cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צג פלזמה
יתרונות צגי פלזמה הם מגוון רחב של צבעים, רמת ניגודיות גבוהה, גודלי מסך גדולים יותר בהשוואה למסכי LCD ועובי דק יחסית לגודל. החל משנת 2007 נמכרו מסכים בגודל של 103 אינץ' ואף הוצג בתערוכת CES בארצות הברית אבטיפוס של מסך בגודל 150 אינץ'. יתרונות אלו הופכים את צגי הפלזמה לאטרקטיביים עבור חובבי קולנוע ביתי.
חסרונות צגי פלזמה ביחס ל-LCD הם עלות מעט גבוהה יותר, רגישות גבוהה יותר לצריבת תמונה (אם כי פחות משמעותית מהעבר עם הצגתם של מנגנוני הגנה) וגדלים של 32 אינץ' ומעלה בלבד.
במחצית הראשונה של שנת 2008 נרשמה עלייה במכירות מסכי פלזמה, לאחר מספר שנים של ירידה בביקוש. בשנים 2013 ו-2014 הודיעו חברות מובילות בשוק שהן מפסיקות את ייצור מסכי הפלזמה מתוצרתן.
בעקבות הצלחת המסכים, תפוצתם והשימוש הרב בהם, נשתרש הכינוי דור הפלזמה המציין את השימוש המוגבר בטכנולוגיה בתחילת המאה ה-21.
אביגדור (פירושונים)
{{פירושונים|* אֲבִיגְדוֹר – מושב ישראלי במועצה האזורית באר טוביה
ראו גם
}}
פנפארה
פנפארה (בצרפתית: Fanfare) הוא מונח המציין הרכב מוזיקלי המבוסס על כלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה או מוזיקה המבוצעת על ידי הרכבים כאלה. לעיתים משתמשים במונח זה גם עבור תזמורת צועדת או תרועה מוזיקלית.
לא ידוע המקור הלשוני של הפנפארה, יש הטוענים שמדובר במילה ספרדית אונומטופאית ויש המוצאים לה מקורות בערבית. כלי נשיפה המשמיעים תרועה מופיעים על עמוד טראיאנוס. עוצמת הצליל של כלי הנשיפה המתכתיים הובילה לשימוש בהם לצורכי צבא ולצורכי ציד. התרועות מוזכרות במאה ה-14 בהסכמי ציד.
האוספים העתיקים ביותר הידועים של אותות ותרועות הם של החצוצרנים הסקסוניים הנדריך ליבק (1598) ומגנוס תומסון (כ-1600), שהכינו בשירות כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, שני כתבי יד.
It's a Hard Life
It's a Hard Life (בעברית: אלה חיים קשים) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, שנכתב על ידי הסולן פרדי מרקיורי. הוא נכלל באלבום The Works משנת 1984, וזה הסינגל השלישי מאלבום. בשנת 1991 הוא נכלל באלבום האוסף השני של הלהקה, Greatest Hits II.
הוא הגיע למקום השישי במצעד הסינגלים בבריטניה והיה השלישי ברציפות בטופ 10 מתוך האלבום. הוא הגיע גם למקום השני באירלנד ולמקום ה-20 בהולנד.
הקלטה
מבחינה מוזיקלית, הלחן של "It's a Hard Life" דומה ללחן של השיר "Play the Game" משנת 1980. הליריקה והלחן הפותח את "It's a Hard Life" מבוסס על השורה "Ridi, Pagliaccio, sul tuo amore infranto!" (צחקו, ליצן, על אהבתכם השבורה!) מתוך "וסטי לה ג'ובבה", אריה מתוך האופרה "פליאצ'י" של רוג'רו לאונקוואלו. אותה מנגינה מצוטטת גם בפסקול הסרט A Night at the Opera שעל שמו קראה קווין לאלבום שלה משנת 1975.
קליפ
הקליפ, בבימויו של טים פופ והפקתו של גורדון לואיס, נוצר בסגנון "אופראי", כאשר הלהקה והניצבים מופיעים בתחפושות בסגנון אופרה. בסרטון הוצגה גם גיטרה שנראתה כמו "גולגולת ועצמות" שעלתה יותר מ-1,000 ליש"ט, שבה ניגן בריאן מיי, וניתן ניתן לראות אותה גם על עטיפת הסינגל.
הסרטון צולם באולפן ארנולד אנד ריכטר במינכן. השחקנים קורט ראאב וברברה ולנטין, חבריו של מרקיורי, יכולים להיתפס כתוספות. אינגריד מאק, הנשואה למפיק המוזיקלי ריינהולד מק וחבר הלהקה, מופיעה בקליפ.
דיאנה פרילנד
דיאנה פרילנד (באנגלית: Diana Vreeland; 29 ביולי 1903, פריז, צרפת – 22 באוגוסט 1989) הייתה עתונאית ועורכת אופנה ידועה. היא עבדה במגזיני האופנה "Harper's Bazaar", "ווג" וב-"Costume Institute" של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
היא נולדה כדיאנה דלציאל פרילנד (Diana Dalziel) והייתה בתם הצעירה של אשת החברה האמריקאית אמיל קיי הופמן ושל אביה הבריטי פרדריק יאנג דלציאל. הופמן הייתה צאצאית של אחיו של ג'ורג' וושינגטון, כמו גם דודנית של פרנסיס סקוט קי. היא גם הייתה דודנית רחוקה של פאולין דה רוטשילד (Pauline de Rothschild). לפרילנד יש אחות, אלכסנדרה.
ביוגרפיה
משפחתה של פרילנד היגרה לארצות הברית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, והתיישבה ב-15 East 77th Street בניו יורק, שם הם נהפכו לאנשי חברה בולטים. ב-1 במרץ 1924 נישאה דיאנה דלציאל לתומס ריד פרילנד (Thomas Reed Vreeland), בנקאי, בכנסיית סנט תומאס (St. Thomas' Church) בניו יורק, להם נולדו שני ילדים: תומאס ריד פרילנד הבן, שנעשה ארכיטקט, כמו גם פרופסור לאדריכלות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס; ופרדריק דלציאל פרילנד (לימים שגריר ארצות הברית במרוקו).
שבוע לפני חתונתה, דיווח הניו יורק טיימס שאמה, אמילי, הייתה אהובתו של סר צ'ארלס רוס (Sir Charles Ross), שניהל משפט גירושים מאשתו השנייה, פטרישיה. השערורייה בחברה הגבוהה ניכרה את פרילנד מאימה; שהלכה לעולמה בספטמבר 1928 בננטוקט, מסצ'וסטס.
לאחר ירח הדבש שלהם, עבר הזוג פרילנד לאולבני, ניו יורק, שם גרו עד 1929 וגידלו את שני בניהם. אחרי כן הם עברו ל-17 Hanover Terrace, ריג'נטס פארק, לונדון, לבית שבו גרו לפנים וילקי קולינס ואדמונד גוס (Edmund Gosse). בזמן שהותם בלונדון, היא רקדה עם Tiller Girls כמו סירי מוהם (Syrie Maugham) ואלזי דה וולף (Elsie de Wolfe), נשות חברה שניהלו בוטיקי אופנה משלהן, דיאנה השיקה עסק ללבני נשים בסמוך ל- Berkeley Square ובין לקוחותיה היו ווליס סימפסון ומונה ויליאמס. היא ביקרה לפעמים בפריז, שם היא רכשה את הבגדים, בעיקר משאנל, אותה פגשה ב-1926. היא הייתה אחת מחמש עשרה נשים אמריקאיות שפגשו את ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ואת מרי מטק בארמון בקינגהאם ב-18 במאי 1933.
הם שבו לניו יורק ב-1937, כמתחייב מעבודתו של בעלה, שם הם חיו את שארית חייהם. הוא הלך לעולמו ב-1967.
הארפרס באזאר 1962-1937
קריירת העיתונאות שלה החלה ב-1937 כבעלת טור בהרפרס בזאר (Harper's Bazaar), בדיוק באותה שנה בה עברה עם בעלה מלונדון לניו יורק. הם נוכחו לדעת שניו יורק מאוד יקרה. כרמל סנואו (Carmel Snow), עורכו של הארפרס באזאר התרשם מסגנון הלבוש של פרילנד וביקש ממנה לעבוד בכתב העת.
החל משנת 1937 ועד להתפטרותה, כתבה דיאנה פרילנד טור בהארפרס באזאר שכונה "למה לא את ?". דוגמה אחת לשם היא הצעתה בטור "למה שלא. תהפכי את ילדתך לבת מלוכה ותלבישי אותה בלבוש מפואר במיוחד?"
לדברי פרילנד הטור שמשך את תשומת הלב הרבה ביותר היה: " למה שלא תחפפי את שערה הבלונדיני של ילדתך בשמפניה, כפי שהם עושים בצרפת?" פרילנד אמרה ש-S.J. Perelman כתב פרודיה על כך בניו יורקר שעוררה את זעמו של העורך כרמל סנואו.
דיאנה פרילנד "גילתה" את השחקנית לורן באקול. עמוד השער של ההארפרס באזאר משנות הארבעים המוקדמות מציג את לורן באקול מדגמנת בסמוך למשרדי הצלב האדום. בהסתמך על החלטת העורך של פרילנד: "יש תצלום יוצא מן הכלל שבו באקול נשענת לעבר הדלת החיצונית של חדר תרומות הדם של הצלב האדום. היא לובשת חליפה אופנתית, כפפות, כובע קלוש שממנו משתפלים גלי שער ארוכים."
פרילנד נודעה כמי שמתייחסת אל האופנה ברצינות. היא כתבה ב-1946 ש"הביקיני הוא הדבר החשוב ביותר מאז פצצת האטום".
פרילנד לא אהבה את הגישה המקובלת ללבוש שהיא ראתה בארצות הברית בשנות הארבעים. היא תיעבה את "הנעליים עם העקבים הגבוהות" ואת "השמלות בעלות בד המשי הדק" שנשים היו לובשות אפילו בחום הקיץ.
עד להתפטרותה מהארפרס באזאר היא עבדה בצמוד ללואיס דאהל וולף (Louise Dahl-Wolfe),
ריצ'רד אבדון, ננסי וייט (Nancy White)
ואלכסי ברודוביץ (Alexey Brodovitch). דיאנה פרילנד נעשתה עורכת האופנה של כתב העת. ריצ'רד אבדון אמר שכשראה אותה לראשונה "פרילנד שבה לשולחן שלה, נשאה את עיניה אלי ואמרה, "אברדין, אברדין, זה לא גורם לך לרצות לצעוק ?" ובכן, זה גרם לי, הלכתי בחזרה לכרמל סנואו ואמרתי, "אני לא יכול לעבוד עם האישה הזאת. היא קוראת לי אברדין." וכרמל סנואו אמר, "אתה הולך לעבוד איתה", וכך עשיתי, במשך ארבעים שנה והדבר היטיב עמי מאוד."
ב-1955 עברה פרילנד לדירה חדשה שנצבעה באדום, היא שכרה את בילי בולדווין לעצב את הדירה.
היא אמרה: "אני רוצה שהמקום הזה יראה כמו גן, אבל גן בגיהנום."
בני הזוג פרילנד הירבו לערוך מסיבות בדירתם והמבקרים הקבועים בהן היו איש החברה גסט (C.Z. Guest), המלחין קול פורטר והצלם הבריטי ססיל ביטון.
דמותה של מגי פרסקוט, אותה גילמה קיי תומפסון בסרט המוזיקלי של סרטי פרמאונט משנת 1957 פנים מצחיקות, הייתה מבוססת על פרילנד.
ב-1960 נבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיא ודיאנה פרילנד יעצה לגברת הראשונה ז'קלין קנדי בענייני אופנה. "פרילנד יעצה לג'קי במהלך מסע הבחירות וקישרה אותה עם מעצב האופנה אולג קאסיני, שנעשה המעצב הראשי של הגברת הראשונה."
"אני יכול להיזכר בג'קי קנדי, מיד אחרי שהיא עברה לבית הלבן... זה לא היה אפילו דומה לקאונטרי-קלאב, אם אתה מבין למה אני מתכוונת." פרילנד יעצה לעיתים תכופות לגברת קנדי בענייני ביגוד במהלך תקופת נשיאותו של בעלה,, ויעצה לה מה ללבוש במהלך יום השבעתו ב-1961.
אף על פי שהיא הייתה מוצלחת במיוחד, השתכרה דיאנה פרילנד סכום כסף פעוט מתאגיד הרסט, שהיה הבעלים של הארפרס באזאר. פרילנד אמרה שהיא הרוויחה שמונה עשרה אלף דולר בשנה החל משנת 1937 ולבסוף קיבלה העלאה של אלף דולר ב-1959. "בטח סאן סימן (San Simeon) נמצא היכן שהכסף של הרסט נמצא, אני בוודאות לא ראיתי דבר מזה."
ווג 1963–1971 ומוזיאון מטרופוליטן לאמנות
לפי מספר מקורות, פרילנד נפגעה לאחר שלא קודמה לתפקיד בהארפרס באזאר ב-1957, ולכן היא הצטרפה לווג ב-1963. היא הייתה העורכת הראשית עד לשנת 1971.
פרילנד מאוד נהנתה בשנות השישים מכיוון שהיא חשה שהתרבות שמה דגש על הייחודי. "אם הייתה לך בליטה באף, זה לא היה משנה כל זמן שהיה לך גוף נפלא והופעה נאה."
במהלך כהונתה במגזין היא גילתה את כוכבת הנעורים של שנות השישים אידי סדג'וויק. ב-1984 הסבירה פרילנד איך היא רואה את מגזיני האופנה, "מה שמגזיני האופנה האלה נתנו הוא נקודת השקפה שלא הייתה לרוב האנשים וצריך לתת להם אותה, ויותר מכך, הם מצפים לזה ממך... זה בוודאי היה ב-1966 או 1967 שפרסמתי סיסמת אופנה גדולה: זאת השנה לעשות בעצמך... כל חנות בארץ טילפנה להגיד לאנשים, "אף אחד לא רוצה לעשות את זה בעצמו, הם רוצים כיוון וללכת אחרי מנהיג!"
לאחר שהיא פוטרה מהווג ב-1971, היא נעשתה יועצת תדמית למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. פרילנד מוסרת שעד לשנת 1984 היא ארגנה תריסר תצוגות.
שנותיה האחרונות
ב-1984 הוציאה פרילנד לאור אוטוביוגרפיה בשם D.V. היא הלכה לעולמה ב-1989, בגיל 86.
סרטים בהשראת דמותה
דמותה של פרילנד מופיעה בסרט "ידוע לשמצה" (2006) אותה שיחקה ג'ולייט סטיבנסון. דמותה גם הופיעה בסרט "פקטורי גירל" מאותה שנה אותה גילמה אילנה דאגלס.
קאוטו
קאוטו (Cauto) הוא הנהר הארוך בקובה. ראשיתו בסיירה מאסטרה שבדרום-מזרח המדינה, והוא זורם צפון-מערבה, לכיוון מפרץ גואקניאבו שבים הקריבי, אליו הוא נשפך לאחר 343 ק"מ, צפונית לעיר מנסניו. הנהר הוא אחד משני הנהרות היחידים בקובה המתאימים לשיט, יחד עם סגואה לה גראנדה שבצפון המדינה, ב-110 הק"מ הקרובים לשפך. אף שהוא הנהר הארוך בקובה, בנהר אחר, נהר טואה, זורמים יותר מים. אגן הניקוז שלו משתרע על פני כ-8,900 קמ"ר, שהם כ-8% משטחה של קובה. לאורך השנים סבל הנהר מזיהום וממפגעים סביבתיים, וממשלת קובה החלה במאמצים לשיקומו.
פרנץ ון דר הורן
פרנץ ון דר הורן (Franz Van der Horn) (מאי 1891 האג, הולנד – 1946 כפר גלעדי) היה נוצרי הולנדי שהגיע לארץ ישראל לטיול בתקופת העלייה השנייה והשתקע בה. גר בכפר גלעדי ובמטולה והשתתף בקרב על הגנת תל חי. בנה את התשתית הראשונה לשמורת הטבע מפל התנור.
ביוגרפיה
ב-1911 החליטו השלושה לצאת למסע רגלי לארץ ישראל וצרפו אליהם את מארי זוארץ (חברתו של חרארד). מסעם, שנמשך כשנתיים, עבר דרך וינה, קונסטנצה, איסטנבול, פורט סעיד, סודאן, ביירות ודמשק. בכל מקום שהו תקופה מסוימת והתפרנסו ממכירת תצלומים שהודפסו כגלויות, מהרצאות ומכתיבה עיתונאית. בסוף מרץ 1913 יצאו מדמשק דרומה, חצו את הירדן וב 2-באפריל הגיעו לצפת. מצפת החל מסעם דרומה דרך נצרת, ג'נין, שכם, ירושלים, יפו, רמלה עד הגיעם לרחובות שם גרו 5 חודשים ועבדו במושבה ובישובי הסביבה. בתקופת שהותו ברחובות היה פרנץ מעורב בתקרית זרנוגה בה כמעט נהרג כשניסה לפשר בין אנשי השומר במושבה לבין ערביי הכפר זרנוגה.
ב-1914 עזב חברו של פרנץ, אברהם מוסל, את הארץ וחזר להולנד ופרנץ עבר מרחובות לבאר יעקב שם השתכן אצל משפחת יצקר. בתקופת שהותו אצל משפחת זו התאהב בבת המשפחה רבקה יצקר. בדצמבר 1914 עייף פרנץ מקשיי החיים ומיחס השלטון העות'מאני ליהודים והחליט לחזור להולנד אולם זמן קצר לפני שעזב את הארץ נחסמו הגבולות על פי צו טורקי ופרנץ חזר למשפחת יצקר. יחד עם רבקה הגיע פרנץ למושבה מגדל שם פגשה רבקה את בעלה לעתיד צבי שץ ואילו פרנץ פגש שם את אשתו לעתיד צילה רוז'שנסקי בת מטולה.
לאחר נישואיהם של פרנץ וצילה עברה המשפחה לכפר גלעדי. ב-1920 השתתף פרנץ בקרב על תל חי שלאחריו ננטשו ונהרסו היישובים תל חי, מטולה וכפר גלעדי והמשפחה נדדה לאיילת השחר. ב-1921 חזר פרנץ ומשפחתו לכפר גלעדי ובסיועו האישי של אלכסנדר זייד חידש את המשק החקלאי במקום. בין השאר הקים רפת (אליה הביא, אישית, פרות מהולנד כדי להשביח את הגזע המקומי), הקים משתלה ושתל בוסתן עצי פרי שנקרא "הגן הצרפתי". בתקופה זו החל לעבוד בפיק"א שם הועסק כמדריך חקלאי בישובי האזור.
ב-1924 החליט פרנץ לעזוב את כפר גלעדי ועבר עם משפחתו למטולה. הסיבה העיקרית להחלטה הייתה אי הסכמתו לחובבנות שבה נוהל כפר גלעדי. במטולה רכש בית וקרקע עליה גידל גפנים ועצי פרי בעזרת הידע שרכש בזמן הקמת "הגן הצרפתי" בכפר גלעדי.
בנוסף, חצב את בור המים אשר נמצא בחצר תל חי. בבור זה נאגרו מים בחורף, ובקיץ השתמשו התושבים במים לצורך השקיה והשבת הנפש.
משפחתו
לפרנץ וצילה נולדו, במטולה, 5 ילדים. לבת הבכורה קראו ז'אן, ע"ש אהובת נעוריו של פרנץ, והיא נפטרה זמן קצר לאחר הלידה. ארבעת הילדים האחרים נקראו ניצה, צבי, יונתן ויפדה. פרנץ נפטר ב-1946 כשהוא בן 55 ואשתו צילה נפטרה ב-1960. שניהם נקברו בבית הקברות של כפר גלעדי.
מפל התנור
ב-1929, בתקופת מגוריו במטולה, ייסד פרנץ אגודה של בני נוער בשם "למען האשד". חברי האגודה הכשירו את שביל הגישה אל מפל התנור, חצבו מדרגות באבן ונטעו כ-700 עצי צפצפה שנתרמו על ידי פיק"א. אגודה זו היוותה, לאחר שנים, את הבסיס להקמת החברה להגנת הטבע.
ישראל באירוויזיון 2010
ישראל השתתפה באירוויזיון 2010 עם השיר מילים בביצוע של הראל סקעת בעיר אוסלו, בירת נורווגיה.
בחירת המבצע
בדצמבר 2009 הודיעה רשות השידור, שבחרה בהראל סקעת, לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2010.
לאחר שסקעת נבחר לייצג את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון, נטען על ידי חבר הכנסת אלכס מילר שבחירת הזמר לאירוויזיון הייתה "קומבינה".
בחירת השיר
קדם-אירוויזיון 2010 הייתה תחרות שירים, שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות אירוויזיון 2010.
השיר שסקעת ביצע באירוויזיון נקבע בקדם-אירוויזיון, שהכיל ארבעה שירים והתקיים ב-15 במרץ, במסגרת שידורי רשת בערוץ 2 והנחה עפר שכטר. השיר הזוכה נבחר על ידי הקהל באמצעות הצבעה טלפונית ומסרונים ו-5 קבוצות שופטים המורכבים מחברי כנסת, OGAE ישראל, חברי מועדון המעריצים של הראל סקעת, משה דץ, צביקה פיק ומירה עווד, ושופטים מרשות השידור.
רשות השידור הכריזה על ארבעת השירים וכותבי השירים ב-22 בפברואר, וכן אישרה את תאריך התחרות שהתקיים ב-14 במרץ. מאוחר יותר התחרות נדחתה ביום אחד ל-15 במרץ. רשות השידור פרסמה את ארבעת השירים באתר האינטרנט שלה ב-7 במרץ שבוע לפני התחרות.
בחלק האמנותי של המופע הופיעו יחד עטרי וסקעת עם השיר "הללויה"
"מילים" היה השיר שזכה בתחרות, לאחר שקיבל את מלוא הנקודות מכל חמש קבוצות השופטים ומהקהל
חצי גמר
ישראל השתתפה בחצי גמר השני והופיעה ה-3 בסדר ההופעה, אחרי ארמניה ולפני דנמרק. בתום ההצבעה ישראל העפילה לגמר.
גמר
ישראל הופיעה ה-24 בסדר ההופעה, אחרי פורטוגל ולפני דנמרק. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 71 נקודות והגיעה למקום ה-14.
מחוז פירוט
מחוז פּירוֹט (בסרבית: Пиротски Oкруг) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במזרח המדינה. בירת המחוז היא פירוט. במחוז ישנן מספר ערים ועיירות וכ-210 כפרים.
ליגת העל הסלובנית בכדורסל
ליגת העל הסלובנית בכדורסל (בסלובנית: Slovenska Košarkarska Liga .1) היא ליגת הכדורסל הבכירה בסלובניה. נקראת גם "Liga Nova KBM" לצורכי חסות מסחרית.
הליגה מנוהלת על ידי "פדרציית הכדורסל של סלובניה", ומשתתפות בה 10 קבוצות.
היסטוריה
הליגה נוסדה בשנת 1991, לאחר היפרדותה של סלובניה מיוגוסלביה. עד עונת 1990/1991 הייתה קיימת "ליגת רפובליקת סלובניה", אשר פעלה כליגה מהדרג השני והשלישי ביוגוסלביה.
קבוצת אולימפיה ליובליאנה זכתה באליפות הליגה ב-17 מתוך 28 שנות פעילותה. מלבד ליובליאנה זכו באליפות קבוצות קרקה נובו מסטו (7), הליוס סאנס (2), שנטיור (1) ופרימורסקה (1).
מאז הקמתה בשנת 1991 פעלה הליגה תחת השמות הבאים:
מבנה עונת המשחקים
בשלב הבתים הראשון כל קבוצה משחקת 18 משחקים – משחק בית אחד ומשחק חוץ אחד מול כל אחת מ-9 הקבוצות האחרות. 8 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר מעפילות לשלב "הפלייאוף העליון", בעוד 2 הקבוצות הנוספות מתמודדות ב"פלייאוף התחתון":
בפלייאוף העליון נערכים 14 מחזורים, כאשר כל קבוצה מתמודדת פעמיים מול כל אחת מ-7 הקבוצות האחרות (פעם בבית ופעם בחוץ). מאזן הקבוצות לא כולל את שלב הבתים הראשון. 4 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר מעפילות לשלב חצי הגמר, הנערך כסדרה של שלושה משחקים. המנצחות בחצאי הגמר מתמודדות ביניהן בגמר הליגה, אשר נערך כסדרה של חמישה משחקים.
בפלייאוף התחתון משתתפות כאמור 2 הקבוצות בעלות המאזן הנמוך ביותר בסיום שלב הבתים הראשון, וכן 4 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בליגת המשנה של סלובניה. כל קבוצה מתמודדת פעמיים מול כל אחת מ-5 הקבוצות האחרות (פעם בבית ופעם בחוץ); שתי הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בסיום המחזור העשירי זוכות במקום בליגת העל בעונה העוקבת, בעוד יתר 4 הקבוצות משתתפות בליגת המשנה.
שדה יצחק
שְׂדֵה יִצְחָק הוא מושב במזרח השרון, דרומית-מזרחית לחדרה השייך למועצה אזורית מנשה.
המושב הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מפולין, פרס ותימן על אדמות שלפני-כן ישב עליהם קיבוץ להבות חביבה ששינה את מיקומו ועבר כ-3 ק"מ מזרחה.
שמו של המושב ניתן לו על שמו של יצחק שדה, שהיה מייסד הפלמ"ח ומפקדו הראשון.
רודולפטלפ
רודולפטלפ (בהונגרית: Rudolftelep) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר הוקם ככפר נפרד מאיז'ופלווה בשנת 1994. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית רודולפטלפ קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-790 תושבים בשנת 1995 עד 706 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-10%).
בית הכנסת בפריאנה
בית הכנסת העתיק של פּריאֵנֶה נמצא באתר העיר ההלניסטית והרומית פּריאֵנֶה (Priene; ביוונית עתיקה: Πριήνη – Priēnē; בטורקית: Prien), באיוניה ההיסטורית, בדרום-מערב אסיה הקטנה. תחילתו של בית הכנסת מיוחסת למאה השנייה, וסימני שימוש באתרו ניכרים עד למאה השביעית. אין ידיעות, לבד מהממצאים הארכאולוגיים, על הקהילה היהודית שהתקיימה בפריאֵנֶה העתיקה.
גילוי ומחקרים
בית הכנסת התגלה במהלך החפירות באתר העתיקות של פּריאֵנֶה, שנוהלו בשנים 1895–1898 על ידי תאודור ויגאנד והַנס שׁרֶדֶר מטעם המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI), ותוצאותיהן פורסמו ב-1904. רק מקץ מאה ועשר שנים, בעונות 2009–2011, התחדשו החפירות באתר בית הכנסת של פריאנה.
בית הכנסת נמצא סמוך ל"רחוב השער המערבי" ("Westthor Strasse", ככינויו בפי החופרים), בתוך רובע מגורים, ולא בלב העיר. ויגאנד ושרדר סברו שהמבנה הוא קפלה ביתית נוצרית ("Housekirche" בלשונם). אחרי עיון בפרטי החפירות של ויגאנד ושרדר, פסק אליעזר סוקניק שהמבנה אינו אלא בית כנסת יהודי, וזאת מסר ב-1930 ב"הרצאות שווייך" באקדמיה הבריטית. קביעתו נסמכה על שלושה ממצאים, שעלו בחפירות פריאנה, בהם מופיעים דימויי מנורת שבעה קנים.
חרותת של מנורת שבעה קנים נמצאה סמוך לגומחה בקיר המזרח של מבנה בית הכנסת. בתגליף של המנורה, שנחשף בבית הכנסת, מתוארים שני טווסים משני עברי המנורה. בתגליף נוסף, שנמצא בשימוש משני באתר כנסייה, מתוארים בצִדי המנורה אתרוג, לולב ושופר וכן מופיע מוטיב הסלילים המדמים את מגילות התורה. הימצאות הגומחה הרבועה הקטנה (ממדיה 1.3X1.4 מ') בקיר המזרח של המבנה, שפורשה כגומחת תורה, איששה אף היא את קביעתו של סוקניק. תיארוך החרותת והתגליפים אינו מוסכם.
החפירות והמחקר של בית הכנסת בפּריאֵנֶה התחדשו ב-2009 על ידי נאדין בורקהרדט מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט ומארק וילסון (Mark Wilson) מהמחלקה ללימודי המקרא והעולם הקדום באוניברסיטת דרום אפריקה בפרטוריה שהצטרף למרכז המחקר של אסיה הקטנה באנטליה, טורקיה. החפירות החלו בחסות החברה האמריקאית לארכאולוגיה מקראית.
המבנה ותולדותיו
במבנה בית הכנסת הובחנו שני שלבי בנייה, שקדם להם מבנה מגורים מן התקופה ההלניסטית. בשלב הראשון נבנה אולם בנוי במתווה בזיליקלי – חלל תווך תָחוּם בשני טורי עמודים המפרידים בינו לבין הסִיטראות. אדני העמודים נמצאו, אך נותרו רק שרידי עמוד אחד. במרכז קיר המזרח של האולם בנויה הגומחה שנועדה לאחסנת ספרי קודש. קירות בית הכנסת מיושרים בהתאמה למערך ההיפודמי של הרחובות והבניינים בפריאֵנֶה ההלניסטית, וציר התפילה אינו פונה במדויק לכיוון ירושלים. לאורך הקיר הצפוני של אולם התפילה נמשך ספסל. מצפון לבית הכנסת הייתה חצר מרוצפת רבועה (אטריום) ומעבר לה בניין שהפריד בינה לבין רחוב השער המערבי. תפקיד החדרים הצמודים לבית הכנסת מצפון וממזרח לא הוברר, ולא מן הנמנע שהיוו חלק ממכלול בית הכנסת. מימין לגומחת התורה שבקיר המזרח נמצא אגן שיִש בקוטר 0.95 מ', ששימש על פי המשוער כמתקן טהרה. בשלב השני של מבנה בית הכנסת, שממנו נותרו שרידים מעטים בשל החפירה העמוקה שביצעו החוקרים הראשונים, הוקטנו ממדי האולם המרכזי, ומידותיו (10X14 מ') אינן מייצגות את חלל בית הכנסת בשלבו הראשון. במערבו נבנה בשלב המאוחר קיר חדש, שצמצם את אולם התווך. בקיר זה נקבעה הכניסה הראשית לאולם וכן נתווספה מבואה רוחבית (נרתקס). שלב בנייה זה מיוחס לסוף המאה הרביעית עד אמצע המאה החמישית. מטבעות ושברי כלי זכוכית ונרות חרס שנמצאו ברצפת המבנה מצביעים על שימוש בו גם במאות השישית והשביעית. לא נמצאו שרידים של רצפת פסיפס, ועם זאת בית הכנסת לא היה דל, ועל כך יעידו טורי העמודים, התגליפים המהודרים ופיסות הטיח הצבעוני.
העיר פּריאֵנֶה שכנה בעת העתיקה על חוף הים האגאי בשפך נהר מֶאַנדֳר. העיר ירדה מגדולתה כמרכז מסחר משום שהמפרץ, שבו נמצא הנמל שלה, נתמלא בסחף, והים הפתוח הלך והתרחק ממנו, כפי שאירע לעיר מילטוס שמעבר למפרץ מדרום.
יחסי מרוקו–רומניה
יחסי מרוקו–רומניה הם יחסי החוץ בין מרוקו ורומניה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון ובלה פרנקופוני. בשנת 2012 חגגו שתי המדינות 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן, וארגנו מספר אירועי תרבות ואמנות הן ברומניה והן במרוקו. במהלך השנים מאות מורים רומניים לימדו בבתי ספר במרוקו ואלפי צעירים מרוקאים למדו באוניברסיטאות ברומניה.
מוחמד סעיד רמדאן אל-בוטי
מוחמד סעיד רמדאן אל-בוטי (בערבית: محمد سعيد رمضان البوطي; 1929 – 21 במרץ 2013) היה איש דת מוסלמי סוני הנחשב מקורב לנשיא בשאר אל-אסד ולסמכות הדתית העליונה בסוריה.
נהרג ב-21 במרץ 2013 בפיגוע התאבדות במסגד "אימאן" במרכז דמשק. מלבדו נרצחו בפיגוע 41 בני אדם ו-84 נפצעו. ממשלת סוריה האשימה את ג'בהת א-נוסרה כאחראית לפיגוע, אם כי אף ארגון לא קיבל על עצמו אחריות לכך.
גריינג'ר
גריינג'ר (Granger) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו מנהל אחוזה.
מחוז פודונאביה
מחוז פּוֹדוּנַאבְיָה (בסרבית: Подунавски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה. בירת המחוז היא סמדרבו. במחוז ישנן מספר ערים ועיירות וכ-55 כפרים.
תקשורת בלתי-מילולית
תקשורת בלתי-מילולית היא כל דרך שבה יצורים חיים יכולים להעביר ביניהם מידע ללא שימוש במילים מהשפה המדוברת, הכתובה או המסומנת כשפת סימנים. תקשורת מסוג זה משמשת את בעלי החיים והאדם כאחד. מידע אודות המצב הפנימי של האדם יכול להיחשף במספר ערוצים: הבעות פנים, נימת דיבור, קשר עין, מחוות גופניות, יציבה ומגע.
אף על פי שחלק מערוצי התקשורת הבלתי מילוליים עושים שימוש בקול, אחד היתרונות שלה הוא שניתן להשתמש בערוצים רבים תוך שמירה על השקט.
ערוצי תקשורת בלתי מילוליים
התקשורת הבלתי-מילולית כוללת שפת גוף או מחוות תנועה, הבעות פנים, שינוי טונציה בעת הדיבור, הצבעה לעבר עצמים או כיוונים, הפרחת פרומונים וחומרי ריח אחרים (בקרב בעלי חיים), בחירת בגדים, בושם ותסרוקת וגם שינויים ארוכי טווח בגוף (כגון אלו המשדרים בגרות מינית בקרב בני האדם).
אחד מסוגי התקשורת הבלתי-מילוליים, הייחודי לאדם ולחלק קטן מחיות הבית, הוא קשר עין. כששני אנשים מדברים זה עם זה, הם לרוב מביטים זה בעיני זה. התנהגות זו מצויה גם אצל כלב הבית - כשהוא יוצר קשר עם האדם או עם כלבי בית אחרים, הוא מביט בעיניהם. אולם, אצל זאבים, לדוגמה, תפקיד קשר העין אינו שונה ושנוי במחלוקת.
כישורי תקשורת בלתי מילולית
תקשורת לא מילולית מפותחת יותר אצל יצורים חברתיים מאשר אצל סוליטריים. התפיסה החברתית מיועדת לגיבוש רושם מדויק אודות האנשים בסביבתו של האדם. במקרים רבים, רמזים מתוך התקשורת הלא מילולית של הזולת יכולים לסייע בהבנת מצב רוחו ורגשותיו של הזולת. על כן יש לה תפקיד משמעותי ביצירה ושימור של קשרים בין-אישיים.
הסקת מסקנות מתוך התקשורת הבלתי-מילולית מתאפשרת משום שההתנהגות של האדם משתנה בהתאם למצב הרגשי שבו הוא נמצא. פגם משמעותי בתקשורת הלא מילולית באדם, נחשב ללקות. במסגרת אבחון מקצועי, עשוי תסמין זה, לצד תסמינים נוספים, להעיד על תסמונת מהקשת האוטיסטית.
משמעות התקשורת הבלתי מילולית
מסר בלתי-מילולי מהווה כשני שלישים מהתקשורת הבין אישית שלנו, הוא סמוי. ישנה פניה לרגש על ידי ידע וטיעונים. המסר הבלתי מילולי מתמקד באיך אומרים?
חוקרי תקשורת כללו תחילה במושג "תקשורת לא מילולית" רק את שפת הגוף – תנועות גוף, צורות ישיבה, הבעות פנים וכדומה. מאוחר יותר הם הרחיבו את ההגדרה וכללו ב"תקשורת לא מילולית" גם תקשורת קולית שאינה קשורה לתוכנן של המילים – טון הדיבור, עוצמת הקול, המבטא, מהירות הדיבור, אינטונציה וכדומה. כמו כן, עם השנים, כללו בהגדרה זו גם הופעה חיצונית משום שהיא מעבירה מסרים רבים וחשובים (זמיר ואהרוני, 2008).
קשר עין
ישראלים, שתרבותם נשאבת מהתרבות האירופאית, מחשיבים קשר עין ישיר ויציב כסימן לכך שהאדם המקשיב להם מרוכז בדבריהם. לעומתם, בתרבויות רבות אין זה נהוג להסתכל בעיניים. למשל, אצל יוצאי אתיופיה ואצל הערבים קשר עין ממושך נחשב למעשה חסר נימוס, ניסיון להוציא את הדובר מריכוז ואף קריאת תיגר על סמכות.
חיוכים
אצל הערבים חיוכים נתפסים כאקט יוצר הרמוניה המשרה אווירה נעימה, ואילו אצל יוצאי אירופה נתפסים חיוכים כסימן לצביעות אם הם מופיעים בתדירות גבוהה ומכוונים לאנשים לא מוכרים.
מרחב אישי
מרחב אישי הוא המרחק בין אדם לאנשים אחרים. ממחקרים שנערכו עולה כי יהודים ממוצא אמריקאי או צפון-אירופאי מעדיפים מרחב אישי גדול יותר מאשר אלה ממוצא צרפתי, דרום אמריקאי וערבי.
זמן
אדוארד ט. הול טוען כי לתרבויות שונות יש התייחסות שונה למונחי זמן. יש מדינות שבהן צריך לקבוע פגישה חשובה שבועיים מראש, ויש מדינות שבהן פגישה שנקבעת שבועיים מראש קרוב לוודאי תישכח. לדוגמה, בחברה הערבית יש גמישות ביחס לחשיבות הדיוק בזמן, לעומתם יהודים ממוצא אשכנזי מתייחסים ברצינות לעמידה בזמנים, ובעיניהם אי עמידה בהם מהווה פגיעה בכבוד הזולת.
Thermosbaenacea
Thermosbaenacea היא סדרה של סרטנאים החיים ליד מעיינות חיים, מים מתוקים ומים מליחים.
מיני מערת איילון
במערת איילון התגלו שני מינים מסדרה זו:
הסרטנים האלה התגלו במקומות המזוהים עם שולי האוקיינוס הקדום טתיס, אשר החלק שנותר ממנו היום הוא הים התיכון. במערת האיילון, בעומק בקרקע - 100 מטר וחום קבוע של 29 מעלות ולחות קרובה ל-100% נמצאו פרטים חיים של סרטנים אלה.
קרטה (כפר)
קרטה (בהונגרית: Kerta) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בקרטה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 740 תושבים, ובשנת 2019 רק 552 תושבים.
בכפר קיימות שאריות של בית קברות יהודי.
יהודי קרטה
בקרטה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
סטרום ת'ורמונד
ג'יימס סטרום ת'ורמונד (באנגלית: James Strom Thurmond; 5 בדצמבר 1902 - 26 ביוני 2003) היה מדינאי אמריקני, שהיה חבר בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הדרומית במשך ארבעים ושמונה שנים. הוא התמודד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1948 מטעם מפלגת זכויות המדינות וזכה ל-2.4% מהקולות ול-39 אלקטורים. ת'ורמונד ייצג את קרוליינה הדרומית בסנאט בין 1954 ל-2003, בהתחלה כנציג המפלגה הדמוקרטית ולאחר 1964, כנציגה של המפלגה הרפובליקנית.
ת'ורמונד היה סנאטור שנוי במחלוקת במהלך חצי המאה שבה כיהן, והחליף מפלגות בגלל התנגדותו לחוק זכויות האזרח משנת 1964, התנגדותו לליברליזם של המפלגה, ותמיכתו בשמרנות של המועמד הרפובליקני לנשיאות, בארי גולדווטר. הוא עזב את תפקידו כחבר היחיד בקונגרס שהגיע לגיל מאה במהלך כהונתו, והסנאטור המכהן המבוגר ביותר והוותיק ביותר בתולדות המדינה (אם כי כהונתו נעקפה בידי רוברט בירד ודניאל אינווי). ת'ורמונד הוא חבר הקונגרס הוותיק ביותר ששירת בסנאט בלבד. בנוסף הוא הרפובליקני הוותיק ביותר בקונגרס האמריקני. הוא כיהן במשך ארבע עשרה שנים כסנאטור הוותיק בסנאט.
ת'ורמונד מחזיק בשיא סנאטוריאלי נוסף: במהלך פיליבסטר ארוך במיוחד בשנת 1957, הוא נאם במשך 24 שעות ו-18 דקות ללא הפסקה נגד הענקת שוויון זכויות לאפרו-אמריקנים. הוא התנגד לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק זכויות ההצבעה של 1965, לסיום ההפרדה הגזעית ולאכיפת זכויותיהם של האזרחים השחורים, כולל זכות הצבעה. הוא התעקש שאינו גזען, אלא מתנגד להרחבת הסמכות הממשלתית. הוא טען שהתנועה לזכויות האזרח נובעת מקומוניזם.
עם תחילת שנות השבעים מיתן את גישתו לגבי הגזע, אולם המשיך להגן על תמיכתו בהפרדה גזעית על בסיס זכויות המדינות כנהוג בדרום ארצות הברית באותה התקופה. הוא לעולם לא התכחש להשקפת עולמו.
חצי שנה לאחר מותו של ת'ורמונד בגיל מאה ב-2003, חשפה אישה מגזע מעורב בת שבעים ושמונה שהיה אביה. אמה עבדה כעוזרת למשפחתו של ת'ורמונד וקיימה איתו יחסי מין בעת שהיה בן עשרים ושתיים. האישה מתה ב-1948, ולמרות שת'ורמונד לא הכיר בבתו הוא שילם עבור לימודיה והעביר לה קצבה. היא לא גילתה על הרומן מתוך כבוד לאביה והכחישה שאילץ אותה לעשות כך. ילדיו החוקיים הכירו בה. שמה התווסף, בתור אחת מילדיו, לאנדרטה לזכרו.
ראשית חייו ולימודיו
ג'יימס סטרום ת'ורמונד נולד ב-5 בדצמבר 1902, בקרוליינה הדרומית, בנם של אלינור גרטרוד סטרום (1870–1958) ושל ג'ון ויליאם ת'ורמונד (1862–1934), עורך דין. הוא היה ממוצא אנגלי וגרמני. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים, ולמד הורטיקולטורה בקולג' קלמסון המקומי, לימודים שסיים ב-1923.
לאחר מותו ב-2003, נחשף שבעת שהיה בן עשרים ושניים, הכניס את העוזרת השחורה של משפחתו להיריון, ונולדה לו ממנה בת. ת'ורמונד שילם עבור לימודיה של בתו וסיפק לה תמיכה. היא גדלה אצל אימה ואביה לא התגלה לה עד שהייתה בתיכון.
ראשית הקריירה
לאחר המכללה, עבד ת'ורמונד כחוואי, מורה ומאמן אתלטיקה עד ל-1929, ובגיל 27 מונה למפקח הכללי של מוסדות החינוך במחוז מגוריו. הוא כיהן בתפקיד עד 1933. הוא למד משפטים עם אביו בתור שוליה וב-1930 הוסמך לעריכת דין ועבד בפרקליטות המחוז.
מלחמת העולם השנייה
ב-1942, לאחר כניסת ארצות הברית אל מלחמת העולם השנייה, התפטר ת'ורמונד מתפקידו לטובת שירות כקצין בצבא ארצות הברית והשתתף בין השאר בפלישה לנורמדי. במהלך הפלישה נחת באי מגלשן אוויר. על פעילותו במהלך השירות זכה לעיטורים רבים, בהם אות לגיון ההצטיינות.
בין השנים 55–1954 כיהן כנשיא איגוד קציני המילואים. הוא פרש משירות המילואים בדרגת מייג'ור ג'נרל.
מושל קרוליינה הדרומית
רבים טענו שת'ורמונד היה פרוגרסיבי, בעיקר עקב לחציו לעצור אנשים שביצעו לינץ' באדם שחור. אף אחד מהנאשמים לא הורשע בידי חבר המושבעים הלבן (השחורים לא יכלו לשרת בחבר המושבעים) אולם ת'ורמונד זכה לשבחים מצד NAACP והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עקב מאמציו להעמיד את הרוצחים לדין.
ריצתו לנשיאות
ב-1948, ציווה הנשיא הארי טרומן לחסל את האפליה הגזעית בצבא, תמך בביטול המס שמנע משחורים ומלבנים עניים להצביע, ותמך בחוקים ממשלתיים נגד לינץ'.
במהלך מערכת הבחירות נאם ת'ורמונד והצהיר שאין מספיק חיילים בצבא שייאלצו את הדרום לוותר על ההפרדה הגזעית ולשלב את השחורים בקהילה.
ריצתו לסנאט
לפי חוקת המדינה, לא יכול היה ת'ורמונד להתמודד על כהונה שנייה כמושל ב-1950, ולכן החליט להתמודד בבחירות המקדימות על המושב הדמוקרטי בסנאט. כיוון שהמפלגה הדמוקרטית שלטה במדינה, היה ברור שהמנצח בבחירות המקדימות יהיה הסנאטור. שני המועמדים דחו את הנשיא טרומן במהלך מסע הבחירות. ת'ורמונד הפסיד, כשהוא זוכה ל-46% מקולות הבוחרים. היה זה הפסדו הפוליטי היחיד.
ב-1952, תמך בדווייט אייזנהאואר הרפובליקני לנשיאות, ולא במועמד הדמוקרטי עדלי סטיבנסון. מנהיגי המפלגה המקומיים מנעו מת'ורמונד לקבל את המועמדות לסנאט ב-1954, והוא רץ כמועמד עצמאי.
שנות החמישים
הסנאטור הדמוקרטי היוצא לא זכה לתחרות בבחירות של 1954, אולם מת בספטמבר, חודשיים לפני יום הבחירות. המנהיגים הדמוקרטים מינו במהירות את הסנאטור המקומי אדגר בראון כמועמד חלופי. רבים כעסו על החוסר בבחירות מקדימות, בעיקר בגלל שלא הייתה חלופה לדמוקרטים במדינה. ת'ורמונד הכריז על התמודדותו כמועמד עצמאי.
בהמלצת המושל, הבטיח ת'ורמונד שאם ייבחר לסנאט, יתפטר ב-1956 כדי להתמודד בבחירות מקדימות בהן יוכל להיבחר. היה ברור לכולם שהבחירות בתוך המפלגה היו התחרות האמיתית לגבי איוש התפקידים. המפלגה הרפובליקנית, שמשכה את תמיכת השחורים, יכלה להשפיע על המועמד הנשיאותי אולם הייתה חסרת השפעה ברמה המקומית.
ת'ורמונד ניצח בקלות בבחירות ב-1954. כפי שהבטיח, התפטר ב-1956 כדי לרוץ בבחירות המקדימות וניצח גם בהן. לאחר היבחרו מחדש ב-1956, נבחר מחדש לסנאט בידי הבוחרים המקומיים עד לפרישתו כעבור 46 שנים.
ת'ורמונד תמך בהפרדה הגזעית במהלך רוב כהונתו. הוא הכריז שהתנגד לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שקבע שהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים לא הייתה חוקתית.
בניסיון למנוע את העברת חוק זכויות האזרח של 1957, נאם ת'ורמונד את הפיליבסטר הארוך ביותר עבור סנאטור, ונאם במשך 24 שעות ו-18 דקות. מיטות מתקפלות הובאו ממלון סמוך כדי שהמחוקקים יוכלו לישון בזמן שת'ורמונד נאם על נושאים מוזרים ולא קשורים, כולל המתכון של סבתא שלו לביסקוויטים. סנאטורים דרומיים אחרים, שהסכימו כחלק מפשרה לא לנקוט בפיליבסטר, כעסו עליו כיוון שחשבו שהתנגדותו לחוק פגעה במעמדם.
שנות השישים
ת'ורמונד היה במסלול התנגשות עם המפלגה הדמוקרטית, שמנהיגה החלו לתמוך בתנועה לזכויות האזרח שהובלה בידי שחורים בדרום שחפצו באכיפה של זכויותיהם החוקתיות, כזכות הצבעה וכשוויון בפני החוק. עם העברת חוק זכויות האזרח של 1964, החלו השחורים במדינת קרוליינה הדרומית להצביע. ב-16 בספטמבר 1964, עבר ת'ורמונד אל המפלגה הרפובליקנית.
הוא תפס תפקיד חשוב במשיכת הבוחרים הלבנים ממדינתו לתמיכה במועמד הרפובליקני לנשיאות, בארי גולדווטר, ב-1964, ובריצ'רד ניקסון ב-1968. קרוליינה הדרומית ומדינות דרומיות אחרות תמכו בדמוקרטים בכל מערכת בחירות מאז סוף תקופת השיקום, כשהדמוקרטים הלבנים השתלטו על הדרום, עד ל-1960. אולם הכעס כלפי תמיכת הדמוקרטים בזכויות האזרח הובילה לכך שג'ון פיצג'רלד קנדי בקושי זכה במדינה ב-1960. עדלי סטיבנסון בקושי זכה במדינה ב-1952 בהפרש של 5,000 קולות ועם 50.72% מהקולות, בהשוואה ל-49.28% לדווייט אייזנהאואר. לשם השוואה, ב-1948, קיבל המועמד הרפובליקני תומאס דיואי 3.78% מהקולות (ת'ורמונד, שרץ כ"דיקסיקרט", זכה ל-71.97% מהקולות, וטרומן זכה ל-24.14% מהקולות, כלומר 96.11% מהקולות הלכו לדמוקרטים). (ב-1960, זכה ת'ורמונד ל-14 אלקטורים שתמכו בו כסגן נשיא מתוך חמישה עשר שהיו אמורים לתמוך בהארי בירד לנשיאות).
לאחר רצח קנדי, תמך הנשיא לינדון ג'ונסון בחוק זכויות האזרח ובהבטחת זכות הצבעה לשחורים. החוקים חיסלו את ההפרדה הגזעית וסייעו לממשל לאכוף את זכויות האזרח בעזרת פיקוח על הבחירות במדינות בהן הופלו שחורים. השמרנים התנגדו לכך, כולל הסנאטור רוברט בירד, שנאם כנגד החוק במשך ארבע עשרה שעות ו-13 דקות. גולדווטר ניצח בקרוליינה הדרומית בהפרש גדול.
ב-1966, נבחר ארנסט הולינג, המושל לשעבר, לייצג את קרוליינה הדרומית בסנאט. הוא שירת עם ת'ורמונד במשך 36 שנים, והם היו זוג הסנאטורים ששירת הכי הרבה זמן בתולדות המדינה. הם היו חברים טובים והוותק שלהם העניק למדינתם השפעה על הסנאט.
בוועידה הרפובליקנית הלאומית ב-1968, הצליח ת'ורמונד להביא לתמיכה דרומית בריצ'רד ניקסון, למרות ניסיונו של מושל קליפורניה, רונלד רייגן, להיכנס למירוץ. מושל ניו יורק, נלסון רוקפלר, גם ניסה להתמודד אולם לא הצליח. במסע הבחירות בסתיו, זכה ניקסון ב-38% מקולות קרוליינה הדרומית והצליח להשיג את האלקטורים שלה. ג'ורג' וולאס תומך ההפרדה הגזעית התמודד גם הוא, וקולות הדמוקרטים התפלגו בינו (32.3%) למועמד הדמוקרטי, יוברט האמפרי, שזכה ל-29.6% מהקולות. מדינות הדרום האחרות תמכו ברובן בוולאס.
ת'ורמונד הצליח למנוע את מינויו של אייב פורטס, שופט ליברל, לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא מנע מהנשיא ג'ונסון לבצע את המינוי עד שניקסון נכנס לתפקידו.
ת'ורמונד זלזל בהחלטת בית המשפט מ-1969 שציוותה על שילוב גזעי בבתי הספר הדרומיים. הדרום התנגד מאז 1954 לפסיקה שההפרדה הגזעית בבתי הספר אינה חוקתית. ת'ורמונד שיבח את ניקסון במשבר וטען שניקסון מנע את המיזוג הגזעי ותמך בדרום.
שנות השבעים
בשל השפעתו בממשל ניקסון, הצליח ת'ורמונד להשיג כסף ממשלתי רב, מינויים ממשלתיים ופרויקטים לקרוליינה הדרומית. הוא נחשב לנציג הבולט של מדינתו בממשל.
בבחירות לתפקיד המושל ב-1970, מועמדו המועדף של ת'ורמונד, אלברט ווטסון, הובס בידי יריבו ג'ון ווסט. ווטסון ערק לרפובליקנים ב-1965 בעקבות ת'ורמונד, ונחשב לקרוב אליו. הוא הפסיד בעיקר בגלל התנגדותו לחקיקת זכויות האזרח. ת'ורמונד נאלץ להתמתן בנושא יחסים בין גזעיים.
ב-4 בפברואר 1972, שלח ת'ורמונד מברק לאנשי ניקסון לצורך גירושו של ג'ון לנון מארצות הברית בגלל פעילותו הפוליטית. המסמך טען שהשפעתו של לנון על צעירים יכולה להזיק לניסיונו של ניקסון להיבחר מחדש, והציע לבטל ללנון את הוויזה. עד 1976 איים ממשל ניקסון בגירוש לנון. המסמכים התגלו בתיקי ה-FBI לאחר חקיקת חוק חופש המידע.
באותה התקופה האזין השירות החשאי לשיחותיו של ת'ורמונד.
ב-1976, הופיע ת'ורמונד בתשדיר למען הנשיא היוצא, ג'רלד פורד, מול מושל ג'ורג'יה לשעבר, ג'ימי קרטר. בתשדיר טען ת'ורמונד שפורד (שנולד בנברסקה וגר רוב חייו במישיגן) נשמע כמו דרומי יותר מקרטר.
עמדותיו בנוגע לגזע לאחר שנות השבעים
בשנות השבעים, השחורים היו 30% מאוכלוסיית קרוליינה הדרומית. אלפי שחורים עזבו את המדינה במחצית הראשונה של המאה העשרים לטובת מדינות הצפון. לאחר חוק זכויות ההצבעה, השחורים יכלו להצביע בקרוליינה הדרומית. הפוליטיקאים לא יכלו להתעלם מהם ומהלבנים שתמכו בזכויות האזרח.
ת'ורמונד מינה חבר שחור לצוות הסנאט שלו ב-1971. ב-1983 תמך בחקיקה להפיכת יום הולדתו של מרטין לותר קינג לחג לאומי. עד שנת 2000 קרוליינה הדרומית העניקה זכות לעובדים לחגוג את חג זה או אחד משלושה חגים של הקונפדרציה. למרות זאת, ת'ורמונד לא גינה את עמדותיו לגבי ההפרדה הגזעית.
סוף הקריירה
ת'ורמונד מונה לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית ב-1981, וכיהן בתפקיד הטקסי במשך שלוש כהונות, לצד יריבו רוברט בירד, בהתחשב במפלגת הרוב בסנאט. הוא שמר על מערכת יחסים קרובה עם ממשל רייגן.
ת'ורמונד היה חבר בוועדת המשפטים של הסנאט במהלך השימועים של קלרנס תומאס ב-1991 ועבד עם ג'ו ביידן, יושב ראש הוועדה (שלימים יהפוך לנשיא ארצות הברית). הוא הצטרף למיעוט הרפובליקנים שתמכו בחוק להגבלת הנשק החם.
ב-5 בדצמבר 1996, הפך לסנאטור המבוגר ביותר, וב-25 במאי 1997, לסנאטור הוותיק ביותר (41 שנים ועשרה חודשים), והצביע בפעם ה-15,000 בספטמבר 1998. כעבור חודש, כשג'ון גלן עמד לעלות אל טיסת STS-95, בעודו בן שבעים ושבע, שלח לו ת'ורמונד, המבוגר ממנו בתשע עשרה שנים, הודעה שבה טען שגם הוא רוצה לטוס.
לקראת סוף כהונתו בסנאט, טענו מבקריו של ת'ורמונד על נסיגה ביכולותיו השכליות. תומכיו טענו מנגד שאמנם גילו המופלג מעיב על עבודתו הפרלמנטרית, אך הוא נותר פעיל וצלול, ושהגיע לכל הצבעה. בראשית 1999, כפי שהבטיח, התפטר מתפקידו כיושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית.
ת'ורמונד עזב את הסנאט בינואר 2003, כסנאטור בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר (שיא אותו שבר בירד). בנאום הפרידה שלו, הודיע שהוא אוהב את כל הסנאטורים, ובעיקר את נשותיהם, כרמז לאופיו הפלרטטן. ביום הולדתו המאה, עם חגיגת פרישתו, הודה לכל הסנאטורים על מעשיהם.
יום הולדתו המאה של ת'ורמונד נחגג ב-5 בדצמבר 2002.
נישואין וילדים
ת'ורמונד היה בן ארבעים וארבע כשנישא לאשתו הראשונה, ג'ין קראוץ' (1926–1960) באחוזת המושל של קרוליינה הדרומית. באפריל 1947 שפט בתחרות יופי שבה נבחרה קראוץ' למיס קרוליינה הדרומית. הוא שכר אותה לתפקיד מזכירתו הפרטית. ב-13 בספטמבר 1947, הציע לה נישואין. היא מתה כעבור שלוש עשרה שנים מגידול מוחי בגיל שלושים ושלוש. לא היו להם ילדים.
ת'ורמונד נישא לאשתו השנייה, ננסי ג'אניס מור (ילידת 1946) ב-22 בדצמבר 1968. הוא היה בן שישים ושש והיא הייתה בת עשרים ושתיים. היא זכתה בתחרות מיס קרוליינה הדרומית ב-1965. כעבור שנתיים שכר אותה לעבור במשרדו בסנאט. הם נפרדו ב-1991 ולא התגרשו.
בגיל שישים ושמונה ב-1971, נולד ילדו הראשון מננסי, שהייתה בת עשרים וחמש. ילדיו הם ננסי מור ת'ורמונד (1971–1993) שנהרגה בידי נהג שיכור, ג'יימס הבן (יליד 1972) שהפך לתובע מחוזי בקרוליינה הדרומית, ג'וליה גרטרוד (ילידת 1974) שעובדת עבור הצלב האדום והייתה אם נכדו הראשון, ופול ת'ורמונד (יליד 1976) שנבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית.
בתו הראשונה
חצי שנה לאחר מותו, חשפה אישה בשם אסי וושינגטון ויליאמס שהיא הייתה בתו. היא הייתה שחורה, נשואה עם ילדים. היא הייתה מורה בגמלאות שנולדה ב-12 באוקטובר 1925, לעוזרת המשפחתית של משפחת ת'ורמונד, אז בת שש עשרה. ת'ורמונד לא הכיר בבתו במהלך חייו אולם שילם עבור לימודיה והעניק לה קצבה. בריאיון טענה שלא גילתה שהייתה בתו במהלך חייו כדי לא לפגוע באף אחד מהם.
משפחת ת'ורמונד הכירה בה, ושמה התווסף לאנדרטה לזכרו של ת'ורמונד. רבים בקרוליינה הדרומית חשדו בכך שהייתה בתו, שכן היא הייתה מקורבת למשפחה ואליו.
וושינגטון ויליאמס רצתה להצטרף לקבוצת בנות יוצאי הקונפדרציה, מעמד שהיה אפשרי עבורה עקב מוצאו של אביה. היא מתה ב-4 בפברואר 2013.
מותו
ת'ורמונד מת בשנתו ב-26 ביוני 2003 בשעה 9:45 בערב מאי ספיקת לב בבית החולים.
יחסי גינאה המשוונית–סין
יחסי גינאה המשוונית–הרפובליקה העממית של סין הם היחסים הבילטרליים בין גינאה המשוונית לרפובליקה העממית של סין אש החלו באוקטובר 1970. במהלך שנות ה-70 שתי המדינות חתמו על הסכמי סחר וטכנולוגיה רבים אשר במסגרתם סין השקיעה רבות בפיתוחן של תשתיות תחבורתיות ורפואיות בגינאה המשוונית.
רליאנט Scimitar SS1
דגם ה-"Scimitar SST" יוצר בין השנים 1990–1991 ודגם "Scimitar Sabre" יוצר בין השנים 1992-1995.
לוחות מרכב הרכב היו עשויים פוליאוריתן או זכוכית מחוזקת פוליאסטר, והותקנו על שלדת מסבך צינורות פלדה.
מה יהיה
מה יהיה הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר-יוצר מרגי. האלבום יצא לאור ב-15 בספטמבר 2019, על ידי חברות התקליטים Mobile1 Music. האלבום כולו הופק בהפקתו של ג'וני גולדשטיין. האלבום מכיל את הסינגלים "הכל שקוף" ו"אסור".
רקע והפקה
שירי האלבום משלבים את סגנונות הפופ, רית'ם אנד בלוז והטראפ. את שירי האלבום כתב והלחין מרגי יחד עם ג'וני גולדשטיין, בחלק מהשירים הצטרפו לכתיבה וההלחנה טליסמאן, איתי שמעוני, רון ביטון ושי פינטו בין היתר.
Singular: Act II
Singular: Act II הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר, שיצא ב-19 ביולי 2019 תחת הוצאת הוליווד רקורדס (האלבום האחרון שלה עם החברה). האלבום נחשב לחצי השני של פרויקט בן שני חלקים, כשהוא משלים את אלבום האולפן השלישי שלה Singular: Act I שיצא בשנת 2018. קרפנטר כתבה והקליטה את השירים מ-2017 עד 2019, במקביל להקלטת האלבום הראשון. קרפנטר התכוונה במקור להוציא את האלבום לצד Act I כאלבום מלא בשם Singular, עם זאת, קרפנטר פיצלה את האלבום בגלל הבדלים בתוכן השירים.
האלבום קודם על ידי הוצאה של שלושה סינגלים "Pushing 20", "Exhale" ו-"In My Bed" וכן סינגל שיווקי אחד, "I'm Fakin". בנוסף, האלבום כולל שיתוף פעולה עם הראפרית האמריקאית סוויטי.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, ובאופן מסחרי האלבום הגיע למקום ה-138 במצעד הבילבורד 200, והפך להישג הנמוך ביותר שלה במצעד.
רקע והוצאה
ב-2 ביוני 2018, קרפנטר הכריזה רשמית על אלבום האולפן השלישי שלה Singular, וכי הוא מתוכנן לצאת בחורף 2018. ב-22 באוקטובר 2018, קרפנטר הודיעה שהאלבום ישוחרר בשני חלקים כשהחלק הראשון יצא ב-9 בנובמבר 2018, והחלק השני "יגיע בקרוב". לאחר פרסום החלק הראשון, קרפנטר חשפה כי החלק השני ישוחרר בתחילת 2019. ב-30 בדצמבר 2018, קרפנטר ערכה סיכום של שנת 2018 באינסטגרם שבו היא השמיעה קטע של שיר מהאלבום, שהתגלה מאוחר יותר כשיר "Take Off All Your Cool".
ב-4 ביוני 2019, קרפנטר חשפה את עטיפת האלבום. מאוחר יותר באותו יום, קרפנטר הכריזה רשמית על האלבום באמצעות חשבונות המדיה החברתית שלה ושתאריך השחרור הוא ב-19 ביולי 2019. קרפנטר חשפה את רשימת השירים למחרת.
הרפתקאות ברנרד וביאנקה
הסרט היה ההצלחה האחרונה של האולפנים עד תחילת התקופה שנהוג לכנות "הרנסאנס של דיסני" עם הפקת "בת הים הקטנה". לאור ההצלחה במכירות שלו, הפיקה חברת וולט דיסני, לראשונה בתולדותיה, סרט המשך: בשנת 1990 יצא לאקרנים "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה".
הסרט הופץ לראשונה בגרסה עברית בקלטות וידאו.
עין זיוון
עין זיוון (עֵין זִיוָן) הוא מושב של התק"ם הנמצא בצפון רמת הגולן. הקיבוץ נקרא על שמו של כפר צ'רקסי סמוך, הקרוי על שם עשב הזון. הקיבוץ נמצא דרומית להר אביטל, בגובה של 960 מטרים מעל פני הים, כ־2 ק"מ מערבית לקוניטרה. אנשי הקיבוץ סירבו להצעה לשנות את שם המושב ולקראו על שם לוי אשכול.
הכפר הצ'רקסי
עין זיוון היה אחד משנים עשר כפרים של ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן. בשנת 1967 התגוררו במקום כ־100 משפחות שהתפרנסו מגידול בקר ופלחה. לאחר מלחמת ששת הימים נותרו התושבים במקום, אולם בגלל חששות מפני העתיד במקרה שצה"ל יעזוב את רמת הגולן הם עזבו את הכפר כמו שאר תושבי ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן ועברו לסוריה.
הקיבוץ
הגרעין הראשון של הקיבוץ שהיה מורכב מבני קיבוצים וכן מתנדבים מחו"ל התיישב ב־23 בינואר 1968 בבתיו הנטושים של הכפר הצ'רקסי. תחילה שימשה הבאר במקום את המתיישבים, אולם בסוף הקיץ היא יבשה ומים הובאו לקיבוץ בכבאית עד להשלמת הנחת צינור מים על ידי מקורות שהוביל מים מברכת רם. לאחר שלוש שנים הוכרז הקיבוץ על ידי התנועה הקיבוצית כיישוב קבע.
כלכלת היישוב מתבססת על מטעי תפוחים ודובדבנים וזנים נשירים נוספים כגון נקטרינות ואפרסקים. בנוסף לכך יש לקיבוץ כרמי ענבים ליין, ושותפויות כלכליות ביקבי רמת הגולן, מחלבות רמת הגולן, עוף הגליל ועוד. ביישוב פעל בעבר מפעל הנעליים "זיוונית" וקודם לכן התקיים בו מפעל "סנדלי דפנה" שהיה שלוחה של מפעל הנעליים בדפנה, עשה עבורו עבודות גימור וייצר מוצרי הנעלה מפלסטיק. בעקבות קשיים כלכליים נסגר מפעל זיוונית ופעילותו הועברה למפעל האם בדפנה.
סמוך לקיבוץ נמצא מעבר הגבול היחיד בין ישראל לסוריה: מעבר קוניטרה. מול הכניסה לקיבוץ נמצא אתר הנצחה לגדס"ר 134.
הקיבוץ מסווג כיום כקיבוץ מתחדש, והוא פותח את שעריו להרחבה קהילתית למשפחות צעירות.
ביישוב מתקיימת מערכת חינוך בלתי פורמלי לכיתות א'-י"ב, ופעוטון.
שמשון חלפי
שמשון חלפי (18 בדצמבר 1911 - 23 בינואר 1997) היה משורר, מחזאי ומתעד שיחות עם ראשוני תל אביב. היה בעלה של המשוררת והפסלת מרים ברוך חלפי, אביה של המשוררת רחל חלפי ואחיו הצעיר של אברהם חלפי.
חלפי עלה לארץ ישראל ב-1926. עבד בחקלאות ובסלילת כבישים והתגייס לבריגדה היהודית. הוא ערך תוכניות וביקורות קולנוע בקול ירושלים, כתב מחזות ועבד בעיריית תל אביב-יפו כמנהל המדור לאמנויות. על ספרו "דרכים" זכה בפרס אקו"ם לספרות.
ב-1995 זכה חלפי בתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו" על פועלו לתיעוד סיפוריהם של ראשוני תל אביב.
ב-2010 יצא אלבום אוסף משיריו, ובו השתתפו גם מוזיקאים עכשוויים כשלומי שבן, מרינה מקסימיליאן בלומין, נתן סלור ויסמין אבן. רבים משיריו הולחנו על ידי מיטב המלחינים הישראליים; ביניהם "סתיו" שהולחן על ידי משה וילנסקי וזכה בפרס ראשון בפסטיבל בינלאומי ב-1962 - בסופוט שבפולין. השיר נשלח לתחרות על ידי קול ישראל וביצעה אותו אסתר עופרים.
ב-2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של שמשון ומרים חלפי בתל אביב.
לייטי סנה
לייטי סנה (בספרדית: Leïti Sène; נולד ב-30 באוקטובר 1998) הוא שחקן וזמר ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה וקריירה
לייטי סנה נולד ב-30 באוקטובר 1998, בברצלונה שבספרד. כילד, התשוקה שלו לריקוד הובילה אותו להתחיל הן בקריירה מוזיקלית והן בקריירת משחק. בהמשך, החל את הקריירה שלו עם בן דודו בלהקת סמקסן (בספרדית: Samxsen). ביוני 2019 הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלו, Joël, מתוכו יצא הסינגל "Galarina".
בשנת 2018 השתתף בסדרת הטלוויזיה "ברוכים הבאים למשפחה" ששודרה בנטפליקס. בשנת 2020 הצטרף לסדרת הטלוויזיה שהובילה לפריצתו הבינלאומית, "אליטה". הוא הצטרף לעונה השלישית של הסדרה, לצד עומר איוסו ומינה אל חמני וגילם את מאליק, בן זוגה של אל חמני שנמצא בארון ובוגד בה עם אחיה, איוסו.
מוד אדמס
מוד אדמס (בשוודית: Maud Adams; נולדה ב-12 בפברואר 1945) היא שחקנית שוודית הידועה במיוחד בשל שני תפקידים שונים בהם גילמה את נערת בונד בשני סרטי ג'יימס בונד. "האיש בעל אקדח הזהב" (1974) וכגיבורה ששמה כשם הסרט "אוקטופוסי" (1983).
שנותיה הראשונות
היא רצתה בתחילה לעבוד כמתורגמנית מכיוון שהיא מדברת חמש שפות באופן שוטף.
היא התגלתה ב-1963 בחנות בידי צלם שביקש לצלם אותה, הוא שלח את הצילום לתחרות מיס שוודיה אותה ארגון המגזין אלר (Allers). אדמס זכתה בתחרות ומאז נסקה קריירת הדוגמנות שלה.
קריירה
מיד אחרי כן היא הופיעה בסרטו העתידני של נורמן ג'ואיסון Rollerball, ובמספר סרטים אירופאים, וכן במותחן Tattoo עם ברוס דרן. אלברט ברוקולי, מפיק סדרת ג'יימס בונד, זכר אותה לטובה והיא התבקשה לשוב כגיבורה ששם הסרט קרוי על שמה אוקטופוסי, שם גילמה את דמותה של אשה מסתורית ואקזוטית, בעלת אי פרטי העומדת בראש ארגון הברחה בינלאומי, בו חברות נשים צעירות ויפהפיות, גם כן לצדו של רוג'ר מור. בשני סרטי ג'יימס בונד שיחקו לצדה של אדמס שחקניות שוודיות: קריסטינה וייבורן כמגדה ב"אוקטופוסי" ובריט אקלנד כמרי גודנייט ב"האיש בעל אקדח הזהב". היא גם הופיעה בתפקיד ניצבת בסרט ג'יימס בונד "רצח בעיניים" (1985).
חייה האישיים
בהמשך ניהלה מערכות יחסים עם השחקן רייד סמיט וסטיבן זקס, מנתח פלסטי.
היא נישאה לבעלה הנוכחי, המגשר והשופט בדימוס, צ'ארלס רובין ב-1999.
ג'ון גלן
ג'ון הרשל גלן הבן (באנגלית: John Herschel Glenn Jr; 18 ביולי 1921 – 8 בדצמבר 2016) היה טייס קרב, אסטרונאוט, ופוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית. היה האסטרונאוט האמריקאי השלישי שהגיע לחלל, והראשון שהשלים הקפה של כדור הארץ. ייצג את אוהיו בסנאט במשך ארבע קדנציות בשנים 1975–1999. ב־1998, בגיל 77, חזר לחלל על סיפון מעבורת החלל דיסקברי, ובכך היה לאסטרונאוט המבוגר ביותר בהיסטוריה.
ראשית חייו
גלן נולד בעיירה קיימברידג' באוהיו, ולמד הנדסה בקולג' מסקינגום במדינה.
שירות צבאי
גלן התגייס לבית הספר לטיסה של הצי האמריקאי ב־1942, וב־1944 הוצב ליחידת הנחתים VMO-155 וביצע משימות תקיפה נגד כוחות נ"מ יפניים באיי מרשל. ב־1945 עבר לבית הספר של הצי לטייסי ניסוי בפטוקסנט ריוור, מרילנד, וקודם לדרגת קפטן. אחרי סיום המלחמה הוצב גלן בגואם וביצע טיסות סיור מעל סין. ב־1948 היה מדריך טייס ב־טקסס, אולם שאף לעבור לקוריאה. כשהגיע לשם, בדרגת מייג'ור, כאיש הצי, הצליח להשתלב במשימות של חיל האוויר, להטיס מטוס F-86 סייבר ולהפיל שלושה מטוסי מיג – על כך זכה בכינוי "MiG Mad Marine". ב־1953 חזר לבית הספר לטייסי ניסוי של הצי, במסגרתו ביצע את הטיסה העל־קולית הראשונה מחוף לחוף – מקליפורניה לניו יורק ב־3 שעות, 23 דקות ו־8 שניות.