cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי צ'ילה–קזחסטן
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין קזחסטן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-19 באוגוסט 1993. בספטמבר 2019 התקיים בנור-סולטן הפגישה השנייה של התייעצויות פוליטיות בין שתי המדינות. במהלך הפגישה הודגש האינטרס המשותף להעמקת היחסים הדו-צדדיים בתחומים שונים כמו סחר, השקעות, כרייה ואנרגיה, שלגביו הוצע הקמה רשמית של דיאלוג סחר בין צ'ילה לקזחסטן.
צומת פלשת
צומת פלשת (נקרא גם: "משולש פלשת") הוא מחלף מסילתי, הממוקם צפון מזרחית לאשדוד ודרומית ליבנה. בצומת עוברות מסילת לוד–אשקלון, מסילת תל אביב – פלשת ושלוחת מטענים לנמל אשדוד. הוא נקרא כך על שם האזור המקראי שהוא ממוקם בו – "פלשת".
במרכז הצומת נבנתה תחנת הַשְׁנָאָה רכבתית כחלק מפרויקט חשמול המסילות והיא משרתת 3 זרועות שונות היוצאות מהצומת לכיוון יבנה מזרח, יבנה מערב ואשקלון.
באפריל 2022 החלו עבודות להכפלת שלוחת המטענים לנמל אשדוד ולהכפלת הקשת המקשרת את יבנה מזרח לכיוון הנמל, העבודות צפויות להסתיים בסוף שנת 2023. במסגרת העבודות פורקו במאי 2023 שתי הקשתות המובילות לשלוחה לנמל.
מבנה המחלף
למחלף 4 כיוונים:
היסטוריה
בחודש דצמבר 1960 הוחל בהנחת קו רכבת באורך של 7 ק"מ ממסילת לוד–אשקלון לנמל אשדוד, שהיה אז בהקמה. המסילה נפתחה לתנועה ב-27 בספטמבר 1961, והיא שימשה תחילה להובלת אבן לאתר הבנייה של הנמל. לאחר חנוכתו של הנמל החלה השלוחה לשמש רכבות משא, בין השאר רכבות שהובילו מחצבים מהנגב ליצוא דרך הנמל. רכבות אלו היו נוסעות קודם צפונה על מסילת הדרום, עד לתחנת הרכבת לוד ומשם דרומה לנמל אשדוד.
בנובמבר 1982 נחנך קו חלץ מקריית גת לצומת שקמה. מטרתו הייתה קיצור הדרך עבור הפוספטים והאשלג המגיעים מדרום הארץ לצורך ייצוא דרך נמל אשדוד (במקום לנסוע עד ללוד ולחזור דרומה משם). כחלק מפרויקט זה הוקמה בצומת פלשת צלע מדרום למערב, וכך נוצר משולש מסילות – משולש פלשת.
בסוף 2007, החלה הקמתה של מסילת הרכבת תל אביב – פלשת, כולל בניית הפרדה מפלסית מורכבת בין מסילת יבנה מערב–אשדוד לבין המשולש הקיים. ב-4 באוגוסט 2013 נפתח החיבור לכיוון תחנת יבנה מערב, חיבור זה מאפשר נסיעה רציפה מאשקלון ומאשדוד לתל אביב בלא הצורך לעבור דרך רחובות ולוד.
הכפלת המסילה לכיוון רחובות
במסגרת התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 החלו באמצע שנת 2021 עבודות להכפלה של קטע באורך של עשרה קילומטרים, בין תחנת הרכבת רחובות לצומת פלשת. עקב קיומה של תוכנית להעתקת תחנת הרכבת יבנה מזרח מזרחה העבודות להכפלת המסילה מתבצעות בקטע שבין תחנת רחובות ועד התחנה התפעולית יבנה צפון בלבד. נכון לסוף שנת 2022 אין צפי לסיום הכפלת המסילה בין התחנה התפעולית יבנה צפון לבין הצומת.
חשמול
במסגרת תוכנית תשתית לאומית לפרויקט החשמול (תת"ל 18) חושמלו במהלך שנת 2021 מסילות קווי הנוסעים מאשקלון לכיוון תל אביב דרך מסילת תל אביב – פלשת.
בשנת 2022 החלו עבודות לחשמול המסילה מהצומת ועד לתחנת רחובות.
במסגרת החשמול הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית שזכתה במכרז. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס. כמו כן נבנתה תחנת השנאה רכבתית במרכז הצומת אשר מספקת זרם למערכת החשמל העילית על ידי המרת זרם החשמל מקו מתח עליון של חברת החשמל.
אין תכנון לחשמל את שלוחת המטענים לכיוון נמל אשדוד ורכבות המשא ימשיכו לעבוד עם קטרי דיזל.
סטלינגרד (סרט, 2013)
סטלינגרד (ברוסית: Сталингра́д) הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2013 בבימויו של פיודור בונדרצ'וק והוא הסרט הרוסי הראשון שצולם בתלת מימד IMAX ואחד הסרטים הרווחיים בתולדות הקולנוע הרוסי. הסרט מגולל את קורות קרב סטלינגרד בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ובעיקר את נחישותם של שישה חיילי הצבא האדום בהגנתם על בית שהוגדר כחשוב מבחינה אסטרטגית. האירועים מתרחשים בנובמבר 1942 בסטלינגרד הכבושה על ידי הנאצים.
תקציר עלילת הסרט
הסרט נפתח בשנת 2011 ביפן, על רקע מאורעות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי. כשצוות חילוץ רוסי מהמשרד למצבי חירום מגיע לאזור אסון, הם מגלים תיירים גרמנים קבורים תחת להריסות בניין, בעודם מנסים לחלצם משם, אחד מאנשי החילוץ, סרגיי, מדבר אל אחת הניצולות על מנת להרגיעה. הוא מספר לה על משפחתו בעוד הבחורה מספרת כי סביה מת, הוא מספר שהיו לו חמישה אבות וכולם מתו. כשהיא שואלת כיצד אירע הדבר הוא מגולל את שאירע 70 שנה קודם לכן על גדות נהר הוולגה.
סתיו 1942. הצבא האדום מנסה להגן על העיר סטלינגרד מפני כוחות הוורמאכט הנאצי, אך נדחק בהדרגה עד למרחק קצר מהגדה המערבית של נהר הוולגה. במהלך הלחימה הנואשת מוצאים עצמם חמישה חיילים סובייטיים - קפטן המודיעין גרומוב, צ'וואנוב הצלף, ניקיפורוב שהיה זמר אופרה לפני פרוץ המלחמה, איש הארטילריה פוליאקוב והחייל סרגיי אסטאחוב הידוע בכינוי "טוטיה" - מנותקים ומבודדים בשטח. על החיילים הוטלה המשימה להגן על בית השוכן על גדת הנהר ולא לאפשר לנאצים לכבוש את המבנה. בבית נתקלים החיילים באישה שלא הספיקה להימלט מהעיר ונותרה בקו החזית.
אמיל אבינרי
אמיל (עמיאל) אבינרי (רֶבֶּלְסְקִי; 25 בדצמבר 1908 - 24 בנובמבר 1985) היה מתאגרף ארץ ישראלי בתקופת היישוב, ואחר כך מציל בחוף אלנבי (1933-1953), ממניחי היסוד לענף ההצלה בחופי ישראל ומי שהכניס את החסקה לשימוש ככלי ההצלה התקני. אלוף ארץ ישראל והמזרח הקרוב באגרוף, שחקן ראינוע, ומפעיל מועדוני אגרוף.
ביוגרפיה
נולד בבייראמטשא (מיקולאיבקה-נובורוסיסקה, עיירה בבסרביה) לרב המקום, הרב משה רבילסקי, ולמנוחה בת הרב ישראל ברמן, הרב בפליסקוב (פליסקיב ). בחול המועד סוכות ה'תרפ"ו, 1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הם התגוררו ביבנאל ואחר כך בצפת.
נסע ללימודי טכנאות שיניים בברלין, שם החל ללמוד בצורה מקצועית איגרוף. הוא שב לארץ ישראל ונחשב לחלוץ האיגרוף ביישוב. התחרה כיהודי ראשון באליפות האיגרוף האנגלית ברמלה ב-1928, וזכה בפרס. הוא התגורר בתל אביב, התחרה בעשרות תחרויות איגרוף באירופה וארגן תחרויות איגרוף בארץ ישראל, מול בריטים ב-1929 ומול מצרים ב-1933.
בשובו לארץ ישראל נעשה המציל הראשון של תל אביב, בחוף ירושלים (אלנבי), תפקיד בו שימש כעשרים שנה. בתקופה זו הכניס את החסקה ככלי ההצלה הרשמי בהצלת חופים בישראל. הוא הקים בתל אביב את מועדון האיגרוף ע"ש בני לאונרד. אבינרי כתב בעיתונות העברית, וחתם לעיתים בפסבדונים "אבי אילנה" ו"אבי עמרם" על שם ילדיו.
בעשרות שנותיו האחרונות התגורר בכפר שמריהו, שבו הקים מכון לתרבות הגוף. היה נשוי למרים, בת המשורר העברי היהודי-ליטאי אהרן שודנישקי, ואב לשנים. נפטר ב-1985 ונקבר בבית העלמין בכפר שמריהו.
אחיו היה הבלשן יצחק אבינרי.
הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים לנוער
הרפובליקה הסינית משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מהרפובליקה הסינית 14 מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. הרפובליקה הסינית משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מהרפובליקה הסינית במדליה במשחקי החורף. הרפובליקה הסינית מתחרה בשם "טאיפיי הסינית" ותחת דגל הוועד האולימפי המקומי לאור החלטה של הוועד האולימפי הבינלאומי משנת 1979. במידה ואחד מספורטאי הרפובליקה הסינית זוכה במדליית זהב מנוגן המנון הוועד האולימפי הבינלאומי בטקס המדליות.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של הרפובליקה הסינית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 24 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשלושה מדליות כסף. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בקשתות עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות, טניס שולחן עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים ודורגו במקום החמישי בטורניר הזוגות המעורב, והרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 53 ק"ג לנערות, ודירוג במקום הרביעי בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג לנערות ומקום חמישי בקטגוריית משקל עד 77 ק"ג לנערים. ספורטאי המשלחת קצרו הישגים גם בענפים אתלטיקה עם סיום במקום השישי בגמר קפיצה לגובה לנערים, ובדמינטון עם העפלה לרבע גמר בטורניר הנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו, טאקוונדו, טניס, קליעה ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שהרפובליקה הסינית שלחה עד כה. המשלחת מנתה 47 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפים. המשלחת זכתה בשמונה מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. המשלחת שיפרה את הישגיה באופן משמעותי בענף הטאקוונדו עם זכייה בשתי מדליות זהב בקטגוריות משקל 55 ק"ג לנערים ו-49 ק"ג לנערות, מדליית כסף בקטגוריית משקל עד 48 ק"ג לנערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג לנערות. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הרמת משקולות עם זכייה מדליית זהב בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג לנערות וסיום במקום השישי בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג לנערים, איגרוף עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל בינוני לנערות, וגולף עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות ודירוג במקום החמישי בטורניר הזוגות המעורב.
בענף האתלטיקה המשלחת זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר לנערים, והעפילו לארבעה גמרים בהם דורגו במקום השביעי בקפיצה לרוחק לנערים והליכה תחרותית למרחק 10 ק"מ לנערים, מקום שמיני בקפיצה לגובה לנערות, ומקום 12 בהליכה תחרותית למרחק של 5 ק"מ לנערות. ספורטאי המשלחת קצרו הישגים בענפים בדמינטון עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערות, טניס שולחן עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערים ומקום חמישי בטורניר הנערות וטורניר הזוגות המעורב. המשלחת דורגה במקום השביעי בענפים קליעה בטורניר הנערים בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטרים, ושחייה במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחיית חזה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו, טריאתלון, כדורסל, כדורעף חופים, קשתות ושיט.
משחקי החורף
הרפובליקה הסינית השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים החלקה מהירה במסלול קצר, לוז' וסקי אלפיני וסיימה בין המקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. בדומה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת לא רשמה הישגים משמעותיים בענפים לוז', סקי אלפיני וסקלטון וסיימה בין המקומות האחרונים. בענף ההוקי קרח השתתפה בתחרות הכישורים ולא העפילה לגמר.
יאקוב בקר
יאקוב בקר (בגרמנית: Jakob Becker; ) היה אמן גרמני, שהתפרסם בעיקר בזכות ציורי הז'אנר שלו של איכרים.
ביוגרפיה
הוא נולד בדיטלהיים בוורמס, בנם של הפונדקאי אנדראס בקר ואשתו קתרין כריסטין והחל את לימודיו אצל פרנץ ניקולאוס יונג בוורמס. כשהיה בן 17 החל לעבוד כליתוגרף בפרנקפורט. כאן התיידד עם הצייר יעקב פורכטגוט דילמן ויחד איתו יצר ייצוג מדויק של פנורמת הריין ממיינץ לקלן.
בשנת 1833 נסע לדיסלדורף מטעם המכון הליתוגרפי כדי לצייר את הציור Die Chorknaben מאת תיאודור הילדברנדט על אבן. הוא נשאר בדיסלדורף ולמד באקדמיה לאמנות של דיסלדורף בין השנים 1833 עד 1841. הפרופסורים שלו היו יוהאן וילהלם שירמר ווילהלם שדו.
בשנת 1842 התמנה לפרופסור לציור ז'אנר וציור נוף בסטדל בפרנקפורט.
אומנות
בקר התמסר לרומנטיזציה של נושאים, כולל הציור "הרוכב ואהבתו הקטנה" בשנת 1834, על פי בלדה של לודוויג אולנד.
בהשפעת חבריו הציירים פנה לציור נרטיבי. הקומפוזיציות של בקר מאופיינות לעיתים קרובות בקבוצות אנשים קשורות קשר הדוק שפותחו מהמתווה במסורת הנוצרית.
הוא היה פתוח גם להשפעות צרפתיות. בשנת 1858 הוא הציע לחלוק את הסטודיו שלו עם גוסטב קורבה אף על פי שנאלץ לסבול גסות רוח מהאמן הצרפתי - בקר קיבל חלק מההשפעות הסגנוניות שלו.
בקר לימד בהצלחה באקדמיה במשך שלושים שנה. כמה מתלמידיו הקימו את מושבת הציירים של קרונברג דור מאוחר יותר.
אחת היצירות הידועות ביותר שלו הייתה "משפחת איכרים מתפללת".
בקר נפטר בפרנקפורט ב-22 בדצמבר 1872.
מורשת
מקום הולדתו של בקר, דיטלסהיים ליד וורמס, כיבד את הצייר בשמו של רחוב שנמצא בפאתי גאו-אודרנהיים באזור בנייה חדש.
קברו ממוקם בבית העלמין הראשי בפרנקפורט והוא קבר כבוד.
יחסי טג'יקיסטן–צ'ילה
יחסי טג'יקיסטן–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה וטג'יקיסטן.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין טג'יקיסטן לצ'ילה כוננו לאחר עצמאותה של טג'יקיסטן בעקבות פירוק ברית המועצות.
ג'ק ניקלאוס
ג'ק ויליאם ניקלאוס (באנגלית: Jack William Nicklaus) (נולד 21 בינואר 1940) הוא שחקן גולף מקצועני הנחשב לטוב בהיסטוריה.
ניקלאוס זכה ב-18 תוארי מייג'ור של הסבב המקצועני שהם ארבעת הטורנירים החשובים ביותר בענף (טורניר המאסטרס, האליפות הפתוחה של ארצות הברית, האליפות הפתוחה של בריטניה, ואליפות הסבב המקצועני-PGA), בנוסף לכך סיים 19 פעמים במקום השני ועוד 9 פעמים במקום השלישי. הוא ניצח בסה"כ ב-73 טורנירים, השלישי בכל הזמנים, והשיג 115 ניצחונות.
קריירה
בשנים 1959 ו-1961 זכה ניקלאוס באליפות ארצות הברית לחובבים ובסוף שנת 1961 הפך למקצוען. בשנת 1962, כבר בשנתו הראשונה בסבב זכה באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1966 זכה ניקלאוס בפעם השנייה ברציפות בטורניר המאסטרס ובכך היה לגולפאי הראשון שהגיע להישג זה. עוד באותה השנה זכה גם באליפות הפתוחה של בריטניה ובכך היה בגיל 26 לגולפאי הצעיר בהיסטוריה שעשה זאת. בין השנים 1971 ועד 1980 השיג ניקלאוס עוד 9 ניצחונות בטורנירי המייג'ור ובכך שבר את שיאו של הגולפאי בובי ג'ונס שעמד על 13 זכיות. בשנת 1986 והוא בן 46 זכה ניקלאוס בטורניר המייג'ור ה-18 והאחרון שלו כאשר הוא הגולפאי המבוגר ביותר הזוכה בתואר.
בשנת 1990 עבר ניקלאוס להתחרות במסגרת הסבב למקצוענים הוותיקים ועד שנת 1996 זכה בעשרה טורנירים נוספים במסגרת הסבב לוותיקים, כאשר מתוכם 8 טורנירי מייג'ור. בשנת 2005 פרש באופן סופי מתחרויות במסגרת הסבב המקצועני.
במהלך הקריירה שלו עסק ניקלאוס בפעילויות נוספות הקשורות לענף הגולף כמו תכנון ועיצוב מגרשים, פעילות צדקה, פיתוח משחקי מחשב וכתיבת ספרי הדרכה ואוטוביוגרפיה.
הכרה
במהלך הקריירה שלו הוכתר ניקלאוס 5 פעמים בתואר "שחקן השנה". משנת 1974 הוא נכלל כחבר היכל התהילה של הגולף. בשנת 2005 העניק לו נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן את מדליית החירות הנשיאותית, ובשנת 2015 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס, שני אותות הכבוד האזרחי הגבוהים ביותר בארצות הברית. הבנק המלכותי של סקוטלנד הנפיק לכבודו מהדורה מיוחדת של שטר בן 5 ליש"ט.
זמן של אולי
זמן של אולי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית ירדנה ארזי. השיר יצא לאור ב-3 בדצמבר 2012, כסינגל שלא מתוך אלבום. בנוסף להצלחתו במצעדים השבועיים, הצליח השיר להיכנס אל המקום ה-11 במצעד השנתי של רשת ג', אשר התקיים בשנת 2013.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד של רשת ג', והשישי במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
בעקבות הצלחתו של השיר, זכתה ארזי בשנת 2013, בתואר "זמרת השנה" מטעם רשת ג'.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ הרשמי של השיר, העלתה ירדנה ארזי לערוץ היוטיוב שלה ב-3 בדצמבר 2012, את האודיו הרשמי שלו, אשר מציג את עטיפתו של הסינגל. בהמשך, העלתה גם את הקליפ הרשמי שלו, אשר הופק על ידי NTE חברת התקיטים העצמאית של ארזי ובעלה נתן תומר.
קטי ספיצ'קוב
ביוגרפיה
ספיצ'קוב נולדה באילת, להורים שעלו מהעיר אושגארד באוקראינה. החלה את דרכה הספורטיבית כילדה בענף הטריאתלון. בגיל 10 היא החלה לגלוש במסגרת מועדון הגלישה המקומי ומגיל צעיר היא מתחרה בתחרויות בעולם. את שירותה הצבאי העבירה בחיל הים בבסיס עתלית במעמד של ספורטאי מצטיין.
תחילת הדרך
באוקטובר 2013 זכתה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 15 בדגם ביק 6.8 (דגם שאינו אולימפי) שנערכה בפולין. ביולי 2014 זכתה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 17 בדגם ביק 7.8 (שאינו דגם אולימפי) שנערכה בברסט.
באוקטובר 2015 זכתה באליפות העולם עד גיל 17 בדגם ביק 7.8 שנערכה בסרדיניה. באפריל 2016 זכתה באליפות העולם עד גיל 19 בדגם ניל פרייד RS:X לאחר שגברה על יריבתה הישראלית נוי דריהן באליפות שנערכה בלימסול. בדצמבר זכתה במדליית הכסף באליפות העולם לנוער של התאחדות השייט הבינלאומית ISAF. באותה שנה זכתה גם באליפות ישראל לנוער באותו דגם.
קריירה מקצועית
במאי 2017 השתתפה באליפות אירופה שנערכה במרסיי והגיעה למקום הרביעי. אליפות זו שימשה גם אליפות עד גיל 21 ובה ספיצ'קוב דורגה שנייה וזכתה במדליית כסף. בספטמבר 2018 השתתפה ספיצ'קוב בתחרות הקדם אולימפית שנערכה באתר בו תתקיים התחרות באולימפיאדת טוקיו והגיעה למקום החמישי.
באליפות העולם 2019 שנערכה באגם גארדה שבאיטליה, זכתה ספיצ'קוב במדליית הכסף. לשיוט המדליות היא עלתה כשהיא מדורגת במקום השלישי ובשיוט המדליות היא סיימה במקום השלישי שהעלה אותה למקום השני בשקלול כל השיוטים. בכך, הייתה המדליסטית הישראלית הראשונה מאז 2014 באליפויות עולם בענף השיט. ב-22 באוקטובר, פחות מחודש לאחר זכייתה במדליה העולמית, הודיע איגוד השייט על פיטורו של מאמנה הצרפתי פייר לוקט, מאמן נבחרת הנשים הישראלית, לאחר שנודע שספיצ'קוב מצויה עימו בקשר רומנטי. אולם היא המשיכה להתאמן יחד עם לוקט בנפרד מנבחרת הנשים.
באליפות אירופה 2020 שנערכה בוילמורה שבפורטוגל, זכתה ספיצ'קוב במדליית הכסף. ספיצ'קוב סיימה את השיוטים הראשונים בצמרת והגיעה לשיוט המדליות כאשר היא מדורגת במקום הרביעי הכללי. בשיוט המדליות המכריע היא סיימה במקום הראשון, אשר העניק לה את המקום השני הכללי בשקלול כל השיוטים. עם הישג זה, ספיצ'קוב הבטיחה מעשית את השתתפותה באולימפיאדת טוקיו 2020 כאשר גברה על פני שאר המתחרות הישראליות. באליפות העולם באותה השנה אשר נערכה בסורנטו שבאיטליה, סיימה ספיצ'קוב במקום השישי.
באליפות העולם 2021 שנערכה בקדיס שבספרד, זכתה ספיצ'קוב בפעם השנייה בקריירה במדליית הכסף. את השיוטים הראשונים היא סיימה בצמרת ובשיוט השישי והתשיעי היא אף סיימה במקום הראשון. לקראת שיוט המדליות דורגה במקום השלישי הכללי, ואת שיוט המדליות סיימה במקום החמישי, שהספיק לה למקום השני בשקלול כל השיוטים. עוד באותה השנה זכתה בתחרות גראנד פרי פורטוגל, שנערכה בווילמורה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, ספיצ'קוב סיימה במקום השישי. לאחר תשעת השיוטים הראשונים בתחרות, ספיצ'קוב לא הצליחה להתברג בצמרת ולמרות שני ניצחונות בשיוטים ה-10 וה-12, היא עלתה לשיוט המדליות מהמקום השישי הכללי. בשיוט המדליות סיימה ספיצ'קוב במקום העשירי והאחרון ונותרה במקום השישי הכללי בשקלול כל השיוטים.
ב-19 באוגוסט 2023 זכתה ספיצ'קוב במדליית כסף באליפות העולם בגלישת רוח בדגם IQFoil שנערכה בהאג, הולנד.
חיים אישיים
נמצאת בזוגיות עם המאמן פייר לוקט, שוהה במחנות אימונים ברחבי העולם ומתגוררת עם בן זוגה בקברטון, בכפר בדרום מערב צרפת.
ירחמיאל גרשון אדלשטיין (בן אריה)
הרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין (תרכ"ב, 1862 - ז' בניסן תרע"ט, 7 באפריל 1919) היה רבה של שומיאץ שבאימפריה הרוסית ומחבר הספר "חידושי בן אריה".
ביוגרפיה
נולד בקמניץ שבליטא לרב צבי אריה וגיטל אדלשטיין. בצעירותו למד עם רבה של קמניץ הרב יהושע הכהן בלומנטל וסיים את הש"ס לפני בר המצווה.
נשא את רייזל בת הרב פסח מקמניץ. לאחר נישואיו עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרמ"ז (1886) נבחר על ידי הנצי"ב מוולוז'ין להימנות על קבוצת האברכים הראשונה של כולל ברודסקי בישיבה. הנצי"ב מוולוז'ין היה זה שסמך אותו לרבנות ומינהו לאחר מספר שנים לרב שכונה בוולוז'ין. בלומדו בוולוז'ין היה קשור גם לרב חיים סולובייצ'יק המשנה לראש הישיבה.
בהמלצת הנצי"ב התמנה הרב אדלשטיין לרבה של העיירה חטוביץ. לאחר תקופה התמנה לרבה של שומיאץ. בעת רבנותו הוציא לאור את ספרו חידושי בן אריה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נדדה ישיבת ראדין ועמה החפץ חיים ממקומה ושהתה בשומיאץ במשך כשנתיים. בתקופה זו נוצר קשר בין החפץ חיים לרב אדלשטיין.
בשנת תשע"ז (2017) אותר קברו על ידי החוקר ישראל מאיר גבאי, לאחר שבית העלמין חולל מספר פעמים.
עקאבה
עקאבה (ערבית:  عقّابة) היא עיירה פלסטינית, הממוקמת בנפת טובאס, שבצפון הגדה המערבית, כ-15 ק"מ מדרום-מזרח לג'נין וכ-3 ק"מ מצפון לעיירה טובאס. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיירה מנתה 8,710 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה
העיירה בנויה סביב גרעין עתיק, שבמרכזו מבנה מקאם "א-נבי עקבה", המתוארך להתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. לפי המסורת המקומית, המקאם והכפר נקרא על-שם מייסדו. כקילומטר ממזרח לכפר ממוקמת "ח'ירבת סלחב", תל ארכאולוגי קטן בו נמצאו ממצאים בעיקר מתקופת הברזל בארץ ישראל.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע ככפר בסנג'ק שכם (מחוז שכם). תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, והכנסות מזדמנות מכוורות לגידול דבורים ועזים. בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב:.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר למחוז שכם.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בעקאבה הייתה אוכלוסייה של 330 נפש, רובם מוסלמים למעט 8 נוצרים. במפקד 1931 היו בכפר 89 בתים מאוכלסים (יחד עם, בהם התגוררו-403 תושבים, מתוכם 9 נוצרים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 580 מוסלמים ו-20 נוצרים. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 8,068 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,259 דונם לחקלאות שלחין, ו- 4,284 דונם לגידולי דגנים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ממשלת המנדט עודדה את חידוש היער שסביב לכפר וסיפקה לתושביו שתילי עצים לנטיעות. לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, טמון עברה משליטה ירדנית לישראלית. ב–1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר. ביניהם "שטח 903" שממערב לעקאבה ששימש את תושבי הסביבה למרעה ולגידולי דגנים.
בשנת 1982 נתפס ל"צרכים צבאיים" שטח סמוך לפסגת "ראס אל עקרה" בו הוקמה ההיאחזות נח"ל עירית.
לאחר הסכמי אוסלו, רוב הכפר הוגדר כשטח A עם זאת מצדו המערבי והצפוני הוא גובל בשטח C, בשליטה ישראלית מלאה. אזור זה של ספר המדבר היורד לכיוון בקעת הירדן שהוגדר כשטח אש והגישה אליו מוגבלת. בשטח זה שוכנות מספר קהילות רועים בדואיות שחכרו אדמות מתושבי עקאבה.
שברולט G506
שברולט G506 (באנגלית: Chevrolet G506, קרויה גם: Chevrolet 1.5 ton truck) הם משאיות, 4x4, למטען ולמשימות שונות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט אשר סופקו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ביו השנים 1940–1945.
סך הכול יוצרו 168,603 יחידות.
במלחמת העולם השנייה במסגרת השאל-החכר נשלחו לברית המועצות 151,053 משאיות מדגם ה"שברולט G506".
==דגמים==
דגמים שסופקו לחיל האוויר האמריקאי
(USAAF - United States Army Air Forces)
פרידה גוסטבסון
פרידה גוסטבסון (בשוודית: Frida Gustavsson; נולדה ב-6 ביוני 1993) היא דוגמנית ושחקנית שוודית.
דוגמנות
גוסטבסון הופיעה במגזיני אופנה רבים בהם Elle, "American", ווג, "L'Officiel" ,"Crash", ואחרים. במרץ 2010, היא הופיעה על שער מגזין האופנה ווג הגרמני. היא הופיעה בקמפיינים פרסומיים של מארק ג'ייקובס, ג'יל סטיוארט, אנה סוי, H&M, מקס מארה, טייגר אוף שוודיה ופראדה. גוסטבסון זכתה בפרס דוגמנית השנה של מגזין האופנה Elle שוודיה בשנת 2011.
משחק
בשנת 1998 הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה השוודית "När karusellerna sover".
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Swoon". באותה שנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה המכשף בתפקיד אמו של גראלט מריוויה. שנה לאחר מכן השתתפה בסדרת הדרמה השוודית "פרטיזן".
בשנת 2022 יצא הסרט "Tiger" בכיכובה. באותה שנה שיחקה בסדרת הדרמה ההיסטורית "ויקינגים: ולהאלה" בנטפליקס. בסדרה מגלמת גוסטבסון את פריידיס איריקסדוטיר בתו של אייריק האדום.
חיים אישיים
ביוני 2011, גוסטבסון סיימה את לימודיה בגימנסיה סנט מרטינס בסאנדביברג, שוודיה. היא מקווה להפוך לסטייליסטית אופנה ומתעניינת בעיצוב דגמים ומוצר. גוסטבסון התחתנה עם הצלם היילמאר רחלין ב-30 במאי 2015 בשוודיה, ממנו נפרדה בשנת 2017. ביוני 2018 דווח שהיא יוצאת עם מרסל אנגדאל.
אליצפן בן עוזיאל
אֱלִיצָפָן בֶּן עֻזִּיאֵל (נקרא גם: אֶלְצָפָן) הוא דמות מקראית המוזכר כנשיא בית אב במשפחת קהת:
לאחר מותם של שני בני אהרן, נדב ואביהוא, נקרא אליצפן יחד עם מישאל אחיו להוציא את גופותיהם מהמשכן.
אליצפן היה בן דודו של משה רבנו, אהרן הכהן וקורח.
במדרש תנחומא מתואר שמינויו של אליצפן לנשיא שבט קהת היווה מניע להצתת מחלוקת קורח ועדתו:
מקור השם
השם אלצפן מופיע רק ב וב בכתיב חסר י'. בשאר המקומות השם מופיע בגרסתו המלאה "אליצפן". גם בנוסח שומרון וגם בפשיטתא - הכתיב המקובל הוא "אליצפן". בתרגום השבעים השם המופיע על פי רוב בצורה Ελ(ε)ισαφα(ν).
משמעות השם היא האל צפן, כלומר האל החביא, במובן שבו האל הגן או הושיע בעת צרה. היסוד צפן נמצא גם בשם המקראי צפניה ובשמות שונים במכתבי יב ובחותמות וטביעות עבריות מתקופת בית ראשון. ישנן חותמות עברית בהן נמצא גם השם המקוצר צפן. בפיניקית נמצא השם צפניצדק, ובפונית יש שם אשה צפנבעל.
אפשרות נוספת היא שבשם זה משתקפת מסורת קדומה מאוד של האל "הר צפון" (sapanu) המכונה במקרא "בעל צפון".
דמות נוספת בשם זה היא אליצפן בן פרנך, נשיא מטה זבולון המופיע ב.
לנגסטון יוז
יוז חיבר את התמליל לאופרה "תמונת רחוב" ,ע"פי מחזהו של אלמר רייס(1946) למוזיקה של קורט וייל, המוצגת ברחבי העולם עד היום.
לנגסטון יוז תורגם לעברית בידי משוררים שונים ביניהם אברהם שלונסקי, רוני סומק ועודד פלד. אולם המתרגם המובהק שלו ומי שדואג להנכיח את יוז ומפעלו בתוך הספרות העברית הוא המשורר ערן צלגוב. צלגוב פתח עם יוז את הספר הראשון של הוצאת רעב ומדגיש בהרצאותיו את המהפכנות וחשיבות יוז כקול הומניסטי ומהפכני בו בזמן.
יושבים בבית קפה
יושבים בבית קפה הוא סינגל שכתב והלחין קובי אוז וביצעה להקת טיפקס. השיר יצא לאור בשנת 2001 ונבחר כשיר השנה של גלי צה"ל.
רקע
השיר נכלל באלבום הנושא את שם השיר, שיצא לאור בשנת 2001. השיר מתכתב עם האווירה הכללית ששרה בישראל בעקבות האינתיפאדה השנייה שפרצה באוקטובר 2000.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשס"א (2001) נבחר השיר כ"שיר השנה", ובמצעד המקביל של רשת ג' דורג השיר במקום השני.
לשיר הופק קליפ המציג את הפקת האלבום ועיצוב עטיפתו.
AAA (תקשורת מחשבים)
Authentication, Authorization, Accounting) AAA) הוא מושג מתחום אבטחת המידע, המתייחס למסגרת לניהול מושכל של בקרת גישה למשאבי מחשוב או רשתות תקשורת. ב-AAA מוגדרים שלושה שירותים בסיסיים, זיהוי ואימות משתמשים (Authentication), ניהול הרשאות (Authorization) וחשבונאות (Accounting).
זיהוי ואימות משתמשים (Authentication)
שרות שמטרתו לזהות את המשתמש, בדרך כלל באמצעות "שם משתמש" (User Name), ואימות שהמשתמש הוא משתמש אותנטי ואינו מתחזה. האימות נעשה בדרך כלל באמצעות סיסמה (Password). כאשר ההנחה היא שרק משתמש אותנטי ידע מה היא הסיסמה ועל כן, אם סופקה סיסמה נכונה אזי מדובר במשתמש שאינו מתחזה לאחר. רק משתמש מורשה שהוכיח את אמינות זהותו יכול לגשת למשאבי המיחשוב או לרשת התקשורת.
המושג "משתמש" אינו בהכרח מתייחס למשתמש אנושי. משתמש יכול להיות גם מערכת מחשב, התקן רשת או תוכנה. כמו כן, זיהוי המשתמש והאימות יכולים להיעשות באמצעים אחרים פרט ל"שם משתמש" וסיסמה. למשל באמצעות "מפתחות".
ניהול הרשאות (Authorization)
שרות זה מנהל את הרשאות המשתמש. כלומר, אילו פעולות מותר למשתמש לבצע ולאיזה מידע מותר לו לגשת. כאשר ייתכן שלמשתמשים שונים יהיו הרשאות שונות לפי הגדרת מנהל המערכת. לעיתים ההרשאות יכולות להיות מושפעות ממיקומו הגאוגרפי של המשתמש, התנהלותו בעבר או פרמטרים אחרים.
ניהול ריכוזי של AAA
למערכות מחשוב והתקני רשת ישנה בדרך כלל יכולת לעשות בקרת גישה מקומית. לשם כך, שם המשתמש, הסיסמה והרשאות המשתמש נשמרים באופן מאובטח בבסיס נתונים מקומי על גבי ההתקן. כאשר משתמש מבצע הליך הזדהות (LOGIN), הנתונים שסיפק נבדקים בצורה מקומית ומושווים לנתונים השמורים בבסיס הנתונים של ההתקן. במקרה שברשת ישנו מספר רב של התקנים שונים או שמשתמש יכול לגשת לרשת ממקומות שונים, יהיה צורך לשמור את נתוני בקרת הגישה בכל אחד מן התקנים ו"שרתי הגישה לרשת", דבר שיכול להיות מורכב מבחינה תפעולית.
כדי להימנע מכך פותחו שרתי AAA מרכזיים ופרוטוקולי AAA דוגמת RADIUS ו TACACS הפועלים במודל שרת לקוח. כאשר בניהול ריכוזי של AAA, כל אימת שמשתמש מנסה לקבל הרשאת גישה למערכת מחשוב, להתקן רשת או למעבר דרך "שרתי גישה לרשת" המערכת הנ"ל פונה אל שרת ה-AAA באמצעות פרוטוקול AAA כדי לאמת את זיהוי המשתמש באמצעות השרת ולקבוע אילו פעולות הוא מורשה לבצע.
כאשר היתרונות של ניהול ריכוזי של AAA הם:
Don't Look Down (שיר)
Don't Look Down (בעברית: אל תסתכל למטה) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי ההולנדי מרטין גריקס, בהשתתפות הזמר האמריקאי אשר. השיר פורסם להורדה דיגיטלית ב-17 במרץ 2015 באייטונס.
וידאו קליפ
קליפ המילים, שבוים על ידי רורי קרמר, בו מופיע גבר מתפטר מעבודתו ונהנה מהחיים, פורסם ב-17 במרץ 2015. שני הקליפים הרשמיים לשיר פורסמו ב-23 במרץ 2015 תוך מתן נקודת מבט נשית וגברית של עבודה בקאנטרי קלאב.
נושא כלים
נושא כלים הוא עוזר או משרת המסייע לאדם בעל מעמד חשוב משלו.
במקרא הוזכרו נושאי כליהם של מנהיגים, כדוגמת אבימלך בן גדעון, שאול המלך ובנו יהונתן (שם, ), וכן יואב בן צרויה. גם דוד המלך שימש תקופה מסוימת כנושא כליו של שאול. נושא הכלים נשא את כלי המלחמה עבור אדונו, ובכמה מקרים מתואר שנושא הכלים היה מצויד גם בנשק אישי עבורו, והשתתף באופן פעיל בלחימה.
בימי הביניים היה נושא הכלים האדם שנשא את כלי המלחמה של האציל הלוחם, ובעיקר את המגן, וסייע לו בלבישת שריון הגוף. נושאי הכלים היו בעלי מעמד נחות משל הלוחם ששירתו, או שהיו חניכים בתהליך החינוך לאבירות, ושאפו ללמוד מהאביר את מלאכת הלחימה ולהתקדם אל מעמד גבוה יותר. כשאבירים נלחמו ביניהם, בדרך כלל גם נושאי הכלים נאבקו ביניהם.
בשפות רבות נגזר שמו של נושא הכלים מהמילה מגן, משום שנושא הכלים נשא, לפני הקרב, את המגן הכבד של אבירי ימי הביניים
נושאי כלים מסוימים, שהופיעו ביצירות ספרות מפורסמות, דוגמת: סנצ'ו פנסה ב"דון קיחוטה", גורט ב"אייבנהו" ונושאי הכלים של המוסקטרים בספרי אלכסנדר דיומא האב, היו בעצמם לדמויות מפורסמות.
בתרבות המודרנית, חסרת האבירים, נושאי כלים נושאים את תיק מקלות החבטה של שחקני הגולף או פריטים אחרים המכבידים על בעל המעמד או שזה לא מכבודו לשאת אותם בעצמו.
הרמב"ם כותב על רבי עקיבא שהוא היה נושא כליו של בר כוכבא. על כך כותב רבי יוסף קארו שזה לא ברור כיצד זה אפשרי ועל כן יש שפירשו שרבי עקיבא היה נושא כלים במובן שהוא תמך במרד. לעומת זאת, היו שמצאו רמז לכך שרבי עקיבא בעצמו יצא למלחמה.
הביטוי נושא כלים משמש גם לציין יחסי גומלין לא שוויוניים בין שותפים לדרך, כך מתואר לעיתים פוליטיקאי אחד כנושא הכלים של פוליטיקאי אחר.
בספרות התורנית
בספרות התורנית משמש הביטוי בהשאלה כתואר לפרשנות, היינו לחיבור פרשני הבנוי כל כולו על גבי חיבורו של אדם אחר ומלווה אותו בהבהרות פרשניות ובהערות מרחיבות. הגיון המטאפורה הזו הוא כביכול המפרש נושא את כליו של הספר המתפרש.
במיוחד ידועים:
לא זכיתי באור מן ההפקר
לֹא זָכִיתִי בָאוֹר מִן-הַהֶפְקֵר הוא שיר ארס פואטי שנכתב על ידי חיים נחמן ביאליק בשנת 1902 (תרס"ב), ובו מתוארת עבודתו של המשורר וחציבת ניצוץ השירה מלבו.
שם השיר
שם השיר מכוון אל משמעותו. השימוש במילה הפקר - דבר נטול בעלים המצוי ברשות הרבים, אך למעשה אינו שייך לאיש - מרמז על יצירה שכל אדם יכול לקחת ולהפכה לשלו בלי לטרוח ביצירתה. המשורר מעיד על עצמו שלא מצא את השיר או את המניע לשיר אצל מישהו אחר או ממקור חיצוני, אלא מניצוץ פנימי. האור מסמל את השיר - היצירה.
מבנה השיר
השיר בנוי מארבעה בתים, שכל אחד מהם מורכב מארבע שורות ובהן חריזה קבועה ומסורגת בשורות ב ו-ד. המבנה הקלאסי מבטא באופן חיצוני את יציקת הרגשות לתוך תבנית של שיר.
הבית הראשון - מתחיל בשם השיר, אך ממשיך אותו. המשורר לא זכה באור מן ההפקר, וממשיך: הוא גם לא ירש אותו, והוא לא ניתן לו בקלות. לאחר מכן מתבטא הקושי בתקבולת הניגודית של השימוש ב בשורות ג-ד מתקיימת השוואה בין המשטחים הקשים לליבו של המשורר. עבודת היצירה משולה לחציבה ועבודת כפיים מאומצת. השיר נשאב מתוך מקומו הפנימי ביותר של המשורר, זה שקשה ביותר להגיע אליו, לבו.
הבית השני - הוא הדגשה של הבית הראשון. השיר מסתתר, קשה למצאו. הבית מתחיל באנאפורה של המילה נִיצוֹץ והוא אומנם ניצוץ קטן, אך הוא כולו של המשורר והשימוש ב מזכיר התייחסות לתינוק היוצא מהגוף במאמץ רב, ומלווה בתחושת גאווה של הורהו - מולידו.
הבית השלישי - מחדד אף הוא את הבית הקודם עם סינקדוכה של המילה "חרוזי" לשיר עצמו. אולם הפעם ההתייחסות היא בעיקר לתהליך היצירה המואץ בעקבות צרות הפוקדות אותו ובדומה לפטיש חוצבות בלבו המתפרץ והניצוץ קופץ אל תוך עינו, ומעינו הופך לשיר, בדומה לדמעה. המעבר אל העין, המשמשת חלון אל נפש האדם, והסבל והקושי הכרוכים בפעילות המתוארת מחזקים את הקושי שבכתיבת היצירה.
הבית הרביעי - בית זה שונה משאר הבתים ובו המשורר פונה אל קוראיו. השיר נמלט מחזקתו ומתפרסם, והקהל שהשיר נוגע ללבו מנכס אותו לעצמו ונוטע בו פרשנויות שונות המבטלות את התהליך הפרטי של יצירת השיר וכוונתו.
השיר נכתב בגוף ראשון ובנוי בצורה מעגלית, הוא מתחיל מן הכלל (ההפקר) אל הפרט (המשורר). ועובר בהמשך מהפרט (המשורר) אל הכלל (קוראיו).
מוטיבים
האור - האור הוא מוטיב חוזר, המתחיל בשם השיר ומופיע לאורכו. הוא מייצג את השיר ותהליך היצירה המאומץ. המוטיב מתעצם לנוכח השימוש הרב במילים הסמוכות: ניצוץ ובערה. בהן האור מייצג אש שבסופה המשורר משלם את המחיר על הניצוץ שהצית.
הלב - מוטיב המקושר אל מוטיב האור. ומדגיש את התהליך בו השיר מגיע מלבו של המשורר אל לב הקוראים. הוא מתחיל בתיאור השיר כמשהו שהמשורר חצב מלבו ומסתיים בשיר שעובר.
הֶרְמֵזִים מקראיים
בתוך השיר מופיעים מספר הרמזים מקראיים:
פרשנות השיר
השיר מביע את עמדת המשורר על יצירתו. מדגיש את מקור היצירה וייחודה. ומלווה את תהליך העבודה הדורש מאמץ רב מכותבה. מקוריות היצירה מודגשת בחזרתיות של השימוש במילת השלילה "לא". המשורר לא זכה באור מן ההפקר, הוא לא בא לו בירושה, לא שאל אותו מאיש והוא לא גנב אותו. ומקור השיר מודגש בחזרתיות ואנאפורה של המילה "כי", כי השיר מסלעו וצורו, מלבבו יתפוצץ ו.
בנוסף, התהליך המלווה בקושי וכאב מסתיים בכליונו של השיר והפקעתו מהמשורר אל הכלל. לכן יחסו של המשורר אל היצירה ואל הקוראים הוא אמביוולנטי. מחד, דינו של שיר להתפרסם ולהגיע אל לבבות הקוראים, מאידך, כשזה נעשה, הוא מופקע מכותבו המקורי ויוצר בו תחושת אובדן.
חלק ממרכיבי הסגנון של השיר, כמו למשל ההצהרה על אי גנבת הניצוץ, המעקב אחר דרכו ותיאור ייסוריו של המשורר - מרמזים על הסיפור המיתולוגי של פרומתאוס, שגנב את האש האלוהית למען בני האנוש, ונענש בניקור תמידי של הנשר, כאשר הוא עצמו קשור אל הסלע. ביאליק כאילו מגיש בשיר את תכונותיו הנדרשות של המשורר הרומנטי: מקוריות, התייחדות מופנמת עם מקורות ההשראה, כתיבה שנובעת מסבל וייאוש וניכור והתעלמות מצד קהל הקוראים, שמגבירים את ייסורי היוצר.
ספרות
בשנת 1981 הוציא יצחק רפאל אוטוביוגרפיה ושמה "לא זכיתי באור מן ההפקר"- המתייחסת לארבעים שנות עשייה.
ביצועים
בשנת 1972 הלחינה רות ספרוני וביצעה את השיר בליווי גיטרה.
בשנת 1997 הוציא מיקי גבריאלוב אלבום בשם "לא זכיתי באור מן ההפקר" ובו שירים שהלחין למילותיהם של לאה גולדברג וחיים נחמן ביאליק, בהם שיר הנושא של האלבום.
וילסון קיפקטר
וילסון קוסגי קיפקטר (באנגלית: Wilson Kosgei Kipketer, נולד ב-12 בדצמבר 1972) הוא אתלט עבר דני. הוא שלוש פעמים ברציפות אלוף עולם (גטבורג 1995, אתונה 1997 וסביליה 1999), שיאן עולם ובעל שתי מדליות אולימפיות (כסף מסידני 2000 וארד מאתונה 2004) בריצת 800 מטר ושיאן העולם הנוכחי בריצת 800 מטר באולם.
ביוגרפיה
קיפקטר נולד בקניה. בשנת 1990 הוא הגיע לדנמרק במסגרת חילופי סטודנטים ללימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת קופנהגן. הוא התאהב בדנמרק וביקש אזרחות דנית. במהלך 11 שנות הקריירה שלו הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן הפולני סלבומיר נובק.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.08 דקות, לפני ארתמון אטונג'מאנה מבורונדי (1:45.64 דקות) ווביורן רודל מנורווגיה (1:45.68 דקות).
קיפקטר לא קיבל אזרחות דנית מלאה ולכן לא הורשה להשתתף באולימפיאדת אטלנטה (1996), למרות שנחשב כרץ הטוב ביותר בעולם בריצת 800 מטר, הוא לא הפסיד באף תחרות בריצה זו אותה שנה. בסוף השנה, בתחרות ברייטי, איטליה קבע שיא אישי חדש בתוצאה של 1:41.83 דקות (10 מאיות השנייה איטי משיא העולם של סבסטיאן קו).
שיאן עולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:42.67 דקות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 1:43.96 דקות. ב-7 ביולי בתחרות בסטוקהולם, שוודיה הוא השווה את שיא העולם בן 16 השנים של קו, בריצת 800 מטר באצטדיון בתוצאה של 1:41.73 דקות. באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.38 דקות, לפני נורברטו טלז מקובה (1:44.00 דקות) וריץ' קנה מארצות הברית (1:44.25 דקות) ובכך הגן על תוארו. מספר ימים לאחר מכן, ב-13 באוגוסט בתחרות גראנד פרי שנערכה בציריך, שווייץ הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:41.24 דקות (בתחרות זו נקבעו עוד שני שיאי עולם חדשים תוך 70 דקות, אחד של היילה גבריסלאסי בריצת 5000 מטר והשני בריצת 3000 מטר מכשולים על ידי וילסון בויט קיפקטר, (אין ביניהם קרבת משפחה). 11 ימים לאחר מכן, ב-24 באוגוסט בתחרות גראנד פרי שנערכה בקלן, גרמניה קבע קיפקטר בריצת 800 מטר שיא עולם חדש נוסף של 1:41.11 דקות, שיא אשר נשבר לאחר 13 שנים, ב־22 באוגוסט 2010, בידי דייוויד רודישה.
בסוף השנה זכה קיפקטר בתואר אתלט השנה בעולם.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במאבאשי יפן, במרץ 1999 זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.49 דקות, אחרי ג'והן בותה מדרום אפריקה (1:45.47 דקות) ולפני ניקו מוצ'בון מגרמניה (1:45.74 דקות). במהלך השנה הוא התקדם והשתפר עד שבאליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד הוא זכה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.20 דקות, לפני הזקייל ספנג מדרום אפריקה (1:43.32 דקות) ודזביר סעיד גורני מאלג'יריה (1:44.18 דקות). כמו בשנת 1997 כך גם בשנת 1999 הוא היה בלתי מנוצח ב-10 התחרויות בהם השתתף באצטדיון.
בשנת 2000 שבר את השיא העולמי בריצת 1000 מטר באולמות בתוצאה של 2.14.96 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.14 דקות לאחר ריצה טקטית מוטעית, אחרי שומאן (1:45.08 דקות) ולפני גורני (1:45.16 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות 1:44.22 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן גרמניה בשנת 2002 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.25 דקות, לפני אלוף העולם אנדריי בוקר משווייץ (1:47.43 דקות) והאלוף האולימפי שומאן (1:47.60 דקות). אותה שנה הוא זכה ב-8 מתוך 9 התחריות בהן השתתף וקבע את תוצאת השנה בעולם בריצת 800 מטר 1:42.32 דקות, זו השנה החמישית.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה במרץ 2003 זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.87 דקות. בהמשך השנה, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 1:45.23 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קיפקטר במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.65 דקות, אחרי יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:44.45 דקות) ומבולאני מולאודזי מדרום אפריקה (1:44.61 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה ביותר בשלב זה (1:44.63 דקות).
בשנת 2000 התחתן קיפקטר עם חברתו הדנית פרניל.
קיפקטר פרש באופן רשמי מאתלטיקה תחרותית באוגוסט 2005.
בנדר (טרילוגיית סרטים)
בנדר הוא שמה של סדרת סרטי הרפתקאות בבימויו של איגור זייצב, בהפקת חברת ההפקות Sreda. סדרת הסרטים מגוללת את סיפור מקורותיו של אוסטפ בנדר. את התפקיד הראשי גילם סרגיי בזרוקוב.
ההתחלה
זהו הסרט הראשון בטרילוגיה, והוא מספר את סיפור מקורו של אוסטפ בנדר.
זהב האימפריה
זהו סרט המשך ל"בנדר: ההתחלה".
ההונאה האחרונה
זהו הסרט החותם של הטרילוגיה.
לדי סיאדאו
ביוגרפיה
הנזיר שיזכר בשם לדי סיאדאו, נולד בכפר קטן, במרחק של כשמונים קילומטרים מהעיר מנדליי. כבר בהיותו נזיר צעיר, בלט בזכות יכולותיו האינטלקטואליות. על כן, עבר, בתחילת שנות העשרים לחייו, לעיר מנדליי והצטרף למנזר תַאנְגַ'אוְן, אשר היווה מוסד לימוד יוקרתי בתקופה זו. בשנת 1883, לאחר שרפה רחבת היקף בעיר מנדליי, אשר הרסה את ביתו ואת כתביו, חזר לכפר הולדתו. לאחר מספר שנים בהם לימד בכפר, עבר ליער לֶדי במטרה להתבודד ולעסוק במדיטציה ולמידה. ביער לדי, הקים מנזר אשר בהמשך נקרא לדי על שמו: "המורה המוערך של יער לדי", ומכאן בבורמזית: לדי סיאדאו. בשנת 1900 עזב לדי את המנזר שהקים ועבר להתבודד במערות לצורך עיסוק במדיטציה באזור נהר צ'ינדווין.
במהלך חייו, חיבר לדי ספרים רבים אשר סייעו בהחייאת מסורת הוויפאסאנה. ספריו נכתבו בפאלי וכן בשפות בורמזיות, על מנת להנגישם ללאנשי דת והדיוטות. לאחר עזיבת המנזר ותקופת התבודדות ארוכה, החל לדי לסייר ברחבי בורמה על מנת להפיץ את תורת הבודהה וללמד את פרקטיקת המדיטציה להמונים, פרקטיקה אשר הייתה נפוצה אז רק בקרב בודדים מבין אנשי הדת. לאור חדירת הקולוניאליזם הבריטי לבורמה, חשש לדי מהיכחדות המסורות העתיקות. על כן פעל להפיצם להמונים ולא רק לאנשי הדת. הוא ארגן עשרות קבוצות לימוד ברחבי בורמה ותוך כך הפך לדמות מוכרת ברמה לאומית.
מורשתו
לדי מוכר עד היום כאחת הדמויות הבודהיסטיות הנודעות של זמנו. זאת בעיקר בזכות העובדה שהצליח להחיות את מסורת הוויפאסאנה ולהפוך אותה לנגישה בפני אנשי דת וכן בפני הדיוטות. מקובל לראות בלדי כעומד בראש שושלת של תלמידים ומורים אשר סייעו בהפצת המדיטציה והפיכתה לנפוצה במזרח וכן במערב. בין שושלת תלמידיו ניתן למצוא את ס.נ גואנקה שהפיץ את תורתו ברחבי העולם על ידי פתיחתם של עשרות מרכזי מדיטציה. תמיכתו בגישה הגורסת כי כל אדם יכול להתקרב להארה, וכי אינו חייב להתבודד במשך חודשים ושנים, נשארה מקובלת עד היום.
גיא בדש
גיא בדש (נולד ב-24 במאי 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני הימני והקשר ההתקפי בהפועל באר שבע.
קריירת מועדונים
בדש נולד וגדל בכפר סבא. החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא.
בקיץ הושאל להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית. ב-16 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון הביתי 3–4 על הפועל נצרת עילית.
ב-20 ביוני 2017 חתם בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית. במהלך העונה הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עונה וחצי.
בקיץ הצטרף לסקציה נס ציונה מליגת העל.
את עונת החל כשחקן חופשי, אולם כבר בתחילתה ב-22 באוקטובר 2020 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בתום העונה היה שותף להעפלתו של המועדון בחזרה לליגת העל, לאחר 21 שנות היעדרות.
ב-3 בספטמבר 2022 כבש צמד במדי הפועל ירושלים מול מ.ס. אשדוד בליגת העל, במשחק ביתי שהסתיים בניצחון 0–3.
ב-21 ביוני 2023 חתם בהפועל באר שבע לשלוש שנים.
נבחרת ישראל
ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על-ידי המאמן הלאומי אלון חזן. ב-27 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב במשחק הידידות מול מלטה, שהסתיים בהפסד חוץ 1–2.
הממלכה המאוחדת (סרט)
הממלכה המאוחדת (באנגלית: A United Kingdom) הוא סרט דרמה-רומנטית ביוגרפי אנגלי משנת 2016 בבימויה של אמה אסנטה (Asante), נכתב על ידי גאי היברט, ומבוסס על הרומן בין סרטסה קחאמה ואשתו רות ויליאמס קאחמה. בסרט מככבים דייוויד אוילאו ורוזמונד פייק בהתאמה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2016, והיה סרט הפתיחה בפסטיבל הסרטים השישים במספר של לונדון.
עלילה
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי. סרטסה קחאמה (דייוויד אוילאו) הוא הנסיך (כהה העור) של בוצ'ואנלנד (היום בוטסואנה). ב-1948 הוא פוגש בלונדון פקידה (לבנה) בשם רות ויליאמס (רוזמונד פייק) ומתאהב בה. אך משפחותיהם, הממשל הבריטי והממשל בדרום אפריקה לא מרוצים מהקשר הבין-גזעי ביניהם והם מגורשים מחוץ למדינה. סרטסה ורות אינם נכנעים למשפחתם, לאפרטהייד ולאימפריה הבריטית ולבסוף חוזרים מגלותם לממלכה באפריקה, וחיים ביחד לאחר שובם מהגלות.
הפקה
פייק הצטרפה לצוות השחקנים במאי 2015, עם הבמאית שהצטרפה גם היא זמן קצר לאחר מכן.
צילום הסרט התחלק בין בוטסואנה ולונדון, חלק מהסצנות צולמו סביב הייד פארק וגני קנזינגטון. באוקטובר 2015 השחקנים ג'ק דוונפורט וטום פלטון הצטרפו לצוות השחקנים.
הפצה והקרנות
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2016. כמו כן, הוא הוקרן בפתיחת פסטיבל הסרטים של לונדון ב-6 באוקטובר 2016. זמן קצר לאחר מכן, פוקס המאה העשרים רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית.
ביקורות
בביקורות באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה בדירוג של 85%, עם דירוג ממוצע של 6.8/10. באתר נכתב: "הסרט מוצג טוב, בעל מבנה יציב, ובסופו של דבר, הממלכה המאוחדת מציג מבט מרתק וייחודי בסיפור אהבה שהתרחש במציאות." באתר Metacritic יש ציון של 66 מתוך 100, ציון שמציין בדרך כלל ביקורות חיוביות.
הכיכר המרכזית של קרקוב
הכיכר המרכזית (בפולנית: Rynek Główny) של העיר העתיקה של קרקוב בפולין, היא המרחב העירוני העיקרי השוכן בלב העיר. הכיכר נבנתה במאה ה-13, ובשטח של כמעט 38 דונם היא אחת הכיכרות הגדולות ביותר מתקופת ימי הביניים באירופה. ב-2013 דרגו המדריכים של לונלי פלאנט את הכיכר המרכזית של קרקוב כאחת היפות בעולם. פרויקט המקומות הציבוריים הגדיר את הכיכר כמרחב הציבורי הטוב ביותר בעולם בשל חיי הרחוב התוססים שבו, והיא גורם מרכזי בהכללת קרקוב ב-2016 כאחד מיעדי התיירות הטובים ביותר שאינם ברשימת אתרי התיירות המקובלים.
הכיכר המרכזית היא כיכר ריבועית המוקפת בבתי מידות היסטוריים (בפולנית Kamienica) וכנסיות. במרכז הכיכר בולט המבנה של אולם הבדים (Sukiennice – "סוקניצה") שנבנה מחדש ב-1555 בסגנון הרנסאנס, שבחלקו העליון עליית גג יפהפייה או "מעקה פולני" המעוטרת במסכות מגולפות. לצד אולם הבדים מתנשא מגדל העירייה (Wieża ratuszowa) לצידו השני כנסיית אלברט הקדוש מהמאה ה-10 ומולו אנדרטת אדם מיצקביץ' מ-1898. מעל לכיכר מתנשאים צמד המגדלים הגותיים של בזיליקת מריה הקדושה (Kościół Mariacki). בניגוד למקובל בכיכרות אחרות בפולין אין בכיכר המרכזית של קרקוב בית עירייה, משום שהוא לא שרד עד ימינו.
היסטוריה
הייעוד העיקרי של כיכר השוק היה מסחר. לאחר הרס העיר בתקופת הפלישה המונגולית לאירופה בשנת 1241, נבנתה הכיכר המרכזית מחדש בשנת 1257, ותפקידה המסחרי הורחב כאשר נסיך קרקוב, בולסלאב החמישי, הצנוע, העניק לעיר זכויות מגדבורג. הכיכר המרכזית תוכננה במצבה הנוכחי, כאשר כל אחד מארבעת הצדדים של הכיכר חוזר על תבנית של שלושה רחובות במרווחים שווים היוצאים בזווית ישרה מהכיכר. יוצא דופן הוא רחוב גרודזקה (ulica Grodzką) שקדם לכיכר ומחבר אותה עם גבעת ואוול. במקור הייתה הכיכר מלאה בדוכני שוק נמוכים ובבניינים מנהליים, וסביבה היה כביש טבעת. היה זה מלך פולין קז'ימייז' השלישי שבנה את אולם הבדים הגותי המקורי ואת בית העיירה שמילא כמעט רבע מהכיכר. קרקוב הייתה עיר הבירה של ממלכת פולין וחברה בברית ערי הנזה והעיר שגשגה כאחד מהמטרופולינים החשובים באירופה.
בנוסף לייעוד המקורי שלה כשוק הייתה הכיכר המרכזית עדה לאירועים היסטוריים רבים, והיא שימשה להוצאות להורג פומביות של אסירים שנכלאו בבית העירייה. בכיכר נערכו טקסים מלכותיים כחלק מהדרך המלכותית (Droga Królewska), שבה עברו נכבדים ודיפלומטים אל ארמון מלכי פולין. ב-1364 ערך כאן המלך קז'מייז' את קונגרס קרקוב הפאן-אירופי. ב-1514 ערך דוכס ליטא קונסטנטי אוסטרוגסקי (Konstanty Ostrogski) מצעד ניצחון בכיכר לכבוד ניצחונו על דוכסות מוסקבה בקרב אורשה. וב-1531 חגג האציל יאן טרנובסקי (Jan Tarnowski) ניצחון נוסף במסגרת מלחמות ליטא-מוסקבה. ב-10 באפריל 1525 אלברכט, דוכס פרוסיה, נשבע בכיכר אמונים לזיגמונט הראשון מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא וחתם איתו על אמנת קרקוב שלפיה נקבע שהנחלות שבחזקת אלברכט ייהפכו לדוכסות פרוסיה, שתהיה פייף פולני. ב-1683 חגג בכיכר יאן סובייסקי, מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא, את ניצחונו על האימפריה העות'מאנית בקרב וינה.
יהודים סחרו בכיכר כבר מהמאה ה-15. במהלך הכיבוש של פולין על ידי גרמניה הנאצית שונה שם הכיכר ל"אדולף היטלר פלאץ". הנאצים הרסו את אנדרטת אדם מיצקביץ', והסירו את לוחות הזיכרון ההיסטוריים שנתלו על הבניינים בכיכר. האנדרטה שוחזרה אחרי המלחמה.
ב-1978 הכריז ארגון אונסק"ו על הכיכר כחלק מאתר המורשת העולמית העיר העתיקה של קרקוב. ב-21 במרץ 1980, תקופה של מתחים שקדמה להכרזת הממשל הצבאי בפולין, כבל ולנטי בדילק (Walenty Badylak), אופה בגמלאות וחבר לשעבר במחתרת ארמייה קריובה ממלחמת העולם השנייה, את עצמו בשרשרת לבאר בכיכר והצית את עצמו. בדילק מחה כנגד סירובו של השלטון הקומוניסטי להכיר בפשע המלחמה של טבח יער קאטין. הכיכר גם הייתה אתר מרכזי בהפגנות הענק של תנועת סולידריות.
תיאור
הכיכר המרכזית שוכנת על הדרך המלכותית שבעבר שימשה לתהלוכת ההכתרה של מלכי פולין בקתדרלת ואוול בין ברביקן קרקוב מצפון ועד טירת ואוול מדרום. מאז הקמתה נחשבת הכיכר כמרכז העיר.
הכיכר המרכזית מוקפת בתי מידות מלבנים (בפולנית kamienica) וארמונות, כמעט כולם בני כמה מאות שנים. החזית של מרבית המבנים קיבלה במשך השנים צורה נאו-קלאסית, אבל המבנים עצמם עתיקים יותר כפי שניתן לראות מפתחי הדלתות, האלמנטים האדריכליים ועיצוב הפנים. מרתפים נרחבים בבניינים מימי הביניים משמשים כפאבים, מסעדות וקברטים. סביב הכיכר יש מסעדות ובתי קפה רבים. אחד הידועים ביותר "פוד פאלמון" (Pod Palmą – "מתחת לעץ הדקל") בארמון קשישטופורי (Krzysztofory) נפתח ב-1876 על ידי אנטוני האוולקה (Antoni Hawełka), ספק לחצר הקיסרית בווינה. מעל למסעדה שוכן המוזיאון ההיסטורי של קרקוב. בין אתרי התיירות הרבים שבמקום נמצא המרכז הבינלאומי לתרבות. ככל הנראה הממסד הוותיק המפורסם ביותר הוא מסעדת וייז'ינק (Wierzynek), הזכורה בשל ההילולה של 1364, שעל פי האגדה נמשכה 21 ימים וסייעה להגיע לקונצנזוס בין המלכים של אירופה.
בין האתרים הבולטים בכיכר נמצא אולם הבדים, שתוכנן במקור במאה ה-14 כמרכז לסחר הבדים. המקום נשרף כליל ב-1555 ונבנה מחדש בסגנון רנסאנס על ידי ג'ובאני איל מוסקה (Giovani il Mosca) מפדובה. הקשתות נוספו במאה ה-19. קומת הכניסה משמשת ברציפות למסחר ובה דוכני מזכרות ובתי קפה. הקומה העליונה מארחת את הגלריה של המוזיאון הלאומי של קרקוב. אתר מרכזי נוסף הוא בזיליקת מריה הקדושה, כנסייה הגותית שנבנתה במאה ה-14 על חורבות כנסייה קודמת שנחרבה על ידי המונגולים בפלישה של 1241, ובה המזבח הגותי הגדול בעולם. מהמגדל הגבוה של הכנסייה מושמעת תרועת החצוצרה של קרקוב כל שעה עגולה. אתרים נוספים כוללים את מגדל העירייה (Wieża ratuszowa), כנסיית אלברט הקדוש ואנדרטת אדם מיצקביץ'.
במקור כללה הכיכר מבנים נוספים שהיו חיוניים לכלכלה ולפוליטיקה של העיר ובכך היוותה מיקרוקוסמוס של העיר. בית העירייה של קרקוב היה קיים מימי הביניים ונהרס במאה ה-19. בסמוך לבית הבדים היו קיימים "בית השקילה הגדול" (Wielka Waga Miejska) ו"בית השקילה הקטן" (Mała Waga Miejska), שהיו קיימים עד המאה ה-19. היסודות של בתי השקילה נחפרו בתחילת המאה ה-21 ושולבו במוזיאון התת-קרקעי.
אירועים
התרבות של קרקוב מושרשת עמוק במסורות צבעוניות של הכיכר המרכזית התוססת והצפופה כל השנה. כמו כיכרות ידועות בערים עתיקות אחרות, ידועה גם כיכר השוק המרכזית בקרקוב באוכלוסייה הגדולה של יונים, דוכני פרחים, חנויות מזכרות, גני בירה וכרכרות רתומות לסוסים.
הכיכר היא נקודה מרכזית לאירועים ציבוריים וחגיגות:
יצחק כהן (שופט בית המשפט המחוזי בנצרת)
יצחק כהן (נולד ב-1952) הוא שופט בדימוס אשר כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. בנובמבר 2014 אולץ לפרוש מתפקידו לאחר שנחשד בהטרדה מינית של עובדת בבית המשפט ולאחר מכן עמד לדין, הודה והורשע בכך.
ביוגרפיה
כהן נולד ב-1952 בטבריה לשמעון ומונירה כהן. למד בתיכון הגליל שבטבריה. ב-1974 סיים את שירותו הצבאי, לאחר שנפצע במלחמת יום הכיפורים. כיהן כאב בית דין צפון במילואים בדרגת רס"ן.
כהן ישב בראש הרכב השופטים שניהל את ההליכים המשפטיים שבגינם הורשע רומן זדורוב ברצח תאיר ראדה. ההליכים כללו משפט, ולאחר הערעור בבית המשפט העליון הוחזר התיק לשמיעת עדויות נוספות. לימים הוחלט על משפט חוזר על ידי השופט חנן מלצר.
בנובמבר 2014 הודיע על פרישה מתפקידו כנשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, לאחר שנחשד בהטרדה מינית של עובדת בבית המשפט. בדצמבר 2016 הודה, במסגרת הסדר טיעון, בהטרדה מינית. ב-8 במאי 2017 הורשע בהטרדה מינית, בניגוד לעסקת הטיעון, אך בהתאם לעסקת הטיעון נגזרו עליו עבודות לתועלת הציבור ותשלום פיצוי בסך 2,500 שקל למתלוננת נגדו.