cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קסטור
קסטור (בכתיב לועזי: Castor) או α בתאומים הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים תאומים ואחד מהכוכבים הבהירים בשמים. יחד עם פולוקס הוא מהווה את זוג התאומים הדיוסקורים המיוצגים בקבוצת תאומים. שני ה"תאומים" שונים מאוד זה מזה, שכן בעוד פולוקס הוא כוכב יחיד מסוג ענק כתום, קסטור הוא למעשה מערכת המכילה שישה כוכבים. אף על פי שבהירותו של פולוקס גדולה מהבהירות הכוללת של כוכבי קסטור, קיבל קסטור את ציון באייר α בתאומים ופולוקס את β בתאומים.
תכונות
קסטור הוא למעשה מערכת של שלושה כוכבים זוגיים במרחק של כ-49 שנות אור, המורכבת משני כוכבי הסדרה הראשית לבנים שלכל אחד מהם בן זוג קרוב ועמום יותר וזוג ננסים אדומים נוסף.
תכונות קסטור Ba וקסטור Bb
קסטור Ba הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, הדומה לפומלהוט. מסתו כ-1.7 מסות שמש ורדיוסו כ-1.6 רדיוסי שמש. במרחק של כ-0.03 יחידות אסטרונומיות מקיף את קסטור Ba קסטור Bb בזמן הקפה של כ-2.9 ימים. זהו כוכב מסוג לא ידוע, אך נראה שמסתו היא רק כשליש ממסתו של קסטור Ba ולכן סביר שמדובר בננס אדום. בשל המרחק הקטן, לא ניתן להפריד ביניהם באמצעות טלסקופ וקיומו של קסטור Bb, וכן מסתו וזמן ההקפה שלו, עולים ממדידות ספקטרוסקופיות. תצפיות בקרינת X הראו שקסטור Bb הוא גם כוכב הבזק דומה לקסטור Ab. עוצמת ההארה המשותפת להם היא פי 14 משל השמש.
שני הזוגות מקיפים את זה את זה בזמן הקפה של כ-467 שנים ובמרחק ממוצע של 107 יחידות אסטרונומיות. המסלול הוא אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם משתנה מ-70 ועד ל-143 יחידות אסטרונומיות.
תכונות קסטור Ca וקסטור Cb
קסטור Ca וקסטור Cb הם זוג ננסים אדומים בעלי מסות סביב 0.6 מסות שמש ורדיוסים סביב 0.7 מסות שמש. עוצמת ההארה של כל אחד מהם היא כ-2.5% משל השמש. השניים מקיפים זה את זה במרחק של 0.018 יחידות אסטרונומיות (כ-3.9 רדיוסי שמש בלבד) ובזמן הקפה של 19.5 שעות. בני הזוג מהווים משתנה לוקה שכן מישור ההקפה של הזוג מתלכד עם קו הראייה מכדור הארץ כך שבני הזוג מסתירים זה את זה כל 9.25 שעות ועוצמת ההארה המשותפת שלהם יורדת. כמו כן שניהם כוכבי הבזק.
זוג הננסים מקיף את ארבעת הכוכבים האחרים במרחק של כ-1000 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 14,000 שנים.
כזית
בהלכה, שִׁיעוּר כַּזַּיִת הוא אחד משיעורי תורה, המגדיר נפח מינימלי של דבר מאכל בתחומים הלכתיים רבים. על פי המובן המקורי שיעור כזית שווה לנפח פרי הזית, אך כיום מקובל בספרות ההלכתית שלרוב הדעות צריך לקבוע ששיעור כזית גדול הרבה יותר: בין 13.5 ל-50 סמ"ק. למרות שיש גם כמה שסוברים ששיעור כזית הוא כנפח כזית גם כיום.
מקור השיעור
שיעור כזית מופיע עשרות פעמים במשנה, והתלמוד קובע שהשיעור לא נלמד ממדרש הכתובים, אלא מקורו במסורת הלכתית קדומה של הלכה למשה מסיני. עם זאת, בתלמוד מובאת מסורת שהשיעורים יוסדו בבית דינו של הדמות המקראית יעבץ, וגם בתלמוד הירושלמי נאמר על ידי רבי יונה ששיעור כזית "ניתן על ידי חכמים". גם על פי גישות אלו, שיעור כזית אינו נחשב לדין דרבנן אלא לדין דאורייתא.
גודל שיעור כזית
במשנה נאמר:. זית אגורי הוא זן מסוים של זיתים, שזוהה על ידי ד"ר מרדכי כסלו עם הזית הסורי, שנפחו כ-3 סמ"ק.
הסתירה התלמודית
בתלמוד במסכת כריתות נאמר: ואילו בתלמוד במסכת יומא נאמר:  ובעקבות כך כתב ר"י מבעלי התוספות שאם בית הבליעה יכול להחזיק או ביצה או שני זיתים, זית שווה לחצי ביצה.
בתקופת האחרונים באירופה, היו שהסיקו למסקנה מתוך דברי הרמב"ם ששיעור כזית הוא קצת פחות משליש משיעור כביצה. האחרונים נחלקו ביניהם אם הקשרים האלו הם ביחס לביצה עם קליפה או ביצה בלי קליפה. מחלוקת נוספת נובעת מכך שחלק מן האחרונים קבעו שהביצים קטנו פי שניים מאז תקופת חז"ל, ולפי זה הכפילו את שיעור כביצה וגם את שיעור כזית. לכן השיעורים שנפוצים בספרות ההלכתית כיום נמצאים על טווח רחב שבין 13.5 ל-50 סמ"ק.
בנוסף ישנן דעות שגודל השיעור הוא כזית הגדול ביותר שגדל בארץ בימינו (המשוער כ-7.5 סמ"ק). או שגודלו כגודל זית בינוני בימינו (המשוער כ-3 סמ"ק בערך).
אבל בדרך כלל דבר זה נאמר רק כדי להחמיר מספק ולא להקל.
סגירות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אקטיביות ופסיביות (מיניות)
פסיבי ואקטיבי הם מונחים המשמשים לתיאור תפקיד במסגרת קיום יחסי מין. מונחים אלה משמשים לציון העדפה של תפקיד מסוים במסגרת קיום יחסי מין. הצד "הפסיבי" ייקח את תפקיד הנחדר. הצד ה"אקטיבי" הוא הצד שמבצע את החדירה. ורסטילי הוא כינוי לאדם ששני התפקידים תואמים את ההעדפות המיניות שלו. מעבר להגדרות אלו בהקשר ליחסי המין עצמם, המונחים יכולים לשמש במובן רחב יותר לתיאור זהות פסיכולוגית, חברתית או מינית.
המונח בשימוש בהקשרי קיום יחסי מין חד-מיניים בין גברים וגברים או נשים ונשים. בקרב גברים הומואים וביסקסואלים, משמשים המושגים אך ורק כדי לסמן את הגבר שנחדר ואת הגבר שחודר, במידה שיש חלוקת תפקידים ברורה, והם אינם מעידים על כוח, שליטה או גבריות. בהקשר זה משתמשים באנגלית במילים bottom ל"פסיבי" ו-top ל"אקטיבי".
מונחים קשורים ודומים
המונחים המקבילים באנגלית הם, כאמור, "bottom" ו-"top". מונחים אלה הם בעלי משמעות רחבה יותר, בעיקר בתחום הבדס"מ, ואינם מתמצים לעצם החדירה. לדוגמה, אישה שמגדירה את עצמה "top", יכולה להורות לפרטנר שלה, ה"bottom", לחדור אליה, מתוך עמדה של כוח. עם זאת, המונחים "passive" ו-"active" עדיין משמשים בשפות רבות, כגון ספרדית, צרפתית, גרמנית, אנגלית בריטית, פורטוגזית ואיטלקית כמקבילים ל-"bottom" ול-"top".
סייד (side באנגלית) – מונח המשמש לתאר גברים המעדיפים לקיים יחסי מין ללא חדירה.
ורסטיליות
מונח זה משמש בקרב הומואים וביסקסואלים לציון אנשים הנהנים הן מפרקטיקה "פסיבית" והן מפרקטיקה "אקטיבית", או לציון היעדר העדפה מוחלטת של תפקיד מסוים במסגרת קיום יחסי מין.
מעבר להגדרה הסטטית של "פסיבי" או "אקטיבי", נפוץ גם המונח "ורסטילי" (רב-גוני), המכונה לעיתים "סוויץ'" (חילוף), ומתאר מצב דינמי. הכוונה לצד הממלא את תפקיד הפסיבי או האקטיבי בהתאם לרצונו – נחדר או חודר, כנוע או דומיננטי.
ורסטיליות היא פרקטיקה נפוצה – הצדדים יכולים להחליף את תפקידם בהתאם למצב הרוח או הרצון, או כדי לאפשר לפרטנר או לפרטנרית שלהם ליהנות מתפקיד מסוים, בין באופן קבוע כדי להתאים לפרטנר "פסיבי" או "אקטיבי", או באופן ארעי עם פרטנר "ורסטילי" אחר.
קודי המטפחת
בשנות ה-70 התפתחה, בעיקר בקרב הקהילה ההומוסקסואלית, שיטה לתיוג עצמי. קודים אלו נועדו לסמן לפרטנרים פוטנציאליים את התפקיד המועדף על המתויג. כך, גבר אקטיבי נהג להניח מטפחת על פי קוד צבעים מסוים בכיס השמאלי של מכנסיו או לשים צרור מפתחות בצד השמאלי של חגורתו, בעוד גבר פסיבי נהג להניח אביזרים אלה בצד הימני.
תפקידי המין בתאוריות יחסי הכוח בסוציולוגיה
תיאורי הפסיביות לעומת האקטיביות ביחסי מין משמשים גם בתאוריות יחסי הכוח החברתיים בסוציולוגיה. בספרו של פייר בורדייה "השליטה הגברית", הוא מתאר את מושג החודר והנחדר כמשל ליחסי הכוח הנשיים וגבריים בחברה. לפי בורדייה, משקף היחס המיני את יחסי השליטה בחברה, ומבחין בין 'הנשי – הסביל' (פסיבי) לבין 'הגברי – הפעיל' (אקטיבי). לפי בורדייה, מסמל אקט החדירה במובהק את התשוקה הגברית לשליטה ולבעלות, ואת הציפייה כי התשוקה הנשית תהיה להישלט על ידי גבר. הוא מציין כי בתרבות יוון ורומא העתיקות, הייתה אמנם לגיטימציה ליחסים פדרסטיים בין גבר מבוגר לגבר צעיר, אך מצד שני, הגדרות השליטה והכוח היו ברורות וחד-משמעיות:
הבלבול עשוי להתקיים בתקופה המודרנית, בה מתקיימות בגלוי גם מערכות יחסים הומוסקסואליות, בהן ההגדרות בנוגע לנחדר ולמחדיר אינן חד-משמעיות, אינן בהכרח ברורות לאדם הצופה בהן מן הצד, ועשויה להתקיים אף הדדיות ביחסי השליטה. מצב זה, המתקיים בזוגיות הומוסקסואלית, אינו מתאים לחשיבה הסטרוקטורליסטית (מבנית) ומערער את הסדר הישן. הנחת היסוד של הסטרוקטורליזם בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה היא שבני האדם מתנהגים באופן מבני, המתבסס על דפוסים גלויים וסמויים ועל הנחות הנובעות מהם. דפוסים אלה אמורים להצביע על רבדים ומבנים, שחלקם אינם מודעים, בתרבותה של החברה. לפי גישה זו, ייתכן כי חוסר הבהירות לגבי הפסיביות והאקטיביות בזוגיות ההומוסקסואלית הוא אחד הגורמים הסמויים, בין רבים אחרים, לקושי החברתי בקבלת המבנה הזוגי ההומוסקסואלי כלגיטימי.
מ.ש.ק. ז'ילינה
'''מ.ש.ק. ז'ילינה (בסלובקית: MŠK Žilina''') הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר ז'ילינה שבצפון סלובקיה. הקבוצה משחקת ברציפות בליגת העל הסלובקית מעונת 1996/1997.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1908 בשם ההונגרי "ז'ולנאי טשטג'יוקורלוק קרה" (בהונגרית:"Zsolnai testgyakorlók köre"). בין שתי מלחמות העולם הקבוצה זכתה פעמיים באליפות הליגה הצ'כוסלובקית בעונות 1928 ו-1929. הקבוצה שיחקה בליגה הצ'כוסלובקית הבכירה 31 שנה ומאז עצמאות סלובקיה בשנת 1993 הקבוצה זכתה בשש אליפויות הליגה הסלובקית בעונות, , , , ו- וזכתה בגביע הסלובקי בעונת.
באמצע שנת 2003 הוגרלה ז'ילינה לשחק מול מכבי תל אביב בשלב השני של מוקדמות ליגת האלופות. ז'ילינה ניצחה את מכבי תל אביב בסיכום שני המשחקים ביניהן בתוצאה 1–2 ועלתה לשחק בשלב הבא מול צ'לסי, לה הפסידה 0–3 ו-0–2.
בעונת ז'ילינה שיחקה מול עירוני קריית שמונה במוקדמות ליגת האלופות, ניצחה בביתה 0–1 אך הפסידה לקריית שמונה 0–2 באצטדיונה של עירוני קריית שמונה 1–2 בסיכום שני המשחקים, והודחה מהטורניר.
בעונת ז'ילינה הודיעה על פשיטת רגל לאחר שלא הצליחה להגיע להסכמות עם השחקנים על קיצוץ בשכרם, בעקבות מגפת הקורונה.
מזקובאצ'האזה
מזקובאצ'האזה (בהונגרית: Mezőkovácsháza) היא עיירה במחוז בקש שבהונגריה, המרכז והיישוב המאוכלס ביותר של נפת מזקובאצ'האזה. היישוב קיבל זכויות עיר בשנת 1986 ומאז 1969 צורף אליה כפר סמוך. יש בה ספא תרמי. העיר הייתה כבר זמן רב מרכז חשוב בסביבתה הצרה יותר, אחד משלושת היישובים בנפה שאינם נחשבים נחשלים מבחינה חברתית, כלכלית ותשתיתית, מקום בו האבטלה אינה מהווה עניין רציני.
מיקום
העיר ממוקמת על רכס צ'נאדי, ליד הגבול הרומני, לאורך הנהר מורש בחלק שמסתעף מהנהר. ממוקמת 45 ק"מ דרומה מבקשצ'אבה. הגבול הרומני (טורניה) מצוי כ-20 ק"מ מהעיר.
נגישות
הדרכים הראשיות, כמו חלקים רבים אחרים במחוז בקש, לא עוברות דרכה, כך שניתן להגיע אליהם רק בדרכים משניות שאינן במצב טוב במיוחד. היא מחוברת לעיר גיולה ומאקו על ידי כביש 4434 לאורושהזה על ידי כביש 4428. תנועת האוטובוסים אינה תדירה במיוחד, חיבורה לרכבת טוב מאוד.
מקור שמה
שמה של העיר נגזר באופן מסורתי מנפחי הנשק של יאנוש הוניאדי. המילה "קובאץ'" שפירושה "נפח" בהונגרית, היא, על פי בלשנים, ממוצא שם פרטי, אך מכיוון שהיא הוזכרה לראשונה באותה תקופה - 1463: Kowachaza - כאשר שמות המשפחה עדיין היו בהתהוות, סביר להניח שהאדם המכונה קובאץ' היה אכן אמן במקצוע זה.
היסטוריה
היישוב וסביבתו היו מיושבים עוד מימי קדם, עברו ההיסטורי מתוארך לתקופת אוואר של המאה ה-7, ובמאה ה-9 הוא כבר היה מקום עם כנסייה. המקום שהיה מיושב בתקופת האווארים ואחר כך בתקופת "כיבוש המולדת על ידי השבטים ההונגרים" (התיישבות המדיארים במרכז אירופה) ונהרס לראשונה על ידי המונגולים בפלישה המונגולית לאירופה.
במחצית השנייה של המאה ה-15, בשנת 1463, קיבל היישוב שאוכלס מחדש מעמד של עיירת שוק ממתיאש הראשון, מלך הונגריה. עיירת השוק המשגשגת החלה להתפורר בשנת 1552 במהלך הקרבות נגד הטורקים. לאחר גירוש הטורקים, האזור נעשה בלתי מאוכלס ונטוש לחלוטין. בתקופה זו הפך כל האזור על אדמותיו לנכס של האוצר (אדמות מדינה), שעל פי הכללים האופייניים לעידן, הוחכר לדיירים שונים. בתקופה זו החוכר הראשי היה משפחה בשם ביטו שהביאה מתיישבים הונגרים וסלובקים מצפון הונגריה. הם ייסדו את היישוב כאזור גנים של גידולי טבק. יישוב עתיק זה מהווה עד היום את יסודות היישוב הנוכחי.
זוועותיה וההרס של מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, השאירו עקבות בלתי נמחקים בחיי הניצולים והכפר. במלחמת העולם הראשונה נהרגו 159 חיילים מהיישוב ו-81 מהכפר הסמוך שמצורף כיום אליה, במלחמת העולם השנייה, 128 חיילים מהיישוב ו-37 חיילים מהיישוב הסמוך.
420 יהודים מהיישוב שגורשו למחנות ההשמדה רובם נרצחו.
ההיסטוריה של יהודי היישוב
בשנת 1835 התגוררו רק 4 משפחות יהודיות במזקובאצ'האזה. בשנים 1870, 54 נפשות ובשנת 1880 חיו בכפר 92 (2.5 אחוזים) יהודים. החברה קדישא המקומית נוסדה בשנת 1895, ובשנת 1912 נבנה בית הכנסת עם מקווה ובית הרב. בני הקהילה מילאו תפקיד חשוב בסחר המקומי, בניגוד למגמה הלאומית, מספר היהודים גדל במקום בעידן מיקלוש הורטי. בשנת 1941 נמנו ביישוב 391 (6.5 אחוז) יהודים.
יהודי המקום בשנת 1944 קובצו לגטו ומתאריך ה-15 במאי ננעלו בשטח "חוות הרבעה של סוסים". גם יהודי שני כפרים סמוכים קובצו וננעלו במקום. היהודים הועברו מהמקום לבקשצ'אבה ב-17 ביוני. בסופו של דבר גורשו למחנות עבודה בגרמניה ולמחנות השמדה. הרוב גורשו ונרצחו באושוויץ.
לזארוס פאפאדופולוס
קריירה
פאפאדופולוס החל את הקריירה בקבוצת הירקליס סלוניקי היוונית, בה שיחק חמש עונות לפני שעבר למועדון היווני פנאתינייקוס, איתו זכה בגביע היורוליג בעונת 2001/02, ובדאבל היווני בעונת 2002/03. לאחר שנתיים בפנאתינייקוס חזר להירקליס, ולאחר עונה עבר לקבוצת דינמו מוסקבה הרוסית. בעונותיו ביוון השתתף פאפאדופולוס 4 פעמים במשחק האולסטאר של הליגה היוונית, בשנים 2001–2004.
עם דינמו מוסקבה זכה פאפאדופולוס בגביע יול"ב בשנת 2006. בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה ביורוליג והודחה בשלב רבע הגמר על ידי פנאתינייקוס. למרות ההדחה נבחר פאפאדופולוס לחמישיית המצטיינים השנייה של היורוליג, והיה הנציג היחיד של קבוצתו מבין מצטייני אותה עונה.
לאחר שלוש עונות בדינמו מוסקבה שיחק פאפאדופולוס עונה אחת בריאל מדריד, לאחריה חתם בקבוצת פורטיטודו בולוניה.
פאפאדופולוס שיחק כבר בנבחרות הצעירות של יוון. הישגו הבולט ביותר בנבחרות הצעירות הוא הזכייה במדליית הארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-1998.
עם הנבחרת הבוגרת של יוון השתתף פאפאדופולוס באליפויות אירופה בשנים 2001, 2005 (טורניר בו זכתה יוון ופאפאדופולוס נבחר לסנטר המצטיין) ו-2007. פאפאדופולוס הופיע גם באליפות העולם בכדורסל 2006 (בו סיימה יוון במקום השני) ובטורניר האולימפי באולימפיאדת אתונה 2004.
קרב חירבת אבו לאחם
קרב חירבת אבו לאחם היה קרב שהתרחש במלחמת העצמאות ב-18 ביולי 1948, בין כוחות חיילי גדוד מוריה (גדוד 61) של חטיבת עציוני וחיילי פלמ"ח מחטיבת הראל, לבין חיילי הלגיון הערבי. הקרב הסתיים בניצחון הכוחות הערביים. שבעה מלוחמי גדוד מוריה ושני לוחמי פלמ"ח נהרגו בקרב זה וגופותיהם הושארו במקום.
רקע
חירבת אבו לאחם היא פסגה תלולה וחשופה הנמצאת כ-2 קילומטר צפונית - מזרחית ליישוב נטף של ימינו. במסגרת מבצע דני לאחר שהניסיונות לכבוש את משטרת לטרון נכשלו הוחלט לנסות לכתר אותה. פלוגה מחטיבת יפתח כבשה את חירבת כוריכור אך נאלצה לסגת באבידות כבדות. ממזרח כבשו כוחות מחטיבת הראל את הכפר בית ת'ול ואת פסגת הר עוזרר ועמדו בהצלחה בהתקפות קשות של הלגיון הערבי. במסגרת זו הוחלט לשלוח מחלקה מפלוגה א' מגדוד מוריה שהיה אז תחת פיקוד חטיבת הראל, לכבוש את פסגת חירבת אבו לאחם כדי לאבטח ולחזק את כוחות הפלמ"ח המחזיקים בפסגת הר עוזרר (משלטי בית נובה) לקראת כניסת ההפוגה השנייה לתקפה.
מהלך הקרב
המחלקה בפיקודו של יוסף קבקר יצאה ב-17 ביולי 1948 בשעה 23:00 ממעלה החמישה למסע מפרך שאותו הגדיר יגאל אלון כ"מן הקשים שעשה הפלמ"ח". רכסי ההרים שיבשו את התקשורת האלחוטית. ליד עין כפירה הם נתקלו בערבי רכוב על חמור ושחררו אותו. לוחמי "מוריה" הגיעו לגבעה בשעה 06:30 בבוקר 18 ביולי 1948 ותפסו את הפסגה.
הגבעה הייתה חשופה ותלולה וקשה היה להתחפר ולהתבצר עליה. לקראת הצהרים החלה התקפה של הגדוד החמישי של הלגיון בשיתוף כוחות ערבים מכפרי הסביבה. אחרי ריכוך מתותחי המשוריינים של הלגיון החלו הערבים להתקדם לעבר פסגת הגבעה בחסות הטרסות וגדרות האבן תוך כדי השלכת רימונים. גל ההתקפה הראשון נשבר באש המגינים אבל ההתקפות התחדשו ומצב המגינים נהיה נואש. המפקד יוסף קבקר נהרג. ברגע האחרון נוצר קשר עם המפקדה במעלה החמישה, והיא אלתרה פלוגה מהגדוד הרביעי של הפלמ"ח, בפיקודו של דוד אלעזר (דדו). חיילי הפלמ"ח פגשו בדרכם לגבעה את הנסוגים. בניסיון להגיע לגבעה נהרגו שני לוחמי פלמ"ח. לבסוף הצליח דדו לחלץ את יתרת הכוח.
גופות שבעה הרוגים מגדוד "מוריה" ושני אנשי הפלמ"ח נשארו בשטח. ניסיון לחלץ אותם בלילה למחרת נכשל.
ההרוגים נקברו במקום בקבר אחים. ב-28 בפברואר 1950 הובאו שרידי הגופות ונקברו בקבר אחים בהר הרצל. חירבת אבו לאחם נשארה בשליטת ירדן עד למלחמת ששת הימים.
בשנת 2007 הוסר הלוט ביישוב נטף, מעל טבלת הנצחה לחללי גדוד מוריה בקרב חירבת אבו לאחם.
אנדרטת גדוד 71
אנדרטת גדוד 71 היא אנדרטה הנמצאת ברמת הגולן בצומת בשן במפגש כביש 98 עם כביש 87. האנדרטה הוקמה ב-1974 על ידי לוחמי גדוד השריון 71.
גדוד 71 במלחמת יום הכיפורים
גדוד 71 (רשף) הוקם ערב מלחמת יום הכיפורים ב-5 באוקטובר 1973. הגדוד הורכב מפלוגה של חיילים מבה"ד 1 ושתי פלוגות שאוישו על ידי מדריכים מבית הספר לשריון ומדריכים מבסיס צאלים.
הגדוד עמד בקרבות קשים בבלימת הסורים בגזרת הר חרמונית - עמק הבכא תחת פיקוד חטיבה 7. בקרבות אלה נהרגו קצינים ולוחמים רבים מהגדוד ביניהם המג"ד משולם רטס והסמג"ד. הגדוד הפסיק לתפקד כגדוד והטנקים שנותרו סופחו לגדוד 77 של חטיבה 7.
לאחר המלחמה סופח הגדוד לחטיבה 188 שהוקמה מחדש והפך לגדוד סדיר בה.
האנדרטה
בתוך גלעד אבנים נבנתה במה מעוגלת וממנה יוצא מבנה פיסולי הכולל שני קני תותחים המוטים מעלה לשני הצדדים וביניהם ניצבים מוטות היוצרים מבנה של לפיד זיכרון. לפני הבמה יש שלוש קסדות פלדה. בחזית במת האבן נכתב: '''לזכר בחירי חיילי ומפקדי עוצבת ברק שנפלו על ארבעת רכסים אלו בחוסמם בשריונם ובגופם את הפולש הסורי. כבוד ותהילה לגיבורים. הוקם על ידי גדוד 71 חטיבה 188'''.
ליד האנדרטה יש תורן ועליו דגל ישראל ושלט הסבר על גדוד 71.
שמות הנופלים חקוקים באנדרטת חטיבה 188.
ריצ'רד לינטרן
ביוגרפיה
לינטרן נולד בטאונטון שבסאמרסט. הוא למד ספרות אנגלית באוניברסיטת דרהאם, וקיבל מלגת לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ללינטרן יש קריירה נרחבת בתיאטרון, והוא הופיע בתיאטראות וסט אנד ובתיאטרון המלכותי הלאומי. הוא הופיע ברחבי בריטניה בתפקידים ראשיים עם התיאטרון הלאומי, הלהקה השייקספירית המלכותית, ותיאטרון רויאל קורט. לינטרן שיחק במחזה "הסוחר מוונציה" בווסט יורקשייר פלייהאוס, ובמחזה "המלט": בתיאטרון בריסטול אולד ויק.
בטלוויזיה הופיע לינטרן בסדרות רבות בהן "Lead Balloon", הדרמה במסגרת "Screenplay", המיני-סדרה "The Beggar Bride", הסדרה "קובינגטון קרוס", פרקים בסדרות "רציחות במידסומר", "קדפאל" ו"לואיס", סדרת הפשע "She's Out", "סיפורי עמים", "ויקטוריה ווד", "קו היופי", "Forever Green", "החברה הטובים", "The Bill", "חדר מיון", "Plotlands", "בקצב הלב", "Performance", הסיטקום "Holding the Baby", "טאגארט", "חקירות המפקח לינלי", ופרק בסדרה "פוארו". ב-1998 גילם את דמותו של מוחמד עלי ג'ינה הצעיר בסרט "ג'ינה", ושיחק בתפקיד שוטר אמריקאי בסרט הטלוויזיה "Lost Souls".
ב-2007 כיכב לינטרן בדרמה של ערוץ 4 "צומת קלפהאם" בתפקיד ויל שחי באיחוד אזרחי עם בן זוגו גאווין. ב-2008 השתתף בסרט "הג'וב הבריטי" בתפקיד סוכן MI5 האחראי על הפעילות המביכה של שוד הבנק בלונדון בשנות השבעים של המאה העשרים. עוד בקולנוע שיחק לינטרן בסרטים "סוריאנה", "Page Eight", "ג'ינה", "Malaventura", ו-"The Calling". לינטרן השתתף בעונה השלישית של סדרת הדרמה התקופתית "בית אליוט". ב-2011 הופיע בסדרה של ה-BBC "קו אפל ודק". ב-2012 שיחק בסדרת הדרמה "Hunted" של ערוץ BBC One ו-HBO בתפקיד הקטור סטוקס. החל משנת 2014 הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה "עדות אילמת" של ה-BBC בתפקיד מנהל מרכז לייל.
לינטרן מופיע בתפקידי קריינות ודיבוב שונים, בין השאר בפרסומות עבור ג'ילט, פררו רושה, מרצדס-בנץ וערוץ הטלוויזיה "Film4". הוא הקריין בתוכניות דוקומנטריות נודעות כולל בסדרה זוכת הבאפט"א "Between Life and Death".
חיים אישיים
לינטרן נשוי ואב לשלושה בנים. המשפחה מתגוררת בלונדון ובסאמרסט.
אמיר פרלמן
אמיר פרלמן (נולד ב-1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי, מורה לצ׳י קונג וטאי צ׳י.
חייו
אמיר פרלמן נולד בישראל והחל לנגן בגיטרה בגיל 15. בחלק מילדותו גדל אמיר בארצות הברית ובשנות העשרים לחייו בהולנד ובצרפת. החיים במדינות שונות חשפו אותו לסגנונות מגוונים ואף ניכר בלחניו.
עיקר עבודתו כיוצר בתחום מוזיקת העולם. ביצירתו הוא משלב בין סגנונות מגוונים ממזרח ומערב, ובין השפעותיו ניתן למנות סגנונות מוזיקליים כגון: מוזיקה הודית, ים תיכונית, כליזמר, ג'אז ומוזיקה קלאסית מערבית.
כלי הנגינה העיקריים עליהם הוא מנגן הם: גיטרה, בוזוקי ועוד.
ארבעת אלבומיו האחרונים יצאו בחברת התקליטים הישראלית "מגדה" מקבוצת האוזן השלישית.
כיוצר דוקומנטרי, סרטו "מעבר למילים", העוסק בניגון המקודש, זכה בפסטיבל עין יהודית בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2013.
בנוסף על היותו מוזיקאי ומלחין, אמיר מתמחה ברפואה אינטגרטיבית, צמחי מרפא ותזונה בהתאמה אישית.
כמורה לרפואה סינית אנרגטית ומייסד מדיקל צ׳י קונג ישראל, בית ספר להכשרת מדריכי צ׳י קונג ומורים לטאי צ׳יצ׳ואן, פרלמן מעביר קורסים להכשרת מדריכי צ׳י קונג רפואי, מטפלים בצ'י קונג רפואי ומורים לטאי צ׳י צ׳ואן יאנג סטייל. מדי שנה בחופשת הסמסטר בפברואר אמיר מעביר ריטריט ניי גונג בו ניתן ללמוד ולתרגל את המדיטציות העיקריות מעולם הצ'י קונג.
קארל המפה
קארל המפה (בגרמנית: Carl Hamppe; 1814, שווייץ – 17 במאי 1876, קנטון שוויץ) היה שחמטאי שווייצרי-אוסטרו-הונגרי.
ביוגרפיה
המפה היה פקיד ממשלה בכיר בווינה. שיחק בדו-קרבות עם יוהאן לבנטל (הפסיד 4–5) בשנת 1846, ניצח את ארנסט פלקבר 16-15 בשנת 1850 והפסיד לדניאל הארוויץ 2-5 בשנת 1853 ו-0.5-3.5 בשנת 1860.אחד מניצחונותיו של המפה על דניאל הארוויץ היה ב-1860 בווינה.
משחקו המפורסם ביותר הוא "תיקו האלמוות" עם פיליפ מייטנר ששוחק בווינה, בשנת 1872.
המפה תרם לתורת הפתיחות במשחק הווינאי (1. ה4 ה5 2. פג3)
ושתי הסתעפויות בגמביט הווינאי: גמביט המפה-אלגייר (1. ה4 ה5 2. פג3 פג6 3. ו4 ה:ו4 4. פו3 ז5 5. ח4 ז4 6. פז5) וגמביט המפה מוציו (1. ה4 ה5 2. פג3 פג6 3. ו4 ה:ו4 4. פו3 ז5 5. ח4 ז4 6. 0-0).
משחקיו עם וילהלם שטייניץ
קארל המפה - וילהלם שטייניץ
יחסי ישראל–רוסיה
בסוף 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הפך שגריר ברית המועצות בישראל, אלכסנדר בובין, לשגריר רוסיה בישראל, וכוננו יחסי ישראל-רוסיה. במאה ה-21 ידעו יחסי המדינות טלטלות, לצד שיתוף פעולה נרחב ששיאו בביטול הוויזות בספטמבר 2009 ובהסכם מ-2023 לפתיחת שלוחת שגרירות רוסיה בירושלים.
חידוש היחסים
ישראל הכירה בעצמאותן של כל מדינות ברית המועצות לשעבר וכוננה עמן יחסים דיפלומטיים. החשובה מבין כל המדינות הללו, מבחינה דיפלומטית, צבאית וכלכלית הייתה רוסיה, אשר גם ירשה את מקומה של ברית המועצות כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. השינוי ביחסים בין המדינות בתקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות לא איחר לבוא. בין הפעולות הראשונות של המשלחת הרוסית באו"ם הייתה תמיכה בהחלטה 4686, ביטול החלטה 3379 משנת 1975 אשר השוותה את הציונות לגזענות. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 רווחה בישראל תחושה חיובית מאוד לגבי חידוש היחסים עם רוסיה. הורגשה אף שמחה לגבי הפרספקטיבה של יחסים טובים עם המעצמה אשר ממנה הגיעו רוב מייסדיה.
באוקטובר 2006 ציינו שתי המדינות 15 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. במסגרת זו ציינה רוסיה כי היא רואה בחיוב את התפתחות היחסים בין שתי המדינות, וכי האופן בו התפתחו היחסים בתקופה כה קצרה מבחינה היסטורית, והגיעו לרמה כה גבוהה, מראה על נכונות שני הצדדים להמשך בשיתוף הפעולה הפורה. במסר שהעבירה ישראל לרוסיה לרגל האירוע, צוין כי היחסים בין המדינות הגיעו לרמה דיפלומטית גבוהה ביותר והם מתאפיינים בשיתוף פעולה בתחומים רבים ומגוונים.
נקודה חשובה ביחסיה של רוסיה עם ישראל היא העובדה שבישראל חיים יותר ממיליון אזרחי ברית המועצות לשעבר. חלק גדול מהם הגיעו מרוסיה עצמה. מדובר בפזורה דוברת הרוסית הגדולה ביותר מחוץ לגבולות ברית המועצות לשעבר. בתחילת שנות ה-90 ראו שלטונות רוסיה באותם עולים גשר תרבותי, אשר יכול לשמש להידוק הקשרים בין המדינות מבחינה תרבותית וכלכלית. ואכן, בתקופת הנשיא ילצין, הורגשה התקרבות גדולה בין המדינות.
אינטרס נוסף של רוסיה ביחסיה עם ישראל הוא הניסיון הרב שצברה ישראל בלחימה מול ארגוני טרור אסלאמיים. לאחר פרוץ מלחמת צ'צ'ניה השנייה פנתה רוסיה לישראל בבקשה לחלוק עמה מידע וניסיון בתחום זה. בשנת 2000 ביקר חבר הכנסת נתן שרנסקי ברוסיה והביע את תמיכתה של ממשלת ישראל בפעילותה של רוסיה נגד הטרור הצ'צ'ני. כך הפכה ישראל לאחת המדינות היחידות במערב אשר הביעו תמיכה ברוסיה בעניין זה.
תמיכת רוסיה במדינות ערב ובאיראן
כמעצמת-על, ברית המועצות הייתה בעלת אינטרסים במזרח התיכון. במלחמה הקרה היא תמכה צבאית, כלכלית ופוליטית במדינות ערב העוינות את ישראל. רוסיה, כיורשת העיקרית של ברית המועצות, לא שינתה לגמרי דפוסי פעולה אלה. בשנת 2000 נבחר ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה. לדעת הסוציולוג אלק אפשטיין, מאז בחירתו הפכה רוסיה לאחת המדינות אשר תורמות רבות לחוסר היציבות במזרח התיכון. זאת על ידי תמיכה צבאית ופוליטית בארצות ערב ובארגוני טרור. רוסיה המדינה הראשונה אשר הכירה בשלטון חמאס ברצועת עזה ונציגי הארגון אף הוזמנו למוסקבה לביקור רשמי. זהו שינוי של המדיניות הרוסית משנת 2000, כאשר סרגיי איוואנוב, יו"ר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה הכריז: "המצב מולו מתמודדת ישראל באינתיפאדה השנייה, המונהגת על ידי חמאס, לא שונה במאומה מהמצב מולו מתמודדת רוסיה בצ'צ'ניה". בסופו של דבר זכו נציגי חמאס לשני ביקורים בבירה הרוסית (במרץ 2006 וכעבור שנה, במרץ 2007). בעוד שבביקור הראשון עוד תלו הרוסים (וגם שאר העולם) תקוות ביכולתם להשפיע על עמדות חמאס לשנות את מדיניותם ולהכיר בזכות הקיום של מדינת ישראל, בביקור השני כבר היה ברור לכול כי נציגי התנועה לא מתכוונים לשנות את דעתם.
רוסיה תמכה בפתרון שתי המדינות של הסכסוך הישראלי-פלסטיני ויש לה יחסים עם כמה מפלגות פוליטיות פלסטיניות. רוסיה אינה רואה בחמאס ארגון טרור וממשיכה לנהל עמם יחסים. רוסיה ממשיכה לחפש יחסים רב-צדדיים במזרח התיכון הן עם בעלות הברית והן עם יריבותיה של ישראל.
בחסות ממשלת רוסיה, חברות רוסיות הפכו לקבלנים העיקריים בבניית הכור הגרעיני בבושהר. רוסיה היא המדינה החשובה ביותר אשר תומכת בתוכנית הגרעין האיראנית. כמו כן לרוסיה תפקיד עיקרי בחסימת ניסיונותיה של ארצות הברית להביא לגינויה של טהראן במועצת הביטחון של האו"ם ולהטלת סנקציות כלכליות עליה. הדבר מזכיר את יחסה של רוסיה כלפי עיראק של סדאם חוסיין: כאשר הוטל החרם העולמי על עיראק, רוסיה המשיכה ביחסי מסחר וברכישת נפט ממנה. בנוסף, רוסיה ממשיכה את היחסים הטובים שהיו לברית המועצות עם סוריה. אלה טוענים כי הנשק אשר מוכרת רוסיה לסוריה עושה את דרכו לידי חזבאללה ומשמש אותו בעימותים מול ישראל. הטילים אשר שימשו את חזבאללה במלחמת לבנון השנייה היו מתוצרת רוסיה.
מנגד, מאשים הצד הרוסי במכירת נשק לגאורגיה, ששימש נגד רוסים במלחמת גאורגיה–רוסיה באוגוסט 2008. עוד טענו אנשי צבא רוסים שישראל הגדילה לעשות ואף אימנה את כוחות הביטחון הגאורגיים טרם מלחמת רוסיה-גאורגיה. ב-28 בפברואר 2012 הדליף האתר ויקיליקס מסמך של חברת ביון אמריקנית לפיו ישראל סיפקה לרוסיה צפנים של מל"טים שמכרה לגאורגיה, ובתמורה סיפקה מוסקבה צפנים של מערכת הגנה המשמשת את איראן.
שגריר רוסיה בישראל אנטולי ויקטורוב, הודיע כי "הבעיה במזרח התיכון היא לא איראן, אלא ישראל".
מלחמת האזרחים בסוריה
רוסיה השקיעה רבות בהגנה על משטר בשאר אל-אסד במלחמת האזרחים בסוריה. זאת במקביל קיימים ניסיונות להתבססות איראנית בסוריה. ישראל בתגובה תקפה בסיסים וציוד צבאי איראני. על רקע זה מתרחשים חיכוכי אינטרסים בין ישראל ורוסיה, ועל מנת ליישב אותם התקיימו מספר פגישות בין נציגי המדינות בדרגים בכירים, לרבות פגישות של ראש ממשלת ישראל ונשיא רוסיה.
ב-17 בספטמבר 2018 תקף חיל האוויר הישראלי בלטקיה. ירי נ"מ של צבא סוריה הפיל בטעות מטוס ביון רוסי מסוג ר-איליושין Il-20M ו-15 החיילים הרוסים שהיו עליו נהרגו. רוסיה הטילה את האחריות לתקרית על ישראל ובתגובה העבירה לסוריה טילי S-300.
2016–2021
בכלי תקשורת דווח על נכונותה של רוסיה להשתמש בשנת 2016 בזכות הטלת ווטו למען מניעה של הקמת מדינה פלסטינית בקווי ה-1948.
בין אפריל 2019 לינואר 2020, התקיימה פרשת נעמה יששכר ובמהלכה נעצרה ברוסיה אזרחית ישראלית-אמריקאית, בשם נעמה יששכר, בגין אחזקת 9.5 גרם חשיש, ובית המשפט הרוסי הרשיעה בעבירת הברחת סמים וגזר עליה שבע וחצי שנות מאסר. מדינת ישראל פעלה לשחרורה המוקדם. ב-29 בינואר 2020 הוענקה לה חנינה והיא שבה לישראל. מחוות כלפי רוסיה נקשרו סביב הפרשה והוכחשו. אחד מהם היה מועורבות ישראלית במחלוקת בין גופים רוסיים על מעמד חצר אליזבטה וחצר אלכסנדר (ירושלים). רוסיה רצתה שהצד הישראלי יסייע בהעברת המתחם לרוסיה. הנושא אף הוגדר בשנת 2022 כנושא ש"בראש סדר היום של יחסי רוסיה–ישראל כבר תקופה ארוכה".
ממשלת בנט-לפיד
באפריל 2022 לאחר הטבח בבוצ'ה, גינה שר החוץ יאיר לפיד בחריפות את רוסיה על הטבח ואף כינה אותו פשע מלחמה.
במאי 2022 נרשם משבר יחסים בין המדינות, לאחר ששר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב טען שאדולף היטלר היה ממוצא יהודי והשווה אותו לנשיא אוקראינה זלנסקי. בישראל גינו את התבטאותו והזמינו את השגריר הרוסי לשיחת הבהרה. מאוחר יותר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין התנצל על דבריו. לאחר מכן ביום העצמאות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שלח איגרת ברכה שבו הוא איחל שגשוג למדינת ישראל וקיווה כי היחסים בין רוסיה לישראל ימשיכו להתפתח.
ביולי 2022 נרשם משבר חמור נוסף ביחסים בין המדינות כאשר רוסיה איימה כי תסגור את פעילות משרדי הסוכנות היהודית ברוסיה בעקבות עמדתה של ישראל לטובת אוקראינה במהלך המלחמה. על אף טענות הרוסים שהבעיה היא משפטית ולא מדינית, דוברת משרד החוץ במוסקבה תקפה את "המנהיגות הישראלית והמדיניות הפרו-אוקראינית שבה ישראל דוגלת". ישראל בתגובה ביקשה הבהרות מרוסיה לגבי ההליך המשפטי נגד הסוכנות היהודית ואף הכינה סל תגובות נגד רוסיה כגון: עיכוב נוסף מצד ישראל של העברת הבעלות על חצר אלכסנדר בירושלים, הטלת סנקציות קלות על רוסיה ועל סיוע צבאי לאוקראינה.
בספטמבר 2022, בעת הגיוס ההמוני של רוסיה לפלישה לאוקראינה, משרד החוץ הישראלי אמר כי ישראל לא תכיר במשאלי העם שרוסיה עורכת על סיפוח מחוזות באוקראינה.
2023 ואילך (ממשלת נתניהו)
בריאיון לתקשורת האיטלקית במרץ 2023 נשאל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו מדוע ישראל בהנהגתו "ניטרלית במלחמה המתחוללת בין רוסיה לאוקראינה", והשיב כי "ישראל היא המדינה היחידה שטייסיה טסים מעל רמת הגולן קרוב מאוד למטוסים הרוסיים בסוריה... מערכת היחסים שלנו עם רוסיה מורכבת מאוד..."
ב־16 ביוני 2023 פורסם על הסכם שנחתם בין ישראל לרוסיה, במסגרתו תפתח רוסיה בירושלים שלוחה של שגרירות.
יחסי כלכלה ומסחר
רוסיה היא הכלכלה ה-11 בגודלה בעולם. ישנו גידול מתמיד בהיקף המסחר בין ישראל לרוסיה. בשנת 2008 נרשם גידול של 28% בייצוא סחורות לרוסיה, לעומת זאת נרשמה ירידה בהיקף הייבוא ממנה בכ-4% לעומת שנת 2007. סה"כ היקף המסחר הסתכם בכ-1.5 מיליארד דולר.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית במוסקבה. בין תפקידיה: סיוע לתעשייה הישראלית מול השוק הרוסי ומשיכת השקעות והרחבת שיתוף פעולה אסטרטגי. הנספח הכלכלי ברוסיה הוא מארק קנר. רוסיה מייבאת גרעיני חמנייה וודקה לישראל.
סיוע אווירי בכיבוי שריפות
בשנת 2010 בזמן אסון הכרמל ובשנת 2016 בזמן גל שרפות שהתרחש אז, שלחה רוסיה מטוסי ענק לישראל על מנת לעזור לה בכיבוי שריפות.
שיתוף פעולה בתחום התרבות, המדע והחינוך
היחסים בתחום התרבות והחינוך בין ישראל לרוסיה קיבלו מעמד רשמי בעקבות חתימה על "ההסכם לשיתוף פעולה בתחום התרבות והחינוך" (1994). כמו כן, באותה השנה נחתם הסכם המסדיר את שיתוף הפעולה בין המדינות בתחום המדע והמחקר.
העובדה שבישראל חיים מעל למיליון אזרחים דוברי השפה הרוסית, הופכת את ישראל ליעד טבעי לשיתופי פעולה עם רוסיה בתחומי החיים השונים. בשנת 2008 בעת ביקורו בישראל, הצהיר לאוניד מלמד, מנכ"ל חברת "רוס-נאנו" המתמחה בפיתוח נאנו-טכנולוגיות: "ישראל היא מהמובילות בעולם בתחום ההיי-טק בכלל ובתחום נאנו-טכנולוגיות בפרט, והעובדה שמחצית מהמומחים הישראלים בתחומים אלו הם דוברי השפה הרוסית, הרי שישראל הופכת מבחינתינו לשותף טבעי...".
בשנת 2006 ביקרו בישראל יותר ממאה הרכבים ואומנים המייצגים זרמים שונים של אומנויות הבמה הרוסית. תרומה נוספת לתחום התרבות בין המדינות באה מכיוונו של "הארגון הבין-פרלמנטרי לידידות רוסיה-ישראל" אשר מטרתו לקדם את השפה והתרבות הרוסית בקרב הציבור הישראלי.
מאז שנת 2000, ומדי שנה, מתקיים בפארק הירקון פסטיבל "מרוסיה באהבה". הפסטיבל, אשר כבר מזמן הפך לאירוע המוזיקה המרכזי בקרב דוברי השפה הרוסית בישראל, מתקיים בהשתתפות רבים מהאומנים המובילים של רוסיה. כמו כן, זוכה הפסטיבל לחסות כלכלית של החברות הגדולות במשק הישראלי. העובדה שהכניסה למופע היא בחינם, גורמת לאירוע ליהנות מכמות גדולה מאוד של מבקרים מדי שנה.
באפריל 2021 חתמו שר ביטחון הפנים, אמיר אוחנה, ושר הפנים של רוסיה והמפקד הכללי של משטרת הפדרציה הרוסית, ולדימיר קולוקולצב, על הסכמי שיתוף פעולה בין המדינות בתחום ביטחון הפנים. בפרט, בתחומי מלחמה בטרור, מאבק במימון טרור, ומאבק בסחר בלתי חוקי בנשק.
משפט
בין ישראל לרוסיה אין אמנה לאכיפת פסקי דין. לישראל ורוסיה אין הסכם הסגרה ישיר ביניהם, אולם עם הצטרפות רוסיה להסכם ההסגרה האירופי במרץ 2000, קיימים יחסי הסגרה בין המדינות מכח האמנה, עליה חתומה ישראל מאז 1967. בהתאם לכך הכריזה ישראל על אנשים שונים כברי הסגרה לרוסיה. ב-2019 פורסם כי ישראל דחתה בקשה של רוסיה להסגיר לידיה את ההאקר הרוסי אלכסיי בורקוב, ולקיים עסקת חילופי אסירים בינו לבין נעמה יששכר. לבסוף, רוסיה קיבלה מישראל את הבעלות על חצר אלכסנדר ועל חצר אליזבטה. החלטה שהפך בית המשפט.
קהילת יהודי מזקובאצ'האזה
תולדות יהודי מזקובאצ'האזה
בשנת 1835 התגוררו רק ארבע משפחות יהודיות (דת ומוצא) במרכז נפת מזקובאצ'האזה. בשנת 1870 כבר היו יותר יהודים, ואילו בשנת 1880 היו כבר 92 (2.5 אחוזים) יהודים בכפר. החברה קדישא המקומית נוסדה בשנת 1895, ובשנת 1912 נבנה בית הכנסת החדש עם מקווה ובית הרב.
גידול היהודים במקום
בני הקהילה היהודית מילאו מאז ומתמיד תפקיד חשוב בסחר המקומי; בניגוד למגמה הלאומית, מספר היהודים ביישוב גדל גם בעידן מיקלוש הורטי, בשנת 1910 197 (4.4 אחוזים), אך בשנת 1930 כבר היו 382 יהודים. בשנת 1941 נרשמו ביישוב 391 (6.5 אחוז).
שחר בוצר
שחר בוצר (נולד ב-2 ביולי 1982) הוא מייסד שותף ושותף מנהל ב-Good Company, קרן השקעות הון סיכון עם ייעוד חברתי או סביבתי. לשעבר שותף מנהל בקרן השקעות האימפקט 2B-Community, יושב ראש קבוצת איסתא ליינס, מנכ"ל שח"ם - ארגון השחקנים בישראל, סגן יושב ראש התאחדות הסטודנטים בישראל ויושב ראש אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. בוצר, שנולד עם מחלת ניוון שרירים ומתנייד באמצעות כסא גלגלים, הגיש את "בג"ץ בוצר" שהיווה פריצת דרך בכל הנוגע לזכויות אנשים עם מוגבלות ולנגישות בישראל, והוא האדם עם המוגבלות (המולדת) הראשון בישראל שהצליח להיבחר בבחירות אישיות ולעמוד בראש גוף ציבורי שאינו קשור לזכויות אנשים עם מוגבלות ומאבקם.
ביוגרפיה
בוצר נולד ב-1982, בנם הבכור של דוד (קצין בשירות קבע בעברו ועורך דין) ולאה (בעבר עוזרת ראש שירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות ובהמשך המנהלת האדמיניסטרטיבית של המרכז לבריאות הנפש שער מנשה). הוא נולד עם מחלת ניוון שרירים המתבטאת בחולשה בגפיים, ואינה מאפשרת לו לעמוד על רגליו. מילדותו הוא מתנייד בעזרת כיסא גלגלים ממונע. בשנות השמונים התגוררה משפחתו בשכונת רמת אשכול בירושלים. ב-1991 עברה המשפחה להתגורר ביישוב הקהילתי מכבים-רעות. היישוב היה אז בשלבי הקמה, והמבנים הציבוריים בו היו אמורים להיבנות כשהם מונגשים מראש לאנשים עם מוגבלות.
בית הספר בו למד לא הונגש כראוי, ולאחר מספר פניות מצד הוריו שלא זכו להיענות, הגיש בוצר, בסיוע ארגון בזכות, את בג"ץ שחר בוצר נ' מועצה מקומית מכבים-רעות. בוצר יוצג בבג"ץ על ידי אביו, שבאותה עת לא היה עדיין עורך דין. בג"ץ, בהרכב שבראשו עמד נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, קיבל את העתירה. בפסק הדין, שניתן ב-1996, קבע השופט ברק:
תקדים נוסף שיצר בוצר היה כאשר ביקש ללמוד נהיגה בגיל 17, כשאר בני גילו. הוא אמור היה ללמוד נהיגה ברכב מיוחד המותאם לנכים עם כיסאות גלגלים, אך על פי תקנות הביטוח הלאומי שהיו בתוקף באותה עת, נכים יכולים היו ללמוד נהיגה רק לאחר גיל 18. בעקבות פנייתו של בוצר שונו התקנות, כך שנכים יוכלו להתחיל ללמוד נהיגה בגיל 17, ככלל האוכלוסייה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון של מכבים-רעות, ואף על פי שהוענק לו פטור מגיוס לצה"ל, התנדב לשירות צבאי והוצב ביחידת המחשוב של פיקוד העורף. הוא השלים את שירותו הצבאי ואף שירת מספר חודשים בשירות קבע.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב. תחילה למד ראיית חשבון, אך לאחר שנה וחצי שינה את תחום לימודיו לכלכלה ותקשורת. כבר בשנת לימודיו הראשונה הפך לפעיל הן בתא הסטודנטים "הדור החדש", המזוהה עם מפלגת העבודה, והן באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, בה כיהן כיו"ר ועדת כספים, כראש מחלקת הסברה וכסגן יו"ר. ב-21 בספטמבר 2009 נבחר לתפקיד יו"ר האגודה, ובכך הפך לאדם עם המוגבלות (מלידה) הראשון בישראל שהצליח להיבחר בבחירות אישיות ולעמוד בראש גוף ציבורי שאינו קשור לזכויות הנכים ומאבקם. בשנים 2013–2010 כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת "ג'וב טוב", חברת כוח אדם, השמה ומיקור חוץ, שהייתה באותה עת בבעלות אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 2010 נבחר לכהן כסגן יו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל.
במרץ 2011 מונה למנכ"ל שח"ם - ארגון השחקנים בישראל. בספטמבר 2014 סיים את תפקידו בשח"ם ומונה לשותף מנהל ב 2B-Community, קרן השקעות האימפקט של קבוצת 2B. בשנים 2013–2017 כיהן במקביל גם כיושב ראש פעיל של קבוצת איסתא ליינס. ב-2017 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין גלובס. החל מנובמבר 2020 הוא מכהן כשותף מנהל של Good Company, קרן השקעות הון סיכון עם ייעוד חברתי או סביבתי. הקרן הוקמה על ידי בוצר בשותפות עם עידו פישלר, והיא משקיעה בסטארטאפים בשלבים מוקדמים עם מיקוד בטכנולוגיות שפותרות את הבעיות החברתיות או הסביבתיות הגדולות של העולם (חקלאות, אנרגיה, בריאות דיגיטלית, עבודה ולימודים וכו').
בוצר נשוי למירי, עובדת סוציאלית, ולהם ארבעה ילדים. הם מתגוררים בשוהם.
פילאר ראולה
פילאר ראולה (בספרדית: Pilar Rahola; נולדה ב-21 באוקטובר 1958) היא עיתונאית, סופרת, פובליציסטית ופוליטיקאית קטלאנית. כיהנה בעבר כסגנית ראש העיר ברצלונה. ראולה ידועה בתמיכתה בישראל ובמאבקה באנטישמיות.
ביוגרפיה
ראולה נולדה ב-21 באוקטובר 1958 בברצלונה, למשפחה שהחזיקה בדעות רפובליקניות אנטי-פאשיסטיות. היא למדה בלשנות ספרדית וקטלאנית באוניברסיטת ברצלונה. ראולה פרסמה מספר ספרים בספרדית ובקטלאנית והיא כותבת טורים בעיתונים "Vanguardia" הספרדי, "La Nación" הארגנטינאי ו-"Diario de América" האמריקאי. כמו כן השתתפה במספר הרצאות.
בשנים 1987–1990 ניהלה ראולה את ההוצאה לאור הקטלאנית "Pòrtic". כעיתונאית סיקרה את הסכסוך באריתריאה, את מלחמות יוגוסלביה, את מלחמת המפרץ, ואת נפילת חומת ברלין.
ראולה הייתה חברה ב"מפלגה הרפובליקנית של קטלוניה", היא כיהנה כסגנית ראש העיר ברצלונה. בעבר השתתפה במספר ועדות חקירה שחקרו שחיתויות בפוליטיקה.
בשנת 1996 עזבה ראולה את "המפלגה הרפובליקנית של קטלוניה" ויחד עם אנז'ל קולום וז'ואן לאפורטה הקימה מפלגה חדשה. המפלגה לא זכתה להצלחה בזירה הפוליטית וראולה פרשה מהפוליטיקה והחלה להתרכז בכתיבה. ראולה כותבת בנושאי פמיניזם, זכויות אדם וזכויות בעלי חיים. היא ידועה כתומכת נלהבת של ישראל ובשנים האחרונות היא ביקרה את עמיתיה בשמאל על צביעותם בכך שאינם שותפים לדעותיה לגבי יהדות וציונות. ב-18 בינואר 2015 נכחה בערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז., שהתקיים בבית הכנסת של ברצלונה. בני דתות שונות השתתפו באירוע.
ראולה נשואה ואם לילד. בנוסף אימצה שני ילדים, אחד מברצלונה ואחד מסיביר.
מחזור הריאות
מחזור הריאות (נקרא גם מחזור הדם הקטן) באדם הוא תהליך בגוף האדם שמטרתו להפוך דם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני, שהגיע ללב אחרי מחזור הדם הגדול, לדם עשיר בחמצן ודל בפחמן דו-חמצני. הדם מוזרם מהלב לריאות דרך עורק הריאה, המתפצל לשניים (עורק אחד לכל ריאה), ומובל לנאדיות הריאה שם הוא מועשר בחמצן (ומשחרר לנאדיות מהפחמן הדו-חמצני שהיה בו). מנאדיות הריאה הוא עובר לורידי הריאה, דרכם הוא זורם בחזרה אל העלייה השמאלית בלב לקראת כניסה למחזור הדם הגדול בו הדם יספק חמצן לכל הרקמות בגוף.
תפקיד מחזור הריאות
במהלך מחזור הדם הגדול ("המחזור הסיסטמי") הדם מוסר לרקמות חמצן לצורך פעולתן התקינה ואוסף מהן פסולת של פחמן דו-חמצני. המסירה והאיסוף של הגזים הללו מתבצעת בדיפוזיה בין הדם לרקמות עקב הפרש הריכוזים של החומרים בין הדם לבין רקמות. כלומר, המסירה והאיסוף מתבצעים כשורה כאשר החמצן בריכוז גבוה יותר בדם מאשר ברקמות והפחמן הדו-חמצני בריכוז נמוך יותר. כשהדם חוזר ללב בסיום מחזור הדם הגדול הוא עני בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני ולכן לפני שייצא שוב למחזור נוסף עליו להעלות את ריכוז החמצן ולהוריד את ריכוז הפחמן הדו-חמצני. זהו בדיוק תפקידו של מחזור הריאות. במחזור הריאות (הנקרא גם "המחזור הקטן" כיוון שהריאות קרובות ללב ולכן המסלול שהדם עובר בו קצר ביחס למסלול שעליו לעבור בו במחזור הגדול) הדם יוצא מהלב אל הריאות. בנאדיות שבריאות, בתהליך דיפוזיה, הדם פורק את הפחמן הדו-חמצני ואוסף את החמצן. לאחר שהועמס בחמצן ממשיך הדם ללב, כך שכשהוא חוזר אל הלב בסוף המחזור הקטן הוא מוכן ליציאה למחזור הגדול כדי להעשיר את רקמות הגוף בחמצן.
תחילת מחזור הריאות בלב
הדם חוזר ממחזור הדם הגדול אל הלב דרך שני וורידים גדולים - הווריד הנבוב העליון שמנקז בעיקר את ורידי הראש, החזה והגפיים העליונות, והווריד הנבוב התחתון שמנקז בעיקר את איברי הבטן, האגן והגפיים התחתונות. וורידים אלה מתנקזים אל העלייה (או ה"פרוזדור") הימנית בלב. זהו אחד מארבעת המדורים בלב הכוללים גם את העלייה השמאלית ואת החדרים הימני והשמאלי (שימו לב ש"ימין" ו"שמאל" אנטומיים מתייחסים לנקודת המבט של בעל האיבר ולכן באיור 1 למשל, המצויר מנקודת המבט של העומד מול בעל האיבר, האיברים ה"ימניים" מופיעים משמאל).
מעבר הדם לריאות והמתרחש שם
בלחץ התכווצות החדר הימני הדם נכנס כאמור לעורק הריאה, שדפנותיו הגמישים תופחים. כשהלחץ מתרפה, הדפנות מתיישרים ודוחפים את הדם עוד מעט הלאה לכוון הריאות. לאחר מרחק קצר כלפי מעלה מתפצל עורק הריאה לשני עורקי ריאה - הימני והשמאלי הנושאים כל אחד את הדם אל הריאה המתאימה. בריאות, העורקים מתפצלים לעורקיקים קטנים יותר ולבסוף למעין "עץ" המתפשט בריאה עם עורקיקים המתפצלים לנימים זעירים רבים (ראו איור 1). עץ זה של כלי דם בריאה מקביל לעץ הסימפונות בריאה המכיל את האוויר הנישאף. קנה הנשימה מתפצל לשני צינורות (הנקראות סימפונות - bronchi) שבתורן מתפצלות לעץ של סמפונונות קטנות יותר. כחלק ממחזור הנשימה, התכווצות שריר הסרעפת שמתחת לריאות והתכווצות של השרירים הבין-צלעיים גורמים להגדלת נפח הריאות ולזרימת האוויר הממלא את עץ הסימפונות.
הסימפונונות הקטנות ביותר מסתיימות בקבוצות של שקיקים זעירים, הנאדיות (alveoli), המתנפחים באוויר בזמן השאיפה. הנאדיות והנימים הנצמדים אליהן הם בעלי דפנות דקות ביותר (אפיתל בנאדיות ואנדותל בנימים) כדי לאפשר חילופי גאזים ביניהם בדיפוזיה (ראו איורים 4 ו-5). הנאדיות מוקפות ברשת של סיבים אלסטיים המאפשרים את מתיחתם בזמן ההתנפחות והן מפרישות חומר סיכה (surfactant) כדי למנוע את קריסת הנאדיות כשנפחן קטן. כדי לאפשר חילוף חומרים מקסימלי בין הנאדיות לנימים, הנאדיות הן בעלות שטח פנים כולל גדול ביותר - באדם בוגר יש בין 300 ל-450 מיליון נאדיות עם שטח פנים כולל של בין 80 ל-120 מטרים רבועים.
לחץ החמצן באוויר שהגיע מהאטמוספירה לנאדיות גבוה מלחץ החמצן בדם שבעורקי הריאה, מה שגורם למעבר חמצן בדיפוזיה מהנאדיות לדם שבנימים. החמצן נקשר ליוני הברזל שבקבוצות ה"הם" במולקולת ההמוגלובין שבדם. קשר זה הוא רופף מספיק כדי לאפשר אחר כך להמוגלובין לשחרר את החמצן כשהדם יגיע לרקמות במחזור הדם הגדול.
הפחמן הדו-חמצני שנספג בדם במהלך מחזור הדם הגדול נשמר בו בעיקר בצורה של ביקרבונט -HCO3 (כ-60%, השאר בפלסמה ובמולקולות המוגלובין). כשהדם מגיע לנימים הצמודים לנאדיות, הביקרבונט מפורק בחזרה לפחמן דו-חמצני (בעזרת אותו אנזים, קרבוניק אנהידרז, שיצר את הביקרבונט מלכתחילה). לחץ הפחמן הדו-חמצני בנימים כעת גבוה מאשר בנאדיות והוא זורם אליהן בדיפוזיה.
חזרת הדם מהריאות אל הלב
בנאדיות מסתיימת תנועת הדם הלאה מהלב והדם עובר למערכת וורידים המובילה אותו בחזרה אל הלב - הפעם כשהוא עשיר בחמצן ועני בפחמן דו-חמצני. מספר וורידים סימפונים מתנקזים אל ארבעה וורידי ריאה גדולים - שניים מכל ריאה. וורידי הריאה (העוברים מאחורי הלב) מנקזים את הדם אל העלייה השמאלית של הלב (ראו איורים 1 ו-2). כאן, בדומה ובמקביל לתהליך שתואר למעלה בקשר למתרחש בעלייה הימנית, העלייה השמאלית מתכווצת כתוצאה של האות החשמלי מקוצב הלב, לחץ הדם בעלייה עולה ונפתח מסתם העלייה והחדר השמאלי (המסתם הצניפי או המיטרלי) כדי לאפשר לדם למלא את החדר השמאלי. המסתם הצניפי נסגר על ירידת הלחץ בעלייה ושריר החדר השמאלי עכשיו מקבל את האות החשמלי ומתכווץ בחוזקה כדי לשלוח את הדם בלחץ גבוה דרך מסתם אבי העורקים שנפתח אל אבי העורקים ומשם לרקמות הגוף במחזור הדם הגדול.
חלופות למחזור הריאות בבעלי חיים אחרים
מערכת מחזור הריאות אצל האדם שתוארה למעלה היא יעילה ביותר מבחינת אספקת דם עשיר בחמצן, ומערכות דומות (כלומר בעלות מחזור ריאתי נפרד וסגור המונע על ידי לב ארבע מדורי) קיימות אצל היונקים בעיקר מכיוון שהם אנדותרמיים (כלומר שומרים ומווסתים את חום גופם) וזקוקים לכמות חמצן גדולה הדרושה להפקת חום תמידית. בבעלי חיים עם דרישות אנרגטיות מוגבלות יותר או החיים בסביבות מסוג אחר ישנן מערכות חלופיות לאספקת חמצן וסילוק פסולת מהדם.
בחסרי חוליות מסוימים (כולל צורבים ותולעים שטוחות) חילוף הגזים נעשה ישירות בדיפוזיה מהסביבה דרך פני השטח של הגוף אל הנוזל הבין-רקמתי וממנו לרקמות. ביצורים כאלה, למשל במדוזה, נמצאים כל תאי הגוף בסמוך לפני השטח. לכל החולייתנים יש מערכת דם סגורה עם לב אחד. לדגים יש מחזור דם יחיד בו הלב הדו-מדורי (בעל עליה וחדר בודדים) מזרים את הדם לזימים שם הוא סופח חמצן מהמים המוזרמים בזימים בסמוך לנימי הדם. מהזימים, הדם מוזרם לנימי הגוף כדי לשחרר את החמצן לרקמות ומשם הוא מוזרם בחזרה ללב.
לעופות וליונקים לב ארבעה מדורי בו ישנם חדרים ועליות נפרדים עבור המחזור הריאתי והסיסטמי. כך הדם הזורם לרקמות במחזור הסיסטמי לא מעורבב עם שיירי דם עני בחמצן מהמחזור הסיסטמי הקודם. כמו כן, ניתן כך לכווץ את שני החדרים בעוצמות שונות - החדר המשרת את המחזור הסיסטמי (השמאלי אצל האדם) מכווץ בעוצמה כדי לשלוח את הדם לרחבי הגוף, והחדר המשרת את המחזור הריאתי (הימני אצל האדם) מכווץ פחות בחוזקה כדי שלא לפגוע ברקמות הריאה העדינות.
ישראל דורון (ראש עיר)
ישראל דורון (1924 – 23 בפברואר 2022) היה ראש עיריית עכו בין השנים 1969–1983.
בצעירותו
נולד בשנת 1924 בשם ישראל שניידר בעיר סטורוז'ינץ שבצפון בוקובינה, רומניה (כיום באוקראינה). בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר הרוסים פלשו וסיפחו את האזור לברית המועצות, הוא גורש לאוקראינה, שם שהה עד שנת 1944. לאחר נסיגת גרמניה הנאצית מעיר הולדתו, הוא חזר וגויס לצבא האדום, ושירת שנה ביחידה לסילוק מוקשים.
ב-1946 דורון עזב את ברית המועצות לרומניה ועלה לארץ ישראל לאחר מסע דרך הונגריה, אוסטריה ואיטליה. באיטליה פגש שוב את מרים (מגדה), שהכיר מסניף בית"ר בבודפשט. השניים נישאו ונולדה להם הבת, רבקה. הם עברו למחנה פליטים של אונרר"א בדרום איטליה ומשם עלו בשנת 1948 לישראל בספינה "קדמה" והגיעו לבית העולים "נווה חיים" סמוך לחדרה. גויס לחטיבת גבעתי, שם שירת במלחמת העצמאות. לאחר השחרור מצה"ל השתקע עם משפחתו בעכו. בשנת 1958 רכש דירה בשיכון רסקו בעיר. אביו, יוסל, היה בעל חנות מכולת ברוב בורוכוב בעיר.
דורון היה מזכיר האיגוד המקצועי של עובדי התעשייה הזעירה והעובדים החקלאים במועצת פועלי עכו
בעיריית עכו
בשנת 1969 התמודד מול יוסף כתארן מטעם אחדות העבודה. נבחר למועצת העיר עכו בראשות רשימת המערך. סיעתו כללה שישה נציגים למועצת העיר והוא הפך לראש העיר, נבחר מחדש ב-1974 וב-1978.
במהלך שנות בעירייה, הוא איים 14 פעם להתפטר עקב אירועים שונים. בשנת 1973, הודיע על התפטרותו לאחר שמשרד הבריאות ייחס לו ולעירייה את ההחלטה לסגור את המשחטה העירונית. ביולי 1974, בעל המשחטה הסתגר עם משפחתו ואיים להתאבד, ועיריית עכו נענתה לדרישותיו והסכימה לפתוח מחדש. בתגובה, דורון התפטר כיוון שזו כניעה לגנגסטריזם. בשנת 1978 נחתם הסכם ברית ערים תאומות עם העיר רקלינגהאוזן בגרמניה. במהלך שנת 1980, הודיע מספר פעמים על התפטרותו מראשות העיר וחזר בו מכך.
כיהן כראש עיריית עכו מטעם העבודה עד לינואר 1983, לאחר מכן, נבחר שוב למועצת העיר, הפעם מטעם הליכוד. במאי 1983, התפטר סופית.
במהלך כהונתו קיבל את ההחלטה לקיים את פסטיבל עכו ותרם לביסוסו בשנים הראשונות, כמו כן סייע להקמת מוזיאון אסירי המחתרות במצודת עכו.
בשנת 2009, קיבל את עיטור "יקיר פסטיבל עכו" על פועלו.
טרבור בוקר
טרבור פיצג'רלד בוקר (באנגלית: Trevor Fitzgerald Booker; נולד ב-25 בנובמבר 1987) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2018.
אחיו המבוגר של שחקן פנרבחצ'ה דווין בוקר, ובן דודו של כדורסלן העבר ג'ורדן היל.
קריירת תיכונים ומכללות
בוקר נולד בעיר ניוברי שעל יד קולומביה, קרוליינה הדרומית, ובין השנים 2002–2006 למד בעיר יוניון הסמוכה. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון יוניון", 2005/2006, העמיד ממוצעים של 21.9 נקודות, 16.4 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים בקרוליינה הדרומית.
בין השנים 2006–2010 למד בוקר באוניברסיטת קלמסון אשר במערב קרוליינה הדרומית. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, הוביל אותה לצד קיי. סי. ריברס להעפלתה הראשונה מזה 10 שנים לטורניר אליפות המכללות. במשחק הראשון של הטורניר הפסידה קלמסון מול אוניברסיטת וילאנובה בתוצאה 69–75, והודחה מהטורניר. בעונת 2008/2009 הוביל את כל שחקני מחוז ACC באחוזי קליעה מהשדה (57.1%) וממוצע ריבאונדים למשחק (9.7), וניצב במקום השני בממוצע חסימות למשחק (2.0). בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה ולחמישיית ההגנה של העונה במחוז. בעונתו האחרונה בקלמסון, 2009/2010, רשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק, ונבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה המחוזיות.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2010 נבחר בוקר בבחירה ה-23 על ידי מינסוטה טימברוולבס, אשר מיד שלחה אותו בטרייד לוושינגטון ויזארדס בתמורה ללזאר הייוורד (הבחירה ה-30) ונמניה בייליצה (הבחירה ה-35). בעונת הרוקי שלו קלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק עבור הוויזארדס, אשר סיימו את העונה במקום ה-13 באזור המזרחי. באוגוסט 2011 חתם על חוזה בקבוצת בני השרון/הרצליה מליגת העל הישראלית, בשל שביתת השחקנים ב-NBA, אך כחודשיים לאחר מכן נפצע ושוחרר מהקבוצה, בטרם שיחק במדיה. ב-3 עונותיו הבאות בוושינגטון פתח בכמחצית מהמשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים של 6.9 נקודות ו-5.5 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת חתם בוקר ביוטה ג'אז על חוזה לשנתיים, בסך כ-10 מיליון דולר. ב-11 באפריל 2015 קלע שיא קריירה של 36 נקודות בניצחון קבוצתו מול פורטלנד טרייל בלייזרס. בשתי עונותיו ביוטה קלע 6.5 נקודות והוריד 5.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביולי 2016 חתם בברוקלין נטס על חוזה לשנתיים, בסך כ-18 מיליון דולר. בעונת רשם שיאי קריירה של 10.0 נקודות, 8.0 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק, אך קבוצתו סיימה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה; 20–62.
בדצמבר 2017 הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה לג'אליל אוקפור, ניק סטאוסקאס ובחירת דראפט עתידית. לאחר 33 משחקים בפילדלפיה שוחרר בוקר מהקבוצה, על מנת לפנות מקום בסגל להחתמתו של ארסאן אילייסובה.
באוגוסט 2018 חתם בוקר על חוזה בקבוצת שאנשי ברייב דראגונס מליגת העל הסינית. באוקטובר 2018 שוחרר מהקבוצה בטרם שיחק עבורה, בשל פציעה בכף רגלו.
באפריל 2020 הודיע באופן רשמי על פרישתו ממשחק, בגיל 32.
חיים אנחנו במחתרת
חיים אנחנו במחתרת הוא שיר שכתב בשנת 1923 אברהם שטרן (יאיר), אז ממפקדי הארגון הצבאי הלאומי ולימים מפקד הלח"י.
את מילות השיר התאימו ללחן השיר "אנו נהיה הראשונים" ובלחן זה שרו אותו בארץ ישראל. גולי אצ"ל ולח"י, ששרו אותו רבות במחנות המעצר באריתריאה, ביצעו שינויים קלים בלחן לצורך הגברת הדרמטיזציה, ובאופן זה ביצעה אותו לימים "זמרת המחתרות" שולמית לבנת, כפי שלמדה מבעלה ומאנשי לח"י אחרים ששהו במחנות המעצר.
השיר נכלל בארבעה דפי סטנסיל של שירים, ובשנת 1948 הופיע בשירון בית"ר "שיר זמר לבני חרות", וזו הייתה הפעם הראשונה שהוא הוכנס לשירון כזה, על אף השנים הרבות מאז חיבורו. ד"ר נתן שחר העריך שהדבר נגרם מאחר שאז חזרו ארצה הגולים מאפריקה, והם פעלו להפיץ את השירים ששרו במחנות המעצר.
צוגה מערבית
צוגה מערבית היא העץ המדינתי הרשמי של מדינת וושינגטון.