cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קים סטנלי רובינסון
ביוגרפיה
קים סטנלי רובינסון נולד בווקוגן, אילינוי, אבל גדל בדרום קליפורניה. ב-1974 סיים לימודי תואר ראשון בספרות (אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו), וב-1975 סיים לימודי תואר שני באנגלית באוניברסיטת בוסטון. דוקטור לפילוסופיה באנגלית הוא קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ב-1982. התזה שלו, הרומנים של פיליפ ק. דיק, פורסמה ב-1984.
רובינסון הוא מטפס הרים, מה שהשפיע על אחדות מיצירותיו, בעיקר "אנטארקטיקה", טרילוגיית "מאדים" ו"ארבעים סימנים של גשם". ב-1982 הוא נשא את ליסה האולנד נוול, כימאית. יש להם שני בנים. רובינסון חי בקליפורניה, בוושינגטון ובשווייץ (בשנות ה-80). כיום הוא חי בדייוויס, קליפורניה.
ג'וזף א. מארי
ג'וזף אדוארד מאריי (באנגלית : Joseph Edward Murray, נולד ב-1 באפריל 1919 – נפטר ב-26 בנובמבר 2012) היה מנתח פלסטי אמריקאי שביצע את השתלת הכליה האנושית המוצלחת הראשונה בתאומים הזהים ריצ'רד ורונלד הריק ב-23 בדצמבר 1954.
מורי חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה בשנת 1990 עם דונל תומאס "על עבודתם בשטח השתלות איברים ותאים".
ביוגרפיה
מאריי נולד לוויליאם א' ומרי (לבית דפסקוואל) מאריי, וגדל במילפורד, מסצ'וסטס. משפחתו היא ממוצא אירי ואיטלקי. בצעירותו הצטיין בכדורגל, הוקי קרח ובייסבול. בקולג' המעיט באימונים, ולמד פילוסופיה ואנגלית. מאריי קיבל תואר במדעי הרוח ב-1940. לאחר מכן למד בבית הספר לרפואה בהרווארד. לאחר שסיים את לימודיו ברפואה, מאריי החל את ההתמחות שלו בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל. במקביל, הוא התקבל לחיל הרפואה של צבא ארצות הברית.
הוא שירת ביחידה לכירורגיה פלסטית בבית החולים הכללי ואלי פורג' שבפנסילבניה. יחידתו טיפלה באלפי חיילים שנפצעו בשדות הקרב במלחמת העולם השנייה, וניסתה לשחזר את גופם המעוות. לאחר שירותו הצבאי, סיים מאריי את התמחותו הכירורגית הכללית, והצטרף לצוות הכירורגי של בית החולים פיטר בנט בריגהם. לאחר מכן נסע לניו יורק כדי להתמחות בכירורגיה פלסטית בבתי החולים בניו יורק ובממוריאל, וחזר לבריהאם כחבר בצוות הכירורגי ב-1951.
ב-23 בדצמבר 1954, מאריי ביצע את השתלת הכליה המוצלחת הראשונה בעולם בין תאומים בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל- ניתוח שנמשך חמש וחצי שעות. הוא נעזר בד"ר ג'יי הארטוול הריסון ורופאים ידועים אחרים. הנתרם חי שמונה שנים נוספות לאחר הניתוח. בשנים שלאחר מכן ביצע מאריי את האלוגרפט המוצלח הראשון.
מאריי נישא למורה בובי לינק ביוני 1945 ונולדו להם 6 ילדים: 3 בנים ו-3 בנות. בשנת 2001 פרסם מאריי את האוטוביוגרפיה שלו, Surgery Of The Soul: Reflections on a Curious Career. הוא הלך לעולמו ב-26 בנובמבר 2012, בגיל 93. הוא לקה באירוע מוחי בביתו בפרברי בוסטון בחג ההודיה ומת בבית החולים שבו ביצע את ניתוח השתלת האיברים הראשון.
יעקב אדליסט
יעקב (אדי) אדליסט (13 במאי 1937 – 8 בדצמבר 1999) היה כדורסלן ומאמן ישראלי בגובה 1.90 מטר ששיחק בין היתר במכבי תל אביב ונבחרת ישראל בשנות ה-50 וה-60. זכה כשחקן ב-4 אליפויות ו-4 גביעי מדינה.
ביוגרפיה
אדליסט נולד בישראל בשנת 1937. בשנת 1954, כשהיה בן 17 הצטרף אדליסט למכבי תל אביב. עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה עונת 1954/1955 (העונה השנייה בתולדותיה של הליגה), בה זכתה מכבי באליפות השנייה שלה (והראשונה של אדליסט) עם מאזן מושלם שכלל 22 ניצחונות. האליפות הושגה לאחר ניצחון ביתי ב"משחק העונה" על הפועל חולון 58:56, שני מחזורים לסיום העונה. אדליסט הצעיר שיחק ב-10 משחקים וקלע בממוצע של 2.6 נקודות למשחק.
בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני, עם זאת, באותה עונה נערך לראשונה גביע המדינה שבו זכתה מכבי תל אביב, אך אדליסט לא השתתף במשחקי הגביע.
לקראת עונת 1956/1957 עבר אדליסט לשחק בקבוצת הבת - מכבי דרום תל אביב תחת המאמן יצחק אלדובי, במדיה שיחק שתי עונות. הקבוצה סיימה במקום השלישי והשישי בהתאמה, ואדליסט קלע בממוצע של 10.1 ו-11.6 בהתאמה. באותן שנים, בהן השחקנים לא היו מקצוענים, עבד אדליסט כעובד דפוס.
בעונת 1958/1959 חזר אדליסט לקבוצת האם - מכבי תל אביב. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות המדינה, עם מאזן 2–20, לאחר ניצחון בדרבי על השנייה בטבלה הפועל תל אביב 66:50 במשחק שנערך במגרש מכבי שלושה מחזורים לסיום. אדליסט תפס מקום בהרכב הקבוצה, שיחק 20 משחקים וקלע בממוצע של 7.2 נקודות למשחק. בנוסף, מכבי ניצחה בגמר גביע המדינה בכדורסל את הפועל חולון 53:47, כאשר אדליסט לא קלע בגמר.
בשנת 1959 השתתף אדליסט במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1959 שנערכה באיסטנבול, תחת המאמן אליהו עמיאל. ישראל סיימה את הטורניר במקום ה-11, אדליסט השתתף ב-3 משחקים וקלע 2 נקודות. כן בשנת 1959 השתתף אדליסט בנבחרת ישראל למכביה החמישית ובנבחרת צה"ל.
רודולפו וולק
רודולפו וולק (באיטלקית: Rodolfo Volk; 14 בינואר 1906 – 2 באוקטובר 1983) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
פרנוש סמדי
פרנוש סמדי (בפרסית: فرنوش صمدی) היא תסריטאית ובמאית קולנוע איראנית. סרטה הקצר "השתיקה" היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2016.
יעקב אדליסט
ביוגרפיה
בעונת 1961/1962 חזר אדליסט לקבוצת הבת מכבי דרום תל אביב, תחת המאמן אהרון קפלן. הקבוצה סיימה את הליגה במקום האחרון וירדה לליגה השנייה, אולם אדליסט היה מהבולטים בקבוצה כאשר קלע בממוצע של 11.2 נקודות למשחק. במהלך העונה הורחק לשבועיים לאחר התחצפות לשופט. בסיום העונה חזר אדליסט למכבי תל אביב.
רודולפו וולק
הוא הכובש הרביעי בהיסטוריה של רומא עם מאזן של 106 שערים ב-161 הופעות.
יעקב אדליסט
ביוגרפיה
בשתי העונת הבאות, 1962/1963, 1963/1964 היה אדליסט חלק מקבוצה שכללה את שבתאי בן-בסט, רלף קליין, תני כהן-מינץ, דוד פריש, אמנון אבידן וגדעון פרייטג. הקבוצה זכתה פעמיים בדאבל (אליפות וגביע). בשתי עונות אלו, ירדו משמעותית ממוצעיו של אדליסט - 4.2 ו-5.8 בהתאמה. בעונה לאחר מכן, 1964/1965 עבר אדליסט ממכבי תל אביב למכבי פתח תקווה יחד עם אברהם חסיד. שם שיחק למשל שלוש עונות תחת מאמנו בעבר קפלן, והוביל את הקבוצה יחד עם שלמה לוצקי. בסיום העונה הראשונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, בעונה לאחר מכן עלתה הקבוצה חזרה לליגה הראשונה, אך בסיום עונת 1966/1967 - נשרה שוב לליגה השנייה. בסיום העונה פרש אדליסט מכדורסל.
רודולפו וולק
קריירה
וולק נולד בפיומה בשנת 1906 והחל לשחק כדורגל עבור מועדון הכדורגל פיומנה, המועדון של העיר שלו; הוא נודע כחלוץ רב עוצמה.
יעקב אדליסט
ביוגרפיה
סך הכל שיחק אדליסט 11 עונות בליגה הבכירה בהן רשם 175 משחקי ליגה וקלע 1,566 נקודות, כן היה שותף ל-4 אליפויות ו-4 גביעי מדינה - כולם במדי מכבי תל אביב. במדי נבחרת ישראל רשם אדליסט 8 הופעות והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1959.
פרנוש סמדי
ביוגרפיה
סמדי נולדה בעיר אספהאן שבאיראן. בצעירותה היגרה לאיטליה, שם סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנות של רומא.
רודולפו וולק
קריירה
הוא שיחק במשחק לא רשמי במדי פיורנטינה תחת שם המשפחה המזויף בולטני, זאת מכיוון שהוא שירת בצבא, ולא הורשה לעשות שום פעילות אחרת מלבד זאת.
יעקב אדליסט
ביוגרפיה
בשנים הבאות שיחק ואימן אדליסט מספר שנים כדורסל בליגות נמוכות וכדוריד בקבוצת מכבי ארזים רמת גן יחד עם ותיקי מכבי תל אביב נוספים כמו סבי בן בסט ואברהם חסיד. בשנת 1971 התפטר מאימון קבוצת הכדורסל של מכבי ארזים ששיחקה בליגה השנייה לאחר שהקבוצה ירדה למקום ה-11 בטבלה. בשנת 1974 שיחק אדליסט בתפקיד כדורסלן בסרט עיניים גדולות של אורי זוהר.
ב-8 בדצמבר 1999 הלך אדליסט לעולמו ונטמן בבית העלמין פינסקר בהרצליה.
המועצה הישראלית לקולנוע
המועצה הישראלית לקולנוע היא מועצה מייעצת, שהוקמה ב-2000, מכוח חוק הקולנוע. תפקידה לייעץ לממשלת ישראל ולמשרד התרבות והספורט בתחומי הקולנוע והשפעתה רבה, משום שבין השאר היא היועצת לשר בנוגע למדיניות בתחום הקולנוע.
רודולפו וולק
קריירה
בשנת 1928 הוא חתם במועדון הכדורגל רומא והפך להיות אחד מהשחקנים החשובים ביותר בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. הוא הפך לכובש הרשמי הראשון באצטדיון קאמפו טסטאצ'יו, ששימש כאצטדיון הראשון בתולדות הקבוצה.
פרנוש סמדי
ביוגרפיה
במהלך המאה ה-21 ביימה מספר רב של סרטים קצרים כגון "השתיקה" (2016), "מבט" (2017), ו"חוק של 180°" (2020). "השתיקה", סרטה הקצר הראשון, אותו ביימה לצד עלי אסגרי, הוקרן בבכורה עולמית בתחרות פסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2016 והיה מועמד לפרס דקל הזהב, אולם הוא לא זכה. סרטה הקצר השני, "מבט", הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל לוקרנו 2017 וזכה בפרס חבר השופטים עבור הסרט הקצר בשידור החי הטוב ביותר של מכון הסרטים האמריקאי. בשנת 2018 זכה הסרט בפרס עגלת הזהב בפסטיבל הסרטים של זאגרב.
סמדי כתבה את התסריט לסרט "היעלמות", אותו ביים עלי אסגרי, אשר הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוונציה ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2017. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסינגפור בשנת 2017. סרטה הראשון אותו כתבה וביימה, "חוק של 180°", הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2020, וזכה בפרס פסטיבל הסרטים של ואיאדוליד  לצד שתי מועמדויות לפרס קריסטל סימורג על "האפקטים הקוליים הטובים ביותר" ו"שחקנית המשנה הטובה ביותר" עבור אזיטה חג'יאן.
המועצה הישראלית לקולנוע
הקמת המועצה
המועצה הישראלית לקולנוע הוקמה בשנת 2000 על פי חוק הקולנוע. הגוף הוקם במתכונתם ולצידם של כמה גופים ממשלתיים דומים, כמו "המועצה הישראלית לתרבות ואמנות" לפי, "מועצת המוזיאונים" לפי חוק המוזיאונים, התשמ"ג-1983, ו"המועצה לספריות ציבוריות" לפי חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975.
את המועצה ממנה שר התרבות והספורט.
תפקידי המועצה
סעיף 3 לחוק הקולנוע מתאר את תפקידי המועצה, וביניהם:
כמו כן, מטרתה של המועצה לגבש מדיניות וקריטריונים (מבחנים) שמטרתם לאפשר חלוקה עניינית ושוויונית של תקציב התמיכה בתחום הקולנוע.
חברי המועצה ופעיליה
לפי, המועצה תהיה בת 25 חברים שימנה השר. מתוכם 13 נציגי ציבור מתחום היצירה, העשייה והמחקר בתחום הקולנוע; 6 נציגי ציבור המעורים בתחומי התרבות והאמנות ו6 עובדי מדינה (2 ממשרד התרבות והספורט והיתר לפי המלצות השרים). יו"ר המועצה ממונה מקרב נציגי הציבור במועצה.
חבל לכיש
חבל לכיש הוא גוש התיישבות בדרום, בין הרי יהודה במזרח ובין אשקלון במערב. במרכזו העיר קריית גת. האזור נקרא על שם העיר הקדומה לכיש.
המועצה הישראלית לקולנוע
יושבי ראש המועצה הישראלית לקולנוע
מנהלת המועצה היא קרן כרמל. חברים מועצה מכהנים כיום: זיו גלעדי, אבי שמש, אברהם חיון, אלברט גבאי, אלישבע מזי"א, חנוך גנן, יואב דוניץ, יונה אליאן, מוטי שקלאר, מנשה סמירה, נועם שנהב, נפתלי אלטר, ענבל שוקי, עמיחי חסון, רוקיה סבח, שירית קייסן.
חבל לכיש
תולדותיו
לפני מלחמת העצמאות היו בו מספר כפרים ערבים (אל-פאלוג'ה, עיראק אל-מנשייה ואחרים) והוקמו בו שלושה קיבוצים - (נגבה, גת וגלאון), ולאחריהם הוקמו מספר יישובים נוספים. תכנון ההתיישבות המרוכז בחבל החל בראשית שנות ה-50 ובשנים 1955–1961, ובעקבותיו הוקמו 20 יישובים נוספים.
ההתיישבות המסיבית בחבל לכיש החלה ב-1954, כאשר הסוכנות היהודית הקימה את "רשות חבל לכיש". מטרת ההתיישבות הייתה לקלוט את העלייה הגדולה בשנות החמישים, וכן ליצור רצף התיישבותי בין רצועת עזה להר חברון. היישובים תוכננו כיחידות אחידות מבחינה עדתית, כלקח מניסיונות היישוב הקודמים. כמו כן, היישובים נוהלו תחילה בשיטת "משק מעבר מנוהל" ובהדרגה הם הפכו למושבים בניהול עצמי. זאת מכיוון שרוב העולים הגיעו ממרכזים עירוניים, ולא היה להם רקע חקלאי.
חבל לכיש זכה לתנופת התיישבות מחודשת בשנים 2006–2012, כאשר היה חבל הארץ העיקרי בו שוכנו מפוני גוש קטיף, בעיקר ביישובים שקף, אמציה, שומריה, בני דקלים, ונטע.
יישובי חבל לכיש
יישובי חבל לכיש משתייכים מבחינה מוניציפלית לשבע מועצות אזוריות: לכיש, שפיר, יואב, מטה יהודה, שער הנגב, חוף אשקלון ובאר טוביה.
שלוש המועצות האזוריות שנמצאות במרכז חבל לכיש הן לכיש, יואב ושפיר.
תחילה תוכננו להיות מועצה אחת אך הוחלט לחלק אותן לשלוש בהתאם לצביון היישוב, צורת ההתיישבות והתנועה המיישבת (כפי שהיה מקובל באותה תקופה):
עם זאת, חלוקת היישובים אינה מחייבת לפי הגדרות אלה, לדוגמה המושבים סגולה ונחלה העדיפו להיות במועצה בעל צביון חילוני ולכן הם נמצאים במועצה האזורית יואב אף על פי שהם מושבים שמשתייכים לתנועת המושבים. קיבוץ עין צורים שהוא קיבוץ דתי העדיף להשתייך למועצה אזורית שפיר.
חלוקה זו גם מזיקה באופן מסוים ליישובים ולמועצות מהבחינה הכלכלית-ארגונית, ויוצרת מצבים שבהם קיימים גושים או יישובים בודדים ללא רצף טריטוריאלי עם המועצה שלהם, כגון הקיבוצים נגבה ושדה יואב, השוכנים במרחק של 25 דקות נסיעה מישובי המועצה האזורית יואב, או מושב מנוחה, השוכן במרכז גוש יישובים ששייך למועצה האזורית יואב אך משתייך למועצה אזורית לכיש.
בחבל לכיש 95,798 תושבים, 35,217 מהם חיים ב-47 יישובים שאינם ערים, והשאר, 60,581, בעיר קריית גת. יישובי הגוש הם:
רודולפו וולק
קריירה
הוא שיחק למעלה מ-150 משחקים וכבש למעלה מ-100 שערים עבור הג'יאלארוסי. הוא כבש את השער הראשון אי פעם בדרבי של רומא, בניצחון 1-0 על היריבה העירונית לאציו בשנת 1929.
פרנק מקפרלן ברנט
סר פרנק מקפרלן ברנט (באנגלית : Frank Macfarlane Burnet; נולד ב-3 בספטמבר 1899 - נפטר ב-31 באוגוסט 1985) היה וירולוג אוסטרלי הידוע בתרומותיו לחקר האימונולוגיה. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה בשנת 1960 ביחד עם פיטר מדאוור בזכות "גילוי סבילות חיסונית נרכשת". הוא פיתח את תאוריית הברירה המשובטת.
ההישגים העיקריים של ברנט במיקרוביולוגיה כללו גילוי הגורמים הסיבתיים של קדחת Q, זיהוי וחקר ההתרבות של נגיף השפעת והוכחה כי נגיף המיקסומטוזיס אינו גורם למחלה בקרב בני אדם. שיטות מודרניות לייצור חיסוני שפעת עדיין מבוססות על עבודתו של ברנט.
ביוגרפיה
ברנט נולד בטרארלגון, ויקטוריה. אביו, פרנק ברנט, היה מהגר סקוטי שניהל סניף בנק. אמו אף היא ממוצא סקוטי. המשפחה הייתה פרוטסטנטית אנגלו-סכסית ושמרנית. פרנק עצמו היה השני מבין שבעה ילדים. לאחותו הבכורה היו מגבלות נפשיות בולטות, מה שהשפיע רבות על האווירה בבית. משנותיו הראשונות בטרראלגון, בראנט נהנה לחקור את סביבתו. הוא העדיף עיסוקים ספרותיים מגיל צעיר ולא התלהב מספורט. בנוסף על כך, ברנט החל להתעניין בביולוגיה מגיל צעיר, ונהנה לטייל ולאסוף חרקים. בצעירותו זכה ברנט לחינוך יוקרתי והצטיין בלימודיו.
ברנט קיבל את הדוקטורט לרפואה מאוניברסיטת מלבורן ב-1924, ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת לונדון ב-1928. הוא המשיך לערוך מחקר חלוצי במיקרוביולוגיה ואימונולוגיה במכון וולטר ואלייזה הול למחקר רפואי, מלבורן, ושימש כמנהל המכון בשנים 1944–1965. מ-1965 ועד פרישתו ב-1978, עבד ברנט באוניברסיטת מלבורן. לאורך הקריירה שלו הוא מילא תפקיד פעיל בפיתוח מדיניות רפואה ציבורית באוסטרליה והיה חבר מייסד של האקדמיה האוסטרלית למדע (AAS) הוא שימש כנשיאה בשנים 1965–1969.
בנוסף על הנובל, ברנט זכה להוקרה רבה. בשנת 1978 צורף ברנט למסדר אוסטרליה. הוא גם היה חבר במסדר ההצטיינות, מסדר האימפריה הבריטית ומסדר השמש העולה. הוא גם זכה במדליה המלכותית ובמדליית קופלי.
ברנט הלך לעולמו מסרטן ב-1985.
רודולפו וולק
קריירה
בעונת 1930/31, הוא היה מלך השערים של הסרייה א', כשכבש 29 שערים ב-33 משחקים, מה שעזר לרומא לסיים כסגנית אלופת הליגה.
הוא עזב את רומא בשנת 1933, עקב בעיות אישיות עם השחקנים אנריקה גואיטה ואלביו בנצ'רו, ולאחר מכן הוחתם על ידי פיזה.
קבוצתיים
פיומנה
עונת 1994/1995 בליגה הלאומית
עונת 1994/1995 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-39 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 16 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1994/1995 היו הפועל בית שאן, בית"ר תל אביב ועירוני ראשון לציון. בתום העונה סיימה מכבי תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיעים המצטיינים של העונה היו חיים רביבו ממכבי חיפה ועמיר תורג'מן ממכבי עירוני אשדוד עם 17 שערים כל אחד.
בסיום העונה מכבי עירוני אשדוד ומכבי נתניה ירדו ליגה. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1995/1996 היו מכבי יפו והפועל כפר סבא.
אחד אחרי השני
אחד אחרי השני הוא אלבומה השלישי והאחרון של להקת הדורבנים, שיצא בשנת 2009.
האלבום יצא כשנה לאחר פרישתו של הסולן איתי גלוסקא מהלהקה, עקב חילוקי דעות עם שאר חברי הלהקה. מהאלבום יצאו לאור הסינגלים "לא פוגע", "אח, איזה בוקר 72'", בו השתתף ששי קשת ו"אם רק תדברי". ימים ספורים לאחר צאת האלבום, הודיעו חברי הלהקה על סוף פעילותה.
סגנון
הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום, "לא פוגע", הציג את השינוי שעברה הלהקה והנטייה שלה לסגנון הרוק, זאת בניגוד לשני אלבומיה הקודמים שהתמקדו בסגנונות כמו דיסקו. לאחר פרישתו של גלוסקא ב-2008 נותרה הלהקה ללא סולן מובהק, ובאלבום זה ארבעת חברי הלהקה חולקים את תפקידי הקולות.
הסגנון המרכזי באלבום הוא, כאמור, מוזיקת רוק (למשל בשירים "לא פוגע", "קרן", "אל תלכי לי", "טוב לי"). עם זאת, סגנון הפאנק היסודי של הלהקה מופיע גם באלבום זה ("רוצה לרקוד", "מים קרים", "כל הזמן"). האלבום מכיל גם בלדות כגון "אם רק תדברי" ו"שיר קצר עם המון הרוגים".
השיר "אח, איזה בוקר" הוא פרודיה על שירי הלהקות הצבאיות, המופיע באלבום בשתי גרסאות: "אח, איזה בוקר 56'" הקצרה יותר, בעלת סאונד האופייני למוזיקה הישראלית של שנות ה-50, ו"אח, איזה בוקר 72'" המאופיינת בעיבוד עשיר הנאמן לסגנון המוזיקה הישראלית בשנות ה-70. הזמר ששי קשת, שהיה מכוכבי הלהקות הצבאיות בשנות ה-70, משתתף בגרסה השנייה ושר את הבית האחרון.
משתתפים
חברי הלהקה:
משתתפים נוספים:
הפקה:
קולין דייוויס
סר קולין רקס דייוויס (באנגלית: Colin Rex Davis; 25 בספטמבר 1927 – 14 באפריל 2013), היה מנצח בריטי נודע.
ביוגרפיה
בשנת 1952 עבד דייוויס ברויאל פסטיבל הול, ובסוף שנות ה-50 ניצח על התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. לתהילה ראשונה בקנה מידה גדול זכה כאשר החליף את אוטו קלמפרר החולה בניצוח על האופרה דון ג'ובאני של מוצרט ברויאל פסטיבל הול בשנת 1959. שנה לאחר מכן החליף בנסיבות דומות את תומאס ביצ'ם, בביצוע חליל הקסם של מוצרט בגלינדבורן.
בשנות ה-60 עבד בסדלר'ס וולס אופרה וניצח על התזמורת הסימפונית של לונדון ועל תזמורת רשות השידור הבריטית. בשנת 1971 החליף את גאורג שולטי כמנצח ראשי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם ניצח בהופעות מזומנות לפני כן. הוא נשאר בתפקידו שם עד 1986. הוא נודע בתמיכה באופרות של המלחין הבריטי מייקל טיפט וניצח על כמה מיצירותיו בהופעות בכורה. בשנת 1977 היה למנצח האנגלי הראשון שהופיע בפסטיבל ביירויט (המוקדש ליצירותיו של ריכרד וגנר), שם ניצח על האופרה טנהויזר.
בשנת 1980 קיבל דייוויס תואר אבירות. לאחר זאת ניצח על תזמורת רדיו בוואריה ועל התזמורת הסימפונית של בוסטון, לפני שהתמנה למנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1995.
פרט לתמיכתו בטיפט ופרשנויותיו למוצרט, דייוויס היה מקורב במיוחד למוזיקה של הקטור ברליוז וניצח על ביצועים רבים של האופרות שלו ושל יצירותיו התזמורתיות.
בפברואר 2011 נפל מדוכן המנצחים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ובריאותו המדרדרת במהירות הובילה לביטולים רבים של הופעות. דייוויס נפטר בלונדון ב-14 באפריל 2013, בגיל 85, לאחר מחלה קצרה.
יחסי אוקראינה–מרוקו
יחסי אוקראינה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוקראינה לבין ממלכת מרוקו.
סקירה כללית
באפריל 2017 נפגש יו"ר בית הפרלמנט המרוקאי עם שגריר אוקראינה ודן עימו על אמצעים לחיזוק היחסים הדו-צדדיים בין מרוקו לאוקראינה. השניים הדגישו את קיומם של כמה הזדמנויות ופוטנציאלים חשובים לפיתוח חילופי סחר ותרבות בין שתי המדינות, והשגריר ציין כי 5,000 סטודנטים מרוקאים לומדים באוקראינה בתחומי לימוד שונים, כגון רפואה ואדריכלות.
לגיטימי (סדרת טלוויזיה)
לֵגִיטִימִי (באנגלית: Legit) היא סדרת טלוויזיה קומית שנוצרה על ידי ג'ים ג'פריס ופיטר או'פאלון. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-17 בינואר 2013 בערוץ FX ופרקה האחרון שודר ב-14 במאי 2014 כאשר העונה השנייה והאחרונה שודרה בערוץ FXX. ג'ים ג'פריס, פיטר או'פאלון, ריק קליבלנד וליסה בלום הם המפיקים בפועל של הסדרה. ב-28 במרץ 2013 הסדרה חודשה לעונה שנייה, וב-14 במאי 2014 הוכרז כי הסדרה בוטלה על ידי הערוץ ולא תשוב לעונה שלישית.
הספרייה האמברוזיאנית
הספרייה האמברוזיאנית (באיטלקית: Biblioteca Ambrosiana, מילולית: הספרייה על שם אמברוזיוס הקדוש, פטרון העיר מילאנו) היא ספרייה היסטורית במילאנו. הספרייה נפתחה ב-8 בדצמבר (יום הקדוש אמברוזיוס) 1609 והייתה הספרייה הציבורית השנייה בעולם (לאחר הספרייה הבודליינית באוקספורד) שהייתה פתוחה לציבור המלומדים (ולא במסגרת מנזר או חצר מלכות).
היסטוריה
הספרייה הוקמה ביוזמתו של הקרדינל הישועי פדריקו בורומאו. לפתיחת הספרייה קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. בין השליחים המלקטים היו הצנזור המומר, דומניקו ג'רוזלימיטנו, שנשלח לאסוף כתבי יד עבריים בקורפו; אנטוניו סאלאמציו (Antonio Salamazio) שנשלח ליוון, קושטא וארץ ישראל; אנטוניו גיגי (Antonio Giggi) שאסף כתבי יד בערבית ובפרסית; ופטרו פאוליני בוסקה (Petri Pauli Boschae), שהיה הספרן הראשון של הספרייה. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים.
מדפי הספרים כיסו את הקירות, עיצוב יוצא דופן בתקופה בה כוסו קירות הספריות בפרסקאות והספרים עצמם היו טמונים במדפים נסתרים.
עם פתיחתה היו בספרייה 30,000 ספרים ו-15,000 כתבי יד ובקולג' שלה כיהנו תשעה דוקטורים.
הספרייה הגדילה את אוספיה באופן קבוע והתפרשה גם לתחום הרישום. כך נרכש האוסף Codex Atlanticus, המכיל למעלה מ-1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י. כיום כולל אוסף הרישומים מעל 12,000 רישומים מאת אמנים אירופאים מן המאה ה-14 ועד המאה ה-19.
הספרייה הפכה למקום מפורסם לעלייה לרגל של מלומדים. ב-15 באוקטובר 1816 ביקר בה המשורר האנגלי לורד ביירון. הוא קרא באולם הקריאה בספרייה את חליפת המכתבים בין לוקרציה בורג'ה ופייטרו במבו והגדיר אותם כ"מכתבי האהבה היפים ביותר בעולם". ב-12 בספטמבר 1840 ביקרה בספרייה ידידתו, מרי שלי.
משפחת שרתוק
משפחת שֶרְתוֹק (צֶ'רְטוֹק)-שָרֵת היא משפחה יהודית בארץ ישראל, שממנה יצאו אישים שתפסו משרות מרכזיות בהנהגת היישוב.
ראשי המשפחה היו יעקב שרתוק, "ראשון הביל"ויים בארץ ישראל", ואחיו זאב שרתוק. יעקב שרתוק חבר לקבוצה הראשונה של אנשי ביל"ו. הוא עלה לארץ ישראל זמן קצר לפני שאר חבריו על מנת להכשיר את השטח. בשנת 1886 שב לבדו לרוסיה, שם נישא לפניה לב. בני הזוג עברו להתגורר בחרסון, יחד עם אחותו הצעירה של שרתוק, גוטה, ושם נולדו חמשת ילדיהם: רבקה, משה, עדה, יהודה וגאולה.
יעקב וזאב שרתוק בנו את ביתם בשדרות רוטשילד 23 בתל אביב. הבית תוכנן על ידי האדריכל יוסף ברלין. חמשת ילדיו של יעקב שרתוק התגוררו בבית. לאחר מותו של יעקב שרתוק, בשנת 1913, התגוררו בבית רבקה ודב הוז ולאחר מכן התגוררו בו עדה ואליהו גולומב. לימים שימש הבית כמטה "ההגנה", שבו נערכו ישיבות הנהגת "ההגנה" בראשות "הגיסים" הוז, גולומב ושאול אביגור. אגף אחורי תוכנן על ידי יוחנן רטנר, אף הוא מבכירי "ההגנה". כיום משמש הבית המשוקם את מוזיאון ההגנה.
ליבורנו (כדורגל)
'''א. ס. ליבורנו קאלצ'ו''' (איטלקית: A.S. Livorno Calcio) היא קבוצת כדורגל איטלקית נטולת תארים מהעיר ליבורנו. ליבורנו משחקת באצטדיון ארמנדו פיקי, שהוקם בשנת 1933. האצטדיון העירוני קרוי על שמו של שחקן עבר במועדון ובנבחרת איטליה באמצע המאה ה-20, אשר נהרג בגיל 37.
היסטוריה
ליבורנו נוסדה בשנת 1915. בסוף עונת 1948/1949 נשרה לליגה השנייה, ובסוף עונת 2003/2004, לאחר 54 שנים בליגה השנייה שבה הקבוצה לליגה הראשונה. הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה 4 עונות, מעונת 2004/2005 ועד סוף עונת 2007/2008 שבסיומה נשרה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2006/2007, עקב פרשת השחיתות בליגה האיטלקית שגררה שינויים בזהות הקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים השונים, זכתה הקבוצה להשתתף בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. לאחר ניצחון בסיבוב הראשון על קבוצת פאשינג מאוסטריה הקבוצה הגיעה לשלב הבתים של גביע אופ"א, בו שיחקה גם קבוצת הכדורגל הישראלית, מכבי חיפה. המשחק ביניהן הסתיים בתוצאה 1:1. ליבורנו סיימה שלישית בבית אחרי קבוצות גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד ומכבי חיפה והעפילה לשלב הבא, שלב 32 האחרונות, בו הפסידה לקבוצת אספניול מספרד והודחה מהטורניר.
בעונת 2008/2009 הקבוצה שיחקה בליגה השנייה ובסוף העונה עלתה לליגה הראשונה. בעונת 2009/2010 הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה ובסוף העונה נשרה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה 3 עונות, מעונת 2010/2011 ועד סוף עונת 2012/2013 שבסיומה עלתה שוב לליגה הראשונה. עונה אחת בלבד לאחר עלייתה לליגה הראשונה חזרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה.
במהלך השנים, המועדון הדרדר לקשיים ובסיום עונת 2020/2021 המועדון ירד לסרייה ד'. באותו קיץ, המועדון פורק והוקם מחדש בליגה החמישית.
סיימון בירד
סיימון אנטוני בירד (באנגלית: Simon Antony Bird; נולד ב-19 באוגוסט 1984) הוא שחקן וקומיקאי אנגלי. הוא מוכר בעיקר מתפקידו כוויל מקנזי בסדרה זוכת ה-BAFTA "קרועים" של ערוץ E4 ומתפקידו כאדם גודמן בסדרה הקומית "סעודת שישי" של ערוץ 4 הבריטי.
ביוגרפיה
בירד נולד בגילדפורד שבסארי. הוא השלישי מתוך ארבעה ילדים של גרהם והת'ר בירד.
הוא למד בבית הספר קרנמור בווסט הורסלי, ב-Royal Grammar School שבגילדפורד ולמד ספרות אנגלית בקווינס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. בקיימברידג' היה בירד נשיא המועדון הדרמה "פוטלייטס", להקת התיאטרון של האוניברסיטה.
אחרי שסיים את תואר ה-MA בבירקבק קולג', הקים בירד את להקת הבידור "בית וינדזור" יחד עם ג'ו תומאס (המגלם את סיימון קופר בסדרה "קרועים") ועם ג'וני סוויט. ב-2007 הופיעה הלהקה בפסטיבל אדינבורו, וב-2008 השתתפו במופע בשם "The Meeting". בירד ותומאס השתתפו גם בתוכנית הפודקאסט של רדיו ערוץ 4 "Weekly Show" בשנים 2006 ו-2007.
בירד הופיע גם כסטנדאפיסט והשתתף בתחרות הסטודנטים הלאומית (Chortle's national student comedy awards) בשנים 2005, 2006, 2007 ו-2008. הוא הגיע למקום השני ב-2008, ב-2006 עלה לגמר, וב-2007 נפסל כי הפר את הכללים.
ב-2010 יצר בירד את התוכנית הקומית "The King Is Dead" ששודרה ב-BBC Three, והנחה אותה לצדם של ניק מוחמד וקאטי ויקס.
בירד מופיע בסיטקום "סעודת שישי" שכתב רוברט פופר ובהפקת "Big Talk Productions". הסדרה עוסקת בסעודת ליל שבת שבועית של משפחה יהודית. בירד מגלם את הבן הבכור במשפחה אדם גודמן.
בירד חזר להופיע בתפקיד ויל מקנזי בסרט הקולנוע "קרועים" שיצא לאקרנים ב-17 באוגוסט 2011.
עוד יצר בירד עבור ערוץ 4 את הפיילוט "Chickens". הוא גם כתב וכיכב בסדרה לצדם של ג'וני סוויט וג'ו תומאס. הסדרה עוסקת בשלושה גברים שנשארים באנגליה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הסדרה שודרה כחלק מעונת "Comedy Showcase" של ערוץ 4. בסוף 2012 החלו צילומי עונה של 6 פרקים עבור Sky1, ששודרה בקיץ 2013.
ב-2015 החל בירד להשתתף בפרסומות טלוויזיה של חברת Thetrainline.com.
הצהרת בלפור (1926)
הצהרת בלפור הוא שמו של נייר עמדה משנת 1926 הקרוי על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור. ההצהרה התבססה על מסקנות הוועידה הקיסרית של האימפריה הבריטית שהתכנסה באותה שנה בלונדון ואשר הלורד בלפור עמד בראשה.
ההצהרה קובעת כי כל אחד והאחד מהדומיניונים של האימפריה הבריטית הוא שווה במעמדו לממלכה המאוחדת וכי הממלכה המאוחדת אינה מעל הדומיניונים האחרים, אף שכל הדומיניונים מאוחדים בנאמנותם לכתר הבריטי. עוד קובעת ההצהרה שלכל דומיניון אוטונומיה מוחלטת בענייני הפנים והחוץ שלו, וכי הדומיניונים הם חברים מרצון בחבר העמים הבריטי. ועדה זו התכנסה ביוזמתם של ראש ממשלת דרום אפריקה ג'יימס ברי מוניק הרצוג וראש ממשלת קנדה באותה עת ויליאם ליון מקנזי קינג.
ההצהרה הייתה צעד נוסף ומשמעותי לעצמאות הדומיניונים מהאימפריה הבריטית ושלטון ממשלת הממלכה המאוחדת - עצמאות שהחלה והתרחבה מאז תרומת הדומיניונים לניצחון מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
בעקבות ההצהרה מונו נציבים עליונים לדומיניונים - שלמעשה היו בעלי תפקיד המקביל לשגריר של הממלכה המאוחדת בדומיניון. הראשון שמונה היה הנציב העליון הבריטי לאוטווה בשנת 1928.
מסקנות הוועידה נוסחו מחדש בשנת 1930 והובילו לחוק וסטמינסטר, 1931.
פטרו פורושנקו
פטרו אולכסיוביץ' פורושנקו (באוקראינית: Петро Олексійович Порошенко; נולד ב-26 בספטמבר 1965) הוא פוליטיקאי אוקראיני אשר כיהן כנשיא אוקראינה החמישי בשנים 2014 עד 2019. הוא נבחר לתפקיד ב-25 במאי 2014, בבחירות שנערכו בעקבות אירועי יברומאידאן, שבמהלכם הודח הנשיא ויקטור ינוקוביץ'.
פורושנקו הוא איש עסקים מיליארדר, שעשה את עיקר הונו בתעשיית השוקולד, דבר שהקנה לו את הכינוי "מלך השוקולד", אף על פי שברשותו עסקים נוספים.
נעוריו וקריירה עסקית
פורושנקו נולד בבולגרד במחוז אודסה בברית המועצות (כיום בולהרד באוקראינה) וגדל בעיר ויניצה. בשנת 1989 סיים תואר בכלכלה בפקולטה ליחסים בינלאומיים ומשפט בינלאומי באוניברסיטת קייב.
לאחר סיום לימודיו פתח עסק לממכר פולי קקאו ותקליטורי DVD עם סרטים שנאסרו להפצה בברית המועצות. ניסה לפתוח בית ספר קטן לשפות, אך זה נסגר על ידי הקג"ב. באמצע שנות ה-90 רכש מספר חברות לייצור ממתקים והפך אותן לקבוצת רושן (Roshen), יצרן הממתקים הגדול ביותר באוקראינה. הצלחתו בעסקי השוקולד העניקה לו את הכינוי "מלך השוקולד". מלבד עסקי שוקולד יש ברשותו ערוץ טלוויזיה, מספנה ועסקים אחרים. על פי פורבס הונו מוערך בכמיליארד דולר.
כניסתו לפוליטיקה
פורושנקו נבחר לראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני) בשנת 1998. תחילה היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית המאוחדת של אוקראינה. המפלגה תמכה בנשיא אוקראינה דאז לאוניד קוצ'מה. פורושנקו עזב את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והקים מפלגת שמאל-מרכז בשם סולידריות. בשנת 2001 היה אחד הגורמים החשובים בהקמתה של מפלגת האזורים. בסוף אותה שנה העביר את תמיכתו מקוצ'מה למתחרהו העיקרי, ויקטור יושצ'נקו ובמפלגתו אוקראינה שלנו.
לאחר הבחירות לפרלמנט שנערכו במרץ 2002 שבמהלכן זכתה "אוקראינה שלנו" במרבית המושבים בפרלמנט נכנס פורושנקו לפרלמנט בשורותיה. הוא היה יו"ר ועדת הכספים. לאחר בחירתו של יושצ'נקו היה לנאמנו.
לאחר זכייתו של יושצ'נקו בבחירות לנשיאות בשנת 2004 היה למזכיר המועצה לביטחון לאומי. בספטמבר 2005 נקלע יושצ'נקו למערבולת פוליטית בגלל האשמות בשחיתות ונאלץ לפטר את כל ממשלתו, בכלל זה את פורושנקו.
שר
יושצנ'קו מינה את פורושנקו לשר החוץ ב-7 באוקטובר בשנת 2009. כמה ימים לאחר מכן הוחזר על ידי הנשיא למועצה לביטחון לאומי. בתפקידו זה תמך בכניסתה של אוקראינה לברית נאט"ו. פורושנקו פוטר מתפקידו כשר החוץ ב-11 במרץ 2010, ובמרץ 2012 מונה על ידי נשיא אוקראינה ינוקוביץ לשר המסחר והפיתוח הכלכלי. באותו החודש פרש ממועצת הבנק הלאומי.
חזרה לפרלמנט ובחירות לנשיאות
פורושנקו חזר לפרלמנט האוקראיני בשנת 2012 בתור מועמד עצמאי ולא הצטרף לאף מפלגה קיימת. אירועי יברומאידן שהחלו בסוף שנת 2013 הכניסו את הפוליטיקה האוקראינית למערבולת שבסופה אולץ הנשיא המכהן, ויקטור ינוקוביץ' לוותר על שלטונו. פורושנקו הוביל בסקרים המוקדמים לפני הבחירות. בסופו של דבר נבחר ב-25 במאי 2014 ברוב של 55%. בתחילת כהונתו התדרדר המצב הפנימי באוקראינה. משבר גדול ממדים התרחש בחלקה המזרחי של המדינה ומאות אזרחים אוקראינים נהרגו ונפצעו בקרבות.
כנשיא אוקראינה
בתקופתו ספג ביקורת רבה על כך שהוא מוביל מדיניות של פחד ודחייה מרוסיה ותרבותה. ברם, לאחר שחוק מ-2012 קבע שאם מעל 10% מהאוכלוסייה בכל מחוז מוסרים במרשם האוכלוסין ששפת אמם היא שפה אחרת מלבד אוקראיני - השפה הזו תהפוך לשפה רשמית שנייה במחוז. עקב כך נקבעה רוסית כשפה רשמית שנייה בכמה מהמחוזות והערים במזרח ובדרום אוקראינה. החוק בוטל על ידי הפרלמנט ב-2014, אבל יו"ר הראדה, אולכסנדר טורצ'ינוב סירב לחתום על הביטול כל עוד לא התקבל חוק חלופי לגבי מדיניות שפה. הביטול נותר בלתי חתום ועל כן בלתי תקף מאז והנשיא פורושנקו אף אמר שביטול החוק היה טעות. בית המשפט לחוקה באוקראינה דן בעתירה שדרשה לקבוע שהחוק מ-2012 לא הולם את החוקה האוקראינית ובפועל החוק תקוע וטרם אושר.
שמו של פורושנקו עלה במסגרת שערוריית מסמכי פנמה באפריל 2016.
ב-17 במאי 2017, נכנס לתוקף צו נשיאותי של פורושנקו לפיו הוחלט על הגדלה דרמטית של מספר אתרי האינטרנט הרוסיים החסומים לשימוש באוקראינה. בין השאר נחסמו הפורטל הפופולרי Mail.ru המספק גם שירותי דואר אלקטרוני ושתי הרשתות החברתיות הפופולריות בבעלותו - VK, רשת Odnoklassniki (לאיתור חברי ב״ס וילדות), מנוע החיפוש Yandex ועוד אתרי חדשות רוסיים ואחרים. המהלך הוסבר כצעד מנע נגד תקיפות סייבר ובעקבות המצב במזרח אוקראינה, אך הוא מעורר ביקורת חריפה בתוך אוקראינה ובקרב ארגונים למען חופש המידע וזכויות אדם. זה לא מפתיע - ע״פ נתוני Mail.ru, לא פחות מ-25 מיליון מאזרחי אוקראינה עושים שימוש בשירותי הפורטל, יותר ממחצית מאוכלוסיית המדינה. 16 מיליון חברים ברשת VK, 11 מיליון משתמשים ב-Yandex ו¯10 מיליון ברשת Odnoklassniki. סקר מינואר 2016 שביצעה חברת הייעוץ העסקי Genius בקייב מיקם את הרשת החברתית VK והפורטל Mail.ru במקומות השני והשלישי ברשימת האתרים הפופולרים במדינה, אחרי גוגל. תומכי החסימה מסבירים שרוסיה עושה שימוש באתרים שנחסמו שימוש נרחב להפצת תעמולה ולפיכך המהלך מתבקש.
בבחירות של 2019 הפסיד לשחקן היהודי וולודימיר זלנסקי.
באופוזיציה
הוא המשיך לעמוד בראש מפלגת הסולידריות האירופית.
ב-20 בדצמבר 2021, הואשם פורושנקו בבגידה במדינה, סיוע לארגוני טרור ומימון טרור עקב ארגון לכאורה של רכישת פחם מאזורים שבשליטת בדלנים באוקראינה יחד עם הפוליטיקאי הפרו-רוסי ויקטור מדבדצ'וק. הוא הואשם שהיה מעורב בעסקאות שניהל עם הבדלנים הפרו-רוסים בשנים 2014-2015. במסגרת החקירה הוקפאו נכסיו של הנשיא לשעבר. . הוא שוחרר על ידי בית הדין המחוזי של קייב עם דרישה להתייצב לחקירה בהמשך.
יחסי אנטיגואה וברבודה–ארצות הברית
יחסי אנטיגואה וברבודה–ארצות הברית הם היחסים הדו צדדיים בין אנטיגואה וברבודה וארצות הברית של אמריקה.
היסטוריה
היחסים בין אנטיגואה וברבודה וארצות הברית היו ידידותיים מאז עצמאות אנטיגואה וברבודה מבריטניה בשנת 1981.
ארצות הברית תמכה במאמץ של ממשלת אנטיגואה וברבודה להרחיב את בסיסה הכלכלי ולשפר את רמת החיים של אזרחיה. עם זאת, בעקבות חששות מהיעדר הרגולציה המתאימה בתחום השירותים הפיננסיים פרסמה ממשלת ארצות הברית אזהרה פיננסית בנוגע לאנטיגואה וברבודה בשנת 1999. האזהרה הוסרה בשנת 2001, אך ממשלת ארצות הברית ממשיכה לפקח על ממשלת אנטיגואה וברבודה בנוגע לרגולציה של שירותים פיננסיים.
ארצות הברית הייתה פעילה בתמיכה, סיוע ושיקום לאחר אסונות הוריקן, באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) לסיוע באסונות חוץ וחיל השלום. הסיוע האמריקני מופנה בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות כמו הבנק העולמי ובנק הפיתוח בקריביים (CDB), וכן באמצעות משרד USAID בברידג'טאון, ברבדוס.
אנטיגואה וברבודה שוכנת במיקום אסטרטגי, באיי ליווארד ליד נתיבי תובלה ימית החשובים לארצות הברית. במדינה קיימת נוכחות צבאית של ארצות הברית. מתקן תמיכה של חיל הים האמריקני, שהיה ממוקם באנטיגואה וברבודה, הועבר לממשלת אנטיגואה וברבודה בשנת 1995 ומפותח כעת כמתקן הכשרה אזורי של משמר החופים המקומי.
מיקומה של אנטיגואה וברבודה בסמוך לאיי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו הופך אותה לנקודת מעבר אטרקטיבית לסוחרי סמים. כדי לטפל בבעיה זו, ארצות הברית ואנטיגואה וברבודה חתמו על שורה של הסכמים למאבק בסמים, כולל הסכם אכיפת החוק הימי (1995), שתוקן לאחר מכן לכלול אפשרות להורות על נחיתת כלי טיס שעוברים בשטח אנטיגואה וברבודה; אמנת הסגרה דו צדדית (1996); והסכם סיוע משפטי הדדי (1996). בנוסף, אנטיגואה וברבודה מקבלת סיוע למלחמה בסמים והטבות מפרויקטים אמריקאים.
בשנת 2005 ביקרו באנטיגואה וברבודה 239,804 תיירים, כאשר כמעט 28% מהמבקרים באנטיגואה וברבודה הגיעו מארצות הברית. ההערכה היא כי כ-4,500 אמריקאים מתגוררים במדינה.
מאז 2003 שתי המדינות מעורבות בסכסוך סחר שנידון במסגרת המנגנון ליישוב סכסוכים של ארגון הסחר העולמי. אנטיגואה וברבודה טענה במסגרת הסכסוך שארצות הברית מונעת פעילות של חברות הימורים באינטרנט באופן שנוגד את חוקי הארגון. ארגון הסחר פסק בנושא ושני הצדדים ערערו על הפסיקה ב-2005. הפסיקה בנוגע לערעור קבעה שעל ארצות הברית לשלם פיצויים של 21 מיליון דולר בשנה לאנטיגואה וברבודה, אך ארצות הברית סרבה לשלם. בשנת 2007 היו היחסים מתוחים כאשר אנטיגואה וברבודה דרשה סנקציות בשווי 3.4 מיליארד דולר שיוטלו על ארצות הברית בגין כישלונה לציית לפסק הדין בנושא הימורים של ארגון הסחר העולמי, וקבעו כי "בעוד אנו מבינים שזה צעד משמעותי מצד אנטיגואה וברבודה, אנו מרגישים שאין לנו ברירה בעניין". ב-2018 טענו נציגיה של אנטיגואה וברבודה שסך הפיצוי שאנטיגואה וברבודה זכאית לקבל עולה על רבע מהתוצר הלאומי של המדינה. לאור הפסיקה, אנטיגואה וברבודה יכולה לנקוט בסנקציות על סחר עם ארצות הברית, אך מומחים לסחר אמרו שהמקרה מעיד על בעיות באכיפת חוקי הארגון כאשר מדובר במדינות קטנות או חלקות כלכלית.
לגיה ורשה
לגיה ורשה (בפולנית: Klub Piłkarski Legia Warszawa Sportowa Spółka Akcyjna) הוא מועדון כדורגל פולני מעיר הבירה ורשה, המשחק בליגת העל הפולנית.
קבוצת הכדורגל הוקמה תחילה במרץ 1916 כקבוצת הכדורגל של הלגיון הפולני אך לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הפכה לקבוצה הראשית של הצבא הפולני.
בשנת 1970 הקבוצה הגיעה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות ובשנת 1991 לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
היסטוריה
לגיה נוסדה בין החמישי לחמישה עשר במרץ 1916 במהלך המבצעים הצבאיים של מלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית של שכונת מנייויצ'זה בווהלין כמועדון הכדורגל של הלגיונות הפולנים. הקבוצה החלה את האימונים הראשונים שלה באביב של שנת 1915, בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי. ביולי 1916, הודות למתקפת ברוסילוב, לגיה עברה באופן קבוע לעיר הבירה, ורשה. את המשחק הראשון בוורשה לגיה שיחקה ב-29 באפריל 1917 נגד יריבתה המקומית פולוניה ורשה. המשחק הסתיים בתוצאה 1-1. עד לסוף מלחמת העולם הראשונה, לגיה שיחקה תשעה משחקים בסך הכל בוורשה, כאשר שישה הסתיימו בניצחון והשאר בתיקו. משחק החוץ הראשון של לגיה היה נגד קרקוביה קרקוב, משחק שהסתיים בניצחון 1–2. לאחר הניצחון על קרקוביה, והודות לעובדה שעדיין לא נוסדה הליגה הפולנית, לגיה הוכתרה כאלופה הלא-רשמית של המדינה.
לגיה שיחקה את משחקה הראשון בליגה הפולנית ב-8 במאי 1927 נגד לודז', והביסה אותה. מאז שנת 1930, לגיה שיחקה באצטדיון הצבא הפולני, מבנה שהוענק במתנה עבור המועדון מידי יוזף פילסודסקי. בשנת 1936 המועדון ירד לליגה המשנית, שבה הוא נשאר עד לסיום מלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה, לגיה חידשה את סגל שחקניה, ובסוף שנת 1949 המועדון שינה את שמו שוב, הפעם למועדון ספורט סנטרל ארמי.
שנות השבעים היו ידועות כתור הזהב של הכדורגל הפולני. בתקופה שבין שנות השישים לבין שנות השבעים, הסגל של לגיה הכיל כדורגלנים בכירים כמו יאן טומאסזווסקי, קאזימיירז גורשקי ורוברט גאדוחה. בגביע אירופה לאלופות לעונת 70–1969 העפילה לגיה לשלב חצי הגמר יחד עם פיינורד ההולנדית, לידס יונייטד האנגלית וסלטיק הסקוטית. עונה לאחר מכן, באותו מפעל, הגיעה לגיה לשלב שמינית הגמר, שם הפסידה לאתלטיקו מדריד.
למרות העובדה שהמועדון החזיק שחקנים בינלאומיים כמו קאזימיירסקי, אוקונסקי, ז'אנס, מז'וובסקי, קוביסקי ואחרים, המועדון נקלע לבעיות כאשר לא הצליח לזכות באליפויות, אולם הצליח להשתתף במפעלים האירופים הודות לזכייתו בגביעים.
בשנת 1989 זכתה לגיה זכתה לראשונה בתולדותיה בסופר קאפ הפולני לאחר ניצחון בתצאה 0–3 על קבוצת רוך חוז'וב.
בתאריך 22 בנובמבר 2016 בשלב הבתים של ליגת האלופות, לגיה ורשה הפסידה לדורטומונד בתוצאה ההיסטורית 4–8, שיא שערים במשחק ליגת האלופות.
ארץ האש (סדרת טלוויזיה)
רקע
בודה דונובן (מקס ת'יריוט) הוא אסיר צעיר עם עבר בעייתי. בתקווה לכפר על עברו ולקצר את עונש המאסר שלו, הוא מתנדב לתוכנית מחנה השימור של קליפורניה שבה האסירים מסייעים למחלקת היערות וההגנה מפני שריפות של קליפורניה, המכונה Cal Fire. בסופו של דבר הוא מוקצה לעיר הולדתו בצפון קליפורניה, שם הוא חייב לעבוד לצד חברים לשעבר, אסירים אחרים וכבאים מובחרים בכיבוי שריפות הענק שפוקדות את האזור.
פיתוח
בנובמבר 2021, CBS הודיעה שהיא מפתחת סדרה עם מקס ת'יריוט, טוני פלן וג'ואן רטר, המבוססת על חוויותיו של ת'יריוט שגדל במדינת האש בצפון קליפורניה. הסדרה הפוטנציאלית הייתה ידועה אז בשם Cal Fire. בפברואר 2022, פיילוט של הסדרה קיבל אור ירוק. הפיילוט נכתב על ידי פלן ורטר, עם ת'יריוט ככותב שותף, ובוים על ידי ג'יימס סטרונג. במאי 2022, CBS רכשה את הסדרה, ושינתה את שמה ל"ארץ האש". ב-19 באוקטובר 2022, נרכשה עונה מלאה של הסדרה. ב-6 בינואר 2023, CBS הודיעה כי חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
צילומים
צילומי הסדרה החלו ב-21 ביולי 2022 בוונקובר, קנדה והם הסתיימו ב-5 באפריל 2023. הסדרה מצולמת בעיירה פורט לנגלי בתור העיירה הדמיונית אדג'ווטר.
ליהוק
בפברואר 2022, הוכרז כי ת'יריוט יככב בסדרה. במרץ 2022, ברק ואלחנדרו קיבלו תפקידים ראשיים בפיילוט. כמה ימים לאחר מכן, הוכרז שפאר, קאלוווי, ארצילה ולטימר יופיעו כדמויות קבועות. בספטמבר 2022, הוכרז שטרוקו יצטרף לתוכנית בתפקיד חוזר. בינואר 2023, דווח כי זאק טינקר הצטרף לצוות בתפקיד לא ידוע. במרץ 2023, פורסם שרבקה מדר וקנואה גו לוהקו לתפקידי משנה.
תגובת Cal Fire
לפני יציאת התכנית לאקרנים, מפקד הכיבוי של Cal, ג'ו טיילר, פרסם הצהרה בה הכחיש כל מעורבות ביצירת התכנית, ואמר כי "סדרת הטלוויזיה הזו היא מצג שווא של מחלקת הכיבוי המקצועית של סוכנות ההגנה על משאבים שהיא Cal Fire. " התנגדות מיוחדת הועלתה לסצנה בקדימון של הסדרה הכוללת אסיר שנלחם בחבר ב-Cal Fire.
טים אדוארדס, נשיא האיגוד של Cal Fire, Local 2881, הוסיף כי "דיברנו עם הצוות המשפטי שלנו, ואנחנו לא יכולים למנוע מהסדרה לשדר או להשתמש בשם Cal Fire". נעשה ניסיון לדרוש באופן חוקי כתב ויתור לפני ואחרי כל פרק, שדחה את מעורבות Cal Fire, אך לא הצליח. לאחר שראה את הפיילוט המלא, אדוארדס המשיך להסתייג מהתוכנית והוסיף ביקורת על אסירים שלא נענשו על הפרות כללים מרובות שבדרך כלל אמורות לגרום לחזרה מיידית לכלא.
מנהלת התוכנית טיה נפוליטנו השיבה לביקורות ואמרה "לא הייתה לי כמעט תגובה. אני יודעת שאנחנו עושים תוכנית בידור. זה לא סרט תיעודי. אנחנו עושים כמיטב יכולתנו". ג'ף סניידר, כבאי בדימוס ואחד מיועצי התוכנית, ציין כי משטרת ניו יורק לא הגיבה על הריאליזם של חוק וסדר ואמרה שהתגובה החריגה של Cal Fire הייתה כי "באופן כללי עם כבאים, אנחנו טובים מאוד ב למצוא את הפגמים אחד של השני."
אנטונין ברק
אנטונין ברק (בצ'כית: Antonín Barák; נולד ב-3 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן צ'כי, המשחק בעמדת הקשר בפיורנטינה ובנבחרת צ'כיה.
קריירת מועדונים
ברק, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פריבראם. ב-1 ביוני 2013, ברק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד סלובן ליברץ. בקיץ, ברק הושאל לוולאשים. ב-11 באוקטובר 2014, ברק הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד טרינץ.
ב-30 בדצמבר 2015, ברק חתם לשלוש וחצי שנים בסלביה פראג, עמה זכה באליפות בעונת.
ב-31 בינואר 2017, ברק חתם באודינזה מהסרייה א' תמורת 3 מיליון אירו, אך הוא הצטרף אליה בסיום העונה.
ב-29 בינואר 2020, ברק הושאל ללצ'ה עד לסיום העונה.
ב-17 בספטמבר 2020, ברק הושאל להלאס ורונה עד לסיום העונה.
ב-26 באוגוסט 2022 ברק הושאל פיורנטינה עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
ב-15 בנובמבר 2016, ברק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה בתיקו 1-1 נגד, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-26 במרץ 2017, ברק הבקיע צמד בניצחון 0–6 נגד.
ברק, נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2020.
מלחמותיו של אלכסנדר הגדול
מלחמותיו של אלכסנדר הגדול, שהתרחשו במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס, פתחו עידן חדש בתולדות העולם העתיק. מסעות המלחמה של אלכסנדר, במהלכם השתלט צבאו על שטחים נרחבים, נבעו ממגוון של סיבות ומניעים. אחדות מהן אישיות כמו הרצון לזכות בתהילה, הרצון לחקור ארצות רחוקות וכיוצא באלה. סיבות אחרות היו פוליטיות: איחוד אמיץ יותר של יוון ומוקדון, כינון האימפריה ועוד.
הוא נלחם במספר אזורים שונים אלה מאלה. בהתחלה נלחם באירופה, בגבולותיה הצפוניים של מוקדון נגד השבטים התראקים והאילירים. מערכה זו הייתה מהירה וחרף תנאי השטח הקשים הצליח להביס את אויביו. בהמשך פנה דרומה ליוון, הכניע את תבאי שמרדה והחריב את העיר.
המטרה הבאה של אלכסנדר הייתה האימפריה הפרסית. אחת המדינות החזקות ביותר בעולם העתיק שהשתרעה מהים התיכון במערב עד הודו במזרח. הייתה זו מעצמה אזורית חזקה ועשירה מאוד. היה לה צי גדול שכלל מאות תלת טוריות, עשרות אלפי שכירי חרב ועשרות אלפי פרשים. בנוסף, היא הייתה יכולה לגייס מאות אלפי חיילי מיליציה בעת הצורך.
לאחר שהביס את האימפריה הפרסית והשתלט על שטחה פלש אלכסנדר לשטחן של באקטריה, סוגדיאנה והמשיך לעבר שטח שכלול כיום בפקיסטן המודרנית והיוונים קראו לו "הודו". שם הצליח להביס את הממלכות ואת העמים השונים, תוך כדי שינוי מבנה הצבא והתאמת הטקטיקה לתנאי השטח. בסופו של דבר נפטר בבבל בשנת 323 בעת הכנות למסע מלחמה נוסף.
רקע
אפשר לחלק את מלחמותיו של אלכסנדר הגדול ל-4 חלקים נפרדים: המערכה בבלקן, המערכה במזרח התיכון, המערכה באסייה התיכונה והמערכה בהודו.
רקע גאוגרפי
המערכה הראשונה של אלכסנדר הגדול התנהלה בבלקן. כאן נדרש אלכסנדר לבסס את שלטונו, להדוף התקפות של עמים ברברים שכנים (תראקים ואילירים) ולבסס את שלטונו ביוון. חצי האי הבלקני מתאפיין בשטח הררי מאוד עם מעט מישורים שמאפשרים חקלאות מסודרת. תוואי שטח כזה נותן יתרון לכוחות קלים, ניידים ולא מסורבלים. מבחינתו של אלכסנדר הייתה זו מערכה קלה יחסית כי בסיסי הכוח שלו במוקדון היו קרובים לשדות הקרב ובנוסף רוב העבודה נעשתה כבר על ידי אביו והוא היה צריך רק לבסס את השלטון המוקדוני מחדש ולא לכבוש מחדש את השטח.
באשר לחלקי המסע האחרים כאן הבעיות היו גדולות בהרבה. הידיעות הגאוגרפיות של היוונים אודות העולם היו חלקיות ושגויות בחלקן. הם הכירו היטב את אסיה הקטנה ובמידה מסוימת גם את אזור מסופוטמיה, אך ידיעותיהם על פנים היבשת האסיאתית היו מקוטעות וחלקיות. הם חשבו בטעות שאירואסיה קטנה בהרבה ממה שהיא באמת. כתוצאה מכך לא יכלו להעריך בצורה נכונה את המרחקים שעליהם לעבור. התקדמות הצבא המוקדוני לעומק השטח האסיאתי גילתה להם שיש ארצות רבות נוספות מלבד אלה שהכירו. התגלית, יחד עם קשיי מסע אחרים גרמה להתמרמרות החיילים שחשו שהמסע נמשך לנצח בלי שיש להם הזדמנות ליהנות מהאוצרות ששדדו מהארצות השונות. זה היה אחד הגורמים החשובים להפסקת המסע ולשובו של אלכסנדר לבבל.
המסע התחיל באסיה הקטנה ועבר לרחובה של מרכז אסיה. האקלים באסיה הקטנה היה דומה לזה שהכירו בבלקן. בהמשך התקדמו למסופוטמיה שהמאפיין העיקרי שלה הוא שני הנהרות הגדולים הפרת והחידקל. שני הנהרות מציבים מחסום גדול בפני הכובש, אך הפרסים לא ניצלו בצורה יעילה את פני השטח לטובתם ואלכסנדר הצליח לחצות את הנהרות ללא התנגדות גדולה מצדם.
לאחר כיבוש בבל הגיעו לרמה האיראנית שמתאפיינים בערבה רחבת ידיים ובמדבריות צחיחים והרים גבוהים. הרי זגרוס מפרידים בין מסופוטמיה לפנים הרמה האיראנית. מעבר בהרים אלה הוא קשה. קל להציב בהם מארבים ולחסום את הדרכים הצרות.
הערבה האירואסיאתית היא מולדתם של הסקיתים. עמים אלה מתאפיינים בסגנון חיים נוודי וחצי נוודי. הנוודים הציבו לכל אורך ההיסטוריה קושי בפני האימפריות בזכות יכולתם לחמוק מקרבות הכרעה ולסגת לאזורים נידחים שצבא סדיר מתקשה לפעול בהם. ניצחונו של אלכסנדר על הסקיתים, בארצם הם, הוא יוצא דופן בתולדות המלחמות בעת העתיקה.
במעבר להודו נתקלו בהרי הינדו כוש הגבוהים שמפרידים את תת-היבשת ההודית מאסיה המרכזית. תת-היבשת ההודית מתאפיינת בנהרות גדולים. אלכסנדר לא נכנס לעומקה של הודו, אלא כבש בעיקר את שטחי פקיסטן, שבעת העתיקה הייתה חלק מהתרבות ההודית. האקלים באזור זה היה לח מאוד והנהרות שימשו כנתיבי שיט חשובים.
ביסוס הליגה הקורינתית
בעלותו על כיסא השלטון, מצא עצמו אלכסנדר בפני אימפריה מפורקת. לבד מממלכת מוקדון כל בעלי בריתו של אביו מהליגה הקורינתית נטשו אותו. הליגה כוננה על מנת לשמר את ההגמוניה המוקדונית ביוון ולכן שימורה היה הכרחי למען אחיזתו האיתנה של אלכסנדר ביוון. בנוסף לכך, הליגה סיפקה בערך שליש מהצבא שיצא לאחר מכן למסע כנגד הפרסים. להפתעתם הרבה של היוונים, אלכסנדר הצליח להתגבר במהירות על מתנגדיו ולקחת את הכתר לעצמו. כשהם ניצבים לפני רמחי הפלנקס האימתנית, ביכרו היוונים להיכנע ולא העזו להתמודד עמו.
מסעות בתראקיה
לאחר המאורעות ביוון, בשנת 335 לפנה"ס יצא אלכסנדר הגדול למסעות מלחמתיים נגד הברברים בגבול הצפוני. הוא עבר את תראקיה, חצה את הרי הבלקנים, והכניע את הטריבאלים, אחד משבטי התראקים. מוקדון המשיך צפונה לעבר נהר הדנובה ואף הצליח לעבור אותו ולחדור אל ארץ הגטים. המבצע הזה היה בעל חשיבות הרתעתית ולמעשה הבטיח את הגבול הצפוני של מוקדון מפלישות עתידיות. הוא החל במסע מלחמתי נגד השבטים האילירים, אולם נאלץ להפסיק אותו עקב המאורעות ביוון.
בסדרה של קרבות לא קשים במיוחד לצבאו, הצליח מוקדון להביס את הברברים, למרות יתרונם המספרי. בכך הבטיח את אגפו הצפוני והראה לנתיניו, ולברברים בפרט, כי לא ניתן להקל ראש בשליט החדש במקדון, ושאי ציות יגרור עונש מיידי.
דיכוי המרד ביוון
בשנת 335 לפנה"ס נפוצה שמועה ביוון שאלכסנדר אבד במסעותיו בתראקיה, דבר שגרם לפריצת מרד יווני, שמוקדיו היו בתבאי ואתונה, ולכך שהיוונים הכריזו על ביטול הליגה הקורינתית. כאשר החלו התיבאנים, בעידודו של דמוסתנס, לצור על חיל המצב שהיה ממוקם בקדמיאה (המבצר בלב העיר), הייתה סכנה אמיתית של מרד כלל יווני במוקדון. אלכסנדר, ששמע על כך, הפסיק את פעילותו נגד האילירים והפנה את צבאו דרומה במהירות (ישנם מקורות המציינים שתוך שבועיים היה מול חומות תבאי).
אלכסנדר הטיל מצור על תבאי, ומנע כניסת תגבורת אל העיר. למרות זאת, תושבי העיר סירבו להיכנע, ונלחמו בפראות ועקשנות. המצור התנהל בעצלתיים, אך כעבור פרק זמן מסוים פרקידס, מחזיק החותם המלכותי ועוצר בעתיד, יצא בראש הגדוד שלו להתקפה. אלכסנדר לא בלם את אנשיו ועד מהרה ההיפספיסטים פרצו לתוך העיר. לאחר שהצליח לכבוש את תבאי, הרס אותה עד היסוד, טבח בגברים ומכר את נשות וילדי העיר לעבדות.
כיבוש האימפריה הפרסית
האימפריה הפרסית הייתה הממלכה החזקה והמשפיעה באסיה המערבית. הממלכה נוסדה על ידי כורש הגדול כ-250 שנים לפני פלישתו של אלכסנדר. השלטון בה עבר בירושה ובזמן פלישתו של אלכסנדר עמד בראשה המלך דריווש השלישי. היה לה צבא גדול וחזק, שבשיא גיוסו כלל עשרות אלפי פרשים, רגלים רבים ושכירי חרב יוונים שנלחמו בשורות הפלנקס.
בשנת 334 לפנה"ס יצא אלכסנדר להילחם באימפריה הפרסית, כשאיתו 30,000 עד 43,000 רגלים ו-4,000 עד 5,500 פרשים, אם כי סביר להניח שמספר הרגלים לא עלה בהרבה על 30,000 כי, כאמור, סביר להניח שחיל החלוץ תחת פיקודו של פרמניון, שנשלח על ידי פיליפוס, חזר ליוון. בנוסף, היו ברשותו 182 תלת חתריות ועליהן כ-36,000 מלחים. כן כלל הצבא 9,000 חיילים שהשתייכו לחיל הלוגיסטיקה וההנדסה. בהמשך קיבל אלכסנדר תגבורות נוספות בהיקף גדול, אך צבאו עדיין היה קטן בהרבה מהצבא הפרסי.
הפלישה החלה בכיבוש אסיה הקטנה. הפרסים התארגנו למגננה בקרב גרניקוס, אך הובסו. ניסיונות להתבצר בהליקרנסוס ומילטוס לא צלחו והערים הבצורות נכבשו לאחר מצור. לאור תבוסות אלה יצאו הפרסים להתקפת נגד בים האיגאי, תוך שימוש בצי, שהיה חזק בהרבה מזה שעמד לרשותו של אלכסנדר. הצלחתם בים הייתה חלקית וגורל המערכה הוכרע ביבשה.
דריווש יצא בראש צבאותיו מערב וניסה להביס את אלכסנדר בקרב איסוס (332 לפנה"ס), אך ניגף. רצועת החוף הפיניקית (אזור לבנון המודרנית) נפלה והעיר החשובה ביותר בקרב הערים הפיניקיות - צור נכבשה בסערה לאחר מצור שארך חודשים אחדים. מצרים, שלא הייתה מרוצה מהשלטון הפרסי, נכנעה ללא קרב.
דריווש ניסה מזלו פעם נוספת בשנת 331 לפנה"ס בקרב גאוגמלה. גם הפעם ניצח אלכסנדר ודריווש ברח לשטחה המסורתי של פרס. אלכסנדר נכנס לבבל ויצא לאחר מכן בעקבות דריווש. כמעט כל התנגדות פרסית מאורגנת קרסה ובסופו של דבר דריווש עצמו נרצח על ידי אחד המצביאים שלו בשם בסוס. בסוס עצמו נתפס כעבור זמן מה והוצא להורג בפקודת אלכסנדר ובכך הושלם כיבוש האימפריה הפרסית.
כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה
לאחר כיבוש פרס ומדי אלכסנדר המשיך בכיבושיו, הפעם לכיוון סוגדיאנה (אוזבקיסטן וטג'יקסטן המודרניות) ובאקטריה (אפגניסטן של המודרנית). באזור זה לא היה שלטון מרכזי חזק ואלכסנדר הגדול נאלץ להילחם בשבטים מקומיים רבים. אלה נקטו בלוחמת גרילה וטקטיקה של פגע וברח. ראשי האופוזיציה העיקריים לאלכסנדר באזור זה היה בתחילה בסוס, סטראפ באקטריה שלקח חלק בקרב גאוגמלה ובהמשך רצח את דריווש. בסוס ביסס את עצמו באזור ואף הכריז על עצמו כמלך פרס כולה ולקח לעצמו את השם ארתחששתא החמישי ובכך קרא תיגר על שלטונו של אלכסנדר.