cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
בעקבות הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014, נתקלה קבוצת אירופה של חופש ודמוקרטיה (EFD) בקשיים ברפורמה בפרלמנט האירופי ה-8, עם מפלגות שונות וחברי הפרלמנט האירופי של ה-EFD של המונח הקודם, או שגורמים לקבוצות פרלמנטריות שונות או שלא נבחרו מחדש.
ניהול לחצים
טכניקות להתמודדות עם דחק
ישנן טכניקות רבות להתמודדות עם לחצים שקורים כתוצאה מהחיים. המטרה של חלק מאותן טכניקות היא להפחית את רמות המתח ולהגיע באופן זמני אפילו לרמות מתח נמוכות מהרגיל על מנת לפצות על גורמים ביולוגיים שעלולים להיות מעורבים;
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
ב-4 ביוני 2014, מפלגת העם הדנית ופינס (פינלנד) הודהו בשמרנים האירופיים והרפורמיסטים (ECR) ולכן לא היו קשורים עוד ל-EFD.
ניהול לחצים
טכניקות להתמודדות עם דחק
טכניקות אחרות להתמודדות עם גורמי לחץ הן מופשטות יותר:
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
ב-12 ביוני 2014, תנועת חמשת הכוכבים (M5S) של איטליה, שנדחתה על ידי קבוצות הירוקים / EFA וברית של הליברלים והדמוקרטים לאירופה, הציעה לפעילים שלה משאל עם מקוון מוגבל לבחירה קבוצת הפרלמנט האירופי למפלגה, שבה 78% מהפעילים המשתתפים הצביעו בעד ה- EFD.
ניהול לחצים
מניעת מתחים וחוסן נפשי
על אף שטכניקות רבות פותחו במקור כדי להתמודד עם ההשלכות של מתח, נעשו גם מחקרים משמעותיים בנושא של מניעת מתחים, נושא הקשור ישירות לבניית החוסן הפסיכולוגי. פותחו מספר גישות לעזרה עצמית למניעת מתח ובניית עמידות נפשית, המבוססות בעיקר על התאוריה והפרקטיקה של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי.
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
ב-16 ביוני 2014, חברת הפרלמנט הולנדית מס בלדר של המפלגה הרפורמית הפוליטית (SGP) עבר מן EFD לקבוצת ECR.
ניהול לחצים
אפקטיביות
לניהול מתחים יש יתרונות פיזיולוגיים ואימונולגיים. תוצאות חיוביות נצפו כתוצאה משילוב של התערבויות שאינן תרופתיות:
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
קבוצת ה- EFD תוקנה ב -18 ביוני 2014 עם חברי הפרלמנט האירופי (MEP) ממפלגות החברות הקיימות: בריטניה, המפלגה העצמאית בבריטניה (בריטניה) והסדר והצדק (ליטא), בנוסף לשותפים חדשים: תנועת חמשת הכוכבים, השוודיה הדמוקרטים (שוודיה), מפלגת האזרחים החופשיים (הרפובליקה הצ'כית), איגוד האיכרים הלטבים (לטביה) וחברת MEP צרפתית עצמאית, לשעבר של החזית הלאומית.
ניהול לחצים
במקום העבודה
לחץ במקום העבודה נפוץ ברחבי העולם בסוגים שונים של עסקים. ניהול הלחצים הוא מרכיב חיוני על מנת לשמור על ביצועי עבודה כמו גם על איכות מערכות היחסים עם עמיתים לעבודה ומעסיקים. עבור חלק מהעובדים, שינוי של סביבת העבודה יכול להקל על הלחץ בעבודה. הפיכה של סביבת העבודה לתחרותית פחות יכולה לסייע בהקטנת הלחצים על העובדים. עם זאת, כל אדם הוא שונה וישנם אנשים שאוהבים את הלחץ בעבודה וזקוקים לו על מנת לתפקד טוב יותר.
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
ב-24 ביוני 2014, שם הקבוצה EFD תוקן לאירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה (EFDD), ודייוויד בורלי מתנועת חמשת הכוכבים נבחר כנשיא החדש של הקבוצה הנכנסת.
ניהול לחצים
במקום העבודה
שכר יכול להיות נושא חשוב שמעסיק את העובדים. נושא השכר יכול להשפיע על הדרך בה אנשים מתנהלים במסגרת עבודתם מאחר שעובדים יכולים לשאוף לקידום על מנת להגיע לתוצאה של משכורת גבוהה יותר, מה שעלול להביא ללחץ כרוני.
על מנת לנהל את הלחץ במקום העבודה, מעסיקים יכולים לספק לעובדים תוכניות שונות להתמודדות עם לחצים, כמו למשל: טיפול, תוכניות תקשורת, ולוחות זמנים גמישים יותר.
תוכניות לניהול לחצים
במקומות עבודה רבים כיום החלו להשתמש בתוכניות שונות לניהול לחצים עבור עובדים אשר מתקשים להתמודד עם מתחים במקום העבודה או בבית. ישנן חברות מסוימות שמספקות לעובדים שלהם ציוד מיוחד להתמודדות עם לחצים במקום העבודה, כגון חוברות/יומנים לצביעה וגאדג'טים להקלת מתחים. אצל אנשים רבים יש זליגה של לחצים מהבית אל תוך סביבת העבודה שלהם. ישנן כמה דרכים בהן חברות כיום מנסות להקל על הלחצים של העובדים שלהן. אחת הדרכים היא התערבות אישית. ההתערבות מתחילה על ידי ניטור המתחים המשפיעים על הפרט. לאחר ניטור והבנה של הגורמים המשפיעים על הלחץ של העובד, השלב הבא הוא לתקוף את גורמי הלחץ האלו ולנסות להבין כיצד ניתן להקל על העובד בכל דרך שהיא. פיתוח של תמיכה חברתית הוא חיוני בהתערבות אישית, מאחר שלהיות עם אחרים בסביבה תומכת הוכח ככלי יעיל כדי לעזור לעובדים להימנע ממתחים. הימנעות מגורמי לחץ היא הדרך הטובה ביותר למנוע מתחים, אבל הימנעות זו היא מאוד קשה לביצוע במקום העבודה. שינוי בדפוסי התנהגות, עשוי בתורו, לסייע בהפחתת חלק מהלחצים המופעלים בעבודה.
תוכניות סיוע לעובדים יכולות לכלול תוכניות ייעוץ פנימיות בתוך מקום העבודה, שמטרתן ניהול מתחים. ממחקר הערכה שבוצע על ידי EAPs עולה כי יש טכניקות יעילות לשליטה במתחים אצל הפרטי, כמו למשל: הרפיה, ביופידבק, וארגון מחדש קוגניטיבי. מחקרים מראים כי תוכניות אלו יכולות לסייע בהפחתת רמת העוררות הפיזיולוגית הקשורה ללחץ גבוה. משתתפים במחקר שניהלו טכניקות התנהגותיות וקוגניטיביות של הקלה במתח דיווחו על פחות לחצים, פחות הפרעות שינה ויכולת התמודדות גבוהה יותר עם לחצים שונים במקום העבודה.
דרך נוספת להפחתת רמות הלחץ בעבודה היא על ידי ביצוע שינויים פשוטים של הקלה בעומס העבודה שמוטל על העובד. עובדים לעיתים נוטים להיות מוצפים מאחר שמוטל עליהם עומס עבודה גבוה, ומנגד יש עובדים שנוטים לסבול ממחסור בעבודה, והם לא בטוחים מה לעשות עם עצמם בעבודה. כמו כן שיפור התקשורת בין העובדים בחברה, שנשמע כמו גישה פשוטה ליישום, הוא כלי יעיל מאוד היכול לסייע בהפחתת הלחץ. לעיתים לתת לעובדים הרגשה שהם חלק ממערך גדול של החברה, כגון לתת להם אפשרות להשמיע את דעתם בסיטואציות מורכבות, מראה שאתה בוטח בהם ומעריך את דעתם. פעילות על מנת לאחד בין כלל העובדים בחברה, זה גורם בסיסי וחשוב אשר יכול להפחית הרבה מהלחץ בעבודה. כאשר העובדים משתלבים היטב בחברה ותומכים אחד בשני, הסיכוי לריבוי מתחים יורד משמעותית. בנוסף, שינוי פיזי של סביבת העבודה עשוי לסייע בהפחתת לחצים, כמו למשל: שינוי בגורמים כמו למשל תאורה, טמפרטורת האוויר, ריח, וטכנולוגיה מעודכנת.
ההתערבות מחולקת לשלושה שלבים: ראשוני, משני, שלישוני. השלב הראשוני עוסק עם ביטול של גורמי הלחץ בכללם. השלב המשני עוסק באיתור של הלחצים, בדיקת דרכי ההתמודדות עם לחצים אלו ושיפור של מיומנויות ניהול מתחים ולחצים. לבסוף, השלב השלישי עוסק בהתאוששות מכל גורמי הלחץ ושיקום. שלושת השלבים האלו הם בדרך כלל דרך יעילה להתמודדות עם מתחים לא רק במקום העבודה אלא גם באופן כללי.
תעשיית התעופה
תעופה הוא ענף שבו רמות המתח גבוהות, מאחר שהעבודה דורשת רמה גבוהה של דיוק בכל עת. רמות מתח כרוניות גבוהות יכולות בסופו של דבר להביא להפחתה בביצועים ולהתפשרות בנושאי בטיחות. על מנת להיות יעילים, כלי המדידה ללחצים חייבים להיות כלים ספציפיים לתעשיית התעופה, בהתחשב בסביבת העבודה הייחודית ובמדדי לחץ אחרים. מדידת מתח בתחום תעשיית התעופה אמורה לכמת את רמת הלחץ הפסיכולוגי שחווים טייסים, עם המטרה לביצוע של שיפורים הדרושים עבור טייסים בתחום של מיומנויות התמודדות עם ניהול מתחים.
כדי למדוד במדויק יותר מתחים, מפרקים את תחומי האחריות של טייסים רבים ל"עומסי עבודה". פירוק זה עוזר לסווג את המושג הרחב של "מתח" ללחצים ספציפיים. בנוסף, מאחר שעומסי עבודה שונים עלולים להוות גורמי לחץ ייחודיים, שיטה זו עשויה להיות אפקטיבית יותר מאשר מדידת רמות לחץ באופן כללי. כלים למדידת מתח יכולים לסייע לטייסים לזהות מה הם גורמי הלחץ הבעיתיים ביותר עבורם, ובכך לסייע להם לשפר את ניהול עומסי העבודה, לתכנן טוב יותר את משימותיהם, ולהתמודדות בצורה יעילה יותר עם לחצים.
יישום של כלי הערכה דורש זמן, כלי מדידה ותוכנות לאיסוף של הנתונים.
מערכות מדידה
המערכות הנפוצות ביותר למדידת מתח הן בראש ובראשונה מבוססות דירוג סולם. מערכות אלו נוטות להיות מורכבות ולרוב מכילות מספר רמות עם מגוון של חלקים, כדי לנסות ולתפוס את כל גורמי הלחץ הרבים שהם חלק מתעשיית התעופה. ניתן להשתמש במערכות מדידה שונות בהתמחויות מבצעיות שונות.
מערכות דיווח לחץ אצל טייסים
המערכות הראשונות לדיווח על מתחים בקרב אוכלוסיית הטייסים הותאמו לאוכלוסייה זו והתבססו על שאלונים וסקרים פסיכולוגיים קיימים. הנתונים מסקרים ספציפיים עבור טייסים מעובדים ומנותחים באמצעות מערכת או סולם ממוקד עבור תעשיית התעופה. שאלונים מוכווני-טייסים לרוב בנויים כדי למדוד את הלחצים והמתחים במסגרת העבודה או במסגרת המשפחתית. דיווחים עצמיים יכולים גם כן לשמש במדידת שילוב מתחים: לחצים בעבודה, בבית וביצועים נתפסים. במחקר שנערך על ידי פידלר, דלה רוקו, שרודר ונגויאן (בשנת 2000) נעשה שימוש בשאלון שחקר את תפיסותיהם של הטייסים לגבי הקשר בין סוגי לחץ שונים. התוצאות הצביעו על כך שהטייסים שהאמינו בביצועים נפגעו כאשר הלחץ בבית השפיע על סביבת העבודה שלהם. מידת הלחץ שהם חשו בסביבה הביתית אשר השפיע על הלחץ במקום העבודה, הייתה קשורה משמעותית בצורה שלילית לביצועים המוטסים של אותם טייסים, כמו תכנון, בקרה ודיוק בנחיתות. השאלון היה מסוגל לשחזר רטרואקטיבית את התפיסות של הטייסים ואת הדיוק של תפיסות אלו.
אלקוב, בורובסקי וגיינור ניסחו שאלון המונה כ - 22 שאלות המיועד עבור טייסים של חיל הים האמריקני ב -1982, כדי לבחון את ההשערה שלאסטרטגיות התמודדות לא מתאימות עבור מצבי לחץ גרמו לתאונות טיסה. השאלון מורכב מפריטים הקשורים לשינויים בסגנון החיים ומאפיינים אישיותיים. לאחר השלמת השאלון, קבוצת המבחן נחלקת לשתי קבוצות: "אשם" בתקלה ו"לא אשם" בתקלה. לאחר מכן, נותחו שאלונים משתי הקבוצות כדי לבחון את ההבדלים. מחקר של טייסי תעופה בריטיים, שנערך על ידי סלואן וקופר ב-1986, בדק כ-1,000 טייסים חברי איגוד הטייסים הבריטי. הם השתמשו בגרסה שונה של שאלונים כדי לאסוף נתונים על תפיסות של טייסים לגבי הקשר בין לחץ לביצועים. בהיותו מדד סובייקטיבי, נתוני מחקר זה התבססו על תפיסותיהם של הטייסים, ועל כן הם מסתמכים על הזיכרון שלהם לחוויית המתח. למרות ההסתמכות על תפיסות סובייקטיביות וזיכרונות, המחקר הראה כי יש לקחת בחשבון דיווחים כאלו של טייסים.
Beck Depression inventory- שאלון בֶּק להערכת דיכאון - הוא כלי מדידה נוסף המשמש בתעשיות רבות, כולל מקצועות בריאות הנפש, כדי לסנן סימפטומים דיכאוניים.
פרסה וקפדייה (1997) השתמשו בשאלון זה על מנת לדגום קבוצה של 57 טייסי קרב בחיל האוויר האמריקני שהיו חלק מפעולות לחימה מוטסות. ההתאמה של שאלון זה עבור עובדים בתחום התעופה הייתה בעייתית. בכל אופן, מהמחקר עלו כמה ממצאים מפתיעים. לפי המחקר, 89% מהטייסים חוו נדודי שינה; 86% דיווחו על עצבנות; 63% דיווחו על חוסר שביעות רצון; 38% על אשמה ; 35% על אובדן ליבידו. 50% מטייסי הטייסת שנבדקה ו 33% מטייסת אחרת הגיעו לציונים של מעל 9 בסולם זה, מה שהצביע על רמות נמוכות של דיכאון.
בקולג' (מכללה)
תקופת הלימודים במכללה (קולג' / אוניברסיטה) יכולה להיות לעיתים מלחיצה עבור סטודנטים רבים, מאחר שהם צריכים להסתגל לסביבה חדשה ולא מוכרת בעודם בשלבי מעבר מנערות לבגרות. כמעט 80% מהסטודנטים מדווחים על התמודדות עם לחץ ברמה יומיומית. מקורות שונים שעלולים להשפיע על רמות הלחץ של הסטודנטים כוללים משפחה וחברים אשר לרוב רחוקים יותר פיזית בתקופה זו וגם שינויים בדפוסי תקשורת עם הקרובים אליהם. אמונות שמחזיקים בהן לאורך זמן (אמונות דתיות) כמו גם הזדמנויות חדשות להתנהגויות שונות ומגוונות שעומדות בפני הסטודנטים (כלומר אלכוהול ושימוש בסמים) הן גם גורמים משפיעים משמעותיים. בנוסף למקורות לחץ אלו, סטודנטים לרוב גם מתמודדים עם דרישות אקדמיות קפדניות. על מנת לנהל את הלחץ הזה, סטודנטים מסתמכים על אסטרטגיות רבות, כולל התמקדות ממוקדת-בעיות והתמודדות ריגשית.
אסטרטגיות ממוקדות-בעיות מפעילות פתרונות התנהגותיים כמו תכנון, למשל. אסטרטגיות ממוקדות-רגש מערבות ביטוי של רגשות ולרוב יכללו גם שינויים בציפיות. על אף שאסטרטגיות ממוקדות-בעיות נמצאו לעיתים קרובות יעילות יותר מאסטרטגיות ממוקדות-רגש, שתי הקטגוריות כוללות מנגנוני התמודדות שיכולים להשפיע לטובה על הפחתת ההשפעות השליליות של מתחים.
ישנן מספר דוגמאות מעשיות של אסטרטגיות התמודדות ממוקדות-בעיות או מבוססות-גישה. פיתוח של מיומנויות ניהול זמן, הימנעות מסחבת, והגדרות של מטרה, קשורים להפחתת מתח. מיומנויות אלו מאפשרות לסטודנטים לבצע תיעדוף טוב יותר של תחומי האחריות החדשים שבחייהם, ולהשאיר להם זמן פנוי רב יותר עבור שינה ופעילויות בשעות הפנאי, אשר הוכחו כמסייעים בהפחתת לחץ. בנוסף, שמירה על הרגלי שינה בריאים הוכחה כמסייעת לאנשים בהתמודדות עם רמות גבוהות של מתח.
כמה אסטרטגיות ממוקדות-רגש נמצאו גם הן יעילות במלחמה במתח. אסטרטגיות שאינן משנות את הלחץ באופן ישיר אך כן משנות את רגשותיו של האדם כלפי הגורמים המלחיצים, כמו למשל כגון מיסגור חיובי, קשורות להפחתת מתח. אסטרטגיות כמו התמודדות באמצעות הומור וניהול כתיבת יומן - במיוחד כתיבה חיובית ומוקירה, גם הן יעילות.
ללא כישורים יעילים להתמודדות עם מתחים, הסטודנטים נוטים לעסוק בהתנהגויות לא בטוחות כאמצעים להפחתת לחצים. אסטרטגיות התמודדות לא יעילות בקרב סטודנטים כוללות שתייה מופרזת, שימוש בסמים, צריכת קפאין מוגזמת, הימנעות מפעילויות חברתיות, פגיעה עצמית והפרעות אכילה. אסטרטגיות לא יעילות אלו עלולות להיות מסוכנות מאחר שהן הופכות לעיתם להרגל ממכר ולעיתים אפילו התמכרות קטלנית. לדוגמה, כאשר סטודנטים מתחילים לצרוך כמויות אלכוהול גדולות כדרך להתמודדות עם לחצים, הם מתחילים לשתות לעיתים קרובות יותר ויותר בכמויות הולכות וגדלות, במקום שתייה חברתית מדי פעם בסיטואציות סוציאליות. התנהגות זו יכולה להביא למצבים של להרעלת אלכוהול, התמכרות, והתנהגויות מסוכנות אחרות. בחירה בשיטות התמודדות אלו יכולה ליצור הרבה יותר נזק מאשר תועלת, ולעיתים קרובות להוביל ללחץ גדול יותר עבור הסטודנט.
בעוד שלחץ באוכלוסיית הסטודנטים הוא משהו שמאפיין חלק משלבי המעבר בחיים, יש אסטרטגיות רבות בהם יכולים להשתמש סטודנטים על מנת להפחית את רמות הלחץ בחייהם ולהתמודד עם ניהול הלחצים והשפעותיהם. מיומנויות של ניהול זמן אשר כוללות הגדרות מטרה, תזמונים וקצב ביצוע, הן גישות יעילות להפחתת מתחים. בנוסף, סטודנטים צריכים לשמור על הבריאות הגופנית והנפשית שלהם על ידי פעילות גופנית קבועה, אכילה בריאה, הרגלי שינה טובים, ותרגול מיינדפולנס. גורמים הזמינים עבור הסטודנטים, כמו למשל ייעוץ וטיפול, זמינים לסטודנטים מאחר שהם יכולים לקבל טיפול תומך בקמפוס ומחוצה לו כדי לנהל את חייהם ואת רמות הלחצים עימם הם מתמודדים ולהגיע לרווחה גדולה יותר בחייהם.
אבן בטוטה
אבו עבדאללה מוחמד אבן בטוטה, או בקיצור המקובל אִבֶּן בַּטּוּטָה (בערבית: أبو عبد الله محمد بن بَطُّوطَة) (24 בפברואר 1304–1369) היה נוסע וחוקר מרוקני–ברברי מוסלמי, שערך מסעות לכל אורך המזרח התיכון, בחלקים גדולים של אפריקה, מרכז אסיה הודו וסין. במהלך שלושים שנה גמא כ-120,000 ק"מ ובזכותם נחשב בעיני רבים כנוסע החשוב בכל הזמנים. לאחר מסעו האחרון הוא פרסם את תיאור מסעותיו, כולל תיאור של החיים בארצות השונות שבהן ביקר, וזהו אחד המקורות החשובים לידע הקיים כיום על ההיסטוריה של מקומות אלה באותה התקופה, ולעיתים – המקור היחיד.
חייו
אבן בטוטה נולד בשנת 1304 בטנג'יר שבמרוקו. הוא למד את הקוראן, משפט דתי וספרות, ובגיל 21 כבר היה בקיא באסלאם. תחילת מסעותיו הייתה בהחלטתו לעלות לרגל למכה כדי לקיים את מצוות החג'. היותו איש דת והמוניטין שרכש לעצמו תוך כדי המסעות אפשרו לו לממן את המשך המסעות.
אבן בטוטה עלה למכה בדרך היבשה: תחילה הגיע לירושלים והמשיך בדרכו לסוריה. בדמשק למד נימוסים בינלאומיים שעתידים היו לאפשר לו להתקבל בחצרות המלוכה. משם נסע דרך מדבר ערב והגיע למכה, שם השלים את הידע שלו על הדת והחוק האסלאמי. ממכה יצא למסעו הבא לעיראק, עבר במקומות הקדושים לאסלאם השיעי וענף אחר של האסלאם: הסופיות, שלא הכיר עד אז. יצא להפלגה ימית באוקיינוס ההודי ובאפריקה עסק בסחר מוצרים מהמזרח הרחוק.
שליט הודי שהתאסלם הזמין אותו להיות מורה הוראה בחצרו. הוא נסע להודו דרך אסיה הקטנה ומשם הגיע לצפון הודו, דרך אפגניסטן של היום. מהודו המשיך במסעותיו לאיי הדרום, המשיך לסומטרה והגיע לסין. כאשר חזר לביתו בטנג'יר, יצא למסע אחרון במרוקו, בסודאן ובספרד המוסלמית. את שארית חייו הקדיש לסיפור קורותיו לתלמידיו, ואלה העלו את תיאוריו על הכתב.
שנת מותו המדויקת של אבן בטוטה אינה ידועה, ונראה כי הייתה בין 1368 ל-1377. המוות השחור, שממנו הצליח לחמוק פעמים רבות, השיג אותו לבסוף בפאס. בני דורו לא ייחסו חשיבות לספרו והוא נשכח למשך מאות שנים. במאה ה-19 גילו מזרחנים אירופים את הספר מחדש באלג'יריה ותרגמו אותו לכמה שפות אירופיות. אז התבררה חשיבותו כמקור מידע על האזורים הרבים המתוארים בו. אבו בטוטה נסע מרחק רב יותר ממרקו פולו, ממגלן, מקולומבוס או מכל מגלה ארצות ידוע לפני הופעת הרכבות.
המוניטין של אבן בטוטה בעולם המוסלמי הוא ניכר. על שמו נקראו אמצעי תחבורה, רחובות ואפילו חנויות לממכר מזון מהיר. אחד הרחובות במזרח ירושלים נקרא על שמו, וב-2005 נקרא על שמו מרכז קניות בדובאי, הגדול ביותר במזרח התיכון.
מטנג'יר למכה
ב-1325, בגיל 21, החליט לעלות לרגל לערים הקדושות מכה ואל-מדינה שבחצי האי ערב. מסע זה הוביל למסעות נוספים אל הארצות שבהן התקבל האסלאם.
ב-14 ביוני 1325 יצא אבן בטוטה למסעו הראשון למכה. הוא החל את מסעו מטנג'יר לעבר קהיר שבמצרים, ברכיבה על חמור. בדרכו לאורך חוף הים התיכון הגיע לתלם סן שבאלג'יריה, שם הצטרף לשיירת סוחרים ועולי רגל, ואיתם המשיך לאלג'יר ולעיר העתיקה קונסטנטין. הוא הגיע לתוניס, ולאחר לימודים במדרסה בעיר היה למנהיגה הרוחני של שיירת עולי רגל בת אלפי אנשים שעשתה דרכה למכה. דרך טריפולי שבלוב הגיע לאלכסנדריה שבמצרים, אזור שהיה אז תחת שלטון הממלוכים ונחשב בטוח למעבר. אורך מסלולו לאורך חוף הים התיכון היה כ-4,200 ק"מ.
ממצרים תכנן להגיע למכה בדרך הים, שנחשבה לנוחה ביותר. הוא הפליג על הנילוס לדרום מצרים, והמשיך לעיר הנמל אידאד (aydhad) שבסודאן, לחוף ים סוף, בכוונה להפליג למכה. אולם בשל מרד שפרץ בעיר נאלץ לשנות כיוון ולשוב במורד הנילוס לקהיר. הוא פנה לעבר חצי האי סיני, הגיע לעזה, לחברון, ולבסוף לירושלים.
את ירושלים שבשליטת הממלוכים מצא כעיר קטנה, ובה 10,000 תושבים. הוא ציין את פועלם של השליטים הממלוכים מהשושלת הבחרית שבנו בעיר מדרסות, ביקר בכיפת הסלע ונמלא התפעלות מיפי המסגד ומהאדריכלות שלו. מירושלים המשיך צפונה, עבר את עכו וצור וצפה במצודות. הארץ הייתה הרוסה לאחר מאה שנות כיבוש צלבנים ומלחמות צבאות האסלאם. את דרכו המשיך בנסיעה דרך טריטוריה ממלוכית, שהדרכים בה היו בטוחות יחסית, וכך הגיע לדמשק, שהייתה צומת מסחרי חשוב בין מצרים, איראן, אסיה הקטנה והארצות לחוף הים השחור. אבן בטוטה מתאר את העיר בתקופה הממלוכית כ"כלבו" ענק של סחורות. אוכלוסיית העיר הייתה כ-100,000 תושבים, והיא עוררה רושם רב על המבקרים בה. אבן בטוטה תיאר את המסגד האומיי שבנה וליד הראשון כ"מסגד הגדול בעולם, מושלם מבחינה אדריכלית ובולט ביופיו".
בסיום הרמדאן המשיך אבן בטוטה בשיירת עולי הרגל, בדרך היבשה למכה. הוא היה חסר אמצעים, וקיבל גמל כתרומה. חלקו הראשון של המסע היה מדמשק לאל-מדינה, מרחק כ-1,350 ק"מ. הוא נמשך בין שישה לשמונה שבועות, ורבים מעולי הרגל מתו בדרך מקשיי המסע. אבן בטוטה הגיע לאל-מדינה, והמשיך למכה ב-1326. במכה מילא את מצוות החג' וזכה בתואר "חג' ".
מעיראק לאפריקה
בנובמבר 1326 יצא אבן בטוטה למסע חדש לעיראק ולאיראן. הוא יצא ממכה לאיראן בשיירה של פקיד פרסי, שבשל החום נעה במדבר ערב גם בלילה, לאור לפידים. הם הגיעו לבצרה שבשפך הפרת, והמשיכו לערים הקדושות לשיעים, שם פגש לראשונה מוסלמים אחרים: פרסים שיעים, שאת תפילותיהם לא הכיר. אבן בטוטה ביקר בנג'ף, המקודשת לשיעים. העיר, כ-160 ק"מ דרומית לבגדאד, התפרסמה כאתר הקבורה של עלי בן אבי טאלב, מקים השיעה והאימאם הראשון, וכונתה ה"עיר מסביב לקבר".
מנג'ף המשיך אבן בטוטה לבגדאד, שבעברה הייתה עיר מפוארת ומפורסמת ביותר בעולם הערבי, אלא שהוא הגיע אליה כשבעים שנה לאחר הכיבוש המונגולי ב-1258, שזרע הרג וחורבן בכל עיראק. באיראן עבר אבן בטוטה באספהאן ובשיראז והמשיך צפונה לטבריז, בירת פרובינציית מזרח אזרבייג'ן שעל דרך המשי. במסע זה נחשף להשפעת הסופיות, שבה עתיד היה לגלות עניין מאוחר יותר. הוא חזר למכה דרך איראן. אורך המסלול – כ-8,000 ק"מ. דגל 4.
אבן בטוטה שהה במכה בשנים 1327–1330 ואז יצא למסעו הבא, האחרון לדבריו, הפעם למזרח אפריקה, דרך ים סוף והאוקיינוס ההודי, אל החוף המזרחי של אפריקה ומשם בחזרה מדרום אל חצי האי ערב. הוא הפליג מג'דה שלחוף ים סוף בספינה לעבר תימן, שם ביקר בערי חוף ובכפרים קטנים. תחנתו הראשונה בתימן הייתה צנעא, משם המשיך לפנים המדינה, לתעיז, עיר הבירה. הוא הגיע לעדן, ולאחר שהחליט כי יעסוק במסחר ימי הפליג לג'יבוטי, בחוף המזרחי של אפריקה.
הוא ביקר במומבסה ובמוגדישו (היום בסומליה), והגיע לאיים פאמפה וזנזיבר. זנזיבר שימשה הנמל הגדול ומרכז סחר העבדים שהגיעו מרחבי יבשת אפריקה. מזנזיבר המשיך לקילווה (היום בטנזניה) – הנקודה הדרומית ביותר בחוף מזרח אפריקה שאליה הגיע. אבן בטוטה תיאר את קילווה כ"עיר בעלת רמת חיים גבוהה, מרכז לסחר בזהב. לתושבים יש ארמונות, מזונם בכלי פורצלן מסין, לובשים בגדי משי וחדרי הרחצה והנוחיות שלהם בתוך הבית." סולטאן קילווה נחשב עשיר במיוחד. במסגרת עסקיו הוא עסק במסחר עבדים: קבע את שיטת איסופם, מכירתם והצעתם כמתנות.
אבן בטוטה חזר לחצי האי ערב והגיע לעומאן. לאורך חופי דרום חצי האי צפה בציד כרישים. הוא התעניין גם בשווקים, ראה בסחורות מהודו ומהמזרח הרחוק ובכך התכונן למסעו הבא. הוא הגיע למצר הורמוז, חזר לתימן ועבר דרך פסגותיה הגבוהות, בגובה של 3,000 מטר. הוא עבר במדבריות וחזר למכה. אורך מסעו: כ-15,000 ק"מ. דגל 5–6.
מאסיה הקטנה להודו
אבן בטוטה החליט לצאת להודו בדרך היבשה. הוא נסע לאסיה הקטנה (כיום בטורקיה) ותיאר כיצד נראתה במאה ה-14. תיאורו את החיים בה לפני השלטון העות'מאני הוא מקור ייחודי למידע על האזור ועל אורח החיים של תושביו. הוא ציפה למצוא שם שיירת סוחרים טורקים, שאיתם תכנן להגיע להודו.
בסוריה הפליג באוניה לעיר הנמל אלניה, באסיה הקטנה. הצוות הנוצרי התייחס אל המוסלמים בכבוד רב והסיע את אבן בטוטה בחינם. הוא סבר כי הסיבה לכך היא שהנוצרים באסיה הקטנה הם בחסות המוסלמים. הוא הגיע לאלניה, ששימשה מרכז לשיווק עצים לנמלי מצרים וסוריה.
עבור אבן בטוטה האזור שאליו הגיע היה מופלא. הוא תיאר את תושבי האזור כמארחים טובים וציין כי בכל עיר דואגים לו ה"אחים" המוסלמים לקורת גג ולאירוח מלא. משם המשיך לאנטליה, שבה גרה כל עדה בתחום משלה. הנוצרים גרים ברבע מהעיר, מסתגרים מאחורי חומה, ששעריה ננעלים לתפילה כל ליל שישי. ליוונים וליהודים יש רבעים דומים. כאשר הגיע לעיר "דניזלי", התרשם מהאירוח של התושבים. בהמשך הגיע לקוניה. בסיוריו זכה לקבל מתנות רבות אבל החשובים מכל עבורו היו מכתבי המלצה שיעזרו לו במסעו להודו. תשומת לב מיוחדת מקדיש אבן בטוטה לנשים. הוא מבחין בין הנשים הטורקיות, שהציבור רוחש להן כבוד רב, לבין הנשים היווניות, המשמשות יצאניות ונחשבות לסחורה.
בנובמבר 1331 יצא אבן בטוטה להמשך מסעו, עם שלושה מלווים – שני עבדים ושפחה, ועם סוסים רבים ומתנות שקיבל מהמושל ושאר מארחיו. הוא יצא לכיוון הים השחור והגיע לעיר "בירגי", באזור איזמיר. אבן בטוטה המשיך לבורסה ומשם לעיר הנמל סינופ, לחוף הים השחור. בסינופ המתין ארבעים יום עד שהחלו לנשב רוחות לכיוון צפון, ואז הפליג בספינה קטנה לעיר קרים, בחצי האי קרים, שם המתין לשיירה שתוביל אותו באסיה המרכזית לאורדת הזהב, בדרך הודו. אורך מסעו היה כ-6,000 ק"מ. דגל 7.
מקרים ירד מזרחה לחוף הים והגיע לעיר הנמל העתיקה קאפה (היום פאודוסיה). העיר נודעה בפעילות המסחרית בה, וכשהגיע אליה אבן בטוטה היו בה סוחרים רבים מארצות רבות, רובם נוצרים. בעיר לא היו כמעט מוסלמים.
בקרים מצא אבן בטוטה שיירה גדולה שנסעה צפונה והצטרף אליה. בשיירה נסע גם אוזבג חאן (Ozbeg the Khan) של אורדת הזהב עם נשותיו בדרך לח'ליפה מבגדאד ואבן בטוטה החליט להצטרף לשיירתו המאובטחת של החאן. הם נסעו מזרחה, עברו ליד הים הכספי והגיעו לדלתה של הוולגה ועד אסטרחן. בשיירה הייתה גם אשתו ההרה של החאן המוסלמי. אבן בטוטה הציע לחאן כי ילווה אותה חזרה לבית אביה בקונסטנטינופול. החאן הסכים, ואבן בטוטה פנה דרומה, הגיע לים השחור והמשיך מערבה עד שהגיע לקונסטנטינופול ב-1332. סך הכל מרחק של 3,400 ק"מ (הלוך ושוב).
בקונסטנטינופול, מרכז הנצרות באותה עת, מצא כי הנוצרים והמוסלמים חיים זה לצד זה בסובלנות. כנסיית איה סופיה ההדורה ניצבה במרכז העיר. הנוצרים אפשרו למוסלמים להקים מסגד ראשון בעיר. תושבי העיר הנוצרים עסקו במסחר והיו נתינים של ערי אירופה ובני חסותן.
אבן בטוטה מתאר את בוא השיירה של הנסיכה לעיר: "5,000 רוכבים, 500 חיילים, משרתים אישיים רבים, 200 שפחות, 400 כרכרות, 2,000 סוסים, 500 גמלים ושוורים רבים. האוכלוסייה בדרך נדרשה לספק לשיירה את כל מחסורה. זמן הנסיעה היה 75 יום. אחי הנסיכה קידמו את פני הבאים עם 10,000 פרשים חמושים.
אבן בטוטה שם לב שהנסיכה שתתה יין וטעמה בשר חזיר, למרות האיסור על כך באסלאם, והבין מכך שהנסיכה נשארה נוצרייה על אף שנישאה למוסלמי. מאחר שבמסעותיו הקודמים רכש מושגים בפוליטיקה, סבר כי הנישואין בין החאן המוסלמי לבין הנשים הנוצריות, כולל בתו של הקיסר הביזנטי, הם בעיקרם משיקולים מדיניים. לאחר חודש בעיר ליווה הקיסר את אבן בטוטה עד ליציאה מהעיר ונתן לו מתנות.
אבן בטוטה יצא לדרך אל אסטרחן עם המלווים שבאו עמו. בדרך עבר על פני ערבות יבשות וקרות, מסעו היה בחורף והוא סבל מקור למרות לבושו החם. המים בדרך היו קפואים ולא ניתן היה להתרחץ. הוא הגיע לאסטרחן והמשיך צפונה כדי להיפגש עם החאן, והגיע לסאריי באטו, שהייתה בירת אורדת הזהב. קיימת דעה כי המשיך במסעו צפונה עד למעלה נהר הוולגה, לנהר קאמה אל ״בולגרי״ (bulgary).
לאחר מכן המשיך להודו, יעדו המקורי. במשך חמישה חודשים עבר באזורים שהיו בשליטת האימפריה המונגולית, אלימות הכיבוש של הפולשים בלטה לאורך כל המסע. כאשר הגיע לבוכרה גילה כי המסגדים, בתי הספר והשווקים נחרבו ובעיר לא נותרו אנשים משכילים. היישובים המוסלמיים שגילו התנגדות לפלישה נהרסו כליל.
הוא יצא מתחום השליטה של אורדת הזהב ובא לאסיה התיכונה, תחום השליטה של צ'אגאטאי חאן (Khan de Chagatay), מצאצאי ג'ינגיס חאן. הוא במרכז האימפריה המונגולית. הייתה זו ארץ של רועי צאן ולא של מסחר ותרבות.
החאן תרמאשירין (Tarmashirin Khan) היה השליט המונגולי הראשון שקבע כי האסלאם יהיה דת המדינה. אבן בטוטה המתין חודשיים בסמרקנד עד לסוף החורף הקשה. בינתיים נעזר השליט בהכרת הדת של אבן בטוטה, כדי ללמוד את חובותיו הדתיות. הוא זכה לקבל ממנו אמצעים להמשך מסעו: שני גמלים, מעיל עבה ו-700 דינר והמשיך בדרך המשי לבלק (Balk), עבר את הרי הינדו-כוש בתנאים קשים במיוחד והגיע לקאבול שבאפגניסטן של היום. בינתיים נודע לו כי השליט שלמד את ממנו את דת האסלאם חזר בו, וקצינים אנטי-מוסלמים החלו להנהיג את צבאו. הוא הזדרז לצאת מהאזור כדי לא ליפול קורבן לסכסוכים פנימיים. הוא חצה את נהר האינדוס והגיע ליעדו דלהי. אורך המסלול היה כ-12,000 ק"מ. דגל 8.
בתת היבשת ההודית
ב-1334, בגיל 30, שהה אבן בטוטה בהודו. הוא עבר ארבעה חודשים קשים: המעבר בהרים גרם לו לאפיסת כוחות. הודו של אותם הימים הייתה בחלקה תחת השפעת האסלאם. במאה ה-11 הכריזו המושלים הטורקים של אפגניסטן "מלחמת קודש" נגד האוכלוסייה ההינדית. הגל הראשון של "חיילי האל" הרסו את מקדשי ההינדים. מאוחר יותר הרשו המושלים המוסלמים להודים לעבוד את אלוהיהם אך דרשו מהם לשלם מיסים כבדים. ההודים המשיכו להתאסלם בגלל היתרונות במיסוי ובקידום החברתי, אך בפועל נשארו הינדים. הסולטאן החליט לשכור עובדי ציבור, אנשי חינוך ושופטים מארצות מוסלמיות כדי להפוך את ההודים למוסלמים, וכך הגיעו להודו עיראקים, פרסים ואחרים, עד כדי כך שהפרסית הפכה להיות השפה הרשמית. לפקידות המוסלמית הבכירה ניתנו תנאים מושכים כדי שיתבססו בהודו ויעשו את מלאכתם נאמנה.
אבן בטוטה הגיע לעיר הבירה דלהי כאשר היא נראתה כמדבר. היה זה זמן קצר לאחר חידוש היישוב בעיר. מוחמד אבן טוגלאק החליט להגביר את השליטה בדרום החצי-אי, בנה עיר בירה חדשה, 1,500 ק"מ דרומה מדלהי, וקרא לה בשם "דאולאטאבאד" ( Daulatabad) (כיום במהאראשטרה). הוא ציווה על פקידי הממשל ועל כל אוכלוסיית דלהי לעבור לעיר החדשה, אך רבים מתושבי העיר מתו מקשיי הדרך. בעיר החדשה נוצר מחסור במים וכעבור שנתיים נאלץ טוגלאק להסכים להחזרת התושבים לדלהי. להודו היו אז שתי ערי בירה: הראשית, דלהי בצפון והמשנית, דאולאטאבאד בדרום – במטרה להדק את השליטה על הטריטוריות בדרום בהודו.
כשהגיע אבן בטוטה לדלהי הוא היה חסר פרוטה. היה עליו להופיע בפני השליט עם מתנות. הוא עשה עסקה עם אחד הסוחרים בעיר: הסוחר נתן לו מתנות עבור הסולטאן ובתמורה הבטיח לו אבן בטוטה את המתנות שיקבל מהסולטאן, בשווי שעלה בהרבה על שווי המתנות המקוריות. אבן בטוטה זכה לקבל תמורה הולמת לשירותו הדתי בתור שופט והועסק כמומחה לחוקה האסלאמית. במרוצת הזמן היה לשופט עליון.
אבן בטוטה מספר כי לטוגלאק היה עניין רב בהטבעת מטבעות. הוא הצטיין בקליגרפיה. מלבד יציקת מטבעות הזהב בגדלים שונים – לנוחיות הסוחרים – הוא הנהיג בהודו לראשונה שימוש באסימונים ממתכות זולות כאמצעי תשלום. הוא חיקה בכך את הסינים. הוא דרש כי את הזהב ואת הכסף יפקידו באוצר הסולטאן ובמקומו ישתמשו התושבים באסימוני נחושת ופליז.
החיים בצל הסולטאן העריץ היו מסוכנים. איש דת מוסלמי ניסה לארגן קשר נגד הסולטאן, ושמו של אבן בטוטה היה ברשימות המוסלמי. הוא נעצר אך שוחרר לאחר שהתפלל 33,000 שורות בספרי התפילה, במשך חמישה ימים. הוא ביקש מהסולטאן לעלות לרגל למכה, אך הסולטאן, שהעריך את הכושר הדיפלומטי, ידיעת האסלאם והניסיון המשפטי של אבן בטוטה, החליט, בתום שמונה שנות שירותו בהודו, לשלוח אותו להיות שגריר בסין.
מחוסר ברירה יצא אבן בטוטה לדרך לסין, יחד עם חמישה-עשר שליחים סינים עם מתנות לקיסר השושלת הסינית. הוא ירד לדרום הודו, דרך דאולאטאבאד. בדרך תקפו אותו מורדים אך הוא גבר עליהם למרות הנחיתות המספרית, אם כי הפסיד את מטען המתנות שהיו ברשותו עבור השליט הסיני. הוא חשש לשוב לדלהי. בדאולאטאבאד, עיר הבירה השנייה של הסולטאן, המתין והצטייד במתנות חדשות עבור קיסר סין, והמשיך בדרכו לעיר החוף "קומבי". כאן המתינו לו שלוש אוניות, שבהן אחסן את המתנות. אונייה רביעית כללה שכירי חרב מאפריקה להגנה על המשלחת משודדי ים באוקיינוס ההודי ומאוחר יותר במצר מלאקה. הוא המשיך לגנדר (Gandhar) ולקליקוט (Calicut). בקליקוט המתין שלושה חודשים לרוחות המונסון המתאימות, שעימן יפליגו מזרחה לסין. כאשר נוצרה הזדמנות הם יצאו להפלגה, אבל האוניות התרסקו בחוף הקרוב, "חוף מלבר". אבן בטוטה חזר צפונה לנמל "הונבר" (Honavar) וממנו תכנן את המשך מסעו. הוא החליט לא לחזור להודו.
אורך המסלול – כ-3,000 ק"מ. דגל 9.
מהודו לסין
תוכניתו להגיע לסין ולהיות בה שגריר, לעת עתה, ירדה מעל הפרק. מטען המתנות לשליטי סין אבד בים. המשמר שיאבטח אותו משודדי הים – התפזר, וצוות המלווים הסיניים שבאו לקבל את פניו חזרו כלעומת שבאו. הוא החליט לא לחזור להודו והפליג לדרום האוקיינוס ההודי: האיים המלדיביים וציילון. חשיבות האיים הייתה בשני מוצרים: הסיבים מעצי הקוקוס, המשמשים לאריגת חבלים ושליית צדפות וקונכיות מהים, ששימשו כאמצעי תשלום במלזיה ובמקומות אחדים באפריקה. אבן בטוטה ידע כי תושבי האיים התאסלמו רק לאחרונה, וצפה כי יזדקקו למומחה לאסלאם.
הוא התקבל במאלה, בירת האיים המלדיביים. המדינה, שזה עתה קיבלה על עצמה את האסלאם, כיבדה אותו במשרת שופט עליון. העניקו לו זהב, פנינים ושפחות צעירות. ביקשו ודרשו ממנו כי יישאר זמן רב, ואבן בטוטה נאלץ להסכים. הוא רכש את אמון התושבים כשהצליח להביא להפסקת המנהג להקריב מדי חודש בתולה לשד. הצלחתו בגירוש השד גרמה לכך שהשליטה כיבדה אותו בנישואין עם ארבע נשים (לא יותר – כמנהג האסלאם), מהמשפחות המכובדות באי, כולל ממשפחת המלוכה.
אבן בטוטה חי שנתיים באי. פעילות פוליטית החלה להוות חלק מעיסוקיו שהרי תככים הוא למד בחצרות השליטים. הוא פיתח שאיפה להיות הסולטאן במקום. הסולטאן גילה זאת והוא נמלט לאי השכן, ציילון.
אבן בטוטה החליט להפליג לצפון בנגל בנהר "מגמה" (Meghma), לעיר "סילט" (Sylhet). שם פגש בהודי קדוש (Babadjis) בן 150 שנה. האיש ציפה לבואו של אורח מאפריקה. הוא שהה שם שלושה ימים וקיבל ממנו עצות למהלכיו בעתיד.
בחלק האחרון של המסע באיי "האוקיינוס ההודי", הגיע אבן בטוטה למה שיכונה בשם דרך הבשמים, העוברת מסין ליבשת אירופה דרך חופי הודו סין, וייטנאם, אינדונזיה ומפרץ בנגל.
אורך המסלול באיי "האוקיינוס ההודי" – כ-13,000 ק"מ. דגלים 10–11.
השלטון בסין היה בידי שושלת יואן, צאצאי ג'ינגיס חאן והמונגולים. על אף שלא אהדו את המוסלמים, קידמו אותם בברכה, במטרה לעודד את המסחר עם אסיה ואירופה. הזרים בסין התיישבו בעיקר בדרום המדינה, סמוך לחוף הים. המוסלמים הגיעו לסין, בין השאר לאור קריאת מוחמד: "ללכת ולחפש השכלה אפילו עד סין". גם שליטי מלזיה עודדו את ההתיישבות המוסלמית בסין, כי ראו במסחר עם סין יתרונות כלכליים. הקהילות הזרות נהנו מאוטונומיה שיפוטית והסכסוכים ביניהן יושבו על ידי ההנהגה המקומית – אצל המוסלמים: השייח'ים והקאדים. הקהילות המוסלמיות שהתבססו חיפשו קאדים, מורי הוראה ולבלברים (כי לא ידעו לכתוב ערבית).
המוסלמים האירופים ומעט נוצרים שהגיעו לסין הועסקו בתפקידי שירותים: גביית מיסים, אדריכלות ושירותים ציבוריים. בדרך כלל הם גרו בשכונות נפרדות, עם שווקים, בתי חולים ובתי תפילה. חלקם עסקו בסחר עם סוחרים שפעלו בנמלים באיראן, בים האדום ובאוקיינוס ההודי.
באיי סומטרה התארח אבן בטוטה אצל נסיך האי, שהמיר את דתו לאסלאם רק במאה ה-13 והיה נלהב מהדת החדשה. הנסיך נתן לאבן בטוטה את הג'ונקה האישית שלו, וזה יצא למסע לסין, שבו עבר את מצר מלאקה, נתיב השיט העיקרי בין האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
אחרי הפלגה של 40 יום הגיע לסין. הוא נחת בנמל צְוֵ'אנְג'וֹאוּ (Quanzhou) בפרובינציית פוג'יין. הקאדי, השייח' והסוחרים קיבלו את פני אבן בטוטה בשערי העיר בטקס מפואר ומושל העיר הכריז עליו כאורחו.
הוא המשיך לפוּג'וֹאוּ (Fuzhou), שם פגש סוחר עשיר מאוד שהכיר עוד בהודו, שדאג לכל מחסורו והקצה שני משרתים לשירותו האישי של אבן בטוטה. תוכניתו של אבן בטוטה הייתה להיות קאדי בסין או סוחר במוצרים היקרים: תבלינים, משי ופורצלן. אבל הוא לא הספיק להגיע לכך, כפי שנראה בהמשך.
בסיורו בסין מתאר אבן בטוטה את ביקורת הגבולות והמכס, וכי התשלומים בשווקים נעשים בשטרות מנייר וכי לא ניתן לרכוש סחורה בדינרים. הוא מספר שכאשר רוצים השלטונות לחפש מישהו, הם מפיצים את ציורו. אבן בטוטה מתאר את סין כמדינה הבטוחה ביותר בעולם: בתשעה חודשי סיור לא נתקל אפילו באירוע אחד, למרות שהיה ברשותו רכוש בעל ערך. על הסינים הוא מספר כי אינם מפזרים את כספם על מזון ובגדים. די להם בכותונת בד. הם עוסקים במסחר ובראש מעייניהם צבירת ממון וזהב. ב-1346 סיים שהות של שנה בסין. מאחר שפרצה הפיכה, נמלט משם.
אורך מסעו לסין ובסין – כ-5,000 ק"מ. דגל 12.
מסין לטנג'יר
בגיל 45, לאחר 24 שנים של מסעות, החליט אבן בטוטה לשוב לביתו. הנסיעה חזרה ארכה שלוש שנים: 1346–1349, ובמהלכה הגיע פעמיים למכה.
המסלול חזרה היה כדלקמן: אבן בטוטה הפליג מעיר הנמל הסינית הָאנְגְג'וֹאוּ (hangzhou), ירד דרומה דרך ים סין הדרומי הגיע למצר מלאקה, חלף על פני איי סומטרה והגיע לעיר המוכרת לו בהודו – קליקוט (Calicut). הוא חצה את האוקיינוס ההודי ונחת בחוף עומאן, עבר את מצר הורמוז ונחת בעיראק. משם המשיך את מסעו ביבשה: בגדאד, דמשק, עזה, קהיר ושוב חצה את הים האדום ועלה לרגל למכה. מאלכסנדריה שט בספינה לתוניס, לספרד, לסרדיניה וממנה למרוקו, שם שב לביתו בטנג'יר.
דוד ליפשיץ (רב)
הרב דוד ליפשיץ (ה'תרס"ו, 1906 – ט' בתמוז ה'תשנ"ג, 28 ביוני 1993) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. רבה האחרון לפני השואה של העיר סובאלק, מראשי "אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה", ראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק, וראש ארגון "עזרת תורה".
אבן בטוטה
מסין לטנג'יר
חלקו הראשון של המסע חזרה היה נוח, אם כי ארוך. הוא שהה זמן מה בסומטרה בברכת מושל העיר, המשיך להודו ומשם לחצי האי ערב, ועלה לרגל למכה, בפעם הרביעית. הוא חפץ לראות את בגדאד מתאוששת מהנזקים שגרמו המונגולים לפני 11 שנה. הוא המשיך בחציית המדבר הסורי והגיע לחלב, בצפון סוריה. בחורף 1348 גילה כי המוות השחור הגיע גם לעולם הערבי. לפי ספרו, אומדן המתים מהמגפה בדמשק היה 2,400 איש מדי יום, והחיים והמסחר בעיר שותקו. לראשונה הוא מזכיר את קיומם של היהודים, שהתפללו, כמו הנוצרים, לסיום המגפה. בדמשק התבשר כי בנו, שאותו לא הכיר מעולם, נפטר לפני 12 שנה, ואביו בין המתים מזה 15 שנים. הוא החליט להזדרז במסעו הביתה. בעזה המתין לשיירה למצרים וגילה כי רוב תושבי העיר מתו במגפה ואין מי שיוביל את השיירה. בסופו של דבר הגיע לקהיר, שנאמר לו כי המגפה הפילה בה 21,000 חללים ביום. הוא ירד דרומה לים סוף והגיע למכה, בפעם החמישית. הוא שהה בה חודשים אחדים עד שתסתיים המגפה, וחזר עם שיירת עולי רגל למצרים.
דוד ליפשיץ (רב)
ביוגרפיה
נולד במינסק לאיטל ולרב יעקב אריה ליפשיץ, בנו של רבי שלמה זלמן ליפשיץ איש גרודנה מחבר "עולת שלמה" על סדר קדשים ונשיא כולל הורדנה. במינסק למד ב"חדר מתוקן" אצל חיים דוד רוזנשטיין; עמו למד בנו של רוזנשטיין, אברהם אבן-שושן. השניים חיברו בילדותם פירוש לספר משלי בשם "טל ילדות". בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 למד אצל רבי שמעון יהודה שקופ בישיבת שער התורה בגרודנה, ואחריה בישיבת מיר בה היה מקורב לרב אליעזר יהודה פינקל ולמשגיח רבי ירוחם ליבוביץ. נישא לציפורה חוה בתו של הרב יוסף יוסלביץ', רבה של סובאלק ועם פטירתו הפתאומית של חמיו בגיל 56 בשנת 1935 התמנה כרבה של העיר. הצליח להימלט עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והיגר לארצות הברית, בה עמד בראש "ועד העזרה לפליטי סובאלק והסביבה". בתחילת ימיו בארצות הברית כיהן כראש ישיבת "בית מדרש לתורה" בסקוקי, שיקגו. בהמשך כיהן כראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן ומשנת 1956 כחבר הנשיאות של "אגודת הרבנים באמריקה ובקנדה". כיהן גם כנשיא של ארגון "עזרת תורה" של אמריקה בישראל.
אבן בטוטה
מסין לטנג'יר
בקהיר הביאו מאבקים של הסולטאן ה"בונה" א-נאסר מוחמד בן קלאוון (Sultan builder An-Nasir Muhammad ibn Qalawun) לכך שארגון העיר ירד לטמיון. אבן בטוטה נסע לנמל אלכסנדריה ומצא ספינה לתוניס. הוא מצא כי העיר תחת מצור של הברברים וארצות המגרב במשבר. שליט המגרב המרכזי, אבו אל-חסן (Abu Al-Hassan), החליט לפלוש לספרד כדי להדוף את הנוצרים, אך נחל מפלה ב-30 אוקטובר 1340. אחרי המפלה רצה אבן בטוטה להפליג לסרדיניה אך גילה כי עומדים לדרוש עבורו "כופר", לכן חזר לטאנאס (Tenes) במרוקו, ומשם נסע ביבשה לפאס. משם חזר לטנג'יר וגילה כי גם אימו חלתה במוות השחור בהיעדרו, ומתה.
דוד ליפשיץ (רב)
ביוגרפיה
בשנת תשמ"ט הוציא את הספר מנחת יוסף, מתוך כתבי יד של חותנו.
הרב ליפשיץ נפטר ט' בתמוז ה'תשנ"ג, 28 ביוני 1993. הוא הועלה לקבורה בישראל ונטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו
לרב ליפשיץ היו שלוש בנות:
אבן בטוטה
ספרד ואפריקה
בשתי ארצות עם אוכלוסייה מוסלמית עדיין לא ביקר אבן בטוטה: בממלכת גרנדה, השארית של ספרד המורית, ובאימפריית מאלי ומערב סודאן. תיאורו את אזור מדבר סהרה הוא מקור חשוב להכרת יבשת אפריקה בימי הביניים.
ב-1349 החליט אבן בטוטה כי מולדתו מרוקו תסייע למוסלמים באנדלוסיה בהגנה מול מתקפת הנוצרים. הוא הגיע לספרד עם כמה מתנדבים. הצדדים הלוחמים היו מותשים מהמוות השחור. עד מהרה סיים את מה שהוא כינה מלחמת הקודש, הג'יהאד. הוא המשיך למאלגה וביקר בבתי מלאכה לקדרות מוזהבות, מהידועים בעולם באותה עת. הוא המשיך לגרנדה וביקר בארמון ובגנים של אלהמברה, שם מצא קהילת דרווישים סופים ופגש את אבן ג'וזיי (Ibn Juzayy), סופר, משורר והיסטוריון, שעתיד היה לכתוב את זיכרונות אבן בטוטה בתום מסעותיו. בדרכו חזרה עבר שורה של מצודות ערביות והתפעל מעוצמת מצודת דאקואן (Dhakwan).
ב-1350 חזר אבן בטוטה למרוקו והגיע למרקש. הוא התאכזב ממראה העיר. המוות השחור והקמת הבירה החדשה פאס גרמו לעזיבת התושבים ומרקש הפכה ל"עיר רפאים". רק מסגד כותוביה (Kutubia – הסופרים) נשאר שלם.
אבן בטוטה המשיך לפאס. הסולטאן תכנן הקמת אוניברסיטה דתית בעיר (Koranic). אבן בטוטה סבר כי ימצא בה את מקומו אך הסולטאן שלח אותו למסע של 2,000 ק"מ לאימפריה המוסלמית במאלי, דרומית למדבר סהרה.
בסתיו 1351 יצא אבן בטוטה לדרך. עבר את הרי האטלס עד "טאפילאלט" (Tafilalt) והמתין לחורף, אז עוברות השיירות את נתיב הסחר חוצה סהרה – 2,000 ק"מ של מדבר. הוא הגיע לטאגהזה (Taghaza) שבצפון מאלי, עיר שבה עסקו עבדים בחציבת גושי מלח ממכרות.
המסחר פרח בנתיב חוצה סהרה. כולו נשלט בידי הברברים. עיקרו היה הובלת זהב מהדרום אל הצפון (ההערכה הייתה כי 60% מתפוקת הזהב באה מאפריקה התיכונה). לצפון הובילו גם עבדים שנמכרו כמשרתים אישיים, אגוזי קולה (Kola nut), צדפות כאמצעי תשלום, עורות ומלח. לדרום הובילו כותנה, מוצרי טקסטיל, חיטה, מוצרים ממתכת וסוסים לצורכי הממלכה. אבן בטוטה העיד על התפתחות המסחר הבינלאומי, שכלל דגים מיובשים מהאיים המלדיביים – 9,000 ק"מ משם.
הוא חנה ימים אחדים בנווה המדבר טיסאראללה (Tisarahla). שם שכרו מורה דרך משבט "מוספה" (Mussafa). כדי להבטיח את נאמנות מורי הדרך, נהגו לשכור אחדים לכל שיירה והתשלום בוצע רק כאשר שיירה מכיוון אחד פגשה את השיירה מהכיוון הנגדי. אבן בטוטה מתאר את הסביבה שבה רק חולות. רק כאשר נראתה שיירה ממול, ניתן היה לאשר כי לא סטו מהמסלול.
בוולאטה (Walata) קידמו את השיירות במים ובמזון. הלכות המשפחה באזור היו זרות לאבן בטוטה. הילדים נקראו על שם האם וזהות האב לא תמיד הייתה ידועה. המוסד המשפחתי היה בראשות האם. הוא הופתע כאשר בא לביתו של הקאדי ומצא נערה צעירה יפהפייה מלווה את הקאדי, שהסביר לו כי היא ה"שותפה" החדשה שלו "נכון לעכשיו".
אבן בטוטה המשיך לאורך נהר הניז'ר, שסבר בטעות כי הוא חלקו הצפוני של הנילוס. הוא הגיע אל הבירה מאלי ותיאר את הפאר של חצר המלוכה: גדודי חיילים מוצבים בכניסה לארמון ובדרך המובילה אליו. אבן בטוטה התקבל במתנות רבות מזהב וכסף וראה לראשונה היפופוטם. הוא הגיע עד טימבוקטו ומשם חזר לעירו פאס. נתיבו חזרה היה מיושב יותר, נמצאו בו יישובים של ברברים, וכעבור 70 יום הגיע לביתו החדש.
אורך המסלול – כ-10,000 ק"מ, מהם 8,000 ק"מ במדבר סהרה דגלים 14–15.
תאודור אדמס
תאודור אדמס (1915–1984) היה רב ודוקטור אמריקאי, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה.
חייו
בשנת 1950 שימש יו"ר כינוס רבני אמריקה שנערך בשיקגו.
בשנים 1952–1954 שימש כנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה. כיהן גם כנשיא. בשנת 1957 בעודו נשיא מועצת בתי הכנסת פתחה המועצה בהנהגתו בקמפיין שנועד להלחם במידע שגוי על שחיטה יהודית ולהציג את העובדות בפני העם האמריקאי.
בשנותיו המאוחרות קיבל תואר דוקטור בחינוך יהודי והצטרף לצוות של אוניברסיטת טורו.
ספרו
ערך בשנת 1949 יחד עם הרב אשר סירב מדריך למנהגים בחגים שהופץ בשם הסתדרות הרבנים דאמריקה.
גדעון שוקן
גדעון שוקן (28 בדצמבר 1919 – נובמבר 1981) היה אלוף בצה"ל, שימש כראש אגף כוח אדם בשנים 1956–1961.
ביוגרפיה
שוקן נולד בגרמניה ללילי ושלמה זלמן שוקן (בעל השליטה בעיתון הארץ ומקים בית ההוצאה לאור שוקן). שמו הפרטי הגרמני היה ולטר. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934 וסיים לימודיו התיכונים בגימנסיה העברית רחביה. ב-1936 הצטרף לארגון ההגנה וב-1943 עבר קורס מפקדי מחלקות.
שוקן למד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת בבריגדה היהודית, והשתתף בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה. השתחרר מהצבא הבריטי ב-1946 בדרגת מייג'ור. לאחר סיום המלחמה נסע לארצות הברית וסייע לאביו להקים בניו יורק את בית ההוצאה לאור "שוקן".
ב-1949 חזר לישראל התגייס לצה"ל ומונה לסגן ראש אגף כוח אדם. שימש כראש מחלקת תפקידי מטה באג"ם בשנים 1953 עד 1955 ואחר כך היה המרכז הראשון של ועדת משק לשעת חירום (מל"ח) במשרד ראש הממשלה. ב-15 בפברואר 1956 התמנה שוקן לתפקיד ראש אגף כוח אדם במטה הכללי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה. את דרגת האלוף קיבל במהלך תפקידו, במאי 1959.
שוקן היה בעל השכלה רחבה ועסק בשירה אנגלית וגרמנית. כמו כן היה אספן נלהב של אמנות מודרנית ופרימיטיבית, ועסק בצילום. בין היתר, הוא עיצב את עטיפות הספרים הראשונים של פרנץ קפקא שיצאו לאור בשפה האנגלית.
שוקן הלך לעולמו בנובמבר 1981 לאחר מאבק מחלה ממושכת. גופתו נטמנה בבית העלמין של כפר שמריהו.
אלמנתו של שוקן, דבורה שוקן, הייתה אוצרת אמנות וממקימות מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ומוזיאון ינקו דאדא בעין הוד. שתי בנותיו, יעל מירון ותמר שוקן-טופז, נפטרו. בנו, שמעון שוקן, הוא פרופסור למדעי המחשב.
מרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש
המרכז ללימודי יידיש ע"ש רנה קוסטה אשר במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 1983 והוא החוג ליידיש היחיד בארץ המעניק תואר ראשון בשפה וספרות יידיש.
הקורסים הנלמדים במרכז הם: שפת יידיש למתחילים, מתקדמים ומתמחים, ספרות ושירה ביידיש, פולקלור, תיאטרון, קולנוע ועיתונות בתרבות יידיש, ספרות יידיש עתיקה ומודרנית. המרכז מאפשר לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי ביידיש. המרכז הוא המוסד המסמיך מורים ליידיש בישראל מטעם משרד החינוך וכן מהווה מכון מחקר לשפה והתרבות, החל בעבודות גמר של תלמידי תיכון במסגרת בגרות ביידיש כשפה זרה שנייה ועד תזות לדוקטורט. במהלך הקיץ מתקיימים במרכז קורסים ללימוד שפת יידיש ותרבותה.
בנוסף המרכז עוסק בהפצת לימודי יידיש בנכר בעיקר בחבר המדינות (אוקראינה ורוסיה).
למרכז שתי ספריות: ספרייה מרכזית ובה למעלה משלושים אלף כותרים ובה גם אוסף סרטים וקלטות וידאו וכן הספרייה הסמינרית ע"ש לסובסקי ברונשטיין ובה ארכיונים אישיים שנתרמו, כולל אלה של השחקנים דינה הלפרין ויוסף מאורער וכן של מרדכי חלמיש, הרב חזקל קלפיש, אליעזר פודריאצ'יק, יצחק שמואלביץ ואמה שוור.
ולטר פרויס
קורות חיים
פרויס נולד בשנת 1895 בברלין בירת גרמניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1913 והחל לעסוק בפעילות ציונית במסגרת הסתדרות הסטודנטים הציונית בגרמניה.
לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ביקר בארץ ישראל כתייר. במלחמה שירת בצבא הגרמני. הוא היה קרוב לחיים ארלוזורוב, ויחד איתו הוא היה לאחד ממייסדי מפלגת הפועל הצעיר בגרמניה, שם תפס מקום מרכזי.
פרויס למד כלכלה ועבודה סוציאלית, ובשנת 1921 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל בהזמנת רמז ופרומקין, ועסק במחקר סוציאלי. בשנת 1934 הקים יחד עם פרץ נפתלי את בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב, וכיהן בו כמרצה וכדקאן.
היה גם חבר הוועד הפועל של ההסתדרות.
שימש פעמיים כציר בקונגרסים הציוניים (1929, 1935).
פרויס כתב ספרים אחדים, בהם "המעגל נסגר", המתאר את קורות חייו. הוא התגורר בתל אביב, ונפטר שם בשנת 1984. נקבר בבית העלמין הדרום.
ארכיונו, מהשנים 1924–1984, שמור במכון לבון.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
צ'אנס אחרון (סרט)
שיר הנושא של הסרט, "Sweeter than Fiction", נכתב והופק על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, שהפיקה גם את הפסקול שלו.
ליהוק
הסרט מציג גם קטעי ארכיון של סיימון קאוול, אמנדה הולדן, פירס מורגן, דקלן דונלי ואנתוני מקפרטלין מ-Britain's Got Talent.
הפקה והוצאה
הבמאי דייוויד פרנקל הוריד את דמי הבימוי שלו שהיו בסך 6 מיליון דולר ל-1.2 מיליון דולר, בתמורה לחלק גדול יותר מסך הברוטו של הסרט. One Chance צולם באיטליה ובריטניה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2013, ב-9 בספטמבר 2013 והופץ לבתי הקולנוע ב-25 באוקטובר 2013.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות מעורבות עד חיוביות. נכון לאפריל 2019, הוא מחזיק בדירוג של 63% ברוטן טומייטוז, בהתבסס על 43 ביקורות, עם ציון ממוצע של 5.4 מתוך 10; בקונצנזוס נקבע שם כי: "הסרט 'צ'אנס אחרון' צפוי וסנטימנטלי, אך אמיתי לחלוטין". ב-Metacritic, זכה לציון 49/100 שהתבסס על 12 ביקורות, דבר שסימל "ביקורת בינונית עד ממוצעת".
מוזיקה
אחד מיוצרי "צ'אנס אחרון", סיימון קאוול, פנה לטיילור סוויפט והציע לה להיות מעורבת בפרויקט. לבסוף, כתבה את "Sweeter than Fiction" עם ג'ק אנטונוף, שטען שהשיר בעל אווירה של ג'ון יוז ופרסם בטוויטר שהוא "[אהב] לעבוד עם סוויפט". בנוסף לכך, השיר הופק על ידי סוויפט ואנטונוף והוא שיר בסגנון הפופ מסטיק והסינת'פופ.
סוויפט סיפרה בריאיון ל-Taste of Country שהיא ראתה את הסרט כסיפור אהבה והוסיפה כי:
השיר הופץ כסינגל השיווקי הראשון מפסקול הסרט בפלטפורמות הדיגיטליות ב-21 באוקטובר 2013. לאחר יציאתו, הודתה סוויפט כי היא נאלצה להתמודד מול חברת התקליטים שלה ביג משין רקורדס, שסירבה לתת יד בהוצאת השיר בטענה שסוויפט לא צריכה להוציא שירים בין אלבום לאלבום. בהמשך, טענה סוויפט כי "חברת התקליטים שלי (ביג משין רקורדס) הציבה בפניי עובדה שאני לא מוציאה שירים חדשים עד שאני לא מוציאה אלבום חדש, אך הפצרתי בפניה שאני חייבת לקחת חלק בסרט הזה". השיר ספג שבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה. באנטרטיינמנט ויקלי שיבחו את גישתה האופטימית והחיובית של סוויפט, תוך שתיארו את השיר כ"ממכר".
האפוטרופוס הכללי
אגף האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי הוא אגף במשרד המשפטים, המורכב משלושה מכלולי פעילות שונים בשלושה תחומים עיקריים: פעילות בהליכי חדלות פירעון, פיקוח על אפוטרופוסים ומנהלי עיזבון, והפעלת מערך הרשם לענייני ירושה.
נכון ל-2019 מנוהלים על ידי האפוטרופס הכללי כספים בסך 7.2 מיליארד שקל, שמנוהלים באמצעות 11 קרנות.
תפקידי האפוטרופוס
תפקידיו העיקריים של האפוטרופוס הכללי בישראל הם:
עלון דעת ודין
החל משנת 2006, מוציא לאור אגף האפוטרופוס הכללי, את הרבעון המשפטי, "דעת ודין". בו מתפרסמות הוראות נוהל של האגף, המיועדות בעיקר לעורכי-דין העוסקים בדיני ירושות, אפוטרופסות, כינוס נכסים ושאר התחומים המטופלים עלי ידי האפוטרופוס הכללי. בעלון מובאים אף עדכונים של פסקי דין ייחודיים ותקדימים משפטיים, הנוגעים לתחום האפוטרופוס הכללי, תוך מתן התייחסות, הערות והארות לפסקי הדין בסוגיות המשפטיות השונות.
בשטחים
סמכותו של האפוטרופוס מוגבלת לתחומי מדינת ישראל. הגוף המנהל את הרכוש הממשלתי באזור יהודה ושומרון על פי החוק הוא יחידת הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון, הכפופה למנהל האזרחי.
מחלקת עזבונות לטובת המדינה
מחלקת עזבונות לטובת המדינה היא יחידת משנה הכפופה לאפוטרופוס הכללי שתחת משרד המשפטים ומטרתה הקצאת נכסי עזבונות שנמצאים באחריות המדינה בכפוף לרצון המצווים.
במסגרת המחלקה פועלים רפרנטים – עורכי דין ומנהלי חשבונות לארצות דוברות אנגלית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ועברית – בהתאם למדינות המוצא של רוב התורמים והמצווים.
ועדת העזבונות
ועדת העזבונות היא הגוף המחליט על "שידוך" בין העזבונות לפי מטרתם לבין הארגונים שהגישו בקשות לתרומה, והחלטותיה עוברות לביצוע על ידי המחלקה. ועדת העזבונות מורכבת מעובדי מדינה ומאנשי ציבור, המתכנסים לישיבות תקופתיות שבהן מתקבלות ההחלטות.
ועדת העזבונות מחלקת מדי שנה עשרות מיליוני ₪. מרבית הכספים מחולקים לעמותות ולמשרד הביטחון. חלק ניכר מהבקשות נפסלות על הסף בשל נימוקים טכניים. בהתאם לנוהל, הוועדה מודיעה בכתב על קבלת הבקשה כתקינה או פסולה,  ובסופו של תהליך מפרסמת את החלטותיה לחיוב או לשלילה.
בשנת 2003 בעקבות דוח מבקר המדינה, שונו כללי הוועדה ותהליך הגשת הבקשות, והוחלט להקים מנגנון ניהולי מקצועי, לניהולו נבחר מר יוסף שפר, אשר כיהן בתפקיד מנהל ועדת העזבונות בשנים 2004-2012, העלה את ועדת עזבונות על דרך המלך, והנהיג רפורמות לטובת הציבור והעמותות, אשר הציבו את וועדת העיזבונות במקום הראשון בסקרי שביעות הרצון במשרד המשפטים.
בתקשורת החילונית פורסמו מספר כתבות על ועדת העזבונות, ובין היתר נטען על ביורוקרטיה מוגזמת, דיונים לא שקופים המקשים על המבקשים, חלוקה לא שוויונית, והקדשים שאינם עומדים במטרה שלשמם הוקמו. כמו כן חברת הכנסת לשעבר, שלי יחימוביץ, ממפלגת העבודה, מתחה ביקורת על מנהל הוועדה בעבר, שמנצל את היכרותו ובקיאותו רבת השנים עם וועדת העזבונות ונהליה המסובכים כדי להצליח בגיוס כספים, ותיארה אותו כ"מגייס הכספים המצליח ביותר".
ג'ייד (קומיקס)
ג'ייד (באנגלית: Jade) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. היא הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Squadron #25 מספטמבר 1983 ונוצרה בידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'רי אורדוויי.
ג'ייד היא האלטר אגו של ג'ניפר-לין היידן, בתו של הגרין לנטרן מתור הזהב אלן סקוט והגרין לנטרן הנשית הראשונה של סקטור הארץ. היא עבדה עם קבוצות ליגת הצדק וחברת הצדק של אמריקה, עזרה בהקמת "אינסופיות בע"מ" ולאחרונה גם הייתה חברה ומנהיגה של אאוטסיידרס. כמו כן, היא חברת חיל הפקחים הירוקים החדשה לאחר שניתנה לה טבעת הכוח.
מקור
אמה של ג'ייד - נבלת-העל רוז קנטון (ורד וקוץ ) - הייתה נשואה לזמן קצר לאלן סקוט, אך ברחה מהקשר לאחר שילדה את ילדיהם בפחדה שתפגע בהם. היא נתנה אותם לאימוץ והם הופרדו. ג'ניפר-לין אומצה בידי זוג בפרוורי מילווקי, ולא ידעה שיש לה אח תאום עד לשנות בגרותה. מעט לאחר שהיא ואחיה, טוד ג'יימס רייס - הידוע כגיבור-העל אובסידיאן, נפגשו וגילו כי הם ילדיו של אלן סקוט, השניים ניסו להצטרף לחברת הצדק של אמריקה אך נדחו, והקימו בסופו של דבר יחד עם צעירים אחרים את "אינסופיות בע"מ". משום שאביה נחשף לאנרגיה המיסטית של לב הכוכב האגדי, היא ואחיה נולדו עם כוחות על-אנושיים, אם כי ג'ייד גילתה אותם רק לאחר שהותקפה מינית בילדותה. כוחותיה של ג'ייד דומים לאלה של אביה: היא מסוגלת לייצר אנרגיה ירוקה ולעצב אותה למבנים אנרגטיים לפי רצונה.