cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המאבק נגד הקמת נמל תעופה בין-לאומי בעמק יזרעאל
באוקטובר 2021 הודיעה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מרב מיכאלי כי תגיש לממשלה הצעה לבטל את הכוונה להקים נמל תעופה בינלאומי ברמת דוד, ולהקים ועדה שתבחן מיקום חלופי, או להקים שני שדות תעופה משניים קטנים במקום אחד גדול.
היסטוריה
נמל התעופה בן-גוריון הוא נמל התעופה הראשי של מדינת ישראל ונכון ל-2019 עוברים בו יותר מ-22 מיליון נוסעים בשנה, כאשר ב-2030 צפוי להיות גידול של עד ל-30 מיליון בשנה. למרות הדרישה להרחבתו של נמל התעופה בן-גוריון ואף על פי שכבר אושרו התוכניות להרחבתו, עדיין הוא מתקרב לשיא הקיבולת האפשרית של כמות הטיסות העוברות בו ולכן יש צורך בהקמת נמל תעופה נוסף.
בפברואר 2009 החליט שר התחבורה והבטיחות בדרכים שאול מופז לאמץ את מסקנות ועדה מיוחדת בראשות מפקד חיל האוויר בדימוס הרצל בודינגר על הקמת נמל התעופה במקום בו נמצא מנחת מגידו ובעקבות החלטה זו החלה התארגנות המחאה על ידי תושבי האזור כאשר ההתנגדות היחידה בקרב ראשי הרשויות באזור הייתה של ראש מועצה אזורית מגידו חנן ארז. בעקבות הטענות שהועלה במסגרת המחאה, לה הצטרפו גם שר התשתיות עוזי לנדאו ומשרד החקלאות ופיתוח הכפר, נדחתה ההחלטה בפועל. להתנגדות להצעת מנחת מגידו נוספה זו של החברה להגנת הטבע והוקם מטה משותף תוך התרחבות המתנגדים שכללו את המועצות האזוריות עמק-יזרעאל ומגידו, יישובי המועצה האזורית מגידו, עמותת "עמקים ומרחבים" וארגוני סביבה נוספים. צוות ההיגוי הבין-משרדי שהוקם הביא את שר התחבורה ישראל כ"ץ בדצמבר 2011 להמליץ כי נמל התעופה המשלים לנתב"ג יוקם בבסיס נבטים שבנגב.
ב-7 באוקטובר 2014 החליטה ממשלת ישראל כי נמל התעופה המשלים לנתב"ג יוקם ויופעל באמצעות המגזר הפרטי ועוד נקבע כי המיקום המועדף להקמת נמל תעופה משלים הוא במרחב בסיס "רמת דוד" והשטחים הסמוכים הנדרשים לשם הקמתו ותפעולו השוטף של נמל התעופה המשלים.
באוקטובר 2021 הודיעה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מרב מיכאלי כי תגיש לממשלה הצעה לבטל את החלטת ממשלה זו, להקים ועדה שבחן מיקום חלופי, או להקים שני שדות תעופה משניים קטנים במקום אחד גדול.
החלטת הממשלה
ב-7 באוקטובר 2014 החליטה ממשלת ישראל כי נמל התעופה המשלים לנתב"ג יוקם ויופעל באמצעות המגזר הפרטי ועוד נקבע כי המיקום המועדף להקמת נמל תעופה משלים הוא במרחב בסיס "רמת דוד" והשטחים הסמוכים הנדרשים לשם הקמתו ותפעולו השוטף של נמל התעופה המשלים.
המאבק נגד הקמת נמל תעופה בינלאומי בעמק יזרעאל
בעקבות החלטת הממשלה התרחבה המחאה בקרב תושבי האזור. פעילות המחאה מאז אוקטובר 2014 לוותה בהפגנות, במיצגים ובכנסים בהובלת חברי כנסת, ראשי המועצות האזוריות וראשי המועצות המקומיות רמת ישי וקריית טבעון.
המאבק כנגד החלופה להקמת נמל התעופה המשלים בבסיס רמת דוד נוהל בעיקר על ידי "העמותה נגד שדות התעופה בעמק יזרעאל ומגידו" והטיעונים העיקרים מתייחסים למפגעים של רעש ושל פגיעה באיכות הסביבה, באיכות החיים של התושבים באזור, כולל סכנות בריאותיות וזיהום אוויר. לעמדה זו הצטרף פרופ' יוסי לשם באומרו כי ישנה גם סכנה של פגיעה בבעלי חיים ייחודיים לאזור.
המאבק נגד הקמת נמל תעופה בינלאומי בעמק יזרעאל (נקרא בידי אנשי המחאה: "לא לשדות התעופה בעמק יזרעאל!") הפך למחאה אקטיביסטית של תושבים וראשי רשויות באזור עמק יזרעאל.
כמו כן, בוצע סקר אתרים, אשר הגיש את המלצה זו ב-7 בנובמבר 2017 למועצה ארצית לתכנון ובניה שזו קבעה לאחר בחינה של 21 חלופות כי ישנן שתי חלופות סופיות - בסיס רמת דוד ובסיס נבטים. ב-10 ביולי 2018 הגיש מטה המאבק עתירה לבג"ץ, בטענה כי המועצה הארצית אישרה את התוכנית על בסיס נתונים מוטעים כי תהיה פגיעה בתושבים ובחברות תעופה ישראליות.
התומכים בהקמת נמל התעופה בעמק
במאי 2018 שיגרו ראשי רשויות בצפון הארץ, ביניהם ראש עיריית מעלות-תרשיחא שלמה בוחבוט וראש עיריית חיפה יונה יהב, מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשרים בממשלתו בו הם מבקשים להקים את נמל התעופה המשלים דווקא ברמת דוד על מנת לסייע לאזור מבחינה כלכלית, תעסוקתית וחברתית. ישנן עוד סיבות לתמיכה באפשרות רמת דוד, שהעיקריות שבהן הן היתכנות כלכלית גדולה יותר מאשר החלופות והוספת נתיב טיסה נוסף מעבר לנתיב שמשמש את נתב"ג.
ביטול ההחלטה
באוקטובר 2021 הודיעה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מרב מיכאלי כי תגיש לממשלה הצעה לבטל את החלטת ממשלה זו, להקים ועדה שבחן מיקום חלופי, או להקים שני שדות תעופה משניים קטנים במקום אחד גדול, בשנת 2022 הודיעה שרת התחבורה מרב מיכאלי כי לא יוקם שדה תעופה בעמק יזרעאל.
דיון בקיום ההחלטה
בינואר 2023, עם הקמת ממשלת ישראל ה-37, הוועדה המקצועית המליצה על הקמת שדה תעופה ברמת דוד שבעמק יזרעאל. ב-2 במאי 2023, נתניהו הנחה את שמחון לבחון הקמת שדה תעופה בינלאומי ברמת דוד. ב-17 ביולי 2023, בגלל לחץ ראשי ערים מהליכוד: מירי רגב עיכבה שוב את הקמת שדה התעופה.
התנגדות
צה"ל הוא מבין המתנגדים העיקריים לחלופת בסיס נבטים משום שהדבר עלול לפגוע בפעילותו של בסיס חיל האוויר שם, יהיה צורך לפנות משם טייסות ואמצעים בעלויות של מיליארדים, וכי לא ניתן להקים נמל תעופה אזרחי וצבאי זה לצד זה, אך שר התחבורה ישראל כ"ץ כבר צוטט כאומר "אומרים שחיל האוויר מתנגד, אבל למדנו שצה"ל אינו פרה קדושה".
תמיכה
לצד מתנגדי החלופה ברמת דוד, מועצת הנגב מציגה קו ובו דרישה להקים את נמל התעופה המשלים בבסיס נבטים על מנת לספק מנוף כלכלי ומקומות תעסוקה לתושבי הנגב. בינואר 2018 נחתמה אמנה בין ראשי רשויות מקומיות ואזוריות מכל רחבי הארץ, הקוראת לבחור בחלופת נבטים.
בכנס פעילים שנערך בעפולה בתחילת מרץ 2019, אמר שר האוצר משה כחלון כי הוא ומפלגתו תומכים בהקמת נמל התעופה בנבטים. מטה המאבק שמע את הדברים והגיב כי "דיבורים לחוד ומעשים לחוד". גם מפלגת מרצ הביעה במצעה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת תמיכה בחלופה זו.
חלופת חיפה
עם היבחרה של עינת קליש-רותם לראשות עיריית חיפה היא מקדמת את הרחבת נמל התעופה חיפה כנמל תעופה בינלאומי עם טיסות ליעדים באירופה. לצורך המאבק החל שיתוף פעולה עם ראש מועצה אזורית עמק יזרעאל אייל בצר על מנת להפעיל לחץ על הרשויות לתמוך בחלופה זו. חלופה זו נבחנה וירדה מן הפרק בעבר הרחוק בשל הקרבה למפעלים הפטרוכימיים, חשש מתאונות והתנגדות של משרד הביטחון.
אלפרד קובלסקי
אלפרד יאן מקסימיליאן קובלסקי (בפולנית: Alfred Kowalski נקרא גם  Alfred Wierusz-Kowalski  ; 11 באוקטובר 1849 – 16 בפברואר 1915) היה צייר פולני, נציג בית הספר לציור ריאליסטי במינכן, חבר ופרופסור כבוד באקדמיה לאמנויות במינכן.
קורות חיים
הוא היה הילד הראשון מנישואיו השניים של תאופיל קובלסקי, נוטריון, ותאופילה לבית סוויארסקה, בתו של מנהל אחוזה. למשפחת קובלסקי האמידה היה בית בסובאלקי ובאחוזה קטנה בדבצ'יצ'נה ליד פיליפוב, שם בילו את חודשי הקיץ. המשפחה עזבה את סובאלקי בשנת 1865, כאשר תאופיל קובלסקי עבר לקאליש כנוטריון. שם המשיך אלפרד את לימודיו בגימנסיה, שם למד רישום אצל סטניסלב ברצ'יקובסקי, בוגר בית הספר לאמנויות יפות, וקזימייז' גורניקי. בשנים 1868–1871 הוא השתתף בשיעורי הרישום בוורשה, שם למד אצל רפאל הדז'ביץ', אלכסנדר קמינסקי וויצ'ך גרסון.
בשנים 1872–1873 למד באקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן. מאמצע אוקטובר 1873 המשיך את לימודיו באקדמיה במינכן בהנהלת אלכסנדר וגנר. הוא גם חייב הרבה ליוזף ברנדט, שבסטודיו שלו השתפר ושם התוודע לציירים פולנים אחרים. במינכן ייסד קובלסקי סטודיו משלו ונשאר שם לצמיתות. הוא זכה במהרה להכרה בקרב סוחרי אמנות מקומיים ולמעמד מצטיין בעולם האמנותי. כהוקרה על מעלותיו, בשנת 1890 הוענק לו תואר פרופסור כבוד של האקדמיה המקומית לאמנויות יפות.
יצירה
בתקופה המוקדמת הוא הושפע בבירור ממקסימיליאן גיירימסקי, אך מאוחר יותר הוא חרג מהתפיסה האמנותית שלו. הצלחה מדהימה בקנה מידה בינלאומי הביאו לו קומפוזיציות נוף קטנות וצבועות במיומנות עם נוף כפרי, שהוצגו בתנאי חורף, והועשרו בייצוגים אקספרסיביים של סוסים ובמוטיב האקזוטי של זאב על רקע נוף קפוא.
ציוריו, המוטבעים עמוק בנושאים המקומיים שלהם, תיארו סצינות ז'אנריות ממקומות קטנים ועיירות, המוצגות לעיתים קרובות בהומור וברמז אירוני, חתונות רבות בקרקוב, יציאה וחזרה מצייד. ומעל לכל אהב לצייר התקפות דרמטיות של זאבים על האנשים שנסעו במזחלותיהם והסוסים מטורפים מפחד. אלה היו יצירות מוצלחות ביותר.
נושאים היסטוריים וצבאיים שיחקו תפקיד מישני ביצירה שלו, יחד עם דיוקנאות שנלקחו באופן ספורדי למדי. בשנת 1903 ערך האמן טיול קצר לצפון אפריקה, בהשראת הנסיעה הופיעו נושאים מזרחיים בעבודתו - נושאים ערבים אקזוטיים (בדואים בבאר, מול המסגד). אולם בהדרגה אומנותו של הצייר נעשתה רדודה יותר, ועבודותיו, המוכרות בעיקר מתערוכות בגרמניה, היו ידועות בפולין בעיקר בזכות רפרודוקציות במגזינים. משנת 1869 הוצגו עבודותיו מעת לעת בזצ'נטה, שם היו לו שתי תערוכות יחיד (1908, 1935).
קובלסקי השתתף בעיקר בתערוכות בינלאומיות, אם כי מלבד ורשה, הוא הציג גם את ציוריו בקרקוב, לבוב ופוזנן. הוא זכה בפרסים ובמדליות במינכן, וינה, ברלין, פריז, סנט לואי ולואיוויל. הוא גם קיבל מדליית זהב בשנת 1904 בתערוכה הלאומית בלבוב. ציוריו נרכשו על ידי הגלריות והמוזיאונים הגדולים באירופה ובאמריקה.
הפופולריות המתמשכת של האמן במשך עשרות שנים גרמה לכך שבסוף חייו הוא יצר יצירות המוניות, כמעט אומנותיות. בסטודיו שלו העסיק ציירים צעירים שיצרו עותקים מיצירותיו המפורסמות ביותר, אותם סיים בעצמו וחתם בשמו. לדברי היסטוריון האמנות הגרמני האנס-פיטר בולהר, האמן כנראה חתם על כמה ציורים בשם בדוי "יאן קונארסקי".
חיים פרטיים
בשנת 1878 התחתן עם ידוויגה שימנובסקה, עמה נולדו לו חמישה ילדים. אחד מבניו - צ'סלב - היה צייר, כמו גם בתו יואנה קובלסקה - נכדתו של אלפרד. משפחתו המורחבת כוללת גם את קרול קובלסקי, שהיה בן דודו.
הצייר נפטר ב-16 בפברואר 1915 במינכן. הוא נקבר בבית הקברות המקומי, אך בשנת 1936 הוחזר אפרו לפולין והושם בבית העלמין בפוואצקי בוורשה.
בתקופה שלאחר המלחמה הוצגו עבודותיו של האמן בסוואלקי (1966), (1978) - יחד עם ציוריו של בנו צ'סלב ושל בני משפחה אחרים.
בשנת 1972 נפתחה תערוכת קבע המוקדשת לחייו של האמן וליצירתו במוזיאון המחוזי בסוואלקי.
אונטולוגיית גנים
אונטולוגיית גנים (בלועזית: Gene ontology, ובראשי תיבות: GO) היא יוזמה ביואינפורמטית המאחדת את ייצוג התכונות של גנים ותוצרי גנים בכל המינים. מטרות המיזם הם:
נומנקלטורת גנים מתמקדת בגנים ובתוצריהם וכלליה ייחודיים לכל יצור, בעוד GO מתמקד באפיון הפונקציונליות שלהם. GO יוצר שפת סימון של כל הנתונים הניתנת לפענוח על ידי מכונות ואחידה לכל היצורים.
GO נמצא בשימוש נרחב במחקרים בתחומי הביולוגיה, ומשמש כלי חשוב בניתוח ניסויים רחבי היקף, בהם נעשה שימוש בשיטות ריצוף מהדור החדש. דבר זה מתבטא בעשרות אלפי הפניות ממאמרים שונים. השימוש העיקרי הוא למבחני העשרה: האם ישנה העשרה לאונטולוגיה מסוימת יותר או פחות מהצפוי בנתוני ביטוי גנים. שימושים נוספים קיימים בתחום הפרוטאומיקה, גנטיקה, מתילציה של ה-DNA ועוד.
מונחים ואונטולוגיה
מבחינה מעשית, אונטולוגיה היא ייצוג של משהו שאנחנו יודעים עליו. אונתולוגיות מורכבות מייצוגים של דברים שניתנים לזיהוי או שניתן לצפות בהם ישירות, והקשר בין אותם הדברים. לא קיימת טרמינולוגיה תקנית בביולוגיה או בתחומים דומים, והמונחים יכולים להיות ייחודיים למין, תחום מחקר או לקבוצת חוקרים מסוימת. דבר זה הופך את התקשורת ושיתוף הנתונים לקשה יותר. מיזם ה-GO מעניק אונטולוגיה של מונחים מוגדרים המתארים גנים ותוצריהם. האונטולוגיה מחולקת לשלושה תחומים:
לכל מונח GO באונטולוגיה יש שם המורכב ממילה או מחרוזת מילים; מזהה ייחודי המורכב מאותיות וממספרים; הגדרה עם מקורות ביבליוגרפיים; ואונטולוגיה המשייכת אותו לאחד משלושת התחומים (מרכיב תאי, פעילות מולקולרית או תהליך ביולוגי). למונח עשויים להיות גם מילים נרדפות, שיכולות להיות מסווגות כזהות במשמעות, כרחבות או צרות יותר או כבעלות משמעות קרובה. ישנן הפניות של המונחים למושגים מקבילים במאגרי מידע אחרים, והערות על משמעות או על שימוש במונח. המינוח מסודר בצורה שאיננה מחזורית באופן מכוון, ולכל מונח יש קשרים מוגדרים עם מונחים אחרים באונטולוגיה. אוצר המילים ב-GO נועד להיות א-תלותי ביצור, ולכן כולל מונחים המתאימים לפרוקריוטים ולאיקריוטים, לחד תאיים ולרב תאיים.
האונטולוגיה וקובצי המינוח זמינים באתר המיזם במספר פורמטים, וניתן לגשת למידע דרך הכלי האינטרנטי AmiGO. ניתן להוריד גם מיפוי של מונחי GO ומקבילהם במערכות מינוח אחרות.
נכון לשנת 2021, קיימים במיזם 43,917 מינוחים.
אנוטציה
אנוטציית גנום הוא התהליך שבו נאסף המידע על תוצר גן, ובאנוטציית GO נעשה שימוש במונחי GO בכדי לבצע אנוטציה לגנום. האנוטציות מוטמעות ומופצות באתר GO, שבו ניתן להורידן או לצפות בהם דרך הכלי AmiGO. לכל תוצר גן יש בהכרח מזהה ייחודי, מינוח GO ומקור שעליו הסתמכו (לדוגמה, מאמר מדעי), קוד הוכחה שמציין את סוג הראייה שעליו הסתמכה האנוטציה, התאריך והאדם שביצע את האנוטציה. נוסף לאלו ניתן למצוא לעיתים מידע תומך, כמו התנאים בהם נצפתה הפעילות.
קוד ההוכחה נלקח מתוך אוצר המילים של המיזם, המכיל הוכחות ידניות ואוטומטיות. לדוגמה, TAS (Traceable Author Statement) משמעו שהאדם שביצע את האנוטציה קרא מאמר מדעי מפורסם (וניתן למצוא בעמוד המינוח הפנייה למאמר), ISS (Inferred from Sequence Similarity) משמעו שאדם בחן פלט של בדיקת דמיון רצפי ואימת כי קיים דמיון בעל משמעות ביולוגית. IEA (Inferred from Electronic Annotation) משמעו אנוטציה שבוצעה בתהליך אוטומטי (לדוגמה, תרגום מונחים מכלי אונטולוגיה אחרים). בשנת 2010 מעל 98% מהאנוטציות נבעו משיטות חישוביות, וב-2019 מספר זה צנח לכדי 30%. מכיוון שאנוטציות אלו אינן נבחנות בידי אדם, הם נחשבים על ידי המיזם כפחות אמינים, ולרוב גם אינם מפורטים. בכדי לסייע בתהליך האנוטצייה, המיזם מבצע סדנאות ומדריך אנשים נוספים לסייע בתהליך. בנוסף, אלגוריתמים של למידת מכונה פותחו ושולבו בתהליך.
נכון לשנת 2021, קיימים במיזם 7,908,271 אנוטציות. כ-165,000 מאמרים מדעיים עברו אנוטציה והוכנסו לבסיס הנתונים.
כלים
ישנם כלים רבים שפותחו המשתמשים במידע שנוצר על ידי המיזם, חלקם מבוססי רשת וחלקם דורשים התקנה מקומית. רובם המוחלט של הכלים הללו נוצרו על ידי צד שלישי; מיזם GO מפתח ותומך בשני כלים: AmiGO ו-OBO-Edit. שני הכלים ניתנים לשימוש ברשת או לוקלית, והם בקוד פתוח.
AmiGO הוא כלי המאפשר למשתמשים לבצע שאילתות, לעיין ולייצג בצורה גרפית אונתלוגיות ומינוחים של תוצרי גנים. יש לו גם כלי BLAST המאפשר לנתח מערכי נתונים גדולים, וכן ממשק לחיפוש ישיר במאגר GO.
OBO-Edit הוא כלי גרפי מבוסס Java (קוד פתוח) שנועד להציג ולערוך את המידע. ניתן לצפות, לחפש ולערוך כל אונטולוגיה באמצעותו.
GOrilla (Gene Ontology enRIchment anaLysis and visuaLizAtion tool) הוא דוגמה לכלי שפותח על ידי צד שלישי. הוא פותח על ידי חוקרים מהטכניון, וניתן לבצע בו מבחני העשרה לשמונה יצורים שונים. דוגמה נוספת לכלי כזה הוא AgriGO, המתאים לביצוע מבחני העשרה בצמחים.
Cytoscape הוא דוגמה לכלי מבוסס קוד פתוח שבאמצעתו ניתן לעשות ויזואלוזציה לתוצאות GO.
Film.UA
Film.UA היא קבוצה משולבת הגדולה ביותר בתחום הפקות הקולנוע והטלוויזיה במזרח אירופה. הקבוצה מפתחת, מייצרת, מפיצה ומספקת תוכן אורקולי ומגוון שירותים בתחום הקולנוע. משרדיה ממוקמים ברחוב מיקולה זאקרבסקי 22 בקייב, אוקראינה.
אולפן הקולנוע הוקם בנובמבר 2002. זהו המפיק הגדול ביותר של יצירות קולנוע באוקראינה. במרץ 2007 הפכה החברה לקבוצת Film.UA הכוללת חטיבת הפצה, חטיבה ייצור סרטי אנימציה ומגוון משאבים בתחום הפקת קולנוע וטלוויזיה. מתקני החברה מאפשרים לצלם סרטים, סדרות טלוויזיה, תוכניות טלוויזיה, תוכן למדיה חדשה בז'אנרים שונים ולקהלים שונים.
חברות בת
החברה מפעילה פקולטה לקולנוע ותומכת בבתי ספר לקולנוע באוקראינה.
דרור אורון
דרור אורון (12 בספטמבר 1923 – 19 בדצמבר 1959) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית.
ניקולאי קומליצ'נקו
ניקולאי ניקולאייביץ' קומליצ'נקו (ברוסית: Никола́й Никола́евич Комличе́нко; נולד ב-29 ביוני 1995, פלאסטונובסקאיה, מחוז המשנה דינסקוי, מחוז, קרסנודר, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, חלוצה של רוסטוב מליגת העל הרוסית. הוא מושאל מדינמו מוסקבה.
דרור אורון
ביוגרפיה
אורון נולדה בתל אביב, בת לרפאל מהודר ונינה לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק. בהיותה בת שנה נפטר אביה. אמה, רוז ברנשטיין (מהודר), נישאה לאדריכל יוסף טישלר שהיה לאורון כאב. למדה בגימנסיה תלפיות בתל אביב. ב-1949 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה ארכאולוגיה, עברית ויוונית.
ניקולאי קומליצ'נקו
קריירה
הוא נולד בכפר במחוז קרסנודאר ביוני 1995 לאביו, ניקולאי אנטולייביץ', שהיה שחקן נודע בקבוצות דרוז'בה מייקופ ובקובאן.
קריירת מועדונים
הוא למד בבית הספר לכדורגל של קרסנודאר וב-2013 הופיע לראשונה בהרכב קבוצת המילואים קרסנודאר-2. ב-17 במרץ 2014 עלה במדי הקבוצה הבוגרת במשחק של ליגת העל הרוסית בכדורגל נגד טום טומסק (1:1).
דרור אורון
ביוגרפיה
בנוסף כתבה אורון רומן אוטוביוגרפי בשם "גנזי צרות וגנזי ישועות", שיצא לאור לאחר מותה (עם עובד 1965). פרקים מתוך הספר התפרסמו עוד בימי חייה בכתב העת "מולד" ובעקבות כך זכתה בפרס "אנה פרנק" מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל לעידוד סופרים צעירים.
ניקולאי קומליצ'נקו
קריירת מועדונים
בקיץ 2016 הושאל לקבוצת סלובן ליברץ מליגת העל הצ'כית למשך עונה אחת. הוא הופיע במדיה 12 משחקים והבקיע 3 שערים. בסוף 2016 חזר לרוסיה. אך לא הרשים במחנה האימונים והושאל שוב לקבוצה צ'כית, הפעם למלאדה בולסלאב. ב-23 בספטמבר 2018 הבקיע את השער העשירי שלו במדי הקבוצה וניצב בראש טבלת מלכי השערים של הליגה הצ'כית, לעונת 2018/2019. בפתח עונת 2019/2020 הבקיע לראשונה 4 שערים במשחק במחזור השביעי של הליגה הצ'כית והוכתר למלך השערים בליגה הצ'כית משהבקיע 10 שערים ב-15 משחקים.
דרור אורון
ביוגרפיה
בסוף שנות החמישים הייתה בין יוזמי הופעתו המחודשת של כתב העת לאמנות התיאטרון, "במה", שנוסד ב-1933, אך הופעתו פסקה ב-1948. אורון אף שימשה כעורכת כתב העת יחד עם ישראל גור ויהודה האזרחי.
ניקולאי קומליצ'נקו
קריירת מועדונים
בינואר 2020 עבר לדינמו מוסקבה תמורת 3.5 מיליון יורו לתקופה של 4.5 שנים. את הופעת הבכורה ערך בדרבי נגד ספרטק מוסקבה, ב-29 בפברואר 2020. את שער הבכורה במדי דינמו הבקיע במשחק המחזור ה-21 נגד טמבוב, ב-7 במרץ 2020.
דרור אורון
ביוגרפיה
אורון נפטרה בירושלים ממחלת הסרטן והיא בת 36 בלבד, נטמנה בהר המנוחות.
ניקולאי קומליצ'נקו
קריירה בנבחרת
בשנת 2014 הופיע בשתי משחקים במדי נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 19 והבקיע 2 שערים. הוא הוזמן לנבחרת הנוער ומאז משחק במדיה. באוקטובר 2019 הוזמן לראשונה להרכב הנבחרת הבוגרת ואת הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון נבחרתו על 4:0 במשחק מוקדמות יורו 2020 שנערך באצטדיון לוז'ניקי ב-10 באוקטובר 2019.
דרור אורון
ארכיון
ארכיונה נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ניקולאי קומליצ'נקו
קריירה בנבחרת
את שער הבכורה הבקיע במשחק מוקדמות יורו 2020 נגד ב-19 בנובמבר 2019 בהופעתו השלישית במדי הנבחרת.
דרור אורון
לקריאה נוספת
על דרור אורון ועל ספרה ראו המאמרים מאת י.ד. אברמסקי ואלכסנדר פוקס שהתפרסמו בכתב העת "במה" (גיליון 4 (57) מינואר 1960)
בזדאן
בזדאן (בסרבית קירילית: Бездан, בסרבית בכתב לטיני: Bezdan, בהונגרית: Bezdán) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית סומבור, שבמחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה
תיעוד ראשון בכתובים לכפר בן 10 בתים בשם בזדאן מצוי בתעודות עותמ'אניות מ-1579 שעסקו בגביית מיסים. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1794 החריבה שרפה חלקים גדולים מהכפר. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1900 מנתה האוכלוסייה במקום 7,985 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה וב-1931 התגוררו בבזדאן 6,449 נפשות.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר המלחמה חלה ירידה הדרגתית במספר תושבי הכפר. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכלל בזדאן בשטחי סרביה. בראשית המאה ה-21 התגוררו בבזדאן כ-5,000 תושבים.
הקהילה היהודית
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 110 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה הועבר לחזקת הונגריה. במרץ 1944, לאחר פלישת הגרמנים להונגריה הוחל בהשמדה שיטתית של יהדות הונגריה. במאי 1944 ביצעו ההונגרים אקציה, עצרו ובהמשך גרשו את מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם הם נרצחו.
ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה. בראשית המאה ה-21 עדיין נותרו שרידי בית העלמין היהודי פזורים במקום.
כריש סנפירתן
כָּרִישׁ סְנַפִּירְתָן (שם מדעי: Carcharhinus plumbeus) הוא כריש ממשפחת הכרישיים, אורכו הממוצע 2.5 מ' ומשקלו הממוצע 50 ק"ג. גופו מאורך ורחב והוא בעל סנפיר גב גבוה במיוחד, צבע גופו אפור. הסנפירתן הוא כריש מים עליונים ומקורו בים התיכון, משם הגיע דרך תעלת סואץ גם למפרץ אילת. הוא ניזון מדגים וחסרי חוליות. הסנפירתן חש בקרבה לצוללים ונמנע ממגע עימם, והוא אינו מוכר כמסוכן לאדם, אבל בגלל גודלו וקרבתו לשונית יש להזהר מפניו. הכריש בסכנת הכחדה ומוגן בכל העולם.
הסנפירתן הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת. לאחרונה הוכנס סנפירתן למכל הגדול באקווריום ישראל בירושלים.
משה הכהן אבן ג'יקטילה
משה בר שמואל הכהן אבן ג'יקָטילה (או  או משה הנקדן) (1020 לערך, קורדובה, ח'ליפות קורדובה – 1080, סרגוסה, טאיפת סרגוסה של שושלת בָּנוּ הוּד), זרע למשפחת כוהנים מיוחסת, היה פרשן המקרא, פייטן, ומדקדק.
חיבוריו
מרבית ממה שכתב אבד, ועצם קיומם של חלק מהספרים, או הכתוב בהם, ידוע לנו מתוך ספריהם של פרשנים אחרים כגון רבי אברהם אבן עזרא (ראב"ע), רבי דוד קמחי (רד"ק) והמלבי"ם שמציינים לפירושיו בשם רבי משה הכהן או הרמ"ך. ראב"ע גילה כלפיו כבוד והערכה גם כאשר חלק על פירושיו, ואף כינה אותו "הגדול שבמדקדקים". בעוד רבי משה אבן עזרא אמר עליו כי "הוא נמנה בין המעולים של המליצים הנשגבים". ג'יקטילה היה אחד מהמשוררים הצעירים אשר נתמכו על ידי רבי שמואל הנגיד, ולאות תודה חיבר שירי תהילה לכבוד רבי שמואל ולכבוד בנו אִל-יוסףִ.
הרמב"ם, אשר כידוע ממעט מאוד בהזכרת פרשנים יהודים ספרדים מתקופות סמוכות לו, באגרת תחיית המתים המפורסמת מסתייע בדבריו וכותב: "וזה לא אנחנו לבד אמרנוהו, אבל כבר קדמונו להבנת זה העניין אנשי התבונה מן המפרשים כמו רבי משה ג'יקטילא ואבן בלעם וזולתם מן המפרשים".
במאה האחרונה זוהו ופורסמו בבמות שונות קטעים מחיבוריו של רבי משה ג'יקטלה (ועדיין קיימים קטעים נוספים בגניזה):
דרכו בפרשנות
אבן ג'יקטילה חיבר פירושים בערבית על רוב ספרי המקרא, ואף הבהיר בהקדמתו לתרגום שחיבר לספריו של רבי יהודה חיוג' כי הצורך לכתוב חיבורים בתחומי הלשון והפרשנות בשפה הערבית דווקא, נובע מדלותה של השפה העברית לעומת הערבית.
ג'יקטילה פירש שנבואות הנחמה בספר ישעיהו מ ואילך עוסקות בתקופת בית שני והתקיימו בימיו. דבריו אלו הובאו בפירושו של האבן עזרא לישעיהו פרק מ' פסוק א':, שחלק עליו וטען שהנבואות נאמרו על הגלות האחרונה, ולא נתקיימו עדיין.
פירושיו של אבן ג'יקטילה קובצו על ידי שמואל אברהם פוזננסקי. שיריו, שמהם שרדו רק עשרה, כתובים במשקל ובהם, שירי קודש, שירי ידידות, שירי חשק ושירי יין.
שיר היין של משה אבן ג'יקטילה נקרא "מי זה בא בגיל ושמחה", והוא מתחיל בחרוז:
איז'ו קבש
איז'ו קבש (במקור ישראל שרייבר, בהונגרית: Köves Izsó; קאריי, 15 בספטמבר 1853 – בודפשט, 26 בדצמבר 1916) היה צייר ומרצה לציור יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה ועבודה
איז'ו קבש נולד במשפחה יהודית כבנם של הרמן שרייבר ורוזי בורגר. הוא עבר לבודפשט בגיל ארבע עשרה. בשנת 1875 כבר למד במכללה, שלימים נקראת האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. הוא קיבל את תעודת המורה לציור שלו בשנת 1879. בשנת 1880 נסע לפריז בסיור לימודי. שם היה תלמידם של פלורי, לורנס ולרוקס (Fleury, Laurens, Leroux).
משנת 1882 היה מורה לציור בבודפשט בבית הספר העירוני ברחוב ושלני וכן בבית הספר לבנים, חטיבת ביניים של הקהילה היהודית של פשט. בפברואר 1916 פרש כמנהל בית ספר הזה של חטיבת הביניים.
הוא צייר כמה יצירות בנושאי יהדות, כמו: חסרי הבית; משה מנדלסון לפני פרידריך הגדול; ספינוזה לפני שופטיו; ויכוח טורטוסה; יהודי בודה מברכים את המלך מתיאש; היהודים בתהלוכת הניצחון הרומית של טיטוס.
הוא הובא למנוחןת בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו האישיים
אשתו הייתה אידה קוהאני (לשעבר: קוֹהְן=כהן) (1856–1945), בתם של המורה שמואל קוהאני (קוהן) וליאונורה ליסאואר. הוא נשא את אידהלאישה ב־15 ביוני 1884 בבודפשט.
ילדיהם:
מחנות הבסיס של הר אוורסט
מחנות הבסיס של הר אוורסט (Everest Base Camp) הם שני מחנות בבסיסו של הר האוורסט, אחד מדרומו ואחד מצפונו. מחנה הבסיס הדרומי נמצא בנפאל בגובה של 5,364 מטר מעל פני הים (28.00722°N, 86.85944°W), ומחנה הבסיס הצפוני נמצא בטיבט בגובה 5,150 מטרים מעל פני הים (28.14139°N, 86.85139°W). שני המחנות הם מעין כפרי אוהלים גדולים, השוכנים בתוך סביבה מוגנת מפגעי מזג האוויר, ומשמשים כאתרי קמפינג עבור מטפסי ההרים שעושים דרכם לפסגה הגבוהה בעולם.
יעקב כספי
יעקב כספי (ט"ז באדר תרמ"ט, 1889 - תשכ"ה, אוקטובר 1964) היה איש עסקים, ממייסדי שכונת בת גלים בחיפה, מחלוצי הספנות בארץ ישראל ואזרח כבוד של העיר חיפה.
מחנות הבסיס של הר אוורסט
מחנה הבסיס הדרומי
הטרק אל מחנה הבסיס הדרומי הוא אחד הטרקים הפופולריים ביותר בהרי ההימלאיה ומבצעים אותו כאלף מטיילים מדי שנה. מרבית המטיילים שמבצעים טרק זה לוקחים בדרך כלל טיסה מוזלת מקטמנדו לעיירה לוקלה על מנת לחסוך בזמן ובמשאבים לפני תחילת ההליכה למחנה הבסיס הדרומי. ניתן להאריך את הטרק וללכת עד ללוקלה.
מסלול ההליכה אותו לוקחים מרבית המטיילים אל מחנה הבסיס הדרומי מתחיל מלוקלה, עובר דרך עמק דוד קוסי ועולה לבירת עם השרפה נמצ'ה בזאר הנמצאת בגובה 3,440 מטרים מעל פני הים. לוקח בסביבות יומיים להגיע לנמצ'ה בזאר, אשר מהווה מוקד מרכזי של האזור. בדרך כלל בשלב זה מרבית המטיילים נשארים במשך יממה בכפר על מנת להתאקלם לתנאים. משם הטרק ממשיך לדינגבוצ'ה הנמצאת בגובה 4,260 מטרים מעל פני הים, ובשם בדרך כלל מרבית המטיילים נשארים עוד יממה לצורך התאקלמות. הדרך מדינגבוצ'ה למחנה הסביב הדרומי לוקח עוד יומים ועובר בגוראקשאפ, בקרבת הר קאלה פאת'אר (בגובה 5,545 מטרים מעל פני הים), ובקרבת הר פומורי.
יעקב כספי
ביוגרפיה
הוא עבד בחברת "וילהלם גרוס", חברה גרמנית שעסקה בסחר גלויות מארץ הקודש. בשנת 1909, בגיל 20, עבר לגור בחיפה במסגרת עבודתו. בשנת 1913 נשא לאשה את עדה גליקברג.
מחנות הבסיס של הר אוורסט
מחנה הבסיס הדרומי
הנקודה הגבוהה ביותר שתיירים, שאינם בעלי ידע בטיפוס, יכולים להגיע אליה היא "קאלה-פטר" (הסלע השחור) הממוקמת בגובה 5,550 מ' וניתן לראות ממנה פנורמה מרהיבה של האוורסט וההרים הסמוכים לו.
יעקב כספי
ביוגרפיה
בחיפה היה ליזם ואיש עסקים. בשנת 1920 הקים סוכנות שעסקה ביבוא ובמסחר ברחבי ארץ ישראל יחד עם שותפיו דיסקין וקפלן. במשך השנים התרחבו עסקי החברה גם לעסקי ספנות וביטוח. בשנת 1939 הפך לבעליה היחיד של החברה והיא נקראת "כספי ספנות". בנוסף, היה חבר ועד לשכת המסחר העברית וסגן הנשיא שלה, בשנת 1927 נבחר לגזבר הלשכה. היה חבר בוועד לשכת הספנות הישראלית.
מחנות הבסיס של הר אוורסט
מחנה הבסיס הדרומי
המחנה משמש גם משלחות המטפסות על הלהוטסה, ההר הרביעי בגבהו בעולם.
יעקב כספי
ביוגרפיה
בשנת 1921 נמנה עם קבוצת אנשי עסקים חיפאיים חברי אגודת הסוחרים שיזמו את הקמת המרכז המסחרי הישן. עם הקבוצה נמנו גם שבתי לוי, שמואל פבזנר ונוספים. לצורך הרכישה הקימו השותפים את "החברה למרכז מסחרי".
בין השנים 1935–1938 שימש כיו"ר ועד אגודת בת גלים.
מחנות הבסיס של הר אוורסט
מחנה הבסיס הדרומי
משום שבין קטמנדו ללוקלה אין כבישים, בדרך כלל נשלחת האספקה על ידי נפאלים בני עם השרפה, לעיתים רבות בעזרתם של בעלי חיים (בדרך כלל יאקים מבויתים). הדרך היחידה להעביר סחורות גדולות וכבדות ללוקלה היא באמצעות מטוס. בעבר הועלו הצעות לבנות במחנה הבסיס הדרומי מבנה קבע, אך כיוון שמחנה הבסיס שוכן על קרחון, נגנז הרעיון.
אירועים בולטים
בחלקו הדרומי של מחנה הבסיס יש שלד של מסוק מיל מי-8 שהתרסק במקום בשנת 2003 לאחר שטייסיו לא הצליחו להמריא לאחר חגיגות היובל להעפלה המוצלחת הראשונה על ההר.
יעקב כספי
ביוגרפיה
כספי היה פעיל במסגרות חברתיות והתנדבותיות שונות. היה חבר בארגון בני ברית, ייסד לשכת "כרמל" ושימש כנשיאה במשך שנתיים. הוא היה חבר ברוטרי ובלשכת הבונים החופשיים, והיה ממייסדי בית האבות של הבונים החופשיים בנהריה.
מחנות הבסיס של הר אוורסט
אירועים בולטים
ב-25 באפריל 2015 התרחשה בנפאל רעידת אדמה בעוצמה של 7.8 בסולם MMS, אשר גרמה למפולת שלג בהר פומורי, ממנה נהרגו 19 בני אדם אשר שהו באותה העת במחנה הבסיס הדרומי. כשבועיים לאחר מכן, ב-12 במאי, אירעה רעידת אדמה נוספת בעוצמה של 7.3 בסולם MMS.
מחנה הבסיס הצפוני
על מנת להגיע למחנה הבסיס הצפוני (בצד הסיני של הר האוורסט) יש לקבל היתר מהממשל הסיני, בנוסף להיתר הנדרש לביקור בטיבט עצמה. ישנו כביש באורך 100 קילומטרים המגיע אל מחנה הבסיס הצפוני מהכביש המהיר סין-נפאל (המכונה "the Friendship Highway").
יעקב כספי
ביוגרפיה
במלחמת העצמאות שימש כנשיא בפועל של לשכת הספנות הישראלית וניהל עם ממשלת המנדט את המשא ומתן להעברת נמל חיפה לשלטונות הישראליים. לאחר קום המדינה שימש כמנהל הכספים של נמל חיפה. בשנת 1956, לאחר שפרש ממנהלת הנמל, היה נשיא אגודת סקאל לעידוד התיירות, ייסד את האיגוד לחוק הימי בישראל ושימש כנשיא האיגוד.
בשנותיו האחרונות שימש גם כגבאי בית הכנסת המרכזי בבת גלים, ולאחר מותו נקרא על שמו הרחוב שבו שוכן בית הכנסת.
בשנת 1960 זכה כספי לאזרחות לשם כבוד בעיר חיפה על פועלו בתחום הספנות.
בשנת 1965, לאחר מותו, קיבלה החברה שהקים תעודת הוקרה מלשכת המסחר והתעשייה בחיפה על קיום רצוף של חמישים שנות עסק בעיר.
לכספי נולדו שלושה ילדים. בנו אוריאל המשיך את דרכו בניהול החברה.
גיוון עירוני
גיוון עירוני עוסק במשמעויות המרובות של שילוב והדרה בהקשרים עירוניים המשתנים במהירות ובהשלכותיהן. המונח צמח על רקע גידול באוכלוסיית העולם והגלובליזציה שהביאו לגידול וגיוון באוכלוסיית הערים. אוכלוסייה זו מאופיינת באנשים המובחנים זה מזה בשפה, במוצא האתני, בגזע, במגדר, במעמד האזרחי ובמעמד הסוציו-אקונומי.
לגיוון העירוני אין הגדרה אחת מקובלת. חלק מהחוקרים התייחסו למושג כערך בפני עצמו ואחרים ראו במונח כתחום מחקר העוסק בחקר קבוצות שונות במרחב העירוני, לרוב קהילות אתניות. כערך וכתחום מחקר המושג מוצא עצמו בשיח על סגרגציה ומנגד בשיח על רב תרבותיות. המושג השייך לתחומים תכנון ערים ואזורים, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה וגאוגרפיה עירונית. במדעי החברה המושג עוסק במגוון עירוני אנושי (אתני, סוציו-אקונומי, גילאי, מיני, דתי ומגדרי). בתכנון ערים וגאוגרפיה עירונית המושג מתייחס גם למגוון עירוני במובן הפיזי (צורות פיזיות של מבנים ועירובי שימושים של ייעודי קרקע).
הגדרות
ניתן לראות את הגיוון העירוני כערך יסוד הכולל אוכלוסייה ממנעד אתני, חברתי וכלכלי. לפי ג'יין ג'ייקובס גיוון זה הוא שמאפשר את מילוי צורכי התושבים במרחב העירוני, תוך יצירת חוויה אורבנית בעלת דינמיות מתמדת. ג'ייקובס התנגדה לתכנון אידיאלי שכלל אזור וראתה בעיר אידיאל המשלב אינטראקציה וגירוי רב עם הסביבה. המגוון הוא לא רק ערך בפני עצמו אלא גם מנוע לצמיחה כלכלית.
גיוון עירוני מופיע גם בתיאוריות יותר מופשטות. הפילוסופית איריס מריון יונג רואה במגוון כערך בפני עצמו להשגת צדק חברתי כ"אירוע בו העיר חוגגת את פריחתה של השונות". יונג נבדלת מהוגים אחרים בכך שהיא מקבלת את הדומיננטיות של קבוצות מסוימות בשכונות, כל עוד לא מתקיימת שליטה מוחלטת של הקבוצות בקבוצות האחרות.
עמנואל מנדל
עמנואל מנדל (בגרמנית: Emanuel Mendel; 28 באוקטובר 1839 – 23 ביוני 1907) היה נוירולוג ופסיכיאטר יהודי-גרמני, פרופסור באוניברסיטת ברלין, מנהל בית החולים הכללי בברלין ופוליטיקאי, חבר הרייכסטאג של הקיסרות הגרמנית.
גיוון עירוני
הגדרות
תאורטיקנית התכנון ליאוני סנדרקוק מציעה להסתכל על מגוון עירוני כחלק אינהרנטי בהגדרה של עיר אידיאלית. כמו יונג, ליאוני רואה במגוון עירוני ערך יסוד לעיר צודקת - עיר המאפשרת לאנשים מרקעים ומתרבויות שונים זכויות שוות במרחב העירוני, ובה ניתן "ליהנות מאנונימיות". סנדרקוק טוענת שפונקציונליות העיר מוכרחה ליצור את החוויה העירונית, מעבר למטרה של יעילות וצדק.
עמנואל מנדל
חייו
עמנואל מנדל נולד בשנת 1839 בבּוּנצלאוּ שבשלזיה תחתית (כיום בולסלבייץ בפולין). למד רפואה בברסלאו ובברלין. את תואר הדוקטור שלו קיבל ב-1860 בנושא אפילפסיה. בתחילה עבד כרופא מיילד. לאחר קבלת התואר עבד במרפאה של אדוארד היימן. בעקבות מחלה קשה של ד"ר היימן החל ב-1864 לנהל את המרפאה, וב-1868 הקים מרפאה פסיכיאטרית ברובע פנקו בברלין. בהמשך התמחה בנוירולוגיה ובפסיכיאטריה וקיבל את ההסמכה כמרצה באוניברסיטה ב-1873.
מ-1884 לימד פסיכיאטריה באוניברסיטת ברלין וכן פסיכיאטריה משפטית, והתמנה למנהלה של המרפאה הפסיכיאטרית. ב-1885 התפטר מניהול המרפאה, ועשר שנים מאוחר יותר מכר אותה לגוסטב שולינוס (Scholinus). ב-1882 ייסד מנדל את כתב העת "כתב העת המרכזי לנוירולוגיה" (Neurologisches Centralblatt), שאותו ערך עד מותו. בכתב עת זה פרסם גם פרויד.
גיוון עירוני
הגדרות
החוקרת סוזן פיינשטיין התמקדה בשאלה אם יש קשר אינהרנטי בין מגוון חברתי למגוון פיזי והאם מגוון חברתי הכרחי לשם עיר צודקת. מגוון הוא משג בעייתי בעל השלכות חיוביות ושליליות כתלות בהקשר. לטענתה, הקשר בין מגוון לשיח הסובב סובלנות אינו ברור. הוא יכול לעורר הבנה, ובהינתן מערכת ערכים שונה הוא יכול ליצור גם עוינות.
עמנואל מנדל
חייו
עמנואל מנדל היה חבר במפלגת הקדמה הגרמנית. ביוזמתו נבנה ב-1905 בית חולים ברובע פנקו בברלין. קהילת פנקו העמידה לזכרו ב-1911 פסל בדמותו בגן בית החולים; בשנת 1935 סילקו הנאצים את הפסל, ומאז נעלם. מנדל היה חבר ברייכסטאג (הפרלמנט הגרמני) מ-1877 עד 1881 והיה מעורב בחקיקה בנושאי בריאות.
גיוון עירוני
ההיסטוריה של המושג
במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, המושג גיוון עירוני היה חלק מאסכולת שיקגו. לטענת סטיבן וורטווק האסכולה הובילה למחקרים רבים על סגרגציה אתנית במרחב האורבני בעוד ששיח הגיוון העירוני העכשווי ממוקד בקוסמופוליטיות.
עמנואל מנדל
עבודתו
תחומי ההתעניינות של מנדל היו שיתוק מתקדם, מאניה ואפילפסיה. הוא דגל בסינתזה של פסיכיאטריה ונוירולוגיה. ב-1893 החל להשתמש בתמצית של Duboisia myoporoides, מין עץ הגדל באוסטרליה, לטיפול במחלת פרקינסון. המרפאה והמעבדה שניהל היו קשורים (אך לא שייכים) לאוניברסיטה.
אחד מחיבוריו היה ספר לימוד לפסיכיאטריה לתלמידי רפואה (Leitfaden der Psychiatrie für Studirende der Medicin)
גיוון עירוני
ההיסטוריה של המושג
מסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-70 המחקר העוסק בגיוון עירוני התמקד ב'מחקרי קהילה' ו'העיר האתנית' - מחקרים על קבוצות המקיימות חיים תרבותיים ייחודיים. מחקרים אלו הגיעו בעיקר מתחום האנתרופולוגיה ועסקו בהעתקת שיטת המחקר האנתרופולוגית מחקר תרבות של שבטים כפריים לחקר תרבות קהילות במרחב העירוני. המחקרים עסקו בקהילות כגון הקהילה האפרו-אמריקנית בארצות הברית, הגטו האיטלקי, הקהילה האמריקנית-פורטוריקנית והקהילה האמריקנית-הקובנית.
במחצית השנייה של שנות ה-90 חלה תפנית במחקר אודות הגיוון העירוני והחל מעבר ממחקר המתמקד במיקום וחקר תרבויות של קהילות אתניות למחקר העוסק בקיום של הקהילות האתניות זו לצד זו במרחב האורבני והקשרים ביניהן אל מול ייחודיותן. מהראשונים שחקרו את הגיוון העירוני מזווית זו היה גרד באומן .
מאז שנות ה-2000 מתפתח במדעי החברה שיח קוסמופוליטי סביב הגיוון העירוני. ערים נתפסות כגורם מחולל של קוסמופוליטיות והמחקר מתמקד בדרכים בהם אנשים מתקשרים זה עם זה בדרכים חדשות, ביצירת רב-תרבותיות חדשה ותרבויות היברידיות. תחת שיח זה ניתן למצוא את הגיוון העירוני במחקרים העוסקים למשל בחילופים תוך-תרבותיים, חיים עם שונות (Living with difference), מרחבים של שונות, גיוון במרחב משותף (Commonplace diversity), רב-תרבותיות, מפגש עם זרות והמפגשים היום-יומיים של אנשים בערים.
המחקר של התכנון האורבני העכשווי עוסק do במרחב הציבורי ובמרחב האורבני בכלל כמקום המעוצב ליצירת מפגשים; בעירוב הסוציאלי העירוני וההטבות המתקבלות מהחשיפה לגיוון; ובגיוון כגורם המקדם צמיחה כלכלית
לפי התאורטיקן ריצ'רד פלורידה על הגיוון העירוני לכלול אוכלוסיות בעלות העדפות שונות באשר למבנה חייהם הזוגי והמיני שלה. לטענתו, עיר שיודעת לספק מרחב פנאי ומרחב בטוח לאנשי טכנולוגיה, לרווקים ולהומוסקסואלים היא עיר שתמשוך אליה אנשים ולא תגרום להגירה שלילית.
דוגמאות לגיוון עירוני בישראל
מושג הגיוון העירוני בישראל נחקר מהיבטים שונים. בהיבט החברתי המחקר עסק במפגשי יהודים-ערבים במרחבי ירושלים וביחסי הערים ירושלים ותל אביב לקהילות האתניות, הדתיות והמגדריות החיות בהן.
בהיבט הפיזי המחקר עסק בדיור בר-השגה כמפתח לשמירת גיוון אוכלוסייה בערים ובגיוון שימושי קרקע כמפתח לשמירה על כלכלה עירונית חזקה ועיר 'תוססת' וכמאפיין של 'ערי עולם'.
הטלוויזיה הציבורית הרוסית
הטלוויזיה הציבורית הרוסית (ברוסית: Общественное телевидение России) הוא ערוץ טלוויזיה פדרלי ציבורי ממלכתי ברוסיה. הערוץ הוקם בשנת 2013 על ידי ממשלת רוסיה ביוזמתו של דמיטרי מדבדב כערוץ שאופיו הוא שידור ציבורי בלתי מגמתי. אין בערוץ פרסומות ובין התוכניות משודרים תשדירים שונים של הערוץ.
Waterloo Sunset
Waterloo Sunset הוא שיר מאת להקת הקינקס שיצא לאור ב-1967, כסינגל וכחלק מהאלבום Something Else by The Kinks. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה והיוצר העיקרי של שיריה, ריי דייוויס. השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי, והוא נחשב עד היום לאחד השירים המזוהים ביותר עם הלהקה.
השיר מתאר את נקודת מבטו של אדם מבוגר (אם כי דייוויס היה בן 23 בלבד כשכתב אותו) המשקיף מחלון ביתו על גשר ווטרלו מעל נהר התמזה בלונדון, וצופה בזוג המאוהב טרי וג'ולי. על פי שמועות, טרי וג'ולי מבוססים על זוג השחקנים טרנס סטאמפ וג'ולי כריסטי, אם כי דייוויס הכחיש כי כתב את השיר עליהם. השיר נחשב היום כאחד השירים המזוהים ביותר עם לונדון, ובאולימפיאדת לונדון 2012 דייוויס ביצע אותו בטקס הסיום.
השיר דורג במקום ה-42 בדירוג 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון, וב-2005 דורג במקום השני בסקר של המגזין "קיו" לבחירת השירים הבריטיים הגדולים בכל הזמנים. המוזיקאים פול וולר ודיימון אלברן אמרו כי זהו השיר האהוב עליהם ביותר, ואלברן אף ביצע אותו בדואט עם דייוויס בתוכנית טלוויזיה. בין האומנים שביצעו גרסאות כיסוי לשיר: דייוויד בואי, דף לפרד, פיטר גבריאל ואליוט סמית'. דייוויס הקליט גרסה מחודשת לשיר בליווי מקהלה, במסגרת פרויקט שלו מ-2009 של גרסאות קלסיות לשירי הקינקס.
בעיית ההתרה
בעיית ההתרה (באנגלית: Unknotting problem) במתמטיקה היא הבעיה של מציאת אלגוריתם שבהינתן מערכת שהיא ייצוג כלשהו של קשר, למשל, בתרשים קשר, ידע לזהות מצב שבו אין בפועל "קשר", הוא המצב שנקרא "מותר" (באנגלית unknot).
הפילהרמונית של שיקגו
הפילהרמונית של שיקגו (באנגלית: Chicago Philharmonic) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא שיקגו, אילינוי, ובראשה האגודה הפילהרמונית של שיקגו. התזמורת, שהוקמה בשנת 1988 בידי המנצחים הראשיים של תזמורת האופרה הלירית של שיקגו, היא ארגון ללא רווח, בהנהלת הנגנים, הכולל קרוב ל-200 נגני מוזיקה קלאסית מאזור שיקגו. מאז 2013, המנהל האמנותי והמנצח הראשי הוא סקוט ספק.
בעיית ההתרה
ישנם מספר סוגים של אלגוריתמי התרה. אולם רמת הסיבוכיות של אלגוריתם התרה היא שאלה פתוחה במתמטיקה מפני שלא ידוע אם ניתן לייצר אלגוריתם כזה בסיבוכיות זמן פולינומית, במילים אחרות, לא ידוע (נכון ל 2021) אם הפתרון של בעיית ההתרה שייך למחלקה P.
הפילהרמונית של שיקגו
היסטוריה
בשנת 1979 הקימו ראשי התזמורת של האופרה הלירית את תזמורת אילינוי, שהופיעה עד ראשית 1988, אז נתקלה בקשיים כספיים. ראשי התזמורת המשיכו וייסדו ביוני 1988 את האגודה התזמורתית של אילינוי, שהופיעה לראשונה במרץ 1991 כ"סימפונית II" בהנהגת לארי ראצ'לף, שהיה מנהלה האמנותי של התזמורת עד 2013. ב-2004 שונה שם התזמורת ל"פילהרמונית של שיקגו". השם החוקי של האגודה שמאחורי התזמורת נקבע ב-2012 כ"האגודה הפילהרמונית של שיקגו". ב-2012 גם החל הארגון, בהנהגת יו"ר המועצה החדש, פול ר. ג'ודי, בהעברת התזמורת למבנה הרשמי והייחודי שלה כאגודה בשליטת הנגנים ובתמיכת חברות פעילה של נגנים ושאינם נגנים.
בעיית ההתרה
סיבוכיות חישובית
צעדים ראשונים לקראת קביעת סיבוכיות בוצעו להוכיח שהבעיה היא במחלקות סיבוכיות מסדר גבוה, אשר מכילות את P. באמצעות משטחים רגילים לתאר את משטחי זייפרט של קשר נתון, הראו האס, לגריאס ופיפנגר (Hass, Lagarias & Pippenger) בשנת 1999 כי בעיית ההתרה שייכת למחלקת הסיבוכיות NP. בשנת 2005 טענו הרה טאני וימאמוטו (Hara, Tani & Yamamoto) כי בעיית ההתרה שייכת ל-AM &#x2229; co-AM, אולם מאוחר יותר הם חזרו בהם מטענה זו. בשנת 2011, גרג קופרברג הוכיח כי (בהנחת נכונות של השערת רימן הכללית) בעיית ההתרה היא ב-co-NP, ובשנת 2016, מארק לקנבי סיפק הוכחה ללא תנאי לחברות ב-co-NP.
הפילהרמונית של שיקגו
היסטוריה
בשנת 2013 התמנה סקוט סְפֶּק, מנהל מוזיקלי בבלט ג'ופרי, למנהל אמנותי והחל לכהן כמנצח ראשי.
הפילהרמונית של שיקגו היא התזמורת הרשמית של בלט ג'ופרי מאז 2012. התזמורת שותפה בפסטיבל רוויניה זה למעלה מ-20 שנה והיא תזמורת הבית של תיאטרון האריס בפארק המילניום בשיקגו מאז 2016.
בעיית ההתרה
סיבוכיות חישובית
אחד מהקשרים של אוצ'יאיי הכולל 139 קודקודים, למשל, במקור "הותר" על ידי תוכנת מחשב תוך 108 שעות, אך הזמן הזה צומצם במחקרים עדכניים יותר ל-10 דקות.
הפילהרמונית של שיקגו
מבנה ארגוני
בשנת 2012 הסדירה האגודה הפילהרמונית של שיקגו את המבנה הארגוני שלה כאגודה בשליטת נגנים ובתמיכת חברות של נגנים ושל אנשים מחוץ לתזמורת. בהשראת הפילוסופיה של פייר בולז, של "הרכב של אפשרויות" ו"קהילה של נגנים" של ארנסט פליישמן, כצורות אידיאליות להנהגה והתפתחות של ארגונים גדולים של אמנויות המוזיקה, נגנים מוזמנים להשתתף בכל היבטי הארגונים.
עקרון היסוד המנחה את מבנה הארגון הוא: "החברה יעילה ביותר בהשגת יעדיה המוזיקליים כאשר מוזיקאים אחראים להפצת המידע ולפיקוח." הנגנים שותפים להנהגה ולשליטה בדרכים אחדות:
הופעות
הקונצרטים הסימפוניים של התזמורת מקיפים את מלוא הקשת של מוזיקה קלאסית, מתקופת הבארוק עד למוזיקה עכשווית. קונצרטים ביוזמת התזמורת מתקיימים באולמות הבאים: פיק-סטיידר הול באוונסטון, נורת' שור סנטר לאמנויות הבמה בסקוקי, ותיאטרון האריס במרכז שיקגו.
בשנת 2017 נסעה התזמורת לפולין במסעה הראשון לקונצרטים וחילופי תרבות, שאחריו התקיים לראשונה פסטיבל הפילהרמונית של שיקגו: פולין 2018. בפולין קיימו נגני התזמורת כיתות אמן והופעות עם סטודנטיים באקדמיה למוזיקה של קרקוב, שם ביצעו יצירות של מלחינים אמריקאים וקונצרט מוזיקה קאמרית במרכז אירופה למוזיקה ע"ש קשישטוף פנדרצקי בלוסטוויצ'ה. בנובמבר 2018 התארחו במסגרת חלקו השני של המיזם, "פסטיבל הפילהרמונית של שיקגו: פולין 2018", אמנים פולנים, שהופיעו בקונצרטים, חלקם יחד עם התזמורת הפילהרמונית של שיקגו, במשך חמישה ימים בשיקגו, אילינוי. האמנים האורחים היו רביעיית המיתרים השלזית, נגו העוגב אנדז'יי ביאטקו, הפסנתרן פיוטר אורז'צ'ובסקי, הפסנתרן לוקאש קרופינסקי, המנצח מארק מוס ואחרים, שביצעו יצירות מאת שופן, שימנובסקי, הנריק גורצקי, קשישטוף פנדרצקי, פדרבסקי ועוד. עוד נוגנו בעונת 2019-2018 סוויטה מתוך אופרה בגרוש של קורט וייל, קונצ'רטו לפסנתר בסול מז'ור של מוריס ראוול, רפסודיה בכחול של גרשווין, הפתיחה ל"רומיאו ויוליה" של צ'ייקובסקי, שחרזאדה של רימסקי-קורסקוב ועוד.
מיטלה
מיטלה (בספרדית: Mitla) הוא אתר ארכאולוגי של עיר-מדינה הקשורה לתרבות הזפוטקית מהתקופה הפרה-קולומביאנית של מסו-אמריקה במרכז מדינת ואחאקה שבדרום מקסיקו. האתר ממוקם 44 קילומטרים מהעיר ואחאקה, בקצה העליון של עמק טלקולולה, אחד משלושת העמקים הקרים והגבוהים היוצרים את אזור העמקים המרכזיים של המדינה. בגובה של 1,480 מטרים, מוקף בהרי סיירה מדרה דל סור, האתר הארכאולוגי נמצא בתוך העיירה המודרנית של. בעוד שהעיר מונטה אלבאן הייתה המרכז החשוב ביותר מבחינה פוליטית של התרבות הזפוטקית, מיטלה הפכה למרכז הדתי העיקרי בתקופה מאוחרת יותר כשהאזור נשלט על ידי ה.
השם מיטלה נגזר מהשם מיקטלן בנאוואטל, כלומר "מקום המתים" או "העולם התחתון". שמו הזפוטקי הוא "ליובא" (Lyobaa), שפירושו "מקום מנוחה". השם מיקטלן תועתק למיטלה על ידי המתיישבים הספרדים. הוא הוקם כאתר קבורה מקודש על ידי הזפוטקים, אך הארכיטקטורה והעיצובים מלמדים גם על השפעתם של המיקסטקים, שהתבלטו באזור בשיא ההתיישבות במיטלה.
מיטלה ייחודית בין אתרים מסו-אמריקאיים בגלל ציורי פסיפס משוכללים ומורכבים ועיצובים גאומטריים המכסים קברים, פאנלים, אפריזים ואפילו קירות שלמים של המתחם. פסיפסים אלו עשויים מחתיכות אבן קטנות, חתוכות דק ומלוטשות שהותאמו יחד ללא שימוש בטיט. באף אתר אחר במקסיקו אין עבודת קישוט כזו.
היסטוריה של האתר
מיטלה הוא אחד מהאתרים הארכאולוגיים הרבים שהשתמרו היטב בעמק ואחאקה, שבו האקלים הקר והיבש שימר אתרים בני 10,000 שנים. עמק זה יושב על ידי הזפוטקים לפני תחילת האלף הראשון, שבמהלך מאות השנים פיתחו חברה היררכית הנשלטת על ידי אליטות. בעוד העמק היה מבודד יחסית, לזפוטקים היו קשרים עם עמים מסו-אמריקאים אחרים. דבר זה הוכח על ידי כלי חרס והשפעות תרבותיות ואחרות שעברו הלוך ושוב בינם לבין עמים אחרים.
המיקסטקים היגרו לאזור לפני שהספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16. המדינה הזפוטקית-מיקסטקית המעורבת מנתה יותר מ-500,000 תושבים. התושבים פיתחו והשתמשו בטכניקות בנייה מתוחכמות, מערכת כתיבה, שתי מערכות לוח שנה ומערכות מתוחכמות של גידול חקלאי. הגידולים הבסיסיים שלהם היו תירס, שעועית, דלועיים ופלפל צ'ילי. אלה היו תלויים במערכות ההשקיה הבנויות שלהם ובשימוש בטרסות על מדרונות ההרים על מנת לגדל מזון לאוכלוסייה העירונית ברובה.
מיטלה הייתה מיושבת לפחות מאז התקופה הקלאסית (100–650 לספירה) ואולי כבר משנת 900 לפנה"ס. היא התחילה ככפר מבוצר בקצה החיצוני של העמק ומאוחר יותר הפכה למרכז הדתי העיקרי של הזפוטקים. המיקסטקים השתלטו על האזור בסביבות שנת 1000 לספירה, אף על פי שהאזור נותר מאוכלס על ידי זפוטקים רבים. העיר הגיעה לשיאה ולשטח הגדול ביותר בין השנים 750 ל-1521, עם השפעות זפוטקיות ומיקסטקיות על הארכיטקטורה שלה במהלך אותה תקופה.
מיטלה הוא אחד מהאתרים הפרה-קולומביאניים המבטאים את האמונה המסו-אמריקאית שהמוות הוא החלק המשמעותי ביותר בחיים לאחר הלידה. הוא נבנה כשער בין עולם החיים לעולם המתים. האצילים שנקברו במיטלה נועדו להפוך ל"אנשי ענן", שיתווכו בשם האוכלוסייה שנותרה למטה.
מיטלה עדיין הייתה מיושבת ותפקדה כמרכז הדתי העיקרי כאשר הגיעו מגלי הארצות והמשלחות הצבאיות הספרדיות בשנות ה-20 של המאה ה-16 ואילך. הכהן הגדול, שנקרא האויחה-טאו (Uija-tào), התגורר במיטלה. הספרדים השוו אותו לאפיפיור של הכנסייה הקתולית. באותו זמן המרכז העירוני השתרע על שטח של 1 עד 2 קילומטרים רבועים, עם אזורים פרבריים שמקיפים אותו. באזורים הכפריים הייתה חקלאות אינטנסיבית על פני שטח של יותר מ-20 קילומטרים רבועים כדי להאכיל את העיר.
במהלך התקופה הקולוניאלית המוקדמת תועדו כמה מהתיאורים הטובים ביותר של האתר על ידי החיילים והמיסיונרים הספרדים שהגיעו לראשונה לעמק. הנזיר כתב על העיר באמצע המאה ה-16, והיה מהראשונים שעשו זאת. הוא אמר שפירוש שמה הוא "גיהנום", הפרשנות שלו לעולם התחתון. מחבר מוקדם נוסף היה דייגו גרסיה דה פאלאסיו (Diego García de Palacio), מהנדס אוניות ספרדי שעבד במקסיקו ובגואטמלה, שדיווחיו מתוארכים ל-1576.
בשנת 1553 הורה הארכיבישוף אלבוקרקה מוואחאקה להרוס את אתר מיטלה. מאחר שהאתר מחזיק זמן רב בחשיבות פוליטית ודתית רבה עבור האזור, הוא רצה למוסס את כוחו. כוחות בפיקוד ספרדי תקפו את הבניינים, פירקו ובזזו אותם, עם מעט מבנים שנותרו. מאוחר יותר התגוררו כמרים ספרדיים בחלק מחדרי האתר הקדוש, כדי לעקור את הזפוטקים שהיו בו קודם לכן.
גושי האבן והשרידים שימשו כחומרי בנייה לכנסיות ספרדיות, כולל כנסיית סן פבלו, שנבנתה על גבי חלק מהחורבות. הצד הצפוני של קתדרלת ואחאקה משלב מאפייני עיצוב ממיטלה כדי לסמל שהתרבות הישנה הוחלפה על ידי המסדר הדתי החדש.
במדינת ואחאקה, מיטלה היא שנייה בחשיבותה כאתר ארכאולוגי רק למונטה אלבאן, העיר המרכזית. בתחילת המאה ה-20, בחרה ממשלתו של פורפיריו דיאס במיטלה כאחד הסמלים המאפיינים של מקסיקו הפרה-היספנית לחגיגות המאה לעצמאות מקסיקו. , הארכאולוג שחפר את מונטה אלבאן ב-1931, עבד גם במיטלה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, מתבצעות חפירות נוספות במיטלה, עם עבודה חשובה על קבוצת המבנים הצפונית. הכנסייה הקולוניאלית נחפרה בסביבות תחילת המאה ה-21. לרגל חגיגות המאתיים למקסיקו ב-2010, הגביר (בראשי תיבות INAH) את המאמצים לשמר את החורבות העתיקות.
תיאור האתר
במקום קבוצת פירמידות על רכס, כמו מונטה אלבאן, מיטלה היא קבוצה של מבנים שנבנו בקרקעית העמק. עמקים אלה נמצאים בגובה רב בהרים; גובהו יותר מ-1,500 מטרים מעל גובה פני הים. מהאתר לא נשקפים הנופים הרחוקים והרחבים כמו במונטה אלבאן. הארכיטקטורה מתאפיינת יותר כמוכוונת לנוחות התושבים ולא לפאר. בניית מיטלה כמרכז טקסי החלה בשנת 850. העיר עדיין התפתחה כשהספרדים הגיעו והרסו אותה באמצע המאה ה-16.
קבוצת הבניינים העתיקה ביותר תוארכה בין השנים 450 ל-700 לספירה והיא מציגה מאפיינים ארכיטקטוניים דומים לאלה שנמצאו במונטה אלבאן הקדומה. מיטלה הוא אחד האתרים הבודדים שהתחילו בתקופה הקלאסית, כאשר המיקסטקים הפכו לדומיננטיים באזור. האתר מייצג את הארכיטקטורה המפותחת ביותר של הזפוטקים. זהו תוצר של סינקרטיזם של מאפייני עיצוב מיקסטקיים וזפוטקיים, שהגיע לשיאו בשנת 1200. סינקרטיזם נוסף, מאוחר יותר, מיוצג על ידי הכנסיות הקתוליות באמצעות מאפייני עיצוב זפוטקיים כשהן נבנו על יסודות המקדשים ההרוסים באזור זה, כגון כנסיית סן פדרו, הממוקמת בקבוצת הצפון, וקפלת קלוואריו, הממוקמת בקבוצת אדובי.
נראה כי לבניית קירות האבן היו טכניקות דומות בכל הקבוצות: ליבה של בוץ ואבן מכוסה בטיח או סלע טרכיט מסותת היטב. חלק מהאבנים הגדולות, כמו אלו המשמשות כעמודים ומשקופים, שוקלים עד 18 טון. הבנייה במקום, ורכישה והובלה של חומרים כאלה, הצריכו תיאום מורכב של קבוצות גדולות של עובדים.
כיום האתר הארכאולוגי מורכב מחמש קבוצות של מבנים, כאשר חלק גדול ממנו מוקף בגדר של צמחי קקטוס. חמש הקבוצות נקראות הקבוצה הדרומית, האדובי, הארויו, העמודים או הארמון, וקבוצת הכנסייה או הקבוצה הצפונית. כל הבניינים של הקבוצות מיושרים עם רוחות השמיים. קבוצת הדרום וקבוצת אדובי סווגו כמרכזים טקסיים, הכוללים כיכרות מרכזיות המוקפות במבני תלים. קבוצות הדרום, העמודים והכנסייה סווגו כארמונות, עם חדרים המקיפים חצרות מרובעות. שתי הקבוצות השמורות ביותר הן קבוצת העמודים וקבוצת הכנסייה, שתיהן בקצה הצפוני של האתר.
קבוצת העמודים וקבוצת הכנסייה נחפרו במלואם ושוחזרו בתחילת שנות ה-80 והן פתוחות לקהל הרחב. שתיהן מורכבות מחצרות מלבניות המוקפות בבניינים מלבניים חד-קומתיים, עם חדרים ארוכים וצרים.
קבוצת הכנסייה
הכניסה לאתר היא דרך קבוצת הכנסייה או הקבוצה הצפונית. במאה ה-16, הספרדים בנו כאן את כנסיית סן פבלו. היא נבנתה על גבי בימה פרה-היספנית גדולה, המשמשת כעת כאטריום הכנסייה. הזפוטקים האמינו שהאל והאלה של העולם התחתון חיים בקבוצת מבנים זו. הספרדים בנו כאן את הכנסייה שלהם בתורם כדי להדגיש את כוחם וכדי למנוע מה"שטן" לברוח.
הקבוצה מכילה גם את המקדש הזפוטקי הראשי, הנקרא יוהופאה (yohopàe), שמתורגם ל"בית הכוח החיוני". מקדש זה פונה לחצר גדולה. השער למקדש מוקף בשני עמודים גדולים, המובילים לחדר קדמי. לחדר הקדמי הזה היה פעם גג שנתמך בשישה עמודים, אך רק העמודים והקירות נותרו. מעבר לחדר הקדמי נמצא האולם הראשי, שבו הכוהנים הבעירו קטורת, הקריבו קורבנות וערכו טקסים אחרים. מאחורי האולם הראשי נמצאים מגורי הכוהנים הזפוטקים. קירות ברחבי הבניין הזה מכוסים בציורי פסיפס מורכבים וציורי קיר המתארים סצנות ודמויות מיתולוגיות.
מתחת לחלק מהמבנים יש קברים מאבן, בצורת צלב. מגיעים אליהם במדרגות היורדות מאזור הפאטיו. בפנים הם מעוטרים בפסיפס. לאחד הקברים יש כניסה המחולקת בעמוד עבה. עמוד זה ידוע בכינויו "עמוד החיים" (Columna de la Vida). לפי האגדה, אם אדם עוטף את זרועותיו סביב העמוד, המרווח שנותר בין הידיים מצביע על כמות החיים שנותר לאדם.
קבוצת העמודים
מדרום לקבוצת הכנסייה נמצאת קבוצת העמודים, שהמבנה הראשי שלה נקרא הארמון. לקבוצה זו שתי כניסות כלפי חוץ, הפונות דרומה. חדר הכניסה מכיל עמודים עצומים התומכים בגג. לקיר הצפוני יש פתח קטן הפונה לפאטיו, על פי ההערכות שימש למעבר אל העולם הבא.