cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רק בשביל לקבל חיבוק
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי חמי רודנר. "רק בשביל לקבל חיבוק" הופץ לאחר משבר שפקד את הלהקה. היא הקליטה את האלבום איפה הילד? עם גיטריסט חדש, שיף (שפריר) ערד, ועם שריג שחזר מלונדון. רוב השירים בכל זאת היו של רודנר, בהם "רק בשביל לקבל חיבוק", "עכשיו אני לא מוותר", "הולך רגל", "לאן לאן", ו"גלגל את החלום". בהפקה המוזיקלית של האלבום השתתפו חברי הלהקה ושי להב ממופע הארנבות של ד"ר קספר, שגם ניגן בהקלטות בקלידים שונים.
הופעה
במרוצת השנים ביצעה הלהקה ביחד עם וקסמן את "רק בשביל לקבל חיבוק" במספר הופעות.
בשנת 2015, לרגל 20 שנים ליציאת אלבום הבכורה של וקסמן, אדום (1995), בוצע השיר מחדש.
מד עובי ציפוי
מד עובי ציפוי הוא מכשיר מדידה המיועד למדידת עובי ציפוי על מתכת ברזלית ואל-ברזלית.
המכשיר פועל על עיקרון מדידה של זרם חשמלי (במתכות ברזליות) שנשלח מקצה המכשיר לחומר, ובמתכות אל-ברזליות הוא פועל על עיקרון של מיגנוט, ובכך יכול למדוד את הציפוי על המתכת ברמת דיוק של 0.0005 מילימטר. ישנן שיטות נוספות למדידת עובי ציפוי.
דוגמה: אם יצרן של מקררים צריך לבצע צביעה תוך כדי היצור, עליו לבצע את מדידת עובי ציפוי הצבע כדי שיעמוד בתקנים ולא יצבע יתר על המידה.
ביל ביילי
ויליאם ג'יימס ביילי (באנגלית: William James Bailey; 23 בינואר 1910 – 27 בפברואר 1995) היה אירי-אמריקאי, פעיל במפלגה הקומוניסטית שלחם במסגרת הכוחות הרפובליקנים של הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד (1936–1939).
ביוגרפיה
ביילי, שעבד כימאי, גנב את דגל צלב הקרס מחרטום הספינה הגרמנית "ברמן" שעגנה במנהטן בשנת 1935. שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס פרסם הודעה זועמת בתגובה. בעקבות האירוע ראש העיר של ניו יורק, פיורלו לה גוארדיה, שלח עשרה בלשים להגנת הקונסוליה הגרמנית. כל אלו היו בלשים יהודים - עם שמות כמו גולדפרב וגינסבורג. גבלס ראה בכך הקנטה קשה ואמר: "אנחנו לא רוצים שממזרים נחותים אלו ישמרו על אף אחד מאנשינו." ביילי הועמד לדין, אך השופט היהודי שפסק את גזר דינו החליט לזכותו ומצא תקדים לזכותו באירועי מסיבת התה של בוסטון. הפסיקה עוררה את חמתם של הנאצים ומחלקת המדינה נאלצה להתנצל עליה בפני גרמניה הנאצית.
ביילי, שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית משכונות מעמד הפועלים של הובוקן והלס קיצ'ן נלחם בפשיזם במהלך מלחמת האזרחים בספרד. הוא הצטרף לחטיבת אברהם לינקולן, הנציגות האמריקאית של הבריגדות הבינלאומיות.
ביילי התגורר בהמשך באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
ב־27 בפברואר 1995 נפטר ממצב ריאתי שהיה תוצאה של חשיפה לאזבסט במהלך עבודתו בים.
סיפורו של ביילי מסופר ב"המסית: ויליאם ביילי והמרד האמריקאי הראשון נגד הנאציזם" מאת פיטר דאפי.
מוסטפא זאזאי
מוסטפא זאזאי (נולד ב-9 במאי 1993) הוא כדורגלן אפגני המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
זאזאי נולד בקאבול שבאפגניסטן, ובגיל צעיר עבר להתגורר בגרמניה. הוא שיחק במחלקות הנוער של המבורג, קונקורדיה המבורג ו-VfB ליבק. בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של VfB ליבק, וערך 23 הופעות, בהן הבקיע 3 שערים. בסוף העונה עבר לשחק בפ.צ. סנט פאולי II, קבוצת המילואים של פ.צ. סנט פאולי.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם ב-LSK האנזה.
ב-23 בינואר 2019 חתם בקלאנטן מליגת העל המלזית.
קריירה בינלאומית
ב-14 במאי 2014 זאזאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אפגניסטן בהפסד 3-2 ל. ב-16 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד.
נחל עורבים
נחל עורבים (בערבית: ואדי נסרה (נחל נשרים); ואדי ע'וראבה (נחל עורבים)) הוא נחל בצפון מערב רמת הגולן.
ראשיתו של הנחל באזור חורבת פורן, כ-1.5 ק"מ מצפון-מערב לצומת פורן. הנחל ממשיך מערבה בערוץ רדוד. כ־2 ק"מ ממוצאו, סמוך לצומת האמיר (צומת ווסט), נבנה בשנת 1999 סכר עפר בערוץ הנחל, היוצר את מאגר עורבים העליון. הנחל ממשיך לזרום ממערב לכביש 978 ולאחר קילומטר וחצי הוא מגיע אל קבוצת המעיינות עֵין א-טַרִיק המזינות את הנחל, לידן נבנה מאגר עורבים התחתון, האוגר מי שיטפונות. משם זורמים בנחל מעט מים בערוץ רדוד ולאחר 2.5 ק"מ הוא חוצה את ציר נפט. כ-500 מטרים ממערב לציר הנפט מתחתר הנחל בקניון עמוק ויורד במהירות אל עמק החולה. חלק זה של הנחל ישנם שבעה מפלים. הגדול בהם קרוי "מפל עורבים" וגובהו כ-30 מטרים. ארבעת המפלים העליונים חתורים בבזלת ושלושת התחתונים חתורים בשכבות גיר. משם זורם נחל עורבים מערבה בעמק החולה, וכעבור 2.5 ק"מ הוא נשפך יחד עם נחל ירדינון לתעלת ניקוז שאורכה כקילומטר ונשפכת לירדן ממערב לקיבוץ להבות הבשן.
על שתי גדות הנחל קיימת צמחיית נחל מגוונת, ובסביבתה שוכנות להקות של חזירי בר, שפני סלע, צבאים ארץ-ישראליים, צבועים, זאבים, שועלים, תנים, נשרים, עקבים עיטיים ורחמים. מקצה הנחל נצפים הרי הגליל ועמק החולה.
חלקו הקניוני של הנחל הוא חלק משמורת נחל עורבים. אל מפל עורבים מובילים שבילי טיול מציר הנפט מערבה, ומעמק החולה לכיוון המפל.
חצי חינם
כל בו חצי חינם בע"מ היא רשת מרכולים ישראלית הפועלת במרכז ישראל. נכון לאפריל 2021 לרשת 7 סניפים במרכז הארץ.
היסטוריה
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הרחיב צבי קופרלי את דוכן הפירות והירקות שהיה בבעלותו בשוק הכרמל למינימרקט, שהתמחה בחומרי ניקוי במחירים נמוכים. בניו של קופרלי, ששי ומוטי, ובן דודו זכי שלום הצטרפו לעסק.
בשנת 2009 רכשה "חצי חינם" את ויטה פרי הגליל.
ב-2010 נכנסה "חצי חינם" לתחום הנדל"ן המניב, עם הקמת מתחם שרונים בהוד השרון, הכולל קניון מקורה בן שתי קומות וסניף של "חצי חינם". בה בעת נאלצה החברה לסגור את הסניף במתחם ירקונים שפעל ללא היתר בנייה או רישיון עסק.
בנובמבר 2011 החל סכסוך מתוקשר בין "חצי חינם" ל"אסם", שבמסגרתו הורידה "חצי חינם" מוצרי אסם ממדפיה. הסכסוך הסתיים כחודש לאחר מכן..
ב-2018 רכשה "חצי חינם" את קניון אמריקן סיטי ברחובות, שהוקם על ידי משה ויגאל גינדי ונכשל במשך כמעט כל שנות קיומו. במסגרת הרכישה הקניון עבר שיפוץ כולל והרחבה הכוללת הקמת סניף של "חצי חינם", ועתיד להיבנות מגדל מגורים בן 9 קומות מעל האגף הקיים של הקניון. באותה השנה השיקה "חצי חינם" מותג פרטי בשם "PERFECT", המיועד לחומרי ניקוי וטואלטיקה.
באוגוסט 2021 הוגש נגד "חצי חינם", במסגרת תיק 1803, כתב אישום באשמת מתן שוחד. במאי 2022 הושג הסדר טיעון לפיו הרשת ומנהלת הנדל"ן שלה, ליהי סונק-קופרלי, יודו במתן שוחד לדוד ביטן וברישום כוזב במסמכי תאגיד. הצדדים יבקשו מבית המשפט לגזור על על רשת חצי חינם קנס בגובה 150 אלף ש"ח, ועל סונק-קופרלי שבעה וחצי חודשי עבודות שירות, קנס של 30 אלף ש"ח, חילוט של 40 אלף שקל ומאסר על תנאי. בספטמבר 2022 אישר בית המשפט את הסדר הטיעון.
עיסוקים נוספים
בבעלות הרשת גם שלושה מרכזים מסחריים, "ויטה פרי גליל" ו-50% מחברת הנדל"ן הישראלית "ארמונות חן".
נשיא אוניברסיטה
נשיא אוניברסיטה או נגיד אוניברסיטה הוא הניצב בראש אוניברסיטה.
באוניברסיטה מתקיימות שתי היררכיות ארגוניות: החלק האקדמי, שבראשו עומד רקטור, והחלק המנהלי, שבראשו עומד מנכ"ל. מעל שני אלה נמצא הנשיא. בחלק מהמדינות, במיוחד מדינות חבר העמים הבריטי, נשיא האוניברסיטה מכונה גם סגן הצ'נסלור, ומעליו ניצבת דמות ייצוגית לגמרי - הצ'נסלור. באוניברסיטת אדינבורו, למשל, אן, הנסיכה המלכותית היא הצ'נסלור. במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, ישנן אוניברסיטאות בהן תפקיד הנשיא מכונה צ'נסלור. במדינות אחרות, כמו אוסטרליה, גרמניה וישראל נשיא האוניברסיטה הוא הדמות הבכירה ביותר בהיררכיה של האוניברסיטה.
תפקידיו וסמכויותיו
הנשיא אינו עוסק בניהול השוטף של האוניברסיטה, אלא בקידום מיזמים אסטרטגיים, כגון פתיחת מסלולי מחקר ולימוד חדשים, גיוס תורמים המממנים חלק ניכר מתקציב האוניברסיטה וכדומה. עם זאת, לנשיא יכולות להיות סמכויות נוספות. כך למשל, באוניברסיטה העברית הנשיא חבר מתוקף תפקידו בסנאט האוניברסיטה ובוועדה המתמדת שלה, והוא רשאי להשתתף בישיבותיהם ובדיוניהם של כל הרשויות והגופים של האוניברסיטה.
היקף סמכויותיו של נשיא האוניברסיטה נמצא לעיתים במחלוקת בין חבר הנאמנים המעוניין בסמכויות גדולות לנשיא שיאפשרו גמישות ניהולית, לבין סגל האוניברסיטה הדורש הבאת החלטות לאישורו של הסנאט. לדוגמה, בראשית ימיה של האוניברסיטה העברית החזיק יהודה מגנס, שכונה אז קנצלר האוניברסיטה, בסמכויות ניהוליות רחבות. בשנת 1934 הוקם סנאט לאוניברסיטה, ובשנת 1935 הועברו רוב סמכויותיו לסנאט, לרקטור ולדיקנים של הפקולטות השונות, ותוארו הומר ל"נשיא". מחליפו בתפקיד, זליג ברודצקי, התפטר מתפקידו לאחר שלא הצליח לרכז בידיו סמכויות ניהוליות רבות יותר. בשנות ה-50 החזיק בנימין מזר בו זמנית בתפקידי הרקטור והנשיא של האוניברסיטה העברית. סביב תפקיד כפול זה נוצרה מחלוקת, כאשר ותיקי האוניברסיטה דרשו את המשך הצמדת התפקידים, בעוד הצעירים דרשו את הפרדת התפקידים.
מינוי
בניגוד לרקטור הנבחר על ידי הסנאט, נשיא האוניברסיטה ומנכ"ל האוניברסיטה נבחרים על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה, והם כפופים לחבר הנאמנים, המהווה את "הבעלים" של האוניברסיטה.
קיימת מחלוקת ציבורית האם על נשיא אוניברסיטה להיות איש אקדמיה. תומכי היות הנשיא איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא תפקיד ייצוגי ועל האוניברסיטה להיות מיוצגת על ידי אקדמאי מובהק. לעומת זאת, המתנגדים לדרישה שהנשיא יהיה איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא קודם כל תפקיד ניהולי ותפקיד של גיוס משאבים ויש לבחור לתפקיד את האדם המתאים ביותר לביצועו.
בישראל, רוב נשיאי האוניברסיטאות הם אנשי אקדמיה, אולם היו נשיאים שלא היו אנשי אקדמיה, כמו אליהו אילת שהיה נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1962–1968, עמוס לפידות ועמוס חורב שהיו נשיאי הטכניון, גרשון אבנר, יוסף טייכר, אפרים עברון, עמוס ערן ועמוס שפירא שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת חיפה ויוסף תקוע ושלמה גזית שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת בן-גוריון.
שווייץ באירוויזיון 1956
שווייץ באירוויזיון 1956 השתתפה עם השיר "Refrain" ועם השיר "Das alte Karussell", שאת השירים ביצעה ליס אסיה. זאת הייתה השתתפותה הראשונה של שווייץ באירוויזיון. השיר "Refrain" זכה במקום הראשון לעומת השיר "Das alte Karussell" שזכה במקום השני.
בחירת השיר והנציג
במסגרת האירוויזיון כל מדינה הייתה צריכה לשלוח נציג אחד עם שני שירים שונים. בעקבות שווייץ ערכה תחרות לבחירת השירים והנציג. בתחרות השתתפו 3 מתמודדים ו11 שירים מתוכם: 5 של ליס אסיה, 5 של ג'ו רולאן ו-1 של אניטה טראברסי.
בתום התחרות זכתה ליס אסיה לייצג שווייץ באירוויזיון 1956 עם השירים "Refrain" ו-"Das alte Karussell".
באירוויזיון
השיר "Das alte Karussell" הופיע שני בסדר על הבמה, אחרי הולנד ולפני בלגיה. השיר סיים במקום השני יחד עם שאר השירים חוץ "Refrain".
השיר "Refrain" הופיע בסדר ה-9 על הבמה, אחרי הולנד ולפני בלגיה. השיר סיים במקום הראשון שזכה בתחרות.
ולדימיר נזלימוב
ולדימיר נזלימוב (ברוסית: Владимир Аливерович Назлымов ) (נולד ב-1 בנובמבר 1945) הוא סיף ומאמן סובייטי. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 3 זהב בחרב וכן אלוף עולם 8 פעמים במסגרת נבחרת ברית המועצות ופעמיים מדליית זהב אישית. הוא הצליח לזכות במדליית אולימפית ב-4 אולימפיאדות ברציפות.
ביוגרפיה
ולדימיר נזלימוב נולד בעיר מחצ'קלה שבדגסטן למשפחה טטרית. בגיל 11 נזלימוב החל להתאמן בסייף. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד במכון לספורט במחצ'קלה. בשנת 1967 הוא לראשונה נכלל בנבחרת ברית המועצות והיה בין חבריה עד לשנת 1980. בשנים 1975 ו-1977 הוא קיבל תואר סייף הטוב בעולם של הפדרציה הסייף הבינלאומית.
לאחר סיום הקריירה התחרותית נזלימוב היה מאמן נבחרת ברית המועצות. בשנת 1991 הוא עבר לארצות הברית והיה מאמן של נבחרת ארצות הברית בתחרויות שונות. בשנת 1999 הוא החל לאמן במסגרת אוניברסיטאית וספורטאים שהוא אימן השתתפו באולימפיאדות ובאליפויות העולם..
תחרויות אולימפיות
בשנת 1968 באולימפיאדת מקסיקו סיטי נזלימוב לראשונה הגיע לאולימפיאדה וזכה במדליית זהב קבוצתית.
בשנת 1972 באולימפיאדת מינכן נזלימוב הצליח לזכות במדליית ארד אישית בנוסף למדליית כסף קבוצתית.
בשנת 1976 במונטריאול נזלימוב זכה במקום השני בתחרות אישית ובמדליית זהב בתחרות קבוצתית.
בשנת 1980 באולימפיאדת מוסקבה נזלימוב הגיע כאשר הוא כבר בין 35 והצליח לזכות עם קבוצתו במדליית זהב.
שאה ג'האן
שאה ג'האן (באורדו: شاه ‌جہاں; בפרסית: شاه جهان; 5 בינואר 1592 - 22 בינואר 1666) היה המלך החמישי של האימפריה המוגולית. תקופת מלוכתו של ג'האן זכורה כשיא פריחתה של האדריכלות המוגולית, כאשר בשנים אלו נבנו מבנים ואתרים רבים מעוטרים, בהם הטאג' מהאל והמצודה האדומה בדלהי.
אנג'ליקה וושינגטון
אנג'ליקה וושינגטון (באנגלית: Anjelika Washington נולדה ב-15 במאי 1998) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ר|אמריקאית, המוכרת בתפקידיה בסרטים של נטפליקס "נערה גבוהה", "נערה גבוהה 2", "מוקסי" ו"אהבה עם גלידה" ובטלוויזיה ידועה בשל תפקידה בתור בת' צ'אפל / דוקטור מידנייט בסדרה "סטארגירל".
שאה ג'האן
שנים ראשונות
שאה ג'האן (מפרסית: "מלך העולם") היה הבן השלישי של המלך המוגולי הרביעי ג'האנגיר, ושל הראג'פוטית ההינדואית טאג' ביבי בילקיס מקאני. לאחר לידתו העניק לו סבו המלך אכבר את שמו; "הנסיך שיהאב א-דין מוחמד ח'וראם" ("ח'וראם" מפרסית; "מלא שמחה"). הוא נולד בלאהור, מגיל צעיר היה אהוב במיוחד על ידי סבו והתבלט ביכולות רבות. ח'וראם עסק בעיצוב אדריכלי במספר מבנים בחצר המלוכה ואף יצא בתור מפקד הצבא המוגולי למספר מערכות מוצלחות.
אנג'ליקה וושינגטון
ביוגרפיה
וושינגטון נולדה וגדלה בבייקרספילד, קליפורניה.
שאה ג'האן
שנים ראשונות
בשנות בגרותו של ח'וראם, עוד לפני עלייתו לכס המלכות, הוא שירת את אביו בשלל מערכות צבאיות בתור מפקד הכוחות. בשנת 1614 פיקד ח'וראם על כוח של כ-200,000 חיילים כנגד הצבא של הממלכה הראג'פוטית של מוואר (בדרום ראג'סטן) ואחרי כשנה של מלחמת התשה הצליח להכניע אותה. ב-1617, הצליח במערכה דומה נגד כוחותיו של מלך ממלכת לודי ברמת דקאן בפיקודו של עוצר סולטנות אחמדהגר, מאלכ אמבר. לאחר שובו ממערכה זו העניק לו אביו את התואר "שאה ג'האן בהאדור" (מלך העולם הגיבור) ובכך קודמו סיכויו לירושה בתור המלך המוגולי הבא.
לופופור
לופופור הוא איבר הזנה הקיים אצל ארבע מערכות של בעלי חיים: ברכיופודים, חיטחבים, אנטופרוקטה (Entoprocta) ופורונידה (Phoronida), שיחד מהווים את הקבוצה לופופורטה (Lophophorata). לופופור קיים רק באורגניזמים החיים במים. במינים מסוימים במערכת הפורונידה, כדוגמת Phoronis ijimai, יש ללופופור תפקיד גם במערכת הרבייה.
אנג'ליקה וושינגטון
קריירה
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הרשת "Dating Pains".
לופופור
אטימולוגיה
המילה לופופור נגזרת מהלחם בסיסים של מילים מיוונית עתיקה "לופוס" (ציצית) ו"פורוס" (φορος), נגזרת של המילה "פראין" (φέρειν) שפירושו לשאת. מכאן שמשמעות הביטוי הוא "נושא ציצית".
שאה ג'האן
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה קנדהארי בגום, צאצאית של השושלת הספווית והנישואין היו הסדר פוליטי אחרי שאכבר, סבו של שאה ג'האן, כבש את קנדהאר.
לופופור
מאפיינים
הדרך הפשוטה ביותר לתיאור לופופור הוא כטבעת של משושים המכוסים בריסונים, המקיפים את הפה, אבל לעיתים קרובות צורתו כשל פרסת סוס או שהוא מלופף. מספר המשושים שונה בין מין למין, וגם באותו מין יכול להיות מספר שונה של משושים. כך למשל אצל החיטחב Plumatella fruticosa מספר המשושים נע מ-30 ל-60. בבעלי חיים השייכים למערכת הפורונידה הלופופור הוא חיצוני, בעוד שאצל הברכיופודים צריכים הקשוות להיפתח לרווחה על מנת שאפשר יהיה לראות את הלופופור שלהם.
אנג'ליקה וושינגטון
קריירה
בשנת 2017, קיבלה וושינגטון את תפקיד המשחק הראשון שלה בסדרת הטלוויזיה "הבורחים" וגם בסיטקום "חסרי בושה". שנה לאחר מכן הופיעה בסדרה "שלדון הצעיר".
לופופור
מאפיינים
המשושים מכוסים בריסונים בקצותיהם ולאורך מרכזם. תנועת הריסונים החיצוניים יוצרת זרם מים מקצות המשושים לבסיסם, משם המים נפלטים החוצה. חלקיקי מזון המתנגשים במשושים נלכדים על ידי ריר, והריסונים במורד המרכז דוחפים תערובת זו לבסיס המשושים. סביב בסיס המשושים יש חריץ שבו יש ריסונים המעבירים את המזון לאורך החריץ אל הפה. שיטת הזנה זו שבשימוש המערכות ברכיופודים, חיטחבים ופורונידה מכונה "איסוף במעלה הזרם" ("upstream collecting"), שבו חלקיקי המזון נלכדים כשהם נכנסים לשדה הריסונים שיצר את זרם ההזנה. שיטה זו משמשת גם את המינים במחלקה Pterobranchia שבמערכת מיתרני פה. המינים במערכת אנטופרוקטה משתמשים בזר משושים דומה במראהו, אבל הוא מוצק וכיוון הזרם מהבסיס לקצות הזרועות תוך יצירת מערכת "איסוף במורד הזרם" ("downstream collecting") שלוכדת חלקיקי מזון כשהם בדרכם ליציאה.
שאה ג'האן
משפחתו
בשנת 1612 נישא ח'וראם לבתו של אסף ח'אן, ארג'ומאנד באנו באגום, לאחר שידוך ביניהם חמש שנים קודם לכן. לאחר הנישואים העניק לה ח'וראם את השם מומתאז מאהל ("תכשיט הארמון"). החל משנת מותה בנה ח'וראם עבורה את הטאג' מהאל.
לופופור
מאפיינים
המשושים חלולים, מלאים בנוזל שהוא הרחבה של חלל הקרביים (צלום). המעיים בצורת האות U, כשהפה בקדמת בעל החיים במרכז הלופופור. פי הטבעת, כשהוא קיים, גם הוא בחלק הקדמי, אבל הוא גבי. בחיטחבים הוא מחוץ לטבעת הלופופור. לחלק מהברכיופודים אין פי טבעת.
אנג'ליקה וושינגטון
קריירה
בשנת 2019 השתתפה בסרט "נערה גבוהה" של נטפליקס. בסרט מככבים אווה מישל, גריפין גלוק ולוק אייזנר בתפקידים הראשיים. וושינגטון זכתה לשבחים רבים על תפקידה כפארידה בסרט.
לופופור
סיווג הלופופורטה
בעלי חיים בעלי הלופופור מכונים "לופופורטים" (lophophorates). בחלוקה הפילוגנטית הקודמת הם סווגו בתוך שניוני הפה. הערכה מחודשת סיווגה אותם בקבוצה לופופורטה (Lophophorata), חלק מעל המערכה לופוטרוכוזואה בעל-המערכה קדמוני הפה (Protostomia), הכוללת גם את הרכיכות והתולעים הטבעתיות.
שאה ג'האן
מאבק הירושה והעלייה לכס המלכות
בין בניו של ג'האנגיר היה מאבק על הירושה ועל זהות המלך הבא. ב-6 באפריל 1606, חמישה חודשים לאחר עלייתו לכס המלוכה היה על ג'האנגיר להדוף את מרידת בנו הבכור ח'וסרו מירזא, אשר קיווה בעצמו לרשת את מקומו של סבו. ח'וסרו יצא בראש צבא של 350 פרשים מאגרה (הודו) צפונה, בנימוק שהוא רוצה לעלות לרגל לקברו של אכבר, בהגיעו למטורה, כ-50 ק"מ צפונית לאגרה, הצטרף אליו כוח צבאי של כ-3,000 פרשים בפיקודו של חוסיין בג, בסמוך לפניפט הצטרף כוח נוסף בפיקודו של עבד א-רחים, מושל פרובינציית לאהור. ליד אמריטסר זכה ח'וסרו בברכתו של גורו ארג'ן. בהגיעם ללאהור הטילו מצור על העיר אולם צבאו של ג'האנגיר הגיע והביס את צבאו של ח'וסרו. ח'וסרו עצמו ניסה להימלט אולם נתפס ליד נהר צ'נאב.
אנג'ליקה וושינגטון
קריירה
בשנת 2020, שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הרשת "Girls Room" בתור גלוריה. באותה שנה החלה לשחק בתפקיד ראשי של בת' צ'אפל / דוקטור מידנייט בסדרת גיבורי העל "סטארגירל" ברשת The CW.
שאה ג'האן
מאבק הירושה והעלייה לכס המלכות
ח'וסרו מירזא הובא לדלהי והובא למשפט בפני ג'האנגיר. שותפיו למרד נענשו בחומרה והומתו לעיניו לאחר עינויים קשים וח'וסרו סומא חלקית ונאסר במבצר אגרה. לאחר פרשיה זו, העניק ג'האנגיר את אהבתו לבנו השלישי, ח'וראם.
אנג'ליקה וושינגטון
קריירה
בשנת 2021 פורסם כי תחזור לגלם את דמותה מהסרט נערה גבוהה בסרט ההמשך "נערה גבוהה 2"; אשר שוחרר לכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-11 בפברואר 2022.
שאה ג'האן
מאבק הירושה והעלייה לכס המלכות
ב-26 בינואר 1622 הוצא ח'וסרו להורג בפקודת ח'וראם.
את מעמדו ותוארו איבד ח'וראם זמנית ב-1623 כאשר מרד באביו (למעשה מרד בנור ג'האן אשת אביו ודודתה של אשתו מומתאז, שהייתה הדמות החזקה והמחליטה בחצר אביו) וסירב לצאת למערכה בקנדהאר שנכבשה על ידי האימפריה הספווית כחלק מהמלחמה המוגולית-ספווית (1622–1623). ח'וראם מצא מחסה בארמונו של אויבו בעבר ונתינו הנוכחי, מאלכ אמבר, באי באודאיפור. המרד שכח ונסלח עד שנת 1626.
אנג'ליקה וושינגטון
קריירה
בשנת 2022 שיחקה לצד סאול נאני בסרט "אהבה עם גלידה" עליו קיבלה ביקורות מצוינות.
שאה ג'האן
מאבק הירושה והעלייה לכס המלכות
לאחר מותו של ג'האנגיר, בנו החמישי של ג'האנגיר, הנסיך שאהריאר תפס את המלוכה בעזרתה של נור ג'האן והנסיך ביסינגהאר מירזא (בנו של הנסיך דניאל) ושלט כחודשיים עד שצבאו נחל תבוסה מידי צבא בפיקודו של אסף ח'אן אחיה של נור ג'האן. את השלטון תפס למשך כחודש דוואר אולם ב-23 בינואר 1628 ח'וראם, בנו השלישי של ג'האנגיר ירש את כס המלכות, נטל לעצמו את הכינוי שאה ג'האן והוציא את יריביו להורג.
תקופת המלוכה
תחת שלטונו של שאה ג'האן, האימפריה המוגולית הפכה למכונת מלחמה. כדי להתמודד עם המערכות הצבאיות הרבות, השקיע ג'האן רבות בפיתוח צבאו תוך עמידה בסטנדרטים הטכנולוגים התקופתיים ביצור תותחים ורובי מאסקט. עדויות משנת 1648 מציגים צבא עם 911,400 חיילי רגלים, ארטילריה ומוסקטרים, ו-185,000 פרשים (סווארים), על כל אלו פיקדו אצילים שונים מרחבי האימפריה. כחלק מפיתוח הצבא עלה מספר האצילים כמו גם כמות המיסים שהוטלו על האוכלוסייה, אך יחד עם צמיחה כלכלית השתמרה היציבות באימפריה.
האימפריה המוגולית המשיכה להתרחב באופן מתון במהלך שלטונו והבנים שלו פיקדו על צבאות גדולים בחזיתות שונות.
לצד התרחבות האימפריה וגדילה בכוחה הצבאי, הודו באותה עת הפכה תחת שלטונו של ג'האן הייתה מרכז תרבותי עשיר של אמנות, מלאכת יד ואדריכלות, והעסיקה ממיטב האדריכלים, אומנים, בעלי מלאכה, ציירים וסופרים של העולם.
משיכתו ואהבתו של ג'האן את מקצוע האדריכלות הביא לפריחה מאסיבית בבניה בערים השונות ברחבי האימפריה, בהן עיר הבירה אגרה אותה רצה ג'האן להשוות לערים הגדולות בתקופה (איסטנבול ואספהאן), דלהי, קנדהר וערים אחרות.
1628–1635
השנים הראשונות למלכותו מאופיינות בטיפול בבעיות שהמתינו לטיפול עם עלייתו לכס, בעיקר באזור רמת הדקאן ובחזית המזרחית, בנוסף היה צורך לקצץ בסמכויות קצינים ושליטי מחוזות שהתחזקו בתקופת סכסוכי הירושה ונטלו לעצמם עצמאות בתחומי מדיניות.
נדרשו מספר מערכות צבאיות כדי לטפל בחוסר השקט ששרר בשטחי הספר של האימפריה. בשנת 1628 לחם ג'האן עם צבאו כנגד התקוממות סיקית בצפון והחל ב-1630 נאבק צבא בפיקודו של בנו אורנגזב נגד הרג'ה ג'וג'הר סינג מאורצ'ה באזור המיוער וההררי של בונדלקהאד, בהמשך נלחם בפורטוגלים באזור בנגל וכבש את תחנת הסחר העיקרית שלהם ב-25 בספטמבר 1632, עד למעבר ח'ייבר. בחזית הספווית הוא יצר בריתות עם העות'מאנים והאוזבקיים.
בשנים 1630–1632 היה עליו להתמודד עם בצורת ובעקבותיה רעב המוני בדקאן, גוג'ראט וצפון מהאראשטרה, הרעב בדקאן 1630-1632 שגרם למותם של קרוב לשני מיליון נפש.
ב-1634 דיכא התקוממות של הגורו הסיקי השישי - גורו הרגובינד ונלחם בסיקים בקרב אמריטסר (1634) וב-1635 בקרב קרטרפור.
1635–1653
כמו שהוא עצמו שירת את אביו בגיל נעוריו, כך בחר ג'האן את בנו אורנגזב לשמש מפקד צבאי ושליט בהיעדרו. ב-1637 כבש אורנגזב את בגלנה ואביו מינה אותו כמשנה למלך ושליט על כל הדקאן.
שאה ג'האן הציע למושל קנדהאר שוחד בתמורה לכך שיסכים לכהן כמושל תחת השלטון המוגולי. ב-1638 המושל הסכים ושאה ג'האן זכה בשליטה על העיר, אך היא נכבשה חזרה ב-1649 כחלק מהמלחמה המוגולית-ספווית (1649–1653) ונשארה בידי האימפריה הספווית.
ב-1638, אחרי שמוראט הרביעי כבש את בגדאד, הוחלפו שגרירים ותשורות בין האימפריה המוגולית והאימפריה העות'מאנית.
1653–1658
ב-6 בספטמבר 1657 התדרדרה בריאותו של שאה ג'האן כך שכבר לא היה יכול לתפקד כשליט, והתחיל סכסוך ירושה בין ארבעת בניו, שכל אחד מהם נשא משרה חשובה בממלכה. ארבעת הבנים שנותרו בחיים באותה תקופה, לפי סדר ההולדה היו דארא שיקוא, שוג'אע, אורנגזב, מוראד בח'ש.
בנו הבכור, דארא שיקוא, שהיה מפקד הצבא בפועל, ראש מנהל החצר, המושל של לאהור ופנג'אב, לקח על עצמו את תפקיד העוצר (ממלא מקום המלך), שאר האחים לא קיבלו את מרותו וכל אחד מהם תבע לעצמו את הבכורה. דארא שיקוא שעמד בראש צבא של קרוב ל-100,000 חיילים (כולל פרשים) וזכה לתמיכת האב, הובס על ידי אורנגזב שהיה מושל הדקאן, בקרב סמוגר ב-30 במאי 1658. דארא שיקוא נמלט ובסיועם של בני ברית צייד צבא חדש אולם הובס ב-14 באפריל 1659 בקרב דאורי בסמוך לאג'מר. לאחר התבוסה נמלטו דארא ובנו סִפִּהְר (Sipihr Shikōh) לסינד, וב-10 ביוני 1659 הוסגרו לידיו של אורנגזב והוצאו בדלהי להורג.
במקביל, בנו השני, שוג'אע, מושל בנגל, הכתיר את עצמו בנובמבר 1658 כמלך וצעד בראש צבא מבנגל לכיוון אגרה. מפלתו הראשונה של שוג'אע הייתה ב-24 בינואר 1658 בסמוך לווראנסי בקרב בהדורפור נגד צבא בפיקוד של סולימאן שיקוא, בנו של האח הבכור. שוג'אע נסוג צפונה, שיקם את צבאו ויצא שנית דרומה. אורנגזב ארגן צבא מאומן ופגש את צבאו של שוג'אע מחוץ לאגרה בקרב חג'ווה שם הביס אותו באופן מוחץ ב-5 בינואר 1659. שוג'אע נמלט לבנגל ועד אפריל 1660 עוד ניסה לכבוש את השלטון. לבסוף נמלט לארקן בבורמה, שם זכה למקלט למספר חודשים אולם אחר כך הוצא להורג יחד עם בניו.
האח הצעיר מוראד בח'ש, שהיה שליט גוג'ראט, הצהיר על עצמאות ושלח את צבאו נגד עיר הבירה באגרה כדי לקבל את כס המלכות. הוא סייע לאורנגזב במלחמתו נגד דארא וחייליו נטלו חלק משמעותי בניצחון בקרב בהדורפור. ב-7 ביולי 1658, כאשר היה עם אורנגזב, מוראד סומם, נאסר והוצא להורג ב-14 בדצמבר 1661.
אף על פי שהמלך ג'האן החלים לחלוטין ממחלתו, אורנגזב הצהיר על חוסר יכולת אביו למלוך, הכריז על עצמו ב-8 ביוני 1658 כמלך וכלא את שאה ג'האן במצודת אגרה. ג'האן ארא בגום בתו הבכורה של שאה ג'האן טיפלה בו במשך שמונה שנים עד שבשנת 1666, לאחר שחלה בדיזנטריה, נפטר שאה ג'האן במיטתו במצודה.
האנק קטצ'אם
האנק קטצ'אם (באנגלית: Hank Ketcham ; 14 במרץ 1920 - 1 ביוני 2001) היה קריקטוריסט וקומיקסאי אמריקאי, שיצר את רצועת הקומיקס "דני שובבני", אותה פרסם בין השנים 1951–1994. בשנת 1953 זכה בפרס ראובן על רצועת הקומיקס שלו. הוא נפטר בשנת 2001 בגיל 81 ואת הרצועה ממשיכים לאייר עד היום אמנים אחרים.
ראשית חייו
קטצ'אם נולד בסיאטל, וושינגטון בשם הנרי קינג קטצ'אם. סבא רבא שלו היה ג'יימס וויבר, שהתמודד לנשיאות ארצות הברית פעמיים בסוף המאה ה-19. כשקטצ'אם היה בן 6 לקח אותו אביו איתו לארוחת ערב אצל ידיד המשפחה, שהיה מאייר במקצועו. לאחר ארוחת הערב, המאייר רצה להצחיק את קטצ'אם, והזמין אותו לראות את "עיפרון הקסמים" שלו. הוא לקח עיפרון רגיל וצייר על הנייר כמה איורים. קטצ'אם נדהם מאחוריו והתחבר מיד לציור, והחל מקשקש ומצייר על כל הבא ליד ; אביו מיהר לבנות לו שולחן קטן בחדר השינה כדי שיצייר עליו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון קווין אן בשנת 1937, למד באוניברסיטת וושינגטון, אך נשר לאחר השנה הראשונה מכיוון שנושא הלימודים הכביד עליו. הוא נסע בטרמפים עד ללוס אנג'לס בתקווה לעבוד עבור וולט דיסני.
קריירה
קטצ'אם החל לעבוד תחילה כאנימטור עבור וולטר לאנץ' ומאוחר יותר עבור וולט דיסני, כאשר עבד על סרטים כמו "פינוקיו", "פנטסיה", "במבי" וכמה סרטים קצרים של דונלד דאק. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כצלם של הצי האמריקאי. במקביל יצר סיפורי קומיקס קצרים וסרטי אנימציה כדי להרים את מורל החיילים, כדוגמת דמותו של מר הוק. בעת שהותו בחיל הים, יצר את רצועת הקומיקס "Half Hitch" שהופיע בעיתון המחנה, ורצה בעיתון The Saturday Evening Post מספר שנים מאז 1943.
לאחר המלחמה עבר להתגורר בקליפורניה ועבד כקריקטוריסט ומאייר עצמאי. ב-1950 יצר קטצ'אם את דמותו של דני שובבני, במקור 'דני האיום'. זה קרה כאשר באוקטובר 1950 אשתו הראשונה, אליס, נכנסה לסטודיו שלו והתלוננה על כך שבנם, דניס, הרס לחלוטין את חדר השינה שלו בזמן שחשבו כי הוא ישן. "הבן שלך איום!" היא צעקה. כשקטצ'אם התבקש על ידי עורך העיתון הבריטי "Beano" להביא קומיקס חדש ומרענן לעיתון, חשב על בנו הקטן ויצר את דמותו של "דני האיום" (תורגם בעברית ל"דני שובבני"). בתוך חמישה חודשים מהפרסום הראשוני של הקומיקס 16 עיתונים שונים פרסמו את רצועות הקומיקס של "דני האיום אך התמים". עד מאי 1953 פורסמו רצועות הקומיקס ב-193 עיתונים בארצות הברית ו-52 מחוצה לה, ועל פי הערכות מאוחרות הקומיקס נחשף בשנות החמישים ליותר מ-30 מיליון בני אדם מסביב לעולם.
הקומיקס עובד לעשרות מדיות שונות, בהן סדרת הטלוויזיה המיתולוגית "דני שובבני", סרט ההנפשה "דני שובבני: קרוז קונטרול", סרט הלייב אקשן "דניס - דני שובבני" ועוד ספרים רבים, בהם ספרי אוסף של הקומיקס המקורי, ספרי ספין אוף ועוד. בשנת 2001 הקומיקס, שחגג 50 שנה באותו הזמן, פורסם ביותר מ-1,000 עיתונים ב-48 מדינות ו-19 שפות. באנגלית הקומיקס נקרא "Dennis the Menace" משמע, "דניס האיום", אך בעברית הוא תורגם ל"דני שובבני", לצורך החרוז.
חיי המשפחה
אשתו הראשונה של קטצ'אם הייתה אליס לואיז קטצ'אם, והיא גם אמו של דניס (מקור ההשראה לדני שובבני). השניים נפרדו בשנת 1959, מעט לפני שהיא נפטרה מדימום מוחי ב-22 ביוני 1959. כעבור שלושה שבועות בלבד התחתן קטצ'אם בפעם השנייה למזכירתו, ג'ו אן סטיבנס, איתה ניהל רומן גם בזמן נישואיו. בני הזוג הטרי עברו יחד עם דניס לז'נבה, שווייץ, שם התגורר בין השנים 1960–1977, והמשיך לעבוד על דני שובבני.
נישואים אלו נגמרו בגירושין באמצע שנות השישים, וב-1977, קטצ'אם חזר לארצות הברית והתיישב במונטריי, קליפורניה, עם אשתו השלישית, רולנדה פראפוסט, לה נישא בשנת 1969, ואיתה נולדו לו שני ילדים, סקוט ודניה. קטצ'אם ובנו דניס התרחקו זה מזה, ריחוק שגדל עם בגרותו ועזיבתו את הבית של הילד. לורנס ואן גלדר תיאר את חייו של דניס במגזין "ניו יורק טיימס" כך:"'בחיים האמיתיים דניס היה בן 12 כשאמו נפטרה. מר קטצ'אם לקח את בנו להתגורר איתו בז'נבה, שם נשאר 20 שנה לפני שחזר לארצות הברית. עם זאת, דניס התקשה בלימודים בשווייץ, ולכן נשלח לפנימייה בקונטיקט, בעוד שאביו נשאר בז'נבה עם אשתו השנייה [...] הנישואים הסתיימו בגירושים. דניס הלך לשרת בווייטנאם, ובעקבות כך סבל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ולא יצר קשר כמעט עם אביו.'"כשקטצ'אם נשאל על בנו, הוא השיב בנימה עניינית כי "הוא גר במזרח איפשהו ועושה את שלו. זה היה פרק קצר שנגמר, ולצערנו זה קורה בחלק מהמשפחות".
חייו המאוחרים ופרישה
כאשר כבר היה מבוגר ומאס בכתיבת עוד ועוד רצועות קומיקס לדני שובבני, העניק קטצ'אם את העבודה על הקומיקס לאמן אל ויסמן והסופר פרד טול כדי שימשיכו הם את דמותו של דני שובבני. בשנת 1990 פרסם ספר זיכרונות שכותרתו "The Merchant of Dennis the Menace" (בעברית "המוכר של דניס האיום"), המתאר את קורות חייו והקריירה שלו.
את שנותיו האחרונות העביר קטצ'אם בפנסיה בביתו שבקליפורניה, והשקיע בעיקר בציור בצבעי שמן ומים. את רבים מציוריו תרם לבית החולים של מונטריי הסמוכה, שם הם מוצגים עד היום. הוא נפטר בביתו מסרטן הערמונית ב -1 ביוני 2001. הוא התיר אחריו את בנו הבכור דניס, אשתו השלישית רולנדה, ושני ילדיהם, דניה וסקוט.
בשנת 2005, חברת ההוצאה לאור Fantagraphics החלו לפרסם אוספים של כל רצועות הקומיקס שפורסם קטצ'אם תחת הכותרת "דני שובבני", כאשר בכל כרך נאספו שנתיים של פרסומים. בשנת 2009 נפסק הפרויקט בכרך 1961–1962.
אור (שיר של אודיה)
השיר הגיע למקום השישי במצעד הרשמי של גלגלצ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אודיה אזולאי והופק על ידי גיא ויהל. באתר המוזיקה הכותל הישראלי, נכתב "הקול הקופצני של אודיה אזולאי לצד העיבוד המצוין של גיא ויהל, נותנים ל"אור" קצב משלו שנעזר היטב בקולה של אזולאי". במאקו נכתב כי הוא "כבש את המקום הראשון במצעד הוויראלי של ספוטיפיי בישראל, ומטפס מאז בצמרת מצעד אפל מיוזיק".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-395,000 אלף השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 במרץ 2020, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילתו, ניתן לראות את אודיה בלב יער, כשהיא מתהלכת בשביל. בהמשך, ניתן לראותה בתוך רכב דרך השתקפות במראה התלויה בו. מרבית הקליפ מציג אותה, כשהיא מתהלכת באותו השביל בו נראתה בתחילתו.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-3.7 מיליון צפיות.
דיוויזיית המילואים השישית (בוואריה)
דיוויזיית המילואים הבווארית השישית (בבווארית: 6. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בספטמבר 1914, והועמדה תחת פיקודו של מקסימיליאן פון שפיידל. כדיוויזיית מילואים, היא כללה ברובה חיילי מילואים מגויסים ומתנדבי מלחמה. אחד ממתנדבי המלחמה הללו היה אדולף היטלר.
הדיוויזיה, שנועדה במקור למשימות התקפיות, שימשה אך ורק בחזית המערבית לאורך כל המלחמה. בתחילה בסתיו 1914 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר הראשון. היא נשארה בפלנדריה הצרפתית במשך זמן רב במלחמת החפירות. בסתיו 1916 היא לחמה ב ובאביב 1917 לחמה בקרב אראס. באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב, ומסוף קיץ 1918 ועד סוף המלחמה חזרה דיוויזיית המילואים ה-6 לפלנדריה עד סוף המלחמה.
Was soll ich aus dir machen, Ephraim, רי"ב 89
Was soll ich aus dir machen, Ephraim (בעברית: איך אתנך, אפרים), רי"ב 89, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון ה-22 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-24 באוקטובר 1723.
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה העשרים במספר שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 109.
ב-1872 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 20 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הפיליפים ומהבשורה על-פי מתי בהם מסופר משל על משרת שאדונו מחל לו על חוב גדול, אולם הוא עצמו לא מחל לאדם אחר על חוב קטן יותר. כששומע על כך האדון, הוא כועס מאוד וחוזר בו ממחילת החוב. הנמשל שמבאר ישו הוא שאם אדם רוצה שאלוהים ימחל לו על חטאיו, הוא צריך למחול קודם לחברו. הלברית שמחברה לא ידוע, עוסקת בקונפליקט של צדק מול חסד, כלומר חטאי האדם מול רחמי האל שמוכן לסלוח, אך מעניש את אלו שלא ריחמו על זולתם. החלק הראשון הוא פסוק מספר הושע: "אֵיךְ אֶתֶּנְךָ אֶפְרַיִם אֲמַגֶּנְךָ יִשְׂרָאֵל אֵיךְ אֶתֶּנְךָ כְאַדְמָה אֲשִׂימְךָ כִּצְבֹאיִם נֶהְפַּךְ עָלַי לִבִּי יַחַד נִכְמְרוּ נִחוּמָי". חלקים 2 ו-3 עוסקים בצדק שצריך להיעשות, מול חלקים 4 ו-5 שמייחלים לחסד האל. החלק האחרון לקוח ממזמור של יוהאן הרמן (Johann Heermann) שנכתב ב-1630.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט ובס, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, קרן יער, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה חלקים:
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 11 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את גוסטב ליאונהארדט (ב-1978), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-2000) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
בג"ץ קרסיק
בג"ץ קרסיק או הלכת קרסיק הוא כינוי לפסיקה של בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) שעסקה בדיני מקרקעין. בהחלטה נקבע פה אחד בהרכב של תשעה שופטים כי "אם המטרה הציבורית אשר שימשה בסיס להפקעת מקרקעין לפי פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) ... חדלה להתקיים, ההפקעה מתבטלת וככלל (בכפוף לחריגים שונים) יש להחזיר את המקרקעין לבעלים שממנו הופקעו, ולחלופין במקרים מתאימים לשלם את ערכה עקב מיצוי מטרת ההפקעה".
רקע לפסיקה
העתירה נסובה סביב קרקע ליד גבעת אולגה בשטח של 137 דונם שנרכשה על ידי אנשים פרטיים בשנות ה-40 של המאה ה-20. הקרקע הופקעה בשנות ה-50 של המאה ה-20 לצורך מטווח ושטחי אימונים של צה"ל ובמשך השנים הבעלים, ביניהם אהרן חטר-ישי, סירבו לקבל פיצוי עבור הקרקע המופקעת. בשנת 1993 מינהל מקרקעי ישראל הציע לצה"ל להעביר את המטווח למקום אחר וקידם פרויקט בנייה על הקרקעות. בעקבות זאת בעלי הקרקע פנו למדינה בדרישה לקבל את הקרקע חזרה.
פסק הדין העקרוני
בעתירה החליטו השופטים פה אחד באופן עקרוני שקרקע שאינה משמשת עוד את הייעוד לשמה הופקעה תושב לבעליה.
הליכים לאחר פסק הדין המקורי
לאחר קבלת ההחלטה העקרונית נתבקשו הצדדים לעתירה להביע את עמדתם בשאלה של תחולת ההחלטה האם ועד כמה תהיה רטרואקטיבית. אולם בסופו של דבר החליטו השופטים להשאיר את ההכרעה בעניין בידי הכנסת. תהליכי החקיקה התמשכו במשך שנים רבות ובסופו של דבר הסתיימו בפברואר 2010. על פי החוק החדש, הלכת קרסיק מוחלת רק על קרקעות שהופקעו משנת 1985. בנוסף, הותיר החוק לשר האוצר להודיע עם תום מטרות ההפקעה הראשונית על מטרת הפקעה אחרת.
העותרים בפרשת קרסיק זכו בשיעור הוצאות משפט יוצא דופן בגלל "התמשכות ההליכים ובהתחשב בתרומתן הרבה של העתירות ... לפיתוח דיני ההפקעות ... (ו)העובדה שעמדתם המשפטית העקרונית של העותרים באשר למגבלות המוטלות על הרשות בנוגע לשימוש במקרקעין שהופקעו על ידה נתקבלה".
משמעות הפסיקה
עורכי דין בתחום ההפקעות כינו את פסיקת בג"ץ בפרשה, "רעידת אדמה".
השופטת דורית ביניש אמרה ש"הלכת קרסיק מהווה, אפוא, ציון דרך חשוב במשפט הישראלי והיא נותנת ביטוי מובהק לשינוי המהותי שהתרחש בדיני ההפקעות במשפטנו בעקבות חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. זאת, כחלק מהשינוי הרחב יותר בנקודת האיזון בין זכויות הפרט לבין אינטרס הכלל, שהתרחש בעקבות חקיקתם של שני חוקי היסוד בנוגע לזכויות האדם בשנת 1992".
משה רביב (שגריר)
משה רביב (נולד ב-1935) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה ובפיליפינים.
ביוגרפיה
רביב נולד בעיירה קטנה בשם דורנא ברומניה ועלה לישראל ב-1948.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד במשרד החוץ. ב-1960 מונה לנספח ואחר כך, למזכיר שני בשגרירות ישראל בלונדון. במקביל לעבודתו, למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון. ב-1964 מונה לעוזרו של שמחה דיניץ, המזכיר המדיני של שרת החוץ גולדה מאיר. ב-1966 מונה למזכיר המדיני של שר החוץ אבא אבן. ב-1968 מונה ליועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית. ב-1974 שב לישראל ומונה למנהל המחלקה למזרח אירופה במשרד החוץ וב-1976 למנהל מחלקת צפון אמריקה. בשנים 1978 עד 1981 כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים, בתקופה זו פעל לסייע בקליטת פליטי וייטנאם בישראל, ובשובו מונה למנהל המחלקה הכלכלית במשרד החוץ. ב-1983 נשלח ללונדון ומונה לסגן השגריר. ב-1988 מונה לראש אגף תקשורת והסברה במשרד החוץ. בתפקידו האחרון בשירות הדיפלומטי כיהן כשגריר ישראל בבריטניה בשנים 1993 עד 1998.
לאחר פרישתו משירות החוץ, שימש יועץ לקרן רוטשילד, יועץ לקרן קנדי לי ויו"ר עמותת "ידיד לחינוך", ארגון המפעיל גמלאים מתנדבים במערכת החינוך. בשנת 2011 קיבל רביב בשם העמותה את "אות הנשיא למתנדב" מידי הנשיא שמעון פרס.
חיבר את הספר "Israel at Fifty: Five Decades of Struggle for Peace" שיצא לאור בבריטניה בהוצאת וויידינפלד וניקולסון וכן בשם "במשעולי הדיפלומטיה הישראלית מבן-גוריון ועד ברק" בהוצאת משרד הביטחון.
נחל פרש
נַחַל פָּרָש הוא נחל אכזב באורך כ-7 קילומטרים בצפון-מערב רמת הגולן. הנחל זורם ממרגלות תל שיבן, מצפון לשעל, דרומית לכביש 959. הנחל ממשיך דרום-מערבה, צפונית לנחל חמדל, ובסופו חוצה את כביש 918. הנחל מתחבר לירדן כ-2.5 קילומטרים מדרום לגונן.
סמוך לכביש 918 יש מפל שנקרא "מפל פרש". לאורכו צמחייה עשירה בעצי פרי. באביב גדלים בו עצי תות רבים, ונמצאים בו שועלים ודורבנים.
הבחירות לכנסת העשרים ואחת
ממוזער|תוצאות הבחירות לכנסת ה-21: הבחירות לכנסת העשרים ואחת התקיימו ב-[[9 באפריל 2019, ד' בניסן ה'תשע"ט, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת העשרים ואחת, אך לראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, הן לא הביאו לכינון ממשלה והכנסת החליטה על התפזרותה כחודש לאחר השבעתה. בחירות אלה החלו את "הפלונטר הפוליטי", שבעקבותיו נערכו חמש מערכות בחירות לאורך שלוש וחצי שנים.
הבחירות לכנסת התקיימו כשבעה חודשים טרם מועדן המקורי. בוועדת הבחירות נרשמו 47 רשימות להתמודדות לבחירות, אך לאחר פרישה של 7 מהן, התמודדו לבסוף 40 רשימות. מתוכן עברו את אחוז החסימה 11 רשימות.
רקע
לאחר ההסלמה בדרום בנובמבר 2018, שבאה בעקבות חודשים של עימותים בגבול רצועת עזה, הודיע אביגדור ליברמן על התפטרותו מתפקיד שר הביטחון; בה בעת פרשה סיעתו, ישראל ביתנו, מהקואליציה, מה שהקטין את מספר החברים בה ל-61 וערער את יציבותה.
ב-24 בדצמבר 2018 הודיע חבר הכנסת יאיר לפיד כי סיעתו בכנסת, יש עתיד, לא תתמוך בהצעה לתיקון חוק הגיוס לשם הסדרת גיוס בני ישיבות לצה"ל. לאחר שסיעות הקואליציה ש"ס ויהדות התורה הביעו את התנגדותן לחוק, ומכיוון שללא תמיכת "יש עתיד" לא הייתה לו היתכנות להתקבל בכנסת, הודיעה הקואליציה על הקדמת הבחירות ל-9 באפריל 2019. חוק התפזרות הכנסת העשרים עבר בקריאה שלישית ב-26 בדצמבר 2018.
היערכות המדינה
מערכת הבחירות מנוהלת על ידי ועדת הבחירות המרכזית, המורכבת מנציגי הסיעות היוצאות של הכנסת העשרים בהתאם לגודלן היחסי, ובראשה עומד שופט בית המשפט העליון חנן מלצר. תקציב הוועדה לכנסת העשרים ואחת, לשנת הכספים 2019, הוא ₪283,000,000.
המועד האחרון להגשת בקשה לרישום מפלגה חל ב-7 בינואר 2019, 91 ימים לפני מועד הבחירות שנקבע, ורשימות המתמודדים הוגשו לוועדת הבחירות המרכזית ב-20 וב-21 בפברואר. פנקס הבוחרים פורסם ב-15 בפברואר, והוא נכנס לתוקף שלושה ימים לאחר מכן.
תעמולת בחירות אנונימית
ב-27 בפברואר אסרה ועדת הבחירות על פרסום מודעות תעמולה אנונימיות ברשת. השופט מלצר קבע כי "כל פרסום אנונימי ברשת מקשה על גורמי הביטחון להדוף חששות מהתערבות זרה בבחירות". האיסור נכנס לתוקף ב-1 במרץ.
שידורי התעמולה
שידורי התעמולה בשפה הערבית בטלוויזיה שודרו בימים א'–ה' בקשת ב־14:30, ברשת ב־15:00 ובערוץ מַכַּאן 33 שודרו כך שיסתיימו עד 18:30; בערוץ הלא TV שודרו בימים א'–ו' בשעה 17:00.
הסכמי עודפים
חוק הבחירות לכנסת מאפשר חתימה על הסכם עודפים בין שתי רשימות.
הסכמי עודפים נחתמו בין הרשימות הבאות:
התאריך האחרון לחתימת ההסכמים היה 29 במרץ.
הליכוד
משום שאף מועמד לא הכריז על מועמדותו לראשות מפלגת "הליכוד", למעט היו"ר הנוכחי, ראש הממשלה בנימין נתניהו, הפריימריז לתפקיד בוטלו, וכתוצאה מכך נתניהו מונה באופן אוטומטי למנהיג המפלגה גם בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
פרט לחברים היוצאים מהכנסת העשרים, כמה פוליטיקאים נוספים הודיעו על הצטרפותם למפלגה במטרה להתמודד בבחירות המקדימות לבחירת מועמדי המפלגה לרשימה לכנסת - שר הבינוי והשיכון יואב גלנט עזב את מפלגת "כולנו", התפטר מהכנסת והצטרף אל "הליכוד", ראש עיריית ירושלים ניר ברקת החליט שלא להתמודד בבחירות לרשויות המקומיות, פרש מתפקידו והצטרף אל "הליכוד" ושר הפנים והחינוך לשעבר גדעון סער החליט לסיים את פסק הזמן שאותו לקח ולחזור לפעילות פוליטית. הבחירות המקדימות התקיימו ב-5 בפברואר, ותוצאותיהן הסופיות, לאחר ספירה כפולה של הקולות, פורסמו ב-14 בפברואר. בנוסף לנבחרים לרשימה הארצית ולנציגי המחוזות, שריין נתניהו במקום ה-28 ברשימה את אלי בן-דהן כחלק ממאמציו ליצירת "בלוק טכני" של הבית היהודי, האיחוד הלאומי ועוצמה יהודית. בנוסף שריין נתניהו את ארז תדמור במקום ה-41. ב-6 במרץ הודיע פנחס עידן, שהוצב במקום ה-19 ברשימה כנציג מחוז השפלה, על הסרת מועמדותו, לאור המלצת ועדת הבחירות המרכזית מאחר שלא התפטר מתפקידו ברשות שדות התעופה אלא הורד במספר דרגות לבקשתו. בעקבות הסרת המועמדות כלל המועמדים מהמקום העשרים הוקדמו במקום אחד.
כחול לבן
חוסן לישראל – תל"ם:
מפלגת חוסן לישראל בראשות הרמטכ"ל לשעבר בני גנץ. חתמה על הסכם ריצה משותפת עם תל"ם בהנהגתו של שר הביטחון לשעבר משה יעלון. באותו ערב התקיים נאום של יו"ר המפלגה בני גנץ לראשונה מאז ההכרזה על הקדמת הבחירות באירוע בגני התערוכה.
בראשות מפלגת יש עתיד עמד חבר הכנסת יאיר לפיד, שגם קבע את הרכב נציגיה ברשימת כחול לבן לכנסת.
לפני הבחירות פרש מהמפלגה חבר הכנסת חיים ילין, ראש מועצת אשכול לשעבר, לאחר שנאמר לו שישובץ בסוף העשירייה השנייה של רשימת יש עתיד, מקום לא ריאלי. לאחר מכן שובץ ילין במקום העשירי ברשימת מפלגת העבודה.
הקמת כחול לבן
ב-21 בפברואר, היום השני להגשת הרשימות, חתמו המפלגות יש עתיד, חוסן לישראל ותל"ם על הסכם ריצה משותפת והגישו את רשימת כחול לבן. לרשימה הצטרף הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי כמועמד מטעם חוסן לישראל ונחתם הסכם רוטציה, ולפיו גנץ יכהן ראשון כראש הממשלה במשך שנתיים וחצי כאשר לפיד יכהן כשר החוץ ויעלון יכהן כשר הביטחון, ואחר כך לפיד יכהן כראש ממשלה וגנץ יכהן כשר הביטחון. ברשימת 30 המקומות הראשונים מוקמו 13 מועמדי יש עתיד, 14 מועמדי חוסן לישראל ובתוכם גבי אשכנזי, 3 מועמדי תל"ם.
הקמפיין רוכז בידי הלל קוברינסקי, כאשר אחד המסרים בשלטי חוצות קשר את בנימין נתניהו עם ארגון הטרור כהנא חי, בסיסמה "כהנא חי או עם ישראל חי", וזאת בין היתר בתגובה לקמפיין הליכוד "ביבי או טיבי".
ש"ס
בראש רשימת מפלגת ש"ס עומד שר הפנים אריה דרעי, הרכב הרשימה לכנסת נקבע על פי החלטת מועצת חכמי התורה של ש"ס.
ב-14 בפברואר 2019 חשפה מפלגת ש"ס את קמפיין הבחירות של המפלגה שבו הססמאות: "ביבי צריך אריה חזק" ו-"ש"ס – המזרח של עולם התורה".
יהדות התורה
בראש רשימת יהדות התורה, המשותפת למפלגות אגודת ישראל החסידית ודגל התורה הליטאית, עומדים יעקב ליצמן ומשה גפני, בהתאמה. ב-16 בינואר 2019 נחתם הסכם ריצה משותפת בין שתי המפלגות, כאשר הרשימה תקבע בשיטת הריצ'רץ' - הנציג הראשון יהיה מאגודת ישראל, השני מדגל התורה וכן הלאה. הרכב הרשימה נקבע בידי מועצות גדולי התורה של כל מפלגה.
אגודת ישראל
ב-31 בינואר 2019 התכנס מרכז אגודת ישראל במלון גלי צאנז בקריית צאנז נתניה והוחלט כי המועמדים מטעמם יהיו ח"כ יעקב ליצמן, מטעם הסיעה המרכזית – גור, ח"כ מאיר פרוש, מטעם סיעת שלומי אמונים, יעקב טסלר, מטעם חסידות ויז'ניץ (במקום ח"כ מנחם מוזס) וח"כ ישראל אייכלר, מטעם חסידות בעלז. באותה ישיבה הוחלט לשנות סעיף בתקנון המפלגה שאוסר על נשים להצטרף כחברות במפלגה בעקבות פסיקת בג"ץ שלושה שבועות לפני כן.
דגל התורה
ב־17 בפברואר 2019 התכנסה מועצת גדולי התורה של דגל התורה הליטאית בבית הרב חיים קניבסקי בבני ברק, וקבעה את סדר הרשימה של המועמדים מטעמה.
מפלגת העבודה
ב-4 ביולי 2017 התקיימו בחירות לראשות מפלגת העבודה. מפני שאף אחד מן המועמדים לא קיבל למעלה מ-40% מהקולות, הנדרשים למינוי יושב ראש חדש, הוחלט על קיום סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מירב הקולות בסיבוב הראשון – עמיר פרץ ואבי גבאי. בסיבוב השני, שהתקיים ב-10 ביולי, ניצח אבי גבאי.
ב-1 בינואר 2019 הודיע אבי גבאי על הפסקת שיתוף הפעולה עם מפלגת התנועה ולמעשה על פירוק המחנה הציוני.
ב-19 בפברואר שריין גבאי את טל רוסו ואת חבר הכנסת חיים ילין מיש עתיד שפרש ממפלגתו במקומות השני והעשירי בהתאמה. בנוסף, שוריינה במקום השישה עשר חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שייצגה בכנסת את התנועה הירוקה כחלק ממפלגת התנועה, ובכך כחלק מסיעת המחנה הציוני.
חד"ש-תע"ל
ב-21 בפברואר חתמו מפלגות תע"ל וחד"ש, שהיו חלק מסיעת הרשימה המשותפת בכנסת העשרים, על הסכם ריצה משותפת והגישו את רשימת חד"ש-תע"ל. בראש הרשימה עמד חבר הכנסת איימן עודה מחד"ש ובמקום השני ממוקם יו"ר תע"ל חבר הכנסת אחמד טיבי, בין השניים תהיה הנהגה משותפת של הסיעה בכנסת.
חד"ש – החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון
ב-1 בפברואר 2019 התכנסה מועצת מפלגת חד"ש בעיר שפרעם לבחירת מועמדי המפלגה לכנסת ולבחירת העומד בראש הרשימה לכנסת כחלק מהרשימה המשותפת. חבר הכנסת איימן עודה נבחר פה אחד לעמוד שוב בראש הרשימה לאחר שהמועמדים האחרים ג'עפר פרח ושוקרי עואודה פרשו מהמירוץ.
ב־6 במרץ קיבלה ועדת הבחירות המרכזית את בקשות הפסילה של נציג חד"ש עופר כסיף, והעבירה את ההחלטה בנושא לאישור בית המשפט העליון בפסק דין שניתן ב-17 במרץ לא אושרה הפסילה על ידי בית המשפט העליון.
תע"ל – תנועה ערבית להתחדשות
ב-8 בינואר 2019 הגיש חבר הכנסת אחמד טיבי בקשה להתפלגות של מפלגת תע"ל מסיעת הרשימה המשותפת. ב-15 בפברואר 2019 נבחרו מתמודדי המפלגה לכנסת כאשר מועמדותו של טיבי כיו"ר המפלגה אושרה לאחר שאיש לא התמודד מולו.
רע"ם-בל"ד
ב-21 בפברואר חתמו מפלגות בל"ד ורע"ם, שהיו חלק מסיעת הרשימה המשותפת בכנסת העשרים, על הסכם ריצה משותפת והגישו את רשימת רע"ם-בל"ד. בראש הרשימה עמד יו"ר רע"ם מנסור עבאס ואחריו יו"ר בל"ד מטאנס שחאדה. ברשימה, רע"מ קיבלה את המקומות האי-זוגיים ובל"ד את המקומות הזוגיים. ב־6 במרץ פסלה ועדת הבחירות המרכזית את הרשימה ברוב של 17 תומכים מול 10 מתנגדים. בפסק דין שניתן ב-17 במרץ לא אושרה הפסילה על ידי בית המשפט העליון.
בל"ד – ברית לאומית דמוקרטית:
ב-29 בדצמבר 2018 הודיע יו"ר מפלגת בל"ד חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שלא יתמודד בבחירות לכנסת העשרים ואחת אך יישאר יו"ר מפלגתו. ב-5 בינואר 2019, חנין זועבי ממפלגת בל"ד הודיעה גם היא כי לא תתמודד בבחירות. ב-2 בפברואר נבחר מזכ"ל המפלגה מטאנס שחאדה לעמוד בראש רשימת המפלגה והוצב במקום השני ברשימה המשותפת עם רע"ם.
רע"ם – הרשימה הערבית המאוחדת:
הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית הרכיב את רשימת רע"ם לכנסת ה-21, בה שובצו מנסור עבאס, עבד אל-חכים חאג' יחיא, טלב אבו עראר, סעיד אלחרומי ותמאם חטיב.
כולנו
בראש רשימת כולנו עמד שר האוצר משה כחלון והוא קבע את הרכבה.
לקראת הבחירות פרשו מהמפלגה כל החמישייה הראשונה למעט כחלון: יואב גלנט (שעבר לליכוד), אלי אלאלוף, מיכאל אורן ורחל עזריה.
איחוד מפלגות הימין
איחוד מפלגות הימין היא רשימה משותפת של מפלגות הבית היהודי, האיחוד הלאומי ועוצמה יהודית. לאחר דיונים רבים והסתייגויות רבות, ב-14 בפברואר הושג הסכם בין מפלגת הבית היהודי בראשות היו"ר הטרי רפי פרץ לבין מפלגת האיחוד הלאומי בראשות היו"ר הנבחר בצלאל סמוטריץ' על ריצה משותפת בבחירות, בדומה לריצה המשותפת בבחירות לכנסת התשע עשרה והעשרים אז עמד בראש הרשימה נפתלי בנט. עיקרי ההסכם: במקומות האי-זוגיים ברשימה יוצבו נציגים של מפלגת הבית היהודי ובמקומות הזוגיים יוצבו נציגים של מפלגת האיחוד הלאומי-תקומה, בראש הרשימה יעמוד יו"ר הבית היהודי רפי פרץ, יו"ר האיחוד הלאומי בצלאל סמוטריץ' יוצב שני אך יבחר ראשון תפקיד בממשלה ובכך יהיה לשר הבכיר מבין השניים. אם תקבל הרשימה רק תפקיד אחד בממשלה תתקיים רוטציה על התפקיד בין סמוטריץ' לפרץ. אם לרשימה יהיה מספר מושבים אי זוגי בכנסת תתקיים רוטציה בין נציגי שתי המפלגות על המושב האחרון. כל ההחלטות תתקבלנה בהסכמת שני הצדדים וחלוקת כל התפקידים יהיה באופן שוויוני על ידי יושבי ראש שתי המפלגות.
ב-17 במרץ החליט בית המשפט העליון לפסול את חבר מפלגת 'עוצמה יהודית', מיכאל בן ארי מהתמודדות ברשימה - זאת בעקבות עתירה שהוגשה נגד אי־פסילתו של בן ארי בוועדה.
הבית היהודי:
ב-3 בפברואר בחרה המועצה הציבורית ברב רפי פרץ ליו"ר המפלגה ובאותו היום גם התקיימו הפריימריז. ב-13 בפברואר הודיעה הוועדה המסדרת על שריון המקום השלישי השמור לאישה לעיתונאית יפעת ארליך, אך ב-21 בפברואר היא פרשה מהרשימה, לטענתה בגלל הריצה המשותפת עם עוצמה יהודית, והוחלפה במועמדת עידית סילמן. בעקבות ההסכם שנחתם עם הליכוד, סגן שר הביטחון (מטעם הבית היהודי) ח"כ אלי בן דהן שוריין במקום 28 ברשימת הליכוד מטעם מפלגת אח"י. על־פי ההסכם, לאחר הבחירות בן דהן יפרוש מסיעת הליכוד ויחבור לסיעת הבית היהודי.
האיחוד הלאומי – תקומה:
ב-14 בינואר 2019 התקיימו בחירות מקדימות במרכז מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה. בצלאל סמוטריץ' ניצח כשזכה ב-83 קולות (לעומת כ-40 לאורי אריאל), ובעקבות כך הודיע אורי אריאל על פרישה מהחיים הפוליטיים.
מפלגת עוצמה יהודית (בשמה הרשמי "חזית יהודית לאומית") בראשות חבר הכנסת לשעבר ד"ר מיכאל בן-ארי רצה בבלוק טכני עם הבית היהודי והאיחוד הלאומי. ברשימה המשותפת שובצו שלושה נציגים של המפלגה: מיכאל בן-ארי במקום החמישי, עו"ד איתמר בן-גביר במקום השמיני ויצחק וסרלאוף במקום הארבעים. ב-17 במרץ פסל בית המשפט העליון את בן ארי, בנימוק ש"יש במעשיו ובהתבטאויותיו של ד"ר בן ארי משום הסתה לגזענות כמטרה דומיננטית ומרכזית של משנתו". בכך הפך בן-ארי למועמד הראשון, והיחיד עד כה, שנפסל כמועמד בודד על בסיס העילות של סעיף 7א לחוק יסוד: הכנסת (פסילת מועמד בשל שלילת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות או תמיכה במאבק נגד מדינת ישראל), להבדיל מפסילת הרשימה כולה, ולהבדיל מפסילות אחרות של מועמדים (שבוצעו על בסיס הרשעה בעבירה שיש עמה קלון או על בסיס חוקי צינון). בעקבות הפסילה קודמה כל הרשימה החל ממקום 6 ומטה, מקום אחד כלפי מעלה - כך שבן גביר התקדם למקום השביעי, ויצחק וסרלאוף למקום השלושים ותשע. המפלגה הגישה בקשה לקדם את בן גביר למקום החמישי ואת וסרלאוף למקום השמיני, כדי לשמור על השיבוץ המקורי של נציגי המפלגה בהסכם בין המפלגות, אולם ועדת הבחירות ובג"ץ קבעו שאין אפשרות חוקית לשנות את הרשימה לאחר שהוגשה לוועדת הבחירות