cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנס-אולריך גשקה
ביוגרפיה
הוא היה חבר במפלגה הנאצית (NSDAP - מספר חברות 945.891). מפברואר 1935 עד 1938 גשקה היה ראש משטרת המדינה בקיל ולאחר מכן בתחנת הסטאפו (משטרת המדינה) בזארבריקן. אחרי חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה הועבר גשקה לפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה בפראג שם הוא הפך לראש הגסטאפו (מבצע מיוחד פראג - Sonderaktion Prag). שם מונה למועצה הממשלתית הבכירה בשנת 1941. במהלך כהונתו בתפקיד חשף הגסטפו ראיות מסוף שנת 1941 כי מכינים יותר ויותר פעולות התנגדות נגד הכיבוש הגרמני וכי התקפות תוכננו על ריינהרד היידריך, סגן מושל הרייך בבוהמיה ובמורביה, שמונה רק באוקטובר באותה השנה. במרץ 1942, במהלך בדיקה שגרתית, נתפס אדם אשר לאחר ימים של חקירה בעינויים הודה בתכנון לרצוח את היידריך. התייחסות דומה הובאה בדו"ח של ה-SD מ-18 באפריל 1942 כולל אזהרות. למרות אזהרות אלה, לא ננקטו אמצעי ביטחון מוגברים. ב-28 במאי 1942 ניסיון ההתנקשות בהיידריך הצליח למעשה, ראש המשטרה הרגולטורית הגרמנית קורט דליגה הורה על צעדים ממוקדים. בתחום אחריותו על אזור פראג, תיאם גשקה את המצוד רב ההיקף אחר המתנקשים. ביממה שלאחר מכן נעצרו למעלה מ-500 איש, אך לא היה להם שום קשר לתקיפה. אפילו רמזים שמישים או רמזים לחשדות אפשריים לא נחשפו בדרך זו. בספטמבר 1942 ירש ארנסט גרקה את גשקה כראש הגסטפו של פראג.
מסתיו 1942 קיבל על עצמו הנס-אולריך גשקה את התפקיד כמפקח של משטרת הביטחון וה-SD בפוזנן. בדצמבר 1942 אותו תפקיד בדרזדן. ביום 19 במרץ 1944, יום כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט (מבצע מרגרטה), מונה גשקה למפקד משטרת הביטחון וה-SD בפיקודו של האס אס אובר-גרופנפיהרר (מקביל לגנרל שלושה כוכבים) אוטו וינקלמן. שם הוא היה למעשה ממונה על קומנדו אייכמן שנשלח לבודפשט. אדולף אייכמן ופקודיו מ"יודנרפרט" IV B 4 של המשרד הראשי לביטחון הרייך פעלו במידה רבה ללא תלות בו. בעזרת מדריך הטלפונים של בודפשט, בין היתר, צוותו של גשקה (קומנדו אייכמן) בחר 200 שמות שנשמעו חשודים כיהודים, היה רצוי שיהיו בעלי תואר דוקטור. אנשים אלה - בעיקר רופאים ועורכי דין - נעצרו מיד ובערב הוא דיווח לברלין על מעצרם של כ־2,000 בכירים מובילים של יהדות הונגריה.
הוא אלוקינו
הוא אלוקינו הוא ניגון חב"ד מהסוג שמחה, מהניגונים שלימד הרבי מלובביץ' שנפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד, מושר בקהילות שונות וזכה לביצועים רבים. כששרים את השיר בימות החול מבטאים כל אלוהים שבשיר בצורה מצונזרת – "אלוקינו" ו"אלוקים" כדי להימנע מהוצאת שם שמים לבטלה.
אודות הניגון
מילות הניגון הם מתפילת מוסף של שבת ויום טוב, המתפרש כתקוה וביטחון שה' יגאל אותנו בקרובה, מלחין הניגון היה ר' יחיאל הלפרין שהיה החזן אצל רבי שלום דובער שניאורסון ובנו רבי יוסף יצחק.
את הניגון לימד הרבי הרבי מלובביץ' את חסידיו בשמחת תורה ה'תשכ"ד (1963), שאף הוסיף קטע משלו לניגון
הניגון היה מושר בחצר הרבי מדי פעם בזמן אמירת המילים 'הוא אלוקינו' בתפילת 'כתר' שבחזרת הש"ץ במוסף לשבת, מאז חודש אב תש"ם (1980) החלו לניגון אותו בקביעות בחצר הרבי בתפילת חזרת הש"ץ בשבת ויום טוב, וכך נהוג בבתי כנסיות של חב"ד בעולם.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד ניגון מספר רכ"ב (222).
עיבודים מוזקליים
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי שולי רנד, אודי דוידי, חיים ישראל, ישי ריבו, אברהם פריד ואחרים. בשנת תש"ף (2020) נחשף הקלטה של הרב יואל כהן ששר את הניגון בחשוון תשכ"ד, זמן קצר אחרי שהרבי לימד את הניגון
גשר סנטה טריניטה
גשר סנטה טריניטה (באיטלקית: Ponte Santa Trìnita; מילולית: גשר השילוש הקדוש) הוא שמו של גשר מתקופת הרנסאנס בעיר פירנצה, איטליה, מעל נהר ארנו. הגשר קרוי על שם כנסייה הנמצאת בסמוך לו. גשר סנטה טריניטה הוא גשר קשת אליפטי העתיק בעולם. שלוש קשתות הגשר מעניקות לו מראה ייחודי בעידונו. מפתח הקשתות החיצוניות הוא 29 מטר בעוד מפתח הקשת המרכזית הוא 32 מטר.
הגשר נבנה על ידי האדריכל ברתולומאו אמאנאטי בן פירנצה בין השנים 1567 עד 1569. הוא שוכן במורד הזרם מפונטה וקיו, הידוע ממנו, ומהווה נתיב תנועה מרכזי בעיר העתיקה של פירנצה מתקופת ימי הביניים. במיקום הגשר ניצבו גשרים אחרים מאז המאה ה-13. גשר עץ שנבנה במקום בשנת 1252 נסחף בזרמי שיטפונות שבע שנים לאחר בנייתו, ואחריו נבנה גשר אבן אשר נהרס אף הוא בשיטפון בשנת 1333. גשר בן חמש קשתות שנבנה על ידי טדאו גאדי נהרס בשנת 1557, ולאחריו נבנה גשר סנטה טריניטה על ידי אמאנאטי. את הגשר מעטרים ארבעה פסלי עונות השנה, אשר נוספו לו בשנת 1608, כחלק מחגיגות חתונת הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השני דה מדיצ'י, עם הארכידוכסית מריה מדלנה (Maria Maddalena) מאוסטריה: הפסל המסמל את ה"אביב" יצירתו של פייטרו פרנקווילה, "קיץ" ו"סתיו" של ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני, ו"חורף" של טדאו לנדיני (Taddeo Landini).
ב-8 באוגוסט 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נהרס הגשר על ידי הכוחות הגרמנים הנסוגים, אולם נבנה מחדש בשנת 1958 לאחר שאבני הגשר המקוריות נימשו מתוך נהר ארנו ואילו אבנים שאבדו נחצבו מן המחצבה שבה נחצבו אבני הגשר במאה ה-16.
מפקד האוכלוסין ברוסיה (2002)
מפקד אוכלוסין 2002 של הפדרציה הרוסית היה המפקד הראשון של הפדרציה הרוסית מאז פירוק ברית המועצות, שבוצע מ-9 באוקטובר עד 16 באוקטובר 2002. המפקד בוצע על ידי השירות הפדרלי לסטטיסטיקה (Rosstat).
איסוף נתונים
נתוני המפקד נאספו החל מחצות 9 באוקטובר 2002.
אוכלוסיית התושבים
המפקד נועד בעיקר לאסוף מידע סטטיסטי על אוכלוסיית תושבי הפדרציה הרוסית. אוכלוסיית התושבים כללה:
כל טבלת המפקדים המפורטת מיועדת לאוכלוסיית התושבים.
כל המשתתפים (התושבים) נשאלו בשאלותיהם לגבי מין, תאריך לידה, מצב משפחתי, הרכב משק בית, מקום לידה, אזרחות, זיהוי עצמי אתני או שבטי (רמת חיים), רמת השכלה, שפת אם, מקורות הכנסה ומצב תעסוקה. במדגם מהמשתתפים נשאלו גם שאלות מפורטות יותר אודות מצבם הכלכלי והדיור.
תושבי חוץ
אזרחים זרים שנכחו ברוסיה כעובדי משלחות דיפלומטיות זרות או ארגונים בינלאומיים, ובני ביתם, לא הוחרגו במפקד הכללי.
תוצאות המפקד
האוכלוסיות שאינן תושבים כללו:
אזרחות
משתתפי המפקד נשאלו באיזו מדינה (או מדינות) הם אזרחים. 142,442,000 משיבים דיווחו כי הם אזרחי רוסיה; ביניהם 44,000 היו גם אזרחי מדינה אחרת.
בקרב אוכלוסיית תושבי רוסיה נספרו 1,025,413 אזרחים זרים ו-429,881 חסרי אזרחות. 1,269,023 אנשים לא דיווחו על אזרחותם.
יכולות שפה
בין השאלות שנשאלו היו "האם אתה דובר השפה הרוסית?" (Владеете ли Вы русским языком?) ו-"באילו שפות נוספות אתה דובר?" (Какими иными языками Вы владеете? ). כפי שהוסבר במדריך המפקד, "יכולת" (владение) פירושה יכולת לדבר, לקרוא ולכתוב שפה, או רק את היכולת לדבר אותה. השאלות לא הבחינו בין דוברי שפת אם לבין דוברים שאינם ילידי הארץ, וגם לא ניסו למדוד את מידת יכולת השפה. עבור ילדים קטנים, ככל הנראה, התשובה המוקלטת התבססה על השפה / או השפות שדיברו ההורים.
142.6 מיליון (98.3%) מהנשאלים טענו כשירות בשפה הרוסית. בטבלה שלהלן מופיעות שפות אחרות המדווחות באופן נרחב (יותר מ-500,000 דוברים כל אחת). 1.42 מיליון משיבים לא מסרו מידע על שפתם.
לואיג'י ספה
לואיג'י ספה (באיטלקית: Luigi Sepe; נולד ב-8 במאי 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער בסלרניטנה.
קריירת מועדונים
ספה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' עבור מועדון הכדורגל של עיר מולדתו, נאפולי, ב-28 בינואר 2009, בגיל 17, במהלך ההפסד 1–2 לפיורנטינה.
לאחר מספר השאלות בפיזה, וירטוס לנצ'יאנו, אמפולי, פיורנטינה, ב-10 ביולי 2018 הוא חתם בהשאלה לעונה בפארמה.
חיים אישיים
בשנת 2011, ספה נישא לאנה לאורה אקאמפורה, אחייניתו של כדורגלן העבר והמאמן קרמין גוטיירי. לזוג שני ילדים: ג'וזפה שנולד בשנת 2011 ודייגו שנולד בשנת 2014.
הנאום בארמון הספורט
הנאום בארמון הספורט (בגרמנית: Sportpalastrede), מוכר גם כנאום המלחמה הכוללת (Totaler Krieg) הוא נאום שנשא שר התעמולה של גרמניה הנאצית, יוזף גבלס ב-18 בפברואר 1943 בהיכל הספורט בברלין במטרה לחזק את רוח הלחימה של העם הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
נאום זה היה למעשה ההודאה הפומבית הראשונה של ההנהגה הנאצית כי מהלך המלחמה אינו תואם את התוכניות, וכי גרמניה עומדת בפני סכנות חמורות. גבלס ביקש ללכד ולחזק את רוחו של העם הגרמני, ולהכינו לקראת העתיד הקשה הצפוי לו, על מנת להבטיח את שרידותו ושרידות אירופה כולה מפני האויב הבולשביקי. הנאום בן 109 הדקות נחשב לדוגמה מובהקת לשילוב הרטוריקה כחלק מן התעמולה הנאצית.
רקע היסטורי
אסטרטגית המלחמה הנאצית התבססה על עיקרון של "מלחמת בזק" כלומר הכרעה מהירה של האויב תוך שימוש מאסיבי משולב של אש ותנועה מהירה לכיבוש שטחי קרקע. היא לא הייתה ערוכה מבחינה כלכלית למצב של מלחמה סטטית וממושכת. לעומת זאת האסטרטגיה של ברית המועצות התבססה על "מלחמת התשה" הנשענת על כמויות בלתי נדלות של נשק וכוח אדם הנלחמים עד לניצחון. התפתחות המלחמה בחזית המזרחית מול ברית המועצות, לא התנהלה בהתאם לתכנון הנאצי וגרמניה מצאה את עצמה מובסת מול עוצמת התפוקה של כלי הנשק וכח האדם הסובייטי שהיו גדולים בהרבה משלה.
הכלכלה הגרמנית לא הצליחה לעמוד בדרישות היצור והאספקה לכוחות הלוחמים וגבלס פנה להיטלר בהצעה להפעיל כלכלת מלחמה שעיקרה הפניית כל המשאבים של המדינה לטובת יצור והספקה של הצרכים הצבאיים, שאותה כינה "מלחמה טוטלית". ניהול כלכלה מסוג זה דרשה הפסקה וסגירה של כל פעילות יצור וצריכה אזרחית שאינה חיונית כגון מסעדות יוקרה וסלוני אופנה, תיאטראות מועדונים וחנויות יוקרה, והפניית משאביהן לטובת יצור מוצרים הדרושים לכוחות הצבא. בנוסף לכך דרש להכריח את בני משפחותיהם של בעלי ההון להשתתף במאמץ המלחמתי באמצעות עבודה בתעשייה הצבאית.
מרוץ חימוש
מרוץ חימוש הוא מצב שבו שתי מדינות (או יותר) מגדילות בהתמדה את עוצמתן הצבאית, כשכל אחת מנסה להגיע לעוצמה גדולה מזו של יריבתה.
הנאום בארמון הספורט
רקע היסטורי
גבלס ראה בעצמו כאיש השני בחשיבותו בהיררכיה הנאצית וכאחראי על ניהול המלחמה הטוטלית. הוא תכנן להשתמש בנאום בארמון הספורט כאמצעי לחץ להשפעה על היטלר וכמכשיר להכנת העם לצעדים הקיצוניים שנדרשו להם. לשם כך תכנן את הנאום לפרטיו, ועשה שימוש במגוון אמצעים ליצירת הרושם המתאים. כך למשל הורכב הקהל באולם מתומכיו הנאמנים ביותר ובהם רבים מבני המעמד הגבוה ועובדי "צווארון לבן", הקהל קיבל סימנים מתי להריע ולמשך כמה זמן, סיסמאות דגלים וסמלים קישטו את האולם, מצלמות וצלמים רבים הוצבו בנקודות שונות באולם על מנת ללכוד כל זווית מהאירוע, ומערכת הרמקולים באולם תוכננה כך שהגבירה את הרושם הכללי.
מרוץ חימוש
מרוצי חימוש בולטים
דוגמה בולטת למירוץ חימוש היא ההתפתחות המקבילה של תותחים ימיים ותותחי חוף ובין תותחים ימיים לבין עצמם לאורך מאות שנים בתחומי ההגדלה ההדדית של טווח הירי ופיתוח יכולות ההמלטות והמיגון של כלי השיט.
הנאום בארמון הספורט
מבנה הנאום
הנאום מורכב משלושה חלקים המהווים סיכום לאירועים, מסקנות ותוכניות בעבר, בהווה ובעתיד. גבלס פתח בדברי הלל לעם הגרמני. הוא שיבח את כוח עמידתו למרות הסבל הרב שעובר עליו ואת שאיפתו לפעול למען שיפור המצב. בסיבות למצב הקשה ידון, כך אמר, בעתיד. גבלס מאשים את "הבולשביקים" כאויב גדול יותר ממה שניתן היה לשער וכינה את המלחמה כ"משימה היסטורית" נגד האיום על העם הגרמני ואירופה כולה.
מרוץ חימוש
מרוצי חימוש בולטים
מרוצי חימוש התקיימו בעיקר בעת החדשה. אחד מהראשונים שבהם התקיים בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה, בשנים 1890–1914, ובו היו מעורבות חמש המעצמות האירופיות: בריטניה, גרמניה, צרפת, רוסיה ואוסטרו-הונגריה.
הנאום בארמון הספורט
מבנה הנאום
בנאומו ציין גבלס שלוש קביעות בנוגע לסכנה מצידה של ברית המועצות:
מרוץ חימוש
מרוצי חימוש בולטים
שימוש עיקרי במושג זה נעשה בתקופת המלחמה הקרה, לתיאור מאמציהן של המעצמות לייצר מלאי גדל והולך של נשק גרעיני ולפתח נשק גרעיני בעל עוצמה גוברת והולכת. קרל סייגן תיאר זאת כשני אנשים שקועים עד צוואר בבריכת בנזין, לאחד שלושה גפרורים ולשני חמישה.
הנאום בארמון הספורט
מבנה הנאום
בשלב הבא בנאומו, פנה גבלס לקהל באולם אשר לדבריו כלל חיילים נכים מן החזית, עובדי תעשיית הנשק, חברי המפלגה הנאצית, רופאים, מדענים, מהנדסים, אדריכלים, מורים, נשים, צעירים ומבוגרים. הוא ציין כי מדובר בייצוג של כל חלקי העם הגרמני בחזית ובעורף ("בכל מקרה", העיר, "היהודים אינם מיוצגים כאן"). הוא הציג בפניהם סדרה של עשר שאלות רטוריות המסכמות את נכונותם לקיומה של מלחמה טוטלית ותביעות מן האויב האנגלי, למרות כל הקשיים והסבל הכרוכים בכך, ועד להשגת הניצחון הסופי בהנהגתו של הפיהרר. המפורסמת מכולם היא השאלה הרביעית (בתרגום חופשי) כל אחת מן השאלות נענתה בחיוב תוך תשואות רמות, וקימה כללית של כל הנוכחים ממושביהם וביצוע ההצדעה הנאצית במועל יד.
מרוץ חימוש
מרוצי חימוש בולטים
במזרח התיכון התרחש מרוץ חימוש פעמים אחדות:
הנאום בארמון הספורט
מבנה הנאום
בסיומו של הנאום קורא גבלס לנוכחים להמשיך וללכת בדרכו של המנהיג תוך אמונה בניצחון, ולהכפיף את כל הנדרש מהם לשירותו ולמען העם. הוא סיים בציטוט משיר של תאודור קרנר שנכתב ב-1813, בעת מלחמות השחרור נגד נפוליאון:
אמצעים רטוריים
הנאום היה משופע באמצעים רטוריים שמטרתם העיקרית היא שכנוע המאזינים באמצעות מניפולציות ריגשיות. גבלס הרבה להשתמש בביטויים בעלי ערך רגשי גבוה על מנת להדגיש היבטים חיוביים או שליליים בתוכן הנאום. כך למשל הוא הרבה להשתמש במילים כגון: "מנהיג", "ניצחון", "מולדת" ולעומתן ב"אויב", "מגפה", ואף מונחים בעלי הקשר סמנטי דתי כגון "אמונה", ו"קדושה".
גבלס עשה שימוש ברעיונותיו של היטלר בדבר השימוש בתעמולה ככוח מניע, ומתאים את אופן דיבורו ומשלב השפה שהוא עשה בו שימוש כך שיובנו ויתקבלו גם על ידי בני המעמדות הנמוכים. הוא חזר על הנקודות החשובות שוב ושוב על מנת שיחרטו בזיכרון כלל המאזינים, ובונה את נאומו כתהליך של התקדמות והתפתחות על ציר הזמן, מן העבר דרך ההווה ולכיוון העתיד, כאשר בכל אחת מן התקופות הוא מתאר את קשיו של העם וסבלו ביחד עם חוסנו הנפשי ויכולתו להתגבר עליהם בדרך להשגת הניצחון. באמצעות הצגת קבוצות הנוכחים בקהל ועיסוקיהם השונים הוא מנסה לבנות תחושת קהילתיות במטרה ליצור הזדהות מצד המאזינים ורצון משותף לקחת חלק באירועים ההיסטוריים החשובים. השאלות הרטוריות המופנות לקהל חוזרות על עצמן בניסוחים שונים תוך שימוש במונחים וסופרלטיביים עוצמתיים כגון: "טוטלי", "רדיקלי", והגזמות מכוונות לצורך הדגשה כגון: "עשר, שתים עשרה, ארבע עשרה ושש עשרה שעות עבודה ביום". כל השאלות נענות בחיוב ובהתלהבות רבה ומוחצנת. ניתן לומר כי דיאלוג מבוים ומניפולטיבי זה הוא בעל ההשפעה הרבה ביותר מבחינה רגשית והאמצעי החזק ביותר שבו נעשה על מנת להשפיע על הקהל.
מרוץ חימוש
עצירתו של מרוץ חימוש
לשם הפסקתו של מרוץ החימוש הגרעיני, התקיימו בין ארצות הברית לברית המועצות שיחות שמטרתן צמצום מאגר הטילים והנשק הגרעיני של כל אחת משתי המעצמות, שהסתיימו בחתימת הסכם START.
הנאום בארמון הספורט
השפעה
גבלס עצמו הודה כי הצליח לשטות במאזיניו ואף לגרום להם להסכים ולעשות דברים בלתי הגיוניים לחלוטין. למרות זאת הוא לא הצליח להשיג את מטרתו העיקרית והראשונית, ההשפעה שביקש ליצור על היטלר, ולא מונה כאחראי על ניהול כלכלת המלחמה. יתרה מכך, גם השפעתו התעמולתית של הנאום הלכה והתפוגגה במהלך החודשים הבאים עם התגברות הקשיים והסבל האזרחי, כתוצאה מן המלחמה והתבוסות בשדה הקרב בחזיתות השונות.
מרוץ חימוש
עצירתו של מרוץ חימוש
דרך שונה לסיומו של מרוץ חימוש הוא הגעה למצב שבו אחת מהמשתתפות במרוץ אינה מסוגלת יותר להעמיד משאבים להמשך המרוץ, ולכן נאלצת להפסיקו. יש המייחסים תוצאה זו ליוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים"), שהביאה לקריסתה של ברית המועצות.
משמעות מושאלת
בהשאלה החל המושג לשמש לתיאור תחרות שבה אין גבול מוחלט, וכל מתחרה מנסה לשפר את מקומו היחסי. דוגמה לכך היא הביטוי מרוץ חימוש ביולוגי שבא לתאר אבולוציה שבה בעלי החיים משפרים את כישוריהם כדי לזכות בעדיפות על יריביהם.
תומאס ברנהרד
תומאס ברנהרד (בגרמנית: Thomas Bernhard; 9 בפברואר 1931 הרלן, הולנד - 12 בפברואר 1989 גמונדן, אוסטריה) היה מחזאי וסופר אוסטרי, מחשובי הסופרים והמחזאים בשפה הגרמנית במחצית השנייה של המאה העשרים.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1931 בעיר הרלן שבמחוז לימבורג בהולנד לאם חד-הורית אוסטרית, אשר עבדה שם כעוזרת-בית. כשהיה בן שנה אמו שבה איתו לווינה ושם בילה את ימי ילדותו אצל סבו וסבתו מצד אמו. אמו נישאה ב-1936 ועברה להתגורר בעיר טראונשטיין שבבוואריה. הוא נשאר עם סבתו ועם סבו שהיה הסופר יוהנס פרמביכלר שב-1937 קיבל פרס מן המדינה בעבור הרומן "פילומנה אלנהוב". תומאס ברנהרד זכר לטובה כל ימיו תקופה זו של ילדותו בחברת סבו.
הוא למד בבית ספר יסודי בעיר זלצבורג בימי השלטון הנאצי באוסטריה. בגיל 8 צורף לנוער ההיטלראי, בגיל 10 נשלח למרכז חינוך של המפלגה הנאצית במדינת תורינגיה שבגרמניה. לאחר המלחמה, ב-1947, בהיותו בן 16 שנה, הפסיק את לימודיו והפך לשוליה בחנות מכולת. ב-1949 חלה בשחפת ונכנס לבית מרפא לחולי ריאה, שם פגש בהדוויג סטאביאניצ'ק שהפכה לידידתו. סבו מת באותה שנה, ואמו - בשנה שלאחריה. ב-1951 השתחרר מבית המרפא, אך סבל כל ימיו מקוצר נשימה - מצב שהוא מתאר בכתביו.
ב-1952, בהמלצת ידיד של סבו, החל לכתוב מאמרים בעיתון בזלצבורג. אך מאמרים אלו גרמו לשערורייה, כי בהם תקף את הצביעות שבחיי העיר המבוססים על הדת ואת תושביה המסרבים להתנתק מן הערכים הנאציים. הוא למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה בווינה ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג.
ב-1962 כתב את הרומן הראשון שלו, "קיפאון", שזיכה אותו בפרסים רבים. אך ב-1968 פרצה שוב שערורייה בטקס קבלת פרס לספרות. אחרי שאמר "הכול מגוחך כשאנו חושבים על המוות" החל לתקוף את מוסדות המדינה, את התרבות האוסטרית ואת האוסטרים כ"אדישים לחיים". שר החינוך ואלה שארגנו את האירוע עזבו את האולם.
ב-1988 הוצגו שני מחזותיו "הלדנפלאץ" (שמה של כיכר הגיבורים במרכז וינה שבה נאם היטלר לקול תשואות ההמון עם סיפוחה של אוסטריה לרייך השלישי חמישים שנה לפני כן) ו"ארוחת הצהרים הגרמנית". במחזות אלה הצביע על העובדה שהאוסטרים לא השתנו, תיאר את סבלם של היהודים הזוכרים את זוועות הנאציזם וכתב: "כיום יש בווינה יותר נאצים מאשר ב-1938".
תומאס ברנהרד כתב 23 ספרים, 18 מחזות, 5 קובצי שירה וכ-250 מאמרים. יצירותיו מושפעות מזיכרונות ימי ילדותו ונעוריו וממחלתו שממנה סבל כל ימיו. יש בהן מונולוגים המסבירים לקורא את השקפותיו, לעיתים קרובות באמצעות הצגת מקרים קונקרטיים. הוא מטיל ספק בערכם של מוסדות אוסטריים מכובדים כמו הבורגתיאטר (התיאטרון האוסטרי הלאומי בווינה).
ברנהרד התגורר שנים ארוכות בווינה, שם נהג לפקוד כמעט מדי יום את בית הקפה ברוינרהוף. בבית הקפה תלוי כיום פורטרט של ברנהרד, המצביע על מקומו הקבוע של הסופר.
מייק דאגלס
מייק דאגלס (באנגלית:Mike Douglas; 11 באוגוסט 1920 – 11 באוגוסט 2006) היה זמר אמריקאי.
ביוגרפיה
דאגלס נולד בשיקגו, הוא לא השלים את התיכון והתמקד בעיסוקיו המוזיקליים, בנעוריו עבד כזמר במועדון לילה ובאוניית תענוגות, הוא גם עבד ברדיו באוקלהומה סיטי, במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, לאחר מכן החל לעבוד בתחנת טלוויזיה בשיקגו ואחרי כן עבר ללוס אנג'לס.
הוא ביצע את קול השירה של הנסיך בסרט סינדרלה של דיסני.
מ-1961 ועד 1981 הגיש את תוכנית האירוח "המופע של מייק דאגלס", הוא שיחק תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה נוטס לנדינג וספינת האהבה.
אלמנת עיסה
המקורות במשנה ובגמרא
כלומר, רבן גמליאל קבע שאף על פי שההלכה היא שאלמנת עיסה כשרה לכהונה, משום שהכהנים מקפידים ביוחסין אין לכהן לכתחילה להנשא לאלמנת עיסה.
במסכת כתובות נחלקו רבן גמליאל ורבי יהושע בקשר לדינה של אשה שזנתה עם אדם וטוענת שהאדם כשר ועל כן היא או עוברה אינן פסולות להנשא לכהונה. רבן גמליאל אומר שמאמינים לה ורבי יהושע טוען שלא ניתן להאמין לה עד שתביא ראייה שמדובר באדם כשר. הגמרא משווה מחלוקת זאת למחלוקת במסכת עדויות על אלמנת עיסה וטוענת שיש סתירה בין דעתו של רבי יהושע בשני המקומות וכן שיש סתירה בין דעתו של רבן גמליאל בשני המקומות. הגמרא מיישבת שרבי יהושע מכשיר את אלמנת עיסה מפני שיש בה ספק ספיקא ושרבן גמליאל פוסל את אלמנת עיסה מאחר שאין מי שטוען טענת ודאי כמו שיש אצל האישה שזנתה.
יש המפרשים בדברי רבן גמליאל, שבמקרה של אלמנת עיסה אין להכריע על פי הכללים המקובלים, שכן התורה מסרה את ההכרעה בענייני נישואין לידי בעל הדין עצמו, ובמקרה והוא עצמו מסופק הדבר נותר ספק, וספק איסור - לחומרא. ויש המפרשים, שעל אף שמעיקר הדין ניתן היה להכשיר את אלמנת העיסה, מעלה עשו ביוחסין, שכן חכמים החמירו ביותר בדיני נישואין של כוהנים.
הגמרא בכתובות ממשיכה וכותבת שהמחלוקת באלמנת עיסה נוגעת רק כשהפסול הוא חללות, אבל לא פסול אחר - כמו ממזר, נתין, או עבדות.
אופן התערבות הפסול
קיימות מספר שיטות בראשונים בפירוש אלמנת עיסה.
רש"י בקידושין כותב שאלמנת עיסה היא אלמנה של בעל שהיה ספק חלל ו"בעלה היה ספק והיא באה מכוחו" ולכן היא נחשבת ספק ספיקא.
רש"י בכתובות מפרש בשם רבי יוסף טוב עלם שמדובר באדם שהיה בן של אשה שספק התגרשה מבעלה הראשון זמן קצר לפני שהוא נפטר ומיד לאחר מכן היא נישאה לבעל שני שהיה כהן, ונולד לה בן אשר לא ידוע אם הוא בן של בעלה הראשון או של בעלה השני. בכך יש בבן של אלמנת העיסה שני ספקות, הראשון האם הוא הבן של הבעל הראשון או הבעל השני, והשני שגם אם הוא הבן של הבעל השני, האם אמו הייתה אלמנה המותרת לכהן או שאמו הייתה גרושה ואז היא אסורה לכהן והוא חלל.
המאירי מפרש שהבן היה בנו של כהן שספק גירש את אשתו, ואחר כך הוא החזירה ויש ספק האם אמו התעברה לפני ספק הגירושין או אחרי ספק הגירושין.
הרשב"א מפרש שהבן נולד לאם שבעלה גירש אותה גירושי ספק והיא נישאה לאדם אחר תוך פחות משלושה חודשים מגירושי הספק והבן של אלמנת העיסה נולד באופן שיש ספק האם הוא הבן של הבעל הראשון והוא כשר או שהוא הבן של הבעל השני ואם גירושי הספק לא היו גירושין אז אמו הייתה אשת איש והוא ממזר.
לפי פירוש הריב"א, מדובר באלמנה ממשפחה שהתערב בה ספק ממזר, כך שיש באלמנה זו שני ספקות: ספק אם נישאה לאותו אדם, וגם אם נניח שכן, השאלה היא אם הוא היה אכן ממזר.
אורוות שלמה
אורוות שלמה הוא מבנה תת-קרקעי קדום בפינה הדרום-מזרחית של הר הבית, המורכב מקמרונות. גודלו 60 על 80 מטר, ומפלסו 12 מטר מתחת למפלס הנוכחי של ההר. בתחילת שנות התשעים ביצע וקף עבודות שיפוץ וחפירה בלתי חוקיות במבנה, אך לאחר מהומות מנהרת הכותל ניתן אישור רטרואקטיבי לעבודות אלה, ובשנת 1996 חנכו הווקף והתנועה האיסלאמית במבנה מסגד על שם מרואן, שהיה ח'ליף מבית אומיה (אביו של עבד אל-מלכ שהקים את כיפת הסלע).
בניית אורוות שלמה
רוב החוקרים סוברים שהמבנה נוסד על גבי חורבות של שרידים מתקופת הבית השני. בתחילת המחקר הארכאולוגי של הר הבית הוצע שהמבנה עצמו נוסד בימי בית המקדש השני. אומנות המבנה מורכבות מאבנים עם סיתות שוליים בסגנון ההרודיאני, וככל הנראה מקורם באבני הכותל הדרומי שהתמוטטו. בצד אחד של האבנים מופיע הסיתות המקורי מימי הבית השני, ואילו בשלוש הפאות הנוספות של האבנים נעשה סיתות שמחקה את הסיתות הקדום. מרבית החוקרים היום מתארכים את המבנה לתקופה האומאית.
לדעת חוקר המקדש הרב זלמן מנחם קורן, האזור הדרומי של הר הבית לא היה מכוסה בעפר בימי הורדוס, אלא כוסה רק בתקופה הביזנטית או המוסלמית הקדומה. זאת הוא מסיק מהחפירות שנערכו על ידי הערבים במקום, ושגילו שלמבנה היה שער מסותת במקום שבו היה מכוסה עד כה בעפר, מה שמוכיח לדעתו שכל האזור הדרומי לא הוגבה בעפר על ידי הורדוס, וכי מבנה אורוות שלמה היה מבנה עלי במקורו. ראיה נוספת לדבריו מוצא הרב קורן בשרידי שער בכותל המזרחי של הר הבית, בפינה הדרומית, שנמצא באותו מפלס גובה של שערי חולדה (בקרקעית אורוות שלמה), אך מעל לפני השטח בצד החיצוני של הכותל, כך שהיה צורך במדרגות כדי להגיע לשער. מכיוון שאין טעם ליצור שער שחציו יהיה מדרגות וחציו יהיה תת-קרקעי (עד למפלס העליון), מסתבר מכאן שהשער לא היה תת-קרקעי, מכיוון שהאזור לא היה מכוסה. זאת לעומת קשת וילסון, המוליכה בדרום למפלס בגובה שאר ההר (ולא באופן תת-קרקעי), ושלדעתו הובילה לשטח מוגבה צר בלבד, בדרך להר הבית המקורי, שלפני ההרחבה.
המבנה ואתו כל המבנים האחרים בדרום הר הבית, ניזוקו עקב רעידת האדמה הגדולה של שנת 1033; לאחר מכן, ככל הנראה באותה תקופה (התקופה הפאטימית), שוקם המבנה והקמרונות נבנו מחדש.
שימושים
כשהצלבנים כבשו את ההר, הוחזק המבנה בידי האבירים הטמפלרים של מקדש שלמה (כך כונה בפיהם המקום), ושם נהגו לקשור את סוסיהם, ומכאן שמו "אורוות שלמה". בשנת 1187 המצביא האיובי צלאח א-דין כבש את ירושלים מידי הצלבנים, וסתם את פתחיו הצפוניים של המבנה, במטרה להוציאו משימוש — אולי כחלק ממדיניות כיבושיו שבה לא רצה להשאיר כל זכר לכיבוש הנוצרי. מאז ועד לשנים האחרונות, שבהן המבנה הפך למסגד, לא היה כל שימוש במבנה זה.
אגון אורובאן
אגון אורובאן (בהונגרית: Orován Egon, באנגלית: Egon Orowan; בודפשט, 2 באוגוסט 1902 – קיימברידג', 3 באוגוסט 1989) היה פיזיקאי ומטלורג יהודי-הונגרי-בריטי פרופסור באוניברסיטאות. על פי ג'רג' מרקס, נחשב לאחד המדענים הכלולים בקבוצה המכונה "אנשי המאדים".
משפחתו
אורובאן נולד באובודה (כיום רובע 3 של בודפשט). אביו, ברטולד (ברנרד) אורובאן, היה מהנדס מכונות ומנהל מפעל ואמו יוזפינה (יוז'ה) שפיצר שאגווארי, הייתה בתו של בעל אחוזה שהתרושש מנכסיו. מצד אמו, אורובאן הוא בן דוד של אנדרה שאגווארי. הוריו התחתנו ב-20 באוקטובר 1901 בבודפשט ברובע 8. סבו וסבתו מצד אביו היו יאקאב אורובאן ומריה נויבאור, סבו וסבתו מצד אמו היו מור שפיצר (שאגווארי) ורוזליה מאוטנר.
ביוגרפיה
אגון אורובאן סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הראשית הממלכתית של רובע 9 בבודפשט בשנת 1920. מ-1920 עד 1922 למד פיזיקה, כימיה, מתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת וינה. בשנת 1928 למד הנדסת מכונות והנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של ברלין, אך עד מהרה פנה לפיזיקה וכתב דוקטורט בתחום זה בשנת 1932 על "שבירת גבישים". הוא לא הצליח למצוא עבודה באופן מיידי ובילה את השנים הבאות עם אמו, במחקר. עם עליית היטלר לשלטון בגרמניה הוא עזב את המדינה וחזר לבודפשט.
משנת 1936 הועסק על ידי אימרה ברודי במעבדת המחקר של "נורות ליבון וחשמל מאוחדת", שם עבד על הפקת קריפטון מהאוויר לשם ייצור נורות קריפטון. אורובאן "חש" כבר במלחמה המתקרבת ובאה ועל כן היגר לבריטניה (אימרה ברודי, שהיה יהודי-הונגרי אף הוא, נרצח בהמשך בשואה). בשנת 1937 אורובאן התחיל לעבוד במשותף עם רודולף פיאֶרלס (Rudolf Peierls) על תאוריית התעייפות החומר באוניברסיטת בירמינגהם.
בשנת 1939 עבד באוניברסיטת קיימברידג'. שם המשיך לפתח את תאוריית הנקעים שלו, ודן בקשר של משקעים עם חומר זר בתוך גביש או בתוך קבוצת הנציצים. אורובאן הראה כי פגמים תלת־ממדיים אלה מוקפים בקווי הנקעים הסוגרים את עצמם (כיום הנקעים העיקריים הללו נקראים לולאות אורובאן). באמצעות תאוריית הנקעים ביקש אורובאן למצוא הסבר לתנועת הקרחונים, לנדידת היבשות ולהיווצרות התעלות באוקיינוסים. בשנת 1944 הסביר את התהליך הפיזיקלי שגרם להתפרקותן של אוניות ליברטי רבות בצפון האוקיינוס האטלנטי. הסבריו נגעו לעובדת האיכות הנמוכה של הריתוך שבוצע, זאת בשילוב עם תנאי הטמפרטורה הקיצוניים באזורים אלו. בקיימברידג', ויליאם לורנס בראג עורר את התעניינותו במחקר דיפרקצית קרני X. במהלך המלחמה עבד גם על בעיות בייצור תחמושת.
בשנת 1950, בהזמנתו של ריצ'רד סודרברג (Richard Soderberg), הצטרף למחלקה להנדסת מכונות של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. שם, בנוסף להמשך עבודתו המטלורגית, החל להתעניין בגאולוגיה, בשבירת קרח ובמדע שכינה סוציומיה. בהתבסס על עבודתו של ההיסטוריון מהמאה ה-14, אבן ח'לדון, פיתח אורובאן תיאוריה בדבר כשל השוק של ביקוש והיצע, אך רעיונות אלה לא התקבלו בקרב השדרה המרכזית של הכלכלנים. אורובאן רשם פטנטים רבים על המצאותיו.
גירוש שדים
גירוש שדים הוא טקס או תהליך שנועד לסלק השפעה מזיקה של שד, שחדר לגופו של אדם, גופו של בעל חיים, מבנה או חפץ.
בדתות
בדתות שונות ישנה מסורת של ביצוע גירוש שדים. גירוש השד מתבצע באמצעים שונים, כקריאות שונות, הזאת מים קדושים, העלאת עשן (בפרט עישון בְּכוּר, שהיא תערובת עשבי טיהור) ועוד.
בנצרות
בעת העתיקה, כאשר אדם סבל משיגעון או אפילו מפיצול אישיות, חשבו שנעשה בו איחוז. הכומר היה מגיע ומנסה לסלק את השד. בנצרות הקתולית קיים נוסח מוסכם ורשמי, המופיע בספרי תפילות, של תהליך הגירוש. בשנת 1992 גבריאלה אמורט הקתולי הקים ארגון בינלאומי של מגרשי שדים בה כ-250 חברים מ-30 מדינות קתוליות.
באסלאם
בחברה הבדואית בישראל, גם במאה ה-21 ישנם שייחים המבצעים טקסי גירוש שדים.
ביהדות
מעשי גירוש שדים מוזכרים בספר טוביה הקדמון. שנים רבות לאחר מכן, יוסיפון מספר על יהודי בשם אלעזר שביצע גירוש שדים לפני קיסר רומי אספסיאנוס. בין מגילות קומראן נמצאו גם תפילות להרחקת שדים.
בתלמוד ובספרות המדרשים מסופר על תנאים ואמוראים שעסקו בגירוש שדים, כמו רבי חנינא בן דוסא, רבי שמעון בר יוחאי, רבי יוסי איש צייתור ועוד.
מנהגים שונים נפוצים עד זמננו בין שומרי מסורת, כשבירת כוס על ידי החתן תחת החופה, שיש הטוענים שמקורם הוא כאקט של הרחקת שדים. גם על מנהג החינה נטען כי מקורו מנוהג שנועד להרחיק שדים.
טקסי גירוש שדים נפוצים כיום בעיקר בין יוצאי מרוקו ואתיופיה. בין יהודי מזרח אירופה מכונה גירוש שדים לרוב בשם "הסרת דיבוק", כאשר לפי תפיסה זו מדובר בנשמה של אדם חוטא שלא זכתה להתנקות בגיהנום, וכדי למצוא לעצמה מנוחה היא נכנסת לגופו של אדם חי, וגורמת לו סבל רב. קיים דמיון רב בין טקסי גירוש שדים לטקסי הסרת דיבוקים. העוסק במלאכת גירוש השדים נקרא "בעל שם".
בין פוסקי ההלכה נמצאו פוסקים שהתנגדו להעלאת עשן לצורך גירוש שדים, בנימוק של איסור עבודה זרה (שו"ת דברי מלכיאל חלק ה סימן קד). יש הבדל בין טומאה לגירוש שדים, כשאדם נטמא טיהרו אותו אבל לא בצורת טיהורו מ"שד".
האריס ספארוביץ'
האריס ספארוביץ' (בבוסנית: Haris Seferović; נולד ב-22 בפברואר 1992) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק באל-וואסל ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
ספארוביץ' נולד למשפחה ממוצא בוסני. החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סורסה עיר נעוריו אליה הצטרף בגיל 7. בקיץ 2004 עבר ללוצרן, ולאחר שלוש שנים עבר לגראסהופרס ציריך. ב-26 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד נשאטל גזמאקס.
ב-29 בינואר 2010 חתם בפיורנטינה. ב-4 באוגוסט 2011, ספארוביץ' הושאל לנשאטל גזמאקס. ב-27 בינואר 2012, ספארוביץ' הושאל ללצ'ה.
בקיץ ספארוביץ' חתם בריאל סוסיאדד ל-4 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-17 באוגוסט 2013, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במדי סוסיאדד. ספארוביץ' היה שותף לעלייה של סוסיאדד לשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-1 באוגוסט 2014 חתם באיינטרכט פרנקפורט הגרמנית ל-3 שנים. ב-23 במאי 2016 התמודדה איינטרכט פרנקפורט במבחני ההישרדות בבונדסליגה מול נירנברג. לאחר שהמשחק הראשון בפרנקפורט נגמר בתוצאה 1-1, תוצאת 0-0 בגומלין הייתה מורידה את פרנקפורט לבונדסליגה השנייה. ספארוביץ' הבקיע במשחק זה את שער הניצחון לפרנקפורט בדקה ה-66, והקבוצה נשארה בבונדסליגה לעונה נוספת.
ב-2 ביוני 2017 חתם ספארוביץ' בבנפיקה ליסבון לחמש שנים.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שיחק ספארוביץ' במדי נבחרת הנוער של שווייץ. בשנת זכה עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17, כאשר הבקיע את שער הניצחון בגמר נגד  וסיים כמלך השערים עם 6 שערים ביחד עם עוד 3 שחקנים. ספארוביץ' היה יכול להתחרט ולשחק עבור משום שנולד להורים בוסנים, אך בחר להמשיך ולשחק בנבחרת שווייץ. ב-8 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ספארוביץ' עלה עם הנבחרת לטורניר הגמר וזומן לסגל הנבחרת. במשחק נגד בשלב הבתים שולב ספארוביץ' כמחליף והבקיע שער בדקה ה-93 בניצחון נבחרתו 1–2.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
פט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2023
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2023, היא האליפות האזורית ה-39 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות התקיימה בישראל ובסלובניה בין ה-15 ביוני ל-25 ביוני 2023. נבחרת זכתה באליפות לאחר שגברה במשחק הגמר על
סילביה שיין
סילביה שיין (1947–2004) הייתה היסטוריונית ישראלית, חוקרת ממלכת ירושלים והצלבנים בארץ ישראל. שימשה כראש החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
למדה היסטוריה לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית. הייתה עוזרת הוראה של חוקר התקופה הצלבנית פרופסור יהושע פראוור. אחרי שסיימה את לימודי התואר השני בהצטיינות, למדה לתואר דוקטור באוניברסיטת קיימברידג', בהדרכתו של פרופסור ריימונד סמייל. עבודת הדוקטורט שלה עסקה באירופה ומסעי הצלב בשנים 1314-1291.
לימדה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה ובסוף שנות ה-90 הייתה לראש החוג.
עכו חלומות
עכו חלומות (בערבית: أحلام عكا, באנגלית: Acre Dreams) הוא סרט מוקומנטרי ישראלי משנת 2018 של הבמאי דניאל וקסמן.
עלילה
עזאם (היית'ם עומרי), הוא במאי תיאטרון ערבי תושב הגליל, המביים מחזה אוטוביוגרפי המתרחש בשנת 1947, סוף תקופת המנדט הבריטי בפלסטין. ההצגה מגוללת את סיפור אהבתם של סבתו, הזמרת הפלסטינית לילה (לירז צ'רכי), וסבו, ד"ר אלפסי, הרופא והתושב היהודי האחרון שנותר בעיר בתקופת המלחמה. עזאם בוחר לבצע היפוך תפקידים ומלהק שחקנים ערבים לתפקיד היהודים ושחקנים יהודים שיגלמו את הדמויות הערביות. ההצגה נתקלת בהתנגדות מצד גורמים יהודים וערבים ולא זוכה לעלות על במת התיאטרון. הסרט "עכו חלומות", שעקב ותיעד את העבודה על המחזה השנוי במחלוקת, הוא העדות היחידה לסיפורו האמיתי של עזאם.
זוכר כמעט הכל
זוכר כמעט הכל הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר עידן עמדי, אשר שוחרר ב-29 בדצמבר 2022, בסיומה של שנת העשור לקריירה. את אלבומו החמישי כתב עמדי במהלך ארבע שנים ושחרר מתוכו לאורך הדרך סינגלים לתחנות הרדיו שצברו הצלחה גדולה והפכו במהרה ללהיטים.
הסינגלים באלבום
הסינגל הראשון באלבום, ״מה את מרגישה״, יצא בינואר 2019 בהפקתו של פטריק סבג וכבש את המצעדים הדיגיטליים ותחנות הרדיו. ביוני 2019 יצא הסינגל השני ״אני רוצה״ בהפקתו של סתיו נחמיאס. בפברואר 2020 הוציא את השיר ״מפה לשם״ בשיאן של מערכות הבחירות החוזרות ונשנות בפוליטיקה הישראלית ורגע לפני התפרצות מגפת הקורונה.
במאי 2020 הוציא את שיר הנושא של האלבום, ״זוכר כמעט הכל״, שנכתב במהלך הסגר במגפת הקורונה. השיר אף פתח את מופע העשור שהתקיים בהיכל מנורה בפברואר 2022.
באוגוסט 2020 יצא השיר ״בקרוב יפתחו השמיים״ בהפקתם של גיא ויהל, שיר המתייחס לתקופת הקורונה. בפברואר 2021 יצא השיר ״תסתכלי לי בעיניים״ בהפקתו של סתיו נחמיאס.
בתחילת אוגוסט 2021 הוציא עמדי את הדואט ״מקום לשנינו״ עם הזמרת היווניה מאלו. השיר מהרגע הראשון כבש את צמרות כל המצעדים ורשימות ההשמעה בדיגיטל ובתחנות הרדיו והפך במהרה לאחד מהשירים המצליחים באלבום.
באפריל 2022, הוציא עמדי את ״בייבי, השיר הבא מוקדש לך״ שנכתב לזכרו של רס״ן אופק אהרון, ובאוגוסט 2022 הוציא את השיר ״ערב ערב״ לקראת הופעות הקיץ של סיבוב העשור לפעילותו. כשבועיים לפני יציאת האלבום הוציא עמדי את הסינגל האחרון, ״יבוא מחר״, שהוקדש ליום הולדתה השלישי של בתו הבכורה שנולדה תוך כדי כתיבת האלבום.
נירית הקמה
נִירִית הַקָּמָה (שם מדעי: Ridolfia segetum) היא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. מוצאו באזור אגן הים התיכון.
מאפיינים
גובהה של הנירית עשוי לעלות מעל למטר. הנירית נפוצה בארץ ישראל בשדות במרכז ובצפון. עליה מנוצים לאונות דקות. הצמח מכיל שמן אתרי בעל ריח, ולכן משמש כתבלין בתעשיית הכבושים. הצמח מכונה לעיתים גם "שמיר". תפרחתו מרובת פרחים אשר צבעם צהוב. כל חלקי הצמח העל-קרקעיים נאכלים מבושלים או כשהם לא מבושלים.
הנירית אינה רק צמח החשוב לתעשיית המזון אלא גם משמשת ברפואה. הערבים השתמשו בצמח כתרופה להסדרת המחזור החודשי לנשים, להגדלת כמות החלב בבלוטות החלב של האישה המיניקה, כתרופה נגד עצירות, לטיפול ולמניעת שיעול. כמו כן, שימשה גם כדי להפיג גזים מהבטן ולרפא מחלות דרכי הנשימה ולטיפול בכינים.
נירית היא יחידה ממינה בישראל. הפריחה בארץ ישראל היא בחודשים אפריל עד יוני. היישוב נירית באזור השרון קרוי על שם הצמח.
מפקד האוכלוסין ברוסיה (2010)
מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית היה המפקד הראשון של אוכלוסיית הפדרציה הרוסית מאז 2002 והשני לאחר פירוק ברית המועצות. ההכנות למפקד החלו בשנת 2007 והמפקד עצמו התקיים בין ה-14 באוקטובר ל-25 באוקטובר.
המפקד
המפקד נקבע במקור לאוקטובר 2010, לפני שתוזמן מחדש בסוף 2013, תוך ציון סיבות כלכליות, אף כי משערים כי מניעים פוליטיים השפיעו על ההחלטה. עם זאת, בסוף 2009 הודיע ראש הממשלה פוטין כי ממשלת רוסיה הקצתה 10.5 מיליארד רובל כדי לערוך את המפקד כמתוכנן במקור (באוקטובר 2010).
תוצאות
המפקד רשם את מספר האוכלוסייה כ-142.9 מיליון, ירידה של 2.3 מיליון (1.6%) מאז מפקד האוכלוסין בשנת 2002. האוכלוסייה מונה 73.7% עירוניים (105.3 מיליון) וכ-26.3% כפריים (37.5 מיליון). הגיל החציוני הוא 38 שנים. ההרכב האתני נשלט על ידי הרוסים (80.9% מהאוכלוסייה).
דושקו טושיץ'
דושקו טושיץ' (בסרבו-קרואטית: Duško Tošić, בסרבית-קירילית: Душко Тошић, נולד ב-19 בינואר 1985 בזרניאנין שביוגוסלביה, כיום בסרביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בגואנגג'ואו סיטי בעמדות המגן שמאלי והבלם. טושיץ' ערך 26 הופעות במדי נבחרת סרביה.
קריירת מועדונים
טושיץ' החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 2002/03 במועדון OFK בלגרד, ששיחק בליגת העל של סרביה ומונטנגרו. החל מעונת 2003/04 היה טושיץ' שחקן הרכב קבוע במועדון, ובעונה זו, וגם בעונת 2004/05, סיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה. את עונת 2005/06 החל טושיץ' בקבוצת OFK בלגרד, ובמחצית העונה עבר לליג 1 הצרפתית, שם חתם בסושו. את עונת 2005/06 סיים טושיץ' במקום ה-15 עם סושו. בעונת 2006/07 טושיץ' היה בורג משמעותי בהצלחת הקבוצה, שסיימה במקום השביעי המפתיע בליגה הצרפתית. טושיץ' וסושו זכו בגביע הצרפתי בסיום עונה זו, לאחר שניצחו את אולימפיק מרסיי בפנדלים לאחר 2-2 בתום 120 דקות.
בקיץ 2007 עזב טושיץ' את סושו, וחתם בורדר ברמן מהבונדסליגה על חוזה לארבע עונות. בעונת 2007/08 ערך טושיץ' 12 הופעות ליגה בלבד במדי ורדר ברמן, שסיימה עונה זו במקום השני בבונדסליגה. טושיץ' השתתף עם ורדר ברמן באותה עונה בליגת האלופות, ממנה נשרה ורדר ברמן אל גביע אופ"א לאחר שסיימה את שלב הבתים במקום השלישי. טושיץ' וברמן הגיעו לשמינית גמר גביע אופ"א, שם הודחו על ידי גלאזגו ריינג'רס. בעונת 2008/09 טושיץ' איבד לחלוטין את מקומו בהרכב הקבוצה, וערך רק 11 הופעות בכל המפעלים. עם זאת, טושיץ' ערך הופעה אחת בגביע הגרמני, בו זכתה בסיום העונה ורדר ברמן, והופעה אחת בגביע אופ"א, בו הגיעה ברמן לשלב הגמר והפסידה לשחטאר דונצק. במחצית הראשונה של עונת 2009/10 ערך טושיץ' הופעת ליגה אחת בלבד במדי ורדר ברמן.
בפברואר 2010 הותר חוזהו של טושיץ' בורדר ברמן, והוא חתם בפורטסמות' מהפרמייר ליג. עקב קשיים כלכליים של פורטסמות', נאלצה הקבוצה לשחררו לאחר חודש בלבד במועדון, בו ישב פעם אחת על הספסל ולא שיחק כלל. במרץ 2010 חתם טושיץ' בקווינס פארק ריינג'רס מהצ'מפיונשיפ, שם שיחק עד לתום עונת 2009/10, וערך חמש הופעות ליגה.
בקיץ 2010 חזר טושיץ' לסרביה, וחתם במועדון הכוכב האדום בלגרד על חוזה לשלוש עונות. בעונת הבכורה שלו, 2010/11, סיים טושיץ' עם הכוכב האדום במקום השני בליגה כשהוא היה שחקן הרכב קבוע. בקיץ 2011 הושאל טושיץ' לריאל בטיס מהלה ליגה הספרדית לתקופה של שנתיים, עם אופציית רכישה בתום ההשאלה. תקופתו של טושיץ' בבטיס לא הייתה מוצלחת והוא ערך רק הופעה אחת בחצי עונה. בינואר 2012 חזר טושיץ' לכוכב האדום בלגרד, ועד לסיום עונת 2011/12 ערך 16 הופעות ליגה וסייע לקבוצה לסיים שוב במקום השני. בסיום עונה זו זכה טושיץ' עם הכוכב האדום בלגרד בגביע הסרבי לאחר ניצחון 2-0 בגמר על בוראץ צ'אצ'אק. בשתי עונותיו בכוכב האדום, נכלל טושיץ' בנבחרת העונה.
ביוני 2012 עזב טושיץ' את הכוכב האדום בלגרד, וחתם לשלוש שנים בגנצ'לרבירליגי מליגת העל הטורקית. טושיץ' התאקלם היטב בגנצ'לרבירליגי, ושיחק במועדון זה שלוש עונות מלאות, בהן היה שחקן הרכב קבוע. הקבוצה סיימה בכל שלוש העונות הללו במרכז הטבלה. ביוני 2015 חתם טושיץ' בבשיקטש, גם היא מליגת העל הטורקית. לטושיץ' היה חלק חשוב בזכייה של בשיקטש בשתי אליפויות, בעונות 2015/16 ו-2016/17, כשבעונתו האחרונה בקבוצה, 2017/18, סיימו טושיץ' ובשיקטש במקום הרביעי בליגה. במפעלים האירופיים, הודחו טושיץ' ובשיקטש בשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2015/16. את שלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2016/17 סיימו טושיץ' ובשיקטש במקום השלישי, ונשרו אל הליגה האירופית, בה הגיעו עד לרבע הגמר והודחו על ידי ליון. בעונת 2017/18 בשיקטש וטושיץ' סיימו את שלב הבתים במקום הראשון, ובשמינית הגמר הודחו על ידי באיירן מינכן.
אצטדיון ארסנל
אצטדיון ארסנל היה אצטדיון כדורגל בצפון לונדון, ששימש כמגרשה הביתי של קבוצת ארסנל בין ה-6 בספטמבר 1913 ל-7 במאי 2006. האצטדיון ידוע בשם הייבורי (Highbury) על שם האזור בו הוא ממוקם. האצטדיון זכה גם לכינוי הבלתי רשמי "ביתו של הכדורגל" - על ידי האוהדים והמועדון כאחד. כיום עובר האצטדיון תהליך פיתוח במהלכו יהפוך למתחם מגורים, כאשר חלקים ממבנהו המקורי של האצטדיון ישמרו וישולבו בבנייה החדשה.
דושקו טושיץ'
קריירת מועדונים
במאי 2018 חתם טושיץ' בגואנגג'ואו סיטי מליגת העל הסינית על חוזה לשנתיים וחצי, כשהובטחו לו 5.8 מיליון אירו שכר לעונה.
אצטדיון ארסנל
המבנה
האצטדיון מורכב מ-4 יציעים נפרדים. מגרש הדשא ממוקם בכיוון מצפון לדרום, כאשר היציעים הצפוני והדרומי נמצאים מאחורי השערים. היציעים המערבי והמזרחי מתמשכים לאורך המגרש ומהווים דוגמה למספר יציעי כדורגל בריטיים שנבנו בסגנון אר דקו. היציע המזרחי כלל גם את משרדי המועדון, והיה ידוע בשל אולמות השיש שבו, אשר היו מוזכרים לעיתים תכופות בתאורי התקשורת של האצטדיון, כמו גם החזית הפונה לרחוב אבנל (Avenell Road).
דושקו טושיץ'
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה ערך טושיץ' בנובמבר 2006, בתיקו 1-1 מול נורווגיה במשחק ידידות. את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע טושיץ' בניצחון 6-1 על אזרבייג'ן במוקדמות יורו 2008 בנובמבר 2007. סרביה וטושיץ' לא העפילו ליורו 2008 עצמו.
בקיץ 2007 השתתף טושיץ' עם נבחרת סרביה בכדורגל עד גיל 21 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007, והגיע עמה למקום השני באליפות זו, לאחר הפסד 4-1 בגמר לנבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21. טושיץ' נכלל בנבחרת מצטייני הטורניר.
אצטדיון ארסנל
המבנה
בעת סגירתו הכיל הייבורי 38,419 מקומות (כ-12,500 ביציע הצפוני, 11,000 במערבי, 9,000 במזרחי וכ-6,000 מקומות ביציע הדרומי) - כולם מושבים וכן שני מסכי ענק בפינות הדרומית-מזרחית והצפונית-מערבית. הכניסות הראשיות לאצטדיון היו ברחוב גילספי (Gillespie Road), רחוב אבנל והייבורי היל (Highbury Hill).
לפני פרסום דו"ח טיילור ועידן האצטדיונים הכל-מושביים בבריטניה, היציעים הצפוני והדרומי כללו טריבונות ולעיתים קרובות נכחו באצטדיון כ-60,000 צופים. שיא הצופים במשחק אחד בהייבורי עומד על 73,295 צופים ונרשם ב-9 במרץ 1935, כאשר ארסנל וסנדרלנד נפרדו בתיקו 0.
דושקו טושיץ'
קריירה בינלאומית
טושיץ' זומן לסגל הסרבי האולימפי לאולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008. טושיץ' ערך שתי הופעות בשלב הבתים של טורניר זה, שבסיומו הודחה סרביה מהאולימפיאדה עם נקודה אחת. בהמשך, טושיץ' לא שיחק כלל במדים הלאומיים במשך למעלה משלוש שנים, והחמיץ את מונדיאל 2010 אליו העפילה סרביה.
אצטדיון ארסנל
המבנה
אצטדיון ארסנל היה ידוע בשל מצבו המצוין, מידותיו הקטנות של המגרש (100X67 מטרים), שכלל גם מערכת חימום תת-קרקעית. מנהלי המגרש של ארסנל סטיב ברדוק וממשיכו פול בורג'ס, זכו בפרס הפרמייר ליג ל"מנהל המגרש של השנה" מספר פעמים בשל עבודתם על המגרש.
דושקו טושיץ'
קריירה בינלאומית
בשנת 2018 זומן טושיץ' לסגל הסרבי למונדיאל 2018 על ידי המאמן מלאדן קרסטאיץ'. טושיץ' ערך שתי הופעות מלאות במונדיאל זה, בניצחון הסרבי 1-0 על קוסטה ריקה, ובהפסד 2-1 לשווייץ. טושיץ' וסרביה הודחו ממונדיאל 2018 בתום שלב הבתים. לאחר מונדיאל זה, פרש טושיץ' מהנבחרת.
אצטדיון ארסנל
היסטוריה
כיום לא נשמר אף חלק משמעותי מהאצטדיון המקורי של לייטץ', בעקבות סדרת שינויים בולטים במהלך שנות ה-30. הראשון מביניהם היה בניית היציע המערבי שעוצב על ידי קלוד ווטרלואו פרייר (Claude Waterlow Ferrier) וויליאם ביני (William Binnie) בסגנון האר דקו ונפתח בשנת 1932. ב-5 בנובמבר באותה השנה שונה שמה של תחנת הטיוב המקומית מ"גילספי רואד" ל"ארסנל". היציע המרכזי של לייטץ' נהרס לשם בנייתו של יציע מזרחי חדש, מקביל למערבי, בשנת 1936. בנייתו של היציע המערבי עלתה 45,000 לירות שטרלינג ובנייתו של היציע המזרחי חרגה מהתקציב והגיעה לעלות של 130,000 לירות שטרלינג, בעיקר עקב הוצאות בניית החזית שלו. לטריבונות ביציע הצפוני נוסף גג ולטריבונות הדרומיות נוסף שעון שזיכה אותן בשם "יציע השעון".
האצטדיון נשאר כמעט ללא שינוי במהלך 50 השנים הבאות, למרות שהיציע הצפוני הופצץ ונהרס במהלך מלחמת העולם השנייה והיה צורך לבנותו מחדש (הגג שוחזר רק בשנת 1956). זרקורים הותקנו בשנת 1951, למרות שמנג'ר הקבוצה הרברט צ'אפמן המליץ על הוספתם כ-20 שנים קודם לכן. המשחק הראשון שנערך לאור הזרקורים היה משחק ידידות מול הפועל תל אביב ב-17 באוקטובר באותה השנה. בניגוד להרבה אצטדיונים אחרים, בהייבורי לא הותקנו מעולם גדרות, אפילו בשיא החוליגניזם של שנות ה-80, מה שגרם להסרתו מרשימת האצטדיונים המורשים לארח את חצי גמר גביע ההתאחדות.
דושקו טושיץ'
חיים אישיים
טושיץ' נשוי לזמרת הפופ הסרבית ילנה קרלאושה, ולהם שני ילדים.
אצטדיון ארסנל
היסטוריה
בתחילת שנות ה-90 פורסם דו"ח טיילור בעקבות אסון הילסבורו והמליץ על שדרוג אצטדיוני הכדורגל לכל-מושביים. היציע הצפוני, שהיה מקום מושבם הקבוע של האוהדים ה"שרופים", נהרס בשנת 1992 ופינה את מקומו ליציע כל-מושבי שבנייתו הושלמה ב-1993. במהלך בנייתו היה במקום ציור קיר של אוהדים מעודדים, למתן אשליה שהשחקנים בועטים לעבר קהל ולא לאתר בנייה. הציור זכה בתחילה לביקורות מכיוון שלא היו בו אוהדים שחורים ותוקן במהרה. בינתיים שופץ היציע הדרומי ובשנת 1989 הותקנו בו מושבים, גג וסוויטות אח"מים (Executive Boxes).
סגירה ועתיד האצטדיון
לאחר פרסום דו"ח טיילור הוגבלה תכולת האצטדיון לכ-38,500 מקומות ומגבלות נוספות כגון היותו של היציע המזרחי מבנה המיועד לשימור, הקשו על הרחבות עתידיות. בסופו של דבר, החליטה ארסנל לעזוב את הייבורי לטובת אצטדיון האמירויות הסמוך, אשר נפתח בחודש יולי 2006. בעונתה האחרונה בהייבורי (2005-06) ארסנל פתחה במספר מסעי פרסום לשימור מסורת האצטדיון. עוצב לוגו הנצחה שכלל את סמל האר דקו המסורתי מימי הרט צ'אפמן. הלוגו הוצג לראווה באצטדיון וכן בפרסומי המועדון, באתר האינטרנט, בכרטיסי המנויים וכן בסחורה (Merchandise). על המגרש, ארסנל זנחה זמנית את החולצות האדומות בעלות השרוול הלבן ואימצה את החולצה האדמדמה שבה השתמשו בעונתם הראשונה בהייבורי.
דושקו טושיץ'
תארים
עם סושו:
עם ורדר ברמן:
אצטדיון ארסנל
סגירה ועתיד האצטדיון
המועדון גם הקדיש מספר משחקים להנצחת ההיסטוריה שלו כאשר משחקי הבית הנציחו מאורע מפורסם או דמות חשובה בהיסטוריית המועדון. כך למשל קוימו "יום (ארסן) ונגר" ו"יום דניס ברגקאמפ". משחקה האחרון של ארסנל באצטדיון היה משחק הפרמייר ליג ב-7 במאי 2006 מול ויגאן אתלטיק בו ניצחו 2-4, כאשר מלך השערים של ארסנל בכל הזמנים, תיירי הנרי, הבקיע שלושער. לאחר סגירת האצטדיון ערכה ארסנל מכירה פומבית למכירת חלקי האצטדיון, לרבות פיסות מהדשא, קורות השער וגם שולחנו של המאמן לשעבר ג'ורג' גרהאם. מכירת מושבי האצטדיון בוטלה לאחר שנמצאו בהם שרידי המתכת הרעילה קדמיום.
דושקו טושיץ'
תארים
עם הכוכב האדום בלגרד:
אצטדיון ארסנל
סגירה ועתיד האצטדיון
לאחר מעברו של המועדון לאצטדיון האמירויות, הפך אצטדיון ארסנל לפרויקט דירות הידוע בשם "פארק הייבורי" (Highbury Square). היציע הצפוני והדרומי נהרסו ושעון האצטדיון הותקן באצטדיון החדש. חזיתות היציע המזרחי והמערבי שומרו ושולבו בנוף החדש. מגרש הדשא הפך לגן ציבורי.
דושקו טושיץ'
תארים
עם בשיקטש:
אצטדיון ארסנל
שימושים נוספים בהייבורי
בנוסף לביתה של ארסנל, שימש הייבורי לעיתים גם כמגרשה הביתי של נבחרת אנגליה. בסך הכול שוחקו 12 משחקים בינלאומיים בהייבורי בין השנים 1920 ו-1961, רובם משחקי ידידות. משחקים אלו כללו את "קרב הייבורי", ניצחונה המפורסם של אנגליה בתוצאה 2-3 על אלופי העולם איטליה, כאשר 7 שחקני ארסנל היו בהרכב הפותח של הנבחרת המקומית. הייבורי אירח גם שני משחקי כדורגל במסגרת אולימפיאדת לונדון ב-1948 (משחק בסיבוב הראשון ומשחק רבע גמר), למרות שלא אירח משחקים במסגרת גביע העולם ב-1966 או יורו 1996 שהתקיימו על אדמת אנגליה - כאשר בזמן היורו נפסל המגרש בשל היותו קטן מדי למשחקים בינלאומיים.
דושקו טושיץ'
תארים
תארים אישיים:
אצטדיון ארסנל
שימושים נוספים בהייבורי
הייבורי אירח 12 משחקי חצי-גמר גביע ההתאחדות כמגרש נייטרלי, הראשון ב-1929 והאחרון ב-1997, למרות שבין השנים 1984 ו-1992 היה מחוץ לרשימת האצטדיונים המאושרים של ההתאחדות האנגלית, זאת בשל סירובה של ארסנל להתקין גדרות בעקבות כניסתם של אוהדי אברטון למגרש במשחק חצי הגמר מול סאות'המפטון. הייבורי אירח גם את משחקה הביתי של לונדון בחצי גמר גביע ערי הירידים של 1955-58 מול לוזאן, בו ניצחה לונדון 0-2 ו2-3 בסיכום המשחקים.
במהלך שהותה בת 93 השנים של ארסנל באצטדיון, הייבורי לא תמיד אירח את משחקיה הביתיים של הקבוצה. במהלך מלחמת העולם השנייה האצטדיון שימש כתחנת ניטור תקיפות אוויריות והופצץ על ידי הגרמנים. ארסנל אירחה את משחקי הבית שלה בוייט הארט ליין, ביתה של יריבתה המרה טוטנהאם, עד לפתיחתו המחודשת של הייבורי ב-1946. משחקי הבית של ארסנל במסגרת ליגת האלופות בעונות 1998-99 ו-1999-00 שוחקו באצטדיון ומבלי, מכיוון שהיה צורך לצמצם את תכולתו הקטנה גם כך של הייבורי לטובת הפרסומים המחויבים במסגרת התחרות. מאזנה של ארסנל בוומבלי לא היה מרשים (2 ניצחונות, תיקו ו-3 הפסדים) והקבוצה חזרה להייבורי אחרי שתי עונות, גם בשל סגירתו של ומבלי באוקטובר 2001 לבנייה מחדש.
הייבורי אירח גם מספר משחקי קריקט ובייסבול, ובשנת 1966 נערך בו קרב האגרוף על אליפות העולם במשקל כבד בין הנרי קופר למוחמד עלי (בו עלי ניצח). האצטדיון גם הוזכר בשני סרטי קולנוע - "תעלומת אצטדיון ארסנל" וקדחת המגרש.
תומאס הובנדן
תומאס הובנדן (באנגלית: Thomas Hovenden; 28 בדצמבר 1840 – 14 באוגוסט 1895), היה אמן ומורה אמריקאי ממוצא אירי. הוא צייר סצנות משפחתיות, ונושאים עלילתיים.
ביוגרפיה
כשחזר לאמריקה בשנת 1880, הוא היה חבר באגודת האמנים האמריקאים וחבר עמית באקדמיה הלאומית לעיצוב.
הוא התחתן עם הלן קורסון בשנת 1881, אמנית שפגש בפונט-אוון, והתיישב בבית האחוזה של אביה בפלימות', מחוץ לפילדלפיה. היא הגיעה ממשפחה שהתנגדו לעבדות. האסם שלהם, שימש כסטודיו של הובנדן, ושימש גם לישיבות של הפעילים נגד העבדות. הוא הוזמן על ידי מר רובינס באטל לצייר תמונה היסטורית של מנהיג הקבוצה ג'ון בראון, שנהרג בפעילותו נגד העבדות והפך לגיבור לאומי. הוא צייר את הרגעים האחרונים של ג'ון בראון בשנת 1884.
בשנת 1886 התמנה לפרופסור לציור ורישום באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, והחליף את תומאס אייקינס שפוטר בגלל השימוש שלו במודלים עירומים בשעורי האמנות. בין תלמידיו של הובנדן היו הפסל אלכסנדר סטירלינג קלדר ורוברט אנרי.
תומאס הובנדן נהרג בגיל 54, יחד עם ילדה בת עשר, על ידי קטר רכבת במעבר חצייה ליד ביתו במפגש פלימות'.
דיווחי העיתונים כתבו כי מותו היה תוצאה של מאמץ הרואי להציל את הנערה, בזמן שהחקירה של המשטרה קבעה כי מותו היה בתאונה.
ביתו של תומאס הובנדן, והאסם שהיה מקום מפגש פוליטי, נרשמו כמקומות היסטוריים בשנת 1971.
הנרי פרסל
הנרי פרסל (באנגלית: Henry Purcell; 10 בספטמבר 1659 – 21 בנובמבר 1695) היה מלחין מתקופת הרסטורציה האנגלית (המקבילה כרונולוגית לתקופת הבארוק באירופה). יצירתו של פרסל כרוכה במידה רבה במוסדות המוזיקליים של חצר המלוכה האנגלית. חילופי המונרכים התכופים במהלך חייו של פרסל: צ׳ארלס השני, ג׳יימס השני, ויליאם השלישי ומרי השנייה, הכתיבו צרכים מוזיקליים שונים. פרסל הצטיין ביכולתו להתאים את סגנונו ואופן עבודתו לטעמים ולמצבים החברתיים והכלכליים שהשתנו תכופות במהלך חייו. הוא שילב בכתיבתו יסודות סגנוניים איטלקיים וצרפתיים ובמקביל עיצב סגנון אנגלי מיוחד במינו. חדשנותו בתחום התזמור, הצורה המוזיקלית ויוזמה באופן שיווק יצירתו לקהל הרחב, היוו השפעה מתמשכת על המוזיקה האנגלית גם שנים רבות לאחר מותו. במאה ה-19, עם התעוררות הרגשות הלאומיים והחיבה למוזיקה עתיקה, זכתה דמותו של פרסל למיצוב כמלחין האנגלי הגדול בכל הזמנים. בתחילת המאה ה-20 מצא פרסל את מקומו עם המלחינים הלאומיים הגדולים של תקופת הבארוק כגון: מונטוורדי, באך, לולי וטלמן.
ביוגרפיה
אף על פי שאין מידע רב בנוגע לרקע המשפחתי של פרסל ותקופת ילדותו המוקדמת הסברה הרווחת היא שהוא נולד בווסטמינסטר. אביו, שגם שמו היה הנרי פרסל, הועסק כמוזיקאי בחצר המלך, שירת במשרת כבוד בכנסיית מנזר וסטמינסטר ושר במקהלת הקאפלה המלכותית בהכתרת המלך צ'ארלס השני. לפרסל האב היו שלושה בנים, אדוארד, הנרי ודניאל. דניאל פרסל, צעיר האחים, היה גם הוא מלחין פורה.
אחרי מות אביו בשנת 1664, נמסר הנרי פרסל הצעיר לחסות דודו, תומאס פרסל. תומאס, שהיה גם הוא בעל משרה בקאפלה המלכותית (Chapel Royal), הסדיר את קבלתו של הנרי כנער מקהלה בקאפלה המלכותית שבחצר המלך. פרסל למד בבית הספר של וסטמינסטר בין השנים 1668–1673 ונאמר כי התחיל לחבר מוזיקה כבר בגיל תשע. היצירה המוקדמת ביותר שאפשר לשייך אליו בוודאות היא אודה ליום הולדתו של המלך, שנכתבה בשנת 1670 (תאריכי יצירותיו אינם ודאיים במקרים רבים, על אף מחקר לא מבוטל.)
לאחר שהתחלף קולו נמשכו קשריו של פרסל עם חצר המלך. בתחילה הועסק פרסל כשוליה ללא שכר של האחראי על כלי הנגינה של החצר, ובשנת 1677, לאחר מותו של המלחין מת׳יו לוק, כמלחין בשכר. בשנים שלאחר מכן הלחין פרסל בעיקר מוזיקה כנסייתית (anthems) ואודות לטקסים רשמיים בחצר המלך. במקביל לעבודתו בחצר המלך פעל פרסל בכנסייה שבמנזר וסטמינסטר, איתה הוא מזוהה במיוחד, משנת 1675 ועד למותו. בתחילה הועסק שם כמעתיק תווים ובשנת 1679 לאחר פרישתו של מורו ג'ון בלואו, כנגן העוגב של הכנסייה.