cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסיקה (מחשב)
סוגי פסיקות
פסיקות מאפשרות לבצע תקשורת בין התקני קלט/פלט לתהליכים. בפסיקות אסינכרוניות מופרעת ריצת התוכנית כדי להעביר מידע מהתקן חומרה כלשהו למעבד. התקן שעון, למשל, מעביר בקשת פסיקה בקבועי זמן ידועים, המאפשרים למערכת למדוד את הזמן שעבר בין פעולות ולתזמן את ריצת התוכניות. בפסיקות סינכרוניות מעביר התקן כלשהו הודעה למערכת. כאשר מתבצעת חלוקה באפס, גורמת יחידת העיבוד המתמטית להעלאת פסיקה כדי לטפל בשגיאה הנוצרת. בפסיקות יזומות מעבירה התוכנה באמצעות פקודה מיוחדת את מספר הפסיקה שיש לעורר ובאופן זה מעבירה מידע להתקני קלט/פלט.
כאשר מנגנון הפסיקות ממומש דרך המעבד, מחברים בקר פסיקות בין ההתקנים המעוררים את הפסיקה לכניסת הפסיקות של המעבד, ובאופן זה ניתן לרבב מספר פסיקות כך שניתן לטפל בהן לפי חוקיות כלשהי. כאשר המנגנון ממומש באמצעות הזיכרון, ממפים את הפסיקות לתאים ידועים בזיכרון, כך ששינוי מצב התא מעיד על התעוררות פסיקה.
שימוש אופייני
טיימרי חומרה משמשים לעיתים קרובות ליצירת הפרעות מחזוריות. ביישומים מסוימים, פסיקות כאלה נספרות על ידי כדי לעקוב אחר הזמן המוחלט או שחלף, או משמשות את מתזמן המשימות של מערכת ההפעלה לניהול ביצוע של תהליכים רצים, או שניהם. פסיקות תקופתיות משמשות בדרך כלל גם כדי להפעיל דגימה מהתקני קלט כגון ממירים אנלוגיים לדיגיטליים, ממשקי מקודד תוספתיים וכניסות GPIO, ולתכנת התקני פלט כגון ממירים דיגיטליים לאנלוגיים, בקרי מנוע ויציאות GPIO.
פסיקת דיסק מסמנת את השלמת העברת נתונים מהציוד ההקפי של הדיסק או אליו. זה עלול לגרום לתהליך לרוץ כשהוא ממתין לקריאה או כתיבה. פסיקת כיבוי חוזה אובדן מתח העומד בפתח, ומאפשרת למחשב לבצע כיבוי מסודר בזמן שעדיין נשאר מספיק כוח לעשות זאת.
פסיקות מקלדת גורמות בדרך כלל לאחסן הקשות על מנת ליישם את ההקלדה.
פסיקות משמשות לפעמים כדי לחקות הוראות שאינן מיושמות במחשבים מסוימים. לדוגמה, הוראות נקודה צפה עשויות להיות מיושמות בחומרה במערכות מסוימות ולחקות אותן במערכות להן עלות נמוכה יותר. מקרה נוסף, ביצוע של הוראת נקודה צפה שלא הוטמעה יגרום לפסיקת חריגה של "הוראה בלתי חוקית". המנגנון המטפל בפסיקות יממש את פונקציית הנקודה הצפה בתוכנה ולאחר מכן יחזור לתוכנית שקיבלה פסיקה כאילו בוצעה ההוראה המיושמת בחומרה. זה מספק ניידות תוכנת יישומים על פני כל הקו.
בחומרה
ניתן לחלק את פסיקות החומרה לשני סוגים:
כאשר התקן מעוניין לעורר פסיקה, הוא מעביר בקשת פסיקה דרך אחת הכניסות של בקר הפסיקות. כל התקן המסוגל לעורר פסיקה מחובר לבקר הפסיקות דרך כניסה אחת המקצה לו מספר מזהה. בקר הפסיקות מעביר את בקשת הפסיקה למעבד דרך כניסה בודדת או זוגית במעבד, הנקראת "כניסת הפסיקות". המעבד בודק אחת לכמה זמן את כניסת הפסיקות שלו; כאשר הוא מגלה שקיימת בקשה לפסיקה, הוא שומר את מצב המערכת (הכולל את האוגרים, את הפקודה הבאה לביצוע וכתובות הזיכרון הרלוונטיות) במחסנית (סוג המחסנית תלוי במערכת ההפעלה) ומתשאל, באפיק מידע אחר, את בקר הפסיקות לגבי מספר הפסיקה. לאחר קבלת מספר הפסיקה מעביר המעבד את המערכת ל ומחפש בטבלת הפסיקות את שגרת הטיפול המתאימה.
שגרת הטיפול בפסיקה
שגרת הטיפול בפסיקה (Interrupt Service Routine, ISR) היא שגרה המופעלת בעקבות קבלת פסיקה. במערכות הפעלה ישנות, בעת ביצוע שגרת הטיפול בפסיקה היה המעבד חסום בפני ביצוע פעולות נוספות. מסיבה זו, במערכות הפעלה מודרניות (ובמיוחד במערכות זמן אמת) שגרות הטיפול מחולקות לשני סוגים: שגרות טיפול מרמה ראשונה, ושגרות טיפול מרמה שנייה. שגרות הטיפול מרמה ראשונה מבצעות את הפעולות ההכרחיות לשחרור הפסיקה, ומתזמנות את ריצת שגרות הטיפול מהרמה השנייה, שאחראיות לטפל במידע שהתקבל באמצעות הפסיקה. בזמן הטיפול באמצעות שגרות מרמה ראשונה מופסקת ריצת התוכנית, דבר העשוי לפגוע בביצועיה. שגרות טיפול מרמה שנייה רצות לרוב מתוך תהליכון נפרד או בזמן הפנוי של המערכת.
מאפייני פסיקות
פרט לחלוקת הפסיקות לפי מקור הפסיקה (פנימית או חיצונית) קיימים מספר מאפיינים נוספים לפסיקות:
בילי ויילדר
סמואל "בילי" וַיילדר (באנגלית: Samuel "Billy" Wilder; 22 ביוני 1906 – 27 במרץ 2002) היה תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי יליד גליציה. פעילותו בתחום הקולנוע השתרעה על פני חמישה עשורים, ובמהלכה נוצרו מן הסרטים המצליחים והזכורים ביותר של תעשיית הקולנוע ההוליוודית.
חייו
נולד בשם שמואל וִילדֶר בקיץ 1906 בעיירה סוחה שבגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בדרום פולין). ויילדר החל את דרכו ככתב, תחילה בווינה ואחר כך בברלין. בשנת 1929 החל לכתוב תסריטים לקולנוע. עד שנת 1933 כתב כ-20 תסריטים, בהם ל"אמיל והבלשים" (1931) המצליח, ושיתף פעולה עם במאים כרוברט זיודמאק, אדגר אולמר ופרד זינמן (שביים אחרי כן סרטים כ"בצהרי היום" ו"אוקלהומה").
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הבין ויילדר כי בגלל יהדותו מסוכן להישאר בגרמניה הנאצית והיגר לצרפת, שם התנסה לראשונה בבימוי ("הזרע הרע", 1934). בשנים לאחר מכן היגר לארצות הברית והשתקע בהוליווד. אמו, סבתו ואביו החורג, שנותרו באירופה, נרצחו בשואה במקומות שונים: אימו נרצחה בפלאשוב, אביו החורג בבלז'ץ, וסבתו מתה בגטו נובי טארג.
בשנותיו הראשונות בהוליווד התקשה ויילדר בקבלת עבודה קבועה באולפנים. הוא השתתף ככותב משני בכמה סרטים, בהם "מוזיקה באוויר" שבו כיכבה גלוריה סוונסון, שכוכבה הועם, ועיבוד הוליוודי ל"אמיל והבלשים". פריצת הדרך שלו באה בשנת 1937, כאשר הצליח למכור לאולפני "סרטי פרמאונט" סיפור המבוסס על מחזהו של אלפרד סבואר. שנה מאוחר יותר (1938) הוא עיבד יחד עם צ'ארלס בראקט את הסיפור לתסריט שהפך לסרט בשם "אשתו השמינית של כחול הזקן", בבימויו של ארנסט לוביטש, אלילו משכבר הימים. ב-1948 כתב את התסריט לשיר נולד בכיכובו של דני קיי.
הציוות עם בראקט הוכח כמוצלח והשניים המשיכו לשתף פעולה בתסריטים לשורה ארוכה של דרמות וקומדיות של "פרמאונט", שבהם בלטו "זה קרה בחצות" (1939), "כדורים של אש" (1941) ו"נינוצ'קה" של לוביטש. שני האחרונים הקנו לו מועמדות לפרס אוסקר כתסריטאי. תסריטיהם של בראקט וויילדר, שהמשיכו לשתף פעולה עד 1950, היו שנונים ומתוחכמים, אך ויילדר סבל מהיחס הרע שגילו כלפיו הבמאים, ובמיוחד מיצ'ל לייסן (שביים, בין השאר, את "זה קרה בחצות").
בהשראת פרסטון סטארג'ס, תסריטאי שהפך לבמאי מצליח מאוד ("הליידי איב" ואחרים), שכנע ויילדר את "פרמאונט" לאפשר לו לנסות לביים את תסריטיו. התוצר היה הקומדיה השנונה משנת 1942, "הקצין והקטינה" (The Major and the Minor) בכיכובם של ג'ינג'ר רוג'רס וריי מילאנד. סרט זה כלל כמה מן המאפיינים המובהקים של הקומדיות של ויילדר, לרבות משחקי חילופי זהויות ועיסוק במיניות חריגה (במקרה זה, פדופיליה) במסווה קליל.
ויילדר המשיך לדרמה נוספת, "סוף השבוע האבוד" (1945), שהיה דיון ראשון ונוקב בבעיית האלכוהוליזם וזכה בארבעה אוסקרים, כסרט הטוב ביותר, תסריטאי ובמאי (לוויילדר) ושחקן ראשי (ריי מילאנד). הסרט כלל כמה סצינות מרשימות, גם מבחינת העיצוב החזותי (חלק שלא היה חזק אצל ויילדר), ובמיוחד סצינות הזיות השכרות של מילנד בבית המחסה ושבר מסורת הוליוודית בצלמו את מילנד ברחובות ניו יורק באמצעות מצלמה נסתרת, כדי להשיג את תחושת הסינמה וריטה המבוקשת.
ויילדר שירת בצבא האמריקני בברלין מיד אחרי מלחמת העולם השנייה, תקופה שהעניקה לו השראה למספר סרטים על היבשת הישנה. הראשון היה "ואלס הקיסר" התמוה (שבו נכפה עליו ככוכב ראשי בינג קרוסבי), והשני "רומן זר" (A Foreign Affair), קומדיה על רומן בעל נימות סאדו-מזוכיסטיות ברורות בין זמרת מועדונים בעלת עבר נאצי (מרלן דיטריך) וקצין צבא אמריקני. השפעת תקופה זו ניכרת גם בסרטו "עד התביעה" (1957) המתאר, בין היתר, את ניסיונות הישרדותה של דמותה של דיטריך כזמרת מועדונים גרמנייה לאחר המלחמה, הצריכה לפתות חיילים בריטים על מנת לקבל מוצרי מזון בסיסיים.
משם המשיך ויילדר לאחד מסרטיו הגדולים ביותר, "שדרות סאנסט" (1950), קומדיה שחורה על כוכבת סרטים אילמים השקועה באשליות (גלוריה סוונסון) ותסריטאי צעיר (ויליאם הולדן) ההופך לנער השעשועים שלה. הסרט מסופר מנקודת מבטו הייחודית של הולדן המת, המספר לצופים איך הגיע למצב זה. הסרט זכה להצלחה גדולה והעניק לוויילדר אוסקר על התסריט הטוב ביותר. זה היה גם שיתוף הפעולה האחרון שלו עם צ'ארלס בראקט.
הצלחתן של שתי הקומדיות הארסיות הקודמות פיתתה את ויילדר להמשיך בקו זה עם "הקרנבל הגדול" משנת 1951, סאטירה צורבת במיוחד על עיתונאי (קירק דאגלס) הבונה לו קריירה מאסונם של לכודים במכרה. הקהל לא אהב את הסרט, שהיה לכישלון הגדול הראשון של ויילדר, שדווקא סבר כי זהו אחד מסרטיו הטובים ביותר.
ויילדר לא התרגש והמשיך בשורה ארוכה של עיבודים מצליחים להצגות. "סטלאג 17" (1953) בעקבות המחזה של בוון וטרז'ינסקי הייתה דרמת מחנה שבויים מרשימה, שבה שבוי נכלולי (ויליאם הולדן) נחשד בשיתוף פעולה עם שומרי המחנה הנאצים. "סברינה" (1954) הייתה קומדיה קלילה שבה המפרי בוגרט כמיליונר מפתה את בת הנהג הענייה (אודרי הפבורן) כדי שלא תסיח את דעתו של אחיו קל הדעת (ויליאם הולדן). "חטא על סף ביתך" (The Seven Year Itch) משנת 1955 הפגיש את ויילדר לראשונה עם מרילין מונרו בקומדיה על גבר (טום יואל) המנסה לפתות את מונרו. אחרי עיבוד לספרו של צ'ארלס לינברג "רוח סנט לואיס" (1957), על חציית האוקיינוס האטלנטי בפעם הראשונה, חצה אותו ויילדר בעצמו כדי ליצור את "עד התביעה" (1957), עיבוד לדרמת בית המשפט של אגאתה כריסטי עם מרלן דיטריך. באותה שנה יצר ויילדר את "אהבה אחר הצהריים", מחווה גלויה לארנסט לוביטש (במיוחד ב"משחקי החפצים" שהיו חביבים על ויילדר ולוביטש) על נער שעשועים מזדקן (גרי קופר) המחזר אחר נערונת צעירה (אודרי הפבורן). קופר המזדקן, עשרים שנה אחרי "כחול הזקן", מצולם לאורך כל הסרט מואפל למחצה ודרך עדשות טשטוש. זה היה גם המפגש הראשון של ויילדר עם א.א.ל. דיאמונד, שהיה מכאן לשותפו לכתיבה ולהפקה ברוב הסרטים שיצר אחרי כן.
סרטם הבא של השניים היה "חמים וטעים" (1959), קומדיית חילופי תפקידים וזהויות בה ג'ק למון וטוני קרטיס מגלמים מוזיקאים המתחפשים לנשים כדי לברוח מהמאפיה ובדרך פוגשים בנגנית היוקולילי מרילין מונרו. זה היה שיתוף הפעולה השני והאחרון של ויילדר עם מונרו, והראשון מני רבים עם למון, שהפך לשחקן כמעט קבוע בסרטיו.
אחרי קומדיית המופת הזו יצר ויילדר קומדיית מופת נוספת, "הדירה" (1960), על נערת מעלית (שירלי מקליין) המנוצלת ונזנחת, עד שעובד צעיר במשרד (למון) נחלץ לעזרה. כדרכו, הצליח ויילדר לשלב בתוך המסגרת הקומית גם נושאים שלכאורה אינם קומיים לחלוטין כמו ניצול מיני, בעלים בוגדים, בדידות והתאבדות. הסרט הניב לוויילדר שלל אוסקרים נוסף לסרט הטוב ביותר, כבמאי וכתסריטאי.
שנה לאחר מכן (ב-1961) שב ויילדר בפעם האחרונה לברלין ויצר את הקומדיה המהירה "אחת, שתיים, שלוש", עם ג'יימס קאגני (בתפקידו הקולנועי האחרון לפני פרישה ארוכה) כמנהל במפעלי "קוקה-קולה" בברלין הנאלץ להפריד ואחר כך לשוב ולשדך בין בתו של מנהל בכיר לקומוניסט אדוק.
בשנת 1963 ציוות ויילדר שוב את למון ומקליין לעיבוד של הלהיט הבימתי "אירמה לה דוס", קומדיה שנונה על זונות, סרסורים ולורדים אנגלים נעלמים, שהיה הצלחתו הקופתית הגדולה ביותר של ויילדר. אחרי כן בא "נשקני, טיפשון" (1964), על כותב שירים כושל המנסה להציע את אשתו לזמר הפופולרי דין מרטין כדי לשכנעו לשיר משיריו. סרטו הבא, "הפרקליט, הגיס והכיס" (1966) כלל שוב את למון, הפעם מול וולטר מתאו כפרקליט ציניקן. זו הייתה פריצת הדרך הגדולה של מתאו, שאף זכה באוסקר על תפקידו.
שנות השבעים לא האירו פנים לוויילדר. הסרט שיצר בבריטניה, "חייו הפרטיים של שרלוק הולמס" (1970), לא זכה להצלחה (אם כי יש בו רגעים יפים) וגם "אוואנטי!" (1972) זכה לקבלת פנים פושרת, אף כי הייתה זו קומדיה שנונה מאוד שכרגיל אצל ויילדר, טיפלה בנושאים "רציניים" (מוות, בגידה, סחיטה) תחת אדרת קלילה כביכול. הקומדיה הבאה של ויילדר ודיאמונד הייתה "כותרת ראשית" (1974) לפי מחזהו של בן הכט, והיא כוונה בעליל כדי לחזור וליצור "להיט". בסרט משתפים פעולה למון ומתאו בתפקיד עורך ציניקן וכתב המבקש לעזוב את העיתון. בסרט מופיעה גם סוזן סרנדון, בתפקידה הקולנועי המשמעותי הראשון.
בגיל 70, התקשה ויילדר להסתגל להוליווד החדשה וחלפו ארבע שנים עד סרטו הבא, "פדורה" (1978). הסרט עסק בכוכבת מסתגרת בסגנון גרטה גרבו (ואף יותר, בסגנון דיטריך) ונדמה היה, גם בגלל שילובו של ויליאם הולדן בסרט, כחזרה ל"שדרות סנסט", אף כי הנימה כאן הייתה לירית ונוגה, הרבה יותר מסאטירית.
ויילדר ניסה פעם נוספת ואחרונה עם "חברים, חברים, אבל..." (1981) שציוות בפעם השלישית את למון ומתאו, אך הסרט לא זכה לקבלת פנים אוהדת מהביקורת. ויילדר, טענו, פשוט מיושן.
ויילדר נפטר מדלקת ריאות בשנת 2002, בגיל 95. בלוס אנג'לס, קליפורניה. ונקבר בסמוך לג'ק למון ומרילין מונרו בפארק שבבית הקברות ווסטווד. העיתון הצרפתי, לה מונד, הקדיש לווילדר את עמוד השער לאחר מותו. בכותרת נכתב "בילי ווילדר נפטר, אף אחד לא מושלם", ציטוט כמחווה לסרט חמים וטעים.
סגנונו כבמאי
בילי ויילדר הוא הבמאי ההוליוודי הקלאסי: אירופאי גולה, היוצר את אמריקה שלו כשילוב של אירופה ואמריקה, שייכות וניכור, הזדהות וציניות. בניגוד לאלילו לוביטש, היה ויילדר יוצר מגוון שטמן ידו כמעט בכל סוגה קולנועית: קומדיות ("חמים וטעים", "כותרת ראשית", "חטא על סף ביתך"), דרמות ("סוף השבוע האבוד", "עד התביעה"), קומדיות שחורות ("הדירה", "שדרות סאנסט"), דרמות מלחמה ("חמישה קברים לקהיר", "סטאלג 17"), פילם-נואר ("ביטוח כפול", "שדרות סנסט") וקומדיות רומנטיות ("סברינה", "אירמה לה דוס"). כמעט בכל אחד מהתחומים הותיר את חותמו ובחלקם אף היה לאחד ממעצביו הראשיים של הז'אנר.
ויילדר הוא הציניקן המושלם. רבים מגיבוריו, גם כאשר הם "מהוגנים" למראית עין, הם אנשים הנראים מושחתים עד היסוד. אפשר למצוא אצלו בתפקיד הרומנטי הראשי בסרטים השונים פדופיל, נואף, נער שעשועים מזדקן, רוצח, ג'יגולו, מגוון סרסורים, נאצים ומיליונרים ציניים. אנשים נכרכים זה בזה כדי לנצל זה את זה, לרוב בלי כוונות טובות, כאשר הסיטואציה הקומית או הדרמטית נוצרת בעקבות מכשולים בדרך או כאשר הדמות ה"נגרסת" במטחנת הכוחות החזקים ממנה היא אדם תמים, טוב כוונות וסנטימנטלי, דמות שגילם ג'ק למון במספר סרטים אצל ויילדר. בקומדיות מתחייב סוף טוב, וויילדר מספק אותו ברצון, אך הוא אינו עושה מאמץ ניכר כדי לשכנע את הצופים כי הגיבורים אכן שבו בהם ממעשיהם הרעים קודם לכן.
ההשפעה הבולטת ביותר על ויילדר היא ללא ספק זו של ארנסט לוביטש. כמו לוביטש, מקפיד גם ויילדר על דיאלוגים שנונים הכוללים "רפארטה" מהיר בין דמויות ששתיהן אינטליגנטיות, חריפות (ומספקות שורות מחץ) – הוא ממעיט בשימוש בדמויות שתפקידן רק "להחזיר" לאחרות לצורך שורות המחץ שלהן עצמן.
הצילום אצל ויילדר, כמעט ללא יוצא מן הכלל, הוא פונקציונלי ונועד לשרת את הסצנה, בלי השראת יתר. העולם נברא מן השחקנים והדברים שהם אומרים. המצלמה היא רק אמצעי תיעודי. מסיבה זו, לא היסס ויילדר לעשות שימוש רחב באמצעי השנוי במחלוקת של קריינות רקע (voice over) כהקדמה, לחיבור חלקי סיפור או כליווי כללי. בעוד שבסרטי פילם נואר נוסח "שדרות סאנסט" הייתה לאמצעי זה הצדקה "ז'אנרית" ברורה, במקומות אחרים (לדוגמה, "הדירה", "חטא על סף ביתך" או "אירמה לה דוס") שילוב דמות "המספר" או קריינות הרקע משרתים צרכים אקספוזיציוניים או אפילו גגים מילוליים פשוטים.
השפעה בולטת אחרת של לוביטש ניכרת בעיצוב העלילה. כמו לוביטש, מרבה גם ויילדר להשתמש בחפצים החוזרים בשלבים שונים של העלילה ב"תפקידים" שונים. כך, לדוגמה, ב"חמים וטעים" מקדם ויילדר את העלילה באמצעות שימוש באביזרים: משקאות חריפים המכונים בשמות אחרים, מוסתרים ונגלים חליפות, כלי נגינה המשמשים להסתרת משקה או הסתרת נשק וחושפים את זהות הגיבורים, הדמות "חותלות" המזוהה באמצעות פריט הלבוש שלה, משקפיו של המליונר, וכן הלאה. ב"אירמה לה דוס" אלו הגרביונים הירוקים, המשמשים לזיהוי הגיבורה ומאוחר יותר גם להימלטות מבית הכלא ואביזריו של "הלורד" המשמשים להתחפשות ואחר כך לזיהוי מאשמת רצח.
ויילדר נוטה חיבה מיוחדת לחילופי זהויות, במיוחד בהקשר מיני. כבר בסרטו הראשון מתחפשת ג'ינג'ר רוג'רס לילדה בת 12 ומעוררת תחושות פדופיליות אצל הגיבור. ב"סטאלאג 17" אלו השבויים המתחפשים לנשים וחווים תחושות הומוארוטיות. ב"חמים וטעים" הגיבורים מתחפשים לנשים ואחד מהם (למון) אף מוצא סיפוק לא מבוטל בתפקידו החדש.
ויילדר נודע גם ב"שורות המחץ" ששילב ברבים מסרטיו. אפשר להזכיר כאן את:
ריבופלאבין-5-פוספט
ריבופלאבין-5-פוספט (באנגלית: Flavin mononucleotide או Riboflavin-5′-phosphate) היא ביומולקולה המופקת מויטמין B2 על ידי האנזים ריבופלאבין קינאז ומתפקדת כקופקטור במגוון אוֹקסידוֹרֵדוּקטָאזות (אנזימים המזרזים תגובות חמצון-חיזור).
תוסף מזון
ריבופלאבין-5-פוספט משמש גם כצבע מאכל כתום-אדום, באירופה הוא מסומן במספר E כ-E101a.
מקפאדן
מקפאדן (באנגלית: McFadden) הוא שם משפחה.
יסאיה ראקאצ'יוני
יסאיה ראקאצ'יוני (ברומנית:Isaiia Răcăciuni) הוא שם העט של יסאיה בנימין נכט (21 בספטמבר 1900 – 16 ביוני 1976) שהיה סופר, מחזאי, עיתונאי ומתרגם יהודי-רומני.
ביוגרפיה
יסאיה נכט נולד לבנימין וזלדה נכט, בכפר בנפת  מחוז בקאו, רומניה. תחילה למד בבית הספר היסודי בכפר ולאחר מכן כתלמיד פנימייה בבית הספר הפרטי שביץ-טירין (Schewitz-Thierin) בבוקרשט. בין השנים 1911–1917 למד בבית הספר האוונגלי בבוקרשט והמשיך בלימודים גבוהים באקדמיה למסחר.
מילא את תפקיד המזכיר הספרותי בהוצאה לאור גוטנברג בשנת 1920, בהוצאה לאור Cultura Națională (התרבות הלאומית) בין השנים 1929–1939, ובמקביל, משנת 1933, בהוצאה לאור Editura Fundaţiilor Regale. בתפקידים אלה קידם את היצירה הספרותית הלאומית הרומנית. בין השנים 1945–1948 היה מנהל ההוצאה לאור Cugetarea.
עיתונות
יסאיה נכט התחיל לפרסם בעיתונות בשנת 1920 תחת שם העט Ion Negrea. את המאמרים שפרסם בעיתונים
Rampa - יומון רומני שהופיע בין השנים 1911–1941 ובו התפרסמו ידיעות על אירועי קולנוע, תיאטרון, מוזיקה, ספרות ואומנות, אדוורול Adevărul - יומון רומני בעל נטיעות פוליטיות ליברליות, שהופעתו הופסקה על ידי ממשלת גוגה-קוזה בשנת 1937 וחודשה שוב בשנת 1946 ו- Revista Fundațiilor Regale - כתב עת ברמה בינלאומית בעל פרופיל אנציקלופדי שהופיע תחת חסותו של מלך רומניה קרול השני, חתם בשמות העט Ion Noaptea, I. Nopteanu, Ric-Rac ו-Vladimir Spataru.
שם העט ראקאצ'יוני, אותו אימץ בסופו של דבר מושאל משם מקום הולדתו.
מחזות
בשנת 1927 הוצגו שני המחזות הראשונים שלו, הקומדיה "Mirele" ("החתן") והדרמה "Uzina" (המפעל).
כתב ותרגם מחזות רבים שקיבלו תמיכה ממנהלי התיאטראות הלאומיים והועלו בהשתתפותם של מיטב שחקני התקופה. חלקם אף פורסמו בכתבי העט הספרותיים. הקומדיה "הבורסה השחורה" שתיארה את חייהם של ספקולנטים בבורסה הייתה אמורה לעלות על בימת התיאטרון הלאומי ביאשי אך הצגת הבכורה בוטלה בלחץ סטודנטים תומכי מפלגתו של אלכסנדרו כ. קוזה והתנועה הליגיונרית.
המחזה "שלושה צלבים, אפוקליפסה בתשע תמונות" אותו כתב בשנת 1922 זכה בשנת 2022 להצגה מחודשת בתיאטרון העירוני "אריאל" בעיר רמניקו ולצ'ה.
רומנים
יסאיה ראקאצ'יוני פרסם שני רומנים על רקע אוטוביוגרפי MU בשנת 1934, ו- "Paradis uitat" ("גן העדן הנשכח") בשנת 1937.
הפשעים שביצעו הלגיונרים בשנת 1941 נגד היהודים היוו בסיס ליצירה הדרמטית בשלוש עשרה תמונות "Noaptea sângelui" ("ליל הדמים") והזוועות שביצעו הנאצים באושוויץ היוו בסיס ליצירה הדרמטית בשבע תמונות "Ultima staţie" (התחנה האחרונה).
נובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
בתקופת שלטונה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית הפסיק את פעילותו הספרותית.
בעיזבונ ו נמצאו כתבי יד של רבות מיצירותיו שלא הושלמו ולא פורסמו.
חייו הפרטיים
יסאיה רקצ'ון הוא אחיו של סטרויה נכט, שנודע כקומיקאי נ. סטרויה.
שאלון
שאלון הוא סדרת שאלות שתוכנן, ניסוחן ותוכנית סדר הצגתן קבוע במדויק מראש. מקומה של שאלה בשאלון, או עצם הצגתה, עשוי להיות תלוי בתשובה לשאלה אחרת ועדיין תוכנית סדר השאלות קבוע מראש.
בניגוד לשאלון, סדרת שאלות שאינה מקיימת את התנאים המוזכרים למעלה מכונה ריאיון. בריאיון יכולים חלק מהניסוחים, חלק מהתכנים או סדר השאלות להיות ספונטניים.
סוגי השאלות בשאלון
שאלון יכול לכלול שאלות פתוחות, סגורות או סגורות עם סעיף פתוח. בשאלות סגורות על המשיב לבחור בין התשובות הקבועות מראש. בשאלות פתוחות הוא מספק תשובה משלו. שאלות סגורות עם סעיף פתוח הן לרוב שאלות בהן הנשאל מתבקש להסביר בסעיף הפתוח מדוע אף אחת מהתשובות המוצעות לא מתאימה לו.
יתרונן של השאלות הסגורות הוא בקלות השוואת המידע מכמות גדולה של שאלונים על ידי הפיכתו למידע כמותי. יתרון נוסף הוא מהירות וקלות קריאת המידע מהשאלונים. העתקת המידע משאלוני נייר לבסיס מידע ממוחשב על ידי קלדן מהירה יותר מאשר העתקה של תשובות מילוליות ארוכות בשלל סגנונות. מעבר לזאת, את המידע משאלוני נייר עם שאלות סגורות אפשר להעביר בסיס המידע בעזרת סורק ותוכנת OCR מבלי להעסיק בכלל קלדן.
יש נושאים ששאלות פתוחות מספקות להן תשובות מדויקות יותר (כגון תאריך לידה או נימוק לדעה על תפקודו של פוליטיקאי זה או אחר) ואילו נושאים אחרים מקבלים תשובות מדויקות יותר בשאלות סגורות (כגון בחירת הפקולטה בה הנשאל מעוניין ללמוד). לא תמיד המשתתפים עונים על כל השאלות. חלק מהשאלות עשויות לפנות רק אל חלק מהנשאלים ואם השאלון אינו מעוצב כהלכה, הנשאלים עשויים שלא להצליח או לא לרצות לענות על חלק מהשאלות.
דרכי הצגת השאלון
שאלונים יכולים להינתן בכתב, להיות מוקראים על ידי מתשאל או להיות מוצגים על ידי מחשב. לכן שאלונים מוצגים בדרכים הבאות:
יתרונות השיטה
יתרונות השאלון הם שהופכים אותו לכלי מדידה בהערכה ומדידה בחינוך פורמלי, בצורת מבחן
קינמטיקה
קינמטיקה היא תחום במכניקה הקלאסית המתאר תנועה של גופים במרחב. קינמטיקה עוסקת במהלך התנועה ובחיזוי המשך התנועה על פי נתונים מסוימים, אך אינה עוסקת בכוחות הגורמים לתנועה (הדינמיקה). הגדלים העיקריים בהם עוסקת התורה, הם הווקטורים: העתק, מהירות ותאוצה. מיקומו של גוף מוגדר בתור וקטור המרחק של גוף מנקודה שרירותית במרחב המכונה "נקודת יחוס". העתק של גוף מוגדר כהפרש בין שני מיקומים של הגוף בזמנים שונים. ההעתק אינו תלוי בבחירת ראשית מערכת הצירים ("נקודת הייחוס"). מהירות אינה אלא שיעור השינוי בהעתק, או נגזרת של המיקום לפי הזמן:
כאשר \vec v הוא המהירות ו \vec x הוא מיקומו של גוף.
כמו כן, את שיעור השינוי במהירות (או, הנגזרת של המהירות לפי הזמן) נהוג לכנות "תאוצה":
כאשר \vec a הוא התאוצה.
התאוצה יכולה לשנות את גודל המהירות, את כיוונה, או את שניהם יחדיו.
לשם הפשטות ניתן לחלק את הקינמטיקה לכמה חלקים. ראשית ניתן לחלק את הקינמטיקה לתנועה שוות תאוצה, הניתנת לפתרון על ידי אוסף מצומצם של משוואות, ותנועה עם תאוצה משתנה, בשבילה קיימות מערכות שונות של משוואות. עם זאת, כדי לחקור תנועה שתאוצתה משתנה, לרוב פשוט יותר להשתמש בשיקולי אנרגיה.
תנועה בעלת תאוצה קבועה
ישנן ארבע נוסחות בסיסיות המתארות תנועה שוות תאוצה:
\ v=v_0+at
\ x מסמל את מיקומו הסופי של הגוף, \ x_0 את מיקומו ההתחלתי, \ v_0 את מהירותו ההתחלתית, \ v את המהירות הסופית, \ a את התאוצה ו-\ t את הזמן.
תנועה אופקית
בעזרת נוסחות אלו, ניתן לקבל ערך חסר אם ידועים כל הערכים האחרים הרלוונטיים. לדוגמה, אם ידועה המהירות ההתחלתית (\ v_0), התאוצה ומשך התנועה, ניתן לחשב את המהירות בתום קטע התנועה בעזרת הנוסחה הראשונה. לחלופין, אם ידועה המהירות בתחילה ובסוף התנועה וכן ההעתק ההתחלתי (\ x_0) וההעתק הסופי, ניתן, בעזרת הנוסחה השלישית, לחשב את משך התנועה. במקרה, שבו אין לגוף תאוצה, כלומר גודל וקטור התאוצה שווה ל-0, המהירות ההתחלתית הופכת למהירות קבועה. במקרה זה ניתן לגזור מהנוסחה השנייה את הנוסחה לתנועה במהירות קבועה:
תנועה אנכית
לתנועה האנכית יש מספר מאפיינים ייחודיים. ראשית, אלא אם מדובר במקרים חריגים של הפעלת כוח נוסף על הגוף, התאוצה היא תאוצה קבועה, תאוצת הכובד המסומן באות \ g. גודלה של תאוצת הכובד של כדור הארץ הוא בקירוב (בחישובים תאורטיים מקורבים רבים נהוג להשתמש בקירוב גס עוד יותר, לפיו ). כיוונה של התאוצה, \ g יהיה תמיד כלפי מרכז הכוכב. כמו כן, כדי לסמן גובה מקובל להשתמש ב-\ y במקום ב-\ x. במקרים רבים, נהוג לעבוד במערכת צירים בה נקודת הזריקה היא \ y_0=0 והכיוון החיובי הוא כלפי מעלה. כמובן שבמקרים מסוימים ייתכן גם העתק שלילי (למשל זריקה של גוף מבניין). בבואנו להתאים את הנוסחות המובאות מעלה לתנועה אנכית, נציב: \ a=-g, \ x=y, \ x_0=y_0=0. הנוסחות שנקבל עבור תנועה אנכית שוות תאוצה הן:
\ v=v_0-gt
תנועה בליסטית
תנועה בליסטית היא תנועתו של גוף שנזרק בזווית \alpha השונה מ-90°, כלומר לא בזריקה אנכית. במקרה זה מבצע הגוף בעת נפילתו מסלול פרבולי כמתואר בתרשים. הגוף נע בדו-מימד, כלומר גם במישור האופקי וגם באנכי. כדי לבצע חישובים במסלולים בליסטיים, יש לפרק את התנועה לרכיב אופקי ולרכיב אנכי כשהמהירות האופקית שווה ל- והאנכית ל-. במידה ולא פועל שום כוח נוסף על הגוף בזמן תנועתו אפשר להתייחס לתנועתו מעלה-מטה כאל תנועה בעת זריקה אנכית, ולתנועתו קדימה כתנועה שוות מהירות. זאת כיוון שהכוח היחיד שפועל הוא כוח הכובד והוא פועל רק כלפי מטה, ולא במישור האופקי. לרוב בעת חישוב חישובים בליסטיים משתמשים במערכת משוואות, משוואה אחת מהתנועה האנכית, ואחת מהתנועה האופקית. למשל ניתן למצוא את משך הנפילה בקלות בעזרת תנועה אנכית ואז כשידוע הזמן ניתן למצוא את המרחק שעבר הגוף. כל בעיה תיפתר בעזרת משוואות שונות, תלוי בנתונים, אך עקרון ההפרדה בבליסטיקה הוא עיקרון חשוב המהווה את הפתרון הכללי לבעיה הבליסטית. <BR><BR> חישוב המהירות של גוף הנזרק בזווית (שיפוע) מופרד לשני רכיבים קרטזיים X,Y והמשוואה היא: <BR>
<BR>
<BR> כאשר החישוב הכולל (X+Y), נערך לפי משוואת פיתגורס, להלן: <BR>
<BR><BR> בתנועה הבליסטית מוגדר המונח טווח כמרחק האופקי המקסימלי, שגוף עובר על פני מישור הזריקה. טווח מסומן באות \ R. משוואת הטווח היא:
תנועה עם תאוצה משתנה
את הנוסחה ניתן להכליל לנוסחה הבאה:  כאשר עבור המקרה הפרטי m=2 מקבלים את הנוסחה המקורית (אשר עבורה ), ועבור m>2 יתקבל ביטוי לתנועה עם תאוצה משתנה.
לדוגמה, עבור m=3 יתקבל הביטוי:. זהו ביטוי לתנועה שבה קצב השתנות התאוצה קבוע. כזכור, תאוצה היא קצב שינוי המהירות ומהירות היא קצב שינוי ההעתק. ניתן להמשיך בפיתוח זה לכל m טבעי.
תנועה הרמונית
כיון שתנועה הרמונית היא תנועה שבה הכח תלוי במרחק, התאוצה לא קבועה, לא בכיוונה ולא בגודלה. מכאן שצריך ליצור מערכת משוואות חדשה.
המשוואה הבסיסית היא משוואה של העתק כנגד זמן והיא מהצורה הבאה:
כאשר:
הפונקציות האחרות, של המהירות והתאוצה כתלות בזמן הן הנגזרת הראשונה והשנייה של הפונקציה הזו, כלומר:
מכאן ניתן גם לקבל פונקציות של מהירות ותאוצה כתלות במיקום:
תנועה מעגלית
תנועה מעגלית שונה ביסודה משאר התנועות. לכן היא לא ניתנת לפתרון מתמטי על ידי הנוסחות שמובאות לעיל כיוון שהתאוצה של גוף הנע בתנועה מעגלית כל הזמן משתנה, לפחות בכיוונה. הבדל נוסף בין התנועה במעגל לשאר התנועות הוא, שהמהירות על פני הרדיוס של התנועה המעגלית אינה זהה - ככל שמתרחקים ממרכז המעגל כך גדלה המהירות המשיקית, המרחקים, שעוברות הנקודות השונות על פני הרדיוס שונים גם הם.
השינוי המשותף לכלל הנקודות על פני הרדיוס הוא השינוי בזווית. שינוי במיקום זה נקרא העתק זוויתי ומסומן באות \ \theta. ההעתק הזוויתי נמדד יחסית לציר החיובי ונגד כיוון השעון ביחידות של רדיאנים.
אם כן, המהירות המתאימה להעתק הזוויתי, היא המהירות הזוויתית, המוגדרת כזווית \theta אותה עובר הרדיוס ליחידת זמן t. המהירות הזוויתית מסומנת באות היוונית, אומגה \ \omega. היא נמדדת ברדיאנים לשנייה, כלומר ב-\ s^{-1}.
התאוצה המתאימה למהירות לגדלים אלה, היא התאוצה הזוויתית, המוגדרת כשינוי במהירות הזוויתית ליחידת זמן. היא מסומנת באות \alpha ונמדדת ב (, כלומר ב-\ s^{-2}.
הצבת גדלים אלו במשוואות הקינמטיקה הבסיסיות תיתן:
ההעתק הזוויתי אינו באמת וקטור, אלא זווית. לעומתו, המהירות הזוויתית והתאוצה הזוויתית הן וקטורים לכל דבר, הפונים בכיוונם בניצב למישור התנועה המעגלית.
פיקה אמריקאית
פיקה אמריקאית (שם מדעי: Ochotona princeps) היא מין של יונק קטן ממשפחת הפיקתיים שבסדרת הארנבאים החיה באמריקה הצפונית, בקרבה להרי הרוקי.
אורכה 162-216 מ"מ ומשקלה עד 170 גרם. היא דומה לארנב אך בעלת אוזניים קטנות ומסתתרת במחילות רוב זמנה. זכרי הפיקה גדולים יותר מהנקבות. הם בעלי לסתות קצרות ובעלי פרווה חומה-אדמדמה. השיער הארוך מגן עליהם מהקרה של אזורי ההרים.
הפיקות יכולות להימצא בגובה רב ולעבור את קו העצים והם חיות בין הסלעים של אזור הרי הרוקי. בקיץ הקצר הם צריכות לאגור מספיק מזון לחורף הקשה והם קוצרים עשבים, זרעים, פירות, בצלים, שורשים ופרחים הפורחים באביב ובקיץ. מספר פרטים משתלטים על מזווים של פיקות אחרות במקום לדאוג לעצמם.
הפיקות צריכות להישאר בקרבה למחילות הסלעים כדי להימלט מטורפים שונים כמו עיטים, נצים, ינשופיים, שועלים, זאבים, קויוטים, שונרים וסמורים. באזורים שהם נפוצים ביותר הם מהווים את הטרף העיקרי של רוב הטורפים.
הרג'ות הלבנים
הרג'ות הלבנים (באנגלית: White Rajahs) היו מונרכיה שושלתית של משפחת ברוּק האנגלית, ששלטה בממלכת סראוואק שבאי בורנאו בשנים 1841–1946. השליט הראשון בשושלת היה ג'יימס ברוק. כגמול על עזרה לסולטן ברוניי במאבקו בפיראטים ובהתקוממות הילידים, הוענקו לברוק אדמות סראוואק ב-1841 ומעמד של ממלכה עצמאית.
בשל רצונו של ברוק שהשושלת תמשיך דרך צאצאיו וקרובי משפחתו הזכרים, ממשיכיו היו אחיינו ואחיינו מדרגה שנייה, והאחרון שבהם ויתר על סמכויותיו לממלכה המאוחדת בשנת 1946. אחיינו של המוותר היה יורש העצר החוקי והוא התנגד לוויתור.
סנטיאגו אורקיאגה
סנטיאגו אורקיאגה פרס (נולד ב-18 באפריל 1958 בברקלדו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני.
וייארויה שיחק בספרד לאורך כל הקריירה. הוא בלט במדיהן של ריאל סרגוסה, בה החל את הקריירה, בריאל מדריד בה זכה בגביע המלך הספרדי, ובדפורטיבו לה קורוניה, שם זכה בגביע נוסף. לזכותו 14 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר במונדיאל 1990.
קריירת משחק
אורקיאגה נולד בעיר ברקלדו שבחבל הבסקים, ובגיל 13, לאחר שנבחן לאקדמיה של הקבוצה הבסקית אתלטיק בילבאו, הצטרף למחלקת הנוער של המועדון, והתקדם לקבוצת המילואים בעונת, כשהיה בן 17, ואף ערך הופעת בכורה במסגרת הגביע באותה העונה. בעונת כבר שיחק באופן קבוע במדי קבוצת המילואים בליגה הרביעית, ועם 38 הופעות סייע לה לעלות לליגה השלישית.
בשלהי עונת 1978/1979, לאחר ששיחק באופן קבוע במדי קבוצת המילואים, נקרא אורקיאגה להצטרף לקבוצה הראשונה בלה ליגה, תחת המאמן קולדו אגירה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-13 במאי 1979, בתבוסה 4–0 לאתלטיקו מדריד בחוץ, במסגרת המחזור ה-31 של הליגה, כשעלה מהספסל בדקה ה-64. בשלושת המחזורים הבאים פתח אורקיאגה בהרכב קבוצתו, ואף כבש את שער הבכורה שלו בשוויון 1–1 מול ריאל סרגוסה במחזור ה-33 של העונה. בעונת 1979/1980 הגיע לקבוצה המאמן האוסטרי, הלמוט סנקוביץ', והפך את אורקיאגה לשחקן הרכב קבוע. הוא פתח בהרכב ב-34 משחקי ליגה באותה העונה.
בשנות ה-80 נהנתה בילבאו מתור זהב ורצף עונות מוצלחות, בהן היה אורקיאגה שחקן מפתח בחלק האחורי. הצמיחה של המועדון התחילה עם הגעתו של המאמן חבייר קלמנטה לקבוצה בעונת 1981/1982. עונה לאחר מכן, היה אורקיאגה שותף מלא לזכייתה של בילבאו באליפות ספרד. בעונת 1983/1984 זכה אורקיאגה עם בילבאו באליפות שנייה ברציפות, ואף השלים עמה זכייה בדאבל המקומי, עם זכייה בגביע המלך לאחר שפתח בהרכב בניצחון 1–0 בגמר על ברצלונה, שזכור יותר מהקטטה ההמונית בסיומו בין שחקני הקבוצות, ובהם כוכב ברצלונה, דייגו מראדונה.
עד לעזיבתו של קלמנטה, המשיכה בילבאו להיאבק בצמרת, כאשר אורקיאגה נחשב לבורג משמעותי בחוליית ההגנה שלה. הוא שיחק בקבוצה עד לתום עונת 1986/1987, והשלים שמונה עונות רצופות כשחקן הרכב קבוע במדי הקבוצה. בסך הכול ערך אורקיאגה 255 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 1987/1988, חבר אורקיאגה לקלמנטה באספניול. לאחר עונת שיא שהסתיימה במקום השלישי, התקשתה אספניול בליגה וסיימה את העונה במאבקים נגד הירידה. אורקיאגה השתלב היטב בקבוצה, עם 24 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, מתוכן 22 בהרכב. על אף האכזבה מהיכולת בזירה המקומית, רשמה הקבוצה קמפיין מרשים בגביע אופ"א, שם העפילה עד לשלב הגמר. אורקיאגה פתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול באייר לברקוזן, ועל אף ניצחון מרשים 3–0 במשחק הראשון, הובס עם קבוצתו בתוצאה זהה בגומלין, בדרך להפסד בדו-קרב פנדלים בסיום. אורקיאגה בעט את הפנדל השלישי של קבוצתו, אך רשם החמצה כשהבעיטה שלו נעצרה במשקוף.
בסיומה של 1988/1989 ירדה אספניול לליגת המשנה, ואורקיאגה פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
נבחרת ספרד
כשחקן צעיר, התקדם אורקיאגה דרך הנבחרות הצעירות ועד לנבחרת ספרד הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו במדיה ערך ב-26 במרץ 1980, מספר שבועות לפני יום הולדתו ה-22, תחת המאמן לאסלו קובאלה. אורקיאגה היה לאחד משלושה שחקנים שערכו בכורה במדי ספרד בהפסד הביתי 2–0 ל במשחק ידידות. מספר חודשים לאחר מכן, נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של המאמן חוסה סנטמריה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת מוסקבה. אורקיאגה פתח ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בהדחה כבר בתום שלב הבתים. ספרד סיימה בשלוש תוצאות שוויון מול גרמניה המזרחית, סוריה ואלג'יריה, וסיימה את הבית במקום השלישי.
אורקיאגה נאלץ להמתין כשנתיים להופעתו הבינלאומית הבאה, במשחק ידידות לקראת טורניר מונדיאל 1982 הביתי. על אף שצבר רק שתי הופעות במדי הנבחרת הבוגרת, זומן על ידי סנטמריה לסגל הנבחרת לטורניר. אורקיאגה לא שותף כלל בשלב הבתים הראשון, בו סיימה ספרד במקום השני בבית. בשלב הבתים השני פתח אורקיאגה בהרכב בשני משחקיה של ספרד, שהסתיימו בהפסד 2–1 ל ושוויון 0–0 מול אנגליה, שסיים את דרכה של ספרד בטורניר.
לאחר תום הטורניר, שוב נאלץ אורקיאגה להמתין כשנה וחצי להופעתו הבינלאומית הבאה. המאמן מיגל מוניוס העניק לו מספר הופעות במשחקי ידידות בחודשים שקדמו לטורניר יורו 1984, ואף זימן אותו לסגל הנבחרת לקראת הטורניר. בטורניר זה זכתה ספרד להצלחה כשהעפילה עד לגמר הטורניר. אורקיאגה פתח בהרכב במשחק הראשון, בו סיימה ספרד בשוויון 1–1 מול, וכן פתח בשוויון 1–1 מול במשחק הבא, בו הוחלף כעשר דקות לסיום. הוא לא שותף בניצחון 1–0 על גרמניה המערבית שהעניק לספרד את הכרטיס לחצי הגמר מהמקום הראשון, ופתח על הספסל בשלב חצי הגמר מול. המשחק נגרר להארכה לאחר שוויון 1–1 בתום הזמן החוקי, ואורקיאגה עלה במחליף בדקה ה-102. בדו-קרב הפנדלים בעט אורקיאגה שלישי וכבש בדרך לניצחון נבחרתו בתוצאה 5–4. אורקיאגה חזר להרכב לקראת משחק הגמר, בו הפסידה ספרד 2–0 ל וסיימה את הטורניר כסגנית אלופת אירופה.
לאחר טורניר היורו ערך אורקיאגה הופעת אחת נוספת במדי הנבחרת, בהפסד 3–1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986. הייתה זו הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, כאשר בסך הכול צבר 14 הופעות בינלאומיות.
תובה
תובה (תֻּבָּה; אולי מן תיבה, באנגלית: Chassis) היא השלדה של רכב קרבי משוריין, שבה נמצאות המערכות האוטומטיביות של כלי הרכב, בהן המנוע, ממסרת, המזקו"ם (או הגלגלים), מכלי דלק ותא הנהג. התובה ממוגנת בדרך כלל במעטפת שריון כבדה.
לעיתים קרובות תובה אחת (למשל של טנק או נגמ"ש) משמשת בסיס למשפחה שלמה של כלי רכב משוריינים. דבר זה נעשה הן בתכנון מראש (תובה אחת מתוכננת למשפחה שלמה של כלי רכב והתקנת המרכבים השונים היא פשוטה יחסית, כגון משפחת הסטרייקר) והן בתכנון שבדיעבד, כלומר בהסבת תובות באופן שלא היה בתכנון המקורי (לדוגמה: הסבת טנק ה-T-55 לנגמ"ש "אכזרית" על ידי צה"ל).
דוגמאות לתובות ידועות
התובות שלהלן ידועות ונפוצות ורובן שימשו בסיס למשפחות שלמות של כלי רכב משוריינים:
אלני ויטלי
אלני ויטלי (ביוונית: Ελένη Βιτάλη, נולדה ב-19 בספטמבר 1954) היא זמרת ומלחינה יוונית ממוצא צועני, הפעילה מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
אלני ויטלי נולדה באתונה למשפחת מוזיקלית, בעלת שורשים צועניים, ובילדותה חיה את אורח החיים הצועני הטיפוסי בנסיעות ברחבי המדינה. אביה, טקיס לווידאס, ניגן בסנטור ואמה, לוסי קאראג'ורג'יו, הייתה זמרת. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 היא החלה גם לנגן בסנטור, השתתפה בפסטיבל השירים בסלוניקי (עם השיר "בלי כסף") ונכנסה לתעשיית המוזיקה ביוון. היא התפרסמה לראשונה ב-1973, בדואט עם הזמרת סוטיריה בלו, בשיר "אף אחד לא יכול להיות סבלני" ("Δεν περισσεύει υπομονή"). אחר כך התפרסמה עם השיר "הציפורן שלי" ("Άι γαρούφαλό μου"), וכן באמצעות השתתפותה בפסטיבל מוזיקת העם "מנוליוס".
ב-1989 הקליטה ויטלי את הלהיט "מול מרפסת" וב-1993 את השיר "מי מפחד מווירג'יניה וולף" במילים ובלחן משלה, ובשנת 2000 הוציא את האלבום "ספוטלייט". היא הופיעה רבות ברחבי יוון וקפריסין, בשנים הראשונות של הקריירה שלה גם הופיעה בקונצרטים ברחבי העולם בקהילות של יוצאי יוון.
דינה רקנאטי
דינה רקנאטי (1928 – 5 ביוני 2021) הייתה אמנית, פסלת וציירת ישראלית, ששילבה בין מספר מדיות אמנותיות, בהן מיצבים, הדפסי משי, תבליטים, ושטיחי קיר.
אלני ויטלי
ביוגרפיה
ביוני 2015 הופיעה בישראל יחד עם יורגוס דאלארס וגליקריה.
דינה רקנאטי
ביוגרפיה
רקנאטי נולדה בשם דיאן הֶטֶנָה (Hettena) בקהיר, מצרים. סיימה את לימודיה בבתי ספר לצרפתית ואנגלית בשנת 1945. ובשנת 1946 נישאה לאיש העסקים רפאל רקנאטי בתל אביב, ולשניים נולדו הבנים אודי ומיכאל (מייקל).
בין השנים 1946–1948 נסעה ללמוד תולדות האמנות בלונדון, ובשנת 1948 הצטרפה ל-"Art Student League" בניו יורק שם הייתה עד לשנת 1962. מאז התגוררה רקנאטי בארצות הברית.
אלני ויטלי
חיים אישיים
בשנת 1975 היא נישאה למוזיקאי ואנגליס קסידי ובשנת 1976 ילדה את בנם ניק, שהוא כותב שירים ומפיק של מוזיקה יוונית.
דינה רקנאטי
ביוגרפיה
בשנת 1970 הציגה את תערוכתה הראשונה בישראל, בגלריה גורדון בתל אביב ובה 13 עבודות פיסול בברונזה, בהמשך הציגה במוזיאון ישראל שטיחי קיר והדפסי משי ושילובים של טכניקות אומנותיות.
לרקנאטי פסלי חוץ ועבודות המוצגות במוזיאון ישראל (1965), מוזיאון תל אביב (1971), משכן נשיאי ישראל (1972), במוזיאון היהודי של ניו יורק (1975), נמל התעופה בן-גוריון (1976), אוניברסיטת ניו יורק (1978), שגרירות ישראל בוושינגטון (1980), ובאוניברסיטת תל אביב (1985). וכן יצירותיה נמצאות במרכזים שונים. "גווילים" (1984) בבית אריאלה, "רום" (1985) במכון ויצמן ברחובות ו"דברים" (1996) במרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים.
יצירותיה של רקנאטי, היו מחוויה וזיכרון אישי וקולקטיבי, כמחווה לתרבויות עתיקות, לאדמה ולזמן. היא שילבה בין פיסול וציור שהתכתבו מטפורית עם סוגיות שונות, בשילוב של צורה ותוכן.
בציוריה היא השתמשה בבדים אותם היא עיצבה לתוך תבניות. היא השתמשה בשילוב של קווים זוויתיים ומעוקלים וגוונים שחיברו בין המאופק לפרוע והאינסטינקטיבי. צבעי הבז' הגיעו ממדבריות המזרח התיכון, אליהם התערבבו גוונים כחולים שהעבירו מצב רוח דרמטי וגווני לבן טהורים. שילוב הגוונים העניק לעבודה קצב, תוך שילוב של חלומות בהקיץ, עבר והווה.
רקנאטי זכתה בפרס האביב של קרן התרבות אמריקה-ישראל (1967) ויקירת המועצה לישראל יפה (2005) על כך שלוותה את המועצה מראשיתה, ובשיתוף עם בעלה ייסדו את המרכז הלימודי של המועצה בתל אביב, ותרמו להטמעת המודעות לערכי ישראל יפה.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, עלתה לישראל ומאז התגוררה בהרצליה פיתוח.
נפטרה ב-5 ביוני 2021.
סקר
חלק מהסקרים הנעשים באוכלוסייה אנושית נעזרים במדידות רפואיות (כגון סקר על השמנת יתר) וחלק בדיווחים של הנשאלים. חלק מהסקרים הנעזרים בדיווחי הנשאלים הם סקרי דעת קהל - סקרים הבוחנים את דעות הנשאלים. סקרים אלה נערכים בתחומי מדע המדינה והפרסום. אולם, סקרים אחרים בתחום מדעי החברה ומדעי הטבע הנעזרים בדיווחי המשתתפים עשויים לבדוק עניינים אחרים. סקרים עשויים לשאול על הרגלי הבריאות של האוכלוסייה (כמה פעמים בשבוע הנבדקים אוכלים פירות, כמה שעות בשבוע הם משקיעים בספורט) על משפחותיהם (כמה אחים ואחיות יש להם), על פשיעה (כמה פעמים בחודש האחרון ראית אדם גונב) או על כל נושא אחר. למרות השימוש הנפוץ בסקרים, קיימת כלפיהם גם ביקורת.
סקר דעת קהל
סקר דעת קהל הוא כלי מדידה פורמלי במדעי החברה, בו נשאלת קבוצה גדולה ומדגמית של אנשים שאלות מסוימות. הסקר נועד איסוף עמדות ודעות מוּדעוֹת של אנשים.
קשיים בעריכת הסקרים:
שיטות איסוף נתונים
ניתן לערוך סקרים במגוון דרכים, ולכל אחת מדרכים אלו יתרונות וחסרונות בתחומים שונים.
חשיבות הסקרים לקיום דמוקרטיה
יש הטוענים כי קיום סקרים מדויקים ונכונים הוא מרכיב חשוב בדמוקרטיה. לדוגמה ד"ר Frank Newport טוען כי סקרים מספקים דרך מבוססת ראיות לנבחרי ציבור כדי לשמור על קשר עם הדעות של האנשים שהם מייצגים. כמו כן סקרים יכולים לאפשר לפוליטקיאים דרך להבין מה היא דעתם של אנשים שמסיבות שונות אינם מצביעים. אחוז האנשים שמצביעים בבחירות הוא קטן יותר מסך האוכלוסייה, ודבר זה משמעותי עוד יותר ביחס בחירות מקדימות. טיעון נוסף הוא שהציבור עצמו יכול להנות ממידע על מה אנשים אחרים חושבים או מרגישים. לדעתו לדבר זה יש משמעות גדולה יותר בשנים האחרונות כאשר קיטוב פוליטי והשפעה של רשתות חברתיות עלולים להוביל לכך שאנשים נמצאים בתוך "בועת מידע" כך שהם שמים לב רק לחדשות ודעות שקרובות לדעתם. הארגון American Association for Public Opinion Research פרסם מסמך על החשיבות של סקרים לדמוקרטיה בשנת 2013.
בחירת מדגם
קביעת אוכלוסיית המדגם היא צעד חשוב ביצירתו של סקר אמין. רק לעיתים רחוקות נערך הסקר בקרב כל האוכלוסייה שאת עמדותיה עליו לשקף (מפקד האוכלוסין והדיור, שאותו עורכת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדי עשר שנים בערך, הוא דוגמה לסקר כזה). הסיבה לכך היא שעלותו של סקר כזה גבוהה מאוד. בדרך כלל נערך הסקר בקרב אוכלוסיית מדגם, שאמורה לשקף, ברמת אמינות גבוהה, את התוצאות שהיו מתקבלות לו נערך הסקר בקרב כל האוכלוסייה. בחירת אוכלוסיית מדגם נאותה היא הבסיס לסקר מוצלח.
דוגמאות של סקרי דעת קהל
סקר שזוכה לתהודה רבה הוא המדגם הנערך ביום הבחירות לכנסת על ידי ערוצי הטלוויזיה, ומטרתו לספק תחזית על תוצאות הבחירות ברגע שבו מסתיימת ההצבעה (הסקר הראשון נערך על ידי חנוך סמית בשנת 1977). זהו סקר פשוט מאוד מבחינת השאלות שהוא מציג, משום שיש בו שאלה אחת בלבד. הסקר פשוט פחות מבחינת קביעת אוכלוסיית המדגם, כך שהתוצאה שתתקבל בסקר תשקף בצורה המדויקת ביותר את תוצאות האמת. קודמים לסקר זה סקרים שנערכים בתקופה הסמוכה לבחירות, ומטרתם לשקף את התוצאות הצפויות ואת הלך הרוח של הבוחרים. יש טוענים שסקרים אלה לא רק משקפים את תוצאות הבחירות אלא אף משפיעים עליהן, משום שיש בוחרים המשנים את דעתם בהתאם לתוצאות המתפרסמות (ובוודאי שיש מועמדים המסירים מועמדותם ברגע האחרון לאחר שמתברר להם שאפסו סיכוייהם לזכות).
כללי אתיקה בסקרי דעת קהל
האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה והמועצה הציבורית לסטטיסטיקה ניסחו כללי אתיקה מקצועית לעוסקים בסטטיסטיקה, החלים גם על סוקרים ועורכי סקרים. עם זאת, כללים אלה אינם מחייבים והעמידה בהם היא וולונטרית.
השפעת המראיין על סקר דעת קהל
בוחני מתודלוגיית סקרים השקיעו רבות בניסיון קביעת מידת ההשפעה של המראיין על תשובותיו של המרואיין, בהקשר של מאפיינים פיזיולוגיים של המראיין. תכונות מרכזיות של מראיין שהשפיעו על תשובות המרואיין הם: גזע, מין ומשקל. השפעה זו באה לידי ביטוי בייחוד כשהשאלות שהפנה המראיין למרואיין קשורות לתכונות המוזכרות לעיל. כך למשל גזע המראיין השפיע על תגובות המרואיין כאשר נושא השאלות היה על עמדות גזעניות. תופעה זו הופיעה גם בסקרים שבוצעו פנים מול פנים וגם בסקרים ללא מגע פיזי בין מראיין למרואיין.
כשלים בבחירת מדגם
פעמים רבות ישנן סיבות שונות שעלולות להקשות על יצירת מדגם בעל מתאם גבוה לאוכלוסייה במגוון תחומים. בסקרים המתקיימים בישראל נפוצה בעיה לסקור אוכלוסיות קבועות כאוכלוסייה, ובמיוחד ערבים או חרדים, וכן עולים מברית המועצות ואוכלוסיית הגיל השלישי. הסיבות להיעדר הייצוג של האוכלוסיות הללו בסקרים עלול לנבוע ממספר סיבות, ביניהן שימוש בכלים אינטרנטיים או טלפוניים שציבורים שלמים לא חשופים אליהם, או קושי לפנות לאוכלוסייה שאינה דוברת עברית בשפתה. חוסר ייצוג שכזה עלול לגרום, למשל, לכך שכותרת הסקר תכריז שהסקר מייצג את "הציבור הישראלי", כאשר בפועל הוא מייצג, למשל, רק 80% ממנו, או אף פחות. לעיתים ישלימו הסוקרים את פער המידע בעזרת הערכות, שלווא דווקא מבוססות על דגימה בפועל, וכך עלולות להחמיר בעיות בניסיון לחזות את דעת הקהל בציבור הרחב.
סקרי בחירות בישראל
בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), החל על הבחירות לכנסת ועל הבחירות לרשויות המקומיות, יש הוראות בנוגע לסקרי בחירות ופרסומם. על פי החוק, הראשון שמשדר לציבור על תוצאותיו של סקר בחירות ומי שמשדר כאמור בתוך 24 שעות מאז שתוצאות הסקר נמסרו לציבור לראשונה, יציין בצד התוצאות את כל אלה:
המפרסם בכתב לציבור על תוצאותיו של סקר בחירות יפרט גם את השאלות שנשאלו בסקר. כן קובע החוק כי מי שמשדר או מפרסם לציבור בכתב, על תוצאות של סקר בחירות שלא מבוססות על שיטות סטטיסטיות מוכרות לעריכת סקרים, יציין בהבלטה שהסקר לא התבסס על שיטות סטטיסטיות מוכרות, ולפיכך אי אפשר להסיק ממנו מסקנות לגבי דפוסי הצבעה או עמדות של הציבור.
בנוסף יש להעביר לוועדת הבחירות המרכזית, בהקדם האפשרי, לעיון כל דורש, בנוסף למידע הנדרש ממפרסם הסקר, את הפרטים האלה באשר לסקר:
שלמה לורינץ
שלמה זלמן לורינץ (כ"א באדר ה'תרע"ח, 5 במרץ 1918 - א' בחשוון ה'תש"ע, 19 באוקטובר 2009) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.
ביוגרפיה
נולד בבודפשט שבהונגריה לרב יוסף אריה לורינץ, בן הרב יצחק לורינץ גאב"ד נאג'אורסי. בין השנים 1933–1935 למד בישיבת פאפא שבהונגריה אצל הרב יעקב יחזקיה גרינוולד. בסוף 1935 נסע לפולין ללמוד בישיבת מיר. שב להונגריה ובשנים שלפני מלחמת העולם השנייה היה פעיל בארגון "עלייה ב'" מטעם אגודת ישראל בהונגריה.
עלה לארץ ישראל ב-1939 על גבי הרודניצ'אר של ברוך קונפינו, ומונה לר"מ בישיבה ההונגרית "פליטת סופרים" שפעלה בישיבת "היכל התלמוד" בתל אביב . בשנת 1949 היה ממקימי המושב השיתופי קוממיות שבחבל לכיש. היה ממייסדי כפרי הנוער "שדה חמד" במושב נחלת יהודה - כיום בתחום העיר ראשון לציון, ו'חזון יחזקאל' (אלומה), וכיהן בוועד אגודת החינוך העצמאי. במאי 1951 נעצר כחשוד בחברות ב"ברית הקנאים", לאחר שהנשק של ברית הקנאים נמצא במוסד של צעירי אגודת ישראל והוא הגיע למקום בעת הפשיטה של המשטרה. לורינץ הוחזק במעצר תשעה ימים אך לא הועמד לדין. לאחר שחרורו הפיץ את הטענות על המכות שספגו העצורים מידי השוטרים. זמן קצר לאחר מכן נבחר לכנסת.
The Virgin Tour
The Virgin Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת מדונה. סיבוב ההופעות נועד על מנת לקדם את שני אלבומיה הראשונים, Madonna ו-Like a Virgin. אף על פי שתכננה לצאת בהתחלה לסיבוב הופעות בין לאומי לבסוף סיבוב ההופעות הוגבל לתחומי אמריקה הצפונית בלבד.
חברת התקליטים של מדונה החליטה לשלוח אותה לסיבוב ההופעות אחרי ההצלחה האדירה של אלבומה השני. לאחר ההכרזה הרשמית על סיבוב ההופעות ב-15 במרץ 1985 מדונה וצוותה החלו לתכנן את תוכניות ההפקה. היא רצתה שסיבוב ההופעות יהיה השתקפות של עצמה ואף שיתפה פועלה עם החברה "מריפול" לעיצוב התלבושות.
שלמה לורינץ
ביוגרפיה
כיהן בכנסת ברציפות מ-30 ביולי 1951 ועד ל-23 ביולי 1984 מטעם תנועת ציות והגשמה שעל יד צעירי אגודת ישראל, תנועה שהייתה סיעה פנימית במפלגת אגודת ישראל, ועמדה תחת פיקוחו הישיר של הרב שך עד שהשתלבה במסגרת דגל התורה. במהלך כהונתו בכנסת השלישית היה ממייסדי חברת שיכון ופיתוח של אגודת ישראל. לאורך כל שנות כהונתו פעל רבות לטובת העברת כספים לתלמידי ישיבות.
The Virgin Tour
רקע
להקת ביסטי בויז נבחרה להיות הופעת החימום של סיבוב ההופעות ופטריק לאונרד נבחר להיות המנהל המוזיקלי של סיבוב ההופעות. לאונרד סיפר על המפגש הראשון שלו עם מדונה כ-7 שנים לאחר מכן. "בהתחלה שראיתי אותה אמרתי לעצמי זו הבחורה הזו בתחתונים? אבל אז שהכרתי אותה היא הייתה הדבר המרושע הזה, אתם יודעים, ישר בפרצוף שלך. היא אמרה לי: סיבוב הופעות יארך 3 חודשים, מה שאתה יודע על הלהקה אני צריכה שתעשה." ואמרתי לה: אוקיי אני אעשה את זה".
שלמה לורינץ
ביוגרפיה
עם סיום כהונתו בכנסת מונה ליושב ראש המועצה המייעצת של בנק ישראל. ב-1989 היה שותף להקמת מפלגת הליטאים דגל התורה. מאז פטירתו בשנת 2008 של יו"ר אגודת החינוך העצמאי, מאיר לוריא, היה לורינץ מעורב בסכסוך שליטה ארוך ומתוקשר על השליטה באגודה בין משפחת פרוש והליטאים לבין חסידות גור.
The Virgin Tour
רקע
הבמה הייתה משולשת וכללה רמפות מסביבה עם סידורי תאורה שתלויים בגובה של 30 מטרים, ארבעה מסכים ענקיים ניצבו בשלושה צדדים של הקצה החיצוני של הבמה. רשימת השירים הייתה מורכבת משני האלבומים הראשונים כאשר את רשימת השירים סגרו השירים "Matirial Girl" ו-"Like a Virgin". במהלך סיבוב ההופעות היא נתמכה בשני רקדנים.
ביקורות ורווחים
למרות הביקורות המעורבות סיבוב ההופעות זכה להצלחה כאשר עם הכרזתו הכרטיסים נמכרו בכל מקום ופריטים הקשורים למדונה נמכרו גם הם בחנויות ברחבי ניו יורק. בסופו של דבר סיבוב ההופעות הסתיים עם רווח של 5 מיליון דולר. סיבוב ההופעות הקולט והופץ כ-DVD בשם, Madonna Live: The Virgin Tour.
שלמה לורינץ
ביוגרפיה
מ-1987 ועד 2003 כיהן כיושב ראש המועצה המייעצת של בנק ישראל, ובתוקף תפקידו זה התנוססה חתימתו על השטרות שהנפיק הבנק בשנים אלה.
The Virgin Tour
ביקורות ורווחים
ה-DVD זכה גם הוא להצלחה והגיע למעמד זהב בארצות הברית. סיבוב ההופעות הביא לכך שנערות רבות נהגו ללבוש בגדים בהשראת מדונה ובעקבות כך נוצר מונח חדש בשם "מדונה וונאבי" אשר מתאר נשים המתחקות אחר הזמרת ושואפות להיות כמוה מושג שאף זכה להכרה רשמית במילון בשנת 1991.
שלמה לורינץ
ביוגרפיה
נפטר בשנת תש"ע, ונקבר בהר המנוחות.
The Virgin Tour
רשימת השירים
מקור: האתר הרשמי של מדונה.
הבית הפתוח
הבית הפתוח (בשמו המלא "הבית הפתוח בירושלים לגאווה ולסובלנות") הוא ארגון להט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) ירושלמי הפועל למען להט"ב בירושלים ולקידום זכויות להט"ב בישראל ובירושלים בפרט.
בהתאם לחזון המקימים, הבית הפתוח מספק מאז היווסדו מסגרת קהילתית תומכת ללסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים בירושלים. בנוסף, הארגון פועל וקורא לשילובם של להט"ב בחברה ולבניית חברה פלורליסטית ושוויונית בישראל.
הקמה ופעילות
הבית הפתוח הוקם כעמותה בשנת 1997, תחת השם "הבית הפתוח למען הקהילה ההומו-לסבית בירושלים ולמען סובלנות חברתית". במשך שנתיים פעל הארגון ללא מבנה קבוע, ובאותה תקופה תכננו עשרות מתנדבים את פעילות המרכז הקהילתי. בשנת 1999 עבר הבית הפתוח למבנה הקבע הראשון שלו, במדרחוב בן-יהודה במרכז הבירה. בשנת 2007 עבר הבית למשכן חדש ומרווח יותר ברחוב הסורג. בראשית 2012 הוחלט בבית הפתוח להאריך את חוזה השכירות בסורג 2 לחמש שנים נוספות, תוך ציון העובדה שמיקומו הנוכחי של הבית הפתוח הפך לידוע הן בעיר עצמה והן בעולם כולו.
בבית פועל מרכז יום קהילתי עשיר בפעילויות. בשעות היום עיקר הפעילות היא משרדית, אך המקום פתוח למבקרים ועוברי אורח, לרשותם עומד סלון, ספרייה, מטבח קטן, מחשב עם גישה לאינטרנט ועוד. בנוסף, שירות מקבלי הפנים, הלא הם מתנדבים איתם ניתן לשוחח. על קירות הבית מתנוססות תערוכות מתחלפות של אמנים העוסקים בנושאים הקשורים לקהילה הגאה, כאשר חלק מהיצירות הן של חניכים או חניכים לשעבר בתוכנית הנוער והצעירים של הבית הפתוח.
עיקר הפעילות הקהילתית מתרחשת בשעות הערב ובסופי-שבוע. במקום פועלות קבוצות לקהלים מגוונים: נוער, צעירים, דתיים, זוגות לקראת הורות, גיל שלישי ורביעי, ביסקסואלים ומולטי-משיכתיים, א-מיניים וא-רומנטיים, יוצאים בשאלה מהמגזר החרדי ועוד. רוב הקבוצות נפגשות אחת לשבוע. בבית מתקיימות גם פעילויות שמיועדות לציבור הרחב: הרצאות, מופעים, דיונים קהילתיים, קבלת שבת בחלק מימי השישי וטיולים. כלל פעילות הארגון בכל התחומים ניתנת ללא תשלום, מלבד טיפולים פסיכו-סוציאליים ממושכים אשר חלקם מסובסדים וחלקם חינמיים וניתנים באמצעות שירות עו"ס להט"ב של משרד הרווחה.
ב-2006 הניחה משלחת מטעם הבית הפתוח זר לזכר להט"בים שנרדפו ונרצחו בשואה במסגרת טקס הנחת הזרים ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם, הפעם הראשונה שרדיפת להט"בים תחת המשטר הנאצית צוינה בטקס ממלכתי בישראל.
ב-2008 הוקמה בסיועו של הבית הפתוח חברותא, התארגנות של הומואים דתיים שמתאימה גם לגברים שלא יצאו מהארון ופעילותה כוללת אתר אינטרנט ומפגשים חודשיים במקום דיסקרטי. בימי ראשון פועלת בבית הפתוח "המרפאה הפתוחה", המציעה לציבור הרחב בדיקות HIV מהירות ואנונימיות. בשנת 2009 היה הבית הפתוח לארגון הלהט"ב הראשון בישראל שניתן לשרת בו שירות לאומי.
בראש הארגון פועל ועד מנהל, וזה מפקח על עבודת מנכ"ל וצוות עובדים. בשבע שנותיו הראשונות עמד בראש הוועד ג'רי לווינסון. אחריו נבחרו כיושבי ראש, לפי הסדר: נועה סתת, אלנה קאנטי, איילת שנור, מייקי גולדשטיין, נעם גל, איתן שכטמן, מאי פלג, דנה שרון, חיה ביטון, ערן גלובוס, נעם יבין והחל מיולי 2022 מכהן יונתן ולפר כיו"ר העמותה. חגי אלעד היה המנכ"ל הראשון של העמותה. אלעד כיהן בתפקידו שבע שנים, בהן פיתח את פעילות העמותה, הוביל את מצעדי הגאווה בעיר והביא אליה את אירועי הגאווה העולמיים בשנת 2005, צעד שזכה לתהודה רבה ועורר גם ביקורת. החליפה אותו נועה סתת, שכיהנה בוועד המנהל של הארגון מאז שנת 2001. את סתת החליף בשנת 2008 יונתן גר, שהיה פעיל בארגון ומילא בו שלל תפקידים (חבר ועד ויועץ התקשורת של הארגון) מאז שהיה חבר בתוכנית הנוער והצעירים של הבית הפתוח כנער. בתחילת ספטמבר 2011 החליפה אלינור סידי את גר כמנכ"לית הבית הפתוח לאחר מספר שנים של ריכוז המצעדים ותפקידים שונים בבית, ביולי 2015 נכנסה לתפקידה שרה קלה-מאיר לאחר ששימשה רכזת הנוער והצעירים של העמותה. בינואר 2018, מונה עופר ארז למנכ"ל הבית הפתוח ובהיבחרו הפך לטרנסג'נדר הראשון בישראל מחוץ לארון שמונה למנהל בשכר של ארגון בישראל. מדצמבר 2019 מכהן בתפקיד אלון שחר, ששימש בעבר רכז התפעול ורכז הקהילה של הבית הפתוח. החל מיולי 2023 נילי מדרר מכהנת בתפקיד מנכ"לית העמותה.
לארגון מדיניות שקיפות מלאה, ובמסגרת זאת תקציב הבית הפתוח והוצאותיו הם מסמך פומבי המתפרסם באתר הבית הפתוח.