cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוגרס
הרעיון לבניית חללית אספקה לא מאוישת עלה במהלך תוכנית סאליוט, במסגרתה שוגרו ואוישו תחנות חלל, וזאת על מנת לספק מזון וציוד חיוני הנדרש לקוסמונאוטים השוהים תקופה ארוכה בחלל.
מבנה
בניגוד לסויוז, שלושת תאי החללית לא ניתנים להפרדה במהלך המשימה כולה, ובסיומה החללית מנותקת מתחנת החלל בה עגנה ומנותבת בכוונה לחדירה לאטמוספירה במהלכה היא נשרפת מעל האוקיינוס השקט, בו חלקים שישרדו את הנפילה לא עלולים לגרום לנזק.
דגמים
במהלך השנים בוצעו שינויים בחללית הפרוגרס והיא יוצרה במספר דגמים.
פרוגרס
הדגם הראשון של חלליות הפרוגרס כונה על ידי היצרן "פרוגרס 7K-TG" ומספרו ע"פ "אינדקס הטילים והארטילריה" של המינהל הראשי לטילים וארטילריה של משרד ההגנה הרוסי הוא 11F615A15. 43 חלליות מטען מדגם זה שוגרו לתחנות החלל סאליוט 6, סאליוט 7 ומיר. הוא היה מבוסס על חללית הסויוז מדגם 7K-T. יצרנית החללית, תאגיד הטילים והחלל אנרגיה (אשר היה ידוע באותה תקופה בשם TsKBEM) החלה לעבוד על תכנון החללית באמצע שנת 1973. התכנון הושלם בפברואר 1974 והדגם הראשון שיוצר היה מוכן לשימוש בנובמבר 1977. השיגור הראשון של חללית הפרוגרס, פרוגרס 1, התבצע ב-1 בינואר 1978.
מפרט טכני:
פרוגרס-M 11F615A55
הדגם המשופר של חללית הפרוגרס, פרוגרס M (מס' באינדקס הטילים והארטילריה: 11F615A55) שוגר לראשונה באוגוסט 1989 והיה פעיל עד 2009. חלליות הפרוגרס מדגם זה שירתו את תחנת החלל מיר ותחנת החלל הבינלאומית.
השיפורים בחללית מותאמים לשינויים שבוצעו בחללית הסויוז בדגם סויוז-TM. בין היתר החללית יכלה לשהות עד 30 יום בחלל, לשאת בממוצע 100 קילוגרם מטען יותר מהדגם המקורי ולעגון בחלקה הקדמי של תחנת החלל מיר. בחללית היה שימוש בפאנלים סולריים. ניתן היה לצייד את חללית בקפסולת "ראדוגה" (Raduga), אשר יכלה להכיל מטען במשקל של עד כ-150 ק"ג ולהחזירו לכדור הארץ. השימוש בקפסולה נעשה במהלך המשימות לתחנת החלל מיר.
מפרט טכני:
פרוגרס-M 11F615A60
הדגם הנוכחי והמשופר של הפרוגרס-M (מס' באינדקס הטילים והארטילריה: 11F615A60) נכנס לשירות פעיל ב-26 בנובמבר 2008, עם משימת פרוגרס M-01M. בדגם המשופר המחשב הישן ארגון-16 הוחלף במחשב קטן ומהיר יותר, TsVM-101, ומערכות הטלמטריה האנלוגיות הוחלפו במערכות דיגיטליות קטנות יותר.
פרוגרס M1
פרוגרס M-1 מבוסס על פרוגרס-M, כשאר ההבדל ביניהם הוא שהראשון יכול לשאת יותר דלק לתחנת החלל, אולם פחות מטען. עד כה שוגרו 11 חלליות מדגם זה, הראשונה בפברואר 2000.
מפרט טכני:
פרוגרס M2
בשנות ה-80 הייתה הצעה לבניית דגם משופר של הפרוגרס M בשם פרוגרס M2 אשר ישמש כחללית המטען של תחנת החלל מיר 2 שתוכננה באותה תקופה. ע"פ ההצעה בחללית יהיה תא שירות גדול יותר לשם נשיאת מטען גדול יותר או רכיבים של תחנת החלל, והיא תשוגר על ידי משגר זניט. לאחר ביטול התוכנית לבניית תחנת החלל מיר 2 והתחלת הפרויקט לבניית תחנת החלל הבינלאומית, הדגם המוצע נשקל לשמש כחללית המטען של התחנה, אך בסופו של דבר ההצעה בוטלה בעקבות שיקולי תקציב והעובדה שלאחר התפרקות ברית המועצות משגר הזניט יוצר על ידי מדינה זרה - אוקראינה.
מכבי אחי נצרת
מכבי אחי נצרת (בערבית: مكابي اخاء الناصرة) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נצרת, המשחקת בליגה א'. צבעי הקבוצה הם ירוק ולבן, והמגרש הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון עילוט, ובו 4,932 מקומות ישיבה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל של מכבי אחי נצרת נוסד בשנת 1967 כשראשי הקבוצות אל-אהלי נצרת וא-סלאם נצרת החליטו להתאחד. בתחילת דרכה שיחקה הקבוצה בליגה ג', וב-1975 עלתה הקבוצה לליגה ב'. לאורך השנים, מכבי אחי נצרת הייתה הקבוצה השנייה בטיבה בעיר, אחרי בני נצרת ששיחקה בליגה א', אך במשך השנים התהפכה המגמה. בשנת 1998 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הארצית, ובעונת 1998/1999, העונה האחרונה של הליגה הארצית כליגת המשנה, העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הלאומית, שהפכה לליגת המשנה, לאחר ניצחון על הכח רמת גן.
בסוף עונת 2002/2003 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה בישראל, ליגת העל, תחת הדרכתו של המאמן עזמי נסאר. את העונה פתחה הקבוצה ללא ציפיות לעליית ליגה אך במהרה החלה בסדרה של ניצחונות. את הקבוצה הוביל הקפטן נג'ואן גרייב, בן העיר שחזר לקבוצת נעוריו אחרי תקופה בהפועל חיפה ותקופה קצרה באסטון וילה. לצדו כיכבו בקבוצה שחקני הרכש חיים סילבס וקובי דנינו והבלם המקומי אשרף סולימאן. הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית ועלתה לליגת העל לצד בני סכנין שסיימה במקום השני. עונתה הראשונה בליגת העל של אחי נצרת הסתיימה בירידת ליגה מהמקום האחרון. המאמן עזמי נסאר פוטר לאחר מספר מחזורים וגם בואו של המאמן שייע פייגנבוים לא הציל את הקבוצה לאחר שצברה 27 נקודות בלבד. בחלוף שנה אחת בלבד ירדה הקבוצה לליגה הארצית (אז הליגה השלישית) ורשמה ירידה של שתי ליגות תוך שנתיים.
בעונת 2010/2011 סיימה אחי נצרת בפלייאוף האמצעי במקום התשיעי. בעונת 2011/2012 סיימה במקום הרביעי, ולאחר שבעונת 2012/2013 סיימה את העונה בפלייאוף התחתון, בעונת 2013/2014 שוב סיימה במקום הרביעי.
ב-29 באפריל 2015 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לחצי גמר גביע המדינה, והודחה לאחר הפסד 0–3 ל-מכבי תל אביב. בליגה סיימה את עונת 2014/2015 במקום השביעי בטבלה, ובאותו מיקום סיימה גם את שתי העונות שלאחר מכן. בחודש דצמבר 2019, הודיע הבעלים של הקבוצה, אחמד חילו, על עזיבתו וסיום תפקידו. ב-9 בינואר 2020 מונה ניר ברקוביץ' למאמן הקבוצה. בנובמבר 2020 מונה אדהם הדיה למאמן, אך פוטר כבר לאחר חודש ובמקומו מונה תומר קשטן. ב-25 בפברואר 2022 פוטר מתפקידו ובמקומו מונה אסמאעיל עאמר. ב-30 בספטמבר 2022 התפטר עאמר מתפקידו ואלדד שביט מונה פעם נוספת למאמן הקבוצה.בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לליגה א.
ישראלים
ישרְאלים (בערבית: إسرائيليون. תעתיק: אִסְרַאִילִיוּן) הם אזרחי מדינת ישראל, תושבי ישראל או כאלו השוהים במדינות אחרות. על פי חוק האזרחות, התואר ישרְאלי ומתן האזרחות נקבעים בדין דם, ועל כן עוברים מדור לדור (בהגבלה לדור אחד) בשונה ממתן אזרחות על פי דין הקרקע.
במישור ההיסטורי, המונח ישראלים נגזר מהמקרא בהקשר ליהודים כבני ישראל, המהווים גם רוב אוכלוסיית המדינה. מדינת ישראל אף יצאה לעצמאות תחת הגדרתה כמדינה יהודית, אך בד בבד התחייבה לקיים שוויון זכויות דמוקרטי מלא לכל אזרחי המדינה. המתח שבין הגדרת המדינה הבנויה בצורה דמוקרטית למדינה המהווה בית לבני העם היהודי, כדת וכלאום גם יחד, מקשה על גיבוש זהות ישראלית חד משמעית, מעבר למעמד האזרחי, והוביל לגישות שונות ביחס לאופי המדינה.
ישראל היא מדינה רב-תרבותית, הן מבחינה דתית והן מבחינה תרבותית. במהלך שנות היווסדה והתפתחותה כמדינה יהודית, פתחה את שעריה לגלי עלייה מאזורים שונים בעולם, מאירופה, צפון אמריקה, ארצות ערב, איראן, ברית המועצות לשעבר ואתיופיה. בקיבוץ גלויות זה עודדה תרבות כור היתוך, והחיבור בינם לבין תושבי הארץ הוותיקים (עיקרם ערביי ארץ ישראל ואנשי היישוב הישן) יצר אופי ישראלי רב תרבותי. גם בהקשר הזה ישנו פולמוס סביב אפשרותה של תרבות כזו להתגבש במתח שיוצר אופייה הדואלי של המדינה כמדינה יהודית דמוקרטית.
הרכב האוכלוסייה הישראלית
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מתוך כ-9.3 מיליון הישראלים החיים בישראל, כ-75% הם בני לאום יהודי. נתונים אלה כוללים כ-490,000 מתיישבי יהודה ושומרון. מקרב המיעוטים, 21.1% הם ערבים מוסלמים, ערבים נוצרים ודרוזים. המיעוטים האחרים המהווים 5% מהאוכלוסייה כוללים את הצ'רקסים, הארמנים, הבהאיים, השומרונים, העבריים מדימונה ועוד.
מבין היהודים הישראלים, כ-79% נולדו בישראל (צברים) והיתר עולים. כמחצית מהצברים הם צאצאים ליוצאי יהדויות אירופה-אמריקה (אשכנזים) וכמחצית יוצאי מדינות אסיה-אפריקה (מזרחים). כ-130 אלף הם עולים מאתיופיה או צאצאיהם. בשל תרבות כור ההיתוך, אשר עודדה בקרב הישראלים היהודים, שיעור הנישואים בין-עדתיים בישראל הוא גבוה ובמחקר משנת 1995 נמצא כי כ-25% מהילדים בני 0–10 הם צאצאים לנישואים שכאלה, במגמה הולכת וגדלה. שיעור נמוך יחסית של נישואים בין-עדתיים נמצא בין ישראלים מעדת ביתא ישראל לבין ישראלים מעדות אחרות.
ישנה מגמה גם של ירידה מישראל בקרב היהודים, והסברה היא שהירידה היא לצורך שיפור רמת החיים או מתוקף קליטה לקויה בקרב עולים. הקהילה הישראלית הגדולה ביותר מחוץ למדינת ישראל היא קהילת האמריקאים ישראלים המונה לכל הפחות כ-100,000 איש.
מבין ערביי ישראל 83% הם בני הדת המוסלמית, רובם משתייכים לפלג הסוני, כ-11% נוצרים ו-6% דרוזים. לצד היותם מיעוט דתי, הדרוזים מהווים גם מיעוט אתני. לפי חלוקה זו הדרוזים מהווים כ-8.5%, והבדואים כ-9% מכלל הערבים הישראלים.
יהודים ישראלים
יהודים ישראלים מהווים את הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם, כ-42% מכלל יהודי העולם וכ-75% מכלל אוכלוסיית ישראל. לפני קום המדינה מנתה האוכלוסייה היהודית כ-650,000 נפש, אך מאז הכרזת העצמאות של מדינת ישראל אוכלוסייה זו גדלה כתוצאה מגלי הגירה וריבוי טבעי. ההגירה, שבהקשר היהודי נקראת עלייה לארץ ישראל, הובילה לחברה ישראלית יהודית מגוונת מבחינה אתנית ודתית.
רוב יהדות ישראל מנהלת אורח חיים חילוני, אך היא מגוונת ומרובת זרמים. יהדות ישראל מדברת את שפתה הרשמית של מדינת ישראל, היא העברית הישראלית, וכשני שלישים ממנה מתגייס לצבא הגנה לישראל על פי חוק.
ישראלים לא יהודים
ישראלים לא יהודים הם אסופת קבוצות מיעוט בישראל. קבוצות אלה מגוונות מבחינה אתנית ודתית ומהוות יחדיו כרבע מאוכלוסיית המדינה. ערביי ישראל מהווים קבוצת המיעוט הגדולה ביותר בהקשר האתני-דתי.
ערבים ישראלים
ערבים ישראלים הם אזרחי ישראל שמקורם בחצי האי ערב והם אינם יהודים. במובן השגור של המונח, הכוונה היא לערביי ארץ ישראל שנשארו בגבולות המדינה בתום מלחמת העצמאות, ועל כן קיבלו אזרחות ישראלית.
הערבים הישראלים מורכבים מרוב מוסלמי סוני ומיעוט שיעי, נוצרי, דרוזי ובדואי שיחדיו מהווים כ-21% מכלל אוכלוסיית ישראל. על אף הגיוון האתני והדתי, רובם ככולם מדברים בניבים שונים של השפה הערבית. הערבית הספרותית היא שפה רשמית במדינת ישראל.
מיעוטים נוספים
מלבד הערבים המוסלמים, הנוצרים והדרוזים, מיעוטים ישראלים קטנים יותר הם קהילות הצ'רקסים, הארמנים והשומרונים.
העבריים מדימונה מהווים קבוצת מיעוט ישראלית יוצאת דופן, בשל בקשתם הגורפת להישאר אזרחי ארצות הברית.
עובדים זרים
החל משנת 1989 החלה מדינת ישראל להעניק אשרות לעובדים זרים לצורכי עבודה. נכון לשנות האלפיים קשה לאמוד במדויק את מספרם, אך ידוע כי רק כשליש מהם שוהים באופן חוקי. בשנת 2008 נמצא כי כ-2,000 ילדים לעובדים זרים, חלקם בעלי הורה ישראלי, נולדו וחיים בישראל. בשנת 2010 מונתה ועדה אשר נועדה לקבוע את הקריטריונים של ילדים לא ישראלים לקבלת מעמד קבע בישראל.
פולמוס הזהות הישראלית
בשל התנאים בהם הוקמה המדינה והיות רוב אזרחיה מהגרים או צאצאי מהגרים מהדורות האחרונים, הזהות הישראלית עודנה זהות צעירה ומתפתחת. על אף שמתוקף החוק והשיוך האזרחי, קיומה של זהות ישראלית אובייקטיבית ומתקיימת בכל אזרח, הגדרתה בממד האישי והכלתה בממד הקולקטיבי עוד עומדות בפני סתירות אשר מקשות עליה להתעצב.
הזהות הישראלית חווה את רוב קשייה מן הסתירה הקיימת במעמדה הלאומי של מדינת ישראל, המערב הגדרה אזרחית בהגדרה דתית. הן בעבור הישראלי היהודי והן בעבור המיעוטים בישראל, זהויות הלאום, הדת והאתניות מעורבות זו בזו. כמו כן סמלי וחגי המדינה הרשמיים נובעים מתוך זיקה מכוונת לדת היהודית, וזאת על מנת לקשר בין עדות הרוב היהודי, אך חוקי המדינה, מוסדותיה והמערכת הפוליטית מושתתים על יסודות דמוקרטיים, על מנת להקנות לכל ישראלי חופש דת כחלק מזכויות האדם. סתירה בסיסית זו באה לידי ביטוי בהיבטים ישראלים רבים ועקרוניים. כך ההמנון הרשמי של המדינה הדמוקרטית לא נוגע אלא לכמיהתו של היהודי לעצמאות מדינית בארץ שבירתה ירושלים, הסמל הרשמי ודגל ישראל נושאים סממני פולחן יהודיים. סתירות אלה מעוררות בעיה אצל קבוצות מיעוט דתיות במדינה להזדהות עם סמליה, וכמו כן מקשות על בני הרוב היהודי לגבש את זהותם הישראלית.
בכל הנוגע להגדרת הישראליות, ישנו ריבוי דעות בקרב הישראלים-היהודים. גם כאן הפלגים נחלקים על אופייה היהודי של המדינה, היות שליהדות זרמים רבים. ראשי הציונות, שהיו ברובם יהודים-חילונים, ביקשו לייצר מדינה בה לדת סמכויות אזרחיות מוגבלות כמעט עד כדי הפרדת הדת מהמדינה ותרבות יהודית בגישת כור היתוך. בד בבד נחקקו חוקים אשר ממשיכים את קו הסמלים הרשמיים של המדינה, ומקשרים ישירות בין אזרחות ישראלית לדת יהודית. המרכזי שבחוקים אלה הוא חוק השבות, המקנה אזרחות לכול יהודי המבקש להיקלט בישראל. חוק זה גם דן בשאלה למי הסמכות לקבוע מיהו יהודי. המחלוקות על סמכות זו, אשר באו לידי ביטוי גם לאחר יישוב חוק השבות, מבטאות את המחלוקת הפנים-יהודית בנוגע לאופי המדינה.
עמדות הקיצון שבקרב יהדות ישראל, מבקשות לשנות את אופי המדינה מהיסוד. הפלג החרדי שביהדות התנגד נחרצות למדינת ישראל עוד לפני קומה, מטעמים שונים שעיקרם שמדינה יהודית צריכה להתקיים על פי חוקי ההלכה בלבד. יחס החרדים לציונות התפלג והתמתן ברבות הזמן, אך זרמים מרכזיים ביהדות החרדית עדיין מנוכרים למונח "ישראלים", שמחוץ להקשר "העם הנבחר", אלה מעדיפים את חוקי ההלכה, מאמינים בהם על פני חוקי המדינה, וככלל לא מזדהים עם התואר "ישראלי" במובן האזרחי של המילה. מן הקיצוניות הדתית השנייה מקרב הישראלים-היהודים, הפלג החילוני הקיצוני ביותר מבקש אף הוא להגדיר מחדש את המדינה מבסיסה, ולעשותה למדינה כול אזרחיה.
גם מחוץ לפלגים היהודים-ישראלים המבקשים לשנות מהיסוד את הגדרת ישראל, יש הטוענים כי הסתירה שבהגדרה הקיימת חייבת להיפתר, או שתביא ל"מלחמת תרבות". על בסיס טענה זו קישר הפרופסור יורם פרי את הפער הבין יהודי למאבקים הפוליטיים במדינת ישראל, ואף לרצח רבין ספרו של פרי, העוסק באותו הנושא, זכה בפרס מטעם "המועצה להנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה" שבמשרד ראש הממשלה, אך גם ספג ביקורת על הטיה.
בקרב הרוב הישראלי-יהודי נעשו במהלך השנים גם מספר ניסיונות ליישב את הסתירה, בצורה של גישור בין הזהות היהודית לזהות הישראלית החדשה. בפתיח התוכנית "דת ומדינה" של המכון הישראלי לדמוקרטיה כתב סגן המכון הפרופסור ידידיה שטרן:
עוד לפני הקמת המדינה קמה תנועת הכנענים במטרה לפתח זהות ישראלית המשלבת בין ערכי הציונות לתרבות העתיקה בארץ ישראל, תוך ניתוק ההקשר הדתי ויישום עקרון החופש מדת. השפעתם הייתה תרבותית בעיקרה, אך היוותה ניסיון לא פורמלי ראשון לפתח תרבות ישראלית קולקטיבית היוצאת מגבולות הדת. בהמשך נעשו מספר ניסיונות לבדיל את הישראליות כלאום, בשונה מהדת היהודית. בשנת 2003 קבוצה של ישראלים שרובם יהודים ביקשה להירשם בתעודת הזהות כבני הלאום הישראלי, בטענה שהזהות הישראלית מפותחת דיה להיות ללאום. העתירה הגיעה לבית המשפט העליון, שדחה אותה בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. בשנת 2010, בעקבות יציאת הספר "עם ככל העמים", הרצה חתן פרס ישראל הפרופסור סמי סמוחה, ומנה את הגורמים המקשים על זהות הישראלית להיות לזהות לאומית "רגילה".
מבין הישראלים הלא-יהודים, הניכור הגדול ביותר כלפי הזהות הישראלית מורגש אצל הערבים המזדהים עם העם הפלסטיני, וזאת בשל הסכסוך המתקיים בינו לבין מדינת ישראל. חיזוק להיות הסכסוך המכשול העיקרי, לפיתוח זהות ישראלית בקרב המיעוט הישראלי-ערבי-פלסטיני, עולה שוב ממחקר שנערך לאחר מלחמת לבנון השנייה בקרב בני נוער דרוזים, המחקר הראה כי בני המיעוט הדרוזי מתחבר לזהות הישראלית, מרגיש שייך לקולקטיב המדינה ובעת מלחמה אפילו מוסיף לה מאפיינים לאומניים.
תרבות בישראל
התרבות הישראלית היא תרבות מתגבשת ומשתנה. מפאת השינויים הגדולים שעברה ביחס לשנותיה, ריבוי הזרמים שבה והיעדר הסכמה תרבותית גורפת, התרבות הישראלית עודה מתעצבת. על אף זאת התרבות הישראלית מהווה מראה מקום לתהליכים הדמוגרפיים, החברתיים והכלכליים בחברה הישראלית, ומשקפת את המטען אותו נושאת היא נושאת. מחברה שהייתה תחילה חברה סוציאליסטית וניסתה להטמיע בגלי העלייה היהודית ערכי שותפות וקואופרציה, הפכה החברה הישראלית בהדרגה לפלורליסטית ומשנות השבעים אף עברה הליך מעמיק של אמריקניזציה. שילובים אלה בצירוף הגיוון האתני, הלאומי והדתי, ובהיותה של מדינת ישראל מדינה קולטת הגירה, הפכו את התרבות הישראלית למעין פסיפס תרבותי שעודו מתגבש.
הגיוון התרבותי וריבוי הערכים ניכר בישראל ברבדים שונים, החל מצורות ההתיישבות במדינה. לצד ערים, כפרים ושכונות, במדינת ישראל מתקיימות צורות התיישבות מגוונות אשר חלקן ייחודיות לישראל. אופיים של קיבוצים, התנחלויות, מושבי עובדים, קבוצות וכפרי נוער שונה זה מזה באופן ניכר, ולעיתים קרובות תלוי בסדר היום ובהלך הרוח של תושביו. כמו כן בהיות ישראל מדינה מתפתחת, מתקיימים בה יוזמות תמיכה בעיירות פיתוח, במטרה להפוך עיירות לערים.
פלורליזם תרבותי ניכר גם בחיי היום יום הישראלים. בכול הנוגע לתרבות הפנאי, המוזיקה הישראלית והמטבח הישראלי מייצגים היטב את האקלקטיות שבתרבות, שכן הם משלבים בתוכם מרכיבים מתרבויות שונות. בעולם המוזיקה הישראלי מקובלים שיתופי פעולה בין מוזיקאים מסוגות שונות, שבעקבות פועלם המשותף מייצרים משהו חדש.
גם במטבח הישראלי מקובל לשלב בין מאכלים וחומרי גלם ממקורות שונים. אחד מן המאכלים הפופולריים ביותר בישראל הוא שילוב של פיתה וחומוס, שמקורם במזרח התיכון, עם צ'יפס ושניצל, שמקורם באירופה, הקוסקוס עם מגוון התוספות המוכרות במקורו בצפון אפריקה. הפלאפל הוא המאכל הישראלי הלאומי שמקורו במצרים, וחלה שמקורה מהמטבח היהודי המזרח אירופאי.
הישראלים מרבים להשתמש באמצעי תקשורת. התקשורת בישראל, ובכלל זה העיתונות, שידורי הטלוויזיה והרדיו מבטאים אף הם מידה של רב תרבותיות מבחינת תכנים ושפה, בדומה לתרבות האמריקאית.
חלק נכבד מהתרבות הישראלית מושפע מהפוליטיקה ואירועי האקטואליה של האזור. דוגמאות בולטות לכך ניתן לראות באמנות הישראלית, האדריכלות הישראלית והקולנוע הישראלי.
ישראלים וצבא
הצבא בישראל עוד פועל במודל צבא העם. מתוקף היותו צבא אזרחי ובשל המצב הביטחוני של ישראל, לצה"ל חשיבות עליונה וייחודית ביצירת הזהות האזרחית של הישראלים.
בעת הקמת המדינה, כשהחברה האזרחית בישראל נשענה על גלי ההגירה היהודית מהמדינות שונות, הוחלט שעל צה"ל לא רק להיות לארגון הביטחוני הגדול במדינה, אלא להיכנס גם לחיים האזרחים ולהוות מכנה משותף בין העולים החדשים. לשם כך נבחר מודל "צבא העם", אשר נבנה מהעם, ממומן על ידי העם ובתמורה "בונה את העם". מודל זה הלם את חזון הממלכתיות של דוד בן-גוריון ובתוכו שולבו כל גלי העלייה והזרמים הדתיים השונים (פרט לזרם החרדי, ר' גיוס בני ישיבות וכן יחס החרדים לציונות). בשנים אלו התפתחה משוואה רפובליקנית ביחסי הצבא והחברה בישראל, ותחושת הזהות הישראלית הושפעה רבות מהשירות הצבאי. תרמה לכך גם כניסתו המעשית של צה"ל למערכת החינוך, הקמת גלי צה"ל וכמו כן התפתחות התרבות הצה"לית שכללה את הלהקות הצבאיות, אתוס הצבר הלוחם והעגה הצה"לית.
כור היתוך זה זכה להצלחה מסוימת, אך במהלך השנים חלה שחיקה במעמדו של מודל צבא העם, ובתחילת המאה העשרים ואחת התגברה הביקורת על יעילותו ומידת האקטואליות שלו בימים שלאחר מדיניות כור ההיתוך. הביקורת מתבססת, בין היתר, על נתוני הירידה המתמשכים בכמות המתגייסים, שהגיעו לכ-50% בשנת 2010, ומעלים ספק בקשר להיות צה"ל "צבא העם" בפועל. על אף שחל חוק גיוס חובה, קיבלו קבוצות מיעוט ישראליות פטורים מצה"ל מסיבות שונות, ובמקביל ניטש ויכוח בין הפלג הישראלי-דתי לישראלי-חילוני על אופיו של צבא העם כמסמל את פני החברה הישראלית בשנת 2003 ועדה פנים צה"לית בראשות האלוף במילואים גדעון שפר המליצה לפרק את צבא העם ולעבור למודל צבא מקצועי. מסקנותיה לא יושמו, ובשנת 2006 ו-2007 קמו ועדות רשמיות נוספות הממשיכות את המגמה הביקורתית כלפי מודל צבא העם, וקוראות לרפורמה בצה"ל. גם מסקנות ועדות אלו לא יושמו וגם בימינו צה"ל פועל במודל צבא העם, מהווה הארגון הגדול ביותר במדינה ומקור לגאווה ולביקורת בקרב הישראלים.
ישראלים ושפה
בישראל מדוברות כ-33 שפות, מביניהן העברית היא שפה רשמית ולערבית מעמד מיוחד. הניב הישראלי של השפה העברית, שצמח בעקבות תחיית הלשון העברית באירופה בסוף המאה ה-19, הוא למעשה השפה המדוברת בקרב רוב הישראלים. שפה זו נבנתה על יסודות העברית העתיקה, שאבה מאפיינים משפות אירופאיות כגון יידיש והביאה להתפתחות ספרות הפרוזה העברית, שעד לאותה עת הייתה ברובה ספרות בעלת זיקה דתית. בימים שלאחר הקמת המדינה החלה השפה העברית לקבל צורה גמישה יותר, והיא שואבת מילים וצורות התבטאות מאנגלית, רוסית וערבית - המדוברות באופן נרחב בקרב ישראלים - כסלנג. כך ברחוב הישראלי השתרשו ביטויים כגון "טוב יאללה ביי", המשלבים בתוכם מספר שפות. גם הספרות העברית הושפעה מתהליך זה, אשר ספג ביקורת על יצירת "שפה רזה".
עוד לפני קום המדינה היה לשפה העברית חלק חשוב במדיניות כור ההיתוך בישראל. עד שנות השמונים נעשה ניסיון לייצר זהות לשונית אחידה בישראל, בעיקר בקרב היהודים, על מנת לאחד אותם מהגלויות השונות. ניסיון זה אף קיבל את השם עברות וזכה להצלחה חלקית, אך כחלק מכור ההיתוך גם הוא ספג ביקורות רבות והופסק בהדרגה. החברה הישראלית פלורליסטית יותר כלפי שפות שונות, ומתוקף כך יכלו העולים בשנות השמונים והתשעים לשמר את שפתם לצד לימוד העברית. בהתאם לשינוי המדיניות ויישום הפלורליזם, הוכרה גם השפה הערבית כשפה רשמית, שכן דוברים אותה כ-20% מאוכלוסיית הישראלים. אמנם רוב דובריה הם ערביי ישראל, אך רוב הישראלים סבורים כי חשוב ללמד אותה במוסדות החינוכיים.
ישראלים וספורט
הענף הפופולרי ביותר בישראל הוא הכדורגל הישראלי, ורבים הישראלים העוקבים אחר נבחרת ישראל בכדורגל. נבחרת הכדורגל היא מיצג ראוי של החברה הישראלית החילונית, שכן משתתפים בה באופן קבוע גם ישראלים לא יהודים.
ענף בולט נוסף הוא הכדורסל, ובמיוחד קבוצת מכבי תל אביב הנקראת בשל הישגיה "הקבוצה של המדינה".
ענפים נוספים בהם מצטיינים ישראלים הם ג'ודו וספורט ימי ובהם ישראלים אף זכו במדליות באולימפיאדה.
כמו כן ישראלים יהודים משתתפים אחת לארבע שנים באירועי המכביה הנערכים בישראל.
ישראלים ופוליטיקה
התרבות הפוליטית הישירה בישראל כוללת בחירות לכנסת והגשת בג"ץ, אך את פופולריות הפוליטיקה בישראל ניתן לראות באמצעי התקשורת השונים. מהדורות החדשות זוכות לאחוזי הרייטינג הגבוהים ביותר לאורך זמן, וכמו כן רבות תוכניות הסאטירה והאקטואליה בישראל, ואף הן זוכות למדדי רייטינג גבוהים. פוליטיקה חוץ פרלמנטרית אף היא נפוצה בקרב ישראלים, ורבים מביעים את עמדתם דרך תנועה חברתית. הישראלים לא ממאנים למחות על המפריע להם בהתנהלות מדינה, ואף עושים זאת באופן מאורגן כחלק מחופש הביטוי וחופש ההפגנה. תרבות ההפגנה בישראל הנה כלי מחאתי של אוכלוסיית מיעוט מסוימת כנגד המוסדות הרשמיים.
אלסאן פלאה
אלסאן פלאה (בצרפתית: Alassane Pléa, נולד ב-10 במרץ 1993 בליל שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בבורוסיה מנשנגלדבך בעמדת החלוץ.
ליון וההשאלה לאוקזר
פלאה שיחק כנער בליון, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה הבקיע שערים רבים והציג יכולת טובה מאוד. באוקטובר 2012 ערך פלאה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של ליון, כשהחליף את בפטימבי גומיס לקראת סיום משחק הליג 1 מול לוריאן. זו הייתה הופעתו היחידה של פלאה בקבוצה הבכירה של ליון בעונת 2012/13. בעונת 2013/14 ערך פלאה שש הופעות בקבוצה הבכירה של ליון, אך במחצית העונה הושאל לאוקזר, ששיחקה בליגת המשנה הצרפתית, שם ערך 15 הופעות והבקיע שלושה שערים, וסיים עם קבוצתו במקום ה-16.
ניס
בתום ההשאלה לאוקזר, חזר פלאה לליון, ומיד עבר לניס, אף היא מליגת העל הצרפתית. בעונת 2014/15, עונת הבכורה שלו בניס, פלאה ערך 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. ניס סיימה עונה זו במקום ה-11. בעונת 2015/16 היה פלאה חלק חשוב בעונה מוצלחת של ניס, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי. פלאה הבקיע שישה שערי ליגה ב-19 הופעות בעונה זו. בעונת 2016/17, עברה ניס שדרוג בהתקפת הקבוצה, ולפלאה הצטרפו מריו באלוטלי, יונס בלהנדה ואנסטסיוס דוניס. פלאה הבקיע 11 שערי ליגה ב-25 הופעות בעונה זו, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה, זאת על אף שנפצע בפברואר 2017 והחמיץ את שארית העונה. במפעל הליגה האירופית, פלאה הבקיע שער אחד בעונה זו, בניצחון 0–1 על רד בול זלצבורג, שהיה ניצחון החוץ הראשון אי פעם של ניס במפעלים האירופיים השונים. עם זאת, ניס ופלאה סיימו אחרונים בשלב הבתים. בעונת 2017/18 פלאה אף הפך למשמעותי יותר בהתקפת ניס, עם עזיבתם של דוניס ובלהנדה. פלאה הבקיע 16 שערי ליגה ב-34 הופעות בעונה זו, ושיתוף הפעולה שלו עם באלוטלי היה יעיל מאוד, אך הקבוצה סיימה רק במקום השמיני בליגה. פלאה וניס השתתפו בעונה זו במוקדמות ליגת האלופות, שם הודחו על ידי נאפולי, ונשרו אל הליגה האירופית, שם צלחו את שלב הבתים אך הודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי לוקומוטיב מוסקבה.
בורוסיה מנשנגלדבך
ביולי 2018 חתם פלאה לחמש שנים בבורוסיה מנשנגלדבך, ששילמה עבורו לניס 25 מיליון אירו. בהופעת הבכורה הרשמית הראשונה של פלאה בבורוסיה מנשנגלדבך, הוא הבקיע שלושער בניצחון 1–11 על האזטדט מהליגות הנמוכות בגרמניה, במסגרת הגביע הגרמני. פלאה פתח היטב את עונת 2018/19 בבונדסליגה, ובנובמבר 2018 הבקיע שלושער בניצחון 1–3 על ורדר ברמן. את העונה סיים פלאה עם 12 הבקעות ב-34 מחזורים, ומנשנגלדבאך סיימה במקום החמישי.
קריירה בינלאומית
פלאה שיחק בכל נבחרות צרפת הצעירות, ובשנת 2012 השתתף באליפות אירופה עד גיל 19, שם הגיע עם נבחרת צרפת עד גיל 19 לחצי הגמר. צרפת ופלאה הפסידו בפנדלים לנבחרת המקבילה של ספרד לאחר 3-3 בתום 120 דקות. פלאה הבקיע את הפנדל שלו, אך ספרד ניצחה 2–4 בפנדלים והמשיכה לגמר ולזכייה בתואר. בנובמבר 2018 זומן פלאה לראשונה לסגל נבחרת צרפת הבוגרת, בעקבות פציעותיהם של אנתוני מרסיאל ואלכסנדר לקאזט. פלאה אמנם ערך את הופעת הבכורה שלו כשהחליף את אוליבייה ז'ירו בניצחון 0–1 על אורוגוואי במשחק ידידות.
אביצ'י
טים ברגלינג (בשוודית: Tim Bergling; 8 בספטמבר 1989 – 20 באפריל 2018), ידוע בשם הבמה "אביצ'י" (באנגלית: Avicii), היה DJ ומפיק מוזיקלי שוודי. באוקטובר 2013 הוא דורג במקום השלישי, ב-2014 במקום השישי וב-2015 במקום השביעי מתוך 100 הדיג'יים הטובים בעולם, על פי המגזין DJ Mag. ברגלינג יצר מספר להיטים בינלאומיים, בהם: "Levels", "The Nights", "Hey Brother" ,"I Could Be the One" ו-"Wake Me Up".
אביצ'י השתלב בתעשיית המוזיקה בשנת 2008 בגיל 18, כאשר יצר רמיקס בשם "Lazy Lace" לשיר הנושא של משחק הווידאו "Commodore 64". הפקה זו הביאה אותו לחתום בחברת סטרייק - "Strike Recordings". באוקטובר 2010 חתם בחברת EMI.
אביצ'י עבד על פרויקטים עם תקליטנים ויוצרים נוספים בין המצליחים בעולם, כגון דייוויד גטה וניקי רומרו.
ביוגרפיה
הונו של אביצ'י הוערך בשנת 2017 בכ-84 מיליון דולר אמריקאי.
תחילת הקריירה והמשך
בשנת 2010 הפיק את "Don't Hold Back" בשיתוף עם הדיג'יי השוודי ג'ון דלבק. בשנת 2011 הפיק את "Sunshine" יחד עם דייוויד גטה, אשר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיר הדאנס הטוב ביותר". בשנת 2012 הוציא את השיר "I Could Be the One" עם ניקי רומרו. ב-30 בינואר 2013 הוציא את "שלושה מיליון", לציון 3 מיליון מעריציו ברשת פייסבוק.
במהלך אפריל 2013 סיים לעבוד יחד עם ביורן אולבאוס ובני אנדרסון, לשעבר מחברי להקת אבבא, על השיר "אנחנו כותבים את הסיפור" (We Write the Story), אשר הוצג ב-18 במאי כמופע הפתיחה ושיר הנושא של תחרות הזמר אירוויזיון לשנת 2013 אשר נערכה בשוודיה.
ביוני 2013 הוציא את השיר "Wake Me Up" יחד עם הזמר אלו בלאק. השיר הפך ללהיט הגדול ביותר של אביצ'י, דורג במקום הראשון במצעדי הסינגלים בשוודיה, באוסטריה, באוסטרליה, באיטליה, בדנמרק, בגרמניה, בהולנד, בשווייץ ובמצעד הסינגלים הבריטי וזכה להצלחה רבה באירופה (וגם בישראל במצעד השבועי אחד אחד בגלגלצ ובמצעד השבועי הבינלאומי של מדיה פורסט, ומקום שני במצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ). הוא היה השיר הראשון שלו שנכנס אל עשרת הגדולים במצעד הסינגלים האמריקאי, והגיע עד למקום ה-4. הצלחת השיר ביססה את מעמדו של אביצ'י ככוכב גם מחוץ לתחומי המוזיקה האלקטרונית.
ב-13 בספטמבר 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של אביצ'י - "True", הכולל שירים בסגנון הקאנטרי האוס. האלבום הצליח במכירות והגיע ב-10 מדינות לעשירייה הפותחת. מתוך עשרת השירים שבאלבום, חמישה יצאו כסינגלים, החל מיוני 2013 ועד באפריל 2014: "Hey Brother", "Wake Me Up" ,"You Make Me", "Addicted to You" ו-"Lay Me Down".
ב-29 במרץ 2016 הודיע אביצ'י בדף הפייסבוק שלו על הפסקת הופעותיו החל מסוף שנת 2016. במסגרת סיבוב הפרידה שלו הופיע גם בישראל ב-22 ביולי 2016, באמפי פארק בראשון לציון. השיר האחרון אותו הוציא אביצ'י בטרם מותו היה "Lonely Together", שיצא יחד עם הזמרת ריטה אורה.
אלבום אחרי מותו: Tim
ב-5 באפריל 2019, הוכרז כי האלבום Tim (טים), עליו אביצ'י עבד לפני מותו, יצא לאור ב-6 ביוני 2019, יומיים לפני ציון שנה לקבורתו. הסינגל הראשון שנקרא "SOS", יצא ב-10 באפריל, עשרה ימים לפני ציון שנה למותו של אביצ'י. כל ההכנסות מהאלבום יתרמו לעמותת טים ברגלינג, עמותה למען בריאות הנפש ומניעת התאבדות שהקימה משפחתו.
השפעה
אומנים רבים השפיעו על אביצ'י, בהם טייסטו, דייוויד גטה, דאפט פאנק, אריק פרידץ ו-Swedish House Mafia. באפריל 2011 סיפר: "תמיד התעניינתי במוזיקה, יש הרבה אנשים שהשפיעו עליי, אבל אני חושב שההשפעה הכי גדולה שהייתה לי חוץ מהמנהל האישי שלי היא של ההרכב "Swedish House Mafia" ואריק פרידץ, הם היו הראשונים שגרמו לי להתעניין בהאוס".
מותו
במהלך שנת 2016 הודיע אביצ'י על פרישה מהופעות החיות, כדי לטפל בעצמו בשל דלקת חריפה בלבלב. הופעתו החיה האחרונה התקיימה ב-28 באוגוסט 2016.
ברגלינג נמצא מת במסקט, בירת סולטנות עומאן, ב-20 באפריל 2018. במותו היה בן 28. סיבת המוות לא פורסמה מיידית. ב-21 באפריל 2018, פרסמה המשטרה העומאנית כי "אין חשד לפלילים" סביב מותו של ברגלינג. ב-26 באפריל 2018 פרסמה משפחתו הודעה לפיה הוא התאבד. ב-1 במאי 2018 דיווח אתר הרכילות TMZ כי המוות של ברגלינג נגרם כתוצאה מהתאבדות, אשר בוצעה באמצעות שברי בקבוק יין. גורם המוות היה אובדן דם.
נקבר ב-8 ביוני 2018 בבית הקברות סקוגשירקוגורדן שבסטוקהולם, שוודיה.
ג'ים מקגוורן
ג'יימס פטריק מקגוורן (באנגלית: James Patrick McGovern; נולד ב-20 בנובמבר 1959) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית מסצ'וסטס ברציפות מאז 1997. מקגוורן ייצג תחילה את מחוז הקונגרס השלישי של מסצ'וסטס בשנים 1997–2013, ומאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצג את מחוז הקונגרס השני – שבתחומו שוכנת העיר ווסטר, השנייה בגודלה בניו אינגלנד לאחר בוסטון. מאז 2019 הוא יו"ר ועדת הכללים של בית הנבחרים, השולטת באילו חקיקות מועברות להצבעה במליאת הקונגרס.
ביוגרפיה
ג'יימס פטריק מקגוורן נולד בווסטר שבמסצ'וסטס בנובמבר 1959, שם התחנך וגדל בעוד אמו הייתה מדריכת ריקוד ואביו בעל חנות משקאות. בחטיבת הביניים נעשה לראשונה מעורב בפוליטיקה של ארצות הברית כאשר התנדב במטה הבחירות של ג'ורג' מקגוורן (אין בין השניים קשר משפחתי) במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972. משהשלים את לימודיו הגבוהים באקדמיית ווסטר, עבר מקגוורן לוושינגטון הבירה, שם עבד כעוזרו של ג'ורג' מקגוורן בשנים 1977–1980. מקגוורן למד באמריקן יוניברסיטי, שם קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ב-1981, ובשנת 1984 השלים לימודי תואר שני במנהל ציבורי. בנוסף היה מנהל "האיחוד הפוליטי ע"ש קנדי", לשכת הדוברים המנוהלת בידי הסטודנטים באמריקן יוניברסיטי. כאשר ג'ורג' מקגוורן התמודד שוב על המועמדות לנשיאות בבחירות 1984, היה ג'ים מקגוורן מנהל מטה הבחירות שלו במסצ'וסטס ואף ניסח את הנאום שנשא בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
בשנת 1981 הצטרף מקגוורן לסגל של חבר הקונגרס ג'ו מוקלי בגבעת הקפיטול. ב-1990 מונה בידי מוקלי להוביל כוח משימה של בית הנבחרים לחקר הירצחם של שישה כמרים ישועים ושתי נשים נוספות באל סלוודור ב-1989 על ידי "גדודי אטלקטל". מאוחר יותר תמך מקגוורן בהפסקת המימון הפדרלי של ארצות הברית למכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני, שם הוכשרו חלק מחברי הגדוד. ב-1996 עזב מקגוורן את משרדו של מוקלי ושב לווסטר, שם התמודד לראשונה לקונגרס. הוא זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ללא התנגדות, ובבחירות הכלליות התמודד מול פיטר בלוט. הוא ביסס את מצע הבחירות שלו על רצונו להדיח את יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ניוט גינגריץ' בסיסמה: "כדי להדיח את ניוט יש להדיח את בלוט". בלוט אמנם נתמך בידי העיתון המשפיע במסצ'וסטס "בוסטון גלוב" וחמישה עיתונים מקומיים אחרים, אך מקגוורן ניצח בבחירות עם 53% מקולות הבוחרים. הוא מעולם לא ניצב בפני התנגדות כה רצינית, ומאז נבחר למעלה מעשר פעמים לקונגרס.
יחסו למדינת ישראל כולל תמיכה בפתרון שתי מדינות לשני עמים, אם כי הצהיר שהוא תומך בזכותה של ישראל להגן על עצמה. במהלך נאומו של בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי ב-2015, בחר מקגוורן להיעדר מהנאום. ב-12 בינואר 2021 מונה מקגוורן לאחד מתשעת "מנהלי בית הנבחרים" במהלך משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ. מוקד מרכזי נוסף בקריירה שלו היה עיסוק בזכויות אדם בין-לאומיות. הוא חבר בשדולה הפרוגרסיבית בקונגרס, ודורג כאחד החברים הליברליים ביותר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
דוואפארו
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (26 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,944 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (322 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (40 מ"מ גשם).
קפטן אוניית דגל
קפטן אוניית דגל (באנגלית: flag captain) היה תוארו בצי המלכותי הבריטי של קפטן שהופקד על ההשטה והתפעול היומיומי של אוניית דגל בפיקוד סגן־אדמירל, תת־אדמירל או אדמירל (full admiral).
באוניית הדגל יכול היה לשרת גם קפטן של הצי (captain of the fleet), שמילא את תפקיד ראש המטה של האדמירל. תוארו באונייה של קפטן אוניית הדגל היה "קפטן שני" (second captain). ושל קפטן של הצי – "קפטן ראשון" (first captain).
את תפקיד קפטן אוניית הדגל מילא על פי רוב פוסט־קפטן צעיר, שהאדמירל פיקח עליו מקרוב, בעוד שאת תפקיד קפטן של הצי מילא פוסט־קפטן ותיק. המונח "קפטן אוניית דגל", כמו גם "קפטן של הצי", היה שם תפקיד ולא שם דרגה.
ואחטי
ואחטי (חי במאה ה-25 לפני הספירה) היה כוהן ופקיד בכיר שכיהן תחת פרעה נפרירקארה קקאי במהלך השושלת החמישית של מצרים. אין פרטים על חייו וידוע רק כי ככל הנראה היה חולה במלריה ומת בסביבות גיל 35.
קברו
בנובמבר 2018 הוכרז כי קברו נמצא בנקרופוליס סקארה. בתוך הקבר נמצאו תבליטים של ואחטי, אשתו ורט פטה ואמו מריטה מין. הקבר הוא אורכו מצפון לדרום,  רוחבו ממזרח למערב   והוא מכיל ארבעה פירים ונבנה בשנת 2405–2415 לפני הספירה. ואחטי ומשפחתו קבורים אך לא כולם בסרקופגי עץ. בקבר יש כיתוב על ואחטי: "ואחטי, כהן מטוהר למלך, משגיח על הנחלה האלוהית, משגיח על הסירה הקדושה, נערץ עם האל הגדול, ואחטי". בבדיקת מבנה העצמות, גילו הארכאולוגים שעצמותיו התרחבו מה שמעיד על כך שהוא סבל ממחלה. אחת ההשערות של הפרופסור לראומטולוגיה מאוניברסיטת קהיר היא שהייתה לו מלריה, אם כך הדבר ייתכן שזהו התיעוד הראשון של מחלת המלריה, אלף שנים לפני התיעוד שהיה ידוע עד אז.
חייו
משפחת של ואחטי שנמצאה בקברו כללה את אמו מרט מין, אשתו ורט פטה, בניו סשמנפר, קיימכנטייר, סבאייב ובת בשם סקט.
סרט תיעודי
ב-28 באוקטובר 2020 שודר בנטפליקס סרט תיעודי בן 120 דקות על גילוי קברו של ואחטי בשם "סודותיו של אתר הקבורה סקארה".
ראיין הולידיי
ראיין הולידיי (נולד ב-16 ביוני 1987) הוא איש שיווק וסופר אמריקאי. הוא היה מנהל השיווק לשעבר של אמריקן אפרל, בעל טור תקשורתי ועורך ב-New York Observer.
קריירה מוקדמת
הולידיי החל את הקריירה המקצועית שלו לאחר שנשר מהלימודים בגיל 19. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד מדע המדינה וכתיבה יוצרת. הוא היה יועצו של הסופר טאקר מקס ומאוחר יותר עבד עם רוברט גרין, מחבר הספר כוח: 48 החוקים, על ספרו של גרין משנת 2009, "החוק ה-50". ספר זה היה רב מכר של הניו יורק טיימס. הולידיי שימש כמנהל שיווק של אמריקן אפרל ובהמשך כיועץ לחברה. הוא עזב את החברה באוקטובר 2014. הוא יעץ במספר קמפיינים בתקשורת וכתב רבות בנושא מניפולציה בתקשורת.
כתיבה
הולידיי הוא מחברם של מספר ספרים וכתב עבור פורבס, Fast Company, הפינגטון פוסט, The Columbia Journalism Review, הגרדיאן, Thought Catalog, Medium.com, New York Observer, הניו יורק טיימס ו-Texas Monthly. ספריו נמכרו ביותר משלושה מיליון עותקים.
הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר בוול סטריט ג'ורנל בשנת 2019, חמש שנים לאחר פרסומו. כריס בוש ציין שזה הספר האהוב עליו והוסיף שכאשר מאמנו הראשי אריק ספולסטרה חילק את הספר לשחקני מיאמי היט, בוש כבר קרא אותו פעמיים. במהלך מסיבת עיתונאים בשנת 2019, אמר שחקן הגולף רורי מקילרוי, כי הוא קורא את "המכשול הוא הדרך" וכן את ספרו הבא של הולידיי, "אגו הוא האויב", לקראת הטורניר. בחודשים שלאחר פציעתו בעמוד השדרה של שחקן הפיטסבורג סטילרס ריאן שאזייר, שמנעה ממנו ללכת, רשם שאזייר ש"המכשול הוא הדרך" עזר לו לשפר את מצב רוחו ולהתמקד בהחלמה.
בשנת 2016 פרסם שני ספרים. הראשון, "אגו הוא האויב", משתמש בדמויות היסטוריות שונות כדוגמאות להמחשת סכנות האגואיזם. השני, The Daily Stoic ("העצה הסטואית היומית"), הוא עצות יומיומיות של מדיטציות סטואיות. שני הספרים הפכו לרבי מכר ו-The Daily Stoic הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של וול סטריט ג'ורנל.
בשנת 2018 פרסם הולידיי את קונספירציה: פיטר ת'יל, האלק הוגאן, Gawker, והאנטומיה של התככים. מדובר בתביעה בין גוקר מדיה למתאבק האלק הוגאן, כמו גם במעורבותו של פיטר תייל בסכסוך. הספר זכה לביקורת טובה של ויליאם ד' קוהאן מהניו יורק טיימס. קונספירציה מעובד לסרט עלילתי. צ'ארלס רנדולף כותב את התסריט ופרנסיס לורנס מביים. באוקטובר 2019 פרסם הולידיי את Stillness Is the Key, הראשון בספריו שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר טוען לגישה מאוזנת לחיים ולהגבלת כמות ה"רעש". הוא מתייחס בעיקר לסטואיות, אך גם לבודהיזם, קונפוציאניזם, דאואיזם ודתות אברהמיות. ספרו האחרון הוא Lives of the Stoics, בשיתוף עם הסופר סטיבן הנסלמן. הספר הוא אוסף ביוגרפיות של יותר משני תריסר פילוסופים שחיו על פי המידות הסטואיות של אומץ, מתינות וחוכמה.
סטואיות
כשהולידיי היה סטודנט בקולג', המליץ ד"ר דרו על אפיקטטוס שהעניק השראה להתעניינותו של הולידיי בסטואיות. הניו יורק טיימס ציין את הולידיי, בזכות ספריו, מאמריו והרצאותיו, כמי שתרם לפופולריות הגוברת של הסטואיות. הוא תואר גם כ"מוביל מתקפת הסטואיות", שזכתה לפופולריות בקרב יזמי עמק הסיליקון. גרגורי הייז, שתרגומו משנת 2002 ל"מדיטציות" של מרקוס אורליוס הפך רב מכר, כתב על הכתיבה הסטואית של הולידיי שהיא "ברוח המודלים העתיקים שלו" והוסיף: "הולידיי הוא גם מספר סיפורים גדול."
שיתוף פעולה עם טים פריס
הולידיי התראיין לפודקאסט The Tim Ferriss Show וכתב פרק בספרו של טים פריס, Tools of Titans.
חיים אישיים
הולידיי הוא הבעלים והמנהל של חנות הספרים העצמאית Painted Porch Porch Shop בבסטרופ, טקסס. הוא נשוי ויש לו שני בנים. הוא גר בחווה של 40 דונם במחוז בסטרופ, טקסס.
כריסטיאנסן
כריסטיאנסן הוא שם משפחה שמשמעותו "הבן של כריסטיאן".
ביאליניצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה ביאליניצ'י (בבלארוסית: Бялыніцкі раён; ברוסית: Белыничский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ביאליניצ'י.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ביאליניצ'י 21,839 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 18,459 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 95.37% בלארוסים, 3.28% רוסים, ו-1.35% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (87.75%) ורוסית (11.45%).
וו (סינית)
ווּ (בסינית מפושטת 吴, בסינית מסורתית 吳) היא שפה סינית. על פי המיון הבלשני, מדובר בקבוצה של שפות סיניטיות הקרובות מבחינה לשונית והקשורות זו לזו מבחינה היסטורית. ווּ מדוברת בעיקר בעיר שאנגחאי, במחוז ג'ג'יאנג, בחציוֹ הדרומי של מחוז ג'יאנגסו (סונאן, כולל סוּג'וֹאוּ, צ'אנגְג'וֹאוּ, ווּשִׂי וכמה חלקים של גֵ'נְג'יָאנג) ובסביבותיה.
הניבים/הווריאנטים העיקריים של ווּ הם, בין היתר הניבים של שאנגחאי, סוג'ואו, ווּשִׂי, צ'אנגג'ואו, נינגבו, האנגְג'וֹאוּ, שָאוֹשִׂינְג, וֵנְג'וֹאוּ, ג'ינְחוּאָה ויוֹנְגְקָאנְג. דוברי ווּ מפורסמים, כגון צ'יאנג קאי-שק, לוּ' שׂוּ'ן וצאי יו'אנפיי, מילאו תפקידים חשובים מאוד בתרבות ובפוליטיקה הסינית המודרנית. ווּ נמצאת בשימוש גם באופרת פינגטאן, באופרת שאנגחאי ובאופרת יו'אֶה הפופולרית ברמה הלאומית; וכן בהופעותיו של הבדרן והקומיקאי הפופולרי ג'ו ליבו. ווּ מדוברת גם במספר רב של קהילות הפזורה הסינית, שמרכזים משמעותיים שלה אוכלסו על ידי מהגרים מהעיר שאנגחאי, מנפת צ'ינגטיאן ומהנציבויות העירוניות נינגבו ו־וֵּנְג'וֹאוּ.
שיטת סילבה
שיטת סילבה היא תוכנית סיוע עצמי ומדיטציה שפותחה על ידי חוסה סילבה. הוא מתיימר להגביר את היכולות של הפרט באמצעות הרפיה, פיתוח של תפקודים מוחיים גבוהים יותר ויכולות נפשיות כגון ראייה מרחוק.
היא סווגה באופן שונה כדת עצמית, תנועה דתית חדשה, ויש שראו בה כת.
ביוגרפיה
חוסה סילבדורוס, בהכשרתו מתקן מוצרי אלקטרוניקה, גדל בלרדו, טקסס. הוא התעניין בפסיכולוגיה כדי לבחון האם שיטות פסיכולוגיות תוכלנה לעזור לו להעלות את מנת המשכל של ילדיו. הוא מספר שתוך כדי הניסיונות שלו לפתח ולהעלות את מנת המשכל של ילדיו, הוא הגיע למסקנה שביתו זכתה באופן פתאומי ביכולות פאראפסיכולוגית של ראייה מרחוק. בעקבות כך, סילבה החליט ללמוד עוד על התפתחות היכולות הנפשיות.
בשנת 1944 החל סילבה לפתח את השיטה שלו, שנודעה בעבר בשם Silva Mind Control. הוא השתמש בו על בני משפחתו וחבריו לפני שהשיק אותו באופן מסחרי בשנות ה-60.
ביוגרפיה של סילבה פורסמה בששנת 1990.
טכניקה
הטכניקה של שיטת סילבה, שואפת להגיע ולקיים מצב של תפקוד מנטלי, המכונה "מצב אלפא", שבו תדירות גלי המוח היא שבעה עד ארבעה עשר הרץ. חלימה בהקיץ והמעבר לשינה הם מצבי אלפא.
סילבה טען שפיתח תוכנית שאימנה אנשים להיכנס למצבי מוח מסוימים של מודעות מוגברת. הוא גם טען שפיתח כמה תהליכים נפשיים שיטתיים לשימוש בעודם נמצאים במצבים אלה המאפשרים לאדם "להקרין את עצמו למרחוק" באופן מתוכנן. לדברי סילבה, ברגע שהמוח מקרין את עצמו למרחוק, אדם יכול, לכאורה, לראות אובייקטים או מיקומים מרוחקים ולהתחבר לאינטליגנציה גבוהה יותר לצורך הדרכה. המידע המתקבל על ידי המוח המקרין, אמור על פי שיטת סילבה להתבטא על ידי המוח, כמחשבות, תמונות, רגשות, ריחות, טעם וקול. ניתן לפעול לפי המידע המתקבל בדרך זו כדי לפתור בעיות.
ספקנות
ג'יימס רנדי כתב ששיטת סילבה: "טוענת לפיתוח זיכרון משופר, יכולת למידה וכוחות פאראפסיכולוגיים כמו טלפתיה. למעשה, חלק גדול מהקורס מורכב מ'ביקור' של נעדרים שתלמידי הקורס דמיינו, וביצוע אבחונים עליהם. לא נעשו בדיקות לתקפות של נוהג זה; בדיקות מסוג זה לתקפות הניסויים, נמנעות על ידי מורי המערכת."
עת הזמיר (דיסני)
עת הזמיר (באנגלית: Melody Time) הוא סרט משנת 1948 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. זהו אחד מסרטי החבילה של החברה (סרטים הכוללים בתוכם מספר קטעים קצרים) שהופצו בשלהי שנות ה-40. סרט זה, בזהה לסרט "הבה לי מוזיקה", מהווים גרסה מודרנית עם שירי עם של הסרט "פנטסיה".
זהו סרט החבילה החמישי של אולפני ההנפשה של וולט דיסני לאחר "סלודוס אמיגוס", "שלושת הקבלרוס", "הבה לי מוזיקה" ו"חופשי ומאושר".
זהו הסרט העשירי בסרטי ההנפשה של חברת וולט דיסני.
הפקה
בסוף 1947, דיסני הכריז כי יפיץ שני סרטים המאחדים מספר סרטונים קצרים תחת השמות "עת הזמיר" ו"שתי דמויות מרתקות", אשר יופצו באוגוסט 1948 ו-1949 בהתאמה. "עת הזמיר" הופץ לבסוף מוקדם מן המתוכנן, בחודש מאי. עת הזמיר נחשב כאחרון סרטי האנתולוגיה שנעשה על ידי חברת וולט דיסני (הסרט הבא שיופץ כך יהיה "הרפתקאות איכבוד ומר טוד", אשר כולל שני פרקים). אותם סרטי חבילה היו "אוספי סרטים קצרים ולא מוכרים אשר דיסני הפיקו והפיץ כסרטים באורך מלא במהלך מלחמת העולם השנייה". הסרטים היו זולים מבחינה כלכלית ואומנותית ונועדו לשם החזקת החברה, כדי שלא תקרוס, עד שהחברה תוכל לשוב ולהפיק סרטים באורך מלא (מה שהצליח לאחר שנתיים עם הפצת הסרט "סינדרלה"). עת הזמיר היה הסרט האחרון של דיסני אשר לקחו בו חלק האחיות אנדרוז. עת הזמיר היה הסרט האחרון באורך מלא של דיסני שהופיעו בו דונלד דאק וחוזה קריוקה, עד לשנת 1988 בסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט".
Cigarettes After Sex
Cigarettes After Sex היא להקת פופ אמביינטי אמריקאית מאל פאסו, טקסס שהוקמה בשנת 2008. אף על פי שמתוייגת כלהקת פופ אמביינטי, היא נחשבת גם כלהקת שוגייז, דרים-פופ וסלואוקור, שהם מעין שילובים של אינדי ורוק אלטרנטיבי. מיני-אלבום הבכורה של הלהקה, .I, יצא לאור בשנת 2012 עם השיר "Nothing's Gonna Hurt You Baby" שהפך בסופו של דבר ללהיט. לאחר שחרור הסינגל "Affection" ב-2015, הלהקה הוציאה לאור את אלבום האולפן המלא הראשון ביוני 2017 ששמו כשם הלהקה ושזכה לביקורות חיוביות.
היסטוריה
הלהקה הוקמה באל פאסו, טקסס, ב-2008. גונזאלס, שהקליט את המיני-אלבום ./ באוניברסיטת טקסס באל פאסו בה למד, אומר ש"בעיקרון זה היה סוג של ניסוי".
מאוחר יותר, עבר גונזאלס להתגורר בברוקלין, ניו יורק, שם הקליטה הלהקה את הסינגל "Affection" שיצא לאור ב-2015.
הלהקה הפכה תחילה פופולרית ביוטיוב, מה שהוביל לקיומן של הופעות חיות ברחבי אירופה, אסיה וארצות הברית. הלהקה הוציאה בהמשך את אלבום הבכורה שלה הנושא את שמה של הלהקה ב-9 ביוני 2017.
השיר "Nothing's Gonna Hurt You Baby" הופיע בפרק השביעי בעונה הראשונה של הסדרה סיפורה של שפחה, בפרק השביעי של הסדרה החוטאת, ובפרק התשיעי של העונה השמינית של הסדרה חסרי בושה.
"Apocalypse" הופיע בפרק השישי של הסדרה הגשם של נטפליקס ובסרט זואי מ-2018.
חברי הלהקה
מאז הקמתה בשנת 2008, הלהקה כללה מספר חברים ושיתופי פעולה שונים בראשותו של גרג גונזאלס:
הרכב נוכחי:
חברים לשעבר:
פול דוראן-רואל
פול דוראן-רואל (בצרפתית: Paul Durand-Ruel; 31 באוקטובר 1831, פריז – 5 בפברואר 1922) היה סוחר אמנות צרפתי, הידוע בזכות קשריו ועבודתו עם אמני זרם האימפרסיוניזם. הוא היה מסוחרי האמנות המודרניים הראשונים אשר סיפקו לאמנים תמיכה כלכלית בצורת קצבאות ותערוכות יחיד.
אודות
נולד כפול-מארי-יוסף דוראן-רואל (Paul-Marie-Joseph Durand-Ruel) בפריז. אביו היה סוחר אמנות, ובשנת 1865 החל פול הצעיר לנהל את העסק המשפחתי, אשר ייצג באותה עת אמנים מאסכולת ברביזון, ביניהם ז'אן-בטיסט קאמי קורו. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 היה דוראן-רואל אחד מהסוחרים המרכזיים של אסכולת ברביזון.
במהלך שלושת העשורים הבאים, היה דוראן-רואל לסוחר האמנות הידוע ביותר ולאחד מהתומכים הכלכליים העיקריים של האמנות האימפרסיונית בצרפת. בין האמנים המפורסמים איתם עבד היו אלפרד סיסלי, פייר-אוגוסט רנואר, ברת מוריזו, אדואר מאנה, אדגר דגה, קלוד מונה וקאמי פיסארו.
מגפת הקורונה בפינלנד
מגפת הקורונה, שבה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בפינלנד, התפשטה אל המדינה בסוף ינואר 2020.
התפשטות המגפה
ב-28 בינואר הודיעה פינלנד על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בתיירת סינית, אשר הגיעה למדינה מווהאן שבסין, המוקד בו התפרצה מגפת הקורונה לראשונה.
ב-26 בפברואר הודיעה פינלנד על מקרה ראשון של אזרח פיני שנדבק בנגיף הקורונה. מדובר באישה אשר חזרה למדינה ב-23 בפברואר ממילאנו, שבאיטליה.
ב-12 במרץ הודיעה ממשלת פינלנד כי היא אוסרת על קיום אירועים ציבוריים בהם משתתפים מעל ל-500 איש עד סוף מאי.
באותו יום, הודיעה חבת התעופה הפינית, פינאייר כי היא משהה את טיסותיה לארצות הברית וניו דלהי.
ב-16 במרץ הודיעה פינלנד על סגירת כל בתי הספר והאוניברסיטאות ברחבי המדינה עד 13 באפריל עקב התפשטות הנגיף.
ב-19 במרץ סגרה פינלנד את גבולתיה עבור אזרחים זרים וחציית הגבול לצורך נסיעות לא חיוניות, והודיעה כי גם אסטונים אשר מועסקים במדינה לא יוכלו להיכנס אליה.
ב-20 במרץ הודיעה ממשלת פינלנד חבילת סיוע בשווי 15 מיליארד אירו במטרה לסייע לעסקים ואנשים פרטיים אשר נפגעו ממשבר הקורונה. מדובר בחבילת סיוע מוגדלת, אשר הוגדלה ב-10 מיליארד אירו, מחבילת הסיוע שעליה דווח ב-16 במרץ.
ב-21 במרץ הודיעה פינלנד על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מנגיף הקורונה. הקורבן נפטר בבית החולים אוסימה שבהלסינקי.
ב-25 במרץ הודיעה פינלנד על סגירת כל בתי הקפה, הברים והמסעדות בכל רחבי המדינה עד סוף מאי.
באותו יום, הודיעה פינלנד על הגבלת התנועה בין מחוז אוסימה לבין שאר מחוזות המדינה. למרות זאת, אנשים כן יוכלו לעבור בין המחוזות לצורך עבודה או אחד מקרובי משפחתם נפטר. ההחלטה אינה תשפיע על המסחר או הובלת מטען. ההגבלות יהיו בתוקף עד 19 באפריל. הגבלה זאת הוסרה ב-15 באפריל.
ב-27 במרץ הצביע הפרלמנט הפיני על סגירת גבולותיה של מחוז אוסימה, בה שוכנת גם הבירה הלסינקי עקב ריבוי המקרים של נגיף הקורונה באזור. נסיעה למחוז ויציאה ממנו נאסרה, ההגבלות נאכפות על ידי משטרת פינלנד וכוחות הצבא הפיני.
הופסקו הנסיעות הבינלאומיות הנכנסות מוקדם והפצירו בפינים שלא לנסוע לחו"ל. כתוצאה מכך, הטיסות האוויר ירדו ב-95%, ומעל 94% מהפינים נפשו במדינתם ממאי עד אוגוסט - והשאר נסעו בעיקר לנורווגיה. מגבלות הכניסה למדינה נחשבו מחמירות יחסית לאירופה.
לאחר ההקלות, נוספו הנחיות בהתאם למדדים התחלואה.
נכון לסוף ינואר 2021, בפינלנד ישנם 42,334 חולים מאומתים (מתוכם נרפאו 31,000) וכ-644 מתים מקורונה.
ראש ממשלת פינלנד, סאנה מרין, הודיעה על הטלת סגר במדינה החל מ-8 במרץ בתגובה לעלייה במספר הנדבקים. הסגר לא יכלול עוצר אך כן יחייב סגירת ברים ומסעדות, והגבלת התקהלויות ל-6 אנשים. כמו כן, כיתות ז' ומעלה יעברו ללמידה מרחוק. לפי מרין המוטציה הבריטית הנחשבת למדבקת יותר התפשטה במדינה מאז סוף דצמבר. בסוף מרץ, תוכנן להטיל סגרים מקומיים בכמה ערים. צעד זה נפסל. בפועל הוטלו מגבלות תנועה בין מחוז אוסימה לשאר פינלנד למטרות שאינן עבודה עד 15 באפריל.
בתחילת אפריל פורסמה תוכנית ההקלות ההדרגתית. ב-27 באפריל הודיעה ראש הממשלה על תום מצב החירום שהחל במרץ.
בקיץ 2021, פינלנד התמודדה עם גל תחלואה. הושק מעיין תו ירוק.
בשלהי 2021, החל גל תחלואה חדש עם עליה חדה בכמות הנדבקים. הוגבלו שעות הפתיחה של עסקים כמו מסעדות. עסקים אחרים נסגרו. בסוף ינואר 2021, החלו הקלות לאור ירידה.
הממשלה תכננה להסיר את הגבלות הקורונה בפברואר. באמצע פברואר, היו הגבלות קורונה פעילות במדינה אך נוספו הקלות.
יחסי כורדיסטן העיראקית–ערב הסעודית
ערב הסעודית מחזיקה בקונסוליה בארביל, אך כורדיסטן העיראקית אינה מחזיקה בנציגות בערב הסעודית.
במהלך המשבר ב-2007 לגבי משאל העם על מעמד כירכוכ, דווח כי ערב הסעודית הציעה למנהיגי כורדיסטן העיראקית 2 מיליארד דולר בתמורה לדחיית המשאל בעשר שנים.
נטען כי ערב הסעודית סיפקה תמיכה להמפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית באמצעות הקונסוליה שלה בארביל, בירת כורדיסטן העיראקית, כחלק מהסכסוך האיראני–סעודי.
לקראת משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-2017 אמר שר החוץ של ערב הסעודית, "[ערב הסעודית] מקווה לתבונתו של הנשיא בארזאני לא לערוך את משאל העם".
אלפא קנטאורי
אלפא קנטאורי (נקראת גם ריגל קנטאורי, טולימן או גליזה 559) היא מערכת הכוכבים הקרובה ביותר למערכת השמש הממוקמת במרחק של כ-4.37 שנות אור ממנה, והיא מורכבת משלושה כוכבים: פרוקסימה קנטאורי שהוא הקרוב ביותר למערכת השמש שלנו, אלפא קנטאורי A שהוא מאותו טיפוס ספקטראלי של השמש, ואלפא קנטאורי B. המערכת מופיעה בשמיים של כדור הארץ כחלק מקבוצת הכוכבים קנטאור. הסברה היא שהכוכב פרוקסימה קנטאורי הסמוך למערכת זו מקושר גם הוא למערכת אך לא נמצאו עדויות מספיקות שיתמכו בסברה שהוא הצלע השלישית במערכת מרובת כוכבים.
הגדרות מדעיות
תצפיתנים מכנים את המערכת המורכבת מאלפא קנטאורי A ואלפא קנטאורי B בשפה מדעית α Centauri AB או α Cen AB בקיצור. הכוכבים מכונים בנפרד α Cen A ו - α Cen B בהתאמה. פרוקסימה קנטאורי מכונה פשוט "פרוקסימה" או α Cen C. מערכת הכוכבים הכוללת מכונה α Cen AB-C על ידי תצפיתנים, אך הוכחה חותכת לעובדה שפרוקסימה קנטאורי הוא חלק ממנה עוד לא נמצאה.
המיקום בשמיים
לעין הגלויה תיראה המערכת כאילו הייתה כוכב אחד, הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים הדרומית, קנטאור. ניתן לראותה בחצי כדור-הארץ הדרומי. בעזרת טלסקופ ניתן לראות שזוהי בעצם מערכת של כוכב כפול במסלול קרוב. לא ניתן להבדיל בין אורו של אלפא קנטאורי A לאלפא קנטאורי B בשל המרחק הקטן בין שניהם, ואורם המשותף יוצר את הבהירות השלישית בחוזקה בשמי הלילה. הזוג אלפא קנטאורי A ואלפא קנטאורי B מקיפים את מרכז מסתם המשותפת ב-79.91 שנות ארץ, ופרוקסימה קנטאורי מקיף אותם בחצי מיליון שנות ארץ.
פרוקסימה קנטאורי ממוקם במרחק של 2.18° מזוג הכוכבים אלפא קנטאורי A ואלפא קנטאורי B וניתן לראות אותו רק בעזרת טלסקופ. הכוכב השלישי והקטן ביותר במערכת מרוחק מהם מספיק באופן שבו אם ניתן היה לראות אותו בעין גלויה בהירותו הייתה מופיעה ככוכב נפרד בשמיים ולא נבלעת במערכת. מדענים מעריכים שיש קשר כבידתי בין פרוקסימה קנטאורי למערכת α Cen AB אך לא נמצאה עדות לכך שיש לו מסלול אליפטי האופייני למערכת מרובת כוכבים.
מאפייני המערכת
מערכת אלפא קנטאורי היא השלישית בבהירותה אחרי הכוכב הכפול סיריוס והכוכב העל-ענק קאנופוס. הכוכב הבהיר ביותר אחריה הוא ארקטורוס. אלפא קנטאורי A, ככוכב יחיד הוא הרביעי בבהירותו בשמיים וחיוור יותר רק במעט מארקטורוס. אלפא קנטאורי B ממוקם במקום ה-21 ברשימת הכוכבים היחידים הבהירים ביותר.
אלפא קנטאורי A קצת יותר גדול ובוהק מהשמש. הוא מסיבי יותר ב-10% בקירוב והרדיוס שלו גדול יותר בכ-23%. זהו כוכב דמוי-שמש בגוון צהוב-לבן בדומה לשמש השייך לסדרה הראשית. הוא שייך לסיווג הספקטרלי G2V. לפי ההערכות הסיבוב העצמי של הכוכב נמשך 22 יום.