cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביטוח חיים
מאפיינים
ביטוח חיים בא להגן מפני הסיכון של אובדן היכולת להתפרנס, ובהתאם לכך, ההטבה הכספית למבוטח (או למוטבים שבחר) משולמת כאשר קורה אחד המקרים הבאים (הפירוט המדויק משתנה בהתאם לסוג הביטוח):
פוליסות ביטוח חיים הן משלושה סוגים:
סוג שונה של ביטוח חיים הוא ביטוח אריכות ימים, שבו מבוטח שהגיע לגיל פרישה, ומתכנן לחיות מחסכונותיו במשך עשרים שנה, למשל, מבטח עצמו מפני הסיכון שיאריך ימים גם לאחר שיכלה את כל חסכונותיו.
ביטוח חיים בספרות ההלכה
ביטוח החיים נדון בספרות השו"ת במאה העשרים. הדיונים נדונו סביב השאלות:
פוסקים שונים הצביעו על כך שחובת ההשתדלות לפרנסה מצדיקה אף רכישת ביטוח חיים, כשלדעתם ההשתדלות אינה סותרת את הביטחון באל; אחרים ציינו לפי התלמוד שמעלה גדולה יותר היא להימנע מביטוח חיים אף שאין איסור בכך.
ביחס למושג פתיחת פה לשטן בשו"ת לחם שלמה קבע שמותר לאדם להכין את עצמו למוות; כשהוא מציין שגם דודו שהיה בקיא בחכמת התורה ביטח את עצמו.
הרב משה פיינשטיין טוען שאף שאין זו הלכה, לפי השקפת היהדות מומלץ שאדם ירכוש ביטוח חיים אשר התגמולים מתקבלים לאחר מותו יותר מאשר ביטוח המעניק את התגמולים בגיל מסוים.
ג'ורג' קנאזע
ג'ורג' קנאזע (31 ביולי 1941 - מאי 2021) היה פרופסור, מופקד הקתדרה לחקר ולטיפוח השפה והספרות הערבית על שם בן-חביב בחוג לערבית ושותף לקתדרה של אונסק"ו לדיאלוג בין תרבותי באוניברסיטת חיפה, ונשיא המוסד האקדמי נצרת.
ביוגרפיה
קנאזע נולד וגדל בנצרת למשפחה ערבית-נוצרית. בנצרת סיים בית ספר עממי ותיכון. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, עבד בעיריית נצרת ואחר כך כמורה בבית הספר היסודי בכפר סולם שליד עפולה. עשה תואר ראשון בשפה וספרות ערבית ובשפה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בשנים 1962–1964, ותואר שני בשפה וספרות ערבית ותרבות האסלאם בשנים 1964–1966. הושפע מהפרופסורים מאיר יעקב קיסטר, יהושע בלאו, מאיר פלסנר ופסח שנער. עבודת המאסטר שלו עסקה ברטוריקה הערבית בימי הביניים והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור פסח שנער. בסיום לימודיו עבד כמורה בבית ספר תיכון עירוני בנצרת וב-1967 התחיל לעבוד בחוג לערבית של מה שהיה אז המכון האוניברסיטאי של חיפה, שהיה תחילתה של אוניברסיטת חיפה. עשה דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שבארצות הברית בשפה וספרות ערבית בשנים 1969–1971. נושא הדיסרטציה היה "כתאב אל-צנאעתין של אבו הלאל אל-עסכרי - ניתוח ביקורתי". מדריכיו לדוקטורט היו הפרופסורים סיגר בוניבקר (Seeger Bonebakker) וגוסטב פון גרונבאום. ב-1972 מונה למרצה באוניברסיטת חיפה, וב-1999 מונה לפרופסור מן המניין. ב-1972 נבחר לראש החוג לערבית באוניברסיטה והיה הערבי הראשון שמכהן כראש חוג באוניברסיטה ישראלית. שימש כראש החוג לפרקים שונים שמסתכמים ב-13 שנה. מאז 1996 ועד למותו היה מופקד הקתדרה לערבית על שם דיאנה ונתנאל בן-חביב ומאז 2001 ועד למותו היה שותף לקתדרה של אונסק"ו לדיאלוג בין תרבותי. החל מ-1972 ישב בוועד המנהל של המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה וישב בוועד המנהל של המכון לחקר החינוך הערבי באוניברסיטה ושימש בה גם כיועץ לסטודנטים ערבים. היה מרצה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1971–1974. משנת 1974 ועד 2004 היה מרצה עם קביעות במכללה הערבית לחינוך בחיפה. שהה בשבתונים באוניברסיטת מדינת ניו-יורק בבינגהמתון, באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, בסמינר המזרחי של אוניברסיטת טיבינגן בגרמניה, באוניברסיטת פורטלנד שבמדינת אורגון, ארצות הברית, ובאוניברסיטת היידלברג שבגרמניה.
ג'ורג' קנאזע ייסד ב-1980 את כתב העת "אל-כרמל" מטעם החוג לערבית של אוניברסיטת חיפה והיה חבר המערכת מאז ועד למותו. היה חבר מערכת "המזרח החדש" מ-1996 עד 2001.
ג'ורג' קנאזע נפטר במאי 2021. הותיר אחריו אישה, אמאל, שהייתה מורה, שלושה ילדים וחמישה נכדים.
מחקריו
תחום עיסוקו של ג'ורג' קנאזע היה בעיקר השירה הערבית הקלאסית של ימי הביניים, התאוריה של הרטוריקה והגנבה הספרותית וביקורת הספרות. תקופת מחקריו השתרעה מהמאה ה-9 עד המאה ה-13. הוא עסק גם בספרות הכתות באסלאם, ספרות השיעה והשתקפותה בדמותו של חוסיין בן-עלי, בהגות השיעית ובספרות העממית. התמקד בדמותם של משוררים שיעים שכמעט ולא נכתב עליהם, כתב מספר מאמרים על הספרות הפלסטינית בישראל, הזהות הפלסטינית והשתקפותה בספרות, על האדמה בספרות הערבית בישראל ועל ההגירה הפנימית בישראל, שבמהלכה כפרים רבים נהרסו ותושביהם היגרו, הרבה לעסוק בעריכת כתבי יד ערבים.
דיואן אל-עסכרי
זהו ספרו הראשון של קנאזע, שראה אור בהוצאת האקדמיה ללשון ערבית בדמשק בשנת 1979. הייתה זו הפעם הראשונה שישראלי מוציא לאור ספר בדמשק. הספר הוא אוסף של שירים ששרדו מאל-עסכרי, שהיה משורר ורטוריקן במאה העשירית. קנאזע ליקט את הקטעים ששרדו משירת אל-עסכרי וניסה לשחזר שירים שלמים מקטעים ששרדו. בנוסף להיותו משורר אל-עסכרי היה גם מחבר שכתב ספרים רבים אחרים בתחום הספרות והביקורת הספרותית הערבית הקלאסית. זוהי הפעם הראשונה ששיריו נאספו בקובץ מיוחד. קנאזע הוסיף מבוא מקיף על המשורר, חייו, שירתו וחיבוריו הנוספים.
תיקון הטעויות שעשה אבו עבדאללה אל-נמרי בפרשנות שכתב על ספר אל-חמאסה של אבו תמאם
זהו ספרו השני של קנאזע שראה אור בשפה הערבית בסדרת הספרים של כתב העת "אל-כרמל" בהוצאת אוניברסיטת חיפה בשנת 1988 (אצלאח מא גלט פיה אבו עבדאללה אל-נמרי ממא פסרה מן אביאת אל-חמאסה לאבי תמאם). קנאזע ערך מדעית את כתב היד שכתב אבו מוחמד אל-אעראבי אל-אסוד במאה ה-11 לספירה על האנתולוגיה שקבץ קודמו המשורר אבו תמאם מהשירה הערבית הקלאסית אסלאמית והטרום-אסלאמית. לספר ישנה הקדמה בערבית ובאנגלית. המחבר, אבו מחמד אל-אעראבי, שהבחין בשגיאות של אחרים אשר עסקו בשירה הערבית הקלאסית ואשר הוא מצא אותם בתוך האנתולוגיה המפורסמת של אבו תמאם, רצה לתקן שגיאות אלה, והוא עשה זאת על ידי חיבור מיוחד בו דן בשם המדויק של המשורר, במבטא הנכון של מילים מסוימות, בזהותו האמיתית של המשורר שמיוחס לו בית שיר זה או אחר, בפרשנות של שיר מסוים, וכו'.
מחקרים בכתאב אל-צנאעתין של אבו הלאל אל-עסכארי
זהו ספרו השלישי של קנאזע שראה אור בהוצאת בריל בליידן בשפה האנגלית ב-1989. ספר זה הוא עיבוד מחודש ומורחב של עבודת הדוקטור שלו על התאוריה הספרותית של אל-עסכרי. קנאזע ניסה ללקט את כל האינפורמציה המפוזרת בתוך ספריו השונים, במיוחד כתאב אל-צנאעתין של עסכארי, לגבש ממנה תאוריה אחת שניתן להבין אותה ולפעול לפיה. בתקופתו של עסכרי דיברו הרבה על גנבות ספרותיות וגנבת רעיונות, ליבנו את השאלות מהי גנבה וכיצד גונבים. עסכרי ניסה להבדיל בין גנבה ללא גנבה, אם אדם מעלה על הכתב רעיון ספציפי דומה גם בניסוח הלשוני לשל מישהו אחר שקדם לו אז הוא "גנב" רעיון זה. אם הרעיון הוא כללי ורבים כבר חזרו עליו אז הוא הפך להיות נחלת הכלל ואין לדבר עליו כגנבה ספרותית. כאשר מישהו "גונב" רעיון מתבקשת השאלה האם הוא היטיב להביע אותו טוב יותר מהמקור, ואם לדעתו של המבקר הדבר הוא אכן כך אז זכויות היוצרים שייכות לו, אך אם עשה זאת טוב פחות מהמקור אז אין לו שום זכות. כשמגיע הכותב לומר שאין מנוס מגנבה ספרותית כי לו תמיד קל להמציא רעיונות חדשים אז הוא מצביע על כמה שיטות של "גנבה" שמטרתן להסתיר מהקורא הרגיל את מקור הרעיון המובע. העברת רעיון משירה לפרוזה ולהפך, או מתיאור לשבח וכדומה, הן אפשרויות העומדות בפני היוצר כדי להראות מקורי בפני שומעיו או קוראיו.
קנאזע הקדיש פרק בספרו לתאוריית קישוטי לשון של אל-עסכרי, והתפתחות סוגיהם השונים. עסכרי בעצמו טוען שהוא המציא עשרה סוגים של קישוטי לשון חדשים, אותם הוא מגדיר, דן בהם ונותן להם דוגמאות. קנאזע ערך ניתוח של החומר ובדק מה עסכרי לקח מאלה שבאו לפניו ומה נתן לאלה שבאו אחריו.
דימויים יפים בענייני הנאת השתייה
זהו ספרו הרביעי של קנאזע המבוסס על כתב היד שכתב עבדאללה אבן אל-מועתז תחת הכותרת: פוצול אל-תמאת'יל פי תבאשיר אל-סרור). קנאזע בשיתוף עם ד"ר פהד אבו ח'דרה בדקו שמונה כתבי יד של הספר, אחדו את הקריאה של הטקסט, כתבו הקדמה מקיפה בה תארו כל אחד מכתבי היד השונים ומאפייניהם, הוסיפו ביוגרפיה קצרה על המחבר אבן אל-מעתז, וסיימו בדיון על חשיבותו של הספר ומקומו בין הספרים השונים הדנים בעניין שתית יין במורשת הערבית-אסלמית. הספר ראה אור בהוצאת האקדמיה ללשון ערבית בדמשק בשנת 1989. את הספר כתב אבן אל-מועתז, שהיה משורר מהתקופה העבאסית, בנו של ח'ליפה שנבחר הוא בעצמו להיות ח'ליפה אך נהרג למחרת במאה ה-9 לספירה.
אבן אל-מועתז הותיר קובץ שירים גדול וחיבר גם ספרים בנושאים אחרים. ספרו הנוכחי דן ביין בתרבות הערבית הקלאסית וזה אחד הספרים הראשונים שדנו בנושא בשפה הערבית, שנכתב במאה ה-9-8. הספר מכיל כ 1400 בתי שיר מהשירה הקלאסית ומשירתו של המחבר אשר אותם הוא מביא כהדגמה לנושאים בהם הוא דן. המחבר כותב על יין ישן, יין בינוני ויין חדש ומציע אילו סוגי פירות לאכול עם כל סוג יין שאדם שותה. הוא דן בשאלות האם מותר או אסור לשתות, אבל אינו מגיע למסקנה חותכת. הוא כותב על כלים בהם מאחסנים יין וכלחים בהם מגישים יין. מסווג יין לפי צבעים: יין אדום, לבן, צהוב ושחור (יין שחור דמו לצבע של הדיו או לצבע השחור של העורב). הוא עוסק בהשפעת היין על האדם ומתי מגיע להיות שיכור, כמה מותר לשתות ומה עושים אם משתכרים. בנושא זה הוא ממליץ על כל מיני עשבים על מנת להפחית את השפעות ההנג אובר, שמהן ניתן להכין תרופות לכאב ראש וחוליים נוספים. המהדירים גם הוסיפו נספח לספר, בו הם הגדירו את עשבי המרפא המצוינים בתוך טקסט בהסתמך על החיבורים העוסקים בכך, והפנו את הקורא למקורות נוספים אם ברצונו להרחיב את הידע שלו.
האיגרת היהלום בנושא הדברים הלא מדויקים בספר אל-חמאסה
זהו ספרו החמישי של קנאזע, שראה אור בסדרת אל-כרמל בהוצאת אוניברסיטת חיפה בשנת 1991 (אל-רסאלה אל-מאסה פי מא לם יודבט מן אל-חמאסה). זוהי עריכה מדעית של שני כתבי יד המהווים איגרת של אל-עסכארי. איגרת זו, המדומה על ידי מחברה ליהלום, עוסקת באי-דיוקים שהוא מצא בתוך האנתולוגיה שלקט המשורר אבו תמאם במאה התשיעית. קנאזע ההדיר את כתב היד, וכתב הקדמה בערבית ובאנגלית והוסיף מפתחות.
המשורר-המורד מתקופת בית אומייה: עוביד אללה אבן אל-חור אל-ג'ועפי
זהו ספרו הששי של קנאזע והוא ראה אור בשפה האנגלית בהוצאת הראסוביץ בוויסבאדן בסדרת הפרסומים של אוניברסיטת היידלברג בשנת 2000. הספר הוא מונוגרפיה אודות המשורר אל-ג'ועפי שחי במאה ה-7 לספירה, המאה הראשונה לאסלאם, בתקופת בית אומיה. אל-ג'ועפי שהיה ערבי אציל, כלומר ערבי טהור ממוצא דרום חצי האי ערב, ראה את האנדרלמוסיה שהתחוללה בתקופת השלטון האומיי, ובהיותו אחד הלוחמים למען האסלאם בתקופת ההתפשטות, אך איש לא העריך זאת, אסף כ-800 לוחמים ומרד בשלטון וניסה להשתלט על אזור בעיראק, היו לו הצלחות קטנות, אבל לבסוף הוא נהרג. אל-ג'ועפי היה גם משורר שהנציח בשירתו את זכר המערכות שנלחם בהם, את ניצחונו וכישלונו, אך שיריו השלמים אבדו. קנאזע ליקט את שרידי שיריו, נסה לשחזר את השירים השלמים ולבנותם מחדש. הוא גם שאב אינפורמציה רבה על האיש מתוך שרידי שירים אלה.
זכרונותיה של תרנגולת
ספר זה הוא תרגום לאנגלית ועריכה של הרומן המפורסם בעולם הערבי, פרי עטו של אסחאק מוסא אל-חוסייני, קנאזע הקדים לו מבוא מקיף על הסופר ופועלו, הספר יצא לאור בהוצאת יורק בטורונטו שבקנדה בשנת 1999 (Memoirs of a Hen). אל-חוסייני כתב את סיפורו ב-1943 והלך לעולמו ב-1990. היה בן למשפחת איכרים באזור ירושלים שהייתה חלק ממשפחת חוסייני הידועה, רצה להעביר רעיון מסוים ובחר בדמות הזאת של התרנגולת על מנת שתספר זיכרונות ותביע את ביקורתה על החברה, על החינוך, על מעמד האישה, על הסתמכות של אנשים על הכוח ועל ההתרחקות מן הטבע. התרנגולת מחנכת את צאצאיה על ערכי הצדק הטבעי, ולקראת סוף הסיפור היא חוזרת עם צאצאיה לביתה ופתאום הם מוצאים משפחה אחרת שהתיישבה בביתם. הצאצאים מתרגזים ורוצים להוציא בכוח את הפולשים ואילו התרנגולת אומרת להם לעזוב אותם ולהפיץ בעולם את הערכים שהיא הקנתה להם וכך הבעיה תיפתר. הספר נכתב בשנת 1943, בעיצומו של המאבק הערבי-פלסטיני עם היהודים. אחרי שהוא פורסם בקהיר היו שקשרו אותו עם הסכסוך היהודי-ערבי וסברו שהתרנגולת היא תרנגולת פלסטינית שאומרת לצאצאיה לעזוב את המולדת ולוותר ליהודים, למשפחה הפולשת. אלה ראו במחבר אדם תבוסתן.
קנאזע פירש באופן חדשני את הרומן והוא ראה בו חשיבה אוטופית. הוא סבר שהמחבר כלל לא חשב על הסכסוך, אלא הייתה לו גישה אוטופית-הומנית ומכאן כתב את הספר. קנאזע סבר כי זוהי התרומה הפלסטינית לרעיון האוטופיה.
על האהבה בספרות הערבית הקלאסית
ספרו זה של קנאזע יצא לאור בהוצאת הראסוויץ בוויסבאדן שבגרמניה, בשנת 2003. קנאזע הקדים לו מבוא על התפתחות ספרות האהבה אצל הערבים. פרופסור דוד צמח התחיל לעבוד על כתבי היד אך הוא נפטר בתחילת עבודתו, וקנאזע השלים את העבודה. הספר מנסה להגדיר מהי אהבה, מפרט את סוגי האהבה השונים, דן ביחס בין מאהבים, מתן מתנות, עוסק ביחסים הומוסקסואלים ויחסים הטרוסקסואלים. הוא מתייחס אל אל-ט'ורפאא, שכבה מסוימת באוכלוסייה, אנשים נעימי הליכות, בעלי נימוסים בהליכותיהם כמאהבים.
בקרוב עתיד להתפרסם ספרו של קנאזע The Ghawānī al-Ashwāq fī Ma'ānī al-Usahshāq (הבעת געגועים בתוך דבריהם של המאהבים), שיראה אור בשפה הערבית והאנגלית בהוצאת הראסוביץ בוויסבאדן. הספר דן בנושא האהבה במורשת הקלאסית ומבוסס על כתב יד שכתב בהיותו בחג'אז אבן אל-בכאא אשר מת בשנת 1630. ספר זה נוטה יותר לכיוון האהבה הרוחנית, בולטת בו השפעה מיסטית המשתקפת בגרסאות ובסיפורים שהוא מצטט. הספר עוסק באופן כמעט בלעדי באהבה הטרוסקסואלית.
אודות מאמריו
מאמר אחד של קנאזע עסק במשורר שיעי ששולח לאימאם שלו מתנה ביחד עם עבד שחור והאימאם חושב שהעבד הוא חלק מהמתנה. המשורר רוצה להשיב לעצמו את העבד ושולח לאימאם שיר ארוך שבו הוא מאיים שאם לא יחזיר לו את העבד הוא יחדל להיות שיעי ויפתח בצום. קנאזע ליקט את בתי השיר הזה והרכיב מהם שיר שלם בן 69 בתים.
מאמר אחר שלו עסק באבן אחמר, משורר של כת שיעית קלאסית בשם אל תואבון (המתחרטים) מהמאה הראשונה לאסלאם, היא המאה השביעית לספירת הנוצרים. אל-תואבון הם אלה אשר לא סייעו לחוסיין בן-עלי במצוקתו. הבעיה פה היא שמו ודמותו של האיש וערבובה עם דמות אחרת כמעט זהה. שמו הוא עבדאללה אבן עוף, דמות שיעית מובהקת, והדמות האחרת היא עבדאללה אבן עפיף, שאף הוא היה דמות שיעית מובהקת. לשניהם מיוחסים קטעי שירה קצרים, והמקורות אינם יודעים להפריד ביניהם באופן ברור. קנאזע אסף את כל החומר הנמצא אודות שני האנשים והצליח לסרטט את הקווים המאפיינים את כל אחד משניהם.
עבדאללה אבן אל-מועתז כתב "שיר קינה לחתול" ובו הוא מספר על חתול שנהרג כי הוא מפריע לשכנים בגלל שהוא נוהג לטפס לקן של היונים ולהרוג אותן והמשורר מקונן עליו. במקורות מובעת הדעה ששיר זה נכתב כשיר קינה על המשורר העבאסי עבדאללה אבן אל-מעתז אשר נבחר לתפקיד ח'ליפה בסוף המאה התשיעית, אך נהרג למחרת. בשל הפחד מהח'ליפה העולה נאמר שאיש לא העז לקונן על הנהרג, ומכאן הרעיון שהשיר נכתב כשיר קינה על חתול. קנאזע ניסה לבדוק האם מדובר בשיר סימבולי או בקינה אמיתית. קנאזע השווה גרסאות שונות של השיר וניסה לפסוק בדבר.
כתב על הפקעת האדמות ומדיניות ההתפשטות הישראלית בראי ספרותם של ערביי ארץ ישראל, כמו כן כתב על היסודות האידאולוגיים, על התפישה הקומוניסטית והתפיסה האסלאמית בספרות הערבית בישראל. , כתב על בעיית הזהות של ערביי ארץ ישראל, כן כתב על השתקפותה של מלחמת ששת הימים בספרות הערבית.
תיק באגט
תיק באגט הוא תיק יד קטן יחסית שתוכנן על ידי פנדי ב-1997. הוא שונה מתיקי יד אחרים עקב גודלו הקטן. הוא מכונה כך על שום צורתו הדומה לבאגט הצרפתי.תיק זה היה מאוד פופולרי בשנות ה-2000, ומכונה לעיתים "It bag". למשל, השתמשה בו שרה ג'סיקה פרקר בסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה".
Boo'd Up
Boo'd Up הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האנגלייה אלה מאי. השיר יצא לאור ב-20 בפברואר 2018, כסינגל הראשון מתוך מיני-אלבום הבכורה שלה, Ready, ואלבום הבכורה שלה, Ella Mai, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
רקע וכתיבה
הפזמונאית האמריקאית ג'ואל ג'יימס כתבה לראשונה את השיר בשנת 2014 במקור עבור עצמה. בהמשך, היא חיפשה אמנית שתעביר לו את השיר, ובסופו של דבר נתנה את השיר לאלה מאי, לאחר שהרגישה ש"זה יהיה מושלם עבורה". בפברואר 2017 הוציאה מאי את השיר כחלק ממיני-אלבום הבכורה שלה. השיר צבר פופולריות רבה, ובעקבות כך יצא כסינגל. עם יציאתו כסינגל, הצליח להגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד הוט 100. בדצמבר 2018, דירג מגזין בילבורד את השיר כשיר השלישי בטיבו שיצא באותו השנה. כמו כן, קיבל הסינגל את מעמד הפלטינה המחומשת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
קרן השביעית
קרן השביעית או קרן השמיטה הוא כינוי לקרן סיוע שהוקמה במטרה לתמוך בחקלאים יהודים שבחרו לקיים את מצוות שנת השמיטה, בה נאסרת הפעילות החקלאית בארץ ישראל, בלא להסתמך על היתר המכירה, היתר הלכתי שנוי במחלוקת המאפשר את המשך הפעילות החקלאית גם בשנת השמיטה.
מטרות עיקריות
המטרה העיקרית שלשמה נוסדה קרן השמיטה היא לסייע לחקלאים אשר הכנסתם קטנה בשנת השמיטה, כיון שחדלו מלעבוד את האדמה ולמכור את התוצרת.
Boo'd Up
רמיקס
ב-4 ביולי 2018 יצא לאור הרמיקס הרשמי של השיר, בשיתופם של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' והראפר האמריקאי קוואבו. הרמיקס הגיע למקום ה-8 במצעד הסינגלים הרשמי של ניו זילנד וקיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי את תואר הזהב.
קרן השביעית
מטרות עיקריות
מטרות נוספות המנחות כיום את הנהלת הקרן הן ריבוי החקלאים שומרי השמיטה והאדמות המושבתות, החדרת תודעת השמיטה בקרב כלל הציבור בארץ ובעולם, שיתוף כל הציבור במצוות השמיטה, וליווי ותמיכה רוחנית וכלכלית לחקלאים.
קרן השמיטה והיתר מכירה
בעת הקמת הקרן, התעורר דיון רבני הנוגע למטרת הקרן ואופן השימוש בה, כיון שאחת המטרות של קרן השמיטה היא לחסוך ואף למנוע את השימוש בהיתר מכירה- היתר שעורר הדים רבים באותם הימים ונחלקו בו גדולי הפוסקים. היתר המכירה נולד בעקבות הקושי הכלכלי הגדול של החקלאים והחלוצים שהגיעו ארצה, וקרן השמיטה הייתה פתרון אחר לבעיה הזו.
טענת המתנגדים להיתר המכירה היא שאם כל הציבור לא היה משתמש בהיתר המכירה הייתה נמצאת הדרך לממן את כלל החקלאים השובתים. זו הייתה הטענה בשמיטת תרמ"ט בעת שהמושבות הסתמכו בעיקר על תרומות של הברון, אך נאמרה גם בשנים מאוחרות יותר כשהיקף החקלאות בארץ ישראל היה הרבה יותר גדול. הרב יעקב דוד וילבסקי טען שאי שמירת השמיטה גרם לקללה על הארץ שהוציאה פחות יבול מאשר הוציאו הערבים לפני ייסוד המושבות, וזו הסיבה לדוחק הכלכלי. הרב יואל טייטלבוים טען שלא שמירת השמיטה פוגעת בכלכלה של מדינת ישראל אלא הדבקות של מנהיגי המדינה בסוציאליזם אשר מונעת ממשקיעים זרים להשקיע בה. לעומת זאת, רבנים ציוניים רבים טענו שקרן שמיטה יכול להיות רק פתרון ליחידים ולא לכלל החקלאים במדינה ועל כן אין מנוס מהסתמכות על היתר המכירה. בדורנו, הרב יעקב אריאל, כתב שעיקר העול של קרן השמיטה צריך ליפול על כלל הציבור ולא רק על החקלאים.
הרב קוק דן בכתביו בשימושים שיש לעשות בכסף של קרן השמיטה. הוא כותב שיש לייסד שתי קופות נפרדות, אחת עבור חקלאים שכלל אינם מעבדים את שדותיהם בשמיטה והשנייה עבור חקלאים הנעזרים בהיתר המכירה אך כדי לעמוד בדרישות ההיתר זקוקים לתמיכה, למשל כדי לממן שכירים גויים לביצוע המלאכות האסורות מהתורה, ולפועלים שפרנסתם נפגעת בגלל המגבלות של היתר המכירה. את התמיכה בפועלים הוא מציע לעשות בדרך של עבודות יזומות נדרשות. הרב קוק הביע תקווה שקרן שמיטה תוכל לאסוף מספיק כסף באופן שיהודים לא יצטרכו כלל לעשות עבודות האסורות בשמיטה וגם פועלים נכרים יעשו רק מינימום של עבודות הכרחיות והוא האמין שפתרון כזה הוא ריאלי.
הקמת הקרנות
עם הקמת המושבות הראשונות בארץ ישראל עלתה לקראת שנת תרמ"ט שאלת שמירת השמיטה, מה שגרר את "פולמוס השמיטה" בין תומכי היתר המכירה והמתנגדים לו. תומכי היתר המכירה טענו שהחקלאים לא יוכלו להתקיים אם האדמה תושמט בשמיטה. המתנגדים, לעומת זאת, טענו שהמושבות מקבלות נדבות מחוץ לארץ ועל כן יוכלו להתקיים גם ללא עבודת האדמה בשמיטה. כך למשל כתב הרב נפתלי צבי יהודה ברלין: "ומעט היושבים בקאלאניות ... וגם היום רבו המתנדבים ומשתדלים ביישוב הארץ ... ואם יהי נשמע במרחקים כי שבתו בשביעית יתרבו המתנדבים ... ולהפך אם יהי נשמע כי לא שבתו מעבודת השדה חלילה אזו ירפו ידי המתנדבים".
בשמיטת תרמ"ט הסתמכו כל המושבות על היתר המכירה חוץ מאנשי מזכרת בתיה ורוב איכרי פתח תקווה אשר בהשפעת הרב מרדכי גימפל יפה נמנעו מלהזדקק להיתר. כדי לתמוך באיכרים שומרי השמיטה, בתחילת שנת השמיטה התארגן בירושלים ועד השמיטה, בו היו חברים הרב יוסף חיים זוננפלד והרב עקיבא יוסף שלזינגר. ועד השמיטה פעל לאיסוף תרומות שיועברו לחקלאים,כך בד' במרחשון תרמ"ט פורסם כרוז הקורא לתרומות לוועד השמיטה בחתימת שלושים מחשובי הרבנים האשכנזים בירושלים ובראשם הרב שמואל סלנט והב יהושע ליב דיסקין. אל הקריאה הצטרפו מרבני חו"ל שגם הרימו את תרומתם, בהם הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, הרב שמשון רפאל הירש, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, הרב מאיר שמחה הכהן והרב עזריאל הילדסהיימר שהיו ממתנגדי היתר המכירה, וגם הרב ישראל יהושע מקוטנא והרב חיים אלעזר וקס שהיו מראשי התומכים בהיתר המכירה. לעומת זאת, רוב אנשי חובבי ציון הפעילו תעמולה נגדית וטענו שאין לתרום לוועד השמיטה למימון האיכרים שלדבריהם חפשו חיי בטלה.
התרומות שנאספו בתחילה לא הספיקו לכלכלת כל המשפחות של שומרי השמיטה והם נאלצו לקחת הלוואה מקופת הוועד הכללי בירושלים. באדר תרמ"ט יצאו שליחים ממזכרת בתיה לחוץ לארץ במסע איסוף כספים עבור ועד השמיטה. איסוף הכספים נתקל בקושי רב בגלל שאנשים רבים לא הבינו למה האיכרים נמנעים מלהסתמך על היתר המכירה ובגלל שלא רצו לפעול נגד עמדת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. הרב יעקב דוד וילבסקי כתב שהוא התכוון לאסוף כספים עבור שמירת השמיטה וכבר העריך שיוכל לאסוף 500 רובל כסף, אולם בעקבות פרסום היתר המכירה הצליח לאסוף רק 100 רובל כסף. הכסף שנאסף על ידי ועד השמיטה במהלך כל השנה היה מועט והגיע לכ-61,000 פרנק עד טבת תר"ן ושימש בעיקר לחלוקה לחקלאים, אך גם להחזקת מלמד במזכרת בתיה שפקידי הברון סירבו לממן בגלל התעקשות האיכרים לשמור שמיטה, לטיפול בחולים, להוצאות ולקניית חיטה לזריעה בשנה שלאחר השמיטה.
בשתי השמיטות שלאחר מכן, בשנים ה'תרנ"ו (1896) וה'תרס"ג (1903) הונהג היתר המכירה בתמיכה של רבני ירושלים וככל הנראה לא היו חקלאים שנזקקו לסיוע בשמירת השמיטה.
לקראת השמיטה בשנת תר"ע (1909/1910) התארגנו רבנים ממתנגדי היתר המכירה, ובראשם הרב יעקב דוד וילבסקי והרב חיים ברלין להקים קרן לעזרת שומרי שמיטה. הקרן תמכה בכ-50 משפחות של חקלאים ששבתו מכל עבודה בשדה ובכרם. אלו כללו את כל מתיישבי יסוד המעלה, 25 משפחות, 9 משפחות ממשמר הירדן, 3 משפחות ממטולה, 3 משפחות ממוצא, 3 משפחות מעין זיתים, משפחה אחת ממאיר שפיה ומשפחה אחת מבאר יעקב. עד סוף שנת השמיטה, הצליחה הקרן לאסוף רק כ-9,000 פרנק שנאספו בגליציה, הונגריה וגרמניה. בחודש אב תר"ע שלחו הרבנים כרוז בהול לתרומות כדי שיהיה ניתן לקנות זרעים לזריעה של השנה השמינית וכדי לכלכל את השובתים בשנה השמינית. גם הרב קוק ביקש לייסד קרן שמיטה לסיוע לחקלאים על פי שיטתו, אך עוד במר חשוון תר"ע הוא פנה לרב חיים ברלין בבקשת סיוע עבור שתי משפחות מבאר טוביה שנדרש עבורן 2200 פרנק. ניסיון לשיתוף פעולה בינו ובין המתנגדים להיתר המכירה לא צלח מכיוון שהרב קוק לא הסכים לנוסח בקשת התרומות של מתנגדי היתר המכירה אשר כתבו שאסור להסתמך על היתר המכירה.
הרב קוק ייסד "קופת שומרי שביעית" לקראת שנת תרפ"ד.
השליטה בקרן הייתה מוקד מאבק פנימי בתוך אגודת ישראל בין הרב יצחק ברויאר שביקש שהקרן תנוהל ממשרדי פועלי אגודת ישראל בתל אביב ובין הרב בלוי שביקש שהשליטה תישאר בידי חוגי היישוב הישן בירושלים. בינואר 1938 הובא הנושא לדיון בפני הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל בווינה אשר דחתה את דרישתו של יצחק ברויאר ואפילו את הדרישה שהנושא יועבר להכרעתו של הרב יוסף צבי דושינסקי. אולם בעקבות איום התפטרות של ברויאר ויעקב רוזנהיים הועבר הנושא להכרעתו של הרב דושינסקי שהכריע שהקרן תעמוד תחת נשיאותו בירושלים. לימים היה הקרן ל"ועד העזרה שע"י העדה החרדית לשומרי שביעית" שבראשה עמד הלל שלזינגר. בהמשך הוסב שמה ל"קרן השביעית". בשנת 1951 הקימה פועלי אגודת ישראל קרן משלה ומאז פעלו "קרן השביעית" של אגודת ישראל ו"קרן השמיטה" של פועלי אגודת ישראל במקביל.
קרן השמיטה
במרץ 1951 התקיימה אספה של אגודת הרבנים בארצות הברית בה הוקם ביוזמת פועלי אגודת ישראל "קרן השמיטה" לסיוע לכל הקיבוצים החרדיים השומרים שמיטה, שפעלה במקביל ל"קרן השביעית". בין השותפים בארצות הברית היו הרבנים אהרן קוטלר, יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ואליעזר סילבר. בערב גיוס כספים בארצות הברית הוסבר שמטרת הקרן לממן ציוד חקלאי שתאפשר פרנסה בשמיטה באופן מותר, כולל מחלבות, לולים, טרקטורים, מכונות וחמרי בניין. במקביל, לקראת שנת השמיטה תשי"ב אסף קרן השביעית כסף עבור חקלאים חרדים ומוצרי מזון לחרדים שלא רצו לאכול מתוצרת היתר המכירה.
בשמיטה של תשכ"ו (1966) פרסמה הקרן שהיא תומכת ב-18 קיבוצים ומוסדות של פועלי אגודת ישראל, שכוללים את היישובים: צוריאל, גמזו, שעלבים, זנוח, יסודות, בית חלקיה, בני ראם, חפץ חיים, זבדיאל, תפרח, מבוא מודיעים, יד בנימין ובני עי"ש והמוסדות "שערי אברהם", "כפר אליהו", "בית אברהם", "בית בירנבוים" ו"בית אשר".
לקראת שמיטת תשל"ג (1973) פרסמה קרן השמיטה קול קורא לאיסוף כספים למען 19 היישובים של פועלי אגודת ישראל.
בשנת 1986 אוגדו קרנות הסיוע לחקלאים שומרי שביעית תחת עמותה אחת הקרויה "קרן השביעית", ובצורה זו פועלת הקרן עד היום.
פעילות הקרן כיום
"קרן השביעית" פעילה כיום כגוף מאוחד, כאשר בנשיאות העמותה עומדים רבנים מכל העדות והחוגים במגזר החרדי: הרב חיים קניבסקי, הרב גרשון אדלשטיין, האדמו"ר מויז'ניץ, האדמו"ר מצאנז, הרב שלום כהן והרב שמעון בעדני.
נשיא קרן השביעית הוא הרב ישראל יצחק מנדלזון (בנו של הרב בנימין מנדלזון המכונה "אב"ד קוממיות ירושלים").יו"ר הקרן הרב בן ציון קוגלר חברי ההנהלה הם: הרב אברהם רובינשטיין, הרב יוסי דייטש, והגאון הרב משה מנדלזון. הקרן מפרסמת בשנת השמיטה קול קורא עליו חתומים עשרות רבנים הקוראים לציבור לתרום לקרן במטרה לסייע לחקלאים בשנת השמיטה. הקרן פונה בפרסום רחב לתורמים פוטנציאליים בארץ ובעולם ואף מקיימת ערבי התרמה בריכוזים החרדיים בארצות הברית ובאירופה.
מקורות תמיכה נוספים בחקלאים
בשנת ה'תשע"ד, הקים משרד החקלאות - בראשות השר אורי אריאל - תוכנית חיסכון לחקלאים. המטרה הייתה לעודד חקלאים להפריש חלק מהכנסתם במשך שש השנים לתוכנית החיסכון, שגם המדינה תפריש לתוכה כספים, כך שהחקלאים יוכלו להתפרנס מהקרן בשנה השביעית. קרן השביעית התנגדה לתוכנית זו ממספר טעמים:
סן מרקו
סן מרקו (באיטלקית: San Marco) – הוא מרקוס הקדוש
ליגת הכדורסל הלאומית של צרפת
LNB (בשמה המלא: Ligue Nationale de Basket) היא התאחדות הכדורסל הלאומית של צרפת, המנהלת את שתי הליגות הבכירות בצרפת - פרו A ופרו B (הליגות המקצועניות היחידות במדינה). ה-LNB הוקמה ב-27 ביוני 1987 ומאז היא מנהלת את הליגות, אף על פי שאליפות צרפת הראשונה בכדורסל התקיימה כבר בשנת 1921.
אירועים נוספים
ה-LNB מארגנת שני אירועים נוספים, נוסף על הליגות הסדירות:
וינטר פמילי
וינטר פמילי (באנגלית: Winter Family) הם צמד של מוזיקה ותיאטרון דוקומנטרי.
וינטר פמילי הוא צמד של האמנית רות רוזנטל (ישראל) והמוזיקאי קסאבייה קליין (צרפת). מאז שהכירו ביפו ב-2004, הם חיים ומנגנים ביחד. המוזיקה שלהם מינימליסטית, אקספרימנטלית ולעיתים פוליטית.
האלבומים שלהם יצאו בלייבלים Sub Rosa (בלגיה), Alt-Vinyl (אנגליה), Psychic Mule (ארה״ב), ו Ici, d'ailleurs... (צרפת). במשך השנים הם הופיעו בגלריות, מועדונים וכנסיות ברחבי העולם ושיתפו פעולה עם כוריאוגרפים, במאי קולנוע, מוזיקאים ואמנים. וינטר פמילי יוצרים גם עבודות תיאטרון דוקומנטרי איתם הם מופיעים מאז 2011 באירופה, צפון אמריקה ויפן.. בחלק מהזמן הם מופיעים עם ביתם שרליי (חליל צד, קולות)
אמוניוס בן הרמיאס
אמוניוס בן הרמיאס (ביוונית: Ἀμμώνιος ὁ Ἑρμείου, מילולית: אמוניוס של הרמיאס; 440 – 520 לערך) היה פילוסוף יווני, ובנם של הפילוסופים הנאופלאטוניים הרמיאס ואיידסיה. הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה, לימד באלכסנדריה במשך מרבית חייו, וכתב פרשנויות על אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים.
דרגטורי
השם
המילה dregător מקורה בפועל הלטיני dirigo ,dirigere או derigo, derigere, שמשמעותו - "לנהל". בתעודות הרשמיות בסלאבית הכנסייתית העתיקה (סלבונית כנסייתית) ששימשה למשך מאות שנים את הממשל הנסיכותי, במקביל לרומנית, ה"דרגטור" נקרא בוולאכיה "פראביטל", "ולאסטל" או "ולאסטלין" ובנסיכות מולדובה - "אוריאדניק". במסמכים או באגרות בלטינית ה"דרגטורים הגדולים" נקראו barones (כלומר "ברונים") או comites ("קומיטס" - כלומר "רוזנים").
אמוניוס בן הרמיאס
חייו
אביו של אמוניוס, הרמיאס, נפטר כשהיה ילד, ואמו איידסיה גידלה אותו ואת אחיו, הליודורוס, באלכסנדריה. כשהגיעו לבגרות, ליוותה איידסיה את בניה לאתונה, שם למדו תחת פרוקלוס. בסופו של דבר הם חזרו לאלכסנדריה, שם אמוניוס, כראש בית הספר הנאופלאטוניסטי באלכסנדריה, הרצה על אפלטון ואריסטו עד סוף ימיו. על פי דמאסקיוס, במהלך רדיפת הפגנים באלכסנדריה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-5, עשה אמוניוס ויתורים לרשויות הנוצריות כדי שיוכל להמשיך בהרצאותיו. דמאסקיוס, שנוזף באמוניוס על ההסכם שעשה, לא אומר מה היו הוויתורים, אך ייתכן שהיה זה כרוך במגבלות על התורות שיכול היה ללמד או לקדם. ידוע כי הוא עדיין לימד בשנת 515, משום שאולימפיודורוס הצעיר שמע אותו באותה שנה מרצה על "גורגיאס" של אפלטון. הוא גם לימד את אסקלפיוס מטראלס, יואנס פילופונוס, דמאסקיוס וסימפליקיוס. הוא היה גם אסטרונום מומחה; הוא הרצה על תלמי וידוע שהוא כתב מסה על האצטרולב.
כתביו
מתוך כתביו הרבים, כפי שנאמר עליו, רק פירושו על "על הפרשנות" של אריסטו שרד בשלמותו. פירושו על איסגוגה מאת פורפיריוס גם עשוי להיות שלו, אולם הוא מעט משובש ומכיל תוספות מאוחרות.
דרגטורי
סיווג
התפקידים השלטוניים - המנהליים, המשפטיים והצבאיים - שמילאו ה"דרגטורים" נוצרו בהדרגה בתחילת קיומן של המדינות הרומניות בימי הביניים. הדרגטורים מילאו את הוראות השליט, גם אם לא נכללו בהגדרת משרתם. הם לא קיבלו משכורת, אך נהנו ממענקים ומתנות שניתנו להם על ידי בני העם הנזקקים לשירותיהם. המשרות היו לא פעם למכירה.
אמוניוס בן הרמיאס
כתביו
ב"על הפרשנות", אמוניוס טוען כי הידיעה מראש האלוהית מבטלת את המקרי. כמו בואתיוס בפרשנותו השנייה וב"נחמת הפילוסופיה", טיעון זה שומר על יעילות התפילה. אמוניוס מצטט את יאמבליכוס, שאמר: "הידע נמצא באמצע בין היודע ובין הידוע, מכיוון שזו פעילותו של היודע לגבי הידוע".
דרגטורי
סיווג
שתי קבוצות התפקידים כללו תפקידים ציבוריים ותפקידי שירות אישיים לשליט.
אמוניוס בן הרמיאס
כתביו
בנוסף, שרדו גם כמה הערות להרצאותיו של אמוניוס, שנכתבו על ידי סטודנטים שונים:
רימיני (נפה)
נפת רימיני (באיטלקית: Provincia di Rimini) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. בירת המחוז היא העיר רימיני ומתגוררים בכ-43% מאוכלוסיית הנפה. הנפה גובלת ברפובליקה העצמאית של סן מרינו. נכון לשנת 2019, המחוז מונה 339,437 תושבים על פני שטח של 922 קמ"ר, המקנה לו צפיפות אוכלוסין של 368 תושבים לקמ"ר. הנפה כוללת 27 קומונות.
אמוניוס בן הרמיאס
כתביו
ישנו חיבור בשפה היוונית בשם "חיי אריסטו", שמיוחס בדרך כלל לאמוניוס, אך סביר יותר שנכתב על ידי יואנס פילופונוס, תלמידו של אמוניוס, שלו מיוחס החיבור בכמה מכתבי היד.
רימיני (נפה)
בעקבות משאלי עם שנערכו בשנת 2006 ו-2009 מספר מועצות מקומיות הועברו מפזארו אה אורבינו לשטח הנפה.
היסטוריה
רימיני נוסדה בשנת 268 לפני הספירה כמושבה לטינית והייתה מקושרת דרך ויה פלמיניה שעברה דרך האפנינים עדרומא ודרך ויה אמיליה, שחוצה את עמק הפו, לפיאצ'נצה. לאחר נפילת רומא ב-476 הצטרפה לקונפדרציה ביזנטית שהכילה מספר ערים לאורך חופי מרשה. בעקבות זאת, היא הייתה תחת שלטון האפיפיור במשך שנים רבות עד שהפכה לקומונה במאה ה-11. הנפה נשלטה על ידי משפחתו של גואלף מלטסטה עד המאה ה-16, אז נשלטה לזמן קצר על ידי הרפובליקה של ונציה. הנפה הפכה לחלק ממדינת האפיפיור ולימים הפכה למרכיב של ממלכת איטליה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו לאזור פליטים יהודים רבים. אצ'יו ג'ורג'טי נתן להם אפשרות להסתתר בבית מלון בבעלותו תוך שיתוף פעולה עם ראש המשטרה המקומית של העיירה בלאביה. על פעילות זו הם זכו להכרה כחסידי אומות העולם. הנפה ובעיקר רימיני עצמו, בהיותה חלק מהביצורים של הקו הגותי הנאצי, הופצצו בכבדות ע"י בעלות הברית. במה שנקרא  נורו על רימיני 1,470,000 כדורים על ידי כוחות היבשה של ארצות הברית. לדברי מפקד הארמיה השמינית הבריטית " הקרב על רימיני  היה אחד הקשים ביותר שבהם השתתפה הארמיה השמינית. הלחימה היתה דומה לזו שבמונטה קסינו". האזור שוחרר ב-1944 על ידי חיילים בריטים ופולנים.
דרגטורי
סיווג
בין התפקידים הציבוריים נמנו: הבאן (Banul), הוורניק (Vornicul), הלוגופט (Logofătul), הויסטיאר (Vistierul) או Vistiernicul (ויסטיארניק), הספטאר (Spătarul), הפרקלאב (Pârcălabul), הארמאש (Armaşul), הפורטאר (Portarul) וההטמאן (Hatmanul), הפיבניצ'ר (Pivnicerul). ה"קמראש" (Cămărașul) בין תפקידי השירות האישיים נמנו: הפוסטלניק (Postelnicul), המדלניצ'ר (Medelnicerul), הפחרניק (Paharnicul), הסטולניק (Stolnicul), הקלוצ'ר (Clucerul), הז'יטניצ'ר (Jitnicerul), הפיתאר (Pitarul), הסלוג'ר (Slugerul), הקומיס (Comisul), השטראר (Şetrarul) והאגא (Aga).
עם הדרגטורים הראשיים של הנסיכויות נמנו הלוגופט - ראש הקנצלירה הממלכתית, הוויסטיאר (ויסטיארניק) היה מעין שר אוצר, הוורניק היה מעין שר משפטים, אחראי על חצר השליט ועל עשיית הצדק, הפוסטלניק - האחראי על חדר השינה של השליט ומאוחר יותר האחראי על הקבלה לראיון אצל השליט.
ג'וני קרדוסו
ז'ואאו "ג'וני" לוקאס דה סוזה קרדוסו (באנגלית: João "Johnny" Lucas de Souza Cardoso; נולד ב-20 בספטמבר 2001 בדנוויל שבניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אינטרנסיונל מליגת העל הברזילאית ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים
קרדוסו גדל במחלקות הנוער של קריסיומה, אוואי ואינטרנסיונל. ב-15 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אינטרנסיונל, בניצחון 3-1 על אתלטיקו מיניירו במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הברזילאית לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-12 בנובמבר 2020 ערך קרדוסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ויילס במשחק ידידות.
אמפימכיירודוס
אמפימכיירודוס (שם מדעי: Amphimachairodus) הוא סוג של טורף נכחד מתת-משפחת השנחרבים שבמשפחת החתוליים אשר חי בתופת המיוקן, לפני 5.3–9.5 מיליון שנה, באירואסיה, צפון אפריקה ואמריקה הצפונית. בסוג היו חמישה מינים, הראשון שבהם התגלה ב-1929.
טורף נכחד זה דמה לסמילודון של הפליסטוקן אך היה מעט קטן ממנו. הייתה לו דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים היו גדולים בהרבה מהנקבות. מדידה של שלדים מהמין הגיעו למדידה של 201 ק"ג בעוד מדידת המין Amphiachairodus kabir במרכז אפריקה הביאה לממדים של 350–490 ק"ג. הוא הגיע לגובה 1.2 מטרים בכתפיו ולאורך שני מטרים, מה שהופך אותו לאחד החתולים הגדולים ביותר הידועים. עם זאת, המדידות לא מדויקות.
כמו רוב השנחרבים הוא היה ידוע בלסתותיו הפעורות לרווחה שבהם בלטו הניבים העצומים והקטלניים. החתול הגדול היה צייד מארב איטי שאולי חיכה לטרף פגיע עליו קפץ וכשריתק אותו לקרקע נעץ בו את ניביו בגרונו עד למותו. עם זאת היה כוח הנשיכה שלו נמוך מאוד. ייתכן שחי כמו אריה בלהקות וכך תפס את הפרסתנים המהירים שחיו במישורי המיוקן.
יחסי בולגריה–קוריאה הדרומית
יחסי בולגריה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה של קוריאה. שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים בשנת 1990. בתקופת המלחמה הקרה היו לבולגריה יחסים דיפלומטיים רק עם דרום קוריאה.
מתקפת קרנסקי
מתקפת קרנסקי, המוכרת גם בשם מתקפת יולי, הייתה מתקפה כושלת שנערכה במהלך מלחמת העולם הראשונה, מ-1 ביולי 1917 עד 19 ביולי 1917, על ידי הצבא של הרפובליקה הרוסית, נגד צבאות האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הגרמנית באזור גליציה. היא קרויה כך על שם שר המלחמה הרוסי, אלכסנדר קרנסקי, שהפך לראש ממשלת רוסיה סמוך לאחר כישלונה. המתקפה הסתיימה בנסיגה מהשטחים שנכבשו בתחילתה ואף מעמדות שהוחזקו לפני כן. היא חשפה את חולשת הצבא הרוסי, שלמרות שהיה הגדול בעולם באותה תקופה היה בעל ציוד מיושן ורוב חייליו היו איכרים חסרי הכשרה. לכישלון בקרב היו השלכות מדיניות קשות והרוסים לא שבו לתקוף יותר במלחמה זו, עד יציאתם ממנה לחלוטין לאחר מהפכת אוקטובר.
תוכניות הצדדים
בעקבות מהפכת פברואר נפגע קשה נוהל הפיקוד צבאי. ביחידות הוקמו וועדי חיילים שזכותם היה להתנגד לפקודות הקצינים. בפיקוד הצבא העריכו שמתקפה מוצלחת יכולה להחזיר לחיילים את המוטיבציה ותחזק את המשמעת שהתרופפה מאוד בעקבות האירועים הפוליטיים במדינה.
הפיקוד הגרמני-אוסטרי היה מודע להכנות למתקפה. בהתאם לכך, הוכנה מתקפת נגד באגף הימני של החזית הדרום-מערבית. לצורך כך הוכנו מבעוד מועד יחידות שהיו אמורות להגיע בהתאם לצורך מהחזית המערבית ומחזית האיטלקית.
החזית הדרום-מערבית
ב-6 ביולי החלה מתקפה של הארמייה ה-8 בפיקוד לאוור קורנילוב לכיוון איוונו-פרנקובסק. המתקפה הייתה מוצלחת מאוד לאור עדיפות מספרית גדולה וחולשה של יחידות אוסטרו-הונגריות. קווי ההגנה נפרצו והארמייה ה-8 התקדמה וכבשה את העיר. אך תוך זמן קצר החלו בעיות זהות לאלו שהיו בארמיות רוסיות אחרות.
לקראת 15 ביולי המתקפה נעצרה כליל.
ב-19 ביולי החלו יחידות גרמניות בתמיכת יחידות אוסטרו-הונגריות במתקפה נגד הארמייה ה-11 של הרוסים לכיוון טרנופול. תוך מספר ימים נפרץ קו ההגנה הרוסית וב-22 ביולי החלה הארמייה ה-11 בנסיגה. ארמייה זו איבדה למעשה כל יכולת לחימה ונסוגה לעומק ללא סיבה ממשית. בעקבות הנסיגה של הארמייה ה-11 נסוגו גם ארמיות ה-7 וה-8. כוח משולב גרמני-אוסטרי התקדם ללא לחימה של ממש עד שנעצר.
החזית הצפונית והצפון-מערבית
ב-21 ביולי החלה מתקפה של החזית הצפונית. למרות הפקודות, סירבו יחידות הצבא להתחיל במתקפה כוללת. מ-6 אוגדות של החזית הצפונית רק 2 החלו לתקוף. כתוצאה מכך לא היו הצלחות של ממש.
מצב דומה היה בחזית הצפון-מערבית.
החזית הרומנית
בחזית הרומנית החלה המתקפה ב-22 ביולי. יחידות הצבא הרומני תקפו בהצלחה ובעקבות כך משכו את היחידות של הצבא הרוסי. בעקבות האירועים בגליציה התקבלה החלטה לעצור את המתקפה. הגרמנים השתמשו ביחידות שהשתחררו מאזור גליציה והחלו במתקפת נגד. לאחר קרבות שנמשכו מספר ימים התייצבה החזית, ולמעשה פעולות הלחימה באזור הופסקו עד לסיום המלחמה.
השלכות פוליטיות
לאור ההצלחות הטקטיות של הכוחות בפיקודו בחזית הלחימה, מונה לאוור קורנילוב, תחילה למפקד החזית וב-18 ביולי למפקד העליון של הצבא הרוסי.
עונת 2023/2024 בליגת העל בכדורגל נשים
עונת 2023/2024 בליגת העל בכדורגל נשים תהייה העונה ה-26 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל.
טרום עונה
הקבוצות שסיימו ראשונות בליגה הלאומית בעונת 2022/2023 והצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו בנות נתניה והפועל רעננה.
לפני פתיחת העונה צפוי להתקיים טורניר גביע אתנה שיאפשר לקבוצות להתארגן, להתאמן ולקיים מספר משחקים.
מחזיקת גביע המדינה מ.כ. רמת השרון שירדה בסיום העונה שעברה לליגה הלאומית, תחזור לשחק בליגת העל ומחליפה את מכבי בנות עמק חפר שירדה לליגה הלאומית.
פורמט
הליגה הסדירה תכלול 8 קבוצות שישחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 7 משחקים כל אחד - 14 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן תפוצל הליגה לפלייאוף עליון ופלייאוף תחתון (בכל פלייאוף 4 קבוצות שישחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 3 משחקים כל אחד) שיכללו תוספת של 6 מחזורים לעונה הסדירה ובסה"כ 20 מחזורים. על ניצחון במשחק מוענקות שלוש נקודות, ונקודה בודדת מוענקת על תיקו.
הקבוצה שתסיים ראשונה בפלייאוף העליון בתום העונה תוכרז כאלופת המדינה בכדורגל נשים. שתי הקבוצות שיסיימו אחרונות בפלייאוף התחתון ירדו לליגה הלאומית.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928)
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) היא האולימפיאדה התשיעית בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים מ-28 ביולי ועד ה-12 באוגוסט 1928. השתתפו בתחרויות 2,883 ספורטאים מ-46 מדינות.
השתתפות נשים
אולימפיאדה זו הייתה הפעם הראשונה שבה התקיימו תחרויות אתלטיקה והתעמלות מכשירים גם לנשים. הלחץ של פדרציית הספורט הנשי הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale בראשות אליס מיליאט, תחרויות נפרדות לנשים ומוצלחות (שני אירועים של המשחקים העולמיים לנשים וארבע אולימפיאדות לנשים), התחזקות ספורט הנשים בעולם ופרישתו של פייר דה קוברטן, מייסד המשחקים האולימפיים המודרניים, שחשב שנשים לא אמורות להשתתף בספורט, כל אלה הובילו לשינוי הזה. מספר הנשים שהשתתפו באולימפיאדה זו היה כפול מזו שלפניה פריז 1924. באולימפיאדה זו (אמסטרדם) תחרות התעמלות המכשירים עדיין הייתה שונה מזו של הגברים.
יהודה מעיין
יהודה מעיין (נולד ב-19 באפריל 1955) הוא שייט עבר ישראלי ויושב ראש איגוד השיט הישראלי לשעבר. מעיין ייצג את ישראל באולימפיאדת מונטריאול.
קריירת השיט כספורטאי אולימפי
קריירת השיט המקצוענית של מעיין החלה ב-1973 אז החל להתחרות בשיט מפרשיות מדגם "הולנדי מעופף" יחד עם שותפו יואל סלע. באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימו השניים במקום ה-17.
ב-1980 היה חבר המשלחת האולימפית למוסקבה, אך עקב חרם המערב על ברית המועצות, המשלחת לא השתתפה במשחקים האולימפיים. עבור מעיין וסלע היה מדובר באכזבה קשה, שכן הצמד היה אז בראש הצמרת העולמית ובעל סיכוי גדול להיות זה שישיג את המדליה האולימפית הראשונה של מדינת ישראל.
בנוסף לדגם ההולנדי המעופף, הפליג מעיין בשלושה דגמים אולימפיים נוספים: פין, לייזר וסולינג (בדגם זה צוות הסירה מנה את מעיין, יואל סלע ואלדד אמיר).
יו"ר איגוד השיט וחבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל
בין השנים 92' ל-96' שימש גם כגזבר איגוד השיט.
ב-1993 יזם את פתיחת שערי ענף השיט האולימפי בישראל גם לנשים. מעיין נחשב לתומך נלהב של קידום הספורט הנשי בישראל ובמהלך כהונתו כיו"ר איגוד השיט פעל רבות בתחום, תוך מתן ליווי אישי לספורטאיות צמרת שזיהה ככישרונות עולים עוד בתחילת דרכן. ראייה לכך, היא שכיום (2012) מחציתה של נבחרת השיט האולימפית של ישראל מורכבת מנשים.
ב-1996, בבחירות הראשונות שנערכו לאחר פירוק האיגודים ממרכזי הספורט, נבחר מעיין ליו"ר איגוד השיט, כאשר מאז ועד שנת 2012. במהלך כהונתו הפך איגוד השיט לאיגוד האולימפי ההישגי ביותר במדינת ישראל. ספורטאי האיגוד זכו בשלוש מדליות אולימפיות: מדליית ארד של גל פרידמן באולימפיאדת אטלנטה 1996, מדליית זהב של גל פרידמן באתונה 2004 (מדליית הזהב האולימפית היחידה של ספורטאי ישראלי עד כה) ומדליית ארד של שחר צוברי בבייג'ינג 2008. בנוסף לכך, שייטי וגולשי האיגוד זכו לאורך השנים בעשרות מדליות באליפויות אירופה ועולם לבוגרים ולנוער.
תפקיד יו"ר האיגוד הוא התנדבותי. יהודה מעיין הוא בעל סוכנות ביטוח והיה שותף להקמה של ד.נ.ר סוכנות לביטוח, אחת מקבוצות הביטוח הגדולות במדינה.
בנוסף לתפקידו כיו"ר איגוד השיט, מעיין הוא חבר דירקטוריון במרכז הפועל וחבר הנהלת מועדון הפועל תל אביב שיט. כמו כן, מעיין הוא חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל ואף שימש כממלא מקום יו"ר הוועד האולימפי במשך שמונה שנים. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012 עלו קולות רבים הקוראים לבחירתו של מעיין ליו"ר הוועד האולימפי בישראל, כאשר מעיין זוכה אף לתמיכתו הפומבית של אלכס גלעדי, חבר הנהלת הוועד האולימפי הבינלאומי.1
בסוף שנת 2012 עזב את תפקידו.
יו"ר התאחדות הטאקוונדו בישראל
בפברואר 2022 נבחר מעיין ליו״ר התאחדות הטאקוונדו בישראל.
ג'ונתן ניבס
ג'ונתן ניבס (באנגלית: Johnathan Nieves) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
קריירה
ג'ונתן הוא יליד שיקגו ומופיע בתיאטרון ובריקוד מאז שהיה בן שבע. הופעתו הראשונה הייתה בפרק בסדרת הטלוויזיה שיקגו FIRE. שנה לאחר מכן הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה חסרי בושה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומדיה "Neighborhood Food Drive". בשנת 2018 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה סמוך על סול, בפרק בסדרה ניו אמסטרדם. שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה האנטומיה של גריי.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד משנה בסרט המדע בדיוני בהפקת ספייק לי, ‘See You Yesterday’. שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה פני דרדפול: עיר המלאכים, לצד דומיניק שרווד ונטלי דורמר.
בשנת 2022 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה גריז: עלייתן של הנערות בוורוד.
ישראל בארי
הרב ישראל הלוי בארי (קולודנר) (תרע"א, 1911 – י"ד בכסלו תשל"ג, 19 בנובמבר 1972) היה רבהּ של נס ציונה, דיין ומחבר ספרים.
תולדותיו
נולד בשם ישראל קולודנר בעיירה דרוהיצ'ין במחוז פינסק שבפולין, לאביו רבי שמואל-זאב קולדנר ולאימו חיה-שרה, בת הרב אליקים געצל קפלן. למד בישיבת נובהרדוק בביאליסטוק ובפינסק, וכן בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, שם למד כעשר שנים מהרב ברוך בער ליבוביץ מחבר ספר 'ברכת שמואל', והגדירו כרבו המובהק.
בשנת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל ולמד שנה בישיבת חברון. בשנת תרצ"ח (1938) נישא לחוה-דינה, בת הרב יעקב משה חרל"פ, רבה של שערי חסד. לאחר נישואיו למד בכולל "אהל תורה" של הרב שמואל יצחק הילמן.
היה בעל השקפה ציונית דתית וסבר שתקופתו היא תקופת אתחלתא דגאולה, הוא קיבל מחותנו הרב חרל"פ את השקפתו זו. לאחר מלחמת ששת הימים, הציע לקבוע את חגיגות יום העצמאות ויום ירושלים ביום אחד. היה חבר פעיל בחבר הרבנים של הפועל המזרחי, וחבר המועצה הארצית של הארגון. כן היה פעיל בוועד הישיבות.
בשנת תש"ג (1943) התמנה לרבה של נס ציונה, במקומו של הרב יעקב ליפשיץ, והיה פעיל בתחומי הדת במושבה. בשנת 1958, לאחר שנים של עיכובים בהם עסק בנושא, הוקמה מועצה דתית במקום והוא נבחר לעמוד בראשה. בין השנים תש"ח–תשי"א שימש כדיין בבית דינו של הרב צבי יהודה מלצר ברחובות.
בקיץ ה'תשל"א (1971) החליטה מועצת הרבנות הראשית על הקמת בית דין ארצי לגיור, ראשון מסוגו בארץ, בראשו הועמד הרב בארי – אשר לצורך זה קיבל כושר לדיינות מטעם מועצת הרבנות ללא בחינות – ולצדו הדיינים הרב משה מלכא והרב חיים דוד הלוי. בית הדין הוקם במגמה לעקוף מגמות מחמירות בבתי הדין האזוריים של הרבנות, ושלא כמקובל היה כפוף ישירות לראשון לציון הרב יצחק נסים. בפועל בית הדין מעולם לא הוקם בשל כשלים ביורוקרטיים.
בסוף ימיו, פרסמו גורמים חרדים קנאיים שהוא תומך ברב שלמה גורן בפרשת האח והאחות, ובעקבות כך מררו את חייו. לאחר מותו אף נטען שהיה מבין תשעת הדיינים שחתמו על הפסק, אולם ככל הנראה הוא לא חתם על הפסק.
הרב בארי נפטר בפתאומיות מהתקף לב בי"ד בכסלו תשל"ג (1972), בהיותו כבן 61, ונטמן בהר הזיתים. כעבור שלוש שנים מונה במקומו לרבה של נס ציונה הרב יוסף צבי וינר. בהלווייתו (שנערכה למחרת פרסום פסק הדין בפרשת האח והאחות) השתתף וכן הספיד הרב גורן. מספר תלמידים קנאים מישיבת פוניבז' התנפלו עליו ותקפו אותו מילולית.
יצירתו התורנית
בשנת תש"י הוציא את הכרך הראשון בסדרת ספריו משנת ראשונים, ספר שמרכז את דברי הראשונים על הלכות קודשים, את בחירתו בנושא זה נימק שבתקופת הגאולה מתעורר הצורך הנפשי לעסוק בהלכות אלו, הוא הוסיף שסגנון הלימוד של רבו הרב ליבוביץ, הוא זה שעורר בו את הרעיון לדקדק בדברי הראשונים ולאוספם למקום אחד. ספרו זכה להסכמות מהרבנים הראשיים הרב הרצוג והרב עוזיאל, ומחמיו הרב חרל"פ.
בשנת תשי"ד פרסם את הגיוני קדם, פירוש על ספר משלי, ספר זה נכתב בסגנון ייחודי בצורה שירית ומליצית, מתוך מטרה לרכוש את ליבו של הנוער. פרסם עוד כמה ספרים, וכן פרסם מאמרים תורניים בכתבי עת שונים, ובהם "סיני", "הנאמן" ו"הפרדס". ספר זה זכה בפרס ירושלים לספרות תורנית.
את ספריו הקדיש לעילוי נשמת בני משפחתו ועיירתו שנספו בשואה.
משפחתו
לאחר פטירתו נישאה אלמנתו, הרבנית חוה-דינה, לרב מרדכי יפה שלזינגר, רבה של אייזנשטט וחבר מועצת גדולי התורה. בנו הוא הרב אברהם יפה שלזינגר. היא נפטרה בשנת ה'תשנ"ד (1994) ונטמנה בבית העלמין סנהדריה. לרב בארי ולאשתו הרבנית חוה-דינה חמישה ילדים:
ארמון ונציה
היסטוריה
הארמון הוקם בשנת 1455 והיה מבנה הרנסאנס הראשון שנבנה ברומא, אף שהמגדל המתנשא בראש הארמון בנוי בסגנון ביניימי. האבנים מהם נבנה הארמון "נחצבו" מהקולוסיאום הסמוך (דבר שהיה מקובל ברומא בתקופת הרנסאנס). הארמון נבנה עבור הקרדינל פייטרו בארבו הונציאני, לימים האפיפיור פאולוס השני בשם ארמון סן מרקו, אשר בנה את הארמון בסמוך לויה דל קורסו הסמוכה - שהיה הרחוב הראשי של רומא בימי הביניים והרנסאנס.
בתקופת כהונתו של האפיפיור פיוס הרביעי הוענק הארמון, שהיה קודם לכן ארמון מגורים אפיפיורי, לרפובליקת ונציה כשגרירות. במהלך המאה ה-19 הפך המבנה לשגרירות האימפריה האוסטרו הונגרית אל כס הקדוש.
בשנת 1917 המבנה הועבר לבעלות ממשלת איטליה, שופץ והפך למשרד ממשלתי. בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני הארמון שימש כמשרדו, והוא נהג לנאום ממרפסת הארמון להמונים שהתכנסו בכיכר ונציה הסמוכה.
לירון ביטון
לירון ביטון (נולד בשנת 1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבה 55 ומפקד בא"פ לכיש, קצין אג"ם של אוגדת עזה ומפקד גדוד 450.
ביוגרפיה
ביטון התגייס לצה"ל באוגוסט 2001, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה מבצעית בגדוד 202. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 2011–2012. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 890 בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה למפקד פלגת ההכשרות ביחידת מגלן בין השנים 2014–2015.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 450, ושימש בתפקיד עד שנת 2019. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה בין השנים 2019–2021. ב-5 ביולי 2021 הועלה לדרגת אל"ם וב-12 ביולי נכנס לתפקידו כמפקד חטיבה 55, במקביל מונה ב-3 באוקטובר 2021 למפקד בא"פ לכיש, בתפקידיו שירת עד 30 ביולי 2023.
ב-28 בנובמבר 2022 הוחלט על מינויו למפקד חטיבת בנימין.
חיים אישיים
ביטון מתגורר בחגלה שבעמק חפר, נשוי לאלינור ואב לשלושה.
סהר (פירושונים)
אישים בשם זה:
ראו גם
}}
קרב האלן
שם הקרב
הקרב נקרא על שם הכפר שסביבתו התחולל אך יש לו גם שם נוסף, לפחות אצל הבלגים. מקור השם שניתן לו בבלגיה, "קרב הקסדות הכסופות", הוא בקסדות שלבשו הפרשים הגרמנים. אחרי הקרב נשאר בשדה מספר גדול מאוד של קסדות. הקסדות הפכו לסמל של הקרב אצל הבלגים.
משמעות אסטרטגית
האלן היה כפר שוק קטן במחוז לימבורג, בחלק הפלמי של בלגיה, אשר ניצב על ציר ההתקדמות של הכוחות הגרמניים לכיוון מערב. לכפר הייתה חשיבות אסטרטגית בשל מיקומו על גדת הנהר חֶטֶה ומשום שסיפק נקודת מעבר טובה לחציית הנהר. שבוע אחרי פלישת הגרמנים לבלגיה בחר הצבא הבלגי בכפר זה כנקודה ממנה ייתן מכה מוחצת שתעצור את התקדמות הגרמנים. מטרת הבלימה הייתה להרוויח זמן כדי להשלים נסיגה מסודרת לכיוון מערב.
ההיערכות לקרב
אנשי ההנהגה הבכירה של הצבא הבלגי היו בטוחים שהגרמנים יתקדמו ליעדים האסלט ודיסט, ערים הממוקמות ממזרח ומצפון לכפר האלן בהתאמה. כדי לבלום את התקדמות הגרמנים נשלחה דיוויזיית פרשים אחת של הצבא הבלגי בפיקוד תת-גנרל לאון דה ויטה לאבטח את הגשר בהאלן מעל הנהר חטה. בפגישה שנערכה באותו ערב שכנעו אנשי המטה הכללי של צבא בלגיה את הגנרל דה ויטה להילחם על הקרקע ולא על הסוסים כדי להתמודד עם היתרון המספרי של הגרמנים והעדיפות של הגרמנים בזכות השימוש במכונות ירייה.
הלחימה
ביום 12 באוגוסט גילתה המפקדה של הבלגים מידע, שהמודיעין הבלגי יירט מאמצעי הקשר של הגרמנים, לפיו הכוחות הגרמניים התקדמו הישר לעבר עמדת הכוחות של דה ויטה. לכן שלחו הבלגים את בריגדת הרגלים הרביעית כתגבורת, כבר בשעות הבוקר המוקדמות.
הלחימה החלה קרוב לשעה 8:00 בבוקר כשהבלגים ירו על סיור גרמני שהגיע מכיוון הרק-דה-סטאד. כוח של 200 חיילים בלגים ניסה להתבצר במבשלה ישנה בתוך הכפר האלן ללא הצלחה. הגרמנים הצליחו להניס אותם בעזרת תותחי שדה. נכון לאותו זמן המהנדסים הבלגים פוצצו את הגשר מעל החטה בהצלחה חלקית. רק חלק מהמבנה נהרס ועדיין ניתן היה להתקדם בזהירות על הגשר. הגרמנים הצליחו להעביר דרך הגשר כ-1,000 חיילים שהגיעו למרכז האלן והשתלטו עליו בקלות יחסית.
רוב הכוחות הבלגים התפרסו בנקודה ממערב לכפר במקום שעליו קשה היה לצפות מתוך הכפר. הכיבוש הקל של הכפר נתן לגרמנים ביטחון מופרז, דבר שהוביל למספר רב של ניסיונות כושלים להביס את הכוח הבלגי בתקיפות עם חרבות פרשים מעוקלות ורומחי פרשים. במהלך כל אותו יום נכשלו התקיפות הגרמניות, ולפחות 200 מחייליהם נשבו. בסוף היום נאלצו הגרמנים לסגת חזרה לעמדותיהם ממזרח להאלן.
טקטיקה
דה ויטה השתמש בטקטיקה יצירתית כדי להדוף את מתקפות הגרמנים. הוא הורה לפרשים לרדת מסוסיהם ולהילחם על הקרקע בעזרת המקלעים שלהם. כתוצאה מכך הם הצליחו להרוג ולפצוע פרשים גרמנים רבים. הטקטיקה הציגה את החסרונות בלחימת הפרשים שהייתה מיושנת יחסית לאמצעים של מלחמת העולם הראשונה.
תוצאה והשלכות
הקרב הביא לתחושה טובה בצד הבלגי והיה אחד המקרים היחידים במערכה על בלגיה בה הגרמנים נבלמו. יחד עם זאת, הקרב לא השפיע לטווח הארוך על הצלחתם של הגרמנים בכיבוש בלגיה. תוך קרוב לחודשיים מתום הקרב בלגיה נכבשה.
בצד הבלגי היו כ-160 הרוגים וכ-200 פצועים. בצד הגרמני היו כ-150 הרוגים וכ-600 פצועים, ונוסף על כן קרוב ל-400 סוסים של הגרמנים נהרגו. הבלגים הצליחו לשבות בין 200 ל-300 חיילים גרמניים.
משחקי הרצון הטוב
משחקי הרצון הטוב (באנגלית: The Goodwill Games) היו מפעל הספורט שנוצר על ידי טד טרנר כתגובה לחרם על אולימפיאדת מוסקבה; בשנת 1979 פלשה ברית המועצות לאפגניסטן, למרות דרישתה של ארצות הברית, ברית המועצות לא יצאה מאפגניסטן, בתגובה לכך ארצות הברית ועוד מספר מדינות החרימו את אולימפיאדת מוסקבה (1980). ובתגובה לכך, ברית המועצות ועוד מספר מדינות מהגוש המזרחי החרימו את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
בדומה למשחקים האולימפיים, גם משחקי הרצון הטוב נערכו פעם בארבע שנים (עם יוצא דופן אחד, המשחקים האחרונים שנערכו) והיו מחולקים לעונות משחקי קיץ ומשחקי חורף. משחקי הקיץ של הרצון הטוב נערכו חמש פעמים, בין השנים 1986–2001. משחקי החורף נערכו רק פעם אחת, בשנת 2000. המשחקים בוטלו בעקבות מדרוג נמוך, על ידי טיים וורנר, שקנתה את המשחקים בשנת 1996.