cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אה"מ המלכה אליזבת (R08)
הספינה הוזמנה לצד אחותה אה"מ נסיך ויילס במאי 2008 כסדרת נושאות מטוסים מחליפה לנושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל. הספינה קרויה על שם ספינת הדרדנוט אה"מ המלכה אליזבת (שירתה 1913–1948), שבעצמה נקראה על שם אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. נושאת המטוסים אה"מ המלכה אליזבת הושקה ביולי 2014 ונכנסה לתקופת מבחן בצי המלכותי בדצמבר 2017, במהלך 2020 היא הוכנסה לשירות פעיל ובינואר 2021 הפכה לאניית הדגל של הצי.
המלכה אליזבת היא אניית הפיקוד של קבוצת התקיפה נושאת המטוסים (CSG) הכוללת באופן טיפוסי כעשרה כלי שיט וכ-32 כלי טיס שונים. ביולי 2021 עברה המלכה אליזבת את טבילת האש הראשונה שלה, כחלק ממבצע נחישות טבועה כשמטוסי טייסת 617 של חיל האוויר המלכותי וטייסת 211 של חיל הנחתים של ארצות הברית המריאו מסיפונה לתקיפת מטרות של ארגון המדינה האסלאמית בסוריה ועיראק.
תיאור
הספינה מיועדת לשאת כוח של 24 מטוסי F-35 לייטנינג II במצב רגיל ועד 36 במקרה הצורך, בנוסף, באופן טיפוסי תכלול הספינה 14 מסוקי AW101 מרלין כאשר תשעה מהם בתפקיד לוחמה נגד צוללות, מעבר לאלו היא יכולה לשאת מגוון סוגי מסוקים נוספים בהתאם לצרכים המבצעיים, בהם מסוקי תקיפה (כגון הAH-64 אפאצ'י), מסוקי תובלה, סיור או אחרים.
המלכה אליזבת מיועדת לשמש כציר המרכזי של יכולות התקיפה ארוכות הטווח של הצי המלכותי ומתוך כך, לצד יכולות נשיאת כלי הטיס של הספינה, היא יכולה לשאת גם כוח של כ-250 לוחמי חיל הנחתים המלכותי שמסוגלים להמריא ממנה על גבי דגמי מסוקי התובלה השונים (כגון הצ'ינוק) לכל גזרה מבצעית ברחבי העולם. סך הכל כוללת הספינה 1,600 מיטות לצוות הספינה, צוותי האוויר וכוחות הנחתים, המחולקים ל-470 חדרים.
גאורג, דוכס סקסוניה
גאורג, דוכס סקסוניה (בגרמנית: Georg der Bärtige; 27 באוגוסט 1471–17 באפריל 1539) היה דוכס סקסוניה מבית וטין.
ביוגרפיה
היינריך נולד במייסן ב-27 באוגוסט 1471, והיה בנם הבכור של אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה, וסידוניה מפודבראדי, בתם של גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה וקוניגונדה משטרנברג. בשנת 1500 מת אביו, וגאורג ירש את דוכסות סקסוניה, בעוד אחיו היינריך הפך ללורד של פריסלנד. השלטון הסקסוני בפריזלנד הוטרד מהתקוממות מתמשכת, וכתוצאה מכך, היינריך, שהיה בעל אופי די מתון, ויתר על התואר שלו בשנת 1505 לטובת גאורג, בתמורה לקצבה ולמחוזות וולקנשטיין ופרייברג, שבה הוא התגורר. גם תחת שלטונו של גאורג המשיכו המרידות בפריסלנד, ומשום כך מכר גאורג בשנת 1515 את הנחלות לקרל, דוכס בורגונדי.
בשנת 1517 החל מרטין לותר את הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה, וכמה שנים מאוחר יותר המיר אחיו היינריך את דתו ללותרניזם, בעוד גאורג נשאר קתולי אדוק. בשנת 1525 היה גאורג ממקימי הליגה של דסאו, ובשנת 1538 היה ממקימי הליגה הקדושה של נירנברג, שנועדו לחיזוק האינטרסים הקתוליים בגרמניה. רק שניים מבניו של גאורג שרדו עד לבגרותם, יוהאן ופרידריך, אולם שניהם מתו לפניו ללא ילדים. כאשר נפטר פרידריך בשנת 1539, הפך אחיו היינריך להיות יורש העצר של הדוכסות פי חוק ההסדר של 1499, אולם כדי למנוע רצף פרוטסטנטי, ניסה גאורג לעקוף את רצונו של אביו, לנשל את היינריך, ולהוריש את הדוכסות לארכידוכס פרדיננד, אחיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם זאת, גאורג מת רק חודשיים מאוחר יותר ב-17 באפריל 1539, ואחיו היינריך ירש את הדוכסות, והפך את הלותרניזם לדת המדינה של דוכסות סקסוניה.
משפחתו
ב-21 בנובמבר 1496 התחתן גאורג בדרזדן עם ברברה יגלו, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה היו לו עשרה ילדים:
איגור ז'יז'יחין
איגור ויטאלייביץ' ג'יג'יחין (ברוסית: И́горь Вита́льевич Жижи́кин ובאנגלית: Igor Jijikine; נולד ב-8 באוקטובר 1965) הוא שחקן רוסי-אמריקאי העובד בלוס אנג'לס ובמוסקבה.
ראשית החיים והקריירה
ג'יג'יחין נולד במוסקבה ומשנת 1983 עד 1988 למד דרמה ואקרובטיקה. הוא הופיע על הבמה עם קרקס המדינה במוסקבה, בקרקס "היובל" של דון ארדן ו"המיסטרה" של סירק דו סוליי בלאס וגאס.
קריירה קולנועית
במהלך השנים ג'יג'יחין עבד עם במאים כמו סטיבן ספילברג, קלינט איסטווד וג'יי ג'יי אברהמס והופיע בסרטים מסחריים רבים. ב"אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח" של סטיבן ספילברג, איגור מגלם את תפקיד הקולונל דובצ'נקו (שמשתלט על תפקיד הבחור הקשוח של הסדרה שגולם בעבר על ידי פט רוץ' המנוח), המנהיג האכזרי של צוות הקומנדו הסובייטי המחפש אחר גולגולת הקריסטל. סרטיו המצליחים ביותר מבחינה מסחרית היו "אינדיאנה ג'ונס" שהרוויח 786 מיליון דולר ו"התייר" שהרוויח 278 מיליון דולר ברחבי העולם.
משחקי מחשב
ג'יג'יחין הופיע במשחקי האסטרטגיה בזמן אמת, Emperor: Battle for Dune, Red Alert 2 ומשחק ההרחבה שלו "נקמת יורי", שהופץ על ידי אולפני ווסטווד. בנוסף הופיע ברצפי סצנות של המשחקים, כחייל סובייטי המופיע בעטיפה הקדמית של Red Alert 2.
ספורט
איגור הוא ספורטאי מיומן וזכה בתואר אמן הספורט בברית המועצות.
The Moon Is Rising
The Moon Is Rising (בעברית: הירח זורח) הוא שיר של הזמרת הלטבית סמנטה טינה. השיר יצג את לטביה באירוויזיון 2021.
רקע
ב-8 בפברואר 2020, טינה זכתה בקדם הלטבי לאירוויזיון 2020 עם השיר "Still Breathing". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-16 במאי 2020, רשות השידור הלטבית אישרה כי טינה תייצג את לטביה גם באירוויזיון 2021.
באירוויזיון
המהדורה ה-65 של האירוויזיון תתקיים ברוטרדם, הולנד ותורכב משני חצאי גמר ב-18 במאי וב-20 במאי 2021, ומגמר ב-22 במאי 2021. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת (הולנד) וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-17 בנובמבר 2020, הוכרז כי לטביה תופיע במחצית השנייה של חצי הגמר השני של התחרות. . ב-20 במאי 2021, טינה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות ולא הצליחה להעפיל לגמר.
תחנת הכוח מעלה גלבוע
תחנת הכוח בגלבוע היא תחנת כוח הידרו-אלקטרית בהר הגלבוע הפועלת בשיטת אנרגיה שאובה. היא יכולה לייצר עד 300 מגה־ואט חשמל לפרק זמן מוגבל. התחנה מסתמכת על יכולת ייצור חשמל עודפת של תחנות כוח אחרות בשעות שפל בהם עלות יצור החשמל נמוכה, על מנת לאפשר יכולת ייצור חשמל נוספת בשעות ביקוש שיא בה עלות יצור החשמל גבוהה.
היסטוריה
תכנון הפרויקט החל בשנת 2009, והוא מוקם בשיטת בנה־הפעל־החזק על ידי חברת פי.אס.פי השקעות (שותפות של שיכון ובינוי ואלקטרה בע"מ) ברישיון לייצור ל־20 שנה. בתום תקופת הרישיון יעמוד הנכס ברשות היזמים. עלות הפרויקט המוערכת עומדת על 2.2 מיליארד שקל וממומנת על ידי חברות אלקטרה, שיכון ובינוי ועל ידי בנק לאומי, מגדל ביטוח, הראל השקעות, כלל ביטוח ועמיתי קרנות הפנסיה הוותיקות.
הפרויקט הוכרז כתוכנית לתשתית לאומית ב־14 ביוני 2009 ואושר בממשלה ב־21 בנובמבר 2011. עבודות הבניה החלו בשנת 2013.
המתקן החל לפעול באופן מסחרי ב-אפריל 2020
עקרונות
תחנת כוח הפועלת בשיטת אנרגיה שאובה ממירה אנרגיה חשמלית בשעות שפל (או במחיר שפל) לאנרגיה פוטנציאלית על ידי שאיבת מים ממקום נמוך למקום גבוה. בזמן ביקוש שיא (או מחיר שיא) ניתן להמיר חזרה את האנרגיה הפוטנציאלית, בעזרת אנרגיה קינטית, לאנרגיה חשמלית לשימוש.
השיטה נותנת מענה חלקי לבעיה של חוסר יכולת לאגור חשמל. אנרגיה שאובה נותנת אפשרות לשלוט על מאגר חשמל כגיבוי לביקוש שיא ואגירה בזמני שפל, כמו־גם אפשרות לשמר אנרגיה בטווחי זמן של בין שעות בודדות למספר שנים.
יעילות הפקת החשמל בשיטת אגירה הידרואלקטרית יכולה להגיע עד מעל 90% ניצולת.
מבנה ואופן הפעולה
התחנה בנויה משני מאגרי מים, עליון ותחתון, עם קיבולת של כ־2.7 מיליון מטר מעוקב כל אחד. המאגרים מחוברים ביניהם בכ־4,500 מטר של מנהור ממולא בצינורות בטון ופלדה של 16 צול. בנוסף ישנן מנהרות באורך של כ־1,500 מטר לעזר ולוגיסטיקה. הפרש הגבהים בין מאגרי המים הוא 500 מטרים. המאגר העליון ממוקם בסמוך לקיבוץ מעלה גלבוע והמאגר התחתון בסמוך לקיבוץ רשפים. השטח הכולל של התחנה משתרע על פני 1,533 דונם.
תצרוכת המים של התחנה הוא 2.7 מיליון מ"ק למילוי ראשוני ועוד כ־600 אלף מ"ק בשנה לפיצוי על התאיידות. מקור המים לתחנה הוא מעיינות בעמק המעיינות בשלב א' ומי ירדן דרומי (מותפלים) בשלב ב'.
כושר הפקת החשמל של התחנה יעמוד על עד 300 מגה־ואט, עם כושר תגובה של 90 שניות למעבר בין מצב צריכה (אגירה) להפקה. היעילות המינימלית של המערכת תעמוד על 76%.
בתחתית מערכת המנהרות, בבטן האדמה, סמוך למאגר התחתון, הוקם אולם ייצור חשמל חצוב בהר בגודל של 60 × 15 × 35 מטרים (מקביל לבניין של 10 קומות), ובו שתי טורבינות הידרואלקטריות (150 מגה־ואט כל אחת). הטורבינות משמשות הן לשאיבת המים בזמן האגירה והן להפקת האנרגיה בזמן ההפקה.
הזמן שלוקח למלא את המאגר העליון במלואו מהמאגר התחתון (זמן האגירה) הוא כ־13 שעות. קצב זרימת המים במורד יהיה 237,000 קוב לשעה, המאפשרים כושר ייצור חשמל של כ־10 שעות.
בבניית הפרויקט ניתן דגש חשוב לשמירה על הנוף והסביבה. כחלק מהחוזה בין המדינה לחברה המבצעת ישנה הקפדה רבה על שימור של הצמחייה המקומית ושמירת גאופיטים מקומיים. לשם שמירה על הנוף החברה המבצעת מחויבת לייצב את הסוללות בשיחים ועשבוניים מקומיים (תוך מגבלות הנדסיות) ולבנות את דפנות המאגרים בשיפועים מתונים. כן נדרשת החברה לתכנן שילוב עם תנועת התיירים בשוטף, בדגש על שמורות הטבע באזור והמעיין עין מודע ובעונת התיירות באזור בזמן פריחת אירוס הגלבוע. כן נכתבה תוכנית למניעת פליטות אבק בזמן הקמת הפרויקט.
הקונגרס הציוני העולמי השמיני
הקונגרס הציוני השמיני התקיים ב-23–21 באוגוסט 1907 (ד'-י"א באלול תרס"ז) בהאג שבהולנד. בקונגרס השתתפו כ-600 צירים, יו"ר הקונגרס היה דוד וולפסון.
במהלך הקונגרס התלהט ויכוח בין תומכי הציונות המעשית לבין תומכי הציונות המדינית.
כמו כן הועלתה לדיון גם בעיית הפועל העברי בארץ-ישראל ויישוב הארץ על ידי איכרים, בעלי מלאכה ואנשי תעשייה, והוחלט על הקמת המשרד הארצישראלי ביפו למימון וניהול פעילות ההתיישבות, ורכישת קרקעות בארץ ישראל.
הקונגרס החליט על הקמת מוסדות חינוך כגון גמנסיה הרצליה ובית הספר לאומנות בצלאל.
נאום ויצמן
חיים ויצמן שהיה מראשי תומכי הציונות המדינית, דיבר רבות על חשיבות השגת צ'רטר מהמעצמות:
מיידוגורי
מיידוגורי (באנגלית: Maiduguri) היא בירתה של מדינת בורנו שבצפון-מזרח ניגריה. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 מתגוררים בעיר כ-1.11 מיליון תושבים.
מיידוגורי הוקמה ב-1907 על ידי הבריטים כמחנה צבאי בעקבות סמיכות המקום לקמרון הגרמנית ולצ'אד הצרפתית, באזור בו שכנה מיידוגורי ההיסטורית, שהייתה בירת אימפריית קאנם בורנו.
משנות ה-60 התרחשו בעיר מהומות על בסיס אתני בשל ההרכב האתני והדתי של העיר, הכולל שבטים אתניים רבים שרובם מוסלמים, ומיעוט נוצרי. היו שם אירועים אלימים על בסיס דתי ב-1988 וב-2001. בפברואר 2006 היו בעיר מהומות רבות בעקבות פרסום קריקטורות מוחמד על ידי עיתונאי דני. במהומות נהרגו 15 קתולים על ידי מוסלמים, והוצתו 13 כנסיות.
ToneLoc
ToneLoc (באנגלית: Tone Locator; תעתיק מקוצר: ToneLoc) היה כלי לסריקה אוטומטית של מספרי טלפון.
ToneLoc מאפשר למשתמש בו לבצע סריקות אחר רכיבי תקשורת, מודמים, תיבות דואר קולי, PBX ועוד.
ניתן להשתמש בכלי דרך ממשק שורת הפקודה המותאם למערכות הפעלה MS-DOS, פותח על ידי כריס למפרכט (Chris Lamprecht) ומוצ'ו מאס (Mucho Maas) ושוחרר לראשונה בתחילת שנות ה-90.
שם הכלי הוא משחק זהה לשמו של הראפר והשחקן האמריקאי טון לוק (Tone Loc).
קוד המקור של ToneLoc שוחרר בתאריך 17 באפריל 2005.
שולמית טייבלום-מילר
שולמית טייבלום-מילר נולדה ב-1949 והיא אמנית קרמיקה ישראלית.
Jigsaw
רקע וכתיבה
ב-16 בינואר 2022, פרסם גריי סרטון שלו מבצע את הבית הראשון של השיר עם גיטרה. יומיים לאחר מכן, הכריז גריי רשימת על השיר וצירף את עטיפתו.
"Jigsaw" הוא שיר פופ בסגנון בלדה ובעל אלמנטים של מוזיקת רוק הנשמעים במהלך הפזמון ובהמשך השיר. מבחינה מילית, השיר עוסק בלשנות את עצמך על מנת להשביע את רצונם של המאהב/ת שלך ולעשות הכל למענם. המונח "Jigsaw" (פאזל) מרמז על כך שהדברים אינם במצבם הרגיל. במספר תיאוריות נטען כי גריי כתב את השיר על מערכת היחסים של הוריו, שכן בבית הראשון נכתב "'Then I'd be more like my sister; Say, 'Thank you Ma'am and Mister" ("אז אהיה יותר כמו אחותי, ואומר 'תודה לכם מר וגברת'"). גריי הסביר על השיר:
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-33 מיליון השמעות.
הצלחה מסחרית
השיר אמנם לא נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, אך דורג במקום ה-27 במצעד הרוק & אלטרנטיבי של בילבורד.
וידאו קליפ
ב-26 בינואר 2022 פורסם קליפ המילים הרשמי של השיר. נכון למאי 2022, צבר הקליפ למעלה ממיליון צפיות.
טרוויס פטרסון
טרוויס ג'יימס פטרסון (באנגלית: Travis James Peterson נולד ב-18 במאי 1985) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 2.08 מטר. משחק בעמדת הפאוור פורוורד ובעמדת הסנטר. על-אף גובהו, פטרסון נחשב לקלע טוב מקו השלוש, בניגוד למרבית הסנטרים.
קריירה כשחקן
בעונתו הראשונה באירופה שיחק פטרסון ברילסקי ספורטיסט הבולגרית, בה העמיד ממוצעים גבוהים של 13.2 נקודות בעונתו הראשונה ו-16.5 נקודות בשנייה. ואחר שנתיים עבר לאקדמיק סופיה, שם שיחק במשך עונה אחת והעמיד ממוצעים דומים.
תחנתו הבאה של פטרסון הייתה פרוסטיוב הצ'כית, שאחריה עבר להוברלה מהליגה האוקראינית. באמצע עונת 2013–2014 עבר לאוברדוירו מליגת העל הספרדית, בה בלט פחות מבקבוצותיו הקודמות (9.5 נקודות בממוצע ל-12 משחקים), וסיים איתה במקום ה-12 בליגה.
בתום העונה חתם בסראטוב הרוסית, המשחקת גם ביורוקאפ. באווטודור הפך פטרסון לשחקן משמעותי, ובעונת 2015–2016 ביורוקאפ העמיד ממוצעים של למעלה מ-18 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק, כאשר בתצוגת השיא שלו קלע 29 נקודות.
במאי 2016 הצטרף אל ולנסיה הספרדית כסיוע לפלייאוף. כאשר הודחה הקבוצה בחצי הגמר, הפך לשחקן חופשי.
לקראת עונת 2016–2017 חתם לשנתיים בהפועל ירושלים מליגת העל, המתמודדת אף היא ביורוקאפ.
ב-1 באוגוסט חתם פטרסון לעונה עם אופציה לעונה נוספת בריטאס וילנה
מלכודת פתאים (נובלה)
מלכודת פתאים (באנגלית: Sucker Bait) היא נובלת מדע בדיוני קצרה מאת אייזק אסימוב. הנובלה הופיעה לראשונה בגליונות פברואר ומרץ 1954 של Astounding Science Fiction, ותורגמה לעברית בשנת 1980 בספר כדרך בני מאדים. זוהי הנובלה הארוכה ביותר של אסימוב.
הרקע לסיפור
בשנת 1953 ניגש אסימוב אל העורך פלטשר פראט, העורך של Twayne Press, עם ההצעה הבאה: מדען ימציא כוכב לכת, ולאחר מכן אסימוב, פול אנדרסון ו-וירג'יניה קיד יכתבו סיפורים המתרחשים בעולם הזה. לאחר מכן יוציאו את שלוש הנובלות בספר, יחד עם מאמר מאת המדען שיצר את הכוכב. שיטה זה, שפראט קרא לה "Twayne Triplet", כבר נוסתה בספר The Petrified Planet בשנת 1952.
התרחיש שנוצר היה של מערכת כוכב כפול, הנמצאת בתוך צביר הכוכבים הרקולס, עם כוכב לכת דמוי ארץ בשם טרוס (או, בשם חיבה, ג'וניור) הממוקם באחת מנקודת לגראנז' של המערכת. המשלחת הקודמת לטרוס סבלה מאסון מסתורי, ומשלחת שנייה יצאה אל טרוס כדי לברר האם הוא מתאים לחיים, ומה קרה למשלחת הראשונה.
אסימוב כתב את הסיפור הקצר שלו, ולאחר מכן אנדרסון כתב סיפור בשם שאלה ותשובה (Question and Answer), אבל קיד לא סיימה לכתוב את הסיפור שלה, והספר מעולם לא יצא לאור. אסימוב צפה שדבר כזה יקרה, וסידר את העניינים כך שזכויות היוצרים על הסיפור יהיו שלו. הוא מכר את הסיפור למגזין Astounding Magazine, שאחרי כמה חודשים פרסם גם את הסיפור שאלה ותשובה.
תקציר העלילה
הסיפור מספר על החללית ג'ורג ג'. גרונדי, או G המשולש, אשר נחכרה על ידי קונפדרציית העולמות כדי לחקור את ג'וניור. על החללית נמצא מארק אנונצ'יו בן העשרים המשרת בשרות המנמוני, אשר הוכשר מגיל חמש לשנן ולקשר בין כמויות עצומות של מידע.
מאה שנה קודם לכן ניסיון ליישובו של ג'וניור נכשל. זאת משום שאחרי כמעט שנתיים על הכוכב כל 1,337 המתיישבים מתו מסיבות לא ידועות. משימתם של המדענים ואנונצ'יו על G המשולש היא לגלות מה הרג את אותם המתיישבים. במשך השבועיים הראשונים על הכוכב כולם נשארים על החללית בעודם אוספים מידע. לאחר שרודריגז, המיקרוביולוג של המשלחת, מצהיר כי צורות החיים המקומיות לא יכולות לגרום למחלות, שישה מדענים, יחד עם אנונצ'יו, יוצאים אל האתר המקורי של המשלחת.
היחסים בין המדענים לאנונצ'יו מתדרדרים במהירות. מצד אחד, מנומונים נוטים להיות מתבודדים מטבעם, וההכשרה שלהם מגבירה את התכונה הזאת. המדענים, מצד שני, כמו מומחים אחרים מתנהגים בבוז כלפי אנשים שהם לא מומחים, כמו אנונצ'יו. כאשר אנונצ'יו שואל את רוגריגז איך הוא הגיע למסקנה מסוימת, רוגדריגז מתייחס אל הבקשה כעלבון אישי ומסרב לענות. שאר המדענים מעליבים את אנונצ'יו בדרכים שונות.
כאשר אנונצ'יו מבין בסופו של דבר כי מה שהרג את המתיישבים הוא ריכוז גבוה של בריליום באוויר של ג'וניור, וכי הם צריכים לעזוב את הכוכב מיד, הוא לא סומך על המדענים שיאמינו לו. לכן, הוא חוזר אל הספינה ומשכנע את הצוות של הספינה למרוד ולצאת מהכוכב. הצוות רוצה לעזוב מיד אך הקפטן של הספינה מצליח לשכנע את הצוות לעצור באתר המושבה ולאסוף את המדענים. כאשר אנונצ'יו מועמד לדין על גרימת מרד, הוא מסביר את מעשיו ומזוכה, והספינה יוצאת בדרכה לכדור הארץ כדי לחפש טיפול רפואי לאנשים עבור הרעלת בריליום.
כמו בסיפורים קצרים אחרים של אסימוב, כגון העבר המת ומקצוע, התמה של הסיפור הוא הסכנה בהתמחות יתר. רק אנונצ'יו, בעל הידע הכללי הרחב, מצליח לעשות את הקישורים בין העובדות שאינן קשורות לכאורה, ופותר את התעלומה של המתיישבים המקוריים, וכך מציל את הצוות והנוסעים של G המשולש מאותו הגורל.
אליסן דאון
אליסן דאון (באנגלית: Alisen Down; נולדה ב-6 בינואר 1976 בלאנגלי, קולומביה הבריטית) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית. התפרסמה לראשונה בשל תפקידה כמירנדה בסדרת המדע הבדיוני.
ביוגרפיה
מגיל צעיר התעניינה דאון במשחק, ונהגה לכתוב ולהפיק מחזות פרי עטה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, היא למדה באקדמיה האמריקאית לאומנויות הדרמה בפסדינה שבקליפורניה. משם עברה לאנגליה ולמדה באקדמיה הבריטית-אמריקאית באוקספורד.
דאון התפרסמה לראשונה בשל תפקידה כמירנדה בסדרת המדע הבדיוני.
השתתפותה כשחקנית אורחת בסדרה Cold Squad זיכתה אותה בפרס ליאו ובפרס ג'מיני.
היא נשואה לשחקן דייוויד ריצ'מונד-פק, אותו הכירה במהלך עבודתה על הסדרה Robson Arms.
יאדרו סנקט פטרבורג
יאדרו סנקט פטרבורג (ברוסית: Футбольный клуб «Ядро» Санкт-Петербург) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרבורג בבעלות אלכסיי קריוקוב שבבעלותו חברת נדל"ן פטרבורגית בשם "יאדרו" ומכאן שם הקבוצה.
אקסוספירה
תכונות
האקסוספירה מוגדרת כתחום של האטמוספירה שבו צפיפות החומר היא כל כך קטנה שישנו סיכוי סביר שמולקולה שנעה כלפי מעלה לא תתנגש בדרכה במולקולות אחרות. מולקולה שנעה כלפי מעלה באקסוספירה יכולה על כן לצאת מהאטמוספירה, אם מהירותה גבוהה ממהירות המילוט של כוכב הלכת.
יאדרו סנקט פטרבורג
היסטוריה
המועדון הוקם על בסיס מועדון מאשטך, שהיה קיים בעבר. בשנת 2020 המועדון התמודד בטורניר החורף בחסות ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה וזכה בגביע סנקט פטרבורג לאחר שגבר על דינמו סנקט פטרבורג במשחק הגמר שנערך בנובמבר 2020. בעונת 2020/2021 שימש סרגיי גראסימץ כמאמן הקבוצה עד מותו בספטמבר 2021. בעונת 2021 הקבוצה זכתה באליפות צפון-מערב של הליגה השלישית.
אקסוספירה
תכונות
הקצב בו חומר בורח מהאקסוספירה תלוי בעיקר בטמפרטורה באקסוספירה, במסה של חלקיקי החומר המרכיבים את האקסוספירה, במסה של כוכב הלכת (הקובע את קבוע הכבידה שלו) וברדיוס של כוכב הלכת ושל האקסוספירה. ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר כך קצב הבריחה מהיר יותר, ומנגד ככל שהחלקיקים המרכיבים את האקסוספירה כבדים יותר, ככל שרדיוס כוכב הלכת גדול יותר וגובה האקסוספירה קטן יותר, וככל שמסת הכוכב גדולה יותר, כך קצב הבריחה קטן יותר.
יאדרו סנקט פטרבורג
היסטוריה
בנובמבר 2021 מונה אלכסנדר גורשקוב למאמן החדש ובמאי 2022 נרשמה לליגה השנייה מעונת 2022/2023 והפכה לראשונה לקבוצה מקצוענית. עם זאת, הקבוצה נכשלה בעונת 2022/2023, למרות מינויו של אלכסנדרו קורטיאנו למאמן החדש ובתום העונה חזרה לליגה השלישית.
אקסוספירה
בכדור הארץ
האקסוספירה של כדור הארץ נמצאת בגובה שבין 500–750 ק"מ. היא מכילה בעיקר מימן, ובנוסף קצת הליום, פחמן דו-חמצני וחמצן אטומי. האקסוספירה היא השכבה האחרונה לפני החלל. המילה אקסוספירה משמשת לפעמים כמילה נרדפת לחלל החיצון, כיוון שאין גבול ברור בין האקסוספירה לחלל. כ-1% מהחלקיקים באקסוספירה מיוננים, והשכיחות של חלקיקים מיוננים גדלה ככל שמתרחקים מכדור הארץ. טמפרטורת האקסוספירה של כדור הארץ היא בסביבות 1,500 מעלות קלווין.
סכר אושונסי
סכר אושונסי (באנגלית: O'Shaughnessy Dam) הוא סכר קשת-כבידה מבטון, בגובה 130 מטרים, שהוקם במחוז טואולומי במרכז מדינת קליפורניה בארצות הברית. הסכר סוכר את הנהר טואולומי בקצה התחתון של עמק הץ' הצ'י (Hetch Hetchy Valley) בתוך תחומי הפארק הלאומי יוסמיטי, כ-260 קילומטרים מזרחית לסן פרנסיסקו. הסכר והמאגר שמאחוריו משמשים כמקור מים עיקרי למיזם הץ' הצ'י, המספק מי שתייה לאזור מפרץ סן פרנסיסקו. בניית הסכר החלה ב-1919 והושלמה ב-1923, ומים מהמיזם סופקו לראשונה ב-1934. הסכר קרוי על שם מייקל אושונסי (Michael O'Shaughnessy; 1934-1864), מהנדס העיר סן פרנסיסקו, שתכנן את המיזם ופיקח על בנייתו.
המיזם נתקל בהתנגדות חריפה מהיום הראשון שהוצע, עקב הצפת עמק הץ' הצ'י, שהושווה ביפי נופיו לעמק יוסמיטי שבמרכז הפארק הלאומי. המחלוקת סביב הסכר נמשכת גם בימינו, כששוחרי איכות הסביבה דורשים את הריסתו ושחזור הנוף הטבעי, בעוד שאחרים טוענים שהחלטה על השארת הסכר תהיה טובה יותר כלכלית ותפגע פחות בסביבה.
רקע
מבין ארבעה עשר מקורות מים אפשריים שאותם בחנה העירייה, שכללו את אגם טאהו, הנהר איל (Eel River) והיובלים של הנהרות סקרמנטו וסן חואקין, נחשב אתר הץ' הצ'י כטוב ביותר על פי הקריטריונים של אתר סכר מעולה, שפע מים נקיים כמעט לחלוטין מסחף, עלות נמוכה ופוטנציאל להפקת חשמל מתחנת כוח הידרואלקטרית. באותה תקופה היה הץ' הצ'י עמק תת-אלפיני מבודד שמעטים ביקרו בו, בעיקר מחפשי זהב ורועי צאן. משוכה רצינית אחת עמדה בדרכם של המתכננים, מ-1890 היו עמק הץ' הצ'י והאדמות סביבו מוגנים כחלק מהפארק הלאומי יוסמיטי ומחוץ לתחום לפיתוח של שירותים ציבוריים כדוגמת תחנות כוח, לא כל שכן בקנה המידה הגדול שהוצע על ידי העיר. אף שהעמק לא היה מוכר בציבור הרחב, גופים של שומרי איכות הסביבה כדוגמת מועדון סיירה העריכו מאוד את האתר בזכות יופיו, שהושווה לעיתים קרובות לעמק יוסמיטי שבמרכז הפארק. בהנהגתו של חובב הטבע ומטפס ההרים ג'ון מיור ניהל מועדון סיירה מאבק חסר פשרות נגד עיריית סן פרנסיסקו, בעת שזו ניסתה לקבל אישור מהממשל הפדרלי לבנות סכר בעמק.
סן פרנסיסקו צלחה משוכה זו ב-1908 כאשר ג'יימס רודולף גרפילד, מזכיר הפנים של ארצות הברית, נעתר לפנייה מטעם העיר בנושא, והעניק לעיר היתר לבנות במקום כשהוא מצהיר: אחד התומכים הנלהבים ביותר במיזם הץ' הצ'י היה גיפורד פינצ'ו, היערן הראשי של שירות היערות של ארצות הברית, שעודד מדיניות של "שימור באמצעות שימוש" שקידמה פיתוח בר-קיימא של משאבי טבע בארצות הברית. ב-19 בדצמבר 1913 חתם הנשיא וודרו וילסון על חוק רייקר (Raker Act), שהתיר לסן פרנסיסקו לפתח את מיזם הץ' הצ'י בתנאי שהמים והחשמל שיופקו מהמיזם ישמשו לצורכי הציבור בלבד, ולא לשם רווחים פרטיים. ההיגיון מאחורי ההחלטה היה שכיוון שהץ' הצ'י משתרע בתחומי אדמה ציבורית, הגיוני שמשאבי הטבע שלו יפותחו לתועלת הציבור. החוק עבר בהצבעה בקונגרס, אף שהיה שנוי במחלוקת חריפה, ברוב של 43 נגד 25.
מיור ושומרי איכות הסביבה רתחו על ההיתר שנתן הממשל הפדרלי לסן פרנסיסקו לבנות בעמק הץ' הצ'י. ב-24 בדצמבר 1914, לפני שהחלה בניית הסכר, נפטר ג'ון מיור והשאיר למועדון סיירה להילחם מלחמת התשה כנגד מיזם הץ' הצ'י במהלך עשר השנים הבאות. "סִכְרו את הץ' הצ'י" אמר מיור "ובאותה הזדמנות סִכְרו את הקתדרלות והכנסיות והפכו אותם למכלי מים, שכן אין מקדש קדוש יותר שקודש בלבב האדם". מנהלי מועדון סיירה טענו שאין צורך שסן פרנסיסקו תהרוס את העמק לשם אספקת מים, כשהם מצביעים על זמינות של אתרים אחרים במרחק סביר, כולל נהר מוקלומנה, שחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית דיווח עליו ב-1913 כמקור זול וטוב יותר מאשר הץ' הצ'י (נהר המוקלומנה נסכר מאוחר יותר, באופן דומה למיזם הץ' הצ'י, על מנת לספק מים לאזור מזרח מפרץ סן פרנסיסקו). בנקודת זמן זו כבר היו פרנסי העיר "אחוזי דיבוק" לפתח את הץ' הצ'י ו"פטרו במנוד ראש או פסלו נהרות ועמקים אחרים שהיו משמשים אותם טוב יותר.... היה זה כאילו הוא נוצר למטרתם".
הבנייה
העבודה על מיזם הץ' הצ'י החלה בתחילת 1914, זמן קצר לאחר שחוק רייקר עבר בקונגרס. העירייה שכרה את שירותיו של ג'ון ריפלי פרימן (John Ripley Freeman; 1932-1855), מהנדס אזרחי שהתמחה בהנדסת משאבי מים וסביבה, ועבד בעבר על מערכות אספקת המים של בוסטון וניו יורק, על מנת לתכנן את מכלול הסכר ומערכות הובלת המים. האחריות על הפיקוח על הבנייה והתכנון המפורט של מיזם הץ' הצ'י הוטלה על מהנדס העיר מייקל אושונסי. לכבודו היה הסכר בעמק הץ' הצ'י עתיד להיקרא על שמו. קודם להתחלת העבודה על סכר אושונסי השלימה העירייה סכר בגובה 21 מטרים על אגם אלינור (Lake Eleanor) הסמוך, שנועד לספק מים לטורבינות שייצרו חשמל שהיה חיוני לעבודות הקמת הסכר בעמק הץ' הצ'י. בנוסף הוקמה באתר מנסרה שנועדה לספק עץ לאתר הבנייה.
את עלותה הראשונית של הבנייה, בסך 7.4 מיליון דולרים, מימנה עיריית סן פרנסיסקו באמצעות הנפקת איגרות חוב. על מנת לשנע עובדים וחומרי בנייה שכרה העירייה את שירותיו של פרדריק רולנדי (Frederick Rolandi) שיפקח על בניית קו הרכבת של הץ' הצ'י, מסילת ברזל ברוחב תקני באורך 109 קילומטרים שתוכננה להיבנות בקניון המתפתל הצר של נהר טואולומי עד לאתר הבנייה המיועד. מסילת הברזל נבנתה בין 1915 ל-1918. בבנייתה השתתפו כ-900 עובדים והיא אפשרה משלוח אספקה ישירות מסן פרנסיסקו לאתר הבנייה, תוך שימוש בקו הקיים של חברת הרכבת "סאותרן פסיפיק" שהתחבר לקו קיים של "חברת הרכבות סיירה" (Sierra Railroad) שהתחבר לקו הרכבת הץ' הצ'י החדש במפגש הץ' הצ'י. על מנת להתמודד עם הפיתולים המסוכנים של קו הרכבת והשיפוע בן 4 אחוז של המסילה, השתמשו בקו זה בקטרים המונעים בקיטור בעלי הילוכים מסוג שיי (Geared Shay locomotive).
התחלת העבודה בפועל על הסכר הייתה ב-1 באוגוסט 1919, כאשר חברת הבנייה יוטה (Utah Construction Company) מסן פרנסיסקו החלה להכין את אתר הסכר לבנייה. העובדים החלו לכרות ולפנות את העצים מעמק הץ' הצי' כהכנה לקליטת מי המאגר העתידי. מנהרת הסטה בקוטר של כ-6 מטרים, שמאוחר יותר הוגדלה למנהרה ברוחב 7 מטרים ובגובה 7.6 מטרים, נחפרה בצוקים שמדרום לאתר הסכר, ובמעלה הנהר הוקם סכר עצירה עשוי מגזעי עצים מהטיפוס המכונה באנגלית timber crib, שהסיט את מי הנהר טואולומי למנהרת ההסטה במהלך הבנייה. קרקעית הנהר באתר הסכר העתידי נחפרה לעומק של 30 מטר עד שהחופרים הגיעו לסלע התשתית עשוי הגרניט של העמק. בצד מעלה הנהר נוצקה חומת בטון שנועדה למנוע דליפת מים לתוך בור התשתית שנחפר, ותשתית הגרניט, שבמקור הייתה חלקה כראי בהשפעת מפלי מים קדומים, קורצפה על מנת ליצור משטח מחוספס כהכנה ליציקת בטון עליה.
את הבטון להקמת הסכר הכינו במפעל שהוקם במעלה הזרם מאתר הבנייה. במפעל גרסו סלעים מקומיים על מנת לייצר חצץ. חול נחפר מאתר כחמישה קילומטרים במעלה הנהר והובא ברכבת משא במסילת ברזל שהוקמה למטרה זו למפעל, שם סונן ואוחסן. צמנט הובא מסן פרנסיסקו בקו הרכבת של הץ' הצ'י. לתערובת הבטון נוספו סלעים בקוטר של עד כמה מטרים בכמות שלא עלתה על 8% מנפח הסכר. סלעים אלו נלקחו מהדרדרת בצד הצפוני של העמק, כקילומטר וחצי במעלה הנהר, והוסעו לאתר ברכבת. החל בספטמבר 1921 החלו ליצוק את הבטון באמצעות צינורות ממגדל בצד הדרומי של הנקיק. בסך הכל נוצקו 304,687 מ"ק בטון על מנת ליצור סכר בגובה 105 מטרים מהיסודות ו-69 מעל פני הנהר. יציקת הבטון האחרונה הייתה בפברואר 1922, והסכר הושלם במאי 1923. בתקופה זו היה זה הסכר השני בגובהו בארצות הברית לאחר סכר ארורוק (Arrowrock Dam) באיידהו. ב-24 במאי 1923 התמלא המאגר לראשונה. במהלך הבנייה עבדו על הסכר כמה אלפי עובדים, והבנייה גבתה את חייהם של 67 גברים ואישה אחת.
חשמל הופק לראשונה ב-1925, כאשר הושלמה בנייתה של תחנת הכוח מוקסין (Moccasin Powerhouse) שבמורד הנהר. החשמל הופק מטורבינות שהופעלו בלחץ מים שהוזרמו מהסכר לתחנה, בצינורות דרך הקניון ומנהרות. מים מהמאגר שמאחורי הסכר הגיעו לראשונה לסן פרנסיסקו רק ב-1934, 11 שנים לאחר שסכר אושונסי הושלם ו-20 שנים לאחר שהחל מיזם הץ' הצ'י. סכר אושונסי תוכנן כך שיסודותיו והמבנה הייחודי המדורג יאפשרו הגבהה עתידית, עקב צפי לגידול מהיר בביקוש למים וחשמל. ואכן, בין 1935 ל-1938 הוגבה הסכר ב-26 מטרים נוספים והוכנו מברצי גלישה ומנהרות פליטה חדשים שנועדו להתמודד עם הגובה ועם קיבולת המים הנוספת. ההגבהה עזרה להגדיל את כושר ייצור החשמל בקיץ בתחנות הכוח שבמורד הזרם.
הסכר והמאגר כיום
עם השלמתו ב-1938 ניצב סכר אושונסי 95 מטרים מעל קרקעית הנהר, ו-130 מטרים מעל סלע התשתית. רוחב בסיס הסכר הוא 94 מטרים, אורך קודקוד הסכר 270 מטר, רוחבו 5.2 מטרים, וגובהו 1,162 מטרים מעל פני הים. בסך הכול מכיל הסכר 506,598 מ"ק בטון ו-320 טון פלדה. מלבד המים המוזרמים דרך מנהרת הקניון ואמת המים הץ' הצ'י, שמטרתם אספקת מי שתייה לאזור סן פרנסיסקו, משוחררים מים מהסכר לערוץ הנהר דרך 11 שערים בחזית הסכר ומברץ גלישה הנשלט על ידי שלושה שערים. למברץ הגלישה ספיקה של 1,380 מ"ק לשנייה. מאגר הץ' הצ'י שמאחורי הסכר משתרע למרחק של 13 קילומטרים לאורך הנהר טואולומי ובחלק התחתון של הקניון הגדול של טואולומי. בקיבולת מלאה מכיל המאגר 444,500,000 מ"ק מים, והוא משתרע אז על שטח של 7.98 קמ"ר. הסכר והמאגר מקבלים את המים מאגן הניקוז העילי של הנהר טואולומי המשתרע על שטח של 1,190 קמ"ר, הכולל, בנוסף לערוץ העיקרי של הנהר טואולומי, את היובלים פולס קריק (Falls Creek), טיטיל קריק (Tiltill Creek) ורנצ'ריה קריק (Rancheria Creek) הנשפכים ישירות למאגר.
מי מאגר הץ' הצ'י מניעים את הטורבינות בתחנות הכוח קירקווד (Kirkwood) ומוקסין, השוכנות במורד הנהר. תחנת הכוח קירקווד הופעלה ב-1967 וכללה בתחילה שתי טורבינות פלטון (Pelton turbine), שאליהן נוספה שלישית ב-1987 שהביאה את כושר הייצור ל-124 מגה-ואט (MW). תחנת הכוח קירקווד מנצלת עומד הידראולי של 440 מטרים של מים המגיעים דרך מנהרת הקניון (Canyon Tunnel), ומייצרת מדי שנה 549 מיליון קילוואט-שעה (KWh). ב-1969 נבנתה תחנת כוח שהחליפה את תחנת הכוח מוקסין הישנה. תחנת הכוח החדשה מוקסין השוכנת בסמוך למאגר דון פדרו (Don Pedro Reservoir), במורד הנהר טואולומי, מייצרת 110 מגה-ואט משתי טורבינות פלטון. בסך הכל מייצרת תחנת הכוח מוקסין 427 מיליון קילוואט-שעה לשנה, והיא ניזונה ממים ממאגר הץ' הצ'י המגיעים דרך מנהרת ההר (Mountain Tunnel), המספקים עומד הידראולי מקסימלי של 400 מטרים.
המים המוסטים בסכר אושונסי מזינים את אמת המים הץ' הצ'י, המספקת כ-85% ממי השתייה לאוכלוסייה בת 2.4 מיליון תושבים באזור מפרץ סן פרנסיסקו. בשל הגאולוגיה הייחודית של אגן הניקוז של הץ' הצ'י, הכוללת שכבת קרקע דקה על סלע תשתית גרניט מוצק, המים הזורמים לתוך המאגר צלולים במידה יוצאת דופן ובאיכות גבוהה מאוד. איכות זו נשמרת באמצעות הקפדה על הגנה על המים באגן הניקוז. חל איסור על שיט או רחצה במאגר הץ' הצ'י (אם כי מותר הדיג במאגר ובנהרות המובילים אליו). עקב כך מי הברזים בסן פרנסיסקו הם בין הטהורים ביותר בארצות הברית, בלא צורך אפילו להעבירם סינון, ונטען שאיכות מי הברזים עולה על מרבית סוגי המים המינרליים בבקבוקים.
הדרישה לפירוק הסכר
סכר אושונסי היה שנוי במחלוקת מתחילת בנייתו הן בשל השפעתו על הסביבה והן בשל הפרת התנאים המקוריים של חוק רייקר. אף שחוק רייקר ציין במפורש שהחשמל והמים ממיזם הץ' הצ'י ישמשו לצורכי הציבור בלבד מוכרת עיריית סן פרנסיסקו מ-1925 את החשמל המיוצר במיזם הץ' הצ'י לחברת החשמל הפרטית Pacific Gas & Electric (PG&E). התומכים בפירוק הסכר מצביעים שוב ושוב על כך שהשימוש של סן פרנסיסקו בפארק הלאומי יוסמיטי למים וחשמל אינו הגיוני בשל הנזק לתיירות ולסביבה שנגרמו בשל הסכר והמאגר. על ידי ריקון המאגר, פירוק הסכר והשבת העמק למצב הבראשיתי, יוכלו מבקרים בפארק ליהנות שוב מהיופי הטבעי של הץ' הצ'י שהושווה בשעתו ליופיו של עמק יוסמיטי, כפי שראוי היה לנהוג במקום שהוכרז פארק לאומי. יש נהרות ומאגרים רבים זמינים לשימושה של סן פרנסיסקו כתחליף למי מאגר הץ' הצ'י, כדוגמת חלקה של העיר, שלא נעשה בו שימוש כיום, במאגר דון פדרו, המאגר הגדול ביותר על נהר טואולומי.
מתנגדים לפירוק הסכר מציינים שהעלות הגבוהה הכרוכה בכך, בין 3 ל-10 מיליארד דולר, היא השקעה גרועה, בייחוד בהתייחס לאובדן האנרגיה ההידרואלקטרית המתחדשת, שאותה יהיה צורך להחליף בתחנת כוח מזהמת המבוססת על שריפת דלק. אף שיש אפשרויות רבות להחליף את מקורות המים של סן פרנסיסקו, לאף אחת מהן אין את איכות המים שמגיעה כיום מהץ' הצ'י. אין גם ערובה לכך שניתן יהיה להשיב את העמק למצב קודם הקמת הסכר בהצלחה, כיוון שהקרקעית המקורית של העמק הייתה בפועל תוצר של אלפי שנים של הצתות מכוונות וניהול של שבטי האינדיאנים שחיו פעם באזור. בלא התערבות זו יגדל במקום יער במקום כרי הדשא המפורסמים של העמק. ולבסוף, ההשפעה של התיירות החדשה שתגיע לעמק תגרום בעצמה לנזק סביבתי כפי שהוכח בצפיפות של התיירים המבקרים בעמק יוסמיטי.
איוואן אורגנט
איוואן אנדרייביץ' אורגנט (ברוסית: Иван Андреевич Ургант, נולד ב-16 באפריל 1978 בלנינגרד, ברית המועצות) הוא מנחה, זמר, מפיק ושחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי-ישראלי.
אורדינריוס
בסמכותו של אורדינריוס לחוקק חוקים שאינם סותרים חוקים הכתובים באחד מקודקסי החוקים של הכנסייה, לפרש חוקים קיימים, לשפוט על פי חוקים קיימים ולאכוף אותם.
איוואן אורגנט
משנת 2012 עד 2022, הנחה את תוכנית האירוח הלילית "אורגנט בערב" בערוץ 1 הרוסי.
אורדינריוס
ההצדקה התאולוגית/מוסרית לכוחו של האורדינריוס היא האמונה שישו נתן לפטרוס את מפתחות השמיים, ומכאן עליונותו של פטרוס. מפטרוס הגיעה הסמכות לאפיפיור (ממלא המקום) שהאציל זמנית את הסמכות לנושא התפקיד הבכיר הפועל בשמו.
איוואן אורגנט
ביוגרפיה
איוואן אורגנט נולד בלנינגרד למשפחה ממוצא רוסי, אסטוני ויהודי. הוריו אנדריי לבוביץ' אורגנט וולריה איוואנובנה קיסליובה (שנפטרה בשנת 2015). בצעירותו הוריו התגרשו והוא גר עם אמו שחיה עם חברה, השחקן דמיטרי לאדיגין. הסבא שלו, לב מילינדר, היה שחקן יהודי. הוריו (וכך גם סבתו נינה אורגנט) היו שחקני תיאטרון.
אורדינריוס
בכנסייה המזרחית נקרא בעל תפקיד זה היררך (ἱεράρχης).
איוואן אורגנט
ביוגרפיה
הוא למד בבית הספר לדרמה ומוזיקה מספר 18 בלנינגרד ובגימנסיה בעיר. הוא השלים השכלתו באקדמיה לאומנות התיאטרון של סנקט פטרבורג ובתחילת הקריירה שלו נטל חלק בהפקות תיאטרון קטנות. עם סיום לימודיו המשיך בקריירת המשחק בתיאטרון. בשנות ה-90 הנחה מופעי לילה במועדונים וב-1999 התקבל לעבודה באחת מתחנות הרדיו בסנקט פטרבורג כשדרן והנחה תוכנית בידור בערוץ 5 הפטרבורגי.
אורדינריוס
מהכנסייה זלג התואר גם לשלטון האזרחי, לתיאור נושא המשרה הבכיר, בעל הסמכות הגבוהה במקום, לאוניברסיטאות לתיאור הפרופסור הבכיר שבסמכותו להחליט החלטות.
איוואן אורגנט
ביוגרפיה
בשלב מאוחר יותר עבר למוסקבה והתקבל לעבוד בתחנת הרדיו "הרדיו הרוסי" (Русском радио) ולאחר מכן בתחנת "Hit FM". הוא החל לצבור פופולריות והצליח להתקבל לצוות העובדים של ערוץ MTV במוסקבה. במקביל פיתח גם קריירת משחק ושיחק דמויות שונות בקולנוע ובטלוויזיה, אך התפרסם ברוסיה בעיקר כאישיות טלוויזיונית ומנחה טלוויזיה פופולרי.
אורדינריוס
הגדרות וסמכויות אורדינריוס העדכניות נמצאות בחוק 134, סעיף 1 של קוד החוקים של 1983 השייך למשפט הקאנוני בתרגום חופשי: "בנוסף על האפיפיור (Romanum Pontificem) תפקיד אורדינריוס במשמעותו בחוק זה יכול להיות בישוף, או נושאי משרה אחרים, אשר, גם אם רק באופן זמני, ממונים על כנסייה או קהילה שוות ערך כפי המוגדר בסעיף 369. כמו גם אלה שיש להם כוח מבצעי כמו ויקארים. בנוסף תינתן סמכות זאת לממונים העיקריים של מוסדות דת, מסדרי נזירים או אגודות דתיות, עבור חבריהם. ובתנאי שבחיי היום-יום יש לנשאי תפקיד אלו כוח מבצעי."
איוואן אורגנט
ביוגרפיה
הוא הנחה את אירוויזיון 2009 והיה ממנחי הטקס באולימפיאדת סוצ'י (2014), הוא נטל חלק בפאנל התוכנית "פרוז'קטורפריסהילטון" (Прожекторперисхилтон) יחד עם אלכסנדר צקאלו וצמד הקומיקאים סרגיי סבטלקוב וגאריק מרטירוסיאן. במשך תקופה ארוכה גם הנחה את תוכנית הפארודיה "ההבדל הגדול" יחד עם אלכסנדר צקאלו. הוא גם הנחה את תוכנית הבישול "סמאק" המשודרת בערוץ הראשון הרוסי. במהלך תוכנית הבישול "סמאק" שהנחה, התבטא אורגנט שהוא "ריסק את הירקות כפי שקומיסר אדום היה מרסק תושבי כפר אוקראיני", התבטאות שגררה ביקורת רבה באוקראינה והביאה אותו להתנצל במהלך שידורי תוכנית האירוח שלו "אורגנט בערב".
משנת 2006 הוא משתף פעולה עם ולדימיר פוזנר בהנחיית והפקת סרטי מסע תיעודיים: "אמריקה בת קומה אחת" (Одноэтажная Америка) על ארצות הברית, "טור דה פראנס" (Тур де Франс) אודות צרפת, "איטליה שלהם" (Их Италия) על איטליה, "זעזוע מוח גרמני" (Германская головоломка) על גרמניה, "אנגליה בפרט ובכלל" (Англия в общем и в частности), "אושר יהודי" (Еврейское счастье) על ישראל, "בחיפוש דון קישוט" (В поисках Дон Кихота) על ספרד, "הכי, הכי הכי" (Самые. Самые. Самые) על סקנדינביה ופינלנד,"הצד השני של הקימונו" (Обратная сторона кимоно) על יפן וסדרה על ערי רוסיה שעל נהר הוולגה.
ביוני 2018 קיבל אזרחות ישראלית.
בפברואר 2022 עם הפלישה הרוסית לאוקראינה פרסם אורגנט ברשת האינסטגרם פוסט קצר נגד המלחמה. מייד לאחר מכן הורדה תוכניתו ״אורגאנט בערב״ בערוץ הראשון הממלכתי הרוסי ונודע כי הוא עזב לישראל, ביחד עם אשתו ושתי בנותיו.
שירה
איוואן אורגנט מוזיקאי והוא מנגן על גיטרה, פסנתר, תופים ואקורדיון. קול השירה שלו הוא בריטון ובמקביל לקריירה המוזיקלית הוא מפתח קריירת שירה תחת שם הבמה "גרישה אורגנט".
חייו האישיים
אורגנט נשוי לנטליה קינקאדזה וממנה יש לו 2 ילדות. קודם לכן אורגנט חי במשך 5 שנים עם טטיאנה גבורקיאן והיה נשוי לקרינה אבדייבה, ממנה התגרש. באפריל 2021 אובחן כחיובי לקורונה ואולץ להיכנס לבידוד עד להחלמתו, במהלך תקופה זו המשיך להנחות את תוכניתו אורגנט בערב באמצעות שיחת וידאו.
משפט RuSHA
משפט RuSHA, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אולריך גרייפלט ואח' היה השמיני מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר נידונו בפני בית דין צבאי אמריקאי בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
ימי ביאליק
הכנות
המיזם נוהל על ידי מועצה שהוקמה בינואר 1935 בראשות מאיר דיזנגוף, מנחם אוסישקין ושושנה פרסיץ, תחתיה מונו ועדות להפקת האירועים בתחומים השונים.
משפט RuSHA
במשפט RuSHA עמדו לדין 14 נאשמים, כולם נושאי משרות בארגונים שונים של האס אס אשר היו אחראים ליישום תוכנית טיהור הגזע של גרמניה הנאצית: חברים במשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס (בגרמנית: SS-Rasse- und Siedlungshauptamt, ובר"ת: RuSHA), משרד נציב הרייך לחיזוק הגרמניות (Reichskommissar für die Festigung des deutschen Volkstums) שבראשו עמד היינריך הימלר, משרד ההשבה למולדת של גרמנים אתנים (Volksdeutsche Mittelstelle, ר"ת: VoMi), ולבנסבורן. מוקד האישומים היה טיהור אתני ופעולות גירוש.
ימי ביאליק
הכנות
ב-27 בינואר 1935 נערכה ישיבתה הראשונה של מועצת המיזם. החסות המסחרית ניתנה על ידי חברת "מסחר ותעשייה" בבעלותו של אלכסנדר עזר יבזרוב (מייזמי יריד המזרח). בכירי אנשי הרוח, האקדמיה, והאמנות ביישוב גויסו לוועדות השונות. ביניהם: נתן אגמון, היינריך לווה, דוד יודילוביץ, יוסף הפטמן, אברהם יערי, חנה אורלוף, זאב בן-צבי, מרדכי גולינקין, חיים הררי, עמנואל הרוסי, צבי פרידלנד, דוד ילין, יעקב פיכמן, משה יוסף גליקסון, ברל כצנלסון, נחום סלושץ, אלעזר ליפא סוקניק, בנימין מזר, שמואל ייבין, ריכרד קאופמן.
משפט RuSHA
שופטי בית הדין היו, אב בית הדין לי ב. ווייט, שופט בית המשפט העליון של ג'ורג'יה, דניאל ט. אוקונור מבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, וג'ונסון ט. קרופורד מאוקלהומה. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתבי האישום הוגשו ב-7 ביולי 1947 והמשפט נמשך החל מ-20 באוקטובר 1947 ועד 10 במרץ 1948.
ימי ביאליק
הכנות
מועד המיזם נקבע לתקופה שתכלול את חול המועד פסח, ובסמיכות לנעילת המכביה השנייה (שהתקיימה בין המועדים 2 באפריל - 10 באפריל 1935), על מנת לא לחלק את התעניינות הקהל המקומי בין שני מיזמים גדולים, ולאפשר לתיירי ומשתתפי המכביה מחו"ל להאריך את שהותם ולהגיע גם לאירועי "ימי ביאליק". בתקופת "ימי ביאליק" במהלך פסח תרצ"ה נערך גם כינוס הפועל הרביעי (14 באפריל - 21 באפריל 1935). רבים ממשתתפי הכינוס הגיעו למחזה "משא ביאליק".
משפט RuSHA
האישומים
כל הנאשמים הואשמו בסעיפים 1 ו-2 בכתב האישום. אינגה וירמטץ לא הואשמה בסעיף 3 לכתב האישום. כל הנאשמים הכחישו את אשמתם.
ימי ביאליק
הכנות
מועדי התערוכה תוכננו להיות בין ה-14 באפריל ל-5 במאי וכך פורסם בכרזת המיזם, הפתיחה נדחתה ל-16 באפריל ועקב הביקוש הרב המיזם הוארך עד 25 במאי.
עוצב סמל "ימי ביאליק" - איור של ספר ועליו נבל ונר, עם ראשי תיבות שם המשורר. לקראת האירועים פורסמה כרזת "ימי ביאליק" וקטלוג "ימי ביאליק – מפקד התרבות העברית". בעיתונות פורסם מידע מפורט על התערוכות, תכולתן ומיקומן בביתנים השונים של היריד.
בחיפה נמכרו כרטיסי הנחה משולבים הכוללים נסיעה הלוך ושוב ברכבת לתל אביב, הסעה בתל אביב אל המתחם, כניסה לתערוכות וכרטיס להצגה.
תכולת המיזם
מפעל ההנצחה כלל תערוכות של התרבות הארץ-ישראלית, בנושאי לשון וספרות, עיתונות וכרזות, חינוך, השכלה גבוהה, ציור ופיסול, תיאטרון ומוזיקה, אדריכלות, ארכאולוגיה, ושתי תערוכות ביאליק — ביאליק האיש וביאליק היוצר. התערוכות הוצבו בביתני יריד המזרח שקושט בדגלים עם סמל "ימי ביאליק". על עיצוב התערוכות הופקד האדריכל אריה אלחנני. תערוכת הלשון, ספרות, עיתונות וכרזות הוצגה בארמון תוצרת הארץ. הספרייה הלאומית תרמה מאוספיה לתערוכה ותכננה את התצוגה. החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והאוניברסיטה העברית תרמו מוצגים ודוחות חפירות לתערוכת הארכאולוגיה, בין השאר הוצגו לראשונה ממצאי מכתבי לכיש שהתגלו באותה שנה על ידי ג'יימס לסלי סטרקי. לשכת המהנדסים והאדריכלים שותפה בתכנון תערוכת האדריכלות.
בנוסף לתערוכות נערכו ביריד הרצאות בנושאי תרבות ואמנות ונשפים בהשתתפות התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, מקהלות, שחקנים, נגנים וזמרים. הנשפים המוזיקליים כללו שלל סגנונות - זמר עברי, מוזיקה תיאטרלית, מוזיקה קלאסית ישראלית, מוזיקה עממית וחזנות. מופע מקהלות הוצג בניצוחו של שלמה קפלן. במהלך "ימי ביאליק" התקיים גם "משפט ציבורי", אירועי דיבייט בפורמט של בית משפט, שדן במאבק להשלטת השפה העברית. ביריד שולב גם "שוק הספר" להפצת ספרים עבריים שנמכרו במבצע הנחה של 20% ממחירם.
מופע הפתיחה נערך ב-16 באפריל 1935 באמפיתיאטרון, וכלל נאומים של חברי מועצת "ימי ביאליק" ונציגי שלטון המנדט, קונצרט של התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית בניצוחו של מיכאל טאובה והופעה של חנה רובינא בקטעים מהפואמה "מגילת האש" מאת ביאליק.
עיריית תל אביב ערכה במהלך התערוכה סיור וקבלת פנים חגיגית לחברי אגודת הסופרים, אשר ביאליק היה נשיאה עד פטירתו. כנס של ברית עברית עולמית התקיים במהלך "ימי ביאליק".
במהלך ימי המיזם התקיימו סיורים מודרכים בתערוכות אחת לשעה. לתיירים ניתנו מספר סיורים מודרכים באנגלית וגרמנית.
יומני כרמל הסריטו כתבה במהלך אירועי "ימי ביאליק".
כ-50,000 איש ביקרו בתערוכה, בתקופה בה היישוב העברי מנה כ-400,000 איש בלבד. בנאום הנעילה ב-25 במאי 1935 ביקש אוסישקין מעיריית תל אביב להקים מוזיאון ביאליק אשר יבוסס על מוצגי ביתן ביאליק בתערוכה.
משא ביאליק
גולת הכותרת של המיזם הייתה מחזה-ההמונים "משא ביאליק" שנכתב על ידי עמנואל הרוסי ובוים על ידי השחקן, הבמאי והמורה למשחק, איש הבימה" צבי פרידלנד..
המופע הוצג מספר פעמים במהלך "ימי ביאליק", על גבי במה ענקית שנבנתה במיוחד לשם כך באמפיתיאטרון של היריד. תפאורת המופע תוכננה על ידי האדריכל אריה אלחנני. המנצח פורדהאוז בן-ציסי ניצח על האורטוריה הארצישראלית. הכוריאוגרפיה בוצעה על ידי גרטרוד קראוס. קבוצות תיאטרון שונות ומאות חברי תנועות הנוער השתתפו במופע. בסצנת הפתיחה הופיעו מאות המשתתפים בצעדת אבל על מות המשורר הלאומי, בתלבושות מסורתיות של קהילות ישראל מרחבי תבל ובמדי תנועות הנוער. המופע המחיש בקטעים מיצירות ביאליק את היסטוריית העם - חורבן, גלות ופרעות המסתיימים בתהלוכת גאולה של מאות המשתתפים בדמות שבטי ישראל. בין יצירות ביאליק שקטעים מהן הוצגו במופע נכללו: "תיקון חצות", "מגילת האש", המתמיד, "אם יש את נפשך לדעת", "מִי יוֹדֵעַ עִיר לִישְׁטִינָא", "שאני הרוח", "אל השדה תצאה", אל הציפור, בעיר ההרגה, "שמים בקשו רחמים עלי", "אנחנו המעט", "אכן חציר העם", "למנצח על המחולות", "קראו לנחשים", מתי מדבר האחרונים, "פתע פתאום".
1902 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת ארצות הברית זכתה בגביע לאחר ניצחון 3:2 על נבחרת בריטניה.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
שחיינים
18 באוגוסט בווסטון סופר מאר, בריטניה - שיא עולם ראשון במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:28.6 דקות
ליסיאס (עוצר)
ליסיאס (ביוונית: Λυσίας, נפטר 162 לפנה"ס) נזכר לראשונה במקורות בספר מקבים א', כאשר נהיה מושל החצי המערבי של האימפריה הסלווקית עם יציאתו של אנטיוכוס הרביעי אפִּיפָאנֶס למזרח בשנת 165 לפנה"ס, ושלט בגבולות מצרים, אסיה הקטנה ונהר הפרת. כמו כן, היה עוצר בנו של אנטיוכוס הרביעי, אנטיוכוס החמישי אאופטור.עם כניסתו לתפקיד, ליסיאס המשיך במדיניות הגזרות בה החל אנטיוכוס והיה עליו להוציאה אל הפועל, אך למעשה פעל לביטול הגזרות. בשנת 162 נהרג ליסיאס יחד עם אנטיוכוס החמישי בפקודת דמטריוס הראשון.
קרב אמאוס
מרבית הידיעות על ליסיאס נובעות מהקשר של עימות עם כוחות המקבים, ביניהן קרב אמאוס שהתרחש בשנת 165 לפנה"ס. קרב זה נוהל על ידי באי כוחו של ליסיאס, אשר חנו ליד אמאוס, במזרח עמק איילון, קרוב לאחת הכניסות החשובות המובילות משפלת החוף להרי יהודה. מיקום זה איפשר לכוחות לאיים על האזורים שבשליטת יהודה המכבי בלי להסתכן בכניסה לתוכם. כמו כן, אמאוס שכנה במרחק קטן יחסית מירושלים, אליה רצו להגיע כדי לחבור לצבא שחנה בחקרא.
הכוחות היהודים המורדים ידעו על כוונתו של אנטיוכוס הרביעי להשחית את ארץ יהודה והחליטו להשיב מלחמה למען העם והמקדש ולכן הם התאספו במצפה, צמו והתפללו. לאחר מכן, יהודה מינה מפקדים לעם ומחנה המורדים חנה מדרום לאמאוס. גורגיאס, שהופקד על ידי ליסיאס על ניהול המערכה עצמה, הקים מחנה על גבול האזור ההררי ביהודה, בסיס שממנו ניסה לתקוף את המורדים תוך שימוש ביחידה נבחרת. עם זאת, יהודה הגיב באופן בלתי צפוי וניצל את היעדרותו של גורגיאס מאמאוס כדי להתקיף את מחנהו תוך שימוש במודיעין צבאי מהיר ואמין. לכן, כאשר גורגיאס התקדם בחסות החשיכה לעבר היהודים עקף יהודה את הטור הסלאוקי כדי להפתיע את המחנה באמאוס שלא ציפה בכלל להתקפה מצידו.
אולם, כאשר הגיע יהודה וצבאו הקטן למחנה המלך עם שחר הופתע לראות מחנה מבוצר ומוגן שקשה לתקפו במפתיע. עם זאת, במהלך המתקפה האויב יצא מהמחנה ונערך לקרב אך ניגף ונס למישור. לאחר מכן, כוחות המורדים רדפו את הצבא המלכותי עד גזר, אדום, אשדוד ויבנה והרגו 3,000 איש מהם. למרות ניצחון המורדים מול הכוחות המלכותיים, הם טרם התמודדו עם גורגיאס וכוחותיו, שראו את המורדים שורפים את המחנה ואת מחנה יהודה במישור ערוך לקרב וחרדו מאוד - עד כדי כך שנסו לארץ פלשתים ויהודה וחילו שבו למחנה, בזזוהו והיללו את האל. מפלת גורגיאס נודעה לליסיאס שנתקף כעס ודאגה לנוכח הידיעה משום שציפיותיו נכזבו ופקודת המלך לא התבצעה.
המסע הראשון של ליסיאס
בשנת 163-164 לפנה"ס, יצא ליסיאס למסע צבאי נוסף נגד יהודה המכבי ואנשיו, על פי מקבים א', מלווה ב-60,000 חיילים נבחרים ו-5,000 פרשים. הכוחות חנו בבית צור באדום ויהודה פגש אותם כשלצידו 10,000 חיילים. אומדן כוחותיו של ליסיאס מוגזם, ככל הנראה, אך ניתן לשער שהכח הסלאוקי אכן היה גדול מזה של יהודה. בראותו את המחנה הסלאוקי הגדול, התפלל יהודה לאל שיסגיר את המחנה בידי ישראל. בקרב זה נחל ליסיאס מפלה - ולנוכח האומץ והנחישות של המורדים ונכונותם למות בקרב, עלה לאנטיוכיה לגייס כוחות נוספים במטרה להתעמת שוב עם יהודה בצבא גדול עוד יותר. סיבה נוספת לעליה לאנטיוכיה היא שבאותו הזמן בקירוב מת אנטיוכוס, ונוכחותו של ליסיאס בעיר הבירה הייתה חיונית. הצלחת יהודה המכבי בעימות זה הייתה כבירה, שכן הדף את ההתקפה וכך השיג ארכה לפעילות מבית, ובכלל זה השתלטות על הר הבית, טיהור המקדש וחידוש הפולחן בו. במחקר מקובלת הדעה כי ליסיאס לא תמך במדיניותו של אנטיוכוס ביהודה וכי החל לנקוט צעדים שמטרתם להגיע עם המורדים להסדר.
המסע השני של ליסיאס, בלוויית אנטיוכוס החמישי
הכוחות הסלווקים היו גדולים מאוד והלחימה ארכה ימים רבים. בעקבות המצור שהטיל ליסיאס, יצא יהודה מהחקרא וחנה בבית זכריה מול מחנה הסלאוקים והצבאות נערכו ללחימה. ההישג הראשון של ליסיאס היא, אפוא, בכך שכפה על יהודה להסיר את המצור מהחקרא. הסלווקים השתמשו בפילי מלחמה שנשאו מגדלים בהם היו לוחמים והגיס הסלאוקי היה עצום במספרו. במהלך הקרב, נפלו 600 איש מכוחות הסלאוקים. במהלך הקרב אלעזר החורני, אחי יהודה המכבי, הקריב את חייו בכוונה להכריע את גורל המערכה על ידי פגיעה במלך, שחשב שהוא יושב על גב הפיל שאותו הרג במו ידיו. אלעזר מת תחת גווית הפיל. נראה שבשלב זה יהודה ניגף וצבאו של ליסיאס גבר עליו, שכן החקרא יצאה מכלל סכנה, המצור על המורדים בבית צור נמשך והצבא הסלאוקי התקדם לעבר ירושלים. מכל מקום, המצור על בית צור נפסק גם משום שהשנה הייתה שנת שמיטה והלחימה עברה למקדש, בו נמשכה ימים רבים. המחסור במזון החליש את המורדים וחלקם נטשו את המערכה. בסופו של דבר, הנצורים בהר הבית נחלצו מהמצור בעקבות אירועים באימפריה הסלאוקית: בכיר נוסף בממלכה, פיליפוס שמו, מינה עצמו לתפקיד העוצר, בו החזיק ליסיאס, וזה נאלץ להגיע להסכמה עם המורדים כדי שיוכל להתפנות לטפל באתגר מבית.
סיום המצור וההסדר של ליסיאס עם היהודים
ככל הנראה, ליסיאס היה סבור שהגזירות ומדיניותו הדתית של אנטיוכוס הרביעי ביהודה היו טעות שהובילה למרד ולכן יש לבטלן כדי שהמרד יסתיים. לא ידוע האם גישה זו הייתה קשורה ליחסו ליהודים כשלעצמם, אך נראה שניתוח מדיני פרגמטי הניב את המסקנה שמדיניות גזרות הדת הייתה שגויה והזיקה לאינטרסים המדיניים של הממלכה הסלווקית. בהחזיקו בדעה זו, חלק ליסיאס בדעתו על אחרים כמו תלמי בן דורימנס, שתמך במדיניות הגזרות, כמו גם על דעתם של תושבי ערים הלניסטיות ברחבי הארץ, שהיו עוינים כלפי היהודים. סיבה נוספת להפסקת המצור הייתה החשש שהוא יהיה ארוך ביותר. זאת ועוד, בימי אנטיוכוס החמישי כשליסיאס היה השליט בפועל החזיר את המקדש לידי כהנים כשרים והוציא להורג את מנלאוס כאחראי לגזירות וכשעיר לעזאזל בניסיון לפייס את אויבי מנלאוס. ברויאה הייתה עיר בסוריה. רפפורט מקבים א', 201. מקבים ב' י"ג, ג'-ז': "הצטרף אליהם גם מנלאוס, והוא עודד את אנטיוכוס בהעמדת פנים רבה, כשדעתו נתונה לא לישועת המולדת כי אם למען יתמנה הוא לשלטון. [ד'] אך מלך המלכים עורר את רוחו של אנטיוכוס נגד החוטא, ולאחר שליסיאס הצביע על כך שהלה היה גורם כל הרעות, ציווה [המלך] כמנהג המקום, להובילו לברויאה כדי לחסלו. [ה'] יש במקום [ההוא] מגדל גבוה חמישים אמה מלא אפר, ומכונה תלולה הייתה מסתובבת מכל צדדיו [ומדרדרת את המוצאים להורג] אל תוך האפר. [..] [ז'] וקרה [אפוא] שבמוות כזה מת מנלאוס פורע החוק, אשר אף לא זכה להיקבר באדמה.".
מקור נוסף להסדר הוא איגרת שהשתמרה במקבים ב' י"א, כ"ב-כ"ו:
להלכה, איגרת זו היא מהמלך אנטיוכוס החמישי לליסיאס, אולם ברור כי היא משקפת את מדיניותו של ליסיאס עצמו, שכן גישתו של ליסיאס התבטאה כבר באיגרת מוקדמת יותר ממנו ליהודים (להלן) וניתן אף לומר שהוא מילא תפקיד חשוב בשינוי המדיניות הסלווקית כלפי היהודים.
רצח אוקטביוס וסופו של ליסיאס
לאחר מותו של אנטיוכוס הרביעי ועליית אנטיוכוס החמישי לשלטון, למד הסנאט הרומי על כך שהצבא הסלאוקי החזיק יותר פילים וספינות מלחמה מהכמות שאושרה לו לפי התנאים של שלום אפאמיאה. כתוצאה מכך, נשלחו שליחים ששׂרפו את הספינות והרגו את הפילים, מראות שהיו קשים לצפייה. אדם אחד בשם לפטינס מלאודיקיאה נרגש מהמראות ביותר ודקר את גנאיוס אוקטביוס, ראש המשלחת, בעת שהאחרון נמשח בגימנסיון. ליסיאס קבר אותו.
כאשר הגיעו לרומא החדשות אודות רצח אוקטביוס, באו שליחים מטעמו של המלך אנטיוכוס, ששלח ליסיאס, ובפיהם טענו שלמלך ולחבריו לא היה קשר למאורעות. הסנאט לא התייחס בכובד ראש לטיעוניהם, ודמטריוס, בן-דודו של אנטיוכוס החמישי (בנו של סלאוקוס הרביעי, שהופקד ברומא כבן-ערובה בעקבות שלום אפאמיאה), ניצל את ההזדמנות לבקש מהסנאט לשחררו. הסנאט השיב בסירוב, בטענה שעדיף לה לרומא שבראש מלכות הסלאוקים יעמוד ילד, ולא גבר.
מות ליסיאס
בשנת 161–162 חמק דמטריוס מרומא, השתלט על טְריפּוֹליס, וביקש לעצמו את המלוכה. בראותו שקבלת הפנים לה זכה חיובית, אסף חיילים שכירי חרב והכריז על עצמו כמלך. עד מהרה עצרו חייליו את אנטיוכוס וליסיאס, הם הובאו לדמטריוס בעודם בחיים ומיד נהרגו בפקודתו.
קרחון חבר העמים
בצידו הצפוני של הקרחון מצוי רכס פלינט.
גובהו של הקרחון 286 מטרים מעל פני הים.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913), בראשותו של רוברט פלקון סקוט, אשר נתן לקרחון את שמו.
הקרחון נקרא על שם חבר העמים של אוסטרליה (באנגלית: "חבר עמים" הוא "קומונוולת'"), אשר מימנה את המשלחת.
לקריאה נוספת
• Steven A. ARCONE, Karl KREUTZ, GPR reflection profiles of Clark and Commonwealth Glaciers, Dry Valleys, Antarctica, Climate Change Institute, University of Maine, Orono, ME 04469, USA
• Gayle L. Dana, Robert A. Wharton, Jr, Andrew G. Fountain, McMurdo Dry Valleys LTER: Solar radiation on glaciers in Taylor Valley, Antarctica
סיידי קאלבנו
סיידי קאלבנו (באנגלית: Sadie Calvano; נולדה ב-8 באפריל 1997) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית. מוכרת בעיקר כדמותה של ויולט פלאנקט בסיטקום "ממי".
ביוגרפיה
קאלבנו עשתה את הופעת הבכורה המסך הגדולה שלה כאחייניתו של לאונרדו דיקפריו ביו-אפי קלינט איסטווד "ג'יי אדגר".