cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השושלת הרביעית
פרעוני השושלת הרביעית
השושלת הרביעית בישרה את פסגת עידן הפירמידות. השלום היחסי בתקופת השושלת השלישית אפשר בתקופת זו פנאי לתרבות ואמנות. ניסויי סנפרו בבניה הובילו להתקדמות משלב פירמידות המדרגה כמו הפירמידה של ג'וסר (פירמידות נפוצות בתרבויות עתיקות שונות בעולם ושונות מהפירמידות המוכרות בעיצוב שלהן ובסגנון הבנייה) של סגנון המסטבה ועד לפירמידות ה'אמיתיות' בעלות הפאות החלקות, כמו הפירמידות בגיזה. אין עוד תקופה אחרת בהיסטוריה של מצרים שהיו בה הישגים מרשימים כל כך בארכיטקטורה כמו תקופת השושלת הרביעית. כל שליטי מצרים מהתקופה הזו בנו לפחות פירמידה אחת שתשמש אותם כקבר או כאנדרטה.
רשימת הפרעונים:
סנפרו
מייחסים לסנפרו, הפרעה הראשון בשושלת הרביעית, את השלמת הפירמידה האמיתית הראשונה הפירמידה האדומה בדחשור, לאחר שבנה את הפירמידה הנטויה ונטשה, וכפי הנראה לאחר שבנה את פירמידת מיידום. כמו כן בנה מספר פירמידות מדורגות קטנות יותר, וכך היה למקים הפירמידות הפורה ביותר באותה תקופה. מספרים כי סנפרו העתיק אבנים ולבנים יותר מכל פרעה אחר.
אשתו הבכירה של סנפרו הייתה אטפרס, אחותו למחצה ואם בנו ח'ופו. שתי נשותיו האחרות ילדו לו ילדים נוספים.
כשליט נוח לבריות חיזק סנפרו את הכוח של המשפחה השלטת על ידי העברת תפקידים רשמיים ועמדות בכירות לקרובי משפחה. הוא שלט על האצולה דרך שמירה קפדנית על האדמות והאחוזות. הוא קיים מסעות צבאיים בסיני, נוביה, לוב ויזם סחר עם לבנון לרכישת ארז.
מתקופת שלטונו שרד תיעוד של הקשר של מצרים עם שכנותיה אשר תועדו על אבן פלרמו. האינפורמציה המגולפת על האבן מקדימה את התקופה. למרות שכמה מחלקי האבן אבדו, אחד מהם מכיל אזכורים על הגעתן של ארבעים אוניות טעונות עצים מארץ זרה במהלך שלטונו של סנפרו.
ח'ופו, ג'דפר, חעפרע, ביכריס, מנכאורע
שמותיהם של ח'ופו וג'דפר חרוטים במחצבות של גרניט לייט במדבר המערבי 65 ק"מ צפונית-מערבית לאבו סימבל. חפצים המתוארכים לתקופות של ח'ופו, חעפרע ומנכאורע (מיקרינוס) נחשפו בגבל. חפצים כמתנות דיפלומטיות או מסחריות המתוארכים לתקופתו של חעפרע נמצאו אפילו רחוק יותר, באבלה. בתל חצור נמצא שבר מגרניט של רגלי ספינקס שנשא את שמו של המלך מנכאור. השבר בגודל 30 על 40 ס"מ, הערכה היא שהספינקס המקורי הגיע למשקל של 500 ק"ג.
ח'ופו הוא השליט הידוע ביוונית כ: Χέοψ. בנו הוא חעפרע ונכדו הוא מנכאורע. כל השליטים הללו השיגו תהילה מתמשכת הודות לבניית הפירמידות שלהם בגיזה.
ארגון והזנת כוח העבודה הנדרש ליצור הפירמידות הללו דרש ממשלה ריכוזית עם סמכויות נרחבות, ואגיפטולוגים מאמינים כי בתקופה זו הממלכה העתיקה הפגינה רמת תחכום ושגשוג ממושך שנדרשו לביצוע פרויקטים מורכבים כגון אלה. בחפירות שנעשו לאחרונה מחוץ לחומה של קרואו על ידי ד"ר מארק לאנר נחשפה עיר גדולה שנראה כי מטרתה הייתה להלין, להאכיל ולספק את צורכי עובדי הפירמידה.
למרות שפעם נטו להאמין כי עבדים הם אלו שבנו את המבנים המונומנטליים הללו -השערות המבוססות על סיפור יציאת מצרים המקראי- הרי שמחקר של שומרי קברים הוכיח כי הם נבנו על ידי איכרים מרחבי מצרים. ככל הנראה הם עבדו בתקופות בהן לא הייתה עבודה בשדות – בזמן שההצפה השנתית של הנילוס כיסתה את שדותיהם, יחד עם צוות גדול של מומחים שכלל פסלים, ציירים, מתמטיקאים וכוהני דת. תיעודים מלמדים כי כל משק בית היה אחראי על מתן עובד אחד עבור פרויקטים אזרחיים. העשירים יכלו לשכור אחרים שימלאו את מקומם. החובות האזרחיות לא היו בהכרח מיזמי בניה. מדובר היה בתפקידים גם כמו מקדשים, ספריות ופסטיבלים אשר נשים וגברים כאחד מילאו אותם.
ניתן להסיק מבנייתן של פירמידות אלו כי מצרים נהנתה משגשוג חסר תקדים בתקופת השושלת הרביעית. הרודוטוס גם הוא עזר לבסס את הדעה כי הפירמידות נוצרו בעזרת כוח אדם שהוכרח לבנותן. עם זאת, למרות שהצורה בה מוצג ח'ופו בפפירוס ווסטקאר תרמה ליצירת רושם שלילי על הפרעונים, הרי שמלכים אלו לא היו רודנים. למעשה, אותו פפירוס מתאר את סנפרו באור חיובי ביותר. דבר זה מוכיח שהפרעונים נזכרים בהקשר ל כנדיב מאוד שאף הייתה מסורת של זיכרון שלילי בעקבות הצורה ח'ופו המוצגת בווסטקאר פפירוס.
חנטקאוס הראשונה
בפתח המוביל לקבר של חנטקאוס רשומות כתובות שיכולות להתפרש או יתירה מזאת, התיאור המופיע בפתח הקבר גם נותן לה את הקישוטים המקובלים של משפחת המלוכה, כולל זקן (שלא היה) של פרעה. התיאור והכותרת הובילו כמה אגיפטולוגים להצעה שהיא משלה כפרעונית בסוף השושלת הרביעית.
צ'דפתה ושפסס כאף
הפרעה המתוארך הבא הוא שפסס כאף, בנו של מנכאור. תקופת שלטונו הייתה קצרה אבל הוא הספיק להשלים פרויקטים שונים שאביו התחיל ולהנחיל סגנון ארכיטקוני משלו.
שפסס כאף נחשב בדרך כלל כפרעה האחרון של השושלת הרביעית. למרות זאת, מנתון, היסטוריון מצרי קדום, מונה אישים שונים בתפקיד וגם רשימת המלכים מטורינו, מקור נוסף על שליטים מצריים מונה עוד פרעה שמלך בערך שנתיים לאחר שפסס כאף. ייתכן שזה היה צ'דפתה.
למעשה, לא ברור מתי וכיצד הגיעה שושלת זו לקיצה. הרמז היחיד שניתן לדלות הוא כי מספר שליטי השושלת הרביעית אומתו על פי התיעודים הרשמיים של השושלת החמישית תחת אוסרקף.
Facelift
Facelift (תרגום מילולי לעברית: מתיחת פנים) הוא אלבום הבכורה של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס.
את האלבום הפיק דייב ג'רדן, שהפיק גם אלבומים של הרולינג סטונז ושל ג'יינ'ס אדיקשן. הקלטת האלבום התעכבה מעט לאחר ששון קיני שבר את ידו במהלך קטטה, ונשקלה האפשרות להחליפו במתופף אחר, אך קיני הוריד את הגבס שלושה שבועות לפני הזמן והשתתף בהקלטת האלבום. האלבום הגיע למקום ה-42 במצעדי המכירות ועם הזמן הגיע למעמד של פלטינה כפולה.
ליין סטאלי סיפר שהשיר "Man In The Box" נכתב בהשראת ארוחת ערב שבה השתתפו חברי הלהקה ומספר אנשים מחברת התקליטים שהיו צמחוניים, ודיברו על כך שעגלים למאכל מגודלים בתוך קופסאות קטנות מאז לידתם. לדבריו, השיר נכתב על צנזורה ממשלתית ועל אכילת בשר כפי שהיא משתקפת דרך עיניו של עגל שגורלו נחרץ.
"Man In The Box" נבחר להיות הסינגל הראשון, והווידאו קליפ שצולם עבורו קצר הצלחה רבה ב-MTV (שודר 16 שבועות ברציפות). השיר הגיע לרשימות 20 הגדולים של תחנות רדיו רבות המתמחות ברוק. בפברואר הייתה הלהקה מועמדת בפעם הראשונה מתוך ארבע לפרס גראמי והפסידה. בספטמבר 1991 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, תוך שישה שבועות מיציאתו של הסינגל (עד אז נמכרו 40,000 עותקים). במשך ששת החודשים הבאים הופיעה הלהקה עם ואן היילן ויצרה לעצמה הכרה נוספת.
על עטיפת האלבום מופיעת פניו של מייק סטאר כאשר הן מוכפלות בעזרת מחשב, ובצבעים מטאליים. הרעיון המקורי היה לשלב את פניהם של ארבעת חברי הלהקה יחדיו בעזרת מחשב. התמונה המקורית משמשת כעטיפתו של תקליטור מספר 1 של מארז התקליטורים Music Bank.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר פרפר
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר פרפר, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
צבי גרונר
ביוגרפיה
ב-1961 זכה בפרס מדעי היהדות ע"ש פרופ' שמחה אסף מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1965 זכה בפרס ע"ש מרים גרונולד-מוזס על עבודת הגמר שלו ומ-1975 היה דוקטור לפילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור שלו עסקה ברב האיי גאון ובדרכו בהלכה והיא נכתבה באוניברסיטה העברית בהדרכתו של פרופ' שרגא אברמסון. ספרו האנגלי של גרונר בנושא זה זכה להערכה בקרב החוקרים המובילים בתחום. גרונר עשה ניסיון ראשון ומרשים של רישום כל תשובותיו של רב האיי גאון. בנוסף לחיבוריו ומאמריו על תורת רב האיי גאון בפרט ותורת הגאונים בכלל, כתב גרונר גם ספר חשוב על ברכות שהיו נהוגות בזמנים שונים בהיסטוריה היהודית ואינן נהוגות כיום.
גרונר הוא אחיין של יהודה לייב גרונר, ממזכיריו של הרבי מלובביץ'.
פסק דין מגדל נגד אבו חנא
פסק דין מגדל נ' אבו חנא העוסק בדיני נזיקין וקובע מהי הדרך הנכונה לחישוב פיצויים בגין אובדן יכולת השתכרות במקרה שהניזוק הוא ילד המשוייך למגזר או מגדר מסוים. פסק הדין קובע כי אין להתחשב בנתונים כגון מין ומוצא בקביעת פיצויים, אלא יש לפסוק פיצויים גלובליים לפי השכר הממוצע במשק, אלא אם כן ישנן ראיות המעידות על הכיוון העסקי האינדיבידואלי של הניזוק.
העובדות
רים אבו חנא נפגעה בתאונת דרכים כשהייתה בת 5 חודשים. בית המשפט המחוזי בחיפה פסק לה פיצויים שונים עבור ראש הנזק של כאב וסבל ובעבור ההוצאות הרפואיות. באשר לפיצוי עבור אובדן כושר השתכרות פסק בית המשפט סכום גלובלי של 500 אלף ₪ זאת כיוון שלדידו אין אינדיקציה לגובה ההשתכרות העתידה של אבו חנא ועל כן לא ניתן לתת פיצוי "מדויק".אובדן
טענות הצדדים
מגדל טוענים כי מדובר בסכום מופרז שכן בהתחשב בסביבה בה אבו חנא גדלה הסיכוי שהיא תשתכר בעתיד הוא אפסי שכן רוב רובן של הנשים מהמגזר ובמקום מגוריה של אבו חנא לא משתלבות בשוק העבודה. מאידך טוענת אבו חנא, שאין להתחשב ברקע ממנו באה והתחשבות שכזו מפרה את עקרון השוויון. לדידה יש להסתמך על נתונים אישיים ובהיעדרם על השכר הממוצע במשק לחישוב אובדן כושר השתכרות.
הכרעה
השופט אליעזר ריבלין קובע שככלל משתמשים בנתוניו האישיים של האדם כדי לחשב את ראש הנזק "אבדן כושר השתכרות". אבל כיוון שאצל קטינים רבה העמימות בנוגע לעיסוק העתידי אותו היו בוחרים וממילא קיימת עמימות בנוגע לגובה שכרם העתידי, קיימת הנחת מוצא שהיו משתכרים את השכר הממוצע במשק. שאלתו של ריבלין היא למעשה מתי ניתן לסטות מהכלל האמור, האם כשיש הנחות סטטיסטיות על מגזר הניזוק מקום מגוריו וכיוצא בזה או אך ורק כשיש נתונים אינדיבידואליים על הניזוק עצמו. ריבלין עוסק בסוגיה תוך שהוא שם לנגד עיניו את אחת ממטרות הנזיקין שהיא צדק חלוקתי, וקובע ש לפיכך הוא משאיר את פסק הדין של בית המשפט המחוזי על כנו, ומכריע שבאין נתונים אינדיבידואליים הפיצוי אותו תקבל הניזוקה יהיה בהתאם לשכר הממוצע במשק. הוא למעשה אומר שכיוון שהאדם הוא אוטונומי אין להכיר במציאות בה הוא כבול להשתייכותו התרבותית, וממילא אין הצדקה לסטות מהכלל של השכר הממוצע במשק על בסיס אותה השתייכות.
נבחרת אורוגוואי בכדורגל
נבחרת אורוגוואי בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת אורוגוואי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של אורוגוואי.
נבחרת אורוגוואי הייתה הזוכה הראשונה בטורניר גביע העולם בכדורגל, שאותו גם אירחה, לאחר שניצחה את ארגנטינה 4:2 במשחק הגמר של הטורניר הראשון, שנערך ב-1930. אורוגוואי זכתה בתואר גם ב-1950, בטורניר שנערך בברזיל.
נבחרות אורוגוואי וארגנטינה מחזיקות בשיא המשחקים בין שתי נבחרות, לאחר ששיחקו זו מול זו 166 משחקים. המשחק הראשון בין שתי הנבחרות התקיים ב-1902, והיה המשחק הבינלאומי הראשון בין שתי נבחרות כדורגל שמחוץ לבריטניה (אף על פי שנבחרות קנדה וארצות הברית שיחקו ביניהן ב-1885 ו-1886, אך משחקים אלו אינם נחשבים למשחקים רשמיים. נבחרת קנדה שיחקה את משחקה הבינלאומי הראשון ב-1904, וארצות הברית עשתה זאת ב-1916).
אורוגוואי זכתה עד כה 15 פעמים בטורניר הקופה אמריקה וחולקת את שיא הזכיות ביחד עם נבחרת ארגנטינה. בפעם הראשונה זכתה אורוגוואי בתואר ב-1916, בפעם הראשונה שבה התקיים המפעל, ובפעם האחרונה זכתה בתואר ב-2011.
הנבחרת ידועה בכינוי "לה סלסטה" (La Celeste - התכולה).
שנים ראשונות
בשנת 1901 שיחקה נבחרת אורוגוואי את משחקה הבינלאומי הראשון נגד ארגנטינה והפסידה 2–3. עד שנת 1916, בה נערכה לראשונה אליפות דרום אמריקה בכדורגל (הטורניר שקדם לקופה אמריקה), שיחקה אורוגוואי למעלה מ-30 משחקים, כולם פרט לאחד מול ארגנטינה. אורוגוואי זכתה באליפות דרום אמריקה הראשונה, שנערכה בארגנטינה בשנת 1916 בעקבות ניצחונות על צ'ילה וברזיל ותוצאת תיקו מול ארגנטינה. שנה לאחר מכן, אירחה אורוגוואי לראשונה את הטורניר וזכתה גם בו בפעם השנייה ברציפות לאחר שניצחה בכל משחקיה. בטורניר הבא, שנערך בברזיל בשנת 1919, סיימו אורוגוואי וברזיל המארחת עם אותו מספר נקודות, לאחר שבמשחק ביניהן במחזור המשחקים האחרון, איבדה אורוגוואי יתרון בן שני שערים והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. נערך משחק מכריע בין שתי הנבחרות ובו ניצחה ברזיל 0–1 לאחר ארבע הארכות בנות 15 דקות. בכך הפך המשחק, שארך 150 דקות, לארוך ביותר בתולדות הטורניר. בשנת 1920 זכתה אורוגוואי באליפות בפעם השלישית. אורוגוואי זכתה בטורניר פעמיים נוספות בטורנירים אותם אירחה בשנים 1923 ו-1924. אורוגוואי לא השתתפה בטורניר שנערך בשנת 1925, אך בשנת 1926 זכתה בתואר בפעם השישית בטורניר שנערך בצ'ילה.
בנוסף להצלחתה בדרום אמריקה, זכתה אורוגוואי פעמיים ברציפות במדליית זהב במשחקים האולימפיים, לאחר שהביסה את שווייץ 0–3 במשחק הגמר של אולימפיאדת פריז בשנת 1924. ארבע שנים אחר כך, באולימפיאדת אמסטרדם בשנת 1928, אורוגוואי ניצחה את ארגנטינה 1–2 במשחק חוזר, לאחר שמשחק הגמר הראשון ביניהן הסתיים בתיקו 1-1.
מונדיאל 1930
אורוגוואי נבחרה לארח את טורניר גמר גביע העולם הראשון, שנערך בשנת 1930. אורוגוואי סיימה ראשונה בשלב הבתים לאחר שניצחה את פרו 0–1 ואת רומניה 0–4. בחצי הגמר הביסה אורוגוואי את יוגוסלביה 1–6. במשחק הגמר ניצחה אורוגוואי את ארגנטינה 2–4, לאחר שפיגרה 1–2 במחצית, וזכתה לראשונה בגביע העולם. הקפטן שלה, חוסה נסאסי, נבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
עקב סירובן של מספר מדינות אירופאיות להשתתף במשחקים שנערכו באורוגוואי, החרימה אורוגוואי את מונדיאל 1934 שנערך באיטליה, ועקב הפרת ההסכם לארח לסירוגין את טורניר גמר גביע העולם בין יבשות אירופה ודרום אמריקה, החרימה אורוגוואי את מונדיאל 1938 שנערך בצרפת. בין לבין, זכתה אורוגוואי בפעם השביעית באליפות דרום אמריקה בשנת 1935. בשנת 1942 זכתה אורוגוואי בפעם השמינית בטורניר אותו אירחה.
מונדיאל 1950
אורוגוואי שבה להשתתף בטורניר גמר גביע העולם בשנת 1950. היא העפילה אוטומטית לטורניר הגמר, בעקבות פרישתן של אקוודור ופרו מטורניר המוקדמות. בשלב הבתים שובצה אורוגוואי עם נבחרות צרפת ובוליביה, אך עקב פרישתה של צרפת, שיחקה אורוגוואי משחק אחד בלבד מול בוליביה ובו ניצחה 0–8. בעקבות הניצחון, העפילה אורוגוואי לבית הגמר יחד עם ברזיל המארחת והמועמדת העיקרית לזכייה, ספרד ושוודיה. במשחקה הראשון בבית הגמר נגד ספרד הובילה אורוגוואי 0–1 משער של אלסידס גיג'ה אך הספרדים הפכו ל-1–2 במחצית. אובדוליו וארלה השווה לאורוגוואי והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. במשחקה השני נגד שוודיה, נקלעה אורוגוואי לפיגור מוקדם. גיגיה השווה ל-1-1 אך השוודים עלו ליתרון 1–2 במחצית. צמד שערים של אוסקר מיגס קבע מהפך 2–3 לאורוגוואי. במשחקה האחרון, התמודדה אורוגוואי נגד ברזיל המארחת והמועמדת לזכייה. לברזיל הייתה מספיקה תוצאת תיקו על מנת לזכות בגביע העולם הראשון שלה, בעוד שאורוגוואי הייתה חייבת להפתיע ולנצח. לאחר שהמחצית הסתיימה בתיקו 0-0, עלתה ברזיל ליתרון 0–1 משער של פריאסה בדקה ה-47. חואן סקיאפינו השווה בדקה ה-66 ל-1-1 ובדקה ה-79 הדהים גיג'ה את הקהל הביתי שמנה כ-200,000 צופים באצטדיון המרקנה כשהבקיע את שער הניצחון וקבע 1–2 לאורוגוואי. ניצחון זה היווה את אחת ההפתעות הגדולות בתולדות הגביע העולמי. המונח מרקנאסו, שמשמעותו המילולית היא "האסון במרקנה", הפך לשם נרדף למשחק בקרב תושבי ברזיל.
מונדיאל 1954
אורוגוואי העפילה אוטומטית למונדיאל 1954 כאלופת העולם. בשלב הבתים ניצחה אורוגוואי את צ'כוסלובקיה 0–2, הביסה את סקוטלנד 0–7 וסיימה במקום הראשון בבית, לאחר הטלת מטבע שנערכה עקב ניצחונותיה של אוסטריה על אותן נבחרות (בטורניר זה, כל נבחרת שיחקה בשלב הבתים נגד שתיים מתוך שלוש יריבותיה ובמקרה של שוויון נקודות בין שתי הראשונות הפרש השערים לא קבע ונערכה הגרלה ביניהן). ברבע הגמר ניצחה אורוגוואי את אנגליה 2–4 ובחצי הגמר הפסידה אורוגוואי לראשונה במסגרת גביע העולם להונגריה 2–4 אחרי הארכה. במשחק על המקום השלישי הפסידה אורוגוואי לאוסטריה 1–3 וסיימה במקום הרביעי.
מונדיאל 1962
אורוגוואי השתתפה לראשונה בטורניר המוקדמות של מונדיאל 1958, אך לא העפילה לטורניר הגמר לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדמות אחרי פרגוואי ולפני קולומביה. זו הייתה הפעם הראשונה בה אורוגוואי לא משתתפת בטורניר הגמר, שלא מתוך בחירה. שנה לאחר מכן, זכתה אורוגוואי באליפות דרום אמריקה שנערכה באקוודור בפעם העשירית.
במוקדמות מונדיאל 1962 התמודדה אורוגוואי מול בוליביה במפגש כפול על העלייה לטורניר הגמר. המשחק הראשון בבוליביה הסתיים בתיקו 1-1 ובמשחק הגומלין ניצחה אורוגוואי 1–2. בכך העפילה אורוגוואי לטורניר הגמר לראשונה דרך טורניר המוקדמות. אורוגוואי פתחה את משחקי שלב הבתים בטורניר הגמר בניצחון על קולומביה, אך בהמשך הפסידה ליוגוסלביה וברית המועצות וסיימה במקום השלישי בבית. זו הייתה הפעם הראשונה בה אורוגוואי לא עוברת את הסיבוב הראשון בטורניר הגמר.
מונדיאל 1966
אורוגוואי העפילה למונדיאל 1966, לאחר שניצחה בכל משחקיה בטורניר המוקדמות את פרו וונצואלה וסיימה ראשונה בבית. בטורניר הגמר פתחה אורוגוואי את שלב הבתים בתיקו 0-0 עם אנגליה המארחת. בהמשך ניצחה אורוגוואי את צרפת 1–2 וסיימה בתיקו 0-0 עם מקסיקו. אורוגוואי העפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הגמר הובסה אורוגוואי על ידי מערב גרמניה 0–4. שנה לאחר מכן אירחה אורוגוואי את אליפות דרום אמריקה, במהדורה האחרונה שלה לפני שהפכה לקופה אמריקה, וזכתה בה בפעם ה-11.
מונדיאל 1970
אורוגוואי העפילה למונדיאל 1970 לאחר שסיימה ראשונה בבית טורניר המוקדמות לפני צ'ילה ואקוודור. בטורניר הגמר פתחה אורוגוואי את שלב הבתים בניצחון 0–2 על ישראל, בהופעת הבכורה שלה בטורניר. בהמשך סיימה אורוגוואי בתיקו 0-0 עם איטליה והפסידה לשוודיה 0–1, תוצאה שהספיקה לה כדי להעפיל לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הגמר ניצחה אורוגוואי את ברית המועצות 0–1 משער של ויקטור אספרגו שלוש דקות לסיום ההארכה. בחצי הגמר הפסידה אורוגוואי לברזיל 1–3 ובמשחק על המקום השלישי הפסידה למערב גרמניה 0–1. וסיימה במקום הרביעי, הישגה הטוב ביותר מאז מונדיאל 1954.
מונדיאל 1986
בשנת 1983 זכתה אורוגוואי בקופה אמריקה בפעם ה-12 לאחר שבצמד משחקי הגמר ניצחה בבית את ברזיל 0–2 וסיימה עימה בתיקו 1-1 בחוץ. אורוגוואי העפילה למונדיאל 1986, לאחר שלא הצליחה להעפיל לשני הטורנירים הקודמים, לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדמות לפני צ'ילה ואקוודור. בטורניר הגמר סיימה אורוגוואי בתיקו 1-1 עם מערב גרמניה במשחק הראשון בשלב הבתים. בהמשך הובסה אורוגוואי על ידי דנמרק 1–6. הייתה זו התבוסה הגדולה ביותר של אורוגוואי במסגרת המונדיאל. אורוגוואי סיימה את משחקי הבית המוקדם בתיקו 0-0 עם סקוטלנד. אף על פי שלא ניצחה באף משחק, אורוגוואי העפילה לשמינית הגמר מהמקום השלישי בבית כקבוצה בעלת המאזן הרביעי בטיבו מבין הקבוצות שסיימו במקום השלישי. בשמינית הגמר הפסידה אורוגוואי לארגנטינה, האלופה שבדרך, 1-0 והודחה. היה זה טורניר שני ברציפות בו אורוגוואי לא מנצחת אף משחק. שנה לאחר מכן גמלה אורוגוואי לארגנטינה כאשר ניצחה אותה 0–1 בחצי גמר הקופה אמריקה אותו אירחה ארגנטינה אלופת העולם. במשחק הגמר ניצחה אורוגוואי את צ'ילה 0–1 וכך זכתה בקופה אמריקה בפעם השנייה ברציפות וה-13 בסך הכול.
מונדיאל 1990
אורוגוואי העפילה למונדיאל 1990 בפעם השנייה ברציפות. היא פתחה את שלב הבתים בטורניר הגמר בתיקו 0-0 עם ספרד ובהמשך הפסידה 1–3 לבלגיה. במשחקה האחרון בשלב הבתים ניצחה אורוגוואי את קוריאה הדרומית 0–1 משער בתוספת הזמן של דניאל פונסקה, במשחק שקטע רצף של 11 משחקים רצופים ללא ניצחון במונדיאל. בעקבות הניצחון סיימה אורוגוואי במקום השלישי בבית והעפילה לשמינית הגמר בפעם השנייה ברציפות כקבוצה בעלת המאזן הרביעי בטיבו מבין הקבוצות שסיימו במקום השלישי. בשמינית הגמר הפסידה אורוגוואי לאיטליה המארחת 0–2 וכך הודחה בשלב שמינית הגמר בפעם השנייה ברציפות. אורוגוואי לא העפילה למונדיאל 1994, אך שנה לאחר מכן זכתה בקופה אמריקה, אותו אירחה, בפעם ה-14, כשהיא מנצחת במשחק הגמר את אלופת העולם ברזיל בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים אחרי 1-1 בתום הזמן החוקי. בעקבות הזכייה בקופה אמריקה, השתתפה אורוגוואי לראשונה בטורניר גביע הקונפדרציות בשנת 1997 וסיימה במקום הרביעי. אורוגוואי לא העפילה למונדיאל 1998 בפעם השנייה ברציפות.
מונדיאל 2002
אורוגוואי סיימה חמישית בבית הדרום אמריקאי במוקדמות מונדיאל 2002 והעפילה לטורניר הגמר לאחר שגברה על אוסטרליה במשחקי הפלייאוף על העלייה למונדיאל. בטורניר הגמר הפסידה אורוגוואי 1–2 לדנמרק, סיימה בתיקו 0-0 עם צרפת ובתיקו 3-3 עם סנגל, לאחר שפיגרה במחצית 0–3. אורוגוואי סיימה במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר. במוקדמות מונדיאל 2006 שוב סיימה אורוגוואי חמישית בבית הדרום אמריקאי והתמודדה מול אוסטרליה במשחקי פלייאוף על העלייה למונדיאל, אולם הפעם הפסידה אורוגוואי בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים ולא העפילה לטורניר הגמר.
מונדיאל 2010
אורוגוואי סיימה חמישית בבית הדרום אמריקאי, בפעם השלישית ברציפות, במוקדמות מונדיאל 2010, אולם הפעם התמודדה מול קוסטה ריקה במשחקי הפלייאוף על העלייה למונדיאל. אורוגוואי ניצחה 0–1 בחוץ וסיימה בתיקו 1-1 בבית והעפילה למונדיאל. אורוגוואי פתחה את משחקיה בשלב הבתים של טורניר הגמר בתיקו 0-0 עם צרפת ובהמשך הביסה את דרום אפריקה המארחת 0–3 וניצחה את מקסיקו 0–1. אורוגוואי סיימה במקום הראשון בבית, לראשונה מאז מונדיאל 1954 והעפילה לשמינית הגמר מבלי שספגה אף שער בשלב הבתים. בשמינית הגמר ניצחה אורוגוואי את קוריאה הדרומית 1–2 מצמד שערים של לואיס אלברטו סוארס והעפילה לרבע הגמר לראשונה מאז מונדיאל 1970. בשלב רבע הגמר פיגרה אורוגוואי מול גאנה, אך השוותה משער של דייגו פורלאן והמשחק הגיע להארכה. בתוספת הזמן של ההארכה, מנע סוארס שער ניצחון בטוח של גאנה, לאחר שהדף בידו כדור מקו השער. סוארס הורחק ונפסקה בעיטת עונשין מ-11 מטרים לזכותה של גאנה שהוחמצה. המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ובבעיטות ההכרעה ניצחה אורוגוואי 2–4 והעפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר הפסידה אורוגוואי להולנד 2–3 ובמשחק על המקום השלישי הפסידה אורוגוואי לגרמניה באותה תוצאה. בכך סיימה אורוגוואי במקום הרביעי, הישגה הטוב ביותר מאז מונדיאל 1970. דייגו פורלאן נבחר לשחקן המצטיין בטורניר וסיים כמלך השערים של הטורניר עם חמישה שערים, בצוותא עם שלושה שחקנים נוספים.
שנה לאחר מכן, זכתה אורוגוואי בקופה אמריקה בפעם ה-15, כשהיא מביסה במשחק הגמר את פרגוואי 0–3 בטורניר שנערך בארגנטינה. בעקבות זכייתה, השתתפה אורוגוואי בפעם השנייה בטורניר גביע הקונפדרציות בשנת 2013 וסיימה במקום הרביעי בפעם השנייה ברציפות.
מונדיאל 2014
אורוגוואי סיימה חמישית בבית הדרום אמריקאי, בפעם הרביעית ברציפות, במוקדמות מונדיאל 2014 וגברה על ירדן במשחקי הפלייאוף על העלייה למונדיאל. בטורניר הגמר שובצה אורוגוואי לבית קשה עם איטליה ואנגליה החזקות ועם קוסטה ריקה שאמורה הייתה להיות בשר התותחים של הבית. בפועל, הפסידה אורוגוואי במשחקה הראשון לקוסטה ריקה המפתיעה 1–3. בהמשך גברה אורוגוואי 1–2 על אנגליה מצמד של סוארס. במשחק המכריע גברה אורוגוואי 0–1 על איטליה משער של דייגו גודין 9 דקות לסיום, במשחק בו האיטלקים היו זקוקים לתיקו על מנת להעפיל לשמינית הגמר בעוד אורוגוואי הייתה חייבת ניצחון. אורוגוואי העפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית, אחרי קוסטה ריקה המפתיעה. בשמינית הגמר הפסידה אורוגוואי 0–2 לקולומביה.
מונדיאל 2018
אורוגוואי העפילה למונדיאל 2018 לאחר שסיימה במקום השני בבית הדרום אמריקאי בטורניר המוקדמות. בכך שמה קץ לארבע פעמים רצופות בהן נאלצה לשחק בפלייאוף על מנת לנסות ולהעפיל לטורניר הגמר. בטורניר הגמר שובצה אורוגוואי לבית עם רוסיה המארחת, מצרים וערב הסעודית. אורוגוואי סיימה את שלב הבתים במקום הראשון במאזן מושלם וללא שער חובה לאחר שגברה 0–1 על מצרים ועל ערב הסעודית וכן הביסה את רוסיה המארחת 0–3. בשמינית הגמר גברה אורוגוואי על פורטוגל 1–2, אולם ברבע הגמר הפסידה לצרפת 0–2 והודחה.
קופה אמריקה 2019
בקופה אמריקה 2019 שובצה הנבחרת בבית יחד עם אקוודור, צ'ילה וויפן. את משחקה הראשון בתחרות סיימה בניצחון 0–4 מול נבחרת אקוודור. את משחקה השני בשלב הבתים מול נבחרת יפן סיימה בתוצאה 2-2. במשחקה השלישי בשלב הבתים, גברה הנבחרת 0–1 על נבחרת צ'ילה והגיעה למקום הראשון בבית. ברבע הגמר הודחה לאחר שפגשה את נבחרת פרו שניצחה אותה 4–5 בפנדלים לאחר 0-0 בתום 90 דקות. גם בקופה אמריקה 2021 הודחה אורוגוואי ברבע הגמר בפנדלים, הפעם על ידי קולומביה.
מונדיאל 2022
אורוגוואי העפילה למונדיאל 2022 לאחר שסיימה במקום השלישי בבית המוקדמות של דרום אמריקה. בטורניר הגמר שובצה אורוגוואי בשלב הבתים עם פורטוגל, דרום קוריאה וגאנה. אורוגוואי פתחה את משחקיה בתיקו 0-0 עם דרום קוריאה ולאחר מכן הפסידה 2-0 לפורטוגל. במשחקה האחרון בשלב הבתים גברה אורוגוואי על גאנה 0-2 אך הודחה בעקבות ניצחונה של דרום קוריאה על פורטוגל במשחק המקביל. שתי הנבחרות סיימו עם אותו מספר נקודות והפרש שערים, אולם דרום קוריאה הבקיעה שני שערים יותר מאורוגוואי ועל כן עלתה מהמקום השני בבית, בעוד אורוגוואי הודחה.
סגל הנבחרת
להלן סגל הנבחרת לקראת משחקי מונדיאל 2022
הנתונים מעודכנים ל-2 בדצמבר 2022. לאחר המשחק נגד נבחרת גאנה במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 2022.
ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם
ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם (באנגלית: George Villiers, 1st Duke of Buckingham; 28 באוגוסט 1592 – 23 באוגוסט 1628) היה אציל אנגלי בחצרם של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה וצ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. מפקד הצי, יועץ מלכותי, שר חוץ בפועל ופטרון אומנות.
שנים ראשונות
נולד בברוקסבי שבלסטרשייר. אביו נפטר ב-1606 ואמו חינכה אותו לחיי ג'נטלמן ואיש-חצר. הוא סייר בצרפת, למד צרפתית, מחול, רכיבה על סוסים וסיוף. אנשי תקופתו תיארו אותו כצעיר המקסים ביותר של זמנו, נאה ביותר, בעל התנהגות מעודנת ואיש שיחה. ב-1611 הפך סר ג'ון גרהאם, בן-לווייתו של המלך ג'יימס הראשון, למנטור שלו.
עם המלך ג'יימס
ב-1614 ביקשו גורמים בחצר במלך, שהתנגדו לקשר האמיץ בין המלך לבין הלורד צ'מברלין רוברט קאר, להפוך את וילרס ליקירו של המלך במקום קאר. אישים אלה, בהם פרנסיס בייקון, גייסו כספים על מנת לקדם את וילרס למשרת נושא הגביע המלכותי, הראשונה במשרות אמון רמות שרכש וילרס בחצר המלך. ככל הנראה היה ביחסיהם מימד הומוסקסואלי.
מכאן קודם וילרס במהירות בסולם האצולה בחצר המלך. ב-1615 מונה לאביר ולג'נטלמן של חדר-המיטות המלכותי (Gentleman of the Bedchamber) ושנה לאחר מכן לשר הסוסים (Master of the Horse), הוכנס לשורות האצולה כויקונט ג'רזי ואביר מסדר הבירית. ב-1617 קודם לרוזן ובשנה שלאחר מכן למרקיז. ב-1623 מונה לדוכס בקינגהאם, תואר שיצר המלך ג'יימס מחדש, מאה שנים לאחר שהנרי השמיני ביטל את התואר, עקב הוצאתו להורג של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם.
עד מותו של המלך ב-1625, היה וילרס בן לוותו העיקרי והאהוב ביותר. בהשפעתו מונה פרנסיס בייקון ב-1618 ללורד צ'נסלור. ב-1619 מונה ללורד אדמירל הבכיר של אנגליה ולשר חוץ בפועל (Lord High Admiral of England). במסגרת תפקידו זה ליווה וילרס את יורש העצר צ'ארלס במסעו למדריד על מנת לפגוש את מריה אנה מספרד, שיועדה להיות אשתו. אולם, התנגדות הן בפרלמנט הבריטי והן בספרד מנעו את נישואי הנסיכה הקתולית לנסיך פרוטסטנטי.
בימי צ'ארלס הראשון
ב-1625 מונה ללורד חמשת הנמלים. ב-1626 מונה וילרס לצ'נסלור של אוניברסיטת קיימברידג'.
הרצחו
ב-23 באוגוסט 1628, בעת ששהה בפורטסמות', בניסיון לארגן מבצע צבאי ימי נוסף, נרצח וילרס בפאב "גרייהאונד" בעיר והוא בן 35 באמצעות דקירת פגיון בחזהו. המתנקש היה ג'ון פלטון, חייל שנפצע במסע הצבאי הקודם שארגן וילרס. מעמדו הציבורי של דוכס בקינגהאם היה כה ירוד בשלב זה, שפלטון זכה למעמד של גיבור עממי ומעשה הרצח שלו הוצדק ציבורית בשירים ופמפלטים.
הרוצח פלטון נשפט והוצא להורג בטייברן ב-29 בנובמבר 1628. גופתו נשלחה לפורתסמות' על ידי השלטונות כצעד שנועד לעורר יראה מפני החוק, אך הפכה לאובייקט להערצת ההמון ועוררה תסיסה נגד המלך.
וילרס הובא לקבורה במנזר וסטמינסטר, הוא פוסל עוטה שריון ואת שרשרת אבירי מסדר הבירית ועל מצבתו הוצבו פסלי מרס ונפטון.
פטרון אמנות
וילרס עסק במחול והיה חובב תיאטרון שסייע בהעלאת מחזות בדור שאחרי ויליאם שייקספיר.
הוא הזמין לעצמו ולאחרים דיוקנאות מאת ציירים כויליאם לרקין, קורנליוס ג'ונסון ואנתוני ואן דייק, אותו סייע להביא לחצר האנגלית. נוסף על כך, פטר פאול רובנס צייר דיוקן שלו, אשר נחשב כאבוד, אך התגלה מחדש ב-2017. הצייר חרארד ואן הונטהורסט צייר את וילרס כמרקוריוס המוביל את המוזות בציור "האמנויות מציגות את עצמן לפני צ'ארלס והנרייט מארי".
הדוכס מבקינגהם גילה עניין רב בספרים וטיפח את ספריית אוניברסיטת קיימברידג'. בין היתר רכש בעבודה את ספריית תומאס ואן ארפה ויזם את אוסף הספרים בערבית שלה.
חייו האישיים
ב-1620 נשא לאשה את קתרין (1603–1649), בתו של פרנסיס מנרס, רוזן רותלנד, נגד רצון אביה. ילדיהם היו
בתרבות
הופעתו הידועה ביותר של הדוכס מבקינגהם, כדמות דמיונית למחצה, מצויה בספרו של אלכסנדר דיומא האב "שלושת המוסקטרים" ושלל עיבודיו. הוא מתואר שם כ"אביר הנאה ביותר בצרפת ואנגליה", חביבם של מלך אנגליה ושל מלך צרפת, עשיר ובעל עוצמה עצומה בחצר ומאהבה של אן מאוסטריה. הוא נרצח על ידי פאלון המתואר כפוריטני שפותה לבצע את המעשה בערמה על ידי מיליידי דה וינטר, זאת לאחר שרישלייה דרש ממנה לרצוח את הדוכס לפני שיוכל לסייע להוגנוטים בלה רושל.
בסרטים שלושת המוסקטרים (סרט, 1973) מ-1973 מקבלת דמותו של הדוכס, בגילומו של סיימון וורד, נפח גדול יותר מאשר בספרים, כידידם של המוסקטרים.
הוא מופיע כדמות ברומן ההיסטורי Earthly Joys מאת פיליפה גרגורי (1998) ורומן של רונלד בליית' The Assassin (2004) שנכתב כביכול על ידי פלטון בעת שהוא ממתין להוצאתו להורג.
צ'יאנג מאי
צִ'יאַנג-מַאי או צִ'אַנג-מַאי (הטעמה על ה-צִ'י), (בתאית: เชียงใหม่, ) היא העיר השנייה בגודלה בתאילנד (אחרי הבירה בנגקוק) והעיר הגדולה ביותר בצפון תאילנד. היא משמשת כבירת המחוז צ'יאנג מאי.
היסטוריה
בעבר הייתה העיר חלק מהממלכה הצפונית שהשתרעה על טריטוריות שכיום שייכות ללאוס, תאילנד, ומיאנמר, ומרכזה היה בעיר לואנג פראבנג (העיר השנייה בחשיבותה בלאוס).
גאוגרפיה
צ'יאנג מאי ממוקמת בצפון-מערב תאילנד, ונמצאת במרחק שעתיים נסיעה מן הגבולות עם מיאנמר ולאוס. היא משמשת כמרכז תיירות, וכבסיס לסיורים בכל האזור הצפון-מערבי של תאילנד. בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי של צ'יאנג מאי.
בתחום הטריטוריאלי של צ'יאנג מאי ישנן אטרקציות תיירותיות רבות כגון בזאר הלילה, גן חיות המכיל פנדות (שנתרמו על ידי סין), מקדש דוי-סוטפ העתיק, מפלי מים, גייזרים ועוד. חלק מהתיירים ממשיכים צפונה לעיר פאי, המהווה נקודת מעבר חשובה לתרמילאים.
שפה
הדיאלקט המקומי המדובר בצ'יאנג מאי וסביבתה שונה מעט מהשפה התאית המדוברת בשאר אזורי המדינה. פירוש שם העיר הוא "העיר החדשה". בלשון המקומית העיר נקראת גם נקוואין-פינג, על שם נהר פינג שהעיר שוכנת על גדתו.
אילן בכר (כדורגלן)
אילן בכר (נולד ב-17 במאי 1975 ברמת גן) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום עוסק באימון אישי.
קריירה
אילן בכר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל רמת גן, ולאחר שעלה לקבוצת הבוגרים עבר בשנת 1995 למכבי הרצליה, שם שיחק שלוש עונות תחת המאמן שייע פייגנבוים אשר הסב את תפקידו מחלוץ למגן ימני. לאחר מכן הושאל בכר לבית"ר ירושלים לעונה אחת, ועמה הגיע לגמר גביע המדינה לשנת 1999, אותו הפסידה הקבוצה להפועל תל אביב.
לקראת עונת 1999/2000 הוחתם בכר בקבוצת הפועל תל אביב על ידי המאמן דרור קשטן. בכר הגיע לקבוצה יחד עם המגן השמאלי יגאל אנטבי, והשניים תפסו מקום קבוע בהרכב הקבוצה. בעונתו הראשונה במועדון זכה עמה בדאבל, ובשנתיים שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני ובכר היה שותף להישג השיא של הקבוצה בגביע אופ"א בעונת 2001/2002, עת הגיעה עד לרבע הגמר. באותה עונה זכה בכר עם הקבוצה בגביע הטוטו.
לאחר שחזר לישראל בשנת 2005 שיחק עונה נוספת במכבי הרצליה, ולאחר מכן שיחק גם בהכח עמידר רמת גן והפועל נצרת עילית. חודש לאחר שפתח את עונת 2007/2008 עם הפועל באר שבע נפצע והחליט לפרוש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו התגורר בכר במשך שלוש שנים במיאמי שבארצות הברית והחל לעסוק באימון מנטלי אישי. לקראת סוף עונת מונה בכר ליועץ המנטלי של הפועל כפר סבא.
נבחרת ישראל
ב-26 באפריל 2000 ערך בכר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת צ'כיה. בסך הכל רשם בכר 6 הופעות במדי הנבחרת, כולן במשחקי ידידות. ב-5 בספטמבר 2002 הופיע לאחרונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת לוקסמבורג.
חיים אישיים
בשנת 2001 התחתן בכר עם הדוגמנית סימה בכר, שזכתה ב-2005 בתחרות מיס עולם לנשים נשואות. ב-2002 נולדה בתם, וב-2006 הם התגרשו. בשנת 2013 נישא בשנית לשרון שמסי. ב-2018 נולדה לו בת נוספת.
עצמאות סקוטלנד
עצמאות סקוטלנד היא התנועה הפוליטית ששואפת להפיכת סקוטלנד למדינה ריבונית, עצמאית מהממלכה המאוחדת.
סקוטלנד הייתה ממלכה עצמאית בימי הביניים, לאחר שניצחה במלחמות עצמאות נגד אנגליה. שתי הממלכות הצטרפו לאיחוד פרסונלי בשנת 1603 כאשר המלך הסקוטי ג'יימס הפך למלך ג'יימס הראשון באנגליה ושתי הממלכות התאחדו פוליטית בשנת 1707. קמפיינים פוליטיים למען שלטון עצמי סקוטי החלו במאה התשע עשרה, בתחילה בצורה של דרישות לשלטון ביתי במסגרת הממלכה המאוחדת. שני משאלי עם בנושא היפרדות מבריטניה התקיימו בשנת 1979 וב-1997, וב-1 ביולי 1999 הוקם פרלמנט סקוטי.
המפלגה הלאומית הסקוטית התומכת בעצמאות הפכה לראשונה למפלגת השלטון של הפרלמנט בשנת 2007 וזכתה ברוב מוחלט של המושבים בבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2011. זה הוביל להסכם בין ממשלת סקוטלנד ובריטניה לקיים משאל עם לעצמאות סקוטלנד בשנת 2014. המצביעים נשאלו: "האם סקוטלנד צריכה להיות מדינה עצמאית?" 44.7 אחוזים מהמצביעים השיבו "כן" ו-55.3 אחוזים ענו "לא", עם אחוזי הצבעה של 85 אחוזים. לאחר משאל העם בבריטניה בנושא חברות באיחוד האירופי ביוני 2016, הפרלמנט הסקוטי אישר לממשלת סקוטלנד לבקש צו על פי סעיף 30 לקיים בשנית משאל עם לעצמאות. ראש הממשלה הבריטי דחה את בקשתה.
ממלכת סקוטלנד
סקוטלנד התגלתה כמשטר עצמאי בימי הביניים המוקדמים, עם כמה היסטוריונים שהתבססו מימי שלטונו של קנת מק'אלפין בשנת 843. על רמת העצמאות של הממלכה הסקוטית נלחמו על ידי המלכים הסקוטים ושליטי נורמן ואנגווין באנגליה שעתרו לאפיפיור ולשליטים זרים אחרים.
מיתוס פופולרי בפולקלור האנגלי היה שבריטניה הוקמה על ידי ברוטוס מטרויה, שהשאיר את אנגליה לבנו הבכור, לוקרינוס, וסקוטלנד לבנו הצעיר, אלבנקטוס. הסקוטים חלקו על כך וקבעו מיתוס פופולרי משלהם, שסקוטלנד הוקמה קודם לכן, על ידי נסיך יווני גויד גלאס ואשתו סקוטה, בת פרעה. על פי האגדה, סקוטה נשאה את אבן הגורל ממצרים לסקוטלנד.
קו פרשת המים בתולדות הממלכה הסקוטית היה משבר ירושה שפרץ בשנת 1290, אז תבע אדוארד הראשון מאנגליה את זכות הירושה לכס המלכות הסקוטי. הברית האולדית של סקוטלנד וצרפת נגד האינטרסים האנגלים הופעלה לראשונה בשלב זה ונשארה פעילה עד שנות 1500. מלחמות העצמאות הסקוטית הסתיימה בממלכה מחודשת בהנהגתו של רוברט דה ברוס (שהוכתר בשנת 1306), שנכדו רוברט השני מסקוטלנד היה המלך הסקוטי הראשון מבית סטיוארט.
איחוד
משנת 1603 חלקו סקוטלנד ואנגליה את אותו המלך באיחוד פרסונלי כשג'יימס השישי מסקוטלנד הוכרז כמלך אנגליה ואירלנד במה שהיה ידוע כאיחוד כתרים. לאחר שג'יימס השביעי מסקוטלנד (השני מאנגליה) הודח בשנת 1688 על רקע סכסוכים קתוליים-פרוטסטנטים, וכששושלת סטיוארט הפרוטסטנטית הראתה סימנים של כישלון (כפי שאכן התרחש בשנת 1714), האנגלים חששו שסקוטלנד תבחר במלוכה אחרת בתוך בריטניה, כשפשיטת הרגל של אצילים סקוטיים רבים באמצעות תוכנית דריין הובילה לאיחוד פורמלי של שתי הממלכות בשנת 1707, עם חוזה האיחוד ובעקבות חוקי האיחוד, כדי ליצור את ממלכת בריטניה הגדולה. ההתנגדות היעקוביטית הסקוטית לאיחוד, שהונהגה על ידי צאצאיו של ג'יימס השביעי/השני כולל הנסיך צ'רלי, נמשכה עד 1746.
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הוקמה מכוח חוקי האיחוד 1800, שאיחדו את ממלכת בריטניה הגדולה וממלכת אירלנד. בעקבות מלחמת העצמאות האירית (1919–1921) והחוזה האנגלו-אירי שהסתיים במלחמה, אירלנד חולקה לשתי מדינות: דרום אירלנד, שבחרה להיות עצמאית (וכיום היא מכונה אירלנד) וצפון אירלנד, שבחרה להישאר בתוך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
תנועת השלטון העצמי
תנועת "שלטון עצמי" לאספה הסקוטית נלקחה לראשונה בשנת 1853 על ידי האגודה הלאומית לאישור זכויות הסקוטים, גוף המקורב למפלגה השמרנית. מרכיב מרכזי בתנועה זו היה ההשוואה עם אירלנד. התנועה המקורית הרחיבה את משיכתה הפוליטית ועד מהרה החלה לקבל גיבוי של המפלגה הליברלית. בשנת 1885 הוקמה מחדש תפקיד המזכיר של סקוטלנד והמשרד הסקוטי כדי לקדם את האינטרסים של סקוטלנד ולהביע את חששותיהם בפני הפרלמנט הבריטי. אולם בשנת 1886 הציג ראש הממשלה הליברלי ויליאם יוארט גלדסטון את הצעת החוק לשלטון העצמי האירי, שעורר תקווה בקרב הסקוטים לחוק דומה לטובתם.
מיד לפני מלחמת העולם הראשונה תמכה הממשלה הליברלית בראשות הרברט אסקווית' במושג "שלטון עצמי כולל", לפיו שלטון עצמי סקוטי ידמה לשלטון עצמי אירי שהוצע בחוק ממשלת אירלנד 1914. אסקווית' האמין כי קיים עוול בכך שחלקי הרכיבים של בריטניה יכולים להתכנס לפעול יחד במטרות משותפות, אך רכיבים אלה לא יכלו להתמודד עם עניינים פנימיים שאינם דורשים הסכמה ברחבי בריטניה. זו לא הייתה פילוסופיה לאומנית, אלא במקום זאת אסקווית' פעל מתוך אמונה שהפדרליזם הוא "הבסיס האמיתי של האיחוד" וכי ריכוז הכוח בווסטמינסטר הוא "הגרוע מכל השגיאות הפוליטיות". הצעת חוק שלטון עצמי סקוטי הוגשה לראשונה בפני הפרלמנט בשנת 1913, אך התקדמותה הסתיימה במהרה כשהפרלמנט התמקד בצעדי חירום הנדרשים בעת מלחמת העולם הראשונה.
בניגוד לאירלנד, שמרדה במהלך חג הפסחא ולחמה במלחמת עצמאות, סקוטלנד לא התנגדה לשלטון המרכזי. עם זאת, הייתה דרישה מתמשכת לשלטון עצמי סקוטי. המשרד הסקוטי הועבר לבית סנט אנדרו באדינבורו במהלך שנות השלושים. האמנה הסקוטית הייתה עתירה לממשלת בריטניה שביקשה שלטון עצמי. זו הוצעה לראשונה בשנת 1930 על ידי ג'ון מקורמיק ונכתב רשמית בשנת 1949. העצומה "נחתמה בסופו של דבר על ידי שני מיליון איש" (אוכלוסיית סקוטלנד נרשמה כ-5,100,000 במפקד בריטניה 1951 ). המפלגות העיקריות התעלמו מהאיחוד. גם בשנת 1950 הוסרה אבן סקון ממנזר וסטמינסטר על ידי קבוצת סטודנטים לאומנים סקוטים.
שאלת העצמאות המלאה, או שלטון עצמי הפחות שנוי במחלוקת, לא נכנס מחדש למיינסטרים הפוליטי עד 1960, לאחר נאום רוח השינוי המפורסם של ראש הממשלה השמרני הרולד מקמילן. נאום זה סימן את תחילת הדה-קולוניזציה המהירה באפריקה וסוף האימפריה הבריטית. בריטניה כבר סבלה מההשפלה הבינלאומית של משבר סואץ 1956, שהראה שהיא כבר לא הייתה מעצמת העל שהייתה לפני מלחמת העולם השנייה. עבור רבים בסקוטלנד, זה שימש כדי לערער את בריטניה וגם סימל את סוף אימפריאליזם ואת האחדות האימפריאליסטית שהיה, אך המפלגה היוניוניסטית סבלה לאחר מכן מירידה מתמדת בתמיכה והתקוות לא התממשו.
1979 משאל עם ראשון להיפרדות
המפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) זכתה במושב השני אי פעם בבית הנבחרים בשנת 1967, כאשר וויני יואינג היה הזוכה הבלתי צפוי בבחירות המשנה של המילטון ב-1967. המושב היה בעבר מושב בטוח של מפלגת הלייבור, וניצחון זה הביא את המפלגה הלאומית הסקוטית לגדולה לאומית, מה שהוביל להצהרת פרת' של אדוארד הית' ב-1968 ולהקמת ועדת קילברנדון. גילוי הנפט בים הצפוני מול החוף המזרחי של סקוטלנד בשנת 1970, עודד את הדיון בנושא עצמאות סקוטלנד. ה-SNP ארגן קמפיין מוצלח מאוד שכותרתו "זהו הנפט של סקוטלנד" והדגיש כיצד גילוי הנפט יכול להועיל לכלכלה התעשייתית בסקוטלנד ולאוכלוסייתה. בבחירות הכלליות בפברואר 1974 נבחרו שבעה חברי פרלמנט של SNP. הבחירות הכלליות הביאו לפרלמנט תלוי, ולכן ראש הממשלה הרולד וילסון קרא לבחירות שניות באוקטובר 1974, כאשר ה SNP השיגה ביצועים טובים אפילו יותר מאשר בפברואר, וזכתה ב-11 מושבים והשיגה מעל 30% מסך הקולות בסקוטלנד.
בינואר 1974, הממשלה השמרנית הזמינה את דו"ח מקרון, שנכתב על ידי פרופסור גאווין מקרון, כלכלן ממשלתי מוביל, לדווח על כדאיותה של סקוטלנד עצמאית. הוא הגיע למסקנה שהנפט היה מעניק לסקוטלנד העצמאית את אחד המטבעות החזקים באירופה. בהמשך הדו"ח נאמר כי גורמים רשמיים יעצו לשרי הממשלה כיצד להוציא "את הרוח ממפרשי SNP". המסמך הועבר לידי ממשלת הלייבור הנכנסת וסווג כחשאי בשל חשש הלייבור מזינוק בפופולריות המפלגה הלאומית הסקוטית. המסמך התגלה רק בשנת 2005, כאשר ה-SNP השיגה את הדו"ח במסגרת חוק חופש המידע 2000.
מפלגת הלייבור, בראשות הרולד וילסון, זכתה בבחירות הכלליות באוקטובר 1974 ברוב הצר ביותר של שלושה מושבים בלבד. לאחר בחירתם לפרלמנט לחצו חברי פרלמנט של SNP להקמת אספה סקוטית: נקודת מבט שקיבלה אמינות נוספת על ידי מסקנות ועדת קילברנדון. עם זאת, המתנגדים דרשו לקיים משאל עם בנושא. אף שמפלגת הלייבור והמפלגה הלאומית הסקוטית תמכו רשמית בהיפרדות מבריטניה, התמיכה פוצלה בשתי המפלגות. בלייבור התמיכה הייתה מפוצלת בין אלה שהעדיפו היפרדות לבין אלו שרצו לקיים ממשלה מרכזית בווסטמינסטר. ב-SNP, הייתה חלוקה בין אלה שראו בהיפרדות אבן דרך לעצמאות לבין אלו שחששו מכך שזה עלול לגרוע מהמטרה הסופית. התפטרותו של הרולד וילסון מתפקידו בשנת 1976 הביאה את ג'יימס קלהאן לשלטון, אך רובו הקטן נשחק בכמה הפסדים בבחירות, והממשלה נעשתה יותר ויותר פופולרית. נערכו עסקאות עם SNP ועם מפלגת פלייד קמרי לקיים משאלי עם על היפרדות בתמורה לתמיכתם, מה שסייע להאריך את הקדנציה של הממשלה.
התוצאה של משאל העם בסקוטלנד הייתה רוב מצומצם בעד היפרדות (52% עד 48%), אך תנאי המשאל היה כי 40% מכלל הבוחרים צריכים להצביע בעד על מנת להפוך אותו לתקף. אולם שיעור ההצבעה היה 63.6% בלבד, ולכן רק 32.9% מהבוחרים הצביעו "כן". חוק סקוטלנד 1978 בוטל כתוצאה מכך במרץ 1979 בהצבעה בין 301–206 בפרלמנט. בעקבות משאל העם ניהלו תומכי הצעת החוק קמפיין מחאה תחת הסיסמה "סקוטלנד אמרה שכן". הם טענו כי חוק 40% אינו דמוקרטי וכי תוצאות משאל העם מצדיקות את הקמת האספה. קמפיינים להצבעה "לא" עמדו נגד מצביעים שאמרו לפני המשאל כי אי הצבעה טובה כמו להצביע "לא". לפיכך לא היה נכון להסיק שאחוז ההצבעה הנמוך יחסית נבע לחלוטין מאדישות המצביעים.
כמחאה, ה-SNP משכה את תמיכתה מהממשלה. הצעת אי אמון הוגשה אז על ידי השמרנים ונתמכה על ידי SNP, הליברלים והיוניוניסיטים. זה עבר בקול אחד ב-28 במרץ 1979, ואילץ את קיום הבחירות הכלליות במאי 1979, בהן ניצחו השמרנים בראשות מרגרט תאצ'ר. ראש הממשלה קלהאן תיאר את החלטת SNP להפיל את ממשלת הלייבור כ"הצבעת עוף הודו לחג המולד". סיעת ה-SNP צומצמה מ-11 חברי פרלמנט לשניים בבחירות הכלליות בשנת 1979, ואילו ההתנגדות לעצמאות זכתה להתנגדות של ממשלות השמרנים בראשות מרגרט תאצ'ר וג'ון מייג'ור.
משאל עם שני להיפרדות 1997
תומכי העצמאות הסקוטית המשיכו להחזיק בדעות מעורבות על תנועת השלטון העצמי שכללה תומכים רבים של האיחוד שרצו היפרדות במסגרת הממלכה המאוחדת. היו שראו בכך אבן דרך לעצמאות, בעוד שאחרים רצו ללכת ישר לעצמאות.
בשנות הממשלה השמרנית לאחר 1979 הושק הקמפיין לאספה סקוטית, ובסופו של דבר פרסמה את טענת הימין 1989 שהוביל אז לאמנה החוקתית הסקוטית. האמנה קידמה קונצנזוס על התפשטות על בסיס בין-מפלגתי, אף שהמפלגה השמרנית סירבה לשתף פעולה והמפלגה הלאומית הסקוטית נסוגה מהדיונים כשהתברר כי האמנה אינה מוכנה לדון בעצמאות סקוטלנד כאופציה חוקתית. הטיעונים נגד ההיפרדות והפרלמנט הסקוטי, שהועלו בעיקר על ידי המפלגה השמרנית, היו כי הפרלמנט ייצור "מדרון חלקלק" לעצמאות סקוטלנד ויספק למפלגה הסקוטית הלאומית שאיפה לעצמאות דרך השלטון. ראש הממשלה ג'ון מייג'ור ערך קמפיין במהלך הבחירות הכלליות בשנת 1997 בסיסמה "72 שעות להצלת האיחוד". בסופו של דבר מפלגתו ספגה את התבוסה הקשה ביותר בבחירות מזה 91 שנה.
מפלגת הלייבור זכתה בבחירות הכלליות בשנת 1997 בצורה מוחלטת, ודונלד דיואר כמזכיר המדינה בסקוטלנד הסכים להצעות להקמת פרלמנט סקוטי. משאל עם התקיים בספטמבר ו-74.3% מאלה שהצביעו אישרו את תוכנית ההסכמה (44.87% מהבוחרים). הפרלמנט של בריטניה אישר לאחר מכן את חוק סקוטלנד משנת 1998, שיצר פרלמנט סקוטי שנבחר עם שליטה ברוב מדיניות הפנים. במאי 1999 קיימה סקוטלנד את הבחירות הראשונות שלה לפרלמנט ובחודש יולי פרלמנט של סקוטלנד התכנס לראשונה מאז הופסק הפרלמנט הקודם בשנת 1707. דונלד דיואר ממפלגת הלייבור הפך לאחר מכן לשר הראשון של סקוטלנד, ואילו המפלגה הלאומית הסקוטית הפכה למפלגת האופוזיציה העיקרית. באישור כל המפלגות, השיר השוויוני "A Man's A Man for A 'That", מאת רוברט ברנס, נוגן בטקס הפתיחה של הפרלמנט הסקוטי.
הפרלמנט הסקוטי הוא בית מחוקקים חד-ביתי המונה 129 חברים, 73 מהם מייצגים מחוזות בחירה נבחרים בשיטה רובנית; 56 נבחרים בשמונה אזורי בחירות שונים. החברים מכהנים לתקופת כהונה של ארבע שנים. המלך ממנה אחד מחברי הפרלמנט הסקוטי, על מינוי הפרלמנט, להיות שר ראשון, כשהאמנה היא שמנהיג המפלגה עם מספר המושבים הגדול ביותר ממונה לשר הראשון, אם כי כל חבר שיכול לשלוט באמון המצביעים. כל השרים האחרים ממונים ומפוטרים על ידי השר הראשון ויחד הם מהווים את הממשלה הסקוטית, הזרוע המבצעת של הממשלה.
לפרלמנט הסקוטי סמכות חקיקה לכל העניינים שאינם שמורים הנוגעים לסקוטלנד, ויש לו סמכות מוגבלת לשנות מס הכנסה, שכונה "מס הטרטן", כוח שלא הפעילה ואשר הוחלף מאוחר יותר בסמכויות רחבות יותר המשתנות במס. הפרלמנט הסקוטי יכול להפנות את העניינים חזרה לווסטמינסטר כדי להיחשב כחלק מחקיקה בכל רחבי הממלכה המאוחדת על ידי העברת הצעת חוק בהסכמה אם חקיקה רחבה בבריטניה נחשבת מתאימה יותר לנושאים מסוימים. בתוכניות החקיקה שנחקקו על ידי הפרלמנט הסקוטי מאז שנת 1999 ניתן היה לראות חריגה במתן השירותים הציבוריים בהשוואה לשאר הממלכה המאוחדת. למשל, עלויות השכלה אוניברסיטאית ושירותי טיפול בקשישים הם בחינם בסקוטלנד, בעוד ששכר הטרחה משולם בשאר חלקי בריטניה. סקוטלנד הייתה המדינה הראשונה בבריטניה שאסרה עישון במקומות ציבוריים סגורים במרץ 2006.
משאל עם לעצמאות 2014
במצע שלה לבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2007, המפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) התחייבה לקיים משאל עם לעצמאות עד לשנת 2010. לאחר הזכייה בבחירות, פרסמה ממשלת סקוטלנד בשליטת SNP ספר לבן שכותרתו "בחירת העתיד של סקוטלנד", בו תוארו אפשרויות לעתיד סקוטלנד, כולל עצמאות. הלייבור הסקוטי, השמרנים הסקוטים והליברל-דמוקרטים הסקוטיים התנגדו למשאל עם שהציע עצמאות כאופציה. ראש הממשלה גורדון בראון גם תקף בפומבי את אפשרות העצמאות. שלוש המפלגות העיקריות שהתנגדו לעצמאות במקום הקימו ועדה על היפרדות סקוטית, בראשות קנת קלמן. הוועדה סקרה את ההיפרדות ושקלה את כל האפשרויות החוקתיות מלבד עצמאות. באוגוסט 2009 הודיעה ממשלת סקוטלנד כי הצעת החוק למשאל עם (סקוטלנד), 2010, שתפרט את השאלה וההתנהלות של משאל עם אפשרי בנושא העצמאות, תהיה חלק מתוכנית החקיקה שלה לשנים 2009–2010. החוק לא היה צפוי להתקבל בשל מעמד ה-SNP כממשלת מיעוט והתנגדות כל המפלגות הגדולות האחרות בפרלמנט. בספטמבר 2010 הודיעה ממשלת סקוטלנד שלא יתקיים משאל עם לפני הבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2011.
ה-SNP זכתה ברוב כולל בפרלמנט הסקוטי בבחירות הסקוטיות ב-2011. השר הראשון אלכס סלמונד הצהיר על רצונו לקיים משאל עם "במחצית השנייה של הפרלמנט", שייערך בשנת 2014 או 2015. בינואר 2012 הציעה ממשלת בריטניה להעניק לפרלמנט הסקוטי את הסמכויות הספציפיות לקיים משאל עם, בתנאי שהוא "הוגן, חוקי ומכריע". המשא ומתן נמשך בין שתי הממשלות עד אוקטובר 2012, אז הושג הסכם אדינבורו. חוק משאל העצמאות הסקוטי (זיכיון) 2013 הועבר על ידי הפרלמנט הסקוטי ב-27 ביוני 2013 וקיבל הסכמה מלכותית ב-7 באוגוסט 2013. ב-15 בנובמבר 2013 פרסמה ממשלת סקוטלנד את העתיד של סקוטלנד, ספר לבן בן 670 עמודים המציג את אופציית העצמאות ואת האמצעים באמצעותם סקוטלנד עשויה להפוך למדינה עצמאית.
לאחר תקופת משא ומתן ממושכת, נערך דיון ציבורי בין סלמונד למנהיג תנועת "מוטב יחד" (Better Together) אליסטר דארלינג. בבוקר שלפני הדיון בטלוויזיה נחתמה הודעה משותפת, שהתחייבה להטיל סמכויות מוגברות יותר לסקוטלנד במקרה של הצבעה "לא", על ידי ראש הממשלה דייוויד קמרון (מנהיג המפלגה השמרנית), סגן ראש הממשלה ניק קלג (מנהיג הליברל-דמוקרטים) ומנהיג האופוזיציה אד מיליבנד (מנהיג מפלגת הלייבור). אתר ה-BBC הודיע על התוצאה הסופית של משאל העם בשעה 06:24 ב-19 בספטמבר 2014: 55% מהמצביעים (2,001,926) הצביעו "לא" בהצבעה הכוללת שבה הצביעו 84.5% מבעלי זכות הבחירה. קצינת הספירה הראשית מרי פיטקיית'לי אמרה: "ברור שרוב האנשים המצביעים הצביעו לא לשאלת משאל העם." ההצבעה בעד קיבלה 45% אחוזי תמיכה (1,617,989) כשסך הזכייה הדרוש היה 1,852,828 קולות. התוצאות נערכו ב-32 אזורי בחירה, כשגלזגו דווקא תמכה בעצמאות - 53.5% הצביעו "כן" כש-46.5% הצביעו "לא" (ואחוז ההצבעה באזור היה 75%) - בעוד אדינבורו הצביעו נגד העצמאות בשיעור של 61% עד 39% (אחוז ההצבעה באזור היה 84%). דרלינג הצהיר בנאומו לאחר היוודע התוצאה, "השתיקה אמרה את דברה" ואילו סלמונד הצהיר, "אני מקבל את פסק הדין של העם, ואני קורא לכל סקוטלנד ללכת בעקבותיו בקבלת פסק הדין הדמוקרטי".
נסיגה בריטית מהאיחוד האירופי
אישים מובילים התומכים בעצמאות סקוטלנד הציעו כי בעקבות ההצבעה בבריטניה לעזוב את האיחוד האירופי בעוד סקוטלנד הצביעה להישאר באיחוד האירופי, יש להקדים משאל עם אחר לעצמאות סקוטלנד. בהצבעת הברקזיט שנערכה ב-23 ביוני 2016, 62% מהמצביעים הסקוטים הצביעו להישאר באיחוד (38% מהמצביעים הצביעו לעזוב את האיחוד האירופי). השרה הראשונה של סקוטלנד ניקולה סטרג'ן אמרה שהיא בוחנת את כל האפשרויות "להבטיח את מקומנו באיחוד האירופי", וכי משאל עם שני "סביר מאוד". דוברת ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי אמרה ש"ראש הממשלה והממשלה אינם מאמינים שיש מנדט ל[משאל עם שני]. היה רק לפני שנתיים. היה שיעור גבוה במיוחד והייתה תוצאה מהדהדת לטובת הישארות סקוטלנד בבריטניה".
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 2019, בהן SNP זכתה ב-48 מתוך 59 מושבים, ביקשה סטרג'ן מבוריס ג'ונסון את הסכמתו לקיים משאל עם אחר. ג'ונסון דחה את בקשתה וטען שסטרג'ן וקודמה (אלכס סלמונד) הבטיחו שמשאל העם בשנת 2014 תהיה הצבעה של "פעם בדור".
חוקיות ולגיטימציה
הפרלמנט בבריטניה שומר על הריבונות הפרלמנטרית על בריטניה כולה. טענה זו אושרה על ידי לורד בינגהאם מקורנהיל בתיק ג'קסון נגד התובע הכללי שטען כי אז [בשנת 1911], כמו עכשיו, הכתר בפרלמנט לא היה מוגבל על ידי כל חוקה מעוגנת או מקודדת. הם יכלו לקבל ולדחות כל חוק ועל ידי בית המשפט העליון. סגן הנשיא, לורד הופ מקרייהד, הצהיר כי "ריבונות הכתר בפרלמנט... היא סלע החוקה הבריטית. הריבונות נותרה בפרלמנט הממלכה המאוחדת." עם זאת, על יישום עקרון הריבונות הפרלמנטרית על סקוטלנד קיימת מחלוקת. בתיקMacCormick v The Lord Advocate, לורד נשיא בית המשפט של מושב, לורד קופר מקולרוס הצהיר דיקטה אוביטרית כי "עקרון הריבונות הבלתי מוגבלת של הפרלמנט הוא עיקרון אנגלי מובהק, שאין לו שום מקבילה בחוק החוקתי הסקוטי." הוצע כי דוקטרינת הריבונות העממית, שהוכרזה בהכרזת ארובאת משנת 1320, שנוסחה על ידי הוגים פוליטיים סקוטים כמו ג'ורג' ביוקנן ואושרה מחדש על ידי טענת ימין 1989 , היא רלוונטית יותר לסקוטלנד. תביעת הימין 1989 נחתמה על ידי כל חבר פרלמנט ממפלגת הלייבור והליברלים בסקוטלנד, למעט טם דלייל.
ניתן לחלוק על החוקיות של כל מדינה מכוננת בריטית שמקבלת עצמאות בפועל או מכריזה על עצמאות חד-צדדית מחוץ לאמנה החוקתית הבריטית. על פי החוק הבינלאומי, הצהרה חד צדדית עשויה לספק את עקרון "התיאוריה ההצהרתית של המדינה", אך לא את "התיאוריה המכוננת של המדינה". כמה חוות דעת משפטיות בעקבות בית המשפט העליון של קנדה על ההחלטה על אילו צעדים קוויבק הייתה צריכה לנקוט למען עצמאות מאחר שסקוטלנד לא תוכל להכריז על עצמאות באופן חד צדדי על פי המשפט הבינלאומי אם הממשלה הבריטית תתיר משאל עם בנושא. המפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) לא טענה לפעולה חד-צדדית, אלא טענה כי להצבעה חיובית לעצמאות במשאל עם יהיה "כוח מוסרי ופוליטי עצום... בלתי אפשרי להתעלמות מצד ממשלת [ווסטמינסטר] עתידית", ומכאן יינתן לממשלת סקוטלנד מנדט לנהל משא ומתן לקראת ביצוע פעולה של הפרלמנט הבריטי הקובע את התנתקותה של סקוטלנד, במסגרתה וסטמינסטר תוותר על ריבונותה על סקוטלנד.
מפלגות פוליטיות
העצמאות הסקוטית נתמכת באופן בולט ביותר על ידי המפלגה הלאומית הסקוטית (SNP), אך גם מפלגות אחרות תומכות בעצמאות. מפלגות אחרות בעד עצמאות שקיבלו ייצוג בפרלמנט הסקוטי כוללות את המפלגה הירוקה הסקוטית, המפלגה הסוציאליסטית הסקוטית וסולידריות. בבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2016, 69 מתוך 129 המושבים הזמינים זכו על ידי מפלגות שתמכו בעצמאות (63 SNP ו-6 לירוקים). תנועת העצמאות מורכבת מסיעות רבות עם השקפות פוליטיות שונות. SNP רוצה שסקוטלנד תשמור על המלוכה (ראה איחוד פרסונלי) ותהפוך לתחום עצמאי של חבר העמים הבריטי, בדומה לקנדה, אוסטרליה או ניו זילנד. כל שאר המפלגות התומכות בעצמאות מעוניינות שסקוטלנד תהפוך לרפובליקה עצמאית. המפלגה הסוציאליסטית (SSP) הובילה מחאות רפובליקניות וחיברה את הצהרת גבעת קלטון, שקראה לרפובליקה עצמאית.
ארגונים אחרים
אמנת העצמאות נוצרה בשנת 2005, וביקשה "ראשית, ליצור פורום לאלה מכל השכנוע הפוליטי ולא לאלה התומכים בעצמאות; ושנית, להיות זרז לאומי לעצמאות סקוטלנד." "העצמאות ראשונה" היא קבוצת אינטרס בעד משאל עם, שארגנה הפגנות פומביות. התנועה הסוציאליסטית הרפובליקנית הסקוטית היא תנועת עצמאות פאן-סוציאליסטית המאמינה שיש להפוך את סקוטלנד לרפובליקה עצמאית. לתנועה זו יש אתוס סוציאליסטי, אולם היא אינה קשורה למפלגה הסוציאליסטית או למפלגה הקומוניסטית הסקוטית. היא מאמינה שכישלון העצמאות צריך להוביל להגירה המונית למקום אחר, או לנסח כסיסמה "עצמאות או עריקה".