cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריק קרמן
בונה כינורות ומנדולינות
בתחילת שנות ה-90 התוודע קרמן לנגני תזמורת המנדולינות באר שבע, שניגנו רפרטואר קלאסי כנרי על מנדולינות מסגנון הבנייה הנפוליטני המקובל, שהגביל את יכולת הביצוע וההבעה של הנגנים. קרמן ניסה לפתח מנדולינה משופרת מבחינת הצליל ונוחות הנגינה, ולאפשר לה להתבטא ברפרטואר המוזיקה הקלאסית ככלי סולני על בימת הקונצרטים. הוא פיתח מנדולינה בעלת גוף תהודה כפול, עם שני פתחים מסורגים בנוסף לפתח התהודה המרכזי המקובל. המנדולינה שפיתח מאפשרת לנגנים ביצוע והבעה מוזיקלית טובים יותר. בהמשך הוסיף לשפר עוד את המנדולינה שפיתח, בשתי גרסאות.
בשנת 1993 הקים קרן להשאלת מנדולינות לנגנים צעירים מצטיינים, כדי שיוכלו לשפר את נגינתם ולהתקבל לאקדמיה למוזיקה. איכות הצליל ואפשרויות הביצוע של המנדולינה שפיתח הביאו את האקדמיה להכיר לראשונה במנדולינה ככלי קלאסי, כמו כינור וכלים אחרים מההרכב הקלאסי.
נגני המנדולינה למדו במחלקה לכלי קשת בהדרכת הכנר פרופ' מוטי שמיט. הנגנים המצטיינים בוגרי הקרן של קרמן זכו בתואר מוזיקאי מצטיין ובתחרויות שונות, ושלושה מהם, יקי ראובן, אבי אביטל ואלון שריאל, הפכו לנגני מנדולינה בעלי שם המופיעים כסולנים בליווי תזמורת באולמות קונצרטים ברחבי העולם.
עם הזמן החלו בוני מנדולינות בעולם לחקות את מודל המנדולינה שפיתח קרמן. קרמן לא רשם פטנט למנדולינה שפיתח, ותגובתו להופעת חיקויים למודל שלו הייתה שזה מסייע למטרה שאליה שאף - שיפור איכות המנדולינה ככלי סולני.
קרמן סייע להקמת רביעיית מנדולינות במתכונת רביעיית כלי קשת, שתי מנדולינות, מנדולה ומנדוצ'לו, כלים שבנה במיוחד לרביעייה, שנקראה על שמו, "רביעיית קרמן".
בשנת 2011 הצטרף אליו בנו, ים קרמן, שלמד ממנו את אמנות הבנייה.
ספרים שכתב
קרמן נתן ביטוי לקשר שלו לים בצעירותו, וכתב שני ספרים בנושאים ימיים:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
סנוב (נהר)
נהר סנוב (ברוסית: Снов) הוא נהר המפריד בין מחוז בריאנסק שברוסיה לבין מחוז צ'רניגוב שבאוקראינה. הוא יובל של נהר דסנה (שהוא יובלו של נהר דנייפר). אורכו של הנהר 301 ק"מ. אגן ניקוז 8700 קמ"ר. רוחב ערוץ הנהר בתחילתו בין 4 ל-14 מטרים, בסופו רוחבו בין 20 ל-40 מטר. עומק הנהר בין 1.5 ק"מ מנובמבר-ינואר הנהר קופא עד למרץ-אפריל.
אראוקריה מירביליס
אראוקריה מרביליס (שם מדעי: Araucaria mirabilis) הוא מין פרהיסטורי של עץ מחטני מהסוג אראוקריה שבמשפחת האראוקריים שהתקיים בתקופת היורה של פטגוניה לפני 164.7 עד 155.7 מיליון שנה מזמננו. עץ נכחד זה תואר למדע בידי החוקרים אנסלם ווינדהאוזן וקרלוס לואיס ספגזיני ב-1924.
עצים אלה ידועים כמאובנים מהאתר "Cerro Cuadrado Petrified Forest" ובתצורות "La Matilde Formation" שבסנטה קרוס בדרום ארגנטינה, אשר כלל עצים בגובה של 100 מטרים ורוחב גזע של 3.5 מטרים. אתר זה נקבר ככל הנראה בהתפרצות געשית במשך היורה התיכון.
בתקופת היורה העצים הכילו אצטרובלים רחבים עגלגלים באורך 2.5 עד 8.5 ס"מ וחלקם הגיעו לקוטר של 10 ס"מ. במרכז החרוטים נראים צינורות בהם עבר שרף דביק. לעצים היו עלים בצורת קשקשים מחטניים שנועדו להגן עליהם מאוכלי צמחים. באצטרובלים לא נמצאו זרעים שכנראה לא השתמרו במאובנים.
העצים נאכלו בידי חיפושיות כמו זחלי חדקוניתיים ובידי זאורופודים גדולים, אשר כנראה היו בוגרים בעלי צוואר ארוך וקיבה חזקה מספיק לעכל את העלים הנוקשים. הצעירים שלהם כנראה ניזונו מצמחים אחרים כדי לקבל חלבונים לגדילה מהירה.
עצים אלה כנראה נכחדו לאחר ההתפרצות הגעשית של היורה התיכון לפני 160 מיליון שנה בקירוב.
היפרמטען חלש
Weak hypercharge Слабы гіперзарад Hipercàrrega feble Schwache Hyperladung Hipercarga débil fa:ابربار ضعیف Hypercharge faible दुर्बल हाइपर आवेश Ipercarica debole 弱超電荷 약한 초전하 Слабый гиперзаряд Šibki hipernaboj 弱超荷
נגעת נרצחת (סרט)
נגעת נרצחת (באנגלית: Talk to Me; "דבר אליי") הוא סרט אימה על-טבעי אוסטרלי משנת 2022. הסרט בוים על ידי דני ומייקל פיליפו ונכתב על ידי דני פיליפו וביל הינזמן, על בסיס רעיון של דיילי פירסון. בסרט מככבת סופי ויילד כאישה צעירה שמסתבכת עם העל טבעי בעקבות סיאנס עם יד חנוטה. בתפקידי משנה מופיעים אלכסנדרה ג'נסן, ג'ו בירד, אוטיס דנג'י, מירנדה אוטו, זואי טרקס, כריס אלוסיו, מרקוס ג'ונסון ואלכסנדריה סטפנסן.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל אדלייד באוקטובר 2022. הוא עלה לאקרנים באוסטרליה ובישראל ב-27 ביולי 2023 ובארצות הברית.
עלילת הסרט
קול, בחור צעיר נתקל בבעיה במסיבת בית צפופה, כאשר הוא מנסה לחפש את אחיו, דאקט, שנעל את עצמו בחדר השינה. קול פורץ לחדר, ומוצא את דאקט פצוע. בעודו מלווה את דאקט, קול מנסה למנוע מהבליינים לצלם את אחיו, ולפתע, דאקט דוקר את קול, ולאחר מכן דוקר את עצמו אנושות בעינו.
בינתיים, מיה בת ה-17, נאבקת עם יום השנה להתאבדותה של אמה, ריאה, ומערכת היחסים הרחוקה עם אביה, מקס. מיה, חברתה הטובה של ג'ייד ואחיה הקטן של ג'ייד, ריילי, מתגנבים למסיבה בהנחיית היילי וג'וס. במסיבה, היילי מביאה יד חנוטה מחרסינה שמזמנת רוחות, והיא האינטראקציה העיקרית על ידי הדלקת נר ואמירת המשפט "דברו אליי", לפני שהם ממשיכים לומר, "אני נותן לך להיכנס" היד אוחזת בהם בחוזקה מלאה, והנר אמור להכבות לאחר שחלפו תשעים שניות. מיה מתנדבת ללכת, כאשר היא אחוזת רוח שמאיימת על ריילי, היילי וג'וס מרחיקים את היד ומכבים את הנר, ומיה חוזרת לעצמה.
מיה, יחד עם היילי, החבר של ג'וס, דניאל, מתאספים בביתה של ג'ייד למחרת בלילה, שם ריילי מתנדב לשחק את המשחק. הוא נשלט על ידי רוחה של ריאה, המנסה להתפייס עם מיה. חריגה ממגבלת הזמן והרוחות משיגות את גופו של ריילי, ופוצעות אותו אנושות, ומובילות לאשפוזו. מיה, רדופה כעת חזיונות על ריאה. ג'ייד ואמה, סו, משיבות פנים למיה, בכך שמאשימות אותה בפציעותיו של ריילי. מיה, מחפשת נחמה מדניאל, ומזמינה אותו לישון, אך תוקפת אותו לאחר שנשקפה לפניה רוח. מה שגורם לדניאל לעזוב ולמיה להבין שהרוחות עקבו אחריהם. לאחר שלקחה בסתר את היד החנוטה מביתה של ג'ייד, מיה משתמשת בה כדי ליצור קשר עם ריאה.
מיה, דניאל, ג'ייד, היילי וג'וס מאתרים את קול, שמגלה שג'וס היה זה שנתן לדאקט את היד הגרמה למותו, ובהכרח גופו של ריילי תוציא את הרוחות החוצה. מיה מסיקה שהם צריכים להשלים את הטקס על ידי כיבוי הנר, מה שהם לא הצליחו לעשות בפעם הראשונה, כדי להציל את ריילי, אך הם יצטרכו ליצור קשר עם רוחה של ילדה בבית החולים שמראה למיה חזון של רוחה של ריילי מתענה בלימבו. מיה חוזרת לביתה, ושם מקס מגלה שמותה של מיה לא היה מקרי, בכך שמקריא לה מכתב התאבדות שהוא הסתיר ממיה, כדי למנוע ממנה האשמה עצמית. מיה סגה לחדרה, ורוחה של ריאה מופיעה, ומספרת לה שמקס משקר, כאשר רוח רעה בדמות אביה תוקף את מיה, ומקס מגיע בדיוק שהרוח נעלמת, ומיה מבלי משים דוקרת את אביה בצוואר עם מספריים.
לאחר שנאמרה לה על ידי ריילי, שריילי צריך למות כדי שהרוחות יצאו, מיה משקרת לג'ייד וסו לעזוב את בית החולים ונכנסת לחדר של ריילי, ומקבל צורה של רוח נרקבת, ומוצאת את עצמה לא מסוגלת להרוג אותו, ג'ייד מגיעה לביתה של מיה, ומוצאת את מקס מדמם, וחוזרת אל בית החולים ורואה את מיה עוזבת עם ריילי בכיסא הגלגלים לכיוון הכביש המהיר. הרוחות משכנעות את מיה לדחוף את ריילי אל התנועה בכביש, ובמקום זאת, מיה נדחפת על ידי ג'ייד לתוך התנועה, וגורמת לתאונת דרכים.
מיה הפצועה חוזרת להכרה על הכביש, ומועברת לבית החולים, שם היא רואה את ריילי ומקס שהחלימו. כאשר היא מנסה להגיע אל אביה, היא לפתע מוצאת את עצמה בצד השני של היד החנוטה בזמן שאחרים משחקים "במשחק", היא מבינה שהיא מתה בניסיון להציל את ריילי וכעת היא רוח בעצמה.
הפצה
"נגעת נרצחת" נמכר למפיצים בינלאומיים רבים בפסטיבל קאן 2022. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בהקרנה מקדימה בפסטיבל אדלייד ב-30 באוקטובר 2022, ערב הנעילה של הפסטיבל.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס 2023. לאחר הקרנת הבכורה התקיימה מלחמת הצעות בין מפיצים שונים, ביניהם אולפני יוניברסל, ובסיכומה רכשה חברת ההפצה A24 את זכויות ההפצה בארצות הברית.
גרטרודה דוידוביץ'
גרטרודה דוידוביץ' (בפולנית: Gertruda Dawidowicz) הייתה שחיינית יהודייה-פולנייה. אלופה ושיאנית פולין בשחייה. היא זכתה ב-28 תוארי אליפות פולין.
ביוגרפיה
דוידוביץ' נולדה וגדלה בביליץ (ביילסקו-ביאלה). היא התאמנה בקבוצת הכח ביליץ, לצידן של זאוברמן, פאני קנדל ולידיה פסטור היא התאמנה בבריכת השחייה פנורמה שנפתחה בשנת 1936, אחד המתקנים המודרניים ביותר באירופה. עד היום מוצגת בחזית בריכת השחייה פסל של נערה צעירה קופצת לבריכה בדמותה של גרטרודה דוידוביץ'.
1934
באליפות פולין שנערכה בשנת 1934 היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 3x100 מטר מעורב ביחד עם פאני קנדל ולידיה פסטור.
1935
בתחרות שנערכה בקרקוב, היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:21.2 דקות ובמשחה שליחות 3x100 מטר מעורב ביחד עם פאני קנדל ולידיה פסטור בתוצאה של 4:57.5 דקות
1936
באליפות פולין שנערכה בשנת 1936 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי.
1937
קבוצת השליחות של ביליץ (גרטרוד, קנדל ודוידוביץ') קבעה במשחה שלחות 3x100 מטר מעורב שיא פולין
1939
באליפות שלזיה בשחייה שנערכה בתחילת יולי 1939 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:16.5 דקות. שבועיים לאח מכן, באליפות פולין שנערכה בביליץ באמצע יולי אותה שנה לעיני 3500–4500 צופים היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:16.3 דקות, אחרי מירוסלבה קרטוכוילה מוורשה (1:15.4 דקות) וביחד עם חברותיה זאוברמן, פאני קנדל ולידיה פסטור הן זכו במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא פולין חדש של 5:47.7 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות בינלאומית שנערכה בהלסינקי פינלנד בסוף יולי בין מדינות איטליה פינלנד ופולין היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:32.3 דקות.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין היא הצליחה לברוח להונגריה למשפחתה ושם המשיכה באימוניה.
חיים אישיים
דוידוביץ' התחתנה עם פוקס.
מתתיה בן שמואל
מתתיה בן שמואל (לפי נוסחאות אחרות: מתיה, מתיא, מתתיא) היה הממונה על הפייסות בבית המקדש השני, מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
תפקידו
הפיס היה גורל המתקיים בין הכהנים בבית המקדש, כדי לקבוע מי יזכה לבצע את העבודה שעמדה על הפרק (השם "פיס" מרמז שההגרלה נערכת לצורכי שלום והתפייסות, כדי למנוע תחרות וקנאה בין הכהנים על קבלת העבודה המקודשת). בבית המקדש היו ארבעה פייסות, שנערכו כדי לברר מי יבצע את העבודות הבאות: תרומת הדשן, שחיטת קרבן התמיד ותריסר העבודות הנלוות אליו ועוסקות באיברי הקרבן, הקטרת קטורת הסמים, והעלאת איברי קרבן התמיד למזבח העולה. תפקידו של מתתיה היה לערוך את תהליכי הפייסות, ולפקח על התנהלותן. הפייסות התקיימו בלשכת הגזית - למעט פיס תרומת הדשן, שיש הסוברים שנערך בבית המוקד - ובמהלכם היה הממונה, הוא מתתיה בן שמואל, בוחר באופן אקראי מספר גדול ממספר הכהנים שמולו, ומתחיל למנות את הכהנים עד למספר זה; מתתיה היה מסיר את מצנפתו של כהן אקראי כדי לסמן שבו פותחת הספירה, והכהנים היו מושיטים קדימה את אצבעותיהם. אז החל מתתיה לספור את האצבעות, והכהן שבו הסתיימה הספירה היה זוכה בפיס ומקבל את העבודה.
תיאורו כממונה
המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ובהם מתתיה:
הלכות שמסר
במסכת יומא נאמר כי כיוון ששחיטת התמיד פסולה בלילה, מוודא הממונה קודם שחיטתו שכבר עלה השחר:
ובגמרא נאמר:.
זו ההלכה היחידה האמורה בשם מתתיה בן שמואל, ולכן היו שביארו על פי דברי הגמרא, כי "הממונה" האמור כאן אינו אלא האחראי על הפייסות, שבתפקידו היה כלול גם הפיקוח על עבודות קרבן התמיד, והוא שהיה צריך לוודא שכבר עלה השחר כדי לפתוח בארבע ההגרלות; ומסיבה זו אומר מתתיה בן שמואל את דבריו, כיוון שהוא עצמו היה הממונה על הפייסות ולכן ידע היטב את הנוסח המדויק של פקודת הממונה. בתוספות יום טוב הוסיף ושיער שייתכן שהכרעת הרמב"ם ורבי עובדיה מברטנורא כדברי מתתיא בן שמואל נובעת מאותה הסיבה, שכיוון שכיהן כממונה בוודאי שידע מה היה המנהג לומר.
אפלול
האפלול (שם מדעי: Eptesicus) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הנשפוניים ובו כ-24 מינים שנפוצים בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה. הסוג הוקם בשנת 1820 על ידי הזואולוג הצרפתי קונסטנטין סמואל רפינסק ובמקור כלל 32 מינים שחלקם הועברו לבסוף לסוגים אחרים. מבחינה גנטית, האפלול קרוב בעיקר לסוגים אפלול מדומה ואריאלון. שמו המדעי מציין את הרגלו להשתמש בבתים כמקום לינה. 2 מינים בסוג זה מצויים בישראל: אפלול מצוי ואפלול הנגב.
תיאור ואנטומיה
אורך הראש והגוף של מיני האפלול 35–92 מ״מ, אורך הזרוע 28–57 מ״מ ואורך הזנב 34–60 מ״מ; משקלם 8–35 גרם ומוטת כנפיהם עד 38 ס״מ.
הפרווה הרכה של האפלול ארוכה או קצרה בהתאם לאזור הגאוגרפי. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום אוכרה, זהוב, בז׳, חאקי, כתמתם, אדמוני, ערמוני, חום כהה או שחור. אצל רבים מהמינים, הפרווה מורכבת ממספר צבעים כגון שחור וצהוב, כתום וחום או אדמוני וזהוב. הצד התחתון חיוור יותר מהעליון, ונע בין כתמתם חיוור לצהבהב, שנהב או לבנבן. אזור הכתף והמצח נוטה להיות בצבע כהה או עז. האוזניים והכנפיים בצבע שחור מבריק, שחור מפויח או חום כהה. הפנים עשויות להיות שחרחרות או ורודות. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד.
תפוצה וביולוגיה
האפלולים מצויים ברוב העולם, ובכלל זה באוסטרליה, אפריקה, אסיה, אירופה והאמריקות. בהתאם לטווח התפוצה המכסה את מרבית העולם, בית הגידול של האפלולים הוא המגוון ביותר בקרב העטלפים ונע ממדבריות ליערות גשם טרופיים, סוואנות, טייגות או טונדרה ארקטית; אף על פי כן, רוב המינים מגלים העדפה לבתי גידול מיוערים.
האפלולים פעילים בלילה, ומבלים את שעות היום בקבוצות קטנות במערות, חללי עצים, בתים ובניינים. מעופם איטי למדי, והם נוטים לחפש את מזונם בסמוך לקרקע. התזונה שלהם מורכבת מחרקים דוגמת עשים וחיפושיות ולעיתים גם שבלולי יבשה. הם מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד בתדר של 25–55 קילוהרץ ומשמיעים גם קולות ציוץ ונקישה שמשמשים לתקשורת ביניהם. למרות שהאפלולים עשויים לנדוד דרומה עם בוא החורף, בדרך כלל הם נשארים לאורך השנה בשטח המחיה שלהם ונכנסים לתרדמת חורף עד בוא האביב.
הרבייה משתנה מאזור לאזור ועשויה להתרחש באביב, בקיץ, בסתיו או בחורף; כאשר הרבייה מתרחשת בסתיו או בחורף, הזרע מאוחסן עד בוא האביב. לפני ההמלטה, הנקבות מקימות בדרך כלל מושבות המוניות שבהן הן מגדלות את הגורים ללא מעורבות הזכרים. הנקבה ממליטה גור יחיד או תאומים והם גדלים במהירות ומסוגלים לעוף תוך חודש. הגמילה מתרחשת בגיל חודש וחצי. תוחלת החיים של האפלולים ארוכה יחסית ונעה בין 10 ל-20 שנה.
מינים
בסוג זה כ-23 מינים:
אלפרד א. קנופף
אלפרד אברהם קְנוֹפּף האב (באנגלית וגרמנית: Alfred Abraham Knopf, 12 בספטמבר 1892 ניו יורק - 11 באוגוסט 1984) היה מוציא לאור יהודי אמריקאי, מייסד ההוצאה לאור "אלפרד א. קנופף". נודע כמו"ל שהקפיד בספרים שפרסם על איכות התוכן וגם על העיצוב מבחינת הדפוס, הכריכה והאיור. בית ההוצאה לאור קנופף היה אחת החברות האחרונות מן התעשייה הישנה של ההוצאה לאור בארצות הברית, שכללה גם בתי הוצאה לאור כמו חברת הנרי הולט, ג'.פ. פטנאם'ס סאנס, טיקנור אנד פילדס.
ילדות וצעירות
קנופף נולד במשפחה יהודית בסנטרל פארק וסט בניו יורק. אביו, סמואל קנופף, היה יועץ פיננסי וניהולי בתחום הפרסום. אמו, אידה לבית יפה, נפטרה כשבנה היה בן 4. אחיו, אדווין ה. קנופף היה לימים במאי ומפיק סרטי קולנוע. הנער שהיה שוחר ספרים מילדותו החל משנת 1908 ללמוד היסטוריה וספרות במכללת קולומביה במסגרת מכינה לקראת לימודי משפטים. בזמן לימודיו היה פעיל ב"חברה הפיתולוגית" ("Peithologian Society",מועדון הספרותי ולדיונים) ובמועדון השירה "Boar's Head Society" ("הראש של חזיר הבר"). במשך הזמן הפך למנהל מחלקת הפרסום של מגזין ללומדים לתואר ראשון. נפוצה הטענה כי משיכתו לתחום ההוצאה לאור התעוררה אחרי התכתבות בינו לסופר הבריטי ג'ון גולסוורתי במסגרת הכנותיו לעבודה על הסופר במסגרת הלימודים. אחרי ביקור אצל גולסוורתי באנגליה ובעידוד המורה שלו לספרות השוואתית, ג'ואל ספינגרן, עזב קנופף את הקריירה המשפטית והתחיל את דרכו בתחום המו"לות. גולסוורתי המליץ לו לקרוא את ספרי ויליאם הנרי הדסון וג'וזף קונרד שתפסו בהמשך מקום חשוב בתוכניותיו כמו"ל.
עיזבת א-טביב
עיזבת א-טביב (בערבית: عِزبة الطَبِيب) הוא כפר פלסטיני בשומרון השייך לנפת קלקיליה. הכפר שוכן כ-6 ק"מ מזרחית למרכז העיר קלקיליה, צפונית-מזרחית להתנחלות אלפי מנשה, מערבית לעיירה עזון וצמוד לכביש 55 המוביל לשכם. נכון לשנת 2010 חיים בכפר כ-250 תושבים.
אלפרד א. קנופף
פעילותו כמו"ל
אחרי שבשנת 1912 סיים תואר ראשון BA, עבד קנופף בשנים 1913-1912 כמנהל חשבונות בהוצאה לאור דאבלדיי, אחר כך ב-1914 כעוזר של המו"ל מיצ'ל קנלריי . ב-1915, בעזרה כספית של אביו (שהעניק לו מקדמה של 5000 דולר) ושל ארוסתו, בלאנש לבית וולף, הקים קנופף את ההוצאה לאור של עצמו. חברה זו פרסמה תחילה בעיקר ספרות מתורגמת אירופית, בעיקר רוסית (למשל "טאראס בולבה מאת גוגול, "אידיאלים ומציאות בספרות הרוסית" מאת פיוטר קרופוטקין). משום כך נבחר הבורזוי כקולופון שלה.
עיזבת א-טביב
היסטוריה
מרבית תושבי הכפר הם צאצאי פליטים פלסטינים. בשנת 1948 נאלץ רופא פלסטיני ערבי להימלט מהכפר טאבסור שעל אדמותיו שוכנות היום רעננה ובצרה. בבעלות הרופא (רופא - "טביב", בערבית) היו 125 דונם אדמה עליהם התיישבו הוא ומשפחתו והמקום נקרא עיזבת א-טביב. תושבי המקום רכשו אדמות נוספות בסביבתו ובמרוצת השנים והצטרפו אליהם משפחות נוספות, בהם גם מיעוט ממוצא בדואי. בתקופת השלטון הירדני סווג הכפר כשטח חקלאי, ורק שישה בתים בו היו בעלי היתר מהרשויות הירדניות.
אלפרד א. קנופף
פעילותו כמו"ל
באותן השנים המו"לים בארצות הברית הזניחו במידה רבה את הסופרים האירופים. קנופף פרסם מחברים כמו סימון דה בובואר, אלבר קאמי ("הזר", 1946), ג'וזף קונרד, א.מ. פורסטר, זיגמונד פרויד, אנדרה ז'יד, פרנץ קפקא, ד.ה. לורנס, תומאס מאן, סומרסט מוהם, ת.פ. פוויס, וינדהם לוויס וז'אן-פול סארטר.
עיזבת א-טביב
היסטוריה
מאז החלת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים בשנת 1967, הכפר אינו מוכר רשמית, ולא ניתנו בו אישורי בנייה, אף לא למבנים ציבוריים כגון גן ילדים, כך שכ-90% מ-50 מהמבנים בכפר נחשבים כלא-חוקיים, ולרבים קיימים צווי הריסה. בעקבות מצב זה הכפר גם לא מחובר למערכות חשמל וביוב, אך בשנת 2004 ניתן אישור ישראלי לחברו למערכת המים של מקורות, במימון תוכנית הפיתוח של האו"ם. בשנת 2004 בעקבות בניית גדר ההפרדה באזור ג'יוס, שהתוואי שלה חדר אל שטח יהודה ושומרון, הופרד הכפר מכ-40% מאדמותיו, עליהם גדלו בעיקר עצי זית וחיטה.
ביום האדמה בשנת 2010 התקיימה בכפר עצרת בהשתתפות ראש ממשלת הרשות הפלסטינית הד"ר סלאם פיאד, מזכ"ל היוזמה הלאומית הפלסטינית ד"ר מוסטפא ברגותי, חבר הכנסת וראש מפלגת חד"ש מוחמד ברכה, ראש תנועת גוש שלום אורי אבנרי, תושבי הכפר, מאות פלסטינים ועשרות פעילי שמאל ישראלים. ראש הממשלה הפלסטיני נטע עץ בכפר.
אלפרד א. קנופף
פעילותו כמו"ל
קנופף לא התלהב מהספרות העכשווית, אם כי העריץ את ג'ון הרסי, ג'ון אפדייק, ז'ורז' אמאדו וז'ילברטו פריירה ועוד כמה סופרים בני תקופתו. בספרו Publishing Then and Now כתב: הוא סבר שהסופרים האמריקאים העכשוויים אינם מסוגלים לכתוב באנגלית פשוטה ונכונה ונזקקים לעזרת עורכים כישרוניים במיוחד. בשנת 1964 טען שכתבי המחברים האמריקאים "לא יישארו". ו"באירופה" גם כן, "אין הענקים". אף על פי שתריסר מהסופרים שאת ספריהם הוציא לאור קיבלו פרס נובל, קנופף סבר ש"ספרים של כמה מהם אינם טובים", למשל הרומן "דוקטור ז'יבאגו" הוא לדידו "משעמם עד מאוד","אם חרושצ'וב היה אוסר על פרסומו בגלל השעמום ולא מסיבות פוליטיות, היה יותר מובן". לעומת זאת חשש מתחיית הצנזורה וראה במסעות הציבוריים נגד הפורנוגרפיה מבשר אפשרי לסכנה כזאת.
עם השנים נעשה קנופף יותר נרגן כלפי הספרות המודרנית, שהייתה לדבריו "חסרת טעם באופן משווע", אך גישתו הביקורתית מצאה ביטוי יותר ויותר גם בקבילותיו התכופות לגבי השירות בבתי מלון, מסעדות, חנויות, שלא עמדו בסטנדרטים הגבוהים שלו ואף מאבקו העיקש למשך שש שנים נגד חברת איסטמן קודאק בנוגע לסרט צילום שהלך לאיבוד.
עם הסופרים שיצירותיהם נדחו על ידי קנופף נמנו סילביה פלאת', ויליאם גולדינג ("בעל זבוב"), ג'ק קרואק, ג'ורג' אורוול, חורחה לואיס בורחס, ולדימיר נבוקוב ("לוליטה"), יצחק בשביס-זינגר ואנאיס נין. הוא דחה אף את יומנה של אנה פרנק. הוא דחה גם רומן מוקדם של אורסולה לה גווין אולם עודדה אותה להמשיך לכתוב.
בשנים 1940–1946 קנופף היה גם חבר בחבר שופטים של הפרס פיבודי לספרות.
קנופף עצמו ניסה את כוחו גם בכתיבה. השאיר ספרים כמו Some Random Recollections ("כמה זיכרונות כיד המקרה"),Publishing Then and Now ("מו"לות אז ועכשיו") "בלאנש קנופף:30 ביולי 1894 - 4 ביוני 1966" ו'Sixty Photographs ("ששים צלמים").
עיצוב הספרים
בקטלוג משנת 1916 טען קנופף:"אני אוהב ספרים באופן פיזי ואני רוצה אותם יפים...מצאתי שהמחשבה הנפוצה לפיה ספר יפה מראה חייב להיות יקר היא מוטעית לחלוטין" כוכבי ההוצאה לאור היו בעיניו לא העורכים אלא המעצבים והדפסים - שמות כמו קלוד ברגדון, אלמר אדלר, פרדריק גאודי, וו.א. דוויגינס, רודולף רוזיצ'קה ופול ראנד. ב-1925 הומצא הקולופון של החברה - הברזוי.
שנותיו המאוחרות
כשבנו, אלפרד א. קנופף הבן עזב את החברה המשפחתית בשנת 1959 כדי לייסד את "Atheneum Publishers" (שנרכשה מאוחר יותר, בשנת 1978 על ידי Simon & Schuster קנופף ואשתו, בלאנש, היו מודאגים מאוד לגבי עתיד עסקם. בסופו של דבר, בשנת 1960 נמצא פתרון במיזוג בית ההוצאה קנופף עם רנדום האוס שבבעלות ידידיהם, בנט סרף ודנולד קלופפר. קנופף שמר על פיקוחו המלא על ההוצאה לאור שלו למשך חמש שנים ואחר כך שמר לעצמו רק את זכות הווטו לגבי ההחלטות הפרסומיות של שאר המו"לים. המחלקות להוצאה לאור של שתי החברות נשארו נפרדות ובית ההוצאה קנופף שמר על צביונו המיוחד. קנופף קרא לעסקה הזאת "נישואים מושלמים". מאוחר יותר רנדום האוס עצמו הפך לחלק מחברת בטרלסמן, חברה רב-לאומית שמקורה בגרמניה. בית הדפוס קנופף המשיך להתקיים.
אחרי שאשתו, בלאנש, נפטרה ביוני 1966, התחתן קנופף מחדש באפריל 1967 בריו דה ז'ניירו עם הלן נורקרוס הדריק. בשנת 1972 פרש לגמלאות והתמנה ליושב ראש אמריטוס של ההוצאה לאור. הוא נפטר באוגוסט 1984 מסיבוך של אי ספיקת לב, באחוזתו בפרצ'ס (Purchase), ניו יורק.
חייו הפרטיים
אשתו, בלאנש לבית וולף (1966-1894), הייתה בת לתכשיטן מווינה שהיגר לארצות הברית. קנופף פגש אותה לראשונה ב-1911 והם התחתנו ב-14 באפריל 1916. בלאנש קנופף שיחקה תפקיד חשוב ביותר בהקמת ההוצאה לאור המשפחתית ובניהולה. במשך הזמן היא התמנתה למנהלת ואחר כך לסגן יושב ראש החברה. היא העדיפה לגור חלק מהזמן בנפרד בדירה במערב השדרה החמישית בניו יורק, בעוד שהוא בחר לבלות באחוזתם בפרצ'ס. נולד להם בן יחיד, אלפרד א. קנופף הבן, שהמשיך את דרכו של אביו כמוציא לאור. לקנופף הבן נולדו שלושה ילדים.
פרט לאהבתו ליינות ואוכל ולמוזיקה קלאסית (התיידד, בין היתר, עם ארתור רובינשטיין), המשיך קנופף להתעניין בהיסטוריה והיה חבר במועצת המכון האמריקאי להיסטוריה ולתרבות מוקדמת וחבר בהתכתבות של החברה ההיסטורית והחברה הקולוניאלית של מסצ'וסטס. החל משנת 1948 תמך בשימור שמורות הטבע, הפרקים הלאומיים והיערות.
פרסים אותות הוקרה
השתתפו סופרים כמו ג'ון הרסי, ג'ון אפדייק, פול הורגן, ג'ון קראו רנסום.
לוח ארש
לוח ארש הוא ספר דקדוק שנכתב על ידי רבי יעקב ישראל בן צבי אשכנזי עֶמְדין (נודע בכינוי יַעְבֵ"ץ) במטרה להגן על הנוסח הקדום של התפילה בנוסח אשכנז מול השינויים הדקדוקיים שהכניס בו רבי שלמה זלמן הנאו בן יהודה ליב כ"ץ (רז"ה).
בספר נמצאות כ-600 השגות על הנוסח והניקוד של רבי שלמה זלמן הנאו. הוא נכתב בשנת ה'תפ"ט, אך רק לאחר 40 שנה, בשנת ה'תקכ"ט הודפס בבית המחבר.
הרקע לחיבור
במהלך השנים ניסו רבנים רבים לתקן את נוסח התפילה, בהם המהרי"ל, המהרש"ל והלבוש. מהפכת הדפוס שיפרה אך במעט את שיבושי הלשון ויצרה אחידות מסוימת, אם כי לחלקם הגדול היא נתנה קביעות שמקורה בבורות המדפיסים. מצב עגום זה הוביל את רבי שבתי סופר מפרעמישלא לכתוב נוסח וניקוד בניסיון להפוך אותם לאחידים. הסידור שערך זכה להסכמות רבות מחשובי הרבנים בני דורו, בהם השל"ה, המהרש"א, הרב נתן שפירא, הפרישה, הב"ח והרב אפרים זלמן שור. לא אחת שינה רבי שבתי מהנוסח האשכנזי לטובת הנוסח הספרדי, כאשר האחרון היה נראה לו מדויק יותר על פי כללי הדקדוק.
ארבע שנים לאחר הוצאת סידורו של רבי שבתי הוציא רבי שלמה זלמן הנאו (רז"ה) ספר דקדוקי בשם "בניין שלמה" המלא בביקורת שלילית על חוסר דיוק של הקדמונים, גם את רבי שבתי סופר הוא תקף . בעקבות הביקורת הבוטה הכריחוהו מנהיגי קהילתו פרנקפורט דמיין להתנצל, בהתנצלות הביע צער על תקיפתו את דון יצחק אברבנאל, הרד"ק, רבי אליהו בחור והרב יצחק בן שמואל הלוי מחבר הספר שיח יצחק.
בשנת ה'תפ"ה הוציא רבי שלמה זלמן הנאו סידור בשם "בית תפילה" על פי שיטתו.
כתיבת הספר "לוח ארש"
בספר יצא רבי יעקב עמדין במלחמת חורמה נגד רבי שלמה זלמן הנאו, ואף התנצל על כך שפעמים רבות הכניס לספר "לוח ארש" ולסידורו "עמודי שמים" את נוסחו של רבי שלמה זלמן הנאו. הוא כתב כי עשה זאת בטעות, מחמת שלא טרח לעבור על כל הסידור של רבי שלמה זלמן הנאו ועם זאת הסתמך עליו בכתיבת ספרו "יידע הקורא כל אשר איננו נקוד כראוי גנוב הוא אתי מבית תפלתו של רבי שלמה זלמן הנאו, בסמכי עליו, ולא חשתי לדקדק אחריו".
רבי יעקב עמדין האשים את רבי שלמה זלמן הנאו בזיוף הסכמות אביו החכם צבי ורבי אברהם ברודא, לספרו "שערי תפלה". כנגד טענה זו קיימת עדות של ספרן מספריית רוזנטליאנה באמסטרדם שטען כי מצא את הסכמת החכם צבי לשערי תפלה בכתב יד של החכם צבי. רבי שלמה זלמן הנאו לא עבר על כך בשקט ואף ניסה להיפגש עם רבי יעקב עמדין כדי ליישר את ההדורים איתו למרות דבריו הקשים נגדו. בשנת ה'ת"ץ הוא ניצל הזדמנות להיפגש איתו ברובע היהודי באמסטרדם, אבל לא קיבל מענה מלא ממנו והוא טען כי רבי יעקב עמדין הכחיש שאמר דברים שכאלו נגד רבי שלמה זלמן הנאו וניסה להתחמק ממנו, וכך ניסח רבי שלמה זלמן הנאו את המפגש:
רבי יעקב עמדין תקף בחריפות את רבי שלמה זלמן הנאו מבלי לנקוב בשמו לדברים אלו הגיב רבי שלמה זלמן הנאו בהתגוננות וטען כי בדרך כלל הוא מנסה ככל שמתאפשר לו להצדיק נוסחאות ישנות. בדומה לרבי יעקב עמדין, גם תגובה זו נכתבה ללא הזכרת שם.
למרות התנגדותו של רבי יעקב עמדין חדרו רבות מהגהותיו של רבי שלמה זלמן הנאו לנוסח התפילה האשכנזי, והשינויים שחולל בו נתקבעו בו עד היום. גם לסידור אדמו"ר הזקן ולנוסח התפילה של הגאון מווילנה נכנסו הגהותיו. עם דעתו הסכים גם רבי יוסף תאומים מחבר הספר פרי מגדים.
שם הספר
שם הספר "לוח ארש" מושאל מהפסוק במגילת שיר השירים. כלומר, אם רבי שלמה זלמן הנאו ביקש לפתוח "שערי תפילה", נעמיד כנגדם לוח ארש לסוגרם. ארש הוא דיבור, על פי "ארשת שפתינו".
הדפסת הספר
תחילה הדפיס רבי יעקב עמדין את חלקו השני של ספר "לוח ארש" על המשניות בשנת ה'תקי"ב. הספר הודפס בכרך אחד יחד עם פירושו על המשניות "עץ אבות" שנכתב על מסכת אבות.
ספר לוח ארש נדפס במהדורה חדשה בשנת ה'תשס"א בהסכמת הרב שריה דבליצקי ובעריכת הרב דוד יצחקי, שאף כתב הערות שוליים על פני כל הספר. במהדורה זו נדפס יחד עם ספר לוח ארש גם הספרים "שערי תפילה" ו"מכסה התיבה" וסידור "בית תפילה" שכתב רבי שלמה זלמן הנאו. כמו כן הודפס הגהות שכתב הרב מרדכי הלברשטאדט על ספרי רבי שלמה זלמן הנאו.
רבי יעקב עמדין אף כתב סידור על פי הערותיו בספר לוח ארש בשם "" והתחיל להדפיסו בשנת ה'תק"ה (1745) בביתו, את הדפסתו סיים לאחר שנתיים. סידור זה נקרא על ידי מדפיסים מאוחרים יותר סידור "בית יעקב". בהערות שכתב רבי יעקב עמדין על הסידור הוזכר ספר "לוח ארש" מאות פעמים.
גבול (סרט, 2018)
גבול (ברוסית: Рубе́ж) הוא סרט קולנוע רוסי, מסוגת ההרפתקות והמלחמה, בבימויו של דמיטרי טיורין.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 בפברואר 2018. גרסה טלוויזיונית של הסרט שודרה ב-27 בינואר 2019 ברשת NTV.
עלילה
איש עסקים צעיר, רציונלי, ציני למדי, מיכאיל שורוב מתמודד עם העובדה שצוותי חיפוש חסמו את הגישה למחצבת החול בשטחו של נקודת נבסקי בתואנה שיש לעשות עבודה ארכאולוגית. עד מהרה, הגיבור מגלה כי לאחר שלקח חפץ שנמצא בחפירה במהלך החפירות, הוא מועבר לעבר ומוצא את עצמו על נקודת נבסקי המפורסמת - ראש הגשר על גדות הנבה בו התרחשו הקרבות על לנינגרד ולומד על הישגיהם של אבותיו באזור זה.
בסיס היסטורי
"נקודת נייבסקי" הוא סימן היכר של מיקום על ראש גשר בגדה המזרחית של נהר נבה שאותה תפס והחזיק הצבא הסובייטי בחזית לנינגרד (מ-19 בספטמבר 1941 עד 29 בפברואר 1942, ומ-26 בספטמבר 1942 עד 17 בפברואר 1943) במהלך הקרב על לנינגרד.
בסוף אוגוסט 1941 הגיעה יחידת הארמייה ה-16 הגרמנית שהתקדמה ללנינגרד מדרום לנהר נבה, חתכו את רכבת קירוב ופיתחו את המתקפה, לקראת כיבוש שליסבורג ב-8 בספטמבר. אז החל המצור על לנינגרד.
מתוך כוננה לשנות את המצב, הפיקוד העליון הסובייטי שלח את הארמייה ה-54 כדי להכות בסיניאווינו ומגו מהמזרח כדי לשבור את המצור שרק 12–13 קילומטר מפרידים בינם לנאצים.
כוחות חזית לנינגרד היו אמורים לתרום למבצע זה: לכבוש את נבה, לתפוס מספר ראשי גשרים, לפתוח במתקפה ולפגוש הארמייה ה-54. בתחילה, ברור שלא הוקצבה מספיק אנרגיה ליישום התוכנית, ומעט מאוד זמן הוקדש להכנה. העומס היה מוצדק: הגרמנים טרם הספיקו להשיג דריסת רגל על הקווים הכבושים ולכוחות הסובייטים היה סיכוי לגרש אותם משם. בליל ה-20 בספטמבר חיילים סובייטים, ללא הכנת ארטילריה, ללא תמיכת חיל האוויר וטנקים, שאיפשרו להשיג את אפקט ההפתעה, כשהם מחזיקים ארטילריה מחלקתית ורובים בלבד, חצו את הנבה מול הכפר נבסקאיה דוברובקה, במקום בו הנהר צר למדי ופתחו במתקפה פתאומית מוצלחת שנועדה להביס את הכוחות הגרמנים. אזור המתקפה בעומק של שני ק"מ וחצי מכונה "נקודת נבסקי" (Невский пятачок).
לאחר שהתמקמו, החלו היחידות הגרמניות לבנות באופן שיטתי עמדות הגנה סביבו. נקודת נבסקי הייתה מוקפת בשורות של תיל, שדות מוקשים וכמות גדולה של ארטילריה, שירתה לא רק בכל מטר של עמדות סובייטיות, אלא גם בכל שמונת המעברים המאורגנים ברחבי הנייבה שמול ראש הגשר.
מעמדה זו ניסו כוחות סובייטים שוב ושוב לפתוח במתקפה על מגו וסיניאווינו לעבר הכוחות הנאצים שהתיפרו שם ממזרח ובכך לשבור את המצור על לנינגרד. למרות העובדה שכל הניסיונות להרחיב את העמק ולפתח את ההתקפה נכשלו, המקום הפך לאחד מסמלי האומץ, הגבורה וההקרבה העצמית של חיילים סובייטים. במהלך מבצע "ניצוץ", מגיני הנקודה הזאת משכו חלק מכוחות האויב מהכיוון העיקרי של והעלו 70% מאש התותחים והמרגמה. כך הם הבטיחו את ההצלחה של קבוצת התקיפה של חזית לנינגרד המתקדמת צפונה. ב-18 בינואר 1943 הצטרפה לחיילים חזית וולקוב והמצור של לנינגרד נשבר.
הפקה
ההחלטה ליצור את הסרט העלילתי "נקודת נבסקי" ("גבול") התקבלה בסתיו 2015. הפרויקט קיבל תמיכה ממשלתית בסכום של 200 מיליון רובל כפרויקט בעל משמעות חברתית המתמקד בחינוך לנוער. העלות הכוללת המשוערת של הסרט הייתה 300 מיליון רובל.
התסריט שילב כמה ז'אנרים בבת אחת. בעבודה על הסרט סיימו המחברים את התסריט, הפכו את הסיפור למיועד לנוער, מדולל בפעולה ובפרקים צבעוניים חזותיים. "המשימה העיקרית הייתה לעודד את הצופים לברר אצל קרובי משפחה מבוגרים על ההיסטוריה של משפחתם, לעודד אותם ללמוד יותר על שורשיהם".
בעבודה על הסרט, היוצרים קיבלו השראה מצילומים פופולריים המשלבים סוגים ישנים ואקטואליים של חפצים עירוניים. הם החליטו להראות את המעברים בין ההווה לעבר בעזרת "מערבולות". כדי לצלם חזיונות של גיבור באמצעות מסך כחול באחד הביתנים של אולפן הקולנוע "אולפני הקולנוע המאוחדים הרוסים" (בבעלות AFK "סיסטמה") היה צריך להכפיל את הצילום וגם לקבוע שיא למספר מכשירי התאורה. מומחים לאפקטים מיוחדים של Main Road Post הגשימו את הרעיון בעבודת פוסט פרודקשן.
הסרט צולם בסנקט פטרבורג, מוסקבה ומחוז סרפוחוב באזור מוסקבה, שם עבדו יוצרי הסרט על סצינות קרב. במחצבה ענקית בפודמוקלובסקי נחפרו קילומטרים של תעלות ונבנו כמה חפירות. תעלות וחפירות נוצרו על פי רישומים ששרדו. תלוליות ותעלות נעשו באמצעות דחפורים, תעלות נחפרו על ידי 20 איש במשך חודש.
בסנט פטרבורג צולם הסרט על האי וסילי, שם הנוף של המסעדה נבנה במיוחד, כמו גם בחוץ, בסמוך לקוטר המערבי המהיר. ציוד צבאי לMURL ירי נלקח באולפן הקולנוע מוספילם ובשטח אימונים צבאי באלבינו.
יחסי מיקרונזיה–ספרד
יחסי מיקרונזיה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין המדינות הפדרליות של מיקרונזיה וממלכת ספרד. מיקרונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ספרד ב-11 במאי 1992. ספרד מיוצגת באמצעות שגרירותה במנילה, הפיליפינים.
יחסים היסטוריים
השם של מיקרונזיה פירושו "איים קטנים" ביוונית. ספרד כינתה את הארכיפלג בשם איי קרוליין - לכבוד המלך הספרדי קרלוס השני - עד שהגרמנים הגיעו בשנת 1885 וניסו לכפות פרוטקטורט. ממשלת ספרד מחתה ופנתה לכס הקדוש. חוזה פריז, בדצמבר 1898, סיים את המלחמה בין ספרד לארצות הברית, בה איבדה ספרד את גואם, קובה, פוארטו ריקו והפיליפינים. תמורת 25 מיליון פסטות מכרה מדריד את ארכיפלג קרוליין לגרמניה לאחר שחתמה על האמנה הגרמנית-ספרדית (1899).
יחסים כלכליים
סחר ישיר של ספרד עם מיקרונזיה הוא דל מאוד.
הייצוא הוא בעיקר מכונות וסירות. ספרד מייבאת בעיקר דגים וסרטנים. צי הדיג הספרדי פועל במימי מיקרונזיה ובמימי צפון האוקיינוס השקט, בהתחשב במשאבי הדיג העצומים (במיוחד הטונה) באזור הכלכלי הבלעדי שלו הגובלים במים הבינלאומיים של מיקרונזיה.
שיתוף פעולה
ההתערבות הדו-צדדית האחרונה בתחום שיתוף הפעולה מתחילה בשנת 2002, כאשר AECID העניקה מענק מיוחד של 50,000 אירו למיסיונרים המרסדיאניים של ברריס. עזרה ייחודית זו שימשה להקמת בניין חדש של מכללת גבירת הרחמים במיקרונזיה. כמו כן, בשנת 2008 תרמה ספרד 3.4 מיליון אירו לפרויקט לשיפור רשתות מחשבים וליצירת קונסורציום של אוניברסיטאות המעדיף את חילופי הידע באזור קבוצת המדינות המתפתחות באי קטנים - המדינות המתפתחות באי (SIDS), שמיקרונזיה היא חלק מהן.
בשנת 2011, ספרד העניקה מימון של 30,000 אירו למשרד החינוך בפלאו לצורך ארגון הפגישה בנובמבר אותה שנה בקורור של מנהלי החינוך של המדינות החברות בפורום איי האוקיינוס השקט לפיתוח חינוך אזורי מסגרת, בהשתתפות גם נציגי מיקרונזיה.
אום סלאל מוחמד
אום סלאל מוחמד (בערבית: أم صلال محمد) היא בירת מחוז אום סלאל שבקטר.
היסטוריה
אום סלאל מוחמד נוסדה בשנת 1910 בידי השייח' מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני ונקראת על שמו. באותה תקופה שלטו העות'מאנים באזור, ומוחמד היה אוהד השלטון. הוא בנה מבצר שנשמר עד היום וקרא לו "מגדלי ברזאן" (برج برزان, "ברג' ברזאן"). המבצר היווה מקום אסטרטגי שהעות'מאנים נעזרו בו. מגדל ברזאן היווה בסיס עות'מאני במלחמת העולם הראשונה, והוא אוכלס על ידי חיילים עות'מאנים וגרמנים.
ספורט
העיר אום סלאל מוחמד היא אחת משבע הערים המארחות את מונדיאל 2022. לשם האירוע נבנה בעיר אצטדיון אום סלאל בעל 45,120 מקומות. בעיר משחק מועדון הכדורגל אום סלאל.
דמוגרפיה
רוב האוכלוסייה באום סלאל מוחמד היא מוסלמית סונית אך קיים גם מיעוט שיעי.
התפתחות האוכלוסייה
התפתחות האוכלוסייה באזור היא מאוד גדולה, מכיוון שהאתניות של רוב התושבים באזור היא קטרית. ניתן לראות כי משנת 2005 עד שנת 2015 האוכלוסייה באזור שילשה את עצמה, ומשנת 1986 עד שנת 1997 היא הכפילה את עצמה. תוך כ-30 שנה הפכה אום סלאל מוחמד מכפר לעיר גדולה ומשמעותית באזור.
מיגל אנחל מויה
קריירה
מויה, יליד האי מיורקה, החל לשחק בקבוצת הנוער של הקבוצה המקומית מאיורקה. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה מהאיים הבלאריים ערך ב-29 באוגוסט 2004, בהפסד הביתי 0–1 לריאל מדריד. בסיכום עונת ערך מויה 32 הופעות בלה ליגה, כאשר באותה עונה מיורקה סיימה במקום ה-17, מקום אחד לפני הירידה לליגת המשנה. עם שובו של השוער טוני פרטס למיורקה איבד מויה את מקומו כשוער הראשון של הקבוצה. בין השנים 2007–2009 היה נתון מויה לפציעות באופן קבוע, ולכן, למרות היותו השוער המועדף בהרכב, מיעט לשחק, כאשר בעונת הופיע 14 פעמים בלבד במדי מיורקה.
בסוף יוני 2009 סוכמה העברתו של מויה לולנסיה, תמורת סכום העברה של 5 מיליון אירו. ב-5 באוגוסט 2009 הפסידה ולנסיה 0–2 במשחק ידידות נגד מנצ'סטר יונייטד. במהלך המשחק השתמש המאמן אונאי אמרי בכל שחקני הספסל שלו. עם פציעתו של אחד משחקני הקישור של ולנסיה שלח אמרי את מויה לשחק כקשר מרכזי. את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי ולנסיה ערך מויה במחזור הפתיחה של הלה ליגה בעונת, בניצחון 0–2 על סביליה. למרות זאת, איבד מויה את מקומו בהרכב לססאר סנצ'ס, עקב טעויות קריטיות. בעונת 2009/2010 הופיע מויה 18 הופעות בלבד בכל המסגרות. בעונה שלאחר מכן הופיע לראשונה מויה בליגת האלופות, ב-24 בנובמבר 2011, בניצחון קבוצתו 1–6 את בורסאספור. בעונה זו שיחק מויה ב-7 משחקים בלבד. באתר ה"ולנסיה פלאסה", אתר חדשות מולנסיה התפרסמה כתבה שכותרתה הייתה: "מיגל אנחל מויה, הרכישה המזעזעת של ולנסיה".
ב-15 ביוני 2011, פחות משנתיים לאחר שנרכש על ידי ולנסיה, הושאל מויה לחטאפה, כחלק מעסקה בה עשה דניאל פארחו את הדרך ההפוכה. עקב הפציעה ארוכת הטווח של אוסקר אוסטארי קיבל מויה את כפפות השוער הראשון. לאחר עונת בכורה מצוינת בחטאפה, בה הפסיד שני משחקים בלבד בליגה הספרדית, הוחתם מויה על חוזה ל-4 שנים בקבוצה. בעונה הבאה המשיך מויה להיות השוער הראשון של חטאפה, ואף היה השוער השלישי במספר ההצלות באותה עונה בליגה הספרדית. במרץ 2014 נפצע מויה במהלך משחק ליגה נגד אספניול, פציעה אשר השביתה אותו עד לסיום העונה.
ב-4 ביוני 2014 חתם מויה באתלטיקו מדריד, ששילמה עבורו 3 מיליון אירו. מויה עמד בשערה של אתלטיקו בצמד משחקי הסופר קאפ הספרדי מול ריאל מדריד. במשחק השני, פחות מ-2 דקות לפתיחת המשחק, כדור ארוך של מויה הגיע אל מריו מנדז'וקיץ', שכבש. בסיכום שני המשחקים גברה אתלטיקו על ריאל וזכתה בתואר. מויה המשיך להיות השוער הפותח עד לפציעתו בשלהי עונת 2014–2015 במשחק ליגת האלופות נגד קבוצת באייר לברקוזן. מאז איבד את מקומו בהרכב ליאן אובלק ושותף במשחקי גביע המלך הספרדי בלבד.
ב-28 בפברואר 2018 חתם לשנתיים בקבוצת ריאל סוסיאדד.
קרייזלר סאנבים
קרייזלר סאנבים (באנגלית וצרפתית: Chrysler Sunbeam, קרוי גם: Talbot Sunbeam (בין השנים 1979-1981), Talbot-Simca Sunbeam) היא מכונית סופרמיני, 3 דלתות הצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב קרייזלר אירופה (חברת בת של קרייזלר) באמצעות יצרנית הרכב הסקוטית "קבוצת רוטס" ("Rootes Group" ), אשר יוצרה בין השנים 1977–1981.
מכוניות ביצועים (Performance car) מדגמי "קרייזלר סאנבים"
בשנת 1978 פותחו 2 דגמי ספורט של "קרייזלר סאנבים" מסוג "Hot hatch" :"Sunbeam Ti" ו-"Sunbeam Lotus".
בדגם "Sunbeam Ti" הורכב מנוע 1,598 סמ"ק המפיק 101 כ"ס, בדגם "Sunbeam Lotus" הורכב מנוע 2,172 סמ"ק המפיק 152 כ"ס.
DS
DS הם ראשי תיבות המשמשים לתיאור מגוון דברים:
מוזיאון הדואומו
מוזיאון הדואומו (באיטלקית: Museo dell'Opera del Duomo; מילולית: מוזיאון יצירות האמנות של הדואומו) הוא מוזיאון בפירנצה המציג יצירות אמנות מקוריות מהקתדרלה סנטה מריה דל פיורה, הבפטיסטריום של פירנצה ויצירות שהוצמדו אל מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו. המוזיאון, שנפתח ב-1891, צמוד לקתדרלה ממזרח.
מוצגים
במוזיאון נמצאים התבליטים המקוריים של שער גן העדן מעשי ידי לורנצו גיברטי, גלריית המוזיקה (ה"קנטוריה") ובה תבליטי שיש של נערים שרים ומנגנים מעשי ידי לוקה דלה רוביה, התבליטים המשושים ובהם תיאור האמנויות שעיטרו את הקמפנילה די ג'וטו, מעשה ידי אנדראה פיזאנו וחברי סדנתו והפסלים שניצבו בגומחותיו מעשי ידי טובי פסלי הרנסאנס, בהם חבקוק ועקדת יצחק של דונטלו. כמו כן מוצג במוזיאון פסל הפייטה הפלורנטינית של מיכלאנג'לו ופסל מרים המגדלית בעלת התשובה של דונטלו.
בשנת 1966 עלה נהר הארנו על גדותיו והציף חלקים מהכנסייה וסביבותיה. עקב כך נפגעו יצירות אמנות מקוריות רבות שניצבו במקומן המקורי בכנסייה. לאחר שיחזור הוחזרו היצירות הפגועות למוזיאון ובמקומן הוצבו העתקים, גם יצירות מקוריות יקרות ערך שלא נפגעו הוכנסו למוזיאון ובמקומן הוצבו העתקים (למשל התבליטים המשושים בקומת המסד של מגדל הפעמונים).
מייסון פלאמלי
מייסון אלכסנדר פלאמלי (באנגלית: Mason Alexander Plumlee; נולד ב-5 במרץ 1990) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצה לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר. פלאמלי מגיע ממשפחת כדורסלנים; שני הוריו שיחקו כדורסל במכללות, ושני אחיו – מיילס ומרשל – משחקים גם הם כדורסל מקצועני.
נעורים וקריירת מכללות
פלאמלי נולד בפורט ויין שבאינדיאנה, בנם של פרקי ולסלי. שני הוריו היו כדורסלנים בתקופת לימודיהם באוניברסיטה אמו קבעה שיא ריבאונדים עם 25 במשחק אחד והם הכירו במחנה כדורסל ב-1979. גם סבו ושניים מדודיו מצד אמו היו כדורסלנים. שני אחיו של פלאמלי אף הם כדורסלנים, אחיו הבכור מיילס ואחיו הצעיר מרשל משחקים גם הם ב-NBA. אחות נוספת היא שחקנית כדורעף באוניברסיטת נוטרדאם. לאחר שנה בתיכון בוורשה שבאינדיאנה, עבר עם אחיו מיילס לתיכון בארדן שבקרוליינה הצפונית. בשלוש השנים שלו בארדן זכה בשלוש אליפויות תיכונים של קרוליינה הצפונית. הוא נבחר למשחק כוכבי התיכונים של נייקי ולמשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. כמו כן היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 18 לאליפות אמריקה שהתקיימה בפורמוסה ב-2008 וזכה עמה במדליית הכסף. באליפות השיג ממוצע של 5 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק.
ב-2009 החל ללמוד ולשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק והצטרף בכך לאחיו מיילס. בשנתו הראשונה באוניברסיטה השיג ממוצע של 3.7 נקודות ו-3.1 ריבאונדים למשחק. וזכה עם דיוק בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. בשנתו השנייה השיג ממוצע של 7.2 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק. בעונתו השלישית רשם 11.1 נקודות ו-9.2 ריבאונדים בממוצע למשחק ובעונתו האחרונה בדיוק השיג ממוצע של 17.1 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק. בעונה זו נבחר לחמישיית העונה בליגת ה-SEC ולחמישייה השנייה ב-NCAA. בעונת 2011-2012 שיחקו שלושת האחים יחד בדיוק.
פורטלנד טרייל בלייזרס
במהלך ערב דראפט ה-NBA 2015 הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, יחד עם זכויות הדראפט על פאט קונאטון (הבחירה ה-41), בתמורה לסטיב בלייק וזכויות הדראפט על רונדיי הוליס-ג'פרסון (הבחירה ה-23). בעונת השיג שיאי קריירה של 9.1 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף הודחה פורטלנד בסיבוב השני על ידי גולדן סטייט ווריורס.
דנוור נאגטס
בפברואר 2017 הועבר בטרייד לדנוור נאגטס, בתמורה ליוסוף נורקיץ' ובחירת דראפט עתידית. בספטמבר 2017 חתם על הארכת חוזה בדנוור ל-3 עונות נוספות עבור כ-41 מיליון דולר.
דטרויט פיסטונס
לקראת עונת חתם פלאמלי על חוזה בדטרויט פיסטונס.
שארלוט הורנטס
לקראת עונת הועבר יחד עם ג'יי. טי. ת'ור בטרייד לשארלוט הורנטס, תמורת בלשה קופרוביצה.
לוס אנג'לס קליפרס
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס.
נבחרת ארצות הברית
בתום עונת הרוקי שלו נבחר פלאמלי לסגל נבחרת ארצות הברית וזכה עמה במדליית הזהב בגביע העולם בכדורסל 2014 שהתקיים בספרד. הוא רשם בטורניר ממוצעים של 2 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
הבוקר שאחרי (סדרת טלוויזיה)
הבוקר שאחרי (באנגלית: Rude Awakening) הייתה קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה על ידי קלאודיה לונו, בכיכובה של שרילין פן. הסדרה שודרה בשואוטיים במשך שלוש עונות בין השנים 1998 ל-2001 וכללה 55 פרקים בני 22 דקות כל אחד.
מחלקת התאורה של הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי ב-1999. כמו כן הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי במחלקת איפור ועיצוב השיער ב-2000.
רקע
הבוקר שאחרי מספרת את סיפורה של בילי פרנק (שרילין פן), שחקנית אופרת סבון מצליחה לשעבר וכיום אלכוהוליסטית שאינה עובדת. היא מנסה להתפכח ולהפוך לסופרת אבל ממשיכה להיאבק בהרגלים הרסניים. הסדרה עסקה בעיקר ביחסיה עם השכן שלה לבניין, שגם הוא אלכוהוליסט, דייב פארלי (ג'ונתן פאנר) וכן עם אמה השטלתנית טרודי (לין רדגרייב). בנוסף משתתפים בסדרה חברים אחרים באלכוהוליסטים אנונימיים. הסדרה נהגה לתאר סצינות רוויות אלכוהול, סמים וסקס, וירדה משידור עקב רייטינג נמוך.
הסדרה נוצרה על ידי קלאודיה לונו על בסיס סיפורה האישי.
אריאלון
אריאלון (שם מדעי: Arielulus) הוא סוג של עטלף קטנטן וכהה במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים במזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1987 על ידי הזואולוגים הבריטים ג׳ון אדוארד היל ודייוויד לקין הריסון, והוא קרוי על שם הדמות ״אריאל״ ממחזה הסערה של ויליאם שייקספיר. הסוג נכלל בעבר לסירוגין תחת הסוגים עטלפון ואפלול.
תיאור
האריאלון מתאפיין בגוף קומפקטי, כנפיים קצרות ורחבות, ראש מעוגל כיפתי ופנים חרוטיות שמזכירות במקצת את האשמן. האוזניים רחבות, קעורות וגדולות למדי עם צפירים עבים. העיניים בולטות, החרטום קצר ורחב עם נפיחויות בצדדים והאף קטום ועגול. הלוע רחב והשיניים קטנות וחדות. הזנב ארוך וצר וכנף הזנב גדולה ורחבה כמפרש. אורך הראש והגוף של האריאלונים בסוג 41–58 מ״מ, אורך הזרוע 34–51 מ״מ ואורך הזנב 33–58 מ״מ; משקלם 17-4.3 גרם לכל היותר.
תפוצה וביולוגיה
האריאלונים חיים במזרח אסיה; הם מצויים באזורים מוגבלים בתת-היבשת ההודית, בדרום סין העממית, מדינות הודו-סין (תאילנד, וייטנאם, קמבודיה, לאוס ובורמה), בחצי האי המלאי, בטאיוואן, ג'אווה ובורנאו. בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיער גשם ממוזג או יער עננים עד רום 2,100 מטר מעל פני בים, והם נוטים לשהות בסמוך למקורות מים.
בהתחשב בנדירות המינים ובטווח התפוצה המצומצם שלהם, מעט מאוד ידוע על אורח החיים של הסוג. כיתר הנשפוניים, מיני האריאלון פעילים בלילה; התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות) והם מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד. להוציא מין אחד, רוב המינים חיים בדרך כלל בבדידות. הם מתרבים אחת לשנה והנקבה ממליטה גור יחיד.
מינים
בסוג זה 5 מינים:
פרנץ פון ביירוס
פרנץ פון ביירוס (בגרמנית: Franz von Bayros; 28 במאי 1866 - 3 באפריל 1924) היה אמן מסחרי, מאייר וצייר אוסטרי, הידוע בעיקר בזכות סיפוריו השנויים במחלוקת. הוא השתייך לתנועה הדקדנטית באמנות כמו גם לזרם אר נובו, ולעיתים קרובות הפיק תועלת והתפרנס מנושאים ארוטיים וסיפורים פנטסמגוריים המבטאים אימה ופחד.
חיים
פרנץ פון ביירוס הגיע ממשפחה אצילה, שעזבה את ספרד והתיישבה באוסטריה. כמעט כל אבותיו היו קצינים בשירות בית הבסבורג. אביו של ביירוס, אוטו פון ביירוס, עזב את שירותו הצבאי בשלב מוקדם כדי להמשיך בקריירה ברכבות האוסטריות. עבור ביירוס, שתשוקתו לציור התבררה מגיל שש, נדודיו המקצועיים החוזרים ונשנים של אביו תמיד נתנו לו השראה חדשה ומשתנה.
השנים הראשונות בווינה
לאחר שסיים את בית הספר התיכון בווינה, עבר ביירוס את בחינת הקבלה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה עם אדוארד פון אנגרת' בגיל 17. עם זאת, מוריו באותה תקופה, ציירי ההיסטוריה בקושי יכלו לתת לו הצעות מועילות. מותו המוקדם של אביו בשנת 1888 אילץ אותו לחשוב מחדש, ולזמן קצר חשב על הרעיון לוותר על הציור.
משנת 1890 ואילך העצים ביירוס את לימודיו. הוא השתלב בחברה הגבוהה ועד מהרה השתייך לחוג החברים של יוהאן שטראוס, שעם בתו החורגת אליס הוא נישא בשנת 1896. עם זאת, הנישואין היו רחוקים מלהיות מאושרים והסתיימו לאחר שנה.
מינכן
בשנת 1897 הפנה ביירוס עורף לווינה ועבר למינכן, מטרופולין האמנות של אותם ימים בעולם הגרמני. באותה תקופה מינכן הציעה לאמן מגוון רחב של הזדמנויות. בציור, העיר הייתה אחד המרכזים העיקריים של הנטורליזם הגרמני וגם ביתם של אימפרסיוניסטים חשובים רבים. במקביל היו עסקי ספרות מפותחים, ונוצרו מוציאים לאור חדשים רבים.
ביירוס למד בבית הספר המיוחד של אדולף הלצל בדכאו ובבית ספרו של היינריך קניר במינכן (שם הוכשר גם פאול קלה). למעשה, במהלך שלב זה של התפתחותו התרחשה פריצת הדרך לסגנון אינדיבידואלי ועצמאי. במקביל מצא קשר לחוגים האמנותיים בעיר ועד מהרה היה חבר בחברה שכללה גם את תילו פון סיבך, קרל גאורג פון מאסן והיסטוריון האמנות ד"ר האנס פלורקה.
הוא עשה צעדים גדולים בתחום האמנותי. הוא עסק באימפרסיוניזם ובנטורליזם והתרחק יותר ויותר מציור פורטרטים לעבר רישום.
בשנת 1904 הציגה ביירוס את התערוכה הגדולה הראשונה שלו במינכן, שהצליחה מאוד. הוא קיבל הזמנות לאיור ספרים.
הוא נסע לפריז ואיטליה למטרות לימוד. במיוחד לימודי סגנון הרוקוקו פתחו בפניו את עולם האירוטיות המתוחכמת, וכתוצאה מכך הוא התפרסם יותר ויותר כמאייר איורים אירוטיים - ובשנת 1911 אפילו נודע לשמצה כשהצנזורים התערבו והוא נאלץ לעזוב את מינכן.
הקווים העדינים האופייניים לעבודתו, דמיונו בעיצוב הקישוטים, משחקו העדין ברמיזות לא עדינות מדי, גזרו עליו מראש לצייר את המרהיב והארוטי. הוא כונה באותם ימים במינכן "שרטט נפלא של הרוקוקו הטהור ביותר".
חזרה לוינה
כשחזר לוינה הוא הרגיש זר. ביירוס התקשה למצוא קשר לשוק האמנות הווינאי, וזו כנראה אחת הסיבות לכך שהוא תכנן לעבור לרומא. תוכנית שבוטלה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא מצא חוג חדש של חברים טובים ומעניינים, והתחתן בשנית; עם זאת, לעיתים קרובות הוא כינה את חזרתו לווינה כ"גלות".
ההזמנות לאיורים של ספרים ומגזינים, וכרזות חזרו בהדרגה - במיוחד מאוסטריה, הונגריה ואיטליה.
השנים האחרונות
רק יום השנה ה-600 למותו של דנטה, אותו העריץ מאוד, בספטמבר 1921 נתן לו תנופה חדשה. ליום זה, כפי שאמר בעצמו, הוא רצה ליצור את "יצירת המופת שלו כמאייר ספרים". למעשה, 60 ציורי צבעי המים של הקומדיה האלוהית, שפורסמו על ידי אמלתה ורלאג בווינה במהדורה מפוארת של יצירתו של דנטה, ייצגו את המסמך הבוגר ביותר של איור הספרים שלו.
ב-2 באפריל 1924 נפטר האמן מדימום מוחי.
Anghami
Anghami (בערבית: أنغامي) היא פלטפורמת הזרמת המוזיקה החוקית הראשונה בעולם הערבי. הפלטפורמה הושקה בנובמבר 2012, תוך שהיא כוללת בתוכה מוזיקה ערבית ומוזיקה בינלאומית, הניתנת להורדה דיגיטלית ולהאזנה. היא ידועה בעיקר במזרח התיכון וצפון אפריקה וכוללת בתוכה את קטלוג המוזיקה הגדול ביותר של תוכן מורשה של חברות התקליטים הערביות הגדולות ביותר, כגון מלודי רקורדס, מאזיקה רקורדס, פלטינה רקורדס וחברות תקליטים עצמאיות נוספות. בנוסף לכך, היא מחזיקה בקטלוג מוזיקה של חברות תקליטים מהגדולות בעולם כמו סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, יוניברסל מיוזיק גרופ ו-EMI. Anghami הוא אחד משירותי המוזיקה הדיגיטליים הגדולים ביותר במזרח התיכון, והוא ממומן על ידי MEVP.
היסטוריה והצלחה
Anghami נוסדה על ידי אדי מרון, ואלי חביב בלבנון, והושקה בהתחלה כאפליקציה לטלפון הסלולרי בלבד, עם הסיסמה "הרעיון הוא שבכל מקום שתגיע, תמצא את המוזיקה שלך". ארבעה חודשים לאחר השקתו, היו ל-Anghami למעלה ממיליון מנויים. בהמשך, דווח על מיליון מנויים נוספים. בשנת 2013, נוסדה שותפות בין Anghami לפייסבוק.
בשנת 2016, דווח כי הכנסותיה של החברה מוערכת בלמעלה מ-10 מיליון דולרים.
אלפונס לגרוס
אלפונס לגרוס (באנגלית: Alphonse Legros; 8 במאי 1837 – 8 בדצמבר 1911) היה צייר, תחריטאי, פסל ומדליסט צרפתי. הוא עבר ללונדון ב-1863 ולאחר מכן קיבל אזרחות בריטית. הוא היה חשוב כמורה בתחיית התחריט הבריטי.
ביוגרפיה
לגרוס נולד בדיז'ון; אביו היה רואה חשבון, והגיע מהכפר השכן Véronnes. בעודו צעיר, לגרוס ביקר בחווה של קרוביו, האיכרים והנופים של אותו חלק של צרפת היו הנושאים של יצירות רבות שצייר. הוא נשלח לבית הספר לאמנות בדיז'ון במטרה להיכנס למקצוע, למד אצל מאטר ניקולרדו, מעצב בתים וצייר תמונות. ב-1851 יצא לגרוס לפריז אבל כשעבר דרך ליון הוא נשאר שם שישה חודשים כצייר קירות אצל המעצב שקישט את הקפלה של הקרדינל בונלד בקתדרלה.
לגרוס שלח שני דיוקנאות לסלון פריז של 1857: אחד נדחה, והיווה חלק מתערוכת המחאה שארגן פרנסואה בונווין בסטודיו שלו; השני, שהתקבל, היה דיוקן פרופיל של אביו. עבודה זו הוצגה במוזיאון בטור כשחברו ז'אן-שארל קאזין היה אוצר התערוכה.
ב-1859 הוצג ל'אנג'לוס" של לגרוס, הראשון מבין ציורי פנים כנסייה שבזכותם הוא התפרסם. שנתיים לאחר מכן הוצג במוזיאון בדיז'ון.
הוא עבר לאנגליה ב-1863 וב-1864 נישא לפרנסס רוזטה הודג'סון. בתחילה חי על פי תפיסתו בציור. לאחר מכן הוא הפך למורה לתחריט בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון, וב-1876 התמנה למורה ביוניברסיטי קולג' בלונדון.
בזמן שלימד בבית הספר סלייד, למדה אצלו קבוצה גדולה של נשים, שזכו לכינוי "בנות סלייד". באמצעות תחום הפיסול שלו הוא עודד אותן לעיצוב מדליות המבוססות על סגנון הרנסאנס האיטלקי של דיוקן, שממחיש את הדמות, המקצוע או חייו של האדם המתואר. דוגאלד מקקול היה בין תלמידיו.
"בנות סלייד" קיבלו עבודות ממגוון אגודות וארגונים בשל היופי והמיומנות של עבודתן. בין התלמידות הבולטות ניתן למנות את האחיות קאסלה (אלה ונליה), ג'סי מאת'רסולה, פדורה גליכן, ליליאן סווינסון (לימים המילטון) ואלינור האל.
לגרוס התאזרח כבריטי בשנת 1881, ונשאר ללמד ביוניברסיטי קולג' במשך 17 שנים. הוא היה מצייר או מצייר לתלמידים את פלג הגוף העליון או את הראש תוך שעה או פחות. בבית הספר לציור הוא התעקש על קו מתאר טוב, שנשמר על ידי שפשוף דק של אומבר, ואז היה צריך לסיים את העבודה בציור אחד. הוא ראה במסע המסורתי לאיטליה חלק חשוב מההכשרה האמנותית, ונתן חלק ממשכורתו כדי להגדיל את ההכנסה הזמינה לסטודנטים לנסיעה.
לאחר שלגרוס התפטר מההוראה שלו ב-1892, חזר לדרך חייו הראשונה - ציור נופים מלאי דמיון, טירות בספרד וחוות בבורגונדי, תחריטים שונים כגון סדרת "ניצחון המוות" והמזרקות המפוסלות לגנים של הדוכס מפורטלנד במנזר וולבק.
לגרוס נפטר ב-8 בדצמבר 1911 בווטפורד.
בית הקברות הצבאי הבריטי בכות
בית הקברות הצבאי הבריטי בכות הוקם על ידי צבא בריטניה בעיר כות שבעיראק וקבורים בו 420 חיילים שנהרגו בתקופת המצור על כות במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. בית הקברות נמצא באחריות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ויחסית לבתי קברות אחרים בעיראק הוא נשמר בצורה טובה ואף שופץ ב-2014.
רקע
בית הקברות הצבאי הבריטי בכות (ובתי קברות צבאיים אחרים) הוקם בעקבות ההכרה של ממשלת בריטניה שבגלל היקף הנפגעים הגדול במלחמה והמאמצים הכרוכים בכך לא ניתן להחזיר את כל החללים לקבורה בארצות מוצאם ולכן הוחלט לקברם בארץ בה נפלו יחד עם חבריהם ליחידה שנפלו יחד איתם. כמו כן התייחסה ההחלטה לאחידות באופן הקבורה וההנצחה ברחבי העולם.