cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד רונן
ביוגרפיה
רונן מונה לחבר הנהלה בחברת הכשרת היישוב של יעקב נמרודי אותו הכיר משירותם המשותף במערכת הביטחון ובאיראן. הוא שימש כסמנכ"ל החברה וכן אחראי על הביטחון בעיתון מעריב שתחת שליטתה. בעקבות חלקו בפרשת האזנות הסתר הורשע ב-1998 יחד עם מנכ"ל החברה עופר נמרודי בעבירות של האזנת סתר ושיבוש מהלכי משפט. הוא נידון לשישה חודשי עבודות שירות וקנס של 100,000 ש"ח. ב-2002 פרש מהחברה.
על תקופת שירותו בשב"כ פרסם שני ספרים:
מסגור (תקשורת)
בתקשורת, מִסְגוּר (באנגלית: framing) הוא הדרך שבאמצעותה אמצעי התקשורת ההמונית מעצבים נושאים ציבוריים עבור הקהל, ובצורה זו משפיעים על הבנת הסוגיות הללו והערכתן על ידי הקהל.
טכניקת המסגור כוללת שימוש בסטריאוטיפים, דפוסים מוכרים, הדגשת הסטיגמות והטרגדיות, התעלמות מסתירות פנימיות ועוד.
חוקר התרבות טוד גייטלין הסיק שהמסגור עוזר לעיתונאים להתמודד עם כמויות מידע רבות באופן מהיר יותר. המסגור מנחה את הקהל כיצד להגיב על התכנים הרצויים המוצגים באמצעי התקשורת. המידע המועבר לציבור לעולם לא יהיה נייטרלי. התקשורת מכוונת את הקהל לראות את המצב הקיים מנקודת מבט מסוימת. המסגור אף יכול לקבוע את האופן שבו האזרחים יחליטו על עמדותיהם הפוליטיות.
מהו מסגור?
כל סיפור, כל אירוע, כל נושא מורכב מאינספור פרטים. אין יכולת להשיג את כל הפרטים, לכל סיפור יש כמה זוויות ראייה, כמה אפשרויות מיון, אפשרויות ניתוח, אפשרויות ודגשים שונים. עצם הבחירה בזווית ראייה אחת ולא באחרת היא בחירה במסגרת מסוימת שדרכה מתצפת העיתונאי על המציאות או על מראה עיניו ומדווח. ניתן לעשות מסגור לכל נושא, ובכך בעקיפין לקבוע מה נחשוב עליו. מסגור הוא דרך שממסגרת תופעה כלשהי לצורת התבוננות מסוימת, או לנקודת תצפית מסוימת שממנה מספרים את הסיפור, ובכך הם סוגרים דרכים מסוימת להסתכלות.
לדוגמה: קבוצה של מיידי אבנים – במקרה אחד יש קבוצה יש ילדים פלסטינים שמשליכים אבנים על מכוניות שחולפות בכבישי יהודה ושומרון. במקרה השני, חרדים שמשליכים אבנים על מכוניות בכביש בר-אילן בשבת. בשני המקרים האירוע מוסגר כסוג של הפרת סדר. יידוי האבנים על ידי הפלסטינים נתפס כפחות לגיטימי, כחלק מהאינתיפאדה, כפורעי חוק, מחבלים פוטנציאלים. גם אמצעי התקשורת הפלסטינים יכולים למסגר אותם כלוחמי חופש, שנלחמים למען החירות וכו'. אותו מקרה יכול להיות ממוסגר בצורה אחרת – כל גורם ימסגר את האירוע בהתאם לאידאולוגיה ולמסגרת שלו.
קיימת הבחנה בין שני סוגי מסגרות:
באמצעות מסגור, הסיקור התקשורתי מעביר לציבור מידע שהוא לא רק מידע גולמי, אלא הוא לוקח את חומר הגלם, אורז אותו בעטיפה אידאולוגית ורק אז מעביר אותו לנמענים.
ישנם מספר מרכיבים המשפיעים על אופי המסגור:
מסגרות קובעות לאנשים למה לשים לב בסיקור התקשורתי, כיצד להבין וכיצד לזכור את הבעיה והאירוע, איך להעריך את הפתרונות לבעיה. המסגרת עושה סלקציה, מושכת את תשומת הלב לחלק אחד של המציאות ומסיטה את תשומת הלב מהיבטים אחרים של המציאות. דברים שהמסגרת אינה כוללת (מה שהתקשורת התעלמה ממנו) הם בעלי השפעה פחותה ממה שכן מופיע במסגרת. ניתן לכוון את הדעה הציבורית בכל נושא, בהתאם לשימוש במסגרת זו או אחרת.
המסגרת הנושאית – עיסוק במאקרו, הצגה כללית ומופשטת של נושאים חברתיים. ההתמקדות היא ברקע, נתונים, פרשנויות, הצעות לפתרונות. זה מסגור שפחות נפוץ בטלוויזיה ויותר נפוץ בעיתונות, קשה להפיק אותו בצורה הוויזואלית. לדוגמה, במקרה של העוני העיסוק יהיה סביב התופעה, נתונים כללים ויבשים, מומחים שונים ופרשנויות.
במסורת זו יש השפעה לתפיסה של השפעה חזקה של המסגרת, אבל אופי ההשפעה נתפס אחרת. הנמען אומנם פעיל וסלקטיבי, אבל הוא מושפע מסביבת התקשורת.
קיימים שלושה מרכיבים עיקריים המאפשרים להתנגד למסגור:
בדרך כלל, רוב העיתונאים מודעים לכך שהם ממסגרים אירועים וליכולת לכוח שנתון בידיהם. לפי תפיסה זו, המסגור אינו נובע ממניעים מניפולטיביים, מכוונת זדון להניע את הנמען, אלא העיתונאי חייב לבחור בתבנית ובמסגרת מסוימת, העיתונאי חייב להסביר את הסיפור בצורה מסוימת ומעניינת.
דניאלה דוויק
דניאלה דוויק (Daniela Dueck) (נולדה ב-1965) היא היסטוריונית של העת העתיקה,פרופסור מן המנין במחלקה ללימודים קלאסיים ובמחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן. מאז אוקטובר 2022 היא דקנית הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקרה העיקריים הם כתיבה גאוגרפית ותפיסות גאוגרפיות ביוון וברומא העתיקות, פרגמנטים של יצירות יווניות ורומיות ומפגשי תרבויות בעולם העתיק.
ביוגרפיה אקדמית
דניאלה דוויק למדה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. היא סיימה את לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה ולתולדות האמנות. את התואר השני למדה בחוג להיסטוריה וכתבה תיזה שכותרתה "הודו בעיני היוונים עד אלכסנדר הגדול" בהנחיית פרופ' דוד אשרי. את עבודת הדוקטורט, בהנחייתו של פרופ' יוסף גייגר, כתבה בנושא "הגאוגרפיה של סטרבו כיצירה אוגוסטאית". עם סיום התואר השני החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן כמתרגלת במחלקה להיסטוריה כללית. מאוחר יותר עברה ללמד גם במחלקה ללימודים קלאסיים וכיום היא נמנית עם הסגל האקדמי הבכיר בשתי המחלקות.
מחקריה
מאז כתיבת התיזה לתואר השני דניאלה דוויק עוסקת בגאוגרפיה עתיקה, יוונית ורומית, על היבטיה השונים, הן הטקסטואליים והן התרבותיים וההיסטוריים. עניין אקדמי זה מתחבר גם לשאלת המסורת הגאוגרפית והתמסורת הטקסטואלית שבחלקה השתמרה בצורה של פרגמנטים כציטוטים ספרותיים.
מחקרה עוסק בנושאים הבאים:
(1) סטרבו וכתיבה גאוגרפית.
(2) פרגמנטים גאוגרפיים.
(3) תפוצה של ידע גאוגרפי שלא בכתב ולא באמצעות טקסטים.
(4) ציטוטי שירה כעדות למסורת טקסטואלית וסגנונית.
(5) נושאים שונים הנוגעים לתרבות העולם העתיק של יוון ורומא.
ספרים שכתבה
Strabo of Amasia - A Greek Man of Letters in Augustan Rome, Routledge,   London, 2000
הספר הוא ביוגרפיה אינטלקטואלית של הגאוגרף סטרבו שחי וכתב במאה הראשונה לפסה"נ ובמאה הראשונה לסה"נ. סטרבו תיאר את העולם המיושב בזמנו בחיבור מקיף שהשתמר כמעט במלואו. הספר בוחן את המחבר לנוכח חיבורו ומבקש להראות שהחיבור הוא תוצר של חינוך מסוים ושל הקשר תרבותי ופוליטי קונקרטי.
Geography in Classical Antiquity, Cambridge University Press (with a chapter on cartography by Kai Brodersen) series: Key Themes in Ancient History, Cambridge, 2012
ספר זה מציג סקירה בסיסית של תולדות הגאוגרפיה בעת העתיקה הקלאסית הן מבחינה מעשית ביחס לגילויי העולם ותפיסתו והן מבחינה טקסטואלית וויזואלית ביחס למסורת הידע הגאוגרפי. זהו ספר מבוא לגאוגרפיה בעת העתיקה. הספר תורגם לגרמנית ב-2013: Geographie in der Antiken Welt, Philipp von Zabern, Darmstadt / Mainz, 2013
Illiterate Geography in Classical Athens and Rome, Routledge, 2021
מונוגרפיה זאת מתמקדת באופן שבו מידע גאוגרפי היה נפוץ שלא בדרך טקסטואלית, כלומר מנסה לברר כיצד נמסר ידע גאוגרפי כך שהיה לפחות מבחינת הפוטנציאל זמין גם למגזרים שלא ידעו קרוא וכתוב. לשם כך הוא בוחן את בסיסי המידע הגאוגרפי שהופיעו למשל במחזות, בפתגמים וביצירות אמנות שהיו זמינים לציבור הרחב ללא צורך בקריאה.
ספרים שערכה
Strabo’s Cultural Geography: The Making of a Kolossourgia, edited by Daniela Dueck, H. Lindsay and S. Pothecary, Cambridge University Press, Cambridge, 2005
אסופה של מאמרים שחלקם הם עיבוד של הרצאות שנישאו בכנס בינלאומי שהתקיים באוניברסיטת בר-אילן ביוני 2001 ועסק ב"גאוגרפיה" של סטרבו. המאמרים מציגים היבטים שונים ביצירתו של סטרבו – ספרותיים, פוליטיים, היסטוריים.
Routledge Companion to Strabo, edited by Daniela Dueck, Routledge, London, 2017
כרך שעוסק בסטרבו, יצירתו ואישיותו מבחינות שונות: מהצד הגאוגרפי-מדעי, מהצד הטקסטואלי, מהצד הספרותי ועד להתקבלותו של סטרבו לאורך הדורות.
מינויים ותפקידים אקדמיים
ראש המחלקה ללימודים קלאסיים, 2000 – 2003; 2014 - 2018.
ראש התכנית לפרשנות ותרבות 2019 - 2022.
חברת ועדת העורכים של כתב העת Scripta Classica Israelica בשנים 2005 – 2008 ;
חברה במועצה המדעית של מכון יד בן צבי.
חברה בוועד המנהל של המרכז לחקר ההיסטוריה של הים התיכון, אוניברסיטת חיפה.
סוזן מקדואל אייקינס
סוזן מקדואל אייקינס, באנגלית: Susan Macdowell Eakins ( 21 בספטמבר 1851 - 27 בדצמבר 1938) הייתה ציירת וצלמת אמריקאית. עבודותיה הוצגו לראשונה באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה, שם הייתה סטודנטית. היא זכתה בפרס מרי סמית' ב-1879 ובפרס צ'ארלס טופאן ב-1882.
אחד ממוריה היה האמן תומאס אייקינס, שלימים הפך לבעלה. היא יצרה דיוקנאות וציורי טבע דומם. היא הייתה ידועה גם בצילום שלה.
ביוגרפיה
היא הייתה החמישית מבין שמונה ילדיו של ויליאם ה. מקדואל, חרט וצלם בפילדלפיה, שגם היה צייר מיומן. הוא העביר לשלושת בניו וחמש בנותיו את התעניינותו הפילוסופית והאמנותית. גם סוזן וגם אחותה, אליזבת, גילו עניין מוקדם באמנות, ועודדו על ידי אביהם. סוזן קיבלה סטודיו בעליית גג עבור יצירות האמנות שלה. מלבד כישרונותיה האמנותיים, היא הייתה גם פסנתרנית מוכשרת.
חינוך
היא הייתה בת 25 כשפגשה את תומאס אייקינס בגלריה שם הוצג ציורו "קליניקת גרוס" בשנת 1876. הוא הוצג גם בתערוכת המאה של פילדלפיה. בניגוד לרבים, היא התרשמה מהציור והחליטה ללמוד אצלו באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה, בה למדה במשך שש שנים.
באותה תקופה נחשבה האקדמיה לאמנויות של פנסילבניה לבית הספר הטוב ביותר לאמנות בארצות הברית. לפני שלמדה אצל אייקנס, היא למדה אצל כריסטיאן שוסלה. אצל אייקינס, היא אימצה סגנון ריאליסטי דומה לשלו. היא זכתה בפרס מרי סמית' הראשון בשנת 1879 על דיוקן של ג'נטלמן וכלב.
אחותה, אליזבת, למדה גם היא באקדמיה החל מ-1876. סטודנטיות אחרות לאמנות כללו את מרי קאסאט, ססיליה בו, אמילי סארטיין ואליס ברבר סטפנס. הן קיבלו חינוך טוב באמנות, אך הוגבלו מלצייר דוגמנים עירומים. במהלך תקופתה כסטודנטית, היא עבדה באקדמיה, ומשכה לשילובן של אמניות בשיעורי רישום החיים של דוגמניות עירומות.
נישואים
היא נישאה לתומאס אייקינס ב-1884. כמנהל האקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות, אייקינס קיבל את ההחלטה להשתמש בדוגמניות עירום לנשים ולגברים בשיעורי ציור של סטודנטים משני המינים. כתוצאה מכך הוא התבקש להתפטר שנה לאחר נישואיהם. אף שהייתה לו תמיכה מכמה משפחות וחברים, זה היה אירוע משנה חיים שהשפיע על מערכות היחסים ועל ההתלהבות של בני הזוג אייקנס מהחיים.
קריירה
סוזן אייקינס ציירה דיוקנאות, שרבים מהם כללו בני משפחה וסצנות מחיי הבית. בין 1876 ל-1882, הציגה סוזן אייקינס את עבודותיה באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה. בזמן שהייתה נשואה, אייקינס ציירה רק באופן ספורדי. לשניהם היו אולפנים נפרדים בביתם. היא חלקה את התשוקה לצילום עם בעלה, הן כצלמים והן כמצולמים. היא גם הצטלמה בעירום לרבות מהתמונות שלו וצילמה אותו. בשנת 1898 היא הפכה לחברה והציגה את עבודותיה בסלון הצילום בפילדלפיה, כולל ילד עם בובה, אחד מתצלומיה הטובים ביותר. היא הציגה ב-1905 באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה. על ציוריה, תומאס אייקינס אמר עליה שהיא יותר מיומנת בצבעים ממנו ושהיא "הציירת אישה הטובה ביותר שהוא ראה אי פעם". לאחר מותו של תומאס אייקינס ב-1916, היא חזרה לצייר, עבדה כמעט כל יום, והוסיפה במידה ניכרת לתפוקה שלה. ציוריה נעשו בסגנון שהפך לחם, משוחרר ובהיר יותר בגוון.
מוות
היא נפטרה ב-27 בדצמבר 1938 בפילדלפיה, פנסילבניה, ולאחר מכן עירבבו את האפר שלה עם זה של בעלה. האפר של בני הזוג אייקנס נקבר בבית הקברות Woodlands בפילדלפיה בקבר לא מסומן בחלקה של משפחתה. מצבה על קברם הותקנה בשנת 1983 על ידי תורם אנונימי.
מורשת
רק 35 שנים לאחר מותה, ב-1973, הציגו את התערוכה הגדולה הראשונה שלה באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה. ב-1976, עבודתה נכללה בתערוכת האמניות של המאה התשע-עשרה במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית.
בספטמבר ואוקטובר 1977, נערכה תערוכה של הצילומים והציורים של סוזן, אחותה אליזבת ובעלה תומא ס ברואנוק, וירג'יניה בבית הספר נורת' קרוס.
Mercy (שיר של קניה וסט)
Mercy (בעברית: רַחֲמִים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, בשיתוף הראפרים האמריקאים ביג שון, פושה טי ו-2 צ'יינז, מתוך אלבום האוסף של חברת התקליטים GOOD Music, Cruel Summer. השיר יצא לאור ב-3 באפריל 2012, על ידי חברת התקליטים, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ ה-Vevo של וסט ביוטיוב ב-6 ביוני 2012. הקליפ הוא קליפ בשחור-לבן שצולם בפריים רחב, בו מבצעי השיר במה שנראה כמו "חניון חניה, כשהוא מתדבק תוך שהמצלמה מחליקה על פני החדר", וברקע מוצג למבורגיני גאיארדו LP560-4. הקליפ מכיל מספר רב של אמנים אחרים החתומים בחברת GOOD Music, בהם קיד קאדי, סיהיי דה פרינס, טייאנה טיילור, היט-בוי, דבנג' ומיסטר הדסון.
נכון לאוקטובר 2020, עומד הקליפ על כ-212 מיליון צפיות.
הצלחה
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ הופ ושהה בו כחמישה שבועות. נכון לאוקטובר 2012, מכר השיר שני מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית, על פי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
עלייה לקבר
עלייה לקבר היא מנהג המשמר את זכרו של המת. אדם נוהג לעלות לקבריהם של קרובי משפחתו. יש העולים לקבר של אדם הנערץ עליהם. פולחן קברי קדושים מקובל בדתות אחדות.
ביהדות
ביהדות נהוג לעלות לקברו של קרוב שנפטר ולקיים אזכרה ביום סיום השבעה, ביום ה"שלושים", ומדי שנה ביום השנה. שומרי מצוות מקיימים באזכרה טקס לפי כללים קבועים, אך עלייה לקבר ואזכרה נהוגים גם אצל חילונים. כן יש הנוהגים לעלות לקבר בערב ראש השנה ובערב יום הכיפורים (מנהג זה הוזכר על ידי הרמ"א וקודם לכן על ידי המהרי"ל). יש הנוהגים לבקר בקבר לעיתים קרובות יותר, כחלק מאבלותם.
יש הנוהגים להניח אבן על גבי המצבה טרם עזיבתם את הקבר. למנהג ישנם כמה טעמים.
קברי צדיקים זוכים לביקורים של קהל רב של מאמינים, במיוחד בימים מיוחדים לעלייה לקבר המסוים, אך גם בכל שאר ימות השנה. עלייה לקברי צדיקים מוזכרת כבר בתלמוד הבבלי, שם מסופר שבעת שליחותם של שנים עשר המרגלים הלך כלב בן יפונה לחברון כדי לבקר בקברי האבות במערת המכפלה ולהתפלל שם.
עלייה לקבר אישים נערצים
קברים של אחדים ממנהיגי מדינת ישראל ומנהיגי הציונות זוכים לביקורים מאורגנים של תלמידים וקבוצות אחרות, כחלק משימור זכרם ומורשתם. עם קברים אלה נמנים קברם של דוד בן-גוריון ורעייתו פולה במדרשת בן-גוריון, קבר הרצל בהר הרצל ועוד.
קבריהם של כוכבי פופ אחדים זוכים אף הם לביקורי מעריצים. עם אלה נמנים קבריהם של הזמרת אדית פיאף והזמר ג'ים מוריסון בבית הקברות פר לשז בפריז וקברו של הזמר אלביס פרסלי ב"אחוזת גרייסלנד".
שמורת הר הנגב
שמורת הר הנגב היא שמורת טבע מוכרזת בנגב המהווה את שמורת הטבע הגדולה בישראל, כששטחה הוא 1,094,918 דונם. השמורה הוכרזה ב-21 בספטמבר 1989, ועברה מספר הרחבות מאז. אורכה של השמורה היא כ-40 ק"מ מצפון לדרום וכ-35 ק"מ ממזרח למערב. חלקים ניכרים מהשמורה נמצאים בשטחי אש פעילים של צה"ל, וכן, שביל ישראל עובר בחלקה המזרחי של השמורה בתחום מכתש רמון.
החי
בין בעלי החיים החיים בשמורה ניתן למנות את הפרא הפרסי, שרועה בעדרים ברחבי השמורה; את הראם הלבן; צבי הנגב, היעל הנובי, הצבוע המפוספס, הקרקל, הזאב הערבי ועוד.
כמו כן, המצוקים ברחבי השמורה משמשים כאתר קינון לעופות דורסים שונים כמו הנשר המקראי והרחם.
הצומח
ברחבי השמורה חיים מיני צומח, בהם אלה אטלנטית, ריבס המדבר, צבעוני ססגוני, שמשון הדור, חלמונית גדולה, כחלית ההרים ועוד.
בשמורה הוגדרו מספר מיני צמחים חדשים למדע, בהם שקד רמון, אזובית רמון, בופונית רמון, חלבלוב רמון, כלך רמון וסתוונית רמון.
בשנת 2011 תיאר הבוטנאי אבינעם דנין באזור מכתש רמון מין חדש למדע - צלף רמון.
אפי טיומקין
אפי טיומקין (נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל חבל מודיעין.
ביוגרפיה
טיומקין נולד וגדל בכפר סבא, שם שיחק מגיל 7 בקבוצת הכדורסל המקומית.
קריירה
טיומקין החל את פעילותו במחלקת הנוער של מועדון הפועל כפר סבא כבר בגיל 7. את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים ערך בעונת 2016/17.
בתיכון למד במגמת הכדורסל של תיכון כצנלסון, שם העמיד ממוצעים של 14.5 נק׳, 5.0 ריב׳ ו-2.5 אס׳ למשחק.
בעונת 19/20, חתם טיומקין במועדון מכבי אשדוד, איתה רשם הופעות בודדות בליגת העל. בעונת 20/21, חתם טיומקין במועדון הכדורסל מכבי הוד השרון, שם העמיד ממוצעים של 7.0 נק', 2.6 ריב' ו-2.0 אס' למשחק.
בעונת 2021/2022, חתם טיומקין לשנה בהפועל רמת גן גבעתיים, שם העמיד ממוצעים של 9.9 נק׳, 3.1 ריב׳, 2.2 אס׳ ו-1.2 חטיפות למשחק. במחזור ה-9 של העונה, זכה בתואר חמישיית המחזור של איגוד הכדורסל כאשר הוביל את הפועל ר״ג/גבעתיים לניצחון מרשים על הפועל עפולה, עם 23 נק׳, 4 אס׳, 5 ריב׳, 4 חטיפות וסיום המשחק עם מדד 27.
ביולי 2022, לקראת עונת 2022/2023, חתם אפי טיומקין בהפועל חבל מודיעין.
נבחרות ישראל
טיומקין היה שותף פעמיים ביציאה למוקדמות אליפות אירופה של נבחרת ישראל בכדורסל 3X3, כאשר בקיץ 2017 נבחרת הנוער בה היה שותף טיומקין, העפילה לאליפות אירופה.
בדצמבר 2018 יצא יחד עם נבחרת ישראל U19 לטורניר חג המולד בבלגיה (xmastournamet), שם הגיע ביחד עם הנבחרת עד לשלב חצי הגמר.
משה אלפי
משה אלפי (נולד ב-3 במרץ 1966, י"א באדר תשכ"ו) הוא יוצר, במאי, מפיק קולנוע וטלוויזיה. מרצה במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות מאז הקמתו.
ביוגרפיה והשכלה
אלפי נולד בירושלים, דור 11 בעיר, וגדל בשכונת בית וגן. שירת בתוכנית ההסדר של ישיבת אור עציון בחטיבת גבעתי.
עניינו בתקשורת חזותית החל ב-1990 כשלמד בימוי והפקה לטלוויזיה ב"מכון התורני לחינוך ולתקשורת", שהיה המוסד הדתי הראשון בארץ לקולנוע ותקשורת. מורהו במכון, אדיר זיק, היה לימים לשותפו של אלפי ועמו יצר פרויקטים רבים. בהמשך הוציא תעודת עיתונאי וסיים לימודי תואר ראשון בתקשורת ומנהל עסקים בשלוחה הישראלית של צ'מפליין קולג'.
בשנים 1990–1992 שימש כתחקירן בטלוויזיה החינוכית ובערוץ הראשון ואחר כך היה מנהל אולפן בתוכניות בערוץ 2. במקביל יזם והפיק פרויקטים עם מיכה שגריר, דני סיטון, איל פלד ואחרים. היה מראשוני המרצים בבית הספר לקולנוע מעלה עם הקמתו ב-1993, שבו הוא מלמד עד היום קורסים בתחקיר ובהפקה. ב-1995 הקים את חברת ההפקות "אלפים הפקות" היוצרת סרטים תיעודיים ועלילתיים, סדרות רשת, פסטיבלים, מיצגי תיירות וסרטי קבע למוזיאונים בישראל ומחוצה לה.
אלפי חבר בתל"י, באיגוד המפיקים, בפורום היוצרים הדוקומנטריים וממייסדי האגודה לזכות הציבור לדעת. כיהן בעבר כחבר הנהלה בלב אחד - סיוע אזרחי בחירום.
מתגורר באבו גוש ואב לארבעה ילדים.
המכלול האדריכלי של פמפוליה
המכלול האדריכלי של פמפוליה (פורטוגזית Conjunto Arquitetônico da Pampulha) שתוכנן בשנת 1940 סביב אגם מלאכותי, היה מרכז של נופש ותרבות במסגרת שכונת עיר גנים בעיר בלו הוריזונטה במרכז ברזיל. המכלול ממחיש את הדרך בה עקרונות של אדריכלות ופיתוח נופי מודרניים השתחררו מקונסטרוקטיביות קשיחה, והביאו לידי ביטוי את האקלים המקומי והסביבה הטבעית.
היסטוריה
בניית בירה חדשה למדינת מינאס ז'ראיס במקום אורו פרטו אושרה ב-1891, והקמת בלו הוריזונטה החלה ב-1897. כדי לשכן בין 200,000 ל-300,000 תושבים העיר נבנתה בתבנית שתי וערב, ונשתלו בה אזורים פרווריים עם תכנון פחות מוקפד ועם שדרות רחובות יותר. הצמיחה המטאורית של העיר בעשורים שלאחר מכן הביאה להתפוצצות אוכלוסין בשנות ה-20 של המאה ה-20, וזו הועצמה מצידה על ידי תיעוש וגרמה לבעיות בתוכניות הקיימות. בתגובה, בין השנים 1938–1940, נוסחה תוכנית עירונית חדשה שהתייחסה לצורך בהקמת פרוורים חדשים ואזורי תכנון לעיר. במסגרת תוכנית חדשה זו פותח אזור פמפוליה. מאגר פמפוליה הוקם בצפון העיר בין השנים 1936–1938 כדי לספק מים לאזור נרחב. גודלו של המאגר שולש בשנתיים הבאות, ותוספת זו נוצלה כדי ליפות את האגם ולהופכו לעיר-לוויין לתיירות ולפעילות נופש. לשם כך נשכרו שירותיו של אוסקר נימאייר ב-1940, והמטרה המוצהרת הייתה למשוך את בני המעמד הגבוה ועידודם להקים לעצמם בתי אחוזה סביב האגם. אזורי המגורים הצטיינו ברחובות רחבים, בנייה לא רווייה ושטחים ירוקים נרחבים - כל מאפייניה של "עיר גנים". התחבורה שופרה על ידי סלילת דרכים חדשות והקמת שדה תעופה סמוך.
המוקד העיקרי של השטח החדש היה מכלול של מבנים בודדים שהתמקדו בפנאי, ספורט ותרבות, ושמוקמו בנקודות מפתח סביב האגם - הקאזינו, מועדון יאכטות וגולף, אולם נשפים וכנסייה. כל אלה רוכזו סביב האגם ולאורך שדרה היקפית, שמעבר לה נבנו מבנים נמוכי קומה. שבילי הליכה יצרו חיבורים בין האלמנטים של התוכנית, אך הוקמו גם רציפי עגינה עבור סירות שחצו את האגם. לא כל התוכניות יוצאו לפועל - מגרש הגולף לא פותח ומשמש כיום כגן חיות, ואילו תוכניות להקמת בית מלון על חצי אי ומסעדה על אי האהבה לא התממשו. מה שאכן יצא לפועל, השתנה בשל תנאים סוציאליים וסביבתיים. הקזינו תפקד שנים בודדות בלבד, עד שב-1946 נאסרו הימורים במדינה. ב-1954 הסכר המחזיק את מי האגם נפגע, וגרם להצפות כמו גם לשינויים בחופי האגם. ובככלל, הרעיון למשוך משפחות אמידות לבנות את בתיהן בפמפוליה לא צלח. הסתבר כי אזור מגורים יוקרתי לא מצא את מקומו ליד אתר נופש פופולרי. עם השנים נוספו אצטדיון כדורגל ב-1965 ואצטדיון ספורט כללי ב-1980, ובעוד שאלה חיזקו את אוריינטציית הנופש של האתר, הם פגעו בתפיסה המקורית של הפרויקט.
הקורפוס השלישי (בונדסוור)
הקורפוס השלישי (בגרמנית: III. Korps) היה קורפוס של הבונדסוור אשר התקיים בין השנים 1957–1994.
ואם תבואי אליי (אלבום)
ואם תבואי אליי הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל. האלבום יצא לאור ב-31 בינואר 2019, על ידי חברת התקליטים הליקון בישראל ובקומבנצ'ה ברחבי העולם.
רקע והפקה
בשנת 2015 יצא אלבום הסולו הראשון של רייכל, "היד החמה", שזכה להצלחה מסחרית רבה, תוך שכבר לפני יציאתו, זכה במעמד אלבום זהב, ואף לאחר מכן גם באלבום פלטינה. כדי לקדם את האלבום, יצא רייכל לסיבוב הופעות עולמי בשם "רייכל - פסנתר - שירים" ב-2016, שזכה להצלחה עולמית. במהלך סיבוב ההופעות, בינואר 2017, הוציא רייכל את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "גלגל מסתובב", שהפיק יחד עם גלעד שמואלי. השיר הפך ללהיט, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט. הסינגל השני מתוך האלבום, "אהבה כזו", יצא לאור כארבעה חודשים לאחר מכן, בשיתופה של הזמרת זהבה בן, והגיע אף הוא למקום הראשון במצעד ההשמעות של מדיה פורסט. את שני השירים ביצע רייכל בסיבוב ההופעות "רייכל - פסנתר - שירים", שהפך לאלבום הופעה שיצא לאור בספטמבר 2017, תחת אותו השם, וזכה במעמד אלבום זהב.
הקורפוס השלישי (בונדסוור)
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 ביולי 1956 והוצב בגבול גרמניה המערבית-צ'כוסלובקיה. הקורפוס היה כפוף ישירות למפקדה העליונה של הבונדסוור. במקרה של מלחמה מול ברית ורשה הקורפוס היה אמור לעבור תחת פיקוד הארמייה האמריקנית ה-7. בשנת 1970 לקורפוס צורפה דיוויזיית הפאנצר ה-12 עם סיום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה מחדש, הוחל בפירוק הקורפוס, שהסתיים ב-31 במרץ 1994.
המכלול האדריכלי של פמפוליה
האתר
במרכזה של התוכנית משתרע אגם מלאכותי גדול, וסביבו אמורים אמנות, תרבות וספורט לשגשג בארבעה מבנים עיקריים ליד המים או בסביבתם. הקזינו שהיה אבן משיכה בערים רבות באותה עת, הוא מוקד להנאה; אולם נשפים יועד לשמש כמקום מפגש; מועדון הגולף והיאכטות הציעו ספורט, במיוחד במי האגם; והכנסייה סימלה את אופייה הדתי החזק של החברה. דרך רחבה לאורך חוף האגם חיברה את המבנים, ולאורכה משתלו 500 עצי דקל. הלאה משם נסללו שדרות היקפיות והוקמו שכונות מגורים חדשות שהצטיינו בבנייה נמוכה ובשטחים ירוקים גדולים. חלק מהבתים היו בתי אחוזה. ארבעת המבנים תוכננו על ידי האדריכל אוסקאר נימאייר כמכלול שמרכיביו צופים זה אל זה ואל ההרים המיוערים שבאופק. על המבנים ובתוכם צייר קנדידו פורטינרי ציורי קיר ואריחים, ויצירותיהן של אמנים אחרים השתלבו בסגנון האדריכלי. כל אחד ממבנים מוקף בצמחייה צפופה שתוכננה על ידי אדריכל הנוף רוברטו בורלה מרקס, ושדרכה מעברים מקושטים באריחים יוצרים קשר עם המסורת הברזילאית. אף שכל אחד מארבעת המבנים מציע פתרון אדריכלי שונה במקצת לאתגר התאמת ההקשר המודרניסטי לאקלים ולסביבה של העיר החדשה; התוצר הכולל הוא של אדריכלות המאפשרת למבנים להוסיף איכות למראה האגם וההרים. ארבעת המבנים מוכרזים ביחד עם חלק מהאגם, השבילים סביבו והשטחים הירוקים.
ואם תבואי אליי (אלבום)
רקע והפקה
בתחילת שנת 2018, יצא שיר הנושא של האלבום והסינגל השלישי מתוכו, "ואם תבואי אליי", שהפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של רייכל, תוך שהתברג בצמרת המצעדים השבועיים והשנתיים. בהמשך השנה, יצאו שאר הסינגלים מתוך האלבום, שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים אף הם. האלבום עצמו יצא לאור ב-31 בינואר 2019 וגרר ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. על מנת לקדם את האלבום, יצא רייכל לסיבוב הופעות עולמי שנחל הצלחה רבה.
המכלול האדריכלי של פמפוליה
האתר
ארבעת המבנים באתר:
ואם תבואי אליי (אלבום)
ביקורות
האלבום זכה לביקורות מעורבות. יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב ואף העניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה. אולם מבקר המוזיקה והעיתונאי בן שלו מהארץ סקר את האלבום באופן מעורב: "האלבום החדש של עידן רייכל הוא יצור מוזר. זה אלבום חדש אבל בעצם קצת ישן. אלבום רגיל שהוא בעצם מעין אלבום אוסף. יותר ממחצית משירי האלבום – שישה שירים מתוך עשרה — הם סינגלים שיצאו לאורך השנתיים האחרונות. רובם הצליחו ונטחנו ברדיו, חלקם בלי הכרה, מה שאומר שאין בהם שום חדש." גם תימורה לסינגר מגלובס העניקה לאלבום ביקורת מעורבת: "אולם מדובר בשתי ההברקות שהן בחזקת היוצא מהכלל באלבום, שאפשר להתייחס אליו כמו אל מסעדה. יש אנשים שניגשים אליה כמו אל הרפתקה - תמיד מזמינים מנה חדשה ומתנסים. לעיתים חוזרים גם אל המנות האהובות, אבל בעיקר מסתקרנים ומתחדשים. וישנם כאלה שבכל מסעדה, בכל מקום בעולם, יזמינו תמיד את אותה המנה - בטוחים, מוגנים ומאוד מצומצמים. רייכל - בתפקיד השף - הוא לא זה ולא זה. תמיד מבשל את אותה מנה טעימה ומוכרת, אבל מכנה אותה בשמות חדשים".
אלי שחף
אלי (אליעוז) שחף (נולד ב־16 ביולי 1973) הוא יזם, מאמן מומחה לשינוי הרגלים, סופר ומרצה ישראלי, ממציא ומפתח שיטת המגדלור לאימון.
ביוגרפיה
אלי שחף נולד בחיפה. בילדותו גדל בשכונת קריית אליעזר ולאחר מכן עבר עם הוריו לשכונת רמות ספיר. למד בבית ספר הריאלי העברי בחיפה.
בשנת 1991 הוא התגייס לחיל הים, ושירת בשייטת הצוללת 5 שנים בהן שירת על הצוללת אח"י רהב במחלקת ניווט וקשר. בוגר תואר ראשון הנדסה מים וקרקע בטכניון ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
הרגלים מנצחים
בשנת 2011 למד קורס אימון והחל להרצות במסגרות שונות. לאחר שהתוודע לסדנאות של מומחים בתחום זה בעולם, פיתח את "סדנת הזינוק" שנמשכת שלושה ימים. סדנת הזינוק והרצאות בנושא כגון "בוקר הרגלים מנצחים" רצו במשך 11 שנים, עד לתחילת שנת 2022. בשנת 2022 פיתח את שיטת המגדלור. שחף כתב ספר בנושא מימוש עצמי בשם "8 ימים- מסע לקילוף עצמי" והוציא ערכות וקורסים שונים במהלך השנים, בנוסף הוא מרצה לשינוי הרגלים וקורסי אימון לחברות וארגונים.
ספריו
"שמונה ימים- מסע לקילוף עצמי", הוצאת מדיה10, 2018
ניצחונות (שיר)
השיר הגיע למקום השלישי במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עלמה זהר והופק על ידי אסי איילון. בסמוך ליציאתו, פרסמה זהר בעמוד הפייסבוק הרשמי שלה,.
אסטל האריס
ביוגרפיה
נולדה בשם אסטל נוסבאום (Estelle Nussbaum) במנהטן, ניו יורק שבארצות הברית, היא הבת הצעירה יותר של אייזק "אירה" ואנה נוסבאום, מהגרים יהודים-פולנים שהיו בעלי חנות ממתקים.
קריירה
האריס ידועה בעיקר בשל תפקיד משנה כאסטל קוסטנזה, אמו של ג'ורג' (ג'ייסון אלכסנדר) ואשתו של פרנק (ג'רי סטילר) בסיטקום "סיינפלד".
ב-1997 שיחקה בסרט "קומדיה בלב ים" לצידו של ג'ק למון.
חיים אישיים
מאז 1953, הייתה נשואה לאיש מכירות של ציוד חלונות בשם סיי האריס, לזוג היו שני בנים ובת. בעלה הלך לעולמו בינואר 2021.
האריס נפטרה ב-2 באפריל 2022. הותירה אחריה גם שלושה נכדים ונין.
ג'ורג' דיק
ג'ורג דיק (בערבית: جورج ديك; נולד ב-1984) הוא דיפלומט ערבי-ישראלי. ב-2018, מונה דיק לשגריר ישראל באזרבייג'ן והפך בכך להיות הערבי-הנוצרי הישראלי הראשון שהפך לשגריר.
קורות חיים
דיק גדל במשפחה נוצרית אורתודוקסית בשכונת עג'מי ביפו, בבניין בו שאר הדיירים כללו מוסלמים, קתולים, יהודים וכומר קתולי ממוצא יהודי. אביו, יוסף דיק, עבד כיועץ מס והיה ממנהיגי העדה הנוצרית ביפו. הוא כיהן כיו"ר האגודה האורתודוקסית, ונחשב דמות מוכרת ואהודה בעיר עד שב-2015 נחנכה כיכר לזכרו בעיר יפו בהשתתפות ראש העיר רון חולדאי. דיק מספר כי סבו וסבתו ברחו ללבנון להבטיח את שלומם בעת מלחמת העצמאות, לאחר שנאמר להם שהיהודים ישחטו אותם אם הם יישארו בבתיהם, אך ציפו לחזור לביתם לאחר שצבאות ערב יביסו את היהודים. לפי דיק, עם סיום המלחמה סבו וסבתו חשו כי הם "רומו", והחליטו לחזור באופן בלתי חוקי לביתם ביפו במקום להישאר בלבנון כפליטים. מכיוון שהכניסה המחודשת למדינה הייתה בלתי חוקית, סבו של דיק, חשמלאי, נעצר ונכלא. קרובי משפחה נוספים של דיק שנמלטו בשנת 1947 לא חזרו ומתגוררים ברחבי העולם.
דיק הוא בוגר בית ספר הארי רדזינר למשפטים. הוא גם למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון על מלגת פולברייט.
קריירה
דיק הצטרף למשרד החוץ בשנת 2008. הוא היה סגן ראש המשלחת בניגריה בין השנים 2009–2012. הוא הוצב בנורווגיה בין השנים 2012–2015. באוסלו שימש כסגן שגריר; הוא היה השגריר בפועל במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014.
בשנת 2018, בגיל 34, מונה דיק לשגריר ישראל באזרבייג'ן ובכך הפך לערבי-הנוצרי הישראלי הראשון בדרגת שגריר. בעבר היו לישראל שגרירים ערבים. עלי יחיא היה שגריר בפינלנד וביוון.
הקורפוס הרביעי (בונדסוור)
הקורפוס הרביעי (בגרמנית: IV. Korps) היה קורפוס של הבונדסוור אשר התקיים בין השנים 1991–2002.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-16 באפריל 1991 בעקבות איחוד גרמניה מחדש. מטרתו הייתה לקלוט יחידות סדירות מצבא העם הלאומי כדי שניתן יהיה לשלבן בהמשך בצורה מסודרת בבונדסוור. חיילי הקורפוס פיקחו גם על יציאת הכוחות הסובייטיים מגרמניה המזרחית. הקורפוס פורק ב-31 במרץ 2002.
חופית להקנית
חופית להקנית או חופית אדומה (שם מדעי: Calidris ferruginea) היא מין של עוף מים מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים.
מאפיינים
החופית הלהקנית מגיעה בקיץ לטונדרה הארקטית של קנדה, צפון אירופה וסיביר ובחורף נודדת דרומה בנדידה גדולה: האוכלוסיות של צפון אמריקה נודדות לדרום אמריקה, האוכלוסיות של גרינלנד וצפון אירופה נודדות לדרום אירופה ואפריקה ואלו של סיביר נודדות לאוסטרליה ולניו זילנד. חופית זו נודדת בלהקות גדולות ביותר, ומכאן שמה.
אורכה 23-26 ס"מ, מוטת הכנפיים 47-53 ס"מ ומשקלה 100-200 גרם בממוצע כשהזכרים גדולים יותר מהנקבות ותת-מינים צפוניים יותר גדולים יותר. לחופית זו יש ראש ונוצות בטן כתומים. הכנפיים, הכיפה והעורף אפורים-צהובים עם גוון מסורטט שחור. המקור בינוני באורכו ושחור, איתו היא מחפשת את מזונה בחול ובבוץ.
היא ניזונה ממגוון חסרי חוליות המתחבאים בחולות החופים, מעכבישים וחרקים המצויים סביב החופים וגם מביציהם המפוזרות של סרטני פרסה הפרהיסטוריים.
Heaven (שיר של טרוי סיון)
Heaven (בעברית: גן עדן) הוא שיר של הזמר וכותב השירים האוסטרלי טרוי סיון בהשתתפות הזמרת-יוצרת האוסטרלית-אמריקאית בטי וו. השיר יצא כסינגל החמישי מתוך אלבום הבכורה שלו, Blue Neighbourhood, ונכתב על ידי סיון, אלכס הופ, ג'ק אנטונוף וקלייר בוצ'ר.
קליפ רשמי של מילות השיר יצא ב-17 באוקטובר 2016. הקליפ המלא של השיר הופץ ב-19 בינואר 2017.
רקע כללי
השיר מפרט את המאבק של סיון עם היציאה מהארון כהומוסקסואל. הוא מסביר "כשהתחלתי להבין שאני כנראה הומו, הייתי צריך לשאול את עצמי את כל השאלות האלה – השאלות הבאמת באמת מפחידות האלה. האם אי פעם אמצא מישהו? האם אני בכלל אוכל להקים משפחה? אם יש אלוהים, האם האלוהים הזה שונא? אם יש גן עדן, האם אני הולך אי פעם להגיע לגן עדן?" הוא מתייחס לרצועה (המוזיקלית) הזו כאל "השיר החשוב ביותר" שהוא עשה אי פעם.
בריאיון למגזין Vulture אמר סיון; "הגעתי למצב שרציתי להתעמק במשהו קצת יותר ספציפי בחוויה שלי כהומוסקסואל. נכנסתי לאולפן והייתי צריך לחזור לכמה זיכרונות די לא נוחים ולעיתים כואבים על איך זה להיות בן 15 בארון. התחלתי לכתוב את השיר הזה שנקרא "Heaven" על החוויה ההיא." סיון הוסיף שהוא קיבל השראה מהסרט התיעודי "איך לשרוד מגפה" (How to Survive a Plague).
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Heaven" בוים על ידי לוק גילפורד והועלה ליוטיוב ב-19 בינואר 2017. לדברי נציג, סיון התכוון להעלות את הסרטון ב-20 בינואר, במקביל להשבעתו של דונלד טראמפ. עם זאת, השחרור הוקדם ביום בגלל תגובה מוחצת מצד המעריצים לטיזרים של הקליפ.
בקליפ השחור-לבן רואים את סיון מחובק על ידי אדם שפניו לא מוצגות, אם כי הוכח מאוחר יותר שהיה זה חברו של הזמר, ג'ייקוב ביקסנמן, תוך שהוא ספוג בגשם וחולק כבוד לתנועות ולהישגי הלהט"ב שקדמו לו. הקליפ מציג את מנהיג זכויות ההומוסקסואלים הארווי מילק לצד קטעי מצעדי גאווה וחתונות חד מיניות.
המסר של סיון שליווה את הקליפ היה: "תמיד היינו כאן. תמיד נהיה כאן. הסרטון הזה מוקדש לכל מי שבא לפני ונלחם למען מטרתנו ולמי שממשיך כעת במאבק. בזמני האופל והאור, בואו נאהב לנצח."
ביקורות
ג'נה רומיין ממגזין בילבורד כינתה את הקליפ "עוצמתי" ו"מדהים". דייוויד רנשו ממגזין The Fader כינה אותו "מרגש".
הופעות חיות
ב-18 באוקטובר 2016, סיון ביצע את השיר בתוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס".
ב-19 ביולי 2019, סיון ביצע את השיר כחלק מהסט שלו בפסטיבל We the Fest 2019 בג'קרטה. במהלך ביצוע השיר, דגל הגאווה האיר את הרקע.
ברקלי ספורט SA322
ברקלי ספורט SA322 (באנגלית: Berkeley Sports SA322) היא מכונית ספורט מיקרו, רודסטר, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין אוקטובר 1956 - ינואר 1957.
יוצרו 163 יחידות.
מנוע דגם ברקלי ספורט SA322 היה בשימוש יצרניות האופנועים "Greeves Motorcycles Ltd" ו-"Cotton Motor Company".
אניטה רה
אניטה קלרה רה (בגרמנית: Anita Clara Rée; 9 בפברואר 1885 המבורג – 12 בדצמבר 1933 בקמפן) הייתה ציירת אוונגרדית בתקופת רפובליקת וויימר ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
היא נולדה למשפחה יהודית ותיקה של סוחרים בהמבורג שסחרו בסחורות מהודו. היא הייתה בתם של ישראל רה וקלרה, לבית האן. עם זאת, אניטה ואחותה אמילי הוטבלו וגדלו כלותרניות, בהתאם לנורמות החברתיות של מעמד הביניים הגבוה והמשפחות היהודיות המתבוללות במעמד הגבוה בגרמניה באותה עת.
משנת 1905 למדה אצל הצייר ארתור סיבליסט. בשנת 1906 הכירה את מקס ליברמן, שזיהה את כישרונה ועודד אותה להמשיך בקריירה האמנותית שלה. בסביבות 1910 היא, פרנץ נלקן ואחרים הקימו קהילת אומנים, אך היא עזבה את קהילת האמנים עקב אהבה נכזבת לנלקן. בחורף 1912–1913 למדה אצל פרנאן לז'ה בפריז.
בשנת 1913 השתתפה בתערוכה גדולה ב"גאלרי קומטר" בהמבורג. מסביבות 1914, אניטה רה זכתה להכרה כציירת פורטרטים. בשנת 1919 הצטרפה לקבוצת האמנים "יורשי המבורג". בשנת 1921 סיירה בטירול ובין השנים 1922–1925, התגוררה בפוזיטנו באיטליה.
היא חזרה להמבורג בשנת 1926 ועזרה בהקמת איגוד אמניות. קהילה של אמניות מגרמניה ואוסטריה שבין האמניות היו סופרות, מוזיקאיות ונשות תיאטרון. היא יצרה גם כמה ציורי קיר במבנים ציבוריים, אך רובם נהרסו מאוחר יותר על ידי הנאצים.
בשנת 1930, היא קבלה עמלה ליצור טריפטיכון עבור המזבח בכנסייה בלאנגהורן. ראשי הכנסייה לא היו מרוצים מעיצוביה, והוועדה נסוגה מבחירתה באניטה רה בשנת 1932 בגלל "עניינים דתיים". הנאצים גינו את יצירתה וזמן קצר לאחר מכן עברה לאי זילט.
היא התאבדה בשנת 1933, בין השאר כתוצאה מכך שהייתה נתונה לעוינות והתנכלויות מצד אנטישמיים, וגם בגלל אכזבות ברמה האישית. בשנת 1937 הגדירו הנאצים את יצירותיה של רה כאמנות מנוונת והחלו להוציא את יצירותיה מאוספי מוזיאונים. וילהלם ורנר, שומר בקונסטהאלה המבורג, שימר רבים מציוריה של רה בכך שהסתיר אותם בדירתו.
מוחמד אבו ראס
מוחמד אבו ראס (בערבית: محمد ابو راس; נולד ב-1 במאי 1996) הוא כדורגלן ערבי ישראלי בעל אזרחות פלסטינית המשחק בעמדת הקשר באיחוד בני שפרעם.
קריירה
אבו ראס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל שפרעם, בגיל 13 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי חיפה וכעבור 4 שנים הצטרף למחלקת הנוער של הפועל עפולה. ב-7 באוגוסט 2015, אבו ראס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 למכבי הרצליה במסגרת גביע הטוטו. ב-6 בנובמבר, אבו ראס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד מכבי אחי נצרת.
בקיץ, אבו ראס חתם בהפועל פתח תקווה, במדיה רשם רק שתי הופעות ובינואר של אותה עונה חתם במכבי אחי נצרת. בקיץ, אבו ראס חתם בעירוני נשר.
ב-4 בפברואר 2020, אבו ראס חזר לישראל וחתם בשמשון כפר קאסם מליגה א' דרום.
ב-21 בספטמבר 2020, אבו ראס חתם בהפועל בני פורידיס.
בקיץ אבו ראס חתם בהפועל כפר כנא. בפברואר חתם במכבי צור שלום.
ב-1 בפברואר 2023 חתם בהפועל רמת השרון.
ב-4 ביולי 2023 הצטרף לאיחוד בני שפרעם.
ב-19 באוגוסט 2018, אבו ראס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין בתיקו 0-0 נגד.
הדרך לגן העדן
הדרך לגן העדן (באנגלית: Highway to Heaven) הייתה סדרת טלוויזיה ששודרה ברשת NBC במשך חמש עונות בין השנים 1984–1989, וכללה 111 פרקים.
הסדרה יצרה תת-סוגה חדשה - דרמה פנטסטית דתית. מייקל לנדון הפיק את הסדרה, שיחק בתפקיד הראשי, ביים את רוב הפרקים, וכתב חלק מהם.
הדמויות המרכזיות בסדרה הן המלאך ג'ונתן סמית' (מייקל לנדון), הנמצא על פני האדמה בתקופת מבחן, וחברו האנושי מרק גורדון (ויקטור פרנץ'). "הבוס" (אלוהים) מטיל עליהם משימות בהן הם נדרשים לעזור לנשמות סובלות להתגבר על בעיות שונות.
משימות אופייניות היו סיוע בהתמודדות עם מחלות, עידוד עשירים קמצנים להשתמש בכספם למטרות טובות, ומאבק נגד אפליה ודעות קדומות.
לצד התמודדותה עם בעיות חברתיות, השתמשה הסדרה גם בהומור, בפרט לתיאור היחסים בין הגיבורים. ג'ונתן היה רגיש יותר ולעיתים תמים, ומרק היה פרגמטי ולעיתים ציני. ג'ונתן, המלאך, היה אמור לצבור מספיק מעשים טובים כדי שיוכל לקבל את כנפיו ולחזור לגן העדן. מרק, שלא רצה לאבד את חברו, ניסה לעיתים למנוע זאת.
עקב רייטינג נמוך החליטה רשת NBC, כבר ביוני 1988, להפסיק את שידור הסדרה בסוף העונה החמישית. הצילומים הסתיימו בסתיו 1988, והפרק האחרון שודר באוגוסט 1989 - אחרי מותו של השחקן ויקטור פרנץ', מסרטן הריאה, ביוני 1989.
מטאוריט סיחוטה-אלין
מטאוריט סיחוטה-אלין היה מטאוריט ברזל שחלקיו נפלו ב-12 בפברואר 1947 בחבל פרימוריה שברוסיה. הוא נחשב לאחד מעשרת המטאוריטים הגדולים ביותר שנפלו על כדור הארץ. החלק הגדול ביותר שקל לפני הפגיעה כ-23 טון, והמשקל הכולל הוערך ב-60 עד 100 טון.
המטאוריט נפל ב-12 בפברואר 1947, בשעה 10:30 בערך, באזור מאוכלס בדלילות בהרי סיחוטה-אלין, כ-440 קילומטר צפונית ל. נפילתו נראתה ונשמעה עד למרחק של 300 קילומטר, וחלקים ממנו התפזרו על שטח של 35 קמ"ר. מכתש הפגיעה הגדול ביותר היה בקוטר של 28 מטרים ובעומק של 6 מטרים. בהתאם לניתוח שבוצע, המטאוריט הכיל כ-94% ברזל, 5.5% ניקל, 0.4% קובלט, וכמויות קטנות של יסודות כימיים נוספים. מעריכים כי פיצול המטאוריט החל בגובה של 25 קילומטר, והסתיים בפיצוץ בגובה של 5.6 קילומטר.
טייסי המינהל הגאולוגי המקומי בחברובסק איתרו את מקום הנפילה המדויק ב-14 בפברואר, וכעבור מספר ימים הגיעו לשטח גאולוגים שהחלו בחקר האירוע. באפריל 1947 הגיעה לאזור משלחת מדעית של האקדמיה הרוסית למדעים, בראשות ואסילי פסנקוב. היא כללה 9 מדענים ו-13 אנשי עזר מכוח הנדסה קרבית של הצבא האדום. במשך שנים נאספו בשטח עשרות אלפי רסיסים במשקל כולל של כ-27 טון. החלק הכבד ביותר שנמצא שוקל 1,745 קילוגרם. רוב הרסיסים שנאספו נמצאים עתה במוזיאון הטבע בחברובסק.
אורי בלאס
אורי בלאס, (נולד ב-15 בדצמבר 1967, תל אביב) הוא רב-אמן בשחמט בהתכתבות, שהיה אלוף ישראל בשחמט בהתכתבות ב-1997, לשעבר המדורג ראשון בישראל בשחמט בהתכתבות.
ביוגרפיה
אורי בלאס הוא בנם של האקטואר יצחק בלאס ונעה בלאס ונכדו של שמחה בלאס.
בלאס בעל תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בסטטיסטיקה (מסלול חקר ביצועים) מאוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בהנדסה מאוניברסיטת תל אביב.
הוא אמן בינלאומי בכיר בשחמט בכתב משנת 2007 ורב אמן בשחמט בכתב משנת 2011. הוא בעל דרגת מועמד לאמן בשחמט ("רגיל") ובעל דרגת שיפוט של שופט פיד"ה. בנוסף, הוא מדריך שחמט מוסמך, המדריך ילדים. זכה ב-2011 באליפות יהודה ושומרון בשחמט.
אורי בלאס ואמו, נעה בלאס, חיברו יחד את הספר "מגדל האינסוף", סיפור אגדה, המיועד לילדים בגיל בית הספר היסודי ומשלב מושגים מתמטיים.
תושב תל אביב ועוסק בהיי טק.
יעקב שליש
יעקב (קופיק) שליש (1925 - 10 בספטמבר 2018) היה עיתונאי בסוכנות הידיעות עתי"ם, לוחם פלמ"ח וממקימי קיבוץ שובל.
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיו בבן שמן התגייס לפלמ"ח והושם במתקן כליאה בלטרון תקופה ארוכה עקב פעילותו כנגד הבריטים. היה ממקימי קיבוץ שובל וכיהן כמזכיר בקיבוץ. בנו אהוד הוא הבן הבכור של קיבוץ שובל.
לאחר מספר שנים, עזבו הוא ומשפחתו את הקיבוץ יחד עם קבוצת משפחות ובודדים נוספים על רקע של חילוקי דעות פוליטיים. בשנים שלאחר עזיבת הקיבוץ עבד כמלטש יהלומים ולאחר מכן שינה את עיסוקו והחל לעבוד כעיתונאי בסוכנות הידיעות עתי"ם, כמו כן ערך את גיליונות העיתון "גן שדה ומשק" של ארגון מגדלי הפלחה במשך כ-40 שנים עד פרישתו לגמלאות.
בשנות השישים התמודד על ראשות עיריית בת ים מטעם המפלגה הקומוניסטית, אך לא נבחר.
לקראת גיל 80 הוציא חוברת משיריו והגיגיו בשם "מן המחרוזת".
נפטר ב-10 בספטמבר 2018.
אריוזו
אריוזו דומה לרצ'יטטיב במבנהו ובהטיות הקול הבלתי מרוסנים, קרובים לדיבור. עם זאת, הוא נבדל ממנו בקצבו. אריוזו דומה לאריה בצורתו המלודית, כששניהם קרובים יותר לשירה מאשר לרציטטיב. מבחינת צורה מוזיקלית, להבדיל מהאריה, האריוזו אינו מתאפיין, בדרך כלל, בחזרתיות.
האריוזו יכול להיות משפט מלודי קצר באמצע הרצ'יטטיב או קטע מלודי קצר המקדים את האריה עצמה או המושר מיד אחריה. משתמשים בו רק ברגעים מלאי פאתוס הדורשים דיקלום יותר זמרתי ואקספרסיבי..
היסטוריה ודוגמאות מפורסמות
האריוזו הופיע לראשונה באופרה הפלורנטינית והוונציאנית, אצל יאקופו פרי,ג'וליו קאצ'יני, מונטוורדי,קאוואלי, כשהוא נדרש להפסיק את המונוטוניה של הרצ'יטטיב אך מבלי להיסחף לסגנון אריה ממש. (רצ'יטטיבו אריוזו recitativo arioso). במוזיקה הבארוקית דוגמאות קלאסיות של אריוזו ניתן למצוא באופרות של הנדל, בקנטטות ובפסיונים של יוהאן סבסטיאן באך. כך למשך האריוזו 31  'Betrachte meine Seel המושר על ידי זמר באס באורטוריה "יוהנס פסיון" מאת באך. או האריוזו Nehmet, esset; das ist mein Leib במתאוס פאסיון מאת באך. באותה תקופה נקרא האריוזו לעיתים גם "קאוואטה", "אריה קאוואטה" (cavata, aria cavata) או מזאריה (mezz'aria). תחת השם קאוואטה מוכר למשל אותו אריוזו הבא בסיומו של רצ'יטטיב ומחזק אותו דוגמאות מאוחרות יותר של אריוזו הן קטע האנדנטה של הכוהן (הדובר - Sprecher) "Sobald dich führt der Freundschaft Hand ins Heiligtum zum ew'gen Band" בהתחלת הפינאלה של המערכה הראשונה של "חליל הקסם" (1791) של מוצרט, וגם המלודיה Amor ti vieta המושרת על ידי לוריס באופרה "פדורה" מאת אומברטו ג'ורדאנו יכולה להיות דוגמה של אריוזו מודרני.
באופרות מודרניות רבות במחצית השנייה של המאה ה-19 (אצל ורדי או בעיקר וגנר) ובמאה ה-20 שבהן ויתרו המלחינים על צורות קבועות כמו "אריה דה קאפו" או הרצץ של אריות ורצ'יטטיבים, סגנון הדיקלום (כמו ב"מלודיה האין סופית") התקרב לזה של אריוזו, תוך מיזוג בין רצ'יטטיב ואריה.
בשנת 1927 סר תומאס ביצ'ם התייחס ל Sea Drift מאת פרדריק דיליוס כ"דוגמה הטובה ביותר של אריוזו רצ'יטטיבו בכל תולדות המוזיקה"
אריוזו כלי
למרות היותו צורה קולית, עבר המונח "אריוזו" גם אל יצירות כליות בעלות אותו אופי מלודי, כפי קרה גם במקרים של ה"אריה" וה"רצ'יטטיב" המשמשים כ"אריה כלית" או "רצ'יטטיב כלי".
אחד ה"אריוזי" הכליים הידועים ביותר הולחן על ידי יוהאן סבסטיאן באך ומשמש כ"סינפוניה" של הקנטטה שלו Ich steh mit einem Fuß im Grabe, רי"ב 156 וגם הפרק האמצעי של הקונצ'רטו שלו לצ'מבלו רי"ב 1056.
אבראהים מעלוף
תולדות חייו
נולד למשפחה מרונית ידועה, אביו, נאסים היה אף הוא חצוצרן ודודו הוא הסופר אמין מעלוף. בגיל צעיר נמלטה משפחתו מלבנון עקב מלחמת האזרחים והשתקעה בפריז. בגיל שבע החל ללמוד מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה ערבית ונגינה בפסנתר ובחצוצרה. כבר בגיל צעיר הופיע לצד אביו ברחבי אירופה והמזרח התיכון בשילוב של מוזיקה קלאסית ומוזיקה ערבית מתובלת בג'אז. במקביל היה תלמיד מצטיין בתחומי המתמטיקה והמדעים. לאחר ששמע החצוצרן מוריס אנדרה ביצוע של מעלוף לקונצ'רטו הברנדנבורגי מס' 2 מאת באך, הציע לו להתמקד במוזיקה ולהפוך למוזיקאי מקצועי. מעלוף למד בקונסרבטוריון הלאומי בפריז (Conservatoire National de Région (CNR; חלק מן הקונסרבטואר של פריז) ובשנת 2006 התמנה למורה לחצוצרה במוסד.
הוא הרבה לנגן באלבומים של זמרים שונים לרבות להסה דה סלה, סטינג, סאליף קייטה ונוספים.
בשנת 2007, לאחר סיבובי הופעות בפסטיבלים הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, והראשון בטרילוגיית Dia שלו, בשם Diasporas, המוזיקה באלבום היא פיוז'ן מרובה השפעות, מאום כולתום ופיירוז, מאהלר ומוצארט, מיילס דייוויס ודיזי גילספי. כל הלחנים בתקליט נכתבו על ידי מעלוף. ב-2009 ראה אור אלבומו השני (והשני בטרילוגיה) Diachronism. באותה שנה ליווה את סטינג באלבומו ...If on a Winter's Night. ב-2011 ראה אור האלבום השלישי Diagnostic, אלבום זה יצא לאחר שמעלוף זכה בפרס תגלית השנה בג'אז הצרפתי עבור ביצוע בחצוצרה ובפסנתר ועבור הלחנה. אלבום זה כולל את יצירתו הידועה ביותר של מעלוף, ביירות (Beirut), שרובה סולו חצוצרה מלודי והשליש האחרון שלה הוא פיוז'ן ג'אז-פאנק (Funk) הכולל גיטרה בס, תופים, פסנתר חשמלי וגיטרה חשמלית. הטרילוגיה יצאה שוב לאור כמכלול ב-2013.
ב-2012 ראה אור התקליט Wind, שנה לאחר מכן Illusions וב-2014 Au Pays d'Alice ("במדינת אליס").
בינואר 2017 זכה בפרס לומייר על המוזיקה בסרט "Dans les forêts de Sibérie".
לעורך המוזיקלי הישראלי דובי לנץ, שהפך לידיד אישי של מעלוף והזמינו לנגן בישראל, ענה מעלוף שהיה שמח לנגן בישראל, אך אינו יכול לעשות זאת מחשש לשלום בני משפחתו שנותרו בלבנון.
מייגן דוהאמל
מייגן דוהאמל (באנגלית: Meagan Duhamel; נולדה ב-8 בדצמבר 1985 בגרייטר סדברי) היא מחליקה אמנותית על קרח קנדית, אלופה אולימפית (פיונגצ'אנג 2018), אלופת העולם פעמיים ברציפות (שאנגחאי 2015 ובוסטון 2016) ו-5 פעמים ברציפות אלופת קנדה (2012 - 2016) בהחלקה אמנותית על קרח לזוגות ביחד עם אריק רדפורד.
ביוגרפיה
דוהאמל נולדה בגרייטר סדברי אונטריו. היא החלה להחליק על הקרח בגיל 3. בגיל 14 היא עברה לבארי, אונטריו, על מנת להתאמן בבית הספר מריפוזה להחלקה על הקרח. משנת 2008 היא טבעונית ומיולי 2014 היא מאורסת לברונו מרקוט.
קריירת החלקה על קרח
ביוני 2007 היא החלה להתחרות עם קרייג בנטין וביחד איתו זכו במדליית ארד באליפות קנדה (2008). חודשיים לאחר מכן, היא סיימה במקום שישי באליפות העולם בהחלקה אמנותית על קרח שנערכה בגטבורג שוודיה. שנה לאחר מכן, היא סיימה ביחד עם בנטין במקום שני באליפות קנדה ובמקום שמיני באליפות העולם שנערכה בלוס אנג'לס ארצות הברית. בשנת 2010 לאחר שני שברי מאמץ, בלט דיסק בגב, והפרעות בתפקוד עצבי ברגל, החליט בנטין לפרוש מתחרויות.
בשנת 2011 היא החלה להתחרות עם אריק רדפורד וזכתה ביחד איתו במקום שני באליפות קנדה ובמקום שביעי באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בתוצאה של 173.03 נקודות.
בשנת 2012 היא זכתה לראשונה במדליית זהב ביחד עם רדפורד באליפות קנדה ובמקום חמישי באליפות העולם שנערכה בניס צרפת בתוצאה של 185.41 נקודות.
מדליית כסף אולימפית
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה דוהאמל במדליית כסף בתחרות הקבוצתית לאחר שהשתתף בתחרות הזוגות עם רדפורד. במדליית זהב זכתה רוסיה ובמדליית ארד זכתה ארצות הברית. בתחרות לזוגות היא סיימה במקום שביעי ביחד עם רדפורד בתוצאה של 199.53 נקודות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסאיטאמה שביפן היא זכתה במדליית ארד בתחרות לזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 210.84 נקודות, אחרי זוג מגרמניה (224.88 נקודות) וזוג מרוסיה (215.92 נקודות).
גל קוסטוריצה
גל קוסטוריצה (נולדה ב-6 בינואר 1968) היא משוררת, סופרת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
קוסטוריצה נולדה וגדלה בבאר שבע. למדה תולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים ולימודי תואר שני בלשון עברית באוניברסיטת תל אביב על בסיס מלגת הצטיינות. בוגרת תואר ראשון בהצטיינות במדעי ההתנהגות ובלשון עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שיריה וסיפוריה פורסמו במהלך השנים בכתבי העת "קשת החדשה", "עיתון 77", "גג", "מאזניים", "הכיוון מזרח", "יקום תרבות", "מטען", "מקף" ועוד. עוסקת בעריכה, בעיקר בתחומי העיון והאמנות.
יצירתה
קוסטוריצה פרסמה ארבעה ספרים העוסקים במשמעות, בשייכות ובשורש.
ספרה השני "שותפות מותנית" נכתב בתל אביב בראשית שנות ה-2000, אך פורסם רק עשור מאוחר יותר. הספר הוא אסופה של סיפורים קצרים העוסקים בניסיון למצוא זוגיות בכרך. שיר ושלושה סיפורים מתוכו התפרסמו לראשונה בכתב העת "קשת החדשה" בעריכת אהרון אמיר.
ספרה השלישי "מהגרת" הוא ספר שירה העוסק בריסוק של הזהות הנשית לאחר הגירה פיזית ורגשית, ובניסיון לבנות זהות איתנה ובלתי תלויה בזמן ובמקום. הספר זכה לציון לשבח של ועדת השיפוט לפרס על שם פסח מילין למשוררים בתחילת דרכם (2011/12).
ספרה הרביעי "בעיר המשפחות" הוא מסכת לירית שעוסקת באדם כחלק מתא משפחתי, וביכולת להירפא מתוך בירור ביוגרפי אישי.
ספריה של קוסטוריצה מתאפיינים במבניות שלהם, תחום שהוא חלק מרכזי ביצירתה ומזוהה גם עם עבודתה כעורכת.
שיתופי פעולה
קוסטוריצה היא עורכת הלשון של פסטיבל ישראל, ירושלים, מאז שנת 2008. בעבר הייתה עורכת הלשון של מיזם "הרמת מסך – בכורות במחול" של משרד התרבות והספורט, ועורכת הבית של המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. בין היתר קוסטוריצה ערכה ספרים להוצאות ישראליות שונות, ובהן הוצאת מגנס, ההוצאה לאור של משרד הביטחון וספרית מעריב.
קישורים חיצוניים
מיצירתה: על יצירתה:
חופית (סוג)
חופית (שם מדעי: Calidris) היא סוג של עופות מים ממשפחת החרטומניים החיים סביב חופי הים.
אורך החופיות 14–28 ס"מ ומשקלן 16–240 גרם. הן בעלות כסות נוצות מנומרת, פסים בהירים סביב העיניים ומקור בינוני ונוקשה, בדרך כלל בצבע שחור, המותאם לחיטוט בבוץ או בחול כדי למצוא מזון.
החופיות עפות בלהקות ונודדות בחורף מאזורים קרים לחמימים יותר ומתאימים לרבייה. הן נוברות בחול בחיפוש אחר חסרי חוליות שונים ולעיתים ביצים של חיות ים. הלהקות מושכות אחריהן עופות דורסים כמו בז נודד.
Woohoo
Woohoo (בעברית: ווהו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית כריסטינה אגילרה, ביחד עם הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Bionic. השיר יצא לאור ב-25 במאי 2010, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד השירים של גרמניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי כריסטינה אגילרה, פולאו דה דון, אסתר דין, קלוד קלי וניקי מינאז' והופק על ידי פולאו דה דון וקלוד קלי. השיר קיבל ביקורות מעורבות לצד ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה; רובם שיבחו את שירתה של אגילרה ואת קטע הראפ של מינאז'.
פרק זמן לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8.5 מיליון השמעות.
הופעה
כריסטינה אגילרה ביצעה את השיר ביחד עם הלהיט "Not Myself Tonight" בשנת 2010, במהלך טקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. ההופעה זכתה להד תקשורתי, תוך שמבקרי מוזיקה שונים ביקרו אותו, ביניהם ג'יימס מונטגומרי מ-MTV News.
בנוסף לכך, תמר אניטאי מ-MTV Buzzworthy סקרה את ההופעה ואת הביצוע של השיר.
אינדיגו (סרט)
אינדיגו (ברוסית: Инди́го) הוא מותחן מדע בדיוני רוסי בבימויו של רומן פריגונוב. הקרנת הבכורה התקיימה ב-26 במרץ 2008. תקציב הסרט עמד על 2.6 מיליון דולר והוא הכניס 4.6 מיליון דולר, למרות ביקורות שליליות לרוב.
עלילה
מנהיג חבורת האינדיגו, אנדריי קלאייב, משמיע אזעקה כאשר חבריו מתחילים להיעלם בזה אחר זה. אנדריי מפענח את סבך האירועים המסתוריים והאיומים ומגיע למסקנה שכל בני הנוער שנעלמו בעיר לאחרונה הם אינדיגו. לכוחות לא ידועים יש תוכניות משלהם לעתיד העולם הזה ומי שפתח את המצוד אחר אנשי העתיד יודע לאתר אותם. כדי להינצל, אנדריי, חברתו טניה וחבריהם יצטרכו להשתמש בכל היכולות שלהם נגד רודפיהם.
הגזרה המזרחית במבצע שלום הגליל
במבצע שלום הגליל, שהחל את מלחמת לבנון הראשונה, הייתה בגזרה המזרחית לחימה בין צה"ל לצבא סוריה. מטרת צה"ל בגזרה זו הייתה להגיע לבקעת הלבנון ולפחות לכביש ביירות-דמשק, תוך גירוש צבא סוריה מלבנון. המטרה לא הושגה. הצבא הסורי אמנם הוכה על ידי צה"ל בקרבות, אולם צה"ל לא הגיע לכביש ביירות דמשק ולאחר הפסקת האש התחפרו כוחות צבא סוריה בלבנון.