cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארכובית שבטבטית
מאפייני הצמח
הארכובית היא צמח רב שנתי הגדל בצידי דרכים, בשדות בור ובערוצי נחלים, וכמעט בכל אזורי הארץ. צמח הארכובית בדרך כלל שרוע על פני האדמה. ענפי הצמח מרובים וארוכים, העלים מוארכים, איזמליים ומרוכזים בחלק התחתון של הענף, בעודו שרובו של הענף הוא חסר עלים.
סגולות מרפא
לארכובית שבטבטית סגולות מרפא שונות ומגוונות. ברפואה העממית השתמשו בה כתרופה למחלות באיברים שונים בגוף כגון מחלות עיניים, כאבי בטן, צרבת, הרעלות קיבה, דיכאון, בעיות שתן שונות, פצעים בשפתיים, עור קשה ומבוקע דימום בחניכיים, כאבי שיניים ואף בבעיות לב שונות. בימיי הביניים אף שימשה כמקור הקלה לסוכרת, ולצורכי גרימת הפלות. תה הארכובית משמש לגירגור להקלת כאבי גרון, עצירת דימומים וקשיי נשימה שלרוב באים ממקורות אסתמטיים. למעשה, יש זנים מיוחדים ונדירים של ארכוביות שבטבטית המשמשות מקור רפואי חשוב לכל העולם.
תרומה לרפואה
בארכובית שבטבטית מצויה חומצה סליצילית, שהיא אחד מהחומרים המרכיבים את האספירין (התרופה הראשונה למניעת מיגרנות, חום וכאבי ראש). וייתכן שחשיבותה הרפואית הגבוהה של הארכובית היא בעיקר בגלל חומר זה.
ויליאם הכלר
ויליאם הנרי הכלר (באנגלית: William Henry Hechler; 10 בינואר 1845 – 31 בינואר 1931) היה מיסיונר וכומר בריטי-אנגליקני שנטה למיסטיקה וציוני נוצרי. בשנת 1884 כתב את החיבור "שיבת היהודים לארץ-ישראל על פי הנביאים", בו חזה, לפי סימנים מיסטיים, את שיבת ציון המלאה לשנת 1897. בעת כהונתו ככומר של שגרירות בריטניה בווינה הכיר את בנימין זאב הרצל, נתפס לרעיון הציוני והיה למעריצו של הרצל. בין היתר סייע להרצל להיפגש עם פרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן (דודו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, שהכלר היה מחנך ילדיו), שסלל את הדרך לפגישה ההיסטורית בין הרצל לקיסר. הכלר השתתף בכל ששת הקונגרסים הציוניים הראשונים ושמר על קשר עם ההסתדרות הציונית העולמית גם לאחר מותו של הרצל.
עד לפגישתו עם הרצל
הכלר נולד בעיר בנארס, בהודו הבריטית, לאב גרמני שהיה מיסיונר אוונגליסטי-אנגליקני ולאם בריטית. ב-1854 שבה המשפחה ללונדון וב-1866 עברה לקרלסרוהה. הכלר, כמו אביו, היה אף הוא למיסיונר במסגרת החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים. בשנים 1870–1871 שירת בצבא האימפריה הגרמנית כאיש כמורה וסיוע רפואי בעת מלחמת צרפת–פרוסיה.
עם סיום המלחמה קיבל על עצמו שליחות מיסיונרית ללגוס שבניגריה אך שב לקרלסרוהה לאחר שחלה במלאריה. ב-1873 היה למחנך ילדיו של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן והכיר כנער את בן-אחיו של הדוכס הגדול, וילהלם, לימים וילהלם השני, קיסר גרמניה. לאחר מות בנו של הדוכס, לודוויג, ב-1876, עבר הכלר למחוז קורק שבאירלנד, שם נשא לאשה את הנרייטה האגינס (Henrietta Huggins, נפטרה ב-1922), לזוג נולדו ארבעה ילדים.
ב-1881 שב ללונדון ונתקל ביהודים פליטי "הסופות בנגב" (כינוי לפוגרומים שנערכו החל באפריל 1881 ועד מאי 1882 ביהודי דרום-מערב האימפריה הרוסית). מראה הפליטים וסיפורם זעזעו אותו. בתחילה עסק בפעילות הומניטרית בניסיון להשיג לפליטים זכויות התיישבות בארץ ישראל או באנגליה, אך אט אט החל להתעניין בנושא ולנסות להבינו באופן רחב. ניסיון זה השתלב בחזון הנבואי של הציונות הנוצרית, לפיה גאולת העולם והביאה השנייה תלויות בגאולת עם ישראל. הוא נסע בעצמו לבקר בקישינב, מוהילב ואודסה ונפגש עם יהודה לייב פינסקר ואנשי תנועת ביל"ו, להם הבטיח סיוע כספי מ"החברה הנוצרית האנגלית". במקביל חיבר את החיבור המיסטי "שיבת היהודים לארץ-ישראל על פי הנביאים". בו טען, תוך הסתמכות על נבואה מימי הח'ליף עומר כי "אחרי 42 ירחים נבואיים, שהם 1260 שנה, תוחזר ארץ-ישראל ליהודים, משמע ב-1896-1898".
פגישה עם הרצל ועשייה ציונית
לאחר שנכשל בניסיונו להתקבל למשרת הבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים, קיבל בשנת 1886 את כהונת הכומר בשגרירות הבריטית בווינה. שם קרא לראשונה את "מדינת היהודים" של הרצל, התרשם עמוקות וביקש לפגוש את האיש. הכלר התייחס להרצל כדמות שיצאה מתוך חזונו המיסטי וכינה אותו "נביא ומלך היהודים", למבוכתו של הרצל. הרצל מצידו תיאר את הכלר כ"איש סימפתי, עדין, בעל זקן נביאים ארוך" וכינה אותו גם "איש מופלא" ו"בעל-הזיה תמים".
ככל הנראה הייתה להכלר השפעה על פרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן, והוא הפך אותו לציוני נלהב. כך ארגן פרידריך את פגישתו הראשונה של הרצל עם הקיסר שהתקיימה באיסטנבול ואת פגישתם בעת מסע וילהלם השני לארץ ישראל. פרידריך אף פנה לצאר הרוסי ניקולאי השני בבקשה שיקבל את הרצל לפגישה, אך בקשתו לא התקבלה.
הכלר הצטרף להרצל בעת מסעו לארץ ישראל ב-1898. לאחר פגישתו המאכזבת עם הקיסר, השתכנע הכלר שעל אף שהמדינה היהודית תקום, לא יהיה זה בחסות גרמנית אלא בחסות בריטית. לאחר מות הרצל היה מקורבם של אישים כמרטין בובר ובוריס שץ.
מרכבתו של מונטיפיורי
על אף נוסח הצוואה, המרכבה של מונטיפיורי הועמדה למכירה פומבית בווינה ב-1909. בוריס שץ, שנודע לו על כך בעת ששהה בעיר הפציר בהכלר שלא למכור את המרכבה (שממילא לא היו עליה קופצים) וקיבל אותה ממנו עבור "בית הנכות בצלאל".
החדירה לחוף זיקים
החדירה לחוף זיקים הייתה חדירה מחוף הים של חוליה בת 4–5 צוללים מיחידת הקומנדו הימי של חמאס, שהגיעה לחוף זיקים ב-8 ביולי 2014, היום הראשון של מבצע צוק איתן. לוחמי החמאס התגלו ונהרגו בידי כוחות משולבים של צה"ל שכללו דחפור D9 משוריין, טנק, ספינת דבורה, כוח חיל רגלים של חטיבת גבעתי וכלי טיס בלתי מאויש. מהלך הקרב צולם על ידי צה"ל במצלמות האבטחה והתצפית. מאוחר יותר מצגת מתחקיר האירוע התפרסמה באינטרנט.
מהלך החדירה
החדירה התחילה בשעה 18:00 כאשר 4–5 צוללים מיחידת הקומנדו הימי של ארגון הטרור חמאס יצאו מהים בחוף זיקים, והחלו לנוע לכיוון מש"א ארז, ולירות עליו. המחבלים הצוללנים היו מצוידים בציוד צלילה, סודה קאוסטית, מיכלי לחץ וכן שקיות אטומות למים בהן כלי נשק רבים שכללו רובי סער, רימוני רסס, מטען חבלה ותחמושת. על החוליה פיקד בשאר אחמד.
למקום הגיע טנק מרכבה סימן 4 שנסע לעבר חוליית המחבלים אך לא הצליח לזהות אותם ולאתרם. אחד המחבלים ניצל זאת והצמיד מטען חבלה אל ירכתי הטנק. המטען התפוצץ אך לא חדר את הטנק. רק אז זיהה צוות הטנק את החוליה שהחלה בנסיגה מערבה.
בינתיים הגיע דחפור D9 משוריין שהחל לסרוק את השטח. הדחפור איתר 4 דמויות חשודות שהתחבאו בין השיחים והתקדם בנסיעה איטית לעברם. החוליה פתחה באש נק"ל לעבר הדחפור, התקרבה למרחק מטרים ספורים ותקפה אותו ברימוני רסס שלא חדרו את המיגון. מפעילי הדחפור ניהלו קרב והרגו שניים מחברי החוליה.
מחבלי החמאס שנותרו הבינו כי משימתם נכשלה והמשיכו בירי על הכוחות תוך שהם נסוגים לכיוון הים, שם נהרגו מירי ספינות הדבורה.
מתחילת החדירה ועד הריגת כל המחבלים שחדרו עברו כ-40 דקות. כוחות נוספים של צה"ל הגיעו לזירת החדירה וביצעו סריקה יסודית של האזור על מנת לשלול את אפשרות הימצאותם של מחבתי חמאס נוספים. בשעה 21:00 הוכרז על סיום האירוע.
בעקבות האירוע
מחבלי החמאס לא הצליחו לגרום לאבדות או לנזק לכוחות צה"ל. האירוע חשף לציבור הישראלי את המאמצים הרבים שהשקיע חמאס בבניית הכוח הימי שלו, ובמיוחד יחידת הקומנדו הימי, שהתאמנה שנים לפיגועי חדירה מהים ואף רכשה ציוד צלילה מתקדם לשם כך. סיכול החדירה מנע הישג תודעתי לחמאס ותרם למוראל הישראלי בתחילת מבצע צוק איתן.
סרן סלמאן חיחי, סגן מפקד פלוגת הצמ"ה "חתולי הפלדה" של חיל ההנדסה הקרבית, שהוביל את ההסתערות על המחבלים והרג שניים מהם, קיבל אות מצטיין הרמטכ"ל. סרן אורי נסים, מפקד ספינת הדבורה שהייתה שותפה לסיכול הפיגוע והריגת המחבלים, זכה לצל"ש אלוף. רב-טוראית נעה טייטל, שגילתה את החדירה והזעיקה את המערכת, זכתה לתעודת הערכה ממפקד חיל הים.
בדיווחי החדשות בימים שלאחר האירוע ובימי מבצע צוק איתן, תואר כישלון החמאס כהישג של צה"ל. צה"ל הצליח לסכל את החדירה, הגיב מהר ובכך מנע פיגוע חדירה בקיבוץ זיקים. דובר צה"ל שחרר קטעי וידאו חלקיים שתיעדו את התקרית ואת הריגת חוליית החמאס, וחיילי צה"ל שלקחו חלק בקרב התראיינו בכלי התקשורת.
צה"ל תיעד את כל מהלך האירועים במספר מצלמות, בהן מצלמות של מוצב ארז ובקריות השליטה הימית, מצלמה של ספינת הבט"ש ומצלמה של כלי טיס בלתי מאויש שטס מעל זירת החדירה. בדצמבר 2014 דלפה לאינטרנט מצגת מתחקיר שערך צה"ל על האירוע וכללה קטעי וידאו שלא פורסמו על ידי דובר צה"ל, ובהם אחד התוקפים מצמיד מטען חבלה לטנק. בעקבות הדלפת המצגת, נחשפו כשלים של צה"ל בטיפול באירוע, העיקרי שבהם הוא זיהוי מאוחר של החדירה בידי התצפיתניות, שנתן למחבלי החמאס 20 דקות שהות להתכונן על החוף, והצמדת המטען לטנק שהוקפץ לזירה. בצה"ל ראו את חשיפת התחקיר כאירוע חמור.
קטורה אורג'י
קטורה אורג'י (באנגלית: Keturah Orji; נולדה ב-5 במרץ 1996) היא אתלטית אמריקאית, שיאנית ארצות הברית בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
ב-2015 זכתה באליפות ה-NCAA בקפיצה משולשת בשיא מכללות של 14.17 מטר. ב-2016 זכתה שוב באליפות בשיא אמריקאי של 14.53 מטר, ב-2017 זכתה בפעם השלישית וב-2018 בפעם הרביעית. כמו כן זכתה ב-2018 באליפות המכללות בקפיצה לרוחק.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בפורטלנד סיימה רביעית בתוצאה של 14.14 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה רביעית בשיא אמריקאי של 14.71 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה חמישית בתוצאה של 14.32 מטר. ביוני 2018 זכתה באליפות ארצות הברית בשיא אליפות של 14.59 מטר. על הישגיה במכללות זכתה בגביע באוורמן.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 14.46 מטר. באולימפיאדת טוקיו סיימה שביעית בתוצאה של 14.59 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 14.22 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה שישית בתוצאה של 14.49 מטר.
ביטול איסור לכתחילה
אין מבטלים איסור לכתחילה הוא כלל מהלכות תערובות. לפי כלל זה אסור לערב בכוונה תחילה (מזיד) איסור והיתר בצורה כזו שיחול על האיסור דין ביטול ברוב (בתערובת יבש ביבש) או ביטול בשישים (בתערובת לח בלח), ואסור להוסיף מאכל היתר לתערובת כדי להביא לידי ביטול איסור שנמצא בה. במקרה ואדם עבר על איסור זה, חכמים קנסו אותו ואת כל מי שהוא ביטל עבורו את האיסור ואסרו עליהם להנות מביטול התערובת.
תוקף האיסור
במסכת חולין ישנו ניסיון ללמוד מקרבן איל נזיר שניתן לבטל איסור לכתחילה, שהרי שמבשלים את הזרוע, שהיא אסורה מדאורייתא לישראל, עם שאר האיל שהוא היתר עבור ישראל.
סברה זו נדחתה מכיוון שלגבי קרבן איל נזיר חידשה התורה במפורש לעשות כך:, ולכן לא ניתן ללמוד ממקור זה לשאר איסורים.
בעקבות דברי הגמרא הללו, נחלקו הראשונים האם תוקף האיסור לבטל איסור לכתחילה מהתורה או מדברי חכמים:
הסוברים שאיסור ביטול איסורים לכתחילה הוא מהתורה
לדעת ראב"ד וראב"ן בגמרא מובא שיש חידוש בתורה לגבי הזרוע של קורבן איל נזיר, שניתן לבטלה לכתחילה. אולם, מכיוון שהתורה חידשה זאת דווקא על מקרה זה, בשאר איסורים ביטול איסור לכתחילה הוא איסור מדאורייתא. אך אם נעשה הביטול במזיד, התערובת אסורה מתוקף קנס של חכמים. בספר פרי חדש נכתב שזו גם דעת הרמב"ם, אמנם בספר מעשה רקח, חלק על כך והעלה שלדעת הרמב"ם האיסור אינו אלא מדרבנן .  בדרכי תשובה (לה) נכתב שגם לדעת הסוברים שתוקף האיסור מהתורה, הוא אינו נחשב ללאו שלוקים עליו. רבי חיים בן עטר כתב בספרו פרי תואר שהדין הוא הלכה למשה מסיני.
רבי חזקיה די סילוא כתב שישנה השלכה מעשית לכך שמדובר באיסור דאורייתא, לדעתו, מכיוון שביטול איסורים אסור מהתורה, קנסו חכמים את המבטל איסור תורה שיאסר המאכל אף אם ביטל בשוגג. אמנם, אם האיסור התבטל כבר מדאורייתא, כגון איסור שהתערב מאכלים מין במינו שהתבטל ברוב, והאדם רק הוסיף היתר המספיק לבטלו בשישים - לא קנסו אם היה שוגג.
הסוברים שאיסור ביטול איסורים לכתחילה הוא מדברי חכמים
לדעת הרשב"א, תוקף איסור ביטול איסורים לכתחילה הוא מדברי חכמים, וכך כתב גם הר"ן בשם תוספות. הם תירצו את הגמרא שהחידוש המבואר בתורה לגבי ביטול הזרוע, הוא לא עצם ההיתר לבטלה, אלא שיש מצווה לבטלה, מה שאין כן בשאר איסורים שבהם אין מצווה של ביטול איסור לכתחילה (ואפילו גנאי הוא לעושה כן).
גם הש"ך הביא שהרמ"ע מפאנו סובר שתוקף האיסור מדרבנן.
כמות ההיתר המבטלת איסור
נחלקו האם שעת ידיעת התערבות האיסור בהיתר משפיעה על דין התערובת בגלל דין חתיכה נעשית נבילה (חנ"נ). לדוגמה: חתיכה הבלועה מאיסור שאין בה ששים כנגדו, וקודם שנודע לו שנאסרה נפלה לתבשיל שיש בו ששים נגד האיסור אך לא נגד כל החתיכה. וכן חתיכת איסור שנפלה לתבשיל שאין בו ששים נגדה, והוסיף בשוגג היתר כך שכעת יש ששים נגדה.
רמ"א הביא את דברי איסור והיתר הארוך בלשון "יש אומרים". ובערוך השולחן הסביר שרמ"א הביאו משום שחשש לדבריו לחומרא במקרה שנודעה התערובת שצריך פי ששים נגד כולה אף בתערובת שאין בה דין חתיכה נעשית נבלה, אבל ודאי רמ"א לא סובר כמותו להקל לעניין שאם לא נודעה התערובת לא חל דין חתיכה נעשית נבלה.
בש"ך כתב שאין הלכה כלל כאיסור והיתר הארוך, שכן שום פוסק אחר לא חילק כך . וכן נפסק בספר יד יהודה (בפי' הארוך כא) ובספר חוות דעת (חידושים יג) ועוד.
בספר חכמת אדם (מד י) הוסיף שניתן להקל בזה במקום הפסד מרובה וסעודת מצווה יחד, שאם הוסיף היתר לתערובת קודם שנודע שנפל בה איסור, מצטרף היתר זה להיתר שבתערובת לעניין ביטול האיסור בששים. אך כתב שאין להקל בזה באיסור בשר בחלב, בו מקובל להלכה שדין חתיכה נעשית נבלה הוא מדאורייתא, וגם משום שיש לגבי בשר בחלב הסכמה רחבה בקרב הפוסקים שדין חתיכה נעשית נבלה תקף, בניגוד לאיסורים אחרים בהם הדין שנוי במחלוקת.
בספר מנחת יעקב (פה לח) הוסיף שבתערובת של איסור נוזלי בהיתר נוזלי אפשר להקל לכתחילה כשהוסיף היתר קודם שנודעה התערובת, אך לא כן באיסור בשר בחלב.
פרטי דינים
איסור זה של ביטול איסור לכתחילה חל רק כאשר הכוונה לבטל את האיסור המועט בתוך כמות רבה של היתר, או לבטל חשיבות של איסור חשוב, כגון דבר שבמניין. אולם מותר במגבלות שונות להשתמש באיסור לצורך פעולה כל שהיא בהיתר, כאשר האיסור וההיתר אינם מתערבבים (היתר פעולה זו תלוי גם בדין "זה וזה גורם").
בדבר ביטול איסור לכתחילה באיסור מדרבנן חלוקות הדעות: דעת הרמב"ם, מחבר השולחן ערוך, ובעל הט"ז היא שאף על פי שאסור לערבב איסור דרבנן בתוך היתר, אם האיסור כבר התערבב מותר להוסיף עליו היתר עד שיתבטל, וכמו כן, בתערובת יבש ביבש של איסור דרבנן חשוב שאינו בטל, כגון חתיכה הראויה להתכבד בה, מותר לחתוך או לרסק את האיסור כדי שיפקע ממנו חשיבותו ויתבטל. ולעומת זאת דעת הרא"ה, מהר"ם מרוטנבורג, הרא"ש, הר"ן, הרמ"א, ובעל הש"ך היא שגם אם התערב איסור דרבנן אין להוסיף עליו ולבטלו, ורק באיסור דרבנן שהוא בנוסף לכך שרוף מותר הדבר. דעה ממצעת מופיעה בתוספות, לפיה איסור דרבנן שאין לו עיקר מן התורה - מותר לבטל לכתחילה אם כבר נתערב, אך באיסור דרבנן שיש לו עיקר מן התורה - הדבר אסור.
ביטול על ידי גוי
במקרה שפעולת ביטול האיסור נעשתה על ידי גוי עבור גויים, התערובת מותרת גם ליהודים. לכן בבית חרושת של שמייצר דברי מאכל עבור גויים, ובתהליך הייצור מערבבים איסור בפי ששים היתר, המאכל יהיה מותר באכילה גם ליהודים.
העם (עיתון ארץ ישראלי)
העם (העם, עיתון לאומי) היה יומון של ברית הציונים הרוויזיוניסטים (צה"ר) בהנהגת זאב ז'בוטינסקי. ראה אור בירושלים בשנת 1931.
הקמתו, הפסקתו וסגירתו
"העם" הוקם לקראת הבחירות לקונגרס הציוני ה-17, שנערך בבזל בימים 30 ביוני עד 15 ביולי 1931. התנהלותה של ממשלת בריטניה ושלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל, עוררה מורת רוח רבה בהנהגת ההסתדרות הציונית. אולם בין מנהיגיה: חיים ויצמן, נחום סוקולוב וזאב ז'בוטינסקי שררה מחלוקת כיצד לפלס את הדרך אל מדינה יהודית בארץ ישראל. ז'בוטינסקי, שעמד בראש התנועה הרוויזיוניסטית, החליט על הופעתו של עיתון יומי, אשר יבטא את חזונה ודרכה, ונבחר לו שם: "העם". לשם כך, נוסדה חברת "מגדלור" בכ"ג באייר תר"ץ 21 במאי 1930, אשר הופקדה על הפקתו. עם מייסדי החברה נמנו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, בהם: אברהם וינשל, שמואל פאסמאן, שלמה גפשטיין ודוד מלמד.
הגיליון הראשון של "העם" ראה אור ביום ו' בניסן תרצ"א 24 במרץ 1931. מאה גיליונות שלו הודפסו כסדרם בירושלים, כארבעה חודשים, עד 7 באוגוסט 1931. בפרק הזמן 16 ביוני עד 2 ביולי 1931, נסגר העיתון על ידי שלטון המנדט הבריטי, בהוראתו הרשמית של הנציב העליון סר ג'ון צ'נסלור, לתקופה של שבועיים. הבריטים הסבירו את האיסור על הופעת "העם", בטענה שהעיתון מפרסם חומר הסתה. דוד תדהר הסביר, לימים, כי השלטונות סגרו את העיתון בגלל מאמריו של פון וייזל, אשר בהם האשים את המופתי הירושלמי חג' אמין אל-חוסייני בהסתה למהומות בארץ ישראל.
ביום י"ז בתמוז תרצ"א 2 ביולי 1931, חודשה הופעת "העם", אבל לא לזמן רב. חודש ושבוע לאחר הוצאתו המחודשת, ביום כ"ד באב תרצ"א 7 באוגוסט 1931 הופיע גיליונו האחרון של העיתון.
תכנים, עורכים וכותבים
נושאו העיקרי של העיתון היה ליבון הרעיון הציוני בהיבט הרוויזיוניסטי, לרבות חדשות על הנעשה בסניפי התנועה בארץ ובתפוצות הגולה. בנוסף היו בו גם מדורים לספרות, ספורט ומשפט. מאמר המערכת הופיע בטור, תחת הכותרת: "יומן העם". העורך הראשי היה ראש התנועה זאב ז'בוטינסקי, ובגיליונותיו פורסמו מאמרים ומסות מפרי עטו. "העם" נוהל בפועל על ידי ד"ר בנימין זאב פון וייזל (שפרסם גם תחת שם העט: "אבי נעמה") מאמרים על תולדות הציונות הרוויזיוניסטית, שבה ראה "ציונות מחודשת". ד"ר יהושע השל ייבין מונה לעורך האחראי של העיתון. הכותבים הבולטים אשר העניקו לו את אופיו ואת צביונו היו הוגה הדעות ד"ר אב"א אחימאיר והמשורר אורי צבי גרינברג. חמדה בן-יהודה פרסמה בו סדרת מאמרים על "זיכרונות מחיי אליעזר בן-יהודה". כמו כן השתתפו בכתיבתו ההיסטוריון בנציון נתניהו, המשורר אביגדור המאירי, בצלאל אליצדק (בצלאל קלוזנר, אחיו של ההיסטוריון פרופ' יוסף קלוזנר), (בשם העט: "ב' אליצדק"), יוחנן פוגרבינסקי, החוקר דוד תדהר, דוד סיטון, דניאל סירקיס, מאיר גרוסמן, ד"ר בנימין לובוצקי (לימים: בנימין אליאב), הלל רוזנברג (לימים: הלל הר-שושנים), יוסף קלרמן (בשם העט: בן פורת), אוריאל הלפרין ( לימים: יונתן רטוש; בשם העט: "אריאל שלם") ואחרים.
המחאה על סגירתו בידי השלטונות הבריטים
זאב ז'בוטינסקי התייחס בפומבי לסגירת "העם" על ידי ממשלת המנדט בעיתון "ראזסוויט" שהופיע בפריז, בגיליון שראה אור ב-21 ביוני 1931.
סגירת עיתון היא צעד חריג במשטר דמוקרטי, על כן ביטא ז'בוטינסקי ביקורת קשה כלפי שלטונות המנדט הבריטי, ובמקביל, הביע רגשות הערכה והוקרה לאנשי מערכת "העם". הוא הביע תקווה שהמופקדים על הוצאתו לאור יצליחו לחדש את הופעת העיתון. ז'בוטינסקי הבטיח לקוראי מאמרו ב"ראזסוויט", כי הביקורת נגד עוולות המשטר הבריטי המנדטורי תימשך ולא ניתן יהיה להשתיק אותה, לא באמצעים כוחניים כפי אלה שננקטו ולא באחרים, וזאת ברוח מילות שירו הידוע, באותם ימים, של אביגדור המאירי: "לֹא נָזוּז מִפֹּה, כָּל אוֹיְבֵינוּ, כָּל שׂוֹנְאֵינוּ, כֻּלָּם יֵלְכוּ מִפֹּה".
השפעה והד ציבורי
הופעתו של "העם" הייתה קצרת הימים, אולם העשירה את העיתונות העברית. "העם" היה, לכל הדעות, עיתון לוחם. פרסם מאמרים שמתחו ביקורת על כוונת השלטונות הבריטיים לערוך מפקד אוכלוסין ופקפק בכוונותיהם לערוך ואת ממצאיו באופן הוגן. חוקרת העיתונות הרוויזיוניסטית ד"ר מינה גראור, מציינת, כי "העם" המשיך בסגנונו ובכיוונו את הקו הרדיקלי שהונהג ב"דֹאר היום". הוא הרבה לבקר את ראשי ההסתדרות הציונית, את מנהיגי מפלגות הפועלים בארץ ישראל ואת העיתונים העבריים העיקריים ביישוב. העיתונים אוזכרו לעיתים על פי צבעים (שביטאו את מהותם על פי כותבי "העם"): "דבר" – אדום, "הארץ" – אפור, "דֹאר היום" – צהוב, הפורוורד - צהוב ואדום, ו"העם" בתכלת לבן.
מעל דפי "העם" התנהלו דיונים סוערים על אפשרות לפרישה מההסתדרות הציונית, עקב מהלכיה השגויים לדעת מנהיגי התנועה, או הישארות במסגרתה. הדיון התנהל, בין התומכים בז'בוטינסקי המצדד בפרישה, לבין מאיר גרוסמן, שהתנגד לפרישה. העיתון כמעצב דעת קהל היה חשוב לשני הצדדים. גרוסמן אף הבטיח לסייע במימון העיתון. לכן צורף להנהלתו אחד מתומכיו המובהקים ברוך ויינשטיין. אך ההבטחה הכספית לא מולאה.
פון וייזל, אשר ערך את "העם" ושימש גם כנשיא "הועד המרכזי של הצה"ר בארץ ישראל", פרסם בעיתון סדרת מאמרים על הוויכוח הפנים תנועתי. לז'בוטינסקי הדיון המורחב בסוגיה זאת נראה מיותר. וב-24 באפריל 1931, כתב לפון וייזל, כי בהיותו העורך הראשי של "העם" הוא דורש ממנו להפסיק מיד דיונים פומביים על הוויכוחים הפנימיים במפלגה.
בוועידה הארצית השישית של ברית הצה"ר בארץ-ישראל, ב-8 – 10 במאי 1931, ביקשו חברי סיעת האופוזיציה במפלגה להימנע מכל דיון בשאלת היציאה מההסתדרות הציונית. "האופוזיציה דרשה גם שהעיתון 'העם' יימצא תחת פיקוחו הרשמי של מרכז הצה"ר בארץ-ישראל, ושייבחר מרכז חדש, שחבריו לא השתתפו במרכז האחרון או בזה שקדם לו".
הקונגרס הציוני ה-17, שלקראתו הוקם "העם", נערך בראשית יולי 1931. העיתון הביא לידיעת הקוראים את המאבק הרעיוני שהתנהל בו, ופרסם את נאומי הצירים הרוויזיוניסטים. הוא הודיע לקוראיו על ביקורתו של ז'בוטינסקי על הנהלת ההסתדרות הציונית, ועל כך שקרע בהפגנתיות את כרטיס הציר שלו וקרא לחבריו לעזוב את ההסתדרות הציונית ולהקים הסתדרות ציונית חדשה. "העם" הכשיר את הדרך לרעיון שקרם עור וגידים עם הקמת ההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח). קונגרס היסוד שלה נערך בווינה שבאוסטריה, בימים ט' – י"ד באלול תרצ"ה, 7 – 12 בספטמבר 1935.
כס החרצית
כֵּס החרצית (ביפנית: 皇位) הוא המונח המערבי המקובל לתיאור הכס של קיסר יפן. המונח מתייחס לרוב למושב מאוד ספציפי, דוגמת כס הטקהמיקורה בחדר השישין בארמון הקיסרי של קיוטו.
כסים אחרים שמשמשים את הקיסר במסגרת רשמית במהלך טקסטים או בעת הקראת נאום מן הכס, אינם נחשבים לכס החרצית; לדוגמה הכס בארמון הקיסרי של טוקיו או הכס בו משתמש הקיסר בישיבות הדיאט של יפן.
כס החרצית הוא מטונימיה המתייחסת, כאשר נעשה בה שימוש רטורי, לראש המדינה. ואף למוסד המונרכיה היפני עצמו.
היסטוריה
יפן היא המונרכיה העוברת בירושה הוותיקה ביותר בעולם. במובן דומה מאוד לזה המתקיים בכתר הבריטי, כס החרצית הוא מושג מופשט מטונימי המייצג את הקיסר ואת הסמכות החוקית לקיומו של השלטון.
על פי האגדה, הקיסרות היפנית נוסדה כבר בשנת 660 לפני הספירה על ידי הקיסר ג'ימו, ולפיכך הקיסר הנוכחי הוא ה-126 לאייש את כס החרצית. הרשומות ההיסטוריות היחידות ששרדו מגיעות רק עד אוג'ין, אשר ככל הידוע מלך בשלב מוקדם של המאה ה-4.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, שימש הירוהיטו עוצר במהלך כמה שנים מתקופת שלטון אביו, הקיסר יושיהיטו, כאשר לא היה מסוגל פיזית למלא את חובותיו הקיסריות. עם זאת, הנסיך העוצר היה נטול הסמכות הסמלית של כס החרצית, אותה הוא יכֹל להשיג רק לאחר מות אביו.
בחוקת יפן הנוכחית הקיסר מוגדר כ"סמל המדינה והאחדות של כלל אזרחיה", והקיסרות הנוכחית היא מונרכיה חוקתית.
טקהמיקורה
הכס טקהמיקורה (ביפנית: 高御座) ממוקם בארמון הקיסרי של קיוטו, והוא הכס העתיק ביותר ששרד בממלכה. הוא נמצא במרכז במה מתומנת, חמישה מטרים מעל הקרקע, ויכול להיות מופרד משאר החדר בעזרת פרגוד (רהיט, שמשמש כקיר נייד). דלת הזזה שנועדה להסתיר את הקיסר מן העין נקראה קנג'ו-נו-השוג'י (賢聖障子), והיא עוטרה באיור של 32 קדושים סינים. האיור הפך לאחד הדגמים ראשוניים עבור כל הציורים בתקופת הייאן. כיום משמש הכס בעיקר בטקסי הכתרה, כאשר לצדו נמצא כס-תאום, הנועד לקיסרית הרעיה.
הגנה נימצו-הודית
הגנה נימצו-הודית היא פתיחת שחמט היפרמודרנית המהווה את אחת הוראיציות של ההגנה ההודית ומוגדרת על ידי המהלכים הבאים: ניתן ליישם גם סדר שונה של המהלכים כגון: באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), ההגנה הנימצו-הודית מסווגת בקודים E20-E59.
פתיחה היפרמודרנית זו פותחה על ידי רב האמן אהרון נימצוביץ' שהציג אותה לרמת המאסטר בשחמט בראשית המאה ה-20. בניגוד לרוב הפתיחות ההודיות, ההגנה הנימצו-הודית אינה כוללת פיאנקטו מיידי, אם כי לעיתים קרובות השחור ממשיך עם ...ב6 ו- ...ר-ב7. על ידי ריתוק פרש הלבן, מונע השחור מהלבן לאיים ב'''4. ה4''' ושואף לגרום ללבן לבצע כפל רגלים.
העיכוב בפיתוח הרגלים של השחור הופך את ההגנה הנימצו-הודית (המכונה לעיתים בשפה המדוברת, בפשטות, "נימצו") להגנה גמישה מאוד מול '''1. ד4''' (משחק חצי סגור). ניתן לבצע מעבר מפתיחה זו לגמביט המלכה או להגנה ההודית של המלכה. בשל יתרונותיה הרבים, שוחקה ההגנה הנימצו-הודית בכל הרמות, על ידי כל אלופי העולם מאז קפבלנקה.
לעיתים קרובות משחק הלבן '''3. ז3 או 3. פ-ו3 כדי להימנע מהנימצו-הודית, מה שמאפשר לו להגיב ל- 3. פ-ו3 ר-ב4+ (הגנה בוגו-הודית) עם 4. ר- ד2 או 4. פ-ד2 במקום 4. פ-ג3'''.
הווריאציה הקלאסית: 4. מה-ג2
הווריאציה הקלאסית או בשמה הנוסף, וריאציית קפבלנקה, הייתה פופולרית בראשית ימיה של ההגנה הנימצו-הודית. אף כי בסופו של דבר, הוחלפה על ידי מערכת רובינשטיין (4. ה3) כאשר האחרונה קמה לתחייה בתחילת שנות ה-90, נכון לתחילת המאה ה-21, הווריאציה הקלאסית נפוצה ומשוחקת באותה מידה כמו מערכת רובינשטיין.
במהלך זה, מטרת הלבן היא לשמור את 2 הרצים מבלי להתפשר על מבנה הרגלים שלו. החסרונות של המהלך הם: לכן, על אף שהלבן מחזיק בזוג הרצים שלו, לשחור כדאי לפתוח את המשחק במהירות כדי לנצל את יתרונו בפיתוח הכלים.
לשחור יש 4 תגובות אפשריות ל- '''4. מה-ג2''':
שיטת רובינשטיין: 4. ה3
שיטת רובינשטיין (ע"ש עקיבא רובינשטיין) היא תגובת הלבן הנפוצה ביותר להגנה הנימצו-הודית. סבטוזר גליגוריץ' ולאיוש פורטיש תרמו אף הם לפיתוח קו זה ברמת רב-אמן במהלך הקריירה שלהם.
בשיטה זו, הלבן ממשיך בפיתוח הכלים ללא התחייבות לקו פעולה מסוים. בתשובה, יש שחור שלושה מהלכים עיקריים לבחירה:
הקו הראשי 4. ה3 0-0
המהלך הגמיש והמשוחק ביותר על ידי השחור כתגובה ל -4.ה3 של הלבן הוא 4 ...0-0. הקו הראשי ממשיך בצורה הבאה: לאחר 7. 0-0 הלבן משלים את פיתוח צד המלך שלו, בעוד השחור מחזק את תביעתו על המרכז. בנקודה זו, רצפי המהלכים האפשריים החשובים ביותר הם:
וריאציית קספרוב: 4. פ-ו3
המהלך '''4. פ-ו3''' נודע בתור וריאציית קספרוב, מאז שגארי קספרוב השתמש בו נגד אנטולי קרפוב באליפות העולם בשחמט 1985. קספרוב שיחק '''4. פ-ו3''' שש פעמים והשיג בהן שלושה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו.
תגובת השחור למהלך הלבן יכולה להיות אחת מהבאות: לאחר '''4. פ-ו3 ג5''', ללבן קיימות האפשרויות הבאות:
הארמייה השלישית (האימפריה העות'מאנית)
הארמייה השלישית העות'מאנית (בטורקית: Üçüncü Ordu) הוקמה תחילה באזור הבלקן ומאוחר יותר שימשה להגנת המחוזות הצפון-מזרחיים של האימפריה העות'מאנית. המטה הכללי שלה שכן בהתחלה בסלוניקי. בתוך שורותיה התהווה גרעין הכוחות הצבאיים שתמכו במהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908. רבים מקציניה שהשתתפו בתנועה זו, כולל אנוור פאשה ומוסטפא כמאל אטאטורק הגיעו לעמדות כוח צבאיות ומדיניות.
בשנת 1911 הועברה הארמייה השלישית לצפון-מזרח אנטוליה והמטה שלה נקבע בארזינג'אן. עם כניסת האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה המפקדה שלה עברה לארזורום. במהלך המלחמה נאבקה הארמייה נגד הארמייה הקווקזית של הצבא הרוסי, נגד יחידות מתנדבים ארמנים שלחמו לצד הרוסים, ומאחורי קווי החזית דיכאה את תנועת ההתנגדות הארמנית. בתקופה זו ניהלה קרבות חשובים בסריקמיש, בקופרוקוי ובארזורום (1916). אחרי התבוסה המוחצת שנחלה בארזורום מידי הצבא הרוסי, הועברה מפקדתה לסוסהיר, עיר על ידי סיוואס. בשלהי שנת 1916, בעקבות אבדותיה מול הרוסים איבדה הארמייה כל יכולת התקפית. אחרי המהפכה הרוסית יריבתה, הארמייה הקווקזית הרוסית, התפרקה.
בשנים 1918-1917 הארמייה השלישית התארגנה מחדש ועברה למתקפה נגד שארית הכוחות הרוסים בחזית הקווקזית ונגד התנועה הארמנית לשחרור לאומי שהוקמה בעקבות הקונגרס של הארמנים המזרחיים בארמניה. אחרי הכרזת הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה- התנועה הארמנית לשחרור לאומי הפכה לצבא ארמני. הארמייה השלישית העות'מאנית ניהלה נגד כוחות ארמנים אלה את הקרבות בסרדרפט, אבאראן וקאראקיליסה.
מערך הכוחות, 1911
במסגרת הארגון מחדש של הצבא העות'מאני, הוקמו מטות כלליים של הארמיות שונות. ב-1911 מפקדת הארמייה השלישית הועברה לארזינג'אן. לפני מלחמת הבלקן הראשונה הורכבה הארמייה כדלהלן:
מערך הכוחות, 1914
מפקדים באותה תקופה: חסן איזט פאשה (אוקטובר-דצמבר 1914) ואנוור פאשה שמינה את עצמו מפקד, אחרי מחלוקת עם איזט פאשה בנוגע להמשך המתקפות (דצמבר 1914-ינואר 1915). לפני קרב סריקמיש, כללה הארמייה השלישית 118,660 חיילים עם 73 מכונות ירייה ו-218 תותחים ביחידות הבאות:
לפי מקורות אחרים עמדו לרשות הארמייה לערך 190,000 בני אדם - מתוכם 83,000 לוחמים סדירים, בנוסף חיילי מילואים, צוותי המבצר ארזורום, יחידות תובלה, גדודי אספקה, ושוטרים צבאיים. היו ברשות בארמייה גם כ-60,000 בעלי חיים. יחידות הארמייה השלישית נפרסו על שטח שרוחבו היה כ-1250-1500 קילומטר ושתשתיות התחבורה בו היו בעיותיות.
בעקבות קרב סריקמיש הצטמצמה הארמייה ל-20,000 חיילים עם אובדן כל התותחים והציוד הכבד.
מערך הכוחות, 1915
המפקד חפיז חאקי פאשה (12 בינואר - פברואר 1915) מת מטיפוס בארזורום ב-1915. במקומו התמנה מהמוט קמיל פאשה (פברואר 1916-פברואר 1915) בשנת 1915 בהדרגה הוחזר כוחה של הארמייה השלישית. ביולי אותה שנה היה חזק דיו כדי לנצח את הרוסים במלזגירט. מאוחר יותר באותה שנה האבדות הכבדות של העות'מאנים בגליפולי גרמו להעברת כוחות רבים מתוך הארמייה השלישית, כך שבסתיו 1915 היא מנתה 60,000 חיילים.
מערך הכוחות, 1916
המפקד היה מהמט והיפ פאשה (פברואר 1916-יוני 1918).
כשהתחילו הרוסים את מתקפת הפתע שלהם בינואר 1916, ששיאה היה בקרב קפריקיי, מנתה הארמייה השלישית 65,000 חיילים ו-100 תותחים. היא איבדה כמעט 15,000 חיילים שנהרגו, נפצעו או קפאו מקור, ועוד 5,000 שנפלו בשבי הרוסי. בנוסף מעריכים כי ערקו כ-5,000 חיילים טורקים. אבדו כ-20-30 תותחים. הנפגע ביותר היה הגיס 11, שאיבד כ-70% מכוחותיו. הארמייה נסוגה אל בסיסה בעיר המבוצרת ארזורום.
הארמייה השלישית ציפתה לתגבורות מהארמיות הראשונה והשנייה אחרי ניצחונן בגליפולי, אבל משום האיכות הגרועה של מסילת הברזל העות'מאנית לקח זמן עד להגעתן. מספר חייליה הגיע אז כ-50,000. היא נזקקה ליותר תותחים ומקלעים כדי להגן בצורה יעילה על ארזורום. בשובו מחופשה, לקח מהמוט קמיל את הפיקוד מידי אבדילקרים. הרוסים הסתערו על העיר, פרצו לתוכה ואילצו את מהמוט קאמיל לנטוש אותה ולסגת מערבה. הארמייה הצטמצמה אז ל-25,000 לוחמים ול-30 או 40 תותחים. מורל החיילים היה בשפל. מהמוט קאמיל הוחלף על ידי והיפ פאשה. הארמייה המשיכה בנסיגתה ואיבדה גם את טרבזון שעל חוף הים השחור. מתקפת נגד שנועדה לכבוש מחדש את העיר נכשלה.
ביולי 1916 יזמו הרוסים שורה חדשה של התקפות על הארמייה השלישית שעלו כ-30% מכוחה ומוטטו לגמרי את מה שנשאר מרוח הקרב של חייליה. הארמייה לא יכלה עוד לשחק תפקיד כלשהו במתקפות העות'מאניות שתוכננו באותו סתיו.
מערך הכוחות, 1917
בין פברואר 1916 ליוני 1918 מפקד הארמייה היה מהמט והיפ פאשה. בחורף 1916-1917 עברה הארמייה ארגון מחדש כדלקמן:
בשלהי חורף 1917 עצרה המהפכה הרוסית את פעולות הצבא הרוסי בחזית הקווקזית ובסופו של דבר גרמה להתפוררותו. בנסיבות אלה במהלך השנים 1917 ו-1918 הצליחה הארמייה השלישית העות'מאנית להתקדם ולכבוש מחדש את כל השטח שהפסידה ואף להגיע לקארס, שנכבשה על ידי הרוסים בשנת 1877.
פוני אקספרס (סרט)
פוני אקספרס (באנגלית: Pony Express) הוא מערבון אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1953 בבימויו של ג'רי הופר, עם צ'רלטון הסטון, רונדה פלמינג, ג'ן סטרלינג ופורסט טאקר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא פיקטיבית אך על בסיס היסטורי - שרות הפוני אקספרס היה שירות דואר באמצעות סוסים מהירים שפעל במשך כשנה וחצי (בין אפריל 1860 ואוקטובר 1861) באזור הרי הרוקי והמישורים הגדולים בארצות הברית, בין סנט ג'וזף, מיזורי לסקרמנטו, קליפורניה.
כמה מגיבורי הסרט כמו באפלו ביל, ביל היקוק הפראי וג'ים ברידג'ר, היו דמויות אמיתיות ללא קשר מיוחד לפוני אקספרס. העלילה בסרט היא על המאבק לפתיחת השירות "המהיר" (עשרה ימים) נגד המתנגדים לו מסיבות מסחריות ופוליטיות.
תקציר העלילה
באפלו ביל (צ'רלטון הסטון) מותקף על ידי אינדיאנים. סוסו נהרג אך הוא מצליח להיחלץ ולהגיע לכירכרת דואר בה יושבים רנס הייסטינג (מייקל מור) ואחותו היפהפייה אוולין (רונדה פלמינג). רנס הוא תומך בבדלנות של קליפורניה והוא נוסע לסנט ג'ו להיפגש עם ג'ו קופר (הנרי ברנדון). קופר הוא בעל חברת עגלות הדואר שמעבירה דואר מסנט ג'וזף לסקרמנטו ב-21 יום והוא מתנגד להקמת שירות הפוני אקספרס מסיבה כלכלית אישית. רנס מתנגד מסיבה פוליטית כי השירות הזה יגביר את השפעת מצדדי האיחוד של קליפורניה עם ארצות הברית.
הם מגיעים לסנט ג'וזף שם פוגש באפלו ביל את ידידו ביל היקוק הפראי (פורסט טאקר) ואת ידידתו ה"טום בוי" דני ראסל (ג'ן סטרלינג), היא מאוהבת בו אך הוא מעדיף בינתיים את אוולין.
אוולין שעברה לצידו של באפלו מגלה לו את התכנית לפגוע בשירות הפוני אקספרס. באפלו מתעמת עם קופר והורד אותו.
הסוסים מוחזרים לסנט ג'וזף ומועברים לתחנות מעבר וראש העיר מכריז על תחילת השירות עד לסקרמנטו. בתיק הדואר מוכנסת הצהרת הנשיא לינקולן לתושבי קליפורניה בדבר ביטול העבדות. רנס ואנשיו תוקפים את הרוכבים אך ביל היקוק ואנשיו מחסלים אותם. לבסוף רוכב באפלו ומגיע לסקרמנטו עשרה ימים בדיוק מאז החל השירות ומתקבל בתשואות הקהל. פמברטון ואנשיו מנסים לפגוע בבאפלו ואנשיו אך מחוסלים. בקרב נהרגת דני ובאפלו נושא אותה לבית העירייה וחוזר עצוב לערבה על סוסו.
מפעל פרארי במרנלו
מפעל פרארי במרנלו (באיטלקית: Stabilimento Ferrari di Maranello) הוא המפעל הראשי של פרארי והיחידי אשר הוקם על ידי אנצו פרארי עם הקמת החברה ב-1942. הוא ממוקם כ-20 ק"מ דרומית למודנה שבמחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. המפעל מהווה כמקום לייצור כלי רכב וגם למשרדי פרארי וסקודריה פרארי. ליד המפעל הוקם ב-1972 מסלול המרוצים פיוראנו המשמש לבדיקת דגמי החברה לאחר ייצורם, וב-1990 הוקם מול פתח הכניסה למפעל מוזיאון פרארי. במלחמת העולם השנייה המפעל הופצץ על ידי כוחות בעלות הברית ב-1943 ונבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1946.
המפעל בנוי על שטח של 551,819 מ"ר, עם יותר מ-40 מבנים שתוכננו על ידי מספר אדריכלים. פרארי שכרה את ז'אן נובל לעצב את "אולם הכינוסים" של האתר בשנת 2017.
במפעל מיוצרים כל דגמי פרארי מהדגם הראשון ועד הדגמים האחרונים.
Anno 2070
Anno 2070 הוא משחק בניית ערים, ומשחק סימולציה כלכלי, עם אלמנטי אסטרטגיה בזמן אמת. זהו המשחק החמישי בסדרת Anno. הוא הופץ ב-17 בנובמבר 2011. המשחק פותח במשותף על ידי האולפנים הגרמניים 'Related Designs' ואולפני 'Ubisoft Blue Byte', והופץ על ידי ubisoft.
Anno 2070 דורש בשביל לפעול.
עלילה
התרחיש מתרחש בשנת 2070. התחממות כדור הארץ גרמה להמסת כיפת הקרח הארקטי, כתוצאה מכך עלה מפלס הים העולמי כך שהחופים הוצפו. כתוצאה מכך ערים ותיקות רבות נעלמו מתחת לאוקיינוס, והרבה ממה שהיה בעבר הרים גבוהים הפך לשרשרת איים. האחריות ליישוב האיים הנותרים וניצולם ניתנת בידי קבוצה נבחרת של אנשים שברשותם מפקדות צפה/צוללת על המים המכונות Arks.
במשחק יש שלוש קבוצות בעלות מאפיינים שונים: "Eden Initiative" - "יוזמת עדן" (מכונים 'הירוקים'), "Global Trust" - "הנאמנות הגלובאלית" (מכונים 'הטייקונים'), וה"S.A.A.T" (מכונים 'הטכנולוגים').
'הירוקים' דואגים לסביבה ובונים ערים בנות קיימא, אבל הם לא יעילים ומתרחבים באיטיות. 'הטייקונים' הם חרוצים ומתרחבים במהירות, אבל הם גורמים לבעיות זיהום סביבתי וסובלים מהדלדלות משאבים. 'הטכנולוגים' משמשים כתמיכה לאוכלוסיות האחרות, והם שימושיים במחקר של הטכנולוגיות העדכניות ביותר והחזקות ביותר. הם נהיים זמינים רק בהמשך המשחק (כל משחק מחדש) כאשר השחקן תורם 10,000 במטבעות המשחק למטרתם.
אירועים
המשחק (Online) כולל "אירועים בעולם" - משימות מיוחדות המוצעות לזמן מוגבל, המאפשרות לשחקנים להתאגד ולהשלים את המשימות. השלמת משימות גורמת לתגמול שחקנים בהתאם לכמות המשתתפים.
ישנם גם "אירועים נוכחיים" שבהם השחקן יכול להשלים משימה מסוימת לאחד משלושת הפלגים כדי לזכות בתמלוגים. "אירועים נוכחיים" משתנה כל יום, בניגוד למציאות שבה מקרים כאלו נמשכים חודשים.
רושל ולנסקי
רושל פאולה ולנסקי (באנגלית: Rochelle Paula Walensky; שם לידה: ברסוף, Bersoff; נולדה ב-5 באפריל 1969) היא רופאה-מדענית אמריקאית, ששימשה בתפקיד מנהלת המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית (CDC) בין השנים 2021–2023. קודם לכן שימשה ולנסקי ראש המחלקה למחלות זיהומיות בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ופרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. תחום התמחותה העיקרי הוא נגיף ה-HIV/איידס.
ביוגרפיה
ולנסקי, בת לקרול ואדוארד ברסוף, משפחה יהודית מפיבודי שבמסצ'וסטס, גדלה בפוטומק שבמרילנד. למדה לתואר ראשון בביוכימיה וביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, וב-1995 השלימה את לימודי הדוקטורט שלה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. במשך שלוש השנים הבאות התמחתה ברפואה פנימית בבית החולים ג'ונס הופקינס ומאז 2001 עבדה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, תחילה כמדריכה ובהמשך כפרופסור לרפואה (2012–2020). בין השנים 2017–2020, ניהלה ולנסקי את החטיבה למחלות זיהומיות בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס והובילה יוזמות של מדיניות בריאות הציבור, בדגש על אסטרטגיות לחיסון האוכלוסייה והגעה לאוכלוסיות מוחלשות.
ולנסקי נבחרה לנהל את ה-CDC, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, בידי הנשיא הנבחר ג'ו ביידן, בדצמבר 2020, תקופת המעבר לקראת מינויו כנשיא. התפקיד אינו דורש את אישור הסנאט וכהונתה של ולנסקי החלה ב-20 בינואר 2021. בתפקידה ניהלה ולנסקי את מדיניות ה-CDC ביחס לנגיף הקורונה וזכתה על תפקודה לשבחים ולביקורת.
ב-5 במאי 2023 הודיעה על התפטרותה מניהול ה-CDC, החל מ-30 ביוני באותה שנה.
GFAP
חלבון פיברילרי חומצי של תאי גליה (Glial fibrillary acidic protein ובקיצור GFAP) הוא חלבון המשתייך למשפחת סיבי הביניים (IF) ומבוטא במספר סוגי תאים במערכת העצבים המרכזית, בהם אסטרוציטים ותאים אפנדימליים. בנוסף נמצא כי GFAP מתבטא בפיברובלסטים גלומרוליים בכליות שנלקחו מחולדות, בתאי ליידיג באשכים הן באוגרים והן בבני אדם, בקרטינוציטים הומניים, בקונדרוציטים ובאוסטיאוציטים הומניים ובתאים דמויי כוכב (stellate cells) בלבלב ובכבד אצל חולדות. החלבון מקודד על ידי גן GFAP בבני אדם.
החלבון תואר לראשונה בשנת 1971, ומשתייך לסיבי ביניים מסוג III, הכוללים בין היתר גם את וימנטין, דסמין ופריפרין המעורבים בפעילות ובמבנה של שלד התא. הוא מתורגם מאזור בגודל של 10 Kbp הממוקם בכרומוזום 17 באתר 17q21 (כרומוזום 11 אצל מכרסמים). הגן שמור, ומצוי בעותק אחד בגנום של בני אדם ושל חולדות, ממנו נוצר האיזופורם העיקרי α-GFAP (ועוד 7 איזופורמים נוספים) הזהה ב-91% בין בני אדם ומכרסמים ברמת חומצות האמינו.
מבנה
סיבי הביניים מסוג III מורכבים מ-3 דומיינים: ראש, מוט (rod) וזנב. רצף הדנ"א המקודד למוט (rod) משתנה בין האיזופורמים השונים של GFAP, אך מבנה החלבון בכל הצורות שמור מאוד. הדומיין של ה-rod מתלפף על דומיין rod אחר ליצור דימר, כאשר הקצה האמיני של הסיב הראשון והקצה הקרבוקסילי של הסיב השני צמודים אחד לשני. סיבי ביניים מסוג III, כמו ה-GFAP, יכולים ליצור הן הומודימר והן הטרודימר, כאשר ה-GFAP מסוגל להתפלמר גם עם סיבי ביניים אחרים מסוג III וגן עם נוירופילמנטים. יש לציין כי ה-GFAP איננו מסוגל להיקשר לקרטינים (סיבי ביניים מסוג I ו-II), ועל כן בתאים בהם מבוטאים חלבונים מ-2 הסוגים - נוצרים 2 רשתות סיבי ביניים נפרדות.
על מנת ליצור רשתות, הדימרים של ה-GFAP יוצרים טטרמרים, המהווים את תת-היחידות הבסיסיות של סיבי הביניים. כיוון שהדומיין של ה-rod לבדו אינו מסוגל ליצור טטרמרים אלו in vitro, הדומיינים של הראש ושל הזנה הם הכרחיים ליצירת הסיבים. לדומיינים אלו שונות גדולה יותר מבחינת רצפי הדנ"א, מאשר לדומיין ה-rod. על אף השונות הגדולה הזו, נמצא כי בדומיין הראש קיימים 2 שיירי ארגינין ושייר ארומטי אחד שמורים, החיוניים ליצירת טטרמרים תקינים.
גבריאל פיגה
גבריאל פיגה (בצרפתית: Gabriel Piguet; 1887, מקון – 1952, קלרמון-פראן), היה חסיד אומות העולם מצרפת.
ביוגרפיה
פיגה היה חייל צרפתי במלחמת העולם הראשונה. במלחמה נפצע קשה וקיבל את צלב המלחמה. משנת 1933 היה פיגה הבישוף הקתולי של קלרמון-פראן.
עם כיבוש צרפת בידי הגרמנים תמך פיגה בתחילה במרשל פטן אך עם פלישת גרמניה לדרום צרפת בסוף 1942 היה עד לרדיפת היהודים והדבר הביאו לתמוך בהצלת יהודים במוסדות קתוליים בתחום הדיוקסיה שלו. בין סוף 1942 למעצרו באביב 1944 קלט פיגה ילדים יהודים בבית הספר בקלרמון-פראן שבו עבד בהוראה, ילדים שנותרו לבדם לאחר מעצר הוריהם. כך יכלו ילדים אלה להיות מוסתרים מפני הנאצים. פיגה הבטיח להוריהם של הילדים שהוסתרו בבית הספר שלו, שלא יפעל להמרת דתם. כמו כן היה פיגה מעורב בהתנגדות המחתרתית הקתולית לכיבוש הנאצי בצרפת.
ב-28 במאי 1944 עצרה המשטרה הגרמנית את פיגה בקתדרלה שבה פעל, בעוון מתן סיוע לכומר שהיה מבוקש על ידי הגסטפו. פיגה נכלא בקלרמון-פראן ומשם גורש לדכאו בספטמבר. בדכאו, הסמיך פיגה בחשאי לכמורה את קרל לייסנר שנפטר לאחר שחרור המחנה משחפת ולימים הוכר כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
פיגה שרד במעצרו למרות שאיבד 35 קילוגרמים ממשקלו, ובשנת 1945 שב לצרפת.
ב-2000 הכיר יד ושם בגבריאל פיגה בתור חסיד אומות העולם.
עונת 2005 בליגת העל הרוסית בכדורגל
עונת 2005 בליגת העל הרוסית הייתה העונה השלישית של הפרמייר-ליג הרוסי במתכונתו החדשה והעונה ה-14, מאז 1991. העונה שוחקה מ-12 במרץ ועד ה-19 בנובמבר 2005.
הסופר קאפ הרוסי
משחק הסופר קאפ הרוסי 2005 הפגיש בין אלופת רוסיה 2004 צסק"א מוסקבה ומחזיקת הגביע הרוסי בכדורגל 2004/2005 ספרטק מוסקבה. המשחק נערך ב-6 במרץ 2003 בRZD ארנה, שאז נקרא אצטדיון לוקומוטיב.
הטורניר סימן את פתיחת עונת 2005 וזכתה בו צסק"א מוסקבה לאחר שגברה על טרק גרוזני בתוצאה 0:1.
סטטיסטיקה
במהלך העונה שוחקו 240 משחקים 170 מהם הסתיימו בניצחון אחת קבוצות, 115 מהם בניצחון ביתי, 56 ניצחונות חוץ. 69 משחקים הסתיימו בשוויון, מתוכם 34 ללא הבקעת שערים. במהלך העונה כולה הובקעו 593 שערים, ממוצע של 2.25 למשחק.
מקור: אתר ליגת העל הרוסית בכדורגל.
ממוצע צופים
בסך הכל צפו בכל העונה במשחקים — 2,881,674 איש (בממוצע 12,007 איש למשחק).
מקור: RFPL.org
חאווייר לופז-ארוסטגי
חווייאר לופז-ארוסטגי אסקאוריזה (בספרדית: Xabier López-Arostegui Eskauriaza) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בולנסיה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ בעמדת הסמול פורוורד.
קריירה מקצועית
לופז-ארוסטגי החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של חובנטוד בדאלונה. הוא היה אחד השחקנים המצטיינים באליפות קטלוניה לנוער לשנת 2015, וזכה בתואר עם קבוצתו.
בשנת 2015, הוא נשלח לקבוצת הבת של בדאלונה, CB Prat, בחוזה דו-כיווני עם חובנטוד.
ב-5 ביולי 2021, הוא חתם בולנסיה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ.
בנבחרת הלאומית
לופז-ארוסטגוי שיחק בנבחרת ספרד עד גיל 17 ובנבחרת הבוגרת בכדורסל אולימפיאדת טוקיו 2020.
יצחק קראוס
הרב פרופ' יצחק קראוס (נולד בכ"ד בתשרי ה'תשי"ט, 8 באוקטובר 1958), מכהן כמרצה במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן. הוא חוקר משנתו של הרב יהודה אלקלעי, וחוקר חסידות חב"ד במאה ה-20, לשעבר נשיא המכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון.
ביוגרפיה
למד בישיבת בני עקיבא בנתניה ובישיבת כרם ביבנה. שירת בצה"ל בחיל השריון, במסגרת ההסדר. למד והוסמך לרבנות בישיבת עטרת כהנים.
את לימודיו האקדמיים החל במכללת מורשת יעקב לתעודת הוראה במדעי היהדות. בעל תואר מוסמך בהצטיינות במדעי היהדות מטעם Baltimore Hebrew University. נושא התזה היה "שלוש השבועות כיסוד למשנתו האנטי ציונית של ר' יואל טייטלבוים", בהנחיית ד"ר שמעון שוקק. בעל תואר ד"ר מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן על הדיסרטציה - "לחיות עם הזמן: הגות והנהגה - הלכה ומעשה במשנתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש", בהנחיית: פרופ' משה חלמיש. קראוס זכה בשנת תשס"א בפרס הצטיינות מטעם הקרן לחקר הקבלה ע"ש שלמה מוסיוף באוניברסיטת בר-אילן, ומטעם קרן שופף באוניברסיטה בשנת תשנ"ט.
בשנים תשס"ג–תשס"ד היה ראש החוג למחשבת ישראל במכללת אורות ישראל. בשנים תשנ"ד-תשס"ד היה סגן ראש המדרשה לנשים במכון הגבוה לתורה, אוני' בר-אילן, ובתשס"ה–תש"ע היה ראש המדרשה. בשנים תשע"א - תשע"ה כיהן כנשיא מכללת הרצוג.
קראוס היה חבר בוועדת חינוך הבת במינהל החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות ובוועדת החינוך של תנועת עמינדב לשירות לאומי, כיהן כרב בית הכנסת "שירה חדשה" בגבעת שמואל. נשוי לפרופ' שרית קראוס ואב לחמישה ילדים, מתוכם שניים מאומצים.
רב שמואל בר רב יצחק
רב שמואל בר רב יצחק היה אמורא מהדור השלישי של התקופה, שנולד בבבל ועלה לארץ ישראל. הוא נחשב, יחד עם רבי זירא, לגדול הדור שבארץ ישראל. בלט בעיקר בעיסוקו באגדה.
ביוגרפיה
רב שמואל נולד בבבל לרב יצחק, שהיה אמורא (מוזכר בתלמוד על שם בנו "אבוה דרב שמואל בר רב יצחק"). עוד בצעירותו, הספיק ללמוד אצל האמורא רב, אך נחשב לתלמידו המובהק של רב הונא. לאחר שכבר נחשב לתלמיד חכם בזכות עצמו, עלה לארץ ישראל, ושם החל ללמוד תורה מפי רבי חייא בר אבא. הוא התקרב לרבי חייא עד כדי כך, שכאשר נפטר רבי חייא הוא נהג כאבל. בארץ ישראל רכש מעמד נכבד, עד שנחשב לגדול הדור. חתנו היה רב אושעיה.
כאשר נפטר רב שמואל, נהג רבי זירא מנהגי אבלות.
מורשתו
רב שמואל בר רב יצחק נחשב לאיש חסד. כך לדוגמה הוא נהג לשמח חתן וכלה בדרך ייחודית: הוא רקד בפני הכלה כשבידו ענפי עץ הדס. היו חכמים שהעירו לו על כך שלכאורה זה מעשה שלא מתאים לגדול הדור, ורבי זירא אף היה אומר "ראו איך סבא זה מבייש אותנו", אך כאשר הוא נפטר, כך על פי האגדה, יצאה בת קול שאמרה "נפטר רב שמואל בר רב יצחק הגומל חסדים". כמו כן כאשר החלה הלוויה שלו ירדה אש מן השמיים, שהייתה בצורת בדי הדס, והפרידה בין הציבור המלווה לבין מיטתו, ובנוסף, נעקרו כל האילנות בארץ ישראל, לאות על כך שלא יזכו עוד שייקח מהם ענפים יפים ומעוטרים לרקוד לפני הכלה.
מתורתו
אמרה ידועה של רב שמואל בר רב יצחק, שיש לה השפעות הלכתיות רבות, היא הכלל שטבע:.
רחמים חיים יהודה ישראל
הרב רחמים חיים יהודה ישראל, מכונה: רי"ח ישראל (ח' בתמוז ה'תקע"ה – ט"ו בניסן ה'תרנ"ב; 1815 – 1893) היה רב העיר רודוס.
ביוגרפיה
נולד בעיר רודוס שביוון, ביום ה', ח' תמוז ה'תקע"ה (1815) לאביו הרב מיכאל יעקב ישראל שהיה רב העיר. את עיקר תורתו למד מפי אביו ומפי סבו הרב חיים יהודה ישראל.
בשנת תרמ"ה מונה לכהן כרב העיר על ידי גיסו הרב רפאל יצחק ישראל לאחר שעלה לארץ ישראל. כהונתו זו הייתה קצרה, ובשנת תרנ"א (בגיל 76) הרגיש כי אין באפשרותו עוד למלא תפקיד זה בשל זקנתו וביקש ממנהיגי הקהילה למצוא רב ראוי שיחליף את מקומו. לתפקיד נבחר לבסוף הרב שבתאי הלוי.
נפטר ביום ראשון של פסח, ט"ו ניסן תרנ"ב (1893) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק ברודוס. בעת ההלוויה הספידוהו חכמי ורבני העיר.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 בעקבות הוראה של השלטון האיטלקי לפינוי בית הקברות העתיק, הועבר קברו לבית הקברות החדש ברודוס והוא נקבר בשנית בחלקת הרבנים בבית הקברות.
חיבוריו
מלבד חיבור זה הותיר אחריו תשובות, חידושים ודרושים, שנדפסו כנספח לספר בן ימין במהדורתו הראשונה.
בניו
בנו בכורו הרב שמואל יעקב ישראל (נפטר ב-1920)
הרב ראובן אליהו ישראל – מו"ל כתבי אביו. גם הוא כיהן כרבה של רודוס, האחרון בשושלת משפחת ישראל. (1856–1932)
הרב אשר ישראל – בן זקוניו
מלחמת העולמות (תסכית)
מלחמת העולמות (מאנגלית: The War of the Worlds) היה תסכית רדיו במסגרת סדרת הדרמה בשידור חי "תיאטרון מרקורי בשידור" של רדיו CBS, שביים והגיש השחקן אורסון ולס. הפרק היה עיבוד לרדיו של הרומן "מלחמת העולמות" מאת הרברט ג'ורג' ולס (1898), ושודר לרגל ליל כל הקדושים ביום ראשון, 30 באוקטובר 1938, בשעה שמונה בערב לפי שעון החוף המזרחי של אמריקה הצפונית. קישור להקלטה המלאה של התסכית באתר ספוטיפיי מופיע תחת "קישורים חיצוניים" בדף זה.
הפרק נודע בעקבות טענות שהוא גרם לכאורה להיסטריה המונית בקרב קהל המאזינים. ואולם, היקף ההיסטריה שנגרמה שנוי במחלוקת, משום שמספר המאזינים לתוכנית באותה שעה היה מועט באופן יחסי.
התוכנית שנמשכה שעה, נפתחה בנעימת הנושא של סדרת התסכיתים "תיאטרון מרקורי בשידור", והודעה שיוצג עיבוד לרומן "מלחמת העולמות". אחר כך קרא ולס פרולוג מהספר, עם שינויים קלים לצורך התאמת תקופת ההתרחשות לשנת 1939. במשך עשרים הדקות הבאות נמשכה שגרת שידורי ערב שהופרה על ידי סדרת מבזקי חדשות בדבר פיצוצים מוזרים שנראו על מאדים ממצפה כוכבים, ובעקבותיהם, ללא קשר לכאורה – דיווח על עצם בלתי מזוהה בצורת גליל שנפל מהשמיים על חווה בכפר גרובר'ז מיל בניו ג'רזי. תוכנית המוזיקה נמשכה זמן קצר בטרם הופרעה על ידי דיווח בשידור חי מגרובר'ז מיל, שם הקיפו שוטרים וקהל סקרנים את העצם המוזר. לפתע יצאו מתוכו אנשי מאדים ותקפו את הנוכחים באמצעות קרינת חום. כתב הרדיו המבוהל המשיך לתאר את ההתרחשות, עד שהשידור דעך ונקטע בפתאומיות. אחר כך הגיע זרם גובר של ידיעות אודות פלישת חייזרים הרסנית ברחבי העולם, וניסיונות חסרי תוחלת של צבא ארצות הברית לבלום את הפלישה. חלקה הראשון של התוכנית הגיע לשיאו בדיווח אחר, הפעם מעל גג בניין במנהטן, על מכונות מלחמה ענקיות של אנשי מאדים, המפזרות עשן רעיל ברחבי ניו יורק. הכתב במקום תיאר אזרחים נואשים נמלטים, השתעל והשתתק. בשלב זה יצאה התוכנית להפסקה ראשונה. החלק השני היה יותר בסגנון של תסכית דרמטי שגרתי, ובמרכזו אחד הניצולים (ולס בעצמו), שהיה מוטרד לגבי העתיד הצפוי אחרי הפלישה, והכיבוש המתמשך של כדור הארץ על ידי אנשי מאדים. כמו בספר, אחרי שבני האדם נכשלו במלחמתם בפולשים, התסכית מסתיים בכך שאנשי מאדים ניגפו בפני חיידקים מכיוון שלא הייתה להם מערכת חיסון מתאימה לתנאים הביולוגיים השוררים בכדור הארץ.
התסכית שהגיש אורסון ולס התפרסם מכיוון שלכאורה הוא תעתע במאזינים שהאמינו שהתקיימה פלישה אמיתית ממאדים, בגלל השימוש בסגנון דיווח של "חדשות מתפרצות" בחלק הראשון של התוכנית. אשליית המציאות הועצמה משום ש"תיאטרון מרקורי בשידור" נחשבה לתוכנית מהימנה ללא הפסקות לפרסומות מסחריות, וההפסקה הראשונה בשידור הייתה רק כעבור חצי שעת שידור. על-פי אגדה אורבנית רווחת, אזרחים רבים האזינו באותה שעה לתוכנית קומית ששודרה ברשת NBC, ובזמן הפוגות מוזיקליות עברו לתוכנית של ולס. בשל כך, לפי המסופר, הם החמיצו את ההקדמה שהבהירה שמדובר בתסכית רדיו מבוים. אולם לפי מחקר מאוחר של ההיסטוריון א' בראד שוורץ, מקרים כאלה היו בודדים ביותר.
השידור עורר גל מחאה נרחב בכלי התקשורת. עיתונים ואישי ציבור הגדירו את העריכה בסגנון מבזק חדשות כמעשה הונאה וקראו להטלת רגולציה מצד רשות התקשורת הפדרלית בארצות הברית. עם זאת, התסכית ביסס את מעמדו של אורסון ולס כמחזאי.
הפקה
"מלחמת העולמות" היה הפרק ה-17 בסדרת "תיאטרון מרקורי בשידור". הוא שודר ביום ראשון, 30 באוקטובר 1938, בשעה שמונה בערב לפי שעון החוף המזרחי.
ולס דן ברעיון של שידור חי מדומה עם המפיק ג'ון האוסמן והמפיק-שותף פול סטוארט, והשלושה החליטו לעבד יצירת מדע בדיוני. ראשית, הם בחנו את הספרים "" ("הענן הסגול") מאת מ' פ' שיל, ו"העולם שאבד" מאת ארתור קונאן דויל, אך בסופו של דבר החליטו לרכוש את זכויות השידור של הספר "מלחמת העולמות". על העיבוד לרדיו הופקד המחזאי והתסריטאי הווארד קוץ', שכתב שלושה עיבודים קודמים עבור "תיאטרון מרקורי בשידור".
הספר של ה' ג' ולס מספר על פלישה ממאדים לאנגליה במאה ה-19. קוץ' שינה את זירת ההתרחשות לארצות הברית העכשווית, ואת נקודת הנחיתה של העב"ם הראשון ממאדים לכפר גרובר'ז מיל שבשטח השיפוט של הרשות המקומית "וסט וינדזור" בניו ג'רזי . התסכית דימה שידור חדשות תוך כדי התפתחות אירועים. שני השלישים הראשונים של שעת השידור הוצגו כמבזקי חדשות הפורצים לתוכנית של מוזיקה לריקודים. ולס אמר מאוחר יותר שהוא הגה את הרעיון לעשות דרמטיזציה של הסיפור, כאילו זהו משבר מציאותי, משום שהוא העדיף להציג אירוע המתרחש בזמן אמיתי, על פני מחזה רדיו פשוט. את ההשראה לסגנון הזה שאב ולס מתוכנית רדיו ששידר רונאלד נוקס בינואר 1926 ברשת בי.בי.סי (נוקס היה כומר קתולי, מחבר ספרות בלשית ושדרן קבוע ברדיו הבי.בי.סי). התוכנית ששידר נוקס דימתה שידור חי מהפיכה בולשביקית בלונדון. באופן דומה, ביולי 1927 שודרה באדלייד, אוסטרליה, תוכנית שדימתה פלישת אנשי מאדים לאוסטרליה. השידור נעשה באותן טכניקות בימוי, ועורר תגובות דומות לאלה שעורר התסכית של ולס כאחת עשרה שנים אחר כך.