cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישיבת רבינו יצחק אלחנן
היסטוריה
ב-1896 הסכימו כמה רבנים מניו יורק ומפילדלפיה שיש צורך בבית מדרש לרבנים המבוסס על השקפת העולם של עולם הישיבות המסורתי האירופי, כדי להצמיח רבנים אמריקאים שיהיו מחויבים לחלוטין למה שעתיד להיקרא יהדות אורתודוקסית. היו רק שני סמינרים רבניים בארצות הברית. היברו יוניון קולג' שהיה שייך לזרם הרפורמי ורבנים מסורתיים ויהודים אחרים לא יכלו לקבל אותו. השני היה בית המדרש לרבנים באמריקה שייצג את החוגים המסורתיים יותר, אם כי לא בהכרח אורתודוקסים.
הרב ברנרד ל. לוינטל ורבנים אורתודוקסים מובילים אחרים בזמנו יסדו את מוסד הלימודים שהיה ידוע אז כקולג' הרבני של אמריקה (ללא קשר למוסד הנוכחי באותו שם). ב-1915 הוא התמזג עם בית הספר היסודי ישיבת עץ חיים ושינה את שמו לישיבת רבינו יצחק אלחנן. הרב ד"ר דוב רבל מונה למנהל בית הספר המאוחד. ב-1916 הוא הרחיב את ההיצע וכלל בית ספר תיכון – אקדמיה תלמודית על שם מרשה שטרן - ובקיצור האקדמיה התלמודית. בסוף שנות ה-20 פתח המוסד במבצע בנייה בערך של 5 מיליון דולר והודיע על הקמת מוסד בשם הישיבה של אמריקה ומאוחר יותר הקולג' הישיבתי של אמריקה. לבסוף נקרא, בפשטות, ישיבה קולג'. ב-1926 נקנה אתר בן שלושה גושי בניינים בוושינגטון הייטס ונבנה הבניין הראשון שלה ופעילות בית הספר עברה לשם. החל משנת 2018, הבניין הזה ממשיך לאכלס את בית הספר התיכון המסונף לישיבה יוניברסיטי, אך כל הפעולות האחרות עברו למבנים אחרים בקמפוס המורחב סביבו.
בית הספר התיכון שהיה, קודם לכן, חלק בלתי נפרד מהישיבה נעשה ישות נפרדת ו-RIETS הפך לבית ספר שמיועד רק לרמת קולג', כולל הענקת תארים דרך סמיכה. נוספו לימודי חול וראש הישיבה כיהן גם כנשיא תוכנית הלימודים החילונית של הקולג'. כך, למשל, היה הרב רבל ראש הישיבה ונשיא הקולג' אף על פי שהיו למדנים גדולים ממנו בסגל ההוראה, במיוחד הרב משה סולובייצ'יק שכיהן כמנהל שותף של RIETS. סידור זה נמשך עד שנות ה-40. עם זאת, הנשיא השני, הרב שמואל בלקין, הפריד באופן חוקי בין שני המוסדות על מנת להשיג מימון ממשלתי של ארצות הברית ומענקי מחקר למגוון המחלקות החילוניות של ישיבה יוניברסיטי. לדעתו של הרב בלקין, ההבנה המודרנית של ההפרדה בין דת ומדינה בארצות הברית הייתה מכריחה את ישיבה יוניברסיטי או לוותר על מענקים פדרליים (מקור מימון מרכזי לכל האוניברסיטאות) ולקפוא על שמריה, או לשנות את האופי הדתי של RIETS.
הלמדן המוביל של RIETS, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, התנגד לפיצול משום שראה בכך את האנטיתזה של הפילוסופיה המנחה את בית הספר. הרב בלקין ניצח במחלוקת ובעקבות הפיצול הוא נשאר גם ראש הישיבה של RIETS וגם נשיא ישיבה יוניברסיטי. למרות ההפרדה, הזהויות של המוסדות המשיכו להיות משולבות. גם הסמינר הדתי וגם המחלקה התלמודית לתואר ראשון בקולג' נקראים RIETS, ויש להם אותו סגל הוראה ואותם סטודנטים.
עם מינויו ב-2003 של ריצ'רד ג'ואל, שאינו רב, לנשיא ישיבה יוניברסיטי, בוטל התפקיד הכפול. קודמו של ג'ואל, הרב נחום לאם, המשיך כראש הישיבה הרשמי של RIETS עד שהתפטר ב-2013, כאשר ריצ'רד ג'ואל היה "המנכ"ל", האחראי לגיוס כספים ולנושאים מנהליים.
הרב מנחם פנר הוא הדיקן של RIETS, תפקיד אותו החל למלא ב-1 ביולי 2013, אחרי התפטרותו של הרב יונה רייס. לפני שמונה כדיקן, היה פנר עוזר הדיקן של RIETS.
בתקופה שהרב יונה רייס מונה, קלט RIETS לתוכו את המינהל האקדמי של התוכניות ללימודי התואר הראשון הקשורים לישיבה קולג' ולבית הספר למינהל עסקים Sy Syms בקמפוס וילף (תוכנית ישיבת מייזר, תוכנית בית מדרש סטון, מכללת יצחק ברויאר ובית הספר ג'יימס סטריאר Mazer Yeshiva Program, Stone Beit Midrash Program, Isaac Breuer College, and the James Striar School).
סגל ההוראה
רבנים גדולים רבים לימדו ב-RIETS. צאצאים של הרב חיים סולובייצ'יק – הרבנים משה סולובייצ'יק ויוסף דוב סולובייצ'יק – הגיעו לפסגת הלמדנות כמנהלי RIETS, והרב אהרן סולובייצ'יק והרב אהרן ליכטנשטיין לימדו שם במשך תקופה משמעותית של הקריירות שלהם. בדורות הקודמים לימד הרב שמעון שקופ ב-RIETS לזמן קצר, סביב 1930, וכן גם העילוי ממייצ'יט הרב שלמה פוליצ'ק, הרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים), הרב אברהם אליעזר אלפרשטיין, הרב משה שצקס, הרב ניסן אלפרט, משה זבולון מרגליות והרב דוד ליפשיץ. בין ראשי הישיבה הנוכחיים: הרב צבי שכטר, הרב מרדכי וויליג, הרב מיכאל רוזנצווייג, הרב מאיר טברסקי, הרב אליהו בן חיים, הרב ג'רמי ווידר, הרב יעקב נויבורגר , הרב ברוך סיימאן, הרב צבי סובולובסקי, הרב דוד הירש , הרב יהודה דוד בלייך, הרב דניאל שטיין  והרב עזרא שוורץ, המכהן גם כבוחן.
חג הסמיכה
הסמכה יכולה להיות מוענקת, טכנית, לכל תלמיד המסיים את כל הדרישות הנחוצות עבור סמיכה לרבנות בכל נקודת זמן. עם זאת, כל שלוש או ארבע שנים עורכת RIETS חגיגה רשמית, שהיא חגיגת סמיכה רשמית של התלמידים שקיבלו הסמכה לרבנות מאז חג הסמיכה האחרון. באופן מסורתי הוא נערך ביום השנה (יארצייט) של רבי יצחק אלחנן ספקטור או קרוב לו, שהוא כ"א באדר.
תפוח בדבש
טבילה של תפוח בדבש היא מנהג יהודי שמקורו ביהדות אשכנז. בסדר ליל ראש השנה נוהגים לטבול תפוח בדבש ולומר. מנהג זה מבטא את התקווה שהשנה החדשה תהיה "מתוקה" (מטאפורית, כלומר טובה). תפוח בדבש הוא מסמלי ראש השנה.
המנהג נזכר לראשונה בכתבי המהרי"ל (במפנה המאה ה-15), שבהם נאמר: . לדעתו הברכה על התפוח היא עיקרו של המנהג.
בתקופת הראשונים הוזכרה גם אכילה של רימון, תפוח ודגים. רק בסוף תקופת הראשונים אוחד בקרב יהדות אשכנז המנהג של אכילת הדבש עם מנהג אכילת התפוח למנהג של אכילת תפוח בדבש, שהתפשט לרבות מקהילות ישראל גם במקומות אחרים. בעקבות מנהג זה התפשט הנוהג לאכול עוגת דבש במהלך החג.
לפי רבי צדוק הכהן מלובלין, התפוח והדבש מרמזים ל"נעשה ונשמע": התפוח מסמל את ה'נעשה', כלומר את קבלת עול המצוות בגלל הציווי האלוהי עוד לפני שנשמעו, כדברי רבי חמא בר חנינא:, והדבש מסמל את ה'נשמע', כלומר הבנת דברי התורה והמשמעות שלהם. אכילת התפוח בדבש והבקשה שתתחדש שנה טובה ומתוקה מביעים את השאיפה שדברי התורה יהיו ערבים ומובנים.
טירת מיי
טירת מיי (באנגלית: Castle of Mey) אשר נקראה בעבר טירת בארוגיל (באנגלית: Barrogill Castle) היא טירה המצוייה בקית'נס בחופה הצפוני של סקוטלנד, הצופה לעבר איי אורקני.
הטירה נרכשה על ידי אליזבת בווס-ליון, אלמנתו של המלך ג'ורג' השישי בשנת 1952 במטרה לשקם את הטירה ההרוסה ולהקים במקום בית נופש. המלכה האם שיפצה את הטירה ונהגה לנפוש בה בחודשי אוגוסט ואוקטובר בין השנים 1955 ועד מותה בשנת 2002.
בצוואתה הורישה המלכה האם את הטירה ל"קרן המלכה אליזבת טירת מיי" (Queen Elizabeth Castle of Mey Trust) המנהלת את הטירה, ופותחת אותה כיום לקהל הרחב, חדרי הטירה והרהיטים העומדים בהם נשארו בה עד היום וניתן לבקר בהם
פולסר
פולסר הוא כוכב נייטרונים מסתובב הפולט קרינה אלקטרומגנטית. כוכב נייטרונים הוא גוף צפוף מאוד שנוצר מכוכב מסיבי בעת סופרנובה.
הפולסר קורן קרינה אלקטרומגנטית לחלל בשתי אלומות צרות בכיווני הקטבים המגנטיים שלו, שיכולים להיות שונים מכיוון ציר סיבובו. כאשר צופה נמצא קרוב מספיק לחרוט הדמיוני שיוצר ציר הקטבים המגנטיים של הפולסר במרחב, הוא יכול למדוד פולסים של קרינה, שמחזוריותם היא מחזוריות הסיבוב של הכוכב. פולסים אלו נתנו לפולסר את שמו.
הפולסר הקרוב ביותר למערכת השמש מקוטלג כ-CP0950. מרחקו ממערכת השמש כמאה שנות אור, ומחזור סיבובו 0.2530646 שנייה.
הפולסר הראשון התגלה ב-28 בנובמבר 1967 על ידי ג'וסלין בל ברנל ואנתוני הייוויש מאוניברסיטת קיימברידג', ובתחילה חשבו האסטרונומים שמדובר בשידור של חוצנים אינטֶליגנטיים, בשל המחזוריות המדויקת שלו. הם אף כינו את המקור "LGM-1" כראשי תיבות של "Little green men" ("אנשים ירוקים קטנים")
מיפוי מערכת השמש על ידי פולסרים בפיוניר 10 ופיוניר 11
בדיסקית פיוניר שנשלחה עם הגשושיות פיוניר 10 ופיוניר 11 נעשה ניסיון לציין את מיקום מערכת השמש בגלקסיית שביל החלב באמצעות ארבעה עשר פולסרים. אם אכן תגיע הדיסקית לחוצנים מתקדמים טכנולוגית הם יוכלו, על ידי זיהוי הפולסרים, לגלות את מיקום כדור הארץ ואף את המועד שבו שולחה הדיסקית לחלל.
תדר המחזור של ארבעה-עשר הפולסרים, המשורטטים בדיסקית, מובע באמצעות סימנים בינאריים כשהמפתח הוא תדר הגל של המימן, היסוד הנפוץ ביותר בחלל, שהאטום שלו מתואר בדיסקית. המרחק ביניהם לבין מערכת השמש מתואר באמצעות קווים בעלי אורך יחסי, וכאשר החוצנים יזהו את הפולסרים על-פי מחזוריותם, הם יוכלו לקשר בינם לבין מרחקם ממערכת השמש. צירוף זה נותן נקודת ציון למיקום כדור הארץ.
בנוסף לכך יוכלו אותם יצורים גם לדעת מתי שוגרה החללית בגלל השינוי הקבוע בפליטה המחזורית של הפולסרים. רק ברגע נתון מסוים התרחש צירוף של תדירות 14 הפולסרים כמתואר בדיסקית - זהו רגע שיגור החללית.
A-WA
אלבום הבכורה של הלהקה "חביב גלבי" (אהוב לבי) יצא בעולם ב-2016 ומבוסס על שירת נשות יהדות תימן שהועברה בעל פה מדור לדור במשך מאות שנים. את האלבום הפיק תומר יוסף.
האלבום השני של הלהקה, "ביתי פי ראסי" (ביתי בראשי), הוא אלבום קונספט מקורי שכתבו האחיות בהשראת המסע של סבתא רבתא שלהן רחל, מתימן לישראל. האלבום יצא ב-31 במאי 2019 בהפקה מוזיקלית של תמיר מוסקט (Ape Records, Balkan Beat Box).
רקע
תאיר, לירון ותגל הן שלוש אחיות מתוך משפחה של שישה ילדים מהיישוב הקהילתי שחרות שבערבה. שלוש האחיות למדו מוזיקה, רקדו ושרו במהלך התבגרותן והופיעו יחד ובנפרד בהזדמנויות שונות מגיל צעיר. תאיר האחות הבכורה הייתה סולנית בלהקת חיל האוויר, למדה ב"רימון בית ספר למוסיקה" והיא בוגרת תואר ראשון מטעם המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב. לירון למדה אדריכלות ועיצוב פנים ותגל האחות הצעירה למדה איור ועיצוב גרפי בשנקר.
הופעות
לאחר שתאיר ולירון סיימו את לימודיהן האקדמיים במוזיקה ובעיצוב, ולפני שתגל החלה את לימודיה, הן החלו להקליט יחד חומרים באנגלית, בעברית ובתימנית-יהודית והעלו סרטונים של ביצועיהן ליוטיוב. הסרטונים קיבלו תגובות נלהבות רבות מהארץ ומהעולם והאחיות החלו לעבוד יחד על אלבומם הראשון. ההרכב A-WA שבתחילת דרכן כונה 'האחיות חיים' החל להופיע על הבמות משנת 2013, תחילה בהופעות פריצה כאורחות עם להקת הבלקן ביט בוקס, ולאחר מכן עם הלהקה שלהן הכוללת את שלוש האחיות וארבעה נגנים: בס, קלידים ומחשב, גיטרה חשמלית ותופים.
בנוסף להופעותיהן בארץ הופיעו A-WA על במות הפסטיבלים: Womex, SXSW, Paleo, בפסטיבל הג׳אז במונטריאול. בין היתר הופיעו בארצות הברית, קנדה, פולין, איטליה, גרמניה, הונגריה, צרפת, טורקיה, ספרד, והולנד. כמו כן זכו לסיקורים נרחבים במגזינים בינלאומיים נחשבים Rolling Stone NPR, Vogue, Glamour, Nylon magazine.
אלבום הבכורה: Habib Galbi
במהלך העבודה על האלבום הראשון, נתקלו בשיר "חביב גלבי ויא עייני", בביצועו של שלמה מוקעה. השיר התימני העתיק היה מוכר לאחיות עוד מילדותן, זהו למעשה שיר עם משירת הנשים בתימן שעבר מאם לביתה במשך הדורות והוקלט לראשונה רק בישראל. האחיות החליטו להקליט גרסה מקורית משלהן, לה הוסיפו אינטרו עם לחן מקורי ואת ההרמוניות הצפופות שמאפיינות את שירתן. "Habib Galbi" היה לסינגל הבכורה שהושמע, זכה למיליוני צפיות ביו-טיוב והיה להצלחה גדולה בציבור הישראלי והעולמי.
אלבום הבכורה של ההרכב מכיל 12 שירים משירה זו. המילים של השיר נכתבו בשפה התימנית. מאוחר יותר הוציאו האחיות גרסת 'רימיקס של השיר חביב גלבי', בשיתוף הראפר האמריקאי פיטבול.
ב-2016 הוציאו את השיר "I'm a Tribe" כחלק משיתוף פעולה עם תמיר מוסקט וגלעד כהנא, תחת הלייבל Ape Records. כמו כן, במהלך אותה שנה הוציאו את השיר המקורי "Gul L'Abi" למילים שכתבה תאיר חיים, כשיתוף פעולה עם הצמד הדיג'יי הצרפתי Acid-Arab.
ב-2017 כחלק משיתוף פעולה באלבום של הראפר הישראלי, טונה, השתתפו בשיר "אבודים בחלל".
אלבום השני: Bayti Fi Rasi
בינואר 2019 הוציאו האחיות סינגל חדש "Mudbira" מתוך אלבומן השני "ביתי פי ראסי" (ביתי בראשי). "מודבירה" הוא כינוי בתימנית למישהי חסרת מזל שבחצי הומור או אף השלמה עם המצב, מעידים עליה או שהיא מעידה על עצמה: "אני מודבירה". ההשראה לשיר היא סבתא רבתא של השלוש. הסבתא גדלה בכפר קטן בתימן וכאישה יהודייה במדינה מוסלמית, הרגישה שעליה לנדוד כדי לשפר את מזלה. הן בחרו להנציח בשיר את המסע האישי של סבתן, מתימן ועד לעלייתה לארץ ישראל. קולה של סבתא רחל בשילוב עם שלוש הקולות של האחיות יוצרים באלבום החדש, קול אחד חזק יותר המייצג דמות אחת, שמלווה את אלבום הקונספט "ביתי פי ראסי". בסוף 2019 הקליטו חברות ההרכב גרסה חדשה לשיר "ודוד יפה עיניים", במסגרת הפרויקט "אם הייתי שר לך" שנוצר כמחווה ליגאל בשן במלאת שנה למותו.
לבוש
חברות ההרכב מוסיפות לסגנון השירה גם סגנון לבוש ייחודי, שכולל למשל: מכנסי באגי ותכשיטי כסף מקוריים, שהוכנו על ידי צורפים ממוצא תימני ומתכתבים עם סגנון השירה של הלהקה. כפי שאמרה תאיר חיים: "אמנותית, אנחנו בוחרות לשאוב מהשורשים שלנו ולשלב השראות". על הסטיילינג והצילום של הגרסה הבינלאומית לאלבום הבכורה של A-WA עבדו האחיות עם האמן חסן חג'ג', מעצב ממוצא מרוקאי הפועל בפריז ונחשב ל"אנדי וורהול של העולם הערבי". את הארט דיירקשן לקליפים החדשים ולעטיפת האלבום החדש יצרו האחיות בעצמן ועיצבה האחות הצעירה, תגל חיים.
בצילומים לעטיפת הסינגל והקליפ "האנא מש הו אליאמן" (פה זה לא תימן), לבושות חברות ההרכב בסגנון היפ־הופ צבעוני, בחאקי ובגלביות ולהן סיר קשור על הראש (כמנהג מסורתי בתימן). הסיר מופיע בקליפ כאביזר אופנתי עם פן של מחאה. לירון חיים: "השיר הוא על המעברות והוא מוקדש לסבתא רבתא שלנו, רחל. הוא מספר איך היא התמודדה עם החיים במעברות (...). כשהתחלנו לעבוד על האלבום, צללנו לתמונות שתיעדו את חיי המעברות בשנים הראשונות של המדינה וגילינו שם תימניות שמחזיקות את הסירים כמו שהן היו עושות בתימן. הגניב אותנו כמה שאי־אפשר לנתק את הבן אדם מהתרבות. אמרנו, בואו ניקח את זה כסטייטמנט. אז הקליפ באווירה של מחאה במעברה. כל מה שרחל לא יכלה להגיד בתור אישה, אנחנו מרשות לעצמנו להגיד עכשיו כנשים פמיניסטיות".
וורוניה
מערת וורוניה (בגאורגית: კრუბერის გამოქვაბული) או מערת קרוברה-וורוניה היא המערה העמוקה ביותר הידועה בעולם. היא ממוקמת בארביקה מסיף של נפת גגרה, באבחזיה. שיא העומק של המערה מגיע ל-2,140 מטר (±9), יותר מעומקו של הגרנד קניון.
ההיסטוריה של גילוי המערה
המערה התגלתה בשנת 1960, על ידי חוקרי קרסט (סלע גיר) גאורגים. הם מצאו מערה וחקרו את עומקה עד לעומק של 180- מטר. בשנות ה-80 המוקדמות, משלחת מ"מועדון קייב", חקרה את המערה עד לעומק 340- מטר. באוגוסט 1999, הקבוצה אוקראינית "האצ'לון השני", גילו חלון (בתוך המערה) בעומק של 230- מטר, שהוביל לעומק של 490- מטר. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2000, אותה הקבוצה הגיעה לעומק של 1,200- מטר.
בספטמבר 2000, קבוצת אוקרסה (UkrSA) וקבוצת מטדה (MTDE), המשיכה לחקור והגיעה לעומק של 1,410- מטר. בינואר 2001, קבוצת אוקרסה וקבוצת כאבקס (Cavex), חקרו חלון במערה בעומק של 1,350- מטר, שהוביל אותם לעומק של 1,430- מטר. שם הם חפרו עוקה (sump), או גומה שנועדה לקליטת הסחף, ואז גילו מעבר צידי בגובה 1,420- שהוביל אותם לעומק של 1,710- מטר. באוגוסט 2003, קבוצת כאבקס וקבוצת מועדון קייב, חלפו על פני העוקה בעומק 1,440- מטר (נקראת גם "עוקה 1"), והגעו לעומק של 1,660- מטר בלבד.
ביולי 2004, קבוצת כאבמקס המשיכה במאמציה והניחה עוקה חדשה בעומק של 1,810- מטר. באוגוסט 2004, הצליחה קבוצת אוקרסה בראשות אוסטרלי בשם אלן ווארילד (Alan Warild), להגיע לעומק של 1830- מטר. בכך הם חצו את השיא הקודם, של המערה העמוקה ביותר, משנת 2001, שעמד על עומק של 1,710- מטר, באותה מערה עצמה. לרף זה הגיעו כאשר ראש המשלחת בוחר נתיב חדש למסע. אלן עצמו ציין כי ישנם 3 דרגות במערה, וכי היא בוצית, ובחלק אחד צריך לצלול. הם חפרו עוקה בעומק 1,824- מטר.
מעבר לרף ה-2,000
באוקטובר 2004, הצליחה קבוצת אוקרסה (הפעם ללא אלן ווארילד) לעבור את רף ה-2,000 מטר לראשונה בהיסטוריה של הספלאולוגיה (חקר המערות) והגיעו לעומק של 2,080- מטר. בינואר 2005, ההליקופטר, שהוביל את המשלחת של קבוצת כאבקס, בדרכם למערה, התרסק (ללא נפגעים). בפברואר 2005, קבוצת אוקרסה חפרה עוקה חדשה בעומק של 1980- מטר.
השיא החדש
ביולי 2005, נתגלה חלק חדש של המערה שלא נמצא, על ידי קבוצת כאווקס, והמערה הפכה לעמוקה יותר. המשלחת אישרה את העומק של המערה, שעומד כעת על 2,140 מטר (±9 ) שהוא השיא העולמי הנוכחי (2007). כדי להגיע לעומק זה היה צריך לחפור 3 עוקות.
תסמונת הגף הזרה
תסמונת הגף הזרה היא אבחנה נוירולוגית נדירה, המתבטאת בתחושת אי-שייכות מצד אדם כלפי אחת הגפיים. הגורם לתופעה זו היא פגיעה באזורי ברודמן 4 ו-6 שנמצאות באונות המצח של המוח, האחראיות על הפעילות המוטורית, או נתק חלקי בקשר בין שני חלקי המוח, כתוצאה מאירוע מוחי, מחלות ניווניות או ניתוח מוח להקלת סימפטומים של אפילפסיה.
כתוצאה מן הפגיעה או הנתק, אין המוח מזהה עוד את הגף כשייכת לגוף שהוא שולט בו. הגף ממשיך לבצע פעולות רפלקסיביות, והחולה תופס את פעילותה כנשלטת על ידי גורם זר הסותר, לעיתים, את רצונו הוא ומפריע לו בחיי היום יום. ייתכן מצב שבו היד הזרה, לכאורה, תיאבק ביד השייכת ותפריע לה לבצע את תפקודיה בהתאם לרצון האדם. היד הזרה יכולה לבצע פעולות מסובכות כמו התרת כפתורים (שהיד ה"שייכת" רכסה) והסרת בגדים (שהחולה רוצה ללבוש). לעיתים לא יהיה הסובל מתסמונת זו מודע למעשיה של היד הזרה עד שיתבונן בה. הלוקים בתסמונת מאנישים את האיבר הסורר, מייחסים לו רצון משלו או מאמינים, כי הוא נמצא בשליטת גורם חורש רעתם, כמו שד או רוח רעה, שהם חייבים להילחם בו ולהשתלט עליו.
גורמים
נזק לכפיס המוח עלול לעורר פעולות לא רצוניות ביד האיטרת של הלוקה בתסמונת (כאשר אדם ימני לוקה בתסמונת - ידו השמאלית תהפוך זרה, כאשר אדם שמאלי לוקה בתסמונת - ידו הימנית תהפוך זרה), בעוד נזק באונה הקדמית של המוח עלול לגרום לתנועות בלתי רצוניות ביד הדומיננטית. פגיעות בקליפת המוח עלולות לעורר פעולות חסרות תכלית בשתי הידיים, ופעולות מורכבות יותר ביד הזרה קשורות בדרך כלל לגידולים במוח, למפרצת ולשבץ. לפי אחת התאוריות, תסמונת הגפה הזרה נגרמת מפירוד בין שני חלקי מוח האחראים על תנועות הגוף. כתוצאה מכך, חלקים שונים במוח יכולים לפקד על תנועות הגוף מבלי שיועבר להם מידע על פעילות החלק האחר של המוח. לתסמונת אין טיפול מוכר, בשלב זה.
מצב דברים זה מביא לכך שחולים מסוימים דורשים מרופאיהם לכרות את הגף הזרה, גם כשמדובר באיבר בריא לחלוטין. דרישה זו יוצרת קונפליקט קשה, בין האוטונומיה של אדם על גופו וזכותו להיפטר ממה שנתפס בעיניו כמטרד ומפגע, לבין רתיעתם של רופאים מביצוע הליך כירורגי מיותר ונטול צידוק רפואי. המצדדים בכריתת איברים בריאים לפי דרישת החולים טוענים, שאדם השואף להיפטר מאיבר זר, כפי שהוא תופס אותו, לא יוותר על רצונו וימשיך לחפש עד שימצא מי שימלא את מבוקשו, גם בתנאים סניטריים ירודים ומתוך סכנה לחייו. היו אף מקרים שאנשים ניסו לכרות גף במו ידיהם, תוך סיכון לבריאותם ואף לחייהם. ההתפלגות בין התומכים בכריתת איברים בריאים למתנגדים לה מציבה מן הצד האחד אנשי אתיקה ופילוסופים, שבעיניהם מדובר בבעיה מוסרית-פילוסופית טהורה, ומן הצד האחר רופאים, הנדרשים לבצע במו ידיהם את הפעולה הניתוחית, הנתפסת בעיניהם כמיותרת מכל היבט רפואי מקצועי.
בשאלת זכותו של הרופא לסרב לדרישת חולה לביצוע נוהל רפואי שאיננו מקובל עליו מנימוקים מקצועיים ואתיים, מתייצבת למעשה האוטונומיה של החולה מול האוטונומיה של הרופא להימנע ממעשה הנוגד את מצפונו, ערכיו או עמדתו המקצועית, מצב הקיים גם בנושא המתת חסד או מניעת טיפול מאריך חיים לפי בקשת החולה או בני משפחתו.
מסתבר שלא רק נתק בין חלקי המוח יכול לגרום למצב כזה - הנוירולוג האמריקאי אוליבר סאקס מספר, בספרו "על רגל אחת", שמוחו "שכח" את רגלו השמאלית, שהייתה נתונה זמן רב בגבס לאחר קרע בגיד הפיקה וניתוח. אחרי הסרת הגבס, סירב המוח להכיר בקיום הרגל, שנמחקה מתודעתו, ולהעביר אליה פקודות. במקרה זה היה מדובר במצב הפיך, משום שלמוח הייתה האפשרות "להיזכר" בקיום הרגל לאחר טיפולים מתאימים, אם גם ממושכים, בעוד נתק בין חלקי המוח או פגיעה באונות המצח אינם הפיכים.
אלכסנדר מורנו
אלכסנדר "אלכס" מורנו לופרה (נולד ב־8 ביוני 1993) הוא כדורגלן ספרדי שמשחק באסטון וילה בעמדת המגן השמאלי.
שנים מוקדמות ומיורקה
ביולי 2012, מורנו הצטרף למועדון בדאלונה פוטור. הוא סיים את העונה עם 1,333 דקות משחק, בהן כבש פעמיים.
ב־4 ביולי 2013, מורנו עבר למועדון מיורקה, לאחר שירדה לליגה השנייה בעונת 2012/2013. הוא שיחק את המשחק הראשון במדי הקבוצה ב־18 באוגוסט, בהפסד חוץ 0–4 לסבאדל.
מורנו כבש את שערו הראשון בליגה השנייה ב־4 בינואר 2014 בשוויון 2–2 נגד לאס פאלמאס. הוא הופיע בקביעות במהלך העונה, מכיוון שקבוצתו נמנעה בקושי מירידת ליגה נוספת.
ראיו ואיקאנו ואלצ'ה
ב־15 ביולי 2014, מורנו חתם על חוזה לארבע שנים עם ראיו ואיקאנו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב־14 בספטמבר, כשעלה כמחליף בתבוסה הביתית 2–3 לאלצ'ה.
אלצ'ה
מורנו הושאל לאלצ'ה מהדרג השני לשנה אחת ב־13 באוגוסט 2015, אך הוחזר לראיו ואיקאנו. הוא כבש 3 פעמים ב־40 הופעות, ובאותה עונה חזרה הקבוצה לליגה הבכירה כשסיימה ראשונה את עונת 2017/2018.
ריאל בטיס
ב־21 באוגוסט 2019, לאחר שראיו ואיקאנו ירדה ליגה מהמקום האחרון בתום עונת 2018/2019, מורנו הצטרף לריאל בטיס בחוזה לחמש שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה ב־11 בינואר 2020, בניצחון 0–3 על פורטוגלטה בסיבוב השני של גביע המלך הספרדי. הוא הבקיע את השער הראשון שלו בליגה ב־24 באוקטובר 2021, בניצחון 3–2 על ראיו ואיקאנו. הוא הבקיע צמד ב־12 בדצמבר, בניצחון הביתי 4–0 על ריאל סוסיאדד.
אסטון וילה
ב-11 בינואר 2023, הצטרף מורנו לאסטון וילה מהפרמיירליג תמורת תשלום לא ידוע, וחתם על חוזה לשלוש שנים וחצי.
חטיבה 27
חטיבה 27 (מכונה גם עוצבת אגרוף ורומח. כונתה בעבר גם חטיבה 264, חטיבה 60 וחטיבה 204) הייתה חטיבת שריון במילואים בחיל השריון הישראלי. מקור מספרה הוא בעובדה שהייתה חטיבת המילואים של חטיבה שבע, דהיינו השנייה לשבע. החטיבה הייתה חטיבת המילואים המשוריינת הראשונה בצה"ל.
כחלק מתוכנית הקיצוצים של צה"ל נסגרה החטיבה ב-2014.
פעילות החטיבה
עם יצירת חטיבות המילואים הראשונות בצה"ל, בשנת 1952, הוקמה חטיבה 27, חטיבת שריון מילואים ראשונה בצה"ל. החטיבה קלטה את חייליה מחטיבה 7 ובראשה עמד אל"ם יצחק פונדק. בראשיתה כללה החטיבה גדוד טנקי M4 שרמן, גדוד טנקי AMX-13 וגדוד חי"ר ממונע.
מבצע קדש
במלחמת סיני השתייכה החטיבה לאוגדה 77 בפיקוד חיים לסקוב. החטיבה, בפיקודו של חיים בר-לב (סגן מפקד החטיבה, ברוך בר-לב), הורכבה מהיחידות הבאות: כמו כן, היו לרשות ולפקודת החטיבהה כוחות מסייעים בדמות פלוגת סיור, סוללת תותחים מתנייעים 105 מ"מ ופלוגת הנדסה ובנוסף כוחות סיוע אוגדתיים. החטיבה, יחד עם שאר יחידות אוגדה 77 שאליה השתייכה, חנתה בשטחי כינוס באזור ניר יצחק, ובאזור כרם שלום של היום. בלילה שבין 31 באוקטובר ו-1 בנובמבר (כ-60 שעות לאחר פתיחת מבצע קדש) ביצע גדוד החי"ר הממונע של החטיבה התקפה על מוצבי צומת רפיח (במקביל לתקיפת רגלית של שני גדודי חטיבת גולני על מוצבים שכנים). גדוד החי"ר הממונע סבל אבידות והצליח במשימתו רק לאחר קבלת סיוע מגדוד החרמ"ש ומפלוגות הטנקים שעברו דרך גזרתו וכבשו ב-10:30 ב-1 בנובמבר את הצומת ואת שאר מוצבי פתחת רפיח בסיועה של חטיבת גולני. בהמשך אותו יום, בשעה 14:00 הגיעו יחידות החטיבה אל מעבר הג'יראדי יחידת החלוץ שלה הצליחה לעקוף את המעבר ותחת התקפת החטיבה ובסיוע התקפות ארטילריות ואוויריות של צה"ל נסוג הכוחות המצריים מהג'יראדי. בשעות אחר הצהריים הגיעה החטיבה למגע עם המצרים באר-ריסה שבפאתי אל עריש, ייצבה שם קו ועסקה בלילה בחימוש ותדלוק. למחרת היום, עם שחר, כבשה את אל עריש. משמר קדמי של החטיבה נע מערבה בציר הצפוני בסיני לכיוון קנטרה והגיע בלילה ב-2 בנובמבר עד למרחק 10 קילומטרים מתעלת סואץ. בתום המלחמה הוחלפו טנקי החטיבה לטנקי סופר שרמן. בקרבות בגזרת רפיח-אל עריש נפלו במלחמה 16 מחיילי החטיבה.
גמישות יתר
גמישות יתר, ובשמה המקצועי: תסמונת היפרמוביליות (באנגלית: Hypermobility) היא יכולת המתארת כיפוף מפרקים בזווית רחבה יותר מהרגיל. לדוגמה, ישנם אנשים היכולים לכופף את אגודלם לכיוון האמה, את חיבור הברכיים לכיוון האחורי, להניח את רגלם מאחורי ראשם, וסוגים נוספים של גמישות. הלקות מתבטאת בסוגים רבים ממפרקי הגוף.
חטיבה 27
מלחמת ששת הימים
מתום מלחמת סיני ועד מלחמת ששת הימים כונתה החטיבה חטיבה 60. במלחמת ששת הימים החטיבה הייתה תחת פיקוד מנחם (מן) אבירם והיא הורכבה מהיחידות הבאות: החטיבה הייתה תחת פיקודו של אלוף ישראל טל, מפקד אוגדת הפלדה והוטלה עליה משימת התקדמות לעבר אל עריש. התקדמות זו החלה ב-6 ביוני, ובמהלך הלילה התקדמה החטיבה 90 קילומטר בחולות עמוקים. בהמשך המלחמה כבשה החטיבה את ביר לחפן וביר גפגפה וגדוד הטנקים הקלים שלה עמד בפני התקפת נגד של טנקים מצריים כבדים. עד תום המלחמה ביצעה החטיבה בלימת התקפות נגד ליליות של שריון מצרי, ייצבה קו מצפון לקנטרה ולחמה נגד כוחות מצריים קטנים שחצו את התעלה בתקריות ראס אל-עיש ביולי 1967.
גמישות יתר
גמישות יתר היא שכיחה, וכ-10 עד 25 אחוזים מהאנשים סובלים מכך. חלק מהאנשים הסובלים מכך מפתחים בעיות נוספות עקב אי-היציבות של המפרקים.
חטיבה 27
מלחמת ששת הימים
החטיבה נטלה חלק גם במלחמת ההתשה.
גמישות יתר
תסמינים
אנשים הסובלים מגמישות יתר מפתחים לעיתים בעיות נוספות עקב א-יציבות של המפרקים, כגון:
חטיבה 27
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים כונתה החטיבה חטיבה 204 וגם במלחמה זו נלחמה בגזרת סיני. כוחות החטיבה, בהרכב של שני גדודים ממוכנים, גדוד חרמ"ש 86 בפיקודו של נחום ברוכי וגדוד חרמ"ש 141 בפיקודו של חיים רוזנבלט, וגדוד 19 של טנקי מגח 3 בפיקודו של חיים עדיני, גויסו בבוקר יום הכיפורים והתארגנו בימ"ח ברפיח. החטיבה נעה על זחלים מרחק של 180 קילומטרים לחזית המצרית ונלחמה בצפון חצי האי סיני. חלק גדול מן החטיבה, גדוד הטנקים וגדוד ממוכן, הועבר עם תחילת הלחימה לחטיבה 460. ב-7 באוקטובר הוצבה החטיבה בגזרה הצפונית של חצי האי סיני, וקיבלה אחריות על אבטחת מתחם בלוזה בו שכנו בסיסים של צה"ל. ב-8 באוקטובר החלו כוחות החטיבה בלחימה שמטרתה הייתה לשמור את צירי ההגעה למעוז בודפשט פתוחים ונקיים מכוחות מצריים. במסגרת פעולות אלה טיווחה החטיבה מארב מצרי ואף השקיעה כוחות בניסיון חילוץ של טייס שנטש את מטוסו באזור. בין 9 ל-13 באוקטובר השתתפה החטיבה בקרבות לפתיחת הציר למעוז בודפשט וכוחותיה הגיעו למעוז. החטיבה צלחה את התעלה ב-15–17 באוקטובר. לאחר חציית התעלה, נלחמה החטיבה באזור ג'בל ג'ניפה בו השמידה בסיסי טילים, ביצעה פשיטות על בסיסים ומתחמים באזור והשתלטה על שדה תעופה. בשלהי המלחמה התייצבה החטיבה בפרברי העיר סואץ והשתתפה בכיתור הארמייה השלישית של מצרים. במהלך המלחמה איבדה החטיבה 35 מלוחמיה.
גמישות יתר
גורמים
גמישות יתר היא תוצאה של אחת או יותר מהסיבות הבאות:
חטיבה 27
לאחר מלחמת יום הכיפורים
במלחמת לבנון הראשונה, ב-1982, השתתפה החטיבה בפיקודו של אל"ם ירמי אולמרט בקרבות נגד השריון הסורי, תחת השם חטיבה 264.
גמישות יתר
גורמים
הפרעות אלה גורמות ללחץ מפרקים לא תקין, הגורם להתבלות המפרקים ולדלקת מפרקים ניוונית.
חטיבה 27
לאחר מלחמת יום הכיפורים
בהמשך צוידה החטיבה בטנקי מרכבה סימן אחד. בשנת 2014 פורקה החטיבה במסגרת קיצוצים בצה"ל. מפקדה האחרון היה אל"ם אפי דפרין. את החטיבה ליווה אל"ם (מיל') דוד טפרסון ששירת בה מיום הקמתה.
גמישות יתר
גורמים
המום נוטה להיות תורשתי, דבר המצביע על בסיס גנטי של לפחות מספר צורות של גמישות יתר. המונח מפרק כפול משמש לעיתים קרובות לתיאור גמישות יתר.
חטיבה 27
אנדרטאות
האנדרטה המרכזית של החטיבה היא אנדרטת אגרוף ורומח. האנדרטה הייתה מוצבת סמוך לצומת גבעת כ"ח, כשהיא צופה על כביש 6. בשנת 2018 הועתקה האנדרטה כ-500 מטר מזרחית לצומת גבעת כ"ח, לצד כביש 465. האנדרטה מנציחה את 147 חיילי החטיבה שנפלו בקרב.
כמו כן מונצחת החטיבה בפארק עוצבות השריון הצמוד לאתר יד לשריון בלטרון.
אנדרטה נוספת לזכר חללי גדוד 46 בלבד נמצאת בכניסה למושב עין הבשור שבחבל אשכול.
גמישות יתר
גורמים
רוב האנשים בעלתי גמישות היתר אינם סובלים מסימפטומים אחרים. לכ-5% מהאוכלוסייה הבריאה ישנו מפרק אחד לפחות או יותר אשר גמיש יתר על המידה. עם זאת, אנשים הסובלים מגמישות יתר כפופים כנגד קשיים רבים. לדוגמה, המפרקים שלהם עשויים להיפגע בקלות, לנטות יותר כדי להשלים את פריקה בשל יציבות מפרק חלשה ועשויים לפתח בעיות עייפות שרירים (משמע השרירים צריכים להתאמץ יותר כדי לפצות על חולשה ברצועות תומכות המפרקים). גמישות יתר יכולה להוביל לכאב כרוני ואף נכות במקרים חמורים. מוזיקאיים עם אצבעות בעלות גמישות יתר עלולים להיתקל בקשיים כאשר האצבעות נכנסות למצב של נעילת האצבע. כמו כן להפך, הם עשויים להציג יכולות מעולה בשל טווח מוגבר של התנועה שלהם באצבעות, כגון ניגון בכינור, צ'לו ופסנתר.
גמישות יתר עלולה להיות סימפטומטית למצב רפואי קשה, כגון תסמונת סטיקלר, תסמונת אהלר-דנלוס, תסמונת מרפן, תסמונת לואיס-דיטס, דלקת מפרקים שגרונית, פרכת, זאבת, פוליו, תסמונת מורקיו, דיסוסטיס קליידוקראלי או מיוטוניה קונגניטה.
בדרך כלל גמישות יתר נקשרת לתסמונת התשישות הכרונית ופיברומיאלגיה. גמישות יתר עלולה לגרום לטראומה פיזית, בדרך כלל בצורה של פריקת מפרק, פריקה חלקית של מפרק, חוסר יציבות המפרק, נקעים, וכו'. מצב זה גורם לעיתים קרובות לטראומה פיזית או רגשית, והם גורמים אפשריים למצבים כגון פיברומיאלגיה.
נשים הסובלות מגמישות יתר עלולות להיתקל בקשיים מסוימים בעת ההיריון. במהלך ההריון, הגוף משחרר הורמונים מסוימים המשנים את הפיזיולוגיה של הרצועות, המקלים את המתיחה הנדרשת כדי להתאים את גדילת העובר, כמו גם את תהליך הלידה. השילוב של גמישות יתר וחגורת האגן הקשורים להריון יכול להיות מתיש במהלכו. אישה הרה עם מפרקים בעלי גמישות יתר תהיה לעיתים קרובות תחת כאב משמעותי של השרירים המפרקים עקב ההסתגלות להריון. כאב לעיתים קרובות מונע מנשים כאלה עמידה או הליכה במהלך ההריון. החולה ההרה עלול להיאלץ להשתמש בסיר או בכיסא גלגלים במהלך ההיריון ועלולות לחוות נכות קבועה.
הסימפטומים של גמישות יתר כוללים כאב עמום אבל אינטנסיבי סביב הברך, מפרקי הקרסול וכפות הרגליים. הכאב ואי הנוחות המשפיעים על חלקי הגוף האלה ניתן להקל על ידי שימוש באביזר תמיכה מותאמים אישית.
סוגי תסמונות
גמישות יתר כוללת בדרך כלל תסמינים אחרים, כגון כאבי שרירים וכאבי פרקים. היא שכיחה יחסית בקרב ילדים ומופיעה יותר אצל נשים יותר מאשר גברים.
כרגע ידוע על ארבעה גורמים עיקריים: גמישות יתר יכולה גם להיגרם על ידי הפרעות ברקמת חיבור, כגון תסמונת אהלרס-דנלוס ותסמונת מרפן. גמישות יתר היא סימפטום נפוץ עבור שניהם. לתסמונת אהלרס-דנלוס יש תת-סוגים רבים; רובם כוללים גמישות יתר במידה מסוימת. כאשר גמישות יתר היא הסימפטום הראשי, אז תסמונת אהלרס-דנלוס/גמישות יתר הוא סוג סביר. אנשים עם תסמונת אהלרס-דנלוס וגמישות יתר סובלים מפריקות מלאות או חלקיות תכופות, עם או בלי טראומה, לעיתים באופן ספונטני. בדרך כלל, גמישות יתר נקבע על ידי אנשי מקצוע רפואיים כדבר לא משמעותי.
אבחון
גמישות יתר חולקת תסמינים עם עוד מחלות כגון תסמונת מרפן, תסמונת אהלרס-דנלוס ופרכת. מומחים בהפרעות רקמות חיבור הסכימו כי צורות חמורות של תסמונת היפרמוביליות וצורות מתונות של תסמונת אהלר-דנלוס הן סוג היפר-ניידות של אותה הפרעה.
היפרמוביליות כללית היא תכונה נפוצה בכל אותן הפרעות רקמות חיבור תורשתיות ותכונות אחרות רבות חופפות, אבל לעיתים קרובות התכונות הקיימות אינן מאפשרות הבחנה של הפרעות אלה. דפוס הירושה של תסמונת אהלר-דנלוס משתנה לפי סוג. ארתרוכלזיה, קלאסי, היפרמוביליות וצורות כלי הדם בדרך כלל יש דפוס אוטוזומלי (כרומוזומי אך אינו קשור לכרומוזום מין) דומיננטי של ירושה. ירושה דומיננטית אוטוזומלית מתרחשת כאשר עותק אחד של גן בכל תא מספיק כדי לגרום להפרעה. במקרים מסוימים, אדם מושפע יורש את המוטציה מהורה אחד מושפע. מקרים אחרים נובעים ממוטציות גנטיות חדשות (לא רציף). מקרים כאלה יכולים להתרחש אצל אנשים ללא היסטוריה של ההפרעה במשפחה שלהם.
סולם בייטון
החל מיולי 2000, אבחון של גמישות יתר נעשה בסולם בייטון. גמישות יתר מאובחנת בנוכחות שני קריטריונים מרכזיים, אחד משמעותי ושני קריטריונים קלים, או ארבעה קריטריונים קלים. הקריטריונים הם:
סולם בייטון הוא גרסה ערוכה של שיטת הציון של קרטר/וילקינסון ששימש במשך שנים רבות כאינדיקציה של היפרמוביליות שכיחה. אנשי מקצוע רפואיים שינו את הפרשנויות שלהם על התוצאות; חלק מקבלים ציון נמוך כגון 1 מתוך 9 וחלק 4 מתוך 9 כאיבחון של גמישות יתר. לכן, שיטת קרטר-וילקנסון שולבה, עם הנחיות ברורות יותר, לתוך סולם בייטון. סולם בייטון נמדד על ידי הוספת נקודה אחת עבור כל אחד מהבאים:
טיפול גופני
חשוב כי אנשים בעלי גמישות יתר יישארו בכושר, אפילו יותר מאשר האדם הממוצע כדי למנוע פציעות חוזרות. פעילות גופנית קבועה ופעילות גופנית אשר מפוקחת על ידי רופא ומטפל פיזי, יכולה להקטין את הסימפטומים משום ששרירים חזקים מגבירים את יציבות המפרק הדינמי.
טיפול בחום ובקור יכול לעזור באופן זמני להקלה בכאבי המפרקים והשרירים הכואבים, אך אינו מטפל בבעיות היסוד.
תרופות
תרופות אינן הטיפול העיקרי עבור גמישות יתר, אבל יכולות לשמש כטיפול תומך עבור כאב במפרקים. נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) הם המומלצים העיקריים. התרופות אינן מומלצות לטיפול ראשוני או ארוך טווח ומוגדרות לשימוש לטווח קצר לאחר פציעה חריפה.
Take Me Home, Country Roads
Take Me Home, Country Roads או Country Roads הוא שיר שנכתב על ידי ביל דנוף, טפי ניברט וג'ון דנבר על מערב וירג'יניה. הוא יצא כסינגל שבוצע על ידי דנבר ב-12 באפריל 1971, והגיע לשיאו במקום השני ב-100 הסינגלים הלוהטים של בילבורד לשבוע שהסתיים ב-28 באוגוסט 1971. השיר זכה להצלחה עם יציאתו הראשונית והוכר כזהב על ידי ה-RIAA ב-18 באוגוסט 1971 ופלטינום ב-10 באפריל 2017. השיר הפך לאחד השירים הפופולריים ביותר של ג'ון דנבר. הוא המשיך להימכר, עם למעלה מ-1.6 מיליון עותקים דיגיטליים שנמכרו בארצות הברית.
השיר נחשב לסמל של מערב וירג'יניה. במרץ 2014 הוא הפך לאחד מארבעת ההמנונים הרשמיים של מערב וירג'יניה.
חנן יובל הוציא לשיר גרסת כיסוי בעברית. גרסה עברית נוספת, עם תרגום תואם יותר למקור, הוא של אורי קרין, שָׁם השיר בעברית הוא על עמק בית שאן (לימים עמק המעיינות).
תיאור מערב וירג'יניה בשיר
השיר מתחיל במילים:
ובתרגום חופשי:
בהמשך השיר מתוארת המדינה כך: הביטוי גברת המכרות (miner's lady) מכוון למכרות הפחם שהיו בעבר עיקר כלכלתה של מערב וירג'יניה, ואף היום הם פעילים. בהתאמה, נהר שננדואה הזורם לאורך המדינה, ידוע במימיו שאינם כחולים אלא עכורים (אפורים או שחורים) מסיבות רבות.
מערב וירג'יניה היא מדינה הררית, כמעט ללא אדמה פוריה לעיבוד. השיר מכנה אותה "אמא הר" (mountain momma), וכן גם "אפלה ומאובקת" (Dark and dusty painted on the sky). ועדיין, על יופיה ועל קשיי החיים בה, המדינה מתוארת בשיר באופן נוסטלגי ומעורר געגועים ותחושת שייכות.
יחסי אקוודור–ארצות הברית
יחסי אקוודור–ארצות הברית הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין אקוודור לבין ארצות הברית. אקוודור וארצות הברית קיימו קשרים הדוקים המבוססים על אינטרסים הדדיים בשמירה על מוסדות דמוקרטיים; מאבק בקנאביס וקוקאין; בניית קשרי סחר, השקעות וקשרים פיננסיים; שיתוף פעולה בטיפוח ההתפתחות הכלכלית של אקוודור; והשתתפות בארגונים בין אמריקאים. הקשרים הולכים ומתחזקים עוד יותר בנוכחותם של כ-150,000 עד 200,000 אקוודורים המתגוררים בארצות הברית, 24,000 אזרחי ארצות הברית המבקרים באקוודור בשנה, וכ-15,000 אזרחי ארצות הברית המתגוררים באקוודור. ארצות הברית מסייעת להתפתחות הכלכלית של אקוודור ישירות באמצעות תוכנית הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) באקוודור ובאמצעות ארגונים רב-צדדיים כמו בנק הפיתוח הבין אמריקאי והבנק העולמי. בנוסף, חיל השלום האמריקני מפעיל תוכנית ניכרת באקוודור. יותר ממאה חברות אמריקאיות עושות עסקים באקוודור. היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים בעקבות הצעתו של ג'וליאן אסאנג' לקבל מקלט מדיני בשגרירות אקוודור בלונדון בעקבות טענות חוזרות ונשנות כי ממשלת ארצות הברית רודפת את הסגרתו  עקב עבודתו עם ויקיליקס. אקוודור הציעה מקלט מדיני לג'וליאן אסאנג' בנובמבר 2012. ההצעה בוטלה בשנת 2019, בעקבות משא ומתן בין ממשל מורנו לממשלת בריטניה.
היסטוריה
שתי המדינות חתומות על חוזה הסיוע ההדדי בין אמריקה (אמנת ריו) משנת 1947, הסכם הביטחון ההדדי האזורי של חצי הכדור המערבי. אקוודור מזדהה עם דאגת ארצות הברית מפני התגברות הטרור הנרקומני והטרור הבינלאומי וגינתה במרץ את פעולות הטרור, בין אם מופנות נגד גורמי ממשל או אזרחים פרטיים. הממשלה הצליחה למנוע ייצור קוקאין באקוודור מאז אמצע שנות השמונים והיא פועלת למאבק בהלבנת הון והעברת סמים וכימיקלים החיוניים לעיבוד הקוקאין.
ב-1954 היה שגריר ארצות הברית באקוודור מעורב בהפיכה באקוודור.
אקוודור וארצות הברית חתמו בשנת 1999 על הסכם להסדר של 10 שנים לפיו מטוסי פיקוח צבאיים של ארצות הברית יוכלו להשתמש בבסיס האווירי במנטה, אקוודור, כמקום לאיתור מטוסים הסוחרים בסמים באזור. ההסדר פג בשנת 2009; הנשיא לשעבר רפאל קוראה נשבע שלא לחדש אותו, ומאז אקוודור לא החזיקה מתקנים צבאיים זרים במדינה.
בתחילת שנות השבעים תפסה אקוודור כמאה כלי שיט שהגיעו ממדינות אחרות (רבים מהם מארצות הברית) וגבו עמלות וקנסות של יותר מ-6 מיליון דולר. לאחר הפסקה ממצבים כאלה במשך כמה שנים, שוב נעצרו מספר סירות טונה אמריקאיות שנתפסו בשנים 1980 ו-1981.
חוק שימור וניהול הדיג של מגנוסון בארצות הברית הפעיל אז איסור אוטומטי על יבוא אמריקני של מוצרי טונה מאקוודור. האיסור הוסר בשנת 1983, ואף על פי שיש עדיין הבדלים מהותיים בין החקיקה האמריקאית לאקוודור, אין כל עימות כיום. במהלך התקופה שחלפה מאז התקנות שהפעילו את איסור ייבוא הטונה, ממשלות אקוודור במרוצת השנים הצהירו על נכונותן לחקור פתרונות אפשריים לבעיה זו תוך כבוד הדדי לעמדות ועקרונות ארוכי שנים של שני הצדדים. בחירתו של רפאל קוראה באוקטובר 2006, מתחה את היחסים בין המדינות ומערכת היחסים מאז הייתה רצופה מתח. רפאל קוראה הביע לאורך השנים ביקורתיות רבה כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית. באפריל 2011, היחסים בין אקוודור לארצות הברית הושפעו במיוחד לאחר שאקוודור גירשה את שגריר ארצות הברית לאחר שהוצג כבל דיפלומטי שהודלף והאשים את הנשיא קוראה בהתעלמות ביודעין משחיתות המשטרה. באופן הדדי, שגריר אקוודור, לואיס גלגלוס, גורש מארצות הברית.
בשנת 2013, כאשר אקוודור פרשה באופן חד צדדי מהסכם הסחר המועדף עם ארצות הברית, בטענה שהאחרונה השתמשה בה כסחיטה ביחס לבקשת המקלט של אדוארד סנודן, היחסים בין אקוודור לארצות הברית הגיעו לשפל של כל הזמנים. במסגרת ההסכם הוצע לאקוודור 23 מיליון דולר, אותם הציעה לארצות הברית להכשרה לזכויות אדם. יבוא ללא מכס הוצע לאקוודור תמורת מאמצי מאבק בסמים.
ג'וליאן אסאנג' הגיש בקשה לאזרחות אקוודור ב-16 בספטמבר 2017, אשר אקוודור העניקה ב-12 בדצמבר באותה השנה. עם זאת, התפתחות זו לא הוכרזה עד ה-25 בינואר 2018.
באפריל 2019 נעצר אסאנג' על ידי משטרת המטרופולין של לונדון בהוראת צוות השגרירות. נשיא אקוודור, לנין מורנו, הצהיר כי "הפר את תנאי המקלט שלו". שר החוץ הבריטי, ג'רמי האנט, הצהיר כי ממשלות בריטניה ואקוודור משתפות פעולה מאז חנוכת מורנו ומטרתן לפתור את המצב. אסאנג' ממתין כעת למשפט להסגרה לארצות הברית.
חינוך
באקוודור פועלים שני בתי ספר אמריקניים בולטים: המכללה האמריקאית לקיטו והאקדמיה הבין אמריקאית לגואיאקיל.
פיליפ הרווחה
ביוגרפיה
גישתו של הרווחה למוזיקת בארוק זכתה להכרה מצד רבים, ובשנת 1977 ייסד עוד הרכב בפריז, "לה שאפל רויאל", לביצוע מוזיקה מתור הזהב הצרפתי. מאז יזם את הקמתם של עוד כמה קבוצות והרכבים, שעמם עלה בידו ליצור רפרטואר, המקיף יצירות מתקופת הרנסאנס עד למוזיקה עכשווית: "האנסמבל הווקאלי האירופאי", שהתמחה בפוליפוניה של הרנסאנס, ו"תזמורת דה שאנס אליזה", שנוסדה בשנת 1991 כדי להשיב לחיים את רפרטואר התקופה הרומנטית והקדם-רומנטית בכלים מקוריים.
הרווחה ידוע בעיקר כמנצח של יוהאן סבסטיאן באך, המלחין הגרמני שכתב למעלה מאלף יצירות. חוקרי באך מן השורה הראשונה רואים בו כיום את האב המייסד של נוהג הביצוע האותנטי של יצירות בארוק, התנועה למען נגינה בכלים מקוריים ואחד הפורים ביותר באמני ההקלטה של חברת ההקלטות "הרמוניה מונדי", ששמו מתנוסס על יותר מששים אלבומים.
פיליפ הרווחה ניצח, בהופעות אורח, על מספר רב של תזמורות נודעות, בהן תזמורת הקונצרטחבאו מאמסטרדם, תזמורת סטאוונגר, הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת הרדיו ההולנדית, התזמורת הקאמרית מאהלר, הפילהרמונית של ברלין והפילהרמונית של וינה, והפילהרמונית הפלמית המלכותית. פיליפ הרווחה היה המנהל האמנותי של "פסטיבל הקדושים" ב-1982 ונבחר למוזיקאי האירופאי של שנת 1990. בשנים 1998 עד 2002 היה הרווחה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן, וכיום הוא נושא בתואר המנצח העליון (Hoofddirigent) של התזמורת.
מורשיליש הראשון
מוּרְשִילִיש הראשון (או מורשילי) היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה בין השנים 1620 - 1590 לפנה"ס. הוא היה נכדו של חתושיליש הראשון וקיבל עליו את כס המלכות החתי מפני שבניו של לברנש השני התמרדו נגדו. הוא עלה לשלטון כנער ועל כן מונה העוצר המלכותי פִּימְפִּירַש, כחונכו עד שיתבגר. פימפירש אף ערך רשימות למורשיליש הראשון בהן הוא מהלל את הצלחותיו של המלך הצעיר בהרחבת גבולות הממלכה עד הים.
מצוין שמורשיליש הראשון כבש את חלב שבסוריה, בירת ממלכת ימחד, ומשם התקדם ישירות לעבר ממלכת בבל שאותה החריב והביא בכך לסיום שלטון שושלת חמורבי ולקיצה של ממלכת בבל הקדומה. הוא בזז את האל הבבלי מרדוך ששכן במקדש אסגילה בעיר. מסמך בבלי מהתקופה מאמת את האירוע הנ"ל:
האירוע מתוארך לשנת 1595 לפנה"ס. בדרכו חזרה למולדתו הותקף מורשיליש הראשון על ידי החורים ונאלץ להגן על השלל והביזה שלקח מבבל. אולם זמן קצר לאחר שובו לחתושש נרצח מורשיליש הראשון על ידי גיסו חנתיליש הראשון שירש את מקומו.
דיר
דיר הוא מכלאה חקלאית לגידול חיות משק כגון כבשים, עזים וחזירים, למטרת בשר, חלב, צמר וכדומה.
דיר הוא באופן בסיסי מתקן פשוט, הקיים מימי קדם ובתרבויות שונות. בדיר מודרני, מאידך, ישנם מתקני האבסה, השקיה, קירור וחימום מבוקרים, שנועדו לתת תנאים אופטימליים לגידול תעשייתי.
המילה דיר משמשת כשמן של מכלאות שאינן רפת (המיועדת לבקר), אורווה (המיועדת לסוסים) או לול (המיועד לעופות).
שימושים מושאלים
המונח "דיר חזירים" משמש בהשאלה לתיאור מקום מטונף שלא ראוי למגורי אדם.
בצה"ל המילה "דיר" משמשת גם לתיאור מבנים שלא נועדו לבעלי חיים כגון דיר תת-קרקעי, דיר פצצות.
מקור המילה "דיר" הוא כנראה במילה "דֵּיר" (בצירה), שמשמעה נווה, מתחם מגודר לגידול צאן. בערבית המילה "דיר" משמעה מנזר, והיא משמעות מאוחרת יותר.
קנט בק
קֶנְט בק (באנגלית: Kent Beck), מהנדס תוכנה אמריקאי, היוצר של מתודולוגיית הפיתוח הזריזה Extreme Programming, ואחד מהיוזמים ומהמחברים של המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001.
בק כתב וכותב בנושאי תבניות עיצוב ותכנות מונחה-עצמים. בימי השיא של Smalltalk, היה בק אחד החברים הבולטים בקהילת המפתחים בה. בעבודתו המשותפת עם וורד קנינגהם, תרם בק רבות לביסוס תחום הפיתוח הזריז בהנדסת התוכנה, והוא נחשב לאחד החלוצים בו. יחד עם אריך גמא, פיתח בק את JUnit, שיטה וכלי לבדיקות יחידה ב-Java. הכלי הורחב בהמשך לשפות תכנות רבות נוספות ומהווה, נכון לשנת 2007, נדבך יסודי בעבודת התכנות של מתכנתים רבים בעולם.
בק היה בין הראשונים שעשו שימוש שיטתי במתודולוגיה זריזה לפיתוח תוכנה. המתודולוגיה שגיבש, Extreme Programming, היא תוצאה ישירה של ניסיונו בתחום זה. שמה של המתודולוגיה ניתן לה בשל העבודה שהשיטות המשמשות אותה הן מחמירות מאוד, ובעת פרסומה נחשבו כקיצוניות יחסית לשיטות הקיימות בתעשייה. המתודולוגיה, כפי שרומז שמה, מפרטת שורה של טכניקות בתחום התכנות ופחות בתחומים אחרים של הנדסת תוכנה. מערכות המפותחות לפיה הן גמישות מאוד לשינויים, וניתן להרחיבן בקלות ובאופן בטוח.
לבק תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת אורגון שבארצות הברית.
פארגו (סדרת טלוויזיה)
פארגו (באנגלית: Fargo) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת פשע שנוצרה בידי נואה האולי. הסדרה שואבת השראה מהסרט "פארגו" של האחים כהן, הנמנים עם מפיקי הסדרה. בדומה לסרט, גם הסדרה מתרחשת במינסוטה המושלגת.
הקרנת העונה הראשונה של הסדרה החלה ב-15 באפריל 2014 בערוץ הטלוויזיה האמריקאי FX Networks, ובמקביל שודרה בישראל בערוץ הטלוויזיה HOT3 (עונה 1) ולאחר מכן בערוץ HOT Plus של חברת הכבלים HOT. בעונה הראשונה של הסדרה מככבים השחקנים בילי בוב תורנטון, מרטין פרימן, קולין הנקס, אליסון טולמן ובוב אודנקירק. העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב.
הסדרה חודשה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-12 באוקטובר 2015. בעונה זו מככבים קירסטן דנסט, פטריק וילסון, טד דנסון, בראד גארט ועוד.
ב-23 בנובמבר 2015 חודשה הסדרה לעונה שלישית, אשר עלתה לשידור ב-19 באפריל 2017. העונה שודרה בישראל בערוץ HOT HBO במקביל לשידורה בארצות הברית. בעונה זו מככבים יואן מקגרגור בתפקיד כפול, קארי קון, מרי אליזבת' וינסטד, גוראן בוגדן, דייוויד ת'יוליס ומייקל סטולברג.
לאחר העונה השלישית, יצאה הסדרה לפגרה לתקופה בלתי מוגבלת, כאשר היוצר נואה האולי עסוק בפרויקטים אחרים והצהיר על מחסור בכיוון יצירתי לעונה רביעית. ביוני 2017 הצהיר האולי על אפשרות לעונה רביעית תוך כ-3 שנים.
העונה רביעית, אשר צולמה בסתיו 2019, ומככבים בה בין היתר כריס רוק, ג'סי באקלי וג'ייסון שוורצמן עלתה לשידור ב-27 בספטמבר 2020. עלילת העונה מתרחשת בקנזס סיטי, מיזורי של שנות ה-50.
בפברואר 2022 הסדרה חודשה לעונה חמישית.
עונה ראשונה
ב-2006, לורן מאלוו (בילי בוב תורנטון) מגיע לעיירה במיג'י שבמינסוטה, ועורך בה מעשי רצח אחדים, אחד מהם כמתנה לכאורה לסוכן הביטוח לסטר נייגארד (מרטין פרימן), שאותו פגש באקראי בעיירה. לסטר עצמו רוצח את אשתו, לאחר שזו עוררה את זעמו. במרדף אחרי מאלוו ובניסיון להפליל את לסטר עוסקת בעיקר השוטרת מולי סולוורסון (אליסון טולמן), שעושה זאת חרף התנגדותו של מפקדהּ, ביל אוסוולט (בוב אודנקירק), שחשדותיו מופנים לכיוונים אחרים. בהמשך הסדרה מתרחשים מעשי רצח נוספים על ידי מאלוו, ולסטר הולך ומסתבך. בין השאר, לאחר ששני רוצחים שכירים נשלחו לחסל את מאלוו, מאלוו חוקר והורג אחד מהם. לאחר שמתבררת לו זהות השולחים, השוכנים בפארגו שבמדינת דקוטה הצפונית, הוא יוצא לשם וטובח בהם.
עונה שנייה
העונה השנייה מתרחשת ב-1979 על רקע מאבק בין משפחות פשע. השוטר לו סולוורסון (אביה של מולי מהעונה הראשונה) מנסה לפענח רצח משולש שאירע בדיינר ובמקביל מנסים בני הזוג פגי ואד בלומקוויסט להסתיר תאונת פגע וברח בה פגעה פגי ברוצח, אחד מבני משפחת הפשע גרהארט.
עונה שלישית
העונה השלישית מתרחשת ב-2010, כארבע שנים לאחר מאורעות העונה הראשונה. ריי סטסי הוא קצין מבחן שנמצא במערכת יחסים רומנטית עם האסירה לשעבר ניקי סוונגו. השניים מתכננים לגנוב בול יקר ערך מאחיו הבוגר והמצליח של ריי, אמט, "מלך החניונים של מינסוטה". תוכניתם עוברת תפנית בעקבות שרשרת אירועים מקרית, שלאחריה הם נאלצים להסתיר את מעורבותם במקרי מוות של שני אנשים, אשר אחד מהם הוא אביה החורג של השוטרת גלוריה ברגל. במקביל, אמט סטאסי ושותפו סיי פלץ מתכוונים להחזיר הלוואה שלקחו שנתיים קודם לכן מחברה מסתורית במטרה להרחיב את חברת החניונים, אך אותה חברה (בראשותו של ו. מ. וארגה) משתלטת במהרה על העניינים.
עונה רביעית
העונה הרביעית מתרחשת ב-1950 בקנזס סיטי, כשהסיפור עוקב אחרי שני סנדיקטי-פשע והתמודדותם על הבכורה. את צוות השחקנים מוביל כריס רוק, המגלם את לוי קנון, ראש ארגון פשע של מהגרים שחורים הנמלט מן המדיניות הנהוגה בחלקה הדרומי של ארצות הברית, שאופיינה על ידי חוקי ג'ים קרואו. הסיפור עוקב אחר עלילותיהם של צמד מהגרים המנהלים מערכת יחסים שנויה במחלוקת עם ארגון המאפיה של קנזס סיטי. בין השחקנים האחרים ניתן למנות את ג'סי באקלי, ג'ייסון שוורצמן, בן ווישו וג'ק יוסטון.
הפקה
בשנת 2012, הוכרז שערוץ הטלוויזיה FX Networks פיתח סדרת טלוויזיה חדשה המבוססת על הסרט זוכה פרס אוסקר "פארגו" משנת 1996 של האחים כהן, אשר משמשים גם כמפיקים בפועל בסדרה החדשה. מאוחר יותר נודע שהסדרה תהיה בת עשרה פרקים. ב-2 באוגוסט 2013 נודע שבילי בוב תורנטון חתם על תפקידו בסדרה. ב-27 בספטמבר 2013 חתם גם מרטין פרימן, שמגלם את דמותו של לסטר נייגארד. ב-3 באוקטובר 2013 הוכרז שקולין הנקס לוהק לדמותו של גאס גרימלי, שוטר במשטרת העיר דולות'. הפקת הסדרה החלה בסתיו 2013 וצילומי הסדרה נערכו בקלגרי שבאלברטה קנדה. הפקת העונה השנייה החלה בינואר 2015, גם כן בקלגרי.
"זהו סיפור אמיתי"
בדומה לסרט, כל פרק בסדרה מתחיל בהודעה: "זהו סיפור אמיתי. האירועים המתוארים התרחשו במינסוטה ב-2006. לבקשת הניצולים השמות שונו, מתוך כבוד למתים, השאר מסופר בדיוק כפי שהתרחש". בדומה לסרט, גם בסדרה ההודעה משוללת יסוד.
קווי דמיון בין הסדרה לסרט
הסדרה שואבת השראה מהסרט "פארגו", שנוצר 18 שנים לפניה. בדומה לסרט, גם הסדרה מתרחשת במינסוטה המושלגת. אחדות מדמויות הסדרה מרמזות לדמויות מקבילות בסרט:
אספקת המים לירושלים
אספקת המים לירושלים היוותה אתגר מורכב מאז היווסדה של העיר. לאורך כל דורותיה וגלגוליה נאלצו יושבי העיר ושליטיה למצוא פתרונות שונים למצוקה זו, בהתאם לטכנולוגיה שרווחה בזמנם.
בתקופות קדומות התבססו הפתרונות על ניסיונות לאגירת מי גשמים ועל מציאת דרכים להפקה, הובלה וניצול של מי המעיינות הנובעים בקרבת העיר. החל מן התקופה החשמונאית החלה בניית מערכות הובלת מים ממעיינות המרוחקים מרחק ניכר מן העיר, באמצעות אמות מים. מערכות אלה הורחבו ושוכללו בתקופות מאוחרות יותר, אך אחזקתן נעשתה מורכבת יותר ויותר, ודרשה תשומת לב ומשאבים רבים מצד השלטון שהיה בעיר בכל עת נתונה. התהפוכות השלטוניות הרבות שעברה העיר לאורך הדורות לא תמיד היטיבו עם מערכות אספקת המים, ובתקופות רבות לאורך ההיסטוריה שלה ידעה העיר מחסור ומצוקה בתחום זה. בעיה זו בלטה במיוחד בתקופות של שלטון חלש, דל משאבים, או כזה שלא ייחס חשיבות מיוחדת לירושלים, וכן בעתות מלחמה ומצור. בתקופות אלו, שלעיתים נמשכו עשרות ואף מאות בשנים, שבו תושבי העיר לשיטות פרימיטיביות יותר של הפקת מים ואגירתם.
בתקופת המנדט הבריטי הונחה בעיר לראשונה מערכת מודרנית המבוססת על משאבות ומערכת צינורות מסועפת, שסיפקה מים זורמים ישירות לשכונות המגורים, ובהמשך גם לבתיהם הפרטיים של תושבי העיר. עדיין, קטיעת אספקת המים לעיר בעת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות הוכיחה עד כמה פגיעה העיר מן הבחינה הזו, גם בעת המודרנית.
כיום אחראית חברת מקורות על אספקת המים אל העיר, וחברת 'הגיחון' על אחזקת מערכת המים בתוך העיר והפצתם לתושבים.
רקע
ירושלים היא מהעתיקות שבערי ארץ ישראל. כאשר נוסדה, לפני למעלה מארבעת אלפים שנה, נתקלו תושביה בקשיים באספקת המים ובשימוש בהם, כמו הקושי לנצל את מי הגשמים או לגשת למי התהום. בירושלים יורדים כ-550 מילימטר גשם בשנה בממוצע, אך את מרביתם לא ניתן לאגור. בשל מיקומה הגאוגרפי של ירושלים בסמוך לקו פרשת המים הארצי של ארץ ישראל, מי הגשמים היורדים אל הקרקע ניגרים ממנה במהירות מזרחה או מערבה, ואינם מספיקים לחלחל אל תוך הקרקע.
מי התהום כמעט ואינם נגישים ליושבי ירושלים משתי סיבות עיקריות:
ההיסטוריון והגאוגרף אברהם לונץ תיאר את הבעיתיות שבאספקת המים לירושלים:
המעיינות בירושלים
בירושלים נובעים שני מעיינות קדומים: עין רוֹגֵל ומעיין הגיחון, השוכנים שניהם בקרבת עיר דוד. עין רוֹגֵל התייבש בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך מעיין הגיחון פעיל זה אלפי שנים, והוא שימש במשך דורות כמקור המים החשוב של ירושלים. הספיקה הממוצעת של מעיין הגיחון הייתה כחמישים מטרים מעוקבים ביום, שהיא ספיקה גבוהה למדי, אך היא לא הייתה יציבה כלל: לעיתים הוא סיפק כמות גדולה של מים ולעיתים כמות זעומה בלבד. תושביה הקדומים של ירושלים לא יכלו להסתפק במעיין זה בלבד, וחיפשו מקורות מים נוספים.
מערכת המים היבוסית
ירושלים הוקמה על ידי הכנענים לפני למעלה מ-4,000 שנה, ובתחילה הייתה עיר קטנה בת פחות מאלף איש. גם שטחה היה קטן למדי, וכלל גבעה קטנה בלבד, היא עיר דוד של ימינו. עם בניית החומה סביב 'עיר יבוס' המיוחסת ליבוסים המקראיים, התעוררה בעיה קשה: מקור המים היחיד של העיר - מעיין הגיחון - נבע בעומק נחל קדרון שלמרגלות העיר, ולא ניתן היה להגן עליו או אף להגיע אליו בעת מצור. בשל כך חצבו הכנענים מנהרה תת-קרקעית, שהובילה מתוך העיר, תחת החומה, אל המעיין. המעיין עצמו הוסתר במערכת ביצורים, כדי למנוע מהאויב לשתות ממימיו או להרעילם. ייתכן שאנשי דוד המלך, שכבשו את ירושלים מידי הכנענים, חדרו אליה דרך מערכת המים, כנרמז בספר שמואל ב:.
מערכת המים הכנענית השתמרה היטב באתר "פיר וורן" שבעיר דוד, והיא נקראת על שם צ'ארלס וורן, החוקר הבריטי שחשף אותה במאה ה-19.
תקופת בית שני
בתקופת בית שני הייתה ירושלים מרכז שלטוני ודתי, והיא התפתחה במהירות, בהתאם לטכנולוגיה הרומית. רמת החיים בעיר עלתה מאוד, ותושביה נזקקו למים רבים לשתייה, לרחצה, לטהרה ועוד. תפעול בית המקדש דרש אף הוא כמות רבה של מים לניקיון ולפולחן. מעיין הגיחון לא הספיק, ומצוקת המים בירושלים הייתה קשה. הדבר בא לידי ביטוי בעיקר בימי שלוש הרגלים – פסח, שבועות וסוכות - שבהם פקדו את ירושלים מאות אלפי מבקרים, שנצרכו לכמות מים עצומה.
מושלי העיר ופרנסיה דאגו לאיסוף מים בבורות, וברשימת נושאי התפקידים בבית המקדש מופיע "נחוניה חופר שיחים". הצורך הגדול בימי הרגלים, בא לידי ביטוי במקורות חז"ל: