cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חלי אברהם איתן
ביוגרפיה
כלת פרס ראש הממשלה ליצירה לשנת תשע"ז 2017.
ב-2018 זכתה במקום הראשון בתחרות השירה הבינלאומית של קונגרס המשוררים העולמי ה-38 בסין.
מחקר
ספר ילדים: אורי ואלמוג מדברים בסקייפ – הוצאת סגול ושבילי אור, יוני 2018
יוליוס הראשון
האפיפיור הקדוש יוליוס הראשון (לטינית: Iulius I) כיהן בתפקידו בין 6 בפברואר 337 ל-12 באפריל 352. יוליוס ידוע בעיקר בשל חלקו במחלוקות האריאניות, ובקביעה כי ישו נולד ב-25 בדצמבר.
חייו
יוליוס היה יליד רומא, והוא נבחר כיורשו של מרקוס לאחר שהכס הקדוש לא היה מאויש במשך ארבעה חודשים.
המחלוקות האריאניות
לאחר שמאמיניו של אוסביוס מניקומדיה, שהיה באותה תקופה פטריארך קונסטנטינופול, הדיחו מחדש את אתנסיוס מאלכסנדריה מתפקידו כבישוף המקומי, נערך סינוד באנטיוכיה ב-341, ובו הוחלט לשלוח שליחים אל הקיסר קונסטנס ואל יוליוס. יוליוס, לאחר שהביע תמיכה באתנסיוס, החליט בפיקחות לזמן את שני הצדדים לסינוד שייערך בראשותו. אולם, הבישופים האריאניים המזרחיים סירבו לקבל את ההצעה הזו.
אתנסיוס הגיע לרומא לאחר גירושו השני מאלכסנדריה, וזכה להכרה כבישוף על ידי הסינוד שנערך בראשותו של יוליוס ב-342. יוליוס שלח מכתב לבישופים המזרחיים, ובו העדויות הראשונות לטענות על הבכורה של בישופות רומא. גם אם אתנסיוס ובני לווייתו נשאו באשמה באופן חלקי, נאמר במכתב, כנסיית אלכסנדריה הייתה צריכה לכתוב תחילה לאפיפיור.
באמצעות השפעתו של יוליוס נערכה מועצת סרדיקה באיליריה, ובה השתתפו רק 76 בישופים, שעד מהרה עזבו לפיליפופוליס והדיחו את יוליוס (ביחד עם אתנסיוס ואחרים) במועצת פיליפופוליס. 300 הבישופים המערביים שנותרו אישרו את ההחלטות הקודמות של הסינוד הרומאי; מועצת סרדיקה סייעה בקידום הטענה של בישופות רומא באמצעות כמה מהחלטותיה הקשורות לטענותיו של יוליוס על זכותו לבדיקה מחדש.
קביעת חג המולד
יש הטוענים כי בשנת 350, הכריז יוליוס על 25 בדצמבר כיום לידתו של ישו, אולם הדבר מבוסס על מכתב מהמאה ה-9 שככל הנראה זויף. באותה תקופה זה היה אחד התאריכים המקובלים ללידתו של ישו. הטענה המוטעית היא, כי יוליוס הכריז על 25 בדצמבר כיום לידתו של ישו, לאחר שסיריל, הפטריארך של ירושלים, שאל מהו תאריך לידתו של ישו לפי רישומים היסטוריים המאוחסנים ברומא. כמו כן, יש המאמינים כי ישו ויוחנן המטביל נולדו באותו יום, זאת לפי הבשורה על-פי לוקאס.
תאריך לידתו הרשמי של ישו אינו ידוע. יש לציין כי 25 בדצמבר הוא יומיים לאחר סיומו של פסטיבל סאטורנליה הרומאי. ישנה טענה כי יוליוס בחר ב-25 בדצמבר, כדי לתת חלופה נוצרית לפסטיבל הסאטורנליה. טענה אחרת לבחירת תאריך זה היא שבשנת 274 לספירה, הקיסר הרומאי אורליאנוס הכריז על תאריך זה כתאריך לידתו של סול אינוויקטוס, אל השמש במיתולוגיה הרומאית, וכנראה שיוליוס השתמש בתאריך זה כדי למשוך מאמינים לנצרות, בכך שיאפשר להם להמשיך לחגוג את 25 בדצמבר. כמו כן, ישנה סברה כי יוליוס הושפע מהרעיון שישו מת ביום השנה להתעברותו. אם ישו מת בפסח, ובמאה השלישית לספירה פסח חל ב-25 במרץ, אז ישו נולד תשעה חודשים לאחר מכן, ב-25 בדצמבר.
מותו והקדשתו
יוליוס מת ב-12 באפריל 352 והוחלף על ידי ליבריוס. יוליוס נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית, ויום החג שלו הוא ב-12 באפריל.
שד נאה
הסרט יצא לאקרנים ב-21 באפריל 2017, בהפצתם של אייקון פרודקשנס.
עלילה
עלילת הסרט עוסקת בנד רושה (פיון או'שיי), אשר לומד בפנימייה בה הרוגבי הוא הדבר העיקרי אשר עושים שם. בתחילת הסרט, מספר נד מנקודת מבטו את הלך הרוח בפנימייה, תוך שהוא מספר על עצמו. בהמשך, ניתן לראות כי הוא נכנס לפנימייה תוך שם הוא מגלה כי הוא קיבל חדר משלו במעונות הפנימייה. ויסל (רוארי אוקונור) מגיח מהצד ומתחיל ללעוג לו על כך שהוא הומוסקסואל, תוך שהוא מציין כי הוא קיבל חדר לבד מפאת היותו כזה.
בהמשך הסרט, מצטרף קונור מאסטרים (ניקולס גאליצין) לפנימייה, תוך שהוא משובץ להיות בחדר של נד. מעתה ואילך השניים לומדים להסתדר אחד עם השני.
גבריאלה, נסיכת מונקו
הנסיכה גבריאלה תרזה מריה גרימלדי ממונקו, רוזנת קרלאדס (בצרפתית: Gabriella Thérèse Marie Grimaldi; נולדה ב-10 בדצמבר 2014) היא נסיכת מונקו. בתם של אלבר השני, נסיך מונקו ושרלין, נסיכת מונקו, ואחותו התאומה של ז'אק, נסיך מונקו.
ביוגרפיה
ב-30 במאי 2014 הוכרז כי שרלין, נסיכת מונקו, אשתו של אלבר השני, נסיך מונקו, בהריון. ב-9 באוקטובר אושר כי עתידים להיוולד תאומים. ב-10 בדצמבר בשעה 17:04 נולדה גבריאלה בבית החולים על שם הנסיכה גרייס בלה קול. שתי דקות לאחר מכן נולד אחיה התאום ז'אק. גבריאלה וז'אק הם התאומים הראשונים בתולדות בית גרימלדי. בעקבות הלידה ירו תותחי המבצר פורט אנטואן 42 מטחי כבוד (21 עבור כל אחד מהם). פעמוני הכנסיות צלצלו במשך רבע שעה, והיום הוכרז כיום חג.
חרף העובדה שנולדה ראשונה, אחיה של גבריאלה קודם לה בתור לרשת את הכתר בשל חוק העדפת הבן הבכור. גבריאלה קיבלה עם לידתה את התואר "רוזנת קרלאדס" מאת אביה. ב-7 בינואר 2015, הוצגו התאומים לראשונה בפני תושבי הנסיכות. ב-10 במאי הם הוטבלו בקתדרלת מונקו. בהזדמנות זו הוענק להם הצלב הגדול של מסדר גרימלדי.
לגבריאלה וז'אק יש שני אחים למחצה: ג'זמין גרייס גרימלדי ואלכסנדר קוסטה. שניהם נולדו לאביהם מחוץ לנישואים.
ארמן דוד
ז'אן-פייר ארמן דוד (בצרפתית: Jean-Pierre Armand David; 7 בספטמבר 1826, אספלט – 10 בנובמבר 1900, פריז) היה כומר ומיסיונר קתולי צרפתי ממסדר הלזריטים שהיה גם בוטנאי וזואולוג בולט. דוד אסף בסין צמחים, בעלי חיים, סלעים ומאובנים עבור המוזיאון לתולדות הטבע בפריז. כ-70 שמות מדעיים של מינים של צמחים מוקדשים לו והסוג Davidia נוצר במיוחד על מנת לכנות את הדווידיה אינוולוקרטה (המכונה עץ היונה) שגילה.
ילדות ונעורים בארץ הבסקים
ז'אן-פייר ארמן דוד נולד ב-7 בספטמבר 1826 בכפר אספלט (Espelette), סמוך לחוף מפרץ ביסקאיה ובקרבת העיר באיון בצפון חבל הבסקים הצרפתי, כבנם השלישי של רוזלי האלסואה (Rosalie Halsouet) ופרוקטואה דומיניק ז'ני דוד (Fructueux Dominique Genie David). לארמן היו שני אחים בוגרים ואחות צעירה. ארמן דוד קרוי ככל הנראה על שם דודו (האח של אמו), ארמן האלסואה (Armand Halsouet), שהיה עורך דין בבאיון והסנדק של ארמן. כשהתבגר שמר ארמן דוד על קשר עם דודו, ובין השאר כתב לו מסין:.
אביו היה רופא, השופט המקומי וראש הכפר. הוא היה גם חוקר טבע חובב נלהב והדביק בהתלהבותו את ילדיו. כבר בילדותו אהב ארמן דוד לטייל ביערות ובהרים במשך שעות לאסוף צמחים ולצפות בבעלי חיים. האב גם העביר לבניו מידע רפואי שעתיד היה לעזור מאוד לארמן דוד להחלים מהמחלות השונות בהן נדבק בסין.
בגיל 12 נשלח ארמן דוד ללמוד כתלמיד עמאי בפנימייה "הסמינר הקטן" (“petit seminaire”) בלראסור (Laressore) הסמוכה לביתו. אף שהיה מדובר במוסד קתולי שנועד להכשיר תלמידים לחיי כמורה, שלחו אותו הוריו לשם משום שלמוסד היה מוניטין אקדמי טוב, ולא משום שהתכוונו שיוכשר ככומר. ארמן דוד למד במוסד בהצטיינות במשך שש שנים, כשהוא התעניין במיוחד במדעי הטבע. בחופשות נהג דוד לחזור לבית הוריו ולצאת ממנו למסעות מחקר בסביבה. לקראת סוף לימודיו החליט דוד להפוך לכומר מתוך מטרה לצאת בשליחות המיסיון לארצות זרות.
פריז ואיטליה (1862-1848)
ב-1846, בהיותו בן עשרים למד דוד פילוסופיה במשך שנתיים בסמינר לכמרים של באיון (Grand Séminaire de Bayonne). ב-1848 עבר דוד לפריז על מנת להתחיל בתקופת החניכות (Novitiatus) במסדר "עמותת השליחות" (בלטינית: Congregatio Missionis בצרפתית Congrégation de la Mission) הידועים יותר כלזריטים. מסדר זה, שנוסד בפריז ב-1625 על ידי הכומר ונסן דה פול, נהג לשלוח כמרים לאחר הסמכתם לאזורי הכפר ולארצות מעבר לים על מנת שיפעלו כמיסיונרים בקרב העניים. דוד למד במשך שנתיים בסמינר הפנימי במרכז של המסדר בפריז (Maison-Mère), ב-5 בנובמבר 1850 הוא נדר את נדרי הנזירות, וב-1851 התחיל בהסמכה לכמורה כשקיבל את הדרגה הנמוכה ביותר (Ordines Minores) בסולם הדרגות. דוד אומנם שאף לקבל שליחות לארצות רחוקות, אבל בתחילה נשלח לקולג' הלזריטי בסאבונה (Savona) שליד ג'נובה (כיום במחוז ליגוריה בצפון מערב איטליה) על מנת ללמד את מדעי הטבע.
דוד שהה במקום 10 שנים, תוך שהוא צובר ידע במדעי הטבע. יחד עם תלמידיו בנה אוספים מדעיים ולמד טכניקות פחלוץ. במרץ 1853 הוא הוסמך לכמורה בסאבונה. במשך זמן זה פנה דוד פעמים רבות לאב המסדר, ז'אן-בטיסט אטיין (Jean-Baptiste Étienne), בבקשה לשלוח אותו למיסיון בסין, אך בקשותיו נדחו. ההזדמנות נפתחה לפניו לאחר המפלה המשפילה שספגו הסינים מידי הכוח הקולוניאלי הבריטי-צרפתי במלחמת האופיום השנייה (1860-1856). בין השאר אולצו הסינים לחתום במסגרת חוזה טיינג'ין שאושר בוועידת פקין, שסיימה את המלחמה, על הסכמה לאפשר כניסה חופשית של מיסיונרים לכל רחבי המדינה. הממשל הצרפתי ראה במיסיון הצרפתי זרוע של התרבות הצרפתית ותמך בכסף ובסיוע של נציגיו למיסיונרים שנשלחו לסין. הבישוף מולי (Joseph-Martial Mouly), שהיה ממונה על הנציגות של המיסיון בבייג'ינג, הציע ב-1861 להקים בתי ספר בסין. לשם כך נדרשו מורים ומחנכים. ועל כן הורה אטיין לארמן דוד באותה שנה לחזור לפריז. דוד כתב.
לקראת צאתו לסין נפגש דוד עם הסינולוג סטניסלאוס ז'וליין (Stanislaus Julien), והלה, שלמד מפגישה זו על כישוריו של דוד כחוקר טבע, הפגיש אותו עם הזואולוג אנרי מילנה-אדוואר (Henri Milne-Edwards), מנהל המוזיאון לתולדות הטבע של פריז, והלה ביקש מדוד עזרה בעריכת מצאי הצמחים ובעלי החיים בסין שהייתה אז במובנים רבים ארץ לא נודעת.
ב-20 בפברואר 1862 הפליג ארמן דוד מטולון לאלכסנדריה, כחלק ממשלחת המיסיון, ולאחר שחצו את מצרים עד הים האדום עלו על ספינה ולאחר הפלגה של חמישה חודשים הגיעו ב-5 ביולי 1862 למיסיון בבייג'ינג.
מחקרים ראשוניים סביב בייג'ינג 1866-1862
סין שאליה הגיע ארמן דוד, הייתה מדינה שסועה, לאחר גל של מרידות ומלחמות. מרד טאיפינג (1864-1850), מרד ניאן (1868-1851) ומרד דונגן (1877-1862), שגבו את חייהם של עשרות מיליוני בני אדם, החלישו מאוד את ממשל שושלת צ'ינג שספג בנוסף לכך כאמור מפלה משפילה מידי הכוח הקולוניאלי הבריטי-צרפתי במלחמת האופיום השנייה. התוצאה הייתה עוינות גלויה מצד הממשל הסיני כלפי ארגוני המיסיונרים שנראו בעיניו כזרוע מנהל נוספת של המעצמות הזרות.
"בעודי לומד את שפת המקום", כתב דוד, "ותוך כדי ביצוע הפעילות המיסיונרית, החילותי לחקור את האזורים סביב הבירה". אחר-כך הרחיב את מחקריו להרים במערב ב-1863, ואז לאזור ארמון הקיץ הקיסרי בצ'נגדה, 250 קילומטרים צפונית מזרחית לבייג'ינג. כל מסע מחקר הסתיים במשלוח דגימות למוזיאון בפריז, שבו הופתעו חוקרי הטבע מאיכותן. בספטמבר 1864 כתב פרופסור מילנה-אדוואר "הוא (כלומר ארמן דוד) שלח כמה משלוחים שהכילו חפצים מעניינים שאליהם צורפו פתקים שקידמו את ההבנה לגביהם". המוזיאון פנה לאב מסדר הלזריטים על מנת שיאשר לאב דוד לבצע במשך כמה שנים מחקר באזורים הפחות מוכרים של האימפריה הסינית במימון ציבורי ממשרד החינוך הצרפתי.
מילנה-אדוואר כתב לראשונה את התיאור המדעי של כמה מהדגימות יוצאות הדופן שקיבל מארמן דוד, סנאי ההרים הסיני (Sciurotamias davidianus), אייל גמלי ( Cervus cameloides) ורבים אחרים, אבל היה זה אייל דוד (Elaphurus davidianus בשפות רבות מכונה "אייל האב דוד") האניגמטי שמשך את מרבית תשומת הלב. אייל זה מתואר על ידי הסינים כ-"סְה בּוּ שְׂיָאנְג" (四不象 - sì bù Xiang) - "ארבע התכונות שאינן מסתדרות", משום שלחיה יש קרניים כשל צבי, צוואר כשל גמל, פרסות פרה, וזנב חמור. למסתורין שאפף את החיה נוספה העובדה שהאייל כמעט ונכחד בטבע, והוא נשמר על ידי חיילים מונגולים בפארק הציד הקיסרי בנָאנְהָאיְדְזְה (Nanhaizi) דרומית לבייג'ינג. "אף אירופאי אינו מורשה להיכנס לפארק, אבל באביב זה עליתי על חומת העיר, והתמזל מזלי לראות ממרחק גדול, עדר של יותר ממאה חיות אלו. ...עד עכשיו לא הצלחתי לשים יד על חיה זו", כתב האב דוד בספטמבר 1865, "למזלי אני מכיר חיילים מונגוליים השומרים על הפארק ואני בטוח שתמורת סכום פחות או יותר עגול, אקבל עור שאמהר לשלוח אליכם". בתחילה השנה שאחרי כן הצליח להשיג עורות של נקבה ושל עופר ששלח מיד למוזיאון. במקביל, הצליח הנציג הצרפתי לקבל הסכמה לשלוח כמה איילים חיים למוזיאון. גם האנגלים הצליחו לקבל כמה פרטים חיים. תודות לאומות אירופיות אלו המין לא נכחד, לאחר שכל הפרטים שחיו בסין נכחדו במלחמות שעברו על סין אחר-כך.
מעודד מהצלחות ראשוניות אלו, ביצע האב דוד בשנים 1866–1874 שלושה מסעות חקר גדולים לעומקה של סין.
המסע בדרום מונגוליה, מרץ-אוקטובר 1866
במרץ 1866 יצא מבייג'ינג בשיירה שבה חמישה פרדים נשאו את ציוד האיסוף שלו, על מנת לחקור את מונגוליה מעבר לחומה הגדולה של סין, צפונית לעיקול הגדול של הנהר הצהוב, אזור שלא היה מוכר לאירופאים. במסעו זה ליוו אותו האח שברייה (Chevrier), שהיה צייד מצטיין, וסמדטשימבדה (Samdatchiembda) לאמה מונגולי לשעבר שהתנצר, והפך למדריך וליווה קודם לכן את המיסיונרים הלזריטים אווריסט איק (Évariste Régis Huc; 1860-1813) וז'וזף גבה (Joseph Gabet 1853-1808) במסעם לטיבט. המסע היה מאתגר, בשל האקלים הקשה, המחסור במים ובמזון ובעיית הביטחון בשל שודדי דרכים, וחיות טורפות.
דוד נהג לרשום מדי יום יומן מפורט על כל מה שראה, אופי הקרקעות, חיות הבר והצמחייה, מנהגי התושבים המקומיים, הדתות המקומיות, וסוגי היבולים שגידלו. קבוצת החוקרים הקימה את בסיסה בסרטסי, עיר עתיקה בין חוחחוט לבאטאו (Bāotóu) במונגוליה הפנימית. על אף שהצמחייה באזורים הצחיחים דלילה למדי, צפה דוד בכמה צמחים בולטים "אני רואה את האקווילגיה פורחת בשפע בירוק (Aquilegia viridiflora - משפחת הנוריתיים), פרחים של צמח ממשפחת הקטניות הפורח באדום-דם (הסוג Lessertia), סוג של עשב מהסוג Sophora (גם כן ממשפחת הקטניות) בעל פרחים לבנים ריחניים וכו'... כמו כן ליקטתי פירות של שיח מהסוג ורד בעל פרחים צהובים. אבל, למעשה, הצמחייה של אזור אורד (乌拉特; Wulate) ענייה למדי". "אין באורד הרים גבוהים, והיערות, שעליהם שמענו תיאורים נלהבים בבייג'ינג, הושמדו כמעט לגמרי...בכל מקום שבו ניתן לעבד את האדמה, אנחנו רואים מאמצים להפיק יבולים בידי הסינים, שגירשו את האוכלוסייה הכפרית המונגולית, שחלקה חזר למדבר גובי הגדול שאת חולותיו הצהובים יכולתי לראות נעים ברוח".
כיוון שהאב דוד הכיר היטב את מיני העופות הוא זיהה את כחול הזנב Tarsiger cyanurus. האח שברייה, בהיותו קלע טוב, הרג והכין למשלוח פסיונים, נשרים ועייטים מונגוליים. בסך הכול הם אספו 176 מיני עופות, 59 מיני יונקים, 1,500 מינים של צמחים ו-680 מיני חרקים.
עם זאת, עבור האב דוד היה המסע מאכזב, "אתם יודעים כי שהיתי שמונה חודשים בשנה שעברה באורד. בזבזתי כסף רב, ובזבזתי את זמני משום שהאזור עני מאוד, אף שיכולתי לומר ההפך בבייג'ינג".
הפלורה והפאונה של ג'יאנגשי (מרכז סין)
דוד החל את המסע בכוונה להפליג במעלה נהר היאנגצה, אבל לאחר כמה ימי הפלגה במים סוערים נעצרה המשלחת בג'יוג'ואנג, מכיוון שהנהר עלה על גדותיו, מימיו היו סוערים והניווט בו היה קשה. דוד נשאר בג'יוג'ואנג ארבעה חודשים אותם ניצל על מנת לחקור את הסביבה. בין תגליותיו, צפרדע ענקית (Paa spinosa וגם Rana latrans) שהקרקור שלה היא כה רם עד שבתחילה חשב דוד שהוא שומע כלבים נובחים.
את גודל העבודה שנעשתה במהלך עצירה כפויה זו ניתן לשפוט ממכתב ששלח ובו כתב "אני מזדרז לארוז את האוספים שאני שולח לז'רדן דה פלאנט בפריז...הם כוללים עשרה יונקים, שלושים מינים של עופות, 50 או 60 סוגים של דגים או זוחלים. מספר המינים של החיפושיות מגיע ל-335, יש 100 מינים של פשפשאים יחד כ-630 מינים של חרקים. העשבייה כוללת רק 200 מינים של צמחים, יחד עם כמה קונכיות, וכמה פריטים נוספים, שהיו הרכישות שלי בשלב הראשון הכפוי בג'יאנגשי".
ב-13 באוקטובר 1868 היה הנהר שוב בר ניווט והוא הפליג שוב. המסע היה הרה סכנות. במקום שבהם הזרם היה חזק ולא ניתן היה להתגבר עליו באמצעות חתירה היו נרתמים כמה עשרות אנשים משתי גדות הנהר לחבלים ומשכו את הסירה במעלה הזרם, ולעיתים החבלים ניתקו. דוד היה צריך להתמודד עם העוינות של האנשים שחשבו שהוא מרגל, שהעליבו אותו ופעם אפילו הרעילו את התה שלו.
מואופין, ארץ הפנדה (מזרח טיבט)
ב-17 בדצמבר 1868 הוא הגיע סוף סוף לצ'ונגצ'ינג בקרבה לסצ'ואן. משם הובל באפריון למוֹאוּפִּין (穆坪 התעתיק הנכון בפין-יין הוא Muping), כיום נפת בָּאוֹשִׂינְג (宝兴; Bǎoxīng), כ-250 קילומטרים מערבית לצ'נגדו בירת סצ'ואן. במקום פעל מוסד מיסיונרי צרפתי "הקולג' של המיסיונים בנכר של מואופין" (collège des Missions Étrangères de Moupin) השייך ל"אגודת המיסיונים בנכר של פריז" (Société des Missions-Etrangères) שהוקמה ב-1663. התושבים באזור זה היו הג'יארונג (במאה ה-19 הם היו מכונים מנטדזה - Mantze) קבוצה אתנית טיבטו-בורמזית שדיברה בשפת rGyalrong. המיסיונרים התיישבו במקום זה על מנת להתרחק מרדיפות הממשל הסיני. האב דוד הפך יישוב עצמאי קטן זה שבראשה עמד נסיך של המנטדזה בגובה 2,000 מטרים לבסיס לחקר האזור במשך תשעת החודשים הבאים (מ-1 במרץ ועד 21 בנובמבר 1869). "מנטדה אלו, שאינם סינים או טיבטים אלא קרובים יותר לאחרונים, ייצרו מספר רב של מדינות נפרדות קטנות וחקיקה אוטונומית ולעיתים עם שפה ייחודית." דתם הייתה בודהיזם טיבטי.
ההתלהבות של דוד מציפורים באה על סיפוקה באזור זה. עבור דוד, להתלהבות זו מהטבע נלוותה התלהבות לא פחותה מציד. הוא פנה לציידים באזור שיצודו עבורו בעלי חיים באזורים שהגישה אליהם קשה תמורת תשלום נאות. כמויות בעלי החיים שהגיעו בדרך זו היו רבות, "כל מה שנורה, עבר בקולג'" ציין דוד. אבל הקשיים היו עכשיו בהכנת האוסף למשלוח. הקושי למצוא אלום, תרכובת כימית הכרחית לשימור העורות, המחסור בריהוט ובארגזים על מנת לשמור על הדגימות בפני תולעים ופטריות וכו'.
כרגיל אצל דוד היה האוסף של היונקים, עופות, חרקים וצמחים יוצא דופן בכמותו באיכותו. הוא גילה שבעה מינים שונים של רודודנדרון, הוא יגלה בסופו של דבר יותר מתריסר. אבל התהילה של האב דוד היא בעיקר בשל התגליות העיקריות דוגמת הפנדה הענקית, חרומף זהוב ודווידיה אינוולוקרטה ( Davidia involucrata המכונה עץ היונה, שהסוג קרוי על שמו).
בסך הכול שלח האב דוד מאזור זה למוזיאון 676 דגימות של צמחים, 441 דגימות של עופות ו-145 יונקים.
גילוי הפנדה הענק
ב-11 במרץ 1869, כששב ממסע מחקר של הר חונְגְשָׁאנְדִינְג (红 山顶), הוא הוזמן לשתות תה עם מר לי, ואז ראה עור של מה שנראה כדוב קוטב לבן ושחור. לשמחתו הבטיח מארחו להביא לו את החיה בתוך כמה ימים. ב-23 במרץ הגיעו ציידים למיסיון עם "דוב קוטב" ששבו חי, אבל הרגו על מנת להקל על סחיבתו. "דוב הקוטב הצעיר שהם מכרו לי את במחיר גבוה הוא לבן לחלוטין למעט ארבעת הגפיים, האוזניים והאזור סביב העיניים שהם בצבע שחור מוחלט" כתב דוד. "חודש אחר-כך הגיע דוב בוגר ויכולתי לוודא שהצבעים של חיה זו אינם משתנים עם הגיל...היא חיה בהרים הבלתי נגישים ביותר, כשהיא ניזונה מצמחים, בייחוד שורשי חזרן" נכתב בפתק שהוצמד לפוחלץ. תגלית יפה זו של מין חדש, הפנדה הענק, תתואר על ידי מילנה-אדוואר בפריז ב-1870. החיה שפעילה בעיקר בלילה ושוכנת בגבהים של כ-3,000 מטרים באזורים בלתי נגישים, לא הייתה ידועה מחוץ לקהילה המקומית. הפנדה עתיד היה להתפרסם בכל העולם, כולל בסין, רק משלהי המאה ה-20.
על פי עדותו של סדריק באסה (Cédric Basset) במאמר "בעקבותיו של האב דוד" "כיום, העיירה הקטנה באושינג מוקירה את זכרו של האב דוד בהצבת פסל בדמותו ותגליתו המפורסמת של הפנדה. במעקות לאורך הנהר חקוקים רבים ממיני הצמחים ובעלי החיים שהוא גילה כאשר שהה באזור זה".
החזרה לפריז
האב דוד החליט לחזור לבייג'ינג דרך שאנגחאי. ב-22 בנובמבר 1869 עזב "את ארץ המנטדזה, לאחר שסבל מעייפות, כאב, מחסור וחולי", אבל הוא לא יכול היה "לעמוד בפיתוי לערוך סיור קצר לקוקונור, לפני שנפרד לעולמים מהמדינה". סטייה קלה זו לרמות של צ'ינגהאי (דצמבר 1869 - מרץ 1870) הניבה תגלית מרכזית נוספת - סלמנדרת ענק סינית (Andrias davidianus או גם Sieboldia davidii), מין הסלמנדרה הגדול ביותר בעולם, אורכה עד 1.80 מטרים והיא חיה במשך 50 שנים, אורך חיים יוצא דופן לגבי דו-חי. "הסינים דגים את ה-Sieboldia על מנת לפשוט את עורו שאותו הם מוכרים לרוקחים. הם כמעט ולא אוכלים את בשרו שהוא לבן ומצחין כפי שחשתי זאת בעצמי קודם לכן," כך כתב כמה שנים מאוחר יותר, ב-1873. לאחר שלכד אוזנים וגילה מיני מונאל חדשים, הוא חזר לצ'נגדו למסע במורד היאנגצה לשאנגחאי, לשם חזרה לצרפת.
ספינתו עגנה בטיינג'ין ב-24 ביוני 1870, שלושה ימים אחר טבח טיינג'ין, שכוון כלפי הנוצרים ובייחוד הצרפתים. ככל הנראה העיכוב שחל בהפלגתו ספינתו משאנגחאי הציל אותו ממוות בידי ההמון המוסת. כאדם בעל השקפה דתית עמוקה, המשוכנע בצדקת אמונתו ובזכותם של אומות אירופה לפעול בסין, הוא לא היה מסוגל לרדת לשורשי הסיבה לטבח. החוויה שעבר הייתה טראומתית והוא פיתח חשדנות עמוקה כלפי "הסינים האכזרים".
כאשר הגיע לבסוף למרסיי נכנס הצבא הפרוסי לפריז. משום כך נסע לידידיו ותלמידיו לשעבר באיטליה בטרם שהגיע לפריז. הוא השקיע מאמצים בהעתקת הרשימות שכתב תוך כדי ביצוע המחקר, ובכתיבת סיכום מסעות החקר שערך.
לאחר שהתאושש הגה רעיון לבצע מסע מחקר מעמיק של מרכז סין במשך כמה שנים.
מסע המחקר ברכס הרי צ'ין בג'יאנגשי (2 באוקטובר 1872 - 5 באפריל 1874)
דוד הגיע לשאנגחאי בתחילת מרץ 1872, והחליט לבצע מסע מחקר קצר בג'ג'יאנג. הוא החל בעיר נינגבו (宁波; Níngbō), המשיך דרך שאושינג (绍兴; Shàoxīng) ואז לדרום-מערב לגבול עם ג'יאנגשי. בתחילת הדרך הוא היה מעודד מגילוים של ציפורים חדשות, אבל המשך הדרך הניב תוצאות דלות. לכן החליט לחזור לבייג'ינג על מנת להכין את המסע הגדול במרכז סין.
האב דוד יצא מבייג'ינג ב-2 באוקטובר 1872 בראש משלחת שכללה שתי עגלות, 150 קילוגרם של מטען ושני משרתים נוצרים. הוא יצא למסע בלא חששות כשהוא מלא התלהבות לקראת הרפתקאות חדשות, אם כי בסופו של דבר מרבית אוספיו יאבדו כשהאוניה שנשאה אותם טבעה, ובעיות בריאות חמורות יאלצו אותו להפסיק את מסע המחקר.
כיוון המסע היה בתחילה דרומה, ולאחר חצייה סוערת של הנהר הצהוב הוא שינה כיוון מערבה לעבר שיאן. שם למד כי בלתי אפשרי להמשיך לגאנסו בשל המרד המוסלמי שהתחולל שם ומעשי הטבח השיטתיים ההדדיים. לפיכך החליט לחקור את הרי צ'ין (秦岭 Qín Lǐng), דרומית לשיאן. הרכס הוא מחסום הררי שעליו עובר קו פרשת המים בין האגן של הנהר הצהוב (ויובלו הנהר ויי) מצפון ואגן היאנגצה (ויובלו הנהר האן) מדרום. הרכס הוא גם מחסום אקלימי המפריד בין האקלים הממוזג מצפון לו לאקלים הסובטרופי מדרום לו. מיקומו על הגבול שבין אגנים ואקלימים יצר ברכס תנאים שאפשרו פלורה ופאונה עשירים במיוחד. בנובמבר 1872 התיישב דוד בכפר הקטן יִינְגְ'יָאפּוֹ (殷家 坡; Yinjiapo) באזור מרוחק מיישובים אחרים. ולראיה, כמה ימים לפני בואו טרף נמר ערפילי מצוי כלב שהיה שייך למשפחה שהתגוררה ליד בית מגוריו.
בכתיבת רשמיו ממסע זה הפגין דוד תובנה יוצאת דופן על עתיד הסביבה של כדור הארץ. מאה שנים לפני שהנושא עלה למודעות ציין דוד באלגנטיות: "עצוב לחזות כמה מהר מתקדם הרס יערות הבראשית, שהם רק חלק קטן בסין, ושלעולם לא ישובו. כאשר העצים הגדולים נעלמים גם השיחים והצמחים הרבים הזקוקים לצל נעלמים, כמו גם כל החיות, קטנות כגדולות, הזקוקים ליערות על מנת לחיות ולהתרבות... ולרוע המזל, מה שעושים הסינים בארצם, עושים גם אחרים. מצער הדבר שחינוכם של כל בני האדם לא התפתח בזמן על מנת להציל מחורבן שאינו הפיך את היצורים שהבורא שיכן בעולמנו על מנת שיחיו לצד האדם, לא רק על מנת שיקשטו את העולם, אלא גם שימלאו תפקיד מועיל, הכרחי יחסית בכלכלה הכללית. מניעים חומרניים אנוכיים מעוורים את עינינו... בקרוב רק סוסים וחזירים מצד אחד וחיטה ותפוחי אדמה מצד שני יחליפו את כל מאות ואלפי הצמחים ובעלי החיים שאלוהים יצר מתוך האין על מנת שיחיו אתנו. יש להם זכות לחיות, ואנו נהרוס אותם לבלי שוב, כשאנו בברוטליות גורמים לכך שקיומם יהיה בלתי אפשרי."
החל מינואר 1873 חזר לדרכים המושלגות של הרי צ'ין. במערב התרומם הר טָאיְבָּאיְשָׁאן (太白 山 - "הר לבן מאוד"), הפסגה הגבוהה ביותר בהרי צ'ין (3,767 מטרים). דוד סייר בהרים עד אפריל, כשהוא ממשיך לאסוף צמחים ובעלי חיים, ולהכין רשימות מדויקות להפליא על אתרים גאולוגיים, על נדידת העופות, ועל מנהגי התושבים. מסעותיו הובילו אותו לעמק הנהר האן, יובל של הנהר יאנגצה, הנשפך אליו בעיר ווהאן של ימינו. הוא קיבל החלטה חסרת מזל להפליג על ההאן עד האנקאו (כיום בווהאן), יחד עם האוספים יקרי הערך ושם לעלות על ספינה המפליגה במורד היאנגצה. בזמן מעבר של אחד האשדות, נפער בסירה, העמוסה לעייפה, חור מהתחככות בסלע. דוד קפץ למים והצליח להציל חלק מאוספיו. אבל הם היו ספוגים לחלוטין במים והדוגמיות שניצלו נפגעו בצורה חמורה. אדריאן פרנשה (Adrien René Franchet; 1900-1834), הבוטנאי שחקר את הממצאים ששלח דוד למוזיאון לתולדות הטבע בפריז, העריך שכמחצית מאוסף הצמחים של דוד אבד בתאונות השונות. הוא שכר מקום על ספינה שנשאה מטען של עצים, ולאחר עשרים ימי הפלגה עגן בהנקאו, שם אירחו אותו מיסיונרים איטלקים. משם הפליג בספינה על היאנגצה עד ג'יוג'ואנג שבה שהה במסעו השני.
בג'יוג'ואנג הוא שהה במיסיון של המסדר שבו היה חבר עד 22 במאי 1873 כשיצא באפריון על גלגלים בדרך המובילה לדרום-מזרח. הוא עבר בנאנצ'אנג ובפוג'ואו (抚州) והתיישב זמנית בטסיטאו, דרומית מזרחית לפוג'ואו, שם היה מיסיון ובית ספר של המיסיונרים.
מזג האוויר באזור זה של סין חם מאוד, ובנוסף חלו המיסיונר ועוזריו בקדחת. בריאותו התדרדרה במהירות והוא נצטווה להישאר במיטה כל הקיץ.
בשלהי ספטמבר, כאשר חש מעט יותר טוב, סייר בהרי פוג'יין "לשם החלפת אווירה" וחיפש קופים. אלא שהוא הגיע לקצה כוחו. כשהגיע לכפר קואטן הכריעה אותו הדלקת שוב. ציידים הביאו לו מינים חדשים של בעלי חיים, אבל דוד היה כל כך חולה עד שהוענק לו הסקרמנט של המשיחה האחרונה. הוא אומנם החלים לבסוף, אבל היה ברור לו שימיו כחוקר הגיעו לסיומם. בדצמבר 1873 חזר לטסיטאו ודרך ג'יוג'ואו הגיע לשאנגחאי, ושם התבשר כי האחראי על המיסיון בסין הורה לו לחזור לצרפת, לאחר שהרופאים קבעו כי אם יישאר בסין ימות. ב-3 בינואר 1874 הפליג משאנגחאי והגיע לצרפת במחצית הראשונה של שנת 1874.
"בסופו של דבר", כך כתב, "למרות כל הקשיים, אני די שבע רצון מהאוספים שלי מג'יאנגשי ובהרים של מזרח פוג'יין. הם ממלאים שני ארגזים גדולים, שלושה ארגזים קטנים, ותשעה ארגזים בגדלים משתנים. רק מספר היונקים, קטנים כגדולים, הכלולים באוסף נע בין 35 ל-40 מינים שונים, בהם כמה מינים חדשים. נתגלו גם מינים חדשים של עופות, זוחלים, חרקים וכו'".
שארית חייו בפריז
עם שובו לפריז השתכן האב דוד ב-Maison-mère ברחוב סוור (Rue de Sevres). בשנותיו האחרונות עסק בסידור הרשימות ממסעות בסין ובהדרכת סמינריסטים בתחום שהיה כה קרוב ללבו, תולדות הטבע. זה היה בית הספר השלישי שבו לימד את הנושא לאחר סאבונה באיטליה ופֵּיטָאנְג בבייג'ינג.
ב-1875 פרסם בהוצאת האשט (Hachette) שני כרכים בהם סיכם את "יומן המסע השלישי במחקר באימפריה הסינית". שנתיים אחר-כך הוציא לאור את הספר "העופות של סין".
איראקלי אוכרואשווילי
איראקלי אוֹכּרוּאשווילי (בגאורגית: ირაკლი ოქრუაშვილი) (נולד ב-6 בנובמבר 1973) הוא פוליטיקאי גאורגי שכיהן במספר עמדות מפתח בממשלתו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי, ובכללן כהונה כשר ההגנה של גאורגיה מדצמבר 2004 ועד להדחתו בנובמבר 2006.
ארמן דוד
שארית חייו בפריז
בניגוד לחייו העמוסים ומלאי ההרפתקאות בסין, חי דוד בשלווה בפריז ויצא למסעות מחקר קצרים בלבד (לתוניסיה ב-1881 ולאיסטנבול ב-1883), וכמו כן השתתף בקונגרס המדעי הקתולי ב-8 באפריל 1888, שם זכה לקריאות בוז מהקהל שעה שניסה להגן על תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין.
איראקלי אוכרואשווילי
בספטמבר 2007 הכריז על הקמתה של מפלגת אופוזיציה בראשותו, התנועה לאיחוד גאורגיה. ב-27 בספטמבר 2007, נעצר אוכרואשווילי במטה מפלגתו באשמת שחיתות, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד.
חייו
אוכרואשווילי נולד בצחינוואלי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). את חוק לימודיו סיים באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בפקולטה ליחסים בינלאומיים ולמשפט בינלאומי. עם תום לימודיו בטביליסי עבד כפרקליט שותף במשרד עורכי דין. בשנת 1998 נבחר כחבר האגודה הבינלאומי לעורכי דין צעירים בלונדון. שנה לאחר מכן ייסד והוביל חברת עורכי דין בשם "אוכרואשווילי ושות'".
ארמן דוד
שארית חייו בפריז
ארמן דוד נפטר בפריז ב-10 בנובמבר 1900. היה בן 74 במותו.
תרומתו המחקרית
כמות דגימות הצמחים ובעלי החיים ששלח ארמן דוד למוזיאון לתולדות הטבע בפריז גדולה מאוד. עמנואל בוטאן (Emmanuel Bhutan), הביוגרף של דוד שביצע ספירה של הפריטים מצא שדוד שלח למוזיאון 2,919 מינים של צמחים, 9,569 מינים של חרקים, עכבישנים ורכיכות, 1,332 מיני עופות ו-595 מיני יונקים. הקיצור לשמו של דוד בתיאור מינים בבוטניקה ובזואולוגיה הוא "David".
רשימות העצים והצמחים בהם פגש דוד בדרום מונגוליה, באזור בייג'ינג, בהרי צ'ין ובמזרח טיבט היו יכולים להוות בסיס ראשוני לתיאור הפיטוגאוגרפיה של סין, לרוע המזל מידע זה מפוזר בין המשלוחים משלושת המסעות, ואיש לא טרח להכין סיכום. העשבייה שנאספה באזור מוֹאוּפִּין (Moupin) בסצ'ואן היא בעל המאפיינים המעניינים ביותר בפלורה של ההימלאיה ונמצאו מספר גדול של מינים חדשים (כ-150). בהם [[דווידיה אינוולוקרטה
]] המפורסם (Davidia involucrata) שחייב יצירת סוג הנושא את שמו של ארמן דוד, וכל המינים המסתיים במאופינסיס (Cotoneaster moupinensis - מין פרח במשפחת הוורדיים, Primula moupinensis - השייך לסוג בכור אביב, Fragaria moupinensis - סוג של תות שדה, Salix moupinensis - מין של ערבה, Carex moupinensis - מין השייך למשפחת הגמאיים, Viola moupinensis - מין של סיגל, וכו'. כולם תוארו על ידי אדריאן פרנשה) או המסתיימים בדווידי ( Viola davidii וכו'). הוא גילה מינים חדשים רבים של רודודנדרון, כולם תוארו גם כן על ידי פרנשה: Rhododendron brachyanthum Franchet,  R. sulfureum , R. sulfureum, R. ciliicalyx, R. aureum, R. heliolepis, R. rubiginosum, R. dendrocharis, R. moupinense, R. lutescens, R. rigidum, R. polylepis, ו-R. siderophyllum. צמחים ידועים נוספים הם אורן ארמן, בודלית דוד (Buddleja davidii), Lilium davidii - מין של שושן ו-Acer davidii מין של אדר.
במונח "גילה" הכוונה "לזהות בטבע מין שטרם תואר קודם לכן ולפרסם תיאור מדעי בפעם הראשונה, בהקשר לבוטניקה או זואולוגיה". תיאורים אלו של מינים חדשים בסין עזרו ללא ספק לפרסמם מחוץ לסין. בסין עצמה, הידע לגבי מינים אלו יכול להיות נרחב. הסינים צברו מזמן ידע מעשי כיצד לנצל מינים לצרכים רפואיים, לחקלאות ולגינות נוי, אך מחקר של הצמח או בעל החיים עצמו היה הליך שהיה זר להם לחלוטין. הסינים התעלמו מבוטניקה עד המחצית השנייה של המאה ה-19. המונח הסיני לבוטניקה " גְ'ה-ווּשׂוֵּ'ה" (zhiwuxue) הופיע לראשונה רק ב-1858. במקרים רבים היו "המינים החדשים" שתוארו על ידי המערביים מוכרים בספרות הקלאסית הסינית והיו להם שמות, אבל לעיתים קרובות היה הכינוי בלתי מדויק (מונח שהתייחס לכמה מינים דומים שיש להם שימוש דומה) או שהמין היה מוכר באזור מסוים בלבד וכונה רק בניב המקומי, וכמובן שהמינים הנדירים יותר לא היו מוכרים כלל. מתוך 30,000 המינים של הצמחים בעלי פרחים שהתגלו בסין הוזכרו בספרו של צִ'ישׂוּ'ן ווּ (吴 其 浚; Qixun Wu; 1847-1789) 1,714 שמות של צמחים. עבודת המחקר הרפואית הגדולה "בֶּנְצָאו גָאנְגְמוּ" (本草纲目 Bencao Gangmu) בת 27 הכרכים של לִי שְׁגֶ'ן (李时珍; Li Shizhen; 1593-1518), הנחשב על ידי היסטוריונים סינים כחוקר הטבע הסיני הגדול ביותר מכילה רק 1,496 שמות של מיני צמחים.
איראקלי אוכרואשווילי
קריירה פוליטית
מדצמבר 2000 ועד ספטמבר 2001 כיהן אוכרואשווילי כסגן שר המשפטים דאז מיכאיל סאקשווילי. הוא הצטרף למפלגתו של סאקשווילי, התנועה הלאומית המאוחדת, ונבחר ביוני 2002 כחבר מועצת העיר טביליסי. בנובמבר אותה שנה הוא נבחר ליושב ראש המועצה. לאחר מהפכת הוורדים בנובמבר 2003, מונה אוכרואשווילי להיות מושל מחוז כארתלי הפנימית, מחוז הולדתו, שבתחומו נמצאת דרום אוסטיה הבדלנית. בתקופת שלטונו נקט באמצעים קשים למיגור השוחד וההברחות במחוז.
בינואר 2004 מינה אותו סאקשווילי לתובע הכללי של גאורגיה, תפקיד בו כיהן עד לחודש מאי של אותה שנה, אז מינה אותו סאקשווילי לשר הפנים של גאורגיה. בדצמבר אותה שנה העביר אותו סאקשווילי לכהן כשר ההגנה של גאורגיה. בתקופת כהונתו כשר ההגנה, התפרסם אוכרואשווילי כמי שתמך בקו תקיף כלפי הבדלנים של דרום אוסטיה, ובכללם פעולה צבאית. הוא עצמו ניצל מירי על מסוקו בדרום אוסטיה.
ב-12 בספטמבר 2006, מינה אותו סאקשווילי לאחראי מטעם הנשיא לקידום היין הגאורגי באירופה, זאת בעקבות החרם הרוסי על היין הגאורגי. ב-16 באוקטובר אותה שנה, עמד אוכרואשווילי במרכזה של שערורייה, כאשר העיתון הרוסי ורסיה טען כי אמר בריאיון לעיתון כי "רוסיה תפסיד אם הוויכוח בין שתי המדינות יסלים למלחמה מזוינת". למחרת יצאה הודעה ממשרד ההגנה הגאורגי המכחישה כי אוכרואשווילי אמר את הדברים. כתבי העיתון מצידם עמדו בשלהם וטענו כי העתק של הראיון המוקלט מצוי בידם.
שערורייה נוספת שנקשרה בשמו של אוכרואשווילי נרשמה באפריל של אותה שנה, כאשר הצהיר כי "אף אם תייצאו, סליחה על הביטוי, צואה לרוסיה זה יימכר שם", בהתייחסו לחרם הרוסי על היין הגאורגי, ובמאי 2006 הכריז אוכרואשווילי כי יתפטר אם גאורגיה תיכשל בניסיונה להחזיר את השליטה על המחוז הבדלני של דרום אוסטיה עד ל-1 בינואר 2007.
ב-10 בנובמבר 2006 העביר סאקשווילי את אוכרואשווילי לכהן כשר לפיתוח כלכלי של גאורגיה, כאשר הוא הוחלף בתפקיד על ידי הצעיר בן ה-28, דוד קזרשווילי. אוכרואשווילי התפטר מתפקידו לאחר שבוע, ב-17 בנובמבר של אותה שנה.
באופוזיציה
ב-25 בספטמבר 2007 הכריז אוכרואשווילי על ייסודה של תנועת אופוזיציה חדשה בגאורגיה, התנועה לאיחוד גאורגיה, והעביר ביקורת על תפקודו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי. הוא האשים את סאקשווילי בשחיתות, אי-כשירות לביצוע תפקידו ובהפרת זכויות האדם. הוא עורר עניין חדש במותו של זורב ז'וואניה, כשעורר ספק בנקודת המבט של החקירה הרשמית בנושא. הוא האשים את סאקשווילי באופן אישי בתכנון ניסיון הרצח של איש עסקים היהודי-גאורגי-רוסי, בדרי פטרקצישווילי. האשמות אלה כונו על ידי השגריר גאורגיה בישראל, לאשה ז'ווניה, שלמד עם אוכרואשווילי באוניברסיטה, "שקרים בפנטזיונר עם שאיפות פוליטיות מוגזמות, שמתנהלת נגדו חקירה על הדברים שביצע כשכיהן כשר הגנה".
הפרזנטציות לגבי המפלגה החדשה, שתוכננה על ידי אוכרואשווילי, לוו במחלוקות ואי-סדרים כספיים סביב המשרד החדש של המפלגה, ומאסרו של מיכאיל כארלי, חבר קרוב של אוכרואשווילי, ומושל כארתלי הפנימית, באשמת קבלת שוחד.
מאסר
ב-27 בספטמבר 2007 נעצר אוכרואשווילי באשמת סחיטה, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. יום לאחר מכן, ב-28 בספטמבר, ארגנו מספר מפלגות אופוזיציה בגאורגיה מפגן תמיכה המוני שקט מול הפרלמנט של גאורגיה בטביליסי.
באותו יום חשף משרד התובע הכללי של גאורגיה הודאה מצולמת בקלטת וידאו, על פיה הואשם בקשת רחבה של האשמות הכוללות מתן-שוחד, סחיטה, רשלנות בתקופת כהונתו כשר ההגנה של גאורגיה. בקלטת הווידאו חזר בו אוכרואשווילי מהאשמותיו כלפי הנשיא הגאורגי. בעקבות הודאתו שוחרר אוכרואשווילי, ב-8 באוקטובר, בערבות של 10 מיליון לארי. לדבריו, האשמותיו כלפי סאקשווילי היו שקריות ומטרתן הייתה לזכות ברווח פוליטי לעצמו ולבדרי פטרקצישווילי, ולערער את מעמדו של סאקשווילי. מספר מנהיגי אופוזיציה טענו כי הודאתו של אוכרואשווילי ניתנה תחת לחץ. למרות זאת הכריז אוכרואשוולי כי החליט לשתף פעולה עם החקירה במטרה להרגיע את המצב. כיוון ששיתף פעולה עם החקירה והודה באשמה ניתנה האפשרות לאוכרואשווילי לצאת מגאורגיה כשהוא משאיר כביטחון איגרות חוב בשווי 6 מיליון דולר. הסיבה בגללה ניתנה לו האפשרות לצאת מגאורגיה הייתה סיבה בריאותית.
ב-5 בנובמבר 2007 הפתיע אוכרואשווילי כשהופיע בערוץ הגאורגי אימדי והצהיר כי בתקופת שהותו בכלא הוכרח לחזור בו מהאשמותיו כנגד הנשיא הגאורגי. מכל מקום, התובע הכללי של גאורגיה דחה את האשמותיו של אוכרואשווילי, כאשר חבר בכיר בפרלמנט של גאורגיה, תיאר את אוכרואשווילי כ"כלי בידי פטרקצישווילי, איל-ההון היהודי-גאורגי שתמך כספית בעצרת האופוזיציה כנגד הממשלה הגאורגית. סאקשווילי הורה על מצב חירום של 15 יום האוסר על שידור דיווחי חדשות מלבד בטלוויזיה וברדיו הציבוריים. הפעולה הביאה לביקורת בינלאומית שאילצה את סאקשווילי להכריז על בחירות בינואר 2008. אוכרואשווילי נמלט לגרמניה, ובתאריך 27 בנובמבר 2007 נעצר בבית מלון בברלין.
קונבאייר 990
קונבאייר 990 קורונאדו (באנגלית: Convair 990 Coronado או CV-990) הוא מטוס סילון צר-גוף שנבנה על ידי קונבאייר. מטוס זה הוא גרסה גדולה יותר לדגם 880, גרסה שכללה הגדלת תא הנוסעים וחיזוק קורות התמך של הכנפיים, במטרה להשיג יציבות רבה יותר בטיסה מהירה. המטוס נבנה בשנות ה-60 המוקדמות, הכיל מקום ל־120 נוסעים (דגם 990A) ונועד למלא את הנישה של מטוס בגודל בינוני המסוגל להגיע לטווחים ארוכים.
מארי ברידג'
מארי ברידג' (באנגלית: Murray Bridge) היא עיר במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק 76 ק"מ מדרום-מזרח לבירת המדינה אדלייד. אוכלוסייתה מנתה 16,708 תושבים במפקד 2011.
העיר קיבלה את שמה הנוכחי רק בשנת 1924. לפני כן היה שמה מובילונג (Mobilong) ומאוחר יותר צומת אדוארד (Edwards Crossing). שמה של העיר ניתן לה על שם גשר הרכב והרכבת שחוצה את נהר מארי. העיר שוכנת על הכביש המהיר שבין אדלייד למלבורן. מארי ברידג' מהווה מרכז שירותים לאזור החקלאי הסובב אותה. ענפי הגידול העיקריים הם: תעשיית חלב, גידול חזירים, גידול עופות, דגנים וירקות.
היסטוריה
מארי ברידג' שוכנת על האדמות ההיסטוריות של עם הבונגדיג' (Bungandidj) שקרא למקום פומברוק (Pomberuk). האירופאי הראשון שהגיע למקום היה צ'ארלס סטרט (Charles Sturt) ב-8 בפברואר 1830.
הגשר הראשון שנבנה על נהר מארי העליון הושלם במארי ברידג' ב-1879. על הגשר עברו כביש ומסילת ברזל החל משנת 1886 ועד שהוקם גשר נפרד למסילת הברזל ב-1925. ב-1979 הושלמה בנייתו של גשר סוונפורט (Swanport), במרחק של 5 ק"מ במורד הנהר ובכך הוסטה רוב התנועה מגשר מארי ההיסטורי.
Ofra Haza
Ofra Haza (בעברית: עפרה חזה) הוא אלבומה השבעה עשר והאחרון של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור ב-24 בנובמבר 1997, על ידי חברת התקליטים ברטלסמן מיוזיק גרופ. מתוך האלבום יצאו הסינגלים: "Show Me" ו-"Give Me a Sign".
האלבום כולל בתוכו שירים בשלוש שפות; אנגלית, עברית.
רקע והפקה
בשנת 1994 עזבה חזה את חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ, חברת התקליטים שהפיקה את אלבומיה הבינלאומיים וביניהם את האלבום Kirya, שהיה מועמד לפרס גראמי 1993 בקטגוריית אלבום השנה במוזיקת העולם. במקביל החליטו חזה ואלוני למתן את הקריירה הבינלאומית לאחר שבע שנות קריירה, לחזור לארץ ולהקליט את האלבום הישראלי "כל הנשמה".
עם החתימה בחברת התקליטים BMG, החלו חזה ובצלאל אלוני לעבוד על האלבום הבא Queen in Exile. במרץ 1995, יצא הסינגל הראשון "Mata Hari" שזכה להצלחה ב-MTV, אך בשלהי אותה השנה החליטה חזה לגנוז את האלבום. עם גניזת האלבום החלה חזה להקליט את האלבום Ofra Haza.
את האלבום הפיק פרנק פיטרסון (מי שאחראי בין השאר על להקת "אניגמה" ועל הפקה אלבומיה ושיריה של שרה ברייטמן). רוב האלבום הוקלט בהמבורג שבגרמניה וכן באולפני אבי רוד בלונדון. עפרה חזה השתתפה בכתיבת כמה שירים מתוך האלבום כדוגמת השירים "You", "Amore", "My Ethiopian Boy" וכדומה.
הלחן של "Sixth Sense" נכתב לראשונה ב-1995 כג'ינגל לתוכנית הרדיו השבועית של חזה ברדיוס 100FM, "החוש השישי".
חזה הקליטה מחדש את "Im Nin'alu" ואת "You've Got a Friend" של קרול קינג עבור האלבום. האלבום יצא לאחר נישואיה ומיד לאחר יום הולדתה ה-40. לאור השינוי בחייה האישיים, קידום המכירות של האלבום התמקד בעיקר בישראל. לאחריו חזה התמסרה לחיי הנישואין והמשפחה והתרחקה מהעין הציבורית עד למותה בפברואר 2000.
בעת עבודה על האלבומה של הזמרת הבריטית שרה ברייטמן Harem, המפיק פיטרסון שילב מספר סקיצות שהקליטה עפרה בעת עונת ההקלטות של האלבום הזה באלבומה של ברייטמן. ברייטמן שימשה אף כזמרת ליווי של חזה בשיר "No Time to Hate".
הפצה
בהפצתו הראשונה הופץ האלבום בישראל על ידי חברת הד ארצי, אך עם סיום הזיכיון שלה להפיץ את אלבומי חברת BMG בישראל, לא היה האלבום זמין בארץ למשך תקופה ארוכה עד שהופץ האלבום מחדש בישראל על ידי חברת הליקון.
דרק והדומינוס
דרק והדומינוס היא סופרגרופ אשר פעלה בתחילת שנות ה-70, וניגנה בסגנון הבלוז רוק. חברי הלהקה היו אריק קלפטון (גיטרה ושירה), בובי ויטלוק (קלידים ושירה), קרל רדל (גיטרה בס) וג'ים גורדון (תופים). כמו כן, שיתף פעולה עם הלהקה הגיטריסט דוויין אולמן, מלהקת האחים אולמן, אשר השתתף כגיטריסט אורח באחד מאלבומי הלהקה. הלהקה הוציאה לאור אלבום אולפן אחד, וכן 3 אלבומי הופעה. בנוסף, הלהקה הוציאה לאור שבעה סינגלים, כשהידוע ביניהם הוא השיר "Layla", אשר תרם משמעותית לפרסום הלהקה.
בתחילת 1970, מספר חודשים לאחר התפרקותה של בליינד פיית', חזר קלפטון לנגן. יחד עם חטיבת הקצב של "דילייני ובוני וחברים" שכללה את בובי, קרל, וג'ים, הקים קלפטון את להקת דרק והדומינוס. אחת ממטרת הלהקה הייתה, בין היתר, לנתץ את "עבודת האלילים" שהתעצמה סביב קלפטון ולהציגו כחבר שווה זכויות בלהקה בוגרת ומנוסה. שם הלהקה נגזר מהגייה שגויה שבה הציג הכרוז את הלהקה בהופעתה הראשונה, כאשר שמה הזמני היה "אריק והדינאמוס". בספטמבר, אחרי סיבוב הופעות באנגליה, בהפקתו של תום דאוד מאטלנטיק רקורדס הקליטה הלהקה ב-1970 את אלבומה הכפול "Layla and Other Assorted Love Songs". כיום נחשב האלבום בעיני רבים, כאחד האלבומים המוצלחים ביותר של קלפטון בפרט ושל הרוק בכלל.
Layla, שיר הנושא באלבום, היה שיר אהבה שקלפטון כתב לפטי בויד, אשר הייתה אשתו של ג'ורג' האריסון דאז, ומאוחר יותר גם המאהבת של קלפטון. את שם השיר שאב קלפטון מ"המג'נון של לילא" מאת המשורר הפרסי נזאמי מהמאה ה-12. השיר "Layla" הוקלט בסשנים נפרדים באולפן. תחילה הוקלט הקטע הפותח עם סולו הגיטרה המפורסם של קלפטון, ולאחר מכן הוקלט החלק השקט והארוך, שאותו חיבר ג'ים גורדון ובו בולטת נגינת הפסנתר.
בין קלפטון ובין דוויין אולמן נוצרה ידידות קרובה, ואולמן שהוזמן להשתתף בהקלטת האלבום, תרם לאלבום נגינה בגיטרה סלייד. בולטת במיוחד נגינתו בגרסת שיר הבלוז "Nobody Knows You When You're Down And Out". האלבום הושפע בצורה ברורה מרקע הבלוז של קלפטון ואולמן, ונחשב לאחד משיאי היצירה של שני אמני הגיטרה המפורסמים. עם צאתו של האלבום בנובמבר 1970 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית שארך חודש. שני שירים בולטים נוספים באלבום הם "Bell Bottom Blues", ו-"Little Wing" אשר נוגן במקור על ידי ג'ימי הנדריקס.
בתחילת 1971 ניסו דרק והדומינוס להקליט אלבום נוסף, אך נטשו את הפרויקט בזמן הקלטתו, בעקבות שני מאורעות טרגיים אשר השפיעו על דרכה הקצרה של הלהקה. הידיעה בדבר מותו של ג'ימי הנדריקס השפיעה קשות על קלפטון אשר היה חברו. שנה לאחר מכן, ערב מסע ההופעות הראשון של הלהקה בארצות הברית, נהרג דווין בתאונת אופנוע. הלהקה, השבורה ממותו של אולמן, יצאה לסיבוב ההופעות בארצות הברית. מאוחר יותר, הודה קלפטון כי היה תחת השפעת סמים ואלכוהול במשך רוב זמן סיבוב ההופעות.
ב-1973 יצא אלבום כפול בשם "In Concert" אשר כלל קטעים מההופעות הללו. ב-1994 יצא לאור אלבום נוסף מהופעה מאותו מסע הופעות בשם "Live at the Fillmore". כשהגיעה הלהקה ללונדון ועמדה להתחיל בהקלטת אלבומה השני, היא פורקה, בעיקר עקב מתחים בין קלפטון ובין ויטלוק. הערת שוליים טרגית נוספת הקשורה לסיפור "דרק והדומינוס" היא המתופף ג'ים גורדון, שהיה ככל הנראה חולה בסכיזופרניה, ובהתקף פסיכוטי, שאירע מספר שנים לאחר פירוק הלהקה, הוא רצח את אמו במהלומות פטיש ונשלח למאסר בכלא עם טיפול פסיכיאטרי.
הר בוטב
הר בוטב או פסגת בוטב (בבולגרית: Връх Ботев) היא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי הבלקן. היא ממוקמת במרכז בולגריה וגובהה 2,376 מטרים מעל פני הים.
על פסגת ההר קיימים תחנת מזג אוויר ומגדל רדיו, שהוקם בשנת 1966. בחודש ינואר, הטמפרטורה הממוצעת עומדת על 8.9- מעלות צלזיוס ובחודש יולי על 7.9 מעלות צלזיוס. הפסגה נקראת על שמו של חריסטו בוטב, יליד העיירה קאלופר שלמרגלות ההר, אשר מצא את מותו בתחילת יוני 1876 בניסיון מרד שנכשל כנגד השלטון העות'מאני על רכס הרי הבלקן. פעולה זו הפכה אותו לגיבור לאומי בולגרי.
פרנץ קראוס
פרנץ קראוס (בגרמנית: Franz Krausz או Kraus; 13 במאי 1905, סנקט פלטן, אוסטריה – 7 באפריל 1998, תל אביב) היה גרפיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
קראוס נולד בעיירה סנקט פֶּלְטֶן (St. Pölten) שבצפון-מזרח אוסטריה, וגדל בגראץ, במשפחה של אמני עיצוב וגרפיקאים יהודים.
קריירה מקצועית
בגיל 18 עבר קראוס לווינה, והחל שם בקריירה כגרפיקאי. שם גיבש תודעה ציונית.
בברלין ובברצלונה
בין השנים 1926–1933 עבד כגרפיקאי אצל מוציא לאור בולט בברלין, בירת גרמניה של ויימאר. עם עליית הנאצים לשלטון החליט קראוס לעלות לארץ ישראל, אך נתקל בקשיים עקב הגבלות ההגירה של המנדט הבריטי. בין 1933 ל-1934 שהה עם אשתו אני (Anni) בברצלונה, ועסק בעיצוב כרזות לסרטים.
לאחר העלייה לישראל
בשנת 1935 נמנה עם מייסדי אגודת המעצבים הגרפיים בארץ ישראל, הפעילה כיום בשם אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
יצירתו הידועה ביותר
יצירתו הידועה ביותר היא הכרזה "Visit Palestine" משנת 1936, שנוצרה עבור גוף בשם "אגודת התיירות בארץ ישראל" (Tourist Association of Palestine) – גוף ציוני, שככל הנראה בחר בשם זה כדי להיראות כגוף של ממשלת המנדט. המטרה הגלויה הייתה לעודד תיירות לארץ ישראל ואילו המסר הסמוי היה קריאה ליהודי התפוצות לעלות לארץ ישראל. הכרזה מראה נוף פנורמי של העיר העתיקה בירושלים.
הוקרה
קראוס המשיך ליצור גם לאחר קום מדינת ישראל וזכה להוקרה ולהערכה עוד בימי חייו, כאמן מוביל.
בשנת 1981 יזם האמן דוד טרטקובר תערוכה רטרוספקטיבית של קראוס במוזיאון תל אביב. תערוכה זו שימשה כבסיס לאוסף הכרזות בתצוגת הקבע במוזיאון.
בעיית יוספוס
בעיית יוספוס היא חידה בקומבינטוריקה שלה גרסאות אחדות. החידה קרויה על שמו של יוספוס פלביוס (יוסף בן מתתיהו), שעל-פי המסופר בגרסת פסאודו-הגסיפוס, עיבוד לטיני לספרו "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים", בזכות פתרון חידה זו, הוא היה אחד משני הניצולים היחידים מבין 41 לוחמים יהודים שנלכדו במערה על ידי הרומאים. חבריו בחרו להתאבד ולא ליפול בשבי, ולכן הסתדרו במעגל, כך שכל לוחם שני במעגל יתאבד, עד למות כולם. יוספוס לא התלהב מהרעיון שנגזר עליו למות, ולכן חישב היכן במעגל עליו לעמוד כך שיהיה האחרון ברשימה (19).
גרסה נוספת: לאיכר עשיר היו 30 ילדים, 15 מתוכם מאשתו הראשונה, שנפטרה, ו-15 מאשתו השנייה. האשה השנייה רצתה שבנה הבכור יירש את הנחלה, ולכן פנתה לבעלה בהצעה לסדר את 30 הילדים במעגל, להתחיל בספירה מאחד מהם, ולהוציא מהמעגל כל ילד תשיעי, עד שיישאר רק ילד אחד, והוא יהיה היורש. זמן מה לאחר התחלת התהליך האיכר שם לב שכל 14 הילדים שהוצאו עד לאותו שלב הם ילדיה של אשתו הראשונה. הוא שם לב שהבא בתור לצאת הוא הילד האחרון מאשתו הראשונה, ולכן עצר את התהליך והציע שיהפכו את כיוון הספירה, החל מאותו ילד. האשה, שנדרשה להחלטה מהירה, העריכה שההסתברות לבחירת יורש שהוא פרי בטנה הוא 15 ל-16, ולכן קיבלה את ההצעה. מי נבחר להיות היורש?
הנוסח הכללי של בעיה זו הוא: n אנשים עומדים במעגל, ונתון מספר טבעי m, כך ש:. מתחילים עם אדם כלשהו במעגל, ומוציאים מהמעגל כל אדם m. תהליך זה נמשך עד שנותר אדם אחד בלבד. סדר ההוצאות של האנשים נותן את תמורת יוספוס (Josephus permutation), ויש לחשב תמורה זו. דוגמה: במעגל שבעה אנשים, ומוציאים כל אדם שלישי. סדר ההוצאה הוא, משמאל לימין: {3,6,2,7,5,1,4}.
הבעיה התגלגלה גם לפתחם של העוסקים במדעי המחשב, כדוגמה לאלגוריתם, לפתרון הנאיבי יש סיבוכיות זמן ריצה ליניארית, אך ישנם אלגוריתמים הפותרים זאת בזמני ריצה נמוכים יותר.
פתרון ב #c
אייריס אפפל
אייריס אפּפל ברל (באנגלית Iris Apfel née Barrel; נולדה ב-29 באוגוסט 1921) היא אשת עסקים, מעצבת פנים ואייקון אופנה אמריקאית.
שנות חייה המוקדמות
נולדה בשם אייריס ברל באסטוריה, קווינס, ניו-יורק, כבתם היחידה של סמואל ברל, שמשפחתו הייתה בעלת עסק לזכוכיות ומראות, וסדיה, מהגרת מרוסיה, שהייתה בעלת בוטיק אופנה. שניהם היו ממוצא יהודי. למדה תולדות האומנות באוניברסיטת ניו יורק וכן בבית הספר לאומנות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
קריירה
בצעירותה עבדה במגזין Women's Wear Daily, וכן עבור מעצבת הפנים אלינור ג'ונסון. בנוסף שימשה כעוזרת של המאייר רוברט גודמן.
ב-22 בפברואר 1948 נישאה לקרל אפפל (4 באוגוסט 1914 – 1 באוגוסט 2015). שנתיים לאחר מכן הם השיקו את חברת הטקסטיל Old World Weavers אותה ניהלו עד לפרישתם בשנת 1992. במהלך שנים אלו לקחה חלק בפרויקטים לעיצוב ושיקום מבנים, ביניהם הבית הלבן בתקופות כהונתם של תשעה נשיאים.
ב-2016 הופיעה בתוכניות ופרסומות טלוויזיה לרכב הצרפתי DS 3, והייתה "הפנים" של Australian brand Blue Illusion. במרץ 2016, הכריזה אפפל על שיתוף פעולה עם חברת הטכנולוגיה WiseWear בקו השיווקי Smart Jewelry.
מוזיאון רטרוספקטיבי
ב-13 בספטמבר 2005 ערך מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק תערוכה אודות הסגנון הייחודי שיצרה אפפל בשם Rara Avis (Rare Bird): The Irreverent Iris Apfel.
תארים ותפקידים אקדמיים
בשנת 2012, בגיל 90, הוענק לאפפל התואר פרופסור אורח באוניברסיטת טקסס באוסטין.
היא משמשת כיועצת, מומחית ומרצה אודות סגנון וענייני אופנה נוספים. בשנת 2013, כשמלאו לה 91, נכללה ברשימת ה"50 הנשים מעל גיל 50 הלבושות הטוב ביותר בעולם" של עיתון הגרדיאן.
סרטים דוקומינטרים
אפפל היא כוכבת הסרט התיעודי אודות חייה של הבמאי אלברט מייזלס, בשם "אייריס". הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 2014 בפסטיבל הסרטים של ניו יורק ובהמשך נקנה על ידי חברת ההפקה Magnolia Pictures לשם יצירת גרסה לתיאטרון.
חיים אישיים
בעלה, קארל אפפל, לו הייתה נשואה 67 שנים, נפטר ב-2015, שלושה ימים בטרם מלאו לו 101 שנים. השניים בחרו שלא להביא ילדים לעולם מתוך העדפה להתמקד בקריירה של אפפל.
אלפרד מאייר
ד"ר גוסטב אלפרד יוליוס מאייר (בגרמנית: Gustav Alfred Julius Meyer; 5 באוקטובר 1891 – 11 באפריל 1945) היה פקיד ופוליטיקאי גרמני נאצי. מאייר שימש בתפקיד ה"גאולייטר" של צפון וסטפאליה, הנשיא העליון של מחוז וסטפאליה, מושל המדינות ליפה ושאומבורג-ליפה וסגן השר לענייני השטחים הכבושים במזרח. בתפקידו כסגן השר ייצג את המשרד בוועידת ואנזה.
ביוגרפיה
מאייר נולד בגטינגן, בנו של עובד מדינה פרוסי שהוצב בגטינגן בשל תפקידיו הרשמיים. המשפחה הייתה ממעמד הביניים ומקורה בעיר אסן. הוא התחנך בגימנסיה בסוסט, וסיים את לימודיו ב-1911.
בשנת 1912 הוא התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית בגדוד חי"ר 68 (קובלנץ), ולאחר שנה קיבל דרגת לויטננט. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם גדוד חי"ר 363 בחזית המערבית, וקיבל את צלב הברזל מחלקה ראשונה ושנייה ואת תג הפצע. באפריל 1917 הוא נפצע ונלכד על ידי הצרפתים, חוויה שלדבריו הייתה טראומטית במיוחד והותירה אותו עם שנאה כלפי צרפת. לאחר כמעט 3 שנים שוחרר מהשבי והוא עזב את הצבא בדרגת האופטמן (קפטן).
לאחר המלחמה, מאייר למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטאות בון ולאחר מכן בווירצבורג. הוא סיים לימודי הדוקטורט ב-1922 והצטרף למחלקה המשפטית של חברת כרייה בגלזנקירכן. בשנת 1924, הוא הצטרף ללשכת הבונים החופשיים המקומית.
בשנת 1925 הוא התחתן עם דורותי קאפל ולזוג נולדו לו חמש בנות.
במפלגה הנאצית
באפריל 1928 הצטרף מאייר למפלגה הנאצית. המפלגה עדיין הייתה חלשה ביותר בווסטפאליה בסוף שנות ה-20, והיו לה רק כשלוש מאות חברים בעיר גלזנקירכן בתקופה זו. בתוך פחות משנה עלה מאייר לתפקיד מנהיג קבוצות מקומיות ("אורטסגרונפלייטר") ובנובמבר 1929 הועלה לדרגת מנהיג מחוז (בצירקלייטר) של מחוז אמשר-ליפה שבמערב וסטפאליה. באותו החודש הוא גם נבחר כנציג המפלגה הנאצית היחיד למועצת העיר גלזנקירכן.
בספטמבר 1930 הוא הפך לחבר ברייכסטאג ממחוז בחירה 17, צפון וסטפאליה, וב-31 בינואר 1931 לגאולייטר של צפון וסטפאליה. ב-14 בספטמבר 1932, הוא נבחר ללנדטאג הפרוסי. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, מונה מאייר למושל הרייך של מדינות ליפה ושאומבורג-ליפה. ב-4 בנובמבר 1938 הוא מונה לנשיא העליון (אוברפרזידנט) של המחוז הפרוסי של וסטפאליה, ובכך איחד תחת שליטתו את המפלגה והמשרדים הממשלתיים הגבוהים ביותר בתחומי השיפוט שלו. הוא הועלה לדרגת אס אה – גרופנפיהרר ב-20 באפריל 1936 ול-SA – אובר-גרופנפיהרר ב-9 בנובמבר 1938.
ב-6 בספטמבר 1939 התמנה מאייר לראש המינהל האזרחי במערב. ב-17 ביולי 1941 הפך למנכ"ל המשרד וסגנו של אלפרד רוזנברג במשרד הרייך לשטחים המזרחיים הכבושים. מאייר היה אחראי על מחלקות החוץ, האדמיניסטרציה והכלכלה. בתפקידו במזרח הוא השתמש בעובדי כפייה, בעיקר יהודים, למגוון עבודות.
ב-20 בינואר 1942 השתתף מאייר, כנציגו של רוזנברג, בוועידת ואנזה שנקראה לדון בפתרון הסופי. ב-16 בנובמבר אותה שנה, הוא מונה לנציב ההגנה של הרייך עבור הגאו שלו, וב-25 בספטמבר 1944 הוא הפך למפקד כוחות הפולקסשטורם באזור.
ב-11 באפריל 1945 נמצא מאייר מת ליד נהר וזר. ככל הנראה הוא התאבד בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה.
וילאייט ביירות
וילאייט ביירות היה יחידה מנהלית (מדינת מחוז, נפה) עות'מאנית, שהוקמה בשנת 1888 וכללה את אזור החוף של סוריה הגדולה, מלטקיה בצפון ועד יפו בדרום. הוילאייט גבל בוילאייט סוריה ממזרח, וילאייט חלב מצפון ובמוטסריפאט של ירושלים מדרום.