cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוני סיריקו
קריירה
בשנים 2013–2014 שיחק בסדרת הפשע הנורווגית "ליליהאמר" אשר שודרה ברשת הטלוויזיה הנורווגית NRK1 ובנטפליקס. בסדרה הוא גילם את הכומר טוני טאגליאנו, אחיו הגדול של פרנק (סטיבן ואן זאנדט).
סיריקו נפטר ב-8 ביולי 2022 בפלורידה, בגיל 79.
רפאל הולינסהד
רפאל הולִינְסְהֶד (באנגלית: Raphael Holinshed; 1529–1580) היה כרוניקאי בריטי. ספרו "הכרוניקות של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" (Holinsheds Chronicles of England, Scotland, and Ireland ובקצרה: Holinshed's Chronicles, הכרוניקות של הולינסהד), שראה אור ב-1577, היווה מקור היסטורי למחזותיו של ויליאם שייקספיר המלך ליר, מקבת' וסימבלין.
הכרוניקות הן חלק מפרויקט רחב היקף שקיבל הולינסהד מהמדפיס רג'ינלד וולף, לכתיבת סדרת ספרים באנגלית שתכלול את כל ההיסטוריה האנושית מהמבול ועד מלוכת אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, כולל היסטוריה של כל האומות עם מפות ואיורים. הפרויקט לא הושלם מעולם. וולף מת ב-1573, טרם השלמת הפרויקט והוא המשיך להיות מנוהל על ידי שלושה מחברי גילדת ההוצאה לאור של לונדון, "חברת הכתבים ומעצבי העיתונים" (Worshipful Company of Stationers and Newspaper Makers), שצמצמו את היקף הפרויקט לכתיבה על האיים הבריטיים בלבד ומינתה את הולינסהד למוביל פרויקט. את ההיסטוריה של אירלנד כתבו ריצ'רד סייניהרסט (Richard Stanihurst ;1547-1618) ואדמונד קמפיון (Edmund Campion ;1540-1581).
המהדורה הראשונה ראתה אור ב-1577, בשני כרכים עם תחריטי עץ, לאחר צנזורה של המועצה המלכותית בעניינים הנוגעים לאירלנד. ב-1587 ראתה אור המהדורה השנייה המתוקנת, בה השתמש שייקספיר.
בן אנד ג'ריס
בן אנד ג'ריס (באנגלית: Ben & Jerry's) הוא מותג גלידות, פרוזן יוגורט וסורבטים של החברה האמריקאית.Ben & Jerry's Homemade Holdings Inc שבסיסה בסאות' ברלינגטון (פרוור של העיר ברלינגטון) שבוורמונט, ומפעל הייצור העיקרי שלה נמצא בווטרברי, גם כן בוורמונט. מאז אפריל 2000 החברה נמצאת בבעלות התאגיד הבינלאומי יוניליוור. לפי נתוני יוניליוור המותג מהווה כ-3% משוק הגלידה הבינלאומי, ומכירותיו צמחו בשנת 2021 ב-9% וגברו על הצמיחה הבסיסית הכוללת של 4.5%.
היסטוריה
בשנת 1977 השתתפו בן כהן וג'רי גרינפילד, צמד ילדי פרחים ממשפחות יהודיות, ילידי מדינת ניו יורק שבארצות הברית, בקורס בהתכתבות להכנת גלידה מטעם אוניברסיטת מדינת פנסילבניה. ב-5 במאי 1978 פתחו השניים בהשקעה של 12,000 דולר דוכן לממכר גלידה בתחנת דלק בברלינגטון שבוורמונט. היות שבן כהן סבל מתתרנות בחרו השניים להעשיר את טעמה של הגלידה על ידי הוספת חתיכות גדולות של אגוזים, שוקולד וכדומה וכך ליצור מרקם שונה מהרגיל.
ב-5 במאי 1979, במלאת שנה לפתיחת החנות, נערך לראשונה "יום גביע-חינם" (free cone day), שבו חולקה גלידה ללא תשלום לעוברים ושבים. מאז נפתחו סניפים רבים ו"יום גביע-חינם" הפך למסורת שנתית בכל רחבי ארצות הברית, הגם שהמועד משתנה משנה לשנה. בשנת 1980 שכרו בן וג'רי מבנה בברלינגטון ובו החלו לארוז את הגלידות שייצרו במכלים של פיינט. ב-1981 נפתחה חנות ראשונה לממכר גלידות בן אנד ג'ריס בידי זכיין. ב-1983 ייצרה החברה את מנת הגלידה (סאנדיי) הגדולה בעולם בסנט אלבנס שבוורמונט. משקל המנה היה 27,102 פאונד (כ-12.3 טונות).
בשנת 1984 ניסתה חברת "האגן דאז" למנוע את חלוקת הגלידות של בן אנד ג'ריס בבוסטון. בן אנד ג'ריס הגישה תביעה נגד החברה האם של "האגן דאז", פילסברי, וניהלה מסע פרסומי תחת הכותרת What’s the Doughboy Afraid Of? (ממה פוחדת דואובוי? דואובוי, איש הבצק, הוא סמלה המסחרי של פילסברי). ב-1987 ניסתה "האגן דאז" בשנית להבטיח לעצמה זכות חלוקה בלעדית, ובן אנד ג'ריס הגישה תביעה נוספת נגד פילסברי.
בשנת 1986 השיקה בן אנד ג'ריס את ה-Cowmobile, בית נייד שנועד לחלק גלידות של החברה ללא תשלום ברחבי ארצות הברית. מייסדי החברה נהגו ברכב המיוחד בעצמם והגישו את הגלידה ללקוחות. הרכב עלה בלהבות ארבעה חודשים לאחר השקתו. ב-1988 זכו בן וג'רי בתואר "אנשי השנה בעסקים קטנים בארצות הברית", שהוענק להם על ידי הנשיא רונלד רייגן.
באפריל 2000 נרכשה החברה על ידי תאגיד המזון הבינלאומי יוניליוור. כיום שני המייסדים אינם מעורבים עוד בניהול השוטף של החברה. זמן קצר לאחר הרכישה לקה בן כהן בהתקף לב, והיו סימנים שונים לכך שהדבר נבע ממתיחות בינו לבין יוניליוור והמנהל שמינתה, אשר לא גילו נאמנות לחזון המקורי של החברה.
בן אנד ג'ריס טבעוני
באפריל 2015 הודיעה החברה כי תיענה לבקשת הצרכנים ותייצר גלידות טבעוניות - ללא מוצרים מהחי. מאוחר יותר, בינואר 2016, הודיעה כי תשיק ארבעה טעמים חדשים בסדרת הגלידות הטבעוניות שלה.
לאור הביקוש הרב של הקהל הטבעוני ושל האלרגים לחלב ולביצים בישראל, ב-8 בפברואר 2017 החלה המכירה במפעלי החברה בבאר טוביה וביבנה. שבוע לאחר מכן הופצו הגלידות ברחבי ישראל.
בן אנד ג'ריס בטלוויזיה ובקולנוע
השם "בן אנד ג'ריס" זכה להתייחסויות רבות בטלוויזיה ובקולנוע. בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס" נקראו האחים במשפחת הורן בן וג'רי, ובאחד הפרקים בן אוכל גלידה ומתאר את רשימת מרכיביה. בשנת 1998, בפרק בסדרת הטלוויזיה "הסימפסונים" - Lisa Gets an A - הומר מזכיר כמה מן הטעמים המיוחדים של גלידות בן אנד ג'ריס. בקטע הפתיחה רושם בארט על הלוח "I will not scream / for ice cream". בשנת 2006 זכתה החברה להתייחסות פרודית בסדרה "סאות' פארק", בפרק בו הוצגה החברה Jen & Berry's Frozen Yogurt and Ice Cream. ב-5 במרץ 2007 הציגו בן וג'רי בתוכנית הטלוויזיה הקומית "הקולבר ריפור" את טעם הגלידה החדש "סטיבן קולבר'ס אמריקון דרים" ואת הארגון TrueMajority שהוקם על ידי בן כהן לשם קידום מדיניות ליברלית יותר של הממשל בארצות הברית. בסדרה סקראבס מתאר הגיבור ג'ון דוריאן מקרה שבו נפגע בעינו מגלידה בטעם צ'אנקי מאנקי (אחד הטעמים הפופולריים של בן אנד ג'ריס).
בסרט הקולנוע משנת 2000 "איזה מין שוטרת" (Miss Congeniality) מזמינה הגיבורה (בגילומה של סנדרה בולוק) פיינט שלם של גלידת בן אנד ג'ריס בטעם עוגיות שבבי שוקולד בעת ארוחת הצהריים. בסרט "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" מ-2004 מציינת הגיבורה, בעודה אוכלת ממכל גלידה, כי יש לה מערכת יחסים עם שני גברים - שם האחד בן ושם האחר ג'רי. הלצה דומה שימשה גם בסדרת הטלוויזיה המצוירת "איש משפחה". באחד הפרקים צופה משפחת גריפין בתוכנית טלוויזיה שבה משוחחות שתי נשים אגב אכילת גלידה. האחת אומרת לרעותה כי היא חברתה השלישית הטובה ביותר; מששואלת החברה מי הם שני החברים הראשונים מתקבלת התשובה "בן וג'רי".
פעילות חברתית, סביבתית ופוליטית
בעקבות שמועות שהציעו ש"בן אנד ג'ריס" תמכו בהגנת מומיא אבו ג'אמאל שהורשע בשנת 1982 ברצח שוטר משטרת פילדלפיה, דניאל פוקנר, החברה אישרה כי בן כהן אכן חתם על עצומה, כאזרח פרטי, וביקש "יש לתמוך במערכת המשפט האמריקאית באופן מלא במקרה הזה".
בשנת 1985 נוסדה קרן בן אנד ג'ריס לשם מימון פרויקטים חברתיים. לקרן הוקצו 7.5% מרווחי החברה לפני מס. בשנת 1992 ניהלה החברה מסע משותף עם הקרן להגנת ילדים (Children’s Defense Fund), שמטרתו להציב את צורכיהם הבסיסיים של ילדים בראש סדר היום הלאומי. משנת 2001 נארזות הגלידות במכלי קרטון ידידותיים לסביבה (ללא תוספת כלור). החברה שיתפה ועודנה משתפת פעולה עם שורה של ארגונים בעלי יעדים חברתיים וסביבתיים, לרבות הקרן העולמית לשימור חיות הבר - עמה הוקמה המכללה לשינוי אקלימי.
בין השנים 2005–2008, החברה שיתפה פעולה עם חוקר הקוטב מארק קורנליסן והקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) להפעלת המכללה לשינוי האקלים, יוזמה להכשרת צעירים בתקשורת ובקמפיין סביב שינויי אקלים.
בתחילת שנת 2010 הודיעה החברה כי היא מתחייבת שעד סוף שנת 2013 כל רכיבי הגלידה יופקו בסחר הוגן, שמבטיח מחיר הוגן לחקלאים, ובהתאם - מפעל הגלידה שלה בישראל הפך למפעל המזון הישראלי שכל מוצריו מקבלים אישור זה.
בסוף אפריל 2014 חתמה החברה על קמפיין "הילחמו למען השונית", שותפות בין הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) באוסטרליה לבין החברה לשימור ימי אוסטרלי (AMCS). ראש הממשלה קמפבל ניומן והסנטור של מדינת קווינסלנד, מאט קנאוון, אמרו שניהם כי בן אנד ג'ריס משמיעים הצהרות מטעות שמגזימות בתיאור ההשפעה המזיקה שיש לתוכניות ממשלתיות המוצעות על שונית המחסום הגדולה, ושר הסביבה אנדרו פאוול אמר כי "האנשים היחידים שמדברים על הוצאת השונית הם בן אנד ג'ריס ויוניליוור. אם הייתם מבינים את העובדות, הייתם רוצים להחרים את בן אנד ג'ריס". דובר המותג האוסטרלי בן אנד ג'ריס, קלי סוויק, הגיב כי "בן אנד ג'ריס מאמינה כי חפירה והשלכת פסולת במימי מורשת עולמית סביב אזור הפארק הימי יפגעו באקולוגיית השונית. זה איום על בריאות אחד האוצרות האיקוניים ביותר באוסטרליה."
בפברואר 2016, בן כהן יצר טעם גלידה בשם "הכמיהה של ברני", בתמיכה במועמדותו של סנאטור ברני סנדרס לנשיאות בפריימריז הדמוקרטיים של 2016 נגד מזכירת המדינה הילרי קלינטון. הטעם כלל גלידת נענע רגילה מכוסה בשכבה מוצקה של שוקולד נענע. לדברי כהן, "דיסק השוקולד מייצג את הרוב העצום של הרווחים הכלכליים שמגיעים רק לאחוז העליון מאז סיום המיתון. מתחתיו, כולנו. זה נעשה במטרה להציג לראווה את הנושאים החברתיים-כלכליים של ארצות הברית."
באפריל 2016 נעצרו בן כהן וג'רי גרינפילד בהפגנות התעוררות הדמוקרטיה על מדרגות הקפיטול בוושינגטון הבירה.
במאי 2017 הודיעה החברה כי לא תמכור שני כדורי גלידה בעלי טעם זהה באוסטרליה, בשל סירובה של ממשלת אוסטרליה להכשיר נישואים חד מיניים. הם אמרו ש"זה יעודד את המעריצים ליצור קשר עם חברי הפרלמנט שלהם כדי להודיע להם שהגיע הזמן להפוך נישואים שווים לחוקיים!" עמדה זו, לדבריהם, תימשך זמן רב כל עוד נדרשו לגילוי של נישואים חד-מיניים.
ביוני 2018, הודיעה החברה על תמיכתה בזכותם של כ-9,000 מבקשי מקלט אפגניים להישאר בשוודיה.
ביולי 2019 הודיעה החברה על כוונתה לסיים את הזיכיון לזכיין הישראלי, עקב סירובו להיענות לדרישתה להפסיק את מכירת מוצרי החברה ביהודה ושומרון (ראו בהרחבה להלן).
באוגוסט 2019 הם ייצרו עוד טעם של ברני סנדרס בשם "הגב של ברני". הוא לא היה למכירה בחנויות, אלא הוענק כפרס ל-40 זוכים בתחרות. בן כהן פרסם שהוא תמך בסנדרס לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 2020 הודיעה החברה כי היא מתכננת להצטרף לקמפיין "#StopHateForProfit", תוך עצירת פרסום בתשלום בפייסבוק ובאינסטגרם. החברה אמרה כי היא מבקשת מפייסבוק "לנקוט בפעולות הברורות והמשמעיות שקראו לקמפיין לעצור את השימוש בפלטפורמה שלה כדי להפיץ ולהגביר את הגזענות והשנאה."
באוגוסט 2020 תמכה החברה, בסדרת ציוצים בטוויטר שכוונו אל שרת הפנים הבריטית פריטי פאטל, בכניסת מהגרים לא חוקיים ופליטים מצרפת לבריטניה דרך תעלת למאנש. החברה טענה ש"אנשים אינם יכולים להיות בלתי חוקיים."
בינואר 2021 החברה פרסמה ציוץ הקורא להפעלת התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית כנגד הנשיא האמריקאי, דונלד טראמפ, בעקבות ההסתערות על הקפיטול ואמרו "אתמול לא הייתה מחאה - זו הייתה מהומה למען שמירת העליונות הלבנה."
בן אנד ג'ריס בישראל
בישראל מיוצרות גלידות בן אנד ג'ריס על ידי חברת AQP ("מוצרי איכות אמריקאים בע”מ", באנגלית: ), בהובלת אבי זינגר, ברישיון מטעם החברה העולמית במפעל באזור התעשייה בבאר טוביה, החל משנת 1982, המותג הבינלאומי הראשון שיוצר בישראל.
לכל הטעמים תעודת כשרות מטעם הרבנות של קריית מלאכי. לחלק מהטעמים יש כשרות נוספת מטעם בד"ץ בעלז.
הגלידות נמכרות במרכולים במכלים בנפח של פיינט, כ-470 מ"ל. בנוסף לכך, לחברה שתי חנויות מפעל: האחת ביבנה, והשנייה באזור תעשייה באר טוביה. החברה מאפשרת הזמנה של "עגלות גלידה" לאירועים.
בנוסף בן אנד ג'ריס השיקו בישראל גלידה מיוחדת בטעם חרוסת לכבוד חג הפסח. הושקה בישראל גם גלידה מיוחדת לכבוד הבחירות לכנסת העשרים ושלוש.
החרם על יהודה ושומרון
ב-2012 הארגון "ורמונט למען שלום הוגן בפלסטין" (VTJP) יצר קשר עם בן כהן וג'רי גרינפילד, לאחר שפורסם כי הגלידה שמיוצרת בישראל נמכרת גם מעבר לקו הירוק. הארגון חילק עלונים במחאה במקומות ייעודיים בוורמונט, בניו יורק, ובקליפורניה, במהלך חגיגות החברה באפריל 2013 ובאפריל 2014. מאז נובמבר 2014 232 ארגונים פרו פלסטינים ברחבי ארצות הברית ובשבע עשרה מדינות שונות ברחבי העולם חתמו על מכתב שנכתב על ידי VTJP ולחצו על החברה להחרים את ההתנחלויות.
ב-19 ביולי 2021 הודיעה החברה העולמית על כוונתה להפסיק את מכירת מוצריה ב"שטחים הפלסטיניים הכבושים". כיוון שהזכיין הישראלי סירב להיענות לדרישה זו, הודיעה החברה העולמית שהזיכיון שלו יסתיים בסוף שנת 2022, והחברה תחפש הסדר אחר להמשך פעילותה בישראל.
בתגובה קראו פוליטיקאים ישראלים מן הימין, כגון איילת שקד ויוסי דגן (ראש המועצה האזורית שומרון), לרכישה מוגברת של מוצרי בן אנד ג'ריס בישראל, כל עוד הייבואן הנוכחי מחזיק בזיכיון. אחדות ממדינות ארצות הברית, בהן מדינת ניו יורק, ניתקו בעקבות המהלך את קשרי המסחר שלהן עם בן אנד ג'ריס ועם חברת האם יוניליוור, ואף פתחו בהליכים נגדן בחשד לעבירה על חוקים האוסרים חרם על ישראל. מדינות אחרות, כמו אריזונה, טקסס וניו ג'רזי, הודיעו על חרם נגדי שלהן על בן אנד ג'ריס ויוניליוור, במסגרתו יופסקו ההשקעות בחברות. מספר מדינות, בהן פלורידה ואילינוי, הודיעו כי יצטרפו לצעד אם החברה לא תחזור בה מההחלטתה. קרן הפנסיה של מדינת ניו יורק הכריזה על כוונתה למכור את אחזקותיה ביוניליוור.
במאמר אורח שפרסמו מייסדי החברה (בן כהן וג'רי גרינפילד) בניו יורק טיימס ב-28 ביולי 2021 הם אמרו "לדעתנו, הפסקת מכירת הגלידה בשטחים הכבושים היא אחת ההחלטות החשובות ביותר שהחברה קיבלה ב-43 שנותיה", וכי הפסקת הפעילות שם אינה חרם על ישראל. עוד הסבירו כי לדעתם מדובר ב"החלטה חשובה המקדמת שלום".
במרץ 2022 הגיש אבי זינגר, הזכיין הישראלי והבעלים של AQP תביעה נגד יוניליוור על הפסקת החוזה שלא כדין, ועל כך שהדרישה לא לשווק את הגלידה בשטחי יהודה ושומרון מהווה הפרה של חוק איסור החרם על ישראל והחוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם.
בפשרה בין הצדדים ביוני 2022 רכש זינגר מחברת יוניליוור (חברת האם של בן אנד ג'ריס) את זכויות הייצור והשיווק של הגלידה, ולמעשה חברת AQP (בבעלות אבי זינגר) הפכה להיות יצרן ומפיץ עצמאי במנותק מבן אנד ג'ריס העולמית. כמו כן הוסכם כי חברת AQP של זינגר תהיה בעלת הזכויות הבלעדיות על הלוגו של בן אנד ג'ריס בעברית ובערבית, והוא יוכל להמשיך את פעילות המפעל ללא הגבלת זמן או מגבלת מכירה בכל רחבי ישראל ויהודה ושומרון.
הושגה הסכמה בין הצדדים לפיה האריזות יוחלפו לכאלו שהכיתוב בהן יהיה בעברית ובערבית - ולא באנגלית. כמו כן, תמונתם של מייסדי החברה, בנט כהן וג'רי גרינפלד, תוסר מהאריזה בישראל. בן אנד ג'ריס ישראל תמשיך לייצר את הגלידות באמצעות הפורמולות המקוריות של בן אנד ג'ריס העולמית.
הנהלת בן אנד ג'ריס העולמית הצהירה כי היא מתנגדת למהלך זה וכי מכירת גלידות ב"שטחים הפלסטינים הכבושים אינה עומדת עם ערכי החברה" וב-5 ביולי 2022 בן אנד ג'ריס העולמית תבעה את חברת האם יוניליוור במטרה לחסום את המכירה לזכיין הישראלי. במקביל החל תהליך גישור בין החברות על מנת להסדיר את המחלוקת ביניהן. ב-22 באוגוסט פורסם כי בן אנד ג'ריס העולמית הפסידה בתביעה נגד חברת האם שלה יוניליוור ובעקבות כך חברת בן אנד ג'ריס ישראל תוכל להמשיך בהסדר שיאפשר את מכירת מוצרי הגלידות בכל רחבי ישראל, כולל ביהודה ושומרון.
אובלריו אנטנוראו
אובלריו אנטנוראו (באיטלקית: Obelerio Antenoreo) או אובלריו דלי אנטנורי (Obelerio degli Antenori) היה הדוכס התשיעי של ונציה. אנטנוראו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 804–811.
קורות חיים
אנטנוראו היה בנו של אנקאג'יליו (Encagilio). בעת כהונתו כטריבון, לאחר שג'ובאני גאלבאיו עלה לשלטון, נאלץ אנטנוראו לברוח מוונציה יחד עם ונציאנים רבים שתמכו בפרנקים כנגד הביזנטינים. לאחר בריחתם התארגנו הגולים לצבא ובחרו את אנטנוראו לעמוד בראשם. אנטנוראו שב לוונציה ולאחר בחירת גאלבאיו ובני משפחתו נבחר לדוג'ה.
בדומה לקודמיו, זמן קצר לאחר בחירתו מינה את אחיו, באטו לדוג'ה לצידו.
אנטנוראו התקשה לשלוט בין הסיעות השונות שפילגו את ונציה (תומכי העצמאות, תומכי הפרנקים ותומכי הביזנטינים). פורטונאטוס, פטריארך גראדו הגולה, שב לוונציה מחצרו של קרל הגדול שבאאכן והציע כי אם יושב לו הכס הוא ישכנע את הפרנקים להעניק לוונציה הגנה. אנטנוראו הסכים, ונסע עם אחיו באטו להישבע אמונים לקרל הגדול באאכן, ביום חג המולד בשנת 805.
בעקבות שבועת אמונים זו הכריזה ביזנטיון מלחמה ובשנת 809 שלחה צי לתקוף את ונציה. הצי הביזנטי הובס על ידי הצי הפרנקי בקומקיו. לאחר ניצחונם מינו אובלריו ובאטו את אחיהם ולנטינו דליי אנטנורי לדוג'ה לצדם. מינוי זה הביא למרידת תושבי ונציה כנגדם - אובלריו קרא לעזרתו של המלך פפין, בנו של קרל הגדול, אשר צר על העיר, אולם נחל תבוסה.
לאחר התבוסה נמלט אובלריו לקונסטנטינופול ואגנלו פרטיצ'יפאציו נבחר לדוג'ה במקומו.
במשך כ-20 שנה שהה אובלריו בגלות. לאחר מותו של פרטיצ'יפאציו חזר אובלריו לוונציה בשנת 832 בניסיון לתפוס את השלטון. הדוג'ה באותה עת, ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון, יצא לעברו בראש צבא והרג את אובלריו. לאחר מותו נכרת ראשו והוצג לראווה בכיכר סן מרקו.
אסונסיון
אסונסיון (בספרדית: Asunción, בשמה הרשמי המלא: Nuestra Señora Santa María de la Asunción, בגוארני: Paraguaý) היא בירתה של פרגוואי. אוכלוסייתה של אסונסיון מונה מעל 500,000 איש. העיר שוכנת על גדת נהר פרגוואי. שטחה המטרופוליטני, המכונה "גראן אסונסיון", כולל מספר ערי לוויין: פרננדו דה לה מורה, סן לורנסו, למברה, לוקה, מריאנו רוקה אלונסו, ניימבי, סן אנטוניו, לימפיו, קפיאטה ווייה אליסה. לערי הלוויין יותר ממיליון וחצי תושבים.
היסטוריה
אסונסיון היא אחת הערים העתיקות בדרום אמריקה, וקרויה "אם הערים" מכיוון שממנה יצאו משלחות קולוניאליות רבות שייסדו ערים ברחבי היבשת (כגון ייסודה בפעם השנייה של בואנוס איירס). העיר נוסדה ב-15 באוגוסט 1537 על ידי הספרדי חואן דה סלסר, וגונסלו דה מנדוסה, בשם "נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון" שלאחר מכן התקצר ל"אסונסיון".
ב-1562, ילידים החריבו את בואנוס איירס והמתיישבים הספרדים ברחו לאסונסיון. העיר הפכה איפוא למרכז התיישבות ספרדית קולוניאלית גדולה.
בשנת 1731 מרדו תושבי אסונסיון תחת הנהגת חוסה דה אנטקרה אי קסטרו כנגד השלטון הספרדי הקולוניאלי, באירוע שנודע כ"מרד הקומונרוס". המרידה נכשלה ואנטקרה נערף. המרד אמנם נכשל, אך אלו היו הסימנים הראשונים לרוח העצמאות בפרגוואי.
לאחר קבלת העצמאות ב-1811 הייתה אסונסיון לבירת המדינה. תחת נשיאותו של חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה העיר עברה שינוי משמעותי- דרכים נבנו בעיר והרחובות קיבלו שמות. למרות זאת, ההתקדמות המשמעותית של העיר התרחשה תחת נשיאותו של ממשיכו, קרלוס אנטוניו לופס. למעלה מ-400 בתי ספר, מפעלי מתכות וגם שירות הרכבות הראשון בדרום אמריקה נבנו בתקופתו. אחרי מותו, הנהיג את המדינה בנו פרנסיסקו סולנו לופס והוביל את המדינה במלחמת הברית המשולשת ההרסנית, שלאחריה הייתה אסונסיון תחת שלטון ברזיל למשך חמש שנים עד שנת 1876.
לאחר המלחמה, אסונסיון החלה בניסיון שיקום אטי. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הגיע זרם מהגרים לעיר מאירופה והאימפריה העות'מאנית. זה הוביל להתקדמות גדולה של העיר ושגשוג גדול אף יותר ממה שהיה לפני המלחמה.
אחת הטרגדיות הידועות בתולדות אסונסיון, ובקורות פרגוואי כולה, אירעה ב-1 באוגוסט 2004 עת סופרמרקט עלה באש, והותיר מאות פצועים ו-464 הרוגים. כנגד הנהלת הסופרמרקט הועלתה הטענה המחרידה כי כשפרצה השריפה ננעלו דלתות מרכז הקניות על מנת למנוע ביזה, וכך מצאו רבים, שאחרת יכלו להימלט, את מותם.
תרבות
אתרים ידועים בעיר הם המוזיאון הלאומי לאומנויות יפות ("מוזיאון גודוי"), "כנסיית ההתגשמות" והפנתאון הלאומי, גרסה קטנה יותר של בניין "לז אינבליד" בפריז (בו קבור נפוליאון). גיבוריה של האומה הפרגוואית קבורים בבניין זה. אתרים אחרים הם "פלסיו דה לוס לופס" המשמש כמשכן הנשיא, בניין הסנאט הישן (מקום משכנו של הקבילדו העירוני בתקופת השלטון הספרדי, ובניין הקונגרס בין השנים 1844 ו-2003), הקתדרלה המטרופוליטנית וה"קאסה דה לה אינדפנדנסיה" (אחד השרידים האחרונים בעיר לאדריכלות הקולוניאלית).
עיתונות
העיתונים העיקריים באסונסיון הם ABC, אולטימה אורה, ונוטיסיאס. ABC ואולטימה אורה נחשבים לטובים יותר, אך למעשה מעל התקשורת הפרגוואית כולה הועלו חשדות באשר לנושא עצמאותה.
חינוך
האוניברסיטאות העיקריות בעיר הן "האוניברסידד קתוליקה" וה"אוניברסידד נסיונל". הקתוליקה מחזיקה בבניינים במרכז העיר ליד הקתדרלה, אך עיקרה של האוניברסיטה מצוי בעיר הלוויין למבארה. באופן דומה הקמפוס העיקרי של הנסיונל הוא בעיר סן לורנסו. בעיר קיימות מכללות ואוניברסיטאות קטנות ופרטיות.
תחבורה
עקב כך שהעיר שוכנת על גדת נהר פרגוואי, העיר נעזרת במסוף נהר באזור מרכז העיר.
יש שימוש רב בתחבורה הציבורית בעיר, והאוטובוסים מגיעים לכל האזור בה. מסוף האוטובוסים לטווח-ארוך ממוקם בשדרת רפובליקה ארחנטינה, ממנו יוצאים אוטובוסים לכל המדינה כמו גם נתיבים בינלאומיים למדינות הקרובות, כמו ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
נמל התעופה הבינלאומי סילביו פטירוסי משרת את העיר והוא ממוקם בפרבר לוקה. זהו נמל התעופה הראשי של פרגוואי והשער הבינלאומי הראשי שלה.
אוריאל ויינרייך
אוריאל ויינרייך (נכתב גם: וויינרייך, וינריך; ביידיש: ווײַנרײַך; באנגלית: Uriel Weinreich; 23 במאי 1926, וילנה – 30 במרץ 1967, ניו יורק) היה בלשן יהודי־אמריקאי יליד ליטא, אשר עסק בבלשנות כללית ובבלשנות שפת היידיש.
תולדות חייו ופועלו
בעקבות אביו הבלשן מקס ויינרייך למד ויינרייך בלשנות בווילנה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו בקופנהגן וסיים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כאשר קיבל בה תואר דוקטור ומאוחר יותר התמנה בה לפרופסור.
ויינרייך היה פעיל בייִוואָ – המכון היהודי למדעים, שייסד אביו. הוא הוביל כמה מיזמים משמעותיים לתיעוד שפת היידיש, המרכזי שבהם - "אטלס הלשון והתרבות של יהדות אשכנז" (Language and Culture Atlas of Ashkenazic Jewry, LCAAJ) המכונה גם EYDES – הגייה יידית של המילה "עדות" וראשי תיבות של Evidence of Yiddish Documented in European Societies ("עדות של יידיש מתועדת בחברות אירופיות"). במסגרת מיזם זה הוקלטו אלפי שעות של יידיש מדוברת, אשר נותחו ומוינו על פי ניבים. בנוסף הוציא לאור כמה מהספרים החשובים בנושא בלשנות יידיש, ביניהם ספר הלימוד והדקדוק "יידיש לאוניברסיטה" (College Yiddish) ו"מילון יידי־אנגלי מודרני" (מאָדערן ייִדיש־ענגליש ווערטערבוך, Modern Yiddish-English Dictionary), שיצא לאור לראשונה רק לאחר מותו בעריכת אביו.
בתחום הבלשנות הכללית היה ויינרייך אחד התומכים במדעיותה של תורת הסמנטיקה, ואחד הראשונים שתיאר באופן מדעי את התופעות האופייניות ללשונות במגע ודו-לשוניות, בהן הצורה שבה מדבר אדם הלומד שפה חדשה ומנסה להחיל עליה כללי דקדוק של שפת האם שלו.
בתחילת שנות השישים שימש פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1967, בסוף שנתו ה-41.
התורן
התורן (הַתֹּרֶן) (Hatoren) היה כתב עת ל"ספרות, מדע וציונות", כפי שהצהיר בראש כל אחד מגיליונותיו, שיצא לאור בעברית בארצות הברית. כתב העת יצא כשבועון בין השנים ה'תרע"ד (1914) ועד ה'תרפ"א (1921), על ידי ההסתדרות הציונית באמריקה ("הסתדרות אַחיעבֶר"). לאחר מכן הפך להיות ירחון עצמאי, בלתי תלוי בגוף כלשהו, שיצא לאור באמצעות חברת ההוצאה לאור "ספרות", עד שהפסיק להופיע בה'תרפ"ה (1925). עורכי "התורן" בראשיתו היו מרדכי ליפסון, ד"ר ש"מ מלמד ודניאל פרסקי, לאחריהם י"ד ברקוביץ' ושמריהו לוין ומ-1918 ועד הפסקת הופעתו, ראובן בריינין. כתב העת הצטיין בפלורליזם מפלגתי ודתי (כתבו בו גם אישים הקשורים ליהדות רפורמית וקונסרבטיבית), בתוך המחנה הציוני.
בכתב העת פורסמו מאמרים בנושאי השעה הבוערים בתחום הציונות, השפה והתרבות העברית וכן סיפורים מקוריים ומתורגמים, סקירות עיתונות זרה (אמריקאית, אנגלית, איטלקית, ערבית, צרפתית, גרמנית ורוסית), מאמרי מדע פופולרי בעיקר בתחומי מדעי החברה למשל בתחומי בלשנות השפות השמיות, גאוגרפיה, פילוסופיה הודית, מדעי הדתות ועוד.
עם הכותבים בירחון נמנו פסח גינזבורג, אשר ביילין, מנחם שיינקין, נחמן סירקין, דוד ניימרק, יהושע ברזילי, פנחס חורגין, אב"א אחימאיר, שאול טשרניחובסקי, חוה שפירא ועוד.
רימון פרץ
רִמֹּן פָּרֶץ הוא אתר מקראי, מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע ב. בני ישראל הגיעו אל רימון פרץ מרתמה, והמשיכו במסעם ללבנה.
בתרגום המיוחס ליונתן תרגם את שם המקום, שפירושו רימונים - שחזקים פירותיו.
חשבונית
חשבונית או בשמה המוכר לציבור חשבונית מס (או בשמה הרשמי חשבונית עסקה), היא מסמך מסחרי הכולל פרטים של עִסקה בין קונה ומוכר ובין נותן שירות למקבלו. החשבונית, שהיא למעשה דרישת תשלום, מפרטת את הכמות והמחיר המוסכמים של המוצר או השירות אשר סופקו במהלך עסקה בודדת או מספר עסקאות. חשבונית היא מסמך מוכר לצורכי התחשבנות עם שלטונות המס, להבדיל מ"חשבון" או "חשבון עסקה" שגם הם כוללים את פרטי המכירה אך אינם מוכרים למע"מ.
כללי רישום חשבונית
חשבונית מס מוכרת, חייבת לכלול את הפרטים הבאים:
אלו פרטים הכרחיים לצורכי הכרה במע"מ. בנוסף, יכולה החשבונית לכלול גם התניות שונות הקשורות בטיב העסקה או בעל העסק. כמו:
סוגי חשבוניות
בנוסף לחשבונית המס הרגילה, ישנם מסמכים עסקיים המהווים וריאציות שונות של החשבונית, למרות שהם נקראים בשמות אחרים. גם מסמכים אלו חייבים לכלול את כל הפרטים שהוזכרו למעלה, כדי לעמוד בדרישות החוק.
החשבונית והמע"מ
רק מי שרשום כ"עוסק מורשה" בהתאם לחוק מס ערך מוסף, רשאי להוציא חשבונית מס. משמעות חשבונית המס היא שמקבלה שילם את המע"מ הנגזר מהעסקה למוכר או נותן השירות. את סכום המע"מ ששולם, הקונה יוכל לדרוש בחזרה מרשויות מע"מ וזאת בהתאם לעקרון "הערך המוסף" אשר על פיו נגבה המס. בגוף חשבונית המס נדרשים להיות מצוינים בנוסף לפרטים הנכללים בחשבונית, מספר העוסק המורשה וסכום המע"מ.
חשבונית המס מהווה את האסמכתא לקבלת המע"מ בחזרה (החזר מס תשומות) ובלעדיה לא ניתן לקבל חזרה את המע"מ ששולם. במקביל מוציא חשבונית המס חייב בדיווח ותשלום המע"מ המצוין על גביה (עקרון ההקבלה במס ערך מוסף).
עוסקים פטורים (אינם רשומים כ"עוסק מורשה"), אינם רשאים להוציא חשבוניות מס רגילות אלא חשבוניות עסקה. כמו כן מלכ"רים ומוסדות פיננסיים כמו בנקים וחברות ביטוח אינם מוציאים חשבוניות על עיקר עסקיהם (ביטוח, מימון).
אופן הפקת חשבוניות
בעל עסק או נותן שירות מפיקים חשבונית בעצמם, או באמצעות פקיד מוסמך בעסק. הדרכים הנפוצות הן:
חשבונית ידנית
זוהי החשבונית אשר הייתה מקובלת מאז החלה פעילות החשבוניות, ועד היום מפיקים כך חשבוניות בעלי עסקים ועצמאים רבים. מדובר בפנקס שהודפס בבית דפוס, עם מספר קבוע של חשבוניות, ממוספרים בסדר רץ, ולכל מספר – מקור ו-2 העתקים על גבי דפי קופי.
חשבונית קופה רושמת
בעסקים קטנים או ברשתות שיווק מפיקים חשבוניות באמצעות קופה רושמת, ובה מצוינים עיקר פרטי העסקה, ללא פירוט מדויק. בדרך כלל, שלטונות המס אינם מסתפקים בחשבוניות הקטנות המופקות מקופה רושמת ואין בה פירוט העסקה, ועל כן מוציאים בנוסף לה – חשבונית ידנית הכוללת את ציון המקור לחשבונית בקופה.
חשבונית ממוחשבת/אלקטרונית
עם התרחבות השימוש במסחר אלקטרוני ואמצעים אלקטרוניים ממוחשבים, הן בניהול עסקים והוצאת החשבוניות והן בהתנהלות המסחרית בין גופים שונים, כולל שימוש נרחב ברשתות פנימיות, חיצוניות וברשת האינטרנט, השימוש במסמכים אלקטרוניים הופך לנפוץ יותר וכולל גם חשבוניות אלקטרוניות. "חשבונית אלקטרונית" היא רשומה אלקטרונית לכל דבר, אשר עם חתימתה הדיגיטלית אין אפשרות לשנותה.
הונאות בחשבוניות
העובדה כי חשבונית מס מהווה אסמכתא שעל פיה ניתן לקבל החזר מס תשומות מרשויות מע"מ, פותחת פתח להונאות וזיופים. אחת הדרכים הנפוצות היא באמצעות חשבוניות המכונות "חשבוניות פיקטיביות בישראל" שהיא חשבונית מזויפת שהוצאה על ידי האדם אשר דורש אותה מרשויות מע"מ במטרה לקבל מס תשומות אשר לא שולם על ידו בפועל.
לעיתים החשבוניות המזויפות ניתנות לאותו אחד אשר דורש אותן, על ידי גורמים שאינם רשאים להוציא את חשבונית המס. בין אם אותם גורמים אינם רשומים כעוסקים מורשים במע"מ ואינם מדווחים ומשלמים את מס העסקאות, או שניתנות חשבוניות של חברות או עוסקים שאינם קשורים כלל לצדדים המתקשרים לעסקה.
בכל מקרה הונאה מי שהוציא את החשבונית, צפוי לסנקציות פליליות ואזרחיות הקבועות בחוק מע"מ. בנוסף, גם זה אשר דרש את החשבוניות הפיקטיביות, צפוי לסנקציות פליליות (אם היה מודע לכך שהחשבונית פיקטיבית) ואזרחיות (תשלום כפל המע"מ שנדרש על סמך החשבונית, וקנסות) במידה ולא עמד בתנאים להכרה בחשבוניות שהוגדרו על ידי רשויות מע"מ.
מכונת הזמן (ספר)
מכונת הזמן (באנגלית: The Time Machine) הוא רומן מדע בדיוני מאת הרברט ג'ורג' ולס אשר פורסם לראשונה בשנת 1895. הספר עובד לאורך השנים לשני סרטי קולנוע באורך מלא הנושאים את אותו השם, וכמו כן זכה הספר גם לשני עיבודים טלוויזיוניים, ומספר גדול של עיבודי קומיקס.
עלילת הספר
גיבור הרומן הוא מדען וממציא אקסצנטרי החי בלונדון בסוף המאה ה-19 ואשר מכונה על ידי המספר פשוט "הנוסע בזמן" (לאורך הספר לא מוזכר שמו האמיתי של הגיבור). במהלך ארוחת ערב שבועית אותה עורך הגיבור עם חבריו הקרובים ביותר הוא מספר להם כי מצא דרך לנוע בזמן. הגיבור מציג בפני חבריו הספקנים אב טיפוס ראשוני של מכונת הזמן אותה הוא בנה אך אף אחד לא מאמין לו.
שבוע לאחר מכן, הגיבור מגיע לארוחת הערב השבועית באיחור, תשוש למדיי, והוא מספר לחבריו כיצד בינתיים הוא הספיק לנסוע בזמן באמצעות מכונת הזמן שבנה: הגיבור מספר כי במטרה לגלות מה צופן העתיד למין האנושי הוא נסע באמצעות המכונה תחילה לשנת 802,701. בעת המסע בזמן הבחין הגיבור באופן מואץ בכל השינויים שחלים בסביבתו. כאשר הוא הגיע לשנת 802,701 הוא פגש בתחילה בגזע של אנשים נמוכי קומה (בגובה 1.22 מטר), שמחים, חסרי דאגות, פשוטים, שלווים, נהנתנים, וחלשים פיזית, המכונים "אֵלוֹי" (Eloi).
בהמשך הגיבור גילה כי גזע האלוי חי בפחד עצום מפני יצורים קניבלים מגזע דמוי־קוף המכונים "מורלוקים". במהלך היום המורלוקים חיים מתחת לאדמה, והם יוצאים אל פני הקרקע רק במהלך הלילות על מנת ללכוד אנשים מגזע האלוי אשר אותם הם נוהגים לאכול.
זמן קצר לאחר הגעתו הוא מציל את וינה (Weena), צעירה מגזע האלוי אשר כמעט וטבעה בנהר. וינה אסירת התודה מתעקשת להתלוות אל הגיבור. הגיבור מתאהב בווינה ומתחיל לחשוב כיצד ייקח אותה עמו למאה ה-19, אך בהמשך המורלוקים תוקפים אותם ווינה נהרגת בעוד שהגיבור מצליח לברוח.
הגיבור מצליח בסוף לאתר את מכונת הזמן והוא נוסע 30 מיליון שנים לעתיד ומגלה כי על כדור הארץ חי כעת רק גזע של יצורים אדמדמים דמויי סרטנים. הוא ממשיך לאחר מכן לבצע מספר קפיצות קצרות בזמן, מבחין בכך שמשך ההקפה של כדור הארץ הולך ומתקצר בהדרגה בעוד שהשמש גדלה בהדרגה, וגם הופכת אדומה ומעומעמת יותר בהדרגה, בעוד שהמין האנושי וכל היצורים החיים בכדור הארץ נכחדו.
הגיבור ההמום מחליט לשוב למאה ה-19, לזמנו שלו. הגיבור מספר לחבריו על הרפתקאותיו אך אף אחד לא מאמין לו. למחרת, הגיבור מחליט לצאת למסע נוסף בזמן. הפעם הוא לוקח עמו מצלמה ותרמיל. על אף שהגיבור מבטיח שהוא יחזור עוד חצי שעה, הפעם הוא נעלם לצמיתות.
עיבודים לספר
לאורך השנים הופקו מספר עיבודים קולנועיים, הן לקולנוע והן לטלוויזיה, אשר התבססו באופן רופף על עלילת הספר המקורית אך עם תוספות רבות, בעוד שחלקים מהותיים הושמטו.
חשופי זרע
חשופי זרע (שם מדעי: Gymnospermae) היא קבוצה בעל-מערכה צמחי זרע. חשופי זרע מתאפיינים בכך שהביציות והזרעים חשופים כמו למשל על גבי קשקשי הזרע של האצטרובל של האורן. צמחים השייכים למערכה זו הם חסרי פרחים ופירות וזאת משום שבצמחים אלו הביציות אינן מתפתחות בתוך שחלה אלא על גבי הקשקשים הבונים את האצטרובל.
הובלת המים בחשופי זרע נעשית בטרכיאידים בלבד והעצה של חשופי הזרע אינה מכילה טרכאות. טרכאידים הם חסרי לוחות מנוקבים והמים עוברים מטרכאיד לטרכאיד דרך גמצים מתורבצים עם תורוס. לתורוס תפקיד חשוב במניעת התפשטות אמבוליזים לטרכאידים שכנים.
העצה של חשופי זרע בנויה ברובה מטרכאידים והיא חסרת סיבים ולכן העץ שמופק מחשופי זרע מכונה על ידי הנגרים עץ רך, להבדיל מהעץ הקשה של מכוסי הזרע.
מיון
מערכת חשופי הזרע שבצמחי זרע כוללת את הקבוצות:
ג'ינסנג
ג'ינסנג (באנגלית Ginseng, שם מדעי: Panax) הוא סוג של צמח רב שנתי ממשפחת הקיסוסיים, בעל שורשים עבותים. הג'ינסנג גדל בעיקר בחלקה הצפוני של סין, בקוריאה הצפונית, בצפון אמריקה ובסיביר ונפוץ בעיקר בסביבה אקלימית קרה.
מקור השם
השם "ג'ינסנג" בו משתמשים בשפה העברית מקובל גם בשפות אירופאיות, לצד השם פאנאקס (Panax). מקור השם מהשפה הקנטונזית, בה קרוי הצמח ג'אן-סאנג, שמשמעותו "שורש האדם". מנגד, השם "פאנאקס" שאוב מהשפה היוונית בה משמעותו "מרפא-כל" והוא הוענק לצמח על ידי הבוטניקאי הנודע קרולוס ליניאוס שהיה מודע לשימוש הנרחב שנעשה בצמח ברפואה הסינית.
שימושים ברפואה
החומרים הפעילים בג'ינסנג קרויים ג'ינסנוסידים שהם סוג של טריטרפנואידים. עד היום בודדו 31 גינסנואידים, המסודרים באינדקס לפי קוטביות יורדת מ-a עד h וסימונם Rx.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הג'ינסנג האסייתי. מסקנתו העיקרית הייתה שאף על פי שמיוחסות לצמח תכונות רבות, רוב המחקרים בתחום אינם באיכות גבוהה ולכן הבנתנו את יתרונותיו הרפואיים מוגבלת. מאמר סקירה משנת 2013 של 65 ניסויים מבוקרים עם הקצאה אקראית מצא שג'ינסנג אסייתי יכול לשפר מטבוליזם של גלוקוז ולהוריד את רמת הסוכר בדם.
ברפואה האלטרנטיבית, מיוחסות לצמח תכונות רבות כגון חיזוק במצבי לחץ, אפרודיזיאק מעורר-מינית, חומר ממריץ, הקטנת התנגודת לאינסולין בחולי סוכרת מסוג 2. גם הרפואה הסינית מייחסת לג'ינסנג השפעות רבות כגון הגברת רמות האנרגיה והצ'י, שיפור האון המיני של הגברים, שיפור תפקודי הכבד, שיפור הזיכרון, חיזוק מערכת החיסון והרגעת מערכת העצבים.
קמרון דיאז
קמרון מישל דיאז (באנגלית: Cameron Michelle Diaz; נולדה ב-30 באוגוסט 1972) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר אמריקאית. דיאז שיחקה לראשונה לצד ג'ים קארי בקומדיה "המסכה" (1994). לאחר מכן כיכבה בדמות הראשית בקומדיה של האחים פארלי "משתגעים על מרי" (1998), מה שהביא לה תהילה עולמית ומועמדות ראשונה לפרס גלובוס הזהב. בשנה לאחר מכן, כיכבה בדרמת הספורט "יום ראשון הגדול" (1999) של אוליבר סטון ובסרט הפנטזיה "להיות ג'ון מלקוביץ'" (1999) של ספייק ג'ונז; הופעות אלו העניקו לדיאז מוניטין של שחקנית דרמטית.
דיאז ביצעה תפקידי משנה בסרט "ונילה סקיי" של קמרון קרואו (2001) ובסרט "כנופיות ניו יורק" של מרטין סקורסזה (2002) וזכתה להצלחה מסחרית גדולה יותר בקומדיית האקשן "המלאכיות של צ'רלי" (2000) ובהמשכו "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" (2003), ובמרוצת השנים כיכבה בסרטי הקומדיה "בנעליה" (2005), "החופשה" (2006), "מה שקורה בווגאס" (2008), "כמו יום ולילה" (2010), "הצרעה הירוקה" (2011) ו-"מורה רעה" (2011). לאחר ששיחקה ב-2014 בשלושה סרטים מצליחים כלכלית, "האישה האחרת", "סקס טייפ" ו"אנני", דיאז לקחה הפסקה מהמשחק עד 2022.
היא זכתה בשבחים רבים, כולל ארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס באפט"א., בשנת 2009, קיבלה דיאז כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור תרומתה לקולנוע. דיאז נבחרה לשחקנית ההוליוודית בעלת השכר הגבוה ביותר מעל גיל 40 בשנת 2013. נכון לשנת 2018, הכנסות הקופות המקומיות בארצות הברית של סרטיה של דיאז מסתכמות בלמעלה מ-3 מיליארד דולר בארצות הברית, כאשר הרווחים ברחבי העולם עולים על 7 מיליארד דולר, מה שהופך אותה לשחקנית החמישית המרוויחה ביותר בארצות הברית. תפקידיה המוקדמים והמוצלחים של דיאז חיזקו אותה כסמל מין וכאחת השחקניות המרוויחות בעולם.
ביוגרפיה
קמרון מישל דיאז נולדה ב-30 באוגוסט 1972 בסן דייגו, קליפורניה לבילי (לבית הארלי), סוכנת יבוא/יצוא, ואמיליו דיאז, מנהל עבודה בחברת הנפט 'Unocal'. לדיאז יש אחות גדולה, צ'ימני. משפחת אביה היא קובנית, ואבותיה של דיאז עברו במקור מספרד לקובה. מאוחר יותר הם התיישבו בשכונה המפורסמת איבור סיטי, טמפה, פלורידה, לפני שעברו ללוס אנג'לס, שם נולד אביה. משפחה של אמה בעיקר ממוצא אנגלי וגרמני.
כדוגמנית
בשנת 1992, בגיל 19, היא הצטלמה בעירום חלקי עם בגדי עור לצילומי הלבשה תחתונה בסגנון סאדומאזוכיזם על ידי ג'ון רוטר, צלם מקצועי. הם מעולם לא שוחררו. רוטר פנה לדיאז ב-2003, לפני יציאת הסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה", והציע למכור לה את התמונות והסרטון שברשותו תמורת 3.5 מיליון דולר לפני שניסה למכור אותם לקונים פוטנציאליים. הוא הצהיר כי הוא מציע להם זכות סירוב ראשונה; היא ראתה בכך ניסיון סחיטה ותבעה אותו. ביולי 2004, הסרטון בן 30 הדקות של הצילומים, בשם She's No Angel, שוחרר באתר רוסי. רוטר הכחיש ששחרר אותו. ב-16 בספטמבר 2005, רוטר נידון ליותר משלוש שנות מאסר בגין ניסיון גניבה, זיוף ועדות שקר.
1994–2014
ב-1994 נשלחה דיאז בת ה-21 לאודישן לסרט "המסיכה", על ידי סוכנות הדוגמנות בה עבדה כשסוכן מטעמם נפגש עם מפיק הסרט. דיאז, על אף שלא למדה משחק מימיה, החליטה כי היא מסוגלת לעשות את התפקיד, ואחרי אודישנים מפרכים זכתה בו וגילמה את טינה. הסרט היה לשובר קופות ודיאז הפכה לכוכבת בן-לילה.
לאחר סרט זה לקחה סדנה מזורזת במשחק, והחלה לככב בשורה ארוכה של סרטים עצמאיים. למעשה, הקריירה שלה מבוססת על סרטים הוליוודים מובהקים לצד סרטים איכותיים ודלי תקציב. דיאז כיכבה בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" והמשיכה בסרטים "האחת והיחידה" של אדוארד ברנס, "להרגיש את מינסוטה", המותחן "ראש מעל המים", "חיים לא רגילים" של הבמאי הבריטי דני בויל, "תככים בטלסה", "פחד ותיעוב בלאס וגאס", שהייתה קומדיה מטורפת ביותר ו"עד החתונה זה יעבור", קומדיה שחורה ואכזרית במיוחד.
חזרתה לזרם הקולנוע ההוליוודי המרכזי הייתה בקומדיה הקלילה "החתונה של החבר שלי". סרט זה היה לנקודת מפנה בקריירה שלה, והפך אותה לשחקנית שמרוויחה מיליונים בכל סרט (ובהמשך אף עשרות מיליונים). בהמשך הופיעה בקומדיה המצליחה של האחים פארלי "משתגעים על מרי", "המלאכיות של צ'רלי" והמשכו: "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה", "ונילה סקיי" על תפקידה בו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, "הכי מתוק שיש", ארבעה סרטי "שרק", בו תרמה את קולה כנסיכה פיונה.
בין לבין הופיעה בשורה של סרטים עצמאיים שביססו את מעמדה כשחקנית רצינית: ב-1999, "להיות ג'ון מלקוביץ'", בו נאלצה לכער את עצמה לתפקיד, שהיה שונה לחלוטין מתפקידה ב"משתגעים על מרי", שנה קודם לכן. על תפקיד זה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה. בהמשך כיכבה ב"יום ראשון הגדול", דרמת ספורט של אוליבר סטון, "דברים שאפשר לדעת עליה", "הקרקס הנעלם" ו"כנופיות ניו יורק", סרטו של מרטין סקורסזה שהיה מועמד לעשרה פרסי אוסקר וזיכה את דיאז במועמדות נוספת לפרס "גלובוס הזהב" לשחקנית המשנה.
בשנת 2005, שיחקה דיאז בקומדיות "בנעליה" ו"החופשה".
בשנת 2008 שיחקה בסרט "מה שקורה בווגאס" לצידו של אשטון קוצ'ר.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז ואליזבת' בנקס. בשנת 2014 שיחקה דיאז בשלושה סרטים: "סקס טייפ" לצידו של ג'ייסון סיגל, "האישה האחרת" לצד לזלי מאן, והרימייק לסרט "אנני". באותה שנה היא פרשה ממשחק.
2022: חזרה למשחק
ב-29 ביוני 2022 נמסר שדיאז תשוב לשחק בסרט קומדיית הפעולה "Back in Action" של נטפליקס, לצידו של ג'יימי פוקס. פוקס פרסם בחשבון הטוויטר שלו הקלטת שיחת טלפון בינו לבין דיאז, בה היא מביעה התרגשות לחזור לשחק. פוקס העלה על הקו את שחקן הפוטבול טום בריידי, שהציע לתת לה טיפים איך לחזור מפרישה (כפי שבריידי עשה).
חיים אישיים
ב-5 בינואר 2015, נישאה למוזיקאי האמריקאי, בנג'מין ליוואי "בנג'י" מאדן, הגיטריסט של להקת גוד שארלוט, בטקס יהודי (על אף ששניהם נוצרים) בביתם בבוורלי הילס, וזאת לאחר 17 יום של אירוסין. הזוג הכיר 7 חודשים קודם לכן דרך חברתה של דיאז, ניקול ריצ'י, אשר היא גיסתו של מאדן (נשואה לאחיו התאום). בדצמבר 2019, קיבלו בני הזוג את בתם הבכורה דרך פונדקאות.
בסוף 2013, פרסמה דיאז ספר בריאות בשם "ספר הגוף: להאכיל, לזוז להבין ולאהוב את גופך המדהים". הספר דורג במקום השני ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. בשנת 2016 הוציאה את ספרה השני "The Longevity Book".
אגנלו פרטיצ'יפאציו
אגנלו פרטיצ'יפאציו (באיטלקית: Agnello Participazio, בלטינית: Agnellus Particiacus) היה העשירי מבין דוכסי ונציה.
פרטיצ'יפאציו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 811–827.
קורות חיים
פרטיצ'יפאציו היה בן למשפחת סוחרים עשירה מהרקליאה, והיה אחד מהראשונים שהתיישבו באזור הריאלטו.
בשנת 810 מאסו תושבי ונציה בניסיונם של הדוג'ים ממשפחת אנטנורי (אובלריו דליי אנטנורי ואחיו באטו וולנטינו) להפוך את התואר "דוכס ונציה" לתואר העובר בירושה, התושבים מרדו, בעוד שמשפחת אנטונרי קראה למלך איטליה, פפין, בנו של קרל הגדול לתקוף את הוורדים. אגנלו פרטיצ'יפאציו היה בראש מגיני העיר, והצליח להביס את פפין ולהביא לבריחת משפחת אנטנורי.
לאחר תבוסת משפחת אנטנורי נבחר אגנלו לתפקיד הדוג'ה, וארמונו שבריאלטו נחשב לארמון הדוג'ה הראשון של ונציה.
בתחילת שלטונו נכרת הפאקס ניקפורי - הסכם שלום לפיו נשארה ונציה כחלק מהאימפריה הביזנטית ועזבה את ממלכתו של קרל הגדול. בפועל הפכה ונציה לעיר עצמאית, ואגנלו החל לטבוע את המטבעות הוונציאניים הראשונים.
למעשה, תקופת שלטונו של אגנלו נחשב כהולדתה של וונציה המודרנית. אגנלו החל בפעולות של ביצור העיר, ייבוש הביצות ובניית התעלות והגשרים המסמלים כיום את ונציה. אגנלו מינה ועדה ובה שלושה אצילים לפקח על העבודות: ניקולו ארדיסוניו היה אחראי על ביצור הלידו. לורנצו אלימפאטו היה אחראי על בניית התעלות וייבוש השטחים שביניהן, ופייטרו טרדוניקו היה אחראי על בניית האיים החדשים.
בתקופה זו נבנו מחדש האיים טורצ'לו, בוראנו, ארקליאה וריאלטו, וגשר חדש נבנה על נהר הברנטה באזור הריאלטו שבאותה עת נחפר והפך לתעלה הגדולה.
שלהי כהונתו של אגנלו היו בסימן של מאבקים משפחתיים. בעת שבנו הבכור - ג'וסטיניאנו פרטיצ'יפאציו שהה בקונסטנטינופוליס, הבן הצעיר ג'ובאני פרטיצ'יפאציו מונה למשנה לדוג'ה. כאשר ג'וסטיניאנו שב אל העיר, נמלט ג'ובאני, ואגנלו מינה את בנו השלישי - אנגנלו לדוג'ה לצידו.
לבסוף גברו כוחותיו של ג'וסטיניאנו, וג'ובאני שנתמך על ידי הכוחות הפרנקים, יצא לגלות, בעוד שג'וסטיניאנו מונה לתפקיד הדוג'ה.
יחסי סין–פנמה
יחסי סין–פנמה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של פנמה. היחסים בין פנמה לשושלת צ'ינג החלו ב-1909 והיחסים המודרניים החלו ב-2 בינואר 1922 בין פנמה לממשלת בייאנג של סין. לאחר מלחמת האזרחים הסינית ב-1949, נשמרו היחסים עם הממשלה הלאומנית של ה-ROC אשר נסוגה לאי טאיוואן.
לאחר ניתוק היחסים עם הרפובליקה של סין ביוני 2017, פנמה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ממשלת סין היבשתית, הרפובליקה העממית של סין. ב-26 ביולי 2017, דובר משרד החוץ של PRC אמר כי משרד הסחר של סין בפנמה שודרג לשגרירות סין בפנמה ב-13 ביולי והחל את פעילותו. "היסטוריה ומציאות חברתית-כלכלית" צוינו כסיבות.
היסטוריה
בדצמבר 2018, נשיא סין שי ג'ינפינג ביקר בפנמה כחלק מסיור בן ארבע מדינות, נסע תחילה לספרד, לאחר מכן לארגנטינה לפסגת G20, לאחר מכן לפנמה ולאחר מכן לפורטוגל לפני שחזר לסין. שי הוזמן לפנמה על ידי הנשיא וארלה, שלימים אמר כי "הנשיא הסיני התרשם מפנמה". וארלה ספג ביקורת על שהזמין אותו, ועל כך שככל הנראה הורה על סגירת כבישים מרכזיים באזור פנמה סיטי למשך שלוש שעות, אף על פי ששי לא השתמש בהם בפועל. ככל הנראה שי ביקש שיתייחסו אליו כמו שברק אובמה טופל במהלך ביקורו בפנמה ב-2015 ורבים רואים בשי כי זכה ליחס אפילו טוב יותר מאובמה. כל ביקוריו של שי באותו מסע זכו לביקורת מצד הציבור הרחב. בפורטוגל, חברות רבות נקנו על ידי חברות סיניות, כאשר ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קושטה אמר כי "בפורטוגל, איננו מודאגים ממקור ההשקעות הזרות" וביקש מאירופה להימנע מ"דרך הפרוטקציוניזם" כפי שהסכימו מדינות האיחוד האירופי. על מסגרת המסדירה השקעות זרות, במיוחד מסין. תושבים סינים הפכו למבקשים הלא-אירופיים המובילים לקבל את מה שמכונה 'ויזות הזהב' של פורטוגל, לפיה זרים מקבלים תושבות בתמורה להשקעות נכסים של לפחות 500,000 אירו. שי בילה יומיים בכל מדינה. שי עזב את פנמה ב-3 בדצמבר ויותר מתריסר הסכמים בין סין לפנמה נחתמו, ומחקר היתכנות על מסילת הרכבת דויד-פנמה הועבר מהסינים לפנמים. סין מצפה שהרכבת תתרחב לכל מרכז אמריקה, ותתחבר לרשת הרכבות המקסיקנית.
פנמה קיבלה מסין את המעמד של מדינה מועדפת, מה שאומר שספינות פנמיות זוכות ליחס מיוחד בנמלים סיניים. אבל יש כאלו בפנמה מודאגים מכניסתן של חברות סיניות לעסקי רישום הספינות בפנמה. תיירים סינים יכולים להיכנס לפנמה רק בקבוצות עם מדריך. שי ג'ינפינג אמר בפגישה עם וארלה כי "העם הסיני (מיוצג על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית) סייע לפנמה להפוך לעצמאית באופן מלא מארצות הברית בשנות ה-60, וכי סין מכבדת את הנייטרליות הקבועה של תעלת פנמה". רבים מסכימים ששי אמר זאת על מנת להרגיע את הפנמים שלמפלגה הקומוניסטית הסינית אין כוונות ליישב את פנמה, אך היא נתקלה בביקורת, במיוחד מכיוון שסין עדיין לא חתמה על הסכם הנייטרליות של תעלת פנמה של ארגון מדינות אמריקה ורבים רואים שהמפלגה הקומוניסטית הסינית רוצה ליישב את פנמה, לאור המהירות שבקשותיה מתמלאות על ידי ממשלת פנמה והעובדה שלמעשה כל פרויקטי הבנייה הציבוריים בפנמה נבנים על ידי חברות ממשלתיות סיניות. וארלה אמר מספר פעמים כי כל המכרזים הציבוריים לפרויקטי בנייה מבוצעים בשקיפות, למרות שנדיר שהציבור יודע את הפרטים של מכרזים פומביים. המכרז לבחירת חברת הבנייה של הגשר הרביעי של פנמה מעל תעלת פנמה הוענק ל-China Communications Construction ו-China Harbor Engineering. שבועות לפני סיום המכרז, שתי החברות הללו פרסמו מודעות בטלוויזיה, שהדגישו את גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו בעודו בבנייה, ככל הנראה כדי להרגיע את הציבור שהגשר יהיה בנוי היטב, שכן הפנמים סקפטים לגבי איכות המוצר הסינית. יום לאחר ששי עזב את פנמה, ב-4 בדצמבר, בשעה 23:00, הורה הנשיא וארלה באופן אישי על התחלת בנייתו של הגשר הרביעי מעל תעלת פנמה, והדגיש שוב שהוא ייבנה על ידי אותן חברות שבנו את גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו. לדבריו, חברות הבנייה היו מומחים, שכן הן בנו גשר באורך 55 ק"מ וכי הוא בטוח בכך. וארלה אמר גם בתערוכת הייבוא הבינלאומי של סין שמשפחתו לא יכולה לפספס את ההזדמנות לעשות עסקים עם סין. (מאחר שמשפחתה של וארלה מחזיקה בחברה המייצרת משקאות אלכוהוליים בשם Varela Hermanos).
תחנת הטלוויזיה TVN ערכה חקירה שחשפה כי החברות המדוברות נחקרות במדינה בדרום מזרח אסיה (ככל הנראה מלזיה) בגין אישומי שחיתות הקשורים לראש ממשלת מלזיה לשעבר, נג'יב רזאק, שגם הוא נחקר בגין אישומי שחיתות הקשורים להשקעות סיניות במלזיה, משהו שמאהאטיר מוחמד היה מאוד ביקורתי לגביו.
מסילת הרכבת פנמה-דויד תיבנה על ידי סין, עם מהירות מרבית של 160 קמ"ש (התוכנית המקורית דרשה 300 קמ"ש), באורך של מעל 400 ק"מ ועלות של מעל 5 מיליארד דולר, 85% מהם ישולמו בהלוואה מבנק ממשלתי סיני. זה יהיה חלק מיוזמת החגורה והדרך של סין, הידועה גם בשם דרך המשי החדשה. סגנית נשיא פנמה איסבל סן מאלו הפגינה אמון ברכבת ואמרה כי "אני מאמינה שלפנמה יש את היכולת לשלם את החוב שלה". (למרות שלפנמה יש חובות של למעלה מ-20 מיליארד דולר וככל הנראה אף אחד מהם לא שולם בשנים האחרונות).
לואיס
{{פירושונים| יישובים ואתרים
היסטוריה ופוליטיקה
מוזיקה
קולנוע וטלוויזיה
ספרות
אחר
ראו גם
}}
מגנוס מנסקה
היינריך מגנוס מנסקה (נולד ב-24 במאי 1974) הוא מדען בכיר במכון "Wellcome Trust Sanger" בקיימברידג' שבבריטניה והמפתח של הגרסה הראשונה של תוכנת מדיה-ויקי, המשמשת את ויקיפדיה.
ביוגרפיה
מנסקה נולד בקלן שבגרמניה. הוא למד ביוכימיה באוניברסיטת קלן, וסיים את לימודיו בשנת 2006 עם דוקטורט. עבודת המחקר של מנסקה הייתה יצירת כלי בשם GENtle, לשימוש בתחום הביולוגיה המולקולרית.
בהיותו סטודנט, היה מנסקה מהתורמים הראשונים שהשתתפו בפיתוח האנציקלופדיה האינטרנטית "נופדיה", אשר קדמה לוויקיפדיה. בהמשך הוא יצר את אחת הגרסאות הראשונות של תוכנת מדיה-ויקי, אשר בהמשך החלה לשמש כפלטפורמה של ויקיפדיה, אתרי הבת של קרן ויקימדיה, כמו גם אתרי ויקי רבים אחרים באינטרנט.
באפריל 2007 החל מנסקה לעבוד בקיימברידג' במכון Wellcome Trust Sanger, אך נותר פעיל במקביל בפיתוח כלים לוויקיפדיה וכמו גם לוויקינתונים ולוויקישיתוף.
פיתוח תוכנת מדיה-ויקי
בעת היותו סטודנט היה מנסקה אחד מהתורמים הפעילים ביותר במיזם נופדיה, הוסיף תוכן רב במיוחד בתחום הביולוגיה ופיתח כלים והרחבות עבור נופדיה. מאוחר יותר, משום שלא היה מרוצה מהמגבלות של התוכנה, מנסקה פיתח את אחת הגרסאות הראשונות של מה שיהפוך בהמשך לימים ל"מדיה-ויקי". תוכנת הויקי החדשה שיצר מנסקה הותקנה במהלך 2002.
כל הגרסאות המוקדמות של מדיה-ויקי אותם פיתח מנסקה שוחררו תחת רישיון GPL.
בעקבות הצמיחה בפופולריות של ויקיפדיה ובעיות העומס בהן נתקלה גרסת ה-Phase II של מנסקה, המתכנת האמריקני לי דניאל קרוקר יצר בהמשך גרסה מחודשת לתוכנת הויקי של ויקיפדיה, אשר כונתה בתחילה Phase III, אשר הותקנה לראשונה ביוני 2002 כאשר משנת 2003 ואילך היא נקראת "מדיה-ויקי". תוכנת מדיה-ויקי משמשת כיום כפלטפורמת הליבה הן לוויקיפדיה ואתרי האחות של ויקיפדיה, והן לאתרי הויקי של ארגונים ומוסדות רבים ברחבי העולם.
הכרה
מנסקה מוכר כיום כיוצר של הערך הראשון בוויקיפדיה הגרמנית, אשר עסק ב-PCR, אותו הוא החל לכתוב במהלך שנת 2001.
ארמון מאלאקניינג
ארמון מאלאקניינג (בפיליפינית: Palasyo ng Malacañang) הוא המעון הרשמי ומקום העבודה של נשיא הפיליפינים.
הארמון שוכן בסאן מיגל, מנילה, ומזוהה עם רחוב מנדיולה. המונח מאלאקיינג מהווה גם שם נרדף לנשיא ולאדמיניסטרציה שלו. הקומפלקס כולל מספר מבנים הבנויים בעיקר בסגנון באהאי נה באטו (Bahay na bato) ובסגנון ניאו קלאסי. המבנה המקורי נבנה ב-1750 על ידי דון לואיס רוחה כבית קיץ על נהר פאסיג. הוא נרכש על ידי המדינה ב-1825 כמעון הקיץ של המושל הכללי הספרדי. אחרי רעידת האדמה ב-3 ביוני 1863 שהרסה את ארמון המושל במנילה, המקום היה למעון הרשמי של המושל הכללי.
מחטנאים
נכון ל-1998, במערכה זו יש מחלקה אחת (המחטניים), ולה יש סדרה אחת (המחטיים), וסדרה זו מחולקת ל-8 משפחות, 68 סוגים ו-629 מינים.
דב סדן
דב סדן (שְׁטוֹק) (21 בפברואר 1902 – 14 באוקטובר 1989) היה חוקר ספרות, סופר, מתרגם, פובליציסט וחבר הכנסת. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל לחכמת ישראל לשנת 1968.
קורות חייו
סדן נולד בשם דב בֶּרְל שְׁטוֹק בשנת 1902 בעיר ברודי שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אמו נפטרה בלידתו. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי, ואת השכלתו הכללית רכש בכוחות עצמו. במהלך מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתו ללבוב, ושם הצטרף סדן לתנועת "החלוץ" והיה לאחד מראשי התנועה בפולין.
בשנת 1925 עלה סדן לארץ ישראל. בין השנים 1927–1944 היה חבר מערכת עיתון 'דבר', ובעיקר עסק בעריכת המוסף הספרותי של העיתון.
בשנת 1952 זכה בפרס ברנר לספרות על ספרו "אבני בוחן".
בין השנים 1952–1970 היה מופקד על הקתדרה ליידיש באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת זו מונה בשנת 1963 לדרגת פרופסור, אף שבהשכלתו הרשמית לא נכלל אפילו תואר ראשון. בנוסף למשרתו באוניברסיטה העברית לימד סדן, החל משנת 1965 ועד לשנת 1970, ספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית מטעם המערך, אך התפטר בסוף שנת 1968, במחאה על יציאת משלחת של הכנסת לגרמניה.
בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1968 הוענק לו פרס ישראל לחוכמת ישראל. בשנת 1972 זכה בפרס פיכמן. בשנת 1974 הוענק לו פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
פרסם מאות ספרים ומאות מאמרים.
על עמדותיו אפשר להבין בין היתר מדברים שאמר לתלמידו עמוס עוז בראשית שנות השישים :
בשנת 1980 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
היה נשוי לגוסטה לבית פרנס, מראשונות העלייה השלישית, ואב לשניים: פרופ' עזרא סדן, כלכלן ולשעבר מנכ"ל משרד האוצר, ופרופ' יוסף (יוסי) סדן, חוקר תרבות האסלאם.
סדן נפטר בסתיו 1989, בן 87 במותו.
ארכיונו, המכיל בין היתר התכתבויות, טיוטות וחמרי הכנה למחקריו ותצלומים, שמור בספרייה הלאומית
מספריו
ביבליוגרפיה מקיפה לכתביו מופיעה ב: כתבי דב סדן: ביבליוגרפיה תרצ"ו - תשמ"ד, כולל השלמות לשנים תרפ"ו - תרצ"ח, בעריכת יוסף גלרון-גולדשלגר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1986.
מעריכותיו ודברי הקדמה
סדן ערך עוד ספרים רבים.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה:
קישורים חיצוניים
על ספריו:
סנופו דיאולה
הסנופו דיאולה או הדיאולה לבד, הוא שבט המתגורר בדרום סנגל ובמדינות הסמוכות.
שנינות (סרט)
שנינות (באנגלית: Wit) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2001 בבימויו של מייק ניקולס. את התסריט כתבו ניקולס ואמה תומפסון, והוא מבוסס על מחזה באותו שם מאת מרגרט אדסון זוכת פרס פוליצר לשנת 1999.
ב-9 בפברואר 2001 הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-24 במרץ שודר הסרט ברשת הטלוויזיה HBO. בהמשך אותה שנה הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של אדינבורו ובפסטיבל הסרטים של ורשה.