cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע נשר
מבצע נשר
ימים ספורים לאחר מתקפת הטרור בגבול ישראל–מצרים ב-2012, פתחו הצבא המצרי והמשטרה במשותף במבצע למלחמה בלוחמים שתקפו את כוחות הביטחון המצריים בצפון סיני. המבצע התרחש במקביל למספר עימותים בין חמושים לכוחות הביטחון במספר נקודות ביטחון בסיני. בתקיפה אחת, חמוש פתח באש על כוחות הביטחון, ופצע לפחות 6 בני אדם, מה שגרם לגל הפגנות במצרים בדרישה להגן על חיילים מצרים.
ב-8 באוגוסט 2012, בשעה 3:20 לפנות בוקר, בעקבות סדרת התקפות על מחסומים מצריים, הרגו כוחות הצבא 20 חמושים, פצעו עשרות נוספים והשמידו שלושה כלי רכב משוריינים השייכים לחמושים בכפר טומא בסיני. אלו היו ההתקפות האוויריות הראשונות שביצעה מצרים בסיני מאז מלחמת יום הכיפורים ולאחר חתימת הסכם השלום עם ישראל. מפקד המבצע מסר כי לצבא הגיע מידע על נוכחותם של מספר חמושים בשטח הכפר. כוחות הביטחון ביצעו מספר תקיפות נפרדות ברחבי אזור שיח' זוויד.
מקורות ביטחוניים מצריים ציינו כי באזור סיני יש יותר מ-2,000 חמושים איסלאמיים, והתקשורת המצרית מתייחסת למבצע כ"מבצע טיהור סיני". בצבא מצרים אמרו כי מטרת המבצע היא "להחזיר את הביטחון על ידי פגיעה בגורמי טרור חמושים בסיני". גורמי ביטחון בעיר שיח' זוויד בסיני הודיעו כי הצבא המצרי הסתער על מאות בתים באזור כדי לחפש מחבלים ולהחרים אמצעי לחימה. למחרת הצהיר צבא מצרים כי פעולתו נגד חמושים בחצי האי סיני "נחלה הצלחה ותימשך".
לאחר המבצע
בעקבות מתקפת הטרור בגבול ישראל-מצרים כוחות צבא מצרים והמשטרה פתחו במבצע צבאי נגד חמושים שתקפו אנשי ביטחון בצפון סיני. במהלך תקופה זו התרחשו מספר עימותים בין חמושים לכוחות הביטחון במספר מחסומים ביטחוניים בסיני. בתחילה התייחסה העיתונות למבצע כהמשך למבצע נשר, אם כי מאוחר יותר פנתה לשם רשמי מצרי - מבצע סיני.
מקורות ביטחוניים מצריים אמרו כי יותר מ-2,000 חמושים איסלאמיים פועלים באזור סיני. מהצבא נמסר כי מטרת המבצע היא "להחזיר את הביטחון על ידי רדיפה והטרדה של גורמי טרור חמושים בסיני".
ישראל
הסכמי קמפ דייוויד משנת 1979, שקבעו שלום בין מצרים וישראל, קובעים כי סיני חייב להישאר אזור מפורז.
במהלך תחילת המבצע ב-2011, התירה ישראל הצבתם של אלפי חיילים בסיני, עם מסוקים ומשוריינים, אך לא עם טנקים.
במהלך תחילת אוגוסט 2012, עם התגברות מבצע "נשר", אישרה ממשלת ישראל את בקשת ברק לאפשר למצרים לפרוס מסוקי תקיפה בסיני.
עם זאת, החלה לעלות דאגה כאשר מצרים החלה לפרוס כוח וטנקים נוספים ללא תיאום מישראל. ב-21 באוגוסט אמר שר החוץ של ישראל אביגדור ליברמן כי חשוב לישראל לוודא שהסכם השלום המצרי-ישראלי יקוים, ולא לשתוק עם כניסת כוחות צבא מצרים לסיני. דאגה הועלתה על ידי גורמים רשמיים ישראלים בגלל אי יידוע מצרים לישראל על פריסת טנקים בסיני, דבר המפר את הסכם השלום. ליברמן אמר: "עלינו לדאוג שכל פרט ופרט יישמרו, אחרת נמצא את עצמנו במדרון חלקלק בכל הנוגע להסכם השלום".
באותו יום דיווח היומון הישראלי "מעריב" כי ישראל שלחה הודעה למצרים באמצעות הבית הלבן, במחאה על הגדלת הנוכחות הצבאית המתמשכת של מצרים בסיני ללא תיאום מצד ישראל, ואמרה למצרים שעליה להוציא טנקים מסיני בגלל נוכחותם. מפר את הסכם השלום המצרי-ישראלי משנת 1979, הקובע שחצי האי סיני יישאר מפורז. היומון הישראלי "מעריב" קיבל חיזוק בכתבה ב"ניו יורק טיימס", שקבעה כי ישראל "מודאגת" מכניסתם של טנקים מצרים לצפון חצי האי סיני ללא תיאום עם ישראל וביקשה ממצרים לסגת מהם. בין השאר בשל הטנקים הצבאיים של מצרים הפרוסים בחצי האי סיני, ישראל מודאגת יותר ויותר ממה שהיה זה זמן רב הקשר האזורי הקריטי ביותר ביניהם. חוסר התיאום סביב פריסתם נתפס כפוטנציאלי לערער הסכם שלום שהיה אבן יסוד בביטחון ישראל במשך עשרות שנים על פי הניו יורק טיימס. ישראל גם מודאגת מכך שמצרים עשויה להשתמש במבצע נשר כדי לבנות את נוכחותה הצבאית בסיני, ולהשאיר את הטנקים והמשוריינים בסיני מבלי לעשות הרבה יותר מפעולה סמלית כדי לחסל את איום הטרור.
ישראל לא הגישה תלונה רשמית, ובמקום זאת העדיפה לפתור את הנושא באמצעות מגעים שקטים, כמו גם תיווך מארצות הברית, כדי להימנע ממתח ביחסיה עם מצרים.
בסוף אוגוסט 2012, נשיא מצרים דאז, מוחמד מורסי, אמר כי הפעולות הביטחוניות אינן מאיימות על איש, ו"לא אמורות להיות כל סוג של דאגות בינלאומיות או אזוריות כלל מנוכחות כוחות הביטחון המצריים". מורסי הוסיף כי המבצע היה ב"כבוד מלא לאמנות בינלאומיות; הסכם השלום המצרי-ישראלי מציב מגבלות על ההיערכות הצבאית המצרית בסיני". גורמים רשמיים בישראל היו מודאגים בבניית שריון כבד בסיני על ידי מצרים.
ב-8 בספטמבר אישר גורם ישראלי כי קיים תיאום בין ישראל למצרים בנוגע למבצע נשר. דובר הצבא המצרי, אחמד מוחמד עלי, הודיע מוקדם יותר כי מצרים התייעצה עם ישראל בנוגע לאמצעי הביטחון שלה בסיני.
ארצות הברית
לפי CNN, במהלך להגביר את האבטחה בסיני, לעזור למורסי ולהרגיע את ישראל, שר ההגנה האמריקני ליאון פאנטה הציע למצרים יכולות שיתוף מודיעין מסווג כדי לסייע למצרים לזהות איומים צבאיים באזור, עליהם דן במהלך ביקוריו האחרונים במצרים ולישראל. הטכנולוגיה הייתה בשימוש נרחב בעיראק ובאפגניסטן לזיהוי כלי רכב למרחקים גדולים. הטכנולוגיה עשויה לשמש גם את כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני. ארצות הברית הציעה גם שיתוף מודיעיני מוגבר, כולל צילומי לוויין וטיסות רחפנים, כמו גם יירוט טלפונים סלולריים ותקשורת אחרת בין חמושים החשודים בתכנון פיגועים.
ב-22 באוגוסט, מחלקת המדינה האמריקנית הפצירה במצרים להיות שקופה לגבי מבצע נשר וכל פעולות ביטחוניות בסיני. מחלקת המדינה הגיבה על הדיווחים ומסרה כי ארצות הברית תומכת במבצע נשר נגד טרור, אך הדגישו כי על מצרים להמשיך בתיאום עם ישראל בנוגע לפעולות אלו ולהגדלות הצבאיות בסיני, על פי הסכמי קמפ דייוויד מ-1979. מחלקת המדינה גם קראה למצרים למלא את התחייבויותיה על פי הסכם השלום המצרי-ישראלי משנת 1979 ולהתמודד בעוצמה עם איומים ביטחוניים בסיני, תוך הבטחה ש"קווי התקשורת יישארו פתוחים".
ב-23 באוגוסט, שרת החוץ דאז הילרי קלינטון, בשיחה עם שר החוץ המצרי מוחמד כאמל עמר, קראה לעמר לשמור על קווי תקשורת עם ישראל, והדגישה את החשיבות של שקיפות לגבי המיליטריזציה של סיני.
כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני
כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני, ארגון בינלאומי עם 1,650 חיילים שנוצר בשנת 1979 במהלך הסכמי קמפ דייוויד עם אחריות על שמירת השלום, שמר על פרופיל נמוך במהלך התעצמות מבצע נשר בשנת 2012. נציג הארגון אמר כי "איננו מסוגלים להגיב לשאלות התקשורת בשלב זה" בתגובה לשאלה האם מצרים ביקשה אישור להעביר נשק לסיני, והאם ישראל אפשרה זאת.
הרוקה טאצ'ימוטו
הרוקה טאצ'ימוטו (ביפנית: 田知本遥; נולדה ב-3 באוגוסט 1990) היא ג'ודוקא עבר יפנית, האלופה האולימפית מריו 2016.
ביוגרפה וקריירה
באולימפיאדת לונדון 2012, טאצ'ימוטו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג וסיימה במקום השביעי. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את אוניס אלדמה הקובנית, ברבע הגמר היא הפסידה לפיי צ'ן הסינית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם נכנעה לאדית בוש ההולנדית. באותה השנה היא זכתה בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את לוסי דקוס הצרפתייה.
באוקטובר 2017 פרשה טאצ'ימוטו מג'ודו תחרותי.
פיודור ברוניקוב
פיודור ברוניקוב (ברוסית: Фёдор Бронников; 17 בספטמבר 1827 – 14 בספטמבר 1902) היה צייר היסטוריה וז'אנר יליד רוסיה, שבילה את רוב חייו באיטליה.
ביוגרפיה
הוא הפגין כישרון מוקדם לציור וקיבל שיעורי אמנות ראשונים מאביו, שהיה צייר דקורטיבי. בגיל שש עשרה, כשאביו מת, הוא ארז את מזוודותיו ונסע לסנט פטרסבורג, בתקווה להיכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. לאחר שלא הצליח להתקבל, הוא הפך לחניך בסדנה של חרט עץ. כישרונו משך את תשומת ליבו של הפסל פיוטר קלודט, שארגן לו שיעורי ביקורת באקדמיה. בשנת 1850, הוא התקבל להיות סטודנט רגיל, ועבד עם אלכסיי מרקוב. הוא סיים את לימודיו ב-1853 וקיבל מלגה ללימודים באיטליה על ציור הסיום שלו, "אם האלוהים".
בשנה שלאחר מכן, הוא התיישב ברומא והקים סטודיו משלו בוויה ויטוריה, ליד וילה בורגזה. הוא צייר מגוון רחב של ציורים, בהם נופים, סצנות כפריות, סצנות ז'אנר, יצירות היסטוריות ודיוקנאות של אזרחי העיר החשובים. מצבו הבריאותי היה ירוד, לכן הוא נשאר שם לאחר תום הקצבה שלו, כדי לנצל את האקלים החם.
הוא מת ליד רומא ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי. אף על פי שחי באיטליה במשך רוב חייו, הוא השאיר למעלה מ-300 ציורים ורישומים ושווה ערך ל-400 רובל כדי להקים בית ספר לאמנות בשדרינסק. בית הספר לא הוקם עד לתקופה הסובייטית והעבודות שימשו בסיס למוזיאון.
סגנון אמנותי
פיודור ברוניקוב היה אמן גדול בציור דיוקנאות. יצירותיו בז'אנר זה, מובחנים ברישום משובח, דמיון בולט לדמות. חשיבותן היא בהבעת הפאן הפסיכולוגי של הדיוקן וכושר השכנוע של השפה הציורית. בנופים, האמן העביר בנאמנות את המראה, והדגיש את מצב העולם שמסביב. אלה מסומנים על ידי הרמוניה צבעונית וטוהר הצבעים.
האמן פיתח את אהבתו לטבע בשנות ילדותו בטרנס-אורל. במכתביו לקרובי משפחה בשדרינסק, דרום רוסיה, הוא נזכר לעיתים קרובות ביופיים של מקומות הולדתו. "אין כאן שדות חסרי גבולות כמו שיש לכם ברוסיה, אין יערות עבותים... וחבל. אני אוהב את המרחב העצום ואת השדות הרוסיים שלנו, כמו ים ללא גבולות", שיתף את בני ארצו ברגשותיו.
רוב יצירותיו נמצאות ברוסיה, אך רבות מהן נרכשו גם על ידי אספנים מבריטניה, ארצות הברית, הונגריה, איטליה ודנמרק.
אלסקה אפויה
אלסקה אפויה (ידועה גם כחביתה נורווגית וחביתת הפתעה) היא קינוח עשוי גלידה המוגשת קפואה במעטפת בצק או עוגה או מרנג.
אופן ההכנה
הגלידה הקפואה מונחת בתבנית מרופדת בפרוסות עוגת ספוג, רפרפת חג מולד או כל דבר דומה ומצופה במרנג. כל המנה מונחת לאחר מכן בתנור בחום גבוה מאוד ונשארת שם רק עד שהמרנג מתייצב.
המרנג הוא חומר בידוד יעיל, ובשל הזמן הקצר שאפיית המנה מצריכה, הוא מצליח למנוע חדירת חום לתוך הגלידה. בגרסאות קודמות השתמשו בבצק מאפה או פירורים.
היסטוריה
השימוש במרנג הוכר לראשונה ב־1804, על ידי הפיזיקאי האמריקאי בנג'מין תומפסון, לאחר שחקר את התנגדות חלבוני הביצים המוקצפים לחום. זה נקרא "אומלט סורפרייז" (אומלט הפתעה). המנה קיבלה את השם "אלסקה אפויה" בשנת 1876, כאשר במסעדת "דלמוניקו'ס" בעיר ניו יורק הוכנה המנה לכבוד האזור החדש שנרכש: אלסקה. הוא פורסם בכל רחבי העולם בזכות השף ז'אן ז'ירואה בשנת 1885 באוטל דה פארי, במונטה קרלו.
ריטה
ריטה יהאן-פרוז (נולדה ב-24 במרץ 1962, י"ח באדר ב' ה'תשכ"ב), המוכרת בשמה הפרטי ריטה, היא זמרת, פזמונאית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
ריטה יהאן-פרוז נולדה בטהראן שבאיראן. אביה שמואל היה מורה ואמה שרונה ספרית. לריטה שתי אחיות. בשנת 1970, כשהייתה בת 8, עלתה לישראל עם משפחתה; גדלה והתחנכה ברמת השרון. בוגרת תיכון ע"ש רוטברג. לאורך השנים הוציאה סינגלים ואלבומים רבים שזכו להצלחה בישראל ומחוצה לה. רמי קלינשטיין, בעלה לשעבר, כתב והלחין רבים משיריה.
ריטה נוהגת להתראיין באופן תדיר בכלי התקשורת השונים, ובהם קול ישראל בפרסית וכלי תקשורת איראנים נוספים, ערוץ 2 ועוד. החל מ-2010 ריטה התחברה לשורשיה האיראנים והנפיקה מספר גרסות כיסוי לשירים פרסיים נוסטלגיים, דבר שהקנה לה פופולריות רבה בקרב קהילת יוצאי איראן.
באפריל 2022 פורסם כי היא נבחרה להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 של ישראל.
1978–1986: תחילת דרכה ואלבום הבכורה
את דרכה המוזיקלית החלה בשנת 1978 בתוכנית הרדיו של רבקה מיכאלי, ופריצתה החלה בלהקה הצבאית "צה"ל 80" בשנת 1980, לצד בעלה לעתיד רמי קלינשטיין והזמרות שלווה ברטי וחני דינור. בשנת 1982 החלה ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי". באותה תקופה יצרו קלינשטיין וריטה קשר עם סמנכ"ל חברת CBS, רוני בראון, אשר הזמין אותם לשיר בפסקול הסרט "הפנימייה". באפריל 1985 עזב בראון את CBS והקים את חברת "הליקון", תוך התחלת עבודה על אלבומי סולו של קלינשטיין ושל ריטה.
בסוף 1985 יצא לתחנות הרדיו השיר הראשון של ריטה, "בגידה", שהלחין קלינשטיין למילים של יעל טבת בו הושקעו מעל 120 שעות אולפן. ריטה הייתה אז עדיין תלמידה בבית ספר למשחק "בית צבי" כשהשיר זינק לראש מצעדי פזמונים ברשתות רבות. הוא שהה שם במשך יותר מחודשיים וצבר השמעות רבות מאוד, הישג חסר תקדים באותה עת. אחריו יצא הסינגל "שיר אהובת הספן", שכתב יאיר לפיד על בסיס הספר "ים המוות" של הסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו שגם הוא זכה להצלחה רבה.
בתחרות קדם-אירוויזיון 1986 שרה ריטה את השיר "שביל הבריחה" שכתבה מיכל ברנט והלחין קלינשטיין. השיר זכה במקום הרביעי בתחרות ואף על פי שלא הגיע למקום הראשון, היה לאחד הלהיטים הגדולים בישראל באותה שנה, וזכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. הופעתה שכללה ז'קט צהוב שנשמט וחשף את כתפה עוררה התעניינות רבה והפכה אותה לדמות מדוברת מאוד.
באפריל 1986 הוציאה את אלבומה הראשון, שנקרא בפשטות "ריטה", בהוצאת הליקון. האלבום זכה להצלחה גדולה, נמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים, ועד היום נחשב לאלבום הבכורה הנמכר ביותר בישראל. בנוסף ל"שביל הבריחה", "בגידה" ו"שיר אהובת הספן", בלטו באלבום השירים "עבד של הזמן" שריטה כתבה בעצמה, וביצוע לשירו של חיים נחמן ביאליק "הכניסיני תחת כנפך" בלחן עממי, שקצבו היה איטי מאוד. פרט ל"עבד של הזמן", כתבה ריטה גם את "לךָ" ואת "עוד איש בודד". קלינשטיין עיבד את כל שירי האלבום, והלחין את כולם פרט ל"הכניסיני תחת כנפך" עם הלחן העממי. במצעד הפזמונים השנתי זכתה ריטה בתואר זמרת השנה.
1987–הווה: אלבומים, הופעות ושיתופי פעולה
בשנת 1987 הוציאה ריטה את האלבום Breaking Those Walls, אשר כלל גרסאות באנגלית לשירי אלבומה הראשון, בנוסף לחידוש לשירם של להקת הפוליס "Roxanne". האלבום הופץ בישראל ובאירופה. האלבום לא עמד בציפיות הגבוהות, אך לפי דיווחי "הליקון", הוא נמכר בכ-40,000 עותקים והגיע למעמד אלבום פלטינה. האלבום כלל גם שלושה שירים חדשים, שיר הנושא, השיר "Slow Down" (לו צולם אף קליפ מושקע ב-"סיבה למסיבה") ואת "Mirror of Love", שתורגם מאוחר יותר לעברית על ידי יעקב גלעד, והפך ל"נוצה ברוח".
במרץ 1988 הוציאה את אלבומה העברי השני, "ימי התום", בהפקה של קלינשטיין ובעיבודים של קלינשטיין, אלון הלל, נאור דיין ובנצי גפני. קלינשטיין גם הלחין את רוב שירי האלבום, שבו נכללו להיטים כ"בוא" שכתבה מירי פיגנבוים, "עטוף ברחמים" שכתב אהוד בנאי, "אני חיה לי מיום ליום" שכתב חנוך לוין וביצעה במקור תיקי דיין בלחן שונה, "הנסיכה והרוח" שכתב עלי מוהר והלחין יהודה פוליקר, "ימי התום" שכתבה צרויה להב, "כמו בתמונה" שכתב אברהם חלפי, "תחת ירח ערבי" שכתב פנחס שדה ו"חברה" שכתבה ריטה עצמה. גם "ימי התום" זכה להצלחה גדולה, והגיע למעמד אלבום זהב תוך יומיים. בסך הכל נמכרו ממנו כ-120,000 עותקים. בשנת 1989 זכתה ריטה בפעם השנייה בתואר זמרת השנה.
לאחר הוצאת "ימי התום" יצאה ריטה לסיבוב הופעות, שבמהלכו הקליטה את השיר "מחול מטורף" שכתבה מירי פיגנבוים. השיר הפך ללהיט, אבל יצא רק על גבי תקליט שדרים ולא נכלל באף אחד מאלבומיה חוץ מהאוסף שיצא לה בעתיד.
בשנת 1990 לא התקיימה תחרות הקדם-אירוויזיון, וריטה נשלחה לייצג את ישראל באירוויזיון 1990 שנערכה ביוגוסלביה, עם השיר "שרה ברחובות" שהלחין רמי קלינשטיין למילים של צרויה להב. השיר הגיע למקום ה-18 בלבד בתחרות, אך בישראל זכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
בתחילת 1994 גם תוכנן לצאת תקליטון שדרים, אך לבסוף האלבום נגנז. בכתבה במגזין "מעריב לנוער", שפורסמה לפני גניזתו של התקליט, סיפרה ריטה כי במקביל אספה חומר לאלבום חדש בעברית, ושהתוצאה מכך היא שההקלטה של האלבום באנגלית עיכבה את העבודה על האלבום העברי (וגם הפריעה לעבודה בין לבין), ולכן הרעיון לתקליט החדש מחוץ לישראל נגנז. באותה שנה, עבדה ריטה על אלבום נוסף בעברית, "ערים בלילה", שהיה בסגנון מזרחי, אך גם הוא נגנז ולא יצא ממנו אפילו שיר אחד.
בסוף שנת 1994, שש שנים לאחר אלבומה הקודם, חזרה ריטה עם אלבומה השלישי, "אהבה גדולה", שלמעשה היה האלבום העברי שהוקלט במקביל לאלבום הגנוז באנגלית, והחליף את האלבום "ערים בלילה". לראשונה לא היה קלינשטיין המלחין העיקרי באלבום, והלחין בו רק חמישה שירים. בין הכותבים והמלחינים היו יענקל'ה רוטבליט, ערן צור, רחל שפירא, שלום חנוך ושלמה ארצי. על העיבודים היו אחראיים משה לוי ונאור דיין, עם הפקה מוזיקלית של לואי להב. גם אלבום זה נחל הצלחה גדולה, והכיל להיטים רבים, כ"ערב כחול עמוק" שכתב מאיר אריאל והלחין שלמה יידוב, "האם אתה מאושר" שהלחין שלמה ארצי למילים של אריאנה הרן הכהן,"אהבה גדולה" שכתב יעקב רוטבליט ו"ציפור זרה" שכתבה רחל שפירא והלחין ערן צור, השיר "ציפור זרה" לווה בקליפ רב השראה בבימויו של יריב גבר, שעלות הפקתו הגיעה כמעט למאה אלף דולרים, יותר מכל קליפ אחר שהופק אי-פעם בישראל. הקליפ זכה בערוץ MTV בתואר הווידאו קליפ הזר הטוב ביותר של השנה. האלבום כלל גרסת כיסוי לשירם של הברירה הטבעית "ילדים זה שמחה", בביצוע שהפך למוכר לא פחות מהמקורי. "אהבה גדולה" שהיה אלבום יקר מאוד בהפקתו שיחזר את הצלחת שני האלבומים הראשונים, ונמכר ב-160,000 עותקים. בעקבות האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות מצליח שנמשך כארבע שנים. בשנת 1994 זכתה פעם נוספת בפרס "תפוח הזהב" לזמרת השנה. אגב, סמל השם "ריטה", אשר מופיע על גבי עטיפת האלבום, יופיע בחלק מאלבומיה הבאים.
בשנת 1996 סיכמה חברת הליקון עשר שנים לפעילותה של ריטה באלבום האוסף "תחנות בזמן", שכלל שירים שלא הופיעו באלבומיה הקודמים, כ"מחול מטורף", "חיזיון מקומי", "שרה ברחובות", "שירת הסירנה (אל תפחד)" מתוך הסרט "שירת הסירנה", "אגדת השמש והירח", חידוש לשירה של ג'וזי כץ "תני לי להחליט" מתוך פסטיגל 1994 ועוד. האלבום כלל גם שלושה שירים חדשים: "עד שתעזוב" שכתבה בעצמה, "ארץ מולדת" שכתב יהונתן גפן, אותו הקליטה בשנת 1987 ולא פרסמה אותו, ו"הולכת אליך" שכתב מאיר אריאל והלחין קלינשטיין עם זאב נחמה ותמיר קליסקי. האלבום הצליח מאוד ומכר למעלה מ-150,000 עותקים. באותה שנה השתתפה ריטה בדואט בשיר הנושא של אלבומו של שלמה ארצי "שניים". השיר היה ללהיט גדול, וזכה בתואר שיר השנה ברשת ג', בעוד ארצי זכה בתואר זמר השנה וריטה בתואר זמרת השנה.
בשנת 1998 יצא מארז של אהבה גדולה – ההופעה שכלל קלטת וידאו של ההופעה ותקליטור עם חמישה שירים שלא נכללו באלבומים הקודמים שלה.
בשנת 1999 הוציאה ריטה אלבום כפול בשם "תפתח חלון", אלבום זה הוא היקר ביותר של ריטה מבחינת תקציב ההפקה ועלותו הגיע לכמיליון דולר. תהליך הכנתו היה מורכב, תחילה בשל ההקפדה המיוחדת על איסוף ובחירת הטקסטים ולאחר מכן, בעבודה האולפנית שנמשכה כשנה וחצי. אלבום זה זכה גם הוא להצלחה גדולה כאשר 20,000 עותקים ממנו נמכרו בתוך 24 שעות מרגע שחרורו לחנויות ובתוך חודשים ספורים מכר יותר מ-85,000 עותקים. את שירי האלבום עיבדו משה לוי ולואי להב, ופרט לרמי קלינשטיין השתתפו בלחנים גם אתי אנקרי, אסתר שמיר, לאה שבת ושלמה ארצי. שיר הנושא של האלבום, שכתבה ריטה והלחין קלינשטיין, היה למצליח ביותר מתוכו. פרט לו בלטו גם השירים "או שכן, או שלא" שכתבה עירית לינור, "המכתב הראשון" שכתב יאיר לפיד ו"לא יודעת מה עובר לך בראש", שכתב שלמה ארצי והתפרסם כאשר ביצע אותו בעצמו בדואט עם יעל דקלבאום כעבור שנה. האלבום כלל שני דואטים עם קלינשטיין, "בערב יום העצמאות" ו"זמן", וכמו כן מספר שירים מתורגמים, מפרסית (שפת אמה של ריטה), מפורטוגזית ומספרדית. ריטה חיזקה את הצלחתו של האלבום כאשר חזרה לסיבוב הופעות שתוכנן מראש לחמש עשרה הופעות בלבד בשל הריונה השני.
בשנת 2000 הוציאה ריטה את אלבומה השני באנגלית, "Time for Peace", בעיבודים והפקה מוזיקלית של קוראדו רוסטיצ'י האיטלקי שעבד בין היתר עם ויטני יוסטון, אלטון ג'ון, ג'ורג' מייקל ורבים אחרים, האלבום הופץ בהשקה מיוחדת בצרפת בלבד ולאחר כמה חודשים החלה מכירתו גם בישראל. עד היום נמכר האלבום בכ-28,000 עותקים, מהם כשליש בישראל. באותה שנה היא שרה את השיר "תגיד את זה" עם קלינשטיין, שהיה לשיר הנושא של אלבומו.
בשנת 2001 יצאו ריטה ורמי לסיבוב הופעות מצליח, מתוכו יצאו לרדיו כסינגלים הגרסאות החדשות ל"ימי התום" ו"שביל הבריחה". סיבוב ההופעות תועד על גבי אלבום כפול שיצא באוגוסט 2001 ומכיל 24 שירים שהוקלטו בערב אחד, "המופע המשותף" כלל עיבודים חדשים למיטב להיטיהם של רמי וריטה וכן גרסה עברית של נעמי שמר לשירו המפורסם של ז'אק ברל, "אל תלכי מכאן", האלבום זכה להצלחה גדולה ועד היום נמכרו ממנו למעלה מ-150,000 עותקים.
בשנת 2002 ריטה הופיעה במופע אינטימי וקטן, "ריטה והפסנתר" במסגרת "פסטיבל הפסנתר". המופעים נערכו במרכז ענב לתרבות שבתל אביב. לריטה, שמאז ראשית דרכה הופיעה רק באולמות והיכלי ענק הייתה זו ההתנסות הראשונה מול קהל קטן ובהרכב נגנים כה מצומצם.
במרץ 2003 הוציאה ריטה את האלבום "חמצן". האלבום הצליח פחות מקודמיו, ואף על פי שהגיע למעמד אלבום זהב עם מכירות של כ-30,000 עותקים, היה לאלבום הפחות נמכר מאלבומיה של ריטה, וזכה בעיקר לביקורות פושרות מצד המבקרים. השיר המצליח ביותר באלבום היה "לאלף נמר", שכתבה צרויה להב והלחין קלינשטיין. פרט לו בלטו גם "מלבד אהבה" שכתבה להב, "תשקר לי" שהלחין ארקדי דוכין למילים של ריטה ו"אתה בכל זאת" ("עלית לי בזיכרון") שכתב מאיר אריאל, וזכה להצלחה מחודשת כשבוצע כעבור שנה על ידי דודו טסה. בין כותבי האלבום נכללו גם מוזיקאי רוק ופופ, כארקדי דוכין, אביב גפן, שלמה ארצי ומיקה קרני. את השירים עיבדו קלינשטיין, אבי סינגולדה וטל פורר.
בשנת 2004 יצאה גרסת הדי.וי.די לקלטת המצליחה של המופע "אהבה גדולה - ההופעה" מ-1998. באותה שנה גם הקליטה עם עברי לידר גרסה חדשה לשיר "סינדרלה רוקפלה" של אסתר עופרים, עבור פסקול הסרט "ללכת על המים".
בשנת 2004 השתתפה ריטה במופע הצדעה לנעמי שמר, שם הייתה מעורבת שלא בטובתה בשערורייה זוטא. מפיק המופע דודו אלהרר החליט שריטה תבצע את "ירושלים של זהב", להיטה הגדול ביותר של שולי נתן. החלטה זו גררה תגובות רבות נגדו, הן מצד משתתפי המופע והן מצד הקהל האוהד של נתן. אלהרר התחרט לבסוף, הזמין את נתן כדי שתבצע את השיר, ונתן לריטה שיר אחר.
בשנת 2005 יצאה ריטה ל"מופע חורף", מעין "המשך" למופע "ריטה והפסנתר". אלא שהפעם הצוות המוזיקלי הורחב ללהקה בת 4 נגנים. קלינשטיין הפיק מוזיקלית. המופע נשא אופי חורפי מעודן שעיקר כוחו היה במפגש הקרוב עם הקהל. הרפרטואר כלל שירים רבים שנאספו במהלך השנים יחד עם ביצוע מיוחד ל"ירושלים של זהב" של נעמי שמר.
בחודש יולי 2006 העלתה ריטה מופע ראשון מסוגו בארץ, חסר תקדים בהפקתו ובקנה מידה בינלאומי, בהשראת מופעי הענק בלאס וגאס, בשם "One" ("אחד") בגני התערוכה בתל אביב במתחם שהוקם במיוחד כדי להכיל את כל מורכבות המופע שרץ במשך חודש.
המופע הסתיים ב-9 באוגוסט 2006 ובסך הכל צפו בו כ-100,000 אנשים. המופע בוים על ידי חנוך רוזן, הושקעו בו כעשרים מיליון שקלים והוא כלל במות מתרוממות, במה משוכללת הכוללת מסכי ערפל, מסכי מים, מנופי נשיאה, אימאג'ים תלת־ממדיים, קרני לייזר, להביורי אש, במות משופעות, 40 רקדנים, אקרובטים ושחקנים. על המופע זכתה ריטה בתואר "אשת השנה בבמה" ב"טקס אנשי השנה" של שידורי קשת. הוא אף תועד על גבי DVD ואלבום שיצאו באותה שנה.
בתחילת שנת 2007 יצאה ריטה לסיבובי הופעות בצרפת ובישראל בשם "ריטה בהיכל", אשר זכו להצלחה גדולה. בפברואר 2007 נפרדה מנעמי אלשייך, מנהלתה האישית, שעבדה איתה ועם קלינשטיין במשך 20 שנה. בתחילת 2007 פרץ סכסוך בין ריטה ורמי ובין חברת "הליקון", והשניים החליטו להפסיק את התקשרותם עם "הליקון" ולעבור לחברת התקליטים "הד ארצי".
באוקטובר 2007 הוציאה ריטה את הסינגל הראשון "אחרי שאהב" שהלחין קלינשטיין למילים של יהונתן גפן מתוך אלבום חדש.
בינואר 2008 הוציאה ריטה את האלבום "רמזים", בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר. האלבום יצא אחרי שנה קשה לריטה, שכללה פרידה מחברת התקליטים "הליקון" וכן פרידה מתוקשרת מבעלה רמי. עם צאתו של האלבום התראיינה ריטה בספיישל מיוחד בערוץ השני, בו היא דיברה בגילוי לב נדיר על אחת השנים הטעונות בחייה, הראיון זכה לנתוני רייטינג גבוהים.
האלבום "רמזים" התאפיין בקו שקט, מאופק ועדין שלא אפיין את תקליטיה הקודמים. כסינגלים ראשונים יצאו השירים "אני גרה מול המים" שכתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, "אחרי שאהב" שהלחין קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם" שכתב והלחין לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים שלה. "מחכה" זכה להצלחה גדולה והיה תקופה ארוכה השיר המושמע בישראל ועמד בראש כל מצעדי תחנות הרדיו, בהמשך יצאו גם "האם היית" שהלחין קלינשטיין למילים של נועה גולנדסקי, "סוף העונה" שכתבו אלי מורנו ועילי בוטנר ו"היינו גדולים" שכתבה רחל שביט והלחין קלינשטיין. בתוך שבועיים בלבד הגיע האלבום למעמד אלבום זהב וכחודשיים מרגע צאתו הגיע למעמד אלבום פלטינה עם מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים, נתון נדיר לתעשיית המוזיקה הישראלית של השנים האחרונות. האלבום לווה בסיבוב הופעות גדול ומצליח שכלל יותר ממאה הופעות בכל רחבי הארץ.
ביולי 2008 במסגרת תוכנית סיום העונה של חדשות הבידור Y בעשר, הוכתרה ריטה כאשת השנה בעקבות ההצלחה הגדולה והשינוי בחייה האישיים והמוזיקליים. בסוף אותה שנה נבחרה ריטה לזמרת השנה בארבעה מצעדי תחנות רדיו שונים. כמו כן, פורסם כי "רמזים" הוא האלבום הנמכר ביותר בישראל בשנת 2008 ושהיא האמן המושמע ביותר ברדיו בישראל בשנת תשס"ח.
במאי 2009 ביצעו ריטה ושלומי שבן באופן בלעדי את השיר "מותק את אצלי בראש", שירו של בוב דילן, באנגלית "Mama, You Been On My Mind", אותו תרגם וביצע שבן באלבומו, במסגרת פסטיבל "הבמה הגדולה" במתחם סוזן דלל בתל אביב. באוקטובר 2009 עלה מופע משותף של ריטה עם כנסיית השכל במסגרת פסטיבל תל אביב הראשון במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
בדצמבר 2011 הוציאה ריטה את אלבומה "השמחות שלי", בהפקת רן אלמליח ועמי רייס מלהקת "כנסיית השכל". האלבום מאופיין במוזיקה פרסית ומחבר את ריטה לשורשיה המשפחתיים והשירים אותם שמעה בילדותה. בינואר 2012 זכה האלבום בתואר אלבום זהב לאחר שמכר יותר מ-20 אלף עותקים. ביוני 2012 פורסם שעותקים פיראטיים של האלבום ושל השירים שבו זכו לפופולריות רבה באיראן.
בפברואר 2013 יצא סינגל חדש של ריטה, הנקרא "מים צלולים", שיר אותו כתבה ריטה ללחן של עינן פרל.
בשנת 2014, במלאת 20 שנה למופע "אהבה גדולה", חזרה ריטה עם סיבוב הופעות "20 שנה לאהבה גדולה" שכלל את להיטיה הגדולים.
במאי 2015 הוציאה אלבום בין-לאומי בשם "Heaven Sent", שכולל גרסאות באנגלית לשירים מאלבומה "ימי התום".
ביוני 2017 התארחה ריטה בהופעתו של רוד סטיוארט בפארק הירקון ושרה איתו את "Sailing". וגם יצא השיר "חבר של פעם" כסינגל ראשון מתוך אלבום חדש. באוגוסט 2017 יצא השיר "מזמן" כסינגל שני מלווה בקליפ וגם יצא אלבומה "ניסים שקופים". בספטמבר 2017, כחודש מצאת האלבום, הוא הגיע למעמד אלבום זהב ומכר 20,000 עותקים. באוקטובר 2017 יצא הסינגל השלישי "קחי לך" שהוא דואט של ריטה עם בתה משי. בדצמבר 2017 יצא הסינגל "עליי" שהוא שיתוף פעולה שלישי עם המפיק המוזיקלי עופר ניסים מתוך אלבומו "LOVE".
בינואר 2018 יצא הסינגל הרביעי "לא מוותרת" מתוך האלבום. במאי 2018 יצא הסינגל החמישי "ניסים שקופים" שהוא שיר הנושא של האלבום.
בפברואר 2020 העלתה שני מופעים "ערב כחול עמוק" לכבוד הולנטיין דיי. באפריל 2020 בשיתוף פעולה עם יוסי אזולאי יצא לאור גרסת כיסוי לשיר "The Prayer". עוד באותו חודש, בשיתוף פעולה עם עופר ניסים, במיוחד ליום העצמאות, יצא לאור גרסה אלקטרונית להמנון "התקווה", הגרסה כוללת הקלטה של ברברה סטרייסנד משנת 1978 בשידור טלוויזיוני חי בלוס אנג'לס, בערב הצדעה לישראל והקלטה חדשה של ריטה. במאי 2020 יצא לאור הקליפ "I'm Standing with You" בהשתתפות 17 אמנים מרחבי העולם וביניהם ריטה שהופק בחסות האומות המאוחדות לגיוס תרומות למאבק בנגיף הקורונה. ביוני 2020 הוציאה לאור את הסינגל "בלעדיך". בספטמבר 2020 יצא לאור גרסת כיסוי לשיר "אל נבקש" של זהר ארגוב במסגרת "צו השעה" לתמיכה בתרבות הישראלית שנפגעה במשבר הקורונה.
ביוני 2021 יצאה לסיבוב הופעות משותף יחד עם רמי קלינשטיין.
ב-14 באוגוסט 2023 יצא לאור הסינגל "So Happy", שיתוף פעולה עם ELK.
חגיגות העצמאות למדינה ויחסי חוץ
בשנת 1998, בחגיגת "פעמוני היובל" לציון יובל להקמתה של מדינת ישראל, נבחרה ריטה לשיר את ההמנון הלאומי של ישראל, "התקווה", אולם פרסומים על הכוונה לשלם לה 70,000 ש"ח עבור ביצוע ההמנון עוררו ביקורת קשה. ריטה נפגעה מהביקורת הזו והחליטה לפרוש מהחגיגות. לבסוף, הצליח ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בשיחת טלפון אישית, לשכנעה לחזור בה, ואת הכסף שקיבלה הודיעה שתתרום לצדקה.
במאי 2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחרה ריטה לזמרת השישים בהצבעה שערכה "שידורי קשת" במסגרת ערוץ 2.
בפברואר 2010 הופיעה ריטה מול ראש ממשלת איטליה, ברלוסקוני, בארוחת חגיגית שנערכה לרגל ביקורו בישראל במשכן הנשיא פרס. ריטה שרה את ביצועה המוכר לשירו של ביאליק, "הכניסיני תחת כנפך" ואריה באיטלקית, "הצוענייה". באוקטובר 2010 קיימה ריטה שתי הופעות בביתן הישראלי בתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי, סין, בהזמנת משרד החוץ הישראלי, לרגל היום הלאומי של סין.
במרץ 2013 הופיעה ריטה במופע בן כשעה בשם "מנגינות למען השלום" במטה האומות המאוחדות שבניו יורק אל מול מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, שנתן את ברכתו למופע וקהל הנציגים, בהם גם כאלו שבדרך כלל אינם אוהדי ישראל, שהריעו לריטה. ריטה שרה בשלוש שפות באותה הופעה: פרסית, עברית ואנגלית. באותו חודש הופיעה ריטה בארוחת הערב הממלכתית במשכן הנשיא שמעון פרס בעת ביקורו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בישראל, שם שרה את "ירושלים של זהב". בדצמבר 2013 ביקרה ריטה בבית הלורדים הבריטי כאורחת הכבוד של שגריר ישראל דניאל טאוב, במסגרת האירוע "נשים במוזיקה" שעסק בהעצמה נשית.
בשנת 2017 ריטה ביצעה את השיר "ירושלים של זהב" בטקס הדלקת המשואות ה-69.
בנובמבר 2018 הופיעה ביפן ושרה בחמש שפות לרגל חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל מטעם שגרירות ישראל ביפן.
בשנת 2022, הדליקה ריטה משואה בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות ה'תשפ"ב.
תיאטרון
בשנת 1986 השתתפה במחזמר "גבירתי הנאווה" ובמופע לילדים "הפסטיבל" בצבעים טבעיים שרה את השיר "רגע פרטי", שהלחין קלינשטיין למילים של אהוד מנור ובנוסף ביצעה עוד שני שירים בפסטיבל, ביניהם "שיר אהובת הספן".
בסוף שנת 1990 השתתפה ריטה בחלק האומנותי של הפסטיגל, בו שרה יחד עם להקת אתניX את השיר "אגדת השמש והירח" שהלחינו זאב נחמה ותמיר קליסקי למילים של אהוד מנור, וכן מחרוזת של שיריה: "רגע פרטי", "עטוף ברחמים", "אני חיה לי מיום ליום", "בוא", "שיר אהובת הספן", "ימי התום", "הנסיכה והרוח" ו"שביל הבריחה".
בשנת 1992 השתתפה ריטה בהצגה "אילוף הסוררת" בתיאטרון באר שבע ובהצגת המופת האמריקאית "חתולה על גג פח לוהט" מאת טנסי ויליאמס, בתיאטרון הבימה. ריטה גילמה את דמותה של גיבורת ההצגה, מגי, לצידם של השחקנים יוסי פולק וברוך דרור. באותה שנה זוכה ריטה בתואר "תפוח הזהב" לזמרת השנה מטעם רשות השידור. בשנת 1994 השתתפה בשנית בפסטיגל וחידשה בו את שירה של ג'וזי כץ "תני לי להחליט".
בשנת 2004 התקיימה הצגת הבכורה של המחזמר "שיקגו", אחד השלאגרים הגדולים בהיסטוריה של ברודוויי. ריטה גילמה את תפקידה של רוקסי הארט וזכתה לשבחים רבים. המחזמר עלה לארבעים הצגות בלבד בתיאטרון בית ליסין ובהמשכן לאומנויות הבמה וזכה להצלחה גדולה.
בשנת 2010 דיבבה את הציפור בהצגת הילדים "לג'ירפה נתפס הצוואר" בהפקת התיאטרון שלנו, בדצמבר של אותה שנה השתתפה בפסטיגל 2010, "לילה מטורף בפסטיגל".
באוגוסט 2015 הופיעה למספר מוגבל של הצגות, במחזמר 'גבירתי הנאווה' בתיאטרון הבימה.
בדצמבר 2020 השתתפה בפעם הרביעית במופע הפסטיגל "My פסטיגל" לציון 40 שנות קיום המופע וחידשה לצד סטטיק ובן אל תבורי את השיר "אגדת השמש והירח" ולצד שאר המשתתפים את השיר "יד ביד" כולל בית חדש לשיר.
קולנוע
בשנת 1989 השתתפה בסרט הקולנוע "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" לצידו של יוסי פולק, עליו זכתה בתואר "שחקנית השנה" בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע.
בספטמבר 2011 זכתה ריטה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הקצרים בסן פרנסיסקו על הופעתה בסרט "בן חוזר הביתה".
בשנת 2018 ריטה שבה לדבב את דמותה של פוקהונטס לצד בתה, משי קלינשטיין, שמדבבת את דמויותיהן של מואנה ורפונזל בסרט ראלף שובר את האינטרנט בגרסתו העברית.
טלוויזיה
בשנת 1999 הוקרן בערוץ 2 סרט תעודי על חייה של ריטה, "חודאדד - סיפורה של ריטה", בהפקת שלמה פז ויעל בראון ובבימויה של שירי שחר. הסרט הקצר (50 דק') צורף כתוספת לDVD "אהבה גדולה - ההופעה" משנת 2004 בהוצאת הליקון.
בספטמבר 2013 ריטה שימשה כשופטת בעונה הראשונה של תוכנית הריאלטי "הכוכב הבא", שהמשיכה את "כוכב נולד", לצד צביקה הדר, מוקי ורני רהב.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרה "מלכות"; היא שרה את שיר הנושא שלו "נפרדנו כך", קאבר לשיר של אבנר גדסי
בשנת 2022 ריטה השתתפה בתוכנית זהו זה! בתפקיד אורח.
ספרות
ביוני 2010 יצא לאור ספר ילדים פרי עטה, "הלב של שירז" בהוצאת כנרת זמורה ביתן ובעריכת צרויה להב. את הספר איירה ולי מינצי. הסיפור מתמקד בילדה יתומה בשם שירז שאיבדה את כדור הצמר שלה. אמה של ריטה סיפרה לה את הסיפור בילדותה, וכשבגרה סיפרה ריטה את הסיפור לבנותיה, הרחיבה אותו והוסיפה פרטים שונים. כתיבת הספר ארכה יום אחד, שכן הסיפור עצמו כבר היה קיים בעל-פה, אך תהליך הפקתו נמשך כשנה.
במאי 2013 הספר עובד למחזה על ידי צרויה להב בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער; הוא בוים על ידי משה קפטן ועוז מורג. המחזה הוצג 83 פעמים בין השנים 2013–2015 וצפו בו כ-40,000 אנשים.
בשנת 2021 הוציאה את ספרה השני, "צ'אדור נוטף מי גשם" בהוצאת מודן, המספר על משפחתה וילדותה.
חיים אישיים
בשנת 1979 הכירה לראשונה את המוזיקאי רמי קלינשטיין. השניים נפגשו בעיר הנוער כשקלינשטיין, אז נער בן שש עשרה, הופיע עם חבר על הבמה, וריטה הייתה בקהל. השניים הפכו לזוג ולשותפים לעשייה המוזיקלית. בשנת 1985 נישא הזוג. בשנת 1992 נולדה בתם הבכורה, משי קלינשטיין. ב-2001 נולדה בתם השנייה, נועם. שתי הבנות זמרות והשתלבו גם בקריירת משחק בתיאטרון ובקולנוע. בספטמבר 2007 הזוג התגרש.
בשנים 2009–2010 הייתה בזוגיות עם העיתונאי רונן ברגמן.
באפריל 2017 החלה בזוגיות עם השחקן ועורך הדין צ'רלי בוזגלו. השניים נפרדו ב-2022.
מתגוררת בתל אביב.
משפחה
אחייניתה היא השחקנית והזמרת לירז צ'רכי.
אלבומי פסקול
}}
בידור
{{טורים|
ספרים
}}
פרדריק ארתור ברידגמן
פרדריק ארתור ברידגמן (באנגלית:Frederick Arthur Bridgman; 10 בנובמבר 1847 – 13 בינואר 1928) היה אמן אמריקאי, הידוע בציוריו של נושאים אוריינטליסטים.
ביוגרפיה וקריירה
יליד טוסקגי, אלבמה, ברידגמן היה בנו של רופא. הוא החל כשרטט בעיר ניו יורק, בבנק אמריקאי, בשנים 1864–1865 ולמד אמנות באותן שנים באגודת האמנות בברוקלין ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא נסע לפריז בשנת 1866, ובשנת 1867 נכנס לסטודיו של הצייר ז'אן ליאון ג'רום (1824–1904), שם הושפע עמוקות מציורו המדויק של ג'רום, הגימורים החלקים והתעניינות בנושאים אורינטליים. בשנת 1874 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית, והיה חבר מלא בשנת 1881.
ברידגמן ערך את המסע הראשון שלו לצפון אפריקה בין 1872 לבין 1874, וחילק את זמנו בין אלג'יריה ומצרים. שם ביצע כשלוש מאות רישומים, שהפכו לחומר המקור לכמה ציורי שמן מאוחרים יותר שמשכו תשומת לב מיידית. ברידגמן נודע בשם "ג'רום האמריקאי", אם כי מאוחר יותר יאמץ ברידגמן אסתטיקה נטורליסטית יותר, תוך שימת דגש על צבעים עזים ומשיכות מכחול עבות. הקומפוזיציה הגדולה והחשובה שלו, ״טקס הלוויה של מומיה על הנילוס״ (1876), הוצג בסלון פריז בשנת 1877 ובאקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1881, ונקנה על ידי ג'יימס גורדון בנט, ג'וניור. הציור "העניק" לו את צלב לגיון הכבוד. מאוחר יותר נרכש הציור על ידי האספן האמריקני וונדל שרי שתרם אותו למוזיאון לאמנות בלואיוויל, קנטקי בשנת 1990.
ביקורים נוספים במזרח התיכון לאורך כל שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 אפשרו לו לצבור אוסף של תלבושות וחפצי אמנות, המופיעים לעיתים קרובות בציוריו. ג'ון סינגר סרג'נט ציין כי הסטודיו של ברידמן מלא באטרקציות שחובה לראות, ביניהם דגם של מגדל אייפל. אף על פי שברידגמן שמר על קשר כל חייו עם צרפת, הפופולריות שלו באמריקה מעולם לא דעכה.
בשנת 1890 הציג האמן תערוכת יחיד עם למעלה מ -400 תמונות בגלריית השדרה החמישית בניו יורק. התערוכה עברה למכון לאמנות בשיקגו, והכילה 300 עבודות בלבד - עדות למספר המכירות הגבוה שעשתה ברידגמן.
סלמאן הפרסי
ביוגרפיה
סלמאן נולד בכפר ג'יאן בקרבת אספהאן שבאימפריה הסאסאנית. בילדותו נקרא בשם "רוזבה" (פרסית: روزبه, כלומר "יום טוב"). אביו של סלמאן היה אדם אמיד ומנהיג הכפר, אך הייתה לו חרדה מתמדת לשלומו של בנו והוא שמר עליו כאסיר בביתו. בדרך כלל היה זה אביו שנהג לטפל בעסקי האחוזה, אך יום אחד ביקש מסלמאן להשגיח על ענייניה בעודו יוצא למסע. לפי המסופר סלמאן עבר בדרכו אל שדותיו ליד כנסייה נוצרית, והוא הוקסם מקולות השירה והתפילה שבה. הוא מצא את עצמו נכנס אל הכנסייה, ומבלה בה את שעות האור במקום ללכת לעיסוקיו בשדות. הוא שאל את הכמרים באשר למקום מוצאה של הדת ונאמר לו שמקורה בסוריה. לעת ערב חזר לביתו, וסיפר לאביו על הדת החדשה אליה נחשף, אך אביו פסל את דבריו באומרו ש"דת אבותיך טובה לך מכל אלה". סלמאן הסתכסך עם אביו והוא נאסר בנחושתיים בביתו. סלמאן הצליח להעביר מסר לנוצרים בבקשו מהם לספר לו על השיירה הקרובה שיוצאת מפרס לסוריה. כשהתקרב המועד המיועד פרץ את האזיקים שכבלו אותו למיטתו ונמלט לעבר סוריה. שם, פנה אל הבישוף המקומי, "מנהיג דתם" של הנוצרים וביקש ללמוד ממנו את ערכי הדת ולהתנצר.
לעוגמת נפשו של סלמאן, הוא גילה לתדהמתו שהבישוף היה מושחת. הוא היה נוהג לצוות על מאמיניו לתרום כסף לצדקה, אך במקום לחלקו לנזקקים הבישוף החמדן אגר אותו לעצמו. כשנפטר הבישוף והנוצרים התאספו לקבור אותו, חשף סלמאן את סודו והראה למאמינים את מקום המחבוא שהכיל כדים גדולים של זהב וכסף. במקום לקבור את הבישוף, צלבו אותו המאמינים וסקלו את גופתו באבנים. לאחר מכן שירת סלמאן כומר נוצרי שנהג להתבודד ולהתנזר בתפילה. לאחר מותו של הכומר החל לעבוד בשירותם של נזירים מתבודדים במדבר. סלמאן נדד בין נציבין, מוסול ואסיה הקטנה עד שהכומר האחרון שבשירותו עבד הכריז ש"לא נותר על פני האדמה אדם ההולך בדרך המישרים, ובקרוב יופיע בערב נביא שיהיה בעל מוניטין של אדם ישר ולא יצרוך צדקה לשימושו הפרטי".
משלחת מנהיגים ערביים משבט "כַלְב" עברה בקרבת מקום וסלמאן ביקש מהם להובילו לערב בתמורה למעט הכסף שהיה ברשותו. הם הסכימו ולקחו אותו עימם למסע, אך בקרבת מכה הם בגדו בו, הפכוהו לעבד ומכרו אותו ליהודי משבט בנו קורייזה (תעתיק מדויק: קריט'ה). בתחילה עבד סלמאן בשירותו ואז נמכר לבן דודו של היהודי והועבר לית'ריב, היא מדינה, ועמל במטעי התמרים. היהודי סיפר לסלמאן על בואו של "נביא" ממכה ושהיהודים הכריזו מלחמה על הערבים משבטי האוס והח'זרג' שקיבלו עליהם את מרותו.
סלמאן היה בעל ידע והכשרה מקצועית מתקופת התבגרותו בפרס, והוא העלה את רעיון חפירת השוחה הגדולה מסביב למדינה כאמצעי לבלום את התקפתם של עובדי האלילים המכאיים ובני בריתם על העיר. בקרב שהתרחש לאחר מכן, המכונה בהיסטוריוגרפיה האסלאמית קרב השוחה, נחלו עובדי האלילים תבוסה מוחצת.
סלמאן והשיעה
סלמאן לא נחשב למוהג'יר (מהמוסלמים הראשונים שהיגרו למדינה ממכה) ואף לא לאנצרי (מבני מדינה שתמכו בנביא). מסורת שיעית קובעת שהוא היה חלק ממשפחת הנביא, וזאת במטרה להאדיר את שמו. הסונים מכנים אותו "בן האסלאם מילדי אדם" ובכך רומזים לנוכריותו הקודמת ולהיותו אחד מה"אחים" ל"אומה המוסלמית". השיעים מונים אותו בין הצחאבה, חברי הנביא, שלא בגדו בעלי ונשארו נאמנים אליו לאחר מות הנביא. לפי המסופר, הוא שמר על נאמנותו לעלי והיה ממלוויו הקרובים ביותר. סלמאן נפטר בימי עות'מאן בן עפאן ונקבר בקטסיפון. השיעים מחשיבים אותו דוגמה למאמין המושלם המקבל עליו את עולה של משפחת הנביא. הכת השיעית האזוטרית של העלווים מחשיבה אותו כ"שער" (באב) דרכו נגלה עלי לעולם וכאחד משלוש הישויות המרכיבות את המהות האלוהית.
אי צ'ינג
כיצד הפילוסופיה של האי צ'ינג עובדת
האי צ'ינג קיבל פירושים שונים בפילוסופיה הסינית (למשל, של קונפוציוס וואנג בי) אך אף על פי שהשיטה לקבלת תשובה היא אקראית, ישנה הנחת יסוד באי צ'ינג והיא שזמנים שונים מביאים שינויים שונים, לכן העצות שלו מעורפלות למראית עין, דינמיות, וניתנות למגוון פירושים במגוון נושאים שונים, כל שואל בהתאם למצבו. העצה של האי צ'ינג מכוונת גם למעשה פיזי וגם למעשה מחשבתי (כגון דרך מסוימת שצריך לחשוב בה, או התייחסות מחשבתית מסוימת לדברים) אך מכיוון שזמנים שונים מביאים שינויים שונים העצה תקפה ברוב הפעמים רק לתקופה מסוימת עד לתקופה הבאה שמצריכה אמצעים שונים למצב שנמצאים בו. בהתאם, על השואל לתת לתשובה שלו להוביל אותו בדרך אינסטינקטיבית וגם לפרש אותה בדרך אינטלקטואלית כיוון שהאי צ'ינג מחבר בין שניהם (מיסטי או פילוסופי).
מבנה האי צ'ינג
הספר מחולק לשישים וארבעה פרקים; כל פרק מתאר מצב או תופעה מסוימת המסמלים את התשובות לשאלות המוצגות בפני האורקל. כל אחד מהפרקים מחולק לארבעה חלקים חוזרים על עצמם המשפט, הביאור, הסמל ופירושי הקווים.
השישיות והקווים
כל אחד מהפרקים של האי צ'ינג מיוצג על ידי סדרה של שישה קווים הנקראת שישיה או משושון (הקסגרמה). כל אחד מהקווים יכול להיות קו רציף (מכונה גם קו יאנג) או קו שבור (מכונה גם קו יִין). כל קו, רציף או שבור יכול להיות קבוע או משתנה, כך שלכל קו יכולים להיות ארבעה מצבים: רציף קבוע, רציף משתנה, שבור קבוע ושבור משתנה. כאמור, כל שישייה מכילה שישה קווים שכל אחד עשוי להיות בארבעה מצבים. הקווים מסודרים בסדר עולה מהקו הראשון התחתון (מכונה גם "תחתית") לקו השישי העליון המכונה פסגה. אפיון השישייה נקבע על ידי סדר הקווים השבורים והרציפים.
הקו החמישי מלמטה הוא הקו החשוב ביותר בשישייה והוא מאפיין האם השישייה נחשבת לשישיית יין או לשישיית יאנג. הקו הזה מכונה "שליט השישייה".
השלשות המרכיבות
כל שישיית קווים באי צ'ינג מחולקת לשתי קבוצות של שלושה קווים, עליונה ותחתונה, המכונות השלשות המרכיבות. כיוון שכל שלשה היא רצף של שלושה קווים שכל אחד מהם יכול להיות או רציף או שבור, ישנם 23=8 סוגים של שלשות כאלו. לכל אחת משמונה השלשות ניתנו שם ומשמעות, כפי שניתן לראות בתמונה משמאל. כיוון שכל אחת מהשלשות יכולה להיות עליונה ותחתונה בשישייה, מספר האפשרויות לשישיות הוא 82, כלומר שישים וארבע שישיות.
להלן מפורטות שמונה השלשות השונות של האי צ'ינג:
המשפט
כאמור, כל אחת משישיות הקווים מכונה בשם מסוים המאפיין אותה. בנוסף לשם, מאפיין את השישייה גם משפט קצר, המרחיב את משמעות שם השישייה. לדוגמה נוכל להתייחס לשישייה חן (בסינית: פי, השלשה קן מעל השלשה לי). משמעות שם השישייה בסינית הוא קישוטים או התקשטות. כשידוע רק שם השישייה, יכולים להיות לתשובת האורקל פירושים רבים מאוד, אבל לשישיות באי צ'ינג ישנן גם משפט והמשפט של השישייה חן הוא כאן, המסר המועבר באמצעות האורקל הופך להיות ברור יותר ומתייחס באופן מפורש לעיסוק בטפל או שמירה על פרופיל נמוך, הכל לפי ניסוח השאלה לאורקל.
הפירוש
כל שישיית אי צ'ינג מתאפיינת גם בפירוש ייחודי על המשפט שלה. הפירוש הוא, ניסיון להסביר את ההנחיות הלאקוניות, המצויות במשפט באופן שתהיינה יותר ברורות. לדוגמה הפירוש של השישייה מספר 21 "נגיסה" הוא:
הקווים המשתנים
לכל קו רציף או שבור ישנם שני מצבים:
כשכל ההטלות יוצרות קווים קבועים, השישייה המתקבלת היא התשובה הסופית לשאלה. במקרה שקו אחד או יותר משתנה, כל השישיה משתנה לשישייה אחרת.
דוגמאות: כאשר הקו הראשון של השישייה (שמיים) הוא קו משתנה, היא הופכת לשישייה  (פגישה או התוודעות). כשזה קורה חל שינוי מהותי בתוצאת הקריאה. לכל אחד מששת הקווים המשתנים בכל אחת משישים וארבע השישיות פירוש משלו המתאר את אופן השינוי של השישיה המקורית. פירוש זה לכל קו בדרך כלל יהיה מאוד נקודתי, לכן נהוג להגדיר מצב בו ישנו בקריאה קו משתנה יחיד כ"קריאה מדויקת".
נשאלה השאלה "האם לעבור דירה?"
התשובה שהתקבלה היא שישיה מס 3, שהקו השלישי שלה הוא קו שבור משתנה. השישייה המקורית נקראת "קשיים בהתחלה" והיא נחשבת לשישייה מעודדת שבאמצעותה מציע האורקל לשואל שלא יתרגש מבעיות שצצות בדרכו כשהוא מנסה לבצע איזו משימה. ברגע שהקו השלישי בשישייה הוא קו משתנה, התמונה מתהפכת.
כאן האורקל ממליץ לשואל לא להתקדם בתוכניתו לעבור דירה, כאשר אלמלא הופיע הקו המשתנה, הייתה התשובה מעידה על כך שמעבר הדירה הוא רעיון טוב, על אף שמדי פעם צצות בעיות. בגלל השתנות הקו השלישי של השישיה השלישית ("קשיים בהתחלה") מקו שבור לקו שלם, השישיה כולה משתנה והופכת לשישיה  ("לאחר הסיום") שמעידה על חוסר מעש ולעיתים על בלבול ואי בהירות.
לפי המסורת
המסורות הסיניות מספרות כי מקור האי צ'ינג בשיטת ניבוי פרימיטיבית של חבורות ציידים פרהיסטוריים. לפי אותם מקורות, לשבטים הקדמונים הייתה שיטה לגלות האם מסעות הציד הקרובים שלהם יצליחו או ייכשלו. בשיטה הזו הם היו משליכים שריון של צב לתוך מדורה וממתינים שהוא יתבקע כתוצאה מחום האש. אם השריון היה מתבקע בחריץ אחד גדול ורציף, המשמעות הייתה שמסע הציד יצליח ואם השריון היה נסדק בכמה מקומות בלי ליצור רצף, אזי סופו של הציד היה להכשל. באופן זה נקבעו קו היאנג וקו היין שמהווים את אבני הבניין הבסיסיות של האי צ'ינג.
החכם הסיני קונג פו דזה (קונפוציוס) כתב ספר ביאורים ופירושים על האי צ'ינג. ספר זה נקרא "עשר הכנפיים" והוא משולב ברוב הגרסאות בתוך עבודתם של וון וצ'י.
על־פי המחקר
ברם, ההיסטוריה של האי ג'ינג, החל מהרבדים המוקדמים ביותר שלו, של הג'ו אי, היא מורכבת יותר.
השימוש בדיווניציה – קרי, תהליך התיווך בין שמיים וארץ לקבלת משוב מהרוחות בדבר דרך הפעולה הטובה ביותר לנהוג בה בניהול מרחב החלטה כפעולה פורמלית נגזרת – היא פרקטיקה ידועה בפולחנים פורמליים של קבלת החלטות בחברות מסורתיות, שבהן פונקציית השלטון החילוני [המלך] נתמכת בפונקציות טרנסצנדנטיות של סוכנים פורמליים, התומכים בתשומות קבלת ההחלטות כמגובות מלמעלה [הכהן].
מנדט השמיים הוא מונח של לגיטימציה: המלך מקבל את הלגיטימציה של הכהן כלפי האצילים, פנימה והחוצה, להחזיק בשלטון מתוך קבלת גושפנקא פורמלית במסר נתון ובעקיבה דקדקנית אחר המוסר והנורמות הנוהגות בממלכה, כפי שהן מתבטאות במסרים לעשייה בטקסט קבלת ההחלטות הזה. אם לא ינהג כפי שמצופה ממנו - אז הוא מועל בתנאי מנדט השמיים והלגיטימציה השלטונית שלו מתערערת.
יותר מאוחר, אף היווה השימוש והפרשנות המוסמכת של ספר האי ג'ינג, הוא הקלאסיקה של השינויים הבלתי צפויים, כטקסט יסוד לחניכתם של מנדרינים (פקידים) לקראת בחינות הלשכה הפורמליות בתקופת הקיסרות – חלק ממה שנדרש מכל מנדרין צעיר כדי להיות כשיר לנטילת אחריות ותפקוד בתוך המערך הפורמלי של המינהל הציבורי בקיסרות הסינית.
השימוש בתהליך זה של קבלת החלטות וגיבוש אסטרטגיות מתוך ניתוח של סמלים כמסר הטעון בסמכות טרנסצנדטית פורמלית נקראת - דיווינציה [Divination]. המסר עשוי להתפרש פחות כידיעה של העתיד ויותר כבירור סמכותי של אפשרויות היתכנות של פרספקטיבת עתיד נתונה בהווה.
השואלים הם הדרג המשילותי של הממלכה - המלך והאצילים, ובדרך כלל נשאלו השאלות בהקשר הקונקרטי של קבלת החלטות סמכותית ופומבית, בעיקר כדי לגבש הסכמיות ולגיטימציה פורמלית לנקיטה בטקטיקה מסוימת ביחס למשימות שעל הפרק. זאת, כביטוי ישיר של מעורבות השואלים במציאות כתוצאה מיישום ההמלצות שהתקבלו בפועל.
גיבוש הטקסט הוא תוצאה ישירה של ההיסטוריה של סין הקדומה - הדחת שושלת שאנג ועליית שושלת ג'ו המערבית, בסוף המאה ה-11 לפנה"ס.
הטקסט עמוס בהפניות ישירות לדמויות היסטוריות והמכוננות של השושלת, אתגרים פוליטיים וגאו-פוליטיים שהיו אופייניים לחברה פאודלית כחברה של שושלת ג'ו בזמנה אל מול שושלת שאנג השוקעת, התייחסות לניהול הרגיש של הממלכה לאחר כיבוש ממלכת שאנג והכלת האליטה שלה אל תוך האפאראטוס המינהלי של האליטה הקיימת, הידרשות למאפיינים המקובלים של ממלכה פאודלית, המסתמכת באופן משמעותי על עבדים, ואף רמזים לפרקטיקות של הקרבת קורבנות אדם מתוך השבויים שנתפשו בקרב ואתגרים אחרים כיוצא בזה.
שימוש באי צ'ינג
קבלת תשובה לשאלה באי צ'ינג, היא למעשה קבלת צירוף של שישית קווים כאשר לכל קו ישנם ארבעה מצבים אפשריים. ישנן שיטות רבות לקבלת השישיה כאשר הנפוצה שבהן היא זריקה של שלושה מטבעות שש פעמים, כאשר בכל זריקה מחשבים את הקו המתקבל. בשיטה הזו לצד הפלי של המטבע ערך 3 ולצד העץ ערך 2, זורקים את שלושת המטבעות ומחברים את הערכים המספריים של המטבעות לפי צידם העליון.
יש 4 תוצאות אפשריות לכל זריקה והחלוקה המספרית היא כזו:
בכל הטלה רושמים את הקו שהתקבל ואחרי שש הטלות מתקבלת השישיה, שהיא התשובה לשאלה שנשאלה.
שירם של להקת פינק פלויד, Chapter 24, מאלבומם הראשון The Piper at the Gates of Dawn שיצא בשנת 1967, קרוי על שם פרק 24 באי צ'ינג. מנהיג הלהקה, סיד בארט, קרא את הספר ומשם קיבל את ההשראה לשיר.
גם ההשראה לשירם של הביטלס, While My Guitar Gently Weeps, מהאלבום The Beatles (הידוע גם כ"האלבום הלבן") שיצא בשנת 1968, הגיעה בעקבות קריאת הספר. לדבריו של ג'ורג' האריסון, כותב השיר, "השיר מבוסס על התפיסה המזרחית כי כל דבר מתקשר לכל דבר אחר, בניגוד לגישה המערבית שדברים הם פשוט מקריים".
מרים גז-אביגל
מרים גז-אביגל (נולדה ב-1950) היא יו"ר מרכז הארגונים של יהודים יוצאי ארצות ערב והאסלאם, ארגון גג המכנס בתוכו 11 ארגונים קהילתיים מארצות ערב והאסלאם ויו"ר הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל, ארגון גג של קהילת יהודי תוניסיה בישראל, חוקרת ישראלית בתחום יהדות תוניסיה ובעלת תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
גז-אביגל נולדה בישראל להורים יוצאי האי ג'רבה, תוניסיה. בוגרת המכללה הטכנולוגית באר-שבע, במגמה להוראה טכנית, ובמגמה למדריכים מוסמכים. סיימה תואר ראשון במדעי הרוח מטעם האוניברסיטה הפתוחה ברמת אביב ב-1988. למדה לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן בשנים 1997–2001, וב-2003 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטה זו.
הוכשרה גם בקורס השקעות בנדל"ן במכללה הפיננסית בהרצליה (1999), ועוסקת בייעוץ בתחום זה באזור ירושלים. כן הוכשרה כטוענת רבנית לבתי דין רבניים מטעם מדרשת לינדנבאום, המכון להכשרת טוענות בית-דין ירושלים, ב-2004. במסגרת תפקידה היא פועלת למיצוי זכויותיהן של מסורבות הגט בבתי דין רבניים.
כיהנה במהלך 17 שנים כרכזת קורס וכמרצה לעובדי הוראה בבית ספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן, בנושא 'שילוב מורשת יהדות המזרח'.
גז-אביגל חוקרת את שירתן של נשים יהודיות מתוניסיה, ועוסקת בהפצתה והנחלתה. היא הקליטה, בשיתוף עם סטודנטים, אלפי שעות שיחות שנערכו עם נשות הקהילה החיות בישראל ובתוניסיה, ובכך הקימה ארכיון המתעד את מורשת יהדות תוניסיה. מחקרה מתמקד בתרבות הנשים התוניסאיות, בתחומים כגון שירה, סיפורת, פתגמים, מנהגים ולבוש. במסגרת חקר תרבות הגברים התוניסאים, תיעדה אופנים בהם למדו תורה, קריאה בטעמי המקרא, מסורת הלשון העברית בקרב יהדות תוניסיה, מנהיגי הקהילה, הנהגות בתי כנסת, שירה ופיוט, מנהג והלכה, ועוד. גז-אביגל נסעה עם הסטודנטים שלה כמעט לכל יישוב בישראל ובתוניסיה בו התגוררו יהודי תוניסיה ותיעדה אותם ואת מנהגיהם.
הוציאה לאור את הספר "שירת הנביאים", העוסק בתיעוד וניתוח שירת קודש לאורך מעגל השנה של נשים יהודיות מהאי ג'רבה שבדרום תוניסיה. בכך מנסה הספר להפריך את המיתוס לפיו שירת קודש מוגדרת רק כשירתם של גברים בבית הכנסת. "שירת הנביאים" מציג את השירה כחלק בלתי נפרד מן ההווי ומאורח החיים וחלק מזהותן של נשות האי. הספר מנתח את השירה על מסורותיה וחידושיה, סוגיה ותכניה, מקצביה ותבניותיה, לחניה ותוויה.
גז-אביגל חקרה גם את השפה הערבית יהודית בניב יהודי תוניסיה, אשר שימשה את היהודים כשפת מסחר לצד השפה היהודית ששימשה כשפת לימוד, תפילה ושירת קודש. הערבית-יהודית נכתבה באותיות עבריות ושמרה על מרכיב עברי משמעותי, והיא מילאה בהמשך תפקידים מגוונים בספרות, בשירה ובשפת היומיום של יהודי תוניסיה. פועלת גם להקמת מרכז ארצי לספרות הערבית-יהודית, לשם שימור, תיעוד והוראה של שפה זו, בדומה למרכזים שהוקמו עבור השפות היהודיות יידיש ולאדינו.
גז-אביגל גם הפיקה סרט תיעודי בנושא מסורות ומנהגי חתונה.
נשואה ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בפתח תקווה.
פעילות ציבורית
גז-אביגל מכהנת כיו"ר הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל, המאגדת עמותות, ארגונים וקהילות של בני העדה התוניסאית בישראל.
משמשת גם כיו"ר מועצת הנשים למען 'אלגריבה' – מרכז עולמי לשימור ותיעוד מורשת יהדות תוניסיה, הפועלת משנות ה-90. גז-אביגל פועלת במסגרת פעילותה זו להעצמת נשים תוניסאיות, באמצעות פעילויות כגון מסורת ראש חודש לבנות מדי שנה בחנוכה (חג גבורתה של יהודית במקורות) - כנס בו עוסקות הנשים בתרבות נשים מהיבטים כגון משפט, מחקר ועוד; בכנס מוענקת תעודת יקירת העדה לאישה בת למעלה משמונים שנה שפעלה ותרמה לקהילה.
גז-אביגל שימשה כמפקחת מחוז תל אביב במשרד החינוך והתרבות, על שילוב מורשת יהודי המזרח במערכת החינוך ובספרי הלימוד, לשם מתן ייצוג הולם לכלל הקהילות ישראל בתחומי הדעת השונים. במסגרת זו היא פעלה כ-25 שנים, תחילה כמנחה מחוזית ולאחר מכן כמפקחת. היא פועלת בנושאים אלו גם במסגרת האקדמיה, בדרישה לכונן ועדה ציבורית שתקדם מחקרים אקדמיים על מורשת יהדות המזרח בתחומי מדעי הרוח והחברה, ותיתן מענה תקציבי לאוניברסיטאות לשם עידוד חוקרים חדשים; מחקרים אלה יהוו בסיס מדעי לאיזון ספרי הלימוד.