cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקס ליליינטל
קורות חיים
בארצות הברית בא ליליינטל תחילה לניו יורק, ושם נעשה רב קהילה. קהילות יוצאי גרמניה בניו יורק קיבלו אותו בחום ואף מינו אותו ל"רב ראשי", מינוי שלא עלה יפה. ב-1850 התפטר בעקבות חיכוכים בקהילה, והקים מוסד חינוכי. במשך העשור הראשון לשהותו בארץ החדשה עדיין החזיק בעמדות שמרניות, אך אז פגש ביצחק מאיר וייז. ב-1854 הפגין את מעברו המלא ליהדות הרפורמית כשפרסם מאמר בו, תוך סקירה ביקורתית של הנוהג, טען כי יום טוב שני של גלויות היה מתאים לזמנו וההתפתחות ההיסטורית מאפשרת לבטלו כיום. הוא החל לדווח לעיתון התנועה הרפורמית American Israelite, שיצא בסינסינטי, ובאותה שנה עבר לסינסינטי ונעשה שותף בעריכת העיתון ורב הקהילה הרפורמית המקומית. בקהילה זו פעל עשרים ושבע שנים, עד פטירתו, הקים מוסדות והיה מרצה להיסטוריה וספרות יהודית בהיברו יוניון קולג'. מילא תפקיד חשוב בעיתונות היהודית באמריקה ופרסם ספרים ומאמרים. פעל גם במוסדות הכלליים של העיר סינסינטי.
חטיבת המחקר
חטיבת המחקר (בראשי תיבות: חט"מ) היא יחידה צבאית השייכת לאגף המודיעין (אמ"ן) של צה"ל, והיא הגוף העיקרי בקהילת המודיעין האחראי על מחקר מודיעיני על כל רבדיו.
חטיבת המחקר בנויה בעיקרה במתכונת של זירות האמורות לספק כל אחת בתחומה את "השלם המודיעיני", כך ישנן זירות אזוריות להן אחריות על מדינות וגזרות והן מבצעות את המחקר למול מדינות אלו בכלל הנושאים – צבאי, מדיני-אסטרטגי, כלכלי, חברתי ועוד. לצד הזירות האזוריות קיימות זירות נוספות הנותנות מענה רוחבי חוצה גזרות. כך לדוגמה, בתחום הטכנולוגי.
על אף היותה יחידה צבאית, תפקידה אינו תחום למחקר המודיעין הצבאי, דהיינו לנושאים צבאיים מובהקים במדינות העימות הפוטנציאליות, והיא עוסקת מתוקף אחריותה כמעריך הלאומי גם במחקר מדיני, כלכלי, טכנולוגי, חברתי ופוליטי, לו יש נגזרות מדיניות, אסטרטגיות וכלכליות לצד הצבאיות.
ראש חטיבת המחקר (רח"ט מחקר) הוא קצין בדרגת תת-אלוף. מאוקטובר 2020 מכהן בתפקיד תא"ל עמית סער. רבים מהרח"טים בעבר התקדמו לדרגת אלוף ולתפקידים בכירים בממשל הישראלי (יוסי בידץ, יעקב עמידרור, דני רוטשילד, עמוס גלעד, יהושע שגיא, שלמה גזית).
על כל המשרתים בחטיבת המחקר חל נוהל חשיפה אשר אוסר לחשוף את זהותם, שמם ותמונתם מטעמי ביטחון מידע. זאת למעט רח"ט מחקר שבשל מרכזיות תפקידו, פרטיו מותרים לפרסום.
תחומי אחריות
חטיבת המחקר היא האחראית להערכת המודיעין הלאומית של ישראל ומתוקף כך גם מובילה את הערכת המודיעין השנתית בקבינט.
תפקידיה הם:
חטיבת המחקר נחשבת לגדולה ולמבוססת שבין גופי המחקר בקהילה, ולרשותה כוח אדם זמין מקרב משרתי החובה בצה"ל.
בניגוד למקובל במדינות דמוקרטיות אחרות, בהן מופקד המודיעין הצבאי על תחומים צבאיים בלבד, בעוד תחומים שאינם צבאיים והערכת המודיעין הלאומית נמצאים תחת אחריותם של גופי מודיעין אזרחיים, בישראל אחראית חטיבת המחקר גם על התחומים הלא צבאיים, לרבות תחומים כלכליים, חברתיים, אסטרטגיים ומדיניים. הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק התייחסה למצב אנומלי זה בדו"ח שפרסמה בחודש מרץ 2004, ובו המליצה, בין היתר, על העברתם של תחומים מדיניים-אסטרטגיים מסוימים ותחומים לא-צבאיים הנתונים כיום לאחריות אמ"ן לגורם מודיעיני אזרחי.
בחודש אוקטובר 2020, בטקס חילופי ראש חטיבת המחקר, התייחס ראש אמ"ן אלוף תמיר הימן לתחומי האחריות של החטיבה: "טקס החלפת ראש חטיבת המחקר הוא אירוע בקנה מידה לאומי. חטיבת המחקר משפיעה על סדר היום המדיני והצבאי של מדינת ישראל. חוקרי חטיבת המחקר נדרשים להעריך באומץ. הם נדרשים לכך גם כאשר הנחות היסוד מתערערות, ובהכרח בעידן שבו האמת היא מונח מתעתע".
הקמת היחידה והתפתחותה
חטיבת המחקר הוקמה על בסיס פעילות שירות המודיעין של ארגון "ההגנה" – שירות ידיעות. הארגון פעל בשלושה מישורים של איסוף מודיעין – המישור הבריטי, המישור הערבי, והמישור הפנים-יהודי. בתחילת שנות ה-40, יעקב שמעוני, החל להכין תשתית למאגר מידע על ערביי ארץ ישראל ויזם גם מעקב אחר עיתונות ערבית.
עם הקמת שירות המודיעין במהלך מלחמת העצמאות, מילא אריה סימון, סגן ראש המודיעין הקרבי וקצין המודיעין של יגאל ידין, תפקיד מרכזי בהנחת יסודות מחקריים למודיעין השדה. הוא כתב חוברת הדרכה ראשונה והקים גוף שמנה כמה עשרות אנשים אשר חולקו לארבע חוליות שהפכו בהמשך למדורים: חולית סוריה ולבנון, חולית עיראק, חולית ירדן וחולית מצרים. בעזרתן ניתח סימון את החומר המודיעיני שקיבל והסיק מסקנות לגבי משמעויותיו. במקביל אליו, פנחס פיק הניח יסודות למחקר בסיסי ולמחקר הצבאות הלא-ערביים והקים את ספריית המודיעין. פרופ' אברהם רייפנברג – מומחה לתורת הקרקע יוצא הצבא הבריטי שנקרא מהאוניברסיטה העברית – הניח יסודות למחקר שטח. לאחר המלחמה המשיך הנס לודוויג שטרים (לוץ) את פעולתו.
ענף המחקר במחלקת המודיעין הוקם בתחילת שנות ה-50 על ידי מרדכי גיכרמן (לימים גיחון). בראשית דרכו תחם גיחון את האחריות בין מדורי המחקר. חמשת המדורים הראשונים שהקים היו: לבנון, סוריה, עיראק, ירדן ומצרים.
לאחר מכן הוקם מדור בין-ערבי ומדור מעצמות. בנוסף הוקמו מדורים תפעוליים: גאוגרפיה, כלכלה, אמל"ח וטכנולוגיה. עבודת המדורים התבססה על המידע שסיפק האיסוף. אחת ממשימות המחקר הייתה להחזיר את החומר מעובד עם הערכת מהימנות והמלצות תפעוליות.
במרוצת השנים, התפתחה היחידה והפכה לאחת המרכזיות באגף המודיעין של צה"ל. בראש היחידה עומד כיום קצין בדרגת תת-אלוף ומשרתים בה מאות חיילים, נגדים, קצינים ואזרחים עובדי צה"ל.
לאורך השנים, לקחה חטיבת המחקר חלק פעיל בכל מלחמות ישראל ובאירועים מדיניים ומבצעיים רבים. במסגרת זו, סיפקה מודיעין והערכות כמעט לגבי כל אירוע ביטחוני משמעותי, אשר את מרביתם לא ניתן לחשוף מטעמי ביטחון מידע.
חטיבת המחקר מקיימת כנס שנתי לסיכום פעילותה ולהענקת תעודות הערכה לחוקריה בסדיר ובמילואים. הכנס האחרון נערך ב-19 ביולי 2021 ועמד בסימן המוטו החדש של החטיבה "ידע בהקשר לתכלית". מוטו זה משקף את ייחודיותה של החטיבה ביצירת ידע מגוון, שנעשית בהקשר רחב של תמונה שלמה, ועבור תכלית של קבלת ההחלטות או הפעולה המבצעית שעל הפרק. הכנס כלל נאומים של בכירים באגף המודיעין, ביניהם ראש אגף המודיעין, האלוף תמיר הימן, וראש חטיבת המחקר תא"ל עמית סער.
הצלחותיה של חטיבת המחקר לאורך השנים
לאורך השנים, נזקפות לזכות חטיבת המחקר לא מעט הצלחות. מטבען של הצלחות בעולם המודיעין הרגיש, נוטות אלו להישאר פעמים רבות חסויות ורק לחלקן ניתן ביטוי פומבי. להלן מספר דוגמאות להצלחותיה:
כישלונותיה של חטיבת המחקר לאורך השנים
בדומה לגופי ההערכה מקבילים בקרב קהילות המודיעין בעולם, לעיתים התקשתה חטיבת המחקר בניבוי תהליכים והתפתחויות ביטחוניות, מדיניות, ופוליטיות. להלן מספר דוגמאות לכישלונותיה:
מבנה ארגוני
בראש החטיבה עומד קצין בדרגת תת-אלוף - רח"ט מחקר.
היחידה מחולקת לזירות, בראשות כל זירה עומד קצין בדרגה אלוף-משנה. זירות אלו משתנות בהתאם להערכת האיומים וההתמודדות עימם. כל זירה מחולקת לענפים, אשר מחולקים למדורים, ואלו מתחלקים לחוליות.
נכון לשנת 2019 חטיבת המחקר כוללת חמש זירות:
בנוסף לראשי הזירות, כפופים לרח"ט מחקר שני סגנים בעלי דרגת אלוף-משנה - סגן למודיעין (אחראי על ליווי הפעילות המודיעינית-מבצעית שחטיבת המחקר לוקחת בה חלק במטה הכללי) וסגן האחראי על בניין הכוח (אחראי על משאבים, משא"ן, תכנון יחידתי ארוך-טווח, לוגיסטיקה, הטמעת פלטפורמות דיגיטליות ועוד).
אותות הערכה והצטיינות
לאורך השנים זכתה חטיבת המחקר בפרסים רבים על תרומתה לביטחון ישראל וכן זכו משרתיה באותות הצטיינות מגוונים:
פרס ביטחון ישראל
בשנת 2018 זכה צוות של הזירה הטכנולוגית בחטיבת המחקר בפרס על פרויקט "שמספק מענה ראשון מסוגו כנגד איום מרכזי על מדינת ישראל. הפרויקט מגלם בתוכו חדשנות טכנולוגית ותעוזה מבצעית יוצאת דופן ויש לו תרומה אסטרטגית משמעותית וייחודית לביטחון המדינה".
פרס ראש אמ"ן לעידוד החשיבה היוצרת והתרומה המודיעין ע"ש אל"ם עוזי יאירי ז"ל
מדי שנה זוכים משרתי חטיבת המחקר במספר פרסי ראש אמ"ן על הפרויקטים השונים אותם הם מובילים.
פרס הרמטכ"ל לחדשנות
בשנת 2020 זכה צוות מטעם חטיבת המחקר במקום הראשון של פרס זה תחת בית הפעלת הכוח על פרויקט מסווג בשם "הבשורה"".
פרס הרמטכ"ל לאפקטיביות מבצעית
בשנת 2019 זכתה חטיבת המחקר בפרס הרמטכ"ל על "מערכת בריזה" (מערכת טכנולוגית).
פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות
בשנת 2017 זכתה חטיבת המחקר בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות (בית תומכות הלחימה, מקום 2).
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
בשנת 2016 זכתה חטיבת המחקר להערכה זו על תוכנית זימ"טמטיקה.
אחרון גיבורי הפעולה
אחרון גיבורי הפעולה (באנגלית: Last Action Hero) הוא סרט פעולה פרודי-קומי, בבימויו של ג'ון מקטירנן שיצא לאקרנים ב-1993. בסרט מככבים אוסטין או'בראיין וארנולד שוורצנגר. הפרודיה בסרט היא על סרטי פעולה (ועל סרטיו של שוורצנגר בפרט) ועל הקלישאות הרבות בסרטים אלו. הסרט יצא לאקרנים בו זמנית עם "פארק היורה" אשר על פי הטענות האפיל עליו וגרם לכך שהכנסות הסרט היו נמוכות.
תקציר העלילה
בחלקו הראשון של הסרט מתואר דני (אוסטין אובראיין), ילד שאוהב סרטי פעולה, שמקבל יום אחד מעובד קולנוע (רוברט פרוסקי) כרטיס קולנוע קסום שהיה שייך להודיני. בהמשך מתברר לדני שהכרטיס מאפשר מעבר בין העולם האמיתי לבין העולם כפי שהוא מופיע בסרטים.
דני נכנס לתוך סרט בכיכובו של ארנולד שוורצנגר הנקרא ג'ק סלייטר. דני מסייע לג'ק נגד האויב שלו ומנסה לשכנע אותו שהוא לא נמצא בעולם האמיתי אלא בסרט, ושהוא למעשה שחקן ושמו ארנולד שוורצנגר. ההוכחות של דני מתמקדות בקלישאות הנמצאות בסרטים בכלל ובסרטי אקשן כגון: כל מספרי הטלפון מתחילים ב-555, התחמושת לא אוזלת ואין צורך להטעין מחדש, כל הנשים הן דוגמניות, כשג'ק מתלכלך בזפת הוא מתנקה בקלות וכן הלאה.
בחלקו השני של הסרט עוברים ג'ק ודני לעולם האמיתי שם נאלץ להתמודד ג'ק עם האמת. הוא פוגש את השחקן שמגלם אותו (ארנולד שוורצנגר) שנראה כמוהו ומספר לו עד כמה הוא שונא אותו, לבסוף אחר קרב עם הרשע שבסיפור (שברח לעולם האמיתי) נפגע ג'ק וגוסס למוות. דני מחזיר אותו לאולם הקולנוע ומשם לסרט וכך ניצל ג'ק לפי הקלישה בסרטים ש"הגיבור לא מת" והפצעים הם שטחיים בלבד.
שחקנים ראשיים
נוסף על השחקנים הראשיים, הופיעו בסרט שורה של שחקנים בהופעות אורח, כגון טינה טרנר, שרון סטון (בתפקידה כקתרין טראמל בסרט "אינסטינקט בסיסי"), רוברט פטריק (בתפקידו כמחסל T-1000 בסרט "שליחות קטלנית 2: יום הדין"), סילבסטר סטאלונה (המופיע בכרזת הסרט "שליחות קטלנית" ככוכב הסרט במקומו של שוורצנגר), ריצ'רד הקטן, ז'אן-קלוד ואן דאם, טימותי דלטון, ג'יימס בלושי, דני דה ויטו (בקולו בלבד כמדבב דמות מצויירת), מריה שרייבר (אשתו של שוורצנגר במועד הסרט) וצ'בי צ'ייס.
פסקול
פסקול הסרט "אחרון גיבורי הפעולה" יצא ב-1993, והוא כולל בעיקר שירים של אמני הבי מטאל שונים, ובין השאר גם שני שירים של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס שהוקלטו בתקופת הפריצה של הלהקה, לאחר יציאת האלבום "Dirt". הסינגל "What the Hell Have I" הפך ללהיט ב-MTV.
הפצה מחודשת
ב-8 במרץ 2021 נמסר שחברת "סרטי סוני" תפיץ את הסרט מחדש, בפורמט בלו-ריי, עם רזולוציה של 4K UHD. ההחלטה על כך התקבלה בעקבות משאל שקיימה החברה לגבי סרטים ישנים שצופים ירצו לראות ב-4K. ההפצה המחודשת תכלול תוספות כלהלן:
משנה מקום משנה מזל
משנה מקום משנה מזל הוא ביטוי רווח בעברית המתאר את השפעת שינוי המקום על מזלו של האדם.
מקור הביטוי
הביטוי אינו מופיע בצורתו בדברי חז"ל, אבל יש לו הדים בשני התלמודים.
בתלמוד הבבלי נאמר:
מקור זה מתייחס לשינוי מקום כבעל סגולה לשמיעת תפילות. בדומה לכך, וביחס לשינוי המזל בכלל, נאמר גם בתלמוד הירושלמי: "שנה מקומך [...] פעמים ששינוי המקום גורם".
כך גם בספר הזוהר "מי שלא זכה במקום זה ילך למקום אחר ויזכה".
בדברי חז"ל הובאו פעמים רבות מימרות האומרות ששינוי מקום גורם לביטול גזירות רעות, בחלק מהמקומות הדבר נתון במחלוקת.
לא ברור מתי התקבע נוסחו המוכר של הביטוי "משנה מקום משנה מזל" הרב שמואל אשכנזי כתב שהנוסח התקבע בדורות האחרונים ולדוגמה: בתרל"ב נדפס ספרו של הרב נפתלי סופר שם מופיע הביטוי, שישים שנה לאחר מכן הרב מיכאל גולדברגר גם ציטט אותו, ואחריהם רבים.
בערבית יש ביטוי שמשמעותו הפוכה – ששינוי מקום גורם למזל רע, כך רבי יוסף אבן זבארה מביא "המשנה את מקומו – ישתנה מזלו עמו".
הסברים שונים
הסברים שונים ניתנו על השפעת שינוי המקום על מזלו של האדם. על פי אמונת חז"ל לכל מדינה ומדינה יש "שר ממונה", דהיינו מלאך ששולט על גזירותיה של אותה מדינה וביציאתו של האדם ממדינה למדינה הוא יוצא משליטתו של מלאך אחד ועובר לשליטתו של מלאך אחר שגזירותיו שונות. כמו כן לארץ ישראל וירושלים בפרט יש מעלות מיוחדת המשפיעות על מזלו של האדם וזאת בין היתר בשל מצוות התלויות במקום. כמו כן על פי אמונת ימי הביניים לארץ ישראל וירושלים יש מעלות הנגזרות מ"תורת האקלימים" הנפוצה באותה עת שייחסה למקומות אלו מעלה יתרה בשל היותם בעלי האקלים הממוזג ביותר המתאים ביותר לנבואה שבכוחה של זאת לגבור על גזירת הכוכבים.
הסבר נוסף הוא שבכוחו של האדם היהודי להשתחרר מגזירות הכוכבים על ידי קיום המצוות ולימוד התורה ובכך הוא דבק באלוהים שהוא נעלה ממערכת הכוכבים השולטת בדרך כלל על גורלו של האדם. יש שנתנו הסבר לאימרה זאת ברוח הקבלה התיאורגית. בכוחו של האדם לשנות את ה"מקום" שהוא אחד מכינויו של האל, ובשל כך הוא זוכה למשוך אליו שפע ומזל.
בתרבות המודרנית
האמרה השתרשה בתרבות המודרנית והדים לכך ניתן למצוא בתופעות שונות כמו הסברים לתורת הפנג שווי ברוח הביטוי, תרגום השם של סרט בכיכובו של אדי מרפי מ"Trading Places" ל"משנה מקום משנה מזל", וכן ציטוטה של אמרה זו (באופן שמשנה את משמעותה בכוונה) בשיר "יו יה" של להקת כוורת:
לקריאה נוספת
יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי, אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, חלק ב, ירושלים תשע"א, עמ' 673 – 675.
יניב אברג'יל
יניב אברג'יל (נולד ב-16 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. בעונת היה מלך השערים של ליגת העל, לאחר שכבש 18 שערים במדי הפועל כפר סבא.
קריירה
אברג'יל החל את דרכו בכדורגל במחלקת הנוער של בית"ר תל אביב. הוא קודם לקבוצה הבוגרת בעונת, וכבר בעונתו הראשונה השתלב בצורה טובה, כשערך 21 הופעות ליגה וכבש 5 שערים. את שערי הבכורה שלו בליגה כבש ב-21 באוקטובר 1994, במשחק החוץ של קבוצתו מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. אברג'יל כבש את השער הראשון במשחק בדקה ה-16, והשלים צמד שהעלה את קבוצתו ליתרון 0:3 בדקה ה-39, לאחר שפרץ לאורך חצי מגרש, כשאחריו רודף בלם מכבי חיפה אולג קוזנצוב ולא מצליח להשיגו. בסיום ניצחה בית"ר תל אביב בתוצאה 2–3, ואת העונה היא סיימה במקום ה-11 בטבלה. בעונה שאחריה רשם אברג'יל 26 הופעות, בהן כבש 8 שערים, אך קבוצתו ירדה לליגת המשנה, ואברג'יל סיים את דרכו במועדון.
לקראת עונת חתם אברג'יל בקבוצת הפועל כפר סבא, אותה אימן אז אבי כהן. כבר בעונה זו סיים כמלך שערי הקבוצה בליגה, כשכבש 10 מתוך 34 שערי הקבוצה. הוא הוסיף לשחק בקבוצה שלוש עונות נוספות, בהן כבש 37 שערים נוספים, כשעונת השיא שלו הייתה, בה כבש 17 שערים ב-30 הופעות. בעונתו הרביעית בקבוצה, בה כבש 12 שערים, ירדה כפר סבא לליגת המשנה, כשסיימה במקום ה-12 מתוך 14 קבוצות.
לקראת עונת חתם אברג'יל בבית"ר ירושלים. בית"ר, אותה אימן בתחילת העונה אלי גוטמן, השאילה את כרטיסו עם אופציה לרכישה בסיום העונה. השחקן והקבוצה חוו פתיחת עונה טובה, כשהקבוצה זכתה בטורניר ידידות בשם "גביע השלום", כשהיא מנצחת בגמר את רומא האיטלקית 0:1. את השער בגמר כבש אברג'יל, שגם כבש שלושער לרשת קבוצה ירדנית בחצי הגמר. למרות זאת, חווה אברג'יל עונה מקצועית קשה, בה שותף בעיקר כמחליף, וכבש 4 שערי-ליגה בלבד במהלכה, והסתכסך עם אלי גוטמן. גם החלפתו של גוטמן בניסים בכר במהלך העונה לא חיזקה את מעמדו של השחקן, ואברג'יל הביע חוסר שביעות רצון מכך. לקראת סיומה של העונה, הוא אף נענש על ידי המאמן בכר על ראיונות שהעניק לתקשורת. למרות זאת הוא שחק במשחק האחרון של העונה וגם הבקיע בו שער. בסיום העונה בית"ר לא רכשה את כרטיסו, מכיוון שנטישת גד זאבי גרמה לפשיטת רגל של בית"ר, ואברג'יל סיים את דרכו בקבוצה, ועשה דרכו לקבוצת מכבי פתח תקווה.
מאמנו של אברג'יל בפתח תקווה, אלי אוחנה, פוטר אחרי 7 משחקים בלבד. אברג'יל שותף בשישה מהם, חמישה כשחקן הרכב פותח, ורשם שער ליגה אחד. עם הגעתו של המאמן גיא לוזון, התערער מעמדו של אברג'יל, והוא שותף בשני משחקים בלבד כמחליף, עד ששוחרר מהקבוצה, והועבר לחציה השני של עונת לקבוצת הפועל באר שבע. בבאר שבע זכה השחקן לדקות משחק רבות יותר, וכבש 6 שערים ב-17 הופעות במדי הקבוצה.
בסיומה של העונה, ולאחר שתי עונות לא קלות, חזר השחקן למועדון בו שיחק 4 שנים, הפועל כפר סבא. אברג'יל סיים עונה אישית מצוינת, בה כבש 18 שערי ליגה, והוכתר למלך השערים בליגת העל לעונה זו. במהלך העונה, ב-5 במרץ 2003, אף ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת ישראל, כשהוצב על ידי מאמן הנבחרת אברהם גרנט בהרכב הפותח במשחק הידידות מול באצטדיון רמת גן. המשחק הסתיים בשוויון 0:0, ואברג'יל שיחק 73 דקות. קבוצתו לא נחלה הצלחה מרובה במהלך העונה, וירדה בסיומה לליגת המשנה, כשסיימה במקום ה-11 מתוך 12. אברג'יל שיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם אלון מזרחי, שכבש 14 שערי ליגה באותה עונה. במהלך העונה חלה ירידה ביחסיהם של השניים, מה שלא תרם למאמצי הקבוצה להישאר בליגה. לאחר שהוכרעה ירידתה של הקבוצה, מזרחי אף התבטא בחריפות נגד אברג'יל. אברג'יל נשאר בקבוצה למרות הירידה, ובעונת שיחק לראשונה בליגת המשנה. הוא כבש 10 שערים, אך הקבוצה סיימה רק במקום ה-4 ולא הצליחה לשוב לליגה הבכירה.
לקראת עונת הושאל השחקן לקדנציה שנייה בקבוצת הפועל באר שבע, בה חזר לשתף פעולה עם מאמנו בבית"ר ירושלים, אלי גוטמן, ועם שותפו להתקפת כפר סבא שנתיים קודם לכן, אלון מזרחי. באר שבע, שעברה שני חילופי מאמנים במהלך העונה (אלי כהן ולופא קדוש), סיימה את העונה במקום האחרון בטבלה וירדה לליגת המשנה, כשמזרחי ואברג'יל מתחלקים בתואר מלך שערי הקבוצה בליגה, עם שמונה שערים כל אחד.
בעונת, חתם אברג'יל בקבוצת בני סכנין. הוא רשם עונה אישית וקבוצתית חלשה מאוד, כשכבש שני שערים בלבד, וירד עם קבוצה שלישית ברציפות לליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה. אברג'יל עזב את הקבוצה בתום העונה, ולא שב לשחק עוד בליגה הבכירה.
לקראת עונת חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת, אותה אימן שמעון הדרי. הוא שוב סיים עונה מאוכזבת, בה תרם 3 שערים בלבד ב-27 משחקים, 13 בלבד מתוכם בהרכב הפותח, והודעה על שחרורו הצפוי מהקבוצה ניתנה כחודש לפני סיומה הרשמי.
לאחר סיום דרכו בנצרת, הוא לא שב עוד לשחק באחת משתי הליגות הבכירות. בקיץ 2007 חתם בשורות עירוני טבריה מליגה א', ובמהלך העונה עבר להפועל אום אל-פחם מאותה הליגה. אברג'יל הוסיף לשחק במדי קבוצות נוספות מליגה א', ובסך הכל סיים בליגה זו שלוש פעמים במקום הראשון בטבלה: עם הפועל אום אל-פחם ב-2008, עם אחווה עראבה ב-2009, ועם מכבי אום אל-פחם ב-2011. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הפועל בועיינה מליגה ג', כשבשתי עונות בשורותיה רשם 50 שערים ב-51 הופעות. לקראת עונת חתם אברג'יל באחי ביר אל מכסור בליגה ג', אך שיחק במדיה חודשיים בלבד, בהם רשם 4 משחקים ושער אחד.
איסלה מוחרס
אִיסְלָה מוּחֶרֶס (בספרדית: Isla Mujeres, "אי הנשים") הוא השם של אי ושל העיירה הנמצאת עליו במדינה המקסיקנית קינטנה רו. האי הממוקם לא רחוק מחופיו הצפון-מזרחיים של חצי האי יוקטן בים הקריבי, כ-13 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר קנקון. אורכו של האי כ-7 קילומטרים ורוחבו 650 מטרים. העיירה היא הבירה של המועצה האזורית איסלה מוחרס. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נרשמו 12,642 תושבים.
העובדה שהאי ממוקם קרוב יחסית לקובה הפכה אותו לאחד היעדים המועדפים על מהגרים קובניים המנסים להסתנן לארצות הברית דרך האי בשנים האחרונות.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית היה האי מקום מקדשם של אלילי בני המאיה הזקנים; אל הרפואה ואל הלידה והיה קרוי אישצ'ל (Ixchel). השם איסלה מוחרס שפירושו "אי הנשים" ניתן על ידי הספרדים שהגיעו לאי במאה ה-16 בשל העובדה שבאי נמצאו איורים רבים של אלילות מכתות שונות. בקצה הדרומי של האי היה בעבר מקדש של בני המאיה, אך בשנת 1988 סערת ההוריקן גילברט גרמה נזק קשה למקדש. חלק קטן מהמקדש שרד וכן רוב יסודות המבנה.
החל משנות ה-70 התפתח ענף התיירות באופן ניכר באיסלה מוחרס בעקבות העיר השכנה קנקון.
תחבורה ותיירות
תחבורת האי מורכבת בעיקר ממוניות או רכבי גולף וקטנועים. לפי נתוני 2005 נרשמו באי כ-121 מוניות, 500 רכבי גולף ו-1,500 קטנועים.
בכל חצי שעה במהלך שעות היום מפליגות מעבורות נוסעים מפוארטו חוארס או מפוארטו קנקון אל האי ובחזרה. במהלך היום מגיעים מטיילים רבים לביקור יומי באי אך היקף הפעילות יורדת בשעות הערב כשקבוצות תיירים עוזבות את האי. ישנם מספר רב של מקומות המגישים מאכלי ים טריים, וכן תבשילים מאיהיים (של בני המאיה). מחירי המלונות עשויים להיות זולים מאוד אך גם יקרים למדי כמו למשל בתי המלון באזור הדרומי-מערבי או כמו הוטל וילה רולנדי. החוף המזרחי הוא חופו של הים הקריבי שהוא סלעי וגלי יותר, ומהחוף המערבי של האי ניתן לראות את קו הרקיע של קנקון מעל המים הצלולים. בקצה הצפוני נמצא "אל סנטרו", מרכז העיירה והאזור המסחרי של האי בו חולש ציר מרכזי - רחוב אידלגו - שאליו ולסביבתו מתרכזים רוב המסעדות ומקומות הבילוי. החוף המפורסם פלאיה ביץ' גם הוא ממוקם בקצהו הצפוני של האי ששוחזר במהירות לאחר שהכתה את האזור סופת ההוריקן וילמה בשנת 2005.
באי ישנו בית חב"ד מצליח בניהולו של הרב מענדי דיין והרב יוסי בן שמעון.
האי איסלה מוחרס ממוקם קרוב לאחת משוניות האלמוגים הרבות, וצלילה ושנירקול הם ספורט פופולרי באי. בנוסף האי מהווה ביתם של אוכלוסיית צבי ים. לאור סכנת ההכחדה המאיימת על צבי הים באזור הוחלט להקים בקצה חופו הדרומי של האי מתקן המתמחה בהרבייה ושיקום הצבים. מתקן זה נסגר בתקופת הקורונה ומאז לא נפתח שוב.
ג'וזף האברשאם
ג'וזף האברשאם (באנגלית: Joseph Habersham; 28 ביולי 1751 – 17 בנובמבר 1815). היה איש עסקים אמריקאי, פוליטיקאי איש ג'ורג'יה, לוחם במהפכה האמריקאית והמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופות כהונותיהם של נשיאי ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון, ג'ון אדמס ותומאס ג'פרסון.
ראשית חייו
ג'וזף האברשאם נולד בסוואנה שבג'ורג'יה לג'יימס האברשאם, שגם הוא היה סוחר ופוליטיקאי, ולמרי בולטון. הוא למד בבתי ספר מקומיים ובקולג' פרינסטון והיה לסוחר ובעל מטעים מצליח. הוא נשא לאישה את איזבלה ריי ולשניים נולד בן אחד.
המהפכה האמריקאית
ב־1775 היה האברשאם חבר במועצת הבטיחות, ועדה מטעם הפטריוטים שלקחה את תפקידי הממשל מידי הלויאליסטים, הנאמנים למלוכה. הוא גם היה אז חבר בקונגרס של ג'ורג'יה וקצין בדרגת מייג'ור בגדוד של אנשי מיליציה מג'ורג'יה. הוא התקדם בסולם הדרגות והגיע לדרגת קולונל ברגימנט הראשון של ג'ורג'יה.
הוא פרש מהצבא לאחר שהיה מעורב בדו-קרב שנערך בין לאכלן מקינטוש לבין באטן גווינט.
קריירה פוליטית
האברשאם ושני אחיו, ג'יימס הבן וג'ון, היו פעילים בפוליטיקה של ג'ורג'יה. במספר מקורות מצוין שג'וזף האברשאם היה נציג בקונגרס הקונפדרציה ב־1785, אך מידע זה נבע ככל הנראה מבלבול בינו לבין אחיו ג'ון. ג'וזף האברשאם שימש כיושב ראש בית הנבחרים של ג'ורג'יה ב־1782 ושוב ב־1785 והיה חבר הוועידה המדינתית שאישרה ב־1788 את חוקת ארצות הברית.
בשנים 1792–1793 כיהן האברשאם כראש עיריית סוואנה. ב־1795 הוא מונה על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא שימש עד לתחילת נשיאותו של תומאס ג'פרסון ב־1801. ב־1799 הוא יצר את תפקיד העוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר, ולתפקיד מונה אברהם ברדלי הבן.
מותו ומורשתו
ג'וזף האברשאם נפטר בסוואנה ב־1815 ונטמן בבית הקברות קולוניאל פארק שבעיר. על שמו נקרא מחוז במדינה.
האברשאם היה חבר לשכת הבונים החופשיים של סוואנה. אביו ושני אחיו היו גם הם חברים בלשכה זו. בנוסף היה חבר בלשכה צאצא שלו, ריצ'רד וסט האברשאם, שהיה צייר וידידו הקרוב של ממציא הטלגרף סמואל מורס.
אגם רודברג
אגם רוּדברג-קרוּבִּינר (נולדה ב-8 בפברואר 1986) היא שחקנית, מדבבת ודוגמנית ישראלית. זוכת פרס מסך הזהב (2004) ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2020).
ביוגרפיה
אגם רודברג נולדה וגדלה במושב רמת צבי, לדוד רודברג צבר ממוצא רומני ולטבי ולפנינה (לבית עמיר) שעלתה ממרוקו. לה שלושה אחים, הדוגמן פלג רודברג, מעיין רודברג, והשחקנית אדוה רודברג. אביה נפטר כשהייתה בת עשר.
את לימודיה התיכוניים עשתה רודברג בכפר הנוער ויצו ניר העמק.
בשנת 2005 התגייסה לצבא, ושירתה בתיאטרון צה"ל.
דוגמנות
ההופעה הראשונה שהקנתה לה פרסום הייתה בפרסומת טלוויזיוניות למשקה "צ'רי" קוקה-קולה ב-2001, בגיל 15, כשבאותה עת הייתה מיוצגת על ידי סוכן הדוגמניות רוברטו בן-שושן.
בשנים 2004–2006 היא דיגמנה עבור מותג הספורט וההנעלה האמריקאי "סקצ'רס" בישראל.
רודברג דיגמנה בעברה לחברות שונות, כמו לרשת האופנה הישראלית "פוקס", והובילה מספר קמפיינים.
ב-2016 החלה לדגמן לחברת האופנה הישראלית "עדיקה".
ממרץ 2021 היא הפרזנטורית של רשת "Be פארם" הישראלית מבית שופרסל.
טלוויזיה וקולנוע
בין השנים 2003–2005 גילמה את שירלי ברזילי במשך שלוש עונות בסדרת הדרמה היומית "אהבה מעבר לפינה" ששודרה בערוץ 2 אצל כל הזכיינים באותה עת (רשת, קשת וטלעד), ובשנת 2004 היא זכתה בפרס מסך הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה יומית, על השתתפותה בסדרה.
ב-2005 הוציאה את ה-DVD הראשון שלה לילדים, "אגם הבירבורים", שבו היא מלמדת את השפה העברית (עם: גיל וסרמן, מיטל סיידוף, רוני אבני ושירלי זר).
בשנים 2014–2017 שיחקה בתפקיד המרכזי בתור דנה ריסקין בסדרה הדרמה היומית של הוט "מתים לרגע".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקולנוע "אנטנה" בבימויו של אריק רוטשטיין.
בשנת 2020 גילמה את ענת אלימלך בסרט הטלוויזיה "ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים". כן, שיחקה בתפקיד המרכזי בסדרה הדרמה הקומית "חזרות" בכאן 11, ועל תפקיד זה זכתה בפרס ״שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית״ מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ובסרט ״ אנחנו המהפכה ״.
תיאטרון ובמה
ב-2004 השתתפה ב"לא יאומן כי פסטיגל". כמו כן ב-2003, השתתפה רודברג במחזמר "תום סוייר והאקלברי פין", בתפקיד בקי תאצ'ר. ב-2005 הנחתה רודברג את המופע "שיר נולד" לצידם של תום אבני, וצביקה הדר.
בשנת 2009 הופיעה שוב בפסטיגל "קונג פו פסטיגל" לצד עדי הימלבלוי ושרה את "מטרה מספר אחת", אשר הגיע למקום הראשון בתחרות, ובכך זכתה רודברג בפסטיגל לראשונה.
רודברג היא שחקנית בתיאטרון בית ליסין. ב-2014 השתתפה בהצגה "שבטים", בה היא גילמה נערה להורים חירשים המתחרשת בעצמה. ב-2015 שיחקה את ביאנקה במחזה "אילוף הסוררת" מאת שייקספיר.
בשנים 2016–2017 שיחקה במחזה לפי הספר "הוא הלך בשדות" עם גל אמיתי, בבימויו של כפיר אזולאי.
ב-2017 שיחקה במחזה "מלך הכלבים" בבימויו של עירד רובינשטיין.
ב-2018 שיחקה במחזה "לילה אחד, מרקוביץ'" בבימויו של עירד רובינשטיין.
בנובמבר 2022 החלה לככב בהצגה "סיפור אהבה" בתיאטרון בית ליסין.
מועמדויות לפרסי תיאטרון
רודברג הייתה מועמדת בטקס פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "השחקנית המבטיחה" על ההצגות "שבטים" ו"אילוף הסוררת", ועל ההצגה "הוא הלך בשדות" בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לצידן של תיקי דיין ואפרת בן צור.
חיים אישיים
במרץ 2016 התארסה לשחקן והמנחה גל אמיתי, אך ב-14 בדצמבר 2016, לאחר ארבע וחצי שנות זוגיות, השניים נפרדו. ב-2019 נישאה לאיש העסקים דור קרובינר, והם הורים לשתי בנות.
ב-2013 רודברג תרמה מח עצם ובכך סייעה להציל אישה חולת סרטן.
לה גם דרכון פורטוגלי.
מרקו פביאן
מרקו חונפאיי פביאן דה לה מורה (בספרדית: Marco Jhonfai Fabián de la Mora, נולד ב-21 ביולי 1989 בגוואדלחארה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בפילדלפיה יוניון ובנבחרת מקסיקו בעמדת הקשר.
פביאן הוא מדליסט זהב אולימפי, לאחר שזכה עם נבחרת מקסיקו האולימפית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון (2012).
קריירת מועדונים
פביאן החל את הקריירה בגיל שמונה במועדון הכדורגל גוואדלחארה מעיר הולדתו גוואדלחארה, ובשנת 2007 נכנס לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, כאשר היה בן 18. כבר כילד פביאן נחשב לעילוי, וקודם בגוואדלחארה כשהוא גם משחק בקבוצות הבת וקבוצת המילואים כבר בגילאי נוער. את הופעת הבכורה ערך פביאן בנובמבר 2007 במשחק ליגה נגד יגוארס דה צ'יאפס. את שערו הראשון במועדון הבקיע פביאן בפברואר 2008 בניצחון 6-0 על מורליה. בשנת 2010 רשם פביאן טורניר גביע ליברטדורס מוצלח עם גוואדלחארה, ואף הגיע עמה לגמר, בו הפסידה הקבוצה 2-1 ו-2-3 לאינטרנסיונל הברזילאית. פביאן הבקיע את השער הראשון לגוואדלחארה בגומלין. באוקטובר 2011 הבקיע פביאן שלושער ראשון בקריירה, בניצחון 5-2 על אסטודיאנטס טקוס. בשנת 2011 הבקיע פביאן צמד שערים ספקטקולריים בניצחון 4-1 על ברצלונה במסגרת גביע האתגר בכדורגל, הראשון בבעיטה מרחוק והשני בבעיטת מספרת. בדצמבר 2013 הושאל פביאן לשנתיים לקרוס אסול המקסיקנית, וערך את הבכורה בתיקו 1-1 מול לאון במאי 2014. באותה שנה הבקיע פביאן שער ניצחון בדקה ה-92 מול פואבלה, שהיה מועמד לפרס פושקש. באפריל 2014 זכה פביאן עם קרוס אסול בליגת האלופות של CONCACAF, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על טולוקה. בדצמבר 2014, חזר פביאן לגוואדלחארה על אף שנותרה לו עוד שנה בחוזה ההשאלה, בגין עלויות שכר גבוהות אותן העדיפה קרוס אסול שלא לשלם. פביאן לא קיבל את המספר 10 ששימש אותו לפני ההשאלה, כי המספר ניתן לשחקן אחר, ולכן הוא שיחק עם המספר 33, אותו לבש כאשר ערך את הופעת הבכורה במועדון. פביאן הבקיע מספר שערים חשובים לאחר חזרתו לקבוצה, ובשנת 2015 זכה עם גוואדלחארה בטורניר האפרטורה של הגביע המקסיקני.
בדצמבר 2015 הודיעה גוואדלחארה שפביאן יימכר לאיינטרכט פרנקפורט מתחתית הבונדסליגה תמורת דמי העברה של 4 מיליון דולר. את הופעת הבכורה ערך פביאן בינואר 2016, כאשר החליף במחצית את האריס ספרוביץ' במשחק ליגה מול וולפסבורג. באותו משחק פביאן סיפק מספר מסירות חשובות, וסייע לאלכסנדר מאייר להבקיע שלושער ולקבוצתו לנצח 3-2. עד לתום העונה פביאן הפך לשחקן חשוב במערך של פרנקפורט, אך נאלץ להתמודד עם הקבוצה במבחני הישרדות מול נירנברג לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-16 בבונדסליגה. פביאן לא שיחק כלל במשחק הראשון שנערך בפרנקפורט והסתיים בתיקו 1-1. במשחק הגומלין בנירנברג, נכנס פביאן כמחליף בדקה ה-11 במקום מארק שטנדרה שנפצע, והמשחק הסתיים בתוצאה 1-0 לפרנקפורט, שנשארה בבונדסליגה. את עונת 2016/17 בבונדסליגה פתחו פביאן ופרנקפורט היטב והתמקמו בצמרת הבונדסליגה, אך מספר תוצאות חלשות הרחיקו את הקבוצה מאירופה. עם זאת, פביאן נחשב לאחד המצטיינים של הקבוצה בעונה זו. את שערו הראשון בבונדסליגה הבקיע פביאן בספטמבר 2016 בניצחון 2-1 על באייר לברקוזן. באותה עונה הגיע פביאן עם פרנקפורט לגמר הגביע הגרמני, אך נחל בגמר הפסד 2-1 לבורוסיה דורטמונד, במשחק בו שותף 79 דקות. בעונת 2017/18 פביאן היה פצוע בחלק ניכר של העונה, אך היה שותף לזכייה ההיסטורית של הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על באיירן מינכן, על אף שישב על הספסל בגמר ולא שותף.
בפברואר 2019, לאחר שלא ראה דקות בתחילת עונת 2018/19, עזב פביאן את פרנקפורט וחתם בפילדלפיה יוניון מליגת העל האמריקאית בכדורגל. בהופעת הבכורה שלו, הבקיע פביאן את השער לפילדלפיה בהפסד 3-1 לטורונטו.
קריירה בינלאומית
פביאן ערך שלוש הופעות במדי נבחרת מקסיקו עד גיל 20, שנערכו באליפות אמריקה עד גיל 20 שנערכה בשנת 2009 בטרינידד וטובגו. מקסיקו ופביאן סיימו את הטורניר במקום האחרון בבית, וכשלו להעפיל לאליפות העולם עד גיל 20 שנערכה באותה שנה. בשנת 2011 החל פביאן לשחק בנבחרת מקסיקו עד גיל 23, וערך בשורותיה 20 הופעות, בהן הבקיע 15 שערים, והוא נחשב לשיאן השערים במדי נבחרת זו. בנוסף, פביאן הוא שיאן השערים של טורניר טולון לנבחרות צעירות, בצוותא עם אלן שירר, עם שבעה כיבושים, כולם באותו טורניר בשנת 2012, בו זכתה נבחרת מקסיקו לאחר ניצחון בגמר על טורקיה. במהלך הטורניר הבקיע פביאן שלושער בניצחון 4-3 על מרוקו וצמד מול בלארוס.
בשנת 2012 השתתף פביאן באולימפיאדת לונדון. פביאן הבקיע מספר שערים במוקדמות המשחקים האולימפיים, לרבות שלושער מול הנבחרת האולימפית של טרינידד וטובגו, וסיים את טורניר המוקדמות כמלך השערים שלו עם חמישה כיבושים. במשחקים האולימפיים עצמם, פביאן פתח בכל משחקיה של מקסיקו, ובחצי הגמר הבקיע את השער הראשון למקסיקו שהיה שער שוויון בדרך לניצחון 3-1 על נבחרת יפן האולימפית. במשחק הגמר על מדליית הזהב, פביאן כמעט הבקיע שער במספרת, אך בישל את השער השני מתוך שניים שהבקיע אוריבה פראלטה. מקסיקו ופביאן ניצחו בגמר את נבחרת ברזיל האולימפית בתוצאה 2-1, וזכו במדליית זהב.
את הופעת הבכורה במדי נבחרת מקסיקו הבוגרת, ערך פביאן בניצחון 3-1 על נבחרת ונצואלה בינואר 2012. פביאן היה בסגל המקסיקני לגביע הזהב 2011, בו זכתה הנבחרת המקסיקנית, אך לא שותף בו. פביאן היה אמור להשתתף בקופה אמריקה 2011 ושיחק במשחקי ההכנה, אך הושעה מהנבחרת יחד עם שבעה שחקנים נוספים לתקופה של חצי שנה, בגין התפרעות במלון בקיטו שבאקוודור. הטורניר הגדול הראשון בו פביאן השתתף כשחקן פעיל בנבחרת הבוגרת היה גביע הזהב 2013. פביאן הבקיע שער אחד בכל אחד משלושת המשחקים של מקסיקו בשלב הבתים. מקסיקו הודחה בטורניר זה בחצי הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת פנמה.
בשנת 2014 השתתף פביאן עם נבחרת מקסיקו במונדיאל 2014, אליו הגיעה הנבחרת המקסיקנית לאחר טורניר מוקדמות בו עמדה בסכנת הדחה, לאחר שהנבחרת סיימה רק רביעית בבית הגמר הצפון אמריקאי, ונאלצה להתמודד בצמד מפגשי פלייאוף מול נבחרת ניו זילנד. עם זאת, במונדיאל עצמו מקסיקו הציגה יכולת טובה מאוד, והעפילה משלב הבתים, בו פביאן נכנס כמחליף בשלושת המשחקים. בשמינית הגמר, בה הפסידה מקסיקו 2-1 לנבחרת הולנד והודחה, פביאן לא שיחק. בשנת 2015 פביאן נכלל בסגל המקסיקני לקופה אמריקה 2015, טורניר בו סיימה הנבחרת במקום האחרון בשלב הבתים עם שתי נקודות. פביאן לא שיחק בשני המשחקים הראשונים, ובמשחק השלישי, בו הפסידה מקסיקו 2-1 לנבחרת אקוודור, נכנס פביאן כמחליף בדקה ה-52 במקום חאבייר גואמס. פביאן לא זומן לסגל המקסיקני לקופה אמריקה 2016 על אף יכולתו הטובה בסיום אותה שנה במדי איינטרכט פרנקפורט.
בשנת 2018 נכלל פביאן בסגל המקסיקני למונדיאל 2018. פביאן ערך במונדיאל זה הופעה אחת, במחזור האחרון של שלב הבתים, כאשר נכנס כמחליף בהפסד 3-0 לנבחרת שוודיה. פביאן לא שותף במשחק שמינית הגמר בו הפסידה מקסיקו 2-0 לנבחרת ברזיל.
תארים
עם קרוס אסול:
עם איינטרכט פרנקפורט:
עם נבחרת מקסיקו האולימפית:
Channel Orange
Channel Orange (מסוגנן כ-Channel ORANGE) הוא אלבום האולפן הראשון של זמר ה-R&B האמריקאי פרנק אושן. האלבום יצא לאור ב-10 ביולי 2012 באמצעות חברת התקליטים דאף ג'אם. לאחר שפרסם את המיקסטייפ Nostalgia, Ultra בשנה הקודמת, החל אושן לכתוב שירים חדשים עם המפיק המוזיקלי מלאי, שסייע לו בהקלטת השירים באולפני EastWest שבהוליווד. במקום להסתמך על דגימות כפי שעשה במיקסטייפ שלו, החליט אושן לגשת לסאונד ולמבנה השיר בצורה שונה באלבום החדש. מבין המפיקים שהיו שותפים לעבודה על האלבום נמנו אומאס קית' ופארל ויליאמס. בהקלטות התארחו הראפרים וחברי ההרכב "Odd Future" ארל סווטשירט וטיילר, דה קריאייטור, הזמר-יוצר אנדרה 3000 והגיטריסט ג'ון מאייר.
האלבום, שתואר כלא שגרתי מבחינה מוזיקלית, בנוי מסגנונות שונים כדוגמת אלקטרו-פאנק, פופ-סול, ג'אז-פאנק ופסיכדלי, לצד סאונדים שאינם מוזיקליים כדוגמת דיאלוג מסרט ורעש סביבתי שמשמשים כרצועות הביניים. מבחינה ווקאלית, אושן משתמש בפלואו חופשי, וכן פלסט וטנור המתחלפים לאורך האלבום. התוכן המילולי של האלבום עוסק בנושאים כגון אהבה נכזבת, דקדנס, מעמד חברתי וסמים באמצעות שימוש בדימויים ונרטיבים סוריאליסטיים המתארים דמויות אפלות. הוא בחר את השם Channel Orange כרפרנס לתופעה הנוירולוגית סינסתזיה, שבאמצעותה קישר את הקיץ שבו התאהב לראשונה לצבע הכתום.
כשבוע לפני התאריך שהוכרז בפומבי, הוציא אושן את האלבום בצורה דיגיטלית, על מנת למנוע את דליפתו לאינטרנט. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים, בהם הסינגל המצליח ביותר של אושן במצעדי המוזיקה, "Thinkin Bout You", שהגיע למקום ה-32 בבילבורד הוט 100. האלבום עצמו דורג לראשונה במקום השני בבילבורד 200 האמריקאי, עם מכירות של כ-131,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. עוד דווח כי עד לספטמבר 2014 נמכרו כ-621,000 עותקים של האלבום בארצות הברית. ביולי 2012 יצא אושן לסיבוב הופעות לקידום האלבום. מבחינה ביקורתית, היה Channel Orange לאלבום שזכה לביקורות הטובות ביותר בשנת 2012, ודורג בראשי מצעדי מבקרים רבים, בהם "Pazz & Jop" האמריקאי והסקר הבריטי של HMV. בטקס פרסי הגראמי לשנת 2013, זכה Channel Orange בקטגוריית אלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר, ואף היה מועמד לקטגוריית אלבום השנה. לאורך השנים נכנס האלבום לרשימות מקצועיות רבות המדרגות את האלבומים הטובים ביותר משנות ה-10' וכן מכל הזמנים.
הסכם קהיר (1994)
הרקע להסכם
בין השנים 1987–1991 התרחשה האינתיפאדה הראשונה בין ישראל והפלסטינים. האינתיפאדה לוותה במהומות אלימות ופיגועי טרור מצד הפלסטינים. מנגד הגיבה ישראל בהטלת עוצר וסגר והגבילה את תנועת הפלסטינים. האינתיפאדה גבתה פצועים והרוגים רבים משני הצדדים. מתוך שאיפה לשים קץ לאלימות בין שני הצדדים, נבחר יצחק רבין לראשות ממשלת ישראל ביוני 1992 לאחר שהצהיר שבכוונתו לפעול למען הסכם על שלטון פלסטיני עצמי.
ואכן, פחות משנה לאחר ניצחונו של יצחק רבין התחיל תהליך מדיני המכונה "תהליך אוסלו". תהליך זה ראשיתו במגעים סודיים בלתי-ממשלתיים אשר התרחשו באוסלו, בירת נורווגיה, בינואר 1993. מטרת המגעים היה להביא לסיום הסכסוך בין ישראל והפלסטינים בדרך של פשרה טריטוריאלית.
נחתמה "הצהרת עקרונות על הסדרי ביניים של ממשל עצמי" בין ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, ובין ראש ארגון אש"ף, יאסר ערפאת. הטקס נערך ב-13 בספטמבר 1993 בבית הלבן בוושינגטון.
הצהרת העקרונות שינתה את יחסי ישראל-אש"ף לחלוטין. ישראל הכירה באש"ף כארגון הרשמי שייצג את הפלסטינים, וכמו כן הכירה בזכותם של הפלסטינים למשטר משל עצמם. מנגד הכיר אש"ף בקיומה של מדינת ישראל והבטיח לסור מדרך הטרור.
תוכן ההסכם
לאחר החתימה על "הצהרת העקרונות" היה על שני הצדדים ליישם את אותם עקרונות אשר נחתמו ב-13 בספטמבר 1993. יישומם ופירוטם של העקרונות מגולמים בהסכם קהיר. ההסכם חייב את שני הצדדים בשיתוף פעולה אמיתי, זאת מתוך רצון לתרגם את ההצהרות המשותפות לכדי מעשה, על אף הקונפליקטים שעודם קיימים. הסכם קהיר עוסק בהסדרי הביניים בין ישראל ובין הפלסטינים. במסגרת ההסכם נסוג צה"ל מרצועת עזה ואזור יריחו, אזורים אלו שימשו כמעין "מקרה בוחן" על-מנת לבחון את הצלחתו של ההסכם ויישומו. נסיגת צה"ל מהאזורים המוזכרים בהסכם כונתה "הפעימה הראשונה" כאשר אחריה היו אמורות לבוא עוד שתי "פעימות" - נסיגות.
הסכם קהיר מצהיר על הקמתה של "הרשות הפלסטינית" כמימוש עקרון הממשל העצמי הפלסטיני שנקבע בהסכמי קמפ דייוויד (ספטמבר 1978) ואומץ בהצהרת העקרונות. ההסכם מפרט את סמכויותיה וזכויותיה של הרשות הפלסטינית:
הסכם קהיר מפרט גם את ההתחייבות המשותפות של שני הצדדים וכן את שיתופי פעולה העתידיים:
התקרית במהלך טקס החתימה
טקס החתימה נערך בקהיר בהשתתפות שרי החוץ של ארצות הברית ורוסיה ונציגים נוספים (ובהם שמעון פרס ואבו מאזן). את הטקס פתחו נאומיהם של חוסני מובארכ, ערפאת ורבין, לאחריהם נקבע שלב החתימה על ההסכמים ולסיום הטקס נקבעו שני נאומים נוספים של ערפאת ורבין.
במהלך שלב החתימה התרחשה תקרית שכמעט הביאה לביטול ההסכם, כאשר רבין נוכח כי ערפאת נמנע מלחתום על המפות המצורפות להסכם. פרס ניגש אל רבין להתייעצות והחלו חילופי דברים בין הנוכחים על הבמה (אליהם הצטרף גם נביל שעת, ראש צוות המשא ומתן הפלסטיני). לבסוף, לאחר שהוכרזה הפסקה בטקס ובשל לחץ כבד אל מול המצלמות מצד הנוכחים ובפרט מובארכ (שקילל את ערפאת בשידור חי), ערפאת הסכים לחתום על המפות, וזאת רק לאחר שהוסיף הערה בכתב ידו.
לפי הדיווח, במהלך ההפסקה ערפאת ביקש מכתב מרבין על כך שהדיון על גודל העיר יריחו ושתי סוגיות הגבול יימשך. תגובת רבין הייתה שכך סוכם קודם לכן, וכי הוא ידאג להכין מכתב שכזה. ההערכות הן שמטרת התקרית, שנמשכה כ-35 דקות, הייתה לסייע לערפאת לשכנע את הציבור הפלסטיני שהוא עשה כל מאמץ אפשרי להתמקח עם ישראל.
תגובת הציבור הישראלי להסכם
תהליך אוסלו כולו גרר עמו פולמוס ציבורי רחב. חלק ניכר בציבור האמין בתהליך מתוך תקווה לסיום הסכסוך הממושך, אך רבים היו בטוחים שההסכמים לא יניבו את התוצאות הרצויות או אף גרוע מכך, ישמשו את הפלסטינים להגברת תשתיות הטרור בשטחים. בישראל התפתחה מחלוקת חריפה סביב ההסכמים, המדינה כולה געשה והפגנות רבות בגנות ההסכמים נערכו ברחבי הארץ.
תגובת הציבור הפלסטיני להסכם
התגובות הפלסטיניות לתהליך אוסלו היו מעורבות. הפת"ח, שבאותה תקופה שלט באזור, אימץ את ההסכמים. מנגד, הארגונים הקיצוניים (החמאס, הג'יהאד האסלאמי והחזית העממית לשחרור פלסטין) התנגדו להסכמים נחרצות ושללו באופן מוחלט את קיומה של מדינת ישראל. יאסר ערפאת, בדיוק כמו יצחק רבין, הואשם בבגידה בעקרונותיו ובהפקרת הפלסטינים.
ב-1 ביולי 1994, בעקבות הסכם קהיר, הגיע יאסר ערפאת לשטחים והתקבל בתגובות מעורבות; רוב הציבור הפלסטיני הגיב בהתלהבות לשובו של ערפאת, אך מנגד פלגים וקבוצות שונות בקרב הפלסטינים חששו למעמדם הפוליטי. חששות אלו התבטאו בחתירה בלתי נלאית נגד ערפאת ונגד התהליך המדיני שהוביל. חתירה זו ערערה את שלטונו של ערפאת ואת יכולתו להמשיך בתהליך אוסלו ולבצע את ההסכמים הקיימים.
לאחר ההסכם
ביום ההסכם ולמחרת ישראל שחררה כ-1,400 עצורים פלסטינים ביו"ש ורצועת עזה. ב-25 במאי 1994, בהתאם להסכם קהיר, נסוג צה"ל מעזה ויריחו. מדינת ישראל אפשרה את חזרתו של יאסר ערפאת לשטחים, מתוקף היותו מנהיגם הרשמי של הפלסטינים, אך ערפאת לא הצליח להשליט את שלטונו באזור. הפלגים הקיצוניים בקרב הפלסטינים התנגדו לו ולהסכמי אוסלו, התנגדות שהתבטאה בהחרפת פיגועי הטרור. החל מאוקטובר 1994 הוביל החמאס גל של התקפות טרור ופיגועי התאבדות נגד ישראל: באוקטובר 1994 נהרגו 22 ישראלים בפיגוע התאבדות באוטובוס בתל אביב, בינואר 1995 נהרגו 22 ישראלים בפיגוע התאבדות כפול בתחנת אוטובוס בצומת בית-ליד, ביולי באותה שנה נהרגו 6 ישראלים בפיגוע התאבדות ברמת-גן וכך הלאה. לשם השוואה, בתקופת האינתיפאדה הראשונה (87'-91') נהרגו 162 ישראלים ואילו בתקופת הסכמי אוסלו (94'-96') נהרגו 256 ישראלים מהתקפות טרור ופיגועי התאבדות.
בתגובה לכך ביצעה ישראל מעצרים המוניים והרבתה בהטלת סגר ועוצר על האזור. פועלים פלסטינים לא יכלו לצאת לעבודה בשטחי ישראל ולעיתים אף נמנע מהם לנוע בתוך שטחיהם-הם. המציאות החדשה אף גרמה למשטרת ישראל להקים מחוז שישי - מחוז ש"י (שומרון ויהודה) שנועד לתת מענה לנושאי הביטחון הסבוכים והעקובים מדם בשטחי איו"ש.
המשך התהליך בראשותו של יצחק רבין
למרות כל זאת המשיכה ישראל, בראשותו של יצחק רבין, בתהליך המדיני ובמימוש הסכמי אוסלו:
יחד עם המשך התהליך המדיני, המשיך גם השיח הציבורי הישראלי בנוגע להסכמי אוסלו. ההפגנות בגנות ההסכמים הלכו ותפחו ופלגים ימניים קיצוניים החלו להתחזק. שיאו של הקונפליקט הציבורי הישראלי היה הירצחו של ראש ממשלת ישראל ויוזם תהליך אוסלו, יצחק רבין. ב-4 בנובמבר 1995, במהלך עצרת תמיכה בתהליך השלום, נרצח יצחק רבין על ידי יגאל עמיר, איש ימין קיצוני אשר ביקש לשים קץ לתהליך המדיני.
חיים טשרנוביץ
הרב חיים טשרנוביץ (1870 – 15 במאי 1949), שכינויו הספרותי היה רב צעיר, היה סופר עברי, רב, מורה, מרצה ופובליציסט.
ביוגרפיה
חיים טשרנוביץ נולד לרב אלכסנדר זיסקינד ולאה בת הרב שלמה דרוזד בסבז', עיירה קטנה ליד עיר המחוז בוויטבסק, ברוסיה הלבנה, שנכללה בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). סבו, שהיה רב העיר, לימד אותו מפיו. בשנת 1893 נשא אשה ויצא לעיר קובנה שבליטא, ללמוד בכולל הידוע "כולל הפרושים", בו הוא למד בעת שעמד תחת חסותו של רבי יצחק אלחנן ספקטור.
בשנת 1897 עבר עם משפחתו לעיר אודסה שבאוקראינה, לכהן כרב העיר. באודסה התקרב לחוגים הציוניים של אחד העם וחבריו, ואף החל לפרסם את מאמריו ב'השילוח', כתב העת של אחד העם, תחת החתימה "רב צעיר". בשל התקרבותו לחוג של אחד העם הורעו יחסיו עם החרדים.
בשנת 1902 הקים באודסה "קיבוץ" של תלמידי ישיבה צעירים, ברוחו המיוחדת, ששילבה תורה עם ציונות. הקיבוץ של תלמידיו הפך מאוחר יותר לגרעין של "הישיבה" באודסה. הוא עמד בראש ישיבת "יבנה" זו עד שנת 1911. בין השנים 1911–1914 עמד בראשה ד"ר ישראל אברהם רבין.
בשנת 1911 ביקר הרב טשרנוביץ בארץ ישראל, והביקור הפך את חייו ואת השקפותיו טשרנוביץ יצא לגרמניה להשלמת לימודיו הגבוהים, ולמד באוניברסיטת ברלין, ובאוניברסיטת ברן שבשווייץ. בשנת 1914 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת וירצבורג בגרמניה. את שנות מלחמת העולם הראשונה עשה עם משפחתו בעיר לוזאן, ועם תום המלחמה לא חזר לארץ ישראל, אלא חיפש משרה באירופה.
בשנת 1923 היגר הרב טשרנוביץ לארצות הברית, השתקע בעיר ניו יורק, ולימד בהּ כפרופסור ב"מכון למדעי היהדות" (Jewish Institute of Religion) הרפורמי, מייסודו של הרב סטפן וייז, עד יומו האחרון. בשנות הארבעים שימש עורך 'בצרון' - כתב העת העברי באמריקה.
אחיו היה שמואל טשרנוביץ; גיסו היה הסופר אהרן אברהם קבק; אחייניתו היא סופרת הילדים הידועה ימימה אבידר-טשרנוביץ, אחיינו הוא יעקב צור, שהיה שגריר ישראל בארגנטינה ובצרפת, ואביו של מוקי צור, היסטוריון תנועת העבודה בארץ. נכדתו היא חוקרת התרגום פרופ' ניצה בן-ארי.
על שמו של רב צעיר קרויים שני רחובות בישראל: בקריית משה שבירושלים ובמתחם יהודה המכבי שבתל אביב.
יחסי ונצואלה–קטר
יחסי ונצואלה–קטר הם יחסי החוץ בין ונצואלה וקטר. שתי המדינות חברות בארגון אופ"ק.
סקירה כללית
בינואר 2015, במהלך המשבר הכלכלי בוונצואלה והצניחה במחירי הנפט הבינלאומיים, סייר הנשיא ניקולאס מדורו בשבע מדינות בחיפוש אחר משאבים ותמיכה למימון הוצאות הממשלה; בין המדינות בהן ביקר הייתה קטר. מדורו הצהיר כי כרת בריתות עם בנקים קטרים למימון של "כמה מיליארדי דולרים", אם כי מבלי לספק פרטים על ההסכמים.
BASIC
מבוא
הגרסה המקורית של BASIC נוצרה על ידי ג'ון ג'י קמני ותומס א' קורץ במכללת דארטמות' ב-1963. כוונתם הייתה לאפשר לסטודנטים בתחומים שאינם מדעיים להשתמש במחשבים. שם השפה, BASIC, ראשי תיבות של Beginners All-purpose Symbolic Instruction Code.מבטא את היעוד הזה כשפה פשוטה ושימושית. זה בניגוד לרוב המחשבים באותה תקופה, שדרשו כתיבת תוכנה ייעודית להם, שרק מדענים ומתמטיקאים נטו ללמוד.
בנוסף לשפת התוכנית, קמני וקורץ פיתחו את מערכת שיתוף זמן של דארטמות' (DTSS), שאפשרה למספר משתמשים לערוך ולהריץ מספר תוכניות BASIC בו-זמנית על מסופים מרוחקים. המודל הזה הפך לפופולרי מאוד במערכות מיני-מחשבים כמו PDP-11 ו-Data General Nova בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. Hewlett-Packard ייצרה את HP2000, סדרת מחשבים שפעלו בשיטת זו ושווקו מסוף שנות השישים עד שנות ה-80. משחקי וידאו מוקדמים רבים נכתבו במקור באחת הגרסאות של BASIC.
BASIC זכתה לפופולריות רבה עם תפוצתם המסיבית של המחשבים הביתיים כמו אטארי, קומודור, סינקלייר ואחרים שהופיעו בסוף שנות השבעים וקדמו למחשב האישי (PC) של IBM.
למרות קיומו של תקן ANSI, נוצרו ל-BASIC ניבים שונים, שלחלקם כמעט ולא היו פקודות משותפות.
חברת מיקרוסופט הוקמה במטרה לפתח מפרשי BASIC ולמערכת ההפעלה MS-DOS שלה צורף מפרש BASIC (עד גרסה 5 של נעשה שימוש בניב GW-BASIC/BASICA, ולאחר מכן ב-QBASIC) וכך נשתמרה הפופולריות של שפת התכנות.
יחד מערכת ההפעלה חלונות, מיקרוסופט פיתחה את שפת Visual Basic, שהתבסס על התחביר המקובל של BASIC. שפה זו היא, כנראה, הניב הנפוץ ביותר של BASIC כיום.
שפת בייסיק בהגדרתה המקורית כבר לא נמצאת בשימוש נרחב. ישנם מספר יישומים יותר מודרניים המתבססים על התחביר המקורי, כמו גרסאות חדשות של Visual Basic, שפת תסריט Visual Basic for Applications (VBA) המשולבת בתוכנות חבילת היישומים Microsoft Office, או שפת תסריט Visual Basic Script המשולבת בדפדפן האינטרנט של מיקרוסופט.
בגרסאותיה המקוריות (ובמידה פחותה גם כיום), היו שורות הקוד ממוספרות ונעשה שימוש רב בפקודות GOTO, המורות למפרש לעבור לביצוע שורת קוד אחרת מהשורה העוקבת. שימוש זה גורם לחוסר מבניות בקוד ומקשה על מעקב אחר השתלשלותה והרצתה של התוכנה. עם זאת, שפות ה־Visual Basic המודרניות הן שפות תכנות מונחה עצמים המאפשרות פיתוח תוכנה בהיקפים גדולים לפי כל כללי הנדסת תוכנה, ויצירת קוד איכותי אשר ניתן לתחזוקה ושינוי מהירים וקלים, כמו בכל שפות התכנות המודרניות האחרות.
בשנת 2008 יצא Microsoft Small Basic המיועד לילדים.
היסטוריה
עד אמצע שנות ה־60, מחשבים היו כלים יקרים ביותר שנעשה בהם שימוש רק למטרות מיוחדות כחישובים מדעיים או צבאיים. מחשבים אלו הפעילו אצווֹת (Batch) של משימות להרצה בזו אחר זו, והיה לעיתים צורך להמתין זמן רב עד להתפנותו של המחשב. מסוף שנות ה־60 ואילך הוזילו התפתחויות בתחום האלקטרוניקה את מחירי המחשבים באופן משמעותי, עד כדי כך שכוח החישוב עלה לרוב על הנדרש.
שפות התכנות בעידן הרצת האצווֹת, כמו גם המחשבים שעליהם רצו, תוכננו לרוב עבור מטרה מסוימת כחישובי נוסחאות, עיבוד מידע עסקי או עיבוד תמלילים. לאור העלות הרבה של כוח מחשוב, נחשבה היעילות (כלומר, זמן ביצוע הקוד) כתכונה החשובה ביותר של שפת תכנות. לכן, השפות ה"מתמחות" הללו היו לרוב קשות לשימוש ובעלות תחביר ייחודי להן.
עם הוזלת מחירי המחשבים, הופיעה גישת "חלוקת הזמן" (time sharing) מול מחשב מרכזי גדול. בגישה זו "נפרסה" יכולת העיבוד של המחשב על ציר הזמן ולכל משתמש ניתנו "חלונות" של זמן עיבוד לסירוגין עם משתמשים אחרים. כיוון שהמחשבים נעשו מהירים מספיק, קיבלו המשתמשים את הרושם כאילו המחשב עומד כולו לרשותם בלעדית. חלוקת הזמן הוזילה את מחיר השימוש במחשב באופן ניכר, משום שמכונה יחידה יכלה לתמוך בחישוביהם של מאות משתמשים.
שנים מוקדמות - עידן המיני־מחשבים
שפת ה־BASIC המקורית תוכננה ב־1963 על ידי ג'ון קמני ותומאס קורץ, ומומשה בהדרכתם על ידי צוות של סטודנטים במכללת דארטמות', בהם מרי קנת' קלר. BASIC תוכננה לאפשר לסטודנטים לכתוב תוכניות עבור מערכת חלוקת זמן שנקראה Dartmouth Time-Sharing System. היא תוכננה להיות מסובכת פחות משפות התכנות שקדמו לה, שכן המשתמשים החדשים, שעשו שימוש במערכות חלוקת זמן, היו על פי רוב בעלי רקע טכני ומתמטי מועט יותר מקהל היעד הוותיק. ניב זה של BASIC כונה מאוחר יותר Dartmouth BASIC.
שמונה עקרונות עמדו לנגד עיניהם של מתכנני BASIC:
השפה התבססה בחלקה על FORTRAN II ובחלקה על ALGOL 60, תוך שהוכנסו בה מספר שינויים כדי להתאימה למערכות חלוקת זמן (אף מערכות אחרות מזאת שפעלה בדארטמות' כגון JOSS ו־CORC ובמידה פחותה יותר LISP). קדמו לה ניסיונות אחרים לתכנן שפת הוראה בדארטמות' כמו DARSIMCO ב־1956 ו־DOPE ב־1962.
מראשיתה, תמכה BASIC בביצוע פעולות מתמטיות פשוטות ובפעולות על מטריצות. האפשרות לטפל במחרוזות נוספה במלואה רק ב־1965. BASIC מומשה לראשונה, כשפת מהדר דווקא, על מחשב מרכזי מסוג GE־265 שתמך במספר מסופים. השפה הייתה יעילה למדי, ועקפה בביצועיה את המימושים FORTRAN II ו־ALGOL 60 שרצו על ה־GE־265.
מתכנני השפה החליטו שהמהדר יהיה זמין לכול ללא תשלום כדי להפיץ את השפה. הם הרשו שימוש בו בבתי ספר באזור דארטמות' והשקיעו כמות נכבדה של מאמץ לקדם את השפה. מאמציהם נשאו פרי, ידע של BASIC נעשה נפוץ יחסית. השפה מומשה על ידי מספר ספקים ונעשתה פופולרית על מיני־מחשבים כסדרת ה־PDP של DEC, וה־Nova של Data General. לרוב מומשה BASIC בדרך־כלל כשפת מפרש, במקום (או בנוסף על) מהדר.
מספר שנים אחרי הפצתה, הביעו מספר מומחי מחשבים בעלי־שם וביניהם אדסחר דייקסטרה, את דעתם שהשימוש בהצהרות GOTO הנפוצות ב־BASIC ובשפות אחרות הוא הרגל תכנותי מגונה. בנוסף, מומחים אחרים טענו ש־BASIC איטית מדי (מרבית הגרסאות המפורשות איטיות מהגרסאות המהודרות המקבילות) או פשוטה מדי (גרסאות רבות, במיוחד למחשבים חלשים, לא מימשו תכונות ויכולות חשובות).
גידול מהיר - עידן המחשבים הביתיים
הצגת המחשב הביתי אלטאיר 8800 ב־1975 הזניקה את הפופולריות של בייסיק. רוב שפות התכנות האחרות דרשו יותר זיכרון (או יותר נפח בכונן הקשיח) ממה שהיה זמין במחשבים הביתיים, ואילו בייסיק יכלה להתמודד עם המגבלות האלו ואף התחשבה באחסון האיטי על טייפ נייר (או יותר מאוחר טייפ של קלטות אודיו, באותה תקופה לא היו כוננים קשיחים למחשבים ביתיים) ובהיעדר עורכי טקסט מתאימים. לבייסיק היה גם היתרון של פופולריות בקרב המתכנתים הצעירים שגילו עניין במיקרו־מחשבים. אחד המימושים הראשונים של השפה שהופיעו למכונות ה־8080 כמו האלטאיר היה Tiny BASIC, מימוש פשוט שנכתב במקור על ידי ד"ר לי־צ'ן ואנג, ושהוסב לאלטאיר על ידי דניס אליסון בעקבות בקשתו של בוב אלברכט (שמאוחר יותר הקים את Dr. Dobb's Journal). התכן של Tiny BASIC וקוד המקור המלא פורסמו ב־1976 בכתב עת זה.
חברות חדשות ניסו ללכת בעקבות ההצלחות של "Micro Instrumentation and Telemtry Systems", "IMSAI", "North Star" ואפל מחשבים, ובכך יצרו תעשיית מחשבים ביתיים; בינתיים בייסיק נהפכה לתכונה מובנית בכמעט כל המחשבים הביתיים. מרביתם שווקו עם מפרש בייסיק ב־ROM (זיכרון לקריאה בלבד) ובכך התגברו על בעיית הכוננים שהיו לא זמינים או יקרים מדי. מהר מאוד היו מיליוני מחשבים שהריצו ניבים של בייסיק ברחבי העולם.