cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנס פלוריס
ביוגרפיה
ואן מנדר מספר כי בסוף חייו פלוריס, הסתבך כלכלית והתחיל לשתות. החובות היו קשורים ככל הנראה לפאר ולהוצאות המחייה הגבוהות שלו, כמו גם להשפעה של המהומות הדתיות והאיקונוקלסטיזם שהחל משנות ה-60 והגיעו לשיאם בשנת 1566. בתקופת זו, האמנות הקתולית ונכסים רבים של הכנסייה - אביזרים וקישוטים נהרסו על ידי ההמונים הפרוטסטנטיים הקלוויניסטים כחלק מהרפורמציה הפרוטסטנטית. אומרים שפלוריס מעולם לא התאושש מההלם שראה את יצירות האמנות שלו נהרסות. במקום זאת, הוא מצא את עצמו בסחרור כלפי מטה בענייניו האישיים והמקצועיים כאחד. התנתקותו הייתה כה גדולה עד שסירב להשיב לעצמו את העבודות שנפגעו במהלך המהומות. הוא כמעט הפסיק לצייר אחרי 1566 ואת מקומו כצייר ההיסטוריה המוביל בהולנד תפס דור צעיר יותר של אמנים שביניהם מרטן דה פוס הפך לבולט ביותר. ואן מנדר מספר כי במהלך עבודתו הגדולה למען ספרד, פלוריס חלה ונפטר ב-1 באוקטובר 1570 באנטוורפן. ציוריו הסתיימו ידי עוזריו בסטודיו שלו. שירים נכתבו עליו על ידי דומיניקוס למפסוניוס והמשורר-צייר לוקאס דה הייר, שלדברי ואן מנדר היה תלמידו.
תלמידים
ואן מנדר מונה 26 תלמידים של פלוריס, אך ייתכן שהיו לו עד 120 עוזרים.
מלחמת היצר
מלחמת היצר הוא מונח בהגות היהודית, המתאר את המאבק התמידי בין היצר הטוב ובין היצר הרע, הנתפס כאויב מסוכן שיש להילחם עמו. תפקידו של האדם בכל ימי חייו הוא לנצח במלחמה זו, אל מול נסיונותיו של היצר הרע להכשיל את האדם בחטאים, ולמנוע ממנו את שמירת המצוות.
מקור בתורה
בפרשת בראשית, מופיע אזכור ליצר האדם:
פרנס פלוריס
כללי
פרנס פלוריס ידוע בעיקר בזכות יצירות המזבח שלו, יצירות עם נושאים מיתולוגיים ואלגוריים ובמידה פחותה, עבור דיוקנאותיו. הוא מילא תפקיד חשוב בהכנסת ז'אנר הנושא המיתולוגי והאלגורי לפלנדריה. הוא היה מראשוני האמנים ההולנדיים שנסע לאיטליה ולמד את ההתפתחויות האחרונות באמנות כמו גם למד את השרידים הקלאסיים של רומא. ההשפעות העיקריות עליו היו של מיכלאנג'לו, שממנו למד את הטיפול ההרואי בעירום ושל רפאל שגם אותו חיקה. עם זאת, פלוריס לא נטש את הטכניקה ההולנדית המסורתית של צבע שמן, שאיפשרה לו להתמזג עם תכונותיו המפורטות, התאוריות, עם שפתו הוויזואלית החדשה הקיצונית, בה העטו הקישוטים למינימום והעירום מילא תפקיד בולט.
מלחמת היצר
מקור בתורה
ספר הזוהר מפרש את הנאמר בתחילת פרשת כי תצא, "כי תצא למלחמה על אויביך", שנסוב על מלחמת היצר, שהתורה נותנת דרכים איך להילחם עם היצר הרע, שהוא האויב האמיתי של האדם. הולכים בדרכו ספרי המוסר והחסידות, והרחבה על כך ניתן לקרוא גם בספר אור החיים על התורה.
פרנס פלוריס
כללי
עבודתו המוקדמת של פלוריס בסביבות 1545 מראה בצורה הברורה ביותר את ההשפעה של שהותו באיטליה. ניתן לראות קווי דמיון עם עבודתם של רומאים אחרים כמו למברט לומברד ופיטר קוקה ואן אלסט. מאוחר יותר הסגנון שלו נעשה מונומנטלי יותר ויותר. כישורי ההרכב שלו השתפרו בכך שהוא גילה מיומנות רבה יותר בסידור הדמויות. לאחר 1560 עבודתו הפכה למניסטית יותר והטיפול הפיסולי בדמויות פינה מקום לגישה ציורית יותר. לוח הצבעים שלו התפתח לכיוון המונוכרום. מאוחר יותר ייתכן שהוא הושפע מבית הספר בפונטנבלו ככל שדמויותיו נעשו אלגנטיות יותר והיצירות מעודנות יותר.
מלחמת היצר
מלחמת היצר במשנת חז"ל
מאמרי חז"ל רבים נסובים על מלחמת היצר ועל הדרכים לנצח בה, כמו:
פרנס פלוריס
דיוקנאות
הוא היה צייר דיוקנאות מיומן מאוד, אבל אולי בגלל הדירוג הנמוך יותר של דיוקנאות בהיררכיה של ז'אנרים ציוריים, הוא צייר רק כמה דיוקנאות (בערך 12). הוא עדיין נחשב כמחדש בז'אנר כשהוא הציג רמה חדשה של אקספרסיביות ונוכחות פסיכולוגית מודגשת. פלוריס חלוץ בשני סוגים של תמונות: דיוקנאות אקספרסיביים של אנשים יושבים בודדים וציורי ראש בפאנלים. עד שנת 1562, ציורי הראש הייחודיים של פלוריס הפכו לסוג של ציורי איכות, שהעידו על גאונותו היצירתית ועל נוהלי הסדנא אותם ייבא מאיטליה. אמנם ציורי הראש נערכו לשימושו העצמי, כמו גם לתלמידים ולעוזרים בסדנה שלו, אך חלקם הופקו כיצירות אמנות בפני עצמם. עבודות המברשת המהירות על לוחות אלה מעידים כי צייר כמה ראשים כמחקרים יצירתיים ובכך צפה בדרך מסוימת את סגנון האמנים מהמאה ה -17. מחקרים אלה הפכו למוצרי אספנים עבור חובבי אמנות מקומיים. מחקרי הראש מעידים על התרבות האמנותית המודעת לעצמה של אנטוורפן, שם הם היו מוערכים על סמכותם ולא על ערך ההכנה שלהם.
קרב עמק הבכא
קרב עמק הבכא היה אחד מקרבות הבלימה כנגד התקפות הצבא הסורי בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים. בקרב זה ניסו כוחות שריון וחי"ר סורים, שנהנו מעדיפות מספרית גדולה, להבקיע את קו החזית בצפון רמת הגולן.
מלחמת היצר
מלחמת היצר במשנת חז"ל
חז"ל מביאים אימרות שונות, העוסקות בעצה להינצל מיצר הרע, על ידי לימוד התורה:
פרנס פלוריס
דיוקנאות
פרנס פלוריס צייר דיוקן עצמי שהמקור שלו אבד. הוא כלל דיוקנאות עצמיים בכמה מיצירותיו הדתיות. כך לדוגמה בקומפוזיציה Allegory of the Trinity שם מתחת לזרועו הימנית המושטת של ישו הוא צייר את הדיוקן שלו, שמופיע לא בקנה מידה עם הראשים האחרים סביבו. הכללת דיוקנו בקומפוזיציה הזאת מעלה את המחשבה כי לציור הייתה משמעות אישית ביותר עבור האמן. נצפה כי לאחר מהומות האיקונוקליזם, האמנים הפלמיים החל להוסיף את דיוקנאותיהם בקומפוזיציות דתיות כדי להראות את מחויבותם האישית למסר הדתי והחברתי המסוים שהיצירות ניסו להעביר. פלוריס צייר כמה דיוקנאות משפחתיים. דוגמה לכך היא דיוקן משפחתי, אשר מתוארך 1561. כנראה ציור משפחת Berchem, משפחה מכובדת. לציור שתי כתוביות, האחת בציור עצמו, השנייה על המסגרת המקורית שלה. הכיתוב הראשון מופיע על דיוקן התלוי על הקיר מאחורי הדמויות. נכתב בו כי האיש המתואר בתצלום נפטר ב-10 בינואר 1559, בן 58 שנים. השני הוא הטקסט הלטיני שנכתב בחלקה התחתון של מסגרת הציור. שנאמר בה: "כמו שבחיים לא יכול להיות דבר מאושר יותר מנישואין באיחוד ומיטה ללא מחלוקת, אין דבר יותר נעים מלראות את צאצאיו של אחד באחדות ליהנות משלווה עם מוח ללא רבב, 1561." בו זמנית שימש כמזכרת של האב המנוח וביטוי לרגשות היחד של צאצאיו". פלוריס מתאר את כל בני המשפחה המופיעים והשתתפו בקונצרט מוזיקה, שהדגיש את התפיסה הזו של 'קונקורדיה', כלומר ההרמוניה שבתוך המשפחה.
מלחמת היצר
מלחמת היצר במשנת חז"ל
מבואר בחז"ל, שצדיקים שזוכים לכך, יכולים לסלק מעצמם לחלוטין את יצרם הרע, וכך כתוב באבות דרבי נתן בשם רבי יוסי הגלילי: על דוד המלך מפורש בחז"ל שהגיע לדרגה זו, וכך נאמר עליו:
קרב עמק הבכא
אזור הקרב ומאפיינים גאוגרפיים
עמק הבכא, המכונה גם פתחת קוניטרה או פתחת קוניטרה צפון, מציין את האזור שבו דיוויזיה 7 של הצבא הסורי ניסתה להבקיע אל תוך שטח רמת הגולן במלחמת יום כיפור. אזור זה נפרש מעט מצפון לעיר הסורית הנטושה קוניטרה ועד לתל חרמונית בצפון.
מלחמת היצר
רב אחא בר יעקב
בגמרא מסופר על רב אחא בר יעקב שנטל את ארבעת המינים הוליכו והביאו כנהוג, ואמר "דין גירא בעינא דשיטנא" (כלומר "אלו חיצים בעיני השטן") והגמרא מסיימת, שלא היה לו לומר כך, משום שהשטן עלול לבוא ולהתגרות בו.
קרב עמק הבכא
אזור הקרב ומאפיינים גאוגרפיים
האזור מישורי, בעל עבירות טובה לשריון ורק"ם.
מלחמת היצר
רב אחא בר יעקב
במקום אחר מסופר שוב, שרב אחא בר יעקב, דרש בשבח השטן, שמה שמסופר בספר איוב, שקיטרג על איוב, שבעשותו כן נתכוון לשם שמיים, ולטובת ישראל, שכיוון שראה שהשם נוטה דעתו בשבח איוב, קיטרג על איוב, ובכך לא נחסר רחמנותו של השם כלפי אברהם אבינו, ומסיימת הגמרא, בא שטן ונשקו לרגלו.
ומסביר הערוך לנר, שמשום שאמר "גירא בעינא דשיטנא" וכפי שמפטירה הגמרא, שלא היה לו לומר כן, לכן ביקש לפייס את דעתו של השטן, ולכן דרש דרשה זו בשבחו.
קרב עמק הבכא
6 באוקטובר – הפתעה
הקרב בעמק הבכא החל מיד עם פרוץ המלחמה, כחלק מההתקפות הסוריות הכוללות לכל אורך החזית. בחסות הפגזה ארטילרית כבדה נעו הסורים מערבה, במטרה לחצות את תעלת הנ"ט ולפרוץ את מערכי ההגנה של צה"ל. טנקי גדוד 74 הצליחו לבלום את כל ניסיונות החדירה של חטיבת השריון מספר 85 הסורית, ועד רדת הערב לא נרשמו לה הישגים משמעותיים. חטיבה 7, שכאמור שימשה ככוח עתודה, חברה לגדוד 74 בקו החזית בסביבות השעה 18:00. במפקדת פיקוד הצפון הוחלט שחטיבה 7 תיטול את הפיקוד בגזרת גדוד 74 והגדוד הוכפף לפיקודה. מג"ד 77 קהלני התייצב עם מספר טנקים בתל "הבוסטר", כאשר מצפונו ניצבו טנקים של החטיבה על הר חרמונית ועל "רמפות" דרומה לתל. בגזרה שמדרום לבוסטר, השולטת על דרום עמק הבכא, שלטו כוחות מגדוד 74 מחטיבה 188. התקדמות מסוימת של השריון הסורי הגיעה רק עם רדת החושך, כאשר הצליחו כוחות השריון הסוריים להסתנן מעבר לקווי ההגנה של גדוד 74, שלחם ללא אמצעי ראיית לילה. אף על פי כן, לא נפרץ מערך ההגנה של צה"ל, כאשר כוחות חטיבה 7 שניצבו בקו האחורי, פגעו בשריון הסורי ובלמו את התקדמותו. "כוח טייגר", פלוגה מוקטנת שמנתה 7 טנקים והוצבה מדרום לקוניטרה, הציבה מארב לגדוד המוביל של החטיבה הסורית הממוכנת ה-43, גרמה לו אבדות כבדות, ובלמה את ניסיון החטיבה הסורית לאגף את כוחות חטיבה 7.
מלחמת היצר
בהגות היהודית
ספרי המוסר ביהדות מקדישים חלקים נרחבים לדיון בעניין מלחמה זו. בספר חובת הלבבות נכתב:
קרב עמק הבכא
8-7 באוקטובר – מגננה
לאחר כישלון חטיבה 85 הסורית לפרוץ את הקו ביום הראשון למלחמה, הטיל הצבא הסורי לגזרת עמק הבכא את החטיבות המשוריינות 78, בסיוע חטיבה ממוכנת 121, וגדוד טנקי טי-62 מכוח רפעת אסד. הכוח הגדול שהסורים קידמו כנגד כוחות צה"ל שמנו עדיין רק כוחות סדירים (כוחות המילואים שגויסו נשלחו לחזית דרום הגולן, שמצבה היה קשה יותר), הביא לכך שמח"ט 7, יאנוש בן-גל, היה צריך לתמרן את כוחותיו ולשולחם למקומות שבהם התגבר הלחץ סורי להבקעה. הלחימה הייתה קשה ומתישה וחדלה רק בחצות הלילה. בקרבות היום השני נפגעו כ-90 טנקים סוריים, וכלים רבים נוספים. במהלך 8 באוקטובר המשיכו הסורים את לחצם בפתחת קוניטרה. עם זאת הכוחות של חטיבה 7 החזיקו מעמד ובלמו את מאמציה המתמשכים של הדיוויזיה הסורית ה-7 להבקיע את הקו. בלילה שבין 8 באוקטובר ל-9 באוקטובר, שכונה גם "ליל הבזוקות", ערכו כוחות חי"ר סוריים מתקפה בטילי נ"ט ומטולי אר. פי. ג'י., על כמה מחניוני הטנקים של החטיבה. המתקפה הצליחה לפגוע בכמה טנקים, אך לא הביאה לשינוי בהיערכות ההגנה.
9 באוקטובר – קרב ההכרעה
לאחר שהסורים איבדו את הישגיהם הקרקעיים בדרום ובמרכז רמת הגולן עקב התקפת הנגד של כוחות המילואים הישראליים, החליטו הסורים לרכז מאמץ אחרון בפריצת קו ההגנה של צה"ל בגזרה הצפונית והמרכזית במקביל. בהתקפה השתתפו כ-100 טנקי T-62 מדיוויזיית השריון ה-3 שטרם השתתפה בלחימה אשר תוגברו בשארית הכוחות של דיוויזיית חי"ר 7, וחטיבת שריון 81 מדיוויזיה 3, ובסך הכל כ-170 טנקים. מולם עמדו כ-50 טנקי שוט-קל מחטיבה 7 (גדוד 77 + פלוגה ג מגדוד 82 בפיקודו של מאיר זמיר) ומגדוד 74 של חטיבה 188. הן הכוחות הישראלים והן הכוחות מדיוויזיות 7 ו-3 היו מותשים לאחר שלושה ימי לחימה וחלקם סבלו מחוסר בתחמושת.
התקפת השריון הסורית החלה בשעות הבוקר בחיפוי הפגזה ארטילרית כבדה. בלחץ ההפגזה הסורית הכבדה על עמדותיהם, נסוגו שארית הטנקים הישראלים מן השטחים השולטים על העמק אל מדרון אחורי. בשעה 09:00 פתחו הטנקים הסורים בהתקפה על העמדות הישראליות. טנקים של צה"ל במוצבים שעל הקו הסגול הצליחו לפגוע בחלק מן הטנקים, אבל כוח גדול הצליח לנוע לתוך העמק, והגיע עד לקו העמדות הישראלי. מפקד גדוד 77, סגן-אלוף אביגדור קהלני הצליח להוביל את הטנקים שבפיקודו לשוב ולתפוס את השטחים השולטים על עמק הבכא, תוך ניהול קרב שב"ש (שריון בשריון) בטווחים קצרים נגד טנקים סוריים.
מפקד חטיבה 7 הורה למשולם רטס, מג"ד 71, לנוע עם כוחו הנותר לתגבר את כוחות החטיבה באגף הצפוני של העמק, אך לאחר זמן קצר נפגע רטס ונהרג. הכוח בפיקודו של זמיר נלחם באגף הדרומי. בשלב זה הגיעו כוחות החטיבה הנותרים למצב משבר ותחמושתם עמדה לאזול. מפקד החטיבה ריכז מול גזרת ההתקפה הסורית את כל הטנקים שהצליח לאסוף והעמיד אותם תחת פיקודו של קהלני.
לעזרת החטיבה נשלח כוח תגבורת שכלל 11 טנקים משרידי גדוד 53 של חטיבה 188 בפיקודו של סא"ל יוסי בן-חנן, ששימש עד זה לא מכבר כמפקד הגדוד. הכוח, שהגיע ברגע האחרון, התייצב באגף הדרומי של החטיבה והחליף את הכוח של זמיר שתחמושתו אזלה. הכוח של בן חנן מילא תפקיד חשוב בשבירת ההתקפה הסורית ובהדיפת ניסיון ההבקעה האחרון של הצבא הסורי ברמת הגולן.
בשעות הצהריים החלו הסורים לסגת וטנקי חטיבה 7 החלו להתקדם ולתפוס מחדש את העמדות השולטות בעמק. בסיום הקרב אמר יאנוש בן גל לקהלני בקשר: "אתה גיבור ישראל".
במהלך הקרב סייעו סוללות תותחים רבות לחטיבה 7 בירי ארטילרי מדויק על דרכי הגישה של הסורים אל העמק. מפקד הסיוע החטיבתי, רס"ן אריה מזרחי, ריכז בשיאו של הקרב את אישם של שבעה גדודי ארטילריה (כ-21 סוללות) על השטח המצומצם של גזרת הקרב. להפגזה הכבדה הייתה השפעה של ממש על ההסתערות הסורית.
מורשת הקרב והנצחה
שמו של הקרב, קרב עמק הבכא הוטבע בסדרת כתבותיו של רנן שור ב"במחנה" שפורסמו כחודש לאחר המלחמה. הקרב על עמק הבכא הפך לסמל העמידה העיקשת של כוחות צה"ל המופתעים אל מול כוחות עדיפים מספרית במלחמת יום הכיפורים.
ציונים לשבח
לוחמים רבים עוטרו בציונים לשבח בפעולתם בקרב. ביניהם:
ויילי דופרסן
ויילי דופרסן (באנגלית: Wylie Dufresne; נולד ב-1970) הוא השף והבעלים של מסעדת wd~50 במנהטן. דופרסן הוא אחד השפים האמריקאים הבולטים שעוסקים בגסטרונומיה מולקולרית, תנועה שמשלבת בין מדע לבין טכניקות בישול חדשות בהכנת האוכל.
שנותיו הראשונות
נולד בפרובידנס רוד איילנד, ארצות הברית, דופרסן הוא בוגר המכון הקולינרי הצרפתי בניו יורק. ב-1992, הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בפילוסופיה בקולבי קולג' בווטרויל, מיין.
קריירה
בשנים 1994–1999 עבד דופרסן אצל ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן, אצלו נעשה לבסוף סגן-שף במסעדת הדגל שלו "ז'אן ז'ורז'" הקרויה על שמו. ב-1998 הוא היה השף הראשי במסעדת "פריים" של וונגריכטן במלון בלאג'יו, בסטריפ של לאס וגאס. ב-1999 הוא עזב כדי להיות השף הראשון של מסעדת 71 Clinton Fresh Food. באפריל 2003, פתח מסעדה בת 70 מקומות ישיבה, הקרויה בשם wd~50 (מקור השם הוא ראשי התיבות של השף וכתובת הרחוב, כמו גם משחק מילים על WD-40) ברחוב קלינטון בלואר איסט סייד של מנהטן.
ב-2006 הפסיד דופרסן למריו בטלי באיירון שף אמריקה. ב-2007 הוא הופיע כשופט בפרק הסיום של טוף שף, עונה שנייה, ב-2008 שפט בטופ שף, עונה רביעית, ב-2009 כשופט בטופ שף, עונה חמישית וב-2010 כשופט בטופ שף, עונה שביעית. הוא הוזמן להשתתף בטופ שף מאסטרס ב-2009 שף מוקם במקום השלישי מתוך ארבעה בסבבים המוקדמים. דופרסן גם השתתף בפרק הסיום של הגרסה הבריטית למאסטר שף, בו לימד את המנצח.
הוא שיחק בתפקיד עצמו בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO לצדם של תום קוליצ'יו, אריק ריפר ודייוויד צ'אנג.
גרדשניצה
גְרָדֶשְנִיצַה (במקדונית: Градешница) הוא כפר בדרום מקדוניה הצפונית, בשטח הרשות המקומית נובצי שבמחוז פלאגוניה, הממוקם 33 קילומטרים מהעיר ביטולה וסמוך לגבול יוון. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה הכפר חלק מקו החזית המקדונית.
הכפר נוסד במהלך המאה ה-15 עת שלטה באזור האימפריה העות'מאנית וממוקם באזור הררי בגובה של 800 מטרים מעל פני הים. בשטחו קיימת כנסייה שהוקמה בסמוך למועד הקמתו. מתעודות עות'מאניות מ-1878 עולה, כי בכפר נמנו 94 בתי אב בני 415 נפשות. בגרדשניצה קיימות 7 כנסיות נוספות שהוקמו ב-1862, חרבו במהלך הקרבות הקשים שהתחוללו באזור במלחמת העולם הראשונה ושוקמו לאחריה. ב-1900 מנה הכפר 1,170 נפשות.
החל משלהי המאה ה-20 סבל הכפר מבעיות כלכליות קשות, שהביאו למאזן הגירה שלילי משמעותי. ב-1961 מנה הכפר 1,061 נפשות וב-2002 נמנו במקום 89 תושבים בלבד.
פנילקטונוריה
פנילקטונוריה (Phenylketonuria, בקיצור: PKU) היא מחלה תורשתית הנגרמת כתוצאה מגן פגום שגורם לייצור אנזים פנילאלנין הידרוקסילאז פגום. כתוצאה מהמוטציה מצטברות כמויות גדולות של חומצת האמינו פנילאלנין בגוף – דבר הגורם, בהיעדר טיפול, לירידה בכושר קוגניטיבי עד כדי מוגבלות שכלית התפתחותית, אפילפסיה ולעיתים אוטיזם כבר מגיל צעיר. זוהי אחת המחלות התורשתיות הראשונות שנתגלו והיא נחקרה היטב.
פתולוגיה
הגן הפגום גורם להיעדר אנזים מסוים בגוף האדם; אנזים זה – פנילאלנין הידרוקסילאז (PAH) – ממיר את חומצת האמינו פנילאלנין לחומצת אמינו אחרת, טירוזין. פנילאלנין, המצויה בחלבונים רבים המשמשים כמזון לאדם, מצטברת (כתוצאה מהיעדר האנזים) ברקמות שונות בגוף וגורמת נזק לתאים, במיוחד לתאי המוח. התופעה של רמת פנילאלנין גבוהה מהרגיל בדם נקראת היפרפנילאלנינמיה (HPA).
בנוסף קיים בחולים מחסור בטירוזין. חומצה זו מומרת בגוף לצבען (פיגמנט) מלנין, המקנה צבע כהה לעור, לשיער ולעיניים. עקב המחסור בטירוזין ללוקים במחלה בדרך-כלל עור, שיער ועיניים בהירים.
חלק מהפנילאלנין הבלתי-מפורק מומר לפנילקטונים, והללו מופרשים מהגוף דרך השתן והזיעה; מכאן שם המחלה (פנילקטון + אוּרִיָה, "שתן" ביוונית). הדבר מקנה לשתן ולזיעה ריח אופייני.
מבחינה גנטית מדובר במחלה אוטוזומאלית רצסיבית. פירוש הדבר הוא שהמחלה מועברת מהורה לצאצאיו ללא קשר למין ההורה או הצאצא (אופן הורשה אוטוזומלי), ושהלוקים במחלה מוכרחים לרשת אותה משני ההורים יחדיו (אופן הורשה רצסיבי).
תסמינים וטיפול
ללא טיפול גורמת המחלה להתפתחות מוגבלות שכלית התפתחותית, אפילפסיה ואוטיזם כבר בגיל צעיר, לעיתים תוך מספר שבועות לאחר הלידה.
אפידמיולוגיה והיסטוריה
פנילקטונוריה מופיעה בממוצע אחת ל-15,000 לידות, אך ההבדלים המקומיים גדולים: באירלנד, למשל, תדירות הופעת המחלה היא אחת ל-4,500 לידות, ואילו בפינלנד התדירות היא אחת ל-100,000 בלבד.
המחלה התגלתה ב-1934 על ידי הרופא הנורווגי איוור אסביורן פלינג (Ivar Asbjørn Følling). פלינג היה הראשון שהבחין בקשר בין היפרפנילאלנינמיה ובין מוגבלות שכלית התפתחותית.
נשאות סמויה למחלה ניתנת לגילוי באמצעות בדיקת סקר גנטית, אך הבדיקה אינה בין הבדיקות המומלצות על ידי משרד הבריאות ואיגוד הגנטיקאים הישראלים.
ליקופודים
ליקופודים (שם מדעי: Lycopodiopsida) היא מחלקת בעלי קשקשים שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע ובה סדרה אחת: הליקופודיים, הכוללת שתי משפחות: רגלי זאב (Lycopodiaceae) והופרזיכיים (Huperziaceae). בליקופודים הרבייה מתרחשת על ידי ספורופילים המאורגנים באצטרובלים.
צמחים אלה כיום די קטנים ונדירים, אף שבעבר למשל במשך הקרבון החלו צמחים מהקבוצה כמו לפידודנדרון וסיגילריה לגדול לגובה רב, לעיתים עד 50 מטרים וליצור יערות קדומים.
אקסל קנקאנרנטה
אקסל קַנְקַאנְרַנְטַה הוא זמר פיני. בשנת 2017 סיים קנקאנרנטה במקום השני בגרסה הפינית של התוכנית "The Voice". ב-7 במרץ 2020 זכה קנקאנרנטה בתוכנית "UMK 2020", שמהווה את קדם האירוויזיון הפיני, והוא נציג פינלנד באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד. לאחר ביטול האירוויזיון הוחלט כי לא ייצג את המדינה באירוויזיון 2021 והוכרז על קדם חוזר. קנקאנרנטה זכה במקום החמישי, ולא נבחר לייצג את ארצו באירוויזיון 2021.
שירים ואריות מאת יוהאן סבסטיאן באך
להלן מובאת רשימת השירים והאריות אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך במשך חייו. רשימת היצירות של באך מקוטלגת על פי שיטת רי"ב על ידי וולפגנג שמיידר.
אקסלי גאלן-קאללה
אקסלי גאלן-קאללה (בפינית: Akseli Gallen-Kallela; 26 באפריל 1865 – 7 במרץ 1931), היה צייר פיני. ידוע לרוב בשל ציוריו לאפוס הפיני הלאומי, ה"קאלוואלה". עבודותיו נחשבות לצד חשוב בזהות הפינית הלאומית. עשה פיניזציה של שמו מ-Gallén ל-Gallen-Kallela ב-1907.
ראשית חייו
קאללה נולד בשם אקסל ואלדמר גאלן (Axel Waldemar Gallén) בפורי, פינלנד למשפחה דוברת שוודית. אביו, פיטר גאלן עבד כשריף במשטרה וכעורך דין. קאללה גדל בטירווה. בגיל 11 נשלח להלסינקי ללמוד בבית ספר יסודי מכיוון שאביו התנגד לשאיפותו להפוך לצייר. לאחר מותו של אביו בשנת 1879 לקח קאללה שיעור ציור באקדמיה לאומניות של הלסינקי בין השנים 1881–1884. במהלכן גם לקח שיעורים פרטיים בחסותו של אדולף פון בקר.
פריז
בשנת 1884 עבר לפריז כדי ללמוד באקדמיה ז'וליאן. שם התחבר עם הצייר הפיני אלברט אדלפלט, הצייר הנורווגי, קארל דרנברגר והסופר השוודי אוגוסט סטרינברי. במהלך תקופה זה נסע הלוך חזור פעמים רבות בין פינלנד לפריז.
מארי סלור
בשנת 1890 נשא לאישה את מארי סלור (Mary Slöör). לזוג נולדו שלושה ילדים. במהלך תקופת ירח דבש שלהם במזרח קרליה החל כבר קאללה לאסוף חומרים עבור איוריו הבאים עבור הקאלוואלה. ציוריו מתקופה זו מאופיינים בסגנון רומנטי כגון הטריפליך של אינו, אף על פי שהשפעת הסימבוליזם ניכרת בכבדות בעבודתיו כבר ב-1894.
ברלין ומותה של איפמי מארייטה
בדצמבר 1894 עבר קאללה לברלין כדי לפקח על תערוכה משותפת של עבודותיו עם יצירותיו של הצייר הנורווגי אדוורד מונק. באותו הזמן קאללה עיצב גם בקתה מפוארת בשם קללה (Kalela) על גדת אגם רואובסי עבור משפחתו. הבקתה נבנתה מעצי אורן על ידי 13 נגרים מקומיים.
במרץ 1895 הסתיים טיולו בפתאומיות כאשר קיבל מברק המודיע כי בתו, איפמי מארייטה נפטרה מדיפתריה. רגע זה היווה נקודת מפנה בעבודתו. שכן עד לרגע זה עבודותיו צוירו בסגנון הרומנטי, ולאחר מותה החל קאללה לצייר את עבודותיו בסגנון הרבה יותר אגרסיבי. בין השנים 1896–1899 הוא צייר את מה שנחשבות לעבודותיו המפורסמות ביותר: "הגנת הסמפו", "אמו של למנקיינן", "נקמת יואוקהיינן" ו"קללתו של קולרבו" כולן עוסקות בקאלוואלה. במאי 1895 ביקרו קאללה ואשתו בלונדון בכוונה לרכוש מכבש אומנות. תוך כדי ביקורו למד על זכוכיות ויטראז'. בסוף 1897 נסעה המשפחה לפירנצה ולפומפיי, שם למד על פרסקו.
התערוכה העולמית של פריז
התערוכה בפריז הבטיחה את המשך קריירתו של קאללה כאמן מבטיח בפינלנד. ב-1901 הוזמן לצייר את הפרסקו המפורסם, "קולרבו יוצא למלחמה", עבור אולם הקונצרטים של אגודת הסטודנטים של הלסינקי. בין השנים 1901 ו-1903 הוא צייר את ציורי הקיר למאוזוליאום יוסליוס בפורי, לזכר בתו בת ה-11 של התעשיין פריץ ארתור יוסליוס (עם זאת, הפרסקות נפגמו עד מהרה בשל רטיבות, והושמדו כליל בשריפה בדצמבר 1931. יוסליוס הטיל על בנו של קאללה, יורמה לצייר אותם מחדש מהסקיצות המקוריות. השחזור הושלם רגע לפני מותו של יורמה ב-1939).
ב-1907 עשה פיניזציה לשמו השוודי: Axel Waldemar Gallén ל-Akseli Gallen-Kallela בעל הצליל הפיני. הרעיון שלו לקאלוואלה הגדולה בן 700 העמודים נוצר במלואו ב-1909 עם פרסום תוכניתו במגזין Valvoja.
קניה
בשנת 1908, מתוך מחשבה על חידוש, עברו קאללה ומשפחתו לפריז. עם זאת, העיר והסגנון החדש שנהיה פופולרי באומנות לא הרגישו מסבירי פנים כפי שהוא קיווה, ולכן במאי 1909 עברו רחוק יותר לניירובי, קניה. הוא היה האמן הפיני הראשון שצייר דרומית לסהרה. זמן תקופתו בקניה הסתכם במעל 150 יצירות אקספרסיוניסטיות. אף על פי שמבחינה אמנותית הציורים בעלי איכות משתנה, הצבעים והסינרגיה שלהם נחשבים יוצאי דופן. המשפחה חזרה לפינלנד בפברואר 1911. בין השנים 1911 ו-1913 הוא תכנן ובנה סטודיו ובית למשפחתו בטרבספאה, כ-10 ק"מ מצפון-מערב למרכז הלסינקי.
מלחמת האזרחים הפינית
המשפחה חזרה מטרבספאה לקללה ב-1915 כדי להימלט ממהומות מלחמת העולם הראשונה. כמה שנים מאוחר יותר ב-1918, קאללה ובנו יורמה השתתפו בלחימה בחזית מלחמת האזרחים הפינית. כאשר שמע על כך ראש ההגנה, קארל מנרהיים, הוא הזמין את קאללה לעצב את הדגלים, העיטורים הרשמיים והמדים עבור פינלנד העצמאית החדשה. עבור הדגל הציע קאללה דגל צלב לבן-כחול, עם צבעים הפוכים (צלב לבן על רקע כחול), אך העיצוב נחשב דומה מדי לדגל שוודיה ובמיוחד לדגל יוון של אותה תקופה. בשנת 1919 הוא מונה לשליש אישי של מנרהיים.
טאוס, ניו מקסיקו וחיים מאוחרים
בדצמבר 1923 עבר לארצות הברית, לשם עברה גם משפחתו אחריו בסתיו 1924. הוא בילה לראשונה בשיקגו, ותערוכה של עבודותיו הוצגה בכמה ערים. בשיקגו הוא התרשם מאמנות אינדיאנית ועבר לטאוס, ניו מקסיקו, למושבת האמנות שם כדי ללמוד אותה יותר. במהלך תקופה זו הוא גם החל לשרטט את "הקאלוואלה הגדולה" בפירוט רב יותר. במאי 1926 חזרה המשפחה לפינלנד. שנתיים מאוחר יותר ב-1928, צייר את ציורי הקיר המתארים את הקאלוואלה בלובי של המוזיאון הלאומי של פינלנד יחד עם בנו יורמה. בשנת 1930 חתם על הסכם לצייר פרסקו ענק עבור בנק קנסאליס-אוסאקה-פאנקי, אך ב-7 במרץ 1931 מת לפתע מדלקת ריאות בסטוקהולם כשחזר מהרצאה בקופנהגן.
מכבי נתניה
מכבי נתניה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נתניה, המשחקת בליגת העל. הקבוצה הוקמה בשנת 1934 ותור הזהב שלה היה במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, בהן זכתה בחמש אליפויות, ושיחקו בה כמה מהבולטים שבכדורגלני ישראל ובהם מרדכי שפיגלר, עודד מכנס, בני לם ודוד לביא.
מאז שנת 1943 שיחקה הקבוצה באצטדיון הקופסה בנתניה, וב-4 בנובמבר 2012 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון נתניה בעיר, שמכיל 13,610 מקומות ישיבה.
שנות ה-30 עד שנות ה-60
מועדון הכדורגל של מכבי נתניה הוקם בשנת 1934. בתחילה שיחקה הקבוצה בליגה המחוזית שומרון בנוסף לעוד קבוצות מהעיר נתניה וסביבתה. הקבוצה ערכה את משחקה הראשון אי פעם מול קבוצת בית"ר נתניה במגרש הקבוצה שהיה ממוקם תחילה באזור מרכז העיר של היום. הקבוצה עברה במשך השנים בין מספר מגרשים ברחבי העיר, כאשר אחד מהם היה בליבו של פרדס. בשנת 1946 הוקם אצטדיון הקופסה שהפך למגרשה הקבוע של הקבוצה. האצטדיון נחנך במשחק ראווה מול קבוצת נאשה קארילה היוגוסלבית, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 ואת השער כבש יצחק כספי, שחקן שהיה גם הכובש הראשון של הקבוצה במשחקיה במסגרת הליגה הלאומית, אז הליגה הבכירה בישראל.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן מלחמת העצמאות נפסקה לפרקים פעילות הקבוצה בשל המצב בארץ ישראל. במהלך שנות ה-40, עת ישבו בארץ ישראל חיילי הצבא הבריטי, היו בקבוצה מספר שחקנים בריטים ששירתו בבסיסי צבא סמוכים לנתניה, המפורסמים שבהם היו ברטי מיי ותומאס פיני וכן האיטלקי נרדיני, ואלו היו הזרים הראשונים בתולדותיה של מכבי נתניה. במהלך מלחמת העצמאות נהרגו ארבעה משחקני הקבוצה: ישראל ארבייטמן, יהודה בלכר, חיים גולדשטיין, דוד ליבסטר והמאמן - ברוך פוייר.
לאחר קום מדינת ישראל הייתה מכבי נתניה בין 13 הקבוצות שהרכיבו את הליגה הבכירה בישראל. בעונת 1949/1950 השתתפה הקבוצה לראשונה במשחקי הליגה הבכירה בישראל, ובמחזור הליגה ה-20 נחלה מפלה כבדה כשהפסידה 1–9 להפועל פתח תקווה. בשנות ה-50 ובשנות ה-60 נחשבה הקבוצה כקבוצת מרכז טבלה, כשסיימה מספר רב של פעמים במקומות 7–9. בעונת 1954/1955 סיימה הקבוצה במקום הרביעי כשהפועל פתח תקווה, מכבי תל אביב והפועל תל אביב, שלושת המועדונים המובילים בכדורגל הישראלי באותה תקופה, קדמו לה בטבלה. לאחר עונה זו חזרה נתניה להיות קבוצת מרכז טבלה וחזרה למקום הרביעי רק בעונת 1957/1958, כשלפניה מכבי תל אביב, הפועל פתח תקווה ומכבי חיפה.
בעונת 1961/1962 ירדה הקבוצה לליגה א' (אז ליגת המשנה), לאחר שסיימה במקום ה-12 והאחרון. הקבוצה נשארה שנתיים בליגת המשנה עד שבעונת 1963/1964 העפילה בחזרה לליגה הבכירה. עם חזרתה של הקבוצה לליגה הלאומית השתלבה הקבוצה בצמרת הגבוהה כאשר בשורותיה משחק מרדכי שפיגלר. שפיגלר סיים שלוש עונות ברציפות כמלך השערים של הליגה הבכירה. בעונת 1968/1969 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה כששפיגלר שוב מוביל את רשימת הכובשים בליגה.
שנות ה-70 וה-80 (תור הזהב של הקבוצה)
בעונת 1969/1970 סיימה הקבוצה במקום ה-11 בליגה והגיעה עד למעמד גמר גביע המדינה, אז הפסידה 1–2 למכבי תל אביב. בעונת 1970/1971 זכתה מכבי נתניה לראשונה בתולדותיה באליפות. באותה שנה כיכבו בקבוצה מרדכי שפיגלר, אלברט גזל, שרגא בר, שרגא טופולנסקי, לופא קדוש, אפרים עמירה, יוז'י סורינוב, מוישה יוסף, זוהר ואמציה סלומון, יאנק רובינשטיין וישראל חג'ג'. בסוף העונה הקליטו שחקני הקבוצה עם שלמה ארצי את שיר האליפות "מה מה מה נה נה נה" שחיבר אהוד מנור. בעונת 1972/1973 ניצלה הקבוצה מירידה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-13, אך בעונת 1973/1974 חזרה לפסגה וזכתה בתואר האליפות השני שלה, כשבסגל הקבוצה מספר שחקנים שהובילו אותה לאליפות הראשונה, ובנוסף שחקנים חדשים שהצטרפו אליה, וביניהם האחים גדי ועודד מכנס. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום השני, כסגניתה של האלופה הפועל באר שבע.
עונת 1977/1978 נחשבת כעונה המוצלחת ביותר בתולדות מכבי נתניה, ובה זכתה בדאבל הראשון שלה, תחת הדרכתו של המאמן שמואל פרלמן נתניה זכתה באליפות כשהיא מקדימה את בית"ר ירושלים ב-5 נקודות, וכן זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון על בני יהודה תל אביב במשחק הגמר. בסוף אותה עונה, בה כיכבו בקבוצה שפיגלר, גדי ועודד מכנס, שרגא וחיים בר, דוד לביא, משה גריאני, ברוך חסן, גדעון קליינמן, אלברט גזל וגבי רוזנדורן, השתתפה הקבוצה בשלב הבתים של גביע האינטרטוטו, אז הוגרלה מול סלובודה טוזלה מיוגוסלביה, אלפסבורג השוודית ולילסטרום הנורווגית. לבסוף זכתה בראש הבית עם שלושה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו, אך באותן שנים לא נערכו שלבי נוקאאוט ולא הוכרזה זוכה במפעל.
בעונת 1978/1979 סיימה נתניה במקום השלישי בליגה והשתתפה שוב בגביע האינטרטוטו, כאשר הפעם התמודדה מול ורדר ברמן הגרמנית, ראפיד וינה האוסטרית וסטנדרד ליאז' הבלגית. בעונת 1979/1980 זכתה הקבוצה באליפות הרביעית שלה בהנהגתו של המאמן יעקב גרונדמן. בסוף אותה העונה השתתפה נתניה בשלב הבתים של האינטרטוטו, מול מכבי תל אביב, פ.צ. קופנהגן הדנית ואנטוורפן הבלגית, וסיימה בראשות הבית. בעונת 1980/1981 סיימה הקבוצה במקום העשירי בלבד, והשתתפה שוב בשלב הבתים של האינטרטוטו, מול קבוצות הפועל תל אביב, פ.צ. ליאז' הבלגית וויינר ספורטקלב האוסטרית.
עונת 1981/1982 זכתה בנתניה לכינוי "האליפות הגנובה". בעונה זו הובילה הקבוצה במשך מרבית העונה את ראשות הטבלה, כאשר אליה נצמדה בראש הטבלה קבוצת הפועל כפר סבא. חמישה מחזורים לסיום העונה התקיים משחק דרבי השרון שהפגיש את שתי הקבוצות הללו למפגש צמרת. המשחק שנערך בנתניה נפתח ביתרון 0–1 לכפר סבא אך נתניה עשתה מהפך וניצחה לבסוף 5–2. לאחר המשחק היו בטוחים כולם כי מכבי נתניה תזכה באליפות, אך במשחקים שנותרו לא הצליחה הקבוצה להשיג תוצאות טובות, וכפר סבא בסדרת ניצחונות הצליחה לצמצם את הפער מנתניה ועקפה אותה בסיום העונה בנקודה אחת בלבד.
עונת 1982/1983 הייתה עונת התהילה האחרונה של ימיה הגדולים של הקבוצה. מכבי נתניה זכתה באליפות החמישית בתולדותיה כשהיא פותחת בסיום העונה פער של 14 נקודות מהמקום השני. בנוסף השתתפה הקבוצה באינטרטוטו וזכתה בראשות הבית בו התמודדו עמה הקבוצות שמשון תל אביב, פ.צ. לוצרן השווייצרית וארהוס הדנית. באותה העונה אימן את הקבוצה מרדכי שפיגלר, שחקן העבר של הקבוצה, אשר טבע את המשפט "נתניה ועוד 15". בעונה שלאחר מכן סיימה נתניה במקום הרביעי בליגה, ובשלוש השנים שלאחר מכן סיימה במרכז הטבלה. בעונת 1987/1988 סיימה הקבוצה במקום השני כסגניתה של האלופה הפועל תל אביב.
שנות ה-90 (הירידה הממושכת לליגה השנייה)
בעונת 1989/1990 סיימה הקבוצה במקום השביעי בליגה, בראש טבלת הפלייאוף התחתון. בעונה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה למקום הרביעי בטבלה אך מיקום זה לא סימן את חזרתה לצמרת הכדורגל הישראלי והיא סיימה בשלוש העונות שלאחר מכן במרכז הטבלה. בעונת 1991/1992 שיחקה הקבוצה באינטרטוטו לאחר שנעדרה מהמפעל למספר שנים, והוגרלה בשלב הבתים מול מכבי פתח תקווה, סלאביה פראג הצ'כוסלובקית ובאייר לברקוזן הגרמנית. בעונת 1993/1994 שיחקה הקבוצה שוב באינטרטוטו, בשנה האחרונה בה המפעל הונהג רק בשיטת הבתים, והתמודדה מול הפועל באר שבע, לוקומוטיב סופיה הבולגרית, סילקבורג הדנית והלמשטד השוודית.
עונת 1994/1995 הייתה החותם הרשמי לנפילתה של הקבוצה הגדולה של מכבי נתניה. כבר מתחילת העונה לא הצליחה הקבוצה להיחלץ מן התחתית ורצף של הפסדים סימן אותה כמועמדת לירידה. הפסד למכבי הרצליה במחזור הסיום בקרב ישיר נגד הירידה הוריד את הקבוצה לליגה השנייה כאשר סיימה במקום ה-16 והאחרון. בעונתה הראשונה בליגת המשנה סיימה נתניה במקום התשיעי וניצלה מירידה לליגה השלישית. עונה לאחר מכן הצטרפה נתניה למאבק בצמרת הליגה השנייה, תחת הדרכתו של המאמן גדעון (גיגי) כהן, וצירפה לשורותיה שחקנים מנוסים כמו לאסלו צה ואלכסנדר גיידוק, אך סיימה במקום השלישי, שתי נקודות מהמקום השני אשר הוביל לליגה הבכירה. בעונת 1998/1999 הוחתם אורי מלמיליאן כמאמן הקבוצה והובאו שחקנים רבים ובהם לאסלו צה שחזר לקבוצה, ערן שייזינגר, גיא שרעבי, נועם שוהם ודניאל דומיטרסקו. הקבוצה סיימה במקום הראשון והעפילה לליגת העל לאחר ארבע עונות בליגת המשנה.
שנות ה-2000 (החזרה המחודשת לליגה הבכירה)
בתחילת עונת 1999/2000 מונה מוטי איווניר למאמן, והקבוצה פתחה את עונת החזרה שלה לליגת העל בהפסד 0–6 למועדון ספורט אשדוד. לאחר רצף של הפסדים לאורך תחילת העונה חזר מלמיליאן לתפקיד מאמן הקבוצה, והחתים את הקשר הוותיק איציק זוהר. הקבוצה הצליחה לברוח ממאבקי התחתית ולסיים במקום העשירי בליגת העל. בשנתיים שלאחר מכן סיימה הקבוצה פעמיים במקום השביעי כאשר היא מנצחת לא פעם קבוצות הנחשבות בכירות ממנה. סגל הקבוצה מנה באותן שנים מספר שחקנים מובילים בארץ באותה תקופה, ובהם אמיר שלח, גיא צרפתי, אישטוון האמר, אורי אוזן ולירון וילנר.
עונת 2002/2003 הייתה עונת החזרה של מכבי נתניה לצמרת הליגה לאחר שנים רבות ונתניה הגיעה למקום הרביעי בראשות המאמן גילי לנדאו והשחקנים ישמעאל אדו, ראובן עטר, אימורו לוקמן, אדריאן דן גמאן וישראל זביטי. בעקבות העונה המוצלחת חזרה נתניה להשתתף במפעל האינטרטוטו, הפעם במתכונתו החדשה הכוללת מספר משחקי גומלין. נתניה הוגרלה בסיבוב הראשון נגד קבוצת פרטיזן טירנה האלבנית, לה הפסידה 0–2 באלבניה, ועל אף שניצחה 3–1 בגומלין (במשחק שנערך בעיר ורנה שבבולגריה עקב המצב הביטחוני בישראל), היא הודחה מהמפעל.
בעונת 2003/2004 ירדה מכבי נתניה לליגה הלאומית לאחר שסיימה במקום ה-11, ובשל כך עזבו אותה מספר שחקנים, ביניהם אורי אוזן, רביד גזל ואימורו לוקמן. לקראת עונת 2004/2005 מונה ראובן עטר למאמן הקבוצה, אשר התבססה בעיקר על מספר שחקני בית, וביניהם ישראל זביטי, לירון וילנר, אמייה טגה ואסי וסיהון, ועל שחקני הרכש אבי פרץ, אורן נסים, ולירון בסיס. בעונה זו זכתה בגביע הטוטו לליגה הלאומית, ובסופה העפילה בחזרה לליגת העל.
עידן דניאל יאמר (2010-2006)
בסוף עונת 2005/2006, לאחר משא ומתן מתמשך, קנה את הקבוצה איש העסקים הגרמני-יהודי דניאל יאמר. מיד לאחר קניית הקבוצה מינה את אייל ברקוביץ' למנג'ר הקבוצה ובעקבות כך התפטר ראובן עטר מאימון הקבוצה. תחת ברקוביץ' החתימה הקבוצה מספר רב של שחקנים, וביניהם לירן שטראובר, אבישי ז'אנו, אופיר חיים, אבי סטרול, מזואה אנסומבו, איתי שכטר ואורי אוזן, וכן הובא אלי גוטמן כמאמן הקבוצה.
ב-25 ביולי 2006 הגיע ויכוח בין יאמר לבין ברקוביץ' לטונים צורמים וכתוצאה מכך פוטר ברקוביץ' ממשרתו כמנג'ר מכבי נתניה. לאחר פיטורו של ברקוביץ' הוחתמו בקבוצה דדי בן דיין, אורן זיתוני, שי בירוק, לואיס מרין וג'ף טוטואנה. לאחר המחזור ה-14 פוטר גוטמן מאימון הקבוצה ועימו פוטרו עוזרו מרקו בלבול ומאמן הכושר אברי מונצ'ר, לאחר שהקבוצה היית במקום השמיני בליגה וספגה קריאות מהקהל על סגנון המשחק ההגנתי. לאחר פיטוריו של גוטמן מונה למשרת המאמן ראובן עטר. עם החתמתו קיבל לידיו גם את השחקן תמיר כהן שהיה אמור לחתום בקבוצה לפני פיטורי גוטמן, והביא איתו את מוסא סאנוגו ואמיר חלבי. עטר הנהיג את נתניה בדרך התקפית יותר משבה נהג גוטמן וכן שילב מספר שחקני בית שלא זכו לדקות משחק רבות וכן שחקני נוער כמו אלמוג כהן ודלה ימפולסקי. במהלך המשחקים שנותרו הוביל עטר את הקבוצה להופעה בגביע אופ"א וכן לסגנות האליפות, תואר אליו לא הגיעה נתניה במשך 19 שנה.
ב-14 באוגוסט 2007 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון במסגרת גביע אופ"א נגד קבוצת לייריה מפורטוגל. המשחק הסתיים בתוצאה 0–0, ובגומלין שנערך כעבור שבועיים באצטדיון קריית אליעזר נכחו 10,000 אוהדים אשר עשו את הדרך לחיפה, אך הקבוצה הפסידה 0–1 בדקות הסיום והודחה מהמשך הטורניר.
את עונת 2007/2008 סיימה נתניה שוב כסגנית האלופה. שחקניה הבולטים באותה העונה היו לואיס מרין, לירן שטראובר, דדי בן דיין, איתי שכטר, אבי סטרול וקלמי סבן, יחד עם שחקני הבית הצעירים אלמוג כהן ודלה ימפולסקי. בסוף העונה החליט הבעלים דניאל יאמר לא להמשיך עם המאמן ראובן עטר למרות הצלחתו בשתי העונות האחרונות, ולהחתים במקומו את בלם העבר של נבחרת לותר מתאוס כמאמן ראשי.
את עונת 2008/2009 החלה נתניה עם הדחה בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א. בליגה סיימה נתניה במקום הרביעי בליגת העל, שבעקבותיו קיבלה הקבוצה כרטיס לשלב המוקדמות השני של הליגה האירופית. בסוף העונה עזב מתאוס את הקבוצה, ובמקומו מונה נתי עזריה לאמן את מכבי נתניה. בנוסף, בעלי הקבוצה דניאל יאמר הודיע על קיצוץ גדול של תקציב הקבוצה, ושחרור של שחקני הסגל הבכירים של הקבוצה, ובניהם דדי בן דיין, איתי שכטר, וקפטן הקבוצה לירן שטראובר. בעונת 2009/2010 השתתפה הקבוצה בשלב המוקדמות של הליגה האירופית. נתניה הוגרלה נגד סליימה וונדרס המלטזית, והצליחה להעפיל לשלב הבא לאחר שבמשחק הראשונה שהתקיים במלטה סיימו הקבוצות בתיקו 0–0, ובמשחק הגומלין אשר התקיים באצטדיון בלומפילד ניצחה נתניה 3–0. בסיבוב השלישי פגשה נתניה את גלאטסראיי הטורקית, והובסה בצמד המשחקים בתוצאה הכוללת 1–10. ב-29 בספטמבר 2010 פוטר נתי עזריה לאחר ארבעה מחזורי ליגה, לאחר שהקבוצה צברה 2 נקודות בלבד, ובמקומו מונה ראובן עטר, אשר חזר לקדנציה שלישית כמאמן הקבוצה. את אותה עונה סיימה הקבוצה במקום העשירי, הנמוך ביותר בפלייאוף האמצעי.
בפברואר 2010 הודיע דניאל יאמר שהוא לא ימשיך להעביר כספים לקבוצה, ועל העברת סמכויות הקבוצה לקובי בלדב, אשר מונה כיו"ר הקבוצה.
העידן ללא בעלים (2013-2010)
את עונת 2010/2011 סיימה מכבי נתניה במקום השישי, כאשר היא לוקחת חלק במשחקי הפלייאוף העליון. כמו כן הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה בו הפסידה 2–3 למכבי חיפה. את עונה זו סיימה נתניה כשאין אדם שמשקיע בה כספים ומי שניהלו את הקבוצה היו קובי בלדב, שהיה מנכ"ל, וגיל לב, שהיה נשיא הקבוצה לאחר שדניאל יאמר עזב את הקבוצה והעביר להם את סמכויות הקבוצה.
את עונת 2011/2012 סיימה נתניה במקום הרביעי שזיכה אותה בכרטיס לשלב המוקדמות השני של הליגה האירופית, לאחר שניצחה את בני סכנין 3–2 במשחק האחרון שהתקיים באצטדיון הקופסה, משער של עומרי בן הרוש בתוספת הזמן. בעונה זו זכה קפטן הקבוצה, אחמד סבע בתואר מלך שערי ליגת העל. בסיום אותה עונה עזב המאמן ראובן עטר את הקבוצה, בנוסף לשחקנים חשובים רבים כמו חן עזרא, ניר נחום ופיראס מוגרבי.
בעונת 2012/2013 מונה טל בנין למאמן הקבוצה, כשחלק גדול מסגל השחקנים של המועדון השתנה. השחקנים הבולטים שהביא בנין לקבוצה היו עידן שריקי, יוסי שבחון ועלי חטיב. בסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית התמודדה נתניה נגד קופס הפינית, והודחה לאחר שהפסידה בסיכום שני המשחקים. ב-4 בנובמבר 2012, חנכה הקבוצה את אצטדיון נתניה החדש בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב אל מול כ-13,000 צופים שמילאו את האצטדיון. במחזור ה-27, שישה מחזורים לסיום העונה, פוטר בנין לאחר שהקבוצה נקלעה למאבקי תחתית והייתה במקום הלפני האחרון. במקומו מונה שוב ראובן עטר, שלא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגת העל, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר שהפסידה להפועל באר שבע 0–3 במחזור האחרון.
עידן יוסי מאור ואלי שגב
לקראת עונת 2013/2014 נרכשה הקבוצה על ידי שתי קבוצות משקיעים בראשות יוסי מאור ואלי שגב. העסקה בוצעה על ידי עורך הדין רועי דניאל שהחל לשמש כמנכ"ל המועדון ונציג הבעלים. יוסי מזרחי מונה למאמן הקבוצה. ב-4 באפריל 2014, אחרי 31 משחקים בליגה הלאומית, הבטיחה הקבוצה את העלייה בחזרה לליגת העל. בעונה זו העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה, לאחר שבחצי הגמר ניצחה 2–1 את  מכבי פתח תקווה מליגת העל. במשחק הגמר הפסידה הקבוצה 0–1 לעירוני קריית שמונה לאחר הארכה. בנובמבר 2014 הודיע שגב על עזיבת הקבוצה. ב-14 בינואר 2015 התפטר מזרחי מאימון הקבוצה בעקבות מספר כישלונות והמצב הכלכלי הקשה אליו נקלע המועדון. במקומו מונה רוני לוי למאמן, ואת עונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום התשיעי בפלייאוף התחתון.
בסיום עונת 2015/2016 חזרה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר העונה הגרועה בתולדותיה, בה ניצחה משחק אחד בלבד.
עידן אייל סגל
בקיץ 2016 נכנסה הקבוצה להקפאת הליכים בעקבות חובות כבדים שצברה, עקב כך החלה הקבוצה את עונת 2016/2017 עם מינוס 9 נקודות בליגה הלאומית. לאחר מכרז לרכישת הקבוצה נקבע כי איש העסקים אייל סגל, אוהד הקבוצה, ישמש כבעלים תמורת מיליון שקלים וחצי. סלובודאן דראפיץ' מונה למאמן הקבוצה יחד עם עוזרו שי ברדה, והקבוצה הצליחה לסגור את פער 9 הנקודות שהורדו לה ולסיים את העונה במקום הראשון בטבלה, הודות ל-17 שערים של דיא סבע ו-15 שערים של קפטן הקבוצה ערן לוי. ב-28 באפריל 2017 הבטיחה הקבוצה את העלייה בחזרה לליגת העל לאחר עונה אחת בלאומית.
בעונת 2018/2019 העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון בפעם השנייה ברציפות, וסיימה במקום הרביעי בטבלה. בנוסף הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לבני יהודה בבעיטות הכרעה.
בעונת 2019/2020 הקבוצה כשלה ביחס לעונותיה הקודמות וסיימה במקום העשירי בלבד בפלייאוף התחתון. בעקבות זאת מינה המועדון ב-16 ביוני 2020 את ריימונד אטוולד למאמן הקבוצה במקום דראפיץ' וברדה שסיימו את דרכם בנתניה. בעונת 2021/2022 פיטרה את מאמן הקבוצה אטוולד לאחר ארבעה הפסדים רצופים בפתיחת העונה ובמקומו החתימה הקבוצה את שחקן העבר של המועדון, בני לם ובעקבותיו המועדון השתפר והעפילה לליגה האזורית 2022/23 בסיום העונה לאחר שסיימה במקום הרביעי.
בעונת 2022/2023 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע הטוטו לאחר ניצחון בפנדלים בגמר נגד הפועל באר שבע. באותה עונה העפילה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה מול בית"ר ירושלים והפסידה בתוצאה 0–3.
אצטדיון ומתקנים
האצטדיון הביתי של המועדון הוא אצטדיון נתניה, המכיל 13,600 מקומות ישיבה והחליף את אצטדיון הקופסה אשר שימש את הקבוצה עד להקמתו. לעיתים מארח האצטדיון, גם את משחקי נבחרת ישראל, ומאז 2021 זהו מגרשה הביתי של נבחרת ישראל עד גיל 19.
המתחם נמצא בסמוך לכביש מס’ 2, בסמוך לאצטדיון הביתי של הקבוצה. המתחם כולל מגרש אימונים, משרדי המועדון ומשרדי קבוצות הנוער. בנוסף, המבנה מכיל מלתחות שחקנים, חדר כושר, חדר עיסוי, מועדון שחקנים, חדרי שופטים ומאמנים.
אוהדים
בשנת 2009 קם ארגון אוהדים רשמי למכבי נתניה בשם "דיימונדס ארמי" (Diamonds Army) שהחל את דרכו באצטדיון הקופסה. עם המעבר לאצטדיון נתניה החדש, התמקם הארגון ביציע מערבי עליון. בשנת 2018 ארגון ה"דיימונדס ארמי" הפסיק את פעילותו כארגון אוהדים הרשמי של מכבי נתניה ועבר מהיציע העליון ליציע התחתון.
לאחר הפסקת פעילותו של ארגון ה"דיימונדס ארמי", קם ארגון רשמי חדש למכבי נתניה בשם "אולטרא דיימונדס" (Ultra Diamonds) אשר התמקדם ביציע מזרחי עליון. בשנת 2021 ארגון ה"אולטרא דיימונדס" התפרק עקב בעיות עם המשטרה.
בעונת 2021/2022, ארגון "ואטוס לוקוס" (Vatos Locos), שהוקם ב-2014 והיה לארגון אוהדים משני התאחד עם הארגון "אולטרא דיימונדס" תחת השם "ואטוס לוקוס". הארגון התמקם ביציע מערבי עליון.
יריבויות
למכבי נתניה יריבות עם הפועל באר שבע, אשר הלכה וגדלה עם השנים עקב מפגשי משחקים מכריעים בין הקבוצות וחוסר ביריבה עירונית לשתי הקבוצות. בעונת 1998/99, התמודדו שתי הקבוצות על כרטיס עלייה בודד מהליגה הארצית (אז השנייה), בפעם האחרונה במתכונת הזו לפני הקמתה של ליגת העל. בתום העונה נתניה הייתה זו שזכתה בכרטיס לליגה הבכירה. בעונת 2012/13 ניצחה באר שבע 3:0 את נתניה במשחק האחרון בעונה זו וכך גרמה לירידתה לליגה הלאומית. בעונת 2022/23 ניצחה מכבי נתניה את הפועל באר שבע בגמר גביע הטוטו.
תלבושת
מדי הקבוצה בתחילת דרכה היו בצבעים ירוק ולבן. בשנת 1975 הוחלפו לצבעים צהוב ושחור, בהם משחקת הקבוצה עד היום, אם כי הקבוצה המשיכה לשחק לסירוגין בצבע ירוק עד לשנות ה-90 המוקדמות.
תארים
ליגת העל:
גביע המדינה:
אלוף האלופים:
מכבי נתניה בגביעי אירופה
עד תחילת שנות ה-90, השתתפו הקבוצות הישראליות בגביע האינטרטוטו בלבד, ולא קיבלו כרטיס למפעלים האירופים הבכירים. מכבי נתניה השתתפה במפעל זה שמונה פעמים. תוצאות משחקים אלו מפורטות מטה.
החל מעונת 1992/1993 החלו קבוצות ישראליות לקבל כרטיס למפעלים האירופיים הבכירים, הכוללים את גביע אופ"א וליגת האלופות. תוצאות מכבי נתניה במפעלים אלו מפורטות מטה.
זרים
לרשימת כל הערכים על שחקני הקבוצה ראו קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה.
המאה ה-21
הערות: 1. אחוזי ההצלחה הם אחוז הנקודות שנצברו מתוך סך הנקודות האפשריות במשחקי ליגה בלבד והחל מהמאה ה-21. 2. מספר מאמנים שרשומים באותה עמודה (בשם המאמן), לא אימנו בהכרח ביחד, אולם חלקם אימנו באותה עונה זה אחר זה.
סגל השחקנים
נכון ל-16 באוגוסט 2023
טאורוס (משגר לוויינים)
טאורוס (באנגלית: Taurus) הוא משגר לוויינים המונע בדלק מוצק, וכולל ארבעה שלבים. המשגר פותח ויוצר על ידי חברת אורביטל סיינסס האמריקנית. הוא מבוסס על משגר הלוויינים פגאסוס. טאורוס מסוגל לשגר לוויינים במשקל של עד 1,350 ק"ג, למסלול נמוך סביב כדור הארץ. שיגור הבכורה של טאורוס התבצע בשנת 1994.
מבנה המשגר
לטאורוס ארבעה שלבים, כולם מונעים באמצעות מנועי דלק מוצק:
היסטוריית שיגורים
נכון ל-24 בפברואר 2009, בוצעו שמונה שיגורים לחלל באמצעות המשגר טאורוס, מהם הצליחו שישה. בהמשך המשגר עבר מיתוג מחדש וכיום הוא ידוע כ-"מינוטאור סי" (מינוטאור מסחרי). השיגור האחרון בוצע בשנת 2017. מ-10 שיגורים שבוצעו 7 היו מוצלחים. כול השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג.
מרקו בוריילו
מרקו בוריילו (באיטלקית: Marco Borriello; נולד ב-18 ביוני 1982) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו של בוריילו 7 הופעות במדי נבחרת איטליה.
קריירת המועדונים
ב-21 בדצמבר 2006 התבצעה בדיקת סמים שגרתית, שבה נמצאו בגופו חומרים אסורים, והשחקן הורחק מיידית מהמגרשים. הסיפור התברר רק לאחר מכן כאשר ארוסתו, סיפרה שהדביקה אותו במחלה ונתנה לו להשתמש במשחה שהכילה את החומרים האסורים כדי להקל על הכאב.
ב-2007 עבר בוריילו לגנואה, שם הפך לסיפור הצלחה. השער הראשון שלו בקבוצה, היה השער הראשון שלה בעונת. שבועיים לאחר מכן בוריילו כבש שלושער מול אודינזה. החלוץ סיים את העונה במקום השלישי בטבלת המבקיעים, מיד אחרי אלסנדרו דל פיירו ודויד טרזגה.
ב-2008 הוחתם שוב במילאן עד 2013, ושכר של 3.2 מיליון אירו לעונה. בסוף ינואר 2014 הושאל לווסטהאם יונייטד לשארית העונה. ב-2 בפברואר 2015 חתם בגנואה. בקיץ 2015 חתם בעולה החדשה לסרייה א' קארפי. ב-29 בינואר 2016 חתם באטאלנטה. ב-4 באוגוסט 2016 חתם בקליארי. ב-17 באוגוסט 2017 חתם בספאל.
נבחרת לאומית
בוריילו זומן בפעם הראשונה למשחק של איטליה נגד פורטוגל, שהתקיים ב -6 בפברואר 2008. הוא החליף את לוקה טוני בעשרים דקות האחרונות. הוא שיחק בעוד שני משחקי ידידות, ובשניהם החליף את טוני. בוריילו הצטרף לנבחרתו במשחקי היורו 2008, אבל לא שיחק.
חיים אישיים
מרקו בוריילו גדל בנאפולי. הוא התייתם מאביו עוד בהיותו בן 15 וגדל יחד עם אחיו פאביו ואמו מרגריטה. הוא היה מאורס לדוגמנית הארגנטינאית בלין רודריגז.
אוטו טורדאי
ד"ר אוטו טורדיי (במקור טאובר עד 1911 בהונגרית: Torday Ottó; בודפשט, 15 בינואר 1893 – בודפשט, 6 ביולי 1967) היה שחקן, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי. לטורדאי היה קהל עוקבים משמעותי בפזורה ההונגרית האמריקאית דרך סרטיו וגם ברחבי העולם. מבחינת גודל הקהל וההכנסה הוא היה בזמנו אחד השחקנים המצליחים ביותר.
ביוגרפיה
אוטו טאובר נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה טורדאי (טאובר) (1860–1933), מפקח ספנות ראשי ילידת טמשוואר, ושל מרגיט גרוף (1874–1957). סבו וסבתו מצד אביו היו הסוחר אדולף טאובר ויוזפין שטרן, וסבו וסבתו מצד אמו היו איגנץ גרוף (1848–1899), מפקח רכבת מדונפאטאי, ולינה לווינגר (1853–1932). הוא השלים את לימודיו בבית הספר התיכון הלותרני. הוא עבר את בחינות הבגרות באוניברסיטה. טורדאי למד אצל השחקן ובמאי סרטים אילמים זולטן סרמאי כסטודנט פרטי. הוא חתם על החוזה הראשון שלו עם במאי התיאטרון יאנוש קומיאטי בקושיצה, אצלו הופיע לראשונה ב-20 בפברואר 1914 בקומדיה של פרנץ הרצג, "בת הטייקון מדולובה", בתפקיד גידה טאריאן. ובפעם השנייה, הוא הציג את עצמו בתפקיד הראשי ב"האביר השודד" של לאיוש בירו. במהלך הגיוס במלחמת העולם הראשונה התגייס כמתנדב ולחם בחזית הרוסית והצרפתית.
הוא פתח את משרד הכרטיסים שלו לתיאטרון בשנות הארבעים. במקביל שיחק גם בסרטים אילמים.
נווה (עיר בסוריה)
נווה (בערבית: نوى - נַוָא) היא עיר בדרום סוריה, המשתייכת למחוז דרעא. מתגוררים בה מעל 60,000 בני אדם.
העיר שוכנת ברמת הגולן, בגובה 575 מטר מעל פני הים, בסמוך לגבול ישראל (הקו הסגול) ולצד הכביש הראשי המחבר את קוניטרה עם ערי החורן.
במהלך התקופה הרומית ולאחריה נודעה העיר בשל היותה מרכז יהודי גדול ובירת חבל הבשן.
היסטוריה
העיר נווה נזכרת במקורות מן התקופה הרומית כעיר המרכזית ביותר באזור הבשן, בתווך שבין הפרובינציות הרומיות יודיאה, ערביה וסוריה. לאורך תקופת המשנה והתלמוד היוותה העיר יישוב יהודי גדול, אשר אב הכנסייה אוסביוס תיארו בספרו האונומסטיקון מן המאה הרביעית לספירה כעיר גדולה של יהודים.
בתלמוד מובא כי יהודי העיר עמדו בקשר עם רבי יהודה הנשיא, ושאלו אותו בדבר שאלת גשמים לאחר הפסח. חכמי העיר, שנמנו על אמוראי ארץ ישראל, נודעו בתלמוד בכינוי רבנן דנוה, ומהם נמנים רבי תנחומא בר אבא, מחבר מדרש תנחומא, ורבי שילא דנוה, אשר מסר הלכות בשם ריש לקיש ואשר רבני קיסריה מסרו בשמו. במדרש איכה רבה נזכרת עיירה נכרית בשם "חלמיש" ששכנה בסמוך לנווה, ואשר תושביה התנכלו ליהודי נווה.
העיר נזכרת בתוספתא ובתלמוד הירושלמי, וכן בפסיפס כתובת רחוב, במסגרת ברייתא דתחומין, המפרטת שמות של עיירות יהודיות בתחום נווה לעניין מצוות התלויות בארץ, ובהן גשמי (כיום העיירה ג'אסם מצפון לנווה) וזיזיון (כיום הכפר זיזון מדרום לנווה). בתחילה היו העיירות "מותרות", כלומר פטורות משמיטה ומעשרות, אך בהמשך "נאסרו", כלומר חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ, בשל ריבוי האוכלוסייה היהודית באזור.
במקורות חז"ל נזכר הניב הארמי המיוחד שבו דיברו באזור הבשן בכינוי לשון ניוותי. כמו כן, נזכרים בתלמוד יהודים מנווה שישבו דרך קבע בטבריה ובציפורי. בנוסף נזכר בתלמוד מעשה באישה נכבדת מנווה, אשר רבים ביקשו להינשא לה ולכן ציינה בפניהם כי היא כבר מקודשת.
כן נזכר בתלמוד כי כאשר רבי יוחנן נשאל עד היכן בתחום נווה מורשים הכוהנים להגיע, כך שלא ייצאו מגבולות ארץ ישראל וייטמאו בטומאת ארץ העמים, נקב בנקודות ממזרח לנווה, בדרכים המובילות לערים אדרעי ובוצרה שבחורן.
בסביבות המאה השביעית, פעל בעיר הפייטן רבי יוסף ברבי ניסן, שחלק מפיוטיו (ובהם יוצרות לשבתות לפי סדרי הקריאה התלת-שנתית שנהגה בארץ ישראל) נתגלו בגניזת קהיר.
בתקופה המוסלמית הייתה העיר לבירת נפת החורן וגם באותה העת התקיימה בה קהילה יהודית. הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי, בן המאה ה-13, הזכיר את העיר בציינו מסורת ולפיה שדות העיר היו שדות המרעה של איוב. כמו כן, ישנה מסורת מוסלמית ולפיה שם בן נח, המכונה "א-נבי סאם", קבור בעיר. בימי הביניים נטו יהודים לזהות את נווה עם שוה קריתים המקראית.
בחורבות נווה, אשר נסקרו במחצית השנייה של המאה ה-19 בידי חוקרי הגולן, ובהם גוטליב שומכר ולורנס אוליפנט, נתגלו עדויות ארכאולוגיות רבות לעברה היהודי, ובהן סמלי מנורה רבים, ושרידי בית כנסת הכוללים משקופים מעוטרים בתבליטי שופר, מחתה וארבעת המינים, כתובות הקדשה בארמית ובעברית ותבליטי אשכולות ענבים. כן אותרה במקום מצבת קבורה יהודית הכתובה בעברית, אשר לפי מניין השנים בה מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-11 לספירה, באופן המעיד על רצף קיום הקהילה היהודית בעיר.
בשלהי התקופה העות'מאנית, בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה ותחת ממשלת סוריה המודרנית התיישבה בנווה ובסביבותיה אוכלוסייה צ'רקסית, טורקמנית וערבית.
במהלך מלחמת האזרחים הסורית הייתה העיר לאחד ממעוזי המורדים נגד שלטון בשאר אלאסד ולכן ספגה הפצצות כבדות. חלק מתושביה נמלטו, ונגרם לה נזק רב.
רגלי זאב
רגלי זאב (שם מדעי: Lycopodiaceae) היא משפחה של ליקופודים, שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע, החיים בעיקר בבתי-גידול לחים או מוצלים, וזקוקים לתיווך מימי כדי להשלים את מחזור חייהם.
חוקי הזרים וההמרדה
החוקים
חוקי הזרים וההמרדה כוללים:
הליך החקיקה
בתחילת שנת 1798 יחסי ארצות הברית וצרפת עלו על שרטון ובקרב המפלגה הפדרליסטית שהייתה בשלטון עלו חששות מפני שליחים צרפתים שיפעלו להתפוררות השלטון בארצות הברית, כפי ששליחים צרפתים פעלו באיטליה ובמדינות אחרות. לכך הצטרף החשש של הפדרליסטים מפני המהגרים שהגיעו באותה תקופה מאירלנד שהיו בעיקר תומכים של המפלגה הרפובליקנית-דמוקרטית ורבים מהם היו בוגרי מרידות נגד השלטון הבריטי באירלנד ועל כן נחשדו בפעילות דומה בארצות הברית. בעקבות זאת בקשו חלק מהפדרליסטים לסיים את ההגירה החופשית לארצות הברית ולמנוע התאזרחות של מהגרים. אולם משחוק למטרה זאת לא עבר בקונגרס, הסתפקו הפדרליסטים בחוק שהאריך את משך התושבות הנדרש לצורך קבלת אזרחות, מחמש שנים ל-14 שנים. חוק זה עבר בבית הנבחרים ברוב דחוק של 41-40.
החוק השני, המסמיך את הנשיא לגרש זרים, עלה בסנאט בסוף אפריל 1798, ואושר בסנאט ב-8 ביוני 1798. בבית הנבחרים הוא נתקל בהתנגדות עיקשת של הרפובליקנים בהובלת אלברט גלטין ואדוארד ליוונגסטון, שטענו לשרירותיות ואי חוקתיות של החוק. החוק אושר בבית הנבחרים ב-21 ביוני 1798 ונחתם על ידי הנשיא ב-25 ביוני 1798.
החוק השלישי המסמיך את הנשיא לגרש זרים ממדינות אויב הנמצאים במלחמה עם ארצות הברית עבר בהסכמת רב חברי המפלגה הרפובליקנית דמוקרטית. הוא עבר בבית הנבחרים ב-26 ביוני 1798, בסנאט ב-3 ביולי 1798 ונחתם כחוק על ידי הנשיא ב-6 ביולי 1798.
שימוש
הגם שחוקי הזרים הביאו לעזיבתם של כמה מהגרים צרפתים את ארצות הברית, איש לא גורש על ידי הנשיא ג'ון אדמס מתוקף חוקי הזרים. מכיוון שלחימה עם צרפת לא פרצה, לא נעשה כמובן שימוש בחוק שאפשר גירוש זרים ממדינות אויב.
25 אנשים נעצרו בקשר לחוק ההמרדה, 11 הועמדו לדין ו-10 הורשעו, בהם חבר קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. לאחר שנבחר לנשיא, תומאס ג'פרסון חנן את המורשעים על פי חוקי ההמרדה, שעדיין היו בכלא.
החוקים לא הועמדו לביקורת שיפוטית, שכן בית המשפט העליון של ארצות הברית טרם ביסס את סמכותו לפסול חוקים, אולם הסברה המקובלת היא שחוק ההמרדה לא היה עומד במבחן החוקתיות והיה נפסל על פי הסטנדרטים שנוצרו מאז.