cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיקה קלאסית בתקופה המודרנית
רוסיה
למוזיקה העממית הרוסית הייתה נוכחות חזקה מאז ומתמיד, הן בכפרים והן בכנסייה היוונית אורתודוקסית. בני המעמד העליון העדיפו מוזיקה איטלקית, צרפתית או גרמנית. גלינקה, מלחין חובב בעל השכלה, שילב מוזיקה רוסית ביצירותיו, ובכך נתן את האות למלחיני הדור הבא, בהם האחים רובינשטיין, אנטון וניקולאי, שייסדו קונסרבטוריונים וסדרות קונצרטים למוזיקה רוסית חדשה, שנועדו לקהל הרחב. החמישה, קבוצת מלחינים חובבים, עתירי כישרון, התקבצו יחד ליצור מוזיקה נאמנה לשורשים הרוסים, בניגוד לזו של צ'ייקובסקי, שסגנונו היה מערבי מובהק. רימסקי-קורסקוב, מחברי החמישה, נחשב למומחה לתזמור של הקבוצה, ואם כי ניסה את כוחו גם במוזיקה מערבית והושפע מן המוזיקה של וגנר, הרי שירי העם הרוסים היו טבועים עמוק בתודעתו משחר ילדותו. עם הזמן היה לאמן הסגנון הרוסי ברמה מקצועית גבוהה, ורוב האופרות שכתב עסקו בנושאים רוסיים. המוזיקה שלו מבריקה יותר מזו של יתר חברי החמישה. הדרמה משכה את לבו פחות מן הרוח המוזיקלית, והשפעתו ניכרת ביצירות של תלמידיו, הקונצ'רטי והסימפוניות של גלאזונוב, אהבה לשלושה תפוזים של סרגיי פרוקופייב וציפור האש של סטרווינסקי, בלט שדיאגילב הזמין אצל המלחין ואשר היה בעליל מורשת החמישה. בבלט הבא שלו, פטרושקה, המתרחש ביריד רוסי עממי, השתחרר סטרווינסקי ממורשתו של רימסקי- קורסקוב, בשורות מלודיות נוקשות יותר, בצבעים בהירים וחדים יותר ובהרמוניות מתריסות יותר. נושא הבלט השלישי שלו, פולחן האביב, הוא הקורבן שמעלים איכרים רוסיים פרימיטיביים לאל השנה החדשה, כדי שיעתיר את ברכת הפריון על עובדי האדמה. הבלט, הפראי הן בנושאו והן בצליליו, קומם עליו את קהל המאזינים הפריזאי אנין הטעם וחולל שערורייה רבתי, ועמה היסטוריה מוזיקלית, הוא הדבר שאליו חתר דיאגילב. גם "כלולות" של סטרווינסקי עוסק בטקס רוסי כפרי, אך מודרני יותר בזמנו.
ישראל
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו מוזיקאים רבים מאירופה לארץ ישראל. כאן פגשו השפעות והשראות חדשות, שגרמו לרבים מהם לאמץ סגנון חדש, שונה ממה שהכירו, למדו וכתבו בארצות מוצאם. בין המלחינים שהושפעו ביותר מן הנופים, האור, גוני החול והים, היו פאול בן-חיים, מרק לברי ואלכסנדר אוריה בוסקוביץ'. השפעה רבה הייתה גם למוזיקה הערבית, לטעמי המקרא, לנעימות כליזמרים, לפיוטים של העדות השונות ולשירים של יהדות תימן, שאליהם התוודעו באמצעות הזמרת ברכה צפירה.
לצד מוזיקה אתנית מזרחית, נעשה שימוש גם במוזיקה היהודית של מזרח אירופה, בנעימות הזִמְרוּר של לימודי התלמוד ובנעימות חסידיות. הלחנים של יהדות המזרח שימרו את מסורת המוזיקה העברית הקדומה הרבה יותר מאלה של יהדות אירופה, שתרבותה, שפתה ולבושה הושפעו מעמי הארצות שבהן שכנו. יהדות האי ג'רבה שליד תוניסיה שימרה את המסורת העתיקה בטעמי המקרא ובתפילות, מאז חורבן בית שני ואולי אף מימי שלמה המלך. דגמים הלקוחים ממוזיקה ערבית ומזרחית מתגלים ביצירותיהם של מלחינים ישראלים כמו אברהם עילם-אמזלג, אבל ארליך, אורגד ועמי מעייני. שיתוף בין עולמות המוזיקה המזרחית והמערבית בא לביטוי ב"מודוסים הפרטיים" שהרכיב מרדכי סתר בהשראת המקאם וכינה בשם "מאקאמאת". המודוס ששימש אותו בכתיבת הסימפוניה "ירושלים" מורכב מיותר משנים-עשר צלילים, מהם אנהרמוניים. שיטת הכתיבה ששימשה את סתר ביצירתו מופיעה הן אצל מלחיני המאקאמאת הערביים והן בזמרה הגרגוריאנית. המוזיקה המזרחית מתאפיינת בשימוש במרווחים קטנים (בעיקר סקונדות), במיעוט (עד היעדר) קפיצות ובנגינת אוּניסוֹנוֹ. שימוש במאפייני המוזיקה המזרחית בולט באורטוריה יורם של בן חיים (שנכתבה עוד בגרמניה, לפני עלייתו ארצה) ובקטעי המקהלה באורטוריה תיקון חצות של סתר. השימוש בתנועת סקונדות משווה אופי ישראלי גם לקטעים מן האורטוריה "המלך דוד" של ארתור הונגר, שנכתבה בשנת 1921.
דמות חשובה להתפתחות המוזיקה הישראלית הייתה הזמרת התימנייה ילידת הארץ ברכה צפירה. צפירה יצרה קשרים עם מלחינים שונים, בהם בן חיים, פרטוש, מנחם אבידום, עמנואל עמירן ואחרים, שחיברו ליוויים לשיריה מחד גיסא והשתמשו ביצירותיהם בנעימות ששרה לפניהם, מאידך גיסא. השפעת הנעימות שאספה ברכה צפירה והעבירה למלחינים ניכרה בהתפתחות הסגנון הים-תיכוני, שהחל להיווצר בתקופה זו (אמצע שנות ה-30) ובא לביטוי ראשוני בפואמה הסימפונית "עמק" של מרק לַבְרִי. מאפייני האזור, האור הרב, הים, החולות והמרחבים שטופי השמש באים לביטוי ברקמה השקופה של המוזיקה ומשמשים בסגנון זה לצד כלי נגינה אירופיים, שיטות וטכניקות מערביות.
פרימיטיביזם
כתגובה על התיישנות יסודות המוזיקה המקובלים והצורך לנוע לסגנונות אחרים, היו מלחינים שגילו נטייה לחזור אל המוזיקה שקדמה לקלאסיקה ולרומנטיקה, אל הבארוק, הרנסאנס והקנטוס פלאנוס, בחיפוש אחר השראה טהורה יותר, בתקווה שיוכלו להפיח חיים חדשים במוזיקה הטונאלית. היו אף שנסו לבסס מוזיקה חדשה על יסודות של הרמוניה מודאלית. השובע מ"פולחן הגודש השולט", כפי שהגדיר אחד המלחינים בסביבות 1900, שבא לביטוי בפוליכרומטיציזם של וגנר, הניע מלחינים במקומות שונים באירופה לחפש השראה בעבר הרחוק, אם בשיבה לכלים אותנטיים, שהחלוצים לה היו ארנולד דולמטש וונדה לנדובסקה, ואם בחיפוש עולם פסטורלי וטהור ורגשות זכים וחדורי קדושה בקלאסיקה היוונית או הארקדית, גישה המזכירה את האקדמיה של ארקדיה מן המאה ה-17. בהשפעת הנהייה אחר יוון הקלאסית חיבר דביסי את "שירי ביליטיס" בשנת 1897 וראוול כתב את דפניס וכלואה ב-1912, בלט שכולו חדור ברוח הטבע הטוב והמיטיב. פורה השתמש ברבים משיריו במרקמים החסכוניים שהצרפתים ייחסו לתרבות ההלנית, ו"סוקרטס" של סאטי מ-1919, על פי אפלטון, היא יצירה רצינית באופיה, הממזגת בהצלחה את תרבות צרפת עם זו של יוון.
היצירה שייצגה יותר מכל את הפרימיטיבזם במוזיקה הייתה פולחן האביב של איגור סטרווינסקי, שביצוע הבכורה שלה ב-1913 עורר שערורייה שכמותה לא נודעה באולמות הקונצרטים. גרטרוד שטיין, שהייתה נוכחת בהופעת הבכורה, סיפרה שלא הצליחה כלל שמוע את המוזיקה בגלל התפרעות הקהל. אך סטרווינסקי נקם את נקמתו, כאשר היצירה נוגנה כקונצרט סימפוני כעבור שנה, ונחלה הצלחה מסחררת.
נאו-קלסיציזם
ראשיתו של הנאו-קלסיציזם לא הייתה, כפי שמקובל לחשוב, בין שתי מלחמות העולם באירופה, אלא לפני 1900. אפשר ש"החזרה לבאך" באה לביטוי כבר בסיום הסימפוניה הרביעית של יוהנס ברהמס מ-1886, וייתכן שכבר בפרק הראשון של הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של סן סנס מ-1844. רגר, שהיה קונטרפונקטיסט מבריק ונלהב להרמוניה כרומטית נפתלת, העריץ את יוהאן סבסטיאן באך והרבה לכתוב לעוגב. רגר דבק במוזיקה אבסולוטית ולא גילה עניין באקספרסיוניזם. ביצירותיו מראשית המאה ה-20 מתגלה דפוס חשיבה אישי, המוצא פתרון חיובי לבעיות היצירה של תקופתו. אפשר לראות ברגר חוליה מקשרת בין ברהמס להינדמית, שיצירתו נגדה את הרוח הרומנטית, דבקה ב"אובייקטיביות החדשה", או "צליל לשם הצליל" של שנות ה-20, ומצאה את מקומה בקונטרפונקט קווי בנוסח באך, לא אטונאלי אלא בשיטה הרמונית חדשה, בעלת צביון מיוחד, מבוססת על צלילים עליים טבעיים. גם בסגנונו של בוזוני, שהשקפותיו המתקדמות התבססו כולן על מוזיקה מימים עברו, מתגלה נטייה לבאך ולמוצרט.
בקברו של קופרן של ראוול, בסוויטה לפסנתר אופוס 25 של שנברג (היצירה הראשונה שלו בשיטת שנים-עשר הטונים משנת 1925) ובווצק של ברג אפשר למצוא מרכיבים של תנועת ה"חזרה למאה ה-18".
בניגוד לדודקפוניה הסובייקטיבית-רגשית, המוזיקה הנאו-קלאסית הצטיינה בסדר ובהירות. הניאו קלסיציזם של סטרוינסקי, פרוקופייב או דריוס מיו הן הרחבות שיטתיות של האמצעים הקלאסיים. על אף הקשר הברור שלה למוזיקה של המאה ה-18, בעיקר, הייתה שייכת בבירור למאה ה-20, כפי שהעיד הכוח הקצבי שאפיין אותה, ולא פעם גם אווירה פרודית מלבבת. על תואר הראשוניות לסגנון זה מתחרות פולצ'ינלה של סטרווינסקי מ-20–1919 ו"הסימפוניה הקלאסית" של פרוקופייב מ-17–1916. חיקוי מודע ואפילו פרודיה אפשר למצוא במוזיקה של ריכרד שטראוס ל"גם הוא באצילים" של מולייר. אחרי "פולצ'ינלה" הוסיף סטרווינסקי, בנימה של חיבה אירונית, לכתיבתו הנאו-קלאסית גם את "אלוני דמברטון", בנוסח הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך, את "דרכו של הולל" בסגנון האופרה של מוצרט ואת אדיפוס רקס בסגנון האורטוריות של הנדל. גם שנברג הושפע מן הנאו-קלאסיציזם, כשם שסטרווינסקי נטה בסוף חייו לסריאליזם. הנאו-קלאסיקה הייתה, במידה מסוימת, תגובה על הגודש של הרומנטיקה ושלילה של כל יומרנות נפוחה. השפעתה ניכרה גם בכתיבתם של הצרפתים פולנק ואיבר ובאורטוריות של הונגר.
וירג'יל תומסון האמריקאי כתב את "סונאטה דקייסה" בסגנון נאו-קלאסי כמחווה ברורה לסטרווינסקי.
מינימליזם
המינימליזם כתנועה מוזיקלית צמח בשנות השישים בעיר ניו יורק. חלוצי הסגנון היו לה מונט יאנג, פיליפ גלאס, טרי ריילי וסטיב רייך. המוזיקה מבוססת על תבניות קצרות החוזרות על עצמן לאורך זמן עם שינויים קלים, תוך מיצוי מקסימלי של החומר התמטי המינימלי. במידת מה מייצג המינימליזם חזרה אל הטונאליות שנטשו רוב המלחינים המודרניים בתחילת המאה העשרים. מוזיקה מינימליסטית היא מגמת המשך של סגנונם של יוצרים אמריקאים כגון מורטון פלדמן וג'ון קייג', אך גם יש בה השפעות חזקות מאוד של הביבופ והקול ג'אז. רוב המלחינים הראשונים שכתבו בה מספרים על השפעות חזקות של החצוצרן מיילס דייוויס, בייחוד ב-Kind of Blue, ושל נגן הסקסופון ג'ון קולטריין.
שמחה שוסטל
הרב אליהו שמחה שוסטל (או שוסטאל; תרפ"ג, 1923 – ב' באייר תשע"ב, 24 באפריל 2012) היה ראש ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ולפני כן ראש הכולל של ישיבת בית מדרש עליון בספרינג וואלי, ניו יורק.
קורותיו
נולד בארצות הברית, בנו של טוביה ירוחם פישל שוסטל, חסיד אמשינוב שהיגר מפולין. בצעירותו למד בישיבת תפארת ירושלים. בגיל 13 החל את לימודיו בישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו הקרובים של ראש הישיבה הרב שלמה היימן. כעבור זמן נמנה עם קבוצת התלמידים שעמה הוקמה ישיבת בית מדרש עליון.
נישא לשרה ארנפלד (נפטרה בכסלו תשע"ו, נובמבר 2015), בת הרב שמואל ארנפלד, ממשפחת החתם סופר, אב"ד מטרסדורף ומייסד קריית מטרסדורף בירושלים. לאחר נישואיו יסד את כולל האברכים בישיבת בית מדרש עליון ועמד בראשו שנים רבות.
בשנת תשל"ו יסד יחד עם הרב משה שפירא את ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ועמד בראשה למעלה משלושים וחמש שנה. כמו כן מסר שיעורים בישיבת בית מדרש עליון בסדר קדשים.
נפטר בארצות הברית בשנת תשע"ב (2012). הלווייתו יצאה מישיבת לייקווד, שבה מכהן בנו, הרב דוד שוסטל, כראש ישיבה, ומשם המשיכה לישיבת בית בנימין בסטמפורד. לאחר מכן הובא ארונו לארץ ישראל והלווייתו יצאה מישיבת בית שמואל בקריית מטרסדורף, הקרויה על שם חותנו. נקבר בהר הזיתים בירושלים.
בניו
חתניו:
עקרב צהוב אריזוני
עקרב צהוב אריזוני (שם מדעי: Centruroides sculpturatus) הוא מין של עקרב ארסי ממשפחת העקצניים החי במדבריות של דרום-מערב ארצות הברית ומקסיקו, והוא העקרב הקטלני ביותר באמריקה הצפונית, אולי לצד קרובו Centruroides exilicauda, שמתבלבלים ביניהם לעיתים קרובות. העקרב נפוץ בדרום קליפורניה, אריזונה וניו מקסיקו, וכן במקסיקו בבאחה קליפורניה, סונורה וצ'יוואווה.
עקרב זה בעל גוון צהוב עד חום בהיר בייחוד בשריון הבטן ובעל 8 רגליים פרוקות. העקרב קטן יחסית עם נקבות באורך של 7 סנטימטרים וזכרים באורך של 8 סנטימטרים. הוא בעל צבתות קטנות צהובות והזנב שלו מכיל עוקץ בעל ארס רב, המשמש לקטילת טרפו.
העקרב יוצא לציד בשעות הלילה הקרירות יחסית, והוא משתמש בחיישנים מחודדים על רגליו כדי לזהות רעידות של טרף מהלך. הטרף מורכב מחרקים ושאר פרוקי-רגליים, אך הוא לא יהסס לטרוף גם לטאות או עכברים קטנים והוא קניבל הטורף עקרבים אחרים, לרבות את בני מינו. הארס החזק משמש לשתק את הטרף והעקרב משתמש בבחניני הפה שלו כדי "לשתות" את נוזלי הטרף.
העקרב לרוב מצוי במדבר סונורה ומדבריות ואזורים צחיחים נוספים באזור, אולם הוא מתקרב לאזורים מיושבים בהם ישנם תעלות השקיה ומים קבועים, מה שגם מושך חרקים שהוא צד. בשל כך ישנם מפגשים קבועים של העקרב עם האדם.
ארס העקרב גורם לכאבים עזים, רעידות, בחילות והקאות וגם לירידת לחץ הדם, קהות חושים ולעיתים אובדן נשימה לטווח קצר. אדם בוגר יכול לספוג את העקיצה שמתפוגגת תוך 70 שעות בערך, אך ילדים או קשישים נמצאים בסכנת חיים אם לא יקבלו נסיוב בזמן. עם זאת מספר ההרוגים נמוך. מאז 1968 עקץ העקרב באריזונה כמה אלפים בשנה, אך הרג רק 2 אנשים. במקסיקו ישנן יותר ממאה אלף עקיצות ובמשך שנות ה-80 של המאה ה-20 נהרגו מהן למעלה מ-800 בני אדם.
לעקרב ישנם מספר טורפים בטבע שאינם מושפעים מארסו, ביניהם: טרנטולות, עקרבים אחרים, נמלי אש, זוחלים שונים, פקאריים, עטלף פאליד, ינשופיים וקוקיה רצנית. אויב נוסף שלו הוא עכבר החגבים החסין לארס והורג את העקרב בנשיכה בראשו.
רבמ"ד
רבמ"ד (הלחם של המילים "רב ממדים") הוא מרכז מסחרי בעיר קריית מוצקין. מן הראשונים בישראל בתצורת "קניון".
היסטוריה
הרבמ"ד הוקם בשנת 1983 כמיזם חלוצי ציוני בהובלת ראש העירייה, משה גושן, וכן בשיתוף יזמים מקומיים. הרבמ"ד הוא מרכז קניות מסוג "קניון" והוא מהראשונים שהוקמו בישראל תחת קטגוריה זו. לפני הקמת הרבמ"ד, שימש חלק מהמבנה הנוכחי את חברת "שק"ם", שעסקה במסחר בתחום המזון. למרות החלפת הבעלות וכן שינויו של שם המקום ואופיו, הוא נותר ידוע בפי מקומיים במשך שנים רבות בשם "שק"ם", זכר למבנה המיתולוגי.
קרית-מוצקין היא עיר תאומה של העיר הגרמנית באד קרויצנך. אי לכך, הסכם שיתוף פעולה הושג בין הנהלת הרבמ"ד לבין מרכז הקניות "איינקאופצנטרום" בעיר באד קרויצנך בשנת 2017, והוא כולל הסכמים שונים בתחומי ייבוא וייצוא, פרסום ותרומה לקהילה.
דני מנקין
דני מנקין (נולד ב-22 ביוני 1970) הוא במאי קולנוע, טלוויזיה, תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ומפיק ישראלי. זוכה פרס אופיר.
ביוגרפיה
דרכו המקצועית של מנקין החלה ב-1994, עת הצטרף לערוץ הספורט בתור כתב.
בין השנים 1998-2004 ביים כתבות דוקומנטריות ב"עובדה" עם אילנה דיין. בין הפרויקטים שלו, שזכו לרייטינג גבוה במיוחד במסגרת "עובדה", ניתן למנות את "על השוער יהודה בוארון" (1999), "תחנות הסמים ברמלה לוד" (2000) ו"מייקל ג'ורדן היהודי" (2001).
ב-2002 היה יועץ-סופרווייזר לאילן הייטנר בצילומי הסרט העלילתי "חכמת הבייגלה", שמבוסס על הספר רב-המכר של הייטנר.
ב-2005 פתח חברת הפקות עצמאית בשם "Hey Jude Productions" וביים את סרטו התיעודי הראשון "18 קילו של אהבה". בהפקת הסרט השתתפה רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO, והסרט נכלל בין תוכני שידוריה. על "18 קילו של אהבה" זכה מנקין בפרס אופיר בקטגוריה הדוקומנטרית והיה בין המועמדים הסופיים לפרס אוסקר באותה קטגוריה.
ב-2011 יצא סרטו העלילתי הראשון, "ז'אטם איי לאב יו טרמינל". הסרט, שצולם בפראג, זכה בפסטיבל יוסטון הבינלאומי ובפסטיבל דה ביוק.
תמר אלרם
קורות חיים
אלרם נולדה בבריטניה ליהונתן וברנדה. כשהייתה בת חמש עלתה עם הוריה לישראל. במשך כשלושה חודשים התגוררה במרכז קליטה במבשרת ציון ומשם עברו לשכונת רחביה בירושלים. למדה בבית הספר חורב בנות בעיר והייתה חניכה ומדריכה בתנועת הנוער עזרא. במשך שנתיים הייתה מדריכת נוער בגדנ"ע. עם סיום שירותה הצבאי נסעה להדריך בסמינרים ציוניים לנוער יהודי באוסטרליה ובניו זילנד. סיימה בשנת 1999 את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנת 2008 סיימה את התמחותה בגינקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. כמו כן למדה באוניברסיטת הרווארד והשלימה שם תואר מוסמך במנהל רפואי (2011).
אלרם שימשה כרופאה בכירה בבית החולים הדסה עין כרם וכסגנית מנהל בית החולים, וכן כמרצה בבית הספר לרפואה שלידו. כיהנה כעוזרת למנהל הכללי של משרד הבריאות. בהמשך שימשה כסגנית רופא מחוז ירושלים בקופת חולים מאוחדת (2014–2015). עבדה בתחום התמחותה בבית חולים משגב לדך של הקופה ובשנים 2015–2017 שימשה כמנהלת שלו. היא גם פעלה כרופאה מתנדבת ביחידת החילוץ מגילות ובמשלחות סיוע בינלאומיות.
בנובמבר 2017 נכנסה לתפקידה כמנהלת בית החולים הדסה הר הצופים.
חיים אישיים
אלרם נשואה לדניאל ואם לחמישה ילדים. מתגוררת ביישוב אלון.
יאטר
יאטר (בערבית: ياطر; בעברית מקובל לקרוא לה יעטר) היא עיירה בנפת בינת ג'בייל במחוז אל-נבטיה בדרום לבנון.
הלחימה בדרום לבנון
בדצמבר 1970 תקף גדוד 51 בפיקוד דוד כהן מחבלים שהתמקמו בכפר. ב-1986 במבצע רוח קיץ תקפו גדוד הנח"ל המוצנח בפיקוד ישראל זיו מחבלים במשולש הכפרים יעטר–כפרא–צדיקין והרגו 10 מחבלים מארגון אמל ללא נפגעים לצה"ל.
בשנת 1986 בעקבות חטיפת החיילים יוסף פינק ורחמים אלשייך. יצאו כוחות סיירת הצנחנים, לפעילות בעומק בשטח על מנת לחסום את נתיב המילוט של החוטפים. הכוחות הגיעו סמוך לכפר יעטר כדי לחסום את הנתיב משם מערבה. כוחות חזבאללה שזיהו את הצנחנים תקפו אותם בירי ובמרגמות. במשך חצי יממה משעות הצהריים ועד שעות הלילה ניהלו חילופי אש. מסוקי קרב סייעו מהאוויר עד שבחסות החשכה הצליחו לסגת ולשוב לבסיסם. בפברואר 1992 בעקבות ירי קטיושות לעבר ישובי הצפון יצאו כוחות צה"ל למבצע ניב מדובר. גדוד 202 יחד עם כוחות הנדסה ושריון פשטו על אזור הכפרים כפרא ויעטר על מנת לפגוע במחבלים ולהשמיד משגרי קטיושה. הכוח התגלה והיה חשוף לירי נ"ט וארטילריה, וכתוצאה מהירי נהרגו שני לוחמים ונפצעו שלושה. במלחמת לבנון השנייה חיזבאללה יירט מסוק יסעור סמוך לכפר ו-5 אנשי צוות נהרגו.
גאודה (מלך)
גאודה (המאה ה-2 לפנה"ס) היה נסיך נומידי, בנו של אסטנבעל, ואחיו למחצה של יוגורתה. לאחר מלחמת יוגורתה הפך למלך נומידיה, בנו היה היימפסל השני, ונכדו היה יובה הראשון.
ביוגרפיה
גאודה היה בנו של אסטנבעל, שהיה בנו של מסיניסה. מלבד אסטנבעל למסיניסה נולדו עוד שני ילדים, גולוסה, ומיקיפסה. לאסטנבעל היה בן נוסף לא חוקי בשם יוגורתה. אולם אסטנבעל וגולוסה מתו ממגפה, ומיקיפסה תפס את השלטון ואימץ את יוגורתה. לאחר מותו של מיקיפסה, חלקו את הממלכה אדהרבעל, היימפסל, ויוגורתה. אולם יוגורתה נפטר משני שותפיו, והפך למלך היחיד של נומידיה. הוא פתח ברצח שיטתי של קרובי משפחתו, גאודה ניצל ככל הנראה משום שבגלל מצבו החולני לא נחשב לאיום. יוגורתה גם הסתכסך עם הרפובליקה הרומית, מה שהוביל למלחמת יוגורתה.
במהלך המלחמה, הציע גאודה למצביא הרומאי קווינטוס קאיקיליוס מטלוס להכתיר אותו כמלך נומידיה ולהעניק לו משמר של פרשים רומאים. מטלוס סירב בנימוק שגאודה אינו מלך ומשמר כזה יהווה עלבון לפרשים רומאים. גאודה היה ממורמר מסירוב זה. ניצל זאת אחד מקציניו של מטלוס גאיוס מריוס, שרצה להיבחר לקונסול ולהחליף את מטלוס בפיקוד. הוא שכנע את גאודה להפיץ שקרים על מטלוס, ופרסם ברומא שמטלוס מעכב את המלחמה יותר מדי. בתמורה הבטיח מריוס לגאודה להפוך אותו למלך נומידיה. לאחר המלחמה הוא אכן קיים את הבטחתו ומינה את גאודה למלך של ממלכה מצומצמת שנותרה לנומידים. גאודה מלך משנת 105 לפנה"ס עד שנת 88 לפנה"ס. בנו היימפסל השני, ונכדו יובה הראשון, ימלכו אחריו.
הדיוויזיה ה-65 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-65 (בגרמנית: 65. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-11 ביולי 1942 וכמפקדה הראשון מונה לודוויג פרידריך הנס בומרס, והיא הוצבה באזור אנטוורפן, בלגיה. בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, ובאוקטובר היא הוצבה בקו גוסטב. עם תחילת נחיתת בעלות הברית באנציו הועברה הדיוויזיה לאזור לאציו, לאורך קו הרכבת רומא–אנציו, והשתתפה בהתקפות נגד כוחות בעלות הברית. בהמשך תוגברה הדיוויזיה והשתתפה בפעולות נגד הפרטיזנים באזור, ובאביב 1945 לחמה נגד מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה עד סוף המלחמה, כאשר ב-22 באפריל אף נהרג מפקדה, הלמוט פייפר.
מוריס (סרט, 1987)
מוריס הוא סרט בריטי משנת 1987, עיבוד לספרו של הסופר הבריטי הנודע א.מ. פורסטר (שפורסם לאחר מותו). הסרט בוים על ידי ג'יימס אייבורי והופק על ידי איסמעיל מרצ'נט (הצוות מרצ'נט ואייבורי הפקות). הוא לוהק במיטב השחקנים הבריטים הצעירים של זמנו. הסרט מתרחש באנגליה של סוף המאה ה-19, בה שני גברים יכלו לנהל מערכת יחסים אינטימית רק על פי עקרונות הפילוסופיה האפלטונית. כשהעניינים בין גיבוריו: מוריס הול (ג'יימס וילבי) וקלייב דורהאם (יו גרנט) מתחממים, נדלקת נורה אדומה ונוצרים משברי הזהות.
עלילת הסרט
מוריס הוא הומוסקסואל אנגלי שחי בראשית המאה העשרים. "אנגליה", מזהיר אותו פסיכולוג דיסקרטי, "סירבה מאז ומעולם לכבד את הטבע האנושי". קשר שמנהל מוריס עם סטודנט באוקספורד מסתיים בטונים צורמים, אך דווקא נער אורוות אמיץ וישיר (רופרט גרייבס) מביא אותו לתהות על המתח בין מעמד לחירות. בסרט מתוארת התמודדות של שלושה גברים צעירים עם נטיותיהם ההומוסקסואליות. לגבר הומוסקסואל באותה תקופה היו שלוש אפשרויות המוצגות בסרט: להדחיק ולהתחתן עם אשה כפי שעושה דורהם (גרנט), לחפש מפגשים מזדמנים בפאבים ולהגיע לכלא כמו שעושה ריזלי (מארק טאנדי), או כמו הגיבור, מוריס, לסכן את כל היקר לו בשביל אהבת אמת.
פרסים
בפסטיבל הסרטים של ונציה לשנת 1987 זכו השחקנים ווילבי וגרנט בפרס השחקן הטוב ביותר, אייבורי זכה בפרס "אריה הזהב" כבמאי הטוב ביותר וריצ'רד רובינס זכה בפרס מלחין השנה. בשנת 1988 היה הסרט מועמד לפרס האוסקר על עיצוב התלבושות.
מרקו ארנאוטוביץ'
מרקו ארנאוטוביץ' (בסרבית: Marko Arnautović; נולד ב-19 באפריל 1989) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אינטר מילאנו ובנבחרת אוסטריה.
ביוגרפיה
ארנאוטוביץ' נולד בווינה שבאוסטריה, בן לאב סרבי ואם אוסטרית. כנער שיחק במועדונים פלוריסדורפר, אוסטריה וינה, פירסט וינה וראפיד וינה וסבל מבעיות התנהגות. בגיל 16 עבר להולנד, הוא שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים של טוונטה. באפריל 2007 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בעונת 2007/2008 שותף ב-16 משחקים. עונה לאחר מכן שותף ב-41 משחקים בכל המסגרות בהם הבקיע 14 שערים, וסייע לטוונטה לסיים כסגנית האלופה. לקראת עונת 2009/2010 עמד לעבור לאינטר מילאנו אך הוא שבר את רגלו והעסקה הפכה לעסקת השאלה עם אופציה להפוך להעברה קבועה. באינטר שותף בשלושה משחקים בלבד בהם לא כבש ובתום העונה החליטה אינטר לא לממש את האופציה להעברתו.
ביוני 2010 עבר לוורדר ברמן תמורת 6.5 מיליון אירו. הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות בהם שותף ב-72 משחקי ליגה וכבש 14 שערים. משחק השיא שלו היה בדצמבר 2012 בו כבש שלישייה בניצחון 1–4 על הופנהיים. תקופתו בברמן הייתה רצופה בשערוריות ובאפריל 2013 הושעה עד תום העונה לאחר שנתפס בנהיגה פרועה על ידי המשטרה.
בספטמבר 2013 עבר לסטוק סיטי מהפרמייר ליג תמורת כ-2 מיליון לירות שטרלינג. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף ב-30 משחקי ליגה בהם כבש פעמיים. בעונת 2014/2015 שותף ב-29 משחקי ליגה והבקיע פעם אחת. ב-22 ביולי 2017 חתם בווסטהאם יונייטד עבור 24.5 מיליון שטרלינג. ארנטוביץ' שיחק 46 משחקים וכבש 16 שערים.
ב-1 באוגוסט 2021, חתם ארנאוטוביץ' בבולוניה מהסרייה א'. בעונת הבכורה שלו בקבוצה כבש 14 שערי ליגה.
ב-16 באוגוסט 2023 חתם באינטר מילאנו.
נבחרת אוסטריה
בשנת 2007 הופיע ארנאוטוביץ' במדי נבחרת אוסטריה עד גיל 19 במסגרת באליפות אירופה.
ב-11 באוקטובר 2008 ערך ארנאוטוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה הבוגרת מול איי פארו. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש בניצחון 0–3 מול אזרבייג'ן ב-8 באוקטובר 2010.
ארנאוטוביץ' המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בנבחרת אוסטריה והוא פתח בכל עשרת משחקי הנבחרת במוקדמות יורו 2016. הוא כבש את שער הניצחון מול מונטנגרו וכן כבש צמד מול ליכטנשטיין.
ארנאוטוביץ' פתח בכל משחקי נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2018 פרט למשחק נגד נבחרת אירלנד עקב פציעה. במסגרת טורניר מוקדמות זה כבש ארנאוטוביץ' ארבעה שערים בעשרה משחקים, אולם לא הצליח לסייע לנבחרת להעפיל למונדיאל.
סטטיסטיקה
מעודכן ל-17 בנובמבר 2018. טבלת ביצועים - מעודכן ל-17 בנובמבר 2018.
שמואל הדס
שמואל הדס (13 באוגוסט 1931 - 12 בינואר 2010) היה דיפלומט ישראלי. היה השגריר הראשון בספרד ובקריית הוותיקן.
ביוגרפיה
הדס נולד בשם שמואל איידס בעיר רסיסטנסיה שבארגנטינה. בהיותו נער עברה משפחתו לבואנוס איירס שם היה פעיל בתנועות נוער ציוניות. בשנת 1953 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ ניר-עם. בשנת 1964 הצטרף לשירות החוץ הישראלי ושירת בתפקידים דיפלומטיים שונים באמריקה הלטינית.
בשנת 1981 מונה לנציג ישראל בארגון התיירות הבינלאומי שמקום מושבו היה במדריד ומשם החל לפעול למען כינון קשרים בין ישראל לספרד. מאמצים אלו, שנעשו במקביל לפעולות נוספות של משרד החוץ, הובילו בשנת 1985 למיסוד הקשרים בין המדינות וחילופי שגרירים. לשגריר הראשון בספרד מונה על ידי הממשלה שמואל הדס שנכנס לתפקידו בפברואר 1986. הוא כיהן בתפקיד זה עד לאמצע שנת 1987.
קוסטאס פורטוניס
קונסטנטינוס (קוסטאס) פורטוניס (ביוונית: Κωνσταντίνος "Κώστας" Φορτούνης; נולד ב-16 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי, ומשמש כקפטן קבוצת אולימפיאקוס.
קריירה
פורטוניס התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אולימפיאקוס אותה עזב בגיל 18 וחתם בטריקלה מעיר הולדתו. בקיץ חתם באסטרס טריפוליס, ואת הופעת הבכורה שלו בליגת העל היוונית ערך במשחק נגד פאוק סלוניקי. ב-19 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו, בתיקו 2–2 נגד א.א.ק. אתונה. בינואר הגיש מועדון הפאר האיטלקי יובנטוס הצעה להשאיל את פורטוניס עד לסיום העונה, אך נתקל בסירוב של אסטרס.
בקיץ חתם פורטוניס לארבע שנים בפ.צ. קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה הגרמנית. ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לוורדר ברמן, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגת המשנה. ב-31 באוגוסט 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–1 על דינמו דרזדן, ובסך הכל שיחק שלוש שנים במועדון והבקיע שני שערי ליגה ב-70 הופעות.
ב-22 ביולי 2014 חזר פורטוניס ליוון וחתם לארבע שנים בקבוצת נעוריו אולימפיאקוס. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 10 שערים ובישל 5 ב-36 משחקים בכל המסגרות. ב-23 במאי 2015 פורטוניס הבקיע את השער האחרון בניצחון 3–1 על קסנתי בגמר הגביע היווני, ובכך השלים דאבל ראשון בקריירה. ב-26 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 1–2 (אחרי הארכה) לאנדרלכט במסגרת הליגה האירופית. ב-4 בנובמבר 2015 החמיץ פנדל בדקה ה-54 בניצחון 2–1 נגד דינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, אבל בישל לפליפה פארדו את שער הניצחון בדקה ה-90. ב-20 במרץ 2016 הפך לכדורגלן השלישי בהיסטוריה של המועדון שכובש ומבשל לפחות עשרה שערים בעונה. בסיום העונה, בה זכתה הקבוצה באליפות שישית ברציפות, נבחר פורטוניס לכדורגלן השנה ביוון והוכתר למלך השערים של הליגה עם 18 שערים. ב-3 ביוני 2016 האריך את חוזהו במועדון עד קיץ 2020 ושכר של מיליון אירו לעונה, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות שביעית ברציפות.
בנבחרת יוון
ב-29 בפברואר 2012 ערך פורטוניס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון, בתיקו 1–1 נגד. לאחר שהרשים גם במשחקי הידידות נגד ו, נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, אך לא נכלל בסגל למונדיאל 2014. ב-29 במרץ 2016 הבקיע את שני שערי הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2–3 ל.
שיגור רקטות וטילים מלבנון לעבר ישראל
שיגור רקטות וטילים מלבנון לעבר ישראל הוא אחד מסוגי פעולות האיבה נגד ישראל של ארגוני הטרור ששכנו בלבנון בעבר ובהווה, בתחילה אש"ף ולאחר מכן חזבאללה. הוא מופנה בעיקר כלפי האוכלוסייה האזרחית בישראל. לאחר תחילת המאה ה-21 התפתח ירי הרקטות לכלל איום אסטרטגי על ישראל. לאחר מלחמת לבנון השנייה נרשמה ירידה במספר השיגורים, ורובם לא נעשו ישירות על ידי חזבאללה.
ירי רקטות על ידי אש"ף
ראשיתו של ירי הרקטות מלבנון לעבר ישראל היה בשיגור רקטות קטיושה על ידי אנשי אש"ף. בלבנון שכנו מאז מלחמת העצמאות מחנות פליטים פלסטינים, ואנשי אש"ף החלו להתבסס בדרום לבנון בשנת 1968 וביתר שאת לאחר גירושם מירדן באירועי ספטמבר השחור. האזור שבו התבססו, ממערב להר דב ובקרבת אצבע הגליל, זכה לכינוי פתחלנד. ירי הקטיושות היה רק סוג אחד של פעולות איבה שניהלו הפלסטינים משטח זה, שכללו גם ירי אש מנשק קל ונשק נגד טנקים וניסיונות חדירה לשטח ישראל.
המועצה המקומית קריית שמונה הותקפה לראשונה ברקטות קטיושה בשנת 1968. בשנים הבאות שימשו קריית שמונה והעיר נהריה מטרה עיקרית לרקטות שנורו מלבנון והן גרמו להפרעה רבה בחיי האזרחים שם. בשנים 1968–1982 נהרגו מפגיעות רקטות קטיושה 12 אזרחים בקריית שמונה וחמישה בנהריה (תשעה נוספים נהרגו בקריית שמונה בשנים 1992–2000 ובנהריה נהרגו שלושה במלחמת לבנון השנייה).
רקטות נורו לעבר יישובים בישראל בין היתר במהלך מלחמת יום הכיפורים, במסגרת פעולות הטרדה שיזמו ארגוני המחבלים בלבנון. הקטיושות גם שימשו כאיום על ישראל כל אימת שצה"ל הגיב על פעולות טרור של אש"ף.
בעקבות פעולות האיבה מלבנון לרבות ירי הרקטות יצא צה"ל במהלך שנות ה-70 למספר רב של פעולות, שנועדו לפגוע בבסיסי המחבלים בדרום לבנון ולשבש את פעילותם שם. שיאן היה במבצע ליטני ב-1978.
הפסקת האש קרסה לאחר קצת פחות משנה, ביוני 1982, לאחר ניסיון ההתנקשות בשגריר ישראל בלונדון, שלמה ארגוב. ישראל הפגיזה את בסיסי אש"ף בלבנון ואש"ף הגיב בירי מסיבי של קטיושות אל יישובי צפון ישראל. לאחר מכן נכנס צה"ל ללבנון במסגרת מבצע שלום הגליל. כניסתו נומקה בתחילה בצורך להוציא את יישובי הצפון מחוץ לטווח הרקטות של ארגוני המחבלים בלבנון, שתואר כ-40 קילומטר. המלחמה התרחבה והביאה להרחקת אנשי אש"ף ומפקדותיהם מלבנון.
בעקבות המבצע פסק ירי הרקטות אל שטח ישראל מלבנון לשנים אחדות, אך לאחר המבצע ובעקבותיו גברה בהדרגה הלחימה בין צה"ל לבין ארגוני חזבאללה ואמל. רקטות נורו על ידם (יחד עם פעולות איבה אחרות) לעבר כוחות צה"ל, שהחזיקו מ-1985 ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
ירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה
במהלך שנות ה-90, במסגרת מלחמתו בישראל, החל ארגון חזבאללה לירות רקטות קטיושה ורקטות מסוגים אחרים גם לעבר שטח ישראל. בנוסף ללחימה היומיומית נגד חזבאללה ברצועת הביטחון ערך צה"ל מספר מבצעים גדולים יותר לתקיפת אנשי הארגון ומוצביו. שניים מהם, מבצע דין וחשבון ב-1993 ומבצע ענבי זעם ב-1996, נערכו בין היתר בעקבות ירי רקטות מסיבי של חזבאללה לעבר יישובים בישראל. הסכם בין ישראל לבין חזבאללה לסיום מבצע דין וחשבון כלל התחייבות של חזבאללה שלא לירות קטיושות לצפון ישראל והתחייבות של ישראל לא לירות לתוך כפרים לבנונים. הפרת ההסכם הביאה לקיומו של מבצע ענבי זעם. במהלך מבצע זה ירה חזבאללה לשטח ישראל 777 רקטות, ירי שהביא לפגיעה בכ-60 אזרחים וחיילים ישראלים. גם ב-1999 נורו רקטות מלבנון לעבר ישראל.
לאחר נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 תקף חזבאללה את חיילי צה"ל ומוצביו בהר דב. ירי הרקטות מלבנון לעבר יישובים אזרחיים בישראל הצטמצם בשנים אלו, אם כי נערכו ארבע התקפות בשנים 2004–2006. באותה תקופה הרחיב חזבאללה את מאגר הרקטות שלו והוסיף על הקטיושות שברשותו רקטות גראד ורקטות ארוכות טווח מתוצרת איראן. הוא מיקם רבים מהמשגרים בתוך יישובים אזרחיים בדרום לבנון על מנת להקשות על צה"ל לפגוע בהם.
מלחמת לבנון השנייה
מאגר הרקטות של חזבאללה הופעל במלואו נגד ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006. במשך המלחמה נורו אלפי רקטות (מספרן נאמד ב-3,950 עד 4,200) לעבר האזור הצפוני של ישראל ופגעו בעשרות יישובים. חזבאללה ירה כ-120 רקטות ליום בממוצע, ובשיא מעל ל-250 רקטות ביום. רובן היו רקטות גראד בקוטר של 122 מילימטר (טווח 20 קילומטר) ורקטות 122 מ"מ משופרות (טווח 40 קילומטר), אך נורו גם רקטות ארוכות טווח מתוצרת סוריה ואיראן בקטרים של 220 מילימטר (עם ראש קרבי המכיל רסס של 40,000 כדוריות מתכת) ו-302 מילימטר. לעבר חיפה נורו רקטות ארוכות טווח מדגם פג'ר 3 ו-5. בקריית שמונה ובסביבתה נפלו כאלף רקטות, בנהריה כ-800 ובעכו כ-700, במעלות-תרשיחא כ-650 ובצפת וסביבתה כ-470. באזורי כרמיאל, ראש פינה, רמת הגולן, טבריה, והקריות פגעו בין 100 ל-180 רקטות.
במבצע משקל סגולי בתחילת המלחמה הצליח צה"ל לשתק את עיקר מערך הרקטות לטווח ארוך של חזבאללה. למרות זאת גרמו פגיעות הרקטות בשטח ישראל לאבדות רבות בנפש ולנזק כבד ברכוש. הרקטות גרמו למותם של 44 אזרחים (חמישה מהם באופן עקיף), בהם יהודים, ערבים ודרוזים, ובנוסף לכך למותם של חיילים (לרבות באירוע המוכר ביותר בכפר גלעדי ב-6 באוגוסט). מפגיעת הרקטות נפצעו כ-2,000 איש. נגרמו נזקים כבדים לרכוש אזרחי ומאות דונמים של חורש טבעי ויערות עלו באש. תושבי יישובי הצפון נאלצו לשהות במהלך כל ימי המלחמה במקלטים (שחלקם היו מוזנחים) ושגרת חייהם הופרעה לחלוטין. כ-300 אלף מתוך מיליון תושבי הצפון עזבו את בתיהם בימי המלחמה ועברו למרכז ולדרום הארץ.
לאחר מלחמת לבנון השנייה
מאז תום מלחמת לבנון השנייה ירי הרקטות הצטמצם בצורה משמעותית אם כי נורו מדי פעם רקטות בודדות על ידי ארגונים שונים מלבנון לעבר שטח ישראל (שלוש פעמים בשנים 2007–2009 וכן ב-2013, 2014, 2015, במבצע שומר החומות ובמהלך המתיחות בגבול הצפון באוגוסט 2021). החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם, שסיימה את המלחמה, אסרה על חזבאללה לפעול בדרום לבנון ולהכניס אליו נשק ללא הסכמת ממשלת לבנון. חזבאללה הפר את ההחלטה ושיקם והרחיב מאוד את המערך הרקטי שלו בלבנון ובכלל זה בדרום המדינה. רוב אתרי השיגור של מערך זה מוסתרים באזורים אזרחיים בלבנון לרבות בעיר ביירות כדי להקשות על הפגיעה בהם.
על פי הערכות שונות נמצאים בידי חזבאללה 130 אלף רקטות וטילים, מתוצרת רוסיה, סוריה ואיראן, ובעת מלחמה יוכל לירות לעבר ישראל 1,200 טילים ורקטות בממוצע מדי יום. רובם הם מדגמים קטנים יחסית (107 מילימטר ו-122 מילימטר) שאינם מדויקים והם בעלי טווח מוגבל, אך מספרם הרב מהווה איום כשלעצמו. בארסנל זה כלולים גם טילים בקטרים גדולים יותר ובעלי טווחים גדולים יותר, 100 ו-200 קילומטר ואף 300 קילומטר. הם נושאים ראשי קרב כבדים יותר, עד למאות קילוגרמים. הטיל הכבד והמסוכן ביותר לישראל הוא הזלזאל, שנאמד כי חזבאללה מחזיק ב-14 אלף יחידות ממנו. חזבאללה מפעיל מאמץ בסיועה של איראן לשפר את דיוק הפגיעה של הטילים שברשותו, במיוחד אלו שלטווח ארוך, על ידי התקנת מערכות הנחיה בהם. ישראל מצדה משקיעה מאמץ גדול בסיכול פרויקט זה, ולכן הצליח הארגון להתקין מערכות שכאלו עד כה (2020) על גבי עשרות טילים בלבד.
מערך הטילים והרקטות של חזבאללה מהווה נשק אסטרטגי, שנועד לפגוע באוכלוסייה אזרחית ובמתקנים צבאיים כאחד.
ירי רקטות על ידי חמאס וארגוני טרור פלסטינים
מאז מלחמת לבנון השנייה, חלק ניכר מהרקטות ששוגרו מלבנון נורו על ידי שלוחת חמאס בלבנון וארגוני טרור פלסטינים. לעיתים הרקטות נורו כהזדהות עם חמאס ששיגר באותה עת רקטות מעזה, למשל בזמן מבצע צוק איתן ומבצע שומר החומות. בחג הפסח בשנת 2023 נורו לעבר ישראל עשרות רקטות על ידי חמאס בלבנון, המטח הגדול ביותר מאז מלחמת לבנון השנייה.
בעלי שתי ריאות
בעלי שתי ריאות (שם מדעי: Lepidosireniformes) היא סדרה של דגי ריאות מקבוצת בעלי סנפירים בשרניים ולה שתי ריאות מתפקדות. זוהי הסדרה השנייה של דגי ריאות יחד עם סדרת דגי ריאות אוסטרליים - להם רק ריאה אחת והם נחשבים לפרימיטיביים יותר.
בסדרה שתי משפחות: דג הריאות הדרום אמריקאי (Lepidosirenidae) ודגי ריאות אפריקנים (Protopteridae).
כנפתן צ'יליאני
כנפתן צ'יליאני (שם מדעי: Mobula tarapacana) הוא מין של דג סחוס מהסוג כנפתן שבמשפחת הטחניים. הוא מצוי בכל האוקיינוסים ונפוץ בעיקר סביב המדינות הבאות: ברזיל, קייפ ורדה, צ'ילה, חוף השנהב, מצרים, אינדונזיה, פלאו, יפן, מקסיקו, ונצואלה, ארצות הברית, טאיואן ודרום אפריקה.
אורכו של כנפתן גדול זה יכול להגיע ל-328 סנטימטר בזכרים ו-302 סנטימטר בנקבות. משקלו המרבי יכול לעלות על 350 ק"ג. צבעו אפור כהה ומעט ורדרד והוא בעל זוג סנפירי חזה גדולים בצורת חרמש.
מנחם באר
מנחם (ג'ורג') באר (16 בפברואר 1925 - 28 בינואר 2017) היה אדריכל ישראלי, שתכנן מבנים רבים בקיבוצי הקיבוץ הארצי.
ביוגרפיה
באר נולד בבודפשט. בנעוריו למד בגימנסיה היהודית וסייע לאביו, שעבד כצבע, בשיקום מבנים שנפגעו במלחמת העולם השנייה. החל את לימודי האדריכלות באוניברסיטת בודפשט.
ב-1946 היה חבר בקבוצה של תנועת השומר הצעיר שהתעתדה לעלות לארץ ישראל. הקבוצה נתפסה וגורשה לקפריסין וב-1947 הגיעו לקיבוץ אילון שבגליל העליון. מספר חודשים לאחר מכן עלתה הקבוצה והקימה את קיבוץ געתון. כבר מימיו הראשונים של הקיבוץ היה באר מעורב בתחום הבנייה.
ב-1950 החל בלימודי השלמה לקראת קבלת תואר באדריכלות בטכניון, ולאחר מכן הצטרף למחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי ועבד במשך ארבע שנים תחת האדריכל שמואל מסטצ'קין. לאחר מכן עבד באופן עצמאי במסגרת המחלקה ובמסגרת זו תכנן מבנים רבים בתחומים כדוגמת מגורים, תעשייה, מבני ציבור, מוסדות חינוך. במבנים שתכנן הקפיד לשלב אמנים מהקיבוץ שתרמו מיצירותיהם לבניינים.
בספטמבר 2015 נפתחה התערוכה "באר בקיבוץ, האדריכלות של מנחם באר" במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, שאצר מיכאל יעקובסון. התערוכה המקיפה התפרסה על שניים מאולמות המוזיאון ובמסגרתה הוצגו ארבעים שנות עשייה באמצעות תצלומים עכשוויים של הצלם עמרי טלמור וסרט שהופק במיוחד לתערוכה. בקיץ 2016 הוצגה התערוכה מחדש בגלריה בבית האדריכל.
מנחם באר, שהתגורר בקיבוץ געתון, היה נשוי ואב לארבעה. בין ילדיו, הרקדן והכוריאוגרף רמי באר. נכדתו של מנחם באר היא השחקנית והקומיקאית גיה באר גורביץ'.
נפטר ב-28 בינואר 2017, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו געתון.
ארצ'יבלד ויויאן היל
ארצ'יבלד ויויאן היל (באנגלית: Archibald Vivian Hill; 26 בספטמבר 1886 – 3 ביוני 1977) היה פיזיולוג וביופיזיקאי בריטי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1922, ביחד עם אוטו מאירהוף, על תגליותיו בנוגע לייצור חום בשרירים.
ילדות, נעורים והכשרה
ארצ'יבלד ויויאן היל נולד ב-26 בספטמבר 1886 בעיר בריסטול שבאנגליה. הוא למד בבית הספר בלונדל שבטיברטון. לאחר מכן למד במכללת טריניטי בקיימברידג', ונחשב לתלמיד מוכשר במתמטיקה. אחרי שסיים את לימודיו, ב-1907, עודד אותו וולטר פלטשר, פיזיולוג שהיה אחד ממוריו, ללמוד פיזיולוגיה. היל החל בעבודת חקר בשנת 1909, אז הוציא את מאמרו הראשון. בהשפעת ג'ון לנגלי, ראש המחלקה לפיזיולוגיה, היל בחר לחקור את נושא כיווץ השרירים. לנגלי עודד אותו לחקור את נושא החומצה הלקטית בשרירים, בייחוד בקשר להשפעת חמצן על הסרתה בתהליך ההתאוששות. בנוסף, הוא חקר את התלות של הפקת חום באורך של סיבי השריר. לאחר פרסום מאמריו, הוא גילה שמדענים גרמנים כבר חקרו את הנושא, ועל כן עבר לגרמניה בתחילת 1911 על מנת ללמוד על עבודתם. היל קיבל מלגה בטריניטי בשנת 1910.
קריירה
בשנת 1918 נבחר לחבר החברה המלכותית, שבה שירת כמזכיר הביולוגי בין שנת 1935 לבין שנת 1945. בשנת 1948 קיבל מהחברה את מדליית קופלי, עבור "הישגים יוצאים מן הכלל במחקר בכל תחום מדעי". בשנת 1919, אחרי מלחמת העולם הראשונה, חזר היל לקיימברידג' לזמן קצר, לפני שקיבל קתדרה בפיזיולוגיה באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר, בשנת 1920. בשנת 1922 זכה בפרס נובל בפיזיולוגיה ורפואה ביחד עם אוטו מאירהוף כהוקרה על מחקרו בנושא שרירים, ובפרט על תפוקת החום בשריר ועל היחס בין צריכת חמצן ומטבוליזם של חומצה לקטית. ב-1923 הוא התמנה לפרופסור לפיזיולוגיה ביוניברסיטי קולג' לונדון, ונשאר שם עד לפרישתו ב־1951. הוא היה ממייסדי המחלקה הראשונה בעולם לביופיזיקה, ביוניברסיטי קולג' לונדון, וב-1926 הוא התמנה לפרופסור חוקר מטעם החברה המלכותית, והחל לנהל את המחלקה והמעבדה לביופיזיקה, אותן הוא ניהל עד 1952. בין 1940 לבין 1945 שירת כאחד מתוך 650 נבחרים בבית הנבחרים הבריטי, כעצמאי מטעם אוניברסיטת קיימברידג'.
הישגים נוספים
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היל פיתח אמצעים נגד מטוסים. בסוף 1915, במהלך חופשה, הוא התבקש על ידי מנהל התחמושת לייעץ לאימון תותחים נוגדי מטוסים. באותו יום הוא הציע שיטה לגילוי גובה מטוסים ושיטה למדידת מקום פיצוץ פצצות עשן בעזרת שימוש בשתי מראות. מאוחר יותר במלחמה עבד על שיטה לגילוי מטוסי אויב על פי קולותיהם. על עבודתו במלחמה קיבל את מסדר האימפריה הבריטית ב-1918. היל היה מייסד, חבר וסגן הנשיא במועצה לסיוע אקדמי - ארגון צדקה בריטי שמוקדש לעזרה לאקדמאים בסכנה או בגלות כפויה. הרעיון לארגון הגיע ב-1933 על ידי ויליאם בוורידג, ששמע על פיטורים של מספר אקדמאים על רקע גזעני באוניברסיטאות גרמניות. בשנותיה המוקדמות, המועצה עזרה לכ-1,500 אקדמאים, מתוכם שישה עשר או יותר זכו בפרס נובל, שמונה עשר קיבלו תואר אבירות, ומעל למאה נבחרו לחברים בחברה המלכותית. הוא החזיק במעבדתו בובה של היטלר מצדיע במועל יד ונהג להסביר שהיא משמשת להכרת תודה על כל המדענים שהוגלו מגרמניה. היל גם עבד עם מספר מדענים שהוגלו.
חיים אישיים ומשפחה
בשנת 1913 הוא התחתן עם מרגרט קיינס (1885–1974), בתו של הכלכלן ג'ון נוויל קיינס והאחות של הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס והמנתח ג'פרי קיינס. היו להם שתי בנות ושני בנים:
השפעה ומורשת
ב-9 בספטמבר 2015 הועמדה לוחית כחולה של "אינגליש הריטג'" בבית בלונדון שבו התגורר היל בין השנים 1923–1967. האדון ראלף קון F.R.S שהציע את תליית הלוחית, אמר: "זוכה הפרס נובל א. ו. היל תרם במידה ניכרת להבנתנו של פיזיולוגית שרירים. העבודה שלו יושמה לטווח רחב ברפואת ספורט. כבן אדם יוצא מן הכלל, הוא לא התפשר בגינוי המשטר הנאצי בגין רדיפתם אחר מדענים ואחרים. להיל היה תפקיד מרכזי בעזרה וחילוץ של פליטים רבים למען המשך עבודתם במדינה זאת".
זימברולו שי וולטורולו
זימברולו שי וולטורולו (ברומנית: Zimbrulu şi Vulturulu) היה עיתון שיצא לאור במאה ה-19, ביאשי, בנסיכות מולדובה. העיתון תמך באיחוד העתידי של נסיכות מולדובה עם נסיכות ולאכיה ומנוי שנתי לעיתון עלה שלושה מטבעות זהב.
גיליון בודד של העיתון, שנשלח לגאלאץ במאי 1858, זכה לפרסום מיוחד בשל הבולים שהודבקו עליו. הגיליון היה העותק הראשון בחבילה של עיתונים, שנשלחו בדואר לגאלאץ ועל הגיליון הראשון הודבקו בולי הדואר במחיר משלוח החבילה. בולי הדואר כללו שמונה בולי ראש פר, חמישה ברצף אחד, שניים בצמד ואחד בודד. הבולים הם מהמהדורה השנייה של הבולים הראשונים של נסיכות מולדובה ונושאים את הכיתוב PORTO GAZETEI, שמשמעו תשלום דואר עבור עיתונים - אלה היו בולים מיועדים למשלוח עיתונות בדואר.
הגיליון המבוייל נמכר לאספן בולים בעל חנות ספרים והמשך גלגול הבעלות לא ידוע, אך בשנת 1969, בעלי העיתון המבוייל הציגוהו בתערוכת בולים, בסופיה וזכו בפרס הראשון של התערוכה. בהמשך הבעלות על העיתון עברה לאספן שווייצרי ובשנת 2007, נמכר במכירה פומבית, ב-830.000 אירו, ליוסי חכמי, ישראלי תושב לונדון, בעבר מבעלי הפניקס חברה לביטוח.
רייצ'ל האריס
רייצ'ל איליין האריס (באנגלית: Rachael Elaine Harris; נולדה ב-12 בינואר 1968) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית. ידועה בתור מי ששיחקה את דמותה של סוזן הפלי בסדרת סרטי "יומנו של חנון" ובין היתר בזכות תפקידה בתור ד"ר לינדה מרטין בסדרה "לוציפר".
במה
האריס הופיעה עם להקת הקומדיה המאולתרת בלוס אנג'לס "הגראונדלינגס" ולימדה בבית הספר "גראונדלינגס".
מחוץ לברודוויי היא הופיעה בהצגה באהבה, הפסד ומה שלבשתי.
טלוויזיה
היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בשנת 1993. אחרי הופעתה בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". ב-1997, האריס קיבלה תפקיד חוזר ב"אחות, אחות" של רשת השידור האמריקאית The WB. תוכניות נוספות בהן הופיעה כוללות את עונת הדיילי שואו בשנים 2002–2003, וכן תפקידי אורח בתוכניות "רינו 911!", "הבית הלבן", "החבר'ה הטובים", "חברים", "תרגיע", "מונק", "CSI: חקירת זירת פשע" ו"עקרות בית נואשות". בנובמבר 2008. האריס שיחקה את תפקיד המשנה של קווין שקט, המאפרת האישית של קירסטי אלי, בסדרת "Fat Actress" בשנים 2005-2009. היא הופיעה גם בסדרה "Suits" כשילה סאס.
האריס הופיעה מספר פעמים בסרטים תיעודיים בערוץ הטלוויזיה VH1. בסיטקום "קוגר טאון" היא שיחקה את שאנה, אישה שהרשת מתארת כ"אויבת" של ג'ול. גם ב-ABC, הופיעה כשחקנית אורחת בסדרה "משפחה מודרנית" בתפקיד אמיליה, מסעדנית ואמא לחברתה של לילי פריצ'ט.
במרץ 2014, החלה האריס לשחק בתפקיד חדש בסדרה קצרה "ששרדו את ג'ק" עם כריסטופר מלוני. במרץ 2015 לוהקה האריס ללינדה, המטפלת של לוציפר בסדרה המקורית של נטפליקס "לוציפר".
קולנוע
בשנת 2009 שיחקה את מליסה, חברתו של סטו בסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס".
בשנת 2010 שיחקה את סוזן הפלי, אמו של גרג הפלי בסרט "יומנו של חנון". היא חזרה לגלם את הדמות ב-2011 בסרט השני בסדרה "רודריק שולט" ובסרט השלישי "קיץ קטלני".
חיים אישיים
האריס נולדה בוושינגטון, אוהיו. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון וורטינגטון בשנת 1986 ובאוניברסיטת אוטרביין (אנ') בשנת 1989, וקיבלה תואר ראשון באמנויות התיאטרון.
בין 2015–2019 הייתה האריס נשואה לכנר כריסטיאן הייבל. בנם הראשון נולד ב-19 ביולי 2016. בנם השני נולד ב-25 באוגוסט 2018.
עונת 2010/2011 ב-NBA
עונת 2010/2011 היא העונה ה-65 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה כשדאלאס מאבריקס זכתה בתואר האליפות הראשון שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את מיאמי היט בתוצאה 2–4. דירק נוביצקי זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שקלע 26.0 נקודות והוריד 9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק. ל-MVP של העונה הסדירה נבחר לראשונה דריק רוז משיקגו בולס שהעמיד ממוצעים של 25.0 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-7.7 אסיסטים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (62-20). בכך הפך רוז לשחקן הצעיר ביותר הזוכה בפרס, בגיל 22 ושישה חודשים.
ב-8 ביולי 2010, לאחר שבע עונות בקליבלנד קאבלירס, הודיע לברון ג'יימס על החלטתו לחבור לדוויין וייד ולכריס בוש ולחתום במיאמי היט. "השלישייה הגדולה" במיאמי הובילה את הקבוצה למעמד הגמר ב-NBA במשך ארבע עונות רצופות, ולשתי אליפויות בעונות 2012 ו-2013. במהלך העונה, ב-22 בפברואר 2011, השלימו ניו יורק ניקס, דנוור נאגטס ומינסוטה טימברוולבס טרייד משולש שכלל 13 שחקנים וביניהם כרמלו אנתוני שעבר מדנוור לניו יורק.
דראפט 2010
הדראפט בשנה זו התקיים ב-24 ביוני 2010 במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס. הוושינגטון ויזארדס שזכו בבחירה הראשונה בדראפט, בחרו במקום הראשון את ג'ון וול מאוניברסיטת קנטקי. דראפט 2010 קבע שיא למספר השחקנים מאותה המכללה הנבחרים בסיבוב הראשון, כאשר חמישה שחקני אוניברסיטת קנטקי נבחרו בין 29 הבחירות הראשונות - ג'ון וול (1), דמרקוס קאזינס (5), פטריק פטרסון (14), אריק בלדסו (18) ודניאל אורטון (29). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את אוון טרנר (בחירה שנייה), דריק פייבורס (3), גרג מונרו (7), גורדון הייוורד (9), פול ג'ורג' (10), לארי סנדרס (15), אייברי בראדלי (19), גריבס ואסקז (28), חסן וייטסייד (33) ולאנס סטיבנסון (40).
אולסטאר
סוף שבוע האולסטאר של שנת 2011 נערך בסטייפלס סנטר, אולמם הביתי של לוס אנג'לס לייקרס ולוס אנג'לס קליפרס. האירוע החל ב-18 בפברואר 2011 והסתיים במשחק האולסטאר ב-20 בפברואר.
המאמנים במשחק האולסטאר היו דוק ריברס מבוסטון סלטיקס המזרחית וגרג פופוביץ' מסן אנטוניו ספרס המערבית. את החמישיות למשחק האולסטאר בחרו האוהדים ואת השחקנים המחליפים בחרו המאמנים בליגה. בהצבעת הקהל לשחקני החמישייה הוביל קובי בראיינט מלוס אנג'לס לייקרס שקיבל 2,380,016 קולות. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 143–148. בפרס ה-MVP של משחק האולסטאר זכה קובי בראיינט בפעם הרביעית בקריירה לאחר שקלע 37 נקודות והוריד 14 ריבאונדים במשחק. את קבוצת המזרח הוביל לברון ג'יימס שרשם טריפל דאבל של 29 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 אסיסטים.
קורפוס אנזא"ק הראשון
קורפוס אנזא"ק הראשון היה קורפוס במלחמת העולם הראשונה שכלל יחידות מאוסטרליה וניו זילנד. הקורפוס הוקם בתחילת 1916 במצרים בעקבות המערכה הכושלת בגליפולי, והוא כלל תחילה שתי דיוויזיות אוסטרליות ודיוויזיה ניו זילנדית ונשלח לחזית המערבית באמצע שנת 1916. לאחר מכן הוא השתתף בלחימה בצרפת ובבלגיה לאורך כל השנים 1916 ו-1917, ובמהלכה היה מורכב מדיוויזיות ניו זילנדיות, אוסטרליות ובריטיות. בנובמבר 1917 הוחלף הקורפוס בקורפוס האוסטרלי, שריכז את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות.
היסטוריה
הגנרל אלכסנדר גודלי, מפקד חיל המשלוח הניו זילנדי, קיבל את הפיקוד על הקורפוס לאחר שקורפוס אנזא"ק הראשון יצא לצרפת בסוף מרץ 1916. הקורפוס כלל בתחילה את שתי הדיוויזיות האוסטרליות "החדשות" - הדיוויזיות הרביעית והחמישית האוסטרליות.
בתחילה הוצב הקורפוס בגזרה שקטה תחת פיקוד הארמייה הבריטית השנייה, אולם באמצע יולי 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הבריטית השלישית ולחם עמה במהלך הקרב על הסום. בהמשך לחם הקורפוס בקרבות השונים בגזרה, כחלק מהארמיות הרביעית והחמישית. בספטמבר 1917 הועבר הקורפוס לאזור איפר, שם לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב איפר השלישי, וספג שם אבדות כבדות.
בנובמבר 1917 הוקם הקורפוס האוסטרלי שכלל את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות, ואילו קורפוס אנזא"ק ה-2 הפך לקורפוס ה-22 הבריטי. הכוחות האוסטרלים היחידים שנותרו עם החיל היו הכוחות הרכובים.
כבשה שחורה (תוכנית רדיו)
כבשה שחורה היא תוכנית רדיו שבועית בנושא מוזיקה שחורה, היפ הופ וראפ, המשודרת בתחנת הרדיו "הקצה" מדי יום ו' לאחר 13 שנות שידור בתחנת הרדיו "קול הקמפוס" בתדר 106FM מאז 2005.
התוכנית, בהנחייתם של ליאור שיינברגר ונתי חסיד, שמה לה למטרה לקדם את תרבות ההיפ הופ בארץ. כחלק מהקו הכללי של 'קול הקמפוס', נותנת התוכנית בימה לאמנים אשר אינם זוכים לחשיפה רגילה, על מנת להפנות אליהם את הזרקור שיסייע להקפיץ אותם. במרוצת השנים התארחו בתוכנית אמנים רבים מתחום הראפ וההיפ הופ הישראלי והבינלאומי. התוכנית שודרה במשך 13 שנים מדי יום ה' בשעות 21:00-23:00. החל מה16.11.18 משודרת התוכנית בתחנת רדיו "הקצה" בכל יום ו'בין 20:00-22:00.
היסטוריה
בדצמבר 2005 שודרה התוכנית הראשונה של כבשה שחורה, בהנחיית ליאור שיינברגר, שגם משמש כעורך התוכנית. תחילה עסקה התוכנית בהיפהופ בינלאומי, בדגש על היפהופ צרפתי, לצד ראפ מחתרתי מארצות הברית. לאחר שנתיים של שידורים, ביולי 2007 צורף כמנחה שותף נתי חסיד, מי שניהל את פורום "מוזיקה שחורה" בתפוז (באותה עת, הקהילה הגדולה בישראל לתרבות היפהופ) והתוכנית שינתה מתכונת והחלה להתמקד בהיפהופ ישראלי לצד כזה שמקורו מחוץ לישראל.
בין השנים 2005–2008 שודרה התוכנית בימי שלישי ב-16:00 ולאחר מכן, החל מ-2009 עברה התוכנית לשדר בימי חמישי ב-21:00. בספטמבר 2014 הורחבו שעות השידור לשעתיים רצופות ואל צוות התוכנית הקבוע צורפו מגישים נוספים: טל אלפנט, אריאל גרנר, אילן גורן וואדים פופלבסקי (DJ Popalova), אשר החליף את ניב פישר (DJ Funkay Fish) כתקליטן הבית של התוכנית, לאחר שזה פרש ממנה ב-2013.
במהלך השנים היוותה התוכנית פלטפורמה מרכזית שטיפחה את דור הראפרים הצומח וסיפקה לרבים מהם, דוגמת 'תכלס', נצ'י נצ' ואחרים - את ההתנסות הרדיופונית הראשונה באירוח חי.
בין השנים 2007–2012 שיתף צוות התוכנית פעולה עם מגזינים נבחרים ביניהם נענע10, nrg ו"הארץ" בסדרת סיקורי היפהופ נבחרים. ב-7 במרץ 2013 קיימו חברי ההרכב שיתוף פעולה עם אייל פרידמן (קוואמי) ברדיו "הקצה (תחנת רדיו)" ויחד הם אירחו את אמן ההיפהופ Coolio לראיון בלעדי.
אירוחים בולטים בארץ
במרוצת השנים התארחו בתוכנית אומנים ודמויות בולטות מסצנת ההיפהופ המקומית, ביניהם: אורטגה, אורי שוחט, אוקטובר, אור בן דוד (OBD), איזי, אייטולה, איזריל (IZREAL), אלון 'סול ג'יי' בלום, אקסום, בני אסתרקין, בועז 'טיון' גילר, ברק וייס, ג'רמאיה, דוד מעיין, דורק'ה, דני עאקנין, המעגל, המופע של ויקטור ג'קסון, הצד האחר, התפוחים, הקבינט, זי קיי, חמישים ואחת אחוז, חשמונאי, טאבו+, טאליסמן, טונה, יותם בן שמעון ('הנביא'), ישגב דותן ('לוסיל'), כהן@מושון, לוקץ', לירון תאני, ליאת פרידברג (ליהוט), M-16, מתן שרון, ניר אלהרר, נמרוד דוייק, נצ'י נצ', סאגה, סגול 59, סול, סיי, עדי 'קרח' כהן, עידו מימון, עמק הפטיפון, פיטיות', פישי הגדול, פלד, פרנקלין, פרודוקס, קור רוח, קלין, קאשי, קוואמי, רמזיילך, שב"ק ס, שגב, שירוטו, שאטגנאז, שירי לדלסקי, שי חדד (שי 360), שיטי סיטי, ש"ס, תומר גרשנמן, תום גוטמן (TOB) ותמיר סטפר.
אירוחים בולטים מחו"ל
כבשה שחורה הייתה תוכנית ההיפהופ הראשונה בישראל שקיימה ראיונות ואירוחים עם אמנים מוכרים בסצנת ההיפהופ העולמית, ביניהם: איל ביל ודי ג'יי אקליפס (נון פיקשן), דה אלכימיסט, מיקס מאסטר מייק (Mix Master Mike; ביסטי בויז), צ'אלי טונה (ג'וראסיק פייב; Chali 2na), קושה דילז (Kosha Dillz), טק ניין, אברלסט (Everlast), קוליו, ג'יימי לידל (Jamie Lidell), מיידי (¡Mayday!).
Floating Through Space
Floating Through Space (בעברית: צף בחלל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית סיה ביחד עם המפיק מוזיקלי הצרפתי דייוויד גטה. השיר יצא לאור ב-19 בפברואר 2021, כסינגל רביעי מתוך אלבום הפסקול Music – Songs from and Inspired by the Motion Picture, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ומאנקי פאזל מיוזיק.
רקע וכתיבה
סיה הודיעה על צאתו של השיר ב-3 בפברואר 2021, יום לפני יציאתו הרשמית. במקור יצא השיר כסינגל שיווקי באיטליה ב-19 בפברואר 2021. זהו השיר השביעי של סיה יחד עם גטה שיצא כסינגל רשמי, בעקבות הסינגלים הקודמים "Titanium" ,"She Wolf (Falling to Pieces)" ,"Bang My Head" ,"Helium" ,"Let's Love" ,"Flames", ושיתוף פעולה עשירי בסך הכל.
השיר נכתב על ידי סיה יחד עם גרג קורסטין. השיר בסגנון דאנס-פופ ומכיל צלילי סינתיסייזר חשמליים אופטימיים. השיר דומה יותר לסגנון מוזיקת הפופ של סיה מאשר לשיתופי הפעולה הקודמים שלה עם דייוויד גטה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ליאור מולכו והועלה לערוץ היוטיוב של סיה בשידור חי ב-4 בפברואר 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. הקליפ מייצג שלושה גולשי סקייטבורד, שלובשים כל אחד את פאות שחורות-לבנות בדמותה של סיה, עיניהם מוסתרות והם מבצעים פעלולים בסקייטפארק.
ל'אווניר אילוסטרה
ל'אָוֶונִיר אִילוּסְטְרֶה (בצרפתית: L'Avenir Illustré; בעברית: העתיד המצויר) היה עיתון יהודי בשפה הצרפתית שפעל בקזבלנקה שבמרוקו בין השנים 1926–1940 תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי.
העיתון ראה אור בצרפתית בתדירות משתנה: בשנותיו הראשונות כירחון והחל מ-1929 פורסם כדו-שבועון.
מייסדו ועורכו היה יונתן טורש (Thursz), יהודי אשכנזי יליד פולין שהתחנך בבלגיה והיגר למרוקו בשנת 1923. בין מייסדיו ועורכיו נמנה גם שמואל דניאל לוי, פעיל ציוני יהודי-מרוקאי אשר נהג לפרסם מאמרים רבים, שבין היתר עסקו ביהדות העולם, יהדות מרוקו, הציונות, קמפיין השקל הציוני, ועוד.