cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית גאה בבאר שבע
בית גאה בבאר שבע הוא ארגון להט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) בבאר שבע, הפועל למען להט"ב בבאר שבע ובמרחב הנגב, ולקידום זכויות להט"ב בישראל ובבאר שבע והנגב בפרט. הארגון פעל בבאר שבע והתקיים במשך שנים (מאוקטובר 2000) כסניף מקומי של אגודת הלהט"ב, ובשנת 2015 נפרד מאגודת הלהט"ב והקים עמותה מקומית עצמאית. הבית הגאה נמצא ברחוב ההסתדרות 36.
פעילות
בבית הגאה פועל מרכז קהילתי עשיר בפעילויות. עיקר הפעילות הקהילתית מתרחשת בשעות הערב ובסופי-שבוע. במקום פועלות קבוצות לקהלים מגוונים: לנוער, צעירים, מבוגרים, גברים, נשים, טרנסג'נדרים, ילדים של להט"בים, דתיים, קבוצת פסיכודרמה ועוד. רוב הקבוצות נפגשות אחת לשבוע. בבית מתקיימות גם פעילויות שמיועדות לציבור הרחב: הרצאות, דיונים קהילתיים, קבלת שבת וחגים. הבית הגאה הוא שותף בקבוצת קריאה קווירית, עם המחלקה למגדר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הנפגשת במהלך שנת הלימודים באוניברסיטה. חלק אחר מפעילויותיו, לדוגמה הרצאות שונות בנושאי להט"ב או התכנסויות לערבי אירוויזיון ועוד, מתקיימות בשיתוף עם הדאנס בר המקומי "ביאליק 26" שבעליו הם ידידי העמותה ושותפים לדרכה.
מעבר לפעילויות השוטפות, מקיים בית גאה בבאר שבע, עוד מתחילת דרכו כסניף של אגודת הלהט"ב, פעולות הסברה וחינוך בעיר, וכן אירועי גאווה לציבור הרחב ולקהילה הגאה.
מעבר לחשיבות הקבוצה בעיצוב זהות להט"בית גאה של חבריו ובפעילות פוליטית בנושאים הקשורים לקהילה הגאה, היווה "בית גאה", עם קבוצת "סגול", כר פורה להצמחת מנהיגות קהילתית. כמה מחבריו היו לימים לפעילים בולטים בקהילה הלהט"בית: מיכל זוילי, ניר להב ויערה חוצן ממייסדות "בית נשים פמיניסטי", המשורר דניאל באומגרטן, יגאל אברהמי שהיה יו"ר חוש"ן - חינוך ושינוי וארז וינר מנהל האחווה הסטודנטיאלית הגאה ואחרים, ומלבדם ברק עטר, דני וקס ואור אלוני היו חברי ועד באגודת הלהט"ב.
היסטוריה
הבית הגאה הוקם בבאר שבע, כסניף של אגודת הלהט"ב בסוף שנת 2000, ביוזמת פעילים בקהילה הגאה, בעיקר בוגרי קבוצת סגול, בהם ברק עטר. במשך רוב שנות קיומו הוא היה הסניף היחיד של אגודת הלהט"ב מחוץ לתל אביב.
בשנת 2001 החלה הפעילות של קבוצת סגול להתקיים בבית הגאה, כסניף של אגודת הלהט"ב. באותה שנה נפתחה בבית הגאה גם קבוצת הנוער הראשונה, בדומה לקבוצות הנוער הראשונות באגודת הלהט"ב, שהתקיימו במקומות שונים בארץ, במטרה לספק לבני נוער להט"ב חברה וסביבה תומכת. בשנת 2005 פרשו קבוצות הנוער בארץ מאגודת הלהט"ב והקימו את ארגון איגי - נוער גאה. בית גאה בבאר שבע, כסניף האגודה, היה המקום היחיד בארץ בו המשיכה להתקיים קבוצת נוער של האגודה, שעבדה עם ארגון "איגי" בשיתוף פעולה מבלי להצטרף אליו, ואף קיימה במקום "ברנוער", מקום התכנסות חברתי לבני נוער להט"בים. רק בשנת 2010 הצטרפה קבוצת הנוער של הבית הגאה באופן רשמי לארגון "איגי".
ב-2 באוגוסט 2009, בעקבות פיגוע הירי בברנוער בתל אביב, קיים הבית הגאה עצרת מחאה ותהלוכה ספונטנית שקטה ברחבי העיר באר שבע. התהלוכה צעדה מרחבת בית המשפט המחוזי בעיר, דרך השוק העירוני, המדרחוב ועד לבית הגאה. בתהלוכה ובעצרת השתתפו כ-400 אנשים. תהלוכה זו הייתה למעשה מצעד הגאווה הראשון בעיר. באותה שנה התגלו קשיים כספיים במימון הבית הגאה על ידי אגודת הלהט"ב, לא התקבל מימון מהעירייה, והיה חשש להמשך קיומו. המתקפה הרצחנית על בני נוער מהקהילה הגאה העלתה את הצורך במרכז מקומי שיספק תמיכה והבהירה את הצורך בקיומו של בית גאה בבאר שבע, דבר שהביא להמשך מימונו. שנה לאחר מכן, בשנת 2010, התקיים בבאר שבע אירוע הגאווה הראשון "אירוע הגאווה והסובלנות של באר שבע", בסיוע עיריית באר שבע, אליו הגיעו כ-600 אנשים. באירוע גאווה זה נאמה אילה כץ, אמו של ניר כץ שנרצח בפיגוע בברנוער, ולימים יושבת ראש ארגון תהל"ה, שתיארה את האירוע כמכונן עבורה, בדבריה:.
בשנה שלאחר מכן, התקיים אירוע גדול אף יותר, "גאווה אהבה הבנה", בהפקתה של ענת ניר אליו הגיעו כבר כ-900 אנשים, אף שספג התייחסויות ביקורתיות מצד גופים דתיים. לפי דרישת העירייה שסייעה במימון, ובהסכמת הבית הגאה, התקיים "הפנינג" צבעוני לקהל הרחב, על גג מרכז הצעירים, ולא ברחובות העיר. באירוע הגאווה שהתקיים בבאר שבע בשנת 2012, "הגאווה מחזקת את באר שבע", כבר הגיעו למקום יותר מ-1,500 משתתפים והאירוע הוגדר בעיתונות כגדול והמוצלח ביותר בעיר עד כה. זו הייתה הפעם הראשונה שאירוע הגאווה העירוני ירד למפלס הרחוב, במקום בו יש נראות ציבורית. באירוע נאם ח"כ ניצן הורביץ. באירוע הגאווה בבאר שבע שהתקיים בשנת 2013, "גאה בבאר שבע", כבר גדשו את המקום כ-2,000 משתתפים, רובם מתושבי באר שבע. בכך היה לאירוע הגאווה השלישי בגודלו בישראל. באירוע נאמו ח"כ מיכל בירן וח"כ מיכל רוזין. בשנת 2014 לא התקיים אירוע גאווה (באותו קיץ הייתה באר שבע נתונה תחת התקפת רקטות עקב מבצע צוק איתן).
בסוף שנת 2014 החליטה אגודת הלהט"ב להפסיק לממן את המרכזים המקומיים בארץ והודיעה על כך לפעילים במקום. לאור זאת התאגדו הפעילים, בראשות ברק עטר, והקימו את עמותה בשם "בית גאה בבאר שבע". בינואר 2015 התקיים טקס פתיחה החגיגי של העמותה, בו נאם גם ראש העיר רוביק דנילוביץ'. לאירוע הגאווה בבאר שבע "אוהבות גאים לכל המגדרים" באותה שנה הגיעו מעל 2,000 משתתפים, ונאמו בו, מלבד ראש העיר דנילוביץ' שנאם לראשונה באירוע גאווה, השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, שרת החוץ לשעבר ח"כ ציפי לבני, שרת הבריאות היוצאת ח"כ יעל גרמן, ח"כ תמר זנדברג, יו"ר גאווה בליכוד, לימים שר, אמיר אוחנה וסיגל מורן ראשת מועצה אזורית בני שמעון.בשנת 2016 סרבה עיריית באר שבע לתקצב את מצעד הגאווה בבאר שבע. לאחר פניות שונות לראש העירייה רוביק דנילוביץ שנענו בסירוב, פנו נציגי הבית הגאה בבאר שבע למשטרה, בבקשה לערוך הפגנה בעיר, כמחאה על אי התקצוב. בניגוד להפנינג שעלותו רבה, עלות מצעד בלבד היא פחותה ואפשרית גם בהיעדר מימון. הוגשה בקשה לקיים את המצעד בחלק משדרות רגר, שהוא אחד הרחובות הראשיים בעיר, ובו מתקיימות תהלוכות ומצעדים. שדרות רגר כבר נסגרו בשנת 2016 שלוש פעמים לצורך תהלוכות, פעמיים לצורך הפגנות על מתווה הגז, ופעם נוספת לצורך חגיגות השמחה שלאחר ניצחון קבוצת הפועל באר שבע באליפות המדינה בכדורגל.
עלו התנגדויות שונות מצד רב העיר יהודה דרעי ומצד נציגי סיעת ש"ס במועצה על קיום המצעד ברחוב ראשי בעיר. הרב יהודה דרעי אף יזם פגישה בעניין עם מפקד משטרת באר שבע. בתחילה ניתן אישור המשטרה לנציגי הבית הגאה לצעוד בשדרות רגר, ובהמשך נשלל האישור והוצע לבית הגאה לצעוד בסמטה צדדית.
לנוכח השינוי בעמדת המשטרה פנה הבית הגאה בבאר שבע, במשותף עם האגודה לזכויות האזרח בישראל לבית המשפט הגבוה לצדק, בבקשה להורות למשטרת ישראל להתיר את הצעדה ברחוב הראשי, שדרות רגר. בדיון בבג"ץ, שהתקיים יום לפני המצעד המיועד, קבעו השופטים כי המצעד לא יעבור ברחוב הראשי, אלא יועבר לדרך צדדית באורך של פחות מ-100 מטר. ההחלטה לא נבעה מטענותיהם של החרדים על פגיעה ברגשות, אלא לאחר שהמשטרה הראתה לבג"ץ ידיעות מודיעיניות על חשש לשימוש בנשק חם ופגיעה בצועדים מצד המתנגדים למצעד, לטענתה. לנוכח החלטת בג"ץ על העברת המצעד למסלול צדדי, שכלל צעידה של כ-80 מטר בלבד ברחוב השלום, חציית שדרות שזר וכניסה לרחבת העירייה, הודיע הבית הגאה על ביטול המצעד וקיום הפגנת מחאה במקומו.
לראשונה בתולדותיו ערך הבית הגאה ב-27 באפריל 2017 ערב התרמה בהשתתפות עידן אלתרמן ואבי גרייניק שהופיעו בהתנדבות. שנה לאחר ההפגנה הגאה הגדולה בתולדות העיר באר שבע, בחודש יוני 2017, ארגן הבית הגאה את מצעד הגאווה הראשון בבאר שבע בהשתתפותם של כ-4000 צועדים. בסיום המצעד התקיים אירוע גאווה בהפקת עיריית באר שבע שבו נשא ראש העיר נאום. בנאומו קרא ראש העיר לתושבי העיר לסובלנות ולקבלת האחר, בבאר שבע שהיא עיר של קהילות. באותה שנה התקבלה החלטה במועצת העיר לקיים מסגרת קהילתית עירונית לקהילה הגאה בעיר, כחלק ממארג הקהילות בה, ולתמוך פיזית בקהילה. העירייה מממנת את המיקום ואף מסייעת במימון עובדת סוציאלית למקום. עמותת "בית גאה בבאר שבע" ניגשה למכרז ועמדה בו, להנגשת השירותים לקהילה הגאה בעיר.
מיולי 2017 מתקיימות פעילויות הבית הגאה במרכז החדש שלו, ברחוב סמילנסקי 36 שבעיר העתיקה בסיוע של עיריית באר שבע. בערב 30 בנובמבר באותה שנה נערך טקס חנוכת הבית הגאה בהשתתפות ראש העירייה. מספר שעות לאחר מכן, חברת הקהילה ואחת ממייסדות הבית הגאה בבאר שבע, ד"ר יעל לוי חזן נהרגה בתאונת דרכים לאחר שהשתתפה באירוע הפתיחה של הבית הגאה.
באפריל 2023 הבית הגאה החל לפעול במבנה חדש ברחוב ההסתדרות 36, פינת רחוב האבות.
יציב פתגם
יציב פתגם הוא פיוט בארמית, שנכתב כרשות לאמירת תרגום יונתן בן עוזיאל להפטרה. את הפיוט חיבר רבי יעקב בן מאיר, הידוע בכינויו רבנו תם.
בנוסח אשכנז המזרחי, נוהגים לומר את הפיוט בשבועות, בהפטרת יום טוב שני של גלויות.
רקע
בקהילות אירופה בימי הביניים, שלא תרגמו בהן במרבית הקריאות בשנה, נפוץ המנהג לתרגם את קריאת התורה ואת ההפטרה במועדים חגיגיים – בפסח ובשבועות. ההיקף המדויק של מועדי התרגום השתנה בין הקהילות. בנוסח איטליה, ובחלק מקהילות צרפת, נהגו לתרגם את כל ההפטרות של פסח ושבועות, ואת קריאת התורה בשביעי של פסח וביום הראשון של שבועות. המנהג הנפוץ בקהילות אשכנז וצרפת היה לתרגם את קריאת התורה וההפטרה בשביעי של פסח, את קריאת התורה ביום הראשון של שבועות, ואת ההפטרה של היום השני בלבד. הטעם לתרגם דווקא במועדים אלה מוסבר בתוספות בכך שקריאת אלה עוסקות בניסים שאירעו בחגים אלה (ובפרט קריעת ים סוף ומעמד הר סיני), ולכן התרגום מהווה פרסומי ניסא. לדעת יונה פרנקל, מאחר שהקריאות הללו עוסקות במעמד שהייתה בו התגלות של ה', התרגום לארמית נתפס למקום ראוי להרחיב בענייני תורת הסוד הקשורים להתגלות.
תוכן הפיוט ומבנהו
כאמור, הפיוט נועד לנטילת רשות עבור המתרגם את ההפטרה. הפיוט פותח בשבחיו של ה' ובתיאור המלאכים. לאחר בקשת הרשות מה', מבקש הפייטן רשות גם מתלמידי החכמים, ומוסיף לכך תפילה לגאולה ולהתקיימות נבואות הנחמה, כמו גם לעונשם של אומות העולם. בסיום הפיוט חוזר הפייטן לנושא התרגום, ומשבח את מחבר התרגום, יונתן בן עוזיאל.
בחלק מן השורות, המשמעות המדויקת, כמו גם התרגום לעברית, אינה ברורה בוודאות.
כרוב פיוטיו של רבנו תם, הפיוט כתוב במשקל ספרדי, לפי שיטת היתדות והתנועות. משקל השיר הוא המכונה "המרנין", ובו כל "בית" (שורה) מתחלק לארבע צלעיות של יתד ושתי תנועות. בכל בית לשתי הצלעיות הראשונות יש חרוז פנימי, ולכל הבתים חרוז מבריח החוזר בכל הפיוט.
מנהגי אמירתו
כרוב הרשויות לתרגום ההפטרה, הפיוט נכתב באופן כללי ולא נועד למועד מסוים ולהפטרה מסוימת. לכן, הוא התאים לשימוש הן בהתרגום ההפטרה בפסח הן בשבועות, והוא מועתק לאחד משני מועדים אלה או לשניהם בכתבי יד של נוסח אשכנז, נוסח צרפת ונוסח רומניא. בסוף תקופת הראשונים התבטל מנהג התרגום בקריאת התורה וההפטרה, אך אמירת הרשויות הארמיות לאחר הפסוק הראשון נמשכה. במנהגי מהרי"ל נזכר הפיוט לאחר הפסוק הראשון של ההפטרה ביום השני של שבועות. למרות זאת, במנהג אשכנז המערבי לא נהגו לומר את הפיוט במאות השנים האחרונות. לעומת זאת, במנהג אשכנז המזרחי הוא נאמר עד היום ברוב הקהילות, לאחר קריאת שני הפסוקים הראשונים של ההפטרה.
בדומה לפולמוס שהתעורר ביחס ל"אקדמות", גם ביחס ל"יציב פתגם" דנו הפוסקים אם מותר לאמרו באמצע ההפטרה. הט"ז סבר כי יש בכך בעיה של הפסק, ולכן הציע להעביר את אמירתו אל קודם ברכות ההפטרה. אחדים מן האחרונים פסקו כדעת הט"ז. אולם, למעשה, גם במנהג אשכנז המזרחי, שעל פי רוב התקבלה בו דעת הט"ז בעניין "אקדמות", לא התקבלה דעת הט"ז בעניין "יציב פתגם", ונהוג לאומרו בתוך ההפטרה.
הניגון שבו נאמר "יציב פתגם" נחשב, לצד נעימת "אקדמות", לאחד מניגוני התפילה הראשיים של חג השבועות.
יחסי קוריאה הצפונית–קנדה
למרות שהקשרים הדיפלומטיים בין קנדה לצפון קוריאה כוננו בפברואר 2001, היחסים הדיפלומטיים בין המדינות מתוחים בדרך כלל בגלל היחסים ההדוקים של קנדה עם ארצות הברית, והתנגדותם הנחרצת של קנדה לאמביציות והתוכניות הגרעיניות של צפון קוריאה, וכתוצאה מכך, קשר ביניהם כמעט ולא היה קיים במהלך ההיסטוריה. כתוצאה מכך, מעולם לא הייתה שגרירות רשמית שנבנתה באף אחת משתי המדינות. יחסים דיפלומטיים מלאים הושעו על ידי קנדה בשנת 2010 והוחלפו על ידי מדיניות התקשרות מבוקרת המגבילה קשר דו צדדי רשמי לנושאים ספציפיים. קנדה מיוצגת רשמית על ידי שגריר קנדה בקוריאה הדרומית בעיר סיאול, וצפון קוריאה מיוצגת באמצעות נציגה באו"ם בניו יורק. שוודיה פועלת ככוח המגן על אזרחי קנדה הנוסעים לצפון קוריאה. צפון קוריאה ביקשה לכונן שגרירות ומשלחת דיפלומטית, אך קנדה דחתה זאת.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, רק 7% מהקנדים רואים את השפעתה של צפון קוריאה באופן חיובי, כאשר 79% מביעים דעה שלילית.
היסטוריה
כאשר פרצה מלחמה בין צפון קוריאה לדרום קוריאה בשנת 1950, שלחה קנדה 26,971 אנשי צבא לחצי האי הקוריאני כחלק מכוח של האו"ם, הכוח השלישי בגודלו לאחר ארצות הברית ובריטניה. בנוסף, קנדים פעלו בשירות חיל הים וחיל האוויר עם שמונה משחתות, 3,621 מלחים וקצינים, 22 טייסי קרב וכמה קצינים טכניים; שהיו קשורים לחיל האוויר החמישי של ארצות הברית. קנדה המשיכה בפעולות שמירת השלום בקוריאה עם כניסתו של הסכם שביתת הנשק.
ב-25 במאי 2010 השעתה קנדה את היחסים הדיפלומטיים עם צפון קוריאה בשל תפקידה לכאורה בהטבעת ROKS Cheonan.
ארגונים לא ממשלתיים קנדיים
CanKor הוא ארגון אחד התורם לדיאלוג על תפקידה של קנדה עם קוריאה הצפונית.
סיוע הומניטרי
ישנם מספר קטן של ארגונים המעניקים סיוע לקוריאה הצפונית. הצעדים הראשונים הוא ארגון פיתוח נוצרי הממוקם בוונקובר.
בנק המזון הקנדי הוא שותפות של כנסיות וסוכנויות מבוססות קנדה.
הוועד המרכזי של המנוני הוא גם ארגון ידוע המספק סיוע לאומה הקוריאנית הענייה.
ארגוני תמיכה
HanVoice הוא ארגון ללא מטרות רווח קנדי שהוקם לראשונה כדי לתמוך ביישוב מחדש של הפליטים הקוריאניים של ה-DPR בקנדה וצמח עם השנים להיות הארגון הקנדי הגדול ביותר הדוגל בשיפור זכויות האדם בצפון קוריאה. כיום, הארגון תומך בפליטי DPRK שיישבו מחדש באזור טורונטו רבתי, מממן יוזמות הומניטריות בשטח בקוריאה הבינלאומית ופועל עם פוליטיקאים מובילים ומומחי מדיניות לקידום סדר היום לזכויות אדם.
מוסדות אקדמיים קנדיים
המכון לחקר אסיה של UBC מכיל את המרכז לחקר קוריאה. בשנת 1993 הוקם המרכז כחלק מכונן של המכון לחקר אסיה. הוא הוקם כדי להקל על מחקר רב תחומי על קוריאה.
אוניברסיטת יורק מספקת התמקדות בצפון קוריאה באמצעות מרכז יורק למחקר אסייתי, קבוצת מחקרים קוריאניים. קבוצה זו מפגישה את המחקר של דרום קוריאה, קוריאה הדרומית והפזורה הקוריאנית, ובוחנת את היווצרותה של החטיבה הלאומית והעברת גבולות האומה. הוא שואב מלומדים מהדיסציפלינות השונות ומבקש לפתח נקודת מבט השוואתית המעמידה את ענייני קוריאה בדיאלוג עם שינויים היסטוריים, גלובליים ותאורטיים.
אוניברסיטת טורונטו מאכלסת את המרכז לחקר קוריאה, המכון האסייתי, בית הספר למונק העולמי של מונק. המרכז הוקם בסתיו 2006 במטרה לקדם גישות ביקורתיות למחקר של קוריאה.
ארגוני ידידות
אגודת הידידות הקוריאנית פעילה גם בקנדה, מארחת אירועים כמו עלונים, סרטים, חינוך ופרויקטים אחרים שיעזרו להראות באופן חיובי את ה-DPRK ולקדם סולידריות.
פאלאצו פאבה
פאלאצו פאבה (באיטלקית: Palazzo Fava או Palazzo Fava-Ghisilieri) הוא ארמון היסטורי ברחוב מאנזוני בבולוניה. כיום נמצאות בו תערוכות אמנות ובית קפה. בשלושה חדרים ישנם ציורי קיר של שצוירו על ידי לודוביקו קראצ'י, אגוסטינו קראצ'י ואניבאלה קראצ'י, הוזמנו בשנת 1584 על ידי פיליפו פבה.
היסטוריה
הארמון היה מבנה ישן כאשר נרכש על ידי משפחת פאבה בשנת 1546. המבנה הנוכחי נבנה בתקופת הרנסאנס, ושוקם על ידי פיליפו פאבה, שקיבל נדוניה גדולה על נישואיו לג'ינברה אורסי.
פאלאצו דלה אספוסיציוני
לאחר השיקום נפתח הבניין ב-28 בינואר 2011 עם תערוכת הבכורה "Palazzo Fava. Palazzo delle Esposizioni" המציג עבודות מאוספי Fondazione Carisbo בכמה קומות. הוא היווה חלק מאירוע "הבולוניה סי ריבלה" הרחב יותר ונאצר על ידי מבקר האמנות פיליפ דבריו.
דורון בן-דוד
דורון בן־דוד (נולד ב־30 בספטמבר 1980) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
בן-דוד גדל בשכונת קריית בן-גוריון בחולון. את שנות התיכון עשה בבית הספר "אורט מילטון בת ים״.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד בן דוד בצוותי בידור בבתי מלון. לאחר מכן למד משחק בבית הספר למשחק בית צבי. אחרי הלימודים יצא לאודישנים ושיחק בתפקידים משניים בהצגות ילדים, בתיאטרון פרינג' ובקולנוע.
בשנת 2015 התחיל לגלם בסדרה "פאודה" את סטיב (הרצל פינטו), אחד מחברי יחידת המסתערבים, והמשיך לאורך ארבע העונות של הסדרה.
בשנת 2016 החל לגלם את ערן שירצקי בסדרה "מטומטמת", במשך שלוש עונות. באותה שנה שיחק בסרט "אבינו" בתפקיד רומנו בסדרה "פצועים בראש" בתפקיד דולב ציפורי ובסרט "רוח חדשה".
בשנת 2017 שיחק בסדרה "נופלות על הרגליים" בתפקיד יניב.
בשנת 2018 החל לשחק בסדרה "שרופים". אף על פי שגילם אוהד של קבוצת הכדורגל בני יהודה, בן דוד אוהד ותיק ומסור של מכבי תל אביב. באותה שנה גם השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP והגיע למקום השמיני.
בשנת 2019 שיחק בסדרה "עיר מקלט" בתפקיד איתי; בשנת 2019 שיחק בסדרה "הנערים" בתפקיד יעקב אלבז.
בשנת 2020 גילם בסדרה "מנאייכ" את בלש המשטרה אופיר לייבוביץ'
בשנת 2021 שיחק בעונה השנייה של "מקיף מילאנו" את אביה של מיקה צור. באותה שנה, בן-דוד השתתף גם בעונה השנייה של "מלכות".
בשנת 2022 שיחק את אמיר בסדרה "שעת אפס" ששודרה בכאן 11. באותה שנה שיחק גם דמות אחרת ששמה אמיר בסדרה "ירושלים" ב-HOT. חזר לשחק בעונה השנייה של "מנאייכ", בעונה השלישית של "מקיף מילאנו", ובעונה הרביעית של "פאודה".
החל ממאי 2023 הוא התחרה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודח בהדחה השלוש עשרה.
בן דוד גר בחולון, נשוי ואב לשלושה.
בוני דנבאר
בוני ג׳אן דנבאר (באנגלית: Bonnie Jeanne Dunbar; נולדה ב-3 במרץ 1949, ארצות הברית) היא אסטרונאוטית לשעבר בנאס"א ופרופסור להנדסת חלל באוניברסיטת טקסס A&M, כמו כן היא מכהנת בתור מנהלת המכון לחינוך הנדסי וחדשנות (IEEI).
ביוגרפיה
בוני דנבאר נולדה בסאניסייד, וושינגטון, ובשנת 1967 סיימה את לימודיה בתיכון סאניסייד.
בשנת 1968 החלה ללמוד באוניברסיטת וושינגטון (שם הייתה חברה באחווה קפא דלתא (ΚΔ)). ב-1971 לאחר סיום לימודי התואר הראשון בהנדסה קרמית, היא עבדה במשך כשנתיים, במחלקת שירותי המחשוב בבואינג כמנתחת מערכות.
החל מ-1973 ועד 1975 ערכה מחקר, עבור התזה למסטאר, בתחום המנגנונים והקינטיקה של דיפוזיה יונית בנתרן בטא אלומינה, וסיימה את לימודי התואר השני.
בשנת 1975 היא הוזמנה להשתתף במחקר במכון לחקר האנרגיה האטומית (AERE), בהארוול שליד אוקספורד, כמדען אורח. עבודתה שם עסקה באופן שבו מגיבים נוזלים על משטחים מוצקים. בעקבות עבודתה באנגליה, היא קיבלה תפקיד בכיר כמהנדסת מחקר ב-Rockwell International Space Division בדאוני, קליפורניה. תחומי האחריות שלה כללו פיתוח ציוד ותהליכי יצור למערכות ההגנה התרמיות של מעבורות החלל בפלמדייל, קליפורניה. כמו כן, דנאבר ייצגה את רוקוול אינטרנשיונל כחברה בוועדת ההערכה של ד"ר קראפט אהריקה על "תפיסת תיעוש החלל".
בשנת 1983 דנבר סיימה את הדוקטורנט שלה באוניברסיטת יוסטון ביוסטון, טקסס. עבודת הדוקטורט הרב-תחומית שלה בהנדסת חומרים ובפיזיולוגיה, עסקה בהערכת ההשפעות של טיסת חלל מדומה על חוזק העצם וקשיחות שבר. תוצאות אלו היו מתואמות לשינויים בפעילות ההורמונלית והמטבולית. ד"ר דנבאר שימשה כעוזרת פרופסור בפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטת יוסטון.
מאז פרישתה מנאס"א בספטמבר 2005 דנבאר כיהנה כנשיאת ומנכ"ל מוזיאון הטיסה עד אפריל 2010.
מינואר 2013 ועד דצמבר 2015, ד"ר דנבאר הובילה את מרכז STEM של אוניברסיטת יוסטון (מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה) והייתה חברת סגל בקולג' קלן להנדסה. כיום היא פרופסור להנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת A&M שבטקסס, כמו כן היא מכהנת בתור מנהלת המכון לחינוך הנדסי וחדשנות (IEEI).
בוני ג׳. דנבאר היא גם טייסת פרטית עם ניסיון טיסה על מטוס חד מנועי. היא רשמה יותר 700 שעות טיסה על מטוסי T-38 ויותר מ-100 שעות טיסה כטייסת משנה במטוס ססנה ממשפחת ה-Cessna Citation.
עבודתה ב-NASA
בשנת 1978, ד"ר דנבאר קיבלה על עצמה את התפקיד בקרית טיסה במרכז החלל ג'ונסון. במשימת הכניסה מחדש של סקיילאב (1979), תיפקדה כקצינת הדרכה וניווטים בנוסף לתפקידה כבקרית טיסה. לאחר מכן, מונתה להיות קצינת הפרויקט וקצינת המטען האחראית על משימת החיבור של מספר מטענים למעבורת החלל. בשנת 1981 הפכה דנבאר לאסטרונאטית. בין משימותיה הטכנולוגיות במעבדת האוויוניקה של מעבורות החלל (SAIL) היו אימות תוכנת החללית ושירות כחברה מרכז השליטה על ציוד צוותי האוויר.
ד״ר דנבאר השתתפה כחברה בקבוצת התמיכה המדעית של המשרד לאסטרונאוטים, ותמכה בפיתוח הביצועי של מערכת התפעול מרחוק במעבורת (באנגלית RMS). בנוסף, תיפקדה גם כראש ענף פיתוח משימות. ב-1993, ד"ר דנבאר שירתה כסגנית למנהל-שותף במשרד לחיים ולמדע מיקרוגרביטציה במפקדה של נאס"א, וושינגטון די. סי.. ב-1994, התגוררה למשך 13 חודשים בעיר הכוכבים שם התאמנה כחברה בצוות גיבוי למשימה בת 3 חודשים בתחנת החלל מיר.
במרץ 1995, מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים אישר את כשירותה לשהיה ממשוכת בתחנת החלל מיר. בין אוקטובר 1995 לנובמבר 1996, היא מונתה לתפקיד של עוזרת דירקטור בדירקטוריון הפעלת המשימות במרכז החלל ג'ונסון (JSC). במסגרת זו הייתה אחראית על מתן ביקורת על האימונים ועל המוכנות של האסטרונאוטים בתחנת החלל הבינלאומית (ISS) וגם הייתה אחראית על תיאום אסטרטגי של ביצוע פעולות ואימונים אמריקאיים ורוסיים.
מתחילת יוני 1998 ועד יולי 2003 שימשה בתור עוזרת מנהל במרכז החלל ג'ונסון בעיקר במחקרים אוניברסיטאיים. מאוקטובר 2003 עד ינואר 2005 תפקדה כסגנית עמית דירקטור למדעי הביולוגיה ויישומם. מתחילת ינואר 2005 ועד ספטמבר 2005, תפקדה כחבר דירקטור לשילוב וניהול סיכונים. ד"ר דנבאר בעלת ותק של 5 משימת חלל ויותר מ-1208 שעות טיסה (50 יום).
ד"ר דנבאר פרשה מנאס"א ב-2005 אחרי 27 שנות שירות כדי לשמש נשיאה ומנכ"לית במוזיאון הטיסה בסיאטל.
משימת חלל STS-32
במשימת החלל STS-32 בוצעו מספר דברים:
ד״ר דנבאר הייתה המפעילה הראשית של המערכת לתפעול מרחוק והייתה החוקרת הראשית בניסוי במיקרו-גרביטציה.
משימת חלל STS-50
במשימת החלל STS-50 ד״ר דנבאר הייתה מפקדת המשימה. במשימת חלל זו בוצעו מעל ל-30 ניסויים.
משימת חלל STS-71
STS-71 הייתה משימת החלל הראשונה שבה התבצעה עגינה בתחנת החלל הרוסית מיר ומשימת החלל המאוישת ה-100 של ארה״ב. זו הייתה גם המשימה הראשונה שאנשי הצוות התחלפו בה במהלך המשימה. ד״ר דנבאר שירתה כמומחית משימה מס׳ 3. במשימת חלל זו עשו הערכה רפואית על אנשי צוות של מיר ובה מדדו את השפעת חוסר-המשקל על מערכת הלב וכלי הדם, על מערכת התנועה (שרירים ועצמות), על מערכת החיסון ועל מערכת הלב-ריאה.
משימת חלל STS-89
במשימת חלל STS-89 הצוות העביר לתחנת החלל הרוסית מיר יותר מ-9,000 פאונד של ציוד מדעי, חומרה לוגיסטית ומים. ד״ר דנבאר הייתה מפקדת המשימה ומכאן האחראית לכל הפעילויות שנעשו במהלך המשימה כולל ביצוע של 23 ניסויים טכנולוגיים ומדעיים.
יחסי אוזבקיסטן–שווייץ
יחסי אוזבקיסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוזבקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של אוזבקיסטן ב-23 בדצמבר 1991, מיד לאחר התפרקותה של ברית המועצות. ב-1994, שווייץ פתחה שגרירות בטשקנט. מאז 2017 השגרירות השווייצרית ומשרד שיתופי הפעולה במדינה מאוחדים לגוף אחד. אוזבקיסטן האמינה את שגרירותה שבברלין, בירת גרמניה על שווייץ ובנוסף מחזיקה נציגות בז'נבה לארגונים בינלאומיים, שלא הואמנה על שווייץ.
מרכז אסיה ודרך המשי ההיסטורית היו במשך זמן רב מקום שהחשיבו מטיילים אירופאים ל"קסום ביופיו". אחת מהנשים השווייצריות הראשונות לבקר במקום הייתה העיתונאית מז'נבה אלה מיילר. ספרה "Des Monts céléstes aux sables rouges" על מסעה באזור, היה רב מכר בשנת 1934 והיא פרסמה אותו שנה לאחר מכן, ב-1935, בשפה האנגלית בשם "Turkestan Solo".
יחסים כלכליים
כ-40 חברות שווייצריות פעילות באוזבקיסטן. החברה השווייצרית הגדולה ביותר הפועלת במדינה היא נסטלה. שווי הסחר שבין שתי המדינות הוא צנוע, ורובו בזהב המיוצא מאוזבקיסטן לשווייץ. מצידה שווייץ מייצאת בכמויות קטנות כימיקלים, מכונות, מוצרי פארמה ושעונים.
הוועידה האוזבקית–שווייצרית לידידות ולתעשייה מקדמת את העסקים שבין שתי המדינות במגזר הפרטי.
שווייצרים באוזבקיסטן
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו באוזבקיסטן שישה אזרחים שווייצרים.
כאן מורשת
כאן מורשת היא תחנת רדיו ישראלית השייכת לתאגיד השידור הישראלי ובה משודרים בעיקר אקטואליה יהודית וחדשות. התחנה החליפה את רשת מורשת של קול ישראל שברשות השידור, ושידוריה החלו ב-15 במאי 2017.
שידורי התחנה כוללים שידורים חיים, המשתנים בהתאם ללוח השנה העברי ולמנהגי קהילות ישראל. התחנה משדרת מוזיקה חסידית, ובימים בהם על-פי ההלכה אין לשמוע מוזיקה כלית, היא משדרת מוזיקה קולית. בנוסף, לקראת חגי ישראל, עושה התחנה מאמץ לשדר תפילות ופיוטים בשידור חי. לכאן מורשת תוכניות המיועדות לילדים ולנוער. החל משנת תשע"ה מועבר במוצ"ש שיעורו של הראשון לציון הרב יצחק יוסף מבית כנסת היזדים בשידור חי. כאן מורשת משדרת גם תוכניות אקטואליה, כגון "יום חדש" עם ידידיה תנעמי, "הבוקר עם בני טיטלבוים", "מנדי וביתאן" עם מנדי גרוזמן ואלי ביתאן, "חמישי - יומן אקטואליה" עם דב אייכלר. התחנה גם משדרת את שיעורו השבועי של הרב דוד חי הכהן ולאחר מכן את פינתו השבועית של הרב יעקב שפירא.
בימי שישי מועבר בשעה 14:00 מדור שו"ת עם הרב בן ציון מוצפי. החל משנת תשע"ד (2015) חודשה פינת ההלכה בשעה 15:40 עם הרב יצחק יוסף, פינה אשר שודרה בעבר על ידי הרב עובדיה יוסף בתוכנית 'קבלת שבת' במסגרת המדור להווי ומסורת יהודית בקול ישראל.
הבחירות לראשות העבודה (2013)
הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ב-22 בנובמבר 2013 בין מתפקדי המפלגה. בעקבות כישלון בבחירות לכנסת התשע עשרה בינואר הקודם, הוכרזו בחירות לראשות המפלגה. בבחירות התמודדו יושבת הראש המכהנת ויו"ר האופוזיציה דאז שלי יחימוביץ' וחבר הכנסת דאז יצחק הרצוג. הרצוג ניצח ברוב של 58.5% מקולות הבוחרים.
רקע
בבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בינואר 2013, זכתה מפלגת העבודה בראשות שלי יחימוביץ' רק ב-15 מנדטים, והייתה לסיעה השלישית בגודלה בכנסת. ב-21 בנובמבר 2013, בעקבות הכישלון היחסי, נערכו בחירות מקדימות לראשות המפלגה.
תוצאות
סבב ההצבעה נערך ב-22 בנובמבר. לפי תוצאות ההצבעה התפלגות הקולות הייתה: לפי חדשות ynet, אחוז ההצבעה של חברי מפלגת העבודה היה נמוך יחסית, 52.7%. יצחק הרצוג זכה ברוב קולות הבוחרים בפער של כ-17% אחוזים ובכך נבחר למנהיג המפלגה.
צ'רי (סרט, 2021)
צ'רי (באנגלית: Cherry) הוא סרט פשע משנת 2021 שבוים על ידי האחים רוסו. בסרט מככבים טום הולנד, סיארה בראבו ואחרים.
תקציר העלילה
צ'רי מתאהב ממבט ראשון בחברתו לכיתה בקולג', אמילי. הזוגיות שלהם פורחת אבל אמילי מחליטה לעזוב כדי ללמוד במונטריאול. צ'רי הרוס ומחליט להתגייס לצבא כחובש כדי להימלט משברון לבו. רגע לפני שהוא עומד לצאת לטירונות, אמילי מבינה שהיא טעתה, ומתוודה שגם היא מאוהבת בצ'רי ושהם מיועדים זה לזה, אך זה מאוחר מדי וצ'רי מתגייס לצבא. בזמן שירותו נקלע לסיטואציה בה הוא חוזה בחבריו לנשק נשרפים בעודם בחיים, לאחר סיום השירות הצבאי צ'רי מראה תסמינים קשים של פוסט טראומה ומתמכר לכדורים פסיכיאטריים ומשככי כאבים, אמילי שלא מוכנה לספוג זאת יותר מצטרפת אליו וצוללת איתו לתוך תלות קשה בסמים שאת רכישתם הם מממנים על ידי שוד סדרתי של בנקים.
הפצה
הסרט הופץ באפל TV פלוס ב-26 בפברואר 2021.
מרכז ווהאן גרינלנד
ביוני 2011 האדריכלים אדריאן סמית' וגורדון גיל בשיתוף עם מהנדסי ת'ורטון טומאסטי זכו במכרז על בניית במגדל של קבוצת גרינלנד. העיצוב כולל מאפיינים רבים של חיסכון באנרגיה.
מזון רו
מזון רו (Rho Meson) הוא האדרון בעל תוחלת חיים קצרה. למזון רו יש איזוספין טריפלט, ושלושת מצבי האיזוספין שלו מסומנים כ- ρ+, ρ0 ו- -ρ.
מזון רו, יחד עם פאיונים ומזוני אומגה, נושא את הכוח הגרעיני בתוך גרעין האטום. מזון רו הוא השלישי הקל ביותר מבין החלקיקים המגיבים במיוחד (אחרי הפאיון והקאון). מסתו של מזון רו בשלוש צורותיו היא כ־775.45±0.4MeV (שווה לכ-770MeV).
למזון רו תוחלת חיים קצרה מאוד, ורוחב הדעיכה שלו הוא בערך -145MeV. זהו חלקיק בעל תכונה ייחודית - לא ניתן לתאר אותו באמצעות פילוג ברייט-ויגנר. מזון רו לרוב דועך לזוג פאיונים עם קצב סיעוף של 99.9%.
מבנה
בתיאור דה-רוג'ולה-גאורגי-גלשאו של האדרונים (De Rujula-Georgi-Glashow description of hadrons), מזוני רו מוצגים כמצב מאוגד של קווארק ואנטי-קווארק - גרסה "נלהבת" יותר של פאיונים. למרות התיאור הזה, קיימים כמה הבדלים בין פאיונים למזוני רו. בניגוד לפאיון, מזון רו הוא בעל ספין של j=1 (מזון וקטור) ומסתו גדולה יותר בהשוואה. ההבדל בין מסתו של מזון רו למסתו של פאיון מיוחס לתגובה על-דקה בין הקווארק והאנטי-קווארק.
הבעיה העיקרית עם תיאור דה-רוג'ולה-גאורגי-גלשאו היא שהתיאור מייחס את מסתם הנמוכה יחסית של פאיונים לצירוף מקרים, ולא לתוצר של שבירת סימטריה בלתי ניתנת לכיפוף (סימטריה כיראלית). ניתן לחשוב על מזוני רו כעל בוזוני כיול המשויכים לשבירה ספונטנית של סימטריית הכיול, כאשר דמותם המקומית נובעת מהשפעה כבידתית (נובע מ-QCD). סימטריית הכיול השבורה (לפעמים מכונה "הסימטרייה המקומית הנסתרת") שונה מהסימטריה הכיראלית העולמית הפועלת על הטעמים. הווארד גאורגי (Howard Georgi) תיאר את המצב במאמרו "המגבלות הווקטוריות של הסימטריה הכיראלית" (באנגלית: The Vector Limit of Chiral Symmetry). גאורגי שייך הרבה מהספרות העוסקת בסימטריה המקומית הנסתרת למודל סיגמה לא ליניארי.
יחסי טאיוואן–שווייץ
יחסי טאיוואן–שווייץ הם היחסים הכלכליים והאזרחיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסינית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה הסינית לבין הקונפדרציה השווייצרית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. שווייץ אינה מכירה בעצמאותה של האחרונה ואינה מקיימת עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שווייץ קיימה יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים עם סין הלאומית ב עד שנות הארבעים של המאה העשרים.
מאז ששווייץ הכירה ב ב-17 בינואר 1950, היא מזדהה כמאמינה במדיניות סין האחת ומגדירה את הרפובליקה הסינית כטריטוריה לא עצמאית שהיא חלק מהרפובליקה העממית של סין. ברמה הבילטרלית והבינלאומית, שווייץ מקיימת יחסים דיפלומטיים רק עם הרפובליקה העממית של סין שמקום מושב ממשלתה הוא בבייג'ינג ומתעלמת לחלוטין מקיומה של הרפובליקה הסינית.
עם זאת, ישנם שני ארגונים פרטיים מצד שתי המדינות שמטפחים את היחסים הכלכליים והאזרחיים שבין שתי המדינות, לאלו אין משמעות דיפלומטית.
יחסים כלכליים
טאיוואן היא שוק הייצוא החמישי בגודלו של שווייץ בכל יבשת אסיה. שווייץ מייצאת לטאיוואן כימיקלים, שעונים, מכונות, ציוד אלקטרוני ומוצרי פרמצבטיקה בעיקר. הייבוא השווייצרי מטאיוואן כולל בעיקר ציוד אלקטרוני ואופניים.
שווייצרים בטאיוואן
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בטאיוואן שלוש מאות ושלושים אזרחים שווייצרים.
רשת (עיר)
רשת (בגילקית: Rèsht) היא בירת מחוז גילאן בצפון-מערב איראן. העיר שוכנת על שפת הים הכספי כ-241 ק"מ צפון-מערבית לבירה טהראן, לרשת חשיבות מסחרית גבוהה, נמל העיר משמש לייבוא ויצוא למדינות הקווקז ורוסיה. נכון ל-2016 מתגוררים בעיר 679,995 בני אדם, רשת מדורגת במקום ה-11 בגודלה במדינה, כמו כן היא העיר האיראנית הגדולה ביותר מבין שאר הערים הסמוכות לים הכספי . האקלים העיר הוא אקלים סובטרופי גשום.
בעבר הייתה רשת מרכז עסקים, שחיברה בין איראן לרוסיה ומדינות אירופה. ההיסטוריה המוקדמת שלה מגיעה למאה ה-13, ההיסטוריה המודרנית תחילתה באימפריה הספווית, בתקופה זו הייתה רשת מרכז לסחר במשי ואריגים.
בסוף המאה ה-19 השתנתה התעשייה המקומית במידה ניכרת. תחומי תעסוקה בולטים כיום הם דיג וייצור קוויאר. עד אמצע שנות השבעים דורגו רשת ומחוז גילאן במקום השלישי באיראן לפי התוצרת המקומית. לאחר המהפכה האיראנית איבדה העיר במידה רבה את מעמדה התרבותי והתעשייתי.
גאוגרפיה ואקלים
האקלים של רשת מתאפיין בתכונות האקלים הים תיכוני - הקיץ חם בעוד החורף קר ורטוב. יתר על כן, בעיר קיימת כמות המשקעים הגבוהה ביותר בהשוואה למחוזות איראן השונים, ולכן זכתה לכינוי "עיר הגשם".
הטמפרטורה השנתית הממוצעת במקום היא 28 מעלות צלזיוס וממוצע הגשמים השנתי הוא 1,356 מילימטרים.
ערים תאומות
לראשת חמש ערים תאומות:
מריה סור
מריה סור ( באוקראינית: Марія Сур; נולדה ב-31 בדצמבר 2004) היא זמרת אוקראינית, שבסיסה בשוודיה. התפרסמה בזכות השתתפותה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Never Give Up".
קורות חייה
סור נולדה בזפוריז'יה. בשנת 2022 השתתפה בעונה השנים-עשר של Holos Krainy, הגרסה האוקראינית ל-The Voice. עם פרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה ברחו סור ואמה מאוקראינה, והתיישבו בשוודיה. היא הצליחה ליצור קשר עם הזמרת שרה דאון-פייר, שהזמינה אותה להופיע באביצ'י ארנה שבסטוקהולם באירוע הבעת סולידריות עם אנשי אוקראינה. היא ביצעה את השיר "Survivor" של להקת הדסטיניז צ'יילד. מאוחר יותר חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ.
בשנת 2023 השתתפה סור במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Never Give Up", שסיים במקום התשיעי בגמר.
הערות שוליים
קט:זמרות אוקראיניות
קט:ילידות 2004
רודריק קוקו
רודריק קוקו (בצרפתית: Rodrick Kuku; נולד ב-6 באפריל 1986) הוא ג'ודוקא קונגולזי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
פייר דה לה רו
פייר דה לה רו (בצרפתית: Pierre de la Rue סביבות 1452 - 20 בנובמבר 1518), שנודע בכינוי פיירסון, היה מלחין וזמר פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס. בן לדורו של ז'וסקן דה פרה, וחבר ותיק באסכולה הפרנקו-פלמית של בורגונדיה, נחשב דה לה רו, יחד עם אלכסנדר אגריקולה, אנטואן ברומל, היינריך איזאק ויאקוב אוברכט לאחד המלחינים המפורסמים ורבי ההשפעה ביותר בסגנון הפוליפוני של ארצות השפלה בסביבות 1500.
ילדות ונעורים
לה רו נולד כנראה בטורנה, כיום בבלגיה, וסביר שלמד בקתדרלת נוטרדאם בעיר, שכללה מוסד מוזיקלי נכבד. אין כל רשומות לגבי שנות ילדותו. סברה שקישרה בינו לבין זמר הטנור פיטר ואן דר סטראטן שחי בבריסל בשנים 1470-1469 כנראה אינה נכונה, אם כי שם הזמר הוא גרסתו הפלמית של שם המלחין. בשנת 1471 שהה בגנט ועבד בכנסיית יאקוב כזמר במשרה חלקית. מן העובדה, ששכרו שולם מתוך קרן השונות של הקתדרלה אפשר להניח, שהובא לביצועים מיוחדים של פוליפוניה. משנת 1472 הועסק בכנסייה בעיר Nieuwpoort בבלגיה, כנראה על בסיס קבוע, אבל בשנת 1477/8 נעלם שמו מספר החשבונות.
על קורותיו בשנות ה-80' של המאה ה-15 אין מידע רב. ביוגרפים קודמים של לה רו סברו שעבד בסיאנה, איטליה בשנים 1483 עד 1485, אך בהמשך נקבע ש"לה רו" המוזכר ברשומות שם היה זמר אחר. בשונה מרוב המוזיקאים הפרנקו-פלמים בתקופה זו, דה לה רו לא ביקר מעולם באיטליה.
"הקאפלה הגדולה"
"הקאפלה הגדולה", המוסד המוזיקלי של החצר הבורגונדית-האבסבורגית, הייתה כבר בעלת היסטורית נכבדה כאשר פליפה היפה ירש אותה בשנת 1494. מוסד זה שימש כמרכזה של האסכולה הבורגונדית, המקום שמלחינים כמו גיום דופאי ואנטואן בינואה פעלו בו בעבר וכבר הותירו אחריהם מצבורי מוזיקה; גם יצירות של אוקכם הועתקו זמן לא רב קודם לכן לכתבי יד, שנקשרו עם הקבוצה ממש לפני הצטרפות לה רו לחצר. נוסף לכך, סביר להניח שמוזיקה מאת מלחינים, ששירתו את הדוכסים הקודמים של בורגונדיה, כגון שארל האמיץ - אדריאן באזין, ז'יל ז'וי, היינה ואן חיזכם ורוברט מורטון - המשיכה לשמש חומר לביצוע וללימוד. אל מוסד נכבד זה הביא דה לה רו את ניסיונו ובשלותו כמלחין.
דה לה רו התבלט כאינטלקטואל השנון של האסכולה הבורגונדית. הוא קיים את מסורת ארץ השפלה בחצר הבורגונדית, ופיתח את עבודתו של אוקכם בחקר ההבעה שבצלילים כוראליים, בייחוד במוזיקה שעניינה מיתה וקבורה. דה לה רו שילב בכתיבתו מסכת של קפיצות קוליות גדולות ובלתי צפויות, שבעטיין נשמעה המוזיקה שלו מחודדת ושונה מאוד מן הכתיבה העדינה של מלחיני ארצות השפלה, שהושפעו מאנגליה.
במסגרת עבודתו בקאפלה הגדולה, יצא לה רו פעמיים למסע לספרד. במסעו השני, בשנת 1506, נטרפה ספינתו בתעלה האנגלית, והוא עשה שלושה חודשים בחצרו של הנרי השביעי, מלך אנגליה. לאחר שנתיים נוספות בספרד, בשירותה של חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, חזר לה רו ב-1508 לארצות השפלה, מן הסתם משום שחואנה סולקה מהשלטון לאחר שבעלה, פליפה הראשון, מלך קסטיליה, מת בטיפוס בשנת 1506 ודעתה של האלמנה נטרפה עליה באבלה. הסיבה לכך שלה רו נשאר בספרד זמן רב כל כך איננה ידועה, אבל אין זה בלתי סביר שהמוזיקה שלו, הקודרת ועזת הרגש, הייתה מן הדברים המעטים שהביאו נחמה לאלמנה. נוסף לכך, הוא נהנה מיחס טוב, חואנה קידמה אותו לדרגת כומר חצר ראשי, ראש הקאפלה, ושילמה לו כפליים משכרם של שאר הזמרים; תשלום שכרם של הזמרים הייתה כנראה אחת הפעולות המנהליות המעשיות הבודדות שהייתה מסוגלת לבצע בתקופת שגעונה.
במסעותיו עם הקאפלה הגדולה פגש רבים משאר מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית, שעבדו שם באותו זמן (למשל ז'וסקן, איזאק ורובר דה פווין) וייתכן שגם לפגישות אלה היה חלק מכריע בהתפתחות סגנונו.
פרישה ומוות
בין 1508 ל-1514 שהתה החצר במחלן ובבריסל ומיעטה במסעות. ההשערה היא, כי אלה היו שנותיו הפוריות ביותר של לה רו כמלחין, כיון שהיה פנוי יותר מבכל זמן אחר ולא נדרש לתלאות המסע על פני אירופה. זמן קצר אחרי ששארל החמישי, מלך צרפת הגיע לבגרות בשנת 1515 חידשה החצר את מסעותיה; לה רו פרש זמן קצר אחרי מסע עצום-ממדים בכל הערים הגדולות בחלקים הצפוניים של ממלכת שארל. סביר להניח שעזב את משרתו במהלך אחד מביקורי הקאפלה בקורטרייק, במאי 1516. הוא נשאר שם עד מותו כעבור קצת יותר משנתיים. בתולדות חייו יש פער מידע בשנות ה-70' וה-80' של המאה ה-15.
לה רו היה עשיר יחסית במותו, בייחוד לגבי זמר שלא היה אריסטוקרט, ופרטים מצוואתו והאירועים שסביב חלוקתה שרדו בפרוטרוט. לא זו בלבד שהמוציאים לפועל של עיזבונו מצאו תיבות ממון במגוריו, אלא שהיו לו גם הכנסות משמעותיות מן הנחלות, שקיבל ממעסיקיו במקומות שונים. הכנסות אלה, שהעשירו אותו בחייו, חולקו לאחר מותו למקומות רבים ושונים, בהם קרובי משפחה, אגודות צדקה, מקהלות, מוסדות; הוא הורה לקיים מיסות רקוויאם שיושרו מדי יום במשך החודש שלאחר מותו, ועוד 300 מיסות לאחר מכן, בכמה קתדרלות שונות. הוא ביקש להיקבר בצד שמאל של המזבח בכנסייה בקורטרייק, אף כי המיקום המדויק אינו ידוע עוד והכתובת על המצבה נותרה רק בכמה עותקים, הסותרים זה את זה באופן חלקי. מן הכתובת אפשר ללמוד, שלה רו היה אדם חסכן ובעל מידות טובות, שלא ככמה מן המלחינים בני תקופתו.
מוזיקה וסגנון, מאפיינים כלליים
לה רו כתב מיסות, מוטטים, מגניפיקטים, מוזיקה לקינות ושאנסונים, מגוון רחב של יצירות, המשקף את מעמדו כמלחין הראשון במעלה של אחד המוסדות המוזיקליים המהוללים ביותר של אירופה, מוקף ביוצרים אחרים, עתירי כישרון גם הם. יש חוקרים הטוענים, שלה רו חיבר מוזיקה רק ב-20 השנים האחרונות של חייו, בעיקר כשהיה בשירות הקיסר; אבל נמצא, שקשה לתארך את יצירותיו במדויק, אם כי אפשר ליצור הקבצות על יסוד אומדן כרונולוגי. מבחינה סגנונית, יצירותיו דומות יותר לאלה של ז'וסקן מאשר לכל מלחין אחר שפעל באותה תקופה. למעשה, טעויות בייחוסי יצירות המוטלות בספק אירעו לשני הכיוונים.
עם זאת, יש כמה מאפיינים ייחודיים לסגנונו של לה רו. הוא נטה חיבה לטווחי קול נמוכים במיוחד, שהגיעו לעיתים עד לדו או אפילו למצולות של סי במול מתחת לחמשה של הבס; השימוש שעשה בכרומטיות עלה על זה של כל בני זמנו; וחלק גדול מיצירתו עשיר בדיסוננס. כמו כן נהג לשבור מרקמים ארוכים ודחוסים בשיבוץ קטעים מנוגדים לשני קולות בלבד, נוהג שהופיע גם אצל אוקכם וז'וסקן. הוא היה אחד הראשונים להרחיב דרך שגרה את הרכב הקולות מן הארבעה המקובלים לחמישה או שישה. אחת המיסות שלו לשישה קולות, "מיסה אוה סנקטיסימה מריה", היא קנון לשישה קולות, מעלל קשה מבחינה טכנית, שיש בו דמיון ליצירתו של אוקכם. זו היא גם המיסה המוקדמת ביותר הידועה לשישה קולות.
כתיבה קנונית היא מאפיין חשוב במיוחד בסגנונו של לה רו, ושמו יצא לתהילה בכך. הוא אהב לכתוב קנונים בעלי מורכבות ניכרת ולא הגביל את עצמו לחיקוי פשוט. השנייה בשתי המיסות שלו המבוססות על נעימת L'homme armé מתחילה ומסתיימת בקנונים מדודים, קנונים שבהם כל הקולות שרים אותו חומר, אבל במהירויות שונות; גם זה מעלל של וירטואוזיות קונטרפונקטית הראויה לז'וסקן או אוקכם; באמת נדמה לעיתים שלה רו נמצא בתחרות מודעת עם ז'וסקן, שזכה ליתר פרסום ותהילה. ה"אגנוס דאי" המסיים מיסה זו הוא הקנון המדוד היחיד הידוע בכל התקופה לארבעה קולות, כשכל ארבעת הקולות שרים אותה נעימה. לה רו כתב שש יצירות שכולן קנוניות מראשית עד אחריות, בהן שתי מיסות, שלושה מוטטים ושאנסון אחד; כמו כן כתב עוד שלוש מיסות, שני מוטטים ושלושה שאנסונים, המבוססים על קנון אבל מכילים כמה קטעים חופשיים; ויש עוד אין ספור יצירות אחרות הכוללות קטעים קנוניים. בשימוש שעשה בקנונים, אפשרית השפעה של מתאוס פיפלארה, אשר כתב מיסה קנונית מוקדמת שלה רו הכיר כמעט בוודאות, בהיותה חלק מן הרפרטואר של קאפלת החצר ההבסבורגית.
מיסות
לה רו היה גם אחד הראשונים שעשו שימוש יסודי בטכניקת הפרודיה, כששזר במרקם המיסה מוזיקה שנלקחה מכל הקולות של מקור קודם. אחדות מן המיסות שלו משתמשות בטכניקת הקנטוס פירמוס, אבל לעיתים רחוקות מחמירות בכך; במקרים רבים ביכר את טכניקת הפרפרזה, שבה חומר המקור המונופוני מעוטר ועובר מקול לקול.
לה רו כתב את אחת ממיסות הרקוויאם הפוליפוניות הקדומות ביותר ששרדו עד ימינו, וזו אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר. שלא כמו מיסות רקוויאם מאוחרות יותר, רקוויאם זה כולל מוזיקה פוליפונית אך ורק לפרקי האינטרואיט, קירייה, טראקט, אופרטוריו, סנקטוס, אגנוס וקומוניום (פרק הדיאז אירה, שהוא לא אחת מרכז הכובד במיסות רקוויאם מאוחרות יותר, היה תוספת מאוחרת). זה היה הנוהג הליטורגי המקובל באזור צפון אירופה שם פעל לה רו. המיסה הזאת מדגישה, יותר מרבות אחרות, את המשלבים הנמוכים של הקולות, ואפילו את הקולות הנמוכים ביותר בעצמם.
מוטטים
עשרים וחמישה מוטטים של לה רו שרדו, רובם לארבעה קולות. אם כי הם משתמשים בחיקוי, הטכניקה צפויה יותר הופיע בתוך קטעים ופסקאות מאשר בפתיחת המוטט, בשונה מסגנונו של ז'וסקן. תו סגנוני אחר המאפיין את המוטטים של לה רו הוא השימוש באוסטינטו, שיכול להיות צליל יחיד, מרווח, או סדרת צלילים. נוסף לכך הוא משתמש במוטיבים גרעיניים - תבניות קטנות, קלות לזיהוי, שמהן מתפתחות יחידות מלודיות גדולות יותר, ושמשוות אחדות ליצירה. באופן כללי, המוטטים מורכבים מבחינה קונטרפונקטית, קוויהם נפרדים ונבדלים באופיים כדרכו של אוקכם. עובדה זחו נכונה בעיקר ביצירות המוקדמות, שהושפעו כנראה מן המלחין המבוגר יותר.
קים מיונג-סו
קים מיונג-סו (בקוריאנית: 김명수; ) נודע יותר בשם הבמה שלו אל, הוא זמר ושחקן דרום קוריאני. הוא משמש כזמר בלהקת הבנים הדרום-קוריאנית Infinite, הנמצאת בניהול חברת התקליטים Woollim Entertainment ועשתה את הופעת הבכורה שלה ב-2010. אל יחד עם חברי הלהקה, סונג-יאול וסונג-ג'ונג עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-להקה, Infinite F בנובמבר 2014 עם הוצאתו לאור של האלבום שלהם, Azur. בתת-להקה זו אל נחשב לזמר הראשי.
ביוגרפיה
קים מיונג-סו נולד ב-13 במרץ,1992 בסיאול, קוריאה הדרומית.
פייר דה לה רו
שאנסונים
שלושים השאנסונים של לה רו מציגים שינויי סגנון, אחדים מהם קרובים לסגנון האסכולה הבורגונדית המאוחרת (למשל, כזה שמתגלה אצל היינה ואן חיזכם או ז'יל בנשואה, ואחרים משתמשים בסגנון חיקוי פוליפוני, המתאים יותר לתקופה. הואית ולה רו לא שהה מעולם באיטליה, הוא לא סיגל לעצמו את סגנון הפרוטולה האיטלקי, שהיה נפוץ במרקמים קלילים, הומופוניים (כאלה שז'וסקן השתמש בהם בהצלחה רבה כל כך ב"אל גרילו" וב"סקאראמלה" הפופולריים שלו), ושקסמו כל כך למלחינים אחרים בני דורו.
קים מיונג-סו
ביוגרפיה
ב-15 בפברואר 2013 סיים מיונג-סו את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד איתו בתוכנית, סונג-יאול, הו-יא, דונג-וו וסונג-קיו. חברי הלהקה התקבלו ללימודים באמצעות סינון מיוחד בתחילת שנת 2011.
Infinite
אל הוצג לראשונה כזמר והאחראי על המראה בלהקת הבנים Infinite. הוא עשה את הופעת הבכורה הראשונה שלו כחבר של הלהקה בשיר שלהם "Come Back Again" מתוך המיני אלבום הראשון שלהם First Invasion ב-2010.
Infinite F
אל יחד עם חבריו ללהקה, סונג-יאול וסונג-ג'ונג עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה Infinite F. זוהי תת-הלהקה השנייה של הלהקה. הם הוציאו לאור את האלבום שלהם ששמו Azur בשנת 2014.
קריירת צילום
ב-15 במאי 2013, אל הוציא לאור ספר כתבת צילומים בשם "L's Bravo Viewtiful", המציג תמונות שהוא צילם במהלך מסע של 93 ימים. הספר יצא לאור בשתי גרסאות- האחת קוריאנית והשנייה יפנית. הספר נחשב לרב מכר והגיע למקום הראשון בחנויות ספרים באינטרנט בהזמנות מראש של חנויות כמו "YES24" ו-"Kyobo" ומהר מאוד אזל מהמלאי לאחר הוצאתו לאור.
Woollim Entertainment הוציאה לאור את חלקו השני של ספר הצילום של אל ב-25 בספטמבר 2013 בקוריאה וב-28 בספטמבר ביפן. כמו חלקו הראשון של הספר, גם החלק השני הפך במהרה לרב מכר.
קריירת משחק
אל עשה את הופעת הבכורה שלו כשחקן ב-2011 בסדרה היפנית "Jiu" אשר שודרה בערוץ TV Asahi.
ב-2012 הוא שיחק בתור גיטריסט בשם לי היון-סו בסדרת הדרמה הקוריאנית "Shut Up Flower Boy Band" לצידו של השחקן קים מין-סוק. באותה שנה הוא לקח חלק גם בסדרה "What's The Deal, Mom?"
ב-2013, הוא לקח חלק בסדרה "Master's Sun" בדמותו הצעירה של הדמות של סו ג'י-סוב, "ג'ו ג'ונג-ואן".
אל שיחק לצדם של השחקן והזמר ריין וקריסטל מלהקת הבנות F(x) בדרמה "My Lovely Girl". הוא שיחק את דמותו של השחקן המשני, סי-וו, אשר היה החבר החתיך של להקת קיי-פופ פופולרית בשם Infinite Power והפך לזמר סולו. הדרמה שודרה מ-17 בספטמבר עד 6 בנובמבר.
ב-2015, אל הופיעה בהופעת אורח של שלושה פרקים בדרמה "The Time We Were Not in Love" בתור המתמחה, "קי סונג-ג'ה" של הא ג'י-וון.
ג'ורג' הורנשטיין
קורות חייו
ג'ורג' נולד ב 8 בדצמבר 1900 בברלין למשפחה יהודית. הוא גדל בדיסלדורף שבמערב גרמניה לשם עברה משפחתו בשנת 1902. בדיסלדורף ניהלו הוריו חנות בשדרה הידועה "קוניגסאלי". כשגדל, הורנשטיין השלים את הסמכתו לאוניברסיטה ונרשם לבית הספר למנהל עסקים בעיר קלן עד שהתגייס כמתנדב בסוף מלחמת העולם הראשונה בינואר 1918, שבמהלכה נשלח לווינה, אוסטריה, ואחר כך נשלח לקראקוב, פולין, עד לנובמבר 1918. הוא המשיך את לימודיו במנהל עסקים בקלן, בפריז, בלונדון ובבואנוס איירס וחזר לדיסלדורף בשנת 1926. לאחר שהנאצים עלו לשלטון, הורנשטיין היגר לאמסטרדם ופתח עסק למוצרי עור. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא התנדב לצבא הספרדים בברצלונה, שהיה שייך לגדוד התלמן הגרמני של הבריגדות הבין-לאומיות. במהלך הקרב על המצור של מדריד הוא נפצע קשה. עם זאת, מספטמבר 1937 עד אפריל 1938 שימש כקצין תקשורת באלבסטה שבספרד, ואז חזר לעסקיו באמסטרדם. במאי 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר הנאצים כבשו את הולנד, הוא עדיין היה מסוגל לחסל את עסקיו, ועם ההכנסות ממכירת עסקיו, יכול היה לרכוש תכשיטים ודברי ערך אחרים. למרות זאת, הוא לא היה מסוגל לעזוב את הולנד.
ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד
ברנהרד פרידריך אברהרד ליאופולד יוליוס קורט קארל גוטפריד פטר, נסיך ליפה-ביסטרפלד (בגרמנית: Bernhard Friedrich Eberhard Leopold Julius Kurt Carl Gottfried Peter Graf von Lippe-Biesterfeld; 29 ביוני 1911 - 1 בדצמבר 2004) היה בעלה של יוליאנה, מלכת הולנד.
ג'ורג' הורנשטיין
תקופת המאסר בידי הגסטאפו
הורנשטיין נתפס על ידי משטרת הביטחון (סישרחיצדיאניסט - Sicherheitsdienst או (SD), והועבר לכלא בדיסלדורף, שם נעצר בפעם הראשונה ועונה בצורה קשה מאוד. במשך אחת מהתקופות שלו במאסר בידי הגסטאפו, כתב הורנשטיין את ההצהרה הבאה לגבי הזהות היהודית שלו: "אני מחזיק אזרחות גרמנית, ולפי הכתוב בחוק, אני נחשב אזרח גרמני. למרות זאת, כיהודי, איבדתי את כל זכויותיי בגרמניה, ולכן נאלץ אני לחפש מולדת חדשה... בתור יהודי נלחמתי (בספרד) עבור ההרשעות והזכויות שלי. תחת הנסיבות הנוכחיות אני לא עוד מחשיב את עצמי אזרח גרמני ואשתמש בכל אפשרות שתינתן לי כדי להפוך לאזרח של מדינה אחרת, במקום בו כיהודי, אהיה מוכן, בכל זמן, להילחם עבור הזכויות שלי. אין לי הערות נוספות" - ג'ורג' הורנשטיין, מתוך דו"ח החקירה של הגסטאפו, 24 בינואר 1942.
ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד
ילדותו
ברנהרד נולד ב-29 ביוני 1911 בינה שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לברנהרד, נסיך ליפה וארמגארד פון קראם. מכיוון שנישואי הוריו היו נישואים מורגנטיים, קיבל ברנהרד בלידתו רק את התואר "רוזן ביסטרפלד". בשנת 1916 העניק דודו לאופולד הרביעי, נסיך ליפה לאמו את התואר "נסיכת ליפה", והכשיר למפרע את הנישואים, ובעקבות כך קיבל ברנהרד את התואר "נסיך ליפה-ביסטרפלד".
ג'ורג' הורנשטיין
תקופת המאסר בידי הגסטאפו
על סמך דו"ח החקירה והערכות של בעלי השלטון, ב 6 במרץ 1942, נלקח הורנשטיין למעצר הגנתי ברמה שלוש (נחשבת לרמה "מאוד מסוכנת") והועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד שבגרמניה ב-7 במאי 1942, שם היה תחת מעקב תמידי ולא הורשה לעבוד. בינתיים, אמו חולדה הורנשטיין, גורשה מדיסלדורף לטרזיינשטט שבצ'כיה ב-21 ביולי 1942. ג'ורג' הורנשטיין נרצח על ידי אנשי האס אס במחנה הריכוז בוכנוואלד ב־3 בספטמבר 1942. ההכרזה על מורשתו היהודית, שאותה ביצע בשנת 1942 באחת מתקופות השבי של הגסטאפו, הוכרזה פעמים רבות ושימשה דוגמה להתנגדות היהודית למשטר הסוציאליסטי הלאומי (הנאציזם).
ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד
ילדותו
לאחר מלחמת העולם הראשונה איבדה משפחתו של ברנהרד את השליטה בנסיכות ליפה ואת ההכנסות שנלוו לכך, אבל המשפחה עדיין נותרה עשירה. ברנהרד בילה את שנותיו הראשונות בטירת רקנוואלדה - בית האחוזה החדש של המשפחה במזרח ברנדנבורג, 30 ק"מ ממזרח לנהר האודר. ברנהרד קיבל את ראשית חינוכו בבית, וכשהיה בן עשר נשלח ללמוד בגימנסיה בציליכאו. לאחר מכן למד ברנהרד בגימנסיה בברלין, ובשנת 1929 סיים את לימודיו.
כילד סבל ברנהרד מבריאות לקויה, והרופאים חזו כי לא יחיה הרבה זמן. תחזית זו עשויה להיות הסבר לחייו הפרועים של ברנהרד, ולנהיגתו המופרעת בכבישים.
שנות נעוריו
ברנהרד למד משפטים באוניברסיטת לוזאן ובאוניברסיטת ברלין, שם רכש חיבה למכוניות מהירות, רכיבה על סוסים, וציד חיות בר גדולות. במהלך לימודיו כמעט נהרג בתאונת שיט ובהתרסקות מטוס, ובשנת 1938 נפגע בתאונת דרכים, לאחר שנהג במהירות של 160 קמ"ש, וסבל מצוואר שבור ומצלעות חבולות.
במהלך לימודיו באוניברסיטה, הצטרף ברנהרד למפלגה הנאצית, והיה אף חבר באס אה ובאס אס, אך עזב אותם בשנת 1934 כאשר סיים את לימודיו.
לאחר מכן החל ברנהרד לעבוד אצל ענק הכימיקלים הגרמני אי גה פארבן, אז החברה הרביעית בגודלה בעולם, שם התחבר לאציל הרוסי הגולה הרוזן פאבל קוצביו ואשתו האמריקנית אלן טיו. לאחר שצבר מעט ניסיון, נעשה ברנהרד בשנת 1935 מזכיר הדירקטוריון במשרד בפריז.
בשנת 1936 הכיר ברנהרד במהלך אולימפיאדת החורף בגרמניה את יוליאנה, נסיכת הולנד, וב-8 בספטמבר אותה שנה נחגגו אירוסיהם. ההכרזה על אירוסיהם עוררה מחלוקת בהולנד על רקע המתח בינה לבין גרמניה הנאצית, אך ב-7 בינואר 1937 התחתנו השניים בהאג, ולפני הנישואין הוענקה לנסיך אזרחות הולנדית.
מלחמת העולם השנייה
ב-10 במאי 1940 הותקפה הולנד על ידי גרמניה, במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. במהלך הפלישה ארגן ברנהרד את שומרי הארמון, ואף ירה לעבר מטוסי קרב גרמניים. לאחר שהחליטה חמותו וילהלמינה, מלכת הולנד לברוח לבריטניה, הצטרפו אליה ברנהרד ויוליאנה, על אף שבתחילה חשב ברנהרד להישאר בהולנד. בני המשפחה הגיעו ללונדון, שם מונה ברנהרד לראש המשלחת הצבאית ההולנדית, ואילו אשתו וילדיו המשיכו לקנדה, שם שהו עד סוף המלחמה. ברנהרד היה חבר במפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, ואף לחם כטייס קרב במהלך המלחמה. בשנת 1944 מונה למפקד הכוחות המזוינים ההולנדים, ואף היה נוכח בכניעת הכוחות הגרמניים בצפון-מערב אירופה ב-5 במאי 1945. ברנהרד נחשב בעיני העם ההולנדי לגיבור מלחמה, ואף הקומוניסטים העריצו אותו. בנוסף פעל ברנהרד רבות לשיקום המדינה לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה מונה ברנהרד כיועץ וכמנהל בחברות רבות, ואף היה חבר במועצת המנהלים של חברת התעופה KLM.
בשנת 1948 התפטרה וילהלמינה, מלכת הולנד מתפקידה, ואשתו יוליאנה, מלכת הולנד עלתה במקומה לשלטון. בשנת 1954 היה ברנהרד בין היוזמים של כנס בילדרברג, וכן היה מבין היוזמים של הקמת הקהילה האירופית.
בתם הרביעית של ברנהרד ויוליאנה, הנסיכה כריסטינה, נולדה עם לקות ראייה משמעותית, מה שהביא את יוליאנה להיעזר בשירותיה של מרפאת באמונה שנויה במחלוקת. הדבר הביא באמצע שנות החמישים לסכסוך בין יוליאנה לבין ברנהרד, אשר התגלגל עד למשבר חוקתי. המשבר יושב לבסוף, אך בעקבותיו פחת כוחה של יוליאנה.
בשנת 1961 היה ברנהרד בין המקימים של הקרן העולמית לשימור חיות הבר, ואף כיהן כנשיא הקרן עד לשנת 1976.
ב-1976 נקלע בית המלוכה למשבר נוסף כאשר התברר כי ברנהרד, קיבל שוחד של למעלה ממיליון דולר מחברת לוקהיד האמריקנית על מנת שישפיע על ממשלת הולנד לרכוש מטוסי קרב מתוצרתה. לאחר חשיפת הפרשה התפטר הנסיך מתפקידיו הציבוריים וויתר על הדרגות הצבאיות שנשא. בתמורה החליט הפרלמנט של הולנד כי הנסיך לא יעמוד לדין פלילי.