cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביתר
ביתר במקורות התלמודיים
במסכת ברכות מצוין כי חכמים הוסיפו ברכה נוספת בברכת המזון – ברכת "הטוב והמטיב" – כאשר התאפשרה הבאתם לקבורה של הרוגי ביתר, לאחר שבתחילה נמנע מהם הדבר על ידי הרומאים.
פולקלור
החוקר הצרפתי בן המאה ה-19 קלרמון-גנו כתב כי כאשר ביקר בכפר בתיר בשנת 1874, שמע מפי הפלאחים המקומיים על אבן אותה הם מכנים "חג'אר אל-מנג'ליק" (אבן המנגונל), ועל-פי המסורת שבידם זהו המקום ממנו אל-מלק א-דאהר ירה בתותחים כדי לפרוץ את ח'ירבת אל-יהוד. לפי קלרמון-גנו, ייתכן ומסורת זו מקורה ב"זיכרון עמום" ממצור קדום על ביתר. החוקר הנוואר הביא מסורת דומה מפיו של פלאח מקומי שהראה לו ולחוקרים נוספים את אותה האבן בשנת 1894, רק שלפי גרסתו הוא, היה זה "נבי" ש"הפגיז" את היהודים.
ביתר כיום
כיום נושאים המושב מבוא ביתר, הכפר הפלסטיני בתיר והעיר החרדית ביתר עילית את זכרה של העיר הקדומה בשמם.
זאב ז'בוטינסקי מי שבעצמו כונה "ראש בית"ר" קרא את שם תנועת הנוער בית"ר על שם עיר המצודה הקדומה שסימלה בעיניו את הגבורה היהודית בעיר העתיקה. על מנת לשמר שם זה, אוית שמו של יוסף טרומפלדור בת' כדי לאפשר את פירוש ראשי התיבות של התנועה כ"ברית יוסף תרומפלדור".
העיר ביתר אף מוזכרת בהמנונה של התנועה - "ביתר הנלכדה יודפת מסדה תרומנה בעוז והדר... למות או לכבוש את ההר - יודפת מסדה ביתר"
קישורים חיצוניים
David Ussishkin, Soundings in Betar, Bar-Kochba's Last Stronghold, TAU website
יוסטון סטיוארט צ'מברלין
יוסטון סטיוארט צ'מברלין (באנגלית: Houston Stewart Chamberlain; 9 בספטמבר 1855 - 9 בינואר 1927) היה הוגה דעות וסופר גרמני ממוצא בריטי שדגל בתורת הגזע.
ביוגרפיה
צ'מברלין נולד בסאות'סי שבאנגליה. אמו הייתה ממוצא סקוטי. בגיל 14 חלה ומשפחתו לקחה אותו למעיינות מרפא ברחבי אירופה, בלווית מורה גרמני אשר לימד אותו את התרבות וההיסטוריה הגרמניים.
בשנת 1899 הוציא לאור בגרמנית את ספרו המפורסם "יסודות המאה ה-19". ספר זה סקר את תולדותיה של אירופה מן התקופה העתיקה ועד העת החדשה על יסוד עקרונות הגזענות. על פי הספר יש לבחון את האירועים ההיסטוריים והתרבותיים המתרחשים באירופה לאור השפעתם של שני גורמים: הגורם ה"ארי" הגרמני, החיובי, והגורם היהודי השלילי.
צ'מברלין, הגרמנופיל, סבר שכל החיובי שבעולם מקורו בגזע הארי, הגרמני. באשר ליהודים שאל את עצמו צ'מברלין את השאלה הבסיסית, היא שאלת הקיום הפרדוקסלי של העם היהודי. כיצד ייתכן שכאשר עמים עלו וירדו, מדינות נבנו ונהרסו, ממשיכים עדיין היהודים להתקיים? כשהיהודים נמצאים בגלות הם גוזלים כוח חיות מהעמים האחרים. לכן אין ליהודים נחלה וחלק בחברה האנושית. העם היהודי נענש להיות נע ונד כפי שהיה עונשו של קין כשרצח את אחיו הבל. בנוסף ממשיך צ'מברלין לטעון בספרו כי העם היהודי משקף את התגלמות העקרות, חוסר הדמיון וכוח היצירה, אך כישרונו ותחבולותיו מופנים לערעור מעמדו של הגזע העליון.
צ'מברלין טען בספרו כי רעיונותיהם של היהודים החלו לחדור לאירופה במאה ה-19 ועל כן התחזקה השליטה של הגזע הנחות ביותר, הגזע היהודי, ומצד שני הגזע הארי נאלץ להיאבק נגדם כדי לגבור על השפעותיו של הגזע הנחות.
צ'מברלין הטיף למאבק ביהודים, כושים, יפנים ואחרים, וניסה להוכיח כי ישו לא היה יהודי מזרח-תיכוני אלא ארי בלונדיני. ברעיונות אלו הושפע צ'מברלין מן הסופר הגזעני הצרפתי הרוזן ארתור דה גובינו. כמו כן, צ'מברלין היה מקורב מאוד לריכרד וגנר, שאב ממנו רעיונות ובסוף ימיו, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, היה נשוי לבתו אווה.
בימי חייו היו רעיונותיו של צ'מברלין פופולריים מאוד באירופה ובמיוחד בגרמניה, והוא הוזמן לחצרו של הקייזר וילהלם השני. הקיסר היה משמיע מדי ערב בפני משפחתו ופמלייתו קטעים מתוך כתביו, וניסה להפוך אותם לחומר לימוד חובה בבתי הספר בגרמניה, אולם משרד החינוך לא פעל על פי המלצתו.
לרעיונותיו של צ'מברלין הייתה השפעה רבה על תנועות לאומניות בגרמניה, ביניהן התנועה הנאצית ועל אחדים מבכיריה דוגמת אדולף היטלר ואלפרד רוזנברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה כתב צ'מברלין מספר עלוני תעמולה כנגד ארצו, בריטניה, ולאחר מכן קיבל אזרחות גרמנית. ב-1923 נפגש צ'מברלין עם היטלר והתבטא בפניו שתקוותו אודות שליטת הגזע הארי נכזבה בערוב ימיו, ורק היטלר חולל מהפכה ושוב החיה את תקוותו זו. היטלר מצידו הודה בהשפעה הרבה שיש לצ'מברלין על תורתו, וכינה אותו "נביא הרייך השלישי".
דרור הירדן
דְּרוֹר הַיַּרְדֵּן (שם מדעי: Passer moabiticus) הוא מין של דרור, שתת-המין הדומיננטי שלו מצוי במזרח התיכון, ותת-המין השני שלו מצוי במערב אפגניסטן ומזרח איראן. תת-המין השני, P. m. yatii, נחשב לעיתים כמין נפרד. זהו מין קטן יחסית, אורכו נע בין 12 ל-13 ס"מ.
אצל הזכר הכיפה, הלחיים והעורף אפורים, והסינר שחור. גבת העין לבנה, וצדי הצוואר צהובים. הגב חום-אדמדם ועליו פסים שחורים, הבטן אפורה-לבנבנה. הנקבה דומה לנקבת דרור הבית: על הגב יש פסים חומים, הראש אפרפר והבטן לבנה-צהבהבה; עם זאת, היא קטנה יותר ומקורה קצר יחסית לדרור הבית, ולעיתים בצדי צוארה יש כתמים צהובים.
נוצותיו של תת-המין P. m. yatii בעלות גוון חולי ביחס לתת-המין השלט, ונוצות הבטן בעלות גוון צהוב דהוי, דומה לזה שבצדי הצוואר.
מין זה שקט לרוב. עם זאת, שירתו דומה מעט לזו של הדרור הספרדי, אבל היא רכה ממנה. הקריאה המושמעת בזמן המעוף היא "צ'י-וויט" גבוה.
כמשתמע משמו, תחום תפוצתו של דרור הירדן מתמשך על פני בקעת הירדן ואזור ים המלח, ומשם עד לעיראק, איראן, ומערב אפגניסטן. פרטים ממין זה נצפו גם בקפריסין, אך האוכלוסייה שם נכחדה ככל הנראה. דרור הירדן הוא מין נודד, ואוכלוסיות עשויות להימצא הרחק מתחום תפוצתן. תת-המין P. m. yatii חורף במערב פקיסטן, אך רוב האזורים בהם הוא חורף אינם ידועים. פרטים מתת-המין הדומיננטי נצפו גם בחלקים דרומיים יותר של המזרח התיכון.
בדומה למיני דרורים אחרים, דרור הירדן ניזון בעיקר מזרעים. בתי הגידול המועדפים עליו הם שפלות בעלות צמחיית שיחים (בין השאר שיחי אשל) שקרובות למקווי מים. הקן מוקם על עץ. הנקבה מטילה 4–7 ביצים.
ריצ'רד ג'פרסון
ריצ'רד אלן ג'פרסון (באנגלית: Richard Allen Jefferson; נולד ב-21 ביוני 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד. בעבר שיחק ג'פרסון גם בנבחרת ארצות הברית.
ראשית הקריירה
ריצ'רד ג'פרסון נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, להורים שהיו שניהם מיסיונרים, וגדל בפיניקס שבאריזונה. ג'פרסון הוא בוגר בית הספר התיכון מון וליי מפיניקס, במסגרתו שיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון. הוא היה חלק מרכזי מהקבוצה החזקה של התיכון, שזכתה באליפות המדינה שלה בשנת 1998.
מאוחר יותר שיחק ג'פרסון כדורסל בליגת המכללות במדי אוניברסיטת אריזונה. הוא שיחק במשך שלוש שנים במכללה, כאשר מאמנו היה חבר היכל התהילה ליוט אולסון. ג'פרסון השיג ממוצעים של 11.2 נקודות, 5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים בתקופתו באריזונה, וסייע לקבוצה להעפיל בכל שלוש העונות לטורניר אליפות המכללות.
בשנתו האחרונה באוניברסיטה, ב-2001, הוא הגיע עם אריזונה עד למשחק הגמר של הטורניר, שם הפסידה לאוניברסיטת דיוק על אף 19 נקודות שקלע ג'פרסון במשחק. ג'פרסון עצמו נכלל בחמישיית המצטיינים של פיינל פור המכללות באותה שנה. לאחר אותה עונה החליט ג'פרסון לעבור לליגת ה-NBA.
ג'פרסון ידוע בשנאתו לאוניברסיטת דיוק לאחר אותו הפסד.
קריירה מקצוענית
ג'פרסון נבחר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA של 2001 על ידי קבוצת יוסטון רוקטס, ומיד לאחר מכן הועבר ב לניו ג'רזי נטס, תמורת ג'ייסון קולינס וברנדון ארמסטרונג.
בעונתו הראשונה בניו ג'רזי זכה ג'פרסון במקום השני במשאל רוקי השנה ב-NBA, אחרי פאו גאסול, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בתחילת הקריירה שלו בניו ג'רזי שימש ג'פרסון כסמול פורוורד השני של הקבוצה, כגיבוי לקית' ואן הורן, והציג מיומנויות הגנתיות עילאיות ויכולת טובה בכל התחומים במשחקו. בעקבות הפוטנציאל שהפגין ג'פרסון והסכסוך של ואן הורן עם הפאוור פורוורד קניון מרטין, הועבר ואן הורן לפילדלפיה 76', וכך קודם ג'פרסון לחמישייה הפותחת של ניו ג'רזי.
ג'פרסון העפיל עם ניו ג'רזי בקביעות למשחקי הפלייאוף, והיה חלק חשוב בקבוצה שזכתה פעמיים ברציפות באליפות המזרח בשנים 2002 ו-2003. עם זאת, בשנתיים אלו הפסידה הקבוצה בסדרת הגמר של הליגה - בפעם הראשונה מביניהן ללוס אנג'לס לייקרס, ובשנייה לסן אנטוניו ספרס. ג'פרסון השתתף גם בתחרות ההטבעות של ה-NBA ב-2003.
בעקבות יכולתו הטובה נכלל ג'פרסון בסגל נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת אתונה 2004. עם זאת, הוא היה שותף באולימפיאדה זו לכשלונה היחסי של הנבחרת, שלא הצליחה לעמוד בציפיות שנתלו בה וזכתה רק במדליית הארד לאחר שהפסידה שלושה ממשחקיה - יותר מסך ההפסדים של הנבחרת בכל האולימפיאדות שקדמו.
ג'פרסון החמיץ את מרבית עונת, לאחר שקרע רצועה בשורש כף ידו. הפציעה נגרמה לאחר שהתנגש עם צ'אנסי בילאפס במשחק מול דטרויט פיסטונס בדצמבר 2004. לפני הפציעה הוא הציג את עונתו הטובה ביותר עד אז, עם ממוצעים של 22.3 נקודות, 7.3 ריבאונדים וארבעה אסיסטים למשחק. ג'פרסון, שנעדר רק מחמישה משחקים לאורך שלוש עונותיו הראשונות ב-NBA, החמיץ בסך הכול 49 משחקים באותה עונה, אך שב לשחק בסדרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף, מול מיאמי היט.
בעונת המשיך ג'פרסון להפגין יכולת גבוהה, ורכש לעצמו תדמית של אחד מהשחקנים הכישרוניים והמגוונים ב-NBA. הוא שיתף פעולה בקבוצה יחד עם שני כוכביה האחרים, ג'ייסון קיד ווינס קרטר. בינואר 2007 נפצע ג'פרסון בברכו והחליט לעבור ניתוח, שהשבית אותו ממשחק למשך כשישה שבועות. חזרתו של ג'פרסון מפעילות הייתה קריטית עבור ניו ג'רזי, שרבות בזכותו הצליחה להעפיל לפלייאוף באותה עונה.
עונת הייתה הטובה ביותר של ג'פרסון, שהשיג בה ממוצעים של 22.6 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק. במהלך אותה עונה, בדצמבר 2007, עקף ג'פרסון את קרי קיטלס והפך לשחקן בעל מספר הנקודות השני בגובהו בתולדות ניו ג'רזי. למרות הצטיינותו, הוא נעדר באותה עונה ממשחקי הפלייאוף לראשונה בקריירה שלו, לאחר שקבוצתו סיימה רק במקום הרביעי בבית האטלנטי. לאחר אותה עונה הועבר ג'פרסון בטרייד למילווקי באקס, תמורת אי ג'יאנליאן ובובי סימונס. ג'פרסון לא שבע רצון בתחילה מהמעבר מכיוון שרצה לשחק בניו ג'רזי עד לסיום הקריירה, אך מאוחר יותר העיד כי הוא שמח לשחק לצידו של מייקל רד.
לאחר עונה אחת בלבד במילווקי, עבר ג'פרסון ביוני 2009 בטרייד לסן אנטוניו ספרס, תמורת ברוס בואן, קורט תומאס ופבריסיו אוברטו, ובמרץ 2012 עבר ב לגולדן סטייט ווריורס תמורת סטיבן ג'קסון.
בעונת זכה עם קליבלנד קאבלירס באליפות ה-NBA.
בפגרה בין עונת 2016/2015 לעונת 2017/2016 נחתך ג'פרסון מקליבלנד והוחתם על ידי הדנבר נאגטס כשחקן חופשי בשכר של 2.3 מיליון דולר.
ב-14 באוקטובר 2018 הודיע ג'פרסון על פרישה ממשחק, כשנה לאחר שפרש סיפר ג'פרסון במהלך משחק בין ה-ניו יורק ניקס לבין ה-ברוקלין נטס כי העדיף לפרוש ברגע שקיבל הצעה מה-ניו יורק ניקס וזאת בגלל נאמנותו לקבוצה בה שיחק בעבר ה-ניו ג'רזי נטס, הוא אמר "ברגע שהבנתי שניו יורק היא הקבוצה היחידה שמציעה לי עבודה הבנתי שהזמן שלי בליגה נגמר, העדפתי לסיים את הקריירה ולהפוך לפרשן עבור משחקי הברוקלין נטס מאשר לשחק עבור ניו יורק".
אחרי הפרישה
ב-16 באוקטובר 2018 הצטרף ג'פרסון לרשת החדשות YES Network בתור אנליסט המשחקים של הברוקלין נטס ואנליסט הסטודיו של YES. בנוסף, הוא מופיע גם ברשתות FS1, וה-Pac-12 Network.
במהלך עונת 2017 ג'פרסון החל לארח במשותף את הפודקאסט Road trippin' לצד כתבת הקווים לשעבר של הקליבלנד קאבלירס ולוס אנג'לס לייקרס אלי קליפטון וחברו לקבוצה לשעבר בקליבלנד צ'אנינג פריי. רבים מהמופעים הראשונים של הפודקאסט כללו את חבריו לקבוצה של ג'פרסון בקליבלנד והוקלטו בזמן נסיעה ארוכה בדרכים.
נכון ל-2022 ג'פרסון עובד כאנליסט NBA ברשת ESPN אליה הצטרף בשנת 2019. בפאנל לצידו קנדריק פרקינס, מליקה אנדרוז וגם וינס קרטר.
נכון לשנת 2022 מנהל ג'פרסון חשבון טיקטוק עם מעל ל-700 אלף עוקבים בו הוא מגיב לסרטונים מצחיקים או מטרילים שעושים עליו או מספר על דברים שקרו לו בתקופתו ב-NBA, רוב הסרטונים להם הוא מגיב הם סרטוני בהם אנשים צוחקים על היותו קירח.
חיים אישיים
ג'פרסון יצא עם הרקדנית והמעודדת קיישה נ'קול ניקולס לתקופה של 5 שנים. ג'פרסון וניקולס היו מאורסים פעמיים, אך ג'פרסון ביטל את האירוסין בשתי הפעמים. בני הזוג היו אמורים להתחתן ב-11 ביולי 2009 במנדרינית מזרחית אך עם זאת ג'פרסון ביטל את החתונה בלילה לפני שהיא הייתה אמורה להתרחש.
ג'פרסון היה נשוי לדוגמנית תרזה לורנקו שהייתה דוגמנית בשנות ה-90, ולשניים שני ילדים משותפים.
ב-21 בספטמבר 2018 נרצח אביו של ג'פרסון במהלך יריות שנורו מרכב לעבר חנות משקאות אלכוהול בקומפטון (קליפורניה).
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון לסוף עונת.
אישטוואן פאל ואלקו
אישטוואן פאל ואלקו (במקור ויינפלד, בהונגרית: Valkó István Pál; בודפשט, 3 בנובמבר, 1904 – מחנה הריכוז ברגן-בלזן, 12 במרץ 1945) היה מהנדס מכונות, מתמטיקאי יהודי הונגרי. אחיו של איבאן אימרה ואלקו, פיזיקאי, מהנדס חשמל. ושל אימרה ואלקו, כימאי.
קורות חיים
פאל ואלקו נולד במשפחה יהודית כבנם של הפקיד הנריק ואלקו (ויינפלד) (1866–1936) ושל אנה סלשי (1880–1939) הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית יוזף בבודפשט בשנת 1926 (כיום שמו אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה). הוא החל את עבודתו המתמטית כבר כסטודנט באוניברסיטה הטכנית בהוכחת משפט קניג-ואלקו על מיפוי קבוצות אינסופיות. בשנת 1925 היה מרצה תחת המתמטיקאי פרופסור יוז'ף קירשאק. לאחר סיום לימודיו, הצטרף למפעל החשמל של גנץ, שם הפך למהנדס ראשי וסגן ראש חדר הניסויים. פעילותו המדעית במכונות חשמליות הייתה בעיקר בתחום ממירי הזרם והמתח, טכנולוגיית הממסרים והשנאים. כיהודי, גורש בסתיו 1944 למחנה הריכוז ברגן בלזן, שם מצא את מותו.
אשתו הייתה קטלין פרייס, בתם של קארוי פרייס, רופא, וחוקר יהדות ושל גיזלה שטרן, אותה נשא ב-23 בדצמבר 1936 בבודפשט.
אשר רבי
אשר רבי (נולד ב-1946) הוא רוצח סדרתי ישראלי. רבי היה קנאי דתי חולה נפש, שרצח חמישה בני אדם ברחבי ישראל ממרץ ועד נובמבר 1979, כשהבולט שבהם הוא פילומנוס, ארכימנדריט במנזר באר יעקב בשכם.
ביוגרפיה
אשר רבי נולד בירושלים והיה הבכור מבין שישה ילדים שנולדו לזוג יהודים אפגניים שעלו זה עתה ארצה. את שנות ילדותו ונעוריו העביר בירושלים, לפני שכל המשפחה עברה בסופו של דבר לתל אביב-יפו והתיישבה בשכונת שפירא שבדרום העיר. זמן מה לאחר מעברם נפטר אביו של רבי והוא הפך לאחראי העיקרי על אחיו הקטנים ולמפרנס העיקרי של המשפחה. רבי לחיל הקשר והתקשוב ולאחר ששוחרר, עבד כנהג משאית ואף עשה מילואים במלחמת יום הכיפורים כצנחן בתעלת סואץ.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, בריאותו הנפשית של רבי החלה להידרדר במהירות, כתוצאה מכך עזב רבי את עבודתו כנהג משאית והוא התחיל תהליך של חזרה בתשובה. בתקופה זו, הוא החל להסתובב עם בגדים קרועים ומרושלים ומיעט להתקלח. בנוסף לכך, הוא מכר את משאיתו ואת מכוניתו הפרטית ואת מרבית הכסף שקיבל עליהן מכר לישיבות, עם שאר הכסף קנה לעצמו ספר תורה.
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 פתח רבי מכולת אך מכר אותה שלושה חודשים לאחר פתיחתה בעקבות כישלון העסק.
רצח דוד קוגן
ב-7 במרץ 1979, הלך רבי למרפאה בשדרות רוטשילד 109 בתל אביב-יפו ונכנס למשרדו של ד"ר דוד קוגן, שהיה רופא כללי וגניקולוג מפורסם בעיר. קוגן היה ידוע מאחר שהיה מבצע הפלות, דבר שבמשך יתברר כמניע העיקרי של רבי לביצוע הרצח.
לאחר שהמתין לתורו (וחיכה לצד גבר ואישה), נכנס רבי למשרדו של קוגן, שם שלף גרזן קטן שהסתיר במעילו והכה את קוגן בראש והרג אותו מיד. לאחר הרצח, עזבי רבי את המרפאה. שעות לאחר הרצח, מצאה את אשתו של קוגן את גופתו והזעיקה את המשטרה. בזמן שגופתו נשלחה לנתיחה שלאחר המוות במרכז הלאומי לרפואה משפטית, צוות של חוקרים בראשות ניצב שמואל כרמלי בדק בתיעודי החולים שמות בניסיון לאתר כל רמז אפשרי למי הרג את קוגן ומתי, אך הם לא מצאו שום דבר בעל ערך שיכל לעזור להם. כיוון נוסף של המשטרה את האופציה שבגלל תקלה או סיבוך בטיפול באחת הנשים בהן, רצח אותו ידיד או בן זוג של אחת הנשים. בנוסף לכך, נשלל הכיוון לפיו היה מדובר בשוד שהשתבש מאחר שה-50 אלף לירות הישראליות שהיו במרפאה הושארו במקום ולא נלקחו על ידי השודד.
הרצח בבית משפחת בדרה
ב-10 באפריל 1979, נסע רבי לבית משפחת בדרה ופרץ לבית בשנית. בסביבות השעה 18:30, פרץ בשנית כאמור לדירתם והלך לחדר החדרה, שם נתקל באביגיל בת 37 שטיפלה בשניים מילדיה ושלף רימון והפיל אותו באמצע החדר, הפיצוץ הרס את אחד הקירות וגרם לפציעתם של הילדים, דבר שגרם להם לפרוץ בבכי. לאחר ששמע את הבכי, הגיע האבא, אחמד בן ה-42 לעזרתם והתעמת עם רבי, שירה בו עם עוזי והרג אותו. האם, שהלכה לראות מה קרה נורתה אף היא ונפצעה קשות. שתי הבנות שליוו את אמם, מונה בת ה-17 ומרלין בת ה-9 נורו אף הן ונרצחו במקום. הילדים שנותרו בחיים (אולפת בת ה-15, רונית בת ה-13, ליליאן בן ה-16 ופואד בן החצי שנה) והאם פונו מאוחר יותר לבית החולים אסף הרופא, שם הצליחו להתאושש לאחר מספר ימים של אשפוז. גם הפועל, סעיד סווארקה בן 51 שהתארח אצל המשפחה והיה אמור לבצע אצלם עבודות שיפוץ באותו היום, נפצע ופונה אף הוא לבית החולים. מלבדם, היו את צביה בת ה-11 שהייתה אצל בני משפחה בעת האירוע ואת סמיר בן ה-6 שהתחבא מתחת למיטתה של אמו. לאחר שברח, נתפס רבי על ידי שניים משכניהם של משפחת בדרה, אך הוא איים לזרוק עליהם רימון יד שגנב מצריף של צה"ל ולכן אילץ אותם לשחרר אותו בטרם יכולו לזהות אותו היטב.
לאחר הרצח, המשטרה ניסתה לחשוף מניע אפשרי. אחמד, מוסלמי ממוצא מצרי שעבד בחנות מקומית של תנובה וגם סחר במוצרי פלסטיק היה נשוי לאביגיל, בת ליהודי שהתאסלם וטענה שיש לה כוחות של ניבוי עתידות, כישוף ואף יכולת לרפא פציעות של אנשים, לאביגיל ולאחמד היו כ-8 ילדים (מרלין, מונה, רונית, אולפת, ליליאן, פואד, צביה וסמיר), הם היו ידועים בקהילה הערבית שבלוד ועל אף אורח חייהם המוסלמי-מסורתי, החליטו לתת לכמה מילדיהם שמות עבריים. בזמן שהרשויות ניסו לאתר רמזים פוטנציאליים לגבי זהות הרוצח, כ-3 ימים לאחר הרצח, נהג טקרטור דיווח כי ראה אדם חשוד לבוש במדי צה"ל וחמוש בעוזי, ישן מתחת לעץ בשדה לא רחוק מבית משפחת בדרה. כשניסה להתקרב אל האיש, הוא נבהל ונמלט. הנהג סיפק קלסתרון, תיאר אותו כגבר שעיר, עם זקן ארוך ושפם, חובש כיפה שנראה כבן 35 ובגובה של בערך 1.75 . ביולי 1979, הודיעה המשטרה על פרס כספי גבוה לכל אדם שיכול למסור מידע שיוביל למעצרו של חשוד ברצח, אך לא השיגה מהצעה זאת שום פרט בעל חשיבות.
ניסיון הטבח במנזר באר יעקב
באפריל 1979, ידה רבי רימון לעבר קבוצת צליינים ונזירה באזור מנזר באר יעקב בשכם, לאחר שפצע קשה את הנזירה, נמלט רבי להר גריזים, שם קרא בתורה במשך יומיים.
רצח הנזיר פילומנוס
רבי הרבה לשוטט באזור ולבקר במנזר שבשכם. ב-30 בנובמבר 1979, הגיע רבי למנזר וקפץ מעל חומת המנזר, עם כניסתו לבניין, נתקל רבי בנזיר בן ה-66, פילומנוס שהיה בדרכו לתא הווידוי של המנזר. מה שהבחין בו רבי, זרק לעברו רימון ופצע אותו אנושות (וגם גרם להרס של אחד ממתקני המנזר), לאחר שחשש שיצליח לשרוד וכדי לודא הריגה, רבי רוצץ את גולגולתו בגרזן, מה שהביא למותו. רק בצהרי אותו יום הודיעו אנשי המנזר למשטרת ישראל כי פילומנוס נעדר. שוטרים שהגיעו למקום מצאו את גופתו של האחרון במרתף המתקן ההרוס. לאחר שעזב את המנזר וכיוון ששבר את רגלו בקפיצה מעל החומה, רבי הובא על ידי נהג מונית פלסטיני לבניין ממשל בשכם, משם הועבר לטיפול בבסיס צה"ל סמוך ולאחר מכן הועבר לטיפול בבית חולים תל השומר.
לאחר מציאת הגופה, המשטרה עצרה שמונה חשודים, בהם חצרן פלסטיני, כולם היו תושבי מחנה הפליטים עסכר. לכל החשודים היה אליבי שאומת והם שוחררו במהרה. רציחתו של פילומנוס הפכה לסערה תקשורתית לא רק בישראל, אלא בכל העולם.
תפיסה ומשפט
ב-17 בנובמבר 1982 ניסה רבי לטפס שוב מעל חומת מנזר באר יעקב אך נתפס על ידי נזיר, שהזעיק את המשטרה. לאחר שנעצר, הוא הובא לתחנת המשטרה ושם בחקירה קצרה הודה ברצח הכומר ובניסיון רצח נוסף באזור שאירע באפריל 1982 ובו ניסה לרצוח נזירה. בתחילה, המשטרה הייתה סקפטית לגבי טענותיו אך לאחר שרבי סיפק מספר פרטי חקירה מוכמנים, השתכנעו החוקרים כי הוא האחראי לרצח פילומנוס. ככל שהחקירות נמשכו, קישר את עצמו רבי גם לרצח דוד קוגן ולרצח בבית משפחת בדרה. על אף הודאתו, רבי תירץ את מעשיו בכך שפעל לפי "צו אלוהי", שעל פיו הוא צריך לגרש את הרוע מאזור המנזר וטען כי אין מקום לנזירים נוצרים במקום ששייך ליהודים. בנוסף לכך, רבי האמין כי אזור המנזר הוא המקום בו שכן בית המקדש עד חורבנו. המעצר תפס את משפחתו ושכניו של רבי בהלם, שראו בו שכן ובן משפחה שאמנם מעט אקסצנטרי אך ידידותי ובלתי מזיק. מחשש שהמשפט יהפוך לקרקס תקשורתי בשל העובדה שרצח פילומנוס בוצע מעבר לקו הירוק, הוצא צו איסור פרסום על המקרה. רבי הואשם בתחילה אך ורק ברצח פילומנוס, כאשר האישומים על שאר הרציחות נותרו לשפיטה במשפטים עתידיים אפשריים. המשפט הראשון בו היה אמור להישפט על רצח פילומנוס היה אמור להתקיים בבית המשפט המחוזי בנצרת אך הוא מעולם לא התקיים, מאחר שבדיקה פסיכיאטרית שנערכה לרבי קבעה כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין בשל בריאותו הנפשית הבלתי יציבה. בשל קביעה זו, נשלח רבי לבית חולים פסיכיאטרי. מאחר שעל פי החוק הישראלי יש חיסיון לגבי מצבו של חולה נפש, לא ידוע דבר על גורלו של רבי לאחר שליחתו לאשפוז והאם הוא בכלל עדיין בין החיים.
חשילות (קריפטוגרפיה)
בקריפטוגרפיה, חשילות (Malleability) היא מושג שהוטבע לראשונה בשנת 2000 על ידי דני דולב מהאוניברסיטה העברית, סינטיה דוורק מחטיבת המחקר של IBM ומוני נאור ממכון ויצמן והוא הרחבה של המושג ביטחון סמנטי בסכמות הצפנת מפתח פומבי, חתימה דיגיטלית ומפתח סימטרי. באופן פורמלי בהקשר של הצפנה, 'אי-חשילות' היא דרישה מחמירה של ביטחון סמנטי, שבהינתן טקסט מוצפן בלבד יהיה בלתי אפשרי לייצר טקסט מוצפן שונה, כך שקיים קשר או יחס כלשהו בין הטקסטים המקוריים המתאימים להם, זאת מבלי לפענחו. במילים אחרות לא ניתן להיעזר בטקסט המוצפן בשום צורה ישירה או עקיפה. התפישה הזו מתאימה גם בהקשר של סכמת התחייבות והוכחה באפס ידיעה. בהקשר של חתימה דיגיטלית הרעיון ידוע כ'זיוף קיומי' (Existential forgery) שהוא המקביל לחשילות. ביטחון סמנטי לעומת זאת רק מחייב שהתוקף לא יצליח ללמוד מהטקסט המוצפן בלבד שום מידע ישיר או עקיף אודות טקסט המקור שלא ניתן היה להשיג בדרך אחרת.
הוכח שאם סכמת הצפנה אי-חשילה, היא חסינה כנגד התקפת מוצפן-נבחר החזקה כפי שנוסחה לראשונה על ידי ראקוף וסימון, שבה בידי התוקף טקסט-מוצפן אותו הוא מעוניין לפענח וביכולתו להגיש באופן מקוון שאילתות ל'אורקל פענוח' לפענוח כל טקסט-מוצפן אחר שיבקש, למעט הטקסט המותקף. נהוג לסמנה CCA2 או CCApost. סכמות הצפנה דטרמיניסטיות כמו RSA, אינן עונות להגדרה זו ולכן לא חסינות כנגד התקפת מוצפן-נבחר. גם סכימות הסתברותיות כמו אל-גמאל ובלום-גולדווסר המוגדרות כבטוחות סמנטית, אינן עמידות כנגד התקפת מוצפן נבחר בהגדרה החזקה שלה.
על בסיס הגדרת חשילות אפשר לבנות סכימת הצפנת מפתח פומבי שתהיה אי-חשילה, דהיינו עמידה בפני התקפת CCA. ראו הצפנת קריימר-שופ. בעיקרון ניתן לבנותה מכל פונקציה חד-כיוונית עם דלת צונחת והיא נקראת גם הסתברותית כיוון שהיא מערבת שימוש במספרים אקראיים ולכן מסתמכת גם על הנחת העבודה שמחולל המספרים האקראיים בטוח מבחינה קריפטוגרפית.
תיאור כללי
חשילות בתחום המטלורגיה פירושה היכולת לעמוד בלחצים ולשנות צורה מבלי להישבר (או תכונת הפלסטיות). אפשר להמחיש את הרעיון החשילות בהקשר של קריפטוגרפיה על ידי מכרז. לצורך המשל נניח שהמשתתפים במכרז כלשהו יכולים להצפין את הצעותיהם על ידי פונקציית מפתח פומבי E של מפרסם המכרז, זאת כדי שאחרים לא יוכלו ללמוד על הצעותיהם לפני שיוגשו. האינטרס של כל מציע הוא ללמוד את הצעות המתחרים האחרים לפני שיגיש את הצעתו, כך שיוכל לדאוג ששלו תהיה הנמוכה מביניהם וסיכוייה להתקבל יהיו הגבוהים ביותר. תכונת החשילות במקרה זה היא שבהינתן ההצעה E(A) של המציע A, יהיה ביכולתו של המציע B (שרואה את E(A) כלומר את ההצעה המוצפנת בלבד) להציע את E(B) כך שיתקיים בסבירות גבוהה E(B) < E(A), זאת מבלי לפענח את E(A). ההנחה היא ש-B יכול לנסות הצפנה של ערכים שונים בשאיפה למצוא קשר כלשהו בינם ל-E(A) ובכך להצליח להגיש הצעה שתקיים את התנאי האמור בסבירות מסוימת, מבלי לדעת מה היא ההצעה בדיוק.
בהקשר של חתימה דיגיטלית, זיוף קיומי מתייחס למצב שבו בהינתן חתימה לגיטימית S(m_1) על המסר m_1, המתקיף יוכל בעזרתה לייצר חתימה S(m_2) שתהיה תקפה עבור מסר אחר כלשהו m_2, גם אם הוא חסר משמעות.
בהקשר של הוכחת ידיעה ניתן להגדיר אי-חשילות באופן שהמוודא B לא יוכל להשתמש בהוכחה של A כדי להתחזות אליו כלפי צד שלישי E בדומה להתקפת אדם באמצע. כלומר B ישמש מעין 'תווך' שמעביר את כל ההוכחות שניתנות על ידי A ל-E וכן את כל האתגרים שמציב E בחזרה ל-A. בניסיון להוכיח ל-E שכביכול הוא (B) בעל הידיעה ובעצם להתחזות ל-A.
הגדרה של סכמת התחייבות היא, שצד הגון A המעוניין להתחייב לצד הגון B על קיומה של פיסת מידע כלשהי \alpha מבלי לחשוף בפניו את המידע עצמו. סביר להניח שעלול להימצא קשר או יחס כלשהו R בינו לבין ערך אחר נניח \beta שחושב על ידי צדדים רמאים C,D (שיכולים להיות גם A,B עצמם או אחד מהם), אותו נסמן. אי-חשילות בהקשר זה תהיה התכונה שהפרוטוקול יוכל להבטיח שלא יהיה ניתן ליצור יחס R כזה, שלא ניתן היה לחישוב ללא גישה לצדדים ההגונים A ו-B אלא אם כן. הדברים האמורים נכונים גם אם A אינו מודע לקיומם של C או D או להפך. ניתן לראות שיש קשר הדוק בין סכמת התחייבות להוכחת אפס-ידיעה.
חמר מדינה
חמר מדינה הוא ביטוי הלכתי למשקה חשוב ששתייתו היא לשם הנאה ולא רק להרוות את הצימאון. מקור הביטוי הוא בארמית, ותרגומו לעברית הוא: "יין מדינה". משקה המשמש תחליף מקביל ליין. בדרך כלל הכוונה היא למשקה אלכוהולי.
חשילות (קריפטוגרפיה)
הגדרה כללית
לצורך הגדרה כללית המתאימה לכל תחומי ההצפנה המדוברים, נניח ש-P מתייחס לפרימיטיב קריפטוגרפי מאילו המנויים. נתון GP שהוא מחולל המייצר צמד מפתחות-הצפנה (e,d) (פומבי/פרטי בהתאמה). הפונקציה E_e(b,r) נקראת הצפנה של הסיבית ומחרוזת אקראית r באורך p(n) שהיא פונקציה כלשהי של הקלט n והפונקציה D_d(c) היא הפענוח. אזי עבור כל מחרוזת אקראית אפשרית r מתקיים. כאשר b=0,1. המערכת המתוארת תקרא בלתי ניתנת להבחנה (indistinguishability), אם עבור כל מכונה דמיונית M, קיים c>0 המקיים:
חמר מדינה
קידוש
ישנה מחלוקת בשאלה כשרותו של חמר מדינה לקידוש: דעת הרי"ף והרמב"ם היא שחמר מדינה פסול לקידוש שנתקן דווקא על יין, לעומת זאת דעת הרא"ש, ר"י וראב"ן היא שחמר מדינה כשר לקידוש. בשולחן ערוך נפסק כי ניתן להשתמש בחמר מדינה לקידוש היום, אך לא לקידוש הלילה.
חשילות (קריפטוגרפיה)
הגדרה כללית
הוכח שאי-יכולת הבחנה היא דרישה חשובה לצורך ביטחון סמנטי בהקשר של התקפת מוצפן-נבחר. בהקשר זה מציאת יחס כלשהו שניתן להבחנה בין שני טקסטים מוצפנים  אפילו בלא ידיעת מקורם, חשובה כשבירת הצופן. במילים אחרות עבור כל מתקיף אפשרי A קיים סימולטור A' כך שכל יחס שניתן לחישוב על ידי A בעזרת פונקציה (רמז או היסטוריה כלשהי של \alpha) ניתן להפקה על ידי A' מבלי שתהיה לו גישה לתהליך ההצפנה.
לא ניתן לפתור את הבעיה על ידי חתימה דיגיטלית כלומר שהשולח יצרף את חתימתו למשלוח כך, כיוון שאם אלגוריתם ההצפנה E בר-חשילות אזי התוקף יכול להתעלם מהחתימה ולייצר את הערך כאשר S_B היא חתימת המתקיף. גם הכנסת החתימה בתוך הטקסט המוצפן לא תועיל.
חמר מדינה
הבדלה
הבדלה צריכה להיאמר על כוס יין, במקרה שאין יין יכול להבדיל על חמר מדינה, והיינו כל משקה חשוב במדינה זו חוץ ממים.
חשילות (קריפטוגרפיה)
דוגמאות
בצופן זרם בדרך כלל מבצעים XOR של סיביות הטקסט m עם פונקציה S של המפתח k ומתקבל. אפשר לראות שניתן בקלות ליצור הצפנה של המסר m\oplus x עבור כל x כיוון ש-.
חמר מדינה
מה נקרא חמר מדינה בזמננו
קיימים חילוקי דעות בין הפוסקים בזמנינו על הגדרת חמר מדינה: יש אומרים שרק משקה אלכוהולי יכול להיחשב "חמר מדינה" , ויש אומרים שכל משקה נחשב כ"חמר מדינה" אם יש לו חשיבות והוא מוגש לאורחים ומקובל לשתייה בעיר זו, כמו קפה או חלב, אבל לא מים.
חשילות (קריפטוגרפיה)
דוגמאות
ב-RSA המתקיף יכול לייצר הצפנה של mx מתוך E_e(m) עבור כל x כיוון שפונקציית ההצפנה כאשר e,n הם מפתחות פומביים מקיימת את הזהות הבאה:. מסיבה זו נהוג לרפד את המסר לפני ההצפנה. בשני המקרים מתקבל מסר מוצפן אחר לגיטימי גם אם לא בהכרח בשליטה מלאה של התוקף.
בצופן סימטרי שמופעל במצב CBC שבו כל גוש טקסט קריא מחובר ב-XOR עם הטקסט המוצפן הנוכחי לפני שהוא מוצפן. קיימת תופעה ידועה שאם משנים סיבית אחת בטקסט המוצפן הגוש המפוענח משתבש לחלוטין אבל הגוש הבא חוזר להיות תקין למעט הסיבית המקבילה לזו ששונתה בגוש הקודם כשהיא הפוכה ממנה. בגלל תופעה זו ניתן למעשה לבצע שינויים נקודתיים בסיביות מסוימות במחיר של אובדן גוש אחד. בעקרון אפשר למנוע התקפות מסוג זה על ידי קוד אימות מסרים.
סכמת הצפנה בטוחה סמנטית כנגד התקפת מוצפן-נבחר
לפענוח מבצעים תהליך הפוך. והחתימה הדיגיטלית צריכה להיות משויכת לחותם באופן מוכח כלשהו. פונקציית הגיבוב מתפקדת כאן כמו בחתימה דיגיטלית, היא מאפשרת להקטין את n (מספר זוגות המפתחות) מבלי לפגוע בביטחון הסמנטי.
הכנת מפתחות
המפתח הפומבי הוא n זוגות:, המפתח הפרטי הוא:.
הצפנה
הקלט הוא המסר
היהודים (אלבום)
היהודים הוא האלבום השני של להקת הרוק הישראלית "היהודים". האלבום הוקלט באולפני די. בי. ויצא לאור באוגוסט 1998. כל המילים והלחנים באלבום הם פרי יצירתם של תום פטרובר ואורית שחף. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-20,000 עותקים. בעטיפת אלבום זה מופיע לראשונה לוגו הלהקה.
רגימנט האת'ול היילנדרים
רגימנט האת'ול היילנדרים (באנגלית: Atholl Highlanders) הוא רגימנט טקסי, המשמש כמשמר ייצוגי של דוכס את'ול בטירת בלייר והוא נחשב לצבא הפרטי היחיד כיום באירופה.
הרגימנט כולל פלוגה אחת עם כוח רגלי ייצוגי ותזמורת צבאית, לרגימנט אין תפקיד מבצעי כלל ואינו נכלל במבנה הצבא הבריטי.
היסטוריה
מקורות רגימנט את'ול מגיעים משנת 1777 כאשר הוקם רגימנט סדיר שגויס בסביבת שבט מארי לשירות הצבא הבריטי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, רגימנט הרגלים ה-77 (האת'ול היילנדרים). הרגימנט הוקם על ידי ג'ון מארי, דוכס את'ול הרביעי, כאשר החיילים גויסו לפרק זמן של שלוש שנים בלבד. לאחר שהחיילים שירתו באירלנד עד 1781 במקום להשתחרר, הם היו עתידים להישלח להמשך שירות בהודו, מה שגרם להם למרוד. לבסוף פורק הרגימנט ב-1783.
ב-1839 ג'ורג' מארי, דוכס את'ול השישי הקים את הרגימנט מחדש בתור כוח משמר פרטי שלו. בשנת 1842 הרגימנט ליווה את המלכה ויקטוריה בסיור שלה באזור ושוב ב-1844 הרגימנט שימש למשמר המלכה בעת שהתארחה בטירת בלייר. כתגמול העניקה המלכה ויקטוריה לרגימנט את צבעי המלכה (דגל יחידה) ב-1845 מה שנתן לרגימנט מעמד רשמי. בשנים הבאות הרגימנט המשיך לספק משמר לביקורים מלכותיים בטירת בלייר בדרכם לטירת בלמורל או בסיורים באזור, בנוסף למסדרי כבוד לאורחים חשובים כגון הנסיך הירוהיטו שביקר בטירה ב-1921.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פחתה משמעותית פעילות הרגימנט, עד כדי כך שבשנות ה-30 הוא פסק מלהתקיים באופן מעשי, עד אשר דוכס את'ול ה-10 הקים מחדש את הרגימנט ב-1966 כמו גם החיה את המצעד השנתי של הרגימנט. מאז מסורת הרגימנט ממשיכה להתקיים והוא לוקח חלק במספר אירועים ייצוגיים לאורך השנה.
רינקה דייקסטרה
רינקה דייקסטרה (בהולנדית: Rineke Dijkstra; נולדה ב-2 ביוני 1959) היא צלמת הולנדית.
ביוגרפיה
דייקסטרה נולדה בסיטרד שבמחוז לימבורג בדרום הולנד. בין השנים 1981 ו-1986 למדה אמנות ב-"Gerrit Rietveld Academy", שבאמסטרדם, לאחר מכן היא עבדה במשך שבע שנים כצלמת מגזינים. עיקר עבודתה היה בצילומי דיוקנאות מוזמנים.
דייקסטרה עובדת במדיום הצילום והוידאו ארט. היא מצלמת סטילס בגדולים ומשתמשת בצילומיה בפלאשים ישירים על האובייקט אותו היא מצלמת.
דייקסטרה מתמקדת בעבודותיה בפורטרטים, עובדת בדרך כלל בסדרות ומחפשת בעיקר אחר קבוצות מתבגרים (חיילים, בליינים וכו'). מצולמיה ממוקמים לרוב במרכז הפריים כשהרקע מינמליסטי בדרך כלל.
Beach portraits
"Beach portraits" הוא אחד מהפרויקטים המוקדמים של דייקסטרה, שצולם בין השנים 1992-1996. בראיון שהיה איתה, סיפרה דייקסטרה כי הפרויקט החל כאשר שברה את הירך ונאלצה לשחות מדי יום, ואז החלה לצלם את עצמה מיד עם תום השחייה. "היה לי רק בגד ים לגופי, מעין עירום נפשי, לא ממש פיזי". מכאן התגלגל הפרויקט לצילום בני נוער בבגד ים על החוף. בפרויקט זה היא מצלמת בני נוער וילדים על חופי ים במקומות שונים בעולם. הדמויות בצילומים מנותקות מהקשר ומסביבה ונושאות מבט למצלמה. בתצלומיה היא מחפשת בדרך כלל את המאחד, האוניברסלי, הכללי, ולאו דווקא את המקומי. היא מבקשת להפקיע את הזהות הלוקאלית לטובת תובנה אוניברסלית ביחס לבני גיל הנעורים.
עבודותיה נמצאות, בין היתר, באוספי גלריית טייט והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
דייקסטרה מתגוררת כיום בברלין.
כלל גלוגר
בזואולוגיה, כלל גלוגר (באנגלית: Gloger's rule) קובע שבעלי חיים בני מין ביולוגי אחד החיים באזורים חמים ולחים יהיו עשירים יותר בפיגמנטים מאשר קרוביהם, בני אותו מין, החיים באזורים קרים ויבשים. בפרט, בעלי החיים באזור הטרופי כהים יותר מקרוביהם שחיים באזורים אחרים.
הכלל נקרא על שם הזואולוג קונסטנטין גלוגר שהיה הראשון שהבחין בתופעה זו בשנת 1833 כשהשווה בין עופות בני אותו מין החיים באזורים לחים ובאזורים יבשים. גלוגר מצא שצבע הנוצות של העופות שחיים באזורים הלחים כהה יותר. אחד ההסברים להבדל זה הוא העמידות הגבוהה יותר של הנוצות הכהות לחיידקים שפוגעים בנוצות.
כלל גלוגר מתקיים גם עבור יונקים. צבע העור של יונקים החיים באזורים הטרופיים נוטה להיות כהה יותר מזה של קרוביהם החיים באזורים אחרים. הסיבה במקרה זה היא שונה. משערים שתכונה זו מאפשרת לבעלי החיים שחיים באזורים בעלי קרינת שמש חלשה לנצל טוב יותר את מעט הקרינה האולטרה-סגולה באותם מקומות על מנת לייצר ויטמין D. לעומת זאת, באזורים הטרופיים הקרינה חזקה ועודף המלנין בעור מגן על בעלי החיים מפני כוויות ומפני מחלות דוגמת סרטן העור.
באופן דומה, ניתן להיווכח בקיומו של כלל גלוגר אצל האדם. אוכלוסיות של אנשים שצבע עורם כהה התפתחו בדרך כלל באזורים החמים שסביב קו המשווה. קיימים יוצאים מן הכלל, כמו למשל הטיבטים החיים במקומות גבוהים. באזור המחיה שלהם, רמת טיבט, הקרינה האולטרה-סגולה חזקה באופן יחסי משום שעובי האטמוספירה קטן יותר, וצבע העור הכהה מעניק להם יתרון בריאותי, בדומה ליתרון שמעניק צבע העור הכהה באזורים הטרופיים. מקרה נוסף הוא האינואיטים החיים באזור הארקטי. ייתכן שבמקרה זה התפתח אצלם צבע עור כהה משום שהדיאטה שלהם המבוססת בין היתר על דגים, עשירה בוויטמין D, ולא היה להם צורך בניצול טוב של קרינת השמש לייצור ויטמין זה.
ארגנטינאים
ארגנטינאים (בספרדית: Argentinos לגברים, או Argentinas לנשים) הם אנשים המזוהים עם מדינת ארגנטינה. קשר זה עשוי להיות קשר מגורים, משפטי, היסטורי או תרבותי. עבור רוב הארגנטינאים קיימים כמה קשרים אלה, והם ביחד המקור להיותם ארגנטינאים.
ארגנטינה היא חברה רב-אתנית, רב-תרבותית ורב-לשונית, ביתם של אנשים ממוצא אתני, דתי ולאומי שונים, כאשר רוב האוכלוסייה מורכבת ממהגרים מהעולם הישן וצאצאיהם. כתוצאה מכך הארגנטינאים אינם משווים את הלאום שלהם למוצא אתני, אלא לאזרחות ונאמנות לארגנטינה. מלבד האוכלוסייה הילידית, כמעט כל הארגנטינאים או אבותיהם היגרו בחמש מאות השנים האחרונות. מבין מדינות העולם שקלטו הכי הרבה מהגרים בהיסטוריה המודרנית, ארגנטינה, עם 6.6 מיליון, נמצאת במקום השני אחרי ארצות הברית (27 מיליון), ולפני מדינות שנחשבות ליעדי מהגרים כמו קנדה, ברזיל ואוסטרליה.
סקירה כללית
ארגנטינה היא חברה רב-אתנית, כלומר היא ביתם של אנשים מרקע אתני שונה. ארגנטינה היא כור היתוך של עמים שונים.
באמצע המאה ה-19 החל להגיע לארגנטינה גל הגירה גדול, עקב מדיניות חוקתית חדשה שעודדה הגירה ובעיות במדינות מהן הגיעו המהגרים, כגון מלחמות, עוני ורעב. מקורות ההגירה העיקריים היו מאירופה, מדינות המזרח הקרוב והמזרח התיכון, רוסיה ויפן. בסופו של דבר הפכה ארגנטינה למדינה עם מספר המהגרים השני בגודלו בתקופה, עם 6.6 מיליון, שנייה רק לארצות הברית עם 27 מיליון.
מסיבה זו רוב הארגנטינאים הם בעלי מוצא אירופי מלא או חלקי (עם מרכיב ילידי משמעותי, ומרכיב שחור פחות בולט), והם צאצאים של מתיישבים מהתקופה הקולוניאלית או של מהגרים מאירופה מהמאה ה-19 וה-20.
הקבוצות האתניות הנפוצות ביותר הן ספרדים (כולל גליסיאנים ובסקים), איטלקים וילידים. ההערכה היא שלעד 30 מיליון ארגנטינאים, 62.5% מכלל האוכלוסייה, יש מוצא איטלקי, מלא או חלקי. במדינה כמה אוכלוסיות גרמאניות, סלאביות, איריות וצרפתיות. קהילות יהודיות, ערביות, אסייתיות, צועניות ואפריקניות תורמות לכור ההיתוך הארגנטינאי.
גנטיקה
עד כה נערכו מעט מאוד מחקרים מקיפים באזורים הרבים של ארגנטינה על מנת לאפיין את התערובת הגנטית של הארגנטינאים. מחקרים עם מדגם קטן נותנים את ההרכב הבא:
צוות בראשות דניאל קוראץ' ערך מחקר בשנת 2009, וניתח 246 דגימות משמונה פרובינציות ושלושה אזורים שונים במדינה. התוצאות היו כדלקמן: ניתוח DNA של כרומוזום Y גילה 94.1% מהתרומה האירופית, ורק 4.9% ו-0.9% מהתרומה הילידית והאפריקאית השחורה, בהתאמה. ניתוח גנום מיטוכונדרי הראה שוב תרומה ילידית גדולה מהשושלת אימהית, 53.7%, עם 44.3% מהתרומה האירופית ו-2% תרומה אפריקאית. המחקר של 24 סמנים אוטוזומליים הוכיח גם תרומה אירופית גדולה של 78.5%, לעומת 17.3% מהתרומות הילידיות ו-4.2% מהאפריקאיות.
מספר מחקרים גילו שהמוצא האירופי בארגנטינה מגיע בעיקר מחצי האי האיברי ואיטליה, ותרומה נמוכה בהרבה ממרכז וצפון אירופה. המרכיב האיטלקי חזק יותר במזרח ובמרכז-מערב ארגנטינה, בעוד ההשפעה הספרדית שולטת בצפון-מזרח ובצפון-מערב.
ארגנטינאים אירופאים
ארגנטינאים ממוצא אירופי מלא או חלקי מהווים רוב אוכלוסיית ארגנטינה. האירופים האתניים כוללים את צאצאיהם הארגנטינאים של מתיישבים מספרד במהלך התקופה הקולוניאלית שלפני 1810, ובעיקר של מהגרים בגל ההגירה הגדול מאירופה, מאמצע המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20. שום מפקד אוכלוסין בארגנטינה לא כלל שאלות מקיפות על מוצא אתני, אם כי מחקרים רבים קבעו שהארגנטינאים האירופיים הם הרוב במדינה מאז 1914. כמה מקורות בינלאומיים טוענים כי המרכיב האירופי באוכלוסייה הארגנטינאית עומד על כ-97%.
הקהילות האירופיות המהגרים הרבות ביותר הן: ספרדים (כולל בסקים, אסטורים וגליסיאנים), איטלקים (62.5% מהאוכלוסייה הם בעלי מידה מסוימת של מוצא איטלקי), גרמנים, סקנדינבים (בעיקר דנים, פינים ושוודים), סלאבים (כולל רוסים, אוקראינים, פולנים, צ'כים, בולגרים, סלובנים, סרבים וקרואטים), צרפתים (כולל בסקים דוברי צרפתית), אירים, פורטוגזים, הולנדים ואחרים, במידה פחותה יותר.
ארגנטינאים מסטיסים
הערכות האוכלוסייה המסטיסים (מעורבים) בתוך סך האוכלוסייה הארגנטינאית אינן מדויקות. באחד המחקרים הגנטיים המקיפים ביותר על אוכלוסיית ארגנטינה, שכלל 441 ארגנטינאים מרחבי המדינה (במיוחד הקונגלומרט העירוני של בואנוס איירס), נצפה כי אוכלוסיית המדגם כללה בממוצע 65% אירופאים, אחריהם 31% ילידים אמריקאים, ולבסוף 4% ממוצא אפריקאי. עם זאת, מחקר זה לא היה משוקלל ונועד להיות ייצוג של המגוון של ה-DNA הארגנטינאי ולא הדגמה של ההרכב האתני הממוצע של המדינה. כמו כן, נמצא שיש הבדלים גדולים במוצא בין ארגנטינאים ברחבי המדינה. מחקר של דניאל קוראץ' שניסה למצוא את המוצא הארגנטינאי הממוצע על ידי שקלול אוכלוסיית אזורים שונים נתן הערכה גבוהה משמעותית של מוצא אירופי, עם 78.5% מה-DNA האוטוזומלי של ארגנטינאי ממוצע.
ארגנטינאים ילידים
בארגנטינה יש 35 קבוצות ילידים מוכרות רשמית. נכון למפקד האוכלוסין 2010, 955,032 ארגנטינאים (2.38% מאוכלוסיית המדינה) מזהים את עצמם כילידים או צאצאים מהדור הראשון של עמים ילידים.
הקבוצות הילידיות הגדולות ביותר היו הן אוניקנק, קולה, קום, ויצ'י, דיאגיטה, מוקובי, הוארפה, מפוצ'ה וגוארני. ארגנטינאים רבים מזדהים כבעלי אב קדמון יליד אחד לפחות. מחקר גנטי שנערך על ידי אוניברסיטת בואנוס איירס ב-2011 הראה שליותר מ-56% מתוך 320 הארגנטינאים שנדגמו הוכח שיש לפחות אב קדמון יליד אחד בשושלת הורית אחת, ולכ-11% היו אבות ילידים בשתי שושלת ההורים.
פרובינציית חוחוי בצפון-מערב ארגנטינה היא ביתם של האחוז הגבוה ביותר של משקי בית (15%) עם לפחות תושב יליד אחד או צאצא ישיר של יליד. לפרובינציות צ'ובוט ונאוקן בפטגוניה יש למעלה מ-12%.
אפרו-ארגנטינאים
על פי מפקד האוכלוסין הארגנטינאי מ-2010, 149,493 (0.37% מכלל אוכלוסיית המדינה) זוהו כאפרו-ארגנטינאים, אם כי לפי מחקרי מאגר גנים, האוכלוסייה הארגנטינאית עם מידה מסוימת של מוצא מאפריקה שמדרום לסהרה הוא בסביבות 7.5%. הערכות הבנק העולמי וממשלת ארגנטינה העלו כי אוכלוסיית הארגנטינאים עם מוצא אפריקאי משמעותי עשויה למנות יותר מ-2 מיליון איש.
אף על פי שבשנות ה-60 נמצא שארגנטינה הייתה חייבת שני שלישים מנפח אוכלוסייתה להגירה אירופית, למעלה מ-5% מהארגנטינאים מצהירים שיש להם לפחות אב קדמון שחור אחד, ו-20% נוספים מצהירים שהם לא יודעים אם יש להם אבות שחורים או לא. מחקרים גנטיים שבוצעו בשנת 2005 הראו כי הרמה הממוצעת של תרומה גנטית אפריקאית באוכלוסיית בואנוס איירס היא 2.2%, אך מרכיב זה מרוכז ב-10% מהאוכלוסייה שמציגה רמות גבוהות יותר של מוצא אפריקאי באופן ניכר. ישנה קהילה אפרו-ארגנטינאית בולטת ברבעים סן טלמו ולה בוקה בבואנוס איירס, ולא מעט ארגנטינאים ממוצא אפריקני במרלו ובסיודד אוויטה, באזור המטרופולין של בואנוס איירס.
ההגירה מכף ורדה הייתה אחד מזרמי ההגירה האפריקאים המוקדמים ביותר בעידן הפוסט-קולוניאלי, החל כבר בסוף המאה ה-19 ועד ל. כיום ילידי כף ורדה מהווים אחת מקהילות המהגרים האפריקאיות הגדולות ביותר, המונה למעלה מ-15,000. הם חיים בעיקר בערי נמל בפרובינציית בואנוס איירס. ההגירה מסנגל, ניגריה, סיירה לאון, אנגולה ומדינות אחרות באפריקה גרמה לעלייה באוכלוסיית השחורים במדינה.
ארגנטינאים אסייתים
ארגנטינאים ממוצא אסייתי הם אלו שנולדו בתוך ארגנטינה או נולדו במקום אחר ומאוחר יותר התאזרחו או הפכו לתושבי ארגנטינה. ארגנטינאים אסייתים התיישבו בארגנטינה במספרים גדולים במהלך כמה גלי הגירה במאות ה-19 וה-20. במאה ה-19 הגיעו מהגרים ממערב אסיה, בעיקר מלבנון וסוריה, כתוצאה ממרד הר הלבנון ב-1860. בתחילת המאה ה-20 הגיע למדינה גל קטן של מהגרים ממזרח אסיה, במיוחד מיפן.
מזרח אסיה
הארגנטינאים הראשונים ממוצא מזרח אסייתי היו קבוצה קטנה של מהגרים יפנים, בעיקר ממחוז אוקינאווה, שהגיעו בתקופה שבין תחילת לאמצע המאה ה-20. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו להגיע למדינה קוריאנים, ובשנות ה-80 הגיעו גם מהגרים טאיוואנים. שנות ה-90 הביאו את גל ההגירה האסייתי הגדול ביותר שהגיע לארגנטינה וכלל מהגרים סינים, שהפכו בסופו של דבר לקהילת המהגרים הרביעית בגודלה ב-2013, אחרי פרגוואיים, בוליביאנים ופרואנים. האוכלוסייה המזרח אסייתית הקטנה בארגנטינה שמרה לרוב על פרופיל נמוך, והתקבלה בחברה הארגנטינאית הגדולה. רבים מהאסייתים, שגרים בעיקר בשכונות משלהם בבואנוס איירס, מחזיקים עסקים משלהם בגדלים שונים – בעיקר טקסטיל, חנויות מכולת ומסעדות.
מערב אסיה וערב
ערבים וארגנטינאים בעלי מוצא ערבי חלקי הם כ-3.2 מיליון בני אדם שמוצאם בכל אחד מגלי ההגירה השונים, בעיקר מאזור הלבנט של מערב אסיה, אזורים שהם כיום סוריה ולבנון, וקיליקיה וארץ ישראל במידה פחותה. בשל העובדה שמדינות ערביות רבות היו בשליטת האימפריה העות'מאנית בזמן גל ההגירה הגדול, רוב הערבים נכנסו למדינה עם דרכונים טורקיים, ולכן הם מכונים בשפת העם "לוס טורקוס" (Los turcos, הטורקים). רוב הארגנטינאים הערבים הם נוצרים, אם כי ארגנטינה היא המדינה עם האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית, ומכילה את המסגד הגדול ביותר באזור (מרכז התרבות האסלאמי המלך פהד בבואנוס איירס). ישנה גם קהילה יהודית סורית-לבנונית גדולה במדינה, שמרכזה בעיקר בבואנוס איירס, רוסאריו וטוקומאן.
שפות
אף על פי שספרדית היא השפה הדומיננטית, בהיותה השפה הרשמית המדוברת בפי כמעט על ידי כל הארגנטינאים, מדוברות בארגנטינה לפחות 40 שפות. שפות המדוברות על ידי לפחות 100,000 ארגנטינאים כוללות שפות ילידי אמריקה כמו קצ'ואה, גוארני ומפודונגון, ושפות מהגרים כמו גרמנית, איטלקית או ערבית לבנטינית.
שתי שפות ילידים נכחדו (אביפון וצ'אנה), בעוד שאחרות נמצאות בסכנת הכחדה מאחר שהן מדוברות על ידי קשישים שצאצאיהם אינם דוברים את השפות (כגון ויללה, פואלצ'ה, טהואלצ'ה וסלקנאם).
ישנן גם קהילות אחרות של מהגרים הדוברות את שפות האם שלהן, כמו השפה הסינית המדוברת על ידי לפחות מחצית מ-60,000 המהגרים הסינים (בעיקר בבואנוס איירס) וקהילה דוברת אוקסיטנית בפיגווה, פרובינציית בואנוס איירס. ולשית מדוברת על ידי יותר מ-35,000 אנשים בפרובינציית צ'ובוט. זה כולל ניב בשם ולשית פטגונית, שהתפתח מאז תחילת ההתיישבות הוולשית בארגנטינה ב-1865.
דת
רוב אוכלוסיית ארגנטינה היא נוצרית. לפי סקר CONICET על אמונות, כ-76.5% מהארגנטינאים הם רומים-קתולים, 11.3% אדישים מבחינה דתית, 9% פרוטסטנטים (עם 7.9% בזרמים הפנטקוסטליים), 1.2% עדי יהוה ו-0.9% מורמונים.
בארגנטינה נמצא המיעוט המוסלמי הגדול ביותר באמריקה הלטינית.
יהדות
אף על פי שהיהודים מהווים פחות מאחוז מאוכלוסיית ארגנטינה, בבואנוס איירס נמצאת האוכלוסייה השנייה בגודלה של יהודים ביבשת אמריקה, שנייה רק לקהילה היהודית בניו יורק, והגדולה ביותר באמריקה הדרומית.
אירופה
קצב ההגירה של ארגנטינה לאירופה (בעיקר לספרד ואיטליה) הגיע לשיאו בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. בספרד ובאיטליה נמצאות הקהילות הארגנטינאיות הגדולות באירופה. עם זאת, ישנן קהילות חשובות גם בצרפת, הממלכה המאוחדת וגרמניה.
אמריקה
יעדי ההגירה הפופולריים ביותר ביבשת אמריקה הם: ארצות הברית וברזיל, ובמידה פחותה: אורוגוואי, קנדה, צ'ילה, פרגוואי ובוליביה. קהילות קטנות אחרות התיישבו בפרו, ונצואלה, קולומביה, אקוודור וקוסטה ריקה.
המזרח התיכון
בישראל נמצאת הפזורה הארגנטינאית הגדולה ביותר ב, של יהודים שעלו לישראל.
אוקיאניה
באוקיאניה, הקהילה הארגנטינאית הגדולה ביותר נמצאת באוסטרליה, ואחריה ניו זילנד.
סברינה: סודות של מכשפה בתיכון
סברינה: סודות של מכשפה בתיכון (באנגלית: Sabrina: Secrets of a Teenage Witch, "סברינה: סודות של מכשפה מתבגרת") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-אירית-קנדית-צרפתית-הודית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה וקומדיה, שמבוססת על דמותה של סברינה ספלמן מסדרת הקומיקס "Sabrina the Teenage Witch" שנוצרה על ידי ארצ'י קומיקס.
הסדרה פותחה על ידי פמלה היקי ודניס מקקוי, שגם כתבו את התסריט שלה בשיתוף דין באטאלי, דן ויקסמן, נוריה ויקסמן ודארן ג'ונס. בימוי הסדרה נעשה על ידי טרוור וול, והיא הופקה על ידי ג'פרי סנט. אוורס. חברות ההפקה של הסדרה הן ארצ'י קומיקס, MoonScoop Group, DSK Group, Laughing Lion, Telegael Teoranta ו-Splash Entertainment.
ב-1 באוקטובר 2012 נודע שהסדרה נרכשה לשידור על ידי הערוץ האמריקאי Hub Network, ושהיא צפויה להתחיל להיות משודרת בקיץ 2013, כמו כן פורסם שהשחקנית אשלי טיסדייל תדבב את דמותה של סברינה, שלימים הייתה מועמדת על תפקיד זה לפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לשחקן יוצא מן הכלל בתוכנית אנימציה. בסופו של דבר הסדרה החלה את שידוריה בסתיו, ב-12 באוקטובר 2013, כאשר היא סיימה את שידוריה ב-7 ביוני 2014, לאחר עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 22 דקות. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בין השנים 2014–2015 בערוץ דיסני ישראל.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר סברינה ספלמן, מתבגרת שנולדה כחצי מכשפה וחצי בת אדם. סברינה חיה חיים כפולים כתלמידת תיכון רגילה בעולם האנושי וכקוסמת בהכשרה בעולם הקסום. אנצ'נטרה, מנהלת ההכשרה בעולם הקסום, מעוניינת שסברינה תישאר בו לצמיתות על מנת לקחת את כוחות הקסם שלה, וכך להפוך למכשפה החזקה והמפחידה ביותר. כדי לגרום לסברינה להישאר בעולם הקסום, היא שולחת את פרופסור גייסט בצורה של חתול שחור להפוך לחיית המחמד של סברינה, כאשר הוא מכונה סאלם, כשמטרתו להפוך את חייה של סברינה בעולם האנושי לבלתי נסבלים. בכל פרק בסדרה סברינה עוברת הרפתקאות בעולם האנושי ובעולם הקסום, תוך כדי שמירה על הסוד שלה מהסובבים אותה.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי שפי מלק-בן יוסף, והופק על ידי גלי נשר באולפני אלרום. בנוסף דיבב בדיבוב העברי יואב זיסקרוט.
סימון באלאר
סימון באלאר (בצרפתית: Simone Ballard; 1895 – 1978) הייתה זמרת מצו-סופרן ואלט אופראית, ששרה בתפקידים ראשיים, לרבות ביצועי בכורה, בלה מונה, בריסל.
ילדות ולימודים
סימון באלאר נולדה בפריז. שני הוריה עבדו באופרה של פריז, אביה לואי באלאר היה זמר בס מ-1894 עד 1897, ואילו אמה, ברת' ברונוויל (נולדה ב-6 במרץ 1865 בפריז), הופיעה לראשונה כסופרן בתפקיד אליס ב"רוברט השד" של ג'אקומו מאיירבר, אבל ויתרה על הקריירה עם נישואיה בשנת 1891.
באלאר החלה בלימודי פסנתר בגיל צעיר ולמדה פיתוח קול בקונסרבטואר הלאומי של פריז אצל אז'ן לורן וז'אק איזנארדון. הופעת הבכורה שלה הייתה בתיאטרון לה מונה בשנת 1921, בתפקיד אמנריס באאידה של ורדי. בעקבות הופעתה זו משכרה לעבוד בלה מונה, שם שרה עד 1940.
קריירה
באלאר הופיעה בביצועי בכורה: ב-2 במאי 1926 שרה בתפקיד הגיסה בLes malheurs d'Orphee של מיו; ב-28 בדצמבר 1927 שרה את התפקיד הראשי ב"אנטיגונה" של הונגר ב-1929 הופיעה ב"Le Joueur" (המהמר) של פרוקופייב. היא הופיעה בהפקות הראשונות של כמה אופרות בלה מונה, בהן כאומנת של קסנייה בבוריס גודונוב (1921) וחיביירה ב"יריד סורוצ'ינצי" (1925), שתיהן של מוסורגסקי, טקאצ'יכה ב"סיפורו של צאר סאלטאן" של רימסקי-קורסקוב (1926), האם, השפירית וספל החרסינה ב"הילד והקסמים" של ראוול (1926), דבורה ב"דבורה ויעל" של פיצטי (1929), ואורסולה ב"La farsa amorosa" של זנדונאי (1933). מכלול תפקידיה, כ-70 במספר, כללו את אזוצ'נה באיל טרובטורה של ורדי, דלילה בשמשון ודלילה של קאמי סן-סאנס והתפקיד הראשי ב"הרודייאדה" של מאסנה. היא ביצעה תפקידים באופרות מאת וגנר, כגון מגדלנה בהמייסטרזינגר מנירנברג, בראנגנה בטריסטן ואיזולדה ופריקה בטבעת הניבלונגים. כמו כן הופיעה כרוזנת במלכת העלה מאת צ'ייקובסקי, כאנינה ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, כסבתא ב"La Vida breve" של מנואל דה פאיה, וכיונו ב"אורפיאוס בשאול" של אופנבאך.
צימוק בשמש (סרט, 1961)
צימוק בשמש (באנגלית: A Raisin in the Sun) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1961 בבימויו של דניאל פטריק, עם סידני פואטייה, רובי די, קלאודיה מקניל ודיאנה סאנדס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי לוריין הנסברי והוא מבוסס על המחזה שלה צימוק בשמש משנת 1959.
העלילה היא על משפחה שחורה שגרה בדירה צפופה בוושינגטון די. סי. ורוצה לשפר את תנאי חייה בעזרת כסף מביטוח החיים שהתקבל בעקבות מותו של האב והמתחים שנוצרים בשל כך.
סידני פואטייה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
קלאודיה מקניל הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
רובי די זכתה בפרס National Board of Review לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
דניאל פטרי זכה בפרס "גרי קופר" מיוחד בפסטיבל קאן.
ב-2005 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על "היותו בעל ערך תרבותי, היסטורי או אסתטי".
תקציר העלילה
משפחת יאנגר גרה בדירה קטנה בשיקגו. אם המשפחה היא לנה (קלאודיה מקניל) היא אלמנה המצפה לקבל את ביטוח החיים של בעלה המנוח ולשפר את מצב המשפחה על ידי קניית בית גדול יותר ותמיכה בבתה בניתה (דיאנה סאנדס) הרוצה ללמוד רפואה.
לבנייתה יש שני מחזרים, גורג' מרצ'סון (לואיס גוסט ג'וניור) וג'וסף אסאגי (איבן דיקסי). ג'ורג' רוצה להיקלט בחברה המערבית ולהינתק מהמורשת השחורה שלו. ג'וסף הוא מניגריה) והוא קשור למורשת השחורים ורוצה להינשא לביתה ולקחת אותה ביחד למולדתו ניגריה לאחר שתסיים את לימודי הרפואה.
רות נכנסת להיריון ורוצה לעבור הפלה מלאכותית וולטר לי אדיש לכך. לאחר שמגיעה ההמחאה, מפתיעה לינה את משפחתה ומודיעה להם שקנתה בית עם חצר בשכונת קלייבורן, שכונה מבוססת של לבנים. היא שילמה 3,500 דולר כתשלום ראשון ומסרבת לתת כסף לוולטר לי כי היא מתנגדת לשתיית אלכוהול. הוא מתפטר מעבודתו לא חוזר הביתה ומבלה את רוב הזמן בשתיית אלכוהול.
לינה מחליטה לשמור על משפחתה המתפוררת. היא מגיעה לבר בו מבלה בנה בשתיית אלכוהול ומוסרת לו 6,500 דולר שנשארו. היא מבקשת ממנו להפריש 3,000 דולר ללימודי הרפואה של בניתה והשאר ייקח לעצמו. וולטר לי מודה לה אך מעביר את כל הכסף ל"שותפיו" והשקט חוזר למשפחה.
תל ארזה
תֵּל אַרְזָה היא שכונה חרדית במרכז ירושלים. חלקה המערבי של השכונה נקרא באופן רשמי גבעת קומונה.
מיקום וגבולות
השכונה משתרעת על גדתו הצפונית של רחוב בר-אילן ורחוב ירמיהו, המהווה את המשכו. משכונת מחניים ("צומת סנהדריה") במזרח ועד שטחי מחנה שנלר ושכונת רוממה במערב. בחלקה המזרחי היא המשך צפון-מערבי של שכונות הבוכרים וכרם אברהם ובחלקה המערבי היה בעבר אזור תעשייה.
עד קום המדינה
השכונה נוסדה בשנת 1931, כחלק מהתאוששות היישוב לאחר מאורעות תרפ"ט כהמשך צפון-מערבי לשכונת הבוכרים, הגבול הדרומי של השכונה המקורית היה הצטלבות רחוב צפניה עם רחוב בר-אילן כיום. לשכונה היה אופי של שכונת פועלים פרברית ציונית - סוציאליסטית והיא הייתה מעוז לתנועת הפועל המזרחי כמו גם לשומר הצעיר. אוכלוסיית השכונה כללה פועלים, בעלי מלאכה, בעלי מקצועות חופשיים כרופאים ומהנדסים, בעלי חנויות ופקידים. בשכונה עצמה לא היה אף בית כנסת והדתיים שבה התפללו בבתי הכנסת בשכונת הבוכרים.
בשטח השכונה נכללו מספר בתי מלאכה, בהם "נגריית ויסמן" (ממנה התפתחה חברת "רהיטי ויסמן"), "דפוס מונזון", בית חרושת לשוקולד וממתקים "אופנהימר", מפעל מתכת שבו הפכו מכוניות למשוריינים בזמן מלחמת העצמאות ועוד.
השכונה הייתה מוקפת בחורשות, מדרום-מערב לשכונת תל ארזה הייתה חורשת שנלר ומצפונה השתרעו שטחי בור עד נבי סמואל. עקב היותה שכונת-ספר היוותה תל ארזה אזור אימונים ומוקד יציאה לפעולות כוחות פלוגת יהונתן של הגדנ"ע ואצ"ל כנגד כפרים ערביים בצפון ירושלים בשנים 1947–1948.