cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שדרות רוטשילד
תחבורה
מבנה השדרה דומה מאוד לשאר שדרות העיר והתחבורה בה פועלת בעקרונות דומים מאוד. השדרה עצמה ושטחי הציבור הפתוחים נמצאים למעשה ב"אי תנועה" ארוך, המוקף מכל צדיו במסלול נסיעה ומקוטע לאורכו במספר מקומות כדי לאפשר לתנועת כלי הרכב לחצות את השדרה. הרחוב הוא דו-סיטרי, בעל שני נתיבי נסיעה לכל אורכו או נתיב נסיעה אחד עם שורת מקומות חנייה בחלקים קטנים יותר שלו. את הרחוב חוצים רחובות שונים, חד-סיטריים ברובם. לאורך השדרות צמתים רבים יחסית ללא רמזורים, שבהם מתאפשרות פניות או חציות מדורגות (על ידי עצירה בין שני מסלולי התנועה) מהרחובות הניצבים. תכנון התנועה באופן זה מאפשר מצד אחד את זרימת כלי הרכב לאורך השדרה, כאשר הפניות שמאלה אינן מתאפשרות לרוב, ומצד שני מאפשר תנועת הולכי רגל ורוכבי אופניים נוחה ובטוחה לאורך מרכז השדרה. הרחובות אחד העם ויהודה הלוי, המקבילים לשדרות רוטשילד ממערב וממזרח הם רחובות חד-סיטריים, צפונה ודרומה בהתאמה, ואליהם מופנית חלק מתנועת כלי הרכב הפרטיים, כך שהתנועה מתפזרת ביעילות רבה יותר ומקטינה את העומס בשדרה. למרות זאת, סובל הרחוב מעומסי תנועה כבדים בשעות הבוקר ואחר הצהריים בשל מכוניות רבות הנוסעות בעיקר אל מגדלי המשרדים המהווים מרכז תעסוקה גדול.
תכנון זה, אשר מקורו הרעיוני במספר שדרות אירופאיות שהוקמו עוד במאה ה-19 בערים כמו פריז וברצלונה, יוצר מרחב עירוני המאפשר התנהלות מקבילה יעילה הן של הולכי רגל והן של כלי רכב. במיוחד מאז שיפוץ ופיתוח השטח בשדרה בסוף שנות ה-90, תכנון השדרות התל אביביות שם דגש על תנועת הולכי רגל נוחה ועל תנועת האופניים. שבילי האופניים הפכו את השדרה לנתיבי נסיעה יעילים וידידותיים במיוחד לרוכבים, והרחוב כיום הוא אחד מנתיבי האופניים העירוניים העמוסים ביותר בישראל, אם לא העמוס שבהם. שבילי האופניים, נכון ל-2007, הם המשכיים בצפון הרחוב לשדרות בן ציון ולרחוב מרמורק וממנו לרחוב אבן גבירול, ועם סיום עבודת השיפוץ של מתחם הבימה תחוזק המשכיות השבילים גם לשדרות ח"ן ולשאר מארג השבילים ברמת השלד העירוני, אשר מאפשר תנועה רציפה של רוכבי אופניים ברוב שטח מרכז העיר.
קווי אוטובוסים עוברים לכל אורך הרחוב למעט קצהו הדרומי בהם קו 5 הממשיך צפונה לדיזנגוף. בשנת 2022 עתיד להפתח הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב, ובמקביל לשדרות רוטשילד, באזור מפגש הרחובות אלנבי ויהודה הלוי, תפתח תחנת אלנבי שתשרת את באי המע"ר שבאזור דרום השדרה.
עתיד השדרה
התוכנית האסטרטגית של עיריית תל אביב-יפו וכן גם רשויות התכנון השונות רואות בשדרות רוטשילד פוטנציאל תכנון רב גם לשנים הבאות וחיזוק מעמדה כרחוב הראשי של מרכז העסקים הראשי (מע"ר) של תל אביב וכמרכז תרבות יוצא דופן. התוכנית האסטרטגית מכוונת לבנייתם של גורדי שחקים ומרכזי תעסוקה גדולים בעיקר סביב נתיבי איילון אך מעודדת גם את המשך הפיתוח של שדרות רוטשילד כשלוחה של מע"ר תל אביב בלב העיר. התוכניות מבדילות בין מע"ר איילון כמע"ר מטרופוליני לעומת המע"ר העירוני של לב תל אביב. על אף הוויכוחים הרבים הקיימות מזה שנים רבות במועצת העיר כמו גם הסתייגותם של תושבי השדרה, הולכת ומיושמות התוכניות להקמתם של גורדי שחקים רבים בשדרה. העירייה אימצה את גישת "שימור תמורת אחוזי בנייה" שהונהגה לראשונה בשימור בית השגרירות הרוסית ובמגדל בנק לאומי שברחוב יהודה הלוי בו התבצע רעיון דומה וקיימות תוכניות ליישום הרעיון במגרשים נוספים בשדרה בהם ניצבים כיום בתים נמוכים מתחילת המאה ה-20 שמצב תחזוקתם גרוע. אדריכלים ומתכנני ערים רבים מצדדים בגישה כ"טובה לכולם" - שומרת על אופי החזיתות ברחוב מכיוון שגורדי השחקים נבנים בעורף המבנים הישנים, היא מגדילה את נצילות הקרקע בשטח שנחשב עד היום רווי ומנצלת את משאביהם הכלכליים של תאגידים גדולים לטובת שימור מבנים עבור הכלל. אך תוכניות אלו הגדילו משמעותית את מספר היוממים במקום, וכתוצאה מכך את עומסי התנועה. לכן, ביולי 2020, עם אישורה של תוכנית למגדל ברוטשילד 10 - השביעי שאושר אך עוד לא נבנה, הגיע אזור השדרה וסביבתה למכסת שטחי הבניה שהוגדה על ידי העירייה ותעצר בניית מגדלים. העירייה הסבירה שזאת במאמץ לשמור על "הצביון המרקמי וקיבולת התנועה".
בית הוהנצולרן
בית הוֹהֶנְצוֹלֶרְן (בגרמנית: Hohenzollern) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה שמונה מאות וחמישים שנה, החל מהמאה ה-11 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה, שהעמידה נסיכים לברנדנבורג, מלכים לפרוסיה ולגרמניה כולה. ענף נוסף של המשפחה, הוהנצולרן-זיגמרינגן, העמיד מלכים ברומניה.
רוזנות צולרן
בית הוהנצולרן הוקם על ידי בורקארד הראשון, רוזן צולרן, שקיבל בשנת 1060 לערך תואר רוזן מהיינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על נחלתו שכללה טירה בשם זה בשוואביה (דרום מערב גרמניה). יורשיו הרחיבו את הנחלה במשך הזמן, ופרידריך השלישי, רוזן צולרן סייע לפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במלחמותיו נגד היינריך הארי. בשנת 1191 קיבל פרידריך השלישי את רוזנות העיר נירנברג מהיינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בעקבות נישואיו לסופיה בתו של קונרד השני מראבס, רוזן העיר נירנברג.
בשנת 1218 מסר פרידריך הרביעי, רוזן צולרן את רוזנות העיר נירנברג לאחיו קונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג, ובכך התפצלה המשפחה לשתי שושלות - השוואבית, ששמרה על הדת הקתולית, ולשושלת הפרנקונית, שבהמשך הפכה לפרוטסטנטית, ושגשגה יותר.
רוזנות העיר נירנברג
בני השושלת הרחיבו במהלך השנים את נחלתם; בשנת 1331 סיפחו את נסיכות אנסבך ובשנת 1340 את נסיכות ביירוית. בשנת 1398 מת פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, ונחלותיו חולקו בין בניו; פרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג ירש את נסיכות אנסבך, בעוד אחיו יוהאן השלישי, רוזן העיר נירנברג קיבל את נסיכות ביירוית. במהלך הסכסוך בין ונצל, מלך גרמניה לרופרכט מפפאלץ, תמך פרידריך ברופרכט, ולאחר מותו בשנת 1410 תמך פרידריך בזיגיסמונד, מלך הונגריה במאבקו להשגת כתר האימפריה הרומית הקדושה.
נסיכות הבוחר מברנדנבורג
בשל תמיכתו בזיגיסמונד, העניק הלה לפרידריך במהלך ועידת קונסטנץ את מרקיזות ברנדנבורג ואת התואר נסיך בוחר. בשנת 1427 מכר פרידריך את זכויותיו ברוזנות העיר נירנברג לעיריית נירנברג, והעיר הפכה לעיר הקיסרית החופשית נירנברג. בשנת 1440 מת פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ונחלותיו חולקו בין בניו; פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ירש את נסיכות הבוחר מברנדנבורג, יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קולמבאך ירש את מרקיזות ברנדנבורג-קולומבאך ואלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ירש את מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך.
דוכסות פרוסיה
בשנת 1525 המיר אלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך, שהיה ראש המסדר הטבטוני, את דתו ללותרנית, והקים את דוכסות פרוסיה. לאחר מותו של אלברכט בשנת 1568, עלה במקומו לשלטון בנו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה.
ברנדנבורג-פרוסיה
בשנת 1618 ירש יוהאן זיגיסמונד מי שהיה באותה עת הנסיך הבוחר מברנדנבורג את נחלת חותנו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה, ויצר בזאת את ברנדנבורג-פרוסיה. לאחר מותו עלה לשלטון בנו גאורג וילהלם, ואחריו פרידריך וילהלם. פרידריך וילהלם הרחיב מאוד את נחלות ברנדנבורג-פרוסיה, ושיקם אותה מתלאות מלחמת שלושים השנים, ובכך הניח את היסודות לממלכת פרוסיה.
ממלכת פרוסיה
בשנת 1701 הכריזה הנסיכות על הפיכתה למדינה עצמאית - ממלכת פרוסיה, בראשות בנו של פרידריך וילהלם, הוא פרידריך הראשון. מהלך זה סימן את עצמאותה המלאה של פרוסיה, אך צמצם את שטחה לטריטוריה הישנה של דוכסות פרוסיה. המלכים שבאו אחריו, כפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה ובנו המכונה "פרידריך הגדול" חיזקו עוד יותר את פרוסיה, והשתתפו במלחמות כלל אירופיות, כמלחמת שבע השנים, מלחמת הירושה האוסטרית ועוד. צבאה של פרוסיה היה חזק ומפורסם במשמעת החזקה והקפדנית ששררה בו.
לאחר קונגרס וינה בשנת 1815 הצטרפה פרוסיה לקונפדרציה הגרמנית, ועם הזמן אף התחרתה באימפריה האוסטרית על ההגמוניה בגרמניה. במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848 נעשה ניסיון לאחד את מדינות גרמניה תחת הכתר הפרוסי, אולם הניסיון נכשל עקב התנגדות פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה. בשנת 1862 מונה ביסמרק לקנצלר פרוסיה, והוא החל לדחוף לאיחוד גרמניה, ולשם כך הביא למלחמת שלזוויג השנייה ולמלחמת אוסטריה–פרוסיה, שכתוצאה מהם התרחבו גבולות פרוסיה, והיא קיבלה את ההגמוניה בגרמניה.
הקיסרות הגרמנית
לאחר ניצחון פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, הוכתר וילהלם הראשון לקיסר גרמניה. שטחה הגדול של פרוסיה במזרח,, בצירוף השטחים הרבים שצורפו אליו, הפך את הקיסרות הגרמנית לאחת המדינות הגדולות ביבשת אירופה והגביר את השפעתה.
בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה שנמשכה 4 שנים, ובסיומה הובסה גרמניה, ווילהלם השני, קיסר גרמניה נאלץ להתפטר מתפקידו, מה שהביא לסיום תקופת שלטונה של בית הוהנצולרן בגרמניה.
רוזנות הוהנצולרן
הרוזנות התרחבה במשך השנים, ועל אף שהייתה מעורבת במאה ה-14 בסכסוך בין דוכסות וירטמברג לבין הליגה השוואבית הצליחה לשמור על עצמאותה, אם כי טירת הוהנצולרן נהרסה בשנת 1423. הרוזנות נתמכה על ידי הענף הברנדנבורגי של המשפחה, ובשנת 1535 הרחיב קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן את גבולות הרוזנות.
נסיכויות הוהנצולרן
בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1623 קיבלו נסיכי הוהנצולרן-הכינגן והוהנצולרן-זיגמרינגן את התואר נסיך, ובשנת 1634 מת קרל, נסיך הוהנצולרן-הייגרלוך ללא ילדים, ונחלתו עברה להוהנצולרן-זיגמרינגן. בשנת 1681 הוקמה הוהנצולרן-הייגרלוך מחדש על ידי פרנץ אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך - בנו של מיינהרד הראשון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, והיא התקיימה שוב עד לשנת 1767.
בשנת 1806 הצטרפו נסיכויות הוהנצולרן-הכינגן והוהנצולרן-זיגמרינגן לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הם הצטרפו לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 פרצו בנסיכויות מרידות, כחלק ממהפכות אביב העמים, וקרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן אף הודח משלטונו. קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן וקונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן קיבלו סיוע מהצבא הפרוסי שהחזיר אותם לשלטונם, ובדצמבר 1849 הגיעו הנסיכים לידי הסכם עם ממלכת פרוסיה על סיפוח הנסיכויות לפרוסיה. בשנת 1850 סופחה הנסיכויות לפרוסיה, והשתיים אורגנו כפרובינציית הוהנצולרן.
ממלכת רומניה
בשנת 1866 הודח אלכסנדרו יואן קוזה נסיך רומניה, ובמקומו נבחר קרל אייטל פרידריך, נסיך הוהנצולרן. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) הוחלט בקונגרס ברלין שרומניה תהיה מדינה עצמאית לחלוטין, ובשנת 1881 הוכתר קרל אייטל פרידריך כקרול הראשון, מלך רומניה.
לאחר המלחמה, בלחץ הכיבוש הסובייטי, הוגלה מיכאי הראשון, מלך רומניה מהמדינה, ורומניה הפכה להיות רפובליקה סוציאליסטית.
ציפורי חול
הסרט עוסק בניצולי שואה ומתנהל בשני מישורים: פרשת רצח וחקירת המשטרה.
דבורה קידר זכתה בפרס אופיר לשחקנית משנה. זהו סרטו האחרון של עודד תאומי. הסרט הוקדש לזכרו של הקולנוען אברהם הפנר.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסים נוספים: בימוי - אמיר י. וולף, שחקן ראשי - עודד תאומי, שחקנית ראשית - מרים זוהר, צילום - אמנון זלאייט, עריכה - יצחק צחייק, ליהוק - דידי לובצקי, תלבושות - דני בר שי ואתיה חודק לביא, איפור - רונית דוגו ארביב, פסקול - גיל תורן ואיתי אלוהב).
תקציר העלילה
גופת גבר, לבוש בחליפה הדורה מתגלה בנחל הירקון. על ידו חקוק מספר כמו של ניצול אושוויץ. על החקירה ממונה פקד אמנון טמנסקי (אמנון וולף), בן לניצולי שואה. הוא מבקש לצאת מהחקירה אבל הממונה עליו, רב פקד דניאלה ברדוגו (שרית וינו אלעד) כופה עליו. אמנון חזר זה עתה מהשעייה בגלל התנגדות בלתי הולמת. הוא זקוק לעבודה כי עליו לשלם מזונות לגרושתו עירית (מלי לוי גרשון) ומחוסר ברירה הוא ממשיך בחקירת הרצח. עירית עובדת במוזיאון בית התפוצות ובעזרת קשריה עם יד ושם היא מגלה כי המספר החקוק הוא של עציר שנספה באושוויץ ב-1942 וכי המספר על הנרצח הוא מזויף. הוא מגלה שהמספר הוא בעצם תאריך ובבדיקה מתברר שבתאריך הזה התאבדה אשתו של אחד בשם עמיקם אבן ששקע בחובות.
מבדיקת הפתולוג (גלעד קלטר) מתברר שהמוות נגרם על ידי דקירות סכין בחזה. לאחר חקירה הוא מגיע לכתובת מקעקע הרמן (רמי הויברגר) והוא מתאר לו את האדם שביקש ממנו לקעקע את המספר על ידו.
העלילה השנייה מתוארת בפלשבק. עמיקם אבן (עודד תאומי) הוא גבר נאה בגיל העמידה. הוא נולד בפולין בשם רומק שטיין אך עלה ארצה לפני מלחמת העולם השנייה. כל משפחתו נספתה בשואה חוץ מאחיו ריבק (יהודה אפרוני) וגיסתו שרה (דינה דורון). עמיקם היה פעם איש עשיר אך איבד את כל כספו ואשתו חנה קפצה אל מותה מהקומה ה-14.
עמיקם הוא כעת איש בודד וחסר כל. הוא שואף להיכנס לחוג של ניצולי שואה שבו יש אלמנות עשירות. הוא עוקב אחרי מודעות אבל של ניצולי שואה, מגיע לאלמנות ומציג עצמו כניצול שואה שהכיר את המנוח במחנות. עם הזמן הוא מצליח למצוא חן בעיניהן ולמשוך כספים מהרנטה שלהן. תחילה הוא גונב מגב' פלדמן (מירי פביאן).
אחר כך הוא מתוודע לאלמנה זיסי גליק (מרים זוהר) שהייתה שחקנית תיאטרון מפורסמת. הוא אומר לה שהכיר את בעלה המנוח במחנות ומחמיא לה על יופייה והיא נענית לו, נותנת לו כספים וקונה לו חליפה מהודרת למרות אזהרותיה של העוזרת ובת ליוויתה גב' הלפרין (דבורה קידר).
אמנון מגלה את שלושתן בלווייה של עמיקם. הוא מזמין את זיסי למסדר זיהוי, אך הזקן שהיה נוכח במקום נכשל בזיהוי. אמנון מתעמת עם שלוש הנשים אך לא יכול להוכיח דבר לאחר שהן מציגות לו את מכתב ההתאבדות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
לואי ואן חאל
אלויסיוס פאולוס מריה "לואי" ואן חאל (בהולנדית: Aloysius Paulus Maria "Louis" van Gaal; נולד ב-8 באוגוסט 1951 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי המשמש כיום כמאמן.
קריירת משחק
ואן חאל היה כדורגלן מקצועי במהלך שנות השבעים והשמונים. הוא התחיל ב-1972 כשחקן במועדון הכדורגל ההולנדי אייאקס אמסטרדם אך לא שיחק באף משחק של הקבוצה הראשונה. משם עבר לשחק במועדון הכדורגל אנטוורפן הבלגי ואחריו שיחק בטלסטאר ספורטקלאב. את מרבית הקריירה שלו העביר במועדון ספרטה רוטרדם בו שיחק בין 1978 ל-1986 ורשם 248 הופעות ליגה. את קריירת המשחק שלו סיים ואן חאל במועדון א.ז. אלקמאר בשנת 1987.
קריירת אימון
את קריירת האימון החל ואן חאל בעונתו האחרונה כשחקן אלקמאר, כשבמקביל היה גם עוזר המאמן. לאחר תקופה קצרה עבר להיות עוזרו של לאו ביינהאקר באייאקס אמסטרדם, וכשבינהאקר עזב לריאל מדריד ב-1991 מונה ואן חאל למאמן הראשי של הקבוצה במקומו.
באייאקס בנה ואן חאל קבוצה מרשימה שזכתה בתארים רבים. בזירה המקומית זכתה אייאקס בשלוש אליפויות ובגביע ההולנדי ב-1993, לצד הצלחות באירופה כמו זכייה בגביע אופ"א 1992, התואר האירופי הראשון בקריירת האימון שלו שהגיע לאחר ניצחון בחוק שערי חוץ על טורינו בצמד משחקי הגמר, ליגת האלופות ב-1995 וסגנות ליגת האלופות ב-1996. קבוצת הפאר של אייאקס התבססה בעיקר על שחקנים הולנדים, שהיו גם הבסיס לנבחרת הולנד באותן שנים והמשיכו להצלחות בכל רחבי אירופה. שחקנים כמו אדגר דווידס, קלרנס סידורף, האחים פרנק ורונלד דה בור, מארק אוברמארס, פטריק קלויברט ואדווין ואן דר סאר, לצד יארי ליטמאנן הפיני.
בעקבות ההצלחה היה מבוקש ואן חאל בקבוצות רבות ואירופה, ולאחר ששחקנים רבים שאימן עזבו לקבוצות גדולות ברחבי היבשת עזב גם הוא לטובת ברצלונה. כמאמן הקבוצה הקטלונית החתים ואן חאל את רונאלד קומאן הצעיר כעוזרו וצירף לברצלונה מספר שחקנים הולנדים כגון מיכאל רייזיחר, וינסטון בוחרדה, האחים דה בור, קלויברט, רוד הספ, בודווין זנדן ופיליפ קוקו. ההצלחה הייתה מיידית, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה ברצלונה בדאבל הספרדי (1997/98), ובאליפות נוספת עונה לאחר מכן.
למרות ההצלחה המקומית, בהנהלת ברצלונה דרשו הצלחה במפעלים האירופאים. בשתי עונותיו הראשונות הודחה ברצלונה מליגת האלופות כבר בשלב הבתים, ועל אף שהקבוצה העפילה לחצי הגמר בעונת 1999/00, החליטה ההנהלה להיפרד מואן חאל, שעבר לאמן את נבחרת הולנד.
בנבחרת הולנד החליף ואן חאל את פרנק רייקארד, והדריך את הנבחרת במשחקי מוקדמות מונדיאל 2002. בשלב המוקדמות סיימה הולנד במקום השלישי (אחרי נבחרותיהן של פורטוגל ואירלנד) ולא העפילה לטורניר הגמר. בעקבות הכישלון הוחלף ואן חאל על ידי דיק אדבוקאט.
לאחר שפוטר מאימון נבחרת הולנד, חזר ואן חאל לאמן בברצלונה, אך לאחר תקופה קצרה פוטר והוחלף על ידי רדומיר אנטיץ'.
לאחר תקופה קצרה כמנהל טכני באייאקס (2004) חתם ואן חאל כמאמן אלקמאר. את עונתו המלאה הראשונה סיימה אלקמאר במקום השלישי, אחרי פ.ס.וו. איינדהובן ואייאקס. בגמר הגביע הפסידה אלקמאר, והפסידה את ההשתתפות בליגת האלופות לטובת אייאקס במשחקי הפלייאוף. ואן חאל הצהיר כי יעזוב את אלקמאר בסיום עונת 2007/08 בעקבות הישגיה הדלים של הקבוצה, אך הוא נשאר לבסוף בתפקידו לאחר שחלק משחקני הקבוצה הביעו את רצונם שיישאר. בעונת 2008/09, הוביל ואן חאל את אלקמאר לזכייה באליפות השנייה בתולדותיה.
לאחר ההצלחה עם אלקמאר, עבר ואן חאל לאמן את קבוצת באיירן מינכן הגרמנית אותה הצליח להוביל לזכייה בדאבל בעונת 2009/2010 ולגמר ליגת האלופות. ב-9 באפריל 2011 פוטר מבאיירן מינכן.
למרות התעניינות מצד ליברפול, ותכנון לפיו ואן חאל ישמש כמנהל מקצועי באייאקס החל מחודש יולי 2012, ואן חאל פנה לאמן דווקא את נבחרת הולנד לאחר התפטרותו של המאמן הקודם, בארט ואן מרוויק, לאור כישלון הנבחרת בטורניר יורו 2012 שנערך בפולין ובאוקראינה. תחת ואן חאל צלחה נבחרת הולנד את שלב מוקדמות מונדיאל 2014, ובטורניר עצמו העפילה משלב הבתים לאחר שלושה ניצחונות בשלב הבתים, ביניהם ניצחון מרשים בתוצאה 1:5 על אלופת העולם המכהנת.
ב-9 ביולי 2014 עם הדחתה של נבחרת הולנד שהפסידה 2–4 לנבחרת ארגנטינה בדו-קרב פנדלים בשלב חצי הגמר של המונדיאל סיים ואן חאל את תפקידו בהולנד, והתפנה לאימון מועדון הכדורגל האנגלי מנצ'סטר יונייטד בו חתם ב-19 במאי 2014 על חוזה לשלוש עונות. במשחק הבכורה שלו כמאמן בליגה הפסידה יונייטד 1–2 לסוונסי סיטי.
ב-23 במאי 2016, לאחר שהשיג תוצאות מאכזבות הן בליגה האנגלית והן במסגרות האירופאיות פוטר ואן חאל מתפקידו כמאמן מנצ'סטר יונייטד לאחר כשנתיים בתפקיד בהן זכה רק בתואר אחד, הגביע האנגלי.
ב-11 במרץ 2019 הודיע רשמית על פרישה מאימון.
ב-21 ביולי 2021 מונה שוב למאמן נבחרת הולנד, וחתם על חוזה ל-18 חודשים, במטרה לאמן את הנבחרת בשלב המוקדמות ובמהלך מונדיאל 2022. הוא העפיל עם הנבחרת למונדיאל לאחר שסיימה במקום הראשון בשלב המוקדמות, כשהיא מקדימה את נורווגיה וטורקיה.
במונדיאל 2022 הצליחה הולנד לעלות לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית ולהקדים את, ו. בשמינית הגמר גברה הולנד על. ברבע הגמר הולנד וואן חאל הפסידו ל אחרי שחזרו מפיגור 2-0, אולם בסופו של דבר הפסידו בפנדלים 4-2. ב-10 בדצמבר הודיע ואן חאל על עזיבה מ.
סגנון
ואן חאל ידוע כמאמן קר המתייחס לשחקניו בקשיחות. הוא ידוע כטקטיקן האוהב להפתיע, לדוגמה במשחק בין ברצלונה למנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב הבתים בליגת האלופות בעונת 1998/99, כשהסב במהלך המשחק את לואיס אנריקה מעמדת הקשר האחורי לעמדת החלוץ. הדבר גרם לבלבול בהגנת יונייטד, וברצלונה כבשה שני שערים מהירים בזכות אנריקה. למרות זה מנצ'סטר יונייטד עלתה לשלב הבא בליגת האלופות ולבסוף הגיעה לגמר וזכתה בו, כאשר ברצלונה הייתה במקום השלישי והודחה.
חיים אישיים
בגיל 18 פגש ואן חאל את פרננדה, הם נישאו שלוש שנים מאוחר יותר, ונולדו להם שתי בנות, ברנדה ורנטה. ב-2008 נישא ואן חאל לאשתו הנוכחית, טרוס.
ג'נסן 541S
ג'נסן 541S (באנגלית: Jensen 541S) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בין השנים 1960–1963.
סך הכול יוצרו 127 יחידות.
איתי פרנסיס
איתי פרנסיס (נולד ב-23 ביוני 1976) הוא מאמן אמנויות לחימה, לשעבר אלוף אירופה באיגרוף תאילנדי ואלוף העולם בקיקבוקס.
איתי פרנסיס נולד וגדל בשכונת נאות אפקה בתל אביב. התחיל להתאמן בלחימה משולבת בהיותו בן תשע אצל אלי אלימלך בהדר יוסף, המשיך להתאמן אצל אלימלך בשיטת לחימה משולבת, עד שנסע להתאמן באירופה ב-1999, שם התגורר. בגיל 15 קיבל תעודה שחורה, בגיל 21 קיבל תעודה שחורה דאן 2. ב-2001 עבר להתאמן עם רוב קמאן באמסטרדם.
פרנסיס היה אלוף ישראל בקרטה מגע מלא בשנים 1994-1989 ואלוף ישראל באיגרוף תאילנדי בשנים 1999-1992.
ב-2002 הפסיק להתחרות. מאזנו עומד על 33 קרבות מקצוענים, מתוך 16 ניצחונות ו-4 הפסדים, 12 מניצחונותיו השיג בנוק אאוט. פרנסיס שנחשב כמתאגרף הקיק-בוקס שהגיע להישגים הגבוהים ביותר לחם בזירה עם שמות גדולים כגון אנדי סאוור, ואלברט קראוס, שניהם אלופי ה-k1-max לשעבר, את שניהם זכה לנצח בנקודות.
פרנסיס התחתן בגיל 37 בשנת 2013.
מריאן פאלסקי
מריאן פאלסקי (בפולנית: ; 7 בדצמבר 1881 בנאצ'ה, מחוז מינסק, כיום בלארוס – 8 באוקטובר 1974, ורשה, קבור בפובונזקי) היה איש ציבור ואיש חינוך פולני, מחבר ה־Elementarz, ספר לימוד הקריאה הנפוץ עובר השפה הפולני הפופולרי ביותר עבור בתי ספר יסודיים. הוכרז כחסיד אומות העולם. נולד ליד סלוצק, למד בגימנסיה במינסק, בוגר המכון הפוליטכני בוורשה. בנעוריו השתתף בארגונים לאומיים בלארוסים ותרגם שירים פולניים לבלארוסית. הועלתה השערה בנוגע למעורבותו בחיבור של ספר לימוד הקריאה הראשון של השפה הבלארוסית ("למנטר"), שפורסם בסנקט פטרבורג בשנת 1906 בעילום שם, אם כי יש גם השערות שמישהו אחר חיבר אותו. במחצית השנייה של שנות ה־1900, פאלסקי, שהיה פעיל במפלגה הסוציאליסטית הפולנית הרדיקלית, נעצר על ידי השלטונות הרוסיים.
בשנת 1910 פורסמה בקרקוב הגרסה הראשונה של ספר לימוד הפולנית המפורסם שלו, שנקרא אז עדיין "הוראת קריאה וכתיבה לילדים". ברפובליקה הפולנית השנייה עבד פאלסקי במשרד החינוך והכתות דתיות של פולין, והוא נשאר במערכת החינוך בתקופה הסוציאליסטית, כאשר קיבל את התואר פרופסור ובשנת 1958 עמד בראש המעבדה למבנה וארגון החינוך של האקדמיה הפולנית למדעים.
בשנת 2017 זכו פאלסקי ורעייתו אירנה (לבית אוקסנר) לתואר חסידי אומות העולם על הצלת אלינה מרגוליס, שלימים נישאה למרק אדלמן, אחד ממנהיגי מרד גטו ורשה. פאלסקי הכיר את מרגוליס מילדות ונתן לה במתנה את ספר לימוד הקריאה שלו עם ההקדשה: "לאלה מהמחבר. לאלה יש חתול." (אף שמדות האלה בספר לא הייתה מבוססת עליה).
השפעת ספר הלימוד על התרבות הפולנית
את ספר לימוד הקריאה של פאלסקי איירו כמה דורות של אומנים וקליגרפים פולנים, בהם יאן רמבובסקי, ולדיסלב סקוצ'ילאס, תדיאוש גרונובסקי, יאנוש גרביאנסקי ואחרים.
הביטוי Ala ma kota ("לאלה יש חתול") הפך למעין סמל של ספר הלימוד של פאלסקי בתרבות הפולנית. ביטוי כזה היה במהדורות 1930–1949, בגרסאות מאוחרות יותר החתול שייך לילד אולק. הנה כמה מהרמיזות לביטוי הזה:
אמיל פוירשטיין
אמיל (מנחם) פוירשטיין (21 באפריל 1912 – 17 בספטמבר 1993) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ומבקר תרבות ומוזיקה ישראלי, מחבר פורה של ספרי מידע, אנציקלופדיות ולקסיקונים במגוון נושאים של ההיסטוריה והתרבות העולמית.
ביוגרפיה
פוירשטיין נולד בקישקרש (Kiskörös) שבהונגריה לאלה לבית פוגלר ושרגא פוירשטיין. דודו הוא הסופר והמשורר אביגדור המאירי. בילדותו קיבל חינוך תורני ולאחר מכן גם השכלה כללית בגימנסיה היהודית בדברצן ובבודפשט. בזמן לימודיו בגימנסיה הצטרף לפעילות ציונית. בבגרותו עבר לברסלאו, שם למד בבית המדרש לרבנים ובאוניברסיטה המקומית. בשנת 1931 עבר לברלין, שם למד שפות רומאניות באוניברסיטה המקומית, ולאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים בעיר. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עבר ללונדון ולמד במוסדות אקדמיים מקומיים, ולאחר מכן נסע לבזל ולמד באוניברסיטה שלה.
החל מגיל צעיר, לאורך כל שנותיו בחו"ל, הרבה להשתתף בכתיבה בעיתונים יהודיים ובביטאונים ציוניים שונים בבודפשט, ברסלאו, ברלין, לונדון ובזל, ובהם: הירחון האמנותי-הספרותי "מולט אש יובו", "ז'ידו סמלה", "אוי קלט" בטרנסילבניה והיומון "אז אויסאג" בבודפשט.
במרץ 1935 עלה לארץ ישראל. עבד כפקיד בנק בסניף תל אביב של בנק אנגלו-פלשתינה, ולאחר מכן קיבל תפקיד מרכזי בצנזורה לעיתונות הארץ-ישראלית. בשנת 1938 נישא לשפרה בת אשר זליג איטיגין מווילנה. במשך עשרות שנים פרסם מאמרים, שירים, תרגומים וביקורת תיאטרון ומוזיקה בעיתוני הארץ: "דבר", "הארץ", "משמר", "ידיעות אחרונות", "העולם הזה", וכן בכתבי העת "מאזנים", "גליונות", "גזית", "במה". היה מבקר התיאטרון של עיתון "הצופה" במשך חמישים שנה (1940–1990). משנת 1941 שימש יועץ ספרותי של תיאטרון האוהל.
פוירשטיין נחשב אחד הסופרים הישראלים הפוריים והרבגוניים בתחום של ספרי מידע אנציקלופדיים בנושאים שונים מן ההיסטוריה, התרבות והספרות העולמית.
פוירשטיין הותיר אישה ובן, בנימין. נקבר בבית העלמין ירקון.
אליוט
{{פירושונים|אישים: אחר:
ראו גם
}}
קלוד ברי
קורות חייו
קלוד ברי נולד כקלוד ברל לנגמן בשנת 1934 בפריז, ברובע העשירי, למשפחת יהודים אשכנזים. אביו היה הירש לנגמן, יוצא פולין, ואמו ביילה לבית ברקו, יוצאת רומניה. הוא נשר מוקדם מבית הספר, והיה מיועד להמשיך בדרכם של הוריו כפרוון. בימי הכיבוש הנאצי בצרפת הוסתר על ידי ידידים נוצרים של הוריו. בהתבגרותו התחיל להתעניין באמנויות הבמה. למד בקורס המפורסם לאמנות התיאטרון ע"ש רנה סימון בבירה. לראשונה שיחק ב"ימי ג'" של תיאטרון קומרטין (Théâtre Caumartin) שבניהולם של ז'אק פייר (לימים במאי טלוויזיה) וז'אק רויסו. שיחק בתפקיד "הבן" במחזה "צ'ין-צ'ין" מאת סידני מייקלס, מופע בבימויו ובכיכובו של פרנסואה ביֵידוּ, בתיאטרון דו פוֹש (תיאטרון הכיס) בפריז.
בשנת 1959 זכה במקום ראשון בתחרות כישרונות צעירים בשם "כוכב נולד" דאז (Naissance d'une Etoile) בקטגוריית המשחק, כשבמקום השני נמצא ז'אק רויסו (בקטגוריית הזימרה זכתה אז מארי לאפורה). תודות לזכייה נבחר לשחק לצידה של בריז'יט בארדו בסרט "האמת" (La vérité) של אנרי-ז'ורז' קלוזו.
פעילותו הקולנועית
בשנת 1962 ביים את הסרט הקצר "העוף" (Le Poulet), שתסריטו נכתב בהשראת סיפור אמיתי שקרא בעיתון. זכה בהצלחה רבה - פרס אוסקר אחד וכמו כן פרס בפסטיבל בוונציה.
בשנת 1963 הקים חברת הפקות עצמאית בשם "Renn Productions". בשנות השבעים המוקדמות ייסד גם חברה להפצה בשם "AMLF-Paris". בשנת 1967 ביים את סרטו הארוך הראשון, "הזקן והילד" (Le vieil homme et l'enfant), עם מישל סימון בתפקיד הראשי. הסרט משחזר חוויה אישית של קלוד ברי בהיותו ילד שובב בן 9 בימי הכיבוש הנאצי בצרפת, כשנשלח זמנית על ידי הוריו היהודים למשפחה אומנת נוצרית באזור כפרי כדי להציל את חייו. הסרט התמקד בשינויים שמעוררת הופעת הילד בסביבה החדשה, ובנדיבות לבם של חלק מבני האדם. הסרט זכה בהצלחה רבה, וכן בפרס ובמדליית גנדי, בשני פסטיבלים לקולנוע בברלין.
בעקבותיו באו סרטים אחרים, רבים מהם בעלי נושא חצי-אוטוביוגרפי, שבהם לעיתים קרובות משחק קלוד ברי בעצמו והגיבורים שהוא מגלם נקראים כולם קלוד: "מזל טוב או החתונה", Le Pistonné, הקולנוע של אבא", "סקס-שופ", Le Mâle du siècle. בהמשך ביים את "הפעם הראשונה", "רגע של בלבול", "אני אוהב אותך", "המורה מהיסודי", ו"צ'או פנטן" עם הקומיקאי קולוש.
בשנת 1976 הפיק את סרטו הראשון של סרז' גינסבורג כבמאי "Je t'aime… moi non plus".
בשנות השבעים קלוד ברי היה מקורב ומעריץ של הבמאי פרנסואה טריפו, ובשנת 1984 נמנה עם שני האנשים האחרונים שביקרו בביתו לפני מותו.
בשנות השמונים והתשעים יצר מספר סרטים נוספים ומצליחים מאוד, בעלי היקף ותקציב מרשימים יותר ומלוהקים בכוכבים, לפי ספרים של קלסיקונים צרפתים: מרסל פניול - "ז'אן דה פלורט" (Jean de Florette) שנבחר לסרט הטוב ביותר של שנת 1987 על ידי BAFTA (האקדמיה הבריטית לקולנוע), וזכה גם בפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר; וכן "מאנון" (Manon des sources); מרסל איימה - "אורנוס" (Uranus); ו"ז'רמינל", לפי הרומן של אמיל זולא.
קלוד ברי היה המייסד והיו"ר של האיגוד הצרפתי של המפיקים והבמאים. בין השנים 2003-2007 כיהן כיו"ר ה"סינמטק הצרפתי".
בשנת 2007 ביים את סרטו האחרון "ביחד, זה הכול", עם השחקנים: אודרי טוטו, גיום קאנה, לוראן סטוקר, פרנסואז ברטאן. קומדיה רומנטית, המבוססת על רב המכר של הסופרת הצרפתייה אנה גבלדה.
בנוסף להישגיו בתחום הקולנוע, ידוע ברי גם כאספן אמנות מודרנית ובת זמננו. ב-27 במרץ 2008 נפתח בשכונת מארה בפריז ה"מרחב קלוד ברי" (Espace Claude Berri), גלריה ומרכז אמנות המארח תערוכות יחיד של אמנים בני זמננו.
ב-11 בינואר 2009 אושפז קלוד ברי במצב קשה, בעקבות דימום מוחי וב-12 בינואר 2009, יום לאחר אשפוזו, נפטר. הובא לקבורה בבית הקברות באנייה (Bagneux) בפריז.
משפחתו
אחותו, ארלט לנגמן, תסריטאית, סופרת ומפיקה, עבדה על רבים מסרטיו והייתה בת זוג ושותפה בעבודה של הבמאי והשחקן מוריס פיאלה.
סלק (סוג)
סלק (שם מדעי: Beta) הוא סוג של צמח בעל פרחים ממשפחת הסלקיים.
המינים האחרים נפוצים באזורי גידול מצומצמים, לרוב באירופה ובאסיה. כך למשל, Beta Corolliflora צומח אך ורק בטורקיה, בגאורגיה, בארמניה ובאיראן. למרבית מיני הסלק (למעט הסלק המצוי) אין שמות רשמיים בעברית, ולאחדים אף אין שמות רשמיים באנגלית מדוברת.
בארץ ישראל צומחים שני מינים בלבד: הסלק המצוי שהגיע לארץ לפני מאות בשנים, וסלק אדנה (סלק ממוצא טורקי) שהתגלה בארץ כצמח בר בפרטים בודדים בלבד בשנת 2007.
הפועל
הפועל הוא איגוד ספורט אשר הוקם כאיגוד של הסתדרות העובדים הכללית בארץ ישראל, ומטרתו טיפוח תרבות הגוף, הבריאות והספורט בקרב הפועלים. המשורר עמנואל הרוסי חיבר את המנון הפועל, אשר הולחן על ידי מרדכי זעירא.
היסטוריה
ב-1920 נוסדה ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, במטרה לאגד "את כל העובדים החיים על יגיעם מבלי לנצל עבודת זולתם, לשם סידור כל העניינים היישוביים, הכלכליים והתרבותיים של המעמד העובד בארץ לבניין חברת העבודה העברית בארץ ישראל". אמנם הנהגת ההסתדרות הייתה חסרת זיקה ספורטיבית, אך כאשר הקימו חברים מן השורה את התאגדות הפועל אימצה אותו ההסתדרות לחיקה. מועדון הספורט הראשון של ההתאגדות היה הפועל תל אביב, שהוקם בקיץ 1923 וכלל מחלקות כדורגל, התעמלות ואתלטיקה. המועדון לא האריך ימים והתפרק כעבור שנה וחצי, וב-1924 נוסד מועדון הפועל חיפה. ב-1925 נכשל ניסיון נוסף להקמת הפועל תל אביב, אך שנה לאחר מכן הוקם המועדון בשלישית, והפעם הצליח להתבסס.
התאגדות הפועל הוקמה באופן רשמי ב-26 במאי 1926 בצריף הנוער העובד ברחוב קינג ג'ורג' בתל אביב (בשטח בו שוכן כיום גן מאיר), עת נערך במקום כינוס מועצת הייסוד להקמת התאגדות הפועל, עם התאחדותם של הסניפים שהוקמו קודם לכן בתל אביב, חיפה, זכרון יעקב, פתח תקווה והרצליה. בכינוס נבחרה סיסמת התנועה "בריאות העובד ערובה לניצחונו", ונקבע כי הסמל ישלב בין דמות של ספורטאי ההודף באגרופו את היריב לבין הפטיש והמגל, סמל הקומוניזם המייצג את מעמד הפועלים (פועלי התעשייה מיוצגים באמצעות הפטיש והחקלאים באמצעות המגל). הצבע שנבחר הן לסמל והן למדי הקבוצה הוא הצבע האדום, שאף הוא מזוהה עם השמאל ונחשב למייצג את תנועת הפועלים ומבטא את ההשקפה כי כל בני האדם שווים ואותו דם זורם בעורקיהם.
בניגוד לתנועת מכבי, שמה התאחדות הפועל את הדגש לאו דווקא על שיאים אולימפיים ויופי התרגילים אלא על שיתוף פועלים במספר גדול ככל האפשר בפעילויות ספורטיביות (לפי מטרה זאת נקבעה הסיסמה: "ספורט לאלפים ולא לאלופים"), על מנת לשפר את בריאות גופם ולתקן את הנזקים הנגרמים לגוף מעבודה ממושכת בתנאים קשים. לכן, התרכזה בעיקר בענפי ההתעמלות והאתלטיקה הקלה. לגבי הכדורגל הייתה מחלוקת: היו שטענו שהכדורגל תוקפני מדי, גורם לתחרותיות יתר ולקנאות. לעומתם טענו אחרים כי הכדורגל מטפח דווקא תכונות חיוביות כמו אומץ לב וחברות, והוא מושך המונים לשדה הספורט. הכדורגל הפך בסופו של דבר לענף ספורט של הפועל, אך הוחלט להקפיד על כללי התנהגות השחקנים בזמן המשחק.
האיגוד עומד מאחורי סניפים וקבוצות של הפועל בישראל ותומך באלפים מן הספורטאים החברים בו. האיגוד מקיים אירועי ספורט רבים, את הליגה למקומות עבודה ואת הספורטיאדה בה מתחרים זה בזה ספורטאים ממקומות עבודה. בסך הכל פועלות תחת הפועל קרוב ל-1000 קבוצות נוער בענפי ספורט שונים, למעלה מ-300 קבוצות בוגרות, וכ-700 אגודות.
הפועל רואה חשיבות רבה בקיום אירועי ספורט עממי ומארגנת בין השאר את צליחת הכנרת (מאז-1943), מרוץ הקפת התבור (מאז-1953) וצעדת הנגב (מאז-1962).
בקיץ 1988, במסגרת רפורמה שנערכה בהסתדרות הכללית, הוחלט שפעילות קבוצות הספורט המקצועיות בענפי הכדורגל, כדורסל, כדוריד וכדורעף תופעל באמצעות עמותות עצמאיות, בתקציב עצמאי. זאת לאחר שבמשך השנים נדרשו עבורם תקציבים הולכים וגדלים, שאותם סבסדה ההסתדרות באמצעות מרכז הפועל. עם זאת בקיץ 1989 החליט מזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר לספק סיוע כלכלי לקבוצת הכדורגל הפועל תל אביב שנקלע למשבר כלכלי. למרות הניסיונות לשפר את מצבו הכלכלי של מרכז הפועל, הוא צבר גירעונות וחובות של כ-20 מיליון שקל של במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. בנוסף היה ערב לחובות של קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב.
בסוף שנות ה-90 מכרה ההסתדרות נכסים רבים בכדי לכסות גירעונות במוסדותיה, כולל מרכז הפועל. בין הנכסים שנמכרו ליזמי נדל"ן היו אצטדיון המכתש ואצטדיון האורווה. מרכז הפועל הפסיק להיות מעורב ישירות בקבוצות הספורט המקצועיות שלו בענפי הכדורגל והכדורסל (הנמצאות בבעלות עמותות או אנשי עסקים פרטיים) ומאז מתרכז בעיקר בקידום ותיקצוב, פעילות ספורט עממי, פעילות ספורט במקומות עבודה ותמיכה בספורטאי עלית השגיים בענפי, האתלטיקה, התעמלות, שחייה, שייט וסייף. בנוסף תומך "הפועל" במשלחת ישראל לספיישל אולימפיקס, לבעלי מוגבלויות.
1999 במוזיקה
פרסים מוזיקליים
טקס גראמי ה-41
הפועל
היסטוריה
בשנת 2009 הקים מרכז הפועל את "ליגת רצים בעבודה", במטרה לקדם את הריצה כספורט עממי בקרב עובדים במקומות עבודה תוך כדי קידום בריאות העובדים.
1999 במוזיקה
פרסים מוזיקליים
טקס פרסי ה-MTV (אירופה)
המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ
הפועל
היסטוריה
באוגוסט 2021, העניק מרכז הפועל לאלופה האולימפית לינוי אשרם, חברת מועדון ההתעמלות הפועל ראשון לציון, פרס על סך של 100 אלף ש"ח, בעקבות זכייתה במדליית הזהב באולימפיאדת טוקיו 2020. בנוסף העביר מענק על סך 40 אלף ש"ח למאמנת המועדון איילת זוסמן.
1999 במוזיקה
פרסים מוזיקליים
המצעד העברי השנתי של רשת ג'
פרסי אקו"ם
הפועל
כינוס הפועל
כינוס הפועל הוא אירוע ספורט לאומי ובינלאומי שהיה נערך אחת לארבע שנים בחסותה של התאגדות הפועל. בראש המועצה הציבורית של הכינוס עמד המזכיר הכללי של הסתדרות העובדים הכללית. הכינוס הראשון נערך בשנת 1928, והכינוס ה-15 והאחרון נערך בשנת 1995.
1999 במוזיקה
אופרה
פרמיירות מרכזיות:
ג'אז
אלבומים מרכזיים שיצאו:
מוזיקה קלאסית
יצירות \ אלבומים שיצאו:
הפועל
סמל האיגוד
סמל זה משמש בגרסה כזו או אחרת את כל המועדונים וקבוצות הספורט הנמצאים בארגון, והוא שילוב של דמותו של ספורטאי עם סמל הפטיש והמגל שהיו סמלה של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית - האיכרים - מגל, ופועלי התעשייה - פטיש.
בריאן סינגר
בריאן ג'יי סינגר (באנגלית: Bryan Jay Singer; נולד ב־17 בספטמבר 1965) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי. סינגר זכה בהכרה ושבחים רבים על עבודתו ב"החשוד המיידי". הוא פופולרי במיוחד בקרב מעריצי קומיקס ומדע בדיוני, בעקבות יצירת שני סרטי אקס-מן הראשונים, אקס-מן: העתיד שהיה, ו"סופרמן חוזר".
הפועל
סמל האיגוד
הסמל הראשון עוצב על ידי פנחס ליטוינובסקי, ואושר לראשונה על ידי מרכז הפועל ב-28 בפברואר 1927. לטענתו הסמל אמור להבליט חידוש ולקבוע דרך חדשה בחיי הספורט בארץ, סמל זה היה בשימוש 5 חודשים בלבד.
הסמל השני צויר על ידי יעקב לוית (בשמו הלועזי ) והופיע לראשונה על גבי "עלון לענייני ספורט הפועלים" שיצא מטעם מרכז הפועל ב-3 ביולי 1927. הסמל שילב לראשונה את נושאי העבודה של הפועלים (הפטיש) והספורט (כדור ברזל).
בריאן סינגר
ביוגרפיה
סינגר נולד בניו יורק. הוא אומץ על ידי נורברט וגרייס סינגר, וגדל בביתם היהודי בניו ג'רזי. הוא למד קולנוע ב-School of Visual Arts בניו יורק ובהמשך ב-USC בלוס אנג'לס. השחקנים לורי ומארק סינגר הם בני דודיו.
הפועל
סמל האיגוד
הסמל השלישי שדומה כבר מאוד לסמל המוכר כיום, עוצב ושוכלל על ידי לוית בעצמו שלא היה מרוצה מהסמל הקודם שעיצב, ובו מופיע ספורטאי בתוך מסגרת העשויה פטיש ומגל והכיתוב "הפועל" מתחת. הסמל קיבל אות הצטיינות באולימפיאדת הפועלים בווינה ב-1931, בתחרות בין סמלי יתר ארגוני הספורט שהשתתפו.
בריאן סינגר
קריירה
כשסיים את לימודיו, ביים סינגר סרט קצר בשם Lion's Den. השחקן אית'ן הוק, חבר ילדות שלו, השתתף בסרט. אחרי הקרנה של Lion's Den, סינגר הופנה לחברה יפנית שממנת סרטים דלי-תקציב. יחד עם כריסטופר מקווארי, חבר מהתיכון, הוא כתב תסריט לסרט בשם "החשיפה האמיתית". הסרט זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס 1993.
הפועל
סמל האיגוד
ב-1967 חידש את הסמל הצייר והאומן חובב כרובי - עם קווים מודרניים ומשורטטים יותר, וזה בעצם הסמל המוכר כיום.
בריאן סינגר
קריירה
בזמן ששהו בפסטיבל סאנדנס, סינגר ומקווארי התחילו לעבוד על רעיון שהיה לשני, סיפור על חמישה פושעים שנפגשים במסדר זיהוי של המשטרה. הרעיון התפתח והפך ל"החשוד המיידי". הסרט יצא בשנת 1995 וזכה להצלחה אדירה. מקווארי זכה בפרס האוסקר לתסריט מקורי וקווין ספייסי זכה בפרס האוסקר לשחקן משנה על הופעתו בסרט.
הפועל
סמל האיגוד
הסמל משולב עם הצבע האדום שכאמור מייצג את התנועה ומבטא את השקפתה שכל בני האדם שווים ואותו דם זורם בהם.
בריאן סינגר
קריירה
ב-1998, סינגר ביים את "תלמיד מצטיין מדי" (Apt Pupil). הסרט מבוסס על סיפור של סטיבן קינג בעל אותו שם (מתוך הספר "עונות מתחלפות"). הסרט מספר את סיפורו של נער שמפתח עניין בחייו של פושע מלחמה נאצי, חוויה מילדותו של סינגר.
אחרי "החשוד המיידי", פנו אל סינגר מפוקס המאה ה-20 בהצעה לביים סרט לסדרת הקומיקס אקס-מן. סינגר, שלא היה מעריץ של קומיקס ולא הכיר את הדמויות, דחה את ההצעה. חברו טום דסנטו, מעריץ גדול של קומיקס ושותפו בחברת ההפקה, שכנע את סינגר לבדוק את הקומיקס לפני סירוב מוחלט. אחרי שסינגר קרא את הקומיקס ולמד להכיר את הדמויות, הוא החליט להסכים להצעה. סינגר סירב להשתמש בתסריטים שפותחו על ידי פוקס במשך למעלה מעשור של ניסיונות להפיק את הסרט. תוך שבוע בלבד הוא ודסנטו פתחו את הסיפור. דייוויד הייטר, חבר אחר של סינגר, כתב את התסריט. אקס-מן יצא בשנת 2000 וזכה להצלחה ולאישור של מעריצי הקומיקס, הוא הגיע להשיג מרשים בקופות וגרף 296 מיליון דולר בכל העולם.
ביוני 2002 צילומי אקס-מן 2 החלו בקנדה. סינגר שב לכיסא הבמאי, הפעם בנוסף להייטר הצטרפו לכתיבת התסריט דן האריס ומייקל דורטי. הסרט יצא ב-2003 והצליח לשחזר את ההצלחה של קודמו. הוא גרף 407.5 מיליון דולר בכל העולם. בשנת 2006, מגזין אמפייר הכריז עליו כסרט הקומיקס הטוב בכל הזמנים.
בשנת 2004 סינגר ניהל משא ומתן לבימוי אקס-מן 3, אך באותו זמן קבל הצעה לביים סרט חדש של "סופרמן" בשביל האחים וורנר. סינגר בחר בפרויקט של סופרמן, שבהמשך הפך ל"סופרמן חוזר". הוא הודה שמעולם לא קרא את הקומיקס אך תמיד העריץ והזדהה עם סופרמן, בעיקר מפני ששניהם יתומים. בניגוד לעבודה באקס-מן בה סינגר הסתמך על הקומיקס, בעבודה על "סופרמן חוזר" הוא נעזר ב"סופרמן" מ-1978, סרט אותו העריץ. התסריט נכתב על ידי דן האריס ומייקל דורטי ויצא לאקרנים ב-2006.
בשנת 2007 לקח חלק בהפקת סרט האימה "תעלולים נבזיים".
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", שלדבריו הוא הסרט הגדול ביותר שהוא אי פעם עבד עליו.
ב-2016 הוקרן הסרט "אקס-מן: אפוקליפסה", הסרט התשיעי בסדרת הסרטים "אקס-מן".
ב-2018 יצא לאקרנים סרטו "רפסודיה בוהמית".
סינגר בעל חברת הפקות בשם Bad Hat Harry Productions, שעובדת בעיקר בהפקות טלוויזיה ומשחקי וידאו ואחראית בין היתר לתוכנית הטלוויזיה "האוס".
חיים אישיים
סינגר הוא ביסקסואל אשר יצא עם נשים וגברים ואמר שניסיון חייו כבן מיעוטים השפיע על יצירתו.
ב-2015 לו ולשחקנית מישל קלוני נולד בן משותף.
תביעות משפטיות
ב-1997 ניצב בן 14 האשים את סינגר אשר ביקש ממנו, ביחד עם קטינים אחרים, להצטלם בעירום לסצנת מקלחת לסרט "תלמיד מצטיין מדי". הוגשה תביעה אך היא נדחתה מחוסר ראיות מספיקות. תביעות אזרחיות נוספות הוגשו נגדו, אחת נדחתה ואחת נמצאת בהליכים משפטיים. שמו של סינגר הוזכר בסרט התעודי מ-2015 "סוד גלוי" An Open Secret אולם לא הוזכרו האשמות ספציפיות.
בשנת 2023 דווח כי סינגר עובד על סרט בשם "מאבקיו" נגד הטענות על תקיפות מיניות שהגישו נגדו.
הוגו דה לאנטינס
הוגו דה לאנטינס (בפלמית: Hugo de Lantins, פעל בשנים 1420–1430), היה מלחין פרנקו-פלמי בשלהי ימי הביניים ובראשית תקופת הרנסאנס. הוא היה פעיל באיטליה, בייחוד בוונציה, וכתב הן מוזיקת קודש והן מוזיקה חילונית; אפשר שהיה קרוב משפחה של ארנולד דה לאנטינס, עוד מלחין שהיה פעיל באותה תקופה באותה אזור.
חייו
לא הרבה ידוע על חייו, פרט שהיה כנראה בוונציה בשנות ה-20' של המאה ה-15, כיוון שכתב מוזיקה טקסית לדוכס פרנצ'סקו פוסקארי והמוזיקה שלו גם הופיעה בכמה קבצים מאותה עיר. מסתבר, שכתב מוזיקה לכלולות קליאופה מלאטסטה ותיאודור פאלאיולוגוס, נסיך ספרטה, בשנת 1421, הואיל ופרטים סביבתיים מדויקים מופיעים בטקסט למוזיקה. כמעט ודאי, שהיה מוכר לדופאי, כיוון ששני המלחינים כתבו מוזיקה בכמה מקרים לאותם אירועים עצמם ודופאי הזכיר אותו בטקסט לאחת היצירות שחיבר במהלך שהייתו ברימיני עם משפחת מלאטסטה (1420-1424).
המוזיקה של הוגו מתקדמת מזו של ארנולד ועושה שימוש באימיטאציה, שתהיה לתחבולה המוזיקלית השכיחה למשך מאה השנים הבאות ומעלה; לאמיתו של דבר, אימיטאציה שכיחה במוזיקה של הוגו דה לאנטינס יותר מבזו של כל מלחין אחר מראשית המאה ה-15. רוב יצירותיו כתובות לשלושה קולות, אם כי מדי פעם הוסיף קול רביעי.
כמה חלקי מיסות שרדו, אבל אף לא מיסה אחת שלמה; כמו כן שרדו חמישה מוטטים, אחד מהם איזריתמי. במחלקת המוזיקה החילונית כתב הרבה רונדו, כולם בצרפתית, כמו גם אי-אילו באלאטה באיטלקית (ככל הנראה לכלולות המלכותיות של משפחת מלאטסטה).
סרטן העור
סרטן עור הוא סוג של סרטן המתבטא בגידולים ממאירים על פני העור (התרבות בלתי מבוקרת של תאי עור). בין הגורמים העיקריים לסרטן עור הוא חשיפה לאור השמש - קרינת UV - ללא הגנה, בעיקר אצל אנשים בעלי עור בהיר.
קיימים שלושה סוגים נפוצים של סרטן העור - הקרצינומה של תאי הבסיס, הקרצינומה של תאי הקשקש ומלנומה המוגדרת כסרטן העור החמור והקטלני ביותר. שלושת סוגי סרטן העור נמצאים בעלייה מבחינת שכיחות הופעתם. העלייה המתמדת בשכיחות נובעת בעיקר מחשיפה מופרזת לקרינת השמש, דלדול שכבת האוזון, שימוש במתקני שיזוף מלאכותיים וחשיפת העור לגורמים מזיקים כדוגמת: זיהום אוויר ועשן סיגריות. באמצעות הגנה מפני גורמים אלו, גילוי עצמי מוקדם ובאמצעות טיפול רפואי ניתן להימנע מסרטן העור.
מלנומה
מלנומה היא סרטן העור הקטלני ביותר. ישראל היא אחת מן המדינות בהן שיעור היארעות המלנומה הוא מהגבוהים בעולם (אחרי אוסטרליה וניו זילנד). בישראל מאובחנים מדי שנה למעלה מ-1,300 חולים, כאשר אבחון מוקדם יסתיים קרוב לוודאי בריפוי מלא. לעומת זאת, גילוי מאוחר של מלנומה עשוי להיות קטלני. מקרי המלנומה מורכבים מצבעים שונים של גוני חום עד שחור. קיימים מקרים בודדים בהם צבע המלנומה הוא ורוד או אדום. מלנומה מסוג זה נוטה להיות אגרסיבית. הסימפטומים העיקריים של מלנומה ממאירה הם: שינוי בגודל (שומות בגודל 5 מילימטר ומעלה), צורה (שומות שאינן סימטריות), צבע או גובה השומה (בליטת השומה מעל העור).
קרצינומה של תאי בסיס
קרצינומה של תאי בסיס הוא סוג הסרטן השכיח יותר מבין מקרי סרטן העור ומהווה כ-95% מן המקרים. הגידול מתפתח באיטיות באזורים חשופים לשמש כדוגמת: העור וכתפיים. לעיתים ניתן לראות כלי דם בתוך הגידול. באמצעות טיפול נכון ניתן למנוע סרטן זה.
מניעה
אין צורך להפסיק להיחשף לשמש, אך באמצעות מספר פעולות פשוטות ניתן להקטין משמעותית את הסיכוי לחלות בסרטן העור: חבישת כובע בעל שוליים רחבים תצמצם חשיפת אזורים שונים לקרני השמש כדוגמת: מצח, אוזניים, אף וצוואר.
אבחון וגילוי מוקדם
אבחון וטיפול מוקדמים מאפשרים סיכויי ריפוי גבוהים, ולכן מומלץ לבדוק את העור באופן עצמי פעם בחודש. את הבדיקה חשוב לבצע בחדר מואר היטב ולהיעזר במראה. קיימים אזורים שונים אותם בעייתי לראות (כדוגמת הגב והקרקפת) וכדי לבחון אותם כדאי להסתייע באדם קרוב.
כאשר בודקים את העור חשוב להבחין וללמוד צורות וצבעים של נמשים, שומות וסימנים חריגים על העור. כאשר יאובחנו בבדיקות הבאות יש לשים לב לשינויים בהם. בין הסימנים מעוררי החשד: הופעת נקודת חן חדשה (כתם שטוח או גבשושית) ההולכת וגדלה בהתמדה, שינוי בגודל בצבע ובצורה של שומה או של נקודת חן קיימת, פצע שלא נרפא. אם סימנים אלה מופיעים, יש לגשת לבדיקה של רופא עור.
טיפול
הטיפול תלוי במספר גורמים: סוג הסרטן, מיקומו של הסרטן, גיל החולה, ואם הסרטן הוא ראשוני או חוזר. עבור קרצינומה של תאי בסיס באדם צעיר, ניתוח מוס או CCPDMA מהווה פתרון מצוין. במקרה שונה כאשר מדובר בקשיש תשוש עם בעיות רפואיות מרובות ומורכבת, הסובל מקרצינומה של תאי בסיס של האף עלול להזדקק לטיפול טיפול (שיעור ריפוי נמוך במקצת) או ללא טיפול כלל. עבור קרצינומה שטחית של התאים הבזליים ניתן לטפל באמצעות כימותרפיה מקומית.
באופן כללי, סרטן עור מסוג מלנומה מגיב בצורה פסיבית יחסית לשימוש בקרינה או כימותרפיה. כאשר מאובחן נגע כמלנומה יהיה צורך בכריתה מקומית נרחבת. המנתח מסיר חלק קטן מהרקמות שנראות תקינות באזור אשר מקיף את הגידול. באמצעות פעולה זו מבטיח המנתח כי לא נותרו תאים סרטניים. אם המלנומה דקה יותר מ-1 מ"מ יהיה צורך להסיר 1 ס"מ של עור בריא.
כאשר מדובר במקרה סרטן בעל סיכון נמוך ניתן לטפל באמצעות: הקרנות חיצונית או ברכיתרפיה, כימותרפיה מקומית, וקריותרפיה (הקפאת הסרטן). באמצעות שיטות טיפול אלו לטפל באופן יעיל בסרטן העור. קיימים שיטות נוספות (כדוגמת: טיפול פוטודינמי) אשר יעילותם נחקרת בהקשר לקרצינומה של תאי בסיס וקרצינומה של תאי קשקש.
ניתוח מוס (Mohs' micrographic surgery), טכניקה המשמשת להסרת הרקמה הסרטנית באופן היעיל ביותר. כלומר, הרקמה מוסרת ומיד נבדק האם הגידול הוסר באופן מוחלט. באמצעות ניתוח זה ניתן לספק תוצאות קוסמטיות אידיאליות. הניתוח אפקטיבי במיוחד כאשר באזור עור עודף מוגבל, כדוגמת עור הפנים. שיעורי הריפוי הם שווי ערך לכריתה רחבה. על מנת לבצע טכניקה זו יש צורך בהכשרה מיוחדת. במקרה והסרטן שלח גרורות ייתכן ותידרש פעולה כירורגית נוספת או כימותרפיה.
שונם
שׁוּנֵם הייתה עיר מקראית הנזכרת בתנ"ך בנחלת שבט יששכר, דרומית לגבעת המורה, וצפונית להר הגלבוע:.
העיר המשיכה להתקיים כעיר יהודית גם בתקופת המשנה והתלמוד, ומזוהה כיום עם הכפר הערבי סולם שממזרח לעפולה.
מקורות היסטוריים
שונם נזכרת במקרא במספר הקשרים נוספים:
עוד קודם לכן, "שונם" נמנית עם הערים שכבש תחותמס השלישי מלך מצרים העתיקה. העיר נזכרת גם במכתבי אל-עמארנה מהמאה ה-14 לפנה"ס (מכתבים א"ע 250 ו-365). על פי המכתבים, העיר נכבשה על ידי לבאיה שליט שכם שהחריב אותה. זאת, כאשר בירידיה שליט מגידו התלונן על כך שהיה צריך לעבד לבדו עם אנשי מס את אדמות שונם שהיו אדמות המלך. כן נזכרת העיר ברשימת הערים (מס' 15) שכבש שישק הראשון במסעו לכיבוש ארץ ישראל.
העיר המשיכה להתקיים כעיר יהודית גם בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, ובתלמוד הירושלמי נזכר רבות האמורא מהדור החמישי רבי יוסטא בר שונם, שיצא ממנה.
שונם העתיקה זוהתה במיקומה הנוכחי כבר באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה (תחילת המאה ה-4 לספירה). בספרו כפתור ופרח (תחילת המאה ה-14), הציע אשתורי הפרחי את זיהויה של "שונם" הקדומה בכפר בן זמנו "סולם".
תל שונם
תל שונם הוא תל בגודל של כ-25 דונם, השוכן על חלקו הצפוני מזרחי של הכפר סולם. על פסגת התל והמדרונות נמצא בית הקברות של הכפר. במדרונות אלה נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופות הברונזה הקדומה I, תקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת, מתקופות הברזל, הפרסית וההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה האסלאמית הקדומה.
בין השנים 2002–2011 נערכו בתל מספר חפירות הצלה.
בחפירות משנת 2010 נחפרו 5 שכבות, ביזנטית, ברזל I, ותקופת הברונזה המאוחרת III. בשכבה זו נמצאו שרידים של שני מבנים שנחתמו בשריפה עזה שהביאה להתמוטטות הקירות ולשמירה טובה שת תכולת החדרים. כלי החרס שהתגלו כללו קערות, קדרה עם זרבובית, סירי בישול, צפחות וקנקנים בנוסף נמצאו חרצני זיתים מפוחמים. על פי תכולת הממצא הקרמי, תוארכה השכבה לתקופת השושלת ה-20 במצרים העתיקה, שלהי השלטון המצרי בכנען.
ריינהרדט קייזר
ריינהרדט קייזר (בגרמנית: Reinhard Keiser; 9 בינואר 1674 – 12 בספטמבר 1739) היה מלחין אופרה גרמני פופולרי, שישב בהמבורג. קייזר כתב למעלה מ-100 אופרות ובשנת 1745 הגדיר אותו אדולף שייבה כשווה ליוהאן קונאו, גאורג פרידריך הנדל וגאורג פיליפ טלמן (שגם הם היו קשורים לאופרה של המבורג), אבל יצירתו נשכחה בחלקה הגדול למשך שנים רבות.
ביוגרפיה
קייזר נולד בטויכרן (במחוז וייסנפלס), בן לנגן העוגב והמורה גוטפריד קייזר. הוא למד אצל נגני עוגב אחרים בעיר ואחר כך, מגיל 11, המשיך את לימודיו בבית הספר של כנסיית תומאס בלייפציג. בין מוריו שם היו יוהאן שלה ויוהאן קונאו, שקדמו ליוהאן סבסטיאן באך.
בשנת 1694 התמנה קייזר למלחין החצר אצל הדוכס מבראונשווייג-וולפנביטל, אף כי סביר להניח, שהגיע לחצר הדוכס עוד בשנת 1692 ללמוד את האופרות המהוללות שלה, שהוצגו שם מאז 1691, כשהעירייה בנתה בית אופרה בן 1,200 מושבים. קייזר העלה שם את האופרה הראשונה שלו, "פרוקריס וצפאלוס". באותה שנה הוצגה האופרה שלו "באזיליוס" בהמבורג והתקבלה, לדברי המוזיקולוג יוהאן מאתזון, "בהצלחה רבה ובתשואות."
הייתה זו תקופה פורייה לקייזר, שחיבר לא רק אופרות, אלא גם אריות, דואטים, קנטטות, סרנדות, מוזיקה כנסייתית ואורטוריות גדולות ומוזיקת רקע - הכול לשימוש הנהגת העיר.
בסביבות 1697 השתקע בקביעות בהמבורג והיה למלחין הראשי ב"גנסמרקטאופר" עתיר המוניטין (שנבנה מאז מחדש וכיום הוא האופרה של המבורג בהמבורג משנת 1697 עד 1717. משנת 1705 עד 1709 שינה קייזר את דמות האופרה ממוסד ציבורי לישות מסחרית, עם שתיים או שלוש הצגות בשבוע, בניגוד לאופרות שנועדו לאצולה בלבד.
בשנת 1718, כשהאופרה של המבורג עברה מן העולם, עזב קייזר את המבורג לחפש תעסוקה אחרת. הוא שהה בתורינגיה ומשם המשיך לשטוטגרט. מתקופה זו שרדו שלושה כתבי יד של טריו סונאטות לחליל, כינור ובסו קונטינואו. בקיץ 1721 חזר להמבורג, אבל כעבור שבועות ספורים יצא בחיפזון לקופנהגן עם להקת אופרה המבורגית, כנראה בגלל השפעתו הגוברת של טלמן, שמועצת העיר שכרה לעבודה בהיעדרו של קייזר. בין 1721 ל-1727 נסע קייזר הלוך ושוב בין המבורג לקופנהגן, שם ניתן לו תואר הממונה על המוזיקה בקפלה הדנית המלכותית.
אחרי התפרקות להקת האופרה, חזר קייזר עוד פעם להמבורג, אבל תמורות באופני הפעולה שם הקשו עליו לשחזר את הצלחות העבר. שלוש אופרות מן התקופה שבין 1722 ל-1734 קיימות כיום. קשריו האישיים עם טלמן נשארו טובים וטלמן הכניס לתוכנית כמה הפקות של אופרות מאת קייזר.
בשנת 1728 התמנה למנצח על מקהלת הקתדרלה של המבורג ושם כתב בעיקר מוזיקה כנסייתית עד מותו ב-1739.
אופרות חשובות
(ביצוע ראשון בהמבורג, אם לא נאמר אחרת) Der königliche Schäfer oder Basilius in Arkadien (probably Braunschweig 1693)
Der geliebte Adonis (1697)
Der bei dem allgemeinen Welt-Frieden von dem Großen Augustus geschlossene Tempel des Janus (1698)
Die wunderbar errettete Iphigenia (1699)
Die Verbindung des großen Herkules mit der schönen Hebe (1699)
La forza della virtù oder Die Macht der Tugend (1700)
Die sterbende Eurydice oder Orpheus (2 sections, 1702)
Die verdammte Staat-Sucht, oder Der verführte Claudius (1703)
Der gestürzte und wieder erhöhte Nebukadnezar, König zu Babylon(1704)
Octavia (1705)
Die kleinmütige Selbst-Mörderin Lucretia oder Die Staats-Torheit des Brutus (1705)
Masagniello (1706)
Der angenehme Betrug (1707)
La forza dell'amore oder Die von Paris entführte Helena (1709)
Der durch den Fall des großen Pompejus erhöhete Julius Caesar (1710)
Croesus (1710, revised edition 1730)
L'inganno fedele oder Der getreue Betrug (1714)
Fredegunda (1715)
L'Amore verso la patria oder Der sterbende Cato (1715)
Das zerstörte Troja oder Der durch den Tod Helenens versöhnte Achilles (1716)
Die großmütige Tomyris (1717)
Jobates und Bellerophon (1717)
Bretislaus oder Die siegende Beständigkeit (1725)
Der lächerliche Printz Jodelet (1726)
Lucius Verus oder Die siegende Treue (1728)
הערות שוליים
הערך האנגלי עושה שימוש בחומר מתוך האנציקלופדיה בריטניקה מהדורת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.
Bridges to Babylon
Bridges to Babylon הוא אלבום של להקת הרולינג סטונז שיצא בשנת 1997. האלבום לווה במסע הופעות גדול, שזכה להצלחה חסרת תקדים.
הפקה
עם תום מסע ההופעות שליווה את אלבומם הקודם Voodoo Lounge ויציאת האלבום Stripped בשנת 1995, לקחו חברי הלהקה הספקה קצרה, ולאחריה בקיץ 1996 שבו מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס לשתף פעולה בכתיבתם של שירים חדשים. בתום השנה החזיקה הלהקה כבר בסדרת הקלטות מקדימות ומספר מפיקים בעלי שם הוזמנו לתרום מכישרונם לאלבום.
בקיץ 1997 הושלמו הקלטות האלבום בלוס אנג'לס. בעקבות גילוי כי לשיר שאמור היה לצאת כסינגל "Anybody Seen My Baby?", דמיון רב ביותר לשיר של הזמרת קיי די לאנג משנת 1992, הוחלט להעניק קרדיט ללאנג ולשותפה לכתיבת השיר בן מינק. עם יציאתו של השיר, הוא הגיע במצעדים למקום ה-22 בריטניה, ובארצות הברית זכה להצלחה גם כן. בקליפ שליווה את השיר השתתפה השחקנית אנג'לינה ג'ולי.