cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות העולם בכדורסל 1986
אליפות העולם בכדורסל 1986 היה טורניר כדורסל בינלאומי שנערך בספרד בתאריכים 5–19 ביולי.
ג'ון ואליס
חייו
ואליס נולד באשפורד שבמחוז קנט. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1632. בין השנים 1643 ו-1689 כיהן כקריפטוגרף ראשי עבור הפרלמנט של בריטניה ומאוחר יותר עבור חצר המלכות. בשנת 1645 הגיע ללונדון והשתתף בפגישות שבועיות עם מספר מדענים. בהמשך, קבוצה זו הקימה את החברה המלכותית.
בשנת 1649 קיבל משרה של פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. הסיבה למינוי הייתה בעיקרה פוליטית - הוא היה תומך ידוע של הפרלמנט של בריטניה. הוא החזיק במשרה באוניברסיטת אוקספורד במשך 50 שנים ונפטר באוקספורד.
אליפות העולם בכדורסל 1986
בית 1 (ברצלונה)
13 ביולי 1986
ג'ון ואליס
חייו
על שמו קרויים מכפלת ואליס, האסטרואיד 31982 ג'ון ואליס. לוואליס גם מיוחס השימוש בסימן \ \infty לציון אינסוף.
אליפות העולם בכדורסל 1986
בית 1 (ברצלונה)
14 ביולי 1986
15 ביולי 1986
בית 2 (אוביידו)
14 ביולי 1986
15 ביולי 1986
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדורסל התמודדה במוקדמות האליפות מול נבחרות אנגליה, שווייץ וצ'כוסלובקיה. כדי להעפיל לאליפות היה עליה לסיים את הבית במקום הראשון. ישראל עמדה במשימה, סיימה את המוקדמות עם מאזן של חמישה ניצחונות והפסד בודד והעפילה לאליפות. המשחק המכריע, מול צ'כוסלובקיה בהיכל הספורט יד אליהו, הגיע לשניות האחרונות במצב של שוויון, והוכרע בסל ניצחון של מיקי ברקוביץ'.
באליפות עצמה, ישראל הוגרלה לבית ב' יחד עם ברית המועצות, קובה, אוסטרליה, אורוגוואי ואנגולה. ישראל סיימה את הבית במקום השני ועלתה לשלב חצי הגמר עם שלושה ניצחונות: על אורוגוואי, קובה ואנגולה; ושני הפסדים: לברית המועצות ולאוסטרליה. בשלב חצי הגמר ישראל הפסידה לברזיל ולספרד אך גברה על יוון ועברה למשחקי הדירוג למקומות 5–8. בשלב זה ישראל הפסידה לאיטליה אך גברה על קנדה וסיימה את האליפות במקום השביעי עם מאזן כולל של 5 ניצחונות ו-5 הפסדים.
סגל הנבחרת באליפות: האווי לאסוף, מוטי דניאל, עדי גורדון, ניר רכליס, ארי רוזנברג, מיקי ברקוביץ', חן ליפין, דורון שפע, דורון ג'מצ'י, לבאן מרסר, תומר שטיינהאוור, עופר יעקובי. המאמן היה צביקה שרף.
נכון ל-2023, אליפות זו הייתה אליפות העולם האחרונה שבה השתתפה ישראל.
צדרפלטה
צדרפלטה (שם מדעי: Cedarpelta) הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת האנקילוזאוריים. הוא חי במישורי אמריקה הצפונית בקרטיקון התחתון שלפני 116-109 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו ב-2001 בתצורות הרי צדר שביוטה ומהם קיבל הדינוזאור את שמו. הסיומת "pelte" משמעה "משוריין", עקב מבנה הלוחיות הגרמיות שלו. המאובנים כללו בעיקר שרידי גולגולת שבורה וחסרת חוטם ולסתות.
הצדרפלטה היה דינוזאור משוריין הולך על ארבע שעל פי החוקר גרגורי ס. פאול הגיע לאורך של 7 מטרים ולמשקל 5 טונות. כמה חוקרים סוברים שהיה יותר קטן. אורך ראשו הגיע ל-60 ס"מ והוא היה בעל גבות משולשות וחרטום משולש בעל מקור קטן ושיניים קטנות. בדומה למרבית קרוביו הוא היה בעל מבנה גרמי מכוסה גבשושיות עצם להגנה והיה בעל זנב ארוך בקצהו, אולי מכיל "אלה" קטנה להגנה נוספת. לדינוזאור זה היו רגליים אחוריות מעט גבוהות מהקדמיות.
הצדרפלטה היה קדום יחסית לשאר קרובי משפחתו כמו האנקילוזאורוס וייתכן שהשתייך לקבוצה קדומה מעט. הדינוזאור הקרוב אליו ביותר הוא השמוזאורוס ממדבר גובי במונגוליה.
יעקב ינאי
יעקב "יאן" ינאי (1911–1996) היה בכיר במשרד הביטחון הישראלי וקצין קשר ראשי הראשון בצה"ל.
ביוגרפיה
ינאי נולד בשנת 1911 בפולין למשפחת ינובסקי ולמד באוניברסיטת ורשה. עלה ארצה בשנת 1934 והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם עלייתו ארצה הצטרף לארגון "ההגנה" ובמהלך המרד הערבי הגדול שירת ביחידת "הנודדת", אשר הייתה הניסיון הראשון של הארגון במערך יחידות שדה. בעקבות פציעתו במאורעות מונה ינאי לעוזר מפקד ההגנה במחוז ירושלים.
בשנת 1940 הועבר לתל אביב ושירת במחלקת ההדרכה של המפקדה הארצית. במשך כארבע שנים שימש עוזרו של ראש המפקדה הארצית, משה סנה, ובסוף 1945 מונה לקצין קשר ראשי בארגון "ההגנה". כניסתו לתפקיד הקבילה לסיום מלחמת העולם השנייה, התגברות ההעפלה והתעצמות המאבק ביישוב היהודי כנגד המנדט הבריטי. תחנת השידור הראשונה של "קול ישראל" הוקמה בתקופתו ורשתות קשר הוקמו ב-24 מדינות באירופה וארצות הברית.
לאחר הקמת המדינה נותר בתפקידו במסגרת צה"ל ושימש קצין קשר ראשי עד להחלפתו על ידי יצחק אלמוג בסוף 1949. פרש מצה"ל בשנת 1951, בדרגת אלוף-משנה והיה סמנכ"ל במשרד האוצר ומשרד הביטחון.
ב-1955 הקים את "המחלקה לשיפור נוף הארץ ופתוח אתרים היסטוריים" שהפכה לימים לרשות הגנים הלאומיים. הוא פעל לפיתוח אתרים היסטוריים כמו בית שערים, קיסריה ומצדה שבה הקים את הרכבל שאיפשר ביקור למיליוני מבקרים. במבואה לגן לאומי מצדה יש לוחית זיכרון לזכרו.
חיים אישיים
יעקב נישא בשנת 1942 לגלילה (גלה) ינאי (1915-2000), בתו של יעקב יכנאי (יכנוביץ'), מוציא לאור והמורה המיתולוגי של סג'רה ושל הלנה (ז'ניה) שוולוב אשר כונתה "הנסיכה הקווקזית".
בשנת 1944 נולד בנם הבכור יוסי לימים עיתונאי אשר היגר לארצות הברית, לאחריו נולדה בתם.
יהודה בר
יהודה בר (נולד בשנת 1940) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד סיירת חרוב, חטיבת הבקעה ועוצבת הגליל.
ביוגרפיה
בר נולד וגדל בפתח תקווה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1958 במסגרת גרעין נח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים בר עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד וכמפקד פלוגה בגדוד. בשנת 1964 פיקד על פלחה"ן צנחנים. במלחמת ששת הימים לחם עם חטיבה 55 בקרב על ירושלים. לאחר מכן שירת כסמג"ד גדוד 890, ובשנים 1972-1970 שימש כמפקד סיירת חרוב. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד חטיבה 55, בין היתר במבצע אבירי לב. לאחר מכן בשנים 1976-1974 פיקד על חטיבת הבקעה. לאחר מלחמת לבנון הראשונה פיקד על עוצבת הגליל בדרגת תא"ל. בשנת 1985 מונה לראש חטיבת המבצעים במטכ"ל בשנת 1987 מונה לנספח צה"ל באוסטרליה. בשנת 1992 פרש מצה"ל.
בין השנים 1997–2017 שימש כמנכ"ל המרכז הזואולוגי תל אביב - רמת גן.
הסריה
הַסְרָיָה (באנגלית: Rancidification) היא תהליך הגורם לחומר להפוך סָרוּחַ, לבעל ריח או טעם רע. בפרט הכוונה להידרוליזה או לחימצון של שומנים ליצירת אלדהידים קצרי-שרשרת וקטונים, שריחם רע. החמצון מתבצע על האזורים הלא רווים בחומצות השומן, ועל כן חומצות שומן בלתי רוויות מוּעדות יותר להסריה.
בדרך כלל תהליכים אלה אינם רצויים במזון, אך לפעמים משמשים בכוונה כחלק מתהליך היצור, לדוגמה בגבינות מיושנות. הסריה עלולה לפגום בערך התזונתי, אך לרוב אינה מסוכנת לאדם.
הסריה עשויה להגרם מפעילות אנזימטית של מיקרואורגניזמים.
ג'ורג' קרייג
ג'ורג' נורת' קרייג (באנגלית: George North Craig; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-39 בשנים 1953–1957. כעורך דין וכוותיק מלחמת העולם השנייה, שקודם לשרת בסגל הפיקוד של דיוויזיה, צבר קרייג פופולריות במדינתו כמפקד הלאומי של. כאשר הוא התמודד על משרת המושל הוא היה אאוטסיידר מבחינה פוליטית והיה מסוכסך עם ההנהגה השמרנית יותר של המפלגה במהלך תקופת כהונתו. אף על פי שהוא הוביל רפורמות משמעותיות, תקופת כהונתו הסתיימה בשערוריית שחיתות בפרופיל גבוה כאשר נמצא שכמה עובדי מדינה בכירים קיבלו שוחד כדי להשפיע על החלטותיהם בבחירת חוזים לבנייה. קרייג עצמו לא היה מעורב באופן אישי בשערורייה, אך נתפש כאחראי עליה על ידי הציבור, וכך הסתיימה הקריירה הפוליטית שלו.
בשל הסכסוך שלו עם מנהיגי המפלגה, ובשל זעמו על שערוריית השוחד, הוא עזב את אינדיאנה לאחר תום כהונתו כמושל ועבר לווירג'יניה, שם הוא פתח משרד עורכי דין ומאוחר יותר היה לנשיא של חברת מכוניות. לאחר עשור הוא שב לאינדיאנה, שם הוא פרש מן החיים הציבוריים, אך חידש את פעילותו במפלגה הרפובליקנית כיועץ פוליטי עד למותו ב-1992.
ראשית חייו
ג'ורג' קרייג נולד בעיר ברזיל שבאינדיאנה כבנם של עורך הדין ברנרד סי. וקלו ברנסון קרייג. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים וב-1927 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של ברזיל. באותה שנה הוא החל את לימודיו באוניברסיטת אריזונה והמשיך שם עד 1929, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-כי. לימים הוא הודה שהוא בילה זמן מועט בלימודים והצטרף לאחוות קאפא-בטא-פי, שחבריה בילו בשתייה על אף האיסור על כך במוסד החינוכי. הוא עזב את האוניברסיטה לפני סיום לימודיו והחליט להיות עורך דין. ב-1930 הוא נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אינדיאנה, אך נדרש לקיים שיחה עם דקאן בית הספר, פול מקנאט, כדי להסביר לו את הסיבות לציוניו הנמוכים באריזונה. לאחר שהבטיח להתמסר ללימודיו הוא התקבל לבית הספר.
בין חבריו לספסל הלימודים נמנה ויליאם א. ג'נר, שלימים היה ליריבו הראשי במפלגה הרפובליקנית. השניים נהגו להתווכח על נושאים פוליטיים בעת לימודיהם המשותפים. ב-1931 נשא קרייג לאישה את חברתו ללימודים קתלין לואיזה הייליגר. לאחר שסיים את לימודי התואר במשפטים ב-1932, שב הזוג למחוז קליי, שם נולדו להם שני ילדים, וקרייג החל לעסוק בעריכת דין במשרדו של אביו. כאשר החל השפל הגדול, הדרישה לעורכי דין בשוק ירדה ולקרייג היו תיקים משפטיים מועטים מדי שנה. הוא החל להיות מעורב בפוליטיקה המקומית וב-1938 היה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז. בשנה שלאחר מכן הוא היה לפרקליט העירוני של ברזיל. ב-1940 הוצגה מועמדותו להיבחר כמועמד המפלגה למשרת סגן מושל המדינה בוועידת המפלגה המדינתית, אך הוא נוצח בהצבעה.
מלחמת העולם השנייה
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, החליט קרייג להתגייס לצבא ארצות הברית. הוא מונה ללוטננט ראשון בדיוויזיה ה-18 שהתאמנה בקמפ בדפורד פורסט בטלהומה, טנסי. הוא המשיך להשתייך לדיוויזיה עד תום המלחמה. הדיוויזיה נשלחה לבריטניה, שם היא השתתפה במערכה בנורמנדי. לאחר שפיקד על מחלקה בהסתערות על החוף, הוא קודם לפיקוד על פלוגה, ומאוחר יותר על גדוד בשחרור צרפת. לאחר המלחמה הוא עוטר בכוכב הארד (עם עלה אלון) ובצלב המלחמה על שירותו. כאשר החל הצבא בפלישה לגרמניה, הוא קודם לתפקיד בסגל הפיקוד של הרגימנט ולאחר מכן של הדיוויזיה. שם הוא זכה להכיר את המפקד העליון של בעלות הברית דווייט אייזנהאואר, שלעיתים קרובות ערך ביקורים אצל מפקדי הדיוויזיה. ידידותו עם אייזנהאואר היוותה מאוחר יותר גורם חושב בהשפעה על עמדתו בסוגיות פוליטיות. לאחר תום המלחמה באירופה, שוחרר קרייג ב-1946 בדרגת לוטננט קולונל.
הלגיון האמריקאי
לאחר תום המלחמה שב קרייג לביתו וחידש את עיסוקו בעריכת דין במשרד של אביו, שבסופו של דבר הוא היה למנהלו. בסוף 1947 הוא כבר היה מעורב בפעילות כמפקד מחוז קליי של הארגון. עד מהרה הוא התקדם בסולם הפיקודי של הארגון, והיה לסגן המפקד של הארגון באינדיאנה, חבר הוועד הלאומי, וב-1949 הוא מונה למפקד הלאומי של הארגון כולו. מטה הלגיון שכן באינדיאנפוליס והייתה לו השפעה משמעותית במדינה. הפיקוד על הארגון היה קרש קפיצה למשרת מושל אינדיאנה כבר לכמה אנשים קודם לכן, אך קרייג הכחיש שהיו לו שאיפות מסוג זה לאחר שנבחר לתפקיד. הוא החל לנסוע ברחבי ארצות הברית וברחבי אינדיאנה ותוך כדי כך הכיר נושאי משרה רבים ברמה הלאומית והבינלאומית. מבצע הפצת צעצועים לילדים בארצות זרות של הלגיון החל בעת תקופת כהונתו בתפקיד. הוא המשיך בידידותו עם אייזנהאואר במהלך תקופת כהונתו בארגון והשפיע על תמיכת הארגון בסדר היום האנטי-קומוניסטי כאשר החלה המלחמה הקרה. הוא נשא באופן אישי נאומים אנטי-קומוניסטים. לאחר 14 חודשים בפיקוד על הארגון, הוא שב למשרד עורכי הדין, שעבר לאינדיאנפוליס בדצמבר 1950.
מסע הבחירות
באופל גלוי, הודיע קרייג על כוונתו לעזוב את החיים הפוליטיים ולעסוק בעריכת דין עד תום הקריירה שלו. עם זאת, בחשאי, הוא החל להתכונן להתמודדות על משרת מושל אינדיאנה. מבחינת הנהגת המפלגה הרפובליקנית הוא היה אאוטסיידר ואת עלייתו בסולם הדרגות של הלגיון האמריקאי הוא חב בעיקר לתמיכת דמוקרטים. הוא היה שמרן הרבה פחות באופן משמעותי מהנהגת המפלגה, שבראשה עמד ויליאם ג'נר, והוא ידע שכל ניסיון להתמודד על התפקיד יתקל בהתנגדות מצידם. ביודעו שרוב נציגי המפלגה לוועידה ייבחרו מחדש בכל וועידה וועידה, הוא פתח במסע בחירות חסר תקדים, כאשר קיים פגישות אישיות עם מאות מהנציגים הפוטנציאליים לוועידה לפני הבחירות שהתקיימו במאי 1951. הוא הצליח לצבור מספיק תמיכה ולהבטיח שהוא יוכל להציג את מועמדותו בוועידה, ואז הכריז על כוונתו להתמודד על משרת המושל. ג'נר ויושב ראש המפלגה ניסו לצבור תמיכה באחד מחמישה המועמדים השמרנים יותר, אך לאחר שלושה סבבי הצבעה זכה קרייג במועמדות. מאוחר יותר הוא ייחס את הניצחון לפופולריות שלו בלגיון האמריקאי. הרולד הנדלי מהסיעה היריבה נבחר כמועמד המפלגה למשרת סגן המושל.
המפלגה הרפובליקנית התנסתה אז בתקופה של קשיים פנימיים ברמה הארצית בשל התנגדותם לקומוניזם, והדרך הטובה ביותר להתמודד עם האיום ממנו - הן ברמה הפנימית והן ברמה החיצונית. קרייג הביא את הבעיה הלאומית של המפלגה לאינדיאנה. ג'נר ומנהיגי המפלגה תמכו בסיעת המפלגה האנטי-קומוניסטית, אך קרייג צידד בגלוי באייזנהאואר ובאגף של המפלגה שתמך בצעדים שקולים יותר לפתרון הבעיה. ג'נר התרגז לא רק על עמדתו של קרייג בנוגע לקומוניזם, אלא גם על מצע הבחירות שלו שקידם הוצאה משמעותית של המדינה ואת פתיחתן של כמה תוכניות חדשות. הפערים בין קרייג לבין המפלגה נמשכו אל תוך תקופת כהונתו כמושל. יריבו של קרייג בבחירות הכלליות היה סגן המושל המכהן, הדמוקרט ג'ון ווטקינס. בעיקר הודות לפופולריות של אייזנהאואר, נחל קרייג ניצחון סוחף בבחירות.
כהונתו
סדר היום של קרייג היה בעיקר מוכוון רפורמות וכלל את הרחבת הפיצויים לעובדים וקצבאות אבטלה, בניית בתי ספר חדשים, העלאת שכר המורים, בניית בית סוהר מדינתי חדש, בניית בתי חולים חדשים, ושיפור הבטיחות בדרכים. לאחר השבעתו בינואר 1953, הגיש קרייג 26 הצעות לאספה הכללית של אינדיאנה שהקיפו את כל סעיפי סדר היום שלו. ההצעה שעליה התנהלה המחלוקת הקשה ביותר עם האספה הכללית הייתה הצעה לארגן מחדש את 141 הסוכנויות של המדינה ל-11 מחלקות שיוכפפו לשליטה מרכזית של המושל. בית המחוקקים, שהיה בשליטת הרפובליקנים, דחה את ההצעה והאשים את קרייג בניסיון לפתוח מחדש את המאבק על סמכויות הרשות המבצעת שהתנהל בשלושת העשורים הקודמים, אך שני קודמיו בתפקיד של קרייג נמנעו מלעסוק בו.
רוב סעיפי סדר היום של קרייג לא יושמו מעולם, שכן בית המחוקקים האשים אותו באי-שיתוף פעולה עמם, אך לרוב, היו חילוקי הדעות שלו עם מנהיגי המפלגה שגרמו לקשיים. אחד מחברי הסנאט המדינתי מטעם המפלגה הדמוקרטית העיר שהיה זה כאילו היו שלוש מפלגות באספה הכללית: מפלגת תומכי קרייג, מפלגת מתנגדי קרייג, והמפלגה הדמוקרטית. קרייג הצליח להוביל להקמתה של מחלקת בתי הסוהר של אינדיאנה, שבאמצעותה הוא יישם את רוב סעיפי הרפורמה שלו בתחום התקון. החוקים האחידים בתחום התעבורה הונהגו אף הם, כך בוצע סטנדרטיזציה של התמרורים, הוסדרה המהירות המרבית, והוסדרו חוקי התנועה ברחבי המדינה. הוקצו גם תקציבים לטובת שיפור הבטיחות באמצעות התקנת שילוט ורמזורים ברחבי המדינה. בית הספר לשוטרים הורחב והוקמה המחלקת למאבק בנגע הסמים. משטרת המדינה הורחבה וגויסו אליה חמישים קצינים חדשים, וכך היא הייתה לגדולה ביותר בארצות הברית באותה תקופה. חטיבת בריאות הנפש של המדינה הוקמה גם היא אז כדי לבצע רפורמה בבית החולים לחולי נפש של המדינה.
קרייג התנצח עם בית המחוקקים בנוגע לסלילתם של כבישים מהירים ראשיים ברחבי אינדיאנה. האספה לא הייתה מעוניינת לממן את הכבישים, כך שקרייג המליץ על סלילת כבישי אגרה. מנהיגות האספה הכללית בלמה את הרעיון, שכן כבישי אגרה בוטלו באינדיאנה כבר שנים רבות קודם לכן. בסופו של דבר אישרה האספה את סלילתו של כביש האגרה של אינדיאנה בצפון המדינה, אך סירבה לאשר את סלילתם של כבישים נוספים, בעיקר בשל העובדה שהם לא היו מעוניינים לאפשר למושל לשלוט במספר רב של משרות פטרונות פוליטיות, שבאמצעותן היה יכול לגייס יותר כוח במפלגה. המלצותיו הנוספות של קרייג בתחום התשתיות, בניית בניין משרדים מדינתי, בתי סוהר חדשים, והרחבת אוניברסיטת פרדו, זכו להתעלמות מצד האספה. הם גם סירבו למה שקרייג האמין שהייתה הצעתו בעלת הערך הכלכלי הרב ביותר, הקמת נמל על גדת ימת מישיגן.
העודף התקציבי בהיקף של 22 מיליון דולר נגוז במהלך תקופת כהונתו של קרייג כמושל, בעיקר בשל הבונוס על מלחמת קוריאה ששולם לחיילים שהתגייסו למלחמה שאושר על ידי האספה על אף הווטו שהוטל על ידי קרייג. קרייג צוטט באומרו, "אינך יכול להעניק בונוס על פטריוטיות יותר מאשר אתה יכול להעניק אותו על אמהות". עלות הבונוס למדינה עמדה על סכום של 7.6 מיליון דולר. שאר העודף התקציבי הוצא על איחוד בתי ספר, כאשר בתי ספר של כיתה אחת נסגרו והתלמידים הוסעו לבתי ספר מרכזיים וגדולים יותר.
שערוריית השוחד
ב-1955 הופיע קרייג על עמוד השער של המגזין טיים, בו הוצגו הרפורמות שלו במדינתו כדוגמה ברמה הלאומית. אייזנהאואר שיבח את קרייג כמנהיג ודחק במנהיגי המפלגה לסייע לו להתקדם לתפקיד בממשלה הפדרלית. הנשיא הציע לו להתמנות כמזכיר הצבא באותה שנה, אך קרייג דחה את ההצעה באומרו שהוא שואף לסיים את כהונתו כמושל. בשנים מאוחרות יותר הוא אמר שסירובו זה היה בין השאר בשל סלידתו האישית ממזכיר ההגנה צ'ארלס א' וילסון. על אף הפופולריות שלו, הוא המשיך להיות מסוכסך עם מנהיגות המפלגה במדינתו. במהלך המושב האחרון של האספה הכללית, הוא המליץ על ביטול עונש המוות. בקשתו לא נשקלה על ידי האספה, וג'נר עשה בה שימוש להוכיח שקרייג נטש את עקרונותיו השמרניים.
לקראת תום תקופת כהונתו של קרייג ב-1956 נחשפה שערורייה שבה הסתבכו ראש מחלקת הכבישים של המדינה ושניים מעוזריו של קרייג, שהואשמו בקבלת שוחד לטובת השפעה על החלטותיהם לקבלת חוזי בנייה. סגן המושל הרולד הנדלי עשה שימוש בפרשה זו כדי לתקוף את קרייג והאשים אותו באחריות לשערורייה. קרייג עצמו לא נמצא קשור לפרשה באופן אישי, אך נדרש להעיד בפני חבר מושבעים גדול ב-1957 לאחר תום כהונתו כמושל. כאשר הוא יצא מבניין בית המשפט שבו הוא מסר את עדותו, הוא העניק ראיון לעיתונות שבו הוא תקף את ויליאם ג'נר ומספר מנהיגי מפלגה נוספים על ביצוע נקמה פוליטית נגדו. השערורייה והראיון התפרסמו ברחבי המדינה ופגעו משמעותית בפופולריות שלו. בשנותיו האחרונות אמר קרייג שהוא מחל לג'נר על מעשיו, ושהשניים מעולם לא הסכימו על דבר למעט על מזג האוויר.
שנותיו האחרונות
בדצמבר 1957 עזבו קרייג ומשפחתו את אינדיאנה, בעיקר בשל הסלידה שהוא חש כלפי המפלגה הרפובליקנית במדינה, ועברו לווירג'יניה, שם הוא פתח משרד עורכי דין, ובהמשך היה לנשיא של חברת מכוניות. ב-1965 הוא עבר שוב, הפעם ללוס אנג'לס, שם הוא המשיך בעיסוקו בעריכת דין. בסופו של דבר, ב-1967 הוא שב לאינדיאנה ולעירו ברזיל, ושם פרש לגמלאות. הוא חידש את פעילותו במפלגה הרפובליקנית כיועץ פוליטי, אך מעולם לא הופיע בהופעה ציבורית משמעותית כלשהי. הוא המשיך לעסוק בעריכת דין עד 1976, ובאותה שנה מונה לחבר המועצה המדינתית לבחינות לעורכי דין, תפקיד בו הוא שימש במשך כעשור. ב-1986 הוא פרש.
ג'ורג' קרייג נפטר בעירו ברזיל ב-17 בדצמבר 1992. הוא נטמן בבית הקברות קלירוויו שבעיר.
יחסי אוזבקיסטן–קניה
יחסי אוזבקיסטן–קניה הם היחסים המורכבים שבין אוזבקיסטן לבין קניה.
סקירה כללית
שתי המדינות לא כוננו אף פעם יחסים דיפלומטיים ואין קשר דיפלומטי מעשי בין השתיים. עם זאת, לא מתקיימת עוינות בין השתיים, והמדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה האו"ם.
טום קובורן
תומאס אלן קובורן (באנגלית: Thomas Allen Coburn; 14 במרץ 1948 – 28 במרץ 2020) היה פוליטיקאי ורופא אמריקאי. איש המפלגה הרפובליקנית, קובורן היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה במשך עשור בשנים 2005–2015.
קובורן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1994 כחלק מ. הוא עמד בהבטחת הבחירות שלו שלא לכהן לא יותר משלוש קדנציות רצופות בבית הנבחרים ולא התמודד מחדש ב-2000. ב-2004 הוא שב לחיים הפוליטיים ונבחר לסנאט של ארצות הברית. קובורן נבחר שוב לכהונה שנייה ב-2010 והמשיך לדבוק הבטחתו שלא למלא שלוש תקופות כהונה, תוך סירוב להתמודד בבחירות 2016. בינואר 2014 הודיע ​​קובורן כי יפרוש מהסנאט בטרם תיגמר תקופת כהונתו — הוא הגיש מכתב התפטרות למושלת אוקלהומה מרי פאלין, שנכנס לתוקף עם התפזרות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
קובורן היה שמרן פיסקלי וחברתי, שנודע בהתנגדותו לכיסויי גירעון ולהקצבות עבור הוצאות ממשלתיות ובשל התנגדותו להפלות. עמיתיו הדמוקרטיים נהגו לכנותו "ד"ר לא" בשל עקשנותו. הוא תמך בהגבלות כהונה, בזכות לשאת נשק ובעונש מוות והתנגד לנישואים חד מיניים ולמחקר בתאי גזע עובריים. לאחר שעזב את הקונגרס, עבד קובורן עם מכון מנהטן לחקר מדיניות על מאמצי המכון לרפורמה במנהל המזון והתרופות האמריקאי, בדצמבר 2016 נעשה עמית בכיר במכון. קובורן שימש גם כיועץ בכיר של הארגון השמרני "אזרחים עבור ממשל עצמי", שם פעל לכינוס ועידת חוקה שתציע תיקונים לחוקת ארצות הברית.
ראשית חייו
קובורן נולד בקספר שבמדינת ויומינג, בנם של אניטה ג'וי (לבית אלן) ואורין וזלי קובורן. אביו של קובורן היה אופטיקאי ומייסד "התעשייה האופטית קובורן". קובורן השלים לימודי תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת אוקלהומה, שם היה חבר באחוות סיגמא נו. בשנת 1968 התחתן עם קרולין דנטון, מיס אוקלהומה לשנת 1967. קובורן, אחד מעשרת הסטודנטים בשנתם האחרונה המובילים בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה, כיהן כנשיא מועצת הסטודנטים למנהל עסקים. בשנים 1970–1978 היה קובורן מנהל פס ייצור בעסק המשפחתי של אביו בקוליניאל הייטס שבמדינת וירג'יניה.
לאחר שהתאושש ממלנומה ממאירה, קיבל קובורן תואר אקדמי רפואי וסיים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אוקלהומה ב-1983. במהלך הקריירה שלו במיילדות הוא טיפל בלמעלה מ-15,000 מטופלות, יילד 4,000 תינוקות והיה נתון לתביעה אחת בגין רשלנות רפואית, אשר נסגרה מפאת חוסר אשמה. עיקור שביצע קובורן באישה בת 20 בשם אנג'לה פאלמר ב-1990, עמד לימים במוקד מסע הבחירות שלו לסנאט. קובורן עיקר את האישה במהלך ניתוח לטיפול בהיריון חוץ-רחמי מסכן חיים והסיר את החצוצרה השלמה ובריאה שלה, גם מפני שהאיבר נפגע בעקבות הניתוח. פאלמר תבעה את קובורן בתואנה כי לא נתנה את הסכמתה לעיקור, ואילו קובורן טען כי ניתנה הסכמה בעל פה. התביעה נדחתה בסופו של דבר מפאת חוסר אשמה.
בבית הנבחרים של ארצות הברית
ב-1994 התמודד קובורן לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של אוקלהומה, שבסיסו שוכנת העיר מוסקוגי ו-22 ממחוזות אוקלהומה. קובורן ציפה בתחילה להתייצב בבחירות הכלליות נגד מייק סינאר המכהן, שייצג את המחוז בקונגרס זה שמונה שנים. עם זאת, סינאר הובס בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית בידי מנהל בית ספר בגמלאות בם 71, וירג'יל קופר. על פי ספרו של קובורן מ-2003, "הפרת אמונים: איך וושינגטון הופכת את אאוטסיידרים לאינסיידרים", קובורן וקופר הסתדרו היטב, מכיוון ששניהם התנגדו לסינאר הליברלי. הבחירות הכלליות היו לבביות מפני ששניהם ידעו כי סינאר לא ישוב לוושינגטון בן כה ווכה. קובורן זכה ברוב זעום של 52% לעומת 48%, והפך לרפובליקני הראשון שייצג את המחוז מאז 1921.
קובורן היה אחד החברים השמרניים ביותר בבית הנבחרים. הוא תמך בצמצום היקף התקציב הפדרלי, שאף להוציא מחוץ לחוק את הזכות להפיל ותמך במיסוד V-Chip בחקיקה. חרף העובדה שייצג מחוז קונגרס דמוקרטי כבד בו ניצח ביל קלינטון בבחירות הנשיאותיות שנערכו בשנות ה-90 של המאה ה-20, קובורן נבחר מחדש בשנים 1996 וב-1998. לקובורן יצא מוניטין של "פוליטיקאי תועה" בגלל קרבותיו התכופים עם ניוט גינגריץ', יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. מרבית חילוקי הדעות בין השניים נבעו מהאמונה של קובורן כי הסיעה הרפובליקנית מתקדם לעבר המרכז הפוליטי ומתרחקת מהמדיניות השמרנית "חוזה עם אמריקה", אג'נדה שהוביל גינגריץ', אשר הביאה את הרפובליקנים לשליטה בקונגרס מזה ארבעים שנה.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית שנערכו במפלגה הרפובליקנית לקראת בחירות 2000, הביע קובורן את תמיכתו בדיפלומט לשעבר אלן קייז. קובורן פרש מהקונגרס ב--2001, כאשר מילא את התחייבותו לכהן לא יותר משלוש קדנציות רצופות בבית הנבחרים. מחוז הקונגרס שלו חזר לשליטת המפלגה הדמוקרטית, כאשר עורך הדין בראד קרסון הביס בבחירות הכלליות את אנדי יואינג, רפובליקני שזכה לתמיכתו של קובורן. אחרי שעזב את בית הנבחרים שב לעסוק ברפואה פרטית וחיבר את הספר "הפרת אמונים" ("Breach of Trust") לצד סופר הצללים ג'ון הארט, המגולל את שנותיו בקונגרס. הספר סיפר על אודות הדיונים הפנימיים במפלגה הרפובליקנית בדבר האג'נדה המפלגתית "חוזה עם אמריקה" מנקודת מבטו האישית של קובורן, בנוסף להבעת זלזולו כלפי פוליטיקאים שבחרו בפוליטיקה כקריירה. בין האישים עליהם מתח קובורן ביקורת (ניוט גינגריץ' לדוגמה) כבר לא נשאו בתפקידים ציבוריים כהספר יצא לאור, אך אחרים (כמו יו"ר בית הנבחרים לשעבר דניס הסטרט) נותרו בעלי השפעה בקונגרס, מה שהביא להשערות כי חלק מהרפובליקנים בקונגרס לא רצו את חזרתו הפוטנציאלית של קובורן לפוליטיקה.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, קובורן ניסח והעביר חקיקות ותיקונים מרחיקי לכת. למשל, הרחבת האפשרויות של קשישים ליטול ביטוח בריאות, הגנה על הגישה לטיפול ביתי באזורים כפריים מכוח מדיקר ומתן גישה לתושבי ארצות הברית לתרופות זולות יותר מקנדה וממדינות אחרות. קובורן ניסח סנוסף חוק שנועד למנוע את התפשטות האיידס אל אוכלוסיית התינוקות. הוא גם כתב חוק לחידוש והחל רפורמה במיזמים הפדרליים למאבק באיידס. ב-2002 קיבלה תרומתו למאבק באיידס הכרה סמלית כאשר הניא ג'ורג' ווקר בוש בחר בוקובורן לכהן כיו"ר משותף של המועצה המייעצת לנשיא בנושא HIV ואיידס.
התנגדותו לשידור רשימת שינדלר
ב-1997, בעודו חבר בית הנבחרים, מחה קובורן על כוונת רשת הטלוויזיה "NBC" לשדר בשעות הפריים טיים את סרט השואה "רשימת שינדלר". קובורן הצהיר כי עם שידור הסרט מבלי לערוך אותו לקראת שידור בטלוויזיה, הוא אמר גם כי שידור הסרט בטלוויזיה המסחרית צריך להכעיס הורים ואנשים בעלי אופי הגון בכל מקום. קובורן תיאר את השידור הטלוויזיוני של "רשימת שינדלר" כ"התנהגות מינית חסרת אחריות. אני מתכווץ במקומי כשאני מבין שיש ילדים ברחבי המדינה הזו שצפו בסרט זה".
סנאטור מטעם אוקלהומה
לאחר שלוש שנים מחוץ לפוליטיקה, הכריז קובורן על מועמדותו לאחד משני מושביה של מדינת אוקלהומה הסנאט, שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור דון ניקלס המכהן זה 24 שנה. ראש עיריית אוקלהומה סיטי לשעבר קירק האמפריז, יקיר הממסד הרפובליקני, ואיש העסקים בוב אנטוני הצטרפו לבחירות המקדימות טרם התמודדותו של קובורן. עם זאת, באורח בלתי צפוי, קובורן זכה בבחירות המקדימות כשלו 61% מקולות הבוחרים לעומת 25% בהם זכה האמפריז. בבחירות הכלליות התמודד ניצב בפני חבר בית הנבחרים בראד קרסון, אותואחד שייצג אחריו את מחוז הקונגרס השני של אוקלהומה. ביום הבחירות הכלליות שהתקיים בנובמבר 2004 קובורן גבר על קרסון ונבחר לסנאט האמריקאי לתקופה בת שש שנים. הוא הושבע לתפקידו בינואר 2005.
קובורן היה חבר בוועדת המודיעין, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים ובוועדה לביטחון המולדת ולעניינים ממשלתיים, שם היה החבר הבכיר מטעם מפלגת המיעוט. ב-23 במאי 2007 חסם קובורן שתי הצעות חוק לרגל ציון מאה שנים ליום הולדתה של רייצ'ל קרסון. קובורן כינה את עבודתה המחקרית של קרסון "מדע זבל", וגרס כי הספר שכתבה קרסון, "אביב דומם", היה "הזרז של הסטיגמה העולמית הקטלנית נגד קוטלי חרקים ובמיוחד נגד די.די.טי.". הסנאטור הדמוקרטי בן קרדין ממדינת מרילנד התכוון להגיש החלטה לשם חגיגת הולדתה של קרסון בשל "מורשת הקפדנות המדעית בשילוב עם הרגישות הפואטית" שלה, אך קובורן היווה אבן נגף גם בהעברת החלטה זו ולאחר שהצליח לחסום הצעה זו אמר:
בימי מבצע צוק איתן אישר הקונגרס של ארצות הברית להעביר לישראל סיוע בינלאומי בסך 225 מיליון דולר אמריקני במטרה לסייע לממשלת ישראל להתמודד נגד התקפות הטרור של החמאס. עם זאת, הסנאטור קובורן חסם את תזרים המזומנים לישראל בתואנה כי הסיוע עלול שלא להתקזז ולהגדיל את הגירעון התקציבי. בראשית 2014 הודיע על כוונתו להתפטר עם התפזרות הקונגרס ה-112 בשל מצבו הרפואי המתדרדר.
לאחר כהונתו
לאחר שעזב את הסנאט בימים הראשונים של שנת 2015, קובורן הצטרף ל"אזרחים למען ממשל עצמי", מוסד ללא כוונת רווח שמרני על תקן יועץ בכיר לפרויקט "ועידת המדינה" של המוסד, שמטרתו לכנס ועידת חוקה שתציע תיקונים לחוקת ארצות הברית וב-2017 הוא כתב ספר בנושא. שנה קודם לכן, ב-2016, הצטרף ל"מכון מנהטן לחקר מדיניות", קבוצת חשיבה שמרנית. ב-28 במרץ 2020 נפטר קובורן לאחר מאבק בסרטן הערמונית בביתו שבטולסה.
Kill Em with Kindness
Kill Em with Kindness (בעברית: להרוג אותם בנחמדות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית סלינה גומז. השיר יצא לאור ב-3 במאי 2016, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבומה השני, Revival.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שבפולין, השני במצעד שבוולוניה, וה-39 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, טים ג'יימס, בנג'מין לוין וג'אדה, והופק על ידי רוק מאפיה, בני בלנקו וכולי. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר בסגנון הדאנס. כמה שבועות לאחר שפורסם, הוציאה גומז מספר רמיקסים של השיר.
כלפי השיר, הופנו ביקורות רבות, ובין היתר ערכו הרולינג סטון סקירה מקיפה על קליפ השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר עלה לערוץ ה-Vevo של סלינה גומז ב-6 ביוני 2016. הוא בוים על ידי אמיל נאוה, וצולם בשחור-לבן. הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות כמה אמני מייק-אפ, מאפרים אותה. לאחר מכן, ניתן לראותה כשהיא יושבת על שרפרף, לבושה בשמלה שחורה.
נכון לספטמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-513 מיליון צפיות, דבר אשר הופך ל-6 הנצפה ביותר של סלינה גומז.
גרג אראקי
גרג אראקי (באנגלית: Gregg Araki; נולד ב-17 בדצמבר 1959) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. אראקי נחשב לאחד היוצרים הבולטים בקולנוע הקווירי החדש.
קריירה
אראקי ביים את סרטו הראשון, Three Bewildered People in the Night, בשנת 1987, בתקציב של 5,000 דולר בלבד. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1989, אראקי כתב, הפיק, ביים, צילם וערך בעצמו את סרטו השני, The Long Weekend (O' Despair).
בשנת 1992, סרטו The Living End, העוקב אחר שני גברים נשאי HIV היוצאים יחד למסע דרכים, הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס.
סרטו הבא, ספלנדור, היה מחווה לסרטי קומדיה מטורפת משנות ה-40 וה-50 והוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס בשנת 1999.
לאחר מכן קיבל אראקי הצעה להפיק סדרת נוער בשם עבור ערוץ הטלוויזיה MTV בתקציב של מיליון וחצי דולר, אראקי ראה בהצעה הזדמנות להגיע לקהל גדול והסכים לה אף על פי ש-MTV הורידו את התקציב לשבע מאות אלף דולר, אך אחרי שאראקי כתב, ביים וצילם פרק פיילוט לסדרה "כך יגיע העולם לסופו". MTV החליטו לבטל את הפרויקט.
בשנת 2004 הוקרן סרטו הבא של אראקי, עור מסתורי, בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה. הסרט מתאר את סיפורם של שני ילדים בגיל ההתבגרות, שעברו התעללות מינית מצד מאמן הבייסבול שלהם בילדותם. הסרט התקבל באהדה רבה בקרב המבקרים וזכה במספר פרסים ברחבי העולם, ובשנת 2007 יצא לאקרנים סרטו הבא של אראקי, "סמיילי פייס" סרט קומדיה בכיכובה של אנה פריס. המעבר החד מדרמה אפלה לקומדיה קלילה תוכנן במכוון בידי אראקי, והסרט "סמיילי פייס" זכה אף הוא לאהדת המבקרים.
בשנת 2010 הוקרן סרטו העשירי של אראקי, קאבום, בהקרנת בכורה בפסטיבל קאן והיה לסרט הראשון שזכה בפרס הסרט הקווירי בפסבטיבל.
סרטו האחרון באורך מלא של אראקי, "ציפור לבנה בסופת שלג" הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2014.
חיים אישיים
אראקי הזדהה כהומוסקסואל עד שנת 1997, אז ניהל מערכת יחסים עם השחקנית קת'לין רוברטסון, שהשתתפה בסרטו "שום מקום", כעת הוא מזדהה כביסקסואל.
Edwards Lifesciences
Edwards Lifesciences (NYSE: EW) היא מפתחת, יצרנית ומשווקת עולמית של התקנים רפואיים בתחום קרדיולוגיה וציוד ליחידה לטיפול נמרץ.
החברה הוקמה בשנת 1958 על ידי מהנדס מיילס אדוורדס. ביחד עם דר' אלברט סטאר בשנת 1960 הם קיבלו פטנט למסתם לב שפיתחו. בשנת 1985 החברה נרכשה על ידי Baxter International, וחזרה להיות חברה עצמאית בשנת 2000.
בשנת 2017 החברה רכשה את החברה הישראלית וולטק קרדיו תמורת 340 מיליון $. בהמשך היא קיבלה שליטה על מספר חברות יצרני ציוד רפואי נוספות.
מספר עובדים בשנת 2020 היה כ-14 אלף. מטה החברה ממקום באירוויין, קליפורניה. הסניף האירופאי של החברה ממוקם ליד מינכן.
החברה בעלת פטנטים לסוגים שונים של מסתמי לב, קטטרים וטכנולוגיות נוספות בעיקר בתחום קרדיולוגיה וציוד ליחידה לטיפול נמרץ.
בשנת 2014 החברה הקימה קרן לסבסוד בדיקות לב לאנשים ללא ביטוח רפואי מתאים. עד לשנת 2020 בתוכנית זו טופלו כ-1.7 מיליון אנשים.
ברדלי וולש
ברדלי ג'ון וולש (באנגלית: Bradley John Walsh; נולד ב-4 ביוני 1960) הוא שחקן אנגלי, קומיקאי, זמר, מנחה טלוויזיה וכדורגלן מקצועני לשעבר. וולש מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד דני בולדווין באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", ובתפקיד סמל בילוש רוני ברוקס בסדרה "חוק וסדר: UK", כמו גם מהנחיית שעשועוני הטלוויזיה של רשת ITV "המרדף" ו-"Cash Trapped".
וולש מנחה את טקס פרסי מותחני הפשע (Crime Thriller Awards) השנתי, ואת "Specsavers Crime Thriller Club" בערוץ ITV3. הוא מנחה של תוכנית הבידור "הלילה בלונדון פלאדיום" והוא ראש צוות של תוכנית הפאנל "Play to the Whistle" שעוסקת בנושאי ספורט.
באוקטובר 2017 פורסם שוולש לוהק לתפקיד גרהם או'בריאן, המלווה החדש של הדוקטור ה-13 (ג'ודי ויטאקר) בעונה ה-11 של הסדרה "דוקטור הו" (2018). וולש שב לגלם את התפקיד בעונה ה-12. (2020)
ביוגרפיה
וולש נולד בווטפורד שבהרטפורדשייר, וגדל סמוך לליבסדן. הוא למד בבית הספר אקדמיית פרנסיס קומב בגרסטון שבהרטפורדשייר. בבית הספר התעניין בלימודי ספורט ואמצעי תקשורת, ועבר את מבחני O-levels במקצועות אלה. הוא היה חבר בולט בקבוצת הכדורגל של בית הספר והבקיע 64 שערים בתקופה שלמד שם.
קריירת כדורגל
בסוף 1978 החל וולש לשחק כדורגל בקבוצת ברנטפורד. פציעות אחדות בקרסול הביאו לסיום הקריירה שלו ככדורגלן בתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים. הוא שיחק בקבוצת דאנסטבל טאון, אתם הבקיע 15 שערים והופיע ב-25 משחקי ליגה.
כשהיה בבנטפורד הושאל וולש לקבוצות אחרות והופיע בליגת Southern Football League בעונת 1978/79. הוא שיחק גם עם הקבוצות טרינג טאון, בורהם ווד, וצ'לפונט סנט פיטר.
וולש השתתף לעיתים קרובות באירועי הצדקה של Soccer Aid, בהם משחקים של אנגליה נגד "שאר העולם" בקבוצות הכוללות ידוענים ואגדות כדורגל. הוא עזר לקבוצה של אנגליה בתחרויות ב-2006 ככדורגלן, ובשנים 2012 ו-2016 כמאמן.
טלוויזיה
עד מהרה, אחרי שהפך לחביב הציבור, וולש "נחטף" בידי הערוץ המתחרה ITV, והוצע לו להנחות שעשועון חדש בשם "Midas Touch". ב-1997 התבקש וולש להנחות את הגרסה הבריטית של השעשועון האמריקאי הפופולרי "גלגל המזל", אחרי שהמנחה הוותיק ניקי קמפבל החליט לעזוב את התוכנית.
וולש הופיע בתוכנית "גלגל המזל" שנה אחת בלבד, ואחר כך החליט לעסוק במשחק. הוא גם הופיע בשעשועון "Lily Savage's Blankety Blank".
קריירת משחק
הופעת הבכורה של וולש הייתה בתפקיד קטן בסדרה של ערוץ 4 "לוק, סטוק...". הערוץ פנה אליו מאוחר יותר להופיע בסרט הטלוויזיה "מייק באסט: מנהל את אנגליה" משנת 2001.
ב-2002 חזר וולש ל-ITV והחל להופיע באופרת הסבון קצרת הימים "Night and Day". הוא שיחק ב-52 מפרקי הסדרה. ב-2003 שיחק וולש בתפקיד קטן בסדרה "M.I.T.: Murder Investigation Team", ספין אוף של הסדרה "The Bill".
ב-2004 החל וולש להופיע באופרת הסבון "קורוניישן סטריט". הופעת הבכורה שלו בסדרה הייתה ב-31 במאי 2004 בגילום מנהל המפעל דני בולדווין. שם הדמות הייתה במקור ויק, אבל וולש ביקש לקרוא לדמות בשם דני על שם אביו המנוח.
ב-2008 הופיע וולש בשני פרקים בסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין", הספין-אוף של "דוקטור הו", בסיפור "The Day of the Clown" הוא גילם שלוש דמויות של אותו אגו - ליצן מרושע במבטא אמריקני בשם אוד בוב, מנהל זירה אירופי בשם אלייז'ה ספלמן, ואת החלילן מהמלין.
בינואר 2009 השתתפו וולש ובנו ברני בפרק ספיישל של הסדרה "Dangerous Adventures for Boys" של ערוץ 5, המבוססת על רב המכר "The Dangerous Book for Boys" מאת קון והאל איגולדן.
בינואר 2009 החל וולש להופיע בדרמת הפשע של ITV "חוק וסדר: UK", הגרסה הבריטית של הסדרה "חוק וסדר". וולש מגלם את דמותו של סמל בילוש רוני ברוקס, אלכוהוליסט שעבר תהליך גמילה, ומשרת במשטרה יותר מעשרים שנה. בין 2009 ל-2014 כיכב וולש בסך 53 פרקים. אחרי שמונה שנים החליט וולש לעזוב את הסדרה ו-ITV החליטו להוריד את התוכנית.
ב-21 במרץ 2013 הופיע וולש בפרק בסדרה "The Spa " בערוץ Sky Living.
במאי 2014 לוהק וולש בתפקיד ברוטוס בסדרת הקומדיה "SunTrap" של ערוץ BBC One לצדם של קייוואן נובאק וקית' אלן. שידור הבכורה היה ב-27 במאי 2015.
בנובמבר 2016 הוציא וולש את אלבום הבכורה שלו "Chasing Dreams" שכולל גרסאות כיסוי לסטנדרטי ג'אז כגון "That's Life" ו-"Mr. Bojangles", ואת שיר הנושא שכתב וולש. האלבום הפך לאלבום הבכורה הנמכר ביותר של אמן בריטי בשנת 2016, עם מכירות של 111,650 עותקים.
חיים אישיים
ב-1997 התחתן וולש עם דונה דרבי. הוא אב לשני ילדים - דניאל ט. וולש ומרגרט או'קונל.
יחסי ניגריה–קוריאה הצפונית
יחסי ניגריה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK).
היסטוריה
היחסים הרשמיים בין קוריאה הצפונית לניגריה החלו בשנת 1976. מאז התחממו היחסים עם כינונם של כמספר הסכמים לשיתוף פעולה. שתי המדינות חתמו על "מזכר הבנות" לגבי השקעות ושיתוף פעולה כלכלי ב-2012. משלחת ניגרית הגיעה לצפון קוריאה באותה השנה והניחה זרי פרחים על פסליהם של קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל במרכז פיונגיאנג. המשלחת ביקרה גם בבית ילדותו של קים איל-סונג במגדל ג'וצ'ה ובמוזיאון הידידות הבין-לאומית. בשנת 2014 שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי על מנת להחליף מידע בכל הקשור לטכנולוגיית מידע. ההסכם גם קידם שיתוף פעולה אקדמי ומחקרי. שגריר צפון קוריאה בניגריה, ג'ון טונג צ'ול, הצהיר במעמד החתימה כי הוא תמך בניגריה בהפיכתה לחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
בשנת 2018 השגריר הצפון-קוריאני הבטיח להמשיך ולחזק את הקשרים עם ניגריה במהלך חגיגת יום הולדתו ה-106 של קים איל-סונג באבוג'ה.
ב-17 ביוני 2020, במהלך התפרצות מגפת הקורונה, שתי המדינות חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה בתחום בריאות הציבור. בשנת 2021 מקור אנונימי דיווח כי ישנם צפון קוריאנים שעדיין עובדים בניגריה, למרות האיסור של האומות המאוחדות. האיסור הגיע מכוונה להגביל את המקורות הכספיים של תוכנית הגרעין הצפון קוריאנית. ניגריה טענה כי נמצאים בה כמה עשרות עובדים צפון קוריאנים המסייעים למערכת הבריאות המקומית.
סחר
צפון קוריאה ייצאה סחורות בשווי 2.5 מיליון דולר לניגריה ב-2019. הייצוא המשמעותי ביותר היה פוליפרופילן. ניגריה ייצאה לצפון קוריאה סחורה בשווי של 505,000 דולר, כשהנפוצות שבהן הן נחושת ואלומיניום.
תנועה מיישבת
במדינת ישראל, תנועה מיישבת היא התאגדות, פרטית או מטעם גוף אחר, שמטרתה לארגן בני אדם להתיישבות של קבע. בדרך כלל הכוונה להתיישבות באזור בלתי מפותח, אולי אף בלתי מיושב, ואף מרוחק. על כן, במקרים רבים מדובר בהתיישבות חקלאית, שכן כך ניתן ליצור תשתית להתקבעות במקום היישוב החדש. על פי רוב, התנועה המיישבת קשורה באופן הדוק לגוף גדול יותר, שיש לו מניעים מגוונים לתמוך בפעילותה, וכן ביישובים שכבר הוקמו על ידה, לאורך זמן.
לפני קום המדינה
מרבית היישובים החקלאיים היהודיים בארץ ישראל היו קשורים כבר בעת היווסדם לתנועות מיושבות שמטרתן הייתה תמיכה והקמה של יישובים רבים. גם ביישובים המעטים שהתאגדו להקמת היישוב היחיד שלהם, נאלצו לפנות לתנועות מיישבות.
במדינת ישראל
בפירושים לחוק המועמדים להתיישבות חקלאית, התשי"ג—1953, כתוב: המונח תנועה מיישבת מקורו בגלגול של הקשר ההיסטורי, בייחוד בהקשר הארץ ישראלי, בין תנועה חברתית להתיישבות. בפועל, התארגנות להתיישבות שאינה מוסד מיישב או גוף התיישבותי ארצי כלשון החוק לעיל, או פועלת מטעמם או באופן הנראה להם, תתקשה מאוד להגשים את מטרותיה.
גוביזאורוס
מאפיינים
דינוזאור זה הגיע, ע"פ החוקר גרגורי ס. פאול לאורך 6 מטרים ולמשקל 2.5 טונות והוא היה מכוסה בגבשושיות גרמיות על פני גופו והוא היה קרובו של השמוזאורוס, מאותו אזור. אורך הגולגולת שלו הגיעה ל-46 ס"מ. הוא היה צמחוני בעל שורת שיניים אחוריות גדלות וקצה החרטום הגדול כוסה במקור קרני. לדינוזאור זה היו נחיריים בולטים גדולים מאוד.
ככל הנראה הוא היה סוג פרימיטיבי במשפחת האנקילוזאוריים ולעיתים משויך יחד עם השמוזאורוס הקרוב לתת-משפחה Shamosaurinae.
קולין קמפבל קופר
קולין קמפבל קופר (באנגלית: Colin Campbell Cooper; 8 במרץ 1856 – 6 בנובמבר 1937) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שנודע בזכות ציורי האדריכלות שלו, במיוחד של גורדי שחקים בניו יורק, פילדלפיה ושיקגו. הוא סייר בעולם וצייר באסיה ואירופה: נופים טבעיים, דיוקנאות, פרחים ועיצוב פנים. בנוסף להיותו צייר, הוא היה גם מחנך וסופר. אשתו הראשונה, אמה למפרט קופר, הייתה גם ציירת חשובה.
ראשית חייו
קולין קמפבל קופר, (ג'וניור), נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ב־8 במרץ 1856 למשפחה אמידה ממוצא אנגלי-אירי. היו לו ארבעה אחים גדולים יותר וארבעה צעירים ממנו. אמו, אמילי ויליאמס קופר, שאביה היגר לארצות הברית מאנגליה, הייתה ציירת חובבת בצבעי מים. אביו, ד"ר קולין קמפבל קופר, שסבו הגיעה מאירלנד, היה מנתח ועורך דין עם הערכה רבה לאומנויות.
בשנת 1879, קופר נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בפילדלפיה, ולמד אמנות אצל הצייר הריאליסטי תומאס אקינס במשך שלוש שנים.
בשנת 1886 יצא למסע הראשון מתוך הרבים שערך לארצות זרות. הוא ביקור בהולנד, בלגיה ובריטני. לאחר מכן המשיך ללמוד אמנות באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1886–1890, עם הנרי לוסיין דוקט, ויליאם-אדולף בולו, ויולי ג'וזף לפבר. הוא גם למד באקדמיה דלקלה ואקדמיה ויטי. עבודותיו מתקופה זו כללו בעיקר נופים שצוירו בסגנון של ברביזון. הוא טייל רבות במהלך חייו, רשם וצייר סצינות של אירופה, אסיה וארצות הברית בצבעי מים ושמנים.
פילדלפיה וניו יורק
לאחר שובו לפילדלפיה, לימד קופר שיעורי צבעי מים וציור אדריכלי במכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה (כעת אוניברסיטת דרקסל) בין השנים 1895 עד 1898. רבים מציוריו של קופר נהרסו בשריפה בשנת 1896 בגלריית הזלטיין בפילדלפיה. כתוצאה מכך, מעט יחסית מהעבודה המוקדמת שלו שרד.
בזמן ששהה בדרקסל, בילה את הקיץ שלו בהולנד, בעיקר במושבת האמנים לארן בצפון הולנד ובדורדכטכט בדרום הולנד. בין שאר האמנים בדורדרכט באותו הזמן הייתה הציירת הנודעת אמה למפרט (1855–1920) מרוצ'סטר, ניו יורק. היא וקופר נפגשו, ונישאו עד מהרה, ברוצ'סטר ב־9 ביוני 1897.
בשנת 1898 הם חזרו לאירופה לכמה שנים. במהלך תקופה זו, כאשר קופר צייר ציורים ארכיטקטוניים, הוא פיתח את הסגנון האימפרסיוניסטי בו השתמש בשארית הקריירה האמנותית שלו.
קופר ואשתו הציגו יחד בכמה תערוכות, כולל תערוכה במאי 1902 במועדון האמנות בפילדלפיה ובשנת 1915 בגלריה לאמנות ברוצ'סטר. הם עברו בשנת 1904 לעיר ניו יורק, שם הוא נשאר עד שנת 1921. כאן המשיך בעבודה, אותה החל כשנתיים קודם לכן בפילדלפיה - ציורי גורדי השחקים המפורסמים שלו. הציור "רחוב ברוד, ניו-יורק" זכה להצלחה ופרסם אותו 1902. הוא ציין כי "אחת הנקודות שמרגשות אותי בנוגע לציור במעלה רחוב ברוד הוא הניגוד הדרמטי בין הבניינים מהסוג הישן והנמוך ... לבין גורדי השחקים הגדולים. התמונות שלי בנויות על ניגודים אלה."
בשנת 1911, הניו יורק טיימס, מציין את קופר כאמן שהצליח לצייר מבנים מודרניים ומתנשאים על בד, וטען שהוא "אמן גורדי השחקים הטוב ביותר באמריקה". במאמר בשנה שלאחר מכן כתבו מבקרי העיתון, שקופר הוא "אחת הדמויות המעניינות ביותר באמנות האמריקאית", וחזרו על כך ש"בתחום המסוים שלו אין לו מתחרים". בנוסף לעיר ניו יורק, ציוריו מתארים לעיתים קרובות גורדי שחקים בפילדלפיה ושיקגו.
הציור של קופר "השדרה החמישית, ניו יורק" נרכש על ידי ממשלת צרפת למוזיאון דו לוקסמבורג. כבוד כזה היה נדיר למדי עבור אמן אמריקני. המבקרים באותה תקופה ועד היום השוו לעיתים קרובות את יצירותיהם של קופר וצ'יילד האסאם. קופר אולי נמנע בכוונה מנושאים מסוימים כדי לבדל את עצמו מהאסאם. האסאם, שלא כמו קופר, לא התרכז בבניינים הגבוהים באזור העיר שלו.
קופר היה צייר מיומן בצבעי מים כמו בצבעי שמן. לעיתים קרובות הוא היה יוצר ציור קטן בצבעי מים לפני שצייר יצירה גדולה יותר על אותו נושא בשמן. אבל צבעי המים הקטנים יותר לא היו רישומים בלבד לשימושו. היו אלה יצירות גמורות שהציג, לפעמים שנים קודם שהציג את ציורי השמן הגדולים המקבילים שהפיק בסופו של דבר. קופר נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1912. הוא ואשתו עלו על הספינה "קרפטיה" במהלך משימת החילוץ שלה את הניצולים מטיטניק ב־15 באפריל 1912. הוא סייע במאמץ ובמהלך פעולת החילוץ ויצר מספר ציורים המתעדים את האירועים. הם ויתרו על תא הנוסעים שלהם, כך שלחלק מהניצולים היו מקומות לינה.
קופר הציג בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בסן פרנסיסקו משנת 1915, וזכה במדליית הזהב לציור שמן ובמדליית הכסף לצבעי מים. כשהיה שם, הוא יצר סדרת ציורים המתארים את מבני התערוכה, כולל ארמון האמנות. הוא השתתף גם בתערוכת פנמה – קליפורניה בסן דייגו בשנת 1916. הם בילו את חורף 1915 בלוס אנג'לס. השהייה בדרום קליפורניה הייתה ללא ספק גורם מפתח בהחלטתו המאוחרת של קופר לעבור לשם לצמיתות.
אשתו אמה נפטרה משחפת ב־30 ביולי 1920.
סנטה ברברה
לאחר מות אשתו עבר קופר לסנטה ברברה בקליפורניה בינואר 1921. סנטה ברברה הפכה הבסיס הביתי שלו עד סוף ימיו. הוא בילה שנתיים בצפון אירופה ובתוניסיה, והתמנה לדיקן הציור בבית הספר לאמנויות הקהילה של סנטה ברברה. קופר אמר על סביבתו החדשה: "אני מוצא את סנטה ברברה תורמת לסוג הדברים שצייר חושק בהם - אקלים, פרחים, הרים, נופי ים וכו'". עם זאת הוא לא נטש את אותו "היקום האמנותי של אמריקה " - ניו יורק, כשהוא המשיך להחזיק שם סטודיו במשך עשר שנים לאחר המעבר שלו לקליפורניה.
אולי מושפע מאהבתו הגדולה של אביו לספרות, הוא החל לכתוב מחזות וספרים. מחזותיו מצאו את דרכם בשנות העשרים והשלושים לחברות תיאטרון במקומות כמו פסדינה, רדלנדס וסנטה פה, והופקו גם להצגות בתיאטרון שהקים בסנטה ברברה. בנוסף למחזות, הוא כתב גם רומנים, ספרים מאוירים ואוטוביוגרפיה שכותרתה "בימים עברו".
באפריל 1927 נישא לאשתו השנייה, מארי הנרייט פרייזה, באריזונה.
קופר המשיך לנסוע, ולצייר עד שנמנע ממנו לעשות זאת עקב בעיות ראייה בשנותיו האחרונות.
בשנת 1938 גלריה לאמנות בסנטה ברברה הוקירה את מורשתו של קופר באמצעות הצגת תערוכת זיכרון ליצירתו. חודשים ספורים לפני מותו, יזם קופר את המהלך להפוך את בניין הדואר הנטוש למוזיאון לאמנות.
ארבע שנים לאחר מותו, נחנך במקום מוזיאון סנטה ברברה לאמנות.
קנזאי
קנזאי (בלדינית: Cianacéi) היא קומונה בנפת טרנטו במחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה, שבצפון איטליה, בחלק העליון של עמק ואל די פאסה, כ-110 קילומטר צפונית-מזרחית לעיר טרנטו.
בשנת 2018 עמד מספר התושבים במקום על כ-1,800.
ספורט
קנזאי היא תחנת בסיס לטיולים וטיפוס הרים בקבוצת סלה, הר מרמולדה ורכס ססולונגו. העיירה היא בסיסה של קבוצת HC Fassa המשחקת בליגת ההוקי קרח האיטלקית העליונה, שאולמה הביתה הוא del Ghiaccio Gianmario Scola.
ב-1994 אירחה העיירה יחד עם בולצאנו ומילאנו את אליפות העולם בהוקי קרח.
קנזאי היא גם עיירת סקי עם היקף מסלולי סקי של 42 קילומטר.
רבקה פרידלנד
רבקה פרידלנד (נולדה ב-1968) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת שתי מדליות ארד מהמכביה האחת עשרה (1981).
ביוגרפיה
פרידלנד גדלה בקיראון ולמדה בבית ספר רימונים. היא שחתה בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן. היא זכתה באליפות ישראל לילדות וקבעה שיאי ישראל לילדות.
אלופת ישראל בת 12
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 בהיותה רק בת 12, זכתה פרידלנד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.32 דקות, לפני מירב הדר (1:21.51 דקות) ותמי מוניוז (1:22.13 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות, טוב משיאה הישראלי בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות), אך אחרי מוניוז שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות.
1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981. בגיל 13 בלבד. סיימה פרידלנד 3 פעמים במקום שמיני, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.08 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.42 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין, ועופרה מוניוז בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון החזה.
המכביה ה-11
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה פרידלנד ב-2 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.63 דקות (6 מאיות השנייה אחרי הישראלית המובילה תמי מוניוז-1:19.57 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.54 דקות (14 מאיות השנייה אחרי מוניוז-2:53.40 דקות).
אליפות השיא
באליפות הגילאים בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות זהב ובשני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.91 דקות, שיפור לשיאה של מירב הדר (1:19.08 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-1:19 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.81 דקות שיפור לשיאה של מוניוז (2:50.15 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-2:50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.31 דקות, לפני מוניוז (1:20.40 דקות) ונוגה ויזל (1:22.24 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.46 דקות, אחרי מוניוז (2:49.40 דקות) ולפני ויזל (2:54.60 דקות).
1982
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוסלו, נורווגיה בתחילת יולי 1982 קבעה פרידלנדר במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:47.59 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות, לפני נוגה ויזל (1:18.88 דקות), תמי מוניוז וענד עדות (1:21.53 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:47.35 דקות, לפני נוגה ויזל (2:50.12 דקות) ושרון דרום (2:55.72 דקות).
בית מטבחיים חמש
בית מטבחיים חמש או "מסע הצלב של הילדים, מחול חובה עם המוות" (באנגלית: Slaughterhouse-Five, or, The Children's Crusade: A Duty-Dance with Death) הוא רומן סאטירי פוסטמודרני מאת הסופר האמריקני קורט וונגוט. הרומן מספר על הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה, על חייו של שבוי שניצל מהטבח, ועוסק גם בבחירה חופשית וגורל. הספר מבוסס על חוויותיו האישיות של וונגוט, שהיה בעצמו שבוי אמריקני בדרזדן בזמן הפצצתה. הספר תורגם לעברית על ידי יורם קניוק, נכלל ברשימת "100 הספרים הטובים ביותר" של "טיים מגזין", ועובד לסרט קולנוע. ב-2016 העלה תיאטרון האינקובטור מחזמר פסיכדלי באותו שם המבוסס על הספר.
תקציר העלילה
בילי פילגרים (נשמע כמו המילה האנגלית שמשמעותה "צליין" או "עולה רגל") הוא עוזר כומר צבאי שנשלח להשתתף בקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה. הוא נשבה בידי הגרמנים, מועבר לעיר דרזדן שבגרמניה ומועסק שם בעבודות שבי. בזמן ההפצצה על דרזדן הוא נמצא בבית מטבחיים מתחת לאדמה, וכך ניצל. לאחר המלחמה הוא חוזר לאמריקה, מתחתן וחי את חייו. במהלך חייו חווה בילי שיוטים בזמן, אל העבר, העתיד ובחזרה. כך בילי מגלה ויודע את כל עתידו, ולכן הוא חסר מוטיבציה ליזום כל פעולה.
בילי נחטף בידי חייזרים מכוכב הלכת טרלפאמדור, אשר כמוהו מכירים גם הם את העבר והעתיד על כל צורותיהם. כך, למשל, הם יודעים כיצד העולם בא אל סופו: הוא יתפוצץ במהלך ניסוי ראשון בדלק חדש להנעה בין-כוכבית. בילי לומד שאין רע או טוב, אין בחירה חופשית, והעתיד ידוע מראש. הוא יודע כיצד ימות, וכיצד יראה המוות: אור סגול, וזמזום.
ניתוח ספרותי
מוטיב מרכזי החוזר לאורך כל הסיפור, הוא ההתייחסות האדישה למוות. בכל פעם שמוזכר מותו של יצור חי כלשהו, מובאות המילים "ככה זה" (so it goes). האדישות כלפי המוות נובעת מההכרה כי מדובר אחרי הכל ברגע מסוים שבו היצור אינו במצב טוב כל כך, בעוד שברגעים אחרים אותו יצור מרגיש מצוין. הביטוי, כמו ביטויים רבים בספריו של וונגוט, הפך למטבע לשון בקרב מעריציו.
בספר מעורבבים הערות וסיפורים אישיים של וונגוט, וגם גיבורו הקבוע, הסופר קילגור טראוט. הספר אף מוקדש לידידו של וונגוט מתקופת המלחמה, ברנרד ב. אוהייר, ששמו מופיע בכמה מיצירותיו האחרות של וונגוט. כותרת המשנה של הספר היא "מסע הצלב של הילדים". וונגוט מסביר את הבחירה הזאת בפרק הראשון של הספר, כהבטחה לאשתו של אותו אוהייר שהספר לא יאדיר את המלחמה ויזכיר שהחיילים הם, ברובם הגדול, רק ילדים.
אנגרה (נהר)
אנגרה (רוסית: Ангара מבוריאטית: אנגאי, אנגרה, מילולית: "פתוח") הוא נהר הזורם בדרום-מזרח סיביר שברוסיה. מוצאו מימת באיקל ליד ההתיישבות ליסטבינקה והוא נשפך לנהר יניסיי בסמוך לסטרלקה כ-40 קילומטרים דרום-מזרחית ללסוסיבירסק. הנהר עובר בשני מחוזות של רוסיה: מחוז אירקוטסק ומחוז קרסנוירסק, בו הוא מתנקז לתוך היניסיי. על גדות הנהר נמצאות הערים אירקוטסק, אנגרסק (מרכז זיקוק ועיבוד נפט), בראטסק ועוד.