cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרננדו יורנטה
קריירת המועדונים
בראשית 2004 צורף יורנטה לקבוצה הבוגרת של אתלטיק בילבאו, וחתם על חוזה במועדון שתוקפו עד לשנת 2008. ב־16 בינואר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, נגד אספניול במסגרת ליגת העל הספרדית, וכעבור מספר ימים כבש שלושער במשחקו השני, שנערך נגד לנזארוטה בגביע המלך הספרדי. עד לסיום העונה שותף יורנטה על בסיס קבוע במשחקי הליגה של קבוצתו, במסגרתם כבש שלושה שערים, וכן השתתף עם הקבוצה בגביע אופ"א.
לפני פתיחת עונת קיבל יורנטה את חולצה מספר 9 של בילבאו, שבאופן מסורתי משתייכת לאחד מהחלוצים המובילים של הקבוצה. במהלך העונה הפגין יורנטה יכולת לא טובה, שנגרמה בעיקר כתוצאה מבעיות ופציעות סדרתיות מהן סבל בברכו, בשרירים ובמערכת העיכול. באותה עונה הוא הבקיע ארבעה שערים בלבד בכל המסגרות, שניים מהם במסגרת הליגה.
את העונה שלאחר מכן פתח יורנטה בתור החלוץ הרביעי של בילבאו, אחרי אריץ אדוריס, חוסבה אקסטברייה ואיסמאל אורסאיס, ובעקבות כך מיעט לקבל משחק. לאחר הגעת המאמן פליקס סריוגארטה השתפר מעמדו של יורנטה בקבוצה, אך הוא סיים את העונה עם שני שערים בלבד ב-24 משחקים.
בקיץ 2013, עבר יורנטה ליובנטוס האיטלקית בהעברה חופשית, עמה זכה בשתי אליפויות וכבש 23 שערי ליגה ב-66 הופעות.
ב-27 באוגוסט 2015 חזר יורנטה לספרד וחתם בסביליה, עמה זכה בליגה האירופית, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול ליברפול.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם יורנטה בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג, ובמדיה כבש 15 שערים בעונת 2016/2017. ב-31 באוגוסט 2017 חתם יורנטה לשנתיים בטוטנהאם הוטספר. ב-17 באפריל 2019 כבש יורנטה שער חוץ חשוב נגד מנצ'סטר סיטי ברבע גמר ליגת האלופות, שער שהעלה את טוטנהאם לחצי הגמר. ב-2 בספטמבר 2019 חזר לאיטליה וחתם לשנתיים בנאפולי.
ב-27 בינואר 2021 חתם יורנטה באודינזה מהסרייה א' לשנה וחצי.
ב-17 בפברואר 2023, לאחר שלא מצא קבוצה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת ספרד
בצעירותו שיחק יורנטה במדי כל נבחרות הנוער השונות המייצגות את ספרד, לגילאי עד 17, עד 18, ועד 19. הוא השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער ב-2005, וזכה בפרס "נעל הכסף" בתור המבקיע השני בטיבו בטורניר, עם חמישה שערים.
בנובמבר 2008 זומן יורנטה על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד, למשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה. במשחק זה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–3. בפברואר 2009 הבקיע יורנטה את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק בו ניצחה ספרד בתוצאה 0–2 את נבחרת אנגליה. מאוחר יותר השתתף עם הנבחרת גם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
יורנטה נכלל בסגל נבחרת ספרד בטורניר גביע הקונפדרציות 2009, והשתתף בשני משחקים במסגרתו. במשחק האחרון בשלב הבתים הוא כבש שער בניצחון 0–2 על נבחרת דרום אפריקה, וסייע לנבחרתו לזכות במקום השלישי בטורניר, לאחר ניצחון על דרום אפריקה במשחק המכריע על מקום זה. במונדיאל 2010, כאשר הוא משמש חלוץ מחליף לדויד וייה, פרננדו טורס ופדרו רודריגס, היה יורנטה שותף לזכייה הראשונה בתולדות הנבחרת במונדיאל.
מלבד הופעותיו בנבחרות ספרד, שיחק יורנטה חמש פעמים במדי נבחרת חבל הבסקים, בה הוא היה רשאי לשחק מאחר שנולד בנווארה. הוא הבקיע שער אחד עבור נבחרת זו, במשחק ראווה נגד נבחרת קטלוניה בקאמפ נואו ב-2005.
קלאוס האסלמן
קלאוס פרדיננד האסלמן (גרמנית: Klaus Ferdinand Hasselmann; נולד ב-25 באוקטובר 1931) הוא אוקיינוגרף גרמני, העוסק גם במידול אקלים. פרופסור אמריטוס באוניברסיטת המבורג ומנהלו לשעבר של מכון מקס פלאנק למטאורולוגיה. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2021, יחד עם שוקורו מנבה וג'ורג'ו פאריזי.
האסלמן גדל בוולווין גרדן סיטי, אנגליה, וחזר להמבורג בשנת 1949 כדי ללמוד באוניברסיטה. לאורך הקריירה שלו הוא היה קשור בעיקר לאוניברסיטת המבורג ולמכון מקס פלאנק למטאורולוגיה, אותו הקים. הוא גם שהה חמש שנים בארצות הברית כפרופסור במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, במכון האוקיינוגרפי בוודס הול, וכן שנה כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה
האסלמן נולד בהמבורג, אז ברפובליקת ויימאר. אביו ארווין היה כלכלן, עיתונאי ומוציא לאור, שהיה פעיל פוליטית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה (SPD) מאז שנות ה-20. בשל פעילותו של אביו ב-SPD, היגרה המשפחה לבריטניה באמצע 1934 זאת כדי להימלט ממשטר הדיכוי הנאצי שזה מכבר עלה, בפרט מרדיפת הסוציאל-דמוקרטים, וקלאוס האסלמן גדל בבריטניה מגיל שנתיים. המשפחה גרה בוולווין גרדן סיטי מצפון ללונדון, ואביו של האסלמן עבד כעיתונאי בבריטניה. על אף שהמשפחה עצמה לא הייתה יהודית, היא חיה בקהילה שרובה ככולה הושתתה על יהודים שהיגרו מגרמניה וקיבלו עם הגיעם סיוע מהקווייקרים האנגלים.
לאחר שלמד קורס הנדסאי מכונות בשנים 1949–1950, נרשם לאוניברסיטת המבורג בשנת 1950 ללימודי פיזיקה ומתמטיקה אותם סיים בשנת 1955. נושא התזה שלו היה טורבולנציה איזוטרופית.
לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בפיזיקה באוניברסיטת גטינגן ובמכון מקס פלאנק לדינמיקת זורמים. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1957, הציעה שיטה לקביעת ההחזרה והשבירה של חזיתות גלי הלם ושל גלים שרירותיים בעלי אורך גל קצר בתווך שבין שני חומרים. הוא קיבל את ההביליטציה בפיזיקה בשנת 1963.
האסלמן שימש כמרצה בכיר באוניברסיטת המבורג משנת 1957 ועד לשנת 1961, אז הפל לפרופסור חבר במכון לגאופיזיקה ולפיזיקה פלנטרית ובמכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, השוכנים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, וכיהן שם עד לשנת 1964.
בשנת 1966 מונה לפרופסור לגאופיזיקה ולפיזיקה פלנטרית באוניברסיטת המבורג, ושנה לאחר מכן שימש (למשך תקופה של שנה נוספת) כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1970–1972 החזיק במשרת פרופסור על שם דוהרטי במכון האוקיינוגרפי בוודס הול במסצ'וסטס. לאחר מכן החל לשמש כפרופסור לגאופיזיקה עיונית באוניברסיטת המבורג, שם גם שימש כמנהל המכון לגאופיזיקה.
החל מפברואר 1975 ועד לנובמבר 1999, כיהן האסלמן כמנהל המייסד של מכון מקס פלאנק למטאורולוגיה בהמבורג, ובין ינואר 1988 לנובמבר 1999 שימש גם כמנהל המדעי של המרכז הגרמני לחישובי אקלים (DKRZ) בהמבורג. הוא היה לסגן הנשיא ולחבר הוועד המנהל של פורום האקלים האירופי (שהפך לימים לפורום האקלים העולמי), אותו הקים יחד עם קרלו ייגר בשנת 2001. את תפקידיו אלה הוא מילא עד לשנת 2018.
האסלמן נשוי למתמטיקאית סוזן האסלמן (לבית בארתה) מאז 1957 והם גם עבדו בצורה מקצועית צמודה, שכן סוזן הייתה מדענית בכירה במכון מקס פלאנק למטאורולוגיה. הם הורים לשלושה ילדים.
מחקר
האסלמן פרסם מאמרים בנושאים של דינמיקת אקלים, תהליכים סטוכסטיים, גלי אוקיינוס, חישה מרחוק ומחקרי הערכה משולבים. המוניטין שלו באוקיינוגרפיה התבסס בראשיתו בעיקר על מספר מאמרים שכתב בנושא אינטראקציות לא ליניאריות בגלי האוקיינוס. במאמריו אלה הוא התאים את הפורמליזם של דיאגרמת פיינמן לשדות גליים אקראיים קלאסיים. מאוחר יותר הוא גילה שפיזיקאי הפלזמה יישמו טכניקות דומות עבור גלי פלזמה, ובכך גילה מחדש אי-אילו תוצאות ישנות של רודולף פיירלס, שהסביר את התפשטות החום במוצקים על ידי אינטראקציות פונוניות לא ליניאריות. הדבר הוביל אותו לבחון את תחום פיזיקת הפלזמה, ולהצית מחדש את ההתעיינות המוקדמת שלו בתורת השדות הקוונטית.
האסלמן אמר כי "זה באמת היה פוקח-עיניים להבין עד כמה אנו מתמחים בתחומנו, וכי עלינו לדעת הרבה יותר על המתרחש בתחומים אחרים. באמצעות ניסיון זה התחלתי להתעניין בפיזיקת החלקיקים ובתורת השדות הקוונטית. אז נכנסתי לתורת השדות הקוונטית דרך הדלת האחורית, באמצעות עבודה עם שדות גליים אמיתיים במקום עם חלקיקים".
על שינויי האקלים אמר האסלמן כי "המכשול העיקרי הוא שהפוליטיקאים והציבור אינם מודעים לעובדה שהבעיה ניתנת לפתרון. יש בידינו הטכנולוגיות, ויש שאלה של השקעה בטכנולוגיות האלה (...) אני חושב שניתן בהחלט להגיב ולפתור את בעיית האקלים ללא השפעה משמעותית על אורח חיינו."
בנימין שטמפפר
בנימין שטמפפר (1905 – 25 באפריל 1974) היה ממייסדי נתניה והמוכתר הראשון שלה.
ביוגרפיה
שטמפפר (עברת את שמו לצעדי) נולד בפתח תקווה לשלמה יצחק שטמפפר, שהיה ראש העיר הראשון של פתח תקווה. למד בבית הספר הדתי המקומי, ולאחר מכן בישיבת עץ חיים בירושלים. למד גם באוניברסיטה העברית בירושלים. שירת בהגנה.
במשך תקופה היה מזכיר ארגון ההתיישבות בני בנימין. היה בין הפעילים לגאולת אדמות נתניה ונמנה עם מייסדי העיר. שימש כמוכתר הראשון של נתניה. היה מזכיר הוועד וראש הוועד בפועל של העיר בימיה הראשונים.
בניו הם שמעון-אשר ואליהו שטמפפר. אחד מחתניו הוא יוסף דור, שהיה ממונה על החינוך הלא-מוכר במשרד החינוך ומשורר.
קפה פיליו
ז'ואאו פרננדס קמפוס קפה פיליו (בפורטוגזית: João Fernandes Campos Café Filho; 3 בפברואר 1899 - 20 בפברואר 1970) היה עורך דין ופוליטיקאי ברזילאי. הוא כיהן כנשיא ברזיל בין 24 באוגוסט 1954 ו-8 בנובמבר 1955 מטעם המפלגה הסוציאל-פרוגרסיבית. קפה פיליו ירש את נשיאות ברזיל לאחר התאבדותו של הנשיא ז'טוליו ורגאס, בזכות היותו סגן-נשיא המדינה. ב-8 בנובמבר 1955 הורחק מהשלטון מסיבות רפואיות.
ביוגרפיה
ז'ואאו קפה פיליו נולד בנאטאל, מדינת ריו גראנדה דו נורטה, ב-3 בפברואר 1899, בנם של קפה ז'ואאו פרננדס קמפוס וקפה פלורנסיה אמליה קמפוס. סבו היה בעל שטחים ושדות חקלאיים במדינה, אך אביו איבד את הנחלות בירושתו והפך לעובד מדינה בבירת המדינה. פיליו החל בסיום לימודיו התיכוניים בלימודי משפטים. עקב משברים כלכליים, הוא עבר בשנת 1917 להתגורר ברסיפה, שם עבד כסוחר במטרה להתפרנס די בשביל לשלם את לימודיו האקדמיים. בהמשך החל לעבוד כעורך עיתון בעיר בזרוס, מדינת פרנמבוקו. פיליו נעצר בשנת 1925 לאחר שהשתתף בארגון מחאה מיליטנטי שהביע את התנגדותו למדיניות הממשל הרפובליקני. בשנת 1927 ברח ממאסר אל מדינת באהיה ולאחר שבמשך מספר שנים עבר בין מספר בתים, שב להתגורר בנאטאל.
כאשר עלה המשטר הדיקטטורי בהנהגת ז'טוליו ורגאס, פיליו היה מראשי ההנהגה של ארגון פוליטי ליברלי בריו גראנדה דו נורטה שדרש דמוקרטיה. לאחר שהחל חיפוש אחריו בידי הרשויות השלטוניות בברזיל, פיליו חיפש מחסה בארגנטינה אך שב לברזיל בשנת 1938. עם תחילת הליברליזציה ונפילת משטר ורגאס בשנת 1945, החלה תקופת הרפובליקה הברזילאית השנייה אשר השיבה את המשטר הדמוקרטי והכריזה על מועד בחירות ל-2 בדצמבר 1945. ביחד עם אדהמאר דה בארוס, פיליו הקים את המפלגה הסוציאל-פרוגרסיבית. פיליו לא ניצח להיבחר לנשיאות אך השתתף מטעם מפלגתו בממשלת הקואליציה של גספאר דוטרה. במהלך שנות ממשלת דוטרה (1945 - 1951) נע בין תפקידים בכירים בממשל הברזילאי ואף היה לנשיא הסנאט, הבית העליון של הקונגרס הלאומי של ברזיל.
פיליו נבחר לסגן הנשיאות של ברזיל בבחירות של 1951, וכיהן בתפקיד זה תחת הנשיא ז'טוליו ורגאס, שנבחר בבחירות לכהן פעם נוספת בתור נשיא. הייתה אופוזיציה נרחבת לורגאס, וחשש כי ישיב את הדיקטטורה הפופוליסטית שהנהיג בה את ברזיל בין השנים 1930 - 1945. אי יציבות פוליטית חריפה זאת הייתה גורם מרכזי בהתאבדותו של ורגאס בשנת 1954, בעודו מכהן בתפקיד נשיא המדינה. מתוקף תפקידו, פיליו ירש את ורגאס בתור נשיא ברזיל ה-18, הנשיא הראשון בתולדות המדינה שמוצאו במדינת ריו גראנדה דו נורטה. מטרתו העיקרית של פיליו הייתה להרגיע את הרוחות ששררו בתוך המערכת הפוליטית הסוערת ודרך זאת להרגיע גם את התסיסה האזרחית הנרחבת שהייתה קיימת באותה העת. עקב העובדה שירש את ורגאס דרך היותו סגנו, הקדנציה של פיליו נועדה להסתיים במועד חמש שנים להיבחרו של ורגאס, בשנת 1956.
פיליו מינה את הכלכלן אוג'יניו גודין לתפקיד שר הכלכלה החדש. מטרתו של פיליו הייתה להביא לסיום משבר כלכלי נרחב בכך שיעלה את הפיקוח על הוצאות מדיניות וממשלתיות למיניהן. הוסדר מס אחיד פדרלי לשימוש אזרחי במוצרי חשמל. פיליו החל בתהליך המקדים לבניית בירה חדשה לברזיל שתחליף את ריו דה ז'ניירו, בכך שהורה על הקמת מועצה ממשלתית שתיקבע את מיקום הבירה החדשה. הבירה החדשה, אשר עומדת עד היום בשם ברזיליה, נבנתה בסופו של דבר רק בתקופת שלטונו של הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק. עקב הפרעה לבבית, פיליו הורחק מניהול המדינה למען טיפולים בריאותיים ולא היה ביכולתו להמשיך ולכהן בתור נשיאה של ברזיל. מכיוון שלא היה סגן נשיא מתחתיו ירש אותו באופן זמני נשיא בית הנבחרים של ברזיל, קרלוס לוז, אשר הוחלף מאוחר יותר בנראו דה אוליביירה, שכיהן כממלא מקום הנשיא למשך שלושה חודשים.
לאחר שהבריא מבחינה חלקית, פיליו מונה ליועץ בית המשפט לחשבונות במדינת גואנברה. פיליו נותר בקפה זה עד לפטירתו ממחלת הלב בה לקה בשנת 1970, בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. פיליו היה הנשיא הראשון של ברזיל שנולד לאחר נפילתה של האימפריה הברזילאית והקמתה של הרפובליקה הישנה.
הסכם ניסטאד
הסכם ניסטאד (בשוודית: Freden i Nystad; ברוסית: Ништадтский мирный договор; בפינית: Uudenkaupungin rauha) היה הסכם שלום שנחתם בין רוסיה הצארית לבין שוודיה ב-10 בספטמבר 1721 בניסטאד, וסיים את מלחמת הצפון הגדולה. לפי ההסכם, רוסיה הצארית קיבלה את ליבוניה, אינגריה, אסטוניה, חלק משטחי קרליה (כולל המצר הקרלי; ויבורג וקקסהולם) ומספר איים בים הבלטי, כולל אסל (Ösel), סורסארי (Hogland) ודגה (Dagö). בשטחים שהועברו נבנתה בין היתר העיר סנקט פטרבורג.
שטחי פינלנד שנכבשו על ידי הרוסים במהלך המלחמה הוחזרו לשוודיה. כמו כן הרוסים שילמו סכום של 2 מיליון טאלר לשוודיה כפיצוי.
הסכמי שלום בין שוודיה לבין מדינות אחרות שהיו בעלות ברית של רוסיה (פרוסיה, הנובר ודנמרק) נחתמו קודם לכן – בשנים 1719 ו-1720.
בעקבות ההסכם הפכה רוסיה באופן רשמי לאימפריה חדשה ופיוטר הגדול נטל על עצמו תואר "קיסר רוסיה כולה".
לחזור הביתה
לחזור הביתה הוא סינגל של להקת התקווה 6, שיצא לאור ב-5 באוגוסט 2020, מתוך אלבום האולפן השביעי של הלהקה, "מפה לשם". השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה עמרי גליקמן והופק על ידי פילוני.
רקע
השיר, שיצא במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נכתב לפני פרוץ המגפה ומתאר את הגעגוע של הדובר אל ביתו ומשפחתו כאשר נמצא בעת סיבוב הופעות. על השיר אמר גליקמן:
וידאו קליפ
לשיר הופק וידאו קליפ אשר פורסם בערוץ היוטיוב של התקווה 6 בסמוך לצאתו של הסינגל. הקליפ צולם ברחוב בו גדלו חברי הלהקה שברמת השרון, ומשלב בתוכו גם קטעים מהופעותם.
ביקורת
בכתבתו במעריב אונליין, העניק דודי פטימר ביקורת חיובית לשיר: "המלודיה הפשוטה וקליטה יוצרת שיר מצוין וכיפי שמקבל משמעות איתנה בייחוד בימים טרופים אלה בהם עולם ההופעות כמעט משבת כליל ועולם התרבות שהכרנו קודם לכן, רחוק מרחק שנות אור מההווה".
וייגאץ' (פירושונים)
וייגאץ' (ברוסית: Вайгач Vaygach) {{פירושונים|
ראו גם
}}
פול ברן
פול בֶּרֶן (באנגלית: Paul Baran; 29 באפריל 1926 - 26 במרץ 2011) היה מהנדס אמריקאי-יהודי. אחד משלושת אבות שיטת מיתוג המנות ומהוגי רשת ARPANET. זכה במדליית IEEE על שם אלכסנדר גרהם בל (1990) ובפרס SIGCOMM הראשון (1989) על מפעל חיים.
קורות חיים
ברן נולד בהורדנה שבפולין כבן הזקונים למשפחה יהודית בת 3 נפשות. בינקותו, ב-11 במאי 1928, היגר עם הוריו לארצות הברית, לבוסטון ומשם לפילדלפיה, שם פתח אביו חנות מכולת. בילדותו עזר ברן בחנות המשפחתית.
ב-1949 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת דרקסל ותואר שני ב-1959 מ-UCLA.
ב-1955 נישא לאלין מרפי, ולאחר מכן עברו ללוס אנג'לס, שם עסק בתחום מערכות מכ"ם, באותה שנה הצטרף ל-תאגיד ראנד שם לקח על עצמו את פרויקט תכנון מערכות תקשורת שרידות שיכולות לשמור על תקשורת בין מערכות קצה גם בזמן התקפת נשק גרעיני. באותה תקופה של המלחמה הקרה רוב מערכות התקשורת הצבאיות האמריקאיות השתמשו בטכנולוגיות בעלות תדר גבוה שיכלו לצאת מכלל שימוש לשעות רבות בעקבות הנזק הנגרם מהתקפה בנשק גרעיני.
ברן החליט לשלב את עבודתו של מנהל RAND ,פרנקלין אר. קולומבוס, בתקשורת חרום. עם פרויקט ערוצי תקשורת בתדרי AM, הוא הראה כי החזר אות שהופץ יכול להיות עמיד בפני נזקים של התקפת נשק גרעיני. מעבדת הפיתוח של חיל האוויר האמריקאי הראתה שהרעיון בה מעשי. ב-1964, בהיותו עובד תאגיד ראנד, פרסם יחד עם אחרים מאמר בשם "על רשתות תקשורת מבוזרות" (On Distributed Communication Networks) שעסק בשיטת מיתוג המנות. במאמר זה עלה הרעיון שיושם אחר כך ברשת ARPANET על רשת שתוכל להמשיך לתפקד גם אחרי שיתוק חלקים נרחבים ממנה.
ב-1968 ברן ייסד את מכון Institute for the Future ולאחר מכן היה מעורב בפיתוחן של מערכות טכנולוגיית רשת שפותחו בעמק הסיליקון, בנוסף היה מעורב בייסוד טכנולוגיית מנות קול שפותחה על ידי חברת STATCOM. טכנולוגיה זו הוליכה לתקן הראשוני המסחרי של ATM (Asynchronous Transfer Mode).
ב-1985 ייסד את METRICOM חברת התקשורת האלחוטית הראשונה שהפיצה את RICOCHET (המערכת הציבורית הראשונה שהשתמשה בתקשורת WIRELESS) ייסד את חברת COM21 אחת מחברות התקשורת בכבלים הראשונות. בהמשך לעבודתו בחברה זו הוא ייסד את חברת GOBACKTV שהתמחתה בטלוויזיה דיגיטלית ותפקד כנשיאה. ברן הרחיב את עבודתו בטכנולוגיית מיתוג המנות לטווח התקשורת האלחוטית במה שהגדיר כ"חוקי הא-ב" של שימוש בטווח האלחוטי. קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת דרקסל.
ב-26 במרץ 2011 נפטר מסרטן הריאות בביתו שבפאלו אלטו, קליפורניה.
רשימת מדינות על-פי אחוזי אוריינות
זוהי רשימה של מדינות לפי שיעור ידיעת קרוא וכתוב (אוריינות), כפי שנכללות בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות (UNDP). נתוני הדו"ח הם תערובת של נתונים אשר נאספו על ידי מכון אונסק"ו לסטטיסטיקה וכמו כן דיווחים של ה-UNDP.
וילמיין ון דר חוט
וילמיין ון דר חוט (בהולנדית: Willemien Hendrika van der Goot; נולדה ב-2 במאי 1897, פרטוריה – 16 בינואר 1989, אמסטרדם) הייתה כלכלנית, פמיניסטית, מגישת תוכניות רדיו, מוציאה לאור וחסידת אומות העולם מהולנד.
קורות חיים
ון דר חוט נולדה בפרטוריה שבדרום אפריקה וגדלה בהודו המזרחית ההולנדית. בין היתר למדה בג'קרטה ובפנימייה בשווייץ. היא למדה באוניברסיטת רוטרדם ובשנת 1930 קיבלה תואר דוקטור בכלכלה - האישה הראשונה בהולנד שקיבלה תואר דוקטור בכלכלה. היא יצאה נגד הצעת חוק שנועד להגביל את הכנסתה של אישה נשואה מעבודתה והחלה להיות פעילה בתנועה הפמיניסטית. בין חברותיה הייתה אלטה יאקובס, פמיניסטית ופעילה למען זכות בחירה לנשים.
בשנת 1931 נישאה ון דר חוט לניקולאס (ניין) וילהלמוס פוסטהומוס. היא הייתה מעורבת במאבקים לשוויון זכויות לנשים, מאבקים שהיו אז בראשיתם. בינואר 1935 הייתה מיוזמותיו של כינוס בנושא, בעיר דה בילט בהולנד והייתה הנשיאה הראשונה של עמותה לבדיקת תנאי העסקתם של ילדים. היא הייתה עורכת השבועון "De Groene Amsterdammer" ומפיקה ברשת הרדיו ההולנדית "Algemene Vereniging Radio Omroep". בני הזוג חיו באמסטרדם ושם נולדה בתם קלייר (Claire) בשנת 1938.
פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של ון דר חוט, אני, עם בתה ליזבט. אב המשפחה שהה בצרפת ולא יכול היה לחזור עקב המלחמה. השלטונות הגרמניים השתלטו על בית המשפחה כדי לשכן בו חיילים גרמנים, והמשפחה עברה לאזור ליידן.
ביוני 1943 פנתה אל ון דר חוט ובעלה אחותה של הסטר ואן לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם. ון לנפ הבריחה ילדים יהודים ממחנה מעבר שממנו גורשו יהודים למחנות השמדה במזרח. ון לנפ הצליחה להבריח מהמחנה את בפ קוסטר בת העשר וביקשה עבורה מקום מקלט. אביה של בפ גורש למאוטהאוזן ונספה שם. אמה גורשה לאושוויץ אך שרדה.
ון דר חוט ובעלה קיבלו את בפ לביתם והתייחסו אליה כאל בתם. הם ידעו על יהדותה אך כלפי חוץ הציגוה כיתומה מרוטרדם. בפ הצטרפה לאחיותיה המאמצות בלימודיהן בבית הספר וגם שם ידעו המורים על זהותה האמיתית. ון דר חוט נחקרה על ידי רשויות הכיבוש הגרמניות בנוגע לחומרי ארכיון שהחזיקה, ורבים מהם הוחרמו והועברו לגרמניה.
במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שרדו בני המשפחה והמסתתרים על מרקי פקעות צבעונים ועל שורש סלק סוכר. בפ נותרה עם בני משפחת פוסטהומוס עד השחרור במאי 1945.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 יצא לאור ספרה של ון דר חוט על תנועת הנשים ההולנדית. ון דר חוט סברה שלנשים יכול להיות תפקיד משמעותי בקידום השלום בעולם, ולכן ייסדה ב-1967 מכון מחקר לעידוד השתתפותן של נשים - International Scientific Institute for Feminine Interpretation - ISIFI - בתוך האגודה הבינלאומית לחקר השלום והמשיכה בפעילותה לקידום השתלבותן של נשים בכלכלה, באקדמיה ובתקשורת, במגוון מסגרות וארגונים.
עכירות
עכירות (באנגלית: Turbidity) היא מדד פיזיקלי המבטא את צפיפות החלקיקים בתמיסה קולואידית שבה החלקיקים נשארים בתרחיף בגלל גודלם. העכירות גדלה ככל שצפיפות החלקיקים עולה. עכירות היא תוצאה של פיזור אור. כדי שאור יתפזר, על הגוף המפזר להיות לפחות בגודל של חצי מאורך הגל המוקרן עליו. העין האנושית תקלוט עכירות רק בריכוז גבוה יחסית, ועכירות נמוכה לא תיראה בעין בלתי מזוינת. כאשר העכירות בנוזל נראית לעין האנושית, פירוש הדבר שהחלקיקים בנוזל מפזרים אור בתחום האור הנראה (660nm).
עכירות היא ערך הנמדד במים ומשמש להערכת טיבם של מי שתייה, מים מינרליים, מי בריכות שחייה ומי קולחין. מים עכורים נחשבים למים שיש בהם ריכוז גבוה של מוצקים מרחפים ומטען גבוה של חיידקים.
חישוב העכירות
העכירות (K_d) מחושבת באופן הבא:
כאשר I_x הן עוצמות האור, ו-Z_0-Z_1 הוא המרחק שהאור עבר במים.
מדידת עכירות
המדד לטיב מים מתבטא ביחידת FTU. הדרך הישירה למדוד את טיב המים היא באמצעות מדידת הירידה בעוצמת האור העובר דרך דגימת מים בזווית של 90o. דרך עקיפה היא למדוד את כמות המים הנדרשת על מנת להסתיר להבה של נר במבט דרך המים - ככל שדרושה כמות גדולה יותר של מים, כך הם צלולים יותר. המדידה הזו נעשית ביחידות של JTU. המים עצמם גורמים לניחות מסוים של קרני האור.
מכשירי מדידה מודרניים אינם משתמשים בנרות, אך הגישה של מדידת הניחות של קרני אור במעבר דרך המים עדיין נמצאת בשימוש. תכונות החלקיקים התלויות במבנה, צבע, תכונות ההחזרה הספקטרלית וההרכב הכימי שלהם, משפיעה על תכונות פיזור קרן האור הממוקדת בהם. עכירות המים מבוצעת במכשיר הנקרא נפלומטר עם גלאי המחובר לצד קרן האור הנראה לעין. ככל שכמות האור המגיעה לגלאי גבוהה יותר, כך ישנם יותר חלקיקים המפזרים את קרני האור הפוגעות בהם. יחידות המידה במכשיר כזה נקראות NT. היות שחלקיקים כבדים נוטים לשקוע מהר ואינם משפיעים על מדידת העכירות, נדרש חישוב של המתאם בין מידת העכירות לבין כלל המוצקים המרחפים, הקרוי TSS. השיטה המקובלת לבדיקת עכירות במים פותחה על ידי Environmental Protection Agency - EPA.
שיטה נוספת למדידת עכירות של נהרות ומקווי מים היא Secchi disk. דסקה שחורה-לבנה מושקעת בנהר עד אשר לא ניתן להבחין בה עוד, ואז מודדים את העומק שבו נמצאת הדסקה. שיטה זו אינה מכמתת באופן ישיר את צפיפות החלקיקים במים, אך יש לה מספר יתרונות: מהירות וקלות שימוש, מחיר נמוך ואינטגרציה של העכירות על העומק, כאשר קיימות במים שכבות ברמות שונות של עכירות. לא ניתן להשתמש בשיטה זו במים רדודים מדי, שכן במצב כזה לא ניתן להגיע לעומק שבו לא מבחינים עוד בדיסקיה.
עכירות מים
עכירות במים בטבע יכולה להיות מושפעת ממספר גורמים: פיטופלנקטון, פעילויות אנושיות המשבשות את הרכב הקרקע כמו סחף של משקעים מזוהמים עקב כרייה ובנייה בעונת הגשמים וחדירתם למאגרי המים. אזורים מיושבים תורמים להעלאת עכירות המים עקב סחף של מי-גשמים ממשטחים סלולים, גשרים ומגרשי חניה. תעשיות שונות כגון מחצבות ומכרי פחם עלולות לגרום להעלאת העכירות כתוצאה מחדירה של אבק מרחף.
ככל שעולה רמת העכירות במי השתייה, כך עולה הסיכון למחלות אנטרליות הנגרמות על ידי חיידקים, נגיפים וחד-תאיים בבני אדם ובעלי חיים. חלקיקים זרים המצויים במים עלולים אף לנטרל אמצעים המשמשים לחיטוי מים, כמו תמיסת נתרן תת-כלורי וקרניים אולטרא סגולות המשמשים לחיטוי מים כנגד מיקרואורגניזמים פתוגניים. חיטוי מים עכורים מחייב שימוש בריכוזים גבוהים יותר של חומרי חיטוי. כתוצאה מכך, נוצרים יותר חומרים השייכים לקבוצת האורגנו-כלורינים, הנחשבים לרעילים. בהיותם של חומרים אלה בעלי פוטנציאל קרצינוגני ומוטגני במים, הרי שהסיכון בשימוש במים שעברו תהליך של כלורינציית על גובר. במאגרי מים או בנהרות, עכירות גבוהה עלולה להפחית את כמות האור המגיעה למעמקים, למנוע צמיחתה של צמחיית מים בעומקים, ועל ידי כך לפגוע במינים התלויים בצמחים אלה, כגון דגים או רכיכות. באזורים שבהם גדלים מנגרובים, עכירות גבוהה היא חיונית לקיום מינים מסוימים המגוננים על דגיגים צעירים מפני טורפים. באזורי צמיחת המנגרובים לאורך חופה המזרחי של אוסטרליה, דרושות למערכת האקולוגית רמות עכירות גבוהות עד כדי 6NTU.
רמות העכירות המרבית המותרות במי-שתייה, מי-קולחין, בריכות שחייה ומים מינרליים נקבעו על ידי משרד הבריאות הישראלי בתקנות לבריאות העם ומפוקחות על ידה על פי תוכנית ניטור תקופתי.
פרשת מסעי
פָּרָשַׁת מַסְעֵי היא פרשת השבוע העשירית, המסכמת את חומש במדבר. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף הספר, ב. בשבת פרשת מסעי מסיימים את הקריאה של ספר במדבר ובכל השלמת קריאת של חומש נהוג להכריז "חזק חזק ונתחזק"
בכל השנים הפשוטות ובחלק מן השנים המעוברות קוראים את פרשת מסעי ביחד עם הפרשה שלפניה, פרשת מטות, ורק בחלק מן השנים המעוברות הן נקראות בנפרד. בכל מקרה השבת שבה קוראים את פרשת מסעי היא בין כ"ו בתמוז לב' באב, והיא השבת השנייה מתוך שבתות תלת דפורענותא החלות בימי בין המצרים.
נושאים בפרשה
פרשת מסעי היא הפרשה האחרונה העוסקת בסיפור מסע בני ישראל במדבר סיני, לפיכך היא מכילה סיכום של המסע והכנות אחרונות לקראת הכניסה לארץ ישראל.
תחנות בני ישראל
בפרשה מופיעה רשימה מפורטת של התחנות בהן חנו בני ישראל במהלך המסע, החל מיציאת מצרים ועד נהר הירדן מול יריחו:
הכנה לחיים בארץ
ציוויים לקראת הכניסה לארץ:
טענת שבט מנשה
בהמשך לסיפור בנות צלפחד המתואר בפרשת פינחס, בו הוחלט שבנות יורשות את נחלת אביהן כאשר אין לו בן. טוענים בני שבט מנשה, שבטו של צלפחד, בפני משה וראשי העם שלאחר שבנות צלופחד יינשאו לבני שבט אחר הקרקע של שבט מנשה תעבור אל השבט האחר. העתירה מתקבלת והקב"ה מצווה לבנות צלפחד להינשא לגבר הטוב בעיניהן אך מבני שבטן בלבד.
על פי המתואר בתלמוד במסכת בבא בתרא, נראה כי בדורות הבאים הייתה הפרשנות המקובלת לפסוקים שיש איסור על בת שירשה נחלה להינשא לבני שבט אחר.
בהמשך נקבעה ההלכה שהאיסור להינשא לבני שבט אחר היה תקף רק בדור הראשון לחלוקת הארץ כהוראת שעה. בהסבר המופיע לחגיגות ט"ו באב, מוסבר כי אחד האירועים שהתרחשו ביום זה היה ביטול התקנה לדורות:
הרב אלחנן סמט פירש את העניין כך שיש התנגשות בין 'בעייתם של היחידים' שבנותיהן יורשות אותן וזכאיות לנחלה ולבחור למי להינשא לבין ויחד עמה אחדות ישראל כעם אחד אל מול 'זכות הנחלה של השבט'. בדור הראשון בו מבצרים את נחלות השבטים גובר ערך השבט. בהמשך כאשר גבולות השבטים ברורים זכות הנחלה של השבט יציבה והערכים שנדחו בתחילה חוזרים כך שמותר לבת יורשת נחלה להינשא לבן שבט אחר.
מבנה הפרשה
בפרשת מסעי יש 132 פסוקים, אשר מאגדים 6 פרשיות פתוחות ועוד 2 סתומות. הפרשה מכילה 3 סדרים. הפרשה מתחילה בתחילת סדר ומסתיימת בסוף סדר והיא גם מתחילה בתחילת פרק ומסתיימת בסוף פרק לפי החלוקה לפרקים.
טעמי הפרשה
פרשת מסעי היא הפרשה היחידה בתורה שיש בה רצף הטעמים ירח-בן-יומו וקרני-פרה (המופיע רק פעמיים בקריאה בציבור ו16 בכל התנ"ך) במילה "אַלְפַּ֪יִם בָּֽאַמָּ֟ה".
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת מסעי יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים.
הפטרה
ההפטרה המקורית של פרשת מסעי, הקשורה לפרשת השבוע, היא ב ("אלה הנחלות") עד. בהפטרה נזכרת הקדשת ערי המקלט בידי יהושע, שהציווי עליה הוזכר בפרשה. הפטרה זו מתועדת בכתבי הגאונים ובמשנה תורה לרמב"ם.
עם זאת, מכיוון שפרשת מסעי נקראת תמיד באמצע ימי בין המצרים, אין נוהגים להפטיר בהפטרה זו, משום שהתקבל המנהג להפטיר בהפטרה השנייה מתלתא דפורענותא, הפטרות בענייני תוכחה וחורבן. לפי רוב המנהגים (האשכנזים, הספרדים, מנהג תימן השאמי וכן בנוסח רומניא) ההפטרה השנייה היא ב עד (הפטרת "שמעו"). במנהג תימן הבלדי נוהגים ע"פ הרמב"ם שההפטרה השנייה היא הפטרת 'חזון', מ עד.
חריג בודד לכך הוא מנהג איטליה, שלא קיבל את מנהג 'תלתא דפורענותא' (ונוהג לומר הפטרת פורענות רק בשבת חזון), ולכן הנוהגים לפיו מפטירים בהפטרת הפרשה המקורית, בספר יהושע.
אלעזר בן יאיר
אלעזר בן יאיר (המאה ה-1 לספירה) היה ממנהיגי הסיקריים בתקופת המרד הגדול של היהודים ברומא, ומנהיג המעוז האחרון של המרד – מצדה.
ייחוס משפחתי
אלעזר בן יאיר היה צאצא לחזקיה הגלילי - ממנהיגי המרד במלך הורדוס ובנו יהודה הגלילי ממייסדי הפילוסופיה הרביעית שראתה באל כשליט היחיד ושלטון זר ביהודה אינו בא בחשבון. מבין משפחה זו ניתן למנות רבים שהנהיגו מרידות ברומאים ועושי דבריהם ביהודה ובניהם גם מנחם בן יהודה (דוד או דודנו של אלעזר) שנרצח בירושלים זמן קצר טרם חורבנה.
המרד הגדול
לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשות מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את חיל המצב הרומאי שהחזיק במבצר, והפכו אותו למעוזם.
לאחר שרוחות המרד השתלטו על העיר ירושלים, עזב הנציב הרומי גסיוס פלורוס את העיר, והותיר בה גדוד (קוהורטה) של חיילים. כן הגיעו לעיר כאלפיים אנשי צבא מצבאו של אגריפס השני, אשר מלך בצפון הארץ, והיה שליט בובה של הרומאים, על מנת לדכא את המרידה. תושבי ירושלים הונהגו בידי אלעזר בן חנניה ממשפחת הכהן הגדול חנניה, ששכנע את הכהנים שלא להקריב קורבנות לשלום הקיסר, ובכך הביא למעשה הסמלי שסימל את תחילת המרידה, כאשר הלחימה כנגד פלורוס ואנשיו כבר החלה מזה מספר ימים. היהודים בהנהגתו של אלעזר לחמו כנגד חיל המצב הרומי וכנגד אנשיו של אגריפס, אשר התבצרו במצודת אנטוניה, והצליחו להביסם. אנשיו של אגריפס גורשו מהעיר, ואילו הרומאים נהרגו. לפעולות אלו הצטרפו הסיקריים בהנהגת מנחם. הם נתנו לפעולות נופך קיצוני, ובין היתר הביאו לשריפת בית הכהן הגדול, ארמונות אגריפס השני וברניקי, והארכיון בו נשמרו שטרי החוב, וכל זאת בהתרסה כנגד השלטון היהודי הקיים.
על פי יוסף בן-מתתיהו, בתקופת הפסח של שנת 68 החליטו לבזוז את היישוב עין גדי, תוך ביצוע טבח מחריד בגברים, נשים וילדים - 700 במספר, ושבו למצדה עם הביזה. החוקרים מאמינים כי טענתו של בן-מתתיהו בדבר מספר ההרוגים מוגזמת מעל לכל ספק, וקיימת מחלוקת גם לגבי עצם מעשה הטבח. גולגולות שנתגלו באזור עין-גדי ועליהן סימני אלימות מחזקות את הטענה בדבר מעשה הטבח הנ"ל.
לאחר חורבן בית המקדש
מצדה עומדת בראשו של הר גבוה, כששתי דרכים מובילות אליה. האחת, ממזרח, והיא מכונה "שביל הנחש", בשל היותה תלולה ומפותלת, והשנייה ממערב. המלך הורדוס ביצר את המקום והקיפו בחומה. כאשר הגיעו הרומאים למקום, היה אלעזר מבוצר היטב, ועמו צידה ומים שיכולים היו להספיק למצור ארוך. הרומאים הקיפו את ההר בדייק, ולאחר מכן החלו לבנות סוללה על הצד המערבי של הרמה מאלפי טונות של אבנים ואדמה כבושה על מנת להגיע אל המבצר. יוסף בן מתתיהו לא מציין ניסיונות משמעותיים של הסיקריקים לתקוף את הצרים תוך כדי התהליך. זהו הבדל משמעותי מדיווחיו על מצורים אחרים על מבצרים יהודיים, מה שאולי מעיד על כך שלסיקריקים לא היה הציוד או הכישורים להילחם בלגיון הרומאי.
עם זאת, יושבי מצדה הקשו על בניית הסוללה, על ידי הפלת אבנים מראש ההר על הפועלים, קשתים וכו'. לבסוף השתמשו בשבויים יהודים כפועלים לבניית הסוללה. אלעזר לא הסכים לפגוע ביהודי, וכך אופשרה בניית הסוללה. הסוללה הושלמה באביב לאחר כשניים או שלושה חודשי מצור, ואפשרה לרומאים לבסוף לפרוץ את חומת המבצר בעזרת איל ניגוח. לאחר שהצליח המצביא סילבה לפרוץ את החומה הראשונה, גילה כי הקנאים הקימו במקום חומה שנייה מעץ. בחמישה עשר בניסן הצית סילבה את החומה, אשר עלתה באש במהלך היום. בלילה התכוננו הרומאים להיכנס למבצר עצמו, ולכבשו מידי אלעזר ואנשיו.
נאום אלעזר
בן יאיר ראה כי נגזר דינו של המבצר ליפול, אסף את אנשיו, ודיבר אל לבם להתאבד ביחד במקום ליפול בשבי. נאומו, כפי שהושם בפיו על ידי יוסף בן מתתיהו, החל בקריאה לשמור על הכבוד ועל החירות ולהעדיף את המוות על פני עבדות ואונס, ושכנע חלק גדול מהמאזינים:
הנאום, הנחשב ליצירת מופת רטורית, שכנע את מרבית לוחמי מצדה, אולם חלקם לא הסכימו להתאבד. בן יאיר נשא נאום נוסף, בו הוכיח את מאזיניו על רכות לבם, פירט את הזוועות הצפויות להם לאחר הכניעה לרומאים, והצליח לשכנע את כולם. לפי יוסף בן מתתיהו, אנשיו של אלעזר שמעו לדבריו, וכרתו ברית התאבדות בה החלו בהרג הנשים והילדים, ולאחר מכן הרגו את עצמם. רק שתי נשים וחמישה ילדים, שהסתתרו בצינורות המוליכים את המים אל העיר, הצליחו להינצל, ותשע מאות ושישים איש נטלו את נפשם בכפם, ובהם מנהיגם אלעזר. מותם של הקנאים הנצורים במצדה היה סיומו של המרד הגדול, ולאחריו לא נותרה עוד התנגדות לרומאים על אדמת יהודה.
ממצאים ארכאולוגיים
מצדה זוהתה לראשונה בשנת 1842 ובמאה העשרים נחשפה על ידי ארכאולוגים, ובהם יגאל ידין. עיקרי הסיפור אודות המצור שהובא בכתבי יוסף בן מתתיהו אושש בראיות רבות. שרידי המצור הרומי, הסוללה שהוקמה, ושרידי המחנות הרומיים נתגלו אף הם. כמו כן התגלה שבר חרס (אוסטרקון) ועליו רשום בעברית השם בניאיר. הארכאולוג ידין הניח שהאוסטרקון, יחד עם עוד שמונה אוסטרקונים ועליהם רשומים שמות אחרים של גברים, הם "פתקי הגרלה" אשר שימשו להטלת הגורל מי הלוחם שיהרוג את חבריו בטרם יתאבד. האוסטרקונים מוצגים במוזיאון שבאתר מצדה.
מלון השרון
מלון השרון הוא המלון הראשון שנבנה בהרצליה. המלון שוכן על גבעה ברכס גבעות חוף ימה של הרצליה פיתוח. הוא תוכנן על ידי האדריכל זאב רכטר, ובו 166 חדרים. המלון כולל 25 דונמים, עם דשא וגן ובריכת מי-ים חיצונית, לצד מתחם ספא ובריכה פנימית. חוף הרחצה הצמוד למלון נקרא על שמו - חוף השרון (ידוע גם בכינויו "חוף הקשתות" על שם שלוש הקשתות המוצבות בכניסה לחוף). בעליו של המלון הוא ברנרד שרייר.
מייסדי המלון
משה דה שליט ועדה דה שליט נמנים עם בוניה של המושבה הרצליה. משה היה המנהל הישראלי של חברת קהילת ציון אמריקאית, שרכשה את הקרקעות וייסדה את הרצליה. בשנת 1934 הקים וניהל את חברת "פיתוח הרצליה בע"מ" אשר פיתחה את החולות הנודדים בקרבת הים לריביירה של הרצליה, הלא היא הרצליה פיתוח. משה גייס משקיעים והקים את מלון השרון - המלון הראשון שהוקם בישראל לאחר הכרזת המדינה.
פתיחת המלון
בשל מלחמת העצמאות התארכה בניית המלון. מלון השרון נחנך בטקס חגיגי על חוף ים הרצליה. הוא נפתח רשמית על ידי חברת מלון השרון. לטקס הגיעו מאות אורחים מכל רחבי הארץ, ראשי עיריות ומועצות מקומיות ונציגי מועצות שונים. ראש עיריית ת"א ישראל רוקח נתכבד בגזירת הסרט בכניסה למלון ומסר את מפתחות הבית למנהלו הארי לוי. את החגיגה פתח יוזם המפעל משה דה שליט שציין, כי ביום פתיחת המלון מלאו 25 שנים ליסוד הרצליה. שמו של המלון נבחר בתחרות ארצית על פי הצעתה של נערה, ונלקח מהפסוק "ואני חבצלת השרון" . פרח החבצלת הפך לסמל המלון.
שיפוץ
בשנת 2012 עבר המלון שיפוץ מסיבי בסכום כולל של מיליון דולרים. השיפוץ התבצע על ידי משרד אדריכלות אדית ברון, ונוהל על ידי האדריכלית הראשית גילי צורדלינג. במסגרת השיפוץ 120 מתוך 175 החדרים במלון חודשו, לראשונה הוקם במלון מתחם ספא, "שָׂרנא ספא" המתפרס על שטח של כ-750 מטרים רבועים הכולל חמישה חדרי טיפולים, בריכה מקורה ומחוממת וחדר כושר מאובזר. בנוסף נבנה אזור מיוחד על חוף הים בסמוך למלון - מתחם "הגזיבו" מועדון שיט וגלישה הנחשב למועדון הגדול בישראל. המועדון כולל גלישת גלים, קייקים, חסקה, גלישת רוח ומשחקי כדור שונים.
קיר קרמי של האמן שלום סבא
במהלך שנת 1948 הוזמן האמן שלום סבא ליצור ציור קיר עבור הלובי של המלון. סבא בחר ליצור קיר קרמי שנושאו "הדייגים העליזים". ביצירה זו תיאר סבא את דמויותיהם של שלושה דייגים העוסקים במלאכת הדייג ובכך קשר בין המלון המפואר ובין הים הנשקף ממנו. האריחים הקרמיים עצמם יוצרו בסטודיו של אמנית הקרמיקה דבורה בלומנטל. הקיר, שגובהו 3 מטר ורוחבו 9 מטר, נחשף לציבור הרחב עם חנוכתו של המלון. הקיר כוסה לפני מספר שנים בלוחות גבס ועליו הודבק טפט. לאחר שהובהרה חשיבותו האמנותית והתרבותית בהתערבותם של ראש העירייה משה פדלון ואוצרת וחוקרת האמנות ד"ר גליה בר אור, נחשף הקיר באוגוסט 2022, ועבר שימור חלקי שבוצע על ידי שי פרקש ואנשי "סטודיו תכלת".
גלוסטר
גלוסטר (באנגלית: Gloucester) היא עיר נמל הבירה של מחוז גלוסטרשייר ומהווה נפה נפרדת באותו מחוז. היא שוכנת על גדות נהר הסוורן בסמוך לשפך שלו לים האירי, כ-51 ק"מ צפון-מזרחית לעיר בריסטול וכ-72 ק"מ דרומית לעיר ברמינגהאם וסמוך לגבול הדרומי בין אנגליה לוויילס.
נכון לשנת 2011 בעיר 121,900 תושבים, בהכללת הפרברים והאזורים האורבנים סביב העיר מספר התושבים מגיע לכדי 149,820 תושבים. גלוסטר מוכרת כיום בין היתר משום תעשיית התעופה שהתפתחה בה בעשורים הראשונים של המאה ה-20, במרכזה חברת המטוסים גלוסטר שהייתה חלוצת מנוע הסילון בתעשיית התעופה הבריטית ותרמה רבות לתעשיית המטוסים לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
העיר נוסדה תחת השלטון הרומי בבריטניה בשנת 97 בשם 'קולוניה גלבום נרוונסיס'. בשנת 577 נכבשה העיר בידי הסקסונים אשר הפכו אותה לעיר נמל ומסחר חשובה, עם הקמה של כנסייה מרכזית בעיר ומרכז שלטוני הכולל טירה. השם 'גלוסטר' נובע מהתקופה הסקסונית כהלחם של השם הרומאי 'גלבום' והמילה 'צ'יסטר' שמשמעה טירה, כך גלבומצ'יסטר הפכה במרוצת השנים לגלוסטר.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20, גלוסטר הייתה מרכז חשוב בתעשייה האווירית בבריטניה. חברת המטוסים גלוסטר הייתה מחלוצות טכנולוגיית הסילון בבריטניה וייצרה חלק מהמטוסים הראשונים שעשו שימוש בטכנולוגיה זו, בהם הגלוסטר מטאור. בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, החברה עסקה בייצור מספר דגמי מטוסים מוצלחים שזכו לשרת בחיל האוויר המלכותי, בהם הגלוסטר גלדיאטור, ההוקר הוריקן וההוקר טייפון.
עקרון הבחירה המוגבלת
עקרון הבחירה המוגבלת (באנגלית Principle of restricted choice) הוא עיקרון סטטיסטי במשחק הברידג' לפיו כאשר שחקן משחק קלף, קטנה ההסתברות שהוא מחזיק בקלף שווה ערך. העיקרון מבוסס על חוק בייס, לפיו הסתברות התרחשות אירועים מתעדכנת על פי מידע שמצטבר.
ניתן להרחיב את העיקרון גם למצבים בהם מדובר בשלושה קלפים שווי ערך, אבל במקרה זה המודל הופך למודל הרבה יותר מורכב.
דוגמה
הדוגמה מתייחסת לסדרת ה. נציג בה רק קלפים בסדרה זו.
בידו של צפון הקלפים הבאים: AJ1096.
בידו של דרום הקלפים הבאים: 8754.
בידי מזרח ומערב ארבעה קלפים בסדרה: KQ32. לכרוז בצפון לא ידוע כיצד הם מתחלקים בין מזרח למערב.
הכרוז שיחק את ה 4. מערב שיחק את ה 3. הכרוז כיסה עם ה J ומזרח זכה עם ה K. הכרוז נכנס שוב לידו של דרום באמצעות קלף בסדרה אחרת ושיחק את ה 5 ומערב את ה 2.
הטבלה להלן מציגה את כל האפשרויות לחלוקת קלפי ה בין מערב למזרח בדוגמה לעיל:
נצא מההנחה שאם שחקן מחזיק ב K וב Q הוא ישחק את אחד מהם באופן רנדומלי. משחק אחד מהקלפים שווי הערך הוא האסטרטגיה הטובה ביותר.
מנקודת מבטו של דרום ההסתברות שמערב מחזיק בשלושה קלפים כולל ה Q גבוהה מההסתברות שמזרח החזיק KQ. זאת משום שבחצי מהמקרים, שבהם הוא היה מחזיק בשני קלפים אלה הוא היה משחק את ה Q ולא את ה K. כך שב 2/3 מהמקרים ה K במזרח הוא קלף בודד ורק בשליש מהמקרים הוא אחד משני קלפים, כולל ה Q.
שיטות חישוב מדויקות יותר של ההסתברויות בדוגמה
שיטות החישוב מתייחסות לדוגמה שהובאה בפיסקה הקודמת. הן מנסות להיות מדויקות יותר מהשיטה שתוארה בפיסקה הקודמת.
שיטה 1: חישוב ההסתברויות אפריוריות והאפוסטריוריות
שתי העמודות הימניות בטבלה מתארות את ההסתברויות האפיריוריות לחלוקת ארבעת הקלפים. כך למשל ההסתברות ששלושה מהקלפים נמצאים ביד אחת והרביעי ביד השנייה היא 49.1%.
העמודה השלישית מכילה את מספר החלוקות הספציפיות, בתוך כל חלוקה של מספר קלפים. מהטבלה בפיסקה הקודמת אפשר להבין, כיצד קיבלנו את המספרים בעמודה זאת. כך למשל ניתן לראות שיש רק שתי חלוקות שבהן ארבעה קלפים באחת הידיים. באחת מהן כל הקלפים במזרח ובשנייה כל הקלפים במערב.
בעמודה הרביעית מופיעה ההסתברות האפריוירית לכל חלוקה ספציפית. היא מחושבת, באמצעות חלוקת ההסתברות לחלוקה של מספר קלפים מסוים למספר החלוקות הספציפיות. דוגמה: ההסתברות לחלוקה של 2-2 היא 40.70%. יש לנו 6 חלוקות ספציפיות ולכן ההסתברות של כל אחת מהן היא 40.70% לחלק ל 6. מעיון בטבלה ניתן לראות שההסתברות האפריורית (ההסתברות לפני ששוחק סיבוב אחד של קלפים בסדרה) של חלוקה 3:1 גבוהה מההסתברות האפריורית של חלוקה 2:2. כך שההסתברות האפריורית ל K היא 6.22% בעוד ההסתברות האפריורית של KQ היא 6.78%. אבל היות שהנחנו, שבמחצית מהמקרים בהם יש KQ תשוחק ה Q ולא ה K, יחס ההסתברות האפוסטריוריות הוא 3.39:6.22 (3.39 הוא 6.78 מחולק ב 2), כלומר: בקצת יותר מיחס של 2:1 לטובת המקרה של K. בתרגום לאחוזים ההסתברות ל KQ היא קצת יותר מ 35%.
אם יוצאים מהנחה, ששיטת המשחק של מזרח-מערב מחייבת לשחק את ה K בכל המקרים שבהם הוא מחזיק KQ, אז ההסתברות האפוסטריורית שברשות השחקן KQ, קרובה ל 100% ואז יש לבצע עקיפה ל 10.
שיטה 2: התחשבות בכל הקלפים
שיטה 2 מרחיבה את שיטה 1 על מנת לקבל הסתברות מותנית מדויקת עוד יותר. השיטה מתייחסת לכל אפשרויות החלוקה ומביאה בחשבון שגם ה 3 וה 2 הם קלפים שווי ערך. השיטה מניחה שבדומה ל K וה Q, שאף הם קלפים שווי ערך, השחקן ישחק במחצית מהמקרים את ה 3 ובמחצית מהמקרים את ה 2.
חישוב מדויק על פי שיטה זו, הוא מעבר לטווח של כתיבת ערך.
השורה התחתונה של כל השיטות היא שההסתברות הבייסיאנית (ההסתברות המותנית או ההסתברות האפוסטריורית) לקלף יחיד מבין שני קלפים שווי ערך גבוהה בערך פי שניים מההסתברות של שני קלפים שויי ערך באותה יד.
קטנה (הלכה)
בהלכה, קטנה היא בת, מיום הולדתה עד גיל שתים עשרה לאחר מכן מעמדה משתנה לנערה. לאב יש זכויות על בתו הקטנה, בהן הזכות להשיאה, למוכרה לאמה עבריה ואף בעלות ממונית על מעשה ידיה. חז"ל הגבילו וסייגו הלכות אלו. דינים אלו אינם נהוגים היום.
זכויות האב
על אף שזכותו של האב לקדשה, חכמים הגבילו הלכה זו ואמרו:. חז"ל הגבילו זכות זו של האב והתירו לאב למכור את ביתו רק באופן שהאב הגיע לרמת עוני שאפילו אין לו בגד ללבוש כמו כן מיד שמכרה הטילו על האב חיוב לפדותה.
מיאון
לטובתה של הבת תיקנו חכמים שעד שתגדל הבת ותהפוך לנערה, היא יכולה למחות על הנישואין הראשונים ולהודיע כי אינה חפצה בהם, ובכך היא עוקרת את הנישואין למפרע, מחאה זו נקראת "מיאון", והיא נעשית על ידי כל גילוי דעת שהוא מצד הבת, ולא דווקא מיאון מפורש. הגמרא מספרת על כלתו של אבדן, תלמידו של רבי יהודה הנשיא, שמיאנה בבעלה, וחכמים שלחו לבודקה אם אכן מיאנה בו. כאשר הגיע בעלה לשעבר, אמרו לה החכמים: "הנה בעלך", הגיבה הנערה: "שיהיה הבעל שלכם..." אמרו חכמים: אין לך מיאון גדול מזה. חכמים אמרו, שגם כאשר היא באמצע מעשה מסוים המוכיח שהיא חפצה בבעלה, כגון שהיא משמשת אורחים שבאו לבית בעלה, אם אמרה להם "איני חפצה בבעלי", נחשב הדבר למיאון, ואף אם היא נוסעת באפריון מביתה לבית בו נערכת החתונה ואומרת במעמד זה שאינה חפצה בבעלה, נחשב הדבר למיאון והקידושין בטלים.
אם גדלה הבת ולא מחתה על הנישואין, חלוקים האמוראים רב ושמואל מה תהיה ההלכה במקרה כזה. לפי הכלל האומר אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות, סובר רב כי ברור שכאשר דר עמה הבעל הוא קיים ביאה לשם קידושין, וממילא הנישואין העכשוויים הם נישואין מהתורה ואין אפשרות למחות אותם למפרע. לעומת זאת, שמואל סבור כי אין אדם מעלה על דעתו את הבעיות האפשריות, ומתוך הרגל הנישואין הקודמים, הוא לא מעלה על דעתו לקיים ביאה לשם קידושין, ולכן מספק יש לנו להחמיר ולומר שמא לא קידש אותה שוב בביאה, ובמקרה שקיבלה קידושין מאדם אחר, עלינו לחשוש שהקידושין השניים תקפים, היא צריכה לקבל גט משניהם, כלומר גם מהבעל הראשון וגם מהשני
גירושין
קטנה שהושאה על ידי אביה, היא אשת איש מהתורה, ולכן כדי להתגרש מבעלה עליה לקבל ממנו גט. אך ההלכה קובעת כי עליה להיות חכמה במידה מסוימת, משום שקטנה שאינה בת דעת כלל והיא בגיל שאינה יודעת להבחין בין גט לנייר רגיל, נחשבת לשוטה, מכיוון שהתורה קובעת כי גירושין תקפים רק על ידי "וכתב לה ספר כריתות ושלחה מביתו", כלומר אם כאשר הוא נותן לה גט הנקרא "ספר כריתות" הוא גורם בכך לשילוחה מביתו, שכן היא מבינה שהיא אינה אשתו עוד ואיננה רצויה עוד בביתו. אך לשוטה או ילדה קטנה, אין את הדעת להבין דבר זה, ואף אין להם את הבושה שלא להיכנס שוב לביתו של בעלה הקודם לאחר שגירשה.
לעומת זאת, אם יש לבת אב שפוי שמשגיח עליה, במקרה כזה ניתן לגרש אותה, שכן למרות שהיא עצמה אינו יכולה לשמר את עצמה, אביה משמרה, ולכן מתקיים הפסק "ונתן לה ספר כריתות ושלחה מביתו".
קביעת וסת
קטנה נזכרת במשנה כאחת ממסולקות הדמים:.
בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא שבה נקבע שקטנה נחשבת למסולקת דמים עד שתראה 3 פעמים הופעת וסת. כלומר, אם קטנה תעבור 3 וסתות היא תחשב כבוגרת לעניין קביעת וסת.
פלטה
ראו גם
}}
California King Bed
California King Bed הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה שיצא כסינגל החמישי מאלבומה החמישי, Loud.
השיר יצא לאור ב-13 במאי 2011, ונכלל ברשימת השירים של סיבוב ההופעות "Loud Tour" של הזמרת. הקליפ לשיר יצא ב-9 במאי 2011 בערוץ ה-Vevo של ריהאנה וזכה לביקורות טובות. הסינגל נכנס לאלבום הלהיטים הכללי של שנת 2011 הנקרא "Now That's What I Call Music! 17". השיר נכתב על ידי אנדראו האר, ג'רמיין ג'קסון, פריסיליה רנה, ואלכס דליקטה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ מדבר על זוג (ריהאנה) והחבר שלה. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את ריהאנה לבושה בבגדים לבנים, כאשר היא עצובה כמו בעטיפת הסינגל. השיר הוא שיר רוק עם נגיעות של פופ, כאשר כל פעם בפזמון ניתן לראות את ריהאנה מהססת אם כדי לה להמשיך להיות עם החבר שלה או לעזוב אותו, ולכן כל פעם שמגיע הפזמון מלוות אותו גיטרות בס רבות שמעצימות את הרגע. הווידאו קליפ זכה לאהדה רבה מצד מעריציה של הזמרת.
מונה הצפיות של הקליפ נכון לנובמבר 2017, עומד על כ-249 מיליון צפיות.
בשנת 2011, הווידאו קליפ של השיר הועמד לווידאו קליפ הטוב ביותר של השנה בפרסי "4Music" אך לא הצליח לזכות בקטגוריה זו.
ויליאם ראסל
ויליאם יוסטיס ראסל (באנגלית: William Eustis Russell; 6 בינואר 1857 - 16 ביולי 1896) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל מסצ'וסטס ה-37.
ביוגרפיה
ראסל נולד וגדל בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, בנו של פרקליט. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ובמכללת הרווארד (המכללה ללימודי תואר ראשון של אוניברסיטת הרווארד), שם סיים את לימודיו בשנת 1877. לאחר מכן למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון. לאחר לימודיו שם החל לעבוד כעורך דין לצד אביו בקיימברידג'.
בשנת 1884 נבחר ראסל הצעיר לתפקיד ראש עיריית קיימברידג'. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1887. בסמוך לסיום תפקידו הצליח לגייס סכומי כסף גבוהים עבור העיר, תרומה מהיורש הצעיר פרדריק הסטינגס רינדג', חברו לספסל הלימודים בהרווארד. כספיו של רינדג' הופנו לבניית ספרייה, בית עירייה חדש ובית ספר. שמו של רינדג' הונצח בעיר; בית הספר שמימן, שדרה, דרך ופרויקט מגורים ציבורי נקראו על שמו.
ראסל התמודד פעמיים בחוסר הצלחה על משרת מושל מסצ'וסטס, הוא הובס על ידי אוליבר איימס (מושל מסצ'וסטס ה־35) וג'ון קווינסי אדמס בראקט (המושל ה־36). בבחירות 1890 הביס ראסל את בראקט ונבחר למושלה ה־37 של מסצ'וסטס מטעם המפלגה הדמוקרטית. המושל הצעיר ביותר בהיסטוריה של המדינה באותה עת וגם כיום (2008).
בעת כהונתו כמושל קידם ראסל חוקים להגנת זכויות עובדים, ביטל את מסי הגולגולת במדינה והנהיג מס ירושה. הוא עודד את שימורן של שמורות טבע ושטחים ציבוריים אחרים. ראסל הצליח לקדם את מדיניותו על אף שליטתם של הרפובליקנים בבית המחוקקים של המדינה באותה עת. הוא כיהן כמושל במשך שלוש קדנציות בנות שנה אחת ולא התמודד על קדנציה רביעית. לאחר שעזב את כיסא המושל שב לעיסוקו כעורך דין.
ראסל נפטר בגיל 39. בנו, ריצ'רד מנינג ראסל, הלך בעקבותיו לפוליטיקה וכיהן גם הוא כראש עיריית קיימברידג'. הוא ייצג את המחוז התשיעי של מדינת מסצ'וסטס בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנות השלושים של המאה העשרים.
על שמו של ויליאם ראסל נקרא בית ספר ציבורי בבוסטון.
ניקולאס פוסטהומוס
ניקולאס (ניין) פוסטהומוס (בהולנדית: Nicolaas Wilhelmus Posthumus; 1880, אמסטרדם – 1960, בוסום שבצפון הולנד) היה היסטוריון של הכלכלה, ארכיונאי וחסיד אומות העולם מהולנד.
קורות חיים
פוסטהומוס למד משפטים והיה בעל תואר דוקטור בתחום המשפט הקונטיננטלי. משנת 1913 היה מרצה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם מעת ייסודה של האוניברסיטה, ולאחר מכן לימד משפטים ופילוסופיה במספר אוניברסיטאות. הוא היה מזכיר החברה להיסטוריה כלכלית של הולנד שישבה בהאג, וכן סופר פורה, בעיקר בתחומי ההיסטוריה החברתית ונושאי צדק חברתי. משנת 1922 היה מרצה במחלקה לאמנות ולפילוסופיה באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 1932 ייסד שם את הספרייה להיסטוריה כלכלית. בין היתר היה אחראי על אצירת הארכיון של ה-SPD שכלל כתבים של קרל מרקס ופרידריך אנגלס. בשנת 1935 היה פוסטהומוס ממייסדי המכון הבינלאומי להיסטוריה חברתית.
בשנת 1931 נישא לווילמיין ון דר חוט. בני הזוג חיו באמסטרדם ושם נולדה בתם קלייר (Claire) בשנת 1938.
פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של וילמיין, אני, עם בתה. השלטונות הגרמניים השתלטו על בית המשפחה כדי לשכן בו חיילים גרמנים, והמשפחה עברה לאזור ליידן.
בשנת 1941 התפטר פוסטהומוס במחאה על הצעדים האנטי-יהודיים של הגרמנים. בין מכריו של פוסטהומוס היה גם פרופסור יאן רומיין (Jan Romein), שלימים הוכר אף הוא בתואר חסיד אומות העולם. השניים אספו תיעוד בנוגע לשואת יהודי הולנד, תיעוד שלימים היווה את הבסיס למכון המחקר NIOD (Nederlands instituut voor oorlogsdocumentatie), המכון ההולנדי ללימודי רצח עם, שואה ומלחמה. איסוף התיעוד היווה סיכון נוסף עבור כל המעורבים. השניים אף תכננו פקולטה חדשה באוניברסיטת אמסטרדם, פקולטה ללימודי מדעי החברה, שאותה ביקשו להקים אחרי המלחמה.
ביוני 1943 פנתה אל בני הזוג פוסטהומוס אחותה של הסטר ון לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם. ון לנפ הבריחה ילדים יהודים ממחנה מעבר שממנו גורשו יהודים למחנות השמדה במזרח. ון לנפ הצליחה להבריח מהמחנה את בפ קוסטר בת העשר וביקשה עבורה מקום מקלט. אביה של בפ גורש למאוטהאוזן ונספה שם. אמה גורשה לאושוויץ אך שרדה.
במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שרדו בני המשפחה והמסתתרים על מרקי פקעות צבעונים ועל שורש סלק סוכר. בפ נותרה עם בני משפחת פוסטהומוס עד השחרור במאי 1945.
לאחר המלחמה
משנת 1949 היה פוסטהומוס חבר בדירקטוריון של NIOD.
בשנת 2008 הכיר יד ושם בפוסטהומוס, באשתו ובגיסתו, אני דיאץ ון דר חוט (Annie Diaz-van der Goot) בתור חסידי אומות העולם.
המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין
המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Freistaat Mecklenburg-Schwerin) הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. בירתה של המדינה הייתה העיר שוורין, כיום גם עיר הבירה של מקלנבורג-מערב פומרניה.
היסטוריה
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1933.
במהלך השלטון הנאצי, בשנת 1933, אוחדו המדינות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ לכדי מדינת מקלנבורג המאוחדת.
ספרות מודרניסטית
ספרות מודרניסטית היא הסיפורת, השירה והדרמה המודרניסטית שנכתבה החל מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בעיקר באירופה ובצפון אמריקה. המודרניסטים שברו במודע את החוקים המסורתיים של הספרות והתנסו בצורות כתיבה חדשות, כאמרתו של עזרא פאונד "עשה את זה חדש" (Make it new). הספרות המודרנית הייתה מחד הקצנה של הרומנטיקה, כאשר ה"אני" הסובייקטיבי של היוצר עומד במרכז, ומאידך של הקלאסיציזם, כאשר היוצר מפנה עורף ל"אני" ומעמיד במרכז את העולם האובייקטיבי.
כרונולוגיה
גבולותיה הכרונולוגיים של הספרות המודרניסטית שנויים במחלוקת. רבים מהתאורטיקנים וההיסטוריונים של הספרות ראו ב-1910 שנת ההתחלה של הספרות המודרניסטית. וירג'יניה וולף, בהרצאה מ-1924 אמרה: "בדצמבר או בערך בדצמבר 1910 האופי האנושי השתנה [...] וכשהיחסים האנושיים משתנים יש באותו הזמן שינויים בדת, בהתנהגות, בפוליטיקה ובספרות". גם גראהם הו טען ב-1960 בספרו החשוב "Image and Experience: Studies in a Literary Revolution" ש"השנים שבין 1910 למלחמת העולם השנייה ראו מהפכה בספרות בשפה האנגלית, רבת חשיבות כזו הרומנטית במאה הקודמת". גם מבקרים מאוחרים יותר הציעו גבולות כרונלוגיים כ-1910-1930, 1910-1945 ו-1910-1939. מנגד, מלקולם ברדבורי וג'יימס מקפרלן מקדימים את שנת ההתחלה למאה ה-19 ומציעים את הגבול הכרונולוגי 1890-1930.
הביקורת האנגלו-אמריקאית רואה את ראשית הספרות המודרניסטית במחצית השנייה של המאה ה-19 בצרפת, ואת הרבע הראשון של המאה ה-20 כשיאה. 1922 נחשבת לשנת השיא של הספרות המודרניסטית עם "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס, "ארץ הישימון" של ת"ס אליוט, "אלגיות דואינו" של ריינר מריה רילקה ועוד.
היסטוריה
ניתן לייחס תכונת מודרניות גם ליוצרים קדם-מודרניים, לדוגמה המשורר הרומי קאטולוס, הצרפתי פרנסואה ויון מהרנסאנס וג'ון דאן האנגלי מהמאה ה-17. הסופרים גוסטב פלובר, אמיל זולא ופיודור דוסטויבסקי השפיעו על הרומן המודרניסטי.