cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תליון פגמלין
תליון פגמלין (פיגמליון), הידוע גם כמדליון דואימס (בצרפתית: Douïmès) הוא מדליון או תליון זהב קטן שנמצא ב־1894 בנקרופוליס "דואימס" בקרתחדשת העתיקה. זאת הכתובת הפיניקית העתיקה ביותר הידועה שנמצאה בצפון אפריקה.
הכתובת כוללת התייחסות ל"פגמלין" (בכתיב חסר כנהוג בפיניקית), המתפרש כפיגמליון מלך צור – המלך בימיו נוסדה קרתחדשת על־ידי אחותו דידו. מקובל כי התליון נוצר בנפרד מההקשר הארכאולוגי שלו, בשלב מוקדם יותר.
הכתובת
הכתובת ידועה כ־KAI 73, ותוכנה הוא:
הכתובת פותחת בהקדשה לעשתרת ול"פגמלין" – הוא, כאמור, פיגמליון מלך צור; בהקשר זה הוא זוכה לכבוד אלוהי. השם "פדי" זהה לשם מלך עקרון מכתובת עקרון, מכתובות על חרסים מהעיר ומכתובות סנחריב; ייתכן שהשם מורכב מהרכיבים "פדי־חלץ", וייתכן שהשם הוא "פדי" בלבד. מקדיש הכתובת הקדישה לאחר שניצל ("חולץ") מאיזו צרה בידי ופיגמליון.
סחרחורת
סחרחורת היא תחושה של תנועה עצמית או סביבתית ללא שינוי ממשי בסביבה או במיקום האדם. המונח אינו מוגדר היטב והוא יכול לכלול תופעות של ורטיגו, של הרגשות של אי שיווי המשקל, לפעמים עם בחילות והקאות, הרגשת טרום עלפון. הוורטיגו הוא הסחרחורת החמורה, שבה בדרך כלל יש הרגשה ברורה שהסביבה מסתובבת ונוטים ליפול. הסחרחורות מסוג אחר מוכרות באנגלית כ-dizziness.
כיצד נגרמת סחרחורת
באוזן הפנימית קיים איבר שיווי המשקל העשוי שני שקים מלאי נוזל (Saccule, Utricle) ושלוש תעלות חצי קשתיות (Semicircular canals) מלאות נוזלים, כל חלק קולט תנועה ממישור אחר. אם תנועה זו מפוענחת באופן לא תקין על ידי המוח אזי היא יכולה להתפרש כסחרחורת. לעיתים המוח קולט גירוי עצבי אף על פי שאין כל תנועה, ותופעה זו יכולה לקרות כשמערכת שיווי המשקל באחת האוזניים אינה מתפקדת באופן תקין, או כשיש מקור גירוי לא סימטרי במערכת. למשל - הבדלי לחץ או טמפרטורה בתעלות האוזן החיצוניות, בעיה עצבית-תחושתית או מוחית מקומית ובעיית ראייה, בעיות אורתופדיות, הפרעה בתחושה מהרגליים, בעיות צוואר וגב. סחרחורת יכולה גם להיגרם (או להחמיר) בשל גורמים לא מקומיים כמו תת לחץ דם, הפרעה הורמונלית, אנמיה, עייפות, תזונה לקויה, הפרעה באספקת חמצן או גלוקוז למוח, חסר ויטמין B12, אלכוהול, קנאביס ומגוון תרופות.
הסיבות לסחרחורת
מצבים רבים גורמים לסחרחורת מכיוון שאיברים רבים של הגוף נדרשים לשמירה על האיזון, כולל אברי שיווי המשקל שבאוזן הפנימית, העיניים, השרירים, השלד ומערכת העצבים. גורמים גופניים נפוצים לסחרחורת כוללים:
אבחון
לעיתים קרובות ניתן למצוא את סיבת הסחרחורת ברשימת הסיבות השכיחות. מאחר שמערכות רבות קשורות לשיווי המשקל, יש לעיתים צורך באבחון ובדיקה אצל רופא המשפחה, ולעיתים גם אצל רופא אף אוזן וגרון, נוירולוג או רופא עיניים. בדיקות דם ובדיקות שמיעה מוסיפות בחלק מהמצבים מידע חשוב לטיפול. יש לזכור שלא רק האוזן הפנימית משפיעה על הופעת סחרחורות, ולמעשה חולים רבים הסובלים מסחרחורת אינם סובלים מבעית אוזן פנימית כלל או סובלים משילוב של גורמים.
תחנת הכוח חיפה
תחנת הכוח חיפה היא תחנת כוח של חברת החשמל בחיפה. זו התחנה הקיטורית הראשונה של חברת החשמל, והצפונית מבין 5 התחנות הקיטוריות בישראל.
היסטוריה
ב־1935 הוקמה בסמוך לשפך הקישון תחנת כוח חדשה בטכנולוגיה קיטורית, הראשונה שהוקמה בטכנולוגיה זו בארץ, בהספק של 30 מגה-ואט, שהופעלה באמצעות מזוט כחומר דלק. תחנה זו הובילה להגדלת יכולת הייצור הכללית של חברת החשמל כמעט פי 3. יחד עם הקמת התחנה, עברו לחיפה גם המשרדים הראשיים של חברת החשמל, ששכנו קודם לכן בתל אביב. משרדים אלו שוכנים עד היום באזור חיפה. תחנת כוח זו איפשרה את פיתוח התעשייה הכבדה באזור חיפה, שנסמכה על זרם החשמל שהופק בתחנה. בשנים הראשונות של המדינה הורחבה התחנה ונוספו לה שתי יחידות ייצור בהספק כולל של 60 מגה-ואט. כל יחידות ייצור אלו נקראות בשם חיפה א'.
ב־1962 הורחבה התחנה ונוספו לה שתי יחידות ייצור בהספק כולל של 150 מגה-ואט ('חיפה ב'). המניע להרחבת התחנה היה פיתוח התעשייה באזור, והתכנון להפעלת המוביל הארצי. תכנון חיפה ב' נעשה על ידי חברת AEG, והמימון היה מכספי השילומים. תחנות חיפה א' וחיפה ב' הושבתו במהלך השנים, ואינן פעילות כיום.
ב־1962 נחנכה תחנה כוח סודית בנשר, בשם 'תחנת הכוח אורים', שנועדה לספק צורכי חירום במקרה של פגיעה בתחנת הכוח חיפה. תחנה זו הייתה בהספק של 20 מגה-ואט, והייתה הראשונה בארץ בטכנולוגיית טורבינת גז תעשייתית.
ב־1967 נחנכה תחנת חיפה ג', שהכילה שתי יחידות ייצור בהיקף כולל של 282 מגה-ואט.
בשל בעיית זיהום האוויר שיצרה התחנה במפרץ חיפה (יחד עם מפעלי התעשייה הכבדה), עברה התחנה ב־1992 לייצור חשמל באמצעות מזוט דל-גופרית.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הוסבה תחנת חיפה ג' להפעלה באמצעות גז טבעי. ההפעלה בפועל התעכבה עד לסיום עבודות בניית צינור ההולכה של גז טבעי לתחנה. במקביל, הושבתה תחנת חיפה ב'.
ב־2011 נחנכו שתי יחידות ייצור חדשות בתחנת חיפה בטכנולוגיית מחזור משולב, בהיקף ייצור כולל של 748 מגה-ואט. בראשית 2014 הוסרו חלק מהארובות ממבנה התחנה, בשל השינוי בטכנולוגיית הייצור והתייתרות הצורך בהן.
ב-31 במרץ 2018 הושבתה חיפה ג' לצמיתות. עד אז, הייתה זאת יחידת הייצור הוותיקה ביותר שנמצאה בשימוש מבין כל יחידות הייצור של חברת החשמל.
בניין רוטנברג
במקביל לבניית תחנת הכוח א' ב-1935 הוקם גם בניין משרדים לייד התחנה. אל הבניין עברה הנהלת החברה ובקומה השלישית נבנה משרדו של פנחס רוטנברג. לאחר פטירתו של רוטנברג המשיך הבניין לשמש כמשרדי החברה. הבניין והמשרד עברו תהליך שימור והוגדרו אתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
טיפיקון
טיפיקון (יוונית Tυπικό או Τυπικό της Εκκλησίας "טיפיקון הכנסייה" או Εκκλησιαστικό Τυπικό - "טיפיקון כנסייתי" או Λειτουργικό Τυπικό - "טיפיקון ליטורגי") הוא סידור המכיל הוראות והנחיות בדבר התפילות והטקסים של הכנסייה האורתודוקסית, והערוך בצורת לוח שנה מתמשך. הוראות הטיפיקון נוהגות אגב מספר שינויים גם בכנסיות הקתוליות המזרחיות הנוהגות לפי הליטורגיקה האורתודוקסית.
ראשיתו של הטיפיקון במנזרים שהוקמו בתקופת הנצרות המוקדמת, ומטרתו הייתה לארגן ולסדר את אורחות החיים במנזרים. שניים מהמנזרים המוקדמים - הלאורה במנזר מר סבא שבנחל קדרון ומנזר יוחנן הקדוש בקונסטנטינופול - השפיעו על הליתורגיקה האורתודוקסית ועל הטיפיקון יותר מהאחרים:
שיכוך כאב
שיכוך כאב (בלועזית: אַנַלגֶזיה או אנלגטיקה) היא דרך (לרוב תרופתית) להעלאת סף הרגישות לכאב אצל אדם הסובל מכאבים, מבלי שהאדם יגיע למצב אובדן הכרה ומבלי לפגוע בתחושת המגע. כאב הוא תגובה חושית של הגוף לנזק פיזי או לדלקת. שיכוך הכאב יכול להיעשות בדרך פרמקולוגית, או באחת ממגוון הדרכים המשלימות, והוא יכול להיות מקומי או לכלול את כל הגוף.
צורך בשיכוך כאב - הכאב הוא תשדורת של הגוף המיועדת להפנות את התודעה לבעיה גופנית. אולם לעיתים האדם מעדיף שהכאב ייפסק או שרמת הכאב תפחת באופן מלאכותי, לכן פותחו שיטות לשיכוך כאב. התייחסות לכאב כאל מחלה או בעיה בפני עצמה תורמת לתחושת הצורך בשיכוכו גם בקרב אנשי רפואה.
הרדמה - (או אלחוש; בלועזית: אנסתזיה) היא פעולה מכוונת של ערפול כל החושים לעיתים עד למצב של חוסר הכרה (הרדמה מלאה). ההרדמה נועדה לחסום תחושות בכלל וכאב בפרט. הרדמה שונה מאלחוש בכך שהיא פוגעת בכל התשדורת החושית ולא רק בחישת כאב. ביצוע ההרדמה מתבצע ברפואה המערבית בעזרת תרופות. גישות משלימות מציעות הרדמה על ידי דיקור, היפנוזה רפואית או שילוב של כמה מן השיטות.
קיימת גישה משלימה של ניהול כאב המציעה דרכים להפחית את רמת הכאב על ידי פעולות כגון היפנוזה או דמיון מודרך.
אופיואיד
האופיואידים נקראים גם תרופות נרקוטיות, אלו הן נגזרות תרופתיות של אופיום: מורפין, קודאין, אוקסיקודון, אקטיק, מתדון ועוד. האופיואידים גורמים לתחושת אופוריה, שיכוך כאבים, דיכוי נשימתי (כולל שיכוך שיעול) דיכוי תנועתיות המעי (כולל עצירות) ותלות פיזית (התמכרות פיזית).
האופיואידים עוברים את מחסום דם מוח ופועלים בצורה ישירה על מערכת העצבים המרכזית על מנת לשכך כאב.
מנגנון: האופיואידים פועלים על חוט השדרה על ידי עיכוב של שחרור מתווכי כאב למוח. וישירות על סינפסות של הגרעין הקשתי (arcuate nucleus) במוח. פעולה כפולה זו הופכת אותם מאוד יעילים בדיכוי כאב. הם מפעילים רצפטורים לאופיאטים, בעיקר מסוג μ - מדכאי GABA. רצפטורים אלה אחראים על שיכוך כאב ותחושה טובה גם באופן פיזיולוגי. אופיואידים אנדוגניים (endogenous opioids) הם חומרים המופיעים באופן טבעי במוח, לדוגמה אנדורפינים.
אופיואידים משמשים בעיקר לטיפול בכאבים שאינם ניתנים לבלימה באמצעים אחרים, כטיפול ראשוני לפציעות טראומטיות קשות (למשל לפצועים בשדה הקרב), לחולי סרטן בשלבים מסוימים או סופניים של המחלה, בזמן ניתוח וכדומה. שיווק מאסיבי של אופיואידים בשיטות מפוקפקות מוכר כתורם למגפת האופיואידים, בה נפטרו כ-47,600 אמריקנים ממנת יתר ב-2017.
מדכאי דלקת שאינם סטרואידים
NonSteroidal Anti-Inflammatory Drugs נקראים בקיצור NSAIDs. הקבוצה העיקרית והנפוצה של משככי כאבים. בהם: אספירין, איבופרופן (אדוויל, נורופן, אדקס ועוד), דיקלופנק (ולטרן, אביטרן ועוד) נפרוקסן (נקסין, פוינט וכו') ועוד רבים. כשמם כן הם, אינם רק משככי כאב אלא גם מדכאים את שאר התגובות הדלקתיות ובעיקר מורידים חום (אנטיפיורטיים).
מנגנון: ה-NSAIDs פועלים על ידי עיכוב (חלקם עיכוב תחרותי וחלקם עיכוב קבוע) של האנזימים ממשפחת ציקלואוקסיגנאז - Cyclooxygenase או בקיצור COX. אנזים זה הכרחי ביצור האנדוגני של פפטידים קצרים בשם פרוסטגלנדינים. הפרוסטגלנדינים אחראים על גירוי תחושת כאב, הגדלת חדירות הרקמה (בצקת), כיווץ הברונכי והצמדות טסיות דם (הגורמת לקרישת דם).
NSAIDs משמשים בעיקר לשיכוך כאבים קלים עד בינוניים והורדת חום. שימושים נוספים:
מאלחשים (חומרי הרדמה)
משפחת תרופות גדולה בפני עצמה. המאלחשים גורמים ל-4 שלבים של אלחוש:
מנגנון: רוב המאלחשים באינהלציה ובהזרקה פועלים על ידי דיכוי לא סלקטיבי של מערכת העצבים. בהיותם מולקולות שומניות הם חודרים למשתית (Matrix) השומנית של תאי העצב ומונעים הולכה חשמלית. חלקם מעכבים ישירות תעלות יונים מופעלות נוירוטרנסמיטורים.
המאלחשים משמשים לשיכוך תחושה וכאב לזמן קצר. בעיקר בביצוע ניתוחים. הרדמה בניתוח דורשת רופא מרדים מומחה. מאלחשים משמשים לשיכוך כאב במינון נמוך יותר ולהרדמה חלקית או מלאה במינונים גבוהים יותר.
סדר הטיפול
על פי המלצת ארגון הבריאות העולמי, סדר הטיפול נקבע על פי שיטת "מעלית הכאב" על ידי מדידת עוצמת הכאב באמצעות סרגל כאב ומתן טיפול לפי העוצמה הנמדדת.
הטיפול התרופתי ניתן מסביב לשעון בפרקי זמן קבועים, וטיפול בכאב מתפרץ נעשה באמצעות מנות הצלה (תוספת קטנה של משככי כאבים נוספים). מתן התרופה עשוי להיות משולב במתן אדג'וונטים או נוגדי דלקת.
לכאב קל, נהוג להתחיל במתן תרופה שאינה נרקוטית, אם לא חלה הקלה או בכאב בינוני, משלבים מתן תרופה שאינה נרקוטית עם תרופה נרקוטית חלשה, והיה וגם שילוב זה לא גורם שיכוך הכאב, עוברים למתן אופיאטים חזקים. בכאב אקוטי חזק, ניתן להתחיל באופיואידים חזקים כבר בשלב הראשון, לשיכוך כאב מיידי.
אלרואי (ספר)
מה שהפריע לד'יזראלי יותר מכל בסיפור חייו של אלרואי זה שהוא לא היה צריך להילחם רק בשלטונות ממלכת פרס, אלא גם בדעות היהודים שהיו נגדו מחמת יראתם את מלך פרס. ייתכן והוא רצה לגנות את היהודים שממירים את דתם או שמשלימים עם מצבם הנחות, עם היותם חסרי זכויות במדינות בהם הם חיים.
טריטון (מיתולוגיה)
טריטון (יוונית: Τρίτων) הוא אל ים ושליח המצולות במיתולוגיה היוונית.
משפחתו
בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה. ביתו היא פאלאס (להבדיל מהגיגאנט פאלאס, שהיה בכלל גבר), שהתאהבה בזאוס ונהרגה בשוגג בידי ביתו וחברתה, אתנה. את גלימתה של חברתה המתה היא לקחה וצירפה את שמה של פאלאס לשמה שלה, כך ששמה המלא היה פאלאס-אתנה. טריטון מתואר כאביהם ומנהיגם של הטריטונים.
תיאוריו
בדומה לאביו, טריטון נושא עמו קלשון בעל שלוש שיניים. אולם, סמלו המיוחד הוא קונכייה של חצוצרה אצילה, שבה הוא היה נושף כמו בחצוצרה כדי להרגיע או לעורר את נחשולי וגלי הים. הקונכייה הזו יכלה להפיק צלילים כה נוראיים, שהם אף הצליחו להבהיל את הענקים, שהחלו נסים על נפשם עם הישמע צליליה.
הוא בדרך כלל מתואר כבן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג.
בספר מטמורפוזות מאת אובידיוס מופיע טריטון ומרגיע את הים: "נחו ימים מזעפם, כי אדון-עלימים [נפטון] הניח את קלשונו הנורא – יצוה לגלים וישקטו. הוא גם לטריטון יקרא ועלה בתגלתו מן המים, השבלולים מכסים את שכמו וכתפיו כאדרת." (ראו: מטמורפוזות, א'. תרגום: שלמה דיקמן).
טריטון ואיניאס
טריטון מופיע גם במיתולוגיה הרומית. ב"איניאדה" מאת ורגיליוס מסופר כי מיזנוס, החצוצרן של איניאס, הזמין את טריטון לתחרות נשיפה בחצוצרה. בתגובה, טריטון הטיל אותו אל תוך הים כעונש על גאוותו.
מחוות לאורך ההיסטוריה
דמות הטריטון, כדמות גברית בעלת מיניות בולטת מופיעה ביצירות אמנות רבות, החל מן האמנות הרומית ובייחוד בפיסול של תקופת הבארוק.
על שמו של טריטון קרוי טריטון, הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו קרוי בשמו של אל הים הרומאי נפטון – הוא פוסידון בקרב היוונים.
מסדר אורנג'
מסדר אורנג (באנגלית: Orange Order) הוא מסדר אחווה פרוטסטנטי שהוקם והתבסס בצפון אירלנד ויש לו גם נוכחות משמעותית בסקוטלנד, קנדה, אוסטרליה ובמערב אפריקה.
היסטוריה
מסדר אורנג' נוסד ב-21 בספטמבר 1795 במחוז ארמה בצפון אירלנד. הוא הוקם בתקופה של קונפליקטים קשים בין הקתולים לפרוטסטנטים כגוף שנועד להגן על חירויות פרוטסטנטיות אזרחיות ודתיות, נוכח הדרישות ההולכות וגדלות של הקתולים לאמנציפציה.
בין הקתולים והפרוטסטנטים בתחומה של אירלנד שררה מאז ומעולם טינה ועוינות. העוינות הוחרפה במידה רבה במאה ה-17 בשל מספר גורמים: הכניסה של מתיישבים פרוטסטנטיים לפרובינציית אלסטר בצפון אירלנד, מרד 1641 (מרד של הקתולים כנגד השלטון האנגלי והמתיישבים הפרוטסטנטים) וכן המלחמה ב 1688-1691 בה ניסה המלך הקתולי ג'יימס השני לשמר באירלנד את הכוח שאיבד באנגליה. בשנות ה-90 של המאה ה-18 פרצו במחוז ארמה עימותים חריפים בין קבוצת חקלאים פרוטסטנטיים הידועה בשם "פיפ או דיי בויז" לשכניהם הקתוליים ("המגנים הקתוליים"). ב-1795 נערך עימות קשה בין שתי הקבוצות הללו בצומת הדרכים ששמה "היהלום", ומכאן בא שמו של האירוע, "קרב היהלום". אחרי עימות זה, בו הובסה הקבוצה הקתולית, ה"פיפ או דיי בויז" צעדו אל ביתו של ג'יימס סלואן ששכן בעיירה הסמוכה לאזור הקרב ובו החליטו על הקמתו של מסדר האורנג' כחברה סודית שהלכה והתרחבה לסניפים בכל רחבי אירלנד ובהמשך בבריטניה הגדולה ובמושבותיה השונות. חברי המסדר היגרו אל מדינות שונות שהיו תחת שליטה של בריטניה, וכך סניפי המסדר התרחבו אל מסביב לעולם.
עקרונות
דתו של המסדר היא נצרות פרוטסטנטית. בבסיס אמונתו עומדת "הפרוטסטנטיות המקראית", עקרונות הרפורמציה והיוניוניזם. אל המסדר מתקבלים רק אלה המודים באמונה בדת הפרוטסטנטית, מכל שכבות החברה. כללי המסדר אוסרים על מאמינים לא פרוטסטנטיים דוגמת קתולים, אורתודוקסים, מורמונים וכו' להצטרף לארגון. במסדר רואים חשיבות רבה בדיבר הרביעי - ואוסרים על החברים לעבוד או לעסוק בעבודה לא דתית ביום ראשון.
פעילות
תהלוכות הן חלק גדול מפעילות המסדר והוא נודע בעיקר בשל המצעדים השנתיים שהוא מקיים ב"עונת המצעדים" (אפריל- אוגוסט). שיא העונה הוא ב-12 ביולי, אז נערך המצעד הגדול והמפורסם מכולם ומציין את ניצחונו של המלך ויליאם מאורנג' על המלך ג'יימס השני בקרב הבוין שהתקיים בתאריך זה. המצעדים באירלנד נודעו בעולם בשל מהומות ומאבקים אלימים שהתרחשו בין פרוטסטנטים לבין קתולים או לאומנים איריים בעיקר כאשר המצעד עבר בסמוך לאזורי מגורים קתוליים. בזמן שהקתוליים ראו במצעדים אלו התרסות פוגעניות כלפיהם הבאות להפגין את עליונות הפרוטסטנטיות על הקתוליות בצפון אירלנד, טענו מנגד אנשי מסדר אורנג' כי זכותם להלך בדרכים ציבוריות. עם זאת, מרבית המצעדים חולפים בשקט.
מספר החברים במסדר היה בשיאו בשנות ה-60 של המאה ה-20, וכיום מספר החברים נמצא בירידה אך עדיין מונה כמה עשרות אלפים.
מבנה ארגוני
מרבית סניפי מסדר האורנג' ממוקמים באירלנד, אנגליה וסקוטלנד. סניפים גדולים קיימים גם בקנדה, ארצות הברית, מערב אפריקה ואוסטרליה. הסניפים בכל מדינה מתקיימים כגוף עצמאי, אך הסניף מציית לחוקי המסדר ונתון להחלטות של הלשכות שמעליו.לה אחת לשלוש שנים מתקיימת ועידה עולמית של מסדר האורנג'.
הארגון בנוי כפירמידה שבבסיסה סניפים פרטיים המפוזרים במדינה. כל חבר במסדר משתייך לסניף פרטי. כל סניף פרטי שולח נציגים ללשכה אזורית וכל לשכה אזורית שולחת את נציגיה ללשכה המחוזית. הלשכות המחוזיות שולחות נציג אל הלשכה המרכזית העומדת בראש המסדר.
מונטי פייתון בהופעה חיה בהוליווד בוול
מונטי פייתון בהופעה חיה בהוליווד בוול (אנגלית: Monty Python Live at the Hollywood Bowl) הוא סרט משנת 1982 של מופע חי של חבורת מונטי פייתון באמפיתיאטרון "הוליווד בול" שבהוליווד, לוס אנג'לס. הסרט, שהוא צילום בלתי ערוך של הופעה חיה, זכה להצלחה גדולה מאוד גם בבתי הקולנוע.
במופע השתתפו כל ששת חברי הקבוצה, גרהאם צ'אפמן, ג'ון קליז, טרי גיליאם, אריק איידל, טרי ג'ונס ומייקל פאלין, יחד עם שותפים נוספים שהופיעו גם בקרקס המעופף - קרול קליבלנד וניל אינס.
הפקה
המופע כלל עיבודים חיים למיטב המערכונים של מונטי פייתון, עיבודים מוזיקליים חדשים לכמה שירים שבוצעו, קטעים מיוחדים חדשים ושילוב הקהל בקטעי ההומור והנונסנס שלהם.
המופע כלל את המערכונים והשירים הבאים:
אבריל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארקטורוס
אַרְקְטוּרוּס (בעברית מזוהה עם עש המקראי) הוא הכוכב הבהיר ביותר בשמי הצפון והרביעי בבהירותו בשמים. למעשה הוא בהיר יותר מכל אחד מכוכבי המערכת α קנטאורי, אך בהירותם הכוללת של כוכבי המערכת כפי שהיא נראית לעין בלתי מצוידת גבוהה יותר. זהו גם הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים רועה דובים (Boötes) ופרוש שמו ביוונית הוא "שומר הדובים".
תכונות
ארקטורוס הוא ענק כתום, אשר רוב המימן שבליבתו הפך בתהליך של היתוך גרעיני להליום וכעת מתבצע היתוך נוסף רק בשכבות החיצוניות שלו. מסתו של ארקטורוס, 1–1.5 מסות שמש, אינה גדולה מספיק כדי שההליום שבליבה יותך לפחמן ולכן אין יותר פעילות גרעינית בליבתו, וכאשר ייגמר המימן גם בשכבות החיצוניות יהפוך ארקטורוס לננס לבן. מכיוון שמסתו של ארקטורוס דומה למסת השמש, ניתן לשער שהשמש תעבור תהליך דומה בעוד 4–5 מיליארד שנים.
נחמה פוחצ'בסקי
נחמה פיינשטיין-פוחצ'בסקי (ידועה בכינויה: נֶפֶ"ש) (ט"ו בניסן ה'תרכ"ט, 27 במרץ 1869, בריסט – ז' בסיוון ה'תרצ"ד, 21 במאי 1934, ראשון לציון) הייתה איכרה, סופרת, שופטת וסופרז'יסטית, מחלוצות ראשון לציון.
ארקטורוס
תכונות
בהירותו הנראית של ארקטורוס משתנה מעט (כ-0.04 דרגות) במחזוריות של כ-8.3 ימים. השתנות זו נובעות מתנודות בקוטרו של הכוכב, שמתרחב ומתכווץ לסירוגין. השתנות זו אופיינית לענקים אדומים ובולטת יותר ככל שהטמפרטורה נמוכה יותר. חלק ניכר מהקרינה של ארקטורוס נמצאת בתחום התת אדום ואינה נראית לעין.
נחמה פוחצ'בסקי
ביוגרפיה
נולדה ב-1869 בבריסק שבאימפריה הרוסית. בהיותה בת תשע עברה משפחתה לעיר צריצין שבדרום רוסיה. בגימנסיה התאהב בה בן אצילים רוסי. אביה חשש מכך וגם הסתייג מהשפעת התרבות הרוסית, ולכן הוציאה מהגימנסיה ושכר עבורה מורה פרטי יהודי – ר' ברל'ה. בנעוריה התכתבה עם יל"ג, שכתביו השפיעו עליה עמוקות. היא שלחה לו משיריה, והוא עודדה:
ארקטורוס
תכונות
מדידות מדויקות של מיקומו של ארקטורוס מראות על שינויים קטנים שיכולים להצביע על קיומו של בן זוג עמום לפחות פי 20 מארקטורוס ושנמצא במרחק קטן למדי ממנו. כמו כן ארקטורוס נע ביחס למערכת השמש במהירות של כ-122 קילומטרים בשנייה ומשנה את מיקומו ביחס לשאר הכוכבים בכ-2.3 שניות קשת בשנה, ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן של כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה.
היסטוריה
במיתולוגיה היוונית ארקטורוס, כמו גם הקבוצה לה הוא שייך, מונה על ידי זאוס לשמור על קליסטו ובנה ארקס, אותם הפך לדובים (מיוצגים על ידי קבוצות הדובה הגדולה והדובה הקטנה), ומכאן מקור שמו - "שומר הדובים" ביוונית.
בסין העתיקה היה הכוכב חלק מקבוצת "קרן" ושמו בסינית הוא "הקרן הגדולה" (角宿, Pinyin: Jiǎo Xiǔ).
בהוואי עובר הכוכב בזנית ולכן שימש את הפולינזים לצורכי ניווט ימי - כאשר היה הכוכב בזנית ידעו הימאים שהם נמצאים בקו הרוחב של האיים.
בתנ"ך של המלך ג'יימס תורגם הפסוק ל"העושה ארקטורוס, אוריון ופליאדות." ובהמשך הספר מתורגם הפסוק כ"תנחה את ארקטורוס עם בניו", כלומר היו שזיהו את המילה "עש" או "עיש" המקראית עם הכוכב ארקטורוס.
נחמה פוחצ'בסקי
ביוגרפיה
ביתה היה הבית השני בראשון לציון (אחרי ביתו של דוד יודילוביץ) בו דברו עברית. הוא היווה מקום מפגש תרבותי לצעירי המושבה ולסופרים עברים. שני ילדיה הראשונים נפטרו בצעירותם. בשנת 1896 נסעה לרוסיה עם עשהאל בנה, ואילו יחיאל מיכל נשאר בארץ. היא שבה לאחר שנה וחצי.
ארקטורוס
היסטוריה
כוכב 'עש' מוזכר גם בפיוטים רבים בימי הביניים בעקבות הפסוק בספר איוב. אחד הפיוטים המרכזיים בתפילת יום הכיפורים 'מראה כהן' מתאר את הכהן הגדול בצאתו מ"בית קדשי הקדשים" בשלום, כמראה 'עש כימה וכסיל בפאתי דרום'.
יש הסוברים שכוכב זה קשור לאלה עשתרת ועשתר עש-סתר.
נחמה פוחצ'בסקי
ביוגרפיה
היא הקימה את "חברת לינת-צדק" שיועדה להלנה של עוברי אורח ופועלים עניים. חברה זו התפתחה לחברת סעד לנצרכים ולחולים. הקימה את אגודת דבורה ללימודי עברית לנשים. הייתה ממקימות האגודה הראשונה בארץ ישראל לשוויון זכויות לאשה (התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל).
בשנת 1909, כאשר הגיעו משפחות תימניות לראשון לציון, סייעה להן פוחצ'בסקי להתאקלם. היא נקראה בפיהם "אמא של התימנים". היא סייעה בעיקר לנשים, אותן לימדה עברית. בסמוך לבית הכנסת הגדול, במקום הייתה בעבר שכונת התימנים, מצוי רחוב הנקרא על שמה.
בשנת 1919 באספה כללית של המושבה שהתקיימה, הוחלט לתת זכות בחירה לתימנים (הפועלים) ולנשים. בהחלטה שוריין מקום לשתי הנשים הראשונות שתקבלנה את מספר הקולות הרב ביותר מבין הנשים ולהכניסן לוועד ללא קשר למספר הקולות שיקבלו הגברים. התוצאה הייתה מפתיעה ונחמה פוחצ'בסקי זכתה במספר הקולות הרב ביותר. על פי התקנון, חבר הוועד שזוכה במספר הקולות הרב ביותר מוכתר כיושב ראש הוועד, ולפיכך הייתה נפ"ש צריכה להיות האשה הראשונה שתעמוד בראש ועד של מושבה. היא ויתרה על תפקיד זה, והסתפקה בתפקיד חברת ועד מן המנין. הנימוק הרשמי היה שמדובר בשעת חרום, תחילת התבססות השלטון הבריטי בארץ, והצורך לנהל משא ומתן עם השלטונות. התפטרותה הייתה בתנאי שהיא תקבע מי יבוא במקומה ולתפקיד נבחר על פי המלצתה מועמד שלא היה זה שהיה שלישי ברשימה אחריה ואחרי עדינה כהנסקי (שזכתה במקום השני).
בבחירות לאספת הנבחרים שנערכו ב-19 באפריל 1920 נבחרה כאחת מחמש הצירות של התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. בסך הכול באותן בחירות נבחרו 14 נשים מתוך 314 צירים.
סיפורה של חמדה בן-יהודה "אותן הציפורים", העוסק בביקורים אצל איכרה בשם נחמה, מדבר על פוחצ'בסקי, שהייתה ידידתה.
יצירתה וכתביה
כתיבתה מאופיינת במחאה על מצב הנשים ביישוב. היא מאופקת ומכילה בדרך כלל דיאלוג פנימי נואש. היא עוסקת בדרך כלל בנשים מדוכאות, אך גם בגברים חלשים ומנוצלים.
מסע האלף
מסע האלף (איטלקית: Spedizione dei Mille) הוא הכינוי שניתן למבצע צבאי שהתרחש ב-1860 בפיקודו של ג'וזפה גריבלדי, בו הביס את ממלכת שתי הסיציליות כוח של כאלף מתנדבים, מה שהוביל לפירוק הממלכה ולסיפוח שטחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לאיטליה המאוחדת.
רקע
לאחר סיפוח הדוכסות הגדולה של טוסקנה, דוכסות מודנה, דוכסות פארמה ורומאניה לממלכת סרדיניה-פיימונטה במרץ 1860, שמו הלאומנים האיטלקים את עיניהם אל ממלכת שתי הסיציליות, שכללה את סיציליה ואת דרום חצי האי האפניני, וראו את כיבושה כשלב הבא וההכרחי בדרך לאיחוד איטליה.
בתחילת השנה היה גריבלדי בג'נובה, שם תכנן את המסע לכיבוש סיציליה ונאפולי. לגריבלדי הייתה תמיכה סמויה מצד הממלכה המאוחדת, שהייתה מודאגת עקב התקרבותם של הנאפוליטנים לאימפריה הרוסית, כחלק מניסיונם של הרוסים לבסס נוכחות בים התיכון, שכן חשיבותם האסטרטגית של נמלי סיציליה התגברה עם כריית תעלת סואץ. בנוסף, רצתה בריטניה ליצור תנאים כלכליים נוחים לרכישת כמויות גדולות של הגופרית הסיצילאנית בתחילת עידן אוניות הקיטור.
ההפלגה לסיציליה
טרם תחילת המסע, נחתה בסיציליה קבוצה בראשותו של פרנצ'סקו קריספי במטרה לזכות בתמיכתם של אנשי מאפיה מקומיים.
ב-6 במאי 1860 יצא המסע לדרך. גריבלדי וכוחותיו הפליגו מג'נובה שבצפון איטליה בספינות "פיימונטה" ו"איל לומברדו" שנרכשו מג.ב. פושה. הכוח מנה כאלף מתנדבים, בהם גם נשים. ב-7 במאי ביצעו הספינות עצירה קצרה ליד צוק טלאמונה שבדרום טוסקנה לקבלת מים ונשק מהכוחות הפיימונטים, ומשם המשיכו לסיציליה.
ב-11 במאי עגנו הספינות בעיר מרסלה שבקצה המערבי של סיציליה. ספינות בית בורבון, ששלט בממלכת שתי הסיציליות באותה תקופה, תקפו את הכוח. הספינה "פיימונטה" נלכדה, ואילו "לומברדו" נפגעה וטבעה, אך פינויה הושלם לפני כן.
ב-14 במאי, בעת ששהו האלף בסאלמי, הודיע גריבלדי על שאיפתו להיות שליט סיציליה בשמו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
קלאטאפימי ופאלרמו
ב-15 במאי ניצחו האלף את הקרב הראשון במערכה, כשלחמו בקלאטאפימי מול כ-2,000 חיילים נאפוליטנים. ניצחונם לא היה מכריע וחד-משמעי, אך בעקבותיו עלה המורל בקרב חיילי האלף, ובמקביל ירד אצל הנאפוליטנים, שהחלו להרגיש כי ננטשו. בינתיים, עלה מספר הלוחמים בכוחו של גריבלדי לכ-1,200 עם הצטרפות תושבים מקומיים.
ב-27 במאי הטיל הכוח מצור על פאלרמו, בירת האי. על העיר הגנו כ-16,000 איש, אך הם היו תחת פיקודו של הגנרל פרדיננדו לאנצה בן ה-75, שהיה מבולבל וביישני. כוחותיו של גריבלדי תקפו את קו ההגנה החיצוני של העיר בשני צירים, ובו בזמן הותקפו חיילי פאלרמו גם על ידי חלק מהאוכלוסייה המקומית, בנוסף לכ-2,000 אסירים שברחו מבתי הסוהר המקומיים. לאחר שחייליו של לאנצה נסוגו מרוב עמדותיהם, הורה הגנרל על הפצצות מסיביות, שנמשכו שלושה ימים, וגבו את חייהם של כ-600 תושבים. ב-28 במאי, יום לאחר תחילת המתקפה, שלט גריבלדי ברוב חלקי העיר והכריז על ביטול מרותו של בית בורבון. לאחר יום נוסף, ביקש לאנצה להכריז על הפסקת אש. כשהגיעה לעיר יחידת תגבורת נאפוליטנית, שחייליה היו מצוידים בנשק רב ומאומנים היטב, היה עלול גריבלדי להקלע לבעיה מבחינה צבאית, אך הוא ניצל הודות לכניעתו של לאנצה. לבסוף נחתם הסכם שביתת נשק, בתיווכו של אדמירל בריטי, והכוחות הנאפוליטנים עזבו את הנמל.
נסיגת כוחות נאפולי וכיבוש מילאצו ומסינה
כוחות בורבון קיבלו הוראה לנוע למזרח האי ולפנותו מתושביו. הנאפוליטנים הצליחו אמנם לדכא מרד בהנהגתו של ניקולא פאבריצי, שפרץ ב-31 במאי בקטניה, אך הצלחה זו איבדה את משמעותה עם מתן הפקודה לעזוב לכיוון מסינה. בשלב זה, הערים היחידות בסיציליה שנותרו תחת שלטון הממלכה היו סירקוזה, אוגוסטה, מילאי ומסינה. גריבלדי גייס כ-20,000 חיילים, ובמקביל, החלו התקוממויות מקומיות מצד איכרים, שקיוו להקלה בתנאים הקשים שבהם אילצו אותם בעלי האדמות לעבוד.
קצב הניצחונות המהיר של גריבלדי החל להדאיג את קמילו בנסו די קאבור, ראש ממשלת פיימונטה-סרדיניה, שבתחילת יולי שלח לגריבלדי הצעה לסיפוח מיידי של סיציליה לפיימונטה. גריבלדי סירב בתקיפות בטענה שאין לבצע מהלך מסוג זה עד סיום המלחמה. שליחו של קאבור, לה פארינה, אף נעצר וגורש מהאי. מחליפו היה אגוסטינו דפרטיס, שבניגוד ללה פארינה זכה באמונו של גריבלדי.
ב-25 ביוני הכריז פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות על חוקה, בניסיון כושל לרצות את נתיניו, שלא נענו לקריאותיו להגן על משטרו. במקביל, היו האזרחים הליברלים והמהפכנים נלהבים לקראת בואו של גריבלדי.
בשלב זה הקים גריבלדי את "הצבא הדרומי" (Esercito Meridionale), שהורכב מ"האלף", ממתנדבים נוספים מאיטליה, ומחיילים פיימונטים. מנגד, גייסו הנאפוליטנים כ-24,000 חיילים להגנה על מסינה ועל שאר הערים.
ב-20 ביולי תקף גריבלדי את מילאצו עם כוח של כ-5,000 לוחמים. הנאפוליטנים הגנו בעוז על העיר, אך חוסר תיאום, כמו גם סירובו של מרשל קלארי, המפקד העליון של הכוחות באי, לשלוח תגבורת ממסינה, העניקו לאלף ניצחון נוסף. שישה ימים לאחר מכן, נכנע קלארי בקרב על מסינה, שבסופו נשארו במצודות ובמבצרים שבעיר כ-4,000 מלוחמיו. עד סוף ספטמבר נכנעו גם הם.
קלבריה
20,000 מחייליו של צבא בית בורבון שהו בקלבריה באותה עת, אך מלבד ערים ספורות, כמו רג'ו די קלבריה שנכבשה ב-21 באוגוסט במחיר כבד, לא נתקלו כוחותיו של גריבלדי בהתנגדות צבאית משמעותית, ומספר יחידות בורבוניות התפרקו או אף ערקו ועברו להילחם יחד עם "האלף". ב-30 באוגוסט נכנע הצבא הסיציליאני באופן רשמי. הצי הנאפוליטני הלך בעקבותיו.
סיום המסע
המלך פרנצ'סקו השני נאלץ לעזוב את נאפולי, בירת הממלכה, ולהתבצר בעיר גאטה שבדרום מחוז לאציו. ב-7 בספטמבר כבש גריבלדי את הבירה בלא התנגדות, והתקבל על ידי האוכלוסייה המקומית כ"משחרר".
בקרב וולטורנו המכריע, שנערך ב-1 וב-2 באוקטובר, נהנה גריבלדי מתמיכת הצבא הפיימונטי, שבהסכמת צרפת חצה את מארקה ואומבריה (אז בתחומי מדינת האפיפיור), תוך שהוא מביס את צבא האפיפיור שניסה לעצרו ליד אנקונה, והביס את שארית צבא בורבון, שמנה כ-50,000 חיילים.
ב-21 באוקטובר נערך משאל עם, שברוב מוחץ נתן גושפנקא רשמית לסיפוח ממלכת שתי הסיציליות לממלכת פיימונטה-סרדיניה.
מקובל לראות בפגישה בין המלך ויטוריו אמנואלה השני לבין גריבלדי, שנערכה בטאנו ב-26 באוקטובר, את סיום המסע. אחרים מציינים את 7 בנובמבר 1860, כשהמלך הגיע לנאפולי, כתאריך סיומו.
בצלאל מעייני
בצלאל מעייני (תש"ה, 1945 – י"ח באלול תשס"ט, 7 בספטמבר 2009) היה רבה של מגדיאל-הוד השרון.
ביוגרפיה
נולד במגדיאל, בנו של הרב המקומי דב מעייני. אמו, פרידה, הייתה בת הרב יואל ברנצ'יק, שהיה ראש ישיבת נובהרדוק בריגה. בתקופת מלחמת העצמאות שהה אביו בארצות הברית בשליחות ציבורית ובעקבות המצב הביטחוני במגדיאל עזבו בני המשפחה את המושבה למשך תקופה ושהו בבני ברק בביתו של השופט ד"ר יצחק קיסטר. לאחר שוך הקרבות שבה המשפחה למגדיאל והוא למד בתלמוד תורה המקומי שהקים אביו. בשנת 1952, בהיותו בן שבע, התייתם מאביו. למד בישיבת תפארת ציון ובישיבת פוניבז'.
בתחילת שנות ה-70 נישא לרבקה, בת למשפחת בלוי מירושלים. בשנת 1992, לאחר פטירת הרב פרץ אריאל, התמנה לרבה של הוד השרון וכיהן בתפקידו שבע עשרה שנה.
היה מראשי מכון רש"י השלם. עסק בשירה יהודית וישיבתית, והוציא דיסק ובו שר מלחני אביו.
כמה שנים לפני מותו חלה בסרטן, ונוסף לו השם "חזקיהו". נפטר בשנת 2009 ונקבר באוהל של אביו במגדיאל.
סמל אנגליה
סמל אנגליה (באנגלית: Coat of Arms of England) היה שלט האצולה הרשמי של מלכי אנגליה ושימש כשלט האצולה של ממלכת אנגליה עד איחוד הכתרים בשנת 1603. לאחר מכן הפך הסמל לחלק אינטגרלי מתוך שלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת ותפוצתה של האימפריה הבריטית הובילה לשילובו של הסמל בסמלי מושבותיה לשעבר של הממלכה המאוחדת.
בלאזון הסמל: "גולס, שלושה אריות פוסעים שומרים אור".
ממלכת אנגליה
בעקבות כיבושו של ויליאם הכובש והנורמנים את אנגליה ב-1066 שלט האצולה של בית נורמנדי, שני אריות זהובים על מגן אדום, היו בשימוש באנגליה. עלייתו של המלך הנרי השני מבית פלנטג'נט לכס האנגלי הובילה לאימוצו של שלט האצולה המלכותי הראשון של מלכי אנגליה, אריה זקוף מוזהב על מגן אדום. המקור הקדום ביותר של הסמל הוא בקברו של ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, אביו של הנרי השני.
כאשר ריצ'רד לב ארי עלה על כס המלוכה הוא אימץ לראשונה את שלטו האישי - שני אריות זקופים זהובים על רקע אדום, אך לקראת סוף חייו אומץ הסמל אשר כלל שלושה אריות פוסעים מגנים זהובים על מגן אדום.
מקורו של האריה השלישי לוטה בערפל. על פי מסורת אחת האריה הנוסף נוסף לשני האריות הנורמנים לציונה של הממלכה האנגלו-נורמנית המשולבת. על פי מסורת אחרת שני האריות שולבו עם האריה הבודד של אקוויטניה שכן המלך הנרי השני, המלך האנגוויני הראשון, רכש את דוכסות אנז'ו על ידי נישואין טרם עלייתו לכס האנגלי. כמה חוקרים הרלדיים הסבורים כי בימיה הראשונים של ההרלדיקה מספר האריות בסמל נורמנדי לא היה קבוע והשתנה בהתאם לגודל הסמל שצויר, והיה זה רק במקרה שבאנגליה התקבע סמל בן שלושה אריות, ובנורמנדי רק שניים.
בשנת 1340 המלך אדוארד השלישי תביעה על כס צרפת וכך חילק לרבעים את שלט אנגליה עם סמל צרפת העתיק - שטח כחול ועליו תבנית צפופה של פרחי אירוס (פלר דה ליס) קטנים מוזהבים.
עם עלייתו של ריצ'רד השני לכס המלוכה בשנת 1377 הוא החליט לשלב את סמל אנגליה עם סמלו של אדוארד המודה.
בשנת 1406 עודכן סמל צרפת ברבעים לסמל המודרני של ממלכת צרפת - שלושה פרחי אירוס זהובים על רקע כחול.
במהלך שלטונה של מרי הראשונה לעיתים שולב סמל אנגליה שלט האצולה של בעלה פליפה השני, מלך ספרד - שלט האצולה המלכותי של ספרד.
איחוד הכתרים
מותה של אליזבת הראשונה בשנת 1603 המלך ג'יימס השישי הוכתר בשם ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. סמל אנגליה חולק לריבועים עם סמל סקוטלנד וכמו כן הוקצה רבע מגן לסמל ממלכת אירלנד כיוון ומלך אנגליה היה גם המונרך של אירלנד.
סמל צרפת הושמט משלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת בשנת 1801 עם הסרת תביעתו של המלך ג'ורג' השלישי על כס צרפת. מנקודה זו ייצוגה ההרלדי של אנגליה חזר לעיצוב הסמל אשר היה בשימוש בשנים 1198 ו-1340 - שלושה אריות זהובים על רקע אדום.
הקומונוולת' של אנגליה
במהלך שנות קיומו של הקומונוולת' של אנגליה (1649–1660) עוצב שלט אצולה לא-מלכותי חדש. בשלט החדש הוחלפו שלושת האריות האנגלים בצלב ג'ורג' הקדוש והאריה הסקוטי בצלב אנדרו הקדוש. כמו כן שולב ברבע הרביעי הנבל האירי לציונה של אירלנד. מעל המגן שובץ שלט האצולה של אוליבר קרומוול - אריה כסוף על מגן שחור.
השינויים בשלט לאורך השנים
להמשך השינויים לאורך השנים ראו סמל הממלכה המאוחדת
השימוש כיום
סמל אנגליה אינו בשימוש רשמי כיום לבדו והוא מאכלס את הרבעים הראשון והרביעי של שלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת, את הרבע השני בשלט האצולה של הממלכה המאוחדת בשימוש בסקוטלנד ואת הרבע הראשון של שלט האצולה המלכותי של קנדה.
סמלי התאחדות הכדורגל האנגלית וועד הקריקט של אנגליה וויילס מבוססים גם הם על עיצוב שלושת האריות האנגלים. בשנים האחרונות ניתן לראות ניסים ודגלים של שלט אנגליה מונפים במשחקי נבחרת הכדורגל האנגלית באופן דומה לזה של הנס המלכותי של סקוטלנד.
בשנת 1996 "שלושת האריות" היה השיר הרשמי של נבחרת אנגליה בכדורגל אשר שיחקה במשחקי יורו 1996 אשר נערכו באותה השנה באנגליה.
השימוש בשלטים אחרים
התפשטותה של האימפריה הבריטית הובילה לשילובו של סמל אנגליה או חלקים ממנו בסמליהם של מדינות וטריטוריות רבות.
מוזגמאואר
מוזגמאואר (בגרמנית: Museggmauer, חומת המוּזֶג) עם מגדליה המוזגטירמן (בגרמנית: Museggtürmen, מגדלי המוּזֶג) היא חלק מסמלי העיר לוצרן שבשווייץ. החומה, שהייתה חלק מביצורי העיר העתיקה של לוצרן, מהווה את הנוף ההיסטורי העתיק של העיר לצד מגדל המים המפורסם של העיר והקאפלבריקה המוביל אליו.
היסטוריה
מערכת הביצורים של לוצרן החלה להיבנות כבר במאה ה-13 במיקום פנימי יותר מזה של חומת המוזג. סקרים ארכאולוגיים מן המאה ה-20 הראו כי תחילת בניית המוזג הייתה לכל המאוחר בסביבות שנת 1370, ונמשכה בהפסקות עד למחצית המאה ה-15. לתאריכים אלו חשיבות באשר להשערה הרווחת כי בניית החומה קשורה לקרב זמפאך, שהתרחש בשנת 1386.
בין השנים 1833–1856 פורקה רוב החומה, לפי החלטת האספה העירונית של לוצרן משיקולי אסתיקה ותחבורה. קטע הביצורים הנוכחי, המוכר בשמו "מוזגמאואר", על מגדליו, לא הפריע לתנועה בשל מיקומו, ולכן השתמר ברובו.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן"
תשעה מגדלים קבועים בקטע המוזגמאואר, כולם עברו שינויים במשך השנים, חלקם הוגבהו, וחלקם שהיו במקור פתוחים לצד העיר נסגרו, בהתאם לצרכים צבאיים ואחרים שנוצרו במשך השנים.
נלי (Nölliturm)
מגדל נלי (Nölliturm) הוא המגדל הקרוב ביותר לנהר הרויס. המגדל העגול נבנה ב-1513 ומתנשא לגובה 28 מטרים. הוא משמש כמשכנה הרשמי של גילדת ואגודת הזעפרן ההיסטורית של לוצרן ובו מתאכסן הארכיון של האגודה.
מנלי (Männliturm)
מגדל המנלי (Männliturm) הוא המגדל השני במעלה ההר, מתנשא לגובה 33 מטרים.
ליגיסלנד (Luegisland)
הליגיסלנד (Luegisland) הוא המגדל העתיק ביותר בין המגדלים, שלישי ברצף המגדלים ששרדו. ראשו מגיע ל-52 מטרים מעל פני הקרקע והוא שימש כמגדל תצפית. הוא הגבוה בין המגדלים והיחיד שנותר פתוח לצד העיר.
ואכט (Wachturm)
המגדל הרביעי ברצף המגדלים הוא מגדל ואכט (Wachturm) המתנשא לגובה 44 מטרים. המגדל בגרסתו הנוכחית נבנה בראשית המאה ה-18 לאחר שהמגדל המקורי נחרב בהתפוצצות אבק שרפה. מגדל זה מכונה גם מגדל הוי, "Heuturm" (חציר, בגרמנית), על שם החציר שאוכסן בו בעבר.
ציט (Zytturm)
המגדל החמישי, ציט-טורם (Zytturm), הוא מגדל שעון ומכאן שמו. לוח המספרים והמחוג כה גדולים כך שגם הדייגים על האגם יוכלו לקרוא את השעה. השעון נבנה בידי השען הגרמני-שווייצרי בן המאה ה-16 הנס לוטרר. גובה המגדל, 31 מטרים.
שירמר (Schirmerturm)
המגדל השישי, השירמר-טורם (Schirmerturm) הוא צריח שמעליו גג בצורת פירמידה נמוכה. גובה המגדל, 27.5 מטרים.
פולבר (Pulverturm)
הפולבר-טורם (Pulverturm), מגדל האבקה, הוא המגדל השביעי. כאמצעי זהירות מפני מצבים כמו התפוצצות אבק השרפה בוואכט-טורם ב-1701, וכדי להימנע ממצב שבו נותרת העיר ללא מלאי אבק שרפה, חולק מלאי האבק העירוני לשני מגדלים. מגדל אבק-השרפה, הפולבר-טורם, הוא אחד המבנים העתיקים ביותר במוזגמאואר. גובהו 27.5 מטר.
אלנווינדן (Allenwindenturm)
מגדל אלנווידנן (Allenwindenturm) ומגדל דכלי, שני המגדלים האחרונים בשורת מגדלי המוזגמאואר כבר אינם חלק רציף ומחובר ליתר המגדלים. האלנווינדן-טורם מכונה גם הולדרמאייר-טורם.
דכלי (Dächliturm)
המגדל האחרון מבין תשעת המגדלים, מגדל דכלי (Dächliturm), ידוע גם בשם ה"חוצן-טורם" (Chutzenturm). הוא המגדל הנמוך ביותר בשורת המגדלים, אבל גג הפירמידה שלו בולט ונחשב עתיק יותר מרוב המגדלים האחרים.
תפילת טל
תפילת טל (או תיקון הטל על פי הספרדים) היא תפילה או פיוט הנאמר ביום הראשון של חג הפסח בתפילת מוסף, קודם שמתחילים להזכיר טל בתפילת העמידה.
התפילה
במקורות היהודיים מיוחסת חשיבות רבה לטל, והשפעה גדולה לקיומם של הצמחים. למעשה יש בטל תועלת לשמירה על לחות הצמחים במקומות היבשים. בתפילת טל מבקשים מהקב"ה שיוריד את הטל לברכה וירבה את יבול האדמה בקיץ. בתפילה זו אומרים פיוטים הקשורים לטל ולימות הקיץ.
משעה שאומרים תפילת טל ועד שמיני עצרת אומרים בתפילת העמידה בברכת גבורות מוריד הטל. לפי נוסח אשכנז בקיץ לא אומרים מוריד הטל בכלל אלא אומרים "מחיה מתים אתה רב להושיע מכלכל חיים בחסד", ברם בארץ ישראל קיבלו גם רוב מתפללי נוסח אשכנז את המנהג לומר מוריד הטל.
סדר תפלת טל לנוסח אשכנז
בנוסח אשכנז נהוג לומר בחזרת התפילה במוסף מערכת פיוטים ("שבעתא" עם הרחבות) שנכתבה על ידי ר' אלעזר הקליר. המערכת פותחת בפיוט 'מגן' - "בדעתו אביעה חידות" ו'מחיה' - "תהומות הדום לרסיסו כסופים". לאחריה באים פיוטי הרחבה רבים, ששיאם ב'סדר פסוקים' אלים ביום מחסן. לבסוף אומרים את הפזמון טל תן לרצות ארצך, ולבסוף הכרזת הטל. כיום ברוב הקהילות אין אומרים את פיוטי ההרחבה, אלא רק את המגן, המחיה, והפזמון. בהרבה קהילות בארץ ישראל, נהוג לומר את הפיוטים לפני תפילת מוסף, ולומר רק את "טל תן לרצות ארצך".
ברוב הקהילות, נוהגים לומר את הפיוטים במקום שבדרך כלל מזכירים טל או גשם, כלומר, לפני מכלכל חיים בחסד. אולם במנהג פפד"מ, אומרים את הפיוטים לפני חתימת הברכה, במקום בו אומרים פיוטים בשאר המועדים.
סדר הפיוטים:
למגן למחיה
סדר תקון הטל לנוסח הספרדים ועדות המזרח
לנוסח הספרדים אומרים: "שזופת שמש", "שלח רוחך" (שניהם לר' שלמה אבן גבירול), "מבטח כל היצור", "כי רב להושיע ומוריד הטל" ו"בטללי אורה". יש אומרים את התפילה לפני אשרי של תפילת מוסף, יש אומרים אותה לאחר חצי קדיש שלפני תפילת העמידה, והספרדים במערב אירופה שומרים על מנהג ספרד הקדום לומר אותה בתוך חזרת הש"ץ. גם בתכלאל (הן הבלדי והן השאמי) אימצו את סדר תיקון הטל הספרדי (וכן תיקון הגשם), אך בעבר לא היה נהוג בתימן לומר תיקון הטל (או תיקון הגשם) בכלל (מעיד על כך מהרי"ץ בתכלאל עץ חיים).
בחלק מקהילות המזרח (בעיקר בבל) נהוג להוסיף קטע זה:
ברוב קהילות ספרד מתחילים מכאן:
לפי מנהג איטליה כיום אין תפילת טל, אלא בחזרת הש"ץ לאחר המלים "רב להושיע" בברכת גבורות החזן אומר "שאתה הוא ה' אלהינו משיב הרוח ומוריד הטל, לברכה ולא לקללה, לשבע ולא לרעב, לרצון ולא לרזון, לחיים ולא למוות. מכלכל חיים בחסד וכו'".
שלוש
{{פירושונים|* 3 (מספר) – המספר שלוש
ראו גם
}}
שברירים
שברירים הוא סיפור קצר מפורסם של הסופרת דבורה בארון.
זוהי אחת היצירות המוערכות של בארון והיא נלמדת כחלק מתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות בספרות. במרכז הסיפור מעצבת בארון את דמותה של חיה-פרומה, נערה כעורה ויתומה כמו גם את דמותה של העיירה היהודית המזרח-אירופאית. בדומה ליצירות "הגיבן מנוטרדאם", ו"הברווזון המכוער", גם כאן מואשמת החברה האנושית בשטחיות ובאכזריות שבסגידה העיוורת ליופי ולחיצוניות, על חשבון התבוננות עמוקה יותר אל פנימיותו של האדם. העיירה היהודית זוכה לביקורת משמעותית ומרכזית ביצירה וזוהי אחת מהנקודות המרכזיות בסיפור. בארון מדגישה את הדיסוננס שבין ההתנהגות המחויבת על פי ההלכה כלפי מי שמצוי בתחתית החברה (ובפרט כלפי יתומים) מחד, ובין האופן בו נוהגת החברה היהודים בחריגים ובמסכנים שבה הלכה למעשה.
עלילה
שיא ההתנכרות וההסתייגות מחיה-פרומה, בסיפור, בא לידי ביטוי במפגשה עם בתו של השָמָש (גבאי בית הכנסת). ילדה זו מעוררת בחיה-פרומה את זיכרון אמא המנוחה, היא רוצה ללטף את שערה של בת השמש. אך רגשותיה מעוררים תגובה גסה - אשתו של אשת השמש מתנפלת עליה באכזריות ומגנה אותה. בעקבות המקרה הזה חיה פרומה מתנתקת מבני אדם ומתייחדת עם חפצים דוממים ולעולם לא חוזרת לביתם.
נישואיה של חיה-פרומה אינם מחלצים אותה מבדידותה ואינם מזכים אותה כלל באהבה או בחום. בעלה אמנם אינו אלים או מתעלל, ואף אינו פוגע בה מילולית. אך למצפים לשינוי של ממש נכונה אכזבה. יחסו של הבעל אל חיה-פרומה מאופיין בהתעלמות כואבת ובהיעדר כל רגש.
נקודת המפנה בסיפור מתרחשת כאשר פרה נכנסת לחייה. באביב אחד הבעל קנה פרה מבכירה. גם הפרה, כמו חיה-פרומה, בודדה, נלקחה מחצר בעליה שבו גדלה, והופרדה מעגלה הראשון. בפגישתן הראשונה מפנה הפרה אליה מבט, המבקש חום ותחושת השתתפות בדומה למבט שהפנתה אל החברה בבקשת תמיכה במשך כל חייה. היא מוצאת קרבה ביחסיה עם הפרה, ומעת שהתחברה לפרה הוקלה תחושת הכובד שבקרבה. חיה-פרומה נקשרת אל הפרה, מקבלת ממנה אהבה ללא תנאי ומעניקה לה חום ואהבה בחזרה: השהות בחברתו של יצור אחר, אוהב ומקבל, יצור שלפי בחירת הסופרת אינו אדם, גורמת לחיה-פרומה לעבור תהליך של התחסנות, ושל העזה לחפש אהבה במקום אחר, מקום שבו תזכה לקבלה. בנוסף, עולים בחיה שברירי אור בניגוד לכל החושך שחוותה במהלך כל חייה, מכאן גם שם היצירה.
בסוף הסיפור נסגר מעגל, וחיה-פרומה הופכת מנערה עזובה ומנוכרת, פסיבית לגורלה ולמתרחש בחייה, המבקשת (ואינה מקבלת) חסות וחום בקרב אחרים, לנערה אחראית לגורלה ושולטת בחייה, הבוחרת להפוך מנזקקת לתורמת סעד ולסייע לדלים ולנזקקים.
אלפייה
אַלְפִיָּה (בערבית: ألفية; בתעתיק מזרחני: ʾalfiyya) היא ז'אנר בספרות הערבית הקלאסית. הריבוי של המילה הוא "אלפיאת" (ألفيات, ʾalfiyyāt).
אלפייה היא שיר בן כאלף בתים (מ-ألف הוא אֶלֶף). מחברי אלפיאת היו על פי רוב הדקדקנים הערביים של ימי הביניים, שנעזרו בסוג שירה זה כמסגרת נוחה לשימוש להוראת הדקדוק. ליתר דיוק, אלפייה מלמדת את תורת הצורות ואת התחביר של השפה הערבית הקדומה.
בשירה הערבית המסורתית, כל הבתים של אותו שיר חייבים להסתיים באותו העיצור, כאשר נסמכת לו אותה ההברה הארוכה, לאורך כל השיר בלא שינוי. מעין מקבילה בשירה העברית נמצאת בשירים כמו "אדון עולם", הכלול ברוב סידורי התפילה, שבו כל בית ובית מסתיים ב-rā: נִבְרָא, נִקְרָא, נוֹרָא, בְּתִפְאָרָה, לְהַחְבִּירָה, וְהַמִּשְׂרָה, צָרָה, אֶקְרָא, וְאָעִירָה, אִירָא. חוק זה אינו תקף באלפייה, שכן יש בה חרוזים, אך לא חרוז אחיד לאורך כל אלף הבתים. אלפייה כמעט תמיד מבוססת על משקל ה-رجز (רַגַ’ז), שנחשב לַקמאי והפשוט ביותר מבין 17 סוגי המשקלים בשירה המסורתית. החרוז הלא-אחיד והמשקל הפשוט הובילו את המפרשים המערביים להתייחס לאלפיאת כשירים שאין בהם ממש שירה, שאינם יותר מספרי לימוד. בנימה של זלזול כתב המזרחן הצרפתי סילבסטר דה סאסי (1758-1838): "Il n’est qu’une forme de prose rimée" (אינה באמת יותר ממין פּרוזה חרוזה). במחקר של ימינו מנסים להעריך גם את הפן האמנותי באלפייה.
אלפיית אבן מאלכ
האלפייה המפורסמת ביותר חוברה על ידי אִבְּן מַאלִכּ (נפטר בערך 1276 לספירה), הנחשבת פחות או יותר כאלפייה לשמה, והממשיכה לשמש כמסכת לימודית במדינות ערב. מאז חיבורה אין כמעט דור של דקדקנים ערביים שלא פירש אותה, ואין אזור בעולם הערבי שלא חובר בו פירוש עליה. אלפיית אבן מאלכ היא אחד הספרים העשירים בפירושים של כל הספרות הערבית. גם במערב הקדימו להבין את חשיבותה בבלשנות. הראשון שפרסמה היה דה ססי, שהוציא לאור מבחר בתים עם תרגום צרפתי והערות מסבירות כפרק מתוך ה-Anthologie grammaticale שלו (פריז 1829). גרסה מתוקנת של כל 1,002 הבתים פורסמה על ידי המזרחן הגרמני פרידריך היינריך דִּיטֶרִיצִי (1821-1903), ומצורף בה פירוש ערבי שהוא בעצמו נחשב כעמוד התווך שבתוך הפירושים: הפירוש של אִבְּן עַקִיל. דיטריצי כתב מבוא לטיני לספר והוציאו כ"Alfijjah, carmen didacticum grammaticum auctore Ibn Mâlik et in Alfijjam commentarius quem conscripsit Ibn ʿAḳîl" (לייפציג 1851). מהדורה זו קנתה לה מוניטין במהרה: ספר הדקדוק הערבי של ויליאם רייט (1830-1889), השגור בכל המכונות ללימודי ערבית בעולם הדובר אנגלית, מצטט אותה כאחד המקורות הראשיים שלו. דיטריצי המשיך לעסוק בספר זה בצורה אינטנסיבית, ושנה לאחר מכן תרגום שלם ראשון בשפה אירופית ראה אור: "Ibn ʿAḳîl’s Commentar zur Alfijja des Ibn Mâlik. Aus dem Arabischen zum ersten Male übersetzt" (ברלין 1852).
חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל
חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), תשס"ג-2003 (בקיצור: חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל) הוא חוק הדומה במהותו לחוק ההסדרים, אך הדיון בו התקיים במנותק מחוק התקציב. החוק אושר בכנסת ב-29 במאי 2003. החוק כולל 17 פרקים, שמרביתם תיקונים עקיפים לחוקים אחרים, ומיעוטם חקיקה חדשה.
סעיף 1 לחוק מציג את מטרתו:
מהלך החקיקה
אף שמדובר בהצעת חוק גדולה מאוד, בת 172 סעיפים, הדיון בה בכנסת הסתיים תוך חודש. סיעות השמאל, שהתנגדו להצעה, העלו למעלה מ-8,000 הסתייגויות לה. כדי למנוע התארכות לא סבירה של ההצבעה, החליטה ועדת הכנסת על יישום שיטה שכונתה "שיטת האקורדיון", המאפשרת הצבעה אחת על הסתייגויות דומות.
במהלך ההצבעה לאישור החוק התרחשה פרשת ההצבעות הכפולות, שבה שניים מחברי הכנסת הצביעו במקום חבריהם שנעדרו מההצבעה.
היטל על העסקת עובדים זרים
בפרק י' לחוק הוטל היטל על העסקת עובדים זרים על מעסיקו של עובד זר, באחוז מסוים מהכנסתו החייבת של העובד הזר. בדברי ההסבר לחוק נאמר: בקשת הממשלה להיטל בגובה 15% נתמלאה רק בחלקה והכנסת קבעה היטל בגובה 8%, אך בשנים שלאחר מכן עלה בהדרגה שיעור ההיטל, עד ל-20%.
הפחתת משכורתם של העובדים ונושאי המשרה בשירות הציבורי
בפרק ט"ו לחוק הופחתה משכורתם של העובדים ונושאי המשרה בשירות הציבורי למשך שנתיים, בתקופה יולי 2003 - יוני 2005.
תשלומי עובדים בפנסיה תקציבית
במגזר הציבורי (משרדי הממשלה, רשויות מקומיות ועוד) וכן בקרב גופים מתוקצבים וגופים נתמכים שונים נהוגה פנסיה תקציבית, שבמסגרתה העובד זכה לביטוח פנסיוני בלי שהשתתף במימון ביטוח זה (לעומת השתתפות בשיעור 5%–7% מהשכר בקרב עובדים שאינם נכללים בהסדר זה). בפרק ט"ז לחוק נקבע שמשכרם של עובדים ונושאי משרה המבוטחים בפנסיה תקציבית ינוכה אחוז מסוים למימון הפנסיה התקציבית: תחילה 1%, ומינואר 2005 - 2%.
תיקונים עקיפים
תיקונים עקיפים בחוק עוסקים בנושאים העיקריים הבאים:
פילאר לורנגאר
ביוגרפיה
פילאר נולדה ברובע אל גאנצ'ו של סרגוסה. בגיל צעיר מאוד השתתפה בתוכנית רדיו לכישרונות צעירים, שארגן רדיו סרגוסה. חינוכה המוזיקלי הרשמי החל בהיותה בת ארבע-עשרה, אצל מרגריטה מרטינס. היא עברה לברצלונה ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה שם והחלה להופיע בשם בדוי, לורן ארסה, באולמות שונים, כדי לממן את שיעוריה. בהמשך למדה במדריד אצל זמרת הסופרן הלירי הספרדייה אנחלס אוטאין ואחר בברלין אצל קרל אברט ואצל המצו-סופרן הרטה קלוסט (מי שהייתה מורתו של דיטריך פישר-דיסקאו).
פילאר הצטרפה כחברה למקהלת "תיאטרו דה לה סרסואלה" בסביבות 1949. הופעתה הראשונה כזמרת מקצועית התקיימה ב-1950 באוראן שבאלג'יר, בתפקיד מארושה. ב-1951 הופיעה לראשונה בספרד בתפקיד הראשי בסרסואלה "סל של תות שדה" (El canastillo de fresas). בשנת 1952 שרה בברצלונה כסולנית בסימפוניה התשיעית של בטהובן וברקוויאם הגרמני של ברהמס.
קריירת האופרה הבינלאומית שלה החלה ב-1955 בפסטיבל הבינלאומי באקס-אן-פרובאנס בצרפת, שם שיחקה את כרובינו בנישואי פיגארו. משם המשיכה להופעות בלונדון, בפסטיבל גליינדבורן ובבואנוס איירס. ב-1958 חתמה על חוזה עם הדויטשה אופר ברלין, והקשר שלה עם בית אופרה זה נמשך שלושים שנה. בשנת 1963 קיבלה את תואר "זמרת הלשכה" מן הסנאט של ברלין.
ב-1961 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג בתפקיד איליה ב"אידומניאו" של מוצרט. אחר גילמה את דסדמונה באותלו באופרה של סן פרנסיסקו, את ויולטה בלה טרוויאטה ב"דויטשה אופר" בברלין, ואת דונה אלווירה בדון ג'ובאני במטרופוליטן אופרה. במהלך הקריירה שלה הופיעה במדריד, בריסל, לה סקאלה במילאנו, ליצאו בברצלונה, שרה לעיתים קרובות עם הפילהרמונית של וינה והאופרה של וינה, בפריז ועד טוקיו הרחיקה במסעותיה.
אלבום דואט הסרסואלה שלה עם פלאסידו דומינגו בפסטיבל המוזיקה של זלצבורג החזיר אותה אל השורה הראשונה של זמרי הסרסואלה הספרדית. ניצחונה האחרון בברלין היה כולנטין בההוגנוטים של מאיירבר.
ב-1991 העניקה קרן נסיך אסטוריאס את פרס האמנויות ל"דור הזמרים הספרדים הליריים" ויקטוריה דה לוס אנחלס, תרזה ברגנצה, מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, פלאסידו דומינגו, אלפרדו קראוס ופילאר לורנגאר. פילאר הודיעה על פרישתה והופיעה בקונצרט האחרון שלה בתיאטרון קאמפואמור באוביידו שבאסטוריאס, ספרד. ב-1994 קיבלה את "אות השירות המצוין" ממדינת ברלין.
פילאר לורנגאר מתה ממחלת הסרטן בברלין, שם עשתה את רוב שנות הקריירה שלה ושם התגוררה עם בעלה, ד"ר יורגן שאף.I.E.S. Pilar Lorengar, בית ספר תיכון לאמנויות התקשורת בעיר הולדתה, סרגוסה, קרוי על שמה.
OnePlus One
One הוא טלפון חכם המיוצר ומשווק על ידי חברת OnePlus. המכשיר הוכרז ב-23 באפריל 2014. מכשיר זה הוא המכשיר הראשון מבית חברת OnePlus.
חומרה, תוכנה ועיצוב
המכשיר מגיע בשני צבעים כשכל אחד מהם בעל נפח אחסון שונה: גרסת ה-16GB המוצעת בצבע לבן, וגרסת ה-64GB המוצעת בצבע שחור.
גודל מסך המכשיר הוא 5.5 אינץ' ברזולוציית 1920X1080 (רזולוציית HD מלאה), היוצרת צפיפות פיקסלים של 401 פיקסלים לאינץ'.
המכשיר כולל את ערכת השבבים סנאפדרגון 801, הכוללת מעבד מרובע ליבות במהירות 2.5 ג'יגה הרץ, זיכרון RAM מסוג LPDDR3 בנפח 3GB, ומאיץ גרפי מדגם Adreno 330.
המכשיר כולל מצלמה אחורית ברזולוציית 13 מגה פיקסל, הכוללת פלאש LED כפול, היכולה לצלם ברזולציית 4K. המצלמה הקדמית היא ברזולוציית 5 מגה פיקסל. למכשיר היו שני רמקולים באיכות מונו, והוא היה מצויד בקישוריות וויפי 802.11, בלוטות' 4.1, ג'י.פי.אס. ו NFC.
המכשיר כולל גרסה מותאמת אישית של רום ה- Cyanogen OS בגרסת 13, הכולל את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 6.0.1 (Marshmallow)
סוללת המכשיר היא בנפח 3100 מיליאמפר לשעה.
המכשיר נמכר רשמית באתר החברה בלבד.
מריסה טומיי
מריסה טומיי (באנגלית: Marisa Tomei; נולדה ב-4 בדצמבר 1964) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "בן דודי ויני".
ביוגרפיה
טומיי נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, בת לפטרישיה, מורה לאנגלית, ולגארי, עורך דין. יש לה אח צעיר ממנה. טומיי גדלה בשכונת מידווד בברוקלין. הוריה, שהיו חובבי תיאטרון, לקחו אותה לראות מחזות בברודוויי, והיא נשבתה בקסמי הבמה והחליטה שהיא רוצה קריירה כשחקנית. לאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה שנה אחת באוניברסיטת בוסטון, ואז עברה ללמוד באוניברסיטת ניו יורק ב-1983, לאחר שקיבלה תפקיד באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב ".
לאחר השתתפותה בסדרה "כשהעולם מסתובב " ב-1984, בשנת 1987 קיבלה טומיי תפקיד בסדרה הקומית "עולם אחר", והתארחה בסדרת הדרמה "התרוצצות " ברשת CBS, בכיכובה של פרנסס מקדורמנד. פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה ב-1992 בסרט "בן דודי ויני", לצד ג'ו פשי, שעליו זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. היא קיבלה מועמדות נוספת לאוסקר, וכן לפרס גלובוס הזהב, על תפקיד המשנה שלה בסרט "בחדר המיטות". לאורך השנים טומיי הופיעה גם לא מעט בתיאטרון, כולל תפקידים ראשיים בברודוויי וב"אוף ברודוויי". ב-1994 הופיעה התפקיד הראשי במחזה "סלאבים!", שנכתב על ידי המחזאי האמריקאי-יהודי טוני קושנר, בתיאטרון בניו יורק.
ב-1996 הופיעה טומיי בתפקיד אורח בסדרה "סיינפלד", שם גילמה את עצמה בפרק הכפול "הקאדילק". כמו כן התארחה בסדרה "משפחת סימפסון", שם גילמה כוכבת קולנוע שמתאהבת בנד פלנדרז. ב-2005 השתתפה בקמפיין פרסומי של מותג האופנה "Hanes ", לצד סלבריטאים נוספים כגון מייקל ג'ורדן, ג'ניפר לאב יואיט ומת'יו פרי.
בשנת 2015 שיחקה במספר פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת "פוקס", בכיכובם של טראג'י פ. הנסון וטרנס הווארד.