cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמרון גריימס
NXT (2019–היום)
ב-29 במרץ בפרק של התוכנית NXT 2.0, גריימס ניצח בקרב משולש את איי-קיד ורודריק סטרונג אשר קבע את זהות המעפיל לאחרון לקרב הסולם המחומש באירוע NXT Stand & Deliver. באירוע זה, שנערך ב-2 באפריל, גריימס זכה באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שגבר על האלוף, כרמלו הייס, סנטוס אסקובר, סולו סיקואה וגרייסון וולר בקרב סולם מחומש.
צב ראשתן מדגסקרי
הצב מגיע לאורך 50 ס"מ והוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו. הוא בעל שריון חום-ירקרק, לעיתים עם כיסוי אצות וגוף וראש מגודל בצבע אפור כהה עד ירקרק. הבטן כתומה והרגליים קצרות. הצב אינו יכול להכניס את הראש לשריון.
הוא חי רק באגמים ונהרות איטיים באזור השפלות של מערב מדגסקר והצעירים מצויים במים רדודים מאוד, שם יש פחות טורפים. הצבים ניזונים מצמחייה מימית ופירות והצעירים ניזונים מיצורי מים קטנים.
רות דייכס
רות (רותי) דייכס (Dytches) היא במאית ישראלית ומורה למשחק מול מצלמה.
ביוגרפיה
נולדה במינכן (שם התרכזה שארית הפליטה) שבגרמניה. בתם של מוסיה (מרים) דייכס, ילדת הפלא מווילנה, ושל ארנולד יודלצ'יק. כשהייתה בת שנתיים עברה לארצות הברית וגדלה בניו ג'רזי. אחרי שסיימה את בית הספר התיכון נסעה לניו יורק, למדה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה. הייתה שחקנית ודוגמנית ושיחקה באוף-ברודוויי, שיחקה באופרת הסבון "כל ילדיי" ששודרה ברשת ABC בטלוויזיה האמריקאית. דייכס עבדה עם ברברה סטרייסנד וג'ורג' סיגל בסרטם "הינשוף והחתלתולה" (1970) ועבדה ביחד עם וודי אלן על סרטו "בננות" (1971) כעוזרת במאי שנייה.
דייכס ביקרה לראשונה בישראל ביחד עם אמה בתקופת מלחמת ששת הימים, היא התנדבה במגן דוד אדום ובקטיף בקיבוצים. לאחר שבעלה נפטר עלתה לישראל ב-1984. מייד אחרי שעלתה לישראל החלה דייכס ללמד משחק מול מצלמה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, משרה בה עבדה במשך שמונה עשרה שנה. היא גם לימדה בבית הספר סם שפיגל וקיבלה את פרס המורה הטוב ביותר.
מאז שעלתה לישראל החלה רות דייכס ללמד במאים איך לעבוד עם שחקנים מול מצלמה. אחר-כך החלה ללמד שחקנים משחק מול מצלמה והיא הראשונה שלימדה בישראל נושא זה. רות דייכס מלמדת כל מה שקשור באיך להופיע בטלוויזיה, טוק-שואו, חדשות, סרטים וסדרות, כיצד לקרוא טלפרומפטר ועם פוליטיקאים, איך להופיע בפני קהל, כלי תקשורת וכיצד להתראיין. היא מלמדת יחידים וקבוצות. כיום כמה מתלמידיה מלמדים זאת גם כן, בהם ליאת ביין, ניב רז ואריק לובובסקי. קורס דומה ניתן גם בבית הספר "סדנאות הבמה".
בין תלמידיה ניתן למנות את נטע שפיגלמן, קרן ברגר, עידו תדמור, אורנה בן דור, אלחי לויט, נתי קלוגר, דורון צברי, אסנת חכים, אורן שבו, מורן רוזנבלט, איתן פוקס, ז'יל בן דוד, קארין סרויה, דפנה שפיגלמן, שי נובלמן, ליאת ביין, דרור שאול, שרה פון שוורצה, מרקו כרמל, סיגל שחמון, אירית סוקי, עידית נוידרפר, מיכאל כורש, קרין מגריזו, אמונה צבי לשם, דוד אופק, טובה שטרוך, גיא זו-ארץ, אנחל בונני, רותי אסרסאי, אורי יניב, לירון בן-שלוש, נועה תישבי, סנדי בר, מנשה נוי, שי אביבי, עופר שכטר ומיכל קפטה.
רות דייכס כתבה וביימה ביחד עם תלמידיה שלוש הצגות יחיד. ההצגה הראשונה היא "אבא די" של עמיקם לוי. היא הועלתה לראשונה ב-1994 בעיקר בפאבים, ומבוססת על חייו של לוי כהומוסקסואל. ההצגה השנייה היא "טאץ' ווד", אותה יצרה ביחד עם שמוליק קלדרון, ובה קלדרון מספר על חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים והיא הוצגה לראשונה ב-2002 בעיקר בצוותא. ההצגה השלישית היא מחזמר בשם "הכול יפה" ועוסקת אף היא בהומוסקסואלים. היא נכתבה ביחד עם זמר האופרה עדי צ'זרה שמשחק ושר בה. הוצגה בשנת 2004 בצוותא.
את הספר "משחק מול מצלמה על-פי רותי דייכס" כתבה רותי דייכס ביחד עם תלמידתה לשעבר מישל שטיין טיר. זהו הספר היחידי על נושא זה שנכתב במקור בעברית והתפרסם בישראל. הספר ראה אור לראשונה בהוצאת רמות של אוניברסיטת תל אביב בשנת תשס"ג 2003, הוא יצא לאור בפעם השנייה בהוצאת דייכס טיר בשנת תשס"ט 2009, במהדורה החדשה נוסף לו פרק המוקדש לתוכניות המציאות.
דייכס משמשת כיועצת האמנותית בבית-הספר הדרך שהוקם על ידי איל כהן. זהו בית הספר הראשון בישראל בו מלמדים תיאטרון וקולנוע גם יחד. בשנתיים הראשונות לומדים תיאטרון ובשנה השלישית לומדים קולנוע.
בשנות ה-80 הייתה נשואה לשחקן אמיר אוריין. אחיה התאום, הארי, עובד באלביט מערכות.
דייכס מעמודי התווך של הקולנוע והטלוויזיה הישראלית קיבלה פרס הוקרה מטעם האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה בטקס פרסי אופיר 6.10.2021  תמונות מהטקס
חג שמח עם שרק
חג שמח עם שרק (באנגלית: Shrek the Halls) הוא סרט טלוויזיה קצר משנת 2007, שיצא מספר חודשים לאחר סרט הקולנוע השלישי בסדרה, ומהווה מעין סרט המשך שלו. הסרט, באורך 21 דקות, שודר ברשת ABC כ"ספיישל" לקראת חג המולד, ובאותה שנה שודר גם בבריטניה. לקראת חג המולד של שנת 2008 הסרט הועלה למכירה ב-iTunes, ולקראת חג המולד של שנת 2009 הוא שודר שוב ברשת ABC. סרט הטלוויזיה דובב על ידי אותם שחקני קולנוע שדובבו את הדמויות הראשיות בסדרת סרטי "שרק".
עלילה
שרק ופיונה הולידו ילדים. לקראת חג המולד, מבקשת פיונה לחגוג עם שרק ועם משפחתם את החג. שרק, שמעולם לא שמע על חג זה, מתקשה להבין את המסורת ומתקשה להבין את הסיבה שביצתו התכסתה בשלג. בעזרת חמור וחמוריו הקטנים, ובעזרת פיונה והחתול מבין שרק איך לחגוג את חג הבריאה, ועוזר למשפחתו לחגוג אותו בפעם הראשונה.
Like It
Like It (בעברית: לאהוב את זה) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי יוליה קריבה, ויקטור דרוביש ובוצע על ידי זנה. השיר ייצג את בלארוס באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, לאחר שנבחר בגמר הלאומי הבלארוסי: "Belarus Decides 2019". הגמר הלאומי התקיים ב-7 במרץ 2019 והשיר זכה לניקוד הגבוה ביותר - 69 נקודות מתוך 70 אפשריות.
הבמאי והכוריאוגרף האוקראיני, אנדריי צאר, ביים את הקליפ הרשמי של השיר. בנוסף, צאר ביים את ביצוע השיר על בימת האירוויזיון. צאר עבד בעבר על הביצוע של סבטלנה לובודה אשר ייצגה את אוקראינה באירוויזיון 2009. בין זמרי הליווי של זנה באירוויזיון נמצאות האחיות הרוסיות סופיה וראדמירה מנטולין. האחיות הצעירות השתתפו בעבר במספר תחרויות: The Voice Russia, New Wave 2019, ועוד.
השיר התמודד בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון ועלה לגמר מהמקום העשירי. השיר הגיע למקום ה-24 מתוך 26 בגמר עם 31 נקודות.
גרנד טורס
גרנד טורס הוא כינוי למרוצי האופניים הגדולים בעולם, אשר אורך כל אחד מהם הוא כ-3 שבועות.
ישנם שלושה גרנד טורים:
כל שלושת המרוצים הללו הם מרוצים מפרכים הכוללים קטעים הררים קשים וקטעים מישורים ארוכים. הם מושכים קהל רב מכל ארצות אירופה. מרוצים אלה משודרים בטלוויזיה גם מחוץ למדינות בהם הם נערכים ומנצחי המרוצים זוכים לכבוד רב.
רוכבים שניצחו בכל הגרנד טורס
אף רוכב אופניים לא ניצח בכל שלושת הגרנד טורס בשנה קלנדרית אחת.
רוכבים שניצחו בשני גרנד טורס בשנה אחת
תשעה רוכבים השיגו "דאבל" של ניצחון בשני גרנד טורס בשנה קלנדרית אחת.
שבעה ניצחו בטור דה פראנס ובג'ירו ד'איטליה בשנה קלנדרית:
שניים משבעת רוכבים אלו, ורוכב נוסף הצליחו לנצח בדאבל של הטור דה פראנס והוואלטה אספניה בשנה קלנדרית:
שלושה השיגו דאבל של הוואלטה והג'ירו בשנה קלנדרית:
רוכבים שניצחו במספר גרנד טורס
22 רוכבים בלבד ניצחו בשניים או יותר גרנד טורס במהלך הקריירה שלהם. להלן רשימת כל הרוכבים שניצחו ביותר מגרנד טור אחד בקריירות שלהם. הרשימה לא כוללת רוכבים שניצחו יותר מפעם אחת באותו גרנד טור, לדוגמה, לואיזון בובה שניצח בטור דה פראנס שלוש פעמים אך לא ניצח גרנד טור אחר.
בית נובא
בית נובא (בערבית: بيت نوبا) היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון. הכפר נכבש במלחמת ששת הימים - תושביו פונו ובתי הכפר נהרסו על ידי צה"ל, וכשנתיים מאוחר יותר הוקמה במקום ההתנחלות מבוא חורון. חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בכפרים אחרים בגדה המערבית. בבית נובא היו מסגד ובית ספר לבנים שהוקם בשנת 1922, ויש בו שרידי בניינים עתיקים ומספר בארות מים.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מהתקופה הרומית המאוחרת ושמו היה בית ענבה. הכפר מוזכר בכתבי אוסביוס מקיסריה.
בית נובא נזכרת במקורות מימי הביניים ואצל הירונימוס. היישוב היה שומם בתקופה הביזנטית. בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית השתבש שם הכפר לבית נובא. הצלבנים כבשו את הכפר בשנת 1132 לספירה והקימו בו מבצר כדי לשמור על הדרך לירושלים. צלאח א-דין בקר בבית נובא בדרכו לירושלים כדי לעקוב מקרוב על ההכנות של צבאו שהתבצר באזור. בשנת 1192 לספירה ניסה המפקד הצלבני ריצ'רד לב ארי לפלוש לירושלים, הגיע לבית נובא ב 11- ביוני, הקים בכפר מחנה ושהה בו כמה שבועות כדי להתכונן לפלישה שבסופו של דבר לא יצאה לפועל.
בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב שגרו בו כ-400 תושבים. לדבריו, "הוא (הכפר) יושב על גבעה בין שני עמקים. רואים שם בורות עתיקים אחדים, ופה ושם, בתוך בתים חדשים הבנויים בנייה גסה מאוד, אבני גזית אחדות המעידות לכאורה על תקופה קדמונית". במקום הראו לו מסגד קטן בשם "ג'אמע סידי אחמד אטרפיני".
בשנת 1873 ערך הארכאולוג וחוקר ארץ ישראל הצרפתי שארל קלרמון-גנו חפירות בכפר, וגילה שרידי כנסייה גדולה מימי הביניים.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבית נובא הייתה אוכלוסייה של כ־839 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד 1931 הייתה אוכלוסייה של 944 תושבים שגרו ב-226 בתים.
ב-12 ביולי 1948 הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את בית נובא.
ב-20 במאי 1953 ערך גדוד 890 של צה"ל פשיטה על בית נובא והרס מבנים ורכבים, כחלק מפעולות התגמול.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בשנה זו מנה הכפר 1955 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים.
לאחר 1967
במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים בית נובא, עמואס ויאלו והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי, ולאחר שבתחילת המלחמה הכפר היה כמעט ריק מתושביו, שהוחלפו בחיילים ירדנים. עוזי נרקיס אמר שלהערכתו הכפרים נהרסו ביוזמה מקומית כנקמה על השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. העיתונאי עמוס קינן נכח ותיעד את הגירוש והריסת הכפרים, ואף כתב דו"ח על המקרה, בו הוא סיפר על מקרה אחד של ביזה, שלאחריו נעצרו הבוזזים, ועל הרס רכוש פרטי. שטחם הכולל של שלושת הכפרים בעת הריסתם היה כ-15,000 דונם, והתגוררו בהם כ-6,000 איש.
באוגוסט 1968 ביקר משה דיין ברמאללה. בפגישה הועלתה בעיית תושבי שלושת היישובים. דיין מסר בפגישה כי המלחמה עם ירדן פרצה בגלל יריות מאזור לטרון לנמל התעופה בן-גוריון. האזור הוא אזור ביטחוני, לכן התושבים לא יוחזרו לאזור הזה והכפרים לא ישוקמו. על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון ההומניטרי בין אם במציאת מקום אחר להשתקע או במתן פיצויים.
ב-9 מרץ 1969, אושרה הקמתה של ההתנחלות מבוא חורון על שרידי הכפר כקיבוץ דתי של תנועת הנוער "עזרא". עד אז ישב הגרעין כמה קילומטרים מערבה משם, במיקומו הנוכחי של היישוב מבוא מודיעים. ביום העצמאות 1969 נערך מסדר חגיגי של 900 חניכי "עזרא" וטקס עליה לקרקע על חורבות בית נובא בהשתתפות סגן שר החינוך והתרבות הרב קלמן כהנא. בנובמבר 1970 הוכרז על הקמת יישוב הקבע, אך הבנייה בפועל החלה רק במאי 1972.
ביאנקה אנדרסקו
ביאנקה ונסה אנדרסקוּ (באנגלית: Bianca Vanessa Andreescu; נולדה ב-16 ביוני 2000) היא טניסאית קנדית מקצוענית. בשיאה (28 באוקטובר 2019) דורגה במקום רביעי בעולם לפי דירוג ה-WTA, וכיום (12 באוקטובר) מדורגת במקום שביעי.
הישג השיא שלה הוא זכייה בגראנד סלאם, באליפות ארצות הברית (2019) ובכך הייתה לשחקנית טניס הקנדית הראשונה וילידת שנות האלפיים הראשונה שזכתה בגראנד סלאם ביחידות. היא הקנדית הראשונה שזכתה באליפות קנדה הפתוחה מאז זכייתה של פיי אורבן בשנת 1969, 50 שנה קודם לכן.
ביוגרפיה
אנדרסקו נולדה במיסיסוגה, אונטריו שבקנדה, למשפחה מרקע נוצרי. שני הוריה היגרו לשם מרומניה ב-1994, לפני לידתה, לאחר מכן אביה, ניקוּ אנדרסקוּ החל לעבוד כמהנדס, ואמה בהמשך כקצינת ציות בחברת השקעות. היא החלה לשחק טניס בגיל 7 בפיטשט שברומניה, לאחר שהוריה שבו לארץ מולדתם לתקופה קצרה. מספר שנים לאחר מכן חזרה המשפחה למיסיסוגה שבקנדה, עיר הולדתה. בגיל 11 היא עברה להתאמן בטורונטו, במסגרת תוכנית לאומית לטניסאים מקנדה.
2019
אנדרסקו זכתה בתואר WTA הראשון שלה, בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס שנערכה בקליפורניה במרץ 2019, לאחר שקיבלה כרטיס חופשי. בשלב רבע הגמר היא ניצחה את גרביניה מוגורוסה מספרד בשתי מערכות (0-6, 1-6), בשלב חצי הגמר את אלינה סביטולינה מאוקראינה ב-3 מערכות (3-6, 6-2, 4-6) ובמשחק הגמר היא ניצחה את אנג'ליק קרבר מגרמניה ב-3 מערכות (6–4, 3–6, 6–4). בכך הייתה לטניסאית הצעירה ביותר שזוכה בטורניר זה מאז זכייתה של סרינה ויליאמס מארצות הברית בשנת 1999 והזוכה הראשונה בהיסטוריה של הטורניר בעזרת כניסה חופשית לטורניר.
בטורניר ‏קנדה מאסטרס שנערך בטורונטו באוגוסט אותה שנה השתתפה אנדרסקו כשחקנית לא מדורגת וזכתה בתואר WTA השני שלה לאחר ניצחון במשחק הגמר על סרינה ויליאמס שפרשה בתחילת המשחק במצב של 1-3 לטובת אנדרסקו. בסיבוב הראשון היא ניצחה את בת ארצה יוג'יני בושאר ב-3 מערכות (6-4, 1-6, 4-6), בסיבוב השלישי היא ניצחה את קיקי ברטנס (5 בטורניר) מהולנד ב-3 מערכות (1-6, 7-6 7-9, 4-6), ברבע הגמר היא ניצחה את קרולינה פלישקובה מצ'כיה (3 בטורניר) ב-3 מערכות (0-6, 6-2, 4-6) ובשלב חצי הגמר את סופיה קנין מארצות הברית בשתי מערכות (4-6, 6-7 5-7).
תואר גראנד סלאם ראשון
באליפות ארצות הברית שנערכה בספטמבר זכתה אנדרסקו בתואר הגראנד סלאם הראשון שלה לאחר ניצחון במשחק הגמר על חביבת הקהל סרינה ויליאמס (8 בעולם) בשתי מערכות (6–3, 5-7). בעקבות זכייתה היא עלתה מהמקום ה-15 למקום החמישי בעולם, דירוג השיא שלה. בסיבוב השני היא ניצחה את קירסטן פליפקנס מבלגיה בשתי מערכות (3-6, 5-7), בסיבוב השלישי היא ניצחה את קרולין ווזניאקי מדנמרק בשתי מערכות (4-6, 4-6), בסיבוב הרביעי היא ניצחה את טיילור טאונסנד מארצות הברית ב-3 מערכות (1-6, 6-4, 2-6), בשלב רבע הגמר היא ניצחה את אליזה מרטנס מבלגיה ב-3 מערכות (6-3, 2-6, 3-6) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה את בלינדה בנצ'יץ' משווייץ (13 בעולם) בשתי מערכות (7–6 3-7, 5-7).
2020
אנדרסקו החמיצה את החודשים הראשונים של עונת 2020, כולל את אליפות אוסטרליה הפתוחה, בגלל פציעה בברך בטורניר אליפות סבב ה-WTA ולכן, היא לא השתתפה ולא הייתה יכולה להגן על התואר שלה באליפות אינדיאן וולס הפתוחה, אליפות ארצות הברית הפתוחה וביתר הטורנירים בגלל מגפת הקורונה.
סם ג'ונס (מוזיקאי)
סמואל "סם" ג'ונס (באנגלית: Samuel Jones; 12 בנובמבר 1924 – 15 בדצמבר 1981) היה בסיסט, צ'לן ומלחין ג'אז אמריקאי.
קריירה
ג'ונס נולד בג'קסונוויל שבפלורידה, וב-1955 עבר לניו יורק, שם ניגן עם בובי טימונס, טייני בראדשו, Les Jazz Modes, קני דורהאם, אילינוי ג'אקט, פרדי האברד, דיזי גילספי ות'לוניוס מונק. הקלטותיו הידועות ביותר הן שיתופי פעולה עם הסקסופוניסט קנונבול אדרלי (1959-1965). ג'ונס ניגן גם עם הפסנתרנים ביל אוונס בשנות ה-50 ואוסקר פיטרסון (1966-1970) וסידר ולטון מאוחר יותר. ג'ונס בילה את מרבית הקריירה שלו בסצנת הג'אז הניו יורקית והוא אחראי למספר סטנדרטי ג'אז, ביניהם "Del Sasser" ו-"Unit 7" שנכתבו במהלך עבודתו עם אדרלי.
אמיר רוסתום
אמיר רוסתום (באדיגית: Амир Рустум; נולד ב-18 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן ישראלי-צ'רקסי, המשחק בעמדת המגן שמאלי בקבוצת מכבי הרצליה.
קריירה
רוסתום גדל בכפר הצ'רקסי ריחאניה שבגליל העליון, למשפחה צ'רקסית-מוסלמית. הוא קרוב משפחתו של הכדורגלן הישראלי-צ'רקסי ביברס נאתכו.
החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של עירוני קריית שמונה ושיחק בקבוצת הילדים טרום א'. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת ילדים ג' וילדים ב' של מכבי חיפה. בשנה השלישית בחיפה הוא נכנס לפנימייה של מחלקת הנוער בכפר גלים אך לבסוף חזר לריחאניה והצטרף שוב לעירוני קריית שמונה.
בעונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של עירוני קריית שמונה נפצע בברכו במחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה וקרע את הרצועה הצולבת, פציעה שהשביתה אותו מפעילות ספורטיבית לתקופה ארוכה. בתום העונה שוחרר רוסתום מהקבוצה. בשנת 2018 הצטרף לקבוצת עירוני נשר מליגה א' ורשם את הופעתו הראשונה ב-28 בספטמבר 2018 נגד הפועל אום אל-פחם. את העונה הראשונה סיים עם שלושה שערים.
בשנת 2019 זומן רוסתום למבחני התרשמות בקבוצת בני יהודה תל אביב שנמשך שלושה שבועות. רוסתום הגר ביישוב המרוחק על גבול הצפון שכר דירה בתל אביב והגיע מדי יום לאימונים באוטובוס. בתאריך 18 ביולי 2019 חתם בקבוצת בני יהודה ובכך הפך לשחקו הצ'רקסי הרביעי שחותם בליגת העל בכדורגל הישראלית ולשחקן הצ'רקסי השני בסגל של בני יהודה. יומיים לאחר החתימה ערך רוסתום את הופעת הבכורה שלו במשחק אלוף האלופים נגד מכבי תל אביב בו קבוצתו הפסידה 0–1. בעונתו הראשונה בקבוצה לבש את החולצה מספר 6 בדומה לזו של קפטן נבחרת ישראל ביברס נאתכו שהוא קרוב משפחתו של רוסתום. בעונתו השנייה בקבוצה עבר לשחק בחולצה מספר 12.
ב-8 במרץ 2021 כבש שער בכורה בליגת העל בניצחון 0–1 על הפועל תל אביב. בסיום אותה העונה, עונת 2020/2021, נשר יחד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית.ב-4 באוקטובר 2022 חתם במכבי אחי נצרת. ב-18 ביוני 2023 חתם במכבי הרצליה.
Labyrinth
"Labyrinth" (בעברית: "מָבוֹך") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. את השיר הוציאה לאור בשנת 2022 חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כרצועה העשירית מתוך אלבום האולפן העשירי של סוויפט, Midnights. נכתב והופק על ידי הזמרת וג'ק אנטונוף. הוא מושפע מסוגות הדאנס-פופ והסינת'-פופ עם אלמנטים אלקטרוניים הבאים לידי ביטוי באמצעות סינתיסייזרים וגיטרות. לאורך רוב הבתים שרה סוויפט בקול ראש. עלילתו חגה סביב חרדה מפני התאהבות חדשה שחוותה.
רקע והפקה
ב-28 באוגוסט 2022, בעת נאום זכייתה בפרס קליפ השנה עבור All Too Well: The Short Film בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, הכריזה סוויפט על תאריך יציאת אלבום האולפן העשירי שלה, 21 באוקטובר. בחצות חשפה ברשתות החברתיות את שמו של האלבום, Midnights, ואת עטיפתו. עם זאת, רשימת הרצועות של האלבום לא פורסמה באותו הזמן. בסרטון שפורסם באינסטגרם ב-16 בספטמבר בשם "The making of Midnights" אושר כי אנטונוף, שעבד עם סוויפט החל מהוצאת האלבום 1989 ב-2014, ישתתף בהפקת האלבום הנוכחי. החל מ-21 בספטמבר החלה לחשוף את שמות רצועותיו בסדר אקראי דרך סדרת סרטוני טיקטוק בשם "Midnights Mayhem with Me", שאורכה עמד על שלושה-עשר פרקים. בכל פרק סוויפט מגלגלת רולטת לוטו המכיל כדורים הממוספרים מאחת עד שלוש עשרה. כשכדור יוצא, היא מכריזה את שם השיר בהתאם למיקומו ברשימת הרצועות של Midnights. בפרק ה-11, שפורסם כמה ימים לאחר מכן, הכריזה סוויפט על כותרת השיר, "Labyrinth".
"Labyrinth" יצא לאור לצד שלוש-עשרה הרצועות המקוריות של Midnights ושירי בונוס שנכללו במהדורת ה-3am Edition ב-21 באוקטובר 2022 דרך חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה והפיקה את "Labyrinth" עם אנטונוף, שהקליט גם את קולות הליווי בו. מנגינתו מורכבת מכלי הקשה, גיטרות חשמליות וסינתיסייזרים מסוגים ג'ונו 6, מוג, OB8 וריאליסטיק סינת'. הוא הוקלט בסטודיו רו קאסטומר בברוקלין ובאולפני אלקטריק ליידי בניו יורק.
ניתוח מוזיקלי
אורכו של "Labyrinth" עומד על ארבע דקות ושבע שניות. זוהי רצועת סינת'-פופ בעלת מוטיבים אלקטרוניים רבים. הפקתו מינימליסטית, ומשלבת צלילי בס מסוג דאבסטפ, ביטים קצביים מז'אנר הטראפ-האוס לצד גיטרות חלשות ומנגינות כנסיתיות.
קווין מורלנד מ-Pitchfork סבר כי ההפקה משקפת את שברונות הלב שחוותה סוויפט במהלך חייה. רוב שפילד מ-Rolling Stone אהב את השימוש בסינתיסייזרים כאמצעי להבעת רגש חרדתי. לאורך רוב הרצועה שרה הזמרת את "Labyrinth" בקול ראש  עד שהוא עובר עיוות, המשנה את גובהו לנמוך. אלכסיס פטרידיס מ-The Guardian ציין כי האפקטים הקוליים מעוותים את שירתה עד למצב אנדרוגיני. אן פאוורס מ-NPR כתבה כי קולה של סוויפט דומה לאלו שבשירה של להקת בון איבר. ב-Associated Press נכתב ש-"Labyrinth" משלב את סגנונותיהם של 1989 ו-Folklore.
סוויפט שרה על כניסתה לרומן חדש עם גבר במקביל להתמודדות עם חרדות חדשות שמתעוררות בלבה. היא תוהה האם קצב התאהבותה באדם החדש מהיר מדי ("Oh, I'm falling in love / I thought the plane was going down / How'd you turn it right around?"). המטוס הוא מוטיב המסמל את חוסר הוודאות שמעוררת מערכת יחסים רומנטית. זהו סמל שחוזר על עצמו בכמה משיריה של סוויפט, דוגמת "Last Kiss" מ-Speak Now, "Come Back... Be Here" מ-Red ו-"Out of the Woods" מ-1989. כשנשמעת השורה "Breathe in, breathe through, breathe deep, breathe out" ("לנשום פנימה, לנשום דרך, לנשום עמוק, לנשום החוצה") הזמרת מתייחסת לנאום שלה באוניברסיטת ניו יורק כשקבילה תואר דוקטור לשם כבוד.
ביקורות
"Labyrinth" זכה לביקורות חיוביות לרוב מצד מבקרי המוזיקה העכשווית. שפילד הכתיר אותו כ"קלאסיקה", ושיבח את סוויפט על יכולות השירה שלה. ב-Los Angeles Times נבחר "Labyrinth" על ידי מייקל ווד כאחד השירים המיוחדים ביותר של הזמרת מבחינה ווקאלית. קונסטנטינוס פפיס מ-Our Culture Mag תיאר אותו כאחד מרגעי השיא ב-Midnights, וציין לטובה את הניסויים הקוליים שביצעו סוויפט ואנטונוף. מרי קייט קאר מ-The A.V. Club בחרה ב-"Labyrinth" כאחד מהרצועות הטובות ביותר באלבום. – כתבה. אלינה קונוויי מצאה שמילותיו של "Labyrinth" מינימליסטיות ופשוטות, וראתה זאת כקושי עבור סוויפט להציגה ככותבת שירים מוכשרת. לעומת זאת, קיילי אלגרים וקרוטני לארוקה מ-Business Insider טענו כי הכללתו באלבום Midnights מובנת, על-אף הנתחן על פיה חלק מהמאזינים עשויים לראות אותו כמשעמם.
הצלחה מסחרית
לאחר יציאתו של Midnights הפכה סוויפט לאמן הראשון שאכלס בו-זמנית את כל עשרת המקומות הראשונים של מצעד הבילבורד הוט 100 בשיריו. "Labyrinth" דורג באותו שבוע במקום ה-14. בנוסף, הפכה לאמנית בעלת מספר השירים הגבוה ביותר שדורגו בעשרת המקומות הראשונים (40 בסך הכל. עקפה את שיאה הקודם של מדונה) ולאמן היחידי שאכלס בו-זמנית את כל עשרת המקומות הראשונים של הבילבורד הוט 100, שירי הסטרימינג והשירים הדיגיטליים במקביל. בקנדה הוט 100 הגיע בשיאו למקום ה-14 גם כן, ואף קיבל ב-29 בנובמבר 2022 מאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי תואר זהב.
בשאר העולם נכנס "Labyrinth" למצעדי הסינגלים ב (10), אוסטרליה (13), סינגפור (13), מלזיה (22), וייטנאם (28), פורטוגל (32), שוודיה (52), שווייץ (58), צ'כיה (60), ליטא (64), סלובקיה (65) וספרד (81).
יהודה בן בנימין ענו
רבי יהודה בן בנימין ענו (ידוע גם בראשי התיבות ריבב"ן ומכונה לפעמים רבי יעלה; רומא, בערך 1215 - 1280), מראשוני איטליה.
חייו
מעט מאוד ידוע על חייו. הוא חי ופעל באיטליה במאה ה-13. הוא חיבור מספר חיבורים, ביניהם פירוש שכתב על חיבורו של הרי"ף, וכן פירוש על התלמוד, ועוד.
מתלמידיו ניתן למנות את בן דודו רבי צדקיה בן אברהם בעל שיבולי הלקט שהביא פסקים רבים שלו בספרו, וכן את אחיינו רבי יחיאל בן יקותיאל מי שמקובל שחיבר את ספר תניא (רבתי).
אילנה ורד
אילנה ורד (נולדה ב־6 בדצמבר 1943 בתל אביב, ישראל) היא פסנתרנית קונצרטים ומורה לפסנתר.
ביוגרפיה
היא המשיכה את לימודי המוזיקה שלה בבית ספר ג'וליארד בניו-יורק בהנהלת רוזינה להווין. בשנת 1961 היא זכתה באודישנים הבינלאומיים של אמני הקונצרטים הצעירים (Young Concert Artists).
ורד הופיעה ברחבי העולם עם תזמורות כמו הפילהרמונית של ניו יורק, הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה, הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית המלכותית, הקונצרטחבאו של אמסטרדם, תזמורת שווייץ המערבית, תזמורת NHK של טוקיו, הפילהרמונית של מינכן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
היא הופיעה כסולנית עם המנצחים לאופולד סטוקובסקי, גאורג שולטי, זובין מהטה, רודולף קמפה, קיריל קונדראשין, מייקל טילסון תומאס, אדו דה וארט, ליאונרד סלאטקין, סרגיו קומיסיונה, ג'יימס קונלון, אנדרו דייוויס, קורט זנדרלינג, ז'אן קלוד קסדאסוס, גארי ברתיני, וולטר ולר, וולפגנג זוואליש, משה עצמון, ריימונד לפארד, מנדי רודן, ג'יימס ג'אד, לורנס פוסטר, מתיאס באמרט, מאריס יאנסונס ואוסמו ואנסקה.
היא הופיעה כמוזיקאית קאמרית וכסולנית, והתמקדה באטיודים של פרדריק שופן ושל מוריץ מושקובסקי.
ורד גם לימדה כיתות אמן וקיימה לפחות שני פסטיבלים, סדרת Summerfest של אוניברסיטת ראטגרס בניו-גרזי ו- "Music Fest Perugia" בפרוג'ה, איטליה.
היא הקליטה עבור חברת התקליטים דקה בשנות השבעים. היא ביצעה את ההקלטה המלאה בבכורה העולמית של "15 "Etudes de Virtuosité, אופ. 72, של מושקובסקי בשנת 1970. היא אף הקליטה את חמשת הקונצ'רטים של בטהובן, כמו גם את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של רחמנינוב, הרפסודיה של פגניני, קונצ'רטו מספר 21 ו -23 של מוצרט וקונצ'רטו מספר 2 של ברהמס.
ורד התארחה בטלוויזיה וברדיו, כולל הופעות בתוכנית, בוקר טוב אמריקה ובתוכנית של מרב גריפין כמו גם הופעות אורח בתחנות הטלוויזיה הציבוריות (PBS) בארצות הברית וב- BBC בבריטניה.
בשיתוף פעולה עם מפיק הסרטים השווייצרי אדריאן מרתאלר, ורד הכינה סדרה של סרטים עלילתיים שכותרתם "מסתכל על מוזיקה" ( "Looking at Music," ), שהוקרנה על ידי ה- BBC, ורשתות הכבלים לאמנות ובידור וערוץ בראבו. סרטים אלה מופצים כסרטונים ביתיים בארצות הברית. על-ידי חברת המוזיקה BMG.
בשנת 2005 הקימה ורד את Music Fest Perugia, פסיטבל מוזיקה קיצי, המתקיים מדי שנה בפרוג'ה למוזיקאים קלאסיים צעירים, שהפך לפסטיבל בעל שם עולמי. פסטיבל זה מושך אליו מוזיקאים קלאסיים צעירים מהשורה הראשונה, מכל העולם.
ארמון וסטמינסטר
ארמון וסטמינסטר (באנגלית: Palace of Westminster), המוכר גם בשם "בית הפרלמנט", הוא ארמון על גדת נהר התמזה ברובע וסטמינסטר של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. הארמון משמש כמשכנו של הפרלמנט הבריטי. הארמון בנוי בסגנון התחייה הגותית.
הארמון הוא אחד מבתי הפרלמנט הגדולים בעולם. המבנה הפנימי מסובך למדי וכולל כ-1,200 חדרים וחדרי מדרגות ויותר משלושה קילומטרים של מסדרונות. אף שרוב חלקי הארמון הוקמו במאה ה-19, יש בו חלקים עתיקים דוגמת אולם וסטמינסטר המשמש לאירועים ממלכתיים.
הארמון היה תחת פיקוחו של נציב מטעם בית המלוכה הבריטי במשך מאות שנים, אך בשנת 1965 עבר הפיקוח בהסכמת בית המלוכה לפרלמנט. עם זאת, מספר חדרים טקסיים עדיין נמצאים תחת פיקוח בית המלוכה.
היסטוריה
הבניין העתיק ביותר שעדיין עומד על תילו במיקום זה נבנה בשנת 1097. באזור זה של לונדון בנה המלך אדוארד המודה ארמון מלכותי בשנת 1050, ומלכי אנגליה התגוררו בו עד שנת 1529. שרפה שפרצה בארמון בשנת 1529 גרמה להנרי השמיני לעבור לארמון וייטהול.
ב-20 בינואר 1265 נערך המושב הראשון של הפרלמנט הבריטי שזומן על ידי סימון החמישי דה מונפור, הרוזן מלסטר. בית הנבחרים הבריטי - המכונה "בית פשוטי העם", "House of Commons", התמקם בקפלת סנט סטפן בארמון, ונשאר בארמון עד היום.
בשרפה שפרצה ב-16 באוקטובר 1834 עלו באש מרבית חלקי הארמון. עבודות השיקום נמשכו עד שנת 1870, וזהו הבניין העומד בימינו.
ארמון וסטמינסטר כיום
ארמון וסטמינסטר נמצא לאורך גדת התמזה. דרומית לו נמצאים גני מגדל ויקטוריה ואזור מילבנק של לונדון, שם נמצאים משרדי חברי הפרלמנט בבית פורטקליס.
בארמון וסטמינסטר כאלף חדרים, 100 גרמי מדרגות ומעל 3 קילומטר של מעברים. גובהו של מגדל השעון, המכונה ביג בן, מעל 106 מטרים והוא מגדל השעון הידוע בעולם. השם הוא שמו של הפעמון, אך הכינוי דבק במגדל כולו.
לבית הנבחרים הבריטי ולבית הלורדים אכסדראות נפרדות, ואכסדרה מרכזית (לובי) מקשרת בין שתי האכסדראות.
אולם וסטמינסטר נבנה בין השנים 1097–1099 על ידי ויליאם רופוס והוא כיום החלק העתיק ביותר בארמון וסטמינסטר. כשנבנה האולם הוא היה הגדול באירופה - אורכו 73 מטרים ורוחבו 18 מטרים. בין השנים 1394–1398 נבנה מחדש גג הבניין, העשוי עץ, על פי הוראת המלך ריצ'רד השני. גג זה שרד עד ימינו. באולם זה ישב בית הלורדים - בית המשפט העליון של אנגליה עד שנת 1882.
לאחר השרפה הגדולה של הארמון בשנת 1834 נערכה בין אדריכלים תחרות תוכניות. התחרות גרמה למחלוקת גדולה באשר לסגנון הארמון - היו שרצו לבנות אותו בסגנון קלאסי, בעוד שאחרים העדיפו את הסגנון הגותי. בסופו של דבר נבנה הארמון בסגנון הגותי האנגלי.
אירועים בארמון
ב-11 במאי 1812 נרצח ראש הממשלה הבריטי ספנסר פרסיבל בידי בנקאי פושט רגל באכסדרת בית הנבחרים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשרף אולם בית הנבחרים הבריטי כולו, בשל הפצצות חיל האוויר הגרמני, הלופטוופה, ב-10 במאי 1941. עבודות השיקום של האולם הסתיימו ב-26 באוקטובר 1950. בתקופת השיקום ישב בית הנבחרים הבריטי באולם בית הלורדים, בעוד שבית הלורדים ישב באולם המלתחה המלכותי הסמוך לו.
רשת שידור (סרט)
רשת שידור (באנגלית: Network) הוא סרט סאטירי אמריקאי משנת 1976. עלילת הסרט עוסקת בתחנת טלוויזיה בדויה, UBS, קיצור של Union Broadcasting System, ומאבקה להעלות את הרייטינג הנמוך שלה. את התסריט לסרט כתב פאדי צ'ייבסקי, ביים סידני לומט, ומככבים בו פיי דאנאוויי, ויליאם הולדן, פיטר פינץ', נד ביטי ורוברט דובאל.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר, וכן היה מועמד לעוד שלושה פרסים בקטגוריות הסרט, הבמאי (לומט), שחקן ראשי (הולדן) ושחקן משנה (נד ביטי).
עלילת הסרט
הווארד ביל (פיטר פינץ'), קריין החדשות המרכזי של רשת השידור UBS, מפוטר מהרשת על ידי נשיא חברת החדשות מקס שומאכר (ויליאם הולדן), חברו משכבר הימים, עקב נתוני רייטינג נמוכים. לאחר שהתבשר על כך מודיע הווארד למחרת בשידור חי כי הוא מתכוון להתאבד בשידור של יום שלישי הבא. בעקבות האיום הוא זוכה לפופולריות בתקשורת ומביא לעלייה באחוזי הצפייה במהדורת החדשות. בערב למחרת, כאשר הוא אמור לשאת התנצלות בשידור חי על מעלליו בליל אמש, ממשיך הווארד בפרובוקציה.
בעלי הרשת שוקלים לפטר את הווארד בעקבות התבטאויותיו, אך מנהלת תוכני השידור השאפתנית של הרשת, דיאנה כריסטנסן (דאנאווי) רואה בביל כפוטנציאל עצום להעלאת הרייטינג ומנסה לשכנע את מקס לחבור אליה לפיתוח תוכנית חדשות אשר תממש את הפוטנציאל של הווארד. מצפונו של מקס אינו מאפשר לו לנצל את מצבו הרגיש של הווארד והוא מסרב, אך בין השניים מתפתח רומן קצר.
התבטאויותיו של הווארד מחריפות ומקס, היחידי אשר מודאג לגבי מצבו הנפשי של חברו ולא לאחוזי הצפייה, מחליט להוריד את הווארד מהשידור. דיאנה משכנעת את המעסיק שלה, סגן מנהל הרשת פרנק האקט (דובאל), לשבץ את תוכנית החדשות תחת מחלקת הבידור על מנת שתוכל לפתח אותה. פרנק נענה להצעתה, וכאשר בעלי הרשת מאושפז לאחר אירוע לב הוא נכנס לתפקיד המנכ"ל ומפטר את מקס.
תחת מחלקת הבידור הווארד עובר להנחות תוכנית חדשה ("The Howard Beale Show"), אשר מהווה תוכנית פסבדו-דת אשר מטיפה לצופים לזעום על הנעשה בחברה ועל השקרים המנוונים של תוכניות הטלוויזיה. בסופו של דבר הופכת לתוכנית עם אחוזי הרייטינג הגבוהים ביותר בטלוויזיה. בינתיים מחליט מקס לעזוב את אשתו לטובת דיאנה והשניים עוברים לגור יחד. אך במהרה מסתבר לו כי המסירות הפנאטית שלה לעבודתה באה בד בבד עם הריקנות הרגשית שלה וחוסר החמלה כלפי מצבים אנושיים. כתוצאה מכך הוא מחליט לחזור לאשתו ומזהיר אותה שהקריירה שלה תהרוס אותה.
באחת מתוכניותיו חושף הווארד שהתאגיד אשר מחזיק ברשת השידור, CCA, עומד להירכש על ידי תאגיד סעודי גדול יותר, הוא נואם בטלוויזיה כנגד העסקה ומשכנע את הצופים לשלוח מברקים לבית הלבן למען הפסקתה. הדבר גורם לפאניקה אצל מנהלי הרשת, מכיוון שאם לא תתבצע העסקה, חוב החברה יגרום לסגירתה. הווארד מוזמן לפגישה עם יו"ר CCA, ארת'ור ג'נסן (נד ביטי), אשר מפכח את הווארד לגבי מציאות העולם הקפיטליסטי והכלכלה הבינלאומית, אשר ידה נוגעת בכל, ומשכנע אותו להפסיק עם המסרים הפופוליסטים ולהתחיל להציג בטלוויזיה את ההטפות שלו על דה ההומניזציה של החברה. כתוצאה מהתפנית בתכני התוכנית הפסימיסטיים מתחיל הרייטינג לרדת בחזרה. עם זאת, ג'נסן לא מוכן שמנהלי הרשת יפטרו את הווארד.
דיאנה, פרנק ושאר חבר המנהלים עומדים בפני סוגיה, כאשר מצד אחד ג'נסן אינו מוכן להוריד את הווארד מהשידור, בעוד הרייטינג צונח. באין כל מוצא אחר הם מחליטים להרוג את הווארד בשידור חי בידי קבוצת טרוריסטים, מה שמוביל גם לעליה קיצונית נוספת באחוזי הצפייה.
הפקה
חלק מההשראה של צ'ייפסקי בכתיבת התסריט הגיעה ממקרה ההתאבדות של כתבת החדשות, קריסטין צ'ובוק, בשידור חי בפלורידה, שנתיים לפני הסרט. הכתבת סבלה מדיכאון ונאבקה בעורכי התוכנית, היא לא יכלה להמשיך עוד וירתה בעצמה בשידור ב-15 ביולי 1974. צ'ייפסקי השתמש בסיפור בתור נקודת המוצא לכתיבת התסריט- "טלוויזיה תעשה הכל בשביל רייטינג... הכל!", אמר בראיון.
צ'ייפסקי ומפיק הסרט, הווארד גוטפריד, תבעו באותה תקופה את יונייטד ארטיסטס (United Artists) ודרשו את הזכויות על סרטם הקודם, The Hospital, בשביל מכירה ל-NBC. למרות תביעה זו, צ'ייפסקי וגוטפריד חתמו עם יונייטד ארטיסטס על מימון לרשת שידור, אך עד מהרה החברה התקפלה הודות לנושא השערורייתי של הסרט. השניים לא נרתעו, וחיפשו אולפנים אחרים שישקיעו בסרטם, עד שמטרו גולדווין מאייר (MGM) גילו התעניינות בתסריט. מיד לאחר מכן, יונייטד ארטיסטס חזרו בהם ורצו להשקיע בסרט בנוסף ל MGM .MGM הסכימו להצטרפות יונייטד ארטיסטס ונתנו להם את זכויות ההפצה הבינלאומיות, כאשר MGM עצמם קיבלו את הזכויות בצפון אמריקה. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בניו יורק ב-27 בנובמבר 1976, וזמן קצר לאחר מכן יצא לאקרנים.
ביקורות
הסרט נהפך לאחד הלהיטים הגדולים של אותה שנה וקיבל ביקורות משבחות. וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס, כתב בביקורתו על הסרט- "שערורייתי... מבריק, מצחיק בצורה אכזרית, קומדיה אמריקאית מקומית שממקמת את פאדי צ'ייפסקי כאחד מהסטיריקנים החדשים הראשיים". סרט שה"ראייה המעוותת והמרושעת שלו לדרך שהטלוויזיה נראית ונשמעת, היא הניתוח של הסאטיריקן לא רק לגבי הטלוויזיה, אלה גם לגבי החברה שתומכת בה, ושהיא בחזרה נתמכת על ידיה".
בביקורת על הסרט שנכתבה לאחר זכיותיו באוסקר, רוג'ר איברט כתב- "משוחק היטב בצורה מפליאה, סרט אינטליגנטי שתוקף לא רק את הטלוויזיה אלא גם את רוב הרעות החולות של שנות ה-70... מה שהסרט מצליח להשיג בצורה כל כך טובה, חדה ובלתי נסלחת, יגרום לו לשרוד הרבה אחרי סרטים מיופייפים אחרים". כרבע מאה מאוחר יותר, במסגרת רשימת "הסרטים הגדולים ביותר" שלו, מוסיף איברט על הסרט- "כמו נבואה. כשצ'ייפסקי יצר את הווארד ביל, האם היה יכול לדמיין את ג'רי ספרינגר, הווארד סטרן ואת ה- World Wrestling Federation(WWF)?". איברט נתן קרדיט ללומט וצ'ייפסקי על כך שידעו "בדיוק מתי להסיר את כל המחסומים".
פרסי האקדמיה
רשת שידור זכה בשלושה מתוך ארבעה פרסים על משחק, והשווה את השיא של "חשמלית ושמה תשוקה" ב-1951. זכיות:
פינץ' מת מהתקף לב לפני טקס האוסקר של 1977 והיה לזוכה היחיד באוסקר שזכה בפרס לאחר מותו, עד לזכייתו של הית' לדג'ר באוסקר 2009. במקרה, גם פינץ' וגם לדג'ר היו אוסטרלים. הפסלון התקבל על ידי אלמנתו, אלת'ה פינץ'. הופעתה של סטרייט, בתור לואיז שומאכר, ארכה בסך הכל 5 דקות ו-40 שניות על המסך- מה שהפך את הופעתה לקצרה ביותר לזכייה באוסקר.
מועמדויות:
פרסי גלובוס הזהב
מועמדויות:
פרסי באפט"א
זכיות:
מועמדויות:
זכויות
רשת שידור היה קופרודוקציה של MGM ויונייטד ארטיסטס, כאשר יונייטד ארטיסטס היה המפיץ בעל הזכויות הבינלאומיות. כמו כן, לשתי החברות היו זכויות יוצרים לסרט.
ב-1980, Transamerica Corporation, אשר בבעלותו יונייטד ארטיסטס, העמיד את האולפן למכירה עקב הפסדים עצומים שבאו בעקבות הפקת המערבון "שערי החופש". שנה לאחר מכן, MGM רכשה אותם וכתוצאה מכך זכתה בחלקם בזכויות הסרט. הסרט יצא למכירה בקלטות ביתיות בארצות הברית בסוף השנה. הזכויות למכירת קלטות ביתיות של הסרט מחוץ לארצות הברית ניתנו לחברת וורנר הום וידאו (Warner Home Video).
לאחר מכן, ב-1986, רכש אייל התקשורת, טד טרנר את MGM/UA. ללא כל כספי משקיעים, נכנס טרנר מהר מאוד לחובות ומכר בחזרה את רוב MGM, אך השאיר בבעלותו את ספריית האולפן. הספרייה כללה את זכויות ההפצה של רשת שידור בארצות הברית, אך לא את הזכויות הבינלאומיות. הזכויות למכירת קלטות וידאו מחוץ לארצות הברית נשארו עדיין בידי וורנר בגלל העסקה שלהם עם יונייטד ארטיסטס. בשלב מאוחר יותר, חתם טרנר על עסקה עם מחלקת הווידאו של MGM להפצת רוב ספרייתו של טרנר, דבר שהחזיר לידי MGM את הזכויות שלהם על רשת שידור בארצות הברית.
מורשת
המשפט "I'm as mad as hell, and I'm not going to take this anymore" ונגזרותיו, מצוטטות באין ספור סרטים וסדרות. הסדרה האמריקאית "Studio 60 on the Sunset Strip" הזכירה את הסרט ואת התסריטאי שלו פאדי צ'ייפסקי, מספר פעמים אחרי שדמות מסוימת התפרצה בשידור חי בטלוויזיה. כמו כן, יוצר הסדרה, אהרון סורקין ציין את הסרט ואת צ'ייפסקי במהלך נאום הזכייה שלו באוסקר על תסריט הסרט "הרשת החברתית".
PlayStation Portable
PlayStation Portable, שמקוצרת רשמית ל-PSP, היא קונסולת משחקים ניידת שפותחה ומשווקת על ידי Sony Computer Entertainment. הקונסולה שוחררה לראשונה ביפן ב-12 בדצמבר 2004, בצפון אמריקה ב-24 במרץ 2005, ובאזורי PAL ב-1 בספטמבר 2005. Playstation Portable היא הקונסולה הניידת הראשונה בסדרת הקונסולות של הפלייסטיישן. בתור קונסולת דור שביעי, ה-PSP התחרה בNintendo DS. פיתוח ה-PSP הוכרז במהלך E3 2003, והקונסולה נחשפה במסיבת עיתונאים של סוני ב-11 במאי 2004. המערכת הייתה הקונסולה הניידת החזקה ביותר כשהוצגה, והייתה המתחרה האמיתית הראשונה של קונסולות הנייד של נינטנדו, לאחר שמתחרים רבים כמו ה-N-Gage של נוקיה נכשלו. היכולות הגרפיות המתקדמות של ה-PSP הפכו אותו למכשיר בידור נייד פופולרי, שיכול להתחבר ל-PlayStation 2 ול-PlayStation 3, לכל מחשב עם ממשק USB, למערכות PSP אחרות ולאינטרנט. ל-PSP היה גם מגוון עצום של תכונות מולטימדיה כמו השמעת וידאו, השמעת אודיו, והוא נחשב גם לנגן מדיה נייד. ה-PSP היא קונסולת הנייד היחידה שמשתמשת בפורמט דיסק אופטי - במקרה זה, Universal Media Disc (UMD) - כאמצעי האחסון העיקרי שלו; גם משחקים וגם סרטים שוחררו בפורמט.
מאפיינים
קונסולת ה-PSP נועדה ליצור מערכת בידור אינטראקטיבית שתוכל להיות ניידת. בין תכונותיה: מאפשרת שמיעת מוזיקה, מציגה סרטי וידאו, משחקי וידאו, מראה תמונות דיגיטליות ומאפשרת גלישה בדפדפן מיוחד. ה-PSP מצויד בכונן תקליטורים לתקליטורים מסוג Universal Media Disk (בראשי תיבות UMD) שיכולים להכיל עד 1.8 גיגה בייט, וכן בחריץ לכרטיס זיכרון מסוג Memory Stick המיועד לאחסון השמירות שנעשו במשחקים, אחסון מוזיקה, סרטים, תמונות, ומשחקים. לקונסולה יש רכיב רשת מסוג WI-FI.
לקונסולה משווקת מצלמה בשם PSP Go!Cam המתחברת לכניסת ה-USB ומקלט GPS.
ה-PSP תומכת במשחקים מרובי משתתפים: הוא מאפשר עד 16 שחקנים בו זמנית דרך הרשת.
פרטים טכניים
ה-PlayStation Portable משתמש בגורם הצורה הנפוץ "שורה". הדגם המקורי הוא גודל של כ-6.7 על 2.9 על 0.9 אינץ' (170 על 74 על 23 מ"מ) ומשקלו 9.9 אונקיות (280 גרם). חזית הקונסולה נשלטת על ידי מסך ה-LCD של המערכת בגודל 4.3 אינץ' (110 מ"מ), המסוגל לרזולוצית תצוגה של 480 × 272 פיקסלים עם צבע של 24 סיביות, העולה על הNintendo DS. כמו כן בחזית היחידה נמצאים ארבעת כפתורי הפנים האיקוניים של פלייסטיישן (משולש, עיגול, X, ריבוע).
(PSP 2000 (PSP Slim & Lite
בתערוכת המשחקים, E3, שהתקיימה ב-2007, הוצגה גרסה מחודשת עבור ה-PSP. הגרסה הזו כוללת שיפורים משמעותיים במהירות כונן ה-UMD. בנוסף לכך, זמן השימוש בסוללה ארוך יותר עקב שימוש במסך גביש נוזלי (LCD) בעל תאורת מסך אחורית מסוג LED במקום תאורה פלואורסצנטית, אשר צורכת פחות זרם, משקל הקונסולה הופחת ב-33%, עובי המכשיר גם כן הופחת ב-20%, גודל הזיכרון הפנימי הוכפל מ-32 מגה ל-64 מגה, תכנים רבים יוכלו לעבור ממסך ה-PSP הזעיר אל מסכי הטלוויזיה הגדולים (TV-OUT) בעזרת כבל ובוצעו עוד כמה שינויים זעירים כמו הטענה דרך ה-USB.
ה-PSP2000 יצא ביפן ב-5 בספטמבר, ובאירופה ב-25 בספטמבר 2007.
(PSP 3000 (PSP Bright
דגם חדש יותר של הקונסולה, אשר נקרא גם Bright (שם לא רשמי) וכולל כמה שינויים ותוספות. הדגם כולל מעבד מדגם R4000 במהירות 333 MHZ. כמו כן, הוא כולל מסך בעל צבעים חיים יותר לתמונה חדה ואיכותית יותר מהדגמים הקודמים, בעוד מספר הפיקסלים נשאר אותו הדבר (480x272). זמן הסוללה התקצר, זאת בשל ביצועי הצג המשופר. תלונות רבות הופנו לסוני בנוגע למסך, שלמרות, ואולי בגלל ביצועיו הטובים, במסך החדש הופיעו פסים שחורים קטנים על המסך, בקטעי פעולה מהירים. כשמעריצי ה-PSP שמו לב לעניין, הם פנו לסוני, וזו טענה שהבעיה ידועה, ומכיוון שזאת טכנולוגיית המסך, אין מה לעשות בנידון.
עיצוב המכשיר נשאר כמעט ללא שינוי חוץ מכמה שינויים קטנים כגון:
המכשיר הגיע בשתי גרסאות מוגבלות. אחת מהן היא "כסף מיסטי" או "כסף מסתורי" (Mystic Silver) שמגיעה עם משחק, סרט וכרטיס זיכרון של 1GB. השנייה היא "שחור פסנתר" (Piano Black) שמגיעה עם כרטיס זיכרון של 4GB. עובדת פיתוחו של ה-PSP 3000 הודלפה לעולם חודשים מועטים לפני שהוכרז רשמית מפי סוני, ואף הודלפו תמונות, כמה שבועות לפני ההכרזה.
תאריך ההשקה בארצות הברית הוא 14 באוקטובר 2008, ביפן 16 באוקטובר ובאירופה 17 באוקטובר.
PSP Go
באפריל 2011 הודיעה סוני על הפסקת ייצור הקונסולה והתמקדות בייצור הקונסולה הניידת החדשה, Playstation Vita (שאז נקראה בשם הקוד NGP).
פריצת הקונסולה
פריצת הקונסולה מאפשרת למשתמש לגשת לקובצי מערכת ההפעלה אשר מצויים על זיכרון הפלאש הפנימי של הקונסולה (flash0, flash1, flash2 ו-flash3), להריץ משחקים שהורדו פיראטית מהאינטרנט לכרטיס הזיכרון, לגבות משחקים וסרטים מדיסקי UMD, לבצע שינויים בערכת הנושא, לגשת ל-Recovery ולהתקין תוספות שונות הנותנות פונקציות שונות כמו תפריט יציאה משופר, התראה על סוללה, ביטול כונן ה-UMD לחלוטין וכו'.
זיכרון הפלאש הפנימי מתחלק ל-4 "כוננים" וירטואליים:
אלחנן וסרמן
הרב אלחנן בונים וסרמן (ו' בשבט ה'תרל"ה, 1875 – י"א בתמוז ה'תש"א, 6 ביולי 1941) היה ראש ישיבה בולט באירופה בין מלחמות העולם וממנהיגי אגודת ישראל. היה תלמיד מובהק של "החפץ חיים" וממתנגדיה החריפים של הציונות. מחבר "קובץ שיעורים" על התלמוד וספרים נוספים. נרצח בשואה.
תולדות חייו
נולד בעיר בירז' בליטא לרב נפתלי וסרמן ולשיינה רחל. בשנת ה'תר"ן (1890) עברה משפחתו לבויסק שבלטביה. למד בישיבת טלז אצל רבי שמעון שקופ ואצל הרב אליעזר גורדון. בחופשות שבהן שהה בביתו למד מפי רב העיר, הרב אברהם יצחק הכהן קוק. אחר מספר שנים שם פנה ללמוד אצל רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק. בשנת ה'תרנ"ט (1899) נישא לבתו של הרב מאיר אטלס, רבה של סלנט באותה העת. בשנים ה'תרס"ג - ה'תרס"ד (1903) ייסד את ישיבת אמצ'יסלב ברוסיה. בשנת תרס"ז (1907) הגיע לראדין, למד ב"כולל קדשים" אצל החפץ חיים והיה לאחד מתלמידיו המובהקים.
בשנת תר"ע (1910) קיבל עליו את משרת ראש הישיבה בבריסק, מקום מושבו של רבו הרב חיים סולובייצ'יק. בשנת תרפ"א (1921) נתמנה לעמוד בראש ישיבת "אהל תורה" בברנוביץ'.
עם פלישת הגרמנים לפולין ותחילתה של מלחמת העולם השנייה נמלט הרב וסרמן יחד עם הישיבה לווילנה, ליטא, ומשם עברה הישיבה לטרוקי הסמוכה. עם השתלטות הסובייטים על ליטא בקיץ של 1940 עברו ראשי הישיבה ותלמידיה לעיירה סימילישוק. עקב התנכלויות הסובייטים נאלץ הרב וסרמן לברוח עם קבוצת תלמידים לעיר קובנה והישיבה נשארה בפיקוחו של הרב דוד רפפורט. תקוותם הייתה להגר לארץ חופשית, ולרב וסרמן תוכננה עלייה לארץ ישראל או לארצות הברית.
בהיותו בעיר טרוקי הסמוכה לעיר וילנא, הרב חשש שתיסגר הישיבה בידי הרוסים ויצטרך להימלט על נפשו, ולפיכך כתב הרב מכתב לאחיו רבי אליהו צדוק: "אולי כדאי לדבר בירושלים עם ראשי ה'אגודה' אודות סרטיפיקטים בעדי ובעד שני בניי הצעירים? ואף כי אין בדעתי לעזוב את הישיבה, אבל בכל זאת טוב שיהא לי פת בסל לעת הצורך, כי מי יודע מה יולד יום בעת הנוראה הזאת".
לפי עדויות משרידי קובנה, הייתה לרב אפשרות לברוח בצורה בלתי חוקית מקובנה לפני שהגרמנים יפלשו אליה. ברגע האחרון רגלו של בנו, רבי נפתלי בינוש, נשברה, וכתוצאה מכך נגרם עיכוב ביציאה של הרב מקובנה. הוא התכוון לנסות שוב להימלט כעבור ימים אחדים, אך ליטא נכבשה על ידי הגרמנים וחלון ההזדמנויות שלו להינצל נסגר.
ביוני 1941 נכבשה קובנה ביידי גרמניה הנאצית. פרטיזנים ליטאים פרו נאציים החלו מיד לבצע פוגרומים נגד יהודים. בתקופה קשה זו מסר הרב וסרמן שיעורים על קידוש השם והורה לתלמידיו ובניו (נפתלי וצבי-יהודה) את נוסח הברכה שיש לומר בעת מסירת הנפש על קידוש השם.
כאשר נלקח עם רבנים ותלמידים, בי"א בתמוז ה'תש"א אל הפורט השביעי שם נרצח, נשא הרב וסרמן דברים על כובד משקלה של ההתכוונות באותם רגעים, עד כדי כך שמחשבה בלתי ראויה עלולה לפסול את גודל המעשה:
על שמו נקראו שכונת רמת אלחנן בבני ברק וכן ישיבת אור אלחנן בירושלים. בנו הרב אלעזר שמחה וסרמן הקים ישיבה נוספת באותו שם בלוס אנג'לס. בתשל"ט עברה הישיבה לבעלות חסידות חב"ד בתנאי ששמה יישמר, והיא נקראת "ישיבת אור אלחנן - חב"ד".
ספרו קובץ שיעורים נחשב לאחד מספרי הלימוד הקלאסיים בעולם הישיבות הליטאיות. שיחות ומאמרים שכתב בנו הרב אלעזר שמחה צורפו ל"קובץ מאמרים ואגרות" חלק ב'.
משפחתו
לרב וסרמן היו ארבעה בנים. שנים מהם נרצחו בשואה. בין השניים ששרדו היה הרב אלעזר שמחה.
יחסו ללימודי מדעים ושפה
בצעירותו, בעודו נמנה כתלמיד בישיבת טלז, למד את השפה הגרמנית מתוך ספר מילון שימושי, ושלט יפה בשפה זו. הוא היה מסוגל לקרוא כתבי-עת גרמניים וספרי מדע שונים בצורה טובה. הוא החזיק מתחת לארון את חיבורו הפילוסופי של קנט, וכן למד בחשבון ותשבורת. לגבי ביטול התורה בזמן לימודי המדעים, הוא תירץ ש"אני רכשתי אי-פעם ידיעה בגרמנית ובשאר עניינים, אבל מעולם לא ביטלתי רגע מן התורה לצורך זה, אלא למדתי במקומות שאסורין בתלמוד תורה". הוא לא היה מנותק מהוויות העולם, ונהג לקרוא עיתונים באופן קבוע, ואף היה בקיא בטיב כל עיתון.
יחסו לתנועה הציונית
הרב היה חבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל והיה לסמל ההתנגדות הציונית, ובמאמריו שנתפרסמו בכתבי עת ולוקטו אחרי מותו ב"קובץ מאמרים", התבטא רבי אלחנן וסרמן בחריפות נגד החילוניות והציונות, והביע עמדות הדומות לאלה של חוגי העדה החרדית.
הוא האמין שהתורה מספקת את כל התשובות לפרט ולכלל ישראל ('דעת תורה') בכל הדורות, והיא נותנת הוראות ברורות כיצד אדם צריך להתנהג בסביבתו הגלותית וכל שכן בנושאים מדיניים, וזוהי נחלתם של 'גדולי הדור' בלבד ולא למדינאים מקצועיים וסופרים.
הרב מקדיש פרק מיוחד על התנועה הציונית, וכלשונו: "הרעיון הלאומי" ומחשיבו "אליל חדש שגם הוא עבודה זרה". הציונים החילונים בארץ ישראל נחשבו בעניו כשליחי השטן, מומרים פנטיים בהתגלמות הטומאה שיצאה למלחמת הקודש, ושרודפים אחרי לומדי התורה ושומרי המצוות ומכריחים אותם ללמד בשיעורים חדורי כפירה בשיטות האינקוויזיציה בנוסח ימי הביניים. הרב לא חוסך שבטו גם על הדתיים הלאומיים, ומגדירם כ"עבודה זרה בשיתוף": "אם הרעיון הלאומי הוא בבחינת עבודה זרה, אזי הרעיון הדתי-לאומי הוא בבחינת עבודה זרה בשיתוף".
הרב וסרמן סבר שהציונות תאסור את קיום המצוות אם תשלוט בארץ ישראל. בשנת 1922, הוא כתב מכתב גלוי לרבני המזרחי שבו הסביר את הסתייגותו החריפה מתנועה זו:
הוא תמך בשיטת ההתבדלות והתכתב בעניין עם ה"חזון איש" רבי אברהם ישעיהו קרליץ ועם רבי יוסף רוזין. הוא אמר שאת דעה זו קיבל מרבו החפץ חיים. הוא התבטא בחריפות נגד הרב קוק, בין היתר בטענה שהוא תומך בקרן היסוד, אולם הוא הוטעה בעניין זה.
כשהגיעו לפולין שמועות על הפרעות של הערבים בארץ ישראל, הרב ייחס מצב זה כעונש על הרוח החופשית השוררת שם.
יחסו לחורבן יהדות אירופה
בשנת 1939, הרב וסרמן הוציא קונטרס "עקבתא דמשיחא" בעת שהותו בארצות הברית. הקונטרס נכתב ביידיש. הרב ראה בצרות שבאות על היהודים כפועל יוצא מניסיון ההיטמעות והתבוללות של היהודים בארצותיהם. חיבור זה סוקר את המאורעות המתרחשות באירופה, ומייחסם כתקופה האחרונה לפני בוא המשיח. הרב מזכיר את דברי רבו ישראל מאיר הכהן המכונה "החפץ חיים" שמדגיש את התהפוכות הרבות והמהירות בעולם בתקופה כה קצרה, מה שהיה זקוק בעבר למאות שנים. הסחף של היהודים אחרי התנועות בתרבות העולמית, שנחשבו בעניו כ"עבודות זרות שונות", כגון: "השכלת ברלין (או כלשונו "הסכלת ברלין"), ליברליזם, דימוקרטיזם, סוציאליזם, קומוניזם".
על עליית הנאציונל-סוציאליזם כתב: הרב נתן מעמד חשוב לשלטון הנאצי בגרמניה, שמטרתו לפלוט את התרבות הזרה וההשכלה, ואז יבוא שלום על עם ישראל:
בחודש סיון תרצ"ט (1939) הורגש בעולם שפורענות הולכת וקרבה, וכל יום עלולה לפרוץ מלחמה בפולין. באותה שעה, הרב התארח באנגליה אצל בני הקהילה, וסירב להפצרותיהם של רבנים שיישאר עד חלוף הזעם.
חלק מהישיבות בפולין הצליחו לברוח למדינת ליטא העצמאית בזמן השואה, ובניהם ישיבת ברנוביץ' של הרב וסרמן. ר' זרח ורהפטיג (מתנועת 'המזרחי') שהיה בליטא, קיבל דיווח על סיכוי לקבלת 'אשרת כניסה' לארץ ישראל בשביל בני-הישיבות מטעם עליית הנוער. הצעה זאת הועברה לרב וסרמן אך הוא סירב לה בטענה "כי אנו הורסים לו את ישיבת באראנוביץ". בהיותו בוילנא בשנת 1940, לא עודד בריחה לאמריקה מהסיבה ש"אמנם פה אנו שרויים בסכנה גשמית, אך כלום סוד הוא, שהסכנה הרוחנית לילדים באמריקה גדולה מאוד". הוא האמין שככל שהצרות יותר יתגברו - כך הסיכויים להצלה יותר גדולים, ודבר חדש עומד להופיע כתהליך של לידה. הוא הטיף לפעולה פסיבית כנגד הרודפים אותנו. האמין שביאת המשיח תלווה בניסים גלויים, ועל כך הוא מזכיר את דברי רבו ה'חפץ חיים' ש"כמה פעמים שמעתי מהקדוש בעל חפץ חיים ז"ל ללמוד את אשר יהא בסוף גלותנו מאשר היה בסוף גלות מצרים – כמ"ש "כימי צאתך מארץ מצרים אראנו נפלאות"".
יחסו ליהדות ארצות הברית
הרב ראה באווירה החופשית השוררת בארצות הברית כסכנה רוחנית, ולא עודד הגירה לשם. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, הרב יצא למסע בארצות-הברית על מנת לגייס תרומות עבור הישיבה והתלמידים מברנוביץ', שנמשך כ־17 חודשים. 'אגודת ישראל' לא הייתה אהודה באמריקה, והרב, שהזדהה עם תנועה זו, לא חשש מפגיעה במגביות הכספיות של הישיבה. בעת שהותו שם, הרב קיבל מכתב מר' יוחנן יוסף הרצמן מישיבת 'מיר' בפולין, שהיה צפוי להתגייס לצבא הפולני לפני המלחמה ומבקש שישתדל אצל ראשי ישיבות באמריקה שיעזרו לו להגר לאמריקה ולהימלט מהסכנה. על כך עונה לו הרב: "...הישיבות באמריקה היכולות להביא תלמידים הן... מקומות סכנה ברוחניות, כי מתנהלות ברוח חופשית, ומה בצע לברוח מסכנה גשמית לסכנה רוחנית". הרב האמין שקיימת אפשרות שיהודי אמריקה יפגעו במלחמה, בדומה ליהודי אירופה.
למרות זאת, הוא האמין ש"עתידה תורה שתתגלגל לאמריקה", ויהודי אמריקה ינצלו מהשואה בגלל תמיכתם החומרית לישיבות באירופה, ואף פנה משם אל בנו ר' אלעזר שמחה וסרמן שיעבור לאמריקה, מתוך הנחה שנכונו לו שמה תפקידים גדולים. בנו נענה לקריאת אביו, והביא איתו את הרב חיים חייקין מתלמידי ברנוביץ' וראדין.
הרב וסרמן הביע תקווה שקורבן היהודים באירופה יסייע להציל את אחיהם בארצות הברית.
ג'ורג' פטרי
ביוגרפיה
ג'ורג' פטרי בדבלין, אירלנד, וגדל שם, סמוך לכיכר מאונטוי. הוא היה בנו של צייר המיניאטורות ג'יימס פיטרי, יליד אברדין שבסקוטלנד, שהתיישב בדבלין. הוא התעניין באמנות מגיל צעיר. הוא נשלח לבתי הספר והתחנך לאמן, שם. הוא זכה במדליית כסף בשנת 1805, בגיל ארבע עשרה.
קריירה
לאחר נסיעה לאנגליה בחברתם של פרנסיס דנבי וג'יימס ארתור אוקונור, ששניהם היו חברים קרובים שלו, הוא שב לאירלנד שם עבד בעיקר בהפקת סקיצות לתחריטים לספרי נסיעות - כמו המדריכים של רייט לקילרני ודבלין, והמדריך של תומאס קרומוול לטיולים באירלנד.
בסוף שנות ה -20 וה -30 של המאה ה-19, פטרי הפעיל את ועדת העתיקות של האקדמיה המלכותית האירית. הוא היה אחראי לרכישתם של כתבי יד וחפצים איריים חשובים רבים. לכתביו על ארכאולוגיה ואדריכלות אירית מוקדמים הייתה חשיבות רבה, במיוחד חיבורו על המגדלים העגולים של אירלנד, שהופיע בשנת 1845. שכותרתו The Architectural Ecclesiastical of Ireland. לעיתים קרובות הוא מכונה "אבי הארכאולוגיה האירית". סקריו על הקברים בקרוומור רלוונטיים גם בהווה, כמחקר חשוב על האתר.
בשנים 1833–1843 הועסק על ידי תומאס קולבי כראש המחלקה הטופוגרפית (אגף העתיקות) של הסקר האירי. בין אנשי הצוות שלו היו ג'ון אודונובן, מגדולי המלומדים של אירלנד, ויוג'ין אוקורי. מאמר שהוגש לאקדמיה המלכותית האירית בשנת 1834 בנושא ארכיטקטורה צבאית אירית מעולם לא פורסם, אך החיבור שלו על ההיסטוריה והעתיקות של טרה היל פורסם על ידי האקדמיה בשנת 1839.
בתקופה זו פטרי עצמו היה עורך של שני כתבי עת לעתיקות. תרומה מרכזית נוספת של פטרי לתרבות האירית הייתה אוסף המנגינות המסורתיות האיריות שפרסם בשנת 1855 בשם "אוסף פטרי של המוזיקה העתיקה של אירלנד".
Eden (שיר)
Eden (בעברית: עֵדֶן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Eden. השיר יצא לאור בשנת 1998, כסינגל המוביל מתוך האלבום, בהוצאת חברת התקליטים אנג'ל רקורדס. הוא נכתב על ידי אלכס קלייר והופק על ידי פרנק פיטרסון, שהפיק את האלבום. מבחינה לירית, הוא עוסק בהתאהבות, פגיעה וכאב לב שמגיע בעקבות פירוקה של מערכת יחסים שהתפספסה. בשיר, יש שימוש חוזר במטפורה של גן עדן כמקום שכל אחד מייחל להגיע אליו, הן בחיים עצמם והן במערכת יחסים.
ג'ורג' פטרי
קריירה
כאמן, המדיום החביב עליו היה צבעי מים, שנחשב נחות לעומת ציור השמן. עם זאת, הוא יכול להיחשב כאחד הציירים הרומנטיים האיריים הטובים ביותר בתקופתו. כמה מהיצירות הטובות ביותר שלו הן באוספי הגלריה הלאומית של אירלנד.