cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Need for Speed
הצורך במהירות: מוקד אש (2019)
משחק בעולם פתוח המתרחש בעיר הבדיונית פאלם סיטי, שמבוססת על מיאמי, פלורידה. המפה שבמשחק מחולקת לאזורים גאוגרפיים שונים כמו אזורים הרריים ושדות פתוחים של אזורים כפריים. שלא כמו המשחק הקודם, המשחק אינו כולל מסגרת רציפה של 24 שעות, אלא ניתן להחליף בין יום ללילה. במהלך היום, שחקנים יכולים להשתתף במרוצים מורשים ובכספי הזכייה לשדרג את רכבם, בעוד שבשעות לילה הם יכולים להשתתף במרוצי רחוב בלתי חוקיים אשר יעלו את המוניטין שלהם. ככל שהשחקן ירוויח יותר מוניטין, כך המשטרה תהיה יותר אגרסיבית במהלך שעות הלילה. המשחק גם מכיל עלילה שמאפשרת לשחקן לתקשר עם כוחות המשטרה. המשחק מכיל כ-127 מכוניות מתוך 33 משווקים מורשים. לקראת סוף אוגוסט 2019 יצאה אפליקציית Heat Studio למערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד, שבה ניתן היה לייבא את המכוניות מהמשחק הראשי, להציגם כאוסף ולהתאימם באופן אישי.
הצורך במהירות: ללא רסן (2022)
המשחק האחרון בסדרה מתרחש בעיר הבדיונית לייקשור סיטי, המבוססת על העיר שיקגו. כמו משחקים קודמים בסדרה, גם משחק זה מכיל משחקיות של משחק מרוצים בעולם פתוח. "מערכת מוקד אש" ממשחק קודם חוזרת גם במשחק זה, שבה השחקן מנסה לזכות במוניטין בקרב המשטרה. כמו כן, יהיה אפשרי לבצע כוונון מכוניות כדי לשפר ביצועים.
הצורך במהירות ראלי V (1997)
משחק מרוצי מכוניות ראלי. כאשר הזכויות ליציאת המשחק V-Rally נקנו מהחברה האירופאית Eden Studios, בסוף שנת 1997 יצא הכותר בשם חדש.
הצורך במהירות: ראלי וי 2 (1999)
יצא בשנת 1999 לנינטנדו 64 ולמחשב האישי מבית חברת SEGA, לאחר שהגרפיקה בו שופרה מעט וכך גם התפריטים מהגרסה הקודמת. המשחק כלל מרוצים במדינות כאוסטרליה, פינלנד, ספרד, קניה, אנגליה ושווייץ וכלל כלי רכב כפיג'ו 206, פיג'ו 306, סובארו אימפרזה, סיטרואן קסארה, יונדאי קופה, מיצובישי לנסר אבולושן, טויוטה קורולה, פורד פוקוס ואחרות.
מוטור סיטי אונליין (2001)
אף על פי שלא נשא בחובו אזכור לסדרת Need for Speed, המשחק – שיצא בסוף 2001 – איפשר משחק ברשת וכלל מכוניות "שרירים" ו"קופה" מ-שנות ה-30 ועד שנות ה-70. המשחק איפשר לשחקנים להתחרות זה בזה דרך רשת האינטרנט וכן להתאים אישית את הנהג, המוסך ואת כלי הרכב. שרת Motor City Online נסגר בשנת 2003.
הצורך במהירות: קצה
המשחק Need for Speed: Edge היה משחק מרוצים חינמי ומרובה משתתפים שפותח בידי EA Spearhead (לשעבר EA Korea) והופץ על ידי Tencent עבור הקהל האסייתי. גרסת הבטא של המשחק יצאה בדצמבר 2017, והוא היה מבוסס על Need for Speed: Rivals. פיתוח המשחק נסגר במרץ 2019.
עיבוד קולנועי
חברת EA שיתפה פעולה עם חברת דרימוורקס כדי להפיק עיבוד קולנועי לסדרת המשחקים. הסרט יצא לאקרנים במרץ 2014 – חודשים ספורים לפני חגיגות 20 שנים לקיומו של זיכיון המשחקים – בהפצת סרטי טאצ'סטון, ומככבים בו אהרון פול, דומיניק קופר, אימוג'ן פוטס, סקוט מסקודי, רמי מאלק ומייקל קיטון. למרות שספג ביקורות שליליות, הסרט הניב הכנסות של למעלה מ-200 מיליון דולרים, עם תקציב שלל 66 מיליון דולרים.
היסטוריה של נפאל
ייתכן כי משמעות השם "נפאל" מגיע משפת סנסקריט, מהמילה "ניפאלאיה", שפירושה "לרגלי ההרים", המתייחסת למיקומה של נפאל הממוקמת למרגלות רכס הרי ההימלאיה העצומים. יש שהציעו כי השם מגיע מהשפה הטיבטית, מהמילה "ניאמפאל", שפירושה "הארץ הקדושה".
היסטוריה עתיקה
בסביבות שנת 1000 לפנה"ס קמו באזור זה ממלכות קטנות וקונפדרציות של שבטים. אחד מנסיכיה של קונפדרציית שאקיה היה גאוטמה סידהארתה, שוויתר על המלוכה על מנת לנהל חיי סגפנות, ונודע לימים כבודהא.
בין השנים 400 ו-750 לספירה, נשלטה הבירה הנפאלית הנוכחית, קטמנדו, בידי ממלכת ליצ'אבי. עדויות ארכאולוגיות מתקופה זו כוללות בעיקר כתובות אבן, המגיעות משתי תקופות שונות. הראשונה, תקופת אסאקה, מקבילה ל־78 לספירה, והשנייה, אמשוברמה או מאנאדבה, מקבילה ל־576 לספירה.
בין השנים 1100-1484 שושלת קאשה שלטה באזור מערב נפאל. השושלת לא החזיקה מעמד שנים רבות וידעה פלישות רבות. בין השנים 1200- 1312 - ישנה עדות להתקפות רבות של המלך קאשה רימפולה אשר מוביל את הפשיטה על עמק קטמנדו ובין השנים 1345-46 -סולטאן שמס-דין א.ד. אליאסשל בנגל פושט גם הוא על עמק קטמנדו.
היסטוריה מודרנית
לאחר 1800, היורשים של פרית'בי נאראיאן שאה, לא היו מסוגלים לשמור על שלטון מרכזי חזק, מה שהוביל לתקופה של מהומות פנימיות, ובשיאן המלחמה האנגלו-נפאלית כנגד חברת הודו המזרחית הבריטית, שהסתיימה בהסכם סוגאולי ב-1816 שהעניק לחברה מספר נפות נפאליות. היציבות חזרה לאחר 1846, כאשר משפחת ראנה השתלטה על השלטון במרחץ דמים הידוע בשם "טבח קוט". משפחת ראנה השאירה את משפחת שאה כמשפחת המלוכה, במעמד סמלי בלבד, וביצרה את מעמדה על ידי ראשי ממשלה תורשתיים. מדיניותה של ממשלות ראנה, אוטוקרטיה מרכזית חזקה, הייתה לנתק את נפאל מהשפעות חיצוניות. מדיניות זו עזרה לנפאל לשמר את העצמאות הלאומית שלה בתקופה הקולוניאלית, אך גם האטה את ההתפתחות הכלכלית של המדינה. מדיניות ממשלות ראנה הייתה פרו בריטית והם סייעו לבריטים בדיכוי המרד ההודי הגדול ב-1858.
ב-1923 חתמו הממלכה המאוחדת וממלכת נפאל על הסכם ידידות שהחליף את הסכם סוגאולי.
רפורמה דמוקרטית
בשנות ה-40 של המאה ה-20 התחיל להסתמן חוסר שביעות רצון כללי מהממשל, הן בקרב נפאלים אקדמאים, שלמדו בבתי ספר ומכללות הודיים, והן מתוך טוענים לשליטה במשפחת ראנה עצמה. נפאלים רבים בגולה, השתתפו באופן פעיל במאבק ההודי לעצמאות ורצו לשחרר את נפאל גם כן מ"הכיבוש" הפנימי האוטוקרטי. תנועה זו הגיעה לשיא בתמיכה הודית משמעותית ב־1950, כשהמלך טריבהובן ברח מארמונו-כלאו להודו שנעשתה עתה לעצמאית, וכך התחיל מרד מזוין כנגד ממשל ראנה. מרד זה איפשר את חזרתה של משפחת שאה לשלטון בפועל, וכן מינוי של אדם שאינו בן למשפחת ראנה לראשות ממשלה. לאחר תקופה זו שרר ממשל חוקתי-למחצה, כאשר המלך, בעזרת מנהיגי המפלגות הפוליטיות החדשות, שלטו במדינה. בשנות ה-50 נעשו ניסיונות לנסח חוקה עבור נפאל שתיצור ממשלה שתייצג את העם על פי המודל הבריטי.
בתחילת 1959, המלך מהנדרה פרסם חוקה חדשה, ונערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות עבור אספה לאומית. מפלגת הקונגרס הנפאלית, קבוצה סוציאליסטית מתונה, זכתה בבחירות. מנהיגה, ב. פ. קואירלה, היה לראש ממשלה.
כישלון הדמוקרטיה
המלך מהנדרה פיטר את ממשלת קואירלה ופרסם חוקה חדשה ב־16 בדצמבר 1962. החוקה החדשה ייסדה שיטה "לא-מפלגתית" של מועצות (פנצ'יאט, מילולית - חמשת זקני הכפר), שיטה שהוצעה בידי מהאטמה גנדהי בהודו, ויושמה על ידי מהנדרה בנפאל, כמבנה היררכי, ממועצות הכפרים ועד לפרלמנט הלאומי. שיטת הפנצ'יאט שימרה את הכוח האבסלוטי של המלוכה, והמלך היה ראש המדינה בעל סמכות ייחודית על כל המוסדות הממשלתיים, כולל הקבינט (מועצת השרים) והפרלמנט. מדינה-אחת-שפה-אחת נעשתה למדיניות הלאומית, והשפה הרשמית, "נפאלית", שהייתה שפתו של המלך, הפכה לבלעדית על חשבון שאר השפות של הממלכה. 18 חודשים מאוחר יותר הכריז מהנדרה כי הדמוקרטיה הפרלמנטרית היא כישלון, ויש לחזור למצב הקודם.
לאחר המלך מהנדרה מלך בנו בן ה־27, המלך בירנדרה, ב־1972. לנוכח הפגנות סטודנטים ופעילויות נגד הממשל ב־1979, בירנדרה הכריז על משאל עם לאומי שיחליט על מבנה הממשל של נפאל – המשך שיטת הפנצ'יאט עם רפורמות דמוקרטיות או ייסוד של מערכת רב-מפלגתית. משאל העם נערך במאי 1980, ושיטת הפנצ'יאט זכתה לניצחון דחוק, המלך ביצע את הרפורמות המובטחות, כולל בחירה של ראש הממשלה על ידי הפרלמנט.
תושבי האזורים הכפריים ציפו כי האינטרסים שלהם ישמרו יותר לאחר אימוץ הדמוקרטיה הפרלמנטרית ב־1990. כשהרפורמות הקרקעיות שהובטחו לא בוצעו, תושבי אזורים מסוימים החלו להתארגן על מנת להפעיל רפורמת קרקעות בעצמם, במטרה לצבור כוח כנגד בעלי הקרקעות הגדולים. אולם, תנועה זו דוכאה בידי הממשלה הנפאלית, ב"מבצע רומיאו" ו"מבצע קילו סרה 2", בהם נהרגו רבים מהפעילים העיקריים במאבק.
1996 עד היום
ב־13 בפברואר 1996 המפלגה הקומוניסטית הנפאלית פתחה ב"מלחמת העם" – מרד שמטרתו להפיל את המדינה המלוכנית הקיימת ולייסד רפובליקה קומוניסטית, או "דמוקרטיה עממית" נוסח מאו.
המרד, הובל בידי באבורם בהטארי ופושפה קאמל דהאל (הידוע גם כ"פרצ'נדה"), והחל בחמישה אזורים בנפאל: רולפה, רוקום, ג'גרקוט, גורקה וסינדהולי. המאואיסטים הכריזו על קיומה של "ממשלה עממית" ברמה האזורית בכמה מקומות.
ב-1 ביוני 2001, הנסיך יורש העצר דיפנדרה פתח בטבח בארמון המלכותי, ככל הנראה בתגובה לסרובה של אימו, אייסוואריה, מלכת נפאל, לקבל את בחירתו בכלה. הוא ירה והרג את הוריו, המלך בירנדרה והמלכה אישוואריה, כמו גם כמה בני דודיו, לפני שירה בעצמו. בעודו שרוי במצב של תרדמת בבית החולים הוכרז דיפנדרה כמלך נפאל, בהתאם למסורת הנפאלית. דיפנדרה נפטר שלושה ימים לאחר מכן וב-4 ביוני הוכרז דודו גיאנדרה, אחיו של בירנדרה, כמלך נפאל. גיאנדרה לא היה מלך אהוד על ידי רוב הנפאלים, המשוכנעים שהוא ובנו עומדים מאחורי רצח משפחת המלוכה, ובבתים רבים המשיכה להיות תלויה התמונה של משפחת המלכות שנרצחה. בחקירת הרצח נמסרו עדויות סותרות על ידי שומרי הראש בארמון.
בזמן שלטונו של גיאנדרה, המרד המאואיסטי צבר תאוצה, ובאוקטובר 2002 גיאנדרה הדיח את הממשלה זמנית והחל לשלוט באופן אבסולוטי. שבוע לאחר מכן הוא מינה ממשלה אחרת, אולם המדינה נותרה לא יציבה מסיבות שונות, ביניהן המרד הקומוניסטי הנמשך ואי שביעות הרצון של העם מהמלך החדש, גיאננדרה, שנחשד ברצח בני משפחת המלוכה.
באפריל 2006 ארגנו המורדים המאואיסטים בשילוב עם כוחות רפובליקנים ודמוקרטים במדינה הפגנות ענק שאילצו את המלך גיאננדרה להשיב את השלטון לפרלמנט. בנובמבר 2006, בתום חצי שנה של משא ומתן בין המורדים לרפובליקנים הורכבה ממשלה ונחתם הסכם שלום, במסגרתו התחייבו המורדים להעביר את נשקם וצבאם לפיקוחו של האו"ם ולהחזיר את הריבונות בשטחים שכבשו לידי הממשלה. ביום ה-28 במאי 2008 ביטלה האספה הלאומית המיוחדת של נפאל את שלטון המלוכה.
אסונות טבע
ב-25 באפריל 2015 התרחשה סמוך למחוז לאמג'ונג רעידת אדמה בעוצמה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט. כתוצאה מרעידת האדמה רעש האדמה והרעידות שנלוו לה נהרגו מעל ל-8,000 אנשים במדינה, נפצעו עשרות אלפים, ונגרם נזק מוערך של כ-3.5 מיליארד דולר.
ליל הקלשונים
ליל הקלשונים הוא הכינוי הציבורי לפרשת רציחתם של שלושה חיילי צה"ל על ידי ערבים ישראלים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי עארה, לאחר שחדרו למאהלם באזור קיבוץ גלעד ב-14 בפברואר 1992. הטירונים שנפגעו היו חלק מטירונות שלב ב', המיועדת לחיילים מבוגרים יחסית, בסביבות גיל 30, שנערכה במסגרת פיקוד הנח"ל במחנה 80. בעת האירוע היו הטירונים במהלך שבוע שדאות, שנערך במאהל בשטח אש 105 שברמות מנשה, ממזרח לקיבוץ גלעד.
המחבלים
חוליית המחבלים כללה את אבראהים חסן מחמוד, אחמד אגבאריה ומחמד חסן מחמוד, ערבים ישראלים תושבי מושיריפה ואום אל-פחם שבואדי עארה. השלושה גויסו על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. הם הודו מאוחר יותר בחקירתם כי בשבועות שלפני כן ניסו לחטוף חיילים בצומת מגידו ובאזור חדרה אך לא הצליחו. בשל כך החליטו לתקוף את המאהל. הם ביצעו סיורים מקדימים ותצפיות על המאהל, וגילו כי בלילות שבת נותר במאהל צוות מצומצם בלבד.
האירוע
בליל שבת, 14 בפברואר 1992 (אור לי"א באדר א' תשנ"ב), בשעה 23:15, חדרו שלושת המחבלים למאהל, מצוידים בשני גרזנים שרכשו במיוחד, שלושה סכינים וקלשון. המאהל לא היה מגודר והשמירה בו הייתה דלילה. הם פגשו את טוראי, שהיה שומר המאהל, ופצעו אותו. פרדה נמלט לאוהל, המחבלים רדפו אחריו והרגו אותו. באוהל דקרו ורצחו גם את טוראי, ופצעו חייל נוסף. שני הנרצחים והפצוע היו עולים חדשים מברית המועצות. המחבלים נטלו עימם את נשקם של החיילים, רובים מסוג M-16. כשיצאו מהאוהל נתקלו במפקד הכיתה, רב"ט, רצחו אותו ולקחו את נשקו, רובה גלילון. חייל נוסף, עולה מארגנטינה, פתח באש, אך סבל ממעצור בנשקו אחרי שני כדורים בלבד. טירונים של חטיבת הנח"ל שהיו במאהל הסמוך לא שמעו דבר במהלך האירוע. כשהתברר מה התרחש לא הצליחו להזעיק עזרה, כיוון שהגנרטור החשמלי ומכשיר הקשר לא פעלו. חיילים יצאו לקיבוץ גלעד הסמוך כדי להזעיק עזרה, ואנשי הקיבוץ הזעיקו את המשטרה ואת כוחות החילוץ. בשל העיכוב הרב הספיקו המחבלים להימלט.
חקירת האירוע ולכידת המחבלים
מייד לאחר האירוע נעצרו 12 חשודים, אך אלה שוחררו תוך זמן קצר. החקירות התמקדו באום אל-פחם, בכפר עין אברהים (שכונה באום אל-פחם) ובמועאוויה.
חוקרי האירוע מצאו כי במהלך האירוע נשמט כובעו של אחד המחבלים, וחלק מכלי הרצח נותרו בזירה. אחד מכלי הרצח היה גרזן, שבבדיקתו התברר כי מדובר בסוג של גרזן המיובא לישראל מסין על ידי יבואן אחד בלבד. החוקרים הצליחו לאתר אחד מהסוחרים שרכשו את הגרזן מהיבואן, ערבי ישראלי, שהודה כי מכר גרזן לאחמד אגבאריה. אגבאריה היה ידוע כאיש דת, והתברר כי הוא נוהג לחבוש כובע כמו זה שנמצא באתר הרצח.
כעשרה ימים לאחר הרצח, בלילה שבין 25 ל-26 בפברואר, פשטה היחידה המיוחדת למלחמה בטרור (ימ"מ) על בית משפחת אגבאריה. בני הבית הכחישו כל קשר לאירוע, אך במהלך סריקת הבית נמצא בו קיר בטון טרי שטרם התייבש אשר עורר חשד. לאחר שחפרו בבטון מצאו החוקרים בתוכו את הרובים שנגנבו מהחיילים ופריטים נוספים. אגבאריה כפר בחשדות נגדו, אך לאחר כמה ימי חקירה נשבר, הודה והסגיר את שותפיו. שלושת המחבלים נידונו לשלוש תקופות מאסר עולם.
בעקבות האירוע
בעקבות מסקנות ועדת חקירה בראשות אלוף נחמיה תמרי, עוזר ראש אג"ם, שחקרה את האירוע, הודחו שני קצינים בכירים שהיו אחראים לאבטחת המחנה.
צוות נוסף שמינה הרמטכ"ל, אהוד ברק, הגיש המלצות לשיפור האבטחה במחנות צה"ל, והרמטכ"ל הורה על מימוש המלצות אלה.
ב-30 באוקטובר 2013 במסגרת מבצע "הפעימה הרביעית" הסכימה ישראל לשחרר אסירים לקראת המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, בהם תוכנן גם לשחרר את רוצחי החיילים מליל הקלשונים. בעקבות מחאה של המשפחות השכולות, הוחלט שלא להוציא לפועל את שחרור הפעימה הרביעית.
באוגוסט 2021 קבעה ועדת השחרורים המיוחדת שאין מקום להמליץ לנשיא המדינה על קציבת עונשו של אגבאריה.
Back It Up
Back It Up (בעברית: לגבות אותו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הלטיני פרינס רויס, בשיתוף עם הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, והראפר הקובני פיטבול. השיר יצא לאור ב-4 במאי 2015, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבומו הרביעי, Double Vision. כל השלושה פרט ללופז, כתבו והפיקו את השיר ביחד עם איליה וג'ייסון אוויגן.
לשיר יצאו שתי גרסאות, אחת בשפה הספרדית שבה לופז השתתפה, והשנייה בשפה האנגלית שבה פיטבול השתתף. לבסוף, הוציא רויס גרסה ששילבה את שלושתם, והיא הגרסה הרשמית של השיר.
וידאו קליפ
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של רויס באותו זמן שהוכרז כסינגל רשמי, ומונה הצפיות שלו נכון לאוקטובר 2017, עולה על למעלה מ-265 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה בעיקר במצעדים הלטיניים.
צימוק
צימוק הוא ענב המשומר על ידי יבושו. מאכל הקיים זה אלפי שנים ומיוצר במדינות בהן שכיח גידול גפן. צימוקים מתוקים עקב תכולת הסוכר הגבוהה שבהם. אפשר לאכול אותם כפי שהם או לבשל ולאפות איתם. בצימוקים שחלפו מספר חודשים מתהליך הכנתם מתגבש הסוכר ומרקמם הופך גרגרי אך עדיין ניתן לצרוך אותם. ניתן להחזיר לצימוקים ממרקמם על ידי השרייתם בנוזל, או נוזל חם, הליך שכיח בבישול ובאפייה, המפחית מדביקותם.
הצימוק מופיע מספר פעמים בתנ"ך כמאכל הניתן כמתנה או כצידה לדרך בשל שימורו. בארץ ישראל הקדומה מוזכר הצימוק ביחד או בסמוך לדבלה, התאנה המיובשת. תאנים כמו הגפן הם פירות נפוצים בארץ ישראל ופשוטים לייבוש. כמו כן עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל והתפשטות האסלאם האוסר צריכת אלכוהול שכך ייצור היין הנרחב בפלשתינה, וגידולי הגפן הרבים הוסבו בעיקר לשימורי צימוקים, דיבס ו"מלבן"- "לדר ענבים".
חומר הגלם ותהליך עיבוד הצימוק
הזנים השכיחים ביותר בייצור צימוקים בהירים הם זני סולטנינה, בעיקר "תומפסון" וכן "פרלט", ועבור צימוקים כהים הזנים "סופריור", "125", "פלם" ועוד. ככל שתכולת הסוכר גבוהה יותר כך הצימוק ישמר עסיסי ובשרני יותר.
הר סנט-אילר
הר סנט-אילר (בצרפתית: Mont Saint-Hilaire) הוא הר מבודד שגובהו 414 מטרים באזור מונטרז'י (Montérégie) שבדרום הפרובינציה של קוויבק שבקנדה. ההר נמצא כ-30 קילומטרים מזרחית למונטריאול, והנהר רישלייה (Richelieu) זורם צמוד אליו ממזרח. ההר הוא אחד משרשרת הרי מונטרז'יאן (Monteregian). סביב ההר שוכנות העיירות מון-סנט-אילר (Mont-Saint-Hilaire) וסן-ז'אן-בטיסט (Saint-Jean-Baptiste). עיירות סמוכות נוספות כוללות את אוטרברן פארק (Otterburn Park), בלואיל (Beloeil) ומקמסטרוויל (McMasterville).
האזור המקיף את ההר הוא שמורה ביוספרית, כשריד האחרון של היערות הקדמוניים של עמק סנט לורנס. רוב ההר הוא כיום רכושה של אוניברסיטת מקגיל, כ"שמורת הטבע גולט" (Gault Natural Reserve). האוניברסיטה פתחה את חציו המערבי של ההר למבקרים בתשלום עבור מסלולי הליכה ומסלולים של סקי למרחקים, תחת הכינוי "Milieu Naturel" (אזור טבעי). חציו המזרחי של ההר, או "Milieu de Conservation" (אזור השימור), אינו פתוח לקהל הרחב.
הר סנט-אילר מהווה משכן למגוון רחב של פאונה ופלורה, וכן מקור למספר מינרלים נדירים, כולל כאלו שהם ייחודים לאזור זה. עד שלהי המאה ה-19 האמינו כי ההר הוא הגבוה ביותר בקוויבק. גרם לכך חוסר הידע על הרים אחרים בקוויבק, מרוחקים יותר, וכן העובדה שההר בולט יחסית למישור שסביבו (בכ-400 מטרים). למעשה, גובהו של ההר (414 מטרים מעל לפני הים) רחוק מלהיות ההר הגבוה ביותר (כבוד זה מגיע להר ד'איברוויל (Mont D'Iberville) או, בשמו הידוע יותר, הר קובוויק (Caubvick) על הגבול עם לברדור שגובהו 1,367 מטרים).
בהר סנט-אילר מצוי מגוון רב של מינרלים, כולל כאלו שהתגלו לראשונה על ההר. את המינרלים כורים במחצבה המצויה בצדו הצפון-מזרחי של ההר. בנוסף לכך, הקרקע אידיאלית לגידול עצי תפוח ומטעי התפוחים של ההר מושכים אליהם עשרות אלפי מבקרים מדי שנה.
גאוגרפיה
גובה ההר 414 מטרים מעל לפני הים, או 400 מטרים מעל לרמה המקיפה אותו. להר יש כמה פסגות, המקיפות אגם מרכזי, אגם הרטל (Lac Hertel).
רובן של הפסגות המוכרות נמצאות בחלקו המערבי של ההר (הפתוח לציבור). הפסגות הן "פן דה סוקר" (Pain de Sucre – "לחם הסוכר"), שגובהה 414 מטרים, "סנרייז" (Sunrise – "זריחה"), 405 מטרים, "רוקי" (Rocky – "סלעי"), 403 מטרים ו"סומֶה דייפ" (Sommet Dieppe – "פסגת דייפ"), 371 מטרים, וכן "ברנט היל" (Burnt Hill – "ההר השרוף").
על הפסגות בחלקו המזרחי של ההר, הסגור לקהל, יש מעט מידע, עד כדי כך שהמפות הרשמיות ביותר אינן מציינות את הפסגות בכלל. ידועים שמות מועטים של פסגות, כגון "איסט היל" (East Hill – "ההר המזרחי") ו"לייק היל" (Lake Hill – "הר האגם"). גובה פסגות אלו נע בין 277 ל-392 מטרים.
צוקים
המאפיין הידוע ביותר של ההר הם הצוקים, הידועים בשם הקיבוצי "צוקי דיאפ" (falaise Dieppe או falaise de Dieppe). הצוקים הם חלק מפסגת דיאפ וגובהם כמעט 175 מטרים. כמה מהתצורות הבולטות ביותר של הצוקים כוללות את "המגדל האדום" (Tour rouge) שגובהו 60 מטרים, כמו גם שני לוחות, "הלוח השחור" (Dalle noire) ו"הלוח הירוק" (Dalle Verte), המתנשאים בזווית של 75 מעלות.
המערכת האקולוגית הייחודית של הצוקים כוללת חזזיות, כמו גם עצי ארז, שחלקם בני חמש מאות שנים. בצוקים מקננת גם אוכלוסייה של בז נודד. עם זאת, פעילות של מטפסים הוכחה כהרסנית למערכת האקולוגית, בנוסף להיותה מסוכנת למטפסים עצמם. צלב לבן על הצוק מנציח את מותו של נער צופה שנהרג במקום ב-1941.
אגם הרטל
במרכז ההר שוכן אגם הרטל (Lac Hertel), אגם שנוצר בשקע שמקורו בפעולת קרחונים במרכזם של הפסגות השונות. הוא מכסה שטח של 0.3 קילומטרים רבועים, ועומקו המקסימלי 9 מטרים. הוא ניזון משלושה פלגי איתן, ופלג רביעי מנקז את מי האגם אל נהר הרישלייה (Richelieu). האגם משמש כמאגר מי שתייה משני לאזור, ולפיכך אסורים בו שחייה, דיג והשטת סירות.
מיקומו של אגם הרטל בלב ההר הוביל להעלאת השערות שהר סנט-אילר הוא קלדרה געשית, אך בפועל אין ספק שהאגם הוא תוצאה של שחיקה קרחונית, ובשום אופן אינו לוע הר געש קדום.
גאולוגיה
הר סנט-אילר הוא אחד מהרי מונטרז'יאן, קבוצה של שרידי סחיפה שנותרו מהרי געש, המשתרעת לרוחב דרום קוויבק. הרים אלה בנויים משלושה מחדרים נבדלים שנוצרו בתור הקרטיקון לפני 133 עד 120 מיליון שנים.
הר סנט-אילר נוצר, כשאר הרי מונטרז'יאן, כאשר הלוח הצפון-אמריקאי החליק מעל לנקודה החמה הקרויה "הנקודה החמה של ניו אינגלנד". בתקופה זו התרחשה התכה של הסלעים ויצירת מחדרים פלוטוניים מתחת לפני השטח. בעוד שכמה מהרי מונטרז'יאן נוצרו מהתפרצות געשית על פני השטח, אין כל סימן בהר סנט-אילר להתפרצויות כאלה. סחיפה מאוחרת של סלעי המשקע הרכים יותר חשפה את הסלעים העמידים של הר סנט-אילר.
עושר מינרלוגי
הר סנט-אילר הוא אתר מינרלים מפורסם בשל המספר והמגוון הגדול של מינרלים נדירים ואקזוטיים המצויים בו. אניט (Annite ביוטיט עשיר בברזל) מהר סנט-אילר הוא בין העשירים ביותר בברזל שנמצאו בטבע. בסלעי הגברו, הביוטיט עשיר פחות בברזל, מכיל פחות מנגן, אך עשיר בטיטניום. פלוגופיט מצוי כגבישים מותמרים קטנים בשיש, קסנוליתים בתוך הסיאניט. סידרופיליט, מינרל נדיר יחסית, מופיע כגבישים גדולים בדייקים אלביטיטים (סלע עשיר באלביט) שעבר מטאסומטיזם.
מחלקה נוספת של מחדרים, בנוסף לגברו, כולל סיאניט נפליני, דיוריט ומונוזוניט. המחדר השלישי מצוי בחלק המזרחי והוא בעיקר סיאניט נפליני וסלעים פורפיריים פאראלקליניים (כלומר, שתכולת האלומיניום בהם נמוכה מסך תחמוצת הנתרן ותחמוצת האשלגן). המעניינים ביותר מבחינת מינרלוגית במחדר זה הם הפגמטיטים האגפאיטיים (עשירים באלקלים, עניים באלומיניום וצורן), הברקציות המחדריות, וההורנפלס שנלקחו מקירות סלע המשקע שעבר מטאסומטיזם. 366 סוגי מינרלים שונים נמצאו בהר סנט-אילר, 50 מהם נתגלו לראשונה כאן.
אקולוגיה
כשריד האחרון של יערות השפלה של מפרץ סנט לורנס, הוכרז האזור ב-1978 כשמורה ביוספרית, וב-1960 הכריזה עליו ממשלת קנדה כ"מקלט לציפורים נודדות" (Migratory Bird Sanctuary). באזור גדלים 21 סוגי צמחים המוגדרים על פי חוק המינים בסכנה (Species at Risk Act) במצב שימור של "בסכנה" (at risk) ושניים המוגדרים במצב שימור של "בסכנת הכחדה".
היסטוריה
ההר, ובייחוד, פסגת "פן דה סוקר" היה מוכר היטב לאינדיאנים משבט אלגונקווין שהשתמשו בו כנקודת ציון בעת שסקרו את עמק הנהר רישלייה שמתחתיו. האירופאי הראשון שחקר את האזור היה סמואל דה שמפלן, שחקר את הנהר רישלייה בשני מסעות מחקר ב-1603 וב-1609. את ההר גילה דה שמפלן במסעו השני.
פיתוח האזור
ההתיישבות סביב ההר החלה ב-1694 כאשר ז'אן-בטיסט הרטל דה רוביל (Jean-Baptiste Hertel de Rouville) קיבל סיניוריה (נחלה סמי-פיאודלית) שכללה את ההר. לאט לאט התפתח כפר על מדרונות ההר, בסמוך לפלג המנקז את אגם הרטל.השילוב בין יערות עצי האדר מהם הפיקו סירופ מייפל, המטעים על מדרונות ההר, והפלג הזורם מאגם הרטל (שאיפשר הקמת טחנות מים) הביא לשגשוג הכפר במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19.
במאה ה-19 הפך ההר ליעד תיירותי, בייחוד לאחר שתומס אדמונד קמפבל (Tomas Edmond Campbell) רכש את הסיניוריה מהרטל דה רוביל ב-1844. בית הקפה "קפה קמפבל" (Campbell Café) נוסד ב-1851, וב-1874 נבנה בית מלון בן 150 חדרים, מלון אירוקוואה (Iroquois). פיחות בערכו התיירותי של ההר חל כאשר פיתוח "הקנטונים של המזרח" (Cantons de l'Est) בגבול עם ארצות הברית הקלו על הגישה לצפון הרי האפלצ'ים.
שמורת גולט
בני משפחת קמפבל מכרו את ההר ב-1913 לאנדרו המילטון גולט (Andrew Hamilton Gault). אמנם גולט דאג לפיתוח האזור, אך הוא עמד על כך שהטבע הפראי של הר סנט-אילר, מקום בו תכנן לבנות בית אחוזה כאשר יפרוש לגמלאות, יישמר. בניית בית האחוזה החלה ב-1957, אבל גולט התגורר בו שלושה שבועות בלבד לפני שמת. הוא הוריש את הרכוש לאוניברסיטת מקגיל, וזו הפכה אותו לשמורת גולט.
ערכי הטבע של ההר הובילו להכרזתו כמקלט לעופות נודדים ב-1960. ב-1970 חולק ההר בין אזור השימור, הסגור לקהל, ואזור הפתוח לציבור, שהפך ל-"Centre de Conservation de la Nature" (מרכז לשימור הטבע) ב-1972. ב-1978 הוכרז ההר כשמורה הביוספרית העולמית הראשונה של קנדה עקב היותו בין השרידים האחרונים של היערות הקדומים של עמק הנהר סנט לורנס.
אף על פי שעל פי המסמכים הראשוניים אמורה הייתה השמורה הביוספרית לכלול שטחים נרחבים המקיפים את ההר, נראה כי כיום, ההגדרה בפועל של השמורה הביוספרית מקבילה לזו של שמורת גולט.
שמותיו של הר סנט-אילר
ההר היה ידוע לילידים כ"ויגוומאדנסיס" (הר בצורת ויגוום). כאשר סמואל דה שמפלן גילה את ההר הוא קרא לו "מון פור" (Mont Fort "הר חזק", השוו עם מונפור)
הקמת העיר והקהילה של שמבלה (Chambly) מדרום להר הובילה לכך ש בשלהי המאה ה-17 ההר היה קרוי זמנית "הר שמבלה" (Mont Chambly) (אף על פי שבאנגלית שם זה התמיד עד לפחות 1830). לאחר 1697, נתכנה ההר "הר רוביל" ("Mont Rouville"), על שם הסיניוריה של משפחת הרטל דה רוביל.
כשמשפחת קמפבל החליפה את משפחת הרטל דה רוביל, הוחלף שם ההר ל"הר בלואיל" ("Mont Beloeil") על שם העיירה הקרובה, בלואיל, מצדו השני של נהר הרישלייה. אך בסופו של דבר השם הר סנט-אילר, על שם הקהילה שהוקמה למרגלות ההר, הפך להיות הנפוץ ביותר עם תחילת המאה ה-20.
עם זאת הוויכוחים שבין תושבי העיירות בלואיל ומון סנט-אילר, שתיהן בשכנות להר לגבי שמו המדויק של ההר (בין הר בלואיל להר סנט-אילר) נמשכו עמוק לתוך המאה ה-20, כשעיתוני העיירה בלואיל מנסים להחיות את הוויכוח עוד בשנת 1986.
הר סנט-אילר בתרבות
הר סנט-אילר שיחק תמיד תפקיד חשוב בתרבות של האזור הסמוך בשל דמותו השוממה. זהו סמל אזורי חשוב, שצלליתו מופיעה בסמלי ערים ועיירות רבים באזור, כדוגמת בלואיל, מון-סנט-אילר, מקמסטרוויל, ואוטרבורן פארק.
באמנות
כמה אמנים ציירו את הר סנט-אילר במהלך השנים. הראשון שבהם היה הצייר האנגלי ג'ון באינברידג' (John Bainbrigge), שצייר בהיותו מוצב כחייל באזור, שלושה ציורים בצבעי מים, סביב 1838. כמה עשרות שנים אחר כך הופיע ההר בציור של הצייר הקנדי ממוצא הולנדי, קורנליוס קריגהוף (Cornelius Krieghoff).
עם זאת, האמנים המפורסמים הקשורים להר הם שלושה שנולדו או שהתגוררו במון-סנט-אילר בסוף המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20. אוזיאס לדוק (Ozias Leduc), שבנולד במון-סנט-אילר ב-1864, תלמידו, פול-אמיל בורדואה (Paul-Émile Borduas), יליד 1905, שגם הוא נולד במון-סנט-אילר, ולבסוף ג'ורדי בונט (Jordi Bonet) שלאחר שהיגר לקוויבק מברצלונה שבקטלוניה התיישב במון-סנט-אילר ב-1969. לדוק ידוע במיוחד בשל הדרך בה הציג את ההר בכמה ציורים דוגמת "L'Heure Mauve" (השעה הסגולה), ו-"Neige Dorée" (שלג מוזהב), אבל ההר נתן השראה לעבודה של בורדואה, כדוגמת העבודות "Le Trou des Fées" (מערת הפיות), ו- "Synthèse d'un paysage de Mont-Saint-Hilaire" (סינתזה של הנוף של הר סנט-אילר), ובונט, שכלל צללית של ההר בכמה מעבודותיו.
בדת
יש הוכחות שהר סנט-אילר ובייחוד פסגת "פן דה סוקרה" היה אתר קדוש לילידים משבט אלגונקווין שנהגו לערוך טקסים בו.
למרות ההתיישבות האיטית באזור (שתי הקהילות הראשונות למרגלות ההר, סנט-ז'אן-בטיסט וסנט-אילר נוסדו רק ב-1796 ו-1798), הכנסייה הקתולית בססה את מעמדה על ההר זמן קצר אחר כך. ב-1841 הוצב על פסגת ההר צלב עץ ענק שגובהו מעל לשלושים מטרים ורוחבו תשעה מטרים ובבסיסו קפלה. הצלב היה חלול ואיפשר למבקרים לטפס לקצהו. שביל מתפתל נסלל במעלה ההר, כשבדרך הוצבו התחנות בדרכו האחרונה של ישו. הצלב נהרס בסופה ב-1846. הוא הוחלף בכנסייה קטנה מאבן ב-1871, שנשרפה ב-1876.
באגדות
מסורות שעברו בעל פה מדור לדור מספרות על כמה אגדות הקשורות בהר. דמויות מקומיות כדוגמת הצייר אוזיאס לדוק (Ozias Leduc) וההיסטוריונים המקומיים, ארמן קרדינל (Armand Cardinal), ופייר למבר (Pierre Lambert) העלו על הכתב כמה מאגדות אלו, עם זאת, רוב המסורות הקשורות בהר אבדו.
האגדות הקשורות בהר מתרכזות בעיקר בדמותן של שלוש פיות ההר, שנאמר כי חיו במערה בצוקים במשך מאות בשנים, לפני שנטשו את ההר ואיבדו את האלמותיות שלהן על מנת להינשא למאהביהן בני התמותה, או בשטן וקיומם של שני מעברים לגיהנום, כולל האתר המכונה "les Portes de fer" ("שערי הברזל") (שני לוחות סלע גדולים המצויים בסמיכות האחד לשני על מדרונות ההר).
גם אגם הרטל מצוי במרכזן של אגדות אחדות. על פי אגדות שונות, הוא או חסר תחתית, או מחובר במעברים תת-קרקעיים לאגם שמפלן, או שנוצר כתוצאה ישירה מההצלחה שנחל השטן כששכנע כמה מהמתיישבים הראשונים להפר את הבטחתם להשתתף במיסה בקפלה החדשה כל יום ראשון.
נבחרת ניקרגואה בכדורגל
נבחרת ניקרגואה בכדורגל, הידועה בכינוייה "לוס פינולרוס", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ניקרגואה. הנבחרת היא אחת החלשות במרכז אמריקה. למרות שהדבר אינו נהוג במרכז אמריקה, הכדורגל אינו הספורט הנחשב במדינה ויש יותר חשיבות לענף הבייסבול. הנבחרת העפילה פעמיים לטורניר גביע הזהב של CONCACAF, אך הפסידה בכל משחקיה.
הר סנט-אילר
באגדות
אגדה נוספת, המבוססת על התבניות הבלתי רגילות המתגלות בקרח שנוצר על פני הצוק הצפוני של ההר, מקום שם תצורת קרח דמוית פרסת סוס לא נמסה עד מאוחר באביב, טוענת שרוח סוסו של איכר מקומי מזהירה את האיכרים כנגד זריעת היבולים כל עוד נותרת תצורת הקרח על ההר.
בעידן החדש
משלהי המאה העשרים, הפך ההר למרכז ראשי של פעילות על-טבעית לכאורה. בעיירות שסביב ההר נצפה המספר הרב ביותר של עצמים מעופפים בלתי מזוהים בכל קוויבק. ארגון העוסק בעצמים מעופפים בלתי מזוהים, UFO-Québec, טען שהר סנט-אילר הוא המרכז לכל התצפיות בעב"מים בדרום קוויבק. בלילה שבין 22 ל-23 במאי 1981 באו להר כמה מאות אנשים בעקבות ריצ'רד גלן (Richard Glenn), חבר הארגון, בטענה כי הוזהרו שבאותו לילה יהיו ביקורים של עב"מים בהר. סופת גשם שפקדה את ההר באותו לילה פגעה קשה ביכולת לתצפת על ההר, אבל היו כמה שטענו בכל זאת כי ראו עב"מים. גלן גם יבא את רעיון כדור הארץ החלול אל ההר, וטען שהר סנט-אילר הוא פתח המוביל לממלכת התושבים של כדור הארץ החלול.
שפע המינרלים והגבישים הבלתי רגילים בהר סנט-אילר, כמו גם ההשפעה שיש להם על המגנטיות המקומית, גרמו לשילוב של ההר באמונות של העידן החדש ובתאוריות הקשר שונות.
יורשים
יורשים (באנגלית: Succession) היא סדרת דרמה קומית סאטירית שחורה, מאת ג'סי ארמסטרונג. הסדרה עלתה לשידור ב-3 ביוני 2018 ברשת "HBO". הסדרה מתמקדת במאבקיהם של בני משפחת רוי, בעלי תאגיד התקשורת והבידור העולמי "וייסטאר רויקו", על השליטה בתאגיד המשפחתי, על רקע בריאותו הרופפת של פטריארך המשפחה, לוגן רוי, המסרב להרפות מאחיזתו בניהול התאגיד.
דמויות משניות
מופיעים בעונה הראשונה ואילך: מופיעים בעונה השנייה ואילך: מופיעים בעונה השלישית ואילך:
פיתוח
בתחילה, היוצר ג'סי ארמסטרונג יצר את הסדרה כסרט עלילתי על משפחת מרדוק, אך התסריט מעולם לא נרכש. בסופו של דבר, ארמסטרונג הרחיב את עלילת התסריט כך שתכלול את הנוף הרחב יותר של וול סטריט, שלדעתו התאים יותר למתכונת טלוויזיונית. ארמסטרונג כתב תסריט חדש שבמרכזו דמויות מקוריות בהשראה רופפת ממשפחות בעלות תאגידי תקשורת רבות עוצמה כמו משפחת מרדוק, משפחת הרדסטון ומשפחת סולצברגר. ב-6 ביוני 2016 הוכרז כי רשת "HBO" הזמינה מארמסטרונג פיילוט. הפיילוט נכתב על ידי ארמסטרונג ובוים על אדם מקיי, ובין מפיקיו בפועל נמנו ארמסטרונג, מקיי, ויל פרל, פרנק ריץ' וקווין מסיק. ב-16 במאי 2017, פורסם כי רשת "HBO" הזמינה עונה ראשונה בת עשרה פרקים.
ב-17 בנובמבר 2017, דווח כי ניקולס בריטל ישמש כמלחין הסדרה. ב-26 באפריל 2018, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-3 ביוני 2018. ב-11 ביוני 2018, רשת "HBO" חידשה את הסדרה לעונה שנייה. ב-23 במאי 2019, הוכרז כי העונה השנייה תעלה לשידור ב-11 באוגוסט 2019.
ב-20 באוגוסט 2019, רשת "HBO" חידשה את הסדרה לעונה שלישית. ב-28 במרץ 2020, "HBO" הודיעה כי הפקת העונה השלישית עוכבה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. בנוסף, אושר שהעונה השלישית תעלה לשידור ב-17 באוקטובר 2021. ביוני 2021, הצהירה המפיקה הראשית ג'ורג'יה פריצ'ט כי הסדרה לא תימשך מעבר לחמש עונות, וייתכן כי תסתיים לאחר עונתה הרביעית. ב-26 באוקטובר 2021, נמסר על חידוש הסדרה לעונה רביעית, שעתידה לעלות לשירות ב-26 במרץ 2023. בריאיון ל"ניו יורקר" בפברואר 2023, אישר ארמסטרונג שעונתה הרביעית של הסדרה תהיה האחרונה. ארמסטרונג הצהיר שאמנם בתחילה עונה זו לא התעתדה להיות האחרונה, אך
ליהוק
ב-6 באוקטובר 2016, הוכרז כי בריאן קוקס, ג'רמי סטרונג, קירן קאלקין, שרה סנוק, ניקולס בראון ומת'יו מקפדיין לוהקו לצוות השחקנים הראשי עבור של הסדרה. ב-4 בנובמבר 2016, הוכרז כי גם היאם עבאס, אלן ראק, רוב יאנג, פרקר סויירס ופיטר פרידמן לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה. ב-24 בינואר 2018, פורסם כי אשלי צוקרמן לוהק לתפקיד משני. ב-7 במרץ 2018, פורסם כי ג'ייק צ'וי לוהק לתפקיד אורח. ב-21 במאי 2019 דווח על ליהוקה של הולי האנטר לצוות השחקנים המשני בעונה השנייה.
צילומים
צילומי העונה הראשונה של הסדרה החלו באוקטובר 2017 ברחבי ניו יורק, כולל שדרת לקסינגטון, רחוב 75 איסט, והרובע הפיננסי במנהטן. בדצמבר 2017, לפי הדיווחים, הסדרה הייתה באמצע צילומי הפרק השישי. מאמצע ינואר 2018 ועד סוף החודש, צילומי הסדרה עברו מניו יורק לניו מקסיקו, ועל פי הדיווחים, התקיימו גם בסנטה פה. ב־22 בפברואר 2018, הצילומים התקיימו בניו ג'רזי והביאו לסגירת המנהרה של אטלנטיק סיטי-בריגנטין. ב-25 בפברואר 2018, צילומי העונה הראשונה התקיימו בטירת איסטנור ליד לדבורי בהרפורדשייר, בריטניה.
צילומי העונה השנייה החלו באפריל ובמאי 2019, ולשם כך צוות ההפקה גייס במאים נוספים עבור צילומים באגם פלסיד ואגם ג'ורג' שבניו יורק. צילומי פרק סיום העונה השנייה החלו מ-17 ביולי 2019, בקורצ'ולה שבקרואטיה, וכללו סצנות על יאכטה.
צילומי העונה השלישית התעתדו להתחיל באפריל 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. בתחילת נובמבר 2020, אלן ראק, שמגלם את דמותו של קונור, הודיע כי צילומי העונה יחלו באמצע נובמבר בניו יורק. בפועל, צילומי העונה החלו בדצמבר 2020. עוד פורסם כי הבמאיות קתי יאן ולורן סקפריה יהיו אמונות על בימוי פרקים בודדים בעונה השלישית.
שיווק
ב-18 בינואר 2018, רשת "HBO" הפיצה את טיזר הטריילר הראשון לסדרה. ב-27 במרץ 2018, הופץ הטיזר טריילר השני. ב-26 באפריל 2018, הופץ הטריילר המלא הראשון.
שידור בכורה
ב-27 באפריל 2018, הסדרה שודרה לראשונה בבכורה עולמית במהלך פסטיבל סדרת מאניה שהתקיים בליל, צרפת, ובו הוקרן פרק הפיילוט. ב-22 במאי 2018, פרק הפיילוט של הסדרה עלה לראשונה בארצות הברית במרכז טיים וורנר שבניו יורק.
עונה 1
העונה הראשונה זכתה לשבחי המבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה הראשונה זכתה לציון 88%, עם דירוג ממוצע של 7.78/10, על בסיס על 80 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: אתר הביקורות המשוקללות, "Metacritic", העונה הראשונה זכתה לציון 70 מתוך 100, על בסיס 29 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב."
עונה 2
העונה השנייה, כמו קודמתה, זכתה גם היא לשבחי המבקרים. באתר צבירת הביקורות Rotten Tomatoes העונה מחזיקה בציון של 97% עם דירוג ממוצע של 8.99/10, על בסיס 68 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: באתר "Metacritic", העונה זכתה לציון 89 מתוך 100, על בסיס 19 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים".
מדרוג
פרק הבכורה משך 582,000 צופים בשידור לייב, בהשוואה ל-1.39 מיליון הצופים שצפו בסדרת המדע בדיוני, "וסטוורלד", גם היא מבית "HBO". פרק סיום העונה השנייה של הסדרה משך 1.1 מיליון צופים בכל פלטפורמות הצפייה.
מטריקס רבולושנס
מטריקס Revolutions (מטריקס רבולושנס; במקור: The Matrix Revolutions) הוא סרט אקשן-מדע בדיוני אמריקאי מנובמבר 2003 בבימוי האחיות וצ'אוסקי ובכיכובם של קיאנו ריבס, לורנס פישבורן, קארי-אן מוס והוגו ויבינג. הסרט יצא לאקרנים כחצי שנה לאחר הסרט הקודם לו מטריקס רילודד. הסרט הוקרן בו זמנית בשישים מדינות שונות בליל ההקרנה הראשון שלו (ה-5 בנובמבר 2003).
סרט זה הוא השלישי והאחרון בטרילוגית סרטי "מטריקס". למרות עובדה זו, קו העלילה של המטריקס ממשיך ב-The Matrix Online וב-מטריקס: התחייה.
תקציר העלילה
בתחילת הסרט ניאו (מגולם על ידי קיאנו ריבס), אשר הוא מחוסר הכרה בעולם האמיתי, כלוא בפועל בתחנת רכבת תחתית מסתורית שנמצאת בין עולם המכונות למטריקס. במקביל הסוכן סמית' (מגולם על ידי הוגו וויבינג) ממשיך לצאת מכלל שליטה ומאיים להרוס הן את המכונות והן את בני האנוש. כמו כן, נחיל עצום של זקיפים השייכים לצבא המכונות מתקרב לעבר "ציון" עירם הנסתרת של האנשים החופשיים, ותושבי העיר מתכוננים לקראת המתקפה הבלתי נמנעת מולם.
טריניטי (מגולמת על ידי קארי אן מוס) ומורפיאוס (מגולם על ידי לורנס פישבורן) מצליחים לשכנע את המרובינג'יאן (מגולם על ידי למברט וילסון) לשחרר את ניאו, אשר לאחר מפגש עם האורקל מחליט שהוא חייב לעזוב את "ציון" לעבר עיר המכונות כדי להציל את עיר בני האדם.
בהמשך ניאו מציע למנהיג המכונות, בינה מלאכותית ענקית בשם "דאוס אקס מאשינה", שהוא יעצור את הסוכן סמית' ובתמורה המכונות יניחו את נשקם ויחיו בשלום והרמוניה עם בני האנוש. בעקבות כך ניאו נלחם בסמית', אשר כוחותיו גדלו באופן משמעותי לאחר שהוא הפך ל"אורקל". הקרב בין השניים מסתיים כאשר ניאו מחליט להקריב את עצמו על מנת להציל את המכונות ובני האנוש כאשר הוא מאפשר לסמית' להעתיק את עצמו לתוכו, והמכונות ניתקו את ניאו מהמטריקס וכך גם הוא וגם סמית' מתו, מאחר שסמית' היה גם ניאו.
בעקבות כך, בעולם האמיתי, הזקיפים נסוגים מ"ציון". הסרט מסתיים בכך שהמטריקס מאתחל את עצמו, ובכך מתוקנים כל הנזקים העצומים שנגרמו במהלך הקרב בין ניאו לסוכן סמית'. בהמשך האדריכל של המטריקס והאורקל נפגשים ומסכימים על כך שכל בני האנוש שרוצים להשתחרר מהמטריקס ינותקו מהמכונות, וכי יהיה שלום והרמוניה בין המכונות לבני האנוש.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 36% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 204 ביקורות.
היסטוריה של תאילנד
היסטוריה מוקדמת
האתר הארכאולוגי החשוב המוקדם ביותר בתאילנד הוא באן צ'יאנג; תארוך הממצאים מהאתר נתון לוויכוח, אך מוסכם כי באלף הראשון לפנה"ס היושבים במקום כבר פיתחו כלי ברונזה והחלו לגדל אורז לח, וכך איפשרו ארגון פוליטי וחברתי.
מאוחר יותר, תרבויות המאלאי, המוֹן והקְמֶר התפתחו באזור לפני השלטון של התאים, בעיקר בממלכת סריוויג'יה בדרום, דוורווטי במרכז תאילנד ואימפריית הקְמֶר ב"אנגקור". התאים קרובים מבחינה לשונית למספר קבוצות שמקורן בדרום סין. הגירות מדרום סין לדרום מזרח אסיה אירעו בעיקר באלף הראשון לספירה, כנראה דרך צפון לאוס.
סוּקוֹתאי ולאנה-תאי
התאים מתארכים את ייסוד מדינתם למאה ה-13. לפי המסורת, ראשי השבטים התאים הפילו את אדוניהם הקְמֶרים בממלכת סוקותאי ב-1238 וייסדו את הממלכה התאית. העיר שלטה לזמן קצר על האזור של תאילנד המודרנית תחת המלך ראמקאמהֶנג, אך לאחר מותו היא הידרדרה והייתה לנתינה של ממלכת אַיוּתַּאיָה ב-1365, ששלטה בדרום תאילנד ומרכזה עד למאה ה-18.
איוטהאיה
השליט העתידי של ממלכת איוטהאיה, המלך ראמאתיבּוֹדי הראשון, תרם שתי תרומות חשובות להיסטוריה התאית: ייסוד והפצה של הבודהיזם התראוואדי כדת הרשמית – על מנת להבדיל את ממלכתו מהממלכה הקְמֶרית ההינדית השכנה שמרכזה ב"אנגקור"; והניסוח של הדהרמאשסטרה, מערכת חוקית המבוססת על מקורות הינדיים והמנהג התאי. הדהרמאשסטרה נותרה ככלי של החוק התאי עד לתוך המאה ה-19. לאיוטהאיה היה קשר מסוים עם המערב החל מהפורטוגלים במאה ה-16, אך עד לתחילת המאה ה-19 יחסיה עם המדינות השכנות, וכן עם סין והודו, היו בחשיבות העליונה. איוטהאיה שלטה על אזור נרחב, מהמדינות האיסלאמיות בחצי האי המאלאי ועד לצפון תאילנד. אף-על-פי-כן הבורמזים, ששלטו על לאנה ושאיחדו את ממלכתם בהנהגת שושלת חזקה, ניסו לפלוש כמה פעמים בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה–18. לבסוף, ב-1767, הבורמזים התקיפו את העיר וכבשו אותה. משפחת המלוכה ברחה מהעיר, והמלך מת מרעב לאחר עשרה ימים. השושלת המלכותית של איוטהאיה נגדעה לתמיד.
תקופת בנגקוק
לאחר יותר מ-400 שנים של שלטון, ב-1767, ממלכת איוטהאיה נפלה בשל כיבוש צבאות בורמה, עיר הבירה נשרפה והטריטוריה שלה חולקה. הגנרל טַקסין הצליח לאחד מחדש את הממלכה התאית מבירתו החדשה תוֹנבּוּרי והכריז על עצמו כמלך ב-1769. אולם נטען כי נטרפה דעתו, והוא נאסר והוצא להורג ב-1782. הגנרל צַ'קרי ירש אותו ב-1782 כ"רָאמָה הראשון", המלך הראשון של שושלת צ'קרי. באותה השנה הוא ייסד את עיר הבירה החדשה, המכונה כיום בפי זרים "בנגקוק", בצידו השני של נהר הצַ'או פְּרַאיָה. בשנות ה-90 של המאה ה-18 בורמה נוצחה וגורשה מסַיָאם, כפי שנקראה הממלכה אז. לאנה גם נכבשה מידי הבורמזים, אך המלך של השושלת החדשה שנוסדה בה היה למעשה שליט "בובה" בידי מלך סַיָאם.
היורשים של ראמה הראשון דאגו יותר ויותר מפני איום של קולוניאליזציה אירופית לאחר ניצחונות בריטניה בבורמה השכנה ב-1826. ההכרה התאית הראשונה במעצמה אירופית באזור הייתה באמנת החברות והסחר עם בריטניה ב-1826. ב-1833, קשרה ארצות הברית קשרים דיפלומטיים עם סַיָאם, כפי שתאילנד נקראה עד שנת 1939 (ושוב בין 1945 ו-1949). אולם רק בתקופת המלך מוֹנגקוּט (ראמא הרביעי, 1851–1868) ובנו צ'וּלָאלוֹנגקוֹן (ראמה החמישי, 1868–1910) הצליחה תאילנד להתקרב באופן משמעותי למעצמות המערב. התאים מאמינים כי הכישורים הדיפלומטיים של המלכים האלה, יחד עם רפורמות המודרניזציה של הממשלה התאית, הם שהביאו לכך כי סַיָאם הייתה המדינה היחידה בדרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה שהצליחה לחמוק מקולוניאליזציה אירופית. עובדה זו משתקפת גם בשם המודרני של המדינה - "פְּרַאתֵט-תאי" (על-פי אחד הפרושים - "מדינה חופשית"), ששימש באופן בלתי רשמי בין 1939 ל-1945 ובאופן רשמי לאחר 11 במאי 1949.
האמנה האנגלו-סַיָאמית של 1909 יצרה את הגבול המודרני בין סַיָאם לבין מאלאיה הבריטית בכך שהעבירה את המחוזות פאטאני, יאלה, נאראתיווט וסאטון, שקודם לכן היו חלק מהסולטאנויות המאלאיות העצמאיות למחצה פאטאני וקדה, לידי תאילנד. סדרה של אמנות עם צרפת קבעה את הגבול המזרחי הנוכחי עם לאוס וקמבודיה (שטחים שסַיָאם טענה קודם לכן לסמכות עליהם ואף שלטה בהם במידה מסוימת).
1932–1973
ההפיכה הצבאית הסַיָאמית ב-24 ביוני 1932 הפכה את תאילנד ממלוכה אבסולוטית למלוכה חוקתית. המלך פראצ'אתיפוק (ראמה השביעי) קיבל בתחילה את השינוי אך לאחר-מכן התפטר והוריש את כס המלוכה לאחיינו בן העשר, אַנַנדָה מַהידוֹן. עם התפטרותו אמר כי חובת המלך למלוך עבור טובתם של כל העם ולא עבור כמה יחידים. המלך אננדה מהידון (Annada Mahidol בכתיב המסורתי הפאלי/הודי, ראמה השמיני) מת ביריה ב-1946 בנסיבות מסתוריות למדי. אחריו הומלך אחיו פּוּמִיפּוֹן אַדוּנְיַאדֵט (Bhumibol Adulyadej בכתיב המסורתי הפאלי/הודי), שהיה מלך פופולרי ביותר ומלך למשך תקופה של כ-70 שנה, מהארוכות ביותר בקרב שליטי העולם. אם כי מבחינה רשמית תאילנד הייתה למלוכה חוקתית, למעשה היא נשלטה בידי סדרה של ממשלות צבאיות (הבולטות שבהן הונהגו בידי לואנג פִּיבּוּן-סוֹנגקְרָם וסַרִיט תאנאראט), וביניהן תקופות קצרות של דמוקרטיה. ב-1992 השליט הצבאי האחרון, סוצ'ינדה קרפריון, ויתר על כוחו בשל מחאה עממית חזקה שנתמכה בידי המלך. מאז תאילנד היא דמוקרטיה עם החלפת ממשלות על פי החוקה.
ב-8 בדצמבר 1941, כמה שעות לאחר ההתקפה על פרל הארבור, יפן דרשה את הזכות להעביר חיילים דרך תאילנד אל הגבול המאלאי. היפנים נחתו בבנגקוק ובכמה נקודות לאורך החוף המזרחי של דרום תאילנד שם הם לחמו נגד הצבא התאי במשך שש עד שמונה שעות, אז הגיע הצבא התאי למסקנה כי לא תהיה באפשרותו להגן על הממלכה. זמן קצר לאחר מכן ניתנה זכות מעבר חופשי ליפנים, וב-21 בדצמבר 1941, חתמו תאילנד ויפן ברית, עם פרוטוקול סודי שבו טוקיו הסכימה לסייע לתאילנד לקבל חזרה טריטוריות שצרפת ובריטניה הקולוניאליות לקחו ממנה, ותאילנד הסכימה לסייע ליפן במלחמתה נגד בעלות הברית.
לאחר תבוסת יפן ב-1945 זכתה תאילנד בעצמאות בעזרתה של קבוצת תאים שהייתה ידועה כ"סי תאי" ושנתמכה בידי ארצות הברית. הבריטים והצרפתים התייחסו לתאילנד כאל מדינה שהובסה, אך האמריקאים השתדלו לרכך את תנאי סיום המלחמה. תאילנד לא נכבשה על ידי בעלות הברית אך הוכרחה להשיב את הטריטוריות שלקחה מידי הבריטים והצרפתים. לאחר המלחמה נהנתה תאילנד מיחסים קרובים עם ארצות הברית, אותה היא ראתה כמגינה מפני המהפכות הקומוניסטיות במדינות השכנות. ב-16 בדצמבר 1946 הצטרפה תאילנד לאו"ם כחברה ה-55.
מהפכת 1973
באוקטובר 1973 נערכו הפגנות עצומות בבנגקוק, שדרשו כי השלטון הצבאי יגיע לקיצו. הגנרל תאנום קיטיקאצ'ון הגיב בעוצמה, ומעל 70 מפגינים נהרגו ברחובות – דבר שתאילנד לא ראתה כמוהו מזה שנים רבות. תגובה זו גרמה למלך ראמה התשיעי להתערב בפוליטיקה בפעם הראשונה בכך שהכריז שאינו תומך בשלטון הצבאי, וב-14 באוקטובר 1973 תאנום פרש ועזב את המדינה.
האירועים של אוקטובר 1973 היו למעשה מהפכה בפוליטיקה התאית. בפעם הראשונה, המעמד הבינוני העירוני, מונהג בידי הסטודנטים, ניצח את המעמדות השליטים הישנים ואת הצבא, וקיבל את ברכתו של המלך למעבר לדמוקרטיה מלאה, שסימלה החוקה החדשה שבה הובטח מוסד מחוקק נבחר.
אך תאילנד עדיין לא פיתחה את המעמד הפוליטי שיכול להביא לדמוקרטיה פעילה כיאות. הבחירות בינואר 1975 לא הצליחו להביא לרוב מפלגתי יציב, ובחירות חדשות באפריל 1976 הביאו לתוצאה דומה. הפוליטיקאי סני פראמוט ואחיו קונקריט פראמוט התחלפו ביניהם בשלטון אך לא יכלו לבצע תוכנית רפורמה ברורה. העלייה החדה במחירי הדלק ב-1974 הביאה לאינפלציה והאטה בצמיחה, דבר שהחליש את עמדת הממשלה. המעשה הפופולרי ביותר של הממשלה הדמוקרטית היה ההבטחה לנסיגת הכוחות האמריקאיים מתאילנד.
אך חוכמתו של המהלך הזה הוטלה בספק תוך זמן קצר, כאשר הקומוניסטים המנצחים אחזו בשלטון בווייטנאם, לאוס וקמבודיה במאי 1975. העובדה שכעת ישנם משטרים קומוניסטיים לגבולותיה של תאילנד, הביטול של המלוכה בת 600 השנה בלאוס, וההגעה של זרם פליטים גדול מלאוס וקמבודיה, החזירו את דעת הקהל הציבורית לימין, והשמרנים הצליחו הרבה יותר בבחירות 1976 מאשר ב-1975. האגף השמאלי של תנועת הסטודנטים לא קיבל זאת, ודרש שינויים רדיקליים.
ההיסטוריה של תאילנד מאז 1973 הייתה מאופיינת במעבר קשה ולעיתים אלים משלטון צבאי לאזרחי, עם כמה מהפכים לאורך הדרך. המהפכה של 1973 הביאה אחריה תקופה קצרה ובלתי יציבה של דמוקרטיה, אך לאחר הפיכה ב-1976 החל שוב שלטון צבאי. גם הוא היה בלתי יציב, עם כמה הפיכות וניסיונות הפיכה. לאורך רוב שנות ה-80, תאילנד נשלטה בידי פרם טינסולנונדה, גנרל שהיה בראשה של ממשלה צבאית אך קיבל מנדט דמוקרטי ב-1983. לאחר מכן נותרה המדינה כדמוקרטיה, לבד מתקופה קצרה של שלטון צבאי בשנים 2–1991. המפלגה הפופוליסטית "תאי ראק תאי", שבראשה ראש הממשלה תאקסין צ'ינוואט, עלתה לשלטון ב-2001.
1976 ואילך
עד סוף 1976 דעתו של המעמד הבינוני נעשתה פחות ופחות נוחה מהרדיקאליזם, לאחר שהסטודנטים, שבסיסם היה באוניברסיטת תאמאסאט, הפכו מיליטנטים יותר. הצבא והמפלגות הימניות לחמו נגד הרדיקלים דרך קבוצות פרה-צבאיות כמו "סיירי הכפרים" (Village Scouts). המצב הידרדר באוקטובר, כאשר תאנום שב לתאילנד על מנת להתקבל למנזר. מחאות סטודנטים אלימות הביאו למחאות-נגד אלימות גם כן. ב-6 באוקטובר 1976 העניק הצבא יד חופשית לקבוצות הפרה-צבאיות, וכתוצאה מכך נהרגו מאות סטודנטים תוך כדי מהלך של ביטול החוקה וחזרה לשלטון, עם מה שנראה כהסכמה של המלך.
הצבא מינה שופט-לשעבר שמרן ביותר, תאנין קראביקסין, כראש ממשלה, וביצע טיהור רחב באוניברסיטאות, באמצעי התקשורת ובמשרדי הממשלה. אלפי סטודנטים ושמאלנים אחרים ברחו מבנגקוק והצטרפו לכוחות המפלגה הקומוניסטית בצפון ובצפון-מזרח, כשהם פועלים מבסיסים בלאוס. הכלכלה גם היא הייתה נתונה בבעיות רציניות. המשטר החדש לא היה יציב יותר מהדמוקרטיה. באוקטובר 1977 ביצע הצבא הפיכה נוספת והחליף את תאנין בגנרל קריאנגסק צ'ומננג. הגנרל מונה מחדש לאחר בחירות כלליות ב-1979, אך היה חייב לפרוש פחות משנה לאחר-מכן בעקבות משברים בנושאי מחירי הנפט ופליטים. הפרלמנט מינה את הגנרל פרם טינסולנונדה, רמטכ"ל לשעבר של הצבא התאי ובאותו הזמן שר הביטחון, כראש ממשלה ב-1980.
בהנהגת פרם היה על הכוחות התאים להתמודד עם המצב שנבע מהפלישה הווייטנאמית לקמבודיה. היה עוד שיטפון של פליטים, כשכוחות וייטנאמיים ושל הקְמֶר רוּז' חוצים בקביעות את הגבול לתאילנד ונלחמים לאורך הגבולות. על מנת לחזק את ביטחון המדינה הזמין פרם את ארצות הברית חזרה לתאילנד וגם כרת ברית עם סין. הממשלה הסינית הסכימה להפסיק את תמיכתה במפלגה הקומוניסטית התאית; התאים הסכימו להעניק מקלט בטוח לכוחות הקְמֶר רוּז' הבורחים מערבה לאחר הפלישה לקמבודיה. גם גילוי הפשעים של הקְמֶר רוּז' המנוצחים הפחיתו את המשיכה של הקומוניזם בקרב הקהל הרחב בתאילנד.
ב-1981 קצינים ימניים קיצוניים ניסו להפיל את ממשלתו של פרם, אך נכשלו כשהמלך סירב להסכים להפיכה שלהם. אפיזודה זו העלתה את המוניטין של המלוכה עוד יותר וגם חיזקה את המעמד של פרם כשמרן יחסית. לפיכך הגיעו לסוג של פשרה - המרידה הסתיימה ורוב הסטודנטים הלוחמים שבו לבנגקוק בחנינה, הצבא שב לבסיסיו ונוסחה חוקה חדשה, שיצרה סנאט ממונה כשיווי משקל לאספה הלאומית הנבחרת. בחירות נערכו באפריל 1983 והעניקו לפרם, כעת פוליטיקאי אזרחי, רוב גדול בפרלמנט.
פרם גם הרוויח רבות מהמהפכה הכלכלית ששטפה את דרום-מזרח אסיה. לאחר ההאטה של אמצע שנות ה-70 החל גידול כלכלי. בפעם הראשונה תאילנד נעשתה לכוח תעשייתי משמעותי, ותוצרים תעשייתיים כמו חלקי מחשב, טקסטיל ונעליים עלו על האורז, הגומי והפח כמוצרי היצוא המובילים. עם סיומן של המלחמות באזור הודו-סין גם התיירות התפתחה במהירות ונעשתה לגורם הכנסה חשוב. האוכלוסייה העירונית המשיכה לגדול במהירות, אך שיעורי הגידול הכללי באוכלוסייה ירדו, מה שהביא לעליה באיכות החיים אפילו באזורים הכפריים, אם כי האזור הצפון-מזרחי המשיך לפגר. אם כי תאילנד לא גדלה במהירות כמו ה"נמרים האסיאתיים" טאיוואן וקוריאה הדרומית היא הגיעה לצמיחה כלכלית ארוכת טווח.
פרם היה בראשות המדינה שמונה שנים נוספות, לאחר שניצח בבחירות ב-1983 וב-1986, ונותר פופולרי באופן אישי, אך ההתחדשות של פוליטיקה דמוקרטית הביאה לתביעה למנהיג הרפתקני יותר. ב-1988 בחירות חדשות העלו את הגנרל לשעבר צ'טיצ'אי צ'ונהוון לשלטון, אך התברר שאינו מוצלח ואף מושחת. בכך שאיפשר לפלג אחד של הצבא להתעשר בחוזים ממשלתיים, הוא גרם לפלג המתחרה לבצע הפיכה בפברואר 1991. הצבא הציב בשלטון ראש ממשלה אזרחי, אנאנד פניאראצ'ון, שהיה עדיין אחראי לצבא במועצה הלאומית לשמירת השלום. האמצעים של אנאנד נגד שחיתות היו פופולריים. בחירות נוספות נערכו ב-1992, כפי שהיה נהוג לאחר הפיכה בתאילנד.
במרץ 1992 קיבל הגנרל סוצ'ינדה הזמנה ממפלגות הקואליציה להיות ראש ממשלה, וכך למעשה הפר הבטחה שנתן קודם לכן למלך, ואישר חששות רחבים כי הממשלה החדשה תהיה שלטון צבאי בתחפושת. אולם, תאילנד של 1992 לא הייתה סַיָאם של 1932. פעולתו של סוצ'ינדה הוציאה לרחובות מאות אלפי אנשים באחת מההפגנות הגדולות ביותר שהיו אי-פעם בבנגקוק, מונהגות בידי המושל לשעבר של בנגקוק, צ'מלונג סי-מואנג. סוצ'ינדה הכניס יחידות צבאיות שהיו נאמנות לו לעיר והביא לטבח בלב העיר שבו נהרגו מאות. הצי התמרד בתגובה, ונראה היה כי המדינה נמצאת על סף מלחמת אזרחים. במאי התערב המלך, הוא הזמין את סוצ'ינדה וצ'מלונג לפגישה ששודרה בטלוויזיה. התוצאה הייתה התפטרותו של סוצ'ינדה.
המלך מינה מחדש את אנאנד פניאראצ'ון כראש ממשלה עד שיערכו בחירות בספטמבר, שהעלו לשלטון את המפלגה הדמוקרטית תחת צ'ואן ליקפאי, שייצגה בעיקר את הבוחרים הליברליים מבנגקוק והדרום. צ'ואן היה שליט מוצלח שאחז בשלטון עד 1995, כאשר הפסיד בבחירות לקואליציה של מפלגות שמרניות ומחוזיות בראשות באנהאן סילפה-אצ'ה. ממשלתו של באנהאן נפלה ב-1997, בעקבות המשבר הכלכלי האסייתי. בתחילה קרס המטבע ובעקבותיו קרסה הכלכלה, ממשלתו של באנהאן נפלה ונורשה על ידי ממשלה בראשות הגנרל צ'אוואליט יונגצ'איוט.
נסיונותיו של צ'אוואליט להתמודד עם המשבר לא היו מוצלחים, ובנובמבר צ'ואן חזר לשלטון. צ'ואן הגיע להסכמה עם קרן המטבע הבינלאומית שייצבה את המטבע, וכך איפשר לכלכלה להתאושש. בניגוד למה שהיה מקובל בהיסטוריה של המדינה, המשבר כולו נפתר על ידי שליטים אזרחיים ובאמצעים דמוקרטיים.
בראשית המאה ה-21, הפוליטיקה התאית נשלטה בידי המפלגה הפופוליסטית "תאי ראק תאי" ("תאים אוהבים תאים") של מיליונר התקשורת תאקסין צ'ינוואט. ממשלתו השנייה של צ'ואן נחשבה מוכשרת כמו הראשונה, אך לא יכלה לעמוד בפני משיכת הקהל הרחב לדמגוגיה של תאקסין. תאקסין העמיד קמפיין מוצלח נגד הפוליטיקה הישנה והשחיתות (למרות שהוא עצמו אינו פטור מחשדות בנושא זה), ובינואר 2001 זכה בניצחון מוחץ בקלפיות וקיבל מנדט גדול יותר מכל ראש ממשלה אחר באספה לאומית שנבחרה בחופשיות.
בשלטון ניהל תאקסין את ההתאוששות הכלכלית המהירה של תאילנד. עד 2002 תאילנד, ובנגקוק במיוחד, כבר פרחו שוב. ייצור תעשייתי מתוחכם פחות החל לעבור לסין ולכלכלות אחרות בעלות שכר נמוך, ותאילנד התקדמה בייצור מתוחכם יותר, המצריך עובדים בעלי הכשרה רבה יותר, לשוק המקומי ולייצוא. תיירות, ובעיקר תיירות מין, גם היא נותרה גורם הכנסה גדול מאוד, למרות הניסיון הממשלתי להשתלט על חיי הלילה במדינה.
ב-2004 הכלכלה הדמוקרטיה והשגשוג התאי נראו מבוססים, אך השלטון של תאקסין, שהוא אישי מאוד ובאופנים מסוימים אוטוריטי, נראה בעיני רבים כהתפתחות שאינה בריאה. תאקסין זכה ברוב גדול עוד יותר בבחירות בפברואר 2005, אך ב-19 בספטמבר 2006 הודח בהפיכה צבאית. מנהיגי ההפיכה מינו ראש ממשלה חדש, סוראיוד צ'ולאנונט, והודיעו כי בחירות חדשות יתקיימו באוקטובר 2007.
בתקופה האחרונה תאילנד הייתה חברה פעילה בליגת מדינות דרום-מזרח אסיה, במיוחד לאחר שנוסד השלטון הדמוקרטי ב-1992.
הפיכה צבאית - 2006
ב-19 בספטמבר 2006 הדיח צבא תאילנד את ראש הממשלה תאקסין צ'ינוואטה, ששהה בחו"ל באותו הזמן, ואת ממשלתו. לטענתם, צ'ינוואט, מיליארדר שזכה לכינוי "ברלוסקוני של אסיה" וממשלתו, היו מושחתים. החוקה הדמוקרטית בוטלה, ומשטר צבאי מלא הוטל על המדינה. הצבא מינה לראש הממשלה הזמני את אחד ממפקדיו הקודמים של צבא תאילנד, צ'ולנונט סוריוד, והכריז על חוקה חדשה, באישור המלך.
בשעה שראש ממשלת תאילנד תאקסין צ'ינוואט שהה באספה הכללית של האו"ם בניו יורק, נכנסו כוחות צבא גדולים לבנגקוק ולערים המרכזיות במדינה, ומפקדיו הכריזו על הפיכה צבאית. המהפכה הושלמה מבלי שנורה אף כדור. יתרה מזאת, בכמה מקומות קיבלו התושבים את הצבא בפרחים.