cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיעת הצבא האדום
פעילים נוספים
בשנת 1975, הקבוצה חטפה בכיר ציבור ברלינאי בשם פטר לורנץ. הארגון תבע את שיחרורם של מספר חברים, ביניהם מאהלר. התביעות נענו, אך מאהלר סירב להשתחרר. מאהלר שוחרר מהכלא בשנות ה-80 ושינה את עמדותיו הפוליטיות מן הקצה אל הקצה. ב-2005 מאהלר הקים ארגון נאו פשיסטי גדול בגרמניה, הוא כתב מספר מאמרים בנושא אנטישמיות והכחשת שואה ואף התראיין למיני סדרה שעסקה באנטישמיות בטלוויזיה הישראלית ("אנטישמיות - לא מה שחשבת"). בריאיון לא הועלה זכר לעברו השמאלני של מאהלר.
יאן-קרל ראספה היה צעיר מזרח ברלינאי, שהיה אחד ממקימי Kommune II, קומונה ניסיונית שדגלה בשילוב אידאולוגיה מאואיסטית ואהבה חופשית. ראספה הפך שותף בבאדר מיינהוף מאז פעולת השחרור של באדר. ראספה נלכד על ידי המשטרה בתקרית הירי בפרנקפורט יחד עם באדר והולגר מיינס, הוכנס לכלא וב-1976 הורשע בכל העבירות שיוחסו לו. ב-18 באוקטובר 1977, היווה ראספה את הצלע השלישית ב"ליל המוות" ומת.
גיירמו קסטיו
סזאר גיירמו קסטיו רייס (בספרדית: César Guillermo Castillo Reyes; נולד ב-17 במרץ 1966) הוא עורך דין ופוליטיקאי המכהן כסגן נשיא גואטמלה.
סיעת הצבא האדום
פעילים נוספים
פטרה שלם, מעצבת שיער מברלין שהצטרפה לארגון ביחד עם בן זוגה מנפרד גרסהוף. שלם נהרגה בתקרית ירי עם משטרת המבורג. מותה גרר סערה ציבורית גדולה בכל רחבי גרמניה, גרמנים רבים הזדעזעו לשמוע ש"מעצבת שיער חפה מפשע" נרצחה בידי המשטרה.
גיירמו קסטיו
ביוגרפיה
קסטיו סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת סן קרלוס ותואר שני בזכויות אדם באוניברסיטת רפאל לנדיוואר.
סיעת הצבא האדום
פעולות ראשונות והכשרה
ב-2 באפריל 1967 הציתו באדר, אנסלין, תורבאלד פרול והורסט זנליין חנויות כלבו בפרנקפורט.
ריווק רובוטיקס
ריווק רובוטיקס בע"מ (באנגלית: ReWalk Robotics) היא חברת מכשור רפואי ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור של מערכות ביוניות, לסיוע בהליכה של מוגבלים בהליכה, המסייעות להם לעמוד זקוף, ללכת ולעלות במדרגות. המוצרים העיקריים של החברה נמכרים במותגים ReWalk ו-ReStore.
החברה נוסדה ביוני 2001 על ידי ד"ר עמית גופר, לאחר שהפך למשותק בעקבות תאונת דרכים. מרכז החברה שוכן ביקנעם עילית. מאז 2014 ניירות הערך של החברה נסחרים בנאסד"ק. ד"ר גופר היה מנכ"ל החברה עד 2012, משנה זו ועד 2015 היא נשיא ו-CTO של החברה ובנובמבר 2015 פרש ממנה. מנכ"ל החברה מאז פברואר 2012 הוא לארי ג'סינסקי.
מוצרי החברה:
סיעת הצבא האדום
פעולות ראשונות והכשרה
בדצמבר 1969 החליט עורך הדין הורסט מאהלר להקים ארגון טרור הדומה באופיו לארגון טופמרוס מאורוגוואי.
ריווק רובוטיקס
באוגוסט 2023 רכשה החברה את חברת AlterG, העוסקת אף היא בשיקום יכולת הליכה. תמורת הרכישה תשלן ריווק 19 מיליון דולר, בתוספת 65% מהצמיחה בפעילות בשנתיים שלאחר השלמת הרכישה.
סיעת הצבא האדום
פעולות ראשונות והכשרה
ב-8 ביוני 1970, יצא הארגון בשתי קבוצות נפרדות לירדן דרך ברלין המזרחית על מנת לעבור הכשרה במחנה אימונים פלסטיני. בירדן עברו הטרוריסטים הטריים אימונים בתפעול נשק, תפעול רימוני יד ושאר אימוני שדה. הפלסטינים התרשמו שרמתם המבצעית של הפעילים הייתה נמוכה, ולאחר חודשיים הם נשלחו בחזרה לברלין.
ב-1972, אירמגרד מולר הובילה מכונית תופת אל תוך בסיס צבא אמריקאי בהיידלברג והרגה שלושה אנשים. ב-1994 היא השתחררה מהכלא, לאחר שהייתה האישה שריצתה הכי הרבה שנות מאסר בתולדות גרמניה.
השתלטות על שגרירות גרמניה בסטוקהולם
ב-24 באפריל 1975, השתלטו שישה מחברי הארגון על השגרירות הגרמנית בסטוקהולם והחזיקו בכ-11 בני ערובה. המשטרה השתלטה במהירות על חלק מן הבניין. החוטפים ציוו עליהם לעזוב ולא: יוציאו להורג את איש הצבא סגן קולונל אנדריאס פון מירצ'באך. המשטרה סירבה, והטרוריסטים חיסלו את מירצ'באך באכזריות, השוטרים עזבו בחוסר ברירה. מאוחר יותר מילכדו הטרוריסטים את הבניין במטען TNT והזמינו את סוכנות העיתונאות הגרמנית כדי למנות את דרישותיהם. התגובות לדרישתם לשחרר את כל חברי הארגון הכלואים, הביאו לוויכוחים שהובילו לקורבן נוסף: דוקטור היינז הילגרט נורה והושלך מהחלון.
קצת לפני חצות, קצר באחד הכבלים גרם למטען ה-TNT להתפוצץ. אולריך ווסל נהרג מיד, אך כל שאר הטרוריסטים והשבויים שרדו, כמעט כולם עם פציעות קשות. כל הטרוריסטים נכלאו ללא קרב. ככל הנראה, מרבית הטרוריסטים היו שייכים למה שנקרא "הדור השני של סיעת הצבא האדום" שהוקם על מנת לשחרר את הדור הראשון מבתי הסוהר.
ב-1977 חטף הארגון את הנס מרטין שלאייר, תעשיין, נשיא איגוד המעסיקים הגרמני (וקצין האס-אס לשעבר). בתמורה דרשו החוטפים את שחרורים של אסירי הארגון. לאחר תקופה קצרה, נרצח שלייר ונמצא מת על ידי המשטרה.
חטיפת מטוס לופטהנזה (1977)
ב-13 באוקטובר 1977, נחטף מטוס בואינג 737 של חברת התעופה לופטהנזה על ידי פלסטינים בדרך מפלמה דה מיורקה לפרנקפורט. רוב הנוסעים במטוס היו תיירים גרמנים. ביחד עם הצוות מספר השבויים היה 91. נתיב המטוס הוסט לרומא ומשם למפרץ הפרסי.
אף על פי שמקובל לחשוב ששניים מחברי הארגון השתתפו בחטיפת מטוס אייר פראנס לאנטבה, מדובר בטעות נפוצה, כיוון שאותם אנשים השתייכו לארגון מחתרתי גרמני אחר - "תאי המהפכה".
ליל המוות
על פי הרשויות הגרמניות, באדר, אנסלין וראספה התאבדו בכלא שטמהיים מוקדם בבוקר של ה-18 באוקטובר 1977. ניסיון ההתאבדות של הצלע הרביעית, אירמגרד מולר, חברת הארגון, נכשל והיא שרדה.
תאי המעצר של סיעת הצבא האדום תוארו במשך השנים הקודמות כמקומות המאובטחים ביותר בעולם. לכן, כאשר הוכרז על כך שבאדר וראספה ירו בעצמם בעזרת אקדחים שהצליחו להבריח לתאיהם, לאחר שהאזינו לכישלון החטיפה במוגדישו במכשירי הרדיו שהצליחו להבריח לתאיהם ותקשרו זה עם זה באמצעות מערכת טלפונים סודית ומתוחכמת, הדבר גרם לפקפוקים רבים בשמאל הגרמני בקשר לגרסה הרשמית, ולחשד לרציחתם על ידי כוחות הביטחון.
בשנת 1992 הכריז הארגון כי הוא נוטש את המאבק האלים ובשנת 1998 הודיע על התפרקותו באופן רשמי.
פעולה נגד עיתון הבילד
בשנות השבעים התנגד בית ההוצאה שפרינגר, שבבעלותו עיתון הבילד, בנחרצות למהומות הסטודנטים ולארגון וכתוצאה מכך הפך מטרה להתקפות טרור, שכוונו ספציפית נגדו וגרמו לנפגעים רבים. בין השאר, ב-1972 הטמין הארגון שש פצצות במשרדי העיתון בהמבורג. שלוש מהן התפוצצו ו-17 איש נפצעו.
ביקורת
הארגון ספג ביקורת קשה הן מימין והן משמאל, כארגון "שמאל קיצוני שפוגע בחפים מפשע". בקרב הציבור בישראל הארגון שנוא בעיקר בשל העובדה ששיתף פעולה עם אש"ף ועם טרוריסטים ערביים אחרים.
בזירה הרדיקלית הדעות חלוקות, מרקסיסטים רבים סולדים מהארגון ומפעולותיו, הוגים אנרכיסטים שונים התייחסו אל הארגון ודומיו כפי שהם מתייחסים לברית המועצות ולסטאליניזם.
מאמרים, ספרים, עבודות חקר אקדמאיות וסרטים דוקומנטריים רבים דנו בשאלת באדר מיינהוף. היסטוריונים הגדירו את התלקחות הארגון והטרור בגרמניה בכלל, כ"המשך ברור למתירנות הרדיקלית של שנות ה-60, להפגנות הסטודנטים ברחבי העולם ולמצב הפוליטי הרגיש בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה".
בנוסף הארגון הואשם באנטישמיות, בין השאר על בסיס דבריה של מיינהוף: "כיצד התאפשר קיומו של אושוויץ, מה הייתה האנטישמיות? היא ניצלה את שנאתם של האנשים לתלותם בכסף בתור אמצעי החליפין, כמיהתם לקומוניזם. המשמעות של אושוויץ היא ששישה מיליון יהודים נרצחו ונזרקו אל פח הזבל של אירופה, על בסיס תדמיתם: יהודי-כספים. מה שקרה הוא שבעלי ההון והבנקים, הגרעין הקשה של המערכת האימפריאליסטית והקפיטליסטית, הסיטו את שנאת האנשים לכסף ולניצול הרחק מעצמם ואל היהודים...האנטישמיות הייתה במהותה אנטי-קפיטליסטית"
באדר מיינהוף באמנות
בשנות התשעים החל להתעורר גל "נוסטלגיה" מסוים, בעיקר בגרמניה, לכל מה שקשור לבאדר מיינהוף.
ב-1977, הופיעה להקת הפאנק האנגלית הקלאש בקונצרט שאורגן על ידי הליגה האנטי-נאצית בבריטניה. ג'ו סטראמר, סולן וגיטריסט הלהקה, הופיע כשהוא לובש חולצה עם הסמל של סיעת הצבא האדום והבריגדות האדומות. העניין עורר סערה קלה, אך סטרומר טען כי הוא אינו מזדהה עם טרור, אך חשוב לו לעורר מודעות לקיומן של הקבוצות הנ"ל. סטרומר בהחלט הזדהה פעמים רבות עם מאבקים לשחרור לאומי ברחבי העולם. ללהקת קברט וולטייר יש קטע העוסק בבאדר מיינהוף בתקליטור הנקרא Live at the YMCA משנת 1979.
גיירמו קסטיו
קריירה
מינואר 2004 ועד מאי 2005 שימש כסגן שר העבודה.
סיעת הצבא האדום
באדר מיינהוף באמנות
ב-2004, יצא הסרט Raspberry Reich של במאי הקולנוע הקנדי ברוס לה ברוס, הסרט הוגדר על ידי מבקרים כ"סרט פורנו טרוריסטי" והוא שואב השראה ממעלליה של הקבוצה. הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבלי קולנוע נוספים ברחבי העולם.
גיירמו קסטיו
קריירה
בשנת 2013 מונה למנכ"ל לשכת המסחר בגואטמלה. בשנת 2018 עזב את התפקיד.
סיעת הצבא האדום
באדר מיינהוף באמנות
ב-2008, יצא לאקרנים סרטו של אולי אדל "כנופיית באדר מיינהוף", המספר את סיפורו של הארגון לאורך העשור הראשון לקיומו. הסרט הגרמני נמנה עם חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2008.
גיירמו קסטיו
קריירה
בשנת 2019, באספה הכללית של מפלגת ואמוס נבחר לשמש כעמית למרוץ וכמועמד לסגן נשיא של המתמודד אלחנדרו ג'יאמטיי.
ג'יאמטיי התמודד בבחירות 2019. בסיבוב הראשון, שנערך ב-16 ביוני 2019 הוא זכה רק ב-13.95% מהקולות, אך בסיבוב השני, שנערך ב-11 באוגוסט 2019 הוא זכה ב-57.96% מהקולות ונבחר לנשיא. קסטיו נכנס לתפקידו כסגן הנשיא ב-14 בינואר 2020, והחליף את סגן הנשיא ג'פת קבררה.
רבי יהושע דסכנין
רבי יהושע דסכנין היה אמורא בן הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל. חי ופעל במאה הרביעית לספירה.
מקום מגוריו היה בכפר סכנין בגליל התחתון, שם גם מזוהה מקום קברו וקבר אשתו בסמוך לקברו של רבי שמעון דסכנין. במשך הדורות שימש הקבר מקום עלייה לרגל עבור יהודים וגם עבור ערביי הגליל.
מאמרותיו
רבי יהושע דסכנין היה תלמידו של רבי לוי ומחכמי האגדה הבולטים בארץ ישראל. בתלמוד הירושלמי ובמדרשים מובאים דברי אגדה רבים שמסר רבי יהושע בשם רבו, רבי לוי. בתלמוד הבבלי הוא מוזכר פעם אחת בלבד.
קברו
עולה רגל יהודי אלמוני תיאר קבר זה במאה ה-14: "ומשם הלכנו לכפר סכנין, שם רב יהושע דכפר סכנין, בארון של אבן וכיסוי של אבן נאה עליו, כלי נאה מאד, ושני צדיקים אצלו בארונות... והם בתוך בית אחד".
תנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ
תנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ הם תנאים מעשיים, חלקם שרירותיים, לניסוי ומדידה במעבדה בפיזיקה וכימיה. הם מאפשרים השוואה נוחה בין תוצאות הניסויים.
1:STP1 -הוגדר על ידי IUPAC-INTERNATIONAL UNION OF PURE AND CHEMISTRY -
טמפרטורה של 0°c שהם 273.15°k ולחץ של 1 בר.
בתנאים אלה נפח של 1 מול גז אידיאלי הוא: 22.4136 ליטר
2:STP2 -הנהוג לשימוש בבריטניה וארצות הברית-
טמפרטורה של 15.6°c ולחץ של 1 אטמוספירה.
בתנאים אלה, נפחו של מול של גז אידיאלי הוא 23.6442 ליטר
3: (SATP- (STANDART AMBIENT TEMPERATURE AND PRESSURE
טמפרטורה של 25°c ולחץ של 1 בר
בתנאים אלה, נפח 1 מול של גז אידיאלי הוא 24.4651 ליטר
מיס צרפת 2001
מיס צרפת 2001 היא תחרות מיס צרפת ה-81 במספר.
התחרות נערכה במרכז הקונגרסים "Grimaldi Forum" שבמונקו. זוהי תחרות מיס צרפת היחידה שלא נערכה בשטח צרפת.
במהלך החזרות לתחרות שנערכו באולפני קולנוע בניס ביקר את המתמודדות השחקן מייקל קיטון.
כל המתמודדות נסעו ביחד לקוויבק וסרטון הפתיחה של התחרות צולם שם ולאחר מכן צולמו עבור התחרות קטעים בבית האופרה של מונקו.
באירוע נכחו פוליטיקאים ואנשי ציבור בכירים, אך אף אחד מבני משפחת המלוכה של מונקו לא נכח עקב סכסוך שהיה לרנייה השלישי, נסיך מונקו עם צרפת.
זעתר
זַעֲתַר (בערבית: زَعْتَر) הוא תערובת תבלינים שמוצאה במזרח התיכון.
עיקרה של התערובת מורכב בדרך כלל מאזוב מצוי (Origanum syriacum), המכונה לעיתים בשם "זעתר". בנוסף מצויים בזעתר, בריכוז נמוך יותר, קורנית מקורקפת (Thymus capitatus), בת קורנית פשוטה (Thymus vulgaris), צתרנית משובלת (Thymbra spicata) או צתרה ורודה (Satureja thymbra). בנוסף, מכיל הזעתר אוג הבורסקאים ("סומאק") (והוא מקורו של הטעם החמצמץ שמורגש בזעתר), פירות אלה ארצישראלית ("בוטום") וזרעי שומשום קלויים. לעיתים מוסיפים לתערובת גם קצח, מלח, וזרעי שומר. אך יש חנויות תבלינים שמציעות למכירה זעתר טהור טחון.
בזעתר משתמשים לתיבול חומוס, לבנה, סלט ירקות ולזרייה על פיתה, יחד עם שמן זית.
בתימן ובין חלק מיוצאי תימן בארץ, משתמשים בצמח הקורנית ליצירת תבלין פופולרי (בתוספת סחוג ומלח) בין היתר לתיבול תבשיל הזום. ונקרא בפיהם צ'עתר (בהגיה ישראלית-סעתר) שתי הצורות: (זעתר וצ'עתר) נזכרו בכתבי הראשונים ובזיהוי האזוב כתב הרמב"ם זעתר. ורבינו עובדיה מברטנורא כתב צ'עתר. וכנראה לא הבדילו בין הקורנית לאיזוב המצוי.
התערובת פופולרית בסוריה, בלבנון, בישראל, בירדן, וכן במסגרת המטבח הערבי ובמטבחים שונים בארצות צפון אפריקה.
בלבנון נפוצה אמונה לפיה התבלין מפתח ומשפר את החשיבה ומחזק את הגוף. מסיבה זו נהוג לתת לילדים זעתר לפני צאתם לבית הספר.
ברפואה העממית זעתר מסייע בטיפול בדלקות גרון, הצטננויות, נפיחות במעיים וכאבי בטן. הרמב"ם החשיב את הזעתר כבעל סגולות ריפוי רבות: חיטוי וחיסון הגוף, הקלה על כאבי ראש, חיזוק הזיכרון וכוח הגברא.
מאיר (מייקה) מסטאי
מאיר (מייקה) מסטאי (נולד ב-12 ביוני 1965) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. בתפקידו האחרון היה ראש חטיבת התקשוב במפקדת זרוע היבשה.
קודם לכן שירת כראש פרויקט רציפות תפקודית במטכ"ל ומפקד בה"ד 7.
ביוגרפיה
מסטאי נולד וגדל במושב ישרש. את לימודיו התיכוניים עשה במכללת בזק בירושלים והוסמך כטכנאי אלקטרוניקה ותקשורת בזק. הוא התגייס לצה"ל ביולי 1984 למסלול ייעודי לקציני קשר גדודיים ושירת כקצין קשר גדודי של גדוד שקד בחטיבת גבעתי, כמפקד פלוגת התקשוב של חטיבת גולני ומפקד גדודי התקשוב של אוגדת עזה ואוגדת הגליל. בהמשך מונה לראש מערך התקשוב בפיקוד הצפון, למפקד בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר ובין השנים 2011 - 2014 היה ראש חטיבת התקשוב בזרוע היבשה שם הוביל את פרויקט צי"ד והיה אחראית להטמעתו ביחידות הזרוע כולל במבצעים ברצועת עזה עופרת יצוקה ועמוד ענן.
בשנת 2015 מונה ליועץ בחטיבה הביטחונית והסייבר של חברת מוטורולה ובהמשך מונה לראש חטיבת התקשוב והסייבר הביטחוני בחברה.
מסטאי הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת בר-אילן, מתגורר בקיבוץ שמיר, נשוי ליפעת ואב לשניים.
מגדל סקיי
מגדל סקיי (באנגלית: Sky Tower) הוא מגדל תקשורת, הממוקם באזור העסקים המרכזי של אוקלנד, שבניו זילנד.
מקומת הקרקע ועד לקצהו של התורן מפרידים 328 מטר, דבר שעושה את המגדל למבנה הגבוה ביותר בחצי הכדור הדרומי. המבנה הוא חלק מקזינו SKYCITY Auckland.
בניית המגדל החלה בשנת 1995 והוא נפתח לאחר שנתיים ו-9 חודשים, ב-3 במרץ 1997. 15,000 מטר מעוקב של בטון, 2000 טונות של פלדה מחוזקת, ו-660 טון של פלדה מבנית שימשו לבניית המגדל. התורן לבדו שוקל למעלה מ-170 טון.
הבנק המרכזי האירופי
הבנק המרכזי האירופי הוא הסמכות המוניטרית העליונה של 20 מדינות גוש האירו: אוסטריה, איטליה, אירלנד, אסטוניה, בלגיה, גרמניה, הולנד, יוון, לוקסמבורג, לטביה, ליטא, מלטה, סלובניה, סלובקיה, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קפריסין וקרואטיה.
מגדל סקיי
המגדל מושך כ-600,000 מבקרים בשנה.
בנוסף לשימוש המגדל לתצפית ובידור, המגדל משמש לתקשורת, ולשידור עם APE (Auckland Peering Exchange) שממוקמת בקומה 48. כמו כן קבוצה של שדרני רדיו חולקת משדר FM במגדל, ול-TV3 ול-TV4 יש משדר משני במגדל. החלק העליון של המגדל מכיל מסעדה מסתובבת ומספר עמדות תצפית.
הבנק המרכזי האירופי
היסטוריה
הבנק החליף רשמית את ה-EMI ב-1 ביוני 1998 מכוח אמנת מאסטריכט, אולם הוא לא הפעיל את מלוא סמכויותיו עד כניסת היורו ב-1 בינואר 1999, מה שסימן את השלב השלישי של האיחוד הכלכלי והמוניטרי. הנשיא הראשון היה הבנקאי ההולנדי וים דויסנברג, הנשיא לשעבר של הבנק המרכזי של הולנד ושל המכון המוניטרי האירופי. בעוד דויסנברג היה נשיא ה-EMI, רגע לפני הקמת הבנק המרכזי האירופי, ממשלת צרפת רצתה שז'אן-קלוד טרישה, לשעבר ראש הבנק המרכזי של צרפת, יהיה הנשיא הראשון. הצרפתים טענו שמכיוון שהבנק אמור להיות ממוקם בגרמניה, נשיאו צריך להיות צרפתי. לכך התנגדו ממשלות גרמניה, הולנד ובלגיה שראו בדויסנברג אדם שיערוב לחוזקו של האירו. המתיחות הסתיימה בהסכם ג'נטלמני, שבו הוסכם שדויזנברג יתפטר לפני תום המנדט שלו, וטרישה יחליפו.
ז'אן-קלוד טרישה החליף את דויסנברג כנשיא בנובמבר 2003.
עד שנת 2007, הבנק המרכזי האירופי הצליח לשמור על האינפלציה קרוב למתחת ל-2% בשנה. ביוני 2007 העלה את הריבית העיקרית שלו מ-3.75% ל-4%, הרמה הגבוהה ביותר מאז אוגוסט 2001. ההחלטה התקבלה כדי להמשיך לשמור על אינפלציה נמוכה.
משבר החוב האירופי
משבר החוב האירופי החל לאחר שהממשלה הנבחרת החדשה של יוון, חשפה את רמת החוב האמיתית ואת הגירעון התקציבי של המדינה, והזהירה את מוסדות האיחוד האירופי מפני הסכנה הקרובה של חדלות פירעון ריבונית.
בעודם צופים בסכנה של חדלות פירעון ריבונית בגוש האירו, הציבור הרחב, המוסדות הבינלאומיים והאירופיים והקהילה הפיננסית העריכו מחדש את המצב הכלכלי ואת כושר האשראי של חלק מהמדינות החברות בגוש האירו, במיוחד מדינות דרום אירופה. כתוצאה מכך, תשואות האג"ח הריבוניות של כמה מדינות בגוש האירו החלו לעלות בחדות. הדבר עורר פאניקה שהגשימה את עצמה בשווקים הפיננסיים: ככל שהתשואות של איגרות החוב של יוון עלו יותר, כך גדל הסיכוי לחדלות פירעון, כך גדלו יותר תשואות איגרות החוב בתורן.
מול אילוצים רגולטוריים אלה, הבנק המרכזי האירופי בראשות ז'אן קלוד טרישה, לא רצה להתערב כדי להרגיע את השווקים הפיננסיים. עד 6 במאי 2010, טרישה הכחישה רשמית במספר מסיבות עיתונאים את האפשרות שהבנק המרכזי האירופי יבצע רכישות של אג"ח ריבוניות, למרות שיוון, פורטוגל, ספרד ואיטליה התמודדו עם גלים של הורדת דירוג האשראי והגדלת פערי הריבית של החוב שלהם.
בתפנית יוצאת דופן, הודיע הבנק המרכזי האירופי ב-10 במאי 2010, על השקת "תוכנית שוק ניירות ערך" (SMP) שכללה רכישה לפי שיקול דעת של אג"ח ריבוניות בשווקים משניים. באופן יוצא דופן, ההחלטה התקבלה על ידי מועצת הבנק במהלך שיחת ועידה טלפונית רק שלושה ימים לאחר הפגישה הרגילה של הנהלת הבנק ב-6 במאי (כאשר טרישה עדיין הכחישה את האפשרות שירכוש אג"ח ריבוניות). הבנק נימק את ההחלטה בצורך "לטפל במתיחות חמורה בשווקים הפיננסיים". ההחלטה עלתה גם בקנה אחד עם החלטת מנהיגי האיחוד האירופי מ-10 במאי להקים את מנגנון הייצוב הפיננסי האירופי, שישמש כקרן למלחמה במשבר כדי להגן על גוש היורו ממשבר חוב ריבוני עתידי. רכישת האג"ח של הבנק התמקדה בעיקר בחוב ספרדי ואיטלקי. היא נועדה לבלום את הספקולציות הבינלאומיות נגד אותן מדינות, ובכך למנוע מעבר של משבר החוב של יוון למדינות אחרות בגוש האירו. ההנחה היא שהפעילות הספקולטיבית תרד עם הזמן וערך הנכסים יעלה.
באפריל 2011 העלה הבנק את הריבית לראשונה מ-2008, מ-1% ל-1.25% ולאחר מכן, ביולי 2011, בוצעה העלאה נוספת של הריבית ל-1.5%.
בספטמבר 2011, חבר מועצת המנהלים של הבנק, יורגן סטארק, התפטר מתפקידו בשל התנגדותו לחידוש רכישות אג"ח ממשלתיות, מהלך שנחשב בעיניו כשווה ערך למימון כספי, האסור על פי אמנת האיחוד האירופי.
תקופת דראגי כנשיא
ב-1 בנובמבר 2011, הבנקאי האיטלקי מריו דראגי החליף את ז'אן קלוד טרישה כנשיא הבנק. שינוי זה בהמהלת הבנק סימן גם את תחילתו של עידן חדש במסגרתו הבנק המרכזי האירופי יהפוך ליותר ויותר התערבותי ובסופו של דבר סיים את משבר החוב האירופי.
תקופת לגארד
ב-1 בנובמבר 2019 מונתה כריסטין לגארד, לשעבר יו"ר קרן המטבע הבנילאומית לנשיאת הבנק.
לגארד יישמה עם מינויה שינוי סגנון בהנהגת הבנק. היא החלה בבדיקה מקיפה של אסטרטגית המדיניות המוניטרית של הבנק, לראשונה לאחר 17 שנים. כחלק מבדיקה זו, לגארד התחייבה לבדוק כיצד המדיניות המוניטרית יכולה לתרום לטיפול בשינויי האקלים, והבטיחה כי "שום אבן לא תישאר על כנה". היא גם אימצה שינוי בסגנון התקשורת, במיוחד בשימוש שלה במדיה חברתית לקידום שוויון מגדרי, ופתיחת דיאלוג עם בעלי עניין בחברה האזרחית ברחבי אירופה.
עם זאת, השאיפות של לגארד לשינוי מדיניות מהיר נפגעו עם פרוץ משבר מגפת הקורונה. במרץ 2020, הבנק הגיב במהירות ובאומץ על ידי השקת חבילת צעדים הכוללת תוכנית חירום לרכישת אג"ח בהיקף של 750 מיליארד יורו, בניסיון להרגיע את השווקים, לגונן על כלכלת גוש היורו, ובמטרתה להוזיל את עלויות גיוס ההון ולהגדיל את ההלוואות בגוש האירו. ביוני 2020 הבנק המרכזי האירופי הודיע כי יגדיל את רכישת האג"ח, במסגרת תוכנית החירום ב-600 מיליארד יורו, כך שהתוכנית הסתכמה ב-1.35 טריליון יורו בסך הכל. הבנק גם הודיע כי יאריך את תוכנית רכישות החירום מסוף 2020 ליוני 2021.
ב-13 ביולי 2021 הציג הבנק את תוצאות הסקירה האסטרטגית שערך, בין היתר הודיע כי:
בספטמבר 2021 הודיע הבנק כי יצמצם את תוכנית החירום של מגפת הקורונה,וב-10 במרץ 2022 הודיע כי תוכנית רכישת האג"ח תצומצם בהדרגה, עד שתופסק ברבעון השלישי של השנה, למרות המשבר בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ניהול הבנק
הבנק מנוהל על ידי ועדה של דירקטורים שבראשה עומד נשיא. מועצת מעצבי מדיניות נמנית גם היא עם הנהלת הבנק, ומורכבת מחברי הוועדה המנהלת ומנציגי בנקים מרכזיים מקומיים במדינות החברות.
מטרות הבנק
הבנק שם לעצמו למטרה לשמור על אינפלציה נמוכה במדינות האירו, תוך שאיפה להותיר אותה סביב רמה של 2% בשנה. כמו כן עליו לוודא את קיומה של רמת תעסוקה גבוהה ויציבה, לטפל ביתרות המט"ח של המערכת האירופית של הבנקים המרכזיים, לקדם פעולה חלקה של תשתית השוק הפיננסי הטרנס-אירופי בזמן אמת, ולהוות פלטפורמה טכנית מפותחת להסדרת ניירות ערך אירופיים. עם זאת, כל מטרות המשנה הנ"ל כפופות ליעד העיקרי שהוא שמירה על יציבות המחירים. מועצת המנהלים אישרה הגדרה זו במאי 2003.
נוסף על כך, הבנק אוחז בידיו את הזכות הבלעדית להורות על הנפקת שטרות כסף אירופיים. המדינות החברות רשאיות להנפיק מטבעות אירו, אך ההליך חייב לזכות באישור מראש של ה-ECB. עד כניסתו של האירו לשימוש הייתה לבנק המרכזי הסמכות הבלעדית להנפיק מטבעות.
הון הבנק הוא חמש מאות מיליארד אירו המוחזקים על ידי הבנקים המרכזיים הלאומיים של המדינות החברות כבעלי מניות. המפתח הראשוני לפיו הוקצה ההון נקבע ב-1998 בהתאם לגודל האוכלוסייה והתמ"ג של כל אחת מהמדינות, אך ניתן להתאים מפתח זה לנתונים המשתנים. מניות הבנק המרכזי האירופי אינן ניתנות להעברה ולא יכולות לשמש כבטוחה.
ב-17 בדצמבר 2010 הודיע ה-ECB שהוא מתכוון להכפיל את ההיוון שלו.
ב-9 במאי 2010 הסכימו 27 המדינות החברות באיחוד האירופי על הקמת מנגנון היציבות הפיננסית האירופית – EFSF. מטרת המנגנון להגן על היציבות הפיננסית של מדינות אירופה באמצעות אספקת סיוע פיננסי למדינות החברות בגוש האירו. הבנק חייב לשתף פעולה בתוך האיחוד האירופי כמו גם עם גופים בינלאומיים נוספים. בסופו של דבר עשייתו תורמת לשמירה על יציבות המערכת הפיננסית ופיקוח על מגזר הבנקאות. הדבר בא לידי ביטוי, בין היתר, בהתערבותו של הבנק במשבר הסאבפריים שפרץ ביולי-אוגוסט 2007 כאשר רכש חובות ממשלתיים ונכסים בעייתיים והלווה מיליארדי אירו לבנקים פרטיים בהזרמת הנזילות הגדולה בהיסטוריה בשוק האשראי.
הבנק מחויב לאמנת מאסטריכט שהניחה את היסודות להקמתו.
אתגרים
רמת המחיה במדינות גוש האירו גבוהה מאוד, אך עם כניסת האירו למחזור החלה עליית מחירים (וכן עיגול מחירים כלפי מעלה) במדינות הגוש, וזו גרמה להתייקרות המחייה בעשרות אחוזים בהשוואה ל-2001. עובדה זו גרמה לירידה ביצוא של מדינות האיחוד, ולכן גם לירידה בתוצר הלאומי הגולמי שלהן.
אחד מיעדיו העקביים של הבנק הוא שינוי המדיניות המוניטרית כך שהיחס בין רמת המחירים לבין ההכנסה הכוללת של תושבי מדינות גוש האירו יצטמצם ויאפשר רמת מחיה גבוהה יותר.
ביוני 2011 אמר יו"ר הבנק טרישה כי יש צורך להקים משרד אוצר משותף ל-17 מדינות גוש האירו ולהעניק לאיחוד האירופי סמכות להטיל וטו על מהלכים תקציביים חריגים במיוחד שנוקטות מדינות, למרות שהדבר יצריך עריכת שינויים באמנות האיחוד האירופי. לשר האוצר המשותף יהיו סמכויות פיקוח על מדיניות פיסקאלית ותחרותית, אחריות ישירה על מדינות שנקלעו למצוקה פיננסית, אחריות על כל התחומים הקשורים למגזר הפיננסי המשותף של האיחוד, ליווי תהליכי האינטגרציה של השירותים הפיננסיים וייצוג האיחוד מול המוסדות הפיננסיים הבינלאומיים.
ב-14 ביולי 2021 הודיע הבנק רשמית כי פרויקט היורו הדיגיטלי יוצא לדרך.
עצמאות הבנק
מוסדות האיחוד האירופי וממשלות המדינות החברות באיחוד מחויבים לכבד את עצמאותו של הבנק. כדי לממש את חבותו לרגולטורים, על הבנק המרכזי לפרסם דו"חות על פעילותו בהתייחס, בין היתר, לנציבות האירופית, הפרלמנט האירופי והמועצה האירופית. לפרלמנט האירופי שמורה גם הזכות להשמיע את השגותיו ולאחר מכן להעביר את המלצותיו ביחס למועמדים לכהן במועצת המנהלים של הבנק.
עצמאות הבנק הועמדה במבחן משמעותי מאז נבחר ניקולא סרקוזי לנשיא צרפת. סרקוזי ביקש להפוך את ה-ECB לרגיש יותר להשפעות פוליטיות, תוך שהוא מותח ביקורת תדירה על מדיניות הריבית של הבנק. עצמאותו של הבנק אכן הוגבלה כתוצאה מהלחץ של צרפת ויוון.
בניין הבנק
הבנק המרכזי האירופי שכן במגדל יורוטאואר במרכז העיר פרנקפורט שבגרמניה. למרגלות המגדל נמצא פסל ענק של סמליל מטבע האירו בצבע כחול משובץ בכוכבים צהובים המאפיינים את סמל האיחוד האירופי. פסל זה נחשב לאייקון הכלכלי החשוב והמוכר ביותר באירופה.
ב-18 במרץ 2015 נחנך משכנו הנוכחי של הבנק, בקצה המזרחי של פרנקפורט. לבניין 48 קומות, ושטחו הבנוי הוא 184,000 מ"ר.
מדינות חברות
בבנק המרכזי האירופי חברות 20 מדינות (כולן חברות בגוש האירו):
דוד רזניק
דוד רֶזנִיק (בפורטוגזית: David Resnick; 5 באוגוסט 1924 – 4 בנובמבר 2012) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1995.
קורות חיים
רזניק נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל בשנת 1924, בן לברוך ורחל (מלמד). שם למד אדריכלות ובמקביל עבד במשרדו של האדריכל הנודע אוסקר נימאייר.
בשנת 1949 עלה לישראל והצטרף לקיבוץ עין השופט. לאחר שנתיים, שבהן עבד במשתלת הקיבוץ, עבר רזניק לתל אביב-יפו וחזר לעבוד כאדריכל, במסגרת משרדו של האדריכל זאב רכטר. לאחר שקיבל הצעת שותפות מהאדריכל היינץ ראו, קיבל בתמיכתו של רכטר את ההחלטה לעבור להשתקע בירושלים. במשך שלוש שנים היה שותפו של ראו. ב-1958 פתח משרד עצמאי בירושלים, כשאחת העבודות הראשונות שביצע הייתה ביתן העולה החדש בתערוכת העשור. ב-1985 הצטרף למשרד בנו, האדריכל ברוך רזניק. מאוחר יותר, לימד רזניק גם בטכניון ובבצלאל.
נטמן בחלקת יקירי העיר ירושלים שבהר המנוחות. זכרו מונצח בסמטת "מבוא דוד רזניק" המוליכה אל מתחם "לב רחביה".
עבודותיו
מול כיכר פריז תכנן רזניק את מרכז אמיר. הבניין הביא לרזניק פרסום, והיו בו חידושים טכנולוגים לאותה התקופה.
במוזיאון לעתיקות חצור, בכניסה לקיבוץ איילת השחר (1962–1964), נעשה שימוש בבטון חשוף, בלבני סיליקט ובזכוכית. תוך שימוש בקווים ישרים ואופקיים הבאים בצורת שלוש תיבות מהחומרים השונים, יצר רזניק אולם תצוגה המדמה חלל בבטן האדמה.
בקיבוץ קריית ענבים תכנן רזניק מבנה זיכרון ובו יצר, בחדר שגודלו אינו עולה על 18 מ"ר, בעזרתם של חומרים פשוטים כדוגמת גרנוליט, רשת ברזל וטיח גס.
יד קנדי, אתר ההנצחה לנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, המצוי ממערב למושב אורה ולמושב עמינדב בהרי ירושלים, נבנה בשנת 1966 והוא בנוי כגזע עץ כרות, הבא לסמל את הרצחו של הנשיא בדמי ימיו. המבנה בנוי מ-50 עמודי בטון, שגובה כל אחד מהם 7.2 מטרים. כל עמוד מייצג אחת ממדינות ארצות הברית, על ידי סמל המדינה המוטבע עליו. רזניק השתמש בקו ארכיטקטוני של האדריכל אוסקר נימאייר וכתוצאה מכך, המבנה מזכיר בצורתו את הקתדרלת ברזיליה, הקתדרלה המרכזית של העיר ברזיליה, בירת ברזיל.
בסוף שנות השישים השתנה סגנונו של רזניק. מבקרת האדריכלות אסתר זנדברג מתארת שינוי זה: .
קו התפר ביצירתו של רזניק מתקיים במתחם בית החייל בירושלים, שאותו החל לתכנן בשנת 1966 וסיים עם תכנון יד-לבנים בשנת 1978. אל מול בניין בית החייל הקובייתי והמבוצר, המשדר איפוק, ניצב מבנה יד-לבנים שהוא אוסף של פירמידות, מצופות אבן ירושלמית כשבמרכזן נטוע עץ זית בודד. מבנה זה נראה מנוגד למבנה בעל המטרה הזהה, שאותו תכנן עשור וחצי קודם לכן בקריית ענבים.
פרויקט נוסף בו השתתף רזניק, הישראלי-ברזילאי, היה תכנון בניין שגרירות ישראל בברזיליה (1973-1977).
מבנים מאוחרים יותר שתכנן רזניק הם מלון הייאט (1978–1987), בית הספר לחינוך בקמפוס הר הצופים (1971–1973). בשנות ה-90 תכנן את הפרויקטים בשיתוף בנו, האדריכל ברוך רזניק. בין הפרויקטים שתכננו יחד ניתן למנות את בניין "שערי העיר" בכניסה לירושלים ומוזיאון משה קסטל במעלה אדומים.
בבואו לסכם את מפעל הבנייה שבו נטל חלק, אמר רזניק: "מאז שעליתי לארץ הייתה לי מטרה אחת: להיות בורג במכונה הנפלאה הזאת שנקראת מדינת ישראל. להיות בורג קטן במכונה, אבל כזה שבלעדיו המכונה לא הייתה עובדת כפי שהיא עובדת עכשיו".
אולימפיאדת השחמט 1976
אולימפיאדת השחמט ה-22 אורגנה על ידי פיד"ה. בראשות ארגון האולימפיאדה עמד ישראל אשל, יו"ר הארגון הישראלי לשחמט והחבר הישראלי הראשון בוועד המרכזי של פיד"ה, וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בחיפה בין 26 באוקטובר ל-10 בנובמבר 1976.
היה זה האירוע החשוב והחזק ביותר שהתקיים בישראל ואולימפיאדת השחמט השנייה שהתקיימה בישראל, לאחר אולימפיאדת השחמט שהתקיימה ב-1964 בתל אביב. עקב התנגדות לישראל הוחרמו המשחקים על ידי מדינות ערב והגוש הקומוניסטי השתתפו באולימפיאדה רק 48 קבוצות מתוך למעלה מ-90 המדינות החברות בפיד"ה. במקביל לאולימפיאדה ארגנה לוב אולימפיאדה אלטרנטיבית בטריפולי, שבה השתתפו 34 נבחרות. נבחרות איטליה, הפיליפינים ואורוגוואי שלחו נציגים הן לחיפה והן לטריפולי.
באולימפיאדה זו נעשה לראשונה שימוש במחשב שסופק על יד הטכניון. המחשב סייע בסידור הקבוצות המתמודדות על פי השיטה השווייצרית.
נבחרת ישראל
נבחרת ישראל נזכתה במקום ה-6. הרכבה היה:
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-7 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום הראשון.
תוצאות מוקדמות:
גמר :
אפותם
אַפּוֹתֶם (לפעמים מכונה בקיצור אַפּוֹ, ביוונית תמה=להניח) הוא:
במצולע משוכלל
בפרמידה משוכללת (פרמידה בעלת בסיס בצורת מצולע משוכלל):
בפירמידה משוכללת קטומה (פירמידה רגולרית שפסגתה נקטמה על ידי מישור המקביל לבסיס):
תכונות האפותם
האפותם a יכול לשמש לחישוב השטח של מצולע משוכלל בעל n צלעות באורך s:
אפשר לראות את נכונות הנוסחה אם מחלקים את המצולע ל-n משולשים שווי שוקיים חופפים (עם קודקודי המשולשים במרכז המצולע ועם הבסיסים על צלעות המצולע). שטח משולש הוא מחצית הבסיס כפול הגובה ולכן שטח כל אחד מ-n המשולשים הוא.
{p=ns} הוא היקף המצולע ולכן ניתן גם לכתוב:
האפותם של מצולע משוכלל שווה לרדיוס של המעגל החסום במצולע. לכן הוא גם שווה למרחק המינימלי בין צלע למרכז המעגל. ככל שלמצולע יש יותר צלעות כך שטחו שואף לשטח המעגל החסום, והיקף המצולע p שואף להיקף המעגל החסום {2 \pi r}. מכל אלה נובעת הנוסחה לחישוב שטח העיגול:
מציאת האפותם
ניתן למצוא את האפותם של מצולע משוכלל במספר דרכים. האפותם a של מצולע משוכלל בעל n צלעות באורך s ועם רדיוס R למעגל החוסם את המצולע שווה: ניתן להשתכנע בכך אם מעיינים ב-n המשולשים שווי השוקיים שהוזכרו בדיון למעלה. אם חוצים כל משולש כזה לרוחב מתקבל משולש ישר-זווית בו אורכי הניצבים הם {s \over 2} ו- a (האפותם), היתר הוא R והזווית בקודקוד היא. האפותם גם שווה ל
סרגיי נקריאקוב
סרגיי נקריאקוב (ברוסית: Серге́й Михайлович Накаряков; נולד ב-10 במאי 1977) הוא חצוצרן ישראלי-רוסי.
ביוגרפיה
נקריאקוב נולד בעיר ניז'ני נובגורוד, שברוסיה והחל ללמוד נגינה בפסנתר. בשנת 1986 נפגע בגבו ונאלץ לוותר על הפסנתר.
יעדו החדש היה החצוצרה, ובכיוון זה זכה בעידוד, בהדרכה ובתמיכה של אביו. התמיכה והידע של אבא נקריאקוב הביאו לפיתוח של רגישות מיוחדת שגילה סרגיי הצעיר בנגינה בחצוצרה.
בשנת 1988 עלה עם משפחתו לישראל, אך כבר ב-1991 עזב לאירופה.
הופעתו החשובה הראשונה הייתה בפסטיבל זלצבורג בשנת 1991, שם הופיע בניצוח של המנצח הליטאי סאוליוס סונדצקיס. בשנת 1992 הופיע בפסטיבל שלזוויג-הולשטיין בצפון גרמניה וזכה בפרס דוידוף.
בשנתיים הבאות למד בהדרכת גי טוברון בקונסרבטואר של פריז. במקביל החל להופיע במדינות רבות באירופה, באסיה, באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית.
בשנת 2002 זכה סרגיי נקריאקוב בפרס "אקו" של רשת הטלוויזיה השנייה בגרמניה. בשנת 2019 נבחר לנגן על ידי אקדמיית "פונו" בגרמניה.
במשך השנים הקליט נקריאקוב עבור החברות טלדק, סוני קלאסיקל, EMI ואחרות כשהוא מופיע בין היתר עם המנצחים כריסטוף אשנבאך, יורי בשמט, יורי טמיקנוב, ולדימיר אשכנזי, ייז'י בלוהלאווק, קנט נאגנו, מיכאיל פלטנב, ואלרי גרגייב וסאקארי אוראמו.
לוח ההופעות שלו כולל את הסדרות הנחשבות ביותר בכל העולם, כסולן וכנגן רסיטלים שבהם הוא מופיע יחד עם אחותו הפסנתרנית ורה אוחוטניקובה או עם הפסנתרנית הבלגית מריה מאירוביץ'.
סרגיי מנגן על כלים של בונה הכלים הפריזאי אנטואן קורטואה.
נקריאקוב חי אומנם באירופה, אך שמר על אזרחותו הישראלית ומגיע לעיתים קרובות לישראל לבקר את הוריו. בשנת 2012 הופיע עם סימפונט רעננה. ובשנת 2019 הופיע עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
אדוויג, מלך אנגליה
אדוויג, מוכר גם כאדווי או בכינוי "הנאה", (Eadwig, 941 או 940 – 1 באוקטובר 959) היה מלך אנגליה משנת 955 ועד מותו ארבע שנים מאוחר יותר.
היה בנו הבכור של המלך אדמונד הראשון, ירש את כתר המלוכה מדודו אדרד. תקופת שלטונו הקצרה, התאפיינה בקונפליקטים מתמשכים עם בני משפחתו, אנשי האצולה, ובמיוחד עם הכנסייה בהנהגתו של דאנסטן והארכיבישוף אודו. אדוויג ידוע בנדיבותו הבלתי מצויה, בהענקת אדמות. תופעה שלא הייתה מצויה כלל בקרב שליטי אירופה עד המאה ה-12. אדוויג מת והוא בן 19, בנסיבות לא ידועות. את כסאו ירש אחיו אדגר, שאיחד את הממלכה מחדש.
שמיטה ישראלית
שמיטה ישראלית הוא מיזם חברתי חינוכי של עמותת טבע עברי שמטרתו להכניס משמעות עדכנית למצוות שנת השמיטה. המיזם החל לפעול בשנת 2013 לקראת שנת השמיטה התשע"ה.
כף דארנלי (אדמת מק. רוברטסון)
כף דארנלי (באנגלית: Cape Darnley) היא לשון יבשה מכוסה קרח בקצה הצפוני של חצי האי ביירקו, בצידו המערבי של מפרץ מקנזי, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
שמיטה ישראלית
הרקע למיזם
כיום, בחברה שרובה אינו חקלאי ואינו דתי, הצטמצם העיסוק בשמיטה לתחום הכשרות הרלוונטי למגזרים מסוימים בלבד ורוב תושבי המדינה או לא מודעים להיות שנה זו או אחרת שנת שמיטה או לא מוצאים בנתון זה רלוונטיות לחייהם במאה ה-21 או מכירים אותו רק דרך הפריזמה של פולמוס השמיטה.
כף דארנלי (אדמת מק. רוברטסון)
גילוי הכף
חוף אנטארקטיקה באזור לשון היבשה התגלה ב-26 בדצמבר 1929, על ידי סר דאגלס מוסון, אשר ראה את חוף אנטארקטיקה מן התורן של ספינת המחקר דיסקרברי. החוף היה בקצה האופק ונעלם מעיניו במהרה. ב-10 בפברואר 1931 הוא התקרב שוב אל החוף וראה את לשון היבשה.
שמיטה ישראלית
הרקע למיזם
יוזמי שמיטה ישראלית רצו למנף את שנת השמיטה בישראל לשנה בה יבואו לידי ביטוי ערכים סביבתיים חברתיים וכלכלים המקבלים השראה מטעמי מצוות השמיטה ולשנות את התפיסה הציבורית של שנת השמיטה ממושג ללא רלוונטיות או רלווטיות דתית בלבד למושג כלל ישראלי חיובי וערכי הנוכח בסדר היום של כל אזרחי מדינת ישראל.
כף דארנלי (אדמת מק. רוברטסון)
מקור השם
מוסון קרא ללשון היבשה על שמו של ארנסט רולנד דארנלי (Ernest Rowland Darnley) יושב הראש של הועדה הבין משרדית הבריטית לשטחי החסות של איי פוקלנד של משרד המושבות שישבה בלונדון, וכיהן בשנים 1923–1933.
ראו גם
אתרים נוספים באנטארקטיקה הנקראים על שמו של א. ר. דארנלי:
אגרטל ווטרלו
היסטוריה
נפוליאון בונפרטה בחולפו בטוסקנה שבאיטליה, בדרכו לכיבוש רוסיה ראה את גוש השיש הענקי והזמין את עשיית האגרטל, עליו תכנן להציג תבליטים המנציחים את ניצחונותיו.
שמיטה ישראלית
"קרבה שנת השבע"
בשנה זו התקיימו כנסים, סמינרים, ימי עיון וערבי לימוד, שנועדו להביא את רעיון השמיטה הישראלית לתודעת הציבור.
אגרטל ווטרלו
היסטוריה
לאחר תבוסתו במלחמות נפוליאון האגרטל הוענק לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בשנת 1815 על ידי פרדינד השלישי, דוכס טוסקנה. ג'ורג' (אז יורש העצר) העביר את האגרטל לידי הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט במטרה שיהפכו לפסל שיוצב בטירת וינדזור כאנדרטה לזכר קרב ווטרלו.
שמיטה ישראלית
"קרבה שנת השבע"
במקביל הוקמו קואליציות בין ארגונים, יזמים חברתיים, אנשי רוח ומוסדות ציבור לטובת פרויקטים משותפים מתחומים שונים הקשורים לשמיטה ישראלית.
אגרטל ווטרלו
היסטוריה
וסטמקוט יצר תבליטים בסגנון רומי, בהשפעת אגרטל בורגזה ואגרטל מדיצ'י, ובהם תבליט של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת היושב על כס מלכותו, וכן דמויות אלגוריות ודמויות מלאכים, הבולטות משני צידי האגרטל כיידיות.
שמיטה ישראלית
"שמיטה ישראלית" בשנת השמיטה התשע"ה
עיקר פעילות המיזם בשנת השמיטה עצמה הייתה קריאה והנעה לפעולה של גופים וארגונים קיימים וסיוע בהקמת שתופי פעולה ואיגום משאבים בנוסף נעשתה פעילות יח"צ ועידוד של אנשי ציבור לעסוק בנושא ולפרסם מאמרים העוסקים בערכי שנת השמיטה.
לטובת הפרויקט הוקם אתר אינטרנט ייעודי לשמיטה ישראלית ודף פייסבוק בו פורסמו החומרים והמיזמים השונים. בנוסף לאורך כל השנה הוקם "אוהל שמיטה ישראלית" בנקודות שונות ברחבי הארץ. באוהל הוקמו פינות ישיבה שאיפשרו לאנשים זמן של רגיעה, הוגש כיבוד מפירות הארץ, הוקמה ספרית "קח וקח" שאיפשרה למי שרצה לשאול ספרים שעניינו אותו ובעיקר איפשר האוהל מרחב לשיח משותף על החלומות החברתיים של השוהים בו, בדגש על כאלו הנוגעים בערכי השמיטה.
אגרטל ווטרלו
היסטוריה
בשל משקלו הרב של האגרטל, לא ניתן היה להציבו בטירה, ולכן הוא הוענק לגלריה הלאומית שבלונדון בשנת 1836. הגלריה השיבה את האגרטל למונרך בשנת 1906 ואדוארד השביעי הציב אותו בגן ארמון בקינגהאם, שם הוא מוצג עד היום.
שמיטה ישראלית
"שמיטה ישראלית" בשנת השמיטה התשע"ה
להלן מספר דוגמאות למיזמים שונים בם התקיימו פעילויות התואמות לרוח השמיטה הישראלית על ידי גופים רבים ושונים.
חלק מהפעילויות היו עם זיקה ישירה למיזם וחלק מהם פעלו באופן עצמאי על פי אותה הרוח.
ניתן לחלק את הפעיליות לשני תחומים עיקריים, מעגל המעורבות החברתית ומעגל הלימוד ותרבות הפנאי
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__ __לחיפוש__
רועי ברקוביץ'
רועי ברקוביץ' (נולד ב-9 באפריל 1982) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז. גובהו 1.80 מטר. משמש כיום כמנכ"ל אליצור "איתו" אשקלון.
ביוגרפיה
ברקוביץ', בנם של הכדורסלן מיקי ברקוביץ' ושלי ברקוביץ', גדל ברמת השרון ושיחק בקבוצת הנוער של א.ס. רמת השרון, עמה זכה בגביע המדינה לנוער בשנת 2000. במקביל, שיחק גם בנבחרת הנוער של ישראל, שסיימה במקום העשירי באליפות אירופה באותה שנה, ובנבחרת הכדורסל של תיכון רוטברג שברמת השרון.
בעונת הצטרף לאליצור אשקלון, שבסיום העונה ירדה לליגה הלאומית. בעונה שלאחר מכן חזר להפועל רמת השרון, ששיחקה אז בליגה הלאומית. בסיום העונה עלתה הקבוצה לליגת העל, והתאחדה עם הפועל חיפה ליצירת הפועל חיפה רמת השרון, אותה ניהל אביו. הוא שיחק בקבוצה ארבע עונות נוספות, עד שירדה לליגה הלאומית ב-2006. מעמדו בקבוצה התחזק בהדרגה, ובעונתו האחרונה בה היה לחוטף הכדורים הטוב בליגה.
בסיום העונה הצטרף לקבוצת הכדורסל של לימסול מהליגה הקפריסאית, אך עזב תוך זמן קצר לדן בוס ההולנדית. הוא שיחק בקבוצה זו במשך שתי עונות, בראשונה שבהם זכתה באליפות הולנד, ובשנייה בגביע. במהלך שהותו בהולנד נתגלה בבדיקת שתן חומר שיכול לשמש להסתרת חומרים אסורים. ברקוביץ' טען כי מדובר בתרופה שהשימוש בה הותר לו, אך התאחדות הכדורסל ההולנדית גזרה עליו השעיה של 11 חודשים. מאוחר יותר קוצר עונשו לארבעה חודשי השעיה.
ב-2008 שב לישראל, לקבוצת מכבי גבעת שמואל, שבסיום העונה ירדה לליגה הלאומית.
ב-2009 פרש ברקוביץ ממשחק פעיל בעקבות פציעות.
ב-2013 מונה למנהל המקצועי של א.ס. רמת השרון.
ב-2018 מונה למנכ"ל אליצור "איתו" אשקלון
ברקוביץ' נשוי לסופי הלפרין מנכ"לית עמותת גשר אל הנוער ואב לארבעה. בדומה לו ולאביו גם אחיו הצעיר, ניב, הוא כדורסלן.
יצחק בלאזר
רבי יצחק בּלָאזֶר (א' באדר ה'תקצ"ז, 1837 – י"א באב ה'תרס"ז, 22 ביולי 1907), המכונה גם ר' איצל'ה פטרבורגר (=מפטרבורג), היה מראשוני תנועת המוסר, מגדולי תלמידיו של רבי ישראל מסלנט.
ביוגרפיה
רבי יצחק נולד בא' באדר ה'תקצ"ז בעיירה שניפישוק שליד וילנה, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא). בילדותו ניכרו בו כישרונות גדולים, ובגיל ארבע עשרה הדפיס אביו קונטרס שכתב בחריפות גדולה על מסכת בבא קמא. למד בצוותא עם רבי נפתלי אמסטרדם.
מאחר שביקש להתפרנס מיגיע כפיו, למד את מקצוע הצביעה, אך רבו, רבי ישראל סלנטר, אסר עליו לעסוק בו וציווה עליו לכהן ברבנות. בשנת 1862 התקבל רבי יצחק לרבנות פטרבורג (לימים לנינגרד), וכיהן בה שש עשרה שנה.
פטרבורג הייתה בבואו אליה כמעט ריקה מיהדות, ומרכז ההשכלה ברוסיה. בבוא רבי יצחק לשם החל בביסוס הקהילה וחיי הדת בעיר, ופתח במלחמה חזיתית עם ראשי המשכילים שבה. המשכילים לא טמנו ידם, והשמיצוהו מעל גבי עיתוניהם. הסופר יהודה לייב גורדון נהג להשתלח בו מעל גבי העיתון "המליץ" ולכנותו בלעג "רבי יצחק נפחא" (בלאזר פירושו נפח). עוגמת נפש רבה נגרמה לו בפטרבורג בעיקר מריבוי הבעיות בסידור הגיטין בעיר. בעקבות בעיות רבות בתחום, בעיקר בשל מומרים רבים, החליט רבי יצחק להתפטר ממשרתו.
בתקופת פטרבורג חיבר והדפיס את ספרו "פרי יצחק". בהקדמתו לספר כתב שהמניע לחיבור ספרו הוא היות שלא זכה לילדים, כדי להשאיר אחריו זכר לפחות בכתובים, ולכן הוא קורא לספר פרי יצחק. בגיל 50 החליטה אשתו, בניגוד לרצונו, שיתגרשו כדי שיוכל להינשא ולהוליד ילדים, ולשם כך הייתה צריכה לקרוא אותו לדין תורה. הוא נשא אישה צעירה ונולדו לו ממנה בנו שלמה בלזר ובנותיו בריינה, חנה ומרים. במקביל דאג מאוד לצורכי גרושתו, שהייתה שולחת לו קבלות עם דברי שבח.
רבי יצחק עבר להתגורר שוב בקובנה. הוא החזיק במקום בית מזיגה גדול בניהול אשתו, ממנו התפרנס, ולימד בבתי המוסר בעיר שייסד רבו, רבי ישראל סלנטר. כמו כן העביר שיעורים רבים בביתו ובישיבות השונות בעיר.
לאחר פרוץ המחלוקת הגדולה נגד שיטת המוסר, עזב רבי יצחק את משרותיו הרשמיות, והתמסר להרבצת המוסר באופן פרטי ולסיוע בהקמת ישיבות של תנועת המוסר, בעיקר בידי חברו רבי יוסף יוזל הורוביץ "הסבא מנובהרדוק". כמו כן נהג לעבור בין הישיבות המוסריות בליטא, ישיבת קלם, ישיבת סלובודקה, ישיבת נובהרדוק ובנותיהן, ולהדריך את תלמידיהן.
עם פטירתו של רבי שמחה זיסל זיו, ה"סבא מקלם", בשנת 1898, התמנה רבי יצחק לאביה הרוחני של ישיבת קלם, ונהג להגיע אליה לעיתים קרובות ולהדריך את תלמידיה.
יחסו ליישוב ארץ ישראל היה חיובי, ובשנת 1904 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, בה נפגש עם חבריו מצעירותו, רבי נפתלי אמסטרדם, ורבי צבי לויטן, והתגורר בחצר שטרויס שבשכונת מוסררה. סירב לקבל תמיכה, ולמרות חולשתו וזקנותו עבד לפרנסתו במשרדי "הוועד הכללי".
רבי יצחק נפטר בירושלים בי"א באב ה'תרס"ז, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים לימינו של האדר"ת. בשכונת בית ישראל בירושלים קרוי רחוב על שמו.
בנו הוא הרב שלמה בלזר. בתו חנה נישאה לרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. לאחר פטירתה ממחלה קשה, נישא הרב מישקובסקי לאחותה בריינה.
זנקט יאקוב פארק
זנקט יאקוב פארק (גרמנית St. Jakob-Park, צרפתית Parc Saint-Jacques) הוא אצטדיונה העירוני של קבוצת הכדורגל השווייצרית פ.צ. בזל, ושל נבחרת שווייץ בכדורגל. כמו כן זהו אצטדיון הכדורגל הגדול ביותר בשווייץ. בתחילה היה האצטדיון אמור להכיל 38,500 מושבים, אולם עקב העובדה ששווייץ (ביחד עם אוסטריה) נבחרה לארח את יורו 2008, האצטדיון הורחב ל-42,500 מקומות ישיבה. האצטדיון תוכנן על ידי משרד האדריכלים השווייצרי, זוכה פרס פריצקר, הרצוג ודה מרון.
האצטדיון מחולק לארבעה אזורים, C, B, A, ו-D, לכל צד באצטדיון, ואגף G, הכולל את המרפסות העליונות, שנבנה אחר כך. בניית האצטדיון החלה ב-13 בדצמבר 1998, ונועדה להחליף את אצטדיון זנקט יאקוב הישן. האצטדיון נחנך ב-15 במרץ 2001. האצטדיון זכה לדירוג ארבעה כוכבים בדירוג אופ"א.
בשנת 2016 אירח האצטדיון את גמר הליגה האירופית, בו גברה סביליה הספרדית על ליברפול האנגלית בתוצאה 3-1, לעיני כ-35 אלף צופים.
יורו 2008
במהלך יורו 2008, אירח האצטדיון שישה משחקים - שלושה בשלב הבתים (משחק הפתיחה ושאר משחקי הנבחרת השווייצרית), שני רבעי-גמר, וכן את משחק חצי הגמר בין ל.
מחלף גנות
מחלף גנות הוא מחלף המפגיש את כביש 1 ואת כביש 4. המחלף, שהוא אחד מהמחלפים הגדולים בישראל, נקרא על שם היישוב גנות הסמוך.
מבנה המחלף
גנות הוא אחד המחלפים המלאים הבודדים במדינת ישראל. מבין שמונת כיווני ההתחברות האפשריים בין כביש 1 לכביש 4, מאפשר המחלף שבעה כיוונים. הפנייה היחידה שאינה אפשרית במחלף היא פנייה מכביש 1 בכיוון מזרח לכביש 4 בכיוון צפון. מחלף גנות משולב במחלף השבעה. כך למשל, היציאה מכביש 1 לכביש 44 מתחילה במחלף גנות ומסתיימת במחלף השבעה.
צפון מערבית למחלף ממוקם פארק אריאל שרון (לשעבר חירייה).
בסמוך למחלף נמצא "פיצול גנות" הרכבתי - זוהי הנקודה בה מתחילה מסילת ירושלים - גנות (הממשיכה לכיוון נמל התעופה בן-גוריון אשר מתפצלת ממסילת יפו -ירושלים (הממשיכה לכיוון לוד).
היסטוריה
במהלך השנים עבר המחלף עדכונים והרחבות. הרמפה הארוכה לתנועה מכיוון צפון למזרח הוקמה בשנות ה-70. באמצע שנות ה-90 נבנה גשר המשמש לפנייה מכיוון דרום לכיוון מערב ועובר מעל לכביש 4 ("גשר היובל"). באותה עת הוא היה הגשר הכבישי הארוך ביותר במדינה באורך של 642 מטרים. בשנת 2000 הושלם שדרוג נוסף של הפרדה מפלסית בין התנועה הנוסעת מצפון למערב במחלף השבעה ובין התנועה הנוסעת ממערב לדרום. גם לאחר ההרחבות הרבות שבוצעו, עדיין קיימים במקום עומסי תנועה כבדים.
הרתחה למוות
הרתחה למוות היא שיטת עונש מוות בייסורים. הנידון למוות היה מושם בתוך קדירה ענקית ובה מים קרים, כשהוא קשור כדי למנוע ממנו אפשרות בריחה. המוציא להורג היה מדליק אש תחת הקדירה אשר החלה לחמם את המים באיטיות. מדובר בשיטת הוצאה להורג איטית וכואבת עד מאוד.
אין מדובר בשיטה שהייתה רווחת או נפוצה לעומת שיטות אחרות, אולם הייתה לה תפוצה מסוימת באירופה ובאסיה במשך שני עד שלושת אלפי השנים האחרונות. לדוגמה, הייתה זו שיטת הרג חוקית לאסירים בזמן שלטונו של הנרי השמיני.
על פי המדרש, כשנשבה מנשה המלך, בקרב נגד אשור, הוא הושם בסיר נחושת שתחתיו בוערת אש אך הצליח להימלט משם.
תיאורם של הקניבלים המבשלים אנשים חיים כדי לאכלם הוא קרוב לוודאי מיתוס. היסטורית, קניבליזם היה קיים בתרבויות אשר היו חסרות את האמצעים או הידע ההנדסיים כדי ליצור קדירות מתכת גדולות מספיק למטרה מעין זו.
בעידן המודרני, הואשמו אידי אמין שליט אוגנדה וממשלת אוזבקיסטן, תחת הנהגת אסלאם קרימוב (הידוע גם כ"מרתיח"), בביצוע הרתחה למוות. העולם המערבי, עם זאת, לא נקט צעדים ממשיים נגד הפרת זכויות אדם זו.
חיסכון
חיסכון, בשימוש הנפוץ שלו, הוא שמירת כספים לשימוש עתידי, לדוגמה, על ידי צבירה של כסף בבנק או השקעה בתוכנית פנסיה.
בכלכלה, חיסכון אישי הוגדר כהכנסה הפנויה פחות הצריכה הפרטית. במילים אחרות, הכנסה שאינה נצרכת על ידי קנייה של מוצרים ושירותים נחסכת. סוגים אחרים של חיסכון יכולים להתרחש כאשר קיימת יתרת רווח (הכנסה פחות דיבידנד ותשלומים מסים) ועודף תקציב ממשלתי.
ישנם חילוקי דעות בשאלה מה נחשב חיסכון ומה לא. לדוגמה, חלקה של ההכנסה של אדם מסוים המשלם משכנתא אינו מבוזבז על צריכה עכשווית ולכן היא חיסכון על פי ההגדרה לעיל, למרות שאנשים רבים אינם מחשיבים החזר הלוואות כחיסכון. אולם, בחישובי המדידה בארצות הברית של התוצר הלאומי הגולמי, תשלומי ריבית פרטיים אינם נחשבים 'חיסכון' אלא אם המוסדות והאנשים המקבלים תשלומים אלו חוסכים אותם.
'חיסכון' שונה מ'חסכונות'. הראשון מתייחס לגידול בנכסים של אדם מסוים, גידול בערך נטו, בעוד האחר מתייחס לחלק אחד מנכסיו של אדם מסוים, בדרך כלל לפקדונות בחשבון חיסכון, או לכלל נכסי אדם זה. המלה 'חיסכון' מתייחסת לפעילות המתרחשת בפרק זמן מסוים, בעוד המלה 'חסכונות' מתייחסת לנקודת זמן מסוימת.
לעידוד החיסכון נותנת המדינה לעיתים תמריצי מס לחוסכים.
השקעה
חיסכון קשור רבות להשקעה. כאשר אין אנו משתמשים בהכנסה על מנת לקנות מוצרים ושירותים, ניתן להשקיע משאבים אלו באמצעות רכוש קבוע, כגון מפעלים ומכונות. על כן, חיסכון הוא חיוני להגדלת הרכוש הקבוע הזמין, אשר תורם לצמיחה הכלכלית.
למרות זאת, גידול בחיסכון לאו דווקא מקביל לגידול בהשקעה, מאחר שהחלטות חיסכון והשקעה נעשים על ידי גופים שונים (משקי בית, עסקים) ומסיבות אחרות. המשמעות היא שיכול להתקיים גידול בחיסכון ללא גידול בהשקעה, אשר ייתכן ויגרור ירידה בביקוש (צבירה של מלאי, צמצום הייצור, התעסוקה וההכנסה, ולכן מיתון) ולא צמיחה כלכלית (זהו בעצם פרדוקס החיסכון). מצד שני, אם החיסכון קטן מההשקעה, הדבר יכול לגרור גידול בביקוש המצרפי ולגיאות כלכלית. אמירות אלו מותנים גם בהשפעות אחרות מכיוון שהביקוש המצרפי מורכב יותר מאשר מהשקעה וצריכה בלבד.
תוכנית חיסכון
תוכנית חיסכון היא כלי חיסכון המוצע בעיקר על ידי הבנקים. תוכנית חיסכון מאפשרת הפקדת כספים במסגרת הפקדה חודשית, הפקדה חד-פעמית או שילוב של השניים. הכספים מופקדים בדרך כלל לתקופה שנקבעה מראש, ולעיתים מתאפשרות נקודות יציאה במהלך תקופה זו. בנוסף למשך החיסכון, מאפיין מובהק של תוכנית חיסכון הוא אופן קביעת התשואה בתוכנית: ריבית קבועה, ריבית משתנה (לפי ריבית הפריים), הצמדה למדד או לשערו של מטבע זר וכדומה. לעיתים מוצעים שני מסלולי תשואה, לבחירתו של החוסך בתום תקופת החיסכון, כגון חיסכון בריבית קבועה, אך לא פחות משיעור עליית המדד בתקופה.
חסכון חובה
חיסכון הוא ביסודו פעולה וולונטרית, לפי רצונו של החוסך, אך ישנם מצבים אחדים של חסכון חובה:
ג'ו סרפיני
ג'וזף רונלד סרפיני (באנגלית: Joseph Ronald Serafini; נולד ב-22 בינואר 1998) הוא שחקן אמריקאי. מגלם את דמותו של סב מתיו-סמית' בדרמה הקומית-מוזיקלית "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" מבית דיסני+.
ביוגרפיה
סרפיני נולד בפרבר בת'ל פארק הממוקם בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה. הוא הופיע שנים רבות באקדמיית פיטסבורג לתיאטרון מוזיקלי, שם השתתף בסיבובי הופעות של קבוצת השירה שלהם "Mini Stars", וזכה במלגה ע"ש ג'ין קלי. ב-2016 הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בת'ל פארק. בשנת 2020 סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן.
קריירה
בתקופתו בתיאטרון Pittsburgh Civic Light Opera, סרפיני הופיע במספר הפקות, בהן "A Musical Christmas Carol", "פיטר פן: או, הילד שלא גדל", "אוליבר!", "עלובי החיים", "צלילי המוסיקה", "אל תוך היער" ו-"Anything Goes". כיום הוא מלמד שם כיתות אמן. נוסף לפעילותו בתיאטרון בפיטסבורג, הופיע על הבמה גם במחזה "The Music Man" באולם הקונצרטים של מרכז קנדי שבוושינגטון די.סי., ובמחזה "The Burnt Part Boys" בתיאטרון Bald Theatre Company. הוא זכה בפרס תיאטרון מהרמה השנייה בשבוע YoungArts הלאומי במיאמי.
חיים אישיים
בשנת 2020, סרפיני סיפר כי הוא "ביסקסואל, אם אני צריך לתת לזה שם". מסוף שנת 2019, סרפיני נמצא במערכת יחסים עם חברו ל"היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה", השחקן פרנקי רודריגז, אשר גם מגלם בתוכנית את מושא האהבה של דמותו, קרלוס.
שיווי משקל
שיווי משקל או איזון הוא מטבע לשון המשמש בתחומים רבים ושונים.
חיידר
{{פירושונים|
טיסת האינטרודר
טיסת האינטרודר (באנגלית: Flight of the Intruder) הוא רומן מתח ומלחמה מאת סטיבן קונץ, יליד 1946, טייס קרב לשעבר בצי האמריקני אשר לחם במלחמת וייטנאם כטייס A-6 אינטרודר. על גבורתו עוטר קונץ בצלב התעופה המצוינת. הספר תורגם לעברית בידי איתמר רוז בשנת 1987.
עלילה
הרומן מספר את סיפורו של סרן ג'ייק "יד-שקטה" גראפטון, טייס-צי המטיס מטוס A-6 אינטרודר, מטוס תקיפה-הפצצה המבצע בעיקר משימות השמדת מטרות נ"מ. גראפטון, בן דמותו של המחבר, הוא יליד וירג'יניה כמותו אשר זכה לכינויו בצי בשל קור-רוחו תחת אש. גראפטון נדרש להתמודד עם מות חבריו לטייסת ועם חוסר התוחלת שבלחימה נוכח המגבלות הפוליטיות המוטלות על הכוחות הלוחמים בשל המגעים להפסקת אש המתנהלים באותה עת. בספר מתוארת הלחימה האווירית בווייטנאם כמו גם את הווי השירות בטייסת לוחמת. בין שמדובר ביחסי הרעות בין הטייסים, בהומור הפנימי ובאופן הבוטח בו מנהיג אותה סא"ל פרנק קאמפארלי. בשיאו של הספר מופלים גראפטון והנווט שלו מעל לאוס לאחר משימת הפצצה בצפון וייטנאם. המצב מחייב את גראפטון להפגין את אותן תכונות ויכולות אשר גילה באוויר גם על הקרקע.
סקאניה סדרה 4
סקאניה סדרה 4 (באנגלית: Scania 4-series) היא סדרת משאיות כבדות מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים השוודית סקאניה אשר יוצרו בין השנים 1995–2007.
טיסת האינטרודר
קולנוע
הספר עובד לסרט בשנת 1991 בבימויו של ג'ון מיליוס ובכיכובם של בראד ג'ונסון (בתפקיד ג'ייק), רוזנה ארקט, דני גלובר ווילם דפו.