cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאני מאריץ
מרידת מאריץ
דרום אפריקה, כחלק מן האימפריה הבריטית, הצטרפה למדינות ההסכמה כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה. מאני מאריץ היה בעת פרוץ המלחמה אחד ממפקדי הכוחות הדרום אפריקנים על הגבול עם דרום-מערב אפריקה הגרמנית. הממשלה, שבצדק חששה לנאמנותו העתידית, ביקשה להחליפו, אלא שמאריץ הקדים והכריז על תמיכתו בגרמניה ועל הקמת 'ממשלה זמנית' בדומיננטיות של מפקדי הקומנדו הבורי ממלחמת הבורים השנייה כמו מאריץ, רודולף דה וט (de Wet), קמפ (Kemp) ובאיירס (Beyers), שלאחר היסוסים הצטרף לבסוף למורדים. כן הכריז על עצמאות המדינות המרכיבות את ברית דרום אפריקה, ועל שחרורן משליטה בריטית. הוא פנה לכל תושב 'לבן' באותן מדינות, התומך ברעיונות אלה, לאחוז בנשק, ומצד שני איים שכל תושב שחור או צבעוני שיפנה כנגד המורדים, דינו מוות. רוב חייליו של מאריץ אכן הלכו אחריו, והמורדים בראשות מאריץ, בתיאום עם הגרמנים, תפסו את הכפר קיימוס (Keimoes) שבאזור אפינגטון (Upington), בצפון מושבת הכף.
קריאתו של מאריץ נענתה גם מחוץ למעגל החיילים שבפיקודו, כאשר מספר המורדים הגיע בשיאו לכ-12,000, לעומת כ-32,000 שעמדו לרשות הממשלה, שלנוכח המרידה הכריזה על מצב צבאי ב-14 באוקטובר. מבין אלה האחרונים, כ-20,000 היו אפריקאנרים ששמרו על נאמנותם לממשלה, אשר, במידת מה, הפעילה אותם במתכוון כדי שדיכוי המרד לא ייראה כמאבק בין דוברי האנגלית לאפריקאנרים. יתרה מזו, חלק ממפקדי הקומנדו הבורי במלחמת הבורים השנייה היו בין ראשי צבא הממשלה, כמו שר ההגנה יאן סמאטס, ראש הממשלה לואי בותה עצמו, יאקוב ון דבנטר (Van Deventer), דניס רייץ ואחרים. הן מפקדי המורדים, הן מפקדי צבא הממשלה, הסתמכו רבות על הנאמנות של חייליהם לשעבר ובהווה, עת פנו אליהם בכוונה לגייסם למאבק. וכך, אחים לנשק לשעבר פנו כעת זה כנגד זה. כוחות הממשלה, עם בותה, שלמרות תפקידו פקד על כוחותיו בשדה, וסמאטס כשר ההגנה, דיכאו את המרד תוך מספר חודשים. כוח בראשות ון דבנטר התגבר על המורדים שבראשות מאריץ באזור אפינגטון כבר באוקטובר, ואלה נמלטו לדרום-מערב אפריקה הגרמנית.
מרידת מאריץ גרמה לאיחור ניכר בהצטרפותם של כוחות דרום אפריקניים לצבאות האימפריה הבריטית ולסיוע למדינות ההסכמה במלחמה.
המשך חייו
לאחר דיכוי המרד מאריץ נמלט לאירופה, ומצא מקלט אצל הגרמנים. לעיתים נראה מצולם עוטה מדי גנרל גרמני, אלא שלא ידוע אם נלווה לכך תפקיד ביצועי או שהמדובר בדרגת כבוד בלבד. מאריץ חזר למולדתו ב-1923, שם נשפט בעוון בגידה, ונידון לשלוש שנות מאסר. אלא שהוא שוחרר ב-1924, לאחר כשלושה חודשים, עם עליית המפלגה הלאומית, בראשות ג'יימס ברי מוניק הרצוג, לשלטון. בשנות השלושים מאריץ עמד בראש תנועה לאומנית קיצונית, בעלת אופי פשיסטי, ואנטישמית. בהמשך לכך, תמכו מאריץ ומפלגתו ברעיונות גזעניים, שעלו בקנה אחד עם התעמולה הנאצית. לאווירה שיצרה מפלגתו היה חלק בכך שדרום אפריקה הגבילה מאוד כניסת יהודים לתחומיה בתקופת הרדיפות של הנאצים באירופה. בשנת 1939 פרסם את ספר זיכרונותיו. בשל דברי ההשמצה האנטישמיים שהפיץ באותו ספר, מאריץ נתבע, הורשע ונקנס בסכום השווה ל-75 פאונד דרום אפריקני. מאריץ נהרג בתאונת דרכים בפרטוריה, שם גם נקבר, ב-1940.
לקריאה נוספת
(יצא לאור גם בעברית: דניס רייץ, קומנדו, הוצאת מערכות, 1952)
הפושעים המבוקשים ביותר בעולם
הפושעים המבוקשים ביותר בעולם (באנגלית: World's Most Wanted) היא סדרה תיעודית בת חמישה פרקים, המספרת מי הם חמשת הפושעים המבוקשים ביותר בעולם.
אופוסום צמרירי חשוף-זנב
אופוסום צמרירי חשוף-זנב (שם מדעי: Caluromys philander; מכונה גם וואקארו) הוא מין של כיסאי אמריקני קטן-בינוני שוכן-עצים בסוג אופוסום צמרירי שמצוי ברחבי אמריקה הדרומית. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1758 על ידי הזואולוג קארולוס ליניאוס ולו 4 תת-מינים. זהו המין הקטן ביותר בסוגו.
אנטומיה ומאפייזים פיזיים
האופוסום חשוף הזנב הוא מין קטן-בינוני בגודלו, ודומה במקצת לדביבון לופת; אורך ראשו וגופו 16–27 ס״מ, אורך זנבו 25–40 ס״מ ומשקלו 140–390 גרם, כאשר הנקבות קטנות יותר מהזכרים. מבנה גופו גוץ ומוצק, צווארו עבה, וראשו קצר ורחב. האוזניים עגלגלות וקירחות בגודל בינוני. העיניים גדולות במיוחד עם קשתית צבעונית שגורמת לאישונים להיראות קטנים. הגפיים קצרות וחזקות, הכפות גדולות ומותאמות לטיפוס. הזנב הגמיש והארוך יכול להימתח לאורך ומסייע לאופוסום בטיפוס, איזון ואחיזה; בניגוד למינים האחרים בסוג, מרבית זנבו של מין זה חשוף בשיער וזהו המקור לשמו. הכיס של הנקבה אינו מפותח ומופיע רק לאחר ההמלטה בתור קפל עור.
כסות
הפרווה של האופוסום חשוף הזנב, רכה, עבה וצמרירית, כאשר לפרטים החיים בשפלה יש פרווה קצרה יותר מאלה החיים באזורים הרריים. הוא נבדל בנקל מקרוביו הגדולים בכך שפרוותו פחות רבגונית ואינה מתאפיינת בניגוד ברור בצבעים. צבעה הכללי נע בין חום אדמדם בהיר לחלודה, חום צהבהב, חום אוכרה, חום זית או אפרפר; צביעה ערמונית-אדומה בוהקת מתרחשת גם אך פחות נפוצה. כאמור למין זה אין צבעים מנוגדים בבירור, אך לעיתים הגוונים בה משתנים מעט בשל ריכוז גבוה יותר של שיער מצבע מסוים. הגחון עשוי להיות בצבע זהה לשאר הגוף, אך בדרך כלל בהיר יותר ונע בין כתמתם-אפרסק לצהבהב, אפרפר או לבנבן. הפנים אפרפרות עם פס כהה לאורך החרטום והלחיים והסנטר צהבהבים או לבנבנים. סביב העיניים יש לעיתים טבעות חומות. כפות הידיים והרגליים, האוזניים והחוטם ורודים, והעיניים בצבע אדום, כתום או זית. הזנב שחור בבסיס, וחלקו החשוף והוורוד מנוקד בלבן וחום כהה; הקצה לבן או צהבהב.
תת-מינים
לאופוסום הצמרירי 4 תת-מינים:
תפוצה ובית גידול
בית הגידול של אופוסום כולל יער גשם טרופי ראשוני ומשני, יער סובטרופי לח, הסוואנות המיוערות של הסראדו ויער גדותיים. אף על פי שהוא מעדיף אזור עם צמחייה צפופה ועבותה, הוא מפגין סתגלתנות מסוימת לשינויים בסביבה, ומופיע גם במטעים, יערות עם הפרעה אנושית, וישובים נטושים; עם זאת הוא נמנע לחלוטין משהות או אפילו מעבר בשטחים פתוחים, ומסיבה זאת בירוא יערות אפילו בהיקף קטן יכול לגרום לבידוד אוכלוסיות. האופוסום מצוי באזורי שפלה נמוכים ובחופים עד לאזורים הרריים ברום 1,800 מטר מעל פני הים.
התנהגות ופעילות
האופוסום הצמרירי חשוף הזנב הוא מין שוכן עצים מובהק בדומה לקרוביו; הוא נמצא רק לעיתים רחוקות על ענפים נמוכים הסמוכים לקרקע ולעולם לא על הקרקע עצמה. הוא מעדיף את החופה העליונה הצפופה להגנה מפני טורפים אוויריים וקרקעיים, ויושן בחורי עצים או בקיני עלים שבנה. האופוסום יונק לילי, ופעילותו מושפעת ממחזור הירח. הפעילות מורכבת בעיקר מחיפוש אחר מזון ברחבי החופה, כאשר הוא מחפש מזון כ-70 דקות בממוצע ולאחר מכן מפסיק למנוחה קצרה וחוזר חלילה. בדרך כלל הוא לא מבקר בלילה יותר מעץ אחד.
היקף השטח תלוי בגיל ובמין; בוגרים פעילים בשטח גדול יותר משל הצעירים, והנקבות פעילות בשטח גדול יותר משל הזכרים. השטחים גם לא מוחזקים לנצח, אלא מוחלפים בתדירות של 7 חודשים, כשהמקסימום המתועד להחזקת שטח הוא 21 חודשים. בכל שטח מחיה יש מספר אזורי ליבה שבהם האופוסום מבלה את רוב הזמן, בדרך כלל סביב עצים שופעים בפירות וצוף. צפיפות האוכלוסייה נעה בין 51 פרטים לקמ״ר ביער בתולי ל-151 פרטים לקמ״ר ביער משני, ככל הנראה בשל גיוון רב יותר במקורות המזון.
תקשורת, תזונה וטריפה
האופוסום הצמרירי הוא חיה שקטה בדרך כלל, ונע בשקט ככל האפשר בין ענפי העצים. התקשורת בין בני המין מתרחשת בדרך כלל רק במפגש פנים אל פנים, אז הם עשויים לשרוק לאות אזהרה כאשר מדובר באופוסומים מאותו הזוויג. רפרטואר הקולות שלהם כולל גם נקישות שמושמעים על ידי הגורים, וצרחת מצוקה בעת לכידה על ידי טורף. לאופוסום חושים חדים של ראייה, שמיעה וריח, והוא מסתייע בהם כדי לאתר פירות וחרקים ולקלוט נוכחות של טורפים.
האופוסום חשוף הזנב הוא יונק אוכל-כל; 25% מתזונתו מורכבים מפרוקי רגליים ו-75% מפירות, צוף ושרף עצים. התזונה משתנה מאוד במהלך השנה בהתאם לזמינות ולעונה: פירות ופרוקי רגליים נמצאים בשפע בעונה הגשומה, וצוף ושרף זמינים יותר בעונה היבשה. מבין פרוקי הרגליים, חיפושיות ופרפרים הם פריטי הטרף העיקריים, העצים אפרואה פלקטה (Eperua falcata) וסימפוניה גלובוליפרה (Symphonia globulifera) הם המקור העיקרי לצוף, ובאזור הצפון הסוגים הבאים הם המקור העיקרי לפירות: הומריסטרום (Humiriastrum), טפירירה (Tapirira), אפרואה (Eperua), סימפוניה (Symphonia), ליקניה (Licania), נורנטיה (Norantea) ודאקריודס (Dacryodes). האופוסום גם מסוגל לזהות עם הפירות בשלים או לא, ובכך לחסוך תנועה מיותרת. כדי להתמודד עם חומר סיבי מהפירות, יש לאופוסום מעי גס ארוך שנועד לאפשר תהליך עיכול ממושך. הרגלי האכילה שלו הופכים אותו למפיץ זרעים ברחבי היער.
הטורפים העיקריים של האופוסום כוללים עיט גואני מצויץ, יגוארונדי, נמרון מרגיי, נחשים ודורסי לילה. על אף מזגו הרגוע, האופוסום לא יישאר פסיבי כשהוא מותקף, וינסה לנשוך את אויבו בכל הכוח.
רבייה ומחזור חיים
בהתאם לזמינות המזון, האופוסום יכול להתרבות עד 3 פעמים בשנה. הזכרים מחפשים נקבות בשטחם ומחזרים אחריהם. ההיריון נמשך 24 ימים, לאחריהם נולדים וולדות זעירים שזוחלים לכיס ונצמדים לפטמות שבתוכו. מספר הוולדות תלוי בזמינות המזון ונע בין 4 ל-7; בניגוד למקובל לחשוב, לאופוסומית אין עלות אנרגטית נוספת מריבוי הצאצאים, אלא דווקא לגורים שנאלצים להיגמל בתקופה מוקדמת יותר בשל המחסור בחלב.
הגורים שוהים בכיס עד 120 ימים, כשמגיל 90 יום הם יוצאים מהכיס לטייל מדי פעם וחוזרים לתוכו. לאחר עזיבת הכיס לצמיתות, הם נשארים בקן של האם 30–45 יום נוספים; בתום תקופה זו הם עוזבים את הקן והופכים לעצמאים. בשבי, כאשר גורים לא הוצאו מהקן לאחר תקופה זו, הם החלו להפגין התנהגות קניבלית כלפי אימם. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 270 יום. תוחלת החיים של האופוסום בטבע בסביבות 3 שנים ובשבי עד 5 שנים.
מצב
האופוסום הצמרירי חשוף הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה לכאורה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ומשום שלא סביר שמספריו ירדו בשיעור הנדרש על מנת להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. חלק מתת המינים שלו מאוימים עקב בירוא יערות שמוביל לאובדן בית גידול נרחב.
פיקרדי
הוא ממוקם בחלקה הצפוני של צרפת. בירתו הייתה העיר אמיין (צרפתית: Amiens).
חבל הארץ המודרני של פיקרדי הוא נרחב יותר מהפרובינציה ההיסטורית של פיקרדי. חלקו הדרומי של מחוז אן (Aisne) ורוב מחוז אואז (Oise) היו מבחינה היסטורית חלק מפרובינציית איל-דה-פראנס, בעוד שמחוז הסום וחלקו הדרומי של מחוז אן היוו את הפרובינציה של פיקרדי גופא.
משום שפיקרדי ההיסטורית הייתה קטנה מכדי להפוך לחבל ארץ, החליטה הממשלה הצרפתית לאחדה עם צפון איל-דה-פראנס (בפרט, האזורים של Beauvaisis, Valois, Noyonnais, Laonnois, Soissonnais, Omois, אם לציין את החשובים שבהם). שמה של הפרובינציה ההיסטורית של פיקרדי ניתן לחבל ארץ חדש זה.
בכך, חבל פיקרדי הוא במידת מה חבל ארץ מלאכותי, כאשר דרום מחוז האואז מצוי בתוך אזורי הכרך של פריז. התושבים בדרום האואז נוסעים כל בוקר לאיל-דה-פראנס לצורכי עבודה, ובקושי חשים "פיקרדיים" ("תושבים פיקרדיים" ומסורתית דוברי-פיקרדית) בניגוד לאלה הבאים מחלקו הצפוני של חבל ארץ חדש ומלאכותי זה, שבעבורם למונח זה משמעות רבה.
הגם שפיקרדי היא במידת-מה חבל ארץ הדורך במקום, עם אזור התעשייה של סן-קנטן בצפון פיקרדי שנפגע קשות במשבר כלכלי, הרי שדרום החבל, בגבולו עם איל-דה-פראנס, פורח עקב הזרם הבלתי פוסק של פריזאים משפרי דיור אל העיירות המרוחקות והירוקות יותר של מחוז האואז, הודות למה שהצרפתים נוהגים לכנותו rurbanisation.
בין מפקדי-האוכלוסין הצרפתיים של 1990 ו-1999, אוכלוסיית האואז גדלה בקצב מהיר של 0.61% בשנה (כמעט כפליים מהממוצע הכלל צרפתי), בעוד שתושבי מחוז האן התמעטו ומספר התושבים במחוז הסום השתרך מאחור עם 0.16% בשנה. לפי מפקד האוכלוסין, 41.3% מאוכלוסיית פיקרדי מתגוררת בתוך מחוז אואז, שמבחינה היסטורית כלל לא היה חלק ממנה.
מבחינה גאוגרפית, קל להבחין במבנה המלאכותי של חבל הארץ. הגם שפיקרדי גופא היא מישור שטוח של שדות פתוחים, הידוע בין השאר הודות לקרב על הסום, דרום פיקרדי (היסטורית, חלק מאיל-דה-פראנס) הוא אזור נופי המשופע גבעות ויערות נרחבים. שטחים חקלאיים נרחבים בחבל מיועדים לגידול תפוחי אדמה ולמעלה מרבע מאספקת תפוחי האדמה של צרפת מגיעה מפיקרדי.
מגדי א-שאפעי
מגדי א-שאפעי (בערבית: مجدي الشافعي; נולד ב-1961 בלוב) הוא אמן, כותב ומאייר הקומיקס למבוגרים הערבי הראשון. הוא נולד בלוב ובגיל צעיר היגר עם משפחתו למצרים. יצירתו המפורסמת ביותר היא "מטרו", שנחשב לרומן הגרפי המצרי הראשון. לאחר פרסום "מטרו" עמד א-שאפעי למשפט והורשע בהפרה של ההגינות הציבורית, נקנס והוצב במאסר על תנאי במשך שנה.
משפטו של א-שאפעי הכה גלים ברחבי העולם ועורר ארגוני זכויות אדם רבים שתמכו בא-שאפעי ובביקורתו על חוסר חופש הדיבור במצרים. על אף שהעותקים נגנזו במצרים וא-שאפעי נקנס, עותק אחד של הספר התגלגל תחילה לידי הוצאת ספרים איטלקית, שפרסמה אותו בארצה, ותוך זמן קצר התפרסם ספרו באיטליה, גרמניה, צרפת והממלכה המאוחדת, כשתרגום אנגלי לספר יצא בשנת 2012. רק כשנפל מוחמד מורסי מהשלטון במצרים בשנת 2013 ועלה במקומו עבד אל-פתאח א-סיסי, פורסם הקומיקס מחדש בארץ המקור שלו.
א-שאפעי נחשב לראשון כותבי הקומיקס למבוגרים בארצות ערב, ומכונה לעיתים "האב של הקומיקס הערבי" או "הסנדק של הקומיקס הערבי". רבים מאמני הקומיקס שפועלים כיום בארצות ערב מציינים אותו כהשפעה ישירה על עבודתם. א-שאפעי הוקר על ידי אונסק"ו כאמן בעל השפעה רבה על תחומו.
ראשית חייו
א-שאפעי נולד בשנת 1961 בלוב, אף שמקור משפחתו טמון במצרים. בגיל צעיר משפחתו היגרה למדינה עקב בעיות כלכליות והם התיישבו בשולי מטרופולין קהיר. לא-שאפעי הייתה דודה שהתגוררה באירופה, וזו הייתה מביאה לו קומיקס משם. במצרים של שנות השישים היה קשה מאוד להשיג קומיקס אמריקאי, מכיוון שמצרים הייתה בעלת הברית של רוסיה בתקופה זו, ועל כן ארצות הברית, וגם התרבות שלה, הפכה לעוינת. לכן, השראתו העיקרית של אל שאפעי הייתה מקומיקס אירופאי כגון אסטריקס, טינטין וכו'.
הקומיקס הראשון שצייר א-שאפעי היה קומיקס על פרעה, אותו צייר בגיל 10. בכנס NUES 2010 שנערך בשנת 2010 באיטליה נאם א-שאפעי, וסיפר כי למזלו הוא נולד למשפחה ליברלית, שעודדה את זיקתו לאמנות.
א-שאפעי למד רפואה ובפרט מדעי הרוקחות באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
נסיבות לכתיבת קומיקס
א-שאפעי מצייר קומיקס עוד מהיותו בן 10. אמנם תרבות הקומיקס לא הגיעה כמעט לארצות ערב, אך דווקא מצרים נחשבה לחלוצה בתחום עוד בשנות החמישים. במצרים הופקו רוב מוחץ של חוברות קומיקס ערביות מבין כל חוברות הקומיקס בארצות ערב, וא-שאפעי נהנה בתור ילד משפע יחסי של חוברות קומיקס מקומיות לילדים. מלבד זאת, גישתו לספרי קומיקס ארופאים שהיה מקבל נתנה לו מבט לספרי קומיקס איכותיים שהיו חסרים בעולם הערבי.
בשנת 2001 השתתף בסדנה לציור באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ובראיונות מהשנים האחרונות הוא מספר כי באותה סדנה, שבה נתקל לראשונה בקומיקס אמריקאי, סאטירי וביקורתי, הוא הבין כי הקומיקס היא הדרך המתאימה עבורו להביע את הייאוש והרגשות החזקים שלו ושל צעירים רבים אחרים במצרים. הוא מציין את הקומיקסאי רוברט קראמב כהשפעה הגדולה ביותר על הקומיקס שלו, מטרו. את עבודותיו של קראמב פגש לראשונה בשנת 1981, כאשר היה בן 20. רוברט קראמב ידוע במסרים הפוליטיים המובהקים שהוא מעביר באמצעות רצועות הקומיקס שלו. באותה השנה כבר החל לעבוד על ספרו, שיתפרסם מאוחר יותר רק בשנת 2008, שבע שנים מאוחר יותר.
את ספר הקומיקס הראשון שלו, "יאסים ועמינה", פרסם ב-2003. הספר כלל רצועות קומיקס לילדים שפרסם א-שאפעי בעיתון המצרי א-דוסתור, ולא הניב כסף רב. לאחר מכן פרסם א-שאפעי עוד כ-2 חוברות לילדים, "זה שלי" (هذا لي) ו"שיחה" (مكالمه).
"מטרו"
א-שאפעי התבגר וגדל אל תוך שלטונו של חוסיני מובארכ, שהיה שליט רודן. מכיוון שהכיר את שיטות הסאטירה והקריקטורה האירופאיות, ידע כי הדרך המתאימה לו למחות על שלטון הרודנות של מובראכ היא דרך אמנות מחאה, שהייתה נפוצה באירופה. על כן, הוא כתב ואייר ספר המתאר את השחיתות במשטר המצרי דרך סיפורו של נער צעיר בשם שחאב, שהוא מעצב תוכנה הנקלע לצרות כלכליות ולא מצליח לצאת מהן. במצרים של אותה תקופה סיוע מהבנק לא היה אפשרי ללא קשרים ופנייה לשוק האפור עלולה להביא אותו למצב של חובות גדולים עוד יותר ואף סכנת חיים. לשחאב יש דודה בחו"ל (המשקפת במקצת את דודתו האמיתית של א-שאפעי) אך היא לא רוצה כל קשר לצרותיו ומסרבת לסייע לו . שחאב, כתוצאה מייאוש כלכלי, מחליט לשדוד בנק. לשם כך הוא מגייס את חברו, מוסטפא. אך השוד מסתבך והשניים מוצאים את עצמם בורחים מחיילי המשטר בתוך מנהרות הרכבת התחתית של קהיר . במקביל, אדם רב עוצמה מציע לו תמיכה כלכלית, אך כעבור זמן לא רב הוא נדקר ונרצח בסמטה, ומילותיו האחרונות מרמזות על קונספירצית שחיתות המשתרעת על גבי אנשי השלטון. שחאב מחליט לנסות לפתור את תעלומת הרצח, ותוך כך הוא נחשף לתיקים ומסמכים סודיים שמעידים על מעשים מושחתים מאוד בצמרת הממשלה.
הספר מכיל ביקורת רבה על המשטר, בין אם בסיטואציות אליהן נקלע הדמות הראשית, ובין אם בדבריהן של הדמויות. למשל, אחד הפאנלים המזוהים עם הקומיקס הוא שיחה בין שחאב לאישה שפגש בבר מקומי, בשם דינה. זאת אומרת לו "זכור, מוסטפא - כולנו בכלוב. הדרך החוצה פתוחה לרווחה, אבל אנחנו תקועים בפנים כי אף פעם אנחנו לא מנסים לצאת ממנו". הפאנל מעביר ביקורת נוקבת על המשטר המצרי ועל הציבור המצרי שמשתף פעולה עם השלטון ש"כולא" אותו. הספר גם מכיל תיאור גרפי של יחסי מין. הסצנה אמנם לא הייתה נחשבת במערב כדבר פרובוקטיבי, אך במצרים המוסלמית והשמרנית סצנה שכזו היא ביקורת מתריסה על משטר האסלאם במדינה. אותה הסצנה גם הייתה ל"תירוץ" של בית המשפט לגנוז את הספר. עוד ביקורת על המשטר היא הדרך בה מוצגים השוטרים. בסוף הספר, נמצא שחאב בהפגנה ונרדף על ידי בריונים שממנת הממשלה, ואלה מוצגים כביריונים מגודלים שתוקפים חפים מפשע. לעומתם המפגינים מוצגים כאנשים אנושיים וחלשים, שמתעמתים בעוז אל מול אנשי המשטר.
בריאיון לאלי אשד הישראלי בכנס קומיקס באיטליה אמר א-שאפעי כי "רציתי להציג את הגיבור כמישהו מוכשר מאוד אך התנאים במצרים גרמו לו לשדוד בנק". עוד אמר באותו ראיון כי "הדמויות שמופיעות בסיפור של פוליטיקאים ואנשי עסקים אלו דמויות המוכרות היטב בציבור. אלו טיפוסים מושחתים שלא יכולתי לציין את שמם כי אז הייתי נאסר, אבל בגללם האנשים הרגילים שאוהבים את קהיר סובלים".
כדי לפרסם את הספר הוא פנה למספר חברות הוצאה לאור, אך אף אחת מהן לא הסכימה לפרסם ספר כל כך מחאתי מחשש שהמשטרה תסגור אותן ואף תעניש את המפרסמים. לבסוף, הוצאת "מלמה" הנועזת ובראשה המו"ל הצעיר מוחמד אל-שרקאווי, הסכימה לפרסם את ספרו, תחילה במספר מוגבל של 200 עותקים. אכן, כפי שחזו הוצאות הספרים הגדולות של מצרים, המשטרה פשטה על בית הדפוס של הוצאת מלמה עם פרסומו הראשוני של הספר, וההוצאה נסגרה זמנית (היא נפתחה מחדש כחצי שנה לאחר מכן).
המשפט
א-שאפעי ואל-שרקאווי הועמדו לדין על הפרת סעיף 178 בחוק העונשין המצרי בטענה ש"הפרו את ההגינות הציבורית". השניים זומנו לשימוע בבית המשפט המצרי, והתהליך המשפטי קיבל תהודה רבה ברחבי העולם. ארגונים לזכויות אדם אף הפעילו לחץ על השלטונות המצריים על מנת שיפסיקו את המשפט שהיה לטענתם "פגיעה חמורה בחופש הביטוי". במאי 2008 עורך דין שהיה חבר במפלגה הלאומית של מצרים מונה לשמש כפרקליט המדינה במשפט. עורך הדין היה מעורב בכמה משפטים דומים לפני כן, כדוגמת המשפט נגד העיתונאי איברהים עיסא, עורך העיתון המחתרתי "אל-דוסטור".
המשפט נערך בזמן שתשומת הלב של הציבור המצרי הייתה נתונה לתחרות כדורגל שנערכה בין ניגריה למצרים. ישנם תומכים של א-שאפעי שטוענים כי הזמן שנבחר למשפט נבחר בכוונה כדי שתשומת הלב הציבורית תהיה על נושא אחר, וכך בית המשפט יוכל לקבוע כי הספר בלתי חוקי בלי שתהיה לכך התייחסות תקשורתית גדולה. בין כה וכה, במצרים לא הייתה התייחסות תקשורתית כמעט בכלל למשפט, לעומת בריטניה, איטליה, גרמניה וארצות הברית שבהן ארגונים ליברליים רבים הסבו את תשומת הלב הציבורית למשפט, שלטענתם היה פגיעה חמורה בחופש הביטוי. המשפט התפרסם בעיקר באירופה, בין אם בכלי תקשורת לאומיים, ובין אם בבלוגים וכתבי עת מקומיים.
הוגשו מטעם הפרקליטות מספר האשמות בהן "פגיעה במוסר הציבור" ו"הפרה של ההגינות הציבורית". מנגד טענו עורכי הדין של א-שאפעי ואל-שרקאווי כי הספר היה רק ביקורת ספרותית שמותרת על פי החוק לחופש הביטוי במצרים. ארגוני זכויות האדם אף שלחו נציגים למשפט שטענו כי "ביקורת ספרותית היא הדרך היחידה לשפוט יצירה ספרותית יוצרת. התביעה נגד הסופר והמו"ל בבית המשפט הפלילי נחשבת למתקפה בוטה על חופש הביטוי וחופש היצירה" . עורכת הדין רודה אחמד שייצגה את א-שאפעי אמרה כי "אם היינו מאפשרים לשוטרים או אנשי דת להעמיד לדין יצירות ספרותיות זה יהרוג לחלוטין את היצירתיות וחופש הביטוי. ההתנגשות של המשטרה בחופש הביטוי אינה חריגה, אולם קבלת התביעה הזו על ידי התובע הציבורי היא אבסורדית לחלוטין". מנגד נטען כי הספר מכיל "שפה בוטה ותכנים מיניים שעלולים לפגוע ברגשות הציבור" . לאחר סיום המשפט הגיע בית הדין המצרי להחלטה והנאשמים נקנסו כל אחד בסך 5,000 לירות מצריות, כשא-שאפעי קיבל גם שנת מאסר על תנאי . הספר, כך נקבע, יישאר גנוז לאלתר.
פרסום מחדש והכרה
בשנת 2011 פורסמו עותקים של הקומיקס באיטליה, ומשם גם הגיעו עותקים ללבנון ואיחוד האמירויות הערביות. הוא תורגם באותה שנה לאיטלקית על ידי הסופרת ברברה בניני. בשנת 2012 הספר התגלגל לידיים של הוצאת הספרים הבריטית "מטרופולין ספרים", חברה בת של "מקמילן הוצאה לאור", שתרגמה אותו לאנגלית בתרגום של הסופרת צ'יפ רוזטי. הספר עורר תשומת לב בבריטניה וארצות הברית עוד לפני שפורסם בתרגום החדש, ויצא לבסוף בשתי המדינות באנגלית ב-5 ביוני 2012. הספר התפרסם במהירות בבריטניה כקומיקס הערבי הראשון, וא-שאפעי קיבל הכרה בינלאומית ככותב הקומיקס למבוגרים הערבי הראשון ואילו במצרים עדיין היה הספר גנוז ולא ניתן להפצה.
עם האביב המצרי, שהתרחש כחלק מגל האביב הערבי שלוש שנים לאחר יציאת הספר, הוחלף שלטונו של חוסיני מובראכ על ידי מוחמד מורסי, ולאחריו עבד אל-פתאח א-סיסי. לאחר המהפכה, חברת מלמה הורשתה לפרסם שנית את הספר. הוא נמכר בחנות הספרים הענקית "קוטוב חאן" ופורסם גם באופן דיגיטלי על ידי חברת "The Comic Shop", המשווקת עצמה כחברת הספרים הערבית הראשונה המתמחה בקומיקס למבוגרים. ניתן לקנות את הספר מטרו גם באמזון.
כיום
א-שאפעי מתגורר כיום בקהיר שבמצרים, והוא מוכר כסופר. הוא מוכר את הקומיקס שלו גם בכנסי קומיקס באירופה ובאמריקה, ואף בלבנון ובירדן. הוא חבר באיגוד קריקטוריסטים למען שלום. א-שאפעי הוא המפיק והמארגן של פסטיבל "CAIRO COMIX", שכולל שלושה ימים של פסטיבל קומיקס מקורי מצרי. א-שאפעי מוכר שם בין היתר את ספרו "מטרו", לצד אמני קומיקס נוספים. הפסטיבל מתקיים מה-22 עד ה -24 בספטמבר בכל שנה מאז 2014. א-שאפעי נשוי ויש לו בת אחת, יסמין.
עמדות פוליטיות
א-שאפעי מרבה להתראיין בכלי תקשורת בעולם הערבי ומחוצה לו, בעיקר בנושא הצנזורה והמחאות החברתיות בעולם הערבי. הוא הבהיר בראיונות עיתונאיים כי הוא חושש מצנזורה נוספת מצד הנשיא הנוכחי של מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי ומפגיעה בחופש העיתונות וחופש הדיבור במצרים.
א-שאפעי הוא מתנגד גלוי של המשטר במצרים, והוא לקח חלק בהפגנות להפלת שלטון מובראכ, ולאחר מכן גם נגד שלטון מוחמד מורסי. באוגוסט 2013, בזמן מהומות אוגוסט 2013 במצרים נעצר א-שאפעי יחד עם מפגינים נוספים בעוון חשד לרצח של שלושה שוטרים. לאחר שלושה ימים המשטרה מצאה כי האליבי של א-שאפעי מתאים, והוא שוחרר. הוא השתתף במגוון הפגנות ב-2004, 2008, 2012 ו-2013.
א-שאפעי ידוע בתמיכתו בשלום ושיתוף פעולה עם מדינות מערביות. הוא חבר בארגון קריקטוריסטים למען שלום, יחד עם כמה וכמה כותבי קומיקס נוספים מהעולם הערבי, מתוניסיה, לוב, לבנון ואף טורקיה ואיראן.
השפעה
רבים מייחסים לא-שאפעי תארים כגון "הסנדק של הקומיקס הערבי", "האבא של הקומיקס במצרים" וכו'. א-שאפעי נחשב לקומיקסאי המשפיע ופורץ הדרך ביותר בעולם הערבי, ולאחר פרסום ספרו "מטרו" צצו והופיעו כמה הוצאות קומיקס ראשונות למבוגרים בעולם הערבי, בהם "ToshFesh" ו"خارج السيطرة", שמגדירות את א-שאפעי כמקור ההשראה של כותבי קומיקס רבים במדינות ערב.
א-שאפעי הוא המייסד של פסטיבל הקומיקס הראשון למבוגרים במצרים, "CAIRO COMIX", שנותן במה לקומיקסאים רציניים מהעולם הערבי כולו. על פי מאמרו של ג'ייקוב הייגילט מהמכון לחקר השלום באוסלו על תרבות הקומיקס במצרים, א-שאפעי הוא אחד מהכותבים המשפיעים ביותר על תרבות הקומיקס הערבית והראשון ש"פתח את הדלת" לקומיקס למבוגרים במצרים. בעזרת יוזמה של כמה קומיקסאים מצריים הוקם מגזין הקומיקס הראשון למבוגרים בעולם הערבי, בשם "TukTuk" והוא כולל כמה רצועות קומיקס למבוגרים, קומיקס אמנותי, פוליטי או בעל אזכורים מיניים וסיפורי קומיקס רציניים בהמשכים. חמשת המייסדים של המגזין, שנאווי מוחמד, הישאם רחמה, אנדלד, מכלוף ותופיק (השלושה האחרונים הם שמות עט), הגדירו את א-שאפעי כאחד מהמשפיעים ביותר בתחום הקומיקס למבוגרים בארצות ערב.
בביקורת על ספרו של א-שאפעי במגזין ניוזוויק הבריטי נכתב "כדי להוכיח את עוצמתו של הקומיקס, לא צריך לחפש מעבר ל'מטרו'... לא קשה להבין מדוע נבהל הרודן מהספר. בדיוקן שחור-לבן של קהיר, סיפור מתח מבריק נוצר בתוך מערכת המטרו [של קהיר], ונותן סיבה טובה מדוע התחוללה המהפכה". בשבועון האמירתי The Nation (אבו דאבי), אחד ממיני שבועונים בינלאומיים השייכים לחברת The Nation, נכתב כי "[בספר] יש תפניות, רציחות וקונספירציות אפלות... העלילה רווית הפרשנות הפוליטית מתארת מדינה לא מתפקדת שאזרחיה מקבלים את השחיתות והדיכוי הממשלתיים כנתון". בביקורת ספרות של כתב העת "Daily News Egypt" נאמר על הספר כי "[זה] תיעוד חזותי של הצייטגייסט המצרי, מלא בעוני, תסכול מיני, שחיתות ואלימות... ספק מותחן, ספק סיפור אהבה, ספק ביקורת פוליטית".
אמן הקומיקס הישראלי אורי פינק סיפר כי כשהיה בכנס קומיקס באיטליה, פגש את א-שאפעי ואמר שזה היה "כוכב שם בכנס".
סגנון
סגנון הציור של א-שאפעי מתחלק בין ריאליזם לקרטון. רוב הציורים בקומיקס, בעיקר הרקעים, מצוירים בצורה ריאליסטית ומתארים בדייקנות את המציאות, כדוגמת רחובות, בניינים, צמחים, מכוניות, נופים מהעולם האמיתי וכדומה. לעומת זאת, הדמויות, ובעיקר פרצופיהן, מצוירים בצורה פחות ריאליסטית, עם מעט קווי מתאר או דייקנות, על גבול הקַרְטוּן. סגנון זה מוכר בעיקר בחוברות קומיקס של חברות אמריקאיות, כגון מארוול קומיקס ו- DC קומיקס וניתן להבחין בהשראה של הקומיקס האמריקאי והאירופאי על עבודתו של א-שאפעי.
א-שאפעי מרבה בציורי הנוף של קהיר, על אף שהוא לא מצייר אותם "בשעתם היפה" - הנילוס, הרחובות, הכיכרות ובניין הממשלה, כולם מצוירים בחושך ואפלה. הציורים של הנוף שקוע בשחור מעלה אצל הקורא רגשות של תסכול וחשש, וזה המסר שמנסה א-שאפעי להעביר. בנוסף, הפאנלים (ריבועים) בקומיקס לא מסודרים בצורה הסטנדרטית, של ריבועים מסודרים בקווים ישרים, אלא מסודרים במעיין "אנרכיה", כשציורים 'גולשים' אל תוך פאנלים אחרים, ולחלק מהציורים אין פאנלים כלל. ניתן למצוא סדר כזה של ריבועים בקומיקס מודרני מאז שנות התשעים, בדומה לקומיקס סאנדמן. הבהירות והצלילות של ציוריו משתנות על פי הסיטואציה. לרוב, האיורים יהיו מטושטשים, מלאים בשחור, וקווי העיפרון יהיו מהוסים וכאילו "ממהרים", אך בסצנות מסוימות, למשל בהפגנות המתוארות בסוף הספר, האיורים יהיו חדים וברורים. האלימות הגרפית המתוארת בהפגנות מצוירת בחדות ודיוק מקסימלי.
"מטרו" מצויר בצורת "קומיקס היברידי", המשלב צורות יצירה אירופאיות ומסורות ערביות. הקומיקס אף מצוין כאחד מהמשפיעים ביותר בסגנון.
הקומיקס של א-שאפעי, "מטרו", מצויר בשחור-לבן. זאת בניגוד לספרי הילדים שלו, "יאסים ועמינה", "זה שלי" ו-"שיחה", שכן צבועים. הסיבה לחוסר הצבע בספר, בדומה לספרי קומיקס אחרים כמו "מאוס: סיפורו של ניצול" או "הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא", נובע ככל הנראה מהניסיון להעביר את התחושה הקודרת והאפלה שמתוארת בספר. השימוש בשחור לבן כאמצעי להעברת תחושה לא חדש, וא-שאפעי מגלה כישורים רבים בצביעה של הקומיקס וגוונים שונים של אפור. נעשה בקומיקס שימוש רב בצבע השחור. א-שאפעי 'משחק' בקומיקס עם תפקידי האור והצל, ולעיתים משתמש בהם כדי להעביר תחושות: למשל באחד העמודים דמותו של שחאב נמצאת ברכבת התחתית (מטרו) שמוארת, אך פניו מוסתרים כמעט לגמרי בצל שחור כבד. הדבר מעביר את תחושת הטירוף והפחד שהוא חווה באותה סצנה.
האנדרטה לילדים קורבנות השואה
האנדרטה לילדים קורבנות השואה מוצבת בבית הקברות היהודי בוורשה ברחוב אוקופובה.
תיאור
היוזמה והמימון להקמת האנדרטה היו של ג'ק אייזנר. צורתה מתייחסת לחומה הגבוהה של גטו עם תיל, שאליה מובילות לוחות, המסודרים בצורת חנוכיה. בתחתית האנדרטה הוצבו שרידי הגטו ומעליהם תצלומים של ילדים יהודים שמתו במהלך מלחמת העולם השנייה. לצדה יש לוח הנצחה בפולנית, עברית ואנגלית, ובו כתוב: "לזכר מיליון ילדים יהודים שנרצחו על ידי ברברים גרמנים, 1939–1945".
התצלומים כוללים תמונה של ילדה בבגדים משובצים וכובע – לוסיה, בתו של חסקיאל (יחזקאל) ברונשטיין, הבעלים של סטודיו הצילום "פוטוגרפיה" בטרנוב, שהוזכר על ידי פאבל הילה בסיפור הקצר "מרצדס בנץ".
אופוסום חדפי
אופוסום חדפי או קנוליסטיד (שם מדעי: Caenolestes) הוא סוג של יונק-כיס אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שכולל 5 מינים החיים בצפון הרי האנדים באמריקה הדרומית. הסוג הוקם בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והוא אחד מתוך 3 סוגים ששרדו במשפחה (האחרים הם הטקסונים המונוטיפים אופוסום חדפי אינקה ואופוסום חדפי חוטמני).
תיאור
האופוסום החדפי הוא כיסאי קטן-ממדים בגודל עכבר: אורך הגוף של המינים בסוג: 14-9 ס״מ, אורך הזנב: כ-12 ס״מ ומשקלם 16–48 גרם; הזכרים כבדים משמעותית מן הנקבות. הגוף שלהם קומפקטי ועגלגל בצורה קיצונית, עם ראש מחודד ולוע ארוך שמעניק להם מראה חדפי. השפתיים עבות במיוחד ומונעות כניסה של פסולת ואדמה במהלך הנבירה עם החוטם. העיניים קטנות מאוד ומנוונות, האף בינוני והאוזניים גדולות ובולטת מהפרווה. הרגליים קצרות יחסית, כאשר האחוריות ארוכות ומפותחות יותר עם טפרים גדולים וחזקים. הזנב חסר השיער ארוך כמו הגוף, חסר יכולת לפיתה, ומשמש בעיקר לתמיכה במהלך הטיפוס. לנקבות אין כיס.
הפרווה החדגונית של האופוסום החדפי עבה, ארוכה ומדובללת ומותאמת לחיים באקלים הקריר של האנדים. צבעה הכללי משתנה מעט בין המינים, ונע בין אפור כסוף לאפור כהה, אפור צפחה כהה, חום-אגוז, חום קפה או חום ביסטר-שחור. הצד התחתון הכולל את המפשעה, הגחון, המותניים, החזה והגרון בהיר יותר, ונע בין אפור-עשן לאפרפר חיוור או לבנבן. הראש בצבע זהה לגוף, והסנטר והלחיים בהירים יותר. סביב העיניים יש טבעת דלילה בשיער שעשויה להראות בהירה או כהה יותר משאר הפנים. החוטם, הידיים, הרגליים ופנים האוזניים בצבע ורוד כהה או בהיר, והזנב בצבע ורוד כהה או שחרחר.
תפוצה ואקולוגיה
האופוסומים החדפים פעילים בשעות הלילה בבדידות, בעיקר על האדמה. במידת הצורך הם מסוגלים לטפס על עצים. הם יוצרים מערכת של תעלות ושבילים בעשב הצפוף ותחת שורשי עצים המשמשים אותם למסתור ולתנועה במהירות בין אזור למשנהו. בעוד שחוש הראייה גרוע, חושי השמיעה והריח מפותחים מאוד, והם מסתמכים עליהם כדי לאתר רמשים במהלך נבירה עם החוטם בטחב ועלים. המינים מוגדרים כטורפים, וניזונים בעיקר מחרקים, זחלים, תולעים, וחולייתנים קטנים, אם כי מגוונים לעיתים את התזונה בפירות. הטורפים העיקריים שלהם כוללים את חתול הפמפס, פומת ההרים ושועל קולפאו.
הם מתרבים בקיץ, והנקבה ממליטה 1–6 גורים זעירים שנצמדים לאחת מ-4 הפטמות שלה. לאחר מספר שבועות הם עוברים לרכב על גבה ולאחר מכן הופכים לעצמאיים. בשל אזור התפוצה הבלתי נגיש ברובו, אין נתונים מדויקים על מצב האופוסומים החדפיים, אך ההנחה היא שהם נפוצים למדי. נכון ל-2023, אף אחד מהמינים אינו מסווג בקטגוריית שימור מאוימת.
מינים
הסוג כולל 5 מינים:
המפלגה הליברלית הלאומית
המפלגה הליברלית הלאומית (בגרמנית: NLP, Nationalliberale Partei) הייתה מפלגה ליברלית-לאומית בתקופת הקיסרות הגרמנית. המפלגה, שהתקיימה בין 1866 ל-1918, חרתה על דגלה חתירה לאיחוד לאומי-גרמני של המרכיבים הגרמניים השונים בקיסרות על ידי כלכלה חופשית בעלת שוק ומטבע משותפים, תפיסה תרבותית-צבורית חילונית ותמיכה במודרניזם וקידמה על ידי תיעוש. המפלגה הייתה ביתם של התעשיינים, בעלי ההון והבורגנים האמידים, שראו ברכה בהתפתחות המואצת של הכלכלה הגרמנית תחת שלטונו של אוטו פון ביסמרק. עקב האחוז הגבוה יחסית של יהודים בקרב קבוצות אלה, התמסדה מסורת של תמיכה יהודית במפלגה, שהתבטאה במקביל בפטריוטיות גרמנית מוקצנת של היהודים תומכי המפלגה. בין בכירי המפלגה נמנו הכלכלן היהודי לודוויג במברגר והמשפטן היהודי אדוארד לסקר, אך גם ההיסטוריון האנטישמי היינריך פון טרייצ'קה.
בבחירות הראשונות לרייכסטאג של גרמניה המאוחדת ב-1871 זכתה המפלגה ל-30.1% מקולות המצביעים והייתה למפלגה הגדולה ביותר בבית. המפלגה זכתה להצלחה בעיקר בחלקי גרמניה החדשים שמחוץ לפרוסיה, כהנובר, שלזוויג-הולשטיין והסן. מבין 161 המושבים שלה בריכסטאג הראשון, 91 היו מחוץ לפרוסיה. עד שנת 1879 היו המפלגה ואנשיה יד-ימינו של ביסמרק ברפורמות שהנהיג לקראת מדינה מאוחדת, חילונית במרחב הציבורי, הפועלת לפי עקרונות השוק החופשי ומנהלת יחסי חוץ מועילים. בין היתר תרמה המפלגה ליצירת הרייכסבנק, הבנק המרכזי של גרמניה והמטבע המאוחד, הגולדמרק, שתרמו לאיחוד הכלכלות של מרכיביה וסייעו ליצירת משק מודרני. ב-1879 פנה ביסמרק למדיניות פרוטקציוניסטית (הגבלות על השוק החופשי, בעיקר סגירות כלכלית על ידי מכסי מגן), דבר שהוביל לקרע בינו ובין המפלגה. ב-1884 פרש הפלג השמאלי-פרוגרסיבי מן המפלגה והחלק הנותר אימץ עמדות שמרניות ולאומיות יותר מבחינה מדינית. כך תמכה המפלגה בהקמת והרחבת הצי הגרמני הקיסרי לפי תוכניתו של האדמירל אלפרד פון טירפיץ ווילהלם השני, קיסר גרמניה, גם כאשר הדבר הוביל למרוץ חימוש מול בריטניה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הייתה המפלגה חלק מקואליציית המלחמה וצידדה בבניית צי מלחמה גדול, סיפוח שטחים לגרמניה ומלחמת צוללות בלתי מוגבלת. במשך כל קיומה הלך והתחדד במפלגה קרע בין פלג ימני ופלג שמאלי. עם תבוסת גרמניה ב-1918 התפצלה המפלגה לשתיים, המפלגה הדמוקרטית הגרמנית משמאל ומפלגת העם הגרמנית בראשותו של גוסטב שטרזמן מימין.
צ'ירוסטנוטס
צ'ירוסטנוטס (שם מדעי: Chirostenotes; מילולית: "בעל ידיים צרות") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה. הוא חי בתקופה קרטיקון עליון לפני 76.5 מיליון שנה. מאובניו נמצאו באלברטה, קנדה ותוארו בשנת 1924 על ידי הפלאונטולוג צ'ארלס ו. גילמור.
מאפיינים
יצור זה היה קרוב רחוק של האובירפטור ממונגוליה, אך היה שייך למשפחה אחרת - קנגנתיים. הוא הגיע לאורך של שני מטרים, והיה בעל צוואר ארוך, מקור קרני המופנה מעלה ובקצהו כרבולת וזרועות ארוכות. מחקרים מאוחרים מעריכים שגופו היה מכוסה נוצות והוא נראה כמו עוף לא מעופף גדול.
יצור זה היה ניזון ממגוון מזונות מהחי ומהצומח. מקורו מכיל רק שיניים בודדות וחלשות, והוא לא היה טורף חזק. ייתכן שהוא חטף טרף קטן כמו חרקים, זוחלים ודו-חיים מהקרקע.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסרט ללכת בין דינוזאורים ובסדרה הדינוזאורים!.
קוזימה פון בונין
קוזימה פון בונין (בגרמנית: Cosima von Bonin; נולדה בשנת 1962) היא אמנית עכשווית רב תחומית גרמנ יה. פונין עוסקת, בין היתר, ביצירות טקסטיל, פיסול, יצירות סאונד, סרטים ומיצגים. את השראתה היא שואבת מהתרבות האינטלקטואלית, האמנותית והמוזיקלית מהשכונה בה היא חיה ועובדת, בעיר קלן.
ביוגרפיה
קוזימה פון בונין נולדה במומבסה, קניה. כשהייתה בת שש חזרה משפחתה לאוסטריה. פון בונין סיימה את לימודיה באוניברסיטת המבורג לאמנות. בעבודתה המשמעותית הראשונה כסטודנטית, שבה שיתפה פעולה עם יוזף שטראו, הציגה את עצמה בחלון של גלריה בהמבורג, בשנת 1990.
קריירה
פון בונין מעלה את הקשר בין יצירות אמנות לבין עולם האופנה, המוזיקה, האדריכלות ותחומים נוספים. היא בוחנת את תפקידה כאמנית ועל כן לעיתים קרובות היא מתמקדת ביצירה אמנותית קולקטיבית, הכוללת שיתופי פעולה עם אמנים אחרים; יוזמת מסיבות, הופעות די-ג׳יי, מופעים מוזיקליים ותערוכות וידאו ואודיו. התערוכות של פון בונין הן בעלות אופי חולף שנועד לדחות את הרעיון הקלאסי של האמן–היוצר היחיד.
אוספים ציבוריים
האמנות של פון בונין נמצאת במספר אוספים ציבוריים וביניהם:
נבחרת גביע דייוויס של מקסיקו
נבחרת גביע דייוויס של מקסיקו היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של מקסיקו שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1924. במהלך התקופה היא שיחקה 181 משחקים וניצחה ב-88.
הישגים
1962
חכליליים
חכליליים או גדולי עיניים (שם מדעי: Priacanthidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים המצויה בימים טרופיים שונים והם דגים פעילי לילה.
אלו דגים בעלי קשקשים דוקרניים על גבם וצבעם אדום בוהק והם בעלי עיניים מגודלות ואדומות שנתנו להם את שמם. דגים אלה חיים ביום בין סלעים, אלמוגים ומערות ויוצאים בלילות בלהקות גדולות להיזון מזואופלנקטון יחד עם דגים ממשפחת הגרזנוניים.
רוב הדגים מגיעים לאורך 30-50 ס"מ. רובם אדומים לגמרי אך חלקם צבועים מעט באפור, לבן ואף שחור. הם יכולים לצלול לעומק רב ולעלות למעלה בלילות. רובם חיים באזור האינדו-פסיפי אך כמה מינים חיים באוקיינוס האטלנטי. כמה מינים משמשים לדגי מאכל.
ראש העיר קווימבי
ראש העיר יוסף פיצג'רלד אומאלי פיצפטריק אודונל היא אחת מהדמויות המופיעות בסדרת הטלוויזיה האמריקאית המונפשת "משפחת סימפסון".
קווימבי הוא ראש עיריית ספרינגפילד, והוא פרודיה על הסנאטור האמריקאי טד קנדי, בני משפחה נוספים ממשפחת קנדי שנכנסו לפוליטיקה ועל פוליטיקאים מושחתים. כמו קנדי, קווימבי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית (אך למרבה האירוניה,, בבחירתו הוא מסתמך בעיקר על קולות הרפובליקנים) וגם כן, כמו קנדי, הוא מדבר במבטא בוסטוני. מלבד זאת, קווימבי זורק כסף על בעיות פולטיות וחופשות באתר נופש "מתחם קווימבי" (שככל הנראה מהווה פרודיה על מתחם קנדי, שמשמש עד היום עד בני משפחת קנדי) ובכללי, קולו של קווימבי מזכיר את קולו של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
הוא מדובב על ידי דן קסטלנטה והופיע לראשונה בפרק "בארט מקבל נכשל".
תיאור
קווימבי משמש זמן רב, עוד לפני הסדרה כראש עיריית ספרינגפילד. הוא נתפס כפוליטיקאי חלקלק אך אופורטוניסטי ונראה כי סדרי העדיפויות העיקריים שלו הם ביצור מעמדו כראש העיר, הישארות בתפקידו ולקיחת חלק בצורות שונות של שחיתות, בהם מעילה בכספי מיסים, לקיחת שוחד מראש ארגון המאפיה של העיר, טוני השמן ועירוב המשטרה העירונית במעשי השחיתות שלו. על קיר משרדו כתוב "Corruptus in Extremis", שפירושו "מושחת ביותר".
כמו קנדי, קווימבי נתפס כרודף שמלות. הוא משעשע את עצמו מדי פעם במשחק בקלפי משחק פורנוגרפיים במהלך פגישות שעורך ברחבי העיר. קווימבי נתבע כ-27 פעמים, בתביעות שונות של נשים שטענו שהוא אב לילדיהן. קווימבי נתפס לעיתים קרובות שוכב עם נשים בלונדיניות דומות, שאחת מהן אף הייתה מיס ספרינגפילד. הוא גם פעם אחת חיזר אחר אחייניתו שלו בטעות וזה אחד הדברים הבודדים שקימבי גילה בעקבותיו בושה.
למרות היותו ראש העיר במשך תקופה כה ארוכה, קווימבי אינו יודע כאדם שאכפת לו מהעיר שלו, לעיתים קרובות הטא מבתטא את זלזולו הגמור בתושבי ספרינגפילד. בנוסף לכך, קווימבי לעיתים קרובות נוסע לחופשת למער לים, דבר שגורר את היעדרותו מהעיר לפרקי זמן ממושכים. חרף זאת, הוא מופיע לעיתים תכופות, אם כי קצרות, באירועים מקומים, חגיגות חגים ופתיחת עסקים.
תמורה פסידו-אקראית
בקריפטוגרפיה, תְּמוּרָה פְּסֵידוֹ-אקראית (Pseudorandom Permutation) בקיצור PRP היא פונקציה שלא ניתן להבחין בינה לבין תמורה אקראית שנבחרה בהתפלגות אחידה מתוך משפחת כל התמורות בעלות תחום דומה. במילים אחרות PRP היא משפחה של תמורות המדמות אורקל אקראי באופן שלא קיים אלגוריתם יעיל שיכול להבחין עם יתרון משמעותי לפי הפלט, בין תמורה שנבחרה ממשפחה זו לבין תמורה אקראית. ההבדל היחיד בין תמורה פסידו-אקראית לפונקציה פסידו-אקראית הוא שבתמורה תמיד קיימת פונקציה הופכית.
אובייקט תאורטי דומה נקרא תמורה בלתי צפויה (unpredictable permutation) בקיצור UP. על בסיס פונקציה בלתי צפויה, תמורה בלתי צפויה היא תמורה שלא קיים אלגוריתם אקראי יעיל שיכול לחזות את ערכיה בדיוק גבוה באופן משמעותי מניחוש אקראי.
מהיבט תאורטי האובייקטים PRP ו-UP הם כלים דומים לבניית פרימיטיבים קריפטוגרפיים חשובים כמו פונקציות גיבוב, צופן בלוקים וקוד אימות מסרים.
הגדרה
תהי פונקציה יעילה, משמרת-אורך, עם מפתח. אפשר להתייחס אל P כאל משפחה של תמורות, למשל הפונקציה P_k(\cdot) היא תמורה אחת מתוך המשפחה, כך שעבור כל k שנבחר באקראי P_k היא תמורה עם מפתח של הקלט. כיוון שאורך הפלט זהה לאורך הקלט, מזה נובע שהיא חד-חד-ערכית ועל. היא נקראת יעילה אם קיים אלגוריתם יעיל שיכול להריץ את P_k(x) בזמן פולינומי בהינתן x ו-k וכן קיים אלגוריתם יעיל שיכול לחשב את התמורה ההופכית P_k^{-1}(y) בהינתן y ו-k. ההנחה המשתמעת מכאן שאורכי הקלט, הפלט והמפתח זהים אינה בהכרח מדויקת תמיד. למעשה הפלט חייב להיות כאורך הקלט אחרת היא לא תקרא תמורה, אולם המפתח יכול להיות באורך שונה. נהוג לכנות את אורך הקלט והפלט "בלוק" שאורכו הוא n סיביות. וכן n נקרא פרמטר ביטחון.
למעשה הטענה הבאה נכונה: אם P היא פרמוטציה פסידו-אקראית אז היא גם פונקציה פסידו-אקראית. אך מפני שבכל תמורה P_k מחייבת שתהיה גם פונקציה הופכית P_k^{-1}, עובדה זו יוצרת בעיה שלא קיימת בפונקציה פסידו-אקראית, כי כעת צריך לוודא שהתמורה תהיה בטוחה גם אם למבחין גישה לאורקל הפונקציה ההופכית. מעצם ההגדרה של פונקציה פסידו-אקראית לא בהכרח קיימת פונקציה הופכית. אם התמורה P היא בעלת תכונה כזו היא תקרא תמורה פסידו-אקראית חזקה. בניסוח פורמלי:
כאשר הוא מפתח שנבחר באקראי בהתפלגות אחידה והפונקציה f נבחרה באקראי מתוך קבוצת כל התמורות האפשריות באורך n סיביות. האינטואיציה מאחורי הביטוי הזה היא שאם לא קיים אלגוריתם הבחנה פולינומי, שמיוצג כאן על ידי D שיכול לזהות לפי הפלט, הבדל כלשהו בין התמורה P_k אפילו בהינתן התמורה ההופכית P_k^{-1}, לבין תמורה אקראית אמיתית בהסתברות גבוהה משיעור זניח שנקבע על ידי פונקציית הזניחות אז היא נחשבת לתמורה פסידו-אקראית חזקה (מבחינה חישובית).
תמורה בלתי צפויה
תמורה בלתי צפויה היא הגדרה קצת יותר חלשה מתמורה פסידו-אקראית. היריב במקרה של תמורה בלתי צפויה הוא אלגוריתם הסתברותי שמקבל גישה לאורקל לשני הכיוונים, התמורה P_k והתמורה ההופכית P_k^{-1}. היריב מקבל אתגר k והוא מתבקש לנחש מה יהיה פלט הפונקציה P_k. הוא רשאי לבצע סדרה של שאילתות לאורקל למעט שאילתה בנוגע ל-k.
הגדרה פורמלית
אלגוריתם אקראי פולינומי ייקרא תמורה בלתי צפויה אם עבור כל מבחין הסתברותי פולינומי A שלא רשאי להגיש לאורקל שאילתה בנוגע לתחזית עצמה (התמורה), קיימת פונקציית זניחות כך שמתקיים:
תמורה פסידו-אקראית וצופן בלוקים
לדוגמה, רשת פייסטל היא מבנה קריפטוגרפי פופולרי, שמקבל פונקציה חד-כיוונית לא הפיכה וממנה מייצר תמורה הפיכה עם מפתח. רשת פייסטל היא מבנה איטרטיבי הפועל כדלהלן. הקלט באורך 2n סיביות מחולק לשני חצאים R ו-L (חצי ימני וחצי שמאלי בהתאמה) כל אחד באורך n סיביות, בהינתן פונקציה פסידו-אקראית f שמקבלת את k וקלט באורך n ומחזירה פלט פסידו-אקראי באורך n מבנה פייסטל מתבצע כך: ברור שבמהלך הראשון המבנה המתואר אינו פסידו-אקראי אפילו ש-f פסידו-אקראית כי החצי השמאלי הוא למעשה חצי הקלט הימני ללא שינוי. וכן במהלך השני אפשר להראות שהפלט אינו פסידו-אקראי כי קיים אלגוריתם פולינומי שיכול להבחין בינו לבין פלט אקראי. יש לזכור שבכל מהלך צריך מפתח שונה ובלתי תלוי במפתחות הקודמים. למרבה ההפתעה רשת פייסטל בשלושה מהלכים עם שלושה מפתחות שונים, נחשבת לפסידו-אקראית אך לא פסידו-אקראית חזקה. לעומת זאת הוכח שרשת פייסטל בארבעה מהלכים עם ארבעה מפתחות שונים נחשבת לתמורה פסידו-אקראית חזקה, בהנחה שהפונקציה הפנימית נחשבת פסידו-אקראית.
צריך לזכור שצופן בלוקים כשלעצמו אינו בטוח לשימוש לבד, אלא הוא רק "אבן בניין" שאיתה ניתן לבנות מערכת הצפנה בטוחה. לצורך המחשה, אם משתמשים בצופן בלוקים ישירות במערכת הצפנה, למשל המצפין שולח את c=P_k(m) למקבל, כאשר P_k הוא צופן בלוקים שמקבל את המפתח k איתו הוא מצפין את m ומחזיר את c (למשל AES). אפשר להוכיח שמערכת כזו לא תהיה עמידה נגד התקפת מוצפן-נבחר, מפני שהצפנה כזו היא דטרמיניסטית באופייה ולכן המתקיף יכול להבחין בקלות אם הוצפנו בלוקים זהים עם אותו מפתח. הבחנה זו חשובה ולא תמיד מושם עליה דגש כראוי. אחת הדרכים להתמודד עם חיסרון זה היא להשתמש בצופן הבלוקים במסגרת מצב הפעלה בטוח. קיימים מצבי הפעלה שונים של צופן בלוקים הכוללים בין היתר הצפנה מאומתת, כשכל אחד מהם מספק ביטחון בדרך שונה ובעל מאפיינים שונים בהתאם לסביבה, מידת האיום ואילוצי יעילות. במערכות הצפנה מודרניות נהוג לשלב אקראיות כדי לעמוד במודלים של ביטחון מחמירים יותר.
רובן (זמר)
רובן מרקוסן (נולד ב-23 במרץ 1995), ידוע בעיקר בשמו הפרטי, רובן, הוא זמר נורווגי.
ביוגרפיה
רובן מרקוסן נולד ב-23 במרץ 1995 בעיר הרשטאד. רובן גדל בכפר ביארקוי, כפר בן 300 תושבים בצפון נורווגיה. מרקוסן התמודד עם בעיות נפשיות רבות מאז ילדותו, המוזיקה היוותה עבורו תרפיה. בשנת 2016 החל מרקוסן ליצור והוציא את ה-EP הראשון שלו, "East West", זה לא זכה להצלחה רבה. סינגל הבכורה של מרקוסן, "Walls" הגיע למקום השמיני במצעד הנורווגי וזכה להשמעות רבות ברשתות הזרמת המדיה. כתוצאה מכך, הוא עבר לאוסלו על מנת להתקדם בקריירה שלו. הוא הועמד לפרס בקטגוריית פריצת השנה בטקס פרסים שנערך בנורווגיה בשנת 2018.
הסינגל הבא שהוציא, "Lay By Me", זכה להצלחה בינלאומית לצד ההצלחה שלו זכה בנורווגיה, הוא השווה את הישג השיא שלו במצעד הנורווגי, מקום שמיני. הסינגלים שלו נכנסו למצעדים גם בשוודיה. מרקוסן חתם על חוזה הקלטות עם יוניברסל מיוזיק גרופ מיד לאחר הוצאת ה-EP השני שלו, "Melancholic" שזכה להצלחה בנורווגיה.
רובן הוא הומוסקסואל מוצהר.
ג'ירו ד'איטליה 2020
ג'ירו ד'איטליה 2020 (באיטלקית: Giro d'Italia 2020) הוא המהדורה ה-103 של הג'ירו ד'איטליה, מרוץ האופניים השני בחשיבותו בעולם ואחד משלושת מרוצי האופניים הנקראים גרנד טורס. המרוץ תוכנן להתחיל עם שלושה קטעים בהונגריה ולכלול בסך הכל מרחק מצטבר של 3,497.9 קילומטרים בין ה-9 ל-31 במאי, אך בשל התפרצות מגפת הקורונה באיטליה, המרוץ נדחה ולאחר מכן שובץ מחדש בין ה-3 ל-25 באוקטובר, כשהפתיחה בהונגריה בוטלה ושלושת הקטעים הראשונים שהיו אמורים להתקיים שם הוחלפו.
במרוץ ניצח טאו גייגן הארט הבריטי מאינאוס גרנדיירס, מקדים ב-39 שניות את ג'אי הינדלי וב-1:29 דקות את וילקו קלדרמן, שניהם מסאנווב. בקטגוריית הנקודות ניצח ארנו דמאר (Groupama–FDJ), כשהוא גם מנצח ארבעה קטעים במרוץ. רובן גריירו (EF Pro Cycling) ניצח בקטגוריית ההרים, כשגם הוא ניצח קטע אחד.
דירוג כללי
ריצ'רד קאראפאס, מנצח המרוץ ב-2019, החליט ביחד עם קבוצתו, אינאוס גרנדיירס, שלא להגן על תוארו ולהתרכז במקום זה בטור דה פראנס ובוואלטה אספניה, כשאינאוס שלחה את גריינט תומאס, מנצח טור דה פראנס 2018, להוביל את קבוצתה במרוץ. וינצ'נצו ניבאלי, שניצח את מהדורות 2016 ו-2013 הוביל את קבוצת טרק-סגפרדו, כשסיימון ייטס הוביל את מיצ'לטון - סקוט ןפייו בילבאו הוביל את בחריין מקלארן. לאסטנה, היו שלושה מובילים פוטנציאליים, מיגל אנחל לופס, יאקוב פוגלסן ואלכסנדר ולאסוב.
ספרינטרים
פטר סאגאן (בורה–הנסגרוהה), שניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס שבע פעמים, התחרה לראשונה בג'ירו. ספרינטרים נוספים שנטלו חלק במרוץ היו אליה ויוויאני (קופידיס), שניצח ארבעה קטעים ואת קטגוריית הנקודות ב-2018 במדי דקונינק קוויק-סטפ, אלבארו הודג' (דקונינק קוויק-סטפ), ארנו דמאר (Groupama–FDJ), רודי ברבייה, דווידה צ'ימולאי, וריק צאבל (Israel Start-Up Nation), מייקל מת'יוס (סאנווב), פרננדו גאביריה, מקסימיליאנו ריצ'זה וחואן סבסטיאן מולאנו (יו. איי. אי. אמירטס).
קטע 1
הג'ירו יצא לדרך עם קטע נגד השעון, כמו שקרה גם במהדורות של 2018 ו-2019, הקטע כלל 15 ק"מ ממונראלה לפאלרמו, בקילומטר הראשון של הקטע נכללה עלייה מהקטגוריה הרביעית, ומי שירכוב אותה בזמן הנמוך ביותר יהיה למוביל בקטגוריית ההרים. בקטע ניצח אלוף העולם פיליפו גאנה (אינאוס גרנדיירס) לאחר שהקדים ב-22 שניות את ז'ואאו אלמיידה (דקונינק קוויק-סטפ) ואת מיקל ביירג (יו. איי. אי. אמירטס), בקטגוריית ההרים הוביל ריק צאבל (Israel Start-Up Nation), כשהוא משיג לקבוצה הישראלית הובלה בקטגוריה לראשונה בתולדותיה. במהלך הקטע פרש לוקה קובילי (ברדיאני–CSF) ומיגל אנחל לופס (אסטנה. קובילי פרש לאחר שלא עמד במגבלת הזמן, בעוד שלופס פרש לאחר שהתרסק לקראת נקודת מדידת הזמן השנייה בקטע. קבוצתו של גאנה, אינאוס גרנדיירס, גם הובילה בקטגוריית הקבוצות.
קטע 2
קטע 2 כלל 149 ק"מ מאלקאמו לאגריג'נטו, הקטע הסתיים בעלייה בקטגוריה רביעית, באורך של 3.7 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 5.2%. דייגו אוליסי (יו. איי. אי. אמירטס) ניצח בקטע לאחר שגבר על פטר סאגאן (בורה–הנסגרוהה) ומיקל הונורה (דקונינק קוויק-סטפ), הפלוטון, מובל בידי מייקל מת'יוס (סאנווב) הגיע ארבע שניות אחריהם. גאנה נשאר בהובלת המרוץ, אך הפסיד את ההובלה בקטגוריית הנקודות לאוליסי, כשסאגאן עבר להוביל בקטגוריית ההרים על חשבון צאבל. במהלך הקטע אסטנה ספגה אבדה נוספת, לאחר שאלכסנדר ולאסוב פרש מהמרוץ לאחר שסבל מהרעלת מזון.
קטע 3
קטע 3 כלל 150 ק"מ מאנה לעלייה הידועה באתנה, הקטע היה הקטע ההררי הראשון בג'ירו ואחד מהיחידים שהסתיים בפסגה. כמו ב-2017, גם הפעם קבוצת הבריחה ניצחה באתנה, כשג'ונתן קאייסדו (EF Pro Cycling) ניצח בקטע, מקדים ב-21 שניות את ג'ובאני ויסקונטי (ויני–צאבו–KTM), הארם ואנהוקה (לוטו–סודאל, שהתקיף מהפלוטון, סיים שלישי בפער של 30 שניות מקאייסדו. ז'ואאו אלמיידה הפך למוביל המרוץ החדש, שנייה בלבד מקאייסדו, ודקונינק קוויק-סטפ גם עברה להוביל את דירוג הקבוצות, לאחר שגאנה חצה את קו הסיום 19:47 דקות אחרי קאייסדו, אך שימש כפועל בכל מקרה. קאייסדו עבר להוביל בקטגוריית ההרים.
קטע 4
הקטע ה-4 היה קטע גבעי, 140 ק"מ מקטניה לוילאפרנקה טירנה, במהלך הקטע הייתה רק עלייה מדורגת אחת בקטגוריה שלישית, ה-"פורטלה מנדרצי", באורך של 12.4 קילומטרים ושיפוע ממוצע של 5.2%. למרות זאת, הקטע היה הקטע הראשון שהסתיים בספרינט רב משתתפים, שהסתיים בניצחונו של ארנו דמאר (Groupama–FDJ), שהקדים את פטר סאגאן ודווידה בלריני (דקונינק קוויק-סטפ). בעקבות המקום השני שלו, סאגאן עבר להוביל בקטגוריית הנקודות, בעוד ששאר הקטגוריות לא נרשמו שינויים. לפני תחילת הקטע פרש גריינט תומאס (אינאוס גרנדיירס), שנחשב לאחד הפייבוריטים לניצחון כללי במרוץ, לאחר שהתרסק פעמים במהלך הקטע ה-3, פעם אחת באזור הנייטרלי ובפעם השנייה לאחר שעלה על בקבוק שנפל לאחד הרוכבים והתרסק במהירות גבוהה, למרות זאת תומאס הצליח לסיים את הקטע כאמור, אך לא זינק לקטע הרביעי. גם לוקה ואקרמן (ויני–צאבו–KTM) פרש לאחר שהתרסק ביחד עם בן קבוצתו אטיין ואן אמפל, השניים התרסקו ככל הנראה כתוצאה ממסוק שעף נמוך מדי וגרם לתנופת אוויר שהעיפה את המחסומים לכיוון השניים, השניים לא סיימו את הקטע אך נחשבו כמסיימים לאחר התקרית והורשו להמשיך את המרוץ, אך רק ואן אמפל היה מסוגל, בעוד שפציעותיו של ואקרמן היו חמורות מדי מכדי שיוכל להמשיך.
קטע 5
הקטע 5 כלל 225 ק"מ ממילטו לספצנו דלה סילה (קאמיליטלו סילאנו), ושתי עליות מדורגות, הראשונה הייתה העלייה לטריולו, בקטגוריה שלישית, אורך של 10.1 ק"מ ו-5.3% והעלייה השנייה והמשמעותית יותר, ה"ואליקו די מונסטרקו", בקטגוריה ראשונה, באורך של 22.7 ק"מ ובשיפוע של 5.8%, פסגת העלייה הייתה רחוקה 12 ק"מ מהסיום בספצנו דלה סיליה. פיליפו גאנה ניצח את הקטע, לאחר שהיה חלק מהבריחה המוקדמת של הקטע ובסופו של דבר התקיף בעלייה האחרונה והמשיך בריחת סולו עד לניצחון, מקדים את הפלוטון שהובל בידי פטריק קונראד (בורה–הנסגרוהה) ואת אלמיידה ב-38 שניות. גאנה גם עבר להוביל בקטגוריית ההרים, עם 41 נקודות לעומת 40 של קאייסדו. במהלך הקטע פרשו בנז'מין תומא (Groupama–FDJ) ןפיטר ונינג (טרק-סגפרדו).
קטע 6
הקטע ה-6 הוזנק מקסטרווילארי והסתיים במטרה, כ-188 ק"מ. הקטע כלל עלייה מדורגת אחת בקטגוריה שלישית, "גלריה מילוטה", בתוואי גבעי. הקטע הסתיים בספרינט רב משתתפים, בו השיג ארנו דמאר את הניצחון השני שלו במרוץ, לפני מייקל מת'יוס (סאנווב) ופאביו פלינה (אסטנה). בעקבות ניצחונו עבר להוביל את קטגוריית הנקודות על חשבון פטר סאגאן עם 106 נקודות, לעומת 67 של סאגאן. לפני תחילת הקטע פרש ברנט בוקוולטר (מיצ'לטון - סקוט).
קטע 8
הקטע ה-8 כלל 200 ק"מ מג'ובנאצו לויסטה בתוואי גבעי ושתי עליות מדורגות, ה"מונטה סנט'אנגלו" בקטגוריה אחת, שאורכה 9.4 ק"מ על 6.2% שיפוע וה"לה גוארדיולה" בקטגוריה רביעית, 1.4 ק"מ בשיפוע ממוצע ל 6.2%. הקטע הזה הלך לקבוצת הבריחה, ואלכס דאוסט (Israel Start-Up Nation) ניצח בו לאחר שהתקיף מהקבוצה כשנותרו יותר משמונה קילומטרים לסיום והמשיך ברכיבת סולו עד לניצחון, מקדים ב-1:15 דקות את סאלבטורה פוצ'יו (אינאוס גרנדיירס) ואת מת'יו הולמס (לוטו–סודאל). בזכות התוצאה של פוצ'יו, אינאוס גרנדיירס עקפה את דקונינק קוויק-סטפ בדירוג הקבוצות. הניצחון של דאוסט היה הראשון של Israel Start-Up Nation בגרנד טור ובמרוץ מסבב הוורלד טור. לפני תחילת הקטע פרשו טוני גלופן (AG2R La Mondiale) לאחר שבר ביד שנגרם כתוצאה מהתרסקות בקטע השביעי, אדוארדו אפיני וסיימון ייטס (מיצ'לטון - סקוט), אחד המועמדים לניצחון כללי, לאחר שנדבק בקורונה, שון בנט (EF Pro Cycling) ופטריק גאמפר (בורה–הנסגרוהה), במהלך הקטע פרש בן גאסטאוור (AG2R La Mondiale).
קטע 9
לאחר קטע 8, הרוכבים נכנסו למחרת ליום המנוחה הראשון בג'ירו, הם חזרו ממנו לקטע ה-9. הקטע כלל 208 קילומטרים מסן סלבו לרוקרסו, הקטע היה מההרריים ביותר בכל הג'ירו והקטע השני עד אותה עת שהסתיים בעלייה. מלבד העלייה הסופית לרוקרסו שהייתה בקטגוריה הראשונה, נכללו עוד שלוש עליות: "פאסו לאנקיאנו" מהקטגוריה הראשונה, "פאסו דל לאונרדו" ו"בוסקו די סנט'אנטונינו" מהקטגוריה השנייה. במהלך העלייה האחרונה, ג'ונתן קסטרובייחו (אינאוס גרנדיירס) ורובן גריירו (EF Pro Cycling) ברחו לשאר קבוצת הבריחה, במאות המטרים האחרונים של הקטע גבר גריירו על קסטרובייחו וניצח את הקטע, כשהוא משיג לקבוצתו את הניצחון השני שלה במרוץ אחרי קאייסדו בקטע ה-3. הניצחון של גריירו והעובדה שהסיום היה ממוקם בפסגה של העלייה הספיקו לו לצבור מספיק נקודות בשביל לעקוף את פיליפו גאנה בקטגוריית ההרים. ז'ואאו אלמיידה הפסיד זמן לשאר היריבים שלו בדירוג הכללי אך נותר בהובלת המרוץ, אך וילקו קלדרמן (סאנווב) עלה למקום השני על חשבון פייו בילבאו (בחריין מקלארן). לפני תחילת הקטע פרש רודי ברבייה (Israel Start-Up Nation), כשבמהלך הקטע פרש פאוול קוצ'טקוב (CCC.