cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדרה סטאן
2014–2015: Unlocked
ב-20 באוגוסט 2014, יצא הסינגל הרביעי מן האלבום הנקרא, "Give Me Your Everything". הסינגל היה הסינגל הכי פחות מצליח מכל חמשת הסינגלים כאשר לא מכר כמויות רבות של עותקים ולא נכנס כמעט למצעדים. לבסוף ב-24 בדצמבר 2014, יצא הסינגל החמישי והאחרון מן האלבום הנקרא "Vanilla Chocolat". הסינגל זכה להצלחה קטנה ברחבי העולם והצליח להיכנס למצעדים אחדים ולמכור כמויות נכבדות של עותקים. לאחר הוצאת כל חמשת הסינגלים, ב-27 באוגוסט 2014, יצא לאור אלבום האולפן השני של סטאן, Unlocked.
2016–הווה: Alesta
ב-9 במרץ 2016, הוציאה סטאן את אלבום האולפן השלישי שלה הנקרא על שמה בקיצור Alesta. מהאלבום יצאו שישה סינגלים שונים והשניים המצליחים ביותר מהאלבום הם "Écoute", "", ו-"We Wanna". שלושת הסינגלים האחרים זכו להצלחה בינונית כאשר הצליחו להיכנס למצעדים אך ברוב המצעדים לא הצליחו להגיע למקום ה-1. האלבום זכה להצלחה נאה, כאשר הצליח להיכנס למקום ה-34 במצעד האלבומים היפני.
בשנת 2020 החלה להשתתף בתוכנית המציאות "הזמר במסכה רומנייה" בתור הארנבת, והודחה שביעית.
קופידו
קופידו הוא מלאך קטן שנשלח לכדור הארץ לממלכת צבעוניה במטרה להפיץ אהבה. ממלכת צבעוניה מחולקת לארבעה גזעים בעלי צבעי עור שונים השונאים זה את זה: לבן, כחול, אדום וצהוב. כל גזע משתייך לקהילה נפרדת משלו הנשלטת על ידי שר. הוא פוגש את בני הזוג ויקטור וסופי (דרור ותקווה בגרסה העברית), היחידים בעלי צבע גוף ועוזר להם להפיץ אהבה בין הקהילות השונות, אשר שונאות זו את זו, בעזרת חצי האהבה שלו, בתמורה לעוגות וממתקים.
סדרה זו הראתה את הגזענות בחברה והעבירה בטון ברור את המסר כי הדבר החשוב ביותר הוא תחושת האהבה והכבוד.
ג'וזף קוני
כנגד קוני קמה תנועה בשם "Stop Kony", אשר סרטון הרשת הויראלי שהפיקה, "קוני 2012", הפך להצלחת רשת אדירה עם שיא גינס של הסרטון עם הכי הרבה צפיות ב-24 שעות, והעלתה למודעות הציבורית במערב את פשעיו של קוני.
ביוגרפיה
קוני, בן לשבט האצ'ולי, נשר מבית הספר התיכון ופעל לצידו של אחיו המבוגר ממנו, ג'יימי ברואו, שהיה רופא אליל בכפרם. במות אחיו לקח ג'וזף את מקומו כרופא אליל. הוא הופיע לראשונה בפומבי כראש קבוצת מאמינים בינואר 1987, כאשר היה בן 26. קבוצתו של קוני הייתה חלק ממספר רב של קבוצות מילינריות שהתפתחו באצ'ולילנד עם פריחתה של תנועת הרוח הקדושה של אליס אומה. הדמות המרכזית באותה תקופה הייתה ג'ומה אוריס, שר לשעבר בממשלתו של אידי אמין, שהנהיג את קבוצת המורדים "החזית של גדת הנילוס המערבית" שפעלה בצפון-מערב אוגנדה.
למרות שקוני התפרסם בעקבות פעילותו בצבא ההתנגדות של האל, פעילותו החלה עוד בתקופת עלייתו של יוורי מוסאוני לשלטון (1986) והדחתו של המנהיג האצ'ולי, טיטו אוקלו. בתקופה זו, קבוצת המורדים המרכזית הייתה הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה, אך קבוצה זו התמוטטה ב-1988 וצבא ההתנגדות של האל הפכה לקבוצת המורדים הראשית.
על פי מקורות שונים, קוני הורה על חטיפתם של עשרות אלפי ילדים בגילאים 8–16 מבתיהם, במסגרת פשיטות מאורגנות על כפרים באוגנדה, והפיכת הילדים לחיילים בארגונו והילדות - לשפחות מין. ילדים שברחו מהארגון מעידים על מבנה דמוי כת, כאשר קוני מאמין שהוא מדיום, טוען שרוחות מנחות אותו ואת מעשיו, ומטיף לחזרה לערכי עשרת הדיברות. לדוגמה, הוא טוען שאחד ממחנכיו הוא הרוח של גנרל סיני. בנוסף, ילדים העידו כי אולצו להרוג את הוריהם ואת אחיהם, כדי שלא יוכלו לחזור לחייהם הקודמים, וחלקם חוו התעללויות גופניות קשות.
ממשלת אוגנדה טוענת כי קוני ואנשיו ממוקמים באזור דרום סודאן. ב-2003 פלשו המורדים בראשות קוני לאזור מחוץ לאצ'ולילנד בשם טסו. קוני מאמין בפוליגמיה ובשנת 2007 היו לו 88 נשים.
אנהיים
אנהיים (באנגלית: Anaheim) היא עיר במחוז אורנג', קליפורניה שבארצות הברית, הנמצאת במטרופולין העיר לוס אנג'לס.
על פי מפקד האוכלוסין, בשנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 336,000 תושבים, והיא העיר המאוכלסת ביותר במחוז אורנג' והעשירית בקליפורניה.
היסטוריה
העיר נוסדה בידי מתיישבים יוצאי גרמניה בשנת 1857 והפכה לעיר ב-10 בפברואר 1870. אנהיים הפכה להיות מרכז תעשייתי המתמחה בעיקר בייצור רכיבים אלקטרוניים. כמו כן מיוצרים בעיר שימורי פירות.
בשנת 1955 הוקם בעיר פארק השעשועים דיסנילנד.
מקור השם
שם המחוז מורכב מהמילה "אנה" קיצור שמו של נהר סנטה אנה המצוי בקרבת מקום, והמילה "היים" - בית בגרמנית.
אוכלוסין
נכון לשנת 2000 יש בעיר 96,969 משקי בית ו-73,502 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 2,587.8 נפשות לקמ"ר.
גומא צפוף
גומא צפוף (שם מדעי: Cyperus alopecuroides) הוא צמח מים רב-שנתי ממשפחת הגמאיים.
לגומא הצפוף גבעולי פריחה עליהם לא צומחים עלים בגובה של כ-1 עד 2.5 מטרים. גבעולו בצורת משולש בדומה לשום המשולש. תפרחתו מורכבת משיבולים הבנויים באופן צפוף, ולכן שמו. בארץ ישראל גדל בכנרת בסמוך למים או בתוך המים.
שערוריית בופורס
מהלך האירועים
ב-24 במרץ 1986, נחתם חוזה אספקת נשק בין ממשלת הודו לחברת הנשק השוודית בופורס לאספקת 410 תותחי הוביצר FH77 לצבא הודו. שווי העסקה היה 285 מיליון דולר. ב-16 באפריל 1987, חשף רדיו שוודיה כי אנשי בופורס שילמו שוחד לפוליטיקאים ופקידים בשוודיה ובהודו כדי לקדם את העסקה. את השוחד, כך נטען, העביר המתווך האיטלקי אוטביו קוואטרוצ'י אשר היה מקורב לראש ממשלת הודו רג'יב גנדי. החשיפה לא התפרסמה בהודו, אולם ממשלת הודו הכניסה את בופורס לרשימה השחורה שלה.
העיתונאית ההודית צ'יטרה סוברמאניאם ששהתה בשוודיה באותה תקופה לצורך סיקור של סיפור אחר, חשפה את הסיפור בעיתון "ההינדו". הקונגרס הלאומי ההודי - מפלגת השלטון בהודו, הפעיל לחץ עצום על ההינדו להפסיק לפרסם דיווחים על התקדמות הפרשה. אי לכך, סוברמאניאם עברה לפרסם בשני עיתונים אחרים: The Indian Express, ו-The Statesman. השערורייה הסעירה את הודו, ותרמה בצורה משמעותית לתבוסת הקונגרס הלאומי ההודי בבחירות 1989. הממשלה החדשה החלה לחקור את המקרה, אולם עברו עשר שנים נוספות עד שהוגשו כתבי אישום נגד הפקידים והפוליטיקאים המעורבים בפרשה. באותו זמן רבים מהם כבר לא היו בין החיים. המשפט התעכב במשך מספר שנים, וב-5 בפברואר 2004 ביטל בית המשפט של דלהי את האישומים.
למרות השערורייה, תותחי ההוביצר של בופורס התגלו כיעילים מאוד במהלך מלחמת קרגיל, והעניקו להודים יתרון משמעותי מול פקיסטן. בעקבות כך, חזרה ממשלת הודו לעשות עסקים עם בופורס.
אמנון אברמוביץ'
אמנון אַבְּרָמוֹבִיץ' (נולד ב-15 בספטמבר 1951) הוא פובליציסט, עיתונאי ופרשן מדיני ישראלי. משמש כפרשן הפוליטי של חברת החדשות המשדרת בערוץ 12.
ביוגרפיה
אמנון אברמוביץ' נולד בקיבוץ ניר עם להורים ממייסדי הקיבוץ. בגיל צעיר עבר עם משפחתו לקריית אתא. ב-1969 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. ב-1972 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ולחם כנהג טנק של מפקד גדוד 409 בחטיבה 600, סא"ל עוזי בן יצחק. ב-9 באוקטובר 1973, יומה הרביעי של המלחמה, נפצע בקרבות באזור תעלת סואץ. הוא נכווה באורח קשה בפניו ובגופו, אך המשיך לנהוג בטנק משום שהיה סבור שנשארו בו אנשים. על אומץ לבו ודבקותו במשימה קיבל את צל"ש הרמטכ"ל. לאחר שיקום שכלל כ-60 ניתוחים חזר ללימודי המשפטים ובסיומם התמחה בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי) ואצל עורך דין פרטי בתחום המשפט האזרחי. ב-1978 קיבל רישיון עורך דין.
את דרכו העיתונאית החל בתקופת הלימודים כחבר מערכת עיתון הסטודנטים של האוניברסיטה "יתוש" וכתב במוסף השבועי "דרבן" של "ידיעות אחרונות". ב-1977 החל לעבוד בעיתון "על המשמר" וב-1978 מונה לסגן עורך המוסף "חותם" של העיתון. במקביל כתב החל מ-1979 בירחון מוניטין. ב-1981 עבר לעיתון "מעריב" ושימש כתב מדיני, שליח העיתון בלונדון ופרשן בכיר. הוא עזב את "מעריב" ב-1994 במחאה על פרשת האזנות הסתר בעיתון (במסגרתה הוקלט גם אברמוביץ' ללא ידיעתו), ועבר לשמש כפרשן בערוץ הראשון. מאז 2003 משמש פרשן בחברת החדשות של ערוץ 2 ומופיע בפאנל הקבוע בתוכנית "אולפן שישי".
דעותיו הפוליטיות של אברמוביץ' מזוהות עם השמאל הישראלי. ב-1995, בעת ששימש פרשן בערוץ הראשון, עתרה האגודה לזכות הציבור לדעת לבג"ץ בטענה שדעותיו באות לביטוי בפרשנויות שהוא משדר ובדרישה למתן ייצוג גם לעמדות אחרות. בעקבות העתירה התחייב הערוץ הראשון לתת במה גם לעמדות אחרות. עתירה נוספת של האגודה ב-1996 נדחתה.
חשיפות ואזכורים בולטים
שבועיים לאחר רצח יצחק רבין חשף אברמוביץ' את העדויות של יגאל עמיר, אחיו חגי עמיר ומרגלית הר שפי. כן חזר על חשיפתו של בני אלון שאבישי רביב הוא סוכן השב"כ וכן ששם הקוד שלו "שמפניה". אברמוביץ' פרסם את הידיעה ללא שהועברה לצנזורה הצבאית לבדיקה מוקדמת. בעקבות הפרסום נחקר במשטרה, אך הוחלט שלא להעמידו לדין לאחר שהביע חרטה והתחייב להעביר לצנזורה כל מקרה של ספק לגבי ידיעות ביטחוניות. בריאיון באותה שנה אמר: "במחשבה שנייה לא הייתי מפרסם את זה. לא חזיתי מה יתפתח מזה. לא רציתי להיות זה שיעניק לימין מתנות חינם".
כחצי שנה לפני יישום תוכנית ההתנתקות, אמר אברמוביץ' בדיון בנושא במכון ון ליר בפברואר 2005: "צריך לשמור על שרון כמו על אתרוג, לשומרו בקופסה אטומה, מרופד בספוגית, צמר גפן ונייר צלופן, לפחות עד תום ההתנתקות". שרון, שהיה באותה העת ראש ממשלת ישראל ונחקר בחשד למעשי שחיתות, היה מובילה העיקרי של התוכנית, ולהערכת אברמוביץ' היחיד שיכול להוציאה אל הפועל. האמירה של אברמוביץ' עוררה ביקורת רבה - בין השאר מצד עמיתיו של אברמוביץ', ביניהם נחום ברנע. אברמוביץ' התייחס מספר פעמים לאותה אמירה: במאי 2005 כתב "הטענה המתריסה, החצופה, הדמגוגית מכולן היא הטענה שאנחנו, העיתונאים, מחפים על מעשים עברייניים של שרון, פליליים ממש, והכל למען ההתנתקות.". ביולי 2005 כתב כי באמירתו התכוון שהפרשנים לא יציגו את שרון באור שלילי, אולם בטורי הידיעות "יש להתייחס אליו כמו אל חושחש". בשל השימוש שעשה בה אברמוביץ' הפכה המילה "אִתרוּג" לסמל להעלמת עין ממעשי שחיתות כשהם מבוצעים על ידי מי שאמצעי תקשורת חפץ ביקרו ולהטיות פוליטיות בתקשורת בכלל.
ב-8 ביולי 2006 חשף אברמוביץ' כי נשיא המדינה, משה קצב, נפגש עם היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז והתלונן על שראש לשכתו לשעבר, א', מנסה לסחוט אותו בטענה שביצע בה מעשים מגונים. פרשה זו התפתחה לכתוב אישום שהסתיים בהרשעתו של קצב ונגזר עליו מאסר.
באוגוסט 2010 חשף אברמוביץ' יחד עם רוני דניאל, את "מסמך גלנט" - מסמך ובו ניסיון להטיל דופי ברמטכ"ל המכהן, רב-אלוף גבי אשכנזי, לכאורה במסגרת אסטרטגיית ההתמודדות של האלוף יואב גלנט לתפקיד. החשיפה עוררה סערה במערכת הפוליטית והצבאית, ואברמוביץ' זומן להעיד במשטרה במסגרת חקירת הפרשה. בתום חקירת משטרה התברר המסמך כזיוף, וכי הוא הודלף לאברמוביץ' על ידי אל"ם (מיל') גבי סיבוני, חברו של אשכנזי, שאותו הגדיר אברמוביץ' כ"מקור סולידי, אמין ומחוץ לסצנה. ונטול אינטרס בעניין הזה".
בפברואר 2013 התראיין לעיתון "הארץ", ואמר כי הדברים החשובים ביותר לדעתו במסגרת עבודתו העיתונאית הם "לדבר על הכיבוש ועל מחיר הכיבוש", ו"לשכנע את הציבור במה שחשוב".
במהלך 2017 היו לאברמוביץ' מספר חשיפות בנוגע לחקירות נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, כגון זימונו לעדות של המיליארדר רון לאודר בעת שהגיע להלוויית שמעון פרס ונסיגתו של ארנון מילצ'ן מעדותו הראשונית.
באוגוסט 2017 פרסם החקיין יוסי וידר הקלטה של שיחת טלפון שלו עם אברמוביץ' שבה הוא מתחזה לאהוד ברק ואומר לאברמוביץ' שהוא עומד להתמודד על ראשות מפלגת העבודה. אברמוביץ' הסכים בשיחה ביחס לצורך לסיים את שלטונו של בנימין נתניהו ואמר "על זה אין ויכוח". אברמוביץ' הגיב שהוא הבין מיד שמדובר במתיחה ושמדובר בקטע ערוך. וידר הכחיש ופרסם את ההקלטה המלאה.
ביקורת על דבריו
בעת מבצע צוק איתן, ביולי 2014, הפגינו כ-150–200 אנשים מול אולפן "חדשות 2" ובפרט נגד אברמוביץ'. בספטמבר 2016, בעת שהגיע לבית הדין הצבאי ביפו כדי לסקר את משפטו של אלאור אזריה, התגודדו סביבו עשרות מפגינים שקראו קריאות גנאי. בשני המקרים הוא נזקק לעזרת המשטרה.
הליכים משפטיים
בשנת 1996 האשים את פנחס פישלר ברישומים פליליים בתפקידו כמנהל לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו. פישלר הגיש תביעה אזרחית וקובלנה פלילית נגד אברמוביץ'. כעבור ארבע שנים, בשנת 2000, התנצל אברמוביץ' על דבריו בשידור, ובעקבות זאת ביטל היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין את ההליכים הפליליים נגד אברמוביץ'.
ב-2010 הגיש מרכז שלם תביעת דיבה בסך 4 מיליון ש"ח נגד אברמוביץ' וחדשות 2, על שייחס למרכז תפקיד ביחסי הון-שלטון במהלך פינתו במהדורת שישי. בפשרה בין הצדדים, חזר בו אברמוביץ מדבריו במהדורה.
בני קצובר הגיש תביעת לשון הרע נגד אברמוביץ', על שבמאמר שפרסם ייחס לקצובר את המשפט "יש להעמיד את רבין ופרס בפני כיתת יורים". בינואר 2023 חייב בית המשפט המחוזי מרכז את אברמוביץ' לפצות את קצובר ב-15,000 ש"ח והוצאות משפט בסך 5,000 ש"ח.
חיים אישיים
אברמוביץ' נשוי לפרופ' רחל צלניק-אברמוביץ (פרופ' בדימוס ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב). אב לשניים. מתגורר ברמת השרון. ידוע כאוהד קבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
כל ילדיי
כל ילדיי (באנגלית: All My Children) היא אופרת סבון של רשת ABC האמריקאית ששודרה מ-5 בינואר 1970. הסדרה מביאה את סיפורם של תושבי עיירה בורגנית בדיונית בשם "פיין ואלי" הממוקמת בפנסילבניה.
במספר מקרים הסדרה פרצה דרך בעיסוק בנושאים שהיוו טאבו בתעשיית הבידור האמריקאית. ב-1983 היא הייתה אופרת הסבון הראשונה שעסקה בגלוי בהומוסקסואליות והציגה דמות לסבית, וב-1987 הייתה בין הראשונות שעסקו במחלת האיידס וביחס החברה לחולים במחלה.
מנזר איינזידלן
מנזר איינזידלן (בגרמנית: Kloster Einsiedeln) הוא מנזר של מסדר הבנדיקטינים בעיירה איינזידלן בקנטון שוויץ שבשווייץ. הוא הוקם בשנת 948 בעקבות נס שקרה לכאורה במקום וזכה לאשרור סופי של הכס הקדוש בשנת 1793.
המרד הראשון
המנזר איינזידלן היה המוקד הראשון למאבק האיכרים בנושיהם בשווייץ. מקורו של המרד היה בדרישת המנזר לתשלום מיסים שלא עמד ביחס לתמורה שהשיגו בעבודה החקלאית. השטחים המעובדים המצומצמים בעמקים השווייצרים, יחד עם העונה החקלאית הקצרה בהרים, הביאה לכך שהיבולים החקלאיים יהיו דלים, עובדה אשר הביאה במשך השנים את תושבי שווייץ להזנחת העיסוק החקלאי. סירוב האיכרים לשלם מיסים למנזר איינזידלן הייתה המרידה הראשונה שהצליחה. בעקבותיה באו סדרה של מרידות נוספות נגד האצילים, עד שקמה ההתארגנות של הקנטונים להקמת שווייץ העצמאית. ב-1 באוגוסט 1291, ייסד קנטון שוויץ את האיחוד השווייצרי יחד עם הקנטונים אורי ואונטרוולדן. אחד משירי הילדים בשווייץ מבטא את רוח התקופה: "אל תפחדו מהאבירים, האל איתנו, מפני שעל ההרים יש אבנים ואותם נוכל לזרוק עליהם ואז הם יטבעו בנהרות".
אתר תיירות
מנזר איינזידלן מהווה אתר תיירות משלוש סיבות: עלייה לרגל, ארמון מרשים וברכת הסוסים. במקום הראשון עלייה לרגל. מונים אותו בנשימה אחת עם "לורד" בצרפת. המנזר מהווה אחד הדוגמאות הגדולות והנאות של אדריכלות הבארוק והרוקוקו השווייצרית. המנזר נבנה בשנים 1719-1735 על ידי האדריכל קספר מוסברוגר (Kaspar Moosbrugger). אורוות הסוסים של המנזר מהוות מוקד לפסטיבל שנתי. במהלכו מתרכזים כ-200 פרשים ונערכת ברכה מיוחדת לסוסים. מניחים כי זהו המנזר האחרון בעולם שבו עוסקים בגידול סוסים.
מוד מנטן
מוד לאונורה מנטן (באנגלית: Maud Leonora Menten; 20 במרץ 1879 – 26 ביולי 1960) הייתה רופאה ומדענית קנדית שעסקה בביוכימיה, היסטוכימיה ובקינטיקה אנזימטית. שמה ידוע בעיקר בזכות חלקה בפיתוח מודל קינטיקת מיכאליס-מנטן לתיאור הקינטיקה שבפעילות אנזימים. מנטן לא הייתה רק מדענית אלא גם מוזיקאית וציירת.
ביוגרפיה והשכלה
מנטן נולדה בפורט למבטון, מחוז אונטריו שבקנדה. למדה רפואה באוניברסיטת טורונטו. הייתה בין הנשים הראשונות בקנדה אשר קיבלו תואר דוקטור. את עבודת התזה סיימה באוניברסיטת שיקגו. בשל האיסור לנשים לעסוק במחקר בקנדה בשנים אלו, נאלצה לערוך מחקרים בארצות אחרות כגון ארצות הברית וגרמניה.
את התואר הראשון סיימה בשנת 1904, את השני בשנת 1907, את תואר הדוקטור לרפואה (M.D) קיבלה בשנת 1911 ותואר דוקטור (Ph.D) קיבלה ב-1916.
בשנים 1923–1950 עבדה כפתולוגית באוניברסיטת פיטסבורג ובשנים 1951–1953 עבדה כחוקרת במוסד למחקר רפואי ב-British Columbia Medical Research Institute.
P.O.D.
Payable on Death (בעברית: לשלם במוות; בראשי תיבות: .P.O.D) היא להקת נו-מטאל נוצרי (ליריקה בעלת תוכן שמדבר על הנצרות) אמריקאית מ שבסן דייגו, קליפורניה, שהחלה את פעילותה בשנות ה-90 של המאה ה-20.. הלהקה מורכבת מהסולן סאני סנדובל, המתופף ווב ברננדו, הגיטריסט מרקוס קוריאל והבסיסט טרה דניאלס. האמונה הנוצרית היא החלק החשוב במוזיקה שלהם.
הם פרסמו 7 אלבומים ומכרו יותר מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם. במהלך הקריירה שלהם הלהקה קיבלה שלוש מועמדויות לפרס גראמי, בנוסף הם תרמו רבות לפסקולים של סרטים וביצעו הופעות בינלאומיות. עם האלבום השלישי שלהם, The Fundamental Elements of Southtown, הם השיגו את ההצלחה המיינסטרית הראשונה שלהם, האלבום הוגדר כאלבום פלטינה על ידי RIAA בשנת 2000. האלבום הבא שלהם, Satellite, המשיך את ההצלחה שלהם עם הלהיטים, "Alive" ו- "Youth of the Nation", שגרמו להם לקבל שלושה אלבומי פלטינה.
היסטוריה
לפני שהלהקה התפרסמה, ווב ברננדו ומרכוס קוריאל היו חברים בלהקה ששמה אסצ'טוס, בשנות ה-90. לאחר מות אימו ממחלה, סאני סנדובל עבר לנצרות והצטרף ל-P.O.D. ב-1992. טרה דניאלס הצטרף ללהקה ב-1994 כשהם היו צריכים בסיסט להופעה, ולהיות במקום גבי פורטילו, שהיה בדמו טייפ המקורי של 1992-1993. P.O.D. הצטרפו לחברת תקליטים ששמה Rescue Records והוציאו שני אלבומים, וב-1998 עברו לאטלנטיק רקורדס. ב-2012 הלהקה הוציאה סינגל חדש שנקרא Lost In Forever, הסינגל היה חלק מהאלבום החדש של הלהקה Murderd Love. השיר boom נבחר לסרט איגרוף מצליח בכיכובו של קווין ג'יימס
ביחוב
ביחוב (בלארוסית: Бы́хаў, Bychaŭ; רוסית: Бы́хов; פולנית: Bychów; יידיש: ביחאָוו; ליטאית: Bychavas) היא עיר במחוז מוהילב שבבלארוס. לשעבר עיירה יהודית בתחום המושב. העיר ממוקמת על גדות הדנייפר, 44 ק"מ דרומית למוהילב.
היסטוריה
העיר נוסדה במאה ה-15 על גדתו הימנית של הדנייפר (אזור זה כונה בעברית רבנית "ביחוב-ישן"). בתחילת המאה ה-16 בנה ההטמאן של הדוכסות הגדולה של ליטא מבצר במקום ובית חרושת לייצור תותחים ותחמושת. העיר הוקפה בחומה ועמדה במצור פעמים רבות במסגרת מלחמות רוסיה-פולין והמלחמה הצפונית הגדולה. ב-1630 הוקם בעיירה בית כנסת בתבנית של מבצר ובימה מונומנטלית, שהיה בית האבן היחיד בעיירה, שהייתה בנויה כולה בתי עץ. זהו בית הכנסת הוותיק ביותר בבלארוס העומד על תילו ונכון ל-2013 בכוונת ממשלת בלארוס לשקם אותו ולהפוך אותו למוזיאון.
ב-1659 נמנו בעיירה 300 יהודים. בעת מרד חמלניצקי (פרעות ת"ח ת"ט; 1648-1649), אילצו אנשיו של בוגדן חמלניצקי את יהודי העיר להתנצר. יהודים שסירבו להתנצר נרצחו. מדיווחים שנמסרו ליאן השני קז'ימייז', מלך פולין, גם יהודים שהתנצרו כביכול חיו כאנוסים. בשנות ה-60 של המאה ה-17 הייתה העיר לנחלת הנסיכים לבית רדזיוויל, שנטו חסד ליהודים. ב-1671 העניק המלך מיכל הראשון כתב זכויות לקהילת יהודי ביחוב-ישן.
במפקד אוכלוסין שנערך ב-1898 נמנו בעיר 6,536 תושבים, מהם 3,172 יהודים. רוב יהודי העיר חיו בעוני מרוד, 127 משפחות נזקקו לכספי קמחא דפסחא.
בעת פרשת קורנילוב נאסרו הגנרל לאוור קורנילוב ו-7,000 מתומכיו בביחוב. בזמן המאסר נוסחה "תוכנית ביחוב" לחיסול הבולשביזם, שהיוותה את הבסיס הרעיוני של "התנועה הלבנה".
בשנת 1939, ערב השואה, עמדה אוכלוסיית העיירה על כ-11,000 איש, מתוכם כחמישית (2,295) יהודים. יהודי העיר נרצחו בשני מעשי טבח בספטמבר ונובמבר 1941.
אלתית כסופה
אלתית כסופה (שם מדעי: Oncorhynchus kisutch) הוא מין של דג ממשפחת הסלמוניים החי בצפון האוקיינוס השקט.
מאפיינים
לדג האלתית ישנם קשקשים כסופים בצעירותם ובגרותם המוקדמת, אז הם חיים בים. הם בעלי סנפירים וזנב כחולים כהים וגב בצבע כחול-אפרפר מנומר בנקודות שחורות. במהלך התבגרותם וכניסתם למים מתוקים הם מפתחים גיבנת בגבם, חוטם הפונה מטה ולסת תחתונה הפונה מטה וארוכה יותר וצבעם הופך לאדום-זהוב וצורת הסנפיר משתנית לצורה קשתית. הנקבות מזכירות את הזכרים אך כהות יותר. אורך הדגים מגיע ליותר מ-100 ס"מ ומשקלם 3.5-5 ק"ג אך לעיתים נמצאים פרטים ששוקלים מעל 16 ק"ג.
דגי האלתית (בלעז סלמון) מיוחדים בעיקר בגלל נדידתם הארוכה מהים לעבר הנהרות בהם בקעו. תפוצתם הימית היא בצפון האוקיינוס השקט משני עבריו, מיפן עד ים ברינג במזרח ומאלסקה עד מפרץ מונטריי בקליפורניה במערב. הם גם הופצו בידי האדם לכל הימות הגדולות ולעוד כמה אגמים בארצות הברית ונמצאו גם במימי דנמרק ונורווגיה, שם הם כנראה נמלטו מחוות דגים.
טוגו
טוגו (Togo), או בשמה הרשמי הרפובליקה הטוגולזית (בצרפתית: République Togolaise), היא מדינה במערב אפריקה. היא גובלת בגאנה במערב, בבנין במזרח ובבורקינה פאסו בצפון. בדרום נמצאת רצועת חוף קצרה באורך של כ-50 ק"מ עם מפרץ גינאה ובה נמצאת הבירה לומה. טוגו היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
מקור השם
בשנת 1884, כרת הגרמני גוסטב נכטיגל ברית עם ראש עיירה טוגוויל, ושמה של העיירה זו היה לשם הארץ כולה, לאחר שהייתה למושבה גרמנית. פירוש השם טוגו הוא: "מעבר לנהר" בשפת האווה – הקבוצה האתנית הגדולה בטוגו.
היסטוריה
מעט מאוד ידוע על תולדותיה של טוגו לפני חשיפתה למדינות המערב במאה ה-15, עת הגיעו לאזור חוקרים פורטוגזים שכן העמים שחיו בה קודם לכן לא ידעו קרוא וכתוב ולכן לא העלו על הכתב את תולדותיהם. מחקר אתנוגרפי מעלה כי שבטים שונים נדדו אל המדינה, אווה מניגריה ומבנין, מינה וגווין מגאנה.
קולוניה אירופית
ספנים וחוקרי ארצות פורטוגזים הגיעו לאזור במאה ה-15 והחלו לסחור בעבדים מהאזור אל אירופה ולאחר מכן גם אל יבשת אמריקה. אחדים מן השבטים, ובראשם המינה, הפכו לסוכנים של סוחרים פורטוגזים, ונדדו ברחבי מערב אפריקה כדי לקנות עבדים משבט הקאביה ומאחרים.
במאה ה-18 טענה דנמרק לבעלות על טוגו, אולם ב-1884 חתמה האימפריה הגרמנית על הסכם עם מלך טוגו, מלפה השלישי, וטוגולנד הפכה למושבה גרמנית.
עצמאות מדינית
בתקופת הקולוניאליזם גדל שבט המינה מבחינה פוליטית וכלכלית הודות ליתרונו הגאוגרפי אשר כלל גישה לחופי המדינה, ושיתוף הפעולה הארוך עם אירופה. לעומתו, שבט האוו, אשר פוצל עם חלוקת טוגו, החל להתאגד משני הצדדים למען איחוד, בהנהגת מפלגת CUT (הוועד לאחדות טוגו) בראשות סילבנוס אולימפיו ואחרים. התקוות הללו נגוזו כאשר טוגו הבריטית הצביעה למען איחוד עם גאנה. בשנת 1956 השיגה טוגו אוטונומיה והוקמה ממשלה בראשות ניקולא גרוניצקי. בשנת 1958 זכתה בבחירות הכלליות מפלגת CUT ואולימפיו הפך לראש הממשלה. בהנהגתו טוגו הצרפתית השיגה עצמאות ב-27 באפריל 1960 תחת השם "רפובליקה טוגו". ב-1961 סילבנוס אולימפיו נבחר לנשיא הראשון של המדינה.
התרחבות הכלכלה
היה זה שחרור חלקי בלבד, מפני שלמעשה נשארה טוגו תלויה בעיקר במעצמה הקולוניאלית לשעבר, צרפת. ריכוזיות המשטר החד מפלגתי שהנהיג סילבנוס אולימפיו עורר מורת רוח בקרב משכילים וצעירים רבים ובקרב הקבוצות האתניות מצפון המדינה שהרגישו מקופחות. בינואר 1963, בהפיכת בזק, נרצח הנשיא אולימפיו על ידי אנשי צבא, ומרבית שרי ממשלתו נאסרו. אולימפיו הוחלף על ידי יריבו גרוניצקי. בין שנות ה-60 המאוחרות לשנות ה-80, החלה צמיחה כלכלית, אשר נשענה בעיקר על מאגרי הפוספט שבמדינה. ניאסנגבה איאדמה, אשר החל לכהן כנשיא בשנת 67', ניסה להפוך את המדינה לגן-עדן לתיירים ומשקיעים, אולם המיתון של שנות ה-80 טפח על פניו והרס תוכניותיו כאשר מחירי הפוספט צנחו, ואיתם כלכלת טוגו.
בשנת 2004 הוכרז שטח של כ-500 קמ"ר באזור קוטמאקו כאתר מורשת עולמית.
המאבק לדמוקרטיה
בתחילת שנות ה-90 החלה הקהילה הבינלאומית להפעיל לחץ על איאדמה לדמוקרטיזציה, גישה אותה דיכא ביד ברזל. פעילים פרו-דמוקרטים, בעיקר משבט מינה ואווה, דוכאו על ידי כוחות מזוינים אשר הרגו משתתפים בהפגנות במספר התנגשויות. אולם לבסוף הכריע זעמם של אנשי צרפת וטוגו את אייאדמה, והוא נכנע. הוא נושל מכל סמכויותיו ונשאר נשיא רק בתוארו. במקומו נבחר ראש-ממשלה זמני לקחת פיקוד, אך בתוך חודשים ספורים מקום מושבו ושלטונו נהרסו על ידי ארטילריות של צבא איאדמה. התקריות האלימות נמשכו אל תוך 1993. התקפות טרור נגד העיתונות העצמאית וחיסולים פוליטיים הפכו עניין שבשגרה, בעוד המעבר המובטח לדמוקרטיה קפא על שמריו.
האופוזיציה המשיכה ליזום שביתות כלליות, אשר הובילו לעוד אלימות מצד הצבא ולהימלטותם של מאות ואלפי תושבי הדרום אל גאנה ובנין. תוך הפעלת איומים ומנגנון פוליטי חכם אשר פסל מפלגה אחת מן האופוזיציה ולשנייה גרם לסרב להשתתף בבחירות - איאדמה זכה בבחירות לנשיאות בשנת 1993, ברוב של 96% מהקולות. בשנים הבאות איבדו מפלגות האופוזיציה מכוחן ואיאדמה חזר לשלוט באותה עוצמה כשלפני המשבר.
באוגוסט 1996 התפטר אדם קודג'ו, ראש ממשלת טוגו, ושר התכנון קוואסי קלוטסה מונה לראש הממשלה. אייאדמה זכה לחמש שנות כהונה נוספות ביוני 1998 ברוב של 52%, וכמעט הובס על ידי גילקריסט אולימפיו, בנו של סילבנוס אולימפיו. מאוחר יותר התגלו הפרות זכויות אדם נרחבות במדינה.
השלטון
ב-1967 הודח נשיא טוגו, ניקולא גרוניצקי, בהפיכה צבאית ללא שפיכות דמים. בראש הקושרים עמד סגן-אלוף ניאסנגבה איאדמה שהפך למנהיג המשטר הצבאי של טוגו עד מותו בשנת 2005.
דמוקרטיזציה
בתחילת שנות ה-90 אולץ איאדמה, באמצעות גל של שביתות והפגנות, לפתוח בתהליך מהוסס של דמוקרטיזציה, ומאז נמשך התהליך תוך מאבק מתמשך באופוזיציה, המלווה לפעמים באלימות.
המנון
אחרי המהפך הדמוקרטי במדינה נקבע המנון חדש. ההמנון הישן שקבע אלפרד בורו, הנציג הגרמני בטוגו בזמן השלטון הגרמני על המדינה, הוחלף בשיר של הזמר הלאומי, Black Joe, ושמו "Sessime" או בטוגולזית "מהפכה".
צבא
צבא טוגו, המאומן בידי גורמים ישראליים, נחשב לאחד הצבאות היעילים ביותר באזור.
יחסים עם ישראל
שר החוץ של טוגו החל מ-2015, פרופסור רוברט דוסיי, הוא תומך גדול של ישראל וביקר בה פעמים רבות.
כלכלה
כלכלת טוגו היא כלכלה מתפתחת. רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות לצריכה עצמית. תעשייה מודרנית כמעט ואינה קיימת ומוצר היצוא העיקרי הוא פוספטים. הפוספטים בטוגו הם בעלי מינרלים בשיעור הגבוה בעולם. ענפי החקלאות הם קקאו, קפה, בטטה, כותנה, דוחן, סורגום ואורז. ענפי התעשייה הם פוספטים, טקסטיל ועיבוד מזון.
פיתוח הכלכלה קשה והסיבות לכך הן מיעוט אדמה פורייה, שיעור נמוך של השכלה וריבוי טבעי גבוה.
לבירה לומה יש פוטנציאל להיות מרכז סחר בין-לאומי, אך הפוטנציאל אינו מנוצל וכיום הבירה היא מרכז הברחות, בעיקר לגאנה השכנה.
התוצר המקומי הגולמי מסתכם בכ-7.3 מיליארד דולר והתמ"ג לנפש: כ-1500 דולר. הצמיחה השנתית עומדת על כ-3.5% והאינפלציה על כ-2.5%. היבוא מסתכם בכ-450 מיליון דולר והיצוא בכ-336 מיליון דולר.
גאוגרפיה
הטריטוריה של טוגו היא צרה וארוכה והיא נמצאת בחלק המערבי של אפריקה. בדרום המדינה נמצא מפרץ בנין, במערב נמצאת גאנה, במזרח בנין ומצפון בורקינה פאסו.
המבנה הגאוגרפי הוא כדלקמן: בצפון המדינה ישנה סוואנה, במרכז טוגו ישנן גבעות רבות. הדרום מאופיין במישורים ורמות אשר מגיעות עד למישור החופי.
מחוזות טוגו
טוגו מחולקת לחמישה מחוזות המכילים בסך הכול 30 נפות. המחוזות הם:
דמוגרפיה
אוכלוסיית טוגו מונה כ-8.4 מיליון בני אדם. תוחלת החיים עומדת על כ-71.3 שנים בממוצע. שיעור הפריון עומד על 4.23 ילדים לאישה.
תושבי טוגו נחלקים ל-40 קבוצות אתניות. רוב התושבים חיים בדרום המדינה ומקיימים אורח חיים מסורתי. המשפחה היא בסיס החברה, ושבטיות והעדפת קרובים מכוונים את חיי היום יום. 43% מתושבי טוגו הם בני שבט האווה. 27% נוספים הם בני הקבייה. השאר הם: 16% גורמה, 3.8% קבו, 3.2% יורובה, 1% אירופים וסורים-לבנונים ו-6% אפריקאים אחרים.
החלוקה הדתית בטוגו היא: 44% נוצרים, 36% מאמינים באמונות שבטיות אפריקאיות, 14% מוסלמים ו-6.2% מגדירים עצמם כלא דתיים.
Summer Bummer
Summer Bummer הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, ביחד עם הראפר אייסאפ רוקי ופלייבוי קרטי מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Lust for Life. השיר יצא לאור ב-12 ביולי 2017, ביחד עם "Groupie Love".
השיר הגיע למקום ה-19 במצעד במצעד האורבני של ה-ARIA.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי, ריק נואלס, מתיו סמואלס, טיילר ויליאמס, ג'אן סוויט, אנדרו ג'וזף גרדוול ואייסאפ רוקי והופק על ידי נואלס ופזמונאים נוספים. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ אשר מאפיין גם את השיר "Groupie Love".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-85 מיליון השמעות.
אריך קונצל
אריך קוּנְצֶל (באנגלית: Erich Kunzel, 21 במרץ 1935 – 1 בספטמבר 2009) היה מנצח אמריקאי.
קורות חייו
קונצל נולד בניו יורק. בעת לימודיו בבית הספר התיכון בגריניץ' שבקונטיקט, למד קונצל לנגן על פסנתר, קונטרבס וטימפני.
את התואר הראשון במוזיקה קיבל ממכללת דרטמות' ובהמשך למד באוניברסיטת הרווארד ובראון. בשנים 1960 עד 1965 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של רוד איילנד. בשנים 1965 עד 1977 היה מנצח עמית של התזמורת הסימפונית של סינסינטי.
מאז 1977 הקליט קונצל מוזיקה קלאסית פופולרית לחברת טלארק, בדרך כלל עם התזמורת הקלה של סינסינטי, שהוקמה אותה שנה עם קונצל כמנצחה הקבוע. במשך תקופה זו עמד בראש סדרת הקונצרטים הפופולריים של שעה 8:00. כמו כן השתתף בהקלטות ג'אז פורצות-דרך עם דייב ברובק ודיוק אלינגטון. קונצל ניצח גם על התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בקונצרטים המשודרים בטלוויזיה ביום הזיכרון וביום העצמאות של אמריקה מדי שנה.
במשך השנים הצליח קונצל להביא את התזמורת הקלה למעמד של הרכב בעל שם בינלאומי, שלשמו חצי תריסר הקלטות רבות מכר בשנה וקונצרטים למנויים מדי שבוע כמעט. קונצל, שהיה פעם מראשי המתמודדים על תפקיד היורש לארתור פידלר בתזמורת הטיילת של בוסטון, נודע ברחבי העולם בהקלטותיו הפופולריות למוזיקה קלאסית, מחזות זמר של ברודוויי, פסקולי סרטים ועוד. התזמורת הקלה של סינסינטי פופולרית בעיקר באסיה, שם סיירה פעמים אחדות במשך השנים.
קונצל והתזמורת הקלה של סינסינטי נכנסו להיסטוריה כתזמורת הקלה האמריקאית הראשונה שהופיעה בסין, באוקטובר 2005. ב-2006 זכה קונצל במדליית האמנויות הלאומית, אותה קיבל ב-2007 מידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש.
הקרן למורשת הכותל המערבי
הקרן למורשת הכותל המערבי הוא גוף שאחראי על הכותל המערבי מטעם משרד ראש הממשלה, וכפוף גם לרשות החברות הממשלתיות. כיום משמש כיו"ר הקרן הרב שמואל רבינוביץ. בעבר שימש בתור היו"ר אילן כהן.
היסטוריה
הקרן נוסדה בחודש אוקטובר 1988. היא הוקמה לצורך ביצוע עבודות פיתוח, שימור ואחזקה של הכותל המערבי, ניהול החפירות במנהרות הכותל, פיתוח ותשתית, תצוגה של תערוכות והוצאת פרסומים בקשר לכותל.
בישיבת הממשלה ב-19 בדצמבר 2004, התקבלה החלטת ממשלה המרחיבה את תחומי אחריותה של הקרן גם לכל הנעשה ברחבת הכותל המערבי, כולל הנושאים הבאים:
מיזמים שמנוהלים על ידי הקרן
הקרן מפעילה פרויקטים רבים, ביניהם:
דנה אלעזר-הלוי
ביוגרפיה
אלעזר-הלוי נולדה וגדלה בתל אביב. אמה היא המתרגמת צילה אלעזר. הוריה שירתו במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. בילדותה ניגנה בפסנתר ושרה במקהלות, תחביב בו המשיכה גם בבגרותה.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200. ב-1995 החלה לעבוד בהוצאת "זמורה-ביתן" כעורכת פרוזה מתורגמת, ולאחר מכן מילאה תפקיד זה בהוצאת "ידיעות ספרים". בשנת 2001, עם המיזוג בין ההוצאות "זמורה-ביתן" ו"כנרת", מונתה לראש מחלקת התרגום בהוצאה המאוחדת - "כנרת זמורה-ביתן". עם הקמת של "הוצאת אחוזת בית" הצטרפה אליה בתחילת 2004 כעורכת התרגום.
בשנים 2005–2008 שימשה כעורכת מדור הספרות של "מעריב", ובשנים 2012–2015 עבדה בהוצאת "כתר" כעורכת מחלקת העיון.
בכל אותן שנים אלעזר-הלוי תרגמה ספרים רבים וכן לימדה תרגום ועריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית בית ברל. היא עוסקת בכתיבה, ובמקביל ממשיכה לתרגם וללמד עריכה באוניברסיטת תל אביב.
לאלעזר-הלוי תואר ראשון בספרות ערבית ובהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני בהיסטוריה של החינוך, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. גרה בתל אביב עם בעלה אבירם ושני ילדיה.
ספריה
אלעזר-הלוי כתבה את סדרת הספרים "שליחות חשאית", סדרת מותחני ריגול לילדים ונוער בהוצאת "אחוזת בית" בשיתוף "ידיעות ספרים". במרכז הסדרה שני נערים ונערה ובהמשך נערה שנייה היוצאים למבצעים חשאיים בעולם מטעם "המוסד". במסגרת הסדרה פורסמו הספרים: "מבצע מנהטן", "מבצע ברלין" שזכה בעיטור הפנקס לספר נוער מצטיין, "מבצע קהיר" שזכה בפרס שרת התרבות על שם דבורה עומר לשנת 2017, "מבצע טורונטו", "מבצע טוקיו", "מבצע לונדון", "מבצע תל אביב".
כמו כן, פרסמה את סדרת הספרים "אמת וצדק". הספר "אמת וצדק 1 - פרשת מור" מספר על תלמידת תיכון שמגיעה ליישוב חדש ויוצאת נגד המנהיג שלו, שמתגלה כאדם מתעמר. בספר "אמת וצדק 2 - מרוץ נגד הזמן" הגיבורה מגלה שיש לה חצי-אח וחצי-אחות שלא ידעה על קיומם.
בין הספרים שתרגמה: "ואלס עם חתולה" מאת פאם יוסטון (2001), "כל מה שנהרס, כל מה שנשרף" מאת ולס טאואר 2009), "מפתח לאבא" מאת ג'ואן ויקרשם (2011), "השביעיה הסודית יוצאת לדרך" וסדרת ספרי "החמישייה הסודית" מאת איניד בלייטון, "זייתון" מאת דייב אגרס, "הייתה כאן פעם משפחה" מאת ביל קלג (2017), "אייריס ואווה" מאת איימי בלום (2019), הבחירה: אפילו בגיהנום התקווה יכולה לפרוח מאת אדית אגר (2022).
פורד פרפקט (דמות בדיונית)
פורד פרפקט (באנגלית: Ford Prefect) הוא דמות בדיונית בספרי "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", מהדמויות הראשיות בסדרה. פורד הוא חוצן מביטלג'וז שעד הספר הראשון גר בכדור הארץ והתחזה במשך שנים לאדם.
בגרסאות הרדיו והתקליט של הסדרה, מגלם את פורד ג'ופרי מקגיברן. בסדרת הטלוויזיה עושה זאת דייוויד דיקסון ובסרט זהו מוס דף.
שם הדמות
אף שפורד דאג מאוד להשתלב בחברת כדור הארץ, הוא "התרשל קמעה בעבודת המחקר המכינה שלו", וחשב שהשם "פורד פרפקט" יכול להיות "שם ראוי ולא בולט". אדמס הבהיר בראיון ש"פורד שגה בזיהוי צורת החיים הדומיננטית". פורד פרפקט הייתה מכונית בריטית שיוצרה בשנים 1938 עד 1961. על פי הסרט, פורד כמעט ונדרס בעת ניסיון להכיר מכונית פורד פרפקט. הצלתו בידי ארתור דנט הובילה להיכרות ביניהם. לפי סדרת הטלוויזיה, כשפורד הגיע לכדור הארץ, הוא בחר את השם "פורד פרפקט" מתוך רשימת שמות.
מחבר הסדרה, דאגלס אדמס, שם לב שהבדיחה לא הובנה על ידי קהל אמריקני, שחשב ששם המשפחה של פורד באנגלית "prefect" היה אמור להיות "perfect" (המילה "מושלם" באנגלית), אלא שהייתה שגיאת דפוס. במספר תרגומים של סדרת הספרים, למשל הצרפתי (Le Guide Galactique) והיווני, שמו של פורד שונה לשם "Ford Escort" (פורד אסקורט). כיום, הבדיחה לא מובנת לקוראים הבריטים הצעירים, כיוון שמכוניות "פורד פרפקט" נדירות בבריטניה. בסרט, שם המשפחה האנגלי לא הוקרן על המסך, מלבד בתודות, שם הוא כתוב כ-"Prefect".
שני הספרים הראשונים
בתחילת הספר הראשון בסדרה, פורד אוסף את ארתור דנט, חברו, מביתו ומספר לו שכדור הארץ עומד להיהרס על ידי יצורים הקרויים "ווגונים". פורד מציל את עצמו ואת ארתור לפני שכדור הארץ מושמד, בכך שהוא לוקח טרמפ בחללית הווגונים. כעבור זמן מה הוא וארתור מושלכים מהחללית ונאספים על ידי חללית אחרת הנקראת "ליבת הזהב", שם הם פוגשים את זאפוד ביבלברוקס, טריליאן ומרווין.
לאחר טיסה ממושכת הם מגיעים לכוכב בשם "מגרתיאה" (במטרה למצוא את השאלה שתשובתה היא התשובה לחיים, היקום וכל השאר). פורד, זאפוד וטריליאן יוצאים מהחללית ומשאירים את ארתור ומרווין להשגיח עליה. ארתור יצא מהחללית וחבר אליהם, אך בגלל עכברים שדרשו את מוחו הם בורחים בחזרה לחללית. הם עוזבים את מגרתיאה, אך מותקפים על ידי ספינת ווגונים. למזלם, הם מוצלים על ידי אחד מאבותיו של זאפוד.
במהלך הספר, פורד וארתור ניתקים מהחבורה ומגיעים לחללית לא מוכרת, שטסה לעבר כדור הארץ הפרהיסטורי. ארתור מציע לפורד לנסות לגלות את השאלה שתשובתה היא התשובה לחיים, היקום וכל השאר, באמצעות הוצאת אותיות אקראיות מתוך השק, והשאלה שמתקבלת היא "מה תקבל אם תכפיל שש בתשע?".
הספר השלישי והספר הרביעי
פורד וארתור נפגשים בכדור הארץ הפרהיסטורי, שם הם מבחינים בספה חוצת ממדים. הם רודפים אחריה, מצליחים לעלות עליה, ומגיעים למגרש הקריקט לורדס, יומיים לפני השמדת כדור הארץ. סלארטיברטפאסט (דמות משנית שהופיעה גם בספר הראשון) הגיע לשם וביקש מהם עזרה בהצלת היקום, ושלושתם עולים לחלליתו של סלארטיברטפאסט.
במהלך הספר, פורד וסלארטיברטפאסט פוגשים את ארתור בכניסה לבית מעופף שבו מתקיימת מסיבה. הם נכנסים למסיבה בניסיון לקחת פרסת כסף - אך הניסיון נכשל. כעת טריליאן מצטרפת אליהם והם טסים לכוכב הלכת קריקיט. בסוף הספר הם טסים לכדור הארץ.
בספר הרביעי בסדרה, במקביל להתרחשויות אחרות בו, פורד מגלה שהערך על כדור הארץ ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" הוחלף בערך שכתב כשהיה בכדור הארץ. ההחלפה נראית לו מוזרה, ולכן הוא שב לכדור הארץ, ופוגש את ארתור דנט ופנצ'רץ', דמות שארתור פגש במהלך שהותו בכדור הארץ. שלושתם תופסים את הפיקוד בחללית שאיתה פורד הגיע, ופורד ופנצ'רץ' יוצאים לכוכב לכת כדי לגלות את המסר האחרון של אלוהים לברואיו.
הספר החמישי בסדרה
פורד מגיע לכדור הארץ, וביחד עם ארתור הם נוסעים לממד אחר כשהם על גבן של "חיות רגילות בתכלית". לקראת סוף הספר, מגיעות דמויות הספר למועדון בכדור הארץ, שם אקראית, האוחזת באקדח, יורה לכיוון של ארתור, אך הוא מתכופף, והכדור פוגע באיש מאחוריו. בסוף הספר, כל כדור הארץ מושמד בגלל פעולת הנדסת זמן מהופכת שתוכננה על ידי ווגון.
מילאן מויסילוביץ'
מילאן מויסילוביץ' (בסרבית: Милан Мојсиловић; נולד ב-3 באוגוסט 1967) הוא גנרל סרבי המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של סרביה.
ביוגרפיה
מויסילוביץ' נולד במיטרוביצה ב-3 באוגוסט 1967. הוא למד באקדמיה של צבא יוגוסלביה וסיים את לימודיו ב-1991. הוא השתתף במלחמת העצמאות של קרואטיה כמפקד מחלקת טנקים. ב-1992 הוא הוצב מחדש בסרביה. עם פרוץ מלחמת קוסובו ב-1999, הוא הוצב בפריזאי כקצין בכיר בבריגדה הממוכנת ה-243. באוקטובר 2013 הוא מונה לנציג סרביה במפקדת נאט"ו בבריסל. במרץ 2017 חזר לסרביה ומונה לעוזר שר ההגנה. ב-14 בספטמבר 2018 מונה לראש המטה הכללי.
שמואל בצלאל
הרב שמואל בצלאל (נולד בה'ת"ש, 1940) הוא רב וראש ישיבה חרדי ספרדי, ראש ישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה. חבר מועצת חכמי התורה.
ביוגרפיה
נולד בעיראק בבצרה בשנת ה'ת"ש, 1940 לר' אברהם וטובה בצלאל. אביו היה מרבני הקהילה בבצרה. בגיל עשר עלה עם משפחתו לישראל, והם התיישבו בבני ברק.
בילדותו היה חניך ומדריך בסניף תנועת בני עקיבא בעירו. נמנה עם חברי שבט מרחבים.
שירת בצה"ל בחטיבת הנח"ל, ולאחר שחרורו החל ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל. למד אצל הרב יחזקאל סרנא הנחשב למורו ורבו, אצל הרב מאיר חדש, ואצל הרב ברוך מרדכי אזרחי שעמו הוא בקשר ידידות עד היום. למד בחברותא עם הרב אביעזר פילץ והרב משה חדש. אף למד קבלה מידי שבוע עם המקובל הרב יעקב משה הלל.
אחר נישואיו עם הרבנית רבקה שולמית לבית שפר, למד מספר שנים בכולל "יד מאיר" בראשות הרב ברוך מרדכי אזרחי.
בשנת ה'תשל"ד התמנה לר"מ בישיבת פורת יוסף, ובהמשך התמנה לראש ישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה, לצד ידידו הקרוב הרב שלום כהן. במשך שנים רבות נהגו שניהם מדי יום חמישי לנסוע לרב אלעזר מנחם מן שך, ולהיוועץ בו בעניינים הקשורים להנהגת הישיבה ונושאים נוספים.
בשנות ה-90 יסד תלמוד תורה ספרדי בשכונת רוממה.
יחסיו עם מפלגת ש"ס
לאורך השנים נמנה הרב בצלאל על פלג מרביצי תורה, אם כי בדרך כלל נמנע מעיסוק בסוגיות ציבוריות ומהבעת דעה פומבית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוציא לראשונה מכתב מפתיע בו הוא קורא להצביע למפלגת ש"ס.
ב-17 באפריל 2023 התמנה לחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס יחד עם הרב אברהם סלים, כנציגי ראשי הישיבות (שרבים מהם בעבר נמנו על ציבור מרביצי תורה ובשנים האחרונות התקרבו לש"ס).
משפחתו
לרב בצלאל שנים עשר ילדים, נכדים ונינים. מתגורר בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים.
אחיו הצעיר,, נהרג בפעילות מבצעית במלחמת ההתשה.
טרנספראז
טרנספראז (באנגלית: Transferase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות שבמהלכן עוברת קבוצה פונקציונלית ממולקולה אחת למולקולה אחרת. הטרנספראזות מהווים אחת משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים. קבוצת הטרנספראזות היא קבוצה מספר 2, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 2.X.X.X.
קיימות תשע תת-קבוצות בקבוצת הטרנספראזות, לפי הקבוצה הפונקציונלית המועברת:
שמותיהם הרשמיים של אנזימי הטרנספראז בנויים כך: תוֹרם קבוצה-טרנספראז. האנזים טירוזין אמינוטרנספראז, למשל, מעביר קבוצת אמין מחומצת האמינו טירוזין למולקולה אחרת (4-הידרוקסיפנילפירובט).
הקבוצה הידועה ביותר בקרב הטרנספראזות היא EC 2.7, הכוללת את כל הקינאזות והפולימראזות. קינאז הוא אנזים המעביר קבוצת זרחה בין מולקולות (בעיקר בין חלבונים); אלפי תהליכים בתא—בעיקר תהליכי בקרה ואיתות—תלויים בקינאזות. פולימראז הוא אנזים המצרף נוקלאוטידים האחד לשני ובונה חומצות גרעין. DNA פולימראז הוא האנזים האחראי לשכפול ה-DNA. RNA פולימראז אחראי לתהליך השעתוק.
לקבוצה EC 2.4 שייכים גם האנזימים A-טרנספראז ו B-טרנספראז שהם בבסיס החלוקה לקבוצות דם. שניהם שייכים לתת הקבוצה גליקוזיל-טרנספראז המעבירה מולקולת סוכר לאנטיגן-H, וכך יוצרת את אנטיגן A או אנטיגן B. הגן המקודד לאנזים מצוי בבני אדם על כרומוזום 9, ושוני ב-4 חומצות אמיניות בלבד באללים שלו קובע איזה משני האנזימים ייווצר.
יחסי איי מרשל–יוון
יחסי איי מרשל–יוון הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת איי מרשל לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-14 בפברואר 1992. על פי משרד החוץ היווני "היחסים בין שתי המדינות טובים וקיים שיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי משביע רצון".
ליונס
ליונס (Lions Clubs International) הוא ארגון חברתי התנדבותי בינלאומי, הפועל במטרה לשפר את איכות החיים בקהילה. הארגון מונה כיום 1.3 מיליון חברים, הפועלים מתוך 45,000 מועדונים הפרושים ב-205 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1917 בארצות הברית, במטרה לשפר את המעורבות בקהילה ולשרת אותה. השם ליונס באנגלית הוא ראשי תיבות של המילים: Liberty, Intelligence, Our Nations Safety (בתרגום חופשי: חירות, אינטליגנציה, הבטיחות הלאומית שלנו). צבעי סמל הארגון הם סגול, שנועד לסמל נאמנות למדינה ולחברים, שלמות של הלב והמחשבה, כוח ואומץ; וזהב, שנועד לסמל כנות, ליברליות בשיפוט, טוהר, נדיבות ורגשות כנים כלפי החברים. משני צידי סמל הארגון מאוירים אריות, המסמלים את התייחסות התנועה לעבר ולהווה (גאים בעבר וצופים בבטחה לעתיד).
הארגון גדל בהדרגה, וב-1920 הפך לארגון בינלאומי עם הקמת מועדון בקנדה. עד שנות החמישים הוקמו מועדונים רבים גם באירופה, אסיה ואפריקה.
ב-1945 הפך ליונס לאחד הארגונים הבלתי-ממשלתיים הראשונים שהוזמנו להכין את אמנת האומות המאוחדות, ובהמשך גבר שיתוף הפעולה עם האו"ם. ב-1957 גיבש הארגון את תוכנית "ליאו" להכוונת בני נוער לפיתוח אישי דרך התנדבות. ב-1968 נוסדה הקרן לעזרה בינלאומית (LCIF) שנועדה לסייע לארגון בביצוע פרויקטים הומניטריים ברחבי העולם, בין השאר סביב אסונות טבע.
פעילות
הפעילויות המרכזיות של הארגון הן מאבק בעיוורון, מאבק בסוכרת, מאבק בשימוש בסמים באמצעות חינוך בני נוער, חילופי נוער, ופעילות הקרן לעזרה בינלאומית.
במהלך השנים טופלו באמצעות הארגון 7.3 מיליון איש בניתוחי קטרקט, נתמכו 114 מיליון טיפולים לעיוורון הנהרות, נבנו או הורחבו 300 מרפאות ומחלקות עיניים, והוכשרו 345,000 אופטלמולוגים וטכנאי עיניים. בשיתוף עם ארגון הבריאות העולמי סייע הארגון למאבק בעיוורון ילדים של 71 מיליון ילדים.
פעילות בישראל
ב-1960 ביקש ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון מטדי קולק לעזור בהקמתם של מועדוני ליונס בישראל. באותה שנה נוסדו מועדונים בתל אביב, בירושלים ובחיפה. ליונס בישראל עוסק בנושאי רווחה, בריאות וחינוך. הפעילות עוסקת בארגון התרמות דם בעבור מגן דוד אדום, סיוע לגני ילדים ובתי ספר לבעלי צרכים מיוחדים, ארגון טקסי בר ובת מצווה לילדים ממשפחות מצוקה, השאלת ציוד רפואי חינם, חלוקת תיקים, מחברות וציוד כתיבה לילדים מעוטי יכולת, ארגון קייטנות לנוער נזקק, טיפול והקמת מועדוניות לנוער בסיכון ועוד. מדי שנה נערכים במסגרת הארגון תחרות מוזיקה לנוער ותחרות ציורי השלום לנוער, שזוכיהן נשלחים לתחרות העולמית. מדי שנה בחודשי הקיץ נערכים חילופי נוער בינלאומי.
בישראל קיימים כיום 32 מועדונים פעילים ברחבי הארץ, ומספר החברים הרשומים הוא 950. לכל מועדון ניתן חופש פעולה לפעול לפי צורכי הקהילה בסביבתו, לאור מטרות ועקרונות ליונס.
הארגון הוא אחד מארגוני המתנדבים הבודדים בישראל שאין בו מנהלה, מנכ"ל, לשכה, פרסומאים וסוכני איסוף תרומות בשכר. כל בעלי התפקידים הם מתנדבים ומתחלפים אחת לשנה.
ארגון ליונס העולמי תרם כספים למחלקות עיניים בבתי חולים בישראל, בהם בית החולים בנהריה ובית חולים בנצרת.
ארגון "ליונס באר שבע" מונצח בכיכר שנמצאת בשכונה ט' בעיר.
משרד ההגנה הלאומית (רומניה)
משרד ההגנה הלאומית (ברומנית: Ministerul Apărării Naționale או בראשי תיבות: MApN) הוא משרד בממשלה הרומנית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של רומניה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הכוחות המזוינים של רומניה, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לנשיא אשר משמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. ראש המטה הכללי מדווח ישירות לשר.
המשרד הוקם לראשונה עם הכרזת העצמאות של רומניה ב-1858, ומאז עבר גלגולים רבים. אנג'ל טילבר מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית מכהן כשר ההגנה הלאומית מאז 31 באוקטובר 2022.
יחסי צרפת–שוודיה
יחסי צרפת–שוודיה מתייחס היחסים הדיפלומטיים בין צרפת וממלכת שוודיה. שתי המדינות חברות במועצת אירופה, האיחוד האירופי וב-OECD.
ההיסטוריה המוקדמת
אחד המגעים הראשונים בין צרפת ושוודיה היה בשנת 799 במהלך פשיטות הוויקינגים הראשונות בחוף הצפוני של האימפריה הפרנקית. במרץ 845 המלך הדני-שוודי רגנאר הביא 120 ספינות לנהר הסן והקים מצור על פריז. הוויקינגים עזבו את פריז אחרי חודש של מאבק, כאשר המלך הפרנקי שארל הקירח שילם 7,000 ליברות ליברות של כסף וזהב. בשנת 911 לאחר מספר פלישות של הוויקינגים, המלך שארל התם העניק את העיר סן-קלייר-סור-אפט לוויקינגים.
בשנת 1499 צרפת ושוודיה חתמו על הסכם סחר, אשר לפיו שוודיה שלחה לצרפת עורות, פרוות, חמאה, שמן דגים, דגים מלוחים, לווייתנים, זפת, עץ עבור הצי, ברזל ונחושת. בתמורה, הצרפתים שלחו מלח, חיטה, יין, בדים, בגדי משי ותבלינים. בשנת 1631, במהלך מלחמת שלושים השנים, צרפת ושוודיה חתמו על הסכם ברוואלדה, אשר בו התחייבה שוודיה להעמיד צבא של 36,000 חיילים, וצרפת תממן את הצבא השוודי מדי שנה בסך 400,000 רייכסטאלר.
במהלך המאה ה-18 התרבות הצרפתית והשפה הצרפתית השפיעו רבות על בית המלוכה השוודי. והמלך גוסטב השלישי קיבל חינוך צרפתי כילד. כמה מהאצילים השוודים הבולטים למדו באותה העת בצרפת. על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים, הקימה שוודיה את האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
ז ' אן-בפטיסט ברנדוט ומלחמות נפוליאון
בשנת 1805 שוודיה הצטרפה לקואליציה האנטי-צרפתית השלישית ונלחמה נגד צרפת, במהלך המלחמה הצרפתית-שוודית, במאמץ להביס את צרפת תחת נפוליאון בונפרטה. המלחמה נמשכה עד לינואר 1810, כאשר שוודיה הובסה על ידי בעלת הברית של צרפת באותה העת, רוסיה. אחרי המלחמה, צרפת ושוודיה חתמו על חוזה פריז (1810). באותה שנה, המרשל ז'אן-בפטיסט ז'ול ברנדוט ששירת תחת הקיסר נפוליאון; נבחר בתור יורש העצר לקרל השלושה עשר, מלך שוודיה שהיה ערירי. ברנדוט נבחר בשל יחסו הטוב לשבויים השוודיים שנפלו בליבק, והוא אכן קיבל את ההצעה.
בשנת 1813 ברנדוט הוביל כוח שוודי נגד נפוליאון במהלך הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, אשר הביאה להגלייתו של נפוליאון לאי אלבה בשנת 1814. לאחר המלחמות הנפוליאוניות, הכריזה שוודיה על נייטרליות בעימותים עתידיים. בשנת 1818 ברנדוט הוכתר כקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה, והוא אבי בית ברנדוט ששולט בשוודיה עד היום.
לאחר מלחמות העולם
מאז סוף מלחמות העולם, צרפת ושוודיה הצטרפו לאיחוד האירופי. בין שני העמים היו ביקורים רבים ברמה הגבוהה, והם אף משתפים פעולה במספר ארגונים רב-צדדיים. ישנם כ-15,000 שוודים בצרפת, ואילו כ-3,500 צרפתים חיים בשוודיה.
שיתוף פעולה כלכלי
בשנת 2015 הסחר בין צרפת לשוודיה הסתכם ב-10 מיליארד אירו. בשנת 2014 שוודיה הייתה שותפת הסחר של צרפת ה-16 בגודלה ביבוא, ושותפת הסחר ה-18 בגודלה ביצוא. באותו הזמן, הייתה צרפת שותפת הסחר של שוודיה ה-8 בגודלה ביבוא, וה-9 בגודלה ביצוא.
השקעות צרפתיות ישירות בשוודיה הסתכמו ב-3.3 מיליארד אירו בשנת 2013, בעיקר בתחום המזון, ציוד, ומוצרי חשמל. השקעות שוודיות ישירות בצרפת הסתכמו ב-5.2 מיליארד אירו בשנת 2013, במיוחד בענף הרכב. חברות שוודיות כמו איקאה ווולוו פועלות בצרפת.
יחסים דיפלומטיים
צרפת מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם ו-5 קונסוליות בגטבורג, הלסינגבורג, לולאו, מאלמה, ואומאו. מאידך, שוודיה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-13 קונסוליות בבורדו, ברסט, ליל, ליון, מרסיי, מונפלייה, נאנט, ניס, פרפיניאן, פורטו-וקיו, רואן, שטרסבורג וטולוז.
פיינצה
פיינצה (באיטלקית: Pienza) היא עיירה בטוסקנה שבאיטליה, השוכנת במרחק של 53 ק"מ דרום מזרחה מסיינה. פיינצה היא עירו של האפיפיור  פיוס השני. בה יושמו לראשונה הרעיונות הרנסאנסיים של תכנון ערים. בזכות זאת הוכרז המרכז ההיסטורי של העיירה  כאתר מורשת עולמית. המרכז שומר על אופיו מתקופה זו.
גאוגרפיה
פיינצה נמצאת במזרח טוסקנה, בנפת סיינה, 53 ק"מ דרום מזרחה מסיינה, בין הערים מונטפולצ'אנו ומונטלצ'ינו. היא נמצאת על פסגתו של הר בגובה 605 מטר מעל פני הים, הצופה על עמק אורצ'ה (Val d'Orcia).
היסטוריה
פיינצה, בשמה הקודם קורסיניאנו (Corsignano), הייתה כפר הולדתו של אנאה סילביו פיקולומיני, לימים האפיפיור פיוס השני. עם היבחרו לאפיפיור יזם פרויקט בנייה מחדש של כפר הולדתו כ"עיר אידיאלית" (Città ideale) על פי רעיונות הרנסאנס. הפרויקט הופקד בידי האדריכל הפלורנטיני ברנרדו רוסלינו, שיישם כאן לראשונה את עקרונות תכנון הערים ההומניסטי, שבהמשך אומצו בערים נוספות באיטליה. התכנון היה מורכב מאחר שהיישוב הקיים לא נהרס ורוסלינו התחשב במתאר, שהיה קיים, של רחוב ראשי המוביל מהשער המערבי לשער המזרחי. האפיפיור עצמו היה שותף אישית בתכנון, וחשיבות הפרויקט עבורו נלמדת גם מהעובדה שכלל תיאור מפורט של המבנים בזכרונות שכתב בערוב ימיו. הבניה החלה בסביבות 1459. המבנים העיקריים הושלמו תוך שלוש שנים, פיוס השני חנך את הדואומו ב-29 באוגוסט 1462. כעבור שנתיים, עם מותו של פיוס השני, פסקה הבנייה, ומתוך התוכנית הכוללת הושלמו בעיקר הבניינים שבאזור הכיכר המרכזית: "כיכר פיוס השני".
כיכר פיוס השני
האתר המרכזי, שבזכותו זכתה העיירה בהכרה כאתר מורשת עולמית, הוא "כיכר פיוס השני". לכיכר הטרפזואידלית ריצוף המחולק למשטחים מלבניים, והיא יוצרת תחושה של במת תיאטרון מוקפת ארמונות: הדואומו, ארמון פיקולומיני, ארמון הבישוף, ארמון העירייה וארמון אמנטי. אלמנט ארכיטקטוני בולט בכיכר הוא השימוש הרחב בעיטורי סגרפיטו על חזיתות המבנים. הכיכר והמבנים שסביבה נבנו בשנים 1459 עד 1492 ונשארו בצורתם המקורית.
קון קתדרלת עלייתה לשמיים מריה הקדושה (concattedrale di Santa Maria Assunta) או הדואומו (בירוק) נבנתה בשילוב של סגנון גותי ואלמנטים חדשניים של סגנון הרנסאנס בין השנים 1459 ו-1462. החזית, בסגנון הרנסאנס, היא מהראשונות שנבנו בסגנון זה. מגדל הפעמונים והמבנה הפנימי, בסגנון כנסיות האולם הגותיות של דרום גרמניה. זאת על פי דרישתו של פיוס השני. שחי שנים רבות בגרמניה ובזכרונותיו שיבח את האור הטבעי המציף כנסיות אלו. בדואומו מספר יצירות חשובות מאת אמני האסכולה של סיינה, ביניהם "עלית מרים לשמיים" של וקייטה.
ארמון פיקולומיני שממערב לדואומו (באפור), נבנה לאחר שנת 1459 כמשכנו של פיוס השני, ושימש את משפחת פיקולומיני עד 1968. הארמון בסגנון הרנסאנס, רבוע בצורתו ומתנשא לגובה של שלוש קומות. הוא מבוסס על פילסטרים ואנטבלטורות, ודומה לארמון רוצ'לאי (Rucellai) אותו בנה רוסלינו בפירנצה ב-1451, על פי תכנונו של האדריכל לאונה בטיסטה אלברטי. בצידו האחורי של הארמון, בשלוש קומותיו, יש לוג'יות הצופות אל גן רנסאנס איטלקי קטן בצורת מלבן ואל הנוף המרהיב של ואל ד'אורצ'ה. במרכזו של הארמון שוכנת חצר פנימית מלבנית שגם בקומתה הראשונה לוג'יה.
ארמון העירייה (Palazzo Comunale), המכונה כיום פלאצו פובליקו (Palazzo Pubblico), שוכן מול הדואומו, מצידה הצפוני של הכיכר (בצהוב). הארמון שימש את ראשי העיר והוא מתנשא לגובה של שתי קומות וחזיתו עשויה מטרוורטין. ייתכן שתוכנן גם הוא בידי רוסלינו אך הוא שופץ באופן מקיף בשנת 1900. בקומה הראשונה פורטיקו שלו שלוש קשתות הנבדלות זו מזו בעמודים המוכתרים בכותרות יוניות, ובקומה השנייה ארבעה חלונות ביפוריים. מעל למבנה מגדל שעון בן שלוש קומות. באולם הישיבות בארמון מצויר פרסקו מהמאה ה-15 ובו נראים המדונה והילד והקדושים המגינים של העיר.
ארמון הבישוף (Palazzo Vescovile) שוכן ממזרח לדואומו (בוורוד). פיוס השני העניק את הארמון לידידו, הקרדינל רודריגו בורג'יה (Rodrigo Borgia), לימים האפיפיור אלכסנדר השישי, וזה עיצבו מחדש במהלך המאה ה-15. הארמון בן שלוש הקומות נבנה בסגנון גותי קודר - בקומה הראשונה פתח ושלושה חלונות קטנים, המעניקים לה חזות מבוצרת. בשתי הקומות העליונות שתי שורות של חלונות גדולים אך פשוטים. ב-1997 הפך המבנה למשכנו של מוזיאון הדיוקסיה אשר ירש את מוזיאון הקתדרלה בצירוף מוצגים נוספים.
אוכלוסייה
אוכלוסיית העיר החל משנת 1861:
Jewish Quarterly Review
The Jewish Quarterly Review (בראשי תיבות: JQR) הוא כתב עת מדעי הנתון לביקורת עמיתים המתמקד במחקרים ביהדות. הוא מתפרסם פעם בשלושה חודשים עבור מרכז הרברט ד. כץ למחקרי יהדות מתקדמים (Herbert D. Katz Center for Advanced Judaic Studies) הנמצא באוניברסיטת פנסילבניה.
כתב העת נוסד בלונדון ב-1889 על ידי ישראל אברהמס וקלוד מונטיפיורי כתוצאה של התפתחות תנועת חכמת ישראל. הוא כתב העת הוותיק ביותר בשפה האנגלית בנושא מחקר יהדות. כתב העת זמין למנויים דרך מאגרי המידע המקוונים פרויקט MUSE ו-JSTOR.