cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרץ במבוך: מבחני הכווייה
עלילה
החבורה מגיעה למתחם הקניות הנטוש, שם הם פוגשים לראשונה את "הקוקואים", אנשים שהשתגעו והפכו לנגועים בעקבות וירוס ההתלקחות. וינסטון נפצע וכתוצאה מכך נדבק מאחד מהם. כשהבוקר מגיע הם מגלים את שאריות ההריסות של העיר וגם שנתע"ב עדיין מחפשים אחריהם. הזיהום של וינסטון מחמיר, מה שמכריח את שאר החבורה להשאיר אותו לבד למות בכך שיירה בעצמו, כדי למנוע את ההפיכה שלו לנגוע. החבורה ממשיכה במסעה במדבר עד שערב אחד, כאשר הם ישנים, תומאס מתעורר לגלות ציוויליזציה במרחק. כאשר סופת הרעמים מתחזקת הם בורחים למקלט במתקן נטוש. מינהו נפגע על ידי ברק בדרך אבל שורד את הפגיעה. הם מצליחים להגיע למקום, ומגלים שהמתקן מלא בקוקואים כבולים. החבורה פוגשת את ברנדה וז'ורז'ה, אשר מנהיגים קבוצה מסוכנת של ניצולים ומשתמשים בקוקואים בתור כלבי שמירה. כשהשניים מגלים שהחבורה הגיעה מנתע"ב ומחפשת אחרי ימין הצדק, השניים מסכימים לקחת אותם לימין הצדק תוך נטישת קבוצת הניצולים שלהם. רגעים לאחר מכן נתע"ב, בהנהגת ג'נסון, מתפרצים למקום רק כדי להתפוצץ יחד עם שאר המתקן על ידי חומרי הנפץ של ז'ורז'ה. עם זאת, תומאס וברנדה נשארים מאחור בזמן שהאחרים נמלטים עם ז'ורז'ה. תומאס וברנדה מצליחים לחמוק מהקוקואים, אך תוך כדי כך ברנדה נדבקת גם היא מהקוקואים. תומאס חווה פלשבק לתקופה בה הוא ותרזה עבדו בשביל נתע"ב, כאשר תומאס מנסה להזהיר את תרזה מהתוכניות של נתע"ב, כאשר השניים מופרדים על ידי החיילים. כאשר תומאס וברנדה מתאחדים עם שאר החבורה, ז'ורז'ה חוקר את מרקוס, ניצול שעובד בסתר בשביל נתע"ב, עד שהוא מגלה לו את מקום המסתור של ימין הצדק.
החבורה מגיעה לבסוף למחנות של ימין הצדק, בהם נמצאים ניצולים נוספים, ומתקבלים על ידי וינס, אשר מנהיג את ימין הצדק ואחראי להחליט האם הם יכולים להישאר או לא. כאשר הזיהום של ברנדה מחמיר, וינס מתכונן לירות בה ונעצר על ידי מרי קופר, מדענית לשעבר של נתע"ב שמגלה כי תומאס היה המודיע שלהם. בזמן שמרי עוצרת את הזיהום של ברנדה בעזרת תרופת אנזים, היא מסבירה לתומאס כי האנזים יכול להיות מופק רק מגוף של אדם חסין ולא להיות מיוצר, מה שנוגד את הפעולות לייצור התרופה של אוה, מה שהוביל ליציאתה של מרי מארגון נתע"ב. בערב, תרזה מודיעה לנתע"ב על מיקומם, באמונה שמניעיהם של נתע"ב טובים, מה שמוביל להתקפה של נתע"ב. אוה וג'נסון מגיעים להתעמת עם ימין הצדק לפני שחיילי נתע"ב לוכדים את הניצולים למטרות ניסוי, כולל את מינהו ואריס. במקביל, ג'נסון הורג את מרי בירייה. לאחר שתומאס וימין הצדק הודפים את חיילי נתע"ב, אוה, ג'נסון ותרזה נסוגים עם הניצולים השבויים. עם מספר קטן של ניצולים שנותרו במחנה, תומאס מתכנן להסתנן לתוך נתע"ב והוא נחוש בדעתו להפיל אותם, להציל את חבריו ואת הציוויליזציה בזמן שחבריו וימין הצדק מסכימים לעזור לו ומתכוננים להילחם בחזרה.
טרום הפקה
ב-13 באוקטובר 2013, כמעט שנה לפני שחרורו של הרץ במבוך, דווח כי 20th Century Fox התחילו לעבוד על מבחני הכווייה. נחשף גם כי ט.ס נוולין, שעבד לאחרונה על ארבעה מופלאים, יכתוב את התסריט לסרט, לצד הבמאי ווס בול שיפקח על התסריט של נוולין.
הפיתוח המוקדם של הסרט הראה כי 20th Century Fox הייתה בטוחה בהצלחה של הסרט הראשון בסדרה. ב-19 בנובמבר 2014 אושר כי ג'ון פסנו יחזור להלחין את הפסקול לסרט. המעצב קן ברתלמי חזר לעצב את "הקוקואים" עבור הסרט.
ליהוק
ב-26 בספטמבר 2014, איידן גילן לוהק לתפקיד ג'נסון, הידוע גם בתור "איש העכבר". ב-30 בספטמבר לוהקה רוזה סלזאר כברנדה. בימים שלאחר מכן כוכב הסרט Mud, ג'ייקוב לופלנד וג'יאנקרלו אספוזיטו הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט, בתפקיד אריס ג'ונס וז'ורז'ה, בהתאמה. נטלי עמנואל לוהקה כהרייט, אחת המנהיגות של קבוצה B, ב-22 באוקטובר 2014, וקתרין מקנמרה לוהקה כמנהיגה השנייה ב-22 בדצמבר. ב-3 בנובמבר נוספו שני שחקנים נוספים, לילי טיילור בתור מרי קופר, "רופאה שעוזרת לתומאס ולקורחים", וברי פפר בתפקיד וינס, "שורד שהוא אחד החיילים האחרונים שנשארו ביחידה האגדית שנקראת ימין הצדק".
צילומים
ב-31 באוגוסט 2014 בול פרסם כי הם נמצאים "בערך תשעה שבועות מצילומים". הוא גם חשף כי "אנחנו בניו מקסיקו עכשיו. יש לנו צוות ובמות. אנו מתקרבים במהירות לשלב הצילומים. הסטים נבנים. הרבה מהצוות חוזר. רוב צוות השחקנים חוזר, למעט אלה שנהרגו (בסרט הראשון). התסריט ממש מתקדם". שבוע לאחר מכן בול סיפר ל-BuzzFeed כי "יש לנו במות, יש לנו צוות שמגיע, דילן (או'בריאן) יחזור בעוד כמה שבועות, אנחנו בונים סטים, והתסריט נכתב. זה קצת כמו מרוץ הפעם בגלל שאנחנו אופטימיים זהירים, אבל אנחנו נרגשים שאנחנו עומדים לעשות משהו הרבה יותר מתוחכם, הרבה יותר בוגר יותר, ובאמת להגדיר כאן סאגה".
שלב הצילומים החל ב-27 באוקטובר 2014 בתוך ובאזור אלבקרקי, ניו מקסיקו. הצילומים הסתיימו ב-27 בינואר 2015, 94 ימים לאחר שהתחילו.
פסקול
פסקול הסרט פורסם ב-11 בספטמבר 2015 בהלחנתו של ג'ון פסנו.
הפצה
ב-31 באוגוסט 2014 בול חשף כי הוא מקווה ש"הסרט יצא תוך שנה". ב-21 בספטמבר 2014 פורסם כי הסרט ישוחרר ב-18 בספטמבר 2015 בארצות הברית.
שיווק
בכנס קומיק-קון 2014 בסן דייגו בול שחרר הצצה ראשונה לסט של הסרט. שש תמונות נוספות שוחררו ב-11 במרץ 2015.
הטריילר הרשמי הראשון לסרט שוחרר ב-23 באפריל 2015 בסינמה-קון של 20th Century Fox. עם זאת, הטריילר לא שוחרר באינטרנט באותו זמן, אבל טיזר באורך של דקה ו-44 שניות יצא בהקרנת בכורה לפני הסרט פיץ' פרפקט 2 במאי 2015. הטריילר שוחרר באופן ציבורי ב-19 במאי 2015. רק ב-10 ביולי 2015 שוחררה הצצה בת 30 דקות בכנס קומיק-קון.
מדיה ביתית
מבחני הכווייה שוחרר לצפייה ביתית ב-Blu-ray וב-DVD ב-15 בדצמבר 2015.
Box office
הרץ במבוך: מבחני הכווייה גרף 81.7 מיליון דולר באמריקה הצפונית ו-230.6 מיליון דולר ברחבי העולם, בסך הכל 312.3 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב של 61 מיליון דולר.
מחוץ לאמריקה הצפונית
ברחבי העולם, מבחני הכווייה שוחרר ב-76 מדינות. הסרט שוחרר מחוץ לאמריקה הצפונית כשבוע לפני ארצות הברית והרוויח 26.7 מיליון דולר בשבוע הפתיחה שלו מ-21 שווקים וב-5,586 מסכים, הישג טוב יותר מהסרט הקודם. הוא הגיע למקום השני בבוקס אופיס העולמי, אחרי משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים. בסוף השבוע השני שלו, הסרט התרחב ל-41 שווקים נוספים והרוויח סכום של 43.2 מיליון דולר מ-12,699 ב-66 שווקים, כאשר הוא הגיע למקום הראשון ב-34 מתוך 41 השווקים בנוסף להגעתו למקום הראשון בדירוגים של בוקס אופיס העולמי. בדרום קוריאה, הייתה לסרט הפתיחה הטובה ביותר של אולפני פוקס בשנת 2015, עם רווח של 7.2 מיליון דולר ב-804 מסכים. סכום זה גבוה ב-41% מרווח הפתיחה של הסרט הראשון. בצרפת הרוויח הסרט את הסכום הגבוה ביותר בפתיחה, עם רווח של 8.5 מיליון דולר, כשאחריה דרום קוריאה (7.2 מיליון דולר), רוסיה וחבר המדינות (5.2 מיליון דולר), הממלכה המאוחדת, אירלנד ומלטה (4.9 מיליון דולר) ומקסיקו (4.4 מיליון דולר). במונחים של רווח כולל, השוק הרווחי ביותר של הסרט מחוץ לארצות הברית היה צרפת (25 מיליון דולר) ולאחר מכן דרום קוריאה (19 מיליון דולר) והממלכה המאוחדת (13.2 מיליון דולר). הסרט שוחרר בסין, השוק האחרון שלו, ב-4 בנובמבר, שם הוא הרוויח סכום משוער של 19.77 מיליון דולר ב-4,945 בחמשת השבועות הראשונים (14.6 מיליון דולר בשלושה ימים), שהיו 60% יותר מהרווח של הסרט הראשון. הסרט הרוויח סכום כולל של 29.5 מיליון דולר בסין, מה שהפך אותה לשוק הגדול ביותר של הסרט בסופו של דבר.
תגובות מבקרים
הביקורות העיקריות על הסרט היו סביב הנרטיב שלו, במיוחד על השוני שלו מהספר המקורי, וחוסר בהתפתחות הדמויות. פורבס אמר כי הסרט סובל מ"תסמונת הסרט האמצעי", וטען שהוא לא מציע הקדמה או סוף. באתר TheWrap נטען כי "הסרט לא מציע הרבה עלילה או פיתוח דמויות". סטיבן קלי ממגזין הסרטים הבריטי Total Film אמר כי "מבחני הכווייה פותח בשאפתנות את עולמו בתוצאות מעורבות: פעילות מרתקת ותסריט בינוני". וולטר אדיגו מסן פרנסיסקו כרוניקל אמר על הסרט כי "יש הרבה ממתקים לעיניים, והקצב מהיר, אבל איכשהו הסרט לא מספיק".
עם זאת, מספר מבקרים ראו את הסרט כשיפור לעומת הסרט הקודם, תוך הדגשת קטעי האקשן והופעות האקשן שבו. ג'ון וויליאמס מהניו יורק טיימס כתב כי "המרדפים הרבים וההימלטויות בנס המגוחכות מציעים מינון מכובד של אדרנלין", ובריאן טרויט מעיתון USA Today אמר, "המתח, הפיתולים והאקשן של הרץ במבוך נותנים למעריצי הסרט מכל הגילאים הזדמנות לאמץ את הנער הנמלט הפנימי שלהם". רייפר גוזמן מעיתון Newsday אמר כי "זיכיון הנעורים הדיסטופי ממשיך לשחק קשוח, ועכשיו אפילו קשוח יותר, עם תוצאות משביעות רצון". בילג' אבירי, ממדור Vulture של מגזין ניו יורק, אמר כי "למעשה, מבחני הכווייה מפצה על האפוקליפסה המשעממת מהחלק הראשון על ידי הפיכה למעט משוגע בחלק השני".
סרט המשך
במרץ 2015 פורסם כי נוולין, שהיה אחד מכותבי התסריט לסרט הראשון וכתב את התסריט לסרט השני, נקבע לעיבוד הספר השלישי, תרופת המוות, לסרט. בול אישר כי אם יחזור לביים את הסרט השלישי, הוא לא יפוצל לשני חלקים. ב-9 ביולי 2015 פורסם כי הצילומים צפויים להתחיל בפברואר 2016. ב-16 בספטמבר 2015 אושר כי בול יחזור לביים את הסרט השלישי.
הצילומים תוכננו להתחיל ב-14 במרץ 2016 בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. לאחר פציעה חמורה של השחקן דילן או'בריאן על סט הצילומים, הצילומים נדחו והתקיימו בין מרץ ליוני 2017 בדרום אפריקה לקראת שחרור הסרט ב-26 בינואר 2018.
פאלקו
יוהאן הלצל (בגרמנית: Johann Hölzel; 19 בפברואר 1957 – 6 בפברואר 1998) המוכר יותר בשם הבמה פאלקו (Falco) היה זמר פופ שפעל בעיקר בשנות ה-80. מחוץ למולדתו אוסטריה ולגרמניה, הוא נחשב לזמר של להיט אחד, בזכות הצלחתו הגדולה של הלהיט "Rock Me Amadeus".
חייו
פאלקו נולד בווינה, נחשב לילד פלא ולמד בקונסרבטוריון של וינה. עם סיום לימודיו ב-1977, נסע לברלין ובמשך זמן קצר שימש כסולן של להקת פיוז'ן ששילבה ג'אז ורוק. עם שובו לווינה, כינה עצמו פאלקו, על שם גולש הסקי הגרמני פאלקו וייספלוג. הוא היה חבר בלהקות "Spinning Wheel" ו"Hallucination Company", ועד 1983 שימש כנגן הבס של להקת הרוק Drahdiwaberl.
ב-1982 הוציא פאלקו אלבום סולו ראשון, "Einzelhaft". השיר "Der Kommissar", שעסק בצריכת סמים, הפך ללהיט ואף זכה לשתי גרסאות כיסוי באנגלית. אלבומו השני, "Junge Roemer", לא נחל הצלחה מחוץ לאוסטריה ולגרמניה, ועל כן החליט לנסות להקליט גם באנגלית.
ב-1986 הגיע פאלקו לשיא הצלחתו. זמן קצר לאחר הקרנתו של הסרט עטור הפרסים "אמדאוס", הקליט את "Rock Me Amadeus", להיט דיסקו שזכה להצלחה בינלאומית. בארצות הברית שהה השיר בראש מצעד הוט 100 של בילבורד במשך שלושה שבועות. האלבום, "פאלקו 3", הגיע עד למקום השלישי ברשימת המכירות. במצעד הרית'ם אנד בלוז הגיע למקום השישי, שהיווה שיא עבור זמרים לבנים (רק ג'ורג' מייקל, רובין ת'יק ואמינם הצליחו, מאוחר יותר, להגיע להישגים גבוהים יותר). "Rock Me Amadeus" זכה להצלחה אף במדינות כרוסיה ויפן.
הסינגל השלישי שהוציא במסגרת "פאלקו 3", "Jeanny", היה שיר שנוי במחלוקת, שנכתב מנקודת מבטו של אנס ורוצח, והוחרם בארצות הברית. במדינות אירופה נחל השיר הצלחה, אף שבגרמניה ובהולנד היו תקליטנים שסירבו להשמיעו.
האלבומים שהקליט בהמשך לא הצליחו מחוץ למדינות דוברות הגרמנית, גם כשכללו קוריוזים כמו דואטים עם בריג'יט נילסן וסינדי קרופורד.
ב-6 בפברואר 1998 נפצע בתאונת דרכים בעת ששהה בחופשה ברפובליקה הדומיניקנית, ומת מפצעיו בתוך זמן קצר. נקבר בבית הקברות המרכזי בווינה.
נס אוסטרליה האדום
התקנים
בשנת 1903 עיצובם של כוכבי קבוצת הכוכבים מחמישה כוכבים בעלי מספר שונה של קודקודים (תשעה, שמונה, שבעה, שישה וחמישה) לארבעה כוכבים בעלי שבעה קודקודים ואחד בעל חמישה. הכוונה המקורית הייתה הצגתם של הכוכבים על פי רמת הבהירות שלהם בשמי הלילה.
בשנת 1908 הוחלף כוכב חבר העמים בעל שישה קודקודים בכוכב מסוגנן בעל שבעה קודקודים לייצוגן של שש המושבות אשר באיחוד וטריטורית פפואה וכל טריטוריה אחרת עתידית.
מעמד חוקי
משנת 1901 עד 1954 נס אוסטרליה האדום הונף כדגל אזרחי בידי המדינות, הממשלות האזוריות ארגונים פרטיים ואזרחים בודדים בעוד השימוש בנס הכחול נשמר לשימושה של ממשלת חבר העמים הפדרלית. לצבא האוסטרלי כמו גם לנבחרת האולימפית היו דגלים מיוחדים שעיקר שימושם היה במצעדים. בשנת 1941, ראש הממשלה רוברט מנזיס ציין כי אין כל מניעה כי אזרחים יניפו את הנס האוסטרלי הכחול על היבשה. הכרזה זו חוזקה בידי ראש הממשלה בן צ'יפלי שנת 1947 אך רק לאחר חקיקת חוק הדגלים 1953 ההגבלה על אזרחים להנפת הנס הכחול הוסרה והנפת הנס האדום נעשתה נדירה יותר ויותר.
דגל ימי
בעבר, ספינות פרטיות לא מסחריות היו חשופות לקנס כבד אם לא הונף עליהם הנס האדום הבריטי. אך לאחר פרסום צו מטעם האדמירליות הבריטית מה-5 בדצמבר 1938 אישר לאותן ספינות להניף את נס אוסטרליה האדום. חוק הגבלות הספנות (1981) חיזק את הקביעה כי הנס האוסטרלי האדום הוא "הצבעים הנכונים" להנפה על ספינות סוחר הרשומות באוסטרליה, וכי ספינות תענוגות פרטיות רשאיות להניף את הדגל האדום או את הכחול.
תוראד-אג'ינה
התוראד-אג'ינה (באנגלית: Thorad-Agena) היה משגר נגזרת של טילי התור והדלתא. השלב הראשון היה טיל תור שפותח עבור טילי הדלתא. השלב השני היה שלב אג'ינה-D ששימש בתור-אג'ינה. שלושה מאיצי קסטור שימשו כמאיצים. 43 שיגורים בוצעו בין השנים 1966 ל-1972 מתוכם שני שיגורים נכשלו ושיגור אחד נכשל חלקית.
לתוראד-אג'ינה היו שתי גרסאות: ל-SLV-2G היו מאיצי קסטור 1 ול-SLV-2H היו מאיצי קסטור 2.
העיר
"העיר" היה מקומון תל אביבי של רשת שוקן, שיצא לאור אחת לשבוע בשנים 1980–2010. בימי חמישי צורף לעיתון "הארץ" עבור מנויי העיתון באזור תל אביב, ובימי שישי הופץ לחנויות. תפוצתו בשיאה הייתה 115,000 עותקים. ב-16 בדצמבר 2010 מוזג "העיר" לתוך מוספו "עכבר העיר". באוגוסט 2017 החליטה קבוצת "הארץ" להפסיק את הדפסת "עכבר העיר".
העיר
המקומון הוקם באוקטובר 1980 בניהולו של רוני ארן, שהקים שנה קודם לכן את "כל העיר" הירושלמי, ובעריכת חנוך מרמרי. יציאתו לאור לוותה בשביתה והפגנות של עובדי הדפוס של העיתונים היומיים כיוון שהודפס בשיטת סדר צילום ולא בשיטה של סידור אותיות ידני שהייתה נהוגה עד אז. בשנותיו הראשונות חולק "העיר" בחינם, אף על פי שלעיתים התנו מוכרי העיתונים את קבלת "העיר" בקניית עיתון אחר. לאחר מספר שנים החלו לגבות כסף עבור "העיר". עם השנים ערכו את העיתון גם יואל אסתרון, גל אוחובסקי, מאיר שניצר, דוני ענבר, אמנון רבי ואיתן מרקוביץ'. בשנת 2005 עבר המקומון שינוי מקיף בתכניו ובעיצובו, וחזר להיות מופץ בחינם. לאחר שערך אותו מספר חודשים, הוחלף באותה שנה העורך יוסי קליין באורי שאלתיאל.
"העיר" נחשב במשך השנים, מאז הקמתו, לעיתון פרובוקטיבי. חלק מתדמיתו השונה באה לידי ביטוי בטורים האישיים הקיצוניים, בכתבות החושפניות, ואף בפרסומת למכוני ליווי. הוא היה היחיד שפרסם כתבות הנוגעות בהומוסקסואליות, בברנז'ה התל אביבית ובשאר נושאים חדשניים לתקופה. עם השנים התמתן העיתון. "העיר" נודע גם באירועים שארגן מדי שנה, בהם "טעם העיר" (אירוע אוכל) ו"שוק מעצבי העיר" (אירוע אופנה) וועידת העיר לעסקים באילת.
בעקבות מודעות בעיתון של מתן שירותי זנות, הורשעה ב-2004 רשת שוקן.
בנוסף לכתבות שנכתבו במיוחד עבורו, פרסם "העיר", כחלק מרשת שוקן, גם כתבות המתפרסמות בכל מקומוני הרשת. לעיתים הגיליון כולו הוקדש לנושא אחד. דוגמה לכך היא גיליון 21 באפריל 2006, שהוקדש כולו למאמרים על 25 סדרות טלוויזיה.
בשנת 2007, מותגו רוב מקומוני רשת שוקן תחת השם "העיר" בתוספת שם העיר בה הופצו, ושם העיתון שונה ל"העיר תל אביב" (כך לדוגמה שונה שם העיתון הירושלמי כל העיר ל"העיר - ירושלים" וכלבו בחיפה הפך ל"העיר - חיפה"). לאחר מספר שנים המיתוג מחדש בוטל.
מ-5 במרץ 2010 הודפס העיתון בפורמט A4 ובמעטפת כרומו. ב-16 בדצמבר 2010 מוזג "העיר" לתוך מוספו "עכבר העיר".
עכבר העיר
עכבר העיר היה מדריך תרבות, בילוי ופנאי, שהחל את דרכו כמוסף של מקומון "העיר". המדריך הוקם ונערך לראשונה על ידי קובי ניב, והוא קיבץ בתוכו את אירועי השבוע הקרוב, וכולל מידע בנושאי הפנאי השונים - קולנוע, מוזיקה (הופעות) ותערוכות אמנות, בנוסף לביקורות וטורים אישיים. אחד המאפיינים של "עכבר העיר" היה שעריו המאוירים על ידי אמנים ישראליים, בהם עמוס בידרמן, דודו גבע, אמיתי סנדי ואחרים. בנוסף לכך, פורסמו מספר מוספים מיוחדים בשנה, שהבולט בהם הוא "עכבר עולם", מדריך חו"ל אלטרנטיבי. שמו של המוסף נגזר משם המשל אודות "עכבר העיר ועכבר הכפר".
ב-22 במאי 2006, עלה לרשת אתר האינטרנט "עכבר העיר". ב-7 בינואר הושק האתר רשמית, לאחר שנים בהן לרשת שוקן לא היה כל ייצוג באינטרנט. עכבר העיר הוא אתר תרבות, בילוי ופנאי המספק הן מדריך אירועים והן כתבות תרבות בתחומים שונים. האתר פעיל במספר תחומים: אוכל, לילה, סרטים, במה, טלוויזיה, מוזיקה, אמנות ופעילויות ילדים.
ב-3 במרץ 2017, חזרה להופיע מהדורת דפוס של "עכבר העיר", כאשר הפעם מדובר במדריך ארצי, המשקף את התכנים באתר ולהפך. המנכ"לית והעורכת הראשית של "עכבר העיר" הייתה טל לוין.
באוגוסט 2017 החליטה קבוצת "הארץ" להפסיק את הדפסת "עכבר העיר" ולהטמיע חלק מתכני "עכבר העיר" באתר "הארץ". בדצמבר 2017 הודיעה קבוצת "הארץ" על מיזוג מלא של "עכבר העיר" במדור התרבות של אתר "הארץ", כך ש"עכבר העיר" יפעל כמדריך בילויים ואירועים בלבד.
עכבר העיר קפה
עכבר העיר קפה הייתה רשת חברתית מקוונת של אתר עכבר העיר. היא עלתה לאוויר בדצמבר 2008 והתרכזה בתחומי התרבות, האמנות, הבידור והפנאי. בעיקר אפשר האתר לגולשים לכתוב בלוגים וביקורת על סרטים, מוזיקה, מסעדות והופעות. האתר פעל בחינם, והיה אומר להתבסס על הכנסות מפרסום. בשנים הראשונות זכה להצלחה, אך במשך השנים, עם העלייה בפופולריות של פייסבוק מספר הגולשים באתר ירד. ביולי 2020 הודיע קבוצת הארץ כי "עכבר העיר קפה" והאתר המקביל "TheMarker Café" ייסגרו וכל התוכן שבהם ימחק.
לוח העיר
בשנת 1986 ייסד אהרון (אהרל'ה) רוזנברג, במסגרת העיתון את "לוח העיר". לוח מודעות למכירת נדל"ן, השכרת נכסים, מכירת והשכרת נדל"ן עסקי, מודעות למכירת רכב ומודעות של בעלי מקצוע ונותני שירותים. בנוסף ניתן היה לפרסם בו מודעות בנושאים כגון הכרויות, ו"מציעים למכירה". הלוח זכה להצלחה רבה ונתח השוק שלו הלוח, הגיע בשנת 1998 ל-33% באזור המרכז. בחיפה, ירושלים ואשדוד היה כ-65% והוא היה מופץ כמוסף בעיתוני רשת שוקן ועיתון הארץ בסופי שבוע. הלוח נהג לפרסם את עצמו ברדיו באמצעות ג'ינגלים הומוריסטיים.
תחום הלוחות היו אחד מאפיקי ההכנסות היציבים בעיתונות המקומית בישראל, אך בתחילת שנות ה-2000 סבל התחום מכניסה של אתרי אינטרנט שבהם ניתן לפרסם בחינם. לוח העיר הקים אתר אינטרנט משלו, בשיתוף קבוצת וואלה! תקשורת, בו גם היה ניתן לפרסם בחינם. לאחר שנפסק שיתוף הפעולה עם קבוצת וואלה! היא רכשה את אתר יד2 המתחרה. בשנת 2017 הושק מחדש לוח העיר כאתר למכירת נדל"ן בלבד.
אוקסן וניקולט
אוקסן וניקולט הוא סיפור מסוגת ה-chante-fable ('סיפור-שיר' כתרגומה של לאה גולדברג) - סיפור שחציו פרוזה וחציו שירה. הסיפור נכתב בצרפתית על ידי מחבר לא ידוע ומעריכים כי זמן הכתיבה הוא בסביבות השנים 1210–1220. זהו סיפור אהבתם האסורה של אוקסן וניקולט. אוקסן הוא נסיך צרפתי וניקולט היא שפחה "ישמעאלית" (כך מכונים בתקופה זו כל בני המזרח) שנחטפה ונמכרה לאחד מגבירי העיר בהיותה ילדה. אביו של אוקסן, הרוזן מבוקֵייר, מתנגד לזיווג ומניע בכך עלילה רבת אירועים המסתיימת בסוף האידיאלי שבו השניים מתחתנים.
שומשום
שֻׁמְשֹׁם (בשין ימנית, בשפת הדיבור: סוּמְסוּם; שם מדעי: Sesamum indicum) הוא צמח חד-שנתי הגדל בעיקר בבורמה, הודו, סין ואתיופיה. פרחיו בצבע צהוב. זרעי השומשום מהם האדם ניזון מצויים בתוך תרמיל. מזרעי השומשום מפיקים (בין היתר) טחינה.
צמח השומשום עמיד מאוד לתנאי יובש ובצורת ויכול לשגשג בתנאים שלא מאפשרים גידולים אחרים, ומסיבה זו נפוץ גידולו במקומות חמים ויבשים. השומשום אינו עמיד לקור. מאחר שזרעי השומשום קטנים ושטוחים, קשה מאוד לייבש אותם בכמויות גדולות, שכן הם יוצרים מחסום לתנועת אוויר. מסיבה זו נהוג לאחסן אותם בתנאי לחות נמוכים ומבוקרים לאחר הקטיף.
זנים
מחקר שנערך בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים הביא לפיתוח של זני שומשום חדשים בעלי יבול משופר המותאמים לקציר ממוכן, בנוסף לאיכות הזרעים המשופרת. הזנים שפותחו יאפשרו להתמודד עם הבעיה העיקרית של גידול השומשום, שהיא פתיחת ההלקט של השומשום בעת הבשלתו. ההלקטים בזן החדש יישארו סגורים גם אם יפעילו עליהם מעט כוח, מה שמאפשר קציר בקומביין.
גידול
השומשום גדל בעיקר בבורמה, הודו, סין ואתיופיה. לפני מלחמת העולם השנייה הגיע הייצור העולמי לכ-1.75 מיליון טון בשנה.
ישראל
השומשום גֻּדַּל בארץ ישראל בימי המשנה והתלמוד. בימי המנדט הבריטי גודל שומשום על שטח של כ-200,000 דונם והיבול הגיע לבין 30–50 קילוגרם לדונם. בשנת 1982 גודלו 30 דונם של שומשום מזן עדי, הניתן לקצירה בקומביין, בכפר חיטים.
שמן שומשום
השומשום הוא הגידול החקלאי הראשון לצורכי שמן הידוע לאדם, וישנם ממצאים ארכאולוגיים המעידים על זרעי שומשום בשימוש האדם כבר לפני כ-5,000 שנים. הזנים המגודלים באפריקה הם ברובם זני בר, לעומת הודו, שבה נפוץ הזן המתורבת Sesame Indicum.
במטבח הישראלי
השומשום פופולרי מאוד במטבח הישראלי כמרכיב העיקרי בטחינה, המשמשת גם בפני עצמה וגם בחומוס ובחלווה. בנוסף משמש השומשום בצורתו הגולמית כתוספת דקורטיבית למאפים רבים כמו בורקס וכעכים וכתיבול לסלטים.
בסדר ליל ראש השנה
אצל חלק מקהילות יהודי צפון אפריקה, נהוג לאכול שומשום בסדר ראש השנה, ולומר: שנפרה ונרבה כשומשומין.
ארג'ייספור
קייסרי ארג'ייספור (טורקית Kayseri Erciyesspor) היא קבוצת כדורגל טורקית השייכת לעיר קייסרי. הקבוצה משחקת בליגת המשנה הטורקית. הייתה ידועה כקייסריספור משנת היווסדה ועד 2004, ואז החליפה את שמה עם היריבה העירונית, ארג'ייספור. בשנת 2009 הקבוצה עברה לשחק באצטדיון החדש.
בשנת 2005 הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר הגביע הטורקי ושם הפסידה לדניזליספור 4-1. בשנת 2007 הקבוצה העפילה לגמר הגביע הטורקי ושם הפסידה לבשיקטש 1-0. בארג'ייספור נוצר מצב ייחודי-הקבוצה שיחקה בעונת 2007/2008 בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א למרות שירדה ליגה, משום שהעפילה לגמר הגביע. הקבוצה ניצחה את מכבי תל אביב בסיבוב המוקדמות השני והפסידה בסיבוב הראשון לאתלטיקו מדריד.
עינת יקיר
עינת יקיר (נולדה ב-9 בינואר 1977) היא סופרת, מתרגמת, עורכת ומבקרת ספרות ישראלית.
ביוגרפיה
סבה של יקיר הוא הסופר היידי יאנקל (יעקב) יקיר (נפטר ב-1980). דודתה, בילמ'הלה יקיר (בתו של יאנקל יקיר), הייתה סופרת ילדים ברוסיה ונפטרה שם בגיל 35. הוריה עלו ממולדובה ואוקראינה בשנת 1972. עינת יקיר נולדה וגדלה בחיפה, ולמדה בבית הספר לאמנויות ויצו קנדה במגמת תיאטרון. בעלת תואר ראשון בספרות עברית וכללית באוניברסיטת תל אביב ותלמידת תואר שני בספרות עברית באוניברסיטה העברית.
בין השנים 2004–2007 עבדה יקיר כעורכת טורים אישיים במוסף "סופשבוע" של מעריב. כיום היא כותבת ביקורות ספרות ותיאטרון במגזין "Time Out תל אביב", מלמדת כתיבה יוצרת במנשר לאמנות, ועורכת בהוצאת מפה.
בשנת 2007 החלה ללמד כתיבה בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות.
מתגוררת בתל אביב, נשואה לצייר עוזי קצב.
ספריה
בגיל 14 החלה יקיר לכתוב סיפורים. את סיפוריה הראשונים, "כלום" ו"ארבע עונות", פרסמה באותה תקופה ב"עיתון 77" (בעריכתו של יעקב בסר). מגיל 20 החלה לפרסם סיפורים בכתבי עת ספרותיים, בהם "המעורר", "מאזנים", "מסמרים", ובמוספי הספרות של "הארץ", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב". כמו כן פרסמה סיפורים באנתולוגיות ספרותיות, בהן "מעבר לסף – סיפורת ישראלית עכשווית", הוצאת סף והספרייה החדשה, 2003 (עורכת: דנה אולמרט); "העיתונאי שחצה את הקווים", הוצאת מודן, 2007 (עורכת: תלמה אדמון).
ספרי ילדים ותרגומים
בילדותה הוציאה יקיר שני ספרי שירים לילדים וספר תרגומים לשלוש פואמות של משורר הילדים הנודע קורניי צ'וקובסקי. שלושת הספרים יצאו לאור בהוצאת אל"ף. ב-2005 יצא לאור מחדש בהוצאת כתר התרגום לפואמה "זבובה זמזומובה" של צ'וקובסקי, עם איוריה של נטלי פודלוב (האיורים לספר היו עבודת הגמר של פודלוב במחלקה לאיור בצלאל). הספר זכה בפרס בן-יצחק לאיור לשנת 2006 מטעם מוזיאון ישראל.
עסקי תיווך
הספר ראה אור בהוצאת כתר בשנת 2002, והוא מורכב מנובלה ומחמישה סיפורים. סיפוריה של יקיר עוסקים בדמויות שוליים הנאבקות בגורל שכמו נכפה עליהן, ונכשלות בכך. הנובלה, ברוח רומני חניכה של הספרות האירופית, מגוללת יממה בחייו של אדם, מתווך דירות בן שלושים, הנוסע מתל אביב לבית הוריו בקריות למסיבת יום ההולדת של אביו. נובלה זו מבקשת בין השאר להתמודד עם תמת הדיכאון והמלנכוליה בספרות העברית המודרנית. בביקורת על הספר "עסקי תיווך" נידון רבות יחסה של יקיר ללשון וניסיונותיה לטלטלה ולמצוא בה אפיקים חדשים של ביטוי, שהם גם הכלאה של מדיום השירה ומדיום הפרוזה.
מרכז בעלי מלאכה
הרומן ראה אור בהוצאת כתר בשנת 2007, והוא מגולל יומיים בחייו של רפאל קלמן, צייר השב לביתו, אשתו ובתו לאחר שעזב אותם שלושה חודשים לפני כן. הרומן מלווה את שיבתו דרך משימה המוטלת עליו, והיא למצוא מחברת שהייתה שייכת לאביהן של חמותו ואחותה, שהיה משורר ומחזאי ונפטר בגולאג. "מרכז בעלי מלאכה" מתרחש בתל אביב, על שלל מוסדותיה התרבותיים והאמנותיים. רפאל מיטלטל ממקום למקום בתוך המילייה האמנותי שלו, המורכב כולו מאמנים (שחקנים, ציירים, משוררים ועוד) שלא פרצו לתודעת התרבות ונותרו אנונימיים, בנליים ומוחמצים. על אלה נגזר לחיות דווקא בתל אביב, עדים לאלומת האור שפסחה עליהם לעד.
בית הספר המנדטורי למשפטים
כאשר כבשו הבריטים את ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה הם שמרו על חלקים נרחבים מהמשפט העות'מאני, אך הקימו מערכת משפט ואיישו אותה בעיקר בשופטים בריטיים. שופטים אלה, שרובם לא ידעו טורקית, ערבית או עברית, היו זקוקים למתווכים מקומיים, אנשים שיכלו לשוחח עם הצדדים למשפט, אך ידעו גם כיצד להתנהג בבית משפט בריטי: דיברו רק כאשר פנו אליהם, חקרו עד לפי כללי סדר הדין הבריטיים, ולא הוכתמו באתוס המושחת של המשטר העות'מאני הקודם.
בית הספר המנדטורי למשפטים (או בית הספר הממשלתי למשפטים), Jerusalem Law Classes, הוקם בנובמבר 1920 כדי לשמש להכשרתם המקצועית של משפטנים, שנדרשו לסייע לבריטים בניהול מערכת המשפט של ארץ ישראל.
אופי הלימודים
תוכנית הלימודים כללה מיומנות בשפה האנגלית, היכרות עם המשפט האנגלי ושליטה בדין האנגלי. רוב המרצים היו פקידי המנדט הבריטי.
אופי ההשכלה המשפטית ב"שיעורים למשפט": ראשית, היה מדובר בהשכלה בעלת אופי מקצועי, ולא אקדמי. פקידי הממשלה הבריטיים ראו את ה"תיווך המשפטי" כתחום "טכני", וסיווגו את הלימודים במוסד כעיסוק ב"הכשרה מקצועית", ולא כעיסוק "חינוכי" (בניגוד לבלשנות או למדעים מדויקים). בית־הספר עצמו לא נחשב מעולם בעיני פקידים בריטיים, באנגליה או בארץ־ישראל, כמוסד אקדמי. אף־על־פי שמשך הלימודים בו היה ארוך למדי (שלוש או ארבע שנים), לא הוענק לסטודנטים תואר אוניברסיטאי. מאפיין נוסף של ההכשרה המשפטית בשיעורים למשפט היה תפיסת המשפט כתופעה אוטונומית. מטרת "השיעורים למשפט" הייתה, להכשיר עורכי דין, לא לתת לסטודנטים הכשרה בהיסטוריה ובפילוסופיה של המשפט, וגם לא לספק להם כלים מתחום מדעי החברה להבנת המשפט בהקשרו החברתי.
פעילות בית הספר
בין מורי בית הספר היו ד"ר נסיב אבקריוס ביי, ד"ר משה זמורה שלימד משנת 1923, השופט גד פרומקין, שופט השלום יצחק נופך אליהו מני, צבי עלי בקר וחוסיין אל-ח'אלידי שהרצה על רפואה משפטית.
השיעורים בבית הספר היו שיעורי ערב. בשנת 1930 למדו בבית הספר כ-110 תלמידים, כמחציתם יהודים וכמחציתם ערבים. בשנת 1934 נמנו כ-230 תלמידים בבית הספר. בשנת 1935 הצטרפו כ-80 תלמידים לשנה א'.
רוב השיעורים, לפחות באחד המסלולים, היו בעברית. לצורך כך, עם הקמת בית הספר, הוקמה ועדה של ועד הלשון העברית בהשתתפות אליעזר בן-יהודה, אהרן מאיר מזי"א וליפשיץ, להטבעת מונחים בענייני משפט.
האישה הראשונה שסיימה את בית הספר והוסמכה כעורכת דין ארצישראלית הייתה פרידה סלוצקין, בשנת 1930, שהייתה האישה היחידה במחזורה (שלטונות המנדט נאלצו לקבל הסמכת נשים בעקבות עתירת רוזה גינוסר). בעקבות זאת החל משנת 1931 החלו נשים להשתתף בשיעורים במספרים מעט יותר גדולים.
הלימודים התקיימו בשתי רמות: לימודים לתעודה שכללו רק לימוד המשפט הארצישראלי ולימודים לדיפלומה שכללו גם ענייני משפט אנגלי וכללי.
בתחילת דרכו של המוסד הלימודים התקיימו בבנין בית המשפט העליון במגרש הרוסים בירושלים, ואחר כך עברו למבנה בית הספר אוולינה דה רוטשילד ששכן בבניין החבשים ברחוב מליסנדרה בירושלים. הסטודנטים למשפטים למדו בבניין לאחר שעות הלימודים של תלמידות בית הספר.
עם עזיבת הבריטים את ארץ ישראל בשנת 1948 נסגר בית הספר המנדטורי. חלק ממורי בית הספר עברו ללמד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. משרד המשפטים של מדינת ישראל הקים ועדה בראשות צבי עלי בקר לארגן לימודי המשך ובחינות סיום לתלמידים, שלימודיהם נפסקו באמצע.
ערב הקמת המדינה היוו בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים חלק ניכר מקהילת עורכי הדין היהודיים בארץ ישראל.
הקרב בסלוקי
הקרב בסלוקי היה קרב במסגרת "מבצע שינוי כיוון 11" שהתנהל בסופה של מלחמת לבנון השנייה בין כוחות המשוריינים של אוגדה 162, חטיבה 401, וכוחות רגלים של חטיבת הנח"ל וחיל ההנדסה הקרבית ובין חמושים מארגון החזבאללה, באזור נחל סלוקי והכפרים ע'נדוריה ופארון. הקרב נחשב לאחד הקרבות הקשים במלחמת לבנון השנייה.
רקע
הקרב היה החלק האחרון במבצע שינוי כיוון 11 עליו הכריז ראש ממשלת ישראל דאז, אהוד אולמרט, בימיה האחרונים של מלחמת לבנון השנייה. מטרת ההתקדמות של הכוחות בשטח הייתה לחצות את נחל סלוקי כדי להכווין כוחות נוספים אל עבר נהר הליטני. ההחלטה על חציית הנחל הגיעה מהפיקוד העליון לאחר כניסת החלטה 1701 לתוקף. כוחות קרקעיים של חטיבת הנח"ל היו אמורים לחפות על תנועת טנקי מרכבה מחטיבה 401 שהיו חשופים לפגיעות טילי קורנט.
מהלך הקרב
כוחות ההנדסה הקרבית מגדוד 605 בפיקודו של סא"ל אושרי לוגסי (ובסיוע של סא"ל אבי (ברימו) כהן) פרצו את הדרך לכפר רב א-תלתין, ופרצו את הציר מח'רבת כסיף דרך ואדי ברך לעבר ואדי הסלוקי. מאוחר יותר, פרצו וטיהרו 16 ק"מ מציר הכרחי, בו נעו אחריו חטיבת שריון וחטיבת הנח"ל. הציר הוביל אל הכפר ע'נדוריה מעל לוואדי הסלוקי, ששם נפגעו מספר טנקים של צה"ל מירי נ"ט. לוחמי פלס"ר 401 חילצו את הפצועים תחת אש חזקה. חמושי החזבאללה ניצלו את ההתמהמהות של הדרג המדיני שדחה את הפעולה במספר שעות ולמדו למעשה את דפוסי הפעולה העתידית של חיילי צה"ל באזור והתארגנו לבלום את הכוחות באמצעות כמות משמעותית של טילי נ"ט מתקדמים. ההוראה לחצות את הנחל הגיעה בבוקר 12 באוגוסט 2006, כשמונה שעות לאחר כניסת הפסקת האש מטעם האו"ם. רצף התקלות החמור שהיה בקרב התחיל כבר בראשיתו כשפקודת החצייה ניתנה בטלפון המוצפן ולא במכשיר קשר, בו השתמשו מרבית מפקדי הכוחות.
חיילי חטיבת הנח"ל ניהלו באותה שעה קרבות עזים בכפרים שמסביב לנחל הסלוקי, ע'נדוריה ופארון, בו לחם גדוד הסיור של הנח"ל, תחת פיקודו של סא"ל שי אלבז, לאחר שהונחת ממסוקים בקרבת הכפר. איש מהמטה הכללי לא דאג ליידע אותם כי אותה עת ממש שיירת הטנקים עושה את דרכה מערבה, זאת על אף שחפ"ק הנח"ל וחפ"ק חטיבה 401 היו ממוקמים בשני חדרים נפרדים של אותו בית, בגדה המזרחית של הנחל. הליקויים החמורים בשלבי התכנון למעשה גרמו לבלבול בשטח, וחיילי הנח"ל כלל לא ידעו שמשימתם העיקרית היא לאבטח את תנועת כוחות השריון. כאשר טנקי חטיבה 401 חצו את הערוץ ללא האבטחה המיועדת, הם ספגו פגיעה קשה מאש נ"ט כשעיקרה הייתה טילי הקורנט הקטלניים. תנועת הטנקים ביצעה טעות קריטית נוספת כשנעה בכיוון אחר ממה שציפו בחטיבת הנח"ל ונחשפה לאש אויב בפעם השנייה. את הפצועים של גדוד 9 חילצו מתוך הטנקים לוחמי פלס"ר 401 אותם הוביל מפקד הסיירת הנכנס, רס"ן יוסי פנסו, יוצא חטיבת גולני, ואף סייעו לחילוץ הנפגעים של חטיבת הנח"ל. לאחר המלחמה קיבלו חמישה מלוחמי היחידה צל"שים על פועלם במהלכה, ובהם סמ"ר איתי שטיינברגר, שנפל בקרב בע'נדוריה בגזרה המזרחית, בעודו רץ לחלץ פצועים תחת אש, ויותם שש, מפקד צוות בסיירת, שקיבל את צל"ש הרמטכ"ל.
סיום הקרב
המשימה המקורית של חציית נחל הסלוקי הושלמה בסופו של דבר באיחור של כמה שעות מהמתוכנן. בעת שהכוחות היו ערוכים להמשיך במבצע בתנועתם לעבר נהר הליטאני, החליטו שר הביטחון עמיר פרץ והרמטכ"ל דן חלוץ להפסיק את ההתקדמות בעקבות נפילת מסוק יסעור בגזרת לחימה אחרת.
כוחות צה"ל ספגו שבעה הרוגים ועשרות פצועים מקרב לוחמי החי"ר, השריון וההנדסה הקרבית. טנקי מרכבה נפגעו מטילי הנ"ט. למרות הנפגעים, העיכובים והסתבכות הכוחות לאורך הקרב, הצליחו כוחות צה"ל לחצות את הסלוקי. כשמונים מחבלי חזבאללה נהרגו ומספר מחבלים אף נלקחו בשבי.
הערות שוליים
Operation Change of Direction 11
וייווק
וייווק (Wewak) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז ספיק מזרח. העיירה שוכנת על חופו הצפוני של האי. היא העיירה הגדולה ביותר בין מדנג שבפפואה גינאה החדשה לבין ג'ייפורה שבמערב גינאה החדשה אשר תחת שלטון אינדונזיה. וייווק היא מקום מושבה של הדיוקסיה הקתולית של וייווק. אוכלוסיית העיר מנתה 33,000 תושבים בשנת 2011.
היסטוריה
בין השנים 1943-1945 הייתה וייווק הבסיס האווירי הגדול של חיל האוויר היפני בגינאה החדשה. הבסיס היווה מטרה שהופצצה פעמים רבות על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ועל ידי חיל האוויר האמריקני, בולטת במיוחד ההפצצה במסגרת הפשיטה על וייווק ב-17 באוגוסט 1943. ממערב לווייווק נמצא חצי אי הנקרא כף וום (Wom), שבו נכנעו הכוחות היפנים בגינאה החדשה לבעלות הברית וכיום ניתן לראות בו אנדרטה לציון האירוע. באוגוסט 1945 נשפטו שני פושעי מלחמה יפנים בבית דין שהוקם ליד וייווק באשמת הטלת מומים ובאשמת קניבליזם. אחד מהם נדון למוות אך עונשו הומתק לחמש שנות מאסר והשני זוכה מכל אשמה.
גאוגרפיה
המרכז הישן של העיירה ממוקם על חצי אי קטן ושאר האזור הבנוי של העיירה משתרע על רצועת אדמה צרה שבין חוף הים לבין רכס הרים שבתוכי הארץ. חלקה המזרחי של העיירה גם הוא חצי אי שעליו שוכנים בית החולים של העיר ונמל התעופה. וייווק מקושרת באמצעות כביש לשלושה כפרים השוכנים על נהר ספיק, למרות שהכביש לא תמיד במצב המאפשר נסיעה. בנוסף, מחוברת העיר באמצעות כביש החוף המקשר אותה עם ערי החוף שממערב לה.
אקלים
האקלים בווייק הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-31 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא כ-23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה.
מגרפה
מַגְרֵפָה היא כלי חקלאי לעיבוד אדמה וניקוי עלים, דשא, חציר ועוד מן הקרקע. הכלי בנוי מידית ארוכה לאחיזה ובקצה מוט רוחבי בעל שיניים, המשמש לגריפה ולאיסוף עצמים שונים.
כיום השימוש במגרפה המודרנית קלה מזו של המגרפה הישנה, בשל משקלה הקטן יחסית בעקבות שינוי בחומר ייצור המגרפה. בעבר יצרו את המגרפה מחומרים כגון עץ או ברזל, אך ברבות השנים המגרפה הפכה להיות מורכבת מחומרים כמו פלסטיק, פלדה ובמבוק, אשר קלים לנשיאה. ההבדל בין המגרפות השונות הוא במשקלן, החומרים מהם הן עשויות, מספר השיניים ואורך המרווח בין השיניים.
סוגים
קיימים שלושה סוגים עיקריים של מגרפות משק הבית:
תרבות
כשאדם דורך על שיני מגרפה, השוכבת על הקרקע כששיניה כלפי מעלה, מקל האחיזה עולה למעלה עד למצב מאונך ופוגע בפרצוף האדם. פעולה זו משמשת כאמצעי הומוריסטי בקומדיות שונות ואף בקריקטורות. פעולה זו "מושרשת" בתרבויות שונות בעולם ואף בפתגמים. לדוגמה, פתגם ברוסית: ("наступить дважды на одни и те же грабли") "לדרוך פעמיים על אותה מגרפה" - שמשמעותו: "אין לחזור על טעות בשנית".
כופתה
כופתאות הן כדורי בצק המבושלים בנוזלים (מים, מרק או חלב) ומוגשות כתוספת למרק או ברוטב. ישנן גם כופתאות המטוגנות בשמן עמוק.
הכופתאות יכולות להכיל מילוי, אם כי לרוב יוגדרו ככיסונים. כופתאות יכולות להיות מתוקות ואז הן מוגשות כקינוח.
מקור המילה מפרסית, ומשמעותה במקור היא "קציצה" או "עיגול בשר". במטבחים רבים קיימים מאכלים בשם זה המורכבים מקציצות בשר או דגים מבושלות ברוטב.
כופתאות במטבחים השונים
הרכב הכופתאות מגוון ומשתנה ממטבח למטבח.
Rising Eagle: Futuristic Infantry Warfare
Rising Eagle: Futuristic Infantry Warfare הוא משחק פעולה ממוחשב השייך לז'אנר "משחקי יריות" מגוף ראשון (קרי: המשחק מתבצע מנקודת מבטו של הגיבור הראשי). משחק זה פותח על ידי חברת Invasion Interactive הישראלית. המשחק מבוסס על המנוע 'Nebula2' שעבר מספר שינויים משמעותיים.
עלילת המשחק עוסקת במלחמה עתידנית המתרחשת בשנת 2040 ברחבי העולם בה משתתפות ארצות הברית, האיחוד האירופי, סין, ישראל ואיראן. במשחק ניתן לשחק בכוחות חיל הנחתים האמריקני, כוחות האיחוד האירופי, כוחות צבא השחרור העממי של הרפובליקה העממית של סין, כוחות צה"ל וכוחות משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. ניתן לשחק בשלוש מערכות שונות במשחק - בעיר סינית גדולה (בה כוחות חיל הנחתים האמריקני נלחמים בכוחות צבא השחרור העממי), בפריז (בה כוחות חיל הנחתים האמריקני נלחמים בכוחות הפדרציה האירופית) או בעזה (בה כוחות צה"ל נלחמים בכוחות משמרות המהפכה האסלאמית).
המשחק יצא בתחילה לשווקים במחיר של 20 דולרים, אך לבסוף הוחלט להפיצו בחינם ב-16 באפריל 2008. ב-26 באפריל 2009, הודיעה Invasion Interactive כי תפסיק לעדכן את המשחק ולתמוך בו, ועל סגירת רוב השרתים. באפריל 2014 הודיעה חברת GameSpy על סגירת כל השרתים שלה. למפתחים ניתנה תקופה של כחודש למצוא תחליף למערכת שבה השתמשו על מנת שהמשחקים שלהם לא יושפעו מהסגירה. ב-31 במאי 2014 שרתי החברה נסגרו, והמשחק Rising Eagle שלא עודכן בזמן, נסגר סופית יחד איתם.
פרסים
לאחר הוצאת טלאי בשם 'Gaza expansion', המשחק זכה בתחרות של תעשיית המשחקים הישראלית בכנס GameIS בקטגוריית "המשחק להורדה/מכירה הטוב של השנה" (לשנת 2009).
שמואל בן-רום
שמואל (שמוליק) בן-רום (נולד ב-30 במאי 1944) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, שימש כמפקד טייסת במלחמת יום הכיפורים, ראש מחלקת תורת לחימה משולבים במה"ד, ראש מחלקת ההדרכה במטה חיל האוויר, סגן מבקר מערכת הביטחון, נספח צבאי בגרמניה ונציג משרד הביטחון בשגרירות ישראל בסין.
ביוגרפיה
בשנת 1962 התגייס לצה"ל, התנדב לקורס טיס מספר 43 אותו סיים במגמת קרב בשנת 1964. במהלך הקורס שינה את שם משפחתו לבן-רום (בן רבקה ומשה) כפי שהיה מקובל באותה תקופה.
לאחר תקופה בטייסת קא"מ הוצב בטייסת 116. ביולי 1966 הופיעה תמונתו כטייס צעיר על שער גיליון 71 של בטאון חיל האוויר.
במלחמת ששת הימים שירת כטייס מטוסי מיסטר בטייסת 116 בתל נוף. בגל הראשון של מבצע מוקד השתתף בתקיפת שדה התעופה פאיד במצרים. בגל השני השתתף בתקיפת מערכות מכ"ם מצריות בג'בל אום־מרג'ום שבסיני. בגל השלישי השתתף בתקיפת שדה התעופה מאזה שבדמשק. בסך הכל ביצע במהלך המלחמה 16 גיחות תקיפה ב-3 הזירות. לאחר המלחמה, בנובמבר 1967, השתתף בפעולת תגמול בה תקפו מטוסי הטייסת כוחות צבא ירדן באזור אום-שורט.
בהמשך שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 119 (טייסת העטלף). במהלך טיסת לילה באוקטובר 1968 נשבר במהלך הנחיתה כן הנסע השמאלי של מטוס המיראז' אותו הטיס, כתוצאה מתקלה שנבעה מחוסר חלקי חילוף בעקבות האמברגו הצרפתי. המטוס התרסק ובן-רום נפצע בתאונה באורח קשה ולאחר כשנתיים של שיקום חזר לטוס. הוא עבר הסבה למטוסי פנטום, וחזר לטייסת 119 כסמ"ט ב' וכסמ"ט א'.
במרץ 1973 מונה למפקד טייסת בסיסי בבית הספר לטיסה בחצרים ובהמשך מונה למפקד טייסת מדריכי טיסה (מדר"ט) בבית הספר לטיסה. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים לחם בהצבת חירום כטייס פנטום ומוביל בטייסת העטלף והשתתף בגיחות הפצצה בחזית המצרית והסורית. ביומה הרביעי של המלחמה נהרג מפקד טייסת 116 ובן-רום נקרא למלא את מקומו כמפקד טייסת הסקייהוק, מכיוון שלא היה טייס סקייהוק ערך טיסת אימונים והכשרה אחת תוך כדי מלחמה ובטיסתו השנייה כבר יצא לגיחה מבצעית במטוס. במהלך המלחמה ביצע 14 גיחות מבצעיות במטוס הקורנס ועוד 16 גיחות מבצעיות במטוס העיט ובסה"כ 30 גיחות.
בין השנים 1976–1978 שימש כמפקד טייסת התעופה בתל נוף ומ"מ מפקד הבסיס.
בשנת 1978 נשלח ללימודים בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי, קליפורניה.
בין השנים 1980–1982 היה ראש מחלקת תורת לחימה משולבים באגף מחלקת ההדרכה במטה הכללי (מה"ד).
בין השנים 1982–1984 היה ראש מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר.
בשנת 1984 נשלח למכללה לביטחון לאומי (מחזור י"ב).
בין השנים 1984–1988 מונה לסגן צבאי למבקר מערכת הביטחון. במקביל התמנה ושימש כמפקד מוצב השליטה הקידמי (משל"ק) של חיל האוויר בפיקוד הצפון.
בין השנים 1988–1991 שימש כנספח צבאי בגרמניה. במהלך מלחמת המפרץ הראשונה בעקבות ירי טילי סקאד לעבר מדינת ישראל ולאחר שנתגלו בשברי הטילים חלקים מתוצרת התעשייה הגרמנית, החליטה ממשלת גרמניה בדיונים שהתקיימו בראשות הקאנצלר הלמוט קוהל להעניק חבילת סיוע לישראל. בן-רום היה שותף לדיונים שבסופם הוחלט לצייד את צה"ל ב-3 צוללות מסדרת דולפין, סוללת טילי פטריוט ו-6 כלי רכב מסוג "שועלית" לגילוי וזיהוי חומרים מסוכנים.
בשנת 1992 השתחרר מצה"ל. במהלך שירותו צבר 4250 גיחות טיסה מתוכן 179 גיחות מבצעיות בין אפריל 1967 לאוקטובר 1987 והפיל בקרבות אוויר שני מטוסי מיג 21 סוריים.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת טכנולוגיית להבים בנהריה.
בשנת 2002 סיים את עבודתו בטכנולוגיית להבים והקים חברה פרטית אותה ניהל עד 2017.
פעילות ציבורית
בשנת 2006 הקים בן-רום עם קבוצה של חברים, כולם בוגרי מחזור י"ב במב"ל, את העמותה "חברים למען החברה" ששמה למטרה לסייע לילדי שדרות וישובי עוטף עזה.
בין השנים 2008–2018 היה חבר דירקטוריון עמותת חיל האוויר.
ע'סאן תווייני
ע'סאן תווייני (בערבית: غسان تويني, 5 בינואר 1926 - 8 ביוני 2012) היה חבר פרלמנט לבנוני בקואליציית 14 במרץ האנטי-סורית ועורך העיתון א-נהאר.
תווייני היה חבר בSSNP, המפלגה הסוציאל-לאומית הסורית, אך עזב את המפלגה לאחר שהצהיר כי האידאולוגיה שלה מיושנת. עס'אן תווייני ביצע תפקידים בקבינט הלבנוני, בהם את תפקיד שר החוץ ושר החינוך בשנות ה-70. כמו כן היה שגרירה של לבנון לאו"ם.
תווייני כתב ספרים רבים, וערך את עיתון א-נהאר, בו הוא כתב מאמר שבועי.
אשתו הראשונה, נאדיה תווייני, הייתה אחת מהמשוררת הגדולות בלבנון של המאה ה-20. בנו הוא העיתונאי וחבר הפרלמנט הלבנוני, ג'בראן תווייני.
אסון נחל לכיש (1965)
אסון נחל לכיש הוא אירוע שהתרחש בקריית גת ב-1965 ובמהלכו טבעו שלושה מתושבי העיר (ילדה שנפלה לנחל ושני גברים שניסו להצילה) במימי נחל נועם שעובר בעיר ונשפך לנחל לכיש.
תיאור האירוע
ב-19 בינואר 1965, בשעה שזרימת המים בנחל נועם הייתה חזקה מאוד עקב גשמים מרובים, נפלה ילדה בת תשע בשם אסתר ויצמן למימי הנחל והחלה להיסחף. יוסף איפרגן, שעבד כשומר באתר בניית גשר על הערוץ, סמוך למקום, ראה את המקרה וניסה להושיט לילדה מוט ברזל שתאחז בו אך ניסיון זה לא צלח ויוסף נסחף אף הוא למים. צעקותיו הזעיקו למקום שני צעירים ואחד מהם, חייל בשם אדמונד דיין, זינק למים לעזרתם. גם ניסיון הצלה זה לא צלח והשלושה נסחפו בזרם העז וטבעו.
מיד לאחר המקרה החלו חיפושים קדחתניים אחר השלושה לאורך ערוץ נחל נועם וערוץ נחל לכיש בהמשכו. ב-20 בינואר התגלו גופותיהם של דיין ואיפרגן במרחק רב ממקום האירוע והם הובאו למנוחות ב-21 בינואר. על אף שהיה חייל הובא אדמונד דיין לקבורה אזרחית. רשויות צה"ל הודיעו שמכיוון שהיה בדחיית שירות לצורך עזרה למשפחתו הוא לא הוכר כחייל צה"ל ולכן לא נקבר בבית קברות צבאי. החלטה זו עוררה כעס רב בארץ.
החיפושים אחר הילדה המשיכו וגופתה נמצאה, לבסוף, רק ב-23 בינואר במרחק של כ-6 ק"מ במורד נחל לכיש.
סיפור גבורת השניים שניסו להציל את הילדה הועלה על נס והתפרסם ברחבי הארץ והביא להתגייסות המונים לעזרה כספית למשפחותיהם. חבר הכנסת מנחם בגין אף העלה הצעת חוק בכנסת להגדרת מעמד המקריבים חייהם להצלת הזולת
.
קריית מנחם
קריית מנחם היא שכונה בדרום-מערב ירושלים. השכונה, שהוקמה בשנת 1959 עבור עולים חדשים ומפוני המעברה בקריית היובל, קרויה על-שמו של נשיא קק"ל בארצות הברית מנחם ברסלר.
קריית מנחם ועיר גנים מהוות יחידה גאוגרפית אחת, המונה כ-13,700 איש.
תיאור
השכונה מאופיינת בבנייה צפופה בת עד כ-6 קומות כאשר חלק מהבניינים הוא שיכונים. רחובות השכונה קרויים ברובם על-שם מדינות, בעיקר באמריקה הלטינית שהצביעו באו"ם בכ"ט בנובמבר בעד הקמת המדינה ובנוסף על שמות צמחים, כגון החלמית הנרד והלילך.
בדרום ובמזרח גובלת השכונה בשכונת עיר גנים (למעשה שתי השכונות מהוות יחידה אורבנית אחת), במערב בהר אורה ובמושב אורה, ואילו בצפון היא נושקת ליערות הרי ירושלים, המוסד כפר שלמא (הכפר השוודי) ושכונת קריית היובל. בסמוך לשכונה ממערב מעמיקים יובלים תלולים המתחברים לנחל שורק מצפון לבית החולים הדסה עין כרם, דבר המאפשר תצפית מרהיבה מהשכונה לאזור עין כרם, נחל שורק והסטף. גובה השכונה כ-840 מטר מעל פני הים והיא נחשבת לאחת השכונות הגבוהות בירושלים.
בשכונה מתגוררים אתיופים רבים חלקם מאז מבצע משה או מבצע שלמה ומהווים כשליש מאוכלוסיית השכונה. משנת 2009 קיים במקום מרכז קליטה לעולים חדשים מאתיופיה.
כמו בשכנותיה, גבעת משואה ועיר גנים נמצאים בשכונה רגמים, אתרים ארכאולוגיים מן המאה ה-8 לפנה"ס, מתקופת הברזל II, שנחפרו ונחקרו על ידי הארכאולוגית רות עמירן.
היסטוריה
במרץ 1966, ערך נשיא איסלנד ביקור בשכונה ויחד עם נשיא המדינה זלמן שזר וראש עיריית ירושלים טדי קולק חנכו רחוב על שם "איסלנד". בשנת 1968 החלה הרחבת השכונה בעוד כמה מאות יחידות דיור. בשנת 1973, יזמה ההסתדרות בנייה של כ-120 דירות להשכרה לזוגות צעירים בשכונה.
ב-21 בנובמבר 2002, מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס אגד בקו 20 שעבר ברחוב מקסיקו בשכונה. בפיגוע נהרגו 11 בני-אדם.
מוסדות
בשכונה מצויים מכון הנרייטה סאלד למחקר מדעי ההתנהגות, בית הספר גוואטמלה, בית הספר חב"ד, בית ספר ממ"ד "ראשית" שהוקם על ידי הקיבוץ העירוני ב-2001 ורובם של מאות תלמידיו הם תושבי השכונה, שבט צופים הקרוי "שבט רכסים", קבוצת "אחריי! לצהל", קבוצת "אחריי! בשטח", סניף של תנועת הנוער עזרא (סניף קמ"ן) וסניף של תנועת הנוער אריאל. בשנת 2018 מימנה יצרנית הנשק לוקהיד מרטין את הקמתם של שלושה גני ילדים בשכונה.
בשכונה קיימים מספר בתי כנסת, ביניהם בית הכנסת "זכור לאברהם" הגדול בשכונה, בית הכנסת "רבי דוד ומשה", ובית הכנסת "אוהל מלכה", ובית הכנסת "שירת גנים", המשרת בעיקר את הציבור הדתי לאומי, שרבים מבניו הצטרפו לשכונה בשנים האחרונות. ישנו גם בית הכנסת "קהילת צעירי עיר גנים".
קיבוץ עירוני "ראשית"
מצבה הקשה של השכונה הביא בשלהי שנות ה-70 להקמת הקיבוץ העירוני ראשית בלב השכונה, שהחל בפעולות לשיפור וקידום קריית מנחם. הקיבוץ הוקם על ידי יוצאי קיבוצים ומושבים בשכונת הבוכרים, ובשנת 1991 עבר לשכונה. באותה תקופה היה מצב השכונה בשפל. סוחרי סמים משכו אחריהם את הנוער, עבריינות כוחנית שלטה בשכונה והייאוש פשה בה. כצעד ראשון של הקיבוץ הוחלט על מבצעי ניקיון נרחבים בהם סולקו כמויות אדירות של פסולת. לאחר מכן נשתלו במקום מדשאות, גינות ורדים ועוד, בשיתוף התושבים שגילו התעוררות ורצון עז להמשיך בשינוי. אחרי כן הוקמו גני ילדים על פי עקרון האינטגרציה.
בשנת 2000 נפתח בי"ס "ראשית" כהמשך טבעי של גני הילדים. חברי הקיבוץ המתגוררים שנים ארוכות בשכונה, מפעילים מספר רב של יוזמות חינוכיות וסביבתיות בשכונה, במטרה לקדם את תושביה, ולתת להם את האפשרות גם לקדם את עצמם, ולא להיזדקק לחלוקת מזון, נדבות ולשכות הרווחה.
מלכהלי
מלכהלי חנוכה (שם משפחתה בעבר בלוי; נולדה בתשל"א, 1971) היא כוכבת ילדים במגזר החרדי, משוררת, מנגנת, שחקנית, מחנכת, ריתמיקאית, כותבת, עורכת ובעלים של מגזין הנשים "אשת" ומוציאה לאור עשרות סרטי ילדים לגיל הרך.
מלכהלי נחשבת לפורצת דרך במגזר החרדי, הן בהיותה מן הראשונות ששרו בקולן לילדים, והן בהוצאת מגזין לנשים דתיות בלבד.
ביוגרפיה
מלכהלי נולדה בראשון לציון כבת בכורה ללאה ואליעזר ברוק, חסידי חב"ד.
למדה בבית יעקב ומכללת בית רבקה בכפר חב"ד. כבר בילדותה כתבה שירים וניגנה באקורדיון וחלילית, בלימודי התיכון התחילה לנגן באירועים ובגני ילדים, שם הייתה ריתמיקאית מחליפה. בסיום לימודי ההוראה שילבה בין הוראה בחטיבת ביניים, בתי ספר יסודיים ובגני ילדים. לצורך כך כתבה והלחינה שירים. בהמשך הקליטה שירים באולפן.
ב-2003 החלה בהוצאת קלטות שמע לילדים בנושאים חינוכיים, ומאז, המשיכה להפקת סרטוני וידאו ב-DVD, שבהם משולבים סיפורי התנ"ך, הסברים על חגים ונושאי יהדות נוספים. בין הכותרים הללו, "בגן המוזיקלי של מלכהלי", "תפילת טף", "בוקר טוב עם מלכהלי", "מסיבת חנוכה" ו"הבעל שם טוב הקדוש".
ב-2017 התחילה מלכהלי להוציא לאור את "אשת" - ירחון המיועד לנשים, המגזין יוצא בשני פורמטים, האחד עם תמונות נשים למנויים, והשני ללא תמונות נשים ומשווק לחנויות. מלכהלי מלמדת קורס ריתמיקה במסגרות פרטיות ובמכללת "מכללת בית רבקה" בכפר חב"ד. נשואה בנישואים שניים לאבי חנוכה ואם לשמונה. מתגוררת בכפר חב"ד.
ב-2023 נחנכה במשכן הכנסת השדולה למען האישה החרדית והדתית בראשותה של ח"כ לימור סון הר מלך ובהובלה של מלכהלי. השדולה שמה לה למטרה להרים את הדגל במכוון בצד החיובי של המפה, בתוספת כח למרחבי עשיה מתוך מבט נשי ייחודי, ולא בנקודות החשוכות, כשמעל הכל מושמע קול של קשר ושל מכנה משותף.
שלמה הגני
שלמה הגני (הניג) (16 באוקטובר 1926, עין חרוד - 27 בספטמבר 1996, גן שמואל) היה טייס בחיל האוויר הישראלי וחבר קיבוץ גן שמואל. הוא אחד משני האנשים היחידים שעוטרו פעמיים בעיטור המופת.
ביוגרפיה
שלמה הניג נולד בקיבוץ עין חרוד. הוריו, אתיה ויהושע, היו חברים בגרעין שנועד להצטרף לקיבוץ מרחביה, ואולם, בגיל שלושה חודשים, החליטו הוריו להתיישב בקיבוץ גן שמואל. לשלמה שתי אחיות קטנות ממנו, דינה ונעמי. הוא התחנך בשומריה, בקיבוץ משמר העמק, והדריך בקיני השומר הצעיר בחדרה ובתל אביב. במהלך לימודיו היה חבר בנבחרת הכדורעף של גן שמואל שזכתה בגביע המדינה והשתתפה גם בתחרויות בינלאומיות.
שירות צבאי ועיטורים
הניג לחם במלחמת השחרור במסגרת ההגנה, במסגרות מרחביות. ב-1950 עבר קורס מ"כים, וכסמל מחלקה לחם ב-1951 בקרב תל מוטילה. רק באותה שנה התגייס פורמלית לצה"ל והתנדב לקורס טיס. הוא סיים את הקורס בהצטיינות ב-1953 והוצב בטייסת 101 ("הקרב הראשונה") כטייס ספיטפייר. ב-1955 הצליח להנחית מטוס למרות תקלה טכנית חמורה שאירעה בו, ואף על פי שמפקד הבסיס, עזר ויצמן, הורה לו לנטוש את המטוס. על מעשהו הוענק לו צל"ש, שהוסב לאחר מכן לעיטור המופת. בדברי ההסבר לעיטור נאמר:
בשנת 1955 השתחרר הניג מצה"ל, אך המשיך לטוס יום בשבוע. בקיבוץ השתלב בענף הבנייה והחל בלימודי הנדסאות בנייה בטכניון. ב-1956 התבקש להשתתף בהבאת מטוסי דאסו אוראגן שנרכשו מצרפת, לישראל. כתנאי להשתתפותו במבצע ההעברה התבקש הניג לעברת את שמו, ולכן שינה את שמו ל"הגני", כשיכול אותיות של שם משפחתו הקודם.
הגני לחם במלחמת ששת הימים כטייס אורגן, ולאחר המלחמה עבר להטיס מטוסי דאגלס A-4 סקייהוק, אותם הטיס במלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים היה טייס סקייהוק בטייסת 109 ("העמק"). הוא היה באותה עת בן 47, טייס הקרב המבוגר ביותר בחיל האוויר. על לחימתו עוטר הגני בעיטור המופת בפעם השנייה. בדברי ההסבר לעיטור נאמר:
חיים אישיים
הגני היה חבר קיבוץ גן שמואל כל חייו, ובו עסק בעיקר בתחום הבניין. נישא לעמירה לבית הרצברג, והשניים היו הורים לחמישה ילדים וסבים לתשעה נכדים. נפטר ב-27 בספטמבר 1996, ממחלה קשה.
Bedtime Story
Bedtime Story (בעברית: סיפור לפני השינה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Bedtime Stories. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום ב-13 בפברואר 1995, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, וה-42 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ביורק ביחד עם נלי הופר ומריוס דה פריס, והופק על ידי מדונה והופר. שיר זה הוא אחד משיריה הבודדים בקריירה של מדונה בו לא השתתפה בכתיבתו. "Bedtime Story" הוא שיר בסגנון האלקטרוני, אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. הווידאו קליפ שלו הוא הרביעי היקר ביותר בכל הזמנים.
עם השיר הופיעה מדונה פעם אחת בלבד במהלך הקריירה שלה.
ביקורות
כלפי השיר הופנו שבחים רבים וביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic כתב שהשיר הוא "אחד מהשירים הטובים ביותר באלבום" והוסיף כי "השיר עובד לאט-לאט, עד שהלחנים שלו נכנסים אל התת-המודע של המאזין, בדיוק כמו פעימות של בס".
סאל צ'ינקוומני מ-Slant Magazine שיבח את השיר בטענה שיש לו "פוטנציאל שלא מומש" וכי הוא "יכול היה להיות ה-"Vogue" הבא".
שלמה זלמן גייגר
רבי שלמה זלמן גייגר (כ"ד בסיוון ה'תקנ"ב, יוני 1792, פרנקפורט – ח' באלול ה'תרל"ח, ספטמבר 1878, פרנקפורט) היה דיין ומורה הוראה בפרנקפורט דמיין. נודע בעיקר בשל חיבורו "דברי קְהִלֹּת", המפרט את מנהגי קהילתו פרנקפורט ומשמש מקור מרכזי באשר למנהג האשכנזי בכלל.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט לר' אהרן יחיאל מיכל גייגר, בן למשפחה ותיקה בקהילה ששימש שליח ציבור. אמו (אשתו השנייה של אביו) הייתה בתו של רבי אליעזר הלוי ואלוי, שהיה ראש בית דין בפרנקפורט ומתלמידי רבי נתן אדלר. הוא נקרא על שם סבו של אביו, מחבר ספר הדרשות 'כרם שלמה'.
לאחר הגעתו של רש"ר הירש לפרנקפורט והקמת הקהילה הנפרדת עדת ישורון, נמנה עם המתנגדים לפרישה מן הקהילה, ונותר דיין בבית הדין של הקהילה הכללית. היה בין המתנגדים הקלוניים של רש"ר הירש, ובספרו הוא תקף אותו על שינויים שונים שהנהיג במנהגי הקהילה, כגון הקפות בליל שמחת תורה.
נפטר בח' באלול ה'תרל"ח, והספיד אותו רבי מרדכי הורוויץ, שהגיע באותו שבוע לכהן כרב האורתודוקסי של הקהילה הכללית.
משפחתו
בנו היה הפילולוג אליעזר (לצרוס) גייגר, שנפטר בצעירותו בחיי אביו. בספרו "דברי קהלת" מביא ר' שלמה זלמן גייגר דברים שונים משם בנו. ר' שלמה הביא לדפוס את ההספד שאמר עליו. אחיו הצעיר היה אברהם גייגר, שהיה מאנשי חכמת ישראל וממנהיגי התנועה הרפורמית בגרמניה.