cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קפה טעמון
אודות
המקום המה ורחש פעילות ערה כולל ויכוחים, צעקות ומריבות. אחד המאפיינים הבולטים של קפה טעמון היה הניגוד בין יושבי הקפה הקבועים דאז, לבין מרדכי קופ הבעלים. קופ, יליד העיר העתיקה בירושלים, דור שישי בארץ, נחשב איש בעל דעות ימניות, עובדה שלא מנעה מיושבי המקום לחבבו ולהעריכו, גם אם היו ביניהם ויכוחים. מאוחר יותר זכה קופ בתואר "יקיר ירושלים". יענקל'ה רוטבליט, ואחריו גדעון קוץ, כתבו טור שבועי בשם "סיפורי טעמון" בעיתון הסטודנטים "פי האתון". גדעון קוץ כינס חלק מטורים אלה בספר בשם זה שהופיע ב-1977.
כחודשיים לאחר סגירתו, ביולי 2013, נפתח המקום מחדש תחת השם "לינק טעמון", לאחר שהבעלים של מסעדת "לינק" הירושלמית, יהודה אסלן, רכש את המקום וביצע שיפוץ יסודי במתחם. המקום החדש לא האריך ימים, ולאחר עוד כמה ניסיונות שלא צלחו - נסגר המקום לגמרי (יהודה אסלן עצמו נפטר ב-6 באוקטובר 2017).
תמר ברגר
תמר ברגר (נולדה ב-10 במאי 1957) היא מסאית, מרצה ללימודי תרבות ואשת שמאל רדיקלי ישראלית.
ביוגרפיה
ברגר עבדה שנים רבות בתפקידי עריכה בעיתונים שונים: על המשמר, דבר, חדשות והארץ. בשנים -1982–1984 הייתה לה חנות ספרים בשם "המאה ה-20" ברחוב שינקין, אחת החנויות הראשונות ברחוב המתעורר. אחרי כן החלה ללמד במוסדות שונים ובין היתר לימדה בבצלאל, באוניברסיטת בר-אילן, במכללת ספיר, בקמרה אובסקורה, בקלישר (השייך לסמינר הקיבוצים), ובמכללת הדסה. ברגר מלמדת לימודי תרבות, תאוריה ופרקטיקה, ומתמחה בשאלות של מרחב, בעיקר המרחב הישראלי.
ברגר פעילה בשמאל הרדיקלי החל משנות השבעים. היא הייתה פעילה בוועד לסולידריות עם אוניברסיטת ביר זית, בהתנגדות למלחמת לבנון הראשונה, במאבק נגד הגדר בשנים האחרונות ובמחסום ווטש. היא שותפה עם ד"ר ענת מטר וסנאא סאלמה בעמותה למען האסירים הפלסטיניים, וחברה בארגון אקדמיה לשוויון.
לברגר שני בנים מנישואיה לבמאי הקולנוע אבי מוגרבי.
דיוניסוס בסנטר
זהו ספרה הראשון של תמר ברגר שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1998. הספר הוא מבט רב-תחומי על האתר שהוא היום דיזנגוף סנטר, החל משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד ימינו. הספר משלב מספר דיסציפלינות: ספרות, פילוסופיה, גאוגרפיה, אדריכלות, כלכלה, גנאלוגיות משפחתיות וסיפורים של אנשים.
הספר בנוי כחפירה ארכאולוגית: הוא מביא תיאור של תל שבקצהו קניון דיזנגוף סנטר של היום ומתחתיו שתי פאזות עיקריות - שכונת נורדיה - שכונת צריפים בה שוכנו מהגרים אשכנזים החל משנת 1924 והיא התקיימה עד שפונה אחרון הדיירים ב-1972, ומתחת לה - כרם בבעלות משפחת חינאווי, משפחה פלסטינית מיפו. התפיסה היא ארכאולוגית במובן זה שכל שכבה נסמכת על זו שתחתיה. הספר הוא גם מטונימיה לסיפור הגדול יותר של הארץ – מה יושב על מה ומה מתבסס על מה. הספר תורגם לצרפתית ויצא לאור בסתיו 2009 בהוצאת Actes Sud הצרפתית.
במאית התיאטרון רות קנר עיבדה עם ד"ר אבנר בן-עמוס את הספר למחזה במסגרת פרויקט גמר של שנה ד' בחוג לתיאטרון בשנת 2004. מאז הועלתה ההצגה שוב בפסטיבל עכו ובמרכז סוזן דלאל (בשם "אין נופים אבודים").
ברווח בין עולם לצעצוע
זהו ספרה השני של ברגר, שיצא לאור בהוצאת רסלינג בשנת 2008. שם הספר הוא ציטטה הלקוחה מרילקה (אלגיות דואינו, האלגיה הרביעית). הספר הוא רצף של מסות שנושאן הוא המודל בהקשר הישראלי, במבט בינתחומי המשלב דיסציפלינות שונות, מפסיכואנליזה ועד לפוליטיקה. ברגר מנסה להגדיר תאורטית מהו מודל ולהמחיש בעזרת דוגמאות שונות את טיבו של המרחב הישראלי. היא דנה בעשרה מודלים, דיון שמתחיל בהתבוננות במודל המסוים וממשיך למבט כללי יותר. המודל הראשון, שתצלום שלו מופיע על הכריכה, הוא אוטו עשוי קרטון וצבוע בצבעי הדגל הפלסטיני שמצאה בערימת אשפה בצפון ירושלים. אחריו יש דיון בבובה כמודל. מסה נוספות עוסקת בפרקים כ"ד-ל"א מספר שמות המתארים את העלייה הראשית של משה להר סיני, שעיקרה הוראות מדוקדקות מאוד שמוסר לו אלוהים כיצד לבנות את המשכן. מודל נוסף הוא האוטופיה הציונית אלטנוילנד של הרצל. עוד מודל הוא גן העצמאות בפתח-תקוה, הכולל שורה של אתרי תצוגה והנצחה, עוד יש דיון בתצלום של ג'יפ שלל המשמש לאימונים של צה"ל, במפה לימודית של מדינת ישראל משנת 1951 ובשרטוט של דירה לדוגמה. המודלים כולם מעידים על אופייה של הישראליות, על האופן שבו היא תופשת את עצמה ועל האופן שתופשים אותה.
אוטוטופיה
זהו ספרה השלישי של ברגר, שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2015.
הצִדָה — נופי שארית בישראל
ספרה הרביעי של ברגר, יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2022.
מאמרים נבחרים
המסה "מוזיאון הארץ – פנטזיה דוקומנטרית" המופיעה בקטלוג התערוכה "אל המעיין" על נחל הירקון שהתקיימה במוזיאון תל אביב בשנת 2005, עוסקת במרחב המתפרש ממוזיאון הארץ בפינת דרך נמיר וחיים לבנון ועד אוניברסיטת תל אביב, ומערבת זמנים – מימי הפלשתים ועד זמננו – ומרחבים – מהכפר שייח' מוניס ועד קריית המוזיאונים הנוכחית, ומשלבת מציאות דוקומנטרית ובידיון.
קישורים חיצוניים
כתבות על ספרה ברווח בין עולם לצעצוע
כתבות על ספרה דיוניסוס בסנטר
כתבות על ספרה אוטוטופיה
כתבות על ספרה הצִדָה — נופי שארית בישראל
המשוואה הפונקציונלית של קושי
כמו בכל משוואה פונקציונלית אחרת, הבעיה היא למצוא את הפונקציות f המקיימות את התנאי שהוזכר לעיל. מעל המספרים הרציונליים, כלומר, עבור פונקציות, ניתן להראות בנקל שכל פתרון הוא ליניארי, מהצורה f(x) = cx, כאשר הוא קבוע שרירותי. משפחה זו של פתרונות היא נכונה בבירור גם מעל המספרים הממשיים, אבל שם קיימים גם פתרונות אחרים. הטלת מגבלות נוספות על \ f מביאה לפסילת פתרונות אלה, כך שנותרים רק הפתרונות הליניאריים. למשל:
ב-1905 הוכיח גאורג המל, תוך שימוש בבסיס המל, כי (בהנחת אקסיומת הבחירה) ללא הנחות נוספות על f מעבר למשוואה היסודית, קיימות אינסוף פונקציות אחרות שמקיימות את המשוואה. הבעיה החמישית ברשימת 23 הבעיות של הילברט היא הכללה של משוואה זו. למעשה, אם מניחים את אקסיומת הבחירה, יש למשוואה \aleph פתרונות רציפים ו-2^{\aleph} פתרונות לא רציפים (ראו עוצמה (מתמטיקה) לפירוש של מושגים אלה).
הוכחת הפתרון מעל הרציונליים
נציב במשוואה y = 0 ונקבל, בפרט f(0)=0.
כעת, נציב y=-x ונקבל, כלומר, f(-x)=-f(x).
באינדוקציה, נקבל מהמשוואה כי f(mx)=mf(x) לכל מספר טבעי m. על פי ההצבה הקודמת, זה נכון לכל m שלם.
נשים לב כי לכל שלם m ולכן, על פי הנ"ל,, כלומר.
שילוב שתי התוצאות לעיל נותן לנו כי לכל מספר רציונלי \frac{m}{n} מתקיים. נציב x=1 ונקבל לכל, כאשר c=f(1).
מאפיינים של פתרונות אחרים
נראה כעת כי כל פתרון אחר למשוואה מעל הממשיים הוא פתולוגי ביותר. ספציפית, נראה כי עבור כל פתרון אחר למשוואה, הגרף שלו (כלומר, קבוצת הזוגות הסדורים ) הוא קבוצה צפופה ב-: כל עיגול במישור, אפילו קטן ביותר, מכיל נקודה של הגרף. מכאן ברור כי כל פתרון שבו הגרף אינו צפוף (כגון, אם הפונקציה מקיימת אחד מן התנאים הנוספים שהוזכרו לעיל), מוכרח להיות ליניארי.
נניח, על ידי הכפלת הפתרון בקבוע, כי c=1, כלומר שמתקיים f(q)=q לכל ונניח שקיים  אשר עבורו.
נסמן (כך ש- ). כעת נראה איך למצוא נקודה השייכת לגרף הפונקציה במעגל שרירותי, אשר מרכזו (x,y) ורדיוסו r, כאשר. כל מעגל במישור מכיל מעגל שכזה.
נסמן ונבחר מספר רציונלי b \ne 0, קרוב מספיק ל- \beta, כך שיתקיים.
כמו כן, נבחר מספר רציונלי a, קרוב מספיק ל- \alpha, כך שיתקיים.
נסמן ו-Y = f(X) וכעת, תוך שימוש במשוואה הפונקציונלית, נקבל כי:
בגלל הבחירות שעשינו לעיל, הנקודה (X,Y) נמצאת בפנים המעגל.
קיום של פתרונות אחרים
נתאר כעת את כל הפונקציות המקיימות את המשוואה. כידוע, \mathbb{R} ו- \mathbb{Q} הם שדות ו- \mathbb{Q} הוא תת-שדה של \mathbb{R}. על כן, ניתן להסתכל על \mathbb{R} כעל מרחב וקטורי מעל \mathbb{Q}.
ראינו לעיל שכל פתרון f מקיים את תנאי ההומוגניות f(mx)=mf(x) לכל סקלר רציונלי m ולכל מספר ממשי x. אם כך, f היא העתקה ליניארית מן המרחב הווקטורי \mathbb{R} אל עצמו. מצד שני, כל העתקה ליניארית מקיימת את תנאי האדיטיביות, המגדיר את f. מכאן שאוסף הפתרונות למשוואה הפונקציונלית כולל את כל ההעתקות הליניאריות, ותו לא.
יהי B בסיס המל למרחב וקטורי זה. כל העתקה ליניארית מוגדרת על-פי הערכים שנבחר לה, שרירותית, על אברי B.
תמר (ספר בראשית)
תָּמָר היא דמות מקראית, כלתו של יהודה, אשתו של בנו ער ויבמתו של בנו אונן. לאחר שסירב יהודה לאפשר לבנו השלישי לקיים את חובת הייבום כלפיה, התעברה תמר מיהודה בעורמה והפכה לאם ילדיו, פרץ וזרח. בין צאצאיה הבולטים נמנים אלישבע, בעז, דוד המלך ויואב בן צרויה.
סיפורה מופיע ב, בין סיפור מכירת יוסף לסיפור יוסף ואשת פוטיפר.
מקור השם
מקור השם "תמר" הוא בעץ התמר, והוא מתייחס לאחד מדימויי היופי הנשיים במזרח הקדום. גוף האישה האידאלי מדומה לעץ התמר הגבוה, כאשר אשכולות התמרים הם כשדיים הגדולים ובולטים יחסית לגוף. הממצאים אומנותיים רבים מאוד מהמזרח הקדום, בין האלפים ה־3–1 לפנה"ס ומשומר במזרח עד קרתחדשת במערב, מייצגים את עץ התמר כעץ קדוש, ומקשרים בין אלות נקביות לבין עצי תמר ועבודה הקשורה בהם. אין ספק, לאור התפוצה הרחבה של קדושת עץ התמר והטיפוס עליו בזמן ובמרחב, שדימוי זה היה ידוע היטב גם בירושלים, ומבתטא הן בדימוי בשיר השירים והן לשם הפרטי "תמר" לנשים מושכות במקרא (תמר מספר בראשית וכן תמר מספר שמואל). הבלטת השדיים בדימויים ובאומנות החזותית מזכירה גם את "צלמיות העמודים" שהיו נפוצות במיוחד בישראל וביהודה במאות ה־8–6 לפנה"ס, בהם האישה הייתה מעוצבת כעמוד בעל ראש וידיים, כאשר מהעמוד בלטו שדיים שהידיים אחזו בהם.
נישואיה לער ולאונן
תמר הייתה אשתו של עֵר, בנו הבכור של יהודה. לאחר שער נפטר, מסיבות שלא מצוינות בכתובים במפורש, מלבד שהיה "רע בעיני ה'", נישאה תמר, בהתאם לנוהג הייבום, לאחיו אוֹנָן. אונן סירב להפרות אותה ושפך את זרעו ארצה (ומכאן הביטוי "אוננות" בעברית). זאת משום שעל פי מהות הייבום, הילד שהיה אמור להיוולד מזיווגם לא יישא את שמו, אלא את שם אחיו. על פי המסופר, הדבר לא מצא חן בעיני ה', ועל כן נענש אונן בידי שמים במוות:. לדעת פרשנים אחדים, המילה "גם", המופיעה בטקסט המקראי, רומזת שגם ער חטא בהשחתת זרעו. על פי הנוהג, אמור היה בנו השלישי של יהודה, שלה, להינתן לתמר; אולם יהודה חשש שמא גם הוא ימות כשני אחיו לפניו, ולכן דחה את זיווגו לתמר בטענה שהוא צעיר מדי.
המפגש עם יהודה
תמר, שחשדה כנראה כי אין בכוונת יהודה לממש את חובתו להשיא לה את בנו, ישבה באתר הקרוי "פתח עיניים" עטופה בצעיף, וחיכתה ליהודה שהיה אמור לעבור דרך אתר זה. יהודה, שפגש בה "במקרה", חשב אותה לזונה משום שהייתה עטופה בצעיפים והתפתה לשכב עמה. כתשלום על המעשה, הציע לה גדי עיזים מעדרו. אך כיוון שהעדר לא היה עמו באותו הרגע, דרשה תמר כערבון את חותמו, את פתילו ואת מטהו. הפתיל, המטה והחותם היו חפצים אישיים שהיה בהם כדי להעיד על בעליהם. מאוחר יותר ניסה יהודה לשלוח לה את האתנן, אך השליח חזר וסיפר לו כי לא איתר את הזונה. יהודה העדיף להשתיק את העניין ולא לדרוש את העירבון.
הריונה
כתוצאה מפגישתם הרתה תמר. כאשר התגלה הריונה, הודיעו ליהודה שזנתה (שכן אמורה הייתה לשבת בבית אביה ולא להתראות עם גברים), והוא ציווה להוציאה להורג בשריפה. עם זאת, בטרם ביצוע גזר הדין גילתה תמר את זהות האב: (פסוק כה). יהודה נאלץ להודות בגלוי, ואמר "צדקה ממני". כתוצאה מזיווגם, נולדו התאומים פרץ וזרח. על פי המסופר, הראשון הוציא את ידו, וסרט נקשר עליה. ואז התפרץ השני ויצא ראשון, ולכן נקרא שמו פרץ, שממנו התחילה למעשה שושלת המלוכה (פסוקים כח-ל).
השוואה לרות
סיפורה של תמר מזכיר את המסופר במגילת רות אודות רות המואביה שיוזמת מפגש בגורן עם בעז, מצאצאי יהודה ותמר, ויולדת לו את עובד, סבו של דוד המלך. ניתן לראות בשני הסיפורים גישה אוהדת ומשבחת של המקרא לאקטיביזם נשי ומוכנות להקרבה עד מוות בעבור האמהות. תמר היא אישה אקטיביסטית, שלוקחת את גורלה בידיה ואיננה מחכה באופן פסיבי שיקרה משהו (אם כי חיכתה שנים עד לבגרותו של הבן השלישי ליהודה, שלה, מתוך כבוד להחלטת אבי המשפחה, יהודה). אף שהיא מסכנת את עצמה, לבסוף זוכה תמר להיות להתחלה של שושלת חשובה מאוד בעם ישראל, הכול תוך תשוקה להגשמת תכליתה כאם ולצד כבוד עצום ליהודה כגבר וכאב המשפחה, שהרי שמרה על כבודו והניחה לו לזהות את חותמו גם בסיכון עצמה במוות בשרפה.
דיונים הלכתיים הנובעים מסיפורה
סיפור יהודה ותמר נוגע בכמה תחומים בהלכה:
ייבום
אונן סירב לייבם את אשת אחיו. ובפועל מי שהקים את שם בנו היה יהודה. הרמב"ן מבאר שאין זה קיום של דין ייבום המוכר בתורה, אלא מנהג קדום, שאחד מבני המשפחה מייבם, ולכן במקרה זה, ייבומו של יהודה, החם, היה כשר.
אישה קטלנית
על פי ההלכה אישה שמתו שני בעליה, איננה יכולה להנשא שוב לאדם שלישי, מחשש שהאישה גורמת למוות בעליה עקב מחלה או מזל רע. רבים רואים מקור להלכה זו מסירובו של יהודה לתת לתמר את בנו השלישי -שלה.
הלבנת פנים
מהסיפור המקראי שבו נמנעה תמר מלומר בגלוי כי היא הרה מיהודה, ואף סיכנה עצמה במוות בשריפה לולא היה יהודה מודה באבהותו, למדו חז"ל כי נוח לו לאדם להפיל עצמו לכבשן האש ולמות מאשר "להלבין פני חברו" (=לביישו) ברבים.
תמר בתו של שם הייתה
המדרש מספר כי תמר הייתה צאצאיתו של שם, שעליו נאמר שהיה כהן. ידוע לנו מן המקרא שדינהּ של בת כהן המזנה, הוא מוות בשריפה. על כן כאשר הובא לידיעתו של יהודה כי כלתו הרה לזנונים, פסק באפן מיידי "הוֹצִיאוּהָ וְתִשָּׂרֵף". הרמב"ן מתקשה על פירוש זה, כיוון שדינה של בת כהן היא רק בנשואה או ארוסה, ולא ברווקה. חלק מהמפרשים מתרצים ששומרת יבם נחשבה כארוסה ולא כרווקה. ופרשנים אחרים פירשו, שבאמת לא הייתה חייבת מיתה בשל האיסור של בת כהן, רק בשל גזירת בית דינו של שם בן נח על הזנות, אך הוציאוה לשריפה ולא בחנק, בשל היותה בת כהן.
תמר מארם נהריים
הספרים החיצוניים מביאים עוד מידע על מוצאה של תמר, לפיו יהודה הביא את תמר ככלה לער בנו מארם נהריים. הייחוס הזה יכול להסביר מדוע דווקא תמר זכתה להקים את שושלת דוד המלך ולא צאצאי אשתו הראשונה של יהודה, בת שוע, המתוארת כ"כנענית".
צאצאיה
יוסף ויהודה הם האבות של שני בתי המלוכה. מצאצאיהם של יוסף ואסנת יצאו שאול המלך וממלכת ישראל, ומצאצאיהם של יהודה ותמר יצאו דוד המלך וממלכת יהודה. בסיפורה של תמר ניתן להבחין במאפיינים של שושלת יהודה בעתיד ובהשוואה שעושה המקרא בין שתי דמויות האב הללו.
בתרבות
בשנת 1952 עלה בתיאטרון אוהל מחזהו של יגאל מוסינזון, "תמר אשת ער", המבוסס על הסיפור המקראי.
בספר "מר מאני" מאת א.ב. יהושע, המחולק לחמש תקופות זמן עוקבות בסדר כרונולוגי הפוך, מתואר מקרה בעל מאפיינים דומים למקרה של יהודה ותמר. בתקופה המוקדמת ביותר מבין חמש התקופות לפי אותו ספר, תמרה היא אשתו של יוסף מאני, והיא אינה מצליחה להתעבר ממנו. אביו של יוסף, גבריאל מאני, הורג את בנו, ובהמשך לכך אף גורם לתמרה, כלתו, להתעבר ממנו.
Help Me Help You (שיר)
השיר נכנס למצעד הבילבורד באבלינג אנדר הוט 100 במקום ה-22, ובהמשך התקדם עד למקום החמישי, המקביל למקום ה-105 במצעד הבילבורד הוט 100.
וידאו קליפ
הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של פול ב-18 במאי 2017. עד אוקטובר 2017 זכה הקליפ למעל ל-137 מיליון צפיות.
תומאס ליפטון
תומאס ליפטון (10 במאי 1850 – 2 באוקטובר 1931) היה סוחר ויזם סקוטי, אשר הקים את חברת התה ליפטון.
ביוגרפיה
תומאס ג'והנסטון ליפטון נולד בגלאזגו, סקוטלנד כבן למשפחה מכובדת של מעמד הפועלים. ליפטון היה הצעיר מבין חמישה ילדים. הוריו היגרו מאירלנד לסקוטלנד בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19 בגלל התמוטטות האחוזה שלהם בזמן רעב תפוחי האדמה של אירלנד בשנת 1845. בשנות ה-60 של המאה ה-19, עם ההכרח לדאוג לקיומם, ואף על פי שאיבדו ארבעה מילדיהם בינקותם, הקימו בני הזוג חנות קטנה בה מכרו חמאה, חזיר וביצים.
ליפטון הצעיר, הילד היחיד ששרד, קיבל חינוך טוב אך בסיסי בבית הספר הקהילתי של סנט אנדרוז. עם זאת, ברצונו לעזור בפרנסת הוריו, הוא עזב את בית הספר בגיל 13 ועשה את דרכו בעבודות שונות, עד שנרשם כנער סיפון על ספינת קיטור בין גלאזגו לבלפסט. הוא הרוויח שמונה שילינג בשבוע. עבודה זו הייתה תחילתה של תשוקה לכל החיים לטיולים ושייט. עם השכר שחסך קנה לעצמו כרטיס הפלגה לניו יורק לאחר ששוחרר מהעבודה כנער סיפון, כדי לממש חלום להרחיק מעבר לקו בו שט.
במשך חמש שנים טייל ליפטון בכל רחבי ארה״ב, הועסק בעבודות רבות ומגוונות, שכללו תקופה במטע טבק בווירג'יניה, הנהלת חשבונות במטעי אורז בדרום קרוליינה, מוכר מדלת לדלת בניו אורלינס. העבודה בניו יורק כעוזר חנווני במכולת והמעקב שעשה אחר התפתחותו המהירה של עולם הפרסום והתחרות הקמעונאית, היא שקבעה את החלטתו להפוך את כיוון מסעו ולחזור לגלאזגו ולייצר את הונו.
המעבר לסחר בתה
בגלאזגו פתח עד מהרה חנות משלו, שעם כושר העסקים הנרכש שלו התרחבה לרמה לאומית, ובכך נולדה אימפריית ליפטון. הוא ראה הזדמנות להתפרנס גם מבשר חזיר, ביצים וחמאה וגם ממעבר לסחר בתה.
בזכות מאמציו של ליפטון, התשוקה הבריטית הגדולה לתה הייתה כה נרחבת. באמצע המאה ה-19 של המאה העשרים, התה היה עדיין מצרך יקר שהיה זמין רק לדרגים העליונים בחברה. אך כשמחירי התה החלו לרדת, ליפטון ראה דרך למלא את הדרישה המוגברת לתה מהמעמד הבינוני והנמוך. הוא החליט להוריד את עלות המתווך ורכש בהדרגה מטעי תה בציילון.
ליפטון שיפר את אורך חיי המדף של תערובות התה ושיפר את תנאי השכר של הקוטפים. יצר תערובות ייחודיות משלו, שאותן העביר חזרה לבריטניה כדי למכור בקילו, חצי קילו ורבע קילו לאנשים רגילים. הוא התפאר בכך שתערובות התה שרקח התאימו לאזור בו היו נמכרות. מודעות הפרסום שלו התפארו במוצר שהוא 'התה המושלם שמתאים למים של עירך'.
תה ליפטון הפך במהרה לשם דבר. לאחר מות הוריו בשנת 1898 הוא שוכנע להעביר את עסקיו ללונדון ולנצל את הצלחתו - ליפטון הנפיק את החברה שלו בבורסה תמורת 2.5 מיליון ליש"ט.
אולי חשוב יותר מהכנסת המשקה הלאומי הבריטי לכל המעמדות החברתיים, היה דווקא האלטרואיזם הבלתי מוגבל של ליפטון, הפילנתרופיה החברתית ופעולותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1898 הוא קיבל, מהמלכה ויקטוריה, תואר אבירות על תרומתו לעסקים ועל עבודתו לצדקה. במהלך 1897 לדוגמה, הוא תרם 25,000 ליש"ט לנסיכת ויילס כדי לסייע בהקמת נאמנות המספקת ארוחות לעניי לונדון. בשנת 1902 הוא הפך לברון.
הבניה החופשית
בהיותו בלונדון התיידד ליפטון עם הנסיך מוויילס אלברט אדוארד, לימים אדוארד השביעי. שני הגברים דמו בתשוקתם ליאכטות - אך בעיקר נקשרו זה לזה בזכות אחוותם בבנייה חופשית. הנסיך מוויילס הפך לפטרון של הבנייה חופשית הסקוטית בשנת 1870 שבה ליפטון הצטרף ל"לשכת סקוטיה" מס' 178 בגלאזגו בשובו מארצות הברית ליפטון התקדש ב-31 במאי, הועבר לחבר בונה והועלה לרב בונה ב-17 באוגוסט של אותה שנה.
פעילותו כספורטאי
בתור חובב יאכטות נלהב, ליפטון קרא תיגר חמש פעמים על גביע אמריקה בין השנים 1899 עד 1930, אם כי מעולם לא זכה בו. למרות הפסדיו הוא התחבב מאוד על הציבור האמריקני, שהעניק לו גביע זהב לאחר תבוסתו האחרונה ב -1930.
לפני שנערך גביע העולם בכדורגל הראשון בשנת 1930, תרם תומאס ליפטון את "גביע סר תומאס ליפטון" ואת "גביע האתגר של ליפטון" באיטליה.
הוא גם תרם את גביע "קופה ליפטון" (Copa Lipton) לתחרויות בין קבוצות הכדורגל הלאומיות של ארגנטינה ואורוגוואי בין השנים 1905–1992.
פעילותו בזמן מגפת הטיפוס
בתגובה לקריאה לאומית בשנת 1915 לפעולה מיידית לטיפול במגפת הטיפוס שפרצה בסרביה במהלך מלחה״ע ה-1, העמיד ליפטון את יאכטותיו לרשות הצלב האדום, ועדת בתי החולים לנשים סקוטיות וקרן הסיוע הסרבית, להובלת מתנדבי רפואה, רופאים, אחיות ונזקקים דחופים לציוד רפואי.
בשיאה של המגפה, הפליג ליפטון ביאכטת הקיטור שלו "ארין" לסרביה, במסע 'שנשלח על ידי הוועד המשותף של הצלב האדום הבריטי ומסדר סנט ג'ון'. המטרה הייתה לדווח על ההרס העצום שנגרם על ידי המחלה ולפנות לעולם בבקשה לסיוע הומניטרי. יכטת הקיטור שלו ״ארין״ טובעה על ידי צוללת גרמנית בהיותה שטה כבית חולים צף.
בשובו, הוא פנה דרך ה״טיימס״ לבקשת כספים וסיוע באומרו כי: "טיפוס...מתפשט כפגע רע שממנו לא גבר ולא אישה ולא ילד מכל שלב בחייהם, לא חסינים ממנו." על שירותו ההומניטרי הפך לאזרח כבוד של העיר ניש בצפון סרביה.
דיוקן של ליפטון הופיע על שער המגזין טיים ב־3 בנובמבר 1924.
סר "טומי" ליפטון נפטר בשנתו בביתו באוסידג' ב-2 באוקטובר 1931, בגיל 81. הוא נפטר רווק וללא יורשים, הונו חולק בין חברים, משרתים וקרנות ייעודיות שהוקמו, אך רוב אחוזותיו הושארו לגלאזגו, עיר הולדתו. עד 1946 חולקו כל הכספים. נאמנות ליפטון העניקה 821,000 ליש"ט למטרות טובות שונות.
הוא נפטר באוסידג',  ב -2 באוקטובר 1931, ונקבר לצד הוריו ואחיו בבית העלמין Southern Necropolis בגלאזגו.
שש (מחזמר)
שש הוא מחזמר בריטי עם ספר, מוזיקה ומילים מאת טובי מארלו ולוסי מוס. מארלו הגה את הרעיון למחזמר כשלמד בשנה האחרונה שלו באוניברסיטת קיימברידג'. הוא ומוס כתבו את המחזמר בזמן שלמדו למבחני הגמר. המחזמר מספר בעיבוד מודרני את סיפור חייהן של שש נשותיו של הנרי השמיני המוצג כמופע פופ. כל מלכה שרה שיר בתורה ומספרת את סיפורה, במטרה לראות מי מהן חוותה את התקופה הגרועה ביותר עם הנרי ולכן ראויה להיות הזמרת הראשית של השישיה.
עלילה
המופע נפתח כאשר המלכות מבצעות שיר פתיחה בסגנון מופע פופ של להקת בנות, המציג את עצמם ומקבל את פני הקהל בהופעה ("Ex-Wives"). הן פונות לקהל באמצעים לשבירת הקיר הרביעי ואומרות לו שהמופע הזו יכלול תחרות, ומי מהן שהיה לה "הבולשיט הכי גדול" להתמודד איתו מהגבר שנישא להם, הנרי השמיני, תהיה זו שתוביל את הקבוצה. קתרין מאראגון מתחילה ומספרת על נישואיה להנרי ועל ביטולן מאוחר יותר, וכמעט מועברת למנזר כשהחל להתאוות אחרי אן בולין ("No Way"). כאשר אראגון טוענת שהיא המנצחת, המלכות האחרות מזכירות לה את אן ועל כך שהייתה לה תקופת חפיפה עם אראגון במהלך נישואיה, וכתוצאה מכך הנישואים בוטלו. אן מספרת על תקופתה כמלכה עם הנרי והוצאתה להורג בסופו של דבר ("Don't Lose Ur Head"). ג'יין סימור מודיעה אז שהגיע תורה לספר את מה שהיא התמודדה איתו, אבל המלכות האחרות לועגות לה על כך שלא היה לה הרבה להתמודד איתו, כי לדבריה, היא "היחידה שאותה הוא אהב באמת". סימור מודה שאף על פי שאולי היה לה מזל שהיא לא נאלצה לסבול בידיו של הנרי, היא עדיין עמדה לצידו עם כל מגרעותיו ("Heart of Stone").
לאחר מכן הסיפור משתנה כאשר המלכות הופכות לפתע לחברות הסטודיו לציור של האמן הנס הולבין, ומדברות על איך הם שהוא גורם לנשים שהוא מצייר להיראות יפה לדיוקנאות. בפרודיה על טינדר הן מציגות שלוש נשים: כריסטינה מדנמרק, אמליה מקליבס ואנה מקליבס, אחותה הגדולה של אמליה. כאשר הנרי "מחליק ימינה", כביכול, על אנה, כולם מניחים שהוא יתחתן עם אנה והם יתחתנו באושר ("Haus of Holbein"). סופו של האיחוד ביניהם הוא מר, כאשר בסופו של דבר הנרי דוחה את אנה מפני שהיא נראית שונה מהדיוקן שלה. היא מסבירה כיצד היא נאלצת לחיות בארמון יפה בריצ'מונד, ומעמידה פנים שזה ביג דיל (אבל היא לא באמת מתלוננת) ("Get Down"). אחרי שהמלכות אומרות שהחיים של קליבס לא נשמעים כל כך קשים, קליבס אומרת "נו טוב, בחזרה לארמון". כאשר קתרין האוורד היא הבאה בתור, המלכות לועגות לה שהיא "הקתרין הכי פחות רלוונטית", אבל האוורד משיבה להם בכך שהוא מציינת פגמים בסיבות הזכייה של המלכות האחרות. לאחר מכן היא מספרת על חייה ועל הגברים שפגעו בה, מה שהוביל לנישואיה להנרי ועריפת ראשה ("All You Wanna Do").
כאשר פורץ ויכוח קשה בין המלכות על מי צריכה לזכות בתואר הזמרת הראשית באמצעות השוואה בין הטראומות שקשורות להנרי, קתרין פאר מפסיקה את זה, ושואלת אם הן זכורות רק בזכות היותן הנשים של הנרי - ולא לפי מה שהם עשו בפועל בתור מלכות - שזו הדרך האמיתית לנצח. היא מספרת את סיפורה בתהליך ("I Don't Need Your Love"). לאט לאט הן מסכימות איתה ושרות בקול רם וגאה שהן אינן זקוקות לאהבתו של הנרי כדי להרגיש שקיבלו תוקף כאנשים ("I Don't Need Your Love - Remix"). כשנותרו רק חמש דקות להופעה, הן מחליטות "לשכתב" את הסיפורים שסיפרו ולשיר עבור עצמן לשם שינוי. הן שרות יחד כלהקה ולא כזמרות סולו, ולכתוב את הסוף הטוב שלהם ("Six").
בכל ההופעות החיות של המופע עד כה, המלכות מבצעות שיר הדרן שלא מופיע באלבום הקאסט המקורי, שהוא מאש-אפ של כל השירים שבוצעו במופע (מלבד "Haus of Holbein") שנקראו "Megasix".
פסטיבל הפרינג' באדינבורו (2017)
הפקת הבכורה העולמית התקיימה בפסטיבל הפרינג באדינבורו בשנת 2017, שהוצגה על ידי החברה לתיאטרון מוזיקלי באוניברסיטת קיימברידג'.
תיאטרון ארטס (2017)
ההפקה באדינבורו משכה את תשומת לבם של כמה מפיקים, וערכה את הופעת הבכורה המקצועית שלה ב־18 בדצמבר 2017, כשהיא מביאה שישה מופעי אוף-ווסט אנד בתיאטרון הארטס בלונדון. צוות השחקניות כלל את רנה למב (קתרין מאראגון), כריסטינה מודסטו (אן בולין), נטלי מאי פריז (ג'יין סימור), ג'נסיס לינאה (אנה מקליבס), איימי אטקינסון (קתרין האוורד) ואיזוקה הויל (קתרין פאר). ב-13 בספטמבר 2018 יצא אלבום מלא של המחזמר שכולל את צוות השחקניות המקורי של תיאטרון הארטס.
סיבוב הופעות בבריטניה (2018)
המחזמר החל את סיבוב ההופעות הראשון שלו בבריטניה ב-11 ביולי בנוריץ', וחזר לפסטיבל הפרינג' אדינבורו ב-1 באוגוסט 2018. שש עבר לתיאטרון הארטס בווסט אנד עם ערב פתיחה ב-30 באוגוסט. בסיבוב ההופעות בבריטניה ובקאסט בווסט אנד הופיעו ג'רניה ריצ'רד-נואל (קתרין מאראגון), מילי אוקונל (אן בולין), נטלי מאי פריז (ג'יין סימור), אלכסיה מקינטוש (אנה מקליבס), איימי אטקינסון (קתרין האוורד), מאיה קוונסה-בריד (קתרין פאר) וגרייס מואט (מחליפה/דאנס קפטן). ההפקה נסגרה ב-14 באוקטובר לפני שהמשיכה בסיבוב ההופעות בבריטניה. סיבוב ההופעות בבריטניה הסתיים ב-30 בדצמבר 2018 בגלאזגו.
תיאטרון ארטס (2019)
המחזמר נפתח מחדש לריצה ראשונית בת 16 שבועות בתיאטרון הארטס ב-17 בינואר 2019, כאשר ויקי מנסר וקורטני סטפלטון הצטרפו לקאסט כמחליפות עבור אן בולין/אנה מקליבס וקתרין מאראגון/קתרין פאר בהתאמה. ריצ'רד-נואל, אוקונל, פריז, מקינטוש, אטקינסון וקוונשה-בריד ממשיכות בתפקידיהן כשש המלכות, כשמואט ממשיכה את תפקידה כקפטן הריקוד של המופע. הריצה הראשונית הוארכה עד ליולי 2020.
הופעת בכורה בצפון אמריקה (2019)
בסקירה של המבקר כריס ג'ונס הוא שיבח את המופע כ"דינאמי" ו"פיצוץ", עם "חוש הומור ורדיקליזם מלאי רוח". מארלו ומוס הם "כותבים קומיים מחוננים" ציין, והוא שיבח את "הכוח המוזיקלי של השחקניות המחויבות והכה מוכשרות" בקאסט של שיקגו. ג'ונס מציע שההצגה יכולה להשתמש בעוד 10 דקות של חומר שמתרחק מהעלילה של תחרות הזמרה, והולך לכיוון רגשי יותר של הדמויות. הוא גם חושב שתזמור השירים יכול להיות משמעותי יותר. ג'ונס מאמין שלשש יש קהל שהוא מוכן לכך, בין השאר משום שהוא מגיע לפרדוקס היסטורי מורכב ומתייחס אליו במלוא המרץ, כאשר זיכרונות הנשים בהיסטוריה קשורות לחייו של גבר. הדי וייס משבח את המחזמר כ"סנסציוני", ומייצג כל שחקן בקאסט של שיקגו. וייס גם חושב שההצגה מציגה מקרה משכנע לכל דמות, ובנוסף משבח את הכותבים, מציין את "הבימוי הדינמיט של מוס וג'יימי ארמיטאז', ואת ההפקה המוזיקלית החזקה של רוברטה דושאק", כמו גם את "התלבושות הנוצצות של גבריאלה סלייד. ... והתאורה בסגנון ארנה של טים דיילינג". ג'סי גרין כתב שהמחזמר הוא "בידור טהור", הכתיבה "חכמה", "הזמרים הנפלאים" של צוות השחקנים בשיקגו מוכרים את ההצגה "ללא כוונה", וערכי ההפקה "מתאימים לבכורה צפון-אמריקאית מפוצצת. עם גיבוי בברודוויי."
ברודוויי (2020)
שש עלה בברודוויי בתיאטרון ברוקס אטקינסון בהצגות הרצה בפברואר 2020. ב-12 במרץ 2020, יום לפני הצגת הבכורה, כל תיאטראות ברודוויי נסגרו עקב מגפת הקורונה. שש צפוי לחזור כאשר הפקות ברודוויי תחזורנה לרוץ. צוות השחקניות בהפקת ברודוויי זהה לזה של ההפקה בשיקגו.
סיבוב הופעות דרייב-אין בבריטניה (2020)
ב-29 ביוני 2020 הוכרז שהמחזמר ייצא לסיבוב הופעות דרייב-אין ברחבי בריטניה עקב פרוץ מגפת הקורונה, תחת מגבלות ריחוק חברתי במקומות פתוחים. ב-15 ביולי 2020 סיבוב ההופעות בוטל עקב חשש לסגרים כתוצאה מהמגפה, בעיקר מפני שרבים מהערים אליהן המופע היה צפוי להגיע סומנו כמוקדי התפרצות של המגפה.
סידני (2020)
שש הוצג בבכורה אוסטרלית בבית האופרה של סידני בינואר 2020.
קטעים מוזיקליים
† כלול כחלק מ-"I Don't Need Your Love" באלבום.
†† לא נכלל באלבום.
רק אלוהים ישפוט אותי
השיר היה בראש המצעדים השבועיים של מדיה פורסט במשך ארבעה שבועות.
בשיר מתארת פלס שינוי שעברה בשנתיים שחלפו מאז האלבום הקודם, על ילדיה, הירידה במשקל ועוד. השיר מדבר גם על פמיניזם ועל כך שנשים לא צריכות להתבייש במה שהן. כמו כן, השיר עוסק גם בהטרדות מיניות, זהות מינית ובעיות משקל.
ב-20 ביולי 2015 פרסמה פלס בעמוד היוטיוב שלה רמיקס לשיר שעיבד נדב שפילמן.
מיציאת הסינגל הוא נכנס לסיבוב ההופעות של פלס איך שהשמש תזרח. הוא הופיע גם בסיבוב ההופעות המשותף שלה עם רמי קלינשטיין וכן בסיבוב הופעות מצומצם של המופע "לבד על הפסנתר" שהחל בנובמבר 2016.
וידאו קליפ
לסינגל יצא גם קליפ בבימויה של שירי שחר, שצבר כ-1.1 מיליון צפיות ביוטיוב עד כה.
בקליפ משתתפות גם אהובה עוזרי שניגנה בשיר על בולבול טרנג, וקרן טפרברג המתופפת שלקחה חלק באלבום הקודם של פלס, "איך שהשמש תזרח", וכן הופיעה לצדה בשנתיים האחרונות.
פטר בינקובסקי
קריירה
בינקובסקי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של מריבור. בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה השלישית ביוגוסלביה. אחרי שנתיים, יוגוסלביה התפרקה ומריבור הצטרפה לליגת העל הסלובנית. באותה עונה, זכה עם הקבוצה בגביע.
בינואר הצטרף לאוסטר מליגת העל השוודית. כעבור שנה חתם בברומל סנדאי ולאחר מכן חתם בפירסט וינה.
בקיץ חתם במכבי יפו מהליגה הלאומית, במדיה רשם 4 הופעות ושוחרר כעבור מספר חודשים וחתם בקורוטן פריבלייה. גם במדיה שיחק כחודשיים וחזר לקדנציה שנייה במריבור עמה זכה בדאבל.
בהמשך הקריירה שיחק בפוהורני, רודאר פלייבליה, דומז'אלה, קורוטן פרייבליה וז'לייזניצ'אר מריבור.
בינקובסקי רשם במדי נבחרת סלובניה 17 הופעות וכבש שער אחד בתיקו 2-2 נגד.
יער חניתה
יער חניתה משתרע על פני כ-2,300 דונם במורדות הרי הגליל המערבי, בין קיבוץ חניתה לשלומי. היער נטוע בעיקר בעצי אורן ובחלקו העליון דגם משוחזר של "חניתה תחתית". כיום זהו מקום מושבו של האתר "חומה ומגדל" שהיווה נקודה יהודית ראשונה באזור בו הקימו ראשוני מתיישבי חניתה את המחנה, בליל ה-20 במרץ בשנת 1938.
היער מכיל ברובו עצים מחטניים, עצי חורש ובוסתן וראשית נטיעתו בשנות ה-40, אולם נטיעתו הושלמה רק בשנות ה-70 של המאה העשרים.
אדמות הקרקע שעליה ניטע היער נקנו על ידי יוסף סינגליה שהיה נשיא הוועד המרכזי של קק"ל באיטליה. סינגליה השתמש בדרכונו האיטלקי לצורך קניית האדמות, בתקופה שבה ממשלת בריטניה הערימה קשיים ליהודים לרכוש את אדמות הארץ.
חומה ומגדל
באתר שהוקם על "חניתה תחתית" בנתה קק"ל שחזור של מגדל וחומה עשויים עץ, המהווים עדות חיה לסיפורם של המתיישבים ששהו במחנה בימיו הראשונים של הקיבוץ – תקופה שבה הקיבוץ הותקף בידי ערבים פעמים רבות. לאחר 6 חודשים נפרצה הדרך ל"חניתה עילית", מקום משכנו של הקיבוץ כיום.
מצפה חניתה
מצפה חניתה ממוקם מדרום-מערב לקיבוץ ובסמוך לגדר עם לבנון. המצפה משקיף על כפרי דרום לבנון ובקעת העיר צור. במדרונו נמצאת "מערת חניתה" (מערת סולם) שנתגלו בה כלי חרס מהתקופה ההלניסטית. המערה סגורה למבקרים בשל סכנה ביטחונית וקרבתה לגבול לבנון.
נחל הבאר
שביל הנחל מתחיל בסמוך למבנה "חומה ומגדל", ולאתר ההנצחה ליהודה ברנר ויעקב ברגר שנורו בלילה הראשון להקמת המחנה בתקיפה ערבית. במעלה השביל נמצאת חורשת אורן ובה מבנה הבאר. את הבאר מבטון יצרו מתיישבי חניתה, בשל דרישת המשק למים לאחר שהמחנה עלה לקרקע. המבנה הוקם בשילוב עם בריכת אגירה ומשאבת דיזל, אולם מכיוון שהוא לא סיפק את צורכי המים של המתיישבים, הוא ננטש.
מצפור שביט
בנובמבר 2014 נחנך מצפור שביט ביער חניתה על שם יהודה שביט שהיה ראש המועצה האזורית מטה אשר בשנים 1994–2013. מהמצפור הנמצא מזרחית לכביש העולה לחניתה, יש תצפית יפה על כל הגליל המערבי.
מצדית חניתה
עמדת שמירה מבטון שנבנתה ב-1943 ושימשה אחר כך כמחסן לציוד חקלאי של קיבוץ חניתה. נמצאת על גבעה ממערב לכביש העולה לחניתה. כיום נמצאת בתחום שלומי בשכונת מורד ההר. הגבעה מזוהה כמקומה של העיירה המוזכרת בתלמוד בשם "פי מצובה".
קלינטק (תערוכה)
היא התערוכה הבינלאומית השנתית, שהוקמה בשנת 1997, ועסקה בתחום המים. מאז 2008 מוצגים בה גם תחומי הבנייה הירוקה, מיחזור, תחבורה ירוקה, אנרגיה מתחדשת והתייעלות אנרגטית,התערוכה מתקיימת באקספו תל אביב. תערוכת קלינטק ("Clean Tech"; עד 2008 נקראה תערוכת "אקווה ישראל")
במקביל לתערוכה מתקיימים כנסים מקצועיים: כנס בנייה ירוקה בארגון המועצה לבניה ירוקה, כנס בנושא מיחזור בארגון עמותת אדם טבע ודין והתאחדות התעשיינים, וכן כנס התייעלות אנרגטית של מרכז השלטון המקומי, מרכז המועצות האזוריות וחברת החשמל.
היסטוריה
התערוכה התקיימה לראשונה בקיבוץ געש שבשרון תחת השם "אקווה ישראל" והוצגו בה נושאים הקשורים לטיפול במים בתעשייה, ברשויות המקומיות ובחקלאות. בשנת 1998 עברה התערוכה לאקספו תל אביב.
בשנת 2008 החליטה הנהלת התערוכה להרחיב את התחומים בתערוכה ושינתה את שמה לקלינטק. בשנים 2021 2022תערוכת קלינטק התקיימה בבנייני האומה בירושלים.
תחרות Green ten
תחרות "עשר הרשויות הירוקות בישראל" החלה בשנת 2008 ביוזמת משוב גרופ. מטרת התחרות היא לעודד את ראש הערים והרשויות להשקיע ולפעול ביתר שאת למען איכות הסביבה. בכל שנה וועדה ציבורית בוחרת את הרשויות אשר הצטיינו בתחומים הבאים: מיחזור, בנייה ירוקה, התייעלות אנרגטית, אנרגיה מתחדשת, גינון חסכוני במים ועוד.
עשר הערים והרשוית שנבחרו לשנת 2012 הן כפר סבא, הוד השרון, חולון, רעננה, דימונה והרצליה, המועצות המקומיות שהם וכפר ורדים והמועצות האזוריות גליל עליון ועמק חפר.
עשר הערים והרשויות שנבחרו לשנת 2018 הן: הרצליה, נתניה, אשדוד, ראשון לציון, חולון, יבנה, ערד, ג'ת, מועצה אזורית מרחבים ומועצה אזורית חוף אשקלון.
רשויות פורצות דרך: אלעד וגדרה.
ג'ון גליאנו
ג'ון גליאנו (באנגלית: John Galliano; נולד ב-28 בנובמבר 1960) הוא מעצב אופנה בריטי, מבכירי מעצבי האופנה בעולם, היה מעצב הבית של כריסטיאן דיור, עד שפוטר מתפקידו במרץ 2011 בשל התבטאויות גזעניות ואנטישמיות.
ביוגרפיה
ג'ון גליאנו נולד בגיברלטר ובהיותו בן שש עקרה משפחתו לדרום לונדון, אנגליה, שם גדל בשכונת עוני. העניין שלו באופנה החל כבר בגיל צעיר, ובעידודה של אימו. בהיותו בן שש עשרה נרשם ללימודי עיצוב והדפס טקסטיל במכללה מקומית. לאחר מכן הצטרף לבית הספר לאופנה של סיינט מרטין, המוסד היוקרתי ללימוד עיצוב אופנה בלונדון. בשנת 1983 הציג את קולקציית הגמר שלו, שנושאה המהפכה הצרפתית. לקולקציה זו קשרו כתרים רבים בעיתונות העולמית והיא אף הוצגה בחלון הראווה של חנות האופנה הלונדונית היוקרתית בראונס.
בשנת 1984 השיק ג'ון גליאנו קו הנושא את שמו בלונדון ועיצב בגדים ששילבו השפעות היסטוריות ובגדים עכשוויים. בעשר השנים שלאחר מכן עיצב גליאנו בגדים בלונדון. ב-1996 התמנה למעצב הבית של ז'יבנשי, להם עיצב שתי קולקציות. ב-1997 נעשה המעצב הראשי של כריסטיאן דיור.
בפברואר 2011 הושעה ממשרתו בשל התבטאויות בעלות אופי אנטישמי וגזעני, לאחר חשיפת הפרשה, פורסם סרטון בו צולם מתבטא בשבח היטלר והשואה. בעקבות הפרסום, הודיע בית האופנה "דיור" על פיטוריו של גליאנו נוכח התנהגותו. ובמקומו מונה הדי סלימאן. באפריל 2011 פוטר גם מבית האופנה שנושא את שמו. ב-8 בספטמבר 2011 הורשע על ידי בית משפט בצרפת בהתנהגות אנטישמית, ונגזר עליו קנס של 6,000 אירו. באוגוסט 2012 החליט נשיא צרפת פרנסואה הולנד, בצעד יוצא דופן, לשלול מגליאנו את אות לגיון הכבוד שהוענק לו ב-2010, עקב התבטאויותיו האנטישמיות של גליאנו.
המאפיין הבולט ביותר בדגמיו של גליאנו היה במשך שנים רבות היסוד הדרמטי-הזוי, על גבול הדקדנס, המשדר עושר וזוהר מתריסים. ברם, הקולקציות האחרונות שלו היו יותר בורגניות ופחות ראוותניות.
תתנולדי
תֶתנוּלדי (בגאורגית: თეთნულდი) הר בולט בחלק המרכזי של הרי הקווקז הגדול. הוא ממוקם במחוז ההיסטורי סוואנתי עילית שבגאורגיה, סמוך לגבול עם רוסיה.
תתנולד הוא ההר העשירי בגובהו מבין הרי הקווקז ומתנשא לגובה של 4,974 מטר (16319 רגל). מגובה 3,000 מטר ומעלה מכוסים מדרונות ההר בקרחון.
ההעפלה הראשונה להר התקיימה בשנת 1930 על ידי משלחת בראשות אלכסנדר ג'פרידזה.
נאסקאר
נאסקאר (NASCAR, ראשי תיבות של National Association for Stock Car Auto Racing) היא חברה אמריקנית המנהלת מספר סדרות של מרוצי מכוניות. הידועה בהן היא גביע נאסקאר (NASCAR Cup) שבו מתחרות מכוניות בעלות מאפיינים דומים למכוניות מייצור סדרתי. החברה נוסדה ב-1948 על ידי ביל פראנס ומשרדיה הראשיים נמצאים בעיר דייטונה ביץ', פלורידה.
בתחילת המאה ה-21 הייתה הפופולריות של גביע נאסקאר בארצות הברית שנייה רק לליגת הפוטבול NFL, במונחים של מספר צופי הטלוויזיה והמעריצים.
היסטוריה
החוף בדייטונה ביץ' בפלורידה היה יעד להשגת שיאי מהירות יבשתיים מאז שנות ה-20 של המאה ה-20. עם השנים התפתחו בעיר מרוצי מכוניות מייצור סדרתי שהוזנו בחלקם מתופעת שיפור המכוניות של מבריחי המשקאות בתקופת היובש. ביל פראנס היה מכונאי צעיר שעבר לדייטונה ביץ' בפלורידה בעקבות השפל הגדול, וב-1936 אף השתתף במרוצים במקום. שנתיים אחר כך הוא הפך למפעיל של מסלול המרוצים. ב-1947 הוא יזם ביחד עם שותפים הקמת איגוד שינהל מרוצים מסוג זה. הארגון שכונה NCSCC ("National Championship Stock Car Circuit") יזם עונת מרוצים שבסופה אורגנה פגישה שבה הוחלט להרחיב את הארגון לרמה הלאומית. לאחר שהשם המקורי שהוצע נדחה, כיוון שהיה בשימוש ארגון מתחרה, נקבע השם "National Association for Stock Car Auto Racing" והארגון נוסד ב-21 בפברואר 1948. בתחילה נקבעו שלוש קטגוריות: מכוניות סדרתיות, משופרות ומכוניות פתוחות. עם הזמן, הפכה קטגוריית המכוניות הסדרתיות למצליחה ביותר, בעוד אחרות השתנו או בוטלו.
עקב בעיית זמינות מכוניות, המרוץ הראשון בקטגוריה הסדרתית נערך רק ביוני 1949, בשארלוט. תוך כמה שנים החלה התקינה של מכוניות המרוץ לעבור שינויים הדרגתיים להגברת הבטיחות והביצועים. בשנות ה-60 כבר היו המכוניות בנויות במיוחד ורק מראה מכונית הסדאן היה משותף למכוניות המרוץ ולמכוניות הנאסקאר. בתחילת הדרך התקיימו המרוצים במסלולים בעיקר בדרום-מזרח ארצות הברית, ועם הזמן התפשטו ברחבי המדינה וגם מחוצה לה.
דגל מדגסקר
דגל מדגסקר אומץ ב-14 באוקטובר 1958, שנתיים לפני קבלת העצמאות, כחלק מההכנות למשאל עם על מעמדה בקהיליה הצרפתית.
רובוטריקים 4: עידן ההכחדה
רובוטריקים 4: עידן ההכחדה (באנגלית: Transformers: Age Of Extinction) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 2014, וסרט ההמשך של "רובוטריקים 3: אפלת הירח". הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי "רובוטריקים" אשר בוים על ידי מייקל ביי. אחד מהמפיקים בפועל הוא סטיבן ספילברג. הסרט הפך לשובר קופות לאחר שהצליח להכניס כ-1 מיליארד דולר ברחבי העולם והפך לסרט השני בסדרת סרטי רובוטריקים שהכניס מעל למיליארד דולר אחרי רובוטריקים 3: אפלת הירח שגם הוא הכניס סכום של 1 מיליארד דולרים ברחבי העולם. בהפקת הסרט משתתף משקיע סיני, שילבו בו דמויות משנה סיניות ומיקמו יותר מחצי מהעלילה בערים סיניות גדולות. הטרה הייתה למשוך הקל סיני ולהחזיר את ההשקעה העצומה.
סרט חמישי בסדרה יצא ב-2017.
עלילת הסרט
הסרט נפתח בסצנה לפני 65 מיליון שנים, בסוף עידן המזוזואיקון, עת הכחדת הדינוזאורים. חלליות חייזריות תוקפות את הדינוזאורים ואופטימוס פריים מספר את הסיפור של "הזרע", טכנולוגיה חייזרית מתקדמת ביותר שהופכת כל חומר ל"רובוטריקיום" - מתכת ניתנת-לתכנות ממנה עשויים הרובוטריקים.
בחזרה להווה: עברו 5 שנים מאז התרחשויות הסרט הקודם רובוטריקים 3: אפלת הירח. ממשלת ארצות הברית מפנה גב לרובוטריקים שהצילו אותה ורואה בכל הרובוטים משני הצורה אויב. סוכנות ממשלתית מיוחדת בראשות הרולד אטינג'ר (קלסי גראמר) מתחילה לרדוף את הרובוטריקים והם נאלצים לרדת למחתרת.
בטקסס, מכונאי הרכב והממציא קייד (מארק וולברג) ובתו המתבגרת טסה (ניקולה פלץ) נאבקים על קיומם הכלכלי. קייד מוצא משאית ישנה ומתחיל לתקן ולשפץ אותה. הם מגלים שלא מדובר במשאית רגילה, אלא באופטימוס פריים, מנהיג הרובוטריקים. הסוכנות הממשלתית המיוחדת מגיעה לביתם בעקבות הלשנה ובעזרת אופטימוס פריים וחברה נהג המרוצים של טסה הם מצליחים להימלט. במהלך המרדף הם מגלים שלסוכנות הממשלתית עוזר צייד ראשים אינטר גלקטי חייזר-רובוט בשם לוקדאון שמעוניין בעיקר באופטימוס פריים, ושבקנוניה מעורבת חברת KSI המשתמשת בגופות הרובוטריקים שניצודו לבניית צבא חדש של רובוטריקים שיהיה בשליטת הממשלה. קייד, טסה ושיין (החבר שלה) הופכים לנרדפים ויורדים למחתרת ביחד עם שאר הרובוטריקים שנפגשים בלב המדבר ומחליטים לפרוץ למטה חברת KSI בשיקגו על מנת לגלות את הקנוניה ולהרוויח את חירותם.
במהלך הפריצה הם מגלים שחברת KSI משתמשת בגופות הרובוטריקים ובחומר מתכתי שנקרא "רובוטריקיום" (Transformerium) על מנת לבנות צבא של רובוטריקים הכפוף לממשלה, ושבין השאר הם משתמשים בגופתו של מגהטרון כדי ליצור חיקוי של אופטימוס פריים שנקרא "גלווטרון". הפריצה מסתבכת והם שוב מוצאים את עצמם נרדפים על ידי הממשלה, בסיוע גלווטרון ולוקדאון, שבסיומו של קרב נגד לוקדאון אופטימוס פריים וטסה נלקחים בשבי לחללית של לוקדאון. תמורת אופטימוס פריים, לוקדאון נותן לסוכנות הממשלתית ולחברת KSI טכנולוגיה חייזרית הנקראת "הזרע" שהופכת כל דבר ברדיוס מספר קילומטרים ל"רובוטריקיום". KSI מתכננת להפעיל את הזרע באמצע המדבר ולכרות את החומר עבור הרובוטים שלה. בעקבות התקרית בשיקגו מעבירה החברה את מטהּ ומרכז הייצור להונג קונג שבסין.
קייד, שיין והרובוטריקים חודרים לחללית ובמבצע חילוץ מצילים את אופטימוס פריים וטסה. הם מגלים שלמעשה מגהטרון השתיל את התודעה שלו בגוף של גלווטרון ומחכה להזדמנות כדי לבגוד ב-KSI, לקחת שליטה על צבא הרובוטים שלה ולהפעיל את הזרע בעיר המאוכלסת ביותר. הם מגלים זאת לראש חברת KSI ג'ושוע ג'ויס שנמלך בכוונותיו ומסרב לקבל את הזרע מראש הסוכנות הממשלתית, שרואה בחברה ובצבא הרובוטים הזדמנות ל"מצנח זהב" שיכניס לכיסו חלק רב. בינתיים, בהונג קונג, גלווטרון מתעורר ומגטרון לוקח שליטה על צבא הרובוטים והם, ביחד עם הסוכנות הממשלתית, מתחילים במרדף אחרי הזרע, שמוסתר על ידי קייד, שיין, טסה וג'ויס, באמבלבי והאונד. לוקדאון חוזר גם הוא לעיר אחרי שאופטימוס פריים ברח עם שללו במטרה ללכוד אותו מחדש. לנוכח הסכנה אופטימוס פריים שולף חרב רובוטית עתיקה ומשחרר את הדינוטריקים, חמישה פרשים-אבירים ענקיים שיכולים לשנות את צורתם לצורת דינוזאורים, ומגייס אותם לצידו. הם נלחמים בצבא של גלווטרון, בסוכנות הממשלה ובאנשיו של לוקדאון.
לבסוף, אופטימוס פריים מנהל דו-קרב עם לוקדאון ומצליח לנצחו בעזרת קייד, טסה ושיין. במהלך הקרב לוקדאון לוקח את חרבו של אופטימוס ודוקר אותו בגופו. אטינג'ר מאיים על קייד באקדח אך אופטימוס פריים יורה באטינג'ר והורג אותו. שיין וטסה מצליחים להוציא מתוך גופו של אופטימוס את חרבו. אופטימוס דוקר את לוקדאון וקורע אותו לגזרים ובכך לוקדאון מת. לאחר הקרב, קייד, שיין, וטסה מתחבקים ולבסוף קייד מחבק את ג'ושוע. כאות תודה ג'ושוע ג'ויס מציע סיוע כלכלי לקייד.
גלווטרון ראה את הניצחון של אופטימוס פריים ומחליט להוריד פרופיל, הוא אומר שהוא עוד ישוב ויראה אותו בהמשך וכי הוא ייוולד מחדש. בסיום הסרט אופטימוס פריים עוזב את כדור הארץ לבדו וממריא לחלל למצוא את "היוצרים" כשה"זרע" עמו.
הרובוטריקים
דינובוטים/דינוטריקים
שקרניקים
אחרים
קבלה והכנסות
עם זאת, הסרט קיבל ביקורות שליליות ביותר ומבקרים רבים קטלו אותו. באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט רק ל-18% ביקורות חיוביות וציונו הממוצע היה 3.9 מתוך 10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 32 מתוך 100.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב סטיב ג'בלונסקי, שהלחין וכתב את המוזיקה לשלושת הסרטים הקודמים ולסרטים רבים של מייקל ביי, שיר של הסרט הנקרא בשם "Battle Cry" שמושמע במהלך הסרט ובסיומו שהולחן ונכתב בידי להקת Imagine Dragons יצא גם ל-iTunes אבל לא נכלל בפסקול.
אלבום קטן ובו 4 שירים של ג'בלונסקי שנקרא The AP Album אבל אינו כלול בפסקול יצא ליוטיוב.
רובוטריקים: עידן ההכחדה - The AP Album רובוטריקים: עידן ההכחדה - The Score
חקלאות יוון העתיקה
החקלאות היוותה את הבסיס של כלכלת יוון העתיקה. כ-80% מהתושבים של יוון העתיקה התפרנסו מהחקלאות.
תנאי הסביבה
למעט אזור ערי החוף של אנטוליה, פני השטח ותנאי האקלים של יוון העתיקה הם די אחידים. ההרים מהווים 80% מהשטחים באזור היבשה (ובאיים אף 90%). משמעות הדבר ששטח מועט ביותר יכול להיות מעובד ולאפשר גידולים חקלאיים. אדמות השטחים החקלאיים אינן פוריות, ומדובר בעיקר באדמות טרשיות הקשות לעיבוד. העמקים נדירים, ואף הם צחיחים יחסית והאדמה לא פורייה.
האקלים הים תיכוני מאופיין בשתי עונות – קיץ יבש וחם (אפריל – ספטמבר), וחורף הכולל סופות רעמים המובאות על ידי רוחות מערביות, ומדי פעם קרה בלילות. ההרים הגבוהים מושלגים בעונת החורף. האזורים אטיקה, קיקלאדס, דרום הפלפונזוס וכרתים צחיחים יחסית לשאר חלקי יוון.
גידולים חקלאיים
בתקופות הקדומות יותר ביוון העתיקה, כפי שניתן לראות בכתבים מאותה עת, ובהם האודיסיאה, החקלאות היוונית (כמו גם מטבח יוון העתיקה) הייתה מבוססת על גידול דגן: שעורה (קריטיי- κριθαί) – שהיוותה 90% מהגידולים, דורום (פיירוס - πύρος) וחיטה (סיטוס- σῖτος), שהייתה הפחות נפוצה מבין גידולי הדגן, בשל הקושי לגדלה. תוך זמן קצר גדל הביקוש על ההיצע, בשל המחסור באדמות חקלאיות.
בעוד שאדמות יוון לא התאימו כלל ועיקר לגידול דגנים, הקרקע התאימה לגידול עצי זית, מהם יוצר שמן זית. עצי זית גודלו מראשיתה של ההיסטוריה היוונית, ונטיעת עצי הזיתים נחשבה כהשקעה לטווח ארוך, שכן יש להמתין 20 שנה בין נטיעת העץ לקטיפת הפירות. גידול נוסף שהתאים לאדמה של יוון היה גידול גפנים – הדורשים יותר טיפול מאשר עצי הזית.
בקרבת הבתים והחוות גידלו בגינות קטנות ירקות (כרוב, בצל, שום, שעועית, אפונה) וכן עצי פרי (תאנה, שקדיה, רימון) ועשבי מרפא (מרווה, מנטה, טימין, אורגנו) וכן גידלו שומשום ופרג.
גידול בעלי חיים
בעולם העתיק גידול בעלי החיים היה סימן לעושר. כך לדוגמה, ביצירותיו של הומרוס נמדד העושר כתלות במספר ראשי הבקר שהיה לאדם. בשל תנאי השטח, גידול הבקר היה מצומצם ביותר (התרבות המיקנית גידלה בקר, אולם גידולים אלה פחתו במהלך השנים). בעלי החיים העיקרי שגודלו על ידי היוונים היו עזים וכבשים - המספקים בשר, חלב ואף צמר, וכן קל יותר לגדלם מאשר בקר. היוונים גידלו גם חזירים, ובעלי כנף (תרנגולות ואווזים). שוורים היו נדירים ושמשו כבהמות עבודה ולקורבנות אך כמעט ולא למאכל. חמורים ואתונות גודלו כבהמות משא. הסוסים גודלו רק במישורים של תסליה וארגוליס. חיות אלה עלו כסף רב והוחזקו רק על ידי המעמדות הגבוהים והאריסטוקרטיה. בקומדיה היוונית "העננים" של אריסטופאנס, הלועגת לאצולה האתונאית פידיפידס, בנו של הגיבור, מכור למרוצי סוסים ומבזבז את כל כספו של אביו, סטרפדיאדס. במרבית החוות הקטנות גידלו מספר בעלי חיים – בעיקר תרנגולות ועיזים. העיזים רעו בקרבת החווה, והתרנגולות אכלו את השיירים של המטבח. חוות גידול בקר היו נדירות, אך היו כמה מהן. התגלו כתובות המזכירות חוות אלה ובהן כתובת המזכירה את חוותו של אובולוס מאלאטיה שבפוקיס שבבעלותו הייתה חווה ובה 220 ראשי בקר ו-1,000 עיזים. רועים העבירו את עדרי הצאן מההרים שם רעו בקיץ, לעמקים החמים יותר, בחורף. מיסים מיוחדים הוטלו על הרועים לצורך העברת הצאן בשטחי הערים.
תוצרים אחרים
בעץ נעשה שימוש בעיקר לצרכים ביתיים – הן הבתים והן העגלות היו עשויות חומר זה (רב מבנים ציבוריים נבנו באבן). ההרים ביוון היו בעבר מיוערים, אולם יערות אלה נכרתו על מנת לשמש לבנייה ולייצור פחם וכן השטחים המיוערים נאכלו על ידי העזים. תוך זמן קצר נאלצו היוונים לייבא עצים על מנת לבנות את הספינות שלהם (הטרירמים).
גידול דבורים אפשר ייצור דבש – מקור הסוכרוז היחיד הידוע ליוונים. בדבש נעשה שימוש הן ליצור תמד והן לצרכים רפואיים.
עבודות חקלאיות
ספרו של הסיודוס "מעשים וימים" מהמאה השמינית לפנה"ס וספרו של קסנופון "אואקונומיקוס" ("על הכלכלה") מהמאה הרביעית לפנה"ס מהווים מקורות המידע העיקריים לשיטות החקלאות של יוון העתיקה.
מסיק הזיתים נערך בן סוף הסתיו לתחילת החורף. המסיק נעשה באופן ידני או באמצעות מקלות בהם הכו בעצים. הזיתים הונחו בסלי קש למשך מספר שבועות לתסיסה, ולאחר מכן נסחטו. מסחטת הבורג (המכונה "מסחטה יוונית" על ידי פיליני האב) הייתה למעשה המצאה רומאית מהמאה השנייה לפנה"ס. השמן נשמר כדי טרקוטה לשימוש במהלך השנה.
החקלאים גידלו בשיטה של תחלופה דו שנתית – כל שנה הוחלפו הגידולים החקלאיים בשל הפוריות הנמוכה של האדמה. האדמה לא דושנה בזבל של בקר, בשל מספר ראשי הבקר הנמוך ביוון. בשל היובש בקיץ, היה הכרח להשקות את הגידולים. הקציר נערך בקיץ, ונעשה באמצעות מגל. חרמשים לא היו בנמצא. גרעיני החיטה הופרדו מהגבעולים ומהמוץ באמצעות בעלי חיים שדשו אותה, והטחינה נעשתה ביד על ידי שפחות.
עיקר העבודה החקלאית בוצעה בסתיו, בה נאספו עצי בערה לעונת החורף (וכן עלים יבשים על מנת להקל על הדלקת האש). בשל הקרה שהייתה נפוצה בהרים, החרישה הייתה צריכה להתבצע במספר שלבים – ראשית היו צריכים לחרוש במעדרים (מחרשות עץ וברזל היו נדירות) על מנת לשבור את הקרח שהצטבר על הקרקע. הזריעה נעשתה ביד. בסתיו נקטפו הענבים, שנדרכו ברגליים לצורך הכנת יין. היין נשמר בכדים גדולים ובהם תסס.
במשך ארבע מאות השנים שחלפו בין הסיודוס לקסנופון לא אירעו שיפורים בשיטות החקלאיות – הכלים נותרו באיכות נמוכה, ולא הומצאו המצאות המקילות על עבודות החקלאות. רק בתקופת רומא העתיקה המציאו את טחנת המים שאיפשרה שימוש בכוח הידראולי להקל על עבודות החקלאות.
בעלות על שטחים חקלאיים
החל מהמאה הרביעית לפנה"ס שבו השטחים החקלאיים להיות בבעלות מספר בעלי אדמות גדולים, אריסטו מציין בספרו "פוליטיקה" כי "האדמות עברו לידיים של המעטים. אולם אחוזות אלה לא הגיעו לסדר הגדול של הלטיפונדיות – האחוזות הגדולות של רומא העתיקה. בתקופה הקלאסית, אלכיבדס, הידוע בעושרו, החזיק בבעלותו רק 280,000 מ"ר של שטח (על פי אפלטון, "אלכבידס"). שטחים נרחבים מבין השטחים הראויים לעיבוד ביוון העתיקה היו שטחים ציבוריים או שטחים קדושים. המלומדים משערים כי בתקופה הקלאסית 10% מהשטחים הראויים לעיבוד נפלו בקטגוריה זו.
לקריאה נוספת
ספרות בצרפתית על נושא זה:
אגיליזאורוס
אגיליזאורוס (שם מדעי: Agilisaurus; מילולית: "לטאה זריזה") הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים עתיק שהשתייך כנראה למשפחת הפברוזאוריים. הוא חי במזרח אסיה בתור היורה. בסוג מין יחיד - Agilisaurus louderbacki שנמצא ליד העיר זיגונג שבסצ'ואן, סין ב-1990. שלד זה היה כמעט שלם לגמרי בצורתו, חסר רק כמה קטעים מהגפיים הקדמיות.
אהוד גזית
אהוד גזית (נולד ב-1966) הוא ביופיזיקאי, ביוכימאי וננוטכנולוג ישראלי, פרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה לביוטכנולוגיה של מחלות נוירודגנרטיביות באוניברסיטת תל אביב. חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה (החל משנת 2017). בשנים 2014–2019 כיהן כחבר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח. בשנים 2014–2012 כיהן כמדען הראשי במשרד המדע והטכנולוגיה ומרכז פורום המדענים הראשיים במשרדי הממשלה. בשנים 2012–2008 כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת "רמות" בע"מ וסגן הנשיא למחקר ופיתוח באוניברסיטת תל אביב. טרם מינויו לסגן הנשיא למחקר ופיתוח, כיהן במגוון תפקידים באוניברסיטה, לרבות ראש המסלול לכימיה-ביולוגיה, חבר בוועדת המינויים האוניברסיטאית העליונה, וחבר הנהלת המרכז לננו-מדע וננוטכנולוגיה. גזית היה בעל מינוי אורח באוניברסיטאות מהיוקרתיות בעולם, ביניהן המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קיימברידג',, ואוניברסיטת פודן. לאחרונה התמנה כ International Solvay Chair in Chemistry לשנת 2023, הישראלי הראשון במינוי היוקרתי שבו זכו בעבר 15 מהמדענים הבכירים בעולם כולל שלושה חתני פרס נובל לכימיה, חתן פרס וולף וחתנים וכלות של פרסים יוקרתיים נוספים, כולם ממוסדות מובילים בארצות הברית ובאירופה.
ראשית חייו
אהוד גזית נולד ברחובות והתחנך בראשון לציון. הוא בוגר הגימנסיה הריאלית בראשון לציון במגמה המתמטית-פיזיקלית. גזית שירת בצה"ל כלוחם נח"ל וחטיבת הצנחנים במסגרת גרעין של השומר הצעיר, תנועת הנוער בה היה חבר ופעיל במשך כל שנות נעוריו. גזית הוא בוגר קורס רכזי משק מושבי ותוכנית דירקטורים ונושאי משרה בכירים בתאגידים, היה מראשוני חברי קיבוץ חריש ושימש כמרכז המשק של הקיבוץ.