cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וילי ברגר
קריירה
ב-1925 פנה ברגר לשמעון "לומק" רוטנר, אז מאמן מכבי תל אביב, וביקש להצטרף למועדון. לומק הסכים לקבלו, ובמשחקי הידידות שהתקיימו באותה תקופה הציב את ברגר בחלק מהמשחקים ואת השוער היותר ותיק מוניה קרצ'מן בשאר המשחקים. ברגר דרש מההנהלה לקבל חוזה מקצוען ותשלום עבור משחקיו, ולאחר שבקשתו סורבה החליט לעבור ליריבה העירונית הפועל תל אביב, שהוקמה ב-1927. אחד ממשחקיו הראשונים במדי הפועל היה במשחק השני אי פעם של הדרבי התל אביבי מול קבוצתו הקודמת מכבי, בו ספג ברגר 2 שערים ולא הצליח לעצור בעיטת עונשין של לומק. הופעת הבכורה הרשמית של ברגר במדי הפועל תל אביב הייתה בגמר גביע ארץ ישראל של 1928 מול מכבי חשמונאי ירושלים. ברגר הצטיין במשחק זה, וסייע לקבוצתו לנצח 2–0 ולזכות בגביע הראשון בתולדותיה. על יכולתו של ברגר במשחק זה העיד אפרים סלנט ממכבי חשמונאי ב-1966, כאשר אמר בראיון כי.
בעונת הגביע שלאחר מכן (1929) חזר ברגר למכבי תל אביב, וכבר בסיבוב הראשון הצטיין מול נבחרת סרפנד (כיום מחנה צריפין) וסייע לקבוצתו להעפיל לשמינית הגמר. ברגר המשיך לשחק גם בשלבים הבאים של הטורניר, ובמשחק הגמר מול מכבי חשמונאי ירושלים הבקיע את השער הרביעי בבעיטת עונשין מ-11 מטרים, שחתמה את תוצאת המשחק על 4–0 לטובת מכבי תל אביב. באותה עונה שיחק ברגר במדי מכבי במסגרת ליגה מחוזית באזור תל אביב. ברגר היה השוער הקבוע של מכבי במהלך משחקי הליגה, ובדרבי הראשון של העונה מול הפועל הצטיין מול חלוצי היריבה והבקיע את שער הניצחון בבעיטת עונשין. בסיום העונה זכתה מכבי תל אביב באליפות. הקבוצה העפילה פעם נוספת לגמר גביע ארץ ישראל וניצחה קבוצה אנגלית בתוצאה 2–1, אך ברגר לא שותף ובכך נמנעה ממנו זכייה שלישית רצופה בגביע.
לאחר מכן חזר ברגר להפועל תל אביב, ושיחק בה ברציפות עד 1937. ברגר היה שוערה של הפועל תל אביב במהלך עונת המשחקים הראשונה של הליגה הבכירה (כיום ליגת העל), עונת 1931/1932. הוא התמחה בעצירת בעיטות עונשין ובהבקעתן, והיה מהגורמים העיקריים לכך שהקבוצה סיימה במקום השני מתחת לקבוצת המשטרה הבריטית. ב-1933 העפיל עם קבוצתו למשחק גמר גביע ארץ ישראל מול מכבי תל אביב, שהיה הדרבי הראשון בתולדות הטורניר. לאורך כל המשחק הצליח ברגר לעצור או להדוף לקרן את בעיטותיהם של שחקני מכבי, עד שכדקה וחצי לסיום המשחק נכנע לבעיטה של אמרה יעקבי. בעונת 1933/1934 של הליגה הגיע ברגר לשיאו. הוא הצליח לעצור 14 בעיטות עונשין, ספג 6 שערים ב-14 המשחקים שערכה קבוצתו, והיה מהאחראים העיקריים לכך שהקבוצה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה ללא אף הפסד. כשלושה חודשים לאחר תום העונה שיחק ברגר עם קבוצתו בגמר הגביע של 1934 מול מכבי תל אביב. ברגר העלה את קבוצתו ליתרון 2–1 בבעיטת עונשין מוצלחת, והוביל אותה לניצחון 3–2 ביחד עם אמנון חרל"פ ומשה זימון שהבקיעו גם כן שער אחד כל אחד. זכייה זו הייתה השנייה בתולדות הקבוצה והשלישית בקריירה של ברגר.
באפריל 1936 פרץ המרד הערבי הגדול, ששיבש כליל את פעילות הכדורגל בארץ ישראל. מספר משחקי הליגה היה נמוך יחסית, כשהגבוה ביותר היה 11. זו גם הייתה שלהי הקריירה של ברגר בהפועל תל אביב. ב-1937 הוא היה השוער המצטיין בליגה כשספג 9 שערים וקבוצתו סיימה במקום השני מתחת למכבי תל אביב. במשחק גמר הגביע של אותה עונה הדף ברגר את כל ההתקפות של הפועל הדרום תל אביב, ובזכות שלושת השערים שהבקיעו חלוצי קבוצתו רשם זכייה רביעית בקריירה בגביע. לאחר מכן עזב ברגר את הפועל תל אביב, והצטרף למכבי "אבשלום" פתח תקווה. מחליפו בשער היה מאיר מליקה. ברגר לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה בקבוצתו החדשה. בעונת 1938 הוא ספג 20 שערים, וקבוצתו במקום השביעי מתוך תשע קבוצות כשלרשותה 3 משחקים יותר מחלק מקבוצות הליגה. גם בגביע לא זכה ברגר להצלחה, ולאחר שהעפיל עם קבוצתו אוטומטית לרבע הגמר ספג 2 שערים שהכריעו את תוצאת המשחק לטובת הכח תל אביב.
בעונת 1939 הצליח ברגר לספוג 12 שערים, וקבוצתו שיפרה את הישגיה וסיימה במקום השלישי בליגת מחוז תל אביב, מתחת למכבי והפועל תל אביב. במשחקי הגביע של אותה עונה היה ברגר לאחד המצטיינים בשורות מכבי אבשלום. הקבוצה העפילה אוטומטית לרבע הגמר, וגברה בו 2–1 על הפועל ראשון לציון. בחצי הגמר הוגרלה הקבוצה למשחק קשה מול מכבי תל אביב, אך ברגר היה מהמצטיינים בקבוצתו, ואף הצליח לעצור בעיטת עונשין של פרי נויפלד, שהייתה החטאתו הראשונה אחרי רצף של 59 בעיטות עונשין מוצלחות. לפני משחק הגמר מול הפועל תל אביב נעצר ברגר על ידי משטרת המנדט, ורק לאחר התערבות ראשי קבוצתו וקבל היתר מיוחד ממפקד משטרת פתח תקווה הוא שוחרר כדי שיוכל לשחק. לאורך כל המשחק הקניטו שחקני הפועל תל אביב את שוערם לשעבר במטרה לערער את ביטחונו העצמי, עד שבדקה ה-83 לא התאפק ברגר והכה את אברהם "בוצ'קה" פלמן, מהלך שהוביל להרחקה הראשונה בקריירה. המשחק עצמו הסתיים בניצחון 2–1 של הפועל תל אביב, והיה גם הפעם השישית שבה שיחק ברגר בגמר הגביע.
בעונת 1940 חווה ברגר את אחת העונות הגרועות ביותר בקריירה שלו. קבוצתו סיימה במקום ה-7 והלפני אחרון. במהלך העונה הוא ספג 42 שערים, ששיאם היה בתבוסות 1–8 למכבי תל אביב ו-0–9 להפועל תל אביב. בשמינית גמר הגביע שנערך באותה עונה הודחה הקבוצה לאחר שהפסידה 1–5 להפועל תל אביב. בעונת 1941/1942 ספג ברגר 38 שערים, וקבוצתו סיימה במקום החמישי מתוך 14 בעונה הארוכה ביותר עד אז, שכללה 26 משחקים לכל קבוצה. ברגר המשיך לשחק במכבי פתח תקווה עד אמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 ממנה עבר אל קבוצת הכח תל אביב עד פרישתו ב-1950. לאחר פרישתו הופיע בשנות ה-50 במספר משחקים של קבוצת הוותיקים של הפועל תל אביב.
לאורך הקריירה שלו התבלט ברגר בזכות קפיצותיו האלכסניות לפינות השער, זינוקיו מעל ראשי השחקנים בעת בעיטות קרן, ועצירת בעיטות עונשין. נודע בכך שקהל האוהדים במגרש נהג לעודדו בקריאות "עלינו לשבח - ברגר השתטח".
Let Kiss
"Let Kiss" (בעברית: "בוא נתנשק") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1997 חברת התקליטים ביג פוט רקורדס, השביעי השישי והאחרון של אלבום האולפן הרביעי מגנונה.
Arzach
Arzach (בעברית: ארזך) היא אנתולוגית קומיקס ללא מלל מאת אמן הקומיקס הצרפתי המוערך ז'אן "מוביוס" ז'ירו. הקומיקס התפרסם במקור כסדרה בת ארבעה פרקים במגזין הקומיקס מטאל אירלאן, שז'ירו הוא אחד מבעליו. הסיפורים עוקבים אחר ארזך, לוחם שקט הרוכב על יצור דמוי פטרודקטיל דרך נוף מוזר ושומם. יש שהשוו את החוויות של ארזך לחלומות או מסעות אל תת המודע.
Let Kiss
רקע וכתיבה
הקלטתה של דנה היא גרסת כיסוי לשיר "Letkis" של המנצח הפיני ראנו לטינן. זהו אחד השירים המפורסמים ביותר בז'אנר הלטקיינקה, שקרוי על שם "Letkis". המילים העבריות לקוחות מגרסתה של גילה אדרי, שנכללה במיני-אלבום כל ילדה היא פרח משנת 1965. היא שונתה מעט מאוד, ונוספה לה קטע פתיח. גרסה זו הגיעה למקום השביעי במצעד רדיו אמצע הדרך.
Arzach
לסדרה הייתה השפעה עצומה על תעשיית הקומיקס הצרפתית, ודמותו של ארזך היא עדיין בין היצירות המפורסמות ביותר של ז'ירו. זהו קומיקס חדשני ומהפכני, והיה בין הראשונים שהעבירו מסרים של עומק פסיכולוגי מחשבתי ואמנות מודרנית דרך מדיום הקומיקס.
הסדרה זכתה להצלחה עצומה ופורסמו סדרות ספין אוף רבות המתקשרות אליה. ז'ירו אף חזר לאחר שנים ארוכות של הפסקה לאייר את סיפוריו של ארזך בקומיקס מחודש שנקרא "אגדת ארזך" (The Legend of Arzach). אמנם, הספר המחודש שונה מהמקור ומכיל דיאלוג בודד. בנוסף, ניסה ז'ירו ליצור טרילוגיה נוספת של ספרים העוסקים בדמות המסתורית, ואף הוציא ספר ראשון מתוך השלושה שנקרא ארזך: הסוקר (Arzak: L'Arpenteur). עם זאת, מותו של ז'ירו במרץ 2012 מנע ממנו לעשות כן.
בשנת 2000 הוציאו ז'אן מארק ורנדי לופיצייר ספר אודות הסדרה, שנשא את השם "Moebius' Arzach". הספר פורסם על ידי ההוצאה הדיגיטלית iBOOKS באוגוסט אותה שנה. הוא כולל כריכה ואיורים פנימיים מאת ז'ירו, ומפה המתארת את עולמו של ארזך מאת ג'ו לדרון. בנוסף, הספר מכיל גם מאמר קצר על תולדות הסדרה. בשנת 2003 יצא לאקרנים סרט בשם "Arzak Rhapsody" - סרט מונפש המורכב מ-14 סיפורים קצרים.
בשנת 2002 הופיע ארזך בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "Arzak Rhapsody" אשר מהווה יקום קולנועי למספר סיפורי קומיקס נפרדים של ז'ירו. פרקי הסדרה, הקצרים עד מאוד, בוימו, הופקו ונכתבו על ידי ז'ירו, כמו גם הונפשו על ידי צוות בראשותו.
סטפן טושב
סטפן טושב (בבולגרית: Стефан Тошев; 18 בדצמבר 1859, סטארה זאגורה, האימפריה העות'מאנית – 27 בנובמבר 1924, פלובדיב, ממלכת בולגריה) היה גנרל בצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. תהילתו באה לו בזכות הניצחונות בקרב קובאדין, קרב דובריץ' והשתתפותו בקרב טורטוקאיה, אשר הטו את הכף בחזית הרומנית לטובת הבולגרים.
תחילת הקריירה הצבאית
טושב לחם במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי, לצד הצבא הרוסי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), אשר הובילה לעצמאות בולגריה, ושנה מאוחר יותר סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה. טושב שירת כקצין משטרה במחוז האוטונומי רומליה המזרחית, עד לאיחודו עם נסיכות בולגריה.
במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885), לחם כמפקד פלוגה בקרב סליבניצה, שבו הצליחו הבולגרים לבלום את התקדמותם המהירה של הסרבים אל עבר הבירה סופיה. על חלקו בקרב זה זכה באות הנסיך בטנברג. בשנת 1908 הועלה לדרגת קולונל ופיקד על אוגדת חיל הרגלים הראשונה של סופיה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה השתתף עם חטיבתו במספר קרבות בגזרת תראקיה ובכלל זה באזור איסטנבול. כן השתתף במלחמת הבלקן השנייה לאחר שהועלה לדרגה המקבילה לתת-אלוף בצה"ל ופיקד על האוגדה החמישית בגזרה הסרבית.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשהוא בדרגת גנרל, פיקד טושב על הארמייה השלישית של צבא בולגריה בחזית דוברוג'ה ועל הכוחות הבולגריים בקרב קובאדין ודובריץ', אשר הובילו ליתרון משמעותי בחזית הרומנית. חלק מהמקורות אף מייחסים לו תפקיד פיקודי בקרב טורטוקאיה. לטושב, איש צבא קשוח ובלתי מתפשר היו חילוקי דעות מהותיים על אופן ניהול הקרבות מול מפקד החזית מטעם מעצמות המרכז, הגנרל הגרמני אוגוסט פון מקנזן, עניין שהוביל להעברתו מתפקידו ומינויו לתפקיד מושל מקדוניה. את תפקידו בחזית תפס הגנרל סטפן נרזוב. ב-27 במרץ 1917 מונה למפקד חיל הרגלים הבולגרי. לאחר מלחמת העולם, הותר לגנרל טושב להישאר בשירות פעיל, להבדיל מקצינים רבים אחרים, והוא מונה למפקד הארמייה הרביעית.
אחריתו
ביוני 1919 פרש משירות פעיל ועסק בפעילות ציבורית, כיושב ראש האגודה של קציני המילואים של צבא בולגריה. לאחר המרד הקומוניסטי האלים והכושל שפרץ בחודש ספטמבר 1923 פעל טושב רבות לשיקום הנפגעים הרבים. טושב הלך לעולמו בעיר פלובדיב ב-27 בנובמבר 1924 ונקבר בעיר סופיה, בלווייה צבאית שבה נכח קהל אלפים.
באנצ'ה
בּאנצָ'ה (ביפנית: 番茶) הוא תה ירוק יפני מהדרגה הנמוכה ביותר. התה נקטף מאוחר, באוגוסט וספטמבר, משיחים המשמשים לקטיף סנצ'ה קודם לכן. בקטיף זה נקטפים עלים גדולים וגסים יחד עם גבעולים שנותרו לאחר קטיף העלים הצעירים יותר.
באנצ'ה רגיל הוא תה של הקטיף השלישי והרביעי. הוא מורכב מעלים גדולים וגסים המופיעים 15–20 יום לאחר קטיף הסנצ'ה. קיים גם תת-סוג מאוחר "אָקי-באנצ'ה" ( יפ.秋番茶,"באנצ'ה סתוי"), המורכב מזרדים קטנים שנותרו לאחר קטיף הבאנצ'ה. הבאנצ'ה האיכותי ביותר נקטף ביוני.
בשל איכותו הנחותה בהשוואה לסנצ'ה, הבאנצ'ה אינה מסווג בהתאם למקום הגידול.
טעמו של באנצ'ה הוא חזק יותר מסנצ'ה, ולכן יפנים שותים אותו לרוב בזמן ארוחה.
אוונגרד (כלי רכב בלתי מאויש)
האוונגרד (באנגלית: Avantguard UGCV) הוא כרב"מ (כלי רכב בלתי מאויש) שפותח על ידי חברת G-NIUS Autonomous Unmanned Ground Vehicles שהוקמה על ידי התעשייה האווירית ואלביט מערכות. הכלי נכנס לשירות בצה"ל.
האוונגרד נועד למשימות בקרב, סיוע ותמיכה לחיל הרגלים, סיור במקומות מסוכנים, גילוי אש אויב, גילוי מטעני חבלה ומוקשים, תמיכה באש באמצעות ירי במקלע, סחיבת ציוד ופינוי פצועים.
האוונגרד מבוסס על כלי רכב TAGS (ראשי תיבות של Tactical Amphibious Ground Support vehicle) מתוצרת חברת Dumur הקנדית ומצויד במצלמות, מכ"ם, גלאים שונים (כגון גלאי אינפרא-אדום וגלאי אש אויב), שבש מטעני חבלה (IED Jammer) ובעמדת "קטלנית" אותה ניתן לחמש במקלע מאג (7.62 מ"מ) או במקלע כבד M2 בראונינג (12.7 מ"מ). בנוסף מצויד הרכב במגלה מוקשים וכננת חילוץ. ניתן להתקין על הרכב ציוד שונה ומגוון בהתאם למשימה. הכלי ניתן לשליטה מרחוק ויכול לפעול גם באופן חצי-אוטונומי. יש לאוונגרד מצב עקיבה אחרי חייל, וכן יכולת להימנע מלהיתקל במכשולים.
בשנת 2016 החליטו התעשייה האווירית ואלביט מערכות לסגור את חברת ג'י-ניוס.
הצוללות מסדרת T
צוללות ה-"T" תוכננו בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונועדו להחליף את הצוללות מהדגמים שהתיישנו, דגמי "O", "P" ו-"R" (מאוחר יותר השתמשו שוב באותיות "O" ו-"P" לציין צוללות מדגם Oberon ו-Porpoise).
תכנון הצוללת
התכנון החל ב- 1934 והושלם בקיץ 1935, והוא נעשה בהתאם לכללים שנקבעו באמנה הימית של לונדון שנחתמה ב-1930, דהיינו להגביל את התפוסה הכללית למקסימום 2,000 טון לצוללת, ולחימוש של לא יותר מתותח אחד בקוטר של לא יותר מ-5.1 אינץ' (130 מ"מ).
צוללות ה- "T" היו צוללות סיור שגודלן התאים לפעילות באוקיינוסים. יכולת התמרון של הצוללת נחשבה למעולה. היא הייתה בעלת יכולת צלילה מהירה וחימוש רב שאפשר לה לשגר מספר טורפדות במטח (Salvo), כך יכלה להתמודד עם יכולות הסונר המשופרות ועם יכולת התמרון של כלי שיט נגד צוללות.
תכנון צוללות ה- "T" הוכיח את עצמו כמוצלח מאוד, וזו הסיבה שבזמן מלחמת העולם השנייה חזרו לייצרן באופן סדרתי.
פעילות הצוללות בצי הבריטי
צוללות "T" לחמו בכל הזירות במלה"ע השנייה וספגו אבדות רבות (כ- 25% מסך כל הצוללות). הן היו פגיעות במיוחד בים התיכון, מכיוון שבגלל גודלן הן נראו בבירור מן האוויר במים הצלולים שלו . בזירות אחרת הן הצליחו הרבה יותר.
אחת הצוללות הועברה בשנת 1943 לצי המלכותי ההולנדי, ושירתה שם במהלך המלחמה בעיקר באוקיינוס השקט. צוללת נוספת הועברה להולנדים לקראת סוף המלחמה, ושתיים נוספות לאחריה.
אחרי המלחמה נשארו הצוללות שנים רבות בסד"כ של הצי, כאשר הצוללת האחרונה מדגם T, הצוללת HMS Tiptoe, הוצאה מהשרות ב-29 באוגוסט 1969.
חידוש ושיפור הצוללות
בתחילת 1951 החליט מטה האדמירליות להשקיע בשמונה צוללות דגם "T", לחדש אותן, ולשפר את ביצועיהן. אותן שמונה הצוללות, שהיו מהסדרה האחרונה לייצור דגם זה, עברו הסבה משמעותית והפכו לדגם בפני עצמו שנקרא "Super T-Conversion". השיפורים העיקריים בעקבות ההסבה היו: מהירות תת-מימית גבוהה יותר, שהייה ארוכה יותר בצלילה, ופעולה תת-מימית שקטה יותר. כמו כן, כחלק מהמלחמה הקרה, ב-8 הצוללות הללו הותקן ציוד מודיעין אותות (SIGINT) בתחום של האזנות (COMINT) ומודיעין אלקטרוני (ELINT). שמונה הצוללות הללו הופעלו על ידי הצי הבריטי בשירות סוכנות ה-SIGINT הבריטית GCHQ במשימות בעומק המים של ברית המועצות שכללו חדירות בחשאי לנמלים צבאיים של הצי הסובייטי ובמשימות מעקב אחר ניסויי טילים של ברית המועצות.
צוללות "T" בחיל הים הישראלי
בשנת 1963 הוחלט בחיל הים שיש למצוא צוללות שיחליפו את הצוללות מדגם "S". החיפושים היו רחבים ואינטנסיביים, אבל רוב ארסנל הצוללות בעולם לא היה זמין, בעיקר מסיבות פוליטיות. בסופו של דבר התרצו הבריטים והסכימו לעסקת מכירה של שתי צוללות מדגם "T" המשופר ( T-Conversion), וב-1964 נחתמה העסקה. הצוללת הראשונה שנכנסה לשימוש הייתה אח"י לויתן, (בשמה המקורי HMS Turpin P354). טקס העברתה לחיל הים הישראלי התקיים ב-4 בינואר 1965. הצוללת השנייה הייתה אח"י דקר (צ-77), (בשמה המקורי HMS Totem P352). טקס העברתה לחיל הים הישראלי התקיים ב-25 ביוני 1965. דקר מעולם לא הגיעה לחופי ישראל, היא טבעה בדרכה מבריטניה לישראל, כ-500 קילומטרים מחוף ישראל.
לאחר הרכישה, עברו שתי הצוללות שיפוץ כללי בבריטניה, בפיקוח האדמירליות הבריטית. השיפוץ כלל גם שיפורים בכל המערכות האלקטרוניות ושינויים נוספים לפי דרישת חיל הים. שלש שנים מאוחר יותר, בחודש ינואר 1968, נרכשה צוללת שלישית אשר נקראה אח"י דולפין (צ-79), (בשמה המקורי HMS Truncheon P353). לאחר הרכישה היא הפליגה לחיפה בשיוט על מימי ועברה את השיפוץ הכללי במספנת חיל הים בחיפה.
צוללות ה-"T" המחודשות היוו קפיצת מדרגה איכותית לעומת הצוללות מדגם "S" הקודם. מהירות על מימית של 15.25 קשר לעומת 14.75, מהירות תת-מימית של 17-18 קשר לעומת 9 קשר, מערכת בקרת נשק מודרנית ומשוכללת משמעותית, ובנוסף לכך כל ציוד הניווט, הסונר, ושאר המערכות האלקטרוניות החדשות.
מונטה מריו
מונטה מריו (באיטלקית: Monte Mario) היא הגבעה הגבוהה ביותר בעיר רומא, בירת איטליה. בשיאה, מתנשאת הגבעה לגובה של 139 מטרים מעל פני הים. הגבעה נמצאת בצפון מערב העיר, ונקראת על שם הקרדינל מריו מליני אשר היה הבעלים של הגבעה במהלך המאה ה-15, ובנה עליה וילה רחבת ידיים.
כיום מהווה הגבעה חלק משמורת טבע. בראש הגבעה נמצאת הכנסייה והמנזר בשם סנטה מריה רוזריו, וכן, במקום בו עמדה וילה מליני ניצב כיום מצפה כוכבים ומוזיאון לאסטרונומיה על שם קופרניקוס (Museo Astronomico Copernicano)
על הגבעה נמצא אחד מארבעת הקמפוסים של אוניברסיטת לויולה שיקגו.
שומרי הגלקסיה (משחק וידאו)
שומרי הגלקסיה (באנגלית: Marvel's Guardians of the Galaxy) הוא משחק פעולה-הרפתקאות מסוגת גיבורי-על, שפותח על ידי חברת Eidos Montreal ומופץ על ידי Square Enix, המבוסס על דמויותיהם של שומרי הגלקסיה מבית מארוול קומיקס, ויצא לשוק עבור Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Xbox One ו-Xbox Series X ב-26 באוקטובר 2021.
משחקיות
במהלך המשחק, שמשוחק כמשחק לשחקן יחיד מנקודת מבט-גוף שלישי, השחקן נכנס לנעליו של פיטר קוויל / סטאר לורד. השחקן יוכל להשתמש באקדחיו של קוויל על מנת להביס אויבים ולרחף באוויר באמצעות מגפי הסילון שלו. את חברי צוות "שומרי הגלקסיה" האחרים – דראקס המשמיד, גאמורה, רוקט ראקון וגרוט – השחקן לא יוכל לשחק באופן ישיר מכיוון שהם נשלטים על ידי בינה מלאכותית, אך השחקן יוכל להורות להם פקודות במהלך הקרבות. לכל אחת מהדמויות יש כישורים ויכולות ייחודיים משלה, אותם ניתן לשלב יחד במטרה לגרום לנזקים גדולים יותר. כאשר השחקן נלחם באויבים, מתמלא מד מיוחד שיאפשר לו לבצע מהלך מיוחד המכונה "הצטופפות קבוצתית" – במהלכה קוויל מתבקש לנאום נאום מוטיבציה ולהשמיע שיר על מנת לעודד את חבריו לקבוצה. נאום טוב יעניק לחברי הקבוצה שדרוגים מיוחדים, אם כי יכולותיו של סטאר-לורד ישודרגו ללא קשר לאיכות הנאום.
בנקודות שונות במהלך המשחק, השחקן יוכל לקבל החלטות גורליות, באמצעות עצי דיאלוג, שישפיעו על מערכות היחסים בין חברי הקבוצה ועל תוצאותם של משימות מסוימות. כמנהיג הקבוצה, דמותו של פיטר קוויל היא חלק מכל שיחה והחלטה, דבר שיוצר השלכות ברמות משתנות – מקלות ועד חמורות – על יחסיו של פיטר, כמנהיג וכחבר קבוצה, עם שאר חברי הקבוצה. למרות שעלילת המשחק תושפע ותסתעף בהתאם לבחירותיו של השחקן, עלילה הראשית העומדת במרכז המשחק עתידה להישאר זהה ולמשחק יש רק סיום אחד.
דמויות
בנוסף לדמויותיהם של פיטר קוויל / סטאר לורד (ג'ון מקלרן) והקבוצה אותה הוא מנהיג – הכוללת את גאמורה, דראקס המשמיד, רוקט ראקון וגרוט; אושר כי המשחק עתיד לכלול את דמויותיהם של מנטיס, וליידי הלבנדר.
תקציר העלילה
עלילת המשחק עתידה להתרחש מספר שנים לאחר מלחמה בין-גלקטית מאסיבית שהותירה את חותמה על היקום שעדיין נאלץ להתמודד השלכותיה ההרסניות. בין אלו המעוניינים לנצל את השלכות המלחמה על היקום, נמצאים פיטר קוויל ובני קבוצתו, שמקווים להרוויח כסף מהיר במהלך שיטוטיהם מלאי ההרפתקאות ברחבי הגלקסיה. עם זאת, באחת ממבצעי ההונאה שלהם, שנרקמה בעקבות הימור מטופש בין שניים מחברי הקבוצה, פיטר ובני קבוצתו מובילים בשוגג לתאונה קטנה מאוד, שמהר מאוד הולכת וגדלה לכדי שרשרת אירועים קטסטרופליים שמאיימת על שלום היקום השברירי, אלא אם כן ייקחו אחריות על מעשיהם ויפעלו על מנת למגר את האיום.
פיתוח
המשחק פותח על ידי חברת "Eidos Montreal", חברת הפיתוח העומדת מאחורי סדרת "Deus Ex". על פי צוות הפיתוח, דמותו של סטאר לורד נבחרה לשמש כדמות הראשית של המשחק מכיוון שהוא "הלב האנושי" של השומרים וחבר הקבוצה עימו הם הכי הזדהו, דבר שהיה מקל אף על השחקן להזדהות עם דמותו ולחקור את כל מערכות היחסים והקונפליקטים בין חברי הקבוצה ביתר קלות כמנהיג הקבוצה. צוות הפיתוח החליט שלא להוסיף מצבי מרובה-משתתפים, מכיוון שהם הרגישו שהשומרים מורכבים מקבוצה של אישים צבעוניים, ועל ידי מיקומו של סטאר לורד בליבן של רוב האינטראקציות החברתיות בקבוצה, השחקן יוכל לחוות טוב יותר את הדינמיקה של הקבוצה על ידי התמודדות תגובותיהם הבלתי-צפויות של חברי הקבוצה לבחירותיו של השחקן בדמותו של סטאר לורד. בעוד שסטאר לורד הוא מנהיג הקבוצה, חברי הקבוצה האחרים עשויים לחלוק על החלטתיו ולהחליט בעצמם, והשחקן צריך גם להגיב להחלטותיהם של הדמויות האחרות. צוות הפיתוח האמין כי הדבר יכול להבליט עוד יותר את שאר אישיותם ואופיים של השומרים. מערכת הבחירות והאינטאקציה החברתית של המשחק קיבלה השראה מעבודות צוות אמיתיות בה אנשים חייבים לעבוד, לנהל משא ומתן ולהתמקח זה עם זה. משחקי "Deus Ex" שימשו כהשראה מרכזית עבור הקמפיין של המשחק, שכן החלטת השחקן תשפיע על התרחשות העלילה ותביא לתוצאות שונות.
הפצה
פיתוחו של המשחק הודלף לראשונה בינואר 2017, כאשר חברת "Marvel Entertainment" הודיעה כי חתמה על שיתוף פעולה עם Square Enix במטרה לפתח משחקי וידאו שיתבססו על דמויות שונות מבית מארוול קומיקס.
ב-13 ביוני 2021, פיתוחו של המשחק הוכרז רשמית בפאנל של Square Enix בכנס ; עוד נמסר במהלך הפאנל כי המשחק יופץ לשוק עבור קונסולות הדור הקודם – Microsoft Windows, נינטנדו סוויץ', פלייסטיישן 4 ו-Xbox One – ועבור קונסולות הדור הנוכחי – פלייסטיישן 5 ו-Xbox Series X – ב-26 באוקטובר 2021.
בהמשך נמסר כי בניגוד ל"הנוקמים", שאף הוא פותח על ידי Eidos Montreal והופץ על ידי Square Enix, המשחק לא יכלול חבילות הרחבה או מערכת מיקרו-תשלומים עבור תכנים קוסמטיים. עבור הנינטנדו סוויץ', המשחק יהיה זמין דרך ענן.
גרירה (בלשנות)
גרֵירה או גררה היא תופעה פונולוגית הקיימת בניבים עבריים, שבה מילה אחת בניב משפיעה על המילה האחרת וגוררת אותה להגייה שונה התואמת את צורת הגייתה של חברתה. זהו למעשה סוג של הידמות במצב של חציצה.
סיבת התופעה: הקושי הפונטי להגות שתי צורות שונות של שני מרכיבים צמודים של ניב.
גרירה אחורנית (רגרסיבית): למרות שהמילה הראשונה אמורה להיות הדומיננטית ולהשפיע על צורת הגייתה של חברתה הבאה בעקבותיה, ברבים ממקרי הגרירה הלשונית משפיעה המילה השנייה למפרע על השינוי הצורני של הראשונה.
דוגמאות
כבר בלשון המקרא ניתן למצוא דוגמאות לגרירה, הן בתנועות והן בעיצורים. בפרשת הבריאה נוצרים השמש והירח: "אֶת הַמָּאוֹר הַגָּדֹל לְמֶמְשֶׁלֶת הַיּוֹם וְאֶת הַמָּאוֹר הַקָּטֹן לְמֶמְשֶׁלֶת הַלַּיְלָה" (בראשית א, טז). הַקָּטֹן במקום: הַקָּטָן, וזאת בהשפעת הַגָּדֹל. כן אנחנו מוצאים "אֶת מוֹצָאֲךָ וְאֶת מוֹבָאֶךָ" (שמואל ב ג, כה), במקום: מְבוֹאֶךָ. ואכן, הכתיב הוא מְבוֹאֶךָ. דוגמה לגרירה עיצורית: בְּשֶׁצֶף קֶצֶף - במקום בְּשֶׁטֶף קֶצֶף (ישעיהו נד, ח).
בעברית החדשה ניתן למצוא גרירה בניבים וביטויים:
קאיקיליוס מטלוס
קאיקיליוס מטלוס או קיקיליוס מטלוס (Caecilius Metellus) הייתה משפחת אצולה רומית רבת השפעה בתקופת הרפובליקה הרומית.
בני משפחת מטלוס היו ממוצא פלבאי שעלו לעמדת השפעה וכוח במהלך המאה ה-2 לפנה"ס. כיום ידוע על כ-30 אישים מקרב בני מטלוס שכיהנו כמגיסטראטים במוסדות הרפובליקה. חלק מהמטלים הגיעו לעמדות חשובות כקונסולים ושמשו כמצביאי רומא בכמה מהמלחמות המפורסמות שלה. בני המשפחה היו שייכים לרוב לסיעת האופטימאטים.
המטלים היו כנראה הפטרונים של משפחתו של גאיוס מריוס ואף תמכו בו במהלך הקריירה הפוליטית שלו, עד לשבר בינו לבין מפקדו במלחמת יוגורתה, קוינטוס קיקיליוס מטלוס.
תאודור מומזן מתאר את המשפחה כ"אדירה ורבת השפעה" שבניה מחזיקים ב"דעות קבועות ושמרניות", ואינם "יודעים רחם".
כנגן המנגן
כנגן המנגן הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמר ירמיהו. האלבום יצא בשנת 2000, וניגונים ממנו נכנסו לרפטואר של תזמורות חתונות כמו תזמורת שלהבת ואיילת השחר. שמו של האלבום לקוח מפסוק בספר שמואל המתאר את השראת הנבואה על שאול המלך על ידי נגינתו של דוד.
Maren Morris
Maren Morris (בעברית: מארן מוריס) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס. המיני-אלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 2015, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל. מתוך המיני-אלבום לא יצאו סינגלים, אך נכלל בו הלהיט הבינלאומי "My Church".
המיני-אלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-Heatseekers.
רקע
המיני-אלבום הופק על ידי מארן מוריס, בראד היל ובוסבי. בשבוע בכורתו, הצליח המיני-אלבום להימכר בלמעלה מ-28,000 עותקים בארצות הברית בלבד, דבר שגרם לו להתברג במקום הראשון במצעד אלבומי ה-Heatseekers, ה-22 במצעד אלבומי הקאנטרי, וה-96 במצעד הבילבורד 200.
השירים שנכללים במיני-אלבום, התווספו בשנת 2016 לאלבום הבכורה של מוריס, Hero.
פרוסקו
פּרוֹסֶקוֹ (באיטלקית: Prosecco) הוא יין לבן איטלקי בעל מעמד גאוגרפי מוגן (התוויות DOC ו-DOCG) המיוצר באזור גדול המשתרע על תשע נפות במחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה בצפון איטליה, וקרוי על שם הכפר פרוסקו. הוא מיוצר מענבי פרוסקו (שם הזן שונה ל בשנת 2009 בתוך האיחוד האירופי כדי לשמור על השם המסחרי לאזור הגידול המקורי), אך כללי המוצר מאפשרים לעד 15% מהיין להיות מזנים מותרים אחרים.
פרוסקו מיוצר כמעט תמיד כיין נתזים (spumante) או יין נתזים למחצה (frizzante), אם כי מותר לייצרו גם כיין נטול פחמן דו-חמצני המכונה יין שקט (tranquillo). בתוך האזור הגאוגרפי המוגדר הגדול יותר נמצאים שני אזורים קטנים בעל ההתוויה המחמירה יותר DOCG, "פרוסקו קונליאנו וואלדוביאדנה" (Conegliano Valdobbiadene Prosecco) בגבעות שבין העיירות קונליאנו ו, ו"פרוסקו אזולו" (Asolo Prosecco) סביב העיירה הסמוכה. פרוסקו סופריורה (Prosecco Superiore) הוא תמיד יין נתזים, ומגיע רק מאזורי DOCG אלו. בשנת 2019 הפך אזור "גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה" (Le Colline del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene) לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בעיקר בגלל התפקיד של האזור בייצור פרוסקו.
היסטוריה
האזכור הידוע הראשון של השם פרוסקו מיוחס לנוסע האנגלי, אם כי הוא השתמש באיות Prosecho. מוריסון, שביקר בצפון איטליה בשנת 1593, מציין: "כאן מגדלים את היין פוקינום, שמכונה כיום פרוסצ'ו, שפליניוס הרבה לשבח". הוא ממקם את פרוסקו בין היינות המפורסמים של איטליה. שיטת הייננות, המאפיין המובהק של פרוסקו המקורי, התפשטה תחילה בגוריציה, אחר כך דרך ונציה בדלמטיה, ויצ'נצה וטרוויזו.
בשנת 1754 מופיעה לראשונה המילה פרוסקו בספר "איל רוקולו דיטירמבו" (Il Roccolo Ditirambo), שנכתב על ידי אורליאנו אקנטי (Aureliano Acanti) בנובולדו, השוכנת בנפת ויצ'נצה.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 היה יין נתזים של פרוסקו מתוק למדי, ובקושי ניתן להבחין בינו לבין המיוצר בפיימונטה. מאז השתפרו טכניקות הייצור והובילו ליינות איכותיים יותר המיוצרים כיום. על פי דיווח בניו יורק טיימס משנת 2008, גדלה מאוד הפופולריות של פרוסקו בשווקים מחוץ לאיטליה, כאשר המכירות העולמיות גדלו באחוזים דו ספרתיים מאז שנת 1998, וסייע לכך גם מחירם הנמוך יחסית. היין חדר לשוק היין האמריקני בשנת 2000 באמצעות מיונטו, כיום היבואן הגדול ביותר של פרוסקו. הצריכה גדלה מאוד גם בבריטניה, שהפכה באמצע העשור השני של המאה ה-21 לשוק הייצוא הגדול ביותר של פרוסקו, וצרכה רבע מכל הייצור האיטלקי.
עד 2008 היה הפרוסקו מוגן על ידי התוויה של DOC בתחומי איטליה, כ"פרוסקו די קונליאנו-ואלדוביאדנה", "פרוסקו די קונליאנו", "פרוסקו די ואלדוביאדנה" ו-"פרוסקו די קולי אזולני".
משנת 2009 קודמו שני האזורים הללו למעמד DOCG. כדי להגן עוד יותר על השם, העמותה של מגדלי פרוסקו מסורתיים קדמה את הרעיון לקבל מעמד גאוגרפי מוגן לפרוסקו מצפון איטליה על פי החוק האירופי. מכאן שמאז 1 בינואר 2010, פרוסקו הוא, על פי הוראת שר החקלאות האיטלקי מיום 17 ביולי 2009, כבר לא שמו של זן ענבים (שכונה כיום גלרה), אלא כינוי מקור בלבד. שינוי זה אושר על ידי תקנה EG. 1166/2009 מיום 30 בנובמבר 2009.
ייצור
בשנת 2008 יוצרו בערך 150 מיליון בקבוקי פרוסקו. מאז חלה צמיחה אדירה בביקוש ומכאן בייצור, ונתון זה התקרב ל-600 מיליון בקבוקים בשנת 2018.
באזור ה-DOCG של קונליאנו וואלדוביאדנה ישנם יותר מ-150 יצרנים, ויחד הם מהווים את ה"קונסורציום להגנה על פרוסקו מקונליאנו וואלדוביאדנה" (\Consorzio per la Tutela del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene). לאזור של אזולו יש קונסורציום משלו, עם 94 יצרנים.
פרוסקו DOC
רוב פרוסקו, בין אם DOC או DOCG, מיוצרים כיין נתזים (Spumante) או יין נתזים למחצה (Frizzante). פרוסקו DOC ספומנטה (Prosecco DOC Spumante) הוא הסוג המפורסם והפופולרי ביותר, עם בועות שמחזיקות לאורך זמן. לפרוסקו DOC פריצנטה (Prosecco DOC Frizzante) בועות קטנות בבעבוע עדין מאוד. חלק קטן מיוצר ללא בועות בכלל ומכונה "יין שקט" (Tranquillo) ומסתכם בכחמישה אחוזים בלבד מהייצור, ויין זה כמעט ולא מיוצא.
בהתאם למתיקותו, בהתאם לתקנות מתיקות היין של האיחוד האירופי למונחים המשמשים לציון מתיקות של יין נתזים, מסומן הפרוסקו כ"ברוט" (Brut, עד 12 גרם לליטר סוכר), "אקסטרה יבש" (12–17 גרם סוכר לליטר) או "יבש" (17–32 גרם סוכר לליטר). "אקסטרה יבש" היה פעם הסגנון הדומיננטי, אך כמות הברוט הולכת וגדלה.
ענבי גלרה המיוצרים בסגנון פרוסקו מחוץ לאזורים המוגדרים כ-DOC או כ-DOCG הם בעלי התוויה שאינו מוגנת, כדוגמת "IGT Veneto", הם בדרך כלל זולים יותר, איכותם משתנה ואינם יכולים להיקרא פרוסקו. בעוד שכל הפרוסקו הוא יין לבן, הוצעה גם גרסת רוזה, אך רק עבור ה-DOC, שכן היא נדחתה על ידי ה-DOCG. סביר להניח שסוג רוזה זה, שיכלול חלק קטן מיין אדום מענבי פינו נואר, יאומץ רק ברמת ה-DOC החל מבציר 2019 ולכן יהיה זמין לרכישה כבר מינואר 2020.
פרוסקו סופריורה DOCG
ישנם שני אזורי DOCG של פרוסקו סופריורה המחולקים על ידי הנהר פיאווה בנפת טרוויזו של מחוז ונטו. "פרוסקו קונליאנו ואלדוביאדנה סופריורה DOCG" מיוצר על הגבעות בין העיירות קונליאנו, ואלדוביאדנה, וויטוריו ונטו. יצרנים מואלדוביאדנה נטו לאחרונה לדלג על אזכור קונליאנו על התווית הקדמית שלהם, וכינו את היין שלהם "ואלדוביאדנה פרוסקו סופריורה". ה-DOCG השני הוא "אזולו פרוסקו סופריורה DOCG", המיוצר על הגבעות ליד העיירה אזולו. בנוסף למגוון הרגיל של סגנונות פרוסקו, אזולו DOCG יכול להיות גם מיוצר "אקסטרה-ברוט" (0–6 גרם סוכר לליטר), וקונליאנו ואלדוביאדנה צפוי להציג סגנון זה בקרוב. בעוד שרובו של הפרוסקו DOCG גדל על מישורים נמוכים בשפלה בשטח מורחב המשתרע על 233,000 דונם, הפרוסקו סופריורה DOCG מיוצר באופן בלעדי מכרמים על מורדות הגבעות בשני אזורי גידול קטנים בהרבה, 68,600 דונם עבור קונליאנו ואלדוביאדנה ו-17,830 דונם עבור אזולו. תלילות הגבעות פירושה שהכל, מגיזום ועד בציר, נעשה בעיקר ביד. ההיבט הידני, במיוחד לצורך הבציר, מגביר עוד יותר את האיכות.
תת-אזור סופריורה די קרטיצה
גבעת קרטיצה (Cartizze) היא כרם בגובה 305 מטר של 1,070 דונם של גפנים, בבעלות 140 מגדלים. הפרוסקו מענביו, שמופק יחסית מעט, נחשב לאיכותי ביותר, או אפילו לגראן קרו של הפרוסקו.
באופן תאורטי, הוערך שווי 10 דונם אדמות ענבים של קרטיצה בשווי של יותר ממיליון דולר אמריקני בשנת 2008, והערכה שלו עלתה ל-2–5 מיליון יורו בשנת 2015, המחיר היקר ביותר עבור כרם באיטליה. יין הנתזים שהופק מקרטיצה הוגדר לאחרונה על ידי היצרנים בשם "סופריורה די קרטיצה" (Superiore di Cartizze), מבלי להזכיר פרוסקו על התווית הקדמית כדי להדגיש עוד יותר את המקור.
על פי האגדה המקומית, ענבי קרטיצה נבצרו באופן מסורתי רק לאחרונה, שכן הגפנים גדלו על מדרונות תלולים וקשה היה להגיע אליהם, והכורמים גילו שתקופת ההבשלה המורחבת הזו שיפרה את הטעם. עם זאת, בטעימה עיוורת ביריד הסחר Vinitaly משנת 2006, דורג קרטיצה ספומנטי בעקביות אחרי פרוסקו "רגיל".
תת-אזור ריווה
בעוד שקרטיצה הוא תת-אזור בראש פירמידת "פרוסקו קונליאנו ואלדוביאדנה סופריורה DOCG", הקונסורציום שלהם הציג גם תחום מוגבל רשמי המכונה "ריווה" (Rive), 15 קומונות שיכולות לייצר 43 יינות תת-אזוריים שונים של ריווה. אלה קרויים על שם הגבעות האינדיבידואליות שבהן גדלים הענבים, אם כי הגדרה זו מוסיפה מורכבות, והמותג לא הצליח במיוחד. הכוונה היא להדגיש את המיקרו-אקלים והטרוארים הייחודים המצויים ב-DOCG. בניגוד להם ל"אזולו פרוסקו סופריורה DOCG" אין אזורי משנה.
קול פונדו
יש ייננים המחיים את פרוסקו קול פונדו (Prosecco Col Fondo) המסורתי, התוסס מחדש בבקבוק, אך לא מסננים את השמרים. שאריות שמרים אלו משאירות משקעים עדינים בתחתית הבקבוק (פונדו באיטלקית) שמעניקים יותר מורכבות, מרקם וטעם. ניתן להגיש את היין צלול או עכור. יינות אלו מסומנים בשם "קונליאנו ואלדוביאדנה סופריורה DOCG", או "אזולו סופריורה DOCG". הלחץ בבקבוקי קול פונדו בדרך כלל נמוך יותר, סביב 2.5 בר בסגנון פריצנטה.
צריכה
באיטליה, פרוסקו הוא יין המוגש בכל מקום. מחוץ לאיטליה שותים אותו לרוב כאפריטיף. בדומה ליינות נתזים אחרים, מוגש פרוסקו כשהוא מצונן.
פרט לקול פונדו ולכל פרוסקו מסוג "השיטה הקלאסית", רוב הפרוסקו לא תוסס בבקבוק. בדרך כלל, יש לשתות אותו צעיר, רצוי תוך שלוש שנים מאז שנת הבציר שלו. עם זאת, פרוסקו באיכות גבוהה עשוי להתיישן עד שבע שנים.
מומחים אחרים ערערו על התפיסה כי פרוסקו לא יכול להתיישן. טעימות בשנת 2013 של יינות שהופקו בין השנים 1983–2013 הדגימו את אורך החיים של היינות מאחד היצרנים המובילים.
לפרוסקו יש לפחות 10.5–11.5% אלכוהול בנפח, תלוי בכללי DOC / DOCG. טעמו של פרוסקו תואר כארומטי ופריך, עם ניחוחות של תפוח צהוב, אגס, אפרסק לבן ומישמש. לרוב גרסאות הפרוסקו יש ניחוחות ראשוניים עזים.
בדרך כלל מוגש פרוסקו נקי, אך הוא מופיע במספר משקאות מעורבים. זהו המרכיב העיקרי בקוקטיילים המקוריים של בליני ושפריץ, והוא יכול לשמש גם באחרים, כמו מימוזה. עם וודקה וסורבה לימון, פרוסקו הוא גם מרכיב של המשקה המעורב האיטלקי.
יאיר טאומן
יאיר טאומן (Tauman; נולד ב-20 בינואר 1948) הוא פרופסור לכלכלה ומנהל המרכז לתורת המשחקים בכלכלה באוניברסיטת סטוני ברוק, סגן דקאן בית ספר אדלסון ליזמות באוניברסיטת רייכמן אותו ייסד כשהמוסד נקרא המרכז הבינתחומי הרצליה, שם כיהן כדיקן בית הספר למנהל עסקים.
הוא למד בתואר ראשון מתמטיקה וסטטיסטיקה, ותואר שני ושלישי במתמטיקה מאוניברסיטה העברית. תחומי המחקר שלו הם תורת המשחקים וארגון תעשייתי.
בשנת 1981 הוציא יחד עם ישראל אומן ושמואל זמיר את הספר "תורת המשחקים".
משנת 2011 מכהן כדירקטור בבנק הפועלים.
טאומן הפיק סרט דוקומנטרי אודות אחותו בשם "אחותי תקווה" (My Sister Tikva), אשר נבחר בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים Chagrin כסרט הטוב ביותר בקטגוריית הסרטים הבינלאומיים.
בתו, פרופ' יעל טאומן קלעי היא חוקרת מדענית המחשב וקריפטוגרפית.
ולדיסלב קוזקייביץ'
ולדיסלב קוזקייביץ' (בפולנית: Władysław Kozakiewicz; נולד ב-8 בדצמבר 1953) הוא אתלט פולני בעבר, אלוף אולימפי (מוסקבה 1980) ושיאן עולם בקפיצה במוט בראשית שנות ה-80.
ביוגרפיה
קוזקייביץ' נולד בשלצ'ינינקאי שבליטא למשפחה ממוצא פולני, ששבה לארצה בהמשך. ב-1977 הגיע להישג המשמעותי הראשון שלו, כשזכה באליפות אירופה באולם. ב-1979 שחזר את הישגו. ב-11 במאי 1980 שבר לראשונה את שיא העולם בקפיצה במוט. הוא קפץ לגובה של 5.72 מ' בתחרות במילאנו, ושבר את שיאו בן ארבע השנים של האמריקני דייוויד רוברטס. שיאו החזיק מעמד 3 שבועות בלבד, בטרם קפץ הצרפתי תיירי ויניירון לגובה של 5.75 מ'.
שיאו של קוזקייביץ' החזיק מעמד כ-11 חודשים, בטרם נשבר על ידי תיירי ויניירון שקפץ לגובה של 5.80 מ'. בשנת 1984 ערק קוזקייביץ' למערב גרמניה וזכה באליפות המדינה בשנים 1986 ו-1987.
מנוע אנליטי
מנוע אנליטי הוא התכנון הראשון של מחשב מכני, שנהגה על ידי המתמטיקאי צ'ארלס בבג' לראשונה ב-1832, במהלך עבודתו על מנוע ההפרשים. בבג' המשיך לעבוד על תכנון המנוע האנליטי עד מותו ב-1871, הגם שהיה ברור לו שמנוע זה לא ייבנה בחייו.
המנוע פועל בבסיס ספירה עשרוני, ומורכב מארבע יחידות מרכזיות: "טחנה" (mill), "מחסן" (store), קורא (reader), ומדפסת (printer). היחידות קושרו ביניהן במערכת מוטות מקשרים שמהווים מקבילה מכנית לאפיק נתונים.
הטחנה דומה בעיקרה ליחידה אריתמטית-לוגית במחשב מודרני, המחסן הוא זיכרון המחשב, והקורא והמדפסת הם אמצעי קלט/פלט. בכך בישר המנוע לא רק את הרעיון המרכזי, כלומר מכונה כללית שיכולה לבצע חישובים מסוגים שונים לפי תוכנית המוזנת אליה, אלא גם את החלוקה הפונקציונלית שנשמרה בתכנון מחשבים במאות הבאות.
תכנון המנוע לא הושלם מעולם. בבג' החל לתכנן אותו ב-1837, והמשיך לעבוד על שיפורים ותוכניות מפורטות יותר ליחידות שונות במחשב, עבודה שלא הושלמה. בנו של בבג', הנרי, בנה דגם של חלק מה"טחנה".
הזיכרון שהקצה בבג' למנוע - 1,000 מספרים בני 50 ספרות היה שאפתני, וכנראה לא ראלי. לשום מחשב שנבנה לפני 1960 לא היה זיכרון בגודל כזה.
למרות שבישר את המחשב ואת יחידותיו המרכזיות, השפעתו של המנוע האנליטי על תכנון המחשבים שנבנו במאות הבאות לא ברורה, וככל הנראה אינה גדולה.
המחשב לא נבנה בימי חייו של בבג' בשל חוסר מימון, העובדה שהתכנון מעולם לא הושלם, ומגבלות טכנולוגיות בשיטות היצור של התקופה.
התכנון, שכאמור לא הושלם, לא פורסם מעולם בצורה מסודרת. שנים רבות היו המאמרים של לאבלייס המקור העיקרי למידע על המנוע. החל במחצית הראשונה של המאה העשרים חקרו היסטוריונים של המחשב חלקים מניירותיו של בבג' ומסמכים נוספים שתיארו את המנוע, כשחלק מעבודתם פורסם.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 אזכורים מעטים בספרות למנוע, שהעניין בו גבר בהדרגה עם התפתחות המחשב, ובפרט עם גידול העניין בהיסטוריה של המחשוב. מתכנני המחשבים הראשונים לא הכירו את עבודתו, ובדרך כלל לא ידעו עליה כלל, והוצרכו להמציא מחדש חלק מהמצאותיו של בבג'.
צוזה, Z1 ו-Z3
ב-1937 תכנן ובנה ממציא גרמני צעיר, קונראד צוזה, מחשב ספרתי מכני, Z1, הדומה למנוע האנליטי בחלוקה הפונקציונלית שלו. כמו במנוע, המידע הוזן משני "סרטים מנוקבים" - אחד לתוכנית ואחד לנתונים, עם אפיק נתונים וזיכרון מכני.
צוזה היה צנוע בהרבה מבבג' בגודל הזיכרון, ובדיוק החישוב: לעומת מספרים עשרוניים בני חמישים ספרות אצל בבג', השתמש צוזה בייצוג בינארי בנקודה צפה, עם 22 סיביות. המעבר לשימוש בשיטה הבינארית אפשר פישוט בזיכרון, באפיק הנתונים, וביחידת העיבוד, עבורה המציא שערים לוגיים מכניים,  הייתה הקפיצה שחסרה לבבג', ואפשרה לצוזה לממש את המחשב באמצעים צנועים. מאוחר יותר, צוזה העתיק את התכנון למחשב אלקטרומכני, בו ממסרים החליפו את המכניקה. מחשב זה, בשם Z3, היה כנראה המחשב הראשון בעולם שביצע חישובים מועילים. הוא הושמד בהפצצה על ברלין ב-1943.
אייקן, Harvard Mark I
ב-1937 הגיש הפיזיקאי האמריקאי הווארד אייקן הצעה לחברת IBM לבניית מחשב ספרתי. במהלך העבודה, הוצגה לו עבודתו של בבג', ובהמשך הוסיף אזכורים והתייחסות לעבודתו של בבג' להצעת המחקר, למרות שלא הכיר את פרטי התכנון של המנוע האנליטי עצמו, והמחשב לא מבוסס על עבודתו של בבג'.
אוניברסיטת הרווארד בשיתוף פעולה עם IBM בנו את המחשב Harvard Mark I, והוא נכנס לפעולה ב-1944, והיה אחד המחשבים הספרתיים הראשונים, והראשון בארצות הברית. המחשב היה מבוסס על ממסרים בדומה ל-Z3, וכמו המנוע האנליטי של בבג' והמחשבים של צוזה, עשה שימוש ב"סרט מנוקב" להזנת התוכנית, וסרט נפרד להזנת המידע. כמו המנוע של בבג', ושלא כמו המחשבים של צוזה, המחשב השתמש בשיטה העשרונית,
הארכיטקטורה של המחשב היא המקור למונח ארכיטקטורת הרווארד, שהוחלפה במידה רבה במחשבים הבאים בארכיטקטורת פון נוימן. לפי סיווג זה, המנוע האנליטי והמחשבים של צוזה בנויים גם הם בארכיטקטורת הרווארד.
כיום
במאה ה-21 החל ניסיון רציני לתעד ולהגשים את עבודתו של בבג'. דגם עובד של מנוע ההפרשים שלו נבנה לראשונה, והתגבר מאמץ מסודר לרכז ולחקור את ניירותיו, כמו גם חומר שהיסטוריונים קודמים ריכזו ואספו.
עונת 1997/1998 בליגה הלאומית
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 16 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגה הבכירה לקראת עונה זו היו הפועל אשקלון ומכבי עירוני אשדוד. העונה החלה ב-2 באוגוסט 1997 והסתיימה ב-9 במאי 1998 בניצחון של בית"ר ירושלים בפעם השנייה ברציפות, לאחר שהבטיחה את התואר במחזור האחרון.
עונה זו זכתה לכינוי "עונת השרוכים", בעקבות פרשת "משחק השרוכים" שנערך במחזור הלפני אחרון של העונה. במשחק זה התמודדה בית"ר ירושלים מול הפועל בית שאן, ואילולא הייתה מנצחת במשחק הייתה קבוצת הפועל תל אביב מעפילה למקום הראשון. בדקות הסיום של המשחק נראה היה כי שחקני בית שאן אינם מתאמצים למנוע ספיגת שער, ובסופו של דבר הצליחה בית"ר להבקיע שער ניצחון שהבטיח לה את המקום הראשון, והפועל תל אביב הסתפקה במקום השני.
קשרה של בית"ר ירושלים, יוסי אבוקסיס, זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל, והמבקיע המצטיין של העונה היה אלון מזרחי ממכבי חיפה עם 18 שערים.
בסיום העונה הפועל באר שבע והפועל אשקלון ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הארצית לליגה הלאומית בתום העונה היו מכבי יפו והפועל צפרירים חולון.
סיפור העונה
בית"ר ירושלים והפועל תל אביב התמודדו על תואר האליפות ראש בראש, כאשר הפועל תל אביב הובילה את הטבלה עד המחזור ה-13. אז הפועל תל אביב סיימה בתיקו 0-0 עם הפועל באר שבע, ובית"ר הצליחה לנצח את מכבי פתח תקווה ולטפס למקום הראשון. בית"ר החלה לסבול מפציעות והיעדרויות במהלך תקופה זו כאשר אלי אוחנה, כוכבה הוותיק קרע את הרצועה, ואישטוון שאלוי שבר את ידו, בנוסף שחקן הרכש בחלון העברות, ראובן עטר סובב את ברכו כבר באימונו הראשון בקבוצה, מה שלא מנע ממנו להשתתף במשחק הבכורה, שם קרע את הרצועה גם הוא - וסיים את העונה. פציעות אלו החלישו את הקבוצה ואחרי רצף של 2 תיקויים והפסד אחד של בית"ר, בתום המחזור ה-17 חזרה הפועל תל אביב להוביל את הטבלה ב3 נקודות. בית"ר אף לא הצליחה לנצח עד למחזור ה-20 והפער גדל. למזלה של בית"ר רצף ניצחונות העמיד אותה במחזור ה-25, מרחק של הפרש שערים מול היריבה על התואר הפועל תל אביב, ובמחזור זה 2 המתמודדות נפגשו למשחק עונה באצטדיון בלומפילד בו ניצחה בית"ר 1-0 וחזרה להוביל את הליגה בפער של 3 נקודות. עד המחזור ה29 הספיקה הפועל לצמצם את הפער מבית"ר לכדי נקודה אחת בלבד. במחזור זה נפגשה בית"ר מול הפועל בית שאן שנלחמה על חייה בליגה, והפועל תל אביב אירחה בביתה את הפועל פתח תקווה שאיבדה מבחינתה עניין ספורטיבי בליגה.
מהלך המחזור הלפני אחרון (29)
בגלל חשיבות המחזור והשפעתו על גורל האליפות - כל המשחקים באותו המחזור יועדו להתקיים באותה השעה ובמגרשים הביתיים של הקבוצות, אולם בית שאן אירחה את בית"ר באצטדיון קריית אליעזר ולא בביתה בגלל החלטת המשטרה - שחששה שיגרם אסון עם הקהל הרב של בית"ר שהיה צפוי להגיע לאצטדיון מפאת צפיפות ודוחק, באם יתרחש באצטדיון בעל קיבולת נמוכה כמו האצטדיון הביתי של בית שאן, ובנוסף המשחק של בית"ר החל באיחור של כ-10 דקות על יתר המשחקים בגלל בקשת אנשי הטלוויזיה ששידרו את המשחק לצרכיהם הלוגיסטיים.
המשחק הראשון שהתחיל היה זה של הפועל תל אביב מול הפועל פתח תקווה
משחק זה היה אגרסיבי וללא אירועים רבים ליד שני השערים (במהלכו ספגו הקבוצות 2 כרטיסים אדומים - אחד לכל קבוצה), אך הסתיים ב0-1 וניצחונה של הפועל תל אביב לאחר שער של כפיר אודי בדקה ה-76 שהצליח להבקיע אחרי ניסיונות רבים. משחק זה הסתיים בזמן שבמשחק בחיפה הייתה הדקה ה80 לערך ובית"ר עדיין הובילה את המשחק, אך בדקה ה-86 כבשה הפועל בית שאן שער שוויון - אוהדיה של הפועל תל אביב ששמעו על הבשורה מחיפה החלו לשמוח ופרצו לכר הדשא בבלומפילד על מנת לחגוג את התואר שהיה במרחק ניצחון אחד, אך בדקה ה-93 בהתקפה האחרונה של המשחק הצליחה בית"ר לכבוש שער יתרון, והמשחק נגמר ב3-2 לבית"ר, שהייתה מרחק של ניצחון ביתי אחד מלקחת את תואר האליפות באופן סופי.
תיאור המשחק
משחק זה החל בהפתעה גדולה כאשר דווקא הפועל בית שאן עלתה ליתרון מרגליו של אג'יץ' בדקה הרביעית. בית"ר החלה בהתקפות רבות וניסתה להשוות את המשחק אך ללא הועיל, ובמקביל הציגה משחק הגנה נרפה והפקירה את ההגנה. בדקה ה-37 נגע שחקן בית"ר שמוליק לוי בידו בכדור שהיה בדרך לשער על קו השער, השופט אייל צור שלף לעברו את הכרטיס האדום הישיר וקבע בעיטת עונשין מ-11 מטר לזכות בית שאן. איתן טייב בעט את כדור העונשין, אך החטיא מעל השער והחמיץ את הפנדל. בית"ר המשיכה לתקוף על מנת להשיג שער, ודקה בתוך תוספת הזמן של המחצית הראשונה, השווה חלוץ בית"ר אישטוון שאלוי בנגיחה אחרי בישול של יוסי אבוקסיס. המחצית השנייה נפתחה במספר דקות איחור מפני שחיכו לשוער בית"ר קורנפיין שהתעכב בעלייה למחצית השנייה. בדקה ה-62 כבש שחקן בית"ר, יוסי אבוקסיס מבעיטה חופשית מכ-17 מטרים. המשחק התנהל באיטיות לאחר שנודע לשחקני בית שאן במהלך המחצית השנייה שנשארו בליגה ולמעשה איבדו עניין מבחינתם לכאורה. בדקה ה-86 כבש המגן הצעיר של בית שאן, אלמוג חזן, שער מכ-25 מטרים אלכסונית לשערו של קורנפיין בבעיטה מדויקת לחיבורי השער והשווה את המשחק. בית"ר בדקות אלו הרבתה להחמיץ מצבים טובים מאוד לכיבוש שער ובית שאן הציגה משחק הגנה נרפה. בדקה ה-93, כדקה לפני סיום תוספת הזמן שקבע השופט צור, כבשה בית"ר שער מכדור שהחל בקרן כאשר אבוקסיס מסר כדור מהאגף, נוצרה ערבוביה ברחבה ואף השוער קורנפיין שהיה באזור ועלה לנסות לכבוש בניסיון האחרון, ניסה לבעוט לשער, לאחר מכן הכדור נהדף על ידי שחקן בית שאן, ג'אמיל חאדר - אל פישונט שבעט מקרוב אל השער והחזיר לבית"ר את היתרון. מיד לאחר השער פרצו אוהדי בית"ר ירושלים אל כר הדשא והמשחק נעצר למשך דקות רבות, כאשר ברקע באמצעות מערכת הכריזה של האצטדיון, ביקש יו"ר בית"ר דאז - משה דדש מהאוהדים לצאת מכר הדשא כדי שיוכל השופט לחדש את המשחק ולקבוע את סיומו - אחרת בית"ר תקבל עונש בבית הדין של ההתאחדות לכדורגל. המשחק חודש למספר רגעים כאשר האוהדים נמצאים מחוץ לקווי המגרש - והשופט צור קבע מיידית את סיומו החוקי בניצחון 3-2 לבית"ר.
תגובות למשחק
אחרי המחזור והמשחק של בית"ר בפרט, החל עליהום תקשורתי על קבוצת הפועל בית שאן, שחקניה ובראשם איתן טייב (במהלך האחרון של המשחק בדקה ה-93, נצפה שחקן בית שאן, איתן טייב כאשר הוא קושר את שרוך הנעל שלו מעט לפני הוצאת כדור הקרן ומכאן השם "משחק השרוכים", על אף שקשירת השרוכים לא נעשתה בזמן בו שוחק המשחק בפועל), והנהלת הקבוצה ש"מכרו" את המשחק ועל שופט המשחק אייל צור בטענות לחוסר ספורטיביות מצד השחקנים בדקות האחרונות וחלק מהעיתונאים טענו שהיה צריך לעצור את המשחק מחוסר ספורטיביות, וזאת לכאורה לאחר שהתברר להם שנשארו בליגה והמשחק למעשה הפך מבחינתם לחסר ערך. אף הושמעו קולות למכירת המשחק - טענות שנבדקו, ובדיעבד לא הוכחו מעולם (באמצעות חקירה שנפתחה ובדיקת פוליגרף שנעשתה לשחקני בית שאן). בנוסף הושמעו גם טענות כלפי החלטת המשטרה לקיים את המשחק מחוץ לאצטדיון הביתי המקורי של הפועל בית שאן ובכך לתת לבית"ר יתרון מסוים. בית"ר מבחינתה שללה את כל הטענות וחגגה את הניצחון שהוביל אותה למחזור האחרון בהפרש נקודה עם משחק ביתי כנגד מכבי פתח תקווה שכבר איבדה עניין בליגה.
סוף העונה
הפועל תל אביב ובית"ר ניצחו את המשחקים שלהם, מה שהשאיר את בית"ר במקום הראשון בתום המחזור ה-29. במחזור האחרון (המחזור ה-30) התארחה מכבי פתח תקווה בטדי למשחק האחרון של העונה, והפועל תל אביב יצאה למשחק חוץ נגד הפועל אשקלון. הפועל תל אביב ניצחה בחוץ 3-2, אך בית"ר ניצחה בבית 1-0 וחגגה את האליפות הרביעית בתולדותיה בהפרש נקודה אחת בלבד על פני הפועל תל אביב.
גנוב על הירח
גנוב על הירח (באנגלית: Despicable Me ובתרגום חופשי לעברית: "אני הנתעב", "נבזה שכמותי") הוא סרט קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אולפני אילומינשיין מ-2010. הסרט בוים על ידי פייר קופין וכריס רנואד, והתסריט נכתב על ידי סינסו פאול וקן דריו על פי סיפור מקורי מאת סרחיו פבלוס.
הסרט עוקב אחר גרו (סטיב קארל), סופר נבל-על אשר מאמץ שלוש ילדות יתומות, מרגו (מירנדה קוסגרוב), אדית (דנה גאייר) ואגנס (אלזי פישר), כדי לגנוב קרן מכווצת קטלנית מוויקטור (ג'ייסון סיגל), נבל-על אשר גונב את תהילתו של גרו, כאשר שניהם רוצים לגנוב את הירח.
הסרט זכה להצלחה גדולה. "גנוב על הירח" גרף הכנסות של $543,113,985 ובכך דורג כסרט התשיעי ברווחיותו של שנת 2010. הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות, ואף הועמד לפרס אנני לסרט הטוב ביותר. לאור הצלחתו, נוצר לסרט המשך, העונה לשם "גנוב על המיניונים", וגם סרט ספין אוף, העונה לשם "המיניונים". ביוני 2017 יצא הסרט השלישי בסדרה: "גנוב על העולם".
עלילה
גרו, אחד מהנבלים הגדולים ביותר בעולם, גר בפרבר שקט עם צבא המיניונים שלו. יום אחד מתגלה שהפירמידה במצרים נגנבה על ידי נבל חדש בשם וקטור (ג'ייסון סיגל). וכך, תהילתו של גרו יורדת. הוא מחליט לרקום תוכנית זדונית של גנבת הירח. תוכניתו כוללת גנבת מכשיר כיווץ שיכווץ את הירח. אך לצורך התוכנית גרו נאלץ לבקש הלוואה מהבנק. מנהל הבנק, מר פרקינס (וויל ארנט), מסרב לתת לגרו הלוואה עד שהוא לא יציג לפניו את הלייזר המקטין. לאחר תוכנית חילוץ, גרו מצליח לגנוב את הרובה אך וקטור גונב ממנו את הרובה. גרו הולך למבצרו של וקטור בניסיון לגנוב את הרובה אך מערכת ההגנה של ביתו של וקטור מסלקת אותו משם. ברם, הוא מגלה שוקטור הכניס שלוש יתומות לביתו שמוכרות לו עוגיות. גרו מחליט לאמצן ולהשתמש בהן כדי לחדור למבצר. בהתחלה, היתומות, מארגו (מירנדה קוסגרוב) אדית' (דנה גאייר) ואגנס (אלזי פישר), וגרו לא מסתדרים, אך לאחר שגרו מצליח לגנוב את הרובה מווקטור יחסיהם משתפרים. חברו של גרו, ד"ר נאפריו (ראסל בראנד), לא מרוצה מהתפתחות יחסיהם של גרו והיתומות והוא משכנע את גרו לסלקן מביתו. לאחר שגרו מסלקן הוא טס לירח ומכווצו ומביאו לכדור הארץ. לאחר סיום התוכנית, הוא ממהר להגיע לנשף הבלט של הבנות אך שם הוא מוצא פתק מווקטור שמוסר לו שהוא חטף את הבנות. לבסוף, גרו מחלץ את הבנות ווקטור נתקע בירח שאפקט ההתכווצות התפוגג ממנו במהלך הזמן.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ-82% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 179 ביקורות. יתר על כן, בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-56.3 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. ובתוך כחודש הסרט הכניס למעלה מ-200 מיליון דולר. בסך הכול הסרט הכניס כ-251 מיליון דולר בארצות הברית וכ-544 מיליון דולר ברחבי העולם.
עדה לאבלייס (ארכיטקטורה)
עדה לאבלייס (באנגלית: Ada Lovelace) הוא שם הקוד שניתן לארכיטקטורה של מעבדים גרפיים המפותחת על ידי חברת Nvidia ומהווה היורשת של ארכיטקטורת אמפר (Ampere). הארכיטקטורה הוכרזה ב-20 בספטמבר 2022 ונקראת על שם המתמטיקאית עדה לאבלייס, אשר ידועה גם בתור המתכנתת הראשונה. Nvidia הכריזה על הארכיטקטורה יחד עם סדרת GeForce 40 והכרטיס RTX 6000 Ada Generation המיועד לתחנות עבודה. הארכיטקטורה משתמשת בליתוגרפיה של 5 ננומטר של TSMC המכונה "4N", אשר מציעה יעילות ונצילות גבוהה יותר מאשר הדור הקודם שהשתמש בליכטוגרפיה של 8 ננומטר של סמסונג.
המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי
המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי הוא שמו הנפוץ של המינהל הראשי, גה-או (ГУ, ראשי תיבות של Главное управление Генерального штаба Вооруженных Сил Российской Федерации, "המינהל הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית", שבעבר נודע בראשי התיבות גה-אר-או, ברוסית: ГРУ), שהוא שירות המודיעין הראשי של צבא הפדרציה הרוסית. הארגון הוקם מתוך הגה-אר-או הסובייטי בשנת 1992 והוא הסוכנות הראשית למודיעין צבאי של רוסיה וסוכנות הביון הגדולה ביותר במזרח אירופה.
מאז 21 בנובמבר 2018, ראש המודיעין הצבאי הרוסי הוא איגור קוסטיוקוב.
רקע היסטורי
הגוף הראשון למודיעין צבאי ברוסיה הוקם בשנת 1810, כאשר שר הצבא הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי הציע לקיסר אלכסנדר הראשון להקים ארגון קבוע למודיעין צבאי אסטרטגי. בינואר 1810 הוקמה המשלחת לעניינים סודיים במשרד המלחמה הרוסי, שבינואר 1812 הפכה ללשכה המיוחדת. לאחר מלחמת 1812 הוקם המטכ"ל ובו משרד המלחמה. ב-1815 פורקה הלשכה, ובמקומה הוקמה מחלקה 1 במטכ"ל. ב-1836 נוסדה מחלקת המטכ"ל, ובה שלוש מחלקות, כשהמודיעין הצבאי הוטל על מחלקה 2. בספטמבר 1863, לאחר שינויים ארגוניים במטה הכללי, הוקמה מחלקה 3 (מודיעין צבאי) ומחלקה 2 (אסיה). ב-1865 הפכה המחלקה למחלקה 7. בהמשך הפכה המחלקה ללשכת הלימוד הצבאי, שהתקיימה עד אפריל 1903: לשכת הלימוד הצבאי חולקה למחלקה 7, האחראית לסטטיסטיקה צבאית זרה, ובמחלקה זו התקיימה המחלקה המיוחדת. באפריל 1906 הוקמה מחלקה 5 במטכ"ל, שהייתה ארגון הביון הצבאי עד 1916.
ב-5 בנובמבר 1918 הוקם מינהל המודיעין של הצבא האדום, שהפך כעבור זמן לגה אר או והיה האגף השני במטכ"ל הסובייטי. בשנת 1992 הגוף הוקם מחדש כשירות המודיעין של צבא הפדרציה הרוסית. באותה שנה ערק ממנו קולונל סטניסלב לונב, בין העריקים הבכירים של הארגון.
ב-2006 עבר הגה-אר-או למפקדה חדשה. ב-2008 פיטר הנשיא דמיטרי מדבדב את ראש הגה-אר-או, ולנטין קוראבלניקוב, שכיהן משנת 1997 ומינה את אלכסנדר שליאחטורוב לעמוד בראש הארגון. בתקופתו שונה שמו של הארגון והוא הפך ממינהל המודיעין הראשי (גה-אר-או) להמינהל הראשי (גה-או).
לפי מקורות זרים החל משנת 2010 במנהל פועלת יחידת סייבר Sandworm. בין היתר היא הייתה אחראית על תקיפת מערכת החשמל האוקראינית בשנת 2015.
בדצמבר 2011 פוטר שליאחטורוב והוחלף באיגור סרגון, שנפטר במפתיע בינואר 2016. מאז המשבר באוקראינה מדינות המערב חושדות כי הארגון מעורב במבצעי האקינג ופריצה לתשתיות מחשוב ממשלתיות בארצות הברית ובאירופה ומבצע מבצעים חשאיים ברחבי אירופה, לרבות ביצוע התנקשויות פוליטיות וערעור משטרים עוינים לרוסיה.
מבנה
על פי מודיעין ממקורות גלויים, מבנה הארגון מורכב מ-12 מנהלות עיקריות ושבע מחלקות עזר שונות:
מנהלות ומרכזים
בשנת 2021, שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי, טען כי מבנה הארגון מחולק באופן הבא:
מכוני מחקר ולימוד
קציני הכוחות המיוחדים עוברים הכשרה במכון הפיקוד הגבוה לצנחנים בריאזאן, בעוד סוכנים בתחום מודיעין אותות עוברים הכשרה בתחום במכון ההנדסה הגבוה למודיעין אותות בצ'רפובץ.