cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסע הצלב השישי
פרידריך השני בקפריסין
מול הקיסר שכוחו החוקי נשען על מודל של שלטון אבסולוטי ומועצות של אצילים הן בעלות מעמד מייעץ בלבד עמד המודל הצלבני שמקורו נובע מהדלדלות בכוחה של המונרכיה והכוח השולט בה מצוי בידי אוליגרכיה של אבירים. מעמד שולט זה שואב כוחו מחוק פיאודלי הנותן תוקף מוחלט למועצת הברונים של הממלכה ומונע פגיעה בחברי המועצה ובני המעמד הברוני.
בספטמבר 1228 נערך העימות בין הקיסר פרידריך השני לצלבני ממלכת קפריסין וירושלים. בארוחת ערב בארמון משפחת איבלין בלימסול פונה הקיסר לז'אן מאיבלין בדרישה -בגיבוי כוח צבאי קיסרי חמוש - כי הלה יעביר לידיו את העיר בירות והכנסות המדינה הצלבנית בקפריסין.
בניגוד לצפיותיו כי דרישותיו יתקבלו ללא ערעור, ויוציאו את משפחת איבלין מהמשחק - מעצם משקלן הפיננסי - נתקל הקיסר בהתנגדות מנומקת על פי החוק המקומי ודרישה מצד ז'אן מאיבלין להעמיד את תביעת הקיסר למבחן בית משפט של ממלכת ירושלים.
הקיסר בארץ ישראל
ביום ה-2 בספטמבר יצא הקיסר את קפריסין ולאחר חמישה ימים הגיע אל טריפולי ומשם המשיך אל עכו אליה הגיע ביום ה-7 בספטמבר.
למרות הבלבול בנוגע למעמדו של הקיסר - עתה מוחרם על ידי הכנסייה, ולמרות הסכסוך עם משפחת איבלין שכוחה בממלכת ירושלים היה משמעותי, נתקבלו הקיסר ומלוויו בשמחה וחגיגות וראשי המסדרים הצבאיים כרעו ברך לפניו. למרות זאת הייתה האווירה בעיר מתוחה והקיסר קבע את מושבו במחנה באזור נחל נעמן מכאן ניהל את המשא ומתן עם הסולטאן המצרי, המשך של סדרת הפגישות שהתנהלו ללא הפסקה.
כחלק מהלחץ על המצרים יצא פרידריך מעכו אל כוון יפו מתוך כוונה מוצהרת לבצר את העיר - אך למעשה לצאת מעכו מתוך מצג של הכנות לכיבוש ירושלים והשתקת הביקורת הפנימית מחד ומאידך לחץ על המצרים על ידי יוזמה של מסע בעל אופי צבאי ברור אך לא ניתן לפירוש כמסע מלחמה. כך תחת צל קודר של צו אפיפיורי שלא להישמע להוראות הקיסר וכאשר אבירי הממלכה בעקבותיו יצא הקיסר ליפו.
במקביל לעבודות הביצור התברר לקיסר כי בעת שהותו בארץ הקודש פועל האפיפיור באופן אינטנסיבי לפגוע באינטרסים של הקיסרות באיטליה, ובחודש ינואר 1229 נכנס המשא ומתן בין הקיסר לסולטאן המצרי לשלבים מכריעים. ביום 11 בפברואר כינס המלך מועצה של אבירי הממלכה ודווח להם על פרטי ההסכם.
הסכם יפו
הסכם יפו נחתם לתקופה של 10 שנים והעביר שטחים נרחבים בארץ ישראל לשליטה צלבנית. תפיסתה וביצורה של צידון קיבלו בהסכם גושפנקה חוקית ושטח מישור החוף בין ביירות ליפו הפך לשטח בשליטה נוצרית רצופה אליו קשורות שתי מובלעות. המובלעת הצפונית נמתחה לאורך הדרך מעכו לנצרת וכללה את מצודת ציפורי, שפרעם והאזור סביב תבנין ומונפור. בדרום המדינה הצלבנית נמתחה מובלעת נוצרית מיפו אל לוד ורמלה וממנה אל ירושלים כולל אזור בית לחם.
ירושלים נמסרת לידי הצלבנים ולשליטתו המלאה של הקיסר. אזור הר הבית ובו מסגד אל-אקצא ומסגד עומר נשאר בידי חיילים מוסלמים שערכו במקום טקסי פולחן דתי. תושבי העיר הנוצריים ועולי רגל יכלו לעלות להר הבית. סמכות השיפוט בסכסוכים אזרחיים בין מוסלמים ונוצרים נתנה בידי שופט מוסלמי.
כך נכנסה ירושלים למצב חוקי ללא תקדים בו מובטח חופש גישה וחופש פולחן במקומות הקדושים - הנמצאים בשליטה מוסלמית. בית לחם הועברה לשליטה נוצרית ולמוסלמים הובטחה גישה חופשית למקומות הקדושים.
הקיסר בירושלים
זמן קצר לאחר חתימת ההסכם, הודיע הקיסר לסולטאן על רצונו לבקר בירושלים והלה הורה לקאדי של שכם לאפשר את הביקור. צעד ראשון שנקט הקאדי היה פינוי חיל המצב המצרי בעיר, פעולה שנתקלה בהתנגדות תושבי העיר המוסלמיים והכריחה את הקאדי לנקוט צעדי עונשין. למרות האיסור לשתף פעולה עם הקיסר שהוצא על ידי האפיפיור ופורסם ברבים על ידי נציגו הפטריארך ז'רולד, יצאו עם הקיסר לירושלים רוב משתתפי מסע הצלב וביום שבת ה-17 במרץ הגיעו עולי הרגל אל מול החומות ההרוסות של ירושלים, בשערי העיר ניצב הקאדי של שכם ומסר לקיסר את מפתחות העיר.
למחרת ביום ראשון ה-18 במרץ 1229 יצא הקיסר פרידריך השני לבוש בבגדי מלכות אל כנסיית הקבר. שם הוא שם על ראשו - ללא גינוני טקס את כתר מלכות ירושלים. משם המשיך הקיסר לקבלת פנים שנערכה בארמון של מסדר ההוספיטלרים בסמוך לכנסיית הקבר. שם נשא הקיסר נאום פייסני. לאחר מכן ערך הקיסר פגישה - מחוץ לחומות העיר ירושלים- עם ראשי המסדרים הצבאיים בה הציע תוכנית פעולה לשיקום ביצורי ירושלים, ראשי המסדרים - לכודים בין צווי האפיפיור ורצונם להבטיח את שלום ירושלים ביקשו שהות לתשובה. הקיסר שאיבד את סבלנותו וחדל מלמחול על כבודו, ופקד על חייליו לאסוף בכוח הזרוע את התרומות של עולי הרגל למימון ביצורי העיר; ויצא לכוון עכו בבוקר יום 19 במרץ כשקללת חרם נוסף מרחפת על ראשו - שלא על מנת לחזור לעולם לירושלים.
סוף מסע הצלב השישי
ביום 25 במרץ הגיע הקיסר פרידריך השני אל עכו ומסע הצלב השישי החל להתפרק בעוד עולי הרגל האירופיים שמלאו את שבועת הצלבן יוצאים לכוון ביתם. הקרע בין הקיסר ונציגי האפיפיור החל לתגבש לכלל עימות, בעוד הפטריארך ז'רולד מגייס לוחמים מקרב עולי הרגל היו התנגשויות אלימות וחמושות בתוך העיר עכו מעשה של יום יום. השיא אכן הגיע בנאום שנשא הקיסר מחוץ לחומות עכו בו האשים את האפיפיור ואבירי מסדר הטמפלרים באסונות והקשיים וציווה על עולי הרגל לעזוב את הארץ. במקביל פשטו גדודי צבא קיסרי על שערי עכו ועל נקודות שולטות בעיר, מצור הוטל על הרובע - מצודה הטמפלרית בעיר ונזירים שהטיפו שטנה נגד האפיפיור ביום ראשון של הדקלים ב-8 באפריל נעצרו על ידי חיילי הקיסר. בתגובה הטילו נציגי האפיפיור צו האוסר קיום טקסים דתיים בעכו ומנעו טבילת תינוקות וקבורה נוצרית מנפטרים, הקיסר איבד את שארית האהדה של אנשי העיר עכו.
בסוף חודש אפריל 1229 הגיעו אוניות הקיסר לעכו וביום 1 במאי עלה הקיסר בחשאי על ספינתו ועזב את חופי הארץ. בדרכו ממשכנו אל החוף הוא נתקל בקבוצה של תושבי העיר עכו שקיבלו את פניו בצעקות בוז וזרקו לעברו שיירים של בשר מבתי המטבחיים.
סוף דבר
מסע הצלב השישי היה מהמוצלחים שבמסעי הצלב, הקיסר פרידריך השני עזב את ממלכת ירושלים והוא משאיר מדינה שגבולותיה הורחבו ובירתה האמיתית והסיבה האידאולוגית - דתית לקיומה, העיר ירושלים, נמצאת שוב בידיה. קיום המדינה עדיין תלוי ועומד על בלימה ונסמך על הרצון הטוב של סולטאן מצרים לקיים את חוזה יפו.
במדינה הלכה והתחזקה אופוזיציה של אצילי ממלכת ירושלים בראש משפחת איבלין שנתמכה והוסתה על ידי נציג האפיפיור הפטריארך ז'רולד ונציגי המסדרים הצבאיים. תקופה חדשה החלה בתולדות ממלכת ירושלים שבה האצולה המקומית היא הגורם המכריע והמשפיע בתולדות הממלכה. אצולה זו בוחרת בדרך של פירוק חוקי של יסודות השלטון כחלק מהמאבק בקיסר ומאיץ תהליך של התפוררות פנימית והחלשת כוח המדינה בפני התקפות מבחוץ. סופו של תהליך זה נוצל בסיכומו של דבר על ידי הממלוכים, שליטי מצרים, להחרבת המדינה הצלבנית.
חוזה השלום של יפו סבל מספר נסיגות והקשה שבהן אירעה כאשר בדואים מאזור חברון פשטו על היישוב הצלבני בירושלים כשהם מנצלים את עובדת היותה עיר פרזות. האוכלוסייה ברחה אל מצודת מגדל דוד ועם בוא כוח צבאי נוצרי מעכו ברחו הפושטים.
בשנת 1230 חתמו הקיסר והאפיפיור על חוזה השלום של סן- זרמנו שפתח תקופה של שקט יחסי והבלגה ביחסים בין שני מנהיגי העולם הנוצרי. כך קיבלו הטמפלרים ואנשי הכנסייה בארץ ישראל הוראות מפורשות להתאים את גישתם לקו האוהד את הקיסר ולחדול מכל מעשה העשוי לסכן את חוזה יפו. ז'רולד עצמו הודח מתפקידו - כשעיר לעזאזל בסכסוך בין הקיסרות לכס האפיפיור ופטריארך אנטיוכיה מונה לנציג האפיפיור בקיץ 1232.
אפסילון בפרסאוס
ε בפרסאוס הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים פרסאוס עם בהירות נראית מדרגה 2.89. למעשה מדובר במערכת מרובת כוכבים במרחק של כ-640 שנות אור ממערכת השמש.
מאפיינים
ε בפרסאוס נראה בטלסקופ ככוכב כפול ששני מרכיביו נמצאים במרחק זוויתי של כ-9 שניות קשת זה מזה. ממרחק של כ-640 שנות אור מרחק זוויתי זה שקול למרחק פיזי של לפחות 1,800 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה של השניים הוא לפחות 16,000 שנים. הכוכב הבהיר מבין השניים, ε בפרסאוס A, הוא ככל הנראה בעצמו מערכת בת שניים או שלושה כוכבים. במרחק זוויתי של כ-80 שניות קשת מ-ε בפרסאוס A נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 14, אך ככל הנראה הוא לא קשור למערכת ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.
ε בפרסאוס A
ε בפרסאוס A הוא ענק כחול מסוג ספקטרלי B1.5 III (לפעמים מסווג גם כתת-ענק כחול), מסתו כ-13.5 מסות שמש ורדיוסו כ-7 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא למעלה מ-27,000 קלווין והוא קורן בעוצמה של פי 2,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא יותר מפי 70,000 מעוצמת ההארה של השמש. עוצמת ההארה של ε בפרסאוס A משתנה בכעשירית של דרגת בהירות במחזוריות של 3 שעות, 50 דקות ו-50 שניות והוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. בדומה לכוכבים מסוגו, ε בפרסאוס A מסתובב על צירו במהירות גבוהה של לפחות 130 קילומטר בשנייה והוא משלים הקפה על צירו ביומיים, 5 שעות ו-47 דקות.
מדידות של מהירותו הרדיאלית מראות שינויים עם מחזוריות של 14 ימים, שעה ו-40 דקות, מה שמצביע על קיומו של בן זוג עמום וקרוב מאוד, שמקיף את ε בפרסאוס A במסלול אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 30 רדיוסי שמש ו-90 רדיוסי שמש (0.14 - 0.42 יחידה אסטרונומית). לא ניתן לצפות בבן הזוג ישירות, אך ניתן להעריך שמסתו היא בין 0.85 מסת שמש ל-1.77 מסות שמש ורדיוסו בין רדיוס שמש ל-1.8 רדיוסי שמש. בהנחה שגילו זהה לגילו של בן הזוג, אז מדובר בכוכב הסדרה הראשית, אך סוגו הספקטרלי נע בין K ל-A ולא ניתן לזיהוי. תצפיות לאורך זמן מראות שינויים מחזוריים נוספים בעלי זמן מחזור ארוך בהרבה. הסבר אפשרי לכך הוא כוכב שלישי עם מסה של בין 2.3 מסות שמש ל-5.3 מסות שמש שמקיף את בני הזוג הצמודים במרחק של לפחות 13 יחידות אסטרונומיות ובמחזוריות של 26 שנים. כוכב עם מסה כזאת צפוי להיות כוכב הסדרה הראשית מסוג A או B עם עוצמת הארה מספקת כדי להבחין בספקטרום הקרינה שלו בנפרד מהספקטרום של הכוכב הראשי, אבל התצפיות לא העלו תוצאות מתאימות. לא ידוע מה הסיבה לכך שלא ניתן להבחין בכוכב זה, ייתכן שהמסלול הוא אליפטי והציר הראשי קרוב לקו הראייה כך שהמרחק הזוויתי בינו ובין הכוכב הראשי קטן מאוד ולא מאפשר להבחין ביניהם, ייתכן שהוא גוף עמום בהרבה ולא כוכב הסדרה הראשית וייתכן שהיותו של הכוכב הראשי כוכב משתנה פוגעת בדיוק של המדידות ולמעשה מדובר בשני כוכבים בלבד.
ε בפרסאוס B
ε בפרסאוס B הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2 V, תכונותיו לא ידועות, אך לכוכבים מסוגו יש מסה סביב 2.2 מסות שמש ורדיוס של כ-1.8 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא סביב 8,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 2.5 מעוצמת ההארה של השמש, כך שתרומתו לעוצמת ההארה הכוללת של המערכת זניחה. בהירותו היא מדרגה 10.3 בלבד כך שנחוץ טלסקופ כדי להבחין בו.
שני פלג
שני פלג (נולדה ב-1982) היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית וגיטריסטית ישראלית.
ביוגרפיה
פלג נולדה בשנת 1982 בחולון, וגדלה בכפר סבא. היא החלה את דרכה המוזיקלית בגיל 14 כשלמדה לנגן על גיטרה קלאסית, אז גם החלה לכתוב ולהלחין. בנוסף לגיטרה למדה תופים ופיתוח קול במסגרות פרטיות.
בשנת 2002 למדה פלג מוזיקה אלקטרונית במכללת הד בתל אביב ושרה בהרכב "ITP". ב-2007 הוציאו את אלבומם הראשון, "Lose Your Illusion". בשנה שלאחר מכן הוציאו את אלבומם השני, " The People Are".
בשנת 2006 למדה ברימון בית ספר למוסיקה במגמת הלחנת שירים, אז גם החלה להופיע עם חומר מקורי ולעבוד על אלבום הבכורה שלה.
יצירה מקורית
בשנת 2009 התחילה להקליט את אלבום הבכורה שלה שכלל עשרה שירים, מתוכם תשעה שירים פרי עטה ושיר של ויסלבה שימבורסקה שהלחינה. את האלבום הפיק קובי פרחי והעבודה עליו ארכה כשנתיים. האלבום "שני פלג" יצא בנובמבר 2011, בהוצאת חברת "נענע דיסק", וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
ב-2018 הוציאה פלג שלושה שירים, הראשון שבהם היה "ספק", שנכנס לפלייליסט לילה בגלגלצ, אחריו "החלום האמריקאי" ולבסוף "נחשים וסולמות" שנכנס לבחירות העורכים ב-כאן 88.
ב-2020 הוציאה את השיר "גורי רוח" שהולחן למילותיה של המשוררת אורין רוזנר והוקלט באולפן הביתי של פלג.
אשף מסטיף קמוט-שפה
אשף מסטיף קמוט-שפה (שם מדעי: Chaerephon plicatus), הוא מין של עטלף ממשפחת האשפיים המצוי במערות ברחבי דרום-מזרח אסיה.
אורכו של העטלף 30–40 מ"מ, מוטת כנפיו 65–75 מ"מ ומשקלו 17–31 גרם בממוצע. הוא בעל פרווה אפורה עם פנים כהות ושפתיים גדולות ומעט מקומטות. העטלפים הם ציידי חרקים מומחים הפעילים בשעות הלילה ואוספים את טרפם בעזרת איכון הד שהם פולטים משפתיהם וקולטים באוזניהם, מה שמכוון אותם לטרפם.
העטלפים עפים יחדיו בלהקות עצומות ומקננים במערות ברחבי דרום-מזרח אסיה, מייצרים כמויות של גואנו על רצפת המערה. כמה מיליונים עפים החוצה כל פעם ומסתחררים באוויר בתיאום. התעופה המסחררת מגינה עליהם מטורפים כמו כמה מיני עיט אך דורסים מתמחים כמו נץ העטלפים אורבים להם דווקא בעת היציאה וחוטפים עטלפים במהירות.
הם מצויים במדינות הבאות: בנגלדש, בהוטן, קמבודיה, סין העממית, איי קוקוס, הודו, אינדונזיה, לאוס, מלזיה, מיאנמר, הפיליפינים, סרי לנקה, תאילנד ווייטנאם.
יעקוביטים
יעקוביטים (באנגלית: Jacobitism) היא תנועה פוליטית שנוצרה לאחר המהפכה המהוללת במטרה להשיב לשלטון את ג'יימס השני, מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, שהודח מכסאו במהלכה. לאחר מותו הם פעלו להשבת צאצאיו מהענף הקתולי של בית סטיוארט, ולאחר שזה נכחד הם פעלו להשבת כס המלוכה לצאצאיו האחרים של צ'ארלס הראשון שסולקו מסדר הירושה לכתר הבריטי כתוצאה מהיותם קתולים. שם התנועה נגזר מיעקוב, שמו הלטיני של המלך ג'יימס.
רקע היסטורי
המרתו של ג'יימס השני לקתוליות יצרה התמרמרות בקרב הפרלמנט האנגלי ואף היו ניסיונות ליצירת חקיקה שתסלק אותו מסדר הירושה עקב היותו קתולי, המלך צ'ארלס השני הצליח להדוף את החקיקה ונראה שבסופו של דבר הפרלמנט קיבל את העובדה שג'יימס ירש את אחיו תוך שהם רואים במונרך קתולי אפיזודה חולפת בין השלטון הפרוטסטנטי של אחיו לבין בנותיו ויורשותיו, מרי ואן, שהיו במקום הראשון והשני בסדר הירושה והיו פרוטסטנטיות.
למרות הבטחותיו של המלך החדש שלא יעשה שימוש במעמדו כדי לקדם את הקתוליות, ג'יימס השני החל מקדם אצילים קתולים, מגביל את יכולת הכנסייה האנגליקנית להטיף כנגד הקתוליות והחל פועל לביטול האפליה הקיימת בממלכותיו כנגד קתולים. ב-1688 אשתו ילדה את בנו, ג'יימס, נסיך ויילס שכתוצאה מחוק העדפת הבן הבכור בסדר הירושה הפך ליורש העצר, ועתה נראה שמלוכה קתולית תשרוד את מותו של ג'יימס ותבסס את עצמה כשושלת.
מספר אישים פרוטסטנטים הזמינו את וילם, נסיך אורנג', אחיינו של המלך שהיה נשוי לבתו מרי, לפלוש לאנגליה. לאחר הפלישה חלק גדול מהצבא עבר לצדו של וילם והמלך עצמו ומשפחתו נמלטו לצרפת. הפרלמנט קבע שבריחת המלך כמוה כהתפטרות וויתור על תפקידו ומעמדו והציע את כתר אנגליה לוילם ומרי כמונרכים משותפים, סקוטלנד ואירלנד הלכו בעקבות הפרלמנט האנגלי.
היעקוביטים
עם מותו של ג'יימס ב-16 בספטמבר 1701 ראו היעקוביטים בבנו ג'יימס (נסיך ויילס לשעבר) את המלך החדש והוא מלך תחת השם ג'יימס השלישי באנגליה ובאירלנד וג'יימס השמיני בסקוטלנד. המלך היעקוביטי זכה להכרה בחוקיות מלכותו מצרפת, קריית הוותיקן ועוד מספר ארצות קתוליות.
פעמיים ניסה להשיב לעצמו את הכתר שאבד לאביו, ב-1715 הוביל התקוממות בבריטניה כנגד ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה המלך הראשון מבית הנובר שירש את הכתר מאן, מלכת בריטניה, ההתקוממות נכשלה וג'יימס נאלץ לחזור לגלותו ביבשת. ב-1745 מינה את בנו הבכור צ'ארלס אדוארד סטיוארט לעוצר, וזה האחרון יצא מהעיר נאנט בצרפת, כשהוא נעזר בכוחות צרפתיים, ונחת באיי סקוטלנד המערבית ב-23 ביולי 1745. כקתולי, צ'ארלס היה בטוח בתמיכת אנשי שבטי ההרים בסקוטלנד המכונים "היילנדרס". במהרה אסף מספיק כוחות שאפשרו לו להגיע לאדינבורו, אשר נכנעה לו במהרה. בספטמבר הביס כוחות נאמנים למלך ג'ורג' השני בקרב פרסטונפנס, ובנובמבר חצה את גבול אנגליה בראש 6,500 חיילים. הוא כבש את דרבי ואת מנצ'סטר, והדרך ללונדון הייתה פתוחה בפניו. אך לא נראה כי יוכל לקבל עזרה ולהמשיך בתנופה, שכן נמלי הים היו בשליטת בית הנובר, והדבר גרם לכך שלא יוכל לקבל סיוע צרפתי, אל מול מתנדבים פרוטסטנטים לטובת בית הנובר שהגיעו מהולנד ומגרמניה. הוא החליט לסגת. בקרב פאלקירק, עוד ניצח כוחות בריטיים, אך במהרה מצא עצמו מכותר ובעימות עם כוחות עודפים בראשות הדוכס מקמברלנד, בנו של המלך ג'ורג'. בקרב קלודן, ב-16 באפריל 1746 הושמדו כוחותיו, והוא נאלץ לנוס על נפשו כשהוא מחופש לאישה.
היה זה הניסיון הרציני האחרון שנעשה להשבת הכתר לענף הקתולי של בית סטיוארט, לאחריו צ'ארלס שקע בדיכאון ובילה את שארית ימיו כשיכור בהוללות עם פילגשיו. כאשר אביו ג'יימס נפטר הוא ירש את הכתר היעקוביטי כצ'ארלס השלישי אולם שלא כמו אביו הוא לא זכה להכרה בחוקיות מלכותו, מכיוון שלא היו לו צאצאים חוקיים הכתר היעקוביטי עבר לאחיו, הקרדינל הנרי בנדיקט סטיוארט (הנרי התשיעי מאנגליה ואירלנד והנרי הראשון מסקוטלנד), שטען להיותו מלך אבל לא עשה שום ניסיון לממש את טענתו, יתרה מכך אפשר לראות בעובדה שהסכים לקבל קצבה בערוב ימיו מג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת הכרה בלגיטימיות של בית הנובר (למרות שמעולם לא ויתר באופן רשמי על טענתו לכתר), עם מותו ב-1807 בא הקץ על בית סטיוארט.
לאחר מותו הכתר היעקוביטי עבר לצאצאיו של צ'ארלס הראשון דרך בתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה. ראשית הכתר עבר לבית סבויה (1807-1840), בית אוסטריה-אסטה (1840-1919). הוא ברשות בית ויטלסבאך ועתיד לעבור לבית ליכטנשטיין. אף לא אחד מן המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי אימץ את הטענה לכתר הבריטי או ניסה לפעול להשיגו.
בית הכנסת קהל חדש בסרייבו
בית הכנסת הספרדי "קהל חדש" בסרייבו (בלאדינו: Kal Nuevo/Muevo) היה בית כנסת אשר פעל בעיר סרייבו בבוסניה, בין השנים 1746–1930. בהמשך, שימש המבנה קן של תנועת השומר הצעיר בקרב קהילת סרייבו. ב-1984 נפתחה במקום גלריית "ההיכל החדש" (בבוסנית: Galerija Novi hram) שהיא שלוחה של "המוזיאון היהודי של בוסניה והרצגובינה" השוכן בבית הכנסת קהל ישן הממוקם בסמוך.
היסטוריה
קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). באוקטובר 1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699), כבשו האוסטרים בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה את סרייבו והעלו באש את הרובע היהודי, ובכלל זה את בית הכנסת קהל ישן. ב-1739 שבה השליטה בסרייבו לידי העות'מאנים והוחל בשיקום הקהילה ומוסדותיה.
המבנה
בית הכנסת "קהל חדש" היה קטן יותר מ"קהל ישן" ונבנה בסמוך אליו. מיקומו במנח צפון לדרום והוא מכוסה גג רעפים. הכניסה לאולם התפילה הייתה מצד הצפוני. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. ב-1930 עם חנוכתו של בית הכנסת קהל גדול הופסק השימוש במבנה לתפילות, ושוכן בו קן של תנועת "השומר הצעיר". לאחר חורבן יהדות סרייבו בשואת יהודי יוגוסלביה נותר המבנה ללא שימוש. ב-1984 שופץ המבנה ושוכנה בו גלריה המהווה שלוחה של המוזיאון היהודי של בוסניה השוכן בבית הכנסת "קהל ישן" הסמוך. החל מ-1997 מופעל המקום על ידי אגודת "לה בנוולנצייה" (La Benevolencija) של קהילת סרייבו.
תמר הוסטובסקי ברנדס
תמר הוסטובסקי ברנדס היא חברת סגל (בדרגת פרופסור חבר) בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו. היא בעלת תואר ראשון במשפטים (LL.B) מאוניברסיטת תל אביב בהצטיינות, תואר שני (LL.M) בהצטיינות ודוקטורט (J.S.D) במשפטים מאוניברסיטת קולומביה. תחומי המחקר של הוסטובסקי ברנדס הם משפט בין-לאומי פומבי ומשפט חוקתי, והיחס בין השניים, וכן בממשק בין משפט לתאוריה פוליטית. לפני שהצטרפה לסגל הקריה האקדמית אונו, עבדה הוסטובסקי ברנדס כעורכת דין במחלקה המסחרית במשרד עורכי הדין Schulte, Roth & Zabel, LLP, בניו יורק, ולימדה בתואר השני בלימודים גלובליים באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 2018 היא התארחה כ-Short Term International Visiting Professor בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה.
הוסטובסקי ברנדס היא עמיתה בכירה במכון למחשבה ישראלית. כמו כן היא חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה הפועל נגד רפורמת לוין בשנת 2023. במהלך 2023 מונתה הוסטובסקי ברנדס לצוות המשא ומתן של מפלגת העבודה בבית הנשיא, לצד אבי ניסנקורן וחברי הכנסת אפרת רייטן וגלעד קריב, וכיהנה בו עד לפרישת המפלגה מהשיחות.
הוסטובסקי ברנדס נולדה וגדלה בירושלים. למדה בבית הספר התיכון הגמנסיה העברית ושירתה בצה״ל כקצינת חינוך.
קנווי איילנד
קנווי איילנד (באנגלית: Canvey Island) הוא אי ועיירה המהווים אזור אדמיניסטרטיבי (civil parish) במפגש בין התמזה לים הצפוני, במחוז אסקס, שבמזרח אנגליה.
מאפיינים
שטח האי כ-18.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה מעט למעלה מ-40 אלף תושבים. האי מופרד מהיבשת על ידי רשת של נחלים.
גובהו מעט מעל גובה פני הים, ובשל כך הוא בסכנה גבוהה להצפות וגאות חריגה, אולם התקיים בו יישוב כבר מלפני כ-2,000 שנה, בעת הפלישה הרומאית לבריטניה.
הטרונים
המושג הספרותי הֵטֵרוֹנִים, אשר הומצא על ידי המשורר הפורטוגלי פרננדו פסואה, מתייחס לדמות או מספר דמויות (הטרונימים), שהן בדויות על ידי המחבר, וכל דמות כותבת בסגנון שונה מהמחבר עצמו ומהטרונימים אחרים שלו.
"הטרונים" שונה מהמושג "פְּסֶבְדוֹנִים" (מיוונית – Ψευδώνυμος, תרגום מילולי: שם שקרי; בעברית: שם עט) בכך שפסבדונים הוא שם בדוי של אדם אמיתי, בעוד שהטרונים הוא דמות בדויה שהמחבר ייחס לה תכונות פיזיות, ביוגרפיה וסגנון כתיבה ייחודי משלה.
ההטרונימים של פסואה
במקרה של פסואה, ישנם לפחות 70 הטרונימים (לפי הספירה האחרונה שערכה העורכת טרסה ריטה לופז); כמה מהם מיודעים זה לזה, מבקרים ומתרגמים עבודות ספרותיות האחד של השני.
שלושת ההטרונימים הראשיים של פסואה הם אלברטו קאיירו, ריקרדו רֵיש ואלוורו דה קמפוש. השניים האחרונים מתייחסים לאלברטו קאיירו כאל המורה רוחני של כתיבתם.
נוסף על כך, לפסואה שני הטרונימים נוספים להם התייחס כאל סמי-הטרונים: 'ברנרדו סוארש', והברון מטייב, שהן דמויות סמי-אוטוביוגרפיות של פסואה עצמו, הכותבות פרוזה.
נשפון כפור מאפיר
נשפון כפור מאפיר (שם מדעי: Aeorestes cinereus) הוא מין עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. תפוצתו בטבע היא באמריקה הצפונית וחלק מאמריקה הדרומית, אך מצוי בכמה איים מבודדים כמו הוואי ואיי גלאפגוס. עטלף זה שייך לסוג נשפון הכפור ולעיתים גם לסוג נשפון אדום (תחת השם המדעי: Lasiurus cinereus).
מאפיינים
אורכו של העטלף 13–14.5 ס"מ עם מוטת כנפיים של 40 ס"מ ומשקל של 26 גרם, מה שעושה אותו לגדול שבעטלפי קנדה. העטלף צבוע בצבע כסוף וכנפיים חומות. הראש זהוב עם פנים בהירות ושפתיים ואוזניים חומות. הנקבות כבדות ב-40% מהזכרים. העטלף הוא קרוב משפחתו של נשפון-אדום מדברי.
עטלף זה פעיל בלילות, וביום נח בין חורי עצים, מערות ונקרות בדרך כלל לבדו אך בכמה מערות הוא מצוי בלהקות. תפוצתו המועדפת היא ביערות מחטניים אך לעיתים נראה מעל שטחים פתוחים או אף אגמים. העטלף הוא צייד חרקים מוכשר העט על עשים, זבובאים וחרקים נוספים. עטלפים אלה מהגרים בחורף דרומה לעבר מרכז אמריקה ודרום ארצות הברית או מקסיקו בעוד בחורף הם פונים לחלק הצפוני של ארצות הברית וקנדה הרוחשים חרקים.
הטרונים
ההטרונימים של פסואה
ההטרונימים השונים מתכתבים זה עם זה, וגם עם פסואה עצמו, במה שהוא הגדיר כ-"תיאטרון ההוויה" או "הדרמה שבאנשים". לעיתים, ההטרונים מתערב בחייו החברתיים של פסואה, כך למשל במהלך הקשר הרומנטי הידוע היחיד של פסואה, ההטרונים הקנאי קמפוש, כותב מכתב לנערתו של פסואה, אשר נהנית מן המשחק ומשיבה מכתב.
פסואה, שהיה גם אסטרולוג חובב, חיבר מפות אסטרולוגיות להטרונימים הראשיים שלו, במטרה לקבוע את אופיים. ריקרדו רייש, לדוגמה, נולד לכאורה בליסבון, פורטוגל, ב-19 בספטמבר,1887, בשעה 16:05
פרננדו פסואה על ההטרונימים שלו
"איך אני כותב בשם שלושת אלה? קאיירו - באמצעות השראה גולמית ובלתי-צפויה, מבלי לדעת או אפילו לחשוד שאני עומד לכתוב בשמו. רייש - לאחר מדיטציה מופשטת, שלפתע לובשת צורה מוחשית בדמות פואמה לירית. קמפוש - כאשר אני חש תחושה אימפולסיבית לכתוב ואינני יודע מה לכתוב. ברנרדו סוארש - תת-הטרונים שדומה מבחינות רבות לאלברו דה-קמפוש, מופיע תמיד כאשר אני ישנוני, כלומר כאשר יכולות ה"האנשה" שלי והמחשבות הרציונליות מושהות; הפרוזה הזו היא יריבות מתמדת".
(מתוך פרננדו פסואה, מכתב לאדולפו קסיאס מונטירו, 13.5.1935, בתוך ספר האי-נחת', (תרגם יורם מלצר), הוצאת "בבל", תל אביב, 2006).
ג'ורג' סטיינר על ההטרונימים
"כתיבה בשם עט (פסבדונים) שכיחה בספרות ובפילוסופיה (כך למשל קירקגור). המושג הטרונים - כפי שנוסח ונקרא על ידי פסואה, הם ייצור שונה ומוזר למדי; לכל אחד מה"קולות" שלו, יוצק פסואה ניב מובחן וטכניקה ספרותית ייחודית לו, ביוגרפיה מורכבת, השפעה ספרותית, והמוזר מכל - מערכות של זיקות ויחסי הדדיות מעודנות של מודעות. אוקטביו פז מגדיר את קאיירו "כל מה שפסואה הוא לא, ויותר".
יחסי דנמרק–פקיסטן
סקירה כללית
בחודש יוני בשנת 2008 התרחש אסון בשגרירות הדנית באסלאמבאד בירת פקיסטן כאשר מחבלים מרצחים שתלו פצצה מחוץ לבניין, הפצצה הספיקה להתפוצץ ונהרגו שמונה אנשים - שבעה פקיסטנים ודני אחד. הדבר נעשה במחאה על קריקטורה של מוחמד בעיתון דני ידוע. הפיצוץ גבה גם עשרים ושבעה פצועים שקיבלו טיפול בבתי החולים בפקיסטן.
בסביבות 20,000 אזרחים פקיסטנים מתגוררים בדנמרק, מה שהופך אותם לקהילה הלא-מערבית החמישית בגודלה בדנמרק. שישה פקיסטנים מכהנים בפרלמנט הדני, מה שהופך את הפקיסטנים לקבוצה המהגרת השנייה בגודלה ובייצוגה בפרלמנט הדני ובפוליטיקה הדנית בכלל.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, הייבוא הפקיסטני מדנמרק עמד על 108 מיליון דולר אמריקאי. הוא כלל בעיקר לתת ואמצעים רפואיים. באותה השנה, הייצוא הפקיסטני לדנמרק עמד על 152 מיליון דולר אמריקאי. הוא כלל בעיקר מוצרי הלבשה שונים, ציוד ספורטיבי, חלקי מטוסים ואורז.
המחלקה הכללית לאכיפת החלטות בית המשפט
המחלקה הכללית לאכיפת החלטות בית המשפט (במונגולית: Шүүхийн шийдвэр гүйцэтгэх ерөнхий газар) היא סוכנות של ממשלת מונגוליה, המשמשת כשירות בתי הסוהר של אותה מדינה ותפקידה לתחזק את מערכת הכלא הממשלתית, לאבטח אסירים בעת העברתם ממתקן למתקן ולאכוף את החלטות בתי המשפט, במובן זה סמכויותיה מאגדות סמכויות שונות שנתונות במדינות מקבילות לסוכנויות שונות.
מחלקה זו מבצעת תפקידים שבארץ מבוצעים על ידי שירות בתי הסוהר והנהלת בתי המשפט.
הסוכנות אחראית לאכיפת פסקי דין, אבטחת בתי משפט והגנה על מערכת המשפט, כמו גם למימוש פסקי הדין, אבטחת שופטים, הבטחת הסדר הציבורי במתחם בתי המשפט, אכיפת החלטות שיפוטיות וגביית חובות וקנסות, הסדרת קיומם התקין של סדרי המשפט, שמירת הביטחון והסדר הציבורי בהיכלי המשפט ואחזקת מתקני המאסר.
ז'וליין נקוגה בקאלה
ז'וליין נקוגה בקאלה (בצרפתית: Julien Nkoghe Bekalé; נולד ב-9 בינואר 1962) הוא פוליטיקאי גבונזי, שכיהן כראש ממשלת גבון בשנים 2019 עד 2020.
ביוגרפיה
בקאלה נולד בקאנגו, גבון. בקאלה הוא חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן במספר תפקידי שר, ובין היתר שר הנפט בשנת 2009 ושר ההובלה והציוד בשנת 2011, תחת הנשיאים עומר בונגו ועלי בונגו.
בשנת 2019 נערך בגבון ניסיון הפיכה, אשר בעטיו מונה בקאלה לראש ממשלה על ידי הנשיא עלי בונגו. מעבר למינוי שר אנרגיה חדש, לא ערך בקאלה שינויים בהרכב הממשלה. ביולי 2019 הוא פרש מתפקידו והוחלף ברוז כריסטיאן רפונדה.
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה (ברוסית: Главное здание МГУ; במסמכים רשמיים מכונה לעיתים "הקורפוס הראשי של אוניברסיטת מוסקבה") הוא הבניין המרכזי במתחם האוניברסיטאות של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה בגבעת הדרור. הוא הגבוה מבין שבעת גורדי השחקים הסטליניסטיים: גובה - 183.2 מטרים (עם הצריח - 240), מספר קומות של הבניין המרכזי - 32. גובה הבסיס מעל פני הים הוא 194 מטר.
הוא נבנה בשנים 1949—1953 על ידי אסירי גולאג, על פי פרויקט של האדריכלים בוריס יופן, לב רודנייב, סרגיי צ'רנייב, פאבל אברוסימוב, אלכסנדר קריאקוב והמהנדס וסבולוד נסונוב. הסדנה של ורה מוחינה עבדה על העיצוב הפיסולי של החזיתות.
המתחם מורכב מ -30 מבני עזר מרכזיים ו -20, מצפה כוכבים, גן בוטני, פארק ואזור ספורט. שטח הפנים הכולל שלה הוא כ -167 דונם. בחלק המרכזי של הגוף הראשי יש שתי פקולטות, אולם כינוס המאכלס 1,300 איש, ספרייה מדעית ומוזיאון. הבניין מצויד במעליות מהירות הכוללות עד 20 איש. שאר הפקולטות תופסות בניינים הממוקמים בסמוך לבניין הראשי. הם נבנו באותו זמן עם הבניין הראשי, והם מהווים הרכב יחיד של קמפוס המדע. מהבניין הראשי, אגפי ההוסטלים בני 18 ו -9 קומות מתפצלים ויוצרים חצרות. סטודנטים ותארים מתקדמים מתגוררים במעונות ובמגדלי הפינה דירות לחברי סגל.
משנת 1953 עד 1990, הבניין היה הגבוה באירופה והגבוה ביותר ברוסיה משנת 1953 ועד 2003, עת נחנך טריומף פאלאס.
סינוור
סינוור הוא התחושה הוויזואלית הנוצרת כאשר קיימים בשדה הראייה עצמים בוהקים. תחושה זו עשויה להתבטא בחוסר נוחות ואף באובדן יכולת חלקי או מלא להבחין בפרטים. סינוור חוסר נוחות מתבטא בתחושת צורך להעתיק את המבט ממקור האור בנוסף לאובדן היכולת להבחין בפרטים. סינוור אובדן יכולת מפריע להבחין בפרטים מבלי לגרום חוסר נוחות. דוגמה למצב כזה היא פעולה של נהיגה ברכב לכיוון מערב בעת שקיעת השמש.
עצמת הסינוור מושפעת מההפרש בעצמת האור, מהזווית בין העצם המסנוור למוקד המבט, ומרמת ההסתגלות הנדרשת מהעין לתאורה.
הגורמים לסינוור
סינוור יכול להגרם כתוצאה ממקור אור ישיר בתחום שדה הראייה (מלאכותי או טבעי) או כתוצאה מהחזר אור ממשטחים. על פי רוב, הגורם העיקרי לסינוור הוא ההפרש בין עצמת האור המוקרנת מהעצם המסנוור לעומת הסביבה והעצם בו ממוקד המבט, אך ייתכן גם סינוור גם כאשר עצמת התאורה אחידה ובלבד שמדובר בעצמה גבוהה מאוד (למשל אזור מושלג המחזיר אור שמש מלא). גורם אפשרי נוסף לסינוור הוא מעבר מאזור חשוך מאוד לאזור מואר מאוד (למשל יציאה מחניון חשוך ישירות לאור יום).
המנגנון הפיזיולוגי של הסינוור
מקור הסינוור נמצא מחוץ לעין. בעת התרחשות סינוור יכולים לקרות אחד או יותר מהתהליכים הבאים:
סינוור של מכשירים אופטיים
בדומה לסינוור הפיזיולוגי, תופעה של סינוור מתרחשת גם במכשירים אופטיים כגון מצלמות, טלסקופים, כוונות וכדומה. תופעת הסינוור של מכשירים אופטיים נגרמת בשל אותן הסיבות לסינוור הפזיולוגי, אך מתבטאת רק באובדן היעילות של המכשירים. בצילום מתרחשת גם תופעה של "זוהר" המופיע בצילום כתוצאה מסינוור.
על דאטפת אטפוך
האמרה הארמית עַל דַּאֲטֵפְתְּ אַטְפוּךְ וְסוֹף מְטַיְּפַיִךְ יְטוּפוּן ("על שהצפת הציפוך, וסופם של מציפיך לצוף") מובאת במסכת אבות בשמו של הלל (אשר יש אומרים שהוא הלל הזקן ויש אומרים שהוא רבי הלל), ומשמעה: משום שרצחת אדם, וגרמת לגולגולתו לצוף בנהר – קרה לך אותו הדבר, וסופם של רוצחיך גם כן יהיה כזה. אמרה זו היא משל, שמשמעותו היא שאין דבר הקורה במקרה, ואדם העושה רע מקבל את עונשו, "מידה כנגד מידה". באמרה מתקיים פעמיים הכלל של מידה כנגד מידה: ראשית, רואים כעת בנהר גולגולת של אדם שנרצח, וזה משום שהוא רצח אדם אחר; ובפעם השנייה, גם מי שרצח את בעל הגולגולת יירצח.
פרשנות היסטורית
יש הרואים באמרה זו של הלל, אמרה שכוונה לרציחות הרבות שהיו בסוף תקופת ימי בית חשמונאי. במיוחד כלפי רציחתו בטביעה של אריסטובולוס השלישי בבריכה של הורדוס בארמונו ביריחו. דבריו של הלל נאמרו בארמית על מנת שהמון העם יבין את המסר - "סופו של רוצח להירצח בעצמו".
פרשנות
דבריו של הלל מתפרשים כך (על ידי רבי עובדיה מברטנורא):
על דאטפת אטפוך – אתה, שהיית רשע, והיית הורג אנשים ומציפם בנהר – נידונת להיות גם כן קורבן של מעשים דומים, שכן "במידה שאדם מודד בה מודדים לו", והעולם מתנהל "מידה כנגד מידה".
וסוף מטיפייך יטופון – אמנם היית הורג אנשים ומציפם, אבל לא הייתה סמכות לבית דין להרוג אותך, שכן לא היו למעשיך עדים, והורגך התחייב בנפשו. ה' מסרך ביד אדם שגם הוא רשע, שכן "מגלגלין חובה על ידי חייב", וסופו גם כן למות באותה מיתה.
הרמב"ם בפירושו למשנה זו כתב: הרבי מלובביץ' בפירושו למשנה זו הביא את פירושו של רבי דוד הנגיד והוסיף, שכאשר ראה הלל שנזדמנה לפניו - בדרך נס - גולגולתו של פרעה מלך מצרים - הבין, שכוונת הנס היא שהגולגולת הזו תבוא סוף כל סוף למצב של מנוחה. ולכן אמר לה הלל: על דאטפת אטפוך - כעת, לאחר שלמדתי ממך את הרעיון של "מידה כנגד מידה"- תיקנתי אותך וכעת את יכולה לנוח. וסיים הלל ואמר: וסוף מטיפייך יטופון - אין ספק שבסופו של דבר יבואו אף מטיפייך (רוצחייך) על עונשם.
נשפון-אדום מדברי
נשפון-אדום מדברי (שם מדעי: Lasiurus blossevillii) הוא מין עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים החי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית והוא קרובו לסוג של נשפון כפור מאפיר ודומה מאוד גם למין Lasiurus borealis, הגורם לאנשים רבים להתבלבל ביניהם.
מאפיינים
עטלף זה מצוי מדרום קנדה עד למרכז אמריקה וצפונה של אמריקה הדרומית. הוא מצוי גם באיי גלאפגוס ובטרינידד. העטלף פעיל בעיקר בלילה, וביום הוא נח במהופך על ענפי עצים. והוא נודד בחורפים דרומה וחוזר בקיץ. למרות המשתמע-לכאורה משמו, מין זה של עטלפים אינו חי רק במדבריות.
אורך העטלף 49–65 מ"מ, אורך הכנף 38–42 מ"מ והמשקל עד 12 גרם. העטלף בעל פרווה כסופה-אפורה כשהגב זהוב, הראש כתום והאוזניים והפנים ורודות. הכנפיים אפורים כהים והזנב מכוסה שיער. עטלפים אלה צדים עשים וחרקים אחרים באמצעות איכון הד שהם פולטים. הוא עצמו עלול להיטרף בידי ינשופיים, עורבנים, ראקונים ואופוסומים.
העטלף אינו נמצא בסכנת הכחדה בטבע.
בישופות אייכשטט
הנסיכות-בישופות של אייכשטט (בגרמנית: Hochstift Eichstätt; Fürtsbistum Eichstätt; Bistum Eichstätt) הייתה נסיכות כנסייתית קטנה של האימפריה הרומית הקדושה. במרכזה הייתה העיירה אייכשטט, אשר הייתה ממוקמת במדינת בוואריה של ימינו, מעט ממערב לרגנסבורג, מצפון לנויבורג אן דר דונאו ואינגולשטאדט, מדרום לנירנברג, ומדרום מזרח לאנסבך.
כוכבה פליטר
כוכבה (כוכי) פליטר (1949 – 2 באוקטובר 2015) הייתה שחקנית כדורסל כיסאות גלגלים בנבחרת ישראל במשחקים הפאראלימפיים.
בישופות אייכשטט
גאוגרפיה
מבחינה גאוגרפית, שטח הנסיכות-בישופות היה מקוטע מאוד, ונכון לשנת 1789 היה מורכב מחלק עיקרי אחד במזרח שגבל בבוואריה בצפון, במזרח ובדרום, ובפפנהיים וברנדנבורג-אנסבך במערב. שאר הנסיכות הייתה ממוקמת ממערב והורכבה מכמה אזורים בגדלים שונים המובלעים בעיקר בתוך ברנדנבורג-אנסבך. השטח הכולל היה כ-1100 קמ"ר, עם אוכלוסייה של 58,000 נפש (נכון לשנת 1855).
כוכבה פליטר
פליטר נולדה בכפר שלם ובגיל שנתיים חלתה במחלת הפוליו. היא נפגעה בגפיה התחתונות ועברה ניתוחים מרובים ברגליה.
את עיסוקה בספורט נכים החלה במרכז הספורט לנכים של איל"ן.
בישופות אייכשטט
היסטוריה
הדיוקסיה של אייכשטט הוקמה בשנת 741, כאשר המיסיונר האנגלו-סכסוני ויליבלד הקדוש הוקדש לבישוף על ידי בוניפציוס הקדוש ופנה לכנסיית אייכשטט בדוכסות הגזע הגרמנית של בוואריה. יורשיו השיגו מעמד של נסיך-בישוף, כאשר ירשו את השטחים הפרנקוניים של פקידיהם ה-Vogt לשעבר, שושלת רוזני הירשברג שנכחדה (בטירת הירשברג בעיירה ביילנגריז של היום). בתגובה לרפורמציה הפרוטסטנטית, אייכשטט הצטרפה לליגה הקתולית ב-1617. אדמות הבישופות היו מרכז של הקונטרה-רפורמציה ואתר של משפטי כישוף רבים.
במהלך החילון הגרמני של 1802 בעקבות מלחמות המהפכה הצרפתית, הבישופות חולנה וניתנה ב-1803, יחד עם ארכיבישופות זלצבורג, כפיצוי לארכידוכס פרדיננד מהבסבורג-לורן, אחיו של הקיסר פרנץ השני והדוכס הגדול לשעבר של טוסקנה. שלוש שנים מאוחר יותר, בעקבות תבוסתה של אוסטריה על ידי נפוליאון בקרב אוסטרליץ, האזור ניתן לממלכת בוואריה על פי חוזה פרסבורג. מ-1817 עד 1855, הנסיכות הוקמה מחדש כפייה של בוואריה לטובת בנו החורג של נפוליאון, אז'ן דה בוארנה.
כוכבה פליטר
התחרתה במסגרת משחקי סטוק מנדוויל והיא הייתה חברת נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים. השתתפה במשלחות ישראל אל אולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) ואל אולימפיאדת הנכים טורונטו (1976). כחברת הנבחרת זכתה במדליית זהב פאראלימפית (1976) ובמדליית ארד פאראלימפית (1972).
בגיל מבוגר לקחה חלק בפעילות ריקוד בכיסאות גלגלים והייתה חברת להקת "גלגלי ראשון".
נפטרה ב-2015. עיריית ראשון לציון קיימה ערב זיכרון בשנה הראשונה לפטירתה. לציון יום השנה השני לפטירתה הוקדש על שמה טורניר הסטריטבול שקיימו ההתאחדות הישראלית לספורט נכים ואתנה - המועצה הציבורית לקידום נערות ונשים בספורט.
יעקב ראובן
יעקב (יקי) ראובן, הוא נגן מנדולינה ישראלי. בעל קריירה בן לאומית, שמתמחה בעיבוד חדש ליצירות שנכתבו במקור לכינור בביצועי בכורה על מנדולינה, לצד ההיבט הכנרי, ראובן מקדיש זמנו להזמנה ביצוע והקלטה של מוזיקה ישראלית מקורית לכלי, ביצועים חדשניים אלו עשירים הודות לאופק נגינתו המוזיקלי המגוון הכולל מוזיקה קלאסית, מוזיקת בארוק, מוזיקת עולם ומוזיקה למחול ותיאטרון.
ביוגרפיה
ראובן נולד בזיכרון יעקב וגדל בבאר שבע, החל את לימודי המנדולינה כשהיה בן 8, בהדרכת דורה ברטיק ופרופ' שמחה נתנזון בקונסרבטוריון העירוני באר שבע, ולאחר מכן בהדרכתו של לב חיימוביץ'. בהמשך עבר לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים שם למד תחת הדרכתו של פרופ' מוטי שמיט.
במהלך לימודיו באקדמיה ראובן זכה פעמיים בתחרות "קונצ'רטו" היוקרתית של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, וב-2004 זכה ראובן במקום הראשון בתחרות "פלקטרו ריוחה" היוקרתית בלה ריוחה, ספרד.
לאחר סיום לימודיו בישראל, ראובן היה הראשון לנגן עם תזמורת ישראלית רפרטואר הנכתב במקור לכינור במקום הרפרטואר הקלאסי למנדולינה. ביצועיו לרפרטואר זה הקנו לו שם עולמי כנגן מנדולינה.
ראובן היה חבר ומייסד רביעיית קרמן שהוקמה בשנת 2000 על פי המלצתו של המנצח מסטיסלב רוסטרופוביץ'. בשנת 2012 הוא הקים מחדש את רביעיית קרמן בהרכב בינלאומי.
ראובן שיתף פעולה עם הרכבים שונים כגון הרביעייה הירושלמית, רביעיית קרמן, תזמורת הבארוק ירושלים. וכן הוא חבר בהרכב הבארוקדה, הקולקטיב הישראלי למוזיקת בארוק, עמם הוא מופיע לעיתים תכופות כסולן.
ראובן מופיע כסולן וכנגן אורח עם מיטב התזמורות בארץ, כולל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית ואנסמבל המאה ה-21. הוא ניגן תחת שרביטם של גדולי המנצחים כגון זובין מהטה, מסטיסלב רוסטרופוביץ', אנטוניו פאפאנו, מנדי רודן.
בזירה הבן לאומית, ראובן ניגן כסולן עם תזמורות מהשורה הראשונה, ביניהן, תזמורת הביביסי, תזמורת הגוונדהאוס, התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה.
לראובן חוזי הקלטה עם החברות הבן לאומיות, נקסוס (חברת תקליטים), Hyperion Records.
צלפאים
צלפאים (שם מדעי: Brassicales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. הסדרה יורשת את שמה בעברית מהסוג צלף, ובשפות אחרות נקראת על שם אחד הסוגים החשובים שבה - כרוב (Brassica). מיני הסדרה מכילים גלוקוזינולטים (נקראים גם שמן חרדל), השחלה עילית והיא בעלת שלושה עלים (שחלילים). השיליה דפנית ועובר הזרע בדרך כלל ירוק.
בסדרה נכללות כיום המשפחות הבאות:
סוריה העות'מאנית
סוריה העות'מאנית אורגנה על ידי העות'מאנים עם כיבושה מהסולטנות הממלוכית בראשית המאה ה-16 כאיילט (מחוז) יחיד של איילט דמשק. בשנת 1534 פוצל איילט חלב לממשל נפרד. איילט טריפולי הוקם ממחוז דמשק בשנת 1579 ומאוחר יותר פוצל איילט אדאנה מחלב. בשנת 1660 הוקם איילט צפת וזמן קצר לאחר מכן שונה לשם איילט צידון; בשנת 1667 קיבלה אמירות הר הלבנון מעמד אוטונומי מיוחד בתוך מחוז צידון, אך הוא בוטל בשנת 1841 והוגדר מחדש בשנת 1861 כמוטצאריף הר הלבנון. האיילטים בסוריה הפכו מאוחר יותר לווילאייט סוריה, וילאייט חלב ווילאייט ביירות, לאחר רפורמות הטנזימאט בשנת 1864. לבסוף, בשנת 1872, מוטצאריף של ירושלים פוצל מווילאייט סוריה למינהל אוטונומי בעל מעמד מיוחד.
היסטוריה
לפני 1516 הייתה סוריה (אזור) חלק מהסולטנות הממלוכית שמרכזה במצרים התחתונה. הסולטאן העות'מאני סלים הראשון כבש את סוריה בשנת 1516 לאחר שהביס את הממלוכים בקרב מרג' דאבק ליד חלב בצפון סוריה. סלים המשיך את מסעו המנצח נגד הממלוכים וכבש את מצרים בשנת 1517 בעקבות קרב רידניה, והביא לסיום הסולטנות הממלוכית.
חטיבות מנהליות
כאשר תפס לראשונה את סוריה בשנת 1516, סלים הראשון שמר על החלוקה המינהלית של התקופה הממלוכית. לאחר שחזר ממצרים ביולי 1517, הוא ארגן מחדש את סוריה למחוז גדול או עין אחד בשם "שאם" (בערבית / טורקית הכינוי של "סוריה"). האיילט חולקה למספר מחוזות או סנג'קים.
1549–1663
בשנת 1549 אורגנה סוריה מחדש לשני איילט. הסנג'אק הצפוני של חלב הפך למרכזו של איילט חלב החדש. בשלב זה חולקו שני האיילטים הסורים באופן הבא:
בשנת 1579 הוקם איילט טריפולי בשם "טריפולי של סוריה". בשלב זה, האיילטים הפכו כדלקמן: איילט חלב כלל את הסנג'קים של חלב, אדנה, Marash, Aintab, ואורפה.
איילט טריפולי כלל את הסנג'קים של טריפולי, לטקיה, חמה וחומס.
בשנת 1660 הוקם איילט צפת. מאוחר יותר שונה שמו לאיילט צידון, ומאוחר יותר לאיילט ביירות.
1861
בעקבות הטבח באלפי אזרחים נוצרים במהלך הסכסוך בלבנון בשנת 1860, ובלחץ אירופאי הולך וגובר, בעיקר מצרפת, הופק בשנת 1861 צו עות'מאני שבו נקבע הסדר שלטוני חדש בהר הלבנון. היה זה הסדר שנכפה על טורקיה העות'מאנית על ידי המעצמות (תקופה קצרה מאוד היה עדיין בתוקף מבנה השלטון על פי ההסכם הישן. בראש כל אחת מהקאימקאמיות עמד שליט חדש. כאמור, השליט של הקאימקמאיה הנוצרית, יוסף כרם, סילק את טאניוס שאהין מהר-הלבנון, לאחר שניסיונות להשגת הסדר עמו כשלו)
ההסדר החדש הוציא את הדרוזים - אף על פי שיצאו כמנצחים מבחינה צבאית - כמפסידים מבחינה פוליטית.
ההסדר החדש קבע מפתח עדתי חדש המתבסס על הדמוגרפיה האמיתית באותה תקופה בהר הלבנון. אך למרות זאת, ההסדר היה כולו "הסדר של פשרות" – פשרה בין האימפריה העות'מאנית לבין חמש מעצמות אירופה ובני חסותן. ההסדר החדש ביטל את הפיאודליות ואת סמכויות המוקאטעג'י (אדון המוקטעת) לחלוטין.
ההסדר החדש, שנקרא גם "החוק האורגני" (Réglement Organique), התבסס על מפתח עדתי מעודכן, על פיו נקבע כי: המעורבות הטורקית והאירופאית והיותו של המושל לא מקומי נקבעו כדי להמתיק קמעה את תבוסתם הפוליטית של הדרוזים.
בפועל, ההכרה העות'מאנית ב"חוק האורגני" עלתה לאימפריה העות'מאנית בהפסדים קשים. השער העליון הפסיד למעשה את השליטה המוחלטת בשטח שהייתה קיימת למן המאה ה-15 ואף נאלץ לתת הטבות כלכליות שונות לתושבי האוטונומיה. על מנת לצמצם את ההפסדים דרשו העות'מאנים לצמצם את שטחו של האזור ולהגבילו לאזור בהם היה רוב נוצרי מוחלט. פעולה זו של צמצום השטח טמנה בחובה את זרעי הוויכוח העתיד להתפרץ אחרי מלחמת העולם הראשונה אודות שטחה של האוטונומיה.
בהתאם להסכם, מונה דאוד (אוגלו) פאשא, אדם בגיל העמידה, אשר שירת שנים רבות כנספח בחצר המלוכה של ברלין ובחצר המלוכה הבריטית, לתפקיד מושל הלבנון.
1864
במסגרת רפורמות הטנזימאט בשנת 1864, האימפריה חולקה מחדש ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי - הקמת הווילאייטים הושלמה ב-1876. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מוטצאריף. הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לקריות (כפרים ושכונות) ובראש כל קריה עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים.
מינויים של בעלי תפקידים באדמיניסטרצית הווילאייט היה בידי השלטון המרכזי ולא בידי הוואלי, אף כי הוא היה האחראי עליהם מבחינה מקצועית, בכך שמר השלטון המרכזי על השפעתו במחוזות.
1872–1918
בשנת 1872 הפכה ירושלים והעיירות הסובבות למוטצאריף של ירושלים וזכתה למעמד מינהלי מיוחד.
מאז 1872 ועד מלחמת העולם הראשונה נפות סוריה העות'מאנית היו:
סנג'אק זור והחלק העיקרי של וילאייט חלב לעיתים נכללים בסוריה העות'מאנית ולעיתים לא. "המילון הגאוגרפי של העולם", שיצא לאור בשנת 1906, מתאר את סוריה כ: "מדינה בחלק [דרום-מערב] אסיה, המהווה חלק מהאימפריה הטורקית. היא משתרעת מזרחה מהים התיכון אל נהר הפרת והמדבר הסורי (השוכן צפוני למדבר הערבי), ודרומה מעלמה-דאג (אמנוס העתיקה), אחד מהרי הטאורוס, עד לגבולות מצרים. היא שוכנת בין קוי הרוחב 31° ו-37° [קו רוחב צפוני]. היא כוללת את וילאייט סוריה, או של דמשק, את וילאייט ביירות, את החלק [דרום-מערב] של וילאייט חלב, ואת המוטצאריף של ירושלים והלבנון.
פלסטין נכללת בסוריה, הכוללת את המוטצאריף של ירושלים וחלק מהווילאייטים של ביירות וסוריה.
הכינוי סוריה משמש לעיתים במובן הרחב יותר כדי לכלול את כל וילאייט חלב ואת סנג'ק צור, ובכך נוסף חלק גדול ממסופוטמיה על סוריה בשנת 1915, דוח בריטי אומר:"'המונח סוריה באותם ימים שימש בדרך כלל לציון כל סוריה הגאוגרפית וההיסטורית, כלומר כל הארץ השוכנת בין הרי הטאורוס וחצי האי סיני, שהורכבה מחלק מווילאייט חלב, וילאייט ביירות, וילאייט סוריה, הסנג'ק של לבנון והסנג'ק של ירושלים. היא כללה את החלק הזה במדינה שניתק ממנו לאחר מכן כדי ליצור את שטח המנדט של פלסטין.'"
פלורליזם בחינוך
פלורליזם בחינוך עוסק בפיתוח מודעות לרב-תרבותיות במסגרת בית הספר. הפלורליזם בחינוך מבקש ליצור חברה פלורליסטית הכוללת הכרה בריבוי ומגוון הקבוצות שונות בחברה, כמו גם בזכות קיומן של דעות, השקפות, צרכים ורצונות שונים.
פלורליזם ופרטיקולריזם
הגישה הפלורליסטית מאמינה בחינוך לרב-תרבותיות לכלל התלמידים. זוהי תפיסה הומניסטית ליברלית על פיה האמיתות החברתיות הן יחסיות ולא מוחלטות. ניתן להבחין רב-תרבותיות המוענקת לקבוצות תלמידים מעורבות (יצירת מסגרת חינוכית המאפשרת יחסי הבנה וכבוד הדדיים בין קבוצות רוב ומיעוט), לבין תוכניות לימודים ספציפיות העוסקות בחינוך לרב-תרבותיות או שינוי קוריקולרי כללי במטרה לשנות את התייחסותם של התלמידים לשונות הקיימת בחברה.
לעומתה, הגישה הפרטיקולרית מאמינה בחינוך רב-תרבותי – אינדוקטרינציה חינוכית נפרדת לבני הקבוצות השונות על פי ערכיהן הספציפיים. זוהי תפיסה רדיקלית יותר הן בתחום החברתי והפוליטי והן בתחום החינוכי והפדגוגי.
הצורך להגיע להסכמה בחברה רב-תרבותית הופך את החינוך האזרחי לבעל חשיבות רבה. החינוך האזרחי מציג לילד את עיקרי השיח הליברלי הדמוקרטי, את הרקע ההיסטורי והפילוסופי של הדמוקרטיה, וכן את משמעות היישום הפוליטי של רעיון זה. בדרך זאת התלמידים לומדים לכבד את אזרחי המדינה גם אם אימצו אורחות חיים, ערכים ומסורות שונים משלהם, ורואים את כל האזרחים כשווים. מעבר לשכבה זו של חינוך אזרחי משותף יכולה כל קבוצה תרבותית לטפח את השוני התרבותי שלה.
אחד מהקשיים בגישה הפלורליסטית הוא יחס א-סימטרי בין קבוצות ליברליות ולא ליברליות. חברות רב-תרבותיות המכילות תרבויות דתיות בעלות חוקים הקודמים לחוקי המדינה נמצאות במסלול המוביל להתנגשות בלתי נמנעת. במקרה כזה החוקים הליברליים אינם רק מנוגדים לחוקים הדתיים, הם גם פוגעים פגיעה של ממש בערכים המקודשים לאותן תרבויות.
ג'ון רולס ניסה לנסח חוק בינלאומי שמטרתו לגשר על הפער בין סוגים שונים של תרבויות. הוא הציג סוג של פשרה אפשרית בין חברות ליברליות ולא ליברליות, המבוססת על האבחנה בין ליברליזם הדוגל בזכויות וליברליזם הדוגל באוטונומיה. ליברליזם הדוגל בזכויות סובלני, גמיש ופתוח יותר משום שהוא ממקם את זכויות האדם בראש הסולם. לכל אדם יש זכות לחיות את חייו על פי דרכו, ההיסטוריה, התרבות, הערכים, ההעדפות והדת שלו, כל עוד הוא אינו פוגע באחרים. ליברליזם מסוג זה רואה ברב-תרבותיות חוויה מעשירה וכלי בעל ערך. ליברליזם הדוגל באוטונומיה אינו סבלני משום שהוא ממקם את רעיון האוטונומיה של הפרט וחופש הבחירה שלו בראש הסולם. לכן, חברות שאינן מאפשרות לפרטים החיים בתוכן אוטונומיה או חופש בחירה, נתפסות כחברות נחותות שיכולות להשתפר רק אם יקבלו על עצמן את הערכים הליברליים.
יולי תמיר מציעה שני סוגים של רב-תרבותיות: רב-תרבותיות דקה – הכוללת רק תרבויות ליברליות, כאשר הוויכוח הוא בין שתי תרבויות ליברליות בעלות אינטרסים תרבותיים שונים; ורב-תרבותיות עבה הכוללת תרבויות ליברליות לצד תרבויות לא-ליברליות. השאלה הנשאלת היא האם ניתן לגשר על מחלוקות במקרה של רב-תרבותיות עבה?
ג'יימס בנקס
ישנה הסכמה כללית בין החוקרים בתחום החינוך לרב-תרבותיות, שכדי ליישם חינוך רב-תרבותי יש צורך בשינוי מבני, הכולל: שינוי בתוכנית הלימודים; חומרי הלימוד; סגנונות הוראה ולימוד; תפיסה והתנהגות של מורים ומנהלים; ומטרות, נורמות ותרבות בית הספר. ג'יימס בנקס מציע חמישה ממדים של חינוך לרב-תרבותיות תוך התמקדות בצרכים של קבוצות אתניות וגזעיות.
פלורליזם בחינוך בישראל
משרד החינוך אימץ את אידאולוגיית כור ההיתוך בעשור הראשון לקיומו. אולם, בפועל התפצל החינוך בישראל בין מספר מערכות אוטונומיות או אוטונומיות-למחצה: החינוך הממלכתי, החינוך הממלכתי דתי, החינוך הערבי עצמאי והחינוך העצמאי. מגמה זו הלכה והתחזקה בשנות התשעים עם העלייה מארצות חבר המדינות ועם עליית מספר הפועלים הזרים.
שאלה מרכזית כיום היא עד כמה מערכת החינוך בישראל צריכה לכוון את החינוך הערכי וכיצד היא צריכה לעשות זאת בחברה הישראלית הפלורליסטית באופן קיצוני. מצד אחד, מערכת החינוך מחולקת למגזרים המעוניינים באוטונומיה תרבותית וערכית ומצד שני קיים צורך בחינוך לערכים משותפים – חברתיים ולאומיים. המחבר נוקט עמדה וטוען שמערכת החינוך בישראל כן צריכה לכוון את החינוך הערכי. הגישות המרכזיות לחינוך ערכי בחברה פלורליסטית הן הגישה הפלורליסטית והגישה הפרטיקולרית.
גישה אחת היא שיש להכיר במשמעות הערכית של הפלורליזם החברתי בישראל, לזנוח תפיסות ישנות כמו כור היתוך ומיזוג גלויות ולראות בפלורליזם החברתי בישראל ובחינוך לרב-תרבותיות צורך קיומי לקיומה של מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית. על פי א' יוגב, מערכת החינוך בישראל יכולה וצריכה לטפל בחינוך לרב-תרבותיות. ניתן לעשות זאת באמצעות שילובם של ארבעה היבטים: שילוב של ארבעת ההיבטים וטיפול כוללני בחינוך הערכי יתנו לחינוך הערכי בחברה הפלורליסטית הישראלית משמעות אמיתית ומקיפה.
מבצר כפרלט
מבצר כפרלט (ידוע גם כמבצר הבונים) הוא שמו של מבצר קדום מתקופת ימי הביניים, שנמצא בתחומי מושב הבונים שבמישור החוף. המבצר בנוי על גבעת כורכר שגובהה כשלושים מטרים, הנמצאת כ-800 מטרים ממזרח לקו החוף, כשמונה קילומטר מדרום לעתלית וכחמישה עשר קילומטרים מצפון לעיר קיסריה.
הקמת המבצר
אין עדויות בהיסטוריה הכתובה על בנייתו של מבצר כפרלט, וקביעת התקופה בה הוקם מתבססת בעיקר על סגנונו האדריכלי. זהו אחד המבצרים הבודדים ששרדו בארץ ישראל בעל מגדלים עגולים. מרבית המבצרים שנבנו בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית מתאפיינים במגדלים רבועים, סגנון שיובא על ידי הצלבנים האירופאים מארצות מוצאם. מגדלים העגולים הם מהמאפיינים הבולטים של הבניה הערבית בתקופה שקדמה לכיבוש ארץ ישראל בידי הצלבנים.
הממצאים הארכאולוגיים, כמו גם דמיונו של המבצר למצודות ערביות אחרות, הביאו את החוקרים לכדי הסכמה כי מדובר במצודה שנבנתה בתקופת השלטון הערבי בארץ ישראל, ככל הנראה במאה ה-8 או ה-9. כיום ידוע כי בתקופה זו נבנו מספר מצודות לאורך חופי הארץ שנועדו למנוע פלישה ביזנטית חוזרת שמטרתה להשיב את שנלקח מהם על ידי הכובש המוסלמי.
לאחר כיבושה של ארץ ישראל בידי הערבים, נהרסו מרבית היישובים לאורך מישור החוף, והאזור, שהפך לאזור ביצות נטוש מתושבים, התגלה עד מהרה על ידי הביזנטים כאזור חסר הגנה צבאית שניתן לפלוש אליו בקלות יחסית. המבצרים המוסלמים היו המענה הטוב ביותר לו היו מסוגלים הערבים, ששליטתם בים הייתה דלה ביותר ולא החזיקו כל צי שהוא (אף לא צי סוחר). מצודות אלו נבנו באזורים בהם הייתה הגישה אל החוף קלה ואשר היוו נקודות החפה אפשריות לצי הביזנטי המפותח.
היסטוריונים ערבים מסוף האלף הראשון מציינים בכתבייהם כי הח'ליף עבד אלמלכ החל בבניית עיר בשם כפרלט בקרבת קיסריה. כיום מקובלת ההנחה כי הכוונה לאחוזה המבוצרת שבתחומה נבנה המבצר הנושא שם זה גם כיום.
המבצר בתקופת הצלבנים
לאחר כיבוש מישור החוף על ידי הצלבנים בסוף המאה ה-11 נפלה גם כפרלט בידיהם. בתקופת שלטון הערבים היה מישור החוף אזור ספר בעל חשיבות צבאית ואזרחית מועטה בשל ריחוקו ממוקדי האוכלוסייה בערי ההר המרכזי. אולם, לממלכת הצלבנים, שקיומה היה תלוי בקשר הימי עם ארצות אירופה, היה האזור בעל חשיבות עליונה הן בשל היותו המוצא לנתיבי הסחר הימיים שקישרו בין המדינות הצלבניות המבודדות לאירופה, והן בשל היותו נתיב תנועה חשוב בין המדינות הצלבניות הצפוניות ובין ירושלים.
סיבות אלה הביאו את הצלבנים לבצר את ערי מישור החוף עד למאוד, ומקומו של מבצר כפרלט לא נפקד מרשימת הערים אותן ביצרו הצלבנים. את המבצר כפי שאנו מכירים אותו כיום, אמנם לא בנו הצלבנים, אולם הם שיפצו וחיזקו את המבצר המוסלמי ללא הכר.
תולדות מבצר כפרלט בתקופת הצלבנים שרויות תחת ערפל היסטורי כבד. ההיסטוריונים בני התקופה ממעטים להזכירו והמידע המצוי כיום אודות מבצר זה מועט ומקוטע, וזאת חרף היותו ממוקם על הדרך הראשית שחצתה את ממלכת ירושלים, ואשר מבצרים אחרים שנבנו לאורכה, דוגמת מבצר דור זכו לפרסום רב.
במעט המידע המצוי בידינו כיום נזכר כפרלט לא כמקום מבוצר אלא דווקא ככפר אזרחי שהיה מצוי בנחלתם של נסיכי קיסריה הצלבניים. מחוזי בעלות שנשתמרו ידוע כי המקום נמסר באופן זמני לידי אבירי המסדר ההוספיטלרי בשנת 1213, בתמורה להלוואה אותה העניקו לשליטי קיסריה.
בשנת 1232 מכרו האבירים ההוספיטלרים את המקום לאבירים הטמפלרים תמורת 16,000 ביזנטים (סוג המטבע שהיה נהוג בממלכת ירושלים). לאחר המכירה שוב לא מוזכר המבצר כלל, אולם ידוע כי בשנת 1256 עדיין היה ברשותם של הטמפלרים.
בשנת 1265 נפל המקום בידי המצביא הממלוכי ביברס, שנלחם למיגור הנוכחות הנוצרית בארץ ישראל. משברי מידע הידועים כיום ניתן להסיק כי המבצר ואדמותיו הושבו לתקופה מסוימת לידי הטמפלרים, ככל הנראה בשנת 1283 עת נחתם חוזה בין הצלבנים לממלוכים, חוזה שהבטיח בין היתר את שלומו של מבצר עתלית.
בשנת 1291, עם חידוש ההתקפות הממלוכיות על מעוזי הצלבנים נפל גם המבצר בידי המוסלמים ונחרב.