cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפרד גוזנבאואר
חייו
ב-2006 נפלה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למשבר בעקבות מעורבותה ב"סקנדל BAWAG", שבו מנהלי BAWAG, בנק אוסטרי השייך ל"פדרציה של תאגידי המסחר האוסטרים" (ÖGB), הואשמו בשחיתות ומעילה. הסקנדל הביא להתפטרותו של מנהל הפדרציה פריץ ורצטניש. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא הייתה מעורבת ישירות באשמת המעילה, אך קרבתה לפדרציה הכתימה את שם המפלגה. כתגובה הרחיק גוזנבאואר את מנהיגי הפדרציה מרשימת מועמדי המפלגה, תחת ביקורת כלפיו מכיוון הפדרציה.
מעט לפני הבחירות שנערכו ב-1 באוקטובר 2006, סקרים הראו שהתמיכה בסוציאל-דמוקרטים ובמפלגת הירוקים מעט קטנה יותר מהתמיכה במפלגת העם השמרנית ובמפלגת החופש הימנית.
ביום שלאחר הבחירות הראתה ספירת הקולות שהתמיכה בסוציאל-דמוקרטים ירדה מעט כמו בסקרים, אך לעומת זאת התמיכה בירוקים עלתה, מה שהביא את התמיכה בשתי מפלגות השמאל לעלייה זעומה. התמיכה במפלגת העם ירדה בצורה חדה, והסוציאל-דמוקרטים היו למפלגה הגדולה ביותר. היות שלא הייתה מפלגה יחידה גדולה דייה כדי להרכיב ממשלה לבדה, הוקמה ממשלת אחדות בין הסוציאל-דמוקרטים ומפלגת העם. כמנהיג המפלגה הגדולה ביותר מונה גוזנבאואר לקנצלר החדש.
ביולי 2008, לאחר כשנה וחצי בלבד, קרסה השותפות הקואליציונית עם השמרנים. גוזנבאואר הודיע שלא יתמודד על כהונה נוספת בבחירות הבאות.
מאז קריסת ממשלת האחדות הלאומית של הקנצלר גוזנבאואר הוא נשאר לעמוד בראש ממשלת מעבר שהמתינה להקמת ממשלה חדשה באוסטריה.
ממשלת המעבר של גוזנבאואר סיימה את תפקידה ב-2008, מיד לאחר שהוקמה ממשלת אחדות לאומית חדשה בראשות הקנצלר ורנר פיימן, גם הוא ממפלגת השלטון הסוציאל-דמוקרטית.
פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (באנגלית: British Academy Film Award for Best Costume Design) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
אפורית החלמית
אֲפֹרִית הַחֶלְמִית (שם מדעי: Carcharodus alceae; שם עברי קודם: הספרית החלמית) הוא מין פרפר ממשפחת ההספריתיים. בישראל נפוץ מין זה ברוב חבלי הארץ במהלך מרבית השנה, מחודש פברואר עד נובמבר.
שם המין המדעי בלטינית, alceae, פירושו צמח הנטופית אשר קרויה בלטינית על שם מהמשורר היווני הקדום אלקאיוס.
תיאור
אפורית החלמית בעלת מוטת כנפיים של 28–32 מ"מ. בדומה לשאר בני משפחתו הוא מעופף מהיר מה שעשוי להקשות על זיהויו. ההבדל העיקרי בין הזכרים לנקבות הוא שהזכר מעט כהה יותר וקצה בטנו שעיר וקצהו מדמה מעין "מברשת", בעוד לנקבה בטן סגלגלה עם קצה צר. הכנפיים הקדמיות העליונות הן בצבע אפור-חום בהיר, עם כתמים חומים מרובעים המשובצים על כנפיו. קצות הכנפיים משוננות ועל הקצוות המשוננים בעלי כתמים לבנים בצורת סהרונים וביניהם כתמים חומים. במרכז הכנפיים העליונות וקרוב לקודקוד העליון, פסים ורודים בהירים. הכנפיים התחתונים בחלק הקדמי חומות או חומות-אפורות, עם כתמים בהירים בולטים יותר בכנפיים האחוריות. לאנטנות יש קצוות בצבע חום דובדבן.
הביצים בצבע לבן-צהבהב. גודלן בהטלה הן 0.75 מ"מ ו-0.6 מ"מ גובה. צורת הביצה היא חצי כדור כיפתי המכוסה בליטות מוארכות המחוברות זו לזו במהין רשת נמוכה ודקה, המנעיקות לביצה מראה דוקרני שמטרתו להגן על הביצה מפני טפילים. הביצים מוטלות לרוב על צמחי בר יבשים בהם יש עדיין מספר עלים ירוקים, בחלק התחתון של הגבעול. במהלך פיתוח הביצה צבעה הופך לאדום-ורדרד. שלב הביצה נמשך כ-5 עד 7 ימים בדרך כלל. הזחל בוקע על ידי חיתוך הביצה והרמת החלק החתוך. גודלו בבקיעה כ-2 מ"מ. מיד עם בקיעתו הוא מתחיל לעבוד על קיפול ואו חיתוך העלה להקמת מכסה. הזחל בעל ראש שחור עם כתמים צהובים המופרדים בפסים צהובים, ופס אדמדם מאחורי צווארו. הזחלים יכולים להגיע לאורך של כ-24 מ"מ. מין זה דומה מאוד למין Carcharodus lavatherae וכמעט שלא ניתן להבחין בינו לבין המין, Carcharodus tripolinus. מאפיינים בולטים של אפורית החלמית הן קצוות הכנפיים התחתונות המשוננות ו-"כתמי הזכוכית" הקטנים (אזורים ללא קשקשים) על הכנפיים העליונות עם צבע יסוד שחור-חום. לזכר האפורית החלמית אין קצוות שעירים בחלק התחתון של הכנפיים העליונות ובכך ניתן להבדילו מ-Carcharodus flocciferus.
טווח תפוצה
תפוצתו של מין זה רחבה והוא נפוץ ממערב אירופה ועד מרכז אסיה, ברוב דרום ומרכז אירופה, בצפון אפריקה (מרוקו מזרחה עד תוניסיה ולוב), במזרח התיכון, באסיה הקטנה, בקווקז, בצפון הודו, באסיה התיכונה ובמרכזה, במערב הרי ההימלאיה ובדרום מערב סיביר. באירופה המין מופיע בעיקר באזור הים התיכון. בגרמניה, תפוצתו הסדירה משתרעת למרכז גרמניה (צפונה עד הרי קיפהאוזר). תצפיות במרכז אירופה באזורים שפרפר זה לא אכלס מצביעות בבירור על כך שאפורית החלמית נמצאת במגמת התפשטות.
בישראל הוא נפוץ במרבית חלקי הארץ. הוא נמצא בתעופה ברוב חודשי השנה, מפברואר בנגב עד נובמבר באזור מישור החוף. בחרמון תעופתו בסוף מאי בגובה 1500 מטר, וחודשי יולי-אוגוסט עד גובה 2000 מטר. תקופת תעופתו אורכת כשבועיים עד שלושה שבועות.
אקולוגיה
הזחל מקים את הגולם בתוך עלה מקופל. לעיתים קרובות ניתן למצוא מספר זחלים על צמח אחד בו זמנית. אפורית החלמית מטילה את ביציה על עלים של מיני צמח החלמית (ומכאן שמו של המין). הזחלים ניזונים בעיקר מהמינים: חלמית גדולה, נטופית רפואית, היביסקוס, Malva alcea ו-Lavatera thuringiaca.
תת-מינים
תת-המינים כוללים:
זכויות להט"ב בלסוטו
היסטוריה
הומוסקסואליות ויחסים חד מיניים תועדו בלסוטו במשך מאות שנים. בקרב אנשי הסוטו במדינה הייתה מסורת של גברים צעירים אשר כונו "בוקונצ'אנה", התלבשו וביצעו מטלות הקשורות לנשים, כגון בישול והבאת מים ועצי הסקה, וקיימו יחסי מין עם בעליהם המבוגרים (נומה). בנוסף, אסור היה להם לגדל זקנים. בהפיכתו לגבר בוגר, מערכת היחסים תתפרק, והבוקונצ'י יוכל לקחת בוקונצ'אנה משלו אם ירצה בכך. יחסים אלו, היו ידועים גם כ"נישואי מוקשים" מכיוון שהיו נפוצים בקרב כורים בדרום אפריקה השכנה, אשר נמשכו גם בשנות ה-70. עם זאת, זה היה די נפוץ שבקרב נומים הייתה גם אישה הטרוסקסואלית. מערכות יחסים לסביות התרחשו גם בצורה של מוטסואלה ("motsoalle"). מונח זה מתייחס לקשר ארוך טווח בין שתי נשים, עם רמות שונות של אינטימיות פיזית. עם הזמן, מערכות יחסים מוטסואליות החלו להיעלם בלסוטו.
בשנת 1914, פקידים נוצרים קולוניאליים ניסו להפסיק את השיטות הללו, אך ללא הועיל. עד 1941, יחסי בוקונצ'אנה, התלבשות פומבית וטקסי נישואים חד מיניים היו דבר שבשגרה בלסוטו ובקהילות הסוטו בדרום אפריקה. אולם, בשנים האחרונות, ניסו גורמים רשמיים לדכא ולצנזר דיונים בנושא זה. כיום, ישנה הכחשה נרחבת לכך שהפרקטיקות הללו התרחשו אי פעם בלסוטו, ולגברים מקומיים ישנו מוניטין "מאצ'ו" חזק בו מופקרות הטרוסקסואלית מוגדרת כרחבה.
מעמד בחוק
בשנת 2012, פעילות הומוסקסואלית גברית הפכה לחוקית בלסוטו אם כי הפללתה הוגדרה ללא אכיפה בפועל בעבר. פעילות הומוסקסואלית של נשים הוגדרה כחוקית מאז ומעולם.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
לסוטו אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
על פי חוק הנישואין מס' 10 משנת 1974, נישואים מותרים רק לזוגות הטרוסקסואלים.
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים המכסים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בלסוטו.
הורות ואימוץ
חוק הרווחה והגנת הילד משנת 2011 מסדיר אימוצי ילדים בלסוטו אשר לפיו, רק זוגות נשואים רשאים לאמץ ילד במשותף בעוד נישואים חד מיניים אינם מוכרים בשטחי המדינה. כתוצאה מכך, זוגות חד מיניים (וגברים רווקים) אינם רשאים לאמץ.
זהות מגדרית
חוק תעודות זהות לאומיות 9 משנת 2011 מתווה תקנות לתעודות זהות לאומיות בלסוטו. סעיף 8(1) קובע באומרו כי: "המנהל ינקוט בצעדים מעשיים סבירים כדי להבטיח שהמידע האישי המוזן במרשם יהיה מלא, מדויק ומעודכן במידת הצורך". לפיכך, ניתן לפרש סעיף זה כמאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי במסמכי הזהות שלהם.
אקטיביזם
קבוצת התמיכה של מטריקס היא ארגון לא ממשלתי הדוגל בזכויות להט"ב ברחבי לסוטו. הקבוצה שואפת לדבריה "לבנות סביבה בה חברי קהילת הלהט"ב יכולים לבטא בחופשיות את זכויות האדם שלהם, ולתרום לפיתוח החברתי, הפוליטי והכלכלי של לסוטו". הארגון הוקם בשנת 2009 ונרשם במלואו בקרב הרשויות שנה לאחר מכן.
ב-18 במאי 2013 התקיים מצעד הגאווה הראשון של המדינה במרכז הבירה מסרו ואורגן על ידי קבוצת התמיכה של מטריקס. לטענת המארגנים, האירוע עבר בהצלחה רבה, בעוד הרשויות תמכו והעניקו ליווי למשתתפים. מאז, מצעדי ואירועי גאווה שונים נערכים מדי שנה, ומושכים מאות תושבים לסוטים.
ביידר
ביידר (באנגלית: Bader, ברוסית: Бейдер) הוא שם משפחה.
שרטר
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
לא ילבש
לא ילבש הוא כינוי מקוצר לשתי מצוות לא תעשה מהתורה האוסרות על נוהגי לבוש המיוחדים לבני המין השני. מצווה אחת מתייחסת לגברים ומצווה אחת מתייחסת לנשים.
נספחים לאיסור זה מגבלות מדרבנן גם על נוהגי הופעה שונים המיוחדים לבני אחד המינים, כגון הסתכלות במראה, הסרת שיער בית השחי ובית הערווה או צביעת שיער לגברים (במקום שבו אלו מנהגי נשים בלבד).
מקור
מקור האיסור הוא בספר דברים:. כפילות לשון הפסוק הובילה לקביעת שני איסורים המנויים בנפרד במניין תרי"ג מצוות: האיסור על האיש ללבוש בגדי אשה, והאיסור על האשה ללבוש בגדי גבר. העובר על לאו זה במזיד והתראה – מתחייב בעונש מלקות.
הגדרת האיסור
האיסור הוא על לבישת בגד מיוחד לאחד המינים, אבל בגד שמיועד לבני שני המינים - מותר. כך מסופר בגמרא על התנא רבי יהודה ואשתו שהיו עניים מרודים, והייתה להם גלימה אחת בלבד, וכאשר כל אחד מהם שהיה נצרך לצאת מהבית – היה מתכסה בה. עם זאת האיסור חל, לא רק כאשר השימוש מוביל לחוסר זיהוי מוחלט בין מראהו של הלובש לבין מינו (קרוס-דרסינג), אלא גם כאשר מדובר בשימוש בפריט מסוים, ובתנאי שיהיה זה מלבוש או כלי מיוחד למין השני.
טעם האיסור
לפי התלמוד והספרי מטרת איסורים אלו היא ליצור הפרדה בין גברים ונשים כדי למנוע פריצות, זנות וניאוף:
הרמב"ם מנמק את האיסור בשני אופנים; האחד – לבישת בגדי המין השני מובילה לגירוי מיני, והשני – לבישת בגדי המין השני היא מנהג של עובדי עבודה זרה, וכלשונו:
לא יהיה כלי גבר על אישה
האיסור "לא יהיה כלי גבר על אשה" כולל, מלבד האיסור ללבוש בגדי גברים, גם איסור ללבוש "עדי" (תכשיט) של גברים, או לגלח את הראש כפי שגברים מגלחים את ראשם (איסור מדרבנן).
לפי רבי אליעזר בן יעקב איסור זה כולל:, כיוון שכלי נשק הוא "כלי גבר". כך גם מתרגם אונקלוס את הפסוק "לא יהיה כלי גבר על אשה": (לא יהיה כלי נשק של גבר על אשה). עם זאת, פוסקים בני זמננו התירו לנשים באזורי ספר להצטייד בנשק לצורך הגנה עצמית, ויש שהתירו זאת אף לחיילות.
לגבי מכנסיים לנשים, אסור לאישה ללבוש מכנסיים שמיועדים לגברים בגלל איסור "לא ילבש", אף אם מדובר במכנסיים שנחשבים צנועים. לגבי מכנסיים שמיועדים לנשים קיימת מחלוקת בין הפוסקים. הרב עובדיה יוסף והרב מרדכי אליהו כתבו שהם מותרים כיוון שהם מיוחדים לנשים, ומכל מקום ללא חצאית מלמעלה אסרו אותם מטעמי צניעות. לעומתו, הרב יצחק יעקב וייס סבור שמכנסיים מעצם טבעם נחשבים כ"כלי גבר", אף־על־פי שהם "משונים קצת", ולכן אפילו אם הם מיוחדים לנשים חל עליהם איסור "לא ילבש", ואסורים אפילו "היא בעצמה בביתה". למעשה, לבישת מכנסי פיג'מה לנשים מקובלת מאוד גם בציבור הדתי והחרדי.
לא ילבש גבר שמלת אישה
האיסור "לא ילבש גבר שמלת אשה" כולל אף הוא פרטים נוספים, מלבד לבישת בגדים ותכשיטים המיוחדים לנשים. כך לדוגמה, אסור מדרבנן לגלח את שער בית השחי והערווה, כיוון שגילוח שער זה הוא פעולה מיוחדת לנשים; אך אם מקובל במקום מסוים שגם גברים יגלחו שער זה – הדבר מותר.
בכל מקרה, אם הדבר נעשה מתוך צורך רפואי – הדבר מותר, כמו כן המרדכי התיר הסרת שיער בגוף הגבר במקום שלא רק מדובר בפגם אסתטי בלבד אלא שריבוי השיער גורם לבושה או צער. היתר זה נשען על דברי התלמוד.
כמו כן, אסור לגבר לצבוע שערות לבנות בשחור, לתלוש שערות לבנות מתוך השחורות, או להסתכל בראי. שכן גם פעולות אלה מיוחדות לנשים; ברם בזמננו שדרך האנשים להסתכל בראי – הדבר מותר.
בזמן שמחה
כמה פוסקים הזכירו לשלילה מנהגים לפיהם בזמן החתונה היו החתן והכלה לובשים את בגדי המין השני. כך מתאר הרמב"ם מנהג שהיה בזמנו במצרים, לפיו "הכלה תצנוף מצנפת או כובע, ולוקחת בידה סיף, ויוצאת במחול לפני האנשים והנשים". הרמב"ם כותב שלא יעלה על הדעת שלכלה הותר איסור תורה, והוא מעיד שהוא נאבק במנהג זה עד שהצליח לבטלו. גם רבי יהודה בן אליעזר הלוי מינץ מתאר בספרו (שו"ת מהר"י מינץ) מנהג דומה, והוא כותב שהדבר אסור, משום שאין לחלק בין לבישת בגדי המין השני בדרך קבע, ללבישה כזו בדרך עראי.
קיים תיעוד על מנהגים דומים של התחפשות בפורים לבן המין האחר. יש שהצדיקו מנהג זה, כיוון שאין עושים כן לשם פריצות, אלא לשם שמחת פורים, וכך אף נפסק להלכה בדברי הרמ"א בהלכות פורים, אך הדעה הרווחת בין האחרונים היא לאסור מנהג זה.
הסכם טאיף
הסכם טאיף (הידוע גם בשם "הסכם ההבנה הלאומית", בערבית: اتفاق الطائف, תעתיק מדויק: אִתִפָאק אלטָאא'ף) הוא הסכם פוליטי שנחתם ב-22 באוקטובר 1989 בעיר טאיף בערב הסעודית על ידי הצירים הנותרים מחברי הפרלמנט הלבנוני משנת 1972 (אז נערכו במדינה הבחירות הפרלמנטריות האחרונות לפני ההסכם). ההסכם נחתם בניצוחו ובעידודו של יו"ר הפרלמנט חוסיין אלחוסייני, וכלל רפורמה פוליטית נרחבת, שהביאה לסיומה של מלחמת האזרחים הלבנונית. כמו כן התווה ההסכם את כינונם של יחסים מיוחדים בין סוריה ללבנון ומסגרת לתחילת נסיגת סוריה מלבנון.
הסכם טאיף שינה את המבנה הפוליטי שנקבע באמנה הלאומית של 1943, והעביר חלק מהכוח שניתן לעדה המרונית מתוקף מעמדה המיוחד תחת שלטון המנדט הצרפתי. עד להסכם היה ראש הממשלה הסוני ממונה על ידי הנשיא המרוני וכפוף לו. בעקבות ההסכם הפך ראש הממשלה לכפוף לרשות המחוקקת, בדומה לשיטות הפרלמנטריות הקלאסיות. מספר המושבים בבית התחתון של הפרלמנט הוגדל ל-128, שיחולקו שווה בשווה בין הנוצרים למוסלמים (לעומת יחס 6:5 לטובת הנוצרים לפני ההסכם), ולא ייבחרו בהצבעה יחסית, שתעניק למוסלמים רוב. בדומה לכך חולקו גם המשרות בממשלה שווה בשווה בין שתי הדתות.
ההסכם אושר ב-4 בנובמבר 1989. הפרלמנט נפגש למחרת בבסיס חיל האוויר קליעאת שבצפון לבנון, ובחר ברנה מעווד לנשיאות, 409 ימים לאחר שאמין ג'ומייל פינה את המשרה עם תום כהונתו ב-1988. 17 ימים לאחר מכן, עוד טרם נכנס לארמון הנשיאות בבעבדה ששימש בינתיים את הגנרל מישל עאון, נרצח מעווד בפיצוץ מכונית תופת בביירות, בעת ששיירתו שבה מחגיגות יום העצמאות של לבנון. את מקומו ירש אליאס הראווי ששימש בתפקיד עד 1998.
נסיגת סוריה בהסכם
להלן נוסח הפסקה העוסקת בשהות צבא סוריה בלבנון:
ב-11 במאי 2004 חתם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש על צו נשיאותי שהטיל סנקציות על סוריה בהתאם ל"צו השבת הריבונות הלבנונית" משנת 2003. הצו נחתם, בין היתר מכיוון ש"סוריה שומרת על נוכחות צבאית בלבנון בניגוד לרוח הסכמי טאיף משנת 1989".
החלטת האו"ם 1559 שהתקבלה במועצת הביטחון של האו"ם ב-2 בספטמבר 2004, חוזרת אף היא על רבים מסעיפי הסכם טאיף.
ב־26 באפריל 2005, לאחר 29 שנות נוכחות סורית בלבנון, עזב החייל הסורי האחרון את אדמת לבנון. לאחר השמדת חומר רגיש או החזרתו לסוריה, הועברו כל בסיסי הצבא והמודיעין הסוריים לידי ממשלת לבנון.
שירים מעמק המומינים
שירים מעמק המומינים (בשוודית: Visor från Mumindalen) הוא ספר תמונות ושירים אשר נכתב ואויר על ידי המחברת השוודית-פינית טובה ינסון בשיתוף עם אחיה לארס ינסון וארנה טאורו. הספר פורסם לראשונה בשנת 1993 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". בנוסף לשירים, הספר גם מכילים איורים שונים מאת ינסון. זהו ספר התמונות החמישי והאחרון בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
ספר זה לא תורגם לאנגלית, בניגוד למרבית ספריה האחרים של ינסון בסדרת המומינים (מלבד הספר "אורח לא רצוי" שגם כן לא תורגם מעולם לאנגלית) אשר יצאו בגרסה אנגלית.
קומדי סנטרל
קומדי סנטרל (באנגלית: Comedy Central) הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי בבעלות חברת ViacomCBS שמשדר בעיקר תוכניות קומדיה למבוגרים. אחוזי הצפייה בערוץ, שבתחילת דרכו, בשנים 1991–1997, היו מעטים מאוד, גדלו בצורה משמעותית מאז שעלתה בו הסדרה סאות' פארק, וכיום הוא מהפופולריים בערוצי הכבלים.
בתחילת דרכו של ערוץ "ביפ" בשנת 2001 שודרה בו רצועה מתכני "קומדי סנטרל". בתחילת 2011 הערוץ בגרסתו המקומית החל את שידוריו בישראל במתכונת מלאה ללקוחות HOT והחליף את ערוץ ביפ, ושודר ב-HD. בדצמבר 2022 הסתיים שיתוף הפעולה בין הוט ל"קומדי סנטרל", והערוץ הקיים הוחלף בערוץ "הוט קומדי", ללא סדרות "קומדי סנטרל".
היסטוריה
ב-1 באפריל 1991 מוזגו הערוצים "קומדי צ'אנל" של רשת HBO וערוץ הקומדיה "הא!" של רשת MTV. ויאקום, החברה השולטת ב-MTV, קנתה ב-2004 את החלק של טיים וורנר, החברה השולטת ב-HBO, ב-1.225 מיליארד דולר. הערוץ הממוזג שידר לראשונה בשם Comedy TV או בקיצור CTV, אך הסימן המסחרי CTV היה שייך לערוץ קנדי והערוץ אולץ לשנות את שמו לקומדי סנטרל.
חלק גדול משידורי הערוץ הוא של סרטים קומיים ומופעי סטנד-אפ שהופקו משנות ה-80 ועד אמצע שנות ה-90. ביום שבת משודר מדי שבוע סרט לא ערוך או תוכנית קומית מיוחדת. בערוץ משודרות גם תוכניות מקור, ביניהן הדיילי שואו והקולבר ריפור, תוכניות "אקטואליה מזויפת" שצוחקות על התקשורת והפוליטיקה האמריקאיות.
בסוף שנת 2004 דווח שארבע התוכניות המובילות מבחינת רייטינג הן סאות' פארק, המופע של שאפל, הדיילי שואו ורינו 911!. מעט אחר כך הודיע דייב שאפל, לתדהמת מעריציו, שהוא עוזב את תוכניתו, המופע של שאפל. את מקומה של התוכנית בטבלת התוכניות הנצפות ביותר בערוץ תפסה הדיילי שואו. נשיא הערוץ, דאג הרצוג אמר שהוא מקווה להמשיך לשדר עונות חדשות של סאות' פארק לנצח ושהקולבר רפור הגשימה תוכנית ישנה להרחיב את מותג הדיילי שואו.
הערוץ החל לשדר בפורמט HDTV בשנת 2009.
הוט קומדי סנטרל (ישראל)
בשנת 2010 רכשה חברת הכבלים הישראלית הוט את זכויות השידור בארץ של הערוץ האמריקאי, והודיעה כי הוא עתיד להחליף את ערוץ הקומדיה הקודם אשר היה מזוהה עם החברה, ביפ. ב-1 בינואר 2011 החליף הערוץ באופן רשמי את ערוץ ביפ. מלבד הסדרות השייכות לערוץ שילבה חברת הוט מספר סדרות מקוריות בהן "עונת החתונות" ו"רד בנד" ואף תפתח תוכנית שתתן במה פתוחה לקומיקאים צעירים. בניגוד לביפ שהיה מזוהה עם "שידורי קשת", הוט קומדי סנטרל מזוהה עם חברת "רשת" וזו אף ערכה את הספיישל "קבלו אותם", ערב שיווק בפריים טיים של הזכיינית. הערוץ מופעל על ידי חברת "ענני תקשורת".
הערוץ שודר בשנותיו הראשונות ביחס מסך 4:3, מאוחר יותר הועבר לשידור בפורמט מסך רחב (16:9), אולם עדיין ברזולוציית SD. ב-3 באוגוסט 2015 הועבר הערוץ לשידור בפורמט HDTV לבעלי ממירים תומכים.
ב-2016 החל הערוץ לשדר תוכניות וסדרות גם מבית הזכיינית קשת, כגון "ארץ נהדרת", "מסודרים" ו"עם סגולה".
בדצמבר 2022 הערוץ חדל מלהיות מופעל בישראל, ובמקומו עלה ״הוט קומדי״. בערוץ זה משודרות חלק מהסדרות ששודרו בהוט קומדי סנטרל, לצד סדרות קומיות של HBO שמשודרות כבר בהוט.
אבי רצון
אביצהל (אבי) רצון (נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא עיתונאי, מנחה, פרשן פוליטי, ופרשן וכתב ספורט ישראלי, המתמקד בעיקר בתחום הכדורגל. כיום מנחה את תוכנית האקטואליה היומית "אבי רצון בבוקר" בתחנת הרדיו גלי ישראל.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 202. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בתום שירותו הצבאי שימש מאבטח מטוסים בחברת אל על. בשנים 1974–1977 היה קצין הביטחון של השגרירות הישראלית ברומא, שם התוודע לכדורגל איטלקי, וידוע כאוהד קבוצת הכדורגל מילאן ונבחרת איטליה בכדורגל.
בסוף 1989 ערך לתקופה קצרה יומון ספורט חדש בשם "עולם הספורט", שהקים איש העסקים אריה גנגר. העיתון לא זכה להצלחה ונסגר לאחר חצי שנה. רצון חזר לכתוב ב"חדשות". במקביל החל לשמש כפרשן הכדורגל המרכזי של הערוץ הראשון. כמו כן שימש בשנות ה-90 פרשן בתוכנית הרדיו "שירים ושערים" לצידו של המגיש, מאיר איינשטיין.
בין השנים 1993 ל-2001 היה עורך מדור הספורט של העיתון "הארץ". עם תום כהונתו כעורך המשיך לכתוב בעיתון. ביוני 2004 עבר לכתוב כפרשן ועורך ספורט ב"מעריב". בנוסף היה בעל טור באתר העיתון "nrg".
בפברואר 2006 מונה לעורך העיתון "ישראלי" שהוקם על ידי איש העסקים שלמה בן-צבי, אולם תוך מספר חודשים הוחלף בידי עמוס רגב. עקב כך פרץ סכסוך משפטי בין רצון לבן-צבי על פיצויים שהיה אמור לקבל. בתצהיר שהגיש לבית המשפט טען בן-צבי, כי רצון מונה לעורך לבקשת בנימין נתניהו ושלדון אדלסון (שנכנס להשקעה בעיתון). והוא הוחלף גם לבקשת אדלסון שלא רצה "כתב ספורט כעורך".
רצון חזר לעבוד כפרשן ספורט ובעל טור ב"מעריב", אולם עזב בסוף 2012 לאחר ששלמה בן-צבי רכש את העיתון.
בין השנים 2009 ל-2019 הגיש את תוכנית האקטואליה היומית "רצון חופשי" ברדיו ירושלים. בשנת 2014 זכתה התוכנית בפרס הרדיו של אגודת העיתונאים בתל אביב. בפברואר 2020 עבר לשדר תוכנית יומית בתחנת הרדיו "גלי ישראל" בשבע בבוקר. בתוכנית מביע רצון דעות ימניות מובהקות.
חיים אישיים
רצון הוא בן דודה של הזמרת מרגלית צנעני.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
רולדין
רולדין היא רשת הקונדיטוריות הגדולה ביותר בישראל, עם 99 סניפים בפריסה ארצית (כ-4 סניפים משמשים כבית קפה). הרשת החלה בשנת 1989 כיוזמה של שני אחים, קובי ואבי חקק, כשהשניים פתחו חנות ברמת השרון. רולדין מציעה 150 סוגים שונים של מאפים ביתיים הנאפים במקום מדי יום, עוגות, פשטידות, לחמים ועוגיות – כולם בעבודת יד.
הקונדיטוריה הראשית נמצאת ביישוב קדימה שבאזור השרון, המוצרים יוצאים מן המפעל ונשלחים לסניפים לאפייה טרייה, רולדין מקפידה להשיק לפחות 50 מוצרים חדשים מדי שנה. בעלי הרשת קובי ואבי חקק החלו את דרכם ב-1987 במכירת מאפים עבודת יד מדלת לדלת.
סון
הסוֹן (בצרפתית: Saône) הוא נהר במזרח צרפת. מקור הנהר על יד העיירה ויומניל שברכס הרי הווז', באזור לורן. הנהר נשפך לנהר הרון בעיר ליון. היובל העיקרי של הסון הוא נהר הדו (בצרפתית: Doubs), שמתחיל בהרי היורה ונשפך לסון באזור ורדן-סור-לה-דו שבחבל בורגון-פרנש-קונטה. אורכם המשותף של הדו והסון הוא 480 קילומטרים, מה שהופך אותו לנהר הארוך ביותר בצרפת.
השם סון נגזר משמה של אלת הנהרות הגאלית Souconna. ברם, שמו העתיק של הנהר בתעודות היה Arar.
גרביל
גֶּרְבִּיל (שם מדעי: Gerbillus) הוא סוג של מכרסם ממשפחת העכבריים. חי באזורי מדבר וסלעים באדמות חמות ברחבי מרכז אסיה, במזרח התיכון ובאפריקה. הגרבילים מזכירים עכברים בעלי פרווה זהובה ולבנה ואוזניים ארוכות. הם מתרבים מתחת לאדמה, ויוצאים בלילות לחפש מזון צמחי.
בישראל מצויים המינים הבאים:
פוטנציאל זטה
פוטנציאל זטה הוא הפוטנציאל הכימי על פני שטח של חלקיק טעון. המטענים החשמליים על חלקיק נחלקים לשני אזורים. האזור הראשון נקרא שכבת סטרן ובה יונים בעלי מטען הופכי למטען החלקיק וקשורים בצורה חזקה לפני השטח של החלקיק, והאזור השני הוא שכבה דיפוסיונית שבה ריכוז היונים הנגדיים קטן והיא תלויה במרחק. הירידה בפוטנציאל פני החלקיק היא במרחק שבו הפוטנציאל קטן עד לe/1 מערכו ההתחלתי. כיוון שמדידת פוטנציאל פני השטח היא בעייתית עקב המצאות שכבת סטרן, במציאת פוטנציאל זטה נמדד פוטנציאל פני השטח יחד עם מרחק זה (המסומן ב1/K ונמדד ביחידות של nm).
פוטנציאל זטה נמדד (ביחידות של mV) על ידי אלקטרופורזה. בהפעלת מתח חשמלי מתחילה תנועה של החלקיקים הטעונים לעבר האלקטרודה בעלת המטען המנוגד למטען החלקיק (חלקיק חיובי ינוע לעבר האלקטרודה השלילית ולהפך). החלקיק ינוע יחד עם היונים המקיפים אותו (האטמוספירה היונית שלו). לפי זמן הגעת החלקיק לאלקטרודה ניתן למדוד את הפוטנציאל שלו. הפוטנציאל שנמדד הוא למעשה הפוטנציאל האפקטיבי של החלקיק, שכן הוא כולל את פוטנציאל פני השטח יחד עם שכבת סטרן, המהווה חלק מהאטמוספירה היונית של החלקיק.
גודלו של פוטנציאל זטה מהווה מדד ליציבות המערכת. כאשר ערך הפוטנציאל גבוה מ40mV (בערך מוחלט) המערכת נחשבת ליציבה ומיוצבת על ידי אינטראקציות אלקטרוססטיות. כאשר הפוטנציאל קטן מערך זה אינטראקציות אלה זניחות יחסית והמערכת אינה יציבה.
הכנסת הארבע עשרה
כהונתה של הכנסת הארבע עשרה החלה ב-17 ביוני 1996, בעקבות הבחירות שנערכו ב-29 במאי אותה שנה. את הישיבה פתח נשיא המדינה עזר ויצמן, והדיון נוהל תחילה בידי זקן חברי הכנסת, שמעון פרס, שגם כיהן באותה העת כראש הממשלה, ובהמשך החליף אותו רחבעם זאבי, שהיה המבוגר ביותר פרט לפרס. בישיבה שנערכה למחרת, הציג בנימין נתניהו, שנבחר לראשונה לראש הממשלה בבחירה ישירה, את ממשלתו. הודעתו על הצגת הממשלה אושרה על ידי הכנסת ברוב של 62 מול 50. ומיד לאחר מכן נשבעו השרים אמונים. בישיבה שנערכה ב-24 ביוני נבחר חבר הכנסת דן תיכון ליושב ראש הכנסת, לאחר שקיבל 60 קולות, לעומת 8 קולות שקיבל עבד אל-והאב דראושה.
כהונת הכנסת הארבע עשרה הסתיימה ב-7 ביוני 1999.
הרכב פוליטי
אלו היו המפלגות שנבחרו לכנסת הארבע עשרה, ומספר חברי הכנסת מטעמן בתחילת כהונתה:
גושים פוליטיים
המעבר לשיטת הבחירה הישירה השפיע גם על תוצאות הבחירות לכנסת. המפלגות הקטנות התחזקו על חשבון שתי המפלגות הגדולות, העבודה והליכוד. האחרונות קיבלו רק 66 מושבים בכנסת, מספר המושבים הנמוך ביותר לשתי המפלגות הגדולות ביחד מאז הבחירות לכנסת החמישית ב-1961. בנוסף, בעוד שבכנסת השלוש עשרה לא היו מפלגות מרכז, שתי מפלגות כאלה נבחרו לכנסת הארבע עשרה, ישראל בעלייה והדרך השלישית, והן קיבלו ביחד 11 מושבים.
שינויים בהרכב הסיעות
במהלך כהונתה של הכנסת, ובעיקר לקראת סיום כהונתה והבחירות לכנסת החמש עשרה, התפלגו כמה מחברי הכנסת מסיעותיהם והקימו סיעות נפרדות או סיעות יחיד.
אירועים מרכזיים
בעוד שהכנסת השלוש עשרה ידעה דיונים סוערים סביב התהליך המדיני, ההסכמים שהובאו לאישור הכנסת הארבע עשרה היו פחות דרמטיים ואף זכו לתמיכתה של האופוזיציה. הסכם חברון אושר ב-16 בינואר 1997 ברוב של 87 חברי כנסת מול 17 ונמנע אחד, והסכם ואי אושר ב-17 בנובמבר 1998 ברוב של 75 חברי כנסת מול 19 ותשעה נמנעים.
ב-4 במרץ 1998 נבחר עזר ויצמן לכהונה שנייה כנשיא המדינה, לאחר שגבר על חבר הכנסת שאול עמור ברוב של 63 מול 49. רבים מחברי הכנסת סברו כי אין זה מכבודו של הנשיא לנהל קמפיין פוליטי למען בחירתו, ועל כן לאחר בחירתו של ויצמן תוקן חוק יסוד: נשיא המדינה, ונקבע בו כי הנשיא ייבחר לכהונה אחת בת שבע שנים (לעומת מספר כהונות בלתי מוגבל של חמש שנים עד אז).
ב-26 במאי 1998 נבחר השופט אליעזר גולדברג למבקר המדינה. אף שגולדברג היה המועמד היחיד, התקיימו שלושה סיבובי בחירה, שכן חוק מבקר המדינה קבע באותה העת כי ניתן להסתפק ברוב רגיל רק בסיבוב הבחירות השלישי. בסיבוב הראשון תמכו במינויו 58 חברי כנסת, ו-11 התנגדו. רבים מחברי הכנסת, שסברו כי המינוי מובטח, עזבו את משכן הכנסת לפני היוודע התוצאות, ורק 52 נותרו להצבעה בסיבוב השני. משכך, עוד בטרם היוודע התוצאות, ברור היה כי לא יושג הרוב הדרוש (61 קולות), וכי יידרש סיבוב השלישי. באותו סיבוב תמכו במינוי 39 מחברי הכנסת והתנגדו שישה. בסיבוב השלישי, שבו די היה ברוב רגיל, תמכו במינוי 42 והתנגדו חמישה.
שתי ועדות חדשות הוקמו במהלך כהונתה של הכנסת הארבע עשרה - ועדת המדע והטכנולוגיה, שהייתה לוועדה קבועה, והוועדה מיוחדת לבעיית העובדים הזרים, שאינה ועדה קבועה, אך היא הוקמה מחדש גם בכל הכנסות שכיהנו לאחר מכן. לראשונה מאז הכנסת העשירית לא הוקמה אף ועדת חקירה פרלמנטרית.
נשיא אוקראינה לאוניד קוצ'מה היה ראש המדינה היחיד שנאם במליאת הכנסת במהלך כהונת הכנסת הארבע עשרה.
ב-22 בדצמבר 1998 עבר ברוב עצום, בקריאה ראשונה, חוק לפיזור הכנסת, שהביא להליכה לבחירות מוקדמות. בהצעה תמכו 80 חברי כנסת, 30 התנגדו, 4 נמנעו ושלושה חברי כנסת לא נכחו באולם המליאה. ממש לפני ההצבעה העלה ראש הממשלה נתניהו הצעה של הרגע האחרון למפלגת העבודה להקים ממשלת אחדות לאומית, אך ראש מפלגת העבודה ומועמדה לראשות הממשלה, אהוד ברק, ענה כי מדובר בהצעה שהגיעה "מאוחר מדי".
לימוזינה (תוכנית טלוויזיה)
היסטוריה
התוכנית עלתה לשידור עם עליית ערוץ 10, ושודרה בין השנים 2002 ו-2003, בשתי עונותיה הראשונות, בליווי הדוגמנית גלית גוטמן. בשנת 2005 החליט מנהל התוכן בערוץ, שי אביבי, להחזיר את התוכנית לעונה נוספת. בכל תוכנית מנהל ריבה שיחה, תוך כדי נסיעה בלימוזינה, עם מרואייניו, אושיות אקטואליות ומוכרות לציבור הרחב. במהלך הראיון מתווספים קטעי דיבור וטקסטים של ריבה ותגובות שונות של הנוגעים בדבר. התוכנית ידועה בסאטיריות, ציניות וסארקסטיות של המנחה בשאלותיו השונות.
בתוכנית אחת קרא נועם פדרמן לגירוש ערבים, והועמד על כך לדין. נגזרו עליו עבודות שירות.
הכנסת הארבע עשרה
חקיקה
בין החוקים הבולטים שחוקקה הכנסת ה-14: חוק החברות, חוק חופש המידע, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חוק למניעת הטרדה מינית, חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה), חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, חוק עוולות מסחריות, חוק הפיקדון על מכלי משקה וחוק הקולנוע.
לימוזינה (תוכנית טלוויזיה)
קישורים חיצוניים
ביקורות
הכנסת הארבע עשרה
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
נחום שטיף
נחום שְׁטִיף (בכתב רוסי: Нохем Штиф; ביידיש: נוֹחעֶם שטיף) (29 בנובמבר 1879, רובנו – 7 באפריל 1933, קייב), או בשם העט שלו, בעל-דמיון, היה בלשן, סופר, מוציא לאור, עורך, מבקר ספרות, מתרגם ופילולוג של השפה היידית.
כתב ותרגם מהשפות רוסית, גרמנית, אוקראינית ויידיש.
מנעוריו נטל שטיף חלק בפעילויות מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית (ה"סיימיסטים") והמפלגה הלאומית היהודית (ה"פולקיסטים").
בשנת 1925 כשהתגורר בברלין, הגה רעיון לייסד מכון מחקר למדעי יידיש. המכון הוקם בווילנה ונקרא ייווא, המכון למחקר יהודי. שטיף עצמו לא היה נוכח בפתיחת המכון.
ניר סלומון
ניר סלומון הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, לשעבר ראש מחלקת צי"ד, בעבר פיקד על חטיבת עציון, על גדוד 13 (גדעון), ועל סיירת גולני.
מגדל ויקטוריה (גרנזי)
מגדל ויקטוריה (באנגלית: Victoria Tower) הוא מבנה ואנדרטה, הניצב בעיר סנט פיטר פורט, בירת האי גרנזי.
היסטוריה
המגדל הוקם במחצית המאה ה-19, לציון ביקורם באי בשנת 1846 של המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט. ביקורם היה חטוף ומפתיע, אך חשוב, שכן היה הביקור המלכותי הבריטי הראשון באי.
ניר סלומון
שירותו הצבאי
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר סלומון הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בהמשך שימש מפקד מחלקה בגדוד 51 ומפקד פלוגה, בהמשך שימש סגן מפקד גדוד 13 ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד סיירת גולני בשנים 2000–2001. ב-2001 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 13 (גדעון), והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה עד שנת 2003, בהמשך שימש ראש ענף תכנון בזרוע היבשה, ולאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבת יהודה. ב-2007 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת עציון, לאחר סיום תפקידו ב-2009, מונה לסגן מפקד אוגדה 162, ב-2011 מונה לשמש כראש מחלקת צי"ד בחטיבת התקשוב בזרוע היבשה. ביולי 2015 אל"ם סלומון פרש מצה"ל.
מגדל ויקטוריה (גרנזי)
היסטוריה
המגדל ניצב בגובה של 61 מטר מעל פני הים, בנקודה גבוהה המשקיפה על הנמל של סנט פיטר פורט בחוף המזרחי של האי. אבן הפינה למגדל הונחה בטקס רב משתתפים בראשות מושל האי ג'ון בל, שנערך ב-27 במאי 1848. באותו מעמד הוטמנה ביסודות המגדל קפסולת זמן שהכילה מטבעות של בריטניה ושל גרנזי. מתכנן המגדל היה האדריכל הסקוטי ויליאם קולינג (William Colling).
סביב המגדל הוקם גן ציבורי, שבו הוצבו שני תותחים רוסיים שנלקחו שלל במהלך מלחמת קרים. מאוחר יותר הם נלקחו מהמקום, ובמקומם הוצבו ארבעה תותחים גרמנים ממלחמת העולם הראשונה. שניים מהם מוצבים עדיין בגן.
בשנת 1859 ערכו המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט ביקור שני באי, שבמהלכו ביקרו גם במגדל.
בשנת 1999 נסגר המגדל לציבור בשל בעיות בטיחות. לאחר שיפוצים הוא שב ונפתח לקהל שבע שנים לאחר מכן.
המגדל
המגדל, שגובהו 31 מטר, נבנה בעיקרו מאבן גרניט ורודה שהופקה במחצבה מקומית. חתך המגדל הוא רבוע וקירותיו משופעים. בראשו מעקה מבוצר ועליו ארבעה צריחים מרובעים ומבנה מתומן המוכתר בנזר של אבן. מדרגות בתוך המגדל מובילות אל מרפסת תצפית בראשו, שממנה נשקף מראה מרהיב של העיר סנט פיטר פורט וסביבותיה.
האדריכל קולינג שאב השראה בתכנון המגדל ממבנים של ימי הביניים, דוגמת הפאלאצו פובליקו בעיר סיינה שבאיטליה.
ארמייה
ארמייה (או מחנה) היא אחת היחידות הצבאיות הגדולות ביותר, השנייה לאחר קבוצת ארמיות. היא קיימת בדרך כלל בצבאות של מדינות גדולות/מעצמות, או במדינות קטנות יותר בתקופות מלחמה (דוגמת שתי מלחמות העולם במאה ה-20, מלחמת איראן–עיראק ועוד). הארמייה כפופה בדרך כלל ישירות למטה הכללי של הצבא, או לפיקוד של זירת לחימה (למשל, בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה). הארמיות בצבאות המעצמות היריבות (ארצות הברית, בריטניה, גרמניה וברית המועצות) הוצבו תחת פיקוד של קבוצת ארמיות, או חזית (במקרה של הצבא הסובייטי).
ארמייה מורכבת בדרך כלל משנים עד ארבעה קורפוסים וכוללת בין 60,000 ל-120,000 חיילים. היא יחידה בעלת יכולת פעולה עצמאית לחלוטין, הכוללת מספר חיילות (שריון, חי"ר ממונע, ארטילריה, חיל אוויר וכו') וכן יחידות תומכות לחימה, כגון הנדסה קרבית, לוגיסטיקה ועוד.
מפקד ארמייה הוא קצין בדרגת גנרל.
בצה"ל היחידה הקרובה ביותר לסדר גודל של ארמייה, היא הפיקוד המרחבי, שבדרך כלל גודלו אינו עולה על סדר גודל של גיס (קורפוס). מקרה יוצא דופן הוא מלחמת לבנון הראשונה, בה לחמו תחת פיקוד צפון שבע אוגדות (דיוויזיות) ישראליות, כוח שהיה שווה ערך לארמייה קטנה. בנוסף לזה אפשר לומר שכלל כוח האדם בצה"ל בזמן שגרה שווה בגודלו לארמייה מורחבת.
בורקינה פאסו
בעבר נקראה המדינה "רפובליקת וולטה העילית". ב-4 באוגוסט 1984 שונה שמה על ידי הנשיא תומא סנקרה לשמה הנוכחי. פירוש שם זה הוא "ארץ האנשים ההגונים" או "הארץ ההגונה" בשפות המקומיות. המדינה קיבלה עצמאות מצרפת בשנת 1960 ומאז התאפיינה באי-יציבות פוליטית. היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת
כמו רוב אזור מערב אפריקה, גם בבורקינה פאסו היו מתיישבים קדומים ביותר, ושבטי נוודים החלו לנדוד באזור החל מתקופת 12,000 לפנה"ס. יישובי קבע וחקלאות החלו להופיע בין 3,600 ל-2,600 לפנה"ס. בסביבות 1,500 לפנה"ס החלו התושבים המקומיים להשתמש בחרס ובברזל וכן הופיעו הסימנים הראשונים (קברים אשר נמצאו בחפירות ארכאולוגיות) לדת מבוססת.
בנקודת זמן לא ידועה בעת העתיקה התיישב בצפון וצפון מזרחו של האזור המכונה כיום בורקינה פאסו שבט הדוגון אך מאוחר יותר במאות ה-15 וה-16 היגרו בני השבט מהארץ לצוקים של באנדיאגרה במטרה להתיישב שם. כמו כן בדרום מערבה של בורקינה פאסו קימים שרידים של חומות אבן גבוהות אך זהותם של בוני החומות טרם פוענחה (למשל בהריסות לורופני). כנראה בחלקה הראשון של המאה ה-16 החל שבט המוסי להקים ממלכות כשהבולטות שבהן היו ואגאדוגו ויטנגה.
ממושבה לעצמאות
בשנת 1896 הביסו הצרפתים את ממלכת ואגאדוגו, והפכו אותה למדינת חסות צרפתית. בשנת 1898 היה רוב האזור שנקרא כיום בורקינה פאסו תחת כיבוש צרפתי. הצרפתים כינו את האזור בשם וולטה עילית, על שם הנהר וולטה שזרם בו, ושילבו אותו לתוך מערב אפריקה הצרפתית כחלק מהמושבה הצרפתית חוף השנהב. בשנת 1919 הוכרזה וולטה עילית כמושבה בפני עצמה, אך היא פורקה ב-5 בספטמבר 1932 ושטחה חולק בין המושבות חוף השנהב, מאלי וניז'ר. המושבה נוסדה מחדש ב-4 בספטמבר 1947 בגבולותיה בעת פירוקה. ב-11 בדצמבר 1958 חתם יו"ר המועצה המחוקקת של המושבה, מוריס יאמאוגו, על כניסתה לקונסיי דה ל'אנטאנט (מועצת מדינות ההסכמה, יחד עם חוף השנהב, דהומיי, וניז'ר) והמושבה קיבלה שלטון ריבוני מידי הצרפתים. שנתיים לאחר מכן, באוגוסט 1960 זכתה עצמאות מלאה. נשיא המדינה הראשון היה מוריס יאמאוגו אשר אסר את ראשי מפלגת האופוזיציה בעלת האוריינטציה המרקסיסטית-פאן-אפריקאית, הוציא אותה מחוץ לחוק וכונן משטר חד-מפלגתי, בעל זיקה לצרפת ולמערב וקשר הדוק עם מדינות ההסכמה.
השלטון המרקסיסטי תחת סנקרה
סנקרה הוביל שלטון מרקסיסטי במדינה. הוא הפעיל מספר קבוצות ואגודות חשאיות שמטרתן הייתה לגרום למהפכה תרבותית. הוא אף שינה את שמה של המדינה מוולטה עילית (בצרפתית Haute Volta) לבורקינה פאסו במטרה לתת לה זהות חדשה. שמה הקודם של המדינה מרמז שבמדינה עובר חלקו העליון של הנהר וולטה. לנהר שלושה יובלים: וולטה השחור, וולטה הלבן, וולטה האדום, ואלה היו צבעי הדגל של וולטה העילית. מאמציו של סנקרה הצליחו בהתחלה, אך הארגונים השונים שהקים הפכו אט-אט לכנופיות חמושות ופתחו בקרבות נגד קבוצות פועלים ברחבי המדינה.
תפיסת השלטון על ידי קומפאורה
סנקרה נרצח ב-15 באוקטובר 1987, במהלך הפיכה נוספת שביצע בלז קומפאורה, חברו של סנקרה. השלטון החדש הבטיח להחזיר את המדינה ל"נתיב הנכון" ולתקן את טעויותיו של סנקרה. מפלגת השלטון, ה"חזית הפופולרית", נתנה את חסותה גם לארגונים שאינם מרקסיסטיים והדבר עורר כעס רב בקרב כמה מחבריה הקיצוניים. ב-18 באוקטובר 1989 נעצרו, נשפטו והוצאו להורג מספר חברים במפלגה באשמת קשירת קשר להפלת השלטון. מעצרים דומים התרחשו גם בשנים שלאחר מכן. מאז 1987 ועד אוקטובר 2014 כיהן קומפאורה כנשיא המדינה.
סיום שלטונו של קומפאורה
ב-21 בפברואר 2011 החל גל מחאות שכלל גם הפגנות ושביתות של סטודנטים ועובדי ציבור, בדרישה לחקור את מותו של תלמיד (ז'וסטן זונגו) שהוכה למוות על ידי שוטרי משטרת קודוגו שבבורקינה פאסו. במהלך ההפגנות הוצתו גם מבני ציבור ונהרגו שישה סטודנטים. המחאה גאתה ונחלשה לסירוגין, ובמהלך מרץ-אפריל התגברה, תוך קבלת השראה מגלי המחאות בארצות ערב שהתרחשו באותה עת. באפריל 2011, הצטרפו למחאות התלמידים, הסטודנטים ועובדי הציבור, כולל אנשי גדוד המשמר הנשיאותי שדרשו הבטחת דיור ומגורים להם ולבני משפחתם, מתוקף היותם עובדי מדינה, וביצעו מעשי אלימות שהוגדרו כמרד נגד השלטון. ב-16 באפריל, פוזרה הממשלה על ידי הנשיא בלז קומפאורה, שפיטר גם את ראש המשמר הנשיאותי (האחראי לאבטחת ראש המדינה) ואת מפקד הצבא. למחאות נגד שלטון קומפאורה הצטרפו חיילים רבים שערקו משורות הצבא.
ב-27 באוקטובר 2014 התחדשו המחאות נגד קומפאורה, בניסיון למנוע ממנו את שינוי החוקה שיאפשר את הארכת כהונתו. ב-30 באוקטובר הוצת בניין הפרלמנט, ומתנגדי הנשיא השתלטו על בניין הטלוויזיה הלאומית. שדה התעופה הבינלאומי ואגאדוגו נסגר לטיסות, וראש הממשלה הודיע על השעיית התיקון בחוקה. בהמשך היום השבית הצבא את כל מוסדות השלטון והכריז על עוצר. ב-31 באוקטובר הודיע קומפאורה על התפטרותו, ואת השלטון תפס מפקד הצבא, הגנרל אונורה נאברה טראורה.
ב-1 בנובמבר 2014 ויתר הגנרל אונורה טראורה על השלטון שעבר לידי לטננט קולונל יאקובה איזאק זידה. השליט החדש זידה הכריז כי ינהיג את המדינה בתקופת המעבר עד לבחירות הנשיאותיות בשנת 2015, אולם הועלו דאגות גבי קשריו ההדוקים עם השליט הקודם. בנובמבר 2014 מפלגות האופוזיציה, קבוצות אזרחיות ומנהיגי דת אימצו תוכנית לכינון שלטון מעבר עד לבחירות. בהתאם לתוכנית זו סוכם עם השלטון שהדיפלומט מישל קפאנדו יכהן החל מ-21 בנובמבר 2014 כנשיא זמני, בעוד לטננט קולונל איזאק זידה יכהן ראש הממשלה ושר הביטחון.
הפיכה צבאית
בספטמבר 2015 ביצעו כוחות הצבא במדינה הפיכה צבאית, במסגרתה עצרו את הנשיא מישל קפאנדו ואת ראש הממשלה יאקובה איזאק זידה, והכריזו על ממשלה חדשה בראשותם. ההפיכה בוצעה שבועות ספורים לפני מועד הבחירות לנשיאות שתוכננו במדינה.
ב-22 בספטמבר 2015 שחררו כוחות הצבא את ראש הממשלה יאקובה איזאק זידה.
הפיכה צבאית שנייה
רוק מארק כריסטיאן קאבורה הנהיג את המדינה מאז נובמבר 2015.
מאז 2016 הצליחו ארגוני ג'יהאד להשיג דריסת רגל הולכת וגוברת במדינה והיו מעורבים במקרי אלימות שהתפשטו ממאלי וניז'ר בצפון וברחבי הסאהל, ובמקביל החלה גם מחאה עממית נגד התנהלותו של קאבורה בלחימה נגדם. אלפי אזרחים נהרגו וכמיליון וחצי אחרים נעקרו מבתיהם בסכסוך העקוב מדם במדינה, שהפך להיות אחד המשברים ההומניטריים הקשים ביותר בעולם. בחלקים מבורקינה פאסו השיתו הארגונים הקיצוניים את חוקי השריעה על התושבים. החמושים היו קשורים לאל-קאעדה ודאעש.
בינואר 2022, חיילים מרדו במספר צריפים ברחבי המדינה כדי לדרוש את פיטורי ראשי הצבא ו"משאבים נאותים" כדי להילחם בקיצונים האיסלאמיסטים במדינה. ב-24 בינואר 2022, הצבא הודיע שהדיח את הנשיא קאבורה, פיזר את הממשלה, השהה את החוקה והודיע שיקבע מועד לבחירות. קריאות שמחה עוקבות בהכרזה על הפוטש.
ב-31 בינואר, החוקה שוחזרה והוענק לפול-אנרי סנדאוגו דמיבה התואר נשיא בורקינה פאסו. הנשיא קאבורה, שהיה עצור מאז עליית החונטה הצבאית לשלטון, שוחרר ב-6 באפריל 2022.
הפיכה צבאית שלישית
בספטמבר 2022 דמיבה הודח בהפיכה צבאית נוספת, במקומו מונה ראש המטה הכללי איברהים טראורה לראש המדינה. המשטר החדש השעה אז את החוקה ופיזר את ממשלת המעבר ואת האספה המחוקקת.
פוליטיקה
החוקה אשר אומצה ב-2 ביוני 1991 הכריזה על ממשל נשיאותי בעל פרלמנט אשר ניתן לפיזור על ידי נשיא המדינה, הנבחר בבחירות דמוקרטיות. החל מהפיכת 1987, בלז קומפאורה כיהן כנשיא המדינה. תוך שינויים בחוקה הוא הצליח להיבחר מחדש 4 פעמים. בתחילה, כהונת הנשיאות הייתה 7 שנים עם אפשרות להיבחר פעם נוספת. תיקון בשנת 1997 איפשר את בחירתו של הנשיא פעמים נוספות בלי מגבלת זמן, ותיקון נוסף בשנת 2000 הוריד את קדנציה של הנשיא ל-5 שנים בלבד, החל מהבחירות בשנת 2005, עם אופציה לעוד כהונה נוספת.
בשנים 1991–2014 הפרלמנט היה מורכב משני בתים, עליון ותחתון. בנוסף, פעלו ועדת חוקה, ועדה מייעצת לענייני כלכלה וועדה מייעצת לענייני רווחה. עקב ההתקוממות מ 2014 והדחת הנשיא קומפאורה החוקה משנת 1991 בוטלה תחילה אך הוחזרה על כנה ב-16 בנובמבר 2014 עקב מחאות במדינה ומחוצה לה. הוקם משטר מעבר. בנובמבר נבחר רוק מארק כריסטיאן קאבורה לתפקיד נשיא המדינה.
ב-24 בינואר 2022 התבצעה הפיכה צבאית וקאבורה הודח מתפקידו. התנועה הפטריוטית לשמירה ושיקום (MPSR) הנתמכת על ידי הצבא הכריזה על עצמה בשלטון. קצין צבא בורקינה פאסו הכריז על ההפיכה בהצהרה חיה, חתומה על ידי לוטננט-קולונל פול-אנרי סנדיאוגו דמיבה.
גאוגרפיה
רוב שטחה של בורקינה פאסו מכוסה באדמת סחף, היוצרת מישורים גדולים ומעט גבעות מבודדות. דרום-מערב המדינה מכוסה ברכס הרי אבן חול, בהם הפסגה הגבוהה במדינה, בגובה 749 מטרים. למעשה, בורקינה פאסו היא מדינה מישורית בעיקר, מלבד מספר חריגות מקומיות. 24.5% משטחה של בורקינה פסו הם שטחים מיוערים.
שמה הקודם של בורקינה פאסו, וולטה עילית, בא משלושת פלגי נהר הוולטה העוברים במדינה: הוולטה השחור, הלבן והאדום, מתוכם רק השחור זורם כל השנה. ישנם מספר אגמים במדינה, בהם טינגרלה, אגם בַּם ואגם דֵם. בצורת היא בעיה קשה במדינה, במיוחד בצפון.
האקלים במדינה הוא בעיקרו אקלים טרופי. העונה הלחה היא מאי–נובמבר, העונה היבשה היא דצמבר–אפריל.
חלוקה מנהלית
בורקינה פאסו מחולקת ל-13 אזורים הכוללים בתוכם 45 פרובינציות:
כלכלה
כלכלת בורקינה פאסו היא מהעניות בעולם. דבר זה נובע מקצב גידול האוכלוסייה המהיר ועונות הבצורת התכופות. החקלאות מהווה 32% מהתל"ג ומעסיקה 80% מכוח העבודה. רוב החקלאות מתבססת על בקר ועופות אבל גם על גידולים, כמו תירס, בוטנים, אורז, כותנה, דורה, דוחן, קנה סוכר, ושומשום. רק 1% מסך התושבים במדינה עובדים בתעשייה.
המחסור בעבודה גורם לגלי הגירה רבים מהמדינה. כ-3 מיליון מתושבי בורקינה פאסו גרים בחוף השנהב במטרה למצוא עבודה. בעבר כוח העבודה המהגר היה נודד לגאנה, אך בשנת 1967 זו סגרה את גבולה למהגרים מבורקינה פאסו וגירשה את אלו ששהו באותה העת בתחומה. גם כיום המדינות אליהן מהגרים העובדים חוששות מאוד מהמצב.
חלק גדול מהכלכלה הלאומית בבורקינה פאסו ממומן על ידי סיוע בינלאומי וחובה החיצוני הוא 1.3 מיליארד דולר. האינפלציה בבורקינה פסו עומדת על 2.5%.
במדינה פועלים מכרות נחושת, ברזל, מגנזיום ובמיוחד זהב.
המטבע
המטבע הסחיר בבורקינה פאסו הוא פרנק CFA. המטבעות והשטרות זהים לאלו הסחירים במדינות אותו אחוד. שמה של בורקינה פאסו מופיע רק על 3 מטבעות זיכרון שהנפיקה בעריכים זהים של 6000 פרנק ומיועדים לאספנים. השם הקודם וולטה עלית הופיע רק על 3 ממטבעות הזיכרון של האחוד הכספי המערב אפריקני, אחד משני הגופים הבינלאומיים, שמדינותיהם משתמשות בפרנק הנזכר. מטבע 1 מכסף ו-1 מזהב הוטבעו בשנת 1972 ועליהם את שמות 7 מדינות וסמליהן כולל סמלה של וולטה העלית. מטבע כסף נוסף הוטבע בשנת 1982 ועליו שמות 6 מדינות וגם בו השם וולטה עלית. כל ה 3 הן יצירות אומנות יפהפיות.
דמוגרפיה
אוכלוסיית המדינה מונה כ-22 מיליון נפש. במפקד האוכלוסין האחרון שנערך במדינה, ב-1996, נמנו בה כ-10.3 מיליון תושבים. 17% מתושבי המדינה עירוניים. רוב האוכלוסייה מתרכז בדרום ובמרכז המדינה. באזורים אלו צפיפות האוכלוסין מגיעה אף ל-48 נפשות לקמ"ר. תופעה זו גורמת לנדידה עונתית של האוכלוסייה, בחיפוש אחר עבודות עונתיות.
הערים הגדולות במדינה: ואגאדוגו (הבירה 2,400,000), בובו-דיאולסו (903,000), ואיגויה (124,200) וקודוגו (88,000).
תוחלת החיים היא 63 שנים. הגיל החציוני של האוכלוסייה הוא 17.6 וקצב גידול האוכלוסייה הוא 2.6% לשנה, עם 4.27 ילדים בממוצע לכל אישה. תמותת התינוקות במדינה היא 49 ילידים מתים, על כל 1000 חיים. התמותה נובעת בין השאר מתשתיות רווחה ורפואה לקויות, עונות בצורת תכופות וכן מהתפשטות מגפת האיידס.
למעלה ממחצית מאוכלוסיית המדינה מאמינה באסלאם, כרבע מאמינים בנצרות וכעשירית מאמינים בדתות ילידות מקומיות.
חלוקה אתנית: 40.5% הם בני מוסי, 29.3% הם בני פולאני, 6% הם בני גורמנצ'ה, 6% בני גורונסי, 3% בני ביסה-סאמו, 2% בני דגרי-לובי, 2% בני בוואמו, 1.4% בני סנופו דיאולה, 1.4% בני בובו ו-8.5% אחרים.
אף על פי שצרפתית היא השפה הרשמית במדינה, בבורקינה פאסו ישנן למעלה מ-60 שפות מדוברות. למעלה ממחצית האוכלוסייה דוברת מוּרה, אחריה הדיאולה והפולפולדה.
אחוז הבערות במדינה הוא 54%. החינוך בבורקינה פאסו הוא חינם וחובה עד לגיל 16, אך מעטים מהתושבים אכן קיבלו חינוך פורמלי. במדינה 3 אוניברסיטאות: אוניברסיטת ואגאדוגו שנוסדה ב-1974, האוניברסיטה הפוליטכנית של בובו-דיאולסו שנוסדה ב-1995 ובית הספר הגבוה בקודוגו שנוסד ב-1997. בכל האוניברסיטאות גם יחד לומדים כ-10,000 סטודנטים. ישנם כ-9,500 תלמידים אשר לומדים בבתי ספר להשכלה גבוהה. 21% מתושבי המדינה יודעים קרוא וכתוב (גברים: 30.5%, נשים: 11%).
ספורט
ביום העצמאות ה-61 למדינה, סיפקה התחרות בקפיצה משולשת באולימפיאדת טוקיו 2020, אירוע היסטורי, כאשר לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים זכתה המדינה במדליה, בזכות הוגו פבריס זנגו, שזכה במדליית הארד.
Ach Gott, vom Himmel sieh darein, רי"ב 2
Ach Gott, vom Himmel sieh darein (בגרמנית: "הו אלוהים שבשמיים, הביטה וראה"), רי"ב 2, קנטטה דתית שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך בשנת 1724, ובוצעה לראשונה ב-18 ביוני 1724, בלייפציג.
היסטוריה
הקנטטה הולחנה לכבוד יום ראשון השני אחרי חג השילוש, בהתבסס על כוראל אשר חובר על ידי מרטין לותר בשנת 1524 כפרפרזה על פרק י"ב בספר תהילים.
מבנה הקנטטה
הקנטטה הולחנה לשלושה קולות מובילים (אלט, טנור ובס), מקהלה בת 4 קולות, 4 טרומבונים, 2 אבובים, 2 כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו.
יוסף גז (הראשון)
הרב יוסף גז היה רב תוניסאי ובן למשפחת הרבנים גז. בנו של הרב דוד גז ראש אבות בתי הדין של תוניס (ומחבר הספר "נר דוד"), ואביו של הרב אליהו חי גג'. מכונה הרב יוסף גז "הראשון", להבדיל מנכדו, הרב יוסף גז "השני", גם הוא ראש אבות בתי הדין של תוניס.
ביוגרפיה
הרב יוסף גז נולד בשנת ה'תקנ"ג לרב דוד חזקיה גז - ראש אבות בתי הדין של תוניס, ונישא לבתו של הרב יהודה הכהן טנוג'י. לזוג נולדו לו שלושה בנים: הרב חיים דוד (מחבר הספר חיים לישראל ואביו של הרב יוסף גז "השני"), הרב בן ציון, והרב אליהו חי גג'.
התפרסם בדרשות שהיה נושא בפני קהל גדול בעירו בשבתות ובאירועים, וכך תיארו נכדו יוסף גז (השני) בהקדמה לספר "חיים לישראל" שכתב בנו חיים דוד: "צדיק השם והכולל רב ועצום דורש טוב לעמו המזכה את הרבים כמהר"ר יוסף גג'".
חיבוריו
חיבוריו שראו אור:
חיבוריו שלא הודפסו (הוכנו לדפוס על ידי המחבר ונותרו בכתב יד) :
תותח דובדבן
תותח דובדבן (בבולגרית: черешово топче) הוא תותח העשוי מעץ הדובדבן, ששימש את המתקוממים הבולגרים במרד אפריל כנגד השלטון העות'מאני. מכיוון שהמתקוממים סבלו ממחסור בציוד ובחימוש, הם נאלצו לייצר תותחים מעץ, ולא ממתכת כנהוג, ששימשו אותם במהלך ההתקפות כנגד השלטון. סך הכל נבנו 52 תותחים שכאלה במהלך המרד.
התותח הפך לסמל ההתקוממות, אף על פי שבפועל השימוש בו היה מוגבל והשפעתו על שדה הקרב אפסית. מוזיאונים ומבנים מסורתיים נוהגים להציג בכניסה למבנה העתק של התותח.
תא כתום
תא כתום, "תא סטודנטים נגד ההתנתקות", היה ארגון סטודנטים ימני שנטל חלק בפעילויות המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
היסטוריה
הארגון הוקם על ידי קבוצת פעילים בראשותם של אריאל גלבוע ורונן שובל, מהאוניברסיטה העברית, בתחילת שנת הלימודים תשס"ה (2004). הארגון מנה כ-4,000 סטודנטים, בכ-50 מוסדות לימוד אקדמיים. חבריו נטלו חלק בפעילויות המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, בשיתוף פעולה עם מועצת יש"ע.
פעילויות
לפני תוכנית ההתנתקות:
לאחר ההתנתקות
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות הארגון חדל להיות פעיל. בסוף שנת 2006 רונן שובל הקים יחד עם ארז תדמור את תנועת "אם תרצו".
אסטלה
אַסְטֶלָה או אסטלי (יוונית στήλη, רבים στῆλαι; לטינית stela; רבים stelae) היא אבן או בול עץ, שגובהה גדול בדרך כלל מרוחבה, המוקמת למטרות הנצחה או זיכרון כמונומנט. על האסטלה בדרך כלל רשומים, מצוירים או חרוטים שמותיהם ותואריהם של המתים או החיים שאת שמם היא מנציחה. אסטלות שימשו עוד כמצייני גבול טריטוריאלי דוגמת האסטלות שהקים פרעה אחנתון באל עמרנה, או כדי לציין ניצחונות והישגים צבאיים.
חוקי חמורבי נכתבו על אסטלה, שהוצבה במקום ציבורי כדי שהציבור יהיה מודע לחוקים.
אסטלות הוקמו על ידי רבות מתרבויות המזרח הקדום ואירופה כמו יוון העתיקה, מצרים העתיקה ואתיופיה, וללא קשר אליהן או ללא קשר ודאי עמן, גם על ידי הסינים, תרבויות בודהיסטיות שונות ועל ידי תרבויות פרה-קולומביאניות כמו המאיה והאולמקים.
אסטלות ברחבי העולם מספקות מידע מקיף על התרבויות שהקימו אותן, גם אם אינן נושאות עליהן כיתוב. כך לדוגמה המגליתים שאינם נושאים עליהם כתובות ואשר הוקמו מלוב בדרום ועד סקוטלנד בצפון, הם עדות לתרבויות שהתקיימו בתקופת האבן החדשה המאוחרת ובטרם הנהגת הכתב. לאסטלות צורות שונות ומגוונות, הכוללות בין היתר אובליסקים, צלבים ומצבות.
פדגוגיה פמיניסטית
פדגוגיה היא תחום המבקש לתאר את התהליכים והשיטות של ההוראה. פדגוגיה פמיניסטית היא מיזוג של הערכים הפמיניסטיים אל תוך התהליכים והשיטות של ההוראה והלמידה. רוב הכותבות בנושא מבחינות בין פדגוגיה פמיניסטית ובין בחינה פמיניסטית של תוכני הלמידה (הקוריקולום), אם כי יש הטוענות שלא ניתן להפריד בין השניים וששינוי שיטות ההוראה חייב לבוא בד בבד עם שינוי התכנים הנלמדים.
הפדגוגיה הפמיניסטית ופדגוגיות אלטרנטיביות אחרות
מספר חוקרות פמיניסטיות מציינות שהפדגוגיה הפמיניסטית היא בעלת קשר פילוסופי קרוב לפדגוגיות ביקורתיות, משחררות וליברליות אחרות. הפדגוגיות הללו קוראות תיגר על התרבות השלטת באמצעות שיטותיהן. על פי מאהר, הפדגוגיה הפמיניסטית נשענת על מסורותיהם של פאולו פריירה, ג'ון דיואי, ואף סוקרטס, בכך שהיא משלבת את התלמידים בהבניה ובהערכה של חינוכם שלהם, התנועות הללו יוצאות כנגד הרעיונות המסורתיים של טבעו ותפקידו של החינוך, ושל מערכת היחסים בין המורים, התלמידים והידע. המאמצים התמקדו בהפיכת הכיתה לדמוקרטית, הבהרת יחסי כוח בתוך ומחוץ לכיתה וחשיפתם ועידוד סטודנטים/ סטודנטיות להיות סוכני שינוי, אישיים ופוליטיים. הפדגוגיה הפמיניסטית מתוארת כפדגוגיה ממוקדת תלמיד (child centered pedagogy). על אף היותה הגדרה רחבה היא משמשת לתיאור גישות חינוכיות ששמות את התלמיד במרכז מטרות החינוך ומייצרות יחס חיובי ומכבד כלפיו. פמיניסטיות אימצו את הגישה הזו בהיותה מנוגדת לגישות חינוכיות מסורתיות ו'גבריות' של יחסים בתוך הכיתה. היא פחות היררכית, ושמה דגש על שיתוף פעולה ועל קהילתיות. פאולו פריירה נחשב לאחד ההוגים הבולטים של הפדגוגיה הביקורתית שהשפיע רבות על הפדגוגיה הפמיניסטית, בין השאר בביקורת שלו על הוראה מונוליתית של מורה אחד שנתפס כמקור לכל הידע וכבעל הכוח הבלעדי. במקומה הוא מציע הוראה דיאלוגית שיש בה מקום לידע של התלמידים והיא מפרקת את ההיררכיה בין מורה לתלמיד. עם זאת, למרות שהפדגוגיה הפמיניסטית חולקת את שורשיה עם פדגוגיות חינוכיות אלטרנטיביות אחרות, הייחודיות שלה היא בדגש שהיא שמה על נשים וחוויותיהן, בתוך ומחוץ לכיתה.
הביקורת על הפדגוגיה הפמיניסטית
הביקורת על הפדגוגיה הפמיניסטית נסבה סביב שלושה צירים:
מכשור רפואי
מכשור רפואי הוא שם כולל למוצרים טכנולוגיים המשמשים לטיפול רפואי במטופלים, לשם אבחון, טיפול או ניתוח. השפעת המכשור הרפואי היא בעיקרה פיזית, בניגוד לתרופות שהשפעתן כימית.
המכשור הרפואי כולל מוצרים רבים, כגון מכשירי דימות רפואי, מדי חום, מכשירי רנטגן, אולטרסאונד, הרדמה, אנדוסקופיה, מערכות ממוחשבות שונות ועוד.
על מנת לאפשר שימוש מעשי בבתי חולים של מכשיר רפואי שפותח, עליו לזכות קודם כל באישור מנהל התרופות והמזון האמריקני (ה-FDA) בארצות הברית, ובאירופה, בתקן ה-CE, לאחר שהמכשירים עוברים בדיקות רבות המוכיחות את יעילותו. מחקר ופיתוח נרחב בתחום המכשור הרפואי מתקיים בארצות הברית, באירופה ובישראל. כ-40% מהפרויקטים בחממות הטכנולוגיות בישראל מתמקדים בפיתוח מכשירים רפואיים.
בין החברות הגדולות והמובילות בעולם בפיתוח מכשור רפואי ניתן לציין את סימנס, ג'נרל אלקטריק, פיליפס, ג'ונסון אנד ג'ונסון, בוסטון סיינטיפיק, מדטרוניק ואולימפוס.
מכשור רפואי הוא אחד התחומים החשובים ברפואה. מבחינה משפטית בישראל הנושא הוסדר בחוק ציוד רפואי.
אליפות וימבלדון 1896
אליפות וימבלדון 1896 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-13 ביולי והסתיימה ב-21 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.