cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרנופקס
דמוי-תנינאי זה היה בעל גפיים קדמיות קצרות יחסית, מה שמרמז שהיה דו-רגלי בעל זנב מייצב כשל דינוזאור. הוא הגיע לאורך של 3 מטרים ולגובה של 1.5 מטר, אם כי ייתכן שפרט בוגר היה גדול יותר, כך שהיה אחד מהגדולים שבדמויי-התנינאים של הטריאס באמריקה. במראהו דמה מעט לפרסטוסוכוס והפוסטוסוכוס והיה בעל גולגולת חזקה ומוארכת בעלת השתפלות של הלסת בחלק הקדמי. הדבר הזכיר מעט מקור של פטרוזאור ושנה מאוד מרוב התנינים. מבנה השיניים הותאם לנעיצה בטרף כך שניזון מבשר חי וכנראה מטרף יבשתי.
הוא היה מהבולטים שבתניני תקופתו לצד הרדונדוונטור (Redondavenator) הענקי.
לאו בלגיקוס
לֵאוֹ בֶּלְגִיקוּס, או האריה של ארצות השפלה (בלטינית Leo Belgicus, בהולנדית de Nederlandse Leeuw) הוא כינוי למפה של ארצות השפלה בדמות אריה. מפות בסגנון זה היו נפוצות בתקופת תור הזהב בהולנד, מסוף המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-18. התואר הלטיני Belgicus שימש ביחס לכל ארצות השפלה (פחות או יותר מלוא שטחן של בלגיה והולנד של ימינו, וכן חלקים מלוקסמבורג וצפון צרפת), ולא רק לאזור בלגיה המודרנית.
מפת לאו בלגיקוס המוקדמת ביותר היא זו שהכין הקרטוגרף האוסטרי מיכאל אַייצינגר (Aitzinger) בשנת 1583, בתקופה שבה לחמו ההולנדים על עצמאותם (מלחמת שמונים השנה). המפה הושפעה מדימוי האריה כסמל לגבורה ואצילות, וכן מכך שהוא מופיע על שלטי האצולה של כמה מן המחוזות החשובים שנלחמו על עצמאותם, ביניהם בראבנט, פלנדריה, זלנד ואחרים.
בעקבות המפה של אייצינגר הופיעו רבות נוספות, במדיומים שונים. בסוג הנפוץ ביותר מופיע ראשו של האריה בקצה הצפון-מזרחי של המדינה והזנב בחלק הדרום-מזרחי. הגרסה המפורסמת ביותר היא זו שיצר קלאס יאנסזון פישר (Visscher), שצוירה ב-1609 לרגל הסכם הפסקת אש במלחמה, שציין מפנה חשוב לטובת הרפובליקה ההולנדית החדשה. עיצוב פחות נפוץ הפך את הכיוון והציג אריה רובץ, והמערב בראש המפה במקום הצפון כנהוג. גרסה שלישית הופיעה מאוחר יותר, לאחר שלום וסטפליה (1648). היא נקראת לאו הולנדיקוס, ונראה בה רק מחוז הולנד.
מאור קשת
ביוגרפיה
במהלך השנים ערך קשת מספר סרטים. בשנת 1995 שימש כעורך הסרט הדוקומנטרי "באבא לובה", אשר מתעד את הזמר דני בסן וחיפוש אחר אביו אותו נטש לפני כ-40 שנה. בשנת 1997 שימש כעורך הסרט "עפולה אקספרס", בו כיכבו צביקה הדר ואסתי זקהיים.
בשנת 1999 שימש כעורך הסרט הדוקומנטרי "מנליק - נסיך יהודי שחור", אשר מתעד בחור כבן 23, יוצא אתיופיה שאימו נשארה באתיופיה ומתגורר בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב. הסרט מלווה את הבחור במהלך נסיעתו לאתיופיה על מנת לפגוש את אימו.
בשנת 2010 ערך את הסרט "המדריך למהפכה", סרט תיעודי, דוקו אקטיביסטי, עלילתי. על עריכת הסרט הוא זכה בפרס אופיר יחד עמי טיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".
כמו כן, הוא ערך פרסומות למספר חברות מוכרות, כמו "פלאפון", "אורנג'", "בזק בינלאומי", "האגיס", "פרוקטר אנד גמבל", "תנובה", "שטראוס", "עלית", "אסם", "יונדאי" ו"מפעל הפיס".
ספירט לבן
ספירט לבן, הידוע גם בשם "ממס סטודארד" ו"טרפנטין מינרלי", הוא נוזל שקוף מבוסס פרפין, העשוי מתרכובות אליפטיות ומתרכובת אליציקלית. החומר משמש בתעשיית הדבקים, צמיגים, גומי, להסרת שומנים ועוד.
היסטוריה
בשנת 1924, פיתחו עובדי ניקוי יבש בשם ויליאם סטודארד (William Joseph Stoddard) ולויד ג'קסון (Lloyd E. Jackson), במעבדה ממס חדש לניקוי יבש, במטרה להחליף את הממסים הדליקים מבוססי הנפט שנעשה בהם שימוש בתקופה זו. בשנת 1928 החל השימוש לניקוי יבש בחומר החדש, שנקרא גם "ממס סטודארד", על שם מפתחו.
שיטת ניקוי יבש באמצעות ספירט לבן הפכה לשיטה העיקרית לצורכי ניקוי יבש בארצות הברית, משנות ה-20 המאוחרות של המאה ה-20, ועד לשנות ה-50 המאוחרות של אותה מאה.
שימושים
ספירט לבן משמש בתעשיית הצבע והלכה, חומרי שימור לעצים, מוצרי אספלט, וכחומר ניקוי לנשק קל. במערב אירופה, 60% מצריכת החומר משמשת בתעשיית הצבע והורנית (לכה). ספירט לבן הוא הממס הנפוץ ביותר בתעשיית הצבע. שימוש ביתי של החומר (בשמו "טרפנטין מינרלי") הוא בניקוי מברשות צבע לאחר השימוש.
ישנם שלושה סוגים של ספירט לבן. הסוגים השונים מתייחסים ל: יכולת הסרה של גפרית (סוג 1), מקור החומר (סוג 2) והידרוגנציה (סוג 3).
ספירט לבן הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40.
איביזה (עיר)
איביזה (בספרדית: Ibiza, בקטלאנית ובאופן רשמי בספרדית: Eivissa) היא עיר בקהילת האיים הבלאריים, שממוקמת על החוף הדרום-מזרחי באי איביזה. העיר מחולקת לשני חלקים עיקריים: העיר העתיקה שמכונה "וילה דאלט", הממוקמת על הר קטן ליד הים; והחלק המודרני של העיר שמוכנה "הרחבה". נכון לשנת 2017, אוכלוסיית העיר מונה כ-49,986 אנשים.
ספירט לבן
רעילות
ספירט לבן מסווג בעיקר כחומר העלול לגרום לגירויים. החומר כמעט ואינו מזיק בנשימת האדים שלו, במגע עם העור ובבליעה. למרות זאת, חשיפה ממושכת לחומר עלולה לגרום לדיכאון במערכת העצבים המרכזית, אשר עלולה להתבטא בפגיעה בקואורדינציה ובתגובות איטיות. חשיפה לחומר בריכוז גבוה בחלל לא מאוורר עלולה לגרום לבחילה, סחרחורת, עייפות ועוד, ועלולות לגרום בסופו של דבר לאיבוד הכרה. בליעה של החומר גורמת לסכנה בדרכי הנשימה. חשיפה ארוכה לחומר, או חשיפה חוזרת ונשנית לחומר עלולה לגרום לגירויים בעור ולמחלות עור. כאשר יש צורך במגע ממושך עם החומר, יש להגן על העור באמצעות כפפות ושטיפת העור לאחר המגע. חשיפה חד פעמית לחומר לא תגרום, על פי רוב, לפגיעה בעור. חשיפה לחומר בריכוז ממוצע של 240 מיליגרם למטר מעוקב במשך 13 שנה, תגרום לפגיעה במערכת העצבים המרכזית. מכיוון שצבע מכיל כמות גדולה של ספירט לבן, ישנם צבעים הסובלים מפגיעה במערכת העצבים.
איביזה (עיר)
ספורט
מהעיר מגיע מועדון הכדורגל יוניון דפורטיבה איביזה המשחק (נכון לעונת 2023/2024) בליגה הספרדית השלישית.
ספירט לבן
רעילות
ספירט לבן יכול לפגוע במקורות מים, אך לא פוגע בסביבה בצורה חמורה. בכל מקרה, יש להימנע משפיכת החומר בצורה לא מבוקרת.
אריה פישביין
אריה פישביין (נולד 25 באוקטובר 1954) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד מערך ההגנה האווירית בחיל האוויר.
שרותו הצבאי
במהלך שירותו ביצע תפקידים נוספים וביניהם ראש מדור כשירות וכוננות, סמג"ד יחידת הוק, קצין מבצעים של מערך הנ"מ, מפקד בית הספר להוק, מפקד גדוד הוק וקצין הדרכה ראשי בבית הספר לנ"מ.
בשנת 1990 יצא כראש משלחת בת 50 קצינים וחיילים לארצות הברית ללימוד וקליטת סוללות הפטריוט. עם חזרתו מונה למפקדה הראשון של יחידת הפטריוט בישראל. סוללות הפטריוט פעלו לראשונה בישראל במהלך מלחמת המפרץ ב-1991. הסוללות הופעלו מכמה אזורים ברחבי הארץ ושיגרו טילי פטריוט להגנה כנגד טילי סקאד, שנשלחו לישראל מעיראק במהלך מלחמת המפרץ.
פישביין היה ממניחי היסודות בחיל האוויר לגיבוש תורת הלחימה וכתיבת הנהלים המבצעיים ליירוט טילים ורקטות. בתפקידו החל שיתוף פעולה מבצעי עם ארצות הברית להגנה מפני טילים.
בשנת 1995 מונה למפקד כוחות הנ"מ במרכז הארץ ומפקד בסיס רב חיילי בסירקין בתפקידו היה אחראי להגנה בפני טילים ומטוסים בגזרת המרכז. בשנת 1998 מונה לתפקיד מפקד מערך ההגנה האווירית (נ"מ) ובתפקיד זה קיבל החלטה על סיום הניסוי לקליטת נשים מקורס טיס למערך הנ"מ שהחל שנתיים קודם לכן ומעבר לקליטה מלאה של בנות לשירות כלוחמות נ"מ רגילות בתקן במקום בנים. מאז מהוות הנשים חלק נכבד מהמערך הלוחם במערך ההגנה האווירית.
בשנת 2000 בתוקף תפקידו הכריז על כניסה לכשירות מבצעית של סוללת החץ הראשונה בחיל האוויר.
תפקידי ניהול
פישביין פרש מצה"ל בשנת 2001. לאחר פרישתו ביצע מספר תפקידים אזרחיים וניהל מספר פרויקטים אזרחיים וביטחוניים כשהבולטים בהם היה תפקיד ראש הפרויקט לפיתוח המכ"ם לסוללות כיפת ברזל בחברת אלתא ושילובו במערכת כיפת ברזל ופרויקט פיתוח נוסף אחריו. בנוסף ניהל פישביין את אגף המכירות הביטחוני בחברת מירס ושימש כמנכ"ל האגודה למען החייל.
הוא בעל עסק עצמאי לייעוץ ארגוני עסקי ואסטרטגי ולמתן שירותי ניהול, "אפיק ייעוץ וניהול" ובמקביל משמש כמנכ"ל עמותת ידידי בית החולים מאיר.
בעבר מילא כמה תפקידי דירקטור במספר ארגונים כגון החברה הכלכלית במודיעין, חברת הנדל"ן נח ( נכסי חייל) וחברת שירן.
השכלה ומשפחה
פישביין בעל תואר דוקטור Ph.D בניהול ומנהיגות מאוניברסיטת SWU. BL במסגרתו פיתח את מודל "אפיק" לבדיקת תכונות מנהיגות אנושית אצל מנהלים לצורך שיפור הישגים ארגוניים. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהנדסת תעשייה וניהול עם התמחות במינהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון. מרצה ומנחה פרויקטי גמר לסטודנטים בתואר ראשון במכללת ספיר. בנוסף, מרצה לתואר שני בפקולטות לחינוך ולמינהל עסקים בקריה האקדמית אונו ומעביר קורסי הסמכה מלאים ליועצים ארגוניים במכללת גישות ברחובות. בנוסף מעביר סדנאות בניהול ומנהיגות, ניהול פרויקטים ונותן הרצאות לארגונים שונים ברחבי הארץ.
הוא נשוי ואב לשלושה.
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2014
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2014 התקיימו ב-SSE היידרו, גלאזגו, סקוטלנד ב-9 בנובמבר 2014. זו הייתה הפעם הראשונה מאז שנת 2003 שהטקס נערך בסקוטלנד והפעם החמישית שבריטניה מארחת את הטקס מאז שהמופע נערך בבלפסט שבצפון אירלנד. האירוע מציג מדי שנה את האמנים המוזיקליים החמים בעולם. את האירוע הנחתה ניקי מינאז'.
אריאנה גרנדה פתחה את המופע עם "Problem" ו-"Break Free". הופעה נוספת של אלישה קיז בוצעה באקדמיה O2 גלאזגו. אוזי אוסבורן קיבל את פרס האייקון העולמי מסלאש. סלאש סגר את המופע בביצוע "Crazy Train" בהשתתפות The Conspirators ועם מיילס קנדי וסיימון ניל מביפי קלירו.
וואן דיירקשן ו-5 Seconds of Summer היו המנצחים הגדולים של הטקס עם שלושה ניצחונות, ואחריהם אריאנה גרנדה וקייטי פרי.
זוכים ומועמדים
הזוכים הם בטקסט מודגש.
מועמדויות אזוריות
הזוכים הם בטקסט מודגש.
מועמדויות ברחבי העולם
הזוכים הם בטקסט מודגש.
אבי פרל
__לחיפוש__
נועה ירון-דיין
נועה ירון-דיין (נולדה ב-1 במרץ 1972) היא סופרת ישראלית, ובעבר מנחה בטלוויזיה ומגישה ברדיו. ירון-דיין חזרה בתשובה והצטרפה לחסידות ברסלב.
ביוגרפיה
ירון נולדה וגדלה בגבעתיים למשפחה חילונית. את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל והחלה להתקדם בתפקידיה בתחנת האם ובתחנה החדשה דאז, גלגלצ. היא עבדה בחדשות לצד אלכס אנסקי, והחליפה את אמיר אשר בהגשת "מדינה בדרך".
עם עלייתו של ערוץ 2 כערוץ שידור רשמי בשנת 1993 הגישה את התוכנית "שישי חי", לצדן של מרב מיכאלי ואורלי ברבי. ירון גם הגישה את התוכניות "אחלה גבר" ו"גרופיז" באותו ערוץ. ב-1995 הצטרפה ירון לערוץ הילדים, והנחתה את התוכנית "הוגו", ובהמשך באותה השנה הנחתה בערוץ גם את תוכנית האתגרים לילדים "גאטס".
ב-2019 השתתפה בתוכנית הדוקומנטרית "יס מן" לצד בעלה לשעבר יובל דיין ששודרה בערוץ "יס".
חזרה בתשובה
בתקופת עבודתה בערוץ הילדים החלה ירון להתקרב לדת בהדרגה, ובשל כך הוסכם בערוץ שהיא לא תעבוד בשבתות. באותה תקופה יצאה עם יובל דיין, סטודנט לקולנוע בבית הספר "סם שפיגל" בירושלים, שעבד כתסריטאי בערוץ הילדים ובערוץ 2. עם הצטמצמות הנוכחות התקשורתית שלה התברר שירון עוברת תהליכי חזרה בתשובה יחד עם דיין. השניים נפרדו במהלך ההתקרבות הנפרדת לדת, אבל לאחר שחזרו שניהם בתשובה, שבו ונישאו ב-1996. עם חזרתה בתשובה נטשה ירון-דיין את עולם התקשורת החילוני ונעלמה מהעין הציבורית למספר שנים.
בשנת 2007 יצא לאור ספרה "מקימי" (הוצאת עם עובד). הספר מבוסס על התנסותה האישית וחוויותיה כאשת קריירה שחזרה בתשובה. כחלק ממערך הקידום של ספרה שבה ירון-דיין שוב אל האקרנים ואל עמודי החדשות והופיעה, לראשונה מאז שחזרה בתשובה, בתוכניתו של יאיר לפיד בערוץ 2 ואצל ליאת רגב בתוכנית "עניין אחר" ברשת ב'.
בשנת 2016 יצא לאור ספרה השני "שירה גאולה", אף הוא בהוצאת עם עובד. הוא מספר על נערה בת לחוזרים בתשובה הנוטשת את מסורת אבותיה.
בני הזוג דיין הקימו בתל אביב מרכז להרצאות בשם "התהוות", וירון-דיין מלמדת בו.
כיום היא עוסקת בהנחיית ערבי נשים ובמתן הרצאות, ומפרסמת טור קבוע בירחון לנשים דתיות הנקרא "פנימה".
חיים אישיים
ירון-דיין מתגוררת כיום בתל אביב.
קישורים חיצוניים
על כתביה:
ניסו קפילוטו
ניסים (ניסו) קפילוטו (נולד ב-1 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בסקציה נס ציונה.
קריירה
קפילוטו גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-12 בדצמבר 2006, במשחק גביע הטוטו נגד הכח עמידר רמת גן, בגיל 17. בגביע אופ"א ערך את הופעת הבכורה שלו עוד לפני שהיה בן 18. החל מעונת 2007/2008 הוא שיחק בקבוצה, ואת הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך בתחילת עונה זו במשחק מול מ.ס. אשדוד. בשנים שלאחר מכן שימש כבלם מחליף, ובעונת 2010/2011 הושאל למ.ס. אשדוד. בעונה שלאחר מכן הושאל להפועל עכו.
ביוני 2012 עבר לאלקי לרנקה מליגת העל הקפריסאית, ובמדיה שיחק עונה אחת. לקראת עונת 2013/2014 חזר קפילוטו לישראל, וחתם לעונה אחת במדי בית"ר ירושלים. ב-21 באוקטובר 2013 כבש קפילוטו את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–0 על הפועל תל אביב. בתום העונה, אחרי שרשם 27 הופעות ליגה וכבש שני שערים, סיים קפילוטו את דרכו במועדון.
ב-12 ביוני 2014 חתם לשלוש שנים בסנט גאלן מליגת העל השווייצרית, בשכר של 150 אלף דולר לעונה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-19 ביולי 2014, כשהשלים 90 דקות בתיקו 2–2 עם יאנג בויז ברן. בהמשך העונה הוא קיבל את סרט הקפטן של הקבוצה במספר משחקים אך פציעה קשה מנעה ממנו לחזור ליכולת הטובה עמה פתח את העונה. ב-3 ביולי 2015 חזר לישראל וחתם על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים.
ב-14 ביוני 2016 חתם לעונה אחת בהפועל חיפה. במחזור השני של גביע הטוטו לעונת 2016/2017, מול הפועל כפר סבא, כבש את שער הבכורה שלו במועדון. בעונת 2017/2018 היה שותף להצלחתה של הקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, והיא סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה זכה עמה בגביע המדינה עם הקבוצה, לאחר ששיחק 120 דקות בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים.
ב-1 בפברואר 2023 חתם בסקציה נס ציונה.
נבחרות ישראל
לזכותו של קפילוטו 27 הופעות בנבחרת הנוער של ישראל ושתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-23 במאי 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל, לקראת משחק הידידות מול שבוטל. ב-7 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק מול במסגרת ליגת האומות.
טאיוואן
טאיוואן (בסינית: 臺灣, בסינית מפושטת: 台湾), או הרפובליקה הסינית (בסינית: 中華民國, בפין-יין: Zhōnghuá Mínguó), היא מדינה הכוללת את האי טאיוואן שלחופי מחוז פוג'יין של סין, וכן את קבוצות האיים פנגחו, ג'ינמן ומאטסו. בעבר כללה הרפובליקה הסינית את מרבית סין היבשתית. מכונה גם "סין הלאומית" (ובעבר "סין הלאומנית"), "טאיפּיי הסינית" ו"טאיוואן", כדי להבדילה מהרפובליקה העממית של סין, השולטת כיום בסין היבשתית, בהונג קונג, במקאו, באי האינאן ובאיים נוספים, ומוכרת בדרך כלל כ"סין העממית" או פשוט כ"סין". באנגלית מכונה טאיוואן בשם Republic of China או ROC, ואילו סין נקראת גם People's Republic of China או PRC. כל אחת מהרפובליקות טוענת לריבונות על סין כולה והן אינן מכירות זו בזו, אם כי יש ביניהן קשרי מסחר. "הרפובליקה העממית של סין" מחרימה כל מדינה שמכירה ב"רפובליקה הסינית".
עד שנות ה-70 טאיוואן הוכרה כרפובליקה הסינית על ידי עשרות רבות של מדינות. במהלך השנים, עקב לחץ מצד הרפובליקה העממית של סין, שהתפתחה למעצמה כלכלית, ניתקו כ-120 מדינות את היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן, מרביתן בין השנים 1964 ל־1990. כיום (2023) נותרו רק 13 מדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים עם טאיוואן.
פרהיסטוריה
בסוף תקופת הפליסטוקן, מפלס הים באזור היה נמוך בכ-140 מ' מאשר בימינו. כתוצאה מכך נחשפה רצפת מצר טאיוואן כגשר יבשתי רחב שנחצה על ידי בעלי החיים היבשתיים עד תחילת ההולוקן לפני 11,700 שנה. בערוץ שבין איי פנגו לטאיוואן נמצא ריכוז מאובנים של חוליות, כולל עצם לסת אנושית השייכת למין קדום לא ידוע של הסוג אדם.
בשנת 1972 נמצאו חלקי מאובנים של בני אדם מודרניים אנטומית ב, טאינאן, המתוארכים כ-30,000 שנה לפני זמננו.
היסטוריה של ילידי טאיוואן
אוכלוסיית הילידים של טאיוואן גרים באי כבר כמה אלפי שנים, כנראה מהאלף הרביעי לפני הספירה, אך ייתכן שאוכלוסיות אחרות גרו באי מוקדם יותר. הילידים הטאיוואנים הם אוסטרונזים – קבוצה אתנית ולשונית הכוללת את הפיליפינים, מלזים, אינדונזים, מלנזים ואפילו אלו שהתיישבו במדגסקר.
שושלת מינג, צ'ינג, ומעצמות אירופאיות
עד המאה ה-17, אנשים מחבל פוג'יין שבסין ניסו להגר לאיי טאיוואן, אולם לרוב נדחו באלימות על ידי השבטים המקומיים. למרות זאת, החלו מהגרים מחוז פֿוּגְ׳יֵין להתיישב במספר מוקדים בחלק המישורי של מערב טאיוואן.
במאה ה-17 החלו כוחות קולוניאליים אירופיים לחפש מוקדים לקשר בין אירופה לקיסרות מינג, ועשו מאמץ להתיישב באיים סמוכים לסין גופא, כגון הונג קונג, מקאו וטאיוואן. חברת הודו המזרחית ההולנדית, שניסתה להתיישב באיי פנגחו הסמוכים ליבשת בשנת 1622 ונדחתה משם על ידי קיסרות מינג, התיישבה לבסוף בשנת 1624 במקום בו נמצאת העיר טאינאן בחוף הדרום מערבי של האי טאיוואן, ובנתה שם את מצודות זילנדיה ואנפינג. הם החלו לייבא עובדים בני האן ואנשי האקה מסין, ליישם את החקלאות שהביאו לאי. כמעט במקביל, בשנת 1626, התיישבו הספרדים (בתקופת האיחוד האיברי) בצפון האי, בנמלי טאמסוי וקילונג. הם נותרו שם בחסות כוחותיהם מהפיליפינים 16 שנים, עד שההולנדים דחקו אותם מטאיוואן. גם התקופה ההולנדית באי לא נמשכה זמן רב.
כחלק מהשתלטות קיסרות צ'ינג המנצ'ורית על סין, נדחה כוח נאמן למינג המובסת למחוזות הדרומיים של סין, וכוח בראשות קוש'ינגה (ג'נג צ'נגגונג), שבסיס כוחו היה במחוז פוג'יין, צר על מצודות ההולנדים ובשנת 1662 כבש את המצודות וגירש את ההולנדים מהאי. בתקופת השושלת קצרת הימים של ממלכת טונגנינג שהקים, ששלטה באי 20 שנים, הגיעו עוד מתיישבים בני האן לאי. אלה הביאו איתם את מורשתם ודתם והחל עירוב בין המתיישבים החדשים לשבטים המקומיים.
גם שושלת זו לא האריכה ימים, ונכדו של קוש'ינגה נכנע לבסוף, בשנת 1682, לקיסרות צ'ינג הסינית, שהפכה את איי טאיוואן לחלק ממחוז פוג'יין. שליטת צ'ינג נמשכה עד לוויתור על הטריטוריה לקיסרות יפן, כחלק מהסכם שימונוסקי שסיכם את התבוסה הסינית ליפן במלחמת סין–יפן הראשונה, בשנת 1895.
תקופת השלטון היפני
ב-25 במאי 1895, לאחר חתימת הסכם שימונוסקי, הכריזה קבוצה של פקידים בכירים של ממשל צ'ינג בטאיוואן על הקמת "הרפובליקה של טאיוואן" שהתנגדה לשלטון היפני הממשמש ובא. הכוחות היפניים נכנסו לבירה בטיינאן והכניעו את ההתנגדות הזו ב-21 באוקטובר 1895. לחימת גרילה נמשכה מעת לעת עד 1902, ומרידות נוספות התרחשו בעשורים לאחר מכן אך ללא הצלחה.
אחרי הכנעת "רפובליקת טאיוואן", המעבר לשלטון יפני התרחש בצורה חלקה יחסית עבור התושבים הסיניים, אך לא כך היה עבור התושבים הילידים. המישורים המזרחיים והרי המרכז בעצם לא נשלטו על ידי ממשלות זרות עד שנת 1895. לאחר סקר קרקעות בשנת 1898, יזמה הממשלה הקולוניאלית היפנית בשנת 1910 פרויקט צבאי בן חמש שנים לכיבוש העמים הילידים שעד אז לא נשלטו בידי שלטון מרכזי – לא בזמן שושלת מינג וצ'ינג או בזמן השליטה האירופאית. בשנת 1915 התרחשה פרשת טפאני. בשנת 1925 העמים הילידים הוגבלו לאדמות שמורות קטנות ומפוצלות בהרים, וקהילות רבות נאלצו לעבור מציד-ולקט מסורתי, לייצור חקלאי. השלטון היפני ניסה להטמיע אותם לחלוטין בחברה היפנית – מדיניות שמלבד הפן החקלאי כללה גם לימודי שפה, איסור פעולות תרבויות שנחשבו על ידי היפנים כברבריות, כגון קעקועי פנים. התהליך לווה פעמים רבות באלימות.
אחת המרידות המאוחרת והגדולות של הילידים ביפנים הייתה "תקרית וושה". מונה רודאו, בן השבט הילידי סדיק, הוציא לפועל פעילות התקפית כנגד היפנים, לאחר שהצליח לאחד את שבט הסדיק (תת-קבוצה בני העם האטאיאל). במהלכים טקטיים מתוחכמים, נותקו קשרי תחנות משטרה יפניות כהקדמה למכה כואבת שהנחיתו הילידים בכפר וושה (שכללה הרג של חיילים יפנים, נשותיהם, וילדיהם). מרד זה כונה 'תקרית וושה' והתפתח למרד כללי של רוב בני השבט סדיק הילידים בהרים תחת מונה רודאו למשך חודש אחד, וספיחים יחידים במשך מספר חודשים. בסופו של דבר, דוכא המרד ביד קשה בידי היפנים והיה כנראה מהקרבות הראשונים שדוכאו באמצעות פצצות כימיות במזרח אסיה (אחרי הניסיון הרב שנרכש במלחמת העולם הראשונה). אחרוני המנהיגים הלוחמים התאבדו, וגופתו של מונה רודאו נמצאה כעבור מספר שנים במערה במעלה ההרים. גופתו (שמעולם לא אומתה זהותה) הוצגה במוזיאון במשך תקופה, הוסתרה במחסן בין 1949–1974, עד שנקברה מחדש לפני מספר שנים באזור ההרים.
טאיוואן הפכה בהדרגה לחלק מהקיסרות היפנית והשתתפה במשאבים חומריים ואנושיים בצבא היפני במלחמת העולם השנייה. חיילים טאיוואנים רבים נשלחו להילחם כחלק מהצבא היפני, והיו גם מתאבדי קמיקזה טאיוואנים. אפילו החייל היפני האחרון שנכנע בשנות השבעים, היה ממוצא טאיוואני.
היסטוריה של מפלגת הקוומינטנג
ב-1931 פלשה יפן למנצ'וריה בצפון-מזרח סין וכבשה אותה. המלחמה בין יפן לסין התחדשה עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, שהחל מסוף 1941 השתלבה במלחמת העולם השנייה. ב-1945 נכנעה יפן לארצות הברית, ואיבדה את שליטתה בסין. עם כניעת היפנים התחדשה מלחמת האזרחים בין צ'יאנג קאי שק ליריביו הקומוניסטים ובראשם מָאוּ דְזֶה דוֹנְג. על פי פרשנות של מומחים אחדים, המלחמה בסין הייתה אחת מהזירות הראשונות של המאבק בין שתי המעצמות, ברית המועצות וארצות הברית, שהתחולל אחרי מלחמת העולם השנייה. עם זאת, לכל אחת מהמעצמות הייתה הסתייגות מבעלי-בריתה הסינים. סטלין, שליט ברית-המועצות, ראה במאו דזה דונג איום על ההגמוניה שלו במדינות הקומוניסטיות. ארצות הברית הייתה מוטרדת מכך שכספי הסיוע ששלחה לצ'יאנג קאי שק "נבלעו" במנגנון השלטוני המושחת שהתפתח בסין.
מלחמת האזרחים הסינית הסתיימה ב-1949 בניצחונו של מאו דזה דונג, שהקים את "הרפובליקה העממית של סין" ברוב שטחה של סין. ארצות הברית שהסתייגותה מצ'יאנג קאי שק הלכה וגברה, הייתה מוכנה רק לסייע לו להגר לאי טאיוואן ולהגן על האי מפני הכוחות הקומוניסטיים.
התגבשות העם הטאיוואני עם המהגרים החדשים
כבר מכניעת יפן, שב שטחו של האי טאיוואן והאיים הסמוכים לחסות סין. המפלגה הסינית השלטת הכפיפה את אנשי האי כאזרחים מדרגה שנייה תחת סין, כשהם רודים במקומיים. השיא היה ב"תקרית 228" (שם המגיע מהתאריך 28 בפברואר 1947), שהביאה להרג המוני של אזרחים ולהשלטת שלטון צבאי בן כמעט 40 שנים באי. הטרור הלבן נמשך עד השלטת הדמוקרטיה באי בשנות השמונים של המאה ה-20.
פוליטיקה
טאיוואן היא דמוקרטיה בעלת משטר נשיאותי. בניגוד לרוב המדינות, בהן יש שלוש רשויות – מחוקקת, מבצעת, ושופטת – הממשל הלאומי בטאיוואן מורכב מחמש רשויות, המכונות בסינית "יואן" (院): המחוקקת, המבצעת והשופטת המוכרות מהשיטה המערבית, וכן רשות מבקרת ורשות בוחנת, שמוצאן מהשיטה הסינית המסורתית. נשיא טאיוואן נבחר בבחירות ישירות אחת ל-4 שנים. הוא עומד מעל הרשויות האחרות, בעל סמכויות פוליטיות משמעותיות ובפועל נשיאות המדינה היא רשות ממשל שישית. אולם, אין לנשיא זכות וטו. ברשות המחוקקת הטאיוואנית – היואן המחוקק – חברים 113 צירים אשר נבחרים בבחירות כלליות אחת ל-4 שנים: 73 בבחירות אזוריות-רובניות, 34 בבחירות ארציות-יחסיות, ו-6, המייצגים את הטאיוואנים הילידים, בבחירות ארציות-רובניות.
מעמד בין-לאומי
מעמדה של הרפובליקה הסינית, טאיוואן, מורכב. בפועל זוהי מדינה עצמאית, אולם היא מעולם לא הכריזה על עצמאות ואינה מוכרת כמדינה עצמאית על ידי הקהילה הבין-לאומית. מתנהל ויכוח ער בטאיוואן בנוגע להכרזת עצמאות רשמית, בעוד סין העממית מאיימת כי תתקוף את טאיוואן אם זו תכריז על עצמאות.
לאחר שנוצרה הישות הפוליטית החדשה באי בתמיכת ארצות הברית, ולמרות מחאותיה של ברית-המועצות, זכתה טאיוואן במקום השמור לסין בין חמש החברות הקבועות של מועצת הביטחון באו"ם. מצב זה השתנה עם המהפך שחולל ריצ'רד ניקסון במדיניות החוץ של ארצות הברית, כשכיהן כנשיא בין השנים 1969–1974. בתקופה זו הכירה ארצות הברית בשלטון הסיני הקומוניסטי כשלטון הלגיטימי בסין. בכך, חל מפנה ביחסי סין והאומות המאוחדות. טאיוואן סולקה מהאו"ם וממועצת הביטחון, ו"הרפובליקה העממית של סין" התקבלה במקומה. המהלך הרע את יחסי טאיוואן גם עם מדינות נוספות. מדינות המערב שהכירו בשלטון הטאיוואני כשלטון החוקי של סין העבירו את ההכרה שלהן לסין העממית. עד 2023 נותרו רק 12 מדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן באופן רשמי. רובן מדינות קטנות ומועטות השפעה.
הדמוקרטיזציה שהתחוללה בטאיוואן בשנות התשעים, חיזקה את התומכים בהכרזה על עצמאות טאיוואן ועל ניתוקה מסין. סין העממית הגיבה בחריפות רבה לאפשרות הזאת, ואיימה לפלוש לטאיוואן אם זו תכריז על עצמאות. לעת עתה נשמר הסטטוס קוו, על-פיו הרפובליקה הסינית אינה מוכרת על ידי רוב מדינות העולם ועל ידי רוב הארגונים הבין-לאומיים, אולם טאיוואן מוכרת כישות אוטונומית בארגון הסחר העולמי, בוועד האולימפי הבין-לאומי ובארגונים בין-לאומיים אחרים. רוב מדינות העולם אינן מחזיקות שגרירויות בטאיוואן, ותחת זאת הן שולחות משלחות סחר או משלחות כלכליות שמתפקדות למעשה כשגרירויות.
כלכלה
ביחס לשאר שכנותיה, טאיוואן לא נפגעה באופן משמעותי מהמשבר הכלכלי באסיה בשנת 1997. גורם נוסף המבדיל בינה לבין שכנותיה הוא העובדה שכלכלתה מבוססת בעיקר על חברות קטנות ובינוניות, ולא על תאגידי ענק, ששולטים לדוגמה בכלכלות יפן וקוריאה הדרומית.
טאיוואן היא אחת היצואניות החשובות של מכשירי חשמל, מכונות, חומרת מחשבים (כגון מעבדים ומסכי LCD) ומוצרי תעשייה אחרים. חמש שותפות הסחר הגדולות שלה הן סין העממית, ארצות הברית, הונג קונג, יפן וסינגפור, המטבע המקומי הוא דולר טאיוואני, והיא חברה בארגון הסחר העולמי (WTO).
השגשוג הכלכלי הביא להשקעת הון טאיוואני במדינות השכנות במזרח אסיה, ובכלל זה בסין העממית, שמספקת לתעשייה הטאיוואנית כמות גדולה של ידיים עובדות. הפער בין חשיבותה הכלכלית של טאיוואן עבור יריבתה הגדולה, לבין המתיחות הפוליטית המתמדת ששוררת בינה לבין סין, מביא בסופו של דבר, למיתון הסכסוך הפוליטי, ולשמירת הסטטוס קוו המתוח בין המדינות. טאיוואן נכללת ברשימת ארבעת הנמרים של אסיה יחד עם הונג קונג, קוריאה הדרומית וסינגפור.
שוק התקשורת ברפובליקה נשלט על ידי טשונגוואה טלקום שבעבר הייתה חלק של משרד ממשלתי והופרטה במהלך שנת 1996.
חברת התעופה הלאומית של טאיוואן היא צ'יינה איירליינס.
גאוגרפיה
בנוסף לאי הגדול, הרפובליקה שולטת באיי מטסו שקרובים לסין היבשתית.
דמוגרפיה
אוכלוסיית הרפובליקה הסינית בסוף 2019 עמדה על 23.6 מיליון אנשים בשטח של 35,890 קילומטר מרובע. צפיפות האוכלוסייה בטאיוואן, 651 נפש בקילומטר מרובע, היא הגבוהה ביותר בעולם אחרי בנגלדש (בין המדינות בהן יש 7 מיליון איש לפחות). כשני אחוז מאוכלוסייתה מוגדרים כילידים, בעוד ש-98% הם סינים בני האן (מרביתם הוקיאן והאקה), אם כי בגנים של מרבית אנשי טאיוואן ישנה רמה מסוימת של עירוב גנטי עם האוכלוסייה הילידית המקומית. טאיוואן היא מהמדינות הבולטות בעולם בשיעור ריבוי האוכלוסין הנמוך.
פילוג האוכלוסייה לפי דת
הערה: הדת הסינית הנפוצה היום היא שילוב של הדת הסינית המסורתית עם פנייה לאלים דאואיסטים, בראשם אלת הים מאטסו ובני האלמוות, פנייה לאלים הבודהיסטים ובעיקר לגואן-יין, הבודהיסטווה של החמלה, לאל העיר המקומי, לפולחן אבות ולקונפוציוס, ולכולם באותם המקדשים.
צבא
צבא הרפובליקה הסינית, הכוחות המזוינים של הרפובליקה, הוא צבאה הלאומי האחראי להגנת המדינה.
צבאה של המדינה הוא מבין החזקים באסיה, ומתאמן על בסיס יומי קבוע, עם מטרת העל של התנגדות לצבא הסיני המאיים לכבוש את המדינה.
הגיוס לצבא הרפובליקה הסינית הוא גיוס חובה.
רוברט ארבולדה
רוברט ארבולדה (בספרדית: Robert Arboleda; נולד ב-22 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בסאו פאולו בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
ארבולדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולמדו. בשנת הושאל לקניאר ועונה לאחר מגן לדפורטיבו גרסיה, בה שיחק גם בעונה שלאחר מכן.
ב-22 בינואר 2013 חתם ב-LDU לוחה מליגת העל האקוודורית. ב-31 בינואר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאינדפנדיינטה דל ואלה, במשחק זה גם הורחק. ב-3 בנובמבר 2013 ארבולדה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד דפורטיבו קואנקה.
ב-7 בינואר 2014 ארבולדה חתם באתלטיקו קטוליקה, אך כעבור שבועיים חזר ל-LDU לוחה כשחקן מושאל.
לקראת עונת ארבולדה חזר לאתלטיקו קטוליקה, בה שיחק שתי עונות וחצי.
ב-5 ביולי 2017 ארבולדה חתם בסאו פאולו מליגת העל הברזילאית, שהיא התחנה הראשונה שלו מחוץ לאקוודור, תמורת 1.8 מיליון אירו. ב-10 ביולי ארבולדה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לסנטוס, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
קריירה בינלאומית
ב-26 ביוני 2016 ארבולדה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור בניצחון 0-1 נגד. ארבולדה, נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016, אך לא שותף באף משחק.
ב-22 בפברואר 2017 ארבולדה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי
הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
בשלהי הכנסת ה-12, לאחר האשרור הרשמי של "האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW)" בכנסת, הוקמה "הועדה המיוחדת למעמד האשה". בראשות הוועדה המיוחדת עמדה ח"כ שרה דורון מהליכוד והיו חברות בה שולמית אלוני, גאולה כהן, תמר גוז'נסקי ואחרות. בתקופת פעילותה הקצרה רשמה הוועדה כמה הישגים וביניהם הסכמת הרבנות הראשית לפרסום תקנות בנושא מעמד האישה בבתי דין רבניים; ותמיכה בחקיקה שאפשרה הכרה בנשים נשואות להיות נישום עצמאי במס הכנסה.
תחום העיסוק העיקרי של הוועדה הוא קידום מעמד האישה בישראל לקראת שוויון מגדרי בייצוג, בתחום החינוך ובמעמד האישי. כמו כן פועלת הוועדה למניעת אפליה בשל מין או נטייה מינית בכל התחומים וכן הקטנת פערים בכלכלה ובשוק העבודה ולמאבק באלימות נגד נשים. בדצמבר 2013 שונה שם הוועדה לשמה הנוכחי, ביוזמת יושבת ראש הוועדה, עליזה לביא.
בתול בן ארבעים
בתול בן ארבעים (באנגלית: The 40 Year-Old Virgin) הוא סרט קומי אמריקאי שיצא ב-19 באוגוסט 2005 בבימויו של ג'אד אפאטו. תסריטאי הסרט הוא סטיב קארל, שגם מככב בסרט בדמותו של אנדי, בחור בגיל 40 שלא קיים עדיין יחסי מין וחבריו מנסים לעזור לו.
עלילה
אנדי סטיזאר (סטיב קארל) הוא גבר בן 40 שעובד בחנות אלקטרוניקה, לצד חבריו דייוויד (פול ראד), קאל (סת' רוגן) וג'יי (רומני מלקו). הוא גר בדירה לבדו וכתחביב הוא אוסף חוברות קומיקס. כאשר חבריו מגלים כי הוא לא קיים יחסי מין מעולם, הם מחליטים לעזור לו בדרכים מגוונות. בין השאר הם שולחים אותו למפגש "ספיד-דייטינג", מפגישים אותו עם נשים שונות ומאלצים אותו לעבור הסרת שיער במכון יופי.
סטיזאר מנהל באותה תקופה מערכת יחסים עם טריש קינר (קתרין קינר), אישה בת ארבעים ואם לשלושה ילדים שמתקשים לקבל אותו לחיק משפחתם. אנדי וטריש מחליטים שמערכת היחסים ביניהם תישאר ללא קיום יחסי מין, והחברים של אנדי מתאכזבים. רק בסוף הסרט בני הזוג מקיימים יחסי מין, לאחר שאנדי מתוודה בפני טריש על היותו בתול.
ביקורות ומכירות
הסרט קיבל לרוב תגובות חיוביות וזכה לתשבחות המבקרים. באתר "Rotten Tomatoes" דורג הסרט בניקוד גבוה של 85%.
הסרט זכה להצלחה גם בבתי הקולנוע. בשבוע הראשון להקרנתו דורג בראש שוברי הקופות, עם הכנסות של 21,422,815 דולר. הכנסות הסרט מאז יציאתו ברחבי העולם הן כ-177 מיליון דולר (נכון ל-2011).
מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל
מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria José de Bragança; 19 במרץ 1857 – 11 במרץ 1943) הייתה בתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואמה של אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים.
ביוגרפיה
מריה ז'וזה נולדה ב-19 במרץ 1857 בטירת ברונבאך, ורטהיים אם מיין, למיגל הראשון, מלך פורטוגל ולאדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ששהו בגלות לאחר שגורשו מפורטוגל במהלך המלחמות הליברליות.
ב-11 במרץ 1943 מתה מריה ז'וזה, במינכן ונקברה במנזר טגרנזי.
משפחתה
ב-29 באפריל 1874 התחתנה מריה ז'וזה עם קרל תאודור, דוכס בבוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לווחו
לְווֹחוּ (בסינית מפושטת: 罗湖, בסינית מסורתית: 羅湖, בפין-יין: luóhú) היא אחת מששת הרבעים של העיר שנג'ן במחוז גואנגדונג שבסין.
העיר צמודה לנהר שנג'ן בדרומה, ומוקפת על ידי ארבעה מרובעי שנג'ן האחרים, פוטיין, באואן, לונגגאנג ויאנטיין. מן העבר האחר של נהר שנג'ן, מעבר לגבול עם הונג קונג, שוכן אזור לווחו ההונג קונגי. שטחה הכולל של לווחו הוא 78.9 קמ"ר, וכלולים בה 10 תת-רבעים.
גאוגרפיה
לווחו ממוקמת בלבו של האזור הכלכלי המיוחד שנג'ן, וגובלת בצדה הדרומי עם הונג קונג. רובו של התחום הררי. מעבר הגבול עם הונג קונג, ממוקם מעל לנהר סאם צ'אן (נהר שנג'ן), והוא הפעיל ביותר מבין ארבעת מעברי הגבול של שנג'ן. לווחו היא מרכז מסחרי ופיננסי.
היסטוריה
רובע לווחו הוקם באוקטובר 1979 והוא הרובע הראשון שהוקם בשנג'ן, לצורך בנייתו הוצרכו ליישר כמה גבעות. תחילה היה רובע אחד עם יאנטיין, אולם מהר מאוד - בנובמבר אותה שנה, הופרד יאנטיין והפך לרובע עצמאי.
בלגיה באירוויזיון 2023
בלגיה השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב עם השיר "Because of You" של גוסטף. זו הייתה השתתפותה ה-64 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. רשות השידור הפלמית בבלגיה, Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT), ארגנה את ה-Eurosong 2023, אירוע בחירת הנציג והשיר לתחרות האירוויזיון השנתית.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022 השתתפה בלגיה באירוויזיון 64 פעמים מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1956. היא זכתה במקום הראשון באירוויזיון 1986, עם השיר "J'aime la vie" של סנדרה קים. בשנה העוקבת היא אירחה את התחרות בבריסל. מאז החלת שיטת חצאי הגמר של התחרות, בלגיה העפילה לגמר שבעה פעמים. באירוויזיון 2021 הגיעה הלהקה הבלגית הוברפוניק, עם השיר "The Wrong Place", למקום ה-19 בגמר התחרות. באירוויזיון 2022 הגיע הנציג הבלגי, ז'רמי מקייזה, גם כן למקום ה-19 עם שירו "Miss You". Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT), יחד עם מקבילתה הוולנית, Belge de la Communauté Française (RTBF), מתחלפות מדי שנה לסירוגין בבחירת הנציג והשיר הבלגי לתחרות. השנה VRT הפלמית הייתה אחראית על בחירת הנציג לאירוויזיון.
Eurosong 2023
Eurosong 2023 היה אירוע הקדם הלאומי של בלגיה לאירוויזיון 2023. התחרות הורכבה מחמש הופעות מקדימות בשם "songclub" בין 9–13 בינואר 2023 ומגמר ב-14 בינואר. כל ששת הערבים הוגשו כל ידי פיטר ואן דה וייר ושודרו ב-Eén ובפלטפורמות הסטרימינג השונות של רשות השידור, כמו VRT MAX.
רשות השידור הפלמית תרה אחר שבעה אמנים שיאשרו את השתתפותם בתחרות. בחמש ההופעות הראשונות, כל אמן הציג את שני השירים אותם הוא הגיש לקדם מול ששת המתמודדים האחרים, שסיפקו עבורו משובים וביקורות. לבסוף הצטרך כל אמן לבחור שיר אחד מבין השניים, שאותו יבצע בערב גמר התחרות ב-14 בינואר 2023. זהות הזוכה נקבעה מקולות חבר השופטים ומהצבעות הקהל, שנספרו באמצעות הודעות SMS ויישומון VRT MAX. כל שופט העניק לשירים ציונים העומדים על 4–8, 10 ו-12 נקודות. מספר הנקודות שהשופטים הקצו למתחרים היה 780. ההצבעה הציבורית התבססה על האחוז שהושג עבור כל שיר מהודעות ה-SMS ומהקולות ביישומון. לדוגמה, אם שיר זכה בעשרה אחוזים, אזי הוא יזכה בעשרה אחוזים מ-780 הנקודות (78).
חבר השופטים הורכב מ:
שמות שבעת המשתתפים בתחרות הוכרזו ב-8 בנובמבר 2022 במהלך תוכנית הרדיו "Kawtar & Keyaert" ב-MNM. בין האמנים נמנה טום דייס, שייצג בעברו את בלגיה באירוויזיון 2010. הם נבחרו על ידי צוות מיוחד המורכב ממומחים למוזיקה מטעם VRT בהתייעצות חברות התקליטים ומנהליהם. שירי המועמדים הוכרזו ב-15 בדצמבר יחד עם קטעים קצרים מהם באורך עשרים ושתיים שניות.
מופעי ה-Songclub
חמשת מופעי ה-Songclub הוקלטו בטורנה בתאריכים 9–13 בינואר 2023 בשעה 19:45 CET. במופעים כל אמן ביצע את שני השירים שלו, ובחר אחד איתו יתחרה בשלב גמר תוך התחשבות בעצותיהם של ששת המתמודדים האחרים.
גמר
הגמר שודר ב-14 בינואר 2023. במהלכו התקבלו פרשנויות וביקורות מטעם ארבעת השופטים הבכירים אלכסנדר ריבאק, ניקי דה יאחר, לורה טסורו וז'רמי מקייזה. בנוסף, ריבאק ודאנקן לורנס הופיעו על בימת הקדם כאורחים. האמנים המשתפים ביצעו גם גרסאות כיסוי לשירי אירוויזיון שונים.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. בלגיה שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בלגיה הופיעה חמישית, לפני קפריסין ואחרי אסטוניה. ב-11 במאי 2023 ביצע גוסטף את "Because of You" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. בלגיה הופיעה כמדינה ה-16, לפני ארמניה ואחרי אוסטרליה.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השביעי, עם 127 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-12, עם 55 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השביעי, כשבסך הכל זכה ב-182 נקודות.
אילוח (מוליכים למחצה)
אילוח (נקרא גם זיהום, סימום או הסממה, באנגלית Doping) של מוליך למחצה הוא הוספה של חומר זר בריכוז מזערי למצע כלשהו, לשם הגברת המוליכות החשמלית שלו.
נפט במזרח התיכון
כחלק מהרחבת חיפושי הנפט ברחבי העולם במחצית הראשונה של המאה ה-20, מתגלים בהדרגה מרבצי נפט במדינות חצי האי ערב בפרט ובמדינות ערב במזרח התיכון בכלל.
אילוח (מוליכים למחצה)
מוליך למחצה נקי מאוד נקרא אינטרינזי (פנימי), ולעומתו מוליך למחצה שתכונותיו החשמליות נובעות מהאילוח נקרא אקסטרינזי (חיצוני). מוליך למחצה מאולח ברמות גבוהות עד כדי כך, שהתנהגותו דומה יותר למוליך מאשר למוליך למחצה, נקרא מנוון.
נפט במזרח התיכון
היסטוריה
גילוי הנפט במזרח התיכון יוצר שינויים מרחיקי לכת במעמדן, בכלכלתן ובאופיין של המדינות בהן התגלו כמויות נפט משמעותיות. כך למשל, בזכות ההון האדיר שזורם לערב הסעודית או כוויית - שלמעלה מ-90% מההון שלהן מבוסס על נפט - מיישמות בהדרגה מודל כלכלי סוציאליסטי יוצא דופן, שמאפשר לדיקטטורים לשלוט בציבור שמורכב מחמולות שונות ע"י אספקת שירותי חינוך, בריאות, רווחה וכדומה, זאת מבלי לגבות מיסים מהתושבים.
גילוי הנפט השפיע באופן עמוק מאוד על החברה במדינות המזרח התיכון. גורמים איסלאמיסטיים שונים, ביניהם הממשל הסעודי, רואים בגילוי כמות נפט גדולה כל כך דווקא במפרץ הפרסי כהוכחה-כביכול ליד מכוונת של כוח עליון, שהציב את הנפט במקום התיישבותם של מאמיניו. חוקרי מדעי המדינה מין המערב שניסו להעריך מדוע מדינות ערב הן יוצאות דופן בהתנגדותן לקבלת סממנים דמוקרטיים בהשוואה לאזורים אחרים בעולם, בנו מודל לפיו יכולתן של ייצואניות הנפט במזרח התיכון ליצור כלכלה שמייטיבה עם כלל התושבים, "הוציאו את העוקץ" ממחאה ציבורית רחבה במטרה להחליף את שיטת הממשל, מכיוון שבשעה שישנו סדר קיים שמספק לציבור הרחב את צרכיו, טלטולו של סדר הממשל עלול אולי לשנות זאת. תמיכה במודל מתקבלת מהתאמה שנמצאה בין ירידה בהכנסות נפט של מדינות המזרח התיכון, לבין עלייה בהתנגדות הפוליטית במדינות אלו. יחד עם זאת, משקלו של המודל נמצא במחלוקת, מאחר שהוא איננו מספק לבדו הסבר לכלל המקרים של התנגדות לדמוקרטיה במדינות ערב.
אילוח (מוליכים למחצה)
אילוח אשר מוסיף אלקטרונים חופשיים יוצר מוליך למחצה מסוג n, מהמלה negative (שלילי) באנגלית, כיוון שנוספים מטענים שליליים הנמצאים ברמות אנרגיה גבוהות בחומר, ועל כן הם חופשיים להוליך זרם חשמלי. לעומתו, אילוח מסוג p (מהמלה positive - חיובי) יוצר מצבים ריקים במבנה הסריג המולקולרי, מצבים המכונים "חורים", אליהם נכנסים אלקטרונים מאטומים סמוכים, ובכך מייננים את האטומים.
נפט במזרח התיכון
היסטוריה
בשנת 1960 יצואניות הנפט במזרח התיכון היו המובילות העיקריות להקמת ארגון אופ"ק, שהוקם כדי להפוך את יצואניות הנפט מרחבי העולם לקרטל שיקבע עבור חברות הנפט את קצב הפקת הנפט, מחיריו וזיכיונות עתידיים. התאגדותן תחת ארגון אופ"ק העניקה כוח פוליטי וכלכלי לייצואניות הנפט בכלל, ובפרט לייצואניות הנפט במזרח התיכון שהן הקול הדומיננטי בארגון. הארגון השתמש בכוחו כקרטל מספר פעמים, וכך למשל, בתקופת מלחמת יום הכיפורים הכריזו המדינות הערביות (שהן הרוב באופ"ק) על חרם הנפט שגרם לעלייה דרמטית במחירו. אופ"ק שמר על כוחו הרב עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים כאשר הוא מעלה ומוריד את מחירי הנפט כרצון החברות בו. החל באמצע שנות השמונים החל אופ"ק להיחלש בשל גילוי נפט בים הצפוני שהקטין את תלותו של העולם בנפט המופק על ידי החברות.
אילוח (מוליכים למחצה)
היסטוריה
אילוח מוליכים למחצה פותח במקור על ידי ג'ון רוברט וודיארד אשר עבד בחברת "ספרי ג'יירוסקופ" במהלך מלחמת העולם השנייה. הביקוש לעבודותיו בתחום המכ"ם מנע ממנו את האפשרות להמשיך במחקר בתחום אילוח המוליכים למחצה, אולם לאחר שהמלחמה הסתיימה, הפטנט שלו הניח את היסוד לפיתוח מסיבי של החברה שלו. מאוחר יותר, הוצגו עבודות קשורות במעבדות חברת בל.
נפט במזרח התיכון
מדינות
ישנן מספר מדינות במזרח התיכון המסתמכות בעיקר על יצוא הנפט והמוצרים הנלווים לו כגון ערב הסעודית, קטר וכווית.
אילוח (מוליכים למחצה)
עקרון הפעולה
מוליך למחצה הוא חומר בעל רמת ביניים של מוליכות, בטווח שבין מבודד למוליך. כאשר הטמפרטורה שלו עולה, מוליכותו עולה באופן מעריכי.
נפט במזרח התיכון
סעודיה
הפקת נפט מסחרית בסעודיה החלה ב-1938 באזור דהראן.
אילוח (מוליכים למחצה)
עקרון הפעולה
שבבי צורן נקי הם בעלי מוליכות נמוכה מאוד, עקב הקשרים הקוולנטיים בין האטומים. קיים הפרש גדול בין האנרגיה של האלקטרונים, אשר נמצאים בתחום אנרגיה הנקרא פס הערכיות, לאנרגיה של הרמות הפנויות בתחום פס ההולכה. עקב עקרון האיסור של פאולי, אלקטרונים לא יכולים לנוע אם כל המצבים מלאים, שהוא בקירוב המצב במוליך למחצה אינטרינזי, כמו צורן נקי.
הוספה של חומר זר עם אלקטרונים חופשיים מוסיפה רמות אנרגיה אלקטרוניות הסמוכות לפס ההולכה, כך שאלקטרונים עוברים בקלות ביניהן, בעקבות תוספת אנרגיה קטנה מחום או משדה חשמלי, וחופשיים להוליך זרם חשמלי.
תהליך האילוח
בתהליך הגידול של מצע החומר הטהור (בדרך כלל היסוד צורן, הקרוי בלעז סיליקון), מוכנסים לחומר אטומי יסוד זר, אשר יוצר בכל פרוסת סיליקון אילוח ראשוני כמעט אחיד. כדי להגדיר אלמנטים רצויים במעגל, אזורים נבחרים מאולחים עוד יותר, על ידי פעפוע או השתלה של יונים. השיטה השנייה נפוצה יותר בייצור המוני, בשל יכולת השליטה הטובה על התהליך.
מספר אטומי המאלחים אשר נדרשים כדי ליצור הבדל ביכולתו של המוליך למחצה להוליך הוא קטן ביותר. כאשר מוסיפים מספר קטן (יחסית למספר אטומי החומר הטהור) של אטומי מאלח, בסדר גודל של אחד ל-100 מיליון אטומים, החומר נקרא "מאולח קלות" (Lightly Doped). כאשר מוסיפים הרבה אטומים נוספים, בסדר גודל של אחד לעשרת אלפים, החומר נקרא "מאולח בכבדות". בדרך כלל הסימון הוא +n כאשר המוליך למחצה הוא מסוג n, או +p כאשר המוליך למחצה הוא מסוג p.
נפט במזרח התיכון
סעודיה
ב-1947 החלה הנחת צינור הנפט הטרנס-ערבי שנמתח לאורך 1,214 מערב הסעודית ועד ללבנון. הצינור פעל מ-1950 ועד 1990, אז הפסיקו הסעודים את פעולתו בעקבות תמיכת ירדן בעיראק במלחמת המפרץ הראשונה.
Isayeret.com
isayeret.com הוא אתר אינטרנט ישראלי בתשלום, העוסק בכוחות המיוחדים של מדינת ישראל ובהן סיירות צה"ל ויחידות הלוחמה בטרור של משמר הגבול, משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
האתר כולל סקירות מפורטות על עשרות היחידות המיוחדות השונות בישראל, וכן על נושאים קשורים רבים כגון: אמצעי הלחימה, ציוד טקטי, כלי רכב, בתי ספר לסיירות, ועוד. בנוסף, כולל האתר גלריות תמונות נרחבות של לוחמי היחידות באימונים ופעילות מבצעית, כמו גם גלריות של קטעי וידאו ושל סיכות היחידות.
האתר הוקם בשנת 1997 על ידי לוחמים לשעבר יוצאי צה"ל ונכתב באנגלית כיוון שהוא מיועד גם לגולשים שאינם מישראל, המתעניינים ביחידות המיוחדות הישראליות. עד 2016 פעילות האתר מומנה על ידי מנויים חודשיים אשר גולשיו משלמים, כאשר לבני נוער וחיילים בצה"ל מוצעות הנחות. ב-2016 עבר האתר למודל עסקי חדש בו התוכן פתוח לכולם וההכנסות מגיעות מפרסום.
קיימת ביקורת כלפי האתר בדבר אי-דיוקים בחלק מהמידע המופיע בו, בעיקר במידע על היחידות. בעבר היה גם חשש להפרת כללי ביטחון מידע על ידי חשיפת מידע על יחידות שונות, אך חשש זה כיום אינו רלוונטי שכן האתר עובד בשיתוף פעולה עם הצנזורה הצבאית ותכניו מאושרים על ידה.
בשל התמחותו בתחום והמגוון הרחב של התכנים הייחודים הנכללים בו הפך isayeret עם השנים לאחד ממקורות המידע המובילים בתחום היחידות המיוחדות של ישראל והציוד והנשק בו הן משתמשות.
נפט במזרח התיכון
סעודיה
על הפקת הנפט בסעודיה אחראית חברת הנפט הממלכתית עראמקו הסעודית. ב-2018 יצרה החברה 13.6 מיליון חביות נפט מדי יום.
עיראק
ב-14 באוקטובר 1927 התגלה מרבץ נפט ענקי בשדה באבא גורגור, סמוך לכירכוכ.
הצרפתים העדיפו נתיב צפוני לנפט, העובר דרך סוריה ולבנון שהיו תחת שלטון מנדט צרפתי, ומסתיים בעיר טריפולי שעל חוף לבנון. הבריטים והעיראקים העדיפו מסלול דרומי, המסתיים בחיפה שהייתה חלק מארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. בתור פשרה הותוו שני נתיבים, והונחו בהם צינורות בעלי תפוקה של שני מיליון טון לשנה. הצינור הצפוני היה באורך 856 קילומטרים, והצינור הדרומי, צינור הנפט כירכוכ-חיפה באורך של 942 קילומטרים.
ב-1972 הולאמה מרבית תעשיית הנפט העיראקית לידי חברת הנפט הלאומית העיראקית.
עיראק היא המחזיקה השנייה בגודלה של עתודות נפט במזרח התיכון.
מאוזר 86SR
מאוזר 86SR (גרמנית: Mauser 86SR; נקרא גם מאוזר SR-86) הוא רובה צלפים בריחי שיוצר על ידי חברת מאוזר הגרמנית.
מבנה
ה-86SR מבוסס על רובה ה-SP66 ויועד לכוחות משטרה וצבא. מנגנון הירי הוא בריח מסתובב ידני, המאפשר ירי בבודדות בלבד. הרובה אינו כולל כוונות ברזל אך ניתן לדגם אותו בכוונת טלסקופית. הרובה הוא בעל ארגונומיה טובה (בין השאר הוא כולל קת מתכוונת הניתנת להתאמה הן בתמוכת הלחי ואורך עקב הקת) ונחשב לנוח ליורה. הרובה הוא בעל "קנה צף" (free-floating) ונחשב למדויק ביותר, הוא בעל דיוק של 0.5 דקת קשת.
שימוש
ה-86SR משרת בכוחות הביטחון של ישראל, כולל בצה"ל, בעיקר בתפקידי לוחמה בטרור וזאת בשל דיוקו הרב.
בצה"ל הוא נכנס לשירות בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בכלים בודדים וב-1996 בכמויות גדולות יותר. בצה"ל הוא שימש לצד רובי M14, גליל צלפים, M89SR ו-M16A2E3 קלעים. תפקידו של ה-86SR הוא בעיקר לוחמה בטרור וצליפה כירורגית בשל דיוקו הרב. ב-1997 החליט צה"ל לעשות מהפכה בתחום הצליפה והחליף את כל רובי הצלפים שלו ב-M24 SWS הבריחי תוצרת נשקי רמינגטון, ומאוחר יותר הצטייד גם ברובי ה-SR-25 החצי-אוטומטיים. כתוצאה מכך, החלו רובי ה-86SR לצאת בהדרגה משירות אך גם כיום (2018) ה-86SR נמצא בשירות בקרב יחידות מיוחדות ישראליות בזכות דיוקו הרב והארגונומיה הנוחה מאוד שלו. בשנת 2018 רכש צה"ל את הבארט MRAD במטרה להחליף את רובי המאוזר 86SR הישנים בקרב היחידות המובחרות בתפקידי צליפת לוט"ר וצליפה בשטח בנוי, בה הירי נעשה גם בישיבה או בעמידה, כאשר הרובה מיוצב על גבי חצובה או שולחן ירי.
יחזקאל אדירם
יחזקאל אדירם (1 בספטמבר 1936 – 3 ביוני 2020) היה עיתונאי ישראלי, חבר מערכת "ידיעות אחרונות" בשנים 1953–2017.
מאוזר 86SR
שימוש
לפי אתר Isayeret, בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה הוצאת המאוזר 86SR משירות, ונכון ל-2022 הרובה לא בשירות יותר בצה"ל ובכוחות הביטחון של ישראל.
יחזקאל אדירם
ביוגרפיה
אדירם נולד בעיר פוניבז', שבליטא. ביום הולדתו השלישי פרצה מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בבית-הספר היסודי "ביל"ו" בתל אביב ובמדרשית נעם.
שירת בצה"ל ביחידה 8200 החל מ-1955. בזמן מלחמת יום הכיפורים ניהל את התחקיר על הניסיון הכושל לחצות את התעלה בעזרת גשר הגלילים.
ב-1 במרץ 1953 הצטרף למערכת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב במשך 64 שנים עד סוף יולי 2017.
במשך כל הקריירה העיתונאית שלו שימש ככתב לעניינים משפטיים. במשך השנים פרסם אלפי ידיעות וכתבות, והפך ל"מוסד" בבתי-המשפט של תל אביב.
בשנת 1959 חשף את פרשת יוסל'ה שוחמכר. בנוסף לפעילות העיתונאית בפרשה עמד בראש "הוועד הציבורי להצלת יוסלה", נפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושכנע אותו להפעיל את שירות הביטחון הכללי בהנהגת איסר הראל, להשבת הילד להוריו.
בשנות השישים והשבעים פיתח נוהג של הסגרת עבריינים מבוקשים למשטרה. אסירים נמלטים ועבריינים שהמשטרה חיפשה נהגו לפנות לאדירם, לספר את סיפורם לעיתון, ולהסגיר עצמם למשטרה כשצלם של העיתון עוקב אחרי התהליך. הוא זכה לתואר "המסגיר הלאומי" ועבריינים סיפרו ש"רחוב המסגיר" נקרא על שמו.
אלוף הראבן
אלוף הרְאבן (23 באפריל 1926 – 23 בפברואר 2016) היה איש קהילת המודיעין, הוגה דעות, פרשן פוליטי ויזם חברתי ישראלי.
יחזקאל אדירם
ביוגרפיה
המקרה הידוע ביותר של הסגרה אירע באוגוסט 1988, כאשר הרוצח הרצל אביטן נמלט מהכלא. בעוד המשטרה עורכת אחריו מצוד בכל הארץ, טילפן אביטן לאדירם, והתראיין מן המסתור שבו התחבא. בסופו של דבר, הסגיר את עצמו.
אלוף הראבן
ביוגרפיה
אלוף הראבן נולד במושבה הגרמנית בחיפה בשנת 1926 לדוד שטיינברג, שהיה מהנדס טלפוניה בשירות הטלפון של המנדט הבריטי (בנו של יחיאל מיכל שטיינברג), ולתחייה לבית אפשטיין, שהייתה פסנתרנית. שמו הפרטי המיוחד בא מסבו, יצחק אפשטיין, מורה וממחדשי השפה העברית, ששלח רשימת שמות מומלצים להוריו שהראשון מביניהם היה "אלוף", והוריו אימצו שם זה. [שם משפחתו הוא פשוט עברות של שם משפחת אביו: שטיינברג=הראבן].
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר הריאלי בחיפה, ולאחר מכן סיים בלונדון סקול אוף אקונומיקס תואר ראשון במדע המדינה. בשנת 1948 חזר לארץ ישראל והתגייס לצה"ל. הוא שובץ למודיעין חיל התותחנים, משם עבר עד מהרה ליחידת המחקר של אגף המודיעין. הראבן שירת בצה"ל עד שנת 1964 והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. בזמן שירותו שימש ב-1954 ראש לשכתו של ראש אגף המודיעין, בנימין גיבלי ושל יורשו בתפקיד, יהושפט הרכבי. בשנת 1962 התמנה לסגן הנספח הצבאי של ישראל בצרפת וקשר קשרים עם שירות הביון הצרפתי.
ב-1964 התגייס למוסד ושירת בו עד שנת 1970; עסק בפיתוח קשרים מדיניים חשאיים במזרח התיכון ובסיוע לכורדים בעיראק. לאחר מכן עבר לנהל את מחלקת ההסברה במשרד החוץ, תפקיד שמילא במשך ארבע שנים. בתקופה זו הציע לקלוד לנצמן את הרעיון לעשות את הסרט "שואה".
לאחר מכן עבר לאקדמיה ומונה למנהל "מכון שילוח" באוניברסיטת תל אביב, שהפך ל"מרכז דיין ללימודי המזרח התיכון". לאחר שנתיים בתפקיד זה עזב את האוניברסיטה והצטרף כעמית למכון ון ליר. עם פרישתו מהמכון בשנת 1991 הקים, יחד עם עמית ערבי, פייסל עזאיזה, את עמותת "סיכוי - לקידום שוויון אזרחי", לקידום שוויון אזרחי לערבים בישראל. משנת 2006 שימש יושב ראש עמותת "בין אדם לאדם", לקידום כבוד האדם כערך מוביל.
בשנת 1998 קיבל הראבן את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג ז"ל. ב-2007 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
אלוף הראבן היה נשוי לסופרת שולמית הראבן, ואב לשני ילדים: איתי הראבן והסופרת גַּיִל הראבן.
יחזקאל אדירם
ביוגרפיה
בשנות השבעים של המאה העשרים היה אדירם חבר מרכז הליכוד, והתמודד בשם התנועה פעמיים על ראשות עיריית חולון. הוא לא נבחר, ושימש כראש האופוזיציה בחולון.
משנת 1997 ועד שנת 1999 כיהן כיו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כחבר ועד העיתונאים ב"ידיעות אחרונות" בהמשך שימש כיו"ר ועד העיתונאים.
התגורר שנים רבות בחולון ולאחר מכן בצפון תל אביב, עד פטירתו.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1880
הבחירות עמדו בסימן משבר שפל כלכלי שאפף מעל בריטניה מאז 1878 והיו חלק מ'השפל הארוך' שהתחיל במסגרת המשבר הפיננסי של 1873. מתוך 652 המושבים בבית הנבחרים הבריטי; המפלגה הליברלית ניצחה ב-352 מושבים, המפלגה השמרנית ניצחה ב-237 מושבים ומפלגת "שלטון הבית" שדגלה בלאומיות אירית בראשותו של ויליאם שאו, ניצחה ב-63 מושבים.
Not Afraid
השיר נכתב על ידי אמינם, Boi-1da, מת'יו בורנט וג'ורדן אוונס; גם הקלידן לואי רסטו קיבל זכויות לכתיבת השיר. השיר זכה לביקורות חיוביות ושליליות מצד המבקרים, שמצד אחד שיבחו את המסר החיובי שהוא מעביר, אך מצד שני נטען כי הוא שונה מאוד מהסינגלים שקדמו לו, ונחשב לפחות משפיע משיריו האחרים. על אף הביקורות המעורבות, השיר נכנס ישירות למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והיה השיר ה-16 בהיסטוריה לעשות כן; כמו כן, השיר הגיע לאותו הישג בקנדה. נכון ליולי 2013, השיר נמכר בכ-5 מיליון עותקים. השיר זיכה את אמינם בפרסי VMA בארצות הברית וביפן, בגראמי ובבילבורד.
הזכות השיר והווידאו קליפ שלו, שזכה לביקורות נלהבות, זכה אמינם בפרס ה-VMA (לשנת 2010) בקטגוריות "קליפ השנה של זמר" ו"קליפ ההיפ הופ של השנה", והיה מועמד לשישה פרסים נוספים; וכן זכה בפרס גראמי (לשנת 2011) בקטגוריית "הופעת היחיד הטובה ביותר של ראפ" והיה מועמד לפרס שיר הראפ של השנה.
מצעדי סוף שנה
השיר נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום השירים הטובים והאהובים ביותר לשנת 2010. כריס סלמון מכתב העת הגרידאן דירג את האלבום במקום הרביעי ברשימתו 10 הרצועות הטובים ביותר לשנת 2010. אלכס בנדי ממגזין Access Hollywood הכליל את השיר במקום השלישי לפי בחירתו ברשימת 10 השירים הטובים ביותר לשנת 2010.
היסטוריה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
ההיסטוריה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מתחילה כבר לפני כ-10,000 שנה אף שלא ידוע רבות על המקום אלא מאמצע המאה ה-15.