cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורותי לורנס
השינוי
המחיר על עבודתה, על הסתרת הזהות האמיתית שלה, גרמה לכך שהיא נאלצה להתמודד עם צמרמורות חוזרות, עם ראומטיזם, ועם התעלפויות חוזרות. מתוך חשש שמא תצטרך לקבל סיוע רפואי שיחשוף את זהותה האמיתית, דבר שיעמיד בסכנה את החבר עימו התיידדה, לאחר עשרה ימים של שירות היא הציגה את עצמה, כאישה שהיא, אל מול מפקד הכוחות, הוא מיד שם אותה במעצר צבאי.
החזרה לאנגליה
היא נלקחה אל כוחות המשטרה הבריטית ונחקרה כמרגלת על ידי אלוף-משנה והוכרזה כשבוית מלחמה. משם היא נלקחה אל העבר השני של הארץ כשהיא רכובה על סוס וקשורה אל שלושה אנשי צבא. בקאלה, היא נחקרה בידי שישה גנרלים לאחר מכן נחקרה בידי עוד עשרים קצינים אחרים. היא הייתה בורה אל המושג מחנה חסיד (זונה), ונזכרה לאחר מכן על שיחות שערכו איתם: "דיברנו בהתמדה על מטרות מנוגדות. אני מצידי לא הייתי מודעת למשמעות המונח, ומצד שני הם המשיכו עם המודעות לכך שאני בורה במושג. אז לעיתים קרובות נאלצתי לספר שקרים."
מקאלה היא נלקחה לסאינט עומר כדי לעבור חקירת נוספות. הצבא היה נבוך מעצם העובדה אישה הצליחה לפרוץ את חומות האבטחה הקשים, והיה מלא בפחד שמא בנות אחרת נוספות ייקחו על עצמן תפקידים של גברים במהלך המלחמה במקרה שהסיפור של לרנס יתפרסם. בעקבות חשדנות השופט, שפחד מהאפשרות שהיא תוכל לשחרר מידע מודיעיני רגיש מאוד, הוא הורה שהיא תישאר בצרפת עד לסיום הקרב על לוס. הוא הוחזקה בתוך מנזר דה בון פסטר, בנוסף לכל היא הוכרחה להישבע לא לכתוב כלום על החוויה שלה ואף חתמה על תצהיר ברוח זאת, אחרת תישלח לכלא. כשהיא נשלחה חזרה ללונדון, היא טיילה לאורך התעלה האנגלית על אותה מעבורת כמו אמלין פנקהרסט, מי שגם ביקשה ממנה לספר ולדבר על הפגישה הסוספרג'יסית.
פעם אחת, כשהיית בלונדון, ניסתה לכתוב אודות חוויותיה ל"מגזין העולם הרחב", מגזין בריטי מאויר שיוצא אחת לחודש, אבל היא נאלצה למחק את אזכורה לספרה הראשון בגלל הוראות משרד המלחמה שהשביעה אותה לא לספר את סיפורה, מאוחר יותר היא הגיבה: "כדי לקיים את הבטחתי אני מקריבה את הסיכוי להרוויח ממאמרים עיתוניים, ולהרוויח כדי לממן את חיי."
חיים מאוחרים
בשנת 1919, עברה דורותי לגור בקאנונבורי, איזלינגטון, והחלה לכתוב בחשבון בו כתבה על חוויותיה וסיפורה האישי: "החבלנית דורותי לורנס: החיילת האנגלייה היחידה". זה אמנם התקבל בעין יפה באנגליה, אמריקה ואוסטרליה, אך זה הדאיג מאוד את משרד המלחמה, ואף על פי שקהל המבקשים רצו שהסיפורים שלה יתקדמו, זה לא צלח ולא הפך להצלחה מסחרית שהיא רצתה שזה יהיה. ללא הכנסה וללא אמינות ככתבת, עד לשנת 1925 היא הייתה בעלת התנהגות כה לא יציבה עד שזה הגיע לידי תשומת לב מרובה מצד הרשויות. לאחר שהצליחה לשכנע את הרופא באמיתות סיפורה אודות האונס שעברה בשנות העשרה של על ידי האפוטרופוס שלה, וכשלא היה לה איש ממשפחתה אשר ידאג לה, היא נלקחה לטיפול שלאחר מכן יצאה שפויה. היא אושפזה בבית החולים הנפשי הראשון בלונדון, בשנת 1925, לאחר מכן עברה למוסד מקל יותר, בצפון לונדון.
מורשתה
בשנת 2003, ריצ'רד בנט, נכדו של ריצ'ד שמשון בנט, מי שהיה אחד מהחיילים שעזרו ללורנס אז בצרפת, הוא מצא הערה שלה באחד מתיקי מוזיאון ההנדסה המלכותי, בחאטהאם, קנט. בחקירה עתידית נוספת, במזרח סאסקס, מצא ההיסטוריון רפאל סטיפיק מכתב שנכתב על ידי סר וולטר, אודות לרנס. היסטוריון בנושא צבא, סימון ג'ונאס, שמצא עותק מספרה של לורנס, התחיל לאסוף מידע והחל לכתוב את הביוגרפיה שלה.
מאוחר יותר, הסיפור שלה הפך לחלק מתערוכה ב"מוזיאון המלחמה האימפריאלי" על נשים במלחמה. מאוחר יותר, מצא ג'ונאס טענות חזקות מפיק על האונס שעברה, מספיק כדי להיכלל בתיק הרפואי שלה, שהוחזק בארכיון המטרופולין, לונדון, אך הוא לא זמין לגישה.
לקריאה נוספת
http://www.times-series.co.uk/photos/picture_gallery/archive/2003/11/20/Features+(features)/432132.display/
גיא מרקיזנו
גיא מרקיזנו (נולד ב-14 ביולי 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש כמזכיר הצבאי של שר הביטחון. קודם לכן שירת כראש מטה פיקוד הצפון, מפקד עוצבת עמוד האש, מפקד עוצבת כידון, מפקד גדוד 405 וראש מחלקת תכנון בזרוע היבשה.
ביוגרפיה
מרקיזנו נולד ב-1978, וגדל והתחנך ברמת השרון. בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
בשנת 1997 התגייס לצה"ל, ושובץ בחיל התותחנים. שירת כלוחם בגדוד 55 באגד 215. לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 403 ושימש כסגן מפקד סוללה. בהמשך שימש כמפקד סוללה בגדוד 403. כאשר גדוד 403 התפרק עבר ביחד עם פלוגה אחת לגדוד 601 של הנדסה קרבית לתקופה של כשנה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 402, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך שימש כקצין אג"ם של אגד 425. לאחר מכן מונה לראש לשכת מפקד פיקוד הדרום, יואב גלנט.
בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 405 בעוצבת גולן, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 מונה למפקד השתלמות קציני חת"ם בביסל"ת, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת גולן בין השנים 2014–2015. באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת כידון, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2017. באוגוסט 2017 מונה למפקד עוצבת עמוד האש, תפקיד אותו מילא עד יולי 2019. בשנת 2019 מונה לראש מחלקת תכנון בזרוע היבשה. ב-3 באוגוסט 2020 הוחלט על העלאתו לדרגת תא"ל ומינויו לראש מטה פיקוד הצפון. ב-21 בפברואר 2023 הוחלט כי ימונה למזכיר הצבאי של שר הביטחון יואב גלנט.
חיים אישיים
מרקיזנו מתגורר בנתניה, נשוי לד"ר דניאלה רופאת משפחה בכללית ואב לשלושה. הוא בעל תואר ראשון ביחסים בין לאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
שעשועון
שעשועון הוא תוכנית רדיו או תוכנית טלוויזיה שבה המשתתפים מתחרים ביניהם במילוי משימות למטרת זכייה בפרס. שעשועונים רבים מבוססים על שאלות טריוויה, משימות קצובות בזמן, וכדומה, המוצגים על ידי מנחה התוכנית למתמודדים. הפרס בשעשועונים הוא, לרוב, פרס כספי או חפצים בעלי ערך.
וריאציות עיקריות של שעשועונים:
טכניקה נפוצה להגברת המתח בשעשועון היא הכפלת גובה הפרס עם כל תשובה נכונה, ואיפוסו עם תשובה לא נכונה.
שמירה אימבר
שָׁמִירָה אִימְבֶּר-גדיש (8 ביולי 1943 – 21 באוקטובר 2022) הייתה שדרנית רדיו ישראלית, שעבדה במשך כשלושים שנה כקריינית ומגישת תוכניות רדיו בקול ישראל.
ביוגרפיה
אימבר נולדה בירושלים לאסתר ויחיאל אימבר, משורר ובלשן. גדלה בתל אביב. היא קרויה על שם סבה, שמריהו אימבר, אחיו של המשורר נפתלי הרץ אימבר, מחבר מילות "תקוותנו", ממנו נגזר ההמנון הלאומי של ישראל, "התקווה".
החלה את שירותה בצה"ל בנח"ל, אולם בעקבות מחלתו של אביה, שובצה בחיל החימוש. בשנת 1964, השתחררה מצה"ל ועברה לברקלי שבקליפורניה, שם גרה עם אחותה ובן זוגה. בברקלי למדה דרמה ובלשנות אנגלית.
לאחר שובה לישראל, ב-1970 הופיעה במחזמר "שיער" לצד צביקה פיק, גבי שושן וצדי צרפתי. כמו-כן הופיעה בתיאטרון פרינג' במחזה הזן "השער ללא שער" מאת ובבימויה של רות דורון. למדה היסטוריה ופילוסופיה ועברה קורס רדיו של רשות השידור. בסיום הקורס עברה להתגורר בירושלים והחלה לעבוד כקריינית בקול ישראל בפינה היומית "לחקלאי".
אימבר הגישה בקול ישראל, בתחילה ברשת הגל הקל ומאוחר יותר ברשת ג', את תוכנית המוזיקה "קצת אחרת" (בעריכתם של רות כידן ומנחם גרנית), שכללה מוזיקת רוק מתקדם ואלטרנטיבית, וכן תוכניות מוזיקה ומלל נוספות, ובהן "ערב טוב", "דברים טובים" (שודרו ברשת ג'). שידרה גם בקול המוסיקה את התכנית "ברק הבארוק ורסיסי רנסאנס". החל משנות ה-90 קריינה מהדורות חדשות. בשנת 2005 יצאה לפנסיה ופרשה מקול ישראל.
בשנים 2005–2009, שידרה, לצדו של בונדי לוי, תוכנית יומית ברדיו ירושלים בשם "ת.ד 101", שעסקה בפניות ותלונות הציבור. עם חילופי הבעלים בתחנה, הפסיקה אימבר לשדר. בשנת 2015 החלה להגיש תוכנית שבועית אישית בגלי צה"ל.
במשך מספר שנים הנחתה אימבר את טקס הדלקת המשואות בהר הרצל לצדו של אריה אורגד.
בן זוגה של אימבר ואבי שתי בנותיה היה ד"ר שי גדיש, מומחה בתחום הביטוח. משנת 1977 התגוררו בני הזוג בשכונת עין כרם בירושלים. אחרי פטירת בעלה ב-2016, עברה לדיור מוגן בגני תקווה.
ב-18 באוקטובר 2022, בהתקרב קיצה ממחלת הסרטן בה חלתה, פרסמה אימבר בפייסבוק פוסט בו שיתפה מילות פרידה ועל הדרך בה בחרה לסיים את חייה: "חייתי איתכם וביניכם עם אהבה עצומה, יצריות רבה והתרסה מתמדת. אני נפרדת בהשלמה, בשלווה ובנחת, מוקפת בתמיכה ובאהבה רבה". ב-21 באוקטובר 2022, שלושה ימים לאחר שהחלה בהליך סדציה פליאטיבית, אימבר נפטרה.
שמעון כהן (מדבב)
שמעון כהן (נולד ב-18 בדצמבר 1950 ביפו) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
קריירת משחק בתיאטרון
כהן הוא בוגר בית הספר למשחק ניסן נתיב, אותו סיים ב-1975. באותה שנה החל לשחק בהבימה, השתתף בלמעלה משישים הצגות, הבולטות בהן: "על קלות דעת וצביעות", "קדיש", "מי-תהום", "חלום ליל קיץ", "הדיבוק", "הקמצן", "אנרכיסט מפוקפק", "פילומנה", "קוויאר ועדשים", "יומן חוף ברייטון", "טירונות", "הבית ברחוב שינקין", "מירל'ה אפרת", "חלון בלהות", "על עכברים ואנשים", "החייל האמיץ שווייק", "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "אלינג", "החותנת", "הזוג המוזר", "השחף" ו"ארוחה עם אידיוט".
בתיאטרון לנוער "מעלה קרחות", בתיאטרון הסימטה "פלישות קטנות", בתיאטרון החאן "צוואתו של כלב", בתיאטרון בית ליסין "ז'קו", בתיאטרון חיפה "הבוגר" ובמת"ן "בניטו".
בשנים 2011–2012 שיחק ב"הזוג המוזר", "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "החותנת" ו"קוויאר ועדשים". שיחק ב"החייל האמיץ שווייק", קו-פרודוקציה בין הבימה לתיאטרון חיפה.
ביולי 2016 החל לשחק במחזה "סיפור פשוט" על פי סיפור שכתב שמואל יוסף עגנון וביימה שיר גולדברג ועלה בתיאטרון הבימה. ב-2017 החל לשחק ב"תמונתו של דוריאן גריי", עיבוד לספרו של אוסקר ויילד שיצר יחזקאל לזרוב. באותה שנה החל לגלם גם את מרדכי הורוביץ המבוגר (לסירוגין עם דב רייזר) במחזמר "סימני דרך", המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר, בתיאטרון הבימה.
חתן פרס טנא לתיאטרון לשנת 1978.
שנות ה-70
בשנת 1975 שיחק לראשונה בסדרת הטלוויזיה "גם אנו שופטים" ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 1977 גילם שוטר בסרט "הגונב מגנב פטור" ושיחק בסרטים "מסע אלונקות" ו"פנטזיה על נושא רומנטי". בשנת 1979 שיחק בסרט "אל תשאלי אם אני אוהב" המבוסס על ספרו של עמוס קולק.
שנות ה-80
בין השנים 1980–1986 גילם את הבובה צ'ומפי בתוכנית הטלוויזיה "שלוש ארבע חמש וחצי". בשנת 1983 גילם את ז'וז'ו בסרט "קוני למל בקהיר". ב-1987 שיחק בסדרת הטלוויזיה בת חמשת הפרקים, "מאש"ה" בערוץ 1, המספר על משרד ממשלתי לשיפור תדמיתי (משרד איחוי שברי העם). בשנת 1989 גילם את הבובה רמו האריה בתוכנית הטלוויזיה "זנב לחדשות" בערוץ הראשון.
שנות ה-90
ב-1990 השתתף בתוכנית הטלוויזיה לילדים "קריאת כיוון" ושיחק בסדרת הקאלט "זהו זה!" באותה שנה. בין השנים 1990–1991 גילם את עצי העץ בתוכנית הטלוויזיה לילדים "מסיבת גן", ששודרה בערוץ 1.
שנות ה-2000
בשנת 2001 שיחק בדרמת הטלוויזיה "חוצלארץ" ששודרה בערוץ 2. ב-2002 השתתף בסרט של ערוץ הילדים בשם "אח שלי הגדול" שנושאו יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. בסרט זה, גילם את דמותו של אב במשפחה שכולה. בשנת 2003 שיחק בסדרה "תיק סגור" בערוץ עשר, בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בערוץ הילדים ושיחק בסרט "הדמעות של אמסלם", בדמותו של חיים מהמכס.
בין השנים 2003–2004 גילם את ויקטור הטלפון בתוכנית הטלוויזיה לילדים ששודרה בערוץ הופ! "נחשון כל יכול". ב-2004 גילם את רומירו בעונה השנייה של הטלנובלה "אהבה מעבר לפינה". ושיחק בסדרה "אדומות" בערוץ הילדים. ב-2005 שיחק בסדרה "החיים זה לא הכל".
בשנת 2009 גילם את מנחם בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "רמזור" בקשת, ערוץ 2. בשנת 2016 גילם את שלום בסדרה הקומית "צומת מילר".
בשנת 2021 גילם את עמרם בסדרה "השוטרים". בשנת 2023 שיחק בסרטו של אקי אבני "כולם מחכים רק לי".
קריירת דיבוב
כהן דיבב סדרות של הטלוויזיה החינוכית מהקמתה. היה שותף, בין השאר, בדיבוב התוכניות "הדרדסים", "הלב", "הקוסם מארץ עוץ", "קיד וידאו", "נילס הולגרסון", "פיטר פן", "היי! בינבה", "עליסה בארץ הפלאות", "מסיפורי המלך בבר", "נעלולים", "ברני הכלב", "מקרון 1", "פיף ותלתול", "המומינים", "רובימא", "כח המחץ", "אגדות אנדרסן", "נילוס איש החלומות", "טיפת גשם", "ספיידרוומן", "טוק טוקאן", "בילבי" ועוד. כמו כן השתתף בדיבוב סרטים, בהם "אלאדין" (1993), "אצבעונית" (1993), "בילבי: הסרט" (1998), "גופי הולך לקולג'" (2000), "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי", "לפגוש את הרובינסונים", "אוליבר וחבורתו", "צבי הנינג'ה" (1990), סדרת "צעצוע של סיפור", "השועל והכלבלב", "הנסיך הקטן" (1990) ו"אליס בארץ הפלאות" (2010).
תומאס יוז
תומאס יוז (Thomas Hughes; 1822 – 1896) היה עורך דין, פוליטיקאי וסופר אנגלי. הוא מפורסם בעיקר בזכות הרומן שכתב, "ימי בית הספר של טום בראון" (1857), יצירה חצי-אוטוביוגרפית שהתרחשה בבית הספר ברוגבי שם למד יוז.
ליוז היו פעילויות נוספות - כחבר הפרלמנט הבריטי, וחבר בתנועה הקואופרטיבית הבריטית, וביישוב אוטופיסטי בטנסי, ארצות הברית.
חיים
יוז נולד ב-20 באוקטובר 1822, כבנו השני של ג'ון יוז, עורך ספרותי, ברקשייר (אוקספורדשייר). היו לו שישה אחים, ואחות אחת, ג'יין סניור שהפכה לימים לעובדת המדינה הראשונה בבריטניה. בגיל שמונה הוא נשלח לבית הספר ליד וינצ'סטר, שם נשאר עד גיל אחת עשרה. בפברואר 1834 הוא הלך לבית הספר רוגבי, שהיה אז בניהול תומאס ארנולד שלמד עם אביו באוקספורד.
יוז הצטיין בספורט ולא בלימודים, והקריירה שלו בבית הספר הגיעה לשיאה במגרש הקריקט של לורד בלונדון. בשנת 1842 המשיך ללמוד וסיים את לימודי תואר ראשון באוקספורד. שם הוא שיחק קריקט בקבוצת האוניברסיטה במשחק השנתי נגד אוניברסיטת קיימברידג'.
יוז הפך לעורך דין, בשנת 1848, ועשרים שנה מאוחר יותר הפך ליועץ המלכה. הוא מונה להיות שופט במחוז צ'סטר ביולי 1882.
פעילות חברתית
יוז היה רפורמטור חברתי. הוא היה מעורב בתנועת הסוציאליזם הנוצרי בראשות פרדריק מוריס, שאליה הצטרף בשנת 1848. בינואר 1854 היה ממקימי מכללת הגברים העובדים, והיה מנהל המכללה משנת 1872 עד 1883.
יוז היה מעורב גם בהקמת כמה איגודים מקצועיים מוקדמים, וסייע במימון הדפסת פרסומים ליברליים. הוא כיהן כנשיא הראשון של הקונגרס הקואופרטיבי בשנת 1869, וכן במועצה המרכזית הקואופרטיבית.
פוליטיקה
יוז נבחר לפרלמנט כליברל מרובע למבאת (1865-68), ורובע פרום (1868-74). הוא הציג מועמדות בשנת 1874 מרובע מרילבון בשנת 1874, אך ויתר ממש לפני הבחירות. סיום הקריירה הפוליטית שלו נבע מחוסר הפופולריות בקרב הבוחרים בגלל תמיכתו בחוק החינוך היסודי 1870.
כחבר פרלמנט יוז עבד על חקיקה בענייני האיגוד המקצועי, אך לא היה מסוגל להעביר שינויים גדולים. הייתה לו הצלחה גדולה יותר בשיפור מעמדם המשפטי של קואופרטיבים, שבמיוחד הצליחו לפעול כחברה בע"מ. נושא המכשולים החוקיים להפעלת איגודי עובדים היה אקטואלי, ובשנת 1867 נבחר יוז כחבר בוועדה המלכותית שהוקמה לבדוק את הנושא. בתחילה הוא היה היחיד בוועדה שאהד את עמדת האיגודים, אבל לאחר שתדלנות מסוימת הצטרף אליו פרדריק הריסון.
התוצאה של ועדה זו הייתה שהריסון, יוז ולורד ליצ'פילד הוציאו דו"ח מיעוט (1869), והמליצו כי יש להוריד את כל המגבלות החוקיות. ואז העניין עלה שוב בוועדה נוספת, בסוף כהונתו של יוז בפרלמנט. אבל בסופו של דבר יוז חתם על דו"ח הרוב.
חיים מאוחרים
בשנים 9–1878, יוז החל לכתוב את "המדריך לשיתופי פעולה" (1881) עם ונסיטארט נייל, עבור הקונגרס הקואופרטיבי. כתוצר לוואי הוא פיתח עניין בפיתוח "הכפר לדוגמה", שבהם גרו פועלים וניהלו אותם. בשנת 1880 הוא רכש את הבעלות על עיירה אמריקאית, שהייזם פרנקלין סמית הקים - רוגבי, בטנסי. היישוב תוכנן כניסוי באורח חיים אוטופיים עבור דור צעיר מאנגליה. היה זה חלק מניסיונות להקמת יישובים אוטופיסטיים בארצות הברית באותם ימים. רובם נכשלו ונעלמו. גם היישוב רוגבי לא החזיק מעמד, אך הוא עדיין מופיע ברישום הלאומי של המקומות ההיסטוריים בארצות הברית.
יוז נפטר ב-22 במרץ 1896, בן 73, בברייטון, ונקבר במקום.
יצירה
בעודו מתגורר בוימבלדון, כתב יוז את סיפורו המפורסם של "ימי בית הספר של טום בראון״, שפורסם באפריל 1857 . יוז כתב גם את ספר ההמשך ״טום בראון באוקספורד״ (1861),״חיי אלפרד הגדול״ (1869) וספרים נוספים.
משפחה
בשנת 1847 התחתן יוז עם פרנסס פורד, בתו של הכומר ג'יימס פורד, ואחייניתו של ריצ'רד פורד, והם התיישבו בשנת 1853 בווימבלדון. ביתם נבנה על ידי קואופרטיב נוצרי סוציאליסטי. היו להם חמישה בנים (מוריס, ג'יימס, ג'ורג', ג'ון וארתור) וארבע בנות (ליליאן, אווי, קרוליין ומרי).
מורשת
מלגת יוז נוסדה על ידי במכללת אורייאל באוקספורד. זה היה פרס שמיועד רק לחברים, או לבני חברים, של כמה ארגונים קואופרטיבים.
פסל של יוז ניצב מחוץ לספריית בית הספר ברוגבי: הפסל היה תומאס ברוק, והפסל הוקם בשנת 1899.
מנגר (דג)
מאפיינים
דג זה מגיע לאורך מרבי של 2.3 מטר ולמשקל של 140 ק"ג. הוא נחשב לגדול במיני הקרפיונים לאחר המין קרפיון סיאמי ענק. דג זה יכול לחיות 17 שנה והוא בעל גוף גדול ולבן עם קשקשים גרמיים, סנפירים קטנים ולבנים ופתחי זימים גדולים אך ראש קטן. השפתיים משורבבות ולידם כמה בינים.
הדג חי בנהרות הפרת והחידקל שבסוריה, תורקיה, איראן ועיראק. הם חיים בזרמים הרחבים של הנהר אך פונים לאזורים רדודים כדי להשריץ. דג זה הוא אוכל-כול.
חלה ירידה באוכלוסיות דג זה כתוצאה מדיג והוא נמצא בסכנת הכחדה.
ישראל ולץ
הרב ישראל ולץ (וועלץ) (ה'תרמ"ז, 1886 - ז' בחשוון ה'תשל"ד, 2 בנובמבר 1973, ירושלים) היה רב, פוסק וראש ישיבה בהונגריה ובישראל, כיהן כאב"ד בבודפשט אחר השואה, ולאחר מכן כמו"צ בירושלים. בעל שו"ת "דברי ישראל".
תולדות חייו
נולד בשנת ה'תרמ"ז לר' צבי ולץ. למד אצל הרב יוסף לייב סופר מפקש, בעל "ילקוט סופר" ואצל רבי עקיבא סופר מפרשבורג, בעל "דעת סופר". נשא את בתו של הרב חיים אפרים באלאיטי, אב"ד טארנאליה. כיהן כרבה של טיניע, שם עמד בראשות ישיבה שהקים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, החל לכהן כרבה של פשט, אחד מחלקיה של עיר הבירה בודפשט, וגם בה עמד בראש ישיבה. הוא התפרסם בתור אחד מגדולי הרבנים בהונגריה, וקיימות חליפות מכתבי הלכה שלו עם אחרים מגדולי דורו בהונגריה. למשך תקופה מסוימת הוא ערך את קובץ "תל תלפיות" שהיווה במה תורנית לגדולי רבני הונגריה, לאחר שרבי דוד צבי קאצבורג, שהיה עורכו הראשי, נפטר. בתקופת השואה, הסתתר בביתו הרב ישכר שלמה טייכטל. לאחר ששרד את השואה עלה ארצה והתיישב ב"שיכון הרבנים" בירושלים, והתפרסם בו כפוסק ומו"צ. נפטר בז' בחשוון ה'תשל"ד ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
אמריהו כהן הראש
אֲמַרְיָהוּ כֹהֵן הָרֹאשׁ היה כהן בבית המקדש בימי יהושפט מלך יהודה, ייתכן שהיה הכהן הגדול או רק פקיד.
בעת גמר מלחמת ישראל ויהודה עם מלך ארם והריגת אחאב, מסופר כי חזר המלך יהושפט אל ירושלים ועסק במינוי שופטים:
אצטדיון דינמו (סטברופול)
מיקום
אצטדיון "דינמו" בסטברופול ממוקם באזור כיכר לנין, בחלק המרכזי של העיר, שבו גם שוכן בניין הדומה העירונית של סטברופול, ממשלת מחוז סטברופול, מעון המושל והספרייה המחוזית על שם לרמונטוב, מרכזי קניות גדולים ממוקמים בצד המזרחי של האצטדיון, בסמוך לפארק העירוני.
סמוך לאצטדיון עוברים קווים ראשיים של חשמליות ואוטובוסים. לכן ישנה גישה מכל חלקי העיר. במרחק שבע דקות הליכה מהאצטדיון ישנה תחנת האוטובוס ובמרחק 10-15 דקות הליכה גם תחנת רכבת והוא במרחק חצי שעה נסיעה מנמל התעופה הבינלאומי שפאקובסקויה.
היסטוריה
האצטדיון נחנך במאי 1920 ושימש כאצטדיון ספורט מרכזי בעיר. במהלך התקופה הסובייטית הוא שופץ פעמיים, ב-1944 וב-1966.
האצטדיון אירח משחקים במסגרת הליגה הסובייטית השנייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות שימש את מועדוני הכדורגל של העיר. לאחר הקמת דינמו סטברופול מחדש ב-2015 משמש כמגרשה הבייתי ומארח משחקים בליגה הרוסית השנייה.
האצטדיון מארח גם אירועים נוספים פרט למשחקי כדורגל. ב-29 בספטמבר 2007, במלאת 230 שנה לעיר, נערך קונצרט גדול ובו נטלו חלק אמנים כאלה פוגאצ'ובה, פיליפ קירקורוב, יוליה סביצ'בה ואחרים.
מבואה
באדריכלות, מבואה היא שם כללי לחלל כניסה למבנה או לחלק ממבנה כגון אגף, דירה, משרד וכדומה. השם "מבואה" נובע מתפקידו והקשרו של החלל, ויכול להתייחס למגוון חללים שונים בגודלם ובמראם, מאולם גדול ומפואר בכניסה למבנה ציבור ועד כוך קטן בכניסה לדירה. לעיתים מבנה המבואה הוא צר וארוך ומכנים אותו גם 'פרוזדור' או 'מסדרון'.
תפקידי המבואה
תפקידה של המבואה הוא לשמש מעבר הדרגתי בין חוץ ופנים המבנה. למבואה הן תפקיד חזותי והן תפקיד פונקציונלי: היא נותנת את הרושם הראשוני של פנים המבנה בקרב הנכנסים אליו והיא מאפשרת מקום התארגנות לפני המשך הכניסה. במקרה של מבואה של בית או דירה, לדוגמה, המבואה עשויה לשמש מקום לחלוץ נעליים או לתלות מעילים או לחלופין להסתכל במראה מבט אחרון לפני היציאה החוצה. כמו כן, המבואה היא מקום נוח למארח לקבל את אורחיו לפני שאלו נכנסים אל סלון ביתו.
במבני ציבור
במקרה של מבני ציבור, המבואה היא לרוב בפרופורציה לגודל המבנה ונושאת עמה תפקידים נוספים. למבני ציבור מטיפוסים שונים שמות שונים ומאפיינים שונים למבואה שלהם:
ירבוע הכיס
ירבוע הכיס (שם מדעי: Antechinomys laniger; מוכר גם בשמו הרשמי האוסטרלי: קולטאר), הוא מין של טורף כיס קטן דמוי ירבוע ממשפחת נמיות הכיס, האנדמי ליבשת אוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא קרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג דונרט ויש לו שני תת-מינים הנבדלים מעט בצבע ובמידות הגוף. ירבוע הכיס שוכן בסביבת מחיה מדברית, ובהתאם לכך, יש לו מספר תכונות מורפולוגיות ופיזיולוגיות המאפשרות לו להסתגל לתנאי המחיה הקשים בה. הוא היה נפוץ בעבר בכל האזורים הצחיחים של האאוטבק האוסטרלי, אך תפוצתו צומצמה משמעותית לאחר הגעת האירופאים ליבשת. למרות מספר איומים משמעותיים המרחפים עליו, ירבוע הכיס אינו נחשב למין בסיכון.
טקסונומיה
ירבוע הכיס הוא המין היחיד בסוג Antechinomys (אטימולוגית: "אנטכינוס-עכברי חדש"); הוא משויך לתת-משפחת הדונרטים הכוללת מלבדו את הדונרט, הפלניגל והנינגאווי. הפרט הראשון נאסף על ידי תומאס מיטשל בניו סאות' ויילס, ומאוחר יותר, ב-1856, הוא תואר לראשונה מדעית על ידי האורניתולוג הבריטי ג'ון גולד, שסיווג אותו בסוג פסקוגל והעניק לו את השם המדעי Phascogale lanigera; בשנת 1867, הוא הועבר לסוג הנוכחי על ידי הזואולוג האוסטרלי ג'רארד קרפט. מלבד השם האוסטרלי הרשמי קולטאר (Kultarr), ירבוע הכיס מכונה גם פיצ'י-פיצ'י או וול-וול בשפות אבוריג'יניות.
ב-1906, היה דיון נרחב על הטקסונומיה של הסוג, לאחר שמין שני של ירבוע תואר מדגימות שנאספו במסע במרכז אוסטרליה על בסיס הבדלים מורפולוגיים קטנים כמו צבע פרווה חיוור וממדי גוף כבדים יותר. בעקבות כך, הסוג פוצל לשני מינים: A.laniger שתואר במקור על ידי ג'ון גולד, ו-A.spenceri החדש. ב-1981, הוצע שהשניים אינם מצדיקים פיצול לשני מינים נפרדים; ניתוח מיטוכונדריאלי הוכיח שאין הבדלים גנטיים ברמה של מין, ומאז הם מסווגים כשני תת-מינים. הם תופסים טווח גאוגרפי שונה, כאשר A.l.laniger נמצא במזרח היבשת ו-A.l.spenceri נמצא במרכז ומערב היבשת. מספר הפטמות אצל הנקבות משמש גם כהבדל ביניהם.
אנטומיה ומראה
ירבוע הכיס הוא טורף זעיר עם תכונות מורפולוגיות ייחודיות המסייעות לו לשרוד בנוף המדברי. כפי שאופייני ליונק פעיל לילה, הוא בעל אוזניים עגולות וגדולות המקנות לו שמיעה מעולה, ועיניו השחורות בולטות וגדולות אף הן ומותאמות לראייה לילית. יש לו ראש צר ומשולש עם חרטום מחודד בצורה קיצונית אשר אידיאלי לחיטוט בחול ובאדמה אחר רמשים. זנבו של הירבוע דקיק וארוך במיוחד (קצת יותר מאורך גופו), ובקצהו ציצת שיער שחרחר דמוית מברשת; הירבוע משתמש בו כמשענת בעת הזדקפות על רגליו והוא מיועד גם למשוך את תשומת לב הטורף. ירבוע הכיס הוא טורף קטנטן בממדי גוף, אך גדול יותר משאר המינים שבתת-משפחת הדונרטים: אורכו 170–200 מילימטר (כ-20 ס"מ), ומשקלו 20–30 גרם; הזכרים ארוכים וכבדים במעט מהנקבות (בממוצע, הזכר ארוך מהנקבה ב-15 מילימטר ושוקל 10 גרם יותר ממנה).
התכונה הבולטת ביותר של ירבוע הכיס הן רגליו האחוריות: הן ארוכות וחזקות, ומאפשרות לו לנתר או להזדקף עליהן בדומה לירבוע, ולהן ארבע אצבעות בדומה לקנגוראים. השילוב של הרגליים האחוריות הארוכות יחד עם הגפיים הקדמיות שקצרות מהן באופן ניכר, מאפשרות לירבוע הכיס שני סוגי תנועה: תנועה קופצנית בדומה לקנגורו בה נעשה שימוש רק ברגליים האחוריות, ותנועה שפופה על ארבעת הרגליים המזכירה את תנועת הארנבון. הירבוע משתמש בסוג התנועה בהתאם למבוקשו: תנועה קופצנית למרדף מהיר אחר חרק או להימלטות מטורפים, ותנועה שפופה לחיפוש מזון. תודות לרגליו האחוריות, ירבוע הכיס הוא המהיר שבטורפי הכיס הזעירים, והוא מסוגל לנוע במהירות של 13 קילומטר לשעה בשטח פתוח.
הפרווה של ירבוע הכיס קצרצרה, רכה וצפופה. צבעה בהיר למדי, ונע מצהבהב, לאפרפר כסוף או חום חולי (לעיתים עם שילוב של הצבעים הללו), בעוד שהמפשעה, הגחון והסנטר בצבע לבנבן; אזור הגב עשוי להתכהות מעט. האוזניים, הגפיים ושורש הזנב דלילים בשיער ובעלי גוון כתמתם. ראשו של הירבוע בצבע צהבהב או אפרפר, ויש לו טבעות כהות או פס כהה סביב העיניים וחוטם שחרחר. לרוב ישנו פס שחרחר לאורך המצח והחרטום.
תפוצה
ירבוע הכיס אנדמי לאוסטרליה. בעבר הוא היה נפוץ למדי בכל המרחבים העצומים של האאוטבק האוסטרלי, אולם מאז הגעת האדם ליבשת הוא הפך לנדיר יותר ותפוצתו צומצמה באופן ניכר. הוא מצוי כיום בעיקר בטריטוריה הצפונית, באוסטרליה המערבית, ובאוסטרליה הדרומית, ובמידה פחותה בקווינסלנד, בויקטוריה ובניו סאות' ויילס; בכל אחת מהמדינות הללו הוא חווה הכחדות אזוריות משמעותיות.
סביבת המחיה של ירבוע הכיס היא מישורים פתוחים וצחיחים ברחבי המדבריות האוסטרליים, אשר כוללים פסיפס של גיבר (מישור מסולע), חלוקי נחל ודיונות קטנות המנוקדות בשיחים דלילים ובעשבים. יש לו העדפה לסוגי קרקע מסוימים כמו אבן חול, גרניט וחרסית, וכן לאדמות מבוקעות עם סדקים וחריצים גדולים. הצמחייה הדומיננטית בבית גידולו מורכבת מעצי שיטה, צחיחנית (Eremophila), עשב הספיניקס, וקסייה (Cassia). במספר מחקרים נמצא שהוא נמנע מלשהות בצמחייה סבוכה במיוחד, ומאידך נראה לעיתים בסוואנה או בתה דלילה וביערות דלילים נשירים.
התנהגות ופעילות
ירבוע הכיס הוא יונק פעיל לילה, אשר שעות פעילותו תלויות בטמפרטורה. את שעות היום הוא מבלה בשינה באזורים מוגנים ומוצלים כמו חללי גזעים, סדקים, כיסי סבך ועשב קטנים; בדרך כלל, במקום המחסה הוא בונה לעצמו קן העשוי מחומרים רכים. לירבוע הכיס קצב חילוף חומרים גבוה, והמשמעות היא שעליו לצרוך במהירות כמויות גדולות של מזון על מנת להתקיים. בהתחשב בכך שהוא חי בסביבה מדברית קשה הנתונה לשינויים אקלימיים, לירבוע הכיס יש הסתגלות מיוחדת על מנת למנוע מגופו לאבד אנרגיה, וזאת על ידי שהוא נכנס למצב של נמנום ומטבוליזם מואט (Torpor), אשר מהווה למעשה סוג של תרדמת זמנית. במהלך התרדמת, טמפרטורת הגוף צונחת ל-11 מעלות צלזיוס, וכתוצאה מכך קצב חילוף החומרים מועט ב-30% ומפחית אובדן מים ואנרגיה. ירבוע הכיס נכנס לתרדמת החל משעות הבוקר המוקדמות, והיא נמשכת 2–16 שעות ומסתיימת לרוב בתחילת שעות הפעילות עם רדת החשיכה; היא עשויה להתרחש גם בלילות קרים במיוחד. מעבר לרווח המיידי הבא לידי ביטוי בכך שהירבוע אינו מאבד את כל האנרגיה שאסף ממזונו במשך הלילה, לתרדמת יש יתרונות נוספים: היא מאריכה את חייו של הירבוע, ואף מאפשרת לאוכלוסייה להתאושש לאחר אירועים סביבתיים כמו הצפות, שריפות ובצורת, בכך שבזכותה הירבועים לא פעילים כלל בתקופה הראשונה שבה יש מחסור במזון.
לירבוע התאמות נוספות לסביבת המחיה המדברית: אוזניו ועיניו גדולות באופן לא פרופורציונלי לגופו, והן משמשות אותו הן לשיחור מזון והן לאיתור טורפים מבעוד מועד; על כך יש להוסיף את יכולת הריצה והניתור שלו אשר מגבירה את אחוזי הציד וההימלטות. כתוצאה מכך, תוחלת החיים של הירבוע ארוכה משמעותית משל בני תת-משפחת הדונרטים. מעבר לחוש השמיעה והראייה החדים, חוש הריח של הירבוע מפותח אף הוא, ומשמש אותו בעיקר למציאת בן זוג. חוש הריח חיוני במיוחד לירבוע, מאחר שהמין חי בדלילות על פני שטחי מדבר גדולים. נקבת הירבוע וצאצאיה קולניים למדי, והתקשורת הקולית ביניהם מתרחשת בעיקר כאשר הם מנסים לאתר זה את זה.
ירבוע הכיס פעיל בסביבת מחיה קבועה אשר גודלה משתנה בהתאם לזוויג; טווח סביבת המחיה של הזכר מגיע עד לכ-1,400 מטר, בעוד שהנקבה פעילה בשטח קטן בהרבה שגודלו אינו עולה על 400 מטר. ירבוע הכיס מקדיש זמן מועט לחפירת מחילה, אם בכלל; לרוב, הוא עושה שימוש בשורשים, כיסי סבך, סדקים עמוקים, נקיקים וחורים בתור מקלט, ונפוץ במיוחד למצוא אותו בתוך מאורות שנחפרו על ידי בעלי חיים אחרים (בילבי ענק, עכבר מקפץ, לטאת כוח, ועוד). מדי פעם, הירבוע חופר לעצמו מספר מחילות רדודות ומינימליות שאת פתחן הוא מכסה בעשב. המחילה קצרה וצרה במיוחד: אורכה כ-50 ס"מ ועומקה כ-5 ס"מ בלבד. חוסר ההשקעה של הירבוע בבניית מאורה, הופך את המחילה המוזנחת שלו לפגיעה במיוחד מפני כלי רכב ועדרי בקר. ירבוע אחד עשוי להשתמש בכ-4 מחילות מינימליות שבנה בכוחות עצמו ברחבי סביבת המחיה שלו, לצד שימוש במאורה נוספת של בעל חיים אחר או מקלט טבעי. למרות היותו פעיל באזור קבוע ולרוב בגפו, הירבוע אינו טריטוריאלי ואף אינו מפגין בעלות על מחילתו כנגד ירבועים אחרים.
יחסי גומלין
בתוך סביבת המחיה הקטנה שלו, ירבוע הכיס מבלה את זמנו בחיפוש מתמיד אחר מזונו המגיע אך ורק מן החי; הוא ניזון בעיקר מתיקנים, עכבישים, צרצרים וחגבאים, אך עשוי גם לטרוף את קרוביו הזעירים - הנינגאווי והפלניגל. הזריזות והמהירות של הירבוע, מאפשרות לו להתמודד עם טרף מהיר וארסי. שיטת ההריגה שלו אופיינית לטורפי כיס זעירים אחרים, וכוללת נשיכות מהירות באזור הראש. אורח חייו וזריזותו של הירבוע, מקטינים באופן ניכר את סיכויי הטריפה שלו מצד טורפים אוסטרליים; טורפיו העיקריים היו ונותרו שני המינים הקטלניים שהובאו על ידי האדם ליבשת האוסטרלית: חתול הבית והשועל האדום.
רבייה ומחזור חיים
האוכלוסייה של ירבוע הכיס נתונה לתנודות חדות בהתאם לתנאי מזג האוויר; ככלל, הירבוע מעדיף את העונה היבשה שבה החרקים זמינים יותר, לעומת העונה הגשומה שבה מתרחשות הצפות אשר פוגעות בגומחות האקולוגיות שלו ובמיקרופאונה המהווה את מזונו היחיד, ועלולות אף להוביל אותו למוות בטביעה. עונת הרבייה של הירבוע ארוכה במיוחד ונמשכת מאמצע הקיץ (יולי) עד אמצע החורף (ינואר). בפרק זמן ארוך זה, הירבועית נכנסת לייחום סך הכול 6 פעמים, ובהתחשב בתקופת ההיריון הקצרצרה (17-12 ימים) היא עשויה להמליט מספר פעמים בעונת רבייה אחת. גודל השגר הוא 1–8 וולדות, ובממוצע 6 וולדות; לאחר הלידה, הירבועים הזעירים שגודלם כשל תולעת זוחלים לתוך הכיס. לנקבת הירבוע יש כיס בצורת חצי סהר, והוא אינו מפותח כמו אצל מיני הקנגורו וחסר שריר סגירה. הכיס המדומה מורכב מקפלי עור קטנים המקיפים שש עד שמונה פטמות. הירבועים הזעירים שוהים בתך הכיס 30–48 ימים, ולאחר מכן הירבועית מניחה אותם במחסה מוגן כדוגמת מחילה שחפרה או בקן עשבים שבנתה בסבך, בנקיק או בסדק. כשהם גדלים מעט, הם רוכבים על גבה של האם כאשר היא מחפשת מזון. ירבועי הכיס נגמלים לאחר 3 חודשים והופכים לעצמאיים, כאשר הזכרים מגיעים לבגרות לאחר 10 חודשים, והנקבות לאחר 11–12 חודשים.
תוחלת החיים של ירבוע הכיס בטבע כ-5 שנים, והיא נחשבת לגבוהה יחסית לקרוביו הזעירים. תוחלת החיים בשבי אינה ידועה, והיא עשויה להיות נמוכה יותר בשל העובדה שהירבוע נכנס למצבי תרדמת ממושכים בתדירות נמוכה יותר מהטבע.
מצב שימור
ירבוע הכיס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (VU), בשל תפוצה רחבה למדי ברחבי היבשת האוסטרלית. הארגון מציין שאוכלוסיית הירבוע נתונה לתנודות חדות כתוצאה מאיומיים סביבתיים ואנושיים, אך לבינתיים אין עדויות לירידה מתמשכת, וכתוצאה מכך לא צפוי שינוי במצבו בעתיד הנראה לעין. על ירבוע הכיס מרחפים מספר איומים: הקולוניזציה האירופאית של היבשת הביעה לצניחה דרסטית באוכלוסיות של יונקי כיס מדבריים, בעקבות פגיעה בפלורה על ידי הארנבון המצוי ורעיית יתר של בקר הבית וכבש הבית אשר השמידה גומחות אקולוגיות שבהן שגשגו אוכלוסיות חרקים ומיקרופאונה אחרת. כתוצאה מכך, נפגעו יונקים זעירים רבים ששכנו באזורים הצחיחים וחלקם אף נכחדו מן העולם. נוסף לנזק לפלורה, הבקר גם עשוי לרמוס סדקים ומחילות ולפגוע מהותית באתרי הקינון והמקלט של הירבוע. איום חמור אחר נשקף מצידם של הטורפים שהובאו ליבשת על ידי האדם: חתול הבית ושועל האדום; באין כמעט טורפים מתחרים, חתול הבית והשועל השמידו עשרות מינים של יונקים קטנים, ובנוסף, המערכת האקולוגית האוסטרלית שמגיבה בעליות חדות בעקבות הגשמים מגדילה את מספרם של הטורפים הללו, ולאחר שהמזון הופך לנדיר יותר, הם מחפשים באיטנסיביות יונקים זעירים על מנת לשרוד. איום חדש יחסית הוא השימוש בקוטלי חרקים; אוסטרליה אשר סובלת מנחילי ארבה המגפה האוסטרלי (Chortoicetes terminifera), משתמשת רבות בקוטלי חרקים רעילים על מנת לגדוע מגיפות ארבה בעודן במדבר. ההימצאות של נחילי ארבה מומתים במדבר, מהווה סיכון חמור עבור טורפי הכיס אשר החרקים תופסים חלק משמעותי עד בלעדי בתזונתם. מלבד האיומים מעשי ידי אדם, ישנן איומים סביבתיים חמורים לא פחות: שריפות הבר והצפות. לאחר שהאירופאים הגיעו ליבשת, הם אסרו באזורים רבים על הילידים האבוריג'ינים לבצע שרפות מבוקרות שמטרתן הייתה לחדש את העשב ואשר השפיעו לטובה על המיקרופאונה; כתוצאה מכך, נגרמה צפיפות גבוהה של עשב יבש ברחבי המדבר אשר היווה כר פורה עבור שריפות בר עונתיות בקנה מידה גדול, והוביל להשמדה של גומחות אקולוגיות ואתרי קינון ומקלט. כמות משקעים גבוהה במדבר האוסטרלי, מובילה בפתאומיות להצפות באזורים רבים וגורמת למוות בטביעה של ירבועים ולהשמדת מחילות, מאורות וגומחות אקולוגיות. איום ההצפה מחריף אצל אוכלוסיות מבודדות, ועשוי לעכב את שיקום האוכלוסייה לזמן רב.
ירבוע הכיס נחשב ליונק בסכנת הכחדה בניו סאות' ויילס, וכמין רוב לסיכון בטריטוריה הצפונית. בשאר המדינות האוסטרליות (קווינסלנד, ויקטוריה, אוסטרליה הדרומית והמערבית) מצבו נחשב ליציב דיו. תוכניות שימור של הירבוע בניו סאות' ויילס כוללות ניטור של האוכלוסייה ובית הגידול שבו נעשה שימוש על ידי המין, זיהוי איומים ספציפיים על הירבוע והעלאת המודעות הציבורית לשימור המין. פעולות שימור שבהן הרשויות בניו סאות' ויילס נוקטות לייצוב אוכלוסיית הירבוע, הן: ביצוע שריפות מבוקרות לחידוש הצמחייה, צמצום נוכחות בקר וצאן בבתי הגידול של הירבוע, שימור של מיני צמחים המשמשים לו או לטרפו כמסתור, ויצירת תוכניות לשליטה על אוכלוסיות החתול והשועל. מלכודות מכרסמים נפרסות בבתי הגידול של הירבוע על מנת למפות את התפוצה שלו ובהתאם לכך ליישם את פעולות השימור.
סוראג' שארמה
סוראג' שארמה (באנגלית: Suraj Sharma; נולד ב-21 במרץ 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה הודי. התפרסם בעיקר בתפקידו כפיי פאטל בסרט ההרפתקאות של אנג לי "חיי פיי".
ביוגרפיה
שארמה נולד בניו דלהי, הודו למשפחה משכילה. שארמה הגיע למעמד של שחקן קולנוע לגמרי במקרה, לאחר שליווה את אחיו הצעיר לאודישן לעיבוד קולנועי הוליוודי שנערך לספר "חיי פיי". המלהקים ובמאי הפרויקט אנג לי הבחינו בנער הצעיר ופנו אליו כדי שיציג את עצמו, לאחר דין ודברים הסכים שארמה בן ה-17 לערוך אודישן לתפקיד פיי פאטל הצעיר.
בראיונות שנתן שארמה הצהיר שהוא חילוני.
קריירה
שארמה זכה בתפקיד הראשי מתוך כ-3,000 מועמדים נוספים. על הופעתו בסרט הועמד שארמה לפרס באפט"א בקטגוריית הכוכב החדש הטוב ביותר.
בשנת 2014 השתתף שארמה בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "הומלנד" בתפקיד הסטודנט לרפואה הפקיסטני אייאן איברהים אותו מגייסת קארי מאתיסון (קלייר דיינס). וכן שיחק בסרט "יד בשווי מיליון דולר" בתפקידו של רינקו סינג. בשנת 2015 השתתף בסרט הקומדיה ההודי "אומריקה". בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של ראקש סינג בסדרה הקומית "אלוהים שלח לי בקשת חברות", ברשת CBS.
בשנת 2019 שיחק בסרט "מז"ל טוב 2", ובסרט "קילרמן" לצד ליאם המסוורת'.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אמריקה הקטנה" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
בשנת 2022 שיחק בסרט "בקרוב אצלכם" של שירות הסטרימינג נטפליקס.
טנקים (סרט)
"טנקים" (ברוסית: Танки) הוא סרט הרפתקאות ופעולה רוסי שביים קים דרוז'ינין, בכיכובו של אנדריי מרזליקין. הסרט הוקרן בבכורה ב-26 באפריל 2018 גרסה טלוויזיונית שודרה ב-23 בפברואר 2019.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשנים 1939—1940 ומספרת סיפור הרפתקאות של מרוץ חשאי שנערך בין שני אבות טיפוס של טנק T-34 שעוצבו על ידי מיכאיל קושקין, לאורך מסלול מחרקוב למוסקבה על מנת לאשר ייצור של כלי רכב קרביים חדשים, שסייעו בהמשך לברית המועצות לנצח במלחמה הפטריוטית הגדולה...
ביקורת
בביקורת בעיתון נובאיה גאזטה, לריסה מליוקובה, כתבה על הסרט באופן הבא: "רצינו 'סרט מלחמה' מרהיב, קיבלנו סרט מלחמה ילדותי וטיפשי, שהפריצים הם מטומטמים, הקרבות הם צעצועים ועצי הליבנה הרוסיים לא יכולים להיהרס מאקדחי אויב. כמו הרפתקה ברוח של סרט ישן, שקיבל תעמולה חסרת טעם מגושמת וגרועה ברוח הסרט "הטנקיסטים" שנוצר שנה לפני המרוץ של קושקין (1939)".
אליזבת אנדריאסן
אליזבת גונילה אנדריאסן (בנורווגית: Elisabeth Gunilla Andreassen; נולדה ב-28 במרץ 1958) היא זמרת נורווגית, שהייתה שותפה לזכייה באירוויזיון 1985.
ביוגרפיה
אנדריאסן נולדה בגטנבורג שבשוודיה להורים נורווגים, ב-1979 התגלתה על ידי המוזיקאי לאס הולם וב-1980 הצטרפה אליו כחברה בהרכב המוזיקלי "Chips".
לאחר עזיבתו של הולם את ההרכב היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1982 ביחד עם הזמרת קיקי דניאלסון עם השיר "Dag efter dag" והם הגיעו למקום השמיני. ובאותה השנה אף הופיעה בסרט הדרמה "Klippet".
בנוסף, היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 1994 ביחד עם יאן ורנר דניאלסן וכזמרת סולנית באירוויזיון 1996, בכך היא מחזיקה בשיא כאחת מהזמרת שהשתתפו במספר הרב ביותר של פעמים בתחרות. כמו כן, היא השתתפה עוד מספר פעמים במלודיפסטיבלן ובקדם האירוויזיון הנורווגי.
ב-2006 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Fridtjofs jul".
נשואה לטור אנדרסן ולהם שתי בנות.
ד'מאר
מחוז ד'מאר (בערבית: محافظة ذمار תעתיק מדויק: מחאפט'ת ד'מאר) הוא מחוז במערבה של תימן. בירת המחוז היא העיר ד'מאר. המחוז הוא השישי בגודלו בתימן מבחינת אוכלוסייה (1,330,108 איש) והמחוז ה-16 בגודלו מבחינת שטח (8,705 קמ"ר). המחוז גובל בצפון-מזרח עם צנעא בצפון עם רימה, במערב עם אל-חודיידה, בדרום עם המחוז איב ובדרום-מזרח עם אל-ביידא.
קרפיון זאב קולורדו
קרפיון זאב קולורדו (שם מדעי: Ptychocheilus lucius) הוא מין של דג גדול ממשפחת הקרפיוניים הנפוץ באמריקה הצפונית בנהר הקולורדו.
זהו הגדול שבבני משפחתו באמריקה הצפונית והוא יכול לגדול לאורך 1.8 מ' ולמשקל 45 ק"ג. ישנם גם דיווחים לא מאומתים על דגים באורך 3 מ'. דג זה אפור-כסוף ובמראהו הוא מזכיר מעט את זאב הנהרות הטורף. מראהו מוארך והוא בעל סנפירים קטנים, כיסוי זימים גדול בצבע לבן וזנב צר העוזר להתפרץ במהירות. הראש צר ובו שיניים חדות. העיניים צהובות וגדולות.
הדגיגים שאורכם 5 ס"מ ניזונים מחרקים, מדפניות ומשטרגליים, אך כשהם גדלים לאורך 30 ס"מ הם מתחילים לצוד בעיקר דגים. דגים אלה בשונה משאר בני משפחתם יכולים לשחות גם במים מליחים או אף מלוחים בקרבת החופים. כשהם גדלים הם נכנסים לזרמים עמוקים או לנהרות שוצפים ושם חיים. הם יכולים לנדוד יותר מ-100 ק"מ בנדודים לעבר אתרי הרבייה שלהם.
תפוצתם היא בנהרות שמאריזונה וקליפורניה ועד למקסיקו. כתוצאה מדיג הדג נמצא בסכנת הכחדה.
פטר השני, מלך יוגוסלביה
פטר השני קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' (בסרבית קירילית: Петар II Карађорђевић; 6 בספטמבר 1923, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה – 3 בנובמבר 1970, דנוור, קולורדו, ארצות הברית) היה מלכה האחרון של יוגוסלביה. פטר, בנו בכורו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה, היה בן 11 שנים כשנרצח אביו בצרפת ומפאת גילו מונה פאבלה בן דודו של אביו לעוצר המלוכה. ב-1941 נטל את השלטון לאחר ביצוע הפיכה צבאית בחסות בריטית, אך נמלט מממלכתו לאחר כיבושה בידי גרמניה הנאצית. ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, בוטלה המלוכה ביוגוסלביה ופטר השני הודח מתפקידו וגלה לארצות הברית.
ראשית ימיו
פטר נולד בספטמבר 1923 בבלגרד לאלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה ורעייתו מריה מרומניה. את ילדותו המוקדמת עשה בארמון המלוכה ביוגוסלביה, תחת מורה פרטי אנגלי. בגיל 11 נשלח ללימודים בבריטניה, אותם הפסיק לאחר 13 ימים בשל רציחתו של אביו במרסיי שבצרפת. מפאת גילו מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ', בן דודו של אביו אלכסנדר לעוצר המלוכה. בשנת 1939 החל ללמוד בבית ספר צבאי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, פאבלה, עוצר המלוכה, ניהל מדיניות שנטתה לכיוון מדינות הציר וב-25 במרץ 1941 חתם על ההסכם התלת-צדדי, עניין שהוביל למחאות בציבור ובשורות הצבא. פטר התנגד למדיניות זאת ושאף לראות את ארצו נלחמת נגד הנאצים. ב-27 במרץ 1941 פרצה הפיכה צבאית בממלכה בחסות בריטית, פאבלה קאראג'ורג'ביץ' הודח ופטר הוכרז כמלך.
שלטונו
פטר ביטל את החוקים האנטישמיים בארצו ומיהר לחתום על חוזה ידידות של ארצו עם ברית המועצות. אולם, ההפיכה הצבאית ביוגוסלביה וביטול הצטרפותה להסכם התלת-צדדי, הובילו את הגרמנים לדחיית תאריך תחילת מבצע ברברוסה וניתוב כוחותיהם לאזור הבלקן. ב-6 באפריל 1941 פלשו כוחות מדינות הציר לממלכה וב-17 באפריל נכנעו כוחות הצבא היוגוסלבי. פטר השני נמלט לממלכת יוון ב-14 באפריל ולאחר מספר ימים, לאור פינוי הצבא הבריטי מיוון עבר לאלכסנדריה וממנה לירושלים, אליה הגיע ב-21 באפריל 1941. מירושלים, הוציא פטר השני הודעה שהוא מבטיח להמשיך להילחם בנאצים עם חלק מצבאו שעבר ליוון.
בדצמבר 1943 הכריז טיטו על הקמת ממשלה יוגוסלבית זמנית בראשותו, שהיוותה תחליף לממשלה הגולה של פטר השני. בחודשים הראשונים של 1944 התנהל מאבק בין ממשלתו של טיטו לממשלה היוגוסלבית הגולה על ההכרה כממשלה המייצגת את יוגוסלביה. בתקופה זאת הסירה בריטניה את תמיכתה מהצ'טניקים משום שלא לחמו נגד הנאצים, נמצאו מהם שניהלו מגעים עם הנאצים ובגלל מלחמותיהם נגד צבאו של טיטו. בתחילת יולי 1944 הושג לבסוף הסכם בין טיטו למלך פטר והוקמה ממשלה חדשה בה היו נציגים של טיטו. בסוף אוגוסט 1944 ביטל פטר את המפקדה של מיכאליוביץ' וקרא להתגייסות לצבאו של טיטו.
ביטול המלוכה
בינואר 1945 הגיע ראש הממשלה הגולה להסכם עם טיטו על העברת השלטון ביוגוסלביה לידי שלישיית עוצרים עד למשאל עם על החזרת המלוכה ליוגוסלביה. פטר השני דחה הסכם זה, אך המעצמות סירבו לעמוד לצידו. באפריל 1945 מונה טיטו לראש ממשלה. באוגוסט 1945 הוא הצהיר שהמלך פטר השני היה בוגד ששיתף פעולה עם הנאצים ועל כן לא יורשה לחזור ליוגוסלביה ומשאל העם על חזרת המלך, שהיה אמור להתקיים באוקטובר מבוטל. בנובמבר 1945 זכה טיטו בבחירות שהוחרמו בידי האופוזיציה. המלוכה ביוגוסלביה בוטלה ופטר השני נותר בגלות בלונדון. ביולי 1946 פנה אל מנהיגי העולם בדרישה להתערב נגד הוצאתו להורג של דראג'ה מיכיאלוביץ, אך ללא הועיל. פטר השני המשיך להשתתף בטקסים ונודע כמלך יוגוסלביה הגולה, אולם נעדר כח פוליטי.
נישואיו
באפריל 1942 פגש את אלכסנדרה מיוון, בתו של המלך אלכסנדר הראשון ומיד הציע לה נישואין. אולם הממשלה היוגוסלבית הביעה התנגדות לנישואין בעת מלחמה והנושא נדחה לשנה עד שבאפריל 1943 קיבל אישור רשמי להתארס. במרץ 1944, במהלך שהותו בלונדון, הם נישאו. ביולי 1945 נולד בנם היחיד אלכסנדר.
אחריתו
פטר גלה לארצות הברית, נישואיו לרעייתו עלו על שרטון, בין השאר על רקע מעשי ניאוף מצידו, והמלכה אלכסנדרה נפרדה ממנו ועברה לגור במחיצת בנה באירופה. ב-1953 הגיש פטר תביעת גירושין מאשתו. אלכסנדרה אשר סבלה ממצב נפשי מעורער ובעיות כלכליות, ניסתה לשים קץ לחייה ופטר זנח את כוונתו להתגרש רשמית מאשתו. גם חייו של פטר הלכו והדרדרו, הוא נקלע לבעיית אלכוהוליזם חמורה אשר בעקבותיה חלה בשחמת הכבד. בשנת 1967 הוא הצליח להשיג פסק דין מבית משפט בשווייץ שאפשר לו להוציא מבנק שווייצרי את הפקדותיו של אביו.
ביום שלישי (יום "בִּיש המזל" של בית קאראג'ורג'ביץ'), ה-3 בנובמבר 1970 נפטר פטר השני לאחר ניתוח השתלת כבד כושל והוא בן 47 שנים. פטר נקבר בליברטיוויל שבאילינוי ונותר בן המלוכה האירופי היחיד הקבור על אדמת ארצות הברית. ב-2007 ניסה בנו, נסיך הכתר אלכסנדר להעביר את עצמותיו לקבורה במאוזוליאום המשפחתי בטופולה שבסרביה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל. ב-2013 לאחר מאמצי שתדלנות רבים, הועברו עצמותיו של פטר השני לקבורה בסרביה והוא נקבר בהלוויה ממלכתית.
בית קאראג'ורג'ביץ' לאחר ביטול המלוכה
ב-1991, שב אלכסנדר, בנו של פטר השני וראש בית קאראג'ורג'ביץ' ליוגוסלביה ונמנה עם מתנגדיו הבולטים של סלובודן מילושביץ'. בהמשך זכה לאזרחות סרבית ומ-2001 הוא מתגורר בבלגרד.
אלכסנדר לא ויתר על תואר נסיך הכתר וגם לאחר פירוק יוגוסלביה, טוען למעמד דומה בסרביה מתוקף היותו נינו של פטר הראשון, מלך סרביה. ביולי 1972 נישא למריה דה גלוריה מספרד ולזוג נולדו שלושה ילדים פטר (1980), והתאומים פיליפ ואלכסנדר (1982). ב-1985 התגרשו בני הזוג והוא נישא בשנית לקתרין באטיס.
מצוות עשה
מִצְווֹת עֲשֵׂה היא הגדרה למכלול המצוות בתורה שציוויין 'קום ועשה'. אדם שעבר על מצוות עשה אינו לוקה. מניין מצוות 'עשה' מתוך תרי"ג (613) המצוות הוא רמ"ח (248).
רקע
תרי"ג מצוות התורה מתחלקות לשני סוגים: האחד צווי לעשות את מצוות ה'עשה', והשני צווי להימנע מלעשות את מצוות 'לא תעשה'. מוני המצוות (הרמב"ם, הסמ"ג ודומיהם) חילקו על פי המקובל בידינו את המצוות לשני סוגים אלו כאשר רמ"ח צווים שייכים לסוג הראשון, ונקראים מצוות עשה. ושס"ה צווים משתייכים לסוג השני, ונקראים מצוות 'לא תעשה'.
דוגמאות למצוות 'עשה':
קיימות מצוות 'עשה', שהשלכותיהן יוצרות גם איסור שלא לעשות מעשה, לדוגמה, שמירת השבת היא (בין היתר) מצוות עשה "שמור את יום השבת" (דברים ה, יב), למרות זאת ההשלכות שלה הן לא לחלל את השבת.
ענישה
מצוות 'עשה', בשונה ממצוות לא תעשה, לא גוררות עונש גשמי אחריהן (מלקות), והתמורה היחידה שמקבלים עליהן הוא בשכר ועונש שמימי.
עם כל זה, מצוות עשה שנכתבה יחד עם לאו, לוקין עליה מצד הלאו שכתוב בה, אם הלאו אינו לאו הניתק לעשה.
כמו כן ישנן מצוות בודדות שאי קיומן כרוך בעונש חמור, כמו קרבן פסח וכן ברית מילה שהמבטלן במזיד נידון בכרת.
ראוי להוסיף, כי אף שאין עונש לאחר ביטול המצווה, קיימת כפייה לפני אי קיום המצווה כדי שיעשנה. בלשון התלמוד: כופין אותו עד שתצא נפשו.
מצוות עשה שהזמן גרמן
על אף שנשים פטורות ממצוות אלו, הן מורשות לקיים את המצווה (לדעת השו"ע וכן הוא מנהג הספרדים, אין הנשים יכולות לברך עליהן, אך לדעת הרמ"א וכן מנהג האשכנזים, רשאיות לברך), והן מקבלות שכר על עשייתן.
יש מצוות עשה שהזמן גרמן שגם נשים חייבות בהן, כיוון שריבתה התורה בפירוש גם את חיוב הנשים. כגון אכילת מצה שחז"ל דרשו שציווי זה נאמר על כל מי שנאסר עליו לאכול חמץ, וחמץ נאסר גם על נשים משום שגם הן היו בגזרת שעבוד מצרים או משום ש"בזכות נשים צדקניות נגאלו ישראל".
סנונית (עמותה)
פרסים
עמותת סנונית זכתה בשנים 2011 ו-2021 לציון "טוב מאוד" לפי דירוג מידות המודד אפקטיביות של ארגונים ללא מטרות רווח בהגשמת ייעודים.
העמותה בעלת תו תקן "מידת השקיפות" ושותפה לפרויקט "עיגול לטובה".
Talk Talk
טוֹק טוֹק (באנגלית: Talk Talk) הייתה להקה בריטית שנוסדה בלונדון בשנת 1981. בתחילתה, הייתה חלק מתנועת הגל החדש ורבים השוו אותה לדוראן דוראן. לאחר שרשרת של להיטים, החלה הלהקה להתקרב יותר למוזיקה נסיונית באמצע שנות השמונים ולשלב כלים אקוסטיים יותר ויותר. אלבומיהם המאוחרים השפיעו רבות על להקות אלטרנטיביות רבות שבאו בעשור שלאחריהם, במיוחד מתחום הפוסט-רוק, והם נחשבים (ביחד עם סלינט ) לממציאי הז'אנר. להקות רבות הושפעו מטוק טוק, ביניהן בארק פסיכוזיס (שאלבומם Hex  הוא הראשון שתואר כאלבום פוסט רוק אי פעם), מוגוואי, רדיוהד ועוד.
הקמה והימים הראשונים (1981–1983)
טוק טוק החלו את ימיהם כרביעייה - מארק הוליס (שירה וכתיבה), לי האריס  (תיפוף), פול ווב  (גיטרת בס) וסימון ברנר (קלידים). הם היו מקושרים בתחילת דרכם לתנועה הניו-רומנטית שקשרה עקרונות מעולם הגלאם רוק בתחום החזותי ומוזיקת סינת'-פופ בתחום המוזיקלי. להקות אחרות מהתנועה – קאלצ'ר קלאב, אולטראווקס, ויסאג' ודוראן דוראן שטוק טוק הושוותה אליה פעמים רבות. השוואה זו נעשתה משום הדמיון לכאורה בין הלהקות - הן חלקו תבנית דומה של השם, מפיק (קולין ת'רסטון), לייבל (EMI) והשפעה מרוקסי מיוזיק. באחד מסיבובי ההופעות של דוראן דוראן שמשה טוק טוק כלהקת החימום.
בשנת 1982 שוחרר אלבום הבכורה של הלהקה - "The Party's Over", שהכיל את הסינגלים "Mirror Man", "Talk Talk" ו-"Today". האלבום לא נחל הצלחה גדולה מדי, למרות זאת "Today" נכנס למצעד ה-Top 40 באנגליה, וכך גם ההוצאה המחודשת של הסינגל "Talk Talk". לאחר שחיממו את ג'נסיס באותה שנה, הם זכו לחשיפה גדולה הרבה יותר.
לאחר הקלטת השיר "My Foolish Friend" עזב סיימון ברנר את הלהקה, ולמעשה טוק טוק הפכו לשלישייה. אף שברנר מעולם לא הוחלף באופן רשמי, המפיק טים פריס-גרין שהצטרף ללהקה נחשב בפועל לחברה הרביעי. הוא ניגן על הקלידים במקום ברנר והיה לעיתים קרובות שותף לכתיבה יחד עם מארק הוליס, ולמעשה נשאר בלהקה במעמד זה עד פירוקה. למרות זאת, הוא לא ניגן עם הלהקה בהופעות חיות אלא רק באולפן.
ההצלחה המסחרית (1984-1986)
בשנת 1984 יצא אלבומה השני של הלהקה, It's My Life, שהכיל בתוכו את שיר הנושא שהיה להיט והשיר Such a Shame (שמבוסס על הספר איש הקובייה) שהיה להיט גדול אף יותר. האלבום זיכה את הלהקה בהצלחה מסחרית באירופה, אוסטרליה וניו זילנד. למרות זאת, במולדתם בריטניה הם לא זכו לתשומת לב גדולה. למרות ההצלחה, חברי הלהקה הביעו רצון שלא להיות חלק מהזרם המרכזי וניתן לראות זאת בכמה דרכים - מארק הוליס הצהיר ב-1985 שהשפעותיו כוללות את בלה בארטוק, קלוד דביסי, מיילס דייוויס וג'ון קולטריין, והקליפ לשיר הנושא של האלבום It's My Life שמהווה פארודיה על ליפ סינקינג.
התקופה המאוחרת - מוזיקה נסיונית, בעיות משפטיות ושחרור מהחוזה עם (EMI (1987-1991
לאחר ההצלחה המאסיבית של האלבום הקודם, ניתנו לטוק טוק תקציב בלתי מוגבל ואי מגבלת זמן להפקת האלבום הבא. לאחר שנה של הקלטות והפקה, ללא אפשרות של נציג חברת התקליטים להיות נוכח בהן, יצא בשנת 1988 האלבום Spirit of Eden. האלבום הכיל כמות גדולה של נגני סשן מחוץ ללהקה ונערך מתוך שעות של אלתור מוקלט אל תוך שישה קטעים בודדים, באמצעות אמצעים דיגיטליים על ידי הוליס ופריס-גרין. התוצאה הסופית היוותה שילוב בין רוק, ג'אז, מוזיקה קלאסית ואמביינט, שילוב שהיה רחוק מאוד מסגנונה המקורי של הלהקה. האלבום זכה לביקורות נלהבות, ובעת יציאתו הווה גם הצלחה מסחרית. למרות זאת, הלהקה החליטה לנקוט עמדה שלפיה לא ישווקו סינגלים והלהקה לא תצא להופעות חיות במסגרת האלבום (הוליס אמר ש"אנשים ירצו לשמוע את השירים כפי שהם באלבום, ובשבילי זה לא מספק מספיק"). ללא הופעות חיות, סינגלים או קליפים, לחברת התקליטים היה מעט שנשאר לעשות. לאחר אילוצים, צולם קליפ לשיר I Believe In You מתוך האלבום, בגרסה קצרה יותר ממה שהוא מופיע שם. הוליס היה לא מרוצה בכלל עם הקליפ ואמר לריאיון עם המגזין Q:.
לאחר הוצאת התקליט, ניסו חברי הלהקה להשתחרר מכבלי החוזה שלהם עם EMI, שלדבריהם הגביל את החופש האמנותי שלהם. לדברי המנהל שלהם באותו הזמן, קית' אספדן: "ידעתי באותו הזמן ש-EMI היא לא החברה שהלהקה הזו אמורה להיות איתה. חששתי שהכסף לא יהיה שם לאלבום הבא." למרות זאת, EMI הביעה רצון שהלהקה תישאר תחת חסותה. לאחר חודשים רבים של ניסיון, הלהקה הצליחה להשתחרר מהחוזה וכתוצאה מכך נתבעה על ידי EMI שהאלבום Spirit of Eden לא היה מסחרי מספיק, וגרם להם להפסדים. למרות זאת, הסכסוך נפתר בהסכם מחוץ לכותלי בית המשפט.
לאחר טוק טוק שוחררה מהחוזה, בשנת 1990 EMI הוציאה לאור את אלבום האוסף Natural History: The Very Best of Talk Talk בניגוד לרצונם של חברי הלהקה ועוררה עניין מחודש ביצירתה המוקדמת של טוק טוק. האוסף זכה להצלחה מסחרית ובעקבותיו שוחררו מחדש הסינגלים It's My Life ו-Life's What You Make It וזכו להצלחה רבה בבריטניה. באותו הזמן, חתמה טוק טוק חוזה של שני אלבומים עם חברת 'פולידור' הבריטית. כתוצאה מכך, הם שחררו את אלבומם החמישי והאחרון - Laughing Stock, שהמשיך את הכיוון של האלבום הקודם, וזכו לביקורות נלהבות ביותר, בדומה לקודמו. לפני הקלטת האלבום, פרש פול ווב מהלהקה ובעצם בהקלטות של האלבום טוק טוק הייתה בעצם קבוצה של נגני אולפן בשירותם של הוליס ופריס-גרין, כאשר המתופף המקורי לי האריס נשאר בלהקה אבל לא הווה כוח יוצר מבחינה אמנותית. צמד האלבומים הללו הניח את היסודות למה שייקרא בעתיד פוסט-רוק, והשפעתם ניכרת על הרכבים רבים, במיוחד בתחום הפוסט רוק, הרוק האלטרנטיבי והאמביינט.
פירוק
לאחר השחרור של Laughing Stock, התפרקה הלהקה. הוליס פרש מעולם המוזיקה כי רצה להתמקד בחיי המשפחה שלו. ווב והאריס שיתפו פעולה בהרכב O.rang, ופריס-גרין החל להקליט תחת השם 'Heligoland'. בשנת 1998 הוציא לאור הוליס את אלבום הסולו היחיד שלו, שנושא את שמו, כחלק מהחוזה שחתם עליו עם פולידור. האלבום ממשיך את קו הפוסט רוק המינימליסטי של טוק טוק המאוחרים. לאחר גיחה קצרה זו לעולם המוזיקה, פרש באופן סופי. פול ווב גם שיתף פעולה תחת שם הבמה 'ראסטין מאן' ('Rustin Man') עם בת' גיבונס, הזמרת הראשית של ההרכב פורטיסהד, באלבום "Out of Season" משנת 2012 ובאלבום שלו, "Drift Code" משנת 2019, ולי האריס שיתף פעולה עם ההרכב האנגלי, בארק פסיכוזיס (שהושפעו רבות בעצמם מטוק טוק), באלבומם השני, "///Codename: Dustsucker" משנת 2004.
ב-25 בפברואר 2019 דווח על מותו של מארק הוליס, סולן ההרכב, בגיל 64.
לובי (אדריכלות)
לוֹבִּי (או מְבוֹאָה) הוא חלל גדול הנמצא באזור הכניסה לבניין, לרוב מדובר בבניין רב-קומות או בית מלון, והמושג משמש לעיתים גם לחללי כניסה קטנים וצנועים יותר בקומת הקרקע של בתי מגורים משותפים.
לובי משמש כמבואה גדולה ומכובדת לבניין בו הוא נמצא, ועשוי לתפקד כמקום שהייה קצרה עבור העוברים ושבים. בלובי של בניין ניתן לרוב למצוא את הקונסיירז' (שוער) ובמקרה של בתי מלון גם את דלפק הקבלה. כמו כן לובאים שונים כוללים גם מקומות ישיבה לטובת המתנה ובשל כך מהווים נקודות מפגש נוחות לאנשים. בלובאים גדולים, כמו בבתי מלון למשל, ניתן למצוא פונקציות נוספות כגון בית קפה ושירותים מסחריים שונים אחרים ומקומות הישיבה עשויים להיות רבים ולשמש כמעין סלון ציבורי גדול.