cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיבייט
פרויקט דיבייטור
בקיץ 2018 הציגה חברת IBM תוכנה שפותחה בארץ ונועדה להתמודד בתחרויות דיבייט. התוכנה, שמכונה פרויקט דיבייטור (Project Debater), הוזנה בכ-400 מיליון קטעי מידע (מאמרים, כתבות עיתונאיות, ערכי ויקיפדיה ועוד), והיא מסוגלת להגיב לדברי המתמודדים האחרים, לבטל את דבריהם באירוניה, להשתמש בהומור ולהחליף תפקידים מבניית טעון להפרכתו. הדיבייט הראשון שבו השתתפה התוכנה נערך בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ושם ניצחה, אחר כך נוסתה בישראל – והפסידה.
ביקורת
הדיבייט נחשב בקרב תומכיו לכלי המשפר את הכישרון הרטורי, את כושר השכנוע ואת העמידה מול קהל, וכן מקנה חשיבה מסודרת, הקשבה ביקורתית ותרבות דיון.
ביקורת שמוטחת לעיתים תכופות היא שהדיבייט שוחק את היושר האינטלקטואלי ומקשה על האמונה בערכים, מפני שהוא מכריח את משתתפיו להגן על עמדות שאינם מאמינים בהן. תומכי הדיבייט טוענים מנגד, שההגנה על עמדות שהאדם אינו מאמין בהן אינה מקשה עליו להאמין בערכים כלשהם, אלא להפך, מסייעת לו להאמין בערכים אלה בצורה יותר בוגרת תוך כדי התמודדות עם דעות אחרות.
מקוסוכוס
מקוסוכוס (שם מדעי: Mekosuchus) הוא סוג של זוחל גדול ממשפחת התניניים, אשר חי באוקיאניה מסוף האוליגוקן ועד לתחילת ההולוקן שלפני 25 עד 0.003 מיליון שנה מהיום. תנין זה היה קרוב לקווינקנה ולצידו השתייך לתת-משפחת המקוסוכיניים הנכחדת שבמשפחת התניניים, שחיה רק ביבשת אוסטרליה והאיים סביבה. המאובנים והתת-מאובנים שלו התגלו בקווינסלנד, בקלדוניה החדשה ובאי ונואטו. הוא הוגדר ב-1987.
תנין זה היה בינוני בגודלו, עד לאורך של 2 מטרים במינים הגדולים. בניגוד לתנינים המודרניים הוא התאים לאורח חיים חצי-יבשתי המקובל בימינו רק במינים מועטים כמו תנין קובני, תנין גמדי ובני הסוג קיימן גמדי, הקטנים שבתנינים והוא חי באזורים יבשתיים עם מעט מים. הוא היה בעל רגליים ארוכות יחסית, זנב ארוך ורחב וגבו היה עטור באוסטאודרם מוגבה. מבנה הלסתות היה קצר עם מבנה שהותאם לפיצוח קונכיות או פרוקי-רגליים כמו סרטנים ומזון דומה. עם זאת, נראה שניזון גם מדו-חיים, עופות וזוחלים אחרים כאשר נמצאו.
המין M. inexpectatus הוא הראשון בסוג זה שהתגלה והוא שרד עד להולוקן של קלדוניה החדשה שלפני 4,000 ואולי אף 3,000 שנה מהיום. שאר המינים נכחדו לפני כן במשך המיוקן או הפליסטוקן. למעשה תנין זה היה האחרון שבבני משפחתו, והוא ניצוד עד ההכחדה בידי האדם.
CERA
CERA (ראשי תיבות באנגלית של Continuous Erythropoitin Receptor Activator - מפעיל רציף לקולטני אריתרופויאטין) היא קבוצת תרופות חדשות ("דור שלישי") המפעילות את קולטני האריתרופויטין.
באוגוסט 2007 קיבלה תרופה זו את אישור האיחוד האירופי ובינואר 2008 קיבלה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
שימוש בלתי חוקי בספורט
בדומה לדורות הקודמים של האריתרופויטין, גם ב-Mircera נעשה שימוש בלתי חוקי בספורט, ובמרוץ האופניים טור דה פראנס 2008, התגלו שלושה רוכבים שנטלו תרופה זו. בעקבות זאת הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי, שישה שבועות לאחר סיום אולימפיאדת בייג'ינג (2008), כי כל 5,000 דגימות השתן שנלקחו מהספורטאים במהלך האולימפיאדה - תישלחנה לבדיקה מחודשת, כדי לאתר שרידי CERA.
חברת רוש, מפתחת התרופה, היא זו שסייעה לסוכנות העולמית נגד סמים בספורט לפתח בדיקה לגילוי שימוש ב-Mircera.
הערות שוליים
Érythropoïétine
גזה שטיינהרדט
גזה שטיינהרדט (במקור גולדשטיין לבסוף השתמש בשם סֶקֶרֶש (בהונגרית: Steinhardt Géza; לוויצה, 9 באוגוסט 1873 – בודפשט, 1944?) היה שחקן, במאי תיאטרון קומיקאי מפורסם ומצליח יהודי-הונגרי שנרצח בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
גזה גולדשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט גולדשטיין ושל תאודורה (דורה) הוכברגר. הוא למד בעיר הולדתו, שם השלים שלוש כיתות תיכון.
סיכום הקריירה
את חייו המוקדמים התחיל כפקיד בבודפשט, בעוד הוא מבלה את הערבים באולות התיאטראות ולאט לאט התחיל לעסוק במשחק. הוא לא סיים בית הספר למשחק, כי לא יכול היה להרשות זאת לעצמו, אבל בקשתו להתקבל ל-Folis Caprice שנפתח אז ב-1890 עלתה יפה והנער שבקושי היה בן ה-17, הפך לשחקן. ראו בו כישרון, אבל שנים אחדות הוא רק "העביר את הזמן", ולא רק על הבמה. תפנית מכרעת בקריירה שלו חלה במה שנקרא אז "תקנת הואריטה". על פי הצו שנכנס לתוקף ב-1896 הרוב המכריע של התוכניות בתיאטראות בממלכת הונגריה במסגת האימפריה האוסטרו-הונגרית היו חייבות להיות בשפה ההונגרית, וזה פעל לטובת שטיינהרדט. כשחקן שדיבר היטב גם הונגרית (ולא רק גרמנית), הוא קיבל תפקידים גדולים יותר בבת אחת, בשל דחיקתם לרקע של השחקנים דוברי הגרמנית. את ייעודו מצא בז'אנר הקברט. בשלב מוקדם בחייו נפגש עם אחד הקומיקאים הגדולים של אותה תקופה, שאנדור רוט (במקור רוטמן). במשך שני עשורים, שמם של בני הזוג רוט ושטיינהרדט היה ערובה להצלחה בטוחה. עם הזמן השניים מצאו קברט עצמאי - ביחד, ואז לפתע אחרי יותר משלושים שנה שבילו יחד על הבמה, יום אחד רבו ונפרדו. הפרידה הייתה קטלנית עבור שניהם. רוט נכשל בקברט העצמאי שלו, נקלע לחובות למשך שנים, אבל גם שטיינהרדט פשט רגל עם עסקי הסרטים שלו. אז התרחש ביניהם פיוס מרהיב, אבל כוכבם כבר לא זרח בבהירות כמו קודם. רוט סבל מתסמיני זקנה, הוא לא ראה טוב על הבמה וגם השמיעה שלו התדרדרה, בלי קשר לזה, גם שטיינהרדט נדחק לרקע. ואז בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 שניהם נאלצו לרדת מהבמה בשל החוקים ה (אנטי) יהודים מ-1939 (חקיקת החוק היהודי השני ולאחר מכן ב-1941 החוק היהודי השלישי. רוט גווע ומת בשל דממת הבמה וגם שטיינהרדט הפך לקורבן השואה בגיל 71. למרבה הצער, שניהם נשכחו היום, למרות שבמחצית הראשונה של המאה ה-20 הם היו כוכבים מפורסמים ופופולריים של ז'אנר הקברט ההונגרי. כיום, מעטים אם בכלל, יודעים ששטיינהרדט הפך את הלהיט "הוי נהדר בפארק" (Újjé a ligetben nagyszerű) להצלחה עצומה ב-1911, הוא ידוע לאנשים היום הודות לשחקן-בדקן-זמר טיבדאר ביליצ'י. כמעט 80 שנה חלפו מאז מותו, אבל שורות אלה הן בין הסיכומים המעטים עליו ועל הקריירה שלו.
פרטים נוספים
הוא הופיע כאמור לראשונה ב-1890 ב-Folis Caprice, בהצלחה רבה במחזה גרמני. עבד שם 18 שנים והפך ז'אנר מיוחד לפופולרי באיכויות המשחק שלו והמופעים הפרטיים שלו. ב-11 בפברואר 1900 נשא לאישה את הזמרת גיזלה פולק בבודפשט.
באוקטובר 1908 פתח את "מועדון הבידור שטיינהרדט" בדרך ראקוצי, אותו ניהל בהצלחה במשך 10 שנים. לאחר התאלמנותו נשא לאישה את מריה תרזיה אֶשֶר בבודפשט ב-30 באפריל 1918, בשנת 1919 שינה את שם משפחתו לסקרש.
הוא התגייס כחייל ב-1917 ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בשיתוף עם יריבו הוותיק, שאנדור רוט, ניהל את הקומדיה הקטנה, הפולי קפריס לשעבר, במשך 10 שנים. עם הזמן הוא עבר ממופעים בשפה הגרמנית להונגרית בלבד ויצר פופולריות רבה לז'אנר שטיפח והציג הן בגרמנית והן בהונגרית, אבל חוסר ההסכמה שם קץ לבמה הקטנה והפופולרית. שטיינהרדט פרש לאחר מכן מהבמה לזמן מה ופנה לקולנוע, הוא גם הפיק סרט הונגרי. התנאים הקשים תקפו גם את מצבו הכלכלי, אך ללא רתיעה המשיך, באוקטובר 1930 הוא פתח מחדש תיאטרון קטן ברחוב אקאצפה (Akácfa utca), שהחזיר את הפופולריות הישנה שלו בשל הופעותיו האיכותיות, וכך הוא נלחם בתנאים הכלכליים הקשים שלו.
אנרכיה
אנרכיה או אַל-מִשְטָר, במובנה הרחב, היא מצב בו חברה אנושית מתקיימת ללא ממשלה או שלטון ריכוזי.
לאנרכיה, ישנם כמה פירושים; ניתן להשתמש במילה על מנת לתאר מצב בו מתקיים אי-סדר באזור מסוים ו"איש הישר בעיניו יעשה" (כגון בעת מהומות אלימות), על אף שאין זה פירושה המקורי. אנרכיה נגרמת לעיתים קרובות בשל מלחמה (במיוחד מלחמת אזרחים) או אסון טבע, הגוררים את היחלשותו או נפילתו של השלטון המרכזי או המקומי. נטען כי מטרתה הבסיסית של המדינה היא למעשה להימנע ממצב זה. במקרים אחרים מצב שכזה נובע מריחוק רב ממוקדי השלטון במדינה, דבר המקשה על השלטון להשליט את מרותו באזור.
תקשורת ההמונים לרוב משתמשת במילה אנרכיה בהקשר שתואר לעיל, אך יש לציין שבנוסף, המילה "אנרכיה" משמשת לתיאור חיובי של המצב אליו שואפים להגיע תומכי התאוריה הפוליטית "אנרכיזם", המכונים לרוב "אנרכיסטים". האנרכיסטים שואפים להגיע למצב בו אין שימוש בכפייה, אלימות, כוח וסמכות, ועדיין לתמוך בחברה פורה.
מקור השם
המילה אנרכיה באה מהמילה היוונית העתיקה "ἀναρχία", לא, ללא - (אנ) ἀν, שליט - (ארכוס או ארכון) ἀρχός, כלומר "היעדר שליט". השתמשו במונח זה לתאר תקופה שבה לא הצליחו לקיים את הליך הבחירה למשרת הארכונטים באתונה, והעיר התנהלה ללא שליט.
המילה ἀρχός קשורה למילה αρχή (ארכה), שמשמעותה 'ראשית', 'עיקרון בסיסי', 'מקור'.
אנרכיזם
אנרכיזם לרוב מוגדר כפילוסופיה פוליטית שטוענת שקיום המדינה הוא לא מוסרי, או טוענת שסמכות במערכות יחסים בין בני אדם היא לא מוסרית. תומכי האנרכיזם (אנרכיסטים) מצדדים בחברה לא היררכית ומבוססת על עמותות התנדבותיות. ישנם סוגים רבים של אנרכיזם, רובם שונים משמעותית אחד מהשני. הזרמים האנרכיסטים יכולים להיות שונים אחד מהשני בבסיסם, אחדים תומכים באינדיבידואליזם ואחדים בקולקטיביזם מוחלט. צורותיו השונות של האנרכיזם לעיתים מסווגות לפי מידת האינדיבידואליזם והקולקטיביזם שלהם.
עמנואל קאנט על אנרכיה
הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט הגדיר אנרכיה בספרו אנתרופולוגיה מנקודת מבט מעשית כ"חוק וחופש ללא הכרח". אם כך, מנקודת מבטו של קאנט, אנרכיה לא באמת נחשבת כמדינה משום שהחוק הוא רק "המלצה ריקה" אם כוח לא נכלל כדי לגרום לחוק להיות שימושי. בשביל שתהיה מדינה, כוח חייב להיות כלול בזמן שהחוק והחופש פחותים. למדינה שכזאת קאנט קורא רפובליקה. ככלל קאנט מיין ארבעה סוגים של ממשלות:
אנרכיה: חוק וחופש ללא אלימות
עריצות: חוק ואלימות ללא חופש
ברברים: אלימות בלי חוק וחופש
רפובליקה: אלימות עם חופש וחוק
שמירה (חסידות)
שמירה הוא מטבע שאדמו"רים נוהגים לחלק לחסידיהם לשם שמירה מעין הרע. היו מי שצירפו מטבע למטבע ויצרו מהם חפצים דוגמת גביעים וחפצי קודש נוספים.
המנהג של "שמירות" ייחודי לתנועת החסידות, ונפוץ בעיקר בחצרות החסידים לבית רוז'ין. בעבר היה נהוג שבעת ביקור החסיד אצל הצדיק היה נותן "פדיון" או "פדיון נפש" והצדיק מברך ומייעץ לו. החסיד מוסר עם הפדיון "קוויטל" ובו שמו ושם אמו ומבקש עזרה, הצלחה או שמירה. נהוג היה שהחסיד הכין מראש מטבע שנמסר לאדמו"ר וכשנגע בו קיבל המטבע סגולה של שמירה מעין הרע. כיום מקובל שהאדמו"ר מעניק לחסידיו מטבע שהוכן מראש לשימוש זה.
למטבעות שקבלו את הברכה היו שמות שונים כגון "שמירה" או "שמירות קודש" ולעתים גם "שמורות קודש". (ראו תמונה מצורפת) היו חסידים שבעת שהצטברה אצלם כמות מספקת של מטבעות מסרו אותם לצורף על מנת להתיכם וליצור מהם כלי קודש. המצוי שבהם היה גביע כסף לשימושי מצווה, קידוש והבדלה.
הקייטנה של קנלר
הקייטנה של קנלר הוא סיפור מאת אתגר קרת, המופיע באסופת סיפורים, הקרויה באותו שם, שיצאה לאור בשנת 1998.
בשנת 2004 יצא קומיקס בשם "פיצריה קמיקזה" שהוא עיבוד לספר. העיבוד נכתב על ידי קרת, והקומיקס צויר על ידי אסף חנוכה.
בשנת 2006 יצא סרט על פי הספר בשם "חותכי ורידים: סיפור אהבה". הסרט בוים על ידי הבמאי גוראן דוקיק.
סיפור העלילה של הסיפור המרכזי
חיים הוא בחור צעיר שהתאבד והגיע לעולם הבא. מתברר לו שהעולם הבא כמעט זהה למציאות שאותה הכיר בחייו, מציאות משעממת ומדכאת של אנשים שהתאבדו ומצאו את עצמם באותו מצב מדכא שבו היו קודם לכן. חיים מגלה שחברתו התאבדה גם היא, והוא מחליט לצאת ולחפש אותה. הוא יוצא למסע בעולם הבא, ופוגש דמויות שונות, ביניהן דמותו של קנלר, בחור חביב אך מוזר המנהל מעין קייטנה פלאית לנודדים. הקייטנה של קנלר מעומתת עם קייטנה מקבילה, כת של מתאבדים, שבה חברה גם חברתו של חיים. מנהיג הכת מנסה להתאבד בשנית, בציפייה לשוב לחיים ולגאול את כל המתאבדים, אלא שתוכניתו נכשלת, והוא פשוט מת שוב.
פרשנויות
קרת עוסק בשלושה נושאים בסיפור: נושא המוות וההתאבדות, נושא הריקנות המציאותית והפלא הדמיוני, ונושא האלוהים, הגאולה והמשיח.
אלינסון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארקה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ליגת העל הסרבית בכדורגל
ליגת העל הסרבית
אוגוסטה קרקהופס
אוגוסטה קרקהופס (בהולנדית: Auguste Kerckhoffs; 19 בינואר 1835 – 9 באוגוסט 1903) היה בלשן וקריפטוגרף הולנדי, פרופסור לשפות בבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז בסוף המאה ה-19.
ביוגרפיה
קרקהוף נולד בנות', שבהולנד, בשם "ז'אן גיום אוגוסטה ויקטור פרנסואה הוברט קרקהופס", בנם של ז'אן גיום קרקהוף, ראש עיריית הכפר נות', וג'נט אליזבת לינטג'נס. קרקהוף למד באוניברסיטת לייז'.
לאחר תקופה של הוראה בבתי ספר בהולנד ובצרפת, הוא הפך לפרופסור לגרמנית בבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול ובבית הספר אראגו.
ניסח את עקרון קרקהופס, עקרון יסודי בקריפטוגרפיה.
פליטה מאולצת
הטיעון של איינשטיין
הראשון ששיער את קיומו של המנגנון לפליטה מאולצת היה אלברט איינשטיין, בשנת 1917. הוא הגיע למסקנה זו מתוך שיקולים של מכניקה סטטיסטית. אם מניחים שקיימים רק מנגנונים של בליעה ופליטה ספונטנית, אזי אכלוס הרמה הגבוהה תלוי בקצב בליעת הפוטונים, בעוצמת השדה האלקטרומגנטי ובקצב הפליטה הספונטנית, שאיננה תלויה בסביבה. לכן כאשר עוצמת השדה גדלה, קצב בליעת הפוטונים עשוי להיות גבוה יותר מקצב הפליטה, ובעוצמות שדה גבוהות מאוד, קצב הפליטה הופך לזניח: מכאן שכל האטומים אמורים להיות במצב המעורר. אלא שעל פי מכניקה סטטיסטית, האכלוס המקסימלי שרמה מעוררת יכולה להגיע אליו הוא חצי. מכאן שחייב להיות מנגנון נוסף לפליטה, מנגנון שתלוי אף הוא בעוצמת השדה.
תאוריה
ניתן להסביר פליטה מאולצת בעזרת מכניקת הקוונטים אך לא בצורה קלאסית.
במכניקת הקוונטים, אלקטרון קשור באטום יכול להתקיים רק ברמות אנרגיה בדידות. על פי עקרון האיסור של פאולי, שני אלקטרונים זהים אינם יכולים להיות באותה רמה. לכן האלקטרונים ממלאים את רמות האטום מהרמה הנמוכה לגבוהה. אם האלקטרון נמצא ברמה גבוהה ויש רמה ריקה מתחתיו, הוא עשוי לפלוט פוטון בצורה ספונטנית, ולרדת רמה. אם פוגע באלקטרון פוטון בעל אנרגיה מתאימה לאנרגיית המעבר בין הרמות, יש לאלקטרון סיכוי לרדת רמה ולפלוט פוטון נוסף, זהה לפוטון שפגע בו. תדירות הפוטון \nu ניתנת על פי:
כאן "h" הוא קבוע פלאנק.
לצורך חישוב כמות הפוטונים שתיפלט מצבר של אטומים רבים, משתמשים במשוואות הקצב של איינשטיין.
פליטה מאולצת בלייזר
פליטה מאולצת היא תופעה בסיסית ביותר באינטראקציה בין אור לחומר. אחד היישומים החשובים שלה הוא הלייזר.
עקב סימטריית משוואות המצב, הסיכוי של אטום ברמה נמוכה לבלוע פוטון ולעלות רמה הוא שווה לסיכוי של אטום ברמה גבוהה לפלוט פוטון ולרדת רמה. כדי ליצור הגברת אור, צריך ליצור מצב שבו יש יותר אטומים ברמה העליונה מאשר ברמה התחתונה. מצב זה נקרא היפוך אוכלוסין. כמות האטומים הנמצאים ברמה מסוימת במצב שיווי משקל נקבעת על פי התפלגות בולצמן, לכן היפוך אוכלוסין יכול להיווצר רק מחוץ למצב שיווי משקל, על ידי מנגנון "שאיבה" קבוע המספק אנרגיה למערכת.
כאשר אור בתדירות מתאימה עובר דרך חומר הנמצא בהיפוך אוכלוסין, אטומים רבים ירדו רמה ויפלטו פוטון; מעטים יעלו רמה ויבלעו פוטון. סך כל הפוטונים לאחר המעבר יהיה גדול מסך כל הפוטונים לפני המעבר, ועוצמת האור תגדל. אם מגבר זה נמצא בתוך מהוד, קרן האור תפגע במראות בקצוות המהוד, תחזור שוב למגבר ותוגבר בשנית וכך הלאה. ניתן לבטא את הגברת מספר הפוטונים n כתוצאה מהפליטה המאולצת במשוואת הקצב הבאה:
כאן G הוא ההפרש בין מספר האטומים ברמה עליונה למספר האטומים ברמה התחתונה, \alpha הוא כמות הפוטונים שהמהוד מאבד בכל מחזור ו-\tau_{c} הוא זמן המחזור של המהוד. ניתן לראות שההגברה תיפסק והמערכת תגיע לשיווי משקל כאשר G = \alpha. זוהי משוואה לא ליניארית, מכיוון שגם G תלוי בזמן לפי:
כאן P הוא קצב השאיבה של הלייזר ו-\ \tau_{f} הוא זמן הפלואורסצנציה של האטום.
האלף ה-5 לפנה"ס
האלף ה-5 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 5,000 לפנה"ס עד סוף שנת 4,001 לפנה"ס (תחילת המאה ה-50 לפנה"ס עד סוף המאה ה-41 לפנה"ס).
במהלך האלף ה-5 לפנה"ס החקלאות התפשטה מאזור המזרח הקרוב לצפון ומרכז אירופה. החלו להתפתח תרבויות עירוניות במסופוטמיה ואנטוליה תוך המצאת הגלגל. שימוש בנחושת התרחב והחלה התקופה הכלקוליתית. שימוש בחיות בית התפשט לאירואסיה כולה והגיע לסין.
לפי הערכות אוכלוסיית העולם הגיעה בתחילת האלף לכ-40 מיליון איש.
הסתערות הבריגדה הקלה
הסתערות הבריגדה הקלה הייתה מתקפת חיל פרשים שהונהגה באופן כושל במהלך מלחמת קרים.
ההסתערות הייתה במסגרת קרב בלקלווה ב־25 באוקטובר 1854. בקרב זה יצאו פרשי החטיבה הרכובה הקלה הבריטית, תחת פיקודו של הלורד קרדיגן, להסתערות על הצבא הרוסי. בסיום ההסתערות, שנמשכה כ-20 דקות, רק 195 פרשים (מתוך 673) נותרו על סוסיהם, נספרו 118 הרוגים ו-127 פצועים.
ההסתערות הפכה לשם דבר בעיקר בשל אופן סיקור המלחמה - במלחמת קרים השתמשו לראשונה בטלגרף, ובה לראשונה לתקשורת הייתה חשיבות רבה. כתב הטיימס הלונדוני, ויליאם הווארד ראסל, הביא את סיפור המלחמה מן השטח לאנגליה.
רקע
מלחמת קרים (1856-1853) נקראה כך משום שרובה התנהלה בחצי-האי קרים (בחוף הצפוני של הים השחור, בדרומה של אוקראינה), בין האימפריה הרוסית מצד אחד ובין האימפריה העות'מאנית, האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית וממלכת סרדיניה מצד שני. במלחמה זו עמדו מגיניה הרוסיים של סבסטופול (עיר נמל מבוצרת ובסיס צבאי-ימי הנמצאת בקצה הדרומי-מערבי) במשך 11 חודשים במצור, שהטילו עליה הצבאות היריבים, עד שנכבשה.
ההסתערות הרת האסון נערכה במלחמה, אותה תיאר פילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי מנקודת מבט היסטורית, כ"דוגמה למלחמה מיותרת, אשר נוהלה בחוסר כישרון מרבי".
ההסתערות
הכוח הבריטי הורכב מיחידות הדְרָגוּנים הקלים הרביעית וה-13, רגימנט נושאי הרומח השבע-עשרה ויחידות ההוסרים השמינית והאחת-עשרה, בפיקודו של מייג'ור גנרל רוזן קרדיגן. יחד עם הבריגדה הכבדה (משמר הדרגונים המלכותי והסקוט גרי) הם היוו את עיקר כוח הפרשים בקרב. מפקד דיוויזיית הפרשים היה הדוכס מִלוקן (קרדיגן ולוקן היו גיסים, ותיעבו זה את זה במידה רבה).
לוקן העביר את פקודתו של מפקד הצבא, פילדמרשל רגלן, האומרת כי "הלורד רגלן רוצה שהפרשים יתקדמו במהרה לפנים וימנעו מהאויב להעביר את התותחים. הארטילריה הרכובה יכולה להתלוות לפרשים. הפרשים הצרפתים לשמאלכם. מיידי". ההודעה נוסחה על ידי בריגדיר איירי והועברה על ידי קפטן לואיס אדוארד נולן, שייתכן ומסר הוראות נוספות בעל פה. נולן נהרג בהסתערות כך שלא ניתן לדעת האם ניתנו פקודות נוספות.
הבריגדה הגיעה לקצה העמק ומנעה מהכוחות הרוסיים מלסגת אולם ספגה אבדות כבדות ונאלצה לסגת בעצמה. לוקן לא סיפק כל עזרה לקרדיגן, אולי בשל טינה אישית. פרשי הבריגדה הכבדה נכנסו לעמק אך לא התקדמו. הפרשים הצרפתיים, Chasseurs d'Afrique, היו יותר מועילים. הם שברו את קו ההגנה הרוסי ברמות פודקין וחיפו על שיירי הבריגדה הקלה בנסיגתם.
ההסתערות נמשכה עשרים דקות, ולאחריה רק 195 מפרשי הבריגדה נותרו על סוסיהם. תוצאת ההסתערות הייתה 118 הרוגים, 127 פצועים וכ-60 שבויים. בנוסף, נקטלו 335 סוסים. הטיפשות שבהסתערות והאומץ שבה הביאו את המרשל פייר בוקוסט לומר: "C'est magnifique, mais ce n'est pas la guerre, C'est de la folie" - "זה מופלא, אך זו לא מלחמה, זהו טירוף". המפקדים הרוסים היו סבורים בתחילה כי הפרשים המסתערים למולם הם שיכורים. עם זאת, ההסתערות תרמה למוניטין של הפרשים הבריטים עד לסוף המלחמה.
רגלן האשים את לוקן בתבוסה ובאחריות לאבדות. לוקן נקרא חזרה לאנגליה במרץ 1855. דרישתו של לוקן למשפט צבאי נדחתה והוא הגן על עצמו בנאום בבית הלורדים ב-19 במרץ. הוא האשים את רגלן ואת קצין המטה המנוח נולן. האשמה לא דבקה בלוקן - הוא קיבל תואר אבירות ביולי של אותה השנה. אף על פי שלא פיקד יותר הוא התקדם בשירות הצבאי והגיע לדרגת גנרל וב-1865 מונה לפילדמרשל.
ספרים שניתחו את ההסתערות מציעים אבחנות לגבי ההיסטוריה הצבאית הבריטית ועל ההשלכות האפשריות של אומץ המלווה בחוסר אבחנה.
שירו של טניסון
להלן השיר (בתרגום חופשי):
אזכורים נוספים
ב-1881, 27 שנים לאחר הקרב, כתב רודיארד קיפלינג את השיר "אחרוני הבריגדה הקלה". השיר ביקר את יחסה של החברה הבריטית לשורדים.
בחלקו הראשון של הספר אל המגדלור משנת 1927 מצטטת הסופרת וירג'יניה וולף מספר פעמים שורות מן השיר.
נעשו שני סרטים על ההסתערות, הראשון ב-1936 והשני ב-1968.
ב-1968 הוציאה להקת הפולק האמריקאית Pearls Before Swine את האלבום האנטי-מלחמתי Balaklava, הרצועה הראשונה באלבום היא הקלטה מקורית של מרטין לאנפריד, אחד החצוצרנים ששרדו את הקרב.
בשנת 1983 פרסמה להקת הרוק הכבד האנגלית איירון מיידן את שירה המפורסם "The Trooper" על ההסתערות.
רגב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אורתוס
אורתוס (גם אורתרוס, אורת ואורפוס) היה כלב דו-ראשי במיתולוגיה היוונית, אחיו של קרברוס, שהוריו היו המפלצות הכתוניות אכידנה וטיפון. לפי חלק מהסיפורים, היה הוא ולא טיפון אביהם של חלק מצאצאי אכידנה: הכימרה, הספינקס, ההידרה וגם, לפי הסיודוס, האריה מנמאה.
אורתוס היה שייך לטיטאן בעל שלושת הגופים, גריאון. אורתוס ורועה הצאן של גריאון, אוריטיון, הופקדו על שמירת עדר הפרות האדומות של גריאון באי אריתיה, אחד מאיי ההספרידות בקצה המערבי של הים התיכון. הרקולס הרג את אורתוס, את אוריטיון ואת גריאון ולקח את העדר האדום, ובכך השלים את מטלתו העשירית.
לפי סיפור אחר, אורתוס נתפס ואולף בידי אדיפוס.
אפרת שטיגליץ
אפרת שטיגליץ (נולדה ב-22 בפברואר 1961) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
שטיגליץ נולדה בתל אביב-יפו למדה במגמה לקולנוע בבית צבי וספרות באוניברסיטת תל אביב. שימשה כתבת בעיתונים "העיר", "לאישה" ובמוסף "הארץ". לימדה בבית הספר "מנשר לאמנות".
ספרה הראשון, "סיפור אמריקאי, יצאה לאור בהוצאת עם עובד ב-1993 וכולל שבעה סיפורים קצרים. ספרה השני "רציתי שתשמח בי" (הוצאת ידיעות אחרונות 1998) הוא רומן על בחורה תל אביבית באמצע שנות ה-30 לחייה. ספרה השלישי "הכל בסדר" (מודן, 2010) הוא רומן בו היא מתארת גיבורה בת דמותה, שמחליטה להתגרש ולצאת לדרך חדשה, עד שמחלת הטרשת הנפוצה תוקפת את גופה ומשנה הכל.
סיפורה "סיפור מסע לפולין" נכלל באנתולוגיה "געגועים לשינויים" בהוצאת עם עובד ב-2005. סיפורים נוספים התפרסמו ב-2007 וב-2008 בכתב העת "מסמרים" ובכתב העת "קשת החדשה".
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
קרויצברג
קרויצברג ("הר הצלב") הוא רובע במערב ברלין, גרמניה. בשנת 2001, במסגרת רפורמת הרבעים, אוחדה קרויצברג למחוז מוניציפלי אחד עם שכונת פרידריכסהיין הצמודה, והמחוז המאוחד נקרא באופן רשמי פרידריכסהיין-קרויצברג, אך בפי התושבים והמבקרים נשמרת ההבחנה בין שני הרבעים. הברלינאים מבדילים בין שני חלקיה של קרויצברג לפי מספרי המיקוד הישנים: החלק קרויצברג 61, הגדול יותר, וקרויצברג 36 (הקרוי גם SO36), הקטן יותר אך המוכר יותר. בזמן שגרמניה המזרחית הייתה קיימת, הייתה קרויצברג 36 מוקפת משלושה כיוונים בחומת ברלין ונוצרה בה אווירה אלטרנטיבית.
הרובע גובלת בפרידריכסהיין (Friedrichshain) במזרח, במיטה (Mitte) בצפון ובמערב, בטמפלהוף (Tempelhof) בדרום-מערב, בטירגארטן (Tiergarten) במערב, ובנויקלן (Neukölln) בדרום. בכיוון מזרח-מערב חוצים אותה קווי הרכבת התחתית U1 בצפונה ו-U7 בדרומה, וכן הקווים U6 ו-U8 בכיוון צפון-דרום.
היסטוריה
הרובע נוצר בשנת 1920 מאיחוד של האזורים טמפלהופר פורשטאדט (Tempelhofer Vorstadt - פרוור טמפלהוף), דרום פרידריכשטאדט (Friedrichstadt) וחלק מלואיזנשטאדט (Luisenstadt). בזמן מלחמת העולם השנייה שרדו החלקים טמפלהופר פורשטאדט ולואיזנשטאדט ללא פגע. בפברואר 1945 נהרס לגמרי בהפצצות בעלות הברית האזור של הלשס טור (Hallesches Tor - שער האלה), פרינצנשטרסה (Prinzenstraße) ורחוב קוך (Kochstraße) והוא נבנה בצורה מודרנית לאחר המלחמה.
שם הרובע ניתן לו בספטמבר 1921, על שם גבעת קרויצברג - גבעה קטנה בפארק ויקטוריה (Viktoriapark), בדרום מערב השכונה.
הרובע מפורסם בעיקר בגלל ההיסטוריה המרגשת של החלק המזרחי של רובע קרויצברג 36, שהיה מוקף בגבול משלושה עברים ונודעה בשנות ה-70 וה-80 כמרכז החיים האלטרנטיביים והפלישה לבתים (סקווטים). היום חלק זה של הרובע הוא אחד העניים בברלין. החלק קרויצברג 61 הוא עשיר בהרבה, בעיקר האזור ליד רחוב ברגמן (Bergmanstraße) וגנייזנאו (Gneisenaustraße).
אוכלוסייה ואופי
כמעט שליש מ-160 אלף תושבי הרובע הם מהגרים, בעיקר טורקים, המתגוררים בעיקר בקרויצברג 36. חלק מרכזי מהאוכלוסייה ברובע הוא מוסלמי. אתר מוסלמי מרכזי בשכונה, לדוגמה, הוא מסגד עומר בן אל-ח'טאב.
ב-1987 ובמשך כמה שנים רצופות היו בקרויצברג 36 מהומות בקשר לאירועי אחד במאי, שכללו עימותים עם שוטרים. מאז שנת 2005 שככו המהומות באופן משמעותי והן יותר צעדות עם סממני שמאל אידאולוגי וקומוניסטיים ופחות אירועי אלימות.
איחוד גרמניה ונפילת החומה הפך את קרויצברג מרובע בקצה העיר ליד החומה לרובע במרכז בירת גרמניה ועובדה זו משכה חברות רבות לרובע, במיוחד לאורך נהר השפרה וליד גשר אוברבאום (Oberbaumbrücke). היום נחשב הרובע לצעיר מאוד ואטרקטיבית בקרב צעירים וסטודנטים במיוחד, יחד עם פרנצלאואר ברג ופרידריכסהיין. מרכז קרויצברג 36 נמצא באורניינשטראסה (Oranienstraße - רחוב בית אורנז') ובו בתי קפה ומועדונים רבים (ידוע במיוחד הוא המועדון SO36) ומרכז קרויצברג 61 נמצא ברחוב ברגמן (Bergmannstraße) האופנתי.
בקרויצברג מספר אתרי תיירות, המוכרים שמביניהם: המוזיאון היהודי בברלין בתכנון דניאל ליבסקינד; פארק ויקטוריה; אורניינשטראסה (Oranienstraße), בתי הקפה והמועדונים שלו; פארק גרליץ (Görlitzer Park); רחוב ברגמן (Bergmannstraße) ובתי הקפה שבו; תחנת המעבר בחומת ברלין צ'קפוינט צ'ארלי; וכן תעלת לאנדוור (Landwehrkanal) והגדה ע"ש פאול לינקה (Paul-Lincke-Ufer).
אריאל הרוש
אריאל הרוש (נולד ב-25 במאי 1988) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת השוער במ.ס. אשדוד ובנבחרת ישראל.
קריירה
הרוש החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, וזכה בדאבל עם קבוצת הנוער של המועדון בעונת . בעונה שלאחר מכן קודם לקבוצה הבוגרת כשוער שלישי, במקביל לתפקידו כשוער קבוצת הנוער. באותה עונה לא זכה לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של בית"ר שזכתה בדאבל, אך זכה עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות נוספת.
בעונת 2008/2009 קודם לתפקיד השוער השני של המועדון, ושימש כמחליף לשוער הראשון טברטקו קאלה. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בליגה ערך ב-20 באוקטובר 2008, במשחק מול הפועל פתח תקווה באצטדיון טדי במסגרת המחזור השישי של ליגת העל. הוא החליף את קאלה בדקה ה-49, וספג שני שערים במשחק שהסתיים בתיקו 2–2. הרוש הוסיף לשחק ארבעה משחקים נוספים באותה עונה, כולם בהרכב הפותח, וספג בהם שבעה שערים נוספים, מתוכם ארבעה במשחק התבוסה של בית"ר 0–4 להפועל תל אביב.
בעונת 2009/2010, בעקבות עזיבתו של קאלה, הפך לשוערה הראשון של בית"ר ירושלים. בינואר 2010 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, כששמר על שער נקי במשחק הגמר מול הפועל רעננה. במסגרת הליגה שיחק את כל 35 המשחקים, בהם ספג 44 שערים, ובית"ר העפילה לפלייאוף העליון, שם סיימה במקום החמישי. בסיום העונה זכה הרוש בפרס "תגלית העונה".
בתחילת עונת 2010/2011 חתם על חוזה חדש לחמש שנים בבית"ר ירושלים, והחל מאותה עונה שימש כקפטן הקבוצה לסירוגין עם עמית בן שושן ואבירם ברוכיאן. בעונה זו שוב פתח ושיחק את מלוא 35 משחקי הליגה, ועל אף שבית"ר סיימה את העונה בפלייאוף התחתון ובמקום ה-11 בלבד, הרוש רשם עונה אישית טובה, בה ספג 35 שערי ליגה בלבד.
הרוש הוסיף לשחק שלוש עונות נוספות במדי בית"ר כשוער הראשון וכקפטן הקבוצה, אך יחסיו עם אוהדיה של הקבוצה עלו על שרטון במהלך עונת 2012/2013, אז תמך בהנהלת הקבוצה כאשר זו החתימה במהלך העונה שני שחקנים צ'צ'נים בניגוד לדעה הרווחת בקרב אוהדי הקבוצה, שהתנגדו להחתמתם עקב היותם מוסלמים. מחאתם של אוהדים אלו הגיעה לשיא לקראת עונת 2013/2014, באימון פתיחת העונה של הקבוצה, אז הושלכו אבנים לכיוונו של הרוש במתחם האימונים. למחרת האירוע נערכה פגישה בינו לבין כ-30 אוהדי הקבוצה, בה נרגעו הרוחות בין הצדדים.
ב-11 באוגוסט 2014, בתום דיון בוררות בין הרוש לבעלי בית"ר ירושלים אלי טביב, נקבע כי הרוש ישוחרר לאלתר מהמועדון ללא תמורה ויקבל פיצוי בסך שלוש משכורות. ב-31 באוגוסט 2014 חתם לשנתיים בשורות מכבי נתניה, תמורת שכר של 130 אלף דולר לעונה. ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בהפסד 0–1 להפועל תל אביב במסגרת המחזור הראשון של עונת 2014/2015.
ב-6 ביולי 2017 חתם לעונה אחת באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית. בסיום העונה נבחר כשוער העונה בקפריסין ונכלל בנבחרת העונה.
ב-6 באוגוסט 2018 חתם לשלוש עונות באלופת ישראל הפועל באר שבע. הרוש החל את העונה כשוער הראשון של הקבוצה, אך בהמשך איבד את מקומו לאוהד לויטה, ובסך הכל בעונה זו ערך 20 הופעות ליגה.
העדפת הבן הבכור
העדפת הבן הבכור מתייחסת לזכויות יתר של הבן הבכור בירושת הוריו. בשיטות משפט מסוימות ההעדפה באה לידי ביטוי באופן מוחלט, כאשר הבן הבכור זוכה במלוא הירושה. בשיטות משפט אחרות (דוגמת המשפט העברי) העדפת הבכור היא יחסית, וגם אחיו של הבכור זוכים לחלק מהירושה.
זכות מוחלטת לבכור
זכות מוחלטת לבכור, או פרימוגנטורה (באנגלית: Primogeniture) היא כלל במשפט המקובל לפיו רק הבן הבכור יורש את משפחתו.
אריאל הרוש
קריירה
ב-18 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה הופסקה הליגה לאחר 26 מחזורים ובהמשך בוטלה. בעקבות כך שב בסוף חודש אפריל לקבוצת הפועל באר שבע.
ב-19 בנובמבר 2020 הושאל לעונה אחת לניטרה מליגת העל הסלובקית. ב-28 בנובמבר ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון קבוצתו 0–3 על רוזומבורק.
העדפת הבן הבכור
זכות מוחלטת לבכור
מקורה של מסורת זו במסורת הנורמנית והיא הובאה אל המשפט המקובל לאחר כיבוש אנגליה על ידי הנורמנים בשנת 1066.
בהתאם לכלל זה, יורש הבן הבכור, או ראשון הבנים (אם יש בת בכורה לפניו בסדר ההורשה). בהיעדר ילדים, יורשים בני משפחת המוריש לפי כלל זה (כלומר אחיו הבכור של המוריש יירש אותו). כלל זה נשמר כאשר מתרחקים מהמוריש בחיפוש אחר יורש, כך כשמוריש ללא בנים נפטר - יירשו אותו בניו הבכורים של אחיו הבכור, או בניו הבכורים של דודו הבכור, וכן הלאה.
אריאל הרוש
קריירה
ב-6 בינואר 2021 חזר לליגת העל ההולנדית וחתם בהירנפיין, בה לא ערך הופעות כלל עקב היותו על תקן שוער שני.
העדפת הבן הבכור
זכות מוחלטת לבכור
ישנם כללי הורשה דומים, כגון זה שהיה נהוג בבית המלוכה הבריטי עד שנת 2011 לפיו בהיעדר בן בכור יורשת העצר היא הבת הבכורה.
אריאל הרוש
קריירה
ב-8 בדצמבר 2022 כבש הרוש את שערו הראשון בקריירה במהלך משחק במסגרת חצי גמר גביע הטוטו נגד הפועל תל אביב, בדקה ה-96, אשר הוביל את המשחק להארכה, ובהמשך נצחה הקבוצה בפנדלים ועלתה לגמר.
העדפת הבן הבכור
זכות מוחלטת לבכור
שבע מונרכיות באירופה ביטלו את העדפת הבן: שוודיה ב-1980, הולנד ב-1983, נורווגיה ב-1990, בלגיה ב-1991, דנמרק ב-2009, לוקסמבורג וממלכות חבר העמים הבריטי ב-2011. במדינות הבאות יש כיום נסיכה יורשת עצר: שוודיה (הנסיכה ויקטוריה), הולנד (הנסיכה קתרינה אמיליה), בלגיה (הנסיכה אליזבת) וספרד (הנסיכה לאונור).
אריאל הרוש
קריירה
ב-15 ביוני 2023 חתם לשנתיים במ.ס. אשדוד.
העדפת הבן הבכור
זכות מוחלטת לבכור
המלוכה בממלכות ישראל בתקופת המקרא הייתה עוברת לאחד הבנים הזכרים, לאו דווקא לבכור שביניהם, אולם הייתה העדפה לבכור, וכך גם נפסק להלכה.
אריאל הרוש
נבחרת ישראל
הרוש ערך 13 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, ובשנת 2010 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת. ב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד צ'כיה שהסתיים בהפסד 1–2.
העדפת הבן הבכור
זכות חלקית לבכור
במשפט העברי, הבכור זוכר לחלק כפול בירושה אך גם אחיו מקבלים חלק רגיל ביתר הירושה.
אריאל הרוש
נבחרת ישראל
ב-14 באוקטובר 2018 הצטיין הרוש בניצחון 2–0 על בליגת האומות, ואף בישל לתומר חמד את השער הראשון במשחק.
חיים אישיים
הרוש הוא בעל דרכון ספרדי. הוא נשוי ואב לילדה.
תארים
הפועל באר שבע
ליים קווט
ליים קווט (באנגלית: Limequat, שם מדעי: Citrus aurantifolia או Fortunella japanica), הוא הכלאה בין קי ליים וקומקוואט עגול. ההכלאה נוצרה בשנת 1909 על ידי ד"ר ולטר טניסון סווינגל . מן ההכלאה מתקבל עץ קטן מניב פרי ננסי דמוי לימון. הפרי מבשיל כל החורף והוא חמוץ, עסיסי ודל גרעינים. העץ רגיש לתנאים סביבתיים. עלול למות מחוסר או עודף מים ויגיב גם לחוסר ברזל או רמה גבוהה של גיר בקרקע.
Ilities
בהנדסת מערכות, ilities הוא כינוי להיבטים או מאפיינים לא-פונקציונליים של מערכת. באנגלית, רוב המונחים המשמשים לתיאור מאפיינים אלה מסתיימים באותיות 'ility' (ברבים 'ilities') ומכאן מקור הכינוי. בעברית, הסיומות המקבילות הן 'וֹת' ו-'וּת'.
ב-'ilities' נכללים המאפיינים וההיבטים הבאים:
פאול זינגר (פיזיקאי)
ביוגרפיה
זינגר נולד בשנת 1934 ברומן שברומניה ועלה לישראל לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון. את לימודיו לתואר ראשון בטכניון סיים בהצטיינות ב-1956. את עבודות המאסטר והדוקטורט עשה בהדרכת פרופסור נתן רוזן מהפקולטה לפיזיקה בטכניון. זינגר קיבל את הדוקטורט בפיזיקה עיונית ב-1961, ושיתף פעולה עם עמיתו אשר פרס.
את שירותו הצבאי עשה זינגר תוך כדי לימודיו לתארים גבוהים בשנים 1956–1960, וסיים את שירותו בדרגת סרן. ב-1958 נישא ליוכי, שליוותה אותו כל חייו. לאחר השתלמות פוסט-דוקטורט באוניברסיטאות נורת'ווסטרן וקולומביה חזר זינגר לטכניון בדרגת פרופסור חבר ב-1964, והקים את הפעילות הטכניונית בפיזיקה תאורטית של אנרגיות גבוהות. הוא הוביל והנהיג את הקבוצה עד ליום פרישתו ב-2002.
פעילות מחקרית
עבודתו הראשונה של פרופ' זינגר בתחום האנרגיות הגבוהות עסקה בנושא תפיסת מואונים על ידי גרעינים. ב-1961 פרשו פרופ' זינגר ועמיתו בראון את חלקיק הסיגמא בתור רזוננס של שני חלקיקים אחרים - פאיונים. החלקיק סיגמא היה ידוע בזמנו בשם "בראון-זינגר רזוננס". מאוחר יותר קנה פרופ' זינגר שם עולמי בשל עבודותיו בתחום הדעיכה הקרינתית של האדרונים והוזמן לכינוסים רבים להרצות על הנושא. בשנים 1987–1990 השכיל להשתמש בדעיכה הקרינתית של מזוני K ומזוני B כדי לנבא את המסה של ה-Top quark שנתגלתה ב-1994. תרומה משמעותית זו זכתה להכרה בינלאומית רחבה ביותר. הוא הופקד על הקתדרה לפיזיקה על שם צ'ארלס וולפסון שבה החזיק עד ליום פרישתו. הוא הוזמן להשתתף בעבודות מחקר במקומות יוקרתיים כמו מעבדות CERN בשווייץ, מרכז לחקר הגרעין בסאקליי שליד פריז, מעבדת המאיץ SLAC, המעבדה הלאומית בארגון אילינוי, מעבדות לוס אלאמוס, אספן קולורדו, אוניברסיטת קרנגי מלון, פיטסבורג ומעבדות מכובדות נוספות.
פרופ' זינגר היה דיקן הפקולטה לפיזיקה בטכניון במשך כשש שנים (1969–1972, 1974–1976), בתקופתו גדלה הפקולטה והועמק המחקר בנושאים חשובים כגון מצב מוצק, חלקיקים יסודיים ועוד. הוא חינך דורות של תלמידי מחקר, שחלקם תופסים משרות אקדמיות מכובדות בישראל ומחוץ לה. ועידות מדעיות שארגן זכורות לחוקרים בהצלחתן המדעית והארגונית.
פעילות אקדמית ציבורית
רבגוניותו של פרופ' זינגר לא הצטמצמה למחקר מדעי גרידא, הוא היה פעיל הן בטכניון והן במישור הארצי והבינלאומי בקידום החינוך המדעי והמחקר המדעי והיה במרכז העשייה המדעית והחינוכית במגוון של תפקידים.
כיהן כמשנה לנשיא הטכניון לפיתוח אקדמי (1976–1980), כמשנה הבכיר לנשיא הטכניון (1990–1994), חבר בוועדה המרכזת, חבר במועצת המנהלים של מוסד שמואל נאמן ומוסד הטכניון למחקר ופיתוח וחבר הוועד המנהל של הקורטוריון. בכל אלה תרם רבות לדמותו של הטכניון ולעיצובו כמוסד מוביל במחקר והוראה. בתפקידו כמשנה הבכיר לנשיא הטכניון, אז תפקיד חדש בטכניון, עיצב את תחומי הפעילות והמשימות של הטכניון ואת פיתוחו ארוך הטווח. השנים שבהן שימש כמשנה הבכיר היו שנים שבהן עבר הטכניון תקופת גידול והתפתחות עם גל העלייה הגדול ממדינות ברית המועצות לשעבר.
תפקידו החשוב ביותר במישור הארצי היה יו"ר הנהלת הקרן הלאומית למדע בשנים 1995–2002 ויו"ר הנהלת תוכנית ביכורה מ-2002 עד לפטירתו. בהנהגתו הפכה הקרן למדע למכשיר העיקרי למחקר הבסיסי בישראל ותקציבו הוגדל ביותר מפי 2 לסכום העולה על 50 מיליון דולר לשנה. להגדלת מספר המענקים ונפחם הייתה השפעה משמעותית על היקף המחקר במדינת ישראל ועל איכותו. פרופ' זינגר הפגין ראייה ארוכת טווח, כישרון ייחודי לשכנע את הרשויות המממנות בחשיבות גישתו, ותמיכה בהקצבת כספי המחקר תוך תחרות הוגנת ושקיפות מרבית.
פעילות כסגן יו"ר ועדת ההיגוי הישראלית לתוכנית המו"פ של הקהילה האירופית (מ-1997 ואילך) קידמה את מעמדה של ישראל בקהילה ותרמה להגדלת הנתח של ישראל במחקרים הממומנים על ידי הקהילה האירופית. כנציג ות"ת האקדמיה הלאומית הישראלית פעל להגדלת ההשקעות הממשלתיות, מהלך שהביא תוך שנים ספורות להשתלבות המדע הישראלי באירופה ולשיתוף פעולה ענף עם חוקרים רבים באירופה.
קיבל על עצמו תפקידים אקדמיים וציבוריים רבים במישור הלאומי והבינלאומי ובין השאר היה פעיל בחבר הנאמנים במכללת תל חי ובוועדה הישראלית לאנרגיה אטומית במשך 20 שנה. היה חבר במשך שבע שנים (1984–1990) במועצה להשכלה גבוהה, שבה יזם ופעל רבות. בין השנים 2002–2004 היה חבר בוועדה הבינלאומית לעתיד המאיצים בעולם.
לאות הוקרה על פעילותו הציבורית הענפה במוסדות מחקר וגופים אקדמיים. פעילות שתרמה להשבחת החינוך האקדמי והמדעי בישראל ולהגדלת המימון למחקר בארץ, קיבל פרופסור זינגר ב-2003 את פרס קרן רוטרי.
אוליבר גולדסמית'
אוליבר גולדסמית' (באנגלית: Oliver Goldsmith; 10 בנובמבר 1730 – 4 באפריל 1774) היה סופר, מחזאי ומשורר אירי. גולדסמית' נודע בעיקר בעקבות הרומן "הכומר מוויקפילד", והפואמה הפסטורלית "הכפר הנטוש".
ביוגרפיה
תאריך ושנת לידתו של גולדסמית אינם ידועים בוודאות. על פי הספרייה של הקונגרס, הוא אמר לביוגרף שהוא נולד ב-10 בנובמבר 1728. מקום הולדתו גם אינו בטוח. או שהוא נולד ליד בליימהון, מחוז לונגפורד, אירלנד, שם היה אביו הכומר האנגליקני של הקהילה של פורגניי, או בבית של הסבא והסבתא שלו מצד אמו, בסמית היל, מחוז רוסקומון שם סבו אוליבר ג'ונס היה כומר ומורה בבית ספר לבישופות. כשהוא היה בן שנתיים, אביו של גולדסמית התמנה לכומר של הקהילה של "קילקני מערב" במחוז וסטמית'. ולכן המשפחה עברה לבית הכומר בליסוי, בין את'לון ובליימהון, והמשיכה לגור שם עד מותו של אביו בשנת 1747.
מותו בטרם העת בשנת 1774 נבע כנראה בחלקו מאבחנה שגויה של דלקת בכליות שלו. גולדסמית' נקבר בכנסיית טמפל. והכיתוב על קברו הוא: "כאן טמון / אוליבר גולדסמית'". יש אנדרטה לזכרו במרכז בליימהון, וגם במנזר וסטמינסטר יש הספד שכתב לזכרו סמואל ג'ונסון.
שוונטיננטל
שוונטיננטל (בגרמנית: Schwentinental, "עמק השוונטינה") היא העיר השנייה בגודלה במחוז פלן, במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. העיר מתמשכת לאורך נהר שוונטינה בין "שווייץ ההולשטיינית" ושפך הנהר שוונטינה בעיר קיל. העיר הוקמה בשנת 2008 מחיבורם של שני יישובים קטנים יותר, רייסדורף (Raisdorf) וקלאוסדורף (Klausdorf).
מלבד שמורת הטבע שוונטינפארק (Schwentinepark) ושמורות הטבע לאורך ימת הנפתול שוונטינה, ידועה העיר בשל אחד הפאוור סנטרים הגדולים בגרמניה.
היסטוריה
סיפורם של הכפרים קלאוסדורף ורייסדורף מתחיל לפני כאלף שנים. שני הכפרים תועדו לראשונה ב-9 בדצמבר 1224, כאשר בישוף ליבק העניק את מעשר הכספים שלהם למנזר פרץ (Preetzer Kloster). רייסדורף נקראה באותם ימים רדוורסדורפ (Radwersdorp), וקלאוסדורף - פרוונהותה (Vruwenhuthe). ב-1369 מכר הינריק בלוק את רייסדורף למנזר פרץ. שמה של פרוונהותה, שב-1233 הוקדשה הכנסייה בה לניקולאוס הקדוש, שונה לניקולאוסטורפ (Niclaustorp).
שני הכפרים הגדילו את אוכלוסייתם ל-6,000 תושבים (קלאוסדורף) ול-7,600 תושבים (רייסדורף) במאה ה-20, וכל אחת הייתה יחידה מנהלית עצמאית. בתחילת שנות ה-2000 נטען כי שלזוויג-הולשטיין מחולקת ליחידות מנהליות קטנות מדי, ולכן החלה ממשלת המדינה בחלוקה מנהלית מחודשת. המטרה הייתה ליצור יחידות מנהליות שבהן יותר משמונת אלפים תושבים, כדי להקל על עבודת ראש המועצה ולאפשר למועצות לפעול בעצמן ביעילות. שני הכפרים היו קטנים מ-8,000, ולכן הן אוחדו. שני הכפרים שכנו בשפך השוונטינה, שכבר כונה "שוונטיננטל", ולכן השם החדש נמצא עד מהרה.
ב-1 במרץ 2008 אוחדו שני הכפרים באופן רשמי.
שחרור בעלי-החיים (ספר)
שחרור בעלי־החיים הוא ספר עיון מאת הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר, העוסק בזכויות בעלי חיים. הספר, שהתפרסם לראשונה ב-1975 ותורגם לעברית ב-1998 מהווה את אחד הפרסומים המשפיעים ביותר בנוגע למעמדן המוסרי של חיות.
אף על פי שסינגר הוא לא האדם הראשון שהתבטא בדבר מעמדם המוסרי של בעלי-חיים (סינגר עצמו אמר שהוא שמע על הרעיון מחבר שלו, ולא הגיע אליו בעצמו), הספר נחשב במידה רבה, בעיקר בתוך התנועה לזכויות בעלי-חיים, כמייסד הרעיון התפיסתי של זכויות בעלי חיים בצורתו המודרנית.
בספר טוען סינגר, בהתאם למסורת התועלתנית, שלא ניתן להצדיק פגיעה בזולת למען קידום האינטרס שלנו, כאשר הפגיעה היא קשה יותר מאשר האינטרס שאותו אנו באים לקדם. ואף על פי כן, בתרבות שלנו מקובל להצדיק פגיעה בבעלי חיים - גם כשמדובר בפגיעה קשה ביותר - לקידום כל אינטרס אנושי שהוא - גם כשמדובר באינטרס זניח ביותר. את הסיבה לכך תולה סינגר בסוגנות (speciesism) - מונח שנטבע על ידי פעיל זכויות בעלי-החיים ריצ'רד ריידר ופירושו אפליה על רקע מין ביולוגי. סינגר מותח ביקורת חריפה על הסוגנות, ומשווה אותה לגזענות וסקסיזם באומרו כי אפליה על בסיס שוני ביולוגי, אינה שונה מאפליה על בסיס צבע עור או מגדר, מפני שגם אלו וגם אלו אינן תכונות רלוונטיות להתחשבות מוסרית. לפי סינגר, התחשבות במישהו נובעת מיכולתו לחוש סבל, בכך בני אדם ובעלי-חיים אחרים שווים, ולכן ראויים להתחשבות דומה. סינגר מבקש להבהיר כי הוא אינו טוען שבעלי-חיים ראויים לזכויות זהות לשל בני אדם (לדוגמה, זכות בחירה), אלא כי הם ראויים ליחס שווה, על-פי הצרכים הספציפיים של כל אחד מהם.
בנוסף לפילוסופיה, מקדיש סינגר שני פרקים לפגיעה ממוסדת בבעלי-חיים על ידי בני אדם. פגיעה ממוסדת היא תופעה שנתמכת, ואף ממומנת על ידי החברה המערבית, וזאת בניגוד לפגיעה הנגרמת על ידי אנשים פרטיים בודדים ולא מקובלת בחברה המערבית כיום (למשל, התעללות בכלב). פרק אחד מתמקד במשקים מתועשים (בהם בני אדם "מייצרים" בעלי-חיים כמזון) ופרק שני בניסויים בבעלי חיים. סינגר מסביר שהחליט להתמקד בשני הנושאים הללו כי בהם בעלי-חיים נפגעים בצורה הכי קשה ובכמות הכי גדולה, ולא כי הן הפגיעות היחידות. הפתרון המיידי שסינגר מציע, בדומה להוגה טום ריגן, הוא מעבר לתזונה צמחית אשר לא כוללת מוצרים מן החי, שלפי סינגר כרוכים בגרימת סבל קשה לחיות, וכן הפסקת כל הניסויים בבעלי חיים.
לקריאה נוספת
פיטר סינגר, מוסר הלכה למעשה, ירושלים: מאגנס, 2009.
קישורים חיצוניים
שחרור בעלי החיים, תקציר הספר באתר אנימלס
אורנה ברביבאי
אוֹרנה בַּרְבִּיבַאי (נולדה ב-5 בספטמבר 1962, ו' באלול ה'תשכ"ב) היא פוליטיקאית ישראלית. כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד וכשרת הכלכלה והתעשייה בממשלת ישראל השלושים ושש. מתמודדת על ראשות עיריית תל אביב-יפו בבחירות שיתקיימו באוקטובר 2023.
בשירותה בצה"ל כיהנה כראש אגף כוח האדם, בדרגת אלוף, והיא הקצינה הראשונה בתולדות צה"ל שנשאה דרגה זו במינוי קבע (קדמה לה במינוי זמני השופטת דבורה ברלינר) והייתה גם האישה הראשונה אשר כיהנה כיו"ר ועדת החוץ והביטחון בכנסת.
ביוגרפיה
ברביבאי נולדה ברמלה וגדלה בעפולה. בתם של צילה טויס, עולה מעיראק, ואלי שוחטמן, עולה מרומניה. גדלה במשפחה מרובת ילדים ומאותגרת כלכלית, כבת הבכורה מבין שבעה. למדה בבית ספר "אלומות" בעפולה ושנתיים בפנימייה כפר גלים. לברביבאי תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת בן-גוריון, תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל, ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. בוגרת המכללה לביטחון לאומי, תוכנית "מפנה", קורס ניהול לדרג הבכיר בצה"ל וקורס פיקוד ומטה.
קריירה צבאית
התגייסה לצה"ל בשנת 1981 ואת מרבית שירותה עשתה בחיל השלישות. היא פיקדה על קורס קציני שלישות בבה"ד 11, שימשה ראש מדור נשים בבקו"ם, מפקדת לשכת הגיוס באר שבע, שלישת אוגדת מילואים, ראש ענף מיון ושיבוץ במפקדת זרוע היבשה וראש מחלקת סגל בזרוע היבשה, מאז הייתה לפורצת דרך בקרב נשים בצה"ל. בנובמבר 2003 מונתה לשלישת פיקוד המרכז, השלישה הפיקודית הראשונה בתולדות צה"ל, בספטמבר 2005 קודמה לדרגת תת-אלוף ומונתה לקצינת שלישות ראשית, והייתה האישה הראשונה שמונתה למפקדת חיל שאינו חיל נשים. בדצמבר 2006 מונתה לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה.
ביוני 2008 מונתה לראש מטה אגף כוח האדם. באותה שנה נבחרה על ידי העיתון "גלובס" לאחת הנשים המשפיעות ביותר בישראל. ב-23 ביוני 2011 מונתה לראש אגף כוח האדם והועלתה לדרגת אלוף, ובכך הפכה לקצינה הראשונה בתולדות צה"ל בדרגה זו, במינוי קבע. בשנת 2014 השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. לקראת סיום כהונתה נערך מבצע צוק איתן, שבו טיפלה אישית במסירת ההודעה על קביעת החיילים הנעדרים, אורון שאול והדר גולדין, כחללים. באוקטובר של אותה שנה סיימה את תפקידה ופרשה מצה"ל.
פעילות ציבורית
עם פרישתה מהמערכת הצבאית מונתה ליו"ר מגבית התרומות של קרן ויצו בישראל וב-2015 למנכ"לית בתשלום של הקרן התאגידית פילנתרופית למיזמים לאומיים. בספטמבר 2015 נבחרה לכהן כיושבת ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל. ברביבאי הייתה מגישת התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל, העוסקת בענייני צבא-חברה, חברה בוועד המנהל של ארגון "מעוז", המכון הישראלי לדמוקרטיה וקופ"ח כללית, לימדה באוניברסיטת בר-אילן ומשנת 2017 מרצה במרכז הבינתחומי הרצליה.
הכנסת ה-21 וה-22
ב-1 בינואר 2019 הצטרפה לרשימת "יש עתיד" לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ושובצה במקום ה-4. לאחר חיבור מפלגת יש עתיד ומפלגות חוסן לישראל ותל"ם למפלגה משותפת - רשימת "כחול לבן", שובצה במקום ה-10. הרשימה קיבלה 35 מנדטים וברביבאי הפכה לחברת כנסת בכנסת העשרים ואחת.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה שוב במקום ה-10 ברשימת "כחול לבן" ונכנסה לכנסת. בכנסת זו הייתה חברה בוועדת החוץ והביטחון.
הכנסת ה-23
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה שוב במיקום ה-10 ברשימת "יש עתיד" ונכנסה לכנסת. בה המשיכה לכהן כחברת ועדת חוץ וביטחון ובנוסף כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת, כראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל–סינגפור וחברה במשלחת הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי IPU. מחודש יולי 2020, ברביבאי היא יושבת-ראש השדולה למען חיילות וחיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים.
הכנסת ה-24
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הציב לפיד את ברביבאי במקום השני ברשימה ומינה אותה למלא את תפקיד יו"ר ועדת החוץ והביטחון הזמנית בכנסת עד להרכבת הממשלה ובכך הפכה לחברת הכנסת הראשונה המשמשת בתפקיד זה. במהלך כהונתה כיו"ר הוועדה, יצא צה"ל למבצע "שומר החומות" שלאחריו הפיצה לרוה"מ מסמך המבטא את מסקנותיה האישיות מהתנהלות הדרג המדיני.
שרת הכלכלה
כשרת הכלכלה, אורנה ברביבאי חתמה על קיצור שעות של חלק מהמתמחים ברפואה. היו מתמחים שדחו את המתווה. בהמשך שונה המתוה. במקביל, שבתו מעונות היום.
ברביבאי ומשרד הכלכלה פעלו יחד עם ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט ואחרים לבטל מאות תקנים ישראליים ייחודיים במוצרים שונים תוך התאמה לתקנים בין-לאומיים במטרה להוזיל מחירים. רשתות כמו קרפור החלו להשתלב בשוק הישראלי.
שרת הכלכלה והרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן העלו אפשרות שיינתן לאפשר למרכולים וחנויות מכולת להציג את מחירי המוצרים על צג אלקטרוני, במקום במדבקות.
הכנסת ה-25
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שובצה במקום השני ברשימה בשנית ושבה לכהן לאחר הפסקת כהונה כחברת כנסת בכנסת העשרים וחמש.
ב-21 ביוני 2023 הודיעה שתפרוש מהכנסת ותתמודד בבחירות לראשות העיר תל אביב שיתקיימו ב-31 באוקטובר באותה שנה. ברביבאי התפטרה מהכנסת ב-30 ביולי 2023.
חיים אישיים
נשואה לעו"ד משה ברביבאי שנולד במרוקו ועלה בגיל שלוש לישראל. משה היה אף הוא קצין שלישות בצה"ל. הם הורים לשלושה ומתגוררים בתל אביב.
מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם
מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם הוא עמותה העוסקת במתן עזרה משפטית לאוכלוסיות חלשות. מטרתו העיקרית של המרכז היא להעניק הגנה משפטית לפרטים ולקבוצות אשר זכויות יסוד שלהם מקופחות, תוך פגיעה בלתי נמנעת בכבודם. המרכז נטל על עצמו ליישם, הלכה למעשה, את משנתו של השופט חיים (הרמן) כהן ולעסוק במחויבות לתיקי זכויות אדם וזכויות חברתיות, בהתאם להשקפת העולם אשר סימלה את דרכו האישית ופועלו המקצועי של השופט חיים כהן.
מרכז השופט חיים כהן הוקם, בין היתר על ידי עו"ד יורי גיא-רון, עו"ד אורנה לין, עו"ד רחל בן ארי ועו"ד אדם פיש, מתוך תפישה חברתית של עורכי הדין החברים בו, הרואים עצמם מחויבים למתן תרומה מקצועית לקהילה. הפעילות המשפטית במרכז נעשית באופן מובנה, תוך הקצאה קבועה שנתית של משאבים כספיים וכוח אדם מקצועי.
בראשית הדרך, בשנים 2002 – 2003, התבצעה פעילות הפרו בונו המשפטית על ידי מחלקת הפרו בונו במשרד "אדם" עורכי דין. החל משנת 2004, עת התעצמה והורחבה הפעילות ואומצה על ידי משרדי עורכי דין נוספים, עברה הפעילות המשפטית להתנהל באמצעות עמותת מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם, תחת ריכוזה של עו"ד שלי דביר, המנהלת את המרכז משנת 2004.
נכון לשנת 2007, מונה המרכז כ-150 עורכי דין מתנדבים. משרדי עורכי הדין, באמצעותם פועל המרכז באופן שוטף, הם משרדי עורכי דין מסחריים בפריסה גאוגרפית רחבה, אשר נוטלים על עצמם תיקים לייצוג משפטי, לפי תחומי התמחות משפטית ומיקום גאוגרפי של הפונים.
פעילות משפטית
הפעילות המשפטית של המרכז מגוונת ומתפרסת על פני נושאים משפטיים שונים. עם זאת, מדי שנה מתמקד המרכז בטיפול בנושא משפטי מסוים שנבחר כנושא הדגל של אותה שנה.
בשנת 2002, שנת פעילותו הראשונה, טיפל המרכז בעניינים רבים הקשורים בחוק הדיור הציבורי, לרבות במניעת פינוי של משפחות מדירות, פניות למשרד השיכון לקבלת סיוע בשכר דירה, ייצוג משפחות בהסדרים מול חברות ממשכנות ומול בנקים וכן השתתפות בארגון יום עיון בנושא זכויות בדיור הציבורי. בשנת 2003 התמקד המרכז בעיקר בסיוע לעובדים זרים שהיו מועמדים לגירוש.
בשנת 2004, נבחר לעמוד במוקד הפעילות המשפטית הנושא של טיפול בזכויות אנשים עם מוגבלויות בכלל ושילוב ילדים עם מוגבלויות במערכת החינוך הרגילה. במסגרת זו טיפל המרכז בנושאים הבאים:
בשנת 2005, נבחר כפרויקט הדגל הנושא של "הרשעת חפים מפשע". במסגרת הפרויקט הקרין המרכז את הסרט "רצח לכל החיים", שענייננו פרשת משפטו החוזר של עמוס ברנס וליווה את ההקרנה בדיון מקצועי משפטי אודות חזקת החפות והרשעת חפים מפשע. הסרט, שהופק בהשתתפות המרכז, עוסק בבעייתיות של הרשעה על סמך הודאה בלבד. המרכז עשה בסרט שימוש מחנך, על ידי הקרנתו בליווי הרצאה או רב שיח, בנוגע לנושאים שעולים מפרשת ברנס. התקיימו הרצאות והקרנות בפני קהלים שונים כגון שופטים, פרקליטים, סניגורים, תובעים משטרתיים, חוקרים, סטודנטים למשפטים, תלמידי תיכון בכיתות גבוהות ובכנסים חברתיים שעניינם זכויות אדם.
הקשר של מרכז השופט חיים כהן לפרשת עמוס ברנס החל לאחר שהשופטת דליה דורנר החליטה לאפשר לברנס משפט חוזר. המרכז נטל על עצמו לייצג את ברנס בתביעת הפיצויים כנגד המדינה, אם יימצא זכאי במשפט החוזר. ואכן, בתביעת הפיצויים לפי חוק העונשין, שנוהלה על ידי המרכז, זכה ברנס בסכום פיצויים נכבד. השופט חיים כהן, שעל שמו הוקם המרכז, ישב בהרכב המקורי ששפט והרשיע את ברנס, ואולם לאחר מכן ליווה באופן פעיל במשך שנים את מאבקו הציבורי להוכחת חפותו.
קונראד צוזה
קונראד ארנסט אוטו צוּזֶה (גרמנית: Konrad Ernst Otto Zuse; 22 ביוני 1910 – 18 בדצמבר 1995) היה מהנדס גרמני וחלוץ בתחום המחשבים. הישגו המרשים ביותר היה השלמת המחשב הראשון, שנשלט על ידי תוכניות המאוחסנות על גבי סרט. מחשב זה כונה "Z3" ובנייתו הושלמה בשנת 1941.
צוזה הקים בשנת 1946 חברת "סטארט-אפ" בתחום המחשבים - ככל הנראה, הראשונה אי פעם. החברה בנתה את המחשב Z4, שהפך למחשב המסחרי הראשון שחכר המכון הטכנולוגי של ציריך בשנת 1950. עותקים של מחשבי ה-Z3 וה-Z4 נמצאים במוזיאון המדע של מינכן.
עבודתו לפני מלחמת העולם השנייה וה-Z1
צוזה נולד בברלין שבגרמניה וסיים את לימודי ההנדסה האזרחית בשנת 1935. במשך לימודיו, ערך צוזה חישובים שגרתיים רבים באופן ידני והשעמום הטביע בו את חותמו. כך נולד חלומו לבצע חישובים באמצעות מכונה.
הוא החל לעבוד כמהנדס תכן במפעל המטוסים "הנשל" (Henschel) שבדסאו, אולם שנה לאחר מכן פרש מעבודתו כדי לממש את חלומו לבנות מכונה בת-תכנות.
צוזה עבד בדירת הוריו בשנת 1936. המכונה הראשונה שתכנן נקראה מחשבון ה-Z1. המחשבון האלקטרו-מכני עשה שימוש בשיטה הבינרית והציג יכולת תכנות מוגבלת, שהתבטאה ביכולת לקרוא הוראות מסרט מנוקב. אולם, ה-Z1 מעולם לא פעל היטב, שכן לא היו בנמצא באותה תקופה רכיבי מחשב מדויקים דיים. ה-Z1 ושרטוטיו המקוריים הושמדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
שנות מלחמת העולם השנייה ומחשבי ה-Z2 ,Z3 ,Z4
בשנת 1939 גויס צוזה לחיל הרגלים, אולם הצליח לשכנע את השלטונות כי יועיל יותר בתחום המחשוב. בשנת 1940 קיבל את תמיכת מכון המחקר האווירודינמי שנעזר בעבודתו לצורך ייצור פצצות דאייה. מחשביו שימשו לחישוב מסלולים בליסטיים ויציבות טילים.
צוזה בנה את ה-Z2 (האות Z היא האות הראשונה של שמו, ו-2 היות שזה היה המחשב השני שבנה), מקווי תמסורת של טלפונים. באותה שנה, הקים חברה בשם "צוזה הנדסת התקנים" (Zuse Apparatebau), כדי לייצר את מחשביו בני-התכנות.
שבע רצון מפעולת ה-Z2, ניגש צוזה לבנות את ה-Z3 והשלים אותו ב-1941. היה זה מחשבון בינארי בעל 64 סיביות זיכרון, שהיה מסוגל לבצע חישובי נקודה צפה והייתה לו יכולת לבצע לולאות. לא היה ניתן להשתמש בקפיצות מותנות. יחידת החישוב התבססה על קווי תמסורת של טלפונים.