cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דובוני אכפת לי: דור חדש
תקציר העלילה
במשימה הראשונה שלהם, דובת לב אמת יחד עם גור לב זריז, אחד מדודני אכפת לי, שוגרו למחנה קיץ בכדור הארץ. במחנה הקיץ נמצאים שלושה ילדים בשם קריסטי, דון וג'ון אשר אינם טובים בכל פעילויות המחנה, ולכן אחד המחנים המכונה "אלוף המחנה" מתגרה בהם וגורם להם להרגיש שהם לא טובים בכלום. לאחר שהתגרה בהם, הילדים החליטו לברוח מהמחנה ליער. במהרה, דובת לב אמת מצאה את דון וג'ון אשר איבדו את קריסטי ביער, ובעזרת כך שהיא נתנה להם לטפל בגורי דובוני אכפת להם הם הבינו שהם כן טובים במשהו והם מחליטים לחזור למחנה. בו זמנית, קריסטי נפגשת עם לב אפל, אשר עושה איתה עסקה - קריסטי הופכת לאלופת המחנה והיא בתמורה תהיה חייבת ללב אפל טובה אשר היא תעניק לו אותה בעתיד.
מאוחר יותר, לב אפל מבקש מקריסטי את הטובה - לתפוס את דובוני אכפת לי והדודנים. בהתחלה סרבה, אך מפני שהייתה חסרת ברירה היא עשתה זאת. לבסוף, לאחר שכל דובוני אכפת לי והדודנים נתפסו, קריסטי בעזרת חבריה שחררו אותם והצילו את המצב, כמו כן, לב אפל נהפך לטוב.
הרמז תרבותי
במהלך הסרט, יש קטע בו הדובונים מבקשים מהצופים לומר "אכפת לנו" כדי להחזיר את קריסטי לחיים. קטע זה מזכיר את הקטע מהמחזה "פיטר וונדי" בו פיטר פן מבקש מהקהל למחוא כפיים כדי שטינקר בל תחזור לחיים.
הפקה
לאחר הצלחת הסרט "מהדובים באהבה", אשר הרוויח כ-34 מיליון דולר, הסכום הגדול ביותר לסרט הנפשה שאינו של דיסני באותה תקופה, הוחלט להפיק לסרט סרט המשך. בדומה לסרט המקורי, הפקת הסרט נעשתה באולפני Nelvana וב-Wang Film Productions, כמו כן, הפקת הסרט שכרה אנשים מהדרום קוריאה שיטפלו בדיו ובציור. על הסרט עבדו יותר ממאה אנימטורים במשך שבעה חודשים שהסתיימו בפברואר 1986.
סרט זה משמש כסרט השלישי של Nelvana, לאחר הסרטים "Rock & Rule" משנת 1983 ו"מהדובים באהבה" משנת 1985. אנשי צוות רבים מהפקת שני הסרטים הראשונים לקחו חלק בהפקת סרט זה.
פסקול
כמו בסרט המקורי, פטרישיה קאלן הלחינה את שירי הפסקול גם של סרט זה. אלבום הפסקול המקורי, הכולל כשישה שירים, הופץ בתקליט על ידי Kid Stuff Records בשנת 1986. שירי הפסקול המקוריים בוצעו על ידי דין פארקס, קרול פארקס, סטיפן בישופ ודבי אלן. בדיבוב העברי, העיבוד המוזיקלי נעשה על ידי גיורא קנת אשר גם שר את שירי הסרט בשיתוף אפי בן ישראל, שרונה נסטוביץ', שרון כהן ויוני חן.
שאנדור גרגיי (סופר)
שנדור גרגיי (במקור גרינבאום עד 1911, בהונגרית: Gergely Sándor; דויטשקרויץ, 2 בפברואר 1896 – בודפשט, 14 ביוני 1966) היה סופר יהודי-הונגרי סוציאל-מוקרטי ולאחר מכן קומוניסטי, עיתונאי ועורך עיתונים זוכה פרס קושוט פעמיים (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל).
ביוגרפיה
שאנדור גרינבאום נולד במשפחה יהודית בעיירה שהייתה אז בהונגריה על גבול אוסטריה (היום אוסטריה), כבנם של דיולה גרינבאום, סוחר יליד העיירה פארד שבצפון מזרח הונגריה, ושל רוזליה פולק, ילידת דויטשקרויץ. לאחר שסיום לימודי התיכון, הוא היה לתקופה קצרה עיתונאי באזורים כפריים, ובשנת 1915 גויס לצבא. הוא התעוור זמנית מפציעה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה באזור צרפת. הוא עבר ניתוח מספר פעמים ולבסוף חזרה ראייתו בשנת 1920. בשנת 1923 הוא הפך לעורך הציפור הכחולה (Kékmadár) שהיה כתב עת ספרותי אמנותי לתקופה קצרה. בין השנים 1924 ו- 1925 הוא היה מנהל "חדשות הבוקר" (Reggeli Hírlap) בעיר מישקולץ, אך נאלץ לעזוב בגלל דעותיו הרדיקליות. בשנת 1926 הצטרף כחבר ל מפלגת הקומוניסטים של הונגריה ה-KMP הבלתי חוקית. בשנת 1929, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ה-SZDP הרחיק אותו משורותיה. בשנת 1931 הוא היגר למוסקבה, שם השתתף בעריכת כתב העת בשפה ההונגרית "מגל ופטיש", (Sarló és Kalapács) ומשנת 1937 הפך לעורך של כתב העת "קול החדש" (Új Hang). הוא חזר להונגריה בשנת 1945, ובין השנים 1945–1951 היה נשיא "איגוד הסופרים ההונגרי".
חייו הפרטיים
בשנת 1926 התחתן עם ויולה האס בדברצן.
צוללות מסדרה K
סדרת צוללות K הייתה סדרת צוללות של הצי הסובייטי, ששירתו במהלך מלחמת העולם השנייה. הן היו הצוללות הגדולות ביותר של הצי באותה תקופה.
הסדרה הקודמת (סדרת P) הייתה לא מוצלחת. נבנו שלוש יחידות אך תוך שנתיים הן הוצאו מהשרות המבצעי. התכנון של סדרת K בוצע במהלך שנת 1935 ואישור עקרוני התקבל בינואר 1936. התוכנית המקורית כללה בניית 62 צוללות, אך מעשית החלה בנייה של 12 יחידות בלבד. בניית כל הצוללות נעשתה בלנינגרד.
צוות הצוללת כלל 67 אנשים והיא הייתה מונעת על ידי מנוע דיזל. החימוש שלה כלל טורפדו בגדלים שונים ומקלעים.
במהלך הבנייה התגלו בעיות תכנוניות והיה צורך בשינויים מהותיים. כתוצאה מכך, אף על פי שהיה מתוכנן לסיים בניית כל הצוללות במהלך שנת 1940, לקראת תחילת מלחמת העולם השנייה רק 6 צוללות הועברו לצי. ארבע צוללות נוספות הועברו לצי בשנים 1942–1943, צוללת נוספת עברה לשירות מבצעי בדצמבר 1944 אך לא השתתפה בקרבות. בניית הצוללת האחרונה בסדרה לא הסתיימה.
צוללת K-21 הייתה הצוללת הסובייטית היחידה שתקפה אוניית מערכה טירפיץ, אך ללא הצלחה.
מרי סירקין
מרי סירקין (בגרמנית: Marie Syrkin; 22 במרץ 1899; ברן, שווייץ – 2 בפברואר 1989; סנטה מוניקה, ארצות הברית) הייתה אשת חינוך, סופרת, עורכת עיתונות וספרים ופעילה ציונית יהודייה-אמריקאית ממוצא אירופאי.
משפחה
מרי סירקין נולדה בברן שבשווייץ לבתיה סירקין, שהייתה פעילה פמיניסטית וציונית סוציאליסטית, ולנחמן סירקין, הוגה דעות, עיתונאי, מנהיג ומאבות הציונות הסוציאליסטית. הוריה נפגשו בקונגרס הציוני הראשון בבזל בשנת 1897 כשהאם צעירה ממנו בעשר שנים. בתיה סירקין ילדה את מרי בהיותה סטודנטית לרפואה בשנת הלימודים השנייה שלה אך נאלצה להפסיק את לימודיה לאחר הלידה. לאחר מותה של האם בתיה נישא אביה של מרי בשנת 1920 לאחות האם, מאשה הצעירה ממנו ב-18 שנים ולהם נולדה בת משותפת, אחות למחצה של מרי – צביה – בשנת 1921.
ילדות של נדודים
בשנת 1900, בהיות מרי בת שנה, העתיקה משפחת סירקין את מגוריה לברלין במטרה לאפשר לנחמן להשלים את הדוקטורט שלו בפילוסופיה באוניברסיטת הומבולדט. המשפחה כולה נשארה בברלין עד 1903, אז נסעה מרי עם אמהּ ועם סבתה צביה (אמו של נחמן) לעיירת נופש באיטליה כדי לאפשר לאמה להחלים ממחלת השחפת. בתיה ומרי סירקין לא שבו עוד לברלין, שכן בהיותן באיטליה גורש נחמן סירקין מברלין בשל פעילות פוליטית רדיקלית. המשפחה התאחדה בפריז בשנת 1905, כאשר מלאו למרי 5 שנים. בשנה זו, לאחר המהפכה ברוסיה, החליט נחמן סירקין, שתמך בסוציאליזם, לעבור עם משפחתו לוילנה, שבליטא. כך, במשך חמש שנות חייה הראשונות, הספיקה מרי לגור בחמש מדינות שונות: שווייץ, גרמניה, איטליה, ליטא וצרפת. לעיתים המעבר בין המדינות היה כרוך גם בהסתגלות לשם חדש: בברלין היא נקראה בשם מריכן, בפריז קראו לה מרי ואילו בבית פנו אליה ההורים בשם מניטצ'קה. הוריה דיברו ביניהם רוסית, אך בביקורי אורחים נשמעה בביתה גם היידיש. המעבר התכוף בין מדינות ותרבויות שונות בילדותה, העניק למרי עם הימים ידע נרחב בשפות וראיית עולם רחבה.
בסתיו 1907, לאחר כישלון המהפכה ברוסיה, העביר נחמן את משפחתו לפריז כתחנת מעבר. שם הוא קיבל הצעה מחבריו הטריטוריאליסטים בארצות הברית לבוא לניו-יורק ולעזור בפעילות הארגון. כך, בשנת 1908, כשהייתה בת שמונה, היגרה מרי סירקין עם משפחתה לניו-יורק, שם היא למדה בבתי-ספר ציבוריים, כלליים (לא יהודים). בגיל עשר כבר שלטה מרי סירקין בחמש שפות: יידיש, גרמנית, רוסית, צרפתית ואנגלית. על אף הידע הנרחב שלה בשפות, עד יום מותה הצטערה על כך שאביה לא לימד אותה עברית, ולמעשה על אף הקדשת חייה לציונות מעולם לא למדה עברית. מרי ומשפחתה השתקעו באופן קבוע בארצות הברית ושם התגוררה עד יום מותה.
בשנת 1919 התחילה מרי סירקין ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קורנל באית'קה שבמדינת ניו-יורק וסיימה עם תואר שני.
עבודה
בשנים 1923 עד 1948 לימדה אנגלית בבית-ספר תיכון בניו-יורק (Textile high school). בשנות ה-30 נהגה סירקין לשמש כ"סופרת צללים" ולכתוב נאומים עבור מנהיגים ציוניים שהופיעו בארצות-הברית, כמו חיים ויצמן וגולדה מאירסון (שלימים הפכה לחברה קרובה שלה). בשנת 1933 ביקרה סירקין לראשונה בארץ-ישראל והפכה לציונית פעילה.
בשנת 1939 הייתה סירקין חברת משלחת מטעם ארצות הברית לקונגרס הציוני הכ"א בז'נבה. בדרכה חזרה לאמריקה על סיפון האוניה, היא שמעה על הפלישה הגרמנית לפולין, נושא שהוביל אותה לכתיבת הספר השני. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה, המשיכה סירקין בפעילות רבה מטעם הקהילה היהודית. היא לחצה לפתיחת שערי ההגירה של פלשתינה, בדרישה לליברליזציה של מכסות ההגירה באמריקה ובמקומות אחרים, ניסתה למצוא מקלטים לפליטים, וכתבה כתבות מערכת בנושא וגם שירים.
כשהייתה בארץ ישראל בשנים 1945–1946 הייתה לה תוכנית רדיו ראשונה באנגלית בקול ישראל.
בשנת 1950 מונתה מרי לפרופסור חבר באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס כפרופסור למקצועות הומאניים, מקום בו לימדה אנגלית עד לפרישתה בשנת 1966. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לפרופסור בפקולטה לאנגלית. היא פיתחה את הקורס האוניברסיטאי הראשון בספרות השואה, בסיפורת יהודית אמריקאית. עם פרישתה מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1966, עברה סירקין לניו-יורק ומילאה שם תפקיד בסוכנות היהודית. בשנים 1966–1968 כיהנה סירקין כחברה בהנהלת הסוכנות היהודית וערכה את עיתון החדשות "הרצל" (Herzl Press). בנוסף, הייתה נשיאה של כבוד בתנועת העבודה הציונית בארצות הברית.
פרסומים
בראשית שנות העשרים של חייה פרסמה סירקין בכתבי עת יהודיים בניו-יורק תרגומים שלה לאנגלית של שירה שחוברה ביידיש. היא הייתה הראשונה לתרגם מיידיש לאנגלית בתקופה ההיא. באותן שנים היא גם פרסמה משיריה באנגלית.
בשנת 1934 הייתה בין כותבי ויוזמי ההוצאה לאור של הירחון הציוני "החזית הציונית" - עיתון ציוני בשפה האנגלית, שאותו ערכה בשנים 1948–1971. זאת הייתה תחילתה של קריירה מתמשכת. בכתבותיה היא תרמה רבות לציונות, לחיי תרבות היהודים בארצות הברית. כתבות אלו התפרסמו גם ב-New York Times ובג'רוזלם פוסט.
בשנת 1944 פרסמה את ספרה הראשון, "Your School, Your Children" ("בית הספר שלך, הילדים שלך"). הספר הוא קריאה נרגשת לבתי הספר בארצות הברית לעסוק בחינוך לדמוקרטיה במקום להישאר חסרי פניות בכל הנוגע למאבקים רעיוניים. את ספרה השני פרסמה בשנת 1947 בעקבות ראיונות שניהלה עם ניצולי השואה במחנות העקורים באירופה: "אשרי הגפרור סיפורו של התנגדות יהודית", אשר תיעד את המרד בגטו ורשה ומרידות אחרות נגד הנאצים.
במהלך 16 שנותיה בברנדייס, כתבה ספר זיכרונות על אביה, נחמן סירקין, שנקרא בעברית "אבי, נחמן סירקין". הספר יצא לאור בעברית ב-1970 בהוצאת הספרייה הציונית.
חייה האישיים
כשהגיעה מרי סירקין לגיל 16, נפטרה אמה בתיה, שהייתה חולה בשחפת.
כנערה הכירה מרי את מוריס שמואל (Maurice Samuel), שאיתו חשבה להתחתן, אלא שאביה התנגד לקשריה איתו והפריד בין השניים בכך ששלח אותה ללימודים הרחק מהעיר ניו-יורק. שמואל התגייס לצבא כדי לצאת לחזית באירופה. במכתב מ-1 בפברואר 1919 הודיעה לו מרי על ביטול האירוסים ביניהם, בעקבות תוכניתו להביא לארצות הברית את אימו, אחיו ואחותו, ולקחת על עצמו את האחריות לפרנסתם.
במהלך לימודיה באוניברסיטת קורנל הכירה סירקין את אהרון ברודנסקי, מרצה בן 33 לביוכימיה, שאיתו התחתנה בשנת 1919, כשאביה, כמנהיג "פועלי ציון", חזר מהמשלחת של יהודי ארצות-הברית לוועידת השלום בפריז. בביקורו הראשון של נחמן סירקין אצל בתו ובעלה, הוא לחץ עליה להיפרד ממנו, אך ב-6 בספטמבר 1921 נולד בנה הבכור, בניה (Benya).
ב-21 בדצמבר 1923, נפטר בנה בניה בעקבות דלקת ריאות בה לקה בגיל שנתיים. אירוע זה התרחש ארבעה חודשים לפני מות אביה נחמן וחודשיים לפני לידת בנה השני.
בתחילת שנת 1924 נולד בנה השני, דוד. זמן מה לאחר לידתו, נפרדה מרי מאהרון ברודנסקי.
בשנותיה האחרונות עברה מרי לגור בסנטה מוניקה ליד אחותה, בנה ונכדיה. היא המשיכה לכתוב שירים.
מרי סירקין נפטרה בשנת 1989 בקליפורניה בגיל 89, שבעה שבועות לפני יום הולדת 90. היא השאירה אחריה בן, שני נכדים ושני נינים. סירקין חיה חיים מלאים ואמרה לפני מותה "been there, done that”. היא השאירה אחריה אוסף שירים שנכתבו בעשור האחרון לחייה אך לא פורסמו. השיר האחרון שנכתב היה "second chance" ("הזדמנות שנייה"):
היא חיה חיי התגשמות של הרומן הרומנטי, סיפור הרפתקאות, הדו"ח מתוך מכתבים באזור המלחמה. היא חיים מתוך המכתבים מהעורף בין שירים אוהבים שנאספו כל אלה ועוד למרות טעויות אנושיות נדירות עם היגיון הבלתי מעורער שלה לצדק עם ערכים מעבר לעצמה.
פרסים ותארים
סירקין זכתה בפרסים רבים על יצירותיה השונות. היא זכתה בפרס בובליק הישראלי והיוקרתי. כמו כן, קיבלה שני תוארי כבוד ממוסדות אמריקאים גם בארצות הברית וגם בישראל. סירקין הייתה בין הנשים היהודיות אמריקאיות החשובות ביותר של המאה העשרים.
מרים פיינר
מרים פיינר-זיו (1922 - 7 במאי 2012) היתה שחיינית ישראלית. אלופת צליחת הכנרת השלישית (1945).
ביוגרפיה
פיינר גדלה בדגניה ב'.
בצליחת הכנרת הראשונה שנערכה ב-24 ביולי 1943 מעין גב לטבריה לקחו חלק 25 מתחרים ו-23 סיימו אותה בהצלחה. פיינר סיימה שנייה בין הנשים ושביעי כללי בתוצאה של 3:44:0 שעות, אחרי עליזה וירץ מתל אביב שקבעה שיא חדש של 3:31.50 שעות ולפני נירה בן יעקב מדגניה א' (3:49:25 שעות).
הערות שוליים
]
ראמה תיאו
ראמה תיאו (בצרפתית: Rama Thiaw; נולדה ב-1978) היא במאית ותסריטאית קולנוע סנגלית. היא ידועה בשל סרט התיעודי משנת 2009, Boul Fallé, la Voie de la lutte וסרטה משנת 2016, The Revolution Won’t be Televised.
קריירה
אחר סיום לימודיה, נפגשה תיאו בשנת 2002 עם יוצר הסרטים האלג'יראי מוחמד בומארי (שהיה עוזר במאי בסרט הקרב על אלג'יר), והשתתפה עמו בסדנת הפקה. לאחר מכן, היא שיתפה פעולה עם Zaléa TV, עמם יצרה סדרה של סרטי דיוקן על תושבי הקומונה הצרפתית, אוברבילייר ותנאי הדיור הקשים שלהם. לאחר מכן, עשתה סרט תיעודי קצר בשם Les de jeunes quartier et la religion.
עוד בתקופתה בצרפת, פגשה תיאו את המפיק הצרפתי פיליפ לאקוט, שהסכים לעבוד איתה על מה שהיה לסרט התיעודי הראשון של תיאו באורך מלא. הסרט, Boul Fallé, la Voie de la lutte, יצא בשנת 2009. הסרט עוקב אחר "ההתעוררות המחודשת של היאבקות מסורתית" בפרוורי דקר, שם תיאו גדלה, ו"בוחן את השפעת הספורט בהקשר של השינויים החברתיים והפוליטיים שהתרחשו לאחרונה בסנגל" סביב עצמאות המדינה. בנוסף להקבלה בין ההיאבקות והפוליטיקה של סנגל, תיאו משתמשת בסרטה בהתבטאות שהיא חלק מההיפ הופ והרגאיי הסנגלי.
בשנת 2010, החלה תיאו את הפקת סרטה השני, The Revolution Won’t be Televised ("המהפכה לא תשודר בטלוויזיה"), שכותרתו לקוחה מתוך השיר של המוזיקאי גיל סקוט-הרון. גם בסרט זה הנושא הוא השיח הפוליטי-חברתי בסנגל, אך הפעם עם התמקדות בעיקר בעלייתה של הקבוצה הא-פוליטית, "Y'en - Marre" ("נמאס לנו"), בהובלתם של הראפרים תיאט וקיליפאו. הסרט מתעד את ההפגנות של הקבוצה נגד הנשיא Abdoulaye וויד's בריצתו המתמשכת לנשיאות. The Revolution Won’t be Televised הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2016, ואף זכה בפרס Fipresci מטעם הפדרציה הבינלאומית למבקרי קולנוע.
איש הנמלה (אריק אוגריידי)
איש הנמלה (באנגלית: Ant-Man) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Civil War: Choosing Sides #1 מדצמבר 2006 ונוצרה על ידי הכותב רוברט קירקמן והמאייר פיל הסטר.
איש הנמלה הוא האלטר-אגו של אריק אוגריידי, סוכן S.H.I.E.L.D זוטר בעל מוסר ירוד שלקח את חליפת איש הנמלה מגופתו של חברו והשתמש בה בתחילה למטרותיו האישיות והאנוכיות. חליפתו שודרגה והוספו לה מגוון כלי נשק שונים, ביניהם זרועות רובוטיות ותרמיל ריחוף. הוא נעשה חבר בקבוצות ת'נדרבולטס והאוונג'רס הסודיים, והקריב את חייו כגיבור.
אריק אוגריידי הופיע בהופעת קמע בסדרת האנימציה על האוונג'רס כסוכן S.H.I.E.L.D. דמותו של אריק אוגריידי כאיש הנמלה מדורגת במקום ה-82 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
תחילת דרכו כאיש הנמלה
אריק אוגריידי עבד במחלקת הפטרול בנושאת המטוסים המרחפת של S.H.I.E.L.D, והיה נוכח כאשר וולברין הובא למעצר. אריק וחברו כריס מקארתי נשלחו בידי סוכן בדירוג גבוה מהם, מיטשל "מיץ'" קרסון, לשמור על מעבדתו של האנק פים. כאשר פים יצא מהמעבדה, אריק וכריס נכנסו לפאניקה ואריק עילף את פים. בתוך המעבדה הם מצאו את חליפת איש הנמלה המשודרגת, אותה כריס לבש מיד והקטין בטעות את שניהם לגובה אינץ'. אריק ברח וכריס הלך לאיבוד בנושאת המטוסים, כשלפתע נושאת המטוסים הותקפה בידי סוכני הידרה בעלי כוחות-על. אריק מצא את כריס, שנהרג כשחיפש מקום מסתור, ואריק לקח את חליפתו מגופתו. הוא שרד את התרסקות נושאת המטוסים המרחפת והמשיך לעבוד כסוכן S.H.I.E.L.D ובו זמנית חקר את חליפתו בלילות. הוא גילה כי החליפה מעצימה את כוחו, וכי ביכולתו לתקשר עם נמלים.
בינתיים, הסוכן קרסון אשר היה מועמד לקבלת חליפת איש הנמלה החל לרדוף אחר הגנב, והשתמש באב-טיפוס מתקדם פחות. קרסון מצא את אריק, ונלחם נגדו. כמה ימים לאחר מכן, קרסון הבין כי אריק גנב את החליפה והתעמת איתו. בקרב שהתפתח, קרסון תפס את רגלו של אריק, שהשתמש במנועי הסילון שבחליפה כדי לשרוף ולצלק את פניו של קרסון. הוא הוביל את קרסון למרפאה, וברח מנושאת המטוסים המרחפת עם החליפה. אריק השתמש בחליפתו לצרכיו האישיים והאנוכיים, ביניהם הצצה לנשים מתקלחות, הכניס את סוכנת S.H.I.E.L.D ורוניקה קינג להריון ופגש את האוונג'רס העוצמתים ואת ארגון בקרת נזקים. לאחר שגנב את רכושו של הגנב "שועל שחור" ונאלץ לעבוד איתו כדי להשיג את הסכום שגנב בחזרה, הוא הצטרף לבקרת נזקים. הוא קיבל שם מזויף בשם "דריק סוליבן", ואלטר-אגו כחדש כ"מנטיס הקוטל". הוא החל לצאת לדייטים עם אשה בשם אביגיל, השכיר דירה בשמו החדש והחל להסתיר את זהותו מ-S.H.I.E.L.D באמצעות בקרת נזקים.
במהלך ריב עם אביגיל, היא גילתה לאריק כי היא מסוגלת לראות את רגשותיהם של אחרים באופן טלפתי, ואמרה כי הוא אוהב אותה. לפני שהגיב, הוא יצא להילחם בפלישתו של הענק הירוק והוורבאונד למנהטן. הוא הצטרף לקרב, התכווץ וניסה לתקוף את הענק באיבריו הפנימיים, והוצא דרך הנחיריים. כשהתעורר במרפאת S.H.I.E.L.D, קרסון עמד ליד מיטתו ועצר אותו. קרסון לקח את אריק לחדר סודי בנושאת המטוסים המרחפת, שם עינה אותו עם שיפורי חליפת איש הנמלה. כאשר עמד לשרוף את פניו, איירון מן הגיע והכניע אותו. אריק החליט לטפל בקרסון אישית, ואיירון מן לא האמין לו. לפתע שועל שחור הגיע, דרש מאיירון מן לשחרר את אריק וטען כי הציב חומרי נפץ ברחבי נושאת המטוסים המרחפת. למרות שניסה להגן עליו בכך שביטל את דבריו, שועל שחור נלקח למעצר.
יוזמת 50-המדינות
אריק האשם הוציא את שועל שחור ממעצרו, וצורף באי-רצון ליוזמת 50-המדינות בידי איירון מן והאנק פים. אריק שסירב לבקשתה של ורוניקה לעבוד כדי שיוכל לגדל את בנם, בין היתר מחשש שיהיה אב נוראי בגלל חוסר המוסר והאתיקה שלו. הוא נפרד מאביגיל, נדר לה כי ינסה להיות אדם טוב יותר וגילה לה את שמו האמיתי. הוא הפר את נדרו במעשיו ביוזמה, ביניהם קרב נגד סטאטור לאחר שלגלג על אביה וקודמו בתפקיד סקוט לאנג. הוא ניסה להדוף את שיבוטו המטורף של מייקל ואן פטריק ללא הצלחה, ביצע את רוב משימותיו עם צוות יוזמת הצללים של טאסקמאסטר אך לא כחלק מהצוות, וטופל בידי טראומה כדי לטפל בזיכרון מודחק של "סנטה עירום".
כאשר פלישת גזע הסקרול החלה, אריק התכווץ וברח. הוא גילה כי הסקרול השתלטו על מחנה האמונד, ועזר ליוזמת הצללים בניסיון כושל להתנקשות בחייה של מלכת הסקרול ורנקה. כאשר ברח והתכווץ שוב, הוא גילה כי הסקרול מתכננים לפתוח שער לאזור השלילי, אליו יעבירו את כל ארצות הברית. הוא הבין כי הם תכננו תוכנית נגד עבור כל אחד מגיבורי-העל, אך לא נגד "פחדן בגובה אינץ'". הוא ברח על גבו של אחד מחיילי הסקרול, מצא את שאר חברי היוזמה ויידע אותם בדבר התוכנית כדי שיוכלו למנוע אותה.
ת'נדרבולטס
לאחר הבסת הסקרול ומותה של ורנקה בידי נורמן אוסבורן ותחילת שלטונו, אריק צורף לקבוצת ת'נדרבולטס לאחר תרומתו. במשימתו הראשונה, אריק והאלמנה השחורה התגנבו ואריק הסתתר במחשוף של האלמנה כדי להשתלט על המטוס בו טסו אובורן, דוק סמסון ונשיא ארצות הברית ברק אובמה. הוא שחרר קרינת גמא במטוס, שהגדילה את סמסון וגרמה לו לתקוף את הנשיא. הוא החל להתחרט על פעילויותיו בקבוצה, אך לא יכל להתנגד כי אוסבורן יהרוג אותו. הוא התיידד עם פאלאדין, שאמר לו לחכות לזמן המתאים. הוא היה עד כאשר פאלאדין, הרוח והדסמן נלחמו במיסטר אקס והשוט, שקיבלו הוראה מאוסבורן לחסל את האלמנה השחורה וסונגבירד, אך זכרונו נמחק.
אריק עזר לצוות בלכידתו של לוק קייג' ועזר לו לברוח מאוחר יותר. הוא נעשה יותר ויותר ממורמר בנוגע לחברותו בת'נדרבולטס, והחל לדאוג לעתידו. הוא שחרר את קפטן אמריקה ממעצר, וביקש ממנו לזכור זאת בעתיד. במהלך אירועי "מצור", אריק והת'נדרבולטס נשלחו לעזור במתקפה על אסגרד ולגנוב את החנית גונגניר של אודין, והוא נלחם שוב בסטאטור. כאשר השוט מצא את גונגניר, הוא ניסה לקחת אותה לאוסבורן אך נעצר בידי פאלאדין שלבסוף בגד בצוותו. חבר הצוות גריזלי תקף את פאלאדין באשמת בגידה, ואריק בגד בת'נדרבולטס גם הוא ועזר לפאלאדין כשהתכווץ, שיתק את גריזלי דרך תעלת האוזן והציל את חייו של פאלאדין. לאחר שהאוונג'רס העוצמתיים מביסים את שאר הת'נדרבולטס, אריק נותן את גונגניר לפאלאדין, שמסתיר אותה במקום בטוח. לאחר מפלתו של אוסבורן, אריק מחליט לשקול מחדש את בחירותיו.
האוונג'רס הסודיים, איש הנמלה והצרעה, מוות
אריק הצטרף לאוונג'רס הסודיים כדי לתקן את דרכיו, והשתמש בחליפת איש הנמלה המקורית. הוא שובץ כטירון והודרך בידי וור משין, שהאמין כי הוא לא ראוי לשאת את השם. הוא עזר בקרב נגד מועצת הצללים והציל את קבוצתו מסוכניהם שתכננו לפוצץ אותם. כחלק מצוותו הוא עזר למון נייט נגד קפטן ברקודה ואנשיו, צוותו לענקים המדהימים, נלחמו בפו-מנצ'ו ובמועצת הצללים לצד שאנג-צ'י, שתפו פעולה עם טאסקמאסטר ועזרו במציאת כפפת ויהלומי האינסוף.
אריק החל להשתמש במעמדו כחבר האוונג'רס הסודיים לצורך חייו האישיים-רומנטיים, ושועל שחור העביר לו מידע על ארגון A.I.M, וזאת כדי שייפגש עם האנק פים, כעת הצרעה. הוא נפגש עם אביגיל והראה געגועים למערכת היחסים שלהם, והיא קבעה שהוא השתפר כגיבור אך נכשל כאדם. הוא חיכה לסיום שיחתם של פים וריד ריצ'רדס וחיכה עם טיגרה, שידעה על שימושו בכוחותיו למציצנות והזהירה אותו. הוא פגש את תלמידי אקדמיית האוונג'רס סטרייקר, פינס ווייל, הזמין אותם למשקה, והם שמו על פניו קצף גילוח כאשר התעלף. הוא התעורר והאשים את סטרייקר, והם החלו בקרב. טיגרה הגיעה והצילה את אריק מכוחותיו של סטרייקר, ונחשף כי שועל שחור השתמש באריק כהסחת דעת כדי שיוכל לגנוב חפץ מהמעבדה של פים. אריק לקח אחריות על הגנבה, ויצא להחזיר את החפץ יחד עם פים.
אריק כחלק מהאוונג'רס הסודיים נלחם באונסלוט ונאבקו בראויים באירועי "הפחד עצמו, ובקבוצת הרוונג'רס בהנהגת וונדר מן. בקרב של קבוצתו נגד קבוצת "הצאצאים" שהוקמו בידי "האב" מתוכנית נשק פלוס, אריק ניסה להציל ילד ואמו, והצליח להציל רק את הילד בעוד האוונג'רס הסודיים הצילו את האם. האדפטוידים מצאו את אריק וביקשו ממנו למסור להם את הילד, אך הוא סירב והקריב את חייו כדי לאפשר לילד לברוח כגיבור אמיתי. הוא נחשב לחי לזמן מה ועזר להוקאיי וחיה לברוח, אך התגלה כי זהו מודל חיקוי אנושי בשליטת האב.
מירב שיקלר
ביוגרפיה
שיקלר התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב כפר המכביה ובקבוצת מכבי קריית אונו.
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה בלוקסמבורג בינואר 2000 קבעה שיקלר במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 34.21 שניות, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של נטע כהן (34.57 שניות), שיא זה החזיק מעמד כ-6 חודשים ונשבר על ידי אולגה צינקר (33.65 שניות).
בפברואר אותה שנה קבעה שיקלר במשחה ל-50 מטר חזה (בריכת 25 מטר) שיא ישראלי חדש של 33.41 שניות, שיפור לשיא בן ה-11 שנים וחודשיים של נטע כהן (33.79 שניות), שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי מונה מירון מבני הרצליה (33.18 שניות).
אלופת ישראל (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ 2001 זכתה שיקלר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 33.78 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.79 דקות.
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2002 זכתה שיקלר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 35.11 שניות, לפני אולגה צינקר מירושלים רבתי (35.32 שניות) ושרון בר סלע (35.80 שניות), בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 34.37 שניות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.62 דקות, לפני גילי צוקרמן מהפועל מועצה אזורית גוש זבולון (1:17.96 דקות) ואולגה צינקר (1:18.29 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.64 דקות, לפני ענבל לבבי מהפועל עמק חפר (2:43.92 דקות) ומונה מירון מהפועל תל אביב (2:48.29 דקות).
2003
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה שיקלר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 35.54 שניות, אחרי מונה מירון שקבעה שיא ישראלי לגילאי 16–18 חדש של 34.19 שניות וחנה פולישצ'וק (35.25 שניות).
משפחתה
אחותה הצעירה, זוהר שיקלר, אף היא שחיינית מצטיינת, אלופה ושיאנית ישראל.
דיבהי
דיבהי (בדיבהי: ދިވެހި - דיבהי IPA: [d̪iˈʋehi]) היא שפה הודו-ארית המדוברת באיים המלדיביים ובאיי לקשאדוויפ שבהודו. היא השפה הרשמית של המלדיביים. היא הושפעה בעיקר מערבית, אך גם מצרפתית, פרסית, פורטוגזית, הינדוסטנית ואנגלית.
התאאנא
התאאנא הוא הכתב המשמש את דיבהי. הוא הופיע לראשונה במסמך מלדיבי בתחילת המאה ה-18. הכתב הוא מסוג אבוגידה.
יוליה פמפיאק
יוליה פמפיאק (בפולנית: Julia Pępiak; 21 בספטמבר 1890 – 17 במרץ 1971) הייתה אישה פולנייה שהצילה שתי נשים יהודיות והוכרה כחסידת אומות העולם.
מעשה ההצלה
במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני בפולין, במשך שלוש שנים (משנת 1941) עד לשחרורה, הסתירה בבלז'ץ' שתי נשים יהודיות: סלומיה הלמן ובתה ברוניה. לאחר מלחמת העולם השנייה שתי הנשים עלו לארץ.
ב-27 בדצמבר 1999 קיבלה יוליה פמפיאק את התואר חסידת אומות העולם שהוענק ביד ושם בירושלים. היא נקברה בבית העלמין ברודנו בוורשה.
בנה זיגמונט פמפיאק הפך לכומר פרנציסקני ונקרא האב סבסטיאן.
הספר "Righteous from Bełżec", מאת אנטוני מדז'סקי, מתאר את מעשה ההצלה בזמן השואה.
אזליו ויצ'יני
אזליו ויצ'יני (באיטלקית: Azeglio Vicini; 20 במרץ 1933 – 30 בינואר 2018) היה כדורגלן ומאמן איטלקי.
כשחקן, תפקד ויצ'יני כקשר, ושיחק במירב הקריירה בקבוצת סמפדוריה. כמאמן, הוביל ויצ'יני את נבחרת איטליה לחצי הגמר ביורו 1988 ולמקום השלישי במונדיאל 1990.
קריירת משחק
ויצ'יני החל את קריירת המשחק בקבוצת ויצ'נצה ששיחקה אז בסרייה ב', ובעונתו השנייה בקבוצה סייע לה להעפיל מהמקום הראשון בטבלה לסרייה א'. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-25 בספטמבר 1955, בהפסד 2-0 לאינטר מילאנו, ובסיום העונה עזב את הקבוצה ועבר לשחק בסמפדוריה. ויצ'יני שיחק בסמפדוריה במשך שבע עונות, כולן בליגה הבכירה, וצבר קרוב ל-200 הופעות ליגה. ב-1963 עבר לברשה מהסרייה ב'. בעונתו הראשונה בקבוצה כמעט והצליחה ברשה להעפיל לליגה הבכירה, אך כשלה במחזורי הסיום. עונה אחר כך כבר השלימו ויצ'יני וברשה את המלאכה וחזרו לליגה הבכירה אחרי 17 שנים. בסיום העונה פרש ויצ'יני ממשחק פעיל בגיל 32.
קריירת אימון
ויצ'יני החל את קריירת האימון ב-1967, בקבוצת ברשה במדיה סיים את קריירת המשחק שלו, אך סיים את דרכו בקבוצה בתום העונה לאחר שירד עימה לסרייה ב'. לאחר שעזב את ברשה קיבל ויצ'יני תפקיד בצוות המקצועי של נבחרת איטליה, וב-1975 קיבל את תפקיד מאמן הנבחרת עד גיל 23, אותה הוביל במשך שנתיים.
ב-1976 קיבל ויצ'יני את תפקיד מאמן נבחרת איטליה עד גיל 21, אותה הוביל במשך עשר שנים. במהלך כהונתו בתפקיד, הוביל ויצ'יני את הנבחרת לחמש אליפויות אירופה עד גיל 21, מתוכן שלוש הסתיימו בהדחה ברבע הגמר (1978, 1980, 1982), אחת הסתיימה בהדחה בחצי הגמר (1984), ובטורניר של 1986 הוביל ויצ'יני את נבחרתו עד למשחק הגמר, בו הפסידה בדו-קרב פנדלים לספרד.
לאחר טורניר מונדיאל 1986, החליף ויצ'יני את אנצו ביארזוט בתפקיד מאמן נבחרת איטליה. בין השמות שויצ'יני זימן כבר בשנתו הראשונה להופעות בכורה בנבחרת ניתן למצוא את וולטר זנגה ורוברטו דונאדוני, ובמשימה הראשונה שלו הוביל ויצ'יני את הנבחרת לטורניר יורו 1988 בגרמניה המערבית. לאחר שצלחה את שלב הבתים מהמקום השני בבית וללא הפסד, עם אותו מספר נקודות ורק שער זכות אחד פחות מהמארחת, הודחה איטליה בחצי הגמר עם הפסד 2-0 ל.
לאחר קדנציות קצרות בצ'זנה מעיר הולדתו ובאודינזה, פרש ויצ'יני מאימון ב-1994. לאחר פרישתו מאימון שימש במשך שנים ארוכות בתפקיד יושב ראש הוועדה המקצועית של התאחדות הכדורגל האיטלקית. באוגוסט 2010, לאחר כישלון הנבחרת לעבור את שלב הבתים במונדיאל 2010, סיים ויצ'יני את תפקידו והוחלף על ידי רוברטו באג'ו, שחקנו לשעבר בנבחרת.
מוקדמות מונדיאל 1978 - אפריקה
107 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1978, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 14 מקומות לנבחרות האחרות.
לאפריקה (CAF) הוקצה מקום אחד, עליו התחרו 26 נבחרות.
מהלך המוקדמות
26 נבחרות נרשמו לטורניר והתמודדו על מקום אחד במונדיאל, אך במהלך המשחקים פרשו נבחרות אחדות. המשחקים התנהלו במבנה הבא:
סיבוב מקדים
סיירה לאון העפילה לסיבוב הראשון.
וולטה עילית העפילה לסיבוב הראשון.
סיבוב ראשון
אלג'יריה העפילה לסיבוב השני.
זמביה העפילה לסיבוב השני.
התוצאה בסיכום שני המשחקים הייתה תיקו 2–2, אך תוניסיה העפילה לסיבוב השני לאחר שגברה על מרוקו 4–2 בדו-קרב פנדלים.
טוגו העפילה לסיבוב השני.
גינאה העפילה לסיבוב השני.
ניגריה העפילה לסיבוב השני.
קונגו ברזוויל העפילה לסיבוב השני.
חוף השנהב העפילה לסיבוב השני.
מצרים העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
בסיבוב זה היה אמור להיערך משחק בין ל, אולם לאור פרישת זאיר העפילה ניגריה אוטומטית לסיבוב הבא.
תוניסיה העפילה לסיבוב השלישי.
גינאה העפילה לסיבוב השלישי.
חוף השנהב העפילה לסיבוב השלישי.
מצרים העפילה לסיבוב השלישי.
זמביה העפילה לסיבוב השלישי.
סיבוב שלישי
תוניסיה העפילה לסיבוב הגמר.
ניגריה העפילה לסיבוב הגמר.
מצרים העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
תוניסיה העפילה.
פינוקיו (סרט, 2019)
פינוקיו (באיטלקית: Pinocchio) הוא סרט פנטזיה איטלקי משנת 2019, שכתב וביים מתאו גארונה, מבוסס על הספר משנת 1883 הרפתקאותיו של פינוקיו מאת הסופר האיטלקי קרלו קולודי.
עלילה
ג'פטו, נגר איטלקי עני, בונה בובת עץ שמוכיחה שהיא מסוגלת לדבר ולנוע בכוחות עצמה. ג'פטו מחליט להתייחס לבובה כמו לבנו ולהטביל אותו בשם פינוקיו. פינוקיו, לעומת זאת, אינו צייתני ובעל רוח חופשית, אולם לאחר הרבה התרחשויות מוטעות הוא מגלה מפיה קסומה שאם הוא יתנהג יפה, היא תהפוך אותו לילד אמיתי המסוגל לחוות כל רגש באופן מלא.
הפקה
ב-24 באוקטובר 2016 פורסם כי טוני סרווילו לוהק לתפקיד ג'פטו, אביו של פינוקיו. שנתיים לאחר מכן, באוקטובר 2018, הוכרז שג'פטו יגולם על ידי רוברטו בניני שאמר "דמות נהדרת, סיפור נהדר, במאי נהדר: לשחק את ג'פטו בבימויו של מתאו גארונה הוא אחת מצורות האושר.", כאשר בעבר הוא גילם דווקא את פינוקיו בסרט משנת 2002. ניק דודמן עבד על האיפור והיצורים בסרט. בהמשך הוכרז שמארק קולייה עבד על האיפור לסרט.
הצילומים החלו ב-18 במרץ 2019 במשך 11 שבועות בטוסקנה, לאציו ופוליה.
הסרט ייצא לאקרנים באיטליה ב-25 בדצמבר 2019.
שיווק
ב-29 במרץ 2019 נחשפה תמונה ראשונה מתוך הסרט. הטריילר הראשון פורסם ברשת ב-3 ביולי 2019.
יצחק אבן סהולה
חייו
לא ידועים הרבה פרטים על חייו. הוא חי ופעל לפחות חלק מחייו בקסטיליה. הוא היה תלמידו של רבי משה בן שלמה מבורגוס.
רבי יצחק היה אחיו הגדול של רבי מאיר אבן סהולה, שנמנה עם תלמידי הרשב"א.
משל הקדמוני
רבי יצחק כתב שלושה חיבורים, האחד, ספר מוסר, בשם "משל הקדמוני", נכתב בשנת 1281 והודפס לראשונה בשנת 1491 בעיר ברישא שבאיטליה. בספר, אבן סהולה מתאר את תהליך ה"חזרה למוטב" של עצמו, תהליך שהתחיל בגיל 37 אחרי הרהורי חשבון נפש.
פירוש על שיר השירים
חיבורו השני הוא פירוש תאוסופי של שיר השירים על דרך הקבלה. נכתב בשנת 1283 או 1284. אבן סהולה מפרש כל פסוק על דרך הפשט ועל פי הסוד. פירושו על דרך הסוד מבוסס על הבנת הספירות של אותה התקופה. הוא מתייחס בעיקר לספירות התפארת, המלכות ולצדדי ימין ושמאל (הרחמים והדין). מהדורה של הספר יצאה בהוצאת הרב אברהם גרין שכתב לו מבוא עשיר.
פירוש על שני מזמורי תהלים
חיבורו השלישי הוא פירוש תאוסופי למזמורים קיא-קיב בתהלים על דרך הקבלה. כפי הנראה נכתב פירוש זה לאחר כתביו האחרים, דהיינו לא לפני אמצע שנות השמונים של המאה השלוש עשרה. בפירושו אבן סהולה ביאר כל פסוק במזמורים אלה על דרך קבלת הספירות תוך שהוא מתבסס על כתבים מוקדמים בקבלה מאת רמב"ן, ר' אשר בן דוד ועוד. זהו חיבורו העיקרי שבו הציג בצורה מפורטת יחסית את קבלת הספירות התאוסופית. מהדורה של הפירוש יצאה בידי אבישי בר אשר בלווית מבוא עשיר ומפורט.
קליקו ג'ק
ג'ון רקהאם (באנגלית: John Rackham; 26 בדצמבר 1682 - 18 בנובמבר 1720), הידוע בכינויו קליקו ג'ק, היה קפטן שודדי ים אנגלי, שפעל באיי בהאמה ובקובה בראשית המאה ה -18. הכינוי שלו נגזר מבגדי הפאר שלבש, ואילו ג'ק הוא כינוי ל"ג'ון".
רקהאם היה פעיל בשנים 1718–1720, סוף "תור הזהב של הפיראטיות" שנמשך בין 1650 ל 1730. הוא זכור בעיקר בגלל העובדה שהיו לו שתי נשים חברות בצוות: מרי ריד ואהובתו, אן בוני.
רקהאם הדיח את צ'ארלס ויין מתפקידו כקפטן הספינה ריינג'ר. הוא קיבל חנינה בשנת 1719 ועבר לניו פרובידנס, שם פגש את אן בוני, שהייתה נשואה באותה תקופה לג'יימס בוני. הוא חזר לעסוק בפיראטיות בשנת 1720 על ידי גנבת ספינה בריטית ואן הצטרפה אליו. צוותם החדש כלל את מרי ריד, שהתחפשה באותה עת לגבר. לאחר מירדף קצר, נתפס רקהאם על ידי צייד הפיראטים של הצי המלכותי ג'ונתן בארנט בשנת 1720, הועמד לדין על ידי סר ניקולס לוס, מושל ג'מייקה, ונתלה בנובמבר אותה שנה בפורט רויאל בג'מייקה.
ראשית חייו והקריירה
מעט ידוע על חינוכו של רקהאם או על ראשית חייו, פרט לעובדה שהוא היה אנגלי ונולד סביב שנת 1682. הרשומה הראשונה שלו היא כמלח בריינג'ר בשנת 1718, שפעל בפרובידנס החדשה באיי בהאמה. שהיה בסיס ידוע לשמצה של הפיראטים המכונה "רפובליקת הפיראטים". ויין וצוותו שדדו כמה אוניות מחוץ לעיר ניו יורק, ואז נתקלו בספינת מלחמה צרפתית גדולה. הספינה הייתה גדולה כפליים לפחות מזו של ויין, והיא מייד רדפה אחריהם. ויין פקד על נסיגה מהקרב, וטען שנהג בזהירות כסיבה לנסיגתו. ג'ק רקהאם התנגד להחלטה על הנסיגה, והציע להילחם באניית המלחמה מכיוון שהיו בה שפע של עושר. בנוסף, הוא טען, אם הם יתפסו את הספינה, היא תעמוד לרשותם - ספינה גדולה בהרבה. מבין תשעים ואחת הגברים בספינת הפיראטים, רק חמישה עשר תמכו בוויין בהחלטתו. ויין הצהיר כי החלטת הקברניט נחשבת סופית, אולם למרות התמיכה המוחצת בדעתו של רקהאם להילחם, הם ברחו.
ב־24 בנובמבר 1718 קרא רקהאם להצבעה בה הגברים הכריזו על ויין כפחדן ופיטרו אותו מתפקיד הקפטן, מה שהפך את קליקו ג'ק לקפטן הבא. רקהאם העניק לוויין ולחמש עשרה תומכיו, ספינה האחרת שהייתה ברשותם יחד עם אספקה ​​מכובדת של תחמושת וסחורה.
קפטן רקהאם
רקאם בזז כלי שיט קטנים ששטו קרוב לחוף ברגע שהפך לקפטן. הוא וצוותו כבשו את קינגסטון, כלי שיט קטן מג'מייקה, והפכו אותו לספינת הדגל שלהם. הם עשו כמה כיבושים נוספים של ספינות ותפסו כמה ספינות גדולות מברמודה.
בשנת 1719 הפליג רקהאם לנסאו שבבהאמה וניצל חנינה כללית לפיראטים משליט האי וודס רוג'רס. רוג'רס נשלח לבהאמה כדי לטפל בבעיית הפיראטים בקריביים שהחלו לתקוף ולגנוב מספינות בריטיות.
בדצמבר הוא כבש את ספינת הסוחר ״קינגסטון״. לקינגסטון היה מטען עשיר, שהפך לשלל גדול עבור רקהאם וצוותו. לרוע מזלו, קינגסטון נתפסה בטווח ראייה של פורט רויאל, שם הסוחרים הזועמים שכרו לעזרתם ציידי פירטים כדי לרדוף אחריו. הם הדביקו אותו בפברואר 1719, בעוד ספינתו וקינגסטון עגנו באיסלה דה לוס פינוס מחוץ לקובה. רקהאם ורוב אנשיו היו אז בחוף, והם ברחו מהשבי כשהם מסתתרים ביער - אך הספינה והאוצר העשיר שלהם נלקחו.
קפטן צ'ארלס ג'ונסון בספרו מ 1724, מתאר כיצד רקהאם פעל. רקהאם ואנשיו שהו בעיירה בקובה שהחזירו את הספינה הקטנה שלהם. ספינת מלחמה ספרדית שהופקדה על סיור בחוף הקובני נכנסה לנמל, יחד עם סלופ אנגלי קטן שתפסה. ספינת המלחמה הספרדית ראתה את הפיראטים אך לא הצליחה להגיע אליהם בגלל השפל, ולכן הספרדים עגנו בכניסה לנמל כדי לחכות לבוקר. באותו לילה, רקהאם ואנשיו התקרבו לספינה האנגלית תפסו והכניעו את השומרים הספרדים שהיו שם. עם עלות השחר החל ספינת המלחמה לפוצץ את הספינה הישנה של רקהאם, שהייתה כעת ריקה, כאשר רקהאם ואנשיו שטו בדממה ליעד חדש שלהם. רקהאם ואנשיו עשו את דרכם חזרה לנסאו, שם הם הופיעו בפני המושל רוג'רס וביקשו את החנינה המלכותית, בטענה שויין אילץ אותם להפוך לפיראטים. רוג'רס שנא את ויין ובחר להאמין להם, העניק להם את החנינה ואפשר להם להישאר. אולם זמנם כאנשים ישרים לא נמשך זמן רב.
לכידה, משפט ומוות
בספטמבר 1720 הוציא מושל בהאמה וודס רוג'רס צו בו הכריז על פשעי הפיראטים של רקהאם וצוותו. לאחר פרסום הצו, צייד הפיראטים ג'ונתן בארנט והפיראט לשעבר ז'אן בונאדוויס החלו במרדף אחר רקהאם, רקהאם ביצע שייט בסמוך לג'מייקה וכבש מספר ספינות דיג קטנות והטיל אימה על דייגים לאורך קו החוף הצפוני של ג'מייקה.
רקהאם הוצא להורג בפורט רויאל ב־18 בנובמבר 1720, וגופתו הוצבה בתצוגה בכניסה הראשית לפורט רויאל.
אן בוני ומרי ריד טענו שתיהם שהן בהריון בזמן משפטן, עשרה ימים לאחר הוצאתו להורג של רקהאם, וכך קיבלו חנינה זמנית, ונכלאו בפורט צ'ארלס עד להוכחת התביעה. מרי ריד נפטרה בתאה באפריל 1721, ככל הנראה מחום הקשור ללידה. אין תיעוד היסטורי לגבי שחרורה של אן בוני או על הוצאתה להורג.
רוב צוותו של רקהאם נידון למוות, ונתלה סמוך להוצאתו להורג. מספר מלחים שצורפו אליהם ימים לפני שנתפסו זכו לחנינה. כמה אחרים גורלם לא ידוע.
The Declaration
The Declaration (בעברית: ההצהרה) הוא אלבומה הרביעי של הזמרת אשנטי, אשר יצא ב-3 ביוני 2008.
סינגלים
"The Way That I Love You" – היה לסינגל הראשון מהאלבום אשר נשלח לרדיו האורבני ב-26 בפברואר 2008 וחודש לאחר מכן יצא גם להורדה דיגיטלית ובאפריל יצא גם לרדיו הקצבי. השיר הגיע למקום ה-37 בארצות הברית ובכך הפך לשיר הראשון שלה מאז 2004 להיכנס ל-40 העליונים ולמקום השני במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ.
"Body on Me" – יצא כסינגל השני מהאלבום ב-10 ביוני 2008 וכסינגל השלישי מתוך אלבומו של הראפר נלי. הקליפ של השיר הגיע למקום הראשון במצעד הקליפים האמריקאי בשבוע הראשון ליציאתו אך מצא את עצמו מחוץ ל-40 העליונים במצעד האמריקאי הרשמי אך בבריטניה הגיע למקום ה-17 במצעד הבריטי הרשמי.
"Good Good" – יצא כסינגל השלישי והאחרון מהאלבום ב-16 ביולי 2008 אך נכשל מלהיכנס למצעד האמריקאי הרשמי או לכל מצעד אחר. במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי הגיע למקום ה-30 בלבד.
סינגלים נוספים
Hey Baby (After the Club) – יצא לאור כסינגל השיווקי הראשון והיחיד מהאלבום ב-16 באוקטובר 2007. השיר לא הצליח להיכנס למצעד של אף מדינה והגיע למקום ה-87 בלבד במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי.
לורנס קלמן
לורנס קלמן (באנגלית: Lawrence Kelemen) הוא רב אורתודוקסי ומרצה בינלאומי.
כתב מגוון ספרים וביניהם, "Permission to Believe" ("רשות להאמין", בהוצאת "תרגום", ירושלים, 1990), "Permission to Receive" ("רשות לקבל", בהוצאת "תרגום", ירושלים, 1994) ו-"To Kindle A Soul" ("להאיר נשמה" בהוצאת "תרגום" ירושלים, ובהוצאת "ליויתן", 2001). קלמן גם תרגם את הטקסט הקלאסי של תאוריית הפדגוגיה "לנטוע ולבנות" (בהוצאת "Feldheim" / "פלדהיים", 1999).
מיתוג ערכי
מיתוג ערכי הוא תהליך בו מוסיפים למוצר כלשהו ערך מוסף, באמצעות חיבור של ערכי המותג לערכיו של קהל המטרה.
סוציולוגים העוסקים בחקר הרגלי הצריכה, זיהו כי בשנות האלפיים נולד צרכן מסוג חדש, בורגני-בוהמיין ("בובו"), המוגדר כמעמד הבינוני חדש, אשר המאפיין הבולט שלו הוא ידע שחבר לכסף. צרכנים אלו מגיעים ממעמד כלכלי גבוה, בעל יכולת השפעה מבחינה תרבותית וחברתית. צרכן זה מבצע את החלטות הרכישה שלו על בסיס מימוש עצמי ולא על בסיס סטטוס חברתי או כלכלי.
הרעיון המנחה את הצרכן המבצע החלטות קניה על בסיס ערכי הוא כי יכולתו הכלכלית אינה הופכת אדם למאושר, אלא מאפשרת לו השגה של מימוש עצמי. המימוש העצמי הוא הביטוי האמיתי של תחושת האושר.
נואה מונק
ביוגרפיה
מונק נולד וגדל בעיירה מישן וייחו (אנ') במחוז אורנג', קליפורניה. הוא הבן הבכור מחמשת ילדיהם של קימברלי (לבית רובינסון) וגרג מונק, כומר בכיר בכנסייה בעיר לגונה הילס (אנ') בדרום קליפורניה.
מיתוג ערכי
העיקרון הצרכני העומד בפני אותם לקוחות הפועלים משיקולים ערכיים הוא כי רכישת מוצר המיטיב עם הקונה כשם שהוא מיטיב עם העולם, היא לגיטימית.
נואה מונק
ביוגרפיה
אחד מאחיו, אית'ן מונק, שיחק את אחיו של גיבי בשלושה מפרקי איי קרלי. למונק שלושה אחים נוספים: טיילור, איג'ה ומיכה. מונק הוא הנכד של השחקן ברלט רובינסון, אביה של אמו.
בשנת 2017, סיים לימודי תואר ראשון בחוג לקולנוע ואומנויות המדיה מאוניברסיטת ביולה (אנ') שבעיר לה מיראדה (אנ').
משחק
בשנת 2007, מונק קיבל תפקיד משני למשך שלוש עונות בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון, "איי קרלי", בתור גיבי, אחד החברים של קרלי, סאם ופרדי. בשנת 2010, הוסף מונק לפתיח של הסדרה, מה שהעיד על כך שמאז ואילך הוא דמות ראשית בסדרה.
בשנת 2009 שיחק בקומדיה "הכל אודות סטיב" לצד סנדרה בולוק ובראדלי קופר.
בשנת 2011, הוא הועמד לפרס החבר הטוב ביותר מהטלוויזיה בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון.
בשנת 2013, ניתנו לניקלודיאון הצעות לסדרת ספין אוף של איי קרלי, הנקראת גיבי, בה מונק יככב כדמות ראשית. בהצעה צוין כי דמותו של גיבי תעבוד במרכז בילוי והוא יעסוק כיועץ צמוד לארבעה תלמידי חטיבת ביניים, אך הצעה זו לא נבחרה ולא התממשה.
ב-9 באוקטובר 2016, מונק הקים את Sadworld, ערוץ יוטיוב המוקדש לסרטוני קומדיה "מוזרים, אבסורדיים ונסיוניים". הסרטונים בעלי סגנון עריכה מובהק, המתואר כ"התמזגות של תמונות, תקלות וצלילים שנועדו להעמיס על חושי הצופים".
מוזיקה
מונק בנוסף יוצר מוזיקת אלקטורינק דאנס תחת השם נוקסיק. השיר הראשון שלו, "Beginnings" (בתרגום חופשי: התחלות), הושק ב-20 בינואר 2012. מאז הוא הוציא שירים נוספים שיצר בחשבון היוטיוב שלו. הוא הוציא מיני-אלבום קטן הנקרא Hotline (בתרגום חופשי: קו חם) ב-23 באפריל 2013. ב-21 בדצמבר 2013, מונק הוציא סינגל המכונה "Killjoy" בסאונדקלאוד ויוטיוב. סינגל זה הוא הסינגל הכי מפורסם שלו עד היום. ב-24 במרץ 2014, מונק הוציא מיני אלבום רשמי הנקרא Road Warrior.
פעילות
מונק הוא תומך פעיל של קאמפ דל קוראזון, מחנה קיץ הנמצא בסנטה קטלינה, המיועד לילדים בעלי מחלות לב.
ספר ריק
ספר ריק הוא ספר שבכריכתו מופיעים הפרטים המקובלים – שם המחבר, שם הספר (שלכאורה עוסק בנושא רציני) ושם ההוצאה לאור, אך תוכנו הוא דפים ריקים לחלוטין. לספר מטרה סאטירית או פולמוסית – לרמוז שאין מה לומר על נושאו של הספר. הספר הריק "כל מה שגברים יודעים על נשים", למשל, מרמז שגברים אינם יודעים דבר וחצי דבר על נשים. אף שלכאורה אין שום טעם בספרים אלה, שהרי הבדיחה מתפוגגת כעבור דקה, יש בהם כאלה שזכו להצלחה מסחרית. את הספר הריק "כל מה שגברים יודעים על נשים", למשל, יש שמצאו כראוי למתנה למסיבת רווקים.
בעבר נדרש מחברו של ספר ריק להשקעה כספית הכרוכה בהתקשרות עם בית דפוס וכריכייה. בימינו ניתן להפיק ספר ריק באמצעים ביתיים, וכן ניתן לייצרו ולהפיצו באמצעות שירות CreateSpace של "אמזון". לעיתים רבות ספר-ריק ניתן לקריאה בחינם במהדורה דיגיטלית.
פנטה מקאסאר
גאוגרפיה
העיר נמצאת כ-142 ק"מ מדילי, בירת מזרח טימור.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוקטובר (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא פברואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,621 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (331 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (7 מ"מ גשם).
לאורסיאתריה
לאורסיאתריה (שם מדעי: Laurasiatheria) היא קבוצת יונקי שליה מפותחים של היונקים והיא קרובה לקבוצת האאוארכונטוגליריים (Euarchontoglires) - קבוצת יונקים כמו הקופים (והאדם), הגלשנאים והמכרסמים.
קבוצה זו התפתחה מאוחר יותר מסדרות אחרות, אך מכילה את רוב סוגי הסדרות היום וכוללת מינים שונים ומגוונים, מעופפים ושחיינים, כולל את היונק הגדול ביותר היום לווייתן כחול ואת הקטן ביותר חדף זעיר ועוד מינים רבים.
כיום משייכים לקבוצה את השלייתנים האמריקאים מרידיונגולטיים (Meridiungulata), לצד קבוצות פרסתנים דומות.
שאנדור גרגיי (פסל)
שאנדור גרגיי (במקור גליק, בהונגרית: Gergely Sándor; הודמזוושרהיי, 26 באוגוסט 1889 – ברלין, 26 באוגוסט 1932) היה פסל אקטיביסטי יהודי-הונגרי.
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Johann Sigismund, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen; 8 בנובמבר 1572 – 23 בדצמבר 1619), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1608–1619, ודוכס פרוסיה בין השנים 1618–1619.
ביוגרפיה
בשנת 1594 התחתן יוהאן זיגיסמונד עם אנה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, שהייתה אמורה לרשת את נחלות אביה לאחר מותו, מכיוון שלא היו לו בנים. בשנת 1608 מת אביו יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויוהאן זיגיסמונד עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה וסאל של מלך פולין, נשבע יוהאן זיגיסמונד בשנת 1611 אמונים לזיגמונט השלישי, מלך פולין.
בשנת 1613 המיר יוהאן זיגיסמונד את דתו מלותרניזם לקלוויניזם, אך לאחר התנגדויות רבות ברחבי הנסיכות, ואפילו מצד אשתו, הכיר יוהאן זיגיסמונד בשנת 1615 בשתי הדתות כחוקיות במדינה. בשנת 1614 קיבל יוהאן זיגיסמונד באמנת קסנטן קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג, בעוד יריבו וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג קיבל את דוכסויות יוליך וברג, ובשנת 1618 ירש מחמיו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה את דוכסות פרוסיה.
ב-23 בדצמבר 1619 מת יוהאן זיגיסמונד בברלין, ובמקומו עלה לשלטון בנו גאורג וילהלם.
משפחתו
בשנת 1594 התחתן יוהאן זיגיסמונד עם אנה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
דאלואה
דאלואה (בצרפתית: Daloa) היא עיר במערב חוף השנהב שבמערב אפריקה. היא משמשת כבירת מחוז אוט ססנדרה. העיר נמצאת 141 ק"מ מערבית ליאמוסוקרו, הבירה המנהלתית של חוף השנהב ו-383 ק"מ צפון מערבית מאביג'אן, הבירה הכלכלית של חוף השנהב.
נכון לשנת 2012, היו בעיר 261,789 תושבים. היא העיר השלישית בחוף השנהב במספר התושבים אחרי אביג'אן ובואקה ולפני יאמוסוקרו.
היסטוריה
אף על פי שצרפת השתלטה על חוף השנהב כבר ב-1842, רק ב-1905 הגיעו לעיר החיילים הצרפתיים הראשונים. כיבוש זה הוביל למרד של התושבים בשנת 1906.
לאחר תום מלחמת האזרחים הראשונה בשנת 2007, הייתה העיר בגבול שבין חלקה הדרומי של המדינה, אשר מאוכלס ברובו בנוצרים ונשלט על ידי ממשלת חוף השנהב, לחלקה הצפוני, אשר בו רוב מוסלמי ונשלט על ידי המורדים. העיר נותרה תחת שלטון הממשלה אשר דאגה לעיר שמהווה יעד חשוב בתעשיית הקקאו שמהווה שליש מכלכלת חוף השנהב. לאחר זכייתו של אלאסן ואטארה, אשר נתמך על ידי המורדים. בבחירות ב-2010, סירב הנשיא לוראן גבאגבו לוותר על השלטון, ובמרץ 2011 החלה מלחמת האזרחים השנייה במדינה. דאלואה הייתה העיר הגדולה הראשונה שנפלה לידי כוחותיו של אואטרה ב-29 במרץ, בדרך לכיבוש של כל חוף השנהב בסיוע צרפת והאו"ם.
שפות
מאז עצמאותה, הצרפתית היא השפה הרשמית של חוף השנהב. הלינגואה פרנקה, שמדוברת ומובנת על רוב האוכלוסייה היא הדיולה, אולם במחוז אוט ססנדרה הלינגואה פרנקה היא הבטה (bété). הצרפתית שמדוברת בדאלואה דומה לצרפתית שמדוברת באביג'אן ומכונה צרפתית פופולרית איוורית (Français Populaire Ivoirien), היא נבדלת מהצרפתית הרשמית בעיקר בצורת ההתבטאות ולא במילים נוספות. בגלל מרכזיותה של העיר הן מסחרית והן גאוגרפית, ניתן למצוא בה דוברים של רוב השפות המדוברות בחוף השנהב, כ-60.
דת
דאלואה, כעיר גבול בין החלק הדרומי, הנוצרי, של חוף השנהב לחלק הצפוני, המוסלמי. יש קהילות גדולות של נוצרים ומוסלמים. דאלואה היא מקום מושבה של דיוקסיה החל משנת 1955, ובעיר נמצא גם מסגד גדול.
התקרית במצר קרץ' (2018)
התקרית במצר קרץ' אירעה ב-25 בנובמבר 2018 במהלכה ירה משמר החופים של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי והשתלט על שלושה כלי שיט של אוקראינה במים בינלאומיים מול חופי חצי האי קרים. מדובר בתקרית הצבאית הראשונה בין רוסיה ואוקראינה מאז המערכה ב-2014.
רקע
מצר קרץ' הוא המעבר היחיד בין הים השחור לים אזוב. עבור אוקראינה למצר ים זה חשיבות אסטרטגית וכלכלית עבור ערי הנמל שלה ובראשם מריופול, בו רוסיה השיגה שליטה דה פקטו לאחר סיפוח חצי האי קרים. בשנת 2017, אוקראינה פנתה לבית המשפט לבוררות על השימוש במצר, אך עד 2018 רוסיה בנתה עליו גשר, הגבילה את גודל הספינות שיכולות לעבור את המצר, הטילה תקנות חדשות, ובעקבות זאת עצרה כלי שיט אוקראינים במספר מקרים.
התפתחות האירועים
25 בנובמבר 2018, משט של גוררת מלּווה בשתי ספינות משמר של הצי אוקראיני, בדרכו לים אזוב ניסה לחצות את מיצר קרץ'. רוסיה מנעה את מעברם על ידי הצבת ספינת מטען מתחת לגשר קרים, הנשלט על ידי רוסיה. הספינות האוקראיניות נשארו עגונות במיצר במשך שמונה שעות, לפני שפנו חזרה לכיוון אודסה. משמר החופים הרוסי רדף אחריהם בצאתם מהאזור, ובהמשך ירה ותפס את כלי השיט במים בינלאומיים מול חצי האי קרים. כלי השיט הוחרמו על ידי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, וצוותיהם מוחזקים במעצר ברוסיה. רשויות אוקראינה דיווחו על שישה חיילים שנפצעו. גורמים רשמיים משתי המדינות האשימו אחת את השנייה בהתנהגות פרובוקטיבית.
אוקראינה האשימה את רוסיה בפגיעה בחופש המעבר במצר קרץ' ובהחרמה בלתי חוקית של שלוש ספינות שלה במיצר קרץ' לאחר שפתחה עליהם באש. כלי השיט היו ספינות תותחים מדגם Gyurza-M שנודעו בשמות ברדיאנסק וניקופול ודוברה יאנה קאפה. מנגד, משמר החופים הרוסי האשים את אוקראינה בכך ששלושת כלי השיט שלה ביצעו כניסה לא מאושרת ל"מים הטריטוריאליים" של רוסיה, דבר שנדחה בתוקף על ידי הרשויות בקייב שאמרו כי הספינות האוקראיניות כן התריעו טרם הגעתן על מסלולן. פוליטיקאים רוסים טענו כי פורושנקו ביצע את המהלך כצעד מתוכנן ובניסיון להעלות את הפופולריות שלו בעיני הציבור, לקראת הבחירות לנשיאות אוקראינה.
Deus Ex
Deus Ex (בתעתיקו העברי דאוס אקס) הוא משחק מחשב בנושא סייברפאנק המשתייך לז'אנר היריות בגוף ראשון ומשחק תפקידים. המשחק פותח על ידי Ion Storm והוצא לאור על ידי Eldos Interactive בשנת 2000. המשחק הוא אחד ממשחקי ההתגנבות (Stealth) הראשונים והיה מחלוצי יישום מנגנון משחק אשר משתנה בהתאם לבחירות השחקן. המשחק קיבל אהדה רבה בקרב צרכנים ובקרב מבקרים בגלל מקוריותו והעלילה העמוקה שלו. המגזין האינטרנטי PC GAMER אף נתן לו את הכותרת "משחק ה-PC הטוב בעולם". המשחק היה מועמד שכיח למספר פרסי "משחק השנה" (Game of the Year).
המשחק מתקיים בעולם דיסטופי ואפל בשנת 2052. הגיבור, JC Denton, סוכן טוראי בקואליציה הבדיונית United Nations Anti-Terrorism Coalition (קואליציית האו"ם כנגד מעשי טרור או UNATCO), במשימתו להילחם בטרור ולשרוד בעולם הנכנס למערבולת של כאוס. כשמתקדם המשחק, דנטון נכנס ללב קונספירציה, מבצע מעשי שוחד וסחיטה ופוגש ארגונים כגון האילומינטי ו-Majestic 12.
המשחק שוחרר לראשונה ל-PC אך בגלל האהדה שהשיג לטובתו וביקוש רב המשחק הועבר גם לקונסולת הפלייסטיישן 2 והמקינטוש. המשחק הביא אחריו משחק המשך בשם Deus Ex: Invisible War ואף פריקוול בשם Deus Ex: Human Revolution.
משחקיות
המשחק סובב אחר ג'י.סי. דנטון, סוכן זוטר בקואליציאת האו"ם כנגד מעשי טרור (UNATCO), ומתפקידו להפיץ את החיסון ל"מוות האפור" - וירוס קטלני שהופך באיטיות לפנדמיה ומאיים להרוס את הונג קונג וארצות הברית. התרופה היחידה עונה לשם "אמברוזיה" והיא ניתנת לעשירים ולפוליטיקאים בלבד.
אלמנטי RPG
למרות סיווג המשחק כמשחק יריות בגוף ראשון, ניתן למצוא מספר אלמנטים שמופיעים במשחקי תפקידים ממוחשבים (RPG). אחד מהבולטים מביניהם הוא "Skill Points" (נקודות מיומנות), אותם ניתן להשיג על ידי מציאת אזורים סודיים, השלמת משימות ושיכנוע אישים. השחקן יכול להשקיע נקודות אלה על מנת לשפר את הדמות במספר מיומנויות במשחק: כגון פריצה למחשבים, שימוש בכלי נשק חמים וקרים, שחייה, שימוש בציוד רפואי וכדומה.
בעולם המשחק ימצא דנטון שדרוגים לכלי הנשק הקיימים, אותם יוכל להצמיד לכלי הנשק שברשותו וכך משדרג אותו. שדרוגים אלה מאפשרים לשחקן להצמיד כוונות, משתיקי קול וכן לשפר את הנשק עצמו ישירות כגון שיפור דיוקו, מהירות הירייה שלו, הנזק שהנשק מסב וכדומה. לא כל שדרוג מתאים לכל נשק, לדוגמה לא ניתן להצמיד משתיק קול לטילי כתף.
כמו כן, דיאלוגים שונים עם דמויות בלא-שחקן במשחק הוא כלי למציאת מקום שעל השחקן להגיע, מידע על המצב הקיים ואף רמזים למקומות סודיים באזור. בעת דיאלוגים יכול לשחקן לבחור מה יענה דנטון לאדם איתו הוא משוחח; דרכים שונות מפיקות תוצאות שונות, אלה יכולות להיות חיוביות (האדם יספר על הנושא) או שליליות (האדם נלחם בדנטון או אינו מוכן לספר לו על הנושא).