cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלנורוזאוריים
המשפחה סווגה ב-1929 בידי החוקר הגרמני פרידריך פון הויאן והייתה קרובתה של משפחת האנצ'יזאוריים, בעבר גם נחשבה לקרובת הפלטאוזאוריים. כל אלה היו גדולים ומגושמים ביחס לשאר הפרוזאורופודים, והם הגיעו לאורך של 8 מטרים ומשקל של מעל 1 טון. עקב מבנה גופם הם היו אוכלי צמחים מובהקים או כמעט מובהקים.
המשפחה כוללת 3 סוגים, כאשר בעבר נכללו בה סוגים נוספים. הסוג לסמזאורוס (Lessemsaurus) שנחשב לפרוזאורופוד מהמשפחה משויך כיום למשפחה לסמזאוריים, מראשוני הזאורופודים האמיתיים.
פרידריך וילהלם פון בילוב
ביוגרפיה
נולד ב-16 בפברואר 1755, בפלקנברג, ממלכת פרוסיה (כיום במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה), והיה אחיו הבכור של פרייהר דיטריך היינריך פון בילוב. לאחר שקיבל חינוך באיכות גבוהה, התגייס בשנת 1768 ל. הוא השתתף במלחמת הירושה הבווארית בשנת 1778, ולאחר מכן התמסר ללימודי המקצוע הצבאי, המדעים והאומנויות.
לאחר מכן בילוב הלך לשרת חיל המצב בזולדאו. בשנת 1802 נשא לאישה את בתו של קולונל פון אואר, ובשנה שלאחר מכן הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ונשאר בזולדאו עם החיל שלו. הגחמות וחוסר המזל של אחיו דיטריך השפיעו על האושר שלו כמו גם על הונו. לאחר אובדן שניים מילדיו, בשנת 1806, מותה של אשתו, ומקור נוסף לאכזבה היה הדרת הגדוד שלו מצבא השדה שנשלח נגד נפוליאון בשנת 1806. הוא ביצע שירות מצוין בפיקודו של אנטון וילהלם פון ל'סטוק בחלק האחרון של המלחמה, נפצע בפעולה, ולבסוף יועד לפיקוד חטיבתי במסגרת הכוח של גבהרד לברכט פון בליכר.
בשנת 1808 התחתן בילוב עם אחותה של אשתו הראשונה, שהייתה בת שמונה עשרה. הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור באותה שנה, ומכאן ואילך הוא התמסר במלואו להתחדשות פרוסיה. עוצמת הפטריוטיות שלו הביאה אותו לעימות אפילו עם בליכר והובילה לפרישתו הזמנית; אולם בשנת 1811 הוא חזר שוב לשרת בצבא.
בימים הקריטיים שקדמו למלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, בילוב שמר על חייליו מבלי להתחייב לשום צעד בלתי הפיך עד לקבלת ההחלטה. ב-14 במרץ 1813, הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. הוא נלחם נגד ניקולא אודינו בהגנה על ברלין, ובקיץ עבר לפיקודו של ברנדוט, נסיך הכתר של שוודיה.
בראש חיל צבאי, בילוב בלט מאוד בקרב גרוסבירן, ניצחון שיוחס כמעט כולו למנהיגותו. מעט לאחר מכן זכה בניצחון הגדול בקרב דנביץ, שבלם בפעם השנייה את התקדמותו של נפוליאון על ברלין. זה עורר את ההתלהבות הגדולה ביותר בפרוסיה, כשהיא זכתה בעיקר על ידי כוחות פרוסים, והפך את הפופולריות של בילוב לשווה כמעט לזו של בליכר.
על המנהיגות המדהימה והאומץ שלו במהלך קרב גרוסבירן, הוענק לפון בילוב עיטור צלב הגדול של מסדר החרב השוודי בשדה הקרב על ידי נסיך הכתר קרל יוהאן משוודיה, ולאחר מכן קיבל את התואר גראף פון דנביץ על ידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
לחיל של בילוב היה חלק בולט בהפלתו הסופית של נפוליאון בקרב לייפציג, ולאחר מכן הופקדה עליו המשימה לגרש את הצרפתים מהולנד ובלגיה. במערכה מוצלחת כמעט באופן אחיד, הוא זכה בניצחון בהוגסטרטן, אם כי התמזל מזלו שנתמך, לעיתים קרובות באופן משמעותי מאוד, על ידי הגנרל הבריטי תומאס גרהם, שני בפיקוד לדוכס ולינגטון. במערכה של 1814 הוא פלש לצרפת מצפון-מערב, הצטרף לבליכר והשתתף בניצחון המבריק של לאון במרץ. הוא התמנה לגנרל בחיל הרגלים וקיבל את התואר הרוזן בילוב פון דנביץ. הוא גם השתתף בביקורם של ריבוני בעלות הברית באנגליה ביוני 1814.
בשלום הקצר של 1814–1815, בילוב היה בקניגסברג כמפקד העליון בפרוסיה עצמה. עד מהרה נקרא שוב לשטח, ובמערכת ווטרלו פיקד על הקורפוס ה-4 של צבאו של בליכר. הוא לא נכח בליני, אבל הקורפוס שלו עמד בראש התקפת האגפים על נפוליאון בקרב ווטרלו, ונשא את החלק הכבד ביותר בלחימה של החיילים הפרוסים סביב פלנצ'נויט. הוא השתתף בפלישה לצרפת, אך מת באופן פתאומי ב-25 בפברואר 1816, חודש לאחר שובו לפיקוד קניגסברג.
מפל הדמים
מפל הדמים (באנגלית: blood falls) הוא נוף של קרחון באנטארקטיקה, מערבית לאגם בוני (אנטארקטיקה), ממנו זולגים מי מלח נגועים בתחמוצת ברזל היוצרים מראה של מפל מדמם. מקור המים המלוחים בבריכה של כ-400 מטר, מתחת לקרחון, במרחק כמה קילומטרים מהמפל.
המפל אותר לראשונה ב-1911 על ידי הגאולוג האוסטרלי תומאס גריפית' טיילור, שחקר לראשונה את העמק הנושא כעת את שמו. חלוצי אנטארקטיקה ייחסו את הצבע האדום לאצות אדומות, אך זו הייתה טעות.
כנסיית הרועה הטוב
כנסיית הרועה הטוב (בערבית: كنيسة الراعي الصالح) היא כנסייה קתולית-פרנציסקנית השוכנת במרכזה של העיר יריחו. הכנסייה הוקמה בשנים 1924-1925 על ידי האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי, והיא משמשת ככנסיית הרובע עבור הקהילה הקתולית הקטנה של העיר, המונה ב-200 איש (כנסייה אורתודוקסית סמוכה משמשת קהילה בת 250 איש נוספים).
הכנסייה מנציחה בשמה את ישו הרועה הטוב, אשר עשה ביריחו שני ניסים. בראשון השיב את מאור עיניו של ברטימי (ברטימיוס) העיוור אשר ישב לצד הדרך וקיבץ נדבות:
בנס השני גאל ישו את זכאוס המוכס העשיר, והשיבו מדרכו הרעה:
לפי המסורת, ביריחו ניצב עץ השקמה עליו טיפס זכי כדי לצפות בישו.
האירי (סרט)
האירי (באנגלית: The Irishman) הוא סרט פשע אמריקאי, שהפיק וביים מרטין סקורסזה ונכתב על ידי סטיבן זאיליאן, המבוסס על ספר הזיכרונות משנת 2004 "שמעתי שאתה צובע בתים" מאת צ'ארלס ברנדט. בסרט מככבים רוברט דה נירו, אל פצ'ינו וג'ו פשי בתפקיד פרנק "האירי" שיראן, ג'ימי הופה וראסל בופלינו בהתאמה, ועוקב אחר שיראן כשהוא מגולל את מעשיו והפשעים שביצע עבור משפחת הפשע בופלינו. זהו שיתוף הפעולה התשיעי בין דה נירו וסקורסזה והוא הראשון שלהם מאז קזינו משנת 1995, זהו גם הסרט הרביעי שמככבים בו יחד דה נירו ופצ'ינו (אחרי "הסנדק חלק ב'", "היט" ו"רצח מוצדק"), זהו גם הסרט החמישי שמככבים בו דה נירו ופשי (אחרי "השור הזועם", "היו זמנים באמריקה", "החבר'ה הטובים" ו"קזינו").
הצילומים העיקריים החלו בספטמבר 2017 בעיר ניו יורק ובחלקים ממינולה ופארק ויליסטון בלונג איילנד, והושלמו במרץ 2018. תקציב ההפקה של הסרט היה 159 מיליון דולר ואורכו 209 דקות. זהו הסרט הארוך והיקר ביותר של סקורסזה.
"האירי" הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ה-57 בניו יורק, שהתקיים ב-27 בספטמבר 2019, ויצא לאקרנים בתפוצה מוגבלת ב-1 בנובמבר 2019 ולאחריו הועלה בסטרימינג דיגיטלי ב-27 בנובמבר 2019 על ידי נטפליקס. הסרט זכה לשבחים רבים ממבקרים והקהל כאחד, כשהמבקרים והקהל הדגישו את ההיבטים הטכניים, הבימוי, התסריט, גודל ההפקה והופעותיהם של דה נירו, פצ'ינו ופשי. בטקס פרסי האוסקר ה-92 היה הסרט מועמד ל-10 פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (עבור אל פצ'ינו ופשי) והתסריט המעובד הטוב ביותר, אך הפסיד את כולם והיה לסרט הראשון של סקורסזה שעשה זאת. בנוסף היה הסרט מועמד לחמישה פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77 כולל הסרט הטוב ביותר בקטגוריית דרמה, וקיבל גם עשר מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-73, כולל הסרט הטוב ביותר.
עלילת הסרט
בבית אבות בכיסא הגלגלים שלו, פרנק שירן, ותיק ממלחמת העולם השנייה, מספר על זמנו כמתנקש עבור סינדיקט פשע, ובעיקר שופך אור על תעלומת היעלמותו של ג'ימי הופה.
בשנות החמישים בפילדלפיה, שירן עובד כנהג משאית משלוחים ומתחיל למכור חלק מתכולת משלוחי הבשר שלו לגנגסטר המקומי "סקיני רייזור" (תער גילוח רזה), בן ממשפחת הפשע בפילדלפיה בראשותו של אנג'לו ברונו. לאחר שחברת המשלוחים מאשימה את שירן בגניבה, מצליח עורך הדין של האיגוד לנהגי משאיות, ביל בופלינו, לבטל את התיק, משום סירובו של שירן למסור לשופט את שמות לקוחות הסחורה שבגניבתה הודה. ביל מציג את שירן בפני בן דודו ראסל בופלינו, ראש משפחת הפשע בצפון־מזרח. שירן מתחיל לבצע עבודות עבור ראסל, כמו גם אנשי העולם התחתון של דרום פילדלפיה, כולל "צביעת בתים", כינוי מעשי הרצח לפי "חוזים". כשמערכת היחסים בין ראסל לשירן מתמסדת, מציג ראסל את שירן בפני ג'ימי הופה, נשיא איגוד נהגי המשאיות בארצות הברית, המקיים קשרים הדוקים עם משפחת הפשע בצפון־מזרח פנסילבניה, ועם חבריו של אנתוני, "טוני פרו" פרובנזאנו, ועומד בלחץ גובר מצד הממשל הפדרלי. הופה מתקרב לשירן ומשפחתו, ובמיוחד לבתו פגי, ושירן ממונה בהמשך לשומר הראש של הופה.
בחירתו של ג'ון פ. קנדי לנשיא ב-1960 מעוררת תגובות זעם מצד הופה (שתרם חצי מיליון דולר לקרן הבחירות של ניקסון). אחיו של הנשיא, רוברט קנדי, ממונה ליועץ המשפטי לממשלה, מגבש חוליה בשם "תפוס את הופה" במאמץ להפילו, ולבסוף אכן מביא למעצרו והרשעתו ב-1964 בגין הדחת מושבעים.
בזמן שהופה נמצא בכלא, מתחיל מחליפו כנשיא האיגוד, פרנק "פיץ" פיצסימונס, למעול בכספי קרן הפנסיה של האיגוד, ולהעמיד הלוואות ללא ריבית לראשי המאפיה. מערכת היחסים של הופה עם טוני פרו, שנאסר בעצמו בגלל סחיטה, גם כן מתדרדרת ללא תיקון כאשר טוני פרו מנסה לממש את מיליוני הדולרים שצבר בקרן, אך נדחה מצד הופה בעת מאסרם באותו בית כלא. עונשו של הופה מומתק על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-1971, אך נאסר עליו להשתתף בפעילות האיגוד עד 1980.
למרות מגבלות שחרורו, מנסה הופה להחזיר לעצמו את מעמדו ולחזור לתפקיד נשיא האיגוד. חוסר הכבוד הגובר שהוא מפגין והצהרותיו כלפי ראשי האיגוד, ולגבי האינטרסים של משפחות פשע אחרות, מגיעות לראסל. בעת ארוחת ערב לכבוד שירן באוקטובר 1973, ראסל מאיץ בשירן להתעמת עם הופה ולהזהירו שראשי משפחות הפשע אינם מרוצים מהתנהגותו. בהקשר זה מיידע הופה את שירן, כי הוא "יודע דברים" על מנהיגי המאפיה כולל כאלו שלהם אינם מודעים בעצמם, וטוען כי לא ניתן לגעת בו, שכן אם יקרה לו משהו אי פעם הם יהיו בסופו של דבר בכלא.
בשנת 1975, כשהוא בדרכו לחתונה של בתו של ביל, ראסל מספר לשירן כי לדונים של המאפיה נמאס מהופה וכי רצחו בהוראתו את סנקזו באי-רצון. עוד מודיע ראסל לשירן כי נבחר כטריגרמן לחיסול הופה, בהנחה שכך ימנע ממנו להזהירו מגורלו הצפוי. השניים נוסעים לשדה תעופה קטן בו שירן עולה על מטוס לדטרויט. הופה, שקבע פגישה במסעדה מקומית עם טוני פרו ואנתוני ג'יאלונה, מופתע לראות את שירן מגיע באיחור, ביחד עם בנו המאומץ, צ'אקי אובראיין ועם סאלי באגס. הם מסבירים להופה שהפגישה הועברה לבית בו מחכים כבר טוני פרו וראסל. הופה מצטרף אליהם לנסיעה, נכנס לבית, מוצא שהוא ריק, ומבין שנפל למלכודת. בזמן שהוא מסתובב כדי לעזוב, שירן יורה בו פעמיים בטווח קצר, משאיר את האקדח על גופתו השרועה ליד דלת הכניסה במטרה להראות זאת כהתאבדות. לאחר ששירן יוצא, שורפים שני הגנגסטרים הצעירים את הגופה, כדי לחסל את כל עקבות חיסולו.
לאחר שנכנס לחבר החמישי בחקירת חבר המושבעים הגדול אודות היעלמותו של הופה, שירן, ראסל, טוני פרו ואחרים מורשעים בסופו של דבר באשמות שונים שאינם קשורים לרצח של הופה. אחד אחד, הגנגסטרים הקשישים מתחילים כבר למות בכלא בבוא זמנם. שירן משוחרר בסופו של דבר אך מתקשה להסתדר לבדו ועובר לבית אבות. הוא מנסה להתפייס עם בנותיו המנוכרות, אך פגי, החושדת במעורבותו בהיעלמותו של הופה, מסרבת לחדש עמו את הקשר. שירן מתחיל לראות כומר קתולי שהוקצה לבית האבות שמעניק לו אבסולוציה בגין פשעים שבוצעו במהלך חייו. כשעוזב הכומר, שירן מבקש ממנו לעזוב את הדלת מעט, תוך חיקוי אחד מההרגלים של הופה ובכך מסתיים הסרט.
פיתוח
מרטין סקורסזה התעניין כבר זמן רב בבימויו של "האירי" ובליהוק של דה נירו, פצ'ינו ופשי. המפיקה ג'יין רוזנטל אמרה שהיא עבדה על הפרויקט מאז 2007. בספטמבר 2014 אישר פצ'ינו כי הסרט נמצא בפיתוח וכי זה יהיה הפרויקט הבא של סקורסזה אחרי "שתיקה" (2016). בובי קנאבלי הצטרף לצוות השחקנים. באוקטובר 2015 הצהיר דה נירו כי הסרט עדיין קורה ויכול להתחיל להצטלם בשנת 2016; סקורסזה אישר שסטיבן זאיליאן יכתוב את התסריט.
ביולי 2017 דווח כי הסרט יוצג כסדרת פלאשבקים של פרנק שיראן המבוגר, המתואר כנזכר במעשיו הפליליים הרבים לאורך כמה עשורים, כאשר דה נירו מופיע הן "כצעיר מגיל 24 וכזקן בן 80." המפיק ארווין וינקלר הגדיר את הפרויקט כ"התכנסות של אנשים שעבדו יחד מאז היו ילדים", ואילו המפיק רוזנטל אמר ש"מה שיפתיע הוא, כסרט של סקורסזה, זה סרט איטי יותר [ ...] אלה בחורים שמסתכלים על עצמם דרך נקודת מבט ותיקה יותר".
טרום הפקה
ביולי 2017, פשי ופצ'ינו הצטרפו רשמית לצוות השחקנים, כאשר ריי רומנו הצטרף גם הוא ובובי קנווייל והארווי קייטל היו במשא ומתן אחרון. לפשי הוצע התפקיד 50 פעמים לפני שהסכים לקחת אותו; דה נירו מילא חלק גדול בשכנוע פשי לקחת את התפקיד ואמר לו "אנחנו חייבים לעשות את זה. מי יודע אם יהיה משהו אחר כך? בספטמבר 2017 הצטרפו ג'ק יוסטון, סטיבן גרהאם, דומיניק לומברדוזי, ג'רמי לוק, ג'וזף רוסו, קתרין נרדוצ'י, דני אבקאסר, ג'יי. קיי מקנזי וקרייג וינסנט. באוקטובר הצטרפו גארי בסאראבה, אנה פקווין, ווקר וואייט וג'סי פלמונס. מאוחר יותר נודע על ליהוקם של קרייג די פרנסיה, אקשן ברונסון, סבסטיאן מניסקאלקו ופול בן-ויקטור.
צילומים
הצילומים אמורים היו להתחיל במקור באוגוסט 2017, בעיר ניו יורק, ולהימשך עד דצמבר 2017. הצילומים החלו בפועל ב-18 בספטמבר 2017 בעיר ניו יורק, במינולה ופארק וויליסטון בלונג איילנד, והסתיימו ב-5 במרץ 2018, לאחר 108 ימי צילום בסך הכל. מאמן יציבה הובא להפקה כדי להציע טיפים לדה נירו, פצ'ינו ופשי כיצד להציג את עצמם כגברים צעירים בהרבה. הסרט צולם בסרט צילום 35 מ"מ מעל 117 מיקומים שונים.
פוסט פרודקשן
האחראי על האפקטים החזותיים רוברט לגאטו מאולפני Industrial Light & Magic היה אחראי על האפקטים לסרט. באוגוסט 2015, סקורסזה ודה נירו ביצעו שחזור של סצנה מ"החבר'ה הטובים" (1990), כדי לבדוק אם תהליך ההצערה (דה-אייג'ינג) של הדמויות יכול לעבוד. במרץ 2018, כשדיבר על תהליך ההתיישנות, אמר פצ'ינו ל-IndieWire: "גילמתי את ג'ימי הופה בגיל 39, הם עושים את זה במחשב[...] עברנו את כל הבדיקות והדברים האלה[ ...] מישהו היה ניגש אלי ואומר 'אתה בן 39'. [אתה זוכר] איזשהו זיכרון של 39, והגוף שלך מנסה להסתגל לזה ולחשוב כך. הם מזכירים לך את זה".
מימון ותקציב
בחודש מאי 2016, חברת ההפקות המקסיקנית Fábrica de Cine הציעה 100 מיליון דולר כדי לממן את הסרט בעוד סרטי פרמאונט תשמור על זכויות הפצה מקומיות. כאשר חברת STX Entertainment רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות לסרט תמורת 50 מיליון דולר. בפברואר 2017, פראמונט ויתרה על זכויות ההפצה המקומית עבור "האירי" בעקבות הודעה של Fábrica de Cine לפיה לא תממן את הסרט בגלל העלייה בתקציב. לאחר מכן רכשה נטפליקס את הסרט תמורת 105 מיליון דולר והסכימה לממן את התקציב של הסרט בסך 125 מיליון דולר עם תאריך יציאה מתוכנן לאוקטובר 2019. במרץ 2018 דווח גם כי תקציב הסרט קפץ בכ-125 מיליון דולר ל-140 מיליון דולר, בעיקר בשל האפקטים הוויזואליים הדרושים כדי לגרום לדה נירו, פשי ופצ'ינו להראות צעירים יותר בנקודות שונות לאורך הסרט. עד חודש אוגוסט של אותה שנה, על פי הדיווחים, העלות עלתה לסכום של 175 מיליון דולר. לאחר השלמת שלב הפוסט-פרודקשן כמה פרסומים אמרו כי התקציב עומד על כ-200 מיליון דולר. באוגוסט 2019 דווח כי העלות הרשמית של הסרט הייתה 159 מיליון דולר.
פסקול
המוזיקאי הקנדי רובי רוברטסון הלחין את פסקול הסרט, הכולל רצועות מוזיקה מקוריות וקיימות כאחד.
שחרור
"האירי" הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ה-57 בניו יורק שהתקיים ב-27 בספטמבר 2019. צאתו לאקרנים מתוזמנת ל-1 בנובמבר 2019 ויכלול הפצה מוגבלת שלאחרי יועלה לשידור סטרימינג דיגיטלי ב-27 בנובמבר 2019 בשרתי נטפליקס. הסרט לא יוקרן בבתי הקולנוע שבבעלות AMC, סינמרק, ריגאל או סינפלקס, בשל חוסר יכולתן של רשתות אלה להתחרות בפורמט "וידאו על פי דרישה" בעבר דווח בפברואר 2019 שנטפליקס אולי תאפשר הפצה נרחבת של הסרט, לבקשת סקורסזה. ראשי כמה רשתות קולנוע, כולל אדם ארון מ-AMC, שסירבו להקרין את "רומא" בנובמבר קודם, אמרו שהם יהיו פתוחים לאפשרות להקרין את האירי, רק אם נטפליקס תכבד את האפשרות להקרין את הסרט כמה חודשים ורק לאחר מכן תעלה אותו לשרתיה.
הבכורה הבינלאומית של הסרט תעלה בגאלה של הלילה האחרון בפסטיבל הסרטים בלונדון BFI ב-13 באוקטובר 2019. מנהלת הפסטיבל, טרישיה טאטל, אמרה שזה יהיה "ריגוש קולנועי עצום" לסגור את האירוע עם "אפוס בקנה מידה מורכב, נועז ועוצר נשימה" מתוך "אחד הגדולים האמיתיים של הקולנוע".
שיווק
טריילר ראשון לסרט הוקרן בבכורה בטקס פרסי אוסקר ה-91 ב-24 בפברואר 2019. בזמן שהטריילר הרשמי עלה לראשונה בתוכנית "The Tonight Show" בכיכובו של ג'ימי פאלון ב-25 בספטמבר 2019.
תגובת המבקרים
באתר Rotten Tomatoes, הסרט גרף 96% אחוזי תמיכה בהתבסס על 235 סקירות, עם דירוג ממוצע של 8.8/10. בקונצנזוס של מבקרי האתר נכתב: "דרמת מאפיה אפית שמרוויחה את זמן הריצה הארוך שלה". "האירי" מוצא את מרטין סקורסזה חוזר על נושאים מוכרים להשפעה נוקבת, מצחיקה ועמוקה." האתר Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, הקצה לסרט ציון של 92 מתוך 100 על סמך 24 מבקרים, מה שמעיד על "שבחים עולמיים".
בכתיבתה עבור טיים, סטפני זכארק העניקה לסרט את הניקוד המושלם וכינתה את הסרט "פיקח ומבדר, עד כדי כך שאתה עשוי לחשוב שזה כל מה שהוא הולך להיות" וכי "חצי השעה האחרונה שלו מרגשת בצורה עמוקה באופן שמתגנב אליך, ואז אתה רואה על מה סקורסזה עבד כל הזמן". באופן דומה, אוון גלייברמן מ-"Variety" כינה את הסרט "נוק-אאוט מרתק וקר-צורה - אפוס מאפיונרי מלכותי עם קרח בעורקיו", הוא הילל במיוחד את ביצועיו של פצ'ינו בתור "החלק המיוחד ביותר של הסרט". מאט צולר סייץ מאתר RogerEbert.com נתן לסרט שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה ותיאר את סקורסזה כ"אחד הגדולים ביותר, אם כי עדיין במידה רבה לא מוערך כבמאי קומדיה" וגם שיבח את העריכה של תלמה סקונמייקר, ששימשה כעורכת הסרט. בנג'מין לי מה"הגרדיאן" כתב כי בסרט "יש בגרות כמעט לא אמיתית, כאילו סקורסזה גם מסתכל אחורה על הקריירה שלו עצמו. הסרט מותיר אותנו עם תזכורת רודפת לא להאדיר גברים אלימים ואת ההריסות שהם משאירים אחריהם". מייק ראיין מאתר Uproxx כינה אותו "סרט פנומנלי", וקבע כי עבודת הדה-אייג'ינג (הצערת הגיבורים) היא "די טובה" ו"הטוב ביותר שראיתי עד כה", אך ציין כי" אם אתה בוהה בזה, כן, אתה יכול לראות את הפגמים [...] אבל מתרגלים לזה". ג'וני אולקסינסקי מהניו יורק פוסט כתב כי לסרט יש "נימה שונה מסרט הגנגסטר הממוצע" וכי "סקורסזה נמצא בראש של המשחק שלו [...] הסרט שלו אף פעם לא משעמם והוא בוחן כמה נושאים עמוקים ומפתיעים עבור המאפיונרים". אריק קוהן מאתר IndieWire הצהיר כי "'האירי' הוא סרט הפשע הטוב ביותר של מרטין סקורסזה מאז החבר'ה הטובים והמחשה טהורה וחסרת מעצורים של מה שהפך את קולו לקולנוע כל כך ייחודי במשך כמעט 50 שנה" הוא גם חלק שבחים מיוחדים לתסריט של סטיבן זאיליאן וכתב ש"זאיליאן לא העביר תסריט מצוחצח כזה מאז "מאניבול".
דייוויד רוני מהוליווד ריפורטר נתן ביקורת חיובית אך ביקר את האורך המופרז (כ-3 וחצי שעות) וטען שבסופו של דבר זו חולשה וכי ניתן היה להשתמש בחומר טוב יותר על ידי הורדה של שעה או יותר. לעומת זאת, קארן האן מאתר "פוליגון" הצהירה כי "סקורסזה כל כך מיומן בלסור סיפורים, והקאסט שלו כל כך לא ייאמן, עד ש[...] בקושי מרגישים את אורכו".
נתנאל ששון
נתנאל ששון (נולד ב-17 בספטמבר 1995) הוא זמר ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה
נתנאל ששון נולד ב-17 בספטמבר 1995 בטבריה.
ששון התחיל את הקריירה שלו בפרסום קאברים בערוץ היוטיוב שלו וצבר למעלה ממיליון צפיות לארבע גרסאות כיסוי שהוציא, ביניהן השיר 'שקט' של עומר אדם.
ששון יצר כמה משיריו עם השפעות של מוזיקה מערבית לצד מוזיקה מזרחית, והסגנון המוזיקלי של כמה משיריו סווג כרוק מזרחי.
נתנאל ששון כתב חלק מהשירים שביצע, וכן כתב והלחין שיר לאור אדי, יוצאת The Voice, ולאומנים נוספים.
בשנת 2017 השתתף בכתיבת האלבום "שרה שרה" של שרית חדד, ובכתיבת האלבום "שורדים אהבה" של איתי לוי.
שירים
ששון פרסם שמונה סינגלים מאלבום הבכורה שעתיד לצאת, ובנוסף פרסם סקיצות לחלק מהשירים:
נכון לסוף שנת 2018, שיריו המקוריים זכו לכ-17 מיליון צפיות בקירוב בערוץ יוטיוב, כשהשיר 'שוב' מככב עם קרוב ל-8 מיליון צפיות.
Attitude
Attitude הוא מגזין לייף סטייל בריטי לגברים להט"בים שהתחיל את פעילותו במאי 1994. מהדורה תאילנדית נפרדת פורסמה במרץ 2011 ועד לאפריל 2018. מהדורה וייטנאמית נפרדת הושקה בנובמבר 2013, ומהדורות בבלגיה ובהולנד הושקו בפברואר 2017.
2 צ'יינז
טאוהיד אפס (באנגלית: Tauheed Epps; נולד ב-12 בספטמבר 1977), הידוע יותר בשם הבמה שלו, 2 צ'יינז (לשעבר טיטי בוי) הוא ראפר אמריקאי. צ'יינז זכה לראשונה להכרה בתור חבר בצמד ההיפ הופ 'Playaz Circle', עם חברו הטוב, הראפר 'Dolla Boy'.
ביוגרפיה
אפס נולד בקולג' פארק, ג'ורג'יה, שבארצות הברית. הוא למד בתיכון נורת' קלייטון עם זמרת ה-R&B, מוניקה. צ'יינז למד באוניברסיטת אלבמה.
1997–2010: Playaz Circle ו-Disturbing tha Peace
צ'יינז הקים את הצמד ההיפ-הופ "Playaz Circle" בשנת 1997, בקולג' פארק, ג'ורג'יה, עם חברו הטוב, אשר למד איתו בתיכון. בתור חבר בצמד, בחר לעצמו את הכינוי "Tity Boy", וחברו בחר לעצמו את הכינוי "Dolla Boy". לאחר שהוציאו באופן עצמאי את האלבום הראשון שלהם, "United We Stand, United We Fall" בשנת 2002, השניים הוצגו בפני הראפר לודאקריס, אשר עבר לקולג' פארק באותו זמן כדי לעבוד בתור די-ג'יי. לאחר שהתעניין בשניים, לודאקריס החל להקליט מספר שירים עם הצמד, והשמיע אותם בתחנת הרדיו שלו.
בתוך זמן קצר, הפך לודאקריס לאחד מהראפרים המצליחים ביותר בדרום ארצות הברית. לאחר ששמע על מצבם, לודאקריס ביקש מאפס שיצטרפו לחברת התקליטים החדשה שלו, 'Disturbing tha Peace', אשר נמצאת תחת חסותה של דאף ג'אם. אפס הסכים להצטרף, אך קוניירס לא הצטרף רשמית עד שאמו הבריאה ממחלתה, ולכן הצטרף רשמית כשנה לאחר חתימתו הראשונית.
אלבום הבכורה שלהם, "Supply & Demand", יצא ב-30 באוקטובר 2007. הסינגל הראשון והמוביל שלהם, "Duffle Bag Boy", הפך ללהיט מצליח. בסינגל התארח הראפר ליל ויין, והם אף הופיעו עם השיר בטקס פרסי ההיפ הופ של BET. ב-29 בספטמבר 2009, הוציאו הצמד את אלבומם השני, "Flight 360: The Takeoff". בינואר 2010, צילמו את הוידאו-קליפ לסינגל "Big Dawg", אשר אירח את ליל ויין ואת בירדמן, באולפני 'Studio Space Atlanta'. זמן קצר לאחר מכן, אפס עזב את "Disturbing tha Peace", לדבריו, כדי לקדם את הקריירה שלו.
2011–2012:שינוי שם ואלבום סולו ראשון
ב-24 במרץ 2012, אפס הודיע על צאת אלבום הסולו הראשון שלו, "Based on a T.R.U. Story", אשר כוון לצאת ב-14 באוגוסט 2012. הסינגל המוביל מן האלבום, "No Lie" אירח את הראפר הקנדי דרייק, ויצא ב-8 במאי של אותה שנה. ב-11 במאי, נפוצו השערות כי אפס חתם בחברת התקליטים של קניה וסט, GOOD Music, לאחר שצייץ ברשת החברתית טוויטר; "2 צ'יינז טוען 100% לקראת מוזיקה חדשה והוא מ.ע.ו.ל.ה!!!!!". למרות זאת, אפס הכחיש השערות אלה. ב-30 במאי 2012, הזמרת סיארה הודיעה כי 2 צ'יינז יתארח בשיר החדש שלה, "Sweat", אשר כלול באלבום האולפן החמישי שלה, "One Woman Army".
האלבום "Based on a T.R.U. Story" הגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד 200, ומכר מעל 140,000 עותקים בשבוע הראשון. האלבום זכה לביקורות רבות, ומעורבבות. ב-23 בספטמבר 2012, נודע כי האלבום מכר מעל 280,000 עותקים בארצות הברית עד לאותו תאריך. בספטמבר, אפס הופיע בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, עם חברו הטוב ליל ויין. בשנת 2019 השתתף ברמיקס שיצא עבור השיר "" של אריאנה גרנדה. השיר נכלל באלבומה, Thank U, Next. בסמוך לכך, הוציא איתה את השיר "Rule the World".
בעיות משפטיות
בגיל 15, צ'יינז הואשם בהחזקת סם מסוג קוקאין.
תוכנית לימודים נגד הטיה
תוכנית הלימודים נגד הטיה היא תוכנית לימודים המנסה לערער על דעות קדומות כמו גזענות, סקסיזם, יכולת, גילנות, אפליה על רקע השמנת יתר, הומופוביה, גבהיות, אפליה דתית וצורות אחרות של קיריארכיה.
הגישה מועדפת על ידי ארגוני זכויות אזרח כמו הליגה נגד השמצה.
תוכנית הלימודים האנטי גזענית היא חלק מתנועה חברתית קונסטרוקטיביסטית רחבה יותר בחברות שונות בעולם המערבי, שבה תפיסות עולם מדעיות רבות נתפסות כביטויים של תרבויות מערביות הנהנות מעמדה מיוחסת על פני חברות לא מערביות, יחד עם הטענה שיש היבט סוציו-תרבותי לחינוך, כלומר שהלימודים של נושאים אלה בחברות מערביות הראו בדרך כלל הטיה גזעית ותרבותית, ושהם מתמקדים יותר מדי ב"גברים לבנים מתים", במיוחד במתמטיקה. שחלק מהוגי השיטה מסווגים כגזענית.
מטרת התוכנית
תוכנית הלימודים נגד הטיה נתפסת בעיני תומכיה כקטליזטור בניתוח ביקורתי של תנאים חברתיים שונים. היא מיושמת מתוך כוונה לצמצם דיכוי חברתי מתוך מחשבה על המטרה הסופית של" צדק חברתי".
בנאום שנשאה במהלך ועידת המפלגה השמרנית ב-1987, התייחסה רשת ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט תאצ'ר ל"רשויות חינוך שמאלניות קשוחות ומורים רדיקלים, המלמדים "מתמטיקה אנטי גזענית – מה שזה לא יהיה".
ב-2005 פרסמה פוקס ניוז כתבה המפרטת את "תוכנית 'החינוך האנטי-גזעני' הקיימת בבתי הספר הציבוריים של ניוטון".
המאמר "The Politics of Anti-Racist Mathematics" מאת ג'ורג' ג'וזף GhevergheseJ העובר על הנחות יסוד רבות של מורים למתמטיקה שיכולות להשפיע לרעה על תלמידים בני מיעוטים אתניים. גישה אנטי גזענית לחינוך מתמטי יכולה לכלול את כל אחד או את כולם:
המדריך האמריקאי למתמטיקה, שאהיד מוחמד טען שביצועים גרועים במתמטיקה בקרב אפרו-אמריקאים קשורים לחרדה גבוהה יותר הנגרמת על ידי סטריאוטיפים שליליים, שכן לדעתו, שרבים מקשרים מתמטיקה עם אנשים לבנים ממעמד הביניים.
ביקורת
ביקורת על היבטים של תוכנית הלימודים נגד הטיה הופיעה בין השאר על-ידי פרופסור דירדרה אלמיידה מאוניברסיטת מזרח וושינגטון. אלמיידה הצהירה שרוב תוכניות הלימודים נגד הטיה משמיטות את התרומות של קבוצות אתניות לא אפריקאיות, כמו ילידים אמריקאים, אינואיטים ועוד. אלמיידה טענה שתיאורים של אינדיאנים בתוכנית אנטי-הטיה מערבבים בין שיטות אבוריג'יניות אמיתיות לבין רעיונות מומצאים, מיושנים או שגויים על התרבות האינדיאנית.
פרופסור ג'יי עמוס האץ' מאוניברסיטת טנסי, טען שחלק מתוכניות הלימודים נגד הטיה יכולות להתפרש כאימוץ באופן אקטיבי או פסיבי של הטיה גזעית אנטי-אירופית/מערבית, המבקשות למזער את התרומות של יוצאי אירופה לעומת אחרים. האץ' אף הצהיר שהאידאולוגיה האנטי הטייטית יצרה תוכניות לימודים מוטות באופן גלוי נגד אנשים ממוצא אירופי או בעד אנשים ממוצא אפריקאי.
ניאובטרכיה
ניאובטרכיה (שם מדעי: Neobatrachia) היא תת־סדרה של חסרי זנב המכונים גם צפרדעים מפותחות. זוהי תת-הסדרה הגדולה ביותר של דו-חיים וכוללת קרוב ל-5,600 מינים שונים של צפרדעים וקרפדות.
צפרדעים אלה חיות בכל היבשות, למעט אנטארקטיקה, כמעט בכל סוג אקלים. חלק ממיני הניאובטרכיה נפוצים מאוד, ואחרים נמצאים בסכנת הכחדה, בעיקר עקב פגיעה באזור מחייתם על ידי האדם, ייבוש השטחים של מקווי המים המתוקים, דבר שהורג אותם מחום ויובש, וכן עקב מחלות כמו הכיטרידיומיקוסיס הקטלנית.
אברהם יהושע השיל טברסקי (צ'ודנוב)
רבי אברהם יהושע השיל טברסקי (מצ'ודנוב) (י' בטבת ה'תר"ך - י"ח בתמוז ה'תרע"ד) נינו של רבי אהרן טברסקי, האדמו"ר השלישי מצ'רנוביל. היה אדמו"ר בלויעב ובצ'ודנוב.
תולדותיו
נולד בליטא בי' בטבת ה'תר"ך לרבי מרדכי טברסקי מלויעב וללאה בתו של רבי שמואל אשכנזי. נישא ליוכבד בתו של רבי יעקב שפירא מדלוטין (נכד רבי פנחס מקוריץ). מונה על ידי אביו עוד בחייו לאדמו"ר, בתחילה בצ'ודנוב שבפלך זיטומיר שם שימש כמגיד ואדמו"ר. בשנת תרס"ח כשנה לאחר פטירת אביו, עבר למאזיר שבבלארוס ופתח שם את חצרו ואלפים מחסידי צ'רנוביל הסתופפו בצילו.
פטירתו וקברו
בשנת תרע"ד חלה ונסע לעיירת המרפא אוטבוצק שם נפטר בי"ח בתמוז תרע"ד, ונטמן בעיירה הסמוכה קורטשוב הסמוכה כשאוהל הוקם על קברו.
במשך שנים רבות לא נודע מקום קברו עד שבשנת תשע"ז אותר ושוקם הקבר על ידי חסידי טשרנוביל בסיועו של הרב נפתלי צבי הלפרין רב הקהילה בירושלים, ואף נערך בחודש תמוז תשע"ז מסע של נכדו האדמו"ר מטשערנאביל עם חסידים רבים לרגל חנוכת הציון.
מזון קארה
מֵזון קארה (בצרפתית: Maison Carrée; בתרגום חופשי: "הבית המרובע") הוא מבנה רומי עתיק בנים, דרום צרפת, שנחשב לאחד המקדשים הרומיים שהשתמרו בצורה הטובה ביותר מימי האימפריה הרומית.
היסטוריה
המקדש נבנה במקור כהיכל לאלים, על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, איש צבא רומאי. בנייתו החלה ככל הנראה בשנת 19 לפני הספירה ונסתיימה בשנת 16 לפני הספירה, ועל פי הכיתוב המופיע עליו הוא הוקדש לבניו של אגריפה, גאיוס ולוקיוס, שאומצו על ידי אוגוסטוס לאחר מותו. לאחר נפילתה של האימפריה הרומית שימש המקדש בגלגוליו השונים ככנסייה, בית פרטי, אורווה, בית עירייה והמשיך להשתנות עד 1823, בה הפך למוזיאון. אף על פי ששונה רבות במהלך השנים, המזון קארה שונה רק במעט מכפי שנראה בסוף המאה הראשונה לפני הספירה.
המזון קארה הוא דוגמה לאדריכלות הוויטרובית. המקדש מוקף עמודים קורינתיים התומכים בגג המבנה וגרם מדרגות מוביל לשער הכניסה. גובהו של המקדש כ-17 מטרים, אורכו כ-26 מטרים ורוחבו כ-15 מטרים.
כיום משמש המזון קארה כמוזיאון, ומוצגות בו תערוכות מתחלפות. במקום מוקרן סרט שמציג את ההיסטוריה של העיר נים.
אברהם יהושע השיל (קופיטשניץ)
רבי אברהם יהושע השיל (ד' באייר תרמ"ח, 1888 - ט"ז בתמוז תשכ"ז, 1967) היה האדמו"ר השני של חסידות קופיטשניץ.
תולדותיו
נולד בהוסיאטין לרבי יצחק מאיר השיל אבי חסידות קופיטשניץ, ולגיטל בתו של רבי מרדכי שרגא פרידמן, אבי חסידות הוסיאטין.
באלול תרס"ט נישא לשרה ברכה בת דודו רבי משה מרדכי השיל, האדמו"ר ממז'יבוז'-וורשה. לאחר נישואיו התגורר תקופה קצרה בוורשה, שם התוודע לאדמו"רי פולין. לאחר מכן חזר לקופיטשניץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ברח עם אביו ומשפחתו לווינה, שם סייע במלאכת הארגון והסיוע להמוני הפליטים. לאחר פטירת אביו בשנת תרצ"ו מונה לממלא מקומו באדמו"רות. לאחר האנשלוס עזב את וינה ונסע לארצות הברית בה הקים בשנת תרצ"ט את חצרו. בהתחלה התגורר באיסט סייד בה הקים את בית מדרשו "בית אברהם", ובשנת תשכ"ה עבר לבורו פארק. התאלמן בשנת תשי"ד.
היה מראשי אגודת ישראל, ובעיקר התמקד בפעילות למען החינוך העצמאי. כמו כן עזר רבות בגיוס כספים ותרומות לרב יוסף שלמה כהנמן לייסודה של ישיבת פוניבז' בבני ברק. עם ביקורו הראשון בארץ ישראל לאחר השואה, הקים את מוסד "בית אברהם" בפתח תקווה לבנות יתומות פליטי השואה, ובהמשך למדו שם בנות מהעליות השונות.
נפטר בשנת תשכ"ז והובא לקבורה בבית הקברות העתיק בטבריה.
סגן מושל (ארצות הברית)
[[קובץ:Party affiliation of current United States lieutenant governors.svg|ממוזער|
]] סגן מושל (באנגלית: Lieutenant governor) היא משרה הקיימת ב-45 מתוך 50 מדינות ארצות הברית. בשתיים מתוך 45 מדינות אלו, יושב ראש הבית העליון של בית המחוקקים של המדינות הללו משמש בתפקיד סגן המושל. ברוב המקרים, סגן המושל הוא איש הממשל השני בחשיבותו במדינה לאחר המושל והוא זה שממלא את מקומו של המושל כאשר זה נעדר מהמדינה או לא מסוגל באופן זמני למלא את תפקידו. במקרה בו המושל מת, מתפטר, או מודח מתפקידו, הופך בדרך כלל סגן המושל למושל החדש.
בחירה
[[קובץ:Methods for electing lieutenant governors.svg|ממוזער|250px|שיטות בחירת סגן המושל במדינות השונות:
]] ב-25 מדינות, המושל וסגן המושל נבחרים באותו פתק הצבעה, ובכך מובטח ששניהם יגיעו מאותה מפלגה פוליטית. ב-18 מדינות נוספות, נבחרים השניים בפתקי הצבעה נפרדים, כך שהם עשויים לייצג מפלגות שונות. סגן המושל משמש לעיתים קרובות כיושב ראש הבית העליון של בית המחוקקים של המדינה, בדומה לסגן נשיא ארצות הברית המשמש כנשיא הסנאט של ארצות הברית. מבין שבע המדינות הנותרות, בשתיים מתוכן ממלא את התפקיד נשיא הסנאט של המדינה. בטנסי, תוארו המלא של יושב ראש הסנאט הוא "סגן המושל ויושב ראש הסנאט". בווירג'יניה המערבית, מיועד תפקיד סגן המושל לנשיא הסנאט. להוציא את ארקנסו, קליפורניה, ג'ורג'יה, איידהו, טנסי, טקסס, וירג'יניה, וושינגטון ווירג'יניה המערבית, בכל מדינה כיהנה בזמן כל שהוא אישה כסגנית המושל, אף על פי שלזמן קצר כיהנה מונה פסקוויל כסגנית מושל קליפורניה בין אבל מלדונדו לבין ג'ון גרמנדי.
במיין ובניו המפשייר, ממלא יושב ראש הסנאט של המדינה את מקום המושל כאשר משרתו של זה מתפנה (בדומה למצב בישראל, בה יו"ר הכנסת מכהן כממלא מקום נשיא המדינה). באריזונה, באורגון ובוויומינג, הופך מזכיר המדינה למושל עם התפנות משרתו של זה האחרון.
באזורים המבודדים, סמואה האמריקאית, גואם, איי מריאנה הצפוניים ואיי הבתולה של ארצות הברית, קיימת משרת סגן מושל.
בפוארטו ריקו, הופך מזכיר המדינה למושל עם התפנות משרת המושל, אף על פי שראש הסגל (Chief of Staff) נחשב לנושא המשרה החשוב ביותר לאחר המושל.
תפקידים
מאחר שבאלסקה, בהוואי וביוטה לא קיים תפקיד מזכיר המדינה, מבצע סגן המושל במדינות אלו את תפקידו של זה. בניו ג'רזי חייב המושל למנות סגן מושל כדי שיעמוד בראש הקבינט. סגן מושל טקסס לוקח חלק פעיל כיושב ראש סנאט המדינה ולעיתים רואים בו כדמות בעלת עוצמה רבה יותר בהשוואה למושל.
ביקורת
על קיומה של משרת סגן המושל נמתחת לעיתים קרובות ביקורת בשל העדר התפקידים והסמכויות שלה והיא מתוארת על ידי גורמים פוליטיים כ"התעורר, עיין בעיתון, בדוק אם המושל מת, אם לא, חזור לישון". בבחירות לתפקיד סגן מושל רוד איילנד שהתקיימו ב-2010, גרף 40% מקולות המצביעים מועמד לתפקיד בשם בוב הילי שהתמודד לתפקיד שבע פעמים. שאיפתו הנצחית של הילי הייתה לבטל את משרת סגן המושל והוא צוטט באומרו: "אם תפתח את המילון בערך 'משרה מדומה' (Sinecure), תראה שם את תמונתו של סגן מושל רוד איילנד".
רודולפו גוצ'י
רודולפו גוצ'י המוכר גם בשם הבמה מאוריציו ד'אנקורה (באיטלקית: Rodolfo Gucci או Maurizio D'Ancora; 16 ביולי 1912 – 15 במאי 1983) היה יזם, שחקן קולנוע ומעצב אופנה איטלקי, אשר ייסד את בית האופנה העולמי גוצ'י יחד עם שני אחיו, ואסקו ו. בנו היחיד, מאוריציו, אשר נקרא על שמו התיאטרלי, היה איש עסקים מפורסם, ובתום מאבק משפטי ממושך, גם היורש של העסק המשפחתי.
ביוגרפיה
רודולפו נולד ב-16 ביולי 1912, בפירנצה, ממלכת איטליה, הצעיר מבין ששת ילדיהם של מעצב האופנה ואשתו, אידה קלבלי. היה מכונה או  בידי בני משפחתו. אחד מאחיו, אנזו, מת בילדותו. עם התבגרותם פנו ארבעת אחיו הנותרים ואחותו לעזור להוריהם בניהול העסק המשפחתי, אולם רודולפו, אשר הרעיון לא נשא חן בעיניו, פנה לרדוף אחר חלומו להפוך לשחקן קולנוע.
אביו, גוצ'יו, לא הצליח להבין כיצד נכנסו הרעיונות הללו לראשו של בנו, וניסה להניע אותו מכך בתוקף. רודולפו נהג להשיב לו, ; ב-1929, בעודו בן שבע עשרה, שלח אותו גוצ'יו לרומא בכדי למסור חבילה לאחד מלקוחותיהם החשובים, שם לכד את מבטו של במאי הסרטים האיטלקי, אשר הזמין אותו לאודישן, ומיד לאחר מכן שלח מברק לבית משפחתו בפירנצה בו שיבח את כישרונו. בתגובה התפרץ עליו אביו בזעם וגער בו על כך שאולי יזכה ב בטרם יישכח לנצח ולא ימצא עבודה שוב לעולם, אולם לבסוף הכיר בנחישותו, והעניק לו את רשותו לשוב לרומא ולהשתתף באודישנים נוספים.
בהמשך נודע רודולפו בעיקר בשל תפקידיו הקומיים, בייחוד בשל משחקו המוחצן והבעות פניו, אשר הזכירו לעיתים לצופים את סגנונו של צ'ארלי צ'פלין. הוא החל להציג את עצמו תחת שם הבמה שלו, מאוריציו ד'אנקורה. סרטיו המאוחרים מעולם לא זכו להצלחה דומה כמו הופעות הבכורה שלו, אף על פי שהשתתף בסרט המוכר מ-1942 לצדה של השחקנית אנה מניאני, עמה, כך סופר, ניהל רומן קצר.
במהלך הפקת אחד מסרטיו המוקדמים, מ-1933, פגש את השחקנית אלסנדרה וינקלהאוזר ראטי, המוכרת בשם הבמה, אשר מאוחר יותר הפכה לאשתו. ראוול גילמה כוכבת צעירה הנכנסת לחדר הלא נכון בבית מלון ומחליקה בטעות למיטתו של רודולפו, אשר בחייו האמיתיים, בדיוק כמו בסרט, התאהב בה. השניים נישאו בוונציה ב-1944, ובנם היחיד, מאוריציו, נולד ב-26 בספטמבר 1948.
עם פלישת איטליה לאתיופיה ופרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס רודולפו לצבא האיטלקי במסגרת יחידת בידור אשר הצטרפה ליחידות הלוחמות בחזית, ובה שיחק את תפקידיו הקומיים הידועים מסרטיו המוקדמים להנאתם של החיילים. עם כניעתה של איטליה נלכד רודולפו והובא לוונציה, משם שוחרר בידי אולוון פרייס, אשתו של אחיו אלדו .חרף הצלחתו הגדולה וחיי המשחק העשירים מהם נהנה, תעשיית הקולנוע השתנתה באופן ניכר לאחר המלחמה. סרטים אילמים החלו לאבד את קסמם, ובמאי קולנוע ריאליסטי כגון רוסליני ופליני, חיפשו אחר סוג שונה של שחקנים. תחת הלחץ הכלכלי שנבע מהתמיכה באשתו ובבנו הפעוט, וכן בשל התעקשותה של אלסנדרה, ביקש רודולפו מאביו לחזור לעבוד בעסק המשפחתי. בעידודו של אחיו, אלדו, ועם התרחבותו המואצת של בית האופנה, העניק לו גוצ'יו את ברכתו, ורודולפו החל לעבוד בחנות המשפחה בויה דל פאריו, פירנצה.
החנות שגשגה תחת ניהולו השוטף, ורודולפו הוכיח את עצמו כהצלחה מיידית, במיוחד בקרב הנשים, אשר נדהמו לגלות שהיה לא אחר מאשר השחקן האיטלקי המפורסם, מאוריציו ד'אנקורה. שבע רצון ממסירותו של בנו, הזמין גוצ'יו את רודולפו יחד עם אשתו ובנו למילאנו ב-1951, והציע לו לנהל את החנות המרכזית של בית גוצ'י, בויה מונטה נפוליאון.
עד לשלהי שנות החמישים צבר מותג האופנה מוניטין רב, עם אישים מפורסמים מרחבי העולם אשר ביקרו בחנויותיו של בית העסק, ביניהם המלכה אליזבת השנייה, אלינור רוזוולט, גרייס קלי, ואחרים. הודות לקשריו של רודולפו בתעשיית הקולנוע הגיעו גם כוכבים רבים לחנותו, כגון בטי דייוויס, קתרין הפבורן, סופיה לורן ואנה מניאני.
בשנים הבאות עסק רודולפו בתכנון תיקי היד היוקרתיים ביותר של גוצ'י, בנוסף לתפקידיו בניהול החנות במילאנו. סגנונו תואר כמעודן וקפדני ביותר, ולעיתים בילה שעות רבות בעיצוב אבזמי הזהב הקטנים של התיקים. כמו כן נמנע מלבישת חליפות, שלא כמו שני אחיו, ואסקו ואלדו, ונהג לעטות בגדים צעקניים כדרכם של שחקני הקולנוע.
אלסנדרה נפטרה מסרטן הרחם ב-14 באוגוסט 1954, והותירה את רודולפו לגדל את בנם לבדו. נאמר כי כאשר שכבה על ערש דווי, ביקשה ממנו להבטיח לה כי לא ירשה למאוריציו לפנות לאף אישה אחרת בתור אמו. אמיתות הסיפור אמנם מוטלת בספק, אך במשך שארית חייו סירב רודולפו להתחתן שנית, ואף לא שמר על מערכות יחסים ארוכות עם הנשים שעמן התראה.
באותה העת התגורר יחד עם בנו בדירה קטנה בקורסו מונפורטה, מילאנו, אותה אהב במיוחד מאחר שנמצאה בקרבת חנות הגוצ'י שבה עבד, וכן בשל העובדה שניצבה מול תחנת המשטרה המקומית, אשר בתקופה בה איטלקים אמידים נחטפו לעיתים תכופות עבור דרישות כופר, נחשבה לפרט מעורר ביטחון. כעבור זמן מה הביא למקום אישה צעירה בשם טוליה, אשר שימשה כאומנת לבנו, ונותרה בביתם זמן רב לאחר שעזב את קן הוריו. כמו כן שיכן רודולפו בדירה את פרנקו סולארי, נהגו ועוזרו הפרטי.
במרתף הבניין בנה אולם קולנועי פרטי, בו נהג לשבת ולצפות בסרטי העבר בהם הופיע. הוא ניסה להרכיב מעין מונטאז' של קטעי פילם בהם הופיעה אלסנדרה, במטרה להראות לבנו איזו מין אישה הייתה אמו. תחילה אסף סלילי צילום של סרטים ישנים אשר הצליח למצוא, קטעים מחתונתם המצולמת, וצילומים ביתיים נוספים, עד שלבסוף עלה בידו להרכיב סרט באורך מלא אשר עסק במשפחת גוצ'י, לו קרא סרט בחיי. היצירה הפכה למפעל חייו, ולאורך השנים הבאות נהג לערוך אותה באוססיביות, פעם אחר פעם. בהקרנת הבכורה שלה, הזמין את כל בני כיתתו של בנו לאולם הקולנוע אמביסאטורי עבור הצפייה, וב-22 בנובמבר 1982, קהל בגודל של כ-1,300 אנשים התכנס בבית הקולנוע מנזוני שבמילאנו, וצפה בגרסתו הסופית. בשנים הבאות החל להשקיע את ההון שהרוויח ממניות גוצ'י שהיו בבעלותו במקרקעין, ורכש חלקות אדמה רבות בגבעת סורבטה, אחד האזורים היוקרתיים יותר בסנט מוריץ, שווייץ, עד שלבסוף בנה במקום אחוזה ענקית אשר השתרעה על שטח של יותר ממאתיים אלף מטרים רבועים. הוא קרא לבקתה הראשונה שבנה במקום מוריזאן, קרי ביתו של מאוריציו, בדיאלקט שווייצרי מקומי. כמו כן תלה את סמל המשפחה על הקירות הגבוהים, תחת המרזבים, לצד הפלר דה ליס, סמלה של העיר פירנצה .כעבור מספר שנים תכנן רודולפו אייקון בולט נוסף של מותג האופנה, צעיף הפלורה, אותו עיצב ב-1966 בעזרתו של האמן ויטוריו אקורנרו, לפי הזמנתה של הנסיכה גרייס ממונקו. בת המלוכה הופיעה בחנות במילאנו יום אחד למרבה הפתעתו הרבה של רודולפו, אשר הציע לערוך לה סיור, שבסופו התעקש להעניק לה מתנה. קלי ביקשה צעיף בעל דפוס של פרחים, אך בשל אזלת ידו, נחלץ רודולפו באמתלה כי הצעיף עודנו נמצא בהכנות, ונתן לה במקומו תיק יד עם ידית חזרן. כאשר הצעיף הושלם הביא לה אותו רודולפו באופן אישי, באין יודעין כי דפוס הפרחים החדשני שצויר עליו עתיד היה לתפוס תאוצה כה רבה ולהופיע על אביזרי הלבוש, התיקים, ואף על תכשיטיו של בית האופנה.
עם מותו של אחיו, ואסקו, עברו מניות הגוצ'י שבבעלותו, בהתאם לחוק האיטלקי דאז, לאלמנתו מריה, מאחר שלשניים לא היו ילדים. הוא ואלדו הציעו לקנות אותן ממנה, ולאחר הסכמתה הפכו לשותפים שווים בחברה, כאשר כל אחד החזיק בחצי מכמות המניות. בשנים הבאות החלו להתעורר מאבקים פנימיים בינו ובין ילדיו של אלדו, להם חילק אחיו כעשרה אחוזים מהמניות שברשותו. לאחר שאובחן כחולה בסרטן הערמונית, שב לדבר עם בנו מאוריציו בניסיון לשלב אותו בעסק בהקדם האפשרי.
הסרטן התפשט בגופו של רודולפו במהרה, וב-7 במאי 1973 שקע בתרדמת ממנה התעורר רק לסירוגין. כאשר הגיעו מאוריציו ופטריציה לבקרו לא זיהה אותם, אולם כאשר שב אחיו אלדו מארצות הברית בכדי לראותו בפעם האחרונה, הצליח לומר, ; הוא מת כעבור מספר ימים, ב-14 במאי, בעודו בן שבעים ואחת. טקס ההלווייה נערך בבזיליקה הרומנסקית שבסן בביליה, מילאנו, כאשר ארבעה מעובדיו הנאמנים ביותר נבחרו לשאת את ארונו בין מאות המתאבלים אשר הגיעו לחלוק לו כבוד אחרון. בתום הטקס נלקח הארון לפירנצה, שם נקבר בחלקת משפחת גוצ'י.
אריה פומרנצ'יק
הרב אריה פּוֹמֶרַנְצ'יק (ט"ו בניסן ה'תרס"ח, אפריל 1908 – ח' בשבט ה'תש"ב, ינואר 1942) היה מתלמידי הרב מבריסק, רבי יעקב ישראל קניבסקי והחזון איש, מחבר הספרים תורת זרעים, עמק ברכה, יהגה האריה.
קורותיו
נולד בבריסק לזאב וגיטל פומרנצ'יק. למד בישיבת תורת חסד בבריסק בראשות הרב משה סוקולובסקי. החברותא שלו היה הרב יעקב ניימן, לימים ראש ישיבת אור ישראל. שניהם נמנו עם חמשת הבחורים שהשתתפו ב'קיבוץ' מיוחד ששמע את שיעורו של הרב מבריסק, יצחק זאב סולובייצ'יק. הרב פומרנצ'יק שימש אותו במשך כעשור ונמנה עם תלמידיו הקרובים.
בתקופת לימודיו בישיבת בית יוסף עסק בסוגיות הקשורות לסדר זרעים ולמצוות התלויות בארץ. בסוף שנות ה-30 פרסם את ספרו בתחום זה, "תורת זרעים". הספר קיבל את הסכמת הרב מבריסק. בין השאר כתב:
בחשוון ה'תרצ"ו (1935) נישא לפעשא (פנינה), בת הרב ישראל זיסל דבורץ. התגורר סמוך לחותנו בפתח תקווה ולמד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בעיר. באותה תקופה העמיק בסדר מועד, ולימים יצא ספרו "עמק ברכה". לאחר מותו יצא גם ספרו "יהגה האריה", שבו כונסו חידושי תורה שהותיר.
בשנת ה'תש"ב, בהיותו בן 34, נפטר בפתאומיות. נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה, ובהלווייתו השתתף החזון איש. במאמר הספד של הרב ראובן גליק, מרבני הכולל לתורת ארץ ישראל, כתב עליו בקובץ הזיכרון "תורת הארץ" שיצא על ידי הכולל: "איש פלא היה ופלא היה דרכו בקודש".
בנו, טוביה פומרנצ'יק, היה מנהל החברה קדישא בפתח תקווה.
מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית
מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית היא מלחמת אזרחים מתמשכת ברפובליקה המרכז אפריקאית (CAR) בה מעורבים הממשלה, מורדים מקואליציית "סלקה" (Séléka) המוסלמית ומיליציות "אנטי בלאקה" הנוצריות.
רקע
הסכסוך התחיל ב-2012 כשמורדים מוסלמים הדיחו את הנשיא פרנסואה בוזיזה (Bozizé) והעמידו נשיא חדש, מוסלמי, במדינה שרובה נוצרית. ב-2013 החלו מליציות מוסלמיות לתקוף קהילות נוצריות ללא מענה מצד הרשויות. הקהילות הנוצריות הקימו בתגובה מליציות משלהן בשביל להגן על עצמן. שתי הקבוצות, מוסלמים ונוצרים, תקפו אחת את השנייה תוך ביצוע של פשעי מלחמה, הכוללים שריפת כפרים שלמים על יושביהם, עינוי עצורים ואונס. בין 2013 ל-2016 נהרגו במדינה כ-6,000 איש, וכ-450 אלף איש הפכו פליטים.
במלחמה הקודמת (2004–2007), ממשלת הנשיא פרנסואה בוזיזה נלחמה עם מורדים בממשלו עד להסכם שלום שנחתם בשנת 2007. הסכסוך הנוכחי נוצר כאשר קואליציה חדשה של קבוצות מורדים מגוונות, המכונה "סלקה" (Séléka), האשימה את הממשלה בכך שלא עמדה בהסכמי השלום וכבשה ערים רבות בסוף 2012. הבירה נתפסה על ידי המורדים במארס 2013, בוזיזה נמלט מהמדינה ומנהיג המורדים מישל דג'וטודיה הכריז על עצמו כנשיא. הלחימה המחודשת החלה בין סליקה למיליציות המכונות נגד בלאקה. בספטמבר 2013 פירק הנשיא ג'וטודיה את קואליציית סלקה, שאיבדה את אחדותה לאחר עלייתו לשלטון ובינואר 2014 התפטר דג'וטודיה. במקומו מונתה קתרין סמבה-פנזה לנשיאה, אך הסכסוך נמשך. ביולי 2014, פלגים לשעבר של סליקה ונציגי המיליציות נגד באלקה חתמו על הסכם הפסקת אש ברזוויל. בסוף 2014 חולקה המדינה בפועל בין האנטי-בלאקה השולטים בדרום ובמערב, ממנה פונו מרבית האוכלוסייה המוסלמית וקבוצות סלקה לשעבר ששולטות על צפון ומזרח המדינה.
רוסיה
משרד ההגנה הרוסי חתם על הסכמי שיתוף פעולה עם משרד ההגנה המקומי, במסגרת הסכמים אלה רוסיה סיפקה לצבא המקומי נשק (לאחר שקיבלה אישור מהאו"ם לעשות זאת וסיפקה גם את שירותי אבטחת הנשיא. רוסיה שלחה חמישה קציני צבא ו-170 חיילים לרפובליקה, כמדריכים בצבא המקומי. מומחים שונים טוענים שרוסיה מסייעת לצבא המקומי באמצעות תגבור של קבוצת וגנר, קבלנית צבא פרטי שפועלת בחוזה עם משרד ההגנה הרוסי.
במרץ 2018 נשלחו חמישה אנשי צבא רוסיים ו-170 מדריכים אזרחיים רוסים לצורך הכשרת אנשי צבא מקומיים. רוסיה החלה גם ביישום זיכיונות כרייה.. בשטח ארמונו לשעבר של הקיסר ז'אן-בדל בוקאסה ישנו "מרכז אימונים והדרכה צבאית" רוסי, כלי נשק ניתנים ללא עלות, הוראות ניתנות מטעם שכירי חרב רוסים מקבוצת וגנר. בסוף דצמבר 2020 וערב הבחירות לנשיאות ולפרלמנט במדינה הגיעו כמה מאות חיילים רוסים עם ציוד צבאי כבד משרד החוץ של רוסיה אף הודה כי נשלחו 300 יועצים צבאיים למדינה.
What Do You Mean?
?What Do You Mean (בעברית: למה את מתכוונת?) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. השיר יצא לאור ב-28 באוגוסט 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Purpose.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הפך לראשון של ביבר שעשה זאת.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'סטין ביבר, ג'ייסון בויד ומייסון לוי, והופק על ידי ביבר ואם די אל. אם-טי-וי דירגו את השיר כשיר ה-,6 הטוב ביותר של שנת 2015, וטיים אאוט דירגו אותו כשיר ה-41 הטוב ביותר של שנת 2015.
בארצות הברית זכה השיר למעמד פלטינה משושת על מכירות של 6 מיליון עותקים בסך הכל.
רשימות סוף שנה וכל הזמנים
"What Do You Mean?" נכלל במספר רשימות סוף שנה וכל הזמנים של השירים הטובים ביותר של 2015.
פיליפ ג'קסון
{{פירושונים| פיל או פיליפ ג'קסון
אחרים
}}
אישטוואן שלושינסקי
ד"ר אישטוואן שלושינסקי (בהונגרית: Salusinszky István; בודפשט, 27 בפברואר 1918 – בודפשט, 14 באוקטובר 1984) היה מנהיג כלכלי יהודי-הונגרי דיפלומט, מנכ"ל הבנק ההונגרי לסחר חוץ (MKB Bank).
ביוגרפיה
אישטוואן שלושינסקי נולד במשפחה יהודית בבודפשט. אביו, דיולה שלושינסקי, היה עורך דין, ודודו, אימרה שלושינסקי היה דמות מפתח באימפריית העיתונות אשט של אנדור מיקלוש. בניו היו דיולה שלושינסקי שעסק בסחר בין-לאומי, גאבור שלושינסקי שהיה מורה לשפות והשלישי מיקלוש שלושינסקי היה מפיק סרטים. בתו ז'וז'ה שלושינסקי היא מומחית בתחום תיירות החוץ. אחד מנכדיו אנדראש שלושינסקי הוא מומחה להוראת שפות.
לימודי משפטים ועסקים
לאחר סיום בחינות הבגרות התקבל ללימודי משפטים וסיים את הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בשנת 1939 וכן היה סטודנט ב"בית הספר החופשי למדעי המדינה" (École Libre des Sciences Politique) בפריז. בתקופת מלחמת העולם השנייה עד כניסת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) היה בעלים משותף של מפעל לשטיפת סמרטוטים, ולמעשה עסק ב"השגת לקוחות", כי לא יכול היה לעסוק במקצועו כעורך דין בשל החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי).
בשרותו של ראול ולנברג
לאחר כניסת הגרמנים לממלכת הונגריה, כיהודי, נאלץ להסתתר עם ניירות מזויפים כחלק מחברי תנועת ההתנגדות היהודית (הבלתי חוקית) והשתתף בהצלת יהודים כמזכירו של הדיפלומט השוודי ראול ולנברג.
קריירה חדשה
משנת 1945 התפרנס תחילה כמתרגם מרוסית, לאחר מכן היה פקיד של הבנק הלאומי ההונגרי, ובין 1947 לבין 1950 היה היועץ של הנציגות המסחרית ההונגרית במוסקבה. בין השנים 1950–1958 היה מנהל מחלקה במשרד לסחר החוץ, ואחר כך מנהל האגף. בין השנים 1958–1963 היה ראש הנציגות הסחרית ההונגרית ברומא (נספח מסחרי).
שטפן הופמן
שטפן הופמן (בגרמנית: Steffen Hofmann, נולד ב-9 בספטמבר 1980 בווירצבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית בעמדת הקשר. הופמן הוא אחד השחקנים המצליחים ביותר בתולדות ראפיד וינה, במדיה נבחר פעמיים ככדורגלן השנה באוסטריה.
קריירת מועדונים
הופמן שיחק בנעוריו במועדונים בקרבת עירו וירצבורג שבבוואריה. בשנת 1996 הצטרף לבאיירן מינכן כאשר היה בן 16, ונחשב לכישרון עולה. בשנת 2000 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה הצליח מאוד, ובמשך שתי עונות הבקיע 21 שערים, אך ערך הופעה אחת בלבד בבונדסליגה בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן, כאשר החליף את קלאודיו פיסארו במשחק מול פ.צ. קלן באוקטובר 2001.
לאחר חזרתו לראפיד וינה, נפצע הופמן במחזור הראשון של עונת 2006/07, והחמיץ את כל החצי הראשון של אותה עונה. בעונת 2007/08 זכה הופמן באליפות עם ראפיד וינה לאחר שלא החמיץ ולו דקת משחק אחת בעונה זו, והבקיע עשרה שערים. באותה תקופה מונה לקפטן הקבוצה, וכונה על ידי אוהדיה "אלוהי הכדורגל". הזכייה באליפות הקנתה לראפיד וינה מקום במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2008/09, אך הקבוצה כשלה והודחה כבר בסיבוב המוקדמות השני על ידי אנורתוסיס פמגוסטה, ולא המשיכה לגביע אופ"א. עם זאת, בליגה ראפיד וינה סיימה במקום השני, והופמן הבקיע בעונה זו 12 שערים, ונבחר בפעם השנייה בקריירה ככדורגלן השנה באוסטריה. עונת 2009/10 הייתה עונת שיא נוספת עבור הופמן, שהבקיע 20 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה האוסטרית, כאשר גם סגנו, ניקיצה ילאביץ', הגיע מראפיד וינה והבקיע 18 שערים, ושניהם יחד היוו חוד התקפי איכותי. בליגה האירופית הבקיע הופמן חמישה שערים, אך הקבוצה הודחה בשלב הבתים. לאחר עונה זו, הופמן המשיך להיות שחקן הרכב בראפיד וינה, אך לא הצליח להבקיע במספרים דו ספרתיים. בקיץ 2018 פרש הופמן ממשחק פעיל.
הופמן נודע כשחקן הוגן, ולא ספג בקריירה שלו אפילו כרטיס אדום אחד.
קריירה בינלאומית
הופמן נולד בגרמניה, והתחתן עם אישה אוסטרית. בגין עובדה זו, ניסתה התאחדות הכדורגל האוסטרית בשנת 2005 לאזרח את הופמן ולאפשר לו לשחק במדי נבחרת אוסטריה. הופמן הסכים באופן עקרוני לשחק עבור אוסטריה, אך בקשה זו נדחתה על ידי אופ"א, שכן הופמן שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וערך שלוש הופעות במדי נבחרת המשנה של גרמניה. לאחר שהופמן לא השיג את האזרחות, הוא זומן למספר משחקים עם נבחרת גרמניה בשנת 2005 במסע משחקים שנערך באסיה, אך עקב מחלה לא שותף באף משחק בנבחרת הבכירה. לאחר מכן, לא זומן יותר הופמן לנבחרת גרמניה.
תארים
עם ראפיד וינה:
תארים אישיים:
אברהם יעקב פרידמן (בויאן)
רבי אברהם יעקב פרידמן (כ"ד בניסן תרמ"ד, 19 באפריל 1884 - ב' באלול תש"ב, 15 באוגוסט 1942) היה האדמו"ר מבויאן בלמברג (לבוב). בנו של האדמו"ר הראשון מבויאן, רבי יצחק פרידמן.
ביוגרפיה
נולד בסדיגורה למלכה בת רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ולרבי יצחק, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין. בשנת תרנ"ה נישא לחנה בתו של רבי מרדכי טברסקי מלויעב.
רבי אברהם יעקב נרצח בחצר ביתו יחד עם אשתו ומשמשו בב' באלול תש"ב (1942), לא הניח אחריו צאצאים. דברי תורתו כונסו בספר נחלת יעקב, והם מכילים מאמרים רבים על דרך הרמז.
על שמו בית הכנסת נחלת יעקב של חסידות בויאן בביתר.
תל אגרה
תל אגרה הוא תל עתיק בחבל לכיש שבשפלת יהודה, השוכן כ-5 קילומטר דרום מערבית למושב אמציה. התל מתנשא לרום 341 מטר מעל פני הים, כאשר נחל אדוריים מתפתל סביבו, ומקיף אותו ממזרח, צפון ומערב.
על התל עצמו נסקרו ממצאים ארכאולוגיים, שרובם מתוארכים לתקופת הברונזה הקדומה. הממצאים כוללים עדויות ליישוב מבוצר, שרידי חומה, יסודות מבנה בראש התל, בורות מים וחרסים רבים, השייכים לתקופת הברונזה, התקופה הרומית והתקופה הביזנטית.
מדרום מערב לתל הארכאולוג דוד עמית גילה מערכת הובלת מים, שכנראה נבנתה בתקופה הרומית או הביזנטית. המערכת כוללת סכר ותעלת הסטה שאורכה כ-150 מטר, שתפקידה המשוער היה לאפשר עיבוד אדמה חקלאית פורייה בעמק נחל אדוריים בסביבות התל.
אליזבת הולוויי מרסטון
אליזבת "סיידי" הולוויי מרסטון (באנגלית: Elizabeth Holloway Marston; 20 בפברואר 1893 – 27 במרץ 1993) הייתה עורכת דין ופסיכולוגית אמריקאית. היא ידועה בתור מי שהייתה ההשראה החלקית לדמות הקומיקס וונדר וומן, ועבור חלקה ביצירת הדמות, יחד עם בן זוגה, ויליאם מולטון מרסטון (שכתב בשם העט צ'ארלס מולטון) ועם בת זוגם, אוליב בירן. היא גם השתתפה עם מרסטון בפיתוח בדיקת לחץ דם סיסטולי, המשמשת לגילוי שקרים.
ביוגרפיה
מרסטון נולדה אליזבת הולוויי בהאי מאן וגדלה בבוסטון שבמסצ'וסטס. בתקופה בה נשים מיעטו ללמוד לתארים מתקדמים, היא למדה לשלושה. התואר הראשון שלה היה בפסיכולוגיה ממכללת מאונט הוליוק, בשנת 1915. היא רצתה להמשיך משם ללימודי משפטים בהרווארד, שם למד ארוסה דאז ויליאם מרסטון. אך בהרווארד לא קיבלו נשים, אז היא נרשמה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוסטון. כשביקשה מאביה לתמוך בה במשך לימודיה, הוא אמר לה: "בשום אופן לא. כל עוד יש לי מספיק כסף כדי להלביש אותך בסינרים, את יכולה להישאר בבית עם אמא שלך". הולוויי סירבה לוותר, והתפרנסה בעצמה ממכירת ספרי בישול במועדוני נשים. היא נישאה למרסטון בספטמבר של אותה שנה, אך עדיין התעקשה לשלם את הוצאותיה בעצמה. את התואר שלה במשפטים סיימה ב-1918. היא הייתה אחת משלוש נשים בלבד שסיימו תואר בפקולטה באותה שנה.