cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמפטמין
פרמקולוגיה
כשהתרופה נלקחת באופן לא מבוקר היא עלולה לגרום לתחושת אופוריה. הדבר גם מסביר את הרגשת הדיכאון הממושכת שמגיעה לאחר השימוש בתרופה - האמפטמין מכלה את מאגרי הדופמין במוח, ומביא לרמות נמוכות ביותר של דופמין לאחר השפעתו. שימוש ממושך באמפטמין עלול להביא לפגיעה ארוכת טווח במערכת הדופמינרגית על ידי הידללות קולטני הדופמין, המביאה לאנהדוניה (אי יכולת לחוות עונג). פגיעה זו יכולה להימשך חודשים ובמקרים חמורים שנים רבות עד שכמות הקולטנים חוזרת לרמה נורמלית. מנות גדולות של אמפטמין עלולת להביא למצב פסיכוטי בשם פסיכוזת אמפטמין, ככל הנראה בגלל כמות הדופמין הגבוהה בסינפסות.
השפעות פיזיולוגיות
בנוסף להשפעתו על המוח, משפיע האמפטמין גם על הגוף. הוא מעלה את פעילותה של מערכת העצבים הסימפתטית, ובכך מביא לעלייה בלחץ הדם. לא נמצאו ראיות לכך שאמפטמין בעל השפעה רעילה על המוח האנושי. מחקרים שנעשו על חולדות הראו כי מנות-יתר של אמפטמינים עלולים לגרום לדפוסי שינה משתנים, סחרחורות, תנועות גוף בלתי רצוניות (עוויתות או טיקים), היפראקטיביות, בחילה, גרד, עור חיוור ושומני, ירידה בתפקוד וביעילות המערכת החיסונית, בעיות לב, שבץ ונזקים לכבד, לכליות ולריאות. כאשר האפטמין נשאף, הוא עלול לתקוף את ריריות האף העדינות. מאידך הוא מוביל לערנות גדולה ולהפחתת עייפות.
בנוסף, שימוש ארוך בתרופה יכול להביא לתופעות פרקינסוניות ולבעיות מוטוריות נוספות. חלק מהאנשים המשתמשים בתרופה זאת, משתמשים בה לצורך הרזיה על ידי הפחתת התיאבון כתוצאה מהשפעתה.
השפעות פסיכולוגיות
השפעות פסיכולוגיות של התרופה הן ריכוז מוגבר, אופוריה, דיבור מהיר, הפסקת תופעת חלימה (איבוד של שנת חלום - REM) והתמכרות. שימוש ממושך עלול לגרום לעצבנות, אלימות ושיפוט לקוי, בעיקר בשל מחסור בשינה.
התמכרות
לחלק מהאוכלוסייה יש נטייה להתמכרות לממריצים, ישנה השערה כי נטייה זו תלויה בכמות רצפטורי D2 במוח. מסיבה זו אמפטמין רשום בפקודת הסמים האסורים ברוב מדינות העולם המערבי. במציאות המצב שונה וישנה נטייה נמוכה מאוד של שימוש לא נכון על ידי מטופלים בעלי הפרעות קשב וריכוז. מטופלים נוטים שלא לקחת את התרופות הללו עקב תופעות הלוואי המשתנות בין אדם לאדם.
אמפטמין שנמכר בבתי המרקחת לא מתאים להיות מנוצל לרעה מכמה סיבות: ראשית, שימוש בתרופה לטובת תחושת התעלות דורש כמויות גדולות פי כמה מהמינונים בתרופות. שנית, כדי שהתרופה תהפוך לממכרת עליה להגיע למערכת העצבים המרכזית בזמן המהיר ביותר, זאת הסיבה שמתמכרים לסמים אסורים עוברים מעישון להסנפה ולבסוף הזרקה, וכפי שצוין לעיל, התרופות הללו מתחילות לפעול כשעה לאחר נטילתן. דבר נוסף שמשפיע על הסיכוי של תרופה להפוך לממכרת היא הגעה למקסימום של השפעה בזמן קצר, כלומר גם ברגע שאמפטמין מגיע למערכת העצבים, האפקט שלו הדרגתי. לכן, למטופלים בעלי הפרעות קשב וריכוז, יש צפיות נמוכה להתמכרות.
משטר הקיסרות הרומית
הקיסרות הרומית (בלטינית: Imperium Romanum) הייתה מדינה באגן הים התיכון שנוצרה כתוצאה מהחלפת השלטון הרפובליקני ברומא העתיקה. הקיסרות הרומית התקיימה מהמאה ה-1 לפנה"ס עד תחילת ימי הביניים במאה ה-5 לספירה. המדינה התאפיינה בצורת ממשל אוטוקרטית ובשטחים רחבי הידיים אותם כבשה באירופה ובמזרח התיכון.
תקופת הפרינקיפט היא שמה של התקופה הראשונה באימפריה הרומית, שהשתרעה מתחילת שלטונו של אוגוסטוס קיסר בשנת 27 לפנה"ס ועד תום משבר המאה ה-3 בשנת 284, אז התפתח משטר חדש המסמל תקופה חדשה – תקופת הדומינט.
קיסר
כוחו וסמכותו של הקיסר הרומי (אימפריום) נבעו, לפחות תאורטית, מתוקף סמכויותיו הטריבוניות והפרוקונסלוליות. בתאוריה, הסמכויות הטריבוניאניות (שהיו דומות לאלה של טריבון הפלבס בתקופתה של הרפובליקה) הפכו את האיש ואת משרדו למקודשים, והעניקו לו שליטה על ממשלתה האזרחית של רומא, כולל גם את הסמכות לשלוט בסנאט.
כוחותיו הפרוקונסוליים (הדומים לאלה של הפרוקונסולים ברפובליקה) העניקו לו שליטה על הצבא הרומאי. בנוסף, ניתן לו כוח שבתקופת הרפובליקה נשמר לסנאט, כולל הזכות להכריז מלחמה, לחתום על אמנות ולשאת ולתת עם מנהיגים חיצוניים. על הקיסר היה גם לבצע מגוון של מטלות שבעבר בוצעו על ידי הקנסורים, כולל הזכות לבחור חברי סנאט. בנוסף, שלט הקיסר על המוסדות הדתיים באימפריה, כיוון, שכקיסר, הוא נשא את התואר פונטיפקס מקסימוס והיה חבר בכל אחד מארבעת המסדרים המרכזיים של הדת הרומית. בשעה שהבחנות אלה היו מוגדרות וברורות בשלביה הראשונים של הקיסרות, בסופו של דבר הן אבדו, והקיסר שאב את כוחו פחות ממקורות חוקתיים ויותר ממקורות מונארכיים.
באופן מעשי, התמיכה העיקרית עליה ביסס הקיסר את כוחו ואת סמכותו הייתה הצבא. מאחר שאת משכורתם קיבלו מאוצר הקיסרות, נשבעו הליגיונרים שבועה נאמנות צבאית שנתית אליו, שבועה זו נקראה סקרמנטום.
מותו של קיסר הביא לתקופה קריטית של חוסר ודאות ואף לאווירת משבר. בתאוריה הייתה לסנאט הזכות לבחור את הקיסר החדש, אך רוב הקיסרים בחרו בעצמם את יורשיהם, בדרך כלל חבר משפחה קרוב. הקיסר החדש היה חייב למצוא תמיכה גורפת למעמדו ולסמכותו כדי לייצב את המפה הפוליטית. אף קיסר לא היה יכול לקוות לשרוד, יתרה מכך לשלוט, ללא שבועת אמונים של המשמר הפרטוריאני ושל לגיונות הצבא. כדי להבטיח את נאמנותם, שילמו חלק מהקיסרים תשורות כספיות למשמר הפרטוריאני ואף ללגיונות.
סנאט
בשעה שאספות העם המשיכו להתקיים גם לאחר היווסדה של הקיסרות, כל סמכויותיהן הועברו אל חיקו של הסנאט הרומי וכך צווי הסנאט הפכו למלוא כוחו של החוק.
בתאוריה, היוו הסנאט והקיסר שני ענפים שווים של הממשל, אך בפועל סמכותו של הסנאט הייתה זניחה ובעיקרה היוותה כלי דרכו היסווה הקיסר את כוחו האוטוקרטי במעטה של רפובליקה. הסנאט זכה ליוקרה ולהערכה, אך למרות זאת, שימש לרוב מוסד זה כחותמת גומי מהוללת שהופשטה מרוב כוחה, והייתה נתונה בעיקר לחסדיהם של הקיסרים.
קיסרים רבים הראו רמה מסוימת של כבוד כלפי מוסד עתיק זה, בשעה שאחרים נודעו כמי שהציגו אותו באור מגוחך. במאה ה-3 הופחתה חשיבותו של הסנאט לכדי מוסד מוניציפלי מכובד.
סנאטורים ואקווסטריאנים
החברות של בני המעמדות הועברה בירושה וכמעט ולא התאפשר לחברים חדשים להתקבל. במקרים נדירים בלבד התאפשרה קבלתם של אנשים מצליחים במיוחד או כאלה שזכו ליחס מועדף. הקריירה של האריסטוקרטים הצעירים הושפעה מקשרי המשפחה שלהם ומחסדיהם של הפטרונים שלהם. כמו חשיבותן של תכונות כגון: יכולת, ידע, מיומנות, וכשירות, גם חסותו של הפטרון הייתה הכרחית לקריירה מוצלחת ולעמדות ולתפקידים הרמים ביותר היה דרוש חסדו ואמונו של הקיסר.
קונסולים
כבר בשלבי גסיסתה של הרפובליקה חלה דעיכה בכוחו הממשי של הקונסול הרומי. אוגוסטוס שינה את טבעה של המשרה, לקח ממנה את כל כוחה הממשי, ולמעשה הפך אותה למשרה ממונה. לעיתים קרובות מינו הקיסרים את עצמם לקונסולים, את בני חסותם, או קרובי משפחה, ולעיתים אף לא התחשבו במגבלות הגיל לתפקיד. לדוגמה, הקיסר הונוריוס מונה לקונסול על ידי אביו, הקיסר תאודוסיוס הראשון, בהיותו בן שנתיים בלבד. ההיסטוריון דיו קסיוס מציין כי הקיסר קליגולה התכוון למנות את סוסו אינקיטאטוס לקונסול, אך נרצח בטרם עלה בידו הדבר.
תפקיד הקונסול טמן בתוכו כבוד רב, כתפקיד בעל סמליות מרובה במערכת ששמרה, לפחות כלפי חוץ, על מראה רפובליקני. אחת מהרפורמות בהן נקט הקיסר קונסטנטינוס, הייתה למנות אחד מהקונסולים לעיר רומא ואת השני לקונסטנטינופול. לכן, כאשר חולקה הקיסרות באופן סופי, עם מותו של תאודוסיוס הראשון, הקיסר השולט על כל אחד מהחלקים השיג את הזכות למנות אחד מהקונסולים — על אף שלעיתים איפשר קיסר אחד לעמיתו למנות את שני הקונסולים מסיבות שונות.
איידיל
תחת שלטונו של אוגוסטוס איבדה המשרה את רוב חשיבותה, סמכויותיה השיפוטיות, כמו גם את תפקידה במשחקים ובחגיגות שנערכו בעיר רומא, שהועברו לידי הפראיטור, בעוד שתפקידיה העירוניים של המשרה הוגבלו למינוי פרפקטוס אורבי. אוגוסטוס לקח על עצמו את סמכויותיו הדתיות המגוונות של האיידיל. אוגוסטוס הרס לחלוטין את המשרה כאשר נטל ממנה את הסמכויות על המקדשים, שהיו חלק מתפקידה המקורי.. לאחר מכן, מעט מאוד אנשים היו מוכנים להחזיק במשרה כה נטולת סמכויות, ואף נודע כי אוגוסטוס כפה ואילץ מועמדים להחזיק במשרה. אוגוסטוס הצליח בכך כאשר מינה לתפקיד טריבונים וקוואיסטורים לשעבר. קיסרים אחרים המשיכו לדלל את כוחה של משרה זו על ידי העברת עוד ועוד סמכויות למשרות חדשות אחרות. למרות זאת, המשיכה המשרה להחזיק כוח מסוים על הפריצות ועל אי סדר, בעיקר בכל הקשור לבתי המרחץ ובתי בושת, כמו גם על רישומן של פרוצות. במאה ה-3 נעלמה משרה זו.
תחת שלטונה של הקיסרות, החזיקו, לעיתים קרובות, המושבות והערים הרומיות, פקידים רשמיים שתפקידם היה דומה לאלו של האיידיל הרפובליקני, אף על פי שתפקידם היה מגוון בהרבה. נראה היה כי הם נבחרו לתפקיד מדי שנה בשנה.
פראיטור
אוגוסטוס עשה שינויים בתפקיד שנועדו להפחית את כוחו של הפראיטור והפכו למנהלן במקום שופט שלום. הגוף הבוחר שונה לסנאט הרומי, שעתה היה מכשירו של הקיסר השליט לאשרור החלטותיו. יסוד הפרינסיפט היה למעשה חזרה למונרכיה תחת שם אחר. ומכאן שהקיסר החזיק בכוח שקודם לכן הוחזק בידי מלכי רומא, אך הוא השתמש במנגנון הרפובליקה כדי ליישם אותו. לדוגמה: הקיסר ניהל את בית הדין הגבוה לערעורים.
הצורך במנהלנים נשאר קריטי, גם לאחר הקמת הקיסרות. לאחר מספר שינויים תיקן אוגוסטוס את מספרם לשנים עשר. תחת שלטונו של טיבריוס גדל מספרם לשישה עשרץ כמנהלני הקיסרות תפקידם הורחב לנושאים שהיו מוגדרים ברפובליקה כמזעריים (minima). שני פראיטורים נוספים מונו בידי הקיסר קלאודיוס לנושאים הקשורים לאמון והתחייבויות, כאשר נושאים אלו הפכו לבולטים בחוק הרומי, אך הקיסר טיטוס צמצם את מספרם לאחד. הקיסר נרווה מינה פראיטור נוסף לדיונים הקשורים בין הפרט לאוצר הקיסרי. מרקוס אורליוס מינה פראיטור מיוחד בכל הקשור לנושא האפוטרופוסות.
עד לחלוקתה הסופית של הקיסרות הרומית, בשנת 395, הופחתה האחריות שהייתה נתונה בידיהם של הפראיטורים לנושאים עירוניים בלבד. תפקידם היחיד היה לנהל את הוצאת הכספים על תצוגות המשחקים או על העבודות הציבוריות. למרות זאת, עם הידרדרותם של משרות מסורתיות אחרות כמו זו של הטריבון, משרת הפראיטור נותרה שע חזוב דרכו יכלו אריסטוקרטים להשיג כניסה אל הסנאט (בין עם המערבי ובין אם המזרחי). משרת הפראיטור הייתה משרה יקרה להחזקה מאחר שציפו מפראיטורים להחזיק כצות גדולה של כספים מהם יכלו למשוך ממון לפעילותם העירונית.
מושל
לאחר ייסוד הקיסרות על ידי אוגוסטוס, היה הקיסר עצמו למושל הישיר על הפרובינקיות החשובות ביותר בקיסרות (אלא נקראו פרובינקיות קיסריות), אך גם בפרובינקיות בהן לא משל האופן ישיר היה הקיסר בכיר על אחרים דרך התואר אימפריום מאיוס (תואר גבוה יותר של אימפריום). בפרובינקיות הקיסריות, מינה הקיסר לגאטוס למשול בשמו. הקיסר היה שיכול למנות לגאטוס, שדרגתם הייתה נמוכה יותר ממושלי הפרובינקיות האחרים, כי באופן רשמי הם היו רק נציגיו של הקיסר, המושל האמיתי של הפרובינקיה.
בעוד שלקיסר היה המושל הישיר בפרובינקיות שבהן שהו הלגיונות, הפרובינקיות הסנאטוריות היו פרובינקיות בהן לסנאט הייתה הסמכות למנות מושלים. פרובינקיות אלה היו רחוקות מגבולות הקיסרות ובעלות סבירות נמוכה למרידה, ולכן שהוו בהן, אם בכלל, מספר נמוך של לגיונות (וכך קטנו הסיכויים כי הסנאט ינסה לתפוס את השלטון בכוח מידי הקיסר).
הפרובינקיות הסנאטוריות היו תחת שליטתו של פרוקונסול סנאטורי, עם צורך מועט להתערבות מצידו של הקיסר (על אף שלקיסר היה הכוח למנות את המושל, אם רצה בכך). רוב הפרובינקיות הסנאטוריות, מכיוון שהיו תחת סמכותו הישירה של הקיסר, לא העניקו למושל לגיונות לפקד עליהם. הפרובינקיה היוצא דופן היחידה הייתה הפרובינקיה אפריקה, שם הוצב לפחות לגיון אחד כדי להגן עליה מפני פלישות הברברים.
ביבליוגרפיה של גרשם שלום
גרשם שלום, אבי תחום חקר הקבלה והמיסטיקה היהודית ומגדולי חוקריה, היה כותב פורה מאוד. חיבורו הראשון נכתב בגרמנית, על תנועת הנוער היהודית בגרמניה, והוא פורסם בשנת תרע"ה-1915. את הדיסרטציה שלו, באוניברסיטת ברלין, כתב על ספר הבהיר (אותו תרגם לגרמנית ופירשוֹ), וקיבל עליה, בשנת 1922, תואר דוקטור בהצטיינות יתירה. שנה אחר כך פורסם ספרו Das Buch Bahir (ספר הבהיר), המבוסס על עבודת הדוקטורט הנ"ל.
מאז כתב מאות מאמרים ועשרות ספרים, בעיקר בעברית וגרמנית ומעט באנגלית, שתורגמו לשפות רבות. כמו כן כתב עשרות רבות של ערכים אנציקלופדיים. הוא זכה לפרסום עולמי, בעקבות פרסום ספרו משנת 1941, Major trends in Jewish mysticism ("זרמים עיקריים של המיסטיקה היהודית"), ובפרט בשל ספרו המונומנטלי "שבתי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו", אשר נחשב לסמל למצוינות מחקרית וליצירת מופת של התרבות המערבית, אם כי לא בלי ביקורת, וכן בשל פרסומיו בחוג "ארנוס".
חיבוריו בעברית
חיבוריו הראשונים של שלום בעברית התמקדו בפרסומים ביבליוגרפיים ובמקורותיהם של המקובלים הראשונים. לדעת תלמידו, ישעיה תשבי, מחקריו המוקדמים על מקורות הקבלה, נועדו לתמוך בטענתו כי מחבר ספר הזוהר הוא מחבר קדום ולא ר' משה די ליאון. עם זאת, לאור ממצאי חקירותיו בנושא, הוא נאלץ לחזור בו מטענה זו. ספרים נוספים הוא הקדיש למקובלי ספרד, אולם אין ספק שחלק הארי של ספריו בעברית עסקו בחקר השבתאות וגלגוליה. הספר האחרון שחיבר בעברית היה ספר האוטוביוגרפיה שלו, מברלין לירושלים, גרסה מורחבת לגרסה הגרמנית, שכתב בשנת 1977, והוא יצא לאור רק לאחר פטירתו.
אייפון 6
אייפון 6 (מאנגלית: iPhone 6) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע והמכשיר השמיני בסדרת הטלפונים החכמים של אפל, אייפון. המכשיר הוכרז באירוע השנתי של אפל ב-9 בספטמבר 2014, יחד עם שעון ה-Apple Watch והאייפון 6 פלוס, תחת הסלוגן "Bigger than bigger". המכשיר כולל מסך 4.7 אינץ' Retina HD ברזולוציית 750X1334, מעבד A8 כפול ליבה במהירות 1.4 ג'יגה-הרץ וארכיטקטורת 64 ביט, מצלמת iSight ברזולוציית 8 מגה פיקסל, חיישן טביעת אצבע Touch ID ולראשונה מאפל, תמיכה בתקשורת טווח אפס (NFC). שינויים עיקריים כללו מיקום חדש לכפתור הפתיחה של האייפון (מלמעלה במכשירים הקודמים בסדרה, לצד במכשירים אלו). המכשיר פועל על מערכת ההפעלה iOS 8, והושק ב-19 בספטמבר 2014.
ביבליוגרפיה של גרשם שלום
חיבוריו בעברית
בשנים שחלפו מאז מותו של שלום, יצאו לאור קובצי מאמרים או מחקרים, במסגרת מפעל ההוצאה מחדש של ספריו. במסגרת זאת, מקובצים יחד מספר מאמרים או מספר מחקרים באותו הנושא, מצורפת להם הקדמה מאת חוקר קבלה, לרוב אחד מתלמידיו, ונספחים ביבליוגרפיים הבאים לעדכן את מצב המחקר כיום בנושא זה. המחקרים עצמם נדפסים יחד עם תוספות בהתאם להערות שהוסיף שלום במאמריו במהלך השנים והערות המהדירים. מלבד קובצי המאמרים או המחקרים יצאו לאור מהדורות חדשות של ספרים או מאמרים ארוכים שחיבר בחייו. כמו כן יצאו לאור מספר ספרים המבוססים על יומניו האישיים והמכתבים אותם החליף במהלך השנים, עם משפחתו, חבריו, חוקרים ואישים מפורסמים.
מבחר מאמרים חשובים
לרבים מהמאמרים והמחקרים שפרסם שלום נודעת חשיבות רבה, כל אחד בנושא בו נכתב. בשל כך, יצאו כאמור לאור חלק גדול מהמאמרים והמחקרים מחדש, בקובצי מחקרים בנושא מאגד ובשפות שונות. עבודת הקיבוץ התחילה עוד בחיי שלום וממשיכה גם כיום (נכון לשנת 2012). חלק מהמאמרים זכו לפרסום רב, אם בשל תוכנם ואם בשל פולמוס שנגרם בעקבות פרסומם
אייפון 6
תכונות וחידושים
האייפון 6 כולל מסך מגע, המכונה רטינה HD, והוא בגודל 4.7 אינץ', עם רזולוציה של, צפיפות פיקסלים של 326 פיקסלים לאינץ'. גרסת האייפון 6 פלוס כוללת מסך גדול יותר (5.5 אינץ'). הגדלת המסך איפשרה מספר שינויים בממשק המשתמש, ביניהם תוספת כפתורים (כגון כפתורי העתק הדבק), ותצוגה המשלבת זה לצד זה תפריטים ותכנים. לדוגמה, מתאפשרת הצגה של רשימת הודעות דוא"ל בצד אחד של המסך, ותוכן של הודעת דוא"ל מסוימת בצדו האחר של המסך. גם מסך הבית הותאם לגודל התצוגה, ובמכשיר זה מסך הבית מוצג גם לרוחב. בדיקות הראו כי המסכים מגיעים לרמת בהירות של 537 באייפון 6 פלוס, ו-504 באייפון 6, אך נפלו בדיוק הצבעים (Delta-E) בהשוואה לאייפון 5S ולגלקסי S5.
ביבליוגרפיה של גרשם שלום
מבחר מאמרים חשובים
להלן רשימת המאמרים:
חיבוריו באנגלית
בתחילת דרכו כתב שלום בגרמנית וחיבוריו הראשונים התפרסמו כאמור בשפה זו, ורק בשלב מאוחר יותר החל לכתוב בעברית ומעט מאוד באנגלית. עם זאת, כמעט כל מחקריו בשפה הגרמנית והעברית תורגמו לאנגלית ונאספו בקובצי מאמרים. בנוסף, חלק מהחיבורים שפרסם באנגלית תורגמו לגרמנית ולשפות אחרות.
שני חיבוריו המפורסמים ביותר, שהופיעו בשפה האנגלית ושפות רבות נוספות: Major trends in Jewish mysticism ו- Sabbatai Sevi, הביאו לשלום הכרה אקדמית באוניברסיטאות היוקרתיות בעולם. עם זאת, שני ספרים חשובים שנכתבו על שלום ומחקריו, או התבססו עליהם, עוד בימי חייו: Kabbalah and Criticism, ספרו של הרולד בלום (Harold Bloom), חוקר ומבקר הספרות הנודע מאוניברסיטת ייל, משנת 1975 (החיבור התבסס בעיקר על מחקריו של שלום בקבלה); ו-Gershom Scholem: Kabbalah and Counter History, ספרו של דוד ביאל (David Biale), משנת 1979 (ביוגרפיה על שלום, חייו ועבודתו); הם שהרחיבו את מעגל קוראיו הבינלאומי מחוץ לכותלי האקדמיה, ואף בפני מי שאיננו בקי בתורתו.
ספרים באנגלית שיצאו לאחר מותו
בנוסף לפרסומים המפורטים להלן, גם חלק מהפרסומים שיצאו לאור בחייו, הודפסו שוב לאחר מותו (ראו לעיל, בפרטים הביבליוגרפים של הספרים).
חיבוריו בגרמנית
עד שעלה לישראל, בשנת 1923, הייתה השפה הגרמנית שפתו העיקרית של שלום. עם זאת, כבר מגיל צעיר למד עברית באינטנסיביות רבה, וכן גם יידיש וארמית. משעלה לישראל חיבר את רוב מחקריו בעברית, בגרמנית ומעט באנגלית. בין השנים 1938 עד 1949 לא פרסם מחקרים בגרמנית. הוא שב לפרסם בשפה זו רק משהחל להשתתף, בשנת 1949, בכנסים של חוג "ארנוס", כפי שיפורט להלן. למרות זאת, נראה כי גרמנית הייתה ונותרה השפה בה הרגיש בנוח יותר מכל, שכן חלק גדול מכתביו האישיים, למשל יומניו האישיים, זכרונותיו, מכתביו והפואמות שחיבר, היו בשפה הגרמנית.
פרסומיו בחוג "ארנוס"
בין השנים 1949 - 1979, הרצה שלום באופן כמעט קבוע, בחוג "ארנוס" היוקרתי, שבאסקונה, שווייץ. הכנס הראשון של החוג היה בשנת 1933 ומאז התקיים אחת לשנה, עד לשנת 1988. באי הכנס היו אינטלקטואלים מפורסמים מכל העולם ומתחומי מחקר שונים, כגון: פסיכולוגיה, מדעי הדתות, היסטוריה, פילוסופיה, פולקלור, ביקורת ספרותית ועוד. במהלך הכנס, הנמשך שמונה ימים, התאפשר למשתתפים בו להתוודע אחד לשני ולהחליף ביניהם רעיונות. כל משתתף בכנס נשא הרצאה בת שעתיים, הקשורה לנושא הכנס של אותה שנה וחלק מהן התפרסמו ב"ספר השנה של ארנוס" (Eranos-Jahrbuch). מבין ההרצאות, שנשא שלום בכנסים אלה, ושיפורטו להלן, תורגמו חלק לעברית, בספריו: פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, דברים בגו ועוד דבר.
ההשתתפות בכנסים אלה החזירה את שלום לעולם האקדמי האירופי, אותו עזב כאשר עלה לישראל (בשנת 1923), ומהווה נקודת ציון מהותית וחשובה ביותר בהתפתחותו כחוקר. אם בעבר התמקדו מחקריו בניתוח מבודד של תופעה דתית או חברתית מסוימת, הרי שעתה - במסגרת השתתפותו בחוג "ארנוס" - הוא החל לפרסם מאמרים העוסקים בתופעות אלה במסגרות היסטוריות רחבות יותר, תוך שימוש במחקר משווה לדתות אחרות. אין ספק שהשתתפותו בכנסים היא מהגורמים העיקריים לפרסום וההערכה הרבה להם זכה שלום מחוקרים אחרים בכל העולם. לאחר מותו, בשנת 1982, הופיע מאמר לזכרו בספר השנה של ארנוס לשנת 1982.
להלן רשימת המאמרים:
ספרים וחיבורים בגרמנית שיצאו לאחר מותו
בנוסף לפרסומים שלהלן, יצאו לאור מחדש, לאחר מותו של שלום, חיבורים רבים שפרסם שלום בגרמנית בחייו (ראו פרטים לעיל).
תקליטור
בשנת 2006 יצא לאור תקליטור כפול, המכיל הקלטות שמע של שלום משנת 1967, בו הוא מספר, בין היתר, על ילדותו, חייו בגרמניה ובירושלים, התנועה הציונית, מחקריו בתורת הסוד היהודית ועוד:
ספרים בשפות אחרות
כאמור, כתב שלום את רוב חיבוריו בגרמנית, עברית ואנגלית. חלק קטן מכתביו של שלום יצאו לראשונה - לאחר מותו - בשפות אחרות, כגון:
תרגומים לשפות נוספות
מחוץ לעברית, לגרמנית ולאנגלית, תורגמו ספריו לשפות רבות, בין היתר: איטלקית, בולגרית, הולנדית, הונגרית, טורקית, יפנית, סינית, סלובנית, ספרדית, סרבית, פולנית, פורטוגזית, פרסית, צ'כית, צרפתית, קרואטית, רומנית, רוסית ושוודית. בנוסף לתרגום של ספרים שלמים, יצאו לאור במשך השנים (ובפרט לאחר מותו) מאמרים אחדים של שלום, מתורגמים לחלק מהשפות הנ"ל בכתבי עת שונים.
להלן פירוט של חלק מהתרגומים של ספריו העיקריים לשפות נוספות (התרגומים נעשו בדרך כלל משפת המקור של המהדורה הראשונה של כל ספר, למעט מקרים יוצאי דופן):
ספריית שוקן - מחקרים ומקורות בתורת הסוד בישראל, בעריכת גרשם שלום
החל משנת תרצ"ח החל שלום לערוך סדרת ספרים בתורת הסוד, עבור ספריית שוקן. בסך הכל יצאו לאור חמישה ספרים בסדרה (שניים מתוכם נכתבו על ידי שלום עצמו ושניים אחרים בהדרכתו). שלושה ספרים נוספים היו אמורים לצאת לאור במסגרת סדרה זו: הספר הראשון (ספר ציצת נובל צבי השלם ליעקב ששפורטש), אמור היה לצאת לאור מתוך כתב היד על ידי גרשם שלום וישעיהו תשבי, אך בסופו של דבר יצא לאור בספרית ביאליק, בשנת תשי"ד, על ידי ישעיה תשבי בלבד; הספר השני (ספר הבריאה לנתן העזתי), אמור היה לצאת לאור על ידי חיים וירשובסקי, אך הוא החליט בסופו של דבר שלא להוציאו לאור; הספר השלישי (רבי נחמן מברסלב) אמור היה לצאת לאור על ידי יוסף וייס, אך הדברים לא התממשו. חמשת הספרים האחרים שיצאו לאור הם:
פרסומים, ספרים וקובצי מחקר שנערכו לכבודו או לזכרו
כבר בחייו התפרסמו ספרים ומאמרים רבים לכבודו של שלום. החל משנות החמישים ובכל עשור לחייו יצאו פרסומים שונים לכבודו באכסניות שונות. לאחר מותו אף גדלה כמות הפרסומים. להלן יפורטו הפרסומים העיקריים (לא כולל מאמרים) לכבודו ולזכרו:
ספרים שחוברו על גרשם שלום ופועלו
על גרשם שלום ופועלו חוברו עשרות מאמרים, עבודות דוקטורט וספרים. להלן יפורטו הספרים שחוברו עליו ועל עבודתו (לא מוזכרים כאן החיבורים שלא יצאו בצורת ספר או תדפיס נפרד):
אייפון 6
תכונות וחידושים
המצלמה המשנית (הקדמית) המכונה FaceTime HD, היא ברזולוציה 1.2 מגה-פיקסל, גם היא עם מיפתח צמצם של 2.2, ויכולת צילום רציף של עד 10 צילומים בשנייה. אפל העידה שהמצלמה יכולה לקלוט עד 81% יותר אור בהשוואה לדגמי האייפון הקודמים.
המכשיר מבוסס על מערכת על שבב חדש של אפל, מדגם A8. זהו מעבד 64 ביט, בעל ליבה כפולה, הפועל במהירות שעון של 1.4 גיגה-הרץ. לתוך המעבד מוזערו כ-2 מיליארד רכיבי טרנזיסטור, בטכנולוגיית ייצור מעגלים של 20 ננו-מטר. בהשוואה למעבד ה-A7 של האייפון הקודם, מדובר בהכפלה של מספר הרכיבים במעבד, תוך הקטנת הרכיב החדש ב-13%, שיפור של 25% בביצועי המעבד, שיפור של 50% בביצועי העיבוד הגרפי, והקטנה של 50% בצריכת האנרגיה. בהשוואה ללדגם הראשון של האייפון מדובר בהכפלה פי 50 של ביצועי העיבוד ופי 84 בביצועי העיבוד הגרפי. בנוסף למעבד הראשי האייפון 6 מכיל מעבד נוסף הנקרא M8 שאחראי על חיישני התזוזה של המכשיר: מד תאוצה, גירוסקופ, מצפן וחיישן חדש בסדרת האייפון: ברומטר. ה-M8 יכול לבצע אמידה של הנתונים מהחיישנים הללו ולהסיק איזו פעילות גופנית מבוצעת כרגע (רכיבה על אופניים, ריצה, עלייה במדרגות), מה המרחק שנצבר עד כה, ומידת העליות והירידות שבוצעו לאורך הפעילות.
קבלה ותפוצה
חרושת השמועות אודות המכשיר ותכונותיו החלו להתבסס כ-5 חודשים לפני ההשקה הרשמית, שלבסוף התקיימה ב-9 בספטמבר 2014. ההזמנה המוקדמת התחילה ב-12 בספטמבר 2014 ותחילת האספקה של המכשיר הייתה ב-19 לאותו חודש. ימים ספורים לאחר נאום ההשקה של טים קוק לאייפון 6 ולאייפון 6 פלוס, טענה אפל כי ההזמנות המוקדמות של האייפון 6 והאייפון 6 פלוס עלו על אלו של מכשירי האייפון הקודמים. עם זאת, החברה לא סיפקה נתונים השוואתיים. במסגרת ההשקה המוקדמת אף אירעו מספר תקלות וקריסות של אתרי ההזמנות באינטרנט של אפל, AT&T ו-T-mobile ולאחר מכן פורסם כי המלאי הראשוני של חלק מהמכשירים (זיכרון וצבע) אזל בהזמנות המוקדמות. בימי המכירה הראשונים נוצרו תורי ענק בכניסה לחנויות אפל, ובמספר מקומות התקיימה גם מחאה על תנאי העבודה וההעסקה של העובדים הבונים את מכשירי האייפון.
בקרב הציבור ובקרב החברות המתחרות עלתה ביקורת לגבי האייפון 6 הנוגעת לחוסר חדשנות, ולעובדה שמתחרים אחרים כבר הוציאו לשוק מאפיינים דומים במכשיריהם. ביקורת נוספת עלתה לגבי המחירים הגבוהים ובהיעדר התאמה לשווקים במדינות המתפתחות. בדיקות פירוק של המכשיר החדש הובילו להערכות כי עלות הייצור של המכשיר על רכיביו נעה סביב 230 דולר ליחידה.
המכשיר נמסר לראשונה ב-19 בספטמבר 2014 במספר מצומצם של מדינות, בהן ארצות הברית, וסין, בה נתגלו בעיות לוגיסטיות באספקת המכשירים, עוד בטרם החלה הפצת המכשירים. אך מספר גורמים החלו במכירה מוקדמת של המכשיר גם בישראל ואף בייבוא ומכירה של המכשיר ומכירתו באתרי יד שנייה. רשות המסים בישראל דיווחה על עלייה משמעותית בהברחות של מכשירי האייפון 6 לישראל, והמוקדם מביניהם נעצר בנתב"ג כ-12 שעות לאחר יציאת המכשיר לשווקים לאחר שניסה להבריח לישראל 4 מכשירים מהדגם החדש. השיווק הרשמי בישראל החל ב-23 באוקטובר 2014.
לאחר הפצת המכשיר החלו להופיע דיווחי משתמשים על בעיות תוכנה בגרסה החדשה של ה-iOS כגון בעיות בטווחי התקשורת השונים, בעיות יציבות, בזבוז הסוללה בקצב מהיר ועוד. בהמשך הוסבר על ידי אפל כי חלק מהבעיות נבעו מתקלות בשליחת העדכונים מהשרתים. בנוסף הופיעו דיווחים ותלונות על חוזק מכני נמוך ובעיות של התכופפות והתעקמות במבנה המכשיר שכונתה "פרשת Bend-Gate". לאור הדיווחים הנ"ל חשפה אפל את אחת ממעבדות הבדיקה הפנימיות שלה, ואילו בדיקות מעבדה של ארגון "קונסיומר ריפורטס" הראו שהאייפון מתחיל להתעקם בעומס של 32 ק"ג, ומגיע לשבירה ב-45 ק"ג.
הניו יורק טיימס הבין-לאומי
הניו יורק טיימס הבין-לאומי (באנגלית: The New York Times International Edition) הוא עיתון יומי בין-לאומי בשפה האנגלית. של קבוצת הניו יורק טיימס.
בישראל העיתון "הראלד טריביון", ואחר כך "הניו יורק טיימס הבין-לאומי", היה מודפס ומופץ בשיתוף פעולה עם "קבוצת הארץ".
היסטוריה
ה"הראלד טריביון" נוסד ב-4 באוקטובר 1887, כגרסה אירופאית של הניו יורק הרלד על ידי ג'יימס גורדון בנט, ג'וניור בפרבר ניי-סיר-סן בפריז.
ב-1928, ההרלד הפך לעיתון הראשון המופץ באמצעות מטוסים, עותקים שלו היו מוטסים ללונדון מפריז בזמן לארוחת הבוקר. הפצת העיתון הופרעה בין השנים 1940-1944, במהלך כיבושה של פריז על ידי גרמניה הנאצית.
"הניו יורק טיימס" הפך בעלים שותף במאי 1967; העיתון שינה את שמו ל"הראלד טריביון הבין-לאומי". כאשר באותה עת סגר "הניו יורק טיימס" עיתון שהפעיל בשם "הניו יורק טיימס הבין-לאומי" שהחל מ-1943, והוא מוזג לתוך ה"הראלד טריביון".
ב-1991, ה"וושינגטון פוסט" וה"ניו יורק טיימס" הפכו לבעלים השווים היחידים של העיתון. החל מ-30 בדצמבר 2002 הוא בבעלות מלאה של הניו יורק טיימס לאחר רכישת חלקה של "הוושינגטון פוסט".
בספטמבר 2005 בוצעו קיצוצים נרחבים במספר עובדי ה"הארלד טריביון" עקב ירידה בהכנסות בעקבות התחרות מול אתרי חדשות באינטרנט. בסוף שנת 2008 אתר האינטרנט של ה"הראלד טריביון" התמזג עם אתר "הניו יורק טיימס".
שיתופי פעולה
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ה"הראלד טריביון" החל בשיתוף פעולה עם עיתונים מובלים בארצות השונות, להוצאת מהדורה מקומית שלו, כחלק מתוכנית אסטרטגית של העיתון להתפרס במספר נקודות דפוס ברחבי עולם. בין העיתונים איתם שיתף פעולה היו:
המהדורה הישראלית
בשנת 1997 חתם עיתון "הארץ" על הסכם לשיתוף פעולה עם "הראלד טריביון". עד אז הפיצה רשת סטימצקי את המהדורה האירופית שלו בישראל, בכ-500 עותקים, שהעיתון הגיע לישראל ביום איחור. ההסכם היה חלק ממהלך של "הארץ" לפנות לשוק קוראי האנגלית בישראל, ולהתחרות בעיתון הוותיק "ג'רוזלם פוסט", באמצעות הפקת עיתון יומי באנגלית, שכלול מהדורה של "הראלד טריביון" אשר מודפסת בדפוס "הארץ", ומוסף באנגלית של ידיעות, כתבות ומאמרים מתורגמים של "הארץ" מאותו יום. הידיעות תורגמו בזמן-אמת על-ידי מערכת מיוחדת שהוקמה ב"הארץ", בראשות דוד לנדאו. שוק קוראי האנגלית בישראל הוערך באותה עת בכ-50 אלף איש, שכולל קוראים פרטיים, שגרירויות ומוסדות שרכשו עיתון באנגלית, אנשי עסקים זרים ותיירים.
המהדורה שהודפסה בישראל כללה כ-20 עמודים, בהם כתבות נבחרות גם מ"הניו-יורק טיימס", ומה"וושינגטון פוסט" (בתקופה שגם החזיק בחלק מהבעלות בעיתון), ועוד ידיעות וכתבות של כתבי העיתון באירופה, בנושאי חדשות, פרשנויות, ספורט, קומיקס, כלכלה ובורסה.
בשנת 2010 החלה המהדורה האנגלית של "הארץ - הראלד טריביון" לכלול פעם בשבוע את המגזין היהודי-אמריקני היוצא לאור בניו יורק - "הפורוורד".
"הניו יורק טיימס הבין-לאומי" המשיך להיות מודפס בישראל עד סוף, אז עברו גם "הניו יורק טיימס" וגם "הארץ" לשים דגש על הפעילות הדיגיטלית שלהם וחדלו להדפיס אותו כעיתון נפרד. עם זאת ל"הארץ" יש עדיין מהדורה מודפסת באנגלית המופצת בעיקר בסופי שבוע בנוסף יש לו הסכם שיתוף תוכן עם "הניו יורק טיימס" (כולל תרגום כתבות מאנגלית לעיתון בעברית). מאז 2012 יישם "הארץ" חומת תשלום תמורת גישה לתכנים באתר באנגלית והחל לעבור למנויים דיגיטליים. באוגוסט 2021, הודיעה קבוצת הארץ כי יש לה 24 אלף מנויים דיגיטליים המשלמים תמורת גישה לתכנים באתר שלה באנגלית.
אפרים וולף
אפרים וולף (כ"א באב ה'תר"ף, 5 באוגוסט 1920 - כ"ו בשבט ה'תשס"ג, 29 בינואר 2003) היה יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל ומנהל ישיבות חב"ד בישראל.
תולדות חייו
נולד בעיר נירנברג שבגרמניה לבנימין ובריינדל וולף. בגיל 12 הלך ללמוד בישיבה בעיר היידא בסמיכות לאנטוורפן, ושם התוודע לחסידות חב"ד, בהמשך עבר ללמוד בישיבת טלז בליטא. בשנת 1935 נמלטה משפחתו להולנד כשנתיים לאחר עליית הנאצים לשלטון. כגיל 17 נפטרה אמו והוא חזר למשפחתו בהולנד, לקראת תשרי תרצ"ט נסע לרבי יוסף יצחק שניאורסון באוטבוצק, שם התוודע לראשונה גם לחתנו של הריי"צ, הרבי מליובאוויטש והתקבל לתלמיד בישיבת תומכי תמימים באוטבוצק, בעקבות בקשת אביו לעלות לארץ ישראל, נסע כעבור חודשיים לווילנה לצורך סידור מסמכים הדרושים ליציאה מאירופה והכניסה לארץ, משם נסע לריגא שבלטביה, שם למד בישיבת תומכי תמימים המקומית, לאחר סידור כל המסמכים יצא לעיר הנמל אודסה שם עלה על אנייה לארץ ישראל, מהאחרונות שעזבו את אודסה בעת המלחמה. למד בישיבת תורת אמת בירושלים יחד עם משה אשכנזי. בא' באדר ה'תש"ב נישא לפסיה, בתו של הרב אברהם פריז.
בשנת תש"ח החל לארגן שיעורי תורה וחסידות בבית כנסת חב"ד במאה שערים, בשנת ה'תש"ט (1949) מונה למנהל ישיבת תומכי תמימים בלוד, שהוקמה תקופה קצרה קודם לכן, כארבע שנים לאחר שהתמנה למנהל הישיבה עבר בתשי"ג עם משפחתו ללוד. בשנת תשכ"ג עם הקמת הישיבה גדולה בכפר חב"ד החל לנהל אותה במגביל לישיבה בלוד, במהלך השנים התווספו לישיבה סניפים בראשון לציון, קריית מלאכי, ולהם הקמו בהוראת הרבי כולל אברכים בנחלת הר חב"ד שבקריית מלאכי ובכפר חב"ד. זאת בנוסף לניהול בית הספר למלאכה בכפר חב"ד וקריאת מלאכי.
כיהן כיו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל וכחבר בהנהלת ארגון הגג של חסידי חב"ד בישראל במשך כשלושים שנה, עד 1990 (ה'תש"ן). במסגרת תפקידו ניהל את הקמת שכונות חב"ד בלוד ובקריית מלאכי וסייע בהקמת קריית חב"ד בצפת.
במשך כחמישים שנה היה וולף מראשי עסקני חב"ד בישראל. רוב ההוראות של הרבי לחסידי חב"ד בישראל ניתנו דרכו.
בשנת ה'תש"ן (1990) הודח מתפקידו באגודת חב"ד על ידי בית דין רבני חב"ד בישראל בעקבות תמיכתו בהשתתפות אגודת ישראל בתרגיל המסריח והטענה כי היה שותף בהצגת הרבי מליובאוויטש כמי שתומך במועמדותו של שמעון פרס לתפקיד ראש הממשלה. וולף טען כי הדחתו הונעה משיקולים אישיים של הרבנים, אך הרבי השיב לרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, מזכיר בית הדין, כי הנהגת חסידי חב"ד בארץ ישראל היא בידי אגודת חסידי חב"ד בישראל ובראשם בית הדין. עם זאת, הרבי המשיך להתייחס אליו כמנהל המוסדות, כך שבשנת ה'תשנ"א (1991) כשנה לאחר ה"תרגיל המסריח" הרבי נתן לו בחלוקת הדולרים דולר "עבור כל המוסדות" כמו שהיה נותן לו בשנים לפני התרגיל. מחליפו בראשות אגודת חסידי חב"ד היה שלמה מיידנצ'יק.
וולף נפטר בכ"ו בשבט ה'תשס"ג, ונקבר בהר המנוחות לצד בנו, ברק'ה וולף.
לקראת השלושים לפטירתו נערך אירוע לזכרו באולם ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד בהשתתפות הרבנים ישראל מאיר לאו, משה יהודא ליב לנדא, מרדכי שמואל אשכנזי ועוד.
נכדו זושא וולף, הוציא לאור סדרת ספרים בשם "ימי תמימים" שבה חומר רב על פועלו, מתוך ארכיוניו. הסדרה מונה 8 כרכים. בשנת ה'תשע"ד הוציא את הספר 'עסקנות ציבורית', הכולל התכתבויות בינו לבין הרבי בנושאי עסקנות ציבורית בצירוף תצלומים של ההתכתבויות.
משפחתו
ילדיו:
סקוטר
סקוטר (באנגלית: Scooter) הוא הרכב דאנס גרמני מסוג הארד דאנס, סגנון מוזיקלי המאופיין בקצב מהיר במיוחד. סקוטר נחשב להרכב הדאנס הגרמני המצליח ביותר בעולם מבחינת כמות מכירות סינגלים ואלבומים מחוץ לגרמניה. הם מכרו מעל ל-25 מיליון עותקים מאלבומיהם וזכו ל-80 פרסי פלטינה וזהב.
שני חברי ההרכב המרכזיים הם ריק ג'ורדן והסולן האנס פטר גירדס. שניהם התחילו לפעול בשנות השמונים תחת השם "סלברייט דה נאן". בשנת 1994 חברו לתקליטן גרמני בשם פריס בולר והקימו את סקוטר.
בשנת 2001 הוציא ההרכב את הסינגל (Ramp! (The Logical Song, הסינגל המצליח ביותר שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. ההצלחה במצעד הבריטי נמשכה גם עם הסינגל הבא - Nessaja שהגיע למקום הרביעי במצעד.
בחודש מאי של שנת 2008 יצא האלבום Jumping all over the world ונכנס היישר למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה. הישג זה היה חסר תקדים עבור ההרכב גם מהסיבה שהצליחו להוריד מהמקום הראשון את אלבומה המדובר של מדונה Hard Candy שהיה שבוע אחד בלבד בראש מצעד האלבומים.
ב-14 באוגוסט 2009 הוציא ההרכב את הסינגל J'adore Hardcore, הסינגל הראשון מתוך האלבום "Under The Radar Over The Top", שיצא ב-2 באוקטובר בגרמניה וב-23 בנובמבר בבריטניה. השיר, שהגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הגרמני, מבוסס על הלהיט "Chase the Sun" של ההרכב Planet Funk. ב-2 באוקטובר יצא Ti Sento, הסינגל השני מהאלבום יחד עם הזמרת אנטונלה רוג'ירו מאיטליה, שביצעה את השיר המקורי בשנת 1986 כסולנית של להקת "מתיה בזאר". ב-3 בנובמבר יצא The Sound Above My Hair, הסינגל השלישי מהאלבום.
להיטים נוספים של ההרכב הם Friends, Call me Manana, Move your Ass, How Much is the Fish, Shake That, Fire ועוד. עד שנת 2009 הוציאה הלהקה יותר מ-40 סינגלים ו-14 אלבומי אולפן.
Mojot svet
Mojot Svet (במקדונית: Мојот свет; באנגלית: העולם שלי) הוא סינגל אותו ביצעה קרולינה גוצ'בה באירוויזיון 2007 כשייצגה את מקדוניה הצפונית.
השיר הולחן על ידי גריגור קופרוב ונכתב על ידי אוגדן נדלקובסקי. קרולינה, בעלת ניסיון אירוויזיון קודם, לאחר שביצעה את השיר Od nas zavisi עבור מדינתה באירוויזיון 2002. קרולינה היא הראשונה שייצגה את מדינתה פעמיים.
השיר הוא בלדה דרמטית, ועוסק בכוחה של המוזיקה, ומכריז כי "אין לה דתות או גבולות. בתחרות ביצעה גוצ'בה את השיר כששני רקדניות בלט רוקדות מאחוריה.
השיר בוצע לראשונה בגמר הקדם הלאומי של מקדוניה לאירוויזיון 2007 ב-24 בפברואר 2007. השיר זכה עם 144 נקודות. מכיוון שמקדוניה לא סיימה את התחרות הקודמת בעשירייה הראשונה, השיר בוצע קודם לכן בחצי הגמר. בסיום ההצבעה היא קיבלה 97 נקודות, וסך הכל סיימה במקום ה-9 והעפילה לגמר.
בגמר, השיר זכה ב-73 נקודות, כשהיא מסיימת במקום ה-14 מתוך 24 משתתפות. השיר קיבל את מירב הנקודות למדינה עד אז, 73 נקודות, אך לא את המקום הטוב ביותר.
פייס מונטה
פייס מונטה (בצרפתית: Pièce montée; משמעותו המילולית של השם היא "חתיכות מחוברות" או "מגדל חתיכות"; ברבים: pièces montées) הוא קישוט הנעשה מממתקים בצורה ארכיטקטונית או בצורת פסל, אותו בונים במסיבות רשמיות והוא נעשה ממרכיבים כמו נוגט, מרציפן וצמר גפן מתוק. אף-על-פי שהמרכיבים אכילים, מטרתו היא קישוטית גרידא, ובדרך-כלל הוא לא נבנה לצורכי אכילה. השף המזוהה ביותר עם Pièce montée הוא מארי-אנטואן קארם.
תחת מושג זה נכללת גם עוגת חתונה במבנה של קומות.
לפעמים משתמשים במונח pièce montée לכנות את הקינוח הידוע בשם קרוקמבוש, מגדל של פרופיטרול או פחזניות (או לפעמים סוגים אחרים של ממתק או מאפה) המודבקים יחדיו עם קרמל או צמר גפן מתוק למגדל גבוה בדרך-כלל בצורת קונוס. בניגוד לסוגים אחרים של pièce montée המתוארים לעיל, הקרוקמבוש נועד להיאכל. הוא מוגש בדרך-כלל בחתונות ובטקסים בפטיסטיים בצרפת.
Jenny (שיר)
Jenny או בשמו המלא,, הוא שיר שנכתב, הופק ובוצע על ידי הלהקה הווירטואלית סטודיו קילרס , שיצא לאור ב-3 במאי 2013 כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, Studio Killers. השיר נוצר בהשראת ההתאהבות של הזמרת צ'ובי צ'רי באדם בשם ג'ני, ועוסק בבחורה שמתאהבת בחברתה הטובה ועושה דברים כמו גניבת השפתון שלה ושימוש בחולצה שלה כציפית לכרית. רמיקס בהשתתפות הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס יצא לאור ב-26 במרץ 2021.
רקע וכתיבה
חברי סטודיו קילרס כתבו, הפיקו וביצעו את "Jenny", עם כתיבת שירים נוספת שנעשתה על ידי רוב דייוויס. גולדי פוקס ודינה מינק היו אחרים על הקצב האינסטרומנטלי, בעוד צ'ובי צ'רי כתבה את המנגינה והמילים וביצעה את השירה. לפי צ'ובי צ'רי, זה היה אחד השירים שכתבה לפני שהקימה את סטודיו קילרס. זה נוצר בהשראת ההתאהבות שלצ'רי הייתה לאדם בשם ג'ני. היא אמרה שהמילים "די השתנו במהלך הדרך כי [גולדי פוקס ודינה מינק] הוסיפו כמה מהרגשות שלהם עם הרגשות שלי וזה הפך לסוג של שיר מסקרן". על השיר שקשור למערכות יחסים לסביות, הנושא המדובר ביותר בפינלנד בעת שהשיר יצא לאור, הלהקה חשבה "זה לא צריך להיות משהו להירתע ממנו". באופן מילולי, השיר מתאר מערכת יחסים של שתי נשים, שבה לאחת מהן, ג'ני, יש חבר. לדברי העורך של PopMatters, ראיין לאת'ן, "נראה שהחברה היקרה ביותר שלה גונבת דברים מחדרה וישנה עם החולצה שלה כאילו הייתה ציפית".
רמיקס
ב-24 באפריל 2021 יצא רמיקס רשמי ל-"Jenny" בהשתתפות הזמרת הגרמנייה קים פטרס.
צור (סלע)
צוֹר הוא סלע משקע כימי המושקע מתוך סביבה מימית שאינה אוופוריטית. הצור הוא סלע קשה בעל מראה זגוגי הבנוי מסיליקה (SiO2) טהורה עם מעט מאוד "זיהומים" כימיים. הוא בנוי מגבישים זעירים (קריפטוקריסטלים – דהיינו גבישים נסתרים) של המינרל כלקדון ומקוורץ בעל גבישים גדולים, ולעיתים מכיל מאובנים זעירים. הצור מצוי כגושים בתוך סלעי קירטון, אבן גיר או דולומיט.
סוגי סלעי הצור
סלעי הצור מופיעים בטבע בצורות מגוונות. באנגלית ההגדרה הפוכה. המונח Chert מתייחס לכל סוגי סלעי הצור, כאשר Flint מתייחס לסוג סלע צור המצוי בקירטון בלבד. צור וחלמיש מכונים גם אבן אש משום שבעזרת חיכוך עם פלדה נוצרים גיצים, השימוש בצור להדלקת אש התחיל רק בעת הופעת הברזל ולא היה שימוש כזה לפני כן (כנהוג לחשוב). מיתוס נפוץ הוא שבעזרת שתי אבני צור ניתן להדליק אש, אך חיכוך האבנים מייצר גיצים שאינם חמים מספיק להצתה.
תהליך ההיווצרות של הצור
תהליך היווצרות הצור אינו מוחוור דיו. המחקרים מצביעים על כך שהצור הוא משקע פוליגנטי, כלומר נוצר כתוצאה מגורמים שונים ובדרכים רבות. ידוע שהצור שקע בים וכי התורמים העיקריים לסיליקה שממנו נוצר סלע הצור הם אפר געשי מהרי געש הנישא על ידי הרוח, או סיליקה המומסת כימית מסלעים מגמתיים (כדוגמת בזלת וגרניט) והנישאת עם מי הנהרות לים. הסיליקה המומסת במי־הים שוקעת בשני תהליכים אפשריים:
תצורות הצור
הצור מופיע בשתי תצורות עיקריות: הצור נפוץ במדבר יהודה ובנגב (בתצורת משאש).
מאובנים בצור
הצור הוא סלע אידיאלי לשימור צורות קדומות של בעלי חיים שכן הוא מאופיין במבנה קריפטוקריסטלי (כלומר גבישים זעירים) ועמיד לבלייה והתמרה. דוגמאות: עם זאת, מחקרים אחרונים מטילים ספק בקיומם של מאובנים בצור מהפרקמבריון וטוענים כי מאובנים אלה הם תוצאה של זיהומים או של סיבי פחמן שנוצרו ממקור שאינו ביולוגי.
השימוש בצור
הצור היה אחד החומרים השימושיים ביותר ליצור כלים בתקופת האבן, כדוגמת אבן יד, שכן הוא מתפצל לשברים דקים חדים הקרויים נתזים או להבים (תלוי בצורה) כשמכים עליו בחפץ קשה אחר (כדוגמת פטיש יד עשוי מחומר אחר).
כשמכים עם אבן צור כנגד מתכת נוצר ניצוץ, ולכן הצור היה מקור עיקרי ליצירת אש (כולל המצת ברובים שבו הצית הניצוץ שנגרם מאבן הצור את אבק השרפה) עד סוף המאה ה-18. כמו כן נעשה שימוש נרחב בצור מהמאה ה-13 עד ימינו כאבן בניין בייחוד באנגליה.
ידוע על שימוש בצור בצרפת באזור המאה ה-12 כחומר מבודד, על מנת לשמור על חומם של מאכלים לאחר שהורדו מן האש.
בפולין באזור פולין קטן, בסמוך לעיירות סנדומייז', אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי ואילז'ה קיימים מרבצים של צור בעל מראה מיוחד של רצועות קונצנטריות כהות ובהירות לחלופין המכונה צור מפוספס המשמש בייצור תכשיטים.
במסורת היהודית היה מקובל להשתמש באבן צור לצורך ברית מילה. השימוש הראשון המתועד באבן צור לצורך מילה הייתה על ידי ציפורה אשת משה שחתכה בעזרת אבן צור את ערלת בנה.
אבן צור כסמל
בתנ"ך מופיעה אבן הצור כסמל לחוזק ועוצמה: ישנם מפרשים שאבני 'אקדח' הן אבנים המוציאות אש בהקשתן אחת בשנייה - אבן צור (ואז הכוונה היא לשורש ק-ד-ח במשמעות חום, כגון: החולה קדח מחום).
אבן הצור נחשבת כאבן המסמלת את מדינת אוהיו שבארצות הברית.
עמית גורן
עמית גורן (נולד ב-1957) הוא במאי, מפיק, ותסריטאי של סרטים דוקומנטריים ישראלי. יו"ר ומנהל אמנותי בקרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה
גורן נולד בתל אביב לניצה, פסלת וחיים, סוכן נסיעות, ולו שני אחים קטנים ממנו. כשהיה בן 9 עברה המשפחה לארצות הברית. בגיל 19 התגייס לצה"ל כחייל בודד. את הקריירה שלו החל בלימודים באוניברסיטת ניו יורק, אותם סיים בהצטיינות ב-1983. ב-1984 חזר לישראל. ב-1989 יצא סרטו העלילתי הקצר הראשון "הכלוב".
גורן זכה בפרס שרת החינוך בתחום הקולנוע 1993. כמו כן זכה בפרסים מטעם המכון הישראלי לקולנוע והאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ובפרסים רבים אחרים.
היה בן זוגה של אוצרת האמנות שרית שפירא עד למותה ב-2018, ולהם שלושה ילדים. לפני כן היה נשוי לאנימטורית טל ברלי. הזוג התגרש ולהם שני ילדים. לאחר מכן היה בן זוגה של האמנית מיכל רובנר. כיום (2021) הוא בן זוגה של התסריטאית מאיה הפנר. דודתו היא השחקנית שושה גורן, דודו הוא הסופר והמחזאי יצחק גורמזאנו גורן והשחקן אלון אבוטבול הוא בן דודו.
האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים
האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים (Treaty Banning Nuclear Weapon Tests In The Atmosphere, In Outer Space And Under Water), המכונה גם האמנה החלקית למניעת ניסויים (PTBT – Partial Test Ban Treaty), האמנה המוגבלת למניעת ניסויים (LTBT – Limited Test Ban Treaty) או האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (NTBT – Nuclear Test Ban Treaty) (אף על פי שהאחרון מתייחס גם להסכם המקיף למניעת ניסויים) היא אמנה האוסרת על קיום ניסויים בנשק גרעיני להוציא ניסויים תת-קרקעיים. האמנה נועדה להאט את מרוץ החימוש, ולמנוע פיזור נשורת גרעינית לאטמוספירה.
היא נחתמה על ידי ברית המועצות, בידי נציגה, שר החוץ אנדריי גרומיקו, הממלכה המאוחדת, בידי נציגה, מזכיר החוץ אלק דאגלס-יום וארצות הברית, בידי נציגה, מזכיר המדינה דין ראסק, ב-5 באוגוסט 1963 במוסקבה. האמנה נכנסה לתוקף ב-10 באוקטובר 1963. אל הצדדים המקוריים הצטרפו לאמנה 110 מדינות נוספות. 17 מדינות נוספות חתמו על האמנה אך טרם אשררו את הצטרפותם אליה.
האמנה לא כללה ניסויים תת קרקעיים בגלל הקושי לנטר ניסויים כאלה. קדם לאמנה כינוס של מומחים מדעיים בשנת 1958 בז'נבה, שמטרתו הייתה לבחון שיטות לניטור ניסויים גרעיניים. הייתה קיימת טכנולוגיה לניטור ניסויים באטמוספירה ובים, אבל היה קושי להבדיל מתמטית בין הגלים הנוצרים כתוצאה מניסויים גרעינים תת קרקעיים לבין רעידות אדמה שמתרחשות כל הזמן, וקושי להעריך את עוצמת הפצצה משום שהעוצמה הנמדדת תלויה בעומק הפצצה מתחת לאדמה. לכן הוסכם בסופו של דבר על אמנה חלקית בלבד, ומירוץ החימוש הגרעיני עבר אל מתחת לקרקע. שנים ספורות לאחר מכן ב-1965, נמצא האלגוריתם המתמטי FFT – התמרת פורייה מהירה – שיכול לבצע את החישובים המתמטיים הדרושים במהירות גבוהה.
מיזם העמק המרכזי
מיזם העמק המרכזי (באנגלית: Central Valley Project), הקרוי גם בקיצור CVP (ראשי תיבות השם באנגלית) הוא מיזם ניהול מים פדרלי במדינת קליפורניה בארצות הברית שפותח על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית. מיזם זה תוכנן ב-1933 על מנת לספק מים להשקיה ומי שתייה ליישובים לחלק גדול מהעמק המרכזי של קליפורניה - על ידי ויסות ואגירת מים במאגרים במחצית הצפונית של המדינה (שפעם העריכו כי היא עשירה במים, אך במרבית השנים יש בה בפועל מחסור במים ביותר ממחצית השנה), והובלתם לעמק סן חואקין הדל במים ובסביבתו באמצעות סדרה של תעלות, אמות מים ותחנות שאיבה, חלקם משותפים עם (SWP). משתמשי מים רבים של CVP מיוצגים על ידי עמותת המים של מיזם העמק המרכזי (Central Valley Project Water Association).
בנוסף לוויסות ואגירת מים, יש למערכת כושר ייצור חשמל הידרואלקטרי של למעלה מ-2,000 מגה ואט, והיא מאפשרת פעילויות נפש ו באמצעות עשרים הסכרים והמאגרים שלה. היא אפשרה לערים גדולות לצמוח לאורך נהרות העמק שבעבר היו מוצפים בכל אביב, והפכה את הסביבה המדברית הצחיחה למחצה של עמק סן חואקין לאדמות חקלאיות יצרניות. מים מתוקים שנאגרים במאגרי נהר סקרמנטו ומשתחררים במורד הנהר בתקופות שחונות מונעים ממי הים המלוחים לחדור ל בזמן הגאות. ישנן שמונה חטיבות של המיזם ועשר יחידות מקבילות, שרבות מהן פועלות יחד, בעוד אחרות אינן תלויות בשאר הרשת. החקלאות בקליפורניה והתעשיות נלוות מהוות ישירות 7% מהתוצר הגולמי של המדינה ושעבורם סיפק ה-CVP מחצית מכמות המים.
לפעולות CVP רבות היו השלכות ניכרות על הסביבה, כולל ירידה באוכלוסיית האלתית של ארבעה נהרות מרכזיים בקליפורניה בצפון המדינה, וצמצום והביצות. אתרים היסטוריים רבים ואדמות שבטיות של עמים ילידים הוצפו על ידי מאגרי CVP. בנוסף, נגר מהשקיה אינטנסיבית זיהם נהרות ומי תהום. חוק שיפור מיזם העמק המרכזי (Central Valley Project Improvement Act), שהתקבל ב-1992, מתכוון לפתור חלק מהבעיות הקשורות ל-CVP עם תוכניות כמו.
שילוב של בצורת, והחלטות רגולטוריות שהתקבלו על בסיס חוק המינים בסכנת הכחדה משנת 1973, אילצו את לשכת הטיוב לסגור במאה ה-21 חלק ניכר מזרימת המים של המיזם בצד המערבי של עמק סן חואקין, כדי להגן על המערכת האקולוגית השברירית בדלתה של סקרמנטו-סן חואקין, ולשמור בחיים את אוכלוסיות הדגים המדלדלות של נהרות צפון ומרכז קליפורניה. בסתיו 2017 היו הנהרות קלאמת וטריניטי עדים לכמויות דגי אלתית גמלונית הנמוכות ביותר בהיסטוריה המתועדת, מה שהוביל להכרזת אסון בקליפורניה ובאורגון עקב אובדן הדיג המסחרי. דיג האלתית כפעילות נופש בסתיו הן באוקיינוס, והן בנהרות הטריניטי והקלאמת נאסרה גם היא בשנת 2017. רק 1,123 דגי אלתית גמלונית חורפית בוגרת חזרו לעמק סקרמנטו ב-2017, על פי דו"ח שנשלח למועצת ניהול הדיג של האוקיינוס השקט (PFMC) על ידי מחלקת הדגה וחיות הבר של קליפורניה (CDFW). זהו המספר השני הנמוך ביותר של דגי אלתית בוגרים שחוזרים בחורף מאז יושמו טכניקות ספירה מודרניות ב-2003. לשם השוואה, למעלה מ-117,000 דגי אלתית גמלונית חורפית חזרו להשריץ ב-1969.
פעילויות
המיזם אוגר כ-16 קילומטרים מעוקבים של מים ב-20 מאגרים למרגלות הסיירה נבדה, הרי קלאמת ורכסי החוף של קליפורניה, ומשנע כ־9.1 קילומטרים מעוקבים מים מדי שנה דרך התעלות של המיזם. מהמים המובלים, כ-6.2 קילומטרים מעוקבים הולכים להשקיית 12,000 קילומטרים רבועים של קרקע חקלאית, 0.74 קילומטרים רבועים נועדו לשימושים עירוניים, ו-0.9 קילומטרים רבועים משוחררים לתוך נהרות ואדמות ביצות על מנת לעמוד בסטנדרטים האקולוגיים המדינתיים והפדרליים.
שני מאגרים גדולים, ו, נוצרים על ידי צמד סכרים בהרים מצפון לעמק סקרמנטו. מים מאגם שסטה זורמים אל הנהר סקרמנטו אשר זורם אל ומים מאגם טריניטי זורמים אל הנהר טריניטי המוביל אל האוקיינוס השקט. שני האגמים משחררים מים בקצב מבוקר. חלק מהמים מוסטים לפני שהם יכולים לזרום למפרץ סן פרנסיסקו ולאוקיינוס השקט, על ידי תעלות הטיה ומועברים ל, המעבירה מים דרומה דרך עמק סן חואקין, ומספקת מים ל (מתקן משותף עם ה-SWP) והנהר ב. בסופו של דבר המים מגיעים לתעלות המשקות חוות בעמק. סוכר את הנהר סן חואקין במעלה הזרם של מאגר מנדוטה, ומפנה את מימיו דרומה לתעלות שנכנסות לאזור שבעמק סן חואקין, עד דרומה עד הנהר. ואחרון,, מתקן נפרד, אוגר את המים של יובל של הנהר סן חואקין לשימוש בתקופות שחונות. מתקנים קטנים ועצמאיים אחרים קיימים כדי לספק מים לאיגודי המים המקומיים.
רקע
מיזם העמק המרכזי היה מיזם המים והחשמל הגדול בעולם כאשר בוצע כחלק מהאג'נדה של, כחלק מתוכנית הניו דיל של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. המיזם היה השיא של שמונים שנות לחימה פוליטית על משאב הטבע החשוב ביותר של המדינה - מים. העמק המרכזי של קליפורניה שוכן ממערב להרי סיירה נבדה, כאשר הנגר השנתי שלהם מתנקז לאוקיינוס השקט דרך. זהו מישור הצפה גאולוגי נסוג גדול המרוסן על ידי האקלים הים תיכוני של קיץ יבש וחורפים גשומים הכולל מחזורי בצורת גדולים סדירים. בעת הקמתו עמד המיזם במרכזו של מאבק פוליטי ותרבותי על עתיד המדינה. הוא הצטלב עם המלחמה המתמשכת של המדינה על שימוש בקרקע, גישה לזכויות מים, ההשפעות על קהילות הילידים, חוואים גדולים לעומת קטנים, איגודי המים של המדינה וכוח ציבורי מול פרטי. תומכיו התעלמו מהחששות של השפעותיו על איכות הסביבה, מלבד הרצון שלא לפגוע בבעלי העניין הגדולים באותה תקופה.
העמק המרכזי של קליפורניה עבר שתי תקופות שונות של שימוש בקרקע המונעים תרבותית. הראשונה הייתה תקופת שבטי הילידים שנמשכה אלפי שנים. ואז הגיעו האירופים, תחילה על פי המודל הקולוניאלי הספרדי של מיסיונים קתוליים וחוות (1772–1846), ולאחר מכן הגיע עידן ארצות הברית הנוכחי. בשל האקלים הים-תיכוני שלו הייתה התקופה התרבותית הראשונה מבוססת ציידים-לקטים. עסקי החווה והבורסקאות של המיסיון הספרדי התבססו על עבודת הכפייה של שבטי. המודל הספרדי של השימוש בקרקע שכלל רעיית מקנה לבשר, צמר ועור החל לאורך החוף של והתפשט בסופו של דבר פנימה לתוך היבשת. העידן של ארצות הברית התפתח ממטעים בקנה מידה גדול, או הידוע יותר כיום כחקלאות של תאגידים שהפכה את העמק המרכזי ל של ארצות הברית.
בעקבות הבהלה לזהב בקליפורניה של 1848, מספר גדול של אזרחים אמריקאים הגיעו לאזור ועשו ניסיונות בחקלאות בעל, אך רוב שטחי העמק המרכזי היו שייכים לבעלים של חוות בקר גדולות כמו שבסופו של דבר היה בעלים על שטח של 57,000 קילומטרים רבועים. בניית הסוללה בקנה מידה גדול על ידי פועלים סינים לאורך הדלתה הייתה המקום שבו החלה לראשונה השקיה מוגבלת למטעים.
בעקבות הגעת, הובילה ההגירה מאסיה ומשאר מדינות ארצות הברית למספר גדל והולך של מתיישבים באזור. למרות הקרקעות העשירות ומזג האוויר הנוח של העמק המרכזי ששטחו 110,000 קילומטרים רבועים, המהגרים שהגיעו לעמק, ושלא הכירו את דפוסי הגשמים וההצפות העונתיים שלו השתמשו בחקלאות שלחין (כלומר מבוססת השקיה). עד מהרה מצאו חקלאים שהם סובלים משיטפונות תכופים בעמק סקרמנטו וממחסור כללי במים בעמק סן חואקין. הנהר סקרמנטו, המנקז את החלק הצפוני, מקבל בין 60% ל-75% מהמשקעים בעמק, אף על פי שעמק סקרמנטו משתרע על שטח קטן יותר מעמק סן חואקין הגדול ממנו בהרבה, המנוקז על ידי הנהר סן חואקין, שמקבל רק כ-25% מהגשם. יתר על כן, ערים השואבות מים מהדלתה של סקרמנטו-סן חואקין התמודדו עם בעיות בחודשי הקיץ והסתיו היבשים, כאשר זרימת המים הייתה חלשה. על מנת להמשיך ולקיים את כלכלת העמק, נדרשו מערכות להסדרת הזרימות בנהרות ולפיזור שווה של המים בין החלקים הצפוניים והדרומיים של העמק.
היסטוריה
בשנת 1873 השלים דו"ח עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית שהיה הניסיון הראשון מיזם העמק המרכזי. בשנת 1904 החלה לשכת הטיוב של ארצות הברית (אז שירות הטיוב) להתעניין לראשונה ביצירת מיזם מים כזה, אך לא התקדם בנושא עד שסדרה של בצורות ואסונות קשורים התרחשו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מדינת קליפורניה העבירה ב-1933 את חוק מיזם העמק המרכזי, אשר אישר ללשכת הטיוב למכור איגרות חוב להכנסות על מנת לגייס כ-170 מיליון דולר עבור הפרויקט. משום שלא היה מספיק כסף באוצר המדינה וצירוף המקרים עם השפל הגדול, קליפורניה פנתה לממשלה הפדרלית כדי לקבל מימון לבניית המיזם. פניה זו גרמה להעברת המיזם בין קליפורניה לממשלה הפדרלית כמה פעמים, ובין לשכת הטיוב לחיל ההנדסה של הצבא. הסכרים והתעלות הראשונים של המיזם נבנו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, והמתקנים האחרונים הושלמו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. חלקים אחדים של המיזם מעולם לא נבנו, חלקם גמורים בחלקם, או שהם עדיין ממתינים לאישור.
הנהר סקרמנטו
חטיבת שסטה (Shasta Division) מורכבת מזוג סכרים גדולים על הנהר סקרמנטו מצפון לעיר. הוא מתקן אגירת המים והפקת החשמל העיקרי של ה-CVP. הוא סוכר את הנהר סקרמנטו כדי ליצור את אגם שסטה, שיכול לאגור יותר מ-5.5 קילומטרים מעוקבים של מים, ויכול לייצר 680 מגה ואט חשמל. סכר שסטה מווסת את זרימת נהר סקרמנטו כך שסכרי הסטה ותעלות במורד הזרם יוכלו ללכוד את זרימת הנהר בצורה יעילה יותר, ולמנוע הצפות בדלתה של סקרמנטו-סן חואקין שבה נמצאים מתקני משאבות מים רבים עבור אמות המים של עמק סן חואקין. מתפקד כמאגר ויסות (afterbay) עבור סכר שסטה, וגם מייצר חשמל.
חטיבת תעלות סקרמנטו של ה-CVP (Sacramento Canals Division) לוקחת מים מהנהר סקרמנטו רחוק במורד הזרם מהסכרים שסטה וקזוויק. , תחנות שאיבה ואמות מים מספקים מים ליישובים וכן להשקיה של כ-4 קילומטרים רבועים. סכר ההסטה רד בלאף (Red Bluff Diversion Dam) מפנה חלק מנהר סקרמנטו לתוך תעלת טהמה-קולוסה (Tehama-Colusa Canal) באורך 180 קילומטרים, תעלת קורנינג (Corning Canal) באורך 34 קילומטרים ומאגר קטן שנוצר על ידי סכר פונקס (Funks Dam) שש תחנות שאיבה שואביים מים מהתעלה ומזינים אותם לרשת חלוקת המים של מחוז קולוסה.