cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דת במצרים
היתקלויות אלימות בין קבוצות דתיות
ב-2011 אירעו מספר רב של התנגשויות אלימות בין המוסלמים לנוצרים, בחסות המהפכה, כשבראשונה נהרגו לפחות 21 בני אדם ונפצעו 83 כאשר מכונית תופת התפוצצה מחוץ לכנסייה קופטית באלכסנדריה ב-1 בינואר. ב-7 במאי המהומות הגיעו לבירה קהיר כשכנסייה קופטית הוצתה, ו-11 אנשים נהרגו. ב-10 באוקטובר קמה מחאה עצומה של הקהילה הקופטית שהפגינה מול בניין הטלוויזיה בקהיר. המפגינים הביעו את התסכול בצורה אלימה ולא מבוקרת, ובמצרים דווח על הצתה של רכבי משטרה, זריקת בקבוקי תבערה ואף ירי באש חיה כלפי השוטרים. לאחר עימותים עם כוחות הביטחון, המחאה הגיעה למספר שיא של 24 הרוגים ויותר מ-200 פצועים, מצד המפגינים והשוטרים. באותו חודש דווח על הפגנות מוסלמיות כנגד אישור הממשלה לפתיחת כנסיית הבתולה שהייתה סגורה במשך שלוש שנים, וגם בה נרשמה, אם כי במידה פחותה בהרבה, אלימות בין מפגינים לשוטרים.
ב-14 באוקטובר 2012 שני צעירים מוסלמיים נורו בידיי כוחות הביטחון לאחר שניסו לחטוף אישה ממוצא קופטי.
בינואר 2013, כאשר השלטון במצרים היה נתון בידיי האחים המוסלמים, העמותה הנוצרית ללא מטרות רווח "דלתות פתוחות" דירגה את מצרים במקום ה-25 ברשימת המדינות שהכי קשה להיות נוצרי בהן. במקום הראשון דורגה ניגריה.
אסלאם
האסלאם הוא הדת הלאומית של מצרים מאז שנת 1980 כאשר נעשה תיקון לחוקה המצרית, אשר לפניו מצרים הוגדרה בחוק כמדינה חילונית. הרוב המכריע של המוסלמים המצריים הם סונים, אחריהם השיעים עם בין אחוז ל-4 אחוז מהמוסלמים, והשאר מתחלקים בין קבוצות של אחמדים, מועתזילתים ואסמאעילים. מספר לא מבוטל של המצרים הסונים משיכים עצמם לזרם הסופיות.
המוסד הסוני החשוב ביותר בעולם כיום, אוניברסיטת אל-אזהר, נמצא במצרים. זהו המוסד האיסלאמי העתיק ביותר שקיים (נוסד בסביבות שנת 970 לספירה), ובעיני רבים נחשב לאוניברסיטה הראשונה בעולם. האוניברסיטה מסמלת את חשיבותו של האסלאם לעם המצרי, ואת חשיבותה של מצרים לאסלאם.
השיעים, הסונים והאסמאעילים כולם הגיעו למצרים וביססו שם את דתם, והפכו את קהיר לבירתם. החיים החברתיים והפרשי המעמדות במצרים הובילו לתפיסה שונה של האסלאם במדינה, בשונה ממדינות אחרות. תנועת הסופיות (סופיזם) פרחה דווקא במצרים והשפיעה על התפישה הדתית של התושבים. הבדלי המעמדות באו לידי ביטוי כאשר בני המעמד הגבוה והבינוני תמכו בדעה שהאסלאם הוא פרטי לכל אדם ואדם, ואינו צריך להשפיע על אורך החיים הציבורי; לעומתם, בני המעמד הנמוך (שהיוו את רוב האזרחים) תפסו כי על האסלאם למלא תפקיד דומיננטי בחיים הציבוריים.
על פי החוקה המצרית, כל חקיקה חדשה חייבת לפחות להסכים באופן מרומז לחוקי האילסאם ולשריעה. האסלאם נתמך על ידי הממשלה כאשר על בית הספר של האסכולה החנפית שומרים האל-ואקף, וגם האוניברסטיאות המוסלמיות השונות ממומנות על ידי המשטר.
נצרות
הקהילה הנוצרית הקופטית במצרים היא הקהילה הנוצרית הגדולה ביותר במזרח התיכון ובצפון אפריקה, והיא עומדת על 10% - 15% מכלל אוכלוסיית מצרים על פי גורמים סטטיסטיים שונים. כ-95% מהנוצרים במצרים משתייכים לזרם הקופטי האורתודוקסי ורובם מתגוררים באלכסנדריה וסביבותיה. הכנסייה הקופטית הוקמה על פי המסורת בידיי מרקוס המבשר. בראש הכנסייה עומד האפיפיור הקופטי, שייחודי לקהילה נוצרית זו ובעל סמכויות דומות לאלו של האפיפיור הקתולי. על פי גורמים רשמיים ישנם כ-10 מיליון נוצרים קופטים ברחבי העולם.
הכנסייה הקופטית מחולקת לכמה פלגים, כשהגדול בהם (עם רוב מוחץ של מאמינים) הוא הזרם האורתודוקסי הקופטי, ואחריו הכנסייה הקתולית הקופטית, הכנסייה האוונגליסטית הקופטית והכנסייה הפרוטסטנטית הקופטית. הקהילות הנוצריות שאינן צאצאים של ילידים מצריים נמצאות בעיקר בקהיר ואלכסנדריה. מיעוטים משמעותיים בקהילה הנוצרית במצרים כוללים את הזרמים הבאים:
פלג האחמדים
הפלג האחמדי שבאסלאם, אשר אינו מוכר כזרם רשמי של האסלאם בחוק המצרי, הגיע למצרים מתת-היבשת ההודית עוד בזמן חייו של מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני, מייסד הזרם. התנועה במצרים הוקמה רשמית בשנת 1922 בהנהגת הח'ליף השני שלה. מאז שהפלג הסוני גדל מאוד וצמצם את אחוז האחמדים באוכלוסייה המוסלמית במצרים לפחות מ-5%, העוינות הממסדית והלא-רשמית כלפי הקהילה גדל, והאחמדים (שכיום מונים 50,000 מאמינים במצרים ) סובלים מדיכוי מה.
הצעד הראשון של קהילת המוסלמים נגד קהילת האחמדים היה בשנת 1962, כאשר ועדת א-זאהר הכריזה כי רשמית האחמדים נפרדו מהאסלאם וכי הם לא מהווים יותר חלק מהקהילה האסלאמית במצרים. עם זאת, רוב האחמדים חיים בשלום עם שאר הזרמים המוסלמיים. ההתנכלויות היחידות נגד אחמדים במצרים באמצע המאה העשרים היו מצד תנועת האחים המוסלמים, שטענו כי האחמדים "מהווים איום על האסלאם" וקראו לתושבי מצרים המוסלמים 'להישמר' מפני המאמינים בזרם.
החל מהמאה ה-21 חל גידול מסיבי בעוינות כלפי אחמדים. האחמדים, יחד עם קבוצות מוסלמיות אחרות שנחשבות סוטות מהזרם המרכזי, נרדפו על ידי ממשלות המדינות בהן הם נמצאו, וכך גם במצרים. במרץ 2010 כ-11 מאמינים אחמדים נעצרו בטענה שהפרו את חוק החירום המצרי - חוק המוגבל לכאורה לטיפול בפשעים הקשורים לטרור או סחר בסמים - באשמת "ביזוי הדת" ו"ערעור היציבות הלאומית". 11 העצורים הוחזקו על ידי מוסד "החקירות לביטחון המדינה" בארבע תחנות משטרה שונות: בקהיר, בקליוביה, באל-מניא ובסוהאג. הם נחקרו כולם על אמונותיהם הדתיות והוחזקו במעצר זה במשך יותר מחודשיים מבלי שהובאו לבית המשפט או שהוגש נגדם כתב אישום. לאחר המקרה התערבה היוזמה המצרית לזכויות אישיות (EIPR) וטענה כי המעצרים והחקירות נוגדים את חוקת מצרים וההגנה על חופש האמונה והביטוי, כמו גם על התחייבויותיה הבינלאומיות של מצרים בעניינים אלו.
הדת הבהאית
הדת הבהאית קיימת במצרים מעט שנים יחסית, כאשר מאמינים ראשונים הגיעו בשנת 1863. בהאא אללה, מייסד הדת, שהה במצרים זמן קצר בעצמו בשנת 1868 כשהיה בדרך למאסר בעכו. המצרים הראשונים שהמירו את דתם לבהאים עשו זאת בשנת 1896. בתחילת המאה העשרים הוקמה אספה לאומית של בני הדת הבהאית במצרים, אך בשנת 1960, בעקבות אי יציבות שלטונית וחוקים פזיזים, איבדו הבהאים את זכותם להיות קהילה דתית רשמית על פי צו 263 לחוקה המצרית שהעביר הנשיא המצרי, גמאל עבד אל נאצר. עם זאת, בשנת 1963 נותרו במצרים שבע קהילות בהאיות מאורגנות, שהיו פזורות לאורך הנילוס.
במשך השנים הדלדלה קהילת הבהאים, בין היתר בעקבות הזנחה מצד השלטון ואיסורים נוספים על פולחן. בין השנים 2006 ל-2009 התרחשה במצרים פרשה שבמסגרתה השלטונות עיכבו וחקרו כמעט כל בהאי במצרים בטענה שהיה חשד ל'זיוף תעודות זהות'. במקביל, פעילים אסלאמיסטיים הציתו בתים של משפחות בהאיות וגרשו מאמינים מעיירות בעקבות דתם. בשנים אלו האוכלוסייה הבהאית הוערכה בין 2,000 ל-7,000 תושבים.
יהדות מצרים
לפני שנת 1956 ועל פי מפקד האוכלוסין של 1948 היו במצרים 65,639 בני הדת היהודית. היהודים לקחו חלק בכל היבטי החיים במצרים - הם היו שותפים בפוליטיקה, בכלכלה, בחיי החברה ובתרבות ככל אזרח מצרי אחר. היהודים שימשו חלק קריטי בתרבות המצרית, ואנשים כמו יעקוב צנוע, הלאומן המצרי הנלהב, דאוד חוסני, המוזיקאי המפורסם, לילה מוראד, הזמרת הידועה ועוד.
בתקופה מסוימת במאה ה-19 יהודים מכל רחבי האימפריה העות'מאנית (ששלטה אז באזור) ואירופה הגיעו כדי לחיות במצרים, בגלל ההרמוניה ששררה בין התושבים המוסלמים לתושבים היהודים. אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 הסתה שהפעילו תנועות פשיסטיות איטלקיות וגרמניות לצד תנועות כגון האחים המוסלמים גרמו לגזענות, הדרה והתנכלויות כלפי יהודים ובני מיעוטים אחרים, כדוגמת הקופטים והיוונים. ככל שהלאומיות המצרית המוסלמית צברה פופולריות, החל היחס ליהודים הרע, בטענה שהם "לא יהודים אמיתיים". הסכסוך המתמשך של המרד הערבי הגדול משנת 1936 לא הועיל ליחס המוסלמים ליהודים, שהדהו עם המאבק הערבי.
ב-28 בנובמבר 1947, על רקע ההצעה להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, הזהיר שגריר מצרים באו"ם באותה העת כי: "מיליון יהודים חיים בשלום במצרים (וביתר ארצות האסלאם) ונהנים מכל זכויות האזרח. בהחלט אין הם רוצים להגר לפלשתינה. אולם אם מדינה יהודית תיווצר אף אחד לא יוכל למנוע צרות. פרעות תפרוצנה בפלשתינה, תתפשטנה על כל ארצות ערב ותובלנה אולי למלחמה בין הגזעים. [...] אם יחליטו האומות המאוחדות על חלוקת פלשתינה הן תשאנה באחריות לצרות חמורות ביותר ולטבח של מספר רב של יהודים".
הכרזת העצמאות
נקודת השבר ביחסים שבין המוסלמים במצרים ליהודים הייתה תבוסת הצבא המצרי לצבא ההגנה לישראל במלחמת העצמאות. הניצחון של ישראל על מצרים נראה בעיני הציבור המצרי כניצחון של היהודים על המצרים, והוביל לגל של זעם בקרב האוכלוסייה המוסלמית כלפי היהודים. שרשרת ההסתה, רגשות התבוסה והלאומנות הערבית-מוסלמית הובילה להפיגועים בקהיר בשנת 1948, אשר זכורים כנקודת שבר ביחס המוסלמי-יהודי במצרים. לאחר שמטוס מסוג בואינג B-17s ניסה להפציץ את ארמון עאבדין כחלק מהתכנית של ישראל להכניע את הכוחות המצריים, הוא החטיא ופגע בבתי מגורים, מה שגרם להרס והרוגים רבים. בעקבות המקרה, התארגנה הפגנה ספונטנית של מוסלמים מול הרובע היהודי, אשר הייתה לאות אזהרה לקראת האירועים שעתידים לבוא.
מספר ימים לאחר מכן התריעו השלטונות המצריים מפני פיגוע ישראלי בקהיר, אך בסופו של דבר התברר כי היה מדובר באזעקת שווא. העניין גרם לזעם ציבורי נגד היהודים, ויומיים לאחר מכן, בתאריך 19 ביולי, כנקמה על ההפצצה הישראלית, הושלכו פצצות לעבר חנויות כלבו בבעלות משפחות יהודיות, ו-22 איש נהרגו. בתאריכים 28 ביולי ו-1 באוגוסט הופצצו חנויות נוספות גם כן.
מלחמת סיני
ב-29 באוקטובר 1956 פרצה מלחמת סיני, אשר נתפסה שנית על ידי העם המצרי כקריאת תיגר של היהודים על מצרים. בעקבות השנאה הגוברת לישראל במצרים הוחרמו יותר מ-500 עסקים יהודיים וכספיהם הוקפאו בבנקים. בנוסף, 800 יהודים נוספים הוכנסו ל'רשימה השחורה' של השלטונות מצרים ללא כל סיבה אמיתית, וכל כספם הוחרם. בנובמבר אותה שנה חוקק 'חוק האזרחות החדש' במצרים אשר קבע כי ציוניים אינם רשאים להשיג אזרחות מצרית, ואם יש להם אזרחות מצרית היא תישלל מהם. החוק היה הראשון בסדרת חוקים וגזרות כנגד הקהילה היהודית, שמטרתם הסופית הייתה לדלל לחלוטין את האוכלוסייה היהודית. השלטונות המצריים ובראשם גמאל עבד אל נאצר נקטו כמה צעדים חריפים כנגד היהודים, כדוגמת צווי גירוש ליהודים, מעצרים ממושכים ללא סיבה פלילית או החזקה של יהודים בביתם תחת השגחה במעין "מעצר בית" לא רשמי.
באופן כללי ככל שעבר הזמן מאז מלחמת העצמאות היחס ליהודים במצרים הלך והורע, ויהודים רבים פוטרו מעבודותיהם, לא קיבלו טיפולים רפואיים וסבלו מרדיפה והתנכלויות מצד התושבים המוסלמים. האווירה האנטי-יהודית או אנטי-ציונית במצרים הובילה יהודים רבים, מתוך חשש לחייהם, לברוח ממצרים אל ישראל כחלק מחוק השבות.
עניין הבריחה ממצרים לא היה דבר של מה בכך, וכדי שהשלטונות המצריים יאפשרו לאדם לצאת מגבולות המדינה היה עליו לשלם סכום כסף ניכר כדי לקבל 'תעודת מסע', ולאחר מכן היה עליו לוותר על כל רכושו ולהתחייב שלא לחזור למצרים לעולם. על כן, יהודים רבים שלא היה ברשותם הכסף נאלצו לברוח בצורה לא חוקית, כאשר חלקם נסעו כנוסעים סמויים באוניות שיצאו מנמלי פורט סעיד, אלכסנדריה ואל עריש וחלקם נעזרו בצלב האדום כדי לברוח.
עד שנת 1957 נותרו במצרים רק כ-3,000 יהודים, כאשר עשור קודם לכן חיו במצרים למעלה מ-80,000 יהודים.
מלחמת ששת הימים וסוף הקהילה היהודית
סופה של הקהילה היהודית במצרים הגיע במלחמת ששת הימים. ההפסד החמור של מצרים לצה"ל נראה בישראל כניצחון מזהיר, ואילו במצרים נתפס כבושה לאומית וגרר זעם חסר תקדים כלפי היהודים. ביום הראשון למלחמה בין 500 ל-600 גברים יהודים נעצרו על ידי השלטונות המצריים (אשר היוו כמעט את כל הגברים היהודיים במצרים באותה עת). במשך כל זמן הלחימה הם הוחזקו בתחנות המשטרה ללא אוכל ועם תנאים קשים מאוד. ככל שהצבא הישראלי התקדם לכיוון תעלת סואץ, הקצינים המצריים התעללו יותר ויותר באזרחים יהודיים, ואף הרגו כמה. בסיום המלחמה כל היהודים אשר נעצרו שוחררו וגורשו לאלתר ממצרים.
מתוך 90,000 יהודים שחיו במצרים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1967 נותרו רק 2,000-2,500 יהודים במצרים, והם היו נתונים תחת השגחה צבאית מתמדת. ביולי 1970 התיר נשיא מצרים החדש אנואר סאדאת ליהודים לצאת מארצו. בשנת 1971 הקהילה היהודית מנתה פחות מ-50 אנשים.
לאחר שנחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים שקטו מעט הרוחות, אך במצרים לא נותרו כמעט יהודים כלל. בתקופת שלטונו של חוסני מובארכ לא השתנה היחס ליהודים, והשלום עם ישראל נותר קר מאוד.
פעולות א-סיסי עבור יהודי מצרים
לאחר שעלה לשלטון עבד אל-פתאח א-סיסי בהפיכה במצרים, אחד מהדברים העיקריים שהפגין היה יחס חם לישראל וליהודים. כחלק מכך, בשנת 2018 הצהיר שר העתיקות המצרי על רפורמה שבמסגרתה יוקצו 71 מיליון דולר לשיפוץ בתי כנסת ואתרי מורשת יהודיים. כחלק מהרפורמה, בתי כנסת שננטשו לאחר גירוש היהודים שופצו והושמשו מחדש כאתרי מורשת הפתוחים לקהל הרחב. מי שביצע את כל השיפוצים ומימן את כל הפרויקט הייתה ממשלת מצרים בלבד, ללא התערבות מצד ארגונים יהודים או ציוניים.
בינואר 2019 אמר הנשיא כי ברצונו לחדש את הקהילה היהודית במצרים. הוא הבהיר כי ברצונו לתקן את העוול שנגרם לתושבים היהודים, וממשלת מצרים תתחייב לשפץ, לבנות ולתקן בתי כנסת ומוסדות דתיים אחרים. הפרויקט הראשון מתוך סדרה של פרויקטים שהוצהרו היה שיקום בית הקברות היהודי העתיק ברובע סאטין שבקהיר, שנחשב לאחד מבתי הקברות העתיקים במצרים (הקמתו מתוארכת למאה התשיעית לערך). המשלחת היהודית שהגיעה למצרים בעקבות הצהרות אלו ביקשה לממן את הפרויקט, אך נתקלה בסירוב מצד א-סיסי שקבע כי זוהי אחריותה הבלעדית של מצרים לתקן את העוול שנגרם ליהודים.
אתאיזם ואגנוסטיות
ישנם מצרים המזהים עצמם כאגוניסטים ואתאיסטים, אך קשה להאריך את מספרם באוכלוסייה מכיוון שקיימת סטיגמה הגורמת לא-דתיים במצרים להסתיר את עובדת היותם כאלה, מחשש פגיעה. החוק המצרי מדכא פעילויות והתבטאויות א-דתיות, ומצרים רבים חוששים להביע את דעותיהם אשר נוגדות את האסלאם או הנצרות, מכיוון שהתבטאות מסוימת עלולה להיחשב הפרה של חוק חילול הדת, ועונשו הוא מאסר.
אתאיסטים גלויים רבים הורשעו על פי חוק זה ונכנסו לכלא. מהבולטים שבקורבנות לחוק נגד אתאיזם הוא אלבר סאבר. סאבר, אתאיסט ממוצא קופטי, שיתף בעמוד הפייסבוק שלו בשנת 2012, בזמן שלטונו של מוחמד מורסי מטעם האחים המוסלמים, את הטריילר לסרט "תמימות המוסלמים" שמבקר בחריפות את האסלאם. השיתוף הוביל למחאה גדולה ואלימה של שמרנים כנגדו, בהן ניסו לשרוף את ביתו ואף פצעו אותו באמצעות סכין גילוח. בזמן שהמוחים איימו להרוג את סאבר המשטרה לא רק עמדה מנגד, אלא אף עצרה אותו באשמת חילול הדת. לאחר משפט ממושך הוא נאלץ לגלות ממצרים כדי לחמוק ממאסר של שלוש שנים בכלא המצרי, וזאת באשמה הקלושה של "הכפשת האסלאם והנצרות, העלבת הטקסים והקדושים האלוהיים ואת הנביאים לפי סעיפים 98, 160 ו-161 לחוק העונשין המצרי".
סאבר אמנם התפרסם בעקבות המקרה, שתואר על ידי רבים כפגיעה בחופש הביטוי, אך הוא רק אחד מני רבים שנעצרו ונשלחו למאסר בעקבות העבירה על חוק חילול הדת. סוגים אלו של פשע במצרים מטופלים בצורת אנטראגסדליקט, שבה הליכים משפטיים מתקיימים רק אם אזרח אחד תובע אזרח אחר, ולא יזומים תיקים על ידי התובע הכללי. אחד מהמקרים הידועים ביותר של אדם שהורשע בעוון פשע זה הוא סלאחדין מוחסן, סופר אתאיסט גלוי אשר בשנת 2000 נשפט והורשע על כך שנטען כי ארבעה מספריו מכילים קטעים "המביאים להעלבת האסלאם". על פי דיווחים שונים, מספר בני הנוער המאבדים את האמון בדת ופונים לאתאיזם עולה בשנים האחרונות, והם מדברים ומתקשרים זה עם זה דרך תחת שמות בדויים באינטרנט. על פי סקר שערך ארגון הברומטר הערבי, כ-10% מהאוכלוסייה במצרים מזהים עצמם כאתאיסטים. באותו סקר, כנטען כי חמישית מהצעירים במצרים (בני 10–20) מגדירים עצמם אתאיסטים. העיתון המצרי "אל-סבאח" ("הבוקר") טען כי לשלושה מיליון מתוך 84 מיליון תושבי מצרים אין דת מוגדרת, וציין במקורותיו סקר אמריקאי, אם כי לא חשף את שמו.
אף שהממשלה הכירה במגמה זו, היא רואה בה בעיה שיש להיאבק בה, ומשווה את תהליך החילון לתהליך של הקצנה דתית. בשנת 2014 הודיעו משרד הנוער ומשרד הווקף המצריים על אסטרטגיה משותפת למאבק בהפצת "רעיונות מזיקים" בקרב צעירי האומה, דהיינו אתאיזם וקיצוניות דתית. בדצמבר 2014 ארגון 'דאר אל-איפטה', מרכז חינוך איסלאמי המזוהה עם הממשלה, טען כי ישנם במצרים 866 אתאיסטים בלבד, נתון המסתכם בכ-0.001% מהאוכלוסייה וכונה על ידי מגזין הגרדיאן "מדויק באופן מחשיד". על אף העוינות כלפיהם, קיימת מגמה ברורה של עלייה בכמות האתאיסטים הגלויים מאז המהפיכה של 2011.
בסקר של מרכז המחקר פיו שנערך בשנת 2011 בקרב 1,798 מוסלמים במצרים, 63% מהנסקרים תמכו ב"עונש מוות לאנשים שעזבו את הדת", אך עונש שכזה לא קיים במצרים כיום. בינואר 2018 הציע יו"ר ועדת הדתות בפרלמנט, עמר המברוש, הצעת חוק לענישה על גילויי אתאיזם בפומבי, ואשר קבעה בין היתר כי "יש להפליל אותו [האתאיזם] ולקטלג אותו כזלזול בדת מכיוון שהאתאיסטים לא מחזיקים באף דוקטרינה וכל פועלם הוא העלבת דתות אברהם". הצעת החוק לא עברה, אך כן אושר חוק המקטלג אוטומטית אנשים על פי דת הוריהם, גם אם בחרו שלא לקיים אותה.
פרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הקומדיה הטובה ביותר
פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר (באנגלית: Primetime Emmy Award for Outstanding Comedy Series) הוא תואר כבוד שמוענק על ידי "האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים" (ATAS) לשם הכרה בתוכניות טלוויזיה מסוגת קומדיה הטובות ביותר בשעות הפריים טיים בארצות הברית. הפרס ניתן במסגרת טקס הענקת פרס אמי לבידור בפריים טיים. הפרס הראשון ניתן בשנת 1952 בטקס הענקת פרסי האמי ה-4.
בין השנים 1960 ל-1964 הוענק בקטגוריה הכוללת גם תוכניות חד פעמיות (ספיישלים) קומיים.
משפחת קדמוני ואיש משפחה הן תוכניות האנימציה היחידות שהיו מועמדות לפרס זה. פליבג ושיט'ס קריק הן התוכניות היחידות שהופקו מחוץ לארצות הברית וזכו בפרס.
בצילוס (חיידק)
בָּצִילוּס (מלטינית: Bacillus: מקלון. בעברית: חיידק מֶתֶג) הוא חיידק בעל צורת מקל. הגדרת חיידק כלשהו כמתג מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: נקד (Coccus) וסלילון (Spiral bacteria). זהו אופן אבחנה ראשוני מבין רבים שנועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית. המונח הלועזי בצילוס הוצא לראשונה בשנת 1853 על ידי הבוטנאי היהודי-גרמני פרדיננד כהן (Ferdinand Julius Cohn).
חיידקים בעלי צורה בצילית יכולים להשתייך לקבוצת חיידקים גראם-חיוביים, גראם-שליליים, או יציבי חומצה וכן להיות אירוביים או אנאירוביים. במינוח המיקרוביולוגי כיום משתמשים במונח הלועזי בצילוס גם לציון הסוג הטקסונומי Bacillus שלו צורה מתגית. אולם אין להתבלבל בין שני המונחים שכן הסוג הטקסונומי מופיע בכתב נטוי עם אות B גדולה.
מתגים גראם-חיוביים, גראם-שליליים ויציבי חומצה
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים בציליים גראם-חיוביים: הרשימה הבאה כוללת משפחה, סוגים ומינים שכיחים של חיידקים בציליים גראם-שליליים: הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים בציליים יציבי חומצה:
התארגנות מתגית מיוחדת במרחב
לאורך ההיסטוריה ניתנו למספר חיידקים פתוגניים, להם צורת מתג, שמות המשקפים ישירות את צורתם המורפולוגית. כך לדוגמה: אולם אין מדובר במקרה זה על שיוכם לסוג הטקסונומי Bacillus כלל. כיום שמות אלה נחשבים למיושנים וכמעט שאינם מצויים עוד בשימוש.
המונח קוֹקוֹבָּצִילוּס (Coccobacillus) מתייחס לחיידק שלו צורה קוקואידית מוארכת, שמהווה מעין מצב ביניים בין צורה נקדית למתגית, לדוגמה: Bordetella pertusis - חיידק השעלת.
טופולוגיות אופרטוריות
במחקר המתמטי בתחום האנליזה הפונקציונלית קיימת מספר טופולוגיות סטנדרטיות על B(H) - מרחב האופרטורים הליניארים החסומים על מרחב הילברט H.
הקדמה
במקרה הראשון נאמר כי הסדרה מתכנסת בנורמה האופרטורית. שני המקרים האחרונים יותר מורכבים, ולמעשה מגדירים טופולוגיה על H שהיא יותר חלשה מהטופולוגיה המושרית על ידי הנורמה האופרטורית. הטופולוגיה השנייה נקראת הטופולוגיה האופרטורית החזקה (באנגלית Strong Operator Topology או SOT) והשלישית הטופולוגיה האופרטורית החלשה (באנגלית Weak Operator Topology או WOT). ניתן לראות כי הטופולוגיה הראשונה חזקה מהשנייה והשנייה חזקה מהשלישית, עם זאת, לא קיים יחס אחיד בין הטופולוגיה האופרטורית החזקה לבין הטופולוגיה החלשה הסטנדרטית.
רשימה של טופולוגיות על אופרטורים ליניאריים חסומים של מרחבי הילברט
ישנו מספר רב של טופולוגיות על B(H), אך אלו הבעלות חשיבות באנליזה פונקציונלית הן טופולוגיות קמורות מקומית. תכונה קריטית של טופולוגיות כאלו הוא שניתן להגדיר אותן דרך משפחה של סמי-נורמות.
למרחב B(H), שהוא מרחב בנך, יש מרחב קדם-צמוד (מרחב המקיים ש-B(H) הוא הצמוד שלו) יחיד שהוא מחלקות העקבה של האופרטורים. נוכל להגדיר לכל איבר חיובי w בקדם-דואלי את הסמי-נורמה.
אם B הוא מרחב וקטורי של העתקות ליניאריות על המרחב הווקטורי A, אזי \sigma(A,B) מוגדרת להיות הטופולוגיה החלשה ביותר על A בה כל רכיבי B רציפים.
הטופולוגיות הנפוצות ביותר בספרות הן:
בספרות השם 'הטופולוגיה החלשה' משמש לתיאור הטופולוגיה החלשה, האופרטורית החלשה והאולטרה-חלשה אף על פי שאלו טופולוגיות שונות.
דייוויד ג'ויס
דייוויד פטריק ג'ויס (באנגלית: David Patrick Joyce; נולד ב-17 במרץ 1957) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-14 של מדינת אוהיו. ג'ויס, חבר המפלגה הרפובליקנית, שימש טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כתובע מחוז גאוגה.
ביוגרפיה
בשנת 2012 מונה ג'ויס לתובע מחוז גאוגה. הוא הוביל את התביעה בתיק הירי בתיכון שרדון אשר אירע ב-27 בפברואר 2012. הנאשם, תומאס "טי.ג'יי". ליין, שביצע את הפשע בגיל 17, הואשם כבגיר בשלושה סעיפי רצח בנסיבות מחמירות, שתי עבירות ניסיון לרצח בנסיבות מחמירות, וסעיף אחד של תקיפה חמורה. הוא הודה באשמה ונידון בשנת 2013 לשלושה מאסרי עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם. ביולי אותה השנה הודיע חבר הקונגרס סטיב לה טורט כי יפרוש מייצוג מחוז הקונגרס ה-14 בבית הנבחרים של ארצות הברית לקראת הבחירות בנובמבר הקרבות ובאות. משום שלה טורט הכריז על פרישתו אחרי הבחירות המקדימות, מנהיגי המפלגה הרפובליקנית המקומית בחרו בג'ויס כמועמד החלופי.
ג'ויס התמודד ביום הבחירות הכלליות בנובמבר נגד דייל וירג'יל בלאנצ'רד, מועמד המפלגה הדמוקרטית. בנוסף ניצב בפני המועמד הליבטריאני דייוויד מאקו ומועמדת המפלגה הירוקה איליין מסטרומטאו. הוא גרף 54% מקולות הבוחרים ונבחר לקונגרס.
משה אבוטבול (כדורגלן)
משה אבוטבול (נולד ב-11 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
אבוטבול התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. לאחר שלא זכה לדקות משחק, עבר להפועל רעננה. בקיץ חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים והיה שותף לחזרה שלה לליגת העל לאחר שני עשורים. בקיץ חתם בהפועל אשקלון ובינואר  עבר למכבי עירוני בת ים לאחר שלא זכה לדקות משחק באשקלון. בתחילת עונת הבקיע 6 שערים עבור בת ים, ובינואר  הצטרף להפועל ניר רמת השרון על מנת לעזור לה במאבקי העלייה לליגת העל. ב-28 בפברואר 2011 הבקיע את שער הניצחון עבור קבוצתו נגד בית"ר שמשון תל אביב בדקה ה-95. ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער השוויון בדקה ה-90 נגד אחווה עראבה. בסיום העונה עלה עם המועדון לליגת העל.
ב-27 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל ראשון לציון. ב-21 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 3–1 נגד מכבי תל אביב. בסיום עונת 2012/2013 היה אחד מהשחקנים החשובים במערך של קבוצתו שסיימה במקום השישי בליגה, הישג השיא של המועדון.
בקיץ חתם בעירוני קריית שמונה. כבר בהופעת הבכורה שלו הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 1–3 למכבי חיפה. בדצמבר קרע את הרצועה הצולבת, וחזר לשחק רק שנה לאחר מכן.
ב-4 בפברואר 2015 חתם בהפועל רעננה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
שאק סווארט
שאק סווארט (בהולנדית: Sjaak Swart; 3 ביולי 1938) הוא כדורגלן עבר יהודי-הולנדי, ששיחק בעמדת הכנף. לכל אורך הקריירה שיחק באייאקס ועם קרוב ל-600 הופעות במדיה הוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים. לזכותו גם 31 הופעות ו-10 שערים במדי נבחרת הולנד.
ביוגרפיה
נולד בשם ג'סיה סווארט (Jesaia Swart) במיידרברג שבהולנד בשנת 1938. משפחתו הייתה ענייה ואביו, שהיה יהודי, עבד בתור דייג במקום הולדתו. העובדה שעסק בעבודה "לא יהודית" סייעה בהמשך לו ולסווארט להסתתר מפני הנאצים הגרמנים וההולנדים משתפי הפעולה, במהלך מלחמת העולם השנייה, בה נספו בשואה כמעט 75% מאוכלוסיית יהודי הולנד.
אייאקס
בגיל 18 ערך את הופעת הבכורה שלו באייאקס ב-16 בספטמבר 1956, בניצחון 2–3 על טלסטאר ספורטקלאב במשחק גביע. בעונתו הראשונה זכה באליפות הראשונה שלו מתוך ה-7 והיה שותף בחמישה משחקי ליגה. עונה אחר כך ב-1957/58 כבש את שערו הראשון ב-6 באוקטובר 1957 נגד NOAD. משחקו האירופאי הראשון היה במסגרת גביע אירופה לאלופות במשחק חוץ נגד SC ויסמוט ממזרח גרמניה. למעשה לא הצליח סווארט לכבוש במשחק בית במשך שנה וחצי מאז הופעת הבכורה, וב-1 בינואר 1959 עשה זאת נגד JOS בגביע. שערו ה-100 במדיה הגיעה בעונת 1959/60 בניצחון 0–9 על פ.ק וולנדאם.
בתחילת שנות השבעים לקח חלק בהצלחה הגדולה ביותר של המועדון אי פעם הכוללת זכייה בשלושה תוארי גביע האלופות ברציפות. סווארט כבש כמה שערים חשובים בזכיות הללו ובעונת 1971/72 בגביע האלופות הבקיע את השער היחיד בחצי הגמר נגד בנפיקה, שהעלה אותם למשחק הגמר נגד אינטר מילאנו. בגמר נגד יובנטוס ב-1973 לא שיחק ופרש מכדורגל לפני כן ב-19 במאי אותה שנה. שווראט לבש את החולצה מספר 8 בדרך כלל ועם יותר מ-600 הופעות רשמיות באייאקס הוא שיאן ההופעות שלה בכל הזמנים. גם מבחינת כיבושים הוא ממוקם במקום גבוה, כשכבש 228 שערים ונמצא במקום השלישי אחרי יוהאן קרויף ופייט ואן רנן.
סווראט ב-22 בינואר 2010 מונה ביחד עם פיט קייזר לחבר כבוד של אייאקס. בחירה זו הייתה נושא לדיון במשך שנים ובנוסף לכך היה צריך לשנות את הכלל הלא כתוב שלפיו שחקנים לשעבר אינם יכולים להפוך לחברי כבוד. עד היום הוא ממשיך להיות מעורב באייאקס והקים את ארגון הצדקה המכונה "לאקי אייאקס" (Lucky Ajax), בו אגדות לשעבר של המועדון משחקים במשחקי צדקה שונים.
נבחרת הולנד
במדי נבחרת הולנד סווארט עשה את הופעת הבכורה ב-26 ביוני 1960 בהפסד 3–1 למקסיקו. הוא פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-56'. שערו הראשון הגיעה במשחקו השלישי בניצחון 3–4 על סורינאם. אף על פי שזכה בתארים רבים עם אייאקס, עם הנבחרת מעולם לא זכה בתואר וגם לא השתתף בטורניר גדול. הופעתו האחרונה במדיה הייתה בניצחון 1–2 נגד צ'כוסלובקיה בשנת 1972 לאחר ארבע שנים שלא שיחק בה. בסך הכל ערך 31 הופעות בהן כבש 10 שערים.
נקודת לשקו
נקודה לשקו (באנגלית: Leshko Point; בבולגרית: нос Лешко) היא לשון יבשה המהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרצון בריפארה בחוף הדרום-מזרחי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר שלמול חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
הנקודה נקראת על שם הכפר לשקו שבדרום-מערב בולגריה.
פריץ שוורץ-ואלדג
פריץ שוורץ-ואלדג, במקור פרידריך שוורץ (1 במרץ 1889, וינה – 4 בספטמבר 1942, מאלי טרוסטינץ) היה צייר שצייר בסגנון אקספרסיוניסטי וקוביסטי יהודי-אוסטרי.
ביוגרפיה
אביו היה פקיד. הוא גילה עניין מוקדם באמנות והוריו תמכו בו. בגיל שבע עשרה החל ללמוד בבית הספר הפרטי לאמנות של דייוויד קון (1861–1922), צייר דיוקנאות וז'אנר. הוא קיבל הכשרה נוספת באקדמיה לאמנויות של כריסטיאן גריפנקרל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התנדב ושירת בחיל הרגלים באיטליה, שם צייר סצינות קרב. במהלך שירותו, בשנת 1916, המיר את דתו לקתוליות, באישור משפחתו. לאחר שסיים את שירותו הצבאי, סייר ברחבי אירופה ושהה זמן קצר בקופנהגן, רומא ופריז.
כשחזר לווינה הוא הכיר את אגון שילה ואוסקר קוקושקה. כתוצאה מכך הוא הצטרף להאגנבונד, אגודת אמנים ליברלית. בשנים 1925–1927 כיהן כנשיא שלה. מאוחר יותר הוא נסע לספרד ובוסניה עם בת זוגו, סוחרת האמנות לאה ג'ראי-בונדי (1880–1968).
לאחר האנשלוס, על אף גיורו ועברו הצבאי, נאסר עליו להציג את יצירותיו או לקבל עמלות. שבעה חודשים לאחר מכן אולץ לפנות את הסטודיו שלו ורבים מיצירותיו אבדו. הוא התגורר עם אחותו מלאני עד אוגוסט 1942, אז נעצר על ידי הגסטפו. הוא הועבר למחנה ההשמדה מאלי טרוסטינץ ונרצח זמן קצר לאחר הגעתו.
עבודותיו ששרדו את המלחמה נותרו באחריות אחותו, שהצליחה להתחמק מגירוש בזכות היותה נשואה ל"ארי". מאז הציורים היו מפוזרים באופן נרחב. בשנת 2009 אסף המוזיאון היהודי בווינה 25 ציורי שמן ו-70 ציורי צבעי מים עבור רטרוספקטיבה שהוצגה במוזיאון.
1858 בארצות הברית
1858 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 82 שנה מיום היווסדה.
הדוויג פורשוץ
הדוויג פורשוץ (בגרמנית: Hedwig Porschütz לבית וולקר, 10 ביוני 1900 – 26 במרץ 1977) הייתה פעילה בהתנגדות הגרמנית לנאציזם. היא הוכרה לאחר מותה כחסידת אומות העולם על סיוע והצלת יהודים בתקופת השואה.
הדוויג וולקר נולדה בשנת 1900 בברלין-שנברג. בשנת 1926 התחתנה עם וולטר פורשוץ, שהיה אז נהג ובהמשך גויס לורמאכט. בתקופת השפל הגדול נאלצה לעבוד בזנות, ובשנת 1934 הואשמה בסחיטה באיומים ונידונה לעשרה חודשי מאסר.
מלחמת העולם השנייה
החל משנת 1940 עבדה פורשוץ בבית המלאכה לעיוורים של אוטו ויידט כקצרנית. הם היו בקשר הדוק, והיא סייעה לו להגן על עובדיו על ידי הסתרת נשים יהודיות בביתה וסחר בלתי חוקי במצרכי מזון.
סחורות שפורשוץ קנתה בשוק השחור היא נתנה ליהודים נרדפים. היא גם נהגה לשחד את קציני הגסטפו. בעזרתה וויידט שלח יותר מ -150 חבילות מזון לגטו טרזינשטט כדי לספק מזון לפחות 25 איש שנכלאו שם. פורשוץ גם רכשה מסמכים מזויפים עבור אינגה דויטשקרון. בגלל מסחר בשוק השחור, פורשוץ נידונה ל 18 חודשי מאסר באוקטובר 1944. תקופה מסוימת נכלאה בזילרטל-ארדמנסדורף, מחנה משנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן.
אחרי המלחמה
פעילותה במלחמה לא נודעה לאחר המלחמה. בקשותיה לקבל פיצוי בגין רדיפה פוליטית נדחו על ידי שלטונות מערב ברלין בשנת 1959. באותם ימים הרשויות לא שקלו תמיכה כספית לאנשים שנתנו עזרה ליהודים. היות שנאלצה לעסוק בזנות, פורשוץ נחשבה לאדם לא מוסרי ולא מכובד. פסק הדין משנת 1944, אף על פי שניתן על ידי בית משפט פוליטי, שימש נגדה. היא נפטרה ענייה ובודדה בשנת 1977.
הנצחה
בנובמבר 2010 פורשוץ זכתה לכבוד על ידי העיר ברלין. לוח זיכרון אשר ניתלה בכתובתה לשעבר ( Feurigstraße 43 ). בשנת 2011 בוטל פסק הדין משנת 1944 שנקבע על ידי בית הדין הנאצי. יד ושם הכיר בה כחסידת אומות העולם בשנת 2012, טקס הנצחה נערך כעבור שלוש שנים. רחוב בשכונת מיטה נקרא על שמה בשנת 2018 (הדוויג-פורשוץ-שטראסה).
פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית
פיקוד התובלה של חיל האוויר (באנגלית: Air Mobility Command ובקיצור AMC) הוא פיקוד מרכזי בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא מהווה את הזרוע האווירית של פיקוד התובלה של ארצות הברית. משימתו לספק ניידות זמינה ומהירה בכל רחבי כדור הארץ, עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית. הפיקוד גם ממלא תפקיד חשוב במאמצי סיוע הומניטרי בארצות הברית וברחבי העולם. באחריותו לספק תובלה אווירית ותדלוק אווירי עבור כל הכוחות. הפיקוד הוקם ביוני 1992 על בסיס כוחות וציוד מפיקוד האוויר האסטרטגי ופיקוד התובלה הצבאית.
היסטוריה
שורשי הפיקוד נעוצים בפיקוד המעבורות שהוקם ב-29 במאי 1941 במסגרת הגיס האווירי של צבא ארצות הברית ומשימתו הייתה העברת כלי טיס שנבנו בארצות הברית לבריטניה. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה שונה שם הפיקוד לפיקוד התובלה האווירית, ומשימתו העברת ציוד מטען ונוסעים בעדיפות גבוהה, וכן כלי טיס. בשיאו הפעיל הפיקוד למעלה מ-3,000 מטוסי מטען והעביר מדי חודש כ-80,000 נוסעים ו-200,000 טון מטען. לאחר המלחמה נטל הפיקוד חלק מרכזי ברכבת האווירית לברלין. הפיקוד נטל חלק בהובלת כוחות וציוד במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם. ב-1966 הוקם פיקוד התובלה האווירית הצבאית (MAC) ומרבית תחומי ההובלה האסטרטגית והטקטית הועברו לאחריותו במהלך שנות השבעים. ב-1988 עבר הפיקוד לאחריות פיקוד התובלה של ארצות הברית. הפיקוד השתתף במבצעי סיוע הומניטריים ברחבי העולם וכן בפלישה האמריקאית לפנמה, הפלישה האמריקאית לגרנדה ובמלחמת המפרץ.
ב-1992 פורקו פיקוד התובלה האווירית הצבאית ופיקוד האוויר האסטרטגי וכוחות התובלה והתדלוק האווירים אורגנו מחדש בפיקוד התובלה של חיל האוויר. הפיקוד השתתף במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
ארגון
יחידות הפיקוד העיקריות:
ורמלנד
מחוז ורמלנד (בשוודית: Värmlands län) הוא מחוז במערבה של שוודיה. מחוז ורמנלד גובל בדלארנה בצפון, בארברו במזרח, בוסטרה ייטלנד בדרום ובנורווגיה במערב. המחוז נמצא בשטח החבלים ורמלנד (בעל אותו השם), בדלרנה ובדלסלנד.
מחוז ורמלנד הוא בין המחוזות העתיקים והיפים ביותר בשוודיה. עד המאה ה-17 הוא נודע כ"פרובינס ורמלנד", ואילו סמל הנשר הנוכחי אומץ כבר ב-1567. בין השנים 1634–1779 היה המחוז מאוחד יחד עם נרקה (ארברו), ומאז 1779 הוא נחשב מחוז עצמאי.
אנרגיה חופשית
אנרגיה חופשית היא פוטנציאל תרמודינמי המתאר את האנרגיה הזמינה לניצול עבור מערכת תרמודינמית. האנרגיה החופשית לפיכך נמדדת ביחידות של אנרגיה. במערכות תרמודינמיות, בניגוד למערכות מכניות טהורות, העבודה שהושקעה במערכת אינה שווה בהכרח למינוס השינוי באנרגיה שלה. זאת מכיוון שהמערכת התרמודינמית באינטראקציה עם הסביבה ויכולה להעביר לה, או לקבל ממנה, אנרגיה בצורה של חום למשל. על כן, כמות העבודה שמערכת תרמודינמית יכולה לבצע אינה שווה לאנרגיה הכוללת שלה, אלא לאנרגיה החופשית שלה. המונח אנרגיה חופשית משמש בדרך כלל כדי לתאר מנועי חום או תגובות כימיות.
ניתן לתאר אנרגיה חופשית כסך האנרגיה הפנימית של מערכת בניכוי אנרגיה שאינה יכולה לשמש לביצוע עבודה, אלא רק מגדילה את אי-הסדר במערכת. אנרגיה בלתי שמישה זו תלויה במינוס מכפלת האנטרופיה בטמפרטורה. מכיוון שמערכות פיזיקליות שואפות להגיע לשיווי משקל, ובתוך כך מערכות תרמודינמיות שואפות להגיע לשיווי משקל תרמודינמי, ישנו קשר הדוק בין האנרגיה החופשית למצב שיווי המשקל. מתוך המכניקה הסטטיסטית עולה כי מצב שיווי המשקל מתקבל עבור מקסימום של פונקציית הריבוי ולכן על פי הגדרה, עבור מקסימום של האנטרופיה. מתוך תיאור זה של האנרגיה החופשית עולה כי כאשר מערכת תרמודינמית שואפת להגיע לשיווי משקל תרמודינמי, היא למעשה שואפת למינימום של האנרגיה החופשית. אם כן, השינוי באנרגיה החופשית משמש לתיאור כיוון ההתפתחות הספונטני של המערכת, כלומר באיזה כיוון היא שואפת להשתנות באופן טבעי וללא השקעת אנרגיה נוספת במערכת.
האנרגיה החופשית של הלמהולץ
כאמור, האנרגיה חופשית של הלמהולץ מתארת אנרגיה חופשית של מערכת בטמפרטורה קבועה. פוטנציאל תרמודינמי זה, מוגדר להיות:
F = U - TS
כאשר U האנרגיה הפנימית, T הטמפרטורה ו- S האנטרופיה של המערכת.
המשתנים הטבעיים שלה הם הטמפרטורה, הנפח ומספר החלקיקים - F(N,V,T).
פיתוח
מהחוק הראשון של התרמודינמיקה, העבודה W שמבצעת מערכת על סביבתה נתונה ע"י: כאשר Q החום שזרם למערכת ו- \Delta U השינוי באנרגיה הפנימית של המערכת. נסתכל על מערכת הנמצאת במגע תרמי עם מאגר חום בטמפרטורה קבועה, כלומר חום יכול לזרום מהמערכת למאגר או להפך על מנת לשמור על שוויון טמפרטורות בין השניים. נניח כי המאגר גדול מאוד ביחס למערכת ולכן לתהליכים שעוברת המערכת אין השפעה על טמפרטורת המאגר (ניתן למשל להתייחס לסביבה כולה כאל מאגר החום). נרצה לבחון תהליך תרמודינמי בו המערכת עוברת ממצב A למצב B.
עבור תהליך כללי, לא בהכרח הפיך, מתקיים:
מכיוון שמעבר החום מתרחש בין המערכת לבין מאגר חום בטמפרטורה קבועה, ניתן לכתוב:
כלומר ישנו חסם עליון עבור כמות החום שיכולה לעבור בתהליך זה, כאשר שוויון מתקיים עבור תהליך הפיך.
על ידי הגדרת האנרגיה החופשית של הלמהולץ, F, ניתן לכתוב את החסם על העבודה כך:
כאשר כאמור שוויון מתקבל עבור תהליך הפיך.
שיווי משקל ומינימום אנרגיה חופשית
כאמור, ישנו קשר הדוק בין מינימום האנרגיה החופשית ומצב שיווי משקל תרמודינמי. עבור מערכת בטמפרטורה קבועה וכן בנפח קבוע, האנרגיה החופשית F נמצאת במינימום עבור מצב שיווי משקל. על מנת להראות זאת, נסתכל על מערכת המבודדת מהסביבה. מערכת זו אינה יכולה לבצע עבודה על סביבתה או להפך. אם על אף הבידוד מהסביבה מאפשרים מעבר חום בלבד, כאשר המערכת והסביבה שתיהן בטמפרטורה T, מקבלים כי התהליכים היחידים שיכולים להתקיים הם איזוכוריים. עבור תהליך כזה, מקבלים כלומר האנרגיה החופשית של הלמהולץ בתהליך לא יכולה לגדול:.
מסקנה הנגזרת מתוצאה זו היא שמערכת שנמצאת במינימום של האנרגיה החופשית של הלמהולץ היא במצב שיווי משקל יציב. זאת מכיוון שכל שינוי יביא לאנרגיה חופשית גבוהה יותר בסתירה לתוצאה המתקבלת לעיל, לפיה נצפה שהאנרגיה החופשית תקטן. בהקבלה לתהליכים מכניים ומינימום של אנרגיה פוטנציאלית, האנרגיה החופשית של הלמהולץ לעיתים מכונה "הפוטנציאל התרמודינמי בנפח קבוע".
דיפרנציאל וקשרים תרמודינמים
תהליך הפיך הוא תהליך שנעשה בצורה איטית דיו כך שהמערכת נשארת בשיווי משקל לאורך התהליך (או אינפינטסימלית קרוב לשיווי משקל). כפועל יוצא, פונקציות המצב של המערכת מוגדרות היטב במהלך תהליכים אלו. עובדה זו מאפשרת להגדיר את הדיפרנציאל שלהן. עבור תהליכים שאינם הפיכים פונקציות המצב לא מוגדרות כלל, אך לעיתים ניתן להסתכל במקום זאת על תהליך הפיך בו המצב ההתחלתי והסופי זהים, ולהסיק ממנו מסקנות.
עבור תהליך הפיך ניתן להגדיר את הדיפרנציאל של האנרגיה החופשית של הלמהולץ. נפתח תחילה עבור מערכת בעלת מספר חלקיקים קבוע. עבור תהליך הפיך בטמפרטורה קבועה מתקיים:
ולכן מהחוק הראשון של התרמודינמיקה, הביטוי הדיפרנציאלי עבור האנרגיה הפנימית הוא :
נסיק כי הביטוי עבור הדיפרנציאל של האנרגיה החופשית הוא:
ניתן בקלות להכליל למקרה בו מאפשרים למספר החלקיקים להשתנות:
כאשר \mu הוא הפוטנציאל הכימי.
על ידי גזירה של F על פי משתנה יחיד תוך החזקת היתר קבועים, ניתן לקבל:
האנרגיה החופשית של גיבס
בתהליכים רבים הגדלים התרמודינמיים שנשארים קבועים הם הטמפרטורה והלחץ. תהליכים אלו נקראים תהליכים איזותרמיים ואיזובריים. כאמור, במקרים אלו האנרגיה החופשית הרלוונטית לתיאור מצב המערכת היא האנרגיה חופשית של גיבס. ניתן להראות שבמערכות אלו שיווי משקל יציב מתקבל עבור מינימום של האנרגיה החופשית של גיבס. באנלוגיה לאנרגיה החופשית של הלמהולץ, האנרגיה החופשית של גיבס נקראת לעיתים "הפוטנציאל התרמודינמי בלחץ קבוע". הגדרת האנרגיה החופשית של גיבס שימושית במיוחד בתגובות כימיות, בהן הנפח משתנה אבל הלחץ נותר קבוע.
האנרגיה החופשית של גיבס מוגדרת להיות:
כאשר U האנרגיה הפנימית, T הטמפרטורה, S האנטרופיה, V הנפח ו- P הלחץ של המערכת.
המשתנים הטבעיים שלה הם הטמפרטורה, הלחץ ומספר החלקיקים - G(N,P,T).
מתוך האנרגיה החופשית של הלמהולץ
נסתכל על מערכת הנמצאת במגע תרמי עם מאגר חום בטמפרטורה קבועה, וכן עם אמבט לחץ השומר על לחץ קבוע. נניח כי למערכת אין השפעה על הטמפרטורה באמבט החום ועל הלחץ באמבט הלחץ. אם כן, נבחן תהליך תרמודינמי בו המערכת עוברת ממצב A למצב B תוך שמירה על טמפרטורה קבועה T ועל לחץ קבוע P. נסמן את הנפחים ההתחלתי והסופי של המערכת ב- V(A), V(B) בהתאמה למצבים ההתחלתי (A) והסופי (B).
הביטוי עבור העבודה הוא:
מכיוון שהמערכת בצימוד לאמבט חום, כלומר גם כאן מדובר בתהליך איזותרמי, מתקיים:
על ידי הגדרת האנרגיה החופשית של גיבס, G, מקבלים:
מהתוצאה לעיל נסיק כי בתהליך איזותרמי ואיזוברי של מערכת כלשהי, האנרגיה החופשית של גיבס לא יכולה לגדול.
המשמעות היא שעבור תהליכים אלו, שיווי משקל תרמודינמי יציב מתקבל עבור מינימום של האנרגיה החופשית של גיבס. ניתן לראות זאת באופן דומה לטיעון שנעשה עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ: אם נניח כי מערכת נמצאת במינימום של האנרגיה החופשית של גיבס, כל תהליך ספונטני יגרור עליה באנרגיה זו בסתירה לאי שוויון שקיבלנו לעיל.
מתוך האנתלפיה
דרך נוספת לקבל את האנרגיה החופשית של גיבס היא דרך האנתלפיה. האנתלפיה גם היא פוטנציאל תרמודינמי, ומבוטאת על ידי האנטרופיה, הלחץ ומספר החלקיקים. האנתלפיה רלוונטית לתיאור תהליכים בלחץ קבוע (תהליכים איזוברים), וממלאת תפקיד דומה לזה של האנרגיה הפנימית בתהליכים בנפח קבוע.
אם השינוי בנפח המערכת הוא dV אזי העבודה -PdV=-d(PV) היא חלק מהעבודה הכוללת שנעשתה בתהליך. אם הביטוי המתקבל עבור העבודה חיובי אזי העבודה נעשתה על ידי הסביבה. אם הביטוי שלילי, כלומר dV>0, אז העבודה נעשתה על ידי המערכת על מנת "לדחוף" את הסביבה ולפנות מקום להתרחבות המערכת, ולכן באה על חשבון גדלים אחרים במערכת ואינה זמינה לה יותר. לכן, נהוג להגדיר את העבודה האפקטיבית שנעשתה על המערכת:
כאשר האנתלפיה הוגדרה באופן הבא:
מתוך ההגדרה של העבודה האפקטיבית עולות שתי מחלקות של תהליכים בלחץ קבוע:
עבור המחלקה השנייה (לחץ וטמפרטורה קבועים) מתקיים dQ=TdS, ולכן מקבלים:
כאשר F האנרגיה החופשית של הלמהולץ, והגדרנו:
G=H-TS
כלומר, עבור תהליך הפיך במערכת בטמפרטורה ולחץ קבועים, העבודה האפקטיבית שווה לשינוי באנרגיה החופשית של גיבס.
נשים לב שהביטוי של אנרגיית גיבס באמצעות האנתלפיה שקול לביטוי שהתקבל על פי אנרגיית הלמהולץ:
ולכן שלוש ההגדרות שקולות.
דיפרנציאל וקשרים תרמודינמים
נסתכל שוב על תהליך הפיך עבורו פונקציות המצב מוגדרות היטב בכל זמן, ונקבל ביטוי עבור הדיפרנציאל של האנרגיה החופשית של גיבס. נפתח תחילה עבור מערכת בעלת מספר חלקיקים קבוע ולאחר מכן נכליל למקרה הכללי. נשתמש בדיפרנציאל של האנרגיה החופשית של הלמהולץ שקיבלנו לעיל:
dF=-SdT-PdV
ולכן הביטוי עבור הדיפרנציאל של האנרגיה החופשית של גיבס הוא:
ועבור המקרה הכללי:
ניתן לראות כי אכן מתקבל עבור מערכת בלחץ, בטמפרטורה ובמספר חלקיקים קבוע dG=0, כלומר האנרגיה החופשית של גיבס באקסטרמום. ההסבר לכך שמדובר במינימום ולא במקסימום נובע מסימן המינוס של האנטרופיה בהגדרת האנרגיה החופשית של גיבס. כל תהליך פנימי במערכת במהלכו האנטרופיה גדלה גורר שהאנרגיה החופשית של גיבס קטנה, ולכן לא ייתכן שמדובר בנקודת מקסימום.
פוטנציאל כימי והאנרגיה החופשית של גיבס לחלקיק יחיד
כאמור, האנרגיה החופשית היא גודל אקסטנסיבי. כמוה כך גם האנטרופיה, האנרגיה הפנימית וכמובן מספר החלקיקים. לעומתם, הטמפרטורה והלחץ הם גדלים אינטנסיביים שאינם מושפעים מגודל המערכת. המשמעות היא שאם נחבר שתי מערכות זהות לכדי מערכת אחת, הטמפרטורה והלחץ לא ישתנו כתוצאה מכך, בעוד שהאנרגיה הפנימית, האנטרופיה ומספר החלקיקים יגדלו ליניארית עם גודל המערכת.
תחת ההנחה שאנרגיית גיבס פרופורציונית לכמות החלקיקים במערכת, נוכל לכתוב:
עבור \phi(T,P) פונקציה כלשהי שתלויה במשתנים האינטנסיביים בלבד.
גזירה חלקית לפי N כאשר שאר המשתנים מוחזקים קבועים נותנת:
נשתמש בהגדרת הפוטנציאל הכימי \mu ונקבל:
ולכן ניתן לכתוב:
כלומר, עבור מערכת בעלת חלקיק בודד מתקיים: ולכן הפוטנציאל הכימי נקרא גם האנרגיה החופשית של גיבס פר חלקיק.
עבור מערכת עם כמה סוגי חלקיקים ניתן להכליל:
סקירה
התמרת לז'נדר היא שיטה נפוצה במתמטיקה ובפיזיקה למעבר מתיאור של פונקציה באמצעות משתנים כלשהם אל תיאור של אותו המידע באמצעות משתנים התלויים בנגזרותיה. ההתמרה מוגדרת עבור פונקציות ממשיות וקמורות של משתנה יחיד. ההתמרה מוגדרת על ידי ההנחה שהנגזרות הראשונות של הפונקציה ושל התמרתה הן הופכיות זו לזו. ניתן להרחיב את הגדרת ההתמרה עבור פונקציות שאינן קמורות. הרחבה זו נקראת התמרת לז'נדר-פינשל.
עבור פונקציה כללית F(x), נסמן s=F'(x). נגדיר את התמרת לז'נדר של F(x):
עבור פונקציות רבות משתנים ההתמרה מתבצעת באופן הבא:
שימוש בתרמודינמיקה
ניתן לתאר אנרגיה של מערכת תרמודינמית באמצעות מספר החלקיקים בה, הנפח והאנטרופיה שלה - U(N,V,S). תיאור זה מתקבל באופן טבעי בפיזיקה סטטיסטית מתוך הגדרת האנטרופיה כלוגריתם של פונקציית הריבוי. עם זאת, פיזיקה היא מדע ניסיוני, ולכן פעמים רבות ישנה העדפה לבחור את המשתנים הבלתי תלויים בניסוי כאלו שיותר קל לקבע, ולתת ליתר להשתנות בהתאם. דוגמה לכך היא מעבר מתיאור של האנרגיה הפנימית U(N,V,S) אל האנרגיה החופשית. מכיוון שאנרגיה ונפח הם משתנים שיותר קשה לקבע בניסוי, טבעי לעבור לפונקציות הנשלטות על ידי משתנים כגון טמפרטורה או לחץ. כפי שנעשה בפיתוח לעיל של האנרגיה החופשית של הלמהולץ, אם נרצה לקבע את הטמפרטורה או הלחץ, נצמד את המערכת אל אמבט חום עבור טמפרטורה קבועה ואל אמבט חלקיקים עבור לחץ קבוע.
מערכת בצימוד לאמבט חום
נסתכל שוב על מערכת בצימוד לאמבט חום. נניח כי בנוסף לכך המערכת שומרת על נפח קבוע. תחת תנאים אלו הטמפרטורה נשמרת קבועה ואילו האנרגיה נקבעת לפיה. לפיכך, נרצה לעבור מתיאור התלוי באנטרופיה S לתיאור התלוי בטמפרטורה T. לפי הביטוי הדיפרנציאלי של האנרגיה הפנימית ניתן לבטא את הטמפרטורה באמצעות הקשר
ולכן התמרת לז'נדר תניב:
באופן זהה לחלוטין, עבור מערכת המורכבת מסוגים שונים של חלקיקים i, כאשר מכל סוג N_i חלקיקים:
וכמובן שזו בדיוק האנרגיה החופשית של הלמהולץ.
מערכת בצימוד לאמבט חום ולאמבט לחץ
פיתוח דומה ניתן לעשות עבור מערכת בצימוד לאמבט חום ולחץ. נשים לב כי אין צורך לצאת שוב מתוך התיאור של האנרגיה הפנימית U(N,V,S) שכן ניתן להשתמש בתוצאה שהתקבלה עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ. זו, נגזרה עבור מערכת בצימוד לאמבט חום, ולכן נכונה גם כאן. בנוסף לכך, נרצה להמיר את התלות בנפח לתלות בלחץ, גם הוא משתנה שלעיתים יותר קל לשלוט עליו בניסוי. על פי הביטוי הדיפרנציאלי של האנרגיה F ניתן לבטא את הלחץ:
כעת, ניתן לקחת את האנרגיה החופשית של הלמהולץ ועבור לתיאור הבעיה במונחי הלחץ. נקבל:
וגם כאן, עבור מערכת בעלת סוגים שונים של חלקיקים:
וכמצופה, קיבלנו בדיוק את האנרגיה החופשית של גיבס.
גם כאן ניתן להגיע לביטוי שקול דרך האנתלפיה. כפי שצוין לעיל, הגדרה האנתלפיה היא:
מכיוון שהאנתלפיה כבר מבוטאת באמצעות הלחץ, נותר להמיר את התלות באנטרופיה לתלות בטמפרטורה. הביטוי הדיפרנציאלי עבור האנתלפיה הוא:
ומכאן נגזר הקשר:
ובאופן דומה לפיתוחים לעיל, על ידי התמרת לז'נדר של האנתלפיה מקבלים:
כעת ניתן להציב את הביטוי עבור האנתלפיה ולשים לב כי מתקיים:
וכמובן שקיבלנו את אותו הביטוי.
הקשר לתהליכים ספונטנים
תהליך ספונטני הוא תהליך שמתרחש ללא צורך בהשקעת אנרגיה חיצונית. מהחוק השני של התרמודינמיקה, תהליך יקרה באופן ספונטני רק אם האנטרופיה של היקום לא תקטן בתהליך. כאמור, האנרגיה החופשית (של גיבס או של הלמהולץ, כתלות בתנאי המערכת) היא מדד לכמות האנרגיה הזמינה למערכת לביצוע עבודה. כתוצאה מכך, השינוי באנרגיה החופשית בתהליך מספק מידע לגבי ספונטניות התהליך. כלומר, כדי לקבוע אם תהליך הוא ספונטני, נתעניין בשינוי באנרגיה החופשית ולא בגודלה ברגע נתון.
האנרגיה החופשית של גיבס
נבחן את השינוי באנרגיה החופשית של גיבס בתהליך בטמפרטורה ובלחץ קבועים.
על מנת להעריך האם התהליך ספונטני, נרצה לחשב את השינוי באנרגיה החופשית של גיבס.
שינוי זה תלוי בשינוי באנטרופיה, בשינוי באנתלפיה ובטמפרטורה (הקבועה כמובן):.
נזכור שמתקיים T \geq 0, ולכן המצבים האפשריים הם:
האנרגיה החופשית של הלמהולץ
באופן דומה, תהליכים בטמפרטורה ובנפח קבועים יתרחשו באופן ספונטני רק עבור. את מסקנה זו קיבלנו לעיל כאשר בחנו מערכת בצימוד לאמבט חום. אם נסתכל על המערכת והאמבט יחדיו כמערכת סגורה ומבודדת מהסביבה, נקבל שהתהליכים היחידים שיכולים להתרחש הם ספונטנים. התוצאה התקבלה על ידי הגדרת האנרגיה החופשית של הלמהולץ, כאשר  משמעו שהמערכת כבר בשיווי משקל תרמודינמי יציב. גם כאן, ניתן לבחון כל אחד מהאיברים התורמים לשינוי באנרגיה החופשית של הלמהולץ (\Delta U, \Delta S) ולהסיק האם התהליך ספונטני או לא. למעשה בכך קיבלנו ביטוי לכך שמערכות בטבע שופאות למינימום אנרגיה ולמקסימום אנטרופיה.
קשרי מקסוול
מתוך הגדרת האנרגיות החופשיות והדיפרנציאלים שלהן, ניתן להקיש כמה קשרים תרמודינמיים. קשרים אלו הם חלק מקשרי מקסוול. נכונותם נובעת מכך שניתן לשנות את סדר הגזירה עבור נגזרות שניות מעורבות של הפוטנציאלים התרמודינמיים.
בתור דוגמה ניקח את הקשרים ו- שקיבלנו מהאנרגיה החופשית של גיבס.
נצא מתוך הביטוי עבור הנפח ונגזור בשנית, הפעם לפי הטמפרטורה. נקבל:
כאשר המעבר האמצעי נובע מכך שהפוטנציאל התרמודינמי הוא פונקציה אנליטית ולכן:
את אותו הפיתוח ניתן לעשות עבור המשתנים האחרים, וכן עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ במקום האנרגיה החופשית של גיבס.
להלן הקשרים המתקבלים בצורה זו:
המסת קרח
נקח לדוגמה קרח ונבחן האם הוא נמס באופן ספונטני כתלות בטמפרטורה. אנו למעשה בוחנים את מעבר הפאזה של מים מפאזת מוצק לפאזת נוזל. נשים לב כי תהליך זה מתרחש בלחץ ובטמפרטורה קבועים הנקבעים על פי טמפרטורת הסביבה והלחץ האטמוספירי. נניח כי טמפרטורת הסביבה היא 293\, K כלומר כ- 20^oC.
בתהליך זה השינוי באנתלפיה וכן השינוי באנטרופיה חיוביים, ולכן עלינו לשקול גם את טמפרטורת הסביבה.
קיבלנו ביטוי שלילי ולכן התהליך ספונטני, בהתאם לאינטואיציה. כלומר קרח נמס באופן ספונטני בטמפרטורה של כ- 20^oC.
אלקטרוליזה של מים
השינוי באנתלפיה מבטא את האנרגיה הדרושה לביצוע האלקטרוליזה. אנרגיה זו מגיעה בצורה של אנרגיה חשמלית מספק הכוח. ואולם, אין צורך לספק את כל האנרגיה הזו כך. ניתן לראות שגם האנטרופיה גדלה בתהליך, וזו יכולה להגיע מהסביבה בטמפרטורה הקבועה. האנרגיה החשמלית הדרושה, מתקבלת על פי השינוי באנרגיה החופשית של גיבס. על פי הגדלים בטבלה נקבל שהשינוי הוא:
קיבלנו ביטוי חיובי ולכן ניתן לראות שזה תהליך שאינו ספונטני, ושהיה עלינו לספק אנרגיה למערכת על מנת לאפשר לתהליך לקרות.
שימושים מעבר לתחום התרמודינמיקה
את הזהויות המתקבלות עבור האנרגיה החופשית ניתן להסיק גם מתוך הפיזיקה סטטיסטית. בתחום זה הניתוח של מערכות פיזיקליות נעשה באמצעות בכלים מתמטיים של תורת ההסתברות. בהקשר זה מוצגת פונקציית הריבוי, המתארת את מספר המצבים המיקרוסקופיים של מערכת תרמודינמית עבור מצב מאקרוסקופי יחיד (ניוון). בפיזיקה סטטיסטית האנטרופיה מוגדרת כלוגריתם הטבעי של פונקציית הריבוי, ולכן גדלה ככל שמספר המצבים המיקרוסקופיים האפשריים גדל עבור מצב מאקרוסקופי יחיד.
בדומה להסתכלות הסתברותית זו, ישנו עקרון בעל דמיון קונספטואלי מתחום מדעי המוח. עיקרון זה נקרא עקרון האנרגיה החופשית והוא מבוסס על התפיסה של המוח כמכונה סטטיסטית. העיקרון הוצג לראשונה על ידי הפיזיקאי והרופא הגרמני הרמן פון הלמהולץ, על שמו כמובן נקראת גם האנרגיה החופשית של הלמהולץ. עקרון האנרגיה החופשית בהקשר זה, מתאר כיצד יצורים חיים התפתחו למחיה ב"מרחב מצבים" בו האנטרופיה מוגבלת. כלומר, יצורים חיים מגבילים עצמם לכמות המצבים המסתברים ביותר שיחושו, על מנת למזער את "אלמנט ההפתעה". המצבים המסתברים ביותר מתעדכנים כמובן באופן שוטף על פי האינטראקציה שלהם עם הסביבה. על אף שמדובר בהקבלה מעט רופפת, ישנם קווי דמיון בין האנרגיה החופשית כפוטנציאל תרמודינמי ובין עקרון האנרגיה החופשית במדעי המוח. בדומה לכך, ישנו שימוש נרחב גם במושג האנטרופיה בתחומים של תורת האינפורמציה, מדעי המחשב, ומדעי המוח. ישנם אף ניסיונות לשימוש בביטוי עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ ברשתות מבוססות נוירונים בבינה מלאכותית.
Heal
Heal (מאנגלית: לרפא) הוא האלבום הרביעי והאחרון של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית סייקרד רייך. שיר 12 הוא גרסת כיסוי לשיר של להקת הפּאנק האמריקאית Fear, Beef Bologna.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פיל רינד, למעט כאשר כתוב אחרת.
אקדמיית הכדורגל יורי קונופלב
אקדמיית הכדורגל יורי קונופלב שבעיר טוליאטי היא מרכז הדרכה עבור שחקני כדורגל ברוסיה, שנוצרה בשנת 2003 במחוז סמרה.