cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לורטה ריינולדס
ביוגרפיה
ביוני 2011 קודמה לדרגת בריגדיר גנרל ומונתה למפקדת בסיס הגיוס וההכשרה של הנחתים באי פריס. היא הייתה בכך האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. ביולי 2014 מונתה לראש תחום מדיניות בדרום-מזרח אסיה במחלקת ההגנה של ארצות הברית. בספטמבר 2015 מונתה למפקדת פיקוד הסייבר של הנחתים. ביולי 2018 הועלתה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה סגנית מפקד חיל הנחתים ללוחמת מידע ומפקדת הפיקוד האסטרטגי של הנחתים.
לאחר שיחרורה הקימה חברת ייעוץ ומונתה ליועצת בכירה בחברת Multi-Bank Securities.
ריינולדס בוגרת תואר שני במדיניות ביטחון לאומי במכללת המלחמה של הצי (2004) ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצבא (2006).
ראש עיריית קרסנודאר
ראש עיריית קרסנודאר (ברוסית: Мэр Краснодара) הוא נושא המשרה הרמה ביותר בעיר קרסנודאר, המנהל את ענייניה ומייצג את האינטרסים שלה בפני הממשל הפדרלי.
מאז נובמבר 2021, ראש העיר הוא אנדריי אלכסיינקו, שנבחר בהצבעה חשאית של הדומה עירונית של קרסנודאר בספטמבר 2021 והושבע לתפקיד בנובמבר 2021.
סמכויות
בהתאם לאמנת העיר וחוקי עזר עירוניים של קרסנודאר, ראש העיר הוא ראש הרשות המבצעת בעיר ואחראי על פיתוחה הכלכלי והחברתי של העיר, מנהל את משאבי ותשתיות העיר ותפקידי ביצוע נוספים כדוגמת:
דומבג'האז
דומבג'האז (בהונגרית: Dombegyház) הוא כפר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בדומבג'האז נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,541 תושבים ובשנת 2021 רק 1,858 תושבים.
האזור מיושב כבר מהמאה ה-16 והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1522.
יהודי דומבג'האז
יהודים חיו בדומבג'האז במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהעיר בשואת יהודי הונגריה.
יחסי דנמרק–פינלנד
בין ממלכת דנמרק לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות במועצה הנורדית. היחסים בין המדינות כוננו ב-18 בפברואר 1918, לאחר שדנמרק הכירה בעצמאותה של פינלנד. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, באיחוד הנורדי ובמועצת מדינות הים הבלטי, והם תומכות בפרויקטים של אמנים בשתי המדינות.
יחסים כלכליים
היצוא של פינלנד לדנמרק, כמו גם היבוא מאזור זה השתנו מדי שנה, מאזן הסחר, לעומת זאת, היה בשנת 2000 בגירעון לפינלנד. בשנת 2008 גדל הייצוא של פינלנד לדנמרק, וערך היצוא לדנמרק עמד על 1.38 מיליארד אירו, בעוד היבוא מדנמרק עמד על 1.453 מיליארד אירו באותה שנה.
יחסים דיפלומטיים
פינלנד מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-7 קונסוליות באולבורג, אורהוס, אסביירג, פרדריקיה, סוונדבורג, אודנסה, ורנה. מאידך, דנמרק מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי, ו-13 קונסוליות כבוד בהלסינקי, האנקו, קוקולה, קוטקה, קואופיו, מרייהאמן, אואולו, פורבו, ראומה, רובניימי, טמפרה, טורקו וואסה.
ביקורים רשמיים
ב-12 באוקטובר 2007 ביקר מאטי ואנהאנן ראש ממשלת פינלנד בדנמרק, ואילו לארס לקה ראסמוסן ראש ממשלת דנמרק ביקר בפינלנד ב-10 בפברואר 2010.
אצטדיון אוונגרד (ויבורג)
אצטדיון אוונגרד (ברוסית: Cтадион Авангард) הוא אצטדיון רב-תכליתי בוויבורג, מחוז לנינגרד, רוסיה. בנייתו הושלמה בשנת 1933 על פי תכנון האדריכל הפיני אונו אולברג.
היסטוריה
האצטדיון נפתח בשנת 1933 כ-Viipurin keskusurheilukenttä, אצטדיון הספורט המרכזי של וייבורג, כאשר העיר הייתה חלק מפינלנד. באצטדיון היה יציע ראשי עם 5,500 מושבים ויציע עמידה עבור יותר מ-10,000 צופים ונחשב לאצטדיון הספורט המודרני ביותר בפינלנד.
האצטדיון שימש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל סודט ואירח את אליפות פינלנד באתלטיקה בשנת 1937. הוא תוכנן גם כמקום למשחקי הכדורגל באולימפיאדת הקיץ שתוכננה לשנת 1940 ובוטלה.
האצטדיון נפגע קשה במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, ויבורג סופחה לברית המועצות והאצטדיון המשופץ קיבל את השם "אצטדיון אוונגרד".
המייל הקסום (סרט, 1988)
עלילה
הארי, נגן טרומבון בן 30, מגיע ללוס אנג'לס להופעה עם התזמורת שלו באודיטוריום פאן-פסיפיק, ומכיר את ג'ולי במוזיאון בורות הזפת בלה בריאה. הם מתאהבים, מבלים את היום ביחד, וקובעים להפגש שוב בחצות לאחר המשמרת של ג'ולי בבית קפה על שדרת מירקל מייל.
הפסקת חשמל במלון של הארי גורמת לכך שהשעון המעורר שלו לא עובד, והוא מגיע אל בית הקפה לפנות בוקר ומגלה שג'ולי כבר עזבה. לאחר שלא ענתה לטלפון ובעודו מחכה שתתקשר אליו בחזרה, הוא עונה לצלצול בטלפון הציבורי: חייל שמשרת בכנף הטילים בבסיס מינוט שבדקוטה הצפונית, שניסה להתקשר אל אביו במספר דומה, מודיע לו שתוך 50 דקות ארצות הברית תפתח במתקפה גרעינית על ברית המועצות. הטלפון נקטע כאשר החייל נתפס ונורה בידיו מפקדיו. הארי, שלא בטוח אם זו מתיחה או אמיתי, מבשר ליתר יושבי בית הקפה את מה ששמע, והם יוצאים אל נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס במטרה לטוס אל אנטארקטיקה לפני שהסובייטים ירו טילים גרעיניים בחזרה. במקביל, אחת מלקוחות בית הקפה, לאנדה – סוכנת מניות בעלת קשרים – מגלה כי פוליטיקאים מוושינגטון בדרכם לחצי הכדור הדרומי, מה שמאשרר את טענתו של הארי, ומארגנת מסוק ממנחת של גורד שחקים במירקל מייל שייקח ציוד ומזון אל נמל התעופה.
בדרך אל נמל התעופה, הארי נוטש את הרכב הנוסע ותופס טרמפ עם וילסון – גנב במנוסה – ולאחר היתקלות עם המשטרה שנגמרת בפיצוץ תחנת דלק, הם מגיעים אל ג'ולי. הארי מעיר את ג'ולי ויחד הם אל הולכים אל המנחת בגורד השחקים שם מכרים של לאנדה מארגנים ציוד ואספקה, אולם לא נמצא טייס מסוק. הארי מחפש טייס ברחבי העיר המתעוררת, ולבסוף מוצא אחד במכון כושר ליד. במקביל, השמועה אודות המלחמה הגרעינית נפוצה ברחבי העיר, וכאוס מתחיל להשתולל עם הנץ החמה.
לבסוף, הארי וג'ולי מצליחים לחזור אל מנחת המסוקים בגורד השחקים, אולם זה מאוחר מדי: מעט לאחר המראת המסוק, טיל גרעיני פוגע בסביבת לוס אנג'לס ופעימה אלקטרומגנטית גרעינית משביתה את מנועי המסוק שצולל ומתרסק אל בורות הזפת בלה בריאה, שם הארי וג'ולי הכירו ביום שלפני כן. המסוק מוצף ושוקע בבוץ הטובעני, והזוג מוצאים את מותם.
שלי לנצמן
שלי לנצמן (נולדה בשנת 1970) שמשה כמנכ"לית מיקרוסופט ישראל מיולי 2015 ועד יולי 2019.
ביוגרפיה
שירתה בצה"ל כמ"כית, כמ"מית וכמדריכה בקורס קצינות. לאחר שעברה למחלקת קשרי החוץ של צה"ל, לתפקיד של תיאום בין צה"ל לצבאות אחרים, סיימה את שירותה בדרגת רב-סרן.
היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה ואסטרטגיה מאוניברסיטת בר-אילן, וסיימה לימודי תעודה בניהול משאבי אנוש בטכניון.
ב-1997 עברה לעבוד בחברת מיקרוסופט בישראל. תחילה עבדה כעוזרת מנכ"ל החברה ולאחר מכן עברה למחלקת השיווק של החברה, והתקדמה לניהול קבוצת התקשורת השיווקית. עברה לתחום המכירות וניהלה את תחום הביטחון ולאחר מכן את הקבוצה שהייתה אחראית על תחומי הפיננסים, הבריאות והתעשייה. ב-2011 מונתה לסמנכ"לית שירותי אנטרפרייז (Enterprise Services) והובילה פרויקטים טכנולוגיים. בהמשך מונתה לסמנכ"לית לענייני המגזר הציבורי. ביולי 2015 מונתה למנכ"לית מיקרוסופט בישראל. בתחילת יולי 2019 פרשה מתפקידה.
שלי לנצמן נשואה ואם לשלושה.
פלורנס סאלי הורנר
פלורנס (סאלי) הורנר (באנגלית: Florence Sally Horner; 1937 - 18 באוגוסט 1952), ילדה אמריקאית שנחטפה ב-1948 ונאנסה במשך כשנתיים על ידי פדופיל. ככל הנראה, סיפורה סיפק השראה ללוליטה, ספרו הנודע של ולדימיר נבוקוב אודות אהבתו הפדופילית של גבר מבוגר לילדה בת 12.
ביוגרפיה
הורנר נולדה ב-1937 וגדלה בעיירה קמדן בניו-ג'רזי כבת לאם חד-הורית ממעמד הפועלים. ב-1948, בגיל 11, נשלחה על ידי חברותיה לגנוב מחברת מהמכולת השכונתית. כאשר הורנס יצאה מהמכולת עם המחברת, ניגש אליה פרנק לה-סאל, פדופיל מורשע שהשתחרר מהכלא כמה שבועות קודם לכן, לאחר שריצה מאסר של שנתיים וחצי על אונס של חמש ילדות. לה-סאל, מכונאי בן כ-50, הציג את עצמו כסוכן FBI ואמר לה שהיא עלולה להישלח לכלא בעוון הגנבה שביצעה, אך הוא ישמור זאת בסוד.
לאחר אותו היום החל לה-סאל לעקוב אחריה, וכעבור מספר חודשים אמר להורנר כי ה־FBI מעוניין לשוחח איתה על גנבת המחברת, ושעליה לנסוע אתו לאטלנטיק סיטי, שם תיפגש עם חוקרים, אחרת תסתבך עוד יותר. הוא הנחה אותה לספר לאמה כי הוזמנה לטיול עם חברתה לכיתה ומשפחתה, ואף התקשר לאמה והתחזה לאביה של תלמידה. לאחר מכן נסע עם הורנר לאטלנטיק סיטי ומשם יצא איתה למסע של חודשים בין מלונות דרכים ברחבי ארצות הברית, במהלכו אנס אותה פעמים רבות. לה-סאל הציג את עצמו בפני זרים כאביה של הילדה ולתקופה קצרה אף רשם אותה ללימודים במספר בתי ספר. הוא איים עליה כי אם תתלונן, תשב בכלא על מה שהם עשו.
לאחר 20 חודשים, עברו השניים להתגורר בפארק קראוונים בסן חוזה בקליפורניה. שם הורנר סיפרה לשכנה כי לה-סאל הוא גבר זר שחטף אותה ממשפחתה. השכנה, אם לבנות בשם רות גאניש, סייעה לה להתקשר למשפחתה ולהזעיק את המשטרה. לה-סאל נעצר במרץ 1950, הורשע ונידון ל-41 שנות מאסר. הורנר הושבה למשפחתה, אך שנתיים לאחר מכן נהרגה בתאונת דרכים, בהיותה בת 15.
סיפור חטיפתה וחילוצה של הורנר על ידי סוכני FBI עורר סערה תקשורתית בארצות הברית וסוקר בהרחבה. בעת החילוץ, צלמי פפראצי אף המתינו להורנר ליד המטוס בקליפורניה עליו עלתה עם הבלש שהוביל את החקירה ונשלח להביא אותה בחזרה למשפחתה, וחיכו לה כשנחתה כדי לצלם את הילדה רצה לזרועות אמה.
הקשר ללוליטה
פרטים רבים בסיפור חטיפתה של הורנר מופיעים גם ברומן לוליטה, אשר מתאר את קורותיו של הומברט הומברט, פדופיל אשר לוקח את ילדתה בת ה-12 של אשתו ויוצא עמה למסע בארצות הברית, במהלכו הוא שב ואונס אותה, אך בפני זרים מציג אותה כבתו. סיפורה של הורנר אף מוזכר בספר במפורש, כאשר הומברט שואל את עצמו "האם עשיתי לדולי את מה שפרנק לה סאל, מכונאי בן 50, עשה לסאלי הורנר בת ה–11 בשנת 1948?".
ב-2005 טען מבקר הספרות אלכסנדר דולינין כי סיפורה של לוליטה מבוסס על הפרשיה האמיתית של הורנר. טענתו זכתה לחיזוק לאחר שספריית הקונגרס האמריקאי פתחה לציבור את ארכיון המסמכים הפרטי של נבוקוב, שהיה סגור במשך יובל, וכלל מכתבים, צילומים, יומנים וגזירי עיתונים שאסף.
חוקרת הספרות שרה וינמן, שחקרה את הארכיון, פרסמה ב-2018 ספר אודות הקשר בין הורנר ללוליטה. לטענתה, פרשת הורנר, שהתרחשה בעת שנבוקוב שהה בארצות הברית, החלים ממחלה ארוכה ועקב בעניין אחר פרשיות פשע שהתפרסמו בעיתונות, דחפה אותו לסיים את הספר עליו עבד במשך יותר מ-20 שנה. אף שסיפור התשוקה של אדם מבוגר לילדה קטנה כבר הופיע בשני ספרים מוקדמים שלו שנכתבו ברוסית, "המכשף", שפורסם רק אחרי מותו, ו"The Gift", שחלקים ממנו פורסמו ברוסית ב–1937, חלקו השני של הספר, שמתאר את מסעם של הומברט ולוליטה ברחבי ארצות הברית, ככל הנראה נכתב רק מאוחר יותר. כתיבת הרומן הסתיימה כשנה לאחר שפורסמה פרשת החילוץ של הורנר.
מוחמד מחמוד אל-חאג'ה
מוחמד מחמוד אל-חאג'ה (בערבית: محمد محمود الحاجة; נולד ב-1980) הוא דיפלומט אמירתי המכהן ממרץ 2021 כשגריר הראשון של איחוד האמירויות הערביות בישראל. קודם לכן כיהן כראש לשכתו של שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות במשך כעשור.
ביוגרפיה
בפברואר 2021 מונה לשגריר איחוד האמירויות הראשון בישראל.
ב-1 במרץ הגיע אל-חאג'ה לביקור בן 5 ימים בישראל, שבמהלכו הגיש את כתב אמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרת התיירות אורית פרקש-הכהן ושר החוץ גבי אשכנזי.
מצודת ויבורג
מצודת ויבורג (ברוסית: Выборгский замок, בפינית: Viipurin linna, בשוודית: Viborgs fästning) היא מבצר מימי הביניים, שנבנה על ידי השוודים וסביבו התפתחה העיר ויבורג (בימינו בתחומי רוסיה). התיעוד הראשון של המצודה הוא משנת 1293. בימינו משמשת המצודה כמוזיאון.
היסטוריה
מצודת ויבורג הייתה אחת משלוש המצודות הגדולות של פינלנד. היא נבנתה כמאחז המזרחי ביותר של ממלכת שוודיה מימי הביניים: הוא ממוקם על המצר הקרלי, על אי קטן בפינה הפנימית ביותר של מפרץ פינלנד, בתוך מיצר צר המחבר את מפרץ סומנוודנפוג'ה למפרץ ויפורי. המצודה נבנתה בשנות ה-1290, לאחר מסע הצלב השוודי השלישי לפינלנד. העיירה שכנה במקור בתוך הביצורים החיצוניים של המצודה, באי המצודה, אך היה צורך להעביר אותה למקומה הנוכחי, אל מחוץ לאי, בשל צפיפות.
תקופת הברזל
בחפירות בשנות ה-80 שביצע ו.א. טג'ולאנבס נמצא, כי המצודה נבנתה על ידי השוודים בשנת 1293. שכבות הכיבוש העתיקות ביותר התגלו באתר המכונה "חצר סמית'". כאן נמצאו שרידי חומת מגן שהורכבה מחול ועמודי עץ. כמו כן נמצאו שרידים חרוכים של מבנים, שהיו קשורים בחלקם לחומת המגן. טג'ולאנבס מציע כי למבצר הקרלי היה מגדל עץ. בין הממצאים שנתגלו באזור הייתה חרב מעוקלת שתוארכה לתקופה שבין 1130 ל-1200.
ימי הביניים
בניית השלב הבא במצודה החלה בשנת 1293 בהוראתו של טורקל קנוטסון, הקברן הגדול של הלורד משוודיה, שבשנות ה-1290 ביצע מסע צלב כביכול נגד קרליה, מסע הצלב השוודי השלישי. מסע הצלב היה חלק מהמלחמות השוודיות-נובגורודיאניות המתמשכות, נגד הרוסים ברפובליקת נובגורוד. קנוטסון בחר במיקום המצודה החדשה לשליטה במפרץ ויבורג, שגובל באתרי מסחר אשר שימשו זמן רב את האוכלוסייה המקומית. מהמפרץ יוצא מעבר נהר המנווט פנימה, ובסופו של דבר מחבר את המקום עם כמה מחוזות, אגמים, ובעקיפין באמצעות מעבר, עם נהרות הזורמים לאגם לדוגה.
שלושת המצודות הפיניות הגבוהות מימי הביניים נשלטו עד שנות ה-60 של המאה העשרים מטירות טורקו (לשעבר Åbo בשוודית), המנלינה (Tavastehus בשוודית), וויבורג (Viborg).
בשנת 1364 הוכרז אלברט השלישי ממקלנבורג כמלך שוודיה, ובהתאם לדגם הגרמני החל לחלק את נציגי המצודות, שהיו עצומים בפינלנד, לפרובינציות קטנות יותר. במקרים מסוימים, מחוזות חדשים קטנים יותר קיבלו מגורים נפרדים; זה היה המקרה עם לינאבורי וטירת פורבו (Borgå בשוודית) וטירת קורסולהולם באוסטרובוטניה, בסמוך לעיר ואסה המודרנית שהוקמה מאוחר יותר. באתרים אלה נותרו רק עבודות עפר, אך בשני מקומות נבנו מעוזי אבן שהוחרבו מאז: טירת Raseborg, במערב, טירת Uusimaa (מערבית להלסינקי) וטירת Kastelholm, באיי אולנד.
המצודה פעלה כנסיכות אוטונומית כמעט. מושליה היו בדרך כלל גובי המס ואלה שהיו אחראים להכנסות של המחוז. האתר התפרסם כמארקגראף. מושליה היו בדרך כלל מהמשפחות החזקות ביותר של הממלכה. הם נהנו מסמכויות אדמיניסטרטיביות גדולות למרות המרחק המשמעותי מהבירה. מציאות זו הפכה אותם לשליטים עצמאיים כמעט. טירת סבונלינה, אוליבינלינה (שנבנתה בשנות ה-70 של המאה העשרים), הייתה בדרך כלל נתונה לוויבורג.
אישים בולטים ששלטו כאן היו בו ג'ונסון (גריפ), כריסטר נילסון ואסה (1417–42), קארל קנוטסון בונד (1442–48, המלך העתידי), אריק אקסלססון טוט (1457–81), קנוט פוסה (1495–1497), סטן סטורה הזקן (1497–99), אריק בילקה, והרוזן ג'ון מהויה. במיוחד בשנות ה-1440 ובסוף המאה ה-15 הוגדלו המצודות עוד יותר.
האזכור הראשון של כלי נשק בפינלנד מתייחס למצודת ויבורג בשנת 1429. במהלך ימי הביניים, הרוסים צרו שוב ושוב על המצודה, המצור המפורסם ביותר היה בשנת 1495 במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה (1495–97) בזמן שקנוט פוסה היה מושל המצודה. מצבם של המגינים נראה חסר סיכוי, אך הם ניצלו על ידי פיצוץ וייבורג ב-30 בנובמבר 1495 (יום אנדריי הקדוש), פיצוץ מסתורי שהפחיד את הרוסים לאחר שהאמינו כי ראו את צלב אנדריי הקדוש בשמיים.
היסטוריה מודרנית
במאה ה-16 המצודה שופצה רבות ונעשו תוספות למבנים. במאה ה-17 נזנחה, מכיוון שהסכנה הרוסית הופחתה והגבול זז מזרחה.
ויבורג נכבשה על ידי הרוסים בשנת 1710, אך עברה בחזרה לידיים פיניות בשנת 1812 כאשר פינלנד העתיקה חברה לדוכסות פינלנד הגדולה האוטונומית. המצודה חייבת את המראה הנוכחי שלה לשחזורים נרחבים שבוצעו בשנות ה-1890. צבא האימפריה הרוסית השתמש במצודה עד שנת 1918 עבור מנהלת השיכון העירונית.
ויבורג הייתה שייכת לרפובליקה החדשה של פינלנד העצמאית בשנים 1917–1940 ושוב בשנים 1941–1944. כתוצאה משינויי גבולות במלחמת העולם השנייה היא סופחה לברית המועצות בשנת 1944.
אדריכלות
למצודה הראשית, שנמצאת בחלק המזרחי של האי על הגבעה הגבוהה ביותר, יש מתווה לא סדיר עם ארבע פינות, כאשר המגדל העצום של אולאף הקדוש (בפינית Pyhän Olavin torni) הוא החלק הגדול ביותר שלו. גובהו 3–4 קומות ומשתנה במקומות שונים. עבודות ההגנה חיצוניות מקיפות את המצודה הראשית, בעקבות קווי החוף של האי.
חנוך אריאל
חנוך אריאל (29 באוגוסט 1929 - 30 בינואר 2019) היה שופט ישראלי, אשר כיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה וכשופט בפועל בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה
אריאל סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1953, ובשנה שלאחר מכן הוסמך לעורך דין. עבד עד 1958 כעורך דין במשרד עורכי דין מייבלום בחיפה. מאותה שנה שימש כיועץ משפטי בלשכה המשפטית של המוסד לביטוח לאומי בחיפה.
בשנת 1979 מונה לשופט בית המשפט המחוזי, תחילה בנצרת עלית, ומשנת 1984 בחיפה, בה כיהן כשופט עד פרישתו לגמלאות בשנת 1999. משנת 1997 כיהן כסגן נשיא בית המשפט בחיפה.
בשנת 1988 מונה לכהן במשך מספר חודשים כשופט בפועל בבית המשפט העליון, ובין השאר ישב בהרכב שדן בפרשת קרולין ברונה. מונה שנית לשופט בפועל בבית המשפט העליון בשנת 1998, ובין השאר ישב בהרכב שדן בערעורים על הרשעת יגאל עמיר, חגי עמיר ודרור עדני בקשירת קשר לרצח יצחק רבין, ובדעת מיעוט הציע להחמיר עם הנאשמים יותר מחבריו להרכב השופטים.
לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. באמצע העשור השני של המאה ה-21 שימש כמרצה לדיני נזיקין במכללת נתניה.
אריאל נישא בראשונה למרים לבית אלכסנדרוני, ולאחר פטירתה נישא לשלומית לבית רוזנברג. לאריאל שלוש בנות, והוא התגורר בחיפה. בשנת 2015 הוענק לו התואר "יקיר העיר חיפה".
נפטר ב-30 בינואר 2019.
אקו והבאנימן
אקו והבאנימן (באנגלית: Echo & the Bunnymen) היא להקת פוסט-פאנק אנגלית, שהוקמה בליברפול בשנת 1978.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בידי הסולן איאן מקאלך, הגיטריסט ויל סרג'נט והבסיסט לס פטינסון. בשנת 1980 הצטרף פיט דה פרייטאס כמתופף הלהקה.
לאחר שהוציא אלבום סולו בשנת 1987, עזב מקאלך את הלהקה והוחלף בידי נואל בורק. בשנת 1989 נהרג דה פרייטס בתאונת אופנוע. ומקאלך וסרג'נט הקימו את הלהקה מחדש יחד עם פטינסון. מאז עשתה הופיעה הלהקה ברחבי העולם, כולל בישראל והוציאה מספר אלבומים נוספים.
בישראל
אקו והבאנימן הופיעו לראשונה בישראל במועדון הזאפה ב-7 וב-8 במרץ 2006. לאחר מכן חזרו להופעה נוספת ב-2011 במועדון הרידינג 3.
טרנס רנצ'ר
טרנס רנצ'ר (באנגלית: Terrence Lamont Rencher; נולד ב-19 בפברואר 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק כרכז (גובהו 1.90 מ'), כיום עוזר מאמן באוניברסיטת ניו מקסיקו.
קריירת מכללות, NBA ו-CBA
לאחר קריירת תיכונים טובה בתיכון סיינט ריימונד לבנים שברובע הברונקס שבסופה נבחר למר כדורסל של מדינת ניו יורק לשנת 1991, שיחק רנצ'ר בין 1991 ל-1995 באוניברסיטת טקסס באוסטין, במדיה זכה בתואר "הפרשמן המצטיין של המחוז הדרום-מערבי" לשנת 1992 ופעמיים נבחר לנבחרת המחוז הדרום-מערבי של ליגת המכללות (1992, 1995). את קריירת המכללות סיים עם 2,306 נקודות כשחקן האוניברסיטה (מה שהפך אותו לשיאן הנקודות של המוסד ושל המחוז הדרום-מערבי בכל הזמנים) ו-440 אסיסטים. הוא נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 1995 כבחירה ה-32 בסיבוב השני על ידי וושינגטון בולטס, לאחר מכן הועבר בטרייד למיאמי היט מבלי ששיחק בבולטס, באמצע עונת הבכורה שלו ב-NBA הועבר בטרייד לפיניקס סאנס. בעונת 1996/1997 שיחק בליגת ה-CBA בקבוצות גרנד ראפידס הופס ופלורידה ביץ' דוגס.
אירופה
ב-1997 הביא ארז אדלשטיין את רנצ'ר לבני הרצליה. הרצליה הייתה התחנה הראשונה שלו באירופה, במשך שנתיים רנצ'ר היה מהזרים הבולטים בליגה 17.8 נקודות ו-4.9 אסיסטים בעונה הראשונה, 19.5 נקודות בשנייה. עם זאת, במהלך העונה השנייה רנצ'ר שבת "שביתה איטלקית" למספר משחקים ולבסוף הוא עזב את הקבוצה לפני הפלייאוף ב-1998 בגלל בעיות כלכליות של המועדון.
בקיץ 1999 חתם רנצ'ר על חוזה של 230 אלף דולר בקאנטו מאיטליה. הוא שיחק בהמשך בק.ק ספליט מקרואטיה (12.2 נקודות בסופרוליג), שנתיים בטלקום בון ושנה בקלן הגרמניות. ב-2004/2005 חתם ברג'יו קלבריה מהליגה האיטלקית, אך שוחרר בדצמבר וירד לרימיני מהליגה השנייה באיטליה (14.3 נקודות, 2.3 אסיסטים). ב-4 בספטמבר 2005, בגיל 32, כשהקריירה שלו בנסיגה, חזר רנצ'ר להרצליה וחתם לעונה אחת בבני השרון של יעקב ג'ינו, במהלך 2006 גילה רנצ'ר בעיות התנהגות שלוו בעבירות טכניות ובלתי-ספורטיביות רבות, עימות פיזי עם איתי לב מעירוני רמת גן בזמן משחק, קללות כלפי השופט משה ביטון ששרק לו לעבירה בעת משחק נגד מכבי תל אביב והתדרדרות ביחסיו עם מאמנו, שלבסוף הובילו לשחרורו מהקבוצה (שבעונת 2005/2006 החליפה מספר זרים). בעונת 2006/2007 עבר לשחק באפולון פטרס מליגת העל היוונית, בסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
צ'ארלס לויד
סר הנרי צ'ארלס לויד (באנגלית: Sir Henry Charles Loyd; 12 בפברואר 1891 - 11 בנובמבר 1973), שכונה "Budget Loyd", היה קצין בכיר בצבא הבריטי שנלחם בשתי מלחמות העולם, ובמיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה כמפקד הדיוויזיה השנייה במהלך קרב צרפת במאי 1940.
ראשית חייו
לויד נולד ב-12 בפברואר 1891 בבלגרביה, וסטמינסטר, לונדון, והיה בנו של אדוארד הנרי לויד. לויד התחנך באיטון קולג' ובמכללה הצבאית המלכותית, Sandhurst והוסמך כלוטננט משנה במשמר קולדסטרים ב-3 בספטמבר 1910.
מלחמת העולם הראשונה
הוא שירת בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה עם הגדוד ה-2, משמר קולדסטרים, שהיה חלק מחטיבה 4 (משמר) של הדיוויזיה השנייה, ונפצע בפעולה ארבע פעמים, שלוש פעמים אוזכר בשדרים, קיבל את אות השירות המצוין (DSO), את הצלב הצבאי בשנת 1915 ואת צלב המלחמה הצרפתי. הוא החזיק גם, עד סוף המלחמה, בדַרגַת כָּבוֹד של לוטננט קולונל, והיה מפקד הגדוד ה-2, משמר קולדסטרים, אחד המג"דים הצעירים ביותר בצבא הבריטי.
בין המלחמות
לאחר המלחמה נבחר לויד לקורס הראשון שלאחר המלחמה במכללה לפיקוד ומטה, קימברלי בשנים 1919–1920. בשנת 1922 התחתן עם ליידי מויה ברודריק, בתו הצעירה של סנט ג'ון ברודיק, הרוזן הראשון של מידלטון ; נולדו להם שני ילדים, בת, לביניה גרטרוד ג'ורג'יאנה, ובן, ג'וליאן סנט ג'ון. בשנת 1925 הוא חזר למכללה לפיקוד ומטה, הפעם כמדריך, עד שנת 1926, כאשר מונה לסגן מפקד הגדוד ה-3, משמר קולדסטרים.
הוא הועלה למפקד רגימנט משמר קולדסטרים, בשנת 1932. בשנת 1934 הוא הפך לקצין מטה במשרד המלחמה, ובשנת 1936 מונה לקצין במטה הכללי של הכוחות הבריטיים במצרים בדרגת בריגדיר. בשנת 1938 מונה למפקד חטיבה 1 (משמר), שהייתה חלק מהדיוויזיה הראשונה. ביוני 1939 מונה למפקד הדיוויזיה השנייה, שלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
הדיוויזיה השנייה, שכללה את חטיבות הרגלים הרביעית, החמישית והשישית ויחידות תומכות, נשלחה לצרפת זמן קצר לאחר תחילת המלחמה, שם היא היוותה חלק מהקורפוס הראשון של ג'ון דיל כחלק מחיל המשלוח הבריטי (BEF). הדיוויזיה נלחמה בקרב על צרפת ובנסיגה שלאחר מכן לדנקירק שם חזרה לאנגליה בפינוי דנקירק. עם זאת, ב-16 במאי 1940 התעלף לויד במהלך ועידה ופונה לאנגליה, והפיקוד על הדיוויזיה השנייה עבר לבריגדיר נואל אירווין, מפקד חטיבה 6.
בשנת 1941, לאחר שכיהן כמנהל יחידות הרגלים במשרד המלחמה, הוא מונה לרמטכ"ל (CGS) לגנרל סר אלן ברוק, המפקד הראשי של כוחות הבית, שהיה עמית במכללה לפיקוד ומטה זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן מונה למפקד פיקוד דרום במרץ 1942. בשנה שלאחר מכן הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ובמרץ 1944 מונה למפקד יחידות המשמר ועל מחוז לונדון, תפקיד אותו מילא עד שפרש מהצבא, לאחר המלחמה, בשנת 1947, לאחר שקיבל קידום לדרגת גנרל מלא בשנת 1946.
לאחר המלחמה
לאחר מכן הוא מונה לסגן לוטננט במחוז נורפוק. הוא התגורר בגלדסטון הול בנורפוק. הוא מונה לשופט שלום במחוז בשנת 1954, ומשנת 1945 עד 1966 שימש כקולונל הכבוד של משמר קולדסטרים.
זאב גרין
זאב ועלוול גרין (5 ביולי 1928 - 21 בנובמבר 2011) היה פרופסור וראש המחלקה לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומנהל מרכז יעקובוביץ לאתיקה רפואית ביהדות.
ביוגרפיה
גרין נולד בויניפג שבקנדה בשנת 1928, בן למשפחה חילונית ציונית שבה שתי אחיות מבוגרות ממנו. למד לתואר ראשון בחקלאות באוניברסיטת מניטובה. המשיך באותה אוניברסיטה לתואר שני בבקטריולוגיה וקיבל תואר דוקטור לבקטריולוגיה מאוניברסיטת מינסוטה.
בשנותיו האחרונות הרצה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והתגורר בבאר שבע.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו " Curiosity and the Desire for Truth: The spiritual journey of a NASA scientist".
גרין נפטר מהתקף לב בגיל 83, בדרך להרצאה.
השאיר אחריו את אשתו, גייל, וחמישה ילדים.
יחסי דנמרק–צ'כיה
בין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה הצ'כית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לצ'כוסלובקיה כוננו ב-21 ביוני 1929. בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, חגג נמל התעופה קופנהגן קבלת פנים למטוס הראשון שטס מפראג לקופנהגן, ולכבוד כך נתלה דגל צ'כוסלובקיה בשדה התעופה. בשנת 1968 נחתם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי ומדעי בין המדינות, ובשנות ה-70 הגיע הסחר בין שתי המדינות ל-400 מיליון קרונות צ'כוסלובקיים בשנה.
בינואר 1993 נפרדה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות עצמאיות: הרפובליקה הצ'כית וסלובקיה. הרפובליקה הצ'כית שמרה לעצמה את ההמנון והדגל של צ'כוסלובקיה, ומיד באותו יום כוננו יחסים דיפלומטיים עם דנמרק. היחסים בין צ'כיה לדנמרק מתוארים כ"טובים ", ושתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
יחסים דיפלומטיים
צ'כיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן וקונסוליה באורהוס, ואילו דנמרק מחזיקה בצ'כיה רק שגרירות בפראג.
יחסים כלכליים
היצוא הדני הסתכם ב-4 מיליון קרונה דנית, והיבוא הסתכם ב-4 מיליון קרונה דנית בשנת 2009.
ההשקעות הדנית בצ'כיה היו 10 מיליארד קרונה דנית, והם מחזקות את הידידות הדו-צדדית בין המדינות. לגו, מארסק ובאנג & אלופסן הן חלק מהחברות הדניות שיש להן השקעות בצ'כיה.
ביקורים רשמיים
בשנת 1994 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בצ'כיה, ובשנת 2006 ביקר הנשיא הצ'כי ואצלב קלאוס בקופנהגן.
סרהי שפטלה
סרהי אולכסנדרוביץ' שפטלה (באוקראינית: Сергій Олександрович Шаптала; נולד ב-5 בפברואר 1973) הוא ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה מאז 28 ביולי 2021.
ביוגרפיה
נולד בכפר קונסטנטינובקה שבמחוז משנה סמילה  במחוז צ'רקאסי.
שפטלה משמש בתפקידי פיקוד בכירים בצבא אוקראינה מראשית העשור השני של המאה ה-21.
ב-2015 הוענק לו אות גיבור אוקראינה עם 'מסדר כוכב הזהב' על אומץ לבו בהגנה על שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה. ב-2016 נפתחה ברוסיה חקירה פלילית נגדו ונגד אישים נוספים בצבא אוקראינה, בגין "הפגזה ארטילרית ממוקדת של נשק כבד על תשתית אזרחית בדונבאס".
פטר בוגוד
פטר בוגוד (נולד ב-1940) הוא אדריכל ישראלי, התפרסם בעיקר הודות לפרויקט הקארדו בירושלים שבתכנונו השתתף.
בוגוד נולד בשנת 1940 בעיר בוקרשט שברומניה ואת השכלתו כאדריכל רכש בבית הספר לאדריכלות בבריסל, שם למד אצל האדריכל לאון סטיינן. בסיום לימודיו עבד כאדריכל בפריז וב-1970 עלה לישראל והצטרף למשרדו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון שפתח זמן קצר קודם לכן משרד חדש בירושלים. באותה שנה ניגש עם אהרונסון ועובדת נוספת במשרד, האדריכלית אסתר ניב קרנדל לתחרות לתכנון מתחם מגורים, מסחר ומלונאות ברובע היהודי בירושלים. הצעתם זכתה אך בעקבותיה החליטו בוגוד וניב קרנדל לפרוש ממשרדו של אהרונסון ולהוביל את הפרויקט באופן עצמאי. הפרויקט שזכה לשם הקארדו, על שם הרחוב הביזנטי שהתגלה בתחומו ועבר תהליך חידוש, הפך לאחד מהפרויקטים המורכבים וייחודיים באדריכלות ובנוף העירוני הישראלי והושלם בשנת 1983, לאחר 12 שנות עבודה.
בוגוד המשיך בשיתוף פעולה עם ניב קרנדל גם בפרויקט מתחם עיריית ירושלים, במסגרתו היה אחראי על חידוש מספר מבנים היסטוריים במתחם. ב-1975 פתח שותפות עם האדריכלית יוניס פיגרדו ויחד תכננו פרויקטים רבים עם התמחות במבנים וסביבות היסטוריות.
הרשעה בעבירת מין
ב-22 באפריל 2020 הורשע בוגוד על פי הודאתו במעשה מגונה בנער בעל מוגבלות.
פרס עמינח
פרס עמינח הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה ליוצרים, לסופרים, לחוקרים ולמשוררים בתחומים הנושקים לעולם הציונות הדתית על כלל היבטיו (תורה ומצוות, ציונות, חלוציות, תורה ועבודה וכדומה). מאז שנת תשמ"ז/1987 מוענק הפרס לכארבעה יוצרים בכל שנה.
פרס עמינֹח מוקדש לזכרם של נחמיה ומרים עמינח, אשר הורישו את כל רכושם לקרן עיזבון שתחלק מרווחיה פרסים ספרותיים ומלגות.
בשנת תשמ"ז/1987 נרשמה הקרן כעמותה ומאז היא מחלקת באופן סדיר מדי שנה פרסים ספרותיים בחסות הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי.
מטרת הפרסים
מטרת הפרסים היא לעודד יוצרים, סופרים וחוקרים הכותבים בתחומים שהיו קרובים לליבם של נחמיה ומרים עמינח כמו: תולדות הציונות הדתית על מוסדותיה, מייסדיה וחבריה, מחשבת הציונות הדתית ומשנת תורה ועבודה, מחקרים בתולדות הספרות התורנית, מחקרים שיש בהם תרומה לחינוך הציוני דתי וכן יצירות ספרות יפה ושירה שיש להם זיקה ברורה למורשת ישראל ובניין הארץ.
ועדת השופטים
ועדת השופטים המורכבת ממקבלי פרס עמינח בעבר, והיא המחליטה על הזוכים בפרס כל שנה.
סוגות משחקי וידאו
למשחקי וידאו ישנן סוגות ותת-סוגות רבות. לרוב, נהוג לסווג משחקי וידאו על סמך המשחקיות של המשחק. הסיווגים של משחקי וידאו מגוונים במיוחד, ולעיתים רבות משחקים יכולים להשתייך ליותר מסוגה אחת.
היסטוריה
הניסיון הראשון לסווג משחקי וידאו לסוגות נעשה על ידי כריס קרופורד בספרו "The Art of Computer Game Design" משנת 1984. קרופורד ציין בספרו ש"תחום משחקי המחשב משתנה במהירות, ולכן ניתן לצפות שהטקסונומיה המוצגת בספר זה תהיה מיושנת או לא מספקת בעתיד הקרוב". מאז, פותחו סוגות ותת סוגות רבים, בהם סוגת משחקי הפלטפורמה וסוגת משחקי ירי בגוף ראשון צברו פופולריות רבה במיוחד לאורך השנים. בעקבות הפיתוחים בתחום חומרת המחשב לאורך השנים, סוגות משחקי וידאו חדשות הפכו אפשריות - בעיקר הודות לכך שהנפח של הזיכרון גדל, בעקבות כך שמאיצים גרפיים הפכו נפוצים ואפשרו לבצע רינדור בזמן אמת לסביבות תלת־ממדיות מורכבות, בעקבות הפיתוח של ציוד היקפי חדש, בעקבות הפיתוח של האינטרנט, ועוד.
תעשיית משחקי הווידאו התרחבה באופן מהותי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, ובעקבות כך לחברות פיתוח משחקי הווידאו הקטנות והעצמאיות לא היה סיכוי רב לשרוד. משום כך עיקר המשחקים שפותחו החלו להיות בסוגות מסוימות על מנת שהמו"לים והקמעונאים הגדולים יוכלו ביתר קלות לשווק את המשחקים.
מאפיינים
משום שהשחקן לוקח חלק פעיל במשחק סוגות משחקי הווידאו שונות באופן מהותי מהסוגות של ספרים וסרטים. בניגוד לאסתטיקה החזותית של המשחקים, אשר יכולה להשתנות במידה רבה ממשחק למשחק, למשחקי וידאו בדרך כלל יש דמיון רב על סמך מאפייני האינטראקטיביות במשחקים.
שמות תיאוריים של סוגות לוקחים בחשבון את מטרות המשחק, את הגיבור, ואפילו את הפרספקטיבה בה השחקן צופה במשחק. לדוגמה, משחק ירי בגוף ראשון הוא משחק בו השחקן נע בו בעולם תלת-ממדי, רואה את העולם דרך עיניו של הגיבור ואשר המשחק ממוקד בו בעיקר בקרבות ירי בנשק חם נגד יריבים שונים. ניתן להשתמש במונח "תת-סוגה" כדי להתייחס לקטגוריה בתוך סוגה כדי לפרט את הסוגה של המשחק הנדון. בעוד "משחק יריות" הוא שם הסוגה, "משחק ירי בגוף ראשון" ו"משחק ירי בגוף שלישי" הם תת-סוגות נפוצות של סוגת משחקי היריות.
קהל היעד של המשחק, הנושא של המשחק, והמטרה הבסיסית של המשחק משמשים לעיתים כשם הסוגה של המשחק - כגון "משחק לחתולים", "משחק נוצרי" ו"משחק רציני". עם זאת, מכיוון שהמונח הללו אינם מסייעים להבין מהוא סוג המשחק, הם אינם נחשבים לסוגות.
לעיתים רבות קשה לסווג משחקי וידאו מסוימים לסוגות מסוימות. לדוגמה, משום שהמשחק Grand Theft Auto III מכיל שילוב של ירי, נהיגה במכוניות, ומשחק תפקידים, קשה לסווג אותו לסוגות שהיו קיימות עד שלתקופה שהוא יצא לשווקים. מאז שהמשחק יצא לשווקים תעשיית משחקי הווידאו החלה להשתמש במונח "Grand Theft Auto clone" לתיאור משחקים אשר דומים ל- Grand Theft Auto III.
אלמנטים מסוגת משחקי התפקידים, אשר מתמקדים בעיקר בעלילה מורכבת ובפיתוח של הדמויות, שולבו לאורך השנים בסוגות משחקי וידאו שונות. הסיבה שהדבר נעשה היא משום שהוספת עלילה מורכבת ודמויות מורכבות יותר למשחק פעולה, אסטרטגיה או משחק שבו צריכים לפתור תעלומות לא פוגעת במשחקיות של המשחק, ומוסיפה חוויית משחק נוספת.
פופולריות
הסוגות הפופולריות ביותר נכון ל-2019 הם משחקי יריות, משחקי פעולה, משחקי תפקידים, ומשחקי ספורט, כאשר הפופולריות של משחקי הפלטפורמה ומשחקי המרוצים דעכה במהלך העשור השני של המאה ה-21. בעוד שהפופולריות של משחקי היגיון ירדו בחנויות, לעומת זאת בטלפונים הניידים, בהם ניתן להוריד את רוב המשחקים בחינם, סוגה זו נותרה הסוגה הפופולרית ביותר.
קארן הנדל
קארן כריסטין הנדל (באנגלית: Karen Christine Handel; נולדה ב-18 באפריל 1962) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת ג'ורג'יה. הנדל, אשת המפלגה הרפובליקנית, החלה את נתיבתה המקצועית בתחום העסקים בטרם פצחה בקריירה פוליטית. בשנים 2003–2006 הייתה יושבת ראש מועצת הנציבים של מחוז פולטון, בו שוכנת בירת המדינה אטלנטה. לאחר מכן הייתה מזכירת המדינה של ג'ורג'יה תחת המושל סאני פרדו.
ב-2017 נבחרה בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים האמריקאי אחרי שגברה על ג'ון אוסוף הדמוקרטי. היה זה מסע הבחירות היקר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, שבתומו נעשתה הנדל האישה הרפובליקנית הראשונה שייצגה את ג'ורג'יה בקונגרס האמריקאי.
ביוגרפיה
הנדל נולדה בשם קארן כריסטין ווקר בוושינגטון הבירה, וגדלה בעיירה מרלבורו העליונה (Upper Marlboro) במרילנד. לאחר שבמאי 1980 סיימה הנדל את לימודיה התיכוניים בתיכון ע"ש פרדריק דאגלס שבמרלבורו העליונה, הנדל למדה במכללה הקהילתית ג'ורג' הנסיך ובאוניברסיטת מרילנד. עם זאת, היא לא השלימה לימודי תואר ראשון ואין לה תואר אקדמי. לאחר מכן היא החלה לעבוד בחברה "Hallmark Cards". מאוחר יותר שימשה כסגנית ראש הסגל של מרילין קווייל, הגברת השנייה של ארצות הברית. בתפקיד זה פעלה למען המודעות לסרטן השד ומחקר המחלה.
בטרם כניסתה לפוליטיקה של ארצות הברית עבדה בחברות אחדות ובתאגידים שונים, בהם נוברטיס ו-KPMG. מדצמבר 2002 עד נובמבר 2003 שימשה הנדל כסגנית ראש הסגל של מושל ג'ורג'יה סאני פרדו, ובמשרדו עבדה כיועצת לענייני מדיניות ופיקחה על אחוזת המושל. בנובמבר 2003 נבחרה ליושבת ראש מועצת הנציבים של מחוז פולטון, בו שוכנת עיר הבירה אטלנטה, אחרי שזכתה בכ-58% מקולות הבוחרים. היא מילאה תפקיד זה עד 2006. זאת לאחר שהתמודדה לתפקיד מוקדם יותר בנובמבר 2002 אך לא נבחרה בתום מערכת בחירות זו. היא עזבה את מועצת הנציבים של מחוז ולטון כדי להתמודד לתפקיד מזכירת המדינה של ג'ורג'יה.
באוגוסט 2006 ניצחה הנדל בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה למזכיר המדינה של ג'ורג'יה. בבחירות הכלליות בנובמבר 2006 ניצחה הנדל שוב את המועמד גייל באקנר מהמפלגה הדמוקרטית, וגרפה 54.1% מקולות הבוחרים לעומת 41.8 האחוזים שקיבל יריבה. הנדל היה מזכירת המדינה הרפובליקנית הראשונה שנבחרה בבחירות ישירות ולא במישרים באמצעות בית המחוקקים.
זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד מזכירת המדינה, החלה הנדל במיזם לטיהור רשימת הבוחרים בג'ורג'יה. השיטה של הנדל כללה התאמת נתונים למידע במקורות שונים, כגון מאגר מידע של משרד הרישוי המדינתי או המאגר הפדרלי של הביטוח הלאומי בארצות הברית. למשל, לחלק מבעלי זכות הבחירה נאמר שהם "לא אזרחים", אם כי למעשה אכן היו אזרחים. טענות של דיכוי בוחרים הועלו נגד משרדה של הנדל, והשלטון ניצב בפני תביעה פדרלית בידי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות והקרן המקסיקנית-אמריקיאת להגנה משפטית וחינוכית. ב-2009 הורתה המחלקה לזכויות האזרח במחלקת המשפטים של ארצות הברית לעצור את טיהור רשימות הבוחרים. ב-8 בינואר 2010 סיימה את תפקידה.
ב-2010 התמודדה אל מועמדות הרפובליקנית למושל ג'ורג'יה, אך הפסידה לנייתן דיל. לאחר מכן, ב-2011, הצטרפה לארגון "סוזן ג. קומן לריפוי" העוסק במאבק בסרטן השד, וב-11 בספטמבר 2012 הנדל הוציאה לאור ספר זיכרונות מעבודתה בארגון. במאי 2013 הודיע סאקסבי צ'אמבליס כי יפרוש מהחיים הפוליטיים, והנדל הכריזה על התמודדותה לסנאט של ארצות הברית. עם זאת, היא הפסידה בבחירות המקדימות לדייוויד פרדו.
טסי כהן-פפר
טסי כהן־פפר (נולדה בארגנטינה בפרובינציית בואנוס איירס ב-1947) היא אמנית ישראלית העוסקת ברישום, פיסול וציור.
ביוגרפיה
נולדה בארגנטינה 1947 למשפחה שהיגרו מיהדות פולין, עד שנת 1966 חייה בעיר קילמס (Quilmes) בפרובינציית בואנוס איירס.
שמה הרשמי הוא טרסה פפר (Teresa Pfeffer) בת שלישית להורים שהיגרו לארגנטינה. את שמה "טסי" קיבלה בבית הספר התיכון מחברותיה לכיתה בעקבות הספר "טס לבית דברוויל".
אביה עלה לארץ לבד כדי לא להיות מגויס לצבא הפולני, אמה הגיעה לארגנטינה עם הוריה בגיל ארבע עשרה. בית הוריה היה בית יהודי לא מסורתי.
כהן פפר למדה בתיכון ראלי. בכיתה ט' התחילה לחפש דברים נוספים ונרשמה לחוג פרטי באמנות. לאחר כחודש המורה המליצה לה לחפש מסגרת גבוהה יותר להכשרתה.
בכתה י"א ו י"ב, בנוסף ללימודיה בתיכון הראלי, למדה לימודי ערב בבית לאומנויות בעיר קילמס, שם פגשה מורים שהעריכו את אמנותה ופתחו בפניה דלתות לעולם האמנות.
בסוף כתה י"ב, היא באה לישראל לבקר את אחותה. בעקבות חילופי דברים עם אביהן. האב החליט לא לקנות לה כרטיס חזרה לארגנטינה עד שתגיע לגיל עשרים ואחת.
בגיל שבע עשרה הלכה לאולפן בקיבוץ גל עד, נרשמה לבצלאל לשנה ראשונה, כשפתחו שוב את המחלקה לאומנות בשנת 67–1966.
בבצלאל פגשה את בעלה, יעקב כהן – אדריכל נוף, לו היא נשואה עד היום, נולדו להם שלושה ילדים: חגית, מישר, ומאור כהן – שחקן, בדרן, זמר-יוצר, וסולן להקת זקני צפת.
בשלב מסוים הפסיקה את לימודיה מסיבות משפחתיות. הזוג עבר לגור בשדרות, שם גרו שבע שנים. כהן-פפר התחילה ללמד אומנות בעיר שדרות ובבית ספר אזורי שער הנגב.
תוך כדי עבודתה כמורה, היא השלימה את התואר של מורה לאומנות ולשנה אחת חזרה ללימודים חלקיים בבצלאל.
בשנים האלה, הציגה שתי תערוכות, תערוכת רישום בירושלים, עליה כתבה המבקרת המיתולוגית, מרים טל, והתייחסה לרישום הדרום האמריקני של כהן פפר. תערוכה נוספת הציגה באשקלון.
מאשדוד עבר הזוג לאשקלון, שם היא לימדה בבתי ספר ומכללות באזור והשתלמה בהשתלמויות שארגנה שולמית סירוטה בירושלים.
בשנת השבתון שלקחה, יצאה ללמוד במדרשה לאומנות ברמת השרון, שם למדה שנתיים אצל רפי לביא, רונית שני ומורים נוספים.
בשנת 1992 החלה ללמד בסדנאות מוזיאון תל אביב ובמגמה לאומנות בבית הספר עירוני א', שם עבדה עשרים שנה.
כהן-פפר התחילה לפסל בשנת 1989, תערוכת הפיסול הראשונה שלה הייתה בגלריה הקיבוץ בשנת 1990, ובשנת 1993.
בשנת 2005 כהן-פפר הצטרפה לאמני גלריה בינט, התערוכה הראשונה שהציגה שם הייתה תערוכת רישומים גדולים.
בשנים האחרונות התרחב עיסוקה בציור בלי לפגוע במדיומים האחרים בהם היא עובדת.
טסי כהן-פפר מתגוררת ויוצרת בתל אביב.
מרצדס-בנץ EQS SUV
מרצדס-בנץ EQS SUV (באנגלית: Mercedes-Benz EQS SUV) היא מכונית חשמלית פרימיום במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה או שבעה מקומות, שמיוצרת על ידי מרצדס-בנץ משנת 2022. היא נחשפה ב-19 באפריל 2022. היא מהווה כגרסת הקרוסאובר של מרצדס-בנץ EQS.
עיצוב
העיצוב החיצוני של ה-EQS SUV עושה שימוש בשפת העיצוב של שאר דגמי EQ של החברה וכמו בכל שאר דגמי EQ על בסיס פלטפורמת EVA הדגש הוא בעיקר על יעילות אווירודינמית ומקדם גרר נמוך כך שהמראה המתקבל הוא יותר סטיישן מוגבהת ופחות SUV כמו דגמי הבנזין של החברה. את הפנסים הראשיים, LED אדפטיבי כסטנדרט, ניתן לשדרג לתאורה דיגיטלית מתקדמת וכמו כל דגמי EQ את החלק האחורי מעטר פס תאורה הנמתח לכל הרוחב. עיצוב הפנים נותר ללא שינוי מה-EQS הרגילה.
מפרט טכני
בשלב ההשקה הראשון משווקת מרצדס את ה-EQS SUV עם שלושה מערכות הנעה חשמליות.
רוכשי הדגם יוכלו לבחור בין מטען פנימי 11 קילוואט או 22 קילוואט תלת פאזי המאפשר טעינה מלאה בזמן של 10 שעות או 5 שעות בהתאמה. טעינה מהירה DC אפשרית עד להספק של 200 קילוואט כך שטעינה של בין 10 ל-80 אחוז דורשת 32 דקות וטעינה של 15 דקות תאפשר הוספה של עד 250 ק"מ לטווח.
ריפוי אוזנו של עבד הכוהן הגדול
ריפוי אוזנו של עבד הכוהן הגדול הוא אחד מהנסים של ישו, המופיע בבשורות הברית החדשה אף על פי שאירוע כריתת אוזנו של עבד הכוהן הגדול מתועד בכל ארבע הבשורות: בשורת מתי כו:51, בשורת מרקוס יד:47, בשורת לוקס כב:51 ובשורת יוחנן יח:11-10, שמות המעורבים היחידים, מלכוס עבד הכוהן, ושמעון פטרוס תלמידו ובכיר שליחיו של ישו מוזכרים בבשורת יוחנן בלבד. ורק בשורת לוקס מציינת שישו ריפא את אוזנו של מלכוס עבד הכוהן.
בשורת לוקס (כב: 51-49) מתארת כיצד ישו מרפא את אוזנו של עבד הכוהן הגדול במהלך מעצרו של ישו בידי שליחי הכוהן הגדול, על מנת להביאו למשפט, לאחר שאחד מחסידיו של ישו, שמעון פטרוס כרת את אוזנו הימנית של העבד הכוהן ושליחו לעצור את ישו:
במילים אחרות, כאשר חסידיו של ישוע ראו מה עומד לקרות, הם אמרו, "אדוני, האם עלינו להכות בחרבות שלנו?" ואחד מהם, שמעון פטרוס, הכה בחרבו את משרתו של הכהן הגדול, וכרת בכך את אוזנו הימנית. אבלא שישו ענה, "לא עוד, הרפו!" והוא נגע באוזנו של האיש ורפא אותו.
מאורע הריפוי הזה מתועד בבשורה מיד לאחר האירוע שבו נשק יהודה איש קריות את ישו, ועל ידי כך לפי אות מוסכם מראש, הסגיר אותו לידי המשלחת מאת מנהיגי הכוהנים שבאה לעצור את ישו (בשורת לוקס כ"ב 48-47) . זהו הנס האחרון שביצע ישו, שדווח עליו בבשורות הקנוניות לפני צליבתו.
אני לא ברבי
אני לא ברבי הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית ג'ולייטה. האלבום יצא לאור בדצמבר 2003, על ידי חברת התקליטים הישראלית הד ארצי. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "הבחורים הכי טובים", "תתייחס אלי", "אני לא ברבי" ו-"תפסיק להתקשר אלי".
השיר "אורות אדומים", אשר הפך לשירה המצליח ביותר של ג'ולייטה ויצא בסמוך לצאת האלבום, לא נכלל בו לבסוף.
רקע
את הסינגל הראשון "הבחורים הכי טובים" הוציאה ג'ולייטה כבר באוגוסט 2003. השיר לא הצליח להיכנס למצעד של רשת ג', אך האודיו שלו הצליח לצבור 160 אלף צפיות ביוטיוב. גם הסינגל השני "תתייחס אלי", לא הצליח להיכנס למצעד של רשת ג'.
שיר הנושא של האלבום "אני לא ברבי", הצליח להגיע אל המקום ה-25 במצעד של רשת ג' והיה הראשון של ג'ולייטה שהצליח לעשות זאת. הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום "תפסיק להתקשר אלי", לא הצליח לשחזר את הצלחת קודמו.
יחסי הוותיקן–טורקיה
יחסי הכס הקדוש–טורקיה הם יחסי החוץ בין הכס הקדוש לטורקיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1868, במקור בין הכס הקדוש לאימפריה העות'מאנית. לכס הקדוש יש נונציו אפיפיורי באנקרה. מאידך, לטורקיה שגרירות ברומא.
אימפריה עות'מאנית
לכס הקדוש יש היסטוריה של יחסים קשים עם טורקיה, או ליתר דיוק עם האימפריה העות'מאנית, שכוחות הברית האירופית ניצחו בקרב לפנטו בשנת 1571 ובקרב וינה בשנת 1683. הכס הקדוש שמר על יחסים חיוביים עם ארמניה, גם כשהייתה תחת שלטון עות'מאני. כמו כן הוא היה מעורב גם בבלקן וביוון בתקופה בה הלאומים שחררו את עצמם מהשליטה הטורקית.
מהפכת אטאטורק
רפורמות אטאטורק לא ממש הקלה על היחסים, מכיוון שהביאה לדיכוי מערכת המילת, שהבטיחה בעבר את זכויותיהם של מיעוטים נוצריים שהיו מפוצלים בקווים אתניים ביזנטיים, לטיניים, ארמנים, סורים ויוונים-מלקיים. זה הוביל בתורו להטמעה של האוכלוסייה הנוצרית בטורקיה במסורות ומנהגים טורקיים אתניים. כמו כן, האידאולוגיה הקמלית הייתה קשורה קשר הדוק לאנטי-קלריקליות בצרפת, אידאולוגיה רפובליקנית צרפתית שהייתה עוינת לכנסייה במערב אירופה.
ביקורי האפיפיור
האפיפיור פאולוס השישי ביקר בטורקיה ביולי 1967 במהלך ביקורו נפגש עם הפטריארך האורתודוקסי המזרחי אתינגורס הראשון מקונסטנטינופול, שנורק הראשון קלוסטיאן, הפטריארך הארמני של קונסטנטינופול וכן עם אנשי דת מוסלמים ואנשי הקהילות יהודיות.
בשנת 2006 ביקר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בטורקיה ובמסגד הכחול המפורסם שלה. זו הייתה רק הפעם השנייה שנודע כי האפיפיור נכנס למסגד וזה היה חלק ממאמציו לתקן את יחסי מוסלמים–נוצרים, אך האפיל על הרצאת רגנסבורג שהתפרש על ידי חלק כניסיון לקשר בין אסלאם ואלימות. הוא נפגש עם 25,000 מפגינים לאומנים ואסלאמיסטים כשהגיע לאנקרה.
ביקורים בוותיקן
נשיא טורקיה, ג'לל באייר, ביקר בוותיקן ב-11 ביולי 1959 ונפגש עם האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה.
סוגיות דתיות
הכס הקדוש שמר על יחסים חיוביים עם הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול מאז שנות ה-60. הפטריארך האקומני, שבסיסו באיסטנבול של ימינו, אינו מוכר כמנהיג האורתודוקסים המזרחיים על ידי הממשלה הטורקית, שמעדיפה להתייחס אליו כאל בישוף מקומי. אי הכרה זו היא סוגיה ביחסי הכס הקדוש–טורקיה.
הכנסייה גם ביקשה לשפר את ההכרה המשפטית בעצמה על פי החוק הטורקי, מה שמקשה כיום על הבישופים הקתולים להיות מוכרים כחוק במהלך פעילותם במשרד האפוסטולי, ולעיתים מוטלת בספק את הבעלות על הכנסיות. בעיות דומות עלו עם הפטריארכיה היוונית, שהכשרה הסמינרית שלה הושבתה על ידי המדינה הטורקית.
רצח העם הארמני
בשנת 2000, האפיפיור יוחנן פאולוס השני הכיר רשמית ברצח העם הארמני, עמדה מנוגדת לזו של הממשלה הטורקית אשר פרסה חלק ניכר מהאנרגיה הפוליטית שלה בכך שהאירועים בארמניה יישארו לא יוכרו על ידי הקהילה הבינלאומית. ב-12 באפריל 2015, האפיפיור פרנציסקוס השתמש במונח 'רצח עם' כדי להתייחס לרצח ההמוני של ארמנים על ידי הטורקים. בתגובה, טורקיה החזירה את שגרירה מהוותיקן ל"התייעצויות" שעות ספורות לאחר דבריו של פרנציסקוס, וזימנה את השגריר מהוותיקן לישיבה. כמו כן, ב-24 ביוני 2016, האפיפיור פרנציסקוס בנאום נוסף תיאר את הריגתם של ארמנים כרצח עם. בנוסף, דובר הוותיקן, פדריקו לומברדי, אמר לכתבים כי "אין סיבה שלא להשתמש במילה זו במקרה זה", "המציאות ברורה ומעולם לא שללנו את המציאות". טורקיה גינתה את ההכרזה כ"מצערת מאוד" ואמרה גם כי היא נשאה עקבות של "המנטליות של מסעי הצלב".
חברות באיחוד
הכס הקדוש לא נקט עמדה חזקה בנוגע לחברות באיחוד האירופי של טורקיה, אם כי נאמר כי הקרדינל יוזף רצינגר היה עוין לכך בספר שפרסם לפני שהפך לאפיפיור, והדגיש שטורקיה צריכה להתמקד ביחסים עם מדינות המזרח התיכון הסמוכות. עם זאת, במהלך מסעו בטורקיה ב-2006 בתור האפיפיור בנדיקטוס ה-16, הוא יצא בתמיכה בחברות טורקיה באיחוד האירופי. טרסיסיו ברטון, מזכיר המדינה של הכס הקדוש, הביע את דבריו של הכס האפוסטולי בעניין זה.
תיירות ועלייה לרגל
יחסים קיימים בין הכס הקדוש לטורקיה על בסיס תיירות ועלייה לרגל. בשנת 2008 הושג הסכם בין שתי המדינות במטרה לקדם עלייה לרגל לטרסוס, המקום בו נולד השליח פאולוס. אתרי עלייה חשובים נוספים לרגל כוללים את סלצ'וק, העיר העתיקה של איסטנבול, איזניק (ניקאה), ברגאמה, איזמיר (סמירנה), מניסה וטרבזון.
חנן בר-און
ביוגרפיה
בר-און נולד בברלין. עלה בעליית הנוער ב-1938. בישראל למד בכפר ילדים ונוער אהבה בקריית ביאליק. במלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית ונלחם בקרבות באיטליה. שירת בצה"ל, התגייס לשירות הביטחון הכללי, ושימש בו מפקד נפת ירושלים. ב-1951 יצא לשליחות מטעם משרד ראש הממשלה כחבר במשלחת ישראל לאו"ם בארצות הברית. ב-1958 הושאל למשרד החוץ ומונה לקונסול כללי באדיס אבבה שבאתיופיה. במקביל מילא שליחות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. הוא היה ממייסדי הקשר הביטחוני בין המדינות. בכהונתו היה ליחיד בתולדות שירות החוץ הישראלי שמילא במקביל גם תפקיד של הממונה על היחסים וגם ראש שלוחת המוסד במדינה. ב-1960 הופרדו התפקידים כשנחום אדמוני מונה לראש שלוחת המוסד באתיופיה ובר-און הצטרף באופן קבע למשרד החוץ והמשיך לכהן כקונסול עד 1961.
ב-1961 מונה ליועץ בשגרירות ישראל בוושינגטון. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה ב-1965 לדובר משרד החוץ. ב-1968 מונה למנהל מחלקת אפריקה במשרד וב-1969 למנהל לשכת מנכ"ל. בשנים 1972–1975 כיהן כשגריר ישראל בהולנד. לאחר מכן שימש ציר מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. תפקידו האחרון במשרד החוץ היה משנה למנכ"ל, אותו מילא בשנים 1979–1989. במסגרת זו היה האחראי לצפון אמריקה ולפירוק נשק. במהלך תפקידו יזם את פריצת הדרך שהובילה לכינון יחסים דיפלומטיים עם סין, ולשליחת נציג ישראלי להונג קונג.
לאחר שירותו במשרד החוץ מונה לסגן נשיא לקשרי חוץ של מכון ויצמן למדע. הוא שימש מומחה חבר בוועדה המייעצת של מזכ"ל האו"ם לפירוק נשק. עם התפוצצות פרשת פולארד ב-1985 והמשבר ביחסים בין ישראל לארצות הברית, נשלח בדחיפות יחד עם ראש השב"כ לשעבר אברהם שלום ועורך הדין רם כספי לארצות הברית במטרה לסייע באיחוי הקרע.
פרש לגמלאות בשנת 1987.
בר-און היה נשוי ואב לשניים.
המשבר בגבול טורקיה–יוון (2020)
המשבר בגבול טורקיה–יוון החל ב-28 בפברואר 2020 כאשר ממשלת טורקיה הודיעה כי בתגובה למותם של 33 חיילים טורקים באידליב, היא פותחת באופן חד צדדי את גבולותיה ליוון כדי לאפשר לפליטים ומהגרים המחפשים מקלט במדינות האיחוד האירופי.
במקביל, עשרות אלפי מהגרים הגיעו לגבול יוון–טורקיה לאורך נהר אברוס. המהגרים הגיעו לגבול דרך אוטובוסים ומוניות. ממשלת טורקיה סיפקה להם תחמושת. מכונית משוריינת טורקית ניסתה לפרוץ את גדר הגבול ללא הצלחה. כוחות המשטרה היוונית, בסיוע האזרחים, הצליחו עם מטפים, תאורה, רמקולים וכן בתיקון הגדר כדי למנוע את הפלישה הפרועה. ראש ממשלת יוון קיריאקוס מיצוטאקיס סגר את הגבול עקב השתלטות מגפת הקורונה.
פברואר
בתגובה למותם של עשרות החיילים הטורקים בתקיפת הכוחות הסוריים והרוסים באזור אידליב, הודיעה טורקיה כי היא פותחת באופן חד צדדי את גבולותיה לאירופה לפליטים ומהגרים, והורתה לכוחות הביטחון הממוקמים על הגבול עם יוון לעשות זאת ולא לחסום את מעברם. תוך שעות ספורות החלו להגיע קבוצות גדולות של מהגרים לגבול היבשתי בין יוון לטורקיה, כאשר טורקיה הכריזה רשמית על מעבר של 80,000 ולאחר מכן 200,000 מהגרים ליוון.
ממשלת יוון עצרה מיד את פעולות המהגרים, על מנת להבטיח מניעת כניסה בלתי מבוקרת של אנשים לשטח יוון.
בבוקר יום שבת, 29 בפברואר, אמר נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי גבולות טורקיה עם אירופה פתוחים וציין: "לא נסגור את השערים לפליטים. כ-18,000 פליטים כבר עברו והיום המספר יעמוד על בין 25,000 ל-30,000 ולא נסגור את שערינו, כי האיחוד האירופי חייב לעמוד בהתחייבויותיו".
אלפי אנשים הצטופפו באזור העיירה היוונית קסטנייס הממוקמת על הגבול, שביקשו לעבור לצד היווני של הגבול, בעוד יחידות המשטרה ההלנית מגיעות מאזורים שונים ביוון כדי לחזק את כוח ההרתעה היווני. שר ההגנה האזרחית, מיכאיס כריסוהוידיס, במהלך ביקורו בעיירה על הגבול הצהיר: "אלפי אנשים אומללים מוערמים בגבולותינו. הם לא הגיעו לכאן בכוחות עצמם. הם מגורשים, נדחים ומשמשים את המדינה השכנה, טורקיה. אנחנו רוצים לשלוח מסר לכל כיוון שלא ניתן לאף אחד לעבור ללא מסמכי נסיעה חוקיים. ליוון יש גבולות, לאירופה יש גבולות".
מרץ
ראש ממשלת יוון, קיריאקוס מיצוטאקיס, העניק ראיון לרשת האמריקנית CNN ולעיתונאי ריצ'רד קווסט. בהתייחסו למשבר היווני-טורקי, הוא אמר: "מה שאנחנו מתמודדים כרגע הוא לא בעצם בעיית ההגירה או הפליטים. זה ניסיון מודע של טורקיה להשתמש במהגרים ופליטים כמשכונים גאופוליטיים כדי לקדם את האינטרסים שלה. האנשים שמנסים לחצות ליוון לא מגיעים מסוריה, הם לא באים מאידליב. הם חיו בטורקיה תקופה ארוכה, רובם דוברים טורקית שוטפת. הם זוכים לתמיכה מלאה של הממשלה הטורקית, שכן היא מספקת להם את האמצעים להעביר אותם לגבול, ושל כמובן שיוון עושה את מה שלכל מדינה ריבונית יש את הזכות לעשות: להגן על גבולותיה מכל כניסה בלתי חוקית. זה מה שאנחנו עושים וזה מה שנמשיך לעשות".
באותו יום, באזור הים של לסבוס, אירעה תקרית בין סירה של משמר החופים היווני והטורקי, כאשר הטורקים ניסו להתנגש ביוונים. בהצהרותיו על התקרית, ציין שר הספינות של יוון, ג'יאניס פלקיוטקיס, כי הגברים והנשים של משמר החופים פועלים בהתאם לחוק הבינלאומי, תוך הדגשת נחישותה של יוון להגן ולשמור על גבולותיה הימיים.
שר הפנים הטורקי, סולימאן סוילו, הפציר בהצהרות בפליטים ובמהגרים ללכת ליוון דרך נהר אברוס, ואמר: "זו רק ההתחלה. במקומות מסוימים (באוברוס) מפלס הגשם ירד ל-40 עד 45 ס"מ. מה זה אומר? ברגל אפשר לעבור בקלות. למיצוטקיס אין את היכולת להחזיק אותם בגבול. תראה מה קורה אחר כך. זה לא רק מה שקרה עד כה, אלא גם מה שיקרה אחר כך".
בשעות הבוקר, אך גם בשבת אחר הצהריים, נורו באזור כדורי אש וכימיקלים משני הצדדים. לפי מידע וסרטונים ששודרו בתקשורת היוונית, רכב משוריין טורקי ניסה להרוס חלק מהגדר בקסטאניס ללא הצלחה.
האיחוד האירופי
נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין, נשיא המועצה האירופית, שארל מישל, ונשיא הפרלמנט האירופי, דייוויד ססולי, הגיעו לאזור אברוס ב-3 במרץ, ותמכו באופן מלא ביוון ובמאמציה לעצור ניסיונות כניסה בלתי חוקית משטח טורקיה.
אורסולה פון דר ליין, בהצהרה, הצהירה כי "הדאגות היווניות הן הדאגות שלנו, הגבולות היווניים הם גבולות אירופה. אנו מצהירים על הסולידריות האירופית שלנו עם יוון. אנו סומכים על ממשלת יוון ומהסיבה הנוספת שלמרות שיש לך פרויקט חשוב מאוד, אנו מברכים על העובדה שהם פועלים בהתאם לחוק האירופי".
ארצות הברית
גורם במחלקת המדינה של ארצות הברית אמר: "ארצות הברית מכירה בזכותה של יוון לאכוף את חוקיה בגבולותיה. אנו קוראים לשני הצדדים לגלות איפוק לנוכת המצב המתפתח בגבול יוון–טורקיה".
גרמניה
ממשלת גרמניה נמנעה מלגנות את פתיחת הגבול הטורקי, תוך התמקדות בתמיכה בהסכם ההגירה של האיחוד האירופי–טורקיה. בשיחה עם עיתונאים אמרה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל כי היא מבינה שאנקרה מצפה לתמיכה נוספת מאירופה כדי להתמודד עם משבר הפליטים, אך ציינה כי הנשיא הטורקי "לא צריך להשתמש בפליטים כדי להביע את מורת רוחנו".