cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בארי המפריז
חיים אישיים
במהלך שהותו בלונדון בשנות ה-60 התמכר המפריז לאלכוהול, וחבריו ובני משפחתו חששו שההתמכרות תפגע בקריירה שלו, או אפילו בחייו. לימים הודה כי האלכוהוליזם היה אחת הסיבות העיקריות לכישלון נישואיו הראשונים, ותרם גם לקריסת נישואיו לאשתו השנייה. ב-1961, בעת שהיה בחופשה בקורנוול עם אשתו, נפל המפריז מצוק בגובה 50 מ' וחולץ במסוק. צוות חדשות של ITN צילם את החילוץ אולם המפריז לא צפה בצילומים אלה עד שהתארח בתוכנית Turn Back Time של ה-BBC ב-2006. במהלך ביקור באוסטרליה בתחילת שנות ה-70 אשפזו אותו הוריו בבית חולים פרטי לגמילה, לאחר שמצאו אותו מוכה ומחוסר הכרה בתעלה בצד הרחוב. לאחר אותה תקרית הוא נגמל מאלכוהול לחלוטין, השתתף מדי פעם במפגשי אלכוהוליסטים אנונימיים, ואף היה אחד מהחברים הרבים שניסו לשווא לעזור לפיטר קוק, שבעצמו מת לבסוף ממחלות הקשורות לאלכוהול.
בשנת 2018 ספג המפריז ביקורת ברשתות החברתיות על התבטאויות שנתפסו כטרנספוביות. התבטאויות אלה כללו התייחסות לניתוח להתאמה מגדרית כ"הטלת מום עצמית" ולזהות טרנסג'נדרית בכללותה כ"אופנה - כמה סוגים שונים של תאי שירותים אפשר שיהיו?". בעקבות התבטאויות אלה פרס ה"בארי", פרס פסטיבל הקומדיה במלבורן שנקרא על שמו של המפריז, שונה לפרס פסטיבל הקומדיה הבינלאומי של מלבורן.
להמפריז היו שני אחים ואחות במלבורן. אחיו כריסטופר עבד כאדריכל, אחיו מייקל (1946–2020) היה מורה והיסטוריון, ואחותו ברברה הייתה מורה.
מוות
המפריז נפטר בעקבות סיבוכים מניתוח ירך בבית חולים בסידני ב-22 באפריל 2023, לאחר שסבל מנפילה בפברואר אותה שנה. הוא היה בן 89 במותו.
בין הסופדים להמפריז היו בני משפחת המלוכה הבריטית - המלך צ'ארלס השלישי, ושרה, הדוכסית מיורק; ראש ממשלת אוסטרליה אנתוני אלבניזי וראש ממשלת אוסטרליה המערבית, מארק מקגוון, וכן מכריו מתחום הבידור כמו אריק איידל וריקי ג'רווייס.
דייגו קרלוס
דייגו קרלוס סנטוס סילבה (בפורטוגזית: Diego Carlos Santos Silva; נולד ב-15 במרץ 1993) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הבלם באסטון וילה.
קריירת מועדונים
דייגו קרלוס החל את קריירת הבוגרים שלו במדי דספורטיבו ברזיל בעונת 2012/2013.
ב-1 בינואר 2013 עבר דייגו בהשאלה לסאו פאולו.
דייגו חתם בהשאלה לעונת 2013/2014 בפאולסיטה.
ב-2 ביולי 2014, נמכר לאשטוריל ויצא להשאלה בפורטו בספטמבר 2019, אך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון שם שיחק ב-19 משחקים.
ב-יוני 2016, חתם דייגו בנאנט לחמש שנים עבור 2 מיליון אירו.
ב-31 במאי 2019, חתם בסביליה לחמש שנים עבור 15 מיליון אירו.
בעונת 2019/2020 בליגה האירופית לקח חלק בזכייתה של סביליה בתואר.
ב-26 במאי 2022 חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג. ב-5 באוגוסט ערך הופעת בכורה בהפסד 0–2 לבורנמות'.
עיבל (פירושונים)
{{פירושונים|* הר עיבל – הר מצפון לעיר שכם
ראו גם
}}
אריק גרסטי
אריק מיכאל גרסטי (באנגלית: Eric Michael Garcetti; נולד ב-4 בפברואר 1971) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית לוס אנג'לס במשך 2 קדנציות בין השנים 2013 ועד 2022, הוא חבר המפלגה הדמוקרטית. גרסטי הוא היהודי-אמריקאי הראשון שכיהן בתפקיד זה, והצעיר ביותר מאז 1915. גרסטי החליף בתפקיד את אנטוניו ויארגוסה, שלא יכול היה לרוץ לכהונה נוספת בשל מגבלת החוק.
גרסטי נולד לאם יהודייה ממוצא רוסי ולאב ממוצא אירי-איטלקי-מקסיקני בלוס אנג'לס, וגדל כיהודי. אביו גיל גרסטי היה התובע המחוזי של לוס אנג'לס. ב-1992 סיים תואר ראשון במדעי המדינה ובתכנון עירוני באוניברסיטת קולומביה וב-1993 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה. הוא זכה למלגת רודז ולמד באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. כמו כן למד בבית הספר לכלכלה של לונדון. הוא שירת במילואים כקצין מודיעין בצי ארצות הברית.
ב-2001 נבחר לראשונה למועצת העיר לוס אנג'לס. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-2005 וב-2009. ב-2013 נבחר לראש עיריית לוס אנג'לס לאחר שזכה לכ-54% מקולות הבוחרים לעומת 46% ליריבתו ונדי גרואל. ב-2017 נבחר לכהונה שנייה.
ב-2020, עם בחירותו של ג'ו ביידן לנשיא ארצות הברית, הוצע לגרסטי את תפקיד מזכיר התחבורה אך הוא נאלץ לסרב עקב לחץ ומחאות מצד התושבים בלוס אנג'לס.
Cabotegravir
Cabotegravir (בעברית: קבוטגרביר או קבוטגרוויר; ידוע גם בשמות S/GSK1265744 ו-GSK744) היא תרופה שנמצאת תחת פיתוח שאמורה להילחם ב-HIV. מבנה התרכובת הוא מעכב אינטגראז, אשר דומה לדולטגרייוויר. במחקר שבוצע על התרכובת, התרכובת מתפצלת לננו-חלקיקים (GSK744LAP) שמעניקים מחצית חיים ביולוגית ארוכה במיוחד של כ-21–50 יום לאחר מנת יחידה אחת. לכן, לפי התאוריה, הדבר יאפשר דיכוי של הנגיף מסוג רטרו-וירוס, HIV, עם מינון של פעם ב-2–3 חודשים.
התרופה נבדקה במחקרים הקליניים HPTN 083 ו-HPTN 084.
אריק גרסטי
גרסטי נשוי לאיימי, אף היא זוכת מלגת רודז, אותה הכיר בעת לימודיו באוקספורד. לזוג בת אחת.
עקב הגבלת קדנציות, לא יכול היה להתמודד פעם נוספת לתפקיד ראש העירייה והוא הוחלף על ידי קארן בס.
דיק דרבין
ריצ'רד ג'וזף "דיק" דרבין (באנגלית: Richard Joseph "Dick" Durbin; נולד ב-21 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת אילינוי מאז שנת 1997. דרבין מכהן כמצליף הדמוקרטי בסנאט מ-2005 ועד היום, וכן כמצליף הרוב בסנאט בשנים 2007–2015, וכן שוב מ-2021. זהו התפקיד המפלגתי השני בבכירותו בהנהגת הסיעה הדמוקרטית בסנאט.
ביוגרפיה
דרבין נולד באיסט סנט לואיס, אילינוי, פרבר של העיר סנט לואיס שבמיזורי, לאבא ממוצא אירי ולאמא ילידת ליטא. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1962 ולאחר מכן למד לתואר ראשון במשפטים ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנים 1966–1969. עם סיום לימודיו התמחה בספרינגפילד ועסק בייעוץ משפטי לסגן מושל אילינוי בשנים 1969 - 1972, וכן לוועדה המשפטית בסנאט מדינת אילינוי משנת 1972 ועד ל-1982.
ב-1977 התמודד ללא הצלחה לסנאט המדינתי של אלינוי, ולאחר מכן התמודד לקמפיין למשרת סגן מושל אילינוי ב-1978, אשר גם הוא לא צלח, כאשר הוא ושותפו למרוץ נוצחו בבחירות על ידי המושל הרפובליקני המכהן וסגנו. משם המשיך ועבד במשך חמש שנים באוניברסיטת דרום אילינוי.
לאחר מכן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1982, מטעם המחוז ה-20 של אילינוי, המכסה ברובו את עיר הבירה ספרינגפילד. הוא שירת בבית הנבחרים עד 1997. בשנת 1996 החליט להתמודד לסנאט מטעם מדינת אילינוי, וגבר על פאט קווין (מי שלימים יהיה מושל המדינה) בפריימריז הדמוקרטים, על מנת להתמודד על מושבו של הסנאטור הדמוקרטי הפורש פול סיימון. בבחירות הכלליות בנובמבר 1996 הביס דרבין את יריבו הרפובליקני, בפער של 15%. ב-2002 נבחר לכהונה שנייה. הוא חבר בסנאט בוועדה להקצאות, בוועדה המשפטית ובוועדה לחוקים ומנהל.
בשנת 2000 היה דרבין לאחד מהמועמדים הנשקלים על ידי אל גור לשמש לצדו כמועמד לסגן הנשיא. בסופו של דבר נבחר הסנאטור ג'ו ליברמן מקונטיקט בבחירות הכלליות.
דרבין הוא אחד הדמוקרטים הבכירים ביותר בסנאט, ומאז שנת 2005 מכהן כמצליף מפלגתו בסנאט, ותפקיד זה נחשב לשני ברמת חשיבתו, רק לפני מנהיג הרוב או המיעוט. לאחר שהדמוקרטים השיגו שליטה על הסנאט ב-2007, החל לשמש כמצליף סיעת הרוב. הוא נבחר לכהונה שלישית ב-2008 ובנובמבר 2014 לכהונה רביעית, בפער של 10% על פני יריבו בכל הבחירות בהן עמד.
בסנאט חבר דרבין בוועדת ההקצבות, בוועדת המשפט ובוועדה לכללים ומנהל. הוא מכהן כיושב ראש תת-הוועדה לזכויות אדם וכן כיושב ראש תת-הוועדה לשירותים פיננסיים וממשל כללי. מבחינת דעותיו הוא נחשב לאחד החברים הליברלים ביותר בסנאט.
דרבין נשוי ללורטה שייפר ואב לשלושה ילדים. הוא קתולי באמונתו.
פיטקרנית
פיטקרנית (ידועה גם כ-פיטקרן־נורפוק או פיטקרנזית) היא שפה קריאולית המבוססת על השפה האנגלית שהייתה מדוברת במאה ה-18 ועל השפה טהיטית. לשפה דוברי שפת אם באיי פיטקרן אך היא מדוברת בעיקר (בניב שונה מעט) באי נורפוק. כ-70 בני אדם דוברים את השפה באיי פיטקרן ועוד כמה מאות בנורפוק.
היסטוריה
תהליך היווצרות השפה הפיטקרנית החל ב-1790 כאשר מורדים בריטים מהמרד על הבאונטי הגיעו אל האי בספינה כדי למצוא מחסה בפני הממשלה הבריטית. בדרכם, חטפו כמה מאנשי האי טהיטי. התקשורת הזו בין שתי הקבוצות אט־אט התפתחה ונוצרה שפת פידג'ין. בעשורים הבאים, תושבי פיטקרן התרבו עד כדי כך שמשאבי האי לא יכולים היו לכלכלם. כיוון שכך, ב-1856 הועברו חלקם אל האי נורפוק. זמן מה לאחר מכן, כמה עשרות מיוצאי פיטקרן עשו דרכם חזרה מנורפוק אל האי ובגלל הריחוק הגאוגרפי בין שני האיים, שתי השפות התפתחו לצורת דיבור שונה במשהו. עם זאת, בגלל הדמיון הרב בין שתי השפות, הן מוגדרות כשפה אחת. עם הזמן, נראה כי השפה עומדת בסכנת הכחדה, ונעשים מאמצים למען שימור השפה.
אספת הנבחרים של תימן
היסטוריה
במהלך ההפגנות בתימן נגד הנשיא סאלח אישר הפרלמנט סדרת חוקי חירום שהעניקו לכוחות הביטחון כוחות משמעותיים במאסר חשודים ובמניעת הפגנות. הבחירות האחרונות לפרלמנט נערכו ב-2003 והבחירות הבאות היו אמורות להיערך בשנת 2011 אך נדחו עקב המצב הביטחוני הרעוע בתימן. במסגרת עסקת תיווך של מדינות המפרץ הפרסי על פרישתו של סאלח ולאחר הבחירות לנשיאות תימן 2012 אמורות להתקיים בחירות לפרלמנט התימני בשנתיים הקרובות.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 2015 פיזרו המורדים החות'ים את הפרלמנט והקימו שיטת ממשל אחרת, לפיה, תקום מועצה נשיאותית בת חמישה אנשים ומועצת עם, שתחליף את הפרלמנט שחבריו הזמניים ימונו על ידי "ועדה מהפכנית" לתקופה של שנתיים.
יחסי פרו–רוסיה
יחסי פרו–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין פרו לרוסיה. שתי המדינות חברות מלאות ב-APEC.
סקירה כללית
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם פרו ב-1 בפברואר 1969. חיל האוויר הפרואני משתמש בציוד רוסי כמו מטוסי קרב מיג-29.
צב רך אסייתי קטן-ראש
צב רך אסייתי קטן-ראש (שם מדעי: Chitra chitra) הוא מין של צב ענק ממשפחת הצבים הרכים החי בנהרות של מלזיה, תאילנד ואינדונזיה בג'אווה וסומטרה.
אורכו של צב זה יכול להגיע ל-1.5 מ'. הוא בעל שריון גדול אבל ראשו קטן ובעל עיניים ולסתות קטנות. גם הזנב קטן אבל הצוואר וכפות הרגליים גדולות ועוזרות לצב לשוט במהירות במים. הוא נפוץ בעיקר במים רדודים.
פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן
פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן, הוא פיגוע טרור שבוצע בבוקר 7 באוקטובר 2018 במפעל של קבוצת אלון באזור התעשייה ברקן שבשומרון. פיגוע הירי בוצע על ידי מחבל פלסטיני שרצח שני ישראלים, ופצע אישה אחת באורח קשה. המחבל נמלט לאחר הירי. כוחות הביטחון ניהלו מצוד אחר המחבל והוא חוסל כעבור כחודשיים בקרב יריות במהלך ניסיון לעוצרו סמוך לשכם.
צב רך אסייתי קטן-ראש
הצב מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע ולא ידוע עליו הרבה.
פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן
תיאור הפיגוע
הפיגוע התרחש במפעל "אלון" למיחזור אשפה באזור התעשייה ברקן, שבו עובדים ישראלים ופלסטינים זה לצד זה. לפי העדויות, המחבל הגיע למפעל בשעה 06:45 כביכול לתקן תקלת חשמל במשרד. הוא הצטייד באזיקונים ממחסנאי המפעל, בטענה שזקוק להם לטיפול בתקלה. לאחר שסיים את הטיפול בתקלה, בסביבות השעה 07:30 ירד להביא את כלי נשקו — תת-מקלע מסוג "קרלו", עלה לקומה השנייה שבה נמצאת ההנהלה, הוא ניגש לעובדת שישבה בסוף המסדרון, וכפה באיומים על מנקה פלסטיני שנכח במקום לקשור אותה באמצעות האזיקונים. לאחר מכן הוא הורה למנקה להימלט. עובדת אחרת, אשר ישבה במשרד סמוך, ניגשה לראות מה מתרחש, והמחבל ירה בה ופצע אותה בבטנה. היא הצליחה לחזור למשרדה, ולהסתתר מתחת לאחד השולחנות. לאחר מכן ירה המחבל שני קליעים מטווח קרוב באישה שקשר קודם לכן ורצח אותה. עובד אחר שמע את קולות הירי, וניסה להימלט, אך המחבל ירה גם בו והרג אותו. בהמשך נתקל המחבל בעובד נוסף, שלדבריו שלף אקדח, ירה בו והחטיא. המחבל ניסה לירות בעובד, אך אז אירעה תקלה בכלי הנשק, אשר הובילה אותו לברוח מהזירה ולהימלט על גבי אופנוע. הפצועה כבת 54, פונתה לבית החולים בילינסון בפתח תקווה כאשר מצבה הוגדר תחילה קשה ולאחר מכן התייצב לבינוני. היא שוחררה לביתה למחרת. העובדים שנרצחו בפיגוע הם זיו חג'בי בן 35 מראשון לציון וקים לבנגרונד-יחזקאל בת 28 מראש העין, הם נמצאו מתים כשכוחות מד"א הגיעו לזירה.
חקירה
תחילה אמרו במשטרה כי הרקע לירי אינו ברור, ובצה"ל אמרו כי "הרקע לאירוע טרם נקבע ונבדקים כלל הכיוונים". לאחר מספר שעות נקבע כי מדובר בפיגוע. מצוד נפתח אחר החשוד בירי. כוחות ביטחון גדולים ושב"כ ניהלו מרדף אחר היורה שבו השתתפו גם כוחות ימ"מ, דובדבן, לוט"ר ועוקץ. בכלי תקשורת פלסטיניים דווח כי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית השתתפו בחיפושים.
כוחות צה"ל הגיעו לבית המחבל והחלו לחקור את הוריו. מהחקירה עולה שהמחבל השאיר 3 ימים לפני הירי מכתב התאבדות אצל חברו, עובד במפעל גם הוא. חברו, שלא דיווח על כך לאיש, נעצר ונחקר. בחקירה נבדק החשד כי היורה התכוון לקחת עובדים במפעל כבני ערובה. במהלך הלילה שלאחר הפיגוע, כוחות צה"ל בשיתוף שב"כ ומג"ב פשטו על הכפר שוויכה. במסגרת הפעילות בוצעו מספר מעצרים ולפי דיווח פלסטיני אחותו של המחבל נעצרה. בנוסף השב"כ תיחקר את המנקה הפלסטיני, תושב שכם כבן 20, שקשר באזיקונים את הנרצחת. הוא לא נעצר וגם לא חשוד בסיוע.
המחבל
המחבל הוא אשרף נעאלווה, פלסטיני בן 23 תושב הכפר שוויכה שליד טולכרם. הוא עבד במקום ארבעה חודשים כחשמלאי ואף החזיק באישור עבודה אשר אמור לפוג בחודש הבא. כשבועיים לפני הירי לא הגיע לעבודתו במפעל וסיפר כי הוא חולה. לפני הירי כתב בחשבון הפייסבוק: "אלוהים, תן לי לשמוע את מה שאני מייחל לו. אתה גדול המבשרים". יומיים לפני כן כתב: "תהיה שמח בלי סיבה".
אף גורם לא נטל אחריות על פיגוע הירי, וגם לא זוהתה השתייכות ארגונית כלשהי של נעאלווה לאחד מארגוני הטרור.
המחבל נמלט לאחר הירי, והתנהל מצוד אחריו. ב-13 בדצמבר 2018, כחודשיים לאחר הפיגוע, הצליחו כוחות הביטחון לאתר את המחבל במחנה הפליטים עסכר שבשכם, והוא חוסל על ידי הימ"מ במהלך הניסיון לעוצרו.
הריסת בית המחבל והרשעת בני משפחתו
ב-17 בדצמבר 2018, מעל חודשיים לאחר ביצוע הפיגוע, הרס צה"ל באמצעות מחפר ופטישים מספר חלקי קירות מהקומה התחתונה של בית המחבל, לאור עמדת הפרקליטות הצבאית, שאושרה בבג"ץ, כי אין להרוס את כלל המבנה היות שהמחבל עצמו לא עשה שימוש בקומות העליונות של הבית. על כך נמתחה ביקורת רבה מצד משפחות הנרצחים בפיגוע, שדרשו את הריסת הבית כולו הואיל והוכח שכל בני משפחת המחבל היו שותפים במידה כזו או אחרת בביצוע הפיגוע.
במאי 2019 הורשעה ואפה נעאלווה, אמו של המחבל, באי-מניעת פשע, משום שידעה על כוונת בנה לבצע פיגוע, ולא פעלה כדי למנוע זאת ממנו.
הנצחה
ביולי 2020 פתחה משפחתה של קים יחזקאל-לבנגרונד חנות ומספרה לחיות מחמד בשם "קימוסבי" על שמה של קים.
בוסניה והרצגובינה באירוויזיון למוזיקאים צעירים
בוסניה והרצגובינה השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2012.
רוברט ויין
רוברט ג'ון ויין (באנגלית: Robert John Wynne; 18 בנובמבר 1851 – 11 במרץ 1922) היה פוליטיקאי, דיפלומט, איש עסקים ועיתונאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1904–1905 ולאחר מכן ועד 1910 כקונסול כללי בשגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת.
ראשית חייו
רוברט ויין נולד בניו יורק. אביו לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הוא התחנך בביתי הספר הציבוריים שבעיר, אך למד גם אצל כמה מורים פרטיים. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא היה בן 10. הוא ביקש להתגייס אך היה צעיר מדי. אביו השתתף במלחמה, ורוברט הצעיר התלווה אליו לחזית והשתתף בכמה קרבות.
בוינטון התרשם מאוד מעבודתו של ויין ככתב ועודד אותו לפרוש מהטלגרפיה ולהפוך לעיתונאי במשרה מלאה. ב-1880 הצטרף ויין למערכת הגאזט בעיתונאעי במשרה מלאה. הוא חיבר את עבודתו לרשת נרחבת של עיתונים, כולל סנט לואיס דמוקרט, שיקגו טריביון, פיטסבורג קומרשל ופילדלפיה אינקוויירר.
קריירה ציבורית
בפברואר 1893 היה ויין למזכירו האישי של מזכיר האוצר של ארצות הברית צ'ארלס פוסטר. חודש לאחר מכן, לאחר כניסתו של הממשל הנשיאותי החדש, הוא המשיך בתפקידו תחת מזכיר האוצר החדש, ג'ון גריפין קרליסל, אך עזב את עבודתו בממשל באוגוסט אותה שנה. הוא שב לעיסוקו בעיתונאות, הפעם בניו יורק פרס ובסינסינטי טריביון.
ב-1902 מינה הנשיא תאודור רוזוולט את ויין כעוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר. ויין לא היה בחירתו הראשונה של רוזוולט לתפקיד, אלא העיתונאי מאינדיאנפוליס הארי ניו, אך זה דחה את ההצעה. ויין עצמו גם היסס אם לקבל על עצמו את התפקיד, אך הנשיא רוזוולט לחץ עליו והוא נעתר. במסגרת תפקידו חשף ויין הונאה רחבת ממדים במחלקת הדואר. בתחילה הוא חשד בפעילות בלתי חוקית עוד בהיותו עיתונאי, וחקירתו כעוזר הראשי למנהל הכללי של הדואר הובילה להתפטרויות רבות במחלקה ולכך שרבים נידונו למאסר. ב-4 באוקטובר 1904 נפטר המנהל הכללי של הדואר שכיהן אז, הנרי קליי פיין, וויין נתמנה במקומו וכיהן בתפקיד עד מרץ 1905. עוד לפני תום כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, הוא קיבל מינוי כקונסול הכללי של ארצות הברית בשגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת. במאי 1909 הוא התפטר מתפקידו ונשאר בלונדון במשך 19 חודשים, כדי לייצג מגוון של חברות עסקיות אמריקאיות. בינואר 1910 הוא שהה בקרון רכבת בעת תאונה שאירעה ובה נהרגו שמונה אנשים, אך הוא לא נפגע.
קריירה עסקית
עם שובו לחיים הפרטיים, מונה ויין כנשיא של "חברת ביטוח האש הלאומית הראשונה" ( First National Fire Insurance Company), כאשר זו הוקמה בפברואר 1912 באמצעות מיזוג של חברות הביטוח "קונטיננטל" ו"מונסי". באוקטובר אותה שנה רכשה החברה את "הבניין הדרומי" (Southern Building) שבפינת רחוב 15 ורחוב H שבוושינגטון די. סי.. החזקתו של נכס זה גרמה לחברה ולוויין קשיים פיננסיים רבים ובשל כך כמעט ועמדה החברה על סף פשיטת רגל. לאחר תשע שנים של התנהלות מול החברה שהחזיקה בחלק השני של הבניין ותביעות משפטיות עלה בידו של ויין למנוע זאת ומעטים מבין בעלי המניות של החברה הפסידו את כספיהם.
ויין גם היה המייסד, סגן הנשיא והמנהל של Washington and Southern Bank, שהוקם באפריל 1912 והוא המשיך לעבוד בו עד אוגוסט 1913.
חיים אישיים
ויין היה נשוי למרי אלן מקקאב, בתו של קבלן בניין אמיד. לזוג נולדו ארבעה בנים (מתוכם שניים נפטרו לפני אביהם) ושלוש בנות. ב-1919 החלה בריאותו של ויין להתדרדר עקב בעיות לבביות. רוברט ויין נפטר בביתו שבוושינגטון ב-11 במרץ 1922. כנוצרי קתולי הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליב שבבירה.
אורלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עזריאל בן יחיאל
הרב עזריאל בן יחיאל (1270 לערך – 1340 לערך) היה מחשובי הפוסקים באשכנז בדור שאחרי בעלי התוספות, תלמיד רבי מאיר בן ברוך מרוטנברג.
ביוגרפיה
הרב עזריאל היה תלמיד של המהר"ם מרוטנברג, ושל רבינו פרץ מקורביל. היה דיין ברוטנבורג על הטאובר, ככל הנראה עוד בחיי המהר"ם. אחר לאחר מות המהר"ם היה לכתובת לשאלות ותשובות של חכמי אשכנז, שבדבריהם כינו אותו בתואר "מורי". הרא"ש כותב עליו: "כבר קיימתי דברי מרי הר' עזריאל". באחת מתשובותיו הוא מזכיר את ספר המרדכי דבר המעיד שהספר כבר היה לפניו.
ג'ון הניגן
ג'ון הניגן (באנגלית: John Hennigan; נולד ב-10 באוגוסט 1970) הוא שחקן פוקר אמריקאי המוכר גם בכינוי "Johnny World". בשנת 2018 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
פוקר
הניגן זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו בטורניר ב-2002, מספר ימים אחרי שסיים במקום השביעי בטורניר Seven Card Stud. באותה השנה סיים במקום הרביעי בטורניר במסגרת סבב הפוקר העולמי. ב-2004 זכה בצמיד השני שלו בטורניר לימיט טקסס הולדם. ב-2005 הגיע ל-2 שולחנות גמר, וסיים במקום השני בטורניר.
ב-2007 זכה באירוע המרכזי בסבב הפוקר העולמי בטורניר שנערך בבורגטה שבאטלנטיק סיטי.
ב-2014 זכה בצמיד השלישי שלו באליפות שחקני הפוקר ובפרס של כ-1.5 מיליון דולר, טורניר בו סיים גם במקום השני ב-2018. ב-2016 הגיע שוב לשולחן הגמר בטורניר והפעם הצליח לזכות בו. בצמיד החמישי שלו זכה ב-2018 בטורניר, וב-2019 זכה בצמיד השישי בטורניר Seven Card Stud.
ב-2018 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
נכון למרץ 2022, הניגן זכה בסך של כ-8.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-5.8 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
Daftendirektour
Daftendirektour היה סיבוב ההופעות הראשון של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק. מסע ההופעות נמשך בין פברואר לדצמבר של שנת 1997.
היסטוריה
בשביל מסע ההופעות הזה, ההרכב השתמש בציוד ההקלטה הביתי שלהם על הבמה. כפי שציין תומא בנגלטר: "הכל היה מסונכרן, מכונות התופים, חלקי הבס. הסיקוונסר פשוט שלח את הקצב ושלט בטמפו ובתיבות. על המבנה הזה בנינו את כל השכבות של הסאמפלים וכל החלקים השונים שיכולנו להיכנס מתי שרצינו." קטעי וידאו קטנים מסיבוב ההופעות יצאו. קטע בו נמצא השיר "Rollin' & Scratchin'" נכלל באוסף הקליפים "D.A.F.T.: A Story About Dogs, Androids, Firemen and Tomatoes." ניתן גם לשמוע חלקים מהשיר "Alive" כפי שבוצע במאיאן ת'יאטר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
אלבום לייב ושמו "Alive 1997" יצא ב-2001, ובו היה את ביצוע הקה קלאב בבירמינגהם, ב-8 בנובמבר 1997. ההקלטה נבחרה על ידי הצמד בעצמם להוצאה לאור, מכיוון שהחשיבו אותה כאהובה עליהם מסיבוב ההופעות.
רשימת שירים
רשימת השירים הממוצעת מבוססת על הופעות ידועות מ-14 ביוני 1997, 9 באוגוסט 1997, 8 בנובמבר 1997 ו-17 בדצמבר 1997. ההופעות היו מאולתרות וסדר ומספר השירים השתנו לאורך סיבוב ההופעות. מעולם לא פורסמה רשימה רשמית מסיבוב ההופעות הזה, ופורסמו מידע מוטעה סביב רשימת השירים. בחלק מהפרסומים של Alive 1997, המעבר בין "Short Circuit" ל-"Daftendirekt" נקרא "WDPK (Part I)" והשיר שלא פורסם בין "Rollin' & Scratchin'" ל-"Alive" נקרא על ידי המעריצים כגרסה חיה חלופית של "Revolution 909" או כ-"WDPK (Part II)". לפחות פעם אחת, "Fresh" וגרסת האלבום של "Revolution 909" בוצעו בהופעה חיה בין "Musique" ל-"Short Circuit".
קטלין קארפ
קטלין קארפ (במולדובנית: Cătălin Carp; נולד ב-20 באוקטובר 1993, קישינב) הוא כדורגלן מולדבני, המשחק כקשר בטמבוב ובנבחרת מולדובה.
דינמו קייב
בגיל 18 הוא חתם במועדון דינמו קייב וחתם על חוזה לשלוש שנים כעבור כמה חודשים. בעונת 2011/2012 הופיע רק בחמישה משחקים בקבוצת הנוער, אך מהשנה הבאה הוא הפך לשחקן מן המניין בהרכב הבוגרים ושיחק ב-28 משחקי הליגה האוקראינית. בנוסף, קארפ שיחק שלושה משחקים בקבוצת הנוער (U-19), בהם כבש שני שערים ועזר לה לזכות באליפות הנוער באוקראינה.
בקיץ 2013 הדריך מאמן הנוער אלכסנדר חצקביץ' את קבוצת המילואים של דינמו, ששיחקה בליגה הראשונה. הוא לקח איתו מספר שחקנים, כולל את קארפ. בתחרויות מקצועיות ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 ביולי 2013 במשחק חוץ מול צ'רניהיב דסנה, שהסתיים בתיקו 0-0 וקארפ שיחק 90 דקות.
רומניה
בספטמבר 2014, בגיל 20, עבר קארפ לקבוצת CFR בה חתם על חוזה לשלוש שנים. ב-30 באוקטובר הוא הופיע רשמית במועדון במשחק הגביע הרומני נגד רפיד בוקרשט. קארפ נכנס לרחבה ב-15 הדקות האחרונות של המשחק כשהתוצאה 0–1 לטובת ראפיד. בזמן שנותר, CFR כבשה פעמיים, כשהשער השני נכבש בדקה ה -87 בסיוע קארפ. עבור CFR קארפ שיחק ב-17 משחקי אליפות ושלושה משחקי גביע.
ב-20 ביולי 2015 חתם על חוזה לארבע שנים עם סטיאווה והפך לכדורגלן הראשון ממולדובה בתולדות המועדון. את הופעת הבכורה שלו עשה בקבוצה ב-25 ביולי, ובמשחק הבא שנפגש עם ה- CFR, המשחק הסתיים בתיקו 1:1. קרפ שיחק 56 דקות מול קבוצתו לשעבר לפני שהוחלף על ידי ז'אן-אלסנה. לאחר ששיחק בסך הכל תשעה משחקי ליגה בעונת 2015/16, קארפ נמכר לויטורול קונסטנצה.
הנבחרת הלאומית
בנוסף לדרכון המולדובני, יש לו גם רומני, אך שיחק רק עבור מולדובה, החל במשחקים שנערכו כחלק מהנבחרת עד גיל 16.
בתחילת 2013 שיחק קארפ בנבחרת הנוער המולדבית בגביע חבר העמים, בו סיימה הנבחרת במקום החמישי כשקארפ הופיע ב-5 משחקים.
באוגוסט 2013 המאמן הראשי של הנבחרת הלאומית של מולדובה, יון קראס, כלל את קארפ ברשימת השחקנים למשחק ידידות מול אנדורה, שהתקיים ב-14 באוגוסט בקישינאו. קארפ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד לדקה ה-76 כשנוח לך על ידי יוג'ין סידורנקו.
הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת ב-14 בפברואר 2015 במשחק ידידות מול רומניה, כשכבש בדקה התשיעית. עם זאת, מולדובה לא הצליחה לשמור על הניצחון והפסידה בתוצאה 1:2. בסתיו 2019 סירב להצטרף לרשימת הסגל בנבחרת הלאומית, לאחר שביקר את ההנהלה על כך שבקושי ניתנות לו דקות משחק.
פיטר אטיה
פיטר אטיה (באנגלית: Peter Attia; נולד ב-19 במרץ 1973) הוא רופא קנדי-אמריקאי, אשר נודע במיוחד בשל התמחותו בתחום חקר הארכת תוחלת החיים ושיפור הבריאות הכללית.
ביוגרפיה
פיטר אטיה הוא בנם של מהגרים נוצרים קופטים ממצרים. אטיה נולד וגדל בעיר טורונטו שבקנדה. בשנת 1996 אטיה קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות ומתמטיקה שימושית מאוניברסיטת קווינס שבקנדה, ובשנת 2001 קיבל תואר שני ודוקטורט מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד.
קריירה רפואית
מיוני 2001 ועד יולי 2006 עבד בבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור שבמרילנד שם הוא התמחה באונקולוגיה כירורגית. בנוסף, בין השנים 2003 עד 2005 היה גם עמית במשך שנתיים ב-NIH בבת'סדה שבמרילנד שם המחקר שלו התמקד בטיפולים במלנומה אשר מבוססים על מערכת החיסון.
בשנת 2014 הקים אטיה קליניקה פרטית המתמקדת בהארכת תוחלת החיים ושיפור הבריאות הכללית.
פעילות ציבורית
מעבר לעבודתו הקלינית לאורך השנים אטיה היה שותף בפרויקטים שונים לקידום המודעות בקרב הציבור הכללי לשיפור הבריאות ואריכות הימים.
אטיה השיק בין היתר את הבלוג "The Eating Academy" בו הוא דן בהרחבה בנושאים הקשורים לבריאות, תזונה, פעילות גופנית ואריכות ימים. בהמשך השיק גם את הפודקאסט "The Peter Attia Drive", שבו הוא נוהג לראיין מדי שבוע מומחים שונים בנושאים כמו אריכות ימים, בריאות מטבולית ומחקר רפואי.
בשנת 2012 אטיה ייסד את עמותת יוזמת מדעי התזונה (NuSI) אשר ממוקדת בקידום המחקר בתחום התזונה והתמודדות עם האתגרים הבריאותיים ההולכים וגדלים הקשורים להשמנה, סוכרת ומחלות מטבוליות.
בשנת 2013 אטיה היה אחד מהדוברים ב-TEDMED בו הוא חלק עם הציבור את התובנות שלו לגבי אריכות ימים.
בנובמבר 2021 התראיין במשך מעל לשלוש שעות בפודקאסט של ג'ו רוגאן "The Joe Rogan Experience".
ב-28 במרץ 2023 יצא לשווקים ספרו של אטיה "Outlive: The Science and Art of Longevity" אשר לפי הניו יורק טיימס "היה רב מכר נמלט מאז שפורסם"
חיים אישיים
אטיה גר כיום בעיר אוסטין שבמדינת טקסס יחד עם אשתו ושלושת ילדיו.
מעבר להישגיו הרפואיים, אטיה הוא גם שחיין מוכשר, אשר היה האדם ה-120 שהצליח לשחות לבדו לאורך 35 קילומטרים מהאי סנטה קטלינה לעיר לוס אנג'לס.
צב רך בורמזי קטן-ראש
צב רך בורמזי קטן-ראש (שם מדעי: Chitra vandijki) הוא מין של צב ענק ממשפחת הצבים הרכים החי בנהרות של דרום-מזרח אסיה במינמאר ובצפון תאילנד. הוא קרובי למין צב רך הודי קטן-ראש ובעבר היה תת-מין שלו.
אורכו של צב זה יכול להגיע ל-1,000 מ"מ ומשקלו יכול להגיע ל-100 ק"ג. הוא בעל שריון גדול וראש קטן והצוואר והכפות גדולים וחסונים. צבעו ירוק כהה ומעט כתום בשוליים. הבטן ורודה והוא מעט מפוספס.
הצב בעל מבנה המותאם לשחייה ולעיתים עולה להתחמם בשמש. הוא מחפש מגוון מיני מזונות מהחי ומהצומח לרבות צמחי מים, חרקים, סרטנים ודגים.
לא ידוע מה מצב שימורו בטבע.
המסילה המזרחית החדשה
המסילה המזרחית החדשה היא מיזם בהקמה של תשתית רכבת, שבמסגרתו מוקמת מסילה חדשה לאורך התוואי של המסילה המזרחית ההיסטורית בקטע שבין צומת רמז (סמוך לפרדס חנה) לאלישמע, והכפלה ושדרוג המסילה בקטע הקיים בין ראש העין ללוד. בנוסף, יוקמו ויורחבו שבע תחנות רכבת.
התחנות המיועדות להקמה בקו זה הן חדרה מזרח, השומרון – טייבה, טירה-כוכב יאיר, אלעד ושוהם. בקו יש שתי תחנות רכבת פעילות, תחנת הרכבת ראש העין צפון ותחנת הרכבת לוד.
תקציב הפרויקט הוא כ-8.45 מיליארד שקלים, ובמסגרתו תונח מסילת רכבת כפולה באורך 64 ק"מ (שחלק ממנה קיים כיום כמסילה בודדת) לאורך תוואי כביש 6. המסילה תכלול 47 גשרים חדשים. בסיום הפרויקט צפויות לפעול בקו כ-100 רכבות נוסעים ועשרות רכבות משא מדי יום. בשעות השיא, צפויות לעבור במסילה שש רכבות בשעה.
היסטוריה
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוחלט לשקם את קו המסילה המזרחית ההיסטורית של המדינה, שפורק בשנות ה-60.
ייזום הפרויקט
באפריל 2008 קיבלה הוועדה לתשתיות לאומיות החלטה לשקם את תוואי המסילה מכפר סבא לחדרה מזרח כמסילת גיבוי למסילת החוף בין חדרה לתל אביב, כחלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל. לפי ההשערות, המסילה תשרת כרבע מיליון נוסעים מדי שנה, שיאפשרו איזון תפעולי. אישור ראשוני לתוכנית התקבל בשנת 2010.
לאחר הקמת הקו אמורות להסתעף מהמסילה המזרחית שלוש שלוחות: אחת לתחנת הרכבת שתבנה במרכז העיר אריאל שבשומרון (מסילת ראש העין - אריאל), אחת לתחנת המשא, המטען, והנוסעים (שער אפריים), שתמוקם בדרום טול כרם כחלק מקו עזה - חלץ - מחסום תרקומיא / טול כרם ("המעבר הבטוח"), ואחת לעפולה.
ב-31 בינואר 2012 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את תוואי המסילה המזרחית, שלפי התכנון הייתה אמורה לפעול משנת 2018 ולכלול שבע תחנות רכבת חדשות (חדרה מזרח, אחיטוב, השומרון – טייבה, טירה, כפר סבא צפון, אלעד ותעופה), בנוסף לשתי תחנות הרכבת הקיימות, ראש העין צפון וראש העין דרום. את הפרויקט הייתה אמורה לבצע חברת כביש חוצה ישראל.
במרץ 2015 דווח על הקפאת הפרויקט עד לסיום בדיקת כדאיות כלכלית. ב-16 ביוני 2016 אושר הפרויקט כתוכנית לתשתית לאומית (תת"ל 22) והמתין לאישור הממשלה. ב-11 באוגוסט 2016 הוחלט בישיבת ממשלה שהפרויקט ינוהל על ידי חברת נתיבי ישראל וימשיך לתכנון פרטני בהתאם לתת"ל 22. הפרויקט צפוי היה להסתיים ב-2022 לפי ההערכות דאז, ועלותו נאמדה בכ-8.1 מיליארד שקלים.
בחוק ההסדרים לשנת 2017–2018 הוכנסה המסילה המזרחית לרשימת פרויקטים בעלי עדיפות לאומית, ואושר התקציב לביצועה. ב־27 בפברואר 2018 פרסם שר התחבורה ישראל כ"ץ הודעה על הפקעת קרקעות ובסוף חודש אפריל באותה השנה נמסרו הודעות לבעלי הקרקע. ב־23 באוקטובר 2018 פורסם שהסתיים שלב התכנון המוקדם של המסילה, שתעבור לאורך כביש 6. תחילת העבודות תוכננה לשנת 2020, והן מיועדות להסתיים בשנת 2026.
ב-3 בפברואר 2019 פורסם כי המסילה נמצאת בשלב ה"ייזום", וכי עלות הפרויקט צפויה להיות 12.4 מיליארד שקלים.
במאי 2019 פורסם כי חברת סולל בונה זכתה במכרז להקמת תשתית במקטע הצפוני של המסילה, באורך של כ-22 קילומטרים, בהיקף המוערך ב-220 מיליון שקל.
בשנת 2021, הוחלט לצמצם את מספר התחנות במסילה, משיקולים תקציביים, ובוטלו תחנת הרכבת אחיטוב, תחנת הרכבת כפר סבא צפון ובוטל חידוש תחנת הרכבת ראש העין דרום. במסגרת הפרויקט יתבצעו הכנות תשתיות במיקומן המיועד אך הן לא ייבנו.
ביצוע
תכנון וביצוע הפרויקט מחולק לארבעה מקטעים. המקטעים הצפוניים (A ו-B) בין חדרה לכפר סבא באחריות של נתיבי ישראל והמקטעים הדרומיים (C ו-D) בין צומת חמד ללוד באחריות רכבת ישראל. תקציב המקטע הדרומי הוא כ-2.95 מיליארד שקלים.
קטע A
קטע זה מתחיל באזור התעשייה קיסריה, צפונית לצומת רמז (חיבור המסילה המזרחית למסילת החוף) ונמשך עד למחלף ניצני עוז. הוא כולל בנייה של מסילת כפולה באורך 20 ק"מ כולל מספר גשרי מסילה וכביש. הקטע עובר בשטחי חדרה, מועצה אזורית מנשה ועמק חפר. בקטע זה נמצאת תחנת הרכבת חדרה מזרח, אשר משמשת כיום רכבות משא בלבד. במסגרת הפרויקט תיבנה מחדש תחנת נוסעים, אשר תשרת את תושבי חדרה, גן שמואל ותושבי האזור. בנוסף תוכננה להיבנות תחנת הרכבת אחיטוב אך תקצובה בוטל.
קטע C
קטע זה מתחיל בצומת חמד, והוא מסתיים צפונית לתחנת הרכבת שוהם. בקטע זה קיימת מסילת נוסעים כפולה עד למחלף קסם ודרומית לה מסילה בודדת, המשמשת בעיקר רכבות משא. אורכו של קטע זה הוא 17 ק"מ, והוא כולל בנייה של שמונה גשרי רכבת. בנוסף על כך, ייבנו תחנות רכבת חדשות באלעד ובקריית שדה התעופה, ותחנות ראש העין צפון תעבור שדרוג. בנוסף יבוצעו לאורך התוואי עבודות חשמול.
הקטע מחולק למספר מכרזי מקטע עבור עבודות תשתית והקמת מבנה תחתון. הקמת מבנה עליון, כולל הנחת המסילות, בכל הקטע C היא על ידי חברת אליקים בן ארי.
קטע D
קטע זה מתחיל בתחנת תעופה והוא מסתיים בתחנת הרכבת לוד. אורכו הוא 7.5 ק"מ ובמסגרתו ייבנו גשרים מעל נחלי איילון ונטוף, במקטע זה תבנה תחנת הרכבת שוהם ותורחב תחנת לוד. בקטע זה קיימת מסילה פעילה, המשמשת בעיקר רכבות משא. הקמתה של תחנת הרכבת לוד צפון נדחתה; התחנה הייתה אמורה לקום מול אזור התעשייה הצפוני של לוד ומתחם "קש"ב" (קריית שירותים בל"ל) בסמוך לכניסה החדשה מכביש 40 לאזור התעשייה.
אוצ'ה אוקצ'וקוו
אוצ'ה אלוזי אוקצ'וקוו (27 בספטמבר 1967) היה כדורגלן ניגרי ששיחק בעמדת הבלם.
אוקצ'וקוו נחשב כשחקן הזר ששיחק בטורקיה במשך פרק הזמן הארוך ביותר (13 שנים), ואף קיבל אזרחות טורקית תחת השם דניז אויגר. פירוש השם אוקצ'וקוו בשפת האיגבו הוא "רצון האלוהים".
קריירה
אוקצ'וקוו שנולד בלאגוס, התחיל את הקריירה שלו כששיחק בקבוצות המקומיות פלאש פלמינגוס והארטלנד, ואף זכה בליגת העל הניגרית ב-1988 וב-1989.
ביולי 1990, הוא הצטרף למועדון הדני ברונדבי, תחת המאמן החדש מורטן אולסן. תוך זמן קצר, אוקצ'וקוו הפך לשחקן קבוע בסגל הפותח, ואף עזר לקבוצתו לזכות בליגת העל הדנית בשנים 1990 ו-1991. אוקצ'וקוו היה אחד מעמודי התווך של הקבוצה שאף הגיעה לחצי גמר גביע אופ"א 1990/91 ( אנ' ).
ב-10 בנובמבר 1993, חתם אוקצ'וקוו בפנרבחצ'ה הטורקית; לאחר שהופיע בגביע אפריקה לאומות 1992, שם הגיעה נבחרת ניגריה לחצי הגמר. אוקצ'וקוו עזר למועדון לזכות בליגת העל הטורקית.
אוקצ'וקוו שיחק ארבע עונות נוספות עם פנרבחצ'ה, ולאחר קרוב ל-250 משחקים רשמיים בהם השתתף, עבר אוקצ'וקוו לאיסטנבולספור הטורקית, וחזר ב-2007 לניגריה לקבוצה אושן בויז ולאחר מכן הצטרף לבאיילסה יונייטד ביולי 2008, ופרש זמן קצר לאחר מכן, בהיותו בגיל 41.
נבחרת לאומית
לזכותו של אוקצ'וקוו 47 הופעות במדי נבחרת ניגריה. אוקצ'וקוו השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 1994, מונדיאל 1994, גביע המלך פהד 1995 ומונדיאל 1998.
ב-12 במרץ 1990, כבש אוקצ'וקוו את שערו הראשון במדי הנבחרת נגד נבחרת זמביה, במסגרת חצי גמר גביע אפריקה לאומות; השער אף סייע לנבחרת ניגריה לעלות לשלב הגמר.
מרוקו במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, מרוקו, שהייתה באותה עת פרוטקטורט של צרפת, נשלטה על ידי צרפת של וישי בין 1940–1942, אחרי כיבוש צרפת עצמה בידי גרמניה הנאצית. אחרי מבצע לפיד, בו השתלטו בעלות הברית על צפון אפריקה, שבה מרוקו להיות תחת שליטת בעלות הברית והשתתפה במבצעים שונים נגד גרמניה.
דרום מרוקו
ביוני 1940 נכנעה צרפת לגרמניה וחולקה לשני אזורים: בצפון, כולל פריז, כיבוש גרמני ישיר, ובדרום הוקמה צרפת של וישי, ממשלת בובות. בידי ממשלת וישי הופקדו המושבות של צרפת.
בדרום מרוקו נותר השלטון בידי אנשי וישי. עובדה זו גרמה לאכיפת הגבלות קשות נגד היהודים, בהתאם לחוק מעמד היהודים שהתקבל בצרפת.
החיים במהלך מלחמת העולם השנייה
העבדות התקיימה במרוקו גם במהלך היותה מדינת חסות של צרפת, ומרוקאים עשירים רבים החזיקו בעבדים, לרבות משפחת המלוכה. ערי העוני המשיכו לגדול בקרבת הערים הגדולות. פליטים אירופאים רבים שהגיעו למרוקו נתקלו בעוני קשה, ורבים מהם בתנאים גרועים. במערכת החינוך, היו מוסדות נפרדים ללימוד צרפתים ומרוקאים. כ-90% מאוכלוסיית מרוקו הייתה אנאלפביתית במהלך מלחמת העולם השנייה.
אנטישמיות
לפני מלחמת העולם השנייה, היהודים במרוקו חיו בעוני. רובם התגוררו ברובעים נפרדים שנקראו מלאח, והיו בעלי מעמד חברתי נמוך, כאשר בין 1939–1940 לא הותר להם להצטרף לכוחות הלוחמים, אלא לעבוד רק בתעשיית המלחמה, בהוראת שארל נוגס, ששימש כמושל מרוקו. ב-1940, אחרי כינון שלטון וישי, נאסר על היהודים לעבוד כרופאים, מורים או עורכי דין. כמו כן היהודים שהתגוררו מחוץ לרובע היהודי נדרשו לעבור להתגורר במלאח. כמו כן, הופצה תעמולה נגד היהודים במטרה לעודד החרמה שלהם, ופמפלטים הוצמדו לכניסות לחנויות בבעלות יהודים. כ-7,700 יהודים שניסו לברוח לארצות הברית או לארץ ישראל, נתפסו והושמו במחנות ריכוז, וחלקם הועברו למחנות עבודה.
אחרי שחרור מרוקו בידי בעלות הברית, התעוררה התקווה שחוקי וישי יבוטלו, אולם גנרל שארל נוגס עודד את בעלות הברית להמשיך את חוקי וישי במרוקו.
תנועות בדלניות
התנועות הבדלניות במרוקו צברו תאוצה במהלך המלחמה. הלאומנים במרוקו הקימו את "מפלגת הרפורמה הלאומית" ו"תנועת האחדות המרוקאית", שהתאחדו במהלך המלחמה והפיצו תעמולה פאשיסטית. נחיתת בעלות הברית ב-1942 עודדה את הלאומנים שקיוו שהן יסייעו לעצמאות מרוקו. לאחר שנמצא שהלאומנים קיבלו מכתבים מאברהים אל ווזאני, לאומן במרוקו הספרדית שתמך במדינות הציר, דחו בעלות הברית את עצמאות מרוקו ושמרו על שלטון צרפת. ב-11 בינואר 1944, קבוצת בדלנים יצרה הכרזת עצמאות למרוקו אותה הציגה בפני תושבים צרפתים. ב-18 בינואר הסכים גם הסולטאן מוחמד החמישי לדרישות הבדלנים לעצמאות. הרשויות הצרפתיות פעלו נגד מנסחי המסמך, ועצרו רבים, אולם פעולתם זו עוררה את התמיכה המרוקאית בעצמאות. מאחורי הקלעים, הבריטים מימנו פעילויות בדלניות רבות בדרום ובצפון מרוקו, בניסיון למנוע את השתלטות גרמניה על המדינה, אולם עצרו את המשך התמיכה מ-1944.
חיילים מרוקאים בשירות צרפת
הגומיה היו מקומיים מרוקאים ששירתו כחיילים בצבא צרפת, ובהתאם, נלחמו בתחילה למען ממשלת וישי, ובהמשך למען צרפת החופשית. 53% מחיילי צבא צרפת שהגיעו מהמושבות היו מרוקאים וצפון-אפריקאים. לאחר נחיתת בעלות הברית, נעזרו האמריקאים ביכולות הטיפוס שלהם.
הגומיה לחמו נגד כוחות גרמניה בתוניסיה והצליחו לחלץ 10,000 שבויי מלחמה. בהמשך הם השתתפו גם בפלישה לסיציליה ולקורסיקה. הנסיגה הגרמנית מקורסיקה אפשרה שימוש בשדות התעופה באי לצורך הפצצות באיטליה ובצרפת. חיילים מרוקאים כבשו גם את האי אלבה ששימש את הגרמנים כבסיס אווירי וימי. בנוסף, הלחימה שלהם בהרי אורנצ'י סייעה לבעלות הברית לשבור את קו היטלר, ובהמשך ההשתלטות על כביש מספר 6 באיטליה תרמה לכיבוש רומא. ביולי המשיכו וכבשו את סיינה מידי הגרמנים. 10,000 חיילים מרוקאים וצפון אפריקאים הצליחו לשחרר את מרסיי באוגוסט 1944.
לאחר שהצליחו לדחוק את הגרמנים בקרב מונטה קאסינו, קיבלו החיילים 50 שעות פעילות חופשית, ללא ענישה על פשעים שיבצעו. בזמן זה הם אנסו, בזזו ורצחו רבים במה שמכונה באיטליה "מרוקינאטה".
תעמולה
הגרמנים, הבריטים והצרפתים הפעילו תעמולה במרוקו לאורך המלחמה. החל מ-1939, באמצעות שידורי רדיו מברלין ומשטוטגרט, החלה גרמניה הנאצית לשדר תעמולה במרוקו. תעמולה זו שמה דגש על הברית בין גרמניה למוסלמים, וכללה תכנים אנטישמיים רבים. מ-1943, ה"לשכה המרוקאית לערביי המגרב" החלה להפיץ את העיתון "אל מגרב אל ערבי", כדי להפיץ תעמולה נאצית.
מהצד הבריטי, ה-BBC החל לשדר חדשות מלחמה במרוקו ב-1939, תוך נקיטת עמדה פרו–בריטית. השידורים מלונדון עשו מאמץ להציג את בריטניה ככזו שמחפשת את תמיכת האוכלוסייה המרוקאית. ב-1942, החלו השידורים הבריטיים לכלול דיאלקטים מרוקאים.
גם צרפת השתמשה בתעמולה, בעיקר בקרב החיילים בני האוכלוסייה המקומית. עיתונים שונים ניסו לטפח איזושהי תחושה לאומית בקרב החיילים המרוקאים, והם הציגו תמונות רבות כדי לשמור על נגישות למי שלא ידעו קרוא וכתוב.
מבצע לפיד
כ-90 אלף חיילי בעלות הברית שהפליגו מנמלים בווירג'יניה ובבריטניה, נחתו אמפיבית במרוקו ובאלג'יריה ב-8 בנובמבר 1942. מטרת הנחיתה הייתה לאלץ את כוחות וישי לשתף פעולה עם בעלות הברית, תוך מתן האפשרות לנוע בחופשיות בצפון אפריקה.
הסולטאן מוחמד החמישי קיבל את כוחות בעלות הברית, ורבים מהחיילים הצרפתים ערקו כדי להצטרף לשורות הנוחתים. למרות התנגדות חלקית של וישי, כוחות בעלות הברית השתלטו על קזבלנקה ואספי עד ה-11 בנובמבר, אז נחתמה הפסקת אש. ההסכם קבע שכוחות וישי יילחמו לצד בעלות הברית, לפי ההסכם החל מ-13 בנובמבר. הכניעה הצרפתית גרמה לגרמניה להשתלט על שארית צרפת ולשלוח כוחות להילחם בבעלות הברית בצפון אפריקה.
יחידות רפואה היו בכמות דלה מאוד ערב הנחיתה. רק 20 אמבולנסים היו כשירים לשימוש ובפעולות כירורגיות באותו הלילה היו רק שלוש מנורות להדלקה. האמריקאים הצליחו לרכוש מקרר אחד מסוחר מרוקאי כדי לקרר את האספקה. מכיוון שהיו כשלים גם בתובלה, לקח זמן רב בין יציאת האספקה ועד ההגעה לכוחות בחזית. עובדות אלו גרמו לאמריקאים להפיק לקחים ובפלישה לאיטליה הם חילקו בצבא הצרפתי ובחיילים המרוקאים קציני רפואה עם תיק עזרה ראשונה, כדי לאפשר טיפול ראשוני גם במקרה של עיכוב האספקה.
האמריקאים הקימו גם בתי חולים שדה, שנחתו עם הכוחות במרוקו, ושהו 18 מייל מאחורי החזית, כדי לספק טיפול רפואי לחיילים פצועים.
ועידת קזבלנקה
בינואר 1943 נפגשו בקזבלנקה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, ופרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, בוועידה שנשמרה בחשאי, כדי לדון במטרות המלחמה. בוועידה אומצה המדיניות של חתירה לכניעת גרמניה ללא תנאי.
לפי רוזוולט, מטרת החלטה זו הייתה "להרוס את הפילוסופיות באותן מדינות שמבוססות על כיבוש והכנעה של עמים אחרים".
מוחמד החמישי
הסולטאן מוחמד החמישי שלט במרוקו במהלך המלחמה. הוא נבחר לשלוט על ידי הצרפתים שהאמינו שהוא השליט הנוח ביותר מבין כל אחיו.
תחת שלטון וישי, למוחמד החמישי היו סמכויות מצומצמות ביותר בקשר לחוקי האפליה של צרפת, אולם הוא הביע את מורת רוחו מהם בשיחות עם פקידים צרפתים. עם זאת, הוא כן הצליח למנוע את השימוש בטלאי לסימון היהודים, וכן התעקש שהחוקים יחולו רק על מי שהזדהו כיהודים בדתם, בניגוד להגדרה הגזעית של גרמניה הנאצית. כמו כן, הוא הזמין יהודים לסעודה שערך ב-1941, מבלי לבקש אישור מצרפת.
אחרי המלחמה
ארצות הברית ומדינות אחרות הוסיפו להתערב בענייני הפנים של מרוקו גם אחרי המלחמה, והמדינה צפתה בניצול המשאבים שלה במהלך המלחמה הקרה. בשנת 1951, כבר היו במרוקו חמישה בסיסי חיל אוויר אמריקאים. ב-1953 גורש הסולטאן מוחמד החמישי לגלות בקרואטיה ולאחר מכן במדגסקר, אחרי שסירב לאכוף מספר חוקים צרפתיים. שנתיים אחר כך הותר לו לחזור בשל האלימות שהתפרצה בזמן גלותו.
ב-2 במרץ 1956, נחתם הסכם חדש בין צרפת למרוקו וביטל את הסכם פאס שהפך את מרוקו למדינת חסות צרפתית, וב-7 באפריל קיבלה עצמאות מלאה אחרי שצרפת עזבה את האזור.
דוכסות מקלנבורג-שטרליץ
דוכסות מקלנבורג-שטרליץ (מגרמנית: Herzogtum Mecklenburg-Strelitz) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה לחופי הים הבלטי, כיום חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. בירתה של הדוכסות הייתה העיר נוישטרליץ.
היסטוריה
בשנת 1695 מת גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ לאחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, הגיעו השניים בשנת 1701 להסכם; אדולף פרידריך ייסד את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, ואילו פרידריך וילהלם קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין.
בשנת 1708 מת אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ובנו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1712 נשרפה העיר שטרליץ כליל, ואדולף פרידריך ומשפחתו עברו לגור בבקתת הציד שלהם, ומסביבה נבנתה העיר נוישטרליץ. בשנת 1733 נוסדה העיר נוישטרליץ באופן רשמי, ובשנת 1736 הפך אותה אדולף פרידריך לבירת הדוכסות. בשנת 1752 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיינו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1794 מת אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ללא ילדים, ואחיו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה במקומו לשלטון. כשליט, עודד קרל מגמות חקלאיות חדשות, הקים משטרה חדשה, ויישם חוק חינוך חובה ברחבי הדוכסות. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר קרל על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף קרל לקונפדרציה של הריין. לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש קרל מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג.
בקונגרס וינה קיבל קרל יחד עם בן דודו פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מעמד של דוכס גדול.
לאחר מכן
בשנת 1867 הצטרפה הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ לקונפדרציה הצפון-גרמנית, ובשנת 1871 לאחר הניצחון הגרמני במלחמת צרפת–פרוסיה הצטרפה לקיסרות הגרמנית.
ב-23 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין שהיה בן דודו.
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1933. במהלך השלטון הנאצי, בשנת 1933, אוחדו המדינות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ לכדי מדינת מקלנבורג המאוחדת.
צב רך חלק
צב רך חלק (שם מדעי: Apalone mutica) הוא מין של צב ממשפחת צבים רכים החי באמריקה הצפונית.
מאפיינים
אצל צבים אלה ישנה דו-צורתיות זוויגית והנקבות גדולות בהרבה מהזכרים. אורכם של הנקבות 16-35 ס"מ ואורך הזכרים 11-17 ס"מ. הם בעלי שריון חלק בצבעי חום עד כתום ובעלי ראש קטן עם חוטם המופנה כלפי מעלה. כפות הרגליים ארוכות אך הזנב קטן.
הצב נפוץ ברחבי נהר המיסיסיפי ויכול לשחות גם בזרמים חזקים אך מעדיף בריכות, אגמים וביצות הסמוכים לנהר. הוא רובץ במים בקרקעית ומחכה לטרף קטן. הוא טורף סרטני נהרות, דגים ומינים קטנים אחרים וגם צמחייה מיימית, אצות או פירות.
עמוס עמיר
עמוס עמיר (9 בינואר 1935 – 18 ביוני 2016) היה טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, סיים את שירותו בדרגת תת-אלוף לאחר שכיהן כסגן מפקד חיל האוויר.
ביוגרפיה
עמיר נולד וגדל בתל אביב. הוא בנם של המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד, כלת פרס ישראל, ואריה עמיר, פעיל בארגון "ההגנה". בגיל 16 עבר ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי. התגייס לצה"ל ב-1954 וסיים קורס טיס ב-1958 כחניך מצטיין. במהלך שירותו כסגן מפקד טייסת 101, ב-14 בנובמבר 1964, השתתף בקרב האוויר הראשון בתולדות חיל האוויר בו השתתף מטוס "שחק" (מיראז' 3) נגד מטוס מיג 21. במהלך הקרב פגע במכל הדלק של המיג אך לא הפילו. במלחמת ששת הימים הפיל מטוס אחד. באוגוסט 1968 הוא התמנה למפקד טייסת העטלף ופיקד עליה במלחמת ההתשה, במהלכה הפיל שישה מטוסים. במהלך פיקודו של עמיר עברה הטייסת הסבה לטייסת F-4 פנטום.
במהלך מלחמת יום הכיפורים מונה לראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר, במקומו של גיורא רם-פורמן ולאחר המלחמה מונה למפקד בסיס חצור. בשנים 1977 עד 1979 פיקד על בסיס תל נוף ואחר כך פיקד על להק אוויר תפקיד אותו סיים ב-1982. עמיר שימש כיועץ האווירי לרמטכ"ל ולשר הביטחון ודחף למימושו המלא של מבצע ערצב 19 להשמדת מערך טילי הקרקע-אוויר הסורי בבקעת הלבנון. הוא סיים את שירותו בצה"ל לאחר שלא התמנה למפקד חיל האוויר. במהלך שירותו בחיל האוויר רשם לזכותו שבע הפלות של מטוסי אויב: חמישה מטוסי מיג 21, מטוס מיג 19 ומפציץ איליושין 28.
לאחר פרישתו הצטרף לחברת אל על בה שימש כמשנה למנכ"ל וכסמנכ"ל למבצעים. עמיר עמד בראש ועדת החקירה לבדיקת נסיבות התרסקות מטוס המטען באמסטרדם. ביוני 2002 מונה לראש מנהל התעופה האזרחית במשרד התחבורה והתפטר לאחר כשנה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 הצטרף למפלגת ישראל חזקה בראשות אפרים סנה והיה אחד ממועמדיה לכנסת.
מחבר הספרים "אש בשמיים", רומן אוטוביוגרפי שיצא אור בהוצאת משרד הביטחון בשנת 2000, ו"נמו החולד, סיפורים מן החורש", ספר ילדים שפורסם ב-2010.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, יצא עמיר כנגד העמדה הרווחת בשיח הישראלי והגן על זכותו של גדעון לוי להביע את עמדותיו כלפי טייסי חיל האוויר.
עמיר היה נשוי פעמיים ואב לשלושה מנישואיו הראשונים. אחד מבניו היה טייס קרב וחתנו היה טייס מסוק. אחת מנכדותיו סיימה גם היא קורס טיס בחיל האוויר.
עמוס עמיר נפטר מסיבוך רפואי והלווייתו התקיימה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. הותיר אחריו את רעייתו, ריקי, בניו ונכדים.
OTR-21 טוצ'קה
OTR-21 טוצ'קה היא מערכת לשיגור טילים בליסטיים קצרי-טווח. הקוד של ה-OTR-21 ב-GRAU הוא 9K79, ובנאט"ו הוא SS-21 Scarab. בתקופת המלחמה הקרה, בשנת 1981, הועברו מספר טילים לגרמניה המזרחית על מנת שיחליפו את רקטות ה-פרוג-7 הישנות ונעדרות ההנחיה. משגר ה-OTR-21 אמפיבי לחלוטין והטילים מונחים באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית.
תיאור
ה-OTR-21 היא מערכת ניידת לשיגור טילים שעוצבה לשירות בשדה הקרב. המערכת יוצרה כתחליף לטילי הפרוג-7, הגדולים בהרבה, והדורשים זמן רב להכנה לשיגור. מערכת OTR-21 היא קומפקטית וניתן היה להכין אותה לשיגור בזמן קצר.
טילי ה-OTR-21 היו מוצבים בדרך כלל כחטיבה, בכל חטיבה 18 משגרים, בכל משגר 2 עד 3 טילים. ה-OTR-21 היה אמפיבי לחלוטין. מהירות המשגר על הכביש הייתה 60 קמ"ש ו-8 קמ"ש בעת צליחת מעברי מים. הוא היה מוגן מפני נשק אב"כ.
פיתוח המערכת החל בשנת 1968 במשרד לתכנון מערכות בעיר קולומנה, נוצרו 3 גרסאות.
פירוש המילה הרוסית Точка ("טוצ'קה") – "נקודה".
גרסאות
סקראב A: סקראב A היא הגרסה הראשונה של ה-OTR-21, הוא נכנס לשירות בשנת 1975 בצבא האדום. הוא היה בעל יכולת שיגור של 3 סוגי ראשי קרב: המרחק המינימלי הוא 15 ק"מ והמרחק המקסימלי הוא 70 ק"מ.
סקראב B סקראב B הוא הגרסה השנייה של ה-OTR-21, וכולל שיפור של הגרסה הראשונה כמו הגדלת הטווח המקסימלי ל-120 ק"מ. היא נכנסה לשירות ב-1989. השם הנוסף של גרסה זו הוא Tochka-U
סקראב C הסקראב C הוא הגרסה השלישית. פותח בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובו הגדילו את טווח המקסימלי שופר ל-185 ק"מ והמשקל שלו ירד ל-1,800 ק"ג.
ישנה גרסה אשר פותחה בקוריאה הצפונית והיא נקראת KN-02 Toska, ה-Toska מגיע ל-120–140 ק"מ,. בשנת 2014 הוא שופר לטווח של כ-220 ק"מ. ה-Toska משוגר ממשאית MAZ-630308-224.
היסטוריית מלחמות
דוחות לא רשמיים האומרים כי צבא אוקראינה משתמש בכלים מסוג זה במלחמת האזרחים באוקראינה.
הצבא הרוסי השתמש בטוצ'קה במלחמה בגאורגיה, העיתונאי הישראלי צדוק יחזקאלי נפצע כתוצאה של פגיעה של פצצונות מצרר בגרוזני.
צבא סוריה ירה טיל אחד על המורדים בסוריה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2014.
בחודש אוקטובר 2015 ירה הצבא הרוסי לפחות שלושה טילי טוצ'קה בסוריה. בחודש נובמבר נעשה הירי של טוצ'קה ליומיומי כשמידי יום נורה לפחות טיל אחד ובדרך כלל יותר.
ב-23 ביולי 2018 שיגרה סוריה שני טילים מסוג זה במסגרת מלחמת האזרחים. על סמך הערכה שיפלו בשטח ישראל שוגרו לעברם שני מיירטי קלע דוד. שני הטילים נפלו בשטח סוריה.
מדינות המשתמשות או שהשתמשו ב-OTR-21
משתמשי עבר
טויוטה פרוגרס
טויוטה פרוגרס (ביפנית : トヨタ・プログレ, באנגלית : Toyota Progrès) היא מכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה, אשר יוצרה בין השנים 1988–1998 ביפן
צוג'יגירי
צוג'יגירי (ביפנית: 辻斬り או 辻斬, מילולית "הרג בצומת") הוא מונח יפני שמתייחס למצב שבו סמוראי מתאמן או מפתח סגנון לחימה חדש לאחר שקיבל חרב קטאנה חדשה ובוחן את יעילותה על עובר אורח תמים. גם המתרגלים עצמם מכונים צוג'יגירי.
ביפן הפאודלית המונח התייחס לקרבות מסורתיים בין סמוראים אך במהלך תקופת הסנגוקו (1467–1600) בה מלחמה בלתי פוסקת ניטשה ביפן, סמוראים ניצלו את התרופפות הסמכות והפכו את האימון לרצח בדם קר. עם עליית שוגונות טוקוגאווה בשנת 1603, שאיחדה את יפן וסיימה את המלחמה נאסר תרגול צוג'יגירי. עברייני צוג'יגירי קיבלו עונש מוות. המקרה היחיד הידוע שבו מספר גדול מאוד של חפים מפשע נרצחו במהלך תקופת אדו היה מסע ההרג של יושיהארה ב-1696 (吉原百人斬), כשדאימיו עשיר בשם יושיהארה החל, ככל הנראה בהתקף פסיכוטי, לרצוח זונות עם קטאנה. הוא נידון למוות על ידי הרשויות. מאוחר יותר הונצח האירוע בהצגת קבוקי.
אימון צוג'יגירי מוזכר בדיונים פילוסופים על רלטיביזם מוסרי, לדוגמה על ידי מרי מידג'לי בעבודה מ-1989 "האם איננו יכולים להגיע להכרעות מוסריות".
Attention (שיר של צ'ארלי פות')
Attention (בעברית: תשומת לב) הוא שיר פופ רוק שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי צ'ארלי פות' לאלבום האולפן השני שלו, Voicenotes שיצא לאור בשנת 2018, עם יעקב כשר שכתב את המילים ופות' שהפיק את השיר בעצמו. השיר הוא שיר פופ רוק. השיר יצא לאור באופן דיגיטלי תחת הוצאת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס ב-21 באפריל 2017 ולאחר מכן הופץ לתחנות הרדיו האמריקאיות ב-2 במאי של אותה השנה כסינגל הראשון מתוך האלבום. הווידאו קליפ הנלווה לשיר יצא לאור ב-24 באפריל 2017.
המבקרים שיבחו את השיר ואת הפקתו של פות', וציינו כי בהשוואה לפרויקטים המוזיקליים הקודמים של פות', השיר נשמע בוגר ומהוקצע יותר. מבחינה מסחרית זכה השיר להצלחה בינלאומית והפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם פות', והגיע לעשרת המקומות הראשונים בכמה מדינות באוקיאניה, אירופה וצפון אמריקה. בנוסף, נכון לשנת 2021 השיר הוא השיר של פות' שבילה את פרק הזמן הארון ביותר במצעד הבילבורד הוט 100, וכמו כן - הגיע למעמד פלטינה מרובעת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאחר שמכר מעל ל-4 מיליון עותקים בארצות הברית.
איליין בראון
איליין בראון (באנגלית: Elaine Brown; נולדה ב-2 במרץ 1943) היא פעילה בתחום הכליאה, סופרת, זמרת אפרו-אמריקאית, ויושבת הראש לשעבר של מפלגת הפנתרים השחורים. היא התמודדה לנשיאות ארצות הברית כמועמדת מפלגת הירוקים ב-2008. היא מתגוררת באוקלנד, קליפורניה, שם היא ממשיכה באקטיביזם פוליטי.