cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
102 כלבים וגנבים
עלילה
קלואי השבורה נענית להזמנתה של קרואלה לארוחת ערב בביתה, ובזמן שהותה שם מצליח שותפה של קרואלה, עסקן הפרוות ז'אן-פייר לה-פלט, לפרוץ לביתה של קלואי ולגנוב את שלושת הגורים של דיפסטיק ודוטי. לה-פלט וקרואלה מצליחים לברוח לפריז. קלואי מגיעה לשם בעקבותיהם, יחד עם קווין שברח מהכלא בסיוע הכלבים שלו. הם מגיעים למקום בו מוחזקים הכלבים בטרם יופשט מהם עורם, ומצליחים לשחרר אותם לחופשי, אך נתפסים ונכלאים. אלונזו, המשרת של קרואלה עוד מהסרט הקודם, מורד לראשונה במעסיקתו שהתעמרה בו זמן רב, גובר על לה-פלט ומשחרר את קלואי וקווין. בסיוע כלביו של קווין, הם מצליחים לגבור על קרואלה במאבק שמתרחש במאפייה ישנה, ומביאים למעצרה.
בסיום חוגגים קלואי וקווין עם כלביהם, וזוכים בכספה של קרואלה.
הגרסה העברית
בניגוד לסרט הקודם, שיצא בארץ בתרגום בלבד, הסרט יצא בארץ גם בתרגום וגם בגרסת דיבוב לעברית. את הגרסה העברית ביימה ותרגמה שפרירה זכאי. השחקנים שהופיעו בגרסה זו היו: קולות נוספים: שפרירה זכאי, שרית וינו-אלעד, מומי לוי. ובנוסף לכל, בזמן שהציגו קטע מהסרט היפהפייה והיחפן, נלקחו מארכיון קולותיהם של אלי גורנשטיין ומומי לוי, שגם שר את שיר הנושא של הסרט.
מכונית פנתר דה וויל
דגם מכונית היוקרה הבריטית "פנתר דה וויל קופה" כיכבה בסרט "102 כלבים וגנבים",
הפקה
גלן קלוז וטים מק'אינרני הם השחקנים היחידים מהסרט הראשון שחזרו להופיע בסרט ההמשך.
הסרט יצא בגרסת וידאו ו-DVD ב-3 באפריל 2001. הוא יצא מחדש בגרסת DVD ב-16 בספטמבר 2008.
הכנסות
בשבוע הראשון להקרנתו דורג הסרט במקום השלישי בהכנסות בהשוואה לסרטים שהוקרנו באותו שבוע בארצות הברית. הסרט זכה להצלחה מסחרית בתקופה בה הוקרן, והרוויח בסך הכול בארצות הברית 66,957,026 דולר ועוד 116,654,745 דולר ברחבי העולם.
Civilization V
Civilization V (ידוע גם כ-Civilization 5 וכ-Civ 5; בעברית: ציוויליזציה 5) הוא משחק אסטרטגיה רבתי ממוחשב שפותח על ידי חברת פיראקסיס. בספטמבר 2010 יצא המשחק ל-Windows וב-23 בנובמבר 2010 יצא ל-Mac OS X.
משחקיות
המשחק הוא משחק אסטרטגיה מרובה שחקנים. בכל משחק משתתפים מספר שחקנים, כאשר כל שחקן מגלם מנהיג של תרבות (ציוויליזציה) כלשהי ומוביל את התרבות הזו לאורך אלפי השנים בהם מתרחש המשחק. המשחק מתחיל בהקמת עיר הבירה של התרבות, עיר פרימיטיבית שממנה מתחיל השחקן לייצר יחידות, מבנים ופלאי עולם. למשחק אין עלילה מובנית מראש.
המשחק מתנהל בתורות, כאשר כל תור מסמל פרק זמן משתנה בהיסטוריה של התרבות שהשחקן מגלם. המשחק מתנהל עד שאחד השחקנים מגיע לניצחון או לתור 500. תנאי הניצחון במשחק הם אחד מהבאים:
מטרת השחקן היא בניית האימפריה הגדולה בעולם.
ערים
לבנות הבסיס של האימפריה הן ערים, בהן השחקן יכול להקים מבנים, כולל פלאי עולם, לאמן יחידות, לייצר משאבים ולעבוד על פרויקטים גדולים. לכל עיר יש שטח בשליטתה, שתלוי בכמות התרבות (Culture) שהעיר ייצרה, סכום השטחים של כלל הערים מהווה את גבולות האימפריה. לכל עיר מספר תושבים, או גודל העיר, המייצג גם את יכולת התפוקה של העיר וגם את גודלה.
ייסוד ערים
עיר ניתן לייסד על ידי יחידת מתיישבים. כל שחקן מתחיל עם יחידה כזו ברשותו, בנוסף ניתן לאמן אותה בעיר קיימת (בזמן זה העיר לא תגדל, כדי לייצג את צבירת האנשים שיהפכו למתיישבים בעיר אחרת).
כיבוש ערים
בנוסף לייסוד עיר חדשה, שחקן יכול לכבוש עיר קיימת שבשליטת שחקן אחר. לעיר יש ״מד חיים״ המייצג את ההגנות של העיר, שחקן שרוצה לכבוש אותה צריך לתקוף אותה מספר פעמים עם יחידות מתאימות (כגון יחידות מצור). לעיר וליחידות שמוצבות בשטחה יש יכולת להגן על העיר ולתקוף יחידות שצרות עליה, ולשחקן יש יכולת להקים מבנים כגון חומות, מבצרים וכו׳ שישפרו את הגנות העיר. כשמד החיים של העיר מגיע ל-0, העיר עוברת לשליטתו של השחקן החדש, שיכול לבחור בין להשמיד את העיר, לספח אותה לשליטתו המלאה, או למנות בובה שתשלוט עליו בשמו, במצב זה העיר תשלם אחוזים מהכנסותיה לאימפריה של השחקן, אך לא תהיה לו שליטה על הייצור שלה והחלטות שתקבל בשטחה.
פלאי עולם
במשחק ישנה גם אפשרות לבנות "פלאי עולם". אלו מבנים היסטוריים אשר יכולים להיבנות רק פעם אחת במשחק, כלומר כל פלא עולם יכול להיבנות רק על ידי תרבות אחת בכל משחק. מבנים אלו נותנים בונוסים מיוחדים, בהתאם לרקע ההיסטורי של פלא העולם.
יחידות
במשחק קיימות יחידות ניידות, בעלות יכולת תנועה ברחבי המפה. היחידות מתחלקות למספר סוגים, כאשר יחידה לא יכול לחלוק משבצת בלוח המשחק עם יחידה נוספת מאותו סוג. סוגי היחידות הם:
יחידות צבאיות
יחידות צבאיות מיוצרות בערים ונשלטות על ידי השחקן. יחידה צבאית נמצאת על הלוח, ואינה יכולה לחלוק משבצת עם יחידה צבאית אחרת, בשונה מכותרים קודמים בסדרה. לכל יחידה יש נתונים מסוימים של עוצמה, הגנה ומהירות. נתון המהירות קובע כמה משבצות יכולה כל יחידה לנוע בתור אחד. בנוסף, חלק מהיחידות בעלות יכולות תקיפה מרחוק.
בלחימה פנים-אל-פנים בין שתי יחידות, היחידה התוקפת מורידה מנקודות החיים של היחידה המגינה בהתאם לעוצמה של היחידה התוקפת. מנגד, היחידה המגינה מורידה מנקודות החיים של היחידה התוקפת בהתאם ליכולת ההגנה שלה. כאשר יחידה צבאית מביסה יחידת אויב היא צוברת נקודות ניסיון, כאשר בכל כמות מסוימת של נקודות ניסיון יכול השחקן לשדרג את הדמות עם יכולת מסוימת כגון בונוס עוצמה בשטחים פתוחים/הרריים וכו', או לרפא את היחידה מידית לחיים מלאים.
יחידות צבא פצועות ילחמו בעוצמה יחסית לאחוזי החיים שנותרו להן. יחידה יכולה להשיב לעצמה נקודות חיים אם נשארות באותה משבצת.
אנשים דגולים
אנשים דגולים הוא כינוי ליחידות מיוחדות במשחק אשר מספקות בונוסים מיוחדים לתרבויות שלהן. ניתן להקריב "אנשים דגולים" בתמורה ל"תור זהב", תקופה של פריחה כלכלית, או לטובת בניית שדרוג מיוחד בשטח אדמה ספציפי, או כדי לבצע יכולת מיוחדת כלשהי, בהתאם לסוג ה"איש הדגול", למשל, הקרבת "גנרל דגול" תיצור מבנה מבצר מיוחד שליחידה שנמצאת בו יש תוספת הגנה משמעותית. אם "איש דגול" נתפס על ידי יחידה צבאית עוינת, הוא יושמד. לחלק מהאומות ישנן יכולות מיוחדות הקשורות ל"אנשים הדגולים".
דיפלומטיה
השחקנים במשחק מיוצגים על ידי תרבויות שמקיימות מערכות יחסים דיפלומטיות ביניהן. התרבויות יכולות לסחור, לכרות בריתות והסכמים ואף להילחם אחת בשנייה. השחקן יכול להשתמש בדיפלומטיה כאמצעי להגדיל את כוחו הצבאי, הדיפלומטי או הכלכלי, ולהתקדם לעבר כל אחד מהניצחונות האפשריים. תרבויות יכולות לשתף פעולה כדי לספק אחת לשנייה משאבים שחסר לה, לסחור ביחידות צבאיות ואזרחיות, לחתום על הסכמי מחקר (וכך להגדיל את המחקר אחת של השנייה), בנוסף, תרבויות יכולות לשלב כוחות כנגד תרבות חזקה יותר, ולהביס אותה צבאית ביחד.
כאשר תרבות מכריזה מלחמה על תרבות אחרת השתיים ילחמו עד שתרבות אחת תושמד, כלומר, כל עריה יכבשו בידי תרבויות אחרות, או עד שיחתם הסכם שלום ביניהם. בהסכם זה ניתן להעביר משאבים, כסף ואף ערים.
ערי מדינה
ערי מדינה נוספו למשחק לראשונה ב-Civ V. ערי המדינה הן תרבויות קטנות שלא יכולות לגדול מעבר לגודל של עיר אחת. השחקנים יכולים לקיים מערכות דיפלומטיות עם ערי המדינה החל מידידות ועד ברית. מערכת היחסים עם כל עיר-מדינה מיוצג כמד ליניארי בין שנאה לאהבה, כאשר מעשיו של השחקן לאורך המשחק ישפיעו על מיקומו במד, עם ייתן לעיר המדינה מתנות, ישלים את המשימות שתתן לו העיר מדינה תאהב אותו יותר. אם יזניח את העיר או יפלוש לשטחה אז העיר תאהב אותו פחות. השחקן בעל ההערכה הרבה ביותר בעיר המדינה יהיה בן בריתה.
ערי המדינה נותנות מתנות ובונוסים לשחקן איתו הם במערכת יחסים טובה. קיימים ארבעה סוגים של ערי מדינה: עיר תרבות, עיר לוחמים, עיר מסחר ועיר קדושה.
נבוישה מרינקוביץ'
נבוישה מרינקוביץ' (בסרבית: Небојша Маринковић; נולד ב-19 ביוני 1986) הוא כדורגלן סרבי. נבוישה הוא אחיו של שחקן הכדורגל ננאד מרינקוביץ'.
קריירה
מרינקוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טימוצ'נין, בגיל מאוחר יותר הוא הצטרף לזו של פרטיזן בלגרד. ביוני חתם על חוזה במועדון, אך לא זכה לדקות משחק ושיחק לרוב בטלאופטיק (קבוצת המילואים של פרטיזן). את עונת התחיל עם 4 שערים ב-7 הופעות, אך בינואר  הוחלט להשאילו לאוביליץ'. בעונת חזר למועדון וסיים כמלך השערים של המועדון בכל המסגרות עם 14 שערים. במהלך התקופה שלו בפרטיזן, הוא הושאל פעמים רבות ובקיץ שוחרר מהמועדון וחתם בצ'וקריצ'קי. בינואר הושאל לז'ימנסטיק טרגונה.
Civilization V
טכנולוגיה
״טכנולוגיות״ מסמלות את התקדמותה של התרבות מבחינה טכנולוגית. השחקן חוקר טכנולוגיית לאורך מספר תורות ואוסף אותן, קצר המחקר של כל טכנולוגיה תלוי בכמה השקיע השחקן בנקודות מדע באמצעות בניית מבני מחקר ושיפור ערים. כל טכנולוגיה מוסיפה יכולות חדשות לתרבות: בניית מבנים, אימון יחידות, פעולות דיפלומטיות וכו׳. במשחק קיים ״עץ טכנולוגיות״ בו השחקן בוחר את הטכנולוגיות שבוחר לחקור.
תרבות
במשחק ניתן גם לרכוש מדיניות חברתית בתמורה לנקודות התרבות שנצברו. אלו מחולקים לעשרה "עצים" אשר מתפצלים בתוכם לענפים, כאשר ניצחון דיפלומטי דורש השלמתם של חמישה "עצים" שכאלו. ההטבות שמתקבלות מכל "עץ" או "ענף" שכזה מצטברות יחד עם ההטבות של שאר ה"עצים" או ה"ענפים" התרבותיים.
נבוישה מרינקוביץ'
קריירה
בינואר חתם במכבי פתח תקווה. כבר בהופעת הבכורה שלו נגד מכבי נתניה כבש את שער הבכורה שלו במשחק שנגמר בתיקו 2-2. בקיץ חתם בהפועל עכו, ובקיץ  חתם בהפועל חיפה. לאחר שמיעט לשחק בהפועל חיפה, עזב את ישראל וחתם בפרת' גלורי האוסטרלית.
Civilization V
תרבות
הקמת עיר חדשה מגדילה את כמות נקודות התרבות הנדרשת כדי לאמץ מדיניות תרבותית חדשה ב-33.33%. כל עיר מתרחבת בהתאם לכמות התרבות שהיא מייצרת, כאשר השחקן יכול גם לקנות חלקות מסביב לעיר תמורת זהב.
שיפורי מפה ומשאבים
במשחק ישנם שטחים מסוימים בהם יש משאבים - משאבי מותרות או משאבים אסטרטגיים, כאשר משאבי מותרות מספקים שביעות רצון בקרב התושבים (ללא שביעות רצון הערים מאטות את קצב גדילתן, קצב הייצור נפגע ובחוסר חמור בשביעות רצון נחלש גם כוחן של היחידות הצבאיות) ומשאבים אסטרטגיים משמשים לבניית מבנים או לייצור יחידות מסוימות. השחקן יכול לסחור במשאבים אלו, להחליף אותם בתמורה לכסף או משאבים אחרים וכו'. כמו כן ישנם סוגי משאבים כמו כבשים, פרות ואבן, אשר אינם משמשים לייצור יחידה או מבנה, ולא מספקים שביעות רצון ואי אפשר לסחור בהם. כל המשאבים הללו מספקים תוספת תפוקה מסוימת במשבצת בהם הם נמצאים, כאשר למשל במכרות בעלי משאבים ישנו ייצור וזהב מוגברים וכו'.
נבוישה מרינקוביץ'
קריירה
באוקטובר חזר לסרביה וחתם בראד בלגרד מליגת העל הסרבית. בינואר חתם בסראוואק המלזית.
Civilization V
הבדלים ממשחקים קודמים בסדרה
Civ 5 נחשב כמהפכני בסדרת Civilization, וככזה שבו השתנו חלק מהאלמנטים המרכזיים באופי המשחק. המשחק מבוסס על מנוע משחק שונה מקודמיו, כשהמפה בנויה משושים ולא ריבועים כמו במשחקים הקודמים בסדרה. במערכת הלחימה נעלמה האפשרות להערים יחידות צבאיות אחת על השנייה, ובכך נכלה כל השחקן לתכנן את סדר הכוחות ופריסתם הטקטית ברחבי המפה, הוספה אפשרות לערים להגן על עצמן באמצעות ירי ישיר על אויבים קרובים, מה שהקשה משמעותית על כיבוש ערים. נוספו למשחק ערי מדינה המהוות דמויות בלא שחקן הנשלטות על ידי המחשב. לדרכים הנבנות במשחק נוספה מגבלה של תחזוקה כספית, והכניסו שיקולים נוספים בהחלטה להקמת דרכים.
הרחבות
למשחק יצאו שתי חבילות הרחבות, Civilization V: Gods & Kings ו-Civilization V: brave new world ב-2012 וב-2013 בהתאמה. שתי ההרחבות הוסיפו מנגנונים חדשים ששינו את שיטת המשחק, תרבויות חדשות, יחידות ומבנים (כולל פלאי עולם) חדשים ואף מפות ותרחישים. בנוסף פורסמו תכנים להורדה רבים (DLC) הניתנים לרכישה והורדה. משחק ההמשך של Civ 5 הוא Civilization VI.
Gods & Kings
Civilization V: Gods & Kings, חבילת ההרחבה הראשונה למשחק, פורסמה ביוני 2012. החבילה מכילה תשע תרבויות חדשות. הוסיפה מנגנון מערכות ביון למשחק, המאפשר איסוף מידע מתרבויות אחרות ואף גנבת טכנולוגיות, ומנגנון דת למשחק, כולל ייסוד דתות, ערים קדושות, הפצת דת באמצעות נביאים ומיסיונרים ומשאב חדש, ״אמונה״.
Brave new world
Civilization V: brave new world, חבילת ההרחבה השנייה למשחק, פורסמה ביולי 2013. החבילה מכילה 9 תרבויות חדשות ושינתה ושיפרה את מערכת התרבות (Culture) משחק, הכניסה אלמנט של תיירות ומסחר. כמו כן, ההרחבה מוסיפה אלמנט דיפלומטי חדש למשחק, המתבסס על מודל האומות המאוחדות.
תרבויות
התרבויות הבאות נכללו בגרסה הראשונית של המשחק:
התרבויות הבאות ניתנות לרכישה בצורת DLC:
התרבויות הבאות נוספו בחבילת ההרחבה Gods & Kings:
מסע בהרי ההארץ
מסע בהרי ההארץ (בגרמנית: Die Harzreise) הוא יומן מסע מאת המשורר הגרמני היינריך היינה.
היומן נכתב באביב 1824, ופורסם לראשונה בארבעה עשר המשכים במגזין "השותף" (Der Gesellschafter) על ידי פרידריך וילהלם גוביץ (Gubitz), בחודשים ינואר ופברואר 1826 ולאחר שעבר צנזורה חלקית. מאוחר יותר באותה שנה פורסם יומן המסע בחלקו הראשון של האוסף "תמונות ממסעות". לצורך כך ערך היינה מספר שינויים והתאמות, ובין היתר הוסיף את החלק המפורסם אודות גטינגן. היינה עצמו תיאר את עבודתו כפרגמנט ספרותי, כלומר סגנון כתיבה המאופיין ביחידות אוטונומיות קצרות מאוד.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה מפורסמת יצירה של היינה על ידי בית ההוצאה "הופמן וקמפה" (Hoffmann & Campe) מהמבורג, אשר לימים ישמש כמוציא לאור לכל יצירותיו של המשורר.
תוכן
ביצירתו מתאר היינה את מסעו בשנת 1820-1821 מגטינגן, שם התגורר בתקופת לימודיו כסטודנט באוניברסיטה, לאורכו ולרוחבו של רכס הרי ההארץ ובין היתר ההעפלה לפסגה הגבוהה בו, הר ברוקן, ועד לעיירה אילזנבורג (Ilsenburg). במהלך מסעו נפגש היינה עם תושבי המקום שחלקם מוכרים וחלקם אנונימיים. הוא מתאר אותם בפרטנות ועורך השוואות בינם לבין דמויות היסטוריות ידועות ואחרות.
כך למשל, הוא נפגש בגטינגן עם רופא חבר האחווה היהודית בשם קרל מרקס (Karl Friedrich Heinrich Marx), ודן עמו בענייני רפואה ובחיבורו של האחרון אודות "גטיגן מנקודת השקפה רפואית פיזית והיסטורית".
הטבע משמש גם הוא כנושא משמעותי ביומן המסע. היינה מפרט את כל אתרי המנוחה והלינה בהם ניתן לשהות לאורך המסלול, את מכרות רמלסברג, נהרות שחצה בדרכו ועוד.
מסלול מסעו של היינה שארך כארבעה שבועות הפך למסלול תיירות מודרני שבו מטיילים יכולים לפקוד את האתרים המפורטים ביומן.
הערכה
היצירה מסע בהרי ההארץ נחשבת לעמוקה הרבה מעבר למצופה בדרך כלל מעבודתו המוקדמת של יוצר צעיר. היא מכילה בתוכה רבדים רבים של געגועים לרומנטיקה, אכזבה, אשליה ואירוניה, המשולבים ביצירה באופן טבעי וזורם.
סוס העץ
סוס העץ (באנגלית: The Wooden Horse) הוא סרט קולנוע בריטי בשחור-לבן משנת 1950 בבימויו של ג'ק לי, עם לאו גן, דייוויד טומלינסון ואנתוני סטיל בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי אריק ויליאמס והוא מבוסס על ספרו "סוס העץ" משנת 1949 המתאר את הבריחה הנועזת שלו ושני חבריו, ממחנה שבויים גרמני במלחמת העולם השנייה.
הם ברחו דרך מנהרה שחפרו מתחת לסוס קפיצות בפעולה שמזכירה סוס טרויאני. בספר ובסרט שונו שמות הבורחים וגם דרך בריחתם מהמחנה לשוודיה הנייטרלית בספטמבר 1943.
הבריחה הייתה מסטלאג לופט III ליד העיר ז'אגאן (כיום בפולין). הצילומים נעשו בגרמניה ולשם כך הוקם מחנה שבויים לצורכי ההסרטה בלונבורג בגרמניה ליד המקום בו קיבל מונטגומרי לראשונה כתב כניעה של הצבא הגרמני. השטח המקורי של המחנה היה בשטח הכיבוש הסובייטי.
הבריחה הנועזת והמוצלחת הזאת הואפלה על ידי הבריחה הגדולה והמוצלחת פחות שנה לאחר מכן שהתפרסמה בסרט "הבריחה הגדולה".
הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
במחנה השבויים סטלאג לופט III חושבים השבויים כל הזמן על בריחה. הצריפים במחנה בנויים על עמודים כדי שהגרמנים יוכלו לאתר בקלות מנהרות בריחה. הצריפים בנויים רחוק מהגדר כדי שהחפירה תהיה קשה וממושכת עד שתתגלה.
ג'ון קלינטון (אנתוני סטיל) מתבונן בשבויים המקפצים זה על זה במשחק חמור חדש ובראשו עולה רעיון אותו הוא מעביר לידידו פיטר הווארד (ג'ון גלן). הם יבנו סוס קפיצה מעץ, יניחו אותו ליד הגדר כשבתוכו שבוי עם את חפירה שיחפור את המנהרה וימלא שקים בחול שיפוזר אחר כך במחנה.
מפקד השבויים (פטריק וודינגטון) מסכים לתוכניתם והם מצרפים את פיליפ רו (דייוויד טומלינסון) שיעזור להם בארגון המבצע ויצטרף אליהם לבריחה. הוא מסכים בתנאי שלאחר היציאה מהמחנה הם ייפרדו.
הם בונים סוס קפיצה מארגזים של הצלב האדום הקנדי שנשלחו אליהם. יום יום הם נושאים את הסוס לאותה נקודה כשבתוכו שבוי חופר את המנהרה ובסיום חוזר לסוס, מסווה את מקום החפירה, מסמן לחבריו שנושאים אותו עם הסוס בחזרה לצריף וכל זה תחת עיניהם של הגרמנים.
הוא מאושפז בחדר חולים ושם מתוודע לשבויו אוסטרלי (פיטר פינץ') שמבטיח לסדר להם מסמכים מזויפים. החפירה נמשכת 30 יום לאורך 30 מטר. הבורחים מצוידים במסמכים, בגדים מתאימים וכסף. שלושה נדחקים לתוך הסוס ומובאים לנקודת החפירה המוסווית.
הקברניט מביא אותם לחוף נטוש ליד קופנהגן ואנשי מחתרת דניים משכנים אותם בדירה ומסדרים להם סירת מנוע שמביאה אוותם לחוף השוודי. במסעדה בגטבורג הם פוגשים להפתעתם את פיליפ שהקדים אותם.
ראני קי ואו
ראני קי ואו (גוג'ראטית રાણકી વાવ; אנגלית Rani ki vav - "באר המדרגות של המלכה") היא באר מדרגות השוכנת סמוך לעיר פטאן שבמדינת גוג'ראט במערב הודו. הבאר שנבנתה במאה ה-11 מהווה את אחת מבארות המדרגות הגדולות והמפוארות ביותר בתת היבשת ההודית, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.
היסטוריה
בארות מדרגות אופייניות לתת היבשת ההודית והן נבנו החל באלף ה-3 לפנה"ס והתפתחו עם השנים מבור פשוט באדמה חולית ליצירות אדריכלות ואמנות בנות מספר קומות. לפי מסמך מ-1304 בנייתה של ראני קי ואו החלה ב-1063 ונמשכה כעשרים שנה. היא הוקמה על ידי המלכה אודיאמאטי משושלת צ'אולוקיה, כנראה לזכר בעלה, המלך בהימה הראשון, וכך זכתה בשמה. הבאר קמה כמבנה פונקצונלי ודתי, ותוכננה כמקדש במהופך המדגיש את קדושתם של המים. ברוח זו נקשרו בה יתרונות רפואיים ומנהגים טקסיים. ככל הנראה במאה ה-13 הבאר הוצפה ונסתמה בסחף, ולפי דיווחי נוסעים בסוף המאה ה-19 רק הפיר העליון היה גלוי ויתר הבאר על שבע קומותיה היה מכוסה לחלוטין.
ב-1937 נערכה חפירה ראשונית וייצוב של המבנה ובשנים שלאחר מכן פונה הסחף ונחשפו קומות האכסדראות. עבודות אלה נמשכו בהפסקות עד שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נערכו פעולות שימור וייצוב נוספות, במיוחד בקיר הצפוני של המבנה שהיה במצב של התפוררות. בשנות ה-80 של המאה ה-20 רובה של הבאר כבר נחשף והסחף פונה, ובעשור שלאחר מכן הבאר נוקתה מאבק, לכלוך ומשקעים ביולוגיים. בשנת 2008 הסתיימו העבודות, אך ביקורות שנתיות ממשיכות ומתבצעות באתר. מאז 2018 הבאר מופיעה על שטר של 100 רופי הודי.
האתר
בדומה למקדשים, המבנה בנוי על ציר מזרח-מערב, והכניסה אליו היא באמצעות גרם מדרגות רחב מצידו המזרחי. בעבר ניצב שער בראש גרם המדרגות והם היו מעוטרים ב-292 עמודים מפוסלים, שמהם נותרו 226 בלבד. אורכו של המבנה הוא 65 מטרים, רוחבו 20 מטרים ועומקו 28 מטרים. המפלס הרביעי הוא העמוק ביותר והוא מוביל אל בריכת המים שאורכה 9.5 מטרים ורוחבה 9.4 מטרים. הבריכה שוכנת בעומק של 23 מטרים. הבאר נמצאת בקצה המערבי של המבנה ובה שבעה מפלסים. עומקה 30 מטרים וקוטרה 10 מטרים. מבנה זה אופייני לבארות מדרגות שכוללות פרוזדור גישה מדורג, ומספר גדול יותר של מפלסים בצידם המערבי. הבאר בנויה בעיקר מלבנים שרופות וחומר, וכן מאבן מקומית הקרויה דהרגאדהרה (Dhrangadhra). על מאפיינים אדריכליים שונים ועל הפסלים מופיע מספר גדול של חתימות בנאים ואמנים, אך רק חלקם יכול להיות מתוארך בבטחה.
בבאר למעלה מ-500 פסלים עיקריים ויותר מאלף פסלים משניים העוסקים בתכנים דתיים, מיתולוגיים וחילוניים, ולעיתים מאזכרים חיבורים. התכנים עוסקים בייקום כולו ובכל תושביו, ובכלל זה אלים (במיוחד שיווה) ואלות (במיוחד פרוואטי), דמויות שמימיות, גברים ונשים בחיי היומיום, נזירים וכמרים, וכן בעלי חיים, אמיתיים או מיתיים וצמחים ועצים.
ג'ון גרין
ג'ון מייקל גרין (באנגלית: John Michael Green, נולד ב-24 באוגוסט 1977) הוא איש חינוך, ולוגר, יוטיובר וסופר אמריקאי עטור פרסים, שספריו תורגמו לשפות רבות. הוא זכה למוניטין בזכות כתיבתו הרגישה אודות הלבטים אשר חווים בני הנוער בגיל ההתבגרות. בשנת 2006 זכה בפרס פרינץ עבור רומן הביכורים שלו "מחפשים את אלסקה" ובשנת 2012 זכה ספרו "אשמת הכוכבים" במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. כמו כן, הוא הופיע פעמיים ברשימת המועמדים הסופית בתחרות "ספר השנה" שאותה עורך הלוס אנג'לס טיימס.
יחד עם אחיו האנק מנהל גרין מספר ערוצי יוטיוב פופולריים העוסקים בעיקר בחייהם, בספרים, במדע, פילוסופיה ומגוון נושאים נוספים.
ראשית חייו
גרין נולד באינדיאנפוליס, אך שלושה שבועות לאחר לידתו עברה משפחתו לאורלנדו, פלורידה, שם גדל בשנותיו הראשונות. מאוחר יותר למד בבית הספר "Indian Springs" באזור ברמינגהאם, אלבמה. בשנת 2000 למד ספרות השוואתית ולימודי דת בקניון קולג' (אנ') בגמבייר (אנ'), אוהיו, באוהיו וקיבל תואר ראשון בשני התחומים הללו. לאחר שסיים את לימודיו במכללה, התעתד להיות כומר והחל ללמוד בבית הספר לתאולוגיה של אוניברסיטת שיקגו. במקביל ללימודיו עבד כסטודנט מתמחה בכמורה בבית חולים לילדים, שם חלה תפנית בחייו: חוויותיו עם ילדים שחלקם חולים במחלות סופניות, העניקו לו את התשוקה לתעד את תחושותיו כסופר במקום ככומר. אלה באו לידי ביטוי מאוחר יותר בספרו הרביעי 'אשמת הכוכבים', העוסק בסיפור אהבה בין שני מתבגרים - האחת חולת סרטן והשני נכה קטוע רגל שהחלים ממחלת הסרטן. בראיון שהופיע באתר יוטיוב, התייחס לעבודתו בבית החולים ואמר כי מעולם לא פגש שם "ילדים שהמחלה הפכה אותם לנבונים יותר מגילם, שהמחלה שינתה את חייהם ואת מותם למשהו נשגב. מי שפגשתי בזמן העבודה שלי שם היו ילדים, בסך הכל ילדים".
לאחר סיום עבודתו בבית החולים המשיך להתגורר בשיקגו והחל לעבוד בשנת 2005 בכתב העת "בוקליסט" ("Booklist"). במסגרת עבודתו סקר וכתב ביקורות על מאות ספרים, במיוחד על ספרי פרוזה ועל ספרים העוסקים באסלאם. בנוסף לעבודה זו, כתב גם ביקורת ספרים עבור המגזין השבועי של הניו יורק טיימס ועבור תחנת הרדיו הציבורי של שיקגו. באותה עת שקד על כתיבת ספרו הראשון "מחפשים את אלסקה".
brotherhood 2.0 (אחווה)
בשנת 2007 החלו ג'ון ואחיו האנק פרויקט שנקרא "brotherhood 2.0". מטרת הפרויקט הייתה להחליף את כל התקשורת מבוססת הטקסט שבאמצעותה הם נהגו לתקשר עד אז בתקשורת חזותית (סרטונים). הפרויקט המקורי נמשך מ-1 בינואר עד ל-31 בדצמבר 2007, והסרטונים זמינים לציבור דרך ערוץ היוטיוב "VlogBrothers" ודרך האתר "brotherhood 2.0" ששייכים לשני האחים. במהלך השנה הפרויקט התפתח וגדל, והאחים החלו להמציא חוקים וכללים לפרויקט, שהעובר עליהם נענש בדרכים יצירתיות. האחים התחייבו להעלות
לאחר brotherhood 2.0
ב-31 בדצמבר 2007, יום סיום הפרויקט, החליטו האחים להמשיך לפרסם סרטונים במתכונתו, באתר חדש.
השניים הקימו את קהילת האינטרנט "נרדפייטריה" (בתרגום חופשי: "לוחמת החנונים"), שחבריה הם "נרדפייטרס" ושמטרתם היא "להקטין את רמת הבאסה העולמית" ("Decrease world suck"). סרטוני האחים וכל פעילות בנרדפייטריה נמצאים כעת באתר "nerdfighteria.com".
CrashCourse
גרין מנהל ביחד עם אחיו את ערוץ היוטיוב הפופולרי "CrashCoruse", אשר מפיק סרטונים העוסקים בנושאים שונים כגון היסטוריה, מדע, ספרות, מדעי המחשב ועוד. הערוץ הוקם על ידי האחים גרין בשנת 2011, ונכון לחודש יולי 2022 לערוץ מעל שלושה עשר מיליון וחצי רשומים וכמיליארד ושבע מאות מיליון צפיות.
קריירה
הרומן הראשון של גרין, "מחפשים את אלסקה", יצא לאור על ידי הוצאת "Dutton Children's Books" בשנת 2005. זהו רומן נעורים אשר מתרחש בפנימיה ושהושפע בעיקר מלימודיו של גרין בבית הספר "Indian Springs". ספר זה זכה בפרס פרינץ, בקטגוריות "הספר השנה הטוב ביותר שנכתב עבור בני נוער, המבוסס כולו על הערך הספרותי שלו". כמו כן, הגיע הספר לראש רשימת עשרת הספרים הטובים ביותר לבני נוער ב-ALA. בשנת 2012 היה הספר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כספר הטוב ביותר בכריכה רכה לבני נוער.
הרומן השני של גרין, "שפע של קתרינות" יצא שנה לאחר מכן על ידי אותה הוצאה. הרומן היה מועמד אף הוא לפרס פרינץ, והגיע לגמר של פרס הספרים של הלוס אנג'לס טיימס.
גרין שיתף פעולה עם סופרי בני הנוער מורין ג'ונסון ולורן מריסל בספר "כשהשלג יורד", שמורכב משלושה סיפורים קצרים אשר מתרחשים באותה עיירה בערב חג המולד, במהלך סופת שלגים. הסיפור שכתב גרין נקרא: "A Cheertastic Christmas Miracle". ב-27 בנובמבר 2009 הגיע הספר למקום העשירי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
גרין ודייוויד לוויתן שיתפו פעולה בכתיבת הרומן "וויל גרייסון, וויל גרייסון" (הוצאה: Dutton Children's Books, 2010). ספר זה היה מועמד לשניים מפרסי ALA השנתיים, לפרס Stonewall Book ולפרסים נוספים.
באוגוסט 2009 אישר גרין שהוא כותב ספר חדש ששמו הוא "ההמשך", שצפוי לצאת בשנת 2011. בתוכנית BlogTV הודיע גרין שהוא מבטל את הוצאת "ההמשך".
הספר השישי של גרין, ששמו הוא "אשמת הכוכבים" יצא לאור ב-10 בינואר 2012. בווידאו בלוג שלו ביוטיוב סיפר כי כמה קטעים משוכתבים מ"ההמשך" (שלא יצא לאור) נכנסו לתוך הספר "אשמת הכוכבים". גרין חתם על כל 150,000 העותקים של המהדורה הראשונה של הספר וכך גם אשתו ואחיו. הספר היה לרב המכר הטוב ביותר לבני נוער של הניו יורק טיימס, למשך שבועיים בשנת 2012.
בשנת 2017 הוציא גרין את הספר "צבים כל הדרך למטה", שלו מתוכנן עיבוד קולנועי באותו השם.
ב-2021 הוציא גרין ספר בשם "The Anthropocene Reviewed", ספר העיון הראשון שלו.
משפחת קרישבסקי
משפחת קרישבסקי (לעיתים בכתיב קריטשעווסקי, קרי קריצ'בסקי) היא משפחה יהודית מחסידות חב"ד, שמוצאה מן הכפר קוֹטוֹבְקָה (Котовка) שבפלך יקטרינוסלב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). בן המשפחה, ד"ר יצחק ד'ארבלה, חקר את מוצא המשפחה וגילה שמקורה ממשפחה ספרדית בשם דה-לטס. רבים מצאצאיה תפסו תפקידי מפתח ומשרות ציבוריות חשובות ביישוב היהודי בארץ ישראל ובמדינת ישראל, ובהם: סופרים, מחנכים, מוזיקאים, רופאים, משפטנים, חוקרים ואנשי אקדמיה. יש לציין שמשפחות קרישבסקי המוכרים במגזר החרדי רובם נכדים של יוסף קדיש שדליצר ששינה את שם משפחתו משדליצר לקרישבסקי
צ'אק לורי
צ'ארלס "צ'אק" לורי (באנגלית: Charles "Chuck" Lorre; נולד ב-18 באוקטובר 1952), הוא מפיק, במאי ותסריטאי טלוויזיה יהודי-אמריקאי. יצר קומדיות מצבים רבות לאורך השנים, בהן "דארמה וגרג", "שני גברים וחצי", "המפץ הגדול", "ממי" ו"בי פלוס". שימש גם כמפיק בסדרות "מייק ומולי", "רוזאן" ו-"United States of Al".
ביוגרפיה
נולד בשם צ'ארלס מייקל לוין (Charles Michael Levine) בלונג איילנד שבניו יורק למשפחה יהודית.
לאחר שסיים תיכון, למד באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפוסטדם, אך נשר לאחר שנתיים כדי להמשיך בקריירה מוזיקלית.
מ-1979 עד 1992 היה נשוי לשותפתו העסקית פולה סמית'. נולדו להם שני ילדים.
מ-2001 עד 2010 היה נשוי לדוגמנית והשחקנית קארן ויטר.
מ-2010 עד 2011 יצא עם השחקנית והדוגמנית עמנואל ווז'יי.
ב-2018 התחתן עם אריאל מנדלסון.
דיקינסוניה
דיקינסוניה (שם מדעי: Dickinsonia) הוא סוג של בעל חיים פרהיסטורי שחי בסוף תקופת האדיקר שבסוף עידן העל פרקמבריון, לפני 567 עד 550 מיליון שנה. נכללים בו 5 מינים.
תיאור
רוב המאובנים של דיקינסוניה הם מאובנים שהתכסו בחול. אורך המאובנים נע בין מילימטרים בודדים עד ליותר ממטר. המאובנים של דיקינסוניה הם סימטריים ובצורת ביצה. המקטעים דמויי הצלעות פונים מאמצעה לכיוון הקצוות הרחבים והצרים. המקטעים מתרחבים ככל שהם מתקרבים לקצה המאובן. הקטעים מופרדים על ידי רכס דק לאורך ציר הסימטריה לחצאים ימניים ושמאליים. הקטעים מאורגנים בתבנית מתחלפת על פי ולא על פי סימטריה דו-צדדית. לפיכך מקטעים אלה הם. השתקפות החלקה זו נמצאת גם במינים אחרים של בעלי חיים מהאדיקר.
גילוי
המאובנים הראשונים של הדיקינסוניה התגלו ב שבאוסטרליה הדרומית. מאובנים נוספים התגלו באוקראינה, סין, הודו ורוסיה. שגילה את באוסטרליה תיאר את הדיקינסוניה בשנת 1947 וקרא לה על שם.
סיווג
הסיווג של דיקינסוניה לא ידוע עדיין. בעל החיים סווג בעבר כקרוב למדוזות סוכך, אלמוגים, תולעים טבעתיות, תולעים שטוחות, פרוטיסטים, אקואלומורפה, חזזיות, שושנות ים ולמערכה מיתרניים. החוקר שייך את רוב בעלי החיים שחיו באדיקר כולל דיקינסוניה לקבוצה נכחדת בשם Vendobionta. מחקר אחר שייך את דיקינסוניה למערכה פלקוזואה ומחקר נוסף משנת 2018 שייך את הדיקינסוניה לקבוצה הנכחדת Petalonamae שהייתה קרובה לקבוצה המודרנית רב-תאיים אמיתיים.
כדורגל באולימפיאדת מינכן (1972)
אולימפיאדת מינכן (1972) נערכה במינכן שבגרמניה המערבית. תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-27 באוגוסט ל-10 בספטמבר 1972.
בטורניר השתתפו 16 נבחרות מ-5 קונפדרציות. הנבחרות חולקו לארבעה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. שתי המובילות בכל בית בתום הסיבוב הראשון, העפילו לסיבוב השני, שכלל שני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. מנצחות הבתים העפילו לגמר הטורניר, בעוד סגניותיהן התמודדו במשחק על מדליית הארד.
אצטדיונים
טורניר הכדורגל התקיים בשישה אצטדיונים שונים, בשש ערים שונות. האצטדיון האולימפי במינכן אירח את משחק הגמר ואת המשחק על מדליית הארד.
הנבחרות שהעפילו
נבחרת אורוגוואי פרשה מהטורניר, והוחלפה ב. כמו כן, בעקבות החרם האפריקאי על המשחקים האולימפיים במונטריאול, רק 13 מתוך 16 המעפילות השתתפו לבסוף בטורניר.
פרסים
9 שערים
6 שערים
5 שערים
ברוס לה ברוס
ברוס לה ברוס (באנגלית: Bruce LaBruce, נולד בשם ג'סטין סטיוארט ב-3 בינואר 1964) הוא במאי קליפים, סופר, צלם מגזינים, ויוצר קולנוע קנדי. לה ברוס הוא ממובילי סצנת האינדי-קוויר שצמחה בשנות השמונים ומן הבולטים בה. הוא ידוע כמשלב תדיר בסרטיו ביקורת פוליטית וחברתית, ובכך שהם מכילים הומור עצמי ומצטיינים בצילום מסוגנן.
ביוגרפיה
לה ברוס נולד בשם ג'סטין סטיוארט וגדל בחווה בסאות'המפטון שבאונטריו קנדה. בשנות העשרה שלו עזב את חיי הכפר לטובת לימודי קולנוע בטורונטו, שם הוא מתגורר כיום, והחל בלימודי קולנוע מעשי. בזמן לימודיו בטורונטו התעוררו הנטיות הפוליטיות של לה ברוס, והוא התפרסם כעורך של פנזין קווירי-פאנקיסטי בשם "J.D.s". לאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת ניו יורק והחל בלימודי תאוריה של הקולנוע ומחשבה מדינית וחברתית לתואר שני.
מלבד פעילותו הקולנועית כותב ברוס ומצלם למספר רחב של מגזינים, בהם "Vice", "Nerve", ו-"BlackBook". בעבר היה לו טור קבוע במגזיני המוזיקה הקנדיים "Exclaim!" ו-"Toronto's eye weekly". בנוסף, היה במשך שנים רבות עורך וצלם במגזין "New York's Index". צילומיו התפרסמו במגזינים "Toronto Life", "National Post", ובהגרדיאן הבריטי. בנוסף הוא עסק בצילום סטילס ומביים קליפים מוזיקליים.
כקולנוען
נכון לשנת 2010, ביים לה ברוס שישה עשר סרטים, כתב תסריט עבור שלושה עשר, שיחק בשישה והפיק חמישה. לה ברוס מכונה "ג'ון ווטרס הקנדי", שכן עבודתו מתאפיינת בקיבוץ שלל דימויים ורעיונות הלקוחים מהתרבות הפופולרית, מסרטים קלאסיים, מספרי פילוסופיה, תרבות הטראש והקאמפ ומאירועים היסטוריים, ומשלבת לצדם אמירות פוליטיות רדיקליות וסצינות סקס בוטות. אף שסרטיו מסווגים לא פעם כפורנוגרפיה בגלל אקטים מיניים מפורשים המוצגים בהם, הדומיננטיות של המרכיבים האמנותיים והפוליטיים שלהם היא מאפיין בולט, ומרכיבים אלה מבדילים אותם ממרבית תוצריה של תעשיית הפורנו העולמית.
בשנת 2007 התארח לה ברוס בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בתל אביב, שם הוקרנו חמשת סרטיו הראשונים. הסרט "אימפריית הפטל" (The Raspberry Reich) זכה בשני פרסים בפסטיבל קולנוע המחתרת של ברלין. סרטו "Otto; or Up with Dead People" הוקרן בהצגת בכורה בפסטיבל סאנדנס 2008 ולאחר מכן בפסטיבל ברלין, וזכה בהם לשבחים. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר של פסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי הבינלאומי במילאנו בשנת 2008.
Inndia
Inndia (מעוצב: INNdiA) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומנייה אינה. השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2012, על ידי חברת התקליטים רוטון מיוזיק, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Party Never Ends. "Inndia" הוא שיר בהשפעה ערבית ומזרחית הכולל תוספת של שירה שמבוצעת על ידי גבר.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים של רומניה.
רקע וכתיבה
"Inndia" נכתב על ידי סבסטיאן ברק, ראדו בולפיה, מרצ'ל בוטזן וג'ודי קונור והופק על ידי פליי & וין. שלישיית פליי & וין זוכתה בקרדיטים כחלק משותף בשיר. השיר היה זמין להורדה דיגיטלית ב-11 באוקטובר 2012 על ידי חברת התקליטים רוטון וכלל שישה רמיקסים נוספים, שיצאו ביחד עם הגרסה המקורית שלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה ל-"Inndia" צולם על ידי אדוארד אנינרו, והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של אינה ב-19 בספטמבר 2012. קדם לו קליפ מילים שפורסם ב-28 ביוני 2012 באותה הפלטפורמה. הקליפ מתחיל בצילומים של אישה מעשנת וחשפניות רוקדות על עמוד במועדון. בהמשך, נכנסת אינה למועדון והקליפ ממשיך.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-38 מיליון צפיות.
ריצ'רדס בניושיס
ריצ'רדס בניושיס (בליטאית: Ričardas Beniušis; נולד ב-23 באפריל 1980) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת החלוץ בסאנד יונישקיס.
קריירה
בניושיס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל אינקראס קובנה מהליגה הליטאית השנייה. בעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת וכבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה כבש 16 שערים והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל הליטאית. במהלך שנת הצטרף לבלטיקה קלינינגרד מהליגה השלישית ברוסיה, במדיה רשם רק הופעה אחת במשחק הליגה נגד סוקול סרטוב. בשנת חזר לקדנציה שנייה באינקראס. כעבור שנה חזר לרוסיה וחתם בקריליה סובייטוב סמרה.
בשנת הצטרף לסטארט מליגת העל הנורווגית, במדיה שיחק עונה אחת.
בשנת חתם באטלנטאס וכעבור חצי שנה הצטרף לקובנה עמה זכה בשלוש אליפויות ובגביע אחד. בקיץ חתם בהארטס אוף מידלות'יאן, ממנה עבר לליאפייס מטאלורגס ולאחר מכן לדונאיסקה סטרדה.
בקיץ הצטרף לסודובה מריאמפולה. בינואר בניושיס חתם בהפועל רעננה מליגת העל עד לסיום העונה. בסיום העונה, רעננה ירדה לליגה הלאומית ובניושיס חזר לסודובה.
ב-4 ביולי 2021 בניושיס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא בניצחון 2-5 נגד. ב-9 בפברואר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד.
צירוף קמור
בגיאומטריה קמורה ובמרחבים וקטוריים, צירוף קמור הוא צירוף ליניארי של נקודות (שיכולות להיות וקטורים, סקלרים או באופן כללי יותר נקודות במרחב אפיני) כאשר כל המקדמים אי-שליליים וסכומם הוא 1. במילים אחרות, הפעולה שווה לממוצע משוקלל רגיל, אלא שנדרש שהמשקלים יהיו מבוטאים כחלק היחסי של כל משקל מ-1.
פורמלית, בהינתן מספר סופי של נקודות במרחב וקטורי ממשי, צירוף קמור של הנקודות האלה הוא כל נקודה u שניתן לבטא בצורה
כאשר לכל i, מתקיים ש-\alpha_i הוא מספר ממשי אי-שלילי וכן.
לדוגמה, כל צירוף קמור של שתי נקודות נמצא על הקטע המחבר ביניהן.
קבוצה נקראת קמורה אם היא מכילה את כל הצירופים הקמורים של הנקודות שלה. הקמוֹר של קבוצת נקודות נתונה הוא בדיוק קבוצת כל הצירופים הקמורים שלהם.
במרחבים וקטוריים, קיימות תת-קבוצות של המרחב שאינן סגורות תחת צירופים ליניאריים, אבל כן סגורות תחת צירופים קמורים. לדוגמה, הקטע [0,1] הוא קמור, אך תחת צירופים ליניאריים, הוא יוצר את הישר הממשי. דוגמה נוספת לכך היא קבוצה של התפלגויות הסתברות, שכן צירופים ליניאריים כלליים של התפלגויות אינם דווקא אי-שליליים או אפיניים (כלומר, בעלי מידה אחת).
לה קלאסיק
לה קלאסיק (בצרפתית: Le Classique), הידוע גם בשם "הקלאסיקו הצרפתי", או ה"דרבי של צרפת", הוא כינויו של משחק כדורגל בין שני מועדוני הכדורגל הגדולים בצרפת: פריז סן-ז'רמן ואולימפיק מרסיי.
המשחק נחשב לחשוב ולגדול ביותר בכדורגל הצרפתי, ואחד המשחקים הגדולים בענף הכדורגל. לכל הפחות, זהו המשחק המתוח ביותר בכדורגל של צרפת. המשטרה הלאומית נוטה לנקוט באמצעי ביטחון רבים על מנת למנוע עימותים בין האוהדים, אף שלא בהצלחה יתירה.
כמו כל משחקי יריבות גדולים, גם זו חורגת לעיתים מחוץ לתחומי המגרש. למשחק ישנה חשיבות היסטורית, תרבותית וחברתית, מה שהופך אותו ליותר ממשחק כדורגל פשוט ומערב את שתי הערים הגדולות בצרפת: פריז נגד מרסיי, עיר הבירה נגד הפרובינציה, הצפון נגד הדרום.
אוניברסיטת לבוב
אוניברסיטת לבוב, או בשמה החדש האוניברסיטה הלאומית ״איוואן פרנקו״ של לבוב (באוקראינית: Львівський університет או Львівський національний університет імені Івана Франка) היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות באוקראינה. היא נמצאת בעיר ההיסטורית לבוב, במחוז לבוב שבמערב אוקראינה.
התחלתה בימי מלכי פולין
האוניברסיטה הוקמה ב-20 בינואר 1661 כשהוציא המלך יאן השני קז'ימייז' של פולין דיפלומה שהעניקה למכללה הישועית שפעלה בעיר לבוב, אז חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי משנת 1608 "את הכבוד והתואר של אוניברסיטה". הישועים ניסו להקים אוניברסיטה אף מוקדם יותר, בשנת 1589, אך לא עלה בידם. הקמת מכללה חדשה בפולין באותה תקופה נתפסה על ידי השלטון כאיום על מעמד האוניברסיטה היגלונית בקרקוב שהתנגדה לתחרות ולמשך שנים רבות הכשילה את תוכניות הישועים.
המלך יאן השני קזימייז' היה אוהד של הישועים ועמדתו הכריעה. הדיפלומה המלכותית שלו אושרה על ידי מסמך נוסף שהוצא בעיר צ'נסטוחובה ב-5 בפברואר 1661. הקמת האוניברסיטה הוזכרה אף בהסכם הדיאץ' בשנת 1658 בין הפולנים לקוזקים האוקראינים. אחד מסעיפיו ציין שתוקם בקייב אקדמיה "רוטנית" ושמוסד דומה יוקם במקום נוסף, שעדיין לא נקבע, קרוב לוודאי בלבוב, שהיה מרכז חשוב של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית בשנת 1758 הכריז המלך אוגוסט השלישי בצו כי הקולגיום בלבוב הוא בית ספר אקדמי השווה בפועל לאוניברסיטה היגלונית, ובו שתי מחלקות: תאולוגיה ופילוסופיה.
ימי השלטון האוסטרי
בשנת 1772 סופחה לבוב (בגרמנית: למברג) על ידי אוסטריה, שהייתה חלק מהאימפריה ההבסבורגית (ראו חלוקת פולין). ב-1773 פוזרה "חברת ישו" על ידי רומא על ידי צו האפיפיור "Dominus ac Redemptor" וכשחלוקת האיחוד הפולני-ליטאי גרמה להוצאת בית הספר ממסגרת הרפורמה שנערכה באמצעות הוועדה לחינוך לאומי. האוסטרים שינו את שמו לאקדמיה הממלכתית "תרזיאנום". ב-21 באוקטובר 1784 חתם הקיסר האוסטרי יוזף השני את מסמך הקמת האוניברסיטה כמוסד חילוני. הוא דחף לגרמניזציה של המוסד על ידי הבאת פרופסורים דוברי גרמנית מרחבי האימפריה ההבסבורגית. לאוניברסיטה היו אז 4 מחלקות: תאולוגיה, פילוסופיה, משפטים ורפואה. השפה הרשמית של האוניברסיטה הייתה הלטינית והפולנית והגרמנית היו השפות המשניות. השפה האוקראינית הספרותית (סלאבנו-רוסין) של התקופה הייתה בשימוש רק ב"סטודיום רותנום" שפעל בשנים 1787–1809 כמוסד מיוחד לחינוך המועמדים לכמורה יוונית-קתולית מקרב התושבים.
בשנת 1805 נסגרה האוניברסיטה, מכיוון שאוסטריה, ששקעה אז במלחמות עם נפוליאון לא מצאה יותר כספים מספיקים לממנה. לעומת זאת הוקם בעיר בית ספר תיכון. האוניברסיטה נפתחה מחדש ב-1817. באופן רשמי השלטון הווינאי תיאר את ההחלטה כמעשה חסד, אולם הסיבות היו שונות: האוסטרים היו מודעים למדיניות הצאר אלכסנדר הראשון שתמכה בפולנים וביקשה למנוע את השפעתה. עם זאת רמת החינוך לא הייתה גבוהה: הלטינית הוחלפה בגרמנית ורוב הפרופסורים בה היו בינוניים. יחידי הסגולה ראו בשהותם בלבוב רק מקפצה לקריירות עתידיות.
ב-1848 כשהגיע "אביב העמים" גם ללבוב (ראו "מהפכות 1848"), ייסדו הסטודנטים בלבוב שני ארגונים: "הלגיון האקדמי" ו"הוועד האקדמי", ודרשו את הפולוניזציה של המוסד. הממשל בווינה הגיב בכוח, וב-2 בנובמבר 1848 הופגז מרכז העיר על ידי חיילי הגנרל המרשטיין שירה בבנייני האוניברסיטה, במיוחד בספרייה. כעבור זמן קצר הוכרז על עוצר והאוניברסיטה נסגרה זמנית.
הקורסים חודשו בינואר 1850 תחת משטר של אוטונומיה מוגבלת. אחרי שנים אחדות גישת השלטון התרככה וב-4 ביולי 1871 הכירה וינה בפולנית וב"רוטנית" (אוקראינית) כשפות רשמיות של האוניברסיטה. כעבור שמונה שנים המצב השתנה. הרשויות האוסטריות הכריזו על הפולנית כשפה רשמית ועל רוטנית וגרמנית כמשניות. בחינות בשפות האחרונות היו אפשריות אם הפרופסורים שלטו בהן. ההחלטה גרמה למהומות בקרב האוקראינים בשם הדרישה לשוויון זכויות. ב-1908 רצח סטודנט אוקראיני לפילוסופיה בשם מירוסלב סיצ'ינסקי את מושל גליציה, אנדז'יי קז'ימייז' פוטוצקי.
עם הזמן אוניברסיטת לבוב התפתחה וחיזקה את מעמדה כאחת משתי האוניברסיטאות באימפריה האוסטרו-הונגרית שבהן שפת ההוראה פולנית, לצד האוניברסיטה היגלונית בקרקוב. פעלו בה מורים ידועי שם כדוגמת ולדיסלב אברהם, אוסוולד באלצר, שימון אסכנזי, סטניסלב זקז'בסקי, זיגמונט יאנישבסקי, קז'ימייז' טברדובסקי, בנדיקט דיבובסקי, מריאן סמולכובסקי ולודוויק רידיגייר.
בשנות ה-1870 למד באוניברסיטה זו איוואן פרנקו שהצטיין לימים כסופר חשוב בשפה האוקראינית, דמות ציבורית ומתרגם. באותה תקופה הוקמה גם קתדרה להיסטוריית העולם והיסטוריה של מזרח אירופה שבראשה עמד ההיסטוריון האוקראיני מיכאיל הרושבסקי (1866–1934), מחבר "היסטוריה של אוקראינה-רוס" ב-10 כרכים והנחשב לאבי האסכולה האוקראינית להיסטוריה.
אוניברסיטת "יאן קז'ימייז'" (1919–1939)
בין שנת 1919 לספטמבר 1939 בימי הרפובליקה הפולנית השנייה נודעה אוניברסיטת לבוב כ"אוניברסיטת יאן קז'ימייז'" לזכר מייסדה, המלך יאן השני קז'ימייז' לבית ואזה. שם זה הוענק לה על ידי ממשלת פולין ב-22 בנובמבר 1919. אוניברסיטת יאן קז'ימייז' הייתה אז המרכז האקדמי השלישי בחשיבות בפולין המודרנית, אחרי אוניברסיטת ורשה והאוניברסיטה היגלונית בקרקוב. ב-26 בפברואר 1920 העניקה לה ממשלת פולין את הבניין ששימש בעבר את ה"דיאט" של גליציה, שהפך לבניין הראשי של האוניברסיטה. הרקטור הראשון בימי השלטון הפולני המחודש היה המשורר יאן קספרוביץ'. בשנת 1924 חולקה הפקולטה לפילוסופיה לפקולטות למדעי הרוח ולמחלקה מתמטית-ביולוגית. ב-1934 פעלו משום כך באוניברסיטה חמש פקולטות: תאולוגיה (222 סטודנטים), משפטים (1978 סטודנטים), רפואה (638 סטודנטים, כולל 263 שלמדו רוקחות), מדעי הרוח (892 סטודנטים) ומתמטיקה ומדעי החיים (870 סטודנטים). בסך הכל למדו בשנת הלימודים 1934–1935 כ-5,900 סטודנטים. לפי השתייכות "דתית" הם התחלקו כדלהלן: המורים האוקראינים נדרשו באופן פורמלי להישבע אמונים לפולין. מרביתם סירבו ועזבו את האוניברסיטה בשנות ה-1920 המוקדמות. הופעל עקרון ה"נומרוס קלאוזוס" לגבי קבלת אוקראינים ללימודים - לא הותר לקבל יותר ממכסה של 15%, בעוד הפולנים היו צריכים להתקבל בשיעור של לפחות 50% מהסטודנטים.
אוניברסיטת "איוואן פרנקו"
בשנת 1939, אחרי הפלישה המתואמת לפולין של גרמניה הנאצית וברית המועצות, סופחה לבוב לברית המועצות במסגרת "אוקראינה הסובייטית". בהתחלה איפשרו הכובשים הסובייטים את המשך הקורסים כסדרם. עד סוף שנת 1939 הושארה על כנה גם שיטת ההוראה הפולנית. ב-18 באוקטובר 1939 פוטר הרקטור הפולני רומן לונשאן דה ברייה והוחלף בהיסטוריון האוקראיני מיכאילו מרצ'נקו (סבו של העיתונאי והדיסידנט ולרי מרצ'נקו). מרצ'נקו היה נחוש להפוך את אוניברסיטת לבוב לאוניברסיטה לאומית אוקראינית. ב-8 בינואר 1940 הוסב שם האוניברסיטה ל"איוואן פרנקו". הפרופסורים ואנשי המנהל הפולנים פוטרו בהדרגה והוחלפו בדוברי אוקראינית ורוסית. הונהגו מקצועות בהתאם לאידאולוגיה הסובייטית: פילוסופיה מרקסיסטית-לניניסטית, "כלכלה פוליטית", ספרות, היסטוריה וגאוגרפיה אוקראינית וסובייטית. נסגרו חוגים שעסקו בתאולוגיה, כלכלת שוק חופשי, אידאולוגיה קפיטליסטית, היסטוריה, תרבות וגאוגרפיה פולנית. בשנים 1939–1941 הוצאו להורג כתריסר חברי הסגל הפולנים של האוניברסיטה.
ביולי 1941 נכבשה לבוב על ידי גרמניה הנאצית. הכובשים החדשים סגרו את האוניברסיטה וטבחו בעוד כעשרים אנשי סגל פולנים ובנוסף בעוד עשרים בני משפחותיהם או אורחים שנזדמנו בביתם. מאוחר יותר הועלתה סוגיית שיתוף הפעולה של סטודנטים ולאומנים אוקראינים בארגון הטבח, לפחות עריכת רשימת הקורבנות שנבחרו.
בקיץ 1944 ערכו אנשי הצבא האדום יחד עם יחידות של ארמייה קריובה את "מבצע סופה" וגרשו את הצבא הגרמני מחוץ ללבוב. האוניברסיטה פתחה שוב את שעריה. הסגל הורכב תחילה מפולנים, אך אלו "פונו"-גורשו בשנים 1944–1946 על ידי השלטון הסטליניסטי מערבה למדינה הפולנית המחודשת, יחד עם רוב האוכלוסייה הפולנית במסגרת תוכנית "הרפטריאציה". גם התושבים הגרמנים גורשו מן העיר.
הכרזת עצמאות אוקראינה בשנת 1991 הביאה לשינויים מן היסוד בכל תחום של חיי האוניברסיטה. בשנים 1990–2013 בראש המוסד עמד הפיזיקאי איוואן וקרצ'וק. הדרישות שהתעוררו בשנות 1990–2000 הביאו להקמתן של פקולטות חדשות כמו פקולטה ליחסים בין-לאומיים (1997), החוג לתרגומים ובלשנות השוואתית (1998). החל מ-1997 הוקמו יחידות לימוד חדשות כמו המכללה למשפטים, המרכז למדעי הרוח, המכון ללימודי ספרות, המרכז לשפה והתרבות האיטלקית, מרכז למחשוב, וכן מוזיאונים לזואולוגיה, לגאולוגיה ולמינרלוגיה, מוזיאונים לארכאולוגיה, למטבעות (נומיסמטיקה) ולחותמים (ספרגיסטיקה) ומעל מאה מעבדות חדשות. סגל האוניברסיטה עלה ל-981.
הבניין הראשי
הבניין המרכזי של האוניברסיטה ברחוב אוניברסיטטסקוי נבנה בשנים 1877–1881 ותוכנן על ידי האדריכל יוליוש הוכברגר. בהתחלה שכן בו הדיאט האזורי של גליציה ולודומריה. חזית הבניין עוצבה עם פורטיקו מפואר הנישא על עמודים ואכסדרה, עם קבוצות פסלים אלגוריים - "העבודה" ו"החינוך" המוצבים בכניסה לבניין, ו"גליציה, הויסלה והדנייסטר" על גג הכניסה, יצירות מאת ט. ריגר. בשנת 1920 הבניין נמסר לאוניברסיטת יאן קז'ימייז'.
סרחיו קאמייו
קריירת מועדונים
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל קאמייו למיראנדס מהליגה הספרדית השנייה למשך עונת. הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-3 באוגוסט 2022 הושאל קאמייו לראיו ואיקאנו מלה ליגה למשך עונת 2022/2023. ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ברצלונה במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אלצ'ה במסגרת המחזור השביעי בליגה. בסך הכך ערך 38 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים. ב-17 באוגוסט 2023 חתם על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.
קריירה בינלאומית
קאמייו היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023. הוא ערך ארבע הופעות בטורניר.
צ'רנוביל (סדרת טלוויזיה)
צ'רנוביל (ברוסית: Чернобыль) היא סדרת דרמה היסטורית רוסית שביים אלכסיי מוראדוב על פי תסריט על ולנטין ספירידונוב. הסדרה מתארת את אסון הגרעין בצ'רנוביל ואת מאמצי הניקוי לצד עלילת משנה החוקרת מעורבות אפשרית של האמריקאים באסון. צוות השחקנים מורכב בעיקר משחקנים מקומיים, בכיכובם של איגור פטרנקו ונאדז'דה מיכלקובה, דמיטרי אוליאנוב, מריה אנדרייבה, אלכסנדר אילין הבן, ולדימיר יומאטוב, יורי צורילו, ואחרים.
הסדרה תעלה לשידור ב-19 באפריל 2022.
עלילה
העלילה מתרחשת מאפריל עד דצמבר 1986. במקביל לאירועים המרכזיים, האסון בתחנת הכוח הגרעינית - מסופר כיצד האגף האוקראיני של הק.ג.ב. של ברית המועצות מתוודע לעניין שמפגינים שירותי הביון הזרים בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל.
בוריס פילניאק
בּוֹריס אנְדְרֵייביץ' פּילְנְיַק (ברוסית: Бори́с Андре́евич Пильня́к 11 באוקטובר 1894 – 21 באפריל 1938) היה סופר רוסי וסובייטי שהוצא להורג על ידי שלטונות ברית המועצות בטענות שווא על תכנון לרצוח את יוסיף סטלין ואת ניקולאי יז'וב.
ביוגרפיה
פילניאק נולד בשם בוריס אנדרייביץ' ווֹגאוּ בעיר הקטנה מוז'איסק, במחוז מוסקבה. אביו היה רופא, צאצא של חקלאים גרמנים שהתיישבו על גדות הוולגה בתקופת שלטון קתרין הגדולה. אמו הייתה בת למשפחת סוחרים ותיקה מסראטוב. בוריס החל להתעניין בכתיבה לראשונה בגיל תשע. בין השפעותיו המוקדמות היו אנדריי ביילי, אלכסיי רמיזוב, ויבגני זמיאטין.
לאחר מכן פרסם פילניאק סיפור קצר בשם "סיפור הירח שאינו כבה", בכתב העת הספרותי נובי מיר ("עולם חדש") במאי 1926. בסיפור מקבל מפקד בצבא האדום הוראה מ"השלושה המובילים" לעבור ניתוח רפואי, ועושה כן בעל כורחו. הוא מת על שולחן הניתוחים, ומשתמע ש"השלושה המובילים" רצו במותו. באוקטובר 1925, מיכאיל פרוּנזה, שהחליף את טרוצקי בראש הצבא האדום, מת לאחר שהמליץ לו הפוליטביורו, שנשלט אז על ידי השלישייה יוסיף סטלין, גריגורי זינובייב ולב קמנייב, לעבור ניתוח. לכן נתפס הסיפור של פילניאק כסיפור מפתח.
לא ידועה ראיה על כך שסטלין רצה במותו של פרונזה, ופילניאק ניסה להתגונן מפני האשמה בהשמצת ההנהגה על ידי הוספת הערה בסוף סיפורו, שנכתב ביום 28 בינואר 1926, האומרת כי הוא בקושי מכיר את פרונזה, וכי על הקורא לא לחפש "עובדות אמיתיות ואנשים חיים" בסיפור. למרות זאת, בעקבות הסיפור קמה שערורייה. וורונסקי היה המום ונבוך מכך שהסיפור הוקדש לו, והכריז כי הוא "דוחה את ההקדשה הזו בשאט נפש". המהדורה הפוגענית של "נובי מיר" נאסרה, וה־OGPU (כינויה דאז של המשטרה החשאית הסובייטית) אף ביקרה אצל כל המנויים הידועים כדי להחרים מידיהם את העותקים שלהם. מאוחר יותר נשלחה להם מהדורה חלופית עם סיפור אחר במקום סיפורו של פילניאק. כתב העת פרסם התנצלות פומבית.
פילניאק עצמו שהה בסין, בסיור במזרח הרחוק, כשפרצה הסערה, ויכול היה לערוק, אך במקום זאת מיהר לחזור כדי להגן על עצמו. על אף שלא תמך במהפכה הבולשביקית, הכיר כמה קומוניסטים רמי דרג, ופנה אל איוואן סקוורצוב־סטפנוב, העורך הראשי של העיתון איזבסטיה, בבקשה להגנה. הלה הכיר לו את יו"ר מועצת הקומיסרים העממיים (כלומר ראש הממשלה) אלכסיי ריקוב. על פי דרישתו של ריקוב כתב פילניאק מכתב חרטה, שפורסם ב"נובי מיר" בינואר 1927. ימין|ממוזער| יושבים משמאל לימין: גאורגי צ'ולקוב, ויקנטי וורסאייב, [[כריסטיאן רקובסקי, בוריס פילניאק, אלכסנדר וורונסקי, פטר אורֶשין, קארל ראדק ופאוול סקולין.
עומדים משמאל לימין: איבן יבדוקימוב, ואסילי לבוב־רוגצ'בסקי, ויאצ'סלב פולונסקי, פיודור גלדקוב, מיכאיל גרסימוב, אברם אפרוס ואיסאק באבל.]] בשלב זה כבר היה פילניאק שני רק למקסים גורקי כסופר הרוסי החי הנקרא ביותר, בברית המועצות ומחוצה לה. כדי להגן על זכויות היוצרים שלו הגיע להסדר לפיו כל יצירותיו פורסמו בו זמנית במוסקבה ובברלין. הרומן הידוע ביותר שלו, "מהגוני" (Кра́сное де́рево, 1927, תורגם לאנגלית בשנת 1965), נאסר ברוסיה, אך – כמו שאר יצירתו – ראה אור בברלין. זה נתן ליריבו של פילניאק, ליאופולד אברבך, ראש אגודת הסופרים הפרולטרים של רוסיה, עילה לתקוף את פילניאק בארבעה גליונות עוקבים של 'העיתון הספרותי' (ליטרטורנאיה גאזטה), שבו שלט אברבך, במאמרים תחת כותרות כגון "רשת עוינת של סוכנים בשורות הסופרים הסובייטים" ו־"בוריס פילניאק, כתב מיוחד של הצבא הלבן". המשורר ולדימיר מאיאקובסקי הצטרף למתקפה, וטען ש"בזמן הנוכחי, של ענני סערה מתקדרים, [ספרו של פילניאק] זהה לבגידה בחזית", ומקסים גורקי כתב לאחד ממזכירי המפלגה הקומוניסטית, אנדריי אנדרייב, להתלונן על כך ש"סלחו לפילניאק על סיפורו על מות החבר פרונזה".
שלא כמו יבגני זמיאטין, שהיה נתון למתקפה דומה באותו זמן וסירב להתנצל או לחזור בו, פילניאק נכנע, והסכים להיענות לדרישות המשטר. הוא מצא מגן חדש בדמות ניקולאי יז'וב, לימים ראש ה־NKVD הרצחני, ששימש צנזור אישי שלו במהלך חיבור הרומן הבא, "הוולגה זורמת לים הכספי" (Волга впадает в Каспийское море, 1930), שתיאר את מסע התיעוש הכפוי באור חיובי ומהלל. ויקטור סרז' ביקר אצל פילניאק בזמן שעבד על הרומן הזה. "פילניאק היה מעקם את פיו הגדול.״, נזכר סרז', "ואומר: 'הוא [כלומר יז'וב] נתן לי רשימה של 50 קטעים לשנות מהיסוד! אַי!' הוא היה צועק, 'לו רק יכולתי לכתוב בחופשיות!' בפעמים אחרות מצאתי אותו במעמקי הדיכאון. 'בסוף יזרקו אותי לכלא, אתה לא חושב?' עודדתי אותו בכך שהסברתי שהתהילה שלו באירופה ובאמריקה שומרת עליו." כמה שנים לאחר מכן, כתב מקס איסטמן בספרו Arts in Uniform, שפורסם ב־1934, פרק שכותרתו "השפלתו של בוריס פילניאק".
לאחר שהשפיל את עצמו, הורשה פילניאק לשוב ולתפוס מקום באליטה הספרותית, ולנסוע לפריז, ניו יורק וטוקיו. יצירה ידועה נוספת שלו היא "אוקיי! – רומן אמריקאי", (О'кей! Американский роман, 1931; תורגם לאנגלית בשנת 1932), ספר מסע לא מחמיא על ביקורו בארצות הברית ב־1931. הוא ניצל את הביקור ביפן כדי לכתוב את הסיפור "סיפור על איך סיפורים נוצרים".
הוקצה לפילניאק דאצ'ה פרטית בשטחה של אחוזה שהייתה שמורה לסופרים שהשלטון חפץ ביקרם, ושם חי בשכנות לבוריס פסטרנק, אחד הבודדים שהגנו עליו ב־1929. בשנת 1936, ביקר את שניהם הסופר הצרפתי אנדרה ז'יד, שחיפש דעה כנה על החיים בברית המועצות. מלשין משטרתי סיפר ל־NKVD כי פילניאק ופסטרנק קיימו מספר פגישות חשאיות עם אנדרה ז'יד, ושסיפקו לו מידע על המצב בברית המועצות. סביר שז'יד השתמש במידע הזה בספרו "השיבה מברית המועצות", שבו התפכח מאהדתו לקומוניזם ותקף את ברית המועצות.
למרות השפלתו הפומבית, פעל פילניאק באומץ בסתר. כששמע שקארל ראדק, חבר בולט באופוזיציה השמאלית, חי במצוקה לאחר שהוגלה לטומסק, שלח לו כסף. כמו כן התכתב עם הקומוניסט הספרדי, אנדראו נין, שהוקיע את סטלין ב־1927 והקים את POUM (מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי, המפלגה שבה תמך ג'ורג' אורוול במהלך מלחמת האזרחים בספרד). כאשר ויקטור סרז' נעצר במוסקבה, דחק פילניאק באנדראו נין ליצור לחץ בינלאומי כדי להבטיח את שחרורו. התכתבות זו נחשפה כאשר ה־NKVD חטף את נין בברצלונה. ב־28 באוקטובר 1937 ביקר אצלו פסטרנק, לברך את פילניאק ואת אשתו הגיאורגית, קירה אנדרוניקאשווילי, לרגל יום הולדתו השלישי של בנם. באותו ערב נעצר פילניאק בידי ה־NKVD. הוא הואשם במזימה להרוג את סטלין ואת יז'וב, וכן בהיותו מרגל יפני. הוא נשפט ב־21 באפריל 1938, הודה באשמה, ונורה באותו יום. בפתק צהוב קטן שצורף לתיק שלו ב־NKVD נכתב: "המשפט בוצע". הוא הוצא להורג בירייה באחורי הראש, בגיא ההריגה בבקומונרקה.
בשלהי שנות ה־60 ובמהלך שנות ה־70 החלו לשקם את שמו של פילניאק בברית המועצות, ושבו להעריך את כתביו.
כתביו
С последним пароходом (1918)
Голый Год (1922)
Повесть Петербургская (1922)
Метелинка (1923)
Санкт-Питер-бурх (1922)
Смертельное манит (1922)
Никола-на-Посадьях (1923)
Простые рассказы (1923)
Повести о чёрном хлебе (1923)