cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב הוא מרכז חינוך בינלאומי ללא מטרות רווח הממומן על ידי ממשלת רוסיה הממוקם במוסקבה. המכון הוקם בשנת 2009 במטרה ללמד ולעבוד עם סטודנטים מכל רחבי העולם בנושא של עיצוב, אדריכלות ותכנון ערים.
המכון ממוקם בבניין ההיסטורי של מפעל השוקולד אוקטובר האדום שנמצא על האי בלצ'וג במרכז נהר מוסקבה בסמוך אל חומות הקרמלין לאחר שהוסב למרכז של עיצוב בשנת 2007.
המכון שואף לחנך את הדור הבא של אדריכלים, מעצבים ואנשי תקשורת לקראת המאה ה-21. בכל שנה, המכון מארח אנשי מקצוע צעירים ונותן להם את ההזדמנות לעבוד יחד עם מומחים בתחומים של תכנון ערים, אדריכלות ותקשורת מכל רחבי העולם.
בשנת 2014 זכה המכון בפרס מטעם המגזין Domus בתור אחד מ-100 בתי הספר הטובים ביותר בעולם לאדריכלות באותה השנה.
בשנת 2018 ביחד עם קרן בבעלות איגור ריבקוב המכון פתח קורס ראשון ברוסיה לארגון קהילות.
פיקנונמוזאורוס
פיקנונמוזאורוס (שם מדעי: Pycnonemosaurus; משמעות השם: "לטאת יער רוקדת") הוא סוג של דינוזאור טורף בן למשפחת האבליזאוריים ולקבוצת הצרטוזאורים אשר חי באמריקה הדרומית לפני 70 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בשנת 2002 בחפירות במאטו גרוסו שבברזיל, שם נמצאו מספר מאובני טיטנוזאורים גדולים.
מאפיינים
הפיקנונמוזאורוס היה טורף בעל מראה הקרוב לקרנוטאורוס או לאוקזאורוס. הוא הגיע לאורך של 8.9 מטרים עם הזנב, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבבני משפחתו. המאובנים שנמצאו הכילו מעט חומר הכולל עצמות אצבעות, מפרקים וגפיים וכן חוליות זנב. נמצאו גם שרידי גולגולת ומספר שיניים, מהם עולה שהיצור היה מצויד למחיצה של מזון קשה וחזק. הממצאים שלו נדירים יחסית אך נמצאו גם מספר עקבות שהשתייכו לדינוזאור זה.
ככל הנראה הוא היה טורף-על קדום אשר חי בערבות ברזיל, ובהם צד מיני טיטנוזאורים גדולים באמצעות לסתותיו החזקות. היה לו ראש רחב עם מחיצה עצם סביב הגבות (אם כי ללא קרניים), זנב ארוך ורגליים אחוריות רחבות, אך רגליים קדמיות קצרות מאוד.
הלמוט שטיף
הלמוט שטיף (1901-1944; בגרמנית: Hellmuth Stieff), היה גנרל במחלקת ארגון המפקדה העליונה בצבא גרמניה הנאצית, ה, במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1938–1944. שטיף היה שותף לניסיון הפלת השלטון הנאצי בשנת 1944, "קשר העשרים ביולי".
שנות חייו הראשונות
הלמוט שטיף נולד בעיירה דויטש איילאו, בפרוסיה המערבית. שטיף היה בן למשפחה מהבורגנות הגבוהה אשר התחנך על המורשת הפרוסית - גרמנית. בתום מלחמת העולם הראשונה, מיד לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התנדב לשרת בצבא הקיסרי.
שנותיו הראשונות בתפקידו (רפובליקת ויימאר)
התמוטטות הרייך השני, חוזה ורסאי והקמתה של רפובליקת ויימאר בשנת 1918 היוו בשביל שטיף אסון לאומי. מאחר שראה בצבא גוף על-מפלגתי שהוא יסוד לתחייה לאומית, שטיף הצטרף לרייכסווהר, צבא גרמניה בין השנים 1919–1935. בדצמבר 1918, בהיותו חייל צעיר, התבטא שטיף בתקווה ובגאווה:
. בשנת 1927 הועבר שטיף למטה הכללי של הרייכסווהר, שם שירת גם לאחר עליית השלטון הנאצי. שטיף מתואר כקצין צעיר שמילא את תפקידו בצבא הרפובליקה במסירות, זאת מתוך אהבה למולדת ונאמנות בלא סייג.
תפקידו במהלך מלחמת העולם השנייה
תחילה, מינויו של היטלר לקנצלר עורר בשטיף תקווה חדשה. הוא טען כי מפלגות הן אסונו של העם ואילו האמון בנשיא הרפובליקה ועוצמתו של הרייכסווהר מגלמים את אחדות הרייך, ולכן הם יכולים לשמש בסיס למפלגה. לאחר מות הנשיא פאול פון הינדנבורג, שטיף עדיין האמין ביכולותיו של היטלר להשיג את יעדיה העיקריים של גרמניה: התחמשות מחודשת, הנהגת גיוס חובה והחזרת כושר ההרתעה שלה.
אך כבר באותה שנה, החל שטיף לבקר את המשטר הנאצי. הוא ביקר בחריפות את השתלטות המפלגה הנאצית על מוסדות המדינה, את ריכוז הסמכויות בידי היטלר והמפלגה הנאצית, וכן את מהלכיו המדיניים של היטלר. בסתיו 1938 שטיף קודם בדרגה והועבר לאגף המבצעים של המטה הכללי בוורמאכט, צבא גרמניה בין השנים 1935–1945. המפנה ביחסו אל היטלר ומשטרו נחתם ב-1938, עם ההקצנה במדיניות החוץ, מחשש שמא יסבך את גרמניה במלחמה שתתקשה לעמוד בה, ובעקבות פוגרום "ליל הבדולח".
כחודשיים וחצי לאחר פרוץ המלחמה, שטיף כתב לאשתו מכתב בעת ביקורו בפולין. המכתב מביע היטב את הזעזוע שחש בעקבות מעשי הרצח שביצעו ה-ס"ס בפולנים וביהודים:
הקמת תנועת ההתנגדות
שטיף היה חבר בתנועת התנגדות אותה הקימו קציני הצבא וורמאכט היות שהיו עדים לאירועים בעלי דפוס קיצוני אשר התרחשו במהלך המלחמה. גנרל הלמוט שטיף, ממחלקת ארגון במפקדה העליונה, הפך לאנטי-נאצי בעקבות טבח שנעשה בפולין, רצח של יהודים ופולנים.
ניסיון ההתנקשות
הלמוט שטיף היה שותף לניסיון ההתנקשות בהיטלר הנקרא "קשר העשרים ביולי" אשר נערך בעשרים ביולי 1944. הלמוט שטיף היה קשור בכמה ניסיונות התנקשות בהיטלר אך בחלקם הפסיק לקחת חלק מכיוון שלא היה אמיץ מספיק, למרות היותו קרוב מאוד להיטלר.
הוצאתו להורג
ב-7 באוגוסט 1944, הלמוט שטיף וחבריו לניסיון ההתנקשות בהיטלר הועמדו למשפט לצד גרמנים שבגדו וקיבלו דין מוות על בגידתם כלפי העם, הפיהרר והרייך. על פי בקשתו של היטלר, הלמוט שטיף ושותפיו הוצאו להורג על ידי תלייה יום למחרת בכלא פלצנזה בברלין.
לאה מג'רו-מינץ
לאה מָגָ'רוֹ-מִינְץ (8 במאי 1926 – 7 בפברואר 2022) הייתה פסלת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה
מג'רו-מינץ נולדה ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, בתם הבכורה של חנה לבית רוקח וד"ר אריה לאון מוֹגָ'רוֹבסקי (מג'רו). אמה הייתה בתו של שמעון רוקח, ממקימי שכונת נווה צדק (תל אביב). אביה, יליד אודסה, היה בנם של שמעון מוג'רובסקי, עורך דין, מנהל אדמיניסטרטיבי של העיתון "אודֶסקִיֶיה נוֹבוֹסְטי" (Одесские новости) ובעל בית מסחר לספרים בעיר, ואנה לבית בלומנפלד, בתם של הרב פייבל בלומנפלד, הרב מטעם הממשלה בחרסון (ואחיינו של הרמן בלומנפלד, עורך דין ברוסיה וסנטור בזמן שלטונו של ראש הממשלה השני של ממשלת המעבר הרוסית אלכסנדר קרנסקי). מוג'רובסקי סיים לימודי רפואה באוניברסיטת אודסה, עלה לארץ ישראל ב-1919, נישא בשנת 1920 לחנה. לאחר שעברו בני הזוג לירושלים ב-1922 היה אביה בעל קליניקה פרטית ועבד כרופא בבית החולים ביקור חולים.
מג'רו התחנכה בגימנסיה העברית רחביה, ומשנת 1945 למדה ציור ורישום באקדמיה לאמנות בצלאל (משנת 1945) ומשפטים בבית הספר למשפטים בירושלים. אחרי סיום לימודיה, לימדה בבצלאל, באוניברסיטת בר-אילן ובבתי ספר ומדרשות להכשרת מורים. כן עבדה במשך תקופה מסוימת כעורכת דין. נישאה לעורך הדין יצחק מינץ.
פסלים פרי יצירתה הוצגו בתערוכות רבות, בגלריות ובמוזיאונים בישראל (מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב) ובחו"ל (קבוצה של פסליה נמצאת באוסף הקבע של המוזיאון הלאומי לנשים באמנויות בוושינגטון). כמו כן משמשות עבודות שלה לעיטור מבני ציבור.
מג'רו-מינץ פרסמה מספר ספרים על פיסול ועל ציור. על יצירתה הופק, בהשתתפות משרד החוץ, סרט בשם "הנשמה שבחומר" על ידי הבמאי איתן וצלר. הסרט מוקרן ברחבי העולם על ידי נספחי התרבות של ישראל.
נכדתה היא האמנית ניצן מינץ.
יצירה
משנת 1951 ועד 1961 עסקה בעיקר בציור בצבע. הנושאים העיקריים כללו תמונות נוף ותמונות מחיי גידול הילדים ובהן עיסוק בהריון, בלידה ובמשחקים.
בשנת 1965 הציגה תערוכה בשם "הפרשה" שהייתה בעלת התייחסות פוליטית (לעסק הביש) ובשנת 1967 ביטאה את אימי המלחמה בתערוכה "רשמי שישים השעות", מתוך תודעה פמיניסטית המבכה את השכול באשר הוא. גם בשנת 1973, בעקבות מלחמת יום כיפור יצרה סדרת עבודות בנושא השכול.
בין השנים 1974–1980 יצרה סדרת תבליטי חומר ובהם דמות אשה הנשקפת מבעד לחלון לה היא קוראת "מלכה". היצירה כונתה כך בעקבות הדמויות המקראיות של מיכל, של איזבל ושל מלכות אחרות, כמו אם סיסרא, המתוארות כמשקיפות מן החלון.
לאחר אובדן הראייה בשנת 1999, החלה להתמקד בציור. ציוריה צבעוניים מאוד והצבעים מונחים על הבד מתוך אינטואיציה ויוצרים קומפוזיציות מופשטות, עם דמויות רבות השלובות זו בזו ומרחפות בחלל.
סדרות יצירות מאפיינות נוספות כוללות פיסול בגדים בקרמיקה, בני זוג שלובים זה בזה, "אדם בסביבה אורבנית" עבודות קולאז' המשלבות גזרי עיתון ובהם מאמרים על רצח, על אונס וכדומה ותבליטים מקרמיקה משולבים במכוניות צעצוע.
נפטרה בתל אביב ב-7 בפברואר 2022.
אלריק ממלניבונה
אלריק ממלינבונה הוא ספר פנטזיה שנכתב על ידי הסופר הבריטי מייקל מורקוק. עלילת הספר עוקבת אחרי אלריק ממלינבונה, בעל עיני הארגמן, שליט מלינבונה, ומסעו בשאול ומחוצה לו. הספר תורגם לעברית על ידי אינגה מיכאלי ויצא לאור בהוצאת "ינשוף", בשנת 2005.
הספר הוא חלק מסדרה של ספרים ונובלות פרי עטו של מורקוק העוסקים בדמותו של אלריק ומסעותיו. ספרים אחרים שתורגמו לעברית הם "אלריק בים הגורל", "גורלו של הזאב הלבן", "מגילת החרבות", "חרב השאול", ו-"אבי-סער".
עלילת הספר
עלילת הספר מתחילה באימריר, העיר האחרונה שנותרה במלינבונה. אימריר מהודרת בבניינים יפהפיים בעלי סגנון בנייה ייחודי ומיוחד, והיא גם בירתה של מלינבונה, המדינה העתיקה ביותר בעולם. שליט מלינבונה, אלריק, הוא גיבור הספר. עלילת הספר עוסקת תחילה בבגידה של דודנו של אלריק, ירקון, באלריק עצמו, תוך כדי שהוא בוגד באלריק, ולוקח לעצמו את "כס האודם" - המלוכה על מלינבונה. יחד עם "כס האודם", לקח ירקון גם את אהובתו של אלריק, סימוריל. מסעו של אלריק למצוא נקמה בדודנו ירקון התחיל לאחר שירקון בגד בו והשליכו לים. אלריק מצא עצמו בממלכת השדים, כשהוא מחפש את הנקמה. בממלכת השדים הוא מצא את חרבו, "אבי-סער", ששימשה אותו גם בספרים המאוחרים של סיפוריו של אלריק.
דרגות הכוחות המזוינים של איטליה
דרגות הכוחות המזוינים של איטליה מבוססות על דרגות נאט"ו. קיימת הקבלה ברוב המקרים בין דרגות צבא איטליה, הצי האיטלקי, חיל האוויר האיטלקי והקרביניירי.
ראו גם
הכוחות המזוינים של איטליה
קישורים חיצוניים
אנציקלופדיה בינלאומית לדרגות ומדים - איטליה
ג'ונו טמפל
ג'ונו ויולט טמפל (באנגלית: Juno Violet Temple; נולדה ב-21 ביולי 1989) היא שחקנית אנגלייה, זוכת פרס באפט"א לכוכב העולה לשנת 2013.
ביוגרפיה
ג'ונו טמפל נולדה בלונדון ובתם של הבמאי ג'וליאן טמפל והמפיקה אמנדה טמפל. גדלה בסאמרסט ולה שני אחים צעירים, ליאו ופליקס. דודתה היא הפוליטיקאית נינה טמפל שהייתה המזכירה הכללית האחרונה של המפלגה הקומוניסטית של בריטניה. טמפל למדה ב"קינגס קולג'" שבעיירה טונטון, דרום מערב אנגליה.
קריירה
בשנת 2000 טמפל החלה את דרכה בקולנוע הבריטי בגיל צעיר בסרטו של אביה "מהומה". בשנת 2006, פרצה לראשונה בשני תפקידי נערות קטנים שעשתה בדרמות "רמז לסקנדל" בתור פולי בתה של המורה בת שבע ארט (קייט בלאנשט) ו"כפרה" בתור לולה קווינסי בת דודתם של האחיות טאליס. בשנת 2008, שיחקה בהפקה ההוליוודית הראשונה שלה "נערת בולין האחרת" את ג'יין בוליין (פארקר) גיסתן של אן בולין (נטלי פורטמן) ומרי בוליין (סקרלט ג'והנסון).
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס.
ב-2009 הופיעה טמפל בסרטים: "39 המהוללת", "סדקים", בקומדיה "פרה היסטרי" בתפקיד אמה משבטם של או (מייקל סרה) וזד (ג'ק בלאק) ובדרמה "מר אף אחד" בתור דמותה הצעירה של אנה (דיאן קרוגר).
בשנת 2010, כיכבה בסרטים "נערה מלוכלכת" ו"קאבום" ובדרמה הקומית "גרינברג" לצד בן סטילר וגרטה גרוויג. בשנת 2011 השתתפה בסרט ההרפתקאות התלת־ממדי "שלושת המוסקטרים" בתפקיד המלכה אן מאוסטריה.
בשנת 2012 שיחקה ב"עלייתו של האביר האפל", "קומקום הנחושת", "קילר ג'ו". בשנת 2013 שיחקה בסרט "קרניים" ו"לאבלייס". באותה שנה זכתה בפרס באפט"א לכוכב העולה.
בשנת 2014 הופיעה בסרטים "מליפיסנט" וב"עיר החטאים: עלמה להרוג". בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "ויניל". בשנת 2018 שיחקה בתפקיד ורוניקה בסדרת הטלוויזיה "ג'ון הנבל".
החל משנת 2020, משחקת את קילי ג'ונס בסדרה "טד לאסו", עליו הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה.
עטרות (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ישראל יעקב פישר
הרב ישראל יעקב פישר (1925 – 27 בפברואר 2003) היה רב שכונת זיכרון משה בירושלים, וראב"ד העדה החרדית בשנים 1996–2003.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לדבורה ואהרן פישר. סבו הרב שלמה פישר, היה רבה של אלבה יוליה. אביו היה מאנשי ה"פרושים" בירושלים. לאחר פטירת האב נפוצו שמועות שהוא ירה במנהיג ההמון הערבי שבא לפרוע ביהודים במאורעות תרפ"ט, אך יש המפקפקים בשמועות אלה. אביו היה בן למשפחה רבנית, הסב רבי שלמה פישר היה רב קהילת הסטטוס קוו אנטה של קרלסבורג ותלמידם של הכתב סופר ורבי יצחק דב במברגר. הסבתא שרה גיטל פישר הייתה נינתו של רבי צבי הירש הלר מגדולי רבני הונגריה.
אביו היה מקורב ליעקב ישראל דה-האן וקרא לבנו על שמו. בשנת ה'תש"ב, בהיותו כבן 17, נפטר אביו. בגידול בני המשפחה, סייע ידיד האב, הרב יחיאל מתתיהו דייוויס. ישראל יעקב נישא למלכה בת הרב ישראל אשר ולס, חתנו של הרב בן ציון ידלר. כאברך בישיבת עץ חיים, זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת תשי"ג.
בשנת ה'תש"ך (1960 לערך) התמנה על ידי הרב פנחס אפשטיין לרב שכונת בתי הורודנא הקטנה מטעם העדה החרדית . בשנת ה'תשכ"ג (1963 לערך) החל לכהן כרב שכונת זיכרון משה בירושלים מטעם העדה החרדית למשך כאבעים שנה, וכדיין בבד"צ העדה חרדית. בסוף ימיו נתמנה לראב"ד של הבד"צ. נחשב לאחד מחשובי הפוסקים בירושלים. פסיקותיו נאספו בתשעת כרכי שו"ת "אבן ישראל". מפסיקותיו הידועות: אישה בחודש התשיעי להריונה פטורה מלצום ביום הכיפורים והיתר לפתוח בשבת פקקים של בקבוקי פלסטיק וזכוכית.
הרב פישר נהג להמליץ לאנשים המצויים במצוקה להתפלל בכותל המערבי. ידועה הנחייתו להתפלל 40 יום ברציפות בכותל.
נפטר בכ"ה באדר א' ה'תשס"ג (27 בפברואר 2003) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
ספריו
חיבר סדרת ספרים בשם אבן ישראל חלקם שו"ת וחלקם חידושים על הרמב"ם.
לאחר פטירתו יצאו מספר ספרים מתורתו:
משפחתו
אחיו: ילדיו:
אנטה גרודנר
אנטה גרודנר (באנגלית: Anetta Grodner) הייתה זמרת יהודייה אוקראינית ושחקנית. הפרימדונה הראשונה בתיאטרון יידיש.
ישראל גרודנר
ישראל גרודנר (בכתיב יידיש: ישראל גראָדנער) (בערך 1848–1887 יהודי ליטאי, אחד מראשוני השחקנים של תיאטרון יידיש.
אנטה גרודנר
הייתה בתו של סנדלר בקרמנצ'וג, אוקראינה. היא פגשה ונישאה לישראל גרודנר בסביבות 1870 כאשר הוא עבר דרך קרמנצ'וג במהלך נדודיו כחבר צעיר בבראָדער זינגער. בעלה גויס על ידי אברהם גולדפדן כשחקן הבימה המקצועני הראשון ביידיש. בתחילה היה תיאטרון יידיש עניין לגברים בלבד. מחסום המגדר נשבר על ידי שרה סגל בת העשרה שהתפרסמה מאוחר יותר בשם סופי קרפ. עם זאת אנטה גרודנר הייתה הראשונה ששיחקה תפקידים ראשיים ביידיש.
ישראל גרודנר
תולדותיו
בגיל 16 עבר לברדיצ'ב, אוקראינה, חבר בבראָדער זינגער ושחקן ביאשי, רומניה ב-1876 כאשר אברהם גולדפדן גייס אותו כשחקן הראשון למה שעתידה הייתה להיות להקת התיאטרון המקצועי הראשונה ביידיש. יעקב אדלר מציין שבהיותו היהודי הליטאי היחידי בשנים הראשונות של תיאטרון יידיש הוא דיבר בכוונה במבטא שונה של יידיש בהיותו על הבמה כדי שיוכל להשתלב טוב יותר עם השחקנים האחרים. (היידיש הליטאית שונה מזו של אוקראינה ורומניה).
למרות שהופעותיו המוקדמות עם גולדפדן נחשבות, בדרך כלל, להתחלת התיאטרון המקצועי ביידיש, הרי שגרודנר בהיותו חבר בקבוצת זמרי ברודי היה כבר שחקן במידה זו או אחרת. הוא כבר השתתף בקונצרט שהתקיים באודסה, אוקראינה שבו הוא ואחרים מזמרי ברודי שרו שירים, כולל כאלה של גולדפדן, ואלתר חומרים קומיים בין הקטעים המוזיקליים. ראובן ווייסמן כתב עליו ב- 1924: "לגרודנר היה לא רק קול טנור יפה, אלא התנועות וההעוויות שלו היו של שחקן אמיתי, כאלה לא ראו עד אז אצל יהודים. השחקן יעקב אדלר שהיה מעריץ נלהב של התיאטרון בשפה הרוסית באודסה באותה תקופה וראה את גרודנר מציג בבתי מרזח ומסעדות, מציין בזיכרונותיו את הרושם הגדול שהותיר עליו גרודנר וכמה טוב הוא גילם את הדמויות שלו. בועז יונג מספר שגרודנר שיחק בעיקר תפקידים קומיים אבל היה טוב גם בתפקידים דרמטיים. "כשגרודנר היה צריך לשחק תפקיד של סבתא בת 70 הוא רק שם מטפחת וכבר ראית לנגד עיניך את הסבתא על כל מאפייניה, קמטיה ותנועותיה". גרודנר פגש את אשתו בהופעות ב Gradina Pomul Verde ביאשי. כאשר הם לא יכלו לשכור מבנה לתיאטרון ביאשי היא נדדה איתו כדי להופיע בבוטושאן, גאלאץ, בראילה ולבסוף בבוקרשט שם זכתה הלהקה להצלחה גדולה, אבל שם החל זיגמונד מוגולסקו להאפיל עליו.
אנטה גרודנר
אנטה גרודנר השתתפה ברבים מנדודיו של בעלה באירופה, אם כי לא בכולם, עד מותו בשנת 1887.
ישראל גרודנר
תולדותיו
זמן קצר אחרי כן עזב גם מוגולסקו את להקתו של גולדפדן והצטרף לגרודנר. ב- 1880 סיירו גרודנר ומוגולסקו בוורשה אבל זמן קצר לאחר מכן לקח מוגולסקו את ההנהגה על הלהקה ושוב החליף את גרודנר. יעקב אדלר מספר שבערך באותו זמן הוא סייר גם בקונסטנטינופול והתאחד מחדש לזמן קצר עם גולדפדן באודסה ואז הצטרף, באופן זמני, ללהקתו הנודדת של ישראל רוזנברג, אך בריאותו הייתה כבר בירידה באותה תקופה.
זמן קצר לפני כן ייסד גרודנר להקה חדשה בריגה (שוב עם פינקל, פרידמן ואשתו אנטה, כעת כבר פרימדונה). אחרי החרם על תיאטרון יידיש באימפריה הרוסית ב- 1883 הם עברו ללונדון שהייתה באופן זמני מרכז של תיאטרון יידיש. הגרודנרים היו תקופה קצרה בלהקת תיאטרון עם יעקב וסוניה אדלר במועדון תיאטרלי ברחוב פרסקוט. בהופעה הראשונה שלהם הם שיחקו תפקידים ראשיים במחזה דער בעל תשובה מאת נחום מאיר שייקביץ'. גרודנר עזב לאחר זמן קצר על מנת להקים עו להקה בגליציה אתה סייר בווינה. מסעותיו המשיכו: לונדון, ורשה ושוב לונדון. בה נפטר ב-1887.
על פי ברקוביץ' הוא נקבר בקבר לא מסומן בסטרטפורד. לא ברור אם הכוונה לסטרטפורד אפון אייבון או לסטרטפורד לונדון.
לארס פרולאנדר
לארס ארן פרולאנדר (בשוודית: Lars Arne Frölander; נולד ב-26 במאי 1974) הוא שחיין עבר שוודי בעל קריירה ספורטיבית של 19 שנים. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, השתתף ב-6 אולימפיאדות (1992, 1996, 2000, 2004, 2008, ו-2012), אלוף עולם בעל 7 מדליות מהן 2 זהב, אלוף אירופה בעל 17 מדליות מהן 3 זהב ושיאן עולם לשעבר במשחה ל-100 פרפר ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה
פרולאנדר נולד בבודן וגדל באורנאס שבבורלנגה.
1992
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה פרולאנדר במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם כריסטר ואלין, אנדרס הולמרץ וטומי ורנר בתוצאה של 7:15.51 דקות, אחרי חבר המדינות שקבע שיא עולם חדש של 7:11.95 דקות ולפני ארצות הברית (7:16.23 דקות), כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:50.31 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע כשחיין שני ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:50.13 דקות.
1993
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, בריטניה באוגוסט 1993 זכה פרולאנדר במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.33 דקות, אחרי רוסיה (3:18.80 דקות) ולפני גרמניה (3:20.13 דקות).
1994
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ואלין, ורנר והולמרץ בשיא תחרות חדש של 7:17.74 דקות, לפני רוסיה (7:18.13 דקות) וגרמניה (7:19.10 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.65 שניות שניות, אחרי ראפאל שוקאלה מפולין שקבע שיא תחרות חדש של 53.51 שניות ולפני דניס פנקראטוב מרוסיה (53.68 שניות).
1995
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט 1995 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:19.95 דקות, אחרי גרמניה (7:18.2 דקות) ולפני איטליה (7:20.96 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.07 דקות, אחרי רוסיה (3:18.84 דקות) וגרמניה (3:19.76 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.89 שניות.
1996
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה פרולאנדר במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ואלין, הולמרץ ואנדרס לירברינג בתוצאה של 7:17.56 דקות, אחרי ארצות הברית (7:14.84 דקות) ולפני גרמניה (7:17.71 דקות), כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.98 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.16 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 50.01 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע כשחיין שני ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.34 שניות, במקום 17 במשחה ל-100 מטר חופשי לאחר שקבע את התוצאה התשיעית בטיבה של 49.91 שניות וויתר על השתתפות בגמר ב' ובמקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.37 שניות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.85 שניות, לפני דניס סילאנטייב מאוקראינה (53.27 שניות) ופרנק אספוזיטו מצרפת (53.28 שניות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.51 שניות אחרי אלכסנדר פופוב מרוסיה (49.09 שניות) ולפני אולג ריכלביץ' מבלארוס (49.84 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.03 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.77 דקות.
1998
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.79 שניות, אחרי מייקל קלים שקבע שיא תחרות חדש של 52.25 שניות ולפני ג'ף היוגיל (52.90 שניות) שניהם מאוסטרליה ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.53 שניות, אחרי פופוב שקבע שיא תחרות חדש של 48.93 שניות וקלים (49.20 שניות).
1999
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה ביולי 1999 זכה פרולאנדר ב-4 מדליות, 1-זהב ו-3 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.61 שניות, לפני ג'יימס היקמן מבריטניה (52.97 שניות) וסילאנטייב (53.04 שניות). מדליות ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.39 שניות ביחד עם מארק פוסטר מבריטניה, אחרי פיטר ואן דן הוחנבאנד מהולנד (23.89 שניות) ומילוש מילושביץ' מקרואטיה (24.17 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.40 שניות, אחרי ואן דן הוחנבאנד (48.47 שניות) ופופוב (48.82 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.18 דקות, ביחד עם רוסיה, אחרי הולנד (3:39.52 דקות) וגרמניה (3:40.15 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.02 דקות.
שיאן עולם
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 זכה פרולאנדר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 50.44 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 50.59 שניות, שיפור לשיא של קלים (50.99 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.80 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יוהאן ניסטרום, מטיאס הולין וסטפן ניסטראנד בשיא עולם חדש נוסף של 3:09.57 דקות, כשחיין שני הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 45.69 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי אותה שנה זכה פרולאנדר ב-4 מדליות, 1-זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.23 שניות בפעם השלישית ברציפות, לפני תומאס רופראט מגרמניה (53.38 שניות) והיקמן (53.44 שניות). מדליות כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.96 שניות, אחרי ירה הארד מפינלנד (23.88 שניות) ולפני פוסטר (24.02 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.43 דקות, אחרי רוסיה (3:39.29 דקות) ולפני אוקראינה (3:40.91 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.24 שניות, אחרי פופוב (48.61 שניות) וואן דן הוחנבאנד (48.77 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.80 שניות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה פרולאנדר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.22 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 48.93 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.60 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" את המשחה בתוצאה של 48.12 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכה פרולאנדר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 52.10 שניות לפני איאן קרוקר מארצות הברית (52.25 שניות) והיוגיל (52.36 שניות), מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.57 שניות, אחרי היוגיל (23.50 שניות) ולפני מארק פוסטר מבריטניה (23.62 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.79 שניות, אחרי אנתוני ארווין מארצות הברית שקבע שיא תחרות חדש של 48.33 שניות ופיטר ואן דן הוחנבאנד מהולנד (48.43 שניות).
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) השתתף פרולאנדר במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, אך הרביעייה השוודית פסלה.
2007
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיים פרולאנדר במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.86 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 23.66 שניות, במקום 11 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.39 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 52.34 שניות, במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:16.09 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" את המשחה בתוצאה של 48.71 שניות.
2008
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכה פרולאנדר במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.85 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:34.25 דקות וקרואטיה (3:36.32 דקות), הוא שחה ב"זינוק שליחים" את סגנון הפרפר בתוצאה של 52.21 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.99 שניות, במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.27 שניות ובמקום 22 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.14 שניות
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פרולאנדר במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.92 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" את המשחה בתוצאה של 48.02 שניות, במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.83 דקות, הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.13 שניות ובמקום 18 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.15 שניות.
2010
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2010 זכה פרולאנדר במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.07 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא תחרות חדש של 3:12.46 דקות וצרפת (3:13.29 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.34 שניות.
2011
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים פרולאנדר במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.34 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.07 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" את המשחה בתוצאה של 48.79 שניות ובמקום 16 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.34 דקות, הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.65 שניות.
שיאים אישיים
{| cellpadding="2"
ארכף זהוב-גב
ארכף זהוב-גב או סנג'י זהוב-גב (שם מדעי: Rhynchocyon chrysopygus) הוא מין של חדף פיל גדול למדי במשפחת חדפי פיל ובסוג ארכף גדול החי במזרח אפריקה.
מאפיינים
ארכף זהוב-גב הוא החדף הגדול ביותר במשפחת חדפי הפיל עד כדי כך שהוא דומה בגודלו לארנב. אורך ראשו וגופו 23-26 ס"מ, אורך זנבו 21-23 ס"מ, ומשקלו עד 540 גרם, פרוותו רכה ובצבע חום אדמדם כהה-שחור ואילו צווארו ובטנו כתמתמים. המאפיין הבולט ביותר שלו הוא כתם זהוב גדול הנמצא על פני חלקו האחורי, וזהו גם המקור שמו. אוזניו קטנות ושחורות, רגליו הדקיקות שחורות והאחוריות ארוכות יותר מהקדמיות. זנבו ארוך וחלק ובצבע לבן באמצעו. חוטמו דק וארוך ומשמש אותו לחיפוש אחר מזון. בדומה לאיילונים העור בעכוזו של הארכף עבה פי שלושה משאר הגוף, ואצל הזכרים הוא עבה יותר מאשר אצל הנקבות ומספק להם הגנה מנשיכות בקרבות עם זכרים אחרים.
הארכף זהוב-הגב הוא בעל חיים אנדמי באופן מלא לחופים המזרחיים של קניה. הוא חופף בתפוצתו לזו של צביון אדרס - אף הוא יונק נדיר.
בית גידולו של הארכף כולל: יערות נשירים, שיחים וחופים.
הארכפיים זהובי הגב הם מונגומים (כלומר בני הזוג נמצאים ביחד לאורך חייהם), אם כי ברוב הזמן הם יהיו פעילים בנפרד. במשך היום הארכפיים יחפשו מזון ובלילה ישנו בקן העשוי מפסולת, הם מכינים לעצמם כ-שישה קינים למקרה חרום.
תזונתו של הארכף זהוב-הגב כוללת שלשולים, מרבי-רגל, נמלים, חיפושיות, וכדומה.
בין אויביו נמנים נחשים כמו ממבה שחורה, ועופות דורסים כמו זרון. כאשר הארכף מבחין בסכנה הוא יכה בזנבו על האדמה כדי להזהיר ארכפים אחרים שבסביבה, וייתכן כדי להראות לטורף שהוא התגלה. הארף זהוב-הגב מסוגל לרוץ במהירות של 25 קמ"ש.
הארכף זהוב-הגב מאוים בעיקר על ידי אובדן בתי גידול למטרות חקלאות, כריתת עצים וכדומה, אם כי הוא מקבל הגנה חלקית על ידי "שירות חיות הבר של קניה". מצב שימורו מוגדר על ידי IUCN כמין בסכנת הכחדה (EN).
הארכף זהוב-הגב הוא אחד מעשרת "המינים הפוקליים" שהוכרזו על ידי פרויקט "מינים ייחודיים הנמצאים בסכנת הכחדה גלובלית" (EDGE). הפרויקט מזהה מינים ייחודיים מבחינת מבנה גופם הזקוקים להגנה מפני הכחדה. הארכף נמצא יחד עם ההירולה, היפופוטם גמדי, גמל דו-דבשתי, דולפין נהרות סיני, לוריס שלוח אדום, סולנודון היספניולי, קיפודן חרטומני אטנבורו, עטלף דבורה, וירבוע ארוך אוזניים.
FBW Dreiachskipper Type 80-N
FBW Dreiachskipper Type 80-N היא משאית מתוצרת יצרנית המשאיות, הטרוליבוסים ומנועי האוטובוסים השווייצרית Franz Brozincevic Wetzikon (שם מלא: "(Franz Brozincevic & Cie (FBW)" אשר נבנתה  בשנת 1976 בשווייץ.
היצרן "Franz Brozincevic Wetzikon"
"Franz Brozincevic Wetzikon" צברה מוניטין מעולה עבור הנדסה ברמה העליונה, התמחתה בכלי רכב מותאמים אישית. החברה השתמשה רק ברכיבים של ייצור משלה, מערכת יקרים שאפשרה לחברה לייצר רק כמה מאות יחידות בשנה.
בשנת 1982, "Franz Brozincevic Wetzikon" מוזגה עם המתחרה השווייצרי שלה, "Saurer", דיימלר-בנץ ("Daimler-Benz" ) החזיקה בנתח ניכר בחברה החדשה, ((Nutzfahrzeuggesellschaft Arbon & Wetzikon (NAW), הייצור של כמה סוגים של כלי רכב FBW הופסק, הוחלף על ידי הרכבים של מרצדס בנץ: משאיות ומשאיות כבדות. עם זאת, NAW המשיכה לייצר טרוליבוסים עד שנת 2003.
קרסט
מאפיינים מובהקים של הנוף הקרסטי הם הטרשונים. אלה גושי סלעים הבולטים מעל פני הקרקע. הטרשונים הם שרידים של שכבות סלע גיר, שמים חומציים חדרו לתוך הסדקים שבהן והרחיבו אותם. בכמה מנופי הטרשונים, עם הזמן, חומרי בליה מילאו את הסדקים והפכו לקרקע, שרידי הסלעים התמעטו, ובשטח נשארו גושי סלע בודדים מוקפים בקרקע.
קרסט הוא שמו הגרמני של אזור קראס (Kras) בסלובניה, שבו מערכות ניקוז ותצורות נוף קרסטיות.
היווצרות הנוף הקרסטי
לשם היווצרות הנוף הקרסטי יש צורך בשלושה גורמים:
המים היורדים כמשקעים ממיסים את הפחמן הדו-חמצני וכך נוצרת חומצה חלשה התוקפת את הגיר וממיסה אותו.
הגיר מומס אל תוך החומצה ונשטף איתה. עם הזמן המסת הגיר יוצרת אזורים נמוכים יותר בטופוגרפיה המקומית. באזורים אלו מצטברים רוב המשקעים וכך נוצרת באזורים אלו המסה מוגברת שמעמיקה, ולבסוף נוצר חיבור עם מערכת הניקוז התת-קרקעית במפלס מי התהום.
המסת הגיר יוצרת חללים תת-קרקעיים שלא ניתן להבחין בהם מעל פני הקרקע. חללים אלו מנקזים אליהם את המים הזורמים על פני השטח ומחלחלים אליהם. תהליך ההמסה הכימי הפיך. כך יכול להיווצר מצב שבו הנוזל החומצי המכיל בתוכו גם יונים של גיר יגיע לרוויה וישקיע את הגיר. משקעים אלו נקראים משקעי מערות והם כוללים תצורות רבות ומרהיבות של נטיפים, זקיפים, פניני מערות ועוד.
בעיות זיהום
במערכות ניקוז קרסטיות ישנה סכנה רבה של זיהום מים על ידי גורמי זיהום אנושיים. אופי הזרימה במערכת ניקוז קרסטי הוא מהיר יחסית, ואין מנגנוני ניקוי וסינון של חומרים מזהמים. אי לכך אקוויפרים המתמלאים על ידי מערכות ניקוז קרסטיות רגישים מאוד לזיהום שלעיתים אף בלתי הפיך. במקרה כזה יש לפעול לטיהור מי האקוויפרים על ידי פעולות כימיות וביולוגיות מסובכות ויקרות, שעלולות לפגוע במאזן הטבעי.
אחיעבר
אֲחִיעֶבֶר הייתה תנועת נוער ציונית וחוג רעיוני ותרבותי שהתקיימו בבגדאד, עיראק בין השנים 1930–1947. מאחר שפעילות ציונית הייתה אסורה אז, פעלה תנועת אחיעבר באופן מחתרתי.
את התנועה הקימו נערים תלמידי תיכון "שָמָש" ותיכון "אליאנס", בהם יעקב לוי, ג'ורג' אליאס, אברהם עזרה, עובדיה סחייק, רחמים גלבוע, אברהם שרוני, עזרא מני ואליהו הלל (אחיו של יו"ר הכנסת לשעבר, שלמה הלל). התנועה קמה בעידודו של שליח הסוכנות, אברהם רוזן שהגיע מא"י ושימש כמורה בבית הספר "שמש". אברהם כמו השליחים האחרים הלהיבו את הצעירים היהודים בסיפורים על ארץ ישראל והציתו את דמיונם. כמו כן נשאו השליחים דרשות בבתי הכנסת הגדולים בבגדאד בהם סיפרו על הארץ והקריאו קטעים מן העיתונים שיצאו בארץ בעברית בעת ההיא. קבוצת הצעירים הזמינה ספרים בעברית מהארץ והקימה ספרייה. בתחילת הדרך שכנה הספרייה בבית משפחת עזרה ואולם בהמשך כשהתרחבה וגדלה עברה לשכון במדרש תלמוד תורה של הקהילה היהודית בבגדאד. התנועה קיימה קשרים עם תנועת החלוץ בארץ ישראל, השיגה חומרי קריאה ציוניים למען הבוגרים והנוער היהודי בקהילה וארגנה פעולות להגברת המודעות הציונית וללימוד עברית לנוער. התנועה דאגה להפצת ספרים ועיתונים עבריים, גיוס תרומות לקק"ל ולקרן היסוד. הקבוצה גבתה דמי הקריאה ששימשו לצורך רכישה של ספרים נוספים. בהמשך, ארגנה קבוצות נוער חלוציות למטרת עלייה ועבודה בחקלאות בארץ ישראל. ראשון העולים ארצה מחברי הקבוצה, היה יעקב לוי שעלה באוגוסט 1932 והוא בן 18. בעקבותיו עלו חבריו. בשנת 1933 ביקר בבגדאד בן ציון ישראלי מקבוצת כנרת והתרשם מהפעילות ומהלהט הציוני של חבריה וחיזק את קשרי המוסדות הלאומיים עמה. כמו כן ביקש להעלותם לארץ ישראל ובשנת 1934 עלתה קבוצת מייסדי התנועה לארץ ישראל. רבים מחברי הגרעין המייסד נקלטו במקווה ישראל. בהמשך עלו גרעינים מבוגרי התנועה באופן לגלי ובלתי לגלי.
עד שנת 1933 פעלה התנועה בגלוי. אולם לאחר שנה זו, עקב עלייתו לשלטון של המלך ראזי, מלך עיראק, התגברות הלאומנות וחדירת סממנים נאציים ואנטישמיים לציבוריות העיראקית, ירדה חלק מפעילות התנועה למחתרת. בשנת 1941 הפכו חברי אחיעבר לזרוע החינוכית של המחתרת הציונית בעיראק. עם עליית חבריה לארץ ישראל במסגרת מבצע מייקלברג ב-1947 התחסלה התנועה למעשה.
דויד אוספינה
דויד אוספינה ראמירס (בספרדית: David Ospina Ramírez; נולד ב-31 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל נאסר ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים
אוספינה גדל בקבוצת אתלטיקו נסיונל, מהקבוצות הבכירות במדינה. בגיל 17 בלבד קודם לעמדת השוער הראשון בקבוצה, לאחר שהצטיין באליפות דרום אמריקה עד גיל 16. בגיל 19, לאחר שהיה לאחד השוערים הטובים בקולומביה, החלו להתעניין ברכישתו מועדונים מצליחים בדרום אמריקה ובאירופה, כגון בוקה ג'וניורס ואתלטיקו מדריד. עוד לפני הגיעו לגיל 20, זכה אוספינה בשתי אליפויות קולומביה, אפרטורה 2007 וקלאוסוקה 2007.
לאחר הופעותיו המוצלחות בבמונדיאל 2014, הודיע אוספינה כי אין בכוונתו לחדש את חוזהו בניס בשנתיים נוספות וכי מספר מועדוני צמרת באירופה מעוניינים בו. ב-27 ביולי 2014 חתם לארבע עונות בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג האנגלית. זמן קצר לאחר העברתו הצטרף לארסנל פטר צ'ך ואוספינה נדחק לעמדת השוער השני של הקבוצה. הוא משחק בעיקר במשחקי גביע ה-FA וגביע הליגה וכן במשחקי הקבוצה באירופה כאשר היא משתתפת, בעוד שצ'ך הוא השוער שמשחק במשחקי הליגה. לאחר 4 שנים בקבוצה, עזב אוספינה את אנגליה וחתם בנאפולי ב-15 באוגוסט 2018.
ב-17 במרץ 2019, במהלך משחק מול אודינזה, קיבל אוספינה מכה קשה בראשו והתמוטט. הוא פונה לבית-חולים, אך יצא ללא פגע.
ב-17 ביוני 2019 חתם באופן קבוע בנאפולי.
נבחרת קולומביה
אוספינה שיחק בנבחרות קולומביה הצעירות למיניהן, עד גיל 16 וכבר אז סומן כשוער העתיד כאשר נכלל בסגל הנבחרת עד גיל 20. במהלך מוקדמות מונדיאל 2010 הפך אוספינה לשוער השני הצעיר ביותר שפותח בהרכב נבחרת קולומביה הבוגרת, כאשר היה בן 20 בלבד, במשחק נגד. את הבכורה בנבחרת הוא עשה ב-7 בפברואר 2007 במשחק ידידות מול אורוגוואי, משחק אותו הפסידה קולומביה 1–3. במהלך אימון לקראת משחקי קופה אמריקה 2011, טורניר שבו אוספינה היה אמור לראשונה להיות השוער הראשון של הנבחרת, הוא נפצע בפניו לאחר התנגשות עם הוגו רודאייגה, ובעקבות כך החמיץ את הטורניר.
במהלך כל משחקי מוקדמות מונדיאל 2014 פתח אוספינה בשער קולומביה. ב-8 ביוני 2013 קיבל אוספינה שבחים רבים על הופעתו נגד, בין היתר ממאמן קולומביה חוסה נסטור פקרמן וממאמן הנבחרת היריבה ארגנטינה, אלחנדרו סאבלה. מאוחר יותר קיבל גם את תואר השחקן המצטיין במשחק. בסיכום טורניר המוקדמות, ספגה קולומביה פחות מכל נבחרת אחרת בדרום אמריקה.
במונדיאל 2014 פתח אוספינה בשער קולומביה ושיחק את מלוא הדקות בכל חמשת משחקיה, מלבד החלפתו בפאריד מונדראגון בדקה ה-85 במשחק נגד. בחמשת משחקי נבחרתו בטורניר ספג אוספינה 4 שערים והגיע איתה עד לשלב רבע הגמר בו הודחה על ידי.
טורניר הקופה אמריקה 2015 היה הטורניר היבשתי הראשון שבו אוספינה משתתף, אבל לצערו קולומביה לא הפגינה יכולת טובה והודחה בשלב רבע הגמר לאחר דו-קרב פנדלים מול. הארגנטינאים היו עדיפים לאורך כל המשחק, אך יכולת מצוינת של אוספינה שמרה את קולומביה במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 עד לניצחון הארגנטינאי בבעיטות ההכרעה. שנה מאוחר יותר בקופה אמריקה 2016, שיחק אוספינה בחמישה מתוך שישה משחקים ונבחרתו סיימה במקום השלישי אחרי ניצחון 0–1 על המארחת.
במהלך מוקדמות מונדיאל 2018 היה אוספינה לשחקן ששיחק הכי הרבה דקות בסגל, כאשר פתח בכל המשחקים ועזר לקולומביה להעפיל למונדיאל שני ברציפות. אוספינה ספג 19 שערים ב-18 משחקים, וההגנה של קולומביה הייתה השלישית בטיבה ביבשת אחרי ו. במונדיאל 2018 שיחק את כל ארבעת המשחקים של הנבחרת וספג שלושה שערים. במשחק שמינית הגמר מול הצליח אוספינה להדוף בדו-קרב הפנדלים את הבעיטה של ג'ורדן הנדרסון אבל לצערו קולומביה הפסידה והודחה. ב-30 במאי נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקופה אמריקה 2019.
חיים אישיים
אוספינה נשוי לג'סיקה סטרלינג ולזוג שני ילדים. אחותו, דניאלה אוספינה, היא שחקנית כדורעף, אשר הייתה נשואה לכדורגלן חאמס רודריגס.
פסטיבל המוזיקה של אספן
פסטיבל המוזיקה של אספן שנוסד ב-1949 ובית הספר שלידו הוא פסטיבל נודע למוזיקה קלאסית, המציג מוזיקה ברמה בינלאומית במסגרת אינטימית של עיר קטנה. כמו כן הוא מאפשר מגרש אימונים מן המדרגה הראשונה לנגנים בוגרים צעירים. את הפסטיבל ובית הספר ייסדו אנשי הרוח ובעלי החזון אליזבת ווולטר פפקה משיקגו בהסתמך על הרעיון האומר, שהשילוב של אמנות וטבע מטפח את צמיחתה של רוח האדם. כל היבט של ארגון הפסטיבל עודנו חדור בעיקרון המנחה הזה.
יותר מ-350 אירועי מוזיקה מתקיימים במשך 9 שבועות בכל קיץ, מיוני עד אוגוסט, ביניהם הופעות של חמש תזמורות באתר הפסטיבל, מוזיקה קאמרית, אופרה, מוזיקה בת-זמננו, אירועים לילדים, הרצאות ודיונים. מדי יום מתקיימים עד 8 אירועים ויותר מ-100,000 מבקרים מכל רחבי העולם באים להשתתף בהם.
לתלמידי מוזיקה, התוכנית בת תשעת השבועות מספקת שילוב של שיעורים עיוניים והתנסויות ביצוע. תוכנית לימודים רחבה כוללת נגינה בתזמורת, שיעורים אינדיבידואליים, כיתות אמן ורסיטלים. שבע-מאות וחמישים מוזיקאים צעירים לומדים בבית הספר, מרחבי ארצות הברית והעולם. כמעט 40 אומות מיוצגות, ביניהן אוסטרליה, סין, איסלנד, מקסיקו, שוודיה וונצואלה. הגיל הממוצע הוא 23.
בוגרי פסטיבל אספן תופסים משרות מוזיקה מקצועיות חשובות ברחבי העולם, אם בנגינה בתזמורות צמרת, אם בבתי אופרה ואם בהוראה בבתי ספר למוזיקה. שרה צ'אנג, ג'יימס קונלון, לין הארל, רנה פלמינג, ג'יימס לוויין, צ'ו-ליאנג לין, רוברט מקדאפי, סוזן מנצר, יצחק פרלמן, ליאונרד סלטקין, נדיה סאלרנו-זוננברג, פיליפ גלאס, ברייט שנג, אוגוסטה ריד תומאס, ויליאם בולקום, ברברה הנדריקס ודון אפשאו הם בין אלה, שהקריירות צמחו מפסטיבל המוזיקה ובית הספר של אספן. המנהל המוזיקלי הוא דייוויד זינמן ואילו אלאן פלטשר (מלחין) משמש כנשיא ומנכ"ל. יוכבד קפלינסקי שימשה במשך שנים רבות כמורה במקום.
זאהיר (דמות)
זָאהִיר (באנגלית: Zaheer; מהשורש زهر בערבית, המייצג הארה, בינה ופריחה) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה". הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה במקור על ידי הנרי רולינס ואילו בעברית דובבה על ידי גדי לוי. זאהיר הוא האנטגוניסט הראשי בעונה השלישית באגדה של קורה, ראש הארגון האנרכיסטי "הלוטוס האדום" שהפך לכשף אוויר בעקבות המיזוג ההרמוני, הראשון בהיסטוריה שפיצח את יכולת התעופה של גורו להימה, הרעיל ופצע קשות את אווטאר קורה.
דיבוב ויצירת הדמות
במהלך הפקת הספר השלישי של האגדה של קורה, היוצרים מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו נענו לשיחת טלפון מהשחקן היהודי אמריקאי הנרי רולינס אשר היה מעוניין לגלם את תפקידו של של זאהיר, כאשר הוא שאל שאלות אחדות בנוגע לתפקיד בטרם שלבי הליהוק ומבחני הבד. השניים ציינו כי רולינס לקח על עצמו את התפקיד בכובד ראש, ואף היה מבולבל כאשר היה עליו לבטא את הרובד הקומי בדמות במהלך הפרק "זכרונות" בעונה הרביעית.
זאהיר היה האנטגוניסט הראשון אשר שרד את העונה בה היה האיום העיקרי, החלטה שדימרטינו וקונייצקו קיבלו בשלב מוקדם בהפקה, זאת על מנת שישתמשו בו בעונה האחרונה. השחקנית ג'נט וארני (אנ'), שדיבבה את דמותה של אווטאר קורה, הזכירה כי בעת הקלטת הפרק "מעבר לכל דמיון", רולינס הקליט את חלקו בפינה חשוכה בחדר, מה שגרם לו להיראות מאיים בפניה של וארני זאת על מנת כדי לעורר במציאות את החשש של קורה (וארני) מזאהיר (רולינס).
בדיבוב העברי דובב זאהיר על ידי המדבב הישראלי גדי לוי.
שנותיו המוקדמות עד לכליאתו
בצעירותו זאהיר הצטרף למסדר חשאי בשם "הלוטוס האדום", שהוקם על ידי ז'אי באו שפרש מ"מסדר הלוטוס הלבן" שעל פי משנתו כשל בתפקידו בכך שחבר לאווטאר ויצא מהמחתרת לאחר סיום מלחמת מאה השנים. לעומת הלוטוס הלבן שדאג לשמירה על האיזון בעולם, "הלוטוס האדום" היה ארגון אנרכיסטי שדגל בביטול מוסד השלטון ויצירתה של אנרכיה עולמית.
במהלך השנים הראשונות פגש את פְּלִי, כשפית בעירה שהייתה נתונה למרותו של מצביא אכזר שרצה להשתמש בכוחותיה לצרכיו. זאהיר שחרר אותה, לימד אותה כיצד לשלוט בכוחותיה ושכנע אותה להצטרף ללוטוס האדום. בין השניים נוצרה מערכת יחסים רומנטית שלא פסקה עד לשארית חייהם. במסדר הוא הכיר את שלושת חבריו; מִינְג־הואה, גאזן ואונלק ולאחר מות אווטאר אנג, ניסו הוא וחבריו, לחטוף את קורה, גלגול האווטאר החדש על מנת שיוכלו לחנכה כבר מילדותה על פי משנתם האנרכיסטית ואף להשתמש בה על מנת שהיא תפתח את שערי הרוחות ותחבר בין העולמות. טונראק, אביה של קורה, יצר קשר עם צוקו, סוקה, וטנזן - בנו של אנג שמת כמה שבועות קודם, ויחד הם לכדו את הפושעים וכלאו אותם בבתי כלא מיוחדים ברחבי העולם, ורק אונלק, הצ'יף של שבט המים הצפוני ואחיו של טונראק, הצליח להתחמק מהאשמה.
בריחה מהכלא וחידוש הלוטוס האדום
כשבועיים לאחר אירועי המיזוג ההרמוני, בהם קורה וראאבה ניצחו את אונלק ווואטו, קיבל זאהיר, יחד עם אלפי חסרי כשפות ברחבי העולם, יכולות כשפות אוויר שבאמצעותם הצליח להימלט מהכלא לאחר 17 שנה. לאחר שנמלט מיהר לחלץ את שאר חבריו, את גאזן, מינג-הואה ופלי. כשזאהיר וחבריו באו לחלץ את פגי, התפתח קרב בין חברי מסדר הלוטוס האדום לבין שליט האש צוקו, הצ'יף טונראק, ודסנה ואסקה - שליטי שבט המים הצפוני. אך בסופו הצליחו חברי המסדר להימלט יחד עם פגי.
זאהיר מגלח את ראשו ומגיע לאי אייר המקדש, הוא מציג את עצמו לאיקי, מילו וקאיה בתור "יורו" שמצרפים אותו לאימונים יחד עם שאר כשפי האוויר החדשים, זאהיר מתגלה ככשף מצטיין ומקבל הערכה ממילו. כשקאיה הודיעה שבכוונתם להצטרף אל טנזן במקדש האוויר הצפוני, שואל זאהיר האם האווטאר שם אך מתאכזב לקבל תשובה שלילית. באותו לילה, זהיר שוטט בחדר העבודה של טנזן, שם הוא מצא תליון המכיל שיר שנכתב על ידי המאסטר גורו לאימה. כשאיקי נכנסת לחדר היא מצהירה שאיש אינו מורשה להיכנס חדר מלבד אביה, זאהיר התנצל, ואמר שהוא סובל מנדודי שינה, כשנשאל מה הוא קורא הוא הסביר שזהו שיר של גורו להימה, שאותו כינה כשף האוויר החכם ביותר שחי אי פעם. השיחה שלהם נקטעה בעקבות הגעתה של קאיה, שאמרה לאחיינית שלה לחזור למיטה והחלה לתחקר את זאהיר על מקור ידיעותיו הנרחבות בהיסטוריה של אומת האוויר, זאהיר ענה שתמיד העריץ את תרבות נוודי האוויר אך קאיה מזהה אותו והחל להתפתח קרב שאליו הצטרפו שני חיילים של הלוטוס הלבן כשבסופו זאהיר מצליח להימלט יחד עם התליון של גורו להימה.
מצוד אחרי האווטאר והפלת השלטון בבה סינג סה
זאהיר חובר לשלושת חבריו הכשפים מלאי העוצמה ויחד הם יוצאים מריפבליק סיטי לעבר היער, שם זאהיר עושה מדיטציה לעולם הרוחות ופוגש את אייווי, איש סודה של סון ביינפונג, ראשת העיר זאופו ומגלה לזאהיר שקורה נמצאת בעיר. בסיועו של אייווי הארבעה חודרים לעיר שהוגדה "כ"בטוחה ביותר בעולם" ומנסים לחטוף את קורה בשנתה, הדבר מתגלה על ידי מאקו ובולין שקוראים לעזרה וכך הארבעה נאלצים להתבצר מאחורי אגם לבה מלאכותי שיוצר גאזן, זאהיר יוצר ערפל והארבעה בורחים בסיוע של אייווי מהעיר אך כשקורה כבר לא בידם.
לאחר הימלטות החבורה מהעיר, נפגשים זאהיר ואייווי בעולם הרוחות, שם זאהיר משליך את אייווי ל"ערפל הנשמות" מתוך מטרה להשמיד ראיות.
קורה, שהשיגה יחד עם חבריה את מקום הימצאו של אייווי ועובדת פגישתו עם זאהיר, עושה אף היא מדיטציה לעולם הרוחות, שם זאהיר מלמד אותה על העבר ואידאולוגיה של מסדר הלוטוס האדום, הוא גם מספר לה לראשונה עובדת חברותו של דודה אונלאק במסדר הלוטוס האדום. לאחר דו השיח שלהם, זאהיר מספר לחבריו בעולם הגשמי על מקום הימצאות גופה הגשמי של קורה, השלושה ממהרים לשם אך כשקורה חוזרת לגופה הגשמי היא מגלה שהיא נחטפה יחד עם מאקו ובולין, על ידי חיילי ממלכת האדמה אשר הקדימו את הלוטוס האדום.
המסדר בראשות זאהיר עושים דרכם אל בירת ממלכת האדמה, בה סינג סה. הם קובעים פגישה עם מלכת האדמה שבמהלכה הם גוברים על שומריה, וזאהיר רוצח אותה על ידי שאיבת האוויר מריאותיה, ובכך מפיל את העיר בה־סינג־סה. הלוטוס האדום משחררים את כל האסירים ושוברים את החומות המפרידות בין חלקי העיר.
הקרב במקדש האוויר הצפוני
לאחר הפלת השלטון בעיר בה סינג סה, זאהיר וחבורתו יוצאים צפונה אך מקדש האוויר הצפוני, הוא פותח בקרב נגד טנזן ואף מגלה סיפוק מכך שיוצא לו להילחם ב"מאסטר אמיתי לכשפות אוויר", זאהיר מתקשה להילחם בטנזן לבדו, אך בעזרתם של גאזן ומינג-הואה, השלושה מצליחים השלושה לגבור על המאסטר. לאחר ההשתלטות על המקדש, הוא מוסר הודעה לקורה דרך מכשיר הרדיו, שאם לא תסגיר את עצמה לידיו הוא ישמיד את כל כשפי האוויר החדשים, וברגע שהיא תהיה בידיו כשפי האוייר ישוחררו. לאחר התייעצות עם שליט האש צוקו קורה מחליטה להסגיר את עצמה ומגיעה לפגישת ארבע עיניים עם זאהיר על גבי צוק, לאחר שקורה נקשרת היא מגלה שזאהיר שיקר עליה, והכוחות בראשות טונראק והאחיות ביינפונג, שהסתתרו למרגלות הצוק, עלו למעלה הצוק והחלו לתקוף את חברי הלוטוס האדום. במהלך הקרב, נהרגת פלי, אהובתו של זאהיר. כשנראה שידם של טונראק והאחיות ביינפונג על העליונה, זאהיר מדקלם את השיר מהתליון של גורו להימה, ומפיל את גופו מהצוק כשהוא אוחז בקורה, לאחר כמה שניות הוא מתרומם באוויר ונמלט עם קורה האזוקה.
מסדר הלוטוס האדום משיג רעל שמכריח את הגוף של קורה להיכנס למצב אווטאר, זאת על מנת להרוג אותה כשהיא במצב האווטאר וכך להשמיד למעשה את מחזור גלגול הנשמות של האווטאר. הם כמעט מצליחים, אך קורה משיבה מלחמה ובאותו הזמן זמן הקרב כשפי האוויר מצליחים לברוח ובעזרתם קורה מצליחה לגבור על זאהיר ולכלוא אותו.
לאחר כליאתו השנייה
בפרק "מעבר לכל דמיון", כחלק מסיפורו של בולין הוא מופיע בתור גרסה הומוריסטית תוך שהוא מנהל דו-שיח עם אמון, אונלאק והרוח וואטו.
חינס דה פאסאמונטה
חינֶס דֶה פָּאסָאמוֹנְטֵה (בספרדית: Ginés de Pasamonte) הוא דמות בדיונית המופיעה ברומן דון קישוט מאת מיגל דה סרוואנטס.
חינס מופיע בפרק 22 בחלקו הראשון של הרומן כאסיר בשיירת אסירי המלך, הנדון לעבודות פרך בספינת משוטים. דון קישוט משחרר אותו ביחד עם שאר האסירים, והוא בורח משומריו ומדון קישוט ונעלם בהרים. חינס מופיע בשם אחר בפרק 26 בחלקו השני של הרומן, כמפעיל תיאטרון בובות נודד המלווה בקוף.
זאהיר (דמות)
אישיות
בניגוד לאנטגוניסטים הקודמים בסדרה, זאהיר מצטייר כנבל סימפתי הרבה יותר, זאת מכיוון שאין הוא חתר להשגת כוח שלטוני, אלא להפך, הוא חתר להעניק חופש לכלל בני האדם והרוחות. בתחילת הספר השני דומה היה כי הוא אף מהסס להשתמש בכוח קטלני ללא צורך. זאהיר הוא הנבל הראשון בסדרה, שנראה מקיים מערכת יחסים רומנטית, ובנוסף גם קיים קשרי ידידות חזקים עם חבריו למסדר הלוטוס האדום, מינג-הואה וגזאן. עוד בטרם נהפך לכשף אוויר, זאהיר התפרסם לא רק בבקיאותו באמנויות לחימה אלא גם ביכולתו להקסים או לתמרן אנשים באופן ורבלי, מה שמיתג אותו כמסוכן באותה מידה כמו חבריו הכשפים למסדר.
למרות תכונות אלו, זאהיר לא בחל באמצעיים למימוש מטרותיו האנרכסטיות, כולל התנקשויות במנהיגי העולם. לקראת סוף העונה, זאהיר מראה צד אכזרי קיצוני ביותר באישיותו כשהוא מאיים לחולל טבח בכל אומת נוודי האוויר החדשים.
חינס דה פאסאמונטה
כאשר דון קישוט פוגש את חינס בשיירת האסירים, אומר לו חינס כי הוא כותב אוטוביוגרפיה. לשאלתו של דון קישוט, עונה חינס כי כתיבת הספר טרם הושלמה משום שאין אפשרות להשלימה משום שחינס עצמו עדיין חי, ולא ניתן להשלים את סיפור חייו של אדם טרם מותו. תפיסה זו מנוגדת לתפיסתו של דון קישוט, ששואף להפוך לגיבור ספרותי במהלך חייו.
בחלקו הראשון של הרומן, קצין השומרים מכנה את חינס בשם חינֶסיוֹ דה פארַאפּיה (Ginesillo de Parapilla). חינס מוחה בכעס על השימוש בשם זה.
זאהיר (דמות)
אישיות
משנכלא מחדש בסוף העונה השלישית, נדמה כי זאהיר השלים עם מאסרו המתחדש, וכאשר קורה מגיעה לבקרו בעונה הרביעית הוא נראה נינוח ושליו. האינטליגנציה של זאהיר מוכיחה עצמה כמכריעה בשלב זה של שיקומה קורה מהפרעת דחק פוסט-טראומטית, כשהיא מתגברת על החרדה שלה ממנו וניצבת מולו פנים מול פנים. זאהיר רואה את העזרה שלו לקורה כדי שהיא תוכל להתמודד מול קובירה, כדרך לכפר במידה מסוימת על התנקשותו במלכת האדמה הו-טינג (Hou-Ting), מעשה שהביא להשתלטותה של קובירה על אימפריית האדמה. וההחלפה של המונרכיה בדיקטטורה.
אמנות לחימה
זאהיר שימש כראש מסדר הלוטוס האדום עוד לפני שקיבל את יכולת הכשפות, ועל אף שלא הרבה ידוע על יכולותיו בלחימה שאיננה נעזרת בכשפות סביר להניח שהוא היה לוחם בכיר.
כשפות אוויר
את היכולת לכשף אוויר קיבל זאהיר בזמן שהותו הראשונה בכלא, בעקבות המיזוג ההרמוני שגרם לאלפי לא כשפים לקבל כוחות כשפות אוויר. כשהגיע זאהיר למקדש האוויר בלטו כישוריו בכשפות שהיו חריגים יחסית למי שזה עתה קיבל יכולות אלה, וכשהתגלתה זהותו הצליח להביס בעזרתה שלושה כשפים מיומנים לבדו. כשף האוויר היחיד שהיווה לו משקל ראוי היה טנזן, מאסטר בכשפות אוויר, שכדי לגבור עליו היה זקוק לעזרתם של חבריו למסדר.
ריחוף
גם עוד לפני התרחשות המיזוג ההרמוני, זאהיר היה בקיא בהיסטוריה ובתרבות של נוודי האוויר, וכבר בפרק הראשון של הספר השלישי, זאהיר מצטט לסוהרים שלו :
בסופו של הספר השלישי, לקראת שרימה את קורה שתסכים להגיע לצוק, הוא לוחש את המשפט מהתליון ולאחר מכן מפיל עצמו מהקרקע תוך כדי שהוא אוחז בקורה, וכעבור כמה שניות מתחיל לרחף באוויר ונמלט מהכוחות אשר באו לסייע לאווטאר.
מרגע זה ואילך, זאהיר לא הגביל את שימושו בכוח התעופה ואף בזמן שהותו בכלא ריחף באוויר תוך שהוא כבול לשלשלאות.
זאהיר הפך לאדם השני בהיסטוריה שהצליח לרחף מאז סגירת שערי הרוחות על ידי האווטאר הראשון, אווטאר וואן.
מעבר לעולם הרוחות
זאהיר היה מודע לסיפורו של אווטאר וואן ולסגירת השערים. הוא גם ידע כיצד לעבור בין העולמות, את מפגשיו עם קורה ועם אייווי קיים בעולם הרוחות וגילה שליטה רחבה ביכולות המעבר שלו.
לאחר שנכלא, הקדיש זאהיר את זמנו בשהייה בעולם הרוחות ואף מסייע לקורה לעשות זאת. קורה אף מתפלאת עליו כיצד זה אפשרי משום שאיננה מבחינה באנרגיה רוחנית כלשהי שתסייע לו הקיימת בתא הכלא.
מראה
עיניו של זאהיר הן בצבע ירוק זית, ושיערו שחור אפרורי, בתחילת הספר השלישי, נראה זאהיר בבגדי אסיר כששיערו ארוך והוא בעל זקן, אך לאחר השחרור הוא מגלח את ראשו ונשאר כך עד לכליאתו בסוף הספר השלישי. כשקורה מבקרת אותו במהלך הפרק "מעבר לכל דמיון", הוא נראה שוב בעל שיער אפרורי ולבוש בגדי אסירים, אך כשהוא עובר יחד עם קורה לעולם הרוחות גופו בעולם הרוחות נראה כפי שנראה בספר השלישי לפני כליאתו.
קבלה
הדמות של זאהיר זכתה להערכה רבה על ידי מעריצים ומבקרים כאחד:
מקס ניקולסון מהאתר האינטרנט IGN, תיאר את זאהיר כ"אחד הנבלים המפחידים והאימתניים ביותר עד כה בתוכנית", תוך שהוא משבח את תפקודו כאנטגוניסט. ניקולסון גם שיבח את הנרי רולינס וג'נט ווארני וציין שהדיאלוג בין קורה וזאהיר היה האהוב עליו בפרק "מעבר לכל דמיון", ושההסצנה מוכיחה עד כמה עוצמתית יכולה להיות סדרת אנימציה. קווין טאש מהאתר Collider כתב כי "זאהיר הוא אולי המנהיג הטוב ביותר שהופיע אי פעם ביקום הזה", ושהוא מעלה הרבה נקודות טובות שאפילו גורמות לכמה מהגיבורים להטיל ספק בהשקפות עולמם.