cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איחוד המולדת
היסטוריה
לאחר קבלת ליטא לאיחוד האירופי בשנת 2004, היא זכתה במושבים בפרלמנט האירופי. בבחירות של 2004 המפלגה זכתה ב-14.6% מהקולות וקיבלה 25 מושבים.
ביוני 2011 הכריז "האיחוד הליטאי הלאומני" על פרישה מהמפלגה.
בבחירות של 2012 צנחה המפלגה והוצאה מהממשלה.
וגאס (סדרת טלוויזיה)
וגאס (באנגלית: Vegas) היא סדרת טלוויזיה פשע דרמטית אמריקאית ששודרה ברשת CBS מ-25 בספטמבר 2012 עד 10 במאי 2013. בסדרה כיכבו דניס קווייד ומייקל צ'יקליס. את התסריט כתב תסריטאי הסרט "קזינו" ניקולס פליג'י, שכתב גם את הפיילוט.
"וגאס" שודרה עונה שלמה של 22 פרקים ב-23 באוקטובר 2012. מאוחר יותר CBS הקטינה את ההזמנה ל-21 פרקים. ב-7 במרץ 2013 הודיעה CBS כי הסדרה תשודר ביום שישי בשעה 21:00, החל מ-5 באפריל 2013. ב-10 במאי 2013 ביטלה CBS את הסדרה לאחר עונה אחת.
תקציר
עלילת הסדרה מתרחשת בלאס וגאס של שנות ה-60 ומתמקדת בשריף ראלף לאמב (קווייד) ובקשריו עם המאפיונר משיקגו וינסנט סבינו (צ'יקליס), שעבר מערבה כדי לבסס את מעמדו ולהקים אימפריה משלו. דמות השריף לאמב מבוססת על חוואי לשעבר באותו שם ששימש כשריף של מחוז קלארק בין השנים 1961 ל-1979.
תו (בישום)
רעיון התווים משמש בעיקר לשיווק ניחוחות ובשמים. כמו כן, תהליך האידוי של כל אחד מסוגי התווים שונה.
תווים עליונים
אף על פי שלא מורגשים בצורה בולטת, תווי האמצע והבסיס משפיעים רבות על הניחוח התווים העליונים.
תווים אמצעיים
המכונים גם "תווי הלב", הם הריחות הראשונים המורגשים, שניות אחדות לפני שהתווים העליונים הופכים לדומיננטיים. המטרה של התווים האמצעיים היא להתאים את ריח העליונים והבסיסיים באופן מאוזן. ריח התווים האמצעיים מתפוגג בדרך כלל לאחר עשרים דקות עד שעה, מרגע השימוש בניחוח או הבושם. ניחוחות של ורדים ולבנדר הם תווים אמצעיים נפוצים.
תווים בסיסיים
למרות היותם תווי בסיס בלבד, תפקידם בבושם הוא כשמם: לבסס את הריח הסופי כך שלאחר השימוש בבושם, הם מורגשים גם כן. המטרה שלהם הוא לגרום לתווים הנמצאים מעליהם (אמצעיים ועליונים) להחזיק זמן רב יותר ולא להתפוגג תוך זמן קצר. תווים אלה מורכבים ממולקולות גדולות וכבדות שמתאדות באיטיות.
מא רייני
גרטרוד ("מא") רייני (באנגלית: Gertrude "Ma" Rainey; 26 באפריל 1886 - 22 בדצמבר 1939) הייתה זמרת אמריקאית, מחלוצות הבלוז. היא נודעה בשל קולה העוצמתי, מרכיב חיוני בעידן שטרום-ההגברה. ב-1983 נבחרה להיכל התהילה של הבלוז וב-1990 נבחרה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
תולדות חייה
גרטרוד מליסה פרידג'ט (Pridgett) נולדה בקולומבוס, ג'ורג'יה. כחברה בכנסייה הבפטיסטית שרה במקהלת הכנסייה.
ב-1904 פגשה את הזמר והרקדן ויליאם "פא" רייני (William "Pa" Rainey) ונישאה לו בגיל 18. הזוג הופיע יחד במופעי מינסטרל שחורים תחת השם "רייני את רייני, מתנקשי הבלוז". ב-1914 הגיעה רייני לניו אורלינס, שם הכירה כמה מחלוצי הג'אז בהם לואי ארמסטרונג, סידני בשה, פלטשר הנדרסון וג'ו "קינג" אוליבר. היא הופיעה עמם והפכה לדמות מוכרת.
באותה תקופה הכירה את בסי סמית, ששרה בלוז בקרנות רחוב ולקחה אותה תחת חסותה. השתיים הפכו לחברות ולנאהבות. שתיהן היו ביסקסואליות.
בשנת 1920 הייתה רייני לאחת מזמרות הבלוז הראשונות שהוקלטו על גבי תקליט וזו שזכתה להצלחה הגדולה ביותר. בשנת 1923 עברה לשיקגו, לפי דרישת חברת תקליטי פרמאונט והקליטה שם למעלה מ-100 שירים בחמש השנים העוקבות, בהם הלהיטים "Moonshine Blues", "See See Rider" ,"Bo-Weavil Blues" ו-"Ma Rainey's Black Bottom". אנשי פרמאונט שיווקו אותה כ"האמא של הבלוז", "הזמיר מהדרום", "האשה בעלת צוואר-הזהב של הבלוז" ו"חתולת הבר של פרמאונט".
ב-1924 הקליטה מספר שירים יחד עם לואי ארמסטרונג (כשהידוע שבהם הוא "Jelly Bean Blues"). עוד באותה שנה הצטרפה ללהקה המעורבת (שחורים ולבנים), "חתולי הבר של הג'אז" (Wildcats Jazz Band) לסיבוב הופעות שנמשך בהפסקות עד 1928 (בלהקה היה חבר גם טומי דורסי הצעיר). הלהקה הופיעה הן בפני קהל אפרו-אמריקני והן בפני קהל לבן-עור וכך הייתה רייני לאחת מזמרות הבלוז הראשונות שהופיעו בפני קהל לבן.
ב-1928 חברה שוב לדורסי והקליטה עמו 20 שירים. לאחר מכן הופסק החוזה שלה עם פרמאונט משום שסגנונה הבסיסי, המחוספס והפשוט לא התאים עוד לטעם הקהל.
ב-1935 חזרה רייני לעיר הולדתה, שם ניהלה שני תיאטראות וודוויל עד מותה ב-1939 מהתקף לב.
השפעה והתייחסויות בתרבות
בוב דילן מתייחס לרייני בשירו "Tombstone Blues" הכלול בתקליט Highway 61 Revisited.
ב-1994 הוציא דואר ארצות הברית בול דואר עם תמונת דיוקנה.
בשנת 2015 יצא הסרט "סיפורה של בסי סמית" ברשת HBO, שם גולמה רייני על ידי השחקנית מוניק; שאף קיבלה מועמדטת לפרס אמי על תפקידה.
ב-2020 עלה בנטפליקס הסרט, "הבלוז של מא רייני", בכיכובה של ויולה דייוויס בתור רייני, המבוסס על מחזה בשם זהה ונכתב על דמותה.
סיפור מכור (שיר)
סיפור מכור הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור במרץ 2004, כסינגל השני מתוך אלבומה הראשון וכשיר הנושא, סיפור מכור. השיר הולחן ונכתב על ידי ירון כהן.
המכללה החרדית ירושלים
המכללה החרדית ירושלים הייתה מכללה אקדמית המיועדת לציבור החרדי, ושכנה בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
היסטוריה
המכללה הוקמה בשנת תשס"א (2000) על ידי עדינה בר שלום. לדבריה, היא פתחה את המוסד משום שראתה צורך בעובדות סוציאליות בציבור החרדי וכן בכך שנשים חרדיות יפרנסו את משפחתן בכבוד. עם הקמתה יועדה המכללה לנשים בלבד. נפתחו בה קורסים לעיצוב אופנה וכן לימודי תואר ראשון ושני. בהמשך נפתחו המסלולים גם לגברים, הלימודים לנשים ולגברים התקיימו בהפרדה.
המכללה הוקמה בתחילתה כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן. בשנותיה הראשונות ניהלה אותה ד"ר ניצה קאליש. בהמשך הורחבה המכללה לחוגים ממוסדות אקדמיים נוספים. הקמת המכללה עוררה פולמוס ברחוב החרדי ויצאו נגדה מודעות ופשקווילים. הרב עובדיה יוסף, אביה של עדינה בר שלום, תמך במכללה.
המכללה העניקה לבוגריה תארים מוכרים מטעם משרד החינוך ומטעמם של מספר מוסדות אקדמיים ובהם האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת בר-אילן ומכללת הדסה. בשנת 2012 למדו במכללה, בנפרד, 1,200 נשים וגברים, במקצועות מדעי המחשב, לוגיסטיקה וכלכלה, עבודה סוציאלית, משפטים, מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי, קלינאות תקשורת ועוד.
בשנים 2009–2012 שימש כמנכ"ל המכללה עו"ד אריאל דרעי. המנהלת הרוחנית של המכללה מאז הקמתה הייתה מזל עמאר, אשתו של הרב הראשי לישראל לשעבר הרב שלמה משה עמאר. בתפקיד רב המכללה שימש הרב ד"ר דניאל נשיא. משנת 2013 שימש כמנכ"ל המכללה מר אמיר שושן. סמנכ"ל המכללה היה הרב יוסף ויטמן.
בסוף 2016 החליטה המועצה להשכלה גבוהה לסיים את פעילות המכללה החל מ-1 באוקטובר 2017, ולהפסיק את תקצובה על ידי ות"ת, עקב ירידה חדה במספר הסטודנטים במכללה (500 בלבד בשנת הלימודים תשע"ו).
דיפלומטיית חיסונים
דיפלומטיית חיסונים היא האופן שבו הצורך של מדינות בקבלת חיסונים משתלב ביחסים הבין-לאומיים ובדיפלומטיה. הנושא פותח במיוחד במחקריו של הרופא והחוקר האמריקאי פיטר ג'יי הוטז.
היסטוריה
החיסון המוצלח הראשון שפותח בידי אדוארד ג'נר כנגד אבעבועות שחורות ניתן בוושינגטון די. סי. לנציגים של העמים הילידים בארצות הברית שהגיעו לבירה כבר בראשית המאה ה-19. משלחת לואיס וקלארק הציגה את החיסון בפני הילידים שבהם פגשה, אם כי לא ברור אם ביצעה חיסונים בפועל. אדוארד ג'נר שימש בתפקידים דיפלומטיים בעת המלחמות הנפוליאוניות בין ארצו הממלכה המאוחדת לבין צרפת וזכה להוקרת נפוליאון בונפרטה.
אלברט סייבין, מפתח החיסון נגד פוליו, ביקר בברית המועצות בשנות החמישים בשיא המלחמה הקרה. הוא שיתף פעולה עם מדענים סובייטיים והתרכיב שפותח נוסה על מיליוני ילדים בברית המועצות. בשנות ה-60 שיתפו ארצות הברית וברית המועצות פעולה בהפצת חיסונים לאבעבועות שחורות בעולם השלישי. בסופו של דבר מאמציהן הובילו למיגורו המוחלט של הנגיף.
במהלך שנות התשעים הושגו הפסקות אש זמניות במקומות כמו אפגניסטן, אנגולה, הפיליפינים ומקומות נוספים במטרה לאפשר לקמפיין חיסונים להתנהל.
במגפת הקורונה
מגפת הקורונה בתחילת העשור השלישי של המאה ה-21 היוותה משבר בריאותי עולמי. היא הביאה לפיתוח חיסונים במהירות שיא. למאמץ החיסונים הייתה גם משמעות דיפלומטית. רוסיה וסין פיתחו חיסונים משלהן והפיצו אותם לבעלות בריתן
המדיניות הסינית
על פי מאמר שפורסם בסיינס, סין שלא נזקקה לחיסון משום שהצליחה להתמודד עם המגפה באמצעות מדיניות סגר אגרסיבית, פנתה לארצות מתפתחות, לעולם המוסלמי ולברזיל כדי לצבור מוניטין ולקדם את מטרות מדיניות החוץ שלה באמצעות הפצת חיסונים. זאת בעוד מבצע מהירות שיא, לפיתוח חיסונים בארצות הברית, תעדף את האינטרסים האמריקניים הפנימיים. באופן זה צברה סין יתרון על יריבתה האמריקנית. עם זאת המאמץ הסיני בברזיל עמד בפני נקודת שפל כאשר נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו הציג את החיסון הסיני כאילו גרם למות מחוסן. דבריו אלו באו על רקע מאבק פנים ברזילאי בשאלת השימוש בחיסונים הסיניים.
סין גם הייתה הראשונה לקדם את מיזם קובאקס להפצת חיסונים לקורונה למדינות עניות, בעוד רוסיה וגם ארצות הברית, כל עוד עמד בראשה דונלד טראמפ, התמהמהו לעשות זאת. על פי סקירה שפורסמה בהארץ שהתייחסה למאמץ החיסונים באפריקה:
ישראל
ישראל הצליחה להוביל במאמץ ההתחסנות העולמי, תוך שיתוף פעולה עם חברת פייזר, והדבר שימש את קמפיין הבחירות של ראש הממשלה בנימין נתניהו לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע אך גם הוביל לביקורת על כך שישראל אינה משתפת חיסונים עם הרשות הפלסטינית.
עסקה להשבת ישראלית מסוריה
במהלך פברואר 2021 הוסכם על עסקה בין ישראל ורוסיה להשבת ישראלית ממודיעין עילית שחצתה את הגבול לסוריה מיוזמתה ונעצרה שם. ישראל השיבה בתמורה רועי צאן סורים שעברו את הגבול וכן ביטלה עונש של דרוזית מרמת הגולן. בנוסף לכך ישראל קנתה עבור סוריה מיליוני חיסוני ספוטניק מרוסיה כנגד נגיף הקורונה.
העברת עודפי חיסוני מודרנה
ישראל בחרה לתעדף שימוש בחיסון פייזר נגד COVID-19 במסגרת הסכם עם פייזר. בשל כך הצטברו עודפים של חיסוני מודרנה שלא נעשה בהם שימוש. ראש הממשלה בנימין נתניהו החליט להעביר חיסונים אלו למדינות שלישראל עניין בשיפור היחסים איתן, בפרט על רקע שאלת העברת השגרירויות לירושלים. ראש הממשלה החלופי בני גנץ הביע התנגדות להחלטה ולכך שהתקבלה ללא הסכמת הממשלה וטען כי נתניהו סוחר בחיסונים השייכים לאזרחים ומתנהג כאילו הוא מלך. ביקורת נוספת נגעה לכך שהחיסונים בכמותם הקטנה לא יוכלו לשמש את האוכלוסייה כולה במדינות המקבלות אלא יועברו לשימוש אליטות מצומצמות ולפיכך אין מדובר בסיוע הומניטרי. בסופו של דבר היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט מנע את העברת החיסונים כל עוד אין הממשלה כולה מאשרת את המהלך, אך אישר שכמות קטנה של חיסונים תועבר להונדורס ולצ'כיה. דיפלומטיית החיסונים הישראלית זכתה להתייחסות הומוריסטית בסאות' פארק. בתוכנית הוצג מטוס ישראלי מגיע וממנו משליכים חיסונים לקהל.
וורד הורטון
וורד קירבי הורטון (באנגלית: Ward Kirby Horton; נולד ב-14 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ופעלולן אמריקאי.
ביוגרפיה
וורד נולד במוריסטאון, ניו ג'רזי, אך עבר לחווה בקרוליינה הצפונית עם משפחתו בגיל צעיר. הוא למד באוניברסיטת ווייק פורסט שם סיים תואר ראשון במנהל עסקים. לאחר כמה שנים בעבודה כבנקאי השקעות בקרוליינה הצפונית, עבר וורד לניו יורק כדי להתמקד בקריירת המשחק.
קריירה
הורטון שיחק בכמה סדרות טלוויזיה בתפקידי אורח ובסרטי קולנוע בתפקידים קטנים. תפקיד הפריצה של הורטון היה בשנת 2014 כששיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה "אנאבל", ובשנת 2017 בסרט ההמשך "אנאבל 2". בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי לצד דרמוט מלרוני בסדרת הטלוויזיה "Pure Genius" של NBC.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלווייזה "העידן המוזהב". בפברואר אותה שנה פורסם כי ימשיך לשחק בסדרה בעונה השנייה.
חיים אישיים
וורד נישא לאלכסה משנת 2000.
תחנת הרכבת ההיסטורית של פתח תקווה
תחנת הרכבת ההיסטורית בפתח תקווה הייתה תחנת קצה של שלוחת רכבת (כיום חלק ממסילת הירקון) שהתפצלה ליד ראש העין מהמסילה המזרחית ושימשה להובלת תוצרת חקלאית ומשאות מהמושבה לנמל יפו. השלוחה והתחנה פעלו עד שנת 2000.
ההיסטוריה של התחנה
עד הקמת שלוחת המסילה הובילו איכרי המושבה את תוצרתם החקלאית (בעיקר תפוזים) לנמל יפו בעזרת גמלים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה התפתחה תשתית הרכבות ונעשה ברכבות אלו שימוש רב להובלת משאות ולכן פנה וועד המושבה לשלטונות המנדט הבריטי בבקשה לאשר סלילת מסילת רכבת שתחבר את המושבה למסילה המזרחית (שהייתה מרוחקת רק 7 ק"מ מהמושבה). לאחר אישור השלטונות תרמו פיק"א והברון רוטשילד את הכספים שנדרשו לפרויקט. במסגרת חוזה ההקמה שנחתם בין וועד המושבה והנהלת הרכבת התחייב הוועד למינימום נוסעים ומטען בעוד שהנהלת הרכבת התחייבה לא להפעיל את הרכבת בשבת (לכן היו שכינו את הרכבת "הרכבת היהודית").
ביצוע עבודות המסילה נמסר למשרד לעבודות ציבוריות ולבנין (סולל בונה) וזה מסר את העבודה ל"פלוגת בוני מסילת הברזל" של גדוד העבודה (אל כח העבודה הצטרפה קבוצת פועלים שקראה לעצמה "חבורת בורוכוב").
העבודות על המסילה החלו ב-1921 והסתיימו ב-1923 וכשבניית התחנה הסתיימה ב-1922. במקביל לסיום המסילה הוארך רחוב פינסקר דבר שאיפשר לחקלאי המושבה להוביל את תוצרתם החקלאית לתחנה שם הועלו לרכבת שנסעה לראש העין ולוד והתחברה למסילת הרכבת יפו–ירושלים והגיעה ליפו.
לאחר מלחמת העצמאות הוארך הקו מראש העין עד תל אביב (ונקרא מסילת הירקון) והקו לפתח תקווה הפך לשלוחה של מסילה זו. התחנה שימשה מדי פעם גם רכבות נוסעים.
בשנת 1987, קודמה תוכנית לחידוש תחנת הרכבת של פתח תקווה, במסגרת תוכנית להקמת קו שירות של רכבת פרוורית לתל אביב. התחנה החדשה תוכננה להבנות מעט מזרחה מהתחנה הישנה על תוואי חדש, בצמוד ל. תוכנית זו בוטלה ובמקומה הוקמה תחנת הרכבת פתח תקווה – קריית אריה על מסילת הירקון הקיימת, שנפתחה ב-2008.
המסילה המשיכה להיות פעילה עד שנת 2000 אז נסגר הקו. פסי הברזל נלקחו למיחזור וחלק גדול מסוללת העפר, עליה עברה המסילה, נהרס בתהליך בנייה מואץ (אזור התעשייה סגולה, שכונת אם המושבות). נכון לשנת 2016 גרה בבית מנהל התחנה משפחתו של מנהל התחנה האחרון.
מבנה התחנה
התחנה כללה את בית מנהל התחנה וכן מספר מחסנים שחלקם נהרס וחלק אחר משמש עדיין לאחסון.
בית מנהל התחנה משמש למגורים ובנייתו אופיינית לתחנות רכבת אחרות שנבנו בתקופת הבריטים:
בחצר הבית נבנו קירות עם מעברי אוויר. זוהי פרשנות לאלמנטים שמאפיינים את הבנייה הערבית ומאפשרים זרימת אוויר לחצר, מניעת מבטים זרים לתוך הבית ומאפשר מבט החוצה. כמו כן קיימים בחצר פסי רכבת ששימשו כעמודי גדר.
בחזית המשרד נמצאים שני רציפים וביניהם נסללו 3–4 שלוחות של פסי הרכבת. עם סגירת התחנה נלקחו הפסים.
מסלול המסילה היה מוצל על ידי אקליפטוסים שנטעו עם הקמת המסילה ונכרתו על ידי עיריית פתח תקווה.
יצחק פרנקל
יצחק (אלכסנדר) פרֶנקל (פְרֵנֵל) (10 באוגוסט 1899, אודסה – 1981, תל אביב) היה צייר, פסל ומעצב תפאורה ישראלי ובין-לאומי. חתן פרס דיזנגוף לציור (1938, 1947–1948). יצחק פרנקל נחשב לאב האמנות המודרנית בישראל ואחד מחשובי האמנים היהודים של אסכולת פריז. ידוע בתור מי שהביא לארץ ישראל את השפעת אסכולת פריז, ולימד ציירים רבים שהפכו לימים גם הם למובילים בארץ בתחום האמנות.
תחילת דרכו, אודסה 1899-1919
כילד התגורר בחצר שבה שכן בית הדפוס של ביאליק ורבניצקי, בעלי הוצאת "מוריה". ב-1916 נכנס לבית הספר לציור באודסה (שם למד עד 1918). ב-1917 למד אצל אלכסנדרה אקסטר, מורה קונסטרוקטיביסטית, קוביסטית ועתידנית וציירת רבת השפעה באקדמיה לאמנויות יפות באודסה, אחד מבתי הספר המובילים לאמנות ברוסיה הצארית. עם פרוץ המהפכה הרוסית פרנקל וצעירים אחרים העוסקו בהכנת עיטורים וכרזות עבור אנשי המהפכה המקומיים תחת הנחיית של אלקסנדרה אקסטר. בתקופה זו גם ניסה להתקיים ממביצוע עבודות גרפיות ומכירת איורים.
בתקופה זו נאמר כנאחז בדרכי הציור של סזאן. ב-1919 עלה לארץ ישראל באוניית הרוסלאן עם אחיו הגדול משה.
שנות ה-20 בין פריז לארץ ישראל
בילדותו למד ב"חדר מתוקן". בין השנים 1916–1918 למד ציור בבית ספר בעיר הולדתו. בשנת 1919 עלה לארץ ישראל באוניה "רוסלאן". באוניית הרוסלאן חזרו לארץ שלחי היישוב החדש אשר נתקעו בגליציה בזמן מלחמת העולם הראשונה, מהם שמע לראשונה הצייר הצעיר על צפת. סיפוריהם על צפת ונופיה הלהיבו את הצייר, עד סוף חייו היוות צפת מוקד ומוזה לאמונותו.
עם הגיעו לארץ ישראל ניסה לפתוח סטודיו לציור בנגריה של גימנסיה הרצליה בתל אביב. לקראת חגיגות הפורים תר"פ התכוננו לפתוח תערוכת תמונות, אך בשל מאורעות תל חי, נדחה . בנוסף, היה שותף להקמת קואופרטיב "התומר" יחד עם קונסטנטינובסקי, הפסל הלפרין והגב' חד-גדיא (אשתו הראשונה של רפאל אבולעפיה ) . הקואפרטיב ביקש לקדם אמנות מודרניסטית בארץ-ישראל . האמנים הצעירים התקיימו ממכירת כדים מעוטרים אשר מכרו בשוק ביפו ואף מעבודות צביעה. האמנים שכרו בית מלאכה קטן בת"א בסמטת הבד (ברחוב הרצל/אילת). פרנקל בתקופה זו לימד ציור בנגריה בגימנסיה הרצליה, ציונה תגר היית אחת מתלמידיו.באפריל של 1920, יצחק פרנקל והזוג קונסטן הוזמנו להציג בתערוכת האמנות הראשונה בתל אביב שאורגנה על ידי יעקב פרמן שעלה גם הוא באוניית הרוסלן. הצעירים התקשו מאוד להתקיים כאמנים בעיירה הקטנה ובסוף 1920 עזבו את הארץ.
הוא התחיל את דרכו לשם דרך מצרים יחד עם זוג האמנים יוסף ויהודית קונסטנט. הם הציגו תערוכה בקהיר ואלקסנדריה, ומשם המשיך פרנקל לבדו לפריז. שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (École des Beaux Arts, הבוז-אר) ובנוסף באקדמיה גראנד שומיאר בה נפגש באמנים יהודים כגון חיים סוטין וקיקואין ועוד אשר הפכו יחדיו לאסכולת האקול דה פארי ( École de Paris ). הוא למד בסטודיו של הפסל אנטואן בורדל ואצל הצייר אנרי מאטיס.
פרנקל אמור היה לקבל ממשפחת שושנה פרסיץ (מיסדי הוצאת הספרים 'מסדה') מלגת לימודים .אך גילה פרנקל כי היא נועדה רק ללימודים אצל פסל נחום אהרונסון. למרות זאת נרשם לאקדמיית הGrande Chaumière. חי תחילה בעוני רב, הוא גורש מחדרו ואף חי לתקופה ארוכה מתחת לגשרים וברחובות. פרנק בתקופה זו נתפס על ידי המשטרה ולמזלו נשלח לקצין חובב אמנות, שבמקום לגרשו מצרפת מסר אותו לחסותו של סוחר יהודי. לאחר מכן סודר לפרנקל עבודת משמרת לילה בתחנת הרכבת, כל יכל להמשיך בלימודיו בשעות היום. הוא חי כך בדוחק רב עד שקיבל מלגת/סטיפדנה לימודים בזכות מר וורמסר, אחד מעוזריו של הברון דה-רוטשילד.
ב-1923 הצטרף למועדון הציוני בפריז, שם פגש את אשתו הראשונה, יהודית.
בתקופה זו הציג מעבודותיו בסלון העצמאים ב-1924 ו-בסלון הסתיו. עבודתיו זכו לתשבחות והערכות בעיתונאות הצרפתית מפיהם של מבקרים בעלי שם כגון מוריס רינאל, פרנציס קרגו ולדמר ז"ורז ואחרים . עבודותיו שאבו מסגנונות הציור האוונגרדיים של התקופה, בעיקר הקוביזם והאמנות המופשטת, כדוגמת הציור חיבור ללא עצמים, אשר הציג ב-1926 לארח שובו בארץ. . ציור חשוב אחר מתקופה זו הוא הציור עקידת יצחק שצויר בצפת בשנת 1924, מן הראשונים המתארים נושא זה באמנות הישראלית. הציור עוצב בהשראת מסורת ציורי העקידה ובהשפעת הפולקלור הצפתי, עליו נמנים אמנים כגון משה בן יצחק מזרחי. לאחר שובו פתח פרנקל ב-1925 את "הסטודיה לציור שליד ועדת התרבות של הסתדרות העובדים", שפעל בתל אביב עד לשנת 1929. על התלמידים בסטודיו נמנו מרדכי לבנון, דוד הנדלר, אריה נבון, ג'ניה ברגר, שמשון הולצמן, סימה סלונים, יוסף קוסונוגי ואחרים. שם לראשונה יכלו תלמדיו לראשונה בארץ לראות רפקרודוקציות של האמנים הבולטים מתוך הזרמים השונים באותה עת בצרפת. יש האומרים כי בסטודיו של פרנקל לראשונה בארץ היית הדרכה יסודית אשר אפשרה להם להכיר את יסודות הציור המודרני. תלמידי בצלאל כגון משה קסטל, סטימצקי, פיין, ארוך, הפסל בן צבי ועוד היו יורדים לתל אביב לסטודיו של פרנקל ובכך ספגו גם הם את ההשפעה הצרפתית.
בצריף הסטודיו של תיאטרון "האהל" נפתחה ב-14 ביונואר 1926 תערוכה ראשונה של "אמנים מודרניים", התשובה התל אביבית לתערוכת "מגדל דוד" הירושלמית (אשר הושפעה מאסכולת "בצלאל", גם בחלק מתערוכות מגדל דוד פרנקל את יצירותיו . בין המציגים היו פרנקל ותלמידיו, (שם הציג את "חיבור ללא עצמים" ואת "כינור") . ציוריו נחשבים לציורים המופשטים הראשונים אשר נראו בארץ עוררו סערה רבה בתקופה.
בתקופה זו היה בין מקימי קבוצות האמנים, "אגד" ו"מסד".
ציורו בתערוכת בית הספר לבנים בפסח 1927 נחשב לכזה שהכריע את המאבק בין אסכולת המודרניזם המושפעת על ידי École de Paris ואסכולת בצלאל השמרנית, לטובת האמנות המודרנית .פרנקל ארגן תערוכות לתלמידיו ולו אשר הציגו ב-1926 ו-1927, בעקבות התערוכות ב-1928 הוצגו שני תמונות נוף של פרנקל באלבום צבעוני של כתב העת "מסחר ותעשייה" ב-1928. השתתף גם ב-1929 בתעורכה הכללית הראשונה שאורגנה על ידי איגוד האמנים העבריים ביריד המזרח.
בהשראת פרנקל, רבים מתלמידיו נערו לצרפת על מנת לחזק את יכולתם ולהעשיר את עצמם באמנויות המודרניות בפריז. עם שובם של אמנים אלו מחו"ל חלה התחזקות של אמנות המושפעת מפריז ובכך הוטמע עוד יותר הסגנונות המודרניים בארץ על חשבון הסגנונות אשר הקדימו את חזרת פרנקל לארץ ישראל.
בתקופה זו החלה היכרותו הראשונה עם העיר הרוחנית, צפת. כבר בשנים אלה החל לצייר את העיר ואת נופיה המרשימים. הצייר עתיד יהיה להשתקע בה.
שנות ה-30
תקופה זו היית גם קשה כלכלית עבור פרנקל, בשל המשבר שפקד את אירופה ואירופה. בנוסף עליית האנטישמיות באירופה אולי הביאה למפנה בסגנונו הציורי. שינוי נטייתיו האמנותיות היית כנראה חלק מהתהליך אשר התהווה בקהילת האמנים במונטפארנס (רובע בפריז) אשר חזרו לנושאים מסורתיים ביותר באמנות כמו דיוקנות, נוף, טבע דומם וערום וחפשו לשאוב השראה מהאמנים הגדולים של תקופות קודמות כמו רמברנט, שארדאן, גויה, סזאן, ולאסקז ועוד. השינויים בסגנונו הציורי של פרנקל השפיעו רבות על תלמידיו וכך המשיכו להשפיע על האמנות הישראלית למשך עשורים לאחר מכן למרות שבאירופה עם דעיכת פריז כלבה של האמנות הבין הלאומית (בשל הכיבוש הגרמני בשנות ה-40) לא ניכרת השפעה זו. עם שובו לארץ ב-1934 ביקר בירושלים רבות והציג את יצירותיו שם פעמים רבות. הוא צייר בבדים גדולים את נופי ירושלים, את העיר העתיקה ואף את בית הכסנת של הרב יהודה החסיד (ציור זה נרכש על ידי מוזיאון פילדפליה לאחר מכן).
בתקופה זו השתקע בתל אביב שם מונה לאחראי האמנותי בעדליאדע של העיר. הוא פעל ועבד בתיאטרונים: בתיאטרון "האהל": "מסעות בנימין השלישי", "היער", "יושה עגל", "אחים אשכנזי", "הקמצן", "דישראלי", "הילד איננו", "שומרי החומות" ובתיאטרון "הבימה": "אנוסים","מירלה אפרת", "בנות הנפח", "האדם והשטן", "בערבות הנגב", "ראובני שר היהודים" - 1940, "בערבות הנגב" - 1949 ועוד ....
פרנקל גם צייר רבים מן דמויות התקופה, ביניהם: י. ברטונוב, א. שלונסקי, ח. רובינה, י. קרני, מ. הלוי, מסקין ועוד.
פרנקל החל גם לכתוב ולהביע את דעתו בנושאי אמנות בכתב העת "גזית", (כתב עת הנחשב לאוונגדרי מאוד בתקופתו).
ב-1939 הציג בתערוכה העולמית של ניו יורק ציור פנורמי, "הארץ ויובליה" (13.5x3.5 מ').
שנות ה-40, תיעוד היסטורי
ב-1941 עבר לשנה לקיבוץ ברנר עם אשתו השנייה מרים ובנו אליעזר פרנקל.
עם השנים העביר את עיקר פעילותו בארץ לצפת. ב-1942 ארגן את התערוכה הראשונה של ציורים בצפת, (דמי הכניסה היו גרוש אחד בלבד). פרנקל היה ממייסדי קריית האמנים של צפת, למרות שלא ראה את עצמו כחלק מקהילת אמני הקריה ועל כך יצר ניכור בינו לשאר האמנים. הרבה לצייר ציורי נוף בפסטל בתקופה זו.
בין פרנקל ואגודת הציירים התפתח סכסוך, בשל סירובם להציג את עבודתיו בפסטל, על כן עזב במחאה את האיגוד ב-1943.
ב-1944 ניתנה לו קומה שלמה במוזיאון ת"א להצגת עבודותיו. אך הניכור בין פרנקל לשאר הציירים התרחב ולבסוף קבוצת ציירים שכנעו את דר חיים גמזו, מבקר האמנות של עיתון הארץ לכתוב ביקורת נוקבת על פרנקל. אריסות הנכתב היית עד כדי כך קשה שהומצא המונח "לגמז" בעקבותיו. לאחר פרסום הכתבה, יצחק פרנקל נתן מכת אגרוף לגמזו, לאחר שהעניין הובא לבית המשפט שילם פרנקל קנס סמלי של לירה אחת לגמזו.
ב-1948הוזמן יצחק פרנקל לתעד אירועים היסטוריים של מלחמת השחרור והקמת מדינת ישראל. הוא הוזמן לתעדאת ישיבת המטכ"ל הראשונה בראשות דוד בן-גוריון. לאחר מלחמת השחרור הוזמן להכין תמונת ענק של הכנסת הראשונה.
שנות ה-50 והלאה, לידה מחדש "פרנל"
ב-1950 נבחר להציג את מדינת ישראל בביאנלה של ונציה. .
בתחילת שנות ה-50 שאף פרנקל לפתוח אקדימה לציור ובחר בצפת כמשכן בית הספר. פרנקל אשר היה ה"דיקן" לימד בביתו. הצייר האמין כי באותה העת לא היה בית ספר לאמנות רציני מספיק אשר עמד בסטדנדט האירופאי. הוא שאף לסייע לעבד וליצור אמנות ישראלית. לאחר מספר שנים הופסקה פעילות בית הספר.
ב-1954 יצא שוב לתקופה של 6 שנים בצרפת ושב לארץ ב-1960, בזמן זה קנה דירה והתגורר ברחוב מופטאר שבפאריז ולמד את אמנות הויטרז' ועבודה עם זכוכית. בתקופה הזו בצרפת התחיל לחתום את שמו כ"פרנל", דבר אשר הוביל לשמועות על התנצרותו, שמועה שגויה לחלוטין אך כזאת שהובילה לפגיעה בתדמיתו בישראל הצעירה.
ב-1979 הוצגה תערוכת יחיד של עבודותיו ב-Orangerie המפורסם בפריז לכבוד יום הולדתו ה-80. תערוכה זו נחנכה על ידי אלאן פויר (Alain Poher) נשיא הסנאט הצרפתי.
חייו
בשנת 1922 נישא ליהודית, והיה אב לאליהו ונחום. משנת 1927 חי עם מרים אניספלד, וממנה היה אב לבן נוסף: אליעזר (נולד ב-1929). הוא נשא את מרים בשנת 1954, לאחר שיהודית הסכימה להתגרש ממנו. בראשית שנת 1959 נפטרה אשתו מרים. לאחר מותה נישא בשלישית, וכשהיה בן 69 נישא ברביעית, לאילנה (שהייתה אז בת 23).
ב-1950 נבחר להציג את מדינת ישראל בביאנלה של ונציה. .
בשנת 1973 נפתח בקריית האמנים צפת מוזיאון פרנקל פרנל, המציג את יצירותיו.
ב-1979 הוצגה תערוכת יחיד של עבודותיו ב-Orangerie המפורסם בפריז לכבוד יום הולדתו ה-80. תערוכה זו נחנכה על ידי אלאן פויר (Alain Poher) נשיא הסנאט הצרפתי.
יצחק פרנקל פרנל נפטר ב-1981 בתל אביב ונקבר בצפת.
אלמנתו אילנה ניהלה עד מותה בשנת 2008 את המוזיאון. המוזיאון פועל גם כיום.
תערוכות
תערוכות פרנקל
סלטארטינטור
סלטארטינטור (בפארואזית: Slættaratindur; פסגה שטוחה) הוא ההר הגבוה ביותר באיי פארו, המתנשא לרום של 880 מטר. הוא ממוקם בחלק הצפוני של האי אסטורוי, בין הכפרים איי, צ'קוו ופונינקור. הכפר פונינקור שוכן למרגלות ההר, אולם הפסגה אינה נראית מהכפר.
פירוש שמו הוא "פסגה שטוחה". ניתן לעלות עליו תוך כארבע שעות, ואף על פי שהמסלולים תלולים, אין צורך בכישורי טיפוס טכניים כדי להגיע לפסגה. במזג אוויר בהיר, הפסגה נותנת תצפיות על כל הארכיפלג. סלטארטינטור הוא אחד מעשרת ההרים באיי פארו המתנשאים לגובה של למעלה מ-800 מ' מעל פני הים. קרופטלי, הפסגה השנייה בגובהה בגובה 856 מ', שוכנת ממש מצפון-מזרח לסלטארטינטור.
אליהו לוינזון
רבי אליהו לוינזון (בכתיב מיושן: לעווינזאהן; נודע בכינויו רֶבּ אֶלִינְקֶה קְרַטִינְגֶר; סוכות ה'תקפ"ב, 1821 - י"ח באייר ה'תרמ"ח, 29 באפריל 1888) היה רב, בנקאי ושתדלן. איש תנועת המוסר, ממנהיגי יהדות רוסיה החרדית במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד לרב יצחק לוינזון ולטריינה בתו של רבי אליהו אב בית דין ניישטאט סוגינד ("עיר חדש"), בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. בילדותו התפרסם כעילוי, וכבר בגיל שמונה נשלח ללמוד בישיבה בסלנט אצל רבי צבי הירש ברוידא, יחד עם רבי משה צייטלין ורבי אלכסנדר משה לפידות. בסלנט הכיר את רבי ישראל מסלנט והיה למקורבו, תלמידו ואיש בריתו. מלבד גאונותו בלימודיו התפרסם כפיקח וישר, ובעודו בן שתים-עשרה כבר עסק בבוררות ופתרון סכסוכים עסקיים. נישא לשייטיל בת דודו הרב משה לוינזון. גיסו היה רבי יחיאל הלר רבן של הלוסק, וילקובישק, סובאלק ופלונגיאן.
כרבו, רבי ישראל מסלנט, סירב לשמש ברבנות וניהל את עסקיו של אביו שנפטר בעודו נער. הוא הכיר את הבנקאי היהודי המפורסם שלמה פיינברג, שמינה אותו לפקיד בסניף הקובנאי של הבנק שלו, ובהמשך כמנכ"ל הבנק. לימים, בשל פשיטת רגל של אחד מלווי הבנק, פרש לוינזון - שראה בעצמו אחראי בעקיפין להפסד - מניהול הבנק, ועבר לניהול עסקים פרטיים. עם הצלחתו בעסקיו הפרטים פרע לפיינברג את חובו של פושט הרגל.
הוא התמסר לעסקנות לטובת יהודי ליטא וניהל מערכת קשרים ענפה בדרגים השונים של שלטונות האימפריה הרוסית. כן כיהן כממונה על כוללות ווילנה וזאמוט במשך יותר מארבעים שנה. הוא הנהיג תקנות מיוחדות בצורת גיוס הכספים ובאופו חלוקתם.
בחורף ה'תרמ"ח לקה בשבץ מוחי, מאז התאכסן בבית בתו ברכה ברוידא (אשת הגביר צמח ברוידא) בפוניבז' עד פטירתו בראסיין בל"ג בעומר של אותה שנה, י"ח באייר ה'תרמ"ח, 29 באפריל 1888.
צוואתו פורסמה כמסמך מוסרי בידי הרב יצחק מלצן בתוך "אוסף מאמרי מוסר וחכמה" (ורשה תרנ"ו ומהדורות נוספות).
אוניברסיטת א-זיתונה
אוניברסיטת א-זיתונה שליד מסגד א-זיתונה (جامعة الزيتونة), היא מוסד אוניברסיטאי ממלכתי לתאולוגיה ולמשפט אסלאמיים בעיר תוניס.
לטענתו של ההיסטוריון התוניסאי חסן חוסני עבדל-ואהאב (1968 - 1884), מדובר במוסד האוניברסיטאי העתיק בעולם הערבי, כיוון שמדרסת (בערבית: בית ספר או אוניברסיטה) אז-זיתונה הוקמה עוד בשנת 737 (שנת ק"כ אחרי ההג'רה), כענף לימודי של "מסגד עץ הזית" (ג'מעא אז-זיתונה) וממשיכה להתקיים עד ימינו ברציפות מאז.
עם תלמידיו ואנשי הסגל של המוסד נמנו דמויות מפורסמות, כמו ההיסטוריון ומבשר הסוציולוגיה אבן חלדון (1406 - 1332), ואחיו, יחיא אבן חלדון (1379 - 1332), התאולוג מוחמד אבן ערפא אל ורע'מי מהאסכולה המאלכית, המלומד האנציקלופדיסט אחמד אבן יוסף אל טיפאשי והנוסע והמספר עבדאללה טיג'אני (המאה ה-14). בין מלמדי המקום ניתן למנות חכמים מאנדלוס, כמו אבן אל-אבאר (? - 1259), אבן עוספור (? - 1270), חאזים מקרתחנה (? - 1285), אבן אל גמז (? - 1293) והמתמטיקאי אל-אבילי (? - 1386). בין האנשים שפקדו את המקום בזמנים מאוחרים יותר, ניתן למצוא את הסופר ומנהיג האיגודים המקצועיים טאהר חדאד, הפוליטיקאי והסופר עבד-אל-עזיז א-תעאלבי, המשורר הלאומי התוניסאי עבד-אל-קאסם א-שבי, התאולוג הרפורמיסטי האלג'יראי עבד אל-חמיד בן באדיס והשופט והמלומד מוחמד טאהר בן עאשור.
המדרסה
המדרסה הוקמה בשנת 737, חמש שנים לאחר הקמת המסגד הגדול א-זיתונה. היא הפכה למוסד חינוכי שבו לימדו, פרט לתאולוגיה ומשפט (פיקה, חדית וקוראן), לפי תורות האסכולה המאלכית, גם ספרות ומדעים.
בין המאות ה-9–11 עדיין לא הייתה א-זיתונה האוניברסיטה הראשונה בחשיבותה באיפריקיה, כאשר מעמד הבכורה ניתן להמסגד הגדול בקירואן. החל מהמאות ה-12–13 חלה הידרדרות במעמדה של קירואן, בעקבות פלישות שבטי בנו הלאל. העברת בירת איפריקיה אל העיר תוניס החלה מתקופת האל-מוואחידון, והעלייה לשלטון של השושלת החפצית (الحفصيون) גרמו להעתקת מרכז הכובד האינטלקטואלי אל א-זיתונה.
כבר מהמאות הראשונות לקיומה קמה במדרסה ספרייה גדולה, שחלקה נחרב בעת הקרב בתוניס ב-1535, כשהעיר נשדדה על ידי חייליו של קארל החמישי.
המורים, השייח'ים, היו מלמדים כשהם נשענים על אחד העמודים, והתלמידים מסביבם במעגל. למרות הפשטות, לכאורה, של התנאים, ההוראה הייתה מאורגנת היטב, לפי כללים מדויקים: מספר השעות, מספר התלמידים לכל מורה, הקוריקולום, והענקת הדיפלומות אחרי בחינה באולם התפילה הגדול של המסגד, בפני חבר בוחנים שכלל את כל הסגל של א-זיתונה, ולעיתים גם כמה מנכבדי העיר העתיקה של תוניס. עם תום מחזור של ארבע שנים, הסטודנט קיבל דיפלומה שנקראה "איג'אזה", ואחרי מחזור של שבע שנים, את הדיפלומה היוקרתית המכונה "טאטוי".
הביי של תוניס, אחמד הראשון בן מוסטפא, שיקם את הספרייה העתיקה בשנת 1840 לערך, ובהשפעתו של המורה וההוגה מחמוד כבאדו (1871 - 1812), העשיר אותה גם בפרסומים מדעיים חדשים. מאז הספרייה נקראת "אחמדייה". בהמשך, אוצר הספרייה גדל גם בזכותו של חייר א-דין פאשה, שהוסיף לה ספרים רבים שהוחזקו בעבר במדרסות אחרות ובתי זאווייה ממקומות אחרים.
תנופה של רפורמות והתעוררות לאומית
צאדוק ביי היה הראשון שהנהיג רפורמות במוסד בשנת 1856. הן קיבלו תוקף מחודש בצו שלו מ-26 בדצמבר 1875, שבו צוינו במפורש, בין השאר, המקצועות וספרי הלימוד. בנוסף למדרסת אז-זיתונה, הוקמה גם מכללה - מכללת צאדיקי, שמוריה היו בוגרי א-זיתונה.
בתחילת המאה ה-20 האווירה בא-זיתונה הושפעה ממגמות חדשות שעלו באימפריה העות'מאנית ובעולם הערבי, ובמיוחד במצרים. למשל, לרגל השביתות של הסטודנטים באוניברסיטת אל אזהר בקהיר בשנת 1909, השקפותיו של טה חוסיין, וכך הלאה. האליטה המקומית עצמה הקימה את האיגוד חלדוניה, בראשותם של שלושה חברי תנועת התוניסאים הצעירים: עבד אל-ג'ליל זאוש, עלי באש חמבה וחסן גלאטי.
בשנת 1910, מתוך התלהבות מרעיונות המודרניזציה שקודמו על ידי המורים של "חלדוניה", פתחו הסטודנטים מא-זיתונה בשביתה, בדרישה לשנות את שיטות ההוראה ולהקים ועדה לרפורמות.
ועדה זו הוקמה לבסוף רק בשנת 1945, בראשותו של מוחמד טאהר בן עאשור, כשחברים בה מוחמד צלאח בן מראד ומלומדים אחרים ועוד חברים בתנועה הלאומית התוניסאית. ועדה זו המליצה להנהיג כמקצועות חובה את המדעים המודרניים המערביים, לימוד השפות הזרות, לשנות את השיטות הפדגוגיות על ידי השימוש בהוראה כתובה, שעות שבועיות מדויקות והפחתת מחזור הלימודים. בשנת 1947 נחתם חוזה בין האוניברסיטה והחוג "חלדוניה", שדרכו נוצרו בתוך א-זיתונה משרות הוראה למדעי הטבע, להיסטוריה וגאוגרפיה ולפילוסופיה. הרפורמיסטים עמדו על קבלת פטור מ"מג'בה" ומשירות צבאי. התהליך הטריד את הרשויות, כולל השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים, שחששו מהתנועות החתרניות של הסטודנטים מא-זיתונה בהשפעת תנועת "התוניסאים הצעירים".
אנה חרה
אתל אנה דל רוסריו חרה ולסקז (בספרדית: Ethel Ana del Rosario Jara Velásquez; נולדה ב-11 במאי 1968) כיהנה כראש ממשלת פרו מיולי 2014 עד אפריל 2015.
אוניברסיטת א-זיתונה
אחרי הכרזת עצמאות תוניסיה
במרץ 1956, הנשיא חביב בורגיבה ניתק את הקשר בין האוניברסיטה ובין המסגד. ב-20 במרץ 1956 הוקמה האוניברסיטה בגרסתה המודרנית. היא הפכה ב-26 באפריל 1961 לפקולטה לשריעה ולתאולוגיה במסגרת אוניברסיטת תוניס. בשנת 1987 היורש לשלטון של בורגיבה, זין אל-עאבדין בן עלי, עשה מחווה לאנשי התנועה האסלאמית א-נהדה, והחזיר לא-זיתונה את מעמדה כאוניברסיטה נפרדת, המורכבת משני מכונים וממרכז למחקר בקירואן.
אנה חרה
ביוגרפיה
חרה נולדה בעיר איקה ולמדה באוניברסיטה המקומית משפטים ומדע המדינה. היא בעלת תואר שני במשפט אזרחי ומסחרי ועבדה כעורכת דין. בשנים 2000–2001 הייתה מזכירת האגודה הארצית לנוטריונים ובשנים 2005–2006 הייתה סגנית יושב ראש אגודת הנוטריונים של מחוז איקה.
אוניברסיטת א-זיתונה
הפעילות האקדמית
נכון לשנים 2009 - 2008, לומדים באוניברסיטה כ-1,500 סטודנטים, במסגרת שני מוסדות שבתוכה: המכון הגבוה לתאולוגיה והמכון הגבוה לציוויליזציה אסלאמית. בנוסף יש לאוניברסיטה מרכז למחקרים אסלאמים הנמצא בקירואן.
האוניברסיטה מעניקה תואר ראשון (בשריעה ומחשבת האסלאם), שני ושלישי במדעי האסלאם, תואר טכנאי בכיר במולטימדיה יישומית באמנויות אסלאמיות וטכנאי בכיר באמנויות המורשת האסלאמית. במכון הגבוה לציוויליזציה איסלאמית לומדים כ-300 סטודנטים ו-40 חוקרים. הוא מעניק דיפלומה לאומית למעגל הראשון של לימודים אסלאמים ודיפלומה לאומית של מאסטר בלימודים אסלאמים.
אנה חרה
ביוגרפיה
בשנת 2011 נבחרה לקונגרס מטעם המפלגה הלאומית של פרו ועד מינויה לשרה הייתה יושבת ראש ועדת יחסי החוץ. בשנים 2011–2014 כיהנה בממשלה בראש המשרד לענייני נשים ואוכלוסיות מוחלשות. בפברואר 2014 מונתה לשרת העבודה וביולי 2014 מונתה לעמוד בראש מועצת השרים וכיהנה בראשות הממשלה עד שהודחה על ידי הפרלמנט באפריל 2015 בגין האשמות ריגול נגד אנשי ציבור ועסקים.
כיהנה בקונגרס עד 2016.
אריק מויאל (קצין)
אריק מויאל (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת מנשה. קודם לכן שימש קצין המבצעים של פיקוד הדרום ומפקד גדוד 931.
ביוגרפיה
מויאל נולד וגדל בבאר שבע. למד בישיבת אהל שלמה ובישיבת כרם ביבנה. התגייס לצה"ל בשנת 2000, שובץ בחטיבת הנח"ל והתקבל לפלס"ר נח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות אוגוסט 2002. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה. לאחר מכן מונה למפקד פלס"ר נח"ל בין השנים 2008–2010. בהמשך שימש כמפקד מחזור בבא"ח נח"ל בין השנים 2013–2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל בין השנים 2015–2016. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 931, ושימש בתפקיד עד מאי 2019. בשנת 2019 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום, תפקיד בו שירת עד שנת 2021. ב-17 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה.
חיים אישיים
מויאל מתגורר בכפר תפוח, נשוי לאמונה ואב לשמונה. בעל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת אריאל.
האנטר ארמסטרונג
ג'וזף האנטר ארמסטרונג (באנגלית: Joseph Hunter Armstrong; נולד ב-24 בינואר 2001) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (טוקיו 2020) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ושיאן העולם במשחה ל-50 מטר גב.
מדליית זהב אולימפית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 הוא סיים שני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.48 שניות, אחרי ראיין מרפי (52.33 שניות) ולפני שיין קאסאס (52.76 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.31 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות את סגנון הגב בתוצאה של 53.51 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.21 שניות.
שיאן עולם
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית ב-28 באפריל 2022 הוא ניצח במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש של 23.71 שניות, שיפור לשיא בן השנה של קלימנט קולסניקוב מרוסיה (23.80 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אמריקה חדש של 24.01 שניות. הוא ניצח גם במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 52.20 שניות, לפני ראיין מרפי (52.46 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 48.25 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 48.55 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 22.00 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 22.12 שניות.
יקב מקוה ישראל
יקב מקוה ישראל הוא יקב שפעל בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. הכרם נחשב במשך שנים רבות ל"אבי הכרמים בישראל".
היסטוריה
ראשיתו של היקב במרתף שנחצב בסלע הכורכר בשנת 1883 בידי קבוצת חוצבים מומחים שהובאו מאיטליה. הסלעים שנחצבו שימשו לבניית מבנים במקוה ישראל. בתקופת כהונתו של יוסף נייגו כמנהל בית הספר (1891–1902) הורחב ושופץ המבנה. בבית הספר נטעו כרם ענבים גדול, ובשנת 1893 החל ייצור היין. היקב במקוה הוקם בתפיסה של "חקלאות תעשייתית" הדוגלת בהעברת התוצרת החקלאית לתעשייה כדי להגדיל את הרווחים וליצור בסיס כלכלי רחב יותר למשק החקלאי. בשנות ה-40 של המאה ה-20 שימש מבנה היקב את ארגון "ההגנה" כמקום לפעילות וכסליק. תלמידי מקוה ישראל הושבעו אמונים לארגון באולמות הייצור. בניגוד ליקבים אחרים באזור, היקב של מקוה התקשה לעמוד בציפיות. היקב פעל לסירוגין עד שנת 1974 ואז נסגר באופן סופי. בשנת 2013 חודשה פעילות הכרם כחלק ממגמת מדעי החקלאות בבית הספר. במגמה לומדים התלמידים על שתילת וטיפוח הגפן, על תהליך הכנת היין ועל ביקבוק היין. בשנת 2020 קרס גג היקב.
בנימין הלוי (מקובל)
רבי בנימין הלוי היה מחכמי העיר צפת ומתלמידי גורי האר"י במאה ה-17. לדעת חלק מהחוקרים, רבי בנימין הוא מחברו של הספר "חמדת ימים".
קורות חייו
נולד בערך בשנת ש"נ (או ש"מ) בצפת לרבי מאיר הלוי. בבחרותו למד אצל רבי חייא רופא מצפת, מתלמידיו של רבי חיים ויטאל, שהיה לרבו המובהק. רבו זה נפטר בשנת שע"ז. מלבד רבו זה קיבל רבי בנימין גם מפי גדולי המקובלים בדורו, והסתופף בצילם, כמו מהר"ם אלשיך, רבי שלמה אלקבץ, רבי אליהו די וידאש מחבר ראשית חכמה, ועוד.
בשנת תט"ז (1656) נשלח כשד"ר על ידי קהילת צפת לאיטליה, ובין השנים תי"ז-תי"ט שהה בוונציה כאשר עיקר פעילותו התמקדה בהפצת תורת האר"י ומשנתו שלא הייתה ידועה אז גם בקרב הרבנים. רבי בנימין הביא עמו מספר קונטרסים של כתבי האר"י שהיו אחראים רבות להתפשטות תורת האר"י באיטליה. סביב רבי בנימין התקבצו חכמים רבים אותם לימד את תורת הקבלה, ביניהם רבי משה זכות שלמד ממנו את עיקר משנתו בקבלה. כן מסר רבי בנימין לרמ"ז מספר חיבורים ותיקונים שידפיסם בערי איטליה. בתקופה זו התארח רבי בנימין רבות בביתו של רבי שמואל אבוהב, רב העיר, שקיבל ממנו אף הוא רבות בקבלה.
רבי נתן נטע הנובר מחבר הסידור הקדמון שערי ציון מספר בהקדמתו שבעת שהותו בוונציה הגיע לבית מדרשו של רבי שמואל אבוהב שם שהה ידידו רבי משה זכות, וכמה חכמים מארץ ישראל,.
לאחר שובו לארץ ישראל המשיך רבי בנימין לעמוד בקשר של שאלות ותשובות בענייני קבלה עם חכמי איטליה, שראו בו "חכם וחסיד יחיד בדורו". בארץ ישראל קיבל ממנו תלמידו רבי דוד חביליו שנתפרסם לאיש מופת. בסוף ימיו הוכרח לצאת מארץ ישראל, ובשנת תל"ב (1671), בהיותו בדרך, נפטר בכפר סמוך לארם צובא. במותו ספד לו רבי ברזילי יעבץ. בנו רבי שלמה הלוי היה מחכמי איזמיר וחתן רבי יהונתן גלאנטי (בנו של ר' משה גלאנטי).
תגובת יתר
תגובת יתר (באנגלית: Overshoot) בעיבוד אותות, תורת הבקרה ומתמטיקה היא נוכחות של אות או פונקציה מעבר לסף רצוי. חציית הסף נובעת ממאמץ יתר כמו תאוצה, אנרגיה למערכות בעלות רוחב פס חסום. לרוב לאחר תגובת יתר תתרחש תנודתיות.
בתורת הבקרה
הכוונה לפלט של אות מעל הערך הרצוי במצב מתמיד. עבור כניסת מדרגה תגובת היתר נמדדת באחוזים ומחושבת כערך המקסימלי של האות חלקי ערך כניסת המדרגה.
עבור כניסת מדרגה יחידה ערך תגובת היתר הוא הערך המקסימלי פחות 1.
עבור מערכת מסדר שני, ערך תגובת היתר (peak magnitude M_p) היא פונקציה של מקדם הריסון ζ וניתן לחשבה באמצעות:
עבור מקדמי ריסון קטנים נקבל בקירוב כי:
הזמן בו מתרחשת תגובת היתר מסומן כ-t_p
לחלופין ניתן לחלץ את מקדם הריסון של מערכת כפונקציה של תגובת היתר לכניסת מדרגה
סופרמן: זכות מלידה
סופרמן: זכות מלידה (באנגלית: Superman: Birthright) היא סדרת קומיקס בת 12 חוברות, שהתפרסמה בין ספטמבר 2003 לספטמבר 2004 בחוברות הקומיקס סופרמן בהוצאת DC קומיקס. את הסיפור כתב מארק וייד ואייר לייניל פרנסיס יו.
עלילה
הסיפור מתחיל בתיאור מחודש של השמדת כוכב הלכת קריפטון. בעוד ג'ור-אל מכין את התינוק קאל-אל למסע כדי להציל אותו מהחורבן הממשמש ובא, הוא מצר על העובדה כי את הפלאות שעולמו הצליח לחולל "אף אחד לא יזכור", כדבריו. החללית של קאל-אל משוגרת לחלל רגעים לפני השמדת הכוכב. ג'ור-אל ואשתו לארה מצטערים שלא יזכו לראות אם קאל-אל שרד את מסעו.
במערב אפריקה בזמן ההווה, מתרחש סכסוך אתני בין שני שבטים בדיוניים, הגוּרי והטוראבה (בדומה לסכסוך בין שבטי ההוטו והטוטסי ברואנדה). קלארק קנט, עיתונאי עצמאי הנמצא בתחילת שנות ה-20 לחייו, מגיע כדי לסקר את הסכסוך וכדי לפגוש את המנהיג הפוליטי והאקטיביסט לזכויות האזרח של שבט הגורי, קובה אסורו.
הם נפגשים לראשונה כאשר קנט נאלץ להגן על אסורו מפני ניסיון התנקשות. קנט מסיט שובל כדורים הנורים לעברו של אסורו, ובזכות התוהו והבלבול שנוצר מקרב היריות מצליח להסיר חשד בנוגע לכוחות העל שלו. במשך הימים הבאים, קנט ואסורו הופכים לחברים. אסורו מדגיש בפניו את המסורת של שבט הגורי לכבד את אבותיהם בכך שהם לובשים לבוש סמלי ופועלים למען זכויות האדם. אולם, אחותו של אסורו חושדת במניעיו של קנט. בשלב מסוים היא אף מאשימה אותו באימפריאליזם תרבותי ובהתנהגות יהירה של "המושיע הלבן" כלפי שבט הגורי.
בהמשך, קנט חוקר את הנציג הפוליטי של שבט הטוראבה, קבייל, שאינו מחבב את קובה ומדכא את זכויותיהם של שבט הגורי. הוא מגן על אבנה אסורו כשפצצה נשלחת לעברם, והוא עף לאזור בו מתקיימת מחאה המונית, כשעל גבו הוא נושא את אבנה. הם מגלים שקובה נדקר ומצבו אנוש. קנט מתמלא בחמת זעם, זורק את המתנקש על קיר ודורש לדעת מי שכר אותו. המתנקש המפוחד מרים את זרועו ומצביע על קבייל, שלגמרי במקרה מוקף באותו רגע בידי אמצעי התקשורת. הוא מותקף בשאלות ונאלץ להתפטר מתפקידו. בסצנה האחרונה שמתרחשת באפריקה, אבנה אסורו נוטלת את המנהיגות על שבט הגורו, ומגלה על כוחות העל של קלארק, אך היא מבטיחה לו כי תשמור על סודו.
קנט חוזר לעיירה סמולוויל בה גדל מתוך רצון ללמוד יותר אודות מורשתו החייזרית. הוא אומר לאמו המאמצת מרתה כי הוא מעוניין לחשוף את החללית איתה הגיע לכדור הארץ. השניים משתמשים במחשב הלוח שהגיע עם קלארק מקריפטון כדי לבחון מידע הולוגרפי של היסטוריה קריפטונית. קלארק מקבל השראה מסיפוריה של אסנה בנוגע לכיבוד המסורת ומחליט ליצור לעצמו תחפושת. כמו כן, הוא מגלה כי לסמל דמוי האות "S" הייתה חשיבות רבה בקריפטון והוא סימל את תקוותם של הקריפטונים לעתיד טוב יותר. הוא מסרב לעטות על עצמו מסכה בזמן תעופתו. מרתה מציעה פתרון לכך, היות שרק זהות אחת של קלארק דורשת הסוואה. היא מלבישה אותו בחליפה מחויטת שמבדילה אותו מחזותו כסופרמן ומרכיבה לו משקפי ראייה. היא מבטיחה לו שמשקפי הראייה ישקפו את האור חזרה, כך שאף אחד לא יבחין בעיניו הכחולות החודרות. קלארק לומד ללכת כפוף ומגושם כדי להרחיק את זהותו האזרחית מזהותו כסופרמן הגבוה והבטוח בעצמו.
הוא נוסע לעיר מטרופוליס כדי להגיש מועמדות לעבודה במערכת העיתון "הדיילי פלאנט". כשהוא מגיע, מסוקים רובוטיים נגד טרוריסטים טסים בשמיים. בהגיעו לדיילי פלאנט, הוא רואה את העורך מר גאלוויי גוער בג'ימי אולסן על כך שהביא לו את היוגורט הלא נכון. לויס ליין מופיעה וצועקת על גאלוויי שהשפיל את אולסן. כאשר גאלוויי מתפרץ בזעם החוצה, קלארק מציג את עצמו ללויס ונדהם מחזותה הלוחמנית. הוא פוגש בפרי וייט לראשונה לריאיון אישי, אך הריאיון לא עובר בשלום. דקות אחדות לאחר מכן, מסוק רובוטי מיניאטורי שמעופף בחוץ מתחיל לצאת מכלל שליטה ולירות על בניין הדיילי פלאנט. כשאף אחד אינו מסתכל, קלארק תופס מחסה כדי להחליף לתחפושתו, ויוצא להדוף את ההתקפה. הוא קורע את משדר הרדיו מאחת מהיחידות ההרוסות, ומאתר חזרה את האות לגורד שחקים שנמצא בבניה: "לקסקורפ".
קלארק מתפרץ למשרדו של לקס לות'ר בעוד הוא מדבר עם מישהו דרך משדר רדיו. הוא אומר לו כי ראה את האותות המגיעים מהמסוקים הצבאיים והוא יודע שלות'ר חיבל בהם. לות'ר משועשע מהמחשבה שלמישהו יש בכלל ראיות הקושרות אותו לדבר עבירה שכזה, ודורש ממנו לדעת מי עיצב את הטכנולוגיה שמאפשרת לסופרמן לעוף. באותו רגע, יחידת האבטחה המשוריינת של לקסקורפ מתפרצת פנימה, כשלויס וג'ימי מאחוריה. כשלויס שואלת את לות'ר מה הקשר שלו לגיבור-העל החדש של מטרופוליס, לקס מעמיד פנים כמי שלוקח חסות על הגיבור המעופף וטוען כי הוא חברו. ביום למחרת, עמוד האינטרנט של "הדיילי פלאנט" קורא לגיבור החדש בשם "סופרמן". לות'ר מכין סיפור כיסוי למתקפה שהתרחשה קודם לכן, ומטיל את האשם על עובד צבא ממורמר. זאת ועוד, חברת לקסקורפ מתכננת לייצר מחדש את המודלים המיניאטוריים, כעת שהצבא ביטל את החוזה. קלארק קנט חושף כי קשריה של "לקסקורפ" לפרויקט הצבאי מהווים כתם שחור חסר תקדים במוניטין המצוחצח של לות'ר, ופרי וייט מחליט שקנט הרוויח את מקומו בצוות.
לויס וקלארק מבקרים את לות'ר במגדלים העצומים שמרכיבים את חברת לקסקורפ. לקס מברך את שניהם לשלום, אך כשקלארק מושיט את ידו כאילו שניהם היו מכרים ותיקים, לות'ר מבטל אותו בקור רוח בטענה שמעולם לא פגש אותו. הוא לוחץ על כפתור שעל שולחן משרדו, והחדר משתנה לתיאטרון הולוגרפי. הוא מתאר את עצמו בראש ובראשונה כאסטרוביולוג, וכן מתאר מספר המצאות יקרות ערך של חברת לקסקורפ שעוצבו לפי התאוריות שלו בנוגע לחיים בחלל. הוא חושף תמונה של סופרמן וקובע רשמית כי סופרמן אינו מהעולם הזה. קלארק מדווח על כך לפרי וייט, שפוקד עליו לכתוב את זה על הנייר. קלארק מוחה בשל הסיבה שעצם הידיעה כי סופרמן הוא חייזר יכול להבריח אנשים, ושאין להם הוכחה. פרי מתעקש, באומרו שהניסיון של לות'ר הוא הוכחה מספקת. כעת, כאשר סופרמן מגיע להצלתם של חפים מפשע, הם חוששים אפילו להתקרב אליו.
קלארק יושב לבדו במסעדה ומחמיץ את פניו. הוא שומע המולה מרחוק של גשר אשר התפוצץ. כסופרמן, הוא מגיע לשם במהירות כדי לחבר מחדש את הכבלים המחברים של הגשר, אך פיצוץ נוסף מטלטל את הגשר. במשרדו, לות'ר צופה במתרחש ומפעיל פצצה המונחת על קורה תומכת בגשר, וגורם לאשליה כאילו סופרמן הוא זה שקרע אותה. בנוסף, רובוט מכני מכוון קריפטונייט לעבר סופרמן, מה שממוטט אותו.
יום למחרת, העיתונים מזהירים מפני פלישה חוצנית ומראים תמונות של ספינות מלחמה הנושאות את חותמו של סופרמן. במערכת העיתון "הדיילי פלאנט", קלארק מבין שהתמונות אובחנו ואומתו כנכונות, וכי ללות'ר יש אמצעים משלו לגלות את נכונותן. מעט לאחר מכן, מטרופוליס נופלת למצור בידי ספינות מלחמה מפלצתיות שנושאות את חותמו של סופרמן, וביניהן גם עכביש מכני ענק. הן מתחילות להרוג חפים מפשע ללא כל הבחנה. יתר על כן, פלוגות סער מגיחות מהן כשהן לובשות לבוש קריפטוני מסורתי, גלימות אדומות, סמל "S" על החזה ופניהם מכוסים. בדיוק כשסופרמן מבקש להתערב, לות'ר משתמש בגורד השחקים שלו כדי להקרין רשת קורים של קרינת קריפטונייט רדיואקטיבית. סופרמן אינו מצליח להימלט מכך, והמשטרה יורה עליו. הוא חוזר לזהותו כקלארק קנט ונפגש עם לויס, שמעירה לו על מצב בריאותו הרעוע. חדר החדשות בדיילי פלאנט נמצא בתוהו ובוהו מוחלט, ופרי וייט צועק עליו שהגיע ללא מאמר על המשבר הנוכחי. קלארק חסר הכוחות עומד בפני סכנת פיטורים ובוחר להשאיר מכתב פיטורים על שולחנו. כשלויס תופסת אותו עוזב, היא קוראת לו "תולעת חסרת עמוד שדרה" ויוצאת בסערה מהמקום.
המפקד החייזרי קורא לעצמו בשם "ואן-גאר" והוא עוטה שריון גוף. הוא מכריז מלחמה על כדור הארץ. ביטחונו של קלארק חוזר אליו לאחר הטפת המוסר של לויס. הוא עוטה את התחפושת שלו ויוצא להתעמת עם חייליו של ואן-גאר בטרם אלה יפתחו באש על חפים מפשע. כאשר סופרמן קורא לו ולאנשיו שחקנים, ואן-גאר מכה בגיבור המוחלש באכזריות ואומר לו כי הם "לא נמצאים כאן בשביל הכסף". הם מאמינים שלות'ר צודק וכי סופרמן יפנה עורף לאלה אשר חלשים ממנו. בינתיים, לויס חומקת לתוך בניין לקסקורפ, שאותו לות'ר הורה לנטוש. היא צופה בלות'ר נותן פקודות לאנשיו דרך מסך טלוויזיה, מוציאה את חתיכת הקריפטונייט מתוך מקור הכוח ובכך מנטרלת את המכשיר. אולם, היא לא מבחינה בלות'ר, שמגיח מתוך הצללים מאחוריה. כעת כשהמכשיר יצא מכלל פעולה, מרבית הרובוטים המתקיפים את העיר מתגלים כהולוגרמות ונעלמים, יחד עם רשת הקריפטונייט שחגה מעל העיר.
בחזרה בלקסקורפ, לות'ר לוקח את מטאוריט הקריפטונייט מידיה של לויס ודורש ממנה לספר לו את כל מה שהיא יודעת. כשהיא אומרת לו שכולם יידעו על מעשה המרמה שלו, לקס דוחף אותה לקיר ובעזרת שלט רחוק פותח יציאה למרפסת. הוא חושף כי הניח פצצה קריפטונית בתוך חליפותיהם של החיילים הקריפטוניים, והפצצות מיועדות להוציא את סופרמן מכלל פעולה. אולם, אנשיו אינם יודעים על קיומן של הפצצות. לאחר מכן, הוא דוחף את לויס מעל למעקה המרפסת. סופרמן עדיין נלחם למטה עם ואן-גאר, ששריונו זוהר לפתע באור ירוק. סופרמן עף איתו כשואן-גאר תפוס באחיזתו, וקורע מעליו את הפצצה רגע לפני שהיא מתפוצצת. בדיוק לפני שלויס פוגעת בקרקע, סופרמן מגיע ותופס אותה בדיוק בזמן.
סופרמן חוזר ללקסקורפ, שם לות'ר מנסה ללא הרף להתחבר מחדש לתמונות המרצדות מקריפטון וליצור קשר. הוא דורש אספקת נשק, אך המכשיר מתפוצץ בפניו ומספר לוחיות קריפטונייט חודרות לפרצופו. מראות ההשמדה הקרבה של קריפטון מוצגים על המרקע. בחזרה בקריפטון, שנים רבות בעבר, אחד הקריפטונים מצביע על העימות שמתרחש בהווה בין לות'ר וסופרמן, ואומר שהוא יכול לראותם על המסך, והוא תוהה אם הם אמיתיים. לות'ר הנואש זועק "לא! אני אמיתי! אנחנו יכולים להציל אחד את השני!". ג'ור אל ולארה מופיעים, שניות לאחר ששיגרו את התינוק קאל-אל לחלל, והם נפרדים אחד מהשני לשלום. סופרמן ההמום מבין ששמו הוא קאל-אל. לות'ר תוקף את סופרמן מאחור, ואומר לו שהוא עושה לו בכך טובה - לסבול על כך שהוא לבד ביקום. סופרמן אומר לו כי לא תמיד הוא היה לבד, הוא עשה את בחירתו ואז מכה בו מספר פעמים. לות'ר המדמם שוכב מובס וסופרמן ממהר להגיד משהו לתוך המרקע, אך השידור נקטע במהרה וסופרמן חושב שהוריו לא זכו לשמוע מה הוא אמר להם.
בהמשך, לות'ר נותר מצולק מחתיכות הקריפטונייט שבפניו, והוא עומד בפני מעצר. קלארק קנט כותב מאמר שהורס את המוניטין של לות'ר, אם כי זה האחרון אוסף שורה של עורכי דין שככל הנראה יבטלו את האישומים נגדו. "ואן-גאר" התגלה למעשה כמנהיגם של שורדים קיצוניים. לויס וקלארק פותרים את חילוקי הדעות ביניהם, ולויס מגלה לו כי היא גנזה את מכתב ההתפטרות שלו, ביודעה כי הוא לא באמת יתפטר. קלארק מנצל את ההזדמנות כדי להציע לה לצאת לדייט, אך היא מנפנפת אותו. בבדיחות הדעת, הוא שואל אותה אם היא מעדיפה אותו כשהוא "מזנק מעל בניינים בניתור אחד". לויס מגמגמת ושואלת אותו אם הוא חושב שיש לה התאהבות ילדותית בסופרמן, ובכך מרמזת שיש לה.
במהלך הרגעים האחרונים של קריפטון, ג'ור-אל ולארה מסתכלים על מסך הצפייה כשדמות ניבטת בו. הדמות, הנראית מטושטש ונושאת סמל "S" על החזה שלה, אומרת "אמא, אבא... עשיתי זאת". בראותם שמאמציהם נשאו פרי, ג'ור-אל ולארה מתנשקים בעוד הבניין מתמוטט מסביבם.
האנה (זמרת)
אנה ולדימירובנה איבנובה (ברוסית: А́нна Влади́мировна Ивано́ва; נולדה ב-23 בינואר 1991), הידועה בשם הבמה האנה (Ханна), היא זמרת-יוצרת ודוגמנית רוסיה.