cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי גרמניה–לוב
היסטוריה
בשנת 2004, משלחת בראשות סגן שר החוץ גרמני ביקרה בלוב. במהלך הביקור הם נפגשו עם נשיא לוב לדון בקשרים דו-צדדיים ובשיתוף פעולה הדדי. נושא נוסף שנדון היה מוקשים שנטמנו על ידי הצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. שינחואה דיווחה כי הפגישה הזאת גם הביאה ל"הסכמים על עסקאות גדולות בתחום האנרגיה, סדרנות בתוך מערכת היחסים החדשה בין לוב וגרמניה."
התיאטרון הורוד
התיאטרון הורוד היה תיאטרון "בולבאר" מסחרי, שפעל בעיקר בתל אביב בשנים 1964–1967. ישראל בקר, רפאל שחר ומעצב התפאורה שאול אברהמי נמנו על בעליו. נרשם כחברה פרטית באפריל 1964. מנחם גולן היה שותף בתיאטרון.
ב-1968 הורשעו שחר ואברהמי בגין אי העברת דמי מס הכנסה, שנוכו מן העובדים, לרשויות המס ונגזרו עליהם נגזרו קנס ושישה חודשי מאסר. ביוני 1973 הוצא צו פירוק לתיאטרון.
ודיע א-סאפי
ודיע א-סאפי  (בערבית: وديع الصافي, תעתיק מדויק: ודיע אלצאפי; 1 בנובמבר 1921 – 11 באוקטובר 2013) היה זמר ומלחין לבנוני. הוא נחשב לאחד מגדולי הזמרים בעולם הערבי. לא-סאפי מקום חשוב ומכובד בהיסטוריה של הזמר הערבי והלבנוני בפרט.
ביוגרפיה
ודיע א-סאפי נולד בכפר ניחא שבהרי השוף בשם ודיע בשארה יוסף פרנסיס (وديع بشارة يوسف فرنسيس), והוא הבן השני במשפחה בעלת שמונה בנים. אביו בשארה יוסף ג'יבריל פרנסיס, עבד בצבא הלבנוני. מאחר שהמשפחה סבלה מחיי עוני החליטה לעבור ב-1930 לביירות. שם הצטרף ודיע א-סאפי לבית ספר השייך למנזר קתולי, והתחיל לנגן בלהקה של בית הספר. אחרי שלוש שנים הוכרח לעזוב את הלימודים על מנת לעזור בפרנסת המשפחה.
תחילת הדרך
היציאה לעולם האמנות הייתה ב-1938, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות שירה שהתקיימה ברדיו הלבנוני, בתקופת המנדט הצרפתי, כאשר החליטה הוועדה בתחרות להעניק לו את הכינוי "ודיע אל-סאפי" בשל קולו הזך (סאפי - זך). הזמר המצרי הענק מוחמד עבד אל-והאב קרא לו האיש "בעל גרון מזהב" כאשר ביקר ודיע אל סאפי במצרים ב-1944. ב-1952, הוא התחתן עם מלפינא טאניוס פרנסיס, קרובת משפחה שלו, ולהם שתי בנות, דוניא ומארלין, וארבעה בנים, פאדי, אנטואן, ג'ורג' ומילאד. עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון ב-1976 הוא עבר למצרים ומשם לבריטניה, עד שבסופו של דבר התיישב בפריז. היו לו שלוש אזרחויות נוספות לאזרחותו הלבנונית: צרפתית, מצרית וברזילאית.
ניוז קורפ
ניוז קורפ (אנגלית: News Corp., שם מלא: News Corporation, "תאגיד החדשות"; נאסד"ק: NWS, NWSA) הייתה חברת תקשורת אמריקאית רב-לאומית. לפני הפיצול שלה, בתחילת שנות ה-2000, הייתה החברה קבוצת התקשורת השנייה בגודלה בעולם מבחינת הכנסות, ובעלת מעמד דומיננטי בתעשיית החדשות, הטלוויזיה, הקולנוע וההוצאה לאור. בעלי השליטה בחברה הם רופרט מרדוק ובני משפחתו.
ניוז קורפ היא חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק. משרדי החברה נמצאים במרכז רוקפלר שבמנהטן, ניו יורק, ארצות הברית.
ב-28 ביוני 2012, לאחר חששות מצד בעלי המניות בתגובה למספר שערוריות בעסקי העיתונות של התאגיד, וכדי "לפתוח ערך רב עוד יותר של בעלי המניות לטווח הארוך", הודיע המייסד רופרט מרדוק כי נכסי החברה יפוצלו לשתי חברות ציבוריות חדשות. אחת שתחזיק בעסקי המדיה האלקטרונית (ערוצי טלוויזיה, אולפני קולנוע, שירותי טלוויזיה בלוויין ובכבלים) והשנייה חברה שתחזיק בעסקי ההוצאה לאור (עיתונים והוצאות ספרים). הפיצול התרחש רשמית ב-28 ביוני 2013; שם חברת "ניוז קורפ" המקורית שונה ל"פוקס המאה ה-21", והוקמה חברה חדשה בשם "ניוז קורפ" שקיבלה את נכסי ההוצאה לאור ומספר ערוצי טלוויזיה באוסטרליה.
בבעלות תאגיד ניוז קורפ החדש מצויות, בין היתר, חברת דאו ג'ונס (בעלת העיתון "Wall Street Journal"), העיתונים הסאן והטיימס בבריטניה, וחברת News Corp Australia.
השנים הראשונות
ניוז קורפ הוקמה בשנת 1980 על ידי רופרט מרדוק, כחברת אחזקות של "ניוז בע"מ" (News Limited), שהוקמה בשנת 1923 באדלייד, אוסטרליה. News Limited הוקמה במקור במימון תאגיד הכרייה "בית קולינס" לצורך פרסום תעמולה נגד איגודי העובדים. לאחר מכן נקנה גרעין השליטה של החברה על ידי קבוצת העיתונים The Herald ו- Weekly Times. בשנת 1949 השתלט סר קית' מרדוק (אביו של רופרט מרדוק) על החברה. כאשר נפטר בשנת 1952, בנו רופרט ירש את גרעין שליטה בצהובון אחר הצהריים של אדלייד, "אדלייד ניוז". ניוז בע"מ פעלה מאז כחברת החזקות אוסטרלית של ניוז קורפ, שהמטה שלה הוא בסידני.
הרכישה הראשונה של מרדוק מחוץ לאוסטרליה כללה רכישת גרעין השליטה ביומון הניו זילנדי "הדומיניון" בינואר 1964. מאוחר יותר בשנת 1964 השיק מרדוק את העיתון היומי הלאומי הראשון של אוסטרליה, אשר פעל תחילה מקנברה ואחר כך מסידני. בשנת 1972 רכש מרדוק את צהובון הבוקר "דיילי טלגרף" בסידני מידי איל התקשורת האוסטרלי סר פרנק פאקר (אביו של ג'יימס פאקר), שלימים התחרט שמכר לו אותו.
בשנת 1968 נכנס מרדוק לשוק העיתונים הבריטי עם רכישתו של העיתון ניוז אוף דה וורלד, ובעקבותיו רכש את היומון הכושל "הסאן" ("The Sun") בשנת 1969. מרדוק הפך את הסאן לצהובון שמגיש לקוראיו תצלומי עירום, סיפורי מין, סמים ועלילות ספורט. מרדוק הפחית את העלויות ההפקה באמצעות הפעלת מכונת דפוס זהה לשני העיתונים. בשנות השמונים מכר ה"סאן" 4 מיליון עותקים ביום והגיע לידי כ-12 מיליון קוראים מדי יום. בשנת 1981 רכש מרדוק את ה"טיימס "ואת" "סאנדיי טיימס", עיתונים הפונים לקהל ממעמד הביניים.
גידול והתרחבות ברחבי העולם
מרדוק ביצע את הרכישה הראשונה שלו בארצות הברית בשנת 1973, כאשר רכש את העיתון "סן אנטוניו אקספרס-ניוז". בשנת 1974 עבר מרדוק להתגורר בעיר ניו יורק, כדי להרחיב את עסקיו בשוק האמריקאי. זמן קצר לאחר מכן הקים את הצהובון "סטאר", ובשנת 1976 רכש את הניו יורק פוסט. כמו בבריטניה, גם בארצות הברית מרדוק נלחם באיגודי העובדים כדי לקצץ בעליות הפקת העיתון. ב-4 בספטמבר 1985 הפך מרדוק לאזרח אמריקאי כדי לעמוד בדרישה החוק שרק אזרחי ארצות הברית רשאים להחזיק בתחנות טלוויזיה אמריקאיות.
במרץ 1984 רכש מאיש העסקים מרווין דייוויס את החזקתו של איש העסקים מארק ריץ' באולפני פוקס המאה ה-20 תמורת 250 מיליון דולר, עקב הקפאת נכסיו של ריץ' עקב סחר עם איראן. מאוחר יותר דייוויס נסוג מעסקה בשותפות עם מרדוק לרכישת רשת תחנות הטלוויזיה "מטרומדיה". רופרט מרדוק רכש את התחנות בעצמו, ללא מרווין דייוויס, ומאוחר יותר רכש את חלקו הנותר של דייוויס בפוקס תמורת 325 מיליון דולר. שש תחנות הטלוויזיה שבבעלות מטרומדיה היוו את הגרעין של תאגיד השידור פוקס, שנוסד ב-9 באוקטובר 1986. בארצות הברית נכנסה החברה גם לעסקי הוצאת ספרים, רכש שתי הוצאות ספרים ומיזג אותן ליצירת הרפר קולינס.
בשנת 1993 רכשה ניוז קורפ 63.6% ממניות רשת הלוויין STAR בהונג קונג תמורת למעלה מ -500 מיליון דולר, ואחריה רכשה את 36.4% הנותרים ביולי 1995.
בשנת 1995 הקימה "ניוז קורפ" בשותפות עם איש העסקים הישראלי חיים סבן את חברת "פוקס קידס נטוורק". החברה השיקה מספר ערוצי טלוויזיה לילדים ומשפחה ששדרו בכבלים ובלוויין לעשרות מיליוני בתים בארצות הברית ובאירופה. באוקטובר 2002 נמכרה החברה לחברת וולט דיסני. תמורת 2.9 מיליארד דולר.
באוקטובר 1996 הקימה רשת הטלוויזיה פוקס את ערוץ פוקס ניוז. ערוץ חדשות המשדר 24 שעות ביממה, כדי להתמודד מול הערוץ היריב של טיים וורנר CNN. בינואר 2002 עקפה פוקס ניוז את CNN בשיעור הצפייה חודשי, לראשונה בתולדותיה.
בנובמבר 1998, הוקמה במילאנו, איטליה את "ניוז קורפ אירופה" כדי לשכפל הצלחתה בארצות הברית.. ביוני 1999 רכשה מחברת טלקום איטליה את חטיבת שידורי הטלוויזיה בתשלום. חטיבה זו מותגה אחר כך כ"סקיי איטליה", כחברת בת של קבוצת סקיי החברה הגדולה באירופה לשידורי טלוויזיה בלוויין.
בסוף 1998 הונפקה חברת הבת "פוקס אנטרטיינמנט" שאגדה את תחנות הטלוויזיה של פוקס, את אולפני הסרטים בהוליווד (פוקס המאה ה-20) ואת רשתות השידור בכבלים שהיא מחזיקה.
בשנות ה-2000
בסוף 2003 רכשה ניוז קורפ 34% ממניות DirecTV, מפעילת שירות הטלוויזיה בלוויין הגדולה ביותר בארצות הברית, מג'נרל מוטורס תמורת 6 מיליארד דולר. DirecTV נמכרה לליברטי מדיה בשנת 2008 בתמורה להחזקתה ב"ניוז קורפ".
ביולי 2005 רכשה ניוז קורפ תמורת 580 מיליון דולר את הרשת החברתית Myspace, שהייתה באותה עת הרשת החברתית הפופולרית בעולם. אולם לאחר שלוש שנים עקפה אותה פייסבוק, במספר הגולשים היומי.
בפברואר 2007 הכריז מרדוק כי קבוצת פוקס תשיק מאוחר יותר באותה שנה ערוץ חדשות עסקי חדש, שיתמודד ישירות מול רשת היריבה CNBC. ביולי 2007, ניוז קורפ השתלטה על חברת "דאו ג'ונס", שמחזיקה בעיתון "וול סטריט ג'ורנל",תמורת 5 מיליארד דולר. למרות של-CNBC כבר היה חוזה עם דאו ג'ונס לספק תוכן ושירותים לרשת, קבוצת פוקס השיקה רשמית את רשת פוקס ביזנס ב-15 באוקטובר 2007.
נכסים
לפני פיצול החברה תאגיד ניוז קורפ החזיק ביותר מ-300 נכסים ששוויים הוערך בכ-70 מיליארד דולר. בין הבולטים שביניהם ניתן למנות את:
טלוויזיה
קבוצת סקיי שמחזיקה ב:
קאלה נמאק
קָאלָה נָמָאק ("מלח שחור" בהינדית) הוא סוג של הליט, גביש מלח שקוף שצבעו בין שחור לסגול כהה, ובעל ריח גופריתי. המינרל מורכב ברובו מנתרן כלורי (NaCl) שהוא מלח הבישול הרגיל, ומעורבים בו מספר מרכיבים שביניהם תרכובות גופרית שמעניקות למלח את הריח האופייני המזכיר ריח של ביצה קשה. המלח מכיל ברזל גופרתי (Fe_3S_4) שמעניק לו את צבעו. כשהגביש כתוש לאבקה צבעה בין סגול לוורוד. המלח נפוץ כתבלין במטבח הדרום אסייתי. לקאלה נמאק מיוחסות גם סגולות רפואיות.
קאלה נמאק נקרא לפעמים "מלח שחור" או "מלח הימלאיה", אך קיימים מלחים אחרים שנקראים בשמות אלה ואינם בעלי ריח גופרתי.
שימוש
קאלה נמאק נפוץ כתבלין במטבח הדרום אסייתי של בנגלדש, נפאל, הודו ופקיסטן, מוסיפים אותו לצ'טני, מאכלי יוגורט, סלטים, ומאכלים לא מתוקים אחרים. המלח נפוץ גם במטבח הטבעוני במאכלים שמחקים מאכלי ביצים, כגון סלט ביצים או שקשוקה. בתורת הרפואה ההודית איור ודה, קאלה נמאק נחשב כתבלין מקרר, והוא משמש גם כמסייע לעיכול.
ייצור
המלח נחצב במכרות בבנגלדש, הודו, נפאל, פקיסטן ובמקומות מסוימים ברכס המלח בהימאליה, או מופק מאגמי המלח בסמבהאר ודידוואנה בצפון הודו, ואזור מוסטנג בנפאל.
בשיטת הייצור המסורתית המחצב מעובד בתהליך חיזור שמשנה חלק מהנתרן הגופרתי שבגביש למימן גופרתי בעל ריח חריף ונתרן סולפיד. תהליך החיזור נעשה על ידי קליית הגבישים בכבשן במשך 24 שעות בתוך צנצנות חימר אטומות, יחד עם פחם וכמות קטנה של צמחי תבלין. לאחר הקלייה המלח מקורר, מאוחסן, ומיושן לפני המכירה. קאלה נמאק מיוצר בשיטה זו בצפון הודו, והייצור מתרכז במחוז היסאר והריאנה.
כיום נפוץ ייצור סינתטי של קאלה נמאק. הייצור מתבצע על ידי שילוב מלח שולחן רגיל עם כמויות קטנות של נתרן גופרתי, נתרן ביסולפט וברזל גופרתי וקלייה בכבשן.
הרכב
קאלה נמאק מורכב בעיקר מנתרן כלורי כלומר מלח בישול, וכמויות זעירות של נתרן גופרתי, נתרן ביסולפיט, נתרן סולפיד, ברזל גופרתי ומימן גופרתי|. הנתרן הכלורי מעניק לגביש את מליחותו, ברזל גופרתי מעניק לו את הצבע, וכל תרכובות הגופרית מעניקות את הארומה המיוחדת, במיוחד המימן הגופרתי. החומציות של הסולפטים והבי-סולפטים תורמת למלח טעם חומצי קל.
לופר (סרט)
לופר (באנגלית: Looper) הוא סרט מדע בדיוני הכולל מוטיב של מסע בזמן, שבוים על ידי ריאן ג'ונסון בשנת 2012. בסרט מככבים ברוס ויליס, ג'וזף גורדון-לוויט ואמילי בלאנט. הסרט מושפע מאלמנטים הקשורים לארגוני פשע, טכנולוגיית המסע בזמן וז'אנר הפילם נואר המתבטא בחזות חשוכה, מגורענת ומדממת.
עלילה
בשנת 2044, ג'ו בן ה-25 (ג'וזף גורדון-לוויט) הוא רוצח שכיר העובד עבור ארגון פשע בקנזס סיטי בתור "לופר" - מכיוון שמערכות העיקוב בעתיד גרמו לכך שכמעט יהיה בלתי אפשרי להיפטר מגופות, הארגון משתמש במסע בזמן שהומצא שלושים שנים לאחר מכן ומיד הוצא מחוץ לחוק. את פעילות המסע בזמן של הארגון מנהל אדם בשם אייב (ג'ף דניאלס) שחזר מהעתיד, ובמסגרתו הלופרים מסוגו של ג'ו מחסלים אנשים שהוחזרו אליהם מהעתיד על ידי סוכני הארגון ונפטרים מגופותיהם. היעדים לחיסול נשלחים אליהם מהעתיד כשפניהם מכוסות ולגופם מוצמדים מטילי כסף, שמשמש כתשלום עבור הלופרים על חיסולם. כדי למנוע יצירת כל קשר לארגון, החיסול הסופי של כל לופר הוא העצמי שלו לאחר שפרש ואז בעתיד נתפס והוחזר לעבר, ואותו ניתן לזהות על ידי מטילי הזהב שמוצמדים לגופו. על ידי חיסול העצמי העתידי שלו, הלופר מסיים את החוזה שלו עם הארגון, או "סוגר את הלופ" ופורש לגמלאות.
חברו של ג'ו, לופר בשם סת' (פול דנו)- השייך למיעוט של אנשים בעלי יכולת נמוכה של טלקינזיס- בורח לביתו של ג'ו ומספר לו כי החיסול האחרון שלו היה העצמי העתידי שברח ממנו לאחר שהזהיר אותו כי בעתיד יקום אדם שייקרא "מוריד הגשם", ידיח את כל חמשת ראשי ארגוני הפשע הגדולים ויסגור את כל הלופים. ג'ו מסתיר את סת' בחוסר רצון במרתף ביתו, שם אגר את כל מטילי הכסף שקיבל על עבודתו, אבל נלקח לראות את אייב על ידי אחד מאנשי העלית שלו, או ה"גאט מן", בשם קיד בלו (נוח סיגן). כשאייב מאיים על ג'ו שהוא ייקח ממנו מחצית מההון שאגר, ג'ו מסגיר את מיקומו של סת'. אנשיו של אייב תופסים את סת' וחורטים על ידו את הכתובת אליה הם רוצים שהעצמי העתידי שלו יגיע, ומתחילים לחתוך את חלקי גופו. כשהעצמי העתידי שלו מחפש אחר הכתובת שנחרטה על גופו, חלקי גופו מתחילים ליפול וכשהוא מגיע לכתובת הוא נורה למוות על ידי קיד בלו.
למחרת, כשג'ו מחכה ליעד הבא שלו שאמור להגיע אליו, הוא מגיע אליו מהעתיד ללא כיסוי הראש וג'ו מגלה שמדובר בעצמי העתידי שלו, או "ג'ו המבוגר" (ברוס ויליס). מעוצמת ההלם, ג'ו הצעיר משתהה ולפני שהוא מצליח להרוג את יעדו, ג'ו המבוגר מצליח להשתלט עליו ולהמם אותו. לפני שהוא בורח הוא משאיר לג'ו הצעיר פתק עם נתיב מילוט. כשג'ו הצעיר מתעורר הוא מתעלם מהפתק וחוזר לביתו, הוא נתקל בקיד בלו שמחכה לו כדי לחסל אותו על כישלון המשימה והוא מצליח לחמוק ממנו ולהימלט דרך יציאת החירום.
בקו זמן חלופי, ג'ו הצעיר מצליח לחסל את עצמו העתידי ולאחר מכן אוסף את מטילי הכסף שאגר ועובר לשאנגחאי, שם הוא מבזבז את כל הכסף שצבר על סמים ומסיבות והופך למחסל של העולם התחתון. מספר שנים לאחר הגעתו, הוא פוגש בפאב באישה סינית ומתאהב בה והשניים מתחתנים. שלושים שנים לאחר מכן, בשנת 2074, מגיעים מחסלים לביתם של ג'ו המבוגר ואשתו כדי לקחת את ג'ו לחיסול בעבר אבל מחסלים בטעות את אשתו תוך כדי הלקיחה של ג'ו. כשהם מגיעים לנקודת השליחה בזמן, מצליח ג'ו המבוגר להשתלט עליהם ולהרוג אותם ולשלוח את עצמו אחורה בזמן לשנת 2044 ללא כיסוי הראש, ובכך משנה את ההיסטוריה.
על ידי חריטת שמה של מלצרית שהכיר על ידו, מזמין ג'ו הצעיר את ג'ו המבוגר, שמחפש אחריו, להיפגש איתו על מנת לקבל הסבר ועל מנת להרוג אותו. ג'ו המבוגר מסביר לו שהוא הגיע לעבר כדי לנסות להציל את אשתו על ידי הריגת מוריד הגשם, והוא הביא עימו מפה מהעתיד ובה רשימת כתובות פוטנציאליות של הילד שעתיד להפוך למוריד הגשם. במהלך הפגישה מגיעים קיד בלו ואנשיו כדי לתפוס את השניים - ג'ו המבוגר נמלט וג'ו הצעיר משיג פינה מהמפה של ג'ו הצעיר ונמלט גם הוא. בעזרת הפינה מהמפה הוא מגיע לחווה, שם גרים אישה בשם שרה (אמילי בלאנט) וילד בשם סיד (פירס גאגנון). שרה מזהה מספר על המפה כקוד של יום הולדתו של סיד ובית החולים בו נולד. ג'ו הצעיר מנחש כי ג'ו המבוגר מתכנן להרוג את שלושת הילדים שנולדו באותו התאריך מבלי שהוא יודע מי מהם יהפוך בעתיד למוריד הגשם, ולכן הוא נשאר בחווה כדי לצפות לג'ו המבוגר.
כאשר גאט מן אחר בשם ג'סי (גארט דילגונט) מגיע לחווה כדי לחפש אחרי ג'ו הצעיר וג'ו המבוגר, סיד וג'ו הצעיר מתחבאים בתעלה תת-קרקעית. באותו הלילה, ג'ו הצעיר ושרה מקיימים יחסי מין ושרה חושפת בפניו כי יש לה כוחות טלקינזיס די טובים. בבוקר שלמחרת מוצא ג'ו הצעיר את ג'סי מאיים על שרה באקדחו. הוא משחרר את שרה ופונה לג'ו. כשסיד יורד במדרגות ג'סי מכוון אליו אינסטינקטיבית את האקדח. סיד המבוהל נופל במדרגות שרה מנסה לרוץ אליו וכל החפצים בבית, כולל ג'סי, מתחילים לרחף עד שג'סי מת. ג'ו מבין שסיד הוא בעל כוחות טלקינזיס עצומים והוא מי שעתיד להפוך למוריד הגשם, ושכעת ג'ו המבוגר יבין זאת מזיכרונותיו שלו.
קיד בלו תופס את ג'ו המבוגר ולוקח אותו לאייב, שם ג'ו המבוגר משתחרר והורג את אייב ואת אנשיו ונוסע לחווה של שרה. בזמן שג'ו הצעיר הורג את קיד בלו ששרד והמשיך לרדוף אחרי ג'ו המבוגר, ג'ו המבוגר רודף אחרי שרה וסיד. פניו של סיד מתעוותים לאחר שג'ו המבוגר יורה עליו קליע, אבל שרה מרגיעה אותו לפני שג'ו המבוגר מספיק להרוג אותם ומורה לו לרוץ לשדה הקנים הקרוב ונעמדת בין ג'ו המבוגר וסיד. בהבנה שמותה של שרה יגרום לסיד להפוך בעתיד למוריד הגשם ולהרוג את כל הלופרים כנקמה על מות אמו, ג'ו הצעיר מתאבד ובכך מוחק את קיומו של ג'ו המבוגר ומציל את שרה ואת סיד ומונע מסיד להפוך למוריד הגשם.
הפקה
את לופר כתב וביים ריאן ג'ונסון, לאחר סיים הפקת הסרט "הנוכלים בלום" בשנת 2008, הוא חבר מחדש למפיק רם ברגמן, שהפיק את שני סרטיו הקודמים של ג'ונסון, במטרה להתחיל בהפקתו של לופר בשנת 2009. במאי 2010 לוהק ג'וזף גורדון-לויט לאחד התפקידים הראשיים, בהמשך החודש לוהק גם ברוס ויליס. באוקטובר שלאחר מכן הצטרפה אמילי בלאנט לגורדון-לויט וויליס.
תקציב ההפקה היה 30 מיליון דולר. הצילומים החלו בלואיזיאנה ב-24 בינואר 2011. הקרנת הבכורה של לופר נערכה ב-6 בספטמבר 2012, בערב הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-28 בספטמבר 2012.
במהדורה הסינית של הסרט שולבו מחדש מספר משמעותי של סצנות המתרחשות בשנגחאי. המהלך התבקש על ידי חברת ההפקה הסינית DMG Entertainment במטרה לפנות לקהל הסיני. כמה מסצנות אלה קוצרו או נחתכו בגרסה האמריקנית.
קישורים חיצוניים
ביקורות
עמרם פישר
הרב עמרם פישר (ה'תרי"ג, 1852 – י"ח בניסן ה'תרפ"ה, 1925) היה רב הונגרי, רבה של העיר יינק.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1852 (ה'תרי"ג) לרב עקיבא פישר, רבה של העיר טט, ולדבורה בילא, כבן שני מתוך 10. אחיו הבכור הוא הרב צבי פישר, רבן של אסוד וויינערן. נקרא על שמו של אחיו של סביו, הרב עמרם רוזנבוים.
פישר חזר לפרשבורג (כיום ברטיסלאבה) ללמוד אצל הרב שמחה בונם סופר, המכונה "השבט סופר", בנו של הכתב סופר.
בשנת ה'תרל"ו (1876) עזב את הישיבה עקב נישואיו עם מירל, בתו של הרב אליעזר זוסמן סופר, מחשובי הרבנים בהונגריה במאה ה-19, וראש ישיבה בקישקונהלש. עבר להתגורר בקישקונהלש, עיר חותנו, לשנתיים, שם שימש כדיין.
למרות גילו הצעיר, בשנת ה'תרל"ח הוא מונה לרבנות העיר צ'אברנדק שבמחוז וספרם. שימש בתפקיד זה עד שנת ה'תרל"ט, אז עבר ליינק. ביינק הוא שימש כרב 46 שנה, עד לפטירתו.
ביום השני של חול המועד של פסח, בי"ח בניסן ה'תרפ"ה (1925), נפטר הרב עמרם פישר, בגיל 72 ונקבר ביינק. בת זוגו מירל נפטרה כעשר שנים אחריו, בכ"ז באייר ה'תרצ"ה (1935).
בשנת ה'תשכ"ו, לאחר שכל העיר נתרוקנה מיהודים, הועלו עצמותיהם יחד עם עצמות בנם, הרב עקיבא, לישראל, ונטמנו בהר המנוחות בירושלים.
חיבוריו ופסיקותיו
הרב פישר היה כותב באופן קבוע בכתבי העת וילקט יוסף ותל תלפיות.
אחת מפסיקותיו המיוחדות היא ההיתר למול יהודי או גר מבוגר תחת השפעת חומר הרדמה. הוא מסביר שהמועמד למילה ממנה את המוהל כשליח לפני ההרדמה, וכך גם כשהוא ללא הכרה המוהל פועל בשליחותו והמילה כשרה.
משפחתו
על פי מסורת המשפחה, צאצא של הרב אדם בעל שם. בנוסף, צאצא למהר"ל מפראג, של הרב מנחם נחום מצ'רנוביל, מייסד חסידות צ'רנוביל, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.
הרב היה נשוי למירל, והיו להם 9 ילדים. רבים מילדיו היגרו לארצות הברית. מבניו:
טולרמיה
בשל הקלות הרבה שבה מופץ F. tularensis בקרב בני האדם ובשל הווירולנטיות הגבוהה שלו, נכלל החיידק ברשימת גורמי הסיכון הביולוגי שעלולים לשמש ליצור נשק ביולוגי.
חיידק הטולרמיה
העברתם של חיידקי F. tularensis אינה מתרחשת ישירות מאדם לאדם, אולם חשיפה לבעל חיים נשא או חולה וכן לווקטור ממערכת פרוקי-הרגליים גורמת להעברתם לבני האדם. בעלי החיים העיקריים אשר מהווים חיות מאגר לחיידקי F. tularensis שייכים לסדרת ארנבאים, מכרסמים ותרנגולאים. הווקטורים השכיחים ששייכים למערכת פרוקי-הרגליים הם:
אפידמיולוגיה
חיידקי F. tularensis נפוצים ברחבי חצי הכדור הצפוני, מהחוג הארקטי ועד לקו רוחב 20 צפון, ומסוגלים להתקיים בטווח טמפרטורות שנע בין 24°C ל-39°C. בארצות הברית המחלה אנדמית ב-49 מדינות פרט להוואי, אולם עיקר המקרים המדווחים מגיעים ממדינות השוכנות במרכז-דרום ובמערב ארצות הברית (במיוחד ארקנסו, מיזורי, אוקלהומה, דקוטה הדרומית ומונטנה). באירואסיה עיקר המקרים המדווחים מגיעים ממדינות ששוכנות במרכז וצפון אירופה (במיוחד מדינות סקנדינביה והמדינות הבלטיות).
נכון להיום (2015) לא דווחו מקרי טולרמיה בישראל. הסיבה לכך עלולה לנבוע מתנאי אקלים שאינם מתאימים להתפתחות אנדמית של F. tularensis בארץ.
הדבקה ופתוגנזה
הדבקה בחיידקי F. tularensis יכולה להתרחש במספר אופנים:
מחלת הטולרמיה ניתנת לסיווג על סמך 6 סימנים קליניים להם היא גורמת. להלן 6 צורות המחלה (לעיתים תכופות ניתן להבחין בשילוב של שניים או יותר מהסימנים):
מחלת הטולרמיה מופיעה לאחר 1-14 ימי דגירה (3-5 ימי דגירה בממוצע). ומלווה לרוב בחום גבוה (עלול להגיע ל-C°40), צמרמורת, כאב ראש, כאב שרירים ומפרקים ועייפות. תסמינים נוספים דוגמת פריחה, שיעול, כאב בטן, שלשול והקאה, אופייניים יותר לסימנים הקליניים הספציפיים של מופע המחלה.
הסימן הקליני המתאפיין בשלפוחיות וכיבים (Ulceroglandular form) הוא סימן ההיכר של מחלת הטולרמיה (מופיע ב-70-80% מהחולים), שכן הוא עלול להגרם הן ממגע ישיר של העור עם האזור הנגוע של בעל החיים והן כתוצאה מעקיצה או נשיכה של פרוקי-רגליים. הסימן הקליני המתאפיין במחלה טיפואידית (Typhoidal form) מופיע ב-10-15% מהחולים. הסימן הקליני המתאפיין בדלקת עיניים ובלוטות לימפה מוגדלות (Oculoglandular form) מופיע ב-1% מהחולים בלבד. הסימנים הקליניים המתאפיינים בבלוטות לימפה מוגדלות (Glandular form) ודלקת בדרכי העיכול והלוע (Oropharyngeal-Gastrointestinal form) נדירות יחסית.
יחד עם זאת, לשם זיהוי ודאי של F. tularensis נהוג להשתמש במספר שיטות סרולוגיות ומולקולריות המשלבות מיקרוסקופיה.
ללא טיפול הולם אחוזי התמותה ממחלת הטולרמיה נעים בין 5-15%, אולם הסימן הקליני של המחלה המתאפיין בדלקת הריאות (Pneumonic form) הוא, כאמור, המסוכן מבין כולם ומוביל בדרך כלל לאחוזי תמותה גבוהים (60% מהחולים) ללא טיפול הולם. ללא טיפול הולם ייתכנו הסיבוכים הקליניים הבאים: דלקת קרום המוח, פריקרדיטיס, דלקת פנים הלב, ARDS, דלקת הצפק, דלקת הכבד ודלקת העצם.
עיקר התחלואה בבני אדם מתרחשת בשתי תקופות במהלך השנה: בחודשי הקיץ, כאשר מתרחשות עיקר העקיצות והנשיכות ובחורף, במהלך עונת הציד של הארנבאים.
מניעה וטיפול
היות שעיקר התחלואה מתרחשת בשתי תקופות במהלך השנה, הימנעות מחשיפה לבעלי חיים החשודים כנגועים וכן לעקיצות ונשיכות פרוקי-הרגליים קריטית במניעת ההדבקות. כאשר יש כורח לבוא במגע עם בעלי חיים או פגריהם, יש לעשות זאת עם ביגוד מגן מתאים (כפפות, מסכת פנים ומשקפי מגן) על מנת למנוע מגע ישיר של העור וכן את שאיפת הארוסולים לריאות.
בשל העובדה כי חיידקי F. tularensis נמצאים במעי הקרציות ולא בבלוטות הרוק שלהן, יש צורך בשהייה ממושכת של הקרציה על העור כדי להעביר את החיידקים למאכסן. לפיכך מזעור החשיפה לקרציות על ידי לבישת בגדים המכסים חלקים רבים בגוף (מכנסיים ארוכים, חולצה עם שרוולים ארוכים) ושימוש בקוטלי חרקים עוזר למזער את מקרי ההדבקות.
הטיפול המקובל כנגד החיידקים כולל את השימוש באנטיביוטיקות הבאות (שימוש באנטיביוטיקות אלה מוריד את אחוזי התמותה מטולרמיה ל-1%). הטיפול במחלה מלווה לעיתים בניקוז כירורגי של נוזל הלימפה:
חשוב לציין כי שימוש באנטיביוטיקות מקבוצת ה-β-Lactam, אליה שייכים הפניצילין והצפלוספורין אינה מועילה כנגד F. tularensis, שכן חיידקים אלה מייצרים באופן קבוע את האנזים בטא לקטמאז אשר מפרק את המבנה הכימי של קבוצת אנטיביוטיקות זאת. כמו כן תועדו זנים של F. tularensis שמפגינים עמידות בפני האנטיביוטיקה סטרפטומיצין.
מספר חיסונים זמינים כיום בשוק לשם מניעת המחלה:
העת העתיקה
הוצע לזהות את חיידקי ה-F. tularensis כגורם המרכזי למספר מגפות שפרצו במהלך ההיסטוריה באזור כנען, מצרים ואסיה הקטנה (הערה: השנים בפסקה זאת מתוארכות לפי כרונולוגיה נמוכה של המזרח הקרוב העתיק):
העת החדשה
בשנים שלאחר גילוי זני F. tularensis והקשר שלהם למחלת הטולרמיה תועדו מספר אירועי תחלואה משמעותיים ברחבי העולם:
ענת גואטה
ענת גואטה (נולדה ב־1967) היא כלכלנית ישראלית, כיהנה כיושבת ראש רשות ניירות ערך מינואר 2018 ועד אפריל 2023.
ביוגרפיה
גואטה נולדה בנתניה להורים מסורתיים שעלו מלוב. גואטה למדה בבני עקיבא ולאחר מכן עשתה שירות לאומי. היא בעלת תואר מוסמך במנהל עסקים עם התמחות במימון מהמכללה האקדמית נתניה משנת 2005, ותואר בוגר במדע המדינה ובכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן משנת 1993.
בשנים 1993 עד 2005 מילאה גואטה תפקידים שונים בבנק מזרחי טפחות. במסגרת עבודתה ככלכלנית בחטיבה העסקית בבנק, היא פיתחה וניהלה את תחום נגזרי האשראי, מכירות אשראי למשקיעים מוסדיים ועסקאות מימון מורכבות.
בשנת 2005 הובילה גואטה את הקמת אלקו, אשר נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכיהנה כמנהלת הכללית של החברה ממועד ההקמה ועד לשנת 2008.
בדצמבר 2010 הייתה שותפה להקמת אנטרופי שירותי מחקר כלכלי, המייעצת למשקיעים מוסדיים בנושאי ממשל תאגידי, הצבעה באספות כלליות ופעילות בשוק ההון, וכן כיהנה כמנהלת הכללית של החברה ממועד ההקמה ועד אוגוסט 2017.
במסגרת זו, ייעצה למשקיעים מוסדיים, בנתה מסגרת לשיתוף פעולה עם הגוף המקביל לאנטרופי בארצות הברית (ISS) והובילה פיתוח מדיניות הצבעה בנושאי ממשל תאגידי, מודל לדרוג ממשל תאגידי ומדיניות ניהול חוב.
יושבת ראש רשות ניירות ערך
ב־3 בינואר 2018 מונתה ענת גואטה על ידי שר האוצר משה כחלון לתפקיד יושבת ראש הרשות לניירות ערך, כמחליפתו של פרופסור שמואל האוזר. עם כניסתה לתפקיד, החלה גואטה בתהליך גיבוש החזון והיעדים האסטרטגיים של הרשות לשנים הקרובות, כולל בחינה יסודית של תפקידי הרשות; תפיסת הפיקוח של הרשות; צורכי המשקיעים והשוק בכללותו; המאפיינים של שוקי הון מצליחים בעולם; והמאפיינים המיוחדים של הכלכלה הישראלית.
ב-2018 נבחרה כאחת מ-100 המשפיעים של המגזין דה מרקר.
סיימה את תפקידה ב-16 באפריל 2023 וציינה עם פרישתה כי "אנליסטים מרכזיים של גופי השקעות ובנקים זרים הביעו דאגה בשבועות האחרונים מהשפעת מהלכים פוליטיים על יציבות המשק, והורדת תחזית דירוג האשראי של ישראל מ"חיובי" ל"יציב" על ידי סוכנות הדירוג מודי'ס אשר התבשרנו עליה ביום שישי האחרון מהווה תמרור אזהרה אליו יש להתייחס בכובד ראש".
גואטה נשואה ואם לשניים. מתגוררת בנתניה.
קריילסהיים מרלינס
קריילסהיים מרלינס (בגרמנית: Crailsheim Merlins) הוא מועדון כדורסל גרמני מקריילסהיים, באדן-וירטמברג, המשחק בבונדסליגה וביורופקאפ.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-31 בינואר 1986 על ידי קבוצת סטודנטים. עד 1994, הקבוצה הייתה פעילה רק בליגות המקומיות הנמוכות והתקשתה למצוא אולם לשחק בו. שנה לאחר מכן, המועדון מצא בית חדש בצריפים של הכוחות המזוינים האמריקאים שעזבו. ב-2001 הצליחו המרלינס לעלות לראשונה לליגה הגרמנית השנייה.
בעונת 2013/14 עלו המרלינס לבונדסליגה, כשהגיעה לגמר ה-ProA. המועדון הצליח להימנע מירידה בעונתו הראשונה בליגה, מכיוון שארטלנד דראגונס ירדה ליגה והמועדון קיבל כרטיס חופשי לליגה. עם זאת, בעונת 2015/16 שלאחר מכן הקבוצה ירדה שוב ליגה לאחר שסיימה אחרונה. בעונת 2020/21, המרלינס הופיעו לראשונה בתולדות המועדון בפלייאוף הבונדסליגה.
בעונת 2021/22, קריילסהיים ערכה את הופעת הבכורה שלה במפעלים האירופיים, כשהיא העפילה לעונה הסדירה של היורופקאפ. ב-13 באוקטובר 2021, המרלינס רשמו ניצחון חוץ על באקן ברס בהופעת הבכורה שלהם. באותה עונה הגיעו המרלינס גם לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידו 78–86 לאלבה ברלין.
תארים
הגביע הגרמני
ProB (הליגה השלישית)
אלכס אגינגה
אלכס דריו אגינגה גרסון (בספרדית: Álex Dario Aguinaga Garzón; נולד ב-9 ביולי 1968 באיבארה) הוא כדורגלן עבר אקוודורי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
אגינגה, מבכירי שחקניה של אקוודור בכל הזמנים, שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת נעוריו דפורטיבו קיטו ובקבוצה בה הפך לסמל, נקקסה המקסיקנית, שבמדיה זכה בין היתר בשלוש אליפויות מקסיקו, בגביע CONCACAF לאלופות ובגביע CONCACAF למחזיקות גביע. לזכותו של אגינגה 109 הופעות במדי, אותה ייצג בשמונה טורנירי קופה אמריקה, ואותה הוביל כקפטן למונדיאל 2002, הראשון בתולדותיה של הנבחרת. אגינגה כבש 23 שערים בינלאומיים במדיה של אקוודור.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, במהלכה אימן קבוצות בשתי המדינות בהן שיחק ככדורגלן, אקוודור ומקסיקו.
קריירת משחק
אגינגה החל את דרכו בקבוצת הנוער של דפורטיבו קיטו. במהלך עונת בליגת העל האקוודורית שיחק אגינגה לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת, כשהיה בן 16 בלבד. עונה אחר כך כבר היה לחלק משמעותי בהרכב של המאמן קרלוס סביליה, עם 33 הופעות ליגה ושני שערים בדרך לסגנות בתום העונה. בעונת קבע שיא קריירה אישי של 12 שערי ליגה ב-36 הופעות, מאזן השערים הדו-ספרתי היחיד בקריירה שלו. לאחר טורניר קופה אמריקה 1989, בו הפגין יכולת גבוהה, צד אגינגה את עינו של פאביו קאפלו, עוזר המאמן של מילאן באותו הזמן, שרצה להחתימו במועדון ואף הצהיר כי לטובת ההעברה הקצתה הקבוצה סכום של כשלושה מיליון דולר. עם זאת, עד שהגיעה הפנייה ממילאן, אגינגה כבר נמכר תמורת סכום של כ-200 אלף דולר לנקקסה המקסיקנית. אגינגה סיים את דרכו בקבוצת נעוריו עם 38 שערי ליגה ב-147 הופעות.
אגינגה הפך באופן מיידי לאחד משחקניה החשובים ביותר של נקקסה, מועדון שאת מדיו לבש במשך כ-14 שנים. אגינגה זכה עם נקקסה בגביע CONCACAF למחזיקות גביע, לאחר שכבש את השער הראשון במשחק הגמר בו גברה נקקסה 3-0 על אורורה מגואטמלה. הזכייה בתואר היבשתי הצטרפה להישגים המרשימים של הקבוצה בעונת, שבה זכתה בדאבל המקומי, שכלל זכייה באליפות מקסיקו הראשונה בתולדות המועדון וזכייה בגביע המקסיקני. בגמר פלייאוף האליפות בליגה פגשה נקקסה את קרוס אסול, ולאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון גברה עליה 2-0 במשחק הגומלין. את השער הראשון במשחק הגומלין כבש אגינגה. נקקסה אף זכתה באלוף האלופים (הסופר קאפ המקסיקני), שמוענק באופן אוטומטי לקבוצה שזוכה בדאבל.
על אף פניות ממועדונים אירופים בכירים כריאל מדריד ואינטר מילאנו, בחר אגינגה להמשיך ולייצג את נקקסה, באומרו כי יעזוב רק כאשר המועדון יודיע לו כי הוא אינו בתוכניות. הוא הוסיף לשחק במועדון עד לשנת 2003, עד שעזב לקרוס אסול בעקבות מעברה של נקקסה לאגואסקליינטס. בסך הכול ייצג אגינגה את נקקסה במשך מעל ל-14 שנים, במהלכן כבש 85 שערי ליגה ב-476 הופעות. הוא ממוקם שלישי בטבלת מלך השערים בכל הזמנים של המועדון, ושני בטבלת מלך ההופעות במדי הקבוצה. עם עזיבתו, הוחלט כי מספר חולצתו של אגינגה (7) לא יהיה בשימוש במשך עשר שנים, כהוקרה על תרומתו למועדון.
לאחר כחצי שנה בלבד בקרוס אסול, חזר אגינגה למולדתו והצטרף לקבוצת ליגה דה קיטו, שם שיחק במשך עונה וחצי. הוא פרש ממשחק פעיל בגיל 37, לאחר זכייתה של קבוצתו כאליפות אקוודור בטורניר אפרטורה.
נבחרת אקוודור
אגינגה החל את דרכו במדי נבחרת אקוודור ב-5 במרץ 1987 במשחק ידידות מול. אגינגה כבש את שער הבכורה שלו כבר באותו המשחק, אך נבחרתו נוצחה 2-1 בסיום. מספר חודשים אחר כך זומן לסגל נבחרתו לטורניר קופה אמריקה 1987, הראשון מבין שמונה טורנירי קופה אמריקה בהם נטל חלק בקריירה. אגינגה עלה בהרכב במשחקה השני והאחרון של אקוודור בטורניר, שוויון 1-1 מול.
שנתיים אחר כך, בטורניר קופה אמריקה 1989, כבר היה אגינגה בן ה-21 לאחד משחקניה הבולטים של נבחרתו, ועלה בהרכב בכל ארבעת משחקיה בשלב הבתים. אקוודור פתחה עם הפתעה בדמות ניצחון 1-0 על האלופה המכהנת ושוויון 0-0 מול. במשחקיה הנותרים איבדה אקוודור נקודות חשובות עם שוויון 0-0 מול והפסד 2-1 ל, שסיים את דרכה בטורניר. בטורניר קופה אמריקה 1991 שוב עלה אגינגה בהרכב נבחרתו בכל ארבעת משחקיה. אקוודור פתחה עם הפסד 1-0 ל, המשיכה עם שוויון 1-1 מול אורוגוואי בו כבש אגינגה את שער היתרון של נבחרתו, הביסה 4-0 את בוליביה כאשר אגינגה שוב כובש את השער הראשון במשחק, ונוצחה 3-1 על ידי. פעם נוספת, כשלה אקוודור לעבור את שלב הבתים.
אקוודור אירחה את טורניר קופה אמריקה 1993, והציגה טורניר מעורר כבוד אותו סיימה במקום הרביעי. אגינגה פתח בכל ששת משחקיה של אקוודור בטורניר. את שלב הבתים פתח אגינגה עם השער שקבע את תוצאת המשחק, 6-1 מול. הוא היה שותף לניצחון 2-0 על, וכבש את שער הניצחון שלוש דקות לסיום המשחק בו גברה אקוודור 2-1 על אורוגוואי. אגינגה ואקוודור הדיחו את ברבע הגמר עם ניצחון 3-0 חלק, את סיימה את דרכה בטורניר עם הפסד 2-0 ל בחצי הגמר. אגינגה לא הצליח לעזור לקבוצתו גם במשחק על המקום השלישי, בו נוצחה 1-0 על ידי קולומביה. שנתיים אחר כך, בקופה אמריקה 1995, אכזבה אקוודור כשלא עברה את שלב הבתים. אגינגה פתח בהרכבה בכל שלושת משחקיה בטורניר. בטורניר קופה אמריקה 1999, השישי שלו בנבחרת, כשלה אקוודור כאשר לא השיגה נקודות כלל בשלב הבתים. במשחק הראשון עלה אגינגה מהספסל לאחר כשעה בהפסדה של אקוודור 3-1 לארגנטינה. הוא עלה בהרכב בשני המשחקים הנותרים, בהם נוצחה אקוודור על ידי אורוגוואי וקולומביה.
מיד לאחר טורניר הקופה המאכזב, החל טורניר מוקדמות מונדיאל 2002. אגינגה, ששותף וכשל עם נבחרתו בטורנירי המוקדמות ב-1990, 1994 ו-1998, הוביל את הנבחרת להעפלה היסטורית למונדיאל 2002, הראשון בתולדותיה. הוא פתח את הטורניר עם שער בשני משחקיה הראשונים של אקוודור, ובסך הכול רשם 13 הופעות מתוך ה-18 של נבחרתו בטורניר. אגינגה היה לאחד משחקניה החשובים והבולטים של אקוודור, ועל אף שהיה בשלהי הקריירה זכה להוביל את נבחרתו כקפטן לגביע העולם. בתווך רשם שתי הופעות בטורניר קופה אמריקה 2001, בו שוב לא זכתה הנבחרת להצלחה. עם זאת, כחצי שנה לפני המונדיאל הוכיח אגינגה את כושרו, כשכבש צמד בניצחונה של אקוודור 2-0 על בגביע הזהב 2002.
אגינגה זומן כקפטן לסגל אקוודור למונדיאל בקוריאה הדרומית וביפן. הוא זכה לפתוח כקפטן במשחקה הראשון אי פעם של אקוודור במונדיאל, והוחלף במחצית המשחק בו הפסידה נבחרתו 2-0 ל. בשני המשחקים הנותרים בשלב הבתים עלה אגינגה מהספסל במהלך המחצית השנייה, ומי שפתח עם סרט הקפטן היה איוון הורטאדו. אקוודור נוצחה 2-1 על ידי מקסיקו וגברה 1-0 על, סיימה אחרונה בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
אגינגה ערך ארבע הופעות במוקדמות מונדיאל 2006, וזומן לסגל לטורניר האחרון בקריירה שלו, קופה אמריקה 2004. אגינגה פתח בהרכב כקפטן בשני משחקיה האחרונים של אקוודור בבית. משחקו האחרון בקריירה הבינלאומית היה ההפסד 2-1 למקסיקו בסיום שלב הבתים.
אגינגה נחשב עד היום לאחד מבכירי שחקניה של אקוודור בכל הזמנים. הוא פרש מהנבחרת לאחר קריירה בינלאומית בת 17 שנים, במהלכה ערך 109 הופעות וכבש 23 שערים במדי אקוודור.
קריירת אימון
ב-25 במרץ 2011 היה אגינגה לראשונה למאמן ראשי, כשהחליף את רובן דריו אינסואה המפוטר על הקווים של ברצלונה ספורטינג קלוב, בעקבות פתיחת עונה חלשה של מועדון הפאר האקוודורי. ב-27 במאי, חודשיים אחר כך, התפטר אגינגה מתפקידו כמאמן הקבוצה בעקבות הבחירות לנשיאות הקבוצה שהיו צפויות זמן קצר לאחר מכן. אגינגה בחר שלא להתערב או להשפיע על מהלך הבחירות, ולא פסל את חזרתו לקבוצה לאחריהן, מה שלא התממש לבסוף.
ב-28 באוגוסט 2012, במהלך טורניר אפרטורה בליגת העל המקסיקנית, התמנה אגינגה לתפקיד מאמנה של סן לואיס, שהייתה ממוקמת במקום ה-17. עד לסיום הטורניר העלה אגינגה את קבוצתו למקום ה-15, אך בטרם תחילת טורניר קלאוסורה פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה לאחר שלושה חודשים בלבד.
ב-29 ביוני 2013, עם סיום השלב הראשון של עונת 2013 בליגת העל האקוודורית, התמנה אגינגה לתפקיד מאמן ליגה דה לוחה. הקבוצה סיימה את השלב הראשון במקום ה-11 מתוך 12, ובשלב השני הוביל אגינגה את קבוצתו למקום השביעי. יתרה מכך, צבירת הנקודות הגבוהה של הקבוצה בשלב השני הצילה אותה מירידת ליגה, לאחר שסיימה במקום העשירי הכללי, נקודה מעל הקו האדום. אגינגה פתח עם קבוצתו את עונת, ואף התמקם עמה במקום השלישי בטבלה, אך ב-20 במרץ סיכם עם הנהלת הקבוצה על פרידה משותפת מהמועדון, ובכך סיים את תפקידו.
ב-1 בספטמבר 2014, במהלך טורניר האפרטורה של אותה השנה בליגה המקסיקנית השנייה, החל אגינגה לאמן את קורקאמינוס, שהייתה מדורגת שמינית. עד לסיום הטורניר הוביל אותה אגינגה לרצף מרשים של חמישה ניצחונות מול הפסד בודד, וסיים עמה במקום השלישי בטבלה, ששלח אותה לרבע גמר פלייאוף האליפות. אגינגה הפסיד והודח עם קבוצתו כבר ברבע הגמר. אגינגה פתח עם קבוצתו את טורניר קלאוסורה, אך פוטר ב-15 בפברואר של אותה השנה בעקבות רצף תוצאות חלש.
לאחר הקדנציה בקורקאמינוס חזר אגינגה פעם נוספת לאקוודור, כשהתמנה לתפקיד מאמן דפורטיבו קואנקה במהלך הסיבוב הראשון. אגינגה פתח עם הקבוצה את עונת והוביל אותה עד למקום הרביעי בסיבוב הראשון. ב-21 ביולי, ערב המחזור האחרון של הסיבוב, התפטר מהקבוצה ועבר לאמן את ליגה דה קיטו, הקבוצה בה סיים את קריירת המשחק שלו.
עונת 2000/2001 בסופרוליג
עונת 2000/2001 בסופרוליג הייתה העונה ה-44 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה התחרות העשירית במתכונת של ליגה.
המשחק הראשון התקיים ב-18 באוקטובר 2000 ותחרות הסתיימה ב-13 במאי 2001. בתחרות השתתפו 20 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב על פנאתינייקוס בגמר, בפעם השלישית בתולדות המועדון.
אריאל מקדונלד (ארצות הברית) ממכבי תל אביב נבחר לכדורסלן המצטיין של הפיינל פור.
מירוסלב בריץ' (סרביה ומונטנגרו) מפרטיזן בלגרד זכה בפרס אלפונסו פורד.
פיצול בכדורסל אירופאי
פיב"א אירופה החלה לארגן תחרות כדורסל כלל אירופאית לקבוצות בשנת 1958.
בשנת 2000 הוקמה חברה חדשה בשם יורוליג בסקטבול שהחלה לארגן תחרות קבוצות אירופאיות בכדורסל. התברר שפיב"א לא רשמה זכויות על השם "יורוליג" ולכן החברה החדשה החלה לארגן תחרות תחת שם זה. הדבר הביא לכך שבעונת 2000/2001 התקיימו שתי תחרויות לקבוצות הבכירות בכדורסל - "סופרוליג 2000/2001" שאורגנה על ידי פיב"א ויורוליג שנוהלה על ידי החברה החדשה. הקבוצות הבכירות התפצלו בין התחרויות.
בעונת 2001/2002 פיב"א וחברת יורוליג בסקטבול הגיעו להסכמה והפיצול בוטל.
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו המשחקים בבתים המוקדמים. לאחר מכך, 16 קבוצות עלו לשמינית הגמר ורביעית הגמר בהם נערכו משחקים עד ל-2 ניצחונות.
מנצחות רבע הגמר נפגשו בברסי ארנה, פריז למשחקי פיינל פור.
מהלך התחרות
בשלב המוקדם נקבעו 16 עולות לשמינית הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב שיחקה בבית ב' וסיימה אותו במקום הראשון. בשמינית הגמר היא ניצחה את שליונסק מפולין ועלתה לרבע הגמר בו היא ניצחה את סקאבוליני פזארו ועברה לפיינל פור. בחצי הגמר היא ניצחה את צסק"א מוסקבה 80-86 ועלתה למשחק הגמר במשחק הגמר היא ניצחה את פנאתינייקוס 67-81 וזכתה בתואר בפעם השלישית בתולדות המועדון.
הייתה זאת נקמה מתוקה של הצהובים שהפסידו במשחק הגמר שנה קודם לכן לפנאתינייקוס
מכבי עירוני רעננה שיחקה בבית א' של העונה הסדירה וסיימה אותו במקום האחרון.
בסיס סקוט
בסיס סקוט (באנגלית: Scott Base) הוא מתקן מחקר השוכן באנטארקטיקה בהפעלת ניו זילנד. הוא נקרא על שם קפטן רוברט פלקון סקוט מן הצי המלכותי, שעמד בראש משלחות בריטיות לאזור ים רוס באנטארקטיקה. הבסיס, שהוקם על האי רוס סמוך להר ארבוס, באזור חסות רוס בשטח הטריטוריאלי שבחזקת ניו זילנד, הוצב שם במטרה לתת סיוע ותמיכה למחקרי שדה וכמרכז למחקר במדעי כדור הארץ, אבל כיום הוא מנהל מחקר בתחומים רבים.
תולדות הבסיס
במקור הוקם בסיס סקוט לתת תמיכה למשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, שהוקמה בהשראה בריטית ונוהלה באופן פרטי. ממשלת ניו זילנד סיפקה תמיכה הן למשלחת זו והן למיזם השנה הגאופיזית הבינלאומית של 1957, שחמישה מחבריה סופחו למשלחת. שלושה משקיפים ניו זילנדים שתפקידם היה לבחור את האתר לבסיס יצאו אל מצר מקמרדו עם מבצע דיפ פריז I של ארצות הברית בקיץ 1955. אחרי הערכה של אתרים אפשריים, נבחר אתר סמוך ל"". בהמשך נמצא פראם פוינט עדיף לתכלית זו, כיוון שסיפק גישה נוחה יותר לפריקת צידה מספינת המשלחת "" וכן איפשר נחיתה והמראה למטוסי חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד, שפעולתם הייתה חיונית למשלחות באנטארקטיקה, על מסלול קרח סמוך. הבסיס נשקף אל מה שמוכר כיום כמצר האסקל. בסיס סקוט עבר לבעלותה של ממשלת ניו זילנד, המפעילה אותו באמצעות, ב-5 במרץ 1958, עם סיום המשלחת הטראנס-אנטארקטית.
במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית לא פעל המתקן האמריקאי בהאט פוינט כבסיס מחקר. על המשלחת הניו זילנדית הוטלה האחריות לספק את הנתונים המדעיים החשובים (הנתונים העוסקים בזוהר הקוטב, ביונוספרה, בסייסמולוגיה וכן הלאה), הקושרים את פעילויות המחקר של אזור מקמרדו עם אלה של תחנת הקוטב של ארצות הברית והתחנה המשותפת לארצות הברית ולניו זילנד בכף האלט, ארץ ויקטוריה.
בשנת 1958, לאחר השלמת המשלחת הטראנס-אנטארקטית והשנה הגאופיזית הבינלאומית, קיבלה ניו זילנד את ההחלטה להמשיך להפעיל את בסיס סקוט לקיום מחקר מדעי, שחלק גדול ממנו מסתמך על רצף הנתונים המצטברים ברשומות לאורך השנים. כדי לקיים את הפעילות, החלה תוכנית לבניית הבסיס מחדש בשנת 1976. נכון ל-2008, הבניין המקורי היחיד הוא צריף האוכל 'A' של המשלחת הטראנס-אנטארקטית, המכיל חומר שמתעד את מעורבות ניו זילנד באנטארקטיקה מאז 1957. ב-2005 הוזמנה הקמתו של מרכז השדה ע"ש הילרי, בניין דו-קומתי, המגדיל את שטח הרצפה ב-1800 מ"ר ומספק שטחי עבודה לתמיכה בקבוצות שדה לצד מרחב נוסף לעבודה משרדית. הבניין נפתח רשמית על ידי מי שהיה אז שר החוץ,, וסר אדמונד הילרי.
משנת 1957 עד 1986 מילאו כלבים תפקיד חשוב בפעולות הבסיס. בזמן הראשון תפקדו כאמצעי תעבורה חשוב, אבל עם השיפור בטכנולוגיה פחתה חשיבותם עד שהועברו מן המקום בהתאם לבריתות איכות הסביבה.
מחקרי צלילה החלו בשנת 1985 ועד 2006 נרשמו בסך הכל 1,296 צלילות לצורכי מחקר מדעי.
הבסיס כיום
הבסיס מורכב מאוסף של מבנים ירוקים, המחוברים זה לזה במסדרונות, ועמידים לכל מזג אוויר. המבנים האלה יכולים לאכסן 85 אנשים למשך הקיץ, וצוות מצומצם של 10 עד 14 איש נשארים לחרוף בבסיס.
אקלים
תנאי מזג האוויר בבסיס טיפוסיים למדי לאנטארקטיקה החופית, בטמפרטורה היורדת עד סביבות C° 45− ועולה בקיץ רק לעיתים רחוקות מעל נקודת הקיפאון. הבסיס חשוף לעוצמתן המלאה של סופות שלג עזות, אם כי באופן כללי הוא פגיע פחות לרוחות מתחנת מקמרדו. מהירויות הרוח המקסימליות שחוו אנשי הבסיס הגיעו למשבים של עד 185 קמ"ש עם מהירויות קבועות בתנאי בליזארד של 95–115 קמ"ש. הטמפרטורה הגבוהה ביותר הייתה C° 6.8, הנמוכה ביותר C° 57−, והטמפרטורה הממוצעת C° 19.6−.
ראו גם
כף אוונס - כף סלעי בצדו המערבי של האי רוס, היוצר את הצד הצפוני של המבוא אל הר ארבוס.
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה (סרט)
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה הוא סרט מדע בדיוני קומי משנת 2005. הסרט מבוסס על ספר באותו שם שנכתב על ידי דאגלס אדמס. הסרט בכיכובם של מרטין פרימן, זואי דשנל, מוס דף, סם רוקוול ואלן ריקמן. התסריט נכתב על ידי דאגלס אדמס (הסרט עלה לאקרנים אחרי שאדמס מת) וקריי קירקפטריק. הסרט הופק על ידי דאגלס אדמס, ניק גולדסמית', דרק אוונס ורובי סטמפ, והופץ על ידי חברת סרטי טאצ'סטון. הסרט יצא לאקרנים ב־28 באפריל 2005.
עלילת הסרט
בתחילת הסרט, צעיר בריטי בשם ארתור דנט (מרטין פרימן) מתעורר ומגלה שדחפורים עומדים בפתח ביתו כדי להרסו. פורד פרפקט (מוס דף), ידידו של ארתור, משכנע אותו להגיע ביחד לפאב, שם הוא מספר לו שכדור הארץ עומד להחרב, ומגלה לו שהוא אינו בן אנוש - למעשה הוא חייזר מכוכב סמוך לביטלג'וז, ועובד ככתב שטח עבור "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" - ספר אלקטרוני שהוא האורים והתומים של כל המטיילים בתקציב נמוך ברחבי היקום. כשהם יוצאים מהפאב מגיעות חלליות של חייזרים המכונים "ווגנים" במטרה להשמיד את הפלנטה, אך מספר מועט של שניות לפני ההחרבה פורד לוקח מגבת (שלפי סדרת הספרים נחשבת כפרט שימושי מאוד), מציל את עצמו ואת ארתור באמצעות מכשיר המאפשר להם לקחת טרמפ בחללית.
ארתור ופורד שוהים זמן מה בחללית, אך כשהם מתגלים על ידי הווגנים הם מושלכים לחלל. באותו זמן עברה חללית ששמה "ליבת הזהב", וארתור ופורד נכנסו אליה בתור טרמפיסטים. בחללית הם פוגשים את זאפוד ביבלברוקס (סם רוקוול), נשיא הגלקסיה, בעל שני ראשים ושלוש זרועות, ידוע בכך שגנב את החללית ליבת הזהב ובגלל הגנבה הווגונים רודפים אחריו, את טריליאן (זואי דשנל), ארצנית, אשתו של זאפוד וחברתו של ארתור, ואת מרווין (משוחק על ידי ווריק דייוויס ומדובב על ידי אלן ריקמן), רובוט דיכאוני.
זאפוד מסביר לארתור ופורד שבכוכב הלכת מגרתיאה, מחשב העל "הרהור עמוק" חישב את התשובה לחיים, היקום וכל השאר במשך 7 מיליון שנים וחצי, ולבסוף מצא שהתשובה היא 42. הבעיה שהתעוררה מהתשובה היא שלא היה ברור מה הייתה השאלה, ולכן המחשב בנה מחשב על גדול יותר, כדי לחשב את השאלה, אך לזאפוד ולטרישה לא היה ידוע על המחשב שהוא בנה. בגלל זה, זאפוד מחפש את כוכב הלכת מגרתיאה, כדי לשאול את המחשב הרהור עמוק, איזה מחשב הוא בנה ואיפה הוא נמצא.
לאחר טיסה ממושכת הם מגיעים לכוכב הלכת ווילוודל 6, שם נמצא המה קוולה (ג'ון מלקוביץ'), המתחרה של זאפוד בבחירות לנשיא הגלקסיה, וזאפוד מחליט לבקר אותו. המה קוולה הודיע לו שיש לו את הקואורדינטות למגרתיאה. הוא לוקח את אחד מראשיו של זאפוד כבן ערובה, ומבקש ממנו להביא לו אקדח שנוצר על ידי המחשב "הרהור עמוק", האקדח מאופיין בכך שמי שנורה על ידי האקדח אינו מת, אלא מבין דברים לפי נקודת המבט של היורה. כשהם מתכוונים לצאת מכוכב הלכת, הווגונים חוטפים את טרישה. זאפוד, ארתור ופורד טסים לכוכב הווגונים על מנת לשחרר אותה. טרישה מגלה שזאפוד חתם על הוראות להשמדת כדור הארץ, וכשהוא, ארתור ופורד מצליחים לשחרר אותה היא כועסת על זאפוד, על החלטתו להשמיד את כדור הארץ. הם חוזרים לליבת הזהב ובורחים מהווגונים.
בעזרת הקואורדינטות למגרתיאה, הם מצליחים להגיע למגרתיאה, אך כוכב הלכת היה סגור זמנית. הם מתעקשים להיכנס למגרתיאה, ולכן נשלחים אליהם 2 טילים גרעיניים. ארתור מפעיל את הטייס הבלתי סביר (אפשרות לעבור למקום אחר ביקום בבת אחת) על מנת לברוח, אך הם מגיעים לאן שהם היו לפני הפעולה של הטייס הבלתי סביר. משני הטילים הגרעיניים שנשלחו אליהם, טיל אחד הפך לכד פרחים והשני ללוויתן. הם נוחתים על מגרתיאה, ושם יש שערים לממדים אחרים. זאפוד הצביע על השער ש"לפי תחושתו" הוא השער הנכון, וכולם חוץ מארתור ומרווין מאמינים לו ונכנסים לשער, ואכן, הם מוצאים את המחשב "הרהור עמוק". המחשב אומר לזאפוד, פורד וטרישה שהמחשב שהוא בנה כבר הושמד, וכך הם מבינים שהמחשב הוא בעצם כדור הארץ. זאפוד מוצא את האקדח שהמה קוולה ביקש ממנו. הוא פתאום רואה שני עכברים, ואלה לוקחים אותו, את פורד ואת טרישה משם. בינתיים, בא אדם שהציג את עצמו לארתור כסלארטיבארטפאסט (ביל ניי) ואמר לו שעליו לבוא עמו. מרווין נשאר לבדו.
הוא עושה לו סיור בגיבוי של כדור הארץ (שעדיין נמצא בתהליך בנייה) שנקרא "כדור הארץ 2", ומספר לו שהעכברים חכמים מבני האדם ומבצעים עליהם ניסויים. ארתור חוזר לביתו בכוכב הלכת החדש, שם הוא מוצא את פורד, זאפוד וטרישה, אוכלים. הוא מוצא שם גם זוג עכברים, שרוצים לדעת את השאלה שהתשובה לחיים, היקום, וכל השאר עונה לה, ולכן הם רוצים את המוח שלו. הם כמעט מצליחים לפתוח לו את הראש, אך ברגע האחרון הוא מצליח להרוג אותם.
הווגונים, שרודפים אחרי זאפוד משום שגנב את החללית, מצליחים למצוא אותו בסוף בכדור הארץ 2. גם מרווין, שנעלב על כך שנשאר לבד במגרתיאה, הצליח להגיע לשם. הווגונים פותחים בירי, וזאפוד, טרישה, פורד וארתור נכנסים לקרוון כדי להסתתר, אך מרווין נפצע מהיריות ומאבד את ההכרה. האקדח שזאפוד, טרישה ופורד לקחו ממגרתיאה, נשאר על השטח שבו הווגונים יכולים לירות, והם רוצים לקחת אותו כדי לירות בווגונים. הם מנסים להגיע לשם, אך הווגונים יורים בהם והם חוזרים לקרוון. לבסוף מרווין מתעורר, לוקח את האקדח ויורה על הווגונים. מכיוון שמי שנורה על ידי האקדח רואה את הדברים מנקודת המבט של היורה, הווגונים נהיים מדוכאים ונופלים זה על זה, והם מפונים משם כעבור זמן מה. הסרט נגמר כשסלרטיבארטפאסט אומר לארתור שהעבודה על כדור הארץ 2 נגמרה והחיים מוחזרים לכדור הארץ. זאפוד, טרישה, פורד, ארתור ומרווין טסים בחללית למסעדה בסוף היקום.
קטעים מהספר האלקטרוני "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" (בקולו של סטיבן פריי) מלווים את הסרט לכל אורכו ומהווים מעין דמות מספר (כפי שהיה גם בספר ובסדרת התסכיתים שקדמו לספר).
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לפרס ארטיוס לסרט הקומדי עם הליהוק הטוב ביותר. הסרט זכה בשני פרסי אמפייר לסרט הבריטי הטוב ביותר והקומדיה הטובה ביותר, פרס בחירת בני הנוער לסרט הפעולה-הרפתקה הנבחר והראפר הנבחר בסרט מוס דף, פרס הקדימון המוזהב לקול הטוב ביותר וניצחון בפרס הקדימון המוזהב לקדימון הכי מקורי.
קישורים חיצוניים
ביקורות
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל
יום הזיכרון לחלְלי מערְכות ישראל וּלחללי פעולות האיבה, המכונה בקיצור גם יום הזיכרון לחללי צה"ל או יום הזיכרון, הוא יום זיכרון לאומי במדינת ישראל להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל ופעולות האיבה לאורך כל שנות היישוב החדש בארץ ישראל. מועד זה חל יום לפני יום העצמאות, באופן שנועד, על פי ההשקפה הרווחת, להזכיר את מחיר הקמת המדינה ושמירת קיומה. התאריך הרשמי של היום הוא ד' באייר, אך ברוב השנים הוא מוקדם או נדחה ביום או יומיים כדי למנוע התנגשות בינו או בין יום העצמאות לבין השבת.
החל משנת 1951 שימש יום זה להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל, ובשנת 1963 נקבע ייעודו זה בחוק יום הזיכרון לחללי מלחמת הקוממיות וצה"ל. בשנת 1998 החליטה ממשלת ישראל להוסיף ליום הזיכרון את הנצחת חללי פעולות האיבה.
קביעות מוקדמות של יום הזיכרון בד' באייר
בשנת 1940 נקבע ד' באייר כיום הזיכרון לנופלים במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. אולם בשנים שלאחר מכן לא צוין יום זיכרון זה.
לקראת יום השנה הראשון לנפילת כפר עציון, שאירע בד' באייר תש"ח, יום לפני הקמת המדינה, הציע חבר קיבוץ טירת צבי אברהם-יצחק מרחביה, לקבוע את ד' באייר כ"יום עציון".
בכך היה הראשון שהציע את החיבור בין יום הזיכרון ליום העצמאות.
קביעה רשמית של יום הזיכרון
מלחמת העצמאות נסתיימה בסמוך ליום העצמאות הראשון ב-1949, ובשנה זו נערכו אזכרות לחללי קרבות מרכזיים בהם היו נופלים רבים ביום הקרב. כן התקיימו אזכרות מרכזיות בערים לכל נופלי העיר או האזור, דוגמת יום הזיכרון בחיפה ב-30 במרץ 1950. בדומה לכך, קבעו בחיל האוויר יום זיכרון לחללי החיל בי"א באייר. זכר החללים הועלו גם באזכרות שהתקיימו ביום העצמאות הראשון.
בקרב המשפחות השכולות עלתה בקשה לקיים יום זיכרון מרכזי לכל חללי המלחמה. קיום האזכרות לצד החגיגות היה קשה מבחינה רִגשית, והיו מהמשפחות השכולות שחשו שלא מכבדים את קרוביהם בצורה נאותה, ולכן דרשו לייחד יום מיוחד לזכר הנופלים.
ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, הקים בתחילת 1951 מועצה ציבורית להנצחת הנופלים, וזו המליצה, בהתאם למה שהונהג על ידי צה"ל בשנה הקודמת, לקיים את יום הזיכרון בצמוד ליום העצמאות. המלצת המועצה אף העמיקה את הצמידות, וקבעה שכאשר יום העצמאות יוצא בשבת, ידחה יום העצמאות ליום שני, ויום הזיכרון יהיה בצמידות אליו ביום ראשון, בניגוד למה שהונהג בשנת 1950, אז יום העצמאות הוחג ביום ראשון ויום הזיכרון הוקדם ליום חמישי ולא היה צמוד ליום העצמאות. במהלך השנים הוזז מועד יום העצמאות, אולם הכלל שיום הזיכרון תמיד יהיה יום לפני יום העצמאות נשמר, ואף היווה עילה להזזת יום העצמאות מיום שני ליום שלישי כדי שערב יום הזיכרון לא יחול במוצאי שבת.
קביעת יום הזיכרון בחקיקה והתפתחותה
בשנת 1963 חוקקה הכנסת החמישית את "חוק יום הזיכרון לחללי מלחמת הקוממיות וצבא-הגנה לישראל", והוסדרו בו מנהגיו ומועדו. הסיבה הנפוצה שנחקקה בתודעה הלאומית בקביעת תאריך יום הזיכרון לפני יום העצמאות היא לתזכורת גבורת הנופלים שנתנו את נפשם למען הארץ, ועקב סיבה זו שחלחלה עמוק לתוך התודעה הישראלית, נקבע הדבר על ידי הכנסת בחוק, שבתחילתו נאמר:
סעיף 3 לחוק קובע את אופיו של יום הזיכרון:
במהלך השנים הוכנסו שינויים בחוק וב-1980 שונה שם היום ל"יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל", ונוספו לו גם חללי המחתרות, המוסד והשב"כ.
על מנת לאפשר לקרובי משפחתם של חללי מערכות ישראל להשתתף ללא קושי בטקסי יום הזיכרון, נקבע בחוק שקרוב משפחה (הורים, הורי-הורים, בן זוג, ילדים, אחים ואחיות) רשאי להיעדר מעבודתו ביום הזיכרון ויראו אותו כאילו עבד. החל משנת 2010 ניתנת זכות זו גם לקרובי משפחתם של חללי פעולות איבה, במסגרת תיקון לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה.
כללי הזזת התאריך
על-מנת למנוע התנגשות בין יום הזיכרון (ויום העצמאות, שחל מיד אחריו) ובין השבת, נקבעו בחוק הכללים הבאים: בכל המקרים הללו משתנה גם יום העצמאות בהתאם, ומתחיל מיד עם תום יום הזיכרון.
ערב יום הזיכרון
ערב יום הזיכרון נפתח בטקס המתקיים בבית יד לבנים בירושלים בשעה ארבע אחר הצהריים. עם שקיעת החמה מורדים דגלי ישראל במוסדות הציבוריים ברחבי המדינה לחצי התורן. בשעה שמונה בערב נשמעת ברחבי הארץ צפירת זיכרון בת דקה אחת, המתחילה רשמית את אירועי יום הזיכרון.