cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי פורטוגל–צרפת
יחסים דיפלומטיים
צרפת מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ו-6 קונסוליות בקוימברה, פארו, פונשל, הורטה, ליריה, פונטה דלגדה ופורטו. מאידך, פורטוגל מחזיקה צרפת שגרירות בפריז, ו-13 קונסוליות באז'אקסיו, בורדו, קלרמון-פראן, דקס, ליון, מרסיי, מונפלייה, ניס, אורליאן, פו, סטרסבור, טולוז וטור.
רשת מכללות עתיד
רשת עתיד היא רשת ארצית של בתי ספר ומכללות מקצועיות ללימודי מדעים וטכנולוגיה מתקדמת.
היסטוריה עסקית
עתיד הוקמה כרשת מכללות פרטית בשנת 1990. מייסדיה, דוד נבות ורינה פורת, הם בעליה גם כיום. את רשת החינוך מנהלים במשותף אייל קרמר (לשעבר סמנכ"ל אלקטרה צריכה) ודני פסלר (לשעבר ראש מנהל החינוך בחיפה) . מנכ"ל רשת המכללות והמרכזים לפיתוח טכנולוגי עתיד הוא ערן קדוש.
בסוף שנות ה-90 החזיקה חברת "לידן", בבעלות איש העסקים עזרא הראל וחברת "משיק", ב-51% ממניות הרשת, ובשנת 2000 מכרה אותן לרשת ג'ון ברייס. כיום, אין ל"ג'ון ברייס" נציגים בהנהלת רשת עתיד.
קבוצת עתיד מונה 2 חטיבות:
פעילות
הרשת מציעה מסלולי לימוד בתחומי המחשוב, הנדסאים וטכנאים, פיננסים, רכב, חשמל, ציוד מכני הנדסי כבד (צמ"ה) ומקצועות נוספים. בית הספר להנדסאים פרוס בחמש שלוחות ברחבי הארץ.
בתי ספר תיכוניים
רשת עתיד קבלה להנהלתה בתי ספר תיכוניים, מהם במגזר החרדי ובמגזר הערבי, שנוהלו בעבר על ידי רשתות אחרות, או על ידי רשויות מקומיות ואזוריות. בנוסף, הרשת מפעילה בתי-ספר תיכוניים תעשייתיים, הנמצאים בפיקוח משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ומיועדים לתלמידים שנשרו מבתי-ספר תיכוניים רגילים. בנוסף, הרשת זכתה בשנת 2012 ניהול ותפעול תוכנית היל"ה לנוער מנותק, אשר נוהלה בעבר על ידי החברה למתנסים. מכרזים נוספים בהן זכתה רשת החינוך נכון לשנת 2014 הם הפעלת בי"ס עתיד "אליבן" תל שבע, הפעלת חוגי מצוינות ברובוטיקה בשיתוף עם משרד המדע והטכנולוגיה וכן מרכז להפעלת בית הספר עירוני ד' בחיפה.
רשת המכללות
רשת המכללות מונה כיום כעשר מכללות ברחבי ישראל. רשת המכללות מורכבת ממערך חטיבות לפי תחומים וסוגי הסמכות. בשנים 2011–2012 למדו במכללה למעלה מ-26,000 סטודנטים בחטיבות השונות. רשת מכללות עתיד ורשת תיכונים עתיד עורכים שיתוף פעולה הדוק בפיתוח מיזמים לשיטות הוראה חדשות ורלוונטיות לשנת 2012. הנהלת רשת עתיד מכללות ממוקמת בטירת כרמל.
מבנה המכללות:
רשת מכללות עתיד עורכת שיתופי פעולה עם מוסדות ממשלתיים, גופים עסקיים, עמותות לקהילה, שגרירויות וארגונים בינלאומיים. האגף להכשרות מקצועיות במשרד התיירות, עמותת הזנק, שגרירות ניגריה, לינוקס ישראל, קרו מלגות - הקרן לידידות ישראל, Siemens Israel, עמותת הזנק למיעוטי יכולת.
פלסמלוגן
ברוב הרקמות פלסמלוגן נמצא בכמות מינורית, כמו למשל בכבד בו הוא מהווה בין 0.7%-0.8% מהפוספוליפידים. אולם פלסמלוגן מהווה חלק משמעותי יותר מהפוספוליפידים ברשתית, במח (כ-10%), ובכליה ובמיוחד ברקמת הלב בו הוא יכול להוות יותר מ-25% מהפוספוליפידים ולמעלה מחצי מהפוסופוטידילכולין. גם ברקמות עצב, ואשך יש כמות משמעותית של פלסמלוגן. הפלסמלוגן יכול להגן על דפנות התאים מפני ההשפעות המזיקות של חמצן במצב מעורר (סינגלט).
פלסמלוגן קיים גם בחסרי חוליות ויצורים חד תאיים. בבקטריה, הוא נמצא כמעט רק באל-אווירניים אובליגטוריים, ולא נמצא כלל בבקטריה אווירניים, מיקרואירופילים ואל-אווירניים פקולטטיביים. פלסמלוגן נמצא בין בשאר ב Clostridia, Megasphaera ו- Veillonella.
בתסמונת זלווגר, ישנה בעיה ביצירת פראוקסיזומים הגוררת יצירה מופחתת של פלסמלוגן. התסמונת מאובחנת על ידי זיהוי רמות הפלסמלוגן לרוב בכדוריות דם אדומות.
כוכבי הצפון
כוכבי הצפון (באנגלית: Northern Stars) היא קבוצת פוטבול המשחקת בליגת הפוטבול הישראלית.
הקבוצה החלה את פעילותה בתחילת שנת 2011 והצטרפה לליגת הפוטבול הישראלית בעונת 2011-2012. הקבוצה אינה משויכת לעיר מסוימת. למרות שמרבית חבריה ושני מקימיה מנהריה, מהות הקבוצה וסיבת הקמתה היו להוות בית לפוטבול עבור כל אזור הצפון.
הקבוצה הייתה לקבוצה התשיעית בליגת הפוטבול הישראלית. לאחר הצטרפותה, הצטרפה קבוצה נוספת לליגה, 'פתח תקווה טרופרס' שהביאה את סך הקבוצות בעונת 2012 ל-10 קבוצות פעילות.
בשנת 2013 הצטרפה קבוצה נוספת לליגה, 'רחובות סילברבאקס' וסך הקבוצות הפעילות בליגה עומד כעת על 11 קבוצות.
בעבר הליגה הייתה מחולקת למחוזות צפון ודרום, אך השנה הליגה פועלת תחת מתכונת של מחוז אחד.
הקמה
מקימי הקבוצה הם: רועי זיו ושי בן-דוד, שחקני עבר בקבוצת הפוטבול של חיפה אנדרדוגס, שהחליטו לפרוש מן הקבוצה ולפתח קבוצת פוטבול נוספת בצפון. השניים החלו בגיוס נוער מנהריה והסביבה ואימנו אותם חודשים כהכנה לליגה. בשנתה הראשונה בליגה, הקבוצה הייתה תחת שרביט אימונו של קוסטה סטויליארסקי, עולה מאוקראינה בעל עבר בפוטבול בחו"ל.
בשנתה הראשונה של הקבוצה, סיימה את העונה עם ניצחון אחד.
צבעי הקבוצה
מדי הקבוצה הם בצבעים ירוק ולבן. הבחירה בצבע הירוק נעשתה מכיוון שהדבר שהכי מסמל את אזור הצפון הוא הצבע הירוק השולט בכל האזור.
עונות עבר
בשתי העונות מאז הקמתה, קבוצת כוכבי הצפון סיימה עם ניצחון אחד. בשנתה הראשונה ניצחה את פתח תקווה ובשנה השנייה ניצחה במחזור הפתיחה את הקבוצה מרחובות במשחק גשום ובוצי.
בעונה השלישית הקבוצה יצאה לתקופת פגרה לצורך אימונים.
סגל
בהתאם לסיבת הקמתה, שחקני הקבוצה מגיעים מאזורים שונים בצפון, מקריית שמונה בצפון ועד חיפה בדרום.
סגל האימון וניהול הקבוצה מורכב מהאנשים הבאים:
מאמן הקבוצה - רועי זיו, מאמן את הקבוצה זו השנה השנייה. בעל ניסיון של 15 שנים בפוטבול בישראל, החל את דרכו בספורט שנים טרם להקמת הליגה.
מאמן התקפה - אושרי כהן. שחקן הקבוצה לשעבר אשר פרש והחליט לתרום לקבוצה מחוץ לקווים.
עוזר מאמן לבקרת איכות - בוריס איבינדר. בדומה לכהן, גם איבינדר הוא שחקן לשעבר אשר החליט לפרוש ממשחק פעיל ולעזור לקבוצה בצורה מקצועית.
מנהל הקבוצה - עו"ד מיכאל בבלי.
חסות
נכון להיום, הקבוצה פועלת ללא נותן חסות רשמי, אלא על תרומות אישיות.
הקבוצה מחפשת נותני חסויות ועסקים לשיתופי פעולה.
הום סטייג'ינג
הום סטייג'ינג (באנגלית: Home Staging) היא דרך להעלות את ערך הדירה בעזרת השקעה מינימלית וכך לאפשר את מכירתה בזמן הקצר ביותר ובסכום מקסימלי. כיום התחום מפותח מאוד במדינות צפון אמריקה ובחלק גדול ממדינות מערב אירופה. האחוז הממוצע של המשתמשים בהום סטייג'ינג במדינות אלו נע בין 50% ל-60% מאוכלוסיית מוכרי הבתים. חברות אשר המתמחות בתחום ההום סטייג'ינג מספקות את שירותיהן הן ישירות למוכרי הנכסים והן לחברות תיווך הנדל"ן המקומיות.
גם בישראל החל תחום ההום סטייג'ינג לקבל תאוצה בשנים האחרונות, והמודעות לערך המוסף שלו עבור מוכרי הנכסים עלתה משמעותית במהלך 2012 בזכות תוכניות הטלוויזיה השונות בתחום עיצוב פנים והום סטיילינג.
הרושם הראשוני אצל כל אדם נוצר במהלך ה-10 השניות הראשונות. מסיבה זאת הום סטייג'ינג משלבת בתוכה דרכים ליצור את ההרגשה הנכונה אצל קונה פוטנציאלי בזמן הביקור בבית. בעזרתה הבית יראה גדול יותר, מואר יותר, נקי יותר, חם יותר, ומעורר אצל קונים פוטנציאלים רצון להישאר בו ולרכוש אותו. התאמת הבית למכירה לקונה ממוצע, דומה לאפקט שנותנת בובת ראווה בחנות בגדים.
פאק (ירח)
פאק (באנגלית: Puck) הוא ירח של אורנוס. הוא נתגלה על ידי וויאג'ר 2 ב-1985. מעט ידוע עליו מלבד מסלולו, גודלו, והאלבדו הכהה שלו. הירח, כמו ירחים אחרים של אורנוס, קרוי על שמה של דמות מהמחזה "חלום ליל קיץ" של ויליאם שייקספיר, שבו פאק הוא שדון שובב היוצא לשוח בלילות עם הפיות.
רובאי מהודר
רובאי מהודר (שם מדעי: Ptiloris magnificus) הוא מין של ציפור שיר טרופית ממשפחת העדניים. בטבע הוא מצוי בגינאה החדשה וצפון קווינסלנד באוסטרליה.
מאפיינים
הרובאי הוא ציפור באורך 34 ס"מ ובעלת דו-צורתיות זוויגית. הזכר שחור ובעל "סינר" על החזה בצבע כחול בוהק המתפשט עד תחתית סנטרו, מה שנתן לו את שמו. תחת החזה ישנו פס שחור ותחתיו פס דק ירקרק והבטן חומה-זהובה. על הראש "כיפה" בצבע כחול בוהק. המקור אפור והפה צהוב. הנקבה לעומתו חומה עם בטן לבנה משורטטת בשחור. היא גם קטנה יותר מהזכר.
בעדני זה המאפיין הבולט הוא כנפיו הגדולות נפרשות לצדדים ויוצרות מראה של מניפה גדולה, בעוד הראש מוטל אחורה ומציג את החזה והצוואר הבוהקים במקומו. ואולם העדני לאחר שמצליח לשבות את בת זוגו ולהזדווג איננו עוזר לה במלאכת הקינון וגידול הצעירים כלל.
ציפור זו ניזונה ממיני פירות ומפרוקי רגליים החיים ביער.
תת-מינים
המין רובאי מזרחי (Ptiloris intercedens) בעבר נחשב לתת-מין של רובאי זה.
מרי הארון
מרי הארון (באנגלית: Mary Harron; נולדה ב-12 בינואר 1953) היא במאית ותסריטאית קנדית, היוצרת בעיקר סרטים עצמאיים בעלי מסר חברתי, כדוגמת "אני יריתי באנדי וורהול", "אמריקן פסיכו" ו"בטי פייג' הידועה לשמצה".
ביוגרפיה
הארון נולדה בברייסברידג', שבאונטריו, קנדה, וגדלה במשפחה מעורה בעולם הקולנוע והבמה. אמה היא גלוריה פישר ואביה הוא דון הארון, שחקן, קומיקאי, סופר, ובמאי. אשתו השנייה של אביה, וירג'יניה לית', התגלתה על ידי סטנלי קובריק, ושיחקה בסרטו הראשון, "פחד ותשוקה". הקריירה הקצרה של לית' היוותה השראה חלקית לרצונה של הארון לעשות את הסרט "בטי פייג': סמל מין". בעלה השני של אמה הוא הסופר סטיבן ויזינצ'י, הידוע בשל רב המכר הבינלאומי שלו, "בשבחן של נשים מבוגרות". אשתו השלישית של אביה היא הזמרת והשחקנית הקנדית, קתרין מקינון. אחותה, קלי הארון, היא שחקנית ומפיקה.
הארון עברה לאנגליה בגיל 13, ומאוחר יותר למדה באוקספורד. בתקופה זו, היא יצאה עם טוני בלייר, שהיה מאוחר יותר לראש ממשלת בריטניה. לאחר מכן היא עברה לגור בניו יורק והייתה חלק מסצנת הפאנק של שנות ה-70. היא הייתה מייסדת שותפה וכתבת מוזיקה במגזין Punk, והייתה העיתונאית הראשונה לראיין את הסקס פיסטולס עבור כתב עת אמריקאי. במהלך שנות ה-80 היא הייתה מבקרת תיאטרון עבור האובזרבר בלונדון, וכן שימשה כמבקרת מוזיקה עבור הגרדיאן ועבור New Statesman.
במהלך שנות ה-90 הארון חזרה לניו יורק, שם היא עבדה כמפיקה ברשת הטלוויזיה הציבורית (PBS), בתוכנית "Edge", המוקדשת לחקר תרבות הפופ האמריקאית. בתקופה זו פיתחה הארון עניין בחייה של ואלרי סולאנס, האישה ניסתה להרוג את אנדי וורהול. הארון הציעה למפיקים ברשת לעשות סרט דוקומנטרי על סולאנס, ואלו בתורם עודדו אותה לפתח את הפרויקט למה שהפך לסרט העלילתי הראשון שלה, "אני הרגתי את אנדי וורהול".
הארון גרה בניו יורק עם בעלה, הבמאי ג'ון ס. וולש, ושתי בנותיהם.
אני יריתי באנדי וורהול
סרטה הראשון של הארון, "אני יריתי באנדי וורהול" יצא בשנת 1996, ומספר גרסה בדיונית בחלקה לניסיון ההתנקשות בחייו של אנדי וורהול על ידי ואלרי סולאנס.
הארון מסבירה את העניין שלה בחייה של סולאנס:
בעוד סולאנס לא הצליחה להפיק את המחזה שלה, הארון הצליחה להפיק את הסרט אודותיה ולספר את סיפורה. "אני יריתי באנדי וורהול" לא מאדיר את סולאנס, הוא מסנגר עליה בכך שהוא מראה את ההשפעה עליה של המערכת הרחבה יותר, והאכזרית, ושהיא לא הייתה מטורפת אלא מתוסכלת במידה קיצונית.
אמריקן פסיכו
הסרט השני של הארון הוא "אמריקן פסיכו", אשר יצא בשנת 2000, ומבוסס על הספר באותו השם מאת ברט איסטון אליס, הידוע בשל תיאורים גרפיים של עינויים ורצח. בסרט כיכב כריסטיאן בייל בתפקיד פטריק בייטמן. הסרט זכה לשבחים מן המבקרים, שהעריכו את הסגנון הסאטירי של הסרט, והוא אף הפך למעין סרט קאלט, בעיקר בשל המחלוקות שסבבו את הפקתו.
היו מספר במאים מפורסמים שרצו לביים את הסרט, אך המפיקים החליטו לבחור בבמאית, בתקווה למנוע מחאה ציבורית בשל הייצוגים הגרפיים של אלימות נגד נשים. אך למרות שהחתימו את הארון על הפרויקט, הסרט היה שקוע במחלוקת עוד לפני שהתחילה ההפקה, מכיוון שתוכן הספר עליו הסרט מבוסס כבר היה ידוע לשמצה. כשהארון החלה את עבודת ההפקה, והיא והצוות התמודדו עם האפשרות של מחאות רחבות נגד הסרט, הנושא של אלימות בתקשורת הפך למרכזי כשאירע הטבח בקולומביין. קמפיינים נגד הסרט נמשכו לכל לאורך ההפקה, כאשר הארגון Feminist Majority Foundation גינה את הסרט כמיזוגיני ומאדיר אלימות נגד נשים, וארגון  Canadians Concerned About Violence in Entertainment (C-CAVE) פעלו לשכנע בעלי מסעדות לסרב לתת להארון לצלם את הסרט בבתי עסקיהם.
בטי פייג' הידועה לשמצה
"בטי פייג' הידועה לשמצה", שיצא בשנת 2005, מספר את סיפור חייה של בטי פייג', דוגמנית פין-אפ שהייתה מפורסמת בשנות החמישים. הארון מדגישה בסרט את הניגודים של פייג', שהייתה דמות נערצת על ידי פטישיסטים והייתה משתתפת בצילומי פורנוגרפיה, ואף הייתה במידה גדולה אחראית לפופולריזציה של הז'אנר בהפצה רחבה, ומצד שני הייתה נוצרייה אדוקה ומסורה. פייג' גם הייתה המטרה לחקירת וועדת הסנאט בנושא פורנוגרפיה. הארון עשתה מחקר מקיף לחייה של פייג', וראיינה את חבריה וכן את בעלה הראשון (פייג' הייתה נשואה שלוש פעמים), אך את פייג' עצמה לא ראיינה, שכן הייתה מחויבת חוזית לפרויקט אחר. אך הארון הרגישה בדיעבד שזה נתן לה את החופש ליצור דמות סובייקטיבית יותר. הארון ראתה את פייג' כמעין פמיניסטית בעל כורחה, שהובילה תנועה לשחרור מיני של נשים, הדומה באופן אירוני לסולאנס, אך גם שונה ממנה. הארון סיפרה על הסרט בראיון:
כמו פייג', הארון לא מייצרת את עבודותיה מתוך אידאולוגיה. היא רואה את עבודתה כפמיניסטית במובן שהוא מוערך ומובן יותר על ידי נשים, וגם חוקר סוגיות של נשים ואת חייהן. היא גם אומרת שללא פמיניזם, לא הייתה מגיעה למה שהגיעה מבחינה מקצועית.
יומני העש
"יומני העש" הוא הסרט העלילתי הרביעי של הארון. הסרט, שיצא ב-2011, הוא עיבוד של ספרה של רייצ'ל קליין באותו השם משנת 2002, המספר את סיפורן של קבוצת בנות המתגוררות יחד בפנימייה יוקרתית. כשמגיעה תלמידה חדשה, הנערות מתחילות לחשוד שהיא ערפד. הארון מתארת את הסרט כ"סרט התבגרות גותי" אשר בוחן ניואנסים של חברויות של בנות עשרה כשהן מתמודדות עם הבגרות המתקרבת.
אילם (אתר מקראי)
אֵילִם (לעיתים בכתיב מלא: אילים), הוא אתר מקראי אשר שימש כאתר החנייה השני במסלול נדודיהם של בני ישראל במדבר.
אזכוריו
אילם הוזכר לאחר פרשת המחסור במים שלושה ימים, ואירוע המים המרים שנהפכו למתוקים מכוחו של נס. מסכת אירועים זו זכתה לפרשנות ספרותית והלכתית רבה במרוצת הדורות.
אילם תואר כנווה מדבר נוח לחנייה, בהיותו מוצל על ידי עצי דקל, ועשיר במזון זמין, כגון תמרים, בספר שמות:
ולאחר החנייה באילם נסעו בני ישראל אל מדבר סין אליו הגיעו בט"ו באייר:
משמעות השם
מתוך ההקשר ניתן להבין כי את השם "אילם"/"אילים" פירשו בני ישראל כנראה במשמעות עצים כמו אלה, אלון וכדומה. בורי שיער, שהכתיב הקדום "אלם" התכוון לאלוהי המעיינות.
זיהוי
לפי מסורת קהילת יהודי תאפילאלת, עירם היא אילם המקראית.
בעת החדשה הוצע לזהותה בכמה אתרים שונים:
חלוצי רודוי
חלוצי רודוי (חלוציאל) (נולד ב-1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין שריון ראשי ומפקד אוגדה.
ביוגרפיה
רודוי נולד בישראל וגדל בבאר טוביה. הוא נקרא על שם קרוב משפחתו,, שלחם בשורות הפלמ"ח ונפל בקרב מלכיה ב-10 במאי 1948. רודוי התגייס לצה"ל ב-1982 ושובץ בחיל השריון. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בחטיבה 401, וכן כמדריך בקורס קציני שריון. ב-1987 מונה למפקד פלוגה וב-1988 לסגן מפקד גדוד, יצא ללימודים אקדמאיים וסיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1992 מונה למפקד גדוד 46 של חטיבה 401, וב-1994 לראש ענף התקשוב במפקדת חילות השדה. בתפקידו הבא היה מפקד גדוד קורס קציני השריון.
ב-1998 קודם לדרגת אלוף-משנה ונקרא להקים את המכללה לפיקוד טקטי של זרוע היבשה, במקביל להיותו מפקד חטיבת שריון במילואים, עוצבת כוכב האור. ב-2001 קיבל את הפיקוד על חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מבצע חומת מגן. ב-2003 קיבל את הפיקוד על חטיבה 460, שבתקופתו אוחדה עם בית הספר לשריון והפכה לחטיבת ההכשרות של החיל.
באוקטובר 2005 קודם לדרגת תת-אלוף והתמנה לקצין שריון ראשי ומפקד עוצבת עידן, אוגדת מילואים בפיקוד המרכז. כקצין שריון ראשי נדרש להתמודד עם קשיי השריון הישראלי מול איום הנ"ט של חזבאללה במלחמת לבנון השנייה כאשר בתום הלחימה מונה לראש ועדה לבדיקת נושא זה מטעם זרוע היבשה. ביולי 2008 סיים את תקופת כהונתו, ומונה לנספח צה"ל בסינגפור. השתחרר ב-2013.
Superstar (שיר של מרינה)
Superstar (בעברית: סופרסטאר) הוא שיר של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Love + Fear. השיר נכתב על ידי מרינה, בן ברגר, ריאן מקמהון, וריאן רבין, והופק על ידי סם דה ג'ונג וקפטן קאטס. השיר יצא להורדה דיגיטלית וסטרימינג ב-1 במרץ 2019, על ידי חברת אטלנטיק רקורדס, כסינגל השני של האלבום. מרינה הסבירה כי השיר הוא התוצאה של החופש היצירתי שדרשה, שלא היה לה באלבומיה הקודמים. Superstar היא בלדת סינת'פופ ואלקטרו שהושוותה לעיתים קרובות לשירים אחרים של מרינה. זהו שיר אהבה, העוסק בזוג שעבד קשה כדי להשיג את הזוגיות הרצויה.
עם יציאתו, זכה השיר לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. בהתאם לביקורות, מילות השיר לעיתים זכו להערכה רבה ולעיתים תוארו כ"פזיזים". השיר נכלל ברשימת השירים לסיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת, Love + Fear Tour. גרסה אקוסטית של השיר נכללה במיני-אלבום השביעי של מרינה, Love + Fear (Acoustic). הקליפ לגרסה האקוסטית, בבימויו של ניקו לא'מר, פורסם בספטמבר 2019, ומרינה מופיעה בו כאשר היא רוקדת ושרה בחדר אפלולי, תוך יצירת תחושה שהיא נמצאת מתחת למים.
רקע ופרסום
ב-2018, במטרה להתחיל רשמית פרק חדש בקריירה שלה, הודיעה מרינה בטוויטר שהיא מסירה את "and the diamonds" משם הבמה שלה, ומעתה תוציא מוזיקה תחת השם הפרטי בלבד, מרינה (מסוגנן באותיות גדולות; MARINA). היא הסבירה, "לקח לי הרבה יותר משנה להבין שהרבה מהזהות שלי קשורה במי שהייתי כאמנית,... ולא נשאר הרבה ממי שהייתי". לאחר ההכרזה, הוציאה מרינה את הסינגל הראשון שלה תחת השם החדש, "Baby", עם הלהקה הבריטית קלין בנדיט. ב-14 בפברואר 2019, הכריזה דיאמנדיס על אלבומה הרביעי, Love + Fear, אלבומה הראשון תחת השם "מרינה". רשימת הרצועות נחשפה באותו יום, ו-"Superstar" נכלל בה כרצועה השנייה באלבום.
Love + Fear הוא אלבום כפול, המורכב משני קטעים, כאשר כל אחד מהם בוחן את התיאוריה של הפסיכולוגית אליזבת קובלר-רוס, לפיה בני אדם מסוגלים לחוות רק את שני הרגשות הללו. "Superstar" מופיע בחלק ה-"Love" של האלבום, המוקדש לשירים עם מילים העוסקות במחשבות ורגשות חיוביים. מרינה אף חשפה כי היא ביקשה חופש יצירתיות בכתיבת השיר מחברת התקליטים. היא נימקה את הבקשה והסבירה שלא תמיד הייתה לה שליטה יצירתית בפרויקטים הקודמים שלה, ולא רצתה שזה יחזור על עצמו ב-Love + Fear. השיר נכתב על ידי מרינה, בן ברגר, ריאן מקמהון וריאן רבין, והופק על ידי סם דה ג'ונג וקפטן קאטס. מרינה הקליטה את השיר באולפן ההקלטות של ג'ואל ליטל בלוס אנג'לס.
ב-1 במרץ 2019, יצא "Superstar" להורדה דיגיטלית וסטרימינג במדינות שונות, על ידי אטלנטיק רקורדס. השיר שימש כסינגל השני מתוך Love + Fear, לאחר "Handmade Heaven", שיצא מוקדם יותר באותה שנה. גרסת ה-CD השיווקית של השיר, המיועדת להשמעה ברדיו, הופצה באזור בנלוקס שבאירופה, על ידי אטלנטיק רקורדס וורנר מיוזיק גרופ. "Superstar" מופיע גם כרצועת בונוס במיני-אלבום הבלעדי של ספוטיפיי ל-"Orange Trees", הסינגל הבא באלבום. מאוחר יותר, הוקלטה גרסה אקוסטית לשיר, שנכללה כרצועה הרביעית במיני-אלבום השביעי של מרינה, Love + Fear (Acoustic), שיצא ב-13 בספטמבר 2019. גרסה זו הופקה על ידי המוזיקאי האנגלי בנג'מין פלטשר.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-17 מיליון השמעות.
הרכב ומילים
מבחינה מוזיקלית, "Superstar" הוא רצועת סינת'פופ-אלקטרונית. בבילבורד, תוארה ההפקה כ"רקע מנצנץ של ביטים פועמים, מקשים, וסוחפים". מייק ואס מ-Idolator השווה את צליל האלקטרו של "Superstar" לשירים באלבום האולפן השני של מרינה, Electra Heart. דאגלס גרינווד מ-NME, תיאר את הרצועה כ-"בלדת פופ המונעת על ידי סינת'ים, שיכולה להיכלל בפסקול סרט של ג'יימס בונד, לרקע מכוניות ספורט שנופלות מצוק". לייק שץ מ-"Consequence of Sound" תיארה את השירה של מרינה ברצועה כ"כמעט אופראית".
לפי אתר Musicnotes, "Superstar" מוגדר בסימן הזמן "common", והוא בעל קצב מתון של 97 פעימות לדקה. השיר נכתב במפתח בי מינור, כאשר המנעד הקולי של מרינה נע בין התווים A3 ו-E5, והוא מסוג מצו-סופרן. לאורך בתי השיר, טווח הקול שלה מתקדם לפי סדר האקורדים. את המיקסינג לשיר ביצע סרבן גניאה באולפני MixStar שבווירג'יניה ביץ', וירג'יניה, ואת ההנדסה ביצע ג'ון האנס. את המאסטרינג של הרצועה עשה דייב קוץ', במאסטרינג פאלאס שבניו יורק.
ביקורות
אליסון סטאבלבין מ-Nylon ציינה כי החלק האהוב עליה בשיר הוא המילים, "All of the days that we spend apart / My love is a planet revolving your heart". עם זאת, פייטון תומאס מפיצ'פורק כינה את המילים "מרושלות" והשווה את הסגנון ה"לא קוהרנטי" שלה לטכניקה שבה משתמש המפיק והכותב השוודי מקס מרטין. בן ניסן ממגזין אטווד כתב שהוא ציפה ליותר מהשיר, ותיאר את המילים שלו כנפוצות. ניק לואו מ-Clash לא התרשם מהשיר, וכתב שהוא "מציג לראווה את הכתיבה המצוינת שלה, אך מאכזב מבחינת ההפקה".
גם הגרסה האקוסטית לשיר זכתה לביקורות שונות. מייק ניד מ-Idolator כתב ביקורת חיובית, וציין כי מרינה "מפיחה חיים חדשים" לשיר. ריאנה בוכמן מ-WRBB פחות התרשמה, ואמרה ש-"Superstar" ו-"Karma" נשמעים כמו "עותקים משעממים של המקור" ובסופו של דבר "מבלגנים" את המיני-אלבום.
קידום
ב-1 במרץ 2019, במקביל ליציאתו של "Superstar" כסינגל, פורסם קליפ מילים הבנוי מלופ של מרינה צפה בבריכה, בעודה לבושה בשמלה שחורה. ב-13 בספטמבר, פורסם קליפ לגרסה האקוסטית של השיר, ועלה לערוץ היוטיוב של מרינה. הקליפ היה הראשון מתוך שלושה שפורסמו לקידום Love + Fear (Acoustic), וצולם במהלך השבוע האחרון של אוגוסט 2019. הקליפ בוים על ידי הצלם האמריקאי ניקו לא'מר, והופק על ידי AJR פילמס. הקליפ נפתח במרינה כאשר היא נמצאת חדר אפלולי, שרועה על האדמה ושערה מסודר בדוגמאות היוצרות צורות של לב. ישנו אפקט אור על הרצפה הגורם לכך להיראות שמרינה מבצעת את השיר כשהיא מתחת למים.
"Superstar" נכלל ברשימת השירים של סיבוב ההופעות Love + Fear Tour משנת 2019. הוא בוצע בין הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "To Be Human", לבין הסינגל המוביל מאלבומה הקודם, "Froot", משנת 2015. רומן גוכמן מ-Riff, שסקר את ההופעה של מרינה בסן פרנסיסקו, הביע ביקורת מעורבת לגבי ביצועהשיר. הוא כינה את השיר "באסי" וכתב שהוא "לא ממש בלט ברשימה".
שיר
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של Love + Fear.
וידאו קליפ
הקרדיטים שלהלן לקוחים מחשבון היוטיוב של מרינה.
הפקה
אנשי צוות
בית ממלוק
בית מַמְלוֹק היה בית המרקחת הראשון בגבעתיים. זהו אחד מהמבנים האותנטיים הבודדים אשר שרדו משכונת בורוכוב. זהו בית מרקחת ייחודי וראשון מסוגו, אשר הוקם על ידי איזידור יצחק ממלוק (Isidor Mamlock; 1877–1970), רוקח יליד גרמניה ומפעילי ציונות גרמניה, שדגל בשיטת הריפוי הטבעי וההומיאופתית.
היסטוריה
בית המרקחת הוקם ב-1944 על ידי ממלוק ברחוב בורוכוב 12 שבשכונת בורוכוב. עיקר הטיפולים שלו היו בעשבי מרפא, ברפואה אלטרנטיבית ובהומיאופתיה. בחצר בית המרקחת גידל צמחי מרפא ובתוכם נענע, בבונג סרפדים ועוד. מעלי האקליפטוס שגדל בחצר הכין חליטה לאינהלציה. בית המרקחת פעל במקום עד 1970. כיום הבניין עזוב ומיועד לשימור.
מבנה בית המרקחת, יחד עם בית המגורים של איזידור יצחק ומרים ממלוק, הוכרו כמבנים חשובים לשימור, בעלי חשיבות היסטורית, ציונית ומקומית, על פי המלצות סקר השימור שערכה עיריית גבעתיים.
לקריאה נוספת
Michael Mamlock, Isidor Mamlock - Apotheker, Weggefährte Herzls, Pionier der israelischen Pharmazie (Jüdische Miniaturen), Berlin: Hentrich und Hentrich Verlag, 2009.
רוב העיר
רוב העיר היא תנועה פוליטית שנוסדה בספטמבר 2008 והתמודדה באותה שנה בבחירות המקומיות למועצת עיריית תל אביב-יפו.
"רוב העיר" שמה לה למטרה לייצג את צעירי העיר תל אביב-יפו ולתת מענה מוניציפלי לצורכיהם תוך קידום הנושאים הבאים:רווחה וזכויות של סטודנטים בעיר, עסקים קטנים, דיור לצעירים ודיור בר השגה, עידוד הזכויות והפעילויות של קהילת הלהט"ב וחינוך לסובלנות; התנועה עוסקת בקידום מעורבותה של העירייה בספורט, קידום התרבות בעיר, אמנות צעירה ואמנות רחוב, קידום תחבורה אלטרנטיבית וחניה. ראשי "רוב העיר" יזמו יחד עם ראש העירייה רון חולדאי את יוזמת החנייה בכחול לבן לתושבים, חינוך, חיי הלילה בעיר כגון שיתוף החלטות העירייה עם יזמי חיי הלילה, תיירות, פיתוח התיירות הגאה, קידום תנועות הנוער ומרחבי למידה כגון פתיחת מרכז הצעירים "מזא"ה 9", פיתוח המרחב הציבורי ואיכות חיים קהילתיים כגון קידום אינטרנט אלחוטי Wi-Fi חינם ברחבי העיר.
בבחירות שנערכו ב-11 בנובמבר 2008 זכתה "רוב העיר" בשלושה מושבים במועצת העיר ה-19, והצטרפה לקואליציה של מפלגת תל אביב אחת בראשותו של ראש העיר רון חולדאי, בטקס שנערך ב-30 בנובמבר 2008. אסף זמיר בן ה-28, חבר המועצה מטעם התנועה, הפך לסגן ראש העירייה הצעיר ביותר בתולדות העיר. בבחירות של שנת 2013 הגדילה התנועה את כוחה במועצת העיר ה-20 לארבעה מושבים.
ב-9 ביולי 2018, מנהיג התנועה אסף זמיר הודיע שיתמודד בבחירות לראשות העיר שהתקיימו ב-30 באוקטובר באותה שנה, אך הפסיד לראש העיר חולדאי לאחר שזכה ל-33.9% מהקולות לעומת 46% לחולדאי. התנועה התחזקה במועצת העיר מ-4 מנדטים ל-6 מנדטים, ובכך הפכה לסיעה השנייה בגודלה במועצה.
בשנת 2019 מנהיג התנועה אסף זמיר הוצב במקום ה-19 בבחירות לכנסת ה-21 ברשימת כחול לבן לכנסת מטעם מפלגת חוסן לישראל, והושבע לחבר הכנסת ה-21 בזמן שהוא עדיין מנהיג התנועה.
אימפריית השחיתות
אימפריית השחיתות (באנגלית: The Corrupted) הוא סרט מותחן פשע בריטי בבימויו של רון סקאלפלו, לפי תסריט מאת ניק מורקרופט. בסרט מככבים סם קלפלין, טימותי ספאל, יו בונוויל, נעמי אקי, קתל פנדרד, שון דולי, צ'רלי מרפי, נואל קלארק ודייוויד היימן והוא עוקב אחר אסיר מורשע לשעבר שמנסה לזכות בחזרה באמון משפחתו לאחר שאיבד הכל לסינדיקט פשע מקומי.
פיתוח
ב-20 ביוני 2017 הודיעה Eclipse Global Entertainment על רון סקאלפלו כבמאי הסרט באתר האינטרנט שלהם.
ליהוק
ב-5 בפברואר 2018 הוכרז כי שחקן משחקי הרעב, סם קלפלין, הצטרף לקאסט לצד טימותי ספאל. יו בונוויל, דייוויד היימן ונעמי אקי התווספו גם הם לצוות. ב-16 במרץ 2018 נואל קלארק הצטרף כבלש משטרתי.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-16 במרץ 2018 במקומות שונים ברחבי לונדון, בריטניה.
שחרור
בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-12 בספטמבר 2019.
אסף בן-מנחם
אסף בן-מנחם (Asaph Ben-Menahem; נולד ב-1940) הוא אמן ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
אסף בן-מנחם נולד בשנת 1940 במושבה רעננה. אביו, משה, היה מורה ומשורר. בשנת 1961, לאחר שרותו הצבאי, החל ללמוד ספרות ופילוסופיה. במקביל עבד בקול-ישראל ובמשרד ראש הממשלה בירושלים. בין השנים 1965–1969 שהה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, שם למד אמנות. בין השנים 1983–1985 שימש כמבקר אמנות בעיתון "קול העיר" בירושלים. בשנת 1988 היגר להולנד. עיקר יצירתו של בן-מנחם היא במדיום ההדפס. חיתוכי-העץ שלו מאופיינים בדימויים אקספרסיביים ובגדלים מונומנטליים. לצד יצירתו האמנותית, עוסק בן-מנחם בכתיבת שירה. בין ספריו "אוריולוס אוריולוס" (1973), "לשכון בערפל" (1979) ו"שני עשירונים" (1998). בשנת 2008 זכה בפרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי מטעם מוזיאון ישראל.
אחיו ארי בן-מנחם הוא פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע.
אל-ויחדאת
אל-ויחדאת (בערבית: الوحدات) הוא מועדון ספורט ירדני המפורסם בעיקר הודות לקבוצת הכדורגל שלו.
מועדון הספורט הוקם בשנת 1956 במחנה הפליטים הפלסטינים אל-ויחדאת בבירת ירדן, עמאן.
קבוצת הכדורגל, הנחשבת לאחת מקבוצות הכדורגל הטובות בליגה הירדנית, זכתה חמש עשרה פעמים באליפות הליגה הירדנית וכן זכתה בגביע הירדני עשר פעמים.
היריבה הבולטת של קבוצה זו היא קבוצת אל-פייסלי.
גדי שפי
גדי שפי (17 בספטמבר 1940 – 12 באפריל 2017) היה אלוף-משנה בחיל הים הישראלי, שעשה את מרבית שירותו בשייטת 13 והיה מפקדה במשך כשנתיים. עוטר בעיטור המופת על פיקודו במבצע מגבית 16 - פגיעה בספינת טילים מצרית בנמל ע'רדקה במלחמת יום הכיפורים.
ילדות
גד שפי נולד בקיבוץ תל יוסף. הוריו, אריה שצ'ופק מביאליסטוק בפולין וגוטה לבית דיאמנט מפלוטישקי שבליטא עלו לארץ בנפרד וב־1927 נפגשו בקיבוץ תל יוסף. שם נולדו להם שתי בנות: בתיה ורותי. בספטמבר 1940 נולד בן הזקונים, גדי.
בכיתה ח' נשר מהלימודים והצטרף לאביו, ששימש כחונך של קיבוצים צעירים מטעם הסוכנות היהודית. בראשית שנות ה־50 נדדו השניים והתגוררו תקופות ארוכות בעין גדי, בשדה בוקר ובקיבוצים צעירים נוספים. לשפי ניתנה ההזדמנות לעבוד בשדה הפתוח, לרכוב על סוסים ולהכיר את פינותיה הנידחות ביותר של ישראל.
שירות צבאי
במלחמת ששת הימים פיקד שפי על כוח סירות הנפץ של השייטת. במסגרת מבצע הנחיתה שתוכנן בחופי סיני הוגדרה לו משימה לשתק את תותחי החוף בפורט סעיד. הנחיתה התבטלה, ויחידת הסירות נשארה ללא משימה בלילה הראשון.
לאחר מלחמת ששת הימים ביצע עם חולית צוללים את מבצע ברזלית, שכלל צלילה בתעלת סואץ ומיקוש מסילת ברזל בגדה המערבית של התעלה. הייתה זו הפעולה הראשונה של שייטת 13 לאחר מלחמת ששת הימים והביצוע המוצלח היה משמעותי מאוד לחיל הים.
קורס חובלים ויחידות אחרות
שפי יצא לקורס חובלים ולאחריו הוסמך לפיקוד על טרפדת ט-203 בבסיס אשדוד. במסגרת בסיס אשדוד פיקד על מוצבי חיל הים באזור תעלת סואץ. הטרפדות יצאו מהשירות בשנת 1970. לאחר תקופה קצרה כסגן מפקד שייטת 13, עבר בשנת 1971 לשייטת ספינות הטילים וקיבל פיקוד על אח"י אילת.
שוב בשייטת 13
בשנת 1972 מונה שאול זיו למפקד שייטת 13 ושפי חזר ומונה פעם נוספת לסגן-מפקד השייטת. בפברואר 1973 פיקד על כוח מהשייטת שהשתתף במבצע ברדס 54–55, במהלכו פשטו כוחות צנחנים והשייטת על יעדי מחבלים כ-180 ק"מ בעומק לבנון. תחת פיקודו השמיד כוח השייטת מבנה של ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
באפריל 1973 פיקד שפי על כוח שייטת 13 במסגרת מבצע אביב נעורים. הכוח נחת בסירות גומי בביירות ופוצץ בית מלאכה ששימש את ארגון הפת"ח.
במלחמת יום הכיפורים השתתף בפשיטות של שייטת 13 על בסיסי חיל הים המצרי. שפי עוטר בעיטור המופת על פיקודו במבצע מגבית 16 - בו חדר עם זוג "סנוניות" לאזור מעגן ע'רדקה והטביע קומאר מצרי. בתקופה שלאחר המלחמה פיקד על מבצעי פשיטה של שייטת 13 בלבנון.
פיקוד על שייטת 13
ביוני 1976 הועלה לדרגת סא"ל והחליף את צבי גבעתי כמפקד שייטת 13. באותה עת נערכה חקירה בגין גרימת מוות ברשלנות בתאונת אימונים. החקירה לא העלתה אשמה כנגד שפי. בשנת 1977 עלה לדרגת אל"ם.
בתקופת פיקודו ביצעה השייטת מבצעי פשיטה וחבלה בלבנון והשתתפה במבצע ליטני. ביוני 1978 הוטל על השייטת לבצע פשיטה על יעדי מחבלים בדרום לבנון עם חטיבת הצנחנים או בנפרד ממנה. ביוני 1978, במסגרת ההכנות למבצע שלכת, שינה הרמטכ"ל, רפאל איתן, את הכוחות וחלק ממשימות השייטת הועברו לצנחנים כאשר אנשי השייטת משיטים אותם. הדבר היה לאחר אימונים רבים והכנות מדויקות מהשייטת וללא אימון מוקדם של הצנחנים. והשינוי נראה לשפי קשה לעיכול והוא פרש למשרדו בהפגנתיות. המבצע נעשה בליל 8/7 ביוני 1978 וכח השייטת בפיקודו של רס"ן אלי מרק נחל הצלחה רבה. שפי סיים את תפקידו באוגוסט 1978 ומסר אותו לחנינא עמישב.
בתחילת פיקודו של עמישב ארעה תקלה קטלנית באימון בנשק באזור האי טיראן, וחייל משייטת 13 נהרג. הרמטכ"ל איתן החליט להציג עמדה ברורה נגד תקלות קטלניות והשעה את עמישב. שפי פנה אל הרמטכ"ל וניסה לשכנע אותו שאם יש אשמה היא צריכה להיות עליו כי כל התדריכים וההוראות היו עדיין בשמו. הרמטכ"ל איתן לא קיבל זאת. פקודיו ומפקדיו של שפי ראו בו אדם אמין, מנהיג קרבי מהמעלה הראשונה שניתן לסמוך עליו, כזה שאף פעם לא העמיד את עצמו יותר ממה שהיה מגיע לו.
סיום שירות
שפי יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. בסיום הלימודים נערכו חילופי פיקוד בחיל הים ושפי החליט להשתחרר משירות הקבע. בשירות המילואים ביקש לעבור טירונות בחיל השריון כדי לשרת במלחמה בצוות של טנק. בקשתו מולאה אך במלחמות ומבצעים הבאים לא נקרא לשירות כזה.
חיים אזרחיים
לאחר שחרורו מצה"ל היה מסעדן-שותף במספר מסעדות: 'מסעדת הריף' ביפו, מסעדות 'הבקתה' ו'זיידה' בתל אביב, מסעדת 'התק"ם' ברחוב מונטיפיורי בתל אביב ובמקביל 'מסעדת החוף המערבי' בעיר. המסעדה זכתה להצלחה. מחוף הים עבר שפי לרחוב בן-יהודה ופתח מסעדה בשם 'שצ'ופק'. שפי הסביר שהמונח לקוח משם של דג שהפולנים אוהבים. כך למעשה ציין את שם משפחתו המקורי. בשנת 2011 מכר את חלקו במסעדה ופרש לביתו. התגורר בגבעת אולגה, בדירת גג המשקיפה אל הים.
חיים פרטיים
שפי פגש בתל אביב את אהובה ממשפחת מדני, שהייתה אז שוטרת במשטרת ישראל ובשנת 1966 נישאו. המשפחה גרה במכמורת, ולזוג נולדו 4 ילדים. הבכור יגאל נעשה איש עסקים ומתגורר בקפריסין. הבת כרמל שפי בן נעשתה מטפלת במוזיקה, הבת השנייה, יפעת שפי מרקוביץ, היא בעלת בית הקפה 'גוטל'ה' באבן יהודה. הבן ארי שפי בעל מכבסה בקיסריה. גדי ואהובה שפי נפרדו בשנת 1986 אך לא התגרשו. אהובה שפי נפטרה ב-24 ביוני 2015 ממחלת ריאות.
תחביבים
שפי אהב מאוד לשיר. הוא ניגן בקרן יער בתזמורת של קיבוץ תל יוסף והמשיך בכך גם כשהמשפחה גרה במכמורת. התחביב העיקרי של שפי היו חברים. לאחר שמכר את שצ'ופק הוא טייל בארץ והיו לו חוגים קבועים שעמם נפגש אחת לשבוע: עין הוד בימי שלישי בצהרים, חברים שעמם טייל בימי רביעי וחבר אחר שעמו נפגש בימי שישי.
חברים
שפי היה ממייסדי חבורת הגנרלים בדימוס "איינדה", שנפגשת במשך 45 שנה ביום שישי האחרון של כל חודש. שפי נהג לנפוש תקופות ארוכות בתאילנד.
מורשת
אף כי פועלו של שפי ידוע וכתב הצל"ש שקיבל עם עיטור המופת מדגיש את פיקודו על מבצע מגבית 16, נעשה שפי מוטרד מכך שאחרים מתארים את הקרב אחרת מהידוע לו. שפי טרח למצוא ודרש לפרסם את סיכומי מפקד שייטת 13 שאול זיו שנעשו אחרי המלחמה ולדעתו של שפי לא קיבלו ביטוי מספיק במורשת הקרב של השייטת. השתדלותו נשאה פרי ובהוראת מפקד חיל הים רם רוטברג פורסמו הסיכומים מחדש והופצו למפקדי היחידות הרלוונטיות.
פטירה
גדי שפי נפטר ב-12 באפריל 2017, בעת ששהה בחופשה בפאטאיה שבתאילנד. נתיחה לאחר המוות שבוצעה בתאילנד קבעה כי מדובר במוות טבעי, ככל הנראה מדום לב.
הנצחה
הקרן הקיימת לישראל בתמיכת משפחתו וחבריו של שפי מצאה לנכון להקדיש פינת מנוחה ביער עופר בשם "מעלה גדי".
משפחת טמביני
משפחת טמביני (באיטלקית: Famiglia Tambini) הייתה משפחה מהעיירה בניאקבלו (Bagnacavallo), ממחוז רוונה באיטליה, שהסתירה והצילה יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה. המשפחה כללה את האם אורליה, האב אורליו (ה-12 בדצמבר 1872 - ה-18 בנובמבר 1949), הבת רוזיטה והבן וינצ'נזו, שהיו בזמן השואה בשנות ה-20 לחייהם.
כל בני משפחת טמביני הוכרו כחסידי אומות עולם בשנת 1974 על הצלת תשעה מבני משפחת וייס, גלנדאור ויעקובוביץ.
המשפחה הייתה משפחה מאוד מכובדת, עשירה, בעלת כרמים ויקבים. היו להם קשרים גם עם אנשי הכמורה, ואף קרוב משפחה בעל מעמד גבוה מאוד בכנסייה, שניצל זאת על מנת לעזור להחביא יהודים במנזרים.
בריחתם של משפחות ווייס, גלנדאור ויעקובוביץ  (Weiss- Galandauer- Jakobowits) לבניאקבלו
בני משפחות וויס, גלנדאור ויעקובוביץ היו קרובי משפחה מהעיר פיומה באיטליה. הקהילה היהודית בפיומה מנתה כ-250 משפחות. שכיום נקראת רייקה, ונמצאת בשטחה של קרואטיה. כשפלשו הנאצים לאיטליה בספטמבר 1943, בעקבות כניעת איטליה לבעלות הברית, החליטו יהודים רבים לברוח לדרום איטליה, לכיוון האזורים בשליטת בעלות הברית. גם יוחנן גלנדאור החליט שהמצב בפיומה מסוכן ורצה לברוח עם משפחתו. הוא קיים מכירת חיסול של תכולת החנות המשפחתית כדי להרוויח כסף לקראת מסעם הצפוי. הבריחה מפיומה דרומה הייתה קשה ומסוכנת. הפרטיזנים פוצצו את כל הדרכים הראשיות, כך שלא הייתה תחבורה סדירה. המשפחה לא וויתרה, ושילמה לעגלון שייקח אותם למקום בטוח. הם הגיעו לעיר טריאסטה. שם פגשו מכר בשם יצחק אינהורן שסיפר להם כי בעיירה בניאקבלו יוכלו למצוא מקלט. אינהורן היה סוחר יינות יהודי, שהיה נוסע רבות לבניאקבלו על מנת לייצר שם יין כשר. הוא התיידד עם וינצ'נזו טמביני, שמשפחתו הייתה בעלת כרמים, וכשהנאצים כבשו את איטליה ברח אינהורן לביתם של משפחת טמביני. הוא השאיר את הכתובת של המשפחה אצל הרב של טריאסטה, כדי שיהודים אחרים יידעו על קיומו של מקום מקלט זה.
מקום מקלט אצל משפחת טמביני
בבניאקבלו, הם פגשו את משפחת טמביני. משפחת טמביני העניקה למשפחת ווייס-גלנדאור מקלט בקומה השנייה שבביתם, שם היו שני חדרים ומטבחון.
גם בתקופת המלחמה בני משפחת טמביני המשיכו לעבוד בכרמים וביקבים, וכך לא נפגעו פגיעה כלכלית משמעותית מן המלחמה ויכלו לכלכל את היהודים אשר שהו אצלם. וינצ'נזו ורוזיטה, ילדי המשפחה, ביצעו את רוב המטלות שהיו קשורות בהצלת המשפחה. בעוד הוריהם החביאו יהודים בביתם ונתנו להם חסות, ילדי המשפחה, חיפשו מקומות מסתור נוספים בעת הצורך, הביאו את הילדים למנזר, סידרו תעודות מזויפות, ומצאו רופאים ובתי חולים ליהודים שהיו צריכים טיפול.
כמה ימים לאחר הגעתה של משפחת ווייס- גלנדאור לכפר, הגיעו עוד משפחות שברחו כדי לחפש מסתור מהנאצים. בין המשפחות היו קרובי משפחה של משפחת ווייס-גלנדאור: רלה ברגר וילדיה- יצחק בן ה-7 וטאובה בת ה-5, אלברטו ברגר, אשתו רג'נה ברגר וילדיהם - ארנה בת ה-19, יוסף בן ה-17 וקרלו בן ה-15.
וינצ'נזו ורוזיטה מצאו מקום מסתור בכפר לכל המשפחות שהגיעו, כל משפחה בחדר אחר. אוכלוסיית הכפר תמכה מאוד ביהודים, העניקה להם מקום בביתם וכלכלה אותם.
המשך נדודיה של משפחת וויס-גלנדאור ועזרתם של משפחת טמביני
במשך כמה שבועות החיים בעיירה התנהלו כבשגרה, אך אז הגיעה הודעה מרשויות הכפר, שאם ימצאו שם יהודים הם ייעצרו. הודעה זו גרמה בהלה גדולה בקרב היהודים ואנשי העיירה, אך משפחת טמביני הצליחה להרגיע את הרוחות בעזרת חברו של וינצנז'ו, אזקיאלה מקאקארו, שהיה מפקד המשטרה בכפר והבטיח להזהיר אותם במקרה של סכנה כך שיהיה ליהודים מספיק זמן לברוח. במקביל, וינצ'נזו חיפש פתרונות חלופיים אצל חקלאים בכפרים הסמוכים, במקרה והיהודים יצטרכו לעזוב.
ביום שבת אחד, הגיע לעיירה מפקד המשטרה עם רשימה מפורטת של כל הכתובות והשמות של המשפחות שמסתירות יהודים וגם של היהודים עצמם. הוא היה צריך למסור את הרשימה הזו למטה של הגסטפו, אך בחר להזהיר את וינצ'נזו שהנאצים אמורים להגיע לעיירה למחרת וללכוד את כל היהודים. תוך לילה אחד בלבד המשפחות שהסתירו יהודים היו צריכות למצוא ליהודים מקום מסתור חדש.
אורליה טמביני הודיעה למשפחת ווייס-גנדאור על הסכנה, ושעליהם לעזוב את בניאקבלו באופן מיידי. היא הורתה להם לקחת איתם רק מזוודה אחת קטנה עם מוצרי מזון. היא הבטיחה ששאר הרכוש שלהם ישמר אצל משפחת טמביני וכשהמצב יירגע הם יוכלו לשלוח להם את הרכוש בחזרה, או שהם יבואו לקחת אותו מהכפר. באותו הערב ברחה משפחת ווייס-גלנדאור, לאחר ששהו אצל משפחת טמביני במשך חודשיים. הם ברחו בשקט דרך השדות, והגיעה לבית של חקלאי בשם אנטוניו דלה וולה, שגר בפאתי העיירה, על גדות נהר הסניו (Senio). הוא החביא את המשפחה באסם שהיה מחובר עם מנהרה אל מקלט חפור מתחת לאדמה, בגדה הימנית של הנהר במשך כחודש.
וינצ'נזו ורוזיטה באו לבקר את המשפחה לעיתים קרובות, הביאו להם אוכל וגם חלק מהרכוש שהשאירו מאחור. וינצ'נזו הצליח לסדר מסמכים מזויפים למשפחה, שאפשרו להם למצוא מגורים במקום יותר נוח. גם במקום החדש, המשיכה משפחת טמביני לבקר את משפחת ווייס- גלנדאור ולהביא להם מצרכים. באחד הביקורים, סיפר וינצ'נזו למשפחה כי הצליח לסדר תעודות מזויפות גם לקרובי משפחה שלהם, חנה אשכנזי וילדיה שלמה וחיים וכן רוזינה ברגר, קלרה ברגר ויונה ברגר. באחד הימים, נסעו רוזינה ויונה ברגר למקום מחוץ לעיר, וזיהו אותן כיהודיות. זהותן נמסרה לגרמנים והן נעצרו. בחיפושים, מצאו הגרמנים בחפציהם את הכתובת של משפחת טמביני, וכן את הכתובת של אלברטו ברגר ורלה ברגר. כך הבינה המשטרה שמשפחת טמביני עזרה ליהודים. הם עצרו את וינצ'נזו והוא הצליח להזהיר את שאר המשפחה והם ברחו לפני שהגיעו לעצור אותם. לאחר יומיים וינצ'נזו שוחרר ממעצרו.
אחת מבנות משפחת טמביני, ארנסטה, שגרה בעיר לוגו (Lugo), ארגנה את קבלתם של חמשת ילדי גלנדאור-יעקובוביץ, ועוד בן-דוד אחד לשני מנזרים בעיר לוגו. היא ובתה מריה רוזה לקחו את הילדים בכל יום ראשון לבלות בביתן. לאחר זמן מה במנזר, הצליחה משפחת ווייס-גלנדאור לחצות את הגבול לשווייץ דרך ההרים בעזרת אישה בשם לידיה קטנאו (Lidia Cattaneo), שהוכרה אף היא כחסידת אומות עולם, ובכך להינצל.
משפחת טמביני המשיכה לעזור למשפחות יהודיות אחרות ולחלקן הצליחה לעזור בחציית הגבול לשווייץ. בסך הכל, הצילה המשפחה 41 יהודים. בנוסף, המשפחה עזרה לבעלות הברית ולבריגדה היהודית במלחמה. כאשר הגיעה הבריגדה היהודית לאיטליה באוקטובר 1944, משפחת טמביני עזרה להם בשליחויות ובהסתרה. גם אנטוניו דלה וולה המשיך לקלוט בביתו פליטים יהודים והציל סך הכל 28 יהודים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, משפחת ווייס-גלנדאור חזרה לאיטליה, ועלתה לארץ באפריל 1949. אלנה גלנדאור המשיכה לשמור על קשר הדוק עם אורליו ואורליה באמצעות מכתבים, והמשפחות שלחו אחת לשנייה תמונות ומתנות קטנות.
יונה עמית (גלנדאור) נמצאת בקשר הדוק עם סטפניה דלה וולה, נכדתו של אנטוניו דלה וולה, החקלאי שהסתיר אותם בביתו. היא ומשפחתה ביקרו בארץ וגם משפחתה של יונה ביקרה אותם באיטליה.
הנצחה והכרה כחסידי אומות עולם
למשפחת טמביני לא היה קשר משפחתי ליהודים, הם הצילו אותם מתוך טוב לבם ועשו מעשה מוסרי ואמיץ, תוך סיכון אמיתי שלהם עצמם ושל ילדיהם.אלנה גלנדאור מסרה עדות ביד ושם, על מנת שיכירו במשפחת טמביני כחסידי אומות עולם. ב-8 באפריל 1974, הכיר יד ושם במשפחת טמביני כחסידי אומות עולם. הם לא יכלו להגיע לטקס, ולכן קיבלו מהקונסול הישראלי ברומא תעודה ומדליית זהב. שמותיהם חקוקים על קיר חסידי ההנצלחה בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
בני משפחת טמביני זכו להכרה על הצלת תשעת חברי משפחת יעקובוביץ, וייס וגלנאור: הסבתא לאורה ווייס, בתה שרה יעקובוביץ וילדיה של שרה- יהודה יעקובוביץ בן ה-13 ואסתר יעקובוביץ בת ה-11. בתה השנייה של לאורה, אלנה גלנדאור, בעלה יוחנן גלנדאור וילדיהם יחיאל בן ה-10, ציפורה בת ה-6 ויונה בת ה-5.
ב-25 באפריל 1995 הוקמה אנדרטת אבן שיש גדולה ועליה חרוטים שמות היהודים שהסתתרו בעיירה, אך בסופו של דבר נתפסו על ידי הנאצים ונשלחו למותם במחנות ההשמדה.
ביוזמת תלמידי התיכון של בניאקבלו ובשיתוף המשפחות בעיירה, הוקם גן משחקים בעיירה לזכר חסידי אומות העולם ב-30 במאי 2012. תלמידים מהעיירה אף משתתפים במסעות לפולין.
היסטוריה של דנמרק
ההיסטוריה של דנמרק כוללת היסטוריה ארוכת שנים באזור של ממלכת דנמרק של היום.
דנמרק אוחדה כממלכה בשנת 980 לערך על ידי האראלד כחול-השן, שהתנצר יחד עם תושבי הממלכה. בשנים שלאחר מכן הספיקה דנמרק להתפרק, להתאחד מחדש, להתעצם ולכבוש שטחים נרחבים כשאז הגיעה המפלה והיא נאלצה להחזיר שטחים רבים. דנמרק חזרה לאחר מכן לגדולתה, אך בעקבות סכסוך בינה לבין שוודיה וברית ערי הנזה נפלה שנית.
ב-1397 אוחדו דנמרק, שוודיה, נורווגיה והשטחים שבחסותם, תחת שלטונה של מרגרט הראשונה, מלכת דנמרק, ונקראו איחוד קאלמאר. בעקבות מתחים רבים בין דנמרק ונורווגיה לבין שוודיה, יצאה שוודיה מן האיחוד בשנת 1521. כשעזבה שוודיה, דנמרק ונורווגיה המשיכו לשתף פעולה בתור אוניה פרסונלית שנקראה, דנמרק-נורווגיה. במאה ה-16 החלה תנועת הלותרניזם לשלוט בדנמרק, דבר שגרם להתנגדות הקתולים ולמרד שדוכא ביד קשה על ידי השלטונות הדנים.
במאה ה-17 השתתפה דנמרק במלחמת שלושים השנים והובסה בה קשות. ב-1657, הצטרפה דנמרק ל, וגם בה נחלה מפלה. בסוף המלחמה נחתם הסכם קופנהגן שקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, וגבולות אלו תקפים עד היום.
היסטוריה מוקדמת
דנמרק יושבה לראשונה לפני יותר מ-100,000 שנה, אך ככל הנראה תושביה הראשונים אולצו לעזוב את האזור בתקופת עידן הקרח האחרון, והתושבים הקבועים הראשונים הגיעו לאזור בסביבות האלף ה-13 לפני הספירה. בסביבות האלף ה-4 לפני הספירה התפשטה ההתיישבות החקלאית. החברה באזור, בזמן תקופת הברונזה הנורדית, קברה את מתיה עם חפציהם הגשמיים מתחת לרגמים. הרבה דולמנים וקברים הבנויים מאבן הם במקור מתקופה זו. באזור נמצאו כלי ברונזה רבים הכוללים חפצי דת מרהיבים וכלי מוזיקה המספקים את ההוכחה הקדומה ביותר למעמדות ורבדים חברתיים.
במהלך עידן הברזל הפרה-רומאי, בין השנים 500 לפני הספירה לבין שנת 1 לספירה, התקרר האקלים בדנמרק ונעשה רטוב יותר, תהליך שהקשה על החקלאות באזור וגרם לכך שחברות רבות היגרו דרומה, לאזור גרמניה. הפקת ברזל, ממחצבות שבביצות, על ידי אנשים החלה בתקופה זו. ההוכחות מראות שמתקופה זו, בדנמרק ובשאר צפון מערב אירופה, הייתה תרבות קלטית שהשפיעה על האזור רבות.
בעקבות מציאת מטבעות רומיים באזור, הוכח כי הקיסרות הרומית, שהגיעה כמעט עד לאזור דנמרק של היום, שמרה על קשרי מסחר עם השבטים המקומיים באזור, שהיו באותה התקופה מושפעים רבות מהתרבות הקלטית. הרונות הראשונות הידועות באזור באו כנראה מן הדרום בסביבות שנת 200 לפני הספירה. דבר שתרם לעליית ההגירה החיובית בצפון אירופה והגביר את הסכסוך בין התושבים הרומים בגאליה לבין הטווטונים היה מיצוי של אדמה מעובדת במאה הראשונה לפני הספירה. רוב החפצים הרומים שנמצאו באזור ייוצרו בסביבות המאה ה-1 לפני הספירה. על פי ממצאים מסוימים שירתו חלק מהלוחמים מהאצולה הדנית בצבא הרומאי.
בתקופה זו היו רציחות רבות והגופות של הנרצחים נזרקו לביצות. בכמה מן המקרים כמה מן הגופות שהושלכו לביצות, התגלו במצב די טוב, דבר שסיפק לחוקרים מידע רב ערך על האנשים שחיו באזור של דנמרק בעידן זה.
תקופת הברזל הגרמנית
התרבות החומרית בצפון אירופה בזמן ההגירה החיובית העצומה באזור, שהתרחשה בין המאה ה-5 למאה ה-7 לספירה, מיוחסת, על פי ההיסטוריונים, כתקופת הברזל הגרמנית. כמה מן השרידים הידועים ביותר מתקופה זו כוללים "גופות כבולות מן הביצה", שביניהם גופות של 2 אנשים, שנחנקו בכוונה, במצב שימור טוב, שסיפקו מידע שימושי לגבי החיים בתקופה זו.
המקורות הספרותיים הראשונים
קיימים מספר מקורות שסיפקו כמה מהתיאורים המוקדמים ביותר על התרבות הדנית, בהם כתבי שירה באנגלית עתיקה כגון אלו של ביאוולף ווידסיט, וכן כתביהם של סקנדינבים כגון סקסו גרמטיקוס שחי בערך במאה ה-13. רובם למעשה שרידים של מיתולוגיה ואגדות. כמו הומרוס, כותבים אלו תיארו את ההיסטוריה בצורה לא מדויקת מנקודת מבט תקופתית מאוחרת יותר, אך עבודתם שפכה אור על כמה עובדות היסטוריות.
עידן הוויקינגים
בתחילת המאה ה-8 לספירה, האימפריה הפרנקית של קרל הגדול התפשטה צפונה עד לגבול הדרומי של העם הדני. הדנים היו מודעים לטבח שבוצע בפגנים בגרמניה, ואיום זה גרם להם להתאחד יחד עם עמים סקנדינבים נוספים. החל מתקופה זו ובמשך מאות שנים, נקראו הדנים, יחד עם הנורווגים והגיטים, בשם ויקינגים ושלטו על הימים והחופים של אירופה. הוויקינגים הדנים היו פעילים בעיקר באיים הבריטים ובמערב אירופה, וכבשו חלקים מאנגליה, אירלנד, צרפת (ייסדו את נורמנדי) ועוד. הוויקינגים התיישבו ברוב שטחה של דנמרק במאה ה-8 לספירה עד המאה ה-11 לספירה. המבנה החברתי שלהם היה מסובך יותר מרוב החברות שהתיישבו באזור בעבר. בתחילת המאה ה-11 המלך קאנוט הגדול שלט בדנמרק ובאנגליה ביחד, למשך 20 שנה, כשליט יחיד.
נצרות, התרחבות והקמת ממלכת דנמרק
רק מספר מועט של ממלכות התיישבו באזור שידוע היום כדנמרק במשך שנים רבות. דנמרק אוחדה כממלכה בשנת 980 לערך על ידי האראלד כחול-השן (Harald Blåtand) המלך הראשון של דנמרק. באותו הזמן מיסיונר גרמני שכנע אותו להתנצר. הנצרות, שהחליפה את המיתולוגיה הנורדית הישנה, הייתה מועילה ביותר עבור המלך החדש: היא הביאה עימה תמיכה מהאימפריה הרומית הקדושה, ואפשרה למלך להיפטר מכל מתנגדיו שלא הסכימו לוותר על דתם הפגנית.
יורשו של האראלד, סוון הראשון, מלך על דנמרק, אנגליה ועל חלק מנורווגיה משנת 986 ועד שנת 1014. בנו הבכור, האראלד השני, הומלך לאחר מותו של אביו. הוא מלך משנת 1014 עד שנת 1018 ואז נפטר והוחלף על ידי אחיו קאנוט הגדול, שמלך על חלקים נרחבים בסקנדינביה.
לאחר מותו של קאנוט הגדול ב-12 בנובמבר 1035, אנגליה התנתקה משלטון דנמרק, ודנמרק נכנסה למצב של אנרכיה לתקופה מסוימת. בזמן זה שלטו הארדיקאנוט ומגנוס הראשון. ויקינגים מנורווגיה פשטו על שטחה של דנמרק. סוון השני, אחיינו של קאנוט, הקים מחדש מלכות דנית חזקה ובנה מערכת יחסים טובה עם הארכיבישוף של ברמן, שהיה אז הארכיבישוף של כל סקנדינביה. לאחר מותו מלך בנו האראלד השלישי, שידוע בזכות שיפור הכלכלה בתקופתו. מחליפו היה ילדו מחוץ לנישואים של סוון ואחיו של האראלד השלישי, קנוט הרביעי, שמלך שש שנים (משנת 1080 עד שנת 1086) ואז נפטר. קנוט הרביעי היה הקדוש המגן של דנמרק. לאחר מותו הומלך אחיו של קנוט הרביעי ושל האראלד השלישי, אולף הראשון. הוא האשים את אחיו קנוט בכמה בעיות שצצו בתקופת מלכותו. הוא מלך משנת 1086 עד שנת 1095.
בתחילת המאה ה-12, בתקופת מלוכתם של נילס ושל אריק השני, דנמרק הפכה לבירתה של "מחוז הכנסייה הנוצרית העצמאית של סקנדינביה". זמן קצר לאחר מכן הקימו נורווגיה ושוודיה כנסיית ארכיבישוף משלהם ללא שליטה דנית. אמצע המאה ה-12 הייתה תקופה קשה לממלכה הדנית, במהלכה התרחשה במדינה מלחמת אזרחים אלימה. בסופו של דבר ולדמר הגדול, מחליפו של אריק השלישי, הצליח לייצב את המצב במדינה. המלך ולדמר והארכיבישוף אבסלון, הקימו את המדינה מחדש. בזמן תקופת שלטונו, ולדמר הקים טירה בכפר של אוון, שבסופו של דבר גרם להקמת קופנהגן, בירתה של דנמרק המודרנית. בשנת 1118 כבש ולדמר את הולשטיין. ולדמר ואבסלון הפכו את דנמרק למדינה עם כוח מרכזי בים הבלטי, ובשלב מאוחר יותר היא התחרתה על מסחר, שטח והשפעה באזור הים הבלטי עם ברית ערי הנזה, הולשטיין והמסדר הטבטוני. בשנת 1168, הכניעו ולדמר ואבסלון את הנסיכות של רוגיה, ובכך כבשו שטח נרחב ברצועת החוף הדרומית של הים הבלטי. בסביבות שנת 1180, עברו גם מקלנבורג ודוכסות פומרניה לשליטה דנית. במחוזות הדרומיים החדשים קידמו הדנים את הנצרות ואת ההתיישבות.
קשיי המלוכה
התנגדותם של האצולה ושל הכנסייה הקתולית הקשתה על מלכי דנמרק לבסס את שלטונם במדינה. התקופה הממושכת של היחסים המתוחים בין המלוכה לכס הקדוש ברומא, נקראת "הסכסוך הארכיבישופי". בסוף המאה ה-13, כוחו של המלך הצטמצם ואנשי האצולה אילצו את המלך להעניק להם זכויות נוספות, בהתחשבות בחוקתה הראשונה של המדינה. בעקבות קרב בורנהפאד ב-1227, דנמרק הפכה לחלשה יותר, דבר שפתח חלון הזדמנויות לברית ערי הנזה ולהולשטיין. רוזנות הולשטיין השיגה שליטה על חלקים גדולים בדנמרק מכיוון שהמלך העניק להם אחוזות בתמורה לכסף בשביל כס המלכות בשל המצב הכלכלי הבעייתי.
בעקבות השלטון ההרסני של כריסטופר השני, שכלל מרד איכרים וסכסוך עם הכנסייה, חלק נרחב מן המדינה מושכן לרוזנים (חוץ מסקניה שסופחה לשוודיה). לדנמרק לא היה מלך שמונה שנים לאחר מותו של כריסטופר והיא הייתה נתונה לשליטת הרוזנים. בשנת 1340, לאחר התנקשות באחד הרוזנים, הומלך בנו של כריסטופר השני, ולדמר (אטרדג) הרביעי, ועד 1360 הוא התאושש והחזיר את אחרון השטחים הממושכנים. אחד הגורמים שסייע לוולדמר הרביעי בהחזרת השטחים היה מגפת המוות השחור, שהגיעה לדנמרק בשנים אלו. הוא הסתכסך עם ברית ערי הנזה כשהמשיך בניסיונותיו להרחיב את הממלכה לאחר שנת 1360. ב-1361 הוא כבש את גוטלנד, כנגד רצונם של אנשי ברית ערי הנזה, שהפסידו את ויסבי, עיר מסחר חשובה. ברית ערי הנזה חברה לשוודיה ויחדיו פתחו במלחמה כנגד דנמרק. תחילה מהלך זה כשל כישלון חרוץ כשצי של חיילים של ברית ערי הנזה נפל בשבי הדני והוחזר תמורת סכום עצום. אך בהמשך השתפר מזלם של אנשי הברית, כאשר אצילים מחצי האי יוטלנד מחו כנגד המיסים הכבדים שהופנו למימון המלחמה היקרה. אנשי הברית בשילוב עם שוודיה והאצילים פעלו יחדיו כנגד המלך והגלו אותו ב-1370. למשך מספר שנים הברית שלטה על המבצרים שבאזור ארסונד שבין סקונה לשלן.
מרגרטה ואיחוד קאלמאר
היורש של מרגרט, אריק השביעי, שמלך על האיחוד משנת 1396 עד שנת 1439 (הוא הוכר רשמית כמלך בשנת 1424), היה חסר כישורים וגרם להתפרקות האיחוד באופן ישיר. אריק נלחם ברציפות למשך זמן רב עם ברית ערי הנזה ועם ליבק. כתוצאה מכך, ברית ערי הנזה ארגנה חרם כלכלי על האיחוד, דבר שגרם למרד מצד שוודיה, שראתה בכך פגיעה בכלכלתה, המבוססת על כרייה. שלוש המדינות יזמו את הדחת אריק בשנת 1439. אחיינו של אריק, כריסטופר השלישי, נבחר למלך בכל אחת משלוש הממלכות, איחד את סקנדינביה שנית ומלך על כולה משנת 1442 עד מותו בשנת 1448. האצולה השוודית לא הייתה מרוצה מהשליטה הדנית, והאיחוד הפך במהרה לרשמי בלבד אך בפועל כל ממלכה הייתה כשלעצמה. המלך הבא של האיחוד, כריסטיאן הראשון, ששלט משנת 1450 עד שנת 1481, והמלך שאחריו, הנס, ששלט באיחוד משנת 1481 עד שנת 1513, הגבירו את המתח בין המדינות וכמה מלחמות פרצו בין שוודיה לבין דנמרק.
בתחילת המאה ה-16 עלה לשלטון כריסטיאן השני, שמלך בשנים 1513–1523. הוא הצהיר לכאורה: "אם כובעי שחובש אני על ראשי ידע את מחשבותיי, הייתי אוחז בו וזורק אותו". ציטוט זה מתייחס לעסקאות פוליטיות ערמומיות שעשה במהלך תקופת כהונתו. הוא כבש את שוודיה במטרה לחזק את האיחוד, וטבח בכ-100 מנהיגים שהתנגדו לשלטון האיחוד, אירוע שנודע כ"אמבטיית הדם של סטוקהולם", (נובמבר 1520). "אמבטיית הדם" הרסה כל תקווה להמשכיות האיחוד הסקנדינבי.