cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירוסים
אירוסים (מקובל השימוש במילה הארמית אירוסין), הם הסכמה לחתונה, והתקופה שבין הצעת הנישואים לחתונה.
בהלכה, אירוסים הוא השלב שבין הקידושין לנשואים, שבזמני עבר נערכו בנפרד, וביניהם הפריד זמן רב (כיום נערכים שלבים אלו בהפרש זמן קצר במהלך חופה וקידושין).
האירוסים ביהדות
ביהדות משמש המונח אירוסים בשתי משמעויות נפרדות.
בלשון התורה ובלשון חז"ל המונח מתאר את שלב הקידושין, שבו נאסרת האישה על כולם, כולל המקדש, עד לנישואים, שבו מביא הבעל את האישה אל ביתו.  בעבר נמשכה תקופת האירוסין שנה, ואילו מאז ימי הביניים צומצמה התקופה לכדי דקות בודדות, והקידושין והנישואים מתבצעים באותו מעמד. בימינו טקס האירוסין מתבצע לאחר שהחתן עונד את הטבעת על אצבע הכלה ואומר "הרי את מקודשת לי בטבעת זו כדת משה וישראל". לאחר-מכן הרב המסדר את הקידושין אומר את "ברכת האירוסין" על כוס יין, והחתן והכלה טועמים מן היין.
למרות שניתן לבצע אירוסים גם באמצעים שונים (כסף או חפץ שווה כסף), נהוג כיום לקדש באמצעות טבעת. כדי שהאירוסין יקבלו תוקף הלכתי על שני עדים לפחות להיות נוכחים בשעת הטקס.
מעמד האישה אחרי האירוסין הוא כאשת איש, אך הוא אינו זהה למעמדה של אישה אחרי הנישואין. לנערה ארוסה יש דין ייחודי, שאם נבעלה לגבר שאינו הארוס הם חייבים סקילה, בניגוד לכל אשת איש אחרת שדינה בחנק.
בעברית מודרנית מתאר מונח זה את שלב השידוכים - הסכמה גרידא לנישואים, ללא התחייבות דינית. עם זאת, לעיתים נכרכת באירוסים מחויבות ממונית למקרה שיבוטלו האירוסים. בקרב קהילות אשכנז מקובל שבמהלך מסיבת האירוסין, אמותיהם של החתן והכלה שוברות את צלחת האירוסין, שהכינו במיוחד לצורך האירוע. יש הנוהגים לשבור את הצלחת רק במעמד חתימת הכתובה לפני החופה.
המשמעות ההלכתית היחידה של ביטול השידוך הוא, שאם ירצה אחד הצדדים לבטל את השידוך, יהיה עליו לבקש מחילה מבן הזוג.
תקופת האירוסים
ייתכן שהרעיון של תקופת האירוסים עלה ב-1215, כשמועצה בראשות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי פסקה כי "נישואים... יוכרזו בפומבי בכנסיות על ידי כמרים בזמן מתאים וקבוע, כך שאם ישנן מניעות חוקיות, הן תוכלנה להיוודע." מקובל לשער כי הצורה המערבית המודרנית של מנהג החלפת טבעות האירוסים החל ב-1477, כאשר מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נתן למרי דוכסית בורגונדי טבעת יהלום כמתנת אירוסים.
בתרבות המערבית, תאריך החתונה נקבע לעיתים זמן רב אחרי הצעת הנישואים, ובתקופה זו בני הזוג בדרך כלל גרים ביחד. עם זאת, ישנם זוגות שלא מתגוררים ביחד עד החתונה, לעיתים קרובות כדי לבטא רצון עז להינשא. במקרים מסוימים, כאשר בני זוג מתגוררים במדינות נפרדות, מגורים בנפרד בתקופת האירוסים הם הכרחיים, מכיוון שחלק מהמדינות דורשות איחוד רשמי לפני מתן אישור להגירה. במקרה של אירוסים לאזרח ארצות הברית, לדוגמה, בן הזוג יכול לקבל אשרת שהות במדינה לתקופה של עד 90 יום לפני החתונה.
טבעות אירוסים
לפי המסורת, טבעות האירוסים נענדות על קמיצת יד שמאל. מסורת זו התחילה כנראה בימי הרומאים, שהאמינו שאצבע זו היא ההתחלה של "ונה אמוריס" (וריד האהבה), הווריד שמוביל ללב. ישנן טבעות מזמן האימפריה הרומית ואפילו משנת 4 לספירה, שעליהן סמל של שתי ידיים אוחזות בלב וכנראה שימשו כסמל לאהבה ומחויבות בין גבר לאישה. עם זאת, יש השערות נוספות לגבי מקור מנהג טבעות האירוסים.
קוויבק
קוויבק (בצרפתית: Québec,, מבוטא "קֶבֵּק") היא פרובינציה של קנדה. קוויבק היא הפרובינציה השנייה בגדולה הן מבחינת שטח (אחרי נונאווט) והן מבחינת אוכלוסייתה (אחרי אונטריו), המונה כ-8.2 מיליון תושבים (2014), רובם קנדים צרפתים. קוויבק היא היחידה בפרובינציות קנדה בה השפה האנגלית אינה שפה רשמית, כשצרפתית היא השפה הרשמית היחידה. בירתה היא קוויבק סיטי והעיר הגדולה ביותר בה היא מונטריאול.
מקור השם
מקור השם "קוויבק" במילה האינדיאנית בשפת המיקמאק – "ג'פיג'" או "קיפיק" שמשמעו "המקום בו הנהר הולך וצר" – שמו של המעבר של נהר סנט לורנס, בין העיר קוויבק סיטי לבין העיר לוי שבגדה ממול.
גאוגרפיה
קוויבק היא הפרובינציה השנייה בגודלה מבחינת שטחה. יותר מ-90% מהאוכלוסייה מתגוררים באזור מצומצם סביב נהר סנט לורנס בו נמצאת גם הבירה – קוויבק סיטי והעיר הגדולה בפרובינציה – מונטריאול. הפרובינציה ממוקמת במזרחה של קנדה, וגובלת באונטריו ובמפרץ הדסון במערב, באוקיינוס האטלנטי ובפרובינציות ניופאונדלנד ולברדור וניו ברנזוויק במזרח, ובמדינות ארצות הברית: מיין, ניו המפשייר, ורמונט וניו יורק בדרום.
ברוב שטחה של קוויבק יש אקלים תת-ארקטי. באזורים הצפוניים ביותר של קוויבק יש אקלים ארקטי, עם חורפים בעלי קור קיצוני, לעיתים אף מינוס שלושים מעלות צלזיוס. בדרום קוויבק, בו מתגוררים יותר מ-90% מאוכלוסיית קוויבק, מזג האוויר הוא אקלים יבשתי.
תחת שלטון צרפת
האירופאי הראשון שהגיע לאזור קוויבק היה ז'אק קרטייה, אשר הפליג לאורך נהר סנט לורנס בשנת 1535. סמואל דה שמפלן, אביו-מייסדו של החבל, הגיע בתחילת המאה השבע עשרה לקוויבק במסגרת משלחת. העיר קוויבק סיטי נוסדה בשנת 1608 על ידי קבוצה בראשותו, במקום בו היה יישוב של אינדיאנים משבט האירוקוי (היישוב היה קיים בשנת 1535 כאשר קרטייה חקר את האזור, אולם ננטש קודם להקמת קוויבק סיטי). דה שמפלן היה גם מושלו של החבל עד לשנת 1627, וכן עסק בחקר האזור. בשנת 1627 אסר המלך לואי ה-13 על מתיישבים שאינם קתולים להתיישב בצרפת החדשה, שהפכה בשנת 1663 למושבת כתר צרפתית על פי הכרזת לואי ה-14, מלך צרפת.
תחת שלטון בריטניה
בריטניה זכתה בשליטה בקנדה בעקבות ניצחונה על צרפת במלחמת שבע השנים וחתימת חוזה פריז בשנת 1763, לפיו העדיף מלך צרפת לואי ה-15 את השטחים של צרפת בגוואדלופ, ואת מטעי הסוכר הגדולים המצויים באי, על השליטה בצפון-אמריקה. על פי צו מלכותי בריטי משנת 1763 הפכה קוויבק לפרובינציית קנדה. בשנת 1774 העביר הפרלמנט הבריטי את חוק קוויבק המשמר את השפה הצרפתית והתרבות הצרפתית במחוז, וכן משמר את הדין האזרחי הצרפתי.
בעקבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית התיישבו באזור תומכים רבים של בריטניה ובעקבות התיישבות זו חולקה המושבה לשניים – בחוק החוקה של 1791 לפיו חלקה הדרומי של המושבה ייקרא "קנדה העליונה" (לימים, פרובינציית אונטריו) ובה יחול המשפט האנגלי, וחלקה הצפוני של המושבה – "קנדה התחתונה".
לאחר מרד הפטריוטים בשנת 1837 איחדה ממשלת בריטניה את שתי הקנדות בשנת 1841 לפרובינציית קנדה.
קוויבק כפרובינציה בקנדה
שנות השישים של המאה ה-20 מציינות את עלייתה של התנועה הבדלנית בקוויבק שביקשה לנתק את הפרובינציה מקנדה ולהקים מדינה עצמאית. פלג קיצוני של התנועה שכונה בשם החזית לשחרור קוויבק (Front de libération du Québec) אף נקט בפעולות טרור שונות להשגת מטרותיה. במשבר אוקטובר 1970 הגיבה הממשלה הקנדית באופן תקיף לאחר שנחטפו ג'יימס קרוס, הנספח הכלכלי הבריטי של קנדה, ופייר לאפורט, שר בממשלת קוויבק. בעקבות אירוע זה הכריז ראש הממשלה פייר טרודו על תקנות חירום והשלטונות עצרו מאות פעילים בקוויבק. בתגובה רצחו החוטפים את לאפרוט. הרצח עורר זעם רב בקוויבק, והביא למעשה לסופה של קבוצת הטרור.
בשנת 1976 הפתיעה קוויבק את העולם, כאשר מפלגת קוויבק בראשותו של רנה לווק זכתה בבחירות. המפלגה קראה להקמתה של קוויבק כמדינה עצמאית. בשנת 1977 אישר הפרלמנט של הפרובינציה את "חוק ה-101" או "צו השפה הצרפתית", הקובע כי צרפתית תהא השפה היחידה הנהוגה במקומות ציבור. בשנת 1980 יזם רנה לווק כמושל קוויבק משאל עם בו הבוחרים נתבקשו להחליט בשאלת העצמאות של הפרובינציה, אולם 60% מהבוחרים הצביעו נגד.
בשנת 1990 התרחש משבר אוקה על שליטה בקרקעות בין הממשל לבין האומות הראשונות.
ב-30 באוקטובר 1995 נערך משאל העם השני בקוויבק, שגם בו הצביעו הבוחרים נגד עצמאות, אם כי ברוב קטן יותר של 50.6% קולות.
ב-27 בנובמבר 2006 אישר הפרלמנט הקנדי חוק הקובע כי קוויבק היא "אומה בתוך קנדה המאוחדת". ראש ממשלת קנדה דאז, סטיבן הרפר, הוא שגיבש את נוסח החוק, שזכה לתמיכת רוב מכריע של חברי הפרלמנט.
פוליטיקה
המשנה למושל של קוויבק מייצג את שלטונו של המלך צ'ארלס השלישי בפרובינציה. מושל הפרובינציה (המכונה באנגלית "Premier", תואר הקביל לתואר ראש השרים) הוא ראש המפלגה אשר זכתה למספר הקולות הרב ביותר בבחירות לאספה הלאומית (Assemblée Nationale), אשר מבין חבריה ממונים גם חברי מועצת השרים.
עד שנת 1968 היה לקוויבק בית עליון ובית תחתון. באותה שנה בוטל הבית העליון (המועצה המחוקקת) ונותר רק הבית התחתון (האספה המחוקקת).
כלכלה
עמק נהר סנט לורנס הוא עמק פורה ביותר, ומיוצרים בו מוצרי חלב, מגדלים בו פירות, ירקות, אדר (מייפל) ובקר. קוויבק היא יצרנית המייפל הגדולה בעולם.
צפונית לעמק נהר הסנט לורנס מצויים משאבי טבע רבים – יערות המשמשים לייצור נייר וכן עצים כחומרי גלם.
נהרות צפון קוויבק משמשים לצורך ייצור חשמל.
תרבות
קוויבק מהווה את אזור המגורים של דוברי הצרפתית הגדול ביותר באמריקה. עם זאת קיים בה גם מיעוט ניכר של דוברי אנגלית, שמרוכז ברובו בעיר מונטריאול. ברחבי קוויבק מצויות גם 11 תרבויות אינדיאניות מקומיות.
אוכלוסין
ראשיתה של ההתיישבות הצרפתית בקוויבק בהגירה של כ־7,000 איש לאזור. לאחר הכיבוש האנגלי הופסקה הגירתם של הצרפתים, וכך מוצאם של מרבית תושבי הפרובינציה כיום הוא מאותם 7,000 מתיישבים ראשונים. בכך מהווים תושבים אלו את אחת האוכלוסיות ההומוגניות והמתועדות ביותר בעולם מבחינה גנאלוגית. דוברי צרפתית כשפת אם מהווים כ-80% מאוכלוסיית קוויבק.
כיום, שיעור הילודה בקוויבק הוא הנמוך ביותר בקנדה, ובשל כך שיעור האימוץ בפרובינציה הוא הגבוה ביותר בקנדה (אף שבקוויבק 24% מהתושבים של קנדה, מבוצעים בה 42% מאימוצי הילדים).
סמלי הפרובינציה
המוטו של קוויבק Je me souviens – "אני זוכר" חקוק על פתחו של בניין הפרלמנט של קוויבק. המוטו מסמל את הזיכרון של תושבי קוויבק ממוצא צרפתי למורשתם.
מריסקה ורס
מריסקה ורס (1 באוקטובר 1947 – 2 בדצמבר 2006), זמרת הולנדית אשר התפרסמה כסולנית של להקת Shocking Blue (בישראל נודעה הלהקה בשם "כחול מזעזע").
ביוגרפיה
ורס נולדה בהאג לאב הונגרי צועני, ליוש ורס, שהיה כנר ולאם שנולדה בגרמניה להורים ממוצא צרפתי ורוסי. החלה את קריירת השירה שלה ב-1964 ובמשך ארבע שנים עברה במספר להקות אשר לא זכו להצלחה ולפרסום. ב-1968 הצטרפה ללהקת "כחול מזעזע" והחליפה את זמר הלהקה, פרד דה וילדה שהתגייס לצבא ההולנדי. מנהיג הלהקה, רובי ון לאוון, אשר גם כתב את המילים והלחנים לכל שיריה, העדיף לצרף דמות נשית דומיננטית ללהקה, בדומה לגרייס סליק מלהקת ג'פרסון איירפליין אשר זכתה באותה עת לפופולריות גדולה. בסוף 1969, כחלק מאלבומם השני "At Home" הקליטה הלהקה את השיר ונוס שהפך ללהיט בינלאומי ענק וכבש הן את רחבות הריקודים והן את פסגות המצעדים בארצות הברית ובמדינות רבות אחרות, כולל ישראל. ורס זכתה לפרסום רב הן בגלל יופייה וקולה החם והן בשל היותה סולנית לצד שלושה חברי להקה גברים. שירים נוספים של הלהקה, אשר זכו להצלחה, היו: "Long Lonesome Road" ו-"Send Me A Postcard", אשר התפרסמו לפני "ונוס" ו-Mighty Joe" ו-"Never Marry a Railroad Man" (זכה להצלחה בישראל בשם: "לעולם אל תנשאי לעובד רכבת") שהתפרסמו באלבום השלישי של הלהקה. בשנים שלאחר מכן, ראשית שנות השבעים, היו ללהקה עוד מספר שירים שזכו להצלחה.
ורס נחשבה, באותן שנים של "סקס, סמים ורוק'נ'רול", לתופעה יוצאת דופן בכך שלא עישנה והתנזרה מאלכוהול. במסעי ההופעות הרבים שערכה הלהקה ברחבי העולם, נהגה לשתות תה במהלך ההופעות.
ב-1974 התפרקה הלהקה וורס פנתה לקריירת סולו, מוצלחת הרבה פחות. ב-1984 התאחדה "כחול מזעזע" מחדש, איחוד שנחשב כמוצלח. ב-1993 הצטרפה כסולנית להרכב הג'אז "The Shocking Jazz Quintet" במשך השנים שלאחר מכן השתתפה מדי פעם באיחודים מחדש של "כחול מזעזע".
נפטרה ב-2 בדצמבר 2006, בגיל 59, כתוצאה ממחלת הסרטן.
ג'ואן סאת'רלנד
ג'ואן סאת'רלנד (באנגלית: Dame Joan Sutherland; 7 בנובמבר 1926 - 10 באוקטובר 2010) הייתה זמרת אופרה אוסטרלית שנודעה בתרומתה לתחיית שירת הבל קאנטו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
ילדות, נעורים וראשית הקריירה
ג'ואן סאת'רלנד (הגייה מדויקת: סאד'רלנד) נולדה בסידני. אמה הייתה מצו סופרן שוויתרה על הקריירה שלה. סאת'רלנד למדה רבות מאמה, שעמה נהגה לשיר ולהאזין לתקליטים רבים. היא למדה בבית ספר אנגליקני לבנות, ובגיל 18 החלה לימודי זמרה מקצועיים. הופעתה הראשונה באוסטרליה הייתה בתפקיד "דידו" בדידו ואניאס של פרסל, בשנת 1952. לפני כן, בשנת 1949, זכתה בתחרות החשובה ביותר באוסטרליה, "אריית השמש", ונסעה ללונדון ללמוד בבית הספר לאופרה של הקולג' המלכותי למוזיקה. בשנת 1951 השתתפה באופרה "ג'ודית" מאת יוג'ין גוסנס. הופעתה הראשונה באירופה הייתה ב-18 באוקטובר 1952, בחליל הקסם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. בנובמבר של אותה שנה הופיעה עוד ארבע פעמים בקובנט גארדן, ב"נורמה" של בליני, בתפקיד "קלוטילדה", עם מריה קאלאס בתפקיד נורמה.
בראשית הקריירה שלה הוכשרה לשיר כסופרן דרמטי וגנריאני, בעקבות קירסטן פלגסטד, שהייתה בעיניה הזמרת הטובה ביותר בכל הזמנים. בשנת 1953 שרה את התפקיד הראשי הראשון שלה בבית האופרה המלכותית: אמליה, ב"נשף המסכות" של ורדי. בהמשך שרה בתפקיד "אאידה". באותה שנה הופיעה בביצוע הבכורה העולמי של "גלוריאנה" מאת בריטן.
בשנת 1954 נישאה למנצח והפסנתרן ריצ'רד בונינג. הוא שכנע אותה להתמקד ברפרטואר הבל קאנטו, הואיל וחשה בנוח בצלילים גבוהים ובקולורטורה. משנת 1954 עד 1958 שרה בהצלחה רפרטואר רחב, מתפקידי קולורטורה ועד לתפקידים דרמטיים: "אווה" ב"מייסטרזינגר" של וגנר, "אגתה" ב"קלע החופשי" של ובר, "דסדמונה" באותלו ו"ג'ילדה" ב"ריגולטו" של ורדי, "דונה אנה" בדון ג'ובאני של מוצרט ועוד רבים אחרים.
בשנת 1957 הופיעה לראשונה בתפקיד "אלקינה" של הנדל, שבו החלה את עבודתה בגילוי אופרות שכוחות מן הבארוק והבל קאנטו. בשנת 1958 שרה בתפקיד "מאדאם לידואן" בהצגת הבכורה באנגליה של "הדיאלוגים של הכרמליטיות" מאת פרנסיס פולנק.
התפתחות הקריירה
בשנת 1959 הוזמנה סאת'רלנד לשיר את "לוצ'יה די למרמור" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בהפקה בניצוח טוליו סראפין ובבימוי פרנקו זפירלי. הייתה זו פריצת דרך בקריירה של סאת'רלנד, והופעתה בסצנת השיגעון המפורסמת הקנתה לה מעמד של כוכבת. בשנת 1960 הקליטה את האלבום "אמנות הפרימה דונה", הנחשב עד היום לאחד מאלבומי האופרה המומלצים ביותר מאז ומעולם. אלבום זה, הכולל אוסף של אריות קולורטורה, מציג את סאת'רלנד הצעירה במיטבה בראשית הקריירה שלה.
הארמייה השנייה (בריטניה)
הארמייה השנייה של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן פעלה במלחמת העולם השנייה.
ג'ואן סאת'רלנד
התפתחות הקריירה
בשנת 1960 כבר נודעה סאת'רלנד כפלא ווקאלי וכדיווה גדולה. היא שרה את לוצ'יה, בהצלחה גדולה, בפריז ובהמשך בלה סקאלה ובמטרופוליטן אופרה. ב-1960 הגישה ביצוע מעולה של "אלקינה" בלה פניצ'ה בוונציה, ושם זכתה לכינויה "לה סטופנדה" (הנהדרת). הכינוי דבק בה ותוך זמן קצר הייתה סאת'רלנד ל"נהדרת" בכל רחבי העולם. ב-1960 גם הופיעה לראשונה בארצות הברית, עם "אלקינה" באופרה של דאלאס.
שלמה מעוז
שלמה מעוז (נולד ב-2 באוקטובר 1946) הוא מרצה ופרשן בתחום הכלכלה והפיננסים. דירקטור בחברות ישראליות. שימש כעשר שנים בתפקיד הכלכלן הראשי בבית ההשקעות "אקסלנס נשואה".
ג'ואן סאת'רלנד
התפתחות הקריירה
סאת'רלנד סיפחה את הגדולות בגיבורות הבל קאנטו לרפרטואר שלה: "ויולטה" (לה טרוויאטה), "אמינה" (לה סונאמבולה) ו"אלווירה" (הפוריטנים) ב-1960; "ביאטריצ'ה" ב"די טרנדה" ב-1961; "מרגריט דה ולואה" (ההוגנוטים) ו"סמיראמידה" ב-1962; "נורמה" ו"קלאופטרה" (יוליוס קיסר) ב-1963. בהמשך הוסיפה את "מארי" (בת הגדוד), אחד מתפקידיה המהוללים ביותר, הודות לקולורטורה המושלמת שלה ולפרשנותה התוססת והמשעשעת.
במהלך שנות ה-70 העמיק הביטוי הרגשי בקולה וההיגוי שלה השתפר. אז הוסיפה תפקידים דרמטיים כמו "מרי סטיוארט" ו"לוקרציה בורג'ה" של דוניצטי ו"אסקלארמונדה" של מאסנה, תפקיד קשה במיוחד. היא אף הקליטה את "טורנדוט" בשנת 1972, אם כי מעולם לא הופיעה בתפקיד זה על הבימה.
בסוף שנות ה-70 החלה להסתמן ירידה מסוימת בקולה של סאת'רלנד. עם זאת, הגמישות הווקאלית והטכניקה ללא דופי שלה אפשרו לה להמשיך לשיר בהצלחה את התפקידים הקשים ביותר. בשנות ה-80 הוסיפה לרפרטואר שלה את "אנה בולנה", "אמליה" ב"אי מאסנדיירי" ו"אדריאנה לקוברר". הופעתה האחרונה הייתה בתפקיד מרגריט דה ולואה ב"ההוגנוטים" של מאיירבר בשנת 1990, בגיל 64. באותה שנה שרה גם בהופעת גאלה של "העטלף" בערב השנה החדשה של 1990, בקובנט גארדן, עם ידידיה לוצ'אנו פאבארוטי ומרילין הורן.
הארמייה השנייה (בריטניה)
מלחמת העולם הראשונה
ב-26 בדצמבר 1914 הורחבו גייסות חיל המשלוח הבריטי לשתי ארמיות, והוראס סמית'-דוריאן מונה למפקד הארמייה השנייה.
שלמה מעוז
ביוגרפיה
מעוז נולד בעיראק וגדל בנווה אפרים מונוסון. למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. החל את הקריירה שלו ככלכלן בשירות הציבורי בלשכת המדען הראשי של משרד התעשייה. היה סופר כלכלי ועורך כלכלי בעיתון "ג'רוזלם פוסט", במקביל ללימודיו בלונדון, במסגרתם קיבל תואר מוסמך מבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE). לאחר סיום לימודיו בלונדון ושובו לישראל מילא מספר תפקידים בכירים בשירות הציבורי.
הארמייה השנייה (בריטניה)
מלחמת העולם הראשונה
הארמייה פעלה בפלנדריה ובצפון צרפת, והשתתפה בקרבות איפר. לאחר המלחמה הפכה הארמייה לארמיית הריין הבריטית.
ג'ואן סאת'רלנד
אותות כבוד
סאת'רלנד קיבלה אותות כבוד שונים מהמלכה אליזבת ומממשלת אוסטרליה, ואת אות הכבוד של מרכז קנדי על הישגים יוצאי דופן במהלך הקריירה. היא ישבה בחבר השופטים של תחרויות ווקאליות בינלאומיות ונתנה את חסותה לתחרות "זמר קרדיף העולמי" של ה-BBC. היא הקליטה הקלטות אולפן רבות, בעיקר לחברת דקה הלונדונית. בשנת 1961, נבחרה לאשת השנה של אוסטרליה.
שלמה מעוז
ביוגרפיה
מעוז מרצה בתחומי הכלכלה והפיננסים, בין היתר, במסלול האקדמי המכללה למינהל. הוא פרשן כלכלי בתוכניות שונות ברשתות הרדיו והטלוויזיה, שימש כפרשן קבוע בתוכנית הטלוויזיה "לילה כלכלי" בערוץ 10, מאז מרץ 2009 ועד 2016. מעוז מתמחה בניתוח סוגיות כלכליות ופיננסיות, ועוסק גם בשאלות של תמחור, מיסוי, מסחר בשוק ההון, במטבע חוץ ובגיוס כספים.
ג'ואן סאת'רלנד
אותות כבוד
סאת'רלנד נפטרה בביתה שבז'נבה ב-10 באוקטובר 2010
שלמה מעוז
ביוגרפיה
המאמר שפרסם באוקטובר 1983 בעיתון הארץ, בנושא המניות הבנקאיות בהן טען כי המניות הבנקאיות הן פצצת זמן כלכלית ופוליטית, הביא לנפילת שעריהן והתרחשות המפולת בשערי המניות בבורסה ולסגירת הבורסה באותה תקופה. לאחר קריסת המניות נאבק כעורך הכלכלי של הג'רוזלם פוסט, להדחת האחראים.
הארמייה השנייה (בריטניה)
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1943 הוקמה הארמייה השנייה בפיקוד לוטננט גנרל קנת' אנדרסון, שמסר את הפיקוד לאחר תקופה קצרה ללוטננט גנרל מיילס דמפסי.
הארמייה השתתפה בפלישה לנורמנדי כחלק מקבוצת הארמיות ה-21, ולאחר מכן השתתפה בקרבות הקשים בנורמנדי, ובכלל זה הקרב על קן וקרב פאלז. בתחילת ספטמבר השתתפה הארמייה בשחרור אנטוורפן ובריסל, אולם בהמשך החודש כשלה במבצע מרקט גארדן. ב-23 במרץ 1945 צלחה הארמייה את הריין, ולאחר מכן התקדמה במישורי סקסוניה התחתונה. ב-4 באפריל צלחה הארמייה את הווזר, וב-19 באפריל צלחה הארמייה את האלבה. ב-2 במאי הגיעה הארמייה לחופי הים הבלטי בליבק, ולמחרת כבשה את המבורג, וב-7 במאי נפגשה עם כוחות הצבא האדום.
שלמה מעוז
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-90 מונה ליועץ הכלכלי ואחראי הרפורמות במשק של שר האוצר יצחק מודעי. בתפקידו יזם וביצע רפורמות בשוק ההון, המיסוי, הביטוח הלאומי, רגולציה בשווקים השונים ותיאום וקשרי עבודה של לשכת שר האוצר עם הכנסת ובנק ישראל.
בשנים 1990–1992 טרם יציאתו ללונדון בתקופת כהונתו של יצחק שמיר כראש ממשלה, ניסח את בקשת הסיוע של לערבויות ממשלת ארצות הברית לישראל בסך 10 מיליארד דולר, מהלך שנתן יציבות כלכלית לישראל. הביא להקלה משמעותית בגיוס הון של ישראל בחו"ל בתקופה בה המדינה הייתה במצוקה ובקשיים ביכולת של גיוס הון בעולם.
שינה את שיטת המיסוי על עובדים זרים בישראל, באמצעות ביטול נקודות הזיכוי להם זכאים האזרחים הישראלים.
בשנים 1992–1997 שימש כציר כלכלי בשגרירות ישראל בבריטניה מטעם משרד האוצר במשך חמש שנים. כנספח מסחרי מטעם משרד התמ"ת בלונדון במשך שנתיים וכנציג משרד התקשורת בעיר זו.
בשנים 1992–1997 במהלך עבודתו בלונדון הביא להכרה של הבורסה בטוקיו בבורסה בתל אביב. עזר בגיוס הון לממשלת ישראל בלונדון וביפן, בתקופה בה ישראל הייתה במצוקה כספית בתחום ההון והמט"ח.
היה מהלוחצים לרגולציה בשוק המט"ח ולהפחתת מכסים על טקסטיל ומוצרים נוספים על מנת לפתוח את השוק לייצוא מקביל.
מאז דצמבר 2008 מכהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת הכשרת היישוב בע"מ. כיהן גם כיו"ר אקסלנס נשואה קרנות נאמנות בע"מ.
בשנים 2013–2016 שימש יו"ר חמש ועדות גאוגרפיות של משרד הפנים לבדיקה של חלוקת הכנסות, שרטוט גבולות בין יישובים והמלצות לביצוע.
במשך שנים משמש בהתנדבות כחבר ועדת השקעות של ויצו ושל ארגון יוצאי מערכת המודיעין.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הודיע על התמודדות בפריימריס בליכוד על משבצת מחוז דן, בתמיכתו של ראש הממשלה נתניהו, אך לא נבחר. סמוך לבחירות תקף את שיטת הפריימריז בליכוד וטען כי היא אינה דמוקרטית, בשל פעילות הסחר-מכר של קבלני קולות.
ב-2013 אמר בהקשר של משבר הדיור בישראל כי הדבר נובע מעודף רגולציה, בפרט בתחום איכות הסביבה, הגורמת להכפלת עלויות הבנייה. לנוכח זאת קרא לפרק את המשרד להגנת הסביבה.
בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "שנות ה-80", ששידורה החל ב-2018, הופיע מעוז בחלק מהפרקים בתפקיד ראש עיריית טירת כרמל. בדמות אותה הוא מגלם, עשה שימוש גם בשפת אמו, ערבית יהודית עיראקית.
מעוז מכהן כיום כדירקטור בדיסקונט חיתום קפיטל ובחברת הכשרת היישוב. בעבר כיהן בין היתר כדירקטור בחברות צים, מפעלי ים המלח, תרכובות ברום, סנו מפעלי ברונוס, קבוצת גולד בונד, דפנה - קופות גמל ופיצויים לעובדי הוראה ואפקון אלקטרו-מכניקה.
כיום מפרסם מאמר שבועי במדור עסקים של עיתון מעריב.
מתגורר בשוהם.
עמדתו ביחס לאפליה עדתית בישראל
בכנס שנערך במכללה האקדמית ספיר ב-11 בינואר 2012 התבטא בחריפות ביחס לפערים העדתיים בישראל, כשבין היתר אמר כי יחסה של משטרת ישראל כלפי המפגינים בשדרות רוטשילד בתל אביב במסגרת מחאת האוהלים היה סלחני בהרבה מהיחס לו זכו הפנתרים השחורים בשנות ה-70 של המאה ה-20 והמפגינים מחוסרי הדיור בשכונת ג'סי כהן בחולון ובשכונת התקווה בתל אביב. בעניין זה אמר: "אני רוצה לראות שמישהו ישבור את הראש של האשכנזים בשדרות רוטשילד - המזרחי מכה את המזרחים בהוראת השלטון הלבן". מעוז ביקר את דפני ליף וראשי המחאה כשאמר: "יוזמי המחאה החברתית הם ילדים מפונקים של האליטות הישנות, שלא רוצים להתמודד בחברה תחרותית" ... "בגלל ההפגנה שלכם הורידו את מחירי הטונה ועכשיו יש עוד 1,000 מובטלים בפריפריה". עוד אמר כי "קרקעות המדינה נשדדו על ידי הקיבוצים והמושבים. עד היום בנים ממשיכים מקבלים קרקע - והם בראש המחנה. קיבלו מים במחיר נמוך. אפילו בסביון משק חקלאי נהנה מזה. ממש חקלאי - יש שם לולים עדיין?". מעוז התייחס גם לאפשרויות התעסוקה של בני עדות המזרח כשאמר: "בשנות החמישים, כדי להתקדם באוניברסיטאות, היה צריך להיות קרוב של מישהו מהאוכלוסייה השולטת. היה צריך ללכת דרך פרוטקציה כדי לקבל תפקיד. לנסוע לחו"ל לשליחות? רק אם היית שייך לקליקה האוסטרו-הונגרית"... "אותה החברה הלבנה עדיין שולטת. בנק לאומי הוא בנק של הלבנים. רק הלבנים יכולים להתמנות שם לתפקידים". מעוז אף טען לקיומו של נפוטיזם בבית המשפט העליון. בעקבות דבריו הודיעה "אקסלנס נשואה" על פיטוריו המיידים.
הרטום
הַרְטוֹם הוא שם משפחה איטלקי. באיטלקית נכתב השם Artom, ונהגה אַרְטוֹם. {{פירושונים|
ראו גם
}}
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג - דמויות
קוואמים ורנלינגס
הקוואמים הם ישויות קסומות המעניקות לבעלי המופלאים כוחות על. כל קוואמי מייצג קונספט מופשט שקיים בעולם, והוא מבוסס על חיה כלשהי.
קוואמים אינם יכולים למות, אולם הם כן יכולים לחלות, ולא יכולים להתאהב בנוסף הקוואמים יכולים לרחף, להפוך ללא מוחשיים, לסחוב דברים שיותר כבדים ממשקלם, ואי אפשר לראות או לשמוע אותם דרך אלקטרוניקה ויכולים להרגיש קוואמים אחרים כמו שקרה בפרק חיפושית וחתול שחור בעונה הראשונה.
הקוואמים יכולים להשתמש בכוח העל שלהם גם ללא עונד מופלא, אך הם לא נוטים להשתמש בו לבד מכיוון שהם לא יכולים לשלוט על כוחם כראוי, מה שיכול לגרום לאסון.
לקוואמים אין מין, אולם הם כן בעלי כינוי גוף של זכר או נקבה בסדרה. מפני שלקוואמים אין באמת מגדר, בחלק מהמדינות היוצרים והמתרגמים של הסדרה באותה הארץ החליטו לשנות לחלק מהקוואמים את המגדר המקורי שלהם. לדוגמה טריקס ודוסו, שבמקור בדיבוב הצרפתי מיוחסים לא כנקבה, אלא כזכר.
הקוואמים יכולים להשתדרג בעזרת שתיית שיקויים מיוחדים, או אכילת מאכל שמכיל את השיקוי. לאחר שהקוואמי בלע את השיקוי, עונד המופלא יקבל כוחות חדשים לאחר שהוא ישתנה, תלוי בסוג השיקוי שהקוואמי קיבל יש עוד אפשר להשתדרג בכך שאותו עונד המופלא לאחר שהשתנה עם הקוואמי לגיבור/נבל על ישתה את אותו השיקוי.
חמש דקות לאחר שמחזיקי המופלאים הצעירים משתמשים במופלאים, הם משתנים בחזרה להיות בני אדם.
לאחר שמחזיק המופלא משתנה בחזרה, הקוואמי צריך לתדלק את עצמו עם אוכל בשביל שינוי נוסף. כל אוכל יעבוד, אך חלק מהקוואמים נוטים להעדיף מאכלים ספציפיים.
קוואמים מסוגלים לתת ביום הולדתם של מחזיק המופלא שלהם קוואגטמה המורכבת משערות מבעלייהם הקודמים והנוכחי כמו בעונה 2 פרק בפנה שטיקי נתנה למרינט ובעונה 5 בפרק איחוד פלאג נתן לאדריאן, בעונה 5 פרק 8 גילו שלקוואגטמה יש שימוש והוא מאפשר לראות זכרונות של מחזיקי אותו המופלא בעבר.
מחזיק המופלאה בעל הקוואמי מסוגל לשלוט בקוואמי כמו להשתיק אותו ליצור לו מחסום תזוזה ועוד.
רנלינגס (מופיעים בספיישל שנגחאי)
רנלינגס הם דומים מאוד לקוואמים מלבד העובדה שכולם מכונסים בתכשיט אחד ורק בעל התכשיט יכול לתקשר איתם ולראות אותם.
מפלצות רגש
מפלצות רגש הן ישות שיכולות לבוא לידי ביטוי מרגשותיו של מחזיק מופלא הטווס כאשר, הן נוצרות כאשר מחזיק מופלא הטווס מחדיר לחפץ כל שהו אמוק.
צורתם ויכולותיהם תלויות בדמיונו של המפעיל וחלקם מקבלים רצון חופשי כאשר הם אוחזים באמוק שלהם. ניתן גם להתשלט עליהן עם אקומה או שנבל עם אקומה ישלוט בהן. ניתן להשמיד את מפלצות הרגש על ידי השמדת החפץ בו נמצא האמוק או כאשר מחזיק מופלא הטווס אמור "אני משחרר אותך מקיומך".
סחר לא חוקי
__ללא_עריכה__
__ללא_תוכן_עניינים__
בוליביה במשחקים האולימפיים לנוער
בוליביה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הבוליבינים מדליית זהב יחידה בכדורגל. היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של בוליביה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 25 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שבוליביה שלחה עד כה. נבחרת הנערים בכדורגל זכתה במדליית הזהב. הנבחרת השתתפה בענף האתלטיקה, אופניים ושחייה אך לא הגיעה להישגים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שבעה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה עם סיום במקום התשיעי בהליכת 10 ק"מ לנערים. המשלחת השתתפה בענפים אופניים, כדורעף חופים, סיף ושחייה אולם לא הגיעה להישגים.
דרינג קלוב בריסל
רויאל דרינג קלוב מולנבק (Royal Daring Club Molenbeek או בקיצור RDC Molenbeek, בעבר נקרא Royal Daring Club de Bruxelles) הידוע גם בקיצור כדרינג קלוב היה מועדון כדורגל בלגי ששייך לעיר הבירה של בלגיה, בריסל ולעיר מולנבק הנמצאת במטרופולין בריסל. המועדון נוסד ב-1895 בשם "דרינג קלוב דה בריסל", והוא היה המועדון השני שנרשם לליגה הבכירה בבלגיה ב-1903. למועדון 5 אליפויות בלגיה, 4 סגנויות, וגביע בלגי אחד, בעיקר משנותיו הראשונות. בהמשך דעך המועדון עד שהתפרק ב-1973.
היסטוריה
בתחילה היה קרוי המועדון "דרינג בריסל" (או "רויאל דרינג קלאב דה-בריסל") וזכה ב-2 אליפויות בעונות 1911/1912 וב-1913/1914. בהמשך הוא התאחד עם מועדונים אחרים מקומיים ונקרא החל מ-1920 "רואיל דרינג קלוב מולנבק", כאשר ייצג את העיר מולנבק במטרופולין בריסל, ולקח עוד אליפות בעונה זו.
לאחר מכן עבר המועדון שנים פחות טובות ודעך, אך חזר לצמרת הכדורגל הבלגי ב-1936 וזכה ב2 אליפויות נוספות, ועונה אחרי זה סיים במקום השני. בעונת 1938/1939 סיים במקום ה-13 ומשם החל להתדרדר וירד לליגה השנייה מעט לפני הקפאת הליגה בגלל מלחמת העולם השנייה. המועדון שינה את שמו שוב ל"רויאל דרינג קלאב דה בריסל 1950". עשרים שנים לאחר מכן שינה את שמו ל "רויאל דרינג קלוב מולנביק" ובהמשך הפך ב-1973 ל "Racing White Daring of Molenbeek" או בקיצור R.W.D.M, ושמו למעשה נמחק בספרי ההתאחדות. המועדון החדש שיחק עשור בליגה הראשונה ואף זכה באליפות בעונת 1974/1975. בהמשך נקלע לקשיים כלכליים ודעך, עד שב-2002 המועדון המחודש התפרק גם הוא.
ארצ'י תומפסון
ארצ'י ג'רלד תומפסון (באנגלית: Archie Gerald Thompson; נולד ב-23 באוקטובר 1978 אוטורוהנגה שבואיקטו, ניו זילנד) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
תומפסון שיחק במשך רוב הקריירה שלו במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית. הוא ערך 54 הופעות בנבחרת אוסטרליה, בהן הבקיע 28 שערים, והוא מחזיק בשיא מספר השערים הגבוה ביותר במשחק בינלאומי בודד, עבור 13 שערים שהבקיע בניצחון 31-0 על נבחרת סמואה האמריקנית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002.
קריירת מועדונים
תומפסון החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1995 במספר מועדונים באוסטרליה, לפני שעבר לליירסה מליגת העל הבלגית לקראת עונת. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע תשעה שערים והפך לחביב הקהל, לפני פציעה שפגעה בהתקדמותו. בעונתו הרביעית במועדון היה מלך השערים של הקבוצה, כשהבקיע 14 שערים ב-29 הופעות ליגה.
בין השנים 2005–2016 שיחק תומפסון במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית, במדיה זכה בשלוש אליפויות. תומפסון ערך 224 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 90 שערים. בשנת 2006 הושאל לפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית, במדיה ערך שתי הופעות בלבד.
לאחר שעזב את מלבורן ויקטורי, שיחק תומפסון בהיידלברג יונייטד, במארי יונייטד, בראסינג מורסיה ובאסנדון רויאלס.
קריירה בינלאומית
ב-28 בפברואר 2001 ערך תומפסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה, במשחק ידידות נגד נבחרת קולומביה. הוא נכלל בסגל הנבחרת למשחקי מוקדמות מונדיאל 2002 בחודש אפריל 2001. ב-9 באפריל עלה כמחליף והבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 22-0 על נבחרת טונגה, בו שברה נבחרת אוסטרליה את שיא הניצחון בתוצאה הגבוהה ביותר במשחק בינלאומי. יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת סמואה האמריקנית, הוא פתח בהרכב הנבחרת. אוסטרליה את השיא שקבעה יומיים לפני כן, כאשר היא מנצחת בתוצאה 31-1, כשתומפסון עצמו מבקיע 13 שערים ושובר את שיא השערים לשחקן בודד במשחק בינלאומי.
חודש לאחר מכן נכלל תומפסון בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר גביע הקונפדרציות 2001. הוא ערך בטורניר, בו סיימה נבחרתו במקום השלישי, שתי הופעות כמחליף. בסך הכל, ערך תומפסון שבע הופעות במדי הנבחרת בשנת 2001, בהן הבקיע 16 שערים. עם זאת, במשך שלוש השנים הבאות הוא לא זומן שוב לנבחרת, עד שזומן מחדש בשנת 2004.
ב-12 באוקטובר 2004 הוא זומן מחדש לסגל נבחרת אוסטרליה, וערך הופעה כמחליף בגמר גביע אוקיאניה לאומית 2004, בו זכתה נבחרתו. מאז, תומפסון נכלל בסגל הנבחרת באופן קבוע, על-אף שרוב הופעותיו היו כמחליף. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם לטורניר גביע הקונפדרציות 2005, בו ערך שתי הופעות כמחליף. בשנת 2005 חזר תומפסון לאוסטרליה על-מנת לשחק במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית, ועל-אף שלא שיחק באירופה, הוא נשאר חלק מסגל הנבחרת והיה לשחקן היחיד בסגל הנבחרת שמשחק בליגה המקומית במשחקי פלייאוף מוקדמות מונדיאל 2006 נגד נבחרת אורוגוואי, בסופם העפילה נבחרת אוסטרליה לטורניר מונדיאל 2006. הכושר הטוב שהציג במדי קבוצתו מלבורן ויקטורי זיכה אותו במקום בסגל הנבחרת לטורניר, והוא היה לאחד משלושה שחקנים בסגל המשחקים בליגה המקומית. עם זאת, הוא לא זכה לדקות משחק בטורניר, בו הודחה נבחרת אוסטרליה בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה בתוצאה 1-0 לנבחרת איטליה, שבסופו של דבר זכתה בטורניר.
בשנת 2007 נכלל תומפסון בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר גביע אסיה 2007, וערך בטורניר הופעה אחת כמחליף, במשחק נגד נבחרת עיראק, שגם זכתה בטורניר. בשנת 2008 נכלל תומפסון בסגל האולימפי של אוסטרליה עבור אולימפיאדת בייג'ינג 2008, כאחד משלושה שחקנים מעל גיל 23 שמורשים לשחק בטורניר.
תומפסון חזר לסגל הנבחרת בשנת 2012 והבקיע שער בניצחון 3-0 על נבחרת לבנון, שערו הבינלאומי הראשון מזה שש שנים. שלושה ימים לאחר מכן, הוא הבקיע שער בהפסד 2-1 לנבחרת ירדן. רצף הבקעת השערים שלו המשיך כאשר הבקיע שער ניצחון בדקה האחרונה בניצחון 2-1 על נבחרת עיראק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, במשחק בו נבחרת אוסטרליה הייתה זקוקה לניצחון. הוא נבחר לסגל הנבחרת גם למשחקי מוקדמות גביע מזרח אסיה, והוכתר כמלך השערים בטורניר גביע מזרח אסיה 2013. ב-5 בנובמבר הוא הבקיע שער בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוריאה הצפונית. יומיים לאחר מכן הוא הבקיע את אחד השלושערים המהירים בהיסטוריה, כאשר נכנס כמחליף והבקיע שלושה שערים בין הדקות 58 ו-65 בניצחון 9-0 על נבחרת גואם. בסך הכל ערך תומפסון 52 הופעות במדי נבחרת אוסטרליה, בהן הבקיע 28 שערים, והוא ניצב במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של נבחרת אוסטרליה, כשמקדימים אותו דמיאן מורי עם 29 שערים וטים קייהיל עם 50 שערים.
חיים אישיים
תומפסון נולד באוטורוהנגה שבניו זילנד לאב ניו זילנדי ולאם מפפואה גינאה החדשה. יש לו שלושה אחים ושתי אחיות, ושני ילדים, איזבלה ואלכס.
הוא היה השגריר הרשמי של משחק המחשב FIFA 08 בניו זילנד. תומפסון הוא אוהד של קבוצת הפוטבול האוסטרלי מלבורן מליגת הפוטבול האוסטרלית. בחודש אוקטובר 2010 יצא לאור ספרו "What Doesn't Kill You Makes You Stronger" בהוצאת אוניברסיטת מלבורן.
מדבור
מִדְבּוּר הוא תהליך בו אזור יבש יחסית הופך להיות יבש לחלוטין. בדרך כלל מלווה התהליך בהתייבשות מאגרי מים ובהצטמצמות של מגוון הצומח והחי באזור. באזורי ספר המדבר תהליך זה גורם להתפשטות המדבר. תופעת המדבור מתרחשת בעיקר בשוליהם של מדבריות קיימים.
במקומות שונים בעולם מתרחשים תהליכי מדבור, הן בשל שינויים אקלימיים והן בשל מעשי האדם. השינוי הגדול ביותר מתרחש באזור הסאהל שמדרום לסהרה, שבו תושבי מדינות כמו סנגל ומאלי סובלים מבצורות תכופות יותר ויותר בשל התפשטות המדבר.
ישנן שיטות שונות בהן ניתן לעצור את המדבור או לשחזר את המערכת כמו נטיעות מתאימות של צמחים או תוספת של גרגרי פלסטיק סופחי מים אל הקרקע.
מאמצים נרחבים לעצירת המדבור מושקעים במקומות שונים בעולם. לדוגמה, 21 מדינות החברות באיחוד האפריקאי משתפות ביניהן פעולה בפרויקט החומה הירוקה הגדולה שנועד לבלום את התפשטות מדבר סהרה דרומה, באמצעות נטיעת מיליוני עצים לאורך כ־7,000 ק"מ לרוחבה של אפריקה מסנגל במערב עד ג'יבוטי במזרח. פרויקט דומה של נטיעות בהיקף נרחב מבוצע גם בסין ונועד למנוע את התפשטות מדבר גובי דרומה.
סיבות למדבור
הסיבות למדבור מתחלקות לשני סוגים עיקריים: מדבור טבעי, בפרט כתוצאה משינויים אקלימיים, ומדבור הנובע מפעילות אנושית.
מדבור טבעי:
רבים מהמדבריות בעולם הן למעשה תוצאה של שינויים אקלימיים. כך למשל מדבר סהרה, המדבר הגדול ביותר בעולם, היה בעידן הקרח האחרון אזור גשום. כיום הוא מדבר הודות לאקלים המדברי בו.
מדבור כתוצאה מפעילות אנושית:
הגורמים להתנוונות הקרקע, אם כך, הם משולבים ונגרמים עקב פעילות האדם או גורמי הטבע, או שניהם.
המאבק במדבור בישראל
מדינת ישראל, המשתרעת בין קווי הרוחב 29 ל-33, נמצאת בחלקה הצפוני של רצועת המדבריות העולמית. אקלים ארץ ישראל שרובו אקלים מדברי ואקלים צחיח למחצה, מעמיד אתגרים סביבתיים כשלעצמו וגם אל מול השפעותיה המצטברות של תופעת ההתחממות הגלובלית.
ישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם במאבק בתופעת המדבור. החקלאות בישראל פיתחה שיטות לבלימת התפשטות המדבור. החוקרים מצאו דרכים להרחבת גידולים חקלאיים תחת עקת חום ובאקלים מדברי בהשראת החקלאות הנבטית. הקרן הקיימת לישראל נטעה ומטפחת את יער יתיר - היער הגדול בעולם שניטע על ידי אדם באזור מדברי למחצה, 250 מ"מ גשם לשנה, ובכך שברה מוסכמה עולמית שלא ניתן לטעת יער באזור הזוכה לפחות מ-600 מ"מ גשם. מכון וולקני של משרד החקלאות הקימו את המרכז הבינלאומי גילת לחקר חקלאות על סף מדבר. חוקרי המכון עוסקים בחקר החקלאות המדברית.
משק המים והשפכים בישראל תורם אף הוא למגמת האנטי-מדבור על ידי:
מחקרם של פנחס אלפרט ונטלי פרלין, אישש את קיומו של קשר חיובי בין שינוי אנתרופוגני בשימושי קרקע - הקמת יישובים, ייעור וזריעת שדות בצפון הנגב בעקבות הפעלתו של המוביל הארצי ב-1964, לבין שינוי אקלים בצורה של עלייה בכמות המשקעים, ירידה באמפליטודת הטמפרטורה בין יום ללילה ושינוי במשטר הרוחות בשטח שבין תל אביב לבאר שבע בין שנות ה-60 לשנות ה-90 של המאה ה-20. שימושי הקרקע החדשים מכהים את התכסית, יחס האלבדו משתנה ופחות קרינת חום מוחזרת מן הקרקע. התחממות פני הקרקע מעצימה את הקונבקציה התרמית שמצליחה להבקיע את שכבת האינוורסיה היציבה המרחפת בגובה קילומטר בעונת היובש בישראל, ומונעת התפתחות עננות ממטירה.
אתרוג
אתרוג (שם מדעי: Citrus medica) הוא מין של עץ ירוק-עד מההדרים ושמו של פרי העץ. מקור האתרוג בדרום-מזרח אסיה ומקור שמו במילה הפרסית תֻרֻנְג'. האתרוג הוא אחד מארבעת מיני ההדרים המקוריים בטבע (לצד הפומלו, המנדרינה והפאפדה ). כל שאר מיני ההדרים התפתחו באופן אורגני או פותחו על ידי הכלאה טבעית או מלאכותית של מינים אלה.
לאתרוג חשיבות גדולה ביהדות משום היותו תשמיש מצווה מרכזי לחג הסוכות כחלק מארבעת המינים.
מאפיינים כלליים
עץ האתרוג קטן בגודלו, הענפים מעוצים אבל לא עבים. לענפים יש קוצים ארוכים וקשים. העלים הם אזמליים, באורך של כ-15 סנטימטרים ושפתם משוננת במקצת. לענפים צעירים צבע נוטה לאדום, במינים החמוצים.
הפרי בצורה ביצית מוארכת, גודלו תלוי לפי הזן. והוא מתאפיין בקליפה עבה מחוספסת וריחנית, ובפלחים קטנים. הציפה דקה ויבשה בהשוואה למיני הדרים אחרים. בקצה הפרי נמצא לפעמים הפיטם, שהוא שריד לעמוד העלי. צבע הפרי נע בין צהוב לכתום בשיא בשלותו.
פריחת האתרוג מופיעה בחודשי האביב. מבנה וצורת הפרח זהים למיני הדרים אחרים.
כיום אזורי גידול האתרוג העיקריים הם: ישראל, איטליה, מרוקו, כרתים, קורסיקה ופוארטו ריקו.
מקורו של האתרוג
זני בר של האתרוג נמצאו בהודו, אוסטרליה פפואה ניו גינאה, ואף באיי קלדוניה החדשה שבאוקיינוס השקט. החוקר ג'וזף הקר זיהה עצי אתרוגי בר בשנת 1850 בכפר צ'רפונג'י שבמדינת מגהלאיה ההודית, למרגלות רכס ההימלאיה. יש עדויות ארכאולוגיות לכך שהאתרוג נדד לבבל ופרס אלפי שנה לפני הספירה, ולמצרים כאלף וחמש מאות לפני הספירה. הפילוסוף היווני תאופרסטוס מכנה את האתרוג בשם "תפוח מַדַי".
זנים
באתרוג קיימים כיום מספר זנים מתועדים: המינים הבאים נחשבו בעבר לזנים של האתרוג, אבל כיום סווגו כהיברידים של אתרוג עם הדרים אחרים: קיימים עוד טיפוסים רבים (ראו להלן) של אתרוג, אבל טרם סווגו כזנים בשיטה מדעית, כגון אתרוג מרוקאי מהזנים המתוקים.
מאכל
בדרך כלל האתרוג אינו משווק למאכל טרי. יש הנוהגים להכין ריבה מקליפות אתרוגים לאחר סוכות. השכבה התיכונה של האתרוג (האלבדו) משמשת להכנת קליפות מסוכרות ("סוכייד").
באי היווני נקסוס מיוצר ליקר אתרוגים kitron.
שימושים אחרים
בשמן האתרי המופק מקליפתו החיצונה (הפלבדו) של האתרוג, משתמשים כיום בתעשיית הבשמים וארומה.
ברפואה העממית יוחסו לאתרוג סגולות רפואיות שונות כבר בתקופות קדומות. ישנן עדויות לשימושים רפואיים באתרוג הן בתקופה הקלאסית והן בימי הביניים.
בין השימושים שנזכרו בספרות הקלאסית נמנים למשל הנחת פירות האתרוג בין הבגדים לשם מניעת כרסומם על ידי עש ודחיית חרקים ומזיקים. האתרוג שימש גם לשמירה על הגיינת הפה, שימוש יעיל כסממן נגד רעל, חיזוק מערכת העיכול, אכילה על ידי נשים הרות כאמצעי לדיכוי תשוקתן למאכלים מסוימים ואכילת זרעי האתרוג לשם הקלה לבחילות הריון.
בחז"ל מוזכרת אכילת 'אתרוג מתוק' ("אתרוגא חליתא") ממולא בדבש שנצלה על גחלים לוחשות כתרופה למי ששתה מים מגולים וקיים חשש שמא שתה מהם נחש והטיל בהם ארס. האתרוג מצוין גם כמאכל קשה לעיכול וכמאכל המרבה את הזרע, ומחשש לקרי נאסר על הכהן הגדול לאכול ממנו בערב יום הכיפורים.
סגולותיו מוזכרות גם בספרות ימי הביניים. בחיבורו של אסף הרופא מתואר האתרוג כמועיל לכאב כליות וכאבי אוזניים. הרמב"ם המליץ על האתרוג כתרופה לעקיצות ונשיכות בעלי חיים, וכותב שמשקה העלים עוזר לחלישות. מסורות יהודיות רואות באכילת אתרוג, או ריבה הנעשית ממנו, או אפילו רק נשיכה שלו או של הפיטם שלו, כדבר העשוי לסייע לפוריות, להריון וללידה קלה. בקרב יהודי אתיופיה נהגו לצחצח שיניים בענפי עץ האתרוג לאחר שנחשפו סיביהם הפנימיים, וייחסו לו תכונות של חומר מחטא, הבונה מחדש את חומר השן שנהרס.
האתרוג ביהדות
ביהדות, לאתרוג חשיבות מיוחדת מכיוון שהוא אחד מארבעת המינים הניטלים בסוכות לשם קיום מצוות נטילת לולב. וזה על פי מאמר הכתוב :
במדרש, האתרוג משמש כמשל לאותו חלק בעם ישראל שיש בו גם תורה וגם מעשים טובים, בשל העובדה שיש לו גם טעם (משל לתורה) וגם ריח (משל למצוות). לדעת האמורא רבי אבא דעכו, פרי עץ הדעת היה אתרוג.
במשך החג האתרוג נשמר בקפדנות, ולעיתים אף מושם בקופסה מיוחדת - יפה ומהודרת - כדי שלא ייפגם וכדי להדר את המצווה. לאחר החג יש הנוהגים לחנוט את האתרוג.
זיהוי האתרוג כ"פרי עץ הדר"
האתרוג אינו מופיע במקרא בשמו, אלא כ"פרי עץ הדר" בין ארבעת המינים שניטלים בחג הסוכות. בתרגום השבעים ובוולגטה מובא תרגום מילולי, ולא ברור האם מדובר בשם כללי, או בכינוי ספציפי לפרי מסוים. בסנסקריט משמעות המילה "דר" היא עץ ובעיקר עץ ארז (וכן בשפות הודו-אירופיות אחרות, לדוגמה באנגלית tree, cedar, citrus) וייתכן שמילה דומה נקלטה גם בשפות שמיות.
חוקרי המקרא חלוקים בדעתם בנוגע לזיהוי האתרוג עם 'פרי עץ הדר' ומועד הגעתו לארץ ישראל, שכן מוצא העץ מדרום מזרח אסיה, והוא גדל באזורנו רק באמצעות השקיה וטיפוח חקלאי מסור. בין הממצאים הבוטניים בארכאולוגיה של ארץ ישראל ועבר הירדן נמצאו ונבדקו עשרות אלפי שרידי עצים. ביניהם זוהו עשרות מינים של עצים אך לא שרידי עץ אתרוג. קיימים חוקרים הטוענים שהפרי הידוע בימינו בשם "אתרוג" הגיע לאזור רק בתקופה הפרסית, בעוד חוקרים אחרים סוברים כי הוא היה מוכר בארץ ישראל בתקופת המקרא.
בקפריסין נמצאו זרעים שזוהו כזרעי הדר בשכבה המתוארכת לשנת 1200 לפנה"ס. ההנחה של החוקר היא שהאתרוג הוא פרי ההדר היחיד שהיה "ידוע" באזור הים תיכוני בעת העתיקה, ועל כן זוהו הזרעים כזרעי אתרוג, אך הזיהוי אינו ודאי.
בתלמוד מבואר שפרי עץ הדר הוא פרי האתרוג, ומובאים לכך טעמים שונים: הרמב"ן פירש ששורש המילה "אתרוג" בארמית הוא רג"ג - מלשון "חמדה" ו"נעים למראה", כלומר, "הדור" (אונקלוס מתרגם את האיסור "לא תחמוד" - לא תרגג).
עמנואל לב מציין (צמחיית היהודים, Flora der Juden 1924-34) כי, פרי עץ הדר הוא פרי המשמש לנוי, כלומר להדר בו, ולא למאכל, והרי אתרוג איננו נאכל ללא עיבוד רב.
הרמב"ם מדגיש שטעמים אלו הם טעמים שבדיעבד. נוטלים אתרוג ולא פרי אחר מפני שזו המסורת המקובלת שפרי עץ הדר הוא האתרוג.
אתרוגי ארץ ישראל בתקופות הקדומות
אתרוגי ארץ ישראל נלקחו למצווה בתקופות קדומות, ונידונים אודותם הוזכרו במשנה ובתלמוד.
הרמב"ם כתב במורה נבוכים שטעם נטילת ארבעת המינים הוא לציין את השמחה את הכניסה לארץ ישראל בה גדלו אילנות והיא מקום מים, לעומת המדבר. בדומה לכך גם כתבו בספר מעשה נסים מתקופת הראשונים ובספר צדה לדרך לרב מנחם בן זרח, שנטילת ארבעת המינים היא למטרת שבח ארץ ישראל על גידוליה הטובים.
טיפוח ענף האתרוגים בעת החדשה
בתקופת היישוב הישן מקובל היה, שהאתרוגים הבלאדים, שגודלו בארץ בשיטות פרימיטיביות על ידי הפלחים הערבים, נקיים הם מחשש הרכבה. לכן שומרי המצוות, ובמיוחד המהדרים שבהם, העדיפו לקחתם לשם מצווה, אף על פי שצורתם לא תמיד הייתה מהודרת. המקומות שבהם גודלו אתרוגים אלו הם אזור הגליל העליון הלבנוני וצפת, נצרת, שכם ואום אל-פחם, יריחו וכפרים שבסביבות ירושלים (ליפתא, קאלוניה, בית נקובא, סובא, אל-קבו וארטאס). היו סוחרים שסבבו בכפרי הערבים והביאו משם אתרוגים. המסחר באתרוגים היה לעיתים עיסוק משפחתי. בתחילה רוב המסחר נשלט על ידי הספרדים, אך בעקבות העלייה הגדולה של האשכנזים לירושלים לאחר רעש האדמה בשנת תקצ"ז, גדלה קהילתם והם החלו לעסוק בכך בנפרד. כך למשל סיפר הרב יעקב הלוי ספיר שביקר באום אל-פחם ב-1853:
אתרוגי ארץ ישראל בימינו
במחצית השנייה של המאה התשע עשרה ובמהלך המאה העשרים חלו תמורות רבות בגידול האתרוגים בארץ ישראל. האתרוגים נעלמו כמעט מהבוסתן הערבי. פרדסי אתרוגים רבים ניטעו במושבות הראשונות בשרון ובשפלה, שאף הם נעקרו ובמקומם נטעו פרדסים חדשים.
בשוק ארבעת המינים קיימים כיום כמה טיפוסים, שהתפתחו בגלגולים שונים מתוך האתרוגים הערביים המקומיים:
אתרוגי ברוורמן
אתרוגים אלו גודלו בחצר ביתם של משפחת ברוורמן בפתח תקווה בתחילת המאה ה-20, על ידי רבי ישראל דוד ברוורמן בנו של רבי זרח ראובן ברוורמן, והופצו אחר כך למגדלים שונים. מוצאם הוא מהבוסתנים הערביים בארץ, ולדברי רבי יצחק ורבי נחום בניו של רי"ד ברוורמן, מוצאם הוא מהפרדסים באזור שכם, שהיו מקובלים בירושלים כבלתי מורכבים. נהוג לייחסם למהרי"ל דיסקין, ובשל כך הם נחשבים בחוגי המהדרים במצוות, ומועדפים במיוחד בחוגי "בריסק", אך לדברי בני משפחת ברוורמן אין שום ידיעה על שייכות זן זה למהרי"ל דיסקין. לאחר שיבשו עצי הפרדס, החלו בני משפחת ברוורמן לשווק גם מזן קיבלביץ'. האתרוג מטיפוס זה הוא לרוב חסר פיטם, מחוספס ובעל גבשושיות. הוא קשה לגידול, יחסית לזנים אחרים, ובעל נגיעות גבוהה לחרקים. כיוון שהדרישה בשוק לאתרוג זה היא קטנה, ממעטים לגדלו.
אתרוגי קיבילביץ'
תחילת גידולם על ידי פנחס גלובמן בפתח תקווה בתחילת המאה ה-20. השתילים הובאו מוואדי קלט שבחבל בנימין. חתנו יחיאל מיכל קיבילביץ' המשיך לגדלם, תחילה בפתח תקווה ואחר כך בבת ים (בעבר 'בית וגן'). שתיליו הופצו במקומות שונים – קיבוץ חפץ חיים, מושב בית מאיר (אצל המגדל יצחק קלי, ממייסדי המושב) וכפר סבא (אצל המגדל נח מרגלי). אתרוגי קיבילביץ' אינם מהודרים במראם, הם בעלי בליטות ושקעים גדולים.
אתרוגי אורדנג (חדרה)
אתרוגים אלו גודלו על ידי שרגא פייבוש אורדנג בפרדס שניטע בעיר חדרה בשנת תרפ"ז (1927). יש הטוענים שמקורם הוא מהגידולים המקומיים בשכם. אך, צורתם המהודרת, שאינה אופיינית לאתרוגים המקומיים של הארץ, מעלה סברה שהם צאצאי האתרוגים שיובאו ליפו מאיי יוון. ייתכן שעצי האתרוגים שהובאו משכם, שימשו כנות לזנים מיפו שהורכבו עליהם. את אתרוגי אורדנג המשיכו לגדל אחדים מתושבי חדרה, מי בגינות פרטיות ומי בחלקות קטנות, ביניהם: מנחם אריאלי, יצחק ליפשיץ, הרב זבולון גרז (לימים אב בית דין ברחובות) ואחיו יצחק ברית ועוד. מגדל אתרוגים נוסף הוא אברהם גרוס, שעלה לארץ אחרי השואה והתיישב בחדרה, והחל לגדלם באופן מסחרי בשם "אתרוגי גרוס". פרדסנים נוספים מגדלים את צאצאי אתרוגי אורדנג תחת שמות שונים – "אתרוגי סוקולובסקי" (נלקחו מהעץ שגידל החסיד ר' דב סוקולובסקי בירושלים), לדוגמה. האתרוג מטיפוס זה מאופיין בפרי קטן יחסית, בעל בליטות עדינות ומסודרות, חוטם מחודד ובקצהו פיטם. אף על פי שאתרוגי אורדנג זכו להכרה רחבה, ולהכשר של הבד"ץ העדה החרדית בירושלים, בספרי הלכה אחדים מובאת שמועה מפי הרב דוד פרנקל, מקורבו של "החזון איש", ש"החזון איש" פקפק בכשרותם. על כן יש שנמנעים מלהשתמש בהם למצווה.
אתרוגי חזון איש (הלפרין)
לפי תלמידי החזון איש, הוא נהג להשתמש בזני אתרוגים שהיו מקובלים אצל בני ירושלים כבלתי מורכבים, והשתמש בזן אתרוג שהביא מפרדס של ערבי באזור נחל עמוד, וכן באתרוגים מאזור שכם, או באתרוגי ברוורמן שמקורם גם משכם, ולא הייתה לו העדפה בין זנים אלו.
בחודש אב תרצ"ה (1935), שהה החזון איש בצפת לצורך הבראה, וביחד עם תלמידו רבי משה יונה הופמן ואחרים התלוו לערבי בעל פרדס באזור נחל עמוד ליד צפת, ומשם לקחו ענפים ואתרוגים שהביאו איתם. לאחר מכן מסר החזון איש למקורבו יעקב הלפרין, שנטע אותם בחצר ביתו.
בנוסף קיבל החזון איש מרבי חיים יוסף דינקלס, אתרוגים מאזור שכם שהיו מוחזקים כבלתי מורכבים, וגם מהם היה נוהג החזון איש ליטול, וגם מהם ניטעו אתרוגים על ידי ר' יעקב הלפרין ב'פרדס הלפרין' מאמצע שנות ה-40 של המאה ה-20. לאחר מכן נפוצו שתילים מאתרוגי הלפרין, ונודעו כזן חזון איש הלפרין.
אתרוגי חזון איש (ליפקוביץ)
אתרוגים אלו תחילתם בעץ שגידל תלמידו המובהק של החזון-איש רב מיכל יהודה ליפקוביץ בחצרו בבני ברק מהזרעים שמסר לו "החזון-איש" לשם הנבטה, לאחר חג הסוכות של שנת תש"ד (1943). מכיוון שהחזון איש נהג ליטול אתרוגים צפתיים ושכמיים, לא ידוע מאיזה מהם מסר החזון איש לתלמידו, ואף ייתכן שהיו מעורבים בהם שני הזנים. האתרוג מטיפוס לפקוביץ' הוא בעל פרי מאורך עם חוטם חרוטי, בעוד האתרוג מטיפוס הלפרין הוא בעל פרי רחב יותר בראש. בשל טיפוח אינטנסיבי, ריסוס מבוקר למניעת נשירת הפיטם וטיפול בחומרי דישון, ניתן למצוא היום בשוק צורות שונות ומגוונות של אתרוגי "החזון-איש".
אתרוגי קלבריה
חסידי חב"ד מעדיפים את האתרוגים מזן קלבריה כדי להשתמש בהם עבור ארבעת המינים.
אתרוגים מסוג זה גודלו על ידי אליהו-לייב ריבקין לאחר התיישבותו בכפר חב"ד. הוא נטע עצים בחצר ביתו ומשנת תשי"ט היה שולח אתרוג לרבי מלובביץ' לחג הסוכות. בשנת תשכ"ז החזיר לו הרבי, לבקשתו, את האתרוג שעליו בירך. ריבקין נטע בנוכחות שני עדים, בהם הרב מרדכי שמואל אשכנזי, ארבעה עצים מפלחי אותו אתרוג. מפירותיהם ניטעו עצים נוספים. מאז פטירתו בתשמ"ג ממשיך חתנו נחום לוריא לגדל את האתרוגים.
אתרוגי שלומאי
אתרוגים אלו גודלו על ידי שרגא פייבל שלומאי (שלומוביץ') לאחר התיישבותו בכפר הרא"ה. חלק מהם מקורם משכם וחלקם מאום אל-פחם (הייחורים מאום אל-פחם הובאו על ידו באופן אישי בשנת תשכ"ו (1966)). הוא הנהיג שיטות טיפול שונות, שבהם שיפר את צורתו של הפרי. גלגוליהם של אתרוגי שלומאי הם רבים. למשל הם מגודלים עד היום בקיבוץ טירת צבי וכן בכפר מימון על ידי יעקב ציפילביץ'. האתרוג מטיפוס זה הוא בעל מתאר מעוגל וחוטם מחודד, חסר פיטם לרוב. כיום פותחו ממנו זנים מוארכים יותר.
תימני
האתרוג התימני, הוא זן שהובא ארצה על ידי עולי תימן. הוא מתאפיין בגודלו, בכך שאין לו פיטם ונחשב מהודר ובלתי מורכב, והשתמשו בו רבנים דוגמת הרב איסר זלמן מלצר, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב עובדיה יוסף.
באוסף מיני הדר שעל ידי אוניברסיטת קליפורניה, שבריברסייד ארצות הברית, נמצא עותק של אתרוג תימני, מורכב על כנה של לימון פונדרוסה. פירות האילן הם חסרי מיץ.
מרוקאי
האתרוג המרוקאי גדל באזור מרוחק על הרי אנטי אטלס שבמרוקו.
פרופסור אליעזר גולדשמידט מהאוניברסיטה העברית ביקר במקום ביחד עם משלחת רבנים, בציווי הפוסק הרב יוסף שלום אלישיב, ואישר שהמקום נקי מחשש הרכבה, והאתרוג גדל שם באופן מסורתי רק בשביל שימוש המצווה, בהיעדר הדרים אחרים.
מחירי האתרוגים
מכיוון שנאמר בתורה "פרי עץ הדר" נוהגים רבים לקנות אתרוג מהודר ולא להסתפק בכשר בלבד. אי לכך מחיר אתרוג מהודר יכול לנוע בין 40 שקלים לבין למעלה מ-1000 שקלים. בשולחן ערוך (סימן תרנ"ו) הובאה דעה הסוברת שאם לאדם מוצעים שני אתרוגים השונים בהידורם עליו לקנות את המהודר יותר ולהוסיף על כך עד שליש מהערך של הראשון.
שימושים מושאלים
בשיח היהודי נכנס לשימוש המושג "אתרוג", בהתייחס לאופן שבו שומרים שמירה רבה על האתרוג כדי שלא יפגע במהלך ימי החג, ועוטפים אותו בפשתן, צמר גפן, או קלקר.
שימושים מושאלים נמצאים גם בפוליטיקה הישראלית. כך, לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות אמר הפרשן אמנון אברמוביץ', בדיון במכון ון ליר: "צריך לשמור על שרון כמו על אתרוג". שרון היה באותה העת ראש ממשלת ישראל ומובילה העיקרי של התוכנית. כנגד שרון עמדו מספר האשמות פליליות, ורבים טענו שיש להתעלם מהאשמות אלה, על מנת שהתוכנית תצא לפועל. אברמוביץ' הבהיר כי באמירתו התכוון שהפרשנים לא יציגו את שרון באור שלילי, לעומת זאת בטורי הידיעות "יש להתייחס אליו כמו אל חושחש". עמיתיו של אברמוביץ', למשל נחום ברנע, ביקרו עמדה זו. בשל השימוש שעשה בה אברמוביץ', הפכה המילה "אתרוג" סמל להטיות פוליטיות בתקשורת, ואף נלווה לה פועל - "לאתרג".
תָּרֹג (ללא ניקוד: תרוג), צבע צהוב-ירוק, מושאל משמו ומצבעו של האתרוג.
משה צבי וקסלר
הרב משה צבי וקסלר (נולד ב-1950) הוא רב ואיש חינוך דתי לאומי המכהן כראש הישיבה התיכונית בני עקיבא בני ברק.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת ההסדר "כרם ביבנה". שירת במסגרת ה"הסדר" בחטיבת הצנחנים, ויצא לקורס מ"כים. בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד מעוז בתעלת סואץ. לאחר נישואיו יצא לשליחות לשלוש שנים למונטרה בשווייץ, שם שימש כר"מ בישיבת עץ חיים. לאחר שובו ארצה שימש 14 שנים כרב בישיבת בני עקיבא בנתניה. לאחר מכן נקרא לכהן כראש ישיבת בני עקיבא קריית הרצוג בני ברק, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.
בשנת ה'תשס"ז זכה בפרס רוטשילד לחינוך.
בשנת ה'תשע"ו יצא ספרו "אעירה שחר", ובו סיכום השיחות שהעביר בישיבה.
כבן לניצול השואה, רואה הרב וקסלר חשיבות רבה במסעות בני נוער לפולין. הוא מעודד בני נוער לצאת למסע זה, ואף מסייע כמיטב יכולתו לבני נוער המתקשים לצאת לפולין עקב קשיים כלכליים.
הרב וקסלר נחשב כרב בעל השקפה ימנית אך פלורליסטית ו"ממלכתית", ובתקופה שקדמה לתוכנית ההתנתקות יצא נגד חסימות כבישים (אף על פי שהתנגד להתנתקות).
הרב וקסלר נשוי לשולמית ואב ל-6 ילדים. אחד מבניו, הרב דוד וקסלר, הוא מנהל בית הספר "מורשת מנחם" בגבעת שמואל.
הרב וקסלר התגורר בגבעת שמואל, ובשנת תש"ע עבר לשכון בנריה.