cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייאן ליוביצ'יץ'
קריירה בינלאומית
ליוביצ'יץ' נולד באוסטריה להורים בוסנים-קרואטים מבוסובאצ'ה. הוא שיחק לראשונה בנבחרת אוסטריה בניצחון 2–0 במוקדמות מונדיאל 2022 נגד איי פארו ב-9 באוקטובר 2021 אחרי עונה בקלן.
חיים אישיים
באוגוסט 2021, הוא נידון בשל השלכת בקבוקים לעבר מסגד בקיזליאק שלוש שנים קודם לכן. הוא נאלץ לשלם קנס של 1000 מארק בוסני או לרצות עשרה ימי מאסר.
אחיו הצעיר רוברט משחק בדינמו זאגרב.
טרילוגיית יוג'ין
טרילוגיית יוג'ין (באנגלית: Eugene Trilogy) הוא שמן המשותף של סדרה של שלושה מחזות (טרילוגיה) שנכתבה על ידי ניל סיימון. המחזות הם:
הטרילוגיה עוקבת אחר נערותו ובחרותו של יוג'ין ג'רום. המחזה יומן חוף ברייטון מתאר את תקופת נערותו של יוג'ין, אהבתו הראשון ותקופת התבגרותו. המחזה "טירונות" עוקב אחר גיוסו לצבא והטירונות שהוא עובר בבסיס הטירונים בבילוקסי שבמדינת מיסיסיפי במהלך השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה, והמחזה "בדרך לברודוויי" עוקב אחר צעדיו הראשונים ככותב קומדיות לתיאטרון.
הטרילוגיה מהווה למעשה אוטוביוגרפיה של חייו של ניל סיימון.
המחזות "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות" הוסרטו לקולנוע, ו"בדרך לברודוויי" הוסרט כסרט טלוויזיה. בסרט "יומן חוף ברייטון" גילם ג'ונתן סילברמן את דמותו של יוג'ין, ובטירונות גילם את הדמות מתיו ברודריק, אשר שיחק בשני המחזות בברודוויי. ב"בדרך לברודוויי" גילם את הדמות קורי פארקר.
אורך גל קומפטון
אורך גל קומפטון היא תכונה קוונטית של חלקיק. תכונה זו הוצגה על ידי הפיזיקאי ארתור קומפטון בהסבריו על פיזור פוטונים באמצעות אלקטרונים (בתהליך הנקרא אפקט קומפטון). אורך גל קומפטון של חלקיק שקול לאורך הגל של פוטון בעל אנרגיה השווה לאנרגיית המנוחה של החלקיק.
אורך גל קומפטון של חלקיק, מסומן \lambda, הוא:
כאשר h הוא קבוע פלאנק, m היא מסת המנוחה של החלקיק, ו-c היא מהירות האור.
אורך גל קומפטון מצומצם
אורך גל קומפטון המצומצם הוא אורך גל קופטון חלקי 2 \pi, כלומר
אורך גל קומפטון המצומצם הוא ייצוג טבעי של מסה בקנה מידה קוונטי, ועל כן הוא מופיע רבות במשוואות יסודיות של מכניקת הקוונטים. אורך גל קומפטון המצומצם מופיע גם במשוואת קליין-גורדון היחסותית לחלקיק חופשי:
הוא מופיע גם במשוואת דיראק:
וכן במשוואת שרדינגר, אף על פי שלרוב בהצגתה היא נעלמת מן העין. לדוגמה, משוואת שרדינגר של אלקטרון באטום דמוי מימן:
אך חילוק המשוואה ב-\hbar c ותוך שימוש בקבוע המבנה הדק, נקבל:
הקשר בין אורך גל קומפטון הרגיל למצומצם
אורך גל קומפטון המצומצם הוא הצגה טבעית של מסה בקנה מידה קוונטי. על כן משוואות הנוגעות למסה בצורה של מסה, כגון משוואת קליין-גורדון ומשוואת שרדינגר, משתמשות באורך גל קומפטון המצומצם. לעומת זאת, אורך גל קומפטון הרגיל הוא הצגה טבעית של מסה שהומרה לאנרגיה. על כן משוואות הנוגעות להמרת מסה לאנרגיה, או לאורך גל של פוטונים המגיבים למסה, ישתמשו באורך גל קומפטון הרגיל.
לדוגמה, לחלקיק חסר מסה m יש אנרגיית מנוחה E = mc2. אורך גל קומפטון הרגיל עבור החלקיק הוא אורך הגל של פוטון בעל אנרגיה זהה. עבור פוטונים בעלי תדירות f, האנרגיה הזו תינתן על ידי:
ומכאן ניתן לקבל את אורך גל קומפטון הרגיל.
הגבלות על מדידה
ניתן לחשוב על אורך גל קומפטון המצומצם כעל הגבלה בסיסית על מדידת המצב של חלקיק, תוך התחשבות במכניקת הקוונטים ובתורת היחסות הפרטית.. הגבלה זו נובעת ממסת החלקיק. לדוגמה, ניתן למדוד את מיקומו של חלקיק על ידי שידור אור אליו וקליטת האור המוחזר ממנו. כדי למדוד את מיקומו בצורה מדויקת, נדרש להשתמש באורך גל קצר ככל הניתן, כלומר בפוטונים בעלי אנרגיה גבוהה. אם האנרגיה הזו חורגת מהגודל mc2, כשהפוטון יפגע בחלקיק, ההתנגשות עשויה ליצור חלקיק חדש מאותו הסוג. תהליך זה הופך את השאלה בנוגע למיקומו של החלקיק לשנויה במחלוקת.
טיעון זה גם מראה כי אורך גל קומפטון המצומצם הוא אורך גל הקטעון, מתחתיו תורת השדות הקוונטית נהיית חשובה.
תוך שימוש בעקרון אי הוודאות ניתן לרשום את הטיעון בצורה הבאה: נניח כי נרצה למדוד את מיקומו של החלקיק בדיוק \Delta x. לפי עקרון אי הוודאות של מקום ותנע, מתקיים:
שימוש בקשר היחסותי בין תנע ואנרגיה מראה כי כאשר, אי הוודאות באנרגיה גדולה מ-mc^2, שהיא האנרגיה הדרושה ליצירת חלקיק חדש מאותו הסוג, ועל כן ההגבלה הבסיסית על אי הוודאות במיקום החלקיק היא:
קשר לקבועים נוספים
את רדיוס בוהר ניתן לרשום בצורה הבאה:
את רדיוס האלקטרון הקלאסי, שגדול בערך פי 3 מרדיוס הפרוטון, ניתן לרשום בצורה הבאה:
את קבוע רידברג ניתן לרשום כך:
ניתן גם לקשר גדלים בפיזיקה גרביטציונית לאורך גל קומפטון ולקבוע הצימוד הגרביטציוני (\alpha _G, הוא האנלוג לקבוע המבנה הדק).
מסת פלאנק היא מיוחדת היות שאורך גל קומפטון המתאים למסה שווה לחצי מרדיוס שוורצשילד. גודל מיוחד זה נקרא אורך פלאנק (מסומן l_P). אורך פלאנק ניתן לכתיב בצורה הבאה:
סטראטוס פרפרוגלו
סטראטוס פרפרוגלו (ביוונית: Στράτος Περπέρογλου; נולד ב-7 באוגוסט 1984) הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
קריירה
פרפרוגלו התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2002 בקבוצת איליסיאקוס. ב-2004 הוא חתם בפאניוניוס.
עונת השיא שלו בקבוצה הייתה בעונתו האחרונה 2006–2007 בה קלע 11.9 נקודות ולקח 3.5 ריבאונדים למשחק בעקבות זאת פרפרוגלו נבחר לחמישיית העונה ביוון ביחד עם דימיטריס דיאמנטידיס, מייק באטיסט, רמונאס שישקאוסקאס ופנאיוטיס ואסילופולוס.
באוגוסט 2012 פרפרוגלו עבר ליריבה של פנאתינייקוס, אולימפיאקוס ביחד איתה זכה ב-2013 פעם נוספת ביורוליג ובגביע הבין-יבשתי, והשלים זכייה שלישית במפעל בתוך חמש שנים.
ב-21 בספטמבר 2017 פרפרוגלו חתם לעונה אחת בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית. ביורוקאפ העמיד ממוצע של 8.2 נקודות ו-3.2 ריבאונדים.
ב-3 באוגוסט 2018, עבר פרפרוגלו לסרביה וחתם לעונה בהכוכב האדום בלגרד.
נבחרת לאומית
פרפרוגלו זכה עם נבחרות יוון במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובגביע העולם עד גיל 19 ב-2003. הוא שיחק גם באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2004.
עם נבחרת יוון הבוגרת זכה במדליית ארד ביורובאסקט 2009. בין היתר שיחק בגביע העולם ב-2010, ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015.
שרה גוד
היא הגישה את הפטנט שלה בשנת 1855, האישה האפרו-אמריקאית הקודמת שידוע לנו עליה הייתה ג'ודי ריד בשנת 1884.
הדעות לגבי מי הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה לקבל פטנט חלוקות. ישנה טענה כי שרה גוד היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שרשמה פטנט אמריקאי, טענה אחרת שמה את ג'ודי ריד כאישה הראשונה ב-1884 שרשמה על שמה פטנט. טענה נוספת היא כי מרים בנג'מין היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה לעשות זאת.
ביוגרפיה
גוד נולדה כשרה אליזבת ג'ייקובס בשנת 1855 בטולידו, אוהיו, ארצות הברית. היא הייתה השנייה בין שבעה ילדיהם של אוליבר והארייט ג'ייקובס, שניהם מתוארים כמולאטים. שרה גוד נולדה לעבדות וקיבלה את חירותה רק לאחר מלחמת האזרחים. אביה, אוליבר ג'ייקובס, יליד אינדיאנה היה נגר שעבר לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית לשיקגו, אילינוי יחד עם אשתו ושבעת ילדיהם.
בשיקגו פגשה שרה את בעלה ארצ'יבלד גוד, יליד מחוז וויז בוירג'יניה, אשר עבר אף הוא לשיקגו לאחר מלחמת האזרחים. לזוג נולדו 6 ילדים, כאשר רק 3 הגיעו לבגרות.
ארצ'יבלד היה בונה מדרגות מעץ ורפד. שרה פתחה חנות לרהיטים. גם אביה וגם בעלה היו נגרים וניכר כי מכאן הידע הרב שלה בנגרות ובנייה.
הפטנט של גוד - מיטה מתקפלת לשולחן עבודה
שרה גוד המציאה מיטה שמתקפלת לשידת עבודה, שהתאימה לאנשים שגרים בבתים מאד קטנים על מנת לנצל טוב יותר את המקום.
רקע
באותה תקופה לערים המרכזיות בארצות הברית נהרו המוני בני אדם. גם מרחבי ארצות הברי וגם מהגרים ממדינות שונות ונוצרה מצוקת דיור חריפה. לדוגמה בשנת 1885 העבירה העיר ניו יורק חוק שנועד למנוע מביניינים לצמוח לגבוה, החוק קבע שבניינים חייבים להיות בגובה של פחות מ־25 מטר (80 פיט). באותה תקופה נבנו 80,000 דירות בניסיון לאכלס אוכלוסייה של 2.3 מיליון איש. הגודל של דירה ממוצעת היה 8 מטר על 30 מטר. במצב כזה כל מטר הופך למאד חשוב וחיסכון במקום נהיה הכרחי. גם תושבי שיקגו נתקלו בבעיות דומות, כאשר העיר התמלאה בעבדים משוחררים ונוצר מחסור במקומות מגורים. אוכלוסיית שיקגו גדלה מכ-4,000 תושבים בשנת 1840 ל-109,000 ב-1860. גוד שמעה על הבעיות שבהן נתקלו התושבים מלקוחות בחנות הרהיטים שלה בשיקגו והחליטה למצוא פתרון לדירות הקטנות.
הפטנט
גוד קיבלה אישור על הפטנט ב-14 ביולי 1885 וקבילה את פטנט מספר #322,177 המיטה שהמציאה גוד יכלה להתקפל ולהפוך לשולחן עבודה עם מקום לאחסון של ציוד כתיבה. ההמצאה שלה היוותה בסיס למיטת מרפי, פטנט משנת 1900.
האתגר בהמצאה היה לאזן את המשקל של המיטה בעת הקיפול ככה שהקיפול והפתיחה יעשו בקלות, והמיטה תישאר בטוחה לשינה כאשר היא נפתחת. למעשה הפתרון של גוד הצליח לנצל את חלל הדירה הקטנה במלואו. בלילה ניתן לפתוח המיטה ולישון עליה ובבוקר להפוך את המיטה לשולחן שיכול לשמש כשידת עבודה עם מקום אחסון רב.
בית ספר על שמה
בשנת 2012 נפתח בית ספר תיכון בדרום שיקגו על שמה בשם Sarah E Goode STEM Academy. בית הספר מתמקד במדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה, מייצר שיתופי פעולה עם IBM ועוד.
רכס מוריסיי
רכס מוֹרִיסֵיי (באנגלית: Morrissey ridge) הוא רכס הרים, בהרי הגבול שבהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיאו של הרכס הוא הר קאסל (שגובהו 2,850 מטרים מעל פני הים). גובהו הממוצע של הרכס 1,370 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם דרומית מזרחית לעיר פרני, מזרחית לנהר אלק, וצפונית לנחל מוריסיי (מיובלי נהר אלק).
המפלגה הציונית-סוציאליסטית
המפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס) הייתה מפלגת פועלים יהודית-ציונית-סוציאליסטית שפעלה בברית המועצות פולין בין השנים 1920–1926. במדינות הבלטיות הוסיפה התנועה לפעול עד 1940.
רקע - הפילוג בצעירי ציון
תנועת צעירי ציון שנוסדה ב-1903 ושהייתה תנועה ציונית עממית לרבים מהפועלים הציונים הצעירים ברוסיה, פולין, בסרביה, גליציה והסביבה, הכילה בתוכה זרמים שונים בכפיפה אחת. התנועה התנהלה כתנועה עממית ואף תנועת נוער ולא כמפלגה. בוועידה השנייה של צעירי ציון בפטרוגרד, שנערכה ערב מהפכת אוקטובר (במאי 1917) הגדירו עצמם רוב חברי התנועה כציונים סוציאליסטים-מרקסיסטים הם ניסו להנהיג קו סוציאליסטי בעוד אנשי המרכז והימין התנגדו לכך. הסוציאליסטים ביקשו שהתנועה תהפוך לגוף פוליטי ולכן פעלו על מנת להתקבל להסתדרות הציונית כסיעה בשם "פרקציה (סיעה) ציונית עממית צעירי ציון".
הוועידה השלישית של צעירי ציון התקיימה בעיר חרקוב ב-15 במאי 1920. אולם, שבוע קודם לכן, ב-6 במאי התקיפה פולין את אוקראינה וכבשה את בירתה קייב. עקב נסיבות אלו לא הגיעו לוועידה לא הצירים ממוסקבה ופטרוגרד, לא הצירים מקייב, ברדיצ'ב וז'יטומיר (הערים בהן התרכז רוב מניין הפועלים הציונים) ולא הצירים מאודסה, חרסון וסביבתן. בוועידה היו רק 43 צירים מחרקוב, סראטוב, צפון אוקראינה, הומל וקווקז. למרות היעדרות רבים מהצירים והיעדרות ראשי התנועה דנה הוועידה והחליטה שורה של החלטות יסוד: יחס התנועה למשטר החדש נקבע כאוהד ומוכן לשיתוף פעולה דמוקרטי, הוחלט על התגבשות כמפלגה פוליטית סוציאליסטית ולא רק כתנועה עממית וכסיעה בהסתדרות הציונית והשפה העברית נקבעה כשפה ראשית ומועדפת על היידיש.
החלטות אלה שינו את פני התנועה ויצרו למעשה את המפלגה הציונית-סוציאליסטית, שנקראה בקיצור צ"ס. בתקופה הראשונה נקראה המפלגה "צעירי ציון צ. ס." ורק אחר כך שינתה את שמה ל-צ. ס.
החלק הלא-סוציאליסטי ברוסיה ובפולין התארגן כ"צעירי ציון העמלנים" או "הפרקציה הציונית העממית צעירי ציון" וחדל לפעול כמסגרת חוקית והחל לפעול כתנועה בלתי לגאלית.
מצע רעיוני
הבסיס להיווצרות צ"ס היה האמונה שמהפכת אוקטובר ועליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה יגרמו להעלאת כוחם של הסוציאליסטים והסברה כי נוצרה תקווה חדשה להתמודדות דמוקרטית על דמות המדינה הסובייטית שתיהפך על ידי "דמוקרטיה עקיבה" למדינה סוציאליסטית. מתוך כך הובעה פתיחות לשלטונות וכוונה לפעולה כמפלגה חוקית ("לגאליזציה").
המפלגה הוגדרה כתומכת בדמוקרטיה כערוץ היחיד שיוכל להגן על זכויות היהודים וכצועדת "לאור העקרונות הסוציאליסטיים, אך לא תחת הדגל הסוציאליסטי" כלומר לא נכנעת לדוגמות ולמוסדות אלא פועלת בקו עצמאי.
מצע המפלגה קבע כי "שכבות הביניים שבעם העברי אין להן דרך מעבר לחיי עבודה, אלא על ידי הגירה ויצירת מרכז כלכלי-מדיני. הבעיה העברית הלאומית אף היא לא תמצא את פתרונה אלא ביצירת יחידה מדינית עברית, ומקומה – א"י." כלומר ניתן מקום חשוב ובולט לעלייה לארץ ישראל כצעד של הצלת המעמד ה"בינוני" היהודי הקרוב למעמד ה"עמלים". כמו כן התארגנה המפלגה ל"עבודה נמרצת לטובת הקלת היציאה וסידור אורגאנים לסידור ההגירה."
בין העקרונות בולט המקום שניתן לשפה העברית:
ביטאון
ביטאון התנועה נקרא "דאס ווארט (המילה).
ארגון ומחלוקות
כיוון שהמפלגה התארגנה בחופזה ובעת מלחמה לא הוקמו סניפים אזוריים באופן מסודר. מרכז המפלגה נותר בחרקוב. בראשו, ובראש המפלגה, עמד ישראל בר-יהודה. הסניפים של "צעירי ציון" התפצלו כל אחד לסניף צ"ס וסניף לא סוציאליסטי (ובלתי לגאלי). הסניפים הבולטים של צ"ס היו אודסה (בראשות לוי שניידר), סראטוב (בראשות ישראל ריטוב), קייב, ויניצה וקרימצ'וק. בכל סניף היו הדגשים שונים על כל אחד מסעיפים המצע הרעיוני.
אחד הקווים לאורכם נוצרו בקיעים היה בשאלה האם על המפלגה להיות מפלגת עילית הטבועה בוויכוחים אידאולוגיים ובניסוח רעיונות מופשטים או מפלגת המון המציעה את הציונות הסוציאליסטית כאורח חיים ממשי לרבים.
מחלוקות נוספות היו בקשר לזיקה לארץ ישראל (לאומיות) בניגוד להשארות עילית של פועלים בברית המועצות (מעמדיות), שאלת מרכזיות השפה העברית ועוד.
מלגליזציה לפעילות מחתרתית
ועידת המפלגה הרביעית התקיימה בדירה בת ארבעה חדרים בלנינגרד, לשם עקרה את מרכז פעילותה. בין המתכנסים היו זלמן אהרונוביץ' (ארן), מרדכי נמירובסקי (נמיר), יולי רטנר, לוי שניידר ועוד. בוועידה הוחלט שעל המפלגה לחבור למרכז תנועת החלוץ במוסקבה ולפנות לקו של "אקטיביזם פוליטי", שפירושו היה השתתפות באסיפות של יהודים בלתי מפלגתיים, בעלי מלאכה, וקבוצות המיועדות להתיישבות והפצת כרוזים בקרב יהודים בנוגע לשאלות השעה. הכרוזים יצאו בגלוי כנגד היבסקציה, המחלקה הממשלתית שקמה על מנת לדכא את היהדות ו"הלאומניות הבורגנית". עקב הכרוזים והפעילות נעצרו פעילים רבים של ס"צ ויוגנד-ס"צ. חלק מהפעילים "הוחלפו" עם אזרחים רוסים שנדונו לגירוש מארץ ישראל על ידי שלטונות המנדט וכך השתחררו ממאסר וקיבלו אשרות לעלייה לארץ.
התנועה התחסלה למעשה ב-1926 לאחר שהרוב המכריע של פעיליה המרכזיים עלו לארץ ישראל וחברו לאחדות העבודה. הפעילות המפלגתית במוסדות הציוניים התאחדה עם פלג של פועלי ציון בשם "הברית העולמית של פועלי ציון ימין" ונקראה 'ברית הפועלים העברית הסוציאליסטית פועלי ציון - צ"ס'.
קשרים עם אחדות העבודה
משלחת של עשרה אנשי צ"ס השתתפה בקונגרס הציוני ה-12 בקרלסבד ב-1921 ושם יצרו קשר ראשוני עם חברי אחדות העבודה.
לקראת הקונגרס ה-14 גייסה אחדות העבודה את אנשי צ"ס ברוסיה למכירת "השקל הציוני", המקנה זכות בחירה בקונגרס ועל ידי כך לזכות במספר גדול של צירים.
עם עלייתם של אנשי צ"ס לארץ ישראל מצאו רובם בית פוליטי באחדות העבודה.
תוכן חופשי
תוכן חופשי (או תוכן שיתופי) הוא שם כללי לתוכן (כתוב, תמונה, צליל וכדומה) שאין גוף יחיד עם שליטה מוחלטת על הפצתו ועל השימוש בו. כמו כן, השם מקובל גם כשם לתנועה חברתית אשר מבקשת לעודד שימוש בתוכן חופשי.
הגדרה
תוכן חופשי מוגדר על בסיס הגדרת תוכן תרבותי חופשי, שיש למשתמשים את החופש:
אף על פי שישנן הגדרות רבות ושונות בשפת היום יום, תוכן חופשי במשמעותו המשפטית של תוכן חופשי הוא די אחיד, ואף כמעט זהה למושג תוכן פתוח. השינויים בהגדרות מתארים הבדלים אידאולוגיים ולא משפטיים.
הגבלה משפטית משמעותית כתוכן שבעלי זכויות היוצרים עליו (היוצר) מאפשר זכויות שימוש, הפצה, ועריכה לאחרים, ברישיון שאינו מחייב תשלום לבעלי הזכויות (אך מחייב עמידה בתנאים המפורטים ברישיון). דרישת העמידה בתנאי הרישיון מבדילה בין תוכן חופשי לבין תוכן שהוא ברשות הציבור, באחרון כל אדם רשאי להשתמש בו ללא כל תנאי. באופן כללי, כל רישיון תוכנה חופשית יכול לשמש גם לתוכן חופשי, אולם בפועל משתמשים בדרך כלל ברישיונות ייעודיים כדוגמת GFDL או רישיונות Creative Commons. בעיקר רישיונות CC BY, CC BY-SA, and CC0. רישיונות Creative Commons, המכילים את הסייגים NC (איסור שימוש מסחרי) ו־ND (איסור יצירה נגזרת) אינן נחשבים רישיונות תוכן חופשי.
התוכן בוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית, ניתן תחת רישיון CC-BY-SA של Creative Commons.
זכויות יוצרים
זכויות יוצרים הוא מושג משפטי, אשר נותן למחבר או ליוצר של העבודה שליטה משפטית על שכפול ומופעים ציבוריים של העבודה שלו או שלה. בתפיסות שיפוטיות רבות, זכויות יוצרים מוגבלות לפרק זמן קבוע וידוע מראש ולאחר מכן העבודות עוברות לרשות הרבים. חוקי זכויות יוצרים שואפים ליצור את האיזון בין זכויות יוצרים של יצירות אינטלקטואליות ואמנותיות לבין זכויותיהם של אחרים להתבסס על יצירות אלו. במהלך תקופת הזמן שזכויות היוצרים שייכות למחבר ניתן להעתיק או להשתמש ביצירה רק בהסכמת המחבר, אלא אם כן השימוש הוא שימוש הוגן. בקרת זכויות יוצרים מסורתית מגבילה את השימוש ביצירה אלא אם משלמים למחבר תמלוגים על שימוש בתכנים, או השימוש מוגבל לשימוש הוגן בלבד. זכויות יוצרים מגבילות את השימוש ביצירה גם כאשר המחבר אינו נמצא. כן, זכויות יוצרים מגבילים הפקה של יצירות נגזרות כמו למשל מאשאפ ותוכן שיתופי.
רשות ציבור
רשות הציבור היא מגוון של יצירות יצירתיות שזכויות היוצרים שלהן פקעו או שמעולם לא היו להן זכויות או שאינן זכאיות לזכויות יוצרים. יצירה ברשות הרבים היא יצירה שהמחבר שלה ויתר זכויותיו לטובת הציבור, או לא יוכל עוד לדרוש זכויות על ההפצה והשימוש ביצירה. ועל כן, כל אדם יכול להשתמש, להפיץ או להשתמש לתועלתו ביצירה, ללא השלכות משפטיות.
Copyleft
Copyleft הוא משחק מילים המונח זכויות היוצרים באנגלית (copyright). הוא מתאר את הנוהג לשימוש בחוק זכויות יוצרים כדי להסיר הגבלות על הפצת עותקים וגרסאות שונות של יצירה. מטרתו של copyleft היא להשתמש במסגרת המשפטית של זכויות יוצרים כדי לאפשר לצדדים שאינם היוצרים לעשות שימוש חוזר, באמצעות רישיונות שונים, במטרה לשנות תוכן שנוצר על ידי המחבר. שלא כמו יצירות ברשות הכלל, המחבר עדיין שומר על זכויות יוצרים של היצירה, והוא, לעיתים קרובות, אינו מעניק רישיון כללי (אלא לאנשים ספציפיים) להפיץ או לשנות את עבודתו. רישיונות זכויות copyleft דורשים שכל עבודות הנגזרות יהיו באותם תנאים, וכי יישמרו הודעות המקוריות של זכויות היוצרים. סמל ה-copyleft הוא היפוך הסמל זכויות היוצרים, הפונה לכיוון השני; את הפתיחה של נקודות C שמאל ולא ימין. שלא כמו בסמל זכויות היוצרים, סמל ה-copyleft אינו בעל משמעות מוגדרת.
שימושים
פרויקטים המספקים תוכן חופשי קיימים בתחומים שונים, כגון תוכנה, ספרות אקדמית, ספרות כללית, מוזיקה, תמונות, וידאו ועוד. הטכנולוגיה צמצמה את עלות הפרסום, הפצה והפחיתה גם מחסומים נוספים ומאפשרת יצירה של יצירות המופצות על ידי יחידים או קבוצות קטנות. פרויקטים של ספרות ומולטימדיה חופשית התרחבו בגלל הקלות של הפצת חומרים באמצעות טכנולוגיות.
מדיה
חלק מרישיונות קריאטיב קומונס מאפשרים שימוש במדיה - תוכן טקסטואלי, שמע ותוכן חזותי - באופן חופשי. ישנן ספריות דיגיטליות המחזיקות אובייקטים דיגיטליים, כגון תמונות (ויקישיתוף), קליפים, אמנות, מוזיקה וספרות (פרויקט גוטנברג) שהם חופשיים לשימוש. עבור מדיה רישיונות קריאטיב קומונוס הם הרישיונות העיקריים בהם משתמשים לייצוג של תוכן חופשי.
תוכנה
תוכנה חופשית וקוד פתוח (קיצור באנגלית Free and open-source software FOSS) היא תוכנה חופשית, או בשם אחר, תוכנה בקוד פתוח. כלומר, כל אחד רשאי להשתמש בתוכנה, להעתיק, ללמוד ולשנות אותה בכל דרך שהיא, וכן קוד המקור פתוח לשימוש חופשי, במטרה לעודד משתמשים לשפר את התוכנה.
כדי לענות על ההגדרה של "תוכנה חופשית", התוכנה צריכה לעמוד בארבע החירויות המהותיות של המשתמש בתוכנה.
עיצוב
עיצוב פתוח (Open-design movement) כוללת פיתוח של מוצרים פיזיים, מכונות ומערכות באמצעות שימוש במידע עיצובי משותף וחופשי. עיצוב פתוח מתבסס על תוכנה וחומרה חופשית בקוד פתוח. התהליך השיתוף מתרחש, בדרך כלל, באינטרנט, ולעיתים קרובות ללא פיצוי כספי למעצב. המטרות והפילוסופיה של תנועת העיצוב הפתוח זהות לאלה של תנועת הקוד הפתוח, אך מיושמות לפיתוח מוצרים פיזיים ולא לתוכנה.
אקדמיה
באקדמיה מרבית התוכן אינו חופשי. המונח "גישה חופשית" (Open access) מתייחס למקורות אקדמיים שנגישים לכל אדם שמחובר לאינטרנט וניתנים להעתקה והפצה בכל במדיה דיגיטלית באופן חופשי, ללא מגבלה טכנית, כספית או משפטית פרט לייחוס המקור למחבר. מחברים בוחרים לפרסם ברישיון פתוח כדרך להרחבת הקהל המסוגל לקרוא את עבודתם, להרחיב את מוטת ההשפעה של הפרסום ושלהם, או לתמוך במחבר מסיבות אידאולוגיות.
היוזמה הבינלאומית המשמעותית הראשונה בנושא גישה חופשית הייתה. היוזמה שמה לה למטרה לאפשר גישה חופשית לכתבי עת שפיטים ועל מנת להשיג מטרה זו הציעה שני כלים מרכזיים: ארכוב עצמי - סיוע לחוקרים להפקיד מאמרים שעברו שיפוט בארכיונים פתוחים והקמת כתבי עת פתוחים. ממשלות, אוניברסיטאות ספריות הוצאות לאור נקראו לקחת חלק ביוזמה.
הומיננאים
הומיננאים (Homininae), תת-משפחה במשפחת הומינידיים, הכוללת את הגורילות, השימפנזות והאדם, ועוד מספר מינים שנכחדו, כמו האוסטרלופיתקוס, הפראנתרופוס ועוד, שהופיעו לאחר פיצול ההומיננאים משאר ההומינידיים (האורנגאוטן ומינים נוספים שנכחדו).
עד שלהי המאה העשרים, כללה משפחת ההומינידיים את הסוג אדם, כאשר שאר ההומינידיים היו כלולים במשפחת הפונגידים. גילויים חדשים הביאו לשינוי במיון הטקסנומי, ולאיחוד משפחת הפונגינאים לתוך משפחת ההומינידיים, כשאר הם מסווגים בה כתת-משפחות, תת-משפחה פונגינאים ותת משפחה הומיננאים.
ממצאים הראו שהגורילות והשימפנזות קרובות יותר לאדם מאשר לאורנגאוטן, ומשום כך הם סווגו יחד עמו בתת-המשפחה "הומיננאים".
תת המשפחה "הומיננאים" מחולקת אף היא לשני שבטים:
מינים קדומים נוספים שהתגלו אשר משוער כי מהם התפצלו האדם והשימפנזה, או הגורילה, מסווגים אף הם לתת משפחה זו. אחד מהם הוא סהלאנתרופוס צ'אדנסיס אשר משערים כי הוא היה האב הקדום של השימפנזה והאדם, ואולי גם של הגורילה. על פי האומדנים המעודכנים ביותר מהשוואות מולקולריות של גנום האדם, השימפנזה והגורילה, ההתפצלות בין האדם לשימפנזה התרחשה כחמישה עד שישה מיליון שנה לפני זמננו וההתפצלות בין שניהם לגורילה לפני כשישה עד שבעה מיליוני שנה לפני זמננו, בשלהי המיוקן.
גד זאבי
גד זאבי (נולד ב-1939) הוא איש עסקים ויזם נדל"ן ישראלי.
תחילת הדרך
זאבי נולד ב-1939 בקיבוץ מסדה שבעמק הירדן. ליעקב ורבקה שעלו מבסרביה, ב-1932. הוריו הכירו בבסרביה, התחתנו בארץ ישראל והיו ממיסדי הקיבוץ. בזמן מלחמת העצמאות ב-18 במאי 1948 פונו תושבי מסדה לחיפה בעקבות התקפה של הצבא הסורי. משפחתו בחרה להישאר בחיפה והתגוררה במושבה הגרמנית. אביו יעקב עבד במוסך של חברת "שמן תעשיות" ובסוף שנות ה-50 הקים חברה לעבודת עפר ופיתוח. ב-1964, צורף לעסק כשותף, משה פגי, בעלה של גלילה, אחותו של גד. בשנת 1965, בהיותו בן 52 בלבד, נפטר יעקב זאבי מהתקף לב במהלך טיול לארצות-הברית. זאבי למד לתואר ראשון באווירונאוטיקה בטכניון ואחר כך הצטרף לעסק המשפחתי, בין השאר עסק בביצוע עבודות תשתית בסיני אחרי מלחמת ששת הימים. בסוף שנות ה-60 נפרדו דרכיהם של גד זאבי ומשה פגי. זאבי עבר לפעילות מחוץ לישראל באפריקה, והקים את קבוצת זאבי. תחילה באוגנדה, אחר-כך בקניה, שם החלה הקבוצה לפעול בתחום ההנדסה האזרחית ואחר-כך התרחבה לעסקים אחרים, כגון מפעל להרכבת משאיות, ביטוח ומימון פיננסי, בעלות על חברת תעופה אזורית, ונדל"ן. בסוף שנות ה-70 החלה הקבוצה להשקיע שם גם בתחום הדלק. במקביל השקיע בעסקים שונים בישראל, בין השאר, היה שותף בהקמת חברת ההשקעות גרנית הכרמל בינואר 1981. שההשקעה הראשונה שלה הייתה רכישת חברת סונול וחברת הבת שלה סופרגז תמורת 44 מיליון דולר. בשנת 1984 רכש רבע ממניות חברת הדלק פז, תמורת כ-35 מיליון דולר וב-1988 רכש את השליטה בבנק הספנות. אחרי מספר שנים מכר את מניותיו בשתי החברות. בינואר 1989 הודיעה שרכש את סוכנות הרכב "נוע", יבואנית רכבי דייהטסו מחברת נצבא, אך כמה חודשים אחר כך היא נמכרה לרמי אונגר.
ממיליונר למיליארדר
בשנת 1990 רכש את השליטה בבית החולים הפרטי אלישע, ובשנת 1996 רכש זאבי מניות נוספות בבית החולים, לפי שווי של כ-20 מיליון דולר, והחזיק 97% מהבעלות. במרץ 1999, רכש גם את מרכז רפואי חורב בחיפה. ב-2003 נפתחה שלוחה של בית החולים ב"סיטי סנטר", מרכז קניות ומשרדים במושבה הגרמנית בחיפה, שהקים בשותפות עם חברת אפריקה ישראל.
בינואר 1991 רכש מידי קונצרן כלל את השליטה בחברת "כלל פיתוח" שהייתה שלד בורסאי עם הפסדים צבורים, לאחר שפעילותה הועברה לחברת אחרות בקונצרן. זאבי מזג לתוכו פעילות חדשה בתחום הנדל"ן ושינה את שמה ל"מירג' פיתוח ישראל השקעות בע"מ". "מירג' רכשה קרקעות המיועדות להקמת פרויקטים בשכונות אלרום הכרמל ובאזור סביוני דניה, הסמוכים לשכונת דניה בחיפה ואת מתחם אסותא הישן בתל אביב. כמו כן, בנובמבר 1997, רכשה 50% ממניות חברת יפנאוטו יבואנית סוברו. ההסכם נחתם, לאחר שמשפחת ברנובסקי רכשה את מניות משפחת ברקוביץ', שותפתה לשעבר בחברה. באפריל 2000, רכש גם את חלקה של משפחת ברנובסקי, תמורת כ-120 מיליון שקל, והחזיק במלוא הבעלות.
בשנת 1992 חברה זרה בשם "טאון דוולופמנט" בשליטתו של זאבי רכשה אופציה בהסכם קומבינציה לפיתוח 60 דונם באזור שפך הירקון ונמל תל אביב מהסוכנות היהודית ומהקרן הקיימת לישראל. תמורת הקרקע התחייב זאבי להעביר למוכרים 25% מהשטח שייבנה. בהסכם שנחתם בין הצדדים התחייבו הסוכנות והקרן הקיימת למכור את השטח לזאבי. זאבי התחייב בתמורה לקבל את הסכמתן של עיריית תל אביב וחברת אתרים (חברה עירונית שבבעלותה היה חלק מהשטח) לחוזה. במקביל התחייב זאבי לפעול לשינוי התכנית החלה על השטח, באופן שיביא להגדלת זכויות הבנייה במתחם, להקמת אלפי יחידות דיור וחדרי מלון ומרינה. עיריית תל אביב, במימון זאבי וחברת אוצר מפעלי ים פרסמה תחרות אדריכלים בינלאומית לתכנון השטח ב-1996. גורמים רבים התנגדו למימוש פיתוח הפרויקט העצום על חוף תל אביב והתוכנית בוטלה.
ב-1995 החזיק 50% מהמניות קבוצת "רדיו 1" שזכתה במכרז להפעלת רדיו אזורי בחיפה.
בשנת 1997 החל בהקמת קניון הגרנד קניון בחיפה. השלב הראשון של הקניון הוקם בהשקעה של כ-100 מיליון דולר. לצורך מימון הפרויקט גייס 85 מיליון שקל בהנפקת איגרות חוב בבורסה לניירות ערך בתל אביב. הקניון פתח את שעריו לקהל הרחב באוגוסט 1999.
בינואר 1998, רכש מידי קונצרן כלל את קבוצת "כלל סחר" שהחזיקה ביותר מ-30 חברות בתחומי הקמעונאות, המסחר, השיווק, לוגיסטיקה, מדיה ומחשבים ושינה את שמה ל"זאבי אחזקות". באוגוסט 1998 רכשה "כלל סחר" את השליטה בקבוצת גדות. באותה שנה גם הנפיק בבורסה בתל אביב את מל"ם מערכות מקבוצת "כלל מחשבים", חברת בת של "כלל סחר", שכללה את החברות סימטרון, כלל מערכות, טלה-נולדג', וסמארט סולושנס. מלם עצמה החזיקה במספר חברות בת: כלל אייפקס, אטלס גיאומטיקס וקור סופטוור. אחר כך שם שינה את שמה של "כלל מחשבים" ל"זאבי מחשבים".
באוקטובר 1999 רכש את חברת התעופה הבולגרית "בלקן אייר", ממשלת בולגריה שהחליטה להפריט את החברה שהייתה נתונה בחובות. זאבי התמודד יחד עם חברת "כנפיים אחזקות", אז החברה האם של חברת התעופה ארקיע, על רכישת 75% מניות בלקן אייר וזכה במכרז, בגלל קשיים רגולטורים כנפיים החליטה לצאת מהעסקה והוא רכש את המניות לבדו. באוקטובר 2000, פרץ סכסוך בין ממשלת בולגריה לזאבי בטענה שבחוזה הרכישה נקבע שזאבי יהיה אחראי לחובות של לא יותר מ-30 מיליון דולר, וממשלת בולגריה דרשה ממנו לכסות את כל חובות העבר של בלקן אייר, המסתכמים ביותר מ-100 מיליון דולר. בפברואר 2001 הגיע הסכסוך לשיאו, כשבלקן אייר הפסיקה את פעילותה וביטלה את כל טיסותיה, לאחר שזאבי הפסיק להזרים לה כספים. זאבי גם הגיש תביעה בסך 230 מיליון דולר נגד ממשלת בולגריה, במסגרת הליך בוררות בבית הדין הבינלאומי לבוררות. במקביל בית המשפט בבולגריה מינה שני עורכי דין מקומיים לכונסי נכסים של בלקן אייר, והחברה הפסיקה לפעול.
ממיליארדר למיליונר
את העשור הבאה בילה במכירת נכסים לשם החזר חובותיו. בדצמבר 2004 מכר את המניות שהחזיק בזכיינית ערוץ 2 שידורי קשת. ביולי 2005, מכר 50% ממניות יבואנית סובארו, לחברת ההשקעות הבורסאית "מטיס קפיטל" (לשעבר חברת "אלקטרוניקס ליין"), תמורת 37.5 מיליון דולר, מתוכן 7.5 מיליון דולר כהלוואה לזאבי. בינואר 2010, לאחר סכסוך עם שותפיו לבעלות, רכש בחזרה את המניות תמורת 120 מיליון שקל. אך בינואר 2012 ביקש דחייה בתשלום איגרות החוב של חברת יפנאוטו החזקות, החברה האם של יפנאוטו, עקב התדרדרות בעסקי החברה. את שנת 2012 סיימה עם מכירות של 1,746 כלי רכב, נתח שוק של 0.9% בלבד. בדצמבר 2012 סיכם על מכירת יפנאוטו לזכיין סובארו בירושלים, שמעון ברזילי, אך לבסוף רוב המניות נמכרו לחברת סמל"ת, יבואנית פיאט.
ביולי 2005, מכר 50% מגרנד קניון חיפה, תמורת 100 מיליון שקל, לחברת "נכסי אזורים" (שבהמשך שונה שמה לחברת "בריטיש ישראל"). בסוף 2012 רכשה חברת מליסרון את מלוא הבעלות בקניון, בעקבות הסדר חוב בנוגע להלוואה של 100 מיליון שקל שהעניקה "בריטיש ישראל" לזאבי בתחילת 2011 בריבית שנתית של 10%, שכנגדה שועבדו המניות של זאבי בקניון. במרץ 2006, מכר את מתחם אסותא הישן לאיש העסקים שעיה בוימלגרין, תמורת 50 מיליון דולר. ביוני 2017 רכשה רשת בתי החולים הפרטית נארא, שבשליטת איש העסקים צביקה בארינבוים, את פעילות בית החולים אלישע מידי זאבי (מבנה בית החולים נשאר בבעלותו של זאבי).
באפריל 2019 השתתף באספת מחזיקי האג"ח של חברת אינטרנט זהב בעלת השליטה בבזק והודיעה שהוא מוכן להשקיע שוב בחברה.
פעילות ציבורית ופילנתרופית
בשנת 1998 רכש, במכרז של מינהל מקרקעי ישראל, מספר מגרשים בואדי סאליב בחיפה וביקש להקים במקום קריית מוזיאונים. אך הפרויקט לא יצא לפועל.
בשנת 2000, קיבל את אות ההומניטריות המיוחד של ארגון בני-ברית, על תרומותיו השונות לקהילה. על-פי הערכות, תרם זאבי במהלך השנים עשרות מיליוני שקלים, בין היתר לטכניון, לאוניברסיטת חיפה, לבית-החולים הדסה, למכון ויצמן למדע, לתזמורת הפילהרמונית, לאופרה הישראלית, לאופרה הצעירה, לבית הספר בסמ"ת בחיפה, ולקרן מלגות לעולי מדינות חבר-העמים ולחיילי צה"ל.
בדצמבר 2017 יזם את הקמת את עמותת "שינוי לחיפה", שמטרתה שינוי פניה של חיפה בתחומי הכלכלה, החינוך והחברה, תוך דגש על הפיכת העיר לאטרקטיבית לצעירים באמצעות יצירת מקומות עבודה לאקדמאים ופיתוח איכות חיים, בילוי ותרבות. לדברי זאבי, הצורך בהקמת העמותה נובע מ"הכישלון של הנהלות העיר לדורותיהן בפיתוח העיר, שאיבדה את נכסיה, ומהעיר המובילה בארץ הפכו אותה לעיר שולית". ביולי 2019, הצטרפה לדרישת העירייה, בהליך שמתנהל בבית המשפט המחוזי בעיר, נגד התוכנית המפורטת לנמל המפרץ. העמותה הביעה תמיכה בהליך והצטרפה לדרישתה של העירייה להאריך את מסלול ההמראה והנחיתה בנמל התעופה חיפה ל-2,400 מטר, כך שיוכל לשמש לטיסות בינלאומיות ישירות לאירופה ואסיה. על פי התוכנית המפורטת לנמל הימי, יבנו מתקנים בשטח שיועד להארכת המסלול, כך שתיחסם האפשרות להרחיב אותו.
ברקהוף אמבסדור
ברקהוף אמבסדור (בהולנדית: Berkhof Ambassador) הוא דגם אוטובוס, אשר יוצר על ידי יצרנית האוטובוסים ההולנדית VDL Berkhof בין השנים 2001–2011
ברקהוף אמבסדור
דגמי ה-"ברקהוף אמבסדור" נבנו על פי מארז חברת יצרן האוטובוסים דאף (דגם VDL SB120 ודגם VDL SB200)
דגמי ה-"ברקהוף אמבסדור" נפוצים בהולנד ובדנמרק.
דגמי ה"ברקהוף יונקהר" תוכננו גם עבור נוסעים נכים. הדגמים נבנו עם רצפה נמוכה ועם 2 דלתות כניסה.
פונגינאים
פונגינאים (שם מדעי: Ponginae; בעבר היו קרויים "פונגידים") היא תת-משפחה במשפחת הומינידיים אשר כיום מכילה רק סוג אחד - אורנגאוטן (Pongo) בו 3 מינים, שלושתם מצויים בסכנת הכחדה גדולה בטבע.
מינים אלה נחשבים לפרימיטיבים ביותר מבני משפחת ההומינידיים והם מותאמים לחיים בין העצים. מוצאם החל מהמיוקן והם חיים אך ורק בדרומה של יבשת אסיה, שונים בכך מכל שאר קופי האדם למעט הגיבונים. כיום הם מהקטנים שבקופי האדם אך בעבר היה ביניהם מין ענקי - הגיגנטופיתקוס שהיה גדול מכל פרימט מודרני והגיע לגובה של 3 מטרים ולמשקל 500 ק"ג בקירוב.
חסן עז א-דין
חסן עז א-דין (בערבית: حسن عز الدين; נולד ב-1963) הוא טרוריסט לבנוני מארגון החזבאללה. הוא מבוקש על ידי ממשלת ארצות הברית בעקבות חטיפת טיסה 847 של TWA בשנת 1985.
חטיפת טיסה 847 של TWA
ב-14 ביוני 1985 נחטפה טיסה 847 של TWA בטיסה מאתונה לרומא, ומשם ללונדון. החטיפה, בראשות עימאד מורנייה, נועדה לשחרר את קבוצת אל דעווה, בראשות מוסטפא בדר א-דין, אשר הייתה כלואה בכווית. במהלך החטיפה נרצח צוללן מהצי האמריקני. המטוס הוסט לעבר המזרח התיכון, ותחנתו הראשונה הייתה נמל התעופה של ביירות, שם שהה מספר שעות. בתמורה לתדלוק המטוס הורשו 19 נוסעים לעזוב. אחר הצהריים המשיך המטוס לכיוון אלג'יר שבצפון אפריקה, שם שוחררו 20 נוסעים במהלך חניה של חמש שעות, לפני שהמטוס חזר לביירות בליל שישי.
ב-5 באפריל 1989 חטפה קבוצת לבנונים שיעים את טיסה 422, במטוס בואינג 747 של חברת התעופה הכוויתית כווית איירווייז, שהיה בדרכו מבנגקוק לכווית, על 111 הנוסעים ואנשי הצוות. במטוס היו גם בני המשפחה המלכותית הכוויתית. החוטפים הורו לטוס למשהד שבצפון-מערב איראן, שם הצטרף אליהם עימאד מורנייה. בחטיפה השתתפו 6 או 7 חוטפים, ובראשם עמד חסן עז א-דין. מאוחר יותר הוטס המטוס ללרנקה שבקפריסין, שם נורו שני נוסעים כוויתים, וגופותיהם הושלכו אל מסלול ההמראה.
ב-10 באוקטובר 2001 נוסף עז א-דין, יחד עם שני חוטפים נוספים, לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר של ה-FBI שפרסם נשיא ארצות הברית בוש. פרס בגובה 5 מיליון דולר יוענק לכל מי שימסור מידע שיוביל ללכידתו. ה-FBI מאמין כי הוא נמצא בלבנון.
מעטפות הנפץ בספרד (2022)
החל מסוף נובמבר 2022, נשלחו מספר מעטפות נפץ למקומות שונים ברחבי ספרד, הכוללים נציגויות דיפלומטיות של אוקראינה וארצות הברית.
האירועים
ב-24 בנובמבר 2022 מעטפת נפץ שהופנתה לראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס, הגיעה לארמון מונקלואה במדריד, ספרד. הפצצה נוטרלה ולא היו נפגעים.
ב-30 בנובמבר 2022 נשלחו מעטפות נפץ נוספות בתיבות דואר ברחבי ספרד. הראשונה נשלחה לשגרירות אוקראינה במדריד, המעטפה התפוצצה כאשר קצין ביטחון פתח אותה בגן השגרירות. יצרנית הנשק, חברת אינסטלזה, שמשרדיה בסרגוסה, שנמצאת מצפון מזרח למדריד, קיבלה מעטפת נפץ דומה שעות לאחר מכן.
ב-1 בדצמבר 2022, לפנות בוקר, נוטרלה מעטפת נפץ נוספת לאחר שזוהתה על ידי סורק בבסיס האוויר טורג'ון ליד מדריד. המעטפה הופנתה למרכז הלוויין של האיחוד האירופי בבסיס. באותו יום התקבלה מעטפת נפץ נוספת במשרד ההגנה, אשר נוטרלה.
תגובות
על פי הדיווחים, כל מעטפות הנפץ היו דומות, למעטפות חומות הניתנות לראשי כל משרדי הממשלה בספרד. המעטפות היו מורכבות מאבק שרפה רופף עם מנגנון הצתה חשמלי, וכתוצאה מכך נוצר אפקט בוהר שלא מתפוצץ. רוזה סראנו, פקידה, אמרה לתחנת הרדיו SER כי במעטפות שנשלחו גם לשגרירות אוקראינה וגם לאינסטלזה יש אותה כתובת.
שרת ההגנה מרגריטה רובלס אמרה כי "שום מעטפת נפץ לא תרתיע אותנו מהמשך התמיכה באוקראינה".
סאטו מארה
סָאטוּ מָארֶה (ברומנית: Satu Mare. ביידיש: סאטמר), היא עיר במערב רומניה באזור טרנסילבניה הצפונית, בעלת אוכלוסייה של 115,142 תושבים. היא שוכנת על גדות נהר סומש, קרוב לגבול הונגריה, משמשת כעיר הבירה של מחוז סאטו מארה.
שם העיר
האזכור הראשון של שם העיר הוא בכרוניקה גסטה הונגרורום מן המאה ה-13, שם מצוין מבצר-זוטמר (Castrum Zotmar).
בשנת 1925 ניתן לעיר שם רומני בעל צליל דומה: Satu Mare, שפירושו הכפר הגדול. קודם לכן, היה מקובל השם ההונגרי Szatmár בתעתיק לרומנית - Sătmar.
כיום נקראת העיר בהונגרית: Szatmárnémeti; בגרמנית: Sathmar; ביידיש: סאַטמאַר או סאַטמער.
אוכלוסייה
לפי מפקד האוכלוסין של 2002, סך כל האוכלוסייה של סאטו מארה הוא 115,142. ההתפלגות האתנית היא:
היסטוריה
חשיבותה של העיר הייתה קשורה להובלה ולמסחר של מלח. בשל היתרונות הכלכליים והמסחריים שהחלו במאה ה-13, הפכה סאטו מארה למרכז כלכלי חשוב.
החל מהמאה ה-13 הייתה העיר במעמד של "עיר חופשית" בממלכת הונגריה. במהלך המאה ה-15 עבר השלטון על העיר מיד ליד במסגרת נסיכות טרנסילבניה עד שלבסוף בית באטורי השתלט על המצודה ב-1526 והסיט את מימיו של הנהר סומש כדי להגן על החלק הדרומי של המצודה. כך, המבצר נשאר על אי, מקושר לדרכים הראשיות על ידי שלושה גשרים מעל הסומש. ב-1562 הותקפה המצודה על ידי צבאות עות'מאנים בראשות פרגלי אברהים פאשא מבודה ופאשה מאלוצי מטימישוארה. בהמשך צר עליה צבא ממלכת הבסבורג, והביאו את הצבאות הטרנסילבניים הנמלטים להעלות אותה באש. הגנרל האוסטרי לזר שוונדי הורה לבנות את המצודה מחדש לפי תוכניות של האדריכל האיטלקי אוטאביו בלדיגרה; המבנה החדש כלל מערכת ביצורים איטלקית, והיה בצורת מחומש עם חמישה מגדלים. לאחר תקופה נוספת של חילופי שלטון, התייצב השלטון העות'מאני החל מ-1661. תחת שלטון זה נקראה העיר סוקמר. שלטון העות'מאנים התקיים עד 1691, כאשר ההבסבורגים כבשו את העיר מחדש במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה.
בשנת 1711 נחתם בעיר הסכם סאטמר שהביא לסיום המרד ההונגרי בהנהגת נסיך טרנסילבניה פרנץ ראקוצי. המדינה ההונגרית קצרת הימים חדלה להתקיים וטרנסילבניה הייתה לחלק מן האימפריה האוסטרית.
במאה ה-18 החל עיור אינטנסיבי; כמה מבנים שרדו מאותה תקופה, כולל בית העירייה הישן, הפונדק, הצריפים, הכנסייה היוונית הקתולית והכנסייה הרפורמית. ב-1804 הוקמה בעיר דיוקסיה קתולית. ב-1823 הוקמה ועדת השיטור של העיר כדי לכוון את השלטון המקומי. ב-1844 הואצה פעילות סלילת הכבישים, ומפעלי התעשייה הראשונים בעיר נפתחו, כולל טחנת הקיטור, בתי חרושת ללבנים, רהיטי עץ, צדפים ורהיטים, ובית הזיקוק. בגלל מיקומה, העיר הייתה לצומת חשוב של מסילות ברזל.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19, העיר עברה שינויים כלכליים וחברתיים-תרבותיים גדולים. החברות הגדולות שהיו בעיר שגשגו בתקופה זו, והעיר השקיעה רבות בתשתיות תקשורת, בתי ספר, בתי חולים, עבודות ציבוריות וגנים ציבוריים.
לאחר התמוטטותה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, כבשו כוחות רומניה את העיר במהלך המתקפה שלהם ב-15 באפריל 1919. הסכם טריאנון העביר את אזור טרנסילבניה, ובתוכו העיר שנקראה עד אז סאטמאר-נמטי, מהונגריה אל רומניה. מאז היא ידועה בשמה הרומני סאטו מארה.
ב-1929 הוקמת לשכת המסחר והתעשייה, כמו גם שוק המניות והסחורות, עם 25 חברות מסחריות ו-75 חברות תעשייה וייצור כחברים. ב-1930 היו בה 33 בנקים.
יהדות סאטו מארה
האזכור הממשי הראשון של יהודים בעיר הוא מ-1698, ובמפקד שנערך ב-1737 היו רשומים 17 יהודים. במאה ה-18 שימשה סאטו מארה תחנת מעבר ליהודים. בכל מפקד אוכלוסין נרשמו שמות משפחה שונים, עדות לכך שלא הייתה נוכחות יהודית קבועה במקום.
בשנה זו בוטל איסור התיישבות היהודים בסאטו מארה, וב-1852 הכירה מועצת העיר בקיום קהילה יהודית. מאותה שנה התחילה הקהילה לנהל פרוטוקולים, רישומים שהיו קיימים עד השואה. במחצית השנייה של המאה ה-19 חלו כמה התפתחויות נוספות, והרי דוגמאות לכך:
ב-1858 נבנה בית הכנסת הראשון (נוסף על המניינים בבתים פרטיים). ב-1863 הוקם מקווה טהרה. ב-1871 נוסח תקנון לקהילה. אחד מסעיפיו הבולטים היה שהקהילה נוהגת לפי נוסח אשכנז. אלה הרוצים לנהוג לפי נוסח ספרד רשאים להקים לעצמם בית מדרש חסידי, אך על חשבונם. כמו כן הקימה הקהילה מוסדות חינוך שונים, כגון חברה קדישא, חברת "מחזיקי תורה" ו"חברת משניות".
הרב בנימין זאב מנדלבוים, היה רבה של קהילת סאטמר במשך למעלה מחמישים שנה, מאז היווסדה ועד לפטירתו ב-1897. הוא היה תלמידו של החת"ם סופר, והניח את היסוד לפריחתה של הקהילה היהודית בעיר.
לאחר פטירתו הוכתר כרב העיר הרב יהודה גרינוולד, ובזמנו הוקמו בתי תפילה ובתי תלמוד תורה בהם למדו כל יום מאות ילדים גולת הכותרת בפעילותו הייתה הקמת ישיבת סאטו מארה.
בדרישותיו היה מדגיש את חשיבות השינון והחזרה על חומר הלימוד, לימודים עצמיים כל אחד ובנאומי הפתיחה שלו בראשית הלימודים היה מגדיר את מטרת הלימוד.
הוא התנגד לרכישת השכלה כללית בבתי הספר ולפעילויות ציוניות.
לאחר פטירתו נבחר רבי אליעזר דוד גרינוולד להיות רבה של סאטו מארה. את רוב זמנו הקדיש למען הישיבה, מה שמנע ממנו להרבות בכתיבת ספרים וחידושים. את תלמידיו נהג לכנות "ילדיי", הקים בעבורם "מנזה" (כעין חדר אוכל) ודאג להם לאכסניות.
בחורים רבים מרחבי העולם נמשכו אל ישיבתו בגלל יראת השמים שלו ובגלל מסירותו לתלמידיו.
ב-20 במאי 1928 נפטר הרב גרינוולד. לאחר מותו התחולל מאבק קשה וסוער אודות זהות מחליפו. אחד השמות הבולטים שעלו היה שמו של הרב יואל טייטלבוים, שכיהן לפני כן כרב בקרולי. הרב טייטלבוים התגורר בסאטו מארה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ואף פתח בה בית מדרש. שמו עלה בעבר כמועמד לרשת את תפקיד רב הקהילה, אך בשל קנאותו הוא עורר התנגדות עזה מצד החוגים המודרניים, מצד ה"אשכנזים" (הלא-חסידים) ואף מצד חלק מהחסידים. כעת, מששמו עלה שוב בהקשר זה, ניטש מאבק אשר הפך, כדברי דוד שן, ל"מאבק... שמשך למעלה משש שנים הסעיר את הציבור היהודי... באמצעים אכזריים ביותר, מבלי להירתע מקרבן כספי כלשהו, ומכל פגיעה קטלנית והרסנית בגוף וברכוש של יריבים, נמשכה מלחמה זו." ב-11 ביוני 1928 אושר מינויו של הרב טייטלבוים בהצבעה במועצה מיוחדת שכונסה על ידי ועד הקהילה האורתודוקסית: 19בשל טענות רבות שעלו אוקות כשרות תהליך הבחירה, נערכה הצבעה נוספת בין כלל חברי הקהילה, שגם בה זכה הרב טייטלבוים. בשל טענות לזיוף נערכה הצבעה נוספת שבה זכה ברוב מוחץ. נשיא הוועד האורתודוקסי, חיים פריינד, היה מתומכי הרב טייטלבוים, ומתנגדיו טענו כי הוא ואנשיו היטו את פנקס הבוחרים לטובת הרב טייטלבוים. שני הצדדים "גייסו" רבנים לתמיכה בעמדתם, שניהם תבעו זה את זה לדין תורה ופנו לרשויות האזרחיות, פרסמו קונטרסים שבהם פירטו את השתלשלות העניינים לפי גרסתם: התומכים הוציאו את הספר "מלחמת מצווה החדש" והמתנגדים חיברו את "שפת אמת".
בעקבות המחלוקת, פרשו תומכי הרב טייטלבוים מהקהילה בדצמבר 1929 והקימו קהילה עצמאית שבה יוכל לשמש כרב. בעקבות כך, נאותו המנתגדים (שלא רצו לאבד את דמי החבר של הפורשים) לנהל משא ומתן. בפברואר 1930 הושגה פשרה, והרב טייטלבוים הוזמן לבוא לסאטו מארה. עם זאת, הוא נמנע מלעבור עד שישיג את התמיכה הנדרשת במועצת הקהילה. רק ב-1934 צברו תומכיו בסאטמר די כוח לטעמו, והוא התיישב בעיר ב-27 בפברואר אותה שנה (י"ב באדר תרצ"ד). הוא הקים בסאטו מארה ישיבה שבה למדו 334 תלמידים. בחירתו לרבנות לא סיימה את העימות: יריביו בעיר האשימו את חסידיו של הרב טייטלבוים בהפעלת אלימות רבה כנגד מתנגדיהם, ואף ברציחתם. הרב טייטלבוים ייסד בעיר את חסידות סאטמר, הקרויה עד היום על שם העיר.
חינוך
ילדי הקהילה בסאטו מארה קיבלו חינוך דתי ומסורתי.
נוסדו חדרים פרטיים על ידי מלמדים שהקימו תלמוד תורה בפיקוח הקהילה, חלק מהחדרים החזיקו מעמד עד השואה.
בארגון בית הספר היהודי הכללי היה תפקיד מרכזי למורה יצחק דנציגר.
זה פעל עד שהקהילה הקימה בית ספר כללי משלה בשנות ה-70.
הקהילה ביקשה תמיכה כספית למטרה זו מהשלטונות, אבל אלה השיבו בשלילה בטענה שהקהילה חייבת לממן את בית ספרה מקופתה.
עד סוף שנות ה-80 למדו בבית ספר היהודי בנים ובנות יחד ולכן הקהילה הקימה בית ספר עם שש כיתות לבנות לחוד. בינתיים פסקה התמיכה של השלטונות ובית הספר נקלע למשבר.
בסאטו מארה פעלו מספר ישיבות. הוותיקה שבהן הייתה ישיבתו של רב העיר הרב יהודה גרינוולד וממשיכו הרב אליעזר דוד גרינוולד. הרב יואל טייטלבוים עמד בראשות ישיבה בסאטמר שהייתה אבן שואבת לתלמידים מכל האזור. במקביל פעלה בעיר עד השואה ישיבתו של הרב אליעזר פיש שנודע בשם "האדמו"ר מביקסאד".
הקהילה היהודית בעיר לאחר מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בעיר גטו שבו שוכנו גם יהודים מהסביבה לרבות מאוראשו נואו. בספטמבר 1945, כארבעה חודשים לאחר תום המלחמה, היו בה 3,096 יהודים בלבד.
בניגוד למרכזים רבים אחרים במזרח אירופה שבהם נעלמה הקהילה לחלוטין כתוצאה מהשואה, בסאטו מרה מספר היהודים אפילו עלה בשנים הראשונות שאחרי השואה. ככתוב לעיל, בספטמבר 1945 היו בה 3,096 יהודים. שנתיים לאחר מכן היו בה 7,500 יהודים. עלייה מספרית זו מקורה בעובדה שלסאטו מארה חזר חלק גדול מניצולי השואה של העיר, ועליהם נוספו יהודים מהכפרים הסמוכים ומהמדינה בכללותה.
פעולתם הראשונה של הניצולים הייתה הקמת הארגון "האחדות העממית ביהדות", אשר מילא זמנית את מקום הקהילה. חלק ממוסדות הקהילה חודשו, ביניהם בית החולים היחיד, החברה קדישא ואף בית הדין הרבני.
מלחמת העולם הראשונה
בין 400 ל-500 יהודי סאטו מרה גויסו ונלחמו במלחמת העולם הראשונה.
כמה מיהודי הונגריה תרמו (וביניהם הסאטמארים) למען ניצחונה של הונגריה.
כמה קצינים ורופאים העלי דרגות גבוהות ונמוכות שירתו וכמה נפלו.
מלחמת העולם הראשונה הביאה בעקבותיה שינוי דמוגרפי ולחץ כלכלי לסאטו מרה. עם פרוץ המלחמה ב-1914 הגיעו לסאטו מרה כ-2,000 פליטים יהודיים מגליציה, שנמלטו מפני צבא הצאר הרוסי שפלש שמה. שתי הקהילות בסאטו מארה עשו מאמץ משותף לקלוט את הפליטים, אשר רובם ככולם לא חזרו לפולין עם תום המלחמה. רבים מהם היו מחוסרי מקצוע, והחזקתם הוטלה על כתפי הקהילה. שינוי גורלי יותר בא בעקבות השינויים הטריטוריאליים המפליגים בגבול הרומני-הונגרי. כתוצאה מהמלחמה עברה כל טרנסילבניה לידי הרומנים, וזו כללה את סאטו מארה. הרומנים נקטו בכל האמצעים שעמדו לרשותם כדי לתת אופי רומני לעיר. למרות זאת, עד מלחמת העולם השנייה נשארה העיר מאוכלסת ברוב הונגרי.
בין שתי מלחמות העולם
כאמור, לאור האתגרים החדשים שעמדו בפניה, הייתה הקהילה היהודית צריכה להתארגן מחדש ולהרחיב את מוסדותיה. היא אמנם עשתה כן - בהרחבת מגרש בית הכנסת הגדול ובנייני ציבור שונים, בהקמת בית יתומים בתמיכת הג'וינט, בייסוד חברה לתמיכה בתלמידים עניים, בהרחבת מקווה הטהרה ובשכלולו, בהקמת בית מדרש מפואר ותלמוד תורה ועוד. יצוין לשבח בית חולים יהודי שהוקם במאמץ משותף של שתי הקהילות (האורתודוקסית וה"סטטוס קוו"). לפי ההסכם שנערך ביניהן יכול היה ראש ועד בית החולים להיבחר רק מתוך הקהילה האורתודוקסית. בית החולים נפתח ב-1927, הוחרב כמעט כליל בידי הנאצים ושוקם בעזרת הג'וינט ותרומות פרטיות בשנת תש"ו (1946).
מלחמת העולם השנייה
הגרמנים כבשו את סאטו מארה רק במרץ 1944, אך הפגיעה ביהודי העיר החלה עוד קודם לכן. למעשה הדבר נעשה בשלושה שלבים: שלב א' מ-1940 ועד מרץ 1944, שלב ב' בחודש אפריל 1944 ושלב ג', בחודש מאי 1944. בשלב הראשון הועברה סאטו מרה (כחלק מטרנסילבניה) משלטון רומני לשלטון הונגרי. בתקופה זו נחקקו חוקים אנטי יהודיים ישירים או עקיפים. כמו כן, רבים מיהודי הונגריה גויסו לפלוגות העבודה. בשלב השני, כחודש לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה, הוקם הגטו, ונוסף למחלות ולצפיפות הנוראה, היו מקרים רבים של עינויים ורציחת יהודים, במיוחד האמידים שביניהם. השלב השלישי היה הקצר והאכזרי ביותר. במשך שבועיים (כ"ז באייר תש"ד, 20 במאי 1944, ועד י"ב בסיוון תש"ד, 3 ביוני 1944) היו כל יומיים-שלושה משלוחים לאושוויץ.
ב-1941 היו בסאטו מרה 12,960 יהודים, והם היו 25% מהאוכלוסייה. בקיץ 1941 גירשו השלטונות ההונגריים לאוקראינה הנתונה לכיבוש הגרמנים משפחות יהודיות שלא יכלו להוכיח שהן בעלות אזרחות הונגרית. המגורשים נרצחו בקמנץ-פודולסקי ב-27 או ב-28 באוגוסט.
ב-1942 גויסו רוב הגברים היהודים מסטמרנמטי לשירות עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה. רובם הוצבו בחזית המזרחית באוקראינה, ורבים מהם נספו שם.
ב-26 באפריל 1944 התכנסה בסטמרנמטי ישיבה בראשותו של תת-שר הפנים לסלו אנדרה ובהשתתפותם של פקידי מינהל בכירים בצפון טרנסילבניה לדיון בגטואיזציה. הגטו של סטמרנמטי הוקם ב-3 במאי 1944, על-פי הצווים של סגן הממונה על המחוז אנדרה בואר ושל ראש העיר לסלו צוקה. הגטו הוקם בסביבה שהייתה מיושבת בצפיפות ביהודים. נוסף על יהודי העיר נדרשו לעקור לגטו גם היהודים מארדוד, נג'קרוי וסטמרנמטי, ובין 3 ל-6 במאי 1944 עברו לגטו כ-17,000 יהודים. עם כניסתם נעשו על גופם חיפושים דקדקניים לגילוי דברי ערך מוסתרים. ב-13 במאי 1944 רוכזו בגטו עוד 2,000 יהודים שהובאו מגטו נג'קרוי.
הצפיפות בגטו הייתה גדולה מאוד. שטח המחיה הסתכם במעט יותר מחצי מטר רבוע לנפש. השימוש במיטות נאסר, ותושבי הגטו נאלצו לישון על מזרנים או מזרני קש.
בראש המועצה היהודית בגטו עמד זולטן שוורץ. רופאים יהודים ארגנו סיוע רפואי. באחד מבנייני בית חרושת שבתחומי הגטו הוקם בית חולים ולצדו פעל גם בית חולים למחלות מידבקות. למרות מחסור חמור במזון הוקם גם מטבח ציבורי. בית החברה קדישא הוסב לבית הכנסת של הגטו.
הומיניניים
הומיניניים (שם מדעי: Hominini), שבט בתת-משפחת הומיננאים, שהתפתח מהמין אורורין טוגננסיס (Orrorin tugenensis) וכולל את: כל ההומיניניים חסרי בלוטה במצח (זאת בניגוד לשבט הגורילניים).
בעיטה
באלימות, אמנויות לחימה וספורט, בעיטה היא התקפה בעזרת כף הרגל, הברך או הרגל. לעיתים קרובות משתמשים בהתקפה זו בקרב פנים אל פנים. באופן כללי, בעיטות איטיות יותר אך יותר חזקות ממכות הנעשות עם הידיים.
בעיטות תופסות חלק מרכזי באמנויות לחימה רבות, כמו קראטה, איגרוף תאילנדי וטאקוונדו בעוד שאומנויות אחרות לא משתמשות בבעיטות בכלל כמו ג'ודו ואיגרוף. אומנויות אחרות משתמשות בבעיטות, אך מגבילים את טווח הפגיעה שלהם לרגליים ופלג הגוף התחתון.
קיים מספר רב של בעיטות, ולחלקם יש שמות משלהם. לעיתים קרובות לתנועה מסוימת יהיה שמות שונים באמנויות לחימה שונות.
בכדורגל הנגיעה בכדור מותרת בכל חלקי הגוף, למעט הידיים, אך מקובל בעיקר לבעוט בו ברגל. ישנם מספר סוגי בעיטות מיוחדים בכדורגל: בעיטת עונשין, בעיטה חופשית ובעיטת קרן.
ארטמיה
ארטמיה (שם מדעי: Artemia) היא סוג סרטן ירוד וזעיר. מיני הארטמיה נפוצים בימות ואגמים מלוחים (ולא באוקיינוסים), וניתן למצוא ארטמיה גם בבריכות המלח בעתלית ובמפרץ אילת, אולם איסופה המסחרי מתאפשר במספר מועט של מקומות. המוכרים הם באזור סיביר, ימת המלח הגדולה שביוטה בארצות הברית ובסין. כמו כן ניתן למצוא אותם בלגונות הסולר, במדבר אטקמה בדרום אמריקה.
מאפיינים
אורכה בעת בקיעתה הוא כ-0.25 מילימטר. בדומה למינים רבים אחרים של סרטנאים, בוקעת הארטמיה עם שלוש עיניים. עין אחת פשוטה במרכז הראש משמשת את פגית הארטמיה לזיהוי מקורות אור - הפגיות נוטות להתרחק ממקורות אור חזקים ולהתקרב למקורות אור קלושים. שתי עיניים מורכבות משני צדי הראש משמשות את הארטמיה הבוגרת לראייה ולהתמצאות.
אחד ממיני הארטמיה, Artemia salina, מסוגל לחיות בתנאי מליחות שונים מאוד ממי ים ואף לשרוד בתמיסת מלח בישול כמעט רוויה ובתמיסות מלחים אחרים כגון כסף חנקתי ואשלגן על מנגנתי. ביצים מופרות של סרטן זה מסוגלות לשהות במצב תרדמה (קריפטוביוזה) בתנאי יובש קיצוניים ולאחר שיוטבלו בתמיסה מי מלח יתפתחו ויבקעו תוך כיממה. לאור זאת משתמשים בו כאורגניזם מודל בניסויים בביולוגיה התפתחותית בחלל ובניסויי רעילות. זן של Artemia salina, שטופח לאורך חיים ממושך יותר ואורך בוגר גדול יותר, משווק בארצות הברית תחת הכינוי המסחרי "קופי ים".
ארטמיה משמשת מזון אידיאלי לדגיגים זעירים של דגי נוי מטילי ביצים.
ממלכת הונגריה (1526–1867)
ממלכת הונגריה ההבסבורגית ראשיתה בתבוסה ההונגרית בקרב מוהאץ', ב-1526. תבוסה זו הביאה לאובדן עצמאותה של הונגריה לשנים ארוכות. חלקים מהונגריה אשר לא נכבשו על ידי העות'מאנים סופחו לממלכת הבסבורג. בטרנסילבניה נשמר מרכז קטן של הלאומיות ההונגרית, בדמות ממלכה עצמאית למחצה, אשר הפכה לאחר הסכם שפייר בשנת 1570 לנסיכות טרנסילבניה. במשך מאה וחמישים שנה נמשך מצב זה, כאשר לאזורי הונגריה שלא נכבשו על ידי העות'מאנים חדרו תורות דתיות פרוטסטנטיות, שהביאו לעימותים עם בית הבסבורג, שליטי אוסטריה, שתמכו בנצרות הקתולית. בתקופה זו קמו אישים דוגמת גאבור בתלן, אשר שימרו את רוח התרבות והלאומיות ההונגרית. ב-1686 כבשו האוסטרים את בודה (כיום חלק מבודפשט), וב-1699, בשלום קרלוביץ, עברה הונגריה כולה לשליטת בית הבסבורג.
בית הבסבורג הסמכותני והקתולי התקשה בתחילה לשלוט בהונגרים בעלי החשיבה העצמאית בנושאים מדיניים ודתיים. סכסוכים בנוגע לזכויות האריסטוקרטיה, כמו גם סכסוכים דתיים הביאו להתקוממויות כנגד השלטון ההבסבורגי. מדיניות יישובה של הונגריה בגרמנים, ויישובה של טרנסילבניה בוואלאכים, יצרה בעיית מיעוטים במקום, בו לא הייתה קיימת קודם. ב-1704 פרצה התקוממות עממית בראשותו של האציל פרנץ ראקוצי, וזו הסתיימה ב-1711. המאה ה-18 הייתה תקופה של שקט ופיתוח כלכלי, תחת שלטונה של הקיסרית מריה תרזה ויורשיה. רוחות השינוי והמפנה החברתי שנשבו באירופה, הביאו להתגבשותה של תנועה רפורמיסטית וליברלית, שהביאה בסוף למרידה, מהפכה ומלחמה ב-1848 בעת גל המהפכה שסחף את אירופה וידוע כ"אביב העמים".