cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המערכה בנורמנדי
מבוא : הפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד)
בליל 5/6 ביוני 1944 בוצע השלב הראשון של הפלישה לנורמנדי, מבצע מוטס במסגרתו הוצנחו והונחתו למעלה מ-23 אלף צנחנים אמריקניים ובריטיים על אדמת צרפת, סמוך לחופי הנחיתה המיועדים. הגל הראשון של הדיוויזיות המוטסות הוצנח על יעדיו ממאות מטוסי תובלה לאחר חצות הלילה. כוחות אלו תוגברו מספר שעות לאחר מכן באמצעות מאות דאונים נושאי גייסות וציוד כבד. המבצע המוטס הצליח להשיג חלק גדול מיעדיו, ולזרוע מבוכה ובלבול בקרב הגייסות והפיקוד הגרמני בחצי האי נורמנדי, במחיר אבדות כבדות בקרב הכוחות המוטסים. הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית הצליחה להשיג את כל יעדיה, והשתלטה על השטח שבין נהר אורן ותעלת קן לבין נהר דיב, כדי להגן על האגף המזרחי של ראש הגשר המיועד מפני התקפות נגד גרמניות. שתי הדיוויזיות המוטסות האמריקניות (ה-82 וה-101), שהונחתו סמוך לחופים, בהם נועדו לנחות הכוחות האמריקניים, באגף המערבי של ראש הגשר, נחלו הצלחה פחותה, במחיר אבדות כבדות יותר. תנאי מזג אוויר קשים ואש נ"מ גרמנית עזה גרמו לכך, שהצנחנים האמריקניים פוזרו על פני שטח רחב, ונחתו במקרים רבים במרחק רב מיעדיהם. למרות זאת הצליחו שתי הדיוויזיות להשיג חלק ניכר מיעדיהן, ולאבטח חלק מהיציאות מראשי הגשר האמריקניים המיועדים. אולם הם לא הצליחו להשתלט על הגשרים על נהר מרדרה, ולהשמיד את הגשרים על נהר דוב, ולכן הגזרה המערבית של ראש הגשר המיועד נותרה פגיעה להתקפות נגד גרמניות. במהלך יום הפלישה ובימים שלאחר מכן מילאו הצנחנים תפקיד חשוב בהגנה על ראשי הגשר מפני התקפות נגד גרמניות מקומיות.
ב-6 ביוני עם שחר נפתח השלב השני של הפלישה, מבצע הנחיתה האמפיבית בחופי נורמנדי, בהפגזה כבדה שהנחיתו אוניות מערכה וספינות מלחמה של בעלות הברית על ביצורי החוף הגרמניים בחופי הנחיתה המיועדים. בשעה 06:30 החלו שתי דיוויזיות אמריקניות מתוגברות מהארמייה הראשונה לנחות בשני קטעי חוף, שקיבלו את שמות הקוד חוף יוטה וחוף אומהה. הנחיתה בחוף יוטה, חוף הנחיתה המערבי ביותר בתוכנית הפלישה, נתקלה בהתנגדות גרמנית מועטה, ועד תום יום הפלישה הצליחו הכוחות הנוחתים לבסס ראש גשר בעומק כ-7 קילומטרים במחיר אבדות קלות. אולם הנחיתה בקטע החוף המזרחי יותר, חוף אומהה, לא נחלה הצלחה דומה, ונתקלה בקשיים רבים. קטע חוף זה היה מבוצר היטב, ושורת כשלים וטעויות גרמו לכך, שהריכוך הארטילרי והאווירי של מערך ההגנה הגרמני לא היה יעיל, וכמעט לא גרם נזק למגינים. כתוצאה מכך, גלי הנחיתה הראשונים ספגו אבדות כבדות מאוד ורותקו למקומם בקו החוף. הפיקוד האמריקאי שקל בשלב מסוים להפסיק את מבצע הנחיתה בחוף, אך בסופו של דבר הצליחו הכוחות הנוחתים להתאושש ולשתק בהדרגה את אש ביצורי החוף הגרמניים, בזכות שילוב של נחישות, יוזמה מקומית של מפקדים זוטרים וסיוע ארטילרי של תותחי הצי. עד תום יום הפלישה הצליחו הכוחות הנוחתים בחוף אומהה לאבטח ראש גשר מוצק בעומק כ-2.5 קילומטרים, אולם הקשיים בהם נתקלה הנחיתה בחוף זה גרמו לכך, שנותר פער רחב בין שני ראשי הגשר האמריקניים, ובין המאחז האמריקני בחוף אומהה לבין חוף גולד, ראש הגשר הבריטי המערבי ביותר בחוף נורמנדי.
בחלק המזרחי של ראש הגשר המתוכנן של כוחות בעלות הברית בנורמנדי, באזור שבין באייה לבין שפך נהר אורן, נחתו שלוש דיוויזיות בריטיות וקנדיות, מתוגברות ביחידות שריון וקומנדו, מהארמייה הבריטית השנייה בשלושה קטעי חוף, שקיבלו את שמות הקוד חוף גולד, חוף ג'ונו וחוף סורד. הנחיתה החלה בשעה 07:30, כשעה אחרי נחיתת הכוחות האמריקניים בגזרה המערבית של ראש הגשר. על אף, שבמספר מקומות נתקלו הכוחות הנוחתים בהתנגדות עזה של המגינים, הם הצליחו להבקיע דרך ביצורי החוף הגרמניים ולהשיג חלק ניכר מיעדיהם, במחיר אבדות קלות יחסית. עם זאת, עיכובים בהגעת גלי הנחיתה המאוחרים לראשי הגשר, שנבעו בעיקר מהגאות הגבוהה ומכשולי החוף הגרמניים, מנעו מהכוחות הבריטיים והקנדיים להתקדם עמוק אל תוך היבשה, ולהרחיב את ראשי הגשר שלהם. הדיוויזיה הבריטית ה-3, שנחתה בחוף סורד, באגף המזרחי של ראש הגשר המתוכנן בנורמנדי, הצליחה אמנם לחבור לכוחות המוצנחים הבריטיים, שהשתלטו על הגשרים על נהר אורן, אך לא הצליחה לכבוש את שדה התעופה קרפיקה ואת העיר קן, ולחבור עם הכוחות הקנדיים שנחתו בחוף ג'ונו, באגפה המערבי. כיבוש קן - יעד שפילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי ייחס חשיבות עליונה להשגתו ביום הפלישה הראשון - התברר כמשימה שאפתנית מדי.
העוצמה האווירית והעליונות האווירית המכרעת של חיילות האוויר של בעלות הברית באו לידי ביטוי גם ביום הפלישה. במהלך היום הזניקו בעלות הברית לאוויר 3,467 מפציצים כבדים, 1,645 מפציצים בינוניים ו-5,409 מטוסי יירוט, שביצעו 13,688 גיחות. לשם השוואה, הלופטוואפה ביצע במהלך אותו יום 309 גיחות בלבד, ולפעילותו האווירית לא הייתה כל השפעה על הפלישה. אחת הסיבות לכך הייתה, שיומיים לפני 6 ביוני פוזרו המטוסים הגרמניים ברחבי צרפת בקבוצות של 2–3 מטוסים, כדי להקטין את פגיעותם לתקיפות על שדות התעופה שלהם, מהלך שלא איפשרה לפיקוד הלופטוואפה לרכז מספר משמעותי של מטוסים נגד מבצע הפלישה. עדות לחולשת הלופטוואפה ניתן למצוא בעובדה, שמתוך 113 המטוסים של בעלות הברית, שהופלו במהלך יום הפלישה, אף אחד לא הופל בידי מטוסים גרמניים. כולם הופלו באש נ"מ מהקרקע.
תגובת הפיקוד הגרמני לנחיתה בחופי נורמנדי הייתה איטית ומבולבלת. המבצע המוטס הגדול של בעלות הברית בלילה שקדם ליום הפלישה, והפיזור הרחב של הכוחות המוטסים ברחבי חצי האי נורמנדי, גרמו למבוכה ולבלבול בקרב הפיקוד הגרמני המקומי, והטעו אותו ביחס למיקום וליעדים של כוחות בעלות הברית. חלק מהכוחות הגרמניים באזורים בהם בוצעה הפלישה, הופנו לטפל באיום של הכוחות המוצנחים, ובכך החלישו את הכוחות שהגנו על החופים בהם נחתו כוחות בעלות הברית. דיוויזיית הפאנצר ה-21, כוח העתודה הנייד היחיד שעמד לרשות הארמייה הגרמנית השביעית בנורמנדי, ביזבזה חלק ניכר מיום הפלישה בתנועה הלוך ושוב עקב שינויים במשימות שהוטלו עליה, ותנועותיה עוכבו על ידי תקיפות מהאוויר. כאשר תקפה הדיוויזיה לבסוף, בשעות אחר הצהריים, את ראשי הגשר הבריטיים מצפון לקן, היא נבלמה ללא קושי, והתקפת הנגד שלה לא יצרה איום ממשי על ראשי הגשר.
ערפל הקרב והצלחת תוכנית ההטעיה של בעלות הברית ביחס לאזור בו תתבצע הפלישה, גרמו לכך שהפיקוד הגרמני העליון הגיב באיטיות רבה לידיעות על נחיתת כוחות בעלות הברית בנורמנדי. עיכוב נוסף נגרם בעקבות הצורך לשכנע את היטלר לאשר משלוח חלק מהעתודות הניידות (דיוויזיות הפאנצר) הגרמניות בצרפת לטפל באיום הפלישה. כאשר האחרון אישר לבסוף לשלוח שתי דיוויזיות פאנצר לנורמנדי, התעכבה הגעתן לזירת המערכה למשך זמן רב עקב תקיפות חוזרות ונשנות מהאוויר של מטוסי בעלות הברית, שנהנו מעליונות אווירית מוחלטת, והריסת גשרים ומסילות ברזל בנתיב תנועתן. כתוצאה מכך הם הגיעו לזירה מאוחר מכדי שתהיה להן השפעה על תוצאות הפלישה, לאחר שבעלות הברית הצליחו לבסס את ראש הגשר שלהם על אדמת צרפת. ביום לחימה אחד הצליחו כוחות בעלות הברית להבקיע את החומה האטלנטית - שהוקמה על ידי הגרמנים במשך שנים, בהשקעה רבה של זמן ומשאבים - ולבסס מספר ראשי גשר על חופי נורמנדי. עד תום יום הפלישה הונחתו בנורמנדי מהים ומהאוויר 156 אלף חיילים, כמויות גדולות של ציוד כבד ואלפי כלי רכב. כוחות בעלות הברית ספגו אמנם אבדות ניכרות (למעלה מעשרת אלפים נפגעים) במהלך יום הפלישה, אולם אבדותיהם היו קלות יחסית להערכות המוקדמות של פיקוד בעלות הברית. מצד שני, בתום יום הפלישה עדיין נותרו פערים בין ראשי הגשר השונים של כוחות בעלות הברית, שהגרמנים יכלו לנצל לצורך התקפות נגד, העומק המרבי של ראשי הגשר לא עלה על 10 קילומטרים, וכביש קן-באייה-קרנטן, יעד מרכזי של הכוחות הנוחתים, עדיין נותר בשליטה גרמנית.
כוחות בעלות הברית
הפלישה לנורמנדי הייתה מבצע צבאי משותף, בהשתתפות כוחות ים, אוויר ויבשה של מספר רב של מדינות. המרכיב העיקרי של כוחות בעלות הברית, הן מבחינת כוח אדם והן מבחינת ציוד היה אמריקאי. המרכיב השני בחשיבותו היו כוחות צבא מהאימפריה הבריטית וממדינות חבר העמים הבריטי (במיוחד מקנדה). בנוסף לכך כללו כוחות בעלות הברית בנורמנדי יחידות בסדר כוחות דיוויזיוני מצבא צרפת החופשית, ומצבא פולין החופשית, וכן יחידות קטנות יותר ממדינות נוספות באירופה, שנמצאו תחת הכיבוש הנאצי. דווייט אייזנהאואר, ששימש כמפקד העליון של כוחות בעלות הברית ביבשת אירופה, ניצל את כישרונותיו הדיפלומטיים כדי לשמור על תיאום בין צבאות המדינות, ששירתו תחת פיקודו.
מרבית יחידות הקרקע של בעלות הברית, שנועדו להשתתף במערכה במערב אירופה, היו חסרות ניסיון קרבי ומבצעי קודם, על אף שהן עברו אימונים אינטנסיביים במהלך שהותן על אדמת בריטניה בשנים שקדמו לפלישה לנורמנדי. רק מעטות מתוך היחידות של צבאות ארצות הברית, בריטניה וקנדה, שנטלו חלק במערכה בנורמנדי, השתתפו בלחימה נגד צבאות הציר בשלבים מוקדמים יותר של מלחמת העולם השנייה - במסגרת המערכות בצפון אפריקה, בסיציליה ובאיטליה.
העדיפות המכרעת בכוח אדם ובציוד צבאי ממנה נהנו בעלות הברית המערביות על פני גרמניה הנאצית (שלמעלה משני שלישים מכוחות הקרקע שלה היו מרותקים ללחימה בחזית הסובייטית) ב-1944, גרמה לכך, שככל שהתמשכה המערכה בנורמנדי, כך גדל הפער ביחסי הכוחות בין הצדדים היריבים לטובת בעלות הברית. עד לתום יום הפלישה (6 ביוני) נחתו בנורמנדי כ-156 אלף חיילים של בעלות הברית. שבועיים לאחר מכן, ב-19 ביוני, כבר כללו כוחות בעלות הברית בראש הגשר בנורמנדי כ-629 אלף חיילים וכ-95 אלף כלי רכב. בסוף יוני 1944 גדל מספר זה לכ-875 אלף חיילים ו-148 אלף כלי רכב. עד 25 ביולי הונחתו בחופי נורמנדי כמיליון ו-452 אלף חיילים (מתוכם כ-812 אלף חיילים אמריקנים וכ-640 אלף בריטיים וקנדיים), וב-21 באוגוסט, זמן קצר לפני סיום המערכה בנורמנדי, כבר כללו כוחות בעלות הברית בנורמנדי כשני מיליון ו-52 אלף חיילים.
במהלך המערכה בנורמנדי ביצעו חיילות האוויר של בעלות הברית כ-480 אלף גיחות בסך הכל, כ-6000 גיחות ביום בממוצע. מספר זה משקף את העליונות האווירית המוחלטת של בעלות הברית בשמים מעל זירת המערכה. הכוח האווירי של בעלות הברית מילא תפקיד מרכזי במהלך המערכה. מטוסי בעלות הברית עיכבו את הגעת התגבורות הגרמניות לזירת המערכה וגרמו להם אבדות ניכרות בדרכם. הם תקפו ריכוזי כוחות גרמניים בקרבת החזית, ושברו את נסיונותיהם לבצע התקפות נגד, לעיתים אף לפני שיצאו לפועל. התקיפות הבלתי פוסקות מהאוויר הגבילו מאוד את חופש התנועה של הכוחות הגרמניים, הן בקרבת החזית והן באזורי העורף, לפחות בשעות היום, וגרמו להם אבדות כבדות, כולל לא מעט מפקדים ברמות הגבוהות, שכלי הרכב שלהם הותקפו מהאוויר.
פיקוד בעלות הברית
תחת פיקודו של אייזנהאואר, שימש פילדמרשל מונטגומרי, מפקד קבוצת הארמיות ה-21, כמפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית מיום הפלישה ועד 1 באוגוסט 1944. קבוצת הארמיות בפיקודו כללה את הארמייה האמריקנית הראשונה ואת הארמייה הבריטית-קנדית השנייה. אישיותו האגוצנטרית והבעייתית (מבחינת יחסי אנוש) של מונטגומרי, וחילוקי דעות מקצועיים ביחס לדרך ניהול המערכה בנורמנדי, גרמו לחיכוכים בלתי פוסקים בין אייזנהאואר לבינו, ובינו לבין מפקדי השדה האמריקאים הבכירים בנורמנדי.
החל מראשית אוגוסט 1944, בעקבות הגידול המהיר של כוחות בעלות הברית בחצי האי נורמנדי, וחוסר הרצון של המפקדים הבכירים האמריקאים לשרת תחת פיקוד בריטי, הוקמה קבוצת הארמיות ה-12 בפיקוד עומר בראדלי, שכללה בשלב זה שתי ארמיות אמריקאיות - הארמייה הראשונה, והארמייה השלישית. קבוצת הארמיות ה-21, שפעלה בגזרה המזרחית של ראש הגשר של בעלות הברית בנורמנדי, כללה אף היא שתי ארמיות - הארמייה הבריטית השנייה והארמייה הראשונה, שכללה כוחות בריטיים, קנדיים ופולנים תחת פיקוד קנדי (גנרל הארי קריראר).
הצבא הגרמני
בתאוריה מנה פיקוד מערב של הצבא הגרמני, תחת פיקוד פילדמרשל גרד פון רונדשטט מיליון וחצי חיילים, אף שלאחרון לא הייתה שום שליטה על יחידות הלופטוואפה והקריגסמרין בצרפת ובארצות השפלה. ב-6 ביוני כלל פיקוד מערב 59 דיוויזיות גרמניות, מתוכם 8 הוצבו בהולנד ובבלגיה. למעלה ממחצית הדיוויזיות, שהשתייכו לפיקוד מערב, היו דיוויזיות נייחות להגנת חופים (דיוויזיות שאיכות כוח האדם והציוד הצבאי שלהן הייתה נמוכה, ואשר צוידו במעט מאוד אמצעי תעבורה ממונעים) או דיוויזיות אימונים, ורק עשר מתוכן היו ניידות (דיוויזיות פאנצר או פאנצרגרנדיר). שלוש מהדיוויזיות הניידות הוצבו בדרום צרפת, אחת בקרבת אנטוורפן, והנותרות הוצבו בצפון מערב צרפת, בין פריס לחופי תעלת למאנש, ככוח עתודה נייד, במסגרת קבוצת הפאנצר מערב.
איכותן של יחידות צבא היבשה של פיקוד מערב, שכללו כ-850 אלף חיילים, הייתה מאוד לא אחידה. האבדות העצומות שספג הצבא הגרמני במהלך הלחימה בחזית המזרחית, ואובדן נגדים וקצינים מנוסים רבים, גרמו לירידה ממשית באיכות כוח האדם ביחידות קו החזית, כולל יחידות העילית. איכות החיילים ששירתו בדיוויזיות הרגלים הייתה יותר נמוכה, מפני שטובי המגויסים נשלחו ליחידות הוואפן אס אס, לצנחנים ולדיוויזיות הניידות (פאנצר ופאנצרגרנדיר). נוסף על כך, הנמיך הוורמאכט במידה ניכרת את רף הכושר הגופני, כדי להציב יותר חיילים בקו. משך ההחלמה מפציעות ומחלות קוצר, וכך גם תקופת הטירונות. הפיקוד הגרמני החל לגייס לשורותיו נערים בני 16 ומעלה, וגברים בגילאים 45–60, כדי להשלים את אבדותיו. בצבא שמנה 4,270,000 איש בדצמבר 1943, היו יותר מ-1.5 מיליון חיילים מעל גיל 34.
הצורך הנואש למלא את השורות אילץ את הוורמאכט לגייס חיילים מאלזס, לורן, ולוקסמבורג, וכן פולקסדויטשן, גרמנים אתניים מהבלקן ועד פולין. כמו כן, הועברו לצרפת בשנים 1943–1944 עשרות גדודי "אוסט" (מזרח), שהורכבו ממגויסי כפייה מקרב שבויי המלחמה הסובייטיים ומתנדבים מהשטחים שכבשו הגרמנים בברית המועצות. ביוני 1944 השתייך אחד מכל שישה רובאים גרמנים לגדוד "אוסט".
ביום הפלישה כללו הכוחות הגרמניים בחצי האי נורמנדי 6 דיוויזיות, מתוכם 3 דיוויזיות נייחות להגנת חופים ודיוויזיית פאנצר אחת. מיד לאחר הנחיתה של כוחות בעלות הברית החל הפיקוד הגרמני להזרים תגבורות חזקות לנורמנדי מאזורים אחרים בצרפת וממערב אירופה ואף מהחזית המזרחית. ב-23 ביולי 1944, זמן קצר לפני פתיחת מבצע קוברה, כבר כללו הכוחות הגרמניים בנורמנדי כ-380 אלף חיילים (לאחר שספגו כ-120 אלף נפגעים בלחימה עד לתאריך זה), במסגרת של 30–32 דיוויזיות, מתוכן 10 דיוויזיות פאנצר ופאנצרגרנדיר ו-2 דיוויזיות צנחנים. אולם חלק מהדיוויזיות הללו היו למעשה שרידים של עוצבות, שספגו אבדות כבדות במהלך הלחימה בנורמנדי בחודשים הקודמים. עדות להצלחת בעלות הברית לשכנע את הפיקוד הגרמני, שהפלישה האמיתית עדיין צפויה להיערך באזור פה דה קאלה, ניתן למצוא בעובדה, שעד סוף יולי הועברו רק 3 דיוויזיות רגלים מהארמייה ה-15, שהגנה על גזרה זו, לנורמנדי. רק לאחר הצלחת הפריצה החוצה של הכוחות האמריקאים מנורמנדי בראשית אוגוסט 1944, החל הפיקוד הגרמני להעביר לבסוף חלק גדול מיחידות הארמייה ה-15 (לפחות 5 דיוויזיות רגלים נוספות) לנורמנדי, בניסיון נואש לייצב את החזית המתמוטטת.
"הנשק הסודי" של הצבא הגרמני במהלך המערכה בנורמנדי היו דיוויזיות הפאנצר והפאנצרגרנדיר שלו ותותחי הנ"ט הכבדים בקוטר 75 מ"מ ו-88 מ"מ. בסך הכל הפעיל הצבא הגרמני במהלך המערכה בנורמנדי 10 דיוויזיות פאנצר, דיווזיית פאנצרגרנדיר אחת (ה-17) ו-3 גדודי פאנצר כבדים. שש מהדיוויזיות הניידות ושניים מגדודי הפאנצר הכבדים השתייכו לוואפן אס אס, כוח העילית של הרייך השלישי, שיחידותיו קיבלו עדיפות מוחלטת בהקצאת כוח אדם מובחר וציוד צבאי. היה זה הריכוז הגדול ביותר של כוחות שריון גרמניים מאז קרב קורסק ב-1943.
לפי הערכות שונות, הצבא הגרמני הפעיל במהלך המערכה בנורמנדי 2200–2500 טנקים, משחיתי טנקים ותותחי סער. הכוחות הגרמניים בנורמנדי היו מצוידים במיטב הציוד הצבאי, שעמד לרשות גרמניה הנאצית, כולל כ-150 טנקים כבדים מדגם טיגר וטיגר II, כ-650 טנקים מדגם פנתר, הדגמים החדישים ביותר של פאנצר סימן 4 וכ-550 תותחי סער שטוג סימן 3. הטנקים ומשחיתי הטנקים, שהפעילו הגרמנים בנורמנדי, נהנו מעדיפות איכותית ניכרת על כל סוגי הטנקים, שהפעילו בעלות הברית המערביות בנורמנדי באותה עת (בעיקר M4 שרמן, צ'רצ'יל וקרומוול), למעט טנקי השרמן המוסבים מדגם שרמן פיירפליי, ומשחיתי הטנקים האמריקנים מדגם M10 וולברין ו-M18 הלקט.
תותחי הנ"ט הגרמניים הכבדים, תותח 7.5 ס"מ PaK 40 והדגמים השונים של תותח הנ"מ 88 מ"מ, שהוסבו לשימוש נגד מטרות קרקע, יכלו לחדור את השריון של כל סוגי הטנקים של בעלות הברית מטווחים רחוקים. הגרמנים היו מיומנים מאוד בהפעלת תותחי הנ"ט שלהם הן בהגנה והן בהתקפה, בשיתוף פעולה עם הטנקים והחרמ"ש שלהם, וחלק ניכר מהטנקים של בעלות הברית, שהושמדו או נפגעו במהלך המערכה בנורמנדי, נפגעו מאישם.
העדיפות של כלי הרכב המשוריינים, שהפעילו הגרמנים במהלך המערכה, על הרק"מ של בעלות הברית, ביחד עם השימוש היעיל שעשו הגרמנים בפני הקרקע בנורמנדי (ה"בוקאז") ובתותחי הנ"ט שלהם, איזנו במידה רבה את העדיפות המספרית הגדולה ברק"מ, ממנה נהנו בעלות הברית במהלך המערכה.
מבנה הפיקוד הגרמני
מבנה הפיקוד הגרמני ב-1944 היה סבוך ומבולבל. באופן פורמלי, הפיקוד העליון של הוורמאכט (OKW) היה הגוף הפיקודי העליון בגרמניה הנאצית. עם זאת, המעורבות הגבוהה של הדרג הפוליטי ובמיוחד של היטלר בניהול המערכה הצבאית ובקבלת ההחלטות בעניינים צבאיים, פגעה בעצמאותו. יתרה מכך, בדצמבר 1941 היטלר אף מינה עצמו למפקד בפועל של כוחות היבשה של גרמניה בעקבות הכישלון הגרמני בקרב מוסקבה. כך נוצרה יריבות בין הפיקוד העליון של הוורמאכט למפקדה עליונה של כוחות היבשה (OKH). לכאורה, ה-OKH היה אמור להיות אחד המדורים העיקריים בוורמאכט (יחד עם OKL – הפיקוד העליון של הלופטוואפה וה-OKM – הפיקוד העליון של חיל הים), אך היריבות שטופחה על ידי הדרג הפוליטי הביאה לכך שזה לא היה המצב למעשה.
עם התקדמות המלחמה הלכה והתמסדה חלוקת התפקידים בין ה-OKW וה-OKH, כאשר ה-OKW לקח על עצמו את הפיקוד על הכוחות המוצבים בדרום ובמערב אירופה, ואילו ה-OKH הופקד על ניהול המערכה הצבאית בחזית המזרחית. יתרה מזו, ה-OKW הפקיד את ההגנה מפני פלישה של בעלות הברית למערב אירופה בידי OB West (אוברבפסלהאברווסט) – הפיקוד העליון במערב, בפיקודו של רונדשטט. אך לאחרון לא הייתה לו שום שליטה על הלופטוואפה (וכן על יחידות הצנחנים והנ"מ שהיו כפופות ללופטוואפה) והקריגסמרין, שהיו כפופות למפקדותיהן שלהן. הדבר היה נכון גם בנוגע לעתודה המשוריינת במערב, קבוצת פאנצר מערב, שניתן היה להכניסה למערכה רק בפקודתו הישירה של היטלר.
לכאורה, מבנה הפיקוד על הכוחות הגרמניים בנורמנדי היה פשוט, בהשוואה למבנה הפיקוד של כוחות בעלות הברית. ארווין רומל, מפקד קבוצת ארמיות B, היה אחראי על ניהול המערכה בנורמנדי, ותחת פיקודו עמדו שתי ארמיות - הארמייה השביעית בפיקוד פרידריך דולמן, וקבוצת הפאנצר מערב בפיקוד לאו גייר פון שוופנבורג, שהצטרפה לארמייה השביעית זמן קצר לאחר נחיתת בעלות הברית בנורמנדי, ותפסה פיקוד על הכוחות הגרמניים, שהחזיקו בגזרה המזרחית של קו החזית בנורמנדי. אך למעשה, גורמים רבים, כולל גרד פון רונדשטט, צמרת הOKW (וילהלם קייטל, אלפרד יודל וסגנו ולטר ורלימונט) וכמובן אדולף היטלר, התערבו ללא הרף בניהול המערכה הצבאית בנורמנדי. לכך יש להוסיף את העובדה, שלרומל ולרונדשטט לא הייתה כלל שליטה על יחידות הלופטוואפה שהשתתפו במערכה בנורמנדי, ושליטה מוגבלת בלבד על יחידות הוואפן אס אס (שלא היו כפופות לורמאכט) שלחמו תחת פיקודם.
בעיה נוספת של הפיקוד הגרמני בנורמנדי, הייתה החילופין הדחופים של המפקדים הבכירים, שהיו אחראים על ניהול המערכה, שחלקם נהרגו/נפצעו מסיבות שונות במהלך הלחימה, וחלקם הוחלפו על ידי היטלר בעקבות חילוקי דעות על דרך ניהול המערכה. לאו גייר פון שוופנבורג נפצע כבר ב-10 ביוני 1944 בתקיפה מהאוויר על מפקדתו (שחיסלה חלק גדול מסגל מטהו). הוא חזר לפקד על קבוצת הפאנצר מערב רק לקראת סוף החודש, וזמן קצר לאחר מכן (ב-2 ביולי) פוטר על ידי היטלר, לאחר שהמליץ על נסיגה מאזור קן ואימוץ טקטיקת הגנה גמישה נגד כוחות בעלות הברית, והוחלף על ידי היינריך אברבאך. במקביל החליט היטלר, שאיבד אמון בפון רונדשטט, להחליף את האחרון ולמנות במקומו של גינתר פון קלוגה כמפקד OB West. פרידריך דולמן, מפקד הארמייה השביעית, שמת בנסיבות בלתי ברורות ב-28 ביוני, הוחלף על ידי אובר-גרופנפיהרר פאול האוסר מהוואפן אס אס, שמונה לתפקיד באופן אישי על ידי היטלר (תוך עקיפתו של רומל). כאשר רומל נפצע קשה בתקיפה אווירית ב-17 ביולי, פון קלוגה לקח על עצמו את הפיקוד על קבוצת ארמיות B בנוסף לפיקוד על כל הכוחות הגרמניים בחזית המערבית. ב-17 באוגוסט 1944, זמן קצר לפני סיום המערכה בנורמנדי, הוחלף גם פון קלוגה על ידי היטלר, שמינה במקומו את ולטר מודל.
איחוד ראשי הגשר של בעלות הברית בנורמנדי (12-6 ביוני)
על מנת לבנות ראש גשר מאובטח, היה צריך לאחד את חמשת ראשי הגשר, שנכבשו ביום הפלישה, ולהתקדם דרומה לפחות עד לכביש קרנטן-באייה-קן, כדי להעמיק את ראש הגשר. במקביל נדרשו כוחות בעלות הברית להגן על חופי הנחיתה מפני התקפות נגד גרמניות, כך שניתן יהיה להנחית בהם את התגבורות והאספקה בבטחה. החל מ-7 ביוני החלו כוחות בעלות הברית להתקדם מראשי הגשר לפנים הארץ, תוך שהם נתקלים בהתנגדות גרמנית עזה, ובהתקפות נגד. דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12 "היטלר יוגנד" ניסתה מ-7 עד 8 ביוני להדוף את היחידות הקנדיות בחזרה לחוף הים, אך ללא הצלחה. ב-7 ביוני נכבשה העיר באייה וב-8 בחודש חברו הכוחות הבריטיים והאמריקאים בפורט אן-בסן. עד 12 ביוני הצליחו בעלות הברית לאחד את כל ראשי הגשר שלהם וליצור ראש גשר גדול ומאובטח ברוחב כ-100 ק"מ ובעומק כ-30 ק"מ. אולם העיר קרנטן נפלה לידי הכוחות המוצנחים האמריקאים רק ב-15 ביוני, לאחר לחימה קשה וממושכת, וכל המאמצים של הארמייה הבריטית השנייה לכבוש את העיר קן נכשלו.
תוך שבעה ימים הצליחו בעלות הברית להנחית בנורמנדי 326,000 חיילים, 54,000 כלי רכב ויותר מ-100,000 טון של חומרי לחימה. אולם למרות ההצלחה הזו, הם לא הצליחו לעמוד בלוח הזמנים המתוכנן שלהם, והתקדמותם הייתה איטית למדי ביחס לציפיות. בחלק המזרחי של ראש הגשר נתקלו הכוחות הבריטיים והקנדיים בהתנגדות גרמנית עזה באזור קן, והתקדמותם מזרחה נבלמה, ואילו התקדמות הכוחות האמריקאים באזור הבוקאז' דרומה, לכיוון סן לו, ומערבה וצפונה לכיוון חצי האי קוטנטן והנמל החשוב של שרבור נתקלה אף היא בהתנגדות עיקשת של הכוחות הגרמניים, שהסתייעו בגדרות השיחים (בוקאז') הרבות, והנוחות להגנה, שפיצלו את השטח לחלקות קטנות.
כיבוש חצי האי קוטנטן והקרב על שרבור (30-6 ביוני)
ב-14 ביוני הצליחה הדיוויזיה האמריקנית ה-4 לפרוץ את קו ההגנה הגרמני מצפון לראש הגשר, למרות התנגדות עזה, והחל להתקדם לעבר שרבור. אולם התקדמות הקורפוס ה-7 מערבה הייתה איטית, מכיוון שהוא נאלץ לחצות בדרכו את הנהרות Merderet ו-Douve, שעיכבו את תנועתו. ב-15 ביוני תיגבר ג'וזף לוטון קולינס, מפקד הקורפוס ה-7, את הכוחות שהתקדמו מערבית למרדרה עם הדיוויזיה המוטסת ה-82, בפיקוד מת'יו רידג'וויי, והדיוויזיה ה-9 בפיקוד מנטון אדי.
היחידות הגרמניות נסוגו מעט כדי לקצר את קו ההגנה שלהן, ובכך איפשרו לדיוויזיה המוטסת ה-82 לכבוש את סן-סובר-לה-ויקומטה לאחר שהצליחה קודם לכן לחצות את נהר דוב ב-16 ביוני. קולינס ניצל את ההזדמנות, והורה לכוחותיו לנוע במהירות לכיוון חוף האוקיינוס האטלנטי, במטרה לנתק את חצי האי קוטנטן בבסיסו, ולבודד את הכוחות הגרמניים שהגנו עליו. המבקע המהיר של הדיוויזיות ה-9 וה-82 הפתיע את הגרמנים, והכוחות התוקפים הגיעו לחוף הים כבר בלילה שבין 17 ל-18 ביוני. הכוחות הגרמניים באזור היו חלשים מכדי לבצע התקפת נגד מאורגנת, ולהשיב את המצב לקדמותו.
רוב העיירות והכפרים בחצי האי קוטנטן נהרסו במידה רבה על ידי הפצצות בעלות הברית ואש ארטילרית. לאחר בידוד חצי האי, התמקדו הכוחות האמריקאים בהתקדמות צפונה לכיוון שרבור, וכבשו את Montebourg ו-Valognes ואת הכביש הראשי המוביל לנמל. ב-20 ביוני נאלצו הכוחות הגרמניים בקוטנטן לסגת למתחם המבוצר, שנבנה מסביב לנמל שרבור. ב-22 ביוני החלו האמריקנים במתקפה על הנמל, אשר הוכרז על ידי הפיקוד הגרמני כעיר מבצר ("פסטונג"), תחת פיקוד קרל-וילהלם פון שליבן, בסיוע הפצצות כבדות מהאוויר וירי ארטילרי. ב-26 ביוני לאחר מספר ימים של קרבות רחוב עזים נכנעו הכוחות הגרמנים שהגנו על הנמל, אם כי באזור נותרו מספר כיסי התנגדות קטנים, שהמשיכו בלחימה עד 30 ביוני. כעשרת אלפים חיילים גרמנים נפלו בשבי, ובעלות הברית השתלטו על נמל מים עמוקים, שהיה חיוני לצורך הזרמת אספקה ותגבורות לכוחותיהם בצרפת. אולם לפני כניעתם הרסו הגרמנים ביסודיות את מתקני הנמל, זרעו בו מוקשים רבים והטביעו בכניסה אליו כלי שיט רבים. נדרשו לבעלות הברית כשלושה חודשים להחזיר את הנמל לפעולה מלאה, אם כי הוא החל לתפקד באופן חלקי כבר לאחר 15 יום.
המערכה סביב קן (6 ביוני-6 באוגוסט)
כחלק מהפלישה לנורמנדי, אחת המטרות העיקריות של בעלות הברית הייתה לכבוש במהירות את העיר קן אשר הייתה אחת הערים הגדולות בחבל נורמנדי, בגלל חשיבותה האסטרטגית. העיר שלטה על צומת כבישים ומסילות ברזל מרכזית, וכיבושה היה פותח בפני בעלות הברית את הדרך להתקדמות מזרחה לכיוון נהר סן, ציר התנועה הקצר והמהיר ביותר לגרמניה. הקרקע בסביבות העיר ומדרום לה הייתה פתוחה ושטוחה, יחסית לפני הקרקע בחלק המערבי חצי האי נורמנדי (ארץ הבוקאז', שהתאפיינה בריבוי גדרות שיחים גבוהות, שהיקשו על התנועה), ולכן הייתה נוחה יותר לתנועת כוחות ממונעים גדולים. בנוסף, פיקוד הכוחות האוויריים של בעלות הברית, היה מעוניין בכיבוש מהיר של אזור קן לצורך בניית שדות תעופה באזור.
כיבוש קן הוטל על הכוחות הבריטיים-קנדיים, שפעלו תחת הפיקוד העליון של ברנרד מונטגומרי. אף על פי שהארמייה השנייה הייתה אמורה לכבוש את קן כבר ביום הראשון לפלישה לנורמנדי, הקרבות בסביבה הקרובה של העיר ובתוכה ארכו כחודשיים, כתוצאה מהתנגדות עיקשת של הכוחות הגרמניים שהגנו עליה, שכללו מספר דיוויזיות עילית של הוואפן אס אס. הפיקוד הגרמני, שהבין היטב את חשיבות האחיזה בעיר, הזרים לאזור קן כוחות חזקים, כולל חלק גדול מהכוחות הניידים שלו בנורמנדי. במהלך הקרבות נהרסה רוב העיר כתוצאה מהפצצות כבדות של בעלות הברית.
הקרב על לה-אייה-דו-פואי (14-3 ביולי)
התקדמות הקורפוס ה-8 של הארמייה האמריקאית הראשונה לאחר כיבוש שרבור לעבר גזרת לה-דו-פואי, מ-3 עד 14 ביולי 1944, היה אחד הקרבות הגדולים של מלחמת המשוכות ואחת ההתקפות האחרונות בצפון קוטנטן לפני פתיחת מבצע קוברה ב-25 ביולי 1944. הקרבות בגזרה הסמוכה לעיר ובזמן לכידת העיר, היו יקרים מאוד בחיי אדם. כ-10,000 חיילים אמריקאים איבדו את חייהם שם כדי לקדם את חזיתם ב-12 ק"מ בלבד.
הקרב על סן-לו (19-7 ביולי)
לפי בעלות הברית, סן-לו הייתה עמדת מפתח עבור הגרמנים ומרכז תחבורה להעברת כוחות גרמנים, וזו הסיבה שהעיר הותקפה על ידי כ-2,000 מפציצים בלילה שלאחר הנחיתה, מ-6 עד 7 ביוני. הניסיון להזהיר מראש את האוכלוסייה ולבקש מהם לעזוב את העיר נכשל מכיוון שהעלוני אזהרה שהושלכו עפו מהעיר ברוח. בנוסף לנזק הישיר, ההפצצה גרמה לשריפות נרחבות והרסה כ-95% מהעיר, למעלה מ-1,000 מתוך כ-12,000 תושבים מתו. חיל המצב הגרמני התבצר בחורבות.
השטח בבוקאז', שהיה מפוצל על ידי משוכות וגדרות, הציע למגנים הגרמנים יתרונות ניכרים והפריע להתקדמות חיילי בעלות הברית. מאחר שההתנגדות הגרמנית התבררה כחזקה מהצפוי לאחר ההפצצה הכבדה, הקרב היה יקר יותר עבור בעלות הברית מהצפוי.הקורפוס ה-19 איבד כמעט 11,000 איש במלך הלחימה. בסופו של דבר כיתרו בעלות הברית את העיר. הקרב בפועל על העיר החל רק ב-15 ביולי 1944, וקרבות הרחוב נמשכו עד סוף יולי.
הפריצה החוצה מחבל נורמנדי
מבצע קוברה היה הוא שם הקוד שניתן להתקפה גדולה שביצעה הארמייה הראשונה של צבא ארצות הברית, שנערכה באגפה המערבי של החזית בנורמנדי. המתקפה הביאה להתמוטטות מערך ההגנה הגרמני בגזרה המערבית של החזית בחצי האי נורמנדי תוך זמן קצר. הצלחת המתקפה שמה קץ להתקדמות האיטית של כוחות בעלות הברית המערביות, שאפיינה את המערכה הצבאית בנורמנדי עד אותו שלב, ואיפשרה לכוחות האמריקניים לפרוץ החוצה מחבל נורמנדי לכיוון דרום (ברטאן), ובשלב שני לפנות מזרחה, כדי לכתר ולהשמיד את הכוחות הגרמניים שרוכזו בנורמנדי במסגרת קרב פאלז.
מבצע לוטיך-מתקפת הנגד הגרמנית במורטיין (13-7 באוגוסט)
לאחר הצלחת מבצע קוברה (פריצת הכוחות האמריקאים מראש הגשר בנורמנדי), התקדמה הארמייה השלישית בפיקוד גנרל ג'ורג' פטון במהירות לכיוון דרום ודרום-מזרח. פילדמרשל גינתר פון קלוגה, מפקד הכוחות הגרמניים במערב אירופה, הבין שכוחותיו אינם מספיקים להתמודד עם ההתקדמות האמריקאית יחד עם המתקפה הבריטית-קנדית דרומית לקאן, ולכן ביקש מהיטלר אישור לסגת מחצי האי נורמנדי, ולהיערך להגנה על קו נהר סן. אולם האחרון סרב, ובמקום זאת, הורה לו לבצע מתקפת נגד באזור מורטיין, במטרה לנתק ולהשמיד את כוחות החלוץ של פטון. המתקפה, אשר בוצעה על ידי ארבע דיוויזיות פאנצר, שכללו כ-300 כלי רכב משוריינים, נתקלה בהתנגדות עיקשת של הכוחות האמריקאים שהגנו על האזור, והסתיימה בכישלון, במידה רבה הודות לשליטה האווירית המוחלטת של בעלות הברית, שמטוסיהם תקפו מהאוויר ללא הרף את הכוחות הגרמניים. כישלון מתקפת הנגד, במהלכה ספגו הכוחות הניידים הגרמניים אבדות כבדות בציוד, החמיר עוד יותר את מצבם של הכוחות הגרמניים בחצי האי נורמנדי.
קרב פאלז
מפקד כוחות בעלות הברית בצרפת, גנרל מונטגומרי, שהבחין בהזדמנות שנוצרה לכתר את כוחות הציר בנורמנדיה, הורה ב-8 באוגוסט לכוחות האמריקאים לפנות לכיוון צפון-מזרח במטרה לכתר את שארית כוחות הגרמניים באזור פאלז-שמבואה בשיתוף פעולה עם הכוחות הבריטים-קנדיים, שיתקפו לכיוון דרום-מזרח מאזור קאן. ב-19 באוגוסט נפגשו כוחות בעלות הברית בשמבואה, והיו קרובים מאוד להשלמת כיתור הכוחות הגרמניים. אולם כוחות השריון הגרמניים הצליחו לפרוץ פערים בטבעת הכיתור של בעלות הברית, שעדיין לא הושלמה, ואיפשרו לחלק מהיחידות שנלכדו בכיס פאלז להיחלץ מהכיתור, תוך שהם נוטשים מאחור את מרבית ציודן הכבד.
בערבו של 21 באוגוסט הושלם סופית כיתור הכיס, בו נלכדו 40 - 50 אלף חיילים גרמנים. על אף שמספר ניכר של חיילים גרמנים הצליחו להימלט מהכיס, ספג הצבא הגרמני אבדות כבדות מאוד בנפש ובציוד צבאי במהלך הלחימה סביב כיס פאלז ובמהלך חיסול הכיס. יומיים לאחר חיסול כיס פאלז שוחררה פריז, וב-30 באוגוסט נסוגו שרידי הצבא הגרמני אל מעבר לנהר סן.
סטילידה
סטילידה (ביוונית: Στυλίδα, ביוונית עתיקה: rτυλίς, סטיליס) היא עיר ורשות מוניצפלית בפתיוטיס, יוון.
אוכלוסייתה של העיר הייתה 6,126 (נכון ל-2011).
היסטוריה
אזכור ראשון של העיירה סטילידה היה בתקופה קדומה, בה העיירה נקראה פלארה (ביוונית עתיקה Φάλαρα). בעיירה מבנים וחפצים עתיקים רבים, ביניהם החומה ליד כנסיית אגיה יקטריני, קברים הממוקמים ליד רחוב קרקאלי ופסיפס מתחת לרחוב אלפתריו וניזלו.
עירייה
הרשות המוניצפלית סטילידה הוקמה בשנת 2011 ברפורמת השלטון המקומי על ידי מיזוג של שלוש העיריות לשעבר, שהפכו לרשות אחת:
גאוגרפיה
עיר הנמל סטילידה נמצאת על החוף הצפוני של מפרץ מאלי, במורדותת הדרומיות של הר אותריס, היא נמצאת 17 ק"מ ממזרח ללאמיה, בירת פתיוטיס.
תחבורה
העיירה מקושרת ברכבת למרכז יוון דרך קו ליאנוקלאדי – סטילידה. הכביש הלאומי היווני 1 עובר בעיירה.
דיוויזיית הפאנצר השנייה (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר השנייה הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, הקרב על יוון, המערכות בחזית המזרחית והמערכות בחזית המערבית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1935, יחד עם הדיוויזיה הראשונה והשלישית, בתור שלוש דיוויזיות השריון הראשונות בצבא הגרמני תחת סמכות זרוע השריון הצעירה בורמאכט והועמדה תחת פיקוד היינץ גודריאן. הדיוויזיה השתתפה באנשלוס ולאחר מכן גם בסיפוח חבל הסודטים בשנת 1938. בתחילת דרכה הורכבה הדיוויזיה מחטיבת רובאים (חי"ר ממוכן) וחטיבת שריון - כל חטיבה עם שני רגימנטים, בנוסף לרגימנט ארטילריה ומספר יחידות סיוע דיוויזיוניות.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה והמערכה בפולין בספטמבר 1939, הייתה הדיוויזיה אחת מבין שש דיוויזיות משוריינות בוורמאכט והיא השתייכה במהלך המערכה לקורפוס ה-18, כחלק מהארמייה ה-14, קבוצת ארמיות דרום, והשתתפה בלחימה במרכז פולין.
לאחר ניצחון המערכה בצרפת וארצות השפלה, איבדה הדיוויזיה את רגימנט השריון השני שלה, שצורף לדיוויזיה משוריינת חדשה (דיוויזיית הפאנצר ה-13), וקיבלה במקומו את רגימנט הרובאים (חי"ר ממוכן) ה-304. מהלך דומה התרחש ברוב דיוויזיות הפאנצר - שכן הפיקוד הגרמני העדיף להגדיל את מספר דיוויזיות הפאנצר על חשבון החלשת מרכיב השריון בדיוויזיות הקיימות.
במהלך הקרב על יוון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, וכבשה את סלוניקי. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, ולא השתתפה בלחימה. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוסים ה-40, ה-46 וה-5 לסירוגין, במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בדצמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-4 בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-41 תחת פיקוד הארמייה התשיעית.
בקיץ 1944 השתתפה הדיוויזיה בקרבות המערכה בנורמנדי, ספגה בהם אבדות כבדות, ורק בקושי נחלצה מכיס פאלז.
בדצמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה בקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, והייתה מעורבת במצור על בסטון.
באביב 1945 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השביעית, בניסיון לעכב את כוחות בעלות הברית, ולבסוף נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית ב-7 במאי 1945.
מבנה
סמל הדיוויזיה לאורך השנים:
ג'ון לואיס (פוליטיקאי)
ג'ון רוברט לואיס (באנגלית: John Robert Lewis; 21 בפברואר 1940 – 17 ביולי 2020) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן כנציג המחוז החמישי של ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית, המכסה ברובו את העיר אטלנטה ופרווריה. לואיס שירת בתפקיד זה משנת 1987. לואיס היה אחד מחברי "6 הגדולים", כחלק ממנהיגי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, לצד מרטין לותר קינג.
בבית הנבחרים שירת כסגן מצליף הסיעה הדמוקרטית מאז 2007.
ביוגרפיה
לואיס נולד בטרוי, אלבמה, כבנם של וילי לבית קרטר ואדי לואיס. הוא היה השלישי מבין עשרה ילדים, בהם גם אח חירש. הוא גדל במחוז כפרי באלבמה וכמעט שלא ראה אנשים שאינם שחורים בילדותו המוקדמת. כשגדל מעט חווה את ההפרדה הגזעית והקיפוח באלבמה, וכשנסע לערים בצפון ארצות הברית נחשף לעובדה שבתי הספר לא היו מופרדים גזעית.
כשהיה בן 15 שמע לראשונה את מרטין לותר קינג ברדיו, ושנה אחר כך עקב באדיקות אחרי חרם האוטובוסים של מונטגומרי. הוא פגש את מרטין לותר קינג ורוזה פארקס מעט אחר כך.
לואיס למד בסמינר התאולוגי הבפטיסטי האמריקאי (American Baptist Theological Seminary) בנשוויל שבמדינת טנסי ואחר כך באוניברסיטת פיסק ממנה קיבל תואר ראשון בדת ופילוסופיה. שני המוסדות היו מיועדים לאפרו-אמריקאים. באותה תקופה החל במאבקו נגד הגזענות ולמען זכויות האזרח, בפרט פעל למען ביטול ההפרדה במזנוני הצהרים בנשוויל. הוא הוביל מאבקים לא אלימים לביטול ההפרדה ונעצר ונכלא פעמים רבות.
ב-1961 החל ב"מסעות החופש" (freedom rides) במסגרתם נסעו חבורה מעורבת של שחורים ולבנים באוטובוסים ברחבי מדינות דרום ארצות הברית, מה שנחשב אז עבירה על החוק במרבית מהן. הוא נעצר מספר פעמים ובילה ארבעים יום בכלא במדינת מיסיסיפי. הוא הותקף על ידי המון זועם פעמים רבות. המבצע זכה להדים רבים ובסופו של דבר נאסרה ההפרדה באוטובוסים.
ב-1963 נבחר לראשות ארגון הסטודנטים לתאום מחאה לא-אלימה (Student Nonviolent Coordinating Committee).
לואיס היה הצעיר מ"חבורת ה-6 הגדולים", וכיהן כיושב ראש הארגון המרכזי של התנועה לזכויות אזרח בשנים 1963–1966. הוא צעד וצולם בתמונות עם מרטין לותר קינג. כחלק ממאבקו לקח חלק במצעדים מסלמה למונטגומרי ב-1965.
בשנים 1970 עד 1977 עמד בראש "פרויקט חינוך הבוחרים" (Voter Education Project) שמטרתו הייתה להביא לרישום בספר הבוחרים של בוחרים שחורים רבים, שלהם ניתנה זכות הבחירה עם חקיקת חוק זכות ההצבעה (בארצות הברית נדרשת פעולה מצד מי שחפץ להיות בספר הבוחרים, דבר שעלול להיות מכשלה בפני בוחרים פוטנציאלים).
לאחר התמודדות לא מוצלחת לבית הנבחרים ב-1977, נותר ללא עבודה ועם חובות, ולכן קיבל משרת עבודה בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. בהמשך נבחר לכהן כחבר במועצת העירייה של אטלנטה ב-1981 וכיהן עד 1986.
בהמשך התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם המחוז ה-5 של ג'ורג'יה, לאחר שחבר הקונגרס המכהן שייצג מחוז זה החליט להתמודד לסנאט. לואיס הביס את יריבו הרפובליקני ברוב גדול ונבחר למשרה זאת. הוא נבחר מאז 15 פעמים לכהונות נוספות כחבר בית הנבחרים.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית, בינואר 2017, ציין לואיס כי הוא אינו רואה בו נשיא לגיטימי בשל התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 לטובתו, מבצע חשאי אותו חשפה והצהירה קהיליית המודיעין האמריקאי. הערתו הובילה להחלפת עלבונות בין השניים.
ללואיס היו קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית. באוטוביגרפיה שלו סיפר כי "חש "חיבה חזקה" וחיבור משמעותי ליהודים עוד מילדותו, כשנהג לקרוא בתנ"ך את סיפור יציאת מצרים". בעת מאבקיו לזכויות האזרח קשר קשרים עם הרב אברהם יהושע השל.
היה נשוי לליליאן מיילס משנת 1968 ועד למותה ב-2012. נולד להם ילד אחד.
בשנת 1999 זכה בפרס אניספילד-וולף על ספרו Walking with the Wind: A Memoir of the Movement. ב-2011 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית.
לואיס מת ב-17 ביולי 2020 מסרטן הלבלב.
טאגאנרוג
טאגאנרוג (ברוסית: Таганрог) היא עיר תעשייתית ועיר נמל במחוז רוסטוב אשר ברוסיה, השוכנת על גדות ים אזוב בשפך טאגאנרוג, 70 ק"מ מרוסטוב על הדון.
העיר היא אחת הערים הוותיקות בפדרציה הרוסית. היא נוסדה בשנת 1698 על ידי פיוטר הגדול והייתה הבסיס הימי הצבאי הראשון ברוסיה ועיר הנמל הרוסית הראשונה שהיוותה יציאה אל הים הגדול.
הסופר והמחזאי אנטון צ'כוב נולד וגדל בעיר.
היסטוריה
העיר קיבלה את שמה משפך טגאני רוג, שעל גדותיו העיר שוכנת. השם הופיע לראשונה במסמכי לשכת השגרירים, שבהם תוארה העיר בפני הנסיך הגדול איוואן השלישי לנסיך טאמאן זכרי גיזולפי. על פי המסמכים נראה שהעיר כבר הייתה קיימת בשנת 1489.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי הנאצים למשך שנה וחצי, במהלכה טבחו באלפי אזרחים.
תעשייה
העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב בדרום רוסיה כאשר מפעל המתכות TAGMET הוא המפעל הגדול ביותר בעיר.
בעבר פעלו בעיר מפעלי מכונות גדולים כמפעל הקומביינים שעל בסיסו הוקם מפעל הרכבים של טאגאנרוג שייצר ברישיון את רכבי היונדאי, מפעל לשיפוץ ספינות, מפעלי מזון, מפעלים כימיים ואחרים.
ספורט
מועדון הספורט הגדול בעיר הוא מועדון רוגבי בשם "בולאבה טאגאנרוג", שמתמודד בליגת העל הרוסית ברוגבי ומארח באצטדיון ראדוגה (שמכיל 2,000 מושבים). האצטדיון הוקם ב-1960 בשם "ראדוגה" ושמו שונה ל"בולאבה" בדצמבר 2011. בולאבה זכתה באליפות רוסיה הסובייטית ברוגבי בשנת 1985 ובגביע רוסיה הסובייטית בשנים 1984–1985.
בעבר פעל מועדון הכדורגל טאגאנרוג שהיה קיים בשנים 2006–2015 והתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה. המועדון אירח באצטדיון טורפדו המכיל 5,000 מושבים ושימש בעבר את קבוצת טורפדו טאגאנרוג בשנים 1926–2004. טורפדו זכתה באליפות רוסיה הסובייטית בעונת 1955 והעפילה לגמר גביע רוסיה הסובייטית בעונת 1950, אך מאז התפרקות ברית המועצות התמודדה בדרך כלל בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ובליגה האזורית עד לשנת פירוקה.
מאז ינואר 2020 פועל מועדון כדורגל מקצועני בשם "פורטה טאגאנרוג", שמתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית החל מעונת 2020/2021.
אנדרי גודיונסן
אנדרי לוקאס גודיונסן (באיסלנדית: Andri Lucas Guðjohnsen; נולד ב-29 בפברואר 2002 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נורשפין, ובנבחרת איסלנד.
חיים אישיים
גודיונסן נולד בלונדון שבאנגליה. הוא בנו של איידור גודיונסן, כוכב העבר של נבחרת איסלנד, של צ'לסי ושל ברצלונה, נכדו של ארנור גודיונסן, כוכב העבר של נבחרת איסלנד, של אנדרלכט ושל לוקרן, ואחיו הצעיר של חלוץ ספציה סוויין ארון גודיונסן.
קריירת מועדונים
גודיונסן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ברצלונה, אך לאחר שלוש שנים עבר למחלקת הנוער של גאבה, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של אספניול. בקיץ 2018 עבר למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
בעונת החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון, מהפרימרה דיויסיון RFEF.
ב-22 ביולי 2022 חתם גודיונסן בנורשפין השוודית.
קריירה בינלאומית
ב-2 בספטמבר 2021 ערך גודיונסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד, כשנכנס כמחליף בדקה ה-79 בהפסד 2-0 לנבחרת רומניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-5 בספטמבר, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע את שער הבכורה שלו, בתיקו 2-2 נגד נבחרת מקדוניה הצפונית, גם כן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
חמישה לילות אצל פרדי
חמישה לילות אצל פרדי (באנגלית: Five Nights at Freddy's, או בקיצור FNaF) היא סדרת משחקי וידאו וזיכיון מדיה שנוצר על ידי מפתח המשחקים האמריקאי סקוט קות'ון. המשחק הראשון בסדרה יצא ב-2014, וההצלחה שלו גררה מספר משחקי המשך, סדרת ספרים ועיבוד קולנועי.
עיקר הזיכיון הוא סדרת משחקי הווידאו, העוסקת ברשת פיצריות ומשחקיות בשם "הפיצה של פרדי פאזבר", על שם האנימטרוניקה המוכרת של הפיצריה, פרדי פאזבר. ברוב המשחקים, השחקן משחק כשומר אבטחה במשמרת לילה, וצריך להשתמש בכלים כמו מצלמות אבטחה כדי להינצל מפרדי פאזבר ומדמויות אנימטרוניקה אחרות המסתובבות במסעדה ומנסות להרוג את השחקן. עלילת המשחקים מתגלה בהדרגה דרך הקלטות רשמקול, משחקי ארקייד פיקטיביים ותכמינים.
הסדרה צברה פופולריות מיד עם צאת המשחק הראשון וידועה בקהילת המעריצים המסורה שלה, שיוצרת לה פאנארט, משחקי מעריצים ותיאוריות בנוגע לעלילת הסדרה.
ClickTeam Fusion Era (2014–2018)
משחקיות הסדרה השתנתה והתפתחה במהלך השנים, והמשותף לכולם הוא השתייכותם לסוגת הישרדות אימה.
מצאת המשחק הראשון בסדרה ב-2014 ועד המשחק Freddy Fazbear's Pizzeria Simulator, משחקי "חמש לילות אצל פרדי" היו ממונעי עכבר והוצגו בגרפיקה ממוחשבת דו-ממדית. השחקן, שברוב המשחקים מגלם שומר לילה בפיצריה, משתמש בעכבר כדי לשלוט בטלוויזיה במעגל סגור, לנהל את השימוש שלו בכמות מוגבלת של חשמל ולהשגיח על פתחי אוורור כדי להימנע מהיתקלות קטלנית עם בובות האנימטרוניקה הרצחניות של הפיצריה. מטרת השחקן היא להתחמק מהאנימטרוניקות במשך מספיק זמן כדי "לשרוד את הלילה", שאורך כמה דקות, ועלילת כל משחק מתפרשת על פני כחמישה לילות כאלה.
בין הלילות השחקן יכול לשחק במשחקים קטנים המוצגים בסגנון פיקסלים של משחק ארקייד. המשחקים הקטנים חושפים פרטים בנוגע לעלילת המשחק.
ביטחון סוציאלי (כתב עת)
ביטחון סוציאלי הוא כתב עת לנושאי מדיניות חברתית, ביטחון סוציאלי, זכויות חברתיות ורווחה היוצא לאור שלוש פעמים בשנה, החל משנת 1971, על ידי המוסד לביטוח לאומי.
חמישה לילות אצל פרדי
ClickTeam Fusion Era (2014–2018)
המשחק החמישי בסדרה, "חמישה לילות אצל פרדי: מיקום האחות", היה הראשון ששינה את הפורמט המסורתי. משחק זה הציג לראשונה מטרה שונה וסביבה חדשה לכל לילה, ועלילת המשחק מסופרת במהלך הלילות עצמם.
ביטחון סוציאלי (כתב עת)
כתב העת מכוון את עצמו לפרסום מאמרים ברמה אקדמית, אשר עוסקים בנושאים אלה במובן הרחב, לרבות היבטים כלכליים, פוליטיים, סוציולוגיים, דמוגרפיים, גאוגרפיים, והיסטוריים, וכן היבטים רלוונטיים מתחומים משיקים כגון תחומי החינוך, הבריאות והמשפט.
חמישה לילות אצל פרדי
ClickTeam Fusion Era (2014–2018)
המשחק השישי בסדרה, "Freddy Fazbear's Pizzeria Simulator", המשיך את האלמנטים הנרטיביים החדשים ש"מיקום האחות" הציג ובנוסף משלב אלמנטים של משחק סימולציית ניהול עסק.
ביטחון סוציאלי (כתב עת)
המאמרים בכתב העת נכתבי על ידי העוסקים ברווחה ובביטחון סוציאלי בישראל, במחקר ובמעשה.
חמישה לילות אצל פרדי
Steelwool Studios Era (2019-הווה)
המשחק השביעי בסדרה, "חמישה לילות אצל פרדי: דרושים עובדים", היה הראשון שהציג גרפיקה תלת ממדית. המשחק מציג מחדש אירועים וסיטואציות מהמשחקים הקודמים. בנוסף לכך, המשחק כולל מצב למשחק במציאות מדומה.
ביטחון סוציאלי (כתב עת)
העורך הראשון של כתב העת היה חיים אופז. כיום העורך הראשי הוא ישראל (איסי) דורון ויו"ר המערכת הוא ניצה (קלינר) קסיר.
חמישה לילות אצל פרדי
Steelwool Studios Era (2019-הווה)
המשחק השמיני בסדרה, חמישה לילות אצל פרדי: משלוח מיוחד. המשחק כולל מצב למשחק במציאות רבודה.
ביטחון סוציאלי (כתב עת)
כל הגיליונות שהתפרסמו במסגרת כתב העת מאז הקמתו, עומדים לרשות הציבור בדפי כתב העת במסגרת אתר הביטוח הלאומי.
חמישה לילות אצל פרדי
Steelwool Studios Era (2019-הווה)
המשחק התשיעי בסדרה, "חמישה לילות אצל פרדי: פרצת אבטחה", מציג לראשונה בסדרה משחקיות פעולה-הרפתקה מלאה בה השחקן יכול לנוע בסביבה תלת ממדית, תוך שמירה על אלמנט האימה האופייני לסדרה. בניגוד למשחקים קודמים בסדרה, משחק זה מתפרש כולו על פני לילה אחד ארוך. השחקן נע ממקום למקום בעולם פתוח קטן, מתחמק מאויבים ונלחם בהם ופותר אתגרי חשיבה כדי להתקדם בעלילת המשחק.
חמישה לילות אצל פרדי (2014)
המשחק הראשון בסדרה עוקב אחרי מייק שמיט (הזהות המזויפת של מייקל אפטון), שנשכר על ידי וויליאם אפטון, אביו, לעבוד בפיצריה של פרדי שמגלה שהבובות האנימטרוניות של הפיצריה מתעוררות לחיים בלילה והורגות את מי שעדיין שם. השחקן צריך לשרוד חמישה לילות, שכל אחד מהם נמשך כמה דקות, על ידי מעקב אחרי הבובות במצלמות אבטחה, וסגירת דלתות תוך ניצול כמות מוגבלת של חשמל. אם לשחקן נגמרת כמות החשמל המוקצבת לו לפני סוף הלילה, האורות נכבים, הדלתות נפתחות והשחקן נפסל כשאחת מהבובות מבהילה אותו. במהלך המשחק מסייע לשחקן אדם אנונימי הנשמע בהקלטות רשמקול. בסיום המשחק מייק מפוטר מהפיצריה.
חמישה לילות אצל פרדי 2 (2014)
השחקן מגלם את ג'רמי פיצרגלד (כנראה עוד זהות מזויפת של מייקל אפטון), שומר אבטחה בפיצריה של פרדי פזבר, וצריך להשתמש במשאבים בצורה נבונה כדי לשרוד את הלילה. המשחק מציג מספר אנימטרוניקות כפול בהשוואה למשחק הראשון, כשכל אחת מצריכה אסטרטגיה שונה להתחמקות ממנה. הפעם אין דלתות, והשחקן צריך להתחבא מאחורי מסכת פרדי כדי לא להיראות. המשחק הזה מציג לראשונה משחקים קטנים בתוך המשחק בדומים בסגנונם למשחקי ארקייד ואטארי, המציגים את עלילת הרקע למשחק. במשחקים אלה מתגלה כי האנימטרוניקות רדופות על ידי רוחות רפאים של ילדים שנרצחו בפיצריה.
חמישה לילות אצל פרדי 3 (2015)
המשחק השלישי מתרחש 30 שנים לאחר אירועי המשחקים הקודמים. השחקן מגלם שומר לילה ב"אימת הפאזבר", אטרקציית אימה המבוססת על הפיצריה הידועה לשמצה בה נרצחו ילדים. הפעם השחקן מתמודד רק עם אנימטרוניקה אחת, מהירה וחכמה יותר מכל האנימטרוניקות שהוצגו בסדרה עכשיו - ספרינגטראפ. המיני-משחקים חושפים את עלילת הרקע של המשחק: ספרינגטראפ הוא למעשה וויליאם אפטון, האדם שרצח את הילדים בפיצריה עשרות שנים קודם לכן, ונמחץ בעצמו בתוך בובת אנימטרוניקה כשניסה להתחבא מרוחות הילדים שרדפו אותו.
חמישה לילות אצל פרדי 4 (2015)
המשחק הרביעי מתרחש בביתו של ילד שמנסה להתחבא מגרסאות סיוטיות של האנימטרוניקות מהמשחקים הקודמים. השחקן נע מחדר לחדר ומנסה להקשיב לנשימות ולסימנים אחרים כדי להתחמק מהבובות. עלילת המיני-משחקים חושפים שהילד הוא בנו של וויליאם אפטון, ושהוא סובל מסיוטים על האנימטרוניקות בפיצריה.
חמישה לילות אצל פרדי: מיקום האחות (2016)
המשחק החמישי, שמציג שינויים נרחבים לפורמט המסורתי של הסדרה, מתרחש במחסן תת-קרקעי של חברת-אחות ל"הפיצה של פרדי פזבר". השחקן מגלם את מייקל, טכנאי במחסן התת-קרקעי, ממלא משימות ומנסה להתחמק מהאנימטרוניקות הרדופות. במהלך המשחק מתגלה הקשר הייחודי של מייקל לאירועים שהתרחשו בפיצריה - מייקל הוא בנו של וויליאם אפטון, שנחשף כמייסד הפיצריה ומעצב האנימטרוניקות הרצחניות.
חמישה לילות אצל פרדי: סימולטור פיצרייה (2017)
המשחק השישי בסדרה ממשיך לעקוב אחריו קורותיו של מייקל אפטון, שהופך למנהל בסניף של "הפיצה של פרדי פזבר". המשחק משלב לראשונה אלמנטים של סימולטור ניהול: השחקן צריך לרכוש אנימטרוניקות ואטרקציות לפיצריה ולנהל משאבים כלכליים כדי לשפר את הפיצרייה. המשחק משלב גם את האלמנטים המסורתיים של הסדרה מהמשחקים הקודמים, כמו הימנעות מאנימטרוניקות ומיני-משחקים.
חמישה לילות אצל פרדי: דרושים עובדים (2019)
המשחק השביעי בסדרה בסדרה מציג לראשונה גרפיקת תלת-ממד, בנוסף לאפשרות למשחק במציאות מדומה. השחקן מגלם טכנאית ב"פיצה של פרדי" שצריכה למלא משימות, לתקן אנימטרוניקות ולהרוויח פרסים. המשחק מציג מחדש סיטואציות ומקומות מעבר הסדרה, עכשיו בגרפיקה התלת-ממדית החדשה. המשחק מסתיים כדמות בתוך המשחק בשם "Glitchtrap" שולטת על השחקן.
חמישה לילות אצל פרדי: פרצת אבטחה (2021)
המשחק השמיני בסדרה מציג משחקיות פעולה-הרפתקה חדשה ושונה מהמשחקים הקודמים, בה השחקן יכול לנוע בחופשיות בסביבה פתוחה. השחקן מגלם את גרגורי, ילד קטן שנלכד במתחםמגה-פלקס של חברת "פרדי פאזבר" למהלך לילה אחד ומנסה לשרוד ולהתחמק מהאנימטרוניקס. בנוסף לכך, השחקן צריך להתחמק גם משומרת אבטחה בשם וונסה, הסובלת מפיצול אישיות וכל פרק זמן הופכת לרוצחת בחליפת ארנב. היא בעצם הטכנאית שהשחקן שיחק בתורה בדרושים עובדים.
חמישה לילות אצל פרדי: הרס (2023)
המשחק העשירי בסדרה מציג את אותן טכניקות ומשחקיות של המשחק הקודם פרצת אבטחה כיוון שזהו המשכו הקאנוני המוצג בתור DLC. זמן קצר לאחר פרצת אבטחה חברתו של גרגורי (הפרוטגוניסט של המשחק הקודם), קאסי, מתעוררת בתוך הפיצה פלקס ומודרכת על ידי גרגורי כדי שתוכל לחלץ אותו, גם במשחק הזה על השחקן להתחמק מהאנימטרוניקס ולהשלים פאזלים על מנת להמשיך במשחק, למשחק יש שלושה סופים ששניים מהם אפשר להשיג על ידי עשיית דברים ספציפיים.
חמישה לילות אצל פרדי: דרושים עובדים 2 (2023)
המשחק האחד עשר בסדרה המתוכנן לצאת מאוחר יותר השנה.
FNaF World (2016)
ב-2015, קות'ון הכריז שהוא מפתח ספין-אוף לסדרת "חמישה לילות אצל פרדי". בניגוד למשחקי האימה המרכזיים של הסדרה, זהו משחק משחק תפקידים בה השחקן מגלם גרסאות חמודות של הבובות האנימטרוניות של הסדרה. המשחק מציג קרבות מבוססי תורות ומערכת מיומנות.
Ultimate Custom Night (2018)
משחק זה תוכנן במקור כהרחבה ל-"Freddy Fazbear's Pizzeria Simulator", אך בסופו של דבר הפך למשחק בפני עצמו. המשחק מאפשר לשחקן לשחק לילה מותאם אישית, עם אפשרות לבחור מתוך תפריט של 50 אנימטרוניקות מההיסטוריה של הסדרה, כל אחת עם מכניקות משחקיות ייחודיות לה.
חמישה לילות אצל פרדי: משלוח מיוחד (2019)
זהו משחק מובייל המשלב אלמנטים של מציאות רבודה. השחקן משתמש במצלמת הטלפון הנייד כדי למזג את האנימטרוניקות לסביבה האמיתית שלו המופיעה על מסך הטלפון הנייד. המשחק משלב את המיני-משחקים האופייניים לסדרה, המסבירים את עלילת "חמש לילות אצל פרדי: Help Wanted" ואת הקשר בין המשחק ההוא לבין אירועי "חמש לילות אצל פרדי: פרצת אבטחה".
עיבוד קולנועי
ב-2015 קות'ון הכריז שאולפני האחים וורנר רכשו את זכויות ההסרטה לעיבוד קולנועי של "חמישה לילות אצל פרדי", ושהוא יכתוב את התסריט. לאחר מספר שנים בגיהנום פיתוחי, הזכויות נמכרו לסרטי יוניברסל, שהעבירו את הפקת הסרט לחברת סרטי האימה בלאמהאוס הפקות. הסרט, שמבוסס על אירועי המשחק הראשון בסדרה, עתיד לצאת לאקרנים ב-27 באוקטובר 2023, בכיכובם של ג'וש האצ'רסון, אליזבת לייל, פייפר רוביו ומת'יו לילארד.
מייק אינגלנד
הרולד מייקל אינגלנד (באנגלית: Harold Michael England; נולד ב-2 בדצמבר 1941) ידוע בעיקר בשם מייק אינגלנד. אינגלנד היה כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת המגן. אינגלנד אף החזיק בתואר הקפטן הצעיר ביותר אי פעם בנבחרת וויילס עד 2011.
קריירה
אינגלנד נהג לשחק כבלם או כמגן מרכזי, הוא החל את הקריירה שלו בבלקבורן רוברס ב-1959 לפני שעבר לטוטנהאם הוטספר ביולי 1966, בסופו של דבר אינגלנד זכה בארבעה גביעים.
אינגלנד רשם 49 הופעות בינלאומיות עבור ויילס במשך שתים עשרה שנים, כשהוא כבש 4 שערים.
ב-1975, הודיע אינגלנד על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 33.
קריירת אימון
לאחר פרישתו, אינגלנד אימן את נבחרת ויילס ממרץ 1980 עד פברואר 1988. תקופתו כמאמן התאפיינה בשורה של תסכולים הכוללים כוח אדם מוגבל בצוות, אך עם שחקנים מוכשרים כמו נוויל סאות'ול, איאן ראש, מארק יוז ומיקי תומאס.
אינגלנד פוטר מתפקיד מאמן ויילס ב-3 בפברואר 1988, לאחר שעוד קמפיין מוקדמות הסתיים בכישלון. הנבחרת הייתה הדבר היחיד והאחרון שיצא לו לאמן אי פעם בכדורגל. מאוחר יותר הוא ניהל בית אבות בצפון ויילס, ולאחר מכן ניהל שני בתי אבות ובית עסק משלו לעץ.
פרשת לנינגרד
פרשת לנינגרד - (ברוסית: Ленинградское дело) סדרת משפטים שנערכו בברית המועצות במהלך סוף שנות ה-40 - תחילת שנות ה-50 נגד ראשי המנגנון המפלגתי בעיר לנינגרד. במהלך הפרשה נשפטו כל ראשי המנגנון המפלגתי העירוני, המחוזי והשכונתי של לנינגרד ורבים מראשי המנגנון העירוני שלאחר מלחמת העולם השנייה הועברו מהעיר לתפקידי מפתח בערים שונות כולל מוסקבה. במשפט הראשון והמרכזי שהסתיים באוקטובר 1950 הואשמו שמונה אנשים, חמישה מהם נשפטו להוצאה להורג. כל הנאשמים, כולל במשפטי המשנה, זוכו מכל אשמה במהלך שנת 1954 בתקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב.
הסיבה העיקרית להתפתחות הפרשה הייתה מאבק פנים מפלגתי ביו תומכי אנדריי ז'דאנוב לבין קבוצת גאורגי מלנקוב.
מהלך הפרשה
בסוף שנות ה-40 אנדריי ז'דאנוב היה מקורב מאוד ליוסיף סטלין. בין תומכיו הבולטים היו יורשיו במנגנון המפלגתי בלנינגרד, אלכסיי קוזנצוב ופיוטר פופקוב. במרץ 1946 קוזנצוב הועבר מלנינגרד למוסקבה ומונה למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה. בשנת 1948, לאחר פטירת אנדריי ז'דאנוב השתנו יחסי הכוחות הפנים מפלגתיים וגאורגי מלנקוב היה בין יוזמי המערכה להרחקת מקורבי ז'דאנוב מעמדות המפתח.