cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מושא
בתחביר מושא (אובייקט) הוא השלמה מוצרכת לנשוא פועלי, והוא מתקשר לפועל כהשלמה מוצרכת, כלומר, הפועל "זקוק" לה. המושא יכול להתקשר לפועל ישירות, בלי מילת יחס (מושא ישיר) או על ידי מילת יחס (מושא עקיף) שהיא חלק מהערך המילוני של הפועל. לפיכך החלפת מילת היחס המוצרכת תשנה (בדרך כלל) את משמעות המושא או הפעולה (לדוגמה: "הודה ל" [מישהו] לעומת "הודה על" [משהו] לעומת "הודה ב" [אשמה, עבירה וכיוצא בזה]).
מבחינה סמנטית המושאים הם האובייקטים המשתתפים בפעולה נוסף על הנושא (הפעיל, המבצע). ישנן פעולות שבהן אין אובייקטים ולכן הפועל אינו יוצא למושא (פועל עומד), וישנן פעולות המצריכות מושא אחד או שניים: פועל יכול להיות עומד או יוצא בהתאם למשמעות ולהקשר. דוגמאות:
סוגי מושאים
בעברית קיימת הבחנה בין שני סוגי מושאים: מושא ישיר ומושא עקיף.
מושא ישיר
מושא ישיר הוא מושא המצטרף ישירות לפועל, בלי מילת יחס: בעברית קיימת המילית "את" המקדימה מושא ישיר מיודע:
מושא עקיף
מושא עקיף הוא מושא המצטרף לנשוא באמצעות מילת יחס המוצרכת לפועל: להקשיב ל, להיפגש עם, לפנות אל, לטפל ב, להתנפל על.
מילת היחס עשויה להיות שרירותית ושונה בין שפות (אחד הקשיים בלימוד שפה זרה) ואף בתוך אותה שפה:
מילת היחס ה יכולה לבוא עם פועל בהקשר מסוים, ישיר או עקיף:
מספר מדומה
מספר מדומה (לעיתים מכונה "מספר דמיוני") הוא מספר שריבועו הוא מספר ממשי שלילי. כל מספר מדומה אפשר להציג כמכפלה של מספר ממשי עם "היחידה המדומה" (שהיא אחד משני השורשים, i ו--i של מינוס אחת: i^2=-1).
לדוגמה ib, כאשר b הוא מספר ממשי, ו-i הוא היחידה המדומה.
כיוון שהריבוע של כל מספר ממשי הוא חיובי או אפס, למינוס אחת (שהוא מספר שלילי) אין שורש ממשי. על ידי 'המצאה' של מספר שאינו ממשי, i, ושילובו עם שדה המספרים הממשיים, מתקבל שדה גדול יותר, הנקרא "שדה המספרים המרוכבים". מספר מרוכב בנוי מחלק ממשי וחלק מדומה בצורה a+ib כאשר a, b מספרים ממשיים.
שדה המספרים המרוכבים סגור להוצאת שורש בכלל, ולהוצאת שורש ריבועי בפרט.
היסטוריה
כיוון שלמספר שלילי אין שורש ריבועי בשדה המספרים הממשיים, מתמטיקאים התייחסו אל משוואה כגון x^2+1=0 כאל משוואה שאין לה פתרון. הצורך בהתייחסות שונה לשורש של מספר שלילי התעורר כאשר ג'ירולמו קרדאנו גילה, בתחילת המאה ה-16, שהדרך לפתרון משוואה ממעלה שלישית, גם כאשר פתרון זה הוא מספר ממשי, מובילה אותו לנוסחה שבה מופיעים שורשים של מספרים שליליים.
בעקבות קרדאנו הוגדרו המספרים המרוכבים במפורש, בשנת 1572, על ידי רפאל בומבלי (Rafael Bombelli). באותה עת נחשבו מספרים כאלה לעזרי חישוב שאינם מייצגים גודל אמיתי. מתמטיקאים התקשו לקבל את המושג החדש, וביניהם רנה דקארט. דקארט הוא שטבע את הכינוי הלגלגני מעט "מספר מדומה" בשנת 1637, הוא התייחס בכך למה שקרוי כיום "מספר מרוכב". קרל פרידריך גאוס העדיף לקרוא למספרים המדומים "מספרים צִדיים" (lateral) משום שהם שוכנים בניצב לציר המספרים הממשיים. הוא אמר "הסיבה שנושא המספרים הדמיוניים הוא אפוף ערפל מסתורי היא בעיקר בגלל השם הלא מוצלח שניתן להם. אילו למשל היחידות +1, -1, \sqrt[]{-1} היו נקראות 'ישרה, הפוכה וצדית' במקום 'חיובית, שלילית ודמיונית', הערפול הזה היה נעלם."
את האות i (בעקבות המילה imaginary), שהפכה לסימון המקובל במתמטיקה עבור היחידה המדומה, בחר אוילר בשנת 1777; בהנדסת חשמל נהוג לסמן מספר זה באות j, כדי לא להחליף בינו לבין זרם חשמלי, המיוצג גם הוא באות i.
מאפיינים אלגבריים
קבוצת המספרים המדומים, כלומר קבוצת כל המספרים מהצורה ib כאשר b הוא מספר ממשי, סגורה תחת חיבור: (כחבורה חיבורית, הקבוצה איזומורפית לקבוצת הממשיים), אך אינה סגורה תחת כפל, משום שמכפלת שני מספרים מדומים היא מספר ממשי.
פעולת ההעלאה של היחידה המרוכבת i בחזקת מספר מדומה היא תמיד ממשית:.
מחנות גלילות
מקור השם למחנות הוא היישוב לשעבר גלילות, מעברה ששכנה בתחום הכפר הערבי אג'ליל, שתושביו נטשו אותו בגלל פחד מפעולות איבה במהלך מלחמת העצמאות. אחד הבסיסים הראשונים במקום היה בית הספר להנדסה צבאית. בשנת 1952 עברה לבסיס זה יחידה "ש.מ. 2", שלימים שונה שמה ליחידה 8200.
אוכלוסייה
אֻכְלוּסִיָּה או אֻכְלוּסִין (מיוונית: ὄχλος - המון אדם) היא כלל התושבים במקום מוגדר (מדינה, אזור, עיר) ובזמן מוגדר. האוכלוסייה בכדור הארץ היא כ־8 מיליארד, ובשנים האחרונות אוכלוסיית העולם גדלה מספרית מדי דקה בכ־160 איש בקירוב.
לעיתים מורחב השימוש במילה זו לאוכלוסייה שאינה של אנשים, למשל אוכלוסיית הנמרים בנגב. לעיתים מצומצמת משמעות המילה כך שהיא אינה מתייחסת לכל האנשים במקום מסוים, אלא לחלק מסוים של האנשים, למשל אוכלוסיית הרווקות בתל אביב.
האוכלוסייה נחקרת מנקודות מבט מגוונות. דמוגרפיה עוסקת בדינמיקה של אוכלוסיית האדם, כלומר השינויים החלים בה בהתאם למאפיינים שונים, כגון מין, גיל, השכלה, גזע וכו׳. היבטים אחרים של האוכלוסייה נחקרים במסגרת הסוציולוגיה, הכלכלה והגאוגרפיה. מידע רב על אודות האוכלוסייה במדינת ישראל מסופק על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
צפיפות האוכלוסייה משקפת את מספר הפרטים באוכלוסייה ליחידת שטח.
MSAG
Multi-service access gateway (ידוע גם כ-Multi-service access node, או בקיצור MSAN/MSAG; בתרגום חופשי: מתג מרובה שירותים) הוא רכיב תקשורת ברשתות NGN אשר ממוקם בארון סעף ומשמש להעברת מספר שירותים כגון: טלפוניה, אינטרנט ו-IPTV מספק השירות למנוי, השירותים מבוססי IP.
בעבר ספק השירות היה נדרש לספק כל שירות על גבי רכיב רשת שונה:
מאפייני ה-MSAG
ה-MSAG בנוי באופן המאפשר התקנה, החלפה או הסרה של כרטיסי תקשורת בטכנולוגיות שונות לדוגמה: VDSL, ADSL לשירותי אינטרנט ו-POTS לשירותי טלפוניה. כך אפשר לספק שירותי תקשורת מותאמים לדרישות המנוי. בנוסף יש תמיכה בסוגי חיבור שונים ל-MSAG כמו סיב אופטי, כבלי נחושת, כבלי רשת ואלחוט. בכך ה-MSAG יכול להיות מחובר בסיב אופטי אל ליבת הרשת של ספק השירות מצד אחד, ומהצד השני מחובר באמצעות כבלי נחושת אל המנוי. בנוסף יש סוללות גיבוי במקרה של הפסקת חשמל.
לרוב ה-MSAG ימוקם בקרבת בית לקוח על גבי מדרכה ברחוב, בתוך ארון סעף, חדרי תקשורת בבנייני מגורים ומשרדים, או לחלופין ימוקם ה-MSAG במרכזיה של ספק השירות.
ישראל שטיין
ישראל שטיין (נולד ב-1934) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה
שטיין נולד בוורשה בירת פולין כבן יחיד לאב שהיה תעשיין טקסטיל ולאמא שסיימה לימודי אדריכלות בפוליטכניקום של ורשה ערב המלחמה (לאחר המלחמה עסקה באופנה). המשפחה התכוננה לעלות לארץ ישראל, ואף רכשה מראש נכס למגורים בתל אביב, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה סיכל את תוכנותיה. למרות התלאות, ניצלה המשפחה ועם תום המלחמה היגרה מפולין לבלגיה, שם התאוששו קודם שעלו לישראל בשנת 1949.
באמצע שנות ה-50 החל ללמוד אדריכלות בטכניון ובתום לימודיו הצטרף למשרדם המשותף של האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון. בהמשך הצטרף למשרדו של האדריכל ורנר יוסף ויטקובר. עבודתו החשובה הראשונה במשרד הייתה בניין גילמן בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן תכנן פרויקטים מוכרים כמו בנייני הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, הפלנטריום במוזיאון ארץ ישראל ומתחם מגורים ומסחר בשכונת קריית קריניצי ברמת גן. בשנת 1974 הפך שטיין לשותפו של ויטקובר יחד עם אריה אדיב והמשרד שינה את שמו ל"ויטקובר, אדיב, שטיין אדריכלים". שטיין המשיך לפעול כאדריכל פעיל עד לשנת 2003. מאז ועד עתה מקפיד שטיין להגיש הצעות לתחרויות תכנון אדריכליות ישראליות ובינלאומיות.
שטיין היה נשוי לשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב הֶניה שטיין לבית ויתקין (1938–2001). הוא אב לשלושה.
וילה נובה דה גאיה
וילה נובה דה גאיה (בפורטוגזית Vila Nova de Gaia, או בקיצור גאיה) היא עיר במחוז פורטו שבפורטוגל, הממוקמת דרומית לעיר פורטו על נהר הדורו. בשנת 2011 התגוררו בגאיה כ-302,295 תושבים, ושטחה הוא 168.46 קמ"ר.
היסטוריה
וילה נובה דה גאיה התקיימה תחת האימפריה הרומית וכונתה "קאלה". עיר זו התפתחה על פני ישוב קלטי או נאוליתי.
במהלך המאה ה-8 הגבול בין פורטוגל הנוצרית לשטח המוסלמי של המורים עבר בסמוך לעיר. האזור המוסלמי נכבש על ידי הנוצרים בשנת 1035. המוסלמים שעזבו השאירו אחריהם אדמות חקלאיות פוריות, מה שתרם לפיתוח האזור.
אנטוסוכוס
אנטוסוכוס (שם מדעי: Anatosuchus; משמעות השם: "תנין ברווז") הוא סוג של זוחל נכחד הקרוב לתנינים מתקופת הקרטיקון. מאובניו נמצאו בניז'ר שבמדבר סהרה.
היצור התגלה בחפירות שנערכו ב־2003, על ידי החוקר האמריקני פאול סרנט, מטעם נשיונל ג'יאוגרפיק, שם הוא נמצא לצד עוד דמויי-תנינים כמו הקפרוסוכוס (תנין חזיר הבר) הקטלני והלגנוסוכוס ("תנין הפנקייק").
היה זה יצור קטן שאורכו הגיע ל־70 ס"מ. הוא נע על ארבע רגליים שהיו ממוקמות מתחת לגופו. היו לו לסתות שטוחות, חסרות שיניים ורחבות שהזכירו מקור של ברווז. בתחילה נחשב לסוג של זוחל מסוג Comahuesuchus שקרוב לתנינים המודרניים, אך בהמשך הופרד לסוג אחר. הוא דמה לארריפסוכוס שהיה קרוב אליו ואולי חי בצורה דומה.
למרות מראהו, כך נראה ממבנה הלסתות, הוא כנראה ניזון מבעלי חיים מימיים, אותם לכד ממארב בדומה לאנפות.
זכויות האדם (ספר)
זכויות האדם (1791), הוא מנשר מפרי עטו של תומאס פיין, בעל 31 מאמרים, שבעיקרו טוען שמהפכה פוליטית עממית היא ראויה כאשר הממשל אינו שומר על ביטחון העם וזכויותיו הטבעיות. על בסיס זה הספר מצדיק את המהפכה הצרפתית כנגד התקפתו של אדמונד ברק במאמרו "הרהורים על המהפכה בצרפת" (1790).
רקע
פיין היה תומך נלהב של המהפכה הצרפתית שפרצה ב-1789 וכשנה אחר כך הוא ביקר בצרפת ואף נטל חלק בעיצובה. ביקורת המהפכה שכתב אדמונד ברק, "הרהורים על המהפכה בצרפת" (1790), זכתה לאהדה בין מעמד בעלי הקרקעות ומכרה 30,000 עותקים. ב-21 בפברואר 1791, ג'וסף ג'ונסון הדפיס את "זכויות האדם", אך ההדפסה הופסקה בשל חשש מרדיפה פוליטית. ג'.ס. ג'ורדן המשיך להדפיס את הספר ב-16 במרץ. הוא מכר כמיליון עותקים.
נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל נשים
נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל נשים מייצגת את קוריאה הצפונית מאז 1989. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קוריאה הצפונית.
הנבחרת העפילה שלוש פעמים לגביע העולם בכדורגל נשים. בפעמיים הראשונות (1999 ו-2003) לא עברה הסיבוב הראשון אך ב-2007 העפילה לשלב רבע הגמר. הנבחרת זכתה שלוש פעמים באליפות אסיה (2001, 2003, ו-2008) ופעמיים נוספות הגיעה לגמר אך הפסידה (1993 ו-1997). נבחרת הנשים הצעירה של קוריאה הצפונית זכתה בגביע העולם עד גיל 20 שנערכה בשנת 2006 ברוסיה.
מפתח ראשי
מַפתח ראשי (או מפתח חד-חד ערכי) הוא מונח מעולם מסדי הנתונים היחסיים. בעיצוב מסדי נתונים יחסיים משתמשים במפתח ראשי כדי לזהות שורה באופן חד-חד ערכי (Unique) בטבלה, כך שהיא תקבל כל ערך פעם אחת לכל היותר. מפתח ראשי מורכב משדה אחד או יותר (מפתח מורכב) כך שלא יתקיימו שתי רשומות בטבלה שלהן יש את אותו השילוב של ערכים בשדות המגדירים את המפתח. לטבלה אחת יכולים להיות מספר מפתחות ייחודיים (בהתאם לעיצוב הטבלה) אך רק מפתח ראשי אחד.
עבור ארגונים, מהווה המפתח הראשי מעין לקסיקון המשמש את הארגון לתיוג הלקוחות ולחיפוש רשומה במאגר המידע בעת הצורך. ההבדל העיקרי בין מפתח ראשי לבין מפתח חד-חד ערכי הוא העובדה שמפתח חד-חד ערכי יכול לקבל NULL (שדה ריק) כערך תקין ואילו מפתח ראשי לא מאפשר זאת. מפתחות ראשיים ומפתחות חד-חד ערכיים משמשים גם לזהות רשומות על ידי מפתחות זרים.
דוגמאות למפתחות ראשיים
מפתח ראשי חייב להיות כזה המסוגל לזהות את כל הרשומות בטבלה ולא רק רשומות שקיימות בו בזמן נתון. דוגמה נפוצה למפתח ראשי היא מספר תעודת זהות, כיוון שלכל אזרח יש מספר אחד ויחיד, ואין שני אזרחים בעלי מספר זהות זהה. לחלופין, ניתן להעניק לכל לקוח מספר ייחודי, המשמש לזיהויו. לעומת זאת, שם פרטי ושם משפחה (בנפרד או ביחד) אינם יכולים להוות מפתח ראשי, מכיוון שהם אינם מהווים יחס חד-חד ערכי, בשל העובדה שייתכנו שני אזרחים עם שם זהה.
דוגמה נוספת למפתח חד-חד-ערכי הוא במפתח שלפיו פותרים חידה בתשבץ. התשובה היא אחת, אך יכול להיות מצב שבו אותה תשובה מופיעה פעמיים (כפרטים דומים בין שתי רשומות או כפי שהרשומות נקראות "רשומות זהות", הזהות בפרטיהן). למשל, ההגדרה של התכנסות היא "ועידה" אך גם ההגדרה של קבוצה של אנשים הנאספת לשם מטרה מסוימת היא ועידה.
ארמון טו
ארמון טו (בצרפתית: Palais du Tau) בריימס, צרפת היה ארמון הבישוף של ריימס. הוא מקושר גם עם מלכי צרפת, שהכתרתם נערכה בקתדרלת ריימס הסמוכה.
היסטוריה
באתר הארמון הייתה וילה גאלו-רומי עד המאה ה-7 ומאוחר יותר נהפכה לארמון קרולינגי. התיעוד הראשון של שימוש בשם "ארמון טו" מתוארך ל-1131 ונובע מתוכנית הבניין, שדומה לאות היוונית טאו (T). רוב הבניין הקדום נעלם, החלק העתיק ביותר ששרד הוא הקפלה ב-1207. הבניין נבנה ברובו מחדש בסגנון גותי בשנים 1498-1509, וקיבל את צורת הבארוק הנוכחית שלו בשנים 1671-1710 על ידי ז'ול הארדואין-מנסאר ורובר דה קוט. הארמון ניזוק בשרפה ב-19 בספטמבר 1914 ותוקן רק אחרי מלחמת העולם השנייה.
בארמון גרו מלכי צרפת בימים שלפני ההכתרה בקתדרלת ריימס הסמוכה. המלך הולבש בבגדי ההכתרה בארמון, לפני שהלך אל הקתדרלה; אחרי ההכתרה נערך משתה בארמון. משתה ההכתרה הראשון המתועד בארמון נערך ב-990 והאחרון ב-1825.
הארמון מכיל שלוחה של מוזיאון הלובר החל מ-1972 ומציג פסלים ושטיחי קיר מהקתדרלה, ביחד עם חפצי דת ועצמים הקשורים להכתרת מלכי צרפת.
ארמון טו, ביחד עם קתדרלת ריימס וכנסיית סן רמי, נכללו ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1991. בארמון מבקרים 100,000 איש מדי שנה.
אל באטאר
אל באטאר (בערבית: البتار) הוא משגר רקטות נגד טנקים שפותח על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס במהלך האינתיפאדה השנייה. לפי הדיווחים, הנשק נוצר ויוצר בבתי מלאכה חשאיים ברצועת עזה בניצוחו של עדנאן אל-גול עד לחיסולו על ידי ישראל. הוא שימש לשיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל.
אל באטאר מורכב מצינור שיגור פשוט הנתמך בחצובה ויורה טיל בעל יכולות נ"ט. חלקה האחורי של הרקטה מחובר לחוט, המאפשר לחמושי חמאס לירות את הרקטה ממרחק בטוח.
עם זאת, אל-בטאר הוכח כלא יעיל נגד שריון ישראלי.
טור לורן
במתמטיקה, ובפרט באנליזה מרוכבת, טור לורן (Laurent) הוא טור מהצורה. כלומר, זהו טור חזקות שבו מופיעות גם חזקות שליליות. הטור נקרא על שם מי שגילה אותו לראשונה, המתמטיקאי פייר אלפונס לורן.
טור לורן מהווה הכללה של טור טיילור, וניתן להשתמש בו כדי לתאר מספר רב יותר של פונקציות מאשר באמצעות טור טיילור - בעיקר עוסקים בו לתיאור פונקציות מרוכבות. כל פונקציה אנליטית בטבעת ניתנת בה לפיתוח כטור לורן (להבדיל מפונקציות שאנליטיות בעיגול, ואותן ניתן להציג באמצעות טור טיילור).
באופן כללי, כל טור מפותח סביב נקודה כלשהי (רגולרית או סינגולרית). אם הטור מפותח סביב הנקודה c אז צורתו תהיה. הטור מתכנס בטבעת, כאשר רדיוס ההתכנסות הפנימי r ורדיוס ההתכנסות החיצוני R נתונים ע"י:
נציין כי R יכול להיות אינסוף (כאשר ).
כאשר פונקציה מפותחת לטור לורן סביב נקודת סינגולריות מבודדת שלה (הדבר אפשרי כי בסביבה מנוקבת של נקודת סינגולריות מבודדת הפונקציה אנליטית) נקבע סוג נקודת הסינגולריות לפי מספר החזקות השליליות בפיתוח לורן:
החלק של הטור שמכיל את החזקות השליליות נקרא החלק העיקרי של הטור.
גלילות
אזור גלילות משתרע בקירוב בין הרשויות המקומיות הרצליה וכפר שמריהו בצפונו, תל אביב בדרומו, רמת השרון במזרחו וקיבוץ גליל ים בצפון-מזרח. הוא מצוי בתחום שיפוטן של מספר רשויות מקומיות, וכולל קרקעות בבעלות פרטית ובבעלות המדינה.
רוני פינקוביץ'
רוני פינקוביץ' (18 באפריל 1964 – 10 בדצמבר 2020) היה במאי תיאטרון, מחזאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
פינקוביץ' נולד ביפו, גדל ברמת גן ולמד במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין. מגיל שתים עשרה שיחק ילדים בהצגות תיאטרון ב"הבימה" במחזות "תיבת הצללים", "הדיבוק" ו-"שלומית". ועוד לפני גיוסו לצבא שיחק בסרטים נועה בת 17" ב-1982, וב-"בחינת בגרות" ב-1983.
תחילת הדרך
בצבא שירת בתיאטרון צה"ל, במקביל שיחק בסרטו של אבי נשר "זעם ותהילה" ב-1984, בסרט "אירית עירית" ב-1985, ובתפקיד גדי המ"מ (מפקד מחלקה) ב"שתי אצבעות מצידון" ב-1986, סרט שהופק על ידי דובר צה"ל, ובו שיחק במסגרת שירותו הצבאי כחייל סדיר. בסוף אותה שנה שיחק בדרמת הטלוויזיה "פסק זמן" שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית בשיתוף ערוץ 4 הבריטי.
לאחר השירות הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, ואחר כך בימוי באוניברסיטת מידלסקס בלונדון.
בשנת 1988 שיחק במחזה הטלוויזיוני "אורחים", שכתבו חנן פלד וירון לונדון, לצד עדנה פלידל וששי קשת.
בשנת 1990 החל להנחות את תוכנית הילדים "קריאת כיוון" של הטלוויזיה החינוכית, באותה השנה כתב וביים את המחזה ״פרודו״, שסיפור העלילה שלו נסוב סביב ארוחת ערב בבית בורגני קוסמופוליטי עם זוג המארחים, ושני זוגות אורחים, שנחשפים בריקנותם במהלך הלילה. המחזה התנהל בג'יבריש ועלה בתיאטרון שהקים פינקוביץ' בשם "הבטון", שפעל במפעל לשעבר לידי בורסת היהלומים ברמת גן. המחזה זכה לביקורות חיוביות, אך המחזה ירד והתיאטרון נסגר לאחר מספר חודשים עקב הקשיים במימון המיזם.
בשנות ה-90
בשנת 1990 ביים את הלילה השנים עשר של שייקספיר בתיאטרון חיפה. זאת הייתה ההפקה הראשונה של פינקוביץ׳ בתיאטרון הרפרטוארי. בסוף אותה שנה ביים את המחזה "המוזג" שעלה תחילה בפסטיבל עכו|, ואחר כך בתל אביב. בנוסף ביים את המחזה "הפליקן" מאת אוגוסט סטרינדברג, ב"בית צבי".
בשנים 1991–1994 שימש כבמאי בית בתיאטרון הבימה, שם ביים את ההצגות "רעל ותחרה", "קרב של שחור וכלבים", "לילות הדבש והאימה" ו"מר סלימר המתוק". ב-1991 שיחק במחזה "סולו" של יהושע סובול. אחר כך שיחק וביים בתיאטרון חיפה, בין היתר: ביים את "להיות או לא להיות", כתב וביים את המחזות: לילות הדבש והאימה, "מעקב באפילה", "פירוק". כמו כן, ביים את ההצגות "סילביה", "טוב", "מה עושים עם ג'ני?", "אבודים ביונקרס", "שוברים רגליים" ו"זהות".
בשנות ה-2000
ב-2001 ביים ב"הבימה" את המחזה "יומנה של אנה פרנק" מאת פרנסס גודריץ' ואלברט האקט.
ב-2003 ביים את המחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר ב"הבימה".
ב-2004 ביים אופרה לילדים שהלחין גיל שוחט, על פי הספר "מקס ומוריץ" בנוסח עברי של דן אלמגור. באותה שנה גם ביים ב"קאמרי" את המחזה "הדודה ואני" מאת מוריס פאניץ', בתרגום שמוליק לוי.
ב-2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה" בתפקיד סגן המפקד. באותה שנה הועלתה בתיאטרון בית לסין הקומדיה "פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו בבימויו של פינקוביץ', שגם כתב את הנוסח העברי ביולי 2017 הועלתה שוב "פילומנה" בתיאטרון "הבימה" בבימויו של פינקוביץ'.
ב-2006 עלה במסגרת בפסטיבל פותחים במה המחזה "תה", אותו גם כתב, וב-2007 המחזה "סופ"ש עם תום" שביים. באותה שנה גם ביים את מופע הקאמבק של רבקה זהר "חלקת אלוהים", שהחזיר אותה לבמות לאחר כ-20 שנה, ואף תועד לערוץ 2.
ב-2010 מונה למנהל האמנותי של תיאטרון המדיטק בחולון, תפקיד אותו מילא עד 2017. באותה שנה בייים את המחזה "איחש פישר", מחזה של חנוך לוין שלא הוצג מעולם עד אז. המחזה הוצג במשך כשנה ב.
בנובמבר 2016 הועלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "הצמה של אבא" בבימויו של פינקוביץ'.
ב-2017 ביים ב"בית ליסין" את המחזה "הזוג המוזר - הגרסה הנשית" מאת ניל סיימון.
בתחילת 2018, כתב וביים את המחזה "התקווה" בהבימה. בספטמבר 2018 ביים בתיאטרון בית לסין המחזה "אנשים, מקומות ודברים" מאת דנקן מקמילן, וביוני 2019 הועלתה באותו תיאטרון הקומדיה "עבדאללה שוורץ" מאת רמי ורד, גם כן בבימויו של פינקוביץ'.
בינואר 2020, עלה המחזה "קונטקט" שפינקוביץ' כתב, ביים וגם שיחק, על שבע דמויות שהגורל קשר ביניהן והן מחפשות פשר ומשמעות לאהבה. במחזה השתתפה גם בתו איאן יואל פינקוביץ'.
לימד משחק בבית צבי ובסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, וניהל את תיאטרון המדיטק בחולון.
חיים אישיים
פינקוביץ' היה נשוי לשחקנית העבר תומי יואל, ויש לו שלוש בנות, ביניהן השחקנית איאן יואל פינקוביץ'.
לאחר שהתמודד עם טרשת נפוצה במשך 30 שנה, בחר לסיים את חייו בהמתת חסד בשווייץ, ב-10 בדצמבר 2020.
השבועות האחרונים של חייו תועדו ושודרו בתור הפרק "גרסת הבמאי" במסגרת העונה החמישית של תוכנית התחקירים "זמן אמת" בכאן 11.
פרסים והוקרה
ב-1990 זכה בפרס הבימוי בפסטיבל עכו על בימוי המחזה "המוזג".
ב-2003 זכה בפרס הבימוי ע"ש יוסף מילוא על בימוי ההצגה "עוץ לי גוץ לי".
ב-2008 זכה בפרס תיאטרון בית לסין על בימוי. בין נימוקי הוועדה הבוחרת:
יד חנה
יַד-חַנָּה הוא כפר שיתופי קהילתי בעמק חפר. מאז היווסדו של היישוב ועד 2005 היה קיבוץ. היישוב שוכן בתחום השיפוט של מועצה אזורית עמק חפר.
היסטוריה
הקיבוץ נוסד ב-10 באפריל 1950 במסגרת הקיבוץ המאוחד בידי גרעין של ניצולי שואה יוצאי תנועת דרור מהונגריה, שעברו הכשרה בקיבוץ גבעת חיים. הקיבוץ הוקם במטרה ליישב את אזור הספר, סמוך לקו הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות מול טולכרם, ונקרא על שמה של חנה סנש. תחילה גרו חברי הקיבוץ באוהלים, ויצאו לעבודה כשכירים ביישובי הסביבה. אחרי כחצי שנה הוקצתה להם קרקע חקלאית בשטח של 4,500 דונם. בשטחים שקיבל גידל הקיבוץ, חיטה, שעורה, חמניות, תירס ואבטיחים. שדות הקיבוץ היו צמודים לקו הגבול, ונשקו לשדות של פלחים ערבים מהצד השני. לאורך קו הגבול לא הייתה גדר מערכת באותן השנים, אלא רק גדר תיל נמוכה. במאי 1952 נאלץ הקיבוץ לוותר על שדה בשטח 100 דונם, לאחר שוועדת שביתת הנשק קבעה שהוא בשטח ירדן.
הפילוג בקיבוץ
בשנת 1953, על רקע משפטו של מרדכי אורן, חבר השומר הצעיר שהואשם בפראג כמרגל מערבי וחילוקי הדעות במפ"ם בין המצדדים בגישה הסובייטית בהנהגת משה סנה לבין המצדדים בזכאותו של אורן, הזדהו רוב חברי הקיבוץ עם משה סנה ו"חטיבת השמאל" במפ"ם. בינואר 1953 העבירה מזכירות תנועת הקיבוץ המאוחד החלטה בה נקבע: בעקבות החלטה זו גורשו מקיבוצים אחרים תומכי משה סנה ו"חטיבת השמאל", שלרוב היוו מיעוט, ובהצבעת שאר חברי הקיבוץ אולצו לעזוב. בקיבוץ יראון היה כמעט שוויון בין שתי הקבוצות, אך בהתאם להחלטת מזכירות הקיבוץ המאוחד, גורשה קבוצת "השמאל" מיראון. על מנת לזרז את העזיבה, נקט הרוב ביראון אמצעים ברוטליים, כולל חטיפת איש המיעוט. אחרי שביתת רעב בת יומיים עברו 28 חברים ליד חנה בפברואר 1953.
בספטמבר 1953 הציע המרכז החקלאי, הסכם פשרה לפיו קבוצת הרוב תישאר בקיבוץ, אך רוב האדמות יעברו לרשות הקיבוץ המאוחד לטובת הקמת קיבוץ חדש בסמוך, בנוסף נדרשה קבוצת הרוב לשלם פיצויים ולקבל עליה את כל חובות הקיבוץ. ההסכם נחתם בדצמבר 1953. במהלך 1954 הוכשרה הנקודה החדשה. לבסוף עזבו אנשי הקיבוץ המאוחד את הקיבוץ, וחנכו באופן רשמי, באוגוסט 1955, בסמוך קיבוץ חדש "יד חנה סנש". קיבוץ זה התפרק ב-1972 ועל מקומו יושבת בת חפר.
לאחר הוצאתם להורג של מרגלי האטום יוליוס ואתל רוזנברג, ניטעה לזכרם חורשה "לזכר אתל ויוליוס רוזנברג שהוצאו להורג על לא עוול בכפם בידי המקארטיזם האמריקאי". תחילה אסרה הקרן הקיימת על הקיבוץ לנטוע את החורשה ולהציב במקום מצבת זיכרון לזכרם. אך אחר כך נתנה את הסכמתה והחורשה ניטעה.
לאחר הפילוג
לאחר הפילוג, בסוף 1954 הצטרפה המפלגה שהקים משה סנה, סיעת השמאל למפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), רוב חברי הקיבוץ תמכו במהלך, ויד חנה קיבל את הכינוי "הקיבוץ הקומוניסטי היחידי", שכן היה הקיבוץ היחיד בישראל שתמך במק"י, הקיבוץ דגל בדו קיים ונהג לערוך מפגשים עם ערביי הסביבה, אך מכיוון שהיו תחת ממשל צבאי, נהג הצבא לאסור מפגשים אלו. באפריל 1955 אף אסר הממשל הצבאי את קיום חגיגות החמש ליישוב, בטענה שהמקום הוא שטח צבאי ואסור לאורחים להיכנס אליו. חברי הקיבוץ דגלו באינטגרציה חינוכית, וילדי הקיבוץ נשלחו ללמוד בבתי ספר אזורים עם ילדי מושבי העולים שסמוכים לקיבוץ.
ביוני 1956, נפצעו שני פועלים ביד חנה לאחר שיריות נורו עליהם מכיוון ירדן, בעת שחרשו שדה שהיה על קו הגבול. במרץ 1959 שוב נפצע חבר הקיבוץ מירי, באוקטובר 1959 נרצח רועה צאן מקיבוץ חפציבה, שבא לעזור לחברי קיבוץ יד חנה סנש.
באפריל 1960 חגג הקיבוץ עשור להקמתו בנוכחות ציר הונגריה וציר צ'כוסלובקיה בישראל. עם זאת העיתונאי זאב שיף דיווח בעיתון הארץ שהקיבוץ בהתפוררות. הקיבוץ סבל במשך השנים מקשיים כלכליים, מאחר שלא היה משויך לתנועה מיישבת, והתקשה לקבל תקציבים והלוואת לרכישת ציוד חקלאי. ביד חנה נקלטו גרעיני נח"ל של ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י). ב-8 בדצמבר 1964 נרצח בשדות הקיבוץ חבר הגרעין על ידי חיילי הלגיון. רצח זה גרם להלם בין חברי הקיבוץ. חברי הקיבוץ זעמו על מאיר וילנר שהעלה את הסברה שהייתה זו פרובוקציה ישראלית. משה סנה ששמע את דברי וילנר, זעם וסירב להיכנס איתו לאותו חדר. תקרית זו גרמה להתחלת התהליך של פירוק המפלגה הקומוניסטית הישראלית למק"י ורק"ח. ביוני 1965 הצטרף הקיבוץ לפלג בראשות סנה והמזכ"ל, שמואל מיקוניס. חברי הקיבוץ גם התאכזבו מכך שברית המועצות הטילה ווטו במועצת הביטחון של האומות המאוחדות על החלטת גינוי של ירדן על התקרית. הפזמונאי יעקב גלעד, שג'ורי היה מדריכו בבנק"י, ציין את התקרית בשירו רדיו רמאללה.
ככפר שיתופי
בתחילת שנות ה-2000, לאחר שנים מהם סבל הקיבוץ מקשיים כלכליים וצבר חובות, עבר הקיבוץ הפרטה, וביקש להפוך למושב.
בפברואר 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות, החלה מנהלת סל"ע (סיוע למתיישבי עזה וצפון השומרון), במגעים עם תושבי ההתנחלות חומש על כך שיתפנו מרצון לשכונה חדשה שתוקם ביד חנה. חברי קיבוץ יד חנה הסכימו לתוכנית, שכללה האצת ההליכים הבירוקרטיים להפיכת הקיבוץ למושב שיתופי ותכנון ואישור של הרחבתו תוך זמן קצר. ביוני 2005, הגיעה מנהלת סל"ע, להסכם עם 30 משפחות מחומש על כך שיתפנו מרצון ליד חנה. האגודה השיתופית החקלאית גרנות הסכימה למחוק חלק מחובות הקיבוץ ולאפשר ליד חנה לצרף את אנשי חומש לשורותיה של האגודה השיתופית. בעקבות המהלך היישוב הפך מקיבוץ לכפר שיתופי קהילתי ושם האגודה השיתופית שונה ל"יד חנה-חומש". כל משפחה שפונתה מחומש קיבלה מגרש של חצי דונם ופיצוי כספי להקמת בית.
ב-2010 היישוב התרחב עד ל-300 משפחות.
מבני ציבור וכלכלה
מבנה הציבור החשוב בקיבוץ הוא מבנה חדר האוכל והמועדון שלצידו, בתכנון האדריכל ישראל גודוביץ. המבנים הוקמו לאחר 1973, ובחדר האוכל שובצה עבודת אמנות מאת גרשון קניספל. בקיבוץ נמצא גם אתר הנצחה לזכר אברהם ג'ורי.
בשנת 1998 החל הקיבוץ בתכנון אזור תעשייה ופארק לוגיסטי בחלקו הדרומי של הקיבוץ. אולם מימוש התוכנית החל רק בשנת 2016 תחת השם "פארק העסקים אנטרפארק".
באלאור (דינוזאור)
באלאור (שם מדעי: Balaur) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים שבקבוצת התרופודה מתקופת קרטיקון עליון שחי לפני 70 מיליון שנה ומאובניו התגלו ברומניה. הוא קרוי על שם היצור האגדי באלאור ממיתולוגיה רומנית, דרקון גדול וקטלני שעצמותיו נחשבו לעצמות הדרקון. נמצאו רק שני מאובנים שלו והם גדולים מהרבה מקרוביו לקבוצת הפאראבס.
בתקופתו הוא חי על אי עתיק בשם "האצג", שם נמצאת היום העיר האטג ברומניה. אי זה שנמצא בים תטיס העתיק שם חיו הרבה דינוזאורים שעברו ענקיות איים או גמדות איים כמו דמוי-ההדרוזאור תלמטוזאורוס והזאורופודים מגיארוזאורוס ופאלודיטיטאן.
היצור הגיע לאורך 1.8-2 מ' והיה דומה במראהו לעוף בעל נוצות יבשתי. היו לו גפיים חזקות בעלות טפרים קשים, זנב ארוך ומנוצה. הטפרים של הידיים הקדמיות כללו 2 טפרים קצרים שכוסו בנוצות בדומה לארכאופטריקס והראש היה עבה ובעל לסתות קצרות. לא ברור אך ייתכן שהיה לו דם חם, דבר שעזר לו לצוד ביערות בלילה.
היצור היה איטי וייתכן שחי בין העצים. הוא לא יכל לעוף אך היה מאבותיהם של העופות המודרניים.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים.
נמלת קציר חולית
נמלת קציר חולית (שם מדעי: Messor arenarius) היא מין של נמלת קציר, ממשפחת הנמליים שבסדרת הדבוראים. נמלת הקציר החולית היא מין מדברי והיא מצויה בצפון אפריקה, במדבר סיני, בישראל, בסוריה ובלבנון.
מאפיינים
גופה של נמלת הקציר החולית הוא גדול יחסית וחסון. מכיוון שסביבת המחיה שלה היא מדברית, מסוגלת הנמלה לשאת משא כבד ביותר. לסתותיה של נמלת הקציר החולית מותאמות היטב לסביבת המחיה שלה ולמזונה ומאפשרות לה לאכול מזון קשיח ביותר. לסתות נמלת הקציר החולית ונחשבות גם ללסתות החזקות ביותר מבין נמלי הקציר בארץ ישראל. גם גופה, כמו הלסתות, נחשב לחזק ביותר בין גופן של נמלי הקציר בארץ-ישראל.
מלכת נמלת הקציר החולית היא בעלת כנפיים וגדולה יותר משאר הנמלים. פעם בשנה, ב"טקס" הנקרא "מעוף הכלולות", זכר הנמלה, שגם הוא מכונף, מפרה את המלכה. לאחר שהזכר מפרה את המלכה במעוף הכלולות, הוא נופל ארצה ומת. החל מההפריה, המלכה מתחילה להטיל ביצי נמלים. המלכה מטפלת בזחלים הראשונים הבוקעים מן הביצים, בנות הדור הראשון מטפלות בדור השני וכך הלאה. הנמלים הפועלות הן בעלות מגוון תפקידים כשמירה על הזחלים, האכלת הזכר והנקבה, שמירה על הקן וליקוט מזון.
משטח מינימלי
משטח מינימלי במתמטיקה הוא משטח שממזער באופן מקומי את השטח שלו. הגדרה זו שקולה לכך שהמשטח יהיה בעל עקמומיות ממוצעת אפס (ראו פרק ההגדרות למטה).
במונח "משטח מינימלי" נעשה שימוש מכיוון שמקורם של המשטחים הללו הוא בבעיות שעסקו במציאת המשטח שממזער את שטח הפנים הכולל שלו בהינתן אילוצים מסוימים. ניתן להכין מודלים פיזיקליים למשטחים מינימליים באמצעות טבילת מסגרת תיל בסבון, מה שיוצר קרום סבון המהווה פתרון מתמטי לבעיה של מציאת משטח בעל שטח מינימלי ששפתו היא מסגרת התיל. עם זאת, במונח נעשה שימוש גם כדי להתייחס למשטחים יותר כלליים שיכולים לחתוך את עצמם או שאינם נתונים לאילוצים. באופן כללי, בהינתן אילוץ ספציפי עשויים להתקיים מספר משטחים מינימליים, כל אחד עם שטח שונה: ההגדרות הסטנדרטיות מתייחסות לאופטימום מקומי, ולא לאופטימום גלובלי.
הגדרות
משטחים מינימליים יכולים להיות מוגדרים בכמה דרכים שקולות ב-R3. העובדה שהן שקולות מדגימה כיצד התאוריה של משטחים מינימליים מהווה צומת חשובה ביחסי הגומלין בין כמה דיסציפלינות מתמטיות, בייחוד גאומטריה דיפרנציאלית, חשבון וריאציות, תורת הפוטנציאל, אנליזה מרוכבת ופיזיקה מתמטית. להלן מוצגות כמה מן ההגדרות למשטח מינימלי.
ההגדרה הזו היא מקומית: ייתכנו משטחים אחרים בעלי אותה שפה הממזערים שטח טוב יותר.
הגדרה זו הופכת את המושג של משטחים מינימליים לאנלוג הדו-ממדי לגיאודזות.
לפי משוואת יאנג-לפלס העקמומיות הממוצעת בנקודה של קרום סבון פרופורציונלית להפרש בלחץ משני צידי המשטח: אם הוא שווה לאפס, אז לממברנה יש עקמומיות ממוצעת אפס. שימו לב שבהתאם להגדרה הזאת, בועות סבון כדוריות אינן משטחים מינימליים: בעוד הן ממזערות את השטח הכולל בהינתן אילוץ של נפח פנימי קבוע, יש להן עקמומיות ממוצעת חיובית.
השלכה ישירה של ההגדרה הזאת היא שכל נקודה על משטח מינימלי היא נקודת אוכף עם ערכי עקמומיות ראשיים שווים והפוכים בסימנם.
היסטוריה
מקורה של התאוריה של משטחים מינימליים הוא בעבודתו של לגראנז' אשר ב-1762 חקר את הבעיה הווריאציונית של מציאת המשטח (z = z(x, y בעל שטח מינימלי הנמתח לאורך מתאר סגור נתון. הוא גזר את משוואת אוילר-לגראנז' של הפתרון:
אך לא הצליח במציאת פתרון אחר פרט למישור. ב-1776, Jean Baptiste Meusnier גילה שההליקואיד והקטנואיד מקיימים את המשוואה הדיפרנציאלית, והראה שהביטוי הדיפרנציאלי שמופיע במשוואה שווה לפעמיים העקמומיות הממוצעת של המשטח. מכך הוא הסיק שמשטחים עם עקמומיות ממוצעת אפס הם ממזערי-שטח.
באמצעות פיתוח של משוואת לגראנז' ל-:
גספאר מונז' ואדריאן-מארי לז'נדר גזרו ב-1795 נוסחאות הצגה למשטחים המהווים פתרונות אפשריים. אף על פי שנעשה בהן שימוש בידי היינריך שרק (Heinrich Scherk) ב-1830 כדי לגזור את משטחי Scherk, הנוסחאות הללו נחשבו באופן כללי לבלתי שמישות. אז'ן שרל קטלן הוכיח ב-1842/43 שההליקואיד הוא משטח הישרים המינימלי היחיד.
ההתקדמות בנושא הייתה איטית עד אמצע המאה ה-19, כאשר בעיית Björling נפתרה באמצעות שיטות סבוכות. כך החל "תור הזהב" הראשון של המשטחים המינימליים. שוורץ מצא את הפתרון לבעיית פלטיאו בעבור מרובע רגולרי ב-1865 ובעבור מרובע כללי ב-1867 (מה שאפשר את הבנייה של משפחות המשטחים המחזוריות שלו) באמצעות שיטות מאנליזה מרוכבת. ויירשטראס ואלפרד אנפר פיתחו נוסחאות הצגה שימושיות יותר, מה שיצר זיקה בין התאוריה של משטחים מינימליים לאנליזה מרוכבת ופונקציות הרמוניות. תרמו גם בלטרמי, בונה, דארבו, לי, רימן, סרה וויינגרטן.
בין השנים 1925 ל-1950 חלה תחייה מחודשת בעיסוק בתאוריית המשטחים המינימליים, שכעת כוון בעיקר לחקר משטחים מינימליים לא פרמטריים. הפתרון המלא לבעיית פלטיאו בידי ג'ס דגלאס היה נקודת ציון, והוביל לזכייתו באחד מפרסי פילדס הראשונים. בעיית ברנשטיין ועבודתו של רוברט אוסרמן על משטחים מינימליים שלמים בעלי עקמומיות כוללת סופית היו גם הן בעלות חשיבות.
בשנות ה-1980 חלה תחייה נוספת. סיבה אחת הייתה התגלית של Celso Costa מ-1982 של משטח שהפריך את ההשערה שהמישור, הקטנואיד וההליקואיד הם המשטחים המינימליים השלמים היחידים המשוכנים ב-R3 ובעלי טיפוס טופולוגי סופי (כלומר שנוצרים על ידי מספר ניקובים סופי של משטח קומפקטי).
העיסוק העכשווי על התאוריה של משטחים מינימליים כולל גם את החקר של תת-יריעות מינימליות בגאומטריות משכנות אחרות, מה שהפך את התאוריה לרלוונטית בפיזיקה מתמטית (השערת המסה החיובית, השערת פנרוז) ובחקר יריעות תלת-ממדיות (השערת פואנקרה והשערת הגאומטריזציה של תרסטון).
דוגמאות
דוגמאות קלאסיות למשטחים מינימליים כוללות את:
דוגמאות מפורסמות מהמאה ה-19 כוללות את:
דוגמאות מודרניות כוללות את:
לונדון רבתי
לונדון רבתי (באנגלית: Greater London) הוא אזור בממלכה המאוחדת הכולל את 32 רובעי לונדון וכן את הסיטי של לונדון. אזור אדמיניסטרטיבי זה הוקם בשנת 1965.
שטחו של האזור 1,579 קמ"ר ומתגוררים בו 7,512,400 תושבים. האזור גובל במחוזות אסקס והרטפורדשייר שבמזרח אנגליה, ובמחוזות בקינגהאמשייר, ברקשייר, סארי וקנט שבדרום-מזרח אנגליה.
מעמד חוקי
לונדון רבתי אינה עיר בעלת מעמד רשמי של עיר (מעמד שניתן בעבר לעיר על ידי בית המלוכה). לאחד מרובעיה של לונדון - הסיטי של וסטמינסטר - מעמד רשמי של עיר, וכן קיים מעמד מיוחד לסיטי של לונדון. יחד עם זאת ללונדון רבתי מאפיינים רבים של עיר (מתמנה לעיר הלורד המושל של לונדון רבתי (הלורד לוטננט של לונדון רבתי) מטעם הכתר, המושל בעיר למעט באזור הסיטי), וכן השטח מוגדר כמחוז מסורתי.
המונח "לונדון" מתאר לרוב את שטח לונדון רבתי, ואינו מיוחס דווקא לסיטי של לונדון (המכונה "הסיטי" או "המיל המרובע").
לצרכים אדמיניסטרטיביים שונים מחולק אזור לונדון ללונדון הפנימית ולונדון החיצונית.
הקמת אזור לונדון רבתי
מועצת לונדון רבתי הוקמה בשנת 1889 על ידי הרשות המנהלת את אזור מחוז לונדון. באותה עת היה שטח המחוז קטן מהשטח הבנוי של העיר לונדון, ולא כלל את אזורי הוסט האם והאיסט האם של לונדון.
בתום מלחמת העולם הראשונה הפעילה המועצה לחץ רב על הממשלה להגדיל את גבולות המחוז, שכן באותה עת נוהל השטח הבנוי של העיר לונדון על ידי 122 רשויות בנייה שונות. מועצת לונדון הציעה איחוד אזורים רבים לשטח העיר - ואלה (בעיקר וינדזור ואיטון שבמחוז ברקשייר התנגדו להצעת האיחוד.
ב-1923 ועדה פרלמנטרית שהוקמה דחתה את הצעת מועצת לונדון רבתי, והציעה הקמת מועצת תחבורה לאזור לונדון רבתי, ובעקבות ההצעות נחקק חוק התעבורה בלונדון 1924.
אזור לונדון רבתי הוקם רשמית ב-1 באפריל 1965 עם כניסתו לתוקף של חוק השלטון בלונדון 1963. החוק איחד את המחוזות לונדון ומידלסקס, הוסיף לשטח העיר את הסיטי, וכן אזורים ממחוזות קנט, סארי, אסקס והרטפורדשייר.
מועצת לונדון רבתי
מאז שנת 1965 ועד שנת 1986 היה הממשל המקומי של לונדון מורכב משתי רמות ממשל - ברמה העליונה מועצת לונדון רבתי (GLC), וברמה התחתונה - מועצות 32 הרבעים השונים והאיגוד של לונדון המנהל את הסיטי של לונדון. בשנת 1986, בעקבות חקיקת חוק השלטון המקומי 1985 בוטלה מועצת לונדון רבתי, וכל סמכויותיה הועברו בחלקן למועצות הרבעים ולאיגוד, ובחלקן לממשלת בריטניה.
רשות לונדון רבתי
בשנת 1998 נערך משאל עם בו הוחלט להקים רשות אזורית לאזור לונדון רבתי. בעקבות המשאל הוקמה רשות לונדון רבתי, אספת לונדון ומוסד ראש העיר של לונדון - הנבחר בבחירות ישירות. בבחירות שנערכו בשנת 2000 וכן בבחירות שנערכו בשנת 2004 נבחר קן ליווינגסטון לרשות העיר.
ממשל אזורי מקומי
אזור לונדון רבתי הוא היחיד מבין אזורי אנגליה לו ממשלה מקומית הנבחרת בבחירות ישירות. רשות לונדון רבתי (ה-GLA) כוללת את האספה האזורית (אספת לונדון) כגוף מחוקק ומבקר, ואת ראש העיר של לונדון - כגוף מבצע. אספת לונדון מבקרת את התקציב שנקבע על ידי ראש העיר, ויכול לתקנו (ברוב של שני שלישים מחברי המועצה), אולם אין לאספה סמכות לבטל את החלטות ראש העיר. האזור מנוהל מבניין עיריית לונדון שנמצא ברובע סאת'ק.
רובעי לונדון
אזור לונדון רבתי מחולק ל-32 רבעים, שכל אחד ואחד מהם מנוהל על ידי מועצת רובע נבחרת, וכן לאזור הסיטי של לונדון בעלת שיטת מנהל ייחודית שמקורה במאה ה-12 ומוגנת מכוח המגנה כרטא. בתוך שטחי הסיטי ישנם שני אזורים בעלי מעמד חופשי מיוחד - מידל טמפל ואינר טמפל.
אספת לונדון
אזור לונדון רבתי מחולק ל-15 אזורי בחירה בהם נבחרים נציגי האספה של העיר. כל אזור בחירה כולל שניים או שלושה רבעים, בהתאם לגבולות הרבעים.
בחירות לפרלמנט הבריטי
לונדון רבתי מחולקת ל-74 אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי. גבולות אזורי בחירה אלה נקבעים בהתאם לאזורי הבחירה המקומיים ברבעים השונים בהם הם נמצאים (כל אזור בחירה לפרלמנט הבריטי מכיל כמה אזורי בחירה מקומיים למועצת הרובע (ward)).
אוכלוסין
שטחה של לונדון רבתי 1,579 קמ"ר וצפיפות האוכלוסין בה 4,761 תושבים לקמ"ר.
גידול האוכלוסין
בשנת 1801 התגוררו באזור לונדון רבתי של ימינו כ-1.1 מיליון תושבים (כאשר 850,000 מהם התגוררו במטרופולין של לונדון, והיתרה בערים וכפרים שהיו באזור ולא היוו חלק ממטרופולין לונדון). מספר התושבים גדל במהירות בשל תיעוש האזור והתפתחות קווי תחבורת ההמונים לכ-8.6 מיליון תושבים בשנת 1939, אך ירד לכ-6.7 מיליון תושבים ב-1988. בסוף שנות ה-80 החל גידול באוכלוסיית העיר, ונכון לשנת 2006 בעיר מספר התושבים שהיו בה בראשית שנות ה-70 (שהוא מספר התושבים שהיה בעיר בשנות ה-20 של המאה ה-20).
נתוני האוכלוסין על פי משרד הסטטיסטיקות הלאומי הבריטי
קבוצות אתניות
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, 71.15% מתושבי לונדון רבתי הגדירו עצמם כלבנים, מתוכם 59.79% הגדירו עצמם כלבנים ממוצא בריטי, 3.07% הגדירו עצמם כלבנים ממוצא אירי, ו-8.29% לבנים ממוצא אחר (מרביתם פולנים, יוונים קפריסאים, איטלקים וצרפתים); 12.09% הגדירו עצמם כאסייתים (ממוצא הודי, פקיסטני ובנגלדשי); 10.91% הגדירו עצמם כשחורים (מהם 7% הגדירו עצמם כשחורים ממוצא אפריקאי, 4.79% ממוצא קריבי, ו-0.84% ממוצא אחר); 3.15% הגדירו עצמם ממוצא מעורב; 1.12% ממוצא סיני; 1.58% ממוצא אסייתי אחר (פיליפיני, יפני, קוריאני ווייטנאמי).
21.8% מתושבי לונדון רבתי נולדו מחוץ לשטחי האיחוד האירופי.
סקר שנערך בשנת 2005 קבע כי באזור לונדון רבתי מדברים למעלה מ-300 שפות שונות.
אוכלוסיית לונדון לפי ארץ לידה (מדגם 2001):
דת
על פי מדגם שנערך בשנת 2001, מרבית תושבי לונדון רבתי (58.2%) מגדירים עצמם כנוצרים; 15.8% מגדירים עצמם חסרי דת; 8.2% מגדירים עצמם כמוסלמים; 4.1% הינדים; 2.1% יהודים ו-1.5% סיקים. לאור ההיסטוריה הייתה לונדון עיר נוצרית בעיקרה. כנסיית רבות מצויות ברחבי העיר וכן שלוש קתדרלות פרוטסטנטיות: קתדרלת סנט פול, קתדרלת סאת'ק וקתדרלת פטרוס הקדוש שבמנזר וסטמינסטר. ארמון למבת' שברובע למבת' הוא מקום מגוריו הרשמי של הארכיבישוף מקנטרברי ראש הכנסייה האנגליקנית. כמו כן ממוקמת ברובע וסטמינסטר קתדרלת וסטמינסטר הקתולית. האוכלוסייה המוסלמית של לונדון רבתי מתגוררת בעיקרי ברבעים טאוור האמלטס וניוהאם. המסגדים העיקריים של לונדון רבתי הם מסגד מזרח לונדון שבוייטצ'אפל והמסגד המרכזי של לונדון בריג'נטס פארק. האוכלוסייה ההינדית של לונדון מתגוררת בעיקר בצפון-מערב העיר, ברבעים הארו וברנט בו נמצא מקדש ניסדן - אחד המקדשים ההינדים הגדולים באירופה. האוכלוסייה היהודית של העיר מתרכזת בעיקר באזור סטמפורד היל, סנט ג'ונס ווד, גולדרס גרין ואג'וור שבצפון לונדון.
כלכלה
תל"ג של אזור לונדון הפנימית במיליוני ליש"ט:
תל"ג של אזור לונדון החיצונית:
אלכסורניס
אלכסורניס (שם מדעי: Alexornis) הוא סוג של עוף נכחד מהקבוצה אננטיאורניתס שחי בקרטיקון העליון, לפני 73 מיליון שנה. מאובניו נתגלו בבאחה קליפורניה, מקסיקו. שמו ניתן לו על שם החוקר אלכסנדר וטמור (מילולית "Alex" - אלכסנדר וטמור, "Ornis" - עוף, העוף של אלכסנדר).
האלכסורניס הוא עוף קדום בעל שיניים שהיה בגודל של דרור, ממנו נמצאו עצמות כתף, כנפיים ורגליים, אך ללא גולגולת. רוב עופות הקרטיקון היו עופות ימיים למעט האלכסורניס והגוביפטריקס (Gobipteryx).
תחילה נחשב האלכסורניס לדמוי עוף מודרני, שהיה קשור לכחלאים או לנקראים, אך מבנה עצמות השכם דמה לעופות קרטיקוניים, והוא סווג מחדש.
האלכסורניס חי ביבשה, בסוף הקרטיקון, וככל הנראה היה אוכל חרקים או אוכל כל.
בתרבות
האלכסורניס מופיע בסרט מבית ה-BBC, "ללכת בין דינוזאורים", בתור העוף אלכס, המקביל הקרטיקוני לעורב מההווה. אלכס הוא דמות המספר בסרט ושם רוכב על גבו של פכירינוזאורוס. עלילת הסרט מתוארת בקנדה של הקרטיקון, אף שהאלכסורניס נמצא בחפירות במקסיקו ולכן ניתן לו מבטא מקסיקני. יוצרי הסדרה יצרו את מראהו על פי מיני עופות דומים מתקופתו.
פיגאל (רובע בפריז)
פיגאל (בצרפתית: Quartier Pigalle) הוא רובע בפריז, סביב כיכר פיגאל בין הרובע התשיעי של פריז לרובע השמונה עשר של פריז. הרובע קרוי על שם הכיכר, הקרויה על שמו הפסל ז'אן-בטיסט פיגאל (1714–1785; Jean-Baptiste Pigalle).
הרובע הוא מרכז לזנות, מופעי חשפנות, חנויות מין ותיירות מין. מועדון הלילה מולן רוז' ממוקם ברובע פיגאל. הרחוב הראשי של הרובע הוא שדרות קלישי במרכזן ניצב מוזיאון הארוטיקה. עם זאת, החלקים הדרומיים של הרובע, מדרום לכיכר נחשבים מהוגנים יותר והמאפיין שלהם הוא ריכוז בתי מסחר רבים לכלי נגינה, רובם כלי מסורתיים כגיטרה, אקורדיון ותופים שונים.
1930 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1930.
נחל דן
נַחַל דָּן (בערבית: נַהְר דַאנִי) הוא הגדול במקורות הירדן. הנחל זורם מעין דן בשמורת טבע תל דן ובהמשך מתאחד עם נחל חרמון ונחל שניר היוצרים ביחד את נהר הירדן.
עין דן
עֵין דָּן, מקורו העיקרי של נחל דן, (בערבית: עין אל לידאני) הוא מעיין ענק בתחום שמורת טבע תל דן, הנובע במאות נקודות על פני שטח של 30X40 מ' לערך, ברום של כ-190 מ' מעל פני הים. עין דן שופע 8 מ"ק מים לשנייה, וזאת ברמה גבוהה מאוד של קביעוּת ועקביוּת. בכך הוא מספק בממוצע שנתי כחצי מכל מימי הירדן המאוחד. עין דן הוא המעיין בעל השפיעה הגדולה ביותר במזרח התיכון. התנודות בכמות-המים של הדן בין חודש השיא לחודש השפל, ובין שנה גשומה לשנה שחונה – קטנות מאוד. מכאן שבקיץ ובסתיו, ובמיוחד אחרי שנת בצורת, כאשר פוחתים מאוד מימיהם של שאר מקורות הירדן, תורם הדן את רוב מימיו של הירדן. ואילו בימי שיטפון בחורף, אחרי שבוע של גשם חזק, גואה החצבני מאוד, וחלקם היחסי של מי הדן בירדן קטן.
נוסף לכך, נובעים מימיו של נחל דן גם ממעיינות נוספים בסמוך למעיין העיקרי שזכו לשם נפרד: עין לֶשֶׁם או "מעיינות התל" (בערבית: עין תל אל קאדי). מעיינות אלה בוקעים במרחק של כ-150 מ' מעין דן, וברום של כ-10 מ' גבוה יותר. העובדה שמקור שני מעיינות אלה באותו אוגר מוכחת לא רק מהדמיון בהרכב המים ובטמפרטורה שלהם, אלא גם באירוע חריג: ב-20 באפריל 1995 נעכרו פתאום מי עין-דן, ככל הנראה בעקבות התמוטטות של אדמה שארעה בחללים התת-קרקעיים שהמים זורמים בהם מהחרמון לעבר המעיין. באותו זמן נעכרו גם מי עין לשם באותה מידה בדיוק. עין לשם מספק פחות מעשירית ממי הדן, והשינויים בשפיעתו גדולים יותר, אולם אין מדידות מפורטות שלו.
מעיינות דן, יחד עם עין בניאס, מהווים בית גידול לתולעת השטוחה והאנדמית Dugesia golanica.
הידרוגרפיה
נחל דן הוא מיוחד במינו וחריג ביותר מבחינה הידרוגרפית: הוא חסר אגן ניקוז כלשהו. הוא יוצא מנקודה אחת, עין דן, ובהמשכו איננו מצרף אליו יובלים, כדרכו של נחל רגיל, אלא להפך: מתפצל לפלגים אחדים. חלק מפלגים אלה זורם אל החצבני, אחרים אל הבניאס, ואחרים שבים ומתאחדים וחוזרים להיות נחל דן. קשה לבדוק כיום, אחרי אלפי שנות חקלאות אינטנסיבית ושימוש במי הדן, מהלכו של איזה מן הפלגים האלה הוא טבעי, ואיזה פלגים אינם אלא תעלות השקיה מעשה ידי אדם. הפלגים העיקריים, ממערב למזרח, הם: שניר ("פלדי") צפוני ודרומי, קורן, הגושרים, טל, דן, ליש ("הברווזים") ולֶשֶׁם. מלבד פלגים אלה נלקחים מים רבים מן הדן בצינורות המובילים אל מפעל "הדן המערבי" (או "חצבני-דן"), "הדן המזרחי", והיישובים דן, דפנה ושאר ישוב.
אגן ניקוז
עד לשנת 1970 היה לנחל דן אגן ניקוז זעיר בן 24 קמ"ר. מאז הוטה אגן-ניקוז זה לעבר החצבני, ועתה אין לדן אגן-ניקוז כלל. הטיה זו נועדה לשמור על ניקיון מי הדן בפני זיהום משטח אגן-הניקוז. בכך נמנע זיהום משני סוגים: זיהום במי-שיטפונות בעקבות גשם חזק, שהיה גורם בעבר מדי-פעם להעכרה קשה של מי-השתייה שנשאבו מהדן ליישובים הסמוכים, וזיהום אפשרי מדליפה בצינור הנפט הטרנס-ערבי (T.A.P. line) העובר בשטח הניקוז המקורי של הנחל. השטח מנוקז כעת לחצבני, באמצעות "תעלת נוחיילה", ובמהלכה הוקמו מִתְקָנִים שונים לעצירת דליפה אפשרית של נפט.
לורן סימאן
לורן סימאן (בצרפתית: Laurent Ciman; נולד ב-5 באוגוסט 1985 בפארסיאן (Farciennes), בלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן בקבוצת טורונטו ובנבחרת בלגיה.
קריירה
בסוף עונת 2007/8 הוא עבר לקלאב ברוז' ולאחר שלוש עונות בהן שיחק בבורז' ועונת השאלה בקורטרייק, הוא עבר לסטנדרד לייז', ב-2013 הוא הפגין ודרש לעבור קבוצה אולם הוא העביר את החוזה עד 2017.
ב-22 בינואר 2015 חתם לשלוש שנים במונטריאול אימפקט מליגת ה-MLS. ב-12 בדצמבר 2017 חתם סימאן במועדון הכדורגל לוס אנג'לס. ב-28 באוגוסט 2018 חתם לשנתיים בדיז'ון.
סימאן השתתף עם הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007 וב-19 במאי 2010 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 2-1 על. ב-5 ביוני 2016 הבקיע אל שערו הראשון בניצחון 3-2 על.
תארים
סטנדרד לייז'
מליסה פרנקלין
מליסה ג'נט "מיסי" פרנקלין (באנגלית: Melissa Jeanette "Missy" Franklin; נולדה ב-10 במאי 1995) היא שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות מהן 4 זהב (לונדון 2012), אלופת העולם בעלת 16 מדליות, מהן 11 מדליות זהב, מהן 6 מדליות זהב באליפות עולם אחת (ברצלונה 2013) ושיאנית העולם בעבר במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה
פרנקלין נולדה בפסדינה, קליפורניה להורים ממוצא קנדי. היא החלה לשחות בגיל 5, לאחר שהשתתפה במחנה קיץ וראתה בטלוויזיה את תחרויות השחייה באולימפיאדה. "מיד אמרתי לעצמי שאני כל כך רוצה להיות שם".
בגיל 7 עברה עם משפחתה לסנטינל, קולורדו והחלה לשחות במועדון קולורדו סטארס תחת הדרכתו של טוד שמיץ. היא למדה בתיכון הנוצרי רג'יס וזכתה למלגת ספורט ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לשם כך המשיכה לשמור על סטטוס הספורטאית החובבנית וויתרה על הצעות אימוץ כספיות רבות.
2010
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר 2010 זכתה פרנקלין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.01 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה פרנקלין ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אמריקאי חדש של 2:05.10 דקות, לפני בלינדה הוקינג מאוסטרליה (2:06.06 דקות) ושרון ון רוונדאל מהולנד (2:07.78 דקות), במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:46.14 דקות, לפני אוסטרליה (7:47.42 דקות) וסין (7:47.66 דקות). היא קפצה ראשונה וקבעה שיא ארצות הברית בתוצאה של 1:55.06 דקות, התוצאה המהירה במשחה זה באליפות ויכלה לזכות במדליית הזהב, אך לא השתתפה, מאחר שהקריטריון האמריקאי להשתתפות נקבע שנה קודם לכן, ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם נטלי קוגלין, רבקה סוני ודנה ולמר (3:52.36 דקות), לפני סין (3:55.61 דקות) ואוסטרליה (3:57.13 דקות). היא קבעה במשחה החופשי את התוצאה המהירה בתחרות, 52.79 שניות ב"זינוק שליחות". מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:34.47 דקות, אחרי הולנד (3:33.96 דקות) ולפני גרמניה (3:36.05 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה במשחה את התוצאה השנייה בטיבה בתחרות ב"זינוק שליחות" 52.99 שניות. מדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.01 שניות, אחרי אנסטסיה זואבה מרוסיה (27.79 שניות) ואיה טרקאווה מיפן (27.93 שניות).
שיאנית עולם
במסגרת סבב גביע העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערך בברלין, גרמניה ב-22 באוקטובר 2011, קבעה פרנקלין שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.03 דקות. נוסף לכך היא ניצחה את האלופה האולימפית בריטה שטפן במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.09 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב (56.73 שניות). שיא עולם זה הוא הראשון לנשים אשר נשבר מאז החלת האיסור על שימוש בחליפות השחייה.
השחיינית המצטיינת במשחקים האולימפיים
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה, קבעה פרנקלין במשחה ל-100 מטר גב שיא ארצות הברית חדש של 58.85 שניות. במשחקים עצמם, היא זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד והייתה השחיינית המצטיינת במשחקים. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא לאומי חדש של 58.33 שניות, לפני אמילי סיבום מאוסטרליה (58.68 שניות) ואיה טרקאוואה מיפן (58.83 שניות) במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:04.06 דקות, לפני אנסטסיה זואבה מרוסיה (2:05.9 דקות) ובת ארצה אליזבת בייזל (2:06.55 דקות), במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם דנה ולמר, שנון ורילנד ואליסון שמיט בשיא אולימפי חדש של 7:42.92 דקות, לפני אוסטרליה (7:44.41 דקות) וצרפת (7:47.49 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רבקה סוני, דנה ולמר ואליסון שמיט בשיא עולם חדש של 3:52.05 דקות, לפני אוסטרליה (3:54.02 דקות) ויפן (3:55.73 דקות). מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'סיקה הארדי, ליה ניל ואליסון שמיט בשיא אמריקאי חדש של 3:34.24 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:33.15 דקות והולנד (3:33.79 דקות). נוסף לכך, היא הייתה קרובה במאית שנייה אחת בלבד למדליית הארד במשחה ל-200 מטר חופשי כששחתה בתוצאה של 1:55.82 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.64 שניות.
השחיינית המצטיינת באליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכתה פרנקלין ב-6 מדליות זהב והייתה לשחיינית המצטיינת באליפות כולה, הישג שיא לשחיינית באליפות עולם. היא זכתה במדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:54.81 דקות, לפני שיאנית העולם פדריקה פלגריני מאיטליה (1:55.14 דקות) וקמיל מופה מצרפת (1:55.72 דקות), במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.42 שניות, לפני אמילי סיבום (59.06 שניות) ואיה טרקאוואה (59.23 שניות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 2:04.76 דקות, לפני בלינדה הוקינג מאוסטרליה (2:06.80 דקות) והילרי קולדוול מקנדה (2:06.66 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם נטלי קוגלין, שנון ורילנד ומייגן רומנו, שבו נקבע שיא אמריקאי חדש של 3:32.31 דקות, לפני אוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 3:32.43 דקות והולנד (3:35.77 דקות), במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קייטי לדקי, שנון ורילנד וקרלי ביספו בתוצאה של 7:45.14 דקות לפני אוסטרליה (7:47.08 דקות) וצרפת (7:48.43 דקות) ובמשחה השליחות 4x100 מטר מעורב, יחד עם ג'סיקה הארדי, דנה ולמר ומייגן רומנו, בתוצאה של 3:53.23 דקות לפני אוסטרליה (3:55.22 דקות) ורוסיה (3:56.47 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.47 שניות.
2014
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה בשנת 2014 זכתה פרנקלין ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 7:46.40 דקות, מדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:34.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3.57.41 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב (1:00.30 דקות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.87 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.82 דקות. במשחה ל-200 מטר חופשי היא סיימה בשלב המוקדמות במקום רביעי אך שלישית מבין האמריקאיות ורק שתיים עלו לגמר. בגמר ב' היא קבעה שיא אליפות חדש של 1:56.04 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכתה פרנקלין ב-5 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי, ביחד עם ליאה סמית', קייטי מקלפלין וקייטי לדקי בתוצאה של 7:45.37 דקות, לפני איטליה (7:48.41 דקות) וסין (7:49.10 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב (שתי שחייניות ושני שחיינים), ביחד עם ראיין לוכטה, נתן אדריאן וסימון מנואל בשיא עולם חדש של 3:23.05 דקות, לפני הולנד (3:23.10 דקות) וקנדה (3:23.59 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.34 דקות, אחרי אמילי סיבום (2:05.81 דקות) ולפני קטינקה הוסו (2:06.84 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.49 דקות, אחרי קייטי לדקי (1:55.16 דקות) ופדריקה פלגריני (1:55.32 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:34.61 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:31.48 דקות והולנד (3:33.67 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.40 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.00 שניות.
שיאים אישיים
(מעודכן ל-26 ביולי 2019)
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
מוזיאון מטרופוליטן של האמנות ההיסטורית (באנגלית: Metropolitan Museum Of History Art) המכונה בפשטות "המט" (באנגלית: The Met), הוא מוזיאון האמנות הגדול בעולם, ואחד המוזיאונים הגדולים והחשובים בעולם. בכל שנה מבקרים בו כ-7 מיליון אנשים, ויש בו אוסף עצום של חפצי אמנות ועתיקות, המכיל כמיליון וחצי יצירות ואובייקטים מכל תקופה בהיסטוריה.
בכל שנה נערכים במוזיאון אירועים גדולים למשל אופרות, מחזות ועוד. המוזיאון ידוע בשל כך שנערך בו טקס גדול ששמו המט גאלה על מנת לגייס כספים למוזיאון.