cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סכסוך סוצ'י
רקע
האזור שהיה נתון במחלוקת היה מאוכלס, מימי קדם, בשבט אבחזי-צ'רקסי, הזיגים. התביעה הגאורגית על האזור באה כתוצאה מכך שהאזור היה בשליטת הממלכה הגאורגית המאוחדת כשהייתה בשיאה ולאחר מכן היה האזור תחת שלטון הממלכות שבאו בעקבותיה - ממלכת אימרתי ובסופו של דבר נסיכות אבחזיה. בתקופת שלטון האימפריה הרוסית גדלה ההתעניינות התיירותית באזור. חלק מהאזור הופרד בצו של הצאר, מה-25 בדצמבר 1904, מידי אוקרוג סוחומי שהיה חלק מפלך כותאיסי לטובת פלך הים השחור (גוברניית הים השחור). המדיניות הרוסית באזור, שהביאה לגל של מוג'הירים גרמה להתדלדלות האוכלוסייה. מצד שני אוכלס האזור בידי מספר רב של גאורגים וארמנים. למרות זאת, התעקשו הגנרל דניקין ועמיתיו כי הגבול בין גאורגיה (שלא הייתה מוכרת עדיין על ידי שתי ההנהגות הלבנה והסובייטית) והרפובליקה הקובנית, שנשלטה על ידי הצבא הלבן, צריך להיות הגבול שעבר בין פלכי האימפריה הרוסית - פלך כותאיסי ופלך הים השחור. כלומר, מעט צפונית לנהר הבזיב.
חטיבה 401
מלחמת יום הכיפורים
החטיבה ניסתה לבלום את התקדמות החי"ר והשריון המצריים לתוך שטח סיני, אך נחלה הצלחה חלקית בלבד. בסוף היום השני למלחמה נותרו בחטיבה פחות ממחצית הטנקים במצב שמיש ועשרות חיילים נהרגו. עם זאת, עיכבו פעולות החטיבה, את פריסת הגשרים בגזרת דרום התעלה.
סכסוך סוצ'י
הסכסוך
לסכסוך קדמה מרידה פרו-בולשביקית באבחזיה שגרמה להנהגה המקומית הפוסט-מהפכנית, "מועצת העם האבחזי", לבקש, ב-8 ביוני 1918, עזרה מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ולהצטרף אליה כיחידה אוטונומית. הכוחות הגאורגיים תחת הנהגתו של הגנרל גיאורגי מזניאשווילי התפרס באזור וצרף חיל פרשים אבחזי שסופק על ידי האצולה המקומית. מזניאשווילי הדף את המתקפה הסובייטית מכיוון סוצ'י בסוף יוני, ובהתאם להנחיות שקיבל מההנהגה האבחזית והגאורגית, התקדם צפונה על מנת לתקוף את הבסיס הבולשביקי שהעניק סיוע למורדים הבולשביקים.
חטיבה 401
מלחמת יום הכיפורים
ב-8 באוקטובר תקפה החטיבה את הכוחות המצריים באזור "מפצח" סמוך לציר "לקסיקון", והשמידה כ-20 טנקים ועוד משאיות תחמושת, אולם נאלצה לסגת בעקבות ההפגזות המצריות ותקיפות חיל האוויר המצרי. באותו יום אחר הצהריים הגיעה חטיבה 164 לגזרה, ונטלה את האחריות על גזרת מעבר הגידי, בעוד חטיבה 401 התייצבה באזור מעבר המיתלה.
ב-9 באוקטובר בלמה החטיבה מתקפה של הדיוויזיה ה-19 המצרית, והשמידה כ-60 טנקי אויב. באותו יום נטשו כוחות גדוד 46 את רכס קרת מורה על פי הוראות הפיקוד, במה שהתברר לאחר מכן כטעות גדולה שעליה שילמו כוחות החטיבה ביוקר רב. בימים הבאים המשיכו כוחות החטיבה בלחימה נגד הכוחות המצריים בגזרה, וב-12 באוקטובר תפס גדוד 202 בפיקודו של דורון רובין את השטח שמדרום לחטיבה.
סכסוך סוצ'י
הסכסוך
המבצע הצבאי הגאורגי היה גם בעידודו של חיל המשלוח הגרמני לקווקז והביא לכיבושם של רובע אדלר ב-3 ביולי, העיר סוצ'י עצמה ב-6 ביולי וטואפסה (Туапсе́) ב-27 ביולי. כולן לאורך חוף הים השחור. זמן קצר לאחר מכן נשלח מזניאשווילי להשתלט על מסילת הברזל טואפסה-מייקופ ולתאם את פעולותיו עם הממשלה הלבמה של הרפובליקה הקובנית וצבא המתנדבים של דניקין כדי לנהל מלחמה כוללת כנגד כוחות הצבא האדום בדרום רוסיה.
בתחילה התייחסה גאורגיה לצבא הלבן כבעלת ברית כנגד האיום המשותף מפני הבולשביקים ממוסקבה. אלא ששיתוף פעולה זה הופר, לאחר זמן קצר, על ידי דניקין בקריאתו להחזרת "רוסיה הגדולה" כאשר הקווקז אמור היה להיות חלק אינטגרלי ממנו. בתחילת ספטמבר של אותה שנה נאלצו הגאורגים לסגת מטואפסה מפני כחות הצבא האדום מטאמאן שנסוג מפני הצבא הלבן. זמן קצר לאחר מכן, ב-8 בספטמבר, השתלטו כוחות הצבא הלבן על טואפסה והכריחו את הבולשביקים לסגת הלאה לכיוון ארמאוויר (Армави́р) (כיום מחוז קרסנודר).
אתלטיקו מדריד
המנון
בשנת 1920 נכתב השיר המוכר הראשון על אתלטיקו מדריד, שהיה בשימוש על ידי אוהדי הקבוצה באותם זמנים. בשנת 1947 נכתב שיר נוסף, הפעם לכבוד השתחררות הקבוצה מהשם "אוויאסיון" שציווה על הקבוצה פרנסיסקו פרנקו להשתמש בו.
חטיבה 401
מלחמת יום הכיפורים
ב-13 באוקטובר נהרג מפקד האוגדה אלברט מנדלר מדרום לגזרת החטיבה, כתוצאה ממארב טילי סאגר שנורו על ידי המצרים, ובמקומו מונה למפקד האוגדה קלמן מגן. ב-14 באוקטובר השתתפו כוחות החטיבה בבלימת מתקפת השריון המצרית, וגדוד 46 סייע לגדוד 202 ולכוחות נוספים בקרב ואדי מבעוק, שבמהלכו הוא פגע ב-60 כלי רק"מ מצריים ללא שספג שום אבדות.
קרבות הבלימה בגזרה זו נמשכו עד ה-18 באוקטובר, כאשר כוחות חטיבה 401 יחד עם חטיבה 164 וגדוד 202 הבטיחו את מעברי המיתלה והגידי מפני כוחות הארמייה השלישית המצרית.
ב-18 באוקטובר בצהריים החלה החטיבה בתנועה לעבר הגשרים שעל התעלה, למעט גדוד 52 שהושאר בגדה המזרחית, ולמחרת חצו כוחות החטיבה את התעלה ונכנסו לאזור החיץ החקלאי. במהלך ה-19 באוקטובר סייעו כוחות החטיבה למתקפתה של חטיבה 217 על מתחם "מקצרה", ולאחר מכן השתתף גדוד 46 בניסיון לטהר את בסיס הטילים 6115, אולם נסוג לאחר שכמה חיילים וביניהם המג"ד דוד שובל נפצעו, ולאחר שנפגעו כמה טנקים. בימים שלאחר מכן התקדמו כוחות החטיבה דרומה לעבר סואץ, וב-24 באוקטובר הם כבשו את נמל עדבייה, ובכלל זה את מפקדת זירת ים סוף המצרית.
לאחר המלחמה
עם תום המלחמה, ולאחר הסכם הפסקת האש עם המצרים הוחזרה החטיבה לצד המזרחי של התעלה והוצבה בצומת טסה בפיקודו של אהוד ברק, גם הוא מוסב מן הצנחנים. באותה עת כללה החטיבה 3 גדודי מגח (52, 46 ו-195).
כשנה לפני פרוץ מלחמת לבנון הראשונה עבר גדוד 195 לחטיבה 500, והחטיבה תוגברה בגדוד מילואים שהורכב מחיילים בני ישיבות ההסדר.
מלחמת לבנון הראשונה
במלחמת לבנון הראשונה לחמה החטיבה בפיקודו של אל"ם עוזי לבצור, תחת פיקוד אוגדה 252 בפיקוד תא"ל עמנואל סקל בגיס המזרחי, במזרח הגזרה המזרחית, בסמוך לגבול סוריה-לבנון. החטיבה כללה 3 גדודי מגח 6 – גדוד 46 בפיקוד סא"ל צביקה פריד, גדוד 52 בפיקוד סא"ל אורי אגמון, וגדוד מילואים 8578 בפיקוד סא"ל עופר פירעם. החטיבה פרצה בכיוון עין יטא דרך ראשיא וכפר קוק, והתייצבה בהפסקת האש באזור דיר אל-עשייר.
לאחר המלחמה, על בסיס חיילי ישיבות ההסדר מגדוד המילואים, הוקם גדוד סדיר – גדוד 34.
אתלטיקו מדריד
המנון
לרגל חגיגות המאה של המועדון, בשנת 2003, הזמר חואקין סבינה, אוהד מוכר של אתלטיקו, חיבר שיר בשם "Motivos de un Sentimiento" ("סיבות של תחושה"), שמאז נחשב כ"המנון המאה", יחד עם ההמנון המקורי משנת 1974. את הלחן לשירו של סבינה כתב פאצ'ו וארונה. סבינה אף הקליט את השיר, כאשר בשיר יש מושמעים קולות רקע של קהל אוהדי אתלטיקו מדריד.
חטיבה 401
אחרי מלחמת לבנון הראשונה
לאחר מלחמת לבנון ביצעה החטיבה פעילות ביטחון שוטף בגזרות שונות, ביניהן יהודה ושומרון, רצועת עזה, רמת הגולן ורצועת הביטחון בדרום לבנון (עד סמוך לנסיגה בשנת 2000). חלק מהפעילות נעשתה תוך שימוש בטנקים וחלקה הייתה פעילות חיל רגלים.
אתלטיקו מדריד
סמל
במשך ההיסטוריה היו לאתלטיקו מדריד סמלים רבים שהתחלפו עם השנים. צורתו של הסמל שמשמש את הקבוצה עד כה נבחרה בשנת 1947, ומאז לא נעשו בו שינויים משמעותיים. בסמל הנוכחי, בצד השמאלי העליון, נמצא סמל העיר מדריד, כאשר שאר הסמל הוא צבעי הקבוצה. הסמל ממוסגר בצבע צהוב-זהוב. מאפייני הסמל הם:
חטיבה 401
אחרי מלחמת לבנון הראשונה
בחודש יולי 1993 השתתפו כוחות של גדוד 9 במבצע דין וחשבון, במסגרתו ביצעו ירי פגזים אל מטרות מחבלים בלבנון.
סכסוך סוצ'י
הסכסוך
ב-18 בספטמבר של אותה שנה, "מועצת העיר סוצ'י", גוף שלטוני שהוקם על ידי המנשביקים המקומיים והמפלגה הסוציאל-רבולוציונרית באוגוסט, הכריזו על איחוד העיר ומחוזותיה לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, כ"אמצעי זמני" כנגד האיום הכפול מלנין ודניקין. סיפוח העיר על ידי גאורגיה היה מיידי והביא למחאה חריפה ממנהיגי כחות הצבא הלבן.
אתלטיקו מדריד
ההיסטוריה של הסמל
מאז הקמתה של אתלטיקו מדריד ב-1903, הוחלף סמל הקבוצה מספר פעמים:
מדי הקבוצה
בשנותיו הראשונות של המועדון, מדי הקבוצה היו בצבע כחול-לבן בדומה למדיה של אתלטיק בילבאו דאז. בשנת 1904 הצטרפו אליהם חברים, שפרשו מריאל מדריד. ב-1911 שינתה הקבוצה את מדיה לצבעים הנוכחיים, אדומים-לבנים. המדים באותה תקופה יוצרו ממזרנים ישנים. רבים מאמינים כי הסיבה לשנות את צבע המדים, היא כלכלית: באותה תקופה, המזרנים הישנים היו בצבע אדום-לבן, והיה הכי פשוט להשתמש בבדים הישנים של המזרנים להכנת המדים. תגלית זו חסכה למועדון הוצאות רבות, וממנה הגיע הכינוי Los Colchoneros (יצרני המזרנים). לאחר מספר שנים, גם אתלטיקו מדריד וגם אתלטיק בילבאו רכשו מדים כחולים-לבנים מקבוצת בלקברן רוברס האנגלית. חואניטו אלורדיי, שחקן הקבוצה וחבר במועצת המנהלים של אתלטיקו, נשלח לאנגליה כדי לרכוש מדים מבלקברן, אך לאחר שלא מצא מדים אלו, קנה מדים של קבוצת סנדרלנד, אדומים-לבנים, במקום. אתלטיקו מדריד החליטה לאמץ את החולצה האדומה-לבנה, אך השאירו את המכנסיים הכחולים. מאז, דבק במועדון הכינוי Los Rojiblancos (האדומים-לבנים).
ברוב העונות של אתלטיקו, מאז החלו להשתמש בצבעים אדום-לבן, צבע המכנסיים במדי הבית של הקבוצה היו בדרך כלל כחולים, אך צבע הגרביים השתנה בין כחול, אדום ושחור.
נותני החסות
החל משנת 2001, יצרנית מדי הקבוצה היא חברת נייקי, אשר החלה לעבוד עם הקבוצה במטרה לספק תחרות לחברת אדידס, המייצרת את המדים עבור ריאל מדריד. הספונסרית הראשית של הקבוצה היא חברת Plus500 הישראלית, אשר הלוגו שלה מופיע על קדמת החולצה. הלוגו של חברת קיוסרה היפנית מופיע על גב החולצה, תחת מספר השחקן. הלוגו של AXN, שנמצאת בבעלות חברת סרטי סוני, נמצא על גב המכנסיים. בנוסף, בחזית המכנסיים מופיע הלוגו של חברת ההימורים הפינית PAF. בעבר, חברת סרטי קולומביה הייתה הספונסרית הראשית של הקבוצה. החברה שינתה לא פעם את הלוגו שלה שהופיע על החולצה, ובמקרה אחד אף שינתה באופן גמור את מדי החוץ של הקבוצה, על ידי עיצוב החולצה כך שתדמה לקורי עכביש, בזמן שהסרט ספיידרמן 2 היה משודר בקולנוע. בנוסף החברה שינתה את מדי הקבוצה לעיצובים המתאימים לסרטים אחרים שהיא הוציאה בשנים שהייתה ספונסרית הקבוצה (2003–2005). בין הסרטים, בנוסף לספיידרמן 2, היו: ימ"מ יחידת פריצה, סיפורי דגים והיצ'. בין שנים אלו, לא נמכרו מדי החוץ של אתלטיקו בחנויות של חברת נייקי, בשל השינויים התכופים שנעשו בהם.
ביולי 2014 נייקי ואתלטיקו מדריד האריכו את חוזה החסות שביניהן עד לשנת 2026.
אתלטיקו מדריד ב'
אתלטיקו מדריד ב' היא קבוצת המילואים של המועדון. הקבוצה עורכת את משחקי הבית שלה באצטדיון קרו דל אספינו ונכון לעונת משחקת הקבוצה בליגה הספרדית השלישית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1966, כקבוצת מילואים של אתלטיקו מדריד. שמה של הקבוצה בהתחלה היה "רייפה אתלטיקו קלאב". רק בשנת 1991, לאחר שהשתנה שם הקבוצה פעמים רבות עד שנה זו, קיבלה הקבוצה את השם "אתלטיקו מדריד ב'". בעונת סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה. לולא הייתה הקבוצה קבוצת מילואים, הייתה עולה לליגה הבכירה, אך לא הייתה זכאית לעלייה.
החל מעונת משחקת הקבוצה בליגה הספרדית השלישית.
הדרבי של מדריד
ריאל ואתלטיקו מדריד הן קבוצות שונות, עם זהויות מנוגדות לגמרי. מבחינה היסטורית, ריאל מדריד נתפסה זה שנים רבות כקבוצה שמזוהה עם השלטון של המדינה, בעיקר הייתה מזוהה עם שלטונו של פרנקו, השלטון הדיקטטורי שבראשו עמד העריץ פרנסיסקו פרנקו, ואילו אתלטיקו הזדהתה עם תחושות של מרד, עם הרצון לשחרור, אם כי בשנותיו הראשונות של פרנקו, הוא העדיף את אתלטיקו, אך לאחר מכן, כשאתלטיקו השתחררה ממנו, הוא עבר לריאל לקראת סוף שנות ה-40.
בזמן שלטון פרנקו, ספרד הייתה מוחרמת על ידי רוב העולם, בעיקר מפני השלטון הדיקטטורי, אותו הנהיג הרודן פרנסיסקו פרנקו. ריאל מדריד, שנחשבה אז כקבוצה שקשורה לשלטון, הייתה קבוצה שייצגה את המדינה מחוצה לה, והביאה לה כבוד רב. שר אחד, שהיה מקורב לפרנקו אמר:"ללא כל ספק, ריאל מדריד היא השגרירה הטובה ביותר שאי פעם הייתה לנו".
גביע אתלטיקו מדריד
גביע אתלטיקו מדריד הוא טורניר כדורגל לשעבר, שאירחה אתלטיקו מדריד באצטדיון ויסנטה קלדרון. הטורניר התקיים משנת 1973 עד שנת 2003 (למעט השנים 1999 ו-2001). בשנת 2003 שונה שמו של הטורניר ל"גביע הלבוי", אך לאחר שנה זו הופסק הטורניר, לא באופן רשמי, אלא המארחת, אתלטיקו, הפסיקה להזמין קבוצות.
סכסוך סוצ'י
הסכסוך
ב-25 בספטמבר 1918, נפגשו מנהיגי הצבא הלבן ונציגים של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה באקטרינודר כדי פתרון של שלום לסכסוך. דניקין דרש כי הגאורגים ייסוגו אחורה לנהר הבזיב. הגאורגים סרבו, וטענו מצידם כי יש להם זכויות על האזור. הצדדים לא הצליחו להגיע להסכם באותו היום והלבנים פרשו מהמשא ומתן כבר ביום שלמחרת. ממש באותו יום כבש דניקין את לזרבסקיה שבפאתי העיר סוצ'י. אבל הוא לא הצליח להשתלט לגמרי על האזור עד שהצבא האדום הוכרע בצפון הקווקז. ב-6 בפברואר 1919 הוכרחו הכוחות הגאורגים לסגת לעבר נהר הבזיב יחד עם מפקדם הגנרל קונייב (קוניאשווילי), וקציניו נשבו בידי הרוסים בגגרה. התערבות נציגים בריטיים ותחימת קו הגבול על ידיהם הקדימה את תגבורת שנשלחה. קו הגבול נקבע לאורך נהר הבזיב והקצינים הגאורגיים שוחררו.
אתלטיקו מדריד
גביע אתלטיקו מדריד
תחילה הטורניר החל במסגרת של 4 קבוצות, כאשר אתלטיקו הזמינה 3 קבוצות ל-2 משחקי חצי גמר, משחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. אולם בשנים שלקראת סיום הטורניר, המסגרת הייתה משחק גמר אחד בלבד, אתלטיקו נגד הקבוצה המוזמנת על ידה.
סכסוך סוצ'י
הסכסוך
ב-14 במרץ 1919 הציגה, משלחת גאורגית בשיחות השלום של פריז, תוכנית על הגבולות של גאורגיה בה תבעה חלק מפלך הים השחור לשעבר עד לנהר קטן שנקרא מקופסה, 14 ק"מ דרום-מזרחית לעיר טואפסה. אולם המשא ומתן לא הניב תוצאות.
אתלטיקו מדריד
גביע אתלטיקו מדריד
גביע זה התקיים במקביל לטורנירי קיץ אחרים בספרד, כדוגמת גביע טרסה הררה בבעלותה של קבוצת דפורטיבו לה קורוניה, וגביע ז'ואן גאמפר בבעלותה של קבוצת ברצלונה.
סכסוך סוצ'י
הסכסוך
ב-12 באפריל 1919 המשמר האזרחי הגאורגי שבסיסו בסוחומי ויחידות צבאיות תחת הנהגתו של גנרל מזניאשווילי פתחו במתקפת נגד. הכוחות הגאורגים התעלמו מעמדות שמירה על השלום בריטיות על נהר הבזיב. הם כבשו את גגרה לאחר קרבות עקובי דם, ולאחר מכן, בשיתוף פעולה עם לוחמי גרילה רוסים מהצבא הירוק (Зелёная Армия), עברו לנהר מחדיר. אולם התערבות בריטית שמה קץ להתקדמות הגאורגית. הבריטים תחמו קו גבול חדש דרומית לאדלר, על נהר הפסואו. לאורך הגבול תפס, חיל משלוח בריטי, עמדות, כדי למנוע התפרצות נוספת של המלחמה. ב-23-24 במאי נפגשו גאורגים, מתנדבים רוסים ונציגים בריטיים בטביליסי כדי להגיע לפתרון של שלום בנוגע לסכסוך. פגישה זו הייתה למעשה סופו של הסכסוך. יחד עם זאת, התרחשו, עד לסוף אותה שנה מספר התנגשויות מעת לעת.
תחימתו של הגבול הרוסי-גאורגי לאורך נהר הפסואו הייתה התוצאה העיקרית של סכסוך סוצ'י. במאי 1920 הוכר הגבול החדש על די הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה (РСФСР), ובינואר 1921 הוכר על ידי מדינות ההסכמה.
אתלטיקו מדריד
סגל הקבוצה
נכון ל-12 באוגוסט 2022
(קפטן שני)
הנהלה
נכון לשנת 2010, הונה של קבוצת אתלטיקו מדריד הסתכם בסכום של 24,706,699 אירו. מניות הקבוצה מתחלקות בין 3 אישים עיקריים, כאשר רוב המניות שייכות למשפחתו של חסוס חיל, אשר בניו מחזיקים עד היום בתפקידים במועדון.
נשיאים
מאז הקמת המועדון ועד היום כיהנו בתפקיד נשיא מועדון הספורט אתלטיקו מדריד 27 אנשים, ב-29 קדנציות. רק 2 נשיאים כיהנו במשך 2 קדנציות שונות: חוליאן רואטה וויסנטה קלדרון. רוב נשיאי המועדון, 26 במספר, היו ספרדים. היה רק נשיא אחד שהוא לא ספרדי, לוסיאנו אורקיחו הארגנטינאי.
הנשיא שכיהן בזמן הרב ביותר בתפקיד הוא ויסנטה קלדרון, שכיהן 21 שנים ב-2 קדנציות שונות. מיד אחריו נמצא חסוס חיל עם 16 שנים בתפקיד. אנריקה סרסו וחוליאן רואטה כיהנו 10 שנים בתפקיד וחאבייר בארוסו 9 שנים.
נשיא המועדון נבחר בבחירות לנשיאות, כאשר הבוחרים הם חברי המועדון.
נשיא המועדון הנוכחי הוא אנריקה סרסו, שמכהן בתפקיד החל משנת 2003, כאשר נבחר לתפקיד במקום חסוס חיל שהתפטר.
הדירקטוריון
דירקטוריון המועדון אתלטיקו מדריד מורכב מהאנשים הבאים:
חטיבה 401
אחרי מלחמת לבנון הראשונה
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה עברה פעילותה המרכזית לרצועת עזה ויהודה ושומרון.
החטיבה משתמשת כיום בטנק מרכבה סימן 4 שהחליף את טנקי המגח 6ב' גל בהם השתמשה החטיבה עד 2004.
מלחמת לבנון השנייה
אחד הסיפורים המפורסמים בחטיבה 401 ממלחמת לבנון השנייה הוא סיפורו של "כוח בניה", צוות עצמאי מגדוד 46 בפיקוד רס"ן בניה ריין. בצוות היו רס"ן בניה ריין, סמ"ר אלכס בונימוביץ', סמ"ר אדם גורן, וסמ"ר אורי גרוסמן, בנו של הסופר דויד גרוסמן. ריין היה מ"פ שלא פיקד באותה עת על פלוגה ואסף את הלוחמים לאחר תחילת המלחמה. הצוות, שכונה "כוח בניה", עסק בחילוץ והציל בכמה מקרים לוחמים בתוך לבנון. באחד המקרים חילץ "כוח בניה" שמונה לוחמי הנדסה מפומ"ה פגועה, תחת אש. דקות ספורות לאחר החילוץ ספגה הפומ"ה פגיעה ישירה של טיל נ"ט. באחד מניסיונות החילוץ ספג הטנק של הצוות פגיעה ישירה של טיל נ"ט מתקדם והארבעה נהרגו במקום. לאחר המלחמה הוענק לאנשי הצוות צל"ש אלוף על חירוף הנפש והאומץ אשר גילו במהלך הקרבות והחילוצים בלבנון.
פעילות ביטחון שוטף ברצועת עזה
החטיבה השתתפה בפעילות ברצועת עזה, ואף זקפה לזכותה פגיעה במחבלים ולכידתם. במהלך הלחימה בעזה, השתתף גדוד 52 במבצעים רבים ופגע בעשרות מחבלים, על כך הוענק לו פרס הרמטכ"ל ליחידה המצטיינת לשנת 2008. ב-2010 החלו לצייד את טנקי המרכבה סימן 4 של החטיבה במערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח". במרץ 2011 רשמה המערכת יירוט היסטורי של רקטה נגד טנקים ששוגר אל עבר טנק של גדוד עשת. במחצית השנייה של שנת 2012 הסתיימה התקנת "מעיל רוח" בכל טנקי החטיבה.
חטיבה 401 הייתה חטיבת חיל השריון המובילה במבצע צוק איתן ב-2014 וזאת הודות למערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח" שמגינה עליה מפני רקטות נ"ט וטילי נ"ט. במהלך המבצע השמידו כוחות החטיבה מטרות טרור רבות ופגעו בעשרות מחבלים, מהם לפחות 120 נהרגו. מערכת "מעיל רוח" פעלה בהצלחה ויירטה מספר רקטות וטילי נ"ט שנורו אל עבר הטנקים, לרבות טילי קורנט מתקדמים. מערכת צי"ד שהותקנה בטנקים ייעלה באופן ניכר את ניהול הקרב והתקשורת בין הטנקים לחמ"ל ולגורמים השונים בשדה הקרב.
יחידות החטיבה
הרכב החטיבה מבוסס על גדודי שריון, שחלקם התחלף במהלך השנים. בחלק מהשנים כללה החטיבה גם גדוד חיל רגלים וכיום כוללת החטיבה גם גדוד הנדסה קרבית. יחידות החטיבה העיקריות כיום: גדוד אסף (601) של חיל ההנדסה הקרבית.
גדוד 52 (הבוקעים)
הגדוד הוקם בנובמבר 1947 ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי (חטיבה 5). עת מוספרו חטיבות צה״ל במהלך המלחמה, ניתן לגדוד המספר 52 בהיותו הגדוד השני שהוקם בחטיבת גבעתי, שקיבלה את המספר 5. בזכות פריצת המצור על הנגב שהטיל הצבא המצרי קיבל את השם גדוד "הבוקעים". ולמעשה "הבוקעים" השני. שכן גדוד 51 של גבעתי [ב 1956 עבר לגולני] שלחם באותם קרבות, קיבל את השם "הבוקעים הראשון". בשנת 1956 הועבר הגדוד לחטיבה 7.
במלחמת סיני היה גדוד חרמ"ש בפיקוד אורי רום, במסגרת חטיבה 7. ב 1958 הוסב לגדוד טנקים מסוג שרמן ו AMX. במחצית הראשונה של שנות ה-60, פלוגות השרמן של הגדוד השתתפו במלחמה על המים, במסגרת חטיבה 7. בשנת 1965 הוקם בחטיבה 7 גדוד המגח הראשון (גדוד 79). בתמורה, הועבר גדוד 52 לחטיבה 14.
במלחמת ששת הימים - שתי פלוגות שרמן M50 ו - M51, ופלוגת AMX, בפיקוד ששון יצחקי. הגדוד לחם במסגרת חטיבה 14 ונטל חלק מרכזי בקרב אבו עגילה.
ב 1968 הגדוד הוסב לטנקי מגח.
במלחמת ההתשה גדוד מגח שהוצב בגזרת קו בר-לב תחת פיקוד חטיבה 14.
במלחמת יום הכיפורים גדוד מגח בפיקוד עמנואל סקל. טרום המלחמה הגדוד היה ממוקם בקו התעוזים באזור ראס סודר בגזרה הדרומית של החזית המצרית, כשהוא מאויש במלואו. עם פרוץ הקרבות, משיקולי פריסה ומיקום, עבר הגדוד לחטיבה 401, שמפקדה היה דן שומרון (בתמורה העבירה 401 את גדוד 79, לחטיבה 14). גדוד 52 השתתף בקרבות הבלימה ובמתקפת הנגד, וצלח את התעלה עד שהתמקם בקילומטר ה-101; בקרבות ספג הגדוד אבדות כבדות. הגדוד סיכל מאמץ צליחה של המצרים בדרום האגם המר, השמיד כמעט כליל גדוד שריון מצרי, ונחלץ לעזרת גדוד שכן במסגרת התקפה חטיבתית לאורך ציר המיתלה תוך שהוא חוצה מערך אויב של כוחות שריון וחי"ר.
במלחמת לבנון הראשונה - לחם כגדוד מגח M60 בפיקוד אורי אגמון, במסגרת חטיבה 401.
במלחמת לבנון השנייה - גדוד מרכבה סימן 4, בפיקוד גיא קבילי שנפצע, והוחלף על ידי צחי שגב (המג"ד שקדם לו). הגדוד השתתף בלחימה בגזרה המרכזית של דרום לבנון, במסגרת חטיבה 401.
במבצע צוק איתן - גדוד מרכבה סימן 4 בחטיבה 401. בימי המבצע לחם תחת פיקוד חטיבת גבעתי. על פועלו זכה הגדוד בצל"ש אלוף פיקוד הדרום.
גדוד 9 (עשת)
הגדוד הוקם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב על בסיס כוח פשיטה בפיקודו של ישראל כרמי ושתי מחלקות חי"ר מהחטיבה. ב-1953 הוסב לשריון, לחם כגדוד טנקי AMX-13 במלחמת סיני. במלחמת ששת הימים לחם כגדוד חרמ"ש בפיקודו של מרדכי אביגד, במסגרת חטיבה 7. מפקדי הפלוגות במלחמה היו יואב וספי, עוזי לבצור ויוסי פלד. במלחמת ההתשה לחם בגזרת קו בר-לב במסגרת חטיבה 14. ב-1973 קלט את טנקי הפטון ולחם במלחמת יום הכיפורים בגזרת צפון סיני, בפיקוד יום-טוב תמיר. במהלך הקרבות נהרגו 67 מלוחמיו. בדצמבר 1980 צורף הגדוד לחטיבה 211 שבפיקוד המרכז. הגדוד הוסב לטנקי מרכבה סימן 2ב. עם פירוק חטיבה 211, ב-1991, עבר לחטיבה 401. ב-2005 עבר הסבה לטנקי מרכבה סימן 4. השתתף בלחימה במלחמת לבנון השנייה.
פלס"ר 401
ככל פלס"רי השריון תפקידה של פלוגת הסיור (פלס"ר) היה איסוף מודיעין קרבי בתוך שטח האויב, בזמן אמת ובצורה נסתרת, עבור חטיבת השריון והובלתה אל הלחימה. יחידה זו ביצעה גם משימות חי"ר, וסיור (רגלי ורכוב). היחידה זכתה ב-5 צל"שים, רובם במהלך מלחמת לבנון השנייה.
מלחמת ההתשה
היחידה הוקמה לראשונה בשנת 1968, בזמן מלחמת ההתשה. תפקידה העיקרי היה ביצוע פעילות מבצעית לאורך תעלת סואץ, כולל תצפיות ארוכות טווח, מארבים וסיורים. מסלול ההכשרה כלל אימוני חי"ר, רכב: ג'יפ סיור ונגמ"ש, סיירות, טופוגרפיה וניווט, ומודיעין שדה. אחד ממפקדיה הבולטים באותה תקופה היה רס"ן בני קצין. בסוף שנת 1972 פורקה היחידה לראשונה.
מלחמת יום הכיפורים
למלחמת יום הכיפורים יצאה החטיבה ללא פלס"ר. אלא שבמסגרת איגוד כוחות, הועברה פלוגת הסיור של חטיבה 14 לפיקוד חטיבה 401. ערב המלחמה, דיווחו תצפיות הפלס"ר על סימני מלחמה בצד המצרי: פינוי מוקשים, חבישת קסדות וסיורי מפקדים. היחידה השתתפה בקרבות הבלימה הקשים, כולל התקפת הנגד עם גדוד 52 בשישה באוקטובר. במקביל פרסה היחידה רשת תצפיות בגזרה הדרומית של תעלת סואץ, ודיווחה על כחות אויב. ב-14 באוקטובר במהלך קרב ואדי מבעוק תצפית הפלס"ר שמוקמה על ידי קמ"ן החטיבה סרן עמיחי בוכוול, מול הוואדי, ותוגברה באנשי מודיעין פיקוד הדרום, דיווחה על התקפה מצרית אוגדתית. התקפה זו נעה במסתור הוואדי, וניסתה לאגף את אוגדה 252 מדרום. כחות טנקים של החטיבה הוזעקו למקום, פתחו באש, השמידו כלי רק"מ מצריים רבים, ועצרו את ההתקפה. בהמשך השתתפה היחידה בצליחת התעלה, והגיעה עם חטיבה 401 עד לאזור הקילומטר ה-101 בכביש קהיר-סואץ, שם שהתה קרוב לחצי שנה. בקרבות מלחמת יום הכיפורים איבד הפלס"ר שבעה מלוחמיו, בהם מפקד הפלוגה רב-סרן נחום שמר. לאחר הסדר הביניים והנסיגה מהגדה המערבית של התעלה, פרס הפלס"ר רשת תצפות ארוכות טווח באזור מחנה טסה, כשהוא מתוגבר בפלס"רי מילואים. בסוף שנת 1974 פורק גם פלס"ר זה.
ספר לבן
ספר לבן (באנגלית: White paper) הוא דו"ח או מדריך רשמי המתייחס לבעיות ולפתרונן. במדינות חבר העמים הבריטי מתייחס המושג למסמך המציג את מדיניות הממשלה ומובא לאישור הפרלמנט.
חטיבה 401
האינתיפאדה השנייה
באפריל 2002 השתתפה היחידה בכיבוש המוקטעה ברמאללה כחלק ממבצע חומת מגן במסגרת שיתוף פעולה עם חטיבת גולני. כמה מפעולות היחידה היחידות שזכו לפרסום היו תפיסתם של רוצחי השר רחבעם זאבי ביריחו, תפיסתו של מרואן ברגותי (ראש התנזים) ולקיחת חלק במבצע הבאת ביכורים. במרץ 2003 הרגו חיילי היחידה 5 מחבלים בכפר טמון שהיו בדרכם לביצוע פיגוע באחד מישובי בקעת הירדן. על פעולה זו קיבלה היחידה אות הוקרה מהרמטכ״ל משה (בוגי) יעלון. בדצמבר 2003 פורקה חטיבה 500 אשר לה היה פלס"ר 500 (סדיר) והיחידה שינתה את שמה והפכה להיות פלס"ר 401.
ספר לבן
ספר לבן ממשלתי
מקור הביטוי "ספר לבן" הוא בממשלת בריטניה. יש הרואים ב, שפורסם בחודש יוני 1922 על ידי שר המושבות של בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, ותיאר את הכוונות המדיניות של בריטניה בנוגע לעתידה של ארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי, את הדוגמה המפורסמת הראשונה למסמך מסוג זה. מקור השם הוא בכריכת המסמך; בממשלה הבריטית ידועים גם מסמכים הנקראים "ספר כחול" ("Blue Book"), המהווים תקציר למסמכי ספר לבן וגם שמם נגזר מצבע הכריכה. קיים גם "ספר ירוק", המהווה מסמך ממשלתי טנטטיבי, המועלה לדיון פרלמנטרי וציבורי. מסמך כזה מהווה אמירה לגבי כוונות הממשלה ורצונה, אך גם מאפשר לממשלה לסגת מהן על פי הדיון שייווצר.
חטיבה 401
מבצע עופרת יצוקה
במבצע עופרת יצוקה ביצעה הפלס"ר, בפיקוד רס"ן ארז טל, תצפיות מקדימות לזיהוי מטרות בעבור כוחות חטיבה 401, וניתבו את כוחות החטיבה ליעדיה. כמו כן ביצעה הפלס"ר פשיטות על מעבדות נפץ ברצועת עזה.
ספר לבן
ספר לבן ממשלתי
לדברי אודרי דורר, חוקרת קנדית, מסמכי ספר לבן הם "כלי לדמוקרטיה שיתופית... ולא התחייבות מדינית בלתי ניתנת לשינוי". ספר לבן "מנסה לבצע תפקיד כפול, על ידי הצגת מדיניות ממשלתית מוצקה ובאותה עת הזמנה להבעת דעות לגביה".
חטיבה 401
מבצע צוק איתן
במבצע צוק איתן פעלה היחידה יחד עם חטיבת הנח"ל בעומק מרחב בית חנון ובית להייה, פשטה על בתי מחבלים וסרקה מנהרות בגזרתה.
ספר לבן
ספר לבן ממשלתי
במהלך שלטון המנדט הבריטי על ארץ ישראל פורסמו מספר ספרים לבנים שנגעו למדיניותה של בריטניה בארץ ישראל. הראשון, הספר הלבן של צ'רצ'יל, פורסם כאמור ביוני 1922. בנובמבר 1928 פורסם ספר לבן בנוגע לפרשת הכותל שאירעה בערב יום הכיפורים באותה שנה. הספר הלבן של פאספילד פורסם בחודש אוקטובר 1930 על ידי שר המושבות של בריטניה, סידני וב. בנובמבר 1938 פורסם ספר לבן יחד עם דוח ועדת וודהד. במאי 1939 פורסם הספר הלבן של מקדונלד, על שם שר המושבות של בריטניה, מלקולם מקדונלד. ספר זה קבע שבשטחי ארץ ישראל המנדטורית תוקם מדינה דו-לאומית, והגביל את עליית היהודים ורכישת קרקעות על ידי יהודים.
חטיבה 401
מבצע צוק איתן
בספטמבר 2021 נסגרה היחידה ולוחמיה הוסבו ליחידות מובחרות אחרות.
ספר לבן
ספר לבן עסקי
מאז שנות ה-90 של המאה העשרים משמש המושג "ספר לבן" בתחום העסקי, ככלי שיווקי. ספר לבן שמופק על ידי חברה מציג ללקוח פוטנציאלי בעיות שהוא עלול להיתקל בהן בתחום מסוים, והפתרון המוצע לבעיות אלה באמצעות מוצרי החברה שפרסמה את הספר הלבן. לעיתים כולל ספר לבן רק תיאור טכני של מוצר או שיטה.
חטיבה 401
מיון קבלה והכשרה
פרופיל נדרש – 82 ללא סעיפים פוסלים.
מיון – גיבוש שאורכו 5 ימים (אחרי גיוס לשריון), שכלל מסעות, מבדקי עבודת צוות ומוטיבציה. אופציה נוספת הייתה דרך שבוע ראיונות לנופלים מיחידות התנדבותיות (טיס, שייטת 13, סיירת מטכ"ל וכו').
הכשרה – מסלול הכשרת הלוחם ביחידה נמשך כ-14 חודשים בצה"ל.
במקביל למסלול יצאו לוחמים שיועדו לכך לקורסים ייעודיים נוספים: קורס נהיגה מבצעית בהאמר, קורס צלפים, קורס חובשים, קורס פריצה קרה וקורס מתשאלים קרביים.
בסיום הקורס הוענקה לבוגרים סיכת לוחם פלס"ר שריון 401.
פלמ"ס (פלוגה מסייעת)
הפלוגה המסייעת בחיל השריון (מסייעת שריון) היא פלוגה שתפקידה לסייע לטנקים ולכוחות הלוחמים של חיל השריון בשדה הקרב באמצעות כוחות סיור, כוחות תצפית ואש מרגמות. כמעט בכל גדוד שריון ישנה פלוגה מסייעת.
כלי הנשק במסייעת הם: בהכשרה בשיזפון הנשק האישי הוא רובה M-16 מקוצר, לפק"ליסטים M4 קרבין עם כוונות לפי צורך (מטוליסט, קלע). בפלוגות המבצעיות זה תלוי בתקציב הגדוד לכוונות ונשק. הפק"לים במסייעת הם קלע סער, מטול, נגביסט, נהג האמר, נהג נגמ"ש, חובש קרבי.
מבין המתגייסים לחיל השריון ישובצו אלה בעלי פרופיל 97 לפלוגה המסייעת. טירוני המסייעת עוברים טירונות המכשירה אותם לרמת רובאי 07 בבסיס שיזפון. הטירונות כוללת תוכני רובאות, שדאות, חלוקה לפקלי"ם, ולחימה בשטח פתוח ובנוי עד רמת המחלקה. לאחר טירונות של 4 חודשים יעלו הטירונים לאימון המתקדם, שם יחולקו למחלקת סיור, מחלקת תצפית ומחלקת מרגמות. כאשר כל מחלקה תעבור הכשרה שונה במקצת. באימון המתקדם, המתקיים רובו בבסיס שיזפון וחלקו בצפון, עוברים תחילה הלוחמים בכל המחלקות הכשרה בלוחמת שטח בנוי ובניווטים. לאחר מכן מתחילה הכשרתם הייעודית.
במחלקת הסיור יוכשרו הלוחמים למקצוע הסייר, הכולל ניווטים, הסוואה, ניתוב, סיור לעבירות, חבלה ועוד. בנוסף תוכשר המחלקה להציל ולחלץ את הלוחמים שבתוך הטנקים, במקרה של פגיעה במהלך קרב. מחלקת הסיור מתניידת באמצעות נגמ"שים. במחלקת התצפית יוכשרו הלוחמים למקצוע התצפיתן, הכולל גם הוא ניווטים והסוואה, תצפיות באמצעות משקפות ואמר"לים מתקדמים, מודיעין, בניית עמדות תצפית ועוד. מחלקת התצפית מתניידת באמצעות האמרים. במחלקת המרגמות יוכשרו הלוחמים למקצוע הרגם, הכולל תפעול מערכות שליטה ובקרה מתקדמות, יריית מרגמות 81 מ"מ ו-120 מ"מ וסגירת מעגלי אש בשדה הקרב. מחלקת המרגמות מתניידת באמצעות נגמ"שים ורגלית לפי הצורך.
גם בסיום המסלול, בפלוגה המבצעית ישנן עוד הקצאות לקורסים. מסע כומתה של הפלוגה המסייעת נע בין 50 ל-60 קילומטרים, סיכת הלוחמים היא סיכת מסייעת המורכבת מסיכת ה"צפרגול" עם כנפיים, משקפת (תצפית), חרב (סיור), קנה מרגמה (מרגמות).
המסייעת של השריון נסגרה והוחלפה בפלוגות הפחת״ק של חיל הרגלים כחלק משינוי כולל של הרמטכ״ל אביב כוכבי במחזור מרץ 2021
ארגון בוגרי 401
אחדים מבוגרי חטיבה 401 הקימו בשנת 2012 ארגון בשם "ארגון בוגרי 401". מטרת ארגון הבוגרים היא קידום שיתופי פעולה עסקיים והתנדבותיים בין בוגרי החטיבה. הארגון מעניק מלגות והנחות לקורסי פסיכומטרי והשלמת בגרויות למשוחררי החטיבה הנזקקים לעזרה כלכלית. הארגון מחבר בין בוגרי החטיבה למטרות חיפוש עבודה, חניכה וליווי של בוגרי חטיבה צעירים על ידי בוגרי חטיבה ותיקים במסגרת פרויקט 'אמץ בוגר' ותמיכה ביוזמות עסקיות של בוגרי חטיבה 401.
אוניית דגל
אוניית דגל היא האונייה המובילה בשייטת או בצי אוניות מלחמה. בדרך כלל זוהי אונייה בעלת מאפיין ייחודי: גדולה, מהירה, חדישה, בעלת החימוש הכבד ביותר, או מפורסמת מסיבה אחרת. האונייה היא האונייה המובילה משום שבה נמצא הקצין הבכיר ביותר, המפקד על השייטת או הצי שבה נמצאת האונייה. מקור השם נובע מהמנהג להניף את דגל הדרגה על תורן האונייה שבה הוא נמצא. בשל כך, ההגדרה "אוניית דגל" היא הגדרה משתנה: אוניית הדגל היא כל אונייה שבה נמצא האדמירל. עם זאת, בדרך כלל אוניית הדגל היא אונייה גדולה ומהירה, הן בשל הצורך במגורים ומקום למטהו של האדמירל, והן בשל הצורך של הקצין הבכיר להיות בלב הקרב, במהירות וללא סיכון מיותר.
בימי אוניות הקו היו אוניות הדגל בדרך כלל אוניות מן הדרג הראשון. האדמירל היה מתמקם במגורים בחלקה האחורי של האונייה, יחד עם קציני מטהו. דוגמה לכך ניתן לראות עד היום באה"מ ויקטורי, אוניית קו בצי הבריטי מזמן המלחמות הנפוליאוניות, שהתפרסמה במיוחד כאוניית הדגל של האדמירל הוריישו נלסון בקרב טרפלגר. ויקטורי, הנמצאת כיום במבדוק בפורטסמות' שבבריטניה, משמשת גם כיום כאוניית הדגל של מפקד צי הבית (Home Fleet) בצי הבריטי.
עם התפתחות הלוחמה הימית במאה העשרים, גדלו ממדיהן של רוב אוניות המלחמה, כך שרובן היו יכולות לארח על סיפוניהן מפקדים בכירים. מכיוון שכך, השתנה אופייה של אוניית הדגל. בזמן מלחמת העולם השנייה העדיפו אדמירלים אוניות מהירות על פני אוניות גדולות יותר. במקביל, התקדמות דרכי התקשורת בין אוניות, ומאוחר יותר צורכי המיחשוב, הביאו לפיתוח אוניות ייעודיות לשליטה ובקרה.
חיל הים הישראלי
המונח המקביל לאונית דגל בחיל הים הישראלי הוא "ספינת חפ"ק". מטבע הדברים ספינות החפ"ק הישראליות הן סטי"ל מדגם סער 6, בזכות היותן הספינות הגדולות והמתקדמות ביותר של חיל הים. לרוב פיקוד על הכוח הימי בעתות מלחמה מופקד בידי מפקד שייטת 3 וההחלטה למינוי ספינה בה ימוקם החפ"ק נמצאת בידיו.
שימוש בתחומים אחרים
המונח "אוניית דגל" או "ספינת דגל" חדר לשפה הנפוצה, כמושג שמשמעותו הפריט, או המוסד, החשוב או המוביל בקבוצתו. בנוסף הפך המושג לשם תואר למוצר, מותג, אתר או שירות כלשהו, שהם המובחרים ביותר הניתנים על ידי חברה מסוימת. כך למשל ניתן למצוא סוג רכב שהוא "אוניית הדגל" של החברה, המכונית היוקרתית ביותר, אם כי לא בהכרח היקרה ביותר (כמו מרצדס בנץ דגם S, או יגואר XJ). בדומה, קיימות "חנויות דגל" של רשתות חנויות. חנות דגל היא חנות הממוקמת בדרך כלל באזור קניות מרכזי, המושך אליו מספר רב של קונים, ובדרך כלל גם קונים בעלי הכנסה גבוהה. קנייה בחנויות כאלה נחשבת למעין סמל סטטוס, הן גדולות יותר מאחיותיהן ברשת ונחשבות יוקרתיות יותר.
עמק הארזים
כללי
עמק הארזים הוא חלק ממערכת נחל שורק, ומכסה אזור נרחב יחסית בחלק המערבי של ירושלים. אזור זה נמצא במרכז סערה ציבורית ומחלוקת כאשר מצד אחד עומדים תושבי האזור ו"גופים ירוקים" ובראשם החברה להגנת הטבע ומהצד השני גופי תכנון מוניציפליים וארציים, חברת החשמל, רכבת ישראל וגופים כלכליים.
עמק הארזים מרכז בתוכו מאפיינים טיפוסיים לנוף הצומח והחי המקומי. בעמק מצויים שני מעיינות שכבה, חורשות ויערות אורן ירושלים וברוש, בוסתנים, שרידי חקלאות עתיקה ושרידי חקלאות בת ימינו.
מקור השם
השם "עמק הארזים" מופיע לראשונה על במת ההיסטוריה בשנת 1923, כאשר בעינות תלם הוקמה מושבה קטנה על חורבות היישוב היהודי בית טלמא. שמונה משפחות יהודיות התיישבו במקום, והניחו אבן פינה לבית ספר חקלאי לבנות דתיות. ליישוב המתחדש ניתן השם "עמק הארזים", ככל הנראה על שם הברושים הגדולים שצומחים בערוץ הנחל ודומים במראם לעצי ארז. בזמן מאורעות תרפ"ט (1929) היו תושבי היישוב תחת איום והיישוב ננטש.
נוף, חי וצומח
עמק הארזים ושוליו הם חלק ממסדרון אקולוגי חשוב ובו ריכוז גדול של בעלי חיים שברחו מאימת הזחילה האורבאנית של העיר ירושלים אל תוך שטחי המחיה שלהן. לעמק חשיבות מיוחדת כשמורה של נוף הרי יהודה שלא זוהמו על ידי הבניה של ירושלים והן כשער הכניסה ומבוא חזותי לעיר ממערב. פנים אלו והמערכת האקולוגית הענפה הפכו את העמק ליעד פופולרי למטיילים וחובבי טבע מירושלים והארץ כולה.
בעמק חבויים מעיינות, מטעים, בוסתנים וכרמי זיתים. בעמק מתקיימת להקה גדולה יחסית של מספר עשרות פרטים של צבי ארץ ישראלי, תת-מין של המין צבי מצוי - אחד מסמליה של ארץ ישראל. כן נצפו בעמק שועל מצוי, תן מצוי, דלק סלעים, דרבן מצוי, וכן אוכלוסייה מגוונת של זוחלים, אוכלוסייה גדולה של עטלפים, עופות דורסים כדוגמת אוח מצוי ועקב עיטי, חיוויאי, בז מצוי, נץ מצוי וינשוף עצים מקננים בעמק בצד ציפורי שיר ובהן צוקית בודדת, דוחל שחור גרון וסנונית מערות.
פיתוח ושימור
בשל חשיבותו הרבה של העמק למאזן האקולוגי המתקיים בצד ירושלים ולמרקם החיים בעיר, תוכניות מתאר ארציות ומחוזיות ותוכניות האב לירושלים, מאז שנות השישים של המאה ה-20 הכירו בעמק הארזים וחשיבותו כשטח פתוח, עשיר במשאבי טבע המיועד לשימור.
תוכנית ספדיה
תוכנית ספדיה (ספדי) (תוכנית מערב ירושלים) הייתה תוכנית מתאר מחוזית להרחבת העיר ירושלים מערבה בשטח של כ-26,600 דונם ובה נכלל כל שטח עמק הארזים וחלקים אחרים מנחל שורק. התוכנית כללה הרחבה של השטח הבנוי של העיר לכיוון מערב, בשטחים שסופחו אליה ב-1992 במסגרת ועדת קוברסקי, במטרה לבנות בהם כ-18,000 יחידות דיור. עיקר הבינוי בתוכנית היה בשני מתחמים: רכס לבן והר חרת הסמוך למבשרת ציון ולמעיין הסטף, יחידות דיור נוספות תוכננו במצפה נפתוח, סמוך לשכונת רמות, שהופרד מתוכנית ספדיה וקודמו בתוכנית נפרדת. התוכנית נדחתה בפברואר 2007 על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה לאחר קמפיין מחאה גדול של ארגוני הסביבה בארץ. ב-2008 בוטלה גם תוכנית מצפה נפתוח בהוראת בג"ץ, לאחר שהחליט לקבל את עתירת תושבי שכונת רמות נגד תוכנית. בג"ץ קיבל את טענת העותרים כי ועדת משנה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה אישרה את תוכנית מצפה נפתוח תוך חריגה מסמכותה, כאשר אישרה שינוי שטח המוגדר כיער טבעי לשטח בנוי
הפארק המטרופוליני
במסגרת התוכניות לפיתוח מחד ושימור מאידך של עמק הארזים רבתי מוגדר שטח העמק כחלק מהפארק המטרופוליני של ירושלים – מיזם של הקרן הקיימת לישראל, רשות הטבע והגנים, עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים. פארק עמק הארזים כולל שטח של כ-3,200 דונם והוא אחד מארבע הפארקים המרכיבים את הפארק המטרופוליני, לצד פארק עמק מוצא, פארק עמק רפאים ונחל צופים.
עיקרי התוכנית:
ספורטק עמק הארזים
בשטח הסמוך לכניסה לצידו המזרחי של הפארק הגובל בשכונת רמות ב' ובאזור התעסוקה הר חוצבים ומוקף בכבישים גולדה מאיר, בגין ודרך יצחק שמיר, סמוך לתוואי נחל שורק, הוקם מתחם ספורט מגוון הגדול מסוגו בירושלים. המתחם שהקמתו מומנה חלקית על ידי משפחת קראפט כלול מגרשי כדורגל ופוטבול לצד מגרשי כדורסל וטניס פתוחים ואף היכל ספורט קטן לכ-1,000 צופים ושטחי חנייה צמודים. בשלב הראשון הוקם, בעלותו של כ־60 מיליון שקלים, 3 מגרשי כדורגל ופוטבול שבגדול שבהם יהיו יציעים ל־1,000 צופים ונחנך ביוני 2017 וארח חלק מאירועי המכביה העשרים שנערכה ביולי 2017 בירושלים ומחוצה לה.
תוואי חדש לכביש 1
דרך יצחק שמיר (כביש 9) והמחלף שלו עם כביש 4 ("כביש בגין") הם חלק מתוכנית האב לתחבורה לירושלים המקודמת מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ומטרתה, בין היתר, להקל על הכניסה לעיר ולהסיט מתוכה תחבורה עוברת באמצעות מערכת כבישי טבעת. סלילת הכביש הסתיימה ב-2007, אולם, כפי שעולה מבדיקת החברה להגנת הטבע, חברת מוריה חרגה מהתוכנית והוראותיה, וגרמה לנזקים מיותרים גם מחוץ לתחום התוכנית. בנוסף, לא השלימה (ובחלק מהנושאים אפילו לא התחילה) את שיקום השטח כנדרש – השיקום הנופי ומעברי בעלי חיים, שלהם חשיבות עצומה הן לבטיחות הנוסעים והן לצבאים הרבים שחיים באזור. לטענה זו שותפים גם גורמים בלשכת התכנון המחוזית בירושלים. עם חנוכתו היה הכביש לקטע בכביש 1 בין מחלף מוצא לבין מחלף שער מזרח. מקור הכינוי "כביש 9" הוא בשמו של פרויקט בניית הכביש שנבנה על ידי חברת מוריה. הקטע כלל בניית גשר לפיצול התנועה בכביש 1 באזור מחלף מוצא ובניית שתי מנהרות בעמק הארזים. בכביש שני נתיבים לכל כיוון. בצידו המזרחי של הקטע שני מחלפים גדולים: מחלף גולדה מאיר המחבר את שדרות גולדה מאיר עם שדרות בגין, ומחלף יגאל ידין המחבר את שדרות בגין עם כביש 1.
מצפה טורצ'ינר
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הקימה משפחת טורצ'ינר (טור סיני) בארץ ובארצות הברית, מפעל חקלאי שהשתרע על 1,200 דונם במבואות המערבים של ירושלים, בעמק הארזים על המורדות הצפוניים של מצפה נפתוח. במקום היו עצי פרי נשירים מסוגים שונים. היום נשארה מהמפעל החקלאי הזה רק חוות טורצ'ינר לגידולים אורגנים ומצפה טורצ'ינר ובו ספסלי ישיבה ולוח תצפית.
האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים
על גבעה בעמק הארזים, הוצבה ביום 11 בנובמבר 2009 האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים, מעשה ידיו של הפסל אליעזר וייסהוף. בתוך מעגל גדול ניצב פסל גדול ממתכת. חלקו התחתון נראה כקיר קורס ועליו 50 כוכבים כמספר מדינות ארצות הברית וחלקו העליון בצורת דגל מתנופף כלפי מעלה. בבסיס הפסל נמצא גוש מתכת שנלקח משלד הריסות מגדלי התאומים והועבר לישראל מטעם עיריית ניו יורק לשם שילובו בפסל. בשולי המעגל נמצאים לוחות מתכת ועליהם מוטבעים שמות 2,980 הנספים בתוכם חמישה ישראלים.
תזמורת הנשים באושוויץ
תזמורת הנשים באושוויץ הוקמה ביוני 1943 על ידי המורה הפולנייה למוזיקה זופיה צ'ייקובסקה במחנה הריכוז אושוויץ, לפי צו של האס אס.
התזמורת
התזמורת מנתה למעלה מ-40 אסירות, שחברותן בתזמורת הגנה עליהן מפני שליחה לתאי הגזים או העבדתן למוות. קצינת האס אס וחובבת המוזיקה מריה מנדל, תמכה בתזמורת. מנדל, שהייתה המפקדת הלא רשמית של מחנה הנשים באושוויץ-בירקנאו החל מחודש אוקטובר 1942, פעלה גם להקמת צריף מיוחד סמוך למסלול שהוביל לתאי הגזים עבור הנגניות בתזמורת. הצריף, שנשא את המספר 12, ומסתיו 1943 את המספר 7, הכיל מקום רחצה ותנור להגנה על כלי הנגינה מפני לחות.
התזמורת ניגנה בשער המחנה בשעות יציאתם וחזרתם של עובדי המחנה; בקיץ יצאו העובדים בין השעות 6–5 ושבו ב-8 בערב, ובחורף יצאו בין 8 ל-7 וחזרו ב-5. לפי אחת הגרסאות, בשלבים הסופיים של השואה, עם הגירושים ההמוניים של יהודי מזרח אירופה שנשלחו ישירות לתאי הגזים, נועדה נגינת התזמורת להרגיע את הקורבנות. המוזיקה שימרה את האשליה, שהיהודים מובלים "אל המזרח", ואיפשר לאס אס להרוג באופן יעיל יותר. עם זאת, חברת התזמורת פניה פנלון (Fénelon) הכחישה בספרה האוטוביוגרפי שהתזמורת ניגנה במהלך הסלקציות, וכינתה זאת אגדה. הנגניות נאלצו גם להופיע בקונצרטים פרטיים בימי ראשון עבור קציני המחנה, וניגנו לעיתים קרובות עבור יוזף מנגלה, שהיה חובב מוזיקה קלאסית. ביום ראשון אחד הוטל על התזמורת להופיע יחד עם קרקס גמדים; הגמדים נתנו אמון מסוים ברופא האס אס, שהתלוצץ עמם, ולאחר מכן שלח אותם לתא הגזים.
בהמשך הוחלפה צ'ייקובסקה על ידי המנצחת אלמה רוזה (בתם של הכנר ארנולד רוזה ושל יוסטינה רוזה, אחותו של גוסטב מאהלר). רוזה, שמעמדה הרשמי במחנה היה קאפו, הייתה המנצחת של תזמורת הנשים בעיר הולדתה וינה. רוזה נפטרה באפריל 1944 בנסיבות לא ברורות; לפי מקור אחד היא נפטרה כתוצאה ממחלה ללא טיפול, אולם לפי גרסה אחרת נפטרה כתוצאה מהרעלת מזון, ויש הסבורים שהורעלה על ידי אנשי אס אס אחדים שהתנגדו לתזמורת.
לאחר פטירתה של רוזה נוהלה התזמורת על ידי אסירה רוסייה בשם סוניה וינוגרדובנה (Vinogradovna), אולם בנובמבר 1944 פירקו הנאצים את התזמורת, וחברותיה היהודיות נשלחו לברגן-בלזן, שם מתו שתיים מהן, לולה קרונר וג'ולי סטרומזה. היתר ניצלו, אך אווה סטויובסקה הוכתה קשות ופניה פנלון כמעט מתה ממחלת הטיפוס. על פי עדותה של פנלון, נשות התזמורת היו אמורות להירצח ביריות באותו יום שבו שוחרר המחנה בידי החיילים הבריטים. היא רואיינה ביום השחרור על ידי ה-BBC וביצעה את המרסייז ואת "אלוהים, נצור את המלכה".
תיעוד והנצחה
הציבור הרחב התוודע לראשונה לקיומה של התזמורת רק עם צאת ספרה האוטוביוגרפי של פניה פנלון ״תזמורת על תנאי״ (Playing for time) בשנת 1976. על אף שמיומנותה של פנלון כסופרת אינה מוטלת בספק, רבות מפליטות התזמורת הסתייגו מהאופן שבו תיארה פנלון את דמותה של אלמה רוזה, שמצטיירת כאשה מטילת משמעת אכזרית וכיהודייה בעלת שנאה עצמית שהעריצה את הנאצים וחיפשה את טובתם. ריצ'רד ניומן וקארן קירטלי, שהיו ידידי משפחת רוזה, חיברו מאוחר יותר ביוגרפיה בשם "אלמה רוזה: מווינה לאושוויץ", בשאיפה להציג את דמותה של מנהיגת התזמורת באופן שונה. בביוגרפיה זו רוזה מתגלה בין היתר כגיבורה, שהצילה את חייהן של כמעט כל הנשים שהיו תחת השגחתה, בכך שאילצה אותן לעבוד קשה גם אם לא היו מוכשרות דיין.
ספרה של פנלון עובד לסרט הטלוויזיה "תזמורת על תנאי" בשנת 1980. הסרט, שתסריטו נכתב על ידי ארתור מילר, הוחרם בישראל וכן בקרב רבים מיהודי ארצות הברית, לאחר שלתפקיד של פנלון לוהקה השחקנית הפרו-פלסטינית ונסה רדגרייב. סרט הטלוויזיה הוליד גם מספר גרסאות תיאטרליות בארץ ובעולם. תיעוד נוסף הוא סרטו של מישל דארון "באך באושוויץ" (Bach in Auschwitz, במקור בצרפתית: La chaconne d'Auschwitz) משנת 1999.
ב-15 באפריל 2007 קיימה האופרה הישראלית החדשה ערב לזכרה של אלמה רוזה, שבו הופיעה חברת התזמורת הילדה שמחה גרינבאום .
דת' מטאל
דת' מטאל (באנגלית: Death Metal) הוא תת-ז'אנר קיצוני של מוזיקת הבי מטאל.
הדת' מטאל בדרך כלל משלב גיטרות עם דיסטורשן ומכוונות נמוך, וטכניקות הכוללות פריטה לסירוגין, שירה מסוג גראולינג בטונים נמוכים, תיפוף אגרסיבי ועוצמתי הכולל את טכניקת הדאבל באס והבלאסט ביטס, ומבני שיר מורכבים עם שינויים פתאומיים בקצב. מוזיקת הדת' מטאל עשויה לכלול נושאים כגון: מוות, אלימות, מלחמה, שטניזם, אימה, אנטומיה, מיתולוגיה, פנטזיה, מדע בדיוני, פילוסופיה ופוליטיקה. השירים לעיתים מתארים מעשים קיצוניים כגון הטלות מום, ביתור, עינויים וקניבליזם.
מאז, נהיה הדת' מטאל ז'אנר רחב ומגוון יותר, וממנו התפתחו הרבה תתי-ז'אנרים אחרים. דת' מטאל מלודי משלב אלמנטים של דת' מטאל עם אלו של הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי. דת' מטאל טכני הוא סגנון מורכב, עם משקלים לא סימטריים, מקצבים לא טיפוסיים והרמוניות ומנגינות יוצאות דופן. דת'-דום משלב דום מטאל ודת' מטאל, ובפרט את הקצב האיטי והאווירה המלנכולית של הדום מטאל עם שאגות הגראולינג העמוקות של הדת' מטאל, ותיפוף ה"דאבל-קיק". דת'גריינד, גורגריינד ופורנוגריינד מערבבים את המורכבות של דת' מטאל עם האינטנסיביות, המהירות והקיצור של גריינדקור. דת'קור משלב דת' מטאל עם תכונות של מטאלקור. דת'נרול משלב את השירה האגרסיבית וריפי הגיטרה המעוותים של הדת' מטאל יחד עם אלמנטים של הארד רוק, הבי מטאל, בלוז רוק ורוק אנד רול.
הולדת הז'אנר
להקת האקסטרים מטאל האנגלית ונום (Venom), מניוקאסל, גיבשה את המרכיבים של מה שנודע מאוחר יותר בתור ת'ראש מטאל, דת' מטאל ובלאק מטאל, עם שני האלבומים הראשונים שלה, Welcome to Hell ו-Black Metal, שיצאו בסוף 1981 ו-1982, בהתאמה. להקה נוספת שהשפיעה על הולדת הז'אנר היא סלייר האמריקאית, שנוסדה גם היא בשנת 1981, הייתה כבדה ואלימה יותר מלהקות הת'ראש מטאל האחרות של התקופה (מטאליקה, מגאדת' ודומיהן) והשפיעה רבות על להקות הדת' מטאל הראשונות, כגון דת', אוביטוארי ומורביד אנג'ל.
פוזסט (Possessed), להקה אמריקאית שנוסדה בשנת 1983 בסן פרנסיסקו, נחשבת ללהקה שחיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל. אף על פי שהלהקה לא הוציאה אלבומים רבים בשנותיה הראשונות, היא מתוארת על ידי רבים כלהקת הדת' מטאל הראשונה.
במקביל להקמתה של פוזסט, להקה אמריקאית נוספת בשם דת' (Death) התחילה את דרכה. דת', שנוסדה בשנת 1983, הוציאה בשנת 1984 את אלבום הדמו הראשון שלה, Death by Metal. הדמו היווה הצלחה מסחררת ומהר מאוד הלהקה צברה פופולריות. הסגנון המהיר והאלים של הלהקה המשלב תיפוף מהיר במיוחד ושירה צעקנית, הדהים את סצנת המטאל העולמית וקנה לדת' את מעמדה כממציאת הדת' מטאל יחד עם פוזסט.
דת' מטאל ברוטאלי
דת' מטאל ברוטאלי (Brutal Death Metal) הוא תת-הז'אנר הקיצוני ביותר של הדת' מטאל, ולמעשה אחד מסגנונות המטאל הקיצוניים ביותר הקיימים כיום. הדת' מטאל הברוטאלי מאופיין בשירת גראולינג נמוכה, דיסטורשן כמעט אבסולוטי, תיפוף אגרסיבי, נגינה כבדה ומהירה והקצנה של האלמנטים של הדת' מטאל המסורתי. בסגנון זה, קיימת העדפה ברורה למהירות ומקצבים מורכבים על פני היבטים אחרים, כגון מלודיה וגוונים. להקות בולטות בתחום: Cannibal Corpse, Suffocation, Skinless ו-Dying Fetus.
סלאם דת' מטאל
סלאם דת' מטאל (Slam Death Metal), הידוע גם בשם סלאמינג ברוטאל דת' מטאל (Slamming Brutal Death Metal), סלאמינג דת' מטאל (Slamming Death Metal), או פשוט סלאם (Slam), הוא תת-ז'אנר של דת' מטאל ברוטאלי. סלאם דת' מטאל מתאפיין בהתמקדות ב"סלאמס": קטעים בקצב איטי עד בינוני (כמו גם קטעים בסגנון ברייקדאון) הבנויים על ריפים כרומטיים תוך כדי עמעום מיתרים על ידי כף היד. סלאם דת' מתאפיין גם במקצבים ווקאליים ומקצבי תופים בהשראת היפ הופ, כמו גם אלמנטים של הארדקור פאנק. הליריקה והאסתטיקה הוויזואלית די דומה לזו של דת' ברוטאלי, אם כי סלאם דת' מטאל בדרך כלל לוקח את הגישה המקברית והאלימה של דת' מטאל ברוטאלי לרמות קיצוניות עוד יותר.
ריף הברייקדאון של "Liege of Inveracity" של Suffocation נחשב לריף הסלאם הראשון בדת' מטאל. הלהקה Internal Bleeding נחשבת לחלוצה של ז'אנר הסלאם דת' מטאל, כאשר ב-1992 חברי הלהקה החלו להגדיר את המוזיקה שלהם כ"Total Fucking Slam", הרבה לפני שכל להקת דת' מטאל אחרת בכלל שקלה להשתמש במונח. אלבום הסלאם דת' הראשון הוא Voracious Contempt של Internal Bleeding, שיצא ב-1995. להקות ידועות אחרות בסגנון זה כוללות את Devourment ו-Cephalotripsy.
דת' מטאל מלודי
דת' מטאל מלודי (Melodic Death Metal), או בקיצור, "מלודת'" (Melodeath) הוא תת-ז'אנר של הדת' מטאל. הדת' מטאל השוודי (Swedish Death Metal) יכול להיחשב למבשר של "דת' מטאל מלודי". הדת' מטאל המלודי הוא הבי מטאל המעורבב עם אלמנטים של דת' מטאל ומושפע מאוד מהגל החדש של ההבי מטאל הבריטי. בניגוד לרוב הדת' מטאל האחר, מלודת' כולל בדרך כלל צווחות גבוהות (בשונה מהדת' מטאל המסורתי) לצד או בשילוב עם קולות הגראולינג הנמוכים הנפוצים בדת' מטאל מסורתי, קצבים איטיים יותר, הרבה יותר מלודיה ולעיתים אף שירה נקייה. לעיתים מיוחסת ל-Carcass את הוצאת אלבום הדת' מטאל המלודי הראשון עם Heartwork משנת 1993, אם כי להקות שוודיות At the Gates, Dark Tranquillity ו-In Flames מוזכרות בדרך כלל כחלוצות הז'אנר. להקות ידועות אחרות בסגנון זה הן Arch Enemy, Children of Bodom, Amon Amarth ו-Insomnium.
גורדוניה
הסתדרות הנוער העממית חלוצית גורדוניה הייתה תנועת נוער ציונית-חלוצית, שדגלה בערכי א"ד גורדון בהגשמה, ציונות עובדת (עבודה עצמית) וחינוך האדם.
דת' מטאל
דת' מטאל טכני
דת' מטאל טכני (Technical Death Metal), הידוע גם בשם פרוגרסיב דת' מטאל (Progressive Death Metal), הוא תת-ז'אנר בדת' מטאל המאופיין בדרך כלל בשילוב של אלמנטים מוזיקליים מעולם הפרוגרסיב מטאל עם הדת' מטאל המסורתי, ובכך יצירה של מוזיקת דת' מטאל מורכבת יותר מבחינה מוזיקלית. הדת' מטאל הטכני מכיל בתוכו סולואים מורכבים במיוחד ונגינה וירטואוזית, ופעמים רבות סיבוך רב מאוד המקשה על הביצוע של השירים.להקות בולטות בתחום: Pestilence, Atheist, Nocturnus ו-Death המאוחרת.
גורדוניה
היסטוריה
חבורות של צעירים שהחלו להתארגן בשנת 1923 בעיירות בגליציה המזרחית התגבשו ארגונית והפכו לתנועה שבחרה בשם גורדוניה בשנת 1925. הסניף המרכזי של התנועה פעל בעיר לבוב. הרקע להקמת התנועה היה המשבר הקשה שעבר על יהודי האזור בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מלחמות האזרחים והפוגרומים שבאו בעקבותיהן. גליציה המזרחית, שהייתה קודם חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית הפכה לחלק ממדינת פולין. הרוח הלאומית הפולנית והאנטישמיות הגואה הצטרפו למצוקה הכלכלית ולתחושה של הצעירים שאין להם עתיד בפולין. רבים אימצו את הציונות כדרכם אך חיפשו גם תשובה לשאלות החברתיות שהטרידו אותם. מייסדי גורדוניה היו צעירים חיפשו דרך שונה מדרכה של השומר הצעיר, שהייתה לה אז השפעה ניכרת בגליציה, מכיוון שקיבלה לשורותיה רק נוער לומד ולא נוער עובד, וגם מתוך התנגדות לכיוון המרכסיסטי שאימצה.
דת' מטאל
בלאקנד דת' מטאל
בלאקנד דת' מטאל (Blackened Death Metal), הידוע גם בשם בלאק-דת' (Black-Death) הוא שילוב של מוזיקת הדת' מטאל עם אלמנטים מסגנון בלאק מטאל. לעיתים קרובות, הבלאקנד דת' מטאל מתאפיין בקרבה מוזיקלית רבה יותר לדת' מטאל מאשר לבלאק מטאל, אך מושפע יותר מתרבות הבלאק מטאל, המאופיינת באיפור קורפס פיינט ולבוש קיצוני של חברי הלהקה, שטניזם, שירים בנושאים אפלים (מוות, אובדן, צער) ועוד.להקות בולטות בתחום: Belphegor, Angelcorpse, Behemoth ו-Hate.
גורדוניה
היסטוריה
תנועת הנוער גורדוניה התארגנה בקראקוב בשנת 1925. רוב הפעילות כללו הכשרה לעלייה ארצה, מחנות קיץ ועוד. הסניף המשני של מחוז שלזיה היה בקראקוב. רוב רובם של חברי התנועה באו משכבות מעוטות יכולת, מעריי השדה והספר לעיר קראקוב. נערים אלו עזבו את מקומות מגוריהם כדי למצוא פרנסה בעיר קראקוב. בתום יום עבודה עסקו בני הנוער בפעילויות השגרתיות של התנועה: ללמוד עברית, ללמוד על ארץ ישראל, ללמוד על עבודה עברית ועבודת כפיים, ועוד פעולות אשר יכשירו אותם לעלייה ארצה. חלק גדול מבני הנוער חוו נתק מהגרעין המשפחתי וחשו קושי עצום הן נפשית והן פיזית. למרות זאת, ולמרות פרוץ מלחמת העולם השנייה לא הופסקה פעולת התנועה "גורדוניה".
דת' מטאל
בלאק-דת' מלודי
בלאק-דת' מלודי (Melodic Black-Death), הידוע גם בשם בלאקנד דת' מטאל מלודי (Blackened Melodic Death Metal), הוא תת-ז'אנר של של בלאקנד דת' מטאל ומטאל קיצוני המתאר את הסגנון שנוצר כאשר להקות דת' מטאל מלודיות החלו לקבל השראה מבלאק מטאל ומהרומנטיקה האירופית. עם זאת, בניגוד לרוב הבלאק מטאל האחר, הגישה הזו לז'אנר משלבת תחושה מוגברת של מלודיה ונרטיב.
גורדוניה
היסטוריה
גורדוניה התגבשה כתנועת נוער עממית – חלוצית – סוציאליסטית, שראתה את עצמה כממשיכת דרכה של מפלגת הפועל הצעיר ושאבה את השראתה ושמה מדמותו שלא"ד גורדון שעל פי משנתו קיים קשר בין חיי האדם ועבודתו ובין חיי האומה ואדמתה. גורדוניה דגלה ביישוב ארץ ישראל תוך הדגשת ערך העבודה העצמית וחינוך האדם להגשמה וציונות. החניכים למדו את השפה העברית ובוגריה התארגנו לקראת עלייה לארץ ישראל, השתלבות בקבוצות הקיימות בארץ - ישראל והקמת קבוצות חדשות.
דת' מטאל
בלאק-דת' מלודי
להקות בולטות בתחום: Dissection, Sacramentum ו-Unanimated.
גורדוניה
היסטוריה
גורדוניה התפשטה במהירות לשאר חלקי פולין. ב-1928 כשהתקיימה הוועידה הראשונה של התנועה בדנצינג מנתה התנועה למעלה מ-4000 חברים. במהלך שנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 התרחבה פעילות גורדוניה לליטא, לטביה, רומניה, סרביה, צרפת, וגם לארגנטינה, ארצות הברית ואף אלג'יריה ותוניסיה. בשנת 1929 עלו רבים מחברי התנועה לארץ ישראל והעבירו אליה את מרכז פעילותה. העלייה במסגרת גורדוניה המשיכה כל שנות השלושים ועד פרוץ המלחמה ב-1939 גם במסגרת ארגון החלוץ ונמשכה גם לאחר השואה. הקבוצה הראשונה של חברי גורדוניה הקימה את קבוצת חולדה. עם הזמן הקימו חברי גורדוניה קבוצות נוספות שהתאגדו תחת השם "איגוד גורדוניה" ובשנת 1934 הצטרפו לחבר הקבוצות. ביו הקבוצות שהקימו בוגרי גורדוניה היו חניתה, כפר החורש ורמת דוד בצפון, במישור החוף נווה ים, מעין צבי, משמרות ומשמר השרון, חולדה ומעלה החמישה באזור ירושלים, מסדה שבעמק הירדן, ניר עם ואורים שבנגב. חברי הקבוצות שהקימה גורדוניה המשיכו את פעילותם בתנועה באמצעות השליחים שיצאו לחו"ל וסייעו לחניכים בסניפים ובחוות ההכשרה החקלאית. פעילות זו נמשכה גם לאחר מלחמת העולם השנייה בעיקר במחנות העקורים.
דת' מטאל
וור מטאל
וור מטאל (באנגלית: War Metal, "מטאל מלחמתי") הידוע גם בשם וור בלאק מטאל (War Black Metal) או ביסטיאל בלאק מטאל (Bestial Black Metal, "בלאק מטאל חייתי") הוא תת-ז'אנר אגרסיבי, קקופוני וכאוטי של בלאקנד דת' מטאל.
גורדוניה
היסטוריה
פנחס לבון היה למנהיג התנועה משנותיה הראשונות. כבר בשנות ה-1920 התבלט כאחד הדוברים הרהוטים והמרשימים ביותר בוועידות התנועה ובהופעותיו בסניפים. הוא אימץ את המצע האידאי של מייסדי גורדוניה שראו עצמם כממשיכי הדרך של צעירי ציון והפועל הצעיר. הוא הושפע מאוד מחיים ארלוזורוב וראה בא"ד גורדון, את מורה הדרך הרוחני של התנועה. הוא התנגד בחריפות גם לסוציאליזם המרקסיסטי הדוגמטי שאימצה תנועת השומר הצעיר וגם ללאומנות ולמיליטריזם של התנועה הרוויזיוניסטית. הייעוד של גורדוניה ותפקידה בהגשמת הציונות התמצו לדעתו בעליה לארץ ו"כיבוש הארץ והעבודה, החקלאות, השפה והאדם, תוך מאמצי הגשמה חלוציים". על אף שדגל בשמירה על דרכה הייחודית של גורדוניה, לבון האמין בצורך באיחוד כוחות והוביל את גורדוניה לאיחוד עם תנועות הנוער הציוניות-סוציאליסטיות הקרובות אליה.