cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכס צוקרמן
אלכס צוקרמן (Cukierman; נולד ב-1939) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב ופרופסור במרכז הבינתחומי הרצליה, חבר הוועדה המוניטרית בבנק ישראל. חוקר מאקרו-כלכלה, מדיניות מוניטרית וכלכלה פוליטית.
ביוגרפיה
צוקרמן נולד ב-1939 בצרפת, שהייתה אז תחת הכיבוש הנאצי. הוא ואִמוֹ שרדו בזכות משפחה כפרית שהסכימה להסתירם. ב-1947 עלה צוקרמן ארצה. הוא למד בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, וב-1963 סיים תואר ראשון בכלכלה ובסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1967 סיים, באותו המוסד, תואר שני בכלכלה עם התמחות משנית במנהל עסקים. את הדוקטורט בכלכלה קיבל ב-1972 מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בין 1991 לפברואר 2000 היה עורך-שותף של ה-European Journal of Political Economy וכן כיהן כעורך וכחבר מערכת של מספר כתבי עת אחרים.
צוקרמן מתמחה בחקר המדיניות המוניטרית, מוסדותיה, והתנהלות בנקים מרכזיים. בתחומים אלו ואחרים פרסם ארבעה ספרים וכ-100 מאמרים. הוא הכלכלן הישראלי המצוטט ביותר בעולם, ומדורג במקום השני ברשימת הכלכלנים האסייאתים המצוטטים ביותר בעולם.
ב-9 באוקטובר 2011 מונה צוקרמן לתקופת כהונה של ארבע שנים בוועדה המוניטרית בבנק ישראל.
זויה קוסמודמיאנסקיה
זוֹיָה אַנָטוֹלְייֵבְנָה קוֹסְמוֹדֶמְיַאנְסְקַיָה (מתועתק גם כקוסמודמינסקייה, קוסמודמיאנסקייה וקוסמודמינסקיה. ברוסית: Зоя Анатольевна Космодемьянская; 13 בספטמבר 1923 - 29 בנובמבר 1941) הייתה חיילת סובייטית שנתפסה על ידי הצבא הגרמני והוצאה להורג במהלך הקרב על מוסקבה. לאחר מותה נעשתה לגיבורה לאומית נערצת בברית המועצות.
ביוגרפיה
קוסמודמיאנסקיה נולדה בכפר אוֹסִינוֹ גַאי, בסמוך לטמבוב. אבות משפחתה שימשו ככמרים רוסיים אורתודוקסים מאז המאה ה-17; שם משפחתה הוא הלחם של שמות קוסמאס ודמיאנוס הקדושים. סבה פיוטר, שהיה הכומר בכפר הולדתה, עונה והוטבע בידי מהפכנים בולשביקים ב-1918, וכנסייתו נסגרה. אביה, אנטולי, למד גם הוא בסמינר דתי אך לא סיים, ומאוחר יותר עבד כספרן. אמה, ליובוב, הייתה מורה בבית-ספר. היה לה אח קטן, אלכסנדר, שנולד ב-1925. ב-1929 עזבה המשפחה את אוסינו גאי ועברה להתגורר בשִיטְקִינוֹ שבמחוז אירקוצק, בסיביר: לא ברור אם הוגלו או נמלטו מיזמתם מחשש לרדיפה בידי השלטונות. כעבור שנה, כנראה בעקבות השתדלותה של אחות האם שעבדה בנציבות העממית (המינוח הסובייטי למשרד ממשלתי) לחינוך, הם התיישבו במוסקבה. האב מת ב-1933 לאחר ניתוח שהסתבך.
באוקטובר 1938, בעת שלמדה בבית-הספר מס' 201 במוסקבה, הצטרפה זויה לאיחוד הנוער הקומוניסטי. זמן מה לאחר מכן פיתחה "מחלה עצבית" שטבעה לא היה ברור, שפורשה על ידי סופרים אחדים כסכיזופרניה. ב-1940 חלתה בדלקת קרום המח ואושפזה בסנטוריום, שם הכירה את סופר הילדים ארקדי גאידר. בקיץ 1941 החלה לעבוד כבקרית איכות במפעל לייצור מדחסי גז.
ב-31 באוקטובר 1941, בעת שהצבא הגרמני הפולש הלך וקרב אל הבירה, התנדבה קוסמודמיאנסקיה יחד עם 2,000 חברי קומסומול אחרים לשירות ב"חטיבת הפרטיזנים 9903 של החזית המערבית", יחידת גרילה שנועדה לביצוע פעולות סיור וחבלה בעורף האויב. המתנדבים נלקחו להכשרה בת שבועיים. ב-14 בנובמבר היא נשלחה למבצע ראשון, ואנשי יחידתה מיקשו דרך בסמוך לוולוקולמסק. ב-17 בנובמבר הנחה הפיקוד העליון הסובייטי להצית את כל בתי-המגורים בשטח הכיבוש הגרמני במרחק של 40-60 ק"מ מהחזית, על מנת למנוע מהאויב מחסה בחורף. ב-20 בנובמבר יצאה זויה בצוות של שתי חוליות בנות עשרה אנשים כל אחת שמטרתו הייתה להעלות באש עשרה כפרים שנבחרו מראש בתוך כשבוע. הם נתקלו במשמר גרמני, ורובם נהרגו מאשו. שרידי הצוות קובצו על ידי אחד הניצולים, בוריס קראינוב, והמשיכו במשימתם. ב-27 בנובמבר, בשעה שתיים אחר חצות, הסתננו זויה, קראינוב וחבר נוסף בשם וסילי קלובקוב לתוך הכפר פֶּטְרִישְצֶ'בוֹ והציתו שלושה בתים, ששימשו גם כאורוות לגרמנים. עשרים סוסים מתו בשריפות. השלושה קבעו להיפגש בנקודה מוסכמת לאחר שיימלטו, אך קראינוב לא המתין לשני האחרים וחזר בבטחה למחנה הצוות. קלובקוב נתפס בידי הגרמנים; קוסמודמיאנסקיה חמקה והחליטה לחזור שוב לכפר ולנסות לשרוף עוד מבנים. ב-28 בנובמבר, בערך בשעה שבע בערב, היא נתפסה על ידי תושב מקומי בשם סְבִירִידוֹב כשניסתה להצית את האסם שלו. הוא מסרה לגרמנים וקיבל בקבוק וודקה כפרס.
כשנחקרה על ידי החיילים, טענה קוסמודמיאנסקיה כי שמה הוא טניה וסירבה לגלות מידע נוסף, למרות ששוביה עינו אותה באכזריות. למחרת, ב-29 בנובמבר בסביבות השעה עשר וחצי בבוקר, היא הובלה לגרדום בכיכר הכפר. לפי עדויות שנאספו אחר כך, היא נשאה נאום מתגרה כשהובלה אל מותה, קראה לתושבים להתנגד ואמרה לגרמנים שלא יוכלו להוציא להורג את כל תושבי ברית המועצות. שתי נשים שאת בתיהן הציתה, הכפריות סולינה וסמירנובה, חבטו בה וגידפו אותה. אז נתלתה.
לאחר מותה
ב-27 בינואר פרסמו לידוב וליובימוב במקביל שני טורים בעיתוניהם - "טניה" ו"לא נשכחך, טניה" בהתאמה - על גורלה של הצעירה המתה. תמונתו של סטרוניקוב, שהתפרסמה במלואה ב"פראבדה" (ב"קומסומולסקאיה פראבדה" הודפס תקריב של הראש בלבד) זעזעה את קהל הקוראים, שהגיב בשליחת מספר עצום של מכתבים למערכת. ד"ר רוזלינדה סרטורי מאוניברסיטת ברלין כתבה כי הבוטות החזותית של התמונה תרמה יותר מכל להפיכתה של 'טניה' ל"ז'אן ד'ארק סובייטית." התעמולה הרשמית הפכה אותה מיד לסמל. הועלו טענות רבות לגבי זהותה, והממשלה הקימה וועדה רשמית של נציגי הקומסומול והצבא לברר את הנושא. ב-4 בפברואר קבעה הוועדה כי "טניה" המתה היא זויה קוסמודמיאנסקיה, ופרסמה דו"ח ראשוני על נסיבות מותה כפי שעלו מחקירת תושבי האזור וחבריה ליחידה. ב-5 בפברואר המליץ מזכיר הקומסומול שטיפל בעניין להעניק לה את העיטור הגבוה ביותר, גיבור ברית המועצות. ב-12 בפברואר זיהו אחיה ואמה את הגופה. ב-16 בפברואר היא הוכרזה גיבורת ברית המועצות, לאחר תהליך אישור מהיר באופן חסר תקדים - בדרך כלל, ניתן העיטור מספר חודשים לכל הפחות לאחר ההמלצה. ב-17 בפברואר הוזמנה אמה, ליובוב, להקריא הודעה "אל הנוער הסובייטי" ברדיו וקראה לנקום את מות בתה. למחרת הודפסה ההודעה ב"פראבדה", יחד עם כתבת דיוקן על זויה, וזהותה של 'טניה' נחשפה לציבור. מספר חודשים לאחר מכן התגלו על גופתו של קצין גרמני הרוג מספר תמונות של קוסמודמיאנסקיה ביום תלייתה.
קוסמודמיאנסקיה נעשתה לאחת הגיבורות המוכרות ביותר של המדינה; קריאות לנקום את מותה היו למוטיב מרכזי בתעמולה המלחמתית, והיא הוצגה כארכיטיפ לסבלן של נשות ברית המועצות תחת הכיבוש הגרמני. אורידיקה כארון-קרדונה ציינה ש"היא הייתה קדושה מעונה מושלמת." במאי 1942 הועברו שרידיה למוסקבה ונקברו בבית העלמין נובודוויצ'יה. עד סוף המלחמה פורסמו יצירות רבות שהיא הייתה נושאן, כולל פואמה זוכת פרס סטלין מ-1943 וסרט מצליח מ-1944.
אחיה הצעיר, אלכסנדר, התגייס לצבא, סיים קורס קצינים ולחם בחזית מאוקטובר 1943. הוא נפל בקרב בפרוסיה המזרחית באפריל 1945. בתפקידו האחרון היה מפקד סוללה של תומ"תים מסוג ISU-152. גם לו הוענק תואר גיבור ברית המועצות על אומץ הלב בקרב.
גם לאחר המלחמה, נשמר מעמדה של קוסמודמיאנסקיה כגיבורה לאומית. אנדרטאות לזכרה הוצבו ברחבי המדינה. בתי-ספר, מבנים אחרים וספינות נקראו על שמה בכל הגוש המזרחי, כמו גם האסטרואיד "1793 זויה" והר בגובה 4,108 מטר בהרי הטיין שאן.
בשנת 2020 הופק סרט קולנוע עלילתי על חייה בשם זויה.
תרגומי המקרא לארמית
תרגומי המקרא לארמית כוללים קבוצת תרגומים של ספרי המקרא לארמית. התרגומים הארמיים ברובם נעשו בידי יהודים ומן המקרא עצמו. התרגומים ברובם מתקופת המשנה והתלמוד, למרות שקיימים אזכורים לתרגומים לקודם לכן.
רקע
השפה הארמית החלה להתפשט בעולם העתיק כשפה רשמית (כתיבת מסמכים ממשלתיים ובינלאומיים) וכלינגואה פרנקה בזמן גלות בבל. ניתן לראות חדירה משמעותית שלה לעברית (לשון חז"ל) בעיקר בימי בית שני, אך כבר בחומש בראשית מופיע הביטוי הראשון בארמית "יגר שהדותא", כשהוא מושם בפיו של לבן הארמי, ומיד לאחריו מופיע פירושו, גלעד, כשהוא מושם בפי יעקב. גם ספרי התנ״ך דניאל, ועזרא נכתבו בחלקם בשפה זאת.
התרגומים הארמיים הקדומים שמשו את הקהילות דוברות הארמית, לעומת התרגומים היווניים שהתפתחו במקביל בקהילות היהודיות דוברות יוונית. אך בעוד הקהילות היווניות שקעו במאה הראשונה והשנייה, והתרגומים היוונים היו למצע לנצרות, התרגומים הארמיים היו בשימוש בקהילות ישראל ונותרו כחלק מן האסופה החז"לית עד היום.
בנוסף לתרגומים היהודיים-מסורתיים, קיימים שני תרגומים נוספים לארמית: התרגום השומרוני, אשר משמש את השומרונים, והפשיטתא המשמשת את הכנסיות הסוריות.
בתקופת התנאים נקבע מטבע של תרגום והועלה על הכתב. בתלמוד, במסכת מגילה, נאמר שאונקלוס הגר חיבר את התרגום הארמי לתורה.
הקטעים הקדומים של תרגומים ארמים שנמצאו נמצאו במערות קומראן, והם כוללים שני קטעים מספר איוב (4Q157 ו-11Q10) וקטע אחד מספר ויקרא.
תרגום אונקלוס
התרגום היהודי המפורסם של התורה לארמית קרוי "תרגום אונקלוס", והוא מיוחס בתלמוד הבבלי לגר אונקלוס על פי הבבלי, היה אחיינו של הקיסר הרומי טיטוס. אולם במקבילה הירושלמית מוזכר שמו כ"עקילס הגר". משערים כי אונקלוס ועקילס הם שמות שונים לאדם אחד (אונקלוס היא הצורה הארמית של עקילס), והיות שעקילס ידוע כמי שתרגם את התורה ליוונית, עולה מכך כי ייחוסו של התרגום הארמי לאונקלוס־עקילס נובע מבלבול בין התרגומים. התרגום נעשה, כנראה, בארץ ישראל בתחילת המאה ה־2, והוא נערך סופית בבבל. כתרגומים שבאו אחריו, הוא נועד להביא את התורה לשפתם המדוברת של היהודים בתפוצות הגולה. במהדורות מסורתיות של המקרא מופיע תרגום זה בצדו של הטקסט העברי.
תרגום אונקלוס בדרך־כלל נאמן לנוסח המקראי, והתרגום לרוב הוא מילולי בצורת פרוזה. אך בשירה מקראית מתרגם אונקלוס באמצעות מדרש ואגדה. לעיתים רחוקות ניתן להבחין בהשפעה של ההלכה על אונקלוס (בעיקר בעקבות שיטתו ההלכתית של רבי עקיבא). מאפיין נוסף שלו הוא שלילת הגשמות (מיזאנתרומורפיזם), כגון בפועל 'ירד' לגבי ה', המתורגם 'אתגלי' (=התגלה).
לתרגום זה נודעה חשיבות מיוחדת בבבל, בה הורה רב שר שלום גאון: התרגום שימש גם כמקור לפרשנות למרבית פרשני ימי הביניים, וכן למדקדקים כמו רבי יונה אבן ג'נאח ויהודה חיוג' ואף הרמב"ם במורה הנבוכים.
בעקבות חשיבותו, נתחברה לתרגום במאה התשיעית מסורה, ובמשך הדורות נכתבו לו פירושים רבים, העוסקים בדקדוקו של התרגום, מטרותיו ופירושיו. ביניהם: "פתשגן" או "יא"ר", ביאור של פרשן קדום – כנראה רבי עזריאל דאיינה או של בנו ר' יעקב; "אוהב גר", שנכתב על ידי שד"ל; "נתינה לגר" שכתב ר' נתן אדלר; ועוד. כן נתחברו לו גם מילונים, מילון ארמי־עברי שהוציא ע"צ מלמד, ומילון ארמי־אנגלי שהוציא מרקוס יסטרוב. קונקורדנציה לתרגום אונקלוס פורסמה בשני כרכים על ידי חיים יהושע קוסובסקי.
הארמית המשמשת את התרגום היא בעלת נטייה לארמית גלילית הארץ ישראלית, וכיום מקובל להניח כי מקורו של התרגום בארץ ישראל ועריכתו הסופית הייתה בבבל.
המיוחס ליונתן
תרגום נוסף לתורה הוא תרגום המכונה 'תרגום יונתן', עקב יחוס מוטעה ליונתן בן עוזיאל (על אף שהמסורת הקדומה ייחסה לו רק את התרגום לנביאים); יש המשערים שייחוס זה נבע מכך שבמקור נקרא תרגום זה 'תרגום ארץ ישראל' או 'תרגום ירושלמי' (כך הוא נקרא בפי חכמי ימי הביניים), קוצר ל'ת"י', ולאחר מכן נפתחו ראשי התיבות בטעות ל'תרגום יונתן'. תרגום זה מאופיין בריבוי קטעי האגדה שבו. עם זאת, הוא מבוסס על תרגומים ארץ־ישראליים עתיקים, ובהם אף תרגומים עתיקים מימי החשמונאים, כגון ל: "ולא יהא לסנאוי דיוחנן כהנא רבא רגל במקום" (=ולא יהיה לשונאי יוחנן כהן גדול [דריסת] רגל במקום). כשהכוונה, ככל הנראה ליוחנן הורקנוס החשמונאי (בערך 164–104 לפנה"ס).
התרגום המיוחס ליונתן לא נערך לפני תחילת המאה ה־8 לספירה, שכן ב הוא מכנה את נשותיו של ישמעאל עדישה ופטימא, שמות המראים על השפעה של המסורת המוסלמית על עאישה אשת מוחמד ופטימה בתו. יתרה מזאת: בתרגומו ל מזכיר את "קוסטנטיני קרתא חייבתא" (=קונסטנטין העיר הרשעה), ברמזו לציפייה לנפילת קונסטנטין (כלומר קונסטנטינופול) בידי הח'ליף סולימאן אבן עבד אל־מלכ בשנים 716–718 לספירה.
לעומת זאת, ישנם חוקרים, בהם ד"ר ליאור גוטליב, הטוענים כי התרגום הוא יצירה מאוחרת, שנוצרה באיטליה בשלהי המאה ה-12.
תרגום נאופיטי
התרגום הנאופיטי הוא תרגום ארץ־ישראלי לתורה, שכתב יד שלו נמצא בספריית הוותיקן, אליה הגיע ממנזר למומרים (ומכאן שמו: "נאופיטי", בלטינית: חדש, מתחיל; בשם זה כינו את המומרים) בספרד. התרגום חובר, ככל הנראה, בין המאות ה־1 וה־2 לספירה, וב־1956 יצא לאור בידי דיאז מאצו. תרגום זה הוא פשטי, ומתרחק מהגשמה עוד יותר מתרגום אונקלוס. זהו תרגום קצר מן המיוחס ליונתן (אם כי יש בו הרבה קטעי אגדה), אך בבסיסם הם דומים, שכן הם מבוססים על אותה מסורת תרגומית.
קטעי תרגומים ארץ ישראליים
בגניזה הקהירית נמצאו שבעה כתבי יד של תרגומים ירושלמיים, כולם קטועים.
מקור נוסף לתרגום ירושלמי הוא תרגום הקטעים, אשר נמצאו תשעה כתבי יד המכילים ליקוטים של תרגום ירושלמי, הכוללים כמויות שונות של קטעים, ועותק אחד של תרגום זה שולב במהדורות הדפוס של תרגום יונתן. בין החוקרים יש הרואים בקטעים אלה מעשה ליקוט מאוחר, בעוד אחרים רואים בהם שלב ראשוני בהעלאת התרגום הירושלמי על הכתב.
בנוסף לאלה, מצויים קטעי תרגום הקרואים "תוספתות", המכילים קטעים מדרשיים בדומה לתרגומים הירושלמיים, אך לשונם דומה לארמית של תרגום אונקלוס, ונדמה שנלקחו מן התרגומים הירושלמיים ושולבו בתרגום המקובל יותר. ישנם עותקים שמכילים את התוספתות בתוך תרגום אונקלוס, וישנם עותקים נפרדים הכוללים מקבץ של תוספתות במקום אחד.
תרגומים לנביאים
תרגום יונתן בן עוזיאל הוא תרגום לנביאים בלבד; מוצאו מארץ ישראל, אך הוא נערך בבבל. התרגום מיוחס, על פי התלמוד, ליונתן בן עוזיאל, בן המאה הראשונה ותלמידו של הלל הזקן, שקיבלו במסורת מהנביאים חגי, זכריה ומלאכי.
בשונה מאונקלוס, יונתן מרחיב מעט את התרגום והסגנון ומשלב לעיתים דברי אגדה (אם כי לא בצורה המורחבת של פסבדו־יונתן), אך גם הוא כאונקלוס מרחיק את ביטויי ההגשמה.
התרגום לנביאים ראשונים, בעלי המבנה הפרוזאי, הוא מילולי, ואילו בנביאים אחרונים, בעלי הנוסח השירי יותר, הוא נוטה לפרשנות ופרשנות מדרשית.
במחקר קיימות גישות הרואות בתרגום חיבור אחד ומייחסות אותו לבית מדרש מסוים (רבי עקיבא או רבי אלעזר המודעי ), לעומת חוקרים הרואים בו שכבות שונות של התפתחות מתקופות שונות.
בנוסף לתרגום יונתן קיימים קטעי "תוספתות תרגום" לנביאים, שבהעתקותיהם השונות באים בכינויים שונים, בהם תוספתא (בעיקר בנוסח שמשולב בתרגום יונתן), תוספתא דארעא דישראל, ירושלמי ותרגום ירושלמי. קטעים אלה הם בעלי אופי מדרשי, בדומה לתרגומי ארץ ישראל למקרא, וחלקם הגדול עוסק בקטעי הפטרות. לא ידוע האם מדובר בשריד של תרגום שלם שלא בא לידינו או שמא לעולם לא התפתח לכדי תרגום שלם. פרופסור רימון כשר הוציא לאור מהדורה של התוספתות בתשנ"ו (1996).
תרגומים לכתובים
התרגומים לכתובים הם המאוחרים ביותר בתרגומים הארמיים שיש בידינו, אך התרגום הארמי הקדום ביותר שבידינו הוא התרגום הארמי לאיוב שנמצא בקומראן (11Q10), שנכתב לכל המאוחר בראשית המאה הראשונה. התרגום לאיוב נזכר גם במקורות תנאיים, וייתכן כי התרגום לאסתר נזכר אף הוא בדרך אגב במשנה. בשונה מן התורה והנביאים, אין התרגומים לספרי הכתובים עשויים מעור אחד ואינם קשורים ביניהם, ולשני ספרים (דניאל ועזרא-נחמיה) אין כלל תרגום ארמי, כנראה בשל היות חלקם כתובים ארמית ובשל ההתנגדות לתרגום דניאל המובאת בתלמוד.
התרגום לתהילים לפעמים מילולי ולפעמים חופשי, ונכרים בו שכבות שונות של עיבוד. לתרגום קיימות שתי נוסחאות עיקריו, אשכנזית וספרדית, הנבדלות זו מזו באוצר המילים ובהרחבות המדרשיות.
התרגום לאיוב גם הוא לפעמים מילולי ולפעמים חופשי-מדרשי, ומתאפיין בכמות גדולה של גרסאות מקבילות.
התרגום למשלי הוא תרגום מילולי עד למאוד, בעל דמיון רב לפשיטתא. יש חוקרים הרואים בו עיבוד של הפשיטתא וקירובה ללשון המקרא, ויש חוקרים הרואים את שניהם כנסכים על מקור קדמון משותף. ציטוטים שונים בספרות היהודית מראות כי התקיים תרגום ארמי יהודי למשלי שאבד.
התרגום לשיר השירים הוא התרגום החופשי והמדרשי ביותר בין התרגומים הארמיים השונים, בעקבות הפרשנות המסורתית לשיר השירים הרואה בו משל ואלגוריה. רמזים שונים לאסלאם בתרגום מראים על מאוחרותו - לאחר עליית האסלאם במאה השביעית. לתרגום זה קיימים שתי נוסחאות עיקריות: תימנית ומערב אירופית, שקרבתן אינה ברורה.
התרגום לרות מציג אף הוא עירוב של תרגום מילולי ותרגום חופשי-מדרשי. בעקבות אזכור בתרגום למיתת בית דין ב, דבר שאינו מקובל בהלכה, יש הרואים בו מסורת צדוקית ומקור לקדמותו, יש הרואים בו תרגום קראי, ויש שראו בו "תרגום של הדיוטות".
התרגום לאיכה, כמו התרגום לשיר השירים, בא לידינו בשתי נוסחאות, תימנית ומערב-אירופית. הנוסחה התימנית קצרה מן הנוסה המערב אירופית, אך הנוסחה המערב אירופית נחשבת לקדומה ממנה.
התרגום לקהלת הוא תרגום חופשי ומדרשי, המדגיש את זיהוי קהלת עם שלמה, היות שלמה נביא, מתן שכר בעולם הבא והשגחתו המוחלטת של ה' בגורל בני האדם. לצד זה מופעים בו אמונות עממיות כאמונה במזל ובמלאכים.
למגילת אסתר קיימים שלושה תרגומים שונים, עקב היותה מגילה שנקראה בבתי הכנסת וחיבורה עם מצוות הפורים. כלל התרגומים הם בעלי צורה דרשנית, מי יותר ומי פחות.
תרגום דברי הימים הוא תרגום מילולי ומדרשי, שלמרות שיש בו תוספות מדרשיות המתבססות ברובן על התלמוד הבבלי נצמד ברובו לנוסח המקרא. ד"ר ליאור גוטליב רואה בתרגום יצירה מאוחרת, שנתחברה במאה ה-13 על אדמת איטליה.
התרגום השומרוני
התרגום השומרוני הוא תרגום ארמי בניב שומרוני, שכתב היד הקדום ביותר שלו הוא מהמאה ה־13, אולם הוא חובר בין המאות ה־2 וה־3 לספירה.
התרגום נאמן לנוסח השומרוני (לא לנוסח המסורה היהודי). הוא אינו חושש בדרך כלל לתרגם תיאורי הגשמה, והוא מערב מעט מאוד פירושים מדרשיים.
הפשיטתא
הפשיטתא הוא התרגום הארמי היחיד שנשתמר בידי קהילה נוצרית – הנצרות הסורית – והיחיד הכולל תרגום גם לברית החדשה. התרגום הוא לארמית-סורית. על פי המסורת הסורית הנוצריתית, התרגום נעשה בימי המלך אבגר החמישי שהתנצר בראשית ימי הנצרות, אך כתבי היד מצביעים על המאות ה־4–5. התרגום משקף מסורת פרשנית־יהודית של חז"ל והתרגומים הארמיים, אולם בדרך כלל הוא מתרגם באופן עצמאי.
סדר כתבי היד של הפשיטתא שונה מהמקובל בכך שספר איוב מופיע מיד לאחר חמשת ספרי התורה ולפני ספר יהושע. תרגום ספרי התנ"ך לארמית-סורית נעשה בשלהי המאה ה-2 לספירה באופן ישיר מנוסח עברי, הקרוב יותר לנוסח המסורה מאשר תרגום השבעים. כמו כן, ניכרת השפעה מסוימת של התרגומים הארמיים האחרים (כגון תרגום אונקלוס) על נוסח הפשיטתא, ובמקומות מסוימים (בעיקר בספרים ישעיה ותהלים) נראה כי המתרגמים נעזרו בתרגום השבעים.
בפשיטתא נמצאים רכיבים נוצריים, שמרמזים אולי כי התרגום בוצע בידי נוצרים – אולי בעת התנצרותו של המלך אבגר התשיעי, מלך אדסה. יחד עם זאת, סגנון הפשיטתא משתנה מספר לספר, כשבמקומות מסוימים ניכרת השפעה מדרשית, דבר המוכיח כי חלקים מסוימים תורגמו בידי יהודים דוברי-סורית, ובכלל זה יהודים נוצרים קדומים. בגלל עדויות סותרות אלו, בפועל אין הוכחות חד משמעיות למוצאו היהודי או הנוצרי של התרגום.
בנוסף לפשיטתא, קיימים גם הסירו-קספלה, שהוא תרגום של הטור החמישי בהקספלה שנעשה במאה השביעית, ומכונה "סירו-הקספלה", תרגום בארמית מערבית (התרגום הסורי הארץ-ישראלי) וכן תרגומים לסורית נוספים.
תרגומים לארמית חדשה
בקרב יהודי כורדיסטן נפצו תרגומים מסורתיים-עממיים של המקרא לארמית חדשה שהייתה נפוצה ביניהם. לתרגום נודעו שלושה נוסחים: נוסח זאכו-עמדיה-דוהוכ, נוסח אורמיה, ונוסח ארביל-כירכוכ-רונדוז, כאשר שני הנוסחים הראשונים הם נוסחים עיקריים והשלישי מין עיבוד ונוסח ביניים.
חלקים מהתנ"ך תורגמו על ידי הרב חיים ישורון ל"לישן דידן", ניב יהודי של ארמית חדשה צפון־מזרחית, אותו דוברים בעיקר נאש דידן – יהודי אזור אורמיה שבאיראן. ישוריין תרגם את חמשת חומשי התורה (תשנ"ו), ספר ההפטרות וספר תהילים.
התרגום בבית הכנסת
בימי חז"ל היה נהוג לתרגם בזמן קריאת התורה בציבור. נקבע כי הקורא בתורה לא יקרא יותר מפסוק אחד לפני שיתרגמנו המתרגם, ובנביאים (המפטיר) עד לשלושה פסוקים . מנהג זה נועד כדי שגם אלה שאינם בקיאים בשפה העברית יוכלו להבין את הקריאה. התרגום נעשה בעיקרו בארמית או ביוונית. לצד זה נקבעו הבדלים בין הקורא למתרגם: הקורא לא יתרגם, שלא יחשבו תרגום כתוב בספר, הקורא לא יגביה קולו יותר מן המתרגם ולהפך, ונקבעו מספר פסוקים שאין לתרגם, כדי שלא טעו בהם ההדיוטות.
בימינו פסק המנהג הזה, מאחר שהתרגום לארמית כבר אינו מסייע להבנת הקריאה בידי הציבור, למעט בקהילות תימן שנוהגות בו עד היום. בקהילות אירופה, נהגו בימי הביניים לקרוא את התרגום רק בקצת מימי הפסח ובשבועות, כנראה במטרה להוסיף חגיגיות לקריאות משמעותיות. שריד למנהג זה הוא הפיוטים הארמיים אקדמות מילין ויציב פתגם, הנאמרים עד היום סביב קריאת התורה וההפטרה בשבועות.
שימוש הלכי אחר שהתקיים עד היום הוא הקביעה כי, דהיינו לקרוא את פרשת השבוע לפני קריאתה בציבור פעמיים בנוסח המקרא ועוד פעם אחת בתרגום. בימי הביניים הקיים דיון בין חכמים בדבר השימוש בתרגומים אחרים לצורך מצוות התרגום, כשהמהר"ם מרוטנברג קובע כי מן הראוי היה לתרגם בתרגום ירושלמי, שהוא מפרש בטוב, אבל אין הוא מצוי.
נראה שהמתרגמים פעלו על רקע של זלזול במלאכתם; וכנראה סבלו מביקורת בין כה וכה. ביקורת זו נועדה להשליט מרות פרשנית, אידאולוגית והלכתית של החכמים על מתורגמני בית הכנסת. ראיה לכך היא האמרה מפי ר' יהודה:. יחד עם זאת, הפערים הרחבים שבין דרישות חז"ל ובין התרגומים הארמיים מלמדים על העצמאות שממנה נהנה מוסד התרגום. יתר על כן, מעמדו של תרגום אונקלוס מצביע על הכבוד ועל החשיבות שרחשו, בבבל לפחות, כלפי התרגום וכלפי המתרגם.
קבוצת AIA
קבוצת AIA  (בסינית: 友邦保險控股有限公司 ) היא קבוצה העוסקת בביטוח ופיננסים. AIA היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסת הונג קונג ויש לה נוכחות ב-18 שווקים באסיה-פסיפיק. קבוצת AIA היא הקבוצה הפאן-אסייתית הגדולה ביותר בתחום.
בשנת 2010 ביצעה החברה הנפקה ראשונית, השלישית בגודלה בהיסטוריה עם גיוס של 20.51 מיליארד דולר.
ביוני 2014, AIA סינגפור הוכתרה "המעסיק הטוב ביותר באסיה", וקיבלה את פרס HR אסיה.
שווי החברה מוערך (ספטמבר 2016) בכ-80 מיליארד דולר.
AIA היא הספונסרית של קבוצת הכדורגל טוטנהאם.
מפרץ קרטיס (אנטארקטיקה)
מפרץ קרטיס (באנגלית: Curtiss Bay) הוא מפרץ רחב בחוף דייוויס בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרץ נמצא בין כף סטרנק, וכף אנדראס.
המפרץ נמצא מצפון לחצי האי צ'אוודאר.
אל המפרץ נשפכים קרחון סאמודיווה, קרחון פירין, וכיפת הקרח טומבה.
גילוי המפרץ
המפרץ מופיע במפה ארגנטינאית משנת 1957, בה הוא מכונה באהיה אינוטיל (בספרדית: Bahia Inutil; מילולית: "המפרץ חסר התועלת"), וזאת אף ששימש כמעגן לספינות באזור.
מקור השם
שמו הארגנטינאי של המפרץ שונה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בשנת 1960.
המפרץ נקרא על שמו של גלן קרטיס, מהנדס אווירונאוטיקה וחלוץ תעופה אמריקני. קרטיס בנה את המטוס הימי הראשון בשנת 1911, והיה הראשון שהטיס מטוס ימי.
יחסי סנט לוסיה–צ'ילה
יחסי סנט לוסיה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סנט לוסיה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים המתקיימים בין סנט לוסיה לרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים מלאים. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגונים מולטילטרליים שונים בהם הן נוהגות לשתף פעולה, כגון: הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, האומות המאוחדות וארגון מדינות אמריקה. היחסים שבין צ'ילה לסנט לוסיה ממוקדים בעיקר בשיתוף הפעולה הכללי שבין הקהילייה הקריבית לצ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1990. בשנת 2017 נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ביקרה בסנט לוסיה כחלק מסבב ביקורים בו ביקרה בצ'לט במדינות הקהילייה הקריבית ומרכז אמריקה. הנשיאה נפגשה עם אלן צ'אסטנט, ראש ממשלת סנט לוסיה ועם המושלת הכללית של המדינה. ביקור זה היה הביקור הראשון של נשיא צ'יליאני במדינה.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה קטן, אך לא זניח.
אנטוניו קאנדרבה
אנטוניו קאנדרבה (באיטלקית: Antonio Candreva; נולד ב-28 בפברואר 1987) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בסלרניטנה בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
קאנדרבה הצטרף בגיל 16 למחלקת הנוער של טרננה אלייה הגיע מלודיגיאני ואף שיחק עבור הקבוצה הבוגרת של המועדון ומשך את עיניהן של מועדונים רבים בסרייה א'. ביוני חתם באודינזה והצטרף לקבוצה הצעירה של המועדון. ב-27 בינואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. בסיום העונה הושאל לליבורנו מהסרייה ב' עד לסיום העונה. בסיום העונה העפילה ליבורנו לסרייה א' וקאנדרבה הושאל לעונה נוספת.
ב-20 בינואר 2010 הושאל ליובנטוס תמורת חצי מיליון אירו עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת מחצית מכרטיס השחקן שלו. ביובנטוס הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א' במשחק ליגה נגד בולוניה. ביובנטוס הוא גם ערך את המשחק האירופי הראשון שלו במהלך המשחק נגד אייאקס אמסטרדם במסגרת שלב ההצלבה של הליגה האירופית. בסיום העונה החליטה יובנטוס שלא לממש את האופציה עליו וקאנדרבה הושאל לפארמה עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו. בפארמה חלה ירידה ביכולתו של קאנדרבה והוא עזב את המועדון בתום העונה וחתם בצ'זנה.
תחנת שאול המלך
תחנת שאול המלך היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית מתחת לדרך בגין, מדרום לשדרות שאול המלך ובניצב לרחוב מוזס בתל אביב. התחנה נבנתה כחלק מהקו האדום של הדנקל.
אנטוניו קאנדרבה
קריירת מועדונים
לקראת סיום חלון העברות של ינואר חתם בלאציו. בעונתו הראשונה במועדון, זכה קאנדרבה לשבחים רבים על יכולתו הטובה שהובילה גם לשיפור המצב בטבלה. ב-26 במאי 2013 זכה עם המועדון בקופה איטליה אחרי ניצחון 0–1 בגמר נגד אינטר מילאנו
תחנת שאול המלך
מבנה התחנה
התחנה נבנתה בעומק של 27 מטר ומשתרעת לאורך של כ-150 מטר מתחת לדרך בגין. רוחב רציפי התחנה 10 מטר ושטח התחנה 3,139 מטר רבוע. הצפי לכמות הנוסעים היומית הוא כ-19,000. לתחנה יהיו שתי כניסות, כניסה צפונית שתמוקם סמוך למפגש הרחובות שדרות שאול המלך ודרך בגין, כניסה זו תחובר לבית החולים איכילוב במנהרה תת-קרקעית להולכי רגל באורך של כ-200 מטר. כניסה דרומית לתחנה תמוקם סמוך לבית ידיעות אחרונות לשעבר שנהרס בשנת 2017, כניסה זו תתחבר למרכז עזריאלי כחלק מפרויקט ההרחבה שלו. לצורך הקמת התחנה החלו הסדרי תנועה חדשים באזור העבודות.
אנטוניו קאנדרבה
קריירת מועדונים
ב-3 באוגוסט 2016 חתם באינטר מילאנו לארבע שנים. ב-25 בספטמבר 2020 הושאל לסמפדוריה.
ב-12 באוגוסט 2022 חתם בסלרניטנה. ב-11 בספטמבר כבש שער בכורה, בתיקו 2-2 עם יובנטוס.
תחנת שאול המלך
היסטוריה
במאי 2015 זכו ביחד חברת סולל בונה וחברת CRTG הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת שאול המלך.
אנטוניו קאנדרבה
קריירה בינלאומית
קאנדרבה שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של איטליה. ב-14 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד. קאנדרבה נכלל בסגל המורכב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2010, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי. ביוני נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2013. בחצי גמר הגביע התמודדה איטליה נגד ובמהלך דו-קרב בעיטות עונשין, קאנדרבה הבקיע את הפנדל הראשון כאשר הוא מקפיץ את הכדור תוך כדי הבעיטה.
תחנת שאול המלך
היסטוריה
ב-3 בדצמבר 2015 החלו העבודות להקמת התחנה והופעלו הסדרי תנועה חדשים במתחם העבודות.
אנטוניו קאנדרבה
קריירה בינלאומית
קאנדרבה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 בו גם בישל את השער המצמק למריו באלוטלי בהפסד 1–2 ל. ב-16 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. קאנדרבה נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
תחנת שאול המלך
היסטוריה
נכון ל-2021 מבוצעות בתחנה עבודות הגמרים ובניית הכניסות לתחנה. ב-1 במרץ 2022, נת"ע חשפה לראשונה את התחנה.
בנק מאוריציוס
בנק מאוריציוס (בצרפתית: Banque de Maurice; באנגלית: Bank of Mauritius) הוא הבנק המרכזי של מאוריציוס.
ב-12 במרץ 2008, השיק בנק מאוריציוס את המכירות המקוונות של מטבעות זיכרון ומטבעות זהב של דודו לקונים בין-לאומיים.
תחנת שאול המלך
מיקום
התחנה ממוקמת על דרך בגין, מדרום לשדרות שאול המלך ובסמוך לרחוב מוזס. התחנה אף ממוקמת בסמוך למגדלי עזריאלי, הקריה ובית החולים איכילוב, ובעתיד התחנה תחובר למגדלי עזריאלי ובית החולים איכילוב באמצעות מעברים תת-קרקעיים.
בנק מאוריציוס
היסטוריה
הבנק הוקם בספטמבר 1967 מבוסס על בנק אנגליה בסיוע קצינים בריטים. ב-12 במרץ 1968, מאוריציוס קיבלה את עצמאותה מבריטניה. לפני שבנק מרכזי זה הוקם, המטבעות הונפקו על ידי הוועדה לנציבות מטבעות.
במהלך המאה ה-19, פעלו שלושה בנקים מסחריים שונים בשם בנק מאוריציוס. בנק מאוריציוס הראשון פעל בין 1813 ל-1825.
בנק מאוריציוס השני היה בנק חוץ בריטי עם שני דירקטוריונים, האחד בלונדון והשני בפור לואי. הבנק החל את פעילותו ב-1832. ב-1838, הוקם הבנק המסחרי במאוריציוס על ידי סוחרים כדי שהסוחרים יתנו לעצמם מקור אשראי חלופי, שכן עד להקמתו של הבנק המסחרי, היה בנק מאוריציוס השני לא יציב. המשבר הפיננסי של 1847 בלונדון הביא לקריסת שוק הסוכר ולהפסד קשה לשני הבנקים במאוריציוס. בנק מאוריציוס השני הפסיק את פעילותו ב-1848, והבנק המסחרי במאוריציוס שרד עד ימינו.
משקיעים מקומיים הקימו את הבנק השלישי של מאוריציוס ב-1894 בעקבות שתאגיד הבנק המזרחי כשל במשימותיו. ב-1911, הבנק פתח סניף נוסף בסיישל, שקרוב מאוד למאוריציוס. למרות זאת, ב-1916, בנק מרכנתיל רכש את הבנק. ב-1959, חברת ההחזקות HSBC רכשה את בנק מרכנתיל. בגלל ההיסטוריה הזו, HSBC מתייחסת לעצמה כבנק הזר העתיק ביותר במאוריציוס. הבנק הזר הבא שהגיע, וששרד עד ימינו, היה בנק המילואים של דרום אפריקה, חברת האב של בנק ברקליס במאוריציוס.
יעדי הבנק
חוק בנק מאוריציוס 1966 המתוקן קובע את מטרות הבנק:.
הבנק הוקם כסמכות האחראית על גיבוש וביצוע המדיניות המוניטרית בהתאם לתנאי מחירים יציבים. יש לבנק גם אחריות לשמירה על היציבות והחיזוק של המערכת הפיננסית של מאוריציוס.
תשעה חודשים
תשעה חודשים (במקור: Nine Months) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בשנת 1995 מז'אנר קומדיה רומנטית. הסרט בוים, נכתב והופק על ידי כריס קולומבוס ומככבים בו יו גרנט, ג'וליאן מור, טום ארנולד, ג'ואן קיוזאק, ג'ף גולדבלום, ורובין ויליאמס. זוהי גרסה מחודשת לסרט הצרפתי Neuf mois שיצא שנה אחת קודם לכן.
עבור כוכב הסרט, יו גרנט, הפך "תשעה חודשים" להיסטוריה שכן זהו הסרט האמריקאי הראשון שהוא לוקח בו תפקיד ראשי, שכן עד יציאת הסרט שיחק גרנט רק בסרטים בריטיים.
עלילה
לפסיכולוג הילדים סמואל פוקנר (בגילומו של יו גרנט) יש מערכת יחסים רומנטית ואידיאלית (לפי מה שהוא חושב) עם המורה לבלט רבקה טיילור (ג'וליאן מור). אבל כל עולמו מתהפך כשהוא שומע שטיילור נכנסה להיריון. חששותיו מילדים נובעים מהסיפורים שהוא שומע במקום עבודתו, מההתנהגות הפרועה של הבנות של זוג חבריו מרטי (טום ארנולד) ואשתו גייל (ג'ואן קיוזאק) וכן מהעצות שהוא מקבל מחברו הטוב ביותר, הצייר שון פלטשר (ג'ף גולדבלום).
המתח בין בני הזוג, ובעיקר הפחדים וההתנהגות חסרת האחריות של פוקנר מובילים את טיילור לעזוב את הבית אחרי כמה חודשים. רק אחרי שהוא רואה קלטת וידאו עם צילומי אולטרסאונד של העובר הוא מחליט לקחת אחריות על חייו להחזיר את טיילור הביתה לפני שיהיה מאוחר מדי.
רובין ויליאמס (בתפקיד אורח קטן) מגלם את ד"ר קוסביץ, מיילד רוסי נוירוטי והיסטרי שמעולם לא יילד אישה לפני כן והתמחה רק בעכברים וקופים, מוסיף לסרט מימד קומי.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 28% מתוך 25 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. מבקר הקולנוע של שיקגו סאן טיימס, רוג'ר איברט, נתן לסרט שני כוכבים, וכתב: "תשעה חודשים הוא אחד מאותם סרטים שבהם התוצאה הסופית ברורה לכולם ורק הגיבור צריך לשחק את האומלל והמטומטם, כי אם הוא לא יהיה כזה, יהיה כשל בעלילה".
עלות לחשיפה
עלות לחשיפה (CPI, cost per Impression) או עלות לאלף חשיפות (CPM, cost per mille) הם כינויים בענף הפרסום באינטרנט לשיטת תשלום שבה משלם המפרסם בהתאם למספר החשיפות שהפרסומת מקבלת, לפלטפורמה האינטרנטית המציגה את הפרסומות. המונח CPI או CPM מבטא את שיטת הגבייה שבה, המחיר שמשלם המפרסם הוא תמורת חשיפה יחידה או תמורת אלף חשיפות. פרסום לפי חשיפה קיים באתרי המדיה החברתית, כגון פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטוויטר או פלטפורמת גוגל אדסנס ואחרים.
תמחור לפי מספר החשיפות דומה, יותר משיטות תמחור מקובלות אחרות במדיה הדיגיטלית, לאלה הנהוגות במדיה המסורתית (בעיתונות המודפסת, בטלוויזיה וברדיו), שם בדרך כלל מבוסס מחיר הפרסום על הערכה של גודל הקהל שייחשף לפרסומת.
בעוד ש-CPI או CPM מקובלים בפרסום במודעות רגילות (עם טקסט ו/או תמונה), בפרסום באמצעות ווידאו המדד המקובל הוא CPV (מחיר לצפייה, cost per view).
הבעיות בשיטת התשלום לפי מספר חשיפות כוללות בעיות מדידה ואפשרות להונאה, וכן את השאלה כיצד מוגדרת חשיפה. בעיית ההונאה נובעת מן האפשרות שמפעילי האתרים המציגים את הפרסומות ינסו לנפח את רווחיהם על ידי הגדלה מלאכותית של מספר הפעמים שבהן נטענת פרסומת.
בעיות המדידה וההגדרה בשיטת CPI קשורות אלה באלה. הן עלולות להתעורר, למשל, במקרים שבהם משתמש מרענן את הדף שהוא צופה בו, או עובר בין דפים שבהם מוצגת אותה הפרסומת. ספירת כל טעינה של אותה הפרסומת כחשיפה נוספת עלולה להיות מצב לא רצוי למפרסם, ולכן מתעורר הצורך להגדיר אם חשיפות חוזרות ונשנות של אותו המשתמש לאותה הפרסומת ייחשבו לאותה החשיפה. אם לא, נחוצים מעקב וסינון אשר יבדילו בין חשיפות חדשות וחוזרות או בין חשיפות לעיני משתמשים שונים.
שאלות דומות מתעוררות בנוגע לפרסומות שאמנם נטענות יחד עם דף מסוים, אך בשל מצב הגלילה של הדף אינן נחשפות לעיני המשתמש. מלבד הצורך באמצעים טכניים לזיהוי המצבים האלה, גם במקרה זה נחוצה הגדרה של חשיפה. העדר הגדרות מוסכמות בכל ענף הפרסום הוא עדיין בעיה בענף הפרסום באינטרנט. גופים מובילים בענף הפרסום, כמו ה-Interactive Advertising Bureau וה-Media Rating Council, פועלים לפיתוח סטנדרטים אחידים ולקדם את קבלתם. הגדרות שהוצעו על ידי ה-Media Rating Council לחשיפה של פרסומת רגילה הוא שלפחות 50% משטחה (או 30% משטחה כשמדובר בפרסומת גדולה) יהיה חשוף לעיני המשתמש למשך לפחות שנייה אחת. לגבי פרסומות וידאו ההצעה היא שלפחות 50% משטח הפרסומת יהיה גלוי לעיני המשתמש למשך לפחות שתי שניות.
ברבעון השני של שנת 2020, עלות לאלף חשיפות ברשתות עלו למפרסמים 4.33$ לכל פרסומת., כאשר מצופה כי בסוף השנה המחיר יעלה לסך של כ־6$.
הנס נונו סרפיי
קריירה
סרפיי, אחיינו של כדורגלן העבר הנס סארפיי, גדל במחלקות הנוער של גרייט אולימפיקס וליברטי פרופשיונלס בגאנה. בשנת 2016 הגיע סרפיי לאירופה, ולאחר שנבחן גם בהלאס ורונה ובהופנהיים, הצטרף לשטוטגרט הגרמנית. ב-25 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–2 לבורוסיה מנשנגלדבך במסגרת הגביע הגרמני.
לקראת עונת 2017/2018 הושאל לסניצה מליגת העל הסלובקית, במדיה שיחק 20 משחקי ליגה, ובתום העונה שב לשטוטגרט.
ב-6 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במדי שטוטגרט, בהפסד 1–3 להנובר 96.
בינואר 2019 הושאל עד לתום העונה לגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-6 במאי 2019, בהפסד 0–4 לקלן. בתום העונה עבר לגרויטר פירט בהעברה קבועה. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.
ב-1 בינואר 2022 חתם באינגולשטאדט 04.
לילי-רוז דפ
לילי-רוז מלודי דפ (באנגלית: Lily-Rose Melody Depp; נולדה ב-27 במאי 1999) היא שחקנית ודוגמנית צרפתייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
לילי-רוז מלודי דפ נולדה בניי-סיר-סן, מערבית לפריז, ב-27 במאי 1999. היא בתם של השחקן, המפיק והמוזיקאי האמריקאי ג'וני דפ ושל הזמרת, השחקנית והדוגמנית הצרפתייה ונסה פאראדי. לדפ יש אח צעיר יותר, ג'ון "ג'ק" כריסטופר דפ השלישי. השחקנית הצרפתייה אליסון פרדיס היא דודתה. דפ היא צאצאית של לוחמת החופש האפרו-אמריקאית הקולוניאלית אליזבת קי גרינסטד. דפ טוענת שהיא ממוצא אינדיאני דרך אביה.
בשנת 2012, אחרי 14 שנים ביחד, הוריה של דפ נפרדו וסידרו משמורת משותפת על דפ, שחילקה את זמנה בין לוס אנג'לס, פריז וניו יורק.
2014–2020
בשנת 2018, שיחקה דפ כיכב לצד לורן לאפיט בסרט הקולנוע "Les Fauves" ("Savage"), סרט צרפתי בבימויו של וינסנט מרייט. הסרט הוקרן בבכורה בצרפת באוקטובר 2018. באותה שנה, שיחקה דפ בסרט הקולנוע "הגבר הנאמן" בבימויו של לואי גארל והתסריט נכתב על ידי זוכה האוסקר ז'אן-קלוד קרייר. הסרט הוצג בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר ויצא לאקרנים בצרפת בדצמבר 2018. הופעת הבכורה של הסרט בארצות הברית הייתה בפסטיבל הסרטים בניו יורק, והוא יצא לאקרנים בניו יורק ובלוס אנג'לס ביולי 2019. על משחקה בסרט, דפ הייתה מועמדת לשחקנית המבטיחה ביותר בטקס פרסי הסזאר ה-44.
לאחר מכן הופיעה בסרט התיעודי הקצר של נטפליקס, "פורשות כנפיים" עם פריאנקה צ'ופרה, שמסבירה כיצד The Pad Project עזר לנשים בדלהי לפתוח עסק משלהן לייצור תחבושות היגייניות. הסרט התיעודי זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91. הוא הופץ על ידי נטפליקס בפברואר 2019. באפריל 2019, דפ הייתה מועמד לשחקנית המבטיחה ביותר בפרס רומי שניידר.
ביוני 2019, כיכבה דפ לצד דודתה אליסון פרדיס בסרט הקצר העצמאי הצרפתי "Quel Joli Temps Pour Jouer Ses Vingt-ans" ("שיר הערש האחרון שלי"), בו גילמה דפ את פאלומה, ילדה שחוותה אובדן גדול של סבא שלה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי הסרטים של ניו יורק 2019, ובפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפרס הסרטים בלוס אנג'לס 2019. על הופעתה בסרט, זכתה דפ בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הסרטים של לוס אנג'לס לשנת 2019.
2021–הווה
בשנת 2021, שיחקה דפ במותחן "משבר" לצד גארי אולדמן, ארמי האמר ואוונג'לין לילי, ובמותחן המדע הבדיוני של ניל בורגר, "Voyagers" לצד קולין פארל, טיי שרידן, אייזיק המפסטד-רייט, ופין וייטהד. היא הופיעה בקומדיית חג המולד "לילה שקט" עם קירה נייטלי ורומן גריפין דייוויס. ובסרט הדרמה "Wolf".
דפ עתידה לשחק שוב בסרטו של קווין סמית' "Moose Jaws". בשנת 2023 ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה, בסדרת הדרמה "איידול" של HBO, בתפקיד הראשי לצד המוזיקאי דה ויקנד.
חיים אישיים
ב-2016, אף על פי שדפ הייתה אז מתחת לגיל ההצבעה החוקי, היא תמכה בברני סנדרס במהלך הפריימריז לנשיאות של המפלגה הדמוקרטית ב-2016. דפ ואמה ונסה פרדיס הצטלמו למגזין "Our City of Angels" בפברואר 2017; הכנסות המכירה של הגיליון נתרמו לארגון הורות מתוכננת.
דפ ניהלה מערכת יחסים עם השחקן טימותי שאלאמה לאחר שסיימו את צילומי הסרט "המלך". דיווחים שונים המצטטים את מגזין ווג הבריטי טוענים שהזוג נפרד עד תחילת 2020. בספטמבר 2021, דפ התחילה לצאת עם הראפר הצרפתי יאסין סטיין.
משה סורדין
משה (מוריס) סוּרדין (22 ביולי 1911 – 7 במרץ 2003) היה פיזיקאי ומהנדס יהודי-צרפתי שגדל והתחנך בארץ ישראל והיה מאבות תוכנית הגרעין של צרפת. חלוץ בתחום המכ"ם, מראשוני הארגון האירופי לחקר החלל ופרופסור באוניברסיטת בורדו.
ראשית חייו
משה סורדין נולד בעיר מליטופול שבחצי האי קרים, בן למרדכי סורדין ופאני לבית תרשיש. אביו היה מייסד מפעל המלח בעתלית, ואחיו היו דינה (לימים דינה ורט, קצינת ח"ן ראשית בצה"ל) וחנוך.
בשנת 1918 עלה יחד עם משפחתו לארץ ישראל, ובמהלך העלייה נפטרה אמו מהשפעת הספרדית. המשפחה התגוררה בתחילה באוהל בחולות תל אביב. משה הצעיר התחנך בגימנסיה העברית "הרצליה", במחזור ט"ז, ונחשב לתלמיד מבריק. בנערותו עסק בנגרות ובגינון כתחביב, ובגיל 15 הצטרף לש"י של ארגון ההגנה, שם ביצע תפקיד בתחום הקשר.
ההגירה לצרפת
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נסע בעידודו של אביו למרסיי ולמד באקול אלקטריק אינדוסטריאל. בהמשך למד פיזיקה באוניברסיטת נאנט ובאקול סופרייר ד'אלקטריק. הוא השלים את לימודיו אלה ב-1932, אז עבד מספר שנים כמהנדס במפעל אלקטרוניקה.
ב-1935 הצטרף למעבדות הפיזיקה הניסיונית בקולז' דה פראנס, שניהל פול לנז'בן, ועשה שם את לימודי הדוקטורט בהנחיית הפיזיקאי היהודי אדמונד באואר, בתחום הסונאר. בתקופה זו יצר קשרים עם הפיזיקאים פרדריק ז'וליו-קירי, פרנסיס פרין ולו קוברסקי. ב-1939 השלים את הדוקטורט והיה אמור לקבלו באופן רשמי, אך הדבר התעכב נוכח פריצתה של מלחמת העולם השנייה.
ב-1941 הלשין לשלטונות וישי אחד משכניו על יהדותו. הוא הצליח לברוח לספרד דרך הרי הפירנאים, ואף שם נאסר ונחקר, על ידי המשטרה הפשיסטית של שלטון פרנקו. לאחר שלא נמצאה הצדקה למאסרו, הגיע ללונדון והצטרף לכוחות הצי הצרפתי החופשי בנמל פורטסמות'. שם, קיבל דרגות קצונה ולקח חלק בפרויקט סודי הקשור לשימוש בסונאר ובמגנטרון לצרכים צבאיים.
בפברואר 1942, הודות לתמיכתו של מדען הגרעין ז'ול גרון, ומתוקף צו מיוחד של שארל דה גול, הוא הגן על עבודת הדוקטורט שלו בלונדון, ובכך היה ליחיד אי פעם שקיבל תואר דוקטור בתקופת צרפת החופשית. בסתיו של אותה שנה, הוא הועבר למפקדת הצי המלכותי, שם היה אחראי על מחקר וייצור של מכ"ם לצוללות, ועל שירותו זכה בעיטור צלב לורן. כשחזר לצרפת בתום המלחמה, היה למומחה מוביל בתחום המכ"ם.
פעילותו בתוכנית הגרעין הצרפתית
ביוני 1946, גויס סורדין כחלק מ-11 המייסדים של הוועדה הצרפתית לאנרגיה אטומית (CEA) שהוקמה על פי הצעתו של פרדריק ז'וליו, אשר מונה לנציב הסוכנות. באותה תקופה הגיע לפריז ברטראן גולדשמידט, מראשוני חוקרי האטום הקנדיים, ועודד את אנשי הוועדה להקים כור גרעיני ראשון בצרפת.
תוך שנה וחצי בלבד, הצליחו להקים כור ראשון בפורט-דה-שאטיון, שהתבסס על אורניום ומים כבדים. בהמשך הקימו קריה למחקר גרעיני וכור נוסף בסאקלה.
ב-1950, בעיצומה של המלחמה הקרה, פוטר פרדריק ז'וליו מה-CEA בגין דעותיו הקומוניסטיות, ולאחר שנקט עמדה נחרצת נגד בניית פצצות גרעין על ידי צרפת. עם רגיעת הרוחות בארגון, הוביל סורדין שיתוף פעולה עם התעשייה הפרטית, אשר הייתה אמונה על ייצור המוני של רכיבים שנדרשו לתוכנית הגרעין.
בשנות ה-50 ניהל סורדין את מחלקת האלקטרוניקה של ה-CEA, אך החל להקדיש עצמו יותר ויותר לחקר תחומים אחרים שאינם קשורים בהכרח לאלקטרוניקה. כך למשל, הוקמה בכור בסאקלה מחלקה לייצור גלאים של חלקיקים תת-גרעיניים ופוטונים עתירי אנרגיה, וכן יוסד מרכז משותף לכור ולאקדמיה, שמטרתו חקר הרדיואקטיביות לצורכי תיארוך ארכאולוגי, היסטורי וימי.
הקשר עם דוד בן-גוריון
ב-1948 פנה דוד בן-גוריון לסורדין וזימן אותו אליו, כאשר הכוונה הייתה להשתמש בידיעותיו לצורך פיתוח מכ"ם ישראלי ראשון. בן-גוריון הביע התפעלות רבה מסורדין, ועד מהרה הוצע לו לקחת חלק פעיל גם בתוכנית הגרעין הישראלי ולסייע בהקמת כור גרעיני ראשון. הוא אף הביע את רצונו להשתקע בישראל, אלא שהדבר לא צלח ומאז 1949 ביקר בישראל פעמים אחדות בלבד.
ב-1986 התראיין באופן נדיר לעיתונאי "מעריב" אלכס דורון וניאות לספר במקצת על פעילותו.
חקר החלל ופעילות אקדמית
בתקופת שירותו של סורדין ב-CEA, הוקם בראשותו גוף לחקר אסטרופיזיקה באנרגיה גבוהה, בו לקחו חלק פיזיקאים איטלקים, הולנדים וגרמנים, ובסיוע כספי של המרכז הלאומי לחקר החלל ושל הארגון האירופי לחקר החלל (ESRO). בשנת 1964 מונה סורדין למנהל המחקר היישומי ב-ESRO ופרש מכל תפקידיו ב-CEA. בתקופת שירותו ב-ESRO הוביל את בנייתם של מתקנים ופיתוח חלקים ללווייני תקשורת, בהם הלוויין האירופי הראשון.
ב-1968 מונה לפרופסור באוניברסיטת בורדו, ועסק בהוראת רובוטיקה ואוטומטים. הוא יצא לגמלאות ב-1977. ב-1978 ייסד את "קרן דינה סורדין" המעניקה פרס לדוקטורנטים מצטיינים מטעם פונדסיון דה פראנס (הקרן הלאומית לפילנתרופיה בצרפת).
כשעזב את בורדו, התמסר לפיתוח תיאוריות חדשניות שונות בפיזיקה, דוגמת חקר השדה המגנטי של גופים מסתובבים ואלקטרודינמיקה סטוכסטית. היה פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות בארצות הברית.
חיים אישיים
היה נשוי לז'אנין ורהייגי, ואב לשתי בנות: דינה, שנהרגה בתאונת דרכים בצעירותה, ויולנד, מהנדסת כימית בהכשרתה. התגורר בפרבר של פריז, נפטר בקלמאר בגיל 91 ואפרו פוזר במי הים התיכון.
פרדריק פילד
פרדריק פילד (באנגלית: Frederick Field; 1801–1885), היה חוקר מקרא בריטי.
חייו
נולד בלונדון ולמד בטריניטי קולג', שבאוניברסיטת קיימברידג'. לאחר הסמכתו לכמורה בשנת 1828 החל במחקר תאולוגי על אבות הכנסייה הנוצרית.
בשנת 1839 עבר לגור בסאפוק, ובשנת 1842 בנורפוק, שם שימש ככומר. בשנת 1863 התפטר ממשרתו והשתקע בנוריץ', על מנת להקדיש את כל זמנו למחקר ההקספלה.
מחקרו
חיבורו הידוע ביותר הוא המהדורה המונומנטלית של ההקספלה לאוריגנס, אשר יצאה באוקספורד בין השנים 1867 ו-1875, אותה ביסס על הקטעים שנשתמרו מחיבור זה ועל עדות הסירו-הקספלה.
שנים ספורות לפני מותו פרסם "הערות על מבחר קטעים מן הברית החדשה ביוונית" (1881). ספר זה נדפס שנית לאחר מותו, עם תוספות, בשנת 1899.
אליפות צרפת בטניס 1946
אליפות צרפת 1946 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-18 ביולי והסתיימו ב-27 ביולי. זו הייתה האליפות ה-45 מאז ייסודה, הראשונה לאחר הפסקה של שש שנים בעקבות מלחמת העולם השנייה. בשנים 1946-1947 התחרויות נערכו לאחר אליפות וימבלדון של אותה שנה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 64 טניסאים שחולקו ל-4 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות של שנת 1939 דון מקנייל השנה לא השתתף. בגמר התחרות נפגשו מרסל ברנר וירוסלב דרובני. מרסל ברנר ניצח ב-5 מערכות. בהמשך זו זכה גם בתחרות זוגות גברים.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 39 טניסאיות. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1939 סימון מאתיה לא השתתפה בתחרות. במשחק הגמר נפגשו מרגרט אוסבורן ופאולין בץ  שהפסידה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1939 דון מקנייל וצ'ארלס האריס לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר נפגשו מרסל ברנר ואיבון פטרה עם אנריקה מוראה  ופנצ'ו סגורה  וניצחו אותם ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 16 זוגות. מזוג מנצחות שנת 1939 רק ידוויגה ינדז'ייובסקה השתתפה בתחרות. במשחק הגמר לואיז ברוף ומרגרט אוסבורן ניצחו את פאולין בץ ודוריס הארט  ב-3 מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. זוג מנצחי תחרות 1939 לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר נפגשו פאולין בץ ובאדג' פאטי עם דורותי באנדי ותום בראון  וניצחו בשתי מערכות.
אנה וולצ'קוב
אנה וולצ'קוב (נולדה בשנת 1992), היא שחיינית ישראלית שייצגה את ישראל בשתי אליפויות עולם (רומא 2009 ושנגחאי 2011) ובאליפות אירופה (בודפשט 2010). היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל לשעבר במשחה ל-200 מטר גב ואלופה ושיאנית המכביה במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה
וולצ'קוב שוחה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.
2009
באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2009 קבעה וולצ'קוב במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 בתוצאה של 2:11.26 דקות.
ב"גביע חיפה הבינלאומי" שנערך באפריל אותה שנה זכתה וולצ'קוב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1.04.22 דקות.
באליפות הפנימייה שנערכה במאי אותה שנה קבעה וולצ'קוב במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1:03.08 דקות והשיגה את הקריטריון לאליפות העולם.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה וולצ'קוב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא מכביה חדש של 1:03.93 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה היא סיימה במקום 28 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.61 דקות ובמקום 68 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.59 שניות. במשחה ל-100 מטר גב, היא נפסלה. נוסף לכך, היא סיימה במקום 20 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם יוליה בנך, עמית עברי וקריסטינה צ'רנישב בשיא ישראלי חדש של 4:09.49 דקות. במסגרת משחה השליחים הזמן שקבעה במשחה הגב בשיא אישי חדש של 1:02.75 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1:02.75 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:14.89 דקות.
2010
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה סיימה וולצ'קוב במקום 38 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.89 שניות, במקום 40 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.50 דקות ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.80 דקות. נוסף לכך היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם בנך, עברי ומרווה חרפק בתוצאה של 4:11.00 דקות. במסגרת משחה השליחים הזמן שקבעה במשחה הגב בשיא אישי חדש של 1:04.67 דקות.
2011
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין בדצמבר אותה שנה, סיימה וולצ'קוב במקום 18 במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:10.43 דקות, במקום 34 במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:01.63 דקות ובמקום 41 במשחה ל-50 מטר גב בשיא איש חדש של 29.28 שניות.
2012
באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2012 זכתה וולצ'קוב במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:08.84 דקות, 5 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של אניה גוסטמלסקי, שסיימה שנייה (2:13.27 דקות) וטל קדרון מהפועל מ.א. משגב (2:16.28 דקות). במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.79 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.09 שניות) ולפני אנפיסה חסדן (29.34 שניות) שתיהן מהפועל דולפין נתניה ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש נוסף של 1:00.99 דקה, אחרי עברי שקבעה שיא אישי חדש של 1:00.49 דקות וגוסטומלסקי (1:00.79 דקות).
בית המכס התחתון
בית המכס התחתון הוא מבנה במורדות המערביים של רמת הגולן, כ-300 מטר מגשר בנות יעקב. שימש בראשיתו כחאן לאירוח שיירות שנעו לאורך דרך הים, כנקודת גבול בין צרפת ובריטניה (לפי הסכם סייקס–פיקו) וכמוצב בתקופת השלטון הסורי ברמת הגולן. מאז סיום מלחמת ששת הימים המקום נטוש ומוזנח על אף היותו אתר היסטורי.
ההיסטוריה של המקום
בית המכס התחתון ממוקם על דרך הים העתיקה שהובילה עוברי אורח וסוחרים בין מצרים וסוריה. המבנה הוקם בסמוך לגשר בנות יעקב שהיה אחד מהמעברים הבודדים על גבי נהר הירדן והיה קיים עוד מהתקופה הרומית.
באמצע המאה ה-15 הקימו הממלוכים חאן כ-300 מטר ממזרח לגשר שבנו מעל הירדן. החאן החד קומתי נבנה מאבני בזלת מקומיות ושימש את העוברים בדרך המלך. החאן שימש בתפקידו גם בתקופה העות'מאנית.
בסוף המאה ה-19 בנו הטורקים חאן נוסף, בן שתי קומות, מדרום לחאן הממלוכי. בנייה זו נעשתה עם אבן נארי שהובאה ממחצבות באזור. בתקופה זו כונה המקום "ח'אן ג'יסר בנאת יעקוב".
לאחר מלחמת העולם הראשונה מומש הסכם סייקס–פיקו ומדרונו המזרחי של הירדן הפך לקו הגבול בין בריטניה וצרפת. בריטניה הקימה נקודת מכס ובדיקת סחורות מול משטרת ראש פינה וייתכן שהצרפתים הקימו תחנת מכס זמנית בחאן שבקרבת הגשר אם כי אין לכך עדות ברורה וייתכן והשם בית המכס התחתון הוא שיבוש שנוצר עקב קיום מבנה נמוך מבית המכס העליון.
לאחר מלחמת העצמאות עבר המקום לידי צבא סוריה שהפך אותו לעמדה ולנקודת מעבר גבול. בתחילת מלחמת ששת הימים נכבש המקום על ידי חיילי משמר הגבול.
מאז סיום המלחמה לא נעשה שימוש באתר ולא נעשו בו פעולות שימור ושיקום והוא עומד בשיממונו. השטחים שמסביב לאתר מסומנים כשדות מוקשים.
חוסיין שהיד סוהרוורדי
חוסיין שהיד סוהרוורדי (באורדו: حسین شہید سہروردی, בבנגלית: হোসেন শহীদ সোহ্‌রাওয়ার্দী; 8 בספטמבר 1892 - 5 בדצמבר 1963) היה פוליטיקאי ועורך דין בנגלי שכיהן כראש ממשלת פקיסטן החמישי, ממינויו בספטמבר 1956 ועד להתפטרותו באוקטובר 1957.
לאחר מותו של צ'יטרנג'אן ב-1925, קידם סוהרוורדי את האחדות האסלאמית במסגרת הליגה המוסלמית והחל לקדם את רעיון שתי המדינות. לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-1934, דחף סוהרוורדי לחיזוק התוכנית הפוליטית של הליגה המוסלמית והיה לאחד מ"האבות המייסדים" של פקיסטן. ב-1937 הוא הצטרף כחבר בממשלת בנגל ולאחר הבחירות הכלליות של 1945 הוא הנהיג את הממשלה היחידה בבנגל מטעם הליגה המוסלמית. הוא ספג ביקורת מהעיתונות ההודית על תפקידו לכאורה במהומות שהתרחשו בכלכותה ב-1946.
בעת חלוקת הודו ב-1947 תמך סוהרוורדי בחלופה לחלוקתה של בנגל, קרי, הרעיון להקמתה של בנגל המאוחדת העצמאית, שלא תשתייך לא להודו ולא לפקיסטן. רעיון זה זכה לתמיכה במידה מסוימת מצדו של מוחמד עלי ג'ינה, אך בסופו של דבר לא יושם.
אף על פי כן, סוהרוורדי פעל לשילובה של מזרח בנגל בפקיסטן, אך פרש מהליגה המוסלמית כדי להקים את ליגת אוואמי ב-1949. במהלך הבחירות שנערכו ב-1954 העניק סוהרוורדי את תמיכתו לקואליציית החזית המאוחדת בבנגל שהביסה את הליגה המוסלמית. ב-1953 הצטרף סוהרוורדי לממשלתו של מוחמד עלי בוגרה כשר המשפטים ושימש בתפקיד זה עד 1955.