cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון קונרדס
ביוגרפיה
אביו, יניס קונרדס, עבד בסידני כרופא שיניים, ולכן הם התגוררו בפננט הילס, פרבר של סידני ולאחר מכן בבנקסטאון. אמו, אלזה קונרדס, למדה רפואת שיניים בתוכנית השלמה באוניברסיטת סידני, מאחר שלימודיה באוניברסיטת ריגה לא הוכרו, אך פרשה מהם על מנת לגדל את שלושת ילדיהם.
שיאן עולם
אימונים קשים אלו נשאו פרי, ובאליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בסידני בינואר 1958, אחותו אילזה בהיותה רק בת 13, קבעה במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש, הראשון של "קונרד קידס", בתוצאה של 10:17.7 דקות, ובמשך 8 ימים קבע קונרדס, 6 שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר (2:04.8 דקות), ל-220 יארד, ל-400 מטר (4:25.9 דקות), ל-440 יארד, ל-800 מטר ול-880 יארד חופשי (9:17.7 דקות). בחודשים פברואר ומרץ אותה שנה הוא קבע עוד 8 שיאי עולם חדשים גם במשחים ל-1500 מטר (17:28.7 דקות) ול-1650 יארד חופשי. במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקארדיף ויילס ביולי אותה שנה, הוא זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-440 יארד חופשי (4:25.9 דקות), במשחה ל-1650 יארד חופשי (17:45.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x220 יארד חופשי (8:33.4 דקות). באליפות אוסטרליה שנערכה בשנת 1959 הוא שבר שוב 6 שיאי עולם חדשים, באותם 6 משחים ששיפר שנה קודם לכן וזכה בכל משחי החופשי (מ-110 יארד חופשי ועד 1650 יארד חופשי).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת רומא (1960) זכה קונרדס ב-3 מדליות, מדליית זהב ו-2 מדליות ארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 17:19.2 דקות, לפני חברו לנבחרת מוריי רוז (17:21.7 דקות) וג'ורג' ברין מארצות הברית (17:30.6 דקות). מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.8 דקות, אחרי מוריי רוז שקבע שיא אולימפי חדש של 4:18.3 דקות, וצויושי יאמאנקה מיפן (4:21.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ביחד עם דייוויד דיקסון, ג'ון דוויט ומוריי רוז בתוצאה של 8:13.8 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:10.2 דקות ויפן (8:13.2 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:01.3 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בתחרות.
לאחר המשחקים האולימפיים קיבל קונרדס מלגת שחייה באוניברסיטת דרום קליפורניה שם קיבל תואר בשיווק.
במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת טוקיו (1964) הצליח קונרדס להתברג רק למשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. במשחקים עצמם הוא השתתף רק בשלב המוקדמות. בסופו של דבר הרביעייה האוסטרלית סיימה במקום הרביעי במשחה הגמר.
לאחר שפרש משחייה תחרותית החל לאמן שחייה. בהמשך הוא ניהל את חברת לוראל באזור אוסטרלאסיה.
קונרדס פרסם בתוכנית טלוויזיה באוסטרליה, את התמודדותו עם מחלה ממנה הוא סבל, הפרעה דו־קוטבית, על מנת לעורר מודעות ציבורית.
בשנת 1984, נגנבה מביתו שבמלבורן, מדליית הזהב שלו. המדליה נמצאה לאחר 25 שנה, לאחר שאישה שרכשה אותה ניסתה למכור אותה. המדליות ניתנו לתצוגה בהשאלה למוזיאון הספורט הלאומי שבמלבורן. בשנת 2011 החליט למכור את אוסף המדליות שלו ואת המזכרות שלו.
קונרדס ניהל את המיזם על הזכות לארח את המשחקים האולימפיים בעיר סידני.
נפטר ב-25 באפריל 2021.
ספר מבוא
ספר מבוא הוא ספר המספק הצגה ראשונית של נושא, תוך הימנעות מירידה לפרטים. הספר שואף לספק את כל המידע הבסיסי על נושאו.
ספרי מבוא אמורים להנגיש את הקורא אל למידת הנושא בצורה מעמיקה יותר ומאפשרת לו מעבר לקריאה בספרים פרטניים ומקצועיים שבתחום. ספר מבוא מובחר מספק גישה רחבה וקלה למתחילים ומאידך מקדם אותם אל השלב העמוק יותר של למידת התחום.
קיימים מספר ספרי מבוא מפורסמים, אחד מהעתיקים שבהם הוא ספר יסודות מהמאה השלישית לפנה"ס, שעוסק בגאומטריה, אלגברה ועוד. בספריית האוניברסיטה הפתוחה קיימים ספרים כמבוא לפסיכולוגיה, מבוא לסטטיסטיקה וכדומה.
Windows Defender
Windows Defender (בעבר נקראה Microsoft AntiSpyware) הוא מוצר תוכנה של חברת מיקרוסופט המשמש להגנה מפני נוזקות. במקור יועדה התוכנה כנגד רוגלות. התוכנה כלולה ב-Windows Vista וב-Windows 7, וזמינה להורדה ללא תשלום ל-Windows XP ול-Windows Server 2003. ב-Windows 8, שודרגה התוכנה והפכה לתוכנת אנטי-וירוס.
היסטוריה
Windows Defender התבססה במקור על GIANT AntiSpyware, אשר פותחה על ידי GIANT Company Software. רכישת החברה על ידי מיקרוסופט הוכרזה ב-16 בדצמבר 2004. גרסת הבטא הראשונה של התוכנה, בשם Microsoft AntiSpyware, יצאה לאור ב-6 בינואר 2005, והייתה עטיפה מחדש לתוכנה של חברת GIANT. במהלך שנת 2005 נמשך תהליך הפיתוח של התוכנה, ובכנס אבטחה של חברת RSA, אדריכל התוכנה הראשי ומיסד החברה, ביל גייטס, הכריז שתוכנת האבטחה תהיה חינמית לכל גרסאות Windows העדכניות, על מנת להתמודד עם איומי האבטחה הגדלים.
Windows Defender יצאה בגרסת בטא שנייה ב-13 בפברואר 2006. התוכנה החדשה כללה שם, עיצוב וממשק משתמש חדשים. ליבת התוכנה נכתבה מחדש ב-C++, כיוון שהייתה במקור כתובה ב-Visual Basic, עובדה אשר גרמה להאצת ביצועים. נוסף על כך, התוכנה החלה לעבוד כשירות מערכת של Windows. מאידך, הוסרו תכונות רבות שהיו קיימות בבטא הראשון, כגון הסרת קובצי מערכת זמניים.
ב-24 באוקטובר 2006, הוציאה מיקרוסופט את Windows Defender בגרסה יציבה.
Windows Defender נכללה ב-Windows Vista ו-Windows 7, כרכיב מובנה במערכת נגד רוגלות. בהמשך הוחלפה התוכנה ב-Microsoft Security Essentials, מוצר של מיקרוסופט המספק הגנה רחבה יותר מפני נוזקות ותוכנות עוינות. לאחר ההתקנה, Microsoft Security Essentials מכבה את Windows Defender ולוקח את מקומה. ב-Windows 8 מיקרוסופט שדרגה את Windows Defender לתוכנת אנטי-וירוס דומה. Windows Defender החדש מזכיר מאוד את Microsoft Security Essentials ומשתמש באותן הגדרות לווירוסים.
ריבונות במרחב המקוון
ריבונות במרחב המקוון מתייחסת לישות השולטת על הנעשה ברשת האינטרנט.
ריבונות היא זכות בלעדית להפעלת סמכות עליונה על אזור גאוגרפי או קבוצת אנשים דוגמת מדינה או שבט. בעידן הנוכחי, למדינה המודרנית ניתנת הסמכות להכיל כוחה על הנתינים בשטחה, לאכוף את החוק ולשלוט על הנעשה במרחב הטריטוריאלי. המרחב המקוון מתקיים ברשת האינטרנט ובו פועלים ומתקיימים אתרי אינטרנט, רשתות חברתיות, מנועי חיפוש ומגוון משתתפים לוקחים חלק במרחב ווירטואלי משותף וחוצה גבולות.
מבוא
מנואל קסטלס טבע את המונח "וירטואליות אמיתית" על תרבות המבוססת אינטראקטיביות ומולטימדיה. הוא הגדיר זאת כתהליך מהפכני אשר במסגרתו מספר ערוצי תקשורת (דפוס, תמונה, וידאו וקול) מתכנסים לכדי מערכת אינטראקטיבית אחת – האינטרנט. ניתן לראות מרחב זה כגלובלי, אשר אין לו בעלות זו או אחרת וכי מוגש למשתתפים כזירה אינטראקטיבית להחלפת דעות ורעיונות במקום משותף, אך ללא גבולות ממשיים. לצד תרומת האינטרנט בחיזוק הקשר בין הפרט והממשל תוך עקיפת תיווך התקשורת המסורתית, ואפשרות גיבוש המונים למען מטרה משותפת, אנתוני גידנס טען כי ריבונותן של מדינות וממשלות ברחבי העולם מתחזקת לאור התפתחות האינטרנט והרשתות החברתיות. המרחב המקוון מאפשר למדינות לדלות יותר פרטים על אזרחיהן מבעבר ולהגביר את שליטת הריבונות, כאשר לרשותן עומד כלי טכנולוגי, כמכונת בילוש ענקית, למעקב ופיקוח אחר אזרחים.
קסטלס טען עוד כי העידן הגלובלי מסועף ורווי רשתות, באופן המקשה על ניהול ושליטה מרוכזת על המרחב. בהתאם לזיגמונט באומן והגדרתו את ה"מודרניות הנזילה" המאפיינת את הפוסט-מודרניות, כזו המתאפשרת עם קריסת משמעות מושג המרחב. כלומר, בעידן זה הזמן ממשיך להיות מרכזי אך גבולות המרחב מטושטשים וקשרים חברתיים נזילים ומקוטעים נוצרים, בניגוד לקשרי העבר המוצקים, המתפוגגים עם התמוטטות הסדר הפוליטי בתהליך הגלובליזציה. ובעזרת מיתוג האינדיבידואל בחוד החנית, מונעת החברה מדגש ייצרני לצרכני, אך זאת על-חשבון האינטרס החברתי הנדחק בסדר העדיפויות, עם קץ עידן המעורבות ההדדית. לכן המודרניות הנזילה מסמנת עוד את ההפרטה האזרחית המצמיחה אליטות גלובליות, השולטות בלא מאמץ או נוכחות על הרוב המיושב, או להגדרתו של באומן, נשלטים האזרחים בידי "אליטה נוודית ואקסטריטוריאלית", בעידן בו מאבדת האנושות את היכולת לשלוט על הנעשה סביבה.
השנים הראשונות
החוקר Wu בחן את יסודות התרחבות האינטרנט האזרחי ותיאר מגוון גופים המפעילים ריבונותם במרחב. בין ברגולציה, חקיקה וצנזורה מדינית, כתאגיד החולש על פלח שוק ושולט על לקוחותיו, או בין כמשתמש הקצה, הצרכן, אשר בעצמו מצנזר את תכניו תוך סינון ובקרה עצמית על המידע שבוחר לשתף ברשת. מדינות הרותמות את היכולת הטכנולוגית לצנזורה הן מדינות בעלות משטר סמכותני, ואילו מדינות ליברליות מכבדות את זכות הציבור לדעת ומטפחות את חופש הביטוי.
הדיון סביב סמכויות המרחב התגבר לקראת סוף המילניום, בתגובה לחוק הטלקומוניקציה של 1996 בארצות הברית, חוק שעסק בין היתר באסדרה ובקרה על תוכן ראוי לשידור והפצה, בתקשורת בכלל ובאינטרנט בפרט. המשורר והפעיל הפוליטי, האמריקני ג'ון פרי ברלו, פרסם ב־8 בפברואר 1996 את אחד המסמכים הראשונים העוסקים ביחסי הכוחות בין מדינות וממשלות לרשת האינטרנט, במה שמכונה הצהרת העצמאות של הסייברספייס. הצהרה זו הפכה ברבות השנים למסמך מכונן במאבק על חופש המידע ושמירת המרחב המקוון כעצמאי מהתערבות מדינית. ובכך להדגיש את זכותו של הפרט לריבונות באינטרנט הגלובלי, החוצה גבולות ויבשות ואשר אין בו מקום לכפיית ממשלות ריבונותן.
מהפכת האינטרנט
לאורך השנים, חוקרי תקשורת, חברה, מדע המדינה ועוד, חצויים בעמדתם כלפי היכולת הטכנולוגית של רשת האינטרנט בין כאמצעי תקשורת הממשיך באופן ישיר את יכולות תשדורת המונים, או כאמצעי מהפכני אשר אין לו אח ורע בהיסטוריה האנושית. כך או כך ההאצה בפיתוח רשתות תקשורת, בעיקר בסוף המאה ה-20, מעניקה תרומה מכרעת להתפשטות והתחזקות הגלובליזציה. טכנולוגיות מתקדמות מבטלות את מכשול המרחק הפיזי, ומאפשרות תקשורת מהירה ויעילה בין יבשות, מדינות, אנשים, יחידים וקבוצות. כאשר חופש המידע, שעד אז היה כלוא ומוגבל בידי המדינה, זמין ונגיש כיום לרבים במסך המותאם לכף ידם. לכן נתפשת רשת האינטרנט כזו שהביאה עמה בשורה לחופש האינפורמציה, עם יכולת שימור ושליפת מידע בלחיצת כפתור.
התבגרות רשת האינטרנט וצמיחת הרשתות החברתיות בפרט, חוללו מהפכה ביחסי הכוחות שבין הממשל והאזרחים. התעצמות רשתות דוגמת פייסבוק וטוויטר, מאפשרת תקשורת רחבה ורב-כיוונית, כאלטרנטיבה למדיה המסורתית והחד-כיוונית שהייתה נהוגה עד להופעת האינטרנט. חוקי המשחק החדשים מאפשרים לפרט חופש ביטוי ובחירת תכנים גדול מבעבר, כאשר המדיה החדשים מהווים מסלול עוקף לתקשורת הממוסדת. סביב תפיסה זו ישנה מחלוקת בין החוקרים, כאשר מחד יש הטוענים כי הפרט נהנה מעוצמה חדשה ומכרעת, אך מנגד, יש האומרים כי זו "אותה גברת בשינוי אדרת", כאשר מוצף המרחב המקוון במעצמות תקשורת וותיקות, המרחיבות את תחום שליטתן בכלים החדשים.
כאמצעי מהפכני, רבים העירו כי האינטרנט לבדו אינו אחראי להתפרצות גלי מחאה. אין בכוחו של כל סטטוס או ציוץ להבעיר את הרשת, אך האינטרנט והמדיה החדשים הכרחיים בעידן המידע לגיוס משתתפים, להנעת אזרחים וכתשתית לשיתוף פעולה. ניתן למנות מחאות אשר ניצתו והתארגנו ברשתות החברתיות ותורגמו לרחוב, כמו במולדובה בשנת 2009, מחאת הבחירות באיראן בשנים 2009–2010, תוניסיה 2010–2011, מצרים 2011 ושאר מחאות ה"אביב הערבי". גם במערב נשבו רוחות של שינוי בזכות הרשת, בין במחאת האוהלים בישראל שהחלה עם פרסום בפייסבוק, ועד למצעדי הנשים בינואר 2017, למחרת השבעתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות-הברית, שסחפו מיליונים מרחבי הגלובוס לצאת לרחובות, וקראו להשתתפות פוליטית, שימור ושיפור זכויות יסוד.
צמיחת המעצמות הטכנולוגיות
התגברות השימוש בטכנולוגיות חומרה ומדיה חדשים הביא לצמיחת חברות-ענק, המגלגלות מיליארדי דולרים בכל שנה כתוצאה מפועלן בזירה המקוונת. בממדים שהאנושות טרם הכירה, מעצמות הטכנולוגיה מספקות שירותים למאות מיליוני משתמשים ביום, ומחזיקות בכוח לא מבוטל אל מול הסדר הפוליטי הישן של ממשלות ומדינות. בידי חברות-ענק אלו מידע רב, מספרית ואיכותית על משתמשיהן. יש בכוחן לשלוט על זרימת המידע בשטחן וזאת ללא רגולציה חיצונית לפיקוח ובקרה. יתר על כן, מעצמות אלו לעיתים מתנהלות הרחק מעיני הציבור והממשל, ובשקיפות מינימלית, על אף ששירותיהן הפכו חיוניים לחיים בחברת המידע.
התעצמותן של פייסבוק, גוגל, אפל ועוד, מחזק אותן כישות עצמאית הנלחמת גם היא על הריבונות במרחב המקוון. סגירת המידע ברשתות חברתיות לדוגמה, פוגם ביכולתה של מדינה לסנן את התכנים הנצפים בגבולותיה. שכן ישנו ריבון חדש, לו תנאי שימוש משלו אשר משתמשיו כפופים לחוקיו בין אם אדם או מדינה. ערעור נוסף לריבונות המדינה בהגנה על אזרחיה, כאשר המעצמות הטכנולוגיות פולשות לפרטיות המשתמשים במרחב. כך נאגר מידע בשרתי החברות אודות אזרחים משלל מדינות, ללא יכולת ערעור על המצב או בקרה על הנאסף. דוגמה בולטת לכך בישראל, כאשר הרשת החברתית פייסבוק והן הפלטפורמה לשיתוף סרטים יוטיוב, נרתמות להפצת הסתה, אשר לטענת השר לביטחון פנים, גלעד ארדן, למדינה יכולת מצומצמת לפעול להסרת התוכן.
חוק ומשפט
הכוח הנגיש למעצמות הטכנולוגיות במרחב המקוון מלווה בניסיונות האטה, בהיבט הפרטי מצד אזרחים הגוררים את החברות לבית המשפט, ובהיבט המדיני, בו מתכנס בית המחוקקים להתאמת חוקים ורגולציה לבקרה על המרחב. נקודת ציון משמעותית במשפט, הממחישה עד כמה מערער ומאתגר העידן המקוון לריבונות הישות המדינית. בשנת 2000 נערך משפט במסגרתו יאהו!, פלטפורמה פופולרית לשיתוף מידע, נתבעה בצרפת על ידי צמד סטודנטים מקומי. התביעה ביקשה להסיר קישור לעמוד מכירות של מוצרים נאו-נאצים, המנוגד לחוק צרפתי האוסר להלל את מי שהואשם בפשעים נגד האנושות. בית-הדין בצרפת קיבל את עתירת התובעים וחייב את יאהו! בחסימת המידע מגולשי הרשת הצרפתית. אך בתגובה, פנו יאהו! לבית הדין בארצות-הברית, ארץ מושבם, אשר פסק לטובתם בתואנה כי הקבצים עצמם, קרי שרתי החברה, יושבים על אדמת ארצות הברית ולכן כלל אין סמכות לבית משפט צרפתי לדון בכך.
תביעות נוספות עומדות כיום בפני בית המשפט, בעיקר כדי לדון בתרומתן של הפלטפורמות בהפרת הזכות הדמוקרטית לפרטיות, בניצול תאגידי הענק את המשתמשים למען כריית נתונים, וכנגד אוזלת ידן של המעצמות המקוונות לסינון ומחיקה של תוכני הסתה וטרור. בשנת 2015 הוגשה תביעה בארצות הברית כנגד פייסבוק, על ידי ארגון 'שורת הדין' בשם 20 אלף ישראלים אשר הצטרפו לקול קורא, בגין אי-מניעת הסתה לטרור ואלימות ברשת החברתית. המשפט טרם הוכרע, אך השופט מתח ביקורת קשה נגד פייסבוק אשר לטענתו לא מתייחסת ברצינות לאיום הטרור העולמי, ולא עושה די כדי למנוע הסתה בשטחה. תביעה אחרת הוגשה בדצמבר 2016 על ידי שלוש ממשפחות קורבנות הפיגוע באורלנדו (יוני 2016) בו נהרגו 49 אמריקאים במועדון לילה המזוהה עם הקהילה הגאה. המשפחות תובעות את טוויטר, פייסבוק וגוגל בתואנה שללא הפלטפורמות שלהן, דאעש לא היה צומח וכי הן מאפשרות במודע הפצה של תוכני טרור והסתה.
במאי 2016 נחתם הסכם בין מעצמות המרחב והאיחוד האירופי. מיקרוסופט, אפל, טוויטר, פייסבוק ויוטיוב הסכימו יחד על שיתוף פעולה לטיפול בהסתה ולחימה באלה הרותמים את המרחב לטרור. בכך ניתן לראות את כוחו של איגוד מדינות, המשלבות יחד עוצמה החולשת על כוח שוק של חצי מיליארד תושבים. כאשר גם כאן במשחק הכוחות נותרות בעמדת נחיתות מול הרשתות מדינות קטנות, פריפריאליות, אשר אינן יכולות אל מול העוצמה. שבועות ספורים לאחר מכן, נעמדה למבחן התחייבות המעצמות לתגובה מהירה וטיפול בהסתה, בליל חגיגות הבסטיליה לאחר פיגוע הדריסה בעיר ניס, בריביירה הצרפתית. לצד ציוציי האבל והעצבות בטוויטר, צמחה גם תגית, האשטאג לשמחה, שקראה לחגיגות והלל נוכח התוצאות הטרגיות באירוע. אך לא חולפות הדקות והוסרה התגית כלא הייתה מהמרחב המקוון, במהירות וביעילות, כאמור, בשירות הזמין לרשת האירופית.
ביקורת ודילמות
ההתנגשות בין מתחרי הריבונות - הישות המדינית, המעצמות המקוונות ומשתמשי הקצה, מעלות סוגיות לאורך הדרך. המדינה אמונה אומנם גם על שימור ריבונות המשתמשים, אך יכולה להסתבך בזירת אינטרסים, כמו בחודשים שקדמו לאולימפיאדה בברזיל 2016 במאבק של ממשל וגוף מקוון. במטרה להילחם בסוחרי סמים הוצאו צווי בית משפט בדרישה לקבלת התכתבויות מפלילות מאפליקציית המסרים המידיים וואטסאפ, אשר בבעלות פייסבוק. משלא נענתה, חסמה המדינה מספר פעמים את האפליקציה לשימוש בשטחה ואף עצרה את סגן-נשיא הנהלת פייסבוק דרום-אמריקה, על כך שלא סיפקה את המידע. בהמשך לאירועים אלו נשלחה הודעה על ידי וואטסאפ לכלל משתמשיה, המבהירה כי השיחות מוצפנות במכשירי הקצה, וכי מנותקים הם מצפייה במידע העובר באפליקציה. אך יש לתהות על מצב זה בו מחד המדינה אמונה על ביטחון אזרחיה ומשימתה באותה העת הייתה באבטחת ריו דה ז'ניירו לקראת אירוע הספורט הגדול בעולם, ומנגד ישות טכנולוגית מנגישה אפשרות העוקפת את סמכות הריבון ומאפשרת מרחב סודי לתכנון פשע. במקרה אחר בארצות הברית, במסגרת חקירת הפיגוע בסן ברנרדינו, דרש ה-FBI מאפל לפרוץ למכשיר הטלפון של המחבל, אך אפל סירבה לעשות כן. בסופו של דבר הפריצה התאפשרה בזכות פתרון של חברה ישראלית. כאשר החשש של אפל והמעצמות הטכנולוגיות שעמדו לצידה, היה כי עזרה לרשויות תספק פתח למקרים רבים נוספים ותהווה מעילה באמון הצרכנים לשימור הפרטיות.
מכאן ימשיכו לצמוח מקרים חדשים שיאתגרו את חלוקת הריבונות בין הזירה הטכנולוגית והמחוקקת, כיוון שכיום אין בכוחה של ישות מדינית לכפות את מלוא סמכותה על המעצמות הטכנולוגיות. במשטרים שאינם ליברליים אשר ידם קלה על הסוויטש, נחסמת הגישה לרשתות חברתיות תוך רמיסת זכותם של אזרחים להתאגד ולגשת למידע. כמו בנובמבר 2016 בטורקיה, לאחר מעצר בכירים מהאופוזיציה, או באלג'יריה במהלך בחינות הבגרות בתיכונים. במקביל, הגישה הליברלית מגייסת את הרשות המחוקקת והשופטת להאטת התפשטות המעצמות במרחב המקוון, אך כל העת יש לבחון כיצד ריבונות הפרט ננגסת ומצטמצמת.
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__ __ללא_עריכה__ __לחיפוש__
דגל בית הספר לקציני ים
דגל בית הספר לקציני ים הוא דגל ימי אזרחי המונף על כלי שיט של בית הספר לקציני ים. הדגל בצבע כחול כהה עם עוגן לבן קרוב לתורן וסביבו שבעה כוכבים לבנים בצורת ומגן דוד שיזם תיאודור הרצל.
הכרה בצורך
ב-31 בינואר ,1939 בישיבת ועד הנאמנים של בית הספר הימי בחיפה, העלה המנהל ד"ר שלמה ברדין שיש צורך להניף על תורן בית הספר את הדגל הימי הארצישראלי ודגל המייחד את בית הספר הימי ויש לקבוע את צורתו. ב-29 במאי 1939 הציג ברדין את הצעתו עוגן לבן על רקע כחול. חבר הוועד אבא חושי הציע להוסיף בפינות הדגל את שבעת הכוכבים של הרצל. לאחר דיונים התקבלה הצעתו של ד"ר נפתלי וידרא.
ההצעה נתקבלה ומימושה הוטל על מנהל מחלקת השייט קומנדר סטיבנסון מילר בנסיעתו לבריטניה. בעת שהותו בבריטניה פרצה מלחמת העולם השנייה, מילר נשאר באנגליה. הדגל יוצר בארץ ישראל.
הנפת הדגל
מאז ועד סיום המנדט הבריטי הונפו על תורן בית הספר לקציני ים שלושה דגלים דגל הימי הארצישראלי דגל בית הספר הימי ודגל הקוד היומי. לאחר קום המדינה נפסק השימוש בדגל הימי הארצישראלי. ומדי בוקר הונפו דגל בית הספר ודגל הקוד. עם המעבר לעכו הועבר התורן והמנהג נמשך.
דגל הכבוד
בשנת 1955 שלחה משפחתו של מנהל בית הספר לקציני ים עכו אנריקו לוי מאיטליה את דגל כבוד שנרקם בטריאסט על ידי בנות משפחתו. מימון החומרים נעשה על ידי שתי משפחות שכולות לזכר בניהם שנפלו במלחמת העצמאות. היו אלה ו זכרונם לברכה. האם ג'מה לוי מברכת את בית הספר ומוסיפה ציווי שהדגל הטהור יוכל להיות מוכתם רק בדם.
הדגל הוצג לראשונה לציבור ביוני 1955 בטקס הסיום של שנת הלימודים הראשונה בעכו. בנוכחות שר התחבורה יוסף ספיר יו"ר הוועד המפקח רב-אלוף יעקב דורי אורחים, קדטים וסגל בית הספר. מוט הדגל עשוי מצינור אלומיניום חדש תוצרת מפעל 'תמי' של משפחת סונינו מאיטליה. דגל הכבוד מופיע עם חולית הדגלים בטקסים השונים.
The Joker and the Queen
The Joker and the Queen (בעברית: הַגּ'וֹקֶר וְהַמַלכָּה) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, שנלקח מתוך אלבום האולפן החמישי שלו = שיצא לאור ב-29 באוקטובר 2021 בהוצאת חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואסיילום רקורדס. שירן כתב והפיק את "The Joker and the Queen" ביחד עם ג'וני מקדייד, פרד אגיין וסם רומן. גרסת הדואט של השיר, בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, יצאה לאור ב-11 בפברואר 2022 כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
הסינגל הוא בלדת פולק בעלת קצב איטי, לאורכה ניתן לשמוע פסנתר וכלי מיתר עם צלילים בהשראת שנות ה-50 של המאה ה-20. "The Joker and the Queen" הוא שיתוף הפעולה הרביעי בין שירן לסוויפט, אחרי "Everything Has Changed" (2012), "End Game" (2017) ו-"Run" (2021). הווידאו קליפ הנלווה של השיר, בו לוהקו השחקנים מהקליפ של "Everything Has Changed", הופץ גם הוא ב-11 בפברואר 2022; הקליפ של "The Joker and the Queen" הוא מעין קליפ המשך של קודמו.
רקע
"The Joker and the Queen" הוא שיר שנכתב והופק על ידי הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, לצד משתפי הפעולה שלו ג'וני מקדייד, פרד אגיין וסם רומן. לאחר שכתב את "Bad Habits", שירן חשב שהוא סיים לכתוב את שירי =, אך לאחר שפרד ניגן לו בפסנתר הוא תהה לעצמו מה אפשר לעשות עם אותו הקטע המוזיקלי. בהמשך לכך, הקדיש שירן כ-20 דקות לכתיבת מטפורות שונות, כולל מציאת שם השיר וכתיבת השורה "I fold, you saw my hand, you let me win, you put the cards on the table".שירן חשב שהשיר קל מדי לכתיבה ולא אהב אותו. עם זאת, אחיו של שירן, מת'יו, יצר לשיר קטע שהורכב מכלי מיתר, ששירן חיבב ותיאר כ"קלאסיקה ישנה שהייתה קיימת מאז שנות ה-50 של המאה ה-20".
רמיקס
זמן קצר לאחר יציאתו של =, שירן אישר שהוקלט רמיקס לשיר בהשתתפות זמרת אמריקאית שאמור לצאת בינואר 2022; עם זאת, הוא הזהיר שזה לא רשמי כיוון שהוא לא תוכנן לצאת לאור משיקולים שלא ציין. הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, החלה לרמוז שהיא האמנית המופיעה בשיר, והשתמשה בכמה ביצי פסחא כמו בקליפ שלה ל-"I Bet You Think About Me", שם היא מגלפת את סימן השווה ("=") על עוגת חתונה; במאית הקליפ בלייק לייבלי קידמה אותו עם האמוג'י של הג'וקר ברשתות החברתיות. סוויפט גם הוציאה קלפים לקידום אלבום ההוצאה החוזרת השני שלה,. בנוסף, בקליפ "Overpass Graffiti" של שירן, ניתן לראות את שמה של סוויפט בעיתון וכן על ז'קט עור ששירן לובש שיש לו גם הדפס ג'וקר ומלכה.
בדצמבר 2021, שירן אישרה שהרמיקס של "The Joker and the Queen" יופץ כסינגל הרביעי מאלבומו = בשנת 2022. ב-1 בפברואר 2022, שירן חשף ברשתות החברתיות שהוא חתם על כמה תקליטורים לפרויקט חדש, שכללה עטיפה בה הופיעו ג'וקר ומלכה שדמתה לסוויפט. ארבעה ימים לאחר מכן, הקרדיט לשיר בקליפ המילים של "The Joker and the Queen" כלל את השורה "(feat. Taylor Swift)" ("בהשתתפות טיילור סוויפט") בשם שלו. שירן חשף באופן רשמי את הרמיקס של "The Joker and the Queen" במהלך טקס פרסי המוזיקה הבריטית ה-42 שאירע ב-8 בפברואר 2022 במהלך ריאיון בשטיח אדום עם LADbible. שירן הכריז על הסינגל באמצעות המדיה החברתית שלו למחרת. "The Joker and the Queen" הוא שיתוף הפעולה הרביעי בין שירן לסוויפט, אחרי "Everything Has Changed" (2012), "End Game" (2017) ו-"Run" (2021).
מילים והרכב
"The Joker and the Queen" הוא ואלס עממי. הוא נכתב בסולם דו מז'ור בקצב של 67 פעימות בדקה. הוא תואר כבלדת פסנתר "קולנועית". בגרסת הדואט של "The Joker and the Queen", סוויפט מבצעת את הבית השני בפרספקטיבה נשית (בית שמבוצע בפרספקטיבה גברית במקור), ומחליפה את המילים המקוריות של שירן. המילים עוסקות ומסבירות את המונח "אהבה" באמצעות אנלוגיה של משחק קלפים.
ביקורת והצלחה מסחרית
עם יציאתו של =, גרסת האלבום של "The Joker and the Queen" הופיעה לראשונה במקומות 66, 78 ו-99 במצעד הסינגלים האוסטרלי, קנדה הוט 100, ובבילבורד גלובל 200, בהתאמה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "The Joker and the Queen" המשיך את קו העלילה מהקליפ לסינגל של סוויפט מ-2013 בהשתתפות שירן, "Everything Has Changed"; השחקנים הילדים שדמו לסוויפט ושירן בקליפ האחרון – אווה ג'יימס וג'ק לואיס, בהתאמה – מגלמים את הגרסאות הבוגרות של עצמם בקליפ הראשון. הקליפ כולל הודעת טקסט בין שתי הדמויות, שהיא חילופי טקסט אמיתיים בין שירן לסוויפט ששותפה לחשבון האינסטגרם של סוויפט ב-2015. צילום מסך של הקליפ "Everything Has Changed" מופיע גם הוא בקליפ של "The Joker and the Queen". במהלך 24 השעות הראשונות ליציאתו, צבר הקליפ של "The Joker and the Queen" למעלה מ-3.3 מיליון צפיות בסך הכול.
הופעות חיות
שירן ביצע את "The Joker and the Queen" במהלך טקס פרסי המוזיקה הבריטית ה-42 שאירע ב-8 בפברואר 2022.
קרדיטים
הקרדיטים לקוחים מהאתר ספוטיפיי ומהערות האלבום של =.
אלגוריתם קני
אלגוריתם קני הוא אלגוריתם רב-שלבי בתחום עיבוד תמונה שמטרתו היא זיהוי קצוות בתמונה. האלגוריתם פותח על ידי ג'ון קני ב-1986.
פעולת האלגוריתם
האלגוריתם מקבל כקלט תמונה בגווני-אפור (אם התמונה היא צבעונית ניתן להמיר אותה לגווני-אפור) ומוציא כפלט תמונה בשחור-לבן בעלת ממדים זהים שבה הקצוות מסומנים בצבע לבן ושאר התמונה בצבע שחור. באופן פשוט "קצה" מוגדר להיות מעבר חד בין גוונים. לבד מהתמונה עצמה האלגוריתם מקבל שני פרמטרים נוספים עיקריים: סף עליון וסף תחתון. האלגוריתם משמש לתחום של עיבוד תמונה וראייה ממוחשבת.
אופן פעולת האלגוריתם
תיאור כללי של שלבי האלגוריתם:
בחורים טובים (סרט ישראלי)
בחורים טובים הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית-רומנטית, המבוים על ידי הבמאי ארז תדמור ונוגע בנושא מוסד השידוכים בחברה החרדית בישראל.
הסרט עלה לאקרנים ב-15 בספטמבר 2022.
תקציר העלילה
מוטי ברנשטיין, בחור ישיבה הנחשב לעילוי גדול ובן למשפחה אשכנזית מיוחסת, מגיע לתקופה בה עליו להתחיל לצאת לשידוכים. כמי שנחשב לשידוך הנחשק והרצוי ביותר במגזר החרדי, מוטי מתחיל להיפגש עם מיטב בנות המגזר בישראל ומחוצה לה. במקביל, אביה של נחמי עזיזה-ביטון, חברה טובה של אחות של מוטי, מאלץ אותה להיפגש עם אשכנזים בלבד, גם אם יש בהם פגמים.
כשמוטי נתקל בנחמי, הבחורה היחידה איתה הוא לא יוכל להשתדך בשל מוצאה המזרחי, הוא מתאהב בה ומבקש מברוך אוירבך – רווק מזדקן ועוזרה האישי של השדכנית – לעזור לו להגיע אליה. אוירבך מבהיר לו כי בשל מעמדו, אין סיכוי שהוא ייפגש ויינשא לבחורה ממוצא מזרחי וכשמוטי מתעקש ואומר שהוא רוצה להינשא לה אוירבך אומר לו כי האפשרות תיתכן אם הוא יהיה עיוור. מוטי שומע את הדברים ומספר לכולם שלקה בעיוורון זמני.
לאחר כמה ימים הוא נפגש עם נחמי ובמהלך הפגישה מתגלה שהוא לא עיוור ומוטי מספר לה שהוא מאוהב בה. הם מתקדמים וסוגרים "וורט", למרות התנגדותם העזה של הוריו של מוטי שמודיעים לו על ניתוק הקשר עמו. במסיבת הוורט בביתה של נחמי מוטי חושף שהוא לא עיוור, אביה של נחמי מתרגז ומכריז שעדיף משאש דובר אמת ולא ברנשטיין שקרן - הוא מפוצץ את השידוך.
פיתוח וצילומים
ב-9 בנובמבר 2020, פורסם לראשונה כי יזם הנדל"ן החרדי יקי רייסנר שוקד על פיתוח סרט שיעסוק במוסד השידוכים בעולם החרדי, שיבוים על ידי ארז תדמור וייכתב על ידי רייסנר, תדמור והתסריטאית חוה דיבון. צילומי הסרט התעתדו להתחיל ב-3 בינואר 2021, אך נדחו בעקבות הידבקות של אחד מחברי הצוות ומציאתו כחולה מאומת בקורונה, והחלו במקום זאת ב-18 בינואר.
ליהוק
במקביל לדווח על פיתוח והפקת הסרט, דווח כי השחקן מאור שוויצר לוהק לתפקיד ראשי בסרט. ב-23 בנובמבר 2020, דווח על ליהוקה של הזמרת עדי ביטי לסרט. ב-8 בדצמבר 2020, דווח על ליהוקם של עמית רהב, ליאנה עיון, עמית מורשת ונאיה פדרמן לסרט.
המשך
ב-23 בינואר 2023, נמסר כי לאור הצלחת הסרט בקופות, הוחלט על פיתוחו של סרט המשך העתיד לעלות לאקרנים בשנת 2024.
אינגריד אוליבר
אינגריד אוליבר (באנגלית: Ingrid Oliver) היא שחקנית וקומיקאית אנגלייה. היא ידועה מהופעותיה בסדרה "ווטסון ואוליבר" לצדה של לורנה ווטסון, ומתפקיד המשנה בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "דוקטור הו" כפטרונלה אוסגוד.
ביוגרפיה
אוליבר נולדה בלונדון. היא והשותפה שלה לורנה ווטסון הכירו בבית הספר לבנות "טיפין" בקינגסטון אפון תיימס. בספטמבר 2005 הופיעו השתיים בפעם הראשונה ביחד בתיאטרון קנל קפה בלונדון. מאז הן השתתפו במופעים בפסטיבל הפרינג' באדינבורו בשנים 2006 וב-2007.
אוליבר הופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות בהן בסדרת הטלוויזיה "דוק מרטין" בכיכובו של מרטין קלונס, סדרת המערכונים "The Penny Dreadfuls Present... The Brothers Faversham" ברדיו, ובסדרת הרדיו "Another Case of Milton Jones". היא שיחקה בתפקיד נטלי בסדרה "פיפ שואו" בערוץ 4.
היא השתתפה בסרט "Angus, Thongs and Perfect Snogging" בתפקיד מיס סטאמפ, וב-2009 הופיעה בסיטקום "Plus One" של ערוץ 4. ב-2010 שיחקה אוליבר בתפקיד מימי תרוקמורטן בסדרת הטלוויזיה "Material Girl" של BBC1 לצדן של לנורה קריצ'לו ודרבלה קירוואן.
ב-2012 הופיעה אוליבר יחד עם שותפתה למופעים קומיים בתוכנית "Let's Dance For Sport Relief", בריקוד בולרו המפורסם בביצועם של טורוויל ודין.
ב-2013 הופיעה בפרק הראשון בתוכנית הבישול "The Great Comic Relief Bake Off".
בנובמבר 2013 השתתפה אוליבר ב"יומו של הדוקטור", פרק הספיישל לציון 50 שנה לסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו", בתפקיד אוסגוד. היא לבשה את הצעיף הצבעוני שהיה אופייני לדמותו של הדוקטור הרביעי (טום בייקר). בנובמבר 2014 הופיעה שוב בתפקיד אוסגוד בפרקים האחרונים של הסדרה בעונה הראשונה של פיטר קפלדי כשהיא לבושה בדמות הדוקטור. כשהפעם היא מחקה את הדוקטור ה-11 (מאט סמית) בלבוש של חולצה ועניבת פרפר אדומה, וגם את הדוקטור ה-10 (דייוויד טננט) במכנסיים כחולים ונעלי אולסטאר אדומות. כשהן נתקלות בסייברמן מיסי מעלימה אותה. בסתיו 2015 חזרה להופיע בתפקיד אוסגוד בסיפור בן שני חלקים בהשתתפות זייגונים. הפרקים בהם הופיעה היו "פלישת הזייגונים" ו"מהפך הזייגונים".
קהילת יהודי ליבק-מויסלינג
קהילת יהודי ליבק-מויסלינג התקיימה לסירוגין, החל מהמאה ה-17, בעיר המדינה ההנזית ליבק ובכפר גוט מויסלינג השכן. זו קהילה קטנה שבשיא פריחתה בשנת 2020 מנתה כ-800 נפש.
עיר המדינה ההנזית ליבק (בגרמנית: Lübeck), היא עיר בצפון גרמניה, והעיר השנייה בגודלה במדינת שלזוויג-הולשטיין.
ראשית הקהילה בכפר מויסלינג
בשנת 1656, היהודים הראשונים היו אשכנזים, סוחרים שהגיעו מהמבורג ובנוסף אליהם היו שהגיעו ויושבו במויסלינג מטעמים עסקיים ומסחריים על ידי גוטהארד פון הוולן (1603–1671) לאחר שברחו מליטא ומפולין בעקבות מרד חמלניצקי. היהודים לא הורשו להתגורר בעיר המדינה ההנזית ליבק הסמוכה. בשנת 1667 פון הוולן ביקש את חסינות מלך דנמרק על מויסלינג להגנה על היהודים שהגיעו לכפר מפני עיר המדינה ליבק.
בשנת 1658 אנשי גילדת הצורפים התלוננו כי "יהודים רבים ודמויות חשודות אחרות מתגנבות לעיר כדי לסחור במתכות יקרות".
ב־15 באפריל 1677 קבעה מועצת העיר, כי אין לאפשר ליהודים להישאר בעיר ללא אישור מפורש של הסנאט. רק לעיתים נדירות ניתן אישור שכזה. בשנת 1680 מוזכרים שני "יהודי חסות" שקבלו את ההגנה של הסנאט, סמואל פרנק ונתן סימסנס. ב־15 בפברואר 1694, כאשר הסנאט נתן אישור "יהודי חסות" לחתנו של סימסנס, נתן גולדשמידט, אזרחי העיר התנגדו, ובכל מקום ששכר בית, מחו השכנים לסנאט. ייתכן והיה זה בגלל תככים שגולדשמידט הואשם בכך שקיבל טובין גנובים. ב-4 במרץ 1699 אנשי גילדת היהלומים המשיכו לדרוש ממועצת העיר את גירוש כל היהודים ומועצת העיר אישרה את בקשתם. בשנת 1701 אושר רק ליהודי אחד להישאר כ"יהודי חסות", תמורת תשלום שנתי של 300 מארק לקופת העיר.
כתוצאה מהקשיים הגדולים שעמדו בדרכם של היהודים להתיישב בליבק הם מצאו את הפתרון לכך בהתיישבות בכפר מויסלינג השכן, שהיה בשטח של דנמרק. בשנת 1670 הצטרפו אליהם מספר משפחות ממגורשי וינה. ב-1686 נתן להם מלך דנמרק כתב זכויות, וב-1692 הושוו זכויותיהם לאלה של יהודי אלטונה, שלריבונותה היו כפופים. יהודי מויסלינג סחרו בליבק למרות הצווים שהגבילו את המכסה היומית של רשות הכניסה לעיר ואת שעות שהייתם בה ושחייבום להיות מלווים בשוטרים. ב-1709 היו בכפר 12 משפחות יהודיות ובסוף אותה מאה 70 משפחות.
בשנת 1700, למרות הפגנות הבלתי פוסקות של אנשי גילדת הצורפים, מועצת העיר הייתה צריכה להעניק ליהודים, כנתינים דנים, את הזכות להיכנס לעיר, אם כי תחת מגבלות גדולות. מתוך רצון להשיג סמכות שיפוט על היהודים שהתגוררו במויסלינג, העיר ליבק רכשה בשנת 1763 את האחוזה שבעליה היו בעלי הזכויות הפיאודליות על תושבי הכפר.
מעבר הקהילה לעיר ליבק
בשנת 1806 מלך דנמרק ויתר על השטח שכלל את הכפר מויסלינג ומועצת העיר ליבק הפכה את היהודים לתושבים "נבדלים" בעיר. ב-1806 אף על פי שהכפר סופח כליל לעיר ליבק המסחר בעיר נשאר אסור ליהודים.
כשסופחה ליבק לקיסרות הצרפתית בשנת 1810 הפכו היהודים לאזרחים בעלי זכויות מלאות. ב-1 בינואר 1811 כל האפליה נפסקה. המיסים המיוחדים של "יהודי החסות" בוטלו, ויהודי מויסלינג רבים כמו גם ממקומות אחרים עברו לליבק, שם רכשו יחד מגרש לבית כנסת. בשנים שלאחר מכן גדל מספרם במהירות, במיוחד בעקבות הגירושים במהלך המצור על המבורג. עם זאת, ברגע שהשלטון הצרפתי נפסק, בשנת 1815 החל הסנאט של ליבק לדון על הגבלת היהודים, להם הוצע להעניק "חוקה חדשה הולמת", ואילו אנשי גילדת הצורפים דרשו בתוקף את גירושם. היהודים מחו על הפרה זו של זכויותיהם, ויחד עם אזרחים יהודים בערים חופשיות אחרות, פנו לקונגרס וינה, והעסיקו את קרל אוגוסט בוכולץ כפרקליטם. אך העיר לא הייתה יכולה להיכנע, למרות התערבותו של הקנצלר הפרוסי הנסיך מהארדנברג ושל הקנצלר האוסטרי, הנסיך קלמנס ונצל פון מטרניך. ב־8 ביוני 1815 הקונגרס של וינה אימץ לבסוף את סעיף 16 ל"בונדסקט", שהבטיח ליהודים בכל מדינות גרמניה את הזכויות שקיבלו מהמדינות השונות. ב-6 במרץ 1816, לאחר שהשיג יד חופשית, סנאט ליבק גזר כי על כל היהודים לעזוב את העיר תוך ארבעה שבועות. היהודים שוב מחו, אך לבסוף בספטמבר 1821 נאלצו לקבל את הצעת הסנאט, שהבטיחה לכל היהודים שישבו במויסלינג את זכויותיהם של אזרחי ליבק, בכפוף למגבלות מסוימות; בשנת 1824 היהודים עזבו את העיר, למעט כמה "יהודי חסות". הסנאט גילה כעת מידה מסוימת של רצון טוב כלפי נתיניו היהודים בכך שהעניק בית במויסלינג לרב שלהם, ובבניית בית כנסת חדש, שעבורו נדרשה הקהילה לשלם דמי שכירות שנתיים מתונים.
בשנת 1827, הקימו היהודים במויסלינג בית כנסת חדש ובשנת 1837 הקימו בית ספר. מאז 1831 נאלצו היהודים לשרת במיליציה; בשנת 1837 נפתח בית ספר היהודי, שסובסד על ידי העיר; ובשנת 1839 הוציא הסנאט צו שחייב את רישום החניכים יהודיים. ועדה שמונתה בשנת 1842 דיווחה כי יש לשפר את מצבם של היהודים על ידי הרחבת זכויותיהם, אולם שחרורם לא הפך למושלם עד שחוקק חוק ב־9 באוקטובר 1848 שביטל את כל מוגבלותם. בשנת 1851, לאחר שרוב היהודים חזרו לליבק, נבנה בעיר בית כנסת חדש. בשנת 1859 עבר הרב שלמה קרליבך ממויסלינג לליבק, ובאותה השנה נפתח בית ספר היהודי בעיר. בשנת 1869 נסגר בית הספר שהיה במויסלינג, ובשנת 1872 נהרס גם בית הכנסת שהיה במויסלינג שלא שימש זמן רב.
בשנת 1880, לאור תלונות תושבי העיר, נהרס בית הכנסת הישן ובמקומו נבנה בית כנסת חדש וגדול, ברחוב סנט. אננן (St.-Annen-Straße 11-13) שתאם לגודל האוכלוסייה היהודית בעיר כ-600 נפש. רב העיר שלמה קרליבך חנך את בית הכנסת. (במשך השנים כמחווה לרב קרליבך נקרא בית הכנסת על שמו בפי אנשי הקהילה היהודית של ליבק ). בית הכנסת הגיע לגובה של 16 מטר ואורכו 32 מטר. בית הכנסת עוטר בכיפה ירוקה מפוארת.
בקהילה של ליבק היה בית ספר יהודי בן שלוש כיתות, וההוראה הדתית לילדים יהודים שלומדים בבתי ספר ציבוריים חויבה על פי חוק מ-17 באוקטובר 1885. העיר שילמה לקהילה סובסידיה שנתית.
קהילת ליבק בשואה
בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החלו יהודים לעזוב את ליבק, מגמה זאת נמשכה אחרי ליל הבדולח בנובמבר 1938 ומיד אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939. ערב מלחמת העולם השנייה] שכנו בליבק 650 יהודים. חלקם עונו למוות במרתפי מטה הגסטפו שבמרכז העיר.
בחורף 1941–1942 גורשו לריגה 85 היהודים האחרונים שנותרו בליבק ונרצחו שם. רבה האחרון של הקהילה עד מלחמת העולם השנייה היה דוד אלכסנדר וינטר.
בליל הבדולח נהרס רוב בית הכנסת. תושבי הרחוב בו עמד בית הכנסת, הגרמנים והיהודים יחד, הצליחו לגרש את הפורעים הנאצים ובכך מנעו את שרפתו והריסתו עד היסוד. נהרסו החזית והכיפה המפוארים ופנים האולם. לאחר המלחמה בית הכנסת ההרוס שימש אולם ספורט לתושבי הרחוב ואף גורם ציבורי לא לקח אחריות על שרידי הבניין המפואר והמתפורר עם השנים. הבניין עמד בשיממונו עד לאחר הפיגוע האנטישמי בשנת 1994.
לאחר המלחמה
לקראת סוף שנת 1945, אחרי מלחמת העולם השנייה, שבו יהודים לחיות בליבק, ב-1948 מנתה הקהילה המתחדשת 250 יהודים וב-1950 – 30 בלבד.
ב-24 במרץ 1994 התבצע פיגוע גזעני ואנטישמי בתוך בית כנסת קרליבך. פיגוע זה היה הפיגוע הראשון בתוך בית כנסת בגרמניה מאז ליל הבדולח. האירוע זעזע את הקהילה היהודית, רשויות העיר ומדינת שלזוויג-הולשטיין. בעקבות הזעזוע גויס סכום של 6.3 מיליון יורו לשיפוץ המבנה והחזרתו לשימוש הקהילה היהודית. השיפוץ נמשך עד שנת 2012. בשנה זו היו בעיר ליבק 700 יהודים. בשנת 2018 פחת מספר היהודים בעיר ועמד על 650 נפש בלבד.
בינואר 2019 התקיים טקס זיכרון לרגל 25 שנה לפיגוע האנטישמי שאירע בשנת 1994. הטקס התקיים במעמד נכבדי הקהילה היהודית, העיר ונשיא מדינת שלזוויג-הולשטיין, קלאוז שלי.
בשנת 2018 בית הכנסת קרליבך והעיר העתיקה של ליבק הוכרו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בשנת 2020 יהדות העיר ההנזית ליבק מנתה 800 נפש. מתוכם 600 חברים דתיים אורתודוקסים שהם חברי קהילת יהודי ליבק-מויסלינג ומשתייכים לבית הכנסת קרליבך. האחרים מתחלקים לשתי קבוצות: חברי הקהילה הרפורמית שנוסדה בשנת 2015 המתפללים בבניין הקהילה הרפורמית בעיר והיתר אמנם גרים בליבק אבל הם שייכים לקהילת יהודי המבורג.
רוב יהודי ליבק הגרים בעיר הגיעו מברית המועצות לשעבר. רב הקהילה האורתודוקסית הוא הרב נתן גרינברג. בקהילה האורתודוקסית אין הפרדה לאשכנזים וספרדים כולם מתפללים בבית כנסת קרליבך שהוא היחיד בעיר. אין בבית הכנסת מניין בכל יום רק בערבי שבת, בימי שבת בבוקר ומועדי ישראל. בשנת 2020 אין בית ספר יהודי בעיר.
ב-23 ביולי 2020 נערך טקס צנוע במגבלות הקורונה לפתיחת בית הכנסת בגמר השיפוץ הגדול שבוצע בו במהלך 2018–2020. מחשש לפיגוע אנטישמי בדומה לפיגוע שאירע בשנת 1994 נקבעה במקום נקודת אבטחה משטרתית 7/24 במשך 365 יום בשנה.
רבני הקהילה היהודית בליבק ומויסלינג
בקהילה מספר ארגונים חינוכיים, מסורתיים וחברתיים.
בית הכנסת הראשון במויסלינג
הכפרים דורף וגוט מויסלינג הוזכרו לראשונה יחד עם הכפרים נינדורף ורייקה בשנת 1265 כנכסיהם של קונרד ופרידריך פון מויסלינג.
מאז שנת 1702 האחוזה והכפר גוט מויסלינג היה בבעלות משפחת וודרקופ, שהפגין חסד ואהדה מיוחדים כלפי האוכלוסייה היהודית בכפר. קהילה יהודית רשמית קיימת במקום רק מאז שנת 1720 לכל המאוחר, אך לא היה לה בית כנסת משלה. ב-6 בדצמבר 1726, בעל האחוזה שניהל אותה ואת הכפר, היה הדיפלומט הדני גוטפריד פון וודרדרופ,. הוא הגיש בקשה למלך פרידריך הרביעי, בו ביקש רשות לבנות בית כנסת ליהודי מויסלינג.
ב-1 מאי 1762 הכפר גוט מויסלינג עבר לידיהם של ארבעה חברי מועצת העיר ליבק כנכס פרטי. אך עדיין נותר השטח בריבונות דנית. בעלי הבית החדשים הגדילו את שכר הדירה של בית הכנסת ל־52 רייכסטלר בשנה. בשנת 1802 נחתם הסכם בין מועצת ליבק ומלך דנמרק להעברת שטח הכפר לליבק. ב-3 ביוני 1806 נכנס ההסכם לתוקף והפך לשטח של העיר ליבק.
בית הכנסת השני במויסלינג
בשנות העשרים של המאה העשרים שילמה הקהילה היהודית במויסלינג שכר דירה שנתי של 60 קראונמרק עבור השימוש בבית הכנסת לקופת העיר ליבק. עם זאת, גברו התלונות על מצבו הירוד של הבניין הרעוע, שהיה כבר כמעט בן מאה שנה. הגג דלף, הדלתות והחלונות שדלפו גרמו לסדקים בלתי פוסקים ובאופן כללי הבניין נחשב לבניין בסכנת קריסה. בנוסף, השטח הפנימי והתקרה הנמוכה לא התאימו יותר לקהילת מויסלינג הצומחת.
מועצת ליבק בדקה האם ניתן לתקן את בית הכנסת; בנוסף, חוות דעתו של המומחה אדריכל העיר היינריך ניקולאוס בורם הייתה כה שלילית עד שלא היה יותר ספק בצורך לתקן את הבניין. עיריית ליבק הציעה לעלות את דמי השכירות שנתיים ב-100 קראונמרק, כלומר סה"כ 160 קראונמרק וכנגד תשלום זה העירייה תקים במויסלינג בניין חדש לחלוטין. בעקבות הצעה זו ובהסכמת הצדדים, החליטה מועצת העיר ב־9 ביולי 1825 על הקמת בית כנסת חדש בגודל ועיצוב סבירים שיספקו את צורכי הקהילה במוסלינג.
בית הכנסת החדש נבנה בשנים 1826 ו-1827 על פי תוכניותיו של אדריכל העיר בורם. במיקום בולט במרכז הכפר מויסלינג, ליד האגם שעדיין הייה קיים באותה תקופה, נבנה בניין עצמאי וייצוגי הבנוי מלבנים מטויחות. המבנה, שנבנה בסגנון קלאסי, נבנה כמבנה קדוש מודרני, ללא שום קווי מבנה יהודיים ספציפיים; מכיוון שמדינת ליבק הייתה קבלן הבנייה היחיד ונשאה בעלויות הבנייה הכוללות, של 10,517 קראונמרק, לקהילה היהודית לא הייתה השפעה משמעותית על התכנון האדריכלי.
בשל הבנייה המורכבת של הבניין, שכר הדירה השנתי לא היה 160 קראונמרק, כפי שתוכנן במקור, אלא 240 קראונמרק. הקהילה היהודית נאלצה להוציא סכום דומה על רכישת הריהוט הפנימי, שלא סופק על ידי העירייה.
ב-10 באוגוסט 1827 נחנך בית הכנסת החדש במויסלינג באירוע החגיגי הועברו גם ספרי התורה.
הסוף לבתי הכנסת במויסלינג
לאחר שניתנו לתושבי ליבק היהודים זכויות אזרח מלאות על פי חוק בשנת 1848 ו-1852 והם כבר לא הוגבלו למגורים רק במויסלינג, עברו רבים מיהודי מויסלינג לעיר. דבר שגרם לקהילת הכפר מויסלינג להצטמצם במהירות. לבסוף ב־26 אפריל 1872 הועבר בית הכנסת רשמית לליבק כולל ספרי התורה לבית הכנסת ברחוב וומשטראסה, שהייה קיים מאז 1851.
מדינת ליבק נשארה עדיין להיות הבעלים של בית הכנסת במויסלינג, והיא ניסתה למכור את הבניין, שכבר לא שימש למטרות דתיות, אך לא מצאה קונה. בשנת 1873 המבנה נהרס לחלוטין ולא נשמרו שרידים ממנו.
בית הקברות של ליבק-מויסלינג
בית הקברות היהודי בליבק-מויסלינג הוא בית הקברות היהודי הגדול ביותר במדינת שלזוויג-הולשטיין. בית הקברות היהודי ברחוב נינדורפר Niendorfer Strasse הוקם במאה ה-17 והורחב בשנת 1861. שטח בית הקבורות כמעט 1 הקטאר והוא מוקף קיר לבנים גבוה. המצבות העתיקות ביותר ששרדו מאז, מתוארכות לתאריך החל מהמחצית הראשונה של המֵאָה-18. אולם ההלוויות, שנבנה בשנת 1910 על ידי האדריכלים קרל האן ואלפרד רונג נשמר עד היום.
לאחר שהקהילה היהודית בליבק הושמדה בשואה, בית הקברות הועבר לרשות קהילת יהודי המבורג ב-29 בפברואר 1960, מתאגיד הנאמנות היהודי שהיה רשום כבעלים של בית הקברות כבר משנת 1953 כמו גם הרכוש היהודי ללא בעלים באזורי הכיבוש הבריטי והצרפתי שבגרמניה בדומה לתאגיד שהוקם באזור הכיבוש האמריקאי. בית הקברות בליבק-מויסלינג לא היה בשימוש זמן רב עד שהקהילה היהודית בליבק גדלה בעקבות הגירה יהודית לעיר מאז שנת 1990. בעקבות כך נטמנו יהודי העיר בבית הקברות העתיק, בקברים חדשים בשולי אזור הקבורה הישן.
בחודש אפריל 2018 התקיימת התנכלות ונדליסטית אנטישמית בבית הקברות העתיק במויסלינג, שהותירה אחריה הפלה, ניפוץ מצבות ופחד בקהילה היהודית בעיר.
דוד ניב (רופא)
פרופ' דוד ניב (David Niv; נהגֶה דֶייוויד) (6 באוגוסט 1950 – 6 בפברואר 2007) היה רופא ישראלי, פרופסור לרפואה ומומחה בולט בתחום רפואת הכאב. ניהל את המחלקה לטיפול בכאב במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (בית החולים איכילוב) במסגרת עבודתו הקים וניהל את המרפאה הראשונה לטיפול בכאב בצה"ל, היה מרצה וחבר כבוד של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, היה ממקימי ארגון הכאב העולמי וממנהליו וכיהן כנשיא השלישי של פדרציית הכאב האירופית (EFIC). כתב ופרסם בחייו יותר מ-120 מאמרים בתחומי הרפואה.
ב-6 בפברואר 2007 נורה למוות בידי אלמונים. רוצחיו טרם נתפסו ותיק הרצח נשאר פתוח.
ביוגרפיה
ניב נולד בסופיה, בירת בולגריה, לאב רופא ולאם לבורנטית. משפחתו עלתה לישראל בדצמבר 1950 כשהיה בן שלושה חודשים. תחילה גרו במעברה ובהמשך עברו לתל אביב, שם גדל והתחנך. היה חבר בתנועת צופי הים של יפו והתאמן בקראטה בבית הספר להגנה עצמית של ד"ר דניס הנובר ("דניס הישרדות") והגיע לדרגת חגורה שחורה.
בשנת 1968 התגייס לצה"ל ועד שנת 1971 שירת בחיל הרפואה. באותה שנה החל בלימודי רפואה באוניברסיטת בולוניה באיטליה. עם סיום לימודיו חזר לישראל ועבר שנת התמחות באיכילוב ובהדסה.
בין השנים 1980–1983 עבר התמחות באוניברסיטת תל אביב בתחום ההרדמה והטיפול הנמרץ ובמקביל החל לעבוד כרופא באיכילוב.
ב-1982 התגורר חצי שנה בלונדון כחלק מתהליך הכשרתו ועבר התלמדות בתחום ההרדמה ב בבירה.
פעילותו המקצועית
עם חזרתו ארצה החל פרופ' ניב להדריך תלמידים לרפואה באוניברסיטת תל אביב והפך לבוחן ומרצה במחלקה להרדמה וטיפול נמרץ.
פרופ' ניב החל לעסוק בתחום רפואת הכאב, שבאותן שנים היה בתחילת דרכו בעולם, ובפרט בכאב כרוני. עבד בבית החולים איכילוב במרפאת הכאב הראשונה בישראל – לימים יחידה – שהוקמה בידי פרופ' מרדכי חן. בשנת 1988 נתמנה למנהל היחידה וכיהן בתפקיד זה עד שנרצח.
כעבור שבע שנים ייסד את ארגון הכאב העולמי (World Institute of Pain). בין השנים 1999–2002 כיהן בתפקיד הנשיא השלישי של פדרציית הכאב האירופית. ב-9 באוקטובר 2001 ניסח ניב הצהרה בדבר החשיבות של הסדרת הטיפול בכאב ברמה המדינית, האקדמית, הכלכלית והבריאותית והציג אותה לפני הפרלמנט האירופי בפגישה שנערכה בבית הפרלמנט במרחב לאופולד אשר בבריסל, בירת בלגיה.
מרים גולן (משוררת)
מרים (מירי) גולן (נולדה ב-6 בדצמבר 1975, ב' בטבת ה'תשל"ו), היא משוררת ומוזיקאית ישראלית, זוכת פרס שרת התרבות למשוררים, פרס רחל נגב לשירה, פרס פסטיבל המשוררים במטולה ופרס הרי הרשון.
דוד ניב (רופא)
פעילותו המקצועית
בתקופה שקדמה להירצחו עמל על המיזם האחרון שלו, הפורום הבין-לאומי לרפואת כאב.
מרים גולן (משוררת)
ביוגרפיה
גולן נולדה וגדלה בירושלים במשפחה מסורתית. שירתה בצה"ל בחיל השריון בתפקידי מחשוב. בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות אנגלית ולספרות כללית והשוואתית. למדה בתוכנית אישית למוסמך במדעי הרוח פילוסופיה, שירה עברית ושירה אמריקאית אך לא השלימה את כתיבת התזה. בנוסף למדה תסריטאות בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה 'מעלה', והוראת ספרות במכון כרם.
דוד ניב (רופא)
מורשתו
מפעל חייו של פרופ' ניב היה קידום תפיסת הכאב כמחלה ולא כסימפטום וסיוע בהקלת סבלם של חולים עם כאב כרוני.
מרים גולן (משוררת)
ביוגרפיה
בראשית שנות העשרים של חייה החלה לנהל אורח חיים דתי. בשנת 2005 נישאה למוזיקאי עמיר בניון. ולהם בן ובת. בשנת 2018 התגרשו.
ספרות
גולן החלה לכתוב שירים וסיפורים בילדותה. שירה הראשון בדפוס, "ימים שלמים חייתי מאהבה" פורסם בגיליון 14 של כתב העת חדרים, וזכה לעיבוד תיאטרלי.
דוד ניב (רופא)
מורשתו
שבוע לפני הירצחו חגגה יחידת הכאב באיכילוב, שבראשה עמד, את יובל ה-40 לפעילותה. פרופ' ניב כתב לרגל האירוע את הדברים האלה: "במרבית המקרים הטיפול שלנו נועד להביא לאיזון הכאב, הפחתתו אל מתחת לסף הסיבולת של המטופל, מתוך ידיעה כי לא ניתן לעשות הרבה מבחינת הגורם לכאב, אלא רק לטפל בכאב כמחלה בפני עצמה".
מותו
ב-6 בפברואר 2007 בשעה 1:15 יצא פרופ' ניב ברכבו ממרפאתו הפרטית ברחוב פרישמן בתל אביב. ניב עשה דרכו בלילה הגשום אל ביתו שבסביון, וסמוך לשעה 1:30 הגיע לצומת אלוף שדה ברמת גן. כאשר הגיע לרמזור בצומת הרחובות אלוף שדה ורזיאל התקרב אליו רכב ובו כמה אלמונים – והם פתחו עליו בירי מטווח קצר.
מרים גולן (משוררת)
ספרות
בשנת תשס"ה פרסמה בגיליון 10 של כתב העת "כרמל" את המסה "הרוח היא ההרה" על שירתה של המשוררת חביבה פדיה.
בשנת 2010 יצרה וערכה את החוברת המלווה את אלבום הקונספט של עמיר בניון "אלוף בשחור: הרהורים". בחוברת הופיעו שירים פרי עטה לצד שירי האלבום.
דוד ניב (רופא)
מותו
פרופ' ניב נפצע אנושות בפלג גופו העליון ובראשו, רכבו עלה על אי תנועה ונבלם לאחר שהתנגש בעץ. מותו נקבע במקום בידי פרמדיק של מד"א.
מרים גולן (משוררת)
ספרות
בשנת 2014 הקימה את "כנרית", הוצאת ספרים ולייבל מוזיקלי. בשנת 2015 זכתה בפרס רחל נגב מטעם החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית על כתב יד בעילום שם. שנה לאחר מכן ראה אור ספרה "ללה מרי" בהוצאת כנרית. הספר זיכה אותה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית ובפרס טבע מטעם פסטיבל המשוררים במטולה.
בשנים 2017 - 2018 הגישה בכאן מורשת תוכנית רדיו אישית בנושא ספרות, יהדות ותרבות.
דוד ניב (רופא)
חקירת הרצח
בשעה 1:30 בלילה, בין יום שני לשלישי, התקבל דיווח במשטרת ישראל על תאונת דרכים אשר אירעה זמן קצר לפני כן ברחוב אלוף שדה. השוטרים שהגיעו לזירה הבחינו מיד כי מדובר באירוע ירי.
מפקד מחוז המרכז, ניצב דוד צור, הטיל את החקירה על היחידה המרכזית (ימ"ר) של מחוז תל אביב. תחילה טענה משטרת ישראל כי מדובר ברצח אשר נגרם מטעות בזיהוי, אך טענה זו הופרכה במהרה. נבדקו כיווני חקירה רבים והמשטרה התקשתה להצביע על מבצעי הרצח.
מרים גולן (משוררת)
ספרות
שיריה הוסיפו להתפרסם בכתבי עת ובעיתונות היומית: בגיליון 18 של כתב העת המוסך ראו אור שירים מתוך המחזור "קריעה".
בשנת 2020 ראה אור בהוצאת כנרית ספרה השני "אל העיר - קינה", בתמיכת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות. בשנת 2021 פרסמה שירים בכתבי העת "משיב הרוח" ו"יהי", ובמוסף "תרבות וספרות של עיתון "הארץ". ביוני 2022 פרסמה במוסף הארץ את הפואמה "הצהרת הון" שזכתה לתגובות רבות . בהמשך השנה כתבה טורים על פרשת השבוע עבור עיתון "הארץ".
גולן מרבה להתבטא בנושאים חברתיים ופוליטיים, בעיקר בתחומים הקשורים בזכויות נשים. בנובמבר 2022 קיבלה לצד אישי ציבור נוספים את "אות החלוצים החדשים" מטעם האיגוד הספרדי העולמי. באותו חודש ראה אור שירה "עונה" בגליון כתב העת של אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל מאזנים.
באפריל 2023 פורסם קטע נוסף מתוך הפואמה "לונדון" במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ תחת הכותרת "הכי קרוב שהגעתי ללונדון". בחודש מאי השתתפה ברב שיח במסגרת התכנית "פרספקטיבות" של בית אבי חי שעסקה בקיטוב החברתי שהתעורר בעקבות רפורמת לוין לצד אלמוג בהר ושפרה קורנפלד.
מוזיקה
גולן כתבה יחד עם עמיר בניון שירים שביצע בשלושה מאלבומיו. באלבום עץ על מים כתבה גולן את השירים "מלך בשדה", "לאן אלך מרוחך", "שיר ארץ", את "אחרי שנקרע הים" שזכה לתגובות חמות, ואת שיר הנושא של האלבום. עבור האלבום סופה נכתבו השירים "כשיבוא השקט", ו"בכל חורף". באלבום "מלה ברוח" בניון מבצע חמישה משיריה, ביניהם את "אין עוד יופי" שזכה להשמעות רבות.
גולן כתבה שירים עבור אמנים שונים, ביניהם מירי מסיקה, ישי לוי ומורן אהרוני.
בשנת 2019 הוציאה גרסת כיסוי לשירם של נתן אלתרמן וסשה ארגוב, "שיר משמר". בהפקת השיר שיתפה פעולה עם המוזיקאים אדם בן אמיתי ודניאל סלומון.
בדצמבר 2022 הוציאה סינגל ראשון מתוך אלבום מקורי שכתבה והלחינה, בהפקת המוזיקאי צח דרורי. השיר "ואילו פינו" הוא לחן של גולן לטקסט שערכה מתוך תפילת "נשמת כל חי".
ריטרן טו פוראבר
ריטרן טו פוראבר (באנגלית:Return to Forever ; בתרגום חופשי: "לַחֲזוֹר לָנֶצַח") היא להקת פיוז'ן אמריקאית, שהוקמה על ידי הפסנתרן צ'יק קוריאה בשנת 1971.
פעילות
בלהקה פעלו חברים מתחלפים, כאשר חבר הלהקה היחיד שנותר פעיל לכל אורך קיומה (מלבד קוריאה) היה הבסיסט סטנלי קלארק. ההרכב נמנה לרוב יחד עם ות'ר רפורט ותזמורת מאהאווישנו כאחד ההרכבים הבולטים של תנועת הג'אז-פיוז'ן של שנות השבעים. כמה מוזיקאים, בהם סטנלי קלארק, פלורה פורים, איירטו מוריירה ואל דימיולה, התפרסמו לראשונה בזכות חברותם בהרכב.
ההרכב התנסה במגוון סגנונות שונים במהלך שנותיו. בתקליטיו הראשונים התבסס על פיוז'ן עם השפעות לטיניות. עם הצטרפות הגיטריסט ביל קונורס, עברה הלהקה לנגן פיוז'ן משולב עם רוק מתקדם ופאנק. התנסות בסגנון זה נמשכה עם כניסתו של אל דימיולה ללההקה. הרכב זה (הכולל את צ'יק קוריאה, סטנלי קלארק, אל דמיולה ולני ווייט) נחשב למוצלח ביותר של הלהקה.
דוד ניב (רופא)
חקירת הרצח
שנה ושבעה חודשים לאחר הרצח, בספטמבר 2008, הגיעו חוקרי המשטרה לפריצת דרך בחקירה ועצרו ארבעה חשודים – סלים אל-באז, עימאד מוגרבי, מני בן דוד וסמי אל-מוגרבי. האחרון היה החשוד המרכזי בפרשה. החשודים, תושבי רמלה ולוד, בעלי עבר פלילי, שמרו על שתיקה בחקירותיהם ולא שיתפו פעולה עם חוקרי המשטרה.
לאחר שבועיים במעצר וללא התקדמות של ממש בחקירה סירבה השופטת רחל גרינברג להמשך הארכת מעצרם של החשודים והם שוחררו לביתם מבלי שהוגשו נגדם כתבי אישום. תיק חקירת הרצח נותר פתוח.
משפחתו
פרופ' ניב הניח אישה, ושלושה ילדים.
רוז לזלי
רוז אלאנור ארבות'נוט-לזלי (באנגלית: Rose Eleanor Arbuthnot-Leslie; נולדה ב-9 בפברואר 1987) היא שחקנית סקוטית. זכתה להכרה בינלאומית כשהחלה לגלם את דמותה של ייגריט, בסדרה משחקי הכס.
ביוגרפיה
היא למדה בבית הספר היסודי בריין, ולאחר מכן בבית הספר הפרטי מילפילד. בין השנים 2005–2008 למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וסיימה תואר ראשון בהצטיינות. הופעתה הראשונה של לזלי הייתה בסרט התיעודי New Town, שם זכתה בפרס באפט"א הסקוטי בקטגוריית תגלית חדשה. בסתיו 2010 הופיעה בתיאטרון גלוב במחזה של נל ליישון, "בדלאם". באותה שנה גם גילמה את דמותה של המשרתת גוון בעונה הראשונה של סדרת הדרמה אחוזת דאונטון.