cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דילן תומאס
עבודתו
תומאס נחשב לרומנטיקן בצורת כתיבתו, כשהוא בוחר להתעסק ביצירותיו בחומרים אישיים יותר, ברגשות ובתחושות, זאת בניגוד לזרם המוביל באותה תקופה שיצירותיו נגעו בנושאים פוליטיים וחברתיים. צורת ביטוי זו באה לידי ביטוי בשיריו בדימויים הציוריים והעשירים בהם תומאס משתמש. יצירותיו מכילות גם מהפולקלור והמיתולוגיה הוולשית והקלטית.
יצירותיו הידועות ביותר כוללות את "בצל חורש חלב" (Under Milk Wood), תסכית רדיו המביא את סיפורו של כפר ולשי על דייריו המשונים. היצירה נכתבה בהשראת העיירה לוכארן שבה גר תומאס בשנותיו האחרונות. כמו כן ידוע תומאס בשל שירו "Do Not Go Gentle Into That Good Night" ("אל תלך אל הלילה") שאותו כתב לאביו בערוב ימיו ובו הוא מבקש ממנו לא ללכת למותו ללא מאבק ולהמשיך ולהאחז בחיים.
באוטוביוגרפיה "כרוניקות" שיצאה בשנת 2007 מספר בוב דילן ששינה את שם משפחתו מצימרמן לדילן בעקבות דילן תומאס.
אחמד סדיק
חייו לפני המלחמה
אחמד סדיק, או בכינוייו "שארלופ", נולד בשנת 1884 בסילון. לפי מקור אחר, הוא נולד בסלוניקי, יוון. הוא הגיע לסרייבו בשנת 1913, רכש בעיר חברים יהודים רבים ועסק במסחר. לפי המקור הנ"ל, ייתכן שעבר לגור בפזריץ בשנת 1931. לסדיק נולדו שתי בנות – זיינבה (Zejneba) ונאדז'ה (Nadza).
סיפור ההצלה
לפי דבריה של זיינבה, בתו של סדיק, המשפחה ידעה שהוא עוזר ליהודים רבים, אך הוא סיפר להם רק על מקרה אחד.
בתחילת 1942, סדיק היה בתחנת הרכבת בקוניצה (Konice), כשזיהה מכר יהודי – סוכן מסרייבו בשם איזידור פאפו (Isidur Papo), ביחד עם אשתו זינבולה, ושני הילדים – ברצו ומיקו. הוא שאל את איזידור לאן הם נוסעים, ואיזידור השיב – "לסרייבו, הביתה". סדיק סיפר לו שבסרייבו כבר אין יהודים מכיוון שכולם נלקחו, ואם יגיעו לשם, מייד יגרשו את כל המשפחה למחנה הריכוז יאסנובאץ (Jasenovac). משפחת פאפו לא ידעה מה לעשות. סדיק אסף אותם לביתו, הסתיר אותם לתקופת מה, עזר להכין להם מסמכים בדויים, והצליח להעביר אותם לתחום של שליטה איטלקית, וכך ניצלו. לאחר פעולת ההצלה, מישהו הלשין על מעשיו של סדיק והוא נאסר על ידי הגרמנים ב-1945. הוא גורש באחד הטרנספורטים האחרונים למחנה יאסנובאץ, יחד עם עוד כ־800 אנשים, שם הוצא להורג באשמת סיוע ליהודים. כל האנשים האחרים מאותו טרנספורט נהרגו גם כן. מקום קבורתו של סדיק לא נודע. שמו של אחמד סדיק מונצח על מצבת ענק שהוקמה בסרייבו לזכר קורבנות ולוחמים
לפי מכתבו של יוסף קביליו למרדכי פלדיאל מ"יד ושם", איזידור וזינבולה פאפו ושני ילדיהם עלו לארץ. איזידור, זינבולה וברצו נפטרו, ובזמנו, מיקו חי באוסטרליה.
קבלת התואר "חסיד אומות העולם"
תואר חסיד אומות העולם של סדיק הוענק ב־29 בינואר 1984 לבתו זיינבה הרדגה סוסיץ' (Zejneba Hardaga Susic) ולבעלה מוסטפא הרדגה (mustafa Hardaga), וכן לאחיו של מוסטפא – איזט הרדגה (Izet Hardaga), ולאשתו בכריה הרדגה (Bachriya Hardaga), על סיועם למשפחות יהודיות בזמן השואה. ב-16 ביוני 1985 הגיעה זיינבה הרדגה לטקס ב"יד ושם" ובו נטעה עץ בשדרת חסידי אומות העולם בשמה ועל שם בעלה מוסטפא הרדגה ואביה אחמד סדיק. הם היו מן המוסלמים הראשונים לקבל תואר זה.
ה' בתשרי
בר מצווה
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בה' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה. אם ראש השנה חל בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו. אם ראש השנה חל ביום חמישי בשנת בר המצווה, תיפול שבת בר המצווה ביום כיפור, ואז דוחים את הקריאה בתורה לסוכות.
אולגה קולינה
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אולגה קולינה נולדה בשנת 1911. היא התגוררה בעיירה רדשקוביצ'י שבמחוז וילנו בפולין (היום מחוז מינסק, בבלארוס), יחד עם חמשת ילדיה הצעירים. בנובמבר 1942, בעת שהלכה לבאר כדי לשאוב מים, אולגה פגשה ילד רזה ומלוכלך כבן 9, שהציג את עצמו בשם בדוי. הילד, בוריס לויטן, ברח מגטו מינסק עם אימו לאחר שנפצע באקציה שבה נספה אחיו. אף על פי שאולגה הבינה מיד שמדובר בילד יהודי וידעה מהן הסכנות הנשקפות לה ולבני משפחתה ממתן סיוע לילד כזה, הציעה להסתירו בביתה. חרף הסיכון והמצב הכלכלי הקשה של משפחתה, אולגה דאגה לבוריס וטיפלה בו. על פי עדותו של בוריס היא תפקדה כאמו לכל דבר ועשתה כמיטב יכולתה לסייע לו.
אולגה עצמה העידה כי היא התייחסה אליו כאל בנה השישי. בפני השכנים, הוצג בוריס כאחיין של אולגה שהגיע מכפר קרוב. אף כי קרוב לוודאי שהשכנים ושחמשת ילדי המשפחה הבינו שמדובר ביהודי, הם בחרו להתייחס אליו כבן המשפחה וסייעו לו. מדי פעם הגיעו לכפר גרמנים שחיפשו יהודים מסתתרים, אולם אולגה החביאה את בוריס בהתמדה, וגם כך תרמה להצלתו.
לאחר המלחמה
בתום המלחמה, בוריס לויטן המשיך להתגורר בבית משפחתה של קולינה עד סיום לימודיו בבית הספר, בשנת 1951. המשפחה ובוריס המשיכו לשמור על קשר קרוב וחם לאורך השנים. גם לאחר שבוריס עלה לישראל, הוא הגיע לבקר אותם בעיירה רדשקוביצ'י מספר פעמים.
הכרה והנצחה
אולגה קולינה הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם ב-25 בדצמבר 1995.
פרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
• † מציין שהסרט זכה באותה שנה גם בפרס אוסקר לעיצוב הפקה הטוב ביותר.
• ‡ מציין שהסרט זכה בשנה אחרת בפרס אוסקר לעיצוב הפקה הטוב ביותר.
שנות ה-1960
עיצוב ההפקה הבריטי הטוב ביותר – שחור לבן
1964: דוקטור סטריינג'לאב – קן אדם
עיצוב ההפקה הבריטי הטוב ביותר – צבע
1964: בקט – ג'ון בריאן
1965: תיק איפקרס – קן אדם
1966: המרגל שחזר מן הכפור – טמבי לרסן
1966: המקס הכחול – וילפריד שינגלטון
1967: אדם לכל עת – ג'ון בוקס
עיצוב ההפקה הטוב ביותר (ועיצוב אמנותי) 1968: 2001: אודיסיאה בחלל – ארנסט ארצ'ר, הארי לאנג, ואנטוני מסטרס
''' 1969: הו, איזו מלחמה נחמדה – דונלד מ. אשטון'''
שנות ה-1970
1970: ווטרלו – מריו גרבוליה
1971: מוות בוונציה – פרדיננדו סקרפיוטי
1972: קברט – Rolf Zehetbauer †
1973: The Hireling – נטשה קרול
1974: גטסבי הגדול – ג'ון בוקס
1975: רולרבול – ג'ון בוקס
1976: באגסי מלון – ג'פרי קירקלנד
1977: קזנובה של פליני – דנילו דונטי ופדריקו פליני
1979: הנוסע השמיני – מייקל סיימור
שנות ה-1980
1980: איש הפיל – סטיוארט קרייג
1981: שודדי התיבה האבודה – נורמן ריינולדס †
1983: לה טרוויאטה – ג'אני קוארנטה ופרנקו זפירלי
1984: דמעות של שתיקה – רוי ווקר
1986: זיכרונות אהבה מפירנצה – ריאן אקלנד-סנו וג'אני קווארנטה †
1987: ימי הרדיו – סנטו לוקסטו
1988: Tucker: The Man and His Dream – דין טאבולריס
1989: הרפתקאות הברון מינכהאוזן – דנטה פרטי
שנות ה-1990
1990: דיק טרייסי – ריצ'רד סילברט †
1991: המספריים של אדוארד – בו ולץ'
1992: רק לרקוד – קתרין מרטין
1993: הפסנתר – אנדרו מקאלפין
1994: ראיון עם הערפד – דנטה פרטי
1995: אפולו 13 – מייקל קורנבלית'
1996: ריצ'רד השלישי – טוני בורו
1997: רומיאו וג'ולייט – קתרין מרטין
1998: המופע של טרומן – דניס גסנר
1999: סליפי הולו – ריק היינריקס ↑
שנות ה-2000
2000: גלדיאטור – ארתור מקס
2001: אמלי – אלין בונטו
2002: הדרך לפרדישן – דניס גסנר
2003: אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם – ויליאם סנדל
2004: הטייס – דנטה פרטי †
2005: הארי פוטר וגביע האש – סטיוארט קרייג
2006: הילדים של מחר – ג'ים קליי, ג'ופרי קירקלנד, וג'ניפר ויליאמס
2007: כפרה – שרה גרינווד וקייטי ספנסר
2008: הסיפור המופלא של בנג'מין באטן – דונלד גרהם בורט וויקטור ג' זולפו †
2009: אווטאר – ריק קרטר, רוברט סטרומברג, וקים סינקלר †
שנות ה-2010
2010: התחלה – גאי הנדריקס דיאס, לארי דיאס, ודאג מוואט
2011: הוגו – דנטה פרטי, פרנצ'סקה לו סקיאבו †
2012: עלובי החיים – איב סטיוארט ואנה לינץ'-רובינסון
2013: גטסבי הגדול – קתרין מרטין, בוורלי דאן †
2014: מלון גרנד בודפשט – אדם סטוקהאוזן, אנה פינוק †
2015: מקס הזועם: כביש הזעם – קולין גיבסון וליסה תומפסון †
2016: חיות הפלא והיכן למצוא אותן – סטיוארט קרייג ואנה פינוק
2017: צורת המים – פול דנהם אוסטרברי, ג'ף מלווין, שיין ויו †
2018: המועדפת – פיונה קרומבי ואליס פלטון
2019: 1917 – דניס גסנר ולי סנדאלס
רפאל בניטס
בניטס הוא המאמן היחיד בהיסטוריה שזכה בליגת האלופות, גביע אופ"א, הסופרקאפ האירופי וגביע העולם למועדונים.
קריירה כשחקן
בניטס שיחק בקבוצות המשניות של ריאל מדריד, דוגמת האוניברסיטה הטכנית של מדריד, Real Madrid C וריאל מדריד קסטיליה, בהן שיחק בליגה הספרדית השנייה, השלישית והרביעית.
בשנת 1979 זומן בניטס לשחק במשחקי U-19 לנוער בספרד במשחקי הסטודנטים העולמיים במקסיקו סיטי, בניטס כבש שער במשחק הפתיחה מול קובה. במשחק השני נגד קנדה, נפצע בניטס בצורה קשה, פציעה אשר השביתה אותו לתקופה של למעלה משנה והפכה את סיכוייו להפוך לשחקן מוביל לקלושים. בשנת 1981 הצטרף בניטס ל-AD Parla מהליגה הספרדית הרביעית. בשנת 1985 הוא חתם בלינארס בה שימש כשחקן/מאמן. פציעות נוספות גרמו לו להחמיץ כמעט את כל עונת 1985/1986 ובשל כך פרש ממשחק פעיל בגיל 26 בלבד.
קריירה כמאמן
בשנת 1986, בגיל 26, חזר בניטס לריאל מדריד והצטרף לצוות האימון של המועדון. בתחילת עונת 1986/1987 מונה למאמנה של ריאל מדריד קסטיליה. עם קבוצה זו הוא זכה בשלושה תארים ליגתיים ב-1987, 1989 וב-1990. במחצית עונת 1990/1991 הוא ירש את חוסה אנטוניו קמאצ'ו כמאמנה של ריאל מדריד עד גיל 19. עם הקבוצה הוא זכה בגביע ספרד עד גיל 19 ב-1991 וב-1993, כשהוא מנצח את ברצלונה בשני הגמרים. בשנת 1993 השלימה הקבוצה דאבל כאשר זכתה גם בליגה עד גיל 19.
בפתיחת עונת 1995/1996 מונה לראשונה לאמן קבוצת בוגרים כשמונה למאמנה של ריאל ואיאדוליד מלה ליגה, אך פוטר לאחר שניצח שני משחקים ב-23 משחקים בלבד כשקבוצה נמצאת עמוק המקום האחרון.
במהלך עונת 1996/1997 מונה למאמנה של אוססונה מהליגה הספרדית השנייה אך גם משם פוטר לאחר שניצח משחק אחד בתשעה מחזורים. בהמשך 1997 חתם באקסטרמדורה, גם היא מליגת המשנה, והפעם סיים במקום השני בטבלה ועליית ליגה והפעם הוביל אותם לעלייה ללה ליגה וסיים מקום שני בטבלה. אקסטרמדורה שרדה רק עונה אחת בלה ליגה ונשרה שוב לליגת המשנה.
וסט ברומיץ' אלביון
מועדון כדורגל וסט ברומיץ' אלביון (באנגלית: West Bromwich Albion Football Club) הוא מועדון הכדורגל הבכיר של העיר וסט ברומיץ', שהיא פרוור של העיר ברמינגהאם במרכז אנגליה. בשנת 1888 נמנה המועדון עם אחד מתריסר מייסדי הפוטבול ליג.
היסטוריה
וסט ברומיץ אלביון היה אחת מ-12 המועדונים שהקימו את הפוטבול ליג, הליגה המקצוענית הראשונה בעולם. בעונת 1919/1920 זכתה הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה. בעונת 1924/1925 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה אחרי האדרספילד טאון. בעונת 1953/1954 זכתה הקבוצה בגביע ה-FA וסיימה במקום השני בליגה.
בעונת 2004/2005 הקבוצה התמקמה במקום האחרון בחג המולד, ומאז הקבוצה השתפרה ונשארה בליגה במחזור האחרון. עונה לאחר מכן הקבוצה ירדה במחזור האחרון כשהיא חייבת ניצחון ובסופה הפסידה. בעונת 2007/2008 חזרה לפרמייר ליג לאחר שתי שנות היעדרות ובעונת 2008/2009 הקבוצה ירדה לאחר שסיימה במקום האחרון. בעונת 2009/2010 הקבוצה חזרה לפרמייר ליג. בעונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לצ'מפיונשיפ לאחר שסיימה במקום האחרון. בעונת 2018/19 הפסידה הקבוצה לאסטון וילה בחצי גמר פלייאוף העלייה ונותרה עונה נוספת בצ'מפיונשיפ.
בסיום עונת 2019/2020 שבה הקבוצה לפרמייר ליג תחת הדרכתו של סלאבן ביליץ' הקרואטי.
סגל שחקנים
(קפטן שני)
(קפטן)
רפאל בניטס
קריירה כמאמן
בשנת 2000, מונה למאמנה של טנריפה וגם איתה הצליח לעלות ללה ליגה, בפעם השנייה בקריירה כשסיים במקום השלישי בליגת המשנה.
ולנסיה
בשנת 2001 מונה בניטס למאמן ולנסיה.
בניטס זכה במהירות לתמיכת האוהדים מכיוון שדגל בטקטיקה התקפית והקבוצה כבשה שערים רבים. בעונת 2003/2004, טקטיקות אלו הובילו את ולנסיה ובניטס לתואר האליפות הראשון שלה בלה ליגה מזה 31 שנה, כשזכתה בהפרש של שש נקודות על פני ברצלונה שסיימה כסגניתה. בניטס גם השתתף לראשונה בקריירה עם הקבוצה בעונת 2002/2003 בליגת האלופות, ולנסיה הודחה בשלב רבע הגמר על ידי אינטר מילאנו.
ב-2004 זכתה ולנסיה תחת הדרכתו של בניטס בגביע אופ"א כשניצחה במשחק הגמר 0–2 את אולימפיק מרסיי. אף על פי שהוביל את הקבוצה להישגים אלו, חילוקי דעות עם הנהלת המועדון הובילו אותו להתפטר ב-1 ביוני 2004.
ליברפול
ב-16 ביוני 2004 מונה בניטס למאמנה של ליברפול, והיה לספרדי הראשון שמאמן קבוצה בפרמייר ליג.
בליגת האלופות, בעונת 2004/2005 ליברפול החלה בצורה לא מרשימה והייתה רחוקה מספר דקות מהדחה על ידי גראצר א.ק. בשלב הפלייאוף. וגם לאחר מכן, בשלב הבתים, רק שער בדקות האחרונות של סטיבן ג'רארד נגד אולימפיאקוס העניק לקבוצה כרטיס לשלב שמינית הגמר. לאחר שהדיחה את באייר לברקוזן בשמינית הגמר ואת יובנטוס ברבע הגמר, הוגרלה הקבוצה לשחק מול צ'לסי בחצי הגמר אותה ניצחה 0–1 בסיכום שני המשחקים והעפילה לגמר מול מילאן. בגמר שנערך באיסטנבול, נקלעה ליברפול לפיגור 3–0 במחצית, והשוותה את התוצאה ל -3–3 תוך שש דקות בלבד, ובסופו של דבר ניצחה 3–2 בפנדלים בעזרת השוער יז'י דודק באחד הגמרים הגדולים והזכורים ביותר בתולדות המפעל. בתוך כך, הפך בניטס למאמן השלישי בהיסטוריה (אחרי בוב פייזלי וז'וזה מוריניו) שזוכה בגביע אופ"א ובליגת האלופות בעונות רצופות, ומאמן ליברפול השני (אחרי ג'ו פייגן) לזכות אי פעם בליגת האלופות / גביע אופ"א בעונתו הראשונה בתפקיד.
ליברפול סיימה שלישית בליגה בעונת 2005/2006, והפסידה את המקום השני בנקודה אחת. הקבוצה זכתה גם בגביע האנגלי כשהיא מנצחת את מנצ'סטר יונייטד וגם את צ'לסי, בדרך לגמר מול וסטהאם יונייטד אותה ניצחה בבעיטות עונשין.
בינואר 2007 הפסידה ליברפול תחת בניטס פעמיים בארבעה ימים לארסנל בשתי תחרויות הגביע המקומי, כולל תבוסה 6–3 בגביע הליגה שהייתה התבוסה הביתית הגבוהה ביותר של ליברפול מאז 1913.
על אף שמועות רבות בנוגע למתיחות בין הספרדי לבעלי הקבוצה, פתיחת עונת 2008/2009 הייתה מרשימה מאוד והקבוצה סיימה את 2008 במקום הראשון לראשונה מאז 1996. עם זאת, התוצאות הגרועות של ליברפול בשנה החדשה הובילו להתמקדות חדה יותר בבניטס, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני בלבד. אף על פי כן, ב-18 במרץ 2009, זמן קצר לאחר שרשם ניצחון 4–0 על ריאל מדריד וניצחון 4–1 על מנצ'סטר יונייטד, חתם בניטס על חוזה חדש לחמש שנים במועדון.
בניטס עזב את המועדון "בהסכמה הדדית" ב -3 ביוני 2010. התקשורת שיערה שזה בגלל שהקבוצה סיימה במקום השביעי בפרמייר ליג, מודחת מליגת האלופות, והשיגה תוצאות גרועות. זמן קצר לאחר עזיבתו את המועדון, תרם בניטס 96,000 ליש"ט לקבוצת תמיכה התומכת במשפחות הרוגי אסון הילסברו.
אינטר מילאנו
ב-10 ביוני 2010, שבוע בלבד לאחר שעזב את ליברפול, חתם בניטס לשנתיים באינטר מילאנו מהסרייה א'.
ב-21 באוגוסט 2010, זכה בניטס בגביע הראשון שלו כמאמן הקבוצה כשזכה עמה בסופר קאפ האיטלקי, לאחר ניצחון 3–1 על רומא. בדצמבר 2010, אינטר צנחה למקום השישי בליגה כשהיא רחוקה 13 נקודות מהפסגה. למרות הביקורת, בניטס הדריך את אינטר לזכייה בגביע העולם למועדונים בדצמבר 2010. ב-23 בדצמבר, חמישה ימים בלבד לאחר הזכייה בתואר, פוטר בניטס על ידי אינטר מילאנו.
צ'לסי
התוצאות של בניטס כמאמן צ'לסי היו מעורבות, ובשלב מסוים צ'לסי מצאה את עצמה 16 נקודות מהמוליכה מנצ'סטר יונייטד. רק סמוך לסיום העונה הבטיחה צ'לסי את מקומה בארבעת הראשונות והשתתפות בליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בנוסף, הקבוצה הגיעה עד לחצי גמר גביע ה-FA בו הפסידה למנצ'סטר סיטי, והעפילה לגמר הליגה האירופית. בגמר שיחקה צ'לסי נגד בנפיקה ליסבון ב-15 במאי, צ'לסי ניצחה 1–2. תואר זה הפך את בניטס למאמן השני אחרי ג'ובאני טרפטוני שזוכה בגביע אופ"א / ליגה אירופית עם שתי קבוצות שונות, וצ'לסי הפכה למועדון הרביעי הכללי והראשון האנגלי שזכה בכל שלושת הגביעים הגדולים באירופה (כולל גביע מחזיקות). במאי 2013 עזב בניטס את צ'לסי.
נאפולי
ב-27 במאי 2013 פורסם כי בניטס חתם בנאפולי מהסרייה א' בחוזה לשנתיים.
בעונתו הראשונה בתפקיד, בניטס הצעיד את המועדון לזכייה בקופה איטליה כשהוא מנצח את פיורנטינה 3–1 במשחק הגמר. בניטס הודח עם הקבוצה בשמינית גמר הליגה האירופית על ידי פורטו, ובליגה, סיימה הקבוצה במקום השלישי והעפילה לליגת האלופות לעונת 2014/2015 אך הקבוצה הודחה בשלב הפלייאוף על ידי אתלטיק בילבאו.
בניטס הודיע ​​כי יתפטר מתום עונת 2014/2015. המשחק האחרון שלו היה הפסד 2–4 ללאציו, שתפסה את המקום האחרון בליגת האלופות על חשבון נאפולי.
ריאל מדריד
ב-3 ביוני 2015 מונה בניטס למאמנה של ריאל מדריד, וחתם על חוזה לשלוש שנים.
ריאל מדריד נותרה ללא הפסד בליגה עד להפסד 3–2 לסביליה במחזור ה-11 על העונה. ב-4 בינואר 2016 הסתיים חוזהו של בניטס בעקבות טענות לאי פופולריות בקרב האוהדים, מורת רוח מהשחקנים וכישלון להשיג תוצאות טובות נגד קבוצות בכירות. כשפוטר, ריאל הייתה שלישית בליגה, ארבע נקודות אחרי המוליכה אתלטיקו מדריד ושתי נקודות אחרי היריבה המושבעת, ברצלונה.
ניוקאסל יוניטד
חודשיים לאחר שפוטר מריאל מדריד, ב-11 במרץ 2016 מונה למאמנה של ניוקאסל יונייטד. בניטס חתם על חוזה של 3 שנים בקבוצה.
ניוקאסל סיימה את העונה בריצה של שישה משחקים ללא הפסד כולל תוצאות תיקו מול ליברפול ומנצ'סטר סיטי וניצחון 1–5 על טוטנהאם הוטספר במחזור הסיום של העונה, אף על פי כן, הקבוצה ירדה לצ'מפיונשיפ וסנדרלנד, יריבתה המושבעת, נשארה בפרמייר ליג על חשבונה. ב-25 במאי 2016 הודיע בניטס כי יישאר במועדון על אף ירידת הליגה.
במאי 2017 זכתה ניוקאסל באליפות הצ'מפיונשיפ לעונת 2016/2017 וחזרה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת בלבד.
אף על פי שהקבוצה סיימה במקום ה-14 בליגה ונשארה עונה נוספת בפרמייר ליג, ב-24 ביוני 2019 הודיעה ניוקאסל כי בניטס יפטור מתפקידו כמאמן עם תום חוזהו, והוא עזב את המועדון ב-30 ביוני.
דליאן ייפאנג
ב-2 ביולי 2019 בניטס מונה למאמנה של דליאן ייפאנג מליגת העל הסינית. ב-23 בינואר 2021 עזב את המועדון והסביר את עזיבתו מחשש שלו ושל משפחתו מהתפרצות נגיף הקורונה.
אברטון
ב-30 ביולי 2021 חזר בניטס לפרמייר ליג וחתם על חוזה לשלוש שנים באברטון, והפך למאמן השני שמאמן גם את אברטון וגם את יריבתה העירונית ליברפול. הוא פוטר מתפקידו בינואר 2022 לאחר שהקבוצה רשמה 9 הפסדים ב-13 משחקים.
סלטה ויגו
ב-23 ביוני 2023 מונה למאמן סלטה ויגו בחוזה לשלוש שנים.
חיים אישיים
אביו של בניטס, פרנסיסקו, עבד כמלונאי. אמו היא רוסאריו מודס. רוסאריו הייתה אוהדת של ריאל מדריד, בעוד שאביו אהד את אתלטיקו מדריד. פרנסיסקו נפטר בדצמבר 2005 בזמן שבניטס שהה ביפן באליפות העולם למועדונים.
רפאל בניטס התחתן עם מריה מונטסראט בשנת 1998. יש להם שתי בנות, קלאודיה, שנולדה במדריד בשנת 1999, ואגאטה שנולדה בוולנסיה בשנת 2002. בניטס דובר ספרדית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
פלזן
פלזן (בצ'כית: Plzeň, בגרמנית: Pilsen) היא העיר הרביעית בגודלה בצ'כיה, השוכנת במערב בוהמיה. העיר משמשת כבירת מחוז פלזן. מקומה של העיר כ-90 ק"מ ממערב לבירה פראג במפגש ארבעה נהרות (רדבוזה, מז'ה, אוהלאבה, ואוסלאבה) היוצרים יחד את נהר ברונקה. שמעה של פלזן יצא למרחוק בזכות הבירה המיוצרת במקום ונושאת את שם העיר.
היסטוריה
בין השנים 1599-1600 הייתה העיר למקום מושבו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1618, בתקופת מלחמת שלושים השנים, נכבשה העיר בקרב פלזן ולא נכבשה מחדש בידי כוחות האימפריה עד לשנת 1621. בשנים 1637 ו-1648 הטילו השוודים מצור על העיר, אך לא כבשוה.
בשלהי המאה ה-17 החלה הבנייה בעיר להיות מושפעת מאדריכלות הבארוק. מאז שנת 1989 נעשות במרכז העיר עבודות שימור למבנים היסטוריים.
בשנת 1892 נבנה בעיר בית הכנסת ששימש אז את הקהילה היהודית. בית הכנסת בפילזן הוא השלישי בגודלו בעולם.
חינוך וכלכלה
פלזן היא מרכז ללימודים אקדמיים, עסקים וחיי תרבות לחלקה המערבי של בוהמיה. אוניברסיטת מערב בוהמיה בפלזן ידועה במיוחד בזכות תוכניות ללימודי משפטים, הנדסת מכונות ומדעים ישומיים. מאז שנות ה-90 חל גידול בהשקעות זרות בעיר.
העיר פלזן אחראית לכשני שלישים מן התוצר הגולמי של מחוז פלזן, אף שתושביה מהווים רק 29.8% מאוכלוסיית המחוז. התוצר הגולמי השנתי של העיר פלזן הוא כ-7.2 מיליארד דולר, כ-44,000 דולר לאדם, עובדה ההופכת את העיר לאחת הערים המבוססות בכל צ'כיה. יצרן כלי הרכב הנודע סקודה נוסד בפלזן בשנת 1859 והפך למרכז הנדסי מוביל באזור אוסטרו-הונגריה וצ'כוסלובקיה. בתקופת השלטון הקומוניסטי יועדה רוב תוצרתו של המפעל לגוש המזרחי, אולם לאחר מהפכת הקטיפה והתמוטטות הגוש הסובייטי נקלע המפעל לקשיים כלכליים. לאחר מאמצי שיקום פוצל התאגיד לשני תאגידים נפרדים, האחד עוסק בייצור כלי רכב מסוגים שונים ואילו השני בייצור טורבינות להפקת חשמל.
בפלזן פועלת מבשלת הבירה הגדולה ביותר בצ'כיה בשם Pilsner Urquell המייצרת את בירה פילזנר וכן המזקקה הגדולה בצ'כיה, בשם Stock.
שארלוט הורנטס
שארלוט הורנטס (אנגלית: Charlotte Hornets) היא קבוצת כדורסל מהעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ספקטרום סנטר.
מועדון ההורנטס הוקם בשארלוט שבקרוליינה הצפונית בעונת, ובעונת עבר לעיר ניו אורלינס כ"ניו אורלינס הורנטס". בעונת נוסדה קבוצת NBA חדשה בשארלוט בשם "שארלוט בובקאטס", שבעונת  חזרה להיקרא "שארלוט הורנטס" לאחר שהקבוצה מניו אורלינס החליפה את שמה ל"ניו אורלינס פליקנס". המאזנים והסטטיסטיקות של המועדון בעונות –  הוחזרו באופן רשמי לשארלוט הורנטס, שמחזיקה גם במאזני העונות מאז 2004, בהן נקראה בובקאטס.
1985–1988: הקמת ההורנטס
בשנת 1985 הודיעה ליגת ה-NBA, שמנתה 23 קבוצות, על כוונתה להרחיב את הליגה ב-4 קבוצות נוספות עד עונת. ג'ורג' שין, יזם מקומי, הרכיב קבוצה של אנשי עסקים מקרוליינה הצפונית שהתמודדה במכרז על הקמת קבוצת NBA בשארלוט, אשר הייתה ידועה כחממת כדורסל מכללות. ארבע קבוצות המכללות הגדולות של קרוליינה הצפונית – אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, אוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת וייק פורסט ואוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית – החזיקו בבסיס אוהדים רחב ונאמן, מה שעודד את ליגת ה-NBA לצרף קבוצה מהאזור. כמו כן הייתה שארלוט אחת הערים המתפתחות בארצות הברית בתקופה זו, והיא אירחה בעבר את קבוצת קרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA (בשנים 1969-1974). יתרון נוסף שהחזיק שין היה אולם השארלוט קולוסיאום המפואר שהיה בתהליך בנייה והכיל כ-24,000 מושבים – יותר מכל אולם כדורסל שאירח קבוצת NBA באופן בלעדי.
ב-5 באפריל 1987 אישר קומישינר הליגה דייוויד סטרן הקמת קבוצת NBA בשארלוט, אשר תצטרף לליגה בעונת יחד עם קבוצה ממיאמי, בנוסף לקבוצות מאורלנדו ומיניאפוליס שיוקמו בעונה העוקבת. התכנון המקורי היה לקרוא לקבוצה בשם "שארלוט ספיריט", אך בסופו של דבר נבחר השם "הורנטס" (צרעות) בתחרות הצעת שמות. השם הורנטס הוצע משום שבמהלך מלחמת העצמאות האמריקאית הגנרל הבריטי צ'ארלס קורנווליס כינה את צפון קרוליינה בשם "קן צרעות" בשל ההתנגדות החריפה בה הוא נתקל מצד האמריקנים.
1988–1992: העונות הראשונות
לקראת עונתה הראשונה, 1988/1989, מינה הבעלים ג'ורג' שין את קארל שיר כנשיא ההורנטס וכג'נרל מנג'ר של הקבוצה. שיר ניסה להרכיב סגל ותיק שיוביל קבוצה תחרותית מוקדם ככל האפשר, והציב לעצמו כמטרה להגיע לשלב הפלייאוף תוך חמש שנים מהקמת הקבוצה. הוא מינה את דיק הארטר, ששימש עד אז כעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס, כמאמנה הראשון של ההורנטס. לפני תחילת העונה השתתפו ההורנטס ומיאמי היט בדראפט ההרחבה של שנת 1988, בו בחרו לסירוגין שחקנים מתוך הסגלים של קבוצות קיימות, שקבוצתם בחרה שלא "להגן" עליהם. מבין 11 השחקנים שבחרו בדראפט ההרחבה, שניים בלבד היוו חלק מבסיס הקבוצה בשנותיה הראשונות – דל קרי (שנבחר מקליבלנד) ומאגסי בוגס (מוושינגטון) ששיחקו בשארלוט עד עונת. מלבד בחירות דראפט ההרחבה, ניתנו לשארלוט 3 בחירות בדראפט 1988, אותן ניצלו כדי לבחור את רקס צ'אפמן (בחירה שמינית), טום טולברט (בחירה 34) וג'ף מור (בחירה 58).
משחק הבכורה של ההורנטס התקיים ב-4 בנובמבר 1988, במשחק ביתי מול קליבלנד קאבלירס שהביסה את שארלוט בתוצאה 133:93. ב-23 בדצמבר 1988 ניצחה הקבוצה את שיקגו בולס של מייקל ג'ורדן בתוצאה 103:101, בזכות סל ניצחון בשנייה האחרונה של קורט רמביס. החל מאותו ניצחון על הבולס, מילאו ההורנטס את אולמם הביתי ב-364 משחקים ברציפות, ברצף שנמשך עד נובמבר 1997. לאורך העונה הובילה שארלוט את ליגת ה-NBA בתפוסת הקהל, כפי שהמשיכה לעשות גם ב-7 העונות הבאות.
עונת הבכורה של ההורנטס הסתיימה עם מאזן ניצחונות שלילי של 20:62, המאזן הגרוע בליגה מלבד קבוצת ההרחבה השנייה – מיאמי היט. את ההורנטס הובילו הסמול פורוורדים הוותיקים קלי טריפיוקה ורוברט ריד עם 22.6 ו-14.7 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. שחקנים בולטים נוספים היו הקלעים רקס צ'אפמן (16.9 נקודות) ומחליפו דל קרי (11.9), וכן הסנטר קורט רמביס שהצטרף מהלייקרס ותרם 11.1 נקודות ו-9.4 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה עזב נשיא וג'נרל מנג'ר ההורנטס קארל שיר את הקבוצה, כדי למלא תפקיד דומה בדנוור נאגטס.
בעונת הוחלף המאמן דיק הארטר בעוזרו ג'ין ליטלס. כמו כן צירפה שארלוט את הפאוור פורוורד ארמן גיליאם שהוביל אותה עם 18.8 נקודות למשחק, אך הקבוצה סיימה גם עונה זו במקום האחרון במזרח, עם 19 ניצחונות בלבד. בדראפט 1990 בחרו ההורנטס בבחירה החמישית את הקלע קנדל גיל, שנבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז של העונה. באותה עונה, השלישית בתולדות המועדון, שיפרה הקבוצה את מאזנה בשבעה משחקים (26:56) ואירחה במהלכה את סוף-שבוע האולסטאר של ה-NBA. בסיום העונה פוטר ליטלס מתפקיד המאמן הראשי, ואת מקומו תפס הג'נרל מנג'ר אלן בריסטאו.
בדראפט 1991 זכו ההורנטס בבחירה הראשונה, וניצלו אותה כדי לבחור את הפאוור פורוורד לארי ג'ונסון, שהעמיד בעונתו הראשונה ממוצעים של 19.2 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק וזכה בתואר רוקי העונה. שלד הקבוצה הצעיר – ג'ונסון, גיל (20.5 נקודות), קרי (15.7) וג'וני ניומן (15.3) - הוביל את שארלוט לעונה משופרת של 31 ניצחונות, אך ההורנטס שוב נותרו מחוץ לפלייאוף ה-NBA, בפעם הרביעית ברציפות.
1992–1995: תקופת ג'ונסון ומורנינג
לקראת עונת בחרו ההורנטס בדראפט את הסנטר אלונזו מורנינג בבחירה השנייה של דראפט 1992, לאחר שאקיל אוניל שנבחר ראשון. מורנינג הציג יכולת גבוהה כבר בעונת הרוקי שלו, כשהעמיד ממוצעים של 21.0 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-3.5 חסימות למשחק, ויחד עם לארי ג'ונסון וקנדל גיל הרכיב את אחד הסגלים הצעירים המבטיחים ב-NBA. במהלך העונה נבחר ג'ונסון, שקלע 22.1 נקודות למשחק, להשתתף במשחק האולסטאר, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בכך היה לנציג הראשון של שארלוט במשחק הכוכבים, ולראשון שנבחר לאחת מחמישיות העונה. כמו כן סיים מורנינג שני בהצבעה לתואר רוקי השנה, אחרי אוניל, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. את העונה הסדירה סיימו ההורנטס עם מאזן חיובי 44:38, שהעלה אותם לראשונה למעמד פלייאוף ה-NBA, מהמקום החמישי במזרח. בפלייאוף עצמו התמודדה שארלוט מול המדורגת רביעית בוסטון סלטיקס, וניצחה אותה בתוצאה 3:1 בזכות תצוגת שיא של 33 נקודות מצד מורנינג במשחק הרביעי, שקלע גם את סל הניצחון במשחק. בסיבוב הפלייאוף השני הפסידה שארלוט לניו יורק ניקס המנוסה של פטריק יואינג בתוצאה 4:1.
בסיום העונה סירב מורנינג להצעת חוזה חדש שהגישו לו ההורנטס, והקבוצה שלחה אותו בטרייד למיאמי היט בתמורה לגלן רייס, מאט גייגר וחאליד ריבס.
1995–1998: תקופת גלן רייס
גלן רייס הפך במהרה לכוכב הקבוצה, לצד לארי ג'ונסון, כשהוביל את קלעי שארלוט בעונת עם 21.6 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך הקבוצה ניצחה 41 ממשחקיה ונשארה מחוץ לפלייאוף ה-NBA. בסיום העונה התפטר המאמן בריסטאו מתפקידו, והוחלף בשחקן העבר דייב קאונס.
בפגרת המשחקים שלפני עונת העבירו ההורנטס את ג'ונסון לניו יורק ניקס בתמורה לפאוור פורוורד אנתוני מייסון, ובדראפט 1996 בחרו את קובי בראיינט בבחירה ה-13, ושלחו אותו ללוס אנג'לס לייקרס עבור הסנטר ולאדה דיבאץ'. הודות לעונת שיא של רייס, לצד יכולת טובה של שחקני הפנים דיבאץ' ומייסון, סיימו ההורנטס את העונה עם המאזן הטוב ביותר בתולדות המועדון – 54:28. רייס קלע באותה עונה 26.8 נקודות בממוצע למשחק, שלישי בליגה אחרי מייקל ג'ורדן וקארל מלון, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה. כמו כן זכה רייס בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, בו קלע 26 נקודות, וסיים חמישי בהצבעות לתואר ה-MVP של העונה (אחרי מלון, ג'ורדן, גרנט היל וטים הארדוויי). בפלייאוף ה-NBA, אליו העפילו ההורנטס מהמקום השישי במזרח, הפסידה הקבוצה בסיבוב הראשון לניו יורק ניקס בתוצאה 3:0.
בעונה הבאה,, צירפו ההורנטס את הרכז דייוויד וסלי, אשר החליף בחמישייה הפותחת את מאגסי בוגס שהועבר לגולדן סטייט ווריורס. את העונה סיימו ההורנטס במקום הרביעי במזרח עם מאזן 51:31, והעפילו לשלב השני, לראשונה מאז עונת 1992/1993, לאחר שניצחו את אטלנטה הוקס בתוצאה 3:1. בסיבוב השני התמודדה שארלוט מול שיקגו בולס, שגברה עליה בתוצאה 4:1.
1998–2002: סוף התקופה הראשונה של ההורנטס
לפני תחילתה של עונת המקוצרת, שלחו ההורנטס את כוכב הקבוצה גלן רייס ללוס אנג'לס לייקרס עבור אדי ג'ונס ואלדן קמפבל. במהלך העונה התפטר קאונס מתפקיד המאמן הראשי והחליף אותו עוזר המאמן פול סיילאס. על אף יכולת טובה של ג'ונס וקמפבל, שהובילו את קלעי הקבוצה עם 17.0 ו-15.3 נקודות למשחק, בהתאמה, ניצחה הקבוצה 26 מתוך 50 משחקי העונה הסדירה ונותרה מחוץ לפלייאוף.
בדראפט 1999 לקחו ההורנטס בבחירה השלישית את בארון דייוויס, ששימש בעונת הרוקי כמחליפו של הרכז דייוויד וסלי. ב-12 בינואר 2000 אירע אסון בקבוצה כאשר הקלע המחליף, בובי פילס, מת בתאונת דרכים. כחודש לאחר התאונה, ב-9 בפברואר, העלו ההורנטס את גופיית המשחק של פילס עם המספר 13 לתקרת האולם, כהוקרה על תרומתו לקבוצה. בסיום העונה הסדירה חזרה שארלוט לפלייאוף, לאחר היעדרות של שנה, כשהעמידה מאזן 49:33 ודורגה במקום הרביעי במזרח. בפלייאוף הודחו ההורנטס כבר בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה 76' של אלן אייברסון, בתוצאה 3:1. לאחר שנים בהן ממוצע תפוסת הקהל במשחקי ההורנטס היה מהגבוהים ב-NBA, נרשמה לאורך עונת 1999/2000 ירידה משמעותית בנתון זה לממוצע של 17,874 צופים במשחק, שהציב את הקבוצה במקום ה-11 בליגה.
בעונת צירפה שארלוט את ג'מאל משבורן ופי. ג'יי. בראון שעזרו לקבוצה לסיים את העונה הסדירה במאזן 46:36, אשר הציב אותה במקום השישי באזור המזרחי. בפלייאוף הביסו ההורנטס בתוצאה 3:0 את המדורגת שלישית, מיאמי היט, שהובלה על ידי שחקני ההורנטס לשעבר אלונזו מורנינג, אדי ג'ונס ואנתוני מייסון. בסיבוב השני הפסידה שארלוט למילווקי באקס של ריי אלן וגלן רובינסון, בסיומה של סדרה צמודה שנגררה לשבעה משחקים. למרות הצלחתה היחסית של הקבוצה נרשמה ירידה נוספת בנתוני תפוסת הקהל, שהיו מהנמוכים בליגה.
בעונה העוקבת רשמה הקבוצה העפלה שלישית ברציפות לשלב הפלייאוף, לאחר שרשמה מאזן חיובי 44:38 בעונה הסדירה. בפלייאוף שיחזרו ההורנטס את הישג העונה הקודמת, כאשר ניצחו בסיבוב הראשון את אורלנדו מג'יק אך הפסידו בשלב הבא לניו ג'רזי נטס. באותה עונה, ממוצע הקהל במשחקי ההורנטס ירד לשפל של 11,286 – הממוצע הנמוך בליגה. אחת ההשערות לסיבת מיעוט הקהל הייתה הניכור של תושבי שארלוט כלפי בעלי הקבוצה, ג'ורג' שין, אשר הועמד לדין באשמת אונס בשנת 1997. הבעלים עצמו הפנה אצבע מאשימה כלפי אולם ה"שארלוט קולוסיאום" המיושן ומיעוט תאי הכבוד שהכיל. לקראת סיום העונה אישרה ליגת ה-NBA מעבר של המועדון ההורנטס לניו אורלינס, לואיזיאנה, כבר בעונה הבאה. הבעלים של ההורנטס, כמו גם הנהלת הקבוצה וסגל הקבוצה, נשארו בתפקידם עם מעבר הקבוצה לניו אורלינס, ובהתאם עברה גם היסטוריית הקבוצה (מאזנים, סטטיסטיקות וכו') לקבוצת ניו אורלינס הורנטס החדשה. בשנת 2014, עם החזרת הכינוי "הורנטס" לקבוצת "שארלוט בובקאטס", הוחלט כי ההיסטוריה של המועדון בשנים 1988–2002 תעבור מניו אורלינס פליקנס לשארלוט הורנטס, בעוד הישגי הקבוצה מאז המעבר לניו אורלינס ייחשבו כעברה של ניו אורלינס פליקנס.
2002–2004: הקמת הבובקאטס
כאשר שארלוט הורנטס שינו מיקום ועברו לניו אורלינס בשנת 2002, הבטיחה הנהלת ה-NBA לקברניטי העיר שארלוט כי העיר תקבל קבוצת הרחבה לליגת ה-NBA בעונת. כמה קבוצות ניהול, כולל אחת בהובלתו של כוכב בוסטון סלטיקס לשעבר לארי בירד, הגישו הצעות לזיכיון על המועדון. ב-18 בדצמבר 2002, קבוצת משקיעים ברשות איש העסקים רוברט ג'ונסון זכתה בזיכיון על המועדון, זכייה שאפשרה לו להיות האפרו-אמריקאי הראשון בעל רוב במניות קבוצת ספורט מקצוענית בארצות הברית. הראפר נלי היה שותף נוסף במועדון. אף על פי שנכשלו בהצבעה על בניית אולם חדש בשארלוט, פוליטיקאים מהעיר הוציאו לפועל החלטה על מיסוי המלונות והפנאי בעיר כדי לממן בניית אולם חדש.
בחודש יוני 2003, ניתן לקבוצה החדשה השם בובקאטס (שונר בעברית), על שם בעל החיים המצוי בשתי מדינות קרוליינה. העיר שארלוט, שהייתה כבר ביתם של הקרוליינה פנתרס מליגת ה-NFL, הפכה את שמה הקשור למשפחת החתולים לבחירה טבעית לקבוצת הכדורסל המייצגת את האזור.
2004–2007: ליגת ה-NBA חוזרת לשארלוט
לפני תחילת עונת, מינו הבובקאטס את ברני ביקרסטאף לתפקידי המאמן הראשי והג'נרל מנג'ר של המועדון. בדראפט ההרחבה של שנת 2004, שנערך ב-22 ביוני 2004, בחרו הבובקאטס 19 שחקנים בסך הכול, ביניהם הסמול פורוורד ג'רלד וולאס והסנטר פרימוז ברזץ'. בדראפט 2004 ניצלה שארלוט את הבחירה השנייה כדי לבחור את הסנטר אמקה אוקפור מאוניברסיטת קונטיקט.
בדראפט 2005 בחרו הבובקאטס את ריימונד פלטון (בחירה חמישית) ושון מיי (בחירה 13), שניהם מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית. עם פלטון ומיי, כתוספת לאוקפור ווולאס, קיוו במועדון לבנות בסיס צעיר ויציב להצלחה עתידית. את עונתם השנייה בליגת ה-NBA פתחו הבובקאטס בניצחון בהארכה כפולה על הבוסטון סלטיקס באולמם החדש, שארלוט בובקאטס ארנה. אף על פי ששוב השתרכו מאחור במשך רוב שלבי העונה, הצליחו הבובקאטס לסיים את העונה הסדירה עם ארבעה ניצחונות רצופים שהביאו אותם למאזן של 26:56, שיפור של שמונה ניצחונות מהעונה הקודמת. לאחר העונה, הודיעו הבובקאטס כי אגדת ה-NBA ויליד קרוליינה הצפונית, מייקל ג'ורדן, קנה מיעוט של מניות ניהול במועדון, והפך לבעל המניות השני בגודלו במועדון וראש מחלקת פעולות הכדורסל.
הבובקאטס המשיכו והראו השתפרות מסוימת במהלך עונת, תוך שהם מציגים במהלך חודש פברואר מאזן של 22:33 שעורר תקוות מסוימות להגעה למשחקי הפלייאוף. בהמשך העונה נחלשה הקבוצה ואף סבלה מסדרה של שמונה הפסדים רצופים שדרדר את מאזנם ל-22:41 בתחילת חודש מרץ. בעקבות התדרדרות זו, הודיע מייקל ג'ורדן כי המאמן הראשי ברני ביקרסטאף לא ימשיך לאמן את הקבוצה בעונה הבאה, אך ימשיך ויסיים את העונה הנוכחית. ביקרסטאף סיים את חוזהו בבוקאטס בצורה מרשימה עם 11 ניצחונות ב-19 המשחקים האחרונים של העונה הסדירה, שהביא את הבובקאטס למאזן 33:49 בסיום העונה. בשלוש עונותיו עם הבובקאטס, החזיק ביקרסטאף במאזן של 77 ניצחונות ו-169 הפסדים.
במהלך פגרת שנת 2007 התמקדה הנהלת הבובקאטס במינויים מקצועיים, כשהציבה את רוד היגינס בתפקיד הג'נרל מנג'ר, ומינתה את סם וינסנט לתפקיד מאמן הקבוצה. בדראפט 2007 בחרה שארלוט את ברנדן רייט כבחירה השמינית, ושלחה אותו מיד לגולדן סטייט ווריורס בעסקה שכללה את ג'ייסון ריצ'רדסון שנשלח לשארלוט. הבובקאטס לא הצליחו ליצור תנופה ממהלכי הפגרה וסיימו את עונת במאזן מאכזב של 32:50. הקבוצה, ששרר בה הביטחון כי ניתן לסיים את העונה בהופעת פלייאוף ראשונה, נאלצה להיאבק בשמועות עקשניות כי השחקנים הסתכסכו עם המאמן, שפוטר בסיום עונתו היחידה בשארלוט.
2007–2010: תקופת לארי בראון
ב-29 באפריל 2008, הגיעו הבובקאטס להסכם עם חבר היכל התהילה של הכדורסל לארי בראון כמאמן הראשי של הקבוצה. עם הבחירה התשיעית בדראפט 2008, בחרו הבובקאטס את הרכז די. ג'יי. אוגוסטין מאוניברסיטת טקסס. בדצמבר 2008, מעט יותר מחודש לאחר פתיחת העונה, העבירו הבובקאטס את הקלעי המוביל שלהם, ג'ייסון ריצ'רדסון יחד עם ג'ארד דאדלי לפיניקס סאנס תמורת בוריס דיאו וראג'ה בל. הטרייד התברר כמוצלח כאשר הקבוצה התקרבה להופעת הפלייאוף הראשונה בתולדות הבובקאטס במהלך עונת, אך סיימה בפיגור של ארבעה ניצחונות מהמקום השמיני במזרח עם מאזן של 35:47. בסיום העונה הודיע הבעלים של הקבוצה, רוברט ג'ונסון, כי הוא מעמיד את המועדון למכירה.
במהלך הפגרה, ג'רלד הנדרסון נבחר במקום ה-12 של דראפט 2009. כמו כן ביצעו הבובקאטס טרייד על אמקה אוקפור תמורת הסנטר של ניו אורלינס הורנטס טייסון צ'נדלר, ודרך טריידים נוספים רכשו את סטיבן ג'קסון ואייסי לאו מגולדן סטייט ווריורס. ב-27 בפברואר 2010 נודע כי רוברט ג'ונסון החליט למכור את המועדון למייקל ג'ורדן, עסקה שהפכה את ג'ורדן לשחקן העבר הראשון שיש לו רוב בבעלות על קבוצת NBA. במהלך עונת נבחר ג'רלד וולאס להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.2 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק. בכך הפך וולאס לשחקן האולסטאר הראשון (ובדיעבד גם האחרון) שמייצג את שארלוט בתקופתם כ"בובקאטס". ב-9 באפריל 2010 הצליחו הבובקאטס להעפיל לראשונה בתולדותיהם אל משחקי הפלייאוף לאחר שגברו על ניו אורלינס הורנטס בתוצאה 104:103, והקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן חיובי של 44:38. לפלייאוף העפילו הבובקאטס מהמקום השביעי במזרח, והובסו בתוצאה 4:0 על ידי אורלנדו מג'יק.
קיסר רוסיה
קיסר רוסיה או קיסרית רוסיה, במקרים שבהם כיהנה אישה (Императоръ Всероссійскій, Императрица Всероссійская) - הוא התואר הרשמי של המונרך, מנהיג רוסיה, אף שבאופן מסורתי העם המשיך לכנות את הקיסר בשם צאר, אף על פי שרשמית שם זה חדל להיות הכינוי למנהיג המדינה כבר ב-1721, עם הקמת האימפריה הרוסית.
שארלוט הורנטס
2010–2013: השנים האחרונות כשארלוט בובקאטס
את עונת החלו הבובקאטס עם תקוות גדולות בעקבות הצלחתם בעונה הקודמת, אך הבובקאטס השתרכו מאחור בתחילת העונה, ובדצמבר 2010 הודיע מייקל ג'ורדן על פיטוריו של לארי בראון מתפקיד המאמן הראשי, לאחר שהקבוצה השיגה מאזן של 9:19 בלבד מפתיחת העונה. באותו היום, מונה המאמן הוותיק פול סיילאס לתפקיד המאמן הראשי. ב-24 בפברואר 2011, ביום האחרון להעברות ב-NBA, ביצעו הבובקאטס כמה טריידים כדי לפנות מקום מתחת לתקרת השכר של הקבוצה כששלחו את ג'רלד וולאס לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת ג'ואל פריזבילה, שון מרקס, דנטה קנינגהם ושתי בחירות סיבוב ראשון. כמו כן הם שלחו את הסנטר הוותיק נאזי מוחמד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר תמורת די ג'יי וייט ומוריס פיטרסון. בהמשכה של העונה פציעות של סטיבן ג'קסון וטיירוס תומאס חיסלו כל סיכוי לשארלוט להדביק את אינדיאנה פייסרס בתחרות על המקום השמיני והאחרון לפלייאוף, והבובקאטס סיימו את העונה הסדירה במאזן של 34:48.
בדראפט 2011 בחרה שארלוט בבחירה התשיעית את הרכז קמבה ווקר, אשר היה אחד השחקנים הבולטים שלה ב-8 העונות הבאות. בעונת המקוצרת שברו הבובקאטס את השיא השלילי לעונה אחת עם אחוז ניצחונות של 10.3% (מאזן 59-7); השיא הקודם היה שייך לפילדלפיה 76' בעונת, עם אחוז ניצחונות של 11%.
קיסר רוסיה
התואר המלא של קיסר רוסיה, בתחילת המאה ה-20 היה:
התואר קיסר רוסיה נוצר על ידי פיוטר הגדול, ב-22 באוקטובר (2 בנובמבר) 1721. פרוסיה והולנד היו הראשונות להכיר בפיוטר הגדול בתוארו החדש, שוודיה הכירה ב-1723, טורקיה ב-1739, בריטניה ואוסטריה ב-1742, צרפת וספרד שלוש שנים אחר כך, ופולין ב-1764 והמדינה הרוסית החלה להיקרא האימפריה הרוסית.
שארלוט הורנטס
2010–2013: השנים האחרונות כשארלוט בובקאטס
בדראפט 2013, בחרו הבובקאטס את קודי זלר כבחירה מספר 4 בדראפט. הבובקאטס גם החתימו את השחקן החופשי אל ג'פרסון, לאחר שסיים את חוזהו ביוטה ג'אז. באותה עונה העפילו הבובקאטס לפלייאוף ה-NBA לאחר שסיימו במקום השביעי במחוז המזרחי, עם מאזן של 43:39. הבובקאטס הודחו בפלייאוף על ידי הפיינליסטית של אותה עונה, מיאמי היט, אחרי 4 משחקים בלבד. המשחק הרביעי היה גם המשחק האחרון של הקבוצה כשארלוט בובקאטס.
קיסר רוסיה
כל קיסרי רוסיה הם מבית רומנוב, כשהמונרך הראשון ממשפחה זו מונה ב-1613 והאחרון ב-1917. רשמית, הקיסר האחרון היה מיכאיל השני, קיסר רוסיה שוויתר על כסאו ב-3 במרץ 1917 לאחר שניקולאי השני וויתר על כסאו יום קודם והתואר קיסר רוסיה בוטל, אך כמה מבני משפחת רומנוב המשיכו לטעון לכתר הקיסרות, כך למשל קיריל ולדימירוביץ' מינה עצמו לקיסר רוסיה כולה ב-1924, אך תואר זה לא הוכר על ידי שאר בני המשפחה. שנים לאחר מכן בנו של קיריל, ולדימיר קירילוביץ' הוכרז כקיסר רוסיה, אך גם הוא לא הוכר על ידי המשפחה וכיום לאחר מותו ב-1992, ישנם שני צאצאים מבית רומנוב הטוענים לכתר: מריה ולדימירובנה רומנובה, המשתמשת מאז 1992 בתואר "הוד רוממותה הדוכסית הגדולה מריה ולדימירובנה רומנובה" וניקולאי רומנוביץ' רומנוב, הטוען אף הוא לכתר ומכנה עצמו בתואר "ניקולאי רומנוביץ', נסיך רוסיה".
שארלוט הורנטס
2014–הווה: ההורנטס חוזרים לשארלוט
ב-20 במאי 2014 חזרה הקבוצה להיקרא שארלוט הורנטס. בדראפט 2014, ההורנטס בחרו את נואה וונלה בבחירה התשיעית, ואת פיי ג'יי היירסטון בבחירה ה-26. באותו הקיץ החתימה שארלוט גם את לאנס סטיבנסון, שסיים את חוזהו באינדיאנה פייסרס, על חוזה ל-3 שנים תמורת 27 מיליון דולר, ואת מרווין ויליאמס, הפורוורד בן ה-28 שסיים חוזה ביוטה ג'אז, על חוזה לשנתיים תמורת 14 מיליון דולר. את עונת סיימו ההורנטס במקום ה-11 במזרח, עם מאזן 33:49. לקראת עונת צירפה הקבוצה מספר שחקנים בולטים, ביניהם ניקולא באטום (מפורטלנד) וג'רמי לין (מהלייקרס), וכן בחרה בדראפט 2015 את כוכב המכללות פרנק קמינסקי בבחירה התשיעית.
קיסר רוסיה
ב-1 בספטמבר 1917, ממשלת המעבר הרוסית הכריזה על רוסיה כרפובליקה.
שארלוט הורנטס
2014–הווה: ההורנטס חוזרים לשארלוט
בעונת 2015/16 סיימה הקבוצה במקום ה-6 במזרח עם מאזן 48:34. בסאבב הפלייאוף הראשון פגשה הקבוצה את מיאמי היט לה הפסידה 4:3 והודחה. בקיץ 2016 איבדו ההורנטס מספר שחקנים מובילים, בהם ג'רמי לין, אל ג'פרסון וקורטני לי. מנגד, באותו קיץ חתמו בקבוצה רוי היברט, מרקו בלינלי ורמון שסנס. באותה עונה, שחקנה הצעיר של הקבוצה, קמבה ווקר, נבחר לראשונה למשחק האול סטאר, אך על אף הצלחתו הרבה מבחינה אישית, ההורנטס סיימו את העונה במאזן שלילי ולא התקדמו לפלייאוף. בקיץ 2017, חתם בקבוצה שחקנה של האטלנטה הוקס, דוויט הווארד, ובדראפט 2017, הם בחרו את מליק מונק ופרנק ג'קסון. ג'קסון עבר בטרייד לניו אורלינס פלקינס תמורת דווין בקון. בנוסף, חתם בקבוצה רוקי השנה לשעבר, מייקל קרטר ויליאמס. בעונה זו נבחר כוכב הקבוצה, קמבה ווקר לאול סטאר בפעם השנייה.
לקראת העונה הבאה, עונת 2018/2019, חתם בקבוצה האול סטאר ואלוף ה-NBA ארבע פעמים לפני כן עם הסן אנטוניו ספרס, טוני פארקר. בעונה זו, ההורנטס הגיעו למקום ה-9 במזרח, ולא העפילו לפלייאוף. בדראפט 2019, בחרו ההורנטס את פי. ג'יי וושינגטון. באותו קיץ, עשו ההורנטס העברה משמעותית, כשהעבירו את השחקן המוביל שלהם, קמבה ווקר, בטרייד לבוסטון, בתמורה לטרי רוזיר. באותה עונה, רשם שחקנה הצעיר של שארלוט, דבונטה גראהם, עונה מצוינת, כשקלע בממוצע 18.2 נקודות למשחק. למרות זאת, ההורנטס לא הגיעו לפלייאוף.
קיץ 2020 היה משמעותי מאוד עבור ההורנטס. בדראפט 2020, בחרו ההורנטס בבחירה ה-3 של הסיבוב הראשון, את לאמלו בול, והחתימו את שחקן הבוסטון סלטיקס, גורדון היוורד ל-4 שנים, בתמורה ל-120 מיליון דולר.
ביוני 2022 חזר סטיב קליפורד לאמן את הקבוצה, ארבע שנים אחרי שעזב אותה, וחתם על חוזה אימון לשלוש שנים. קודם להחתמתו, היו מועמדים לתפקיד קני אטקינסון ומייק ד'אנטוני.
האולם הביתי
בחודש אפריל 2008, הגיעו הבובקאטס לעסקה בכל הקשור לזכויות על שם האולם עם חברת טיים וורנר כייבל, תחנת הטלוויזיה בכבלים הגדולה ביותר באזור העיר שארלוט. בתמורה לזכויות על שם האולם, הסכימה חברת טיים וורנר לבטל את ההסכם שהיה לחברת הכבלים עם הבובקאטס ושהגביל את החשיפה של המועדון בארבע השנים הראשונות.
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
שיאים למשחק בודד
ריבאונדים: 30, דווייט הווארד נגד ברוקלין נטס, 21 במרץ 2018.
אסיסטים: 20, ברווין נייט נגד קליבלנד קאבלירס, 11 בינואר 2005.
חטיפות: 9, אדי ג'ונס נגד אינדיאנה פייסרס, 4 בנובמבר 1999.
חסימות: 12, ולאדה דיבאץ נגד ניו ג'רזי נטס, 12 בפברואר 1997.
עבד אל-חלים ח'דאם
עבד אל-חלים ח'דאם (בערבית: عبد الحليم خدام; 15 בספטמבר 1932 – 31 במרץ 2020) היה פוליטיקאי סורי, ששימש במשך שנים רבות כסגן נשיא סוריה, ואף כיהן למשך כחודש כנשיא סוריה בפועל בתקופת המעבר לאחר מותו של חאפז אל-אסד ועד למינויו של בנו בשאר אל-אסד לתפקיד.
קריירה פוליטית
ח'דאם נולד ב-15 בספטמבר 1932 בעיר החוף בניאס שבקרבת העיר טרטוס, למשפחה מוסלמית סונית. ח'דאם הוא אחד הסונים הבודדים אשר הצליחו להשתלב בצמרת המשטר הסורי העלווי, ובמשך שנים רבות היה נאמן לנשיא חאפז אל-אסד. בשנת 1970, עם מינויו של אסד לנשיא סוריה, התמנה ח'דאם לתפקיד שר החוץ, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1984. בשנה זו התמנה ח'דאם לתפקיד סגן הנשיא, ובמרוצת השנים עסק בעיקר בנושאים הקשורים למדיניות החוץ של סוריה. ח'דאם שימש בתפקיד סגן הנשיא עד למותו של אסד בשנת 2000, והמשיך לשאת בתואר סגן הנשיא עד לשנת 2005, תחת משטרו של היורש בשאר אל-אסד. ב-10 ביוני 2000, מיד לאחר מותו של חאפז אל-אסד, נבחר ח'דאם לשמש כנשיא סוריה הזמני, ושימש בתפקיד זה במשך כחודש, עד לבחירתו הרשמית של בשאר אל-אסד לתפקיד, ב-17 ביולי 2000. במהלך תקופה זו, בה יציבות השלטון בסוריה הייתה מוטלת בספק בשל היעלמותו של הנשיא מזה 30 שנה, התרוצצו בסוריה ובעולם שמועות לפיהן ח'דאם מתכוון לתפוס את השלטון בכוח ולא להעבירו לנשיא המיועד בשאר, אך הדבר לא קרה.
מהשלטון לאופוזיציה
במסגרת מהלכיו של הנשיא בשאר אל-אסד לבסס את אחיזתו במוסדות המדינה המרכזיים, פחתה ההשפעה הפוליטית של "הגוורדיה הוותיקה" בסוריה, ובתוכה גם השפעתו של ח'דאם. ב-6 ביוני 2005, לאחר 21 שנה בתפקיד סגן הנשיא, הודיע ח'דאם על התפטרותו מהתפקיד במהלך כינוס של מפלגת הבעת'. ההתפטרות הגיעה לאחר מספר מהלכים פוליטיים וביורוקרטיים בהם נקט הנשיא בשאר, אשר דחקו את רגלי ח'דאם מהשלטון וכרסמו בסמכויותיו בתחום מדיניות החוץ. לאחר פרישתו, עבר ח'דאם להתגורר בפריז, צרפת, תוך שהוא מצהיר כי המעבר הוא לטובת כתיבת האוטוביוגרפיה שלו.
בראיון שהעניק לרשת הטלוויזיה "אל-ערביה" ב-30 בדצמבר 2005, גינה ח'דאם ממקום מושבו בפריז את "שגיאותיו הפוליטיות" של הנשיא בשאר אל-אסד בכל הנוגע לקשר של סוריה ללבנון. ח'דאם, שהיה בעבר אחד מהגורמים המעורבים ביותר בנעשה בלבנון מטעם הסורים, תקף בראיון גם את רוסתם ע'זאלה, מי שהיה בעבר האחראי המבצעי של סוריה בלבנון, תוך שהוא מגן על מחליפו ע'אזי כנעאן, אשר התאבד באוקטובר 2005 בעקבות החשדות נגדו על מעורבותו ברצח רפיק אל-חרירי. ח'דאם, שהיה ידוע כמקורב מאוד לרפיק אל-חרירי, טען עוד בראיון כי אל-חרירי "קיבל איומים רבים" מהנשיא בשאר אל-אסד לפני שנרצח.
הראיון שהעניק ח'דאם התפרש בציבור כאצבע מאשימה שהפנה ח'דאם כלפי השלטון הסורי, על מעורבותו הישירה ברציחתו של אל-חרירי. כבר ביום המחרת נערך דיון בפרלמנט הסורי, ובו נקבע כי נגד ח'דאם יוגש כתב אישום באשמת בגידה. כמו כן, הודח ח'דאם מחברותו במפלגת הבעת'. בעקבות הראיון הודיעה הוועדה הבינלאומית מטעם האו"ם לחקירת רצח רפיק אל-חרירי כי היא מעוניינת לחקור באופן אישי את נשיא סוריה בשאר אל-אסד ואת שר החוץ הסורי פארוק א-שרע. ח'דאם עצמו נתן את עדותו בפני הוועדה ב-5 בינואר 2006.
ב-14 בינואר באותה השנה הודיע ח'דאם כי הוא מקים "ממשלה גולה", תוך שהוא חוזה את סיום שלטונו של הנשיא בשאר אל-אסד עד לסוף שנת 2006. מאוחר יותר טענותיו בגנותו של הנשיא בשאר אף הוחרפו, והוא טען כי הוא מאמין שבשאר עצמו נתן את ההוראה לרצוח את אל-חרירי. ח'דאם הקים את תנועת האופוזיציה "חזית השחרור הלאומית בסוריה" (בערבית: جبهة الخلاص الوطني في سورية), אשר שמה לה למטרה להחליף בדרכי שלום את השלטון בסוריה. בכינוס האחרון של התנועה, ב-16 בספטמבר 2007, נכחו כ-140 אנשי אופוזיציה סורים.
ב-16 בפברואר 2008 האשים ח'דאם את השלטון הסורי על כך שעמד מאחורי ההתנקשות בחיי עימאד מורנייה, לדבריו "עבור מדינת ישראל".
ח'דאם נפטר ב-31 במרץ 2020. בשנותיו האחרונות נתפס כאופוזיציונר למשטר הסורי, והוא התגורר בגלות מחוץ למדינה.
קוד הדמים
"קוד הדמים" (באנגלית: Bloody Code) הוא הכינוי למערכת העונשין באנגליה, שפעלה מהמאה ה-17 ועד לתחילת המאה ה-19. שמו ניתן במאה ה-20, בשל מספר האנשים הגבוה שקיבלו עונש מוות, אפילו בגין פשעים שנחשבו קלים או עוון בסטנדרטים של המאה ה-21.
היסטוריה
ב-1688, הוגדרו 50 עבירות בספר החוקים שעונשן מוות, אם כי מספר העבירות כמעט הוכפל עד ל-1776, והוא הגיע ל-220 עד לסוף המאה ה-18. מרבית החוקים החדשים שהוכנסו באותה תקופה עסקו בהגנה על רכוש, שפרשנים מסוימים פירשו כצורה של דיכוי מעמדי של העניים על ידי העשירים. ג'ורג' סביל הביע מבט עכשווי כשאמר כי: "גברים אינם נתלים בשל גניבת סוסים, אם כי סוסים לא יכולים להיות גנובים". גניבה גדולה הייתה אחד מהפשעים שגררו עונש מוות. ההגדרה לגניבה גדולה היה גניבת סחורות ששווין עולה על 12 פני, בערך 1/12 מהשכר השבועי לעובד מיומן באותה תקופה. לא פעם העריכו המושבעים בכוונה תחילה את שווי הסחורה הגנובה על מנת למנוע עונש מוות.
בסופו של המאה ה-18, מחוקקים ביקשו עונש פחות קשה שעשוי להרתיע עבריינים פוטנציאליים; הגליה עם תקופת עבדות מוגבלת נהייתה העונש הנפוץ יותר. מגמה זו הומשכה על ידי חוק ההגליה 1717 (16 Geo. 3 c.43), שהסדיר את הנוהג, עד שהשימוש בו הושעה על ידי חוק החוק הפלילי 1776. השייה זו התרחשה בשל המרד הפעיל שהיה בשלוש עשרה המושבות. כשנחקק החוק, הפרלמנט טען כי ההמשך "נמצא כי הוא נוכח באי-נוחות שונה, במיוחד על ידי מניעת ממלכה זו מנבדקים רבים שעבודתם עשויה להועיל לקהילה, ואשר על ידי טיפול ותיקון נאותים עשויים לחזור ממסלולם הרע ". חוק זה התפרסם כחוק העבודה הקשה וכחוק ההולקס הן למטרתו והן לתוצאתו. עם הסרת חלופת ההגליה לעונש מוות, היא תדרוש בחלקה את השימוש בבתי הכלא במקום עונש, ותתחיל לתכנן לבנות בתי כלא. ב-1785, אוסטרליה תיחשב כמקום שומם הולם להגליית נידונים; הגלות תתחדש, אם כי עכשיו למושבת עונשין שתוכננה במיוחד, עם צאת הצי הראשון ב-1787. ההערכה היא כי למעלה משליש מכלל הפושעים שהורשעו בין השנים 1788–1867 הוגלו לאוסטרליה, כולל לארץ ואן דימן (כיום, טסמניה). חלק מהנידונים יכלו להימלט מהעונש שהוטל עליהם, אם יסכימו להצטרף לצבא. המשפטן ויליאם בלקסטון אמר על קוד הדמים כי:
ליאון רדזינוביץ' מצא רישומים על פני 49 עמודים מתוך "חוקי ההון של המאה ה-18", וחילק אותם ל-21 קטגוריות:
ביטול עונש המוות
ב-1823, חוקק החוק חוק עונש המוות 1823. חוק זה הפך את עונש המוות לשיקול דעת לכל הפשעים למעט בגידה ורצח. בהדרגה, באמצע המאה ה-19 הצטמצמו מספר עבירות ההון, וב-1861 מספר עבירות ההון ירד לחמש. ההוצאה להורג האחרונה בבריטניה התרחשה ב-1964, ועונש המוות בוטל באופן חוקי בשנים הבאות:
הר ארגמן
הר ארגמן הוא הר חרוטי שנמצא בהרי אילת. גובהו כ-500 מטר. שמו ניתן לו על שם צבעו, הוא משקיף על עין יטבתה (עין ע'דיאן) ומכאן שמו הערבי "ג'בל אלע'דיאן". בפסגת ההר יש תצפית מרהיבה על דרום הערבה.
גאוגרפיה
הר חרוטי בהרי אילת על מדרגת מצוק ההעתקים שמעל דרום הערבה. כ-7 קילומטרים מדרום מערב ליטבתה. בפסגת ההר יש תצפית מרהיבה על דרום הערבה, יטבתה והרי אדום.
ההר מתרומם בירכתי הנגב הדרומי ובגבול הערבה, בין יטבתה ותמנע. פסגתו גבוהה מ-500 מטר מעל פני הקרקע. במורדו המזרחי עובר נחל צאלה לערבה.
גאולוגיה
בראש ההר גיר מתוצרת גרופית שבתחתיתו מחשופים של עורקים אדמדמים בשכבות החרסית. ג'בל ע'דיאן משום הוא צופה אל עין ע'דיאן (יטבתה).