cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
להרוג את המזל
עלילה
גיבור הסרט, סלבין, עובר רצף של אסונות אישיים, הוא מאבד את עבודתו, ביתו מועמד להריסה עקב מתקפת טרמיטים והוא רואה את חברתו בוגדת בו. הוא מתקשר לחברו ניק פישר והלה מזמינו להתארח בביתו שבניו יורק. בהגיעו לעיר הוא נשדד, במהלך השוד אפו נשבר וארנקו נלקח. הוא מגיע לדירתו של ניק מגלה שהיא פתוחה ומתחיל לגור בה על אף כישלונו ביצירת קשר עם ניק. השכנה מהדירה ממול, לינדזי (לוסי לו) יוצרת איתו קשר והוא משתף אותה בחוויותיו. לאחר מכן מגיעים לדירה שני גברים שחורים ולוקחים אותו אל "הבוס" (מורגן פרימן). הבוס מתייחס אליו כאל ניק וטוען שיש לו חוב בסך 96 אלף דולר. הוא מציע לו להתנקש בבן של "הרבי" כחלופה לתשלום החוב. לאחר חזרתו לדירה מופיעים שני גברים בלבוש חרדי ולוקחים אותו אל "הרבי" (בן קינגסלי). הרבי דורש מ"ניק" פריעת חוב בסך 33 אלף דולר. לאחר כל אחת מהפגישות הופיע סמית' כאדם שעמד מאחורי יזימת הפגישות, כלומר עובד עבור הבוס והרבי במקביל. למחרת סלבין חוזר אל הבוס ומודיע לו על כוונתו להתנקש בבן הרבי, הבוס מספר לו שבן הרבי הוא הומוסקסואל ושיש לו שני שומרי ראש, סוכני המוסד לשעבר. לינדזי רואה בעבודתה כחוקרת מקרי מוות שלוש גופות שלהשערתה קשורים לסיפור. היא מסבירה שקורבנות החיסולים בראשית הסרט הם האנשים שידעו איך ניק נראה, הוא עשה זאת לשם ירידה למחתרת וזו גם הסיבה שניק סידר שסלבין יתפוס את מקומו.
בערב הולכים סלבין ולינדזי למסעדה ושם הם רואים את בנו של הרבי. סלבין עוקב אחריו לשירותים וקובע איתו דייט. סלבין מבלה את הלילה עם לינדזי. בבוקר הוא נוסע להיפגש עם בן הרבי בדירתו ומחסל אותו שם. לאחר החיסול מופיע סמית', מפעיל את לחצן המצוקה של בן הרבי, ומחסל את שומרי הראש שבאים בעקבות כך. סמית' וסלבין משאירים בדירה פצצה ועוזבים את הדירה. סלבין חוטף את "הבוס" ואת "הרבי" ומספר להם שהוא הבן של אותו אחד שהם רצחו ואז הוא הורג אותם.
JSON
JSON (ראשי תיבות של JavaScript Object Notation) הוא תקן של פורמט קובץ ופורמט העברת מידע שמשתמש בטקסט קריא-לאדם כדי לאחסן ולהעביר מבני מידע המורכבים מזוגות של מפתח-ערך. JSON הוא פורמט נתונים נפוץ עם מגוון שימושים בהעברת מידע, כולל בין השאר העברת מידע בין שרת ללקוח.
פורמט JSON תואר לראשונה על ידי דאגלס קרוקפורד בשנות ה-2000 המוקדמות. הודעת ה-JSON הראשונה נשלחה באפריל 2001.
היסטוריה
אתר האינטרנט JSON.org הושק ב-2002.
באוקטובר 2013, Ecma International פרסמו את המהדורה הראשונה של תקן ה-JSON: ECMA-404. באותה השנה, RFC 7159 אזכר את ECMA-404 כהפניה.
ב-2014, הפך לנוסח התקן הרשמי לשימושי הרשת של JSON.
דוגמה
להלן דוגמה לייצוג של אובייקט המתאר אדם בפורמט JSON.
JSONP
JSONP (ראשי תיבות של JavaScript Object Notation with Padding) הוא שיטה להעברת מסמכי JSON בין אתרים בעלי כתובות אינטרנט שונות. כיוון שמנגנוני אבטחה בדפדפנים מגבילים העברת מסמכים בין אתרים, מסמכי JSON כפי שהם אינם ניתנים להעברה. כדי לאפשר לאתרים אחרים לגשת לאובייקט JSON, המסמך יישמר בפורמט, כאשר המידע במסמך נעטף בשם של פונקציית JavaScript הקיימת בדף האינטרנט שממנו טוענים את מסמך ה-JSONP, ובכך מהווה פרמטר של הפונקציה. בעת הטעינה, הפונקציה תופעל, ותוכל לגשת אל אובייקט ה-JSON דרך הפרמטרים שלה. להלן דוגמה למבנה מסמך JSONP: בדוגמה שלמעלה,  הוא שם הפונקציה שאליה מסמך ה-JSONP יקרא, והמידע המועבר זהה לאובייקט ה-JSON שהוצג בדוגמה הראשונה. דוגמה לפונקציה fooBar: בדוגמה למעלה, בעת טעינת מסמך ה-JSONP, הפונקציה  תציג הודעה עם הטקסט הבא: "שם פרטי: יעקב, שם משפחה: ישראלי". שם הפונקציה במסמך ה-JSONP יכול להיות סטטי - כלומר, שם פונקציה קבוע שיש לשמור למסמך הספציפי, אך גם אפשרי ליצור שם דינמי לפונקציה, למשל, כאשר לכתובת ה-URL של מסמך ה-JSONP מוסיפים פרמטרים נוספים, בהתאם להוראות האתר שבו נמצא המסמך הרצוי.
סואץ (מחוז)
מחוז סואץ (ערבית: محافظة السويس) הוא אחד מהמחוזות של מצרים. המחוז נמצא בצפון מזרח המדינה ועיר הבירה שלו היא סואץ. המחוז נמצא בכיוון מזרח מהדלתא של הנילוס, צפונית למפרץ סואץ, והוא מקושר למחוזות מצריים אחרים באמצעות כבישים ומסילות רכבת. במחוז ישנם חמישה נמלי ים: אל-סוחנה, נמל תאופיק, נמל עדבייה, נמל למשלוחי דלק ונמל אל-אטקה לדיג.
המשאבים הטבעיים של המחוז הם אבני גיר, חימר, פחם, נפט ושיש. ב-1975 הוקם אזור הסחר החופשי הציבורי סואץ. האזור הוא בשני מקומות: פורט תאופיק (שטח של 75,660 מ"ר) הסמוך לגדר של נמל סואץ, ואדאבייה (שטח של 247,208 מ"ר) המשקיף על החוף של מפרץ סואץ ונמצא במרחק של 5 קילומטרים מנמל עדבייה. מוצרי היצוא העיקריים של המחוז הם פרי הפפאיה וחפצי אומנות מצריים.
האטרקציות התיירותיות כוללות את אזור אל-עין ואל-סוחנה (שבהם יש מרכז רפואי חשוב) ומגוון אתרים היסטוריים כגון עיון מוסה, ארמונו של מוחמד עלי, כנסייה רומית קתולית והגבעה היהודית באל-חור.
עמותת סה"ר
עמותת סה"ר (סיוע והקשבה ברשת) היא עמותה הפועלת משנת 2000, במטרה "להציל חיים ולהעניק סיוע נפשי מיידי, נגיש ואנונימי" באמצעות האינטרנט, לאנשים החווים מצוקה נפשית ומצבי אובדנות ובכך ממלאת תפקיד חשוב כחלק משירותי בריאות הנפש בקהילה ומשמשת עוגן ובית לגולשים, לפרוק את שעל ליבם. עמותת סה"ר היא הארגון היחיד בישראל המעניק עזרה נפשית מיידית באמצעים דיגיטליים בלבד, מערך הסיוע מבוסס על מספר ערוצים: אתר אינטרנט, ובו מידע חיוני לסובלים ממצוקה ולסובבים אותם; שיחות תמיכה אישיות לפונים באמצעות צ'אט או ווטסאפ; ניהול קבוצות תמיכה בפורום תפוז; מענה לפניות באמצעות דואר אלקטרוני; כמו כן סיירת סה"ר מאתרת הודעות מצוקה של הגולשים ופונה אליהם באופן אקטיבי, כותבת תגובה ראשונית, המעודדת פניה לעזרה.
העמותה מסייעת לכל המגזרים וקבוצות האוכלוסייה, נשים, גברים, בני נוער, עולים חדשים ועוד. התמיכה נעשית בשפות עברית וערבית. סה"ר מתמחה בזיהוי מצוקות רגשיות ובפיתוח והפעלת מענים רלוונטיים וחדשניים להתמודדות עמן, תוך התייחסות לצרכים הייחודיים של קבוצות האוכלוסייה השונות. במקרי הצורך סה"ר מפעילה גורמים נוספים כגון משטרה.
העמותה נתמכת באופן חלקי על ידי משרד הבריאות וע"י קרנות פילנתרופיות, עסקים ותורמים פרטיים. בראש העמותה עומדים יו"ר אמיר בלומנפלד והמנכ"ל יעל לוי. הצוות המקצועי המצומצם מונה כ-11 עובדים אשר מפעילים מעל 250 מתנדבים המתחזקים את ערוצי הסיוע השונים ומסייעים לכ־28 אלף גולשים במצוקה בשנה (נכון לשנת 2022). כלל שירותי העמותה ניתנים ללא תשלום על ידי המתנדבים אשר עוברים הכשרה מקיפה המבוצעת תחת פיקוח וליווי של הצוות המקצועי.
בנוסף לפעילותה עם ציבור הגולשים, העמותה עובדת בשיתוף פעולה עם מנהלי אתרים, בלוגים ופורומים ומייעצת בכל הקשור לניהול תגובות למצבי מצוקה נפשית המתגלים במרחב שלהם. העמותה משמשת כגורם סיוע רשמי של פייסבוק, אינסטגרם וואטסאפ בישראל וארגון שותף של המרכז למניעת התאבדויות של פייסבוק בישראל. סה"ר חברה במועצה הלאומית למניעת אובדנות ומשתתפת בדיונים בכנסת ומשרדי ממשלה להגברת המודעות הציבורית ומציאת דרכים למניעת התאבדויות.
מחקרים
סה"ר מנתחת נתונים כדי לאתר מגמות עיקריות ולשקף לקובעי מדיניות את החוסן הנפשי של האוכלוסייה בישראל על מנת לאפשר קבלת החלטות מבוססות מידע בזמן אמת. יש בידינו את הטכנולוגיה לשקלל מדדי מצוקה נפשית, ולהצביע על סוגי מצוקות ומאפייני גיל ומגדר.
בנוסף, סה"ר משתתפת במחקרים על בריאות הנפש ותמיכה רגשית אונליין בשיתוף עם מוסדות מוסמכים. המחקרים זמינים לקריאה באתר סה"ר.
EMSA
EMSA (ראשי תיבות של electrophoretic mobility shift assay), היא שיטה נפוצה בביולוגיה מולקולרית המשמשת לחקר הקשר בין חלבונים לרצפי DNA או RNA. בעזרת השיטה ניתן לקבוע האם חלבון או אוסף חלבונים נקשר לרצף DNA או RNA (חומצת גרעין) מסוים ולעיתים אף ניתן לקבוע האם יותר מחלבון אחד מעורב בקומפלקס הקישור.
השיטה מבוססת על הרצת החומרים הנבדקים דרך ג'ל למשך זמן קצר (כשעתיים עבור מקטע ג'ל באורך 20 ס"מ). המהירות שבה מולקולות שונות עוברות דרך ג'ל נקבעת על פי גודלן והמטען החשמלי שעליהן. רצועת הבקרה (בה מריצים חומצת גרעין עירומה) תראה פס במקום אליו הגיעה המולקולה ללא החלבון הנבדק. אם החלבון נקשר לחומצת הגרעין, הרצועה שבה הורץ החלבון, תראה פס גבוה יותר המשקף את המקום אליו הגיע הקומפלקס של החלבון יחד עם חומצת הגרעין. מכיוון שקומלפקס זה גדול יותר מחומצת גרעין עירומה הוא נע לאט יותר בג'ל ומגיע פחות רחוק ברצועה.
לצורכי ויזואליזציה מקובל לסמן את חומצת הגרעין בסמן רדיואקטיבי או פלואורסצנטי.
ראו גם
אלקטרופורזה בג'ל
מפלגת העם הלאומית (ג'מייקה)
מפלגת העם הלאומית (באנגלית: People's National Party – PNP) היא אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בג'מייקה. המפלגה, שהוגדרה באופן מסורתי כסוציאל-דמוקרטית וחברה באינטרנציונל הסוציאליסטי, ממוקמת משמאל למתחרתה, מפלגת הלייבור של ג'מייקה. בבסיסה דגלה המפלגה בסוציאליזם כלכלי ומדיניות חוץ עצמאית, כלומר מנותקת מתכתיבי ארצות הברית במרחב הקריבי ואף בשיתופי פעולה בנושאים מקומיים עם קובה, אולם עם הזמן ובפרט לאחר 1989 אימצה מדיניות מרכזית יותר ואף נאו-ליברלית. המפלגה הייתה בשלטון בשנים 1972–1980 ו-1989–2007 ושוב מאז 2012 ועד 2016.
היסטוריה
המפלגה נוסדה ב-1938, המפלגה הפוליטית הראשונה במרחב הקריבי דובר אנגלית. מייסדה ומנהיגה הראשון היה נורמן מנלי, שהנהיג את המפלגה עד 1969 וכיהן כראש השרים של ג'מייקה לפני שקיבלה עצמאות. בנו, מייקל מנלי, הוביל את המפלגה בין השנים 1969 ועד 1992.
המפלגה פנתה לקולות העניים ולתעמולת הבחירות שלה ב-1972 התגייסו בין השאר אמני הרגאיי בוב מארלי ומקס רומיאו, שהופיעו בכפרים על מנת לגייס בוחרים. שירו של רומיאו, "Let the Power Fall on I" אף הפך להמנון המפלגה בבחירות.
דייוויד אירווינג
דייוויד אירווינג (באנגלית: David Irving; נולד ב-24 במרץ 1938), הוא סופר והיסטוריון חובבן בריטי המתמחה בהיסטוריה פוליטית וצבאית של מלחמת העולם השנייה, בדגש על "הרייך השלישי". עבודותיו של אירווינג זכו לביקורת רבה בשל הסימפתיה שהוא רוחש לאנטישמיות ולגזענות, והוא הוכר על ידי בית המשפט כמכחיש שואה.
ביוגרפיה וספריו של אירווינג
אירווינג נולד ב-24 במרץ 1938 באסקס שבאנגליה, לאביו: קצין בצי המלכותי ולאמו שעסקה כמאיירת. ב-2 במאי 1942 הוטבעה הספינה שבה שירת אביו. הוא ניצל, אך בעקבות אירוע זה ניתק את קשריו עם אשתו וילדיו. אירווינג למד פיזיקה באימפריאל קולג' שבלונדון, וכלכלה פוליטית ביוניברסיטי קולג' בעיר אך לא סיים את לימודיו עקב בעיות כלכליות. במקביל ללימודיו באימפריאל קולג' הועסק עיתון סטודנטים בשם "קרניבל טיימס" (Carnival Times) בתפקיד עריכה. לפי דברי הליגה נגד השמצה, בתקופה זו החל להשמיע טענות כגון "העיתונות נשלטת בידי היהודים", פרסם מאמר שבו הגדיר את היטלר כ"הכוח המאחד הגדול ביותר שידעה אירופה מאז קארל הגדול" וכתב כי "איחודה של אירופה מתפרש כיצירה של גזע עליון והיהודים תמיד ראו בחשד כל עלייה של גזע עליון מלבד כמובן הגזע שלהם". כמו כן פרסם קריקטורות גזעניות, תמך באפרטהייד בדרום אפריקה והביע תמיכה בגרמניה הנאצית. בשל כך סולק מתפקידיו בעיתון הסטודנטים.
בשנת 1959 אירווינג עבר למערב גרמניה ועבד במפעל פלדה בחבל הרוהר. יותר מאוחר עבר לספרד, שם עבד כפקיד ונישא לאשתו הראשונה. בשנת 1962 החל בכתיבת ספרו הראשון על הפצצת דרזדן בידי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. הספר, "השמדתה של דרזדן" (The Destruction of Dresden), יצא לאור בשנת 1963 בתקופה שבה בבריטניה התנהל ויכוח על המוסריות בהפצצת דרזדן, ספרו של אירווינג זכה להצלחה רבה והפך לרב מכר. במהדורה הראשונה העריך אירווינג את מספר המתים מההפצצה בכ-100,000 עד 250,000, מספר גבוה בהרבה מההערכות הקודמות. הערכה זאת הפכה במשך כמה שנים למקובלת בקרב חוקרים. אירווינג ביסס את הערכתו על המסמך הנאצי המזויף "TB 47" ועל עדותו של הפקיד הנאצי הנס וויגנט מבלי שהצליב את הנתונים עם מסמכים רשמיים שהיו זמינים בדרזדן. כאשר התגלה כי מסמך ה-"TB 47" הוא זיוף ב-1966, התנער אירווינג מהערכתו הראשונית ובמהדורות הבאות הוריד בהדרגה את הערכתו לגבי מספר הנספים ל-50,000 עד 100,000. במשפטו של אירווינג נגד דברה ליפשטדט בשנת 2000, הציג ההיסטוריון ריצ'רד ג'. אוונס עדות לפיה אירווינג ביסס את הערכתו למספר הנספים על דבריו של אדם אחד בלא שיהיה ביסוס לכך במסמכים, השתמש במסמכים מזויפים וציטט אדם שלטענת אירווינג היה רופא בבית החולים של דרזדן באותה תקופה, אותו אדם טען מאוחר יותר כי אירווינג טעה בזיהוי לגביו וכי דבריו התבססו על שמועות לגבי מספר הנספים ולא על עובדות מבוססות. כיום ההערכה המקובלת למספר הנספים בדרזדן עומדת על 22,500-25,000 הרוגים בלבד.
לאחר הצלחת ספרו על דרזדן המשיך אירווינג לפרסם ספרים על מלחמת העולם השנייה, חלקם מזווית ראייה של היסטוריה רוויזיוניסטית. ספרו על רקטות ה-V זכה לתפוצה רחבה ולביקורות טובות. אירווינג תרגם את זכרונותיו של הפילדמרשל קייטל מגרמנית לאנגלית ב-1965, וב-1967 פרסם ספר על תאונת המטוס שבה נהרג הגנרל הפולני ולדיסלב שיקורסקי. בספרו טען אירווינג כי התאונה הייתה בעצם התנקשות בשיקורסקי שהוזמנה על ידי וינסטון צ'רצ'יל שרצה להעלים את הגנרל הפולני כדי לא לפגוע ביחסי בריטניה עם סטלין. ב-1967 פרסם אירווינג מחקר על השמדתה של שיירה PQ-17 בשנת 1942. השיירה ובה אספקה לברית המועצות, הושמדה כמעט כולה על ידי חיל הים הגרמני, במחקרו האשים באסון את מפקד השיירה קומנדר ג'ק ברום. ברום תבע את אירווינג על הוצאת דיבה וזכה במשפט. אירווינג אולץ לשלם פיצויים בסכום 40,000 לירות שטרלינג וספרו הורד מהמדף.
לאחר מכן המשיך אירווינג לפרסם ספרים בנושא מלחמת העולם השנייה, בעיקר ביוגרפיות. ב-1969 פגש אירווינג את רוברט קמפנר, אחד מהתובעים במשפטי נירנברג, בעת ביקורו בגרמניה ושאל אותו האם התיעוד הרשמי של המשפטים זויף. מאוחר יותר כתב קפנר כי דבריו של אירווינג היו מלאים בהצהרות אנטי-אמריקאיות ואנטי-יהודיות.
בין 1975 ל-1977 פרסם את אחד הספרים המרכזיים שלו - "מלחמתו של היטלר" (Hitler’s War) - ביוגרפיה בשני חלקים. בהקדמה לספר במהדורה הגרמנית כתב אירווינג כי יומנה של אנה פרנק הוא זיוף וכי בית המשפט בניו יורק קבע כי היומן נכתב על ידי התסריטאי מאיר לוין בשיתוף עם אוטו, אביה של אנה פרנק, זאת למרות שבית המשפט בניו יורק מעולם לא פסק זאת.
אירווינג טען כי מטרתו בפרסום הביוגרפיה היא לחשוף את היטלר האמיתי מאחר שדמותו תוארה אך ורק כשלילית על ידי ההיסטוריונים. אירווינג ניסה להראות את התהליכים מנקודת מבטו של היטלר עצמו, ככל הניתן. בספר היטלר תואר כמנהיג רציונלי ואינטליגנטי שמטרתו היחידה הייתה להעלות את שגשוגה של גרמניה והשפעתה באירופה אבל תוכניותיו הוכשלו על ידי אנשים לא-מוכשרים ובוגדניים בתוך הממשלה הגרמנית. אירווינג האשים בספרו את מנהיגי בעלות הברית, במיוחד את צ'רצ'יל, בהידרדרות למלחמה וטען כי היטלר פתח במלחמה נגד ברית המועצות כמלחמת מנע נגד האגרסיביות הסובייטית. בנוסף טען כי היטלר לא ידע על השואה, אבל לא הכחיש את קיומה. לטענתו, הימלר והיידריך היו המתכננים והמבצעים העיקריים של השואה ואת חוסר נגיעתו של היטלר לעניין ביסס על כך שאין שום מסמכים רשמיים הקושרים את היטלר לביצוע ההשמדה.
התגובות לספר היו לרוב ביקורתיות, הן לגבי תיאור העובדות והן לגבי המסקנות. ההיסטוריון האמריקאי צ'ארלס סינדור (Charles Sydnor) ציין כי בעבודתו של אירווינג טעויות רבות, בין השאר אמירתו של אירווינג שהיהודים שהתקוממו בגטו ורשה היו חמושים היטב בנשק שקיבלו מבעלות הברית. סינדור ציין כי דו"ח שהוגש להיטלר על ידי הס"ס בנובמבר 1942 הכיל דיווח על השמדתם של 363,211 יהודים בשטחי ברית המועצות על ידי האיינזצגרופן וכי טענתו של אירווינג שהאיינזצגרופן היו אחראים לשמירה על מחנות ההשמדה מראה כי אירווינג לא מכיר את נושא השואה לעומקו מאחר שהאיינזצגרופן לא היו קשורים כלל למחנות ההשמדה.
ב-1978 אירווינג פרסם ספר נוסף על היטלר - "הדרך למלחמה" (The war path) - בו תיאר את השתלשלות העניינים עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה גם כן מאותה נקודת מבט כמו ב"מלחמתו של היטלר". למרות ביקורות רבות הספר הפך לרב מכר. ב-1981 אירווינג התגרש מאשתו הראשונה והחל בזוגיות עם דוגמנית דנית.
ב-1981 אירווינג פרסם שני ספרים - "המלחמה בין הגנרלים" (The War Between the Generals) - בו הוא תיאר את יחסי מפקדי הכוחות של בעלות הברית ואת חייהם האישיים, ו"התקוממות!" (Uprising!), על ההתקוממות האנטי-סובייטית בהונגריה ב-1956. אירווינג טען כי ההתקוממות הייתה ביסודה התקוממות אנטי-יהודית מאחר שרוב צמרת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית הייתה מורכבת מיהודים. מבקרים רבים האשימו את אירווינג באנטישמיות לאור תיאורו את המשטר הסובייטי בהונגריה כמשטר יהודי שנועד לדכא גויים. בנוסף היו טענות שאירווינג הגזים במספר היהודים שהיו בצמרת השלטון והתעלם מהעובדה שגם מנהיגים בעלי שורשים יהודים כמו ראקושי (Rákosi) וגרו (gerő) שללו לחלוטין את היהדות והביעו בעצמם טענות אנטישמיות. היסטוריונים כמו ניל ארצ'רסון וקיי בירד טענו כי ספרו מכיל הערות אנטישמיות רבות כמו למשל התיאור של ראקושי כ"בעל טאקט של שוחט כשרות".
עמדותיו בנושא השואה ואנטישמיות
בעת ביקורו באוסטרליה ב-1986 טען אירווינג כי התמונות שצולמו במחנות הריכוז באפריל 1945 של הניצולים והמתים מוכיחות כי היהודים נרצחו על ידי בעלות הברית. כמו כן טען כי השואה לא הייתה מעשה ידיהם של מנהיגי הנאצים אלא על ידי פושעים אנונימיים שפעלו מתוך יוזמה אישית באווירה האלימה של המלחמה, אווירה שבין השאר הפצצות בעלות הברית על גרמניה שיחקו בה תפקיד. בהרצאה אחרת באטלנטה ב-1986 אירווינג אמר כי "להיסטוריונים ישנו עיוורון כשזה נוגע לשואה כי כמו טאי זקס, השואה היא מחלה יהודית הגורמת לעיוורון". בסוף שנות ה-80 אירווינג קשר את עצמו לחלוטין עם IHR והחל לטעון כי לא הייתה השמדה מכוונת ומאורגנת של יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בתחילת שנות ה-90 אירווינג כבר טען בגלוי כי לא היו תאי גזים באושוויץ אלא זיופים שנבנו אחרי המלחמה על ידי הפולנים ובינואר 1990 אירווינג טען כי רק 30,000 איש מתו באושוויץ בין השנים 1940–1945 וכולם מסיבות טבעיות מה שלטענתו היה שווה ערך למות אזרחים גרמניים מהפצצות בעלות הברית על ערי גרמניה. בעקבות אמירות אלה בעת ביקורו בגרמניה פסק בית המשפט במינכן כי אירווינג הוא מכחיש שואה וחייב אותו בקנס של 10,000 מארקים גרמניים ומאוחר יותר כניסתו לגרמניה נאסרה.
בנוסף, השמיע אירווינג במהלך השנים דעות אנטישמיות רבות, בין שאר טען כי ישנה קונספירציה יהודית לשלוט בעולם וכי השואה היא חלק מאותה קונספירציה. אירווינג תיאר את היהודים כ"האויבים המסורתיים של האמת" וטען כי "היהודים מתנהגים בטיפשות בכך שהם ממשיכים להיאחז בתאוריית תאי הגזים שלהם... גל נוסף של אנטישמיות יתפרץ בגלל השימוש היהודי במיתוס השואה."
בשל הכחשת השואה נאסרה כניסתו של אירווינג למספר מדינות. בנוסף לאיסור כניסתו לגרמניה, ב-1989 נאסרה כניסתו לאוסטריה אחרי שנתן שתי הרצאות בהן הכחיש את השואה. ב-1992 הוא סולק מקנדה חזרה לבריטניה. כמו כן כניסתו נאסרה לאיטליה ולאוסטרליה.
המשפט נגד הוצאת פינגווין ודברה ליפשטדט
ב-1996 הגיש אירווינג תביעה כנגד ההיסטוריונית דברה ליפשטדט והוצאת "ספרי פינגווין", בטענה כי אלו הוציאו דיבתו רעה בספרה של ליפשטדט "מכחישים את השואה". ליפשטדט כתבה בספר שאירווינג הוא מכחיש שואה שעיוות וזייף את הראיות בכוונה, כדי לתמוך בדעותיו האידאולוגיות. אירווינג טען כי הוא אינו מכחיש שואה כי לטענתו אין מה להכחיש. על פי החוק הבריטי, שכוונתו להגן על שמו הטוב של הפרט, הוטל על ליפשטדט נטל הראיה להוכיח כי טענותיה הן אמת. ליפשטדט ופינגווין שכרו את עורך הדין אנטוני ג'וליוס ואת ההיסטוריון מאוניברסיטת קיימברידג' ריצ'רד ג'. אוונס על מנת להציג את טיעוניהם. אוונס בילה שנתיים בבחינת עבודתו של אירווינג, והציג את הכשלים בעבודתו, לרבות העובדה שהשתמש כמקור במסמכים מזויפים ביודעין; כך התייחס אירווינג בטענותיו לדו"ח לוכטר, למרות שידע כי הדו"ח אינו אמין. כמו כן הארכיטקט ההולנדי רוברט יאן ואן-פלט העיד במשפט כי מחנות ההשמדה נבנו ועוצבו למטרת השמדת בני אדם. השופט צ'ארלס גריי שוכנע על ידי עדויות אלו וכתב פסק דין ארוך שבו גינה את אירווינג, ואישר את האשמותיהם של ליפשטדט ואוונס, תוך שהוא מזכה את ליפשטדט מכל אשמה. המשפט הביא לידיעת הציבור את הכשלים בעבודותיו של אירווינג, אשר קודם לכן לא היו ידועים דיים, והוא אף נאלץ לשלם את הוצאות המשפט בסך 2 מיליון לירות שטרלינג ובעקבות כך הכריז על פשיטת רגל ב-2002.
לאחר המשפט
אחרי המשפט והחשיפה התקשורתית השלילית אירווינג המשיך להיות מוקצה בציבור הבריטי. בשנת 2004 הוזמן לתת הרצאה בניו זילנד על ידי מועדון העיתונאים הלאומי אך כניסתו נאסרה למדינה. המועדון טען כי הזמנתו הייתה כדי להתעמת עם דעותיו ולא לתמוך בהם אך בקשתם נדחתה. ב-11 בנובמבר 2005 נעצר אירווינג באוסטריה, על-פי צו מעצר שהוצא כנגדו בשנת 1989 באשמת הכחשת השואה בנאום שנשא דאז (עבירה שעונשה עד 10 שנות מאסר באוסטריה). ב-20 בפברואר 2006 נגזר דינו של אירווינג ל-3 שנות מאסר. משפטו של אירווינג, שהודה באשמה אך טען כי שינה את דעתו וכעת הוא משוכנע ברצח העם שביצעו הנאצים בעקבות כך שב-1991 קרא את יומניו של אדולף אייכמן, הסתיים תוך יום אחד בלבד. אירווינג ערער על גזר הדין וב-20 בדצמבר 2006 הוחלט על ניכוי שני שלישים מעונשו ובעקבות כך על שחרורו המיידי, לאחר שריצה 13 חודשים בכלא האוסטרי מאז מעצרו. לאחר שחרורו וחזרתו לבריטניה אירווינג חזר בו מהצהרתו כי הוא מכיר בשואה וטען כי "עכשיו אני לא צריך להסתיר עוד את דעותיי על השואה". מאז אירווינג עובד כפרילנסר למרות התדמית הציבורית השלילית שלו. כמו כן אירווינג נותן הרצאות לקבוצות ימניות-קיצוניות בארצות הברית ובריטניה, הרצאות אשר מושכות ביקורת רבה כלפיו.
במרץ 2019 יזם אירווינג סיור לפולין לאתרים מרכזיים ולמחנות השמדה שקשורים לשואה ולמלחמת העולם השנייה ובתוכם: טרבלינקה, בלזץ, מיידנק, סוביבור ומאורת הזאב. הסיור לווה בפרסום פרובוקטיבי המציג את מחנות ההשמדה עם ההערה "שנויים במחלוקת". על רקע זה שלח הרב פנחס גולדשמידט, רבה של מוסקבה ונשיא ועידת רבני אירופה, מכתב לראש ממשלת פולין, מטאוש מורבייצקי, בדרישה לאסור את כניסתו של אירווינג למדינה. גם מדינת ישראל הציגה בקשה רשמית למניעת כניסתו למדינה. בעקבות הפניות, יאצק צ'פוטוביץ', שר החוץ של פולין, הודיע כי ארצו תאסור את כניסתו של אירווינג עקב החוק הפולני האוסר הכחשת שואה.
המשפט המפורסם קיבל ייצוג בסרט הכחשה, בו השחקן טימותי ספול שיחק את אירווינג.
לינדזי שו
לינדזי שו (באנגלית Lindsey Shaw; נולדה ב-10 במאי 1989) היא שחקנית אמריקאית, אשר מוכרת בעיקר בשל גילום הדמות ג'ניפר "מוז" מוזלי בסדרה "מדריך ההישרדות של נד" בערוץ ניקלודיאון, בתור קת' סטרפורד בסדרה "10 דברים שאני שונאת אצלך" ברשת Freeform ובתור פייג' מקולרס בסדרה "שקרניות קטנות" ברשת Freeform.
ביוגרפיה
שו נולדה בלינקולן, נברסקה שבארצות הברית.
קריירה
עיקר פרסומה הגיע כאשר שיחקה במשך שלוש עונות בסדרה "מדריך ההישרדות של נד" (2004–2007) בערוץ ניקלודאון בתפקיד ג'ניפר "מוז" מוזלי. לאחר מכן בשנת 2007, שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בתור קלייר טולצ'וק בסדרה "חייזרים באמריקה" של ערוץ The CW, שבוטלה לאחר עונה אחת עקב ירידה ברייטינג.
בשנים 2011–2017 השתתפה שו לסירוגין בסדרת הנוער "שקרניות קטנות" ברשת Freeform, בה היא גילמה את פייג' מקולרס, בת הזוג של אמילי פילדס (שי מיטשל).
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד חוזר של סשה הארווי בסדרה "מעמידות פנים"; קומדיה רומנטית מבית MTV.
בשנת 2021 גילמה בתפקיד אורח את קייט ג'ייקובס בסדרת הטלוויזיה "לוציפר" מבית הזרמדת המדיה נטפליקס.
רוי אורביסון
רוי קלטון אורביסון (באנגלית: Roy Kelton Orbison; 23 באפריל 1936 – 6 בדצמבר 1988), אשר נודע בכינויו The Big O, היה זמר ופזמונאי אמריקאי רב השפעה וחלוץ בתחום הרוק אנד רול. רוי אורביסון שר והקליט במשך יותר מארבעה עשורים. כבר באמצע שנות ה-60 היה אורביסון מוכר בעולם כזמר בלדות על אהבות אבודות וכמחבר פזמונים קצביים ומתקדמים. משקפיו הכהים, המסתירים תמיד את עיניו, וקולו הגברי הגבוה הפכו לחלק מדמותו. בין להיטיו נודעו במיוחד: "Only the Lonely", "In Dreams", "Oh, Pretty Woman", "Crying", "Running Scared", "You Got It".
בשנת 1987 התקבל אורביסון להיכל התהילה של הרוק אנד רול ובשנת 1989, לאחר מותו, התקבל להיכל התהילה של האקדמיה הלאומית האמריקאית למוזיקה ומחברי פזמונים עממיים.
התחלות
אורביסון נולד בעיר ורנון שבטקסס והיה בנם השני של נאדין ואורבי לי. בשנת 1943 נדד כילד עם משפחתו, תחילה לעיר פורט וורת' ומשם לעיר וינק, בשל עבודתם של הוריו.
בשנת 1949, כאשר היה בן 13, הוא ארגן את תזמורתו הראשונה, The Wink Westerners וכאשר לא היה עסוק בהופעות עם התזמורת, בילה את זמנו בנגינה בגיטרה ובכתיבת פזמונים. התזמורת שהקים הופיעה בכל שבוע ב-KERB, תחנת רדיו מקומית בעיר קרמיט בטקסס. אורביסון סיים את לימודיו בתיכון בעיר וינק בשנת 1954. הוא למד במשך שנה אחת במכללת מדינת צפון טקסס, ומשם עבר למכללה אודנסה כדי ללמוד היסטוריה ואנגלית. תזמורתו נחלה הצלחה מקומית בתחנות הטלוויזיה האזוריות. הזמר ג'וני קאש, אשר הופיע עימם באחת מהופעותיהם, הציע כי יצרו קשר עם המפיק סם פיליפס מחברת סאן רקורדס, שם הפיק את תקליטיו. פיליפס דחה את פניתם ורק לאחר שהקליטו באולפן הקלטות אחר ניאות לצרפם לרשימת האמנים בחברתו. בחודש מרץ 1956 עזב אורביסון את לימודיו במכללה. הוא שינה את שמה של תזמורתו ל"מלכי הנוער" (The Teen Kings) והחליט לנסות ולהצליח כמוזיקאי בחברת Sun Records.
סם פיליפס, שהפיק תקליטים עבור ג'רי לי לואיס, קארל פרקינס, ג'וני קאש ואלביס פרסלי, הפיק והקליט אף רבים משיריו המוקדמים של אורביסון. הצלחתו המסחרית הראשונה של אורביסון הייתה ביוני 1956 עם השיר Ooby Dooby אשר נכתב על ידי חבריו ללימודים במכללה. האחים אברלי (Everly Brothers) הקליטו את שירו Caludette, על שם אשתו הראשונה, כצד ב' בסינגל שבו הופיע להיטם All I Have to Do Is Dream. עם זאת, הסגנון המוזיקלי של האמנים שאותם הפיק סם פיליפס - בלוז ורוקבילי - לא הביאו לאורביסון את ההצלחה לה ייחל ובשלב זה, נראה היה שהקריירה המוזיקלית שלו הסתיימה. לזמן מה הוא התפרנס כפזמונאי בעיר נשוויל בטנסי ואז הוחתם על חוזה עבודה עם חברת התקליטים תקליטי RCA, אבל עם סיום חוזה עבודתו הפנה אותו צ'ט אטקינס לפרד פוסטר, בעלי חברת התקליטים מוניומנט.
ההצלחה
ב-1957 פגש אורביסון את הפזמונאי ג'ו מלסון בעיר אודסה שבטקסס. לאחר ששמע שיר של מלסון בשם Raindrops, אשר שבה את ליבו במנגינתו המלודית ובסגנונו הלירי והוא ביקש ממלסון לכתוב שיר עבורו. יחדיו הם יצרו צליל חדש ברוקנרול שיחודו בבלדת רוק דרמטית. שניהם יצרו יחד להיטים רבים לחברת התקליטים מוניומנט. תקליטו הראשון של אורביסון, Uptown, זכה להצלחה מתונה בלבד, אולם שירו Only The Lonely הגיע במהירות למקום השני במצעד הפזמונים האמריקאי ולמקום הראשון בבריטניה. להיטו Running Scared הגיע למקום הראשון בארצות הברית. מאוחר יותר כתב אורביסון שירים רבים עם ביל דיס, כולל הלהיט Oh, Pretty Woman שהפך, לדעת רבים, לשיר הידוע ביותר של אורביסון. במשך כל תקופת עבודתו בחברת התקליטים מוניומנט, זכה אורביסון ללהקת ליווי כשרונית ובראשה בוב מור. קולו של אורביסון בשילוב עם הצליל הנקי של להקתו, יצרו את הצליל הייחודי והמוכר המזוהה עמו.
לרוי אורביסון הייתה השפעה מוזיקלית חזקה על עמיתיו, כך למשל להקת הרולינג סטונז. בשנת 1963 יצא אורביסון למסע הופעות עם להקת הביטלס שאחריה נשאר בקשרי ידידות עם הלהקה ובמיוחד עם ג'ון לנון וג'ורג' האריסון. מאוחר יותר הקליט אורביסון יחד עם האריסון במסגרת להקת טרבלינג וילבוריס. במהלך מסע ההופעות באירופה שכנע אורביסון את הביטלס להגיע לארצות הברית. כאשר החליטו הביטלס לבקר בארצות הברית, הם ביקשו מאורביסון לנהל את מסע הופעותיהם, אולם הוא דחה את ההצעה כיוון שהיה עסוק בהתחייבויות אחרות.
הצלחתו של אורביסון נמשכה גם בשנת 1964, שנת "הפלישה הבריטית" לארצות הברית. להיטו Oh Pretty Woman הצליח להגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, זאת בעת שלהיטי הביטלס שלטו בעשרת המקומות הראשונים. הסינגל, במהירות 45 סל"ד, מכר בעשרת הימים הראשונים לאחר צאתו לחנויות יותר עותקים מכל סינגל עד אותו היום ומאוחר יותר אף שבר את שיא המכירות של שבעה מיליון תקליטים. השיר הפך שנים מאוחר יותר לנעימת הנושא בסרט "אישה יפה", אשר נשא את שם השיר והביא תהילת עולם לשחקנית ג'וליה רוברטס.
בשנת 1964 יצא אורביסון לסיבוב הופעות עם להקת הביץ' בויז ובשנת 1965 - עם להקת הרולינג סטונז באוסטרליה. הצלחתו באנגליה הייתה גדולה, שלושה מלהיטיו כבשו שם את מצעד הפזמונים ומספר פעמים נבחר לזמר השנה.
בשנת 1965 חתם אורביסון על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים MGM ושיחק במערבון המוזיקלי The Fastest ,Guitar Alive שם ביצע מספר שירים מתקליט בעל שם זהה. אולם אחרי 1967, עם שינוי טעמו המוזיקלי של הקהל האמריקאי, לא זכה עוד להקליט להיטים אף על פי שהמשיך להיות אהוב ונערץ מחוץ לארצו. הוא זכה להצלחה מחודשת בארצות הברית רק בשנות ה-80.
אורביסון סבל גם מקשיים בחייו האישיים. ב-6 ביוני 1966 נהרגה אשתו הראשונה קלודט בתאונת אופנוע. ב-15 ספטמבר 1968 נשרף ביתו בהנדרסונוויל, טנסי, בעת שהיה בסיבוב הופעות באנגליה, ושניים משלושת בניו, בני שש ועשר, נספו בשריפה. בנו הצעיר, בן שלוש, ניצל בזכות הוריו של אורביסון. בשנת 1969 נישא אורביסון בשנית לברברה, שאותה הכיר בעיר לידס באנגליה.
בשנת 1973 הסתיים חוזה ההקלטות שלו עם חברת MGM והוא חתם על חוזה חדש עם חברת מרקורי. בתקופה זו זכו שיריו רק להצלחה מתונה בארצות הברית. שירים כמו Penny Arcade, Working for the Man הגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים האוסטרלי, Too Soon to Know הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי. אף בגרמניה זכה אורביסון להצלחה והקליט בגרמנית את שירו Mama. תקליטיו זכו לביקוש ער בשוק השחור במדינות מזרח אירופה, מעבר למסך הברזל. בצרפת הוצאו גרסאות כיסוי בצרפתית לכמה משיריו על ידי זמרים מקומיים. בהולנד נוסד מועדון המעריצים הגדול בעולם לאורביסון. אורביסון גם הופיע באירלנד וגרסתו לשיר העם האירי Danny Boy, בשנת 1972, נחשבת כאחד הביצועים הטובים ביותר לשיר זה.
טעויות נפוצות
שתי אמונות חסרות בסיס על אורביסון ממשיכות למצוא להן אחיזה: האחת, כי היה לבקן והשנייה, כי הרכיב משקפיים כהים כיוון שהיה עיוור, או כמעט עיוור. אורביסון נאלץ להרכיב משקפיים לצורך תיקון ראייתו, אולם לא סבל מעיוורון. חבישת משקפי שמש כהים, אשר היו לסימנו המסחרי ולהצהרה אופנתית, החלה בדרך מקרה. באחת מהופעותיו היה על אורביסון לעלות לבמה, אלא שהוא שכח את משקפי הראייה שלו במטוס. כיוון שלא ראה היטב ללא משקפי ראייה, השתמש בזוג המשקפיים היחיד שהיה ברשותו, משקפי שמש אופטיים. מאז אותה הופעה המשיך להרכיב את משקפיו הכהים במהלך כל מסע הופעותיו עם הביטלס בארצות הברית, ובהמשך דרכו כזמר.
הצלחה מחודשת בשנות ה-80
בשנת 1981 זכה אורביסון יחד עם אמיליו הריס בפרס גראמי בקטגוריית ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר לצמד או קבוצה קולית, לשירם That Lovin' You Feelin' Again. בשנת 1985 הקליט אורביסון את השיר Wild Hearts לסרט Insignificance. ב-1986 נכלל שירו In Dreams בסרטו של דייוויד לינץ' Blue Velvet, דבר שסייע רבות בהחזרת אורביסון לתודעת הציבור. ב-1987 התקבל אורביסון להיכל התהילה של הרוקנרול. נאום קבלתו להיכל נישא על ידי ברוס ספרינגסטין. לאחר שחתם על חוזה הקלטות חדש בחברת וירג'ין, הראשון מזה עשר שנים, הקליט בשנת 1987 גרסה חדשה ללהיטו Crying משנת 1961, בדואט עם הזמרת K.D. Lang, אשר נכלל בפסקול של הסרט Hiding Out. השיר אף זכה בפרס גראמי.
בשנת 1988 הופיע אורביסון בסרט הטלוויזיה בשחור-לבן בגרסת סינמקס בשם "אורביסון וחברים, לילה שחור-לבן". בסרט הופיעו עם אורביסון כמה מן המוזיקאים הבולטים בארצות הברית. זמן קצר אחר כך חבר אורביסון לבוב דילן, ג'ורג' האריסון, ג'ף לין וטום פטי בלהקת טרבלינג וילבוריס, שזכתה להערכת המבקרים ולהצלחה מסחרית משמעותית. הוא הקליט אלבום יחיד בשם Mystery Girl. ימים ספורים לפני מותו, ב-19 נובמבר 1988, שר אורביסון את להיטו You Got It, לראשונה בפני קהל (בדיעבד זו גם הייתה הפעם האחרונה והיחידה) בפסטיבל המוזיקה באנטוורפן בבלגיה. ההופעה שהייתה בדיעבד הופעתו האחרונה הייתה ב-4 דצמבר 1988 ב-"The front row Theater" שנמצא ב-highland heights באוהיו בארצות הברית, יומיים בלבד לפני מותו הפתאומי מהתקף לב קטלני, ב-6 דצמבר 1988, כשהיה כמעט בן 53.
מותו
אורביסון היה מעשן רוב ימי חייו. הוא עבר ניתוח מעקפים בליבו בחודש ינואר 1978. ב-6 בדצמבר 1988, בגיל 52, לקה אורביסון בהתקף לב קטלני, בזמן ביקור אצל אימו בפרבר של נאשוויל בטנסי. לבקשת אשתו הוא נקבר בווסטווד שבקליפורניה, בעוד שאשתו הראשונה ושני בניו קבורים בנאשוויל שבטנסי.
אלבומו האחרון Mystery Girl ושירו You Got It הפכו ללהיטים לאחר מותו ונחשבים ליצירותיו הטובות ביותר מאז שנות ה-60. לאחר מותו אף זכה בפרס גראמי לשנת 1991, בקטגוריית הביצוע הטוב ביותר לזמר פופ. בשנת 1992 יצאו שיריו I Drove All Night של סינדי לאופר, וכן Heartbreak Radio באלבום בשם King of Heart.
מורשתו
אורביסון ייזכר בעיקר בזכות בלדות האהבה האבודה אותן שר ובקהילת המוזיקאים הוא זכה להערכה בזכות יכולותיו בכתיבת פזמונים. מפיק התקליטים דון ואס אמר על כישורי הכתיבה של אורביסון: "הוא סותר את כללי הקומפוזיציה המודרנית". מחבר הפזמונים ברני טאופין, אשר כתב רבים משיריו של אלטון ג'ון, התייחס לאורביסון כאל מי שהקדים את זמנו. המנעד הקולי של אורביסון (3 אוקטבות) היה מרשים ביותר, שיריו היו מתקדמים לזמנו במנגינתם ובקצבם ותוכנם מורכב. שלושה משיריו נכנסו להיכל התהילה של פרסי גראמי בשנת 2004. המגזין רולינג סטון כלל 4 משיריו ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים".
בהופיעו על במת לאס וגאס, בשנת 1976, קרא אלביס פרסלי לאורביסון "הזמר הגדול בעולם". בארי גיב מלהקת הבי ג'יז קרא לו "קול האלוהים". בוב דילן כתב עליו: "אורביסון... חצה סגנונות. הוא שר את שיריו בשלוש או ארבע אוקטבות, דבר שעושה לך חשק לנהוג את מכוניתך מעבר לצוק. הוא שר כמו פושע מקצועי... קולו היה יכול להעיר את המתים, תמיד משאיר אותך ממלמל 'אני לא מאמין'. בשיריו היו שירים בתוך השירים. אורביסון היה רציני להחריד – לא נער פרחח. שום דבר דומה לו לא שודר ברדיו."
דמיטרי יאקובנקו
דמיטרי יאקובנקו (ברוסית: Дмитрий Яковенко; נולד ב-29 ביוני 1983 באומסק בברית המועצות) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן. היה אלוף אירופה בשחמט (2012), מקום חמישי בעולם לפי מד כושר ביולי 2009.
נכון ליולי 2021, מדורג במקום ה-14 ברוסיה וה-50 בעולם, לפי מד כושר.
ביוגרפיה
דמיטרי יאקובנקו נולד באומסק, ברית המועצות. הוא התחיל לשחק שחמט בגיל שלוש בהדרכת אביו, שהיה חובב שחמט. הוא סיים תיכון בהצטיינות. בשנת 2009 יאקובנקו החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה למתמטיקה ולקיברנטיקה. גם את לימודיו אלו הוא סיים בהצטיינות.
בשנת 1999 הוא זכה במקום השני באליפות העולם לגיל 16 ובשנת 2001 היה אלוף העולם לגיל עד 18.
בשנים 2005–2006 הוא סיים שני באליפות רוסיה בשחמט.
בשנת 2007 הוא היה חבר נבחרת רוסיה שזכתה באליפות אירופה. ב-2012 זכה באליפות אירופה ליחידים.
בגביע העולם בשחמט 2007 ו-2009 הוא הודח ברבע הגמר.
דמיטרי יאקובנקו באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2008 ל-2018 השתתף דמיטרי יאקובנקו ב-4 אולימפיאדות שחמט:
הירושה (סרט, 1993)
הירושה הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה רומנטית ודרמה תקופתית משנת 1993 בבימויו של אמנון רובינשטיין עם אבי טולדנו, יעל אבקסיס ואלון אבוטבול בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי צביקה קרצנר והוא מבוסס על רעיון וסיפור של אבי טולדנו. שני סיפורי אהבה יוצאי דופן ש-500 שנה מפרידים ביניהם ומתרחשים בישראל ובספרד. אבי טולדנו ויעל אבקסיס משחקים בתפקידים כפולים. הסרט צולם בישראל (בבריכת הקשתות ברמלה ובחאן אל עומדאן בעכו) ובטולדו בספרד.
בטקס פרסי אופיר לשנת 1993, הסרט זכה בשלושה פרסים:
אבי טולדנו הלחין את פסקול המוזיקה בעיבודו של אלדד שרים הוא שר את נעימת הנושא "אלך איתך" (באנגלית -don't say goodbye) ביחד עם בתו טל שמשחקת תפקיד קטן בסרט.
סיפור ראשון
שנת 1463, בבית אברבנאל בטולדו נערכת חגיגת ברית מילה למשה אברבנאל. פורעים פורצים למקום הורגים את האב ואת שאר האורחים. האם שרה (דינה דורון) מצליחה לברוח עם התינוק ואחותה רבקה (לבנה פינקלשטיין). כדי להציל את התינוק היא מניחה אותו על סף ביתו של הנפח רמירז (יוסף כרמון). רמירז ואשתו (רזיה ישראלי) מגדלים את התינוק כבנם ביחד עם בנם מיגל (אלון אבוטבול) וקוראים לו רגאלו.
לנפחיה מגיע חייל (רוברטו פולק) ומתרשם מיכולתם של האחים בסיוף. הוא מזמין אותם לעבוד בשרותיו של ראש המנזר גומז (אשר צרפתי) ועוזרו, האינקוויזטור מנדוסה (שלמה רז). מנדוסה חושד באנוסים ובראשם חואן (שלמה בר-שביט) כי הם מקיימים בסתר את מצוות היהדות אך גם תחת עינויי האינקוויזיציה הם לא מודים. מנדוסה מצווה את רגאלו לחדור אליהם כאסיר ולהיות עד למעשיהם. רגאלו מתאהב ברחל (יעל אבקסיס), בתו של חואן. כאשר אינו משתף פעולה עם מנדוסה הוא נזרק לאחר עינויים לכלא עם האנוסים. שם מגלה לו שרה כי היא אמו ולפני מותה מוסרת לו את שטר הקניין של בית אברבנאל. מיגל עוזר לאנוסים לברוח ובמקום מסתור נערך טקס נישואים עם רחל. הטקס נקטע עם ההודעה על גירוש ספרד. הטבעת נופלת ורחל נהרגת בעת המנוסה. רגאלו ואנשיו מצליחים לברוח לליבורנו באיטליה. ב-1530, בהיותו על ערש דווי מוציא רגאלו הזקן (יהודה פוקס) את שטר הקניין, קורע אותו ומוסר חלק אחד לבנו יהודה (יהודה אליאס) וחלק אחר למשרתו.
סיפור שני
1992 - ירושלים, יואב אברבנאל (אבי טולדנו) הוא איש הייטק שעסוק במכירת חנות של חפצים עתיקים של אביו שנפטר. לחנות מגיע אדם בשם דניאל סנטיני (עמיקם לוי). הוא אומר כי בעת שיפוצים במשרדו בטורינו הוא מצא חצי שטר קניין עם הוראה להחזיר אותו רק לבן משפחה אברבנאל. אמו של יואב (אלישבע מיכאלי) נזכרת שראתה את החצי השני של השטר ולאחר חיפוש נמצא החצי השני התואם של השטר.
יואב נוסע לכנס אנשי הייטק, בטולדו ופוגש שם צעירה נאה דוברת צרפתית בשם אנה (יעל אבקסיס) ומתאהב בה. היא מגלה לו שהיא מצאצאי האנוסים והם מסתובבים בטולדו למצוא את בית אברבנאל. ספרדייה שגרה שם מרשה להם להיכנס ובמרתף הבית הם מוצאים חדר נסתר ובו מוצאת אנה, טבעת קידושין. זו אותה הטבעת בה ניסה רגאלו לקדש את רחל.
הסרט מסתיים בטקס נישואין בו מקדש יואב את אנה באותה טבעת.
אקויטל
אקויטל בע"מ היא חברה ציבורית, הפועלת כחברת החזקות ומהווה את השכבה העליונה בפירמידת השליטה של אנשי העסקים קובי מימון וחיים צוף החברה כלולה במדד תל אביב 125.
היסטוריה
אקויטל הוקמה בשנת 1977 בשם "חיפושי נפט של פז בע"מ" על ידי חברת פז לשם ביצוע חיפושי נפט וגז בישראל. החברה ביצע קידוחי נפט בגן־יבנה, ניר עם וצפון סיני.בשנת 1978 נרשמו לראשונה ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1979, הייתה שותפה החברה במציאת "מאגר הגז שקמה" על חוך הים התיכון באזור שפך נחל שקמה. בקידוח "שיקמה 1" נמצא גז ודווח שהוא מכיל מיליארד מטר מעוקב בשווי 2.2 מיליארד דולרי. בהמשך נערכו 3 קידוחים נוספים אך לא נמצא בהם גז. בשנת 1980, הייתה שותפה במציאת מאגר הגז נוטרה בעמק החולה. בשנת 1981 מצא נפט בכמויות קטנות בקידוחים ליד אשדוד וים המלח.
בשנת 1992 רכש את השליטה בחברה איש העסקים הישראלי-אמריקאי ג'ו אלמליח ובשנת 1993 שינתה החברה את שמה ל"פס-פורט בע"מ". אלמליח היה גם בעל השליטה בחברת יואל (ובאמצעותה גם בישראמקו) שאותה הקים בשנת 1982 יחד ארמנד האמר כחברת החזקות ציבורית שעיקר עיסוקה בחיפושי נפט וגז.
שלוש החברות, פס-פורט ישראמקו ויואל החזיקו ביניהן, באותה עת, במרבית הזיכיונות לחיפושי נפט וגז בישראל. הם היו חברות ציבוריות בעלי החזקות צולבות אחת אצל רעותה. בסך הכל בין השנים 1982–1994, גייסו החברות כחצי מיליארד שקל מהציבור בבורסה ובסדרה של עסקאות, ביצעו עשרות קידוחי נפט ללא הצלחה.
בתקופת אלמליח השקיעה החברה גם במספר מיזמים שנכשלו ביניהם: רשת מסעדות נרגילה, חברת שואבי האבק האמריקאית רג'ינה וחיפושי נפט בקזחסטן .
רכישת השליטה על ידי מימון ולבנת
בחודש יולי 1996 רכשה יואל את השליטה גם בנפטא, החברה הממשלתית לחיפושי נפט. ובשנת 1997 רכשה גם את חנ"ל "חברת הנפט הלאומית לישראל בע"מ", שהייתה בעלת הזכויות בשדה הגז ראש זוהר.
בחודש יולי 1997 כשלה חברת קווי אשראי לישראל בהחזר התשלום הראשון של הלוואה שניתנה לה בחודש ינואר על ידי קובי מימון וקבוצת תעבורה. כתוצאה מכך, קיבלו קובי מימון ומשפחת לבנת את מניותיה של קווי אשראי בחברת פס-פורט.
בשנת 1997 שינתה פס-פורט את שמה לשמה הנוכחי אקויטל.
בשנת 2010, התפטר קובי מימון מתפקידו כיו"ר אקויטל והוחלף על ידי שותפו חיים צוף.
פרשת חיים כץ ומוטי בן ארי
ביולי 2011 הגישה תנועת אומ"ץ - אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי, קובלנה לוועדת האתיקה של הכנסת נגד חבר הכנסת חיים כץ, בגין העברת חוק המיטיב עם קבוצת אקויטל-ישראמקו, שהוא מחזיק באורח אישי במניותיה. כץ קידם "תיקון 44 לחוק ניירות ערך" בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות שבראשותו. התיקון קובע כי כאשר חברה מסחרית נקלעת לקשיים, עליה לפרוע תחילה את חובה למחזיקי איגרות החוב שלה. את החוק הגה וקידם מוטי בן ארי, מנהל הכספים של קבוצת אקויטל, שגם נכח בדיון הראשוני בהצעת החוק בכנסת, ב-25 בנובמבר 2010. כץ לא סיפר למשתתפי הדיון מיהו המשתתף הנוסף הזה וכיצד הוא קשור אליו, כפי שלא ציין כי להצעת החוק, אם תעבור את כל שלבי החקיקה, תהיה השפעה גדולה על חברת ישראמקו מקבוצת אקויטל, חברה שהוא עצמו מחזיק בה מניות. התיקון היה מטיב עם חברת ישראמקו שניהלה באותה עת תיק השקעות כ-350 מיליון שקל שרובו, יותר מ-200 מיליון שקל, היה מושקע באג"ח של חברות ישראליות.
במאי 2018 פורסם שהיועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שוקל להעמיד לדין את כץ, בכפוף לשימוע, בעבירות שוחד, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים, בעקבות קידום הצעת החוק של מוטי בן ארי. ב-14 באוגוסט 2019 הודיע מנדלבליט על החלטתו להגיש כתב אישום נגד כץ בעבירות של מרמה והפרת אמונים, לאחר שהחשד לשוחד בוטל בשימוע. ועדת הכנסת, שדנה בבקשתו לחסינות, החליטה להיענות לבקשתו.
פירמידת השליטה
חברת אקויטל היא מקרה מובהק של פירמידת שליטה שנוצרת במטרה להשיג שליטה על חברות בצורה עקיפה ותוך כדי מינוף. כך אקויטל שולטת למעשה בשותפות ישראמקו, בעלת 28.5% מהזכויות בשדה גז תמר, אף על פי שהשכבה הרביעית בפירמידה - חנ"ל-חברת הנפט לישראל מחזיקה רק 8% מישראמקו.
בשנת 2013 חוקק חוק הריכוזיות המחייב לצמצם את הפירמידות בבורסה למבנה של עד שתי שכבות של חברות ציבוריות עד לסוף 2019.
בשנת 2016, אקויטל והחברות הבנות החלו בההיערכות לעמידה בהוראות חוק הריכוזיות. יחידות ההשתתפות של "חנ"ל ים המלח" ו"נפטא חיפושים" מוזגו לתוך שותפות הבת ישראמקו. כל נכסיהן והתחייבויותיהן עברו לישראמקו ויחידות ההשתתפות שלהם נמחקו מהמסחר בבורסה. לאחר המיזוג, קבוצת אקויטל, באמצעות חברת נפטא (ולא השותפויות) מחזיקה בכ-18.5% מיחידות ישראמקו. המהלך הושלם ביוני 2017.
בינואר 2017, הודיעה אקויטל כי כדי לעקוף את דרישות חוק הריכוזיות, תפעל לרישום מניותיה למסחר בבורסת נאסד"ק בניו יורק, ולאחר מכן תבקש למחוק את מניותיה מהמסחר בבורסה בתל אביב.
מבנה החזקות
רישום חלקי של מבנה ההחזקות של אקויטל לפני יישום חוק הריכוזיות (בפועל המבנה מורכב יותר מאחר שיש בו החזקות צולבות רבות, לדוגמה: לחברת הבת יואל החזקה של 8% בחברת האם אקויטל):
בעלות
בעלת השליטה באקויטל היא "י.ח.ק להשקעות שותפות מוגבלת" המחזיקה בכ-44.50% מההון המונפק ובכ־48.66% מזכויות ההצבעה בחברה. השותפים המוגבלים ב"י.ח.ק להשקעות" הם "יונייטד קינגסוויי", חברה זרה הרשומה באיי בהאמה (לפי הדיווחים לבורסה היא בשליטת חיים צוף) ו"כרמן ניהול", חברה פרטית המוחזקת על ידי בני משפחת לבנת. שאר המניות מוחזקות בידי משקיעים מוסדיים והציבור.
קנונבול אדרלי
ג'וליאן אדווין "קנונבול" אדרלי (באנגלית: Julian Edwin "Cannonball" Adderley; 15 בספטמבר 1928 - 8 באוגוסט 1975) היה נגן סקסופון אלט.
קנונבול היה מנגני סקסופון האלט שהשפיעו רבות על דור העתיד של נגני האלט. סגנון נגינתו, שהושפע מזה של צ'ארלי פארקר וממוזיקת בי בופ, היה בעל סאונד ייחודי, מלא עוצמה ומרץ.
"קנונבול" אדרלי הירבה לנגן ולהקליט עם אחיו החצוצרן נאט אדרלי. נפטר ב-8 באוגוסט 1975 עקב דימום מוחי בבית חולים בגארי, אינדיאנה.
כינויו
למרות שמשמעות "קנונבול" היא כדור של תותח, המקור לכינוי הוא דווקא תאוות הבשר של אדרלי. כמויות הבשר הגדולות שאכל אדרלי הביאו את חבריו לכנותו "קניבל", הביטוי התגלגל והשתנה עד שהפך לכינוי המוכר כיום.
BMD-2
פיתוח
כשמלחמת אפגניסטן (ברית המועצות) פרצה, הפעילו הכוחות הסובייטים נגמ"שי לחימה מדגם BMP-1 ונגמ"שי לחימה מוטסים מדגם BMD-1. שניהם היו חמושים בתותחי 73 mm 2A28 "Grom" low pressure smoothbore short-recoil semi-automatic gun, משגר ה-9S428 ATGM המסוגל לשגר טיל סאגר, AT-3B Sagger B (9M14M "Malyutka-M), AT-3C Sagger C, טילי נ"ט ומקלע PK חד צירי המותאם לטנקים. למרות שהתחמשותם הייתה נגד כוח אש של רכבים נוגדי טנקים (anti-tanks) חזקים, הוא לא סיפק מספיק נזק כנגד רכבי אויב שאינם משוריינים, חיילים, ובונקרים במיוחד במהלך קרבות באזורים הרריים בגלל זווית הגובה הנמוכה של התותח הראשי.
ב-1981 היחידות הלוחמות באפגניסטן התחילו לקבל BMP-2 חדשים. הוא חודש בתותח האוטומטי הרב-תכליתי 2A42 בעל מערכת טעינה עם שתי חגורות וזווית גובה גבוה יותר מה שפתר מספר חסרונות הרציניים של התותח הקודם. משגר ה-9S428 ATGM הוחלף במשגר 9P135M-1 ATGM עם מערכת שליטה חצי אוטומטית מונחת המסוגלת לירות טילי 9M113 קונקורס.
סקירה כללית
ל-BMD-2 יש שלד דומה ל-BMD-1 ותותח חדש.
צוות
צוות הBMD-2 זהה לזה הנמצא בBMD-1 עם שינויים קלים, כמו העובדה שהמפקד אינו יכול יותר להפעיל את מקלע PK השמאלי אשר הוסר בגלל שלא הצליח לירות באופן מדויק בו בגלל תפקידיו הקודמים. הוא גם קיבל את הרדיו R-123M בשביל תקשורת.
הצריח מושיב את התותחן בצד שמאל של התותח הראשי. בראשו יש צוהר עגול הנפתח לכוון צידו הקידמי. מול הצוהר האמור נמצאת כוונת התותחן אשר זהה לזו את משמש בBMP-2. כוונת אחרת של התותחן ממוקם בצידו השמאלי של התותח והיא מסוגלת לנוע במישורים אנכיים יחד איתו. זווית ראייה גבוהה זו משמשת כאשר התותחן מכוון על מטרוץ אוויריות. לרכב יש פריסקופים נוספים המספקים לו ראייה בצדדים. זרקור לבן מותקן מול הצריח.
צריח
צריח הB-30 גרסה שונה של הצריח של נגמ"שי הלחימה BMP-1/BMD-1.
חימוש
הרכב חמוש בתותח רב-תכליתי 2A42 אוטומטי 30 מ"מ ומקלע PK 7.62 מ"מ המותאם לטנקים (ממוקם בצד הימיני של התותח הראשי). התותח הראשי יכול לעלות או לרדת בין 75° ל5°- ויכול לשמש לירי על מטרות אוויריות. לצריח חמוש גם במשגר 9P135M-1 ATGM, בצד הימיני של גג הצריח, עם שליטה חצי אוטומטית מונחת המסוגלת לירות טילי 9M113 קונקורס.
כושר תימרון
לBMD-2 יש את אותו מנוע ואותו מתלה כמו לBMD-1 אבל יש לו טווח פעולה על כביש של 450 ק"מ.
טכניקת צניחה
את הרכב ניתן להעביר על ידי מטוסי אנטונוב An-12, אנטונוב An-22, איליושין Il-76, אנטונוב An-124 ומסוקי מיל Mi-6 ומיל Mi-26.
המצנח הבליסטי PRSM-915 פותח כדי לוודא את הנחיתה הבטוחה של הרכב. בשביל להשתמש במצנח, ה-BMD ראשית נארז על משטח מיוחד לפני ההמראה. בשביל להנחית את ה-BMD, מצנח בלימה משוחרר בכוונה כדי להפיל את ה-BMD מהמטוס. לאחר שהתנתק מהמטוס נפתח פתח גדול. פריסת המצנח הראשי גורמת לפריסה של ארבעה מוטות ארוכים מתחת למשטח. ברגע שהמוטות נוגעים בקרקע רקטת האטה מופעלת, מאטה את ה-BMD למהירות צניחה של בין 6 מלימטר שנייה ו-7 מילימטר שנייה המעניקה לו נחיתה יחסית רכה. היא אפשרה ל-BMD לצנוח בבטחה הן עם נההג והן עם תותחן. מערכת זו נכנסה לשירות בשנת 1975 עבור הBMD-1, ותמיד שימשה בשביל הBMD-2 לאחר מכן.
יכולת אמפיבית
ה-BMD-2 הוא כלי רכב אמפיבי לחלוטין. הוא יכול לשוט בעזרת הפעלת שתי משאבות חשמליות, הקמת שבשבות בשני צדי גופו אשר משפרות את יציבות הרכב ותזוזה במים ומונעת מהמים להציף את חרטום המיכל. הנהג מחליף את הפריסקופ לפריסקופ שחייה המאפשר לנהג לראות מעל השבשבת.
שריון
עובי שריון האלומיניום על הצריח הוא 7 מ"מ. 15 מ"מ בחזית השלדה ו-10 מ"מ על ששאר הגוף. לשריון הקדמי של השלדה יש שני חלקים: חלקו העליון הוא בזווית 78° והתחתון נמצא בזווית של 50°. הוא עמיד בפני תחמושת קלה ובפני רסיסים.
תא חיילים
העיצוב נעשה על מנת לחסוך במשקל הדרוש, אך הוא פוגע בנוחות צוות. כמו הBMD-1, ל BMD-2 יש חלל פנימי צפוף במיוחד. הוא הרבה יותר קטן משל נגמ"שי הלחימה BMP-1 וBMP-2. הוא יכול לסחוב חמישה חיילים כולל את מפקד הרכב, מקלע ושלושה חיילים שישבו מאחורי הצריח.
הוא מצויד בלוחות ראייהפריסקופיים בצדדי ובאחורי הרכב. כמו כן ישנן רק שלוש יציאות ירי, שתיים בצדדי הרכב (אחת מכל צד) ואחת באחורי הרכב.
ציוד
הBMD-2 הוא בעל אותו ציוד כמו של הBMD-1, חוץ ממערכת הרדיו שלו (ה-R-123M) שהחליפה את מערכת הרדיו של הBMD-1 (ה-R-123).
היסטורית שירות
ה-BMD-2 נכנס לשירות עם הכוחות המוטסים הסובייטים בשנת 1985. הם השתתפו במלחמת אפגניסטן הסובייטית. מאוחר יותר הכוחות המוטסים הרוסיים של כוח הייצוב השתמשו בו, בניהם הכוחות המוטסים הרוסיים שהוצבו באבחזיה. נגמ"שי לחימה BMD-2 הועסקו גם בגדוד הרוסי המוצנח ה-234 במלחמת גאורגיה-רוסיה בשנת 2008. בנוסף לקח חלק במלחמה בדונבאס.
פול אוקנפולד
פול מארק אוקנפולד (נולד ב-30 באוגוסט 1963) הוא מפיק מוזיקלי ותקליטן של מוזיקת טראנס.
אוקנפולד החל לתקלט במהלך אמצע שנות השמונים. בהמשך נחשף לראשונה למוזיקת דאנס אלקטרונית בשנת 1987 במהלך שהותו באיביזה. בשנת 1989 ייסד את חברת ההפקות שלו "Perfecto".
ההצלחה הראשונה שלו הייתה הרמיקס אותו הוא ביצע לשיר "Unfinished Sympathy" של להקת מאסיב אטאק.
לאורך השנים אוקנפולד יצר רמיקסים רבים לשירים של להקות ואמנים נודעים כגון U2, הקיור, דפש מוד ומדונה. כמו כן הוא הפיק גם פסקולים של משחקי וידאו שונים, בהם ג'יימס בונד ופיפ"א 2005 ושל פסקולים לסרטים הוליוודיים שונים בהם "שם קוד: דג חרב", "מטריקס רילודד", "מטריקס רבולושנס", "הנוסע", "למות ביום אחר", ו-"רובוטריקים".
קריירה מוקדמת (1979-1984)
הקריירה המוזיקלית של אוקנפולד החלה בסוף שנות ה-70. הוא התחיל להשמיע מוזיקת נשמה בבר היין - Covent Garden כשהוא פגש את טרבור פאנג ואת רמורוס בלונדון בזמן שהשמיע את דם, יזע ודמעות ולהקות בריטיות מפורסמות. ב–1984 הוא בילה מספר חודשים במערב הרלם שבעיר ניו יורק. באותה תקופה ה"היפ הופ" היה סגנון המוזיקה הכי פופולרי ולארי לבן, אחד מהדי-ג'יים באותו זמן ב–Paradise Garage שהשפיע על פול עמוקות עם סגנון המיקסים שלו. כאשר חזר לעיר הולדתו בבריטניה, החל להשתמש בצלילים הזרים שספג והפך לאחד מהסמכויות המובילות של ההיפ הופ בבריטניה. הוא החל לסטות לכיוון המיינסטרים כשעבד כאיש Artists and Repertoire) A&R) עבור חברת הקליטים "צ'מפיון" וסימן את די ג'יי ג'אזי ג'ף אנד דה פרש פרינס ואת Salt N'Pepa. הוא גם הופיע בתוכנית הטלוויזיה לילדים, "פטר הכחול" של ה–BBC עם צוות ברייקדאנס. בנוסף הוא נעשה מקדם המכירות והסוכן של הביסטי בויז וראן די אם סי. מאז הוא החל את ההופעות שלו במקום שנקרא "הפרויקט בסטריטהם" משמיע מוזיקת נשמה וג'אז.
פרפקטו ותהילה (1985 – 1991)
ב – 1985 פול נסע לחגוג את יום הולדתו למשך שבוע באי איביזה. שנתיים לאחר מכן הוא חבר לטרבור פנג, ניקי הולוויי, איאן ס. פול, דני רמפלינג וג'וני ווקר כדי לחגוג שם את יום הולדתו. ביקור זה שינה את חייו. בעודם רוקדים באווירה של שיכרון חושים, לצלילי מיקסים אשר מעולם לא שמעו לפני כן, באדיבותו של אלפרדו האגדי, התעורר בפול דחף עצום לייבא את ההתנסות המוזיקלית המדהימה שחווה שם לאנגליה. אוקנפולד הוא אחד האחראים לכך שאיביזה נחשב לגן העדן של בלייני המועדונים כיום.
עוד לפני טיולו לאיביזה, פול השמיע בהצלחה לילות נשמה ג'אז במקום שנקרא הפרויקט בסטריטהאם, לונדון ובשנת 1987 כאשר חזר מהאי הלבן, הוא שכנע את הבעלים של הפרויקט לעשות אפטר-פרטי בשם - Ibiza Reunion שהייתה הצלחה גדולה. הניסיונות הקודמים שלו להשמיע אסיד-האוס לא נחלו הצלחה כי הקהל לא היה מוכן לסגנון הזה של המוזיקה. אותו ערב בעצם הפך לקלסיקה של האסיד האוס ונודע בשם Spectrum at Heaven in Charing Cross. ספקטרום נעשה פופולרי במקום שנקרא "המפלט" והפך למועדון "גן עדן" שנוהל על ידי פול וחברו איאן. המקום נודע כ"תיאטרון של שיגעון" כיוון שיותר מ-1500 איש נכחו בכל ערבי יום שני, הצלחה חסרת תקדים, אוקנפולד העלה בדרגה את תרבות המועדונים של לונדון. "ספקטרום" נמשך עוד מספר שנים כשבמשך הזמן שונה שמו ל- Land of Oz ואוקנפולד המשיך להטביע את חותמו בלהיטות בחדר החשוך. אמנים כמו אלכס פטרסון תקלטו באזור הצ'ילאוט של ה – VIP שנודע בשם "החדר הלבן", במקביל לניהול של מועדון לילה מקורי, בשנת 1988, החלה קריירת ההפקה של פול תחת השם "אלקטרה" תוך שיתוף פעולה עם סטיב אוסבורן. באותה שנה הוא החליט ליצור מקום שבו אמנים חדשים יוכלו לפתח את הקריירה שלהם וכך נולד הלייבל Perfecto Records.
ב – 1990 הוא עבד עם טרי פארלי, אנדרו וות'רול ואוסבורן על שני רמיקסים עבור The Happy Mondays - "רייב און" ו"הללויה". לאחר מכן הלהקה ביקשה מפול ואוסבורן להפיק את אלבום הסטודיו השלישי שלהם, Pills 'n' Thrills and Bellyaches, שהגיע למקום הראשון ברשימת ההשמעות בבריטניה, עם מכירות מוקדמות של 150 אלף עותקים. האלבום דורג כאלבום השנה במגזין המוזיקה המצליח בבריטניה – NME בשנת 1990 ופול ואוסבורן זכו בפרס בריט Brit Award (פרסי מוזיקת הפופ השנתיים) כמפיקים הטובים ביותר לשנת – 1991. עד 1990 פול יצר שני אלבומים שהם בעצם אבני היסוד של סצנת האינדי-דאנס = הכלאה שפשטה את האסיד האוס עבור ילדים שגודלו על "דיאטת" גיטרה, בס ותופים.
תוך כדי הוצאה של ארבעה סינגלים בלבד תחת השם "אלקטרה", בלייבל Full Frequency Range Recordings בבעלותו של שדר הרדיו פיט טונג, הצמד יצר כינוי חדש – "פרפקטו" והם יצרו רמיקס למאסיב אטטאק, הסינגל "בטוח מנזק" ועוד רמיקסים רבים אחרים.
"גרייס" התהוותה בסוף שנות ה-90 (הצגת מוזיקת דאנס) שהורכבה מהדי-ג'יים אוקנפולד ואוסבורן ומגוון זמרים, כולל זמרי הג'אז דומיניק אטקינס ופאטי לו.