cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תמסחי ביבים
"תמסחי ביבים" או "תניני ביבים" הם תנינאים שעל פי האגדה האורבנית שורצים בתעלות הביוב של ניו יורק. על פי האגדה הובאו לניו יורק אליגטורי מחמד קטנים מפלורידה ונמכרו במגזר הפרטי. עם התבגרותם נזרקו התמסחים לאסלה על ידי בעליהם ודרכה הגיעו אל הביוב, שם על פי האגדה נטעו את משכנם והם מתרבים עד עצם היום הזה. לאגדה האורבנית אין יסוד במציאות, בין השאר בשל הבדלי הטמפרטורות בין פלורידה וניו יורק, תרביות החיידקים במערכות הביוב, והיעדר עדות כלשהי לקיומם של תנינאים במערכות הביוב.
היסטוריה
שורשה של האגדה בשנת 1927, בה פורסם בתאריך ה-4 בספטמבר בטיים מגזין של ניו-יורק כי בנחל שעלה על גדותיו נמצא תנין. לאחר מכן התברר כי התנין נמלט כמה חודשים קודם לכן מנחל בשטחו של אדם בשם ד"ר פ.א. פולר. פרסומים על גילוי תנינים נוספים באזור ניו יורק רווחו בשנים שלאחר מכן, אך מערכת הביוב אוזכרה לראשונה כשטיים מגזין פרסם ידיעה כי כמה ילדים שפינו שלג לתעלות הביוב ראו תנין באורך 1.8, כשזה ניסה לחמוק לתעלות הביוב. הילדים תקפו את התנין באתי חפירה והרגו אותו. ההשערה הייתה כי התנין נפל מספינה, שחה אל החוף ומצא את הכניסה לביוב.
כיצד בכל זאת הפכה לאגדה רווחת?
בשנת 1959 הוציא הסופר רוברט דליי ספר בשם World Beneath The City (עולם מתחת לעיר), המספר את סיפורו של טדי מאי (הממונה על ביבי ניו יורק עד לשנת 1955), שלפיו פקחי הביבים דיווחו על הימצאותם של תנינים במערכת הביוב בסביבות 1935. פרט לכך, אין הספר מתארך אירועים נוספים, כמו כליאת התנינים או הפגיעה בהם. דליי טען כי פגש את מאי כשזה היה בן 84, עשרים שנים אחרי האירועים, אך דמיונו העשיר של מאי ונטייתו לסיפורי בדיון גרמו לרוב חוקרי הסיפור לדחות את טענתו.
לבושה המודרני של האגדה האורבנית שייך בעיקרו לסופר תומאס פינצ'ון, שברומן V, שפרסם בשנת 1963, ברא בדמיונו את עיקר פריטי האגדה: תנינים קטנים מפלורידה, שנרכשו כחיות מחמד, חמקו אל מערכות הביוב ומאז הם חיים שם. פינצ'ון דמיין אליגטורים עיוורים ולבקנים, בהם נלחמת "סיירת אליגטורים" חמושה ברובים ארוכי קנה ורבי עצמה. פרי דמיונו של פינצ'ון זכה לפופולריות רבה בשנות השישים, אז צברה האגדה האורבנית תנופה של ממש.
בתרבות הפופולרית
סרט הקולנוע "Alligator" משנת 1980 מבוסס על אגדת תמסחי הביבים. לסרט יצא סרט המשך ישירות לווידאו בשם "Alligator II: The Mutation" בשנת 1991.
רייקוון
וו טאנג קלאן קוריי וודס (באנגלית: Corey Woods; נולד ב-12 בינואר 1970) הידוע בשם הבמה רייקוון (Raekwon) הוא ראפר ושחקן אמריקאי, חבר ההרכב ההיפ-הופ וו טאנג קלאן. ב-1995 הוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Only Built 4 Cuban Linx...", מאז הוא מקליט אלבומי סולו במקביל לעבודתו עם וו-טאנג קלאן.
רקע
וודס נולד בברוקלין ניו יורק. הוא הצטרף לוו טאנג בזמן ההכנות של האלבום "Enter the Wu-Tang: 36 Chambers", להרכב הייתה הצלחה ראשונית מסיבית. מאוחר יותר הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "לאוד" (שגם הייתה חברת התקליטים של הקלאן) ובה הוציא את האלבום "Only Built 4 Cuban Linx...".
בשנת 2009 המיר את דתו לאסלאם.
Only Built 4 Cuban Linx...
אחרי ההצלחה של אול דירטי באסטרד הבא שהוציא אלבום סולו מהקלאן הוא Raekwon. זה הפתיעה הרבה מעריצים של הקלאן כשהאלבום יצא. רבים חשבו שהבא בתור היה ג'יזה או גוסטפייס קילה כיוון שהם היו ראפרים עם יותר כישרון אבל מסתבר שאחרי האלבום הזה RAE הוכתר ל-Storyteller של ההרכב. האלבום הזה שם בצד את הסאונד המקורי של הקלאן מבחינת הפקות ומבחינה מילולית כאחד. ריזה שינה את סגנון ההפקות שלו מהביטים האפלים והקודרים למשהו יותר סינמטי עם סמפלים של ג'אז וסול. RAE בחר להתרכז בנושא העולם התחתון של ניו יורק, עסקאות סמים וכל דבר שקשור למאפיה. בנוסף הוא גייס את הבן דוד שלו גוסטפייס קילה שהופיע בחלק גדול מהאלבום ואפילו חלק את העטיפה. האלבום קיבל 5 כוכבים כמעט בכל מקום ומכר מעל מיליון עותקים בארצות הברית ופתח דלתות לסגנון שרק התחיל להתפתח בניו יורק שנקרא Mafioso Rap.
קריירת משחק
רייקוון התחיל את קריירת המשחק שלו כאשר שיחק את הדמות 'סיגר' בסרט שחור ולבן, ובמשך השנים שיחק בכמה תפקידים קטנים.
ירחמיאל בן שלמה
ירחמאל בן שלמה היה חכם יהודי איטלקי שחיבר את הספר "דברי הימים" במאה ה-12. את ספרו חיבר על סמך כתבי יד רבים, חלקם מהספרים החיצוניים כ"קדמוניות המקרא" שיוחס בטעות לפילון האלכסנדרוני (לא ברור אם מן המקור העברי או מן התרגום ללטינית) וכן עוד כמה ספרים ובהם "קדמוניות היהודים" מאת יוסף בן מתתיהו ו"יוסיפון". את הכתוב בארמית בספר דניאל תרגם לעברית וצירף לספרו.
פרא (סרט ישראלי, 2018)
פרא הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2018 בבימוייהם של דנאל אל-פלג ואוריאל סיני, העוסק במציאות היומיומית איתה מתמודדים גיבורי הסרט אריאלה רוזנצוויג, וטרינרית בבית החולים לחיות הבר, ושמוליק לנדאו, מטפל ראשי בבית החולים. כמו כן, הסרט נעשה בתמיכת יס דוקו, קרן רבינוביץ' ומפעל הפיס.
ירחמיאל בן שלמה
בשנת 1899 פרסם משה גסטר באמצעות חיבורו של אלעזר בן אשר הלוי את תרגום הספר לאנגלית. במחקר של פרופ' עלי יסיף מאוניברסיטת תל אביב נתברר כי אלעזר בן אשר הלוי ערך את 'ספר הזכרונות' שלו בראשית המאה ה-14, כמאתיים שנה לאחר ירחמיאל, והשתמש בחיבורו של ירחמיאל כאחד ממקורותיו העיקריים. חיבורו של ירחמיאל איננו מצוי בידינו, וכעת ניתן למצוא רק את הגרסה של אלעזר בן אשר הלוי.
פרא (סרט ישראלי, 2018)
העבודות על הסרט נערכו במשך 3 שנים שבהן עקבו אוריאל סיני ודנאל אל-פלג אחר המתרחש בכותלי בית החולים ובמאבק של המטפלים להציל את חיות הבר הפצועות בתקווה להשיבן בחזרה לטבע.
השתתפות בפסטיבלים וזכייה בפרסים
הסרט השתתף בפסטיבלים הבאים:
כמו כן, הסרט זכה בפרסים הבאים:
פפילומה
פפילומה היא קבוצת נגיפים, הגורמת לגידולים שפירים על-גבי העור או הריריות. הגידולים באים לרוב לידי ביטוי כיבלת עור.
גידולי פפילומות יכולים להתפתח אצל ילדים אפילו בני שנה. ישנם נגיפי פפילומה הגורמים לגידולים בעור אברי המין, אחרים גורמים לגידולים בכפות הידיים והרגליים. יש כאלו שגורמים לגידולים בעור שאר הגוף. אחרים גורמים לגידולים בקנה. במצבים קיצונים הפפילומה עלולה לגרום לצרידות קשה עד כדי כך שאינה מאפשרת דיבור. האבחנה נעשית על ידי לרינגוסקופ המאפשר התבוננות בבית הקול, ואישורה מושג באמצעות ביופסיה של הפפילומה.
אצל ילדים הפפילומות יכולות להעשות גדולות עד כדי צורך בניתוח ליצירת פתח בקנה הנשימה כדי לאפשר נשימה. הטיפול בפפילומות כאלו מתמקד בניתוח או באידויים בלייזר. בשאר הפפילומות מקבל לטפל בצריבה בעזרת משחות ונוזלים על העור, עד לגירוי דלקת, שתפעיל את המערכת החיסונית לפעול נגד הפפילומה. נגד פפילומה בעור או רירית הנרתיק, קיים חיסון.
השימוש במונח פפילומה מתייחס לעיתים קרובות לנגיף הפפילומה האנושי, אשר מהווה אחד מן הגורמים להיווצרות הפפילומה.
זיגמרינגן
זיגמרינגן (בגרמנית: Sigmaringen) היא עיר השוכנת במדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה, לגדות נהר הדנובה. היא בירת המחוז הקרוי על שמה.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה במקום מתוארכת לתקופה הפלאוליתית.
זיגמרינגן נזכרת לראשונה ב-1077 וידועה בזכות טירת זיגמרינגן המרשימה והשמורה להפליא. העיר נוסדה באופן רשמי בשנת 1250.
בשנת 1632, במהלך מלחמת שלושים השנים, כבשו השוודים את טירת זיגמרינגן.
מרה ורומסדל
מרה ורומסדל (בנורווגית: Møre og Romsdal, בתעתיק לעברית: "מרה או רומסדל") הוא אחד ממחוזות נורווגיה. למחוז גבול משותף עם המחוזות טרנדלג, אופלנד, וסון או פיורנה. מרה ורומסדל הוא המחוז ה-11 הגדול ביותר מבחינת שטח וה-8 הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה. מנהל המחוז נמצא במולדה.
זיגמרינגן
היסטוריה
משנת 1850 עד 1945, שלטה במקום ממלכת פרוסיה בפרובינציית הוהנצולרן.
מרה ורומסדל
המחוז קיבל את שמו הנוכחי בשנת 1936. הוא קרוי על שם הנפות "נורדמרה" ו"סונמרה". האלמנט האחרון מתייחס לשמו של המחוז ההיסטורי רומסדל. עד שנת 1919 נקרא המחוז " רומסדלנס", ומ-1919 ועד 1935 נקרא המחוז "אמט פילקה".
זיגמרינגן
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה, בעקבות פלישת בעלות הברית לצרפת, נמלטה ממשלת וישי ב-7 בספטמבר 1944 לזיגמרינגן, שם הוקמה ממשלה גולה.
מרה ורומסדל
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 באזור נבנתה הדרך האטלנטית שהיא אטרקציה תיירותית וגם נתיב תחבורה חשוב. כפר גייראנגר היא אטרקציה תיירותית נוספת במחוז.
זיגמרינגן
היסטוריה
זיגמרינגן הייתה מקום לידתם של קרול הראשון ושל פרדיננד הראשון מלכי רומניה.
מרה ורומסדל
מרה ורומסדל תואם בערך את הממוצע הארצי מבחינת רמת ההכנסה. בשנת 2013 24% ממשקי הבית הרוויחו מתחת ל -350,000 כתר נורווגי ו -24% על יותר ממיליון כתר נורווגי (לעומת מקסימום 24 ו -23% במדינה כולה). רמת ההשכלה נמוכה – 24.9% מהאנשים הם בעלי השכלה גבוהה, לעומת 30.4% בנורווגיה בסך הכל. תוחלת החיים נמצאת הרבה מעל הממוצע הארצי לשני המינים. הגברים במורגה ואוד רומסדל יכולים לסמוך על היותם בני 79 והנשים 83.9 שנים, לעומת מקסימום 78.4 ו -82.9 בכל המדינה. שיעור הגירושין ומספר העבירות המדווחות לתושב הם השני הנמוך ביותר במדינה, ויש מעט פחות מעשנים מהממוצע. 23% מהמורינגים והרומסדלים הבוגרים מעשנים מדי יום או מדי פעם, לעומת 26% מכל הנורווגים. 6.7% מהאנשים הם בני קהילות דתיות ופילוסופיות מחוץ לכנסיית נורווגיה, הרבה מתחת לממוצע הארצי (11.5%).
וורן הייסטינגס
וורן הייסטינגס (באנגלית: Warren Hastings; 6 בדצמבר 1732 – 22 באוגוסט 1818) היה מושל הודו הראשון של הודו הבריטית.
חייו
הייסטינגס נולד למשפחה ממוצא צנוע שירדה מנכסיה. הוריו נפטרו בהיותו צעיר והוא גודל על ידי קרובי משפחה בעיירה האנגלית צ'רציל ולמד בבית הספר ווסטמינסטר. הייסטינגס הצטרף לחברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1750 והחל את הקריירה שלו בחברה בתור פקיד. במהרה, הפך למנהל תחנת מסחר בבנגל. בשנת 1757 הפך לאחראי הבריטי על העיר ההודית מורשידבד (Murshidabad) שנמצאת במערב בנגל, ובשנת 1761 מונה למועצת כלכותה. בתקופה בה הייסטינגס הגיע להודו, בריטים הגיעו לשם במטרה להתעשר מהשירות בחברת הודו המזרחית. בגלל הסיכון הרב שבשירות שם (בעיקר מסיבות אקלים ומחלות), אנשים שהעזו להגיע מהמערב ולשרת בהודו זכו לתנאי מחיה ושכר גבוהים.
הייסטינגס עזב את כלכותה ואת הודו בשנת 1764, אך חזר אליה בשנית בשנת 1769 ושימש בתור חבר מועצת מדרס (Madras). בשנת 1772 מונה למושל בנגל. במהלך כהונתו בתור מושל בנגל החל הייסטינגס ברפורמה כלכלית ומשפטית מקיפה, שכללה כתיבת חוקים וקודיפיקציה של המערכת המשפטית וכן ייסוד מערכת מסחר. פעולותיו אלו של הייסטינגס היו הבסיס לייסוד השלטון הבריטי בהודו בהמשך. בשנת 1773 נחקק חוק בפרלמנט הבריטי - חוק הסדרת הפעילות של חברת הודו המזרחית. החוק קבע שעל החברה ליצור תפקיד חדש – את תפקיד המושל הכללי. אף כי שליטתו הישירה של המושל הכללי היא רק על פורט ויליאם, אחת הסמכויות שלו היא גם לפקח על שאר מושלי הפרובינציות בהודו. כמו כן, החוק קבע שתיווצר מועצת שלטון עליונה בהודו בראשות ארבעה חברים. בעקבות החוק מונה הייסטינגס למושל הכללי בהודו בשנת 1784.
שירות בתור המושל הכללי הראשון
שנות פעולתו בתור המושל הכללי היו פוריות ביותר. הייסטינגס רצה ליצור חוק שיקיף את כל תושבי הודו, אך החוק אותו הוא רצה ליצור אמור היה להיות מושתת על עקרונות הינדואים (החוק הבריטי שהיה מוחל בהודו בעקבות החקיקה של 1773 התייחס בעיקר לאזרחים הבריטיים בהודו, ולא להודים). לשם כך, הביא הייסטינגס מספר בלשנים שיעסקו בתרגום ספרי חוקים הינדואים מוקדמים שנכתבו בשפת הסנסקריט לשפה האנגלית, בין המפורסמים שבהם היו סיר ויליאם ג'ונס וצ'ארלס וילקינס. בעזרת תמיכתו והשפעתו של הייסטינגס יסדו ג'ונס ווילקינס את "האגודה האסיאתית של בנגל", שמטרתה הראשית הייתה לימודי התרבות האוריינטלית.
הייסטינגס כיבד מאוד את המנהגים המקומיים ואת התרבות ההינדואית. הוא שילב יועצים ברהמנים בעבודת כתיבת המשפט וניסוח קודקס החוקים ההודי. הייסטינגס ידע מספר שפות מקומיות, ביניהן בנגלית והינדו. כמו כן, בגלל מגבלות שפה וכוח אדם חמורים, נאלץ הייסטינגס לגייס למנגנון השלטון בהודו אנשים מקומיים לצורך גביית מיסים וקשר עם האוכלוסייה המקומית. הדבר היה לא לרוחה של מועצת השלטון העליונה, אך כן לרוחו של הייסטינגס שתמך בכך שהמקומיים ישלטו על עצמם במידה רבה, והתנגד למוסר הרופף שאפיין בריטים רבים שהגיעו להודו לצורך עבודה בחברת הודו המזרחית.
ההדחה והמשפט
האופוזיציה הראשית לפעולותיו של הייסטינגס הייתה במועצת השלטון העליונה שהוא עמד בראשה. המתנגד הראשי לפעולותיו היה סיר פיליפ פרנסיס. פרנסיס האשים את הייסטינגס בכך שהאחרון קיבל שוחד ממהרג'ה הודי. הייסטינגס התעמת איתו על כך ואפילו נערך ביניהם דו-קרב, בו פיליפס נפצע ונאלץ לחזור לאנגליה. לאחר חזרתו לאנגליה המשיך פרנסיס להפיץ את טענותיו על השוחד ומעשי המירמה אותם ביצע לכאורה הייסטינגס, ויחד עם אדמונד ברק תבע את חזרתו לאנגליה והעמדתו למשפט. בעקבות השערורייה שנוצרה באנגליה, אולץ הייסטינגס לוותר על מעמדו בתור המושל הכללי של הודו בשנת 1784, ולהפליג חזרה לאנגליה שם עמד למשפט על פשעיו לכאורה שבין היתר כללו את פרשת השוחד של הראג' של בנראס (Benares), השכרת חיילים בריטים לנוואב (nawab) של אוד (Oudh) לשם לחימה ברוהילס (Rohillas) ורציחתו של הסוחר הודי נאדקומאר (Nandkumar) שהייסטינג היה לכאורה אחראי לה משפטית מתוקף היותו המושל הכללי.
משפטו החל בשנת 1788, והסתיים לבסוף עם זיכויו המלא בשנת 1795. את כל ההון הרב אותו צבר בתקופת שהייתו בהודו, בזבז הייסטינגס על ההגנה במשפטו, ואף ששמו טוהר הוא נותר כמעט חסר כול. חברת הודו המזרחית הבריטית סייעה לו לאחר זיכויו בכספים, ועם הגידול בפופולריות שלו הוא הפך ליועץ למלך הבריטי בשנת 1814. הייסטינגס מת בשנת 1818.
אלברטפלבה
בכפר הייתה קהילה יהודית אשר בשיאה מנתה 56 יהודים. רוב יהודי הקהילה נשלחו בשנת 1944 למחנה אושוויץ.
מינכן (סרט)
מינכן (באנגלית: Munich) הוא סרט קולנוע ודרמה היסטורית בהפקה אמריקאית-קנדית משנת 2005 בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים, שבמסגרת מבצע זעם האל, חיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. "מינכן" הוא למעשה העתק (רימייק) של הסרט "חרב גדעון" מ-1986 שעסק באותו נושא, ומבוסס על הספר "נקמה". הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר ובהם גם לבמאי, לתסריט ולסרט הטוב ביותר.
עם עלייתו לאקרנים, נמתחה על הסרט ביקורת מצד גורמים ישראלים שונים, בהם ראשי הצבא ו"המוסד", על כך שהוא נוקט זווית ביקורתית כנגד מבצע חיסול המחבלים, עושה השוואה בין פעולות המוסד לטבח שביצעו המחבלים בספורטאים ואף מציג את המחבלים באור הומני. ספילברג עצמו דחה את הביקורת, וטען כי הוא רצה להעלות דילמות בעניין התגובה לטרור, שלרוב אינה מובילה להפסקתו. כמו כן טען, שלפני שהוציא את הסרט, הקרין אותו לפני משפחות הנספים וקיבל את אישורן. עוד נטען (על ידי אמנון וטלי ליפקין-שחק) שמחסלי "המוסד" בסרט הוצגו כחובבנים, בעוד שבמציאות עשו סוכני המוסד עבודה מקצועית ונקייה בה חוסלו רוב המחבלים, ללא נפגעים ל"מוסד".
און, מלך אקסום
און (שנת 400 לערך) היה מלך אקסום (שבקרן אפריקה של ימינו). הוא ידוע בעיקר דרך המטבעות שטבע במהלך שלטונו, שבהן שמו כתוב ביוונית בשם " Eon Bisi Anaaph" ("און באיסי אנף"). בעוד "bisi Anaaph" בדרך כלל מתורגם כ"איש אנף".
ריצ'רד פרנקסט מציין כי סטפן רייט סבור שהמילה bisi (באיסי) "עלולה לשמש ביחס לסוסו של המלך, באותו אופן שבו אתיופים הרבה יותר מאוחר השתמשו במילה "אבא". למשל, סהלה סלאסי, היה ידוע בכינוי "אבא דינה" לעיתים קרובות (דינה אמור להיות שם הסוס החביב עליו).
און עשוי להיות אותו אדם כמו המלך Hiuna, אשר מוזכר ב"ספר החימירים" כמי שהוביל משלחת צבאית מאקסום דרך הים האדום לתוך דרום ערב, מונארו-האי מציין כי "ההבדל באיות הוא הגורם לשוני של שמו בשתי השפות ", אבל מודה כי הזיהוי לא ודאי, אפילו לא בטוח ש Hiuna היה מלך.
און גם היה המלך הראשון של אקסום שהישתמש בתואר המסתורי CIN + BAC + + + BAX, אשר מונארו האי מפרש כ:"Basileus habasinon" - "מלך החבשט/חבש", כותרת המשמשת בכתובות דרום ערב לכינוי מלכי אקסום.
וויו טודורוביץ'
שמואל לרר, או בשמו הפרטיזני ווֹיוֹ טוֹדוֹרוֹבִיץ' (בסרבו-קרואטית: Vojo Todorović, בסרבית קירילית: Војо Тодоровић; 12 במרץ 1914, מוסטר, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 3 באוקטובר 1990, בלגרד, יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וגנרל בצבא העממי היוגוסלבי.
ביוגרפיה
לרר נולד ב-1914 במוסטר. גדל בסרייבו למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. סיים תיכון ב-1933, ולאחר מכן למד וטרינריה ואגרונומיה בזאגרב. באוקטובר של אותה שנה הפך לחבר בתנועת הנוער הקומוניסטית, ושנה לאחר מכן חבר במפלגה. לצד הפעילות הקומוניסטית היה חבר גם בארגונים היהודים. ב-1936 הוא נעצר בחשד לפעילות נגד השלטון, אך שוחרר עקב חוסר ראיות. ב-1937 נסע לספרד ולחם במלחמת האזרחים במסגרת הבריגדות הבינלאומיות לצד הרפובליקאים. לאחר הפסדם במלחמה הוא נכלא במחנה ריכוז בצרפת. ב-1941 הוברח מהמחנה בפקודת המפלגה ושב ליוגוסלביה תחת כיבוש מדינות הציר.
ביוגוסלביה הוא הקים את המחתרת האנטי-פשיסטית בבוסניה, ועלה לדרגת מפקד אוגדה. ב-1942 הוא פקד על מבצע לשחרור אזור אגמי פליטביצה. הכוחות השונים בפיקודו כבשו ערים מרכזיות בבוסניה, חדרו לעומק השטח בשליטת הגרמנים ושבו אלפי חיילים גרמנים. במבצע נודע באוגוסט 1943 כבשו חייליו את שדה התעופה "ראיילובאץ" ליד סראייבו, והשמידו על הקרקע 34 מטוסי אויב. שלושת אחיו נספו בהיותם פרטיזנים, שניים מהם נפלו בקרב ואחד מהם נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ.
לאחר המלחמה זכה לעיטור "גיבור יוגוסלביה". טודורוביץ' כיהן כסגן ראש המטה הכללי של הצבא ובהמשך, פיקד על המחוזות הצבאיים ה-3 וה-4. הוא כיהן כחבר המטה הכללי של חיל היבשה היוגוסלבי. ב-1965 מונה לחבר ועדת הביקורת של המפלגה הקומוניסטית וב-1967 מונה לחבר מועצת הפדרציה היוגוסלבית (Савет федерације). בין 1958 ל-1969 השתתף בצוות העריכה של האנציקלופדיה הצבאית של יוגוסלביה. טודורביץ' הגיע לדרגת גנרל-פּוּקוֹבְנִיק וב-1974 סיים את שירותו הצבאי.
וויו טודורוביץ' נפטר ב-1990, ונקבר בשדרת גיבורי העם בבית העלמין החדש בבלגרד.
תזמורת קאמרית
תזמורת קאמרית (מהמילה האיטלקית "קאמרה" - חדר) היא הרכב מוזיקלי קטן יחסית (בהשוואה לתזמורת סימפונית, למשל) ומכאן שמו.
בתזמורת קאמרית משתתפות כל משפחות הכלים, אך הצליל אינו עשיר ומלא באותה מידה כמו בתזמורת סימפונית, כיוון שקבוצות הכלים מצומצמות יותר. לשם השוואה, בתזמורת סימפונית מלאה, קבוצת הכינורות הראשונים תמנה על פי רוב כ-16 נגנים, לעומת כ-6 בתזמורת קאמרית.
היסטוריה והתפתחות
מתקופת הרנסאנס עד המאה ה-19 לא היו אולמות קונצרטים ציבוריים. יצירות הוזמנו ונוגנו למען נסיכים ורוזנים באולם נשפים או בחדר מרווח בארמון (מכאן השם "קאמרית", מלשון "קאמרה" - חדר בלטינית) כדי לשעשע את האציל, בני משפחתו ואורחיו. במאה ה-19 השתנה אופי המוזיקה יחד עם אופיים של המלחינים - רוח של חופש ועצמאות, שראשיתה בבטהובן, הניעה מלחינים לכתוב כחפצם בלי להיות תלויים בפטרון אציל ועתיר הון. יצירות עדיין הוזמנו אצל מחבריהן, כפי שהן מוזמנות גם כיום, אבל המזמינים היו בעיקר נגנים וירטואוזיים, הרכבים קאמריים ותזמורות שונות. המוזיקה התזמורתית נעשתה נפוצה יותר ומהרכבים קטנים, שהתאימו לחדרי ארמון, התפתחו תזמורות קאמריות, שדרשו אולמות מתאימים, תנאים אקוסטיים וקהל מאזינים. מעתה יכלו גם פשוטי העם ליהנות מקונצרטים.
עם המעבר לאולמות גדולים יותר, נוצר הצורך בצליל חזק וברור יותר. כמענה לצורך זה, הכפילו את מספר הנגנים שמנגנים אותו תפקיד. כך נוצרו קבוצות כלים: קבוצות הכינור הראשון והשני, קבוצת הצ'לנים, קבוצות כלי הנשיפה וכו'.
כיום נכתבות יצירות לתזמורות קאמריות, ותזמורות רבות כאלה פועלות ומופיעות ברחבי העולם.
סתוונית היורה
סִתְוָנִית הַיּוֹרֶה (שם מדעי: Colchicum stevenii) היא גאופיט בעל פקעת בסוג סתוונית שבמשפחת הסתווניים. המין גדל בחבל הים-תיכוני ובחגורת הספר, מהגליל העליון והגולן ועד צפון הנגב, ופורח בחודשים אוקטובר-דצמבר.
מאפיינים
הפרח והעלים יוצאים ללא גבעול, כאשר הפרחים בוקעים לפני העלים. צורת הפרח כמשפך קטן, ולו שישה עלי כותרת המסודרים בשתי שכבות, פנימית וחיצונית, בכל שכבה שלושה עלים. אורך עלי הכותרת יכול לנוע בין 2 ס"מ ל–5 ס"מ; צורתם משתנה ויכולה להיות מאורכת, סרגלית או דמוית ביצה; גם צבעם משתנה ויכול לנוע מסגול בהיר, דרך ורוד ועד כמעט לבן. בפרחים מבקרים מגוון חרקים, בעיקר דבורים, זבובים ופרפרים. העלים בוקעים תוך כדי הפריחה וצבעם ירוק כהה. צורתם צרה ומאורכת והם נראים כמו מרזבים קטנים (צורה מרזבית). הפרי מבשיל מתחת לפני הקרקע ועולה על פניה רק באביב.
לצמח פקעת חד-שנתית המכילה חומר רעיל בשם קולכיצין, בו משתמשים ברפואה לטיפול במחלות פרקים. בסוף עונת הצמיחה, באביב נותרת הפקעת שנוצרה בחורף ולצידה ניצן של הפקעת של השנה הבאה. מהניצן יתפתח הצמח החדש, שורשים, תפרחת ועלים. במשך החורף הניצן יגדל, ואילו הפקעת הישנה תצטמק, וכך התהליך חוזר על עצמו.
Death Cab for Cutie
Death Cab for Cutie היא להקת אינדי אמריקאית המנגנת בעיקר אינדי פופ ורוק קל. הלהקה נוסדה בשנת 1997 בבלינגהאם, וושינגטון. חברי הלהקה הם: בן גיבארד (סולן), כריס וואלה (קלידים וגיטרה חשמלית), ניק הארמר (גיטרה בס), ג'ייסון מקגר (תופים). שם הלהקה נלקח משיר שבוצע על ידי הלהקה בונזו דוג דו-דה בסרט Magical Mystery Tour של הביטלס.
הלהקה התפרסמה במיוחד כאשר הופיעה בתוכנית הטלוויזיה The O.C, ושיריה שולבו בפסקול (בעקבות בקשתו של אדם ברודי, שחקן ראשי בסדרה ומעריץ גדול של הלהקה). שירי הלהקה הופיעו בתוכניות וסרטים נוספים, כ"עמוק באדמה" ו"לדפוק חתונה". עד היום שחררה הלהקה 7 אלבומים, 5 EP-ים ודמו אחד.
שנים מוקדמות (1997–2004)
דת' קאב פור קיוטי החלה כפרויקט סולו של בן גיבארד, אשר הוציא לאור קלטת בשם "You Can Play These Songs with Chords" אשר הצליחה באפן מפתיע וגיבארד החליט להרחיב את הפרויקט ללהקה. הוא גייס את כריס ואלה (שלקח חלק בהקלטת הקלטת) בתור נגן גיטרה, את ניק האמר בתור נגן בס ואת ניית'ן גוד לתפקיד המתופף. הלהקה הוקמה רשמית באוניברסיטת מערב וושינגטון, ומילות השירים הראשונים כללו אזכורים למקומות באזור, דבר אשר השפיע על התפתחות הלהקה. רבים מהשירים הראשונים של הלהקה הוקלטו במרתף ביתו של גיבארד.
הרביעייה הוציאה לאור את ה-LP Something About Airplanes ב-18 באוגוסט 1998. האלבום קיבל תגובות אוהדות בסצנת המוזיקה העצמאית ובשנת 2000 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השני We Have the Facts and We're Voting Yes. ניית'ן גוד עזב את הלהקה במהלך הפקת אלבום זה והחלף על ידי ג'ייסון טולזדורף-לרסון. הוא לא לקח חלק בהקלטות האלבום (נגינתו של גוד הושארה בשתי רצועות ובכל שאר השירים באלבום גיבארד הוקלט מתופף), אך השתתף בשני סיבובי הופעות. מאוחר יותר הוחלף על ידי מייקל שור שהופיע לראשונה ב Forbidden Love EP ששוחרר ב-24 באוקטובר 2000. ב-2001 שוחרר LP נוסף בשם The Photo Album. מהדורה מיוחדת של אלבום זה כללה 3 רצועות בונוס, שמאוחר יותר שוחררו בנפרד בתור EP בשם The Stability.
ב-2003 שוב הוחלף המתופף, מייקל שור, בג'ייסון מקגר. מקדר ניגן באלבום הבא של הלהקה "Transatlanticism" ששוחרר באוקטובר 2003. רצועות מאלבום זה הופיעו בפסקולים של הסדרות The O.C, עמוק באדמה, CSI: מיאמי וכן בכמה סרטים. באביב 2004 הוציאה לאור הלהקה EP הופעה חיה בשם "John Byrd" על שם טכנאי הסאונד שלהם.
חתימה ב-Atlantic
הלהקה יצרה קשר עם לייבלים גדולים לסירוגין כמה שנים, אך רק לאחר ש-Transatlanticism הוכח כמצליח הוחלט להתחיל לדבר עם הלייבלים על עסקה פוטנציאלית. מאחר שכבר השיגו הצלחה ראויה לציון, הם יכלו לחפש את הלייבל שיתן להם כמה שיותר חופש יצירתי. לפי המנהל שלהם, הם דיברו כמעט עם כולם, ולבסוף חתמו ב-Atlantic.
צילום קירליאן
צילום קירליאן (וכן צילום קירליאני או קירילי) הוא שיטת צילום בה נמצא אובייקט במתח חשמלי גבוה בעודו מונח על לוח צילום. בשיטה זו, נוצר על לוח הצילום דימוי של העצם, וכן מעין הילה מסביב לעצם המצולם. שיטה זו קרויה על שמו של סמיון קירליאן, מגלה התופעה.
התופעה והסבר מדעי
בשנת 1939 גילה ברוסיה סמיון קירליאן את התופעה במקרה, בעת שעשה ניסויים במעבדתו. קירליאן גילה שאם מניחים על לוח צילום גוף החשוף לשדה חשמלי חזק, נוצרת על לוח הצילום תמונה של הגוף עם הילה סביבו. השיטה נוסתה על עלים, צמחים, מטבעות ואיברי גוף, וכל אלו הותירו תמונה עם הילה על לוח הצילום.
מקור תופעה זו הוא בהתפרקות חשמלית של הגוף אל האוויר שמסביבו (התפרקות קורונה). אירוע מסוים (למשל פגיעת פוטון) גורם ליינון רגעי של האוויר. השדה החשמלי החזק שומר את האוויר מיונן, לא נותן לו לחזור למצבו הרגיל ואף מגביר את היינון, מה שגורם לאוויר להפוך למוליך. במצב כזה, אם הגוף מקוטב או טעון, הוא יכול להתפרק לאוויר. דבר דומה קורה גם בסלילי טסלה ובמחוללי ואן דה גראף. ההתפרקות החשמלית משפיעה על לוח הצילום, ובתמונה הנוצרת על הלוח נראית ההתפרקות כמו הילה של הגוף.
המחקר
הגילוי עצמו נעשה בשנת 1939, וחוקרים רבים רצו לבחון את תקפותה של השיטה ולמצוא לה שימושים.
במהלך מחקר באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, נמצא אפקט עלה הפנטום. באפקט זה צולם צילום קירליאן של עלה כאשר הוא שלם. התמונה נראתה כמצופה עם הילה. תמונה נוספת צולמה לאחר שנחתכה מהעלה חתיכה בגודל של שמינית, רבע וחצי ממנו, אך הצילום נשאר כמעט ללא שינוי, ובתמונה הופיעה הילה של עלה שלם. מחקרים שנעשו לאחר מכן בשנות ה-60 באוניברסיטת דרקסל לא הצליחו לשחזר את הממצאים הללו. ההסבר שניתן להופעת הילת העלה השלמה היה שכנראה הנחת העלה מעל משטח הזכוכית גרמה לחתכים מיקרוסקופיים במשטח הזכוכית, וצורתו השלמה נשמרה בו. משהוחלף המשטח, נעלמה ההילה השלמה.
מחקרים אחרים הראו שההילה כפופה לשינויים בלחות העצם. למשל, לאחר ניגוב ידיים אינטנסיבי, לא הופיעה הילה בצילום של כף היד.
בסוף שנות ה-70 חלה ירידה בהיקף המחקר של צילומי קירליאן.
צילומי קירליאן והעידן החדש
המאמינים ברעיונות העידן החדש אומרים, שסביב גופים חיים נמצאת הילה, המתארת את מצבם הנפשי, פיזי או רוחני. לדבריהם, אנשים במצב של מדיטציה, כמו גם תינוקות וילדים צעירים, מסוגלים לראות את ההילה הזו, ועל אף שהיכולת לראות את ההילה יורדת עם הגיל, ילדים אשר מתמידים בניסיונותיהם להבחין בה, שומרים לעיתים על יכולת זו.
לפיכך, החל מ-1985 החלה התעוררות מחודשת בתחום. רבים החלו לטעון כי מה שנראה בצילומים הוא למעשה אנרגיית החיים, המכונה בתרבויות שונות: צ'י, פראנה, קורונה, ושאר כינויים. ד"ר רמש צ'אוהן ושותפיו טענו שצילומי קירליאן הם צילומים של אנרגיית החיים, וטענו כי צילומים כאלו יכולים לעזור באבחון מוקדם של מחלת הסרטן. פרופסורית לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס) בשם תלמה מוס, ראתה בהילה כלי אבחון רפואי.
הנתיב הזוהר
הנתיב הזוהר (בספרדית: Sendero Luminoso) הוא ארגון גרילה וטרור מאואיסטי בפרו, המכנה עצמו "המפלגה הקומוניסטית של פרו". תומכיו מכונים "סנדריסטאס". שמו של הארגון נגזר מאמירה מפורסמת של חוזה קרלוס מריאטגי, מייסד המפלגה הקומוניסטית הפרואנית הראשונה: "המרקסיזם-לנינזם יפתח את הנתיב הזוהר למהפכה". ההשראה לשם נלקחה ממערכת הדרכים של האינקה מבוליביה לקולומביה שסומנו באבני ריצוף כך ששליחים יכלו ללכת בהן גם בלילה.
מטרת הארגון, שנוסד בידי, הייתה להחליף את הבורגנות בפרו בשלטון מהפכני קומוניסטי עממי של האיכרים, על ידי שימוש בכל אמצעי אפשרי. מעריכים שהארגון רצח עשרות אלפי אזרחים. הארגון גייס לשורותיו בכפייה, ואף חטף ילדים במטרה להופכם לחיילים-ילדים במלחמתו נגד הצבא. אלו שברחו הוקעו כבוגדים וחוסלו. הצבא שהגיע לאזורים הכפריים שבהם הארגון ניסה לבסס את שליטתו, פעל ביד קשה כדי לדכא את הארגון, ואף הרג חלק מאנשי הארגון על ידי הטלתם ממסוקים. לעיתים רבות לא הבחין הצבא בין כפריים תמימים לבין אנשי הארגון, ואנשים חפים מפשע נפגעו בידי הצבא.
ב-15 בפברואר 1992, נרצחה על ידי הארגון מריה אלנה מויאנו נרצחה לעיני ילדיה באירוע רב משתתפים בעיר וילה אל סלבדור. המתנקשים ירו בה תחילה ולאחר מכן פוצצו את גופתה בחומר נפץ.
לפי הערכות, 300,000 איש השתתפו בהלוויה של מריה אלנה מויאנו. לצד לכידתו של מנהיג הנתיב הזוהר, אבימאל גוזמן, בספטמבר 1992, הזעם על רצח מויאנו נתפס כצעד מרכזי בירידה בתמיכה בבמחתרת. הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי העניק לאחר מותה את אות מסדר ההצטיינות הפרואני על שירות מכובד. את האות קיבלה אמה בשנת 2017.
פעילותו של הארגון גרמה לנסיגה בדמוקרטיה של פרו. נשיא פרו אלן גרסיה החיל ב־1985 את החוק הצבאי על כמחצית מהאזרחים. כאשר אזרחים החלו למאוס בפעילותו של הארגון ולהסגיר את אנשיו, המאבק הוקצן והארגון החל לתקוף את לימה בסדרת פיגועים של מכוניות תופת. הפחד הביא לבחירתו של אלברטו פוג'ימורי שהפך לדיקטטור, פירק את הפרלמנט, והשאיר את פרו במשטר צבאי, גם לאחר לכידתו של מנהיג הארגון, אבימאל גוסמן, ורוב ראשיו ב־1992 במבצע משטרתי.
מאז לכידת ראשיו פעל הארגון לעיתים רחוקות בלבד, אך עדיין תיירים מוזהרים שלא לבקר באזור עמק אואייאגה העילי, הנמצא תחת שליטת הארגון. בנובמבר 2000 התקומם העם נגד עריצותו של פוג'ימורי והלה התפטר וברח ליפן (משפחתו היא ממוצא יפני). הוקמה ועדה לחקר כל האירועים שנקראה ועדת האמת, והיא מצאה לאחר שנתיים של חקירה, הן את הארגון הנתיב הזוהר והן את פוג'ימורי, כאשמים ברודנות ועריצות כלפי העם הפרואני.
האידאולוגיה והטקטיקה של הארגון הועתקו על ידי קבוצות גרילה מרקסיסטיות אחרות, כגון המורדים המאואיסטים בנפאל. מחלקת המדינה של ארצות הברית כוללת את הארגון ברשימת ארגוני הטרור הזרים שלה. גם האיחוד האירופי ובריטניה מחשיבות אותו כארגון טרור ואוסרות על תמיכה או סיוע כספי לו.
משטח (שינוע)
משטח (מכונה גם משטח העמסה או רפסודה) הוא מתקן שינוע שטוח שעליו מעמיסים מוצרים באופן יציב לצורך הזזתם באמצעות מלגזה או עגלת משטחים. המשטח מהווה את הבסיס ליחידת מוצרים לשינוע, הנערמים על המשטח באופן מסודר ומחוברים אליו בעזרת עטיפת פלסטיק חזק, או באמצעי אחר.
רוב המשטחים הנמצאים בשימוש בתעשייה עשויים מעץ ואילו מיעוטם עשוי מחומרים אחרים כגון: פלסטיק, מתכת, או נייר.
השימוש במכולות לשינוע סחורות העלה את השימוש במשטחים, זאת כיוון שרצפתה של המכולה שטוחה ונקייה ממכשולים ומאפשרת העמסה יעילה של משטחי סחורות. על רוב המשטחים ניתן להעמיס בקלות סחורות במשקל של טון אחד. בתחילת המאה ה-21 יותר מחצי מיליארד משטחים מיוצרים מדי שנה ובארצות הברית לבדה נמצאים בשימוש בכל עת כשני מיליארד משטחים.
סידור סחורות על גבי משטחים מקל במידה ניכרת על שינוע סחורות כבדות. סחורות המסודרות על גבי משטח ניתנות לשינוע בקלות בעזרת מלגזות בגדלים שונים ואפילו במלגזות ידניות. המשטח מאפשר שינוע קל ומהיר בעזרת מלגזה ידנית, במיוחד בשעה שהוא נעשה על גבי רצפה שטוחה וחזקה. כדי להקל על שינוע סחורות על גבי משטחים, נקבעו במהלך השנים תקנים לגודל משטחים.
ארגונים העושים שימוש במשטחים תקניים יכולים להפחית במידה ניכרת בהוצאות השינוע והאחסון. משטחים נמצאים בשימוש כמעט בכל תחומי התעשייה להוציא מפעלים המשנעים סחורות קטנות מאוד בגודלן (למשל, יצרני תכשיטים) או סחורות גדולות מכדי להתאים למשטח (למשל, יצרני מכוניות).
היעדר תקן עולמי למשטחים גורם להוצאות מיותרות רבות במסחר הבינלאומי. הקושי ביישומו של תקן עולמי בתחום זה נובע מן העובדה כי משטחים משמשים לשינוע מגוון אדיר של סחורות וכי הפתחים, דרכם יש להעביר משטחים, משתנים בגודלם במקומות שונים.
היסטוריה
משטחים הוכנסו כאמצעים לשינוע סחורות במהלך תחילת המאה ה-20, עד לאותה עת נעשה שימוש נרחב בארגזים וחביות לצורך הגנה על סחורות, אחסונן ושינוען. לוח עץ פשוט, מורכב מקרשים ממוסמרים שתי וערב, הקדים את משטח העץ המוכר היום. פיתוח המלגזה בשנות ה-20 של המאה ה-20 הביאו להרחבת השימוש במשטחים. מלגזות משוכללות יותר, היכולות להטות את המזלג ולא רק לשלוט על גובה המזלג, הקלו על העמסת משטחים על כלי רכב וגרמו להפצת השימוש במשטח כאמצעי שינוע.
ISO 6780
ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) קבע שש מידות למשטחי שינוע, המפורטים בתקן ISO 6780
משטח אירופי - EuroPallet
משטח השינוע הנהוג באירופה, הנקרא אירופלט (EuroPallet), הוא משטח אשר נבנה לפי תקני האיחוד האירופי. גודל המשטח הנפוץ ביותר הוא 80 * 120 * 12 ס"מ. יצרני האירופלט חייבים לקבל רישיון יצור מהתאחדות האירופלט (EuroPallet Pallet Association - EPAL), המפקחת לא רק על ממדי המשטח אלא אף על סוגי המסמרים ואיכות העץ. ארבעת הגדלים המקובלים של האירופלט הם:
הגנת הסביבה
על פי האמנה הבינלאומית להגנת הצומח (אנגלית: International Plant Protection Convention), משטחים החוצים גבולות בינלאומיים חייבים להיות בנויים מחומרים אשר אינם נושאים מינים פולשים של חרקים ומחלות צמחים. שמו של התקן להגנת הצומח הוא ISPM 15.
על פי ההנחיות החדשות באירופה לא יורשו משטחי עץ שלא יוצרו באירופה להיכנס לאירופה וזאת החל מינואר 2009.
משטחים הבנויים מעץ לא מטופל אינם עומדים בתקן ISPM 15. כדי לעמוד בתקן יש לטפל במשטח באחד מן האמצעים הבאים, תחת פיקוח של רשות מוכרת:
ניקולאי ריז'קוב
ניקולאי ריז'קוב (ברוסית: Николай Иванович Рыжков; (נולד ב-28 בספטמבר 1929) הוא מדינאי סובייטי, שכיהן כראש ממשלת ברית המועצות בין השנים 1985–1990.
ביוגרפיה
ניקולאי ריז'קוב נולד בכפר באזור דונצק (אז בברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחת כורה פחם. בשנים 1953–1959 הוא למד באוניברסיטה טכנית בעיר סברדלובסק ולאחר סיומו החל לעבוד במפעל "אוראלמאש" לייצור מכונות כבדות בעיר.
ריז'קוב עבד במפעל זה במשך 25 שנים. במהלך התקופה הוא התקדם מתפקיד מהנדס מן השורה למהנדס ראשי של המפעל ובשנים 1971–1975 היה המנהל הכללי של המפעל. על הישגיו בתחום ההנדסי ריז'וקב פעמיים (בשנת 1969 וב-1979) זכה בפרס ברית המועצות.
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
באנליזה וקטורית, כל שדה וקטורי \vec U, ממנו נגזר שדה וקטורי אחר, מכונה פוטנציאל וקטורי.
ניקולאי ריז'קוב
ביוגרפיה
בשנת 1975 הוא עבר למוסקבה ומונה לסגן ראשון של שר לבניית מכונות כבדות. ריז'קוב עבד במשרדי הממשלה הסובייטית עד לשנת 1982.
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
מוטיבציה
הפוטנציאל הווקטורי דומה בתפקידו לפוטנציאל החשמלי (הקרוי גם פוטנציאל סקלרי) \ \phi (באלקטרוסטטיקה), ממנו ניתן לקבל את השדה החשמלי \vec E על ידי פעולת הגרדיאנט:. קיום הפוטנציאל החשמלי נובע מכך שהשדה החשמלי האלקטרוסטטי הוא שדה משמר, כלומר הרוטור שלו מתאפס:.
ניקולאי ריז'קוב
ביוגרפיה
בנובמבר 1982 יורי אנדרופוב קידם אותו לתפקיד מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית והוא היא אחראי על התחום הכלכלי. בהתאם לזכרונותיו, אנדרופוב ביקש ממנו וממיכאיל גורבצ'וב להכין תוכניות לרפורמה בכלכלה הסובייטית.
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
מוטיבציה
לעומת זאת, השדה המגנטי אינו מקיים באופן כללי (אינו שדה משמר) ולכן לא ניתן להגדיר עבורו פוטנציאל סקלרי. כלומר עבור שדה מגנטי כללי, לא קיים שדה סקלרי \ \phi כך ש-.
ניקולאי ריז'קוב
ביוגרפיה
כאשר במרץ 1985 גורבצ'וב קודם לתפקיד המזכיר הכללי, הוא מינה את ריז'וקב לתפקיד ראש ממשלת ברית המועצות. בהיותו בתפקיד זה הוא ניסה לקדם את הרפורמות ופעל לצד מיכאיל גורבצ'וב. יחד עם זה הוא התנגד לחלק של היוזמות של גורבצ'וב, למשל מערכה נגד שתיית יתר של משקאות חריפים שאכן לא תרמה לשום תועלת של ממש. בשנת 1988 ריזקוב פעל רבות לשיקום ארמניה הסובייטית לאחר רעידת האדמה בספיטק ועל פעילות זו בשנת 2008 הוענק לו תואר "גיבור לאומי של ארמניה".
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
מוטיבציה
הפוטנציאל הווקטורי, בדומה לפוטנציאל הסקלרי, מפשט חישובים רבים הנוגעים לשדה המגנטי.
ניקולאי ריז'קוב
ביוגרפיה
בשנת 1990 על רקע משבר קשה בכלכלה הסובייטית היו ויכוחים לגבי הרפורמות הדרושות. באותה תקופה התנהל מאבק בין התוכנית שהוצע על ידי הממשלה בראשות ריז'קוב לבין תוכנית שהוצע על ידי גריגורי יבלינסקי. ב-26 בדצמבר 1990 ריז'קוב עבר התקף לב והועבר מתפקידו.
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
מוטיבציה
יש לציין כי במקרה של שדות חשמליים ומגנטיים התלויים בזמן, הפוטנציאל הווקטורי קובע לא רק את השדה המגנטי, אלא גם את השדה החשמלי לפי חוק פאראדיי, ומתקיים (ביחידות cgs) .
ניקולאי ריז'קוב
ביוגרפיה
בשנת 1991 הוא התמודד לתפקיד "נשיא הרפובליקה הרוסית" מול בוריס ילצין אך זכה ב-16% מהקולות בלבד.
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
חופש כיול
הפוטנציאל הווקטורי של שדה מגנטי נתון אינו נקבע באופן יחיד. אם \vec A הוא פוטנציאל וקטורי לשדה \vec B אזי גם  (עבור כל שדה סקלרי \ \psi) הוא פוטנציאל וקטורי הקובע את אותו השדה \vec B (כיוון ש ). תכונה זו קרויה חופש כיול. חופש הכיול מאפשר לבחור את הפוטנציאל הווקטורי באופן בו יהיה נוח להשתמש בו.
ניקולאי ריז'קוב
ביוגרפיה
ריז'קוב פעל בתפקידים ציבוריים שונים ובשנת 1995 נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. במהלך השנים כיהן ריז'קוב בתפקידים שונים בפרלמנט הרוסי. נכון לשנת 2014 הוא מכהן במועצת הפדרציה של רוסיה.
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
פוטנציאל וקטורי בתורת היחסות
בתורת היחסות הפרטית מאוגד הפוטנציאל הווקטורי יחד עם הפוטנציאל הסקלרי ל-4-וקטור.
היסטוריה של נרקיסיזם
משמעות המונח השתנתה עם הזמן. כיום משמעות המושג נרקיסיזם נרדפת לממוקדות-עצמית (self-centeredness), או לעיסוק יתר בעצמי (self-preoccupation) הנע לאורך רצף רחב, מבריא לפתולוגי". מקור המונח באגדה המספרת על נסיך יווני יפה תואר בשם נרקיסוס, ששבר את ליבם של כל כך הרבה עלמות ועלמים, שנמסיס, אלת הנקמה הענישה אותו בכך שהתאהב בבבואתו הנשקפת ממי הביצה ולא יכול היה להינתק ממנה עד שגווע. על שמו מכונה אדם המאוהב בעצמו "נרקיסי", כתרגום לשם התואר הלועזי "נרקיסיסט" (בעברית מופיעות לא פעם הצורות "נרקיסיזם", "נרקסיסט", "נרציצסט").
בספרות הפסיכואנליטית, קיימת התייחסות רחבה לנרקיסיזם והפרעת אישיות נרקיסיסטית. אף על פי שתפיסות אלה לא נחשבות מדעיות כיום (משום שאינן ניתנות להפרכה), במרוצת השנים חלקן זכו לתמיכה מחקרית מסוימת ותרמו להבניית הקונספט והאפיון שלו.
תפיסות מוקדמות
בשנת 1898 השתמש הבלוק אליס, סקסולוג בריטי, במונח "כמו - נרקיסוס" ביחס לאוננות מופרזת, לפיה האדם הופך לאובייקט המיני שלו או שלה.
בשנת 1911 פרסם אוטו ראנק את המאמר הפסיכואנליטי הראשון הנוגע באופן ספציפי לנרקיסיזם, ומקשר אותו ליהירות ואהבה עצמית.
בשנת 1923 פרסם מרטין בובר את המאמר "אני ואתה", בו הוא ציין כי הנרקיסיזם שלנו לעיתים קרובות מוביל אותנו להתייחס לאחרים כאל אובייקטים במקום כאל שווים.
פרויד
פרויד, במאמר שלו "על הנרקיסיזם" הבחין בין נרקיסיזם ראשוני, שהוא נקודת המוצא של כל אדם בינקותו, ובו מושקע הליבידו בעצמו לבין נרקיסיזם משני שכולל את הטענתם של אובייקטים בליבידו שהאדם קשור אליהם או נקשר אליהם. במילים אחרות, נרקיסיזם ראשוני הוא הרצון והאנרגיה שמניעים את האינסטינקט של האדם לשרוד.
לפי פרויד, בני אדם אינם נולדים עם אגו והוא מתפתח במהלך הינקות או הילדות המוקדמת; האגו מתפתח אגב מגע עם המציאות בסביבות גיל שנתיים עם תחילת שלב החינוך בו ההורים או החברה מציבה לראשונה מגבלות על התינוק, ומלמדת אותו על הטבע או הסטנדרטים של הסביבה החברתית שלו שמהם הוא יכול ליצור את האגו האידיאלי, דימוי של העצמי המושלם אליו האגו צריך לשאוף.
היבט הקשור לעיתים קרובות לנרקיסיזם ראשוני, מופיע בספר קודם של פרויד "טוטם וטאבו", שבו פרויד מתאר את התצפיות שלו בילדים. פרויד ככל הנראה התייחס למה שנקרא היום חשיבה מייחלת, כלומר, האמונה שהאדם יכול להשפיע על המציאות על ידי המשאלה שלו או כוח הרצון שלו.
קארן הורני
קארן הורני ראתה את הנרקיסיזם בצורה שונה מפרויד, קוהוט ותאורטינקנים פסיכואנליטיים אחרים, בכך שהיא לא הניחה את קיומו של נרקיסיזם ראשוני, אלא ראתה באישיות הנרקיסיסטית תוצר של סביבה מוקדמת. לדידה, צרכים ונטיות נרקיסיסטיות אינם טבועים בטבע האנושי.
נרקיסיזם פתולוגי
ככל הנראה התיאור הראשון לנרקיסיזם פתולוגי מופיע בכתיבתו של ארנסט ג'ונס על תסביך אלוהים. ג'ונס השתמש במונח על מנת לתאר אדם שמאמין שהוא אלוהים.
רוברט ואלדר פרסם את המקרה הראשון של אדם עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית בשנת 1925. המטופל שלו היה מדען עם תחושה של מיוחדות וייחודיות, חוסר יכולת להזדהות עם אחרים, הרגשה של היותו "שונה משאר האנושות", אובססיה לרכישת כבוד מאחרים, חוסר רגשי אשמה, נטיות מיניות אנוכיות, ועצמאות ניכרת מאנשים אחרים. המטופל היה גם הגיוני, אנליטי, וכזה שהעריך מחשבה אינטלקטואלית מופשטת על פני יישום ידע מדעי. תיאור המקרה של ואלדר השפיע רבות על המחקר העתידי של נרקיסיזם ועל האופן בו אנו מגדירים את הנרקיסיזם כהפרעת אישיות כיום.
זיגמונד פרויד תיאר את האישיות הנרקיסיסטית בשנת 1931 במאמר Libidinal Types. הוא תיאר אדם עם אישיות נרקיסיסטית כ"גדול מהחיים", כאדם שמתמקד בשימור העצמי שלו, כעצמאי, אדם שלא ניתן להפחיד בקלות, תוקפני, מוחצן, פעלתני, וחסר יכולת לאהוב או להתחייב למערכות יחסים. הוא גם ציין כי אנשים אלה לעיתים קרובות מושכים כלפיהם הרבה הערצה ותשומת לב, ולוקחים על עצמם תפקידים של מנהיגות ללא כל היסוס.
זמן קצר לאחר מכן תיאר הפסיכואנליטיקאי וילהלם רייך בשנת 1933 "אופי פאלי-נרקיסיסטי" בספרו 'ניתוח אופי'. לדבריו, נרקיסיסטים מפגינים גישה של עליונות, הם בטוחים בעצמם, יהירים, פרובוקטיביים, מרגישים ממורמרים כאשר הם כפופים לאחרים, וכי הם קצת סדיסטיים במערכות היחסים שלהם. רייך גם היה הראשון שציין כי כאשר האגו שלהם נפגע, הם עשויים להפוך לתוקפניים, "אם יהירותם נפגעת, הם מגיבים בבוז קר, בחוסר הומור, או תוקפנות". הוא שיער כי האופי שכיח יותר בקרב גברים מאשר בנשים משום שהאמין שנרקיסיזם הוא "הזדהות בין האגו בכללותו לבין איבר המין הזכרי". אף שרייך לא הציג נתונים התומכים באמונתו, במהלך השנים אכן נמצא כי הפרעת האישיות שכיחה יותר בקרב גברים.
אנני רייך תיארה בשנת 1960 את הנרקיסיסטים כ"אנשים שהליבידו שלהם מתרכז בעיקר בעצמם על חשבון אהבת אובייקט" ושיש להם "אמות מידה פנימיות מוגזמות ולא מציאותיות". רייך האמינה כי הנרקיסיזם נגרם על ידי טראומות ילדות חוזרות ונשנות לפני שמנגנוני ההגנה של האני מתפתחים ומובילים את הילד לסגת פנימה אל עולם פנטזיה שמרני יותר: "זה לא כך," היא מדמיינת את הנרקיסיסט אומר, "אני לא חסר אונים, מדמם, הרוס. להפך, אני גדול וטוב יותר מכל אדם אחר. אני הטוב ביותר, הגרנדיוזי ביותר". רייך גם שיערה כי נרקיסיסטים סובלים מחוסר יכולת לווסת את ההערכה עצמית שלהם. לדבריה, נרקיסיסטים סובלים באופן קבוע מתנודות חוזרות ונשנות של הערכה עצמית המשתנה באופן דרמטי משיא של גרנדיוזיות אל דיכאון.
במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 כתבו היינץ קוהוט ואוטו קרנברג בהרחבה על נרקיסיזם. בשנת 1967 תיאר קרנברג "מבנה אישיות נרקיסיסטי." הוא פיתח תאוריה של נרקיסיזם שדיברה על שלושה סוגים עיקריים: נרקיסיזם בוגר ונורמלי, נרקיסיזם ילדותי נורמלי, ונרקיסיזם פתולוגי שיכול להיות לו תת-סוגים.
בשנת 1968 היינץ קוהוט הגיע להבנה אחרת של "הפרעת אישיות נרקיסיסטית" והמשיך להרחיב את הרעיונות המוקדמים של זיגמונד פרויד. הנרקיסיזם מילא תפקיד חשוב בתאוריית פסיכולוגיית העצמי שלו שהציעה שהנרקיסיזם הוא היבט נורמלי וחיוני של ההתפתחות, ושהקשיים עם יחסי אובייקט בשנים הראשונות של הילד עשויים להוביל לאתגרים בשמירה על תחושה של הערכה עצמית בהמשך החיים, ולהוביל להפרעות נרקיסיסטיות.
נגיף הפפילומה האנושי
נזקי הנגיף
ברוב מקרי ההדבקה (כ-90%), נשא הנגיף כלל אינו יודע שנדבק, כיוון שהמערכת החיסונית גוברת על הנגיף ומעלימה אותו בתוך כחצי שנה עד שנתיים ממועד ההדבקה, לרוב ללא שהתפתחו תסמינים גלויים כלשהם. במקרה שהנשא מפתח תסמינים, אלו כוללים לרוב צמיחה של יבלות (המכונות "קונדילומה") או גידולים קטנים (הנקראים "פפילומה") באיברי המין או בפי הטבעת.
באחוז קטן מההדבקות בנגיף עלולה להיות התפתחות סרטנית בעקבות ההדבקה: הנגיף נחשב לגורם העיקרי לסרטן צוואר הרחם וגורם משני בסוגי סרטן אחרים כמו סרטן פי הטבעת, סרטן הפין וסרטן הפה. הנגיף מעורר שינויים בתאים של צוואר הרחם, שעלולים להתפתח עם הזמן לסרטן. קיימים יותר מ-250 זנים של HPV, ומקורות מצביעים על יותר מ-200 תת-זנים. מתוך אלה 15 מסווגים כ"בעלי סיכון גבוה", 3 מסווגים כ"כנראה סיכון גבוה", ו-12 מסווגים כ"סיכון נמוך". מתוך 15 הזנים המסווגים כבעלי סיכון גבוה, שניים מתוכם מוכרים כגורמים לכ-70% ממקרי סרטן צוואר הרחם, וזן נוסף נחשב לגורם סיכון משמעותי.
הדבקות בנגיף HPV היא לא הגורם היחיד לסרטן צוואר הרחם. גורמים אחרים כוללים בין השאר: עישון סיגריות, ריבוי שותפים מיניים, גיל, זיהומים אחרים המועברים במגע מיני, מערכת חיסונית מדוכאת ושימוש ארוך טווח בגלולות למניעת הריון. פרק הזמן בין זיהום הHPV הראשוני וההתפתחות של סרטן צוואר הרחם הוא בדרך כלל עשרות שנים.
העברת הנגיף
ההידבקות בנגיף מתבצעת על ידי חיכוך של העור בעת קיום יחסי מין, כיוון שקונדום אינו מכסה את כל אזור איברי המין, ולרוב מולבש לאחר שהמגע המיני כבר החל, שימוש בו אינו מהווה ערובה נגד הדבקות ב-HPV.
זיהוי הנגיף אצל נשים מתבצע על ידי בדיקת משטח צוואר הרחם (PAP). הסרת הגידולים מתבצעת באמצעות הקפאה בחנקן נוזלי, מחט חשמלית, לייזר או משחה. בחלק מהמקרים, גידולים עלולים לשוב ולהופיע גם לאחר ההסרה.
הפפילומה היא מחלת המין הנפוצה ביותר בעולם המערבי, ומחקרים שנערכו בארצות הברית הראו שכ-26.8% מבני האדם בגילאים 14–59 הם נשאים של הנגיף בכל זמן נתון וכי עד גיל 50 יידבקו 80% מהאמריקאים בלפחות סוג אחד של הנגיף. עם זאת, שכיחות הנגיף נמוכה בהרבה בקרב אנשים המקיימים חיי מין מונוגמיים. מחקרים מסוימים הראו ששכיחות הנגיף, כולל הזנים בעלי סיכון גבוה, נמוך בכ-30% אצל גברים שעברו מילה, ומחקרים אחרים מצאו שהשונות בשיעור ההדבקות בין נימולים לשאינם נימולים הוא תלוי זן - במספר זנים ראו הדבקות נמוכה באופן מובהק בקרב נימולים, ובמספר זנים שיעור ההדבקות בקרב נימולים היה גבוה יותר.
חיסון
נגד הנגיף פותח חיסון שיעיל נגד חלק מזני הפפילומה (זנים 6, 11, 16, 18, 31, 33, 45, 52 ו-58). זנים אלו הם הגורמים לכ-90% מהיבלות בדרכי המין ולכ-90% ממקרי סרטן צוואר הרחם.
מנהל מזון והתרופות אמריקניות (FDA) אישר שני חיסונים למניעת זיהום HPV: גרדסיל ® ו-Cervarix ®. החיסון נשאר יעיל למשך 15 שנה לפחות, שזה משך הזמן מאז החל השימוש בו.
ארגוני הבריאות מדגישים כי חשוב שנשים שחוסנו ימשיכו לעבור בדיקות סקר לסרטן צוואר הרחם. בדיקות פאפ ימשיכו להיות חיוניות לגילוי סרטן צוואר הרחם ושינויים טרום סרטניים.
דיון ער על יעילות ובטיחות החיסון נוצר כאשר הועלו מספר מקרים שבהם נערות חלו, לאחר קבלת החיסון. עם זאת, חקירה של המקרים ומבחנים סטטיסטיים לא הצליחו למצוא קשר בין השניים.
בישראל
בדצמבר 2012 הוכנס החיסון לסל התרופות בישראל. ביוני 2013 הודיע משרד הבריאות כי נערות בוגרות כיתה ח' יוכלו לקבל את החיסון בחינם במסגרת תוכנית ההתחסנות בבתי הספר. בינואר 2014, הורחבה הזכאות לחיסון גם עבור גברים עד גיל 26, המצויים בסיכון גבוה להידבק בנגיף ה-HPV.
ב-2015 משרד הבריאות הודיע כי החל משנת הלימודים תשע"ו יינתן החיסון גם לנערים.
במקביל לכך, נמצא כי שתי מנות של חיסון גרדסיל מספיקות לקבלת חסינות טובה מתחת לגיל 14. לכן בישראל, כמו במדינות אחרות, יינתנו לבני ובנות כיתה ח' שתי מנות בלבד. בני ובנות כיתה ט' ומעלה ימשיכו לקבל שלוש מנות.
במקביל למתן החיסון התפתח במערכת החינוך הדתית בישראל ויכוח סביב ההיבט המוסרי-דתי של החיסון. מתנגדי החיסון נימקו זאת בכך ש"אין בו צורך עבור נשים הנמנעות מיחסי מין עם כמה גברים".
מרגוט קלסטיל לפלר
מרגוט קלסטיל לפלר (בגרמנית: Margot Klestil-Löffler; נולדה ב-4 במרץ 1954) היא דיפלומטית אוסטרית.
ביוגרפיה
לפלר נולדה באוסטריה תחתית לזוג הורים חוואים. היא עבדה כדיפלומטית במוסקבה ולאחר מכן החלה לעבוד במשרדו של תומאס קלסטיל. היא ניהלה את קמפיין הבחירות של קלסטיל לנשיאות אוסטריה בשנת 1992, שהסתיים בניצחון.
במהלך כהונתו הראשונה של קלסטיל כנשיא אוסטריה, פורסם בתקשורת שהוא מנהל רומן עם לפלר. לאחר מכן התגרש מאשתו, וב-1998 הם נישאו.
היא החלה לשמש כגברת הראשונה של אוסטריה, אך המשיכה את עבודתה במשרד החוץ, היא חדלה מלהיות הגברת הראשונה ב-2004 עם מות בעלה סמוך לפני מועד סיום הקדנציה השנייה שלו.
באותה שנה החלה לשמש כשגרירת אוסטריה בצ'כיה. ב-2009 נכנסה לתפקיד של שגרירת אוסטריה ברוסיה, במסגרת תפקידה פתחה ספרייה אוסטרית באוניברסיטה בניז'ני נובגורוד.
קיפודי ים
קִפּוֹדֵי־יָם (שם מדעי: Echinoidea) היא מחלקה של חסרי חוליות ממערכת קווצי העור. קיפודי הים המודרניים נחלקים לשתי קבוצות:
שמם
שמה של מחלקת קיפודי־הים ניתן להם בשל הקוצים הארוכים והבולטים שעל גופם החיצוני, המזכירים קוצים של קיפוד אמיתי, אם כי אין כל קשר בין אלה לאלה. באנגלית הם נקראים Urchin, מלה שמקורה במילה הלטינית Ericius. המינים השונים זוכים בשם על פי דמיונם והשימוש שנעשה בהם. למשל, קוצי העפרונן (Heterocentrotus) שימשו בעבר לכתיבה אחרי שריפת הקצוות שלהם, ומכאן שם הסוג. רוב קיפודי־הים ה"אי־רגולריים" הם משוטחים, או מוארכים ולהם סימטריה מוארכת. הם חיים על ובתוך חול הקרקעית, ונעים בתוכו באמצעות הקוצים. חלקם מכונים בשל כך "עכברי־ים" אם כי אין לבלבל אותם עם עכברי הים ממשפחת האפרודיטידיאה. אחרים הם משוטחים כמטבעות, נעים בתוך החול ונקראים מטבעוניים (Sand Dollars), כשהתנועה נעשית על ידי תנועת הקוצים בתוך החול, כמשוטים. ניזונים ממזון אורגני.
תפוצה
לקיפודי הים הרגולריים תפוצה כלל־עולמית בכל חופי הסלעים, ועל קרקע הים הקשה. כולם חיים במי ים ונמנעים ממים מתוקים. הם נמצאים באוקיינוסים ובימים ברחבי העולם, ומיניהם נפוצים הן באזורים טרופיים והן באזורים הממוזגים ואף בימים הקרים. הם מסתתרים באזורים סלעיים מתחת למים.
בישראל
בחופי ישראל נמצאים עשרות מינים של קיפודי ים שונים, חלקם ים־תיכוניים וחלקם טרופיים. המינים טרופיים עברו בשנים האחרונות דרך תעלת סואץ, מים סוף לים התיכון. רוב קיפודי הים נמצאים בתחום הרדוד, אך הם מיוצגים גם במעמקי האוקיינוסים.
צורתם ותכונותיהם
לקיפודי הים הרגולריים צורה כדורית ורוב המינים מכוסים בקוצים שעוקצים כאשר נוגעים בהם בעור לא מוגן. חלק מהקוצים חלקים וחלקם נושאי זיזים דוקרניים ואורכם שונה. קיפודי הים מגינים על עצמם באמצעות הקוצים. אמצעי אחר, המשלב את הקוצים עם צבתות זעירות, נקרא קוֹצְבָת (pedicellaria), שלעיתים יש בו בלוטות של ריר ארסי, שאינו גורמים למוות אך מרתיע טורפים. בנוסף, הם גורמים לעיתים לאלרגיות ואי־נוחות לבני אדם.
שלד
שלד קיפודי הים עשוי לוחיות גיר קלציטי המוקף ברקמה רכה, המוקפת בעטיפת חומר רך – קולגן. הלוחיות נוצרות בחלק העליון של השלד, המכונה "הקוטב הצפוני". מקצהו העליון של "פנס אריסטו", מתחיל מעי המקיף את חללו הפנימי של הגוף כשהוא מחובר בחוטי קולגן אל דופן השלד מפנימו. לאחר שתי הקפות עולה המעי אל ה"קוטב העליון" שם הוא נפתח כפי טבעת, העשוי מלוחיות מנוקבות.
מערכת "רגלי המים"
מערכת מיוחדת לקווצי העור היא מערכת "רגלי המים" (ambulacra), עשרות עד מאות של צינורירים היוצאים מחורירים דקיקים בשלד, כאשר בקצהו של כל צינוריר כפתור הצמדה הנצמד לעצמים קשיחים. המערכת האמבולקרלית מחולקת לחמשה "רדיוסים" שעוברים לאורך (בעצם גובה) השלד מפי הטבעת שם הם נוצרים, ועד לפה. מערכת זו היא אמצעי התנועה הבסיסי של קיפודי הים הרגולריים. מערכת של לחצים מכניים המופעלת על ידי רגלי המים, רקמות קולגן ושרירים, מעצבים את צורתו הסופית של שלד קיפוד הים. זוהי מערכת מורפולוגית אפיגנטית שאיננה נשלטת על ידי המערך הגנטי, אלא סביבתית.
עיכול
מערכת העיכול של קיפודי הים הרגולריים מתחילה בפה מרכזי בתחתית השלד הכמעט־כדורי. המזון נקלט על ידי איבר לעיסה הקרוי "פנס אריסטו" שמורכב מחמש לסתות, ערוכות סביב פתח הפה, המהוות כל אחת מהן נדן שבו שן אחת, העשויה מקלציט עשיר במגנזיום, מה שמגביר את קושיה. בעזרת שיניים אלה הם מסוגלים לכרסם גומות בסלע הגיר ולקטוף את האצות שעליו.
רבייה
ליד פי הטבעת, נפתחים חמישה פתחים המשחררים את תוצרי המין – השחלות של הנקבות והאשכים של הזכרים – אל חלל המים ושם מתמזגים הזכריים והנקביים לייצר את עובר קיפוד הים הקרוי "פלוטאוס" (Echinopluteus) המתפתח במים כפלנקטון, עד להפיכתו לבוגר.
קיפוד ים כמזון
בארצות רבות משמשים קיפודי הים למאכל. שחלותיו של הקיפוד נחשבות כמעדן בארצות רבות. סוגים שונים של קיפודי ים מיוצאים ליפן ולארצות מזרח אסיה אחרות בהן הקיפוד נחשב כמעדן. קיפוד הים הסגול נחשב כמעדן בצרפת, בספרד, באנגליה ובצ'ילה, נאכל לרוב נא עם מעט מיץ לימון ושום או כתוספת למרק, מאכלי ביצים ועוד.
עקיצת קוצי הקיפוד
רוב האנשים נעקצים כאשר הם דורכים עליהם בטעות, וקוצי קיפודי הים עלולים לחדור לגופם של מתרחצים וצוללים. בחלק ניכר של המקרים יתמוסס הקוץ אולם יש מקרים בהם נדרש טיפול רפואי. במקרה של בחילות, כאבים בחזה, בעיות נשימה או סימני זיהום (אדמומיות ומוגלה), הנגרמים מעקיצת קיפוד הים, יש לפנות מייד לטיפול רפואי.
סוגים
להלן דוגמאות לכמה סוגים אופייניים: קיפוד ים ארסי בקוטר של 14–20 ס"מ, שתואר בספר השיאים של גינס בשנת 2014 כ"קיפוד הים המסוכן ביותר בעולם". הוא עלול לגרום לשיתוק, התכווצויות שרירים ואף להגיע לכדי מוות. בן משפחתו, הקטיפן, מצוי בים סוף ובאוקיינוסים הטרופיים, פחות ארסי. לארסן מחטים קצרים מאלה של קיפוד הים השחור נזרית, אך הם קוצבתים (פדיצלריות) משולשים דמויי פרחים, המשמשים כנשק ארסי וגם לניקוי טפילים. את הקיפוד הזה ניתן למצוא בחופים הטרופיים ממזרח אפריקה, דרך יפן ועד אינדונזיה ואיי קוק – תמיד על קרקע חולית או סלעית. אינו מצוי בימים המקיפים את מדינת ישראל.
קטיפן (Tripneustes) הוא סוג טרופי שמצוי במיניו השונים בכל הימים החמים בעולם, אך לא באגמי מים מתוקים. קטיפן מובהק (Tripneustes gratilla) נפוץ מחופי אפריקה המזרחית ועד הוואי באוקיינוס השקט. קטיפן אילתי (Tripneustes gratilla elatensis) מצוי בים סוף לכל אורכו, והוא תת־מין אנדמי, כלומר ייחודי לים סוף, השונה במידה מובהקת מהקטיפן המובהק; בעוד שהמובהק חי לרוב על משטחי עשבי ים ומעט גם בשונית הקטיפן האילתי חי רק בשונית ועל אבנים שבסמוך לה. בעוד שהמין האוקייני מגן על עצמו באמצעות הקוצים החדים המעובים למחצה, האילתי מצויד ב"שדות" של קוצבתים התופסים את רובו של השטח העליון של הגוף, שיעיל כנראה יותר מאשר הקוצים החדים. מכאן גם שמו קטיפן על שם משטחי הקוצבתים הנראה כמשטח קטיפתי. רגישותו לזיהומים כימיים גרמה להופעת עיוותי שלד "מפלצתיים" בחופי אילת בשנות השבעים של המאה העשרים.
טקסונומיה
תת־מחלקה Cidaroidea תת־מחלקה Euechinoidea