cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוד אימות מסרים
עמידות מפני זיוף קיומי
עם הניסוי המתואר אפשר לנסח בצורה רשמית את ההגדרה של ביטחון קוד אימות מסרים. בהינתן השלישייה האלגוריתם ייקרא בטוח מפני זיוף קיומי תחת מודל מסר-נבחר אם עבור כל אלגוריתם פולינומי הסתברותי \mathcal{A} קיימת פונקציית זניחות \text{negl} כך שמתקיים: במילים ההגדרה אומרת שהסיכויים של היריב להצליח בניסוי נמוכים משיעור זניח כלשהו שנקבע על ידי פונקציית הזניחות. כלומר במקרה כזה הסיכויים כל כך נמוכים שאפשר להתעלם מהם. העובדה שמוענקת ליריב עוצמה כזו - לא רק שהוא רשאי לבקש תגי אימות עבור כל מסר שיחפוץ, אלא שכל מסר שהוא ימצא תג מתאים עבורו אפילו אם אינו בעל משמעות כלשהי ייחשב הדבר כשבירה של האלגוריתם, הכרחית במטרה להכליל את ההגדרה עבור כל יישום אפשרי של האלגוריתם בעולם האמיתי. למשל ההגדרה של "מסר משמעותי" היא לחלוטין תלוית יישום. בעוד שיישום אחד מייצר תגי אימות רק עבור מסרים הכתובים בשפה האנגלית, יישום אחר עשוי לייצר תגי אימות עבור מחרוזות בינאריות שיכולות לייצג כל דבר כמו קוד מכונה, קבצים דחוסים תמונות וכדומה.
אורך התג בסיביות חייב להיות גדול מספיק כדי למנוע ניחוש. אם התג קטן מאוד, תוקף פוטנציאלי יכול לנסות לנחש את התג בכוח גס, ניסוי כל האפשרויות עד שנמצא תג מתאים למסר שהוא מעוניין לזייף, מבלי לדעת את המפתח. בהערכה גסה, אורך התג צריך להיות לפחות 64 סיביות. כך שניחוש באמצעות כוח גס יהיה בסיבוכיות 2^{64} ומעלה. פרוטוקול TLS, חלק מאבטחת שכבת התעבורה של האינטרנט, מיישם סכמות אימות מסרים באמצעות מספר פרימיטיבים קריפטוגרפיים (כמו MD5, SHA-1 ו-SHA-2) כדי לייצר תגי אימות באורכים של 32, 64, 96 או 128 סיביות.
קוד תיקון שגיאות CRC אינו יכול לשמש לאימות מסרים, כיוון שלמרות שמבטיח כי לא בוצע שינוי כתוצאה משגיאות אקראיות בזמן המעבר, אינו מספק הגנה כנגד שגיאה זדונית (Malicious). כלומר תוקף פוטנציאלי יכול לשנות את המסר ולהחליף את התג בתג אחר המתאים לו ולמקבל לא תהיה דרך לעלות על זה. קוד אימות מסרים מערב שימוש במפתח סודי לכן ההתקפה האמורה לא תועיל לתוקף, כיוון שחסר בידיו מידע כדי לייצר תג מתאים למסר ששינה והוא המפתח הסודי.
אלגוריתם MAC שונה מחתימה דיגיטלית בכך שערכי MAC נוצרים ומאומתים באמצעות מפתח סודי משותף לשולח והמקבל, לכן אינו יכול לספק תכונת "אי הכחשה" כבחתימה דיגיטלית. כל משתמש המסוגל לאמת קוד MAC של מסר כלשהו מסוגל גם לייצר קוד MAC עבור כל מסר אחר באמצעות אותו מפתח. בניגוד לחתימה דיגיטלית, שבה החתימה מתבצעת אך ורק באמצעות המפתח הפרטי שבידי השולח והמאמת אינו מסוגל לעשות שימוש כלשהו במפתח האימות מלבד כמובן אימות החתימה.
שימושים אפשריים
MAC מתאים להגנה על מחשב מפני וירוסים. לדוגמה, באמצעות סיסמת המשתמש אפשר לייצר מפתח הצפנה סודי, איתו מייצרים תגי אימות מתאימים עבור כל הקבצים (החשובים) במחשב לצורך אימות עתידי. במקרה שתוכנה זדונית תנסה לשנות אחד מהם הדבר יתגלה מיד בבדיקת האימות. רצוי כמובן להכניס בתג גם את שם הקובץ כדי למנוע החלפה של שמות הקבצים. מאותה סיבה אנטי-וירוס ירצה להגן על קובץ החתימות מפני שינויים זדוניים. כמו כן קיימים מקרים נוספים בהם חשוב להגן על שלמות המידע ולא בהכרח על סודיותו. למשל מידע מסחרי כמו מחירון או מידע פרסומי כלשהו, שייתכן שהמפרסם או בעל העסק ירצה להבטיח שבעוד שהמידע נגיש לכול, עדיין תהיה אפשרות בידי עמיתים המחזיקים במפתח המתאים לאתר שינויים זדוניים אם נעשו.
הצפנה מאומתת
כיוון שצופן בלוקים סימטרי בדרך כלל אינו מספק אימות והבטחת שלמות, פרוטוקולי אבטחה רבים משלבים פונקציית MAC יחד עם אלגוריתם סימטרי כדי ליהנות מיתרונות שניהם. שילוב בין אימות מסרים להצפנה נקרא הצפנה מאומתת (Authenticated encryption) בקיצור AE והיא מקובלת במערכות הצפנה מודרניות. אופן השילוב אפשרי בכמה וריאציות. פרוטוקול TLS משלב אימות עם הצפנה בשיטה שנקראת "אימות והצפנה", תחילה מייצרים תג אימות מהמסר, לאחר מכן משרשרים את התג לטקסט הקריא ומצפינים הכול ביחד ומשדרים במצב מוצפן. פרוטוקול IPSec משלב בשיטה הפוכה כלומר "הצפנה ואימות", תחילה מצפינים את המסר, לאחר מכן מייצרים תג אימות מהטקסט המוצפן, אותו משדרים בגלוי יחד עם הטקסט המוצפן. SSH משתמש בטכניקה אחרת, מייצרים תג אימות מהטקסט הקריא, מצפינים את הטקסט הקריא בלבד ושולחים את הטקסט המוצפן עם התג באופן גלוי. השיטה האחרונה אינה מומלצת.
היסטוריה
רעיון אימות מסרים עלה לראשונה ב-1977 כאשר הציע קמפבל (Campbell) להשתמש ב-DES כבסיס לאלגוריתם אימות מסרים. השם הכולל MAC ניתן בסביבות 1979 במהלך פיתוח תקן ANSI X9.9. אלגוריתמי MAC מיושמים בדרך כלל עם שיטות סימטריות או מפרימיטיבים קריפטוגרפיים אחרים כמו פונקציית גיבוב. קיימים גם אלגוריתמים ייעודיים, ביניהם Message Authenticator Algorithm בקיצור MAA שפותח בשנת 1983 על ידי דוויס וקליידן (Davis & Clayden) לבקשת שירותי הבנק האוטומטיים בבריטניה כחלק מתקן ISO. לאחר שהתגלו בו ליקויים אינו מומלץ כיום. וכן CRC-MAC שהוא אלגוריתם MAC המשתמש בצופן זרם ומבוסס גם על CRC. רעיון השימוש ב-CRC נולד בעקבות רעיון של ווגמן וקרטר (Wegman & Carter) לשלב פנקס חד פעמי ופונקציית גיבוב אקראית 'אוניברסלית' ליצירת אלגוריתם אימות מסרים. שיטה זו מספקת ביטחון מוכח בהנחה שקיימת פונקציית PRF בטוחה.
אלגוריתמים
כל פונקציה פסבדו-אקראית קריפטוגרפית (PRF) מתאימה למימוש אלגוריתם MAC. בניסוח פורמלי אם נתונה פונקציית PRF מסוג, אפשר לבנות סכמת אימות מסרים עם פונקציית החתימה הפועלת כך; t=F(K,M) ופונקציית האימות תהיה זהה כלומר תחזיר אמת רק אם t = F(K,M). אם הפונקציה הפסאודו-אקראית בטוחה, אזי סכמת האימות הזו תהיה בטוחה. למעשה אפשר לבנות קוד אימות מסרים באמצעות כל צופן בלוקים בטוח כמו AES, או פונקציית גיבוב קריפטוגרפית. קיימות שתי שיטות עיקריות:
CBC-MAC
CBC-MAC בגרסה הבסיסית דומה למצב הפעלה CBC של צופן בלוקים (קיצור של Cipher Block Chaining). הרעיון הכללי הוא כדלהלן: נתונה פונקציית הצפנה סימטרית \ E עם מפתח סודי \ K והמסר \ M כשהוא מחולק ל-t בלוקים בגודל קבוע, חישוב התג (כאן \ H) נעשה כדלהלן, תחילה: ואז עבור  מחשבים  (אורך בלוק נקבע לפי הצופן שבשימוש, במקרה של AES הוא 128 סיביות). הסימן \oplus מייצג XOR. ותג האימות הוא H_t. אם אורך המסר לא מתחלק בגודל הבלוק מרפדים באפסים לפי הצורך.
השיטה המתוארת נקראת "raw CBC" והיא אינה בטוחה אם המסרים לחתימה אינם באורך קבוע וידוע מראש. בגלל התקפה שנקראת Extension Attack הרעיון הבסיסי הוא כדלהלן: התוקף משיג מסר m ותג t מתאים כך שמתקיים E_k(m)=t ואז טוען שהתג t מתאים למסר והטענה נכונה בשל הזהות הבאה:
Adv הוא כינוי ל"יתרון", ל-A נתונה פונקציית PRF, ול-B הפונקציה F אקראית אמיתית. |X| מייצג את אורך בלוק בסיביות, q מייצג את מספר השאילתות (או מספר הבלוקים החתומים). הביטוי אומר שה"יתרון" של A לא יהיה גדול משמעותית מהיתרון של B (פלוס טווח שגיאה 2 q^2/|X|). בגלל פרדוקס יום הולדת הפונקציה תהיה בטוחה רק אם במקרה של AES זה אומר שהיא תהיה בטוחה אם q < 2^{64}, כלומר שלא בוצעה חתימה על 2^{64} מסרים עם אותו מפתח.
NMAC
הבסיס לקוד אימות HMAC (להלן) נקרא קסקדה (Cascade) או NMAC (קיצור של Nested MAC), פותח ב-1996 על ידי בלייר רן קנטי וקרוציק והוכח כבטוח. הרעיון של NMAC הוא לעשות שימוש בפונקציה חד-כיוונית כמו פונקציית גיבוב עם מפתח או צופן בלוקים כקופסה שחורה באופן שמוליד קוד אימות בטוח. יתרון אחד של שיטה זו שאין תלות בפונקציה ספציפית וניתן להחליפה בכל פונקציה מתאימה אחרת. פונקציית גיבוב בדרך כלל מהירה יותר לכן עדיפה, אולם אינה פועלת עם מפתח, דרך אחת להפוך אותה לפונקציית הצפנה עם מפתח היא להחליף את וקטור האתחול הקבוע בדרך כלל במפתח ההצפנה סודי המשותף לשולח והמקבל. המבנה של NMAC הוא כדלהלן. בהינתן הפונקציה F_K(m) ושני מפתחות הצפנה K_1,K_2 תג האימות מחושב על ידי:
הפונקציה הפנימית מיושמת על כל הבלוקים m_i בזה אחר זה. כל בלוק מוצפן עם מפתח k_i שהוא תוצאה של הצפנת הבלוק הקודם, כאשר k_0 הוא המפתח הסודי המסופק על ידי המשתמש ו-. אפשר להחליף את פונקציית הגיבוב בצופן בלוקים E כמתואר בתרשים. תוצאת הפונקציה האחרונה או חלק ממנה היא תג האימות. גם במקרה זה אופן הריפוד זהה וכן כדי שהשיטה תהיה בטוחה ההצפנה האחרונה צריכה להיות עם מפתח אחר, אחרת הסכמה תהיה פגיעה להתקפה המתוארת לעיל. לביטחון נוסף יש המשרשרים ערך ריפוד קבוע כלשהו לפני ההצפנה האחרונה כך:. ביטחון המבנה המתואר נשען על ביטחון הפונקציה הפנימית. ככל שהיא בטוחה, מבנה NMAC בטוח גם הוא, תחת מודלים קריפטוגרפיים סטנדרטיים. כלומר בהתקפת כוח גס ניסיון לזייף את התג שקולה לניסיון לפרוץ צופן הבלוקים או פונקציית הגיבוב שבשימוש. התקפת יום הולדת כנגד פונקציית גיבוב, פחות מעשית במקרה זה כי התג תלוי במפתח סודי.
CMAC/OMAC
דרך אחרת שפותרת מהצורך להוסיף 'בלוק-דמה', נקראת OMAC קיצור של One key MAC או CMAC (קיצור של Cipher based MAC). היא מבוססת על CBC-MAC, פועלת עם שלושה מפתחות ומתחלקת לשני סוגים OMAC1 ו-OMAC2. תחילה מצפינים את כל הבלוקים עם המפתח הראשון בשיטת CBC, בסוף התהליך אם אורך המסר הוא כפולה של גודל הבלוק מצפינים את התוצאה האחרונה עם המפתח השני, אם לא, מצפינים עם המפתח השלישי והתוצאה של ההצפנה האחרונה תהיה התג (ראו תרשים). כאן שני המפתחות הנוספים הם פונקציה של המפתח הראשון (שהיא פונקציה אקראית 'אוניברסלית' באמצעות חישוב כפל מודולרי בפולינומים). בגרסת OMAC1 תחילה מחשבים את L=E_k(0^n), דהיינו הצפנה של מחרוזת אפסים באורך n באמצעות המפתח הראשון ואז המפתח השני הוא (הסימן \ll הוא הזזה לשמאל של כל הסיביות פוזיציה אחת, כשהסיבית השמאלית ביותר נפלטת) ואם הסיבית הגבוהה (MSB) של המפתח היא '1' מחסרים מהתוצאה באמצעות XOR את הקבוע  (התחילית \mbox{0x} מייצגת בסיס הקסדצימלי כנהוג בשפת C). באופן דומה מחשבים את המפתח השלישי:, ושוב אם הסיבית הגבוהה היא '1' מבצעים XOR עם אותו קבוע. גרסת OMAC2 שונה במעט, המפתח השלישי הוא והוא מחושב על ידי הזזה לימין במקום לשמאל וחיבור XOR מותנה עם הפולינום הקבוע.
אלגוריתם CMAC שנקרא בתחילה XCBC, פותח על ידי בלאק ורוגווי (Black & Rogaway) במיוחד כדי להתגבר על החיסרון העיקרי באלגוריתם אימות מסרים מבוסס CBC-MAC (הבטוח לשימוש רק עבור מסרים באורך קבוע). אלגוריתם זה הומלץ על ידי NIST כתקן אימות מסרים SP800-38B במאי 2005.
כפל בפולינומים מעל שדה סופי
הפעולה המתוארת היא כפל פולינומים מעל שדה בינארי מורחב F_{2^n} כלומר הערך x הוא פולינום עם מקדמים בינאריים (המכיל 128 אפסים למעט 'אחד' בפוזיציה השנייה, או \mbox{0x02} בייצוג הקסדצימלי). לפי חוקי הכפל בפולינומים הפעולה L\cdot x מקבילה לכפל ב-2 שזה מסתכם בפעולת הזזה בסיביות שמאלה צעד אחד (Shift left). אם הסיבית הגבוהה של התוצאה היא '1' מתקבל ערך שחורג מהשדה ולכן יש צורך לבצע צמצום מודולרי על ידי חילוק בפולינום אי פריק המייצג את השדה שזהו הקבוע ונטילת השארית. בגלל הכפל ב-2 הגלישה אינה גדולה לכן אפשר להסתפק בפעולת חיסור אחת שמבוצעת באמצעות XOR אחד בלבד. אפשר להתעלם מהסיבית המשמעותית, כלומר הקבוע בייצוג הקסדצימלי. באותה דרך מחשבים את שקול להזזה בסיביות לימין צעד אחד וחיסור מותנה ב-XOR עם הקבוע.
PMAC
גרסת MAC מקבילית שנקראת PMAC (קיצור של Parallelizable MAC) פותחה על ידי בלאק ורוגווי ב-2002 כדי להתגבר על בעיה בקוד אימות CBC שהוא סדרתי באופיו לכן במקרה של צורך בשינוי בלוק אחד, צריך לבצע את כל תהליך החתימה מהתחלה. בנוסף לא ניתן לחלק את הביצוע בין מספר מעבדים באופן מקבילי. PMAC מבצע (ראו תרשים) הצפנה בנפרד של כל בלוק עם המפתח הסודי K בנוסף ל-XOR עם ערך נוסף שהוא פונקציה בשדה סופי המחושבת באופן רקורסיבי כדלהלן: תחילה (כלומר הצפנת מחרוזת אפסים עם צופן הבלוקים והמפתח הסודי K) ואז בכל שלב  והמפתח להצפנת כל הבלוקים של המסר למעט הבלוק האחרון m_t הוא  המחושב רקורסיבית:  כאשר \gamma_1=1. הפונקציה מייצגת את מספר האפסים המסיימים בערך i, לדוגמה  וכן. כל הבלוקים המוצפנים מחוברים ב-XOR ומתקבל \Sigma. את הבלוק האחרון m_t מצפינים בדרך שונה התלויה במצב הריפוד, כלומר אם אורך המסר אינו כפולה של גודל הבלוק בדיוק שאז נדרש ריפוד (בשיטה המתוארת לעיל), מתבצע XOR של הבלוק האחרון עם \Sigma. אם הבלוק האחרון שלם ולא נדרש ריפוד, מבצעים XOR נוסף עם הערך. התג יהיה חלק מתוצאת ההצפנה של \Sigma.
לצורך מקביליות חלק המערכים שאינם תלויים במסר ניתנים לחישוב מראש. למעט השלב האחרון, כל בלוק מוצפן באופן עצמאי כך שניתן לחלק את העבודה בין מספר יחידות חישוב במקביל.
HMAC
HMAC הוא קוד אימות מסרים גנרי הדומה ל-NMAC ופועל בצורה של פונקציית גיבוב קריפטוגרפית בשילוב עם מפתח סודי. HMAC פותח על ידי מיהיר בלייר, רן קנטי והוגו קרווציק ב-1996 והוכח כבטוח תחת הנחה שפונקציית הגיבוב בטוחה לפי מודלים רגילים. כלומר הפונקציה אמורה להיות חד-כיוונית וחסינת התנגשויות (אם כי הדרישה האחרונה אינה הכרחית תמיד והיא תלוית יישום). מבנה HMAC משתמש בפונקציית הגיבוב כקופסה שחורה באופן שאפשר ליישמו עם קוד ספרייה או חומרה נפוצה בדרך פשוטה וניתן להחליף את פונקציית הגיבוב באחרת ללא מאמץ. HMAC יעיל מאוד והוכח שהוא משמר את ביטחון פונקציית הגיבוב עליה הוא מבוסס, כלומר אם פונקציית הגיבוב חסינת התנגשויות אז המבנה כולו חסין התנגשויות. בפועל מציינים בשם האלגוריתם את שמה של פונקציית הגיבוב שבשימוש, לדוגמה בשילוב עם SHA-2 הקוד ייקרא HMAC-SHA-256 או HMAC-SHA-512 וכיוצא בזה. הגדרה הכללית של האלגוריתם ללא תלות בפונקציית הגיבוב כמתואר בתרשים משמאל, היא כדלהלן: K הוא המפתח הסודי ו-M הוא המסר לאימות, H היא פונקציית הגיבוב המועדפת, הערכים \text{ipad} ו-\text{opad} הם קבועים מוסכמים שאינם סודיים, הנקראים כך בשל אופן שימוש בהם, 'פד פנימי' ו'פד חיצוני' בהתאמה. והסימן \| מייצג שרשור, ביתר פירוט:
UMAC
אלגוריתם אימות מסרים UMAC (קיצור של Universal MAC) פותח על ידי בלאק, הלוי, קרייצ'יק, קרובץ ורוגאווי ב-1999 והורחב בשנת 2000. הוא בנוי על פרימיטיבים קריפטוגרפיים ידועים ונחשב לבטוח ומהיר מקודמיו כמו כן האלגוריתם אינו מוגן בזכויות יוצרים כלשהם. אלגוריתם UMAC הוא קוד אימות מסרים בסגנון וואגמן וקרטר המבוסס על משפחת פונקציות הגיבוב NH שהן עצמן פישוט של הפונקציות MMH ו-NMH של הלוי וקרייצ'יק מ-1997. אילו הן פונקציות גיבוב אוניברסליות. פונקציית גיבוב תקרא \epsilon-אוניברסלית אם עבור כל זוג מסרים שונים ההסתברות שהגיבוב שלהם יתנגש (שיופק אותו ערך גיבוב עבור שניהם) הוא לכל היותר \epsilon. כשההסתברות היא מעל בחירה אקראית של פונקציה מהמשפחה. פונקציית הגיבוב NH בבסיס האלגוריתם פועלת כדלהלן: מתייחסים למסר M כאל רצף של \ell מספרים שלמים, כאשר כל  מתאים למילה באורך w סיביות (מסיבות של יעילות רצוי ש-w יתאים לגבולות מילה של המעבד, כגון w=16 או w=32). פונקציה ספציפית היא רצף של n\ge\ell שלמים באורך w. מחשבים את  כך: כל החישובים האריתמטיים מותאמים וממוטבים למחשב. הגבול התחתון למציאת התנגשות בפונקציה זו הוא מסדר גודל של 2^w. וכן אין להשתמש ב-K פעמים נוספות.
VMAC
VMAC הוא קוד אימות מסרים מבוסס צופן בלוקים שהוצע ב-2007 על ידי Ted Krovetz ו-Wei Dai. האלגוריתם משתמש בגרסה של פונקציית גיבוב אוניברסלית ועוצב במיוחד לביצועים גבוהים על מעבדי 32 ו-64 ביט. למשל בארכיטקטורת 64 ביט האלגוריתם צורך חצי מחזור שעון לבית קלט אחד (0.5 cpb). פחות מ-5 מחזורי שעון בארכיטקטורת 32 ביט וכ-10 מחזורי שעון לבית במערכות משובצות.
VMAC הוא קוד אימות מסרים סימטרי בסגנון ווגמן וקרטר. הוא משתמש בפונקציית גיבוב אוניברסלית מהירה על קלט M בכל אורך רצוי ומפיק ערך גיבוב קצר \text{Tag} שיכול להיות באורך בין 64 סיביות ועד כפולה כלשהי של בלוק הצופן שבשימוש, אותו הוא מצפין על ידי חיבור עם פד פסאודו-אקראי לקבלת תג אימות הסופי של VMAC. השולח והמקבל חייבים לשתף מראש פונקציית גיבוב אקראית סודית H ומחרוזת פסאודו-אקראית אותה מפיקים באמצעות פונקציה פסאודו-אקראית F. את התג מחשבים באופן פורמלי על ידי:
כאשר המפתחות K_1 ו-K_2 הם מפתחות סודיים אקראיים המשותפים לשולח והמקבל. Nonce הוא ערך חד-פעמי (כמו מספר סידורי) לא סודי שחייב גם הוא להגיע לידיעת המקבל. הפונקציה F היא בעצם צופן הבלוקים AES ועבור הפונקציה H האלגוריתם משתמש בווריאציה של פונקציית גיבוב עם מפתח הנקראת VHASH.
הכבוד של פריצי
הכבוד של פריצי (באנגלית: Prizzi's Honor) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה בבימויו של ג'ון יוסטון משנת 1985. בסרט משחקים ג'ק ניקולסון, קת'לין טרנר, רוברט לוג'יה ובתו של הבמאי, אנג'ליקה יוסטון.
תסריט הסרט עובד על ידי ריצ'רד קונדון וג'נט רואץ', והוא מבוסס על ספרו של קונדון בעל אותו שם משנת 1982. אלכס נורת' הלחין את פסקול הסרט בהתבסס על יצירותיהם של ג'אקומו פוצ'יני ושל ג'ואקינו רוסיני.
הסרט זכה לביקורות מהללות. על אף שהוא היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, הסרט זכה רק בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר אשר הוענק לאנג'ליקה יוסטון. נכון ל-2014 במאי הסרט ג'ון יוסטון מחזיק בשיא אוסקר לבמאי המבוגר ביותר שהיה מועמד לפרס.
מריה איסבל
מריה איסבל לופס רודריגס (בספרדית: Maria Isabel; נולדה ב-4 בינואר 1995) היא ילדת פלא, זמרת ושחקנית ספרדייה.
ביוגרפיה
מריה איסבל נולדה באז'מונטה, הואלבה, שבספרד והחלה להתעניין בריקוד ושירה בגיל צעיר מאוד. אהבתה לתחומים אלו הובילה אותה ב-2004 להשתתף באירוויזיון הילדים 2004 שהתקיים בלילהאמר, נורווגיה. שם היא שרה, בין היתר, את השיר שכתבה: "Antes muerta que sencilla" ("אנטס מוארטה קה סנסיז'ה", בתרגום חופשי: "מוטב להיות מתה מפשוטה"), שיר על חלומותיה של ילדה לגדול ולהיות לאישה גנדרנית ומפורסמת. עם שיר זה בל זכתה באירוויזיון הילדים, ובעקבות פרסומו יצאה איסבל לסיבוב הופעות באמריקה הלטינית, בארצות הברית ואף ביפן ששם יצאה גרסה מקומית לשיר.
בעקבות ניצחונה בתחרות והפרסום לו זכתה, הוציאה 3 דיסקים במהלך שלוש השנים שאחרי התחרות. במהלך שנת 2004 מריה איסבל הוציאה את אלבומה הראשון שנקרא: " No me Toques las Palmas que me Conozco"(בתרגום חופשי: "אל תגע לי בתמרים שאני מכירה") זכה להצלחה בספרד ובמדינות נוספות, כמו מקסיקו ויפן, ואף זכה להצלחה של 5 אלבומי פלטינה. הסינגלים מהדיסק הראשון הם:
בשנת 2005 היא הוציאה את אלבומה השני נקרא : "Maria Isabel Nº 2" (מריה איסבל - מספר 2). שגם הוא זכה להצלחה, ונמכר ברחבי ספרד ובחלק נרחב באירופה וזכה להצלחה של 3 אלבומי פלטינה. 3 סינגלים מהאלבום: "Pues va a ser que no", "Quién da la vez" ן-"En mi jardin" (בגינה שלי).
מריה איסבל הוציאה גם סדרת בשמים על שמה ואף בשיר הנושא (Maria Isabel Nº 2) מוזכר הבושם.
בשנת 2006 הוציאה גם את אלבומה השלישי שנקרא "Capricornio"("גדי"), והוא זכה לאלבום פלטינה. הסינגל היחיד מהדיסק הוא של השיר "De que vas" זכה להצלחה.
במהלך שנת 2010 מריה איסבל חזרה לאולפן ההקלטות ועבדה על האלבום החמישי שלה (בחישוב שדיסק פסקול התוכנית "Los Lunnis" אינו שייך למריה איסבל אלא לערוץ TVE ולכן הדיסק אינו שלה) אך הוא לא יצא. לאחר מכן מריה איסבל הוזמנה כזמרת אורחת בתחרות אירוויזיון הילדים 2010 בבלארוס ביחד עם כל שאר זוכי התחרות עד אותו יום, והיא שרה את השיר איתו זכתה בתחרות במחרוזת ששרו כל ילדי זוכי התחרות, כל ילד בתור שלו, קטע קצר מהשיר שלו.
בסוף השנה היא הקליטה גרסה חדשה לשיר "Micifuz y Robustiana"- שיר ישן של להקה ספרדית הנקראת "Cantores de Hispalis" שנכנס לדיסק "La Gran Fiesta de las Sevillanas".
פעילות בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2007 שיחקה לראשונה בסרט קולנוע ספרדי הנקרא "Angeles S.A"(בתרגום חופשי לעברית: " מלאכים בע"מ "). בסרט זה היא מגלמת את הדמות הראשית של ילדה הנושאת את שמה הפרטי במציאות, הנאלצת להתמודד עם מותו הטראגי של אביה, אליו הייתה קשורה מאוד. הסרט, שהוא מעין דרמה-מחזמר, כולל פסקול רחב, שאת כל שיריו מבצעת מריה (אחד מהם עם זמרת נוספת). הסרט זכה להצלחה, ושירים רבים מתוכו הפכו ללהיטים בספרד. פסקול הסרט זכה לאלבום פלטינה.
Mimivirus
Mimivirus הוא סוג של נגיף הכולל מין יחיד Acanthamoeba polyphaga mimivirus (APMV). הקפסיד של נגיף זה הוא בעל הקוטר הגדול ביותר מבין כל הנגיפים המוכרים. לנגיף זה יש גנום גדול ומורכב ביחס לנגיפים אחרים. חרף הידע המוגבל אודות הנגיף, עורר גילויו עניין רב בשל ההשלכות של מבנהו המורכב שעשוי להתפרש כחוליה החסרה בין נגיפים לחיידקים, או אף כדומיין חדש.
גילוי הנגיף
אותה קבוצת מחקר שגילתה את ה-Mimivirus, גילתה בהמשך נגיף גדול מעט ממנו הנקרא Mamavirus וכן את וירופאג' ספוטניק הפוגע בו.
מבנה
נגיף ה-Mimivirus גדול מכל נגיף שהיה ידוע קודם לגילויו, וקוטר הקפסיד שלו 400 ננומטר. סיבים חלבוניים מזדקרים מפני השטח של הקפסיד למרחק של 100 ננומטר, ובכך מגיע קוטרו הכולל של הנגיף לעד 600 ננומטר. בצפייה במיקרוסקופ אלקטרוני נראה הקפסיד בצורת משושה, לפיכך סימטריית הקפסיד היא איקוזהדרלית (icosahedral). לנגיף זה אין מעטפת חיצונית, עובדה המרמזת על כך שהנגיף לא יוצא מן התא המארח באמצעות אקסוציטוזה.
נגיף ה-Mimivirus הוא בעל תכונות משותפות לאלו של נגיפים מקבוצת נגיפי DNA נוקליאוציטופלסמיים גדולים (nucleocytoplasmic large DNA viruses; NCLDV). על פי M. Suzan-Monti, בדומה לנגיפים אלו, גם לנגיף זה יש שכבת ליפידים פנימית המקיפה את מרכזו. ליבתו המרכזית של הנגיף מופיעה כאזור כהה במיקרוסקופ אלקטרוני. הגנום הגדול של הנגיף מצוי באזור זה.
מספר תעתיקי mRNA ניתנים למיצוי מוויריונים. בדומה לנגיפי NCLDVs נמצאו תעתיקים ל-DNA פולימראז ולחלבון הקפסיד. כמו כן נמצאו תעתיקים לשלושה אנזימי אמינואציל tRNA סינתאז, וכן ארבע מולקולות mRNA הייחודיות לנגיף.
גנום
הגנום של הנגיף כולל כ-911 גנים המקודדים לחלבונים. ניתוח של הגנום שלו גילה את נוכחותם של גנים שלא נראו באף נגיף אחר, כדוגמת אמינואציל tRNA סינתאזות, וגנים נוספים שלפני כן סברו שמופיעים רק בגנומים של תאים. כנגיפי DNA גדולים אחרים, Mimivirus כולל מספר גנים האחראיים למטבוליזם של סוכר וחומצות אמינו.
שליטי אתיופיה
האימפריה האתיופית
בשנת 333, אימץ קיסר אקסום אזנה את הנצרות כדת המדינה, החליף את שמה לאתיופיה ובכך התחילה באופן רשמי האימפריה האתיופית. בשם זה השתמשו היוונים, הרומאים והביזנטיים לתיאור כל החלק הדרומי ממצרים.
כבוד המלכים
כבוד המלכים הוא אפוס אתיופי שנערך ככל הנראה במאה ה-14, אך שורשיו כבר במאה השישית. הוא מתאר את אתיופיה כיורשת ישראל, עמו הנבחר של האל. הטקסט מספר על מלכת שבע המקראית, המזוהה עם מלכת אתיופיה, שביקרה את שלמה המלך, התעברה ממנו וחזרה לארצה. משגדל בנם המשותף, מנליק, הוא עורך מסע לארץ ישראל להיפגש עם אביו. המלך שלמה ושריו התפעלו מאוד מיופיו ומכישרונותיו ושידלוהו להישאר עמם ולרשת את ממלכת ישראל. משסרב מלניק להפצרותיהם, החליטו לשלוח עמו את בני השרים היהודים שישמשו כיועציו בממלכת אתיופיה. הללו, גנבו את ארון הברית מבית המקדש ונשאו אותו לאתיופיה במסע דרמטי הדומה בפרטיו לסיפור יציאת מצרים. מגמת הסיפור לבסס את הלגיטימציה של השלטון האתיופי באמצעות יצירת המשכיות בין אתיופיה ובין ישראל הנבחר, תיאור התעלותה של אתיופיה מעל ישראל המקורית, ולבסוף מיאוסו של האל בישראל.
שושלת מנליק הנוצרית
הטבלה מציגה את קיסרי שושלת מנליק לאחר שהם התנצרו. בתקופה זו קיסרים אלו השתמשו בשם אתיופיה.
שושלת כלב
שושלת כלב שושלת קיסרי אתיופיה שמוצאם מהקיסר כלב שהוא עצמו מוצאו משושלת מנליק. שושלת זו תמשיך לשלוט באתיופיה עד אמצע המאה ה-8 כאשר האימפריה תיפול בעקבות מרד יהודית המלכה.
שליטי תקופת החושך
בשנת 858 היהודים מביתא ישראל משתלטים על קיסרות אקסום, היהודים מצליחים להחזיק את אתיופיה תחתיהם עד לעליית שושלת הזאגווה וחלוקת אתיופיה, השטח המזרחי שהיה נוצרי ניתן לזאגווה והשטח המערבי של ביתא ישראל המשיך להישלט על ידי מלכי היהודים משושלת הגדעונים, על כל שטח אתיופיה הצליחו לשלוט כשלושה מלכים יהודים. במקביל שושלת המלוכה של אקסום אינה נכחדת אלא ממשיכה לשלוט על שאווה עד ששוב עולה לשלטון ב-1270.
שושלת הגדעונים
שושלת הגדעונים היא שושלת המלוכה של יהודי אתיופיה, למרות שמה לא כל המלכים נקראו "גדעון". השושלת הזו קמה במהלך המאה ה-4 והייתה ראש ההתנגדות לקיסר אזנה כאשר הפך את אקסום למדינה נוצרית השושלת שלטה על אתיופיה כ-75 שנה ועל הממלכה היהודית בסאמיאן כ-1302 שנים עד לתבוסתם ב-1627 סיום האינקוויזיציה האתיופית.
שאווה האקסומית
מלכים אלו הם למעשה יורשי כתר קיסרי אקסום לאחר שנכבשה בידי היהודים, לאחר התמוטטות אקסום קיסרי אקסום מוצאים מקלט בשאווה וממשיכים לשלוט על אזור זה ומרחיבים את השפעתם לאזורים כגון הרר, דירה דאווה וגורגה.
שושלת זאגווה
שושלת זאגווה (שם נוסף שושלת משה) שושלת קיסרים ששלטה באתיופיה לאחר נפילת קיסרות אקסום באמצע המאה ה-10, הקיסרים משושלת זו טענו למוצא ממשה רבנו ואשתו צפורה על מנת לקבל לגיטימציה לשלטונם מכיוון שאינם מצאצאי מנליק הראשון.
השושלת הסולומונית
השושלת הסולומונית שושלת קיסרים הטוענת למוצא משליטי אקסום ולפיכך ממלכת שבא ושלמה המלך, שושלת מלכים זו מלווה את אתיופיה עד ימינו, שכיום יורש העצר האתיופי המכהן בראש מועצת הכתר האתיופית הוא זרע יעקב אמחה סלאסי.
השושלת הגונדרית
השושלת הגונדרית שמה של שושלת קיסרים אשר שלטה באימפריה האתיופית מ-7 בספטמבר 1632 - 11 בפברואר 1855. שמה של שושלת זו לקוחה מהעיר גונדר, עיר הבירה של האימפריה האתיופית תחת שלטונם של קיסרים אלו. הייסוד של השושלת מיוחס לרוב לקיסר פאסילידס, אך ישנם שמייחסים זאת לאביו, הקיסר סוסניוס. שושלת קיסרים זו מוצאה בנינו של הקיסר דווית השני ונכדו של בנו יעקב אשר התחבא במערה בתקופת פלישת גארן כאשר המוסלמים רצו להכרית את השושלת הסולומונית, נינו השני של דווית השני ונכדו של בנו יעקב, ייסד את השושלת השאוונית.
שושלת תוודרוס
שושלת תוודרוס שמה של השושלת שהקיסר תוודרוס השני שאף להקים, לאחר שסהלה מריאם (מנליק השני) היורשיו בעיניו ברח ממקדלה. על מנת לקבל לגיטימציה לשושלת זו, תוודרוס השני טען למוצא מהקיסר פאסילידס דרך אמו, טענה שהופרכה על ידי היסטוריונים.
שושלת זאגווה
בתקופה זו תקלה גיורגיס השני נצר לשושלת זאגווה שהמשיכה לשלוט במחוזות לסתה ווג תחת התואר "וגשום" תפס את השלטון למשך שלוש שנים.
השושלת התגרית
השושלת התגרית שמה של שושלת שליטים (ראסים · דוכסים) אשר שלטה במחוז תיגראי מ-1748 ובאימפריה האתיופית בין השנים 1871–1889 שושלת זו סיימה את תפקידה במהפכה האתיופית. שמה של שושלת זו לקוחה משמה של מחוז תיגראי. הייסוד של השושלת מיוחס לרוב לאציל התגרי מיכאל סהול. שושלת שלטים זו טוענת למוצא מראס פריס הגדול, נצר לשושלת הסולומונית.
עידן הרפובליקה
עידן הרפובליקה תקופה שמתחילה לאחר הפלת מוסד הקיסרות במהפכה האתיופית ונמשכת עד היום, בתקופה זו אתיופיה הופכת למדינה שבה לא מולך יותר קיסר אלא אזרח מן השורה שנבחר.
החונטה הצבאית
מתחילת המהפכה האתיופית ב-1974 ועד סופה ב-1987 אתיופיה נשלטת על ידי אנשי צבא (דרג) שהפילו את הקיסר.
הרפובליקה העממית
השלטון הצבאי על אתיופיה הופסק ב-10 בספטמבר 1987 כאשר הורכזה הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה ובכך נבחר הנשיא האזרחי הראשון של אתיופיה.
הפדרציה האתיופית
ב-27 במאי 1991 הסתיימה מלחמת האזרחים האתיופית בניצחונם של המורדים ובראשותה של מפלגת האיחדג, המורדים שתפסו את השלטון כוננו ממשלת מעבר ואתיופיה עשתה דרכה לכינון ממשל דמוקרטי, לאחר ארבע שנים בדצמבר 1994 אתיופיה קיבלה חוקה חדשה ונהפכה רשמית לרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה.
וולף היידנהיים
ר' בנימין זאב [וולף] בן שמשון היידנהיים (בראשי תיבות: רוו"ה; בכתיב שנהג בזמנו: וואלף היידענהיים; בגרמנית: Wolf Heidenheim; 1757, ה'תקי"ז – 23 בפברואר 1832, כ"ב באדר א' ה'תקצ"ב) היה חוקר מסורה ובלשן יהודי גרמני. ערך והדפיס ספרי קודש רבים, בהם חמשה חומשי תורה סידורים ומחזורים. למד בישיבה בפיורדא אצל רבי יוסף שטיינהארט, מחבר הספר "זיכרון-יוסף", וכן תלמידו המובהק של רבי נח חיים צבי ברלין שהיה רב באה"ו.
ספריו ומלאכתו
בשנת 1799 הקים היידנהיים בית דפוס נודע בעיירה רדלהיים שבפאתי פרנקפורט. ספריו נחשבו לבעלי יוקרה מיוחדת, משום שהשקיע רבות בהגהה ובעיצוב. בין השאר הדפיס גם חומשים עם ביאורו של הרב יקותיאל הכהן ("יהב"י הנקדן") יחד עם הוספות שלו; עד גילוי כתר ארם צובא, והדפסת תנ"ך מדויק ע"פ כתר ארם צובא וכתבי יד מדויקים נוספים על ידי הרב מרדכי ברויאר, חומשיו היו נחשבים כמדויקים ביותר, ותנ"ך קורן הסתמך על נוסחו. כמו כן הוציא מחזורים בתשעה כרכים עם ביאור משלו על הפיוטים. כל ספריו זכו לשבחים רבים מפי גדולי דורו. עם זאת, יש שמתחו ביקורת על סידורו, הן משום ששינה מהנוסח המקובל בהסתמך על יצחק סטנוב, שנחשד כזייפן וכמשכיל, והן משום שעירב בין נוסח אשכנז המערבי לנוסח פולין.
היה מקובל בחוגי היהודים, ורבנים שונים אף כתבו עליו בהערכה. לדוגמה, רבי משה סופר כתב עליו (חו"מ תשובה פט) "שכילה כמה זמן בהגהת הפיוטים ולתרגמם בלשון אשכנז ואלמלא הוא הפיוטים כבר נשתקעו ולא נאמרו בדורות הללו כידוע". לעומת זאת בהקשרים אחרים סייע לרפורמים במחלוקתם עם האורתודוקסים ועל פי טענות מסוימות הושפע מהגותם.
הוא הדפיס על חשבונו בשנת 1812 את ספר "דברי אגרת" שחיבר חברו מענדל שטיינהארט, שכולל בתוכו תשובות על שינויים במנהגים מסוימים, כמו אכילת קטניות בפסח. בין היתר היה מקורב אל מיכאל קרייצנאך, מראשי הרפורמים.
ברדלהיים, המהווה כיום חלק מפרנקפורט, קיים רחוב על שמו. ברחוב שוכן בית העלמין היהודי שבו היידנהיים קבור.
מודל פח האשפה
מודל פח האשפה (באנגלית: Garbage can model) הוא מודל תאורטי שמטרתו לייצג את תהליך קבלת ההחלטות האקראי שמתקיים בארגונים המאופיינים באנרכיה מאורגנת. לפי המודל תהליך קבלת ההחלטות מורכב משלושה זרמים בלתי תלויים (בעיות, פתרונות ומשתתפים) שנזרקים אל פחי אשפה (המייצגים הזדמנויות בחירה). בתוך פחי האשפה לעיתים נוצרות התנגשויות בין הזרמים וכך מתקבלות החלטות. למודל תפקיד חשוב במחקר מינהל ציבורי.
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות
מודל פח האשפה פותח על ידי כהן מארץ' ואולסון ב-1972 ומשקף את המציאות האקראית של קבלת החלטות בארגונים המאופיינים באנרכיה מאורגנת. מודל פח האשפה משמש על מנת להסביר ולייעל תהליכי קבלת החלטות בארגונים אלו. לדוגמה כדי שארגונים יוכלו ללמוד איך להשתמש ברעיונות ובמשאבים שהלכו לאיבוד בתהליך קבלת ההחלטות.
מודל פח האשפה מסתכל על ארגונים כאוסף של הזדמנויות החלטה שמיוצגים באמצעות פחי אשפה. אל פחי האשפה נזרקים זרמים בלתי תלויים של בעיות, פתרונות ומשתתפים. בתוך פחי האשפה האלה נוצרות התנגשויות בין הזרמים שבהם מתקבלות החלטות. בנוסף, קבלת ההחלטות תלויה גם במגבלות מסוימות כמו תזמון ודד ליינים.
הייחוד של המודל היא שהוא יוצא מנקודת הנחה שתהליך קבלת ההחלטות באנרכיות מאורגנת הוא כאוטי ואקראי. מפני שדברים רבים מתרחשים במקביל בשל אירועים שונים המתרחשים באנרכיות מאורגנות. על כן פעמים רבות, קיים קשר רופף בין זיהוי הבעיות ובין הפתרונות המוצעים, לדוגמה, במצבים שמוצעים פתרונות לבעיה בשעה שחלק מהמשתתפים אינם סוברים כי קיימת בעיה הדורשת פתרון. בנוסף, באנרכיות מאורגנות קיים שימוש מועט בכללי החלטה בירוקרטיים ובהיררכיה. כלומר קבלת ההחלטות אינה נובעת מתהליך מסודר המתחשב במציאות, סיבתיות ותכלית, במקום זאת קבלת ההחלטות משמשת כאמצעי להבניה של משמעות.
פיתוח מודל פח האשפה
מודל פח האשפה התבסס על סימולציה ממוחשבת שקודדה בפורטרן. הקוד לסימולציה נכלל כנספח במאמר המקורי של מפתחי המודל, שזאת הייתה הפעם הראשונה בו הופיע אלגוריתם ממוחשב במאמר בנושא מדעי החברה. מודל זה ניסה להרחיב את תאוריות קבלת ההחלטות הארגוניות לתוך התחום הלא נודע, באותה תקופה, של אנרכיה ארגונית. המודל, כשמו כן הוא, פח אשפה – אשפה שבמהותה אינה מסודרת וכך גם תהליך קבלת ההחלטות אינו מסודר.
המאפיינים של אנרכיות מאורגנות
אנרכיות מאורגנות הם למשל ארגונים כמו מוסדות ציבור, מוסדות אקדמאים וארגונים לא חוקיים. המאפיינים הבולטים של אנרכיות מאורגנות:
מגבלות של גישה למרחבים של הזדמנויות בחירה לפי מודל פח האשפה
לכל פח אשפה (הזדמנות בחירה) יש חוקי נגישות משלו. כלומר לא כול הבעיות, הפתרונות והמשתתפים בארגון יכולים לגשת אל כול הזדמנויות הבחירה. ישנם שלושה סוגים של מבני גישה (דמוקרטי, היררכי ותלוי מומחיות):
בנוסף ישנן מגבלות גישה שתלויות בזמן כמו דד ליינים, עונות השנה, ימי עבודה.
סוגי ההחלטות המתקבלות לפי המודל
ישנם מספר דברים שיכולים לקרות בתהליך קבלת ההחלטות. ראשית, במקרים רבים החלטה אינה מתקבלת. למשל ישנה ישיבה שבה אף אחד לא מצליח להחליט על בעיה, או להציע פתרונות, אמנם עולים עוד ועוד רעיונות אך לא נעשה בהם שימוש. דבר אחר שיכול לקרות זה שמתקבלת לגבי פתרון אך הוא אינו פותר בעיה. ישנן שתי דרכים שמצב כזה עלול לקרות בו. ראשית, על ידי התעלמות (oversight) מתקבלות החלטות מבלי שהן עונות על בעיות. הדרך השנייה היא על ידי מנוסה (flight) במקרים אלה אנשים מחכים שהבעיה תיעלם ואז בוחרים פתרון ומרגישים שהם פתרו אותה. דוגמה אפשרית היא בעיה שעוברת לטיפולה של מחלקה אחרת בארגון ולמרות שהיא עדיין קיימת נוצרת אשליה שהיא נפתרה. ולבסוף וישנם המצבים האידיאלים שבהם בעיות נפתרות כלומר מתקבלת החלטה שפותרת את הבעיה.
מודל פח האשפה וזיכרון ארגוני
למרות הגדרתו כמודל, למעשה זוהי הכוונה לידע ולפתרונות הקיימים בארגון עצמו - אותם יש לאתר וליישם בצורה האופטימלית. מפתחי המודל טענו כי מאחר שהמציאות הארגונית של ארגונים אלו חשופה כל העת לבעיות ולפתרונותיהן והמצב השכיח בהם הוא בו המפגש היעיל בין בעיה-פתרון/משתתפים-הזדמנויות, אינו תואם אחד עם השני - קבלת ההחלטות לא מתבצעת וההחלטות 'נזרקות' לפח האשפה הארגוני. כפועל יוצא, הם נאלצים לשלוף פתרונות מתוך מאגר הזיכרון הארגוני שלהם, כאשר, פח האשפה למעשה הוא הזיכרון הלא מסודר של הארגון. לפיכך, הפתרונות אותם הם מאמצים אינן מתקיימות בתהליך קבלת החלטות של בחירה בין אפשרויות שונות אלא מעין 'כיבוי שריפות' בשונה מתאוריות קבלות החלטות מסורתיות, בסיס המודל הוא בניתוק בעיות, פתרונות וקבלת החלטות אחת מהשנייה - החלטות ספציפיות אינן מתקיימות בתהליך המסודר של בעיה ופתרונה, אלא הן תוצאה של רצף של מספר אירועים, המתרחשים בארגון, שאינם תלויים אחד בשני. מאחר שהחלטות המתקבלות בארגון עצמו ומחוץ לו נשמרות, הזיכרון הוא בבסיסו של מודל פח האשפה. הטיפול בבעיה שמתעוררת, נעשה בחיפוש, בתוך הזיכרון הארגוני, אחר הנושאים המתאימים וקרובים לבעיה זו והתאמתם לסיטואציה החדשה שהתעוררה. לפיכך, במודל זה לא מאמצים שיטות ופתרונות הקיימות מחוץ לארגון אלא רק את אלה הקיימות בעברו של הארגון.
שימושים פרקטיים במודל
ניתן לתאר באמצעות מודל פח האשפה כיצד החלטות מתקבלות בארגונים שיש להם את המאפיינים של אנרכיה מאורגנת. וכך ניתן למעשה לייצר אסטרטגיות לייעול תהליכי קבלת החלטות בארגון. למשל על ידי הבנה שתהליך קבלת ההחלטות הוא כאוטי ושפתרונות לאו דווקא מוצעות בצמוד לבעיות ארגון יכול לנקוט באסטרטגיה של עיצוב פתרונות לבעיות עתידיות ולאו דווקא לאלה העומדות על סדר היום. הארגון למעשה יכול לקבל החלטה אסטרטגית להשקיע מאמצים ומשאבים בתרחישים עתידיים אפשריים. על ידי עידוד של עובדי הארגון לספק רעיונות (לבעיות ופתרונות) ובכך לייצר מפגשים יעילים בין המשתתפים. למרות שמשתמע מהאמור שמודל פח האשפה הוא על גבול המזל, המציאות מראה שמודל זה מוכיח את עצמו. במחקרים נמצא כי בתהליך קבלת החלטות, ארגונים שנקלעו למצבים של אנרכיה, הצליחו בפתרון בעיות בזכות השקעתם בבניית תרחישים עתידיים ופתרונותיהם. המודל מעודד יצירתיות ומקוריות בנוגע למציאת פתרונות, שברוב המקרים, מוצאים להם שימוש בעתיד, ולפיכך, ככל שגדל מאגר הפתרונות בארגון, הסבירות להשתמש בהן בעתיד גדלה.
מודל פח האשפה במדיניות ציבורית
קינגדון משתמש במודל פח האשפה כדי לענות על השאלה מדוע ישנם נושאים שהופכים לחלק מהאג'נדה של הממשלה ומדוע יש נושאים שיורדים מהפרק. הוא מציג את מודל זרמי המדיניות (policy streams) המבוסס על שלושה זרמים, שקשורים ודומים לשלושת היסודות של מודל פח האשפה: בעיות, חלופות מדיניות (פתרונות), ופוליטיקה (משתתפים). קינגדון רואה זרמים אלה כעצמאים במידה מסוימת. זרמים אלה נפגשים בחלון מדיניות (הזדמנויות בחירה) ומההתנגשויות ביניהם מתקבלת החלטה. כלומר, כול הזרמים האלה צריכים להתלכד יחד באותו הזמן אחרת חלון ההזדמנויות נסגר. המודל של קינגדון צוטט רבות ומשתמשים בו הרבה בתחום של מדיניות ציבורית על אף הביקורת לגביו שהוא לא ברור דיו.
מודל פח האשפה ותהליך המחקר בפסיכולוגיה
במחקר מ-1981 מארטין מדגימה כיצד מודל פח האשפה מתקיים במחקר מדעי בתחום הפסיכולוגיה. לטענתה בניגוד למה שמלמדים תהליך המחקר אינו רציונלי וליניארי. כלומר תהליך המחקר הרציונלי גורס כי סדר הדברים הם שקודם מעלים בעיה תאורטית אז עורכים מחקר, מנתחים את התוצאות ולבסוף מאוששים/ דוחים את הטענה. לטענתה של מארטין מדעי החברה הם סוג של אנרכיה מאורגנת ולכן היא משתמשת במודל פח האשפה כדי לתאר כיצד תהליך המחקר באמת מתרחש. לפיכך מארטין גורסת כי תהליך המחקר הוא למעשה רצף של החלטות על מה ללמוד ובאיזה מתודות להשתמש. היא לוקחת את ארבעת הזרמים של מודל פח האשפה: בעיות, פתרונות, הזדמנויות בחירה ומשתתפים ומזווגת להם את המקבילה שלהם במחקר הפסיכולוגי. הבעיות במחקר פסיכולוגי הן תאורטיות, המשתתפים בהחלטה הם המשאבים שיש למחקר, הזדמנויות הבחירה הן המתודות של איסוף הנתונים וניתוחם והפתרונות הם התוצאות האמפיריות והאינטרפטציות התאורטיות. במחקרה היא מראה כיצד סדר הדרכים לבצע מחקר אינו ליניארי כפי שנהוג ויותר דומה לתהליך האקראי שמתואר במודל פה האשפה.
שדרות בר-לב
שדרות בר לב (מכונה גם כביש 1 העירוני) הוא רחוב ראשי ועורק תנועה מרכזי בירושלים, המוביל מאזור מאה שערים לגבעה הצרפתית. הרחוב הוא חלק מציר ארוך יותר שמקשר את מרכז העיר ודרך חברון לשכונות הצפוניות של ירושלים, ומהווה יחד עם דרך חברון ורחובות נוספים חלק מכביש 60 שעובר בירושלים. הרחוב נסלל פחות או יותר לאורך תוואי הקו העירוני שהפריד בין חלקי העיר שבשליטת ישראל וירדן עד למלחמת ששת הימים, ונקרא על שם הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב. החל מחודש אוגוסט 2011, עוברת לכל אורך הרחוב הרכבת הקלה.
היסטוריה
לאורך השנים, מאז איחוד העיר, הוצעו תוכניות שונות לפיתוח סביבות הקו העירוני, כשאחת מהן הייתה סלילת עורק תחבורה ראשי מצפון העיר לדרומה. החשש שעמד מול מתכנני הכביש היה כי במקום לאחד את העיר, ישמש הכביש כמחסום בין השכונות הערביות הנמצאות ממזרח לו לשכונות היהודיות הנמצאות ממערב לו. במסמכי התכנון ובשיח הציבורי נקרא הכביש "כביש מספר אחת". הכביש נסלל בסופו של דבר והרחוב נחנך ב-1994. לאחר סלילתו החליף הרחוב את דרך שכם ההיסטורית כציר התנועה המרכזי אל עיר העתיקה מצפון.
אופי ומהלך הרחוב
הרחוב נמתח, בכיוון צפון - דרום, בין כיכר פיקוד מרכז (מעבר מנדלבאום) בדרום לצומת הגבעה הצרפתית בצפון. הרחוב מהווה עורק מרכזי ורחב לתנועה ממונעת, ועל כן מעטים בו הרחובות החוצים והולכי הרגל. חלקו הצפוני של הרחוב מפריד בין השכונות החרדיות ושכונות הבריח לשכונות שייח' ג'ראח, המושבה האמריקאית ובאב א-זהארה הערביות. הכביש נמצא בתפר בין חלקים ואוכלוסיות שונות של העיר המתהלכות ונוסעות בו: חרדים, ערבים וחילונים, ובכך ייחודו.
בחלקו הדרומי של הרחוב, באזור שער מנדלבאום לשעבר, נמצאת שורת בתי מלון גדולים, שהוקמו לקראת גל התיירים שהיה צפוי לפקוד את העיר בשנת 2000. בחלקו האמצעי של הכביש, על יד גבעת התחמושת, שוכנים קריית הממשלה על שם מנחם בגין ובניין המטה הארצי של משטרת ישראל. מלבד אזורים אלו משמשים הבניינים לאורך הכביש למגורים בלבד ורובם מרוחקים ממנו או מפנים אליו חזית אחורית.
ברחוב ארבע תחנות של הרכבת הקלה: שבטי ישראל, שמעון הצדיק, גבעת התחמושת וגבעת המבתר.
מלכות המשנה של ספרד החדשה
ספרד החדשה (בספרדית: Nueva España) הייתה מלכות משנה ספרדית שהוקמה ב-1525 והשתרעה על השטחים הקולוניאליים הספרדיים בצפון ובמרכז יבשת אמריקה, המהווים כיום פחות או יותר, את מרכז ומערב ארצות הברית (כולל פלורידה), מקסיקו, מדינות מרכז אמריקה, איי הקריבים שהיו תחת שליטה ספרדית וכן את הנחלות הספרדיות באוקיינוס השקט ובהן הפיליפינים, איי מריאנה, איי קרולינה, פורמוסה הספרדית, סבה (Sabah), ואיי מאלוקו.
בירת המלכות הייתה מקסיקו סיטי, שהייתה למרכז האימפריה הספרדית ביבשת אמריקה.
ספרד החדשה איבדה חלקים מן הטריטוריה שלה למעצמות אירופיות אחרות ולמדינות חדשות שהשתחררו מאחיזתה והכריזו על עצמאותן, אך גרעינה המרכזי נשמר עד למלחמת העצמאות של מקסיקו בשנת 1821, אז הוכרז האזור כאימפריה של מקסיקו, ולאחר מכן הפך האזור למקסיקו המודרנית ולאמריקה המרכזית.
אולדריץ'
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיכאל כפיר
מיכאל ("מיקי") כפיר (23 באפריל 1933 – 29 בדצמבר 2017) היה שחקן, במאי תיאטרון ושחקן קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
היה חבר בקיבוץ משגב עם. שיחק בלהקת פיטר פריי, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בהצגת "על עכברים ואנשים" (1961); ובתיאטרון זווית שיחק ב"ביבר הזכוכית".
בשנת 1965 היה אחד ממייסדי תיאטרון במת השחקנים יחד עם עודד קוטלר, אמנון מסקין והלל נאמן. במסגרות אלה שיחק בהצגות "מעגל הגיר הקווקזי", "סיפור אוריה", "שידוכים", ועוד וביים את ההצגה "אשה עייפה" מאת ישראל חברוני.
מאז 1971 היה חבר התיאטרון העירוני חיפה, במסגרת זו ביים את "אשת הבן" מאת ד.ה. לורנס ואת "האוצר" על פי סיפורי שלום עליכם, כיכב בהפקת 1979 של ההצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בתפקיד מיטש ושיחק בהצגות "המתאבד", "הלילה לאיש", "סילבסטר 72" "נמר חברבורות", "אכזר מכול המלך", "נפש יהודי", "גטו", "אדי קינג", "מבקר המדינה", "וינה על הים", "פלאטונוב", "רוסמרהולם", "הלם קרב", "משפט הקופים", "בוצ'ה" מאת יוסף בר-יוסף, "יאנוש קורצ׳אק, יומן מן הגטו", "ילד טוב אמריקה" "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי", ועוד. ב-1980 העלה הצגת יחיד (אותה ביים ובה הופיע) לפי "הדרשה" מאת חיים הזז. ההצגה זיכתה אותו בפרס מרגלית לשנת תש"ם. ב-1982 העלה את ההצגה "כשהחביתה נוגעת בסלט" במסגרת פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר שעליה זכה בפרס השחקן המצטיין וההצגה זכתה בציון לשבח. ב-1988 הופיע בתפקיד ראשי בהצגה "יהודי בחצר הדוכס" מאת יהודה סומו. ב–2003 השתתף בהצגה "הומלסים" מאת איציק ויינגרטן שביימה נולה צ'לטון בתיאטרון תמונע.
בקולנוע הופיע בסרטים "תנו לי עשרה מיואשים" (1961); "רובה חוליות" (1979) בתפקיד האב ו"ההתחלפות" (2011) בתפקיד אפרים.
חיים אישיים
אשתו הראשונה הייתה רות פגי, ולזוג נולדו שני ילדים. אשתו השנייה הייתה רבקה משולח, מתרגמת מחזות, ולשניים נולדה בת אחת, חמדי כפיר מורה להוראת היגוי לזמרים ושחקנים. אשתו השלישית הייתה דורית (דוקי) עצמון, מורה לפיתוח קול.
לוקוס HTT פלאטור
לוקוס HTT פלאטור (באנגלית: Locus HTT Plethore) היא מכונית על בתצורת ספורט, 2 דלתות, 3 מושבים קדמיים, אשר היה מתוכנן להיבנות בקנדה על ידי חברת המכוניות הקנדית HTT Automobile.. החברה הפסיקה להתקיים לפני תחילת ייצור המכונית.
"לוקוס HTT פלאטור" הוא הדגם הראשון של מכונית-על המיוצרת בקנדה.
גוף דגם ה-"לוקוס HTT פלאטור" עשוי מסיבי פחם.
לוקוס HTT פלאטור
בנוסף, הוצג דגם שעליו הורכב מנוע V8 המפיק 1,100 כ"ס (המנוע יוצר על ידי "Pratt & Miller").
הייצור הסדרתהיה מתוכנן להתחיל בשנת 2010 אך מועד זה לא התממש. בשנת 2016 החל תכנון של מכוני-על קנדית אחרת Felino CB7. גם מכונית זו התקשתה לעבור לפסי הייצור.
לדגם 2 דלתות צד קדמיות, סימטריות (ימנית ושמאלית). צורת הדלת וזווית הפתיחה המיוחדת של הדלתות - בשיטת "Targa top".
דגמי "לוקוס HTT פלאטור" שומרים על ערכם. בקנדה, מחיר היחידה לדגם משומש (שנת 2008, מנוע 8,200 סמ"ק) כ-660,000 דולר, ולדגם (שנת 2010, מנוע 6,162 סמ"ק) כ-570,000.
תאוצת דגם מנוע 6,162 סמ"ק 0-100 קמ"ש היא 2,9 שניות.
תאוצת דגם מנוע 8,200 סמ"ק 0-100 קמ"ש היא 2.8 שניות.
לאזית
לאזית (ლაზური, לאזוּרי או לאזוּרי נֶנה, ლაზური ნენა; גאורגית: ლაზური, לאזורי או צ'אנוּרי, ჭანური; טורקית: Lazca) היא שפה המדוברת בצפון-מזרח טורקיה ובדרום-מערב גאורגיה, על ידי הלאזים. הלאזית משתייכת למשפחת השפות הכרתווליות. היא מדוברת על ידי כ-22,000 לאזים מתוכם כ- 20,000 בטורקיה (נכון לשנת 2007), כאשר סך אוכלוסיית הלאזים מונה 92,000 איש (נכון לשנת 1980).
הגיית השפה וכתיבתה
האלפבית המשמש את השפה הוא הגאורגי (מחדרולי) או הלטיני.
זהב (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רמב"ם
רבי משה בן מימון (נולד: ד'תתצ"ח, 1138, נפטר: כ' בטבת ד'תתקס"ה, 13 בדצמבר 1204), מכונה גם בראשי תיבות רמב"ם (בערבית מוכר כמוסא בן מימון או כאבן עבד אללה, ובלשונות אירופה כמיימונידֶס) היה מגדולי הפוסקים בכל הדורות, מחשובי הפילוסופים בימי הביניים, איש אשכולות ורופא. הרמב"ם השפיע באופן משמעותי על תרבותו של העם היהודי ועל כן הוא אחד האישים החשובים והמוערכים ביותר ביהדות. עליו נאמר "ממשה עד משה לא קם כמשה" והוא אף הוכתר בכינוי "הנשר הגדול". הרמב"ם החזיק במשנה רציונליסטית מובהקת שבאה לידי ביטוי בכתביו.
מעמדו של הרמב"ם כפוסק גדול כמעט משל כל פוסק אחר. הקודקס ההלכתי שלו, "משנה תורה", מקיף באופן כמעט בלעדי את כל תחומי ההלכה, ומהווה מקור בסיסי בכל דיון הלכתי. על דבריו נתחבר מספר עצום של פירושים וחיבורים. רבי יוסף קארו, השתית את חיבורו "שולחן ערוך" בראש ובראשונה על פסקי הרמב"ם, שאותו הוא מנה כאחד משלושת "עמודי ההוראה". אף שלא פירסם את פירושו לתלמוד, במהלך לימוד של כמעט כל סוגיה תלמודית, דברי הרמב"ם, הנדלים מחיבוריו השונים, מהווים מקור חשוב בהבנת הסוגיה.
לידתו
הרמב"ם נולד בקורדובה שבאל-אנדלוס (לימים ספרד), לרבי מימון הדיין, שכיהן כדיין הקהילה בעיר.
על תאריך הולדתו קיימות עדויות סותרות. בסוף פירושו למשנה כתב הרמב"ם:. כוונתו שסיים בשנת א'תע"ט למניין השטרות, המקבילה לשנת ד'תתקכ"ח ליצירה (1168). אם נולד שלושים שנה לפני סיום כתיבת הספר, הרי שנולד בשנת ד'תתצ"ח (1138). לעומת זאת, באיגרת המיוחסת לנכדו של הרמב"ם, רבי דוד הנגיד, נכתב שהרמב"ם נולד כ-3 שנים קודם לכן, בי"ד בניסן ד'תתצ"ה (30 במרץ 1135). איגרת זו ומקבילותיה נחשבות פחות מדויקות ומהימנות לעומת דברי הרמב"ם עצמו בסוף פירושו למשנה. כיום חוקרים רבים מעדיפים את התאריך של שנת ד'תתצ"ח.
שמו ומוצאו
משפחתו של הרמב"ם נקראה 'בן עובדיה' (בערבית: 'אבן עבד אללה'), על שם אבי המשפחה הראשון ברשימות היחס של הרמב"ם, ר' עובדיה דיין קורדובה. יש הממשיכים את שושלת היוחסין של הרמב”ם עד רבי יהודה הנשיא, חותם המשנה, המתייחס לזרעו של דוד המלך. בין הרמב"ם לר' עובדיה דיין קורדובה 7 דורות:
בערבית הוא מוכר כמוסא בן מימון (موسى بن ميمون), או בשמו הערבי המלא: ابو عمران موسى بن ميمون بن عبد الله القرطبي الإسرائيلي, אבּו עמראן מוסא בן מימון בן עבדאללה אל-קרטבי אל-אסראא'ילי (איש קורדובה הישראלי). בלשונות אירופה מקובל לכנות את הרמב"ם Maimonides (מיימונידס), על שם האופן בו נכתב שמו ביוונית: Μωησής Μαϊμονίδης (מואיסיס מאימונידיס), בויכוח ברצלונה הוא כונה מאישטרי משה די גיפטי (אדוני משה המצרי).
קורות חייו בצעירותו
את חינוכו והשכלתו רכש הרמב"ם מאביו רבי מימון הדיין, שהשפיע רבות על הגותו, ומכתבי מורו המובהק של רבי מימון – רבי יהוסף אבן מיגאש, אשר שימש כדיין בקורדובה והעיד עליו הרמב"ם: "כי לב האיש ההוא בתלמוד מבעית למי שיסתכל בדבריו ועומק שכלו בעיון עד אשר כמעט נאמר בו 'וכמוהו לא היה לפניו מלך' במנהגו ובדרכו". הרמב"ם ראה עצמו גם כתלמידו של רבו של הר"י מיגאש - רבי יצחק אלפסי, הרי"ף. למרות הערצתו לרבותיו לא נמנע לימים מלחלוק עליהם בהלכה אף בחריפות. כן למד את כתבי רב שמואל בן חפני גאון, שהשפיע עליו בשיטתו.
הצמאון של הרמב"ם לחכמה יצר חברות בינו לבין בנו של ג'אבר אבן אפלח האישביליי, חכם מוסלמי, והם למדו יחד מתמטיקה, רפואה ופילוסופיה. יחד עם לימודים אלה שקד הרמב"ם על לימוד התורה, הגה בכתבי הקודש, בתלמוד ובגאונים, ותוך זמן קצר יצא לו שם של עילוי.
בשנת 1148, כשהיה בן עשר (או שלוש עשרה), נאלצה משפחתו לעזוב את קורדובה שבספרד בעקבות פלישתם של אל-מֻוַוחִידוּן מצפון אפריקה ורדיפתם את יהודי האזור.
לאחר מסע נדודים שארך כעשר שנים, ניסתה המשפחה להתיישב בעיר פאס שבמרוקו, אך גם שם לא האריכו ימי שלוותם, וכעבור חמש שנים נאלצו לעזוב את העיר, עקב התפשטות שלטונם של אל-מֻוַוחִידוּן. לפי חלק מהמקורות הם עזבו את העיר כאשר הוצא להורג רבי יהודה הכהן אבן סוסאן, מהחכמים הגדולים של העיר פאס ולדבריהם הוא היה רבם של רמב"ם ואחיו דוד. מקורות מוסלמיים, שמהימנותם שנויה במחלוקת בין החוקרים, אף מספרים כי הרמב"ם אולץ להתאסלם למראית עין באותה תקופה. ההיסטוריון הערבי אבן אלקפטי (בערך 1172–1248), שהיה חברו הקרוב של יוסף אבן שמעון, תלמידו המובהק של הרמב"ם, מתאר כי במהלך אותן גזרות חי הרמב"ם כאנוס וקיים מצוות אסלאם מסוימות, כקריאת הקוראן והתפילה, עד שהתאפשר לו לצאת למצרים ולחזור ליהדותו בגלוי. גם אבן אבי אֻצַיבִּיעה מספר ש. מאיגרת שכתב הרמב"ם באותו הזמן ליהודים הנרדפים, איגרת השמד, עולה כי הוא התיר לומר את השהאדה, הצהרת האמונה האיסלמית, שהייתה הדרישה מצד אל-מֻוַוחִידוּן, במקרים של פיקוח נפש. אמנם, גם משמעות דברי הרמב"ם באיגרת השמד עצמה נתונה במחלוקת בין החוקרים.
המעבר בארץ ישראל
בשנת 1165 הפליגו הרמב"ם ומשפחתו מסבתה (מאוחר יותר מרוקו הספרדית, כיום ספרד), אל עכו שבארץ ישראל, והתיישבו בה. הקהילה היהודית בעכו הייתה בימים ההם מהגדולות בארץ ישראל, וקיבלה בכבוד רב את משפחת הרמב"ם. רב העיר עכו, רבי יפת בן רבי אליהו, התקשר בקשרי ידידות עם הרמב"ם, ידידות שנמשכה גם לאחר שנים באמצעות קשרי מכתבים, ולבסוף על ידי מינויו של רבי יפת כאחד הדיינים בקהילת אלכסנדריה, שהייתה תחת מרותו של הרמב"ם כראש רבני מצרים. חמישה חודשים לאחר העלייה לארץ ביקרו הרמב"ם, אביו ורבי יפת בירושלים, שהו שם שלושה ימים, משם הם נסעו לחברון, והתפללו במערת המכפלה.
את ביקורו בארץ תיאר הרמב"ם כך:
יש סוברים ש"הבית הגדול והקדוש" הוא הר הבית, אך אחרים כתבו שזהו כינוי לבית המקדש, שבו ודאי לא היה הרמב"ם, ועל כן ייתכן שכוונתו לבית כנסת אחר בירושלים.
מרכז חייו במצרים
כעבור חמישה חודשים המשיכה המשפחה במסעה והשתקעה במצרים. תחילה התגוררה המשפחה באלכסנדריה, וכעבור שנים ספורות עקרה לפוסטאט (כיום חלק מקהיר). שם נשא הרמב"ם לאישה את בתו של ר' מישאל הלוי בן ר' ישעיהו החסיד הלוי אלתקא, חתנו של רבי דוסא בן יעקב, ושם גם נולד בנו אברהם (1186–1238). כתבי יד רבים של הרמב"ם התגלו בגניזה הקהירית. במצרים הוא אף הוכתר פעמיים במשרה "ראיס אל-יהוד" (ראש היהודים) של יהודי מצרים, פעם ראשונה עם הגעתו, ופעם שנייה בערוב ימיו, בשנים 1196–1204.
הרמב"ם שימש כמנהיג הדתי של קהילת פוסטאט, ובמשך שנים רבות התפרנס מהשקעת כספיו בידי אחיו, דוד, שהיה בעל ספינה וסחר באבנים יקרות; אך לאחר שטבע האח בהודו, בשנת 1177 לערך, דבר שגרם לרמב"ם לאבל כבד וכתוצאה מכך נפל למשכב במשך שנה שלמה, נאלץ הרמב"ם להתפרנס מיגיע כפיו, והפך לאחד מטובי הרופאים בקהיר. את ידיעותיו הרפואיות שאב הרמב"ם מהספרות היוונית הקדומה, בעיקר מכתבי גלנוס, אך גם מספריהם של חכמי מצרים העתיקה שהראו ידע רפואי רב.
בשל מומחיותו הרבה ברפואה, החל הרמב"ם בשנת 1185 לשמש כרופאו של הווזיר אל-פדיל, המשנה למלך, ומאוחר יותר אף של אלאפדל בנו של המלך צלאח א-דין. כתוצאה מכך בילה חלק ניכר מזמנו בארמון המלוכה בקהיר. סיפורים עממיים רבים עוסקים בתקופה זו בחיי הרמב"ם, וברקעם נמצאים תככי החצר וקנאת השרים המוסלמים ברופא היהודי המצליח. על פי ההיסטוריון הערבי אל-קיפטי, סירב הרמב"ם לקבל תפקיד דומה שהוצע לו על ידי "מלך הפרנקים באשקלון", שמקורות מאוחרים – החל מהיינריך גרץ – זיהו בתור ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה. ברנרד לואיס סבור שמדובר באמלריך הראשון, מלך ירושלים ושהאירוע התרחש ב-1167. מקורות מאוחרים יותר שהזכירו את הסיפור טענו כי המלך הציע לרמב"ם ללוותו חזרה ללונדון, והסבירו שסירובו של הרמב"ם נבע מסיפוקו ממעמדו בחצר המלך במצרים, וכן מחשש מהתנאים בלונדון, אך הסברים אלו אינם מופיעים בטקסט של אל-קיפטי.
מלבד עבודתו בחצר המלך, העניק הרמב"ם מזור להמונים שצבאו על דלתותיו, יהודים ונוכרים כאחד. המשורר הערבי אל-סעיד אבן סינא אלמולך כתב עליו:
השיטה שאומצה על ידי הרמב"ם בטיפוליו המקצועיים הייתה להתחיל עם טיפול פשוט, תוך שהוא משתדל לרפא על ידי תוכנית תזונה שנקבעה עוד לפני מתן תרופות. במכתב שמיען לתלמידו החביב יוסף אבן שמעון, שלמענו חיבר את מורה נבוכים, כותב הרמב"ם: "הנך יודע כמה קשה המקצוע הזה עבור מי שפועל במדויק ולפי המצפון, ועבור מי שקובע רק את אשר הוא יכול לתמוך בטיעון או בסמכות". במכתב נוסף, שהופנה אל שמואל אבן תיבון, הוא מתאר את תפקידו המקצועי המפרך, שמעסיק אותו כל היום ולעיתים קרובות בחלק גדול של הלילה.
עם זאת, במקביל לעבודתו הרפואית, אפשרה לו שקידתו להפיק יצירות מונומטליות, וכן לשמש כפוסק ומנהיג לקהילה היהודית. שמו יצא למרחוק ונשלחו אליו שאלות רבות בהלכה ובאמונה מכלל יהדות התפוצות. אחת הקהילות שעמדה עמו בקשר רציף הייתה יהדות תימן, שקיבלה על עצמה את הרמב"ם כפוסק וכמנהיג. בעקבות הפרעות הקשות שנערכו בתימן, כתב הרמב"ם את איגרתו המפורסמת איגרת תימן, שבה הוא מבאר יסודות באמונה היהודית, בפרט הוא מבאר מה הם התנאים למלך המשיח. יהודי תימן העריצו את הרמב"ם ותרמו לישיבתו במצרים תרומות משמעותיות ועל פי עדותו של הרמב"ן אף הוסיפו לנוסח הקדיש את שמו של הרמב"ם: "בחייכון וביומיכון ובחיי דרבנא משה בן מימון", כפי שנהגו יהודי תימן עוד בתקופת הגאונים להוסיף בקדיש את שמות ראשי הגולה.
מותו ולאחר מותו
הרמב"ם נפטר בפוּסטאט (כיום חלק מקהיר) שבמצרים בכ' בטבת ד'תתקס"ה (13 בדצמבר 1204) בגיל 66. בנו רבי אברהם מילא את מקומו בהנהגת יהודי מצרים. הוא וצאצאיו כיהנו כנגידים ועמדו בראש זרם דתי-חסידי, המוכר במחקר בשם חסידי מצרים. המסורת אומרת שלפי דרישתו המפורשת של הרמב"ם "אל נא תקברוני במצרים", הועברה גופתו ממצרים לטבריה ובה אכן עומד ציון שמקובל כמקום קבורתו. בחלקה זו קבורים אף השל"ה הקדוש ורבן יוחנן בן זכאי.
היו ששללו מסורת זו וטענו שהרמב"ם נקבר, ככל הנראה, בחברון, בסמוך למערת המכפלה. טענה זו הובאה על ידי ד"ר אהרן קמינקא, שנטל חלק בוויכוח שהתנהל על גבי עיתון "הארץ" בנושא זה, והיא מבוססת על כתב יד מהמאה ה-16, שם נכתבו הדברים. דעה זו מובאת גם בהגהת ר' שמואל שולם על ספר יוחסין: "ויש אומרים שנקבר בין האבות בחברון".
בשנת 2009 נחנך בסמוך לקברו של הרמב"ם מרכז מבקרים חדש, מרכז מורשת הרמב"ם, המציג את פועלו.
ספריו וכתביו
מקום נכבד תופסים ספרי הרמב"ם וכתביו בספרות התורנית. הרמב"ם היה האדריכל הגדול של ההלכה היהודית לדורותיה ואמן התִמצות והסדרנות. הוא הרבה להשתמש בעט הסופר אשר בידו וכתביו המרובים עוסקים בענפים שונים: ביאורים לדברי חז"ל, פסקי הלכה, פילוסופיה, רפואה, תשובות ואגרות לקהילות יהודיות שונות ועוד.