cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם בארט סקסבי
התובע הכללי של ארצות הברית
ג'ון ג'יי גיליגן, שאותו הביס סקסבי בבחירות לסנאט ב-1968, ובשנים 1971–1975 כיהן כמושל אוהיו, מינה את הווארד מצנבאום לאייש את מושבו הפנוי של סקסבי. בהמשך אותה שנה נבחר למושב זה באופן קבוע האסטרונאוט לשעבר ג'ון גלן, גם הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
כתובע הכללי בממשלו של ניקסון, פיקח סקסבי על תביעת ההגבלים העסקיים שבסופו של דבר שמה קץ למונופול של מערכת הטלפונים בל.
סקסבי המשיך לכהן כתובע הכללי בחודשים הראשונים לנשיאותו של ג'רלד פורד עד להתפטרותו בראשית 1975, כאשר הוא התמנה כשגריר ארצות הברית בהודו. בתפקיד זה הוא שירת עד נובמבר 1976. לאחר מכן הוא שב למקניקסברג וחידש את עיסוקו בעריכת דין.
חיים אישיים
ב-1940 נשא סקסבי לאישה את ארדת' לואיז "דולי" קליינהנס. לשניים נולדו שלושה ילדים: ויליאם בארט סקסבי הבן, ג'ולייט לואיז "ג'ולי" סקסבי ספיצר, וצ'ארלס רוקוול "רוקי" סקסבי, שכיהן ארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים של אוהיו ובהמשך היה עורך דין במגזר הפרטי.
סקסבי נודע בשל שנינות לשונו. כאשר הוא נשאל על הסנאטור בוב דול, הוא העיר שדול היה כל כך לא אהוד בקרב עמיתיו הסנאטורים עד שהוא "לא היה מסוגל למכור בירה בספינה של חיילים".
ויליאם סקסבי נפטר בעיירת הולדתו מקניקסברג ב-24 באוגוסט 2010 בגיל 94. לפני מותו הוא היה הסנאטור הרפובליקני לשעבר המבוגר ביותר שחי באותה עת והשני בגילו מקרב כלל הסנאטורים שלעבר שחיו באותה עת, לאחר הארי פ. בירד הבן מווירג'יניה. הוא נטמן בבית הקברות מייפל גרוב שבמקניקסברג.
קשר הפרוזדור והחדר
קשר הפרוזדור והחדר (באנגלית: Atrioventricular node או AV node, לעיתים מכונה "קוצב ה-AV" או "הקוצב המשני") הוא חלק ממערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, שתפקידו הוא לקשר חשמלית בין העליות לחדרים. הקשר ממוקם בחלקה האחורי התחתון של המחיצה הבין-פרוזדורית, בסמוך לפתח הסינוס הכלילי. הקשר מקבל את הדחף החשמלי שמקורו במצב תקין הוא בקשר הגת והפרוזדור (SA node) ולאחר השהיה קצרה מעביר אותו אל החדרים דרך אלומת הפרוזדור והחדר (סיב ההולכה על שם היס). מאלומת הפרוזדור והחדר ממשיך הדחף החשמלי דרך צרור ההולכה הימני והשמאלי ומשם אל סיבי ההולכה הסופיים ואל תאי שריר הלב עצמם שיתכווצו כתוצאה מכך.
אספקת דם
קשר הפרוזדור והחדר מקבל אספקת דם מענף של העורקים הכליליים המכונה "Atrioventricular nodal branch". ב-80–90 אחוזים מהמקרים ענף זה הוא חלק מה-Right coronary artery (RCA) ואילו ביתר המקרים הוא חלק מה-Circumflex artery. הדבר מקושר לדומיננטיות של כל אחד מעורקים אלו אצל כל אדם ואדם. באנשים שהקיר האחורי של הלב מוזן אצלם על ידי העורק הכלילי הימני ("Right dominant"), גם הקשר יוזן על ידי הסתעפות של העורק הימני ואילו באנשים שה-Circumflex הוא המזין את הקיר האחורי אצלם ("Left dominant"), גם הקשר יוזן על ידי הסתעפות שלו.
תפקוד
במצב תקין כל הדחפים החשמליים המגיעים מהעליות אל החדרים עוברים דרך קשר הפרוזדור והחדר. הדבר מאפשר לקשר לסנן את הדחפים החשמליים ובכך להגן על החדרים מקצבים מהירים המגיעים מהעליות. הקשר מעכב את הדחף החשמלי למשך 120–200 מילישניות, מה שמאפשר לעליות לסיים להתכווץ ולהעביר את הדם לחדרים, בטרם מתרחשת התכווצות החדרים עצמם. לקשר הפרוזדור והחדר קיימת תכונה ייחודית הנקראת "Decremental conduction" הגורמת לכך שככל שיגיעו דחפים חשמליים בתדירות גבוהה יותר, כך יוליך הקשר את הדחפים באופן איטי יותר. תכונה זו חשובה על מנת למנוע מקצבים עלייתיים מהירים כמו פרפור עליות או רפרוף עליות לגרום להפעלה מהירה של החדרים.
פתולוגיות אפשריות
.
מעגל איכות
מעגל איכות (Quality Circle) הוא אחד הכלים של תורת קאיזן. תורה זו, שנולדה ביפן, מבוססת על שיתוף כל עובדי החברה (מנהלים ועובדים) על מנת לשפר את איכות המוצר המוגמר בעיני הלקוח. שיפור זה יכול להתבצע בכל רמות החברה ותהייה לו השפעה על איכות, מחיר, תזמון כוח אדם/חומרי גלם, יחסים בין המפעל לספקים שלו וכן הלאה.
היסטוריה
בשנת 1962 נולד רעיון מעגל האיכות שממציאו היה פרופ' קאורו אישיקאווה (Kauro Ishikawa) (יפן). מעגלים אלה נצפו לראשונה בחברת Nippon Wireless and Telegraph וכבר בשנת 1978 הוצר כי קיימים יותר ממיליון מעגלי איכות המערבים 10 מיליון עובדים יפנים. כיום קיימים מעגלי איכות ברוב מזרח אסיה ובפרט 20 מיליון בסין.
עקרונות של מעגל איכות
מעגל איכות מתבסס על קבוצת עבודה קטנה שגודלה נע בין 3 ל-12 איש, אשר נפגשים מתוך רצון, והם חופשיים להיכנס ולעזוב את מעגל האיכות בכל עת. הפגישה קבועה בערך פעם בשבוע לשעה, בשעות עבודה בזמן שהעובד משולם עליה. מדובר בבעיה קשה יותר כאשר מדובר בעבודת משמרות. בזמן המעגל העובדים תחת מנהיגותו של מנהלם הישיר.
הפתרון מוטמע על ידי העובדים על מנת לתת תחושת בעלות של הפתרון על ידי העובדים, אשר מקנה אחריות ליישום נכון של הפתרון. המעגל מבוצע בין העובדים השייכים לאותה מחלקה כאשר ביניהם שפה משותפת אחידה.
הטמעת מעגלי איכות מבוססת על השלבים הבאים:
הכלים הידועים ביותר הנחוצים על מנת להשלים מעגל איכות הם תרשים אישיקאווה אשר מציג היררכיה של הגורמים התורמים לבעיה, תרשים פארטו לדירוג הגורמים לפי התדירות שלהם, ומיפוי תהליכים הכולל איסוף נתונים וכלים גרפיים כמו היסטוגרמות, דיאגרמת תדירויות וכו'.
חיסכון והשלכות של מעגלי האיכות
למעגלי איכות ישנה השפעה על ירידה בבזבוז החומר שבסופו של דבר מובילה לחיסכון במונחים כספיים. חיסכון זה מושפע מארבעה גורמים שונים: העובד, המכונה, השיטה והחומר עצמו. בנוסף, ההשלכות החיוביות שנצפו בזכות מעגלי האיכות הן:
מעגלי איכות ושיפור בפריון ושביעות רצון העובד
מקובל כי העובד מרוצה בעקבות העובדה שמעריכים את דעותיו, נותנים ערך אמיתי לתפקידו, משתפים אותו בהחלטות החברה, ועל כן, השתתפות במעגל איכות היא כלי יעיל על מנת לשפר את שביעות רצונו של העובד (בכל דרגה היררכית שהיא).
פרנץ מראי
פרנץ מראי במקור מלינגר; בהונגרית: Mérei Ferenc; בודפשט, 24 בנובמבר 1909 – בודפשט, 23 בפברואר 1986) היה פסיכולוג, מחנך, חוקר רשתות חברתיות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
פרנץ מראי נולד במשפחה יהודית כבנם של גאשפאר גזה מראי (מלינגר) (1876–?) צלם, ושל ואלריה קליין (1884–?). סבו וסבתו מצד אביו היו רז'ה מראי (מלינגר) (1842–1934) סוחר, וז'ופיה שטרן, סבו וסבתו מצד אמו היו אברהם קליין ואמיליה מאוטנר (1863–1904). את ילדותו בילה בפשט, בסביבה בורגנית, בעיקר בסטודיו לצילום של הוריו בבזאר גאראי. הוא לא אהב את בית הספר. ניתוקו הנפשי ממחנכיו, האכזריות הפיזית שלהם גרמה לו לסבל רב. הוא קרא הרבה ספרים, אפילו 400–500 עמודים בבת אחת. חיי הזוגיות של אמו עם מחזרים מתחלפים הותירו בו עקבות עמוקים.
בשנת 1932 נשא את הרצאתו המדעית הראשונה. ההרצאה שמתחה ביקורת על הפסיכולוג השווייצרי ז'אן פיאז'ה העמידה אותו מול המרצה הפטרון שלו, אך הוא פיתח את רעיון המפתח שלו שעיקרו הנחישות החברתית של האדם. מראי קיבל שני תארים; אחד במכללה הגבוהה לייעוץ בבחירת קריירה ואחד בפקולטה למדעי הרוח בסורבון בפילוסופיה, בסוציולוגיה, פסיכולוגיה ובפדגוגיה. פריז העניקה לו לכל חייו את חבריו, את מוריו, את האידיאלים ואת השקפת העולם שלו.
הוא חזר להונגריה בשנת 1934 כבוגר אוניברסיטה "טרי" אך לא מצא עבודה, לכן עבד עד 1938 כפסיכולוג ללא שכר במכון הממלכתי לפסיכולוגיית ילדים (שהוקם על ידי יאנוש שנל, שגם הסכים לערוב לו במשטר הימני-קיצוני דאז). הוא היה הראשון שחקר את החוויה החברתית המשפיעה על הפרט, את התפקיד החברתי של שלטון וגיבוש נורמות. בשנת 1937 כתב את מחקריו: "הילד המשחק בכפתורים" (A gombozó gyermek), "השקפת העולם של ילד" ׁ(A gyermek világnézete).
בין השנים 1938 עד 1940 עבד במעבדת הפתולוגיה האנליטית ובמעבדה הרפואית של "המכללה להכשרת מורים לחינוך מיוחד" בניהולו של לאופולד סונדי. גם שם לא קיבל שכר, אז הוא התפרנס מהוראת שפות. הוא היה כבר נשוי באותה תקופה, ויחד עם אשתו - מורה לחינוך מיוחד (ורה מראי, בלידתה: ורוניקה מולנאר) למדו כיצד לארגן ולבצע מבדקים.
הוא נפסל ופוטר מהמעבדה בגלל יהדותו והחוקים ה(אנטי) יהודים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), ולכן משנת 1940 עבד במרפאת החוץ של אגודת החסות הלאומית היהודית בראשות יוליה ג'רג' (במקור לוי). שם כתב את ספרו הראשון בשנת 1942, ששמו "הפסיכולוגיה של בחירת קריירה" (A pályaválasztás lélektana). לאחר מכן הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בשנת 1944 ברח, חצה את החזית מזרחה והצטרף לצבא הסובייטי, שם שירת שרות צבאי בדרגת סרן.
בשנת 1949 קיבל את דרגת הכסף של פרס קושוט על עבודתו הפדגוגית. בשנת 1950 נסגר המכון הלאומי לחינוך בו עבד יחד עם ליוויה נמש. הוא פוטר מעבודתו ונאלץ שוב לפרנס את משפחתו מתרגומים. הוא זוכה בשנת 1956 במרד ההונגרי והצטרף למכון לפסיכולוגיה של האקדמיה ההונגרית למדעים כמדען בולט ואחר כך בשנת 1958 הצטרף למכון לביוכימיה. הוא נעצר באוקטובר 1958 באשמת התארגנות נגד המדינה ונידון לעשר שנות מאסר. את מאסרו ריצה בכלא בבודפשט ואחר כך בכלא שאטוראליאויהיי ובכלא ואץ. בשנת 1960 החל לכתוב את "היומן הפסיכולוגי" בכלא הלאומי בשאטוראליאויהיי (מכיוון שלא היה לו נייר לכתיבה אז כתב על נייר טואלט). במהלך מאסרו הידרדר מצבו והוא סבל מעוויתות מוחיות. הוא שוחרר במרץ 1963 בחנינה.
בשנות ה-70 כתב עבודות בולטות נוספות: "הרשת הנסתרת של הקהילות" (1971), "שיטות פסיכודיאגנוסטיקה קלינית" (1974), "פסיכולוגיה קלינית" (1974). משנת 1976 ניהל את "החברה הפסיכולוגית ההונגרית" ואת ההכשרה הפסיכודרמטית.
יצירת חייו הוכרה על ידי האקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1982 בתואר "דוקטור למדעי הפסיכולוגיה" ומדליית הזיכרון פאל רנשבורג. סרט ראיונות נערך עימו בשנת 1984, במהלך התאוששותו מניתוח רציני, שחלקים מהסרט בהם מתח ביקורת על החיים הציבוריים בהונגריה, שודרו רק בשנת 2009, במלאת 100 שנה להולדתו.
מראי ורעייתו הובאו למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי של אובודה.
חקלאות באימפריה היפנית
החקלאות באימפריה היפנית הייתה מרכיב חשוב בכלכלה היפנית שלפני מלחמת העולם השנייה. למרות שיפן הייתה מעבדת רק כ-16% משטחה לפני המלחמה, מעל כ-45% ממשקי הבית היפנים התפרנסו מחקלאות. האדמה המעובדת היפנית מוקדשת בעיקר לאורז, למעשה יפן הייתה אחראית על כ-15% מייצור האורז העולמי בשנת 1937.
תקופת מייג'י
לאחר סיום שוגונות טוקוגאווה עם רסטורציית מייג'י ב-1868, החקלאות היפנית נשלטה על ידי מספר חקלאים מרכזיים. ממשלת מייג'י ביססה את תוכנית התיעוש שלה על הכנסות ממסים מהבעלות על קרקעות פרטיות, ורפורמת מס הקרקעות שהחלה ב-1873 הגבירה את תהליך הבעלות על בעלי הדירות, כאשר האדמות של חקלאים רבים הוחרמו בגלל אי-יכולתם לשלם את המיסים החדשים.
מצב זה הוחמר על ידי המדינה הכלכלית הדפלציונית של ראש ממשלת יפן, מצוקטה מאסיושי בשנים 1881–1885, אשר העלתה קשות את מחירי האורז, והובילה לפשיטות רגל נוספות ואף להתקוממות כפרית בהיקף נרחב נגד הממשלה. בסוף תקופת מייג'י, למעלה מ-67% מכל משפחות האיכרים גורשו לדירות מגורים, מכיוון שהדיירים נאלצו לשלם יותר ממחצית היבול שלהם על דמי שכירות, הם נאלצו לעיתים קרובות לשלוח נשים ובנות לטחנות טקסטיל או לשלוח נשים לעבוד בזנות כדי להשיג מספיק כסף על מנת שהם יוכלו לשלם מיסים.
תקופת טאישו
איגוד החקלאות הקיסרי היה ארגון מרכזי לקואופרטיבים חקלאיים באימפריה היפנית. הארגון הוקם ב-1910 וסיפק סיוע לקואופרטיבים בודדים באמצעות מכירת מוצרי חקלאות בזול. האיגוד החקלאי הקיסרי היה בשיאו של מבנה בן שלוש שכבות של מערכת שיתופית חקלאית-לאומית-מקומית-מקומית. לארגון זה הייתה חשיבות חיונית לאחר ששווקים ארציים אוחדו והכופפו לארגונים עליהם הממשלה אחראית, צעדים שנעשו לאחר לקיחת לקחים ממהומות האורז של 1918 והמשבר הכלכלי ההולך וגובר כבר מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20.
לאחר מהומות האורז של 1918, איכרים רבים היו תחת השפעת תנועות פועלים בעלות רעיונות סוציאליסטיים, קומוניסטים או אגרריים, שיצרו מחלוקות פוליטיות רציניות.
עדאל קדר
הרב עדאל אברהם קדר (נולד בכ"ו באלול ה'תשמ"א) הוא רב וסופר חסיד חב"ד, הכותב ומוציא לאור של סדרת ספרי ההלכה "שו"ת היכל שלמה".
חקלאות באימפריה היפנית
תקופת שואה
בשנות ה-30, הצמיחה של הכלכלה העירונית ומנוסת החקלאים לערים הגדולות החלישו בהדרגה את אחיזת בעלי הבית. בשנים הבין -מלחמתיות נרשמה גם החדרה המהירה של החקלאות הממוכנת, ותוספת של דשנים טבעיים לבעלי חיים בדשן כימי ופוספטים מיובאים.
ב-1943 הוקמה ההתאחדות החקלאית המרכזית, ההתאחדות הייתה אמונה על יישום המדיניות החקלאית של הממשלה ועל אספקת מזון לשווקים המקומיים ולצבא היפני הקיסרי, הארגון פורק רק לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
עדאל קדר
ביוגרפיה
בשנת תשס"ב נישא להילה, בתו של עורך הדין בנימין טאוב, ולמד בכולל מר"ץ. בעקבות חמיו נחשף לרבי מלובביץ' ולתורתו ותוך זמן קצר הפך לחסיד חב"ד.
כריסטיאן מלינוב
כריסטיאן אלכסנדרוב מלינוב (בבולגרית: Кристиян Александров Малинов; נולד ב-30 במרץ 1994 בפטריץ' שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת בולגריה.
עדאל קדר
ביוגרפיה
אביו כתב והוציא לאור את סדרת הספרים שו"ת היכל שלמה המכילה תשובות לשאלות שנשאלו בבחינות ההסמכה של הרבנות הראשית וסיכום החומר הנדרש לבחינות.
כריסטיאן מלינוב
קריירת מועדונים
מלינוב גדל במחלקות הנוער של בלטיסטה פטריץ', פירין 2001 וליטקס לובץ'. ב-18 ביולי 2013 הושאל מלינוב למשך עונת לדוברודז'ה דובריץ' מליגת המשנה הבולגרית. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים. לאחר תום העונה חזר לליטקס לובץ' ושיחק עמה בליגת העל הבולגרית, ובסך הכל ערך 44 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
יחסי בורונדי–שווייץ
יחסי בורונדי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של בורונדי לבין הקונפדרציה השווייצרית.
כריסטיאן מלינוב
קריירת מועדונים
ב-14 ביוני 2016 חתם מלינוב בצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית. הוא ערך 105 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
יחסי בורונדי–שווייץ
היסטוריה
הרפובליקה של בורונדי והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. משרד החוץ של שווייץ תיאר את היחסים עם בורונדי כ"יחסים מוגבלים המתמקדים בעיקר בפיתוח המדינה ובתהליך השלום בין האזרחים המתקיים בה". שווייץ הייתה משמעותית במהלך מלחמת האזרחים של בורונדי; היא לקחה חלק בכוח שמירת השלום של האומות המאוחדות במקום.
כריסטיאן מלינוב
קריירת מועדונים
ב-19 באוגוסט 2020 חתם מלינוב בלוון מליגת העל הבלגית. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לשרלרואה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת. ב-26 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאוסטנדה במסגרת המחזור ה-19 בליגה. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 66 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. ב-8 באוגוסט 2023 שוחרר מהמועדון.
יחסי בורונדי–שווייץ
היסטוריה
שווייץ הכירה בעצמאותה של בורונדי, חלק פרוטקטורט בלגי לשעבר בשם "רואנדה-אורונדי" בשנת 1962 ובאותו היום בו העצמאות של המדינה הוכרזה. בין השנים 1972–1990 פעלה בעיר הבירה לשעבר, בוג'ומבורה, קונסוליה שווייצרית.
כריסטיאן מלינוב
קריירה בינלאומית
ב-7 בפברואר 2015 ערך מלינוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת רומניה במשחק ידידות.
יחסי בורונדי–שווייץ
היסטוריה
הסכם שיתוף הפעולה שבין שווייץ לבורונדי נחתם בשנת 1969 וכלל תמיכה כספית שווייצרית בסמינרים של מורים, מדעני חברה וכלכלנים. בנוסף, כלל ההסכם פרויקטים ציבוריים, שירותי בריאות ופיתוח החקלאות (חלק משמעותי מאוד מכלכלת המדינה).
עדאל קדר
ביוגרפיה
לאחר פטירת אביו המשיך את מפעל הכתיבה וההוצאה לאור של הספרים.
המשך המפעל כולל כתיבה על נושאים חדשים שאביו לא כתב עליהם, כמו חופה וקידושין, מילה וגרות ועוד. כמו כן, הוצאת מהדורות משופרות ומעודכנות על כלל הנושאים, כמו שבת, ונידה.
יחסי בורונדי–שווייץ
היסטוריה
במהלך הסכסוך שבין בני ההוטו ובני הטוטסי (מ-1972 עד 1988) שתוצאתו הייתה פגיעה אנושה באלפי אנשים, הושעה שיתוף הפעולה הכלכלי של שווייץ עם בורונדי ושווייץ אף הגבילה את הסיוע ההומניטרי למדינה החל משנות התשעים של המאה העשרים ועד 2004. בעקבות הבחירות שנערכו במדינה בשנת 2004, בורונדי נוספה לתוכנית פיתוח ועזרה חדשה של שווייץ, שבשנת 2006 הורחבה לכל אזור האגמים הגדולים במזרח אפריקה.
עדאל קדר
ביוגרפיה
בעקבות התקרבותו לחסידות חב"ד, הוסיף בחלק מהספרים מבוא או נספח המבאר את הנושא המרכזי שבספר כפי שהוא מואר באורה של תורת החסידות על פי תורתו של הרבי.
קדר מתגורר בשכונת גילה שבירושלים ולו שבעה ילדים.
גיסו, הוא הרב אור חיים טאוב, רב קהילת נהורא ברמת גן ומנהל מחלקות עירובין ומקוואות ברבנות רמת גן.
יחסי בורונדי–שווייץ
היסטוריה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, התגוררו בבורונדי בסוף שנת 2015 חמישים אזרחים שווייצרים.
The King of Limbs
The King of Limbs (בעברית: מלך הזרועות) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית רדיוהד. האלבום ניתן להורדה בתשלום ב־18 בפברואר 2011 בפורמט MP3 או WAV, ולווה בהוצאה פיזית ב־28 במרץ 2011, וב"גרסת עיתון" מיוחדת ב־9 במאי.
ב־14 בפברואר 2011, הכריזה הלהקה באתר האינטרנט שלה על שמו של האלבום החדש, וכי הוא ישוחרר ב־19 בפברואר. ב־18 בפברואר, יום לפני השחרור המיועד, פרסמה הלהקה וידאו קליפ לסינגל הראשון של האלבום, "Lotus Flower". לאחר מכן, האלבום ניתן להורדה דרך אתר הלהקה.
אליזבת אן ביילי סיטון
אליזבת אן ביילי סיטון או אליזבת הקדושה (28 באוגוסט 1774 – 4 בינואר 1821) הייתה האישה האמריקאית הראשונה שעברה הליך קנוניזציה (הכרזה על אדם מת כקדוש) בכנסייה הקתולית.
היא הקימה את האקדמיה הקתולית הראשונה באמיצבורג מרילנד, אשר הייתה מיועדת לנשים, ומאוחר יותר יסדה את קהילת "אחיות החסד" קהילת האחיות הדתיות הראשונה.
ביוגרפיה
סיטון נולדה בניו יורק כשנתיים לפני המהפכה האמריקאית, והיא בתם השנייה של דר' ריצ'רד ביילי וקתרין צ'רלטון, בני משפחות ממעמד סוציו אקונומי גבוה, אשר היגרו לאמריקה מיבשת אירופה. אביה ממוצא צרפתי והוא שימש כקצין הבריאות הראשי של נמלי ניו יורק, והוא היה הפרופסור הראשון שקיבל תואר פרופסור מאוניברסיטת קולומביה. אמה הייתה ביתו של כומר אנגלי ששירת כרקטור של כנסיית סנט אנדרו בסטטן איילנד במשך כ 30 שנים, שלימים הפכה לכנסייה האפיסקופלית, שם החלה אליזבת את התקרבותה לדת הנוצרית.
ב 1777 כשהייתה בת שלוש, נפטרה אמה של אליזבת', ככל הנראה כתוצאה מסיבוכים בלידתה של אחותה הקטנה קת'רין שנקראה על שם אימה ונפטרה גם כן כשנה מאוחר יותר.
אביה של אליזבת' נישא בשנית לשרלוט אמיליה ברקלי. בין אליזבת' לאמה החורגת היו יחסים קרובים, ברקלי הייתה פעילה חברתית בכנסייה אליה השתייכה, ולעיתים קרובות לקחה אליזבת' חלק בפעילויות הצדקה בהם לקחה חלק ברקלי. לזוג נולדו חמישה ילדים נוספים, אך נישואיהם הסתיימו בפרידה. במהלך תקופת הגירושים נתקו אמה ואחיה החורגים של אליזבת' את הקשר איתה ועם אחותה הגדולה, אביה נסע ללמוד לימודי רפואה מתקדמים בלונדון ואליזבת' ואחותה נשארו בניו יורק והתגוררו עם בני משפחתם.
ב־25 בינואר 1794 נישאה לאיש העסקים ויליאם סיטון אשר עסק בסחר ימי, ולזוג נולדו חמישה ילדים. בשנת 1803 נפטר ויליאם בעקבות מחלת השחפת בליבורנו, איטליה. לאחר חזרתה מאיטליה לניו יורק, הצטרפה לקהילה הקתולית הצעירה, שכן רק שנים אחדות לפני - כן הוסרו ההגבלות על הכנסייה הקתולית בארצות הברית, ועל אף שמרבית הסובבים ניתקו קשרים עם המצטרפים לכנסייה הקתולית.
בשנת 1809 נענתה אליזבת' להזמנתו של הכומר מת'יו אורבין ועברה להתגורר במרילנד, מספר חודשים לאחר מכן היא הקימה את בית הספר "סנט ג'וזף" שהיה לאקדמיה הראשונה לנשים קתוליות בארצות הברית.
לאחר הקמת האקדמיה היא כונתה "האם סיטון", והמשיכה את פועלה בכנסייה הקתולית באירועי צדקה ותרומה. כשנה לאחר מכן, היא הקימה את ארגון "אחיות החסד", ארגון נזירות אשר רכשו השכלה בסיעוד ופעלו בהתנדבות בקהילה ובבתי החולים. היא ראתה את הארגון כחלק מקהילת "סנט וינסט דה פול" בצרפת, שעל בסיס רעיונותיה פיתחה אליזבת' את משנתה הדתית, ואף ראה עצמה חלק מקהילה זאת, אך לא יכלה להצטרף אליה באופן רשמי בעקבות האמברגו שהוטל על צרפת במסגרת המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1810 הקימה עם הארגון את בית היתומים הראשון באמיסבורג.
בשנת 1821, בגיל 46, נפטרה אליזבת' ממחלת השחפת. כיום היא קבורה בהיכל הלאומי "סנט אליזבת' אן סיטון" באמיצבורג, מרילנד.
בשנת 1830, הקימו הנזירות אשר היו חברות בארגון "אחיות החסד" את בית היתומים ובית הספר הראשונים באזור מערב מיסיסיפי, ואת בית החולים הראשון בסנט לואיס שנקרא על שמה.
מורשת
כיום, שש קהילות קתוליות מייחסות לעצמן שורשים לארגון "אחיות החסד" אשר ייסדה באמיצבורג, בנוסף לקהילה המקורית. כלל הקהילות מאורגנות תחת ארגון "Vincentian" והן ממוקמות בניו יורק, סנסנטי, אוהיו, הליפקס, ניו ג'רזי ופנסילבניה.
קהילת אחיות החסד ממשיכה את פעילויותיה כפי שראתה ברוחה סיטון, ואף הצטרפה באופן רשמי למסדר "סנט וינסט דה פול" והן כפופות אליהם מבחינה רעיונית.
בית הספר "האם סיטון באמיסבורג" הוא המוסד אשר ממשיך היום את פעילותה של האקדמיה אשר הקימה והוא ממוקם פחות מקילומטר ממקומה המקורי של האקדמיה והוא ממומן באמצעות תרומות.
ב 1856 הוקמה על ידי הבישוף של ניוארק וארגון אחיות החסד, ג'יימס רוזוולט ביילי, בן דודו של הנשיא תאודור רוזוולט אוניברסיטת סיטון הול, על שם דודתו. האוניברסיטה פועלת בפנסילבניה עד היום, והיא תחת חסותן של ארגון אחיות החסד.
בשנת 1975 נחנך בלאס פינאס, הפיליפינים בית ספר על שמה, הפועל תחת משנתה הדתית והוא בית הספר הקתולי הגדול ביותר בעיר, כמו כן מספר רב של בתי ספר נקראים על שמה ברחבי ארצות הברית ומספר מבנים באוניברסיטאות שונות נקראים על שמה.
הליך הקנוניזציה
ב־17 במרץ 1963, הכריז האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה על אליזבת' כמבורכת, וב - 14 בספטמבר 1975, היא הוכרזה כקדושה על ידי האפיפיור פאולוס השלישי בטקס פומבי בכיכר פטרוס הקדוש, בקריית הוותיקן.
גם האפיפיור שם דגש על היותה האמריקאית הראשונה שהוכרזה כקדושה "מתוך כוונה לכבד את קרקעות הלאום מהן היא צמחה..."
היום הקדוש לזכרה נקבע ל 4 בינואר, והוא "יום אליזבת' הקדושה". היא הוכרזה כקדוש הפטרון של יורדי הים.
Just Between You and Me
Just Between You and Me (בעברית: רק בינינו) הוא אלבומה השני של הזמרת דולי פרטון ואלבומו ה-12 של הזמר פורטר ווגונר. הוא הופץ ב-15 בינואר 1968 על ידי RCA ויקטור והופק על ידי בוב פרגוסון. האלבום הגיע למקום השישי במצעד תקליטי הקאנטרי.
מתוך האלבום יצא הסינגל "The Last Thing on My Mind" אשר הגיע למקום השביעי במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי.
הקלטה
האלבום הוקלט באולפני B של חברת RCA בנאשוויל, טנסי בין התאריכים 10–12 באוקטובר 1967.
הצלחה מסחרית
האלבום תחילה לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-32 במצעד תקליטי הקאנטרי האמריקאי אך קצת פחות מחודשיים לאחר מכן הוא הצליח להגיע למקום השישי ושהה במצעד סך הכל 27 שבועות.
רוברט ריצ'רדסון
רוברט קולמן ריצ'רדסון (אנגלית: Robert Coleman Richardson; 26 ביוני 1937 - 19 בפברואר 2013) היה פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1996.
ריצ'רדסון נולד בוושינגטון שבארצות הברית. הוא למד בתיכון במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה. בהיותו נער שימש כמדריך בצופים. לאחר מכן למד בווירג'יניה טק, שם קיבל תואר ראשון בפיזיקה בשנת 1958 ותואר שני ב-1960. בשנת 1965 קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת דיוק.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 עסק יחד עם דייוויד לי ודאגלס אושרוף במחקר בו גילו כי הליום הוא מהגזים המעטים בעלי מקדם ג'ול-תומסון שלילי בתנאי לחץ וטמפרטורה סטנדרטיים. פירוש הדבר שכאשר מניחים לו להתפשט מלחץ גבוה ללחץ נמוך, הגז מתחמם. רק מתחת לטמפרטורת האינוורסיה שלו - כ-32 עד 50 קלווין בלחץ אטמוספירי - הוא מתקרר בשעת ההתפשטות. כאשר מקררים את ההליום לטמפרטורה שמתחת ל-K 2.175 הופך ההליום לנוזל-על (superfluid) ומשנה את תכונותיו, הוא נע ללא חיכוך, צמיגותו נעלמת לחלוטין, ומוליכות החום שלו גבוהה, היכולת לזרום במדרון עולה וחדירות דרך פתחים זעירים (מצב זה נקרא גם Helium II).
על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1996, יחד עם לי ואושרוף.
בשנים 1998–2007 שימש כסגן פרובוסט באוניברסיטת קורנל, ובשנים 2007 - 2009 שימש כיועץ מדעי בכיר לנשיא המכללה.
נפטר באית'קה שבניו יורק ב-19 בפברואר 2013.
עקיל אבן אבי טאלב
הורים
אמו הייתה פאטמה בנת אסד בן האשם בן עבד מנאף.
בניו
יזיד, סעיד, ג'עפר אל-אכּבר, אבו סעיד אל-אחוול, מסלם, עבד אללה אל-אכּבר, עבד אללה אל-אווסט, עבד אללה אל-אסע'ר, עבד אלרחמן, אחמד, אל-פדל, מעין, אל-חכּם, עקיל, עון, עבד מנאף, ג'עפר אל-אסע'ר, חמזה, עת'מאן, מוחמד, עיסא, עלי.
נאום שמונה עשר ביוני
נאום 18 ביוני (בצרפתית - "L'Appel du 18 Juin") הוא נאום שנשא שארל דה גול ברשת ה-BBC מלונדון ביום 18 ביוני 1940. בנאומו הכריז דה גול כי על אף תבוסת צרפת במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה, אין בכוונתו להיכנע, ובכוונתו להמשיך את המאבק עד לניצחון הסופי על הנאצים. נאום זה היווה השראה ללוחמי הרזיסטאנס בצרפת הכבושה, וללוחמי צרפת החופשית מחוץ לצרפת.
רקע היסטורי
בתחילת יוני 1940, לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת, ונפילת פריז בידי הנאצים, עקרה ממשלת צרפת מפריז לבורדו. על הפרק עמדו הצעות להמשך המאבק. חברי הממשלה התקיפים, בהם ז'ורז' מנדל, הציעו כי הממשלה תעקור למושבות צפון אפריקה ותמשיך משם את הלחימה. אחרים העדיפו להיכנע. ראש הממשלה הצרפתי, פול ריינו, לא עמד בלחץ של חברי ממשלתו, וב-16 ביוני 1940 נשבר ריינו והכריז על התפטרותו, מול רוב בממשלתו אשר תמך ב"שלום נפרד", ביטוי שפירושו היה למעשה כניעה.
עוד באותו הלילה קרא נשיא צרפת אלבר לברן למרשל פטן, והודיע לו כי הוא מטיל עליו את תפקיד ראש הממשלה. אנשי הקו התקיף בממשלה החלו להימלט משהסתבר כי הממשלה החדשה אינה מוכנה לסבול התנגדות. שארל דה גול, שהיה סגן שר ההגנה, נמלט בעזרת ידידו, הגנרל הבריטי אדוארד ספירס, אשר העלה אותו, ב-17 ביוני, באופן חשאי על מטוס שהטיס אותו ללונדון. דה גול עוד תלה תקוות בחברי הממשלה כמאנדל, והמושלים הקולוניאלים במושבות כשארל נוגס, שימשיכו את המערכה מחוץ לגבולות צרפת, אך כאשר נמלט, היה ברור לו כי עליו, באופן אישי, לשאת קול רם וברור למען המשך הלחימה וכנגד מגמת הכניעה של הממשל החדש המתגבש, שנודע לאחר מכן בכינוי "צרפת של וישי".
נשיאת הנאום
מיד לאחר הימלטותו, ב-18 ביוני 1940, נשא דה גול נאום ברדיו הבריטי, אשר נקלט היטב אף בצרפת. צ'רצ'יל העמיד לרשות דה גול את ה-BBC, וסיכם עמו כי נאומו יושמע כאשר תבקש ממשלת צרפת שביתת נשק מן הגרמנים, דבר שקרה עוד באותו יום, וחייב את דה גול להבהיר כי למרות התפתחות זו, יש צרפתים שבכוונתם להמשיך את המאבק.
תוכן הנאום
בנאומו פנה דה גול אל העם הצרפתי במילים אלו:
דה גול סיים את נאומו בקריאה לכל צרפתי נושא נשק המסוגל להמשיך בלחימה, לחבור אליו ולהגיע אליו ללונדון לשם המשך המאבק. את הנאום סיים בהבטחה כי גם למחרת ישא דברים ברדיו מלונדון.
לאחר נשיאת הנאום
עם סיום הנאום חש דה גול כי הוא מבודד, ובמילותיו "בגיל ארבעים ותשע שנה נכנסתי להרפתקה, משל לאדם שהגורל הטילו אל מחוץ לכל גדר." מעטים הם ששמעו את הנאום כשנישא ברדיו, אך בימים שלאחר מכן הודפס תכנו של הנאום בכמה עיתונים צרפתים מקומיים, והשמועה אודותיו נישאה מפה לאוזן. נוסחו של הנאום מותן על ידי דה גול בכוונה, על מנת שלא להכעיס את הממשלה הבריטית שעדיין לא ניתקה את יחסיה עם ממשל וישי, אך דה גול הצליח להביך את מארחיו הבריטים בכך שהכריז במסגרת הנאום כי ימשיך וישא דברים ב-BBC גם למחרת, ובכך שהנאום כלל, למרות הכל, התקפה חריפה על ממשלת בורדו, שהבריטים טרם גיבשו יחסם אליה. בימים שלאחר מכן נשא דה-גול עוד שני נאומים ב-BBC, האחד ב-19 ביוני, והשני ב-22 ביוני. הנאום שימש כתמריץ להתגייסות לתנועת צרפת החופשית ולרזיסטאנס, ובעקבותיו נדון דה גול על ידי בית דין צבאי בווישי לגזר דין מוות שלא בפניו.
הערכה היסטורית של הנאום
רבים מעריכים כי נאום זה הוא בין הנאומים החשובים שנישאו במלחמת העולם השנייה, וכי שימש בסיס חשוב לפעילותה של צרפת החופשית. ההיסטוריון אנטוני ביוור מכנה את הנאום "נאום מהפנט", ואומר כי על אף שהוא נישא במועד הלא נוח של יום השנה לקרב ווטרלו בו ניצחו הבריטים את נפוליון, הרי שהוא שימש כקריאת התעוררות לצרפת המובסת.
Empty
Empty (בעברית: ריק) הוא האלבום באורך מלא הראשון של להקת האינדסטריאל מטאל האמריקאית גאד ליבס אנדרווטר. האלבום יצא לאור באוקטובר 1995 דרך American Recordings.
ביקורות
האלבום זכה לביקורות סבירות יחסית. אתר Allmusic העניק לאלבום שלושה כוכבים מתוך החמישה האפשריים, בטענה ש: "גם הפעם, גאד ליבס אנדרווטר לא מחדשת יותר מדי, אבל מצליחה לשלב בין רוק תעשייתי לבין מוזיקה אלקטרונית בדרכה הייחודית".
All Wrong
בקליפ ניתן לראות את הלהקה מנגנת מחוץ למפעל תעשייתי. הקליפ בוים והופק על ידי קלרק אדי.
Don't Know How To Be
בקליפ ניתן לראות את חברי הלהקה מנגנים בתאורה בוהקת ובהירה, וקטעים שבהם נראים חברי הלהקה מסתתרים ביער.
מבצעים
גאד ליבס אנדרווטר
גלעד שמואלי (שחקן)
גלעד שמואלי הוא שחקן תיאטרון, תסריטאי, מחזאי, מדבב, מוזיקאי וזמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה מוקדמת
שמואלי גדל במושב החקלאי עין ורד. בנם של דורון ואיילה שמואלי. לגלעד אחות קטנה - מורן שמואלי ואח גדול - שופט הכדורסל בליגת העל, גיא שמואלי. כנער, גלעד התמחה באמנויות לחימה שונות ביניהם - קרב מגע, שם הגיע לדרגת חגורה שחורה אצל מייסד השיטה קרב מגן ישראלי - אלי אביקזר. ובנוסף למד את אמנויות הלחימה הסיניות ווינג צ'ון קונג פו וג'יט קון דו. מאוחר יותר פנה גלעד ללימודי מוזיקה, פסנתר קלאסי וגיטרה.
אדר גנדלסמן
אדר גנדלסמן (נולדה ב-5 בדצמבר 1997) היא דוגמנית ישראלית, אשר הייתה נערת ישראל ב-2017 והתמודדה בתחרות מיס תבל 2017.
גלעד שמואלי (שחקן)
ביוגרפיה מוקדמת
בשנת 1999, התגייס לצה״ל, לחיל המודיעין, שם שירת 3 שנים.
אדר גנדלסמן
ביוגרפיה
גנדלסמן נולדה באשקלון למשפחה יהודית אשכנזית שעלתה מברזיל.
גלעד שמואלי (שחקן)
קריירת תיאטרון לימודי משחק
שמואלי למד בבית הספר ללימודי משחק בית צבי תחת ניהולו של גרי בילו, בין השנים 2002–2005.
לימודים נוספים - כתיבת תסריט ומחזאות.
בשנת 2015 שמואלי למד באוניברסיטה הפתוחה (ביה״ס חשיפה) כתיבת תסריטאות, קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה. תחת ניהולו של צביקה קרצנר.
אדר גנדלסמן
ביוגרפיה
לאחר שנבחרה כסגניתה של מלכת היופי רותם רבי ב-2017, היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 2017 שנערכה בלאס וגאס. גנדלסמן הייתה אחת מ-90 מתמודדות בשלב הראשון, אך לא העפילה לתחרות הגמר, בה השתתפו 16 מתחרות.
גלעד שמואלי (שחקן)
לימודים נוספים - כתיבת תסריט ומחזאות.
כמו כן, למד במספר קורסים של כתיבה בשח״ם - בין היתר אצל ניר ברגמן, יובל שפרמן, אסף ציפור, אסף בייזר ושבי גביזון.
אדר גנדלסמן
ביוגרפיה
במהלך תחרות מיס תבל, גנדלסמן הצטלמה עם מלכת היופי של עיראק, סארה עידאן, והדבר עורר זעם בקרב עיראקים רבים, עד כדי כך שעידאן נאלצה לברוח עם משפחתה מעיראק בדצמבר 2017.
גלעד שמואלי (שחקן)
פעילות כמחזאי
כתב את המחזה ״בואו נפתח את זה״ ביחד עם סתיו אידיסיס. המחזה הופק ועלה כהצגה בתיאטרון הקאמרי באפריל 2022.
כתב את המחזה ואת המוזיקה למחזמר ״קטנצ׳יק״ שעלה כהצגה בשנת 2018 בתיאטרון הקיבוץ ואף ביים את ההצגה בשיתוף עם הבמאי גלעד קמחי.
זכה בפרס המחזאי לשנת 2019 בתיאטרון הקאמרי, במסגרת פסטיבל ״כאן ועכשיו״, על כתיבת המחזה ״בואו נפתח את זה״.
קריירת דיבוב
שמואלי דיבב בכמה סרטים וסדרות טלוויזיה בכל מיני תפקידים:
מוזיקה
שר את הפתיח של הסדרה רובוט ומפלצת, ושר בתוכנית הטלוויזיה שרים סינטרה וחברים.
Some Other Guy (שיר)
"Some Other Guy" הוא שיר רית'ם אנד בלוז, שנכתב על ידי ג'רי ליבר ומייק סטולר וריצ'י בארט. השיר ראה אור לראשונה כסינגל שבוצע על ידי בארט, וכלל פסנתר חשמלי שהיה אז צליל יוצא דופן במוזיקת פופ. זמן קצר לאחר מכן בוצעה גרסת כיסוי לשיר על ידי הביטלס, השיר היה סטנדרט בסצנת מוזיקת ביט.
לשיר מספר גרסאות כיסוי נוספות, בין היתר של The Big Three, לד זפלין, The Smithereens והמחפשים.
גרסת הביטלס
השיר היה חלק מהרפרטואר המוקדם של הביטלס, וקיים גם סרט שלהם מבצעים אותו בהופעה חיה במועדון הקאוורן בליברפול. איכות הצילום גרועה אך ניתן לראות שם את ג'ון לנון ופול מקרטני שרים אותו ב-22 באוגוסט 1962.
זו הפעם הראשונה בה צולם רינגו סטאר, כמתופף הלהקה, לאחר שפיט בסט עזב את הלהקה שבוע קודם לכן.
פיט בסט הוציא קאבר לשיר באלבומו משנת 1965, Best of The Beatles. הגרסה של בסט והגרסה של הביטלס דומות בצליל ובמבנה.
בסדרת הטלוויזיה בת שלושה חלקים "סילה" שרה שרידן סמית' את השיר כשהיא מגלמת את סילה בלאק.
גורגופוטמוס (נהר)
גורגופוטמוס (ביוונית: Γοργοπόταμος, "הנהר הגועש") הוא נהר בחלק הדרומי של פתיוטיס, מרכז יוון. קרוב לגבול עם פוקיס. בנהר חי הדג Pungitius hellenicus (אנ'). לדברי הפילוסוף הקדום הרודוטוס, בימי קדם הנהר נקרא הנהר "דיירה".
גאוגרפיה
נתיב הנהר עובר 4 ק"מ מצפון ל-פאביליאני וממערב להרי קומאריסטי. הנהר זורם דרך עמק מיוער ותלול. הנהר עובר מתחת לקו הרכבת אתונה–סלוניקי ודרך הכפר גורגופוטמוס, משם הוא נכנס למישורים. מתחבר לנהר ספרכיוס ליד ידרומליס, כ-5 ק"מ דרום מערבית ללאמיה.
היסטוריה
גשר הרכבת מעל הנהר התפרסם במלחמת העולם השנייה כמטרה לאחד ממבצעי החבלה הגדולים ביותר במלחמה – "מבצע הרלינג". ב-25 בנובמבר 1942, פוצץ הגשר על ידי כוח בריטי ופרטיזנים יוונים במטרה לנתק את קו האספקה שהועברה בין אתונה לסלוניקי (בעיקר עבור קורפוס אפריקה). הפיצוץ השמיד שניים מתוך ששת מזחי הגשר. בעקבות החבלה תנועת הרכבות נעצרה ל-6 שבועות. גדוד מהנדסי הרכבת ה-IV, מחטיבת מהנדסי הרכבת של הצבא המלכותי האיטלקי, שיקמו את הגשר ב-19 יום, המזחים ההרוסים הוחלפו בקורות פלדה שעדיין קיימות.
מאז המלחמה, האזור סביב הגשר משמש כאנדרטה.
המהנדס שתכנן ובנה את הגשר המקורי היה מהגר איטלקי בשם אגוסטינו טקוני, שהשתמש באותה תקופה בהנדסה חכמה תוך שימוש בחלקים ייחודיים שהקשו על שיקום הגשר. הכוחות הבריטיים בחרו לפוצץ את הגשר הזה מכיוון שכוח האבטחה היה קטן מהכוח התוקף. הגישה, הרתק והנסיגה היו טובים ביעד זה.
אותיות ומספרים
אותיות ומספרים (ביפנית: ふくめん算) היא חידה שבה מוצגת לפותר פעולת חשבון, בדרך כלל כפל או חילוק, שבה הספרות הוחלפו באותיות (זהו צופן החלפה), ועל הקורא לפענח את הפעולה, כלומר לזהות איזה ספרה מיוצגת על ידי כל אות. ליתר יופי נבחרות לעיתים האותיות המחליפות כך שייצרו מילים בעלות משמעות (כמו בדוגמה שלהלן). לעיתים נלווית לפעולת החשבון אמרת כנף שבה האותיות הוחלפו בספרות באמצעות אותו צופן החלפה, כך שפתרון החידה מאפשר לפענח את אמרת הכנף המוסתרת.
הבסיס לפתרון החידה הוא היכרות טובה עם לוח הכפל ולוח החיבור ותכונותיהם בבסיס 10, למשל התכונות:
דוגמה
חידה נודעת של "אותיות ומספרים" פורסמה על ידי הנרי ארנסט דודני ביולי 1924:
שניתן לפתור אותה כך:
בתוצאה MONEY יש ספרה אחת יותר מאשר בכל אחד מהמחוברים, ולכן האות השמאלית ביותר בה, M, היא נשא, ולכן מייצגת את הספרה 1.
התרגיל כעת הוא:
הגענו, אם כך, לתרגיל:
בטור המאות רשומה הפעולה E + 0 = N, ולכן ברור שבטור העשרות נוצר נשא (ומתקיים N = E + 1, כך שזיהוי ערכה של אחת משתי אותיות אלה מביא מיד גם לזיהוי האות האחרת).
בטור העשרות מתקיים N + R = E + 10 (אם אין נשא מטור האחדות) או 1 + N + R = E + 10 (אם יש נשא מטור האחדות). נבדוק את שתי האפשרויות: תחילה נניח שאין נשא מטור האחדות: לפיכך מתקיים N = E + 1 וכן 1 + N + R = E + 10, ולכן נקבל בדרך דומה כי R = 8, והתרגיל הוא כעת:
המשך הסקה בשיטות אלה מוביל לפתרון:
בישראל
חידת "אותיות ומספרים" שבועית פורסמה ב"ידיעות אחרונות" במשך יותר מ-40 שנה על ידי יוסי הרשושנים, עד לפטירתו ביוני 2010. לאחר פטירתו, ממשיך בנו, גלעד הרשושנים, לכתוב את החידה. גם ב"מעריב" מתפרסמת חידה שבועית כזו, בשם "בואו חשבון", שחלוץ מחבריה בעיתון זה, החל מ-14 בדצמבר 1956, היה אברהם סלמן (לקט של חידות "בואו חשבון" מופיע בספרו "מלכות אגד הר").
צוקו
הנסיך צוקו (באנגלית: Zuko, בתעתיק לעברית: זוקו; בכתב סיני: 祖寇;), הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה המונפשת "אווטאר: כשף האוויר האחרון". הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה במקור על ידי דנטה באסקו, ואילו בעברית דובבה על ידי עפר שכטר בעונה הראשונה של הסדרה ועל ידי לירון לב בעונות 2 ו-3. הוא מופיע גם בקומיקסים של הזיכיון, ומספר פעמים בסדרת ההמשך, "האגדה של קורה", שם מדובב במקור על ידי ברוס דוידסון ובעברית על ידי גדי לוי.
צוקו הוא הנסיך בן ה-16 של אומת האש, יורש העצר לשלטון שגורש על ידי אביו שליט האש אוזאי ונשלח למצוא את האווטאר. במהלך הסדרה עובר צוקו שינוי פנימי ואת יציאתו לדרך חדשה תוך כדי שהוא מסייע לאווטאר ללמוד כשפות אש על מנת לסיים את המלחמה.
ילדותו
צוקו הוא בנם הבכור של הנסיך אוזאי ואשתו אורסה, הוא נולד בתקופה שאביו של אוזאי, אזולון ישב על כס המלכות. מאז לידתו ספג בוז מצד אביו מכיוון שהיה נראה לו שלתינוק חסר "הניצוץ בעיניים" שאופייני לכשפי האש, ובתחילה משפחת המלוכה התלבטו האם צוקו כשף בכלל, אוזאי, שראה בבן שאינו כשף בתור "בושה", תכנן להשליך את בנו מחומות הארמון. רק כאשר אורסה וחכמי האש התערבו, נתן נסיך האש אוזאי לבנו הזדמנות לחיות. מאוחר יותר כשהתברר כי צוקו אכן כשף נרגע אוזאי.
משפחתו של צוקו נהגה לנפוש לעיתים תכופות באי אמבר, לאחר שנים יחשיב צוקו את הפעמים הללו לרגעים היחידים שבהם משפחתו הייתה מאושרת.
בני משפחתו גם צפו לעיתים קרובות בהצגה "אהבה בין דרקונים" שהוצגה בתיאטרון האי אמבר. לאחר ההצגה, נהגו צוקו ואחותו הקטנה אזולה לשחזר את הדו-קרב, לתסכולו של צוקו הוא בדרך כלל נאלץ לגלם את התפקיד של רוח המים האפלה, האנטגוניסט המרושע. צוקו נזכר בקרבות אלו שנים לאחר מכן.
עם זאת, ככל שהם התבגרו, אזולה וצוקו החלו להתרחק, והוא הפך למושא המניפולציה, הלעג וההונאה של אחותו אזולה. אף על פי שאמם אהבה את שניהם, היא הראתה חיבה יתרה כלפי צוקו על פניה של אזולה.
בצעירותו למד צוקו אמנות לחימה בחרבות מהמאסטר פיאנדו (שהיה חבר חשאי במסדר הלוטוס הלבן).
בניגוד ליחסיו הקרים עם אביו, צוקו היה קרוב מאוד לדודו אירו, שהיה נוהג לשלוח לו מתנות מהחזית.
הגליית אמו
כאשר היה צוקו בן אחת עשרה, בן דודו, לו-טן, בנו של אירו, מת במהלך הקרבות על העיר בה סינג סה. גנרל אירו, שהיה הרוס מאובדן בנו היחיד, נטש את המצור שהנהיג במשך 600 ימים על בירת ממלכת האדמה בה סינג סה.
במהלך פגישתו עם שליט האש אזולון, הציג אוזאי את כישורי כשפות האש והידע של בתו אזולה. אולם אזולון לא התרשם מהתרגילים הללו, ודרש מאורסה וילדיה לעזוב ושאוזאי יישאר להסביר מה רצונו ממנו. אזולה וצוקו נשארו בחדר והאזינו לשיחתם בחשאי, אוזאי הביע את רצונו להיות יורש במקומו של אחיו הבכור אירו, והצדיק את זה בכך שבעקבות האובדן שחווה אירו הוא איננו כשיר למשול. אולם אזולון זעם על דבריו של אוזאי והכריז בכעס שאירו סבל מספיק, לעומת סבלו של אוזאי שרק החל.
מבוהל ממה ששמע, ברח צוקו מהחדר בעוד שאזולה נשארה להסתתר ולהאזין. מאוחר יותר, כשניסה לישון בחדרו נכנסה אזולה ואמרה לו בלעג שהעונש שהטיל אזולון על אוזאי היה שאוזאי יהיה חייב להרוג את בנו הבכור צוקו, מכיוון שרצה שידע איך ההרגשה לאבד ילד בכור. אורסה, ששמעה את המהומה, נכנסה לחדר ולקחה את אזולה, תוך כדי שהיא מצהירה שהגיע הזמן שהם ידברו. צוקו המפוחד נשאר בחדר, ולחש לעצמו, "אזולה תמיד משקרת, אזולה תמיד משקרת". מאוחר יותר, הוא התעורר על ידי אמו. היא אמרה לבנה המנומנם שכל מה שהיא עשתה היה כדי להגן עליו, והורתה לו לא לשכוח מי הוא לא משנה כמה דברים עשויים להשתנות, צוקו שמע וחזר לישון. למחרת בבוקר, הוא נזכר מיד במה שהתרחש בלילה ורץ במסדרונות, בחיפוש אחר אמו. הוא מצא את אזולה, שאמרה לו בשמחה שאזולון מת בלילה הקודם ואמם נעדרת. בסופו של דבר, הוא מצא את אוזאי בגן הארמון ודרש לדעת היכן אמו. אוזאי לא ענה, וצוקו השפיל את ראשו בצער. בהלוויה של אזולון, חכם האש אשר ניהל את הטקס הכתיר את אוזאי לשליט האש החדש על פי בקשתו לכאורה של אזולון.
הגליה
צוקו יחד עם דודו וצוות ספינה, חיפשו אחר האווטאר במשך שנתיים שבמהלכם הגיעו לכל ארבעת מקדשי האוויר ולעוד מקומות נידחים. צוקו הרבה לכעוס על צוותו, לעומת דודו שראה את מסע החיפוש בתור חופשה. לאחר אחד הפעמים שכעס צוקו על צוות הספינה התיישב אירו לספר להם את סיפורו של צוקו, את סיבת גירושו ואת מקור הצלקת שעל פניו.
מצוד אחר האווטאר
בזמן ששטו על יד שבט המים הדרומי, צוקו וצוותו ראו התלקחות סירה ישנה של אומת האש, צוקו הכריז שפיצוץ כזה חייב להיווצר על ידי האווטאר והחליט לדרוש את הסגרתו מהכפר הסמוך שבשבט המים הדרומי. הספינה של צוקו הגיעה במהירות לכפר וצוקו ירד ממנה כשהוא מלווה במספר קטן של חיילים, סוקה הסתער עליו אך צוקו הביס אותו ללא שימוש בכשפות. כשאנג הגיע למקום רכוב על גבי פינגווין, התפתח קרב בין השניים, אך בסופו של דבר אנג נכנע על מנת להגן על תושבי הכפר. אנג נכלא בספינה ולאחר מכן הצליח להימלט בעזרתם של קטרה וסוקה. זמן קצר לאחר מכן, ספינתו של צוקו עגנה בנמל בשליטת אומת האש מול החוף הדרום-מערבי של ממלכת האדמה, ספינתו נזקקה לתיקון משמעותי לאחר הקרב עם אנג, וצקו רצה שהתיקונים יבוצעו במהירות כדי שלא יאבדו את עקבות האווטאר והזהיר את אירו שלא להזכיר את עובדת קיומו של האווטאר במהלך שהותם בנמל כדי שאף כשף אש אחר לא יצא לחפשו. מפקד הנמל, צאו, גילה במהירות את האמת, וצוקו מתוך זעם, אתגר אותו בדו-קרב, בה ניצח בסופו של דבר הודות לעצה שקיבל מדודו. מאז התחילה יריבות מרה בין צאו לצוקו, כששניהם רוצים ללכוד את האווטאר על מנת למסור אותו לשליט האש.
במהלך השבועות הבאים, רדף צוקו אחרי האווטאר ברחבי ממלכת האדמה, וכמעט לכד אותו באי קיושי. מאוחר יותר, צוקו הציל את דודו אירו מחיילי ממלכת האדמה, שכלאו אותו ותכננו להעבירו לבא סינג סה כדי לעמידו למשפט על מעשיו במצור על בא סינג סה. במהלך המרדף אחר האווטאר, צוקו וצוותו נכנסו לשטח אומת האש על מנת ללכוד את האווטאר שהגיע למקדש האש באי סהר, במהלך החיפוש נתפס צוקו על ידי האדמירל צאו אך הצליח לברוח. צוקו גם ניסה ללא הצלחה ללכוד את האווטאר בעזרתם של פיראטים.
מערכת היחסים הגרועה של צוקו עם אנשי הצוות שלו החלה להשתפר כאשר הציל את אחד מהם מנפילה למוות במהלך סופת ברקים.
בצעד מסוכן, צוקו לבש את דמותה של הרוח הכחולה והסתנן למבצר פוהואי על מנת לחלץ את האווטאר מציפורני האדמירל צאו. זה לא היה כדי להציל את אנג, אלא כדי שהוא יהיה זה שימסור את האווטאר לאביו. לאחר שאנג ברח הוא תכנן ללכוד את האווטאר בעזרתה של ניילה - שהייתה בעלת חולדה ענקית בעלת יכולת להריח נעדרים, אך אנג וחבריו הצליחו להתחמק גם ממנה. צאו גילה בסופו של דבר שצוקו עמד מאחורי החילוץ של האווטאר מהמבצר ונקם בצוקו בכך שפיצץ את הספינה שלו בזמן כשעגנה בנמל. הפיצוץ הרס את הספינה ופצעה את צוקו באורח קשה.
במהלך המצור שהטיל צאו על שבט המים הצפוני, הצליח צוקו לחטוף את גופו של אנג בזמן שהיה באגנה קלע ורוחו הייתה בעולם הרוחות, לאחר שגרר אותו תוך כדי שסופת שלגים משתוללת, מצא מערה והסתתר בה. זמן קצר לאחר מכן, רוחו של אנג חזרה לגופו, אנג ניסה להימלט, ונכשל. אך זמן קצר לאחר מכן חבריו של אנג מצאו אותו וקטרה פצעה את צוקו והתכוננה לעזוב עם אנג, אך אנג התעקש שחייבים להביא את צוקו שהיה שרוע על השלג למקום מחסה מחשש שהוא ימות בכפור. כשהחבורה הגיעו לאגנה קלע, צוקו הצליח לברוח, ותקף את צאו. לאחר שבקרב ניצחו שבט המים הצפוני, נמלטו צוקו ואירו מהקוטב הצפוני ונסעו על רפסודת עצים במשך שלושה שבועות עד שהגיעו לשטחי ממלכת האדמה.
נמלט
בעקבות כך שבמהלכו של המצור על הצפון נלחמו כנגד צי אומת האש, הכריז אוזאי על צוקו ואירו כבוגדים, ושלח את בתו הנסיכה אזולה על מנת להביאם לדין. היא פוגשת אותם כשהם שהו בעיירת נופש על חופי ממלכת האדמה, שם היא משקרת להם שאוזאי התחרט על כך שגירש את צוקו ושהוא מבקש שיחזור לארמון. צוקו היה נלהב מהבשורה שהוא יכול לחזור הביתה. עם זאת, אירו נשאר סקפטי, מכיוון שידע שאוזאי מעולם לא סלח לאף אחד. למחרת, כשצוקו ואירו באו לעלות על ספינתה של אזולה, הכריז רב החובל למלחים - פליטת פה שחשפה לצוקו ואירו שאזולה שיקרה להם והם בעצם מובלים כאסירים. צוקו ואירו נמלטים מיד וכשהם מגיעים לנהר הם מסירים את חלקי השיער עם הסיכה של אומת האש, כאות לניכור שהם חשים כלפי האומה. מכאן ואילך הם מסתובבים בממלכת האדמה כנמלטים, תוך שצוקו גונב בת יענה מאם ובת שאירחו אותם. דרכיהם של השניים נפרדות כשצוקו מחליט שאין לו מה להרוויח מכך שינדוד עם אירו. צוקו חוזר להשתמש בתחפושת "הרוח הכחולה" על מנת לגנוב אוכל, אך פעם אחת הוא החליט לא לשדוד זוג צעיר כשהבחין שהאישה בהריון. במהלך מסעו, תוך כדי שנפל מסוסו, ראה חזיונות של מי שנראתה כאמו, אורסה.
צוקו התחיל לעקוב אחרי עקבות השיירה של אזולה, ומתגלה כאשר היא נלחמת בחבורת האווטאר בחורבות עיירה נטושה, בקרב זה - צוות האווטאר, צוקו, ואירו שנשבה על ידי אזולה - חוברים יחדיו כדי לגבור על אזולה ומכתרים אותה, אך אזולה מפתיעה אותם, ובמקום להיכנע היא שורפת את ידו של אירו ובורחת. בזמן שצוקו רכן לעבר דודו שנכווה, התקרבו צוות האווטאר אליו, וצוקו בתגובה צעק עליהם להתרחק וריסס לעברם בכשפות אש. אירו לאט לאט החלים מפצעיו, והחל ללמד את צוקו את הטכניקה שפיתח על מנת להפנות בחזרה ברקים שמופנים אליו, דבר שהיה נחוץ כדי להתמודד עם כשפות הברקים של אזולה. צוקו הנלהב רצה לנסות זאת באמת, אך אירו לא הסכים להפנות אליו ברק באומרו שזו סכנת מוות עבורו, צוקו טיפס במעלה ההר וכשפניו אל הסערה וביקש מהעולם (/גורל) להפנות אליו ברק אמיתי. משזה לא קרה פרץ צוקו בבכי.. .
כיבושה של בה סינג סה
צוקו ואירו מצליחים להסתנן לבירת ממלכת האדמה, העיר בה סינג סה. שם הם פותחים חנות תה. ובמהלך הימים הבאים מסתגל צוקו לחיים בעיר ואף יוצא לדייט עם נערה מקומית בשם ג'ין. נער מקומי אחר בשם ג'ט מאשים את צוקו ואירו בכך שהם כשפי אש ומרגלים של אומת האש, צוקו מתקוטט איתו תוך כדי איפוק מלהפעיל כשפות, עד שהמשטרה החשאית של העיר - "הדאי לי" חטפו את ג'ט. לאורך כל התקופה הזו, נראה שצוקו מתמודד בין האפשרות של להתחיל חיים חדשים ורגילים בעיר, לבין הרצון להחזיר את כבודו האישי ולצוד את האווטאר. אירו מנסה כמיטב יכולתו להסיב את צוקו לטוב וללמד אותו שיעורים לחיים.
השגרה נעצרת כשאזולה בסיועם של הדאי לי כובשת את העיר, וצוקו, שבזמן הזה התמודד עם משבר זהות, מצטרף לאזולה. ולאחר קרב ארוך, נדמה כי אזולה הורגת את אנג ומכריחה את הפרוטגוניסטים לסגת, מה שמותיר את ממלכת האדמה תחת שליטת אומת האש. אזולה וצוקו חוזרים לאומת האש כמנצחים ואוזאי מקבל את צוקו בשמחה וכבוד. לאחר מכן מגלה צוקו שאזולה סיפרה לאוזאי שצוקו הוא זה שהרג את האווטאר, משום שחששה שישנו סיכוי שהאווטאר שרד.
הצטרפות לאווטאר
לאחר מכן, צוקו מצטרף לאווטאר ומתחיל ללמד אותו כשפות אש. צוקו נתקל בקושי לכשף משום שמוטיב הזעם שלו נעלם, והוא נצרך לרגש אחר על מנת להוציא כשפות. ביחד עם אנג הוא קיבל תואר של כשף אש רב עוצמה כשהשניים למדו אצל שני הדרקונים האחרונים שנותרו את סודות כשפות האש. כשאנג מתלבט האם להרוג את אוזאי צוקו מציע לו לעשות זאת, ומבקש מאנג שאם יום אחד הוא יהפוך להיות כמו אביו, על אנג להרוג גם אותו. במהלך נפילת כוכב השביט של סוזין - היום בו כוחם של כשפי האש גדל, והחלה תוכניתם להשמדת ממלכת האדמה, קטרה וצוקו נלחמו יחד נגד אזולה עד שלבסוף הכריעו אותה וכלאו אותה. לאחר תבוסתו של אביו, הוא הוכתר כשליט האש החדש, ובכך מסיים את המלחמה. מיד אחר כך, צוקו חוזר לאביו שבכלא ושואל אותו איפה אמו נמצאת.
הקמת הרפובליקה המאוחדת
לאחר שעלה לשלטון, החל צוקו במאמצים לפירוק מושבות אומת האש ברחבי ממלכת האדמה, מושבות שראה כאיפריאליזם מיותר, לשם כך הקים את התנועה לשיקום והרמוניה. מאמציו של צוקו נתקלו בהתנגדות של כשפי אש לאומנים, מה שהוביל לשישה ניסיונות התנקשות בשנתו הראשונה כשליט האש. האחרונה מבין המתנקשים הללו הייתה קורי מורישיטה, בתו של ראש עיריית יו דאו - אחת ממושבות אומת האש. כשצוקו הגיע למושבה כדי להתעמת עם אביו של קורי, הוא הופתע לגלות שאשתו ובתו של ראש העיר הם כשפיות אדמה, ושעל תושבי העיר נמנים כשפי אש וכשפי אדמה החיים זה לצד זה בשלום במשך דורות. משהבין שאין זה הוגן לעקור את תושבי כשפי האש שחיים בעיר במשך דורות, שינה צוקו את גישתו כלפי המושבות והורה לצבאו לאבטח את מושבת יו דאו. זה הוביל לעימות קצר עם אנג וקטרה, והעימות הסתיים כאשר הסכים שאנג יודיע למלך האדמה על המצב וינסה לשכנע אותו לשנות את דרישתו מפינוי כל המושבות.
כאשר נאמר לו שמלך האדמה מתכוון לפלוש ליו דאו, הורה צוקו לצבאו להגן על העיר. צוקו נסע למושבה, שם הוביל את הקרב נגד צבא ממלכת האדמה. אנג התערב וכך התקבלה ההצעה להקים רפובליקה עצמאית שלא תהיה כפופה לאף אחת מהממלכות. בנוסף צוקו התחייב לסייע לממלכת האדמה בשיקום שלאחר המלחמה.
החיפוש אחר אמו
לאחר המלחמה יוצא צוקו יחד עם חבורת האווטאר ואחותו אזולה שהוצאה לשם כך מהמוסד לחולי נפש, לחיפוש אחר עקבותיה של אורסה, אמם האבודה. הם מגלים שהייתה נכדה של רוקו - האווטאר הקודם לאנג, ובשל כך אורסה לאוזאי על ידי אביו אזולון, אף על פי שבאותה העת הייתה מאורסת כבר לאדם אחר. הם מגלים שבזמן שאורסה הייתה בארמון היא המשיכה להתכתב עם ארוסה לשעבר, ולאחר שעזרה לאוזאי להרעיל את אזולון בתמורה לחייו של צוקו, היא נאלצה לעזוב. היא חזרה לעיירת מולדתה ובעזרת רוח הפרצופים היא ושינתה את פרצופה ומחקה את זיכרונה הישן כדי שלא יזהו אותה ועל מנת שהיא תוכל להתחיל חיים חדשים ורגילים. כשהחבורה מוצאת אותה הם לוקחים אותה לרוח הפרצופים ומבקשים ממנה שתחזיר לאורסה את פרצופה הישן ואת הזיכרונות מחייה הקודמים. ולאחר מכן היא חוזרת עם צוקו לממלכת האדמה, בעוד שבמהלך המסע אזולה נמלטה.
התנגדויות
באומת האש התארגנה קבוצת לאומנים שראו בצוקו שליט חלש ושאפו להחזיר את אוזאי לשלטון. הם תקפו את השיירה של צוקו אך הובסו על ידי לוחמות הקיושי. חודש לאחר מכן, טום-טום אחיה של מאי נחטף, כביכול על ידי רוחות קמוריקאג' המיתולוגיות. צוקו מאי ואנג הלכו למקדש על מנת לחקור על רוחות הקמוריקאג', שם סיפר להם רוח קמוריקאג' אמיתי שהם לא באו לעולם האנושי במשך אלפי שנים, מה שמעיד על כך שהחוטפים הם רק מתחזים. צוקו גילה כי בתגובה לחטיפות הוקם ארגון שמירה אזרחי, והורה לפרק את הארגון. כשהמתחזים חטפו ילד נוסף צוקו הורה על סגר כללי והורה לחפש בבתי אזרחים. במהלך הסגר מחו חברי ארגון השמירה ובתגובה צוקו הורה לכלוא אותם. בינתיים גילתה טאי לי את מקום הימצאם של המתחזים בראשות אזולה, צוקו הורה לאסור אותם ואזולה אמרה לעברו שכל מטרתה הייתה לגרום לצוקו להיות שליט פחות רך לאחר הפרשיה התנצל צוקו בפני אזרחיו על כך שפעל בכוח נוקשה מידי.
המשך כהונתו
בשנות ה-20 לחייו, צוקו מצא דרקון צעיר שקרא לו דרוק. עם השנים גדל דרוק והפך לבן לווייתו הנאמן של צוקו, ושניהם טסו יחדיו מסביב לעולם. בשלב מסוים בחייו, צוקו התחתן ונולדה לו בת בשם איזומי, שכעבור זמן פינה את כס המלכות בשבילה. לאחר מכן הוא גם הפך לסבא של אירו שנקרא על שם דודו של צוקו שעבר לעולם הרוחות. אירו הקטן גדל לשרת כגנרל של הדיוויזיה הראשונה של הכוחות המאוחדים. צוקו ואנג נשארו חברים טובים לכל החיים, כאשר אנג נהג לפנות באופן קבוע לצוקו לייעוץ. וצוקו, תמיד היה מסתמך על האינסטינקטים של אנג.
לחימה כנגד הלוטוס האדום
כשנולדה אווטאר קורה, ניסו ארבעת חברי הלוטוס האדום לחטוף אותה כדי לחנכה על פי דרכיהם, טונרק יצר קשר עם צוקו, סוקה, וטנזן - בנו של אנג, הם לכדו את ארבעת הפושעים וכלאו אותם בבתי כלא מיוחדים ברחבי העולם.
18 שנים לאחר מכן, כשבועיים לאחר ההתכנסות ההרמונית, הגיע לצוקו הידיעה על בריחתו של זאהיר, מנהיג הלוטוס האדום, ושותפיו גאזן ומינג-הואה, מבתי הכלא שלהם. צוקו ציווה לשלוח אזהרה ללין ביפונג מפקדת משטרת רפאבליק סיטי, ונסע יחד עם הצ'יף טונרק לשבט המים הצפוני על מנת לאבטח את פלי, האסירה האחרונה ממסדר הלוטוס האדום.
כשזאהיר וחבריו באו לחלץ את פלי, התפתח קרב בין חברי מסדר הלוטוס האדום לבין צוקו, טונראק- צ'יף שבט המים הדרומי, דסנה ואסקה - שליטי שבט המים הצפוני. שבסופו הצליחו חברי המסדר להימלט יחד עם פלי.
לאחר רציחתה של מלכת האדמה בידי מסדר הלוטוס האדום, יצאו צוקו וטונרק לפגישה שאורגנה על ידי לין בנווה המדבר שם קורה וחבריה פוגשים את צוקו לראשונה. במהלך הפגישה הם מקבלים מסר מזאהיר שאם קורה לא תסגיר את עצמה הוא ישמיד את כל כשפי האוויר (כל כשפי האוויר היו באותו זמן במקדש האוויר הצפוני), צוות האווטאר ממהרים להגיע למקדש האוויר אך צוקו מארגן את דרוק לקראת חזרה לאומת האש באומרו שאם חברי הלוטוס האדום שמו להם למטרה להתנקש בשליטי האומות עליו ללכת ולהגן על בתו שליטת האש איזומי. לפני שהוא עוזב קורה שואלת אותו מה לדעתו אווטאר אנג היה עושה במקומה, צוקו ענה לה שחלומו של אנג היה להקים מחדש את אומת האוויר והוא היה עושה הכל בשבילם, אך זהו מתפקידו של האווטאר לדאוג לכלל האומות. קורה הודתה לצוקו על עצתו וציינה שאירו צדק שכדאי להכיר את צוקו, צוקו הופתע משום שלא היה מודע לכך שקורה פגשה את דודו המנוח.
אישיות
צוקו עובר את השינוי המשמעותי ביותר בסדרה, מדמות הנבל לשליט שואף שלום. הוא עובר דרך ארוכה וקשה שבה הוא לומד להבדיל בין רצונותיו שלו ושל אביו ובין טוב לרע. המסר של הסדרה בקו עלילה זה הוא שגורל האדם לא נקבע על ידי אנשים אחרים, ויכול להשתנות יחד עם אישיות האדם, לאחר שצוקו חוזר לביתו אחרי שלוש שנות גלות ומתקבל על ידי אביו כגיבור, הוא מגלה שאף על פי שכביכול השיג את כל מה ששאף אליו במשך שנים נפשו נותרה קרועה ומסוכסכת, והדרך היחידה הפתוחה בפניו להגיע למידה של שלווה והשלמה היא נטישת ההטפות של אביו לכוח ואלימות. צוקו מבין את זה ולכן התעמת עם אביו, וברח מביתו כדי לעזור לאווטאר לעצור את המלחמה.
להבדיל מ"חזרות בתשובה" הנפוצות במדיה, דרכו של צוקו אינה בכיוון יחיד, מיורש העצר האלים ותאב הכוח לשליט שוחר שלום השם קץ למלחמה בת מאה שנה. בהתאמה לנפשו המסוכסכת הוא מזגזג בין הדרכים. רק לאחר שפרסונת יורש העצר האלים זוכה בכל שרצתה יכול צוקו להבין שפרסונה זו עקרה ונכפתה עליו בידי אביו שיכור הכוח ואחותו הסדיסטית.
מראה
לאחר שסירב להילחם בדו-קרב שבו צווה להילחם נגד אביו, שרף אותו אביו בכשפות אש וכתוצאה מכך נפגע צדו השמאלי של פניו ונשאר עם צלקת לשארית חייו.