cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי
הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי (במלחמת העולם השנייה) (Jewish Chaplain) היו חלק מהיחידה של "מחלקת קציני הדת המלכותית" (Royal Army Chaplains' Department ) בצבא הבריטי. "מחלקת קציני הדת המלכותית" הוקמה בצו מלכותי ב-23 בספטמבר 1796 כיחידה תומכת לחימה של הצבא הבריטי. בתחילה כללה היחידה רק כמרים אנגליקנים, אך במהלך השנים הצטרפו כמרים מזרמים שונים בנצרות וב-1892 הצטרפו לשירות גם רבנים. הרבנים הצבאיים פעלו בתיאום עם הרב הראשי של בריטניה ובין השאר הוציאו לאור סידורים מקוצרים לחיילים, הן במלחמת העולם הראשונה (אז היה הרב מייקל אדלר הרב הצבאי הבכיר) והן במלחמת העולם השנייה. כיום (2007) מכהן רב רק בצבא הטריטוריאלי (כוחות המילואים של הצבא הבריטי).
לרבנים הצבאיים היה תפקיד מיוחד בקרב המתנדבים היהודים מארץ ישראל שהתגייסו לשירות הצבא הבריטי. תפקידם כלל מה שמוגדר היום בצבא הגנה לישראל כתפקידי דת, סעד ותרבות. הם סיפקו לכל החיילים לא רק שירותים דתיים, אלה גם שירותים תרבותיים, לאומיים וסוציאליים. עם זאת, עיקר טיפולם היה בחיילים ובחיילות שומרי המסורת, אשר פנו לסיוע לרבנים. שירותם היה על פני שטחים גאוגרפיים גדולים, בהתאם לפריסתו של הצבא הבריטי בזמן המלחמה. בין השאר הם שירתו את החיילים באזורים הבאים: ארץ ישראל, שאר ארצות המזרח התיכון, צפון אפריקה והמזרח הרחוק - בארצות כמו הודו ובורמה, ובאירופה. בצבא הבריטי ידוע על 21 רבנים ששירתו בקרב המתנדבים היהודים מארץ ישראל. מחצית הרבנים היו מארץ ישראל, ביניהם הרב הראשי של הבריגדה היהודית: יעקב גיל (ליפשיץ) - לימים חבר הכנסת ואפרים אלימלך אורבך - לימים חתן פרס ישראל, הרב יעקב גולדמן, מזכירו האישי של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג ולימים רב בתי הסוהר בתקופת המחתרות, ומי ששהה בשעות האחרונות עם הרוגי המלכות, מאיר פיינשטיין ומשה ברזני. מחצית מן הרבנים הצבאיים מחבר העמים הבריטי, ביניהם הרב ישראל ברודי - לימים הרב הראשי של יהדות בריטניה. הרב ד"ר משה אברהם (מוריס) יפה -שנודע בכנוי "המייג'ור" עבר מהצבא השמיני מבורמה/ הודו בתחילת 1945 ומונה כרב הצבאי של הבריגדה היהודית. מייד לאחר המלחמה עוד בהיותו במדים סייע לרב הרצוג למציאת ילדים יהודים שהושארו אצל משפחות נוצריות או במנזרים. כמו כן השיא חיילים ארץ ישראלים מהבריגדה לניצולות שואה על מנת לאפשר להם לעלות ארצה.
הצבא הבריטי כיבד את אנשי הדת, כולל הרבנים הצבאיים, והעניק להם דרגות צבאיות בכירות, ובדרך כלל השתדל להיענות לבקשותיהם, הן עבור היחידות שהיו תחת חסותם והן עבור החיילים הבודדים שפנו אליהם לשם פתרון בעיות אישיות. הרבנים הצבאיים נדרשו להיות בעלי נתינות בריטית, ארצישראלית או של בעלות הברית, אישיות רצויה כקצין וידיעת השפה האנגלית. כן התבקש אישור הרבנות הראשית על היותם שומרי מצוות ובעלי אחריות מוסרית ודתית, ומהרבנות גם הובאו המלצות אישיות מאת הרבנים הראשיים.
לפַחוֹת הערכה הם זכו מהממסד היהודי בארץ ישראל ומקבוצות מיוחדות של מתנדבים, בעלי תודעה ציונית-חילונית, אשר לא ראו בעין יפה פעילות של רבנים בכלל ורבנים צבאיים בפרט. תרמה לכך גם העובדה שמחצית הרבנים היו רבנים מקהילות בגולה ולא הכירו את ההווי של "ארץ ישראל העובדת". על רקע זה היו חיכוכים, למשל בנושא הטקסים בחגים הלאומיים: הטקסים במתכונת התנועה הקיבוצית בארץ ישראל, שהונהגו ביחידות העבריות ואחר כך גם בריכוזים היהודיים בגולה, לא התקבלו על ידי הממסד הרבני.
בתום מלחמת העולם השנייה פעלו הרבנים הצבאיים בארגון הקשרים עם היהודים הפליטים והגישו עזרה לקהילות המשתקמות ולריכוזי הפליטים בסיפוק מוצרי מזון כשרים ואביזרים דתיים. בסופו של דבר, הם גם סייעו להם בעלייה לארץ ישראל, ובין השאר, גם במסגרת מבצע מאורגן של עריכת נישואין בין חיילים יהודים לבין נערות ניצולות שואה.
תפקידי הרבנים
בנוסף למתנדבים מארץ ישראל, היו בצבא הבריטי גם חיילים יהודים מארצות הדומיניונים הבריטיים שהיו פזורים ברחבי החזיתות שבהן לחם הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. הרבנים ניסו להגיע לכל יהודי ויהודי, אפילו שירת במקום נידח. הרבנים סיפקו צורכי דת, אך גם סיוע רוחני ומורלי. במקרים אחדים היה על הרב הצבאי לנסוע ברכב ימים ולילות על מנת להגיע לעמדות צבאיות במקומות רחוקים. כאשר הגיעו למקומות כאלה הם זכו להערכה רבה, והחיילים היהודים התמלאו גאווה. תפקידי הרבנים ביחידות הצבאיות, בייחוד הארצישראליות, היו כדלקמן:
בבעיות אישיות
עמדתו של הרב הצבאי הייתה תלויה באישיות ובהתנהגות שלו. גם החיילים שלא הגדירו עצמם כדתיים, ראו בהם כנושאי המסורת היהודית.
אירועים פומביים
הרבנים הצבאיים נטלו חלק בטקסים של הצבא הבריטי, אשר נועדו לתרום לרוח היחידות הצבאיות. בטקס היה הרב הצבאי מבצע טקס דתי, קורא דברי תורה ואומר דברי פרשנות, בדרך כלל מענייני היום. ידוע על האירועים המיוחדים שהתקיימו בהזדמנויות הבאות:
תפקידם עם שארית הפליטה
בשנת 1943 שוחררה לוב מהכיבוש האיטלקי-גרמני. לקהילה היו בעיות קיום, היה מחסור במזון, ביגוד ותרופות. כמו כן, סבלו מהיחס העוין של הסביבה שכלל פגיעות פיזיות ביהודים. בו בזמן, המוסדות הקהילתיים והציבוריים טרם הופעלו מחדש. הרב אפרים אלימלך אורבך מספר כי בביקורו בלוב הקדיש זמן רב לטיפול בשיקום הקהילה. הוא הצליח לארגן מפגשים בין ועד הקהילה לבין הממשל הבריטי. הוקמו מחדש מחלקות הקהילה לעזרה סוציאלית, לעזרה רפואית וענייני עבודה. וכך, אפילו חלק מהיהודים זכו לתעסוקה במחנות הצבא שבמקום. אורגנה גם עזרה מארץ ישראל וכך הגיעו אליהם 10 טון מזון, בגדים ותרופות. בהמשך אפילו הגיעו מהארץ מורים למוסדות החינוך שנפתחו מחדש. לפעילות זו היה גם הבט חגיגי. הימים היו ימי הפורים וכך נאספו החיילים בבית הכנסת של הקהילה וקראו את המגילה. לאחר מכן בבית מכבי המקומי התקיים נשף פורים ליהודי המקום ולחיילים.
הרב יעקב גולדמן מספר, שבתקופת הכיבוש הנאצי נמלטו יהודים רבים מלוב לצ'אד הסמוכה הגובלת ללוב מדרומה. הם חיו שם בחוסר כל ונזקקו לסיוע דחוף במזון ובתרופות חיוניות. הרב גולדמן, ששירת במחנה מואסכר שליד אסמאעיליה, נחלץ לעזרתם, כשהזמין ממגן דוד אדום את הציוד הדחוף שנשלח למחנה מואסכר ודאג שהמשלוח יישלח באמצעות הצבא לפליטי לוב השוהים בצ'אד.
הרב משה קספר על מה שהוא מכנה "גולת הכותרת" בפעילותו, שהייתה משותפת עם "ועד הבריגדה", בין שארית הפליטה בגולת אירופה. הוא השיג את הסכמת המפקדים הבריטים לשחרור חיילי הבריגדה היהודית שיפעלו בנקודות ההכשרה לעליה ארצה בלסוו (lesves) ובבית הנוער במארקין (Marquain) - שניהם בבלגיה. מאות חניכים ביקרו במקומות אלה והגיעו לאחר מכן לארץ ישראל. חיילים אחרים ביקרו במקומות אלה באופן שוטף והצליחו להטמיע בנוער את האווירה הארץ ישראלית. פעולה נוספת של הרב הייתה לסייע באיתור קרובים בארצות אירופה. לדבריו, הוא זכה לסיוע רב ממפקדת בעלות הברית למשימה זו. חיילי הבריגדה, שנבחרו למשימה זו, הכירו שפות אירופאיות ונהנו מתנועה חופשית ברחבי אירופה הכבושה והיו זכאים לקבל סיוע משלטונות הכיבוש בכל מקום, לפי הוראה בכתב שהייתה ברשותם.
פעולות דומות נערכו בריכוזים של שארית הפליטה באירופה: באיטליה, בגרמניה ובצרפת.
בולבוליים
בולבוליים (שם מדעי: Pycnonotidae) הם משפחה של ציפורי שיר. מקור השם בערבית, ופירושו "זמיר" – ואכן הבולבוליים נודעים בשירתם.
מאפיינים
לבולבוליים גודל בינוני. הקטנים שבהם בגודל דרור הבית, והגדולים מגיעים עד גודל קיכלי. אורך גופם נע בין 14 ל-28 ס"מ. כנפיהם קצרות יחסית ומעוגלות, לעומת זנבם שהוא ארוך ומסתיים בקו ישר או קדוד מעט. נוצות גופם ארוכות, רכות וצמריות, במיוחד בגב, ומכאל שמם המדעי, שמשמעותו "גב צפוף". צווארם קצר ובעל כיסוי נוצות דליל, וכשהבולבול מותח צווארו מתגלה אזור קירח בין העורף לנוצות השכם. הצבע השולט בנוצות הבולבוליים הוא ירוק-זית, או צהוב-חום, אך ישנם מספר מינים בעלי צבעים בולטים. הרגליים חלשות וקטנות, והבולבוליים כמעט שאינם נמצאים על הקרקע, אלא רק על צמחים. מקורם קצר וחזק, ובזוויותיו (חיבוריו עם הראש) מעין זיפים קשים.
שני הזוויגים דומים, כאשר אצל חלק מהמינים הזכר גדול יותר. במהלך השנה אין הבדלים בניצוי, שלא כמו דרור הבית שמשנה את הופעתו פעמיים בשנה.
במשפחת הבולבוליים 19 סוגים, הנפוץ מביניהם הוא הסוג בולבול Pycnonotus, וכ-121 מינים. הבולבוליים נפוצים באפריקה, באסיה הטרופית, וגם בישראל יש מין אחד, בנוסף למין המזדמן בולבול לבן לחיים Pycnonotus leucotis.
למין הנפוץ בישראל, בולבול צהוב-שת יש תת-שת צהוב; למינים אחרים יש תת-שת בצבעים שונים. לחלק מהמינים ציצת-כרבולת בולטת.
הבולבוליים ניזונים בעיקר מפירות ומחרקים.
רוב מיני הבולבוליים הם ציפורים יציבות (שאינן נודדות), אבל מחוץ לעונת הרבייה הן משוטטות בקבוצות.
הקן דמוי סלסילה ומראהו מרושל. הביצים מוכתמות בשלל דגמים המשתנים ממין למין. הגוזלים בוקעים עירומים וסומים.
דראפט ה-WWE
דראפט ה-WWE (באנגלית: WWE draft; לעיתים נקרא גם בשם סופרסטאר שייק-אפ) הוא תהליך שמשמש את ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, כדי לרענן את סגל המתאבקים בין המותגים Raw ו-סמאקדאון. הדראפט שומש לראשונה בשנת 2002 כחלק מהרחבת המותגים. בשנת 2003 לא נערך דראפט, אבל בין השנים 2004 ל-2011 נערך דראפט בתדירות שנתית קבועה. בין השנים 2011 ל-2016 הדראפט בוטל, עקב ביטול פיצול המותגים, כלומר, המתאבקים לא היו שייכים למותג ספציפי, אלא הופיעו באיזה מותג שרצו.
ב-25 במאי 2016, עקב העברתה של התוכנית סמאקדאון לימי שלישי והפיכת התוכנית להיות משודרת בשידור ישיר ולא בהקלטה (החל מ-19 ביולי), נוצר צורך בפיצול חדש של המותגים. משום כך, ה-WWE הודיעו שהדראפט חוזר. לאחר מכן נודע שהדראפט של אותה שנה ייערך בתוכנית סמאקדאון, מה שסימן את הפעם הראשונה שהדראפט כולו נערך דווקא בסמאקדאון ולא ב-Raw. משנת 2017 הדראפט הוכר בשם סופרסטאר שייק-אפ. בניגוד לדראפט המסורתי, מנהלי התוכניות מנהלים משא ומתן ביניהם לגבי העברה של מתאבק כזה או אחר ממותג אחד לשני.
פיצול ראשוני
במהלך הדראפט של שנת 2002, אלוף ה-WWE הבלתי מעורער, טריפל H ואלופת הנשים, ג'אז, אינם יכלו להיות כלולים בדראפט, בניגוד לכל שאר האלופים. החלק הראשון של הדראפט שודר בתוכנית Raw בשידור ישיר במשך שעתיים בערוץ TNN, כשהחלק האחר שודר באתר האינטרנט הרשמי של ה-WWE (נקרא ה-WWF באותה התקופה). בסך הכל היו שלושים בחירות לכל מותג, כשהכמות של שישים מתאבקים התחלקה באופן שווה בין המותגים.
בשנת 2003 הדראפט לא התקיים, אך שנה לאחר מכן התקיים במשך שעתיים בתוכנית Raw והיה משודר בערוץ הטלוויזיה Spike TV. בסך הכל היו עשרים בחירות. בנוסף התקיימה הגרלת הדראפט בין מנהל התוכנית של Raw, אריק בישוף, לבין מנהל התוכנית של סמאקדאון, פול היימן, ובהגרלה זו יכלו מנהלי התוכניות להעביר אליהם כל עובד פעיל של אותו המותג, כולל שדרנים, אלופים ומתאבקים פצועים.
בדראפט של שנת 2005, אלוף ה-WWE, ג'ון סינה, הועבר לתוכנית Raw ביחד עם התואר. הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, תיאודור לונג, רצה ליצור אליפות מרכזית חדשה לתוכנית, אך הרעיון בוטל עקב ההעברה של בטיסטה לסמאקדאון ביחד עם אליפות העולם במשקל כבד. הדראפט כלל עשר בחירות (חמש לכל מותג), כשבסך הכל הועברו 22 מתאבקים בין המותגים. הדראפט נערך בתוכנית Raw בשידור ישיר במשך שעתיים בערוץ Spike TV ובתוכנית סמאקדאון בערוץ UPN. כמו כן, היו העברות לאחר הדראפט עצמו שהתפרסמו באתר האינטרנט הרשמי של ה-WWE, בכל שני וחמישי בין התאריכים 6 ביוני ל-30 ביוני.
הוספת המותג ECW
הדראפט של שנת 2006 כלל רק את המותג ECW, שהצטרף באותה שנה כמותג השלישי שיטול חלק בדראפט. הדראפט התנהל על ידי פול היימן, שהייתה לו אפשרות להוסיף לתוכנית שני מתאבקים בלבד (מ-Raw ו/או מסמאקדאון).
במהלך דראפט 2007, אלוף ה-ECW, בובי לאשלי, הוכרח לוותר על תואר האליפות אחרי שהועבר לתוכנית Raw. החלק הראשון של הדראפט הועבר בשידור ישיר בתוכנית הדגל Raw בערוץ USA. החלק השני (שנקרא גם בשם "הדראפט המשלים") נערך באתר האינטרנט הרשמי של ה-WWE, במשך ארבע שעות כשכל בחירה בדראפט הייתה במרוויח של כעשרים דקות אחת מהשנייה. בדראפט זה היו 23 בחירות, בעוד ש-27 מתאבקים עברו בסך הכל בין שלושת המותגים. בחלק הראשון של הדראפט ששודר בתוכנית Raw, כל בחירה בדראפט נקבעה על פי תשעה קרבות, כשהמנצח בקרב מאותו מותג זיכה את התוכנית שלו בבחירה אחת בדראפט, כשקרב הבאטל רויאל זיכה את המותג המנצח בשתי בחירות דראפט (בקרב זה לכל מותג היו חמישה נציגים).
במהלך הדראפט של שנת 2008, מאט הארדי הועבר ל-ECW ביחד עם אליפות ארצות הברית, טריפל H הועבר לסמאקדאון ביחד עם אליפות ה-WWE וקיין העובר ל-Raw ביחד עם אליפות ECW. הדראפט נערך כשלוש שעות במסגרת התוכנית Raw. בדומה לדראפט בשנה הקודמת, מתאבק של מותג מסוים שניצח בקרב, זיכה את המותג שלו בבחירה אחת. כמו כן, נערך דראפט משלים.
במהלך הדראפט של 2009, אלופי הזוגות המאוחדים של ה-WWE, הקולונס (קרליטו ופרימו), אלופת הדיוות, מאריס, אלוף ארצות הברית, MVP ואלוף ה-WWE, טריפל H הועברו ל-Raw, בניגוד לאלופת הנשים, מלינה והאלוף הבין יבשתי, ריי מיסטריו, שהועברו לסמאקדאון. הדראפט התחלק כמו בשנים הקודמות כשהיום הראשון היה משודר בשידור ישיר של שלוש שעות בתוכנית Raw והחלק השני היה הדראפט המשלים, שהתקיים באתר האינטרנט הרשמי של ה-WWE. בנוסף לכך, המנצחים בקרבות זיכו את המותג שלהם בבחירת דראפט. בסך הכל, 36 בחירות דראפט בוצעו, 12 בשידור הטלוויזיוני כשהחלוקה הייתה שש בחירות ל-Raw, חמש לסמאקדאון ואחת בלבד ל-ECW.
הפירוק של ECW
לפני הדראפט של שנת 2010, התוכנית ECW בוטלה, ולכן הדראפט שב להיות רק בין Raw וסמאקדאון. במהלך הדראפט, אלופי הזוגות המאוחדים של ה-WWE מההארט דיינסטי (טייסון קיד ודייוויד הארט סמית') הועברו ל-Raw. האירוע נפרס על פני יומיים: ביום הראשון היה משודר בשידור של שלוש שעות בתוכנית Raw וביום השני נערך דראפט משלים, שנערך באתר האינטרנט של ה-WWE.
באוגוסט 2011 בוטל פיצול המותגים, ושום דראפט לא נערך עד לשנת 2016.
פיצול שני
במהלך הדראפט של שנת 2016, סמאקדאון העבירה את אלוף ה-WWE, דין אמברוז והאלוף הבין יבשתי, המיז (ביחד עם אשתו, מאריס) ל-Raw, בזמן שאת הדרך ההפוכה עשו אלופת הנשים, שארלוט, אלוף ארצות הברית, רוסב (ביחד עם אשתו לאנה) ואלופי ה-WWE, הניו דיי.
במהלך הסופרסטאר שייק-אפ של שנת 2017, האלוף הבין יבשתי, דין אמברוז, עבר ביחד עם האליפות ל-Raw, בעוד שאלוף ארצות הברית, קווין אואנס, עבר ביחד עם האליפות לסמאקדאון.
הסופרסטאר שייק-אפ של שנת 2018 נערך בתאריכים 16 באפריל וב-17 באפריל, בתוכניות Raw וסמאקדאון, בהתאמה.
הסופרסטאר שייק-אפ של שנת 2019 ייערך בתאריכים 15 באפריל וב-16 באפריל, בתוכניות Raw וסמאקדאון, בהתאמה.
פקה קיטומקי
פֶּקָּה קִיטוֹמָקִי (בפינית: Pekka Kytömäki; נולד בשנת 1975) הוא משורר פיני.
ביוגרפיה
פקה קיטומקי נולד בעיר המנלינה, שבדרום פינלנד.
למד במחלקה לאנגלית של אוניברסיטת טמפרה. החל משנת 1999 (עם סיום לימודיו) ועד היום (2020) עובד במשרד תרגום. בשנת 2012, בגיל 37, החל לחבר שירים, ובשנת 2015 יצאה לאור אסופת השירים הראשונה שלו, "ללא הכנה לחורף" (Ei talvikunnossapitoa).
חיים אישיים
קיטומקי מתגורר עם משפחתו בעיר טמפרה, שבדרום-מערב פינלנד.
1940 בספורט
אולימפיאדת החורף 1940
האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו, יפן מה-3 ועד 12 בפברואר 1940, אך בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן, הועברה לגרמיש-פרטנקירשן, גרמניה היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד 11 בפברואר 1940, אך בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות האולימפיאדה החמישית.
אנגליה
תחרויות לא התקיימו
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות דרום אמריקה
אורוגוואי זכתה באליפות וארגנטינה  זכתה במקום השני.
נשים
רנהילד ווגר
גברים
נבחרת ארצות הברית
טירת פרונטנאק
טירת פרונטנאק (בצרפתית: Château Frontenac) היא בית מלון בעיר קוויבק סיטי שבקנדה ואחד המבנים הידועים ביותר בה.
המלון הוקם בשלהי המאה ה-19 באתר שעליו ניצבה בעבר טירת הלדימאנד (Château Haldimand), שפעלו בה משרדים אדמיניסטרטיביים של בית המחוקקים התחתון של קנדה. הוא נקרא על שמו של לואי דה בואד (Louis de Buade), דוכס פרונטנאק, שהיה מושל המושבה צרפת החדשה בשנים 1672–1682 ו-1689–1698. הוא נבנה בשכנות למצודת קוויבק, שפרונטנאק החל את בנייתה בסוף המאה ה-16. למרות שהמלון איננו המבנה הגבוה בעיר, מיקומו על גבעה הצופה על נהר סנט לורנס מעניק לו בולטות רבה. המלון תוכנן על ידי האדריכל האמריקני ברוס פרייס עבור חברת קנדיאן פסיפיק ריילוויי (Canadian Pacific Railway), ונפתח ב-1893. חלקיו החדשים יותר של המבנה, לרבות המגדל המרכזי, תוכננו על ידי האדריכל הקנדי ויליאם סאת'רלנד מקסוול (William Sutherland Maxwell).
שתי ועידות מלחמה - ב-1943 וב-1944 - נערכו במלון (ובמצודה הסמוכה) בין מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וקנדה על מנת לתאם את מהלכיהן במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1953 צולמו במלון סצנות מסרטו של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה".
ב-1980 הוכרז המלון כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
בשנת 2001, בעקבות שינוי שם החברה שהמלון מצוי בבעלותה שונה גם שמו. הוא נקרא כעת Fairmont Le Château Frontenac.
יונס פון קניגסוורטר
יונס פון קניגסוורטר (בגרמנית: Jonas von Königswarter; 10 באוגוסט 1807 – 23 בדצמבר 1871) היה בנקאי יהודי-אוסטרי.
קורות חיים
יונס פון קניגסוורטר נולד בפרנקפורט למשפחת קניגסוורטר, זמן קצר לאחר פלישת נפולאון לגרמניה המשפחה עברה לווינה. פה הוא התחיל לעבוד בבנק אצל דודו הרמן. לדודו לא היו יורשים ויונס קניגסוורטר התקדם בבנק והועמד בראשו. בשנת 1833 הוא מונה למבקר של הבנק הלאומי של האימפריה האוסטרו-הונגרית ובשנת 1850 הועמד בראש הבנק. במקביל הוא היה פעיל בתחום הקמת מסילות ברזל והיה יושב ראש מספר חברות בתחום. יונס קניגסוורטר היה יועץ לבורסה לניירות ערך.
קניגסוורטר היה פעיל בקהילה יהודית של העיר ומונה לנשיא הקהילה. הוא תרם למספר מוסדות של הקהילה.
בזכות השרות שלו לטובת הציבור, הוענקו לו מספר עיטורים והוא קיבל תואר אביר.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי בוורינג, אך ב-1941 הוא הועבר ונקבר מחדש בחלקה היהודית החדשה של בית הקברות המרכזי של וינה.
לאחר מותו, בנו מוריץ פון קניגסוורטר הועמד בראש הבנק.
ארמון קניגסוורטר
בשנת 1862 הוא יזם את בניית ברינגשטראסה בווינה. היא הוקמה ממש מול האופרה של וינה, והייתה אחת הווילות הראשונות בשדרה.
מהשנת 1890 קתרינה שראט התגוררה בארמון, עד לפטירתה בשנת 1940. ב-1907 הווילה נקנתה בידי הברון מיקלוש קיס דה איטבה, והוא הוריש אתה לשראט.
יוסף מדמוני
יוסף מדמוני (תעתיק מדויק: מצ'מוני; 1872–24 ביוני 1948) היה רב יוצא תימן, יליד העיר חאפד, פרבר לצנעא בירת תימן.
מדמוני עלה לארץ ישראל בשנת 1882, בגיל תשע, בגל השני של עליית יהודי תימן "אעלה בתמר", אותה הנהיג אביו הרב סעדיה מדמוני. יחד עם אביו, הגיע לארץ ישראל לאחר מסע של חודשים והשתקע בכפר הערבי סילואן, באזור שנקרא כפר התימנים בשילוח, שם הוקמה קהילה יהודית. עם מות אביו, הפך לראש הקהילה של יהודי תימן במקום.
בשנת 1929, לאחר פרעות תרפ"ט ומפחד התפשטות הפרעות, ברח בראש בני הקהילה לחודשים אחדים אל תוך חומות העיר העתיקה. ערביי הכפר שמרו על הרכוש והבתים של בני הקהילה היהודית עד לחזרתם מספר חודשים מאוחר יותר. כעשר שנים לאחר מכן, בשנת 1938, יחד עם המוכתר האזרחי של יהודי הכפר, אהרון מליח, הוליך הרב מדמוני את יהודי הכפר בפעם השנייה אל העיר העתיקה, שוב מפחד הפרעות של ערביי חברון שהשתקעו בכפר השילוח והגדילו בו את כוחם.
לאחר חצי שנה של חיי פליטות בעיר העתיקה, העתיק מדמוני את מגוריו עם רבים מבני קהילתו אל העיר החדשה, אל שכונת נחלת אחים, מתחם בנחלאות, שהיה ממקימיה ובה הקים את ביתו. הוא הפך לראש הקהילה היהודית בשכונה, עד לפטירתו בשנת 1948. הוא נקבר בבית הקברות סנהדריה.
הרב מדמוני מילא שליחויות מטעם התנועה הציונית הן בקרב יהודי תימן, והן בקהילת יהדות הודו בבומביי. כשאר רבני תימן, גם הוא ראה בפעילות הציונית להיאחז בארץ ישראל מצווה גדולה.
פגיעה קטלנית
פגיעה קטלנית (באנגלית: Deep Impact) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1998. הסרט שייך לסוגת המדע הבדיוני וסרטי האסונות. את הסרט ביימה מימי לדר על פי תסריט מאת ברוס ג'ואל רובין ומייקל טולקין, ומככבים בו השחקנים רוברט דובאל, טיה לאוני, אלייג'ה ווד, ונסה רדגרייב, מקסימיליאן של ומורגן פרימן. סטיבן ספילברג שימש כמפיק בפועל. הסרט יצא לאקרנים ב-8 במאי 1998, והופץ בצפון אמריקה על ידי סרטי פרמאונט ובשאר העולם על ידי סרטי דרימוורקס. הסרט מתאר את ניסיונות העולם להתכונן ולהרוס כוכב שביט שקוטרו 7 מייל שעתיד להתנגש בכדור הארץ ולגרום להכחדה המונית.
הסרט יצא באותו הקיץ שבו יצא לאקרנים סרט נוסף שעוסק באותו נושא, "ארמגדון", שהצלחתו בקופות הייתה גדולה יותר, למרות שאסטרונומים טענו ש"פגיעה קטלנית" הוא המדויק יותר מדעית מבין השניים. הסרטים זכו שניהם לביקורות דומות. "ארמגדון" זכה לציון משוקלל של 38% בעוד "פגיעה קטלנית" זכה לציון משוקלל של 45% באתר Rotten Tomatoes. "פגיעה קטלנית" הכניס 349 מיליון דולר ברחבי העולם, עם תקציב הפקה של 80 מיליון דולר. זה היה הסרט האחרון של הצלם דיטריך לוהמן שנפטר לפני שהסרט יצא לאקרנים.
עלילה
במאי 1998 התכנסה חבורת בני נוער, אסטרונומים חובבים, לצפייה בכוכבים. ליאו בידרמן, נער צעיר, מבחין בגוף שמימי לא מוכר בשמי הלילה. הוא והמדריך שולחים תמונה של הגוף לאסטרונום ד"ר מרקוס וולף, שמזהה שמדובר בכוכב שביט שנמצא במסלול התנגשות עם כדור הארץ. ד"ר וולף נהרג בתאונת דרכים בדרכו להתריע בפני הגורמים הרלוונטיים על האסון המתקרב.
שנה לאחר מכן, העיתונאית ג'ני לרנר חוקרת פרשייה במסגרתה מזכיר האוצר של ארצות הברית, אלן ריטנהאוס, מנהל רומן עם אישה בשם "אלי", שהיא לכאורה פילגשו. לאחר שהיא מתעמתת עם ריטנהאוס, היא נעצרת על ידי סוכנים פדרליים שלוקחים אותה לפגישה חשאית עם טום בק, נשיא ארצות הברית, שמבקש ממנה שלא לפרסם את הסיפור במשך 48 שעות, בתמורה לתפקיד מרכזי במסיבת העיתונאים אותה הוא מארגן במטרה לחשוף את הפרשה באופן פומבי. לרנר, שמבינה שהסיפור אותו חשפה הוא גדול יותר מפרשיית אהבים של שר בממשלה, חוקרת ומגלה ש"אלי" ("Ellie") אינו שם של אישה, אלא ראשי התיבות ELE שפירושם "Extinction Level Event" (אירוע ברמת הכחדה). יומיים לאחר מכן מכריז בק בפני העולם במסיבת העיתונאים שכוכב השביט "וולף-בידרמן" נמצא במסלול התנגשות עם כדור הארץ, וכי ההתנגשות, שצפויה להתרחש שנה לאחר מכן, עתידה להכחיד את האנושות. הוא מספר שארצות הברית ורוסיה בונות חללית בשם "משיח" (Messiah) שצוותה יטוס לשביט ויסיט אותו ממסלולו בעזרת פצצות אטום.
ה"משיח" משוגרת זמן קצר לאחר מסיבת העיתונאים כשעל סיפונה חמישה אסטרונאוטים אמריקאיים, וקוסמונאוט רוסי אחד. הצוות נוחת על פני השביט ומתחיל לחפור במטרה לשתול את פצצות האטום במעמקי השביט. העבודה אורכת זמן רב יותר מהצפוי, והצוות עודנו על פני השביט כשסיבובו של השביט מפנה את האזור שבו הם נמצאים כלפי אור השמש. כתוצאה מהשפעת אור השמש על פני השביט מתעוור אחד האסטרונאוטים, ואסטרונאוט אחר מועף אל החלל כתוצאה מפיצוץ הגזים המשתחררים מהשביט אל החלל עקב החום הרב. יתר הצוות מצליח להימלט מהשביט, ומפוצץ את הפצצות.
במאמץ אחרון בהחלט, שולחת ארצות הברית טילים בליסטיים בין-יבשתיים בניסיון להסיט את מסלולם של השביטים, אך גם ניסיון זה נכשל. לאו ומשפחתו מגיעים למקלט, אך לאו מחליט לעזוב את משפחתו ולסכן את עצמו על מנת למצוא ולהציל את חייה של שרה. הוא לוקח את האופנוע של אביה של שרה, ויוצא לחפש אותה. כשהוא מוצא אותה ואת משפחתה תקועים בפקק תנועה שיצרו כל מי שניסו להתפנות מאזורי הפגיעה, הוריה מבקשים ממנה ממנה להצטרף ללאו, ולקחת איתה את אחיה התינוק. השלושה נוסעים באופנוע להר גבוה, בתקווה להינצל מהמגה-צונאמי שצפוי להיווצר עם נפילתו של השביט "בידרמן". לרנר מחליטה לוותר על מקומה במקלט לטובת חברתה בת' ובתה הצעירה, ומחליטה לטייל אל החוף, שם היא משלימה עם אביה, בעוד גלי ההדף של "בידרמן" מכים בהם.
גלי ההדף שנוצרים מפגיעתו של "בידרמן" יוצרים מגה-צונאמי שמכה בחופי האוקיינוס האטלנטי ומשמיד את רוב החוף המזרחי של ארצות הברית, אירופה ואפריקה, מה שמביא למיליוני קורבנות בנפש. לאו, שרה ואחיה התינוק ניצלים מאחר שהספיקו להגיע בעזרת האופנוע אל מורדות הרי האפלצ'ים, הנקודה המערבית ביותר אליה הגיעו גלי הצונאמי. צוות ה"משיח" מחליט להקריב את עצמו, ולהרוס את השביט על ידי כך שיצללו אל תוך עומק החור שנוצר מהפיצוץ הקודם, ויפוצצו את עצמם עם הפצצות הגרעיניות שנותרו להם. אנשי הצוות נפרדים מאהוביהם, ומבצעים את תוכניתם. "וולף" מתפוצץ לרסיסים קטנים יותר שנשרפים עם כניסתם לאטמוספירת כדור הארץ.
הפקה
ניתן להתחקות אחר מקורותיו של הסרט לסוף שנות ה-70, אז פנו המפיקים ריצ'רד זנוק ודייוויד בראון לסרטי פרמאונט והציעו ליצור רימייק לסרט "When Worlds Collide". הוצעו מספר טיוטות, אך אף אחת מהן לא מצאה חן בעיני המפיקים, והסרט נשאר במצב של חוסר ודאות במשך שנים רבות. באמצע שנות ה-90 פנו השניים לבמאי סטיבן ספילברג, אותו הכירו מעבודתם המשותפת על הלהיט "מלתעות" מ-1975, במטרה לדון איתו בפרויקט הוותיק. התברר שספילברג רכש את הזכויות לרומן "פטיש האלוהים" (1993) של ארתור סי. קלארק, שעוסק גם הוא באסטרואיד שנמצא במסלול התרסקות עם כדור הארץ, ובניסיונותיה של האנושות למנוע את הכחדתה. ספילברג התכוון להפיק ולביים את הסרט בעצמו עבור חברת ההפקות החדשה שלו, דרימוורקס, אך הביע נכונות לאחד את שני הפרויקטים עם זנוק ובראון, והשלושה יצרו את התסריט הראשוני לסרט "פגיעה קטלנית". ב-1995 הוכרז הסרט בפרסומים של תעשיית הקולנוע כסרט שתסריטו נכתב על ידי ברוס ג'ואל רובין, ומבוסס על הסרט "When Worlds Collide" ועל הספר "פטיש האלוהים" של ארתור סי. קלארק. לאחר שכתובים שערך בתסריט מייקל טולקין, הוחלט לזנוח לחלוטין את ההתבססות על עבודות קודמות, שלא הוזכרו בקרדיטים של הסרט. ספילברג התכוון לביים את הסרט בעצמו, אך הדבר נמנע ממנו עקב מחויבותו לסרט "אמיסטאד", בעיקר לאור הכרזת סרטי טאצ'סטון על הסרט "ארמגדון" בעל העלילה הדומה שעתיד היה לצאת אף הוא בקיץ 1998. על מנת שלא להמתין, הציעו המפיקים את הבמאית מימי לדר, כשספילברג עצמו ישמש כמפיק בפועל. לדר לא הייתה ערה לקיומו של הסרט המקביל, ואמרה שלא האמינה כששמעה על כך, ושהתקשורת ניסתה ליצור ביניהם תחרות, מה שלא הרגיש לה נכון. לדבריה לשני הסרטים יש ערך גבוה ולמרבה המזל שניהם הצליחו מאוד. למרות שלא התבסס על הרומן של קלארק, הרי שבכל זאת נעשה ברומן שימוש בשיווק הסרט,   וקלארק הביע את מורת רוחו על כך שלא הוזכר בקרדיטים של הסרט.
הבמאית מימי לדר רצתה לנסוע למדינות נוספות במטרה לקבל נקודות מבט נוספות מלבד זו האמריקאית, אך בשל לוח הזמנים הצפוף והתקציב המוגבל הרעיון לא יצא לפועל. מפקח האפקטים המיוחדים, סקוט פאראר, חש שעלילה שתכסה את האירועים בעולם כולו תסיח את דעתם של הצופים מסיפוריהן של הדמויות המרכזיות.
הפקת הסרט העסיקה מספר מדענים כיועצים, ביניהם האסטרונומים יוג'ין שומייקר, קרוליין שומייקר, ג׳ושוע קולוול וכריס לוצ'יני; האסטרונאוט לשעבר דייוויד מ' ווקר; וג'ראלד ד' גריפין, שהיה בעבר מנהל מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א.
פסקול
את המוזיקה לסרט הלחין המוזיקאי האמריקאי ג'יימס הורנר.
נס (פירושונים)
{{פירושונים|
פגיעה קטלנית
מכירות כרטיסים
בסוף השבוע הראשון הכניס הסרט 41 מיליון דולר באמריקה הצפונית לבדה, ועקף בכך הסרט "טוויסטר" כסרט המדורג עשירי בפתיחות הגבוהות בקופות בכל הזמנים. הסרט החזיק במשך עשור בשיא כסרט בעל הפתיחה הגבוהה ביותר בהיסטוריה שבוים על ידי אישה, עד שהודח על ידי הסרט "דמדומים" ב-2008. בסיכומו של דבר גרף הסרט הכנסות בסך של 140 מיליון דולר באמריקה הצפונית, ועוד 209 מיליון ביתר העולם, מה שהביא אותו לסך הכנסות של 349 מיליון דולר. למרות התחרות הקשה בקיץ 1998, בדגש על התחרות מצד "ארמגדון", שני הסרטים הצליחו, כש"פגיעה קטלנית" מדורג כבעל הפתיחה הגבוהה יותר ו"ארמגדון" כזה שגרף הכנסות גבוהות יותר בסיכומו של דבר.
נס (פירושונים)
אחר
לאופולד השלישי, נסיך ליפה
לאופולד השלישי, נסיך ליפה (בגרמנית: Leopold III Fürst zur Lippe; 1 בספטמבר 1821 – 8 בדצמבר 1875) היה נסיך ליפה משנת 1851 עד מותו.
נס (פירושונים)
ראו גם
}}
פגיעה קטלנית
ביקורות
הסרט זכה לביקורות מעורבות. על בסיס 86 ביקורות באתר Rotten Tomatoes, 45% מהמבקרים נהנו מהסרט, עם ממוצע ציונים של 5.8 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר הוא ש"גל הצונאמי של המלודרמה מטביע כל סיכוי ש"פגיעה קטלנית" ייזכר כסרט האסונות שהוא שואף להיות". האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 40 מתוך 100 על בסיס 20 ביקורות, כלומר "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
לאופולד השלישי, נסיך ליפה
ראשית חייו
לאופולד נולד ב-1 בספטמבר 1821 בדטמולד, והיה ילדם הבכור של לאופולד השני, נסיך ליפה ואמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של גינטר פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וקרולינה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.
פגיעה קטלנית
ביקורות
אלביס מיטשל מהניו יורק טיימס כתב שהסרט מהורהר ומתחשב יותר משסוגת סרטי האסונות אמורה להיות. ריטה קמפלי ומייקל או'סאליבן מהוושינגטון פוסט ביקרו את המשחק חסר הרגש והיעדר המתח.
לאופולד השלישי, נסיך ליפה
ראשית חייו
בשנת 1851 מת אביו, ולאופולד עלה לשלטון במקומו, וב-17 באפריל 1852 הוא התחתן עם אליזבת, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט, בתו של אלברט, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט.
פגיעה קטלנית
ביקורות
בטקס ה-Stinkers Bad Movie Awards לשנת 1998 היה הסרט מועמד בשתי קטגוריות. טיה לאוני הייתה מועמדת לפרס "שחקנית המשנה הגרועה ביותר" על משחקה בסרט, אך הפסידה ללייסי שאבר שזכתה על משחקה בסרט "אבודים בחלל". הסרט עצמו היה מועמד לפרס "התסריט הגרוע ביותר לסרט שהרוויח מעל 100 מיליון דולר (בחשבון הוליווד)", אך הפסיד לסרט "גודזילה".
לאופולד השלישי, נסיך ליפה
שלטונו
בשנת 1854 הוציא לאופולד צווים, המעניקים שוויון לכנסייה הקתולית ולכנסייה הלותרנית, על בסיס שווה עם הקלוויניסטית, שהייתה הדת הרשמית בליפה.
Wide Awake in America
Wide Awake in America (בעברית: ער לגמרי באמריקה) הוא מיני-אלבום של להקת הרוק האירית U2 אשר יצא ב-10 ביוני 1985.
לאופולד השלישי, נסיך ליפה
שלטונו
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות לאופולד השלישי לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.
Wide Awake in America
האלבום יצא תחילה רק באמריקה הצפונית וביפן, אך המכירות שלא היו מוצלחות והוא נכנס למצעד הבריטי כסינגל מיוצא. הוא יצא בבריטניה ב-19 באוקטובר 1987. שם האלבום מגיע משורה בשיר "Bad" המופיע באלבום.
הערות על השירים
"Bad" הופק על ידי הלהקה והוקלט בהופעה חיה ב-National Exhibition Centre בברמינגהאם, אנגליה ב-12 בנובמבר 1984, כחלק ממסע ההופעות של "The Unforgettable Fire". דה אדג' טעה בתו האחרון של השיר, אך U2 החליטה להשתמש בגרסה בכל מקרה והטעות תוקנה בשלב המיקס.
לאופולד השלישי, נסיך ליפה
שלטונו
המלחין יוהנס ברהמס היה מחברי הפמליה של הנסיך, ובין השנים 1857 ו-1859 שימש כמורה למוזיקה של אחות הנסיך, הנסיכה פרדריקה.
Wide Awake in America
הערות על השירים
"The Three Sunrises" הופק על ידי הלהקה, בריאן אינו ודניאל לנואה. השיר מופיע גם במהדורה המוגבלת של "The Best of 1980–1990" אשר יצאה ב-1998.
"Love Comes Tumbling" הופק על ידי הלהקה וגרסה מעט שונה שלו מופיעה גם היא ב-"The Best of 1980–1990".
כל השירים חוץ מ-"Bad" הופיעו לראשונה בסינגל של "The Unforgettable Fire" אשר יצא באפריל 1985. הגרסה של "A Sort of Homecoming" שונה קצת מהגרסה בסינגל.
סמל סלובקיה
סמל סלובקיה (סלובקית Slovenský znak) אומץ בשנת 1993 והוא מורכב מצלב כפול (צלב פטריארכלי) בצבע כסף או לבן על רקע אדום, הניצב על שלוש גבעות כחולות. צבעי הסמל הם הצבעים הפאן-סלאבים, והוא מופיע גם על דגל סלובקיה העשוי משלושה פסים רוחביים בצבעים אלה.
מנה (ארוחה)
בארוחה, מנה היא מספר מאכלים המוגשים בו זמנית. היא יכולה לכלול פריט מזון אחד או מרכיבים רבים, אך לרוב תכלול שילוב טעמים. ארוחה יכולה לכלול מנה אחת או מספר מנות.
טעמים לחלוקת ארוחה למנות
לחלוקת הארוחה למנות מספר תפקידים אפשריים:
חנקים
חַנָּקִים (שם מדעי: Boinae; מכונה גם נחשי בריח) היא תת-משפחת נחשים במשפחת החנקיים. ככל נחשי משפחת החנקיים, כל מיני החנקים אינם ארסיים אלא הורגים את טרפם בחניקה.
המין הגדול בתת-משפחה זו הוא הנחש הכבד בעולם - אנקונדה כהה (Eunectes murinus) שאורכו עשוי להגיע ל-6.6 מ' ומשקלו ל-200 ק"ג. המינים בתת-משפחה זו נפוצים באמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
אינואיטים גרינלנדים
אינואיטים גרינלנדים (בגרינלנדית: kalaallit) הם העם הילידי של גרינלנד. נכון לשנת 2012, כ-89% מאוכלוסיית גרינלנד (51,349 איש) הם אינואיטים גרינלנדים. מבחינה אתנוגרפית, הם מורכבים משלוש קבוצות עיקריות:
מטבח האינואיטים מבוסס בעיקר על יונקים ימיים, התבשיל המסורתי הוא סואסאט.
סקורדליה
סקורדליה היא מחית סמיכה שמקורה במטבח היווני, ולרוב מיוצרת באופן המסורתי על ידי כתישת שום ורכיבים נוספים כגון תפוחי אדמה, אגוזי מלך, שקדים או חתיכות לחם. לאחר מכן מתווסף שמן זית ומעט חומץ.
הסקורדליה עשויה להיות מוגשת יחד עם דג בקלה מצופה בלילה ומטוגן, חציל וקישוא מטוגנים, דג שלוק או סלק מבושל, ולעיתים גם כמטבל.
וריאציות שונות של המחית עשויות לכלול ביצים, ציר דגים או לימון.
בוריס גריגורייב
בוריס גריגורייב (ברוסית: Бори́с Григо́рьев; 11 ביולי 1886 – 7 בפברואר 1939) היה צייר, גרפיקאי וסופר רוסי.
קורות חיים
גריגורייב נולד בריבינסק (כ-300 ק"מ צפון-מזרחית ממוסקבה). בין השנים 1903 ל-1907 למד בבית הספר לאמנות סטרוגנוב אצל דמיטרי צ'רבינובסקי. גריגורייב המשיך ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בהדרכת אלכסנדר קיסליוב, דמטרי קרדובסקי ואברם ארכיפוב בין השנים 1907 ל-1912. הוא החל להציג את עבודותיו ב-1909 כחבר בקבוצת איגוד האימפרסיוניסטים, והפך חבר בתנועת "עולם האמנות " ב-1913. באותה תקופה כתב גם רומן.
לאחר שובו לסנט פטרסבורג ב-1913, הוא הפך לחלק מהקהילה הבוהמית בעיר הבירה והיה מקורב לאמנים וסופרים רבים באותה תקופה, כמו סרגיי סודייקין, ולימיר חלבניקוב והמשוררת אנה אחמטובה, ולעיתים קרובות צייר את דיוקנאות.
גריגורייב התעניין גם באזור הכפרי הרוסי, באיכריו ובחיי הכפר. בשנים 1916 עד 1918 הוא יצר סדרה של ציורים ועבודות גרפיות "רוסיה", המתארות את העוני של האזור הכפרי. האלבום התחיל בשירו של גריגורייב לבניה החורגים של ארצו. האלבום זכה לשבחים ממבקר האמנות המשפיע אלכסנדר בנואה. לפי בנואה, גריגורייב הראה את עצם מהותה של רוסיה בתקופה שלפני המהפכה. סדנת ציירים שארגן בספטמבר 1919 הובילה להקמת אגודת האמנים הצעירים.
בהמשך שנת 1919, גריגורייב נסע וחי במדינות רבות כולל פינלנד, גרמניה, צרפת, ארצות הברית, מרכז ודרום אמריקה. גריגורייב התגורר זמן מה בפריז. בפריז הוא הושפע מאוד מפול סזאן. כנראה בתקופה הזאת הוא ניהל רומן עם הציירת הצעירה מרתה ויסרט הופט.
ב-1934 פרסם את שירו ​​רוסיה (Расея) בעיתון האמריקאי בשפה הרוסית "נובויה רוסקויה סלובו". השיר היה השתקפות פואטית של סדרת הציורים המפורסמת שלו על רוסיה. הוא גם כתב שיר, "אמריקה", שפורסם רק ב-2003.
גריגורייב נפטר בקאגנס-סור-מר ב-1939.
אלקו רוסו
אלקו רוסו (ברומנית: Alecu Russo; 17 במרץ 1819 – 5 בפברואר 1859) היה משורר, סופר, מחזאי ומבקר ספרותי רומני, האידאולוג של התנועה המהפכנית ב-1848, בנסיכות מולדובה.
ביוגרפיה
אלקו רוסו נולד בקישינב, בסרביה, במשפחת בויארים בעלת ייחוס עתיק, אך מצב כלכלי לא כל כך טוב. את ילדותו בילה בין האיכרים, עד 1829, כשאימו מתה במגפת כולרה. אביו שלח אותו לפנימיה בשווייץ, שם השתלם בצרפתית ולמד גרמנית וכתב את יצירותיו הספרותיות הראשונות, כמעט כולן בצרפתית.
בגיל 17, בהיותו פקיד בעסק מסחרי, בווינה, כתב בצרפתית שני שירי הלל, La mort d'Alibaud ו-Epitaphe d'Alibaud, לכבוד המתנקש בחיי לואי פיליפ, מלך הצרפתים, מתוך שנאת העריצות של המלוכה. הוא שב לנסיכות מולדובה ומסייר בהריה (יחד עם וסילה אלכסנדרי), תוך חיפוש אחר שירי עם. הוא קיבל מהשליט עבודה פקידותית בבית המשפט בפיאטרה ניאמץ, השתתף במפגשים הקדם-מהפכנים, שר במקהלה ושיחק בתיאטרון במחזות של וסילה אלכסנדרי.
בכתב העת Albina Românească (הדבורה הרומנית) התפרסם מאמרו "הביקורת של הביקורת" וב-Foaia societăţii pentru literatură şi cultură română (דף החברה לספרות ותרבות רומנית) הופיעו מאמריו על "השירה העממית" ו"דצ'בל ושטפאן הגדול".
לאחר השתתפותו בכינוסים המהפכנים של 1848, ביאשי, הוגלה ויצא להציג את העמדה המהפכנית בווינה. הוא ניסה לקחת חלק בתנועות המהפכניות בנסיכות ולאכיה ובטרנסילבניה, אך נעצר בקלוז' ושוחרר לווינה. מווינה הגיע לפריז, שם הכיר את ניקולאה בלצ'סקו ויחד איתו ועם וסילה אלכסנדרי, הוציא לאור את כתב העת România viitoare (רומניה העתידית). בכתב עת זה פורסמה יצירתו החשובה, Cântarea României (שירת רומניה), אך תוך הצגתה כיצירה של נזיר לא נודע מהרי מולדובה.
ב-1851 שב למולדובה ושב לפרסם בכתבי עת, תחילה תחת שם העט Terenţie Hora (טרנציה חורה) ובהמשך בשמו האמיתי. כתיבתו דילגה בין הצרפתית ובין הרומנית ולצד יומנים על מסעותיו בהרים, בצרפתית (פורסמו לאחר מותו) כתב ברומנית את Amintiri (זכרונות) ואת Cugetări (מחשבות). כתיבתו ההגותית מתפלמסת עם חסידי הזרם הלטיני ומשתמשת באירוניה מעודנת.
לויס רויו
לויס רויו (בספרדית: Luis Royo; נולד ב-20 במאי 1945) הוא צייר מצליח בסגנון הציור הפנטזי. עבודותיו היוו השראה ללהקות מטאל רבות. ציוריו התפרסמו בעיקר על גבי עטיפות של תקליטורים ועל עטיפות ספרים.
קוליברי להבי
קוליברי להבי (שם מדעי: Topaza pyra) הוא מין של עוף קטן טרופי ממשפחת הקוליבריים המצוי בצפון-מערב אמריקה הדרומית במדינות: ברזיל, אקוודור, קולומביה, פרו וונצואלה באזורי יערות גשם עד גובה 500 מטר. הוא קרובו היחיד לסוג של קוליברי קרימסון (Topaza pella).
קוליברי זה כמו קרוביו הוא עוף פעלתן פעיל יום המעופף בין פרחי היער בחיפוש אחר צוף מהפרחים לצד חרקים קטנים שהוא לוכד. הקוליברי יתקוף מסיגי גבול המתקרבים לפרחיו.
הקוליברי אינו מצוי בסכנת הכחדה, אף שהיערות שבהם הוא מצוי עלולים להיפגע מכריתה.
תת-מינים
לקוליברי זה 3 תת-מינים:
ברנאו שליד ברלין
בֶּרנַאוּ שליד ברלין (בגרמנית: Bernau bei Berlin, ברנאו בַּיי ברלין, או בקיצור: ברנאו, Bernau) היא עיר במחוז ברנים שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה, כ-10 ק"מ מצפון-מזרח לברלין.
היסטוריה
בחפירות ארכאולוגיות נחשפו ממצאים מהתקופה המזוליתית שמעידים שהאזור היה מיושב מאז שנת 8800 לפני הספירה לערך. העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1232, אך נסיבות הקמתה לא ידועות. על פי אגדה התיר אלברט הראשון, המרגרייב של ברנדנבורג, להקים את העיר ב-1140 בזכות הבירה הטובה שהוגשה לו במקום. אכן ידוע על ייצור הבירה מהמים של נהר פנקה (Panke). לפיכך, נאסר בחוק לזהם את מי הנהר ולהזרים אליהם שפכים בימים לפני שיוצרה הבירה.
ברנאו חוותה תקופת צמיחה מהירה בשנים שלפני מלחמת שלושים השנים. את החלקים של חומת המגן עם השערים והחפיר שהגנו על העיר ניתן לראות עד ימינו. ביצורים אלה סייעו לברנאו להגן על עצמה בהצלחה מפני תקיפת ההוסיטים ב-1432. בעקבות הדבר והמלחמה הפכה ברנאו לעיר ענייה ועגומה. פרידריך הראשון, מלך פרוסיה יישב בעיר ב-1699 25 משפחות של הוגנוטים בעלי מלאכה, חקלאים, סוחרים ומדענים.
ב-1842 חוברה העיר לרשת הרכבות. אחד מקווי הרכבת החשמלית הפרברית הראשונות בעולם הופעל כאן ב-1924. הרכבת המהירה של ברלין (S-Bahn Berlin), קישרה את ברנאו עם תחנת (Berlin Nordbahnhof). בשנת 1930 פתחה קונפדרציית ארגוני הסחר הגרמניים במקום את בית הספר שלה.
בתקופת השלטון הנאצי נבנה בעיר מפעל לייצור מדים עבור הוורמאכט. בשנת 1943 הוקם בעיר מחנה משנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן, בו הוחזקו כ-300 אסירים ועובדי כפייה. ב-20 באפריל 1945 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום. קונרד וולף (לימים במאי קולנוע נודע במזרח גרמניה) מונה למושל הצבאי של העיר. בתוך השטח של מפעל לייצור מדים הוקם בסיס של הצבא האדום. הבסיס פעל בכל תקופת גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה התפנו החיילים הסובייטים מהעיר.
מוזיאונים
המוזיאון להיסטוריה מקומית מפעיל שני אתרים. אחד מהם בשער העיר ובו בית הכלא לשעבר. זהו אחד משלושת השערים ההיסטוריים של העיר שהיו חלק מהחומה. כיום מוצגים שם שריונים ואביזרי עינויים מימי הביניים.
מבנים
חלקים גדולים של חומת המגן ושל החפיר הממולא במים מימי הביניים השתמרו. לחומות נוספו נקודות תצפית.
עד לשנות השישים של המאה ה-20, כלל מרכז העיר המוקף בחומות בתים קטנים וישנים הבנויים מקורות עץ. רובם היו במצב שימור גרוע עקב חוסר היכולת התקציבית של ממשלת גרמניה המזרחית לתחזק אותם. הוחלט להפוך את ברנאו לעיר לדוגמה שהבנייה בה היא בסגנון אדריכלות סוציאליסטית. כמעט כל הבתים הישנים נהרסו בשנות השישים והשבעים ובמקומם נבנו מבני בטון גדולים. הבתים החדשים נבנו בלא יותר מארבע קומות כדי שלא יבלטו מעל האדריכלות ההיסטורית של העיר.
בעיר נמצא גם קומפלקס של ארגון פדרציית האיגודים המקצועיים של גרמניה הבנוי בסגנון הבאוהאוס. הבניין הוכרז כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו הכולל מבני באוהאוס נוספים בוויימאר ובדסאו.
בולבול
בֻּלְבּוּל (שם מדעי: Pycnonotus) הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת הבולבוליים החיים באפריקה, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה אך חלקם הופצו לאזורים נוספים.
מקור השם בולבול מערבית, שם הוא משמש באותה הוראה ומקור שמו במלה הערבית ל"בועה" ומקור מים; משם הגיע אל הפרסית והטורקית במשמעות "זמיר" - ואכן הבולבול נודע בשירתו היפה. בסוג זה כ-40 מינים.
תיאור
הבולבולים חיים בלהקות קטנות ונמצאים יחדיו במשך רוב שעות היום. הם ניזונים בעיקר מחרקים, מפירות ומעלים.
מינים
על מינים נוספים ישנה מחלוקת על שיוכם לסוג והם הועברו לסוגים אחרים.
מחלף דניאל
סמוך מאוד למחלף עובר גשר של מסילת הרכבת מתל אביב-יפו למודיעין-מכבים-רעות והנוסעים במחלף בכיוון מזרח נוסעים במקביל למסילה. דרומית למחלף נמצא מתחם גדול של חברת החשמל לישראל.
שם חיבה
שם חיבה הוא שם שניתן לאדם על ידי בני משפחתו או ידידיו, בנוסף לשמו הרשמי, כדרך להבעת חיבה כלפיו. פעמים רבות ניתן שם החיבה לפעוטות, ולעיתים נפסק או מצטמצם השימוש בשם החיבה עם ההתבגרות. פעמים אחרות הופך שם חיבה לנחלת הכלל, עד כי האדם מזוהה בעיקר בשם החיבה שלו.
מאפיינים
שם חיבה הוא במרבית המקרים צורת הקטנה של השם הפרטי המקורי. כך, למשל, "ישראל" הופך ל"שרוליק", "אברהם" הופך ל"אבי" וכדומה. התופעה קיימת בשפות רבות. באנגלית, למשל, מקובל שם החיבה "ביל" למי ששמו הרשמי הוא "ויליאם", ו"בוב" ל"רוברט". ברוסית השם הנשי "יקטרינה", הופך לשם החיבה "קטיה" וזה הופך לשם החיבה "קטיושה".
לעיתים נגזר שם החיבה משם משפחתו של האדם. שם החיבה של וינסטון צ'רצ'יל היה "צ'רצ'י".
לעיתים נוצר שם החיבה בעקבות אירוע בולט כלשהו. לרחבעם זאבי ניתן שם החיבה "גנדי" לאחר שהגיע לחדר האוכל בבית הספר שבו התחנך, כשהוא קירח, יחף, ומגבת למותניו, הופעה שהזכירה לחבריו את המנהיג ההודי מהאטמה גנדי.
שמות חיבה ידועים
פוליטיקאים ישראלים אחדים, ששם החיבה שלהם הפך לנחלת הכלל, הפכו את שם החיבה לחלק משמם הרשמי. כך למשל אברהם בייגה שוחט, יוסף (טומי) לפיד, בנימין (ביבי) נתניהו, משה (בוגי) יעלון, יצחק (בוז'י) הרצוג. אחד המניעים לכך הוא לאפשר את הופעת שם החיבה בפרסומים רשמיים, כגון רשימת המועמדים לכנסת, שבהם נרשמים אנשים רק לפי שמם הרשמי המופיע במרשם האוכלוסין.
קישורים חיצוניים
Прозвище
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1990
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1990 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-27 באוגוסט והסתיימו ב-9 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-110 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1989 בוריס בקר הודח בחצי הגמר. פיט סמפרס נפגש במשחק הגמר עם אנדרה אגסי  וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1989 רק מארק וודפורד השתתף בתחרות. במשחק הגמר פיטר אולדיץ' ודני ויסר ( דרום אפריקה) נפגשו עם גי פורג' ויאקוב חלסק  וניצחו ב-5 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
מזוג מנצחות תחרות 1989 רק מרטינה נברטילובה השתתפה בתחרות. ג'יג'י פרנאנדס ומרטינה נברטילובה נפגשו במשחק הגמר עם יאנה נובוטנה והלנה סוקובה  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1989 רובין וייט ושלבי קנון ) לא דורגו והודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר אליזבת סמיילי וטוד וודברידג' נפגשו עם נטליה זברבה  וג'ים פיו ) וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל באליפות
בתחרות הגברים לישראל היו מספר נציגים:
פרודואה רוסה
פרודואה רוסה (באנגלית: Perodua Rusa) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב המלזית פרודואה אשר יוצר בין השנים 1996–2007.
רומיאו ויוליה (צ'ייקובסקי)
רומיאו ויוליה היא יצירה מוזיקלית מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי המבוססת על מחזה רומיאו ויוליה של שייקספיר. צ'ייקובסקי אפיין את היצירה כאוברטורה-פנטזיה, אך מבנה היצירה מזכיר פואמה סימפונית בצורת סונאטה עם הקדמה ואפילוג. צ'ייקובסקי, בדומה למלחינים אחרים בני דורו, כהקטור ברליוז וסרגיי פרוקופייב, קיבל השראה רבה ממחזותיו של שייקספיר, והלחין בנוסף גם את הסערה ואת המלט המבוססים על מחזותיו.
ליצירה שלוש גרסאות כשהגרסה המוקדמת הושמעה לראשונה ב-16 במרץ 1870, והגרסה הסופית הושלמה עשר שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1880. הפרימיירה של רומיאו ויוליה בגרסתה האחרונה בוצעה בטביליסי רק כעבור שש שנים, ב-1 במאי 1886 תחת ניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איבנוב.
היצירה לא נחלה הצלחה בתחילה, אך כיום היא אחת מיצירותיו המפורסמות של צ'ייקובסקי. נעימת האהבה מתוך האוברטורה הוא החלק המוכר ביותר של היצירה, ונעשה בה שימוש בסרטים רבים כגון "זמר הג'אז", "קלולס" ו"עולמו של ויין", וגם בסדרות כגון "קולומבו", "בובספוג מכנסמרובע", "סאות'פארק", "אנימניאקס", "קים פוסיבול", "סקראבס" ו"רן וסטימפי". חלק מהנעימה מושמע גם במשחק המחשב המצליח The Sims כאשר שתי דמויות במשחק מתנשקות.
סמל מלטה
סמל מלטה התקבל בחוק משנת 1988 ומציג את דגל המדינה בצורת מגן. מעל המגן מתנוסס כתר מוראלי מוזהב ובו שמונה מגדלים, אם כי רק חמישה מהם נראים. אלה מייצגים את ביצורי מלטה. משני צידיו של המגן שני ענפים - ענף דקל מימין וענף זית משמאל - המסמלים באופן מסורתי את מלטה ואת השלום. בבסיס השלט סרט לבן ועליו הכיתוב במלטזית "הרפובליקה של מלטה" (Repubblika ta' Malta).
לסמל הנוכחי קדמו שני סמלים קודמים, הראשון התקבל עם קבלת העצמאות בשנת 1964 והיה מורכב בעיקרו מהסמל הנוכחי, וכלל בנוסף לכך שני דולפינים שאחזו במגן משני צידיו, קסדה מעליו ואת הכיתוב בלטינית "Virtute et Constantia" ("באומץ ובנחישות") מתחתיו.
בשנת 1975, שנה לאחר שמלטה הפכה לרפובליקה, התקבל הסמל השני שכלל לראשונה את הכיתוב "הרפובליקה של מלטה", ותיאר סצנת חוף שכללה מספר פריטים הקשורים למדינה כמו סירה מלטזית מסורתית (Dgħajsa), את חפירה וקלשון.
לבלון
לבלון (בפורטוגזית: Leblon) היא שכונה אמידה באזור הדרומי של העיר ריו דה ז'ניירו, ברזיל, הידועה גם בזכות חופהּ, הנושא את אותו שם. היא סמוכה לשכונות איפנמה, ג'באה, וידיגל ולגואה.
השכונה האמידה נחשבת כבעלת המחיר הגבוה ביותר למטר רבוע של נדל"ן בברזיל ובאמריקה הלטינית. חלקה העליון (Alto Leblon) הוא בעיקרו אזור מגורים, וחלקה התחתון (Baixo Leblon) ידוע כמרכז בוהמה בעל חיי לילה תוססים, ברים, מועדונים ומסעדות. כן פועלים בשכונה מספר אולמות למופעי סמבה ותיאטרון, בהם תיאטרון "בולסו" (Bolso).
השכונה כיכבה או שימשה אתר צילומים עבור מספר טלנובלות ברזילאיות.
טאבו פלוס
יוסי שמריך (נולד ב-23 דצמבר 1980), ידוע בשם הבמה טאבו פלוס הוא ראפר ומוזיקאי ישראלי.
קריירה
בשנת 2004 השיק אלבום בכורה בשם "החיים עושים אנשים קשים, רוצה להרגיש?" בלייבל (שאינו קיים עוד) "אודיו קולאז'", חברת בת של NMC.
האלבום, שאת עטיפתו עיצב שמריך עצמו, הכיל שירי היפ הופ בעלי אופי אלטרנטיבי, עם עיבודים שחלשו על מגוון סגנונות ביניהם ג'אז, פאנק ורוק, וטקסטים שעסקו בין השאר בנושאים בעלי משמעות פילוסופית וקיומית. בהפקת האלבום השתתפו מספר מפיקים, ביניהם די.ג'י קארס, נועם וואהל ושמריך עצמו.
בשנת 2007 לאחר שנה של עבודה משותפת עם ההרכב 51% (שמריך, צ'ה, אבי אשכנזי, אבי גולצמן, ג'וזף ושי פישמן) הוציאו 51% את אלבום הבכורה שלהם שנקרא "עוברים לגור לכם באוזן".
בשנת 2008 הוציא טאבו פלוס את אלבום הסולו השני שלו "מיתרים", אלבום קונספט שהופק מוזיקלית על ידי יוסי "ג'וזף" כהן. האלבום יצא כחלק מפרויקט הגמר של טאבו בלימודי עיצוב תקשורת חזותית ב-HIT מכון טכנולוגי חולון, הפרויקט כלל גם את עטיפת האלבום ואת הקליפ לשיר הנושא, קליפ המשלב כמה טכניקות אנימציה (רוטוסקופ ואנימציית סריגה). הקליפ הוצג בתערוכות עיצוב ואנימציה ובלוגים ברחבי העולם.
בשנת 2009 הוציא טאבו פלוס את הפרויקט "מילה מדוברת", אלבום שעסק בז'אנר הספוקן וורד, בו אירח אמנים שונים על ההפקות שלו (נועה פארן, נועם וואהל, אבי אשכנזי ואבי גולצמן). באותה שנה הוציא עם הרכב 51% את אלבומם השני "שירים מהבוידעם". ב-2011 המשיך הפרויקט בשם "מילה מדוברת 2.0".
ב-2010 הוציא עם הרכב 51% את אלבומם השלישי "זהו".
טאבו עובד בסטודיו לעיצוב גרפי בבעלותו הנקרא: שיפט סטודיו | Shift Design Crew המתמחה באינטראקטיב, ברודקאסט, איור ופרינט.
אדם דייוויס
אדם ריס דייוויס (באנגלית: Adam Rhys Davies; נולד ב-17 ביולי 1992 ברינטלן שבגרמניה) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת השוער בקבוצת שפילד יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים
דייוויס גדל במחלקת הנוער של אברטון.
בתחילת הקריירה המקצוענית שלו שימש כשוער מחליף בשפילד ונסדיי במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, אך לא ערך הופעות במדי המועדון.
ב-13 ביוני 2014 חתם דייוויס בארנסלי מהפוטבול ליג הראשונה. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות במסגרת הפוטבול ליג הראשונה והפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, בהן ערך 184 הופעות ליגה.
ב-25 בינואר 2022 חתם דייוויס בשפילד יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית
ב-20 במרץ 2019 ערך דייוויס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בניצחון 0–1 על נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת ויילס לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא שיחק בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
הלאומיות הלבנונית
הלאומיות הלבנונית היא אידאולוגיה אשר התפתחה בתחילת המאה העשרים מתוך הלאומיות הערבית והסורית, מציבה גבולות גאוגרפיים ללאום הלבנוני ומדברת על עבר משותף.
התפתחות הלאומיות דרך האקדמיה
הרעיונות הלאומיים בהתחלה היו מחולקים לשניים: רעיון סורי-ערבי מול רעיון ערבי-אסלאמי. בתחילת המאה ה-20 התחילו לדבר על בנייה של סוריה לא ערבית. מוסדות החינוך בלבנון ובסוריה הם שקבעו במידה רבה את השיח האינטלקטואלי.
התפתחות הלאומיות הלבנונית
אחרי 1908 אפשר להצביע על התפצלות והתפלגות, מתוך הרעיון הסורי לא ערבי - נוצר זרם שאומר שיש לבנון. בשנה זו הטורקים הצעירים עולים לשלטון באימפריה העות'מאנית. הם ערכו "טורקיפיקציה" של המדינה והלאומיות הערבית התחילה לקבל צורה של פעילות אקטיבית בקרב האינטלקטואלים, אשר רצו להפוך את האימפריה העות'מאנית למדינה דו-לאומית. תנועות לאומיות נוספות קמו, וכאשר הלבנונים ראו שהרעיון הסורי ממוזג עם הערביות, הלבנונים החליטו להקים תנועה לאומית נפרדת.
הנרי למנס, בהתאם למורשת הפיניקית
ההשראה הייתה מאוריינטליסט בלגי ישועי בשם הנרי למנס (Henri Lammens). הוא לימד באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות במחלקה האוריינטליסטית, וב-1902 הוא כתב סדרת מאמרים בערבית בכתב עת ישועי שהופיע בלבנון. הוא טען שלבנון משתרעת מבקעת לבנון עד הים התיכון, מהליטני ועד לטריפולי - רוב האתרים הפיניקים ההיסטוריים נמצאים באזור הזה. הוא לא דיבר על לאומיות לבנונית, אבל לבנונים שקראו את זה התחילו לדבר על לאומיות. המונח לבנון התחיל לקבל הגדרה גאוגרפית, אשר בעתיד יהיה לבנון הגדולה. למנס נתן השראה אשר התבטאה בזרם הסורי הלא ערבי, והתחילה להתפתח הלאומיות הלבנונית. כדי להצדיק את הטענה של למנס הסתייעו במיתוסים נוספים - באזור הזה הייתה הנסיכות השהאבית הדרוזית, אשר נטען על ידי רבים שהיא הייתה נוצרית (במשפחה השהאבית יש פלג נוצרי ופלג דרוזי). הטענה היא שהייתה נסיכות בתקופה המענית והשהאבית שגבולות לבנון היו הגבולות של לבנון הגדולה. למנס כתב בצרפתית.
יוסוף אלסודא
מי שגיבש את הרעיון יותר מכל הוגה דעות אחר היה יוסוף אלסודא. הוא היה סוחר מצרי, מבית ספר ישועי, אשר חי בנוף שונה מהאימפריה העות'מאנית. הוא השלים את הספר שלו ב-1919, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בקהיר. הנרי למנס התחיל לדבר על גאוגרפיה, הוא התחיל לבדוק את ההיסטוריה של האזור, ומגיע עד לשוכני הר לבנון הקדם נוצרים, הג'ראג'ימה והמראדה. יוסוף אלסודא אומר שהג'ראג'ימה, המרונים והמארדה הם קבוצה אחת שהיא המשכיות של הפיניקים. הוא מיזג את כל המיתוסים כדי להצדיק את הקמת לבנון. הוא היה מנהיג חשוב בפרלמנט בלבנון הגדולה. לאחר שצרפת ואנגליה מחלקות ביניהן את שטחי האימפריה העות'מאנית וקובעות את הגבול בין המנדטים בראש הנקרה, יוסוף אלסודא מוציא גרסה מתוקנת של ספרו, בה הוא מרחיב את גבולות לבנון מהליטני ועד ראש הנקרה. הטענה שאומרת שהצרפתים הקימו את לבנון הגדולה על פי הצרכים שלהם היא טענה לא נכונה. הרעיון של לבנון הגדולה היה קיים קודם לכן.
תחילת המעורבות הצרפתית
הממשלה הצרפתית לא נסוגה מרעיון סוריה רבתי עד 1919. כבר מ-1915 הממשלה חשבה שאם במשך המלחמה יהיה ניצחון למדינות ההסכמה צריך להקים סוריה רבתי, או סוריה צרפתית.