לביצוע משימות סיור טקטי לצורך הערכת הצי האמריקני, אולם גרסה זו לא נכנסה לייצור סדרתי. ה-BQM-74C הוחלף כעת בייצור ב-BQM-74E, שזהה מבחינה חיצונית אך מונע על ידי מנוע מדגם J400-WR-404, והוא בעל טווח גדול יותר וזמן שהות באוויר רב יותר מקודמיו.
דגמים עתידיים
בשנות השמונים, נורת'רופ בנתה את ה-NV-144, שהיה גדול ומהיר יותר משמעותית מהצ'אקר 3, אך הוא לא נכנס לייצור. נורת'רופ, המהווה כיום חלק מנורת'רופ גראמן, עובדת כיום על דגם משופר של הצ'אקר המכונה BQM-74F (ידוע בעבר כ"מטרה 2000"). תצורת ה-BQM-74F דומה ל-BQM-74C, אך בשונה ממנו כולל כנפיים משוכות לאחור, משקל ריק של 600 פאונד (270 ק"ג), מנוע משופר בעל דחף של 300 פאונד (135 ק"ג), ומהירות מרבית של 0.93 מאך. ה-BQM-74F יהייה מסוגל לדמות סוגים רבים של כלי טיס וטילי שיוט. הוא יוכל גם לגרור אחריו מטרות ואמצעי הטעייה, ויהייה תואם לתשתית ולמערכות התמיכה של קודמיו. הצי העניק לנורת'רופ גראמן חוזה פיתוח ב-2002.
שירות בחיל האוויר הישראלי
בפברואר 1971 נחתם חוזה עם חברת נורת'רופ לאספקת כטב"מי צ'אקר לחיל האוויר הישראלי. הייתה זו הפעם הראשונה שנוצר קשר בין חיל האוויר הישראלי ובין חברת נורת'רופ. באותה תקופה הייתה נורת'רופ אחת מספקיות הנשק הגדולות ביותר של מדינות ערב השונות והיא לא הייתה מעוניינת בקשר ישיר עם ישראל, ולכן החוזה לאספקת הכטב"מים נחתם כחוזה עקיף, בין נורת'רופ לבין מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
באוקטובר 1971 הגיעו כטב"מי הצ'אקר לישראל ונקלטו בטייסת 200 של חיל האוויר הישראלי. הצ'אקר כונה בחיל "תלם", שם שנבחר באקראי על ידי מחשב. כטב"מי ה"תלם" הצטרפו לכטב"מי הפיירבי מדגם 147I ("מבט"), שנועדו לצילום אוויר שנקלטו מוקדם יותר אותה שנה בטייסת, וכמוהם היו חלק ממאמצי החיל בהתמודדות עם סוללות טילי הקרקע-אוויר של המצרים באזור תעלת סואץ. כטב"מי ה"תלם" נועדו להעסיק את טילי הקרקע-אוויר ואת תותחי הנ"מ של האויב, ולהקל על מטוסי הקרב לזהות את הסוללות ולהשמיד אותן.
עקב השינויים שהוכנסו בצ'אקר הוחלט לבצע בישראל טיסת ניסוי, כדי לבחון אותו בטיסה. ההחלטה לבצע טיסת ניסוי בודדת בלבד נועדה למזער את אפשרות חשיפת העובדה שבידי חיל האוויר נמצא פיתיון לטק"א, דבר שגם בתוך החיל היה ידוע רק למעטים. טיסת הניסוי בוצעה בבסיס אל-עריש המבודד בסיני כדי שלא לחשוף אותו לעיניים סקרניות.
ה"תלם" הופעל במלחמת יום הכיפורים לצורכי איתור סוללות טילים ולהטעייה. לאחר המלחמה שופר הכטב"ם, הותקנה בו מצלמת וידאו והוא שימש במשך זמן קצר למטרות צילום. במבצע "ערצב 19" להשמדת סוללות הטק"א הסוריות בבקעת הלבנון, שנערך ביום הרביעי למלחמת לבנון הראשונה, שוב הופעל ה"תלם" לצורכי איתור סוללות טילים ולהטעייה.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1992
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1992 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-31 באוגוסט והסתיימו ב-13 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-112 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1991 סטפן אדברג נפגש במשחק הגמר עם פיט סמפרס  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1991 מוניקה סלש נפגשה במשחק הגמר עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה, ואליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1991 ג'ון פיצג'רלד ואנדרס יאריד  הודחו בסיבוב השלישי. ג'ים גראב וריצ'י רנברג נפגשו במשחק הגמר עם קלי ג'ונס וריק ליץ'  וניצחו ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון ובאליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1991 רק טום ניסן השתתף בתחרות. במשחק הגמר ניקול פרוביס ומארק וודפורד נפגשו עם הלנה סוקובה  וטום ניסן  וניצחו אותם ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
ישראל באליפות
עמוס מנסדורף בסיבוב הראשון של תחרות הגברים הפסיד לז'נלוקה פוצי מאיטליה ב-5 מערכות.
יצחק מזרחי (כדורסלן)
יצחק מזרחי (נולד ב-1939) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בהפועל חיפה בשנות ה-60, ומלך הסלים שלה בכל הזמנים. כן שיחק בנבחרת ישראל, והיה שותף לזכיית הנבחרת במדליית הזהב במשחקי אסיה ב-1966.
ביוגרפיה
בעונת 1958/1959 הצטרף מזרחי לקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה, שנחשבה לקבוצה השלישית בטיבה בישראל, אחרי מכבי והפועל תל אביב. מזרחי, על אף שזו הייתה עונתו הראשונה בבוגרים, בלט וסיים עם ממוצע של 11.9 נקודות ב-17 משחקים. הקבוצה עצמה סיימה במקום השלישי אחרי שתי הקבוצות מת"א.
בעונת 1961/1962 רשמה הפועל חיפה את הישג השיא שלה עד היום, כאשר סיימה כסגנית האלופה, אחרי מכבי תל אביב. במהלך העונה קלע מזרחי בממוצע 17.5 נקודות למשחק ב-17 משחקים.
בששת העונות הבאות נשאר סטטוס הקוו בצמרת הכדורסל, כאשר הפועל חיפה המשיכה לסיים במקום השלישי, לאחר שתי הקבוצות מת"א. מזרחי המשיך לרשום ממוצעים גבוהים.
בשנת 1964 נופה ברגע האחרון ממשחקי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי לאולימפיאדת טוקיו (1964) (אשר נערך בז'נבה).
בשנת 1966 היה שותף לזכיית נבחרת ישראל במדליית זהב במשחקי אסיה. בשנת 1967 נופה מסל הנבחרת על ידי המאמן שמעון שלח. באוגוסט 1968 השתתף במשחק של "נבחרת כוכבי הליגה" נגד נבחרת הפועל תל אביב עם שחקניה האמריקאים.
בעונת 1968/1969 סיימה הפועל חיפה, לראשונה מזה כ-7 שנים, במקום הרביעי עם נקודה אחת פחות מהפועל חולון שסיימה שלישית. מזרחי קלע בממוצע 15 נקודות למשחק.
עונת 1969/1970 סימלה את תחילת ההידרדרות של הפועל חיפה. הקבוצה שסיימה במקום העשירי בטבלה, ניצלה מירידה, כאשר הקדימה את שתי היורדות הפועל בית אלפא והפועל ירושלים בהפרש סלים בלבד. מזרחי סיים את העונה בממוצע של 16 נקודות למשחק.
עונת 1970/1971 הייתה עונתו האחרונה בקריירה של מזרחי, שהסתיימה עבורו בטונים צורמים. בפברואר 1970 אירחה הקבוצה את הפועל גבת מהליגה השנייה. לאחר שמזרחי לא הוכלל בסגל, התפתח דין ודברים חריף בינו לבין מאמנו אברהם חמו. מזרחי העליב את חמו, והאחרון סטר לו בתגובה. בעונתו האחרונה השתתף מזרחי ב-5 משחקי ליגה בלבד, וקלע בממוצע 9.8 נקודות למשחק. לאחריה פרש ממשחק כדורסל. בעונה לאחר מכן, נשרה הפועל חיפה לראשונה לליגה השנייה.
מזרחי נחשב לשחקן הבולט של הפועל חיפה בשנות ה-60, ומלך הסלים שלה בכל הזמנים. לאורך 13 העונות ששיחק במדי הקבוצה, הוא קלע 4,263 נקודות ב-261 משחקים - ממוצע של 16.3 למשחק והוא ממוקם במקום ה-31 של קלעי כל הזמנים בליגת העל בכדורסל. בנבחרת ישראל היה שותף מזרחי לזכייה באליפות אסיה 1966.
סרקומר
סַרקוֹמֵר (באנגלית: Sarcomere; מיוונית: sárx - "בשר", méros - "חֶלֵק") הוא יחידת התפקוד הבסיסית של שרירי השלד. בסרקומר מומרת אנרגיה כימית לתנועה המכווצת את הסרקומר ואת השריר כולו.
כל שריר שלד בנוי מסיבי שריר. סיב שריר עשוי מאגודת סיבוני שריר (myofibril), וכל סיבון שריר מורכב משרשרת ארוכה של סרקומרים. סרקומר בנוי מחלבונים שחלקם כמו אקטין ומיוזין משתתפים בפעילות הסרקומר, ואחרים כמו טיטין ונבולין מייצבים את מבנה הסרקומר. כאשר מגיע אות עצבי לכיווץ השריר, מתחילה שרשרת פעילות בתא השריר שבסופה נעים האקטין והמיוזין זה לכיוון זה ומכווצים את הסרקומר תוך ניצול אנרגיה האצורה במולקולות אדנוזין תלת-זרחתי (ATP).
מבנה הסרקומר
בעזרת מיקרוסקופ אלקטרונים נראה שבמרכז פס I עובר קו כהה, המכונה קו Z (מגרמנית: "Zwischenscheibe" - פס הביניים). במרכז פס A קיים אזור בהיר במקצת, המכונה פס H (מגרמנית: "Heller" - בהיר), ובמרכז פס H עובר קו M (מגרמנית: "Mittel" - אמצע). כל סרקומר תחום בין שני קווי Z.
המראה הכללי של הסרקומר מעיד על מרכיביו ועל תפקודו; בסרקומר נמצאות שרשראות ארוכות של חלבונים, המכונות קורי שריר (myofilaments). בפס הבהיר יותר, פס I, נמצאות שרשראות דקות יותר המכונות קורי אקטין, ובפס הכהה, פס A, נמצאות שרשראות עבות יותר המורכבות ממיוזין. קורי האקטין מעוגנים בקו Z (המכונה גם דיסק Z) ונמשכים אל תוך הסרקומר משני צדדיו - לאורכו של פס I ואל תוך פס A עד שוליו של פס H. קורי המיוזין מעוגנים במרכזם לקו M ונמשכים לשני צדדיו של הסרקומר לרוחבו של פס A. בסרקומר במצב מנוחה, חופפים זה לזה שני סוגי הקורים בחלק מאורכם, ברובו של פס A אך לא באזור H. כאשר מתכווץ הסרקומר גדלה החפיפה בין שני סוגי הקורים, ובהתאם מתקצר אורכו של פס I וגם אורכו של אזור H, שאף עשוי להיעלם.
אורכו של סרקומר במצב מנוחה הוא כ-2 מיקרומטרים.
קור מיוזין
חלבון מיוזין בנוי משש תת-יחידות; שתיים מהתת-יחידות הן שרשראות ארוכות הכרוכות זו מסביב לזו בצורת סליל כפול. באחד מקצות הסליל הכפול נפרדות השרשראות זו מזו לשני "ראשים" שאל כל אחד מהם מחוברות שתי תת-יחידות קטנות. סך הכל, מראהו של חלבון מיוזין כולל זנב ארוך שבקצהו שני ראשים החופשיים לנוע המכונים גשרי הצלבה (cross-bridges). ראשי המיוזין הם אנזימים שביכולתם לפרק מולקולות טעונות אנרגיה (ATPase) ולהמיר את האנרגיה לתנועה.
קור מיוזין הוא פולימר של כמאתיים חלבוני מיוזין. גופו של הקור מורכב מזנבות חלבוני מיוזין משולבים יחדיו, ולאורך גופו מבצבצים ראשי המיוזין. קור המיוזין הוא סימטרי, דהיינו כיוונם של ראשי המיוזין בחציו האחד הוא הפוך מכיוונם בחציו השני. בשל הסימטריה, מרכז הקור מורכב מזנבות מיוזין בלבד ואין בו גשרי הצלבה. אורך כל קור הוא 1.6 מיקרומטר.
קור אקטין
קור אקטין בנוי משני פולימרים של אקטין הכרוכים זה סביב זה בצורת סליל כפול. לכל אורך הקור נמצאים אתרים פעילים אליהם יכולים להיקשר גשרי ההצלבה של קור המיוזין. בנוכחות מולקולות מתאימות, יוני מגנזיום ואדנוזין תלת-זרחתי (ATP), גשרי ההצלבה אכן נקשרים לאתרים על קורי האקטין ומניעים אותם. אלא שאת קור האקטין מרכיבים שני חלבונים נוספים שבמצב מנוחה של השריר מונעים את תנועת הסרקומר וכיווצו.
התכווצות
תנאי הכרחי לפעילות סרקומר היא חשיפה של קורי השריר ליוני סידן. יונים אלו נמצאים מחוץ לתא שריר בנוזל הבין-תאי וגם בתוך התא, אצורים בתוך הרטיקולום הסרקופלזמטי (רשתית תוך-פלזמית המתמחה בשחרור ושאיבת יוני סידן) שעוטף את סיבוני השריר.
במצב מנוחה, בהיעדר יוני סידן בסרקומר, אין תגובה בין קורי האקטין והמיוזין בשל חסימת המגע ביניהם על ידי חלבון הטרופומיוזין. כאשר נכנס לסרקומר סידן, מתחיל תהליך שבו משנה מערך הטרופומיוזין-טרופונין את תנוחתו ובכך מאפשר את החיבור בין ראשי המיוזין לקור האקטין. כאשר נוצר חיבור, ראשי המיוזין "גוררים" את קורי האקטין ומקטינים את המרחק ביניהם לקווי Z, במה שנראה מבחוץ כ"התכווצות" של הסרקומר.
לפני הכיווץ, ראש מיוזין נקשר למולקולת אדנוזין תלת-זרחתי ומפרק אותה לאדנוזין דו-זרחתי (ADP) ולקבוצת זרחה. תוצרי הפירוק נשארים מחוברים לראש המיוזין והמערכת כולה "טעונה" ומוכנה להפעלה. קשירת ראש המיוזין לאתר פעיל בקור אקטין מתחילה את שלב מתן הכוח, הראש נע לכיוון זנב המיוזין ומניע את קור האקטין לכיוון מרכז קור המיוזין (לכיוון קו M). לאחר התנועה משתחררים תוצרי פירוק האדנוזין התלת-זרחתי, מולקולה חדשה נקשרת לראש המיוזין והראש מתנתק מקור האקטין ונע בחזרה למנחו ההתחלתי, מוכן להיקשר לאתר פעיל נוסף בהמשכו של קור האקטין.
ראשי מיוזין רבים פועלים בו בזמן תוך שימוש במולקולות רבות של אדנוזין תלת-זרחתי וגורמים להתכווצות הסרקומר. בשלב מסוים של ההתכווצות, לאחר שהסרקומר הגיע לאורך הדומה לאורכו של קור המיוזין, ממשיכה ההתכווצות וגורמת לקיפול של קצוות קורי המיוזין, אך מפעילה כוח הולך ופוחת שכן מספר האתרים האפשריים להיקשרות בין קורי השריר קטן. כל סרקומר מתכווץ בסדר גודל זעיר, ורק סך התכווצויות שרשראות הסרקומרים בסיבוני השריר מביא להתכווצות הבולטת לעין של שריר שלד.
תהליך הכיווץ מסתיים עם פירוקו של האצטיל כולין הגורם להפסקת שרשרת האירועים שהכניסה סידן לקורי השריר. משאבות יונים ברטיקולום הסרקופלזמטי שואבות בהובלה פעילה את יוני הסידן מתוך קורי השריר ומערכת טרופומיוזין-טרופונין שבה ומונעת את היקשרות ראשי המיוזין לקורי האקטין. ללא כוחות מכווצים, השריר נרפה.
קישורים חיצוניים
筋繊維
בונאוונטורה קאוואליירי
בונאוונטורה פרנצ'סקו קאוואליירי (באיטלקית: Bonaventura Francesco Cavalieri; 1598 – 30 בנובמבר 1647) היה מתמטיקאי איטלקי, הידוע כיום כמנסח עקרון קאוואליירי, הקובע ששני חפצים שווים בנפחם אם חתכי הרוחב שלהם שווים בשטחם בכל מקום. במציאת עיקרון זה הוא בישר, במובן מסוים, את מושג האינטגרל. כמו כן פיתח את נוסחת לוטשי העדשות.
קאוואליירי נולד במילאנו, והתחנך מגיל צעיר במנזרים ישועיים, תחילה בסאן גרלאמו במילאנו ואחר כך בפיזה. הוא למד גאומטריה באוניברסיטת פיזה. החל משנת 1632 הוא פרסם 11 ספרים. הוא היה בקשר עם גלילאו גליליי שתמך בו במחקרים המתמטיים. הוא בנה משאבה הידראולית במנזר שלו. כמו כן, פרסם טבלאות לוגריתמיות והדגיש את החשיבות של שימוש בהם לצורכי אסטרונומיה וגאוגרפיה. נפטר בבולוניה.
על שמו נקרא המכתש הירחי, קאוואלייריוס.
אינדרה נויי
אינדירה נויי (באנגלית: Indra Nooyi; נולדה ב-28 באוקטובר 1955) היא אשת עסקים אמריקאית ממוצא הודי, המכהנת כיו"ר חברת המזון והשתייה הקלה השנייה בגודלה בעולם, "פפסיקו" (יצרנית המשקה פפסי), משנת 2005 עד לאוקטובר 2018 שימשה כמנכ"לית החברה.
ביוגרפיה
נויי נולדה בצ'נאי (מדרס) שבהודו. למדה לתואר ראשון בפיזיקה, כימיה ומתמטיקה בקולג' נוצרי במדרס וסיימה אותו ב-1974. לאחר מכן סיימה תואר שני במנהל עסקים בבית הספר לניהול בכלכותה ב-1976. עבדה במספר משרות ניהול זוטר בהודו, בהן ניהול מוצר בחברת ג'ונסון אנד ג'ונסון בהודו.
ב-1978 עברה לארצות הברית והחלה ללמוד באוניברסיטת ייל לתואר שני במנהל פרטי וציבורי, אותו סיימה ב-1980. במהלך לימודיה התמחתה בחברת הייעוץ "Booz Allen Hamilton". לאחר סיום לימודיה עבדה בחברת הייעוץ "בוסטון קונסלטינג גרופ" ועסקה באסטרטגיה בחברות "מוטורולה" ו-"ABB".
הצטרפה לחברת פפסיקו ב-1994 וטיפסה בהדרגה לצמרת החברה, עד לתפקיד סמנכ"לית הכספים. במהלך כהונתה יזמה את הכניסה לעסקי רשתות מזון והמסעדות ב-1997, והובילה את החברה לרכישת חברות המזון "טרופיקנה" ב-1998 ו"קוואקר" ב-2001. ב-2005 מונתה לתפקיד מנכ"לית החברה.
נויי מדורגת מדי שנה החל מ-2006 בראש רשימות "הנשים החזקות בעולם" של המגזינים פורבס (מקום שלישי ב-2008 ו-2009) ופורצ'ן (מקום 1 בשנים 2006–2010).
נשואה לראג'קנטילל נויי, ואם לשתי בנות.
השביתה הכללית בבריטניה (1926)
השביתה הכללית של שנת 1926 בבריטניה הייתה אחת השביתות החשובות במדינה זו. השביתה ארכה תשעה ימים - בין ה-3 במאי וה-12 במאי 1926 בניסיון (שכשל) לכפות על הממשלה למנוע קיצוצים בשכר העובדים והרעת התנאים לעובדי מכרות הפחם במדינה. ברקע לשביתה, המיתון ממנו סבלה תעשיית כריית הפחם הבריטית ב-1925 שנגרמה מחמישה גורמים עיקריים:
ספקטריה
ספקטריה (יוונית: Σφακτηρία) הוא אי קטן לא מיושב, בכניסה למפרץ פילוס במערב הפלופונסוס שביוון. שמו המודרני של האי, השייך לאיים היוניים, הוא ספאגיה.
האי והמפרץ הסמוך לו היו זירת שני קרבות נודעים בהיסטוריה: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב נאווארינו (1825) בין צי בריטי-צרפתי-רוסי לבין צי טורקי, קרב שהיה נקודת מפנה חשובה במלחמת העצמאות היוונית. באוגוסט 1826, במהלך המלחמה, נלכדו באי כמאתיים לוחמים יווניים, כשציו של אבראהים פאשא מטיל עליהם הסגר, אך חולצו בפעולה נועזת של קפיטן צמאדוס. אונייתו "ארס" (Ares) חמקה בלילה סוער ובאין רואים בין הצי הטורקי לבין מבצר נאווארינו (שהיה אז בידי כוחות טורקיים) אל האי ספקטריה, והעלתה אל סיפונה את מאתיים הלוחמים. המלחים הטורקיים הבחינו בקפיטן צמאדוס בצאתו, והוא נלכד בין חמש-עשרה אוניותיהם לבין תותחי המבצר שבחוף. הקרב נמשך כשעתיים. "ארס" הצליחה בסופו של דבר לברוח, אך קפיטן צמאדוס, גנרל סנטרוזה ושר הפנים אנגוסטרס נהרגו בקרב.
זאב רכטר
ביוגרפיה
זאב רכטר נולד בקובלבקה (Ковалевка) שבפלך חרסון של רוסיה (בתחומי אוקראינה של ימינו). החל ללמוד אדריכלות בפוליטכניון של ניקולאייב. בשנת 1919 עלה לארץ ישראל באונייה "רוסלאן" שם גם פגש את אשתו לעתיד, פולה (לבית זינגר). עם עלייתו עבד במשרדו של המהנדס סשה חיסין. עבודתו הראשונה במשרד חיסין הייתה מלאכת מדידת רחוב אלנבי כהכנה לתכנונו ובנייתו. לאחר מכן עבר רכטר לירושלים, שם עבד שנה כשרטט במשרדו של האדריכל בנימין חייקין.
מאורעות תרפ"א השיבו את רכטר ומשפחתו להתגורר בתל אביב ושם זכה לראשונה לעבודת תכנון עצמאית: בניין מגורים בפינת הרחובות נחלת בנימין ורמב"ם. רכטר העניק למבנה זה, אשר כונה "בית הכדים", את הרוח האקלקטית אשר נשבה ברחובות העיר באותה העת (1924), לאחר מכן הוסיף לבנות בתל אביב הקטנה עד לסוף שנת 1926 עשרה מבנים נוספים.
בשנת 1927 החליט רכטר להשלים את לימודי האדריכלות שהחל בניקולאייב, וללמוד בבית הספר להנדסה ברומא. את לימודי ההמשך באדריכלות החל רכטר בבית הספר הממלכתי להנדסה בפריז (1929–1932).
עם שובו ארצה בשנת 1932, חזר רכטר להתגורר בתל אביב, וחידש את פעילותו המקצועית בישראל. במשרדו ששכן תחילה בבית אנגל והחל משנת 1952 בכיכר מלכי ישראל, הועסקו לאורך השנים אדריכלים צעירים שעתידים היו להוביל תוך זמן קצר את הענף בישראל, ובכללם: דוד רזניק, דן איתן, צבי הקר וממשיך השושלת – יעקב רכטר.
יחד עם אדריכלים נוספים ייסד רכטר את "חוג הארכיטקטים". בין האדריכלים הצעירים שאליהם חבר רכטר ניתן למצוא את יוסף נויפלד, אריה שרון, קרל רובין, דב כרמי, שמואל ברקאי, וכן ישראל דיקר ויוליוס פוזנר, שאף ערכו את עיתון הקבוצה.
רכטר הוא אחד מראשיה של התנועה המודרנית באדריכלות בארץ ומייבאה של תפישתו החלוצית של האדריכל לֶה קוֹרְבּוזְיֶה לישראל. רכטר היה הראשון ש"הרים" את בנייניו על עמודים, בדומה לכמה ממבניו של לה קורבוזיה: בית אנגל, הניצב בשדרות רוטשילד ופינת רחוב מזא"ה (1933), הוא למעשה הבניין הראשון בתל אביב שנבנה על גבי עמודים. קומת העמודים המפולשת במפלס הקרקע יוצרת מקום פתוח ומגונן, מרחיבה את חלל הרחוב וחושפת אותו לתנועת הרוח. כיום קומת עמודים זו אטומה (האטימה בוצעה בידי חיילי המפקדה הבריטית ששכנה במקום בשנות הארבעים).
רכטר נאם בטקס יובל ה ה-40 של אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל בתל אביב, בחג החנוכה, בשנת 1960, ונפטר יום לאחר מכן מהתקף לב, בן 61 במותו. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
עיריית תל אביב קראה על שמו של רכטר רחוב בעיר, בשכונה הצפון-מזרחית שיכון דן. בנובמבר 2009 הוצגה בחלל דירת הגג בבניין שתוכנן על ידי רכטר ברחוב הירקון 70, תערוכה מעבודותיו שהתבססה על ארכיון משרדו.
היה נשוי לפולה, ואב לבן, האדריכל יעקב רכטר, ולשתי בנות שהאחת נישאה לאדריכל משה זרחי ושנייה למהנדס מיכה פרי.
טורפדו ז'ודינו
טורפדו ז'ודינו היא קבוצת כדורגל שמשחקת בליגת העל הבלארוסית ושמגרשה הביתי הוא אצטדיון טורפדו שנמצה בעיר ז'ודזינה (ז'ודינו ברוסית) שבבלארוס. עד שנת 1993 שמה היה "BelAZ ז'ודינו" ואז שונה לטורפדו ז'ודינו.
הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הבלארוסי בשנת 2010 והעפילה לליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את פיילקיר. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה ל-OFK בלגרד והודחה מהטורניר. בשנת 2016 השיגה את התואר הראשון בתולדותיה, כשזכתה בגביע הבלארוסי.
רנסום אלי אולדס
רנסום אלי אולדס (באנגלית: Ransom Eli Olds, היה קרוי: Ransom E. Olds; 3 ביולי 1864 - 26 באוגוסט 1950) היה נהג מכוניות מרוץ, מחלוצי תעשיית הרכב האמריקנית, מייסד ומנהל הכללי הראשון של יצרנית הרכב האמריקאית אולדסמוביל, תעשיין הרכב הראשון בעולם שהשתמש בקו ייצור נייח בענף הרכב.
ביוגרפיה
אולדס נולד ב"ז'נבה" באגם אוהיו במחוז "Ashtabula County, Ohio"  במדינת אוהיו, לשרה ויפל ופליני פיסקה אולדס, הבן הצעיר ביותר. אביו היה נפח ועסק בבניית תבניות דפוס. בילדותו, המשפחה עברה לקליבלנד.
בשנת 1887 בנה את מכונית הקיטור הראשונה שלו.
אולדס התיישב בלנסינג, מישיגן, שם התחתן עם מרתה אורסולה וודוורד ב־5 ביוני 1889. נולדו 4 ילדים: ברנדיס, מילדרדר, גלאדיס, וראלף.
עד שנת 1901 אולדס בנה 11 אבות טיפוס של כלי רכב, כולל לפחות אחד מכל מצב כוח: קיטור, חשמל ובנזין. בשנת 1934 קיבל אולדס פטנט על מנוע דיזל. אולדס היה חלוץ הרכב האמריקאי היחיד שבנה ומכר מכוניות המונעות על ידי: קיטור, חשמל ובנזין.
בין השנים 1901–1907 ייצרה "אולדסמוביל" את דגם אולדסמוביל Curved Dash שהיה הרכב הראשון של החברה שיוצר בייצור המוני. יוצרו 19,000 יחידות.
אולדס היה התעשיין הראשון שהשתמש בקו הייצור נייח בענף הרכב. הנרי פורד בא אחריו. גישה חדשה זו להרכבת כלי רכב אפשרה לאולדס לעלות על התפוקה של המפעל, מ-425 מכוניות בשנת 1901 ל-2,500 יחידות בשנת 1902.
בשנת 1904 עזב אולדס את החברה. "אולדס מוטור וורקס" נרכשה על ידי ג'נרל מוטורס בשנת 1908. ג'נרל מוטורס הפסיקה לייצר את המותג אולדסמוביל בשנת 2004 לאחר ייצור רציף של 96 שנים. משנת 1897 ועד פירוק החברה בשנת 2004 ייצרה "אולדסמוביל" מעל 35,000,000 כלי רכב
ב-12 באפריל 1916 רכש אולדס שטח של 151.92 קמ"ר במפרץ טמפה, במחוז "Pinellas County, Florida" ב-פלורידה. במקום זה הוקמה העיירה "Oldsmar, Florida"  הקרויה על שמו.
אולדס נפטר בשנת 1950.
RRR
ב-2023 השיר "naatu naatu" מתוך הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר ובפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה95, מה שהפך אותו לשיר ההודי הראשון שזכה באוסקר.
רנסום אלי אולדס
נהג מרוצים
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 אולדס השתתף במרוצי מכוניות על חופי פלורידה בחופי אורמונד ובחופי דייטונה, שהיו קרויים: "Daytona Beach and Road Course".
בנקאי ומשקיע
בשנת 1906 ייסד אולדס את בנק ההון הלאומי ("the Capital National Bank"), שנקרא מאוחר יותר בשם בנק לאומי לנסינג ("Lansing National Bank"), ומשנת 1940 "בנק לאומי מישיגן".
RRR
עלילה
סיפור מסעם של שני מהפכנים שנלחמים בבריטים בשנות העשרים של המאה הקודמת. האחד עושה זאת מתוך המערכת, והשני מחוצה לה. כאשר דרכיהם מצטלבות, הם מחליטים לעזור זה לזה.
רנסום אלי אולדס
בנקאי ומשקיע
אולדס היה המשקיע הגדול ביותר של "מגדל אולדס". כאשר המגדל הושלם בשנת 1931 זה היה הבניין הגבוה ביותר בלנסינג.
RRR
עלילה
בתקופת הראג' הבריטי בשנת 1920, המושל סקוט בוקסטון ואשתו קתרין מבקרים ביער באדילבאד, שם הם חוטפים את מאלי, ילדה צעירה בעלת כישרון אמנותי משבט הגונד. מנהיג השבט קומרם בהים, יחד עם עוד שני חברי השבט, יוצא לדלהי על מנת להחזיר אותה כאשר הוא מתחזה למוסלמי בשם אחטאר. הניזאמט מהיידראבאד אשר אוהד את הראג' הבריטי, מזהיר את משרדו של המושל סקוט מפני הסכנה הממשמשת ובאה. קתרין, שלא נרתעת, מגייסת את א. ראמה רג'ו, שוטר אימפריאלי הודי שאפתן על מנת לדכא את האיום. מובטח לו שאם יביא את המנהיג בחיים הוא יזכה להתמנות לקצין בכיר. בחיפוש אחר רמזים למי שמתכנן לפגוע בראג', ראג'ו ודודו וונקטסווארולו משתתפים בכמה מפגשים בעד עצמאות שבהם הוא מעמיד פנים שהוא תומך בעצמאות.
רנסום אלי אולדס
בנקאי ומשקיע
אולדס היה מעורב בבניית "מלון אולדס" בלנסינג. היום משמש המבנה כבנין המשרדים של מושל מישיגן.
RRR
עלילה
עוזרו הפתי של בהים, לאצ'ו, נוגס בפיתיון של ראג'ו, ומנסה לגייס אותו למזימה של בהים. לפני שהוא לוקח את ראג'ו לבהים, לאצ'ו מגלה את זהותו של ראג'ו ונמלט. זמן קצר לאחר מכן, בהים ו-[ראג'ו נתקלים זה בזה, לא מודעים לנאמנותם המנוגדת. תוך כדי עבודה משותפת להצלת ילד מתאונת רכבת, הם נהפכים לחברים טובים. ראג'ו מסייע לבהים בחיזור אחר אחייניתו הבריטית של סקוט ג'ני, בלי לדעת שהאג'נדה של בהים היא לחדור למעונו של סקוט. כאשר ג'ני לוקחת את בהים לביתה, בהים מאתר את החדר שבו מאלי מוחזקת בשבי ומבטיח לשחררה. ראג'ו מאתר את לאצ'ו ותופס אותו. בזמן החקירה, לאצו לוכד קרייטת מפוספס, נחש ארסי אותו הוא משסה בראג'ו; לאחר מכן הוא מזהיר אותו מפני מותו הקרוב וכי הנסיוב ידוע רק לאלים.
רנסום אלי אולדס
פוליטיקאי
אולדס היה רפובליקני ושימש כנציג מהמחוז השישי של מישיגן לאמנה הלאומית הרפובליקנית של 1908, שבחרה בויליאם הווארד טאפט לנשיא ה-27 של ארצות הברית.
RRR
עלילה
המום, רג'ו ניגש לבהים, שמיד מטפל בו. רג'ו מבחין במאפיינים דתיים דומים בין לאצ'ו ובהים, ומסיק את כוונותיו האמיתיות. עם זאת, בהים עצמו חושף את זהותו השבטית ואת המשימה שלו, מבלי לדעת את זהותו האמיתית של ראג'ו. באירוע לכבוד סקוט, אנשיו של בהים נכנסים לביתו עם משאית מלאה בחיות בר, ביניהם טיגריסים, זאבים ואיילים מה שיוצר הרס והרג רב בקרב האורחים. החיות פוגעות בשומריו של סקוט, ומאפשרות לבהים להשיג לזמן קצר את העליונות על מנת לשחרר את מאלי; עם זאת, ראג'ו מגיע והם נלחמים לזמן קצר אך בהים נאלץ לוותר כאשר סקוט מאיים להרוג את מאלי. ראג'ו מקודם לקצין בכיר בשל סיכול המזימה של בהים, אך הוא מוכה אשמה על מעשיו, נזכר ברקע הפרו-לאומני שלו ובסיבה האמיתית בגללה נכנס למשטרה הבריטית; הוא למעשה שאף לקידום רק כדי לקבל גישה למשלוחי נשק, על מנת להבריח לכפר שלו כדי לקיים הבטחה שניתנה לאביו המהפכן הגוסס אלורי ונקטארמה ראג'ו, מתוך מטרה שהכפר יוכל להגן על עצמו ולהילחם נגד הבריטים.
יצחק רדשקוביץ'
יצחק רדשקוביץ' (ברוסית: Исаак Радашкович; נולד ב-4 ביולי 1947 בברית המועצות) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי בדרגת אמן בינלאומי.
RRR
עלילה
בעת ההלקאה הפומבית של בהים, ראג'ו מנסה לשכנע אותו לחזור בו ממעשיו; בהים בוחר בהלקאה במקום זאת. בהים שר למרות פציעותיו הקשות, ומסית את הקהל הנאסף למרד. המהומה מאירה עוד יותר את ראג'ו, שמזהה לבסוף את מעשיו הפזיזים. נחוש להציל את בהים, רג'ו משכנע את סקוט להוציא להורג את בהים בסודיות, תוך שהוא מכין מארב להצלתו. עם זאת, סקוט מגלה את התוכנית. בזמן שהציל את מאלי מאנשיו של סקוט, ראג'ו נפצע קשה. בהים, ששחרר את עצמו, מפרש בטעות את מעשיו של ראג'ו כניסיון להרוג את מאלי; הוא מכה אותו ונמלט איתה, מה שמוביל ללכידתו של ראג'ו. חודשים לאחר מכן, בהים, שמסתתר עם קבוצתו ומאלי בעיר העתיקה של אוטר פרדש, עומד להיחשף על ידי השלטונות הקולוניאליים. הוא ניצל ברגע האחרון מחשיפה כאשר ארוסתו של ראג'ו, סיטה, מסלקת את כולם בטענה שיש מגפת אבעבועות שחורות.
יצחק רדשקוביץ'
ביוגרפיה
יצחק רדשקוביץ' למד לשחק שחמט במועדון הפיונירים בלנינגרד. לאחר סיום בית הספר הוא למד הנדסה בלנינגרד, וסיים עם קבלת תואר מהנדס.
RRR
עלילה
לא מודעת לזהותו של בהים, היא חושפת את מטרותיו האנטי-קולוניאליות של ראג'ו ואת הוצאתו להורג הממשמשת ובאה. בהים נשבע להציל אותו. בסיועה האוהד של ג'ני, בהים מסתנן לצריפים שבהם ראג'ו עצור ומשחרר אותו. הזוג נסוג ליער סמוך, שם הם מחסלים חיילים עם חץ וקשת שנלקחו מממקדש לאל ראמה וחנית. לבסוף הם משליכים אופנוע בוער לתוך המחסנים של הצריפיםהמלאים ב- TNT דבר הגורם לשריפה והתמוטטות הבניין. בהים גונב מטמון של רובים עבור ראג'ו לפני שהצריפים נהרסים. הפיצוץ שלאחר מכן הורג חיילים רבים ואת אשתו של סקוט קתרין. סקוט פצוע, ראג'ו גורם לבהים להוציא אותו להורג עם רובה בריטי, תוך הגשמת מטרותיהם. רם מתאחד עם סיטה, ובהים מתאחד עם ג'ני ומשפחתו. כדי לציין את סיום המשימה המוצלחת, ראג'ו מבקש מבהים להביע משאלה שהוא יכול להעניק; בהים מבקש מראג'ו ללמד אותו ואת הכפר שלו להגן על עצמם, מאלי חוזרת ומתאחדת עם אמה.
יצחק רדשקוביץ'
ביוגרפיה
בשנת 1973 הוא עלה לישראל. בשנת 1976 השיג דרגת אמן בינלאומי.
יצחק רדשקוביץ' באולימפיאדת השחמט
בשנת 1974 השתתף רדשקוביץ' באולימפיאדת שחמט:
דאגלס קוריגן
דאגלס קוריגן (באנגלית: Douglas "Wrong Way" Corrigan; 22 בינואר 1907 - 9 בדצמבר 1995) היה טייס אמריקאי.
בשנת 1938 הוא טס משדה התעופה לויד בנט בברוקלין שבניו יורק לאירלנד, למרות שהיה אמור לטוס בכלל לקליפורניה. הוא טען שעשה זאת בטעות, עקב שגיאות ניווט שנגרמו בגלל העננות הכבדה שהסתירה כל ציון על האדמה כמו גם תנאי האור הגרועים והחלשים שבעטיים לא קרא נכון את המצפן שברשותו. קוריגן היה מכונאי מטוסים מוכשר (הוא היה אחד מאלו שבנו את מטוסו של צ'ארלס לינדברג The Spirit of St. Louis) וערך מספר שינויים במטוסו שלו כדי להתאים אותו לטיסה טרנס-אטלנטית. בין 1935 ל-1937 הוא פנה מספר פעמים כדי לקבל אישור לבצע טיסה טרנס-אטלנטית ללא עצירה מניו יורק לאירלנד, וסביר להניח ש"שגיאת הניווט" שלו הייתה מחאה כנגד הבירוקרטיה הממשלתית. אולם הוא מעולם לא הודה שטס לאירלנד בכוונה.
אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט
אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Albrecht II. Fürst von Anhalt-Zerbst; 1306 - 17 ביולי 1362) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה
אלברכט נולד בשנת 1306, והיה בנם של אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ואגנס מברנדנבורג-שטנדאל, בתו של קונרד, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל.
בשנת 1316 מת אביו, ואלברכט ואחיו הצעיר ולדמאר הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ירשו את נחלותיו, תוך שדודם ולדמאר, המרקיז של ברנדנבורג-שטנדאל שימש כעוצר עד לבגרותם. בבגרותם שני האחים שלטו במשותף, ללא חלוקה טריטוריאלית של ירושה שלהם, אבל עם מגורים מופרדים: ולדמאר חי בדסאו ואלברכט בצרבסט או קתן.
יחד, שני האחים רכשו את מרקיזות לנדסברג, ואת הפלטין המחוזי של סקסוניה לאחר היכחדותה של שושלת אסקניה הברנדנבורגית, אבל מרקיזות ברנדנבורג נלקחה על ידי לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בשם בנו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1323, הוענק לאלברכט התואר "נסיך אסקניה".
ב-17 ביולי 1362 מת אלברכט, ובנו יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט ירשו את נחלותיו.
משפחתו
בשנת 1337 התחתן אלברכט בשנית עם ביביאטריקס מסקסוניה-ויטנברג, בתו של רודולף הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ממנה היו לו חמישה ילדים:
פרס התעשייה
פרס התעשייה מייסודה של התאחדות התעשיינים בישראל, מוענק מדי שנה בשנה למנכ"לים ולממלאי תפקידים ניהוליים בכירים במפעלי תעשייה בישראל, המאוגדים בהתאחדות התעשיינים בישראל, בעבור פעילות או הישגים מיוחדים בתחומים, כגון פיתוח תעשייתי, הצטיינות בניהול, שיווק, ייצוא ותחומים תעשייתיים אחרים.
זוכי פרס התעשייה נקבעים על ידי ועדת שיפוט ציבורית.
הפרס הראשון הוענק בשנת 1975. בשנת 1977 בין זוכי הפרס הייתה יונה אושפיז, האישה הראשונה שזכתה בפרס.
קולונה הנייקה
קוֹלוֹנֶה הֶנייקֶה (באנגלית: Henneicke Column) הייתה קבוצת הולנדים ששיתפו פעולה עם הנאצים ופעלו כציידי יהודים בצנטרלשטלה, הלשכה המרכזית להגירת יהודים באמסטרדם בתקופת מלחמת העולם השנייה.
פעילות הקולונה הנייקה
הארגון התחיל את פעילותו ב-1942 תחת המחלקה לרכוש ביתי בצנטרלשטלה לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית. בשלב זה, תפקידם היה לערוך רישום של הרכוש שנותר בבתי היהודים לאחר שגורשו למחנה וסטרבורק. תחילה היו רק 12 אנשי רישום אך לאחר זמן קצר הורחבה מחלקת תפיסת הרכוש הביתי לכ-200 אנשים, מקצתם מארגונים נאציים הולנדים ומקצתם מחוגי העבריינות והפשע. בראש המחלקה עמד קצין ה-אס אס קרל ורליין (Karl Wörlein). בראש אחת הקבוצות עמד נהג המונית וים הנייקה, שעל שמו נקראה הקבוצה. בשלב זה היו חברי הקבוצה מחפשים יהודים לשם "הנאה", ללא תשלום מהנאצים. הם נהגו לדווח למשטרה ההולנדית בכל פעם שתפסו יהודים שנחשבו באותה עת ל"עבריינים", כלומר, כאלה שהסתתרו או לא התייצבו בהתאם להוראות הגרמנים, לא ענדו את הטלאי הצהוב, או הסתובבו עם תעודה מזהה מזויפת. כמו כן, דיווחו על הולנדים שנתפסו מסתירים יהודים.
בשל גנבות רבות שבוצעו מבתי היהודים בידי אנשי מחלקת הרישום ושוטרים הולנדים, החליט לאגס, ראש הסיפ"ו וה-אס דה באמסטרדם, לפרק את רוב יחידות מחלקת תפיסת הרכוש הביתי. רק חברי הארגון קולונה הנייקה הושארו וקיבלו תפקיד חדש: חיפוש יהודים מסתתרים. כך, החל ממרץ 1943, פעלו חברי הקבוצה כמו שוטרים, הגם שלא הייתה להם הרשאה רשמית לכך, עצרו את היהודים בעצמם והובילו אותם לצנטרלשטלה ולתיאטרון היהודי ובחלק מהמקרים אף חקרו אותם. להבדיל ממלשינים בודדים, מדובר היה בקבוצה מאורגנת, שהחזיקה משרד בלב אמסטרדם, ברחוב נורדר אמסטל-לאן 244, משם אנשיה יצאו למשימות שנקבעו מראש או לציד יהודים.
מלבד התשלום שקיבלו מה-אס-דה, נהנו חברי הקבוצה מהכנסה נוספת ששירתה את כיסם הפרטי: מעצר של יהודי "עבריין" או הגשת דו"ח על מסתיר יהודים. אנשי הקולונה הנייקה הרבו לחקור את היהודים שעצרו כדי להגיע ליהודים נוספים. במקרים רבים החליטו חברי הארגון לא לבצע את תפקידם עקב העובדה שישנן הלשנות שעליהן לא יקבלו אף גמול, למשל, הלשנה שנעשתה על ידי אזרח מחוץ לארגון ישירות לס"ד או למשטרת הולנד על יהודים "עבריינים". כל הלשנה מסוג כזה הייתה הלשנה שלא עניינה אותם ולכן לא מילאו עליה דו"ח.
בין "הציידים" נמנו חמישים ושלושה הולנדים וגרמני אחד שקיבלו תשלום על מצוד היהודים שהסתתרו באותה תקופה ברחבי המדינה. במהלך תקופת פעילותם צברו הקולונה הנייקה משתפי פעולה, כגון, אזרחים למיניהם, אנשי משטרה מקומיים ועוד, שהתנדבו לתרום מידע על יהודי "עבריין" כלשהו. במהלך חצי השנה שפעלו, הספיקו חברי הארגון לתפוס ולהסגיר מעל ל-8,000 יהודים ברחבי הולנד. הארגון פורק ב-30 בספטמבר 1943 בשל הצלחתם במשימה, לנקות את אמסטרדם מיהודים, וגם בשל חוסר היכולת של הנאצים להשתלט על האופי של חבריו.
דוחות הקולונה הנייקה
במהלך כל זמן פעילות הקבוצה נכתבו 601 דוחות אשר מדווחים על תפיסתם ומעצרם של 875 יהודים שמתוכם 530 הסתתרו. על פי הדוחות ניכר שעיקר פעילותם של הקולונה הנייקה היה בקיץ של 1943, ממש לפני שהתפרקו. בכל דוח ישנו פירוט לגבי המעצר של היהודי אשר נעצר. בדוחות מצוינים שמות היהודים שנתפסו, תאריך לידה, מקום לידה, כתובת מגורים אחרונה וכן פרטים כמו האם ענד טלאי צהוב, האם הלך עם תעודת זהות מזויפת והמקום בו נתפס היהודי: ברחוב, במסתור או בביתו. לעיתים היה מצוין גם שם מקום המסתור ואף שם המסתיר ואם המסתיר נעצר גם הוא. עונש המסתירים היה לעיתים עונש כבד מאוד. פעמים רבות לא עצרו את המסתיר כי היו משוכנעים שלא היה מודע לכך שהאנשים שמסתיר אצלו הם יהודים.
עוד גורם לזלזול של הקבוצה במסתירים הוא שעצירה של אדם לא יהודי לא הייתה מניבה להם כסף ולכן לא הייתה להם סיבה להסגיר אותו או לעצור אותו. במקרים אחרים ייתכן שבעל הבית הלשין כבר בעצמו בתקווה לקבל תגמול על היהודים "שלו", מה שהוריד מהשכר שאמורים היו לקבל הקולונה הנייקה ולכן לא ביצעו את מעצר המסתיר. במקרים בודדים הקולונה הנייקה קיבלו או דרשו שוחד ולכן לא דיווחו על המסתיר. במקרים רבים ציינו בדוחות שהמסתיר לא נעצר עקב הדיווח שלו על הסתרת היהודים שאצלו או על יהודים מסתתרים אחרים. מעטות הפעמים שלא רצו אנשי הקולונה הנייקה לבצע מעצר מסיבות הומניות, אבל גם כאלה היו: לעיתים במקרה שהכירו את היהודי או את המסתיר לא הסגירו אותם. מן הדוחות עולה שכבר בחודשים הראשונים הצליחו למצוא מעל ל-4,000 יהודים.
פתקאות בקרה של הקולונה הנייקה
פתקאות הבקרה של הקולונה הנייקה נועדו לפקח על העברת היהודים לתיאטרון היהודי או לצנטרלשטלה לאחר מעצרם. כמו הדוחות, גם מהפתקאות עולה כי עיקר הפעילות של הארגון הייתה לקראת התפרקותו. עם השנים שעברו הצליחו חוקרים לאתר 630 פתקאות בקרה שבהן רשום על העברה של 2,939 יהודים: ילדים, מבוגרים, זקנים ונשים תוך חצי שנה. בניגוד לדוחות שמספרים את כל תהליך המעצר, בפתקאות לא מצוין האם נקטו באלימות כדי להעביר את היהודים או שמא דיברו עמם ואיימו עליהם בלבד.
בחלק מהפתקאות מצוינת האות S כדי לסמן שאכן היה זה עונש (עונש בגרמנית- Strafe), אם היה סימון שכזה על פתקה היה מקבל מחבר הדוח תגמול כפול מכיוון שהיהודי קיבל עונש על מעשיו. אם בפתקה מופעים שמות רבים זה אומר שמדובר במשפחה. במקרים אחרים היו כמה שמות שונים באותה הכתובת, מה שאומר שהיו כמה משפחות שהתגוררו באותו הבניין ולעיתים השמות של היהודים היו שמות של שכנים, מה שמראה על שיטתיות גאוגרפית בתפיסת היהודים. מהפתקאות עולה כי בסוף ספטמבר 1943 נותרו יהודים מעטים בכל רחבי אמסטרדם והקולונה הנייקה כמעט הצליחו במשימתם לגמרי.
גילוי מעלליהם של עובדי הקבוצה
לאחר המלחמה היה ידוע רק מעט על מעלליהם של אנשי הקבוצה. בסתיו 1947 נמצא בדרך מקרה ארכיון של הס"ס, שהיה חבוי בתוך ארגזים במרתף בית הכנסת ששכן בבניין הקהילה היהודית שברחוב טולפסטארט באמסטרדם, ובו חומר רב המתעד את פעילותה של הקבוצה. החומר הועבר למוסד הממלכתי לתיעוד המלחמה ושימש, בין היתר, גם למערכת המשפט בהולנד, והיא דלתה מתוכו את שמות אנשי קולונה הנייקה ומעשיהם ושפטה אותם על כך. ברישומים אלו יש רשימות של אלפי יהודים שנעצרו בידי אנשי הקבוצה, ולגבי 820 יהודים קיים גם מידע לגבי מי שאחראי למעצרם. המסמכים הועתקו ונמסרו ליד ושם. בין כל המסמכים ישנם כאלו הקשורים לרישום של רכוש יהודי לאחר התייצבות היהודים או לקיחת היהודים לקראת שילוחם למחנה וסטרבורק.
סוניק הקיפוד (סדרת טלוויזיה)
סוניק הקיפוד (באנגלית: Adventures of Sonic the Hedgehog; באופן מילולי: "הרפתקאותיו של סוניק הקיפוד") היא סדרת הנפשה בת 65 פרקים, המבוססת במקור על סדרת משחקי הווידאו בעלת אותו השם. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה אמריקאי-צרפתי ושודרה במקור בארצות הברית בסינדיקציה בין השנים 1993 ו-1996.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה ב-1995 בדיבוב לעברית בערוץ הילדים.
תקציר העלילה
הסדרה מציגה את "סוניק" באופן הומוריסטי ומכילה בעיקר הומור סלפסטיק. כמו כן, הסדרה נועדה לקהל צעיר והכילה בכל פרק מוסר השכל, לאחר שהדמויות התמודדו עם בעיות שונות.
הפקה
הסדרה הופקה על ידי חברת DIC Entertainment, שהפיקה בסך הכל 65 פרקים. עלילת הסדרה עקבה באופן רופף אחרי עלילת סדרת המשחקים. עם זאת, כשהסדרה עלתה לשידור, סדרת משחקי "סוניק" עדיין הייתה חדשה יחסית והעלילה והדמויות במשחקים באותה העת לא היו מפותחות עדיין - אי לכך נאלצו יוצרי סדרת הטלוויזיה במקרים רבים לפתח בעצמם את התוכן מבלי להסתמך על המקור.
בהמשך חדלה חברת DIC Entertainment מלהפיק פרקים חדשים של הסדרה, ובמקום זאת יצרה סדרת הנפשה נוספת ואפלה יותר לזיכיון בשם "סוניק".
באש
באש (באנגלית: Bash) היא מעטפת פקודה למערכות יוניקס, ולמערכות דמויות יוניקס (לדוגמה: גנו/לינוקס) מאת פרויקט גנו. המעטפת פותחה בשנת 1989 על ידי בריאן פוקס, בניצוחו של ריצ'רד סטולמן, כמיזם תוכנה חופשית וכתחליף ל-Bourne Shell, עבור פרויקט גנו. ברוב מערכות גנו/לינוקס, מופצת באש כברירת מחדל ומהווה בסיס חיוני למערכת (יחד עם כלים בסיסיים נוספים, גם כן מבית גנו).
מקור שם התוכנה
שם המעטפת נגזר משם המעטפת Bourne shell שהופצה לראשונה בגרסה 7 של מערכת ההפעלה UNIX בשנת 1979. משמעות השם Bash היא ראשי תיבות של Bourne-again shell, כמשחק מילים על Bourne Shell. שם המעטפת בתרגום לעברית: "מעטפת (פקודה) שנולדה מחדש"
שיפורים לעומת גרסאות קודמות
תחביר הפקודות של באש הוא הרחבה של Bourne Shell ומציע מספר שיפורים לעומתו. בין השיפורים: עריכת פקודות, הסרת ההגבלה על גודל הזיכרון המוקצה לשמירת היסטוריות הפקודות שבוצעו דרך המעטפת, שליטה בתהליכי משתמש (jobs), כתיבת פונקציות, יצירת קיצורי שם לפקודות מורכבות (aliases), עבודה עם מערכים ללא הגבלת גודל, ביצוע חישובים אריתמטיים מבסיס 2 עד 64, שמירה לזיכרון מחסנית של מסלולים בעץ הקבצים (מנגנון pushd/popd), תמיכה במערכים אסוציאטיביים (מערכים שהגישה אליהם אינה בעזרת אינדקס מספרי; החל מגרסה 4).
ממשקיות עם מערכות הפעלה נוספות
המעטפת מופצת גם עם מערכת Mac OS X מבית אפל. ניתן להריץ את המעטפת גם על מערכת ההפעלה Windows מבית מיקרוסופט בעזרת Cygwin, אך המעטפת לא מיועדת לכך. בשנת 2016 מיקרוסופט הוציאה פתרון להרצת המעטפת במערכת ההפעלה חלונות 10 באמצעות כלי ייעודי מתוצרתה שפותח ביחד עם קנוניקל מפיצת Ubuntu. חברת גוגל פיתחה Google Cloud Shell מבוססת דביאן.
Bash Scripting
בדומה לכל מעטפת פקודה סטנדרטית, גם התחביר של באש מאפשר יצירה של קובצי אצווה. קבצים אלה נקראים Bash Scripts ולהם צורה מובנית כפי שמדגים הסקריפט הבא:
חומר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שרון סטון
שרון וון סטון (באנגלית: Sharon Vonne Stone; נולדה ב-10 במרץ 1958) היא שחקנית קולנוע, דוגמנית ומפיקה אמריקאית.
ביוגרפיה
סטון נולדה במידוויל, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי. סטון היא השנייה מבין ארבעה ילדים להוריה, רואת חשבון ותעשיין. ב-1975 סיימה סטון את לימודיה בתיכון סגרטאון (Saegertown), לאחר שלמדה בתוכנית לימודים מואצת בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת אדינבורו בפנסילבניה, אליה התקבלה לאחר מכן.
דוגמנות
לאחר ארבעה ימים בניו ג'רזי הוחתמה על ידי סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" בניו יורק. לאחר מכן, עבדה מספר שנים בדוגמנות, הופיעה בפרסומות בטלוויזיה לברגר קינג, קלאירול ומייבילין. אחר כך עברה לאירופה ועבדה כדוגמנית בפריז ומילאנו.
במשך השנים המשיכה סטון לדגמן, במקביל לקריירת המשחק שלה. בין השאר שימשה פרזנטורית של בית האופנה כריסטיאן דיור, וכיכבה בסרטי פרסומת. בשנת 2008 התנצל בית האופנה דיור על דבריה של סטון כי רעידת אדמה בסין הייתה קשורה ליחסה לטיבטים.
משחק
בעת שהתגוררה באירופה בתחילת שנות השמונים, החליטה סטון לפתוח בקריירת משחק. היא נבחרה לתפקיד משני בסרט "אבק כוכבים" (1980), ובהמשך הופיעה בסרטים מכרות המלך שלמה (1985), Allan Quatermain and the Lost City of Gold (1987) ו"ניקו" (1988).
בשנת 1990 שיחקה בסרט זיכרון גורלי, סרט מדע בדיוני בבימויו של פול ורהובן בו כיכובה לצידו של ארנולד שוורצנגר. הסרט היה בין הסרטים שוברי הקופות בארצות הברית באותה שנה, וזכה בפרס אוסקר להישג מיוחד באפקטים ויזואליים.
בשנת 1991 שיחקה בחמישה סרטים ביניהם הדרמה "יומנו של רוצח שכיר" וסרט המתח-פעולה "שנת האקדח". בשנת 1992 כיכבה במותחן הארוטי "אינסטינקט בסיסי" שוב בבימוי פול ורהובן, שבו הופיעה בעירום מלא, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית על תפקידה כקתרין טראמל. בעקבותיו, בשנת 1993, כיכבה במותחן ארוטי נוסף, "סליבר". במקביל המשיכה מפעם לפעם בהובלת קמפיינים מסחריים לחברות גדולות. בשנת 1995 שיחקה בסרט הגנגסטרים "קזינו", בבימויו של מרטין סקורסזה. ב-1998, דיבבה את דמותה של הנסיכה בלה בסרט "עבודת נמלים". בשנת 1999, כיכבה בסרט "גלוריה".
בשנת 2004 שיחקה בסרטים "פרחים שבורים" ו"אישה חתול". בנוסף, היא גילמה את שילה, עורכת דין סכיזופרנית המאמינה שאלוהים היא אישה שמדברת אליה, בסדרת הדרמה "הפרקליטים". בשנת 2006 שיחקה בסרט "אינסטינקט בסיסי 2", שזכה בארבעה פרסי פטל הזהב, בהם פרס השחקנית הגרועה של השנה, הסרט הגרוע ביותר והתסריט הגרוע ביותר. באותה שנה שיחקה בסרט "אלפא דוג".
בשנת 2010, התארחה סטון בארבעה פרקים בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2011, שיחקה בסרט "לארגו וינץ' 2" לצידו של תומר סיסלי. ב-2013 כיכבה בסרט רק ג'יגולו לצידו של וודי אלן ושיחקה בסרט "לאבלייס" המבוסס על חייה של לינדה לאבלייס. בשנת 2014, שיחקה בקומדיה הרוסית "אהבה בעיר הגדולה 3". בשנת 2016 שיחקה בסרט הפעולה "מתח גבוה". בשנת 2017 שיחקה תפקיד קטן בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", שביים, הפיק ושיחק בו בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו. בשנת 2018 כיכבה בקומדיה הרומנטית בשם "All I Wish". כשהציעו לסטון לגלם את אמה של גיבורת הסרט, היא הציעה שתגלם את הגיבורה עצמה בת ה-25. ב-2019, שיחקה בסרט הדרמה קומית, "המכבסה".
בשנת 2022, התארחה בפרק בסדרה "הדיילת" ובהמשך השנה שיחקה בדרמה הרומנטית של נטפליקס "ביוטי" בבימויו של אנדרו דוסונמו.
חיים אישיים
ב-14 בפברואר 1998 נישאה בשנית לאיש התקשורת האמריקאי-יהודי, פיל ברונשטיין, עורך העיתון "San Francisco Examiner". הם התגרשו בינואר 2004. לזוג ילד מאומץ, לאחר שסטון עברה מספר הפלות ונקבע שלא תוכל ללדת באופן טבעי. לאחר מכן, סטון אימצה ילד נוסף במאי 2005. ב-28 ביוני 2006, סטון אימצה את ילדה השלישי.
בשנת 2006 הגיעה סטון לביקור בישראל לכבוד יום האישה הבינלאומי כאורחת מרכז פרס לשלום. ב-2013 הגיעה סטון לביקור בארץ לחגיגות יום הולדת של נשיא המדינה, שמעון פרס. מלבד זאת, חגגה לבנה המאומץ (והמשותף עם גרושה ברונשטיין) בר מצווה בכותל.
סטון ידועה במעורבות במאבק נגד מחלת האיידס והמלריה.
סטון המירה את דתה אל בודהיזם טיבטי.
חוויית סף המוות
ב-2001 עברה סטון חוויית סף מוות משמעותית כתוצאה מדימום מוחי תת-עכבישי, שבה עברה שינוי כה גדול עד שהיא מתארת אותו כ"שינוי ה-DNA ממש, אפילו האלרגיות שלי השתנו", ורואה עצמה כאדם חדש. בעדות שמסרה סטון היא מתארת אלמנטים שחוזרים על עצמם בעדויות דומות כגון משיכה אל אור העוטף בטוב ואהבה אין סופית, מפגש עם חברים ומכרים (שנפטרו), איבוד הפחד מהמוות, מתוך הבנה כי יש חיים שמעבר - והם טובים, ועוד.
על חווייתה היא העזה לדבר בפומבי רק שנים רבות לאחר מכן, כשנתנה סדרת ראיונות לכלי תקשורת; אז היא אמרה: "הבטתי אל אותם דברים שהיוו את חיי - ולמעשה נשרפתי עד היסוד, אינני יותר שום דבר מאותם דברים", והוסיפה, "מתתי אך המוות איננו דבר רע; אחרי המוות הכל עשיר יותר, טוב יותר, זו התחלה חדשה, כל מוות הוא בעצם לידה".
רומנוס
האפיפיור רומנוס (בלטינית: Romanus; נפטר בנובמבר 897) היה האפיפיור מאוגוסט 897 עד נובמבר אותה שנה.
ביוגרפיה
רומנוס נבחר להחליף את האפיפיור סטפנוס השישי שנרצח בתקופה שבה נלחמו על האפיפיורות סיעות איטלקיות שונות. האפיפיור סטפנוס השישי נרצח לאחר שהוציא את גופתו של האפיפיור פורמוסוס לסינוד הגופה שלאחר המוות, שבו שפט סטפנוס השישי את גופתו של "פורמוסוס". רומנוס ביטל את כל המעשים והצווים של קודמו.
במהלך שלטונו הקצר, הוא העניק את מנזר פרפה לוויטאליס והעניק לו פליום (גלימה בכנסייה הקתולית), ומינה את ויטאליס לפטריארך של גראדו. רומנוס גם אישר את רכושם של הבישופים הספרדים של ז'ירונה ואלנה. השלטון הקצר שלו נחשב למוסרי על פי ההיסטוריון הפרנקי בן זמנו פלודוארד, אך ההיסטוריון בן המאה ה-15 ברתולומאו פלאטינה תקף אותו בשל ביטול פעולות וצווים של קודמו.
רומנוס נפטר בנובמבר 897 מסיבה לא ידועה, אולם יש המאמינים כי הוא הודח על ידי תומכי קודמו של סטפנוס השישי, שהיה מסיעה מנוגדת.
תימני (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שואת יהודי בולגריה
שואת יהודי בולגריה התרחשה בין השנים 1939 ל-1944 בממלכת בולגריה במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה, שאורגנה על ידי ממשלת גרמניה הנאצית ובעלות בריתה של בוריס השלישי, מלך בולגריה וראש הממשלה בוגדאן פילוב.
רדיפת יהודי בולגריה החלה בשנת 1939, התגברה בתחילת 1941, והגיעה לשיאה בגירוש יהודים מבולגריה למחנות הריכוז הגרמניים במרץ 1943. רובם של 11,343 היהודים שחיו בשטחי יוגוסלביה הכבושים בבולגריה (יוון ובאזורים של מקדוניה, תראקיה ומחוז פומורבלייה ) גורשו על ידי שלטונות בולגריה ונשלחו דרך בולגריה בעיקר אל מחנה טרבלינקה שבפולין.
אישי ציבור בולגרים מחו נגד גירוש היהודים, ביניהם הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית ומספר בישופים וחברי פרלמנט, וניסו לשכנע את בוריס השלישי, מלך בולגריה לעצור את הגירוש והצליחו חלקית למנוע זאת במרץ 1943. היהודים שלא גורשו, רכושם הוחרם והם הועברו לרשות המדינה, וכל הגברים היהודים בגילאים 20 עד 40 נשלחו לגדודי עבודות כפייה עד ספטמבר 1944. האירועים שמנעו את הגירוש למחנות השמדה של כ-48,000 יהודי בולגריה באביב 1943 מכונים הצלתם של יהודי בולגריה. אף על פי שרוב היהודים שגורשו מבולגריה נספו, שיעור ההישרדות של האוכלוסייה היהודית בבולגריה היה מהגבוהים ביותר ממדינות הציר.
היסטוריה
ב-15 בספטמבר 1939 פורסם צו גירוש ל-4,000 נתינים זרים, רובם ככולם יהודים והוא בוצע בקשיחות רבה על ידי המשטרה הבולגרית. בפברואר 1940 התמנה בוגדאן פילוב, דמות אנטישמית ידועה לראש ממשלת בולגריה והוא מינה את פטר גברובסקי ראש הארגון האנטישמי ראטניק לתפקיד שר הפנים של הממלכה. בינואר 1941, אושר בפרלמנט הבולגרי החוק להגנת האומה אשר דמה במתכונתו לחוקי נירנברג וחודשיים מאוחר יותר הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי והפכה לבעלת בריתן של מדינות הציר. כ-9,000 מיהודי בולגריה נשלחו לעבודות כפייה. הוורמאכט נכנס ללא קרב לשטחי בולגריה והשתמש באדמתה כדי לפלוש ליוון ויוגוסלביה. שטחי תראקיה ומקדוניה הווארדארית הועברו לבולגרים כפיקדון והם החילו את האזרחות הבולגרית על תושביהם, להוציא את יהודי החבלים מהם נמנעו האזרחות וזכויותיה הנלוות. במרץ 1943 גירשו הבולגרים למחנות ההשמדה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט, ובמקביל, נכשל ניסיון גירושם של לפחות 6,365 מיהודי בולגריה הישנה בזכות מאבק עיקש שניהלו ראשי הקהילות תוך שהם נעזרים בקומץ פוליטיקאים וראשי הכנסייה.
במאי 1943 גורשו כ-19,000 מיהודי סופיה לערי השדה ובהמשך מאות יהודים מערים נוספות. חלקם נשלחו לשלושה מחנות ריכוז שפעלו לתקופות מסוימות בממלכה. מאות מבני הקהילה הצטרפו לשורות הפרטיזנים, רובם השתייכו למפלגה הקומוניסטית ולפחות 130 מהם נהרגו בהיתקלויות עם המשטרה הבולגרית והצבא הגרמני. חלקם, כגון אנה ונטורה, מתי רובנובה ואמיל שקרג'יסקי הפכו לסמלי המאבק נגד המשטר. באוגוסט מת המלך בוריס השלישי ולאחר מותו, ובמקביל להרעת מצב הגרמנים בחזית המזרחית, החלה ממשלת בולגריה לשנות את מדיניותה הכללית ולהגמיש את המדיניות כלפי יהודי הממלכה. בשלהי אוגוסט 1944, בוטל החוק להגנת האומה וב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בבולגריה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית ונסמכה על תמיכתו של הצבא האדום. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה ואנטון יוגוב לשר הפנים, וליהודי בולגריה הותר לשוב לבתיהם. בולגריה הכריזה מלחמה על גרמניה ומקצת מבני הקהילה גויסו בהליך מהיר לצבא הבולגרי ונשלחו להילחם לצד הצבא האדום.
מורשת וזיכרון
משפט השואה הראשון בעולם נערך בבולגריה בתחילת 1945. משפט שכונס בחופזה והעמיד לדין 64 פקידים בולגרים בגין פשעים שבוצעו באכיפה בולגרית פרו-צירית. מדיניות הממשלה נגד היהודים כחלק מהפתרון הסופי. בית המשפט הוקם ביוזמת הוועד היהודי של חזית המולדת. בניגוד למשפטי נירנברג המאוחרים יותר, ולמרות שינוי קיצוני בממשלה בהנהגת קומוניזם, החלטות בית המשפט התבססו על הקוד הפלילי הבולגרי שהיה קיים. אף על פי שהדבר הביא לגיטימציה למדינה החדשה, היא הקשתה על העמדתם לדין בגין השותפות למעשי הרצח ההמוניים, מכיוון שהמשטר יצר את המסגרת החוקית שבתוכה היו הפשעים חוקיים, כמו החוק להגנת האומה מ-1940 וחוק הגזרה מ-1942. במקום זאת, העמדה לדין הייתה בעיקר בגין "הפרעות נלוות" והיה קשה להבטיח את ההרשעות. בשעה זו, לאחר שנלחם עם הסובייטים נגד הנאצים, ניסה הצבא הבולגרי להגן על קצינים שהתעללו בעובדת כפייה ביהודים ועורכי דין שעסקו בפירוק נכסי היהודים. מרבית הנאשמים זוכו או קיבלו עונשים מקלים ומרבית העבריינים מעולם לא הואשמו. שני עונשי מוות נגזרו, כולל אחד על אלכסנדר בלב, אך הוא נפטר כבר בשנת 1944 ונשפט בהיעדרו.
בתגובה לתפיסה שהוציאה רשמית המדינה הבולגרית הקומוניסטית, עלתה דעה מנוגדת לפיה הצאר בוריס לא היה אנטישמי או אוהד נאצי משוכנע ויש לזקוף לזכותם את הישרדותם של היהודים המקומיים. בנימין ארדיטי, פוליטיקאי יהודי ישראלי ממוצא בולגרי, פרסם את תפקידו של המלך בוריס בגירוש יהדות בולגריה בשנת 1952.
בשנת 2008 אמר נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב בביקורו בישראל כי בולגריה קיבלה אחריות לרצח העם של היהודים המגורשים מתחום שיפוטה. לדבריו, "כשאנחנו מביעים גאווה מוצדקת על מה שעשינו להצלת יהודים, אנחנו לא שוכחים שבאותו זמן היה משטר אנטישמי בבולגריה ואנחנו לא מתנערים מאחריותנו לגורלם של יותר מ-11,000 איש. יהודים שגורשו מתראקיה וממקדוניה למחנות מוות".
נובלה
נוֹבֵלָה (באיטלקית: Novella) היא סוגה ספרותית מרכזית, שכוללת סיפורים קצרים יחסית, שעלילתם מתרכזת במקום אחד, נמשכת לאורך תקופה קצרה וסובבת ציר רעיוני או עלילתי אחד. לעיתים מוגדרת נובלה גם על־פי אורכה: ארוכה מסיפור קצר וקצרה מרומן.
התפתחות הנובלה כז'אנר ספרותי החלה בימיה הראשונים של תקופת הרנסאנס באירופה, בידי סופרים צרפתים ואיטלקים. הבולט מביניהם היה ג'ובאני בוקאצ'ו, שספרו הדקאמרון הכיל כ-100 יצירות ספרותיות שונות הנחשבות כאבות היסוד של הסוגה. בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 החלו להיווצר קווים וחוקים סגנוניים קבועים לטיב הנובלה, בעיקר בספרות הגרמנית. מבקר הספרות יוסף אורן מונה ביניהם:
נובלות משמשות לעיתים כבסיס ליצירות ארוכות ומפותחות יותר, בעיקר בתחומי המדע הבדיוני והפנטזיה. לדוגמה אפשר למנות את יצירתה של ננסי קרס, "קבצנים בספרד", שפורסם בהתחלה כנובלה ולאחר מכן הורחב לרומן. דוגמאות נוספות לטכניקה זו אפשר למצוא אצל רוג'ר זילאזני, אורסולה לה-גווין, אן מק'קפרי ועוד. נובלה מפורסמת ומשפיעה נכתבה על ידי טולסטוי ב-1889 בשם "סונאטת קרויצר" אשר הסעירה בזמנו את הרוחות ברוסיה ונחשבה בפי רבים לשערורייתית ממש.
הסופר רוברט סילברברג כתב: