cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דויד-הרדוק
יהודי דויד-הרדוק
יהודים ראשונים החלו להתיישב בעיר לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, ובמאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית במקום, ואנשיה עסקו בעיקר בסחר על נהר הורין. מהמאה ה-19 פעלה בעיר חסידות קאשיווקא - דויד הורודוק. במהלך מלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיר פליטים יהודים מבריסק ומפינסק, ובמהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נערכו פרעות ביהודי העיר, תוך מעשי ביזה, אונס ורצח, והוטל על הקהילה לשלם סכום כופר. בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, ופעלו בה בתי ספר עבריים מרשת תרבות ומרשת יבנה, לצד תנועות נוער ואגודות ספורט יהודיות. בתקופה זו נמנו בעיר קרוב ל-3,000 יהודים, כשליש מסך תושביה.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, הועברה העיר לשליטה סובייטית, ועד מהרה הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין. במהלך מבצע ברברוסה, ביולי 1941, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודי המקום הוטלו גזירות שונות, לרבות חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד. ב-10 באוגוסט 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 14 ומעלה להתייצב לעבודה, ואלו הובלו באלימות קשה בידי אנשי המשטרה המקומית לבורות ירי, ונרצחו בידי אנשי אס אס. גברים שנמצאו מסתתרים בעיר נרצחו במקום, והנשים והילדים שנותרו בה גורשו ממנה, ונדדו בין עיירות הסביבה. כאשר שבו לעיר, הושמו בגטו שהוקם בה, בו אולצו לבצע עבודות כפייה, וסבלו מתנאי מחיה קשים, שהפילו חללים רבים.
ב-10 בספטמבר 1942 הובלו 1,263 יושבי הגטו הנותרים, רובם המוחלט נשים וילדים, לאתר הרצח של יהודי העיר הגברים, שם נרצחו. כמאה מתוכם הצליחו להימלט ליערות הסביבה.
הדברים הפשוטים
הדברים הפשוטים (באנגלית: The Simple Things) הוא סרט הנפשה קצר משנת 1953, שהופק בידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. סרט זה בולט בתור הסרט הקצר ה-126 והאחרון בסדרת הסרטים "מיקי מאוס" אשר יצאו לקולנוע.
לאחר סרט קצר זה הופקו עוד ארבעה סרטים של מיקי מאוס; הסרטים באורך מלא "חג שמח מיקי מאוס" (1983) ו"בן המלך והעני" (1990), והסרטים הקצרים "מוח בורח" (1995) ו"השג לך סוס!" (2013).
עלילה
בתחילת הסרט מיקי שורק לצלילי השיר "הדברים הפשוטים" תוך כדי הליכה לאורך חוף ים סלעי, וציוד דיג בידו. הכלב פלוטו, מרחרח בעקבותיו, מבחין בצדפה כשהוא חופר בחולות. לאחר שהצדפה משפריצה עליו מים, פלוטו נובח עליה והיא נובחת בחזרה. השניים רבים, כשהצדפה נאחזת בזנבו של פלוטו, שמנסה להסירה ללא הצלחה, והצדפה לבסוף נתקעת בטעות בפיו. פלוטו אז ממהר למיקי לעזרה, והאחרון בהתחלה חושב שפלוטו מבקש אוכל ומאכיל אותו בנקניקייה, שבעצם הצדפה אוכלת. הצדפה גונבת למיקי מהיד את הפלפלייה (כלי לפלפל שחור גרוס) ואוכלת אותה, מה שגורם לה להתעטש ובכך עוזבת את פיו של פלוטו. הצדפה, שמקפצת סביב ומתעטשת, מעירה שחף, שלאחר ניסיון כושל לאכול את הצדפה גונב את הנקניקייה שמיקי מביא לפלוטו.
לאחר מכן, מיקי מחל בדיג, באמצעות החכה והפיתיונות, אותם השחף החמדן מתכנן לאכול. כאשר נכשל בפעם הראשונה, השחף מתיישב על הכובע של מיקי וגונב בקלות את הפיתיון עד שמיקי מסלק אותו. פלוטו מבחין בשחף המסתתר בדלי הפיתיונות ושוב אוכל אותם. לאחר שפלוטו מסלק אותו, השחף חוזר ומצליח להערים עליו על ידי קשירת הזנב והאוזניים שלו. מיקי שוב תופס את השחף זולל את הפיתיונות שלו, כשהפעם הציפור עפה משם יחד עם הדלי. מיקי מהר זורק סלע לתוך הדלי, מה שמכביד על השחף וגורם לו להתרסק היישר על פלוטו הסבוך. כדי להתגבר עליהם, השחף מאיית "דגים טריים בחינם" בשיטת האיתות סמפור והשחפים האחרים עפים לקראת מיקי ופלוטו שנסים משם. הסרט נגמר כשהשחף שט על הדלי עם הרדיו הנייד של מיקי, אוכל מהפיתיונות ושר את השיר "הדברים הפשוטים".
פיטר יארו
פיטר יארו (באנגלית: Peter Yarrow, נולד ב-31 במאי 1938 בניו יורק) הוא זמר-מלחין ונגן גיטרה אמריקאי-יהודי, שהיה חבר בלהקת הפולק "פיטר, פול ומרי" שהתפרסמה בשנות ה-60. יחד עם לאונדר ליפטון כתב יארו את הלחן לאחד מלהיטיה הגדולים של השלישייה: "Puff, the Magic Dragon" (1962). שיר נוסף שיארו כתב ומזוהה עמו הוא "Day is Done". מאוחר יותר התגייס כפעיל פוליטי למאבק נגד מלחמת וייטנאם, היה פעיל שלום וייסד קמפיין נגד בריונות בבתי-ספר.
ביוגרפיה
הוריו של פיטר יארו היו מהגרים יהודים מאוקראינה שקיצרו ושינו בארצות הברית את שם משפחתם מ"יארושביץ'" ל"יארו". יארו נולד בניו יורק, בה סיים את התיכון למוזיקה ואמנויות (כעת התיכון "לה גארדיה"). לאחר מכן הוא למד וסיים תואר ראשון באוניברסיטת קורנל.
יארו החל את הקריירה שלו כזמר בשנת 1959, בגריניץ' וילג', שהייתה באותה עת מוקד של תחיית מוזיקת הפולק האמריקאית באמצע המאה ה-20. הוא הופיע בפסטיבל הפולק של ניופורט הראשון שנערך, שם פגש באמרגן אלברט גרוסמן. ביוזמת גרוסמן יארו פגש ב-1961 את נואל (פול) סטוקי ואת מרי טרוורס והם הקימו את שלישיית "פיטר, פול ומרי" שהחלה להופיע במועדונים ולבצע שירי פולק, שגרוסמן משמש כמנהל הלהקה.
ב-1962 הוציאה לאור חברת ההקלטות האחים וורנר את האלבום הראשון של השלישייה. האלבום נשאר עשרה חודשים בעשרה המקומות הראשונים במצעד האלבומים האמריקאי ובמשך שנתיים בעשרים האלבומים הראשונים ונמכר במעל לשני מיליון עותקים. השלישייה יצאה לסיורים מרובים והקליטה אלבומים רבים של הקלטות חיות ובאולפן.
ביוני 1963, "פיטר, פול ומרי" הוציאו סינגל של השיר "Blowin' in the Wind" מאת בוב דילן, שהיה אז לא ידוע יחסית, שגם הוא נוהל על ידי גרוסמן. "Blowin' in the Wind" נמכר ב-300,000 עותקים השבוע הראשון לאחר צאתו לאור, ב-17 באוגוסט, זה היה במקום השני במצעד השנתי של ה"בילבורד", עם מכירות של יותר ממיליון עותקים. יארו נזכר שכאשר אמר לדילן הוא ירוויח יותר מ-5,000 דולר תמלוגים עבור זכויות היוצרים, דילן נדהם. ב-28 באוגוסט 1963, "פיטר, פול ומרי" הופיעו על הבמה עם הכומר מרטין לותר קינג ב ההיסטורי שארגן לותר קינג, שם שרו את ל"Blowin' in the Wind" ומאז הפך להמנון זכויות האזרח. ב-1964 הצטרף יארו בן ה-26 לדירקטוריון פסטיבל הפולק של ניופורט, שם הופיע כאלמוני רק ארבעה שנים קודם לכן.
כתיבת השירים של יארו עזרה ליצור כמה מהשירים הידועים ביותר של פיטר, פול ומרי, כולל "Puff, the Magic Dragon", "Day Is Done", "Light One Candle" ו-"The Great Mandala". כחבר בשלישייה, הוא זכה במועמדות לאמי בשנת 1996 עבור ההופעות הגדולות LifeLines Live, חגיגה מוערכת מאוד של מוזיקת ​​פולק, עם המנטורים המוזיקליים שלהם, בני דורם ודור חדש של זמרים-יוצרים.
בשנת 1969 זכו "פיטר, פול ומרי" להצלחה עם גרסתם לשיר Leaving on a Jet Plane של ג'ון דנוור. הם הקליטו את השיר לאלבום "Album 1700" משנת 1967, אך הוציאו אותו כצד ב' לסינגל לשיר חדש, והשיר היה ללהיט.
"פיטר, פול ומרי" התפרקו בשנת 1970 ובשנות ה-70 יארו הקליט והוציא לאור מספר אלבומי סולו. "פיטר, פול ומרי" התאחדו בשנת 1978 והמשיכו להופיע ולהקליט עוד מספר אלבומים, עד מותה של מרי טרוורס בשנת 2009. "פיטר, פול ומרי" הופיעו בישראל פעם אחת, בקיץ 1983, בבריכת הסולטן בירושלים.
אקטיביזם פוליטי וחברתי
יארו פעיל למען מטרות חברתיות ופוליטיות מאז שנות ה-60, וסבל מאיומים בשל כך במשך השנים, לפי "הניו יורק טיימס":
בשנות ה-80 היה פעיל בקמפיין לשחרור אסירי ציון בברית המועצות בפרט ובמאבק של יהודי ברית המועצות לאפשר להם לצאת מהמדינה. למען המאבק כתב יארו שיר, "הדליקו נר אחד". על השיר כתבה הרבנית אליסון ברגמן וואן:
החל משנות ה-80 היה פעיל בחוג ידידי ארגון שלום עכשיו בארצות הברית. ביוני 1989 ביקר בישראל ובשטחים במסגרת משלחות של פעילי זכויות אדם.
בשנת 2000, במאמץ להילחם בבריונות בבית הספר, סייע יארו להקים את ארגון "מבצע כבוד" (Operation Respect), ארגון ללא מטרות רווח המביא לילדים, בבתי ספר ובקייטנות, תוכנית לימודים של סובלנות וכבוד. הפרויקט החל כתוצאה מכך שיארו ובתו בת'אני ובנו כריסטופר שמעו את השיר "Don't Laugh at Me" (שנכתב על ידי סטיב ססקין ואלן שמבלין) בפסטיבל הפולק של קרוויל. במסגרת פעילותו בארגון ביקר בישראל מספר פעמים, במטרה לקדם פעילות נגד בריונות.
במרץ 2008, אמר יארו ל"רויטרס":
בשנת 2001 היה פעיל במחאה נגד יציאת ארצות הברית למלחמת אפגניסטן ואחר כך מלחמת עיראק, בטענה שהמלחמות לא יביאו פתרון לטרור, אלא יביאו להגברתו ויפגעו באזרחים חפים מפשע.
חיים אישיים
במהלך קמפיין למען המועמד לנשיאות ב-1968, יוג'ין מקארתי, פגש יארו את אחייניתו של מקארתי, מרי בת' מקארתי, בוויסקונסין. הם נישאו באוקטובר 1969, בווילמאר, מינסוטה. פול סטוקי כתב את "שיר חתונה (יש אהבה)" כמתנה שלו לחתונתם וביצע אותו לראשונה בכנסיית סנט מרי בווילמר. נולדו להם שני ילדים, אך מאוחר יותר התגרשו.
סיקורסקי S-61R
סיקורסקי S-61R הוא מסוק דו מנועי למשימות תובלה וחיפוש והצלה, מתוצרת חברת סיקורסקי, מארצות הברית. דגם S61R הוא פיתוח של הסיקורסקי SH-3 סי קינג, ויוצר גם על ידי חברת אגוסטה האיטלקית תחת הסימול AS-61R. בחיל האוויר של ארצות הברית סומל המסוק CH-3C/E וכן HH-3E ג'ולי גרין ג'יאנט (אנגלית: Jolly Green Giant, ענק ירוק עליז), ובמשמר החופים של ארצות הברית זכה המסוק לסימול HH-3F ולכינוי "פליקן" (שקנאי).
פיתוח
הסיקורסקי S-61R הוא גרסה של דגם S-61 של חברת סיקורסקי, SH-3 סי קינג על פי סימול הצי. גרסה R היא בעלת גוף משופר עם כבש הטענה בירכתי המסוק, גוף קונבנציונלי אך אטום למים בניגוד לגוף ההידרודינמי של ה-S-61, ושלושה כני נסע מתכנסים. גוף המסוק היה הבסיס לתכנון הדגם הבא של סיקורסקי, הCH-53 סי סטאליון הגדול בהרבה, והסיקורסקי S-92 המאוחר יותר, הדומה בממדיו.
אב הטיפוס של ה-S61-R נבנה על ידי חברת סיקורסקי כיוזמה פרטית, והמריא לראשונה ב-1963. במהלך הפיתוח הזמין חיל האוויר של ארצות הברית מסוקים מדגם זה, שזכו לסימול CH-3C. המסוק הוזמן כדי שישמש במשימות חילוץ טייסים שנטשו את מטוסיהם. ב-1965 יוצרה גרסה CH-53E, שהייתה בעלת מנועים חזקים יותר. הגרסה הבאה הייתה HH-3E ולה ניתן הכינוי "ג'ולי גרין ג'יאנט". נבנו שמונה מסוקים מגרסה זו, וכל המסוקים מגרסה CH-3E שודרגו לרמה זו. השדרוג כלל שריון הגנתי, מכלי דלק נאטמים מאליהם ומכלי דלק נתיקים, מנור מתכנס לתדלוק אווירי, מנוף חילוץ וציוד ייעודי נוסף.
משמר החופים של ארצות הברית הזמין ב-1965 גרסה שסומלה HH-3F סי קינג, שנודעה בכינוי "פליקן". מסוקי משמר החופים היו מיועדים למשימות חילוץ ימי בכל מזג אוויר, וכללו מכ"ם חיפוש, מותקן בראדום בצידו השמאלי של חרטום המסוק. בנוסף כללה גרסה זו יכולת נחיתה במים.
חברת אגוסטה האיטלקית בנתה ברישיון גרסה שסומלה AS-61R. 22 מסוקים מגרסה זו יוצרו עבור חיל האוויר האיטלקי.
ארצות הברית
מסוקי חיל האוויר של ארצות הברית שירתו בטייסות חילוץ אווירי וחילוץ למשימות חקר החלל במסגרת פיקוד ההיטס הצבאי (Military Airlift Command, בראשי תיבות: MAC), בטייסות חילוץ של פיקוד הקרב האווירי (Air Combat Command, ACC) ופיקודים מרכזיים אחרים של חיל האוויר של ארצות הברית ברחבי העולם. בנוסף שירתו המסוקים במספר טייסות מילואים של פיקוד העתודה של חיל האוויר וטייסות של המשמר הלאומי האווירי (Air National Guard). כל המסוקים מגרסה HH-3E של חיל האוויר, כולל טייסות המילואים וטייסות המשמר הלאומי הוצאו משירות בשנות ה-90 של המאה ה-20 והוחלפו במסוקי סיקורסקי HH-60G פייבהוק.
גרסה HH-3F פליקן הייתה סוס העבודה של משמר החופים החל מסוף שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-90. כל המסוקים מגרסה זו הוצאו משירות והוחלפו במסוקי סיקורסקי HH-60J ג'ייהוק, ששודרגו מאז לגרסה MH-60T.
שני מסוקי HH-3E של חיל האוויר של ארצות הברית היו המסוקים הראשונים שביצעו טיסה טרנס-אטלנטית. המסוקים המריאו מניו יורק ב-31 במאי 1967, ונחתו בסלון האווירי בפריז בלה בורז'ה ב-1 ביוני, לאחר טיסה בת 30 שעות ו-46 דקות. במהלך הטיסה בוצעו תשעה תדלוקים אוויריים. שני המסוקים שביצעו את הגיחה אבדו בפעילות מבצעית בדרום-מזרח אסיה, ב-1969 וב-1970.
איטליה
ייצרו המסוק באיטליה, על ידי חברת אגוסטה, החל ב-1974. החברה ייצרה 22 מסוקים שהחליפו את המטוסים הימיים מדגם גראמן HU-16 אלבטרוס שהופעלו עד אז על ידי חיל האוויר האיטלקי למשימות חיפוש והצלה ימיות. המסוקים הופעלו בחמש טייסות של כנף 15, מארבעה בסיסים ברחבי המדינה. החל מ-1993 החלה הכנף לבצע משימות סיוע בעת אסונות טבע. בנוסף סייעה הכנף במשימות חיפוש והצלה במהלך פעילות מבצעית של צבא איטליה באזורים שונים בעולם, כמו סומליה, אלבניה, בוסניה, קוסובו, עיראק ואפגניסטן. ב-26 בספטמבר 2014 הוצאו אחרוני המסוקים משירות, והוחלפו במסוקי אגוסטה ווסטלנד AW139.
סלים השלישי
סלים השלישי (בטורקית: III. Selim; בטורקית עות'מאנית: سليم ثالث; 24 בדצמבר1761 – 28 ביולי 1808) היה הסולטאן העשרים-ושמונה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-7 באפריל 1789 ועד 29 במאי 1807. הוא היה בנו של הסולטאן מוסטפא השלישי ואחיינו של הסולטאן שקדם לו אבדילהמיט הראשון.
ביוגרפיה
בשנות שלטונו הראשונות נאלץ סלים השלישי להמשיך במלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792 בה החל קודמו. מלחמה זו הסתיימה בהסכם יאשי שנחתם ב-9 בינואר 1792 ולפיו הסיגו הטורקים את כוחותיהם מחצי האי קרים ומאוצ'אקוב, ונהר הדניסטר היה לגבול בין האימפריה העות'מאנית לאירופה. עם זאת השקט שהושג מכוח ההסכם היה זמני, והסולטאן נדרש לפלישת נפוליאון למצרים ולארץ ישראל כבר ב-1798. הדיפת הצרפתים ממצרים ב-1801 השיבה את השליטה במדינה לאימפריה העות'מאנית רק באופן רשמי.
בעיצומן של מלחמות הקואליציה האנטי צרפתית השלישית פרצה מלחמה בין אנגליה לאימפריה העות'מאנית ב-1807. העילה למלחמה הייתה החלטת העות'מאנים לאפשר מעבר במצר ים הדרדנלים והבוספורוס לכלי שיט צרפתיים בלבד, דבר שבא על חשבונה הישיר של האימפריה הרוסית. האנגלים דרשו מהסולטאן לבטל את החלטתו ולהכריז מלחמה על צרפת, וכן דרשו כי הטורקים ימסרו לרשותם את אוניות הצי העות'מאני ואת המצודות שלאורך הדרדנלים. סלים השלישי סירב ושייטת בריטית הגיע לדרדנלים ב-19 בפברואר 1807 והשמידה את אוניות הצי העות'מאני בים השיש. העות'מאנים הפגיזו את הצי האנגלי בסיוע וייעוץ צרפתי והביאו לנסיגתו לים התיכון. עקב החלטתו המקורית של הסולטאן פרצה גם המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1806–1812. הרוסים הביסו עד מהרה את הצבאות העות'מאנים בארמניה ובנסיכויות הרומניות והצי הרוסי הקיסרי הסב נזקים קשים לצי העותמאני.
סלים השלישי היה מוזיקאי מוכשר, וחיבר עשרות מקאמות ויצירות מוזיקליות אחרות. הוא היה פטרונם של אמנים ואומנויות וביוזמתו הושמעה לראשונה ב-1797 אופרה מערבית באימפריה העות'מאנית.
הברית הבין-לאומית לאוניברסיטאות מחקר
הברית הבין־לאומית לאוניברסיטאות מחקר (באנגלית: The International Alliance of Research Universities, בראשי תיבות: IARU) היא רשת שיתופית של 11 אוניברסיטאות מובילות, בין־לאומיות עתירות מחקר, החולקות חזונות דומים להשכלה גבוהה ובפרט חינוך מנהיגים עתידיים. הרשת נוסדה ב־14 בינואר 2006 כרשת שיתופית של 10 אוניברסיטאות מובילות ובינואר 2016 הצטרפה אוניברסיטת קייפטאון כחברה ה־11. החברים חתמו על מזכר הבנות לעסוק בפעילויות שונות הכוללות סטאז' בקיץ, שיתופי פעולה במחקר, השוואת שיטות עבודה מומלצות וזיהוי עמדות משותפות בנושאים מרכזיים. הברית יוזמת ומקיימת שיתופי מחקר בפרויקטים שונים שהתקימו בעבר ובהווה. החברים הסכימו כי על הברית לפעול בהתאם למערכת עקרונות. נשיאיו נפגשים מדי שנה במקום אוניברסיטאי מארח כדי לדון ביוזמות משותפות תחת הקטגוריות הבאות המגדירות את החזון המשותף:
נשיאי הברית נבחרים לתקופה של שנתיים בסבב מתוך נשיאי האוניברסיטאות החברות בברית: בהשקה בחרו הנשיאים את סגן נשיא האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, פרופסור איאן צ'אב, כיו"ר לשנים 2005–2008. פרופסור טן צ'ורה צ'ואן מהאוניברסיטה הלאומית בסינגפור, שימש כיו"ר לשנים 2009–2012. הוא הוחלף בשנת 2012 על ידי פרופסור ראלף אייכלר, 2013–2014 מ־ETH ציריך; פרופסור ראלף המינגסן, 2015–2016, מאוניברסיטת קופנהגן; פרופסור ניקולס דירקס 2017 מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי; פרופסור קרול כריסטוס, 2017–2018, נשיאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי; פרופסור  2018–2020, נשיא אוניברסיטת טוקיו. היו"ר הנוכחי של IARU הוא פרופסור, סגן נשיא אוניברסיטת קיימברידג'.
חברי הברית
האוניברסיטאות השותפות נכון לשנת 2022:
המצעד על רומא
המצעד על רומא הוא הכינוי שניתן לסדרת אירועים שהובילו לעלייתו של בניטו מוסוליני לשלטון באיטליה בין ה-22 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1922. התעמולה הפאשיסטית ניסתה להציג את האירועים כתפיסת השלטון בכוח, אך למעשה הוענקה משרת ראש הממשלה למוסוליני על ידי מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי באופן חוקתי, עוד בטרם עלו הצועדים על רומא.
רקע היסטורי
ב-1919 הקים בניטו מוסוליני את הארגון הפשיסטי האיטלקי, על רקע משבר כלכלי וחברתי קשה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, בה נחלה איטליה תבוסות בשדה הקרב, על אף שלחמה לצד מעצמות ההסכמה שניצחו במלחמה. בבחירות בשנת 1919 נחל מוסוליני אכזבה, אך בבחירות בשנת 1921 נבחר לפרלמנט. במקביל למפלגה הוקם ארגון "החולצות השחורות", מיליציה של בריונים, ותיקי המלחמה ואחרים, ששימשו ככוח להרתעתם הפיזית של המתנגדים למפלגה. בכוח זה נעשה שימוש מגוון. הוא ניתן להשכרה לתעשיינים שביקשו לשבור שביתות במפעליהם, כך, למשל, שימשו אנשי החולצות השחורות בשבירת השביתה הכללית במפעלי אלפא רומיאו באוגוסט 1920, וכן שימש הכוח בידי המדינה לפגוע בארגוני שמאל, במיוחד בעמק הפו. רבים חששו באותה התקופה, שכונתה "biennio rosso" - השנתיים האדומות, מפני נפילתה של איטליה לידי הקומוניזם.
המצעד
"הרביעייה" (quadriumvirs) שהנהיגה את המפלגה הפאשיסטית, אמיליו דה בונו, איטלו באלבו, מיקלה ביאנקי וצ'זארה מריה דה וקי, ארגנה מצעד ענק לרומא, בעוד שהדוצ'ה, מוסוליני, נותר מאחור. ב-24 באוקטובר 1922 מוסוליני נאם בפני המון בן 60,000 אנשים בנאפולי והכריז - "אנו רוצים להפוך למדינה". לאחר מכן נסע למילאנו בעוד שאנשי החולצות השחורות תפסו נקודות אסטרטגיות ברחבי המדינה. ב-24 באוקטובר הזהיר ראש הממשלה לשעבר, אנטוניו סלאנדרה, את ראש הממשלה לואיג'י פאקטה כי מוסוליני דורש את התפטרותו וכי הוא מתכונן לעלות על רומא בראש אנשיו. פאקטה לא האמין לסלאנדרה, וחשב שמוסוליני יסכים, בסופו של דבר, להצטרף לממשלה בשקט בתפקיד בכיר. על מנת להיערך כנגד אנשי החולצות השחורות שנאספו מחוץ לרומא הורה פאקטה על מצב חירום צבאי. משהביא את הצו לחתימתו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי סירב הלה לחתום, וב-28 באוקטובר הורה המלך על מינויו של מוסוליני לראש ממשלת איטליה, וזאת בתמיכת הצבא, בעלי העסקים, אנשי הימין והליברלים. על אף שהצועדים מנו 30,000 איש, ונראה היה כי הצבא יצליח לדכאם, חשש המלך ממלחמת אזרחים במיוחד לאור שליטת הסקואדריסטי בעמק הפו. מוסוליני התבקש להרכיב את הממשלה ב-29 באוקטובר 1922, בעוד ש-25,000 מאנשיו צועדים ברחובות רומא. את המינוי קיבל מוסוליני באופן חוקתי. המצעד לא היווה תפיסת השלטון בכוח, אלא הפגנת עוצמה שבאה לאחר הניצחון הפוליטי.
הניצחון הפוליטי הושג, אמנם, אל מול הפגנת עוצמה ונחישות פאשיסטית וחולשת הממשלה, מתוך הנחה של גורמים במערכת הפוליטית כי יצליחו לשלוט במוסוליני לאחר שזה יעלה לשלטון. תקוות אלו נכשלו, ומשעלה מוסוליני לשלטון, הקים תוך שנים ספורות דיקטטורה פאשיסטית, וביטל את המשטר הפרלמנטרי. משטרו החזיק מעמד 21 שנים, עד שהודח על ידי המועצה הפשיסטית העליונה באירוע שסימן את נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה.
מסלול קוטבי
מסלול קוטבי או מסלול פולארי הוא מסלול בו לוויין מקיף גוף מעל או בקרוב לקטביו (בדרך כלל כוכב לכת כמו כדור הארץ אבל גם סביב גוף כמו השמש). ללוויין במסלול קוטבי יש, אם כן, נטיית מסלול של כ־90 מעלות לקו המשווה. למעט במקרה של מסלול גיאוסינכרוני, בכל הקפה שלו, הלוויין יעבור מעל קו המשווה בקו אורך אחר.
מסלול קוטבי משמש בדרך כלל למיפוי כוכבים, לתצפיות, לריגול וגם לחיזוי מזג אוויר. החיסרון הגדול במסלול קוטבי הוא שלוויין במסלול כזה לא יכול לצפות בנקודה אחת על פני כדור הארץ ברציפות.
ספקטרום
ספקטרום (מאנגלית: Spectrum; על פי האקדמיה ללשון העברית: מִקְשֶׁתֶת) היא מילה כללית המשמשת בתחומים רבים לתאר בדרך כלל מצב הקשור ברציפות כלשהי.
השימוש במונח נעשה לראשונה במדע האופטיקה כדי לתאר את צבעי הקשת בתחום הנראה המופרדים על ידי מנסרה אופטית (פריזמה). מאז התפתח השימוש במונח למשמעויות בתחומים רבים כאנלוגיה לנושא באופטיקה, למשל: "ספקטרום של דעות פוליטיות", או "ספקטרום פוליטי", "ספקטרום השימוש בסמים", "ספקטרום הפרעות מצב רוח" ו"ספקטרום אוטיסטי". כאנלוגיה, ערכים בתוך הספקטרום אינם בהכרח מוגדרים בצורה כמותית, או מספרית. שימוש זה מתייחס לקשת רחבה של מצבים או התנהגויות המאוגדות יחדיו ונחקרות תחת אותו כותר לצורך הפשטתן.
משמעות מודרנית במדעים הפיזיקליים
כשמדובר בספקטרום בגלים אלקטרומגנטיים ובספקטרום האלקטרומגנטי, הכוונה היא לספקטרום התדרים או ספקטרום ההספק שהוא טווח או קשת ההספקים בספקטרום תדרים מסוים (המתאים לממוצע ריבועי המתחים). על מנת למצוא את ספקטרום התדרים של אות מסוים יש לבצע עליו התמרת פורייה. ספקטרום התדרים מספק מידע על הרכב תדריו ועוצמתו של כל גל (שאיננו חייב להיות סינוסואידלי). בספקטרום התדרים ייתכנו ערכי תדר שליליים עבור אורכי גל מסוימים, בפירוק לאקספוננטים מרוכבים במקום לסינוסים. בשימושים מעשיים נהוג להתעלם מהציר השלילי, הן של העוצמה והן של התדר. גל סינוס בדיד ורציף יראה בציר התדר כקו אנכי בודד.
גל ריבועי יראה כמריחה רחבה על גבי ציר התדר. זו אחת הסיבות שבגללה משתמשים באפנון לאותות ספרתיים.
היסטוריה
המשמעות הקדומה של המילה ספקטרום נובעת מלטינית והיא רוח רפאים. הפיזיקאי האנגלי, אייזק ניוטון, שהיה הראשון שפיצל בתנאי מעבדה את האור הלבן לקשת צבעים וכינה אותה בשם ספקטרום בגלל יופיים של הצבעים שנראו לו כרוחות עליזות. פיצול זה בוצע באמצעות מנסרה.
הספקטרום של אור השמש לדוגמה, מורכב מכל צבעי הקשת (שהיא בעצמה פירוק של אור השמש לפי אורכי הגל שלו). למקורות אור שונים (גם כאלו שנראים באותו צבע) לרוב ספקטרום תדרים שונה. התצוגה של האור מראה קווי ספקטרום בו כל קו מייצג צבע אחר.
כאשר התגלו שאר התחומים של הקרינה האלקטרומגנטית, כמו גלי רדיו, אינפרה אדום וכו', הורחבה משמעות המושג ספקטרום מתחום האור הנראה לכל הגלים האלקטרומגנטיים (ולכל הגלים בכלל).
The Xperience
The Xperience הוא רצף ההופעות הקבוע הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית כריסטינה אגילרה אשר התקיים בלאס וגאס בלבד. סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-16 הופעות בסך הכול, והוא התחיל ב-31 במאי 2019, ועתיד להסתיים, ב-5 באוקטובר 2019.
סיבוב הופעות זה, התקיים בסמוך לסיבוב ההופעות "The X Tour", אליו יצאה אגילרה בעקבות צאת אלבומה השמיני, Liberation. סבב מופעים זה גרף 10.2 מיליון דולר ונכמרו אליו 75,675 כרטיסים.
רקע
כמו כן, רצף הופעות זה, הוא הראשון של אגילרה במסגרת החוזה בלאס וגאס.
אלפא רומיאו מאטה
אלפא רומיאו מאטה (באיטלקית: Alfa Romeo Matta) הוא רכב שטח, מאופיין על ידי הנעה 4X4, אשר יוצר על ידי חברת אלפא רומיאו האיטלקית, בין השנים 1951–1955.
סך הכל יוצרו 2,061 יחידות.
שיפוע קרקע מקסימלי של הדגם: 50° (מעלות), פינוי קרקע (Ground clearance) 20.5 ס"מ.
מלחמת הולנד–פורטוגל
מלחמת הולנד–פורטוגל היא עימות חמוש שנערך בין כוחות הולנדיים מחברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית לבין מושבות האימפריה הפורטוגזית.
המלחמה החלה ב-1588. העימות התאפיין בעיקר בפלישות ופשיטות שערכו חברות הסחר ההולנדיות למושבות הפורטוגליות באמריקה, באפריקה, בהודו ובמזרח הרחוק. במידה רבה נחשבת מלחמה זו כחריגה חוץ-אירופאית של מלחמת שמונים השנים שהתנהלה באותה התקופה בין ספרד להולנד, בגלל האיחוד בין כתרי ספרד ופורטוגל באותה התקופה, תחת בית הבסבורג. יתר על כן, קשר רופף בין עימות זה למלחמה מבית באירופה - ההולנדים פשטו על הקולוניות הפורטוגליות בעיקר כדי לייסד אימפריה ימית משל עצמם וכתוצאה מכך להשתלט על הסחר בתבלינים והסחר בסוכר של האימפריה הפורטוגזית הנתונה במשבר. בהזדמנויות שונות במהלך המלחמה, סייעו להולנדים כוחות אנגליים.
תוצאת המלחמה הייתה ייסודה של נוכחות הולנדית איתנה ביותר במזרח הרחוק. בזירות חשובות אחרות במירוץ כלכלי זה, לדוגמה בברזיל ובאנגולה, הצליחו הפורטוגזים לעמוד בהתקפות ההולנדיות. גם האנגלים הפיקו תועלת לא מעטה מהעימות הממושך בין שתי יריבותיה העיקריות בזירת המזרח הרחוק.
הקדמה
המלחמה נמשכה מ-1602 עד 1663, והמשתתפים העיקריים היו ממלכת פורטוגל והרפובליקה ההולנדית.
לאחר האיחוד האיברי ב-1580, פורטוגל הייתה לאורך רוב התקופה תחת שלטון הבסבורגי, ופליפה השני, מלך ספרד נלחם ב. לפני איחוד הכתר הפורטוגזי והספרדי, השתמשו הסוחרים הפורטוגזים בארצות השפלה כבסיס למכירת התבלינים שלהם בצפון אירופה. עם זאת, לאחר שהספרדים השתלטו על האימפריה הפורטוגלית, הם הכריזו על אמברגו על כל סחר עם המחוזות המורדים. במאמציו להכניע את המחוזות המורדים, ניתק פליפה השני את הולנד משווקי התבלינים של ליסבון, מה שגרם להולנדים לשלוח משלחות משלהם למקורות הסחורות הללו ולהשתלט על סחר התבלינים של הודו.
רקע כללי
בשנת 1592, במהלך המלחמה עם ספרד, כבש צי אנגלי גלאון פורטוגלי גדול ליד האיים האזוריים, ה-Madre de Deus, עמוס ב-900 טון של סחורה מהודו וסין, בשווי מוערך של חצי מיליון פאונד (כמעט חצי מהגודל) של משרד האוצר האנגלי באותה תקופה. טעימה מקדימה זו של עושר המזרח עוררה עניין באזור. באותה שנה שלחו סוחרים הולנדים את קורנליס דה האוטמן לליסבון, כדי לאסוף מידע רב ככל שיכל על איי התבלינים. בשנת 1595, הסוחר והמגלה יאן הויגן ואן לינסקוטן, לאחר שחקר רבות באוקיינוס ההודי בשירות הפורטוגלים, פרסם דו"ח מסע באמסטרדם, "Reys-gheschrift vande navigatien der Portugaloysers in Orienten" ("דוח על מסע בניווט של הפורטוגזים במזרח"). הדו"ח שפורסם כלל הנחיות נרחבות כיצד לנווט ספינות בין פורטוגל לאיי הודו המזרחית וליפן. העניין ההולנדי והבריטי שהוזן ממידע חדש הוביל לתנועה של התרחבות מסחרית, וייסוד חברת הודו המזרחית האנגלית בשנת 1600, וחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) בשנת 1602, מה שאיפשר את כניסתן של חברות צ'ארטר בשם הודו המזרחית.
בשנת 1602, ה-VOC נוסדה, במטרה לחלוק את עלויות החקירה של איי הודו המזרחית ובסופו של דבר להקים מחדש את סחר התבלינים, שהניב רווחים גבוהים ברפובליקה החדשה של שבע המחוזות המאוחדים ובמדינות אחרות באירופה אם תבלינים נקנו במקור וניתן היה לשלוט באספקתם על ידי מונופול.
הצורך בהקמת ה-VOC התעורר מכיוון שעם איחוד המלחמה עם ספרד ופורטוגל, הסחר יופנה כעת דרך ארצות השפלה הדרומיות (בערך בלגיה של היום), שעל פי איחוד אראס הובטחו למלך הספרדי והיו רומאים קתולים, בניגוד לצפון הפרוטסטנטי ההולנדי. המשמעות היא גם שההולנדים איבדו את שותפת הסחר הרווחית ביותר שלהם ואת המקור החשוב ביותר שלהם למימון המלחמה נגד ספרד. בנוסף, ההולנדים יאבדו את מונופול ההפצה שלהם עם ממלכת צרפת, האימפריה הרומית הקדושה וצפון אירופה.
האימפריה הפורטוגלית באוקיינוס ההודי הייתה תלסוקרטיה מסורתית שהרחיבה את ידה לכל נקודת חנק מרכזית באוקיינוס. הסחר באזור התאים גם לדגם משולש מסורתי, שלאחריו יובאו יצרנים קטנים מאירופה ונסחרו באפריקה תמורת זהב ומספר פריטים, ואז אלה ישמשו לרכישת תבלינים בהודו עצמה, אשר הוחזרו לאחר מכן לאירופה ונסחרו בסכום עצום. רווח אשר יושקע מחדש בספינות וחיילים, שיישלח מזרחה.
מדינת הודו הפורטוגזית, שבסיסה היה בגואה, הייתה רשת של ערי מפתח ששלטה בסחר הימי באוקיינוס ההודי: סופאלה הייתה הבסיס לפעולות פורטוגזיות במזרח אפריקה ונתמכה על ידי קילווה כדי לשלוט טוב יותר במצר מוזמביק; מכאן, המסלולים הובילו את הסחר לגואה שהייתה המרכז לשאר הפעולות ושם הגיעו ספינות שיירת הודו מחוץ לאירופה; מגואה, בנסיעה צפונה, הסחר יהיה מוגן על ידי צי הצפון וההרפתקנים עד דמאן ודיו אשר פיקחו על הסחר הצפוני ומפרץ קמביי; בעוד שצי הצפון ליווה ספינות סוחר, צי ההרפתקנים היה גם מבקש לשבש את הסחר במכה בין המוסלמים בצפון הודו לבין חצי האי ערב; צי הדיו יחבר אז את הסחר להורמוז ששלט על נתיבי המפרץ הפרסי וקטע את הסחר בבצרה - סואץ; דרומה מגואה, צי כף קומורין ילווה את סוחרי גואה לקליקוט וקוצ'ין על חוף מלבר ולציילון והחיבור למפרץ בנגל; במפרץ בנגל, הסחר הרווחי ביותר היה על חוף קורומנדל שבו יישובים כמו סאו טומה של מיילפור ופוליקט שימשו כמוקדים; זה היה בהתנחלויות קורומנדל וציילון שבו הספינות שיצאו מנתיב מלאקה עגנו לעיתים קרובות משום שחיברו את האוקיינוס ההודי לים סין הדרומי; צי מלאקה סייר במצר סינגפור והנתיבים הופנו לסלבס ולמה שהיא כיום אינדונזיה בכללותה בדרום, וצפונה לסין ויפן; סין סיפקה משי וסין למקאו משם התחבר 'קראק הכסף' ליפן שם הוחלפו מספר מוצרים בכסף יפני.
קאזוס בלי
עם עלות השחר ב-25 בפברואר 1603, שלוש ספינות של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) תפסו את סנטה קתרינה, גלאון פורטוגלי. זה היה שלל כה עשיר שהכנסות המכירה שלו הכפילו את ההון של ה-VOC. חוקיות שמירת השלל הייתה מוטלת בספק על פי החוק ההולנדי והפורטוגלים דרשו את החזרת המטען שלהם. השערורייה הובילה לשימוע שיפוטי ציבורי ולקמפיין רחב יותר להטות את דעת הקהל (והבינלאומית). כתוצאה מכך, הוגו גרוטיוס ב"הים החופשי" (Mare Liberum, פורסם ב-1609) ניסח את העיקרון החדש לפיו הים הוא טריטוריה בינלאומית, כנגד מדיניות "הים הסגור" (Mare clausum) הפורטוגלית, וכל האומות היו חופשיות להשתמש בה למסחר ימי. 'הימים החופשיים' סיפקו הצדקה אידאולוגית מתאימה להולנדים לשבור את המונופול הפורטוגלי באמצעות כוחם הימי האדיר.
הכנסה במזרח: בטאוויה מאתגרת את גואה
הודו המזרחית הפורטוגלית הסתמכו על ארבעה בסיסים אסטרטגיים: גואה, בומביי-באסין-דיו, מלאקה ומקאו. הראשונה חיברה את הודו עם פורטוגל עצמה (סאוטה), מלאקה חיברה את גואה לסחר באוקיינוס ההודי דרך כף קומורין וציילון; ומקאו הייתה המרכז לנתיבי הסחר המשתרעים מים סין הדרומי לים יפן ועד לאיי התבלינים, מזרחית לגינאה החדשה באוסטרליה. המיקומים האחרים היו חשובים אך לא מכריעים: כולל דיו יחד עם נמל בומביי (עד הרכישה האנגלית) שלטו בגישות למפרץ הקטן יותר של קמביי וגם ל הגדול יותר. הורמוז הייתה מדינת החסות של פורטוגל לתקופה קצרה, במהלכה הייתה אבן היסוד של הסחר ב בין פרס, ערב, מסופוטמיה ושאר אסיה ואפריקה. אם גם דיו וגם הורמוז ייפלו, זה ימנע את מיסוי השווקים במזרח הקרוב על ידי פורטוגל, מה שימנע מליסבון את ההכנסות מהמסלול הדרומי ביותר של דרך המשי. זה היה סחר רווחי אבל לא חיוני לרשת סחר תבלינים באוקיינוס ההודי בכלל. לאחר נפילת הורמוז בידי האנגלים וההולנדים, הפורטוגזים שנחלצו מבסיסי מסקט וגואה שלהם, הובילו מערכה הרסנית נגד קו החוף של פרס והתחברו לבצרה. בסופו של דבר, לאחר קרב ימי מול הורמוז בשנת 1625, פרס ביקשה הפסקת אש עם הפורטוגלים כדי להקים מחדש את הסחר וסיפקה לפורטוגל עמדת סחר בקונג. יחד עם תוואי הבצרה שהוקם מחדש, זה פיצה זמנית על אובדן הורמוז. החלוצים של הרס דוקטרינת "הים הסגור" הפורטוגלית והספרדית היו ההולנדים בחלקים של הודו המזרחית.
חברת הודו המזרחית ההולנדית, לעומת זאת, סבלה מאותה חולשה כמו פורטוגל: מחסור בכוח אדם. לפיכך, מאמץ קולוניזציה בסגנון ספרדי מעולם לא היה אפשרי ורק שליטה בים תאפשר לו להתחרות. לפורטוגלים הייתה נקודת פתיחה של מאה שנים באזור והאימפריה שלהם אפשרה להם גישה לאוכלוסיות מקומיות מומרות ונאמנות, שחיזקו פנימה את מה שהכוח הימי לא יכול היה להבטיח בים. לפיכך, ההולנדים כיוונו את מאמציהם לפריפריה של האימפריה הפורטוגלית. הימנעו מהחופים ההודיים, הם הקימו מפקדה משלהם בדרום מזרח הודו, בעיר ג'קרטה, שלימים נודעה בשם בטאוויה. זה הרחיק אותם בבטחה מגואה אך קרוב באופן אופורטוניסטי למלאקה ולנתיבי הים המחברים בין האוקיינוס השקט וההודי. קרבות רבים נערכו אך הקרבות המכריעים ביותר פצעו אנושות את האימפריה ההודית הפורטוגלית.
הקרב על האי קראקס בשנת 1615 מול חופי מלאקה, הרס את כוח הצי הפורטוגלי באיי הודו הדרום מזרחיים והוביל לאובדן העליונות הימית להולנדים, בנתיב המכריע בין גואה למקאו. המצור על הורמוז בשנת 1622 על ידי חברת הודו המזרחית האנגלית הביא לאובדן מבצר הורמוז לידי הכוחות המשולבים של פרס ואנגליה אשר גירשו את הפורטוגלים מהמזרח התיכון. גירושם של הישועים (סאקוקו) ב-1639 ובעקבותיו הפורטוגלים, מנגאסאקי, גזר גם דין מוות על הכדאיות הכלכלית של מקאו. המצור על מלאקה ב-1641, לאחר ניסיונות רבים, העביר את העיר לידי ההולנדים ובני בריתם האזוריים, ושבר באופן מכריע את חוט השדרה בין גואה למזרח.
המפעלים הפורטוגזים היו מבודדים ונוטים להיבחר בזה אחר זה, אך למרות זאת ההולנדים זכו להצלחה מעורבת בכך. אמבוינה נכבשה מידי הפורטוגזים ב-1605, אך התקפה על מלאקה, קרב כף רשאדו, בשנה שלאחר מכן נכשלה בדוחק במטרה לספק בסיס אסטרטגי יותר באיי הודו המזרחית עם רוחות מונסון חיוביות. בשנים 1607 ו-1608, ההולנדים לא הצליחו פעמיים להכניע את המעוז הפורטוגזי באי מוזמביק, בשל שיתוף הפעולה ההדוק בין המקומיים לפורטוגלים.
ההולנדים מצאו את מבוקשם בג'קרטה, שנכבשה על ידי יאן פיטרסון קון ב-1619, מאוחר יותר שונה שמה לבטאוויה על שם האבות ההולנדים המשוערים, הבטאווים, ואשר תהפוך לבירת הודו המזרחית ההולנדית.
במשך 44 השנים הבאות, שתי הערים גואה ובטאוויה לחמו ללא הפוגה, שכן הן עמדו כבירת מדינת הודו הפורטוגלית ובסיס הפעילות של חברת הודו המזרחית ההולנדית. בסיועה של סולטנות ביג'פור ההולנדים אפילו ניסו לכבוש את גואה עצמה, אך הדיפלומטיה הפורטוגלית ניצחה את התוכנית הזו.
למעשה, גואה הייתה נתונה במצור לסירוגין מאז 1603. רוב הקרבות התרחשו במערב הודו, שם מסע המלחמה ההולנדי של מלבר ביקש להחליף את המונופול הפורטוגלי על סחר בתבלינים. ציים הולנדים ופורטוגזים התמודדו עם השליטה בנתיבי הים כפי שהיה בפעולה ב-30 בספטמבר 1639, בעוד ביבשת הודו המלחמה כללה יותר ויותר ממלכות ונסיכות הודיות, כאשר ההולנדים ניצלו את הטינה המקומית על כיבושי פורטוגל במדינה בתחילת המאה ה-16. בשנת 1624, פרננדו דה סילבה הוביל צי ספרדי כדי לתקוף ספינה הולנדית ליד קו החוף הסיאמי. זה הרגיז את סונגתאם, מלך סיאם, שצידד בהולנדים בעדיפות רבה והורה על התקפות ולכידה של כל הספרדים.
מלחמה בין נחלותיו של פליפה למדינות אחרות הובילה להידרדרות של האימפריה הפורטוגזית, כמו אובדן הורמוז לפרס, בסיוע ממלכת אנגליה, אך האימפריה ההולנדית הייתה הנהנית העיקרית.
בשנת 1640, הפורטוגלים ניצלו את המרד הקטלוני ומרדו בעצמם מהאיחוד האיברי שנשלט על ידי ספרד. מנקודה זו ואילך החליטו האנגלים במקום זאת לכונן מחדש את הברית שלהם עם פורטוגל.
חברת הודו המזרחית ההולנדית צוברת קרקעות
למרות שהפורטוגזים הכריזו על עצמם כעוינים לכתר הספרדי, ה-VOC בכל זאת ניצלה את ההזדמנות כדי לסלק את שורת מבצרי החוף שהרכיבו את האימפריה הפורטוגלית: מלאקה נכנעה לבסוף ב-1641.
קרבות חשובים התרחשו גם בים סין הדרומי, בתחילה עם ציים משולבים של ספינות הולנדיות ואנגליות, ולאחר מכן אך ורק ספינות הולנדיות שתקפו את מקאו. ניסיונות ההולנדים לכבוש את מקאו, לאלץ את סין להחליף את הפורטוגלים או ליישב את משפחת פסקדור נכשלו, בין השאר בגלל הדיפלומטיה ארוכת השנים בין הפורטוגזים לשושלת מינג, אבל ההולנדים הצליחו בסופו של דבר לרכוש את המונופול של הסחר עם יפן. בינתיים, ההולנדים לא הצליחו בארבעה ניסיונות לכבוש את מקאו משם פורטוגל קיבלה מונופול על הסחר הרווחי בין סין ליפן.
ההולנדים הקימו מושבה בטאיוואן ב-1624, כיום אנפינג בדרום טאיוואן, הידועה בפי הפורטוגזים בשם פורמוסה, ובשנת 1642 כבשו ההולנדים את צפון פורמוסה מהספרדים בכוח.
ההולנדים התערבו ב בציילון מ-1638 ואילך, בתחילה כבעלי ברית של ממלכת קנדיאן נגד פורטוגל. ההולנדים כבשו את Batticaloa ב-1639 ואת גאלה ב-1640 לפני שהתפרקה הברית. לאחר תקופה של לוחמה משולשת בין ההולנדים, הפורטוגלים והקנדיאנים, הברית נכרתה מחדש בשנת 1649. לאחר שניצלו ולאחר מכן הכפילו את בני בריתם בקנדיאן, הצליחו ההולנדים לכבוש את קולומבו ב-1656 והדיחו את הפורטוגלים האחרונים מציילון ב-1658. לוחמה ספורדית עם הקנדיאנים נמשכה למעלה ממאה שנה.
לאחר הרס "מערכת טורדיסיאס", פורטוגל הצליחה לשמור על דיו אך לא על הורמוז. גם גואה ומקאו שרדו אבל לא מלאקה. אף על פי כן, נפילתה של האימפריה ההודית הפורטוגלית לא הייתה טריטוריאלית אלא כלכלית: תחרות של מעצמות אירופאיות אחרות שהדמוגרפיה שלהן הייתה רבה יותר, הגישה להון קלה יותר והגישה לשווקים ישירה יותר מזו של פורטוגל. המונופול ההפצתי של ליסבון נגנב מהעולם האסלאמי וצבר תחרות ישירה יותר, הוא התפורר במהירות.
בסך הכל, וגם בגלל שההולנדים היו עסוקים בהתרחבותם באינדונזיה, הכיבושים שנעשו על חשבון הפורטוגלים היו צנועים: כמה נחלות אינדונזיות וכמה ערים ומבצרים בדרום הודו. המכה החשובה ביותר לאימפריה המזרחית של פורטוגל הייתה כיבוש מלאקה ב-1641 (שלילת השליטה על מיצרים אלה), ציילון ב-1658 וחוף מלבר ב-1663, אפילו לאחר חתימת הסכם השלום של האג (1661).
מלחמת הסוכר - הממשל הכללי נגד חברת הודו המערבית ההולנדית
מופתעת מההישגים הקלים כל כך במזרח, הרפובליקה החליטה במהירות לנצל את חולשתה של פורטוגל ביבשת אמריקה. בשנת 1621 הוקמה חברת הודו המערבית ההולנדית כדי להשתלט על סחר הסוכר ולהתיישב באמריקה (פרויקט הולנד החדשה). החברה נהנתה מהשקעה גדולה בהון, בהתלהבותם של מיטב אנשי הפיננסים ובעלי ההון של הרפובליקה. עם זאת, חברת הודו המערבית ההולנדית לא הצליחה כמו מקבילתה המזרחית.
הפלישה ההולנדית החלה בשנת 1624 עם כיבוש בירת מדינת ברזיל דאז, העיר סאו סלבדור דה באיה, אך הכיבוש ההולנדי היה קצר מועד. בשנת 1625, צי ספרדי-פורטוגלי משותף של 52 ספינות ו-12,000 איש כבש במהירות את סלבדור.
בשנת 1630 חזרו ההולנדים, וכבשו את אולינדה ולאחר מכן את רסיפה, שמה שונה למאוריצשטאדט, ובכך הקימו את המושבה של הולנד החדשה. המפקד הפורטוגלי מתיאש דה אלבקרקי נסוג עם כוחותיו לפנים היבשה, כדי להקים מחנה שנקרא Arraial do Bom Jesus. עד 1635, ההולנדים לא היו מסוגלים לקצור סוכר עקב התקפות גרילה פורטוגזיות, ולמעשה היו מוגבלים להיקף המוקף חומה של הערים. בסופו של דבר, ההולנדים פינו את הפורטוגלים בסיועו של בעל בית מקומי בשם דומינגוש פרננדש קאלבר, אך עם נסיגתו לבאיה, מתיאש דה אלבקרקי לכד את קאלבר בפורטו קלבו, ותלה אותו על בגידה.
הפורטוגלים נלחמו בשתי התקפות הולנדיות על באיה בשנת 1638. למרות זאת, עד 1641 כבשו ההולנדים את סאו לואיס, והותירו אותם בשליטה על צפון מערב ברזיל בין מרניאו וסרז'יפה בדרום.
מרד פרנמבוקן
יוהאן מאוריץ ואן נסאו-זיגן הוחזר מהמושלות של הולנד החדשה ב-1644 בגלל הוצאה מופרזת ותחת חשד לשחיתות. עוינות הדדית בין הפורטוגזים הקתולים להולנדים הפרוטסטנטים, וצעדים קשים לגבות מבעלי קרקעות בעלי חובות שאחוזותיהם נהרסו במלחמה, גרמו שהמתיישבים הפורטוגזים באו להתרעם על סמכותו של הממשל ההולנדי החדש.
בשנת 1645, רוב ברזיל ההולנדית מרדה בהנהגתו של בעל האדמות המולטות ז'ואאו פרננדש ויירה, שהכריז על עצמו נאמן לכתר הפורטוגלי. כוחות ה-WIC הובסו בקרב טאבוקס, ובכך הגבילו למעשה את ההולנדים למתחמים העירוניים המבוצרים של ערי החוף, המוגנים על ידי קבוצות של שכירי חרב גרמנים ופלמים. עדיין באותה שנה, ההולנדים נטשו את סאו לואיס. הקרב השני על גוארראפס, בשנת 1649, סימן את תחילתו של סוף הכיבוש ההולנדי של ברזיל הפורטוגלית, עד לגירושם הסופי מרסיפה ב-1654.
מערב אפריקה ואנגולה
במקביל, ההולנדים ארגנו פלישות נגד הנחלות הפורטוגזיות באפריקה על מנת להשתלט על סחר העבדים ולהשלים את משולש הסחר שיבטיח את השגשוג הכלכלי של הולנד החדשה.
בשנת 1626, משלחת הולנדית שכבשה את אלמינה כמעט נמחקה במארב על ידי הפורטוגלים, אך בשנת 1637 נפלה אלמינה בידי ההולנדים. בשנת 1641 (לאחר שנחתמה שביתת נשק בין פורטוגל להולנד), כבשו ההולנדים את האי סאו טומה ולפני סוף 1642, שאר חלקי חוף הזהב הפורטוגזי באו בעקבותיו.
באוגוסט 1641 כרתו ההולנדים ברית משולשת עם ממלכת קונגו והמלכה נג'ינגה מבנדה, ובעזרתן כבשו את לואנדה ובנגלה, אם כי מבלי למנוע מהפורטוגלים לסגת פנימה לתוך מעוזים כמו מסנגנו, אמבקה ומוקסימה. עם מקור קבוע של עבדים מאובטח כעת, ההולנדים נמנעו מפעולות נוספות, מתוך הנחה שבעלי בריתם יספיקו נגד הפורטוגלים. אף על פי כן, בהיעדר ארטילריה וכלי נשק, המלכה נג'ינגה והקונגו הוכיחו שהם לא מסוגלים להביס באופן נחרץ את הפורטוגלים ואת בעלי בריתם הקניבליים של אימבנגלה.
הכיבוש מחדש של לואנדה וסאו טומה
מכיוון שהפורטוגלים לא הצליחו לשלוח תגבורת מספקת למושבותיהם עקב מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי המתמשכת בפורטוגל היבשתית, בשנת 1648 ארגן המושל הפורטוגלי של קפטן ריו דה ז'ניירו, סלבדור קוריה דה סה, משלחת צבאית כדי להשתלט מחדש על לואנדה מההולנדים, ישירות מברזיל.
לא יכול בלי
לא יכול בלי (באנגלית: 40 Days and 40 Nights) היא קומדיה רומנטית על חייו של מאט סילבן בגילומו של ג'וש הארטנט, המתנזר מכל מגע מיני למשך תקופת התענית הנוצרית.
עלילה
מאט אובססיבי בכל הקשור לחברתו לשעבר ניקול למרות שחלפו כבר 6 חודשים. אובססיה זו מונעת ממנו ליצור קשרים חדשים עם נשים. אחיו הכומר ג'ון חושב שהבעיה היא מינית וכאשר מתחילה תקופת ה"תענית" הנוצרית מחליט מאט להתנזר מכל מגע מיני למשך 40 יום.
בתחילה מאט מרוצה מהתהליך ומרגיש טוב עם עצמו. לאחר כמה ימים הוא פוגש במכבסה את אריקה והם מתחילים לצאת, אך סירובו של מאט להתנשק לאחר הפגישה לא מתקבל בקלות. בינתיים מגלים חבריו לעבודה של מאט על התנזרותו ומתחילים להמר על היום בו ישבר. לאחר שבנות המשרד שומעות גם הן על ההימורים הן מנסות בדרכים שונות לפתות אותו ולזכות בכסף. מאט מצליח לעמוד כנגד כל הפיתויים וביום האחרון מזמין את אריקה למפגש חצות בביתו כדי לסיים את ההתנזרות.
באותו יום כאשר ריאן שותפו לדירה מחליט לצאת עם חברתו, מאט מבקש ממנו שישאיר את הדלת פתוחה לאריקה ויאזוק אותו למיטה בעזרת זוג אזיקים כדי שלא יתפתה לסיים את ההתנזרות לפני בואה של אריקה. בזמן שהוא נרדם מגיעה לדירה חברתו לשעבר ניקול ששמעה על ההימורים ואונסת אותו כדי לזכות בכסף. אריקה שמגיעה מיד אחר כך כועסת על מאט ועוזבת אותו. לאחר כמה ימים חברתה של אריקה מצליחה לשכנע אותה באהבתו של מאט והם זוכים לממש אותה בסצנת הסיום.
מחאה
למרות שהסרט מוגדר כקומדיית נעורים ואיננו מתיימר להיות רציני. סצנת האונס בסופו עוררה ביקורת רבה על הקלות בה נתפס האונס כאשר הוא מבוצע על ידי אישה ולא להפך. הסרט איננו מתייחס לאונס כאל אקט שלילי ואף רואה בו קטע קומי. ארגונים נוצריים כגון הליגה הקתולית בארצות הברית מחו כנגד הזילות שבו מוצגת תקופת התענית.
שם הסרט
שמו של הסרט בעברית מרמז על סרט דומה מ-1999 בשם "Giving It Up" ששמו בעברית "לא יכול בלי זה", אך למרות ששני הסרטים מאותו הסוגה ובעלי עלילה דומה אין קשר ביניהם.
אדוארד ליין
אדוארד ויליאם ליין (באנגלית: Edward William Lane, 17 בספטמבר 1801 - 10 באוגוסט 1876) היה בלשן אנגלי ידוע בחקר הלשון והספרות הערבית.
ליין נולד בעיירה הרפורד הנמצאת במערב אנגליה. כבנו של כומר העיירה הוא נשלח בבחרותו לאוניברסיטת קיימברידג' מתוך מטרה לרכוש את מקצוע הכמורה, אך תוכנית זו לא התממשה משום שהוא נשר מן האוניברסיטה ועבר ללונדון, שם למד את מלאכת התגליף.
כאשר אובחן כחולה בשחפת מדבקת, הומלץ לו לשהות באקלים חם ויבש והוא עקר למצרים. בזמן שהותו במצרים הוא הקדיש את מרצו ללמידת ערבית, ספרות ערבית ודת האסלאם. כמו כן הוא בחן את מנהגיהם ואורחות חייהם של המצרים ואימץ לעצמו את הלבוש ואורח החיים של מצרי משכיל.
בשנת 1828 חזר ליין לאנגליה כשבאמתחתו טיוטת ספר מסע שכתב אשר כללה גם איורים פרי יצירתו. לאחר קשיים רבים מצא לבסוף ליין מוציא לאור אשר הסכים לפרסם את ספרו, אולם הוא ביכר לערוך מסע נוסף במצרים בשנת 1833 על מנת להרחיב את תצפיותיו הקודמות.
תוצאת שני מסעות אלה היא ספרו המפורסם "מנהגיהם ואורחות חייהם של המצרים המודרניים". הספר יצא לאור בשנת 1833 ולמרבה ההפתעה הוכתר כרב מכר, כנראה עקב צימאון הקהל האירופי לידע אודות בני ערב.
בשנת 1840 נישא ליין לאישה ממוצא יווני.
הנרי מונסקי
הנרי צבי מונסקי (באנגלית: Henry Monsky; 4 בפברואר 1890, אומהה, נברסקה, ארצות הברית – 2 במאי 1947, ניו יורק, ארצות הברית) היה מראשי יהדות ארצות הברית, נשיא ארגון בני ברית, חבר משלחת ארצות הברית לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), ותומך אקטיבי ברעיון הציוני.
אדוארד ליין
לאחר שפרסם ספר הכולל תרגומי תקצירים מתוך הקוראן, החליט ליין לערוך מילון ואגרון של השפה הערבית. בשנת 1842 חזר ליין למצרים על מנת לעבוד על ספרו זה ונשאר שם עד שנת 1849 בה חזר לאנגליה. עד יום מותו בשנת 1876 שקד ליין על יצירת מילונו העצום אך הוא לא הספיק להשלימו. את מלאכת ההשלמה עשה בן אחיינו, המזרחן סטנלי ליין-פול, שהפיק את הכרכים השישי, השביעי והשמיני של המילון בשנים 1877–1893.
הנרי מונסקי
קורות חייו
הנרי צבי הירש מונסקי נולד ב-1890 באומהה לאברהם בנימין, סוחר דגים, ולאשתו השנייה בטסי לבית גרינבלט, מהגרים מאזור ליטא, אשר היו יהודים אורתודוקסים. ב-1907 סיים בית ספר תיכון וב-1912 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קרייטון שבעירו. הוא החל בפעילות ציבורית בקרב הקהילה היהודית באומהה ואימץ עמדות ציוניות. במקביל, הצטרף לארגון "בני ברית" וב-1913 התמנה לנשיא הלשכה באומהה.
אדוארד ליין
ספרו של ליין על מנהגי המצרים מספק עד היום עדות ממקור ראשון על החיים במצרים של המאה ה-19. ליין אף ספג ביקורת נוקבת על תיאוריו בספר זה בספרו של אדוארד סעיד "אוריינטליזם".
הנרי מונסקי
קורות חייו
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרצו משבר חברתי ומשבר כלכלי, ומונסקי נרתם לתמיכה ולפעילות במספר ארגוני סיוע, סעד ושיקום בקרב האוכלוסייה הכללית והיהודית ובכללם הג'וינט ועיר הילדים שהקים הכומר אדוארד פלאנגן.
ב-1938 נבחר מונסקי לנשיא ארגון בני ברית. הוא פעל להרחבת פעילותו של הארגון, ומספר חבריו עלה מ-82,860 ב-1939 לכדי 300,000 בתום מלחמת העולם השנייה. מונסקי היה אקטיביסט בגישתו למתחולל באירופה עם עליית כוחה של גרמניה הנאצית ופעל מול הממשל האמריקני להקשחת עמדתה של ארצות הברית מול גרמניה, אך ללא הועיל.
לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, יזם מונסקי מגבית בקרב חברי בני ברית לרכישת איגרות מלחמה שהנפיק הממשל האמריקני, והועלה סכום של כ-135 מיליוני דולרים. עוד פעל לתמיכה בארגון הצלב האדום האמריקני וזכה להוקרה אישית מנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. בהמשך, כשהלכו והתגברו הידיעות על השמדת יהודים באירופה, יזם מונסקי את "הוועידה היהודית-אמריקנית" שמטרתה הייתה לאחד בין כל הארגונים היהודיים בארצות הברית לצורך הבעת עמדה אחידה מול הממשל האמריקני בסוגיית הצלת יהודי אירופה. בהמשך הגישו חברי הוועידה נייר עמדה לוועידת ברמודה.
מונסקי, אשר זכה להערכה בחוגי הממשל האמריקני, כיהן כחבר-יועץ במשלחת ארצות הברית לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו אשר התכנסה בין אפריל ליוני 1945, דנה בעקרונותיו המרכזיים של הארגון, וקבעה את הגופים המרכזיים הנמצאים בו ואת דרכי פעולותיו העיקריות. הוועידה הסתיימה בחתימת מגילת האומות המאוחדות.
מונסקי העיד בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל וצידד בעמדתה של הסוכנות היהודית.
ב-2 במאי 1947, בעודו מנהל את דיוני הוועידה היהודית-אמריקנית בניו-יורק, לקה הנרי מונסקי בהתקף לב ונפטר כעבור מספר שעות. הוא הובא לקבורה בבית העלמין היהודי "בית המדרש הגדול" בבלוויו, נברסקה.
משפחתו
ב-2 במאי 1915 נישא הנרי מונסקי לסאדי לבית לסר (באנגלית: Sadie Lesser) ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'וי, הרברט וברברה. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 התגרשו בני הזוג, וב-3 בנובמבר 1937 נישא מונסקי לאהבת נעוריו דייזי הירש (באנגלית: Daisy Hirsh), אחייניתו של אדולף קראוס, שהיה מראשי ארגון בני ברית, ולזוג נולד ילד אחד.
הנצחתו
ב-1953 הוסב שמו של המושב "תמרה" לרמת צבי לזכרו של הנרי צבי מונסקי.
דניאל קאן
דניאל (דני) מרינוס קאן (בהולנדית: Daniël Kan; 4 באוגוסט 1927, אמסטרדם – 4 באוגוסט 2013) היה מתמטיקאי הולנדי-ישראלי, מהחוקרים המובילים בתחום ההומוטופיה (טופולוגיה).
קורות חיים
קיבל ב-1954 דוקטורט מהאוניברסיטה העברית. העבודה עסקה בהומוטופיה מופשטת ונעשתה בהנחיית אבי תורת הקטגוריות, סמואל איילנברג. בשנות החמישים, בעת שירותו הצבאי, הגה קאן את רעיון הפונקטור הצמוד, אותו פרסם במאמר בשנת 1958.
הוא לימד שלושים ושלוש שנים ב-MIT. בין תלמידיו עמנואל פרג'ון ודוד בלנק.
בית זוסמן
בית זוסמן הוא מרכז לחירשים וכבדי שמיעה המופעל על ידי עיריית ירושלים. בית זוסמן החל לפעול ב-2005, והיה המרכז הראשון מסוגו בישראל, ומאז הוא מספק שירותים מגוונים למתמודדים עם חירשות וירידה בשמיעה.
רקע
בית זוסמן הוקם תודות לתרומתם של לארי ולאונור זוסמן, עיריית ירושלים – המנהל לשירותי קהילה, מחלקת שיקום באגף הרווחה, הקרן לירושלים, המוסד לביטוח לאומי ומשרד הרווחה. בית זוסמן החל לפעול בספטמבר 2005 ובשנתו הראשונה הגיעו 450 לקוחות לקבל שירות.
חרשים וכבדי שמיעה ובני משפחותיהם נתקלים בקשיים רבים בחיי היום יום: בתחום החברתי, רגשי, משפחתי ותעסוקתי. לקות שמיעה גורמת לבדידות רבה, ומקשה על ההתמודדות עם משימות החיים. המצב אף יותר קשה ובעייתי כאשר ישנה הכחשה רבה בתוך האוכלוסייה לגבי הלקות. הדרכים הרגילות לקבלת סיוע אינן זמינות לחלק גדול מהאוכלוסייה בגלל העדר הנגשה מתאימה, וגם עקב הבנה מוטעית של המאפיינים הייחודיים של אוכלוסיית לקויי שמיעה מצד האוכלוסייה הכללית. מטרת המרכז היא לתת מענה לאותם קשיים, תוך התחשבות והתאמה למאפיינים הייחודיים של אוכלוסיית לקויי שמיעה.
בית זוסמן וכל השירותים הניתנים בו, מונגשים באופן מלא: חדרים אקוסטיים, אביזרי עזר שונים (מערכות הגברה ייחודיות), תמלול, תרגום לשפת סימנים.
Microsoft Developer Network
MSDN או בשמה המלא Microsoft Developer Network, היא רשת מבית מיקרוסופט שנועדה לאפשר למפתחי תוכנה, בודקי תוכנה ומפתחי חומרה לקבל מידע אודות תשתיות התוכנה ש-Microsoft מספקת (תיעוד API, תחביר שפה וכו').
Microsoft מפיצה את חומריה באתרי אינטרנט, בלוגים, ספרים, כנסי מפתחים והפצות DVD.
אתר האינטרנט
נוכחות האינטרנט העיקרית של MSDN היא ב-msdn.microsoft.com שהוא אוסף אתרים לקהילות המפתחים המספק מידע, תיעוד, ודיונים שנכתבו הן על ידי מיקרוסופט והן על ידי משתמשי האתר. לאחרונה, מיקרוסופט שמה דגש על שילוב פורומים, ובלוגים כדי לקיים דו-שיח פתוח עם קהילת המפתחים.
אלברטו גרנאדו
אלברטו גרנאדו (ספרדית: Alberto Granado; 8 באוגוסט 1922 - 5 במרץ 2011) היה ביוכימאי ארגנטינאי-קובני, שותפו של ארנסטו צ'ה גווארה למסעו המפורסם בדרום אמריקה.
ביוגרפיה
גרנאדו נולד בעיירה הרננדו שבפרובינציית קורדובה באזור הפמפס שבמרכז ארגנטינה. מאז היה בן 9 גדל עם סבַיו בעיר קורדובה, ולמד כימיה וביוכימיה באוניברסיטה המקומית. במקביל ללימודיו החל להיות מעורב בפעילות פוליטית. ב-1943 נטל חלק בהפגנות נגד חואן פרון ונאסר לשנה. בין 1947 ל-1951 התלמד במעבדה הקלינית של מושבת המצורעים בסן פרנסיסקו דל צ'ניאר, והשלים לימודי תואר שני בביוכימיה.
בשלהי 1951 יצא גרנאדו עם חברו ארנסטו גווארה למסע בן מספר חודשים במדינות דרום אמריקה, שיעדו היה מושבת המצורעים סן פבלו שבפרו. השניים שהו במושבה זמן מה וסייעו לטיפול בחולים. דרכיהם של השניים נפרדו בקרקאס; גרנאדו נשאר בוונצואלה והחל לעבוד במושבת מצורעים מקומית. ב-1955 קיבל מלגה ונסע ללמוד במכון הלאומי לבריאות ברומא.
ב-1960 הגיע גרנאדו לביקור בקובה, בהזמנתו של גווארה, שהיה לאחד ממנהיגיה לאחר המהפכה. שנה לאחר מכן עקר אליה עם משפחתו, ושימש כמרצה לביוכימיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת הוואנה. ב-1962 ייסד את הפקולטה לרפואה באוניברסיטת סנטיאגו דה קובה, שהייתה הפקולטה השנייה במדינה. בין 1970 ל-1974 שימש כמרצה בפקולטה זו, ובהמשך הוסמך כדוקטור לביולוגיה. בין 1986 ל-1990 שימש כנשיא האגודה הקובנית לגנטיקה, שנטל חלק בהקמתה. ב-1994 יצא לגמלאות.
לאורך השנים פעל גרנאדו לטיפוח מורשתו של צ'ה גווארה. ב-1978 פרסם את הספר "Con el Che por Sudamerica" ("עם צ'ה בדרום אמריקה") שתיאר את מסעם של השניים. כשהופק סרט הקולנוע "דרום אמריקה באופנוע", העוסק במסע, שימש כיועץ לבמאי ולטר סאלס, ואף הופיע בסיומו בהופעת קמאו. את דמותו בסרט גילם רודריגו דה לה סרנה.
על קסמים ועכברים
על קסמים ועכברים (באנגלית: The Secret of Nimh, נקרא בישראל בהפצתו הראשונה "מסעה הקסום של בריסבי" בתרגום חופשי "הסוד של NIMH") הוא סרט אנימציה אמריקאי משנת 1982, שבויים והופק על ידי האנימטור דון בלות'. הסרט מבוסס על ספר הילדים "גברת פריסבי ועכברושי נים". הסרט צבר ביקורות טובות וזכה להצלחה קופתית. הסרט דובב לעברית ב-1994 אך לא זכה לתפוצה נרחבת.
תקציר העלילה
גברת בריסבי, עכברת שדה ביישנית, חיה בתוך לבנה יחד עם ילדיה בחווה של משפחת פיצגיבון. בנה הקטן טימותי חלה בדלקת ריאות; מר אייג'ס, חברו הוותיק של בעלה המנוח ג'ונתן, נתן לה תרופה עבורו והזהיר שלא לתת לו לצאת מהבית למשך שלושה שבועות. בדרכה לביתה, פגשה בריסבי את ג'רמי, עורב שלומיאל ורחום. יחד הם נמלטים מ"דרקון", החתול של פיצגיבון, שטרף את ג'ונתן בעבר.
בזכות החברות שלהם עם בעלה, הסכימו העכברושים לעזור לבריסבי להעביר את הבית שלה. קודם כל הם נאלצו לסמם את "דרקון" על מנת להרדימו כדי שיוכלו להשלים את המשימה בבטחה. אולם רק גברת בריסבי יכלה לעשות זאת מכיוון שעכבר קטן יכול לעבור דרך החורים, ג'ונתן נהרג בפעם הראשונה ומר אייג'ס שבר את רגלו בפעם השנייה. בלילה הצליחה בריסבי לשים את סם השינה לקערת החתול אולם היא נתפסה על ידי בנו של האיכר ונכלאה בכלוב הציפורים. בשיחת טלפון בין החקלאי פיצגיבון לבין "נים" היא למדה שהמכון מתכוון לחסל את כל העכברושים ביום למחרת. בריסבי הצליחה לצאת מהכלוב ורצה להזהיר את ג'סטין.