cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שתי הלחם
דיני הלחם
קורבן זה הוא קורבן מנחה, כלומר, קורבן המובא לבית המקדש מן הצומח - עיקרו מסולת חיטים או שעורים ובמקרה זה מלחם העשוי מחיטים. קורבן זה ייחודי בכך שהוא כלל לחם חמץ, ככתוב, וזאת בניגוד לרוב הקורבנות בהם היה אסור לאפות חמץ, על פי ציווי התורה:. שתי הלחם באות רק מחיטים שגדלו אחרי חג השבועות הקודם, מכיוון שהם צריכות להיות מנחה חדשה. אולם בדיעבד אם הביאו אותן מחיטה ישנה הן כשרות. כמו כן, הן באות רק מחיטה שגדלה בארץ ישראל, מכיוון שנאמר "ממושבותיכם תביאו". אפיית שתי הלחם אינה דוחה לא יום טוב ולא שבת. לכן הן היו נאפות בערב חג השבועות, ואם ערב החג יצא בשבת הן נאפו בערב שבת. שתי הלחם נעשו משני עשרונים סולת (עשרון לכל לחם)
הנפת הלחם והקורבנות הבאים איתו
לאחר הקרבת קורבנות המוסף של חג השבועות, היו מקריבים את קורבנות העולה שבאים בגלל הלחם (פר, שני אילים ושבעה כבשים). לאחר מכן היו מניפים את הלחם ביחד עם שני כבשי השלמים. הכהן היה שם על ידו את שני הלחמים ולידם את שני הכבשים והיה "מעלה ומוריד מוליך ומביא" דהיינו מוליך את ידיו (עם מה שעליהן) קדימה ואחורה, ימינה ושמאלה, למעלה ולמטה.
לאחר מכן, היו שוחטים את שני הכבשים, זורקים את דמם במתן "שתיים שהן ארבע", מוציאים את אמוריהם, החזה והשוק שלהן, ומניפים אותם בפעם השנייה ביחד עם הלחם.
לאחר מכן היו מקריבים את אמורי הכבשים, ושאר בשרם ביחד עם הלחם נאכל לכהנים.
טעמי הקורבן
רבי יצחק עראמה, בעל ספר העקדה, מפרש ששתי הלחם באים לרמז על השלמות של שתי התורות שניתנו לעם ישראל: תורה שבכתב ותורה שבעל פה, והמורכבות של הכנת הלחם מרמזת לכובד ההשגה שבתורה האלקית ומערכותיה. כליל שלמותה של התורה נרמז אף הוא בכך שבפועל מעולם לא אירע פסול כלשהו, אפילו בשוגג בקורבן שתי הלחם.
טידג'אן קייטה
קריירה
קייטה נולד בפריז, צרפת. לאחר ששיחק במחלקות נוער מקומיות, ב-2015 גויס על ידי סקאוט קנדי, ועבר לאקדמיית כדורסל בקוויבק, קנדה.
בקיץ 2017 צורף לסגל טורונטו ראפטורס לטורניר ליגת הקיץ של ה-NBA. בתום הטורניר הצטרף לפיניקס סאנס לקראת משחקי קדם העונה, אך מיד נשלח לנורת'רן אריזונה סאנס, שלוחתהּ של הסאנס בליגת הפיתוח של ה-NBA. חוזהו בקבוצה בוטל תחילה בדצמבר 2017, אך הוא הושב לקבוצה זמן קצר לאחר מכן וחוזהו הופסק סופית בפברואר 2018.
בדצמבר 2018 חתם על חוזה לחודש אחד ב-GET Vosges מהליגה הצרפתית השלישית, ובתום החוזה לא המשיך במועדון. בדצמבר 2019 חתם בקובורג מהליגה הגרמנית השלישית. עד לתום העונה העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק. בקיץ 2020 חתם בגואלף נייטהוקס מליגת העל הקנדית, אך בשל מגפת הקורונה הליגה התקיימה במתכונת מקוצרת, וקייטה נחתך מהסגל. ביולי 2020 חתם בקירכהיים נייטס מהבונדסליגה השנייה. במהלך העונה הוא העמיד ממוצעים של 3.5 נקודות ו-1.9 ריבאונדים למשחק ב-28 משחקים.
ביולי 2021, קייטה זומן לסגל המורחב של נבחרת גינאה לגביע אפריקה לאומות 2021, ואף שיחק בטורניר, שהתרחש במהלך חודש אוגוסט.
כריסטופר אישרווד
כריסטופר ויליאם בראדשו-אישרווד (באנגלית: Christopher William Bradshaw Isherwood; 26 באוגוסט 1904 - 4 בינואר 1986) היה סופר אנגלי-אמריקאי.
קורות חייו
אישרווד נולד למשפחת אצילים כפרית באחוזת אבותיו, וייבּרסלי הול, ליד סטוקפורט בצפון-מערב אנגליה. אביו היה קצין בצבא הבריטי ונפל במלחמת העולם הראשונה.
בבית הספר הוא פגש לראשונה את וו. ה. אודן, והשניים נשארו חברים טובים כל ימי חייהם. מאוחר יותר הוא למד בקולג' קורפוס קריסטי בקיימברידג', שם הוא פגש את המשורר סטיבן ספנדר, שלמד עם אודן באוקספורד, והשלושה יצרו מעין חבורה ספרותית והשפיעו זה על דרכו של זה. אחד ממקורות הטובים ביותר על חייו של אישרווד בתקופה זו הוא ספרו האוטוביוגרפי של ספנדר, "עולם בתוך עולם". עם אודן הוא חיבר שני מחזות: "אל הגבול", ו"הכלב מתחת לעור". הרומנים הראשונים של אישרווד, בתקופה האנגלית שלו, צדו את עיני המבקרים - שראו בו הבטחה גדולה, אך כשלו, בדרך כלל, מסחרית. סומרסט מוהם החשיבו במיוחד וקבע -"..איש צעיר זה אוחז בידיו את עתיד הספרות הבריטית".
עיקר בשלותו ככותב נתגלה בארצות הברית, אותה אימץ לו לבית, עם רומנים כמו - "העולם בערב", "פגישה ליד הנהר". לשיאו הגיע ברומן "גבר יחיד" (1964), הנחשב ליצירת-מופת, אשר זכה לגרסה קולנועית, ב-2009, עם קולין פירת' בתפקיד הראשי. אישרווד, שהתנכר למוצאו האריסטוקרטי וגילה כי הוא נמשך לגברים, נטש את אנגליה ועבר לגור בברלין, בירתה התוססת של רפובליקת ויימאר הצעירה, שנודעה בחופש המיני ששרר בה. הוא חי בעוני רב, עבד כמורה פרטי, וכתב באותה תקופה את הרומן הראשון שלו, "כל הקושרים" (all the conspirators), וכן אוסף סיפורים קצרים שיצאו לאור בשם "פרידה מברלין". מאוחר יותר הפך עיבודו של המחזאי ג'ון ואן-דרוטן לסיפורים אלה למחזה "אני מצלמה", שעליו התבסס המחזמר "קברט" של קנדר ואב (שזכה גם לגרסה קולנועית של בוב פוסי) - והפך למשענתו הכלכלית האיתנה ביותר של אישרווד. למרות זאת הביע אישרווד הסתייגות מהעיבוד של פוסי ויוצרי "קברט" וטען בראיונות כי ברלין המעוצבת בסרט היא ברלין מוגזמת בדקדנטיות שלה וכי הטיפול בזווית ההומוסקסואלית - מעוות. בספטמבר 1931 הציג בפניו המשורר ויליאם פלומר את א. מ. פורסטר; השניים התיידדו, ופורסטר היה למורו הרוחני של אישרווד.
ברומן "כריסטופר ובני מינו" (1976), המתאר (בגוף שלישי) את חייו של אישרווד בשנים 1929–1939, הוא מתייחס לנטייה שלדבריו הייתה "לא יוצאת-דופן בקרב הומוסקסואלים מן המעמד הגבוה": הוא לא הצליח להשתחרר מן הלחץ בחברת בחורים בני ארצו ומעמדו. "הוא היה זקוק לזר מן המעמד הנמוך". לאחר הרפתקאות מיניות שונות - גם הטרוסקסואליות - בסופו של דבר הוא מצא לעצמו חבר צעיר ממעמד נמוך בשם היינץ, ורוב הספר מתאר את מערכת היחסים שלהם בשנים שבהן הידרדרה גרמניה לעבר פשיזם ומלחמה. הם נאלצו להימלט מברלין, ועברו בין ערי אירופה, עד שהיינץ נלכד בגרמניה ואולץ להתגייס לצבא (אישרווד פגש אותו ואת אשתו לאחר המלחמה).
הפציפיזם וההומניזם של אישרווד הצעיר באים לידי ביטוי ממש בפתח מלחמת העולם:
לאחר המלחמה
אודן ואישרווד נסעו תחילה לסין ב-1938, וב-1939 היגרו לארצות הברית (העובדה שהיגרו לאמריקה ממש בפתח מלחמת העולם השנייה נזקפה לגנותם, והמוניטין שלהם נפגעו כתוצאה מכך - איוולין וו לגלג עליהם בספרו Put Out More Flags). אישרווד השתקע בקליפורניה, שם אימץ את דת ההינדואיזם. ביחד עם סוואמי פְּרָבּהאוואנאנְדָה הוא תרגם מכתבי הקודש ההינדואים, וכתב מאמרים, רומנים ומחזות שסבבו סביב נושאים הקשורים בהינדואיזם. הוא המשיך לפרסם גם רומנים 'רגילים' - כמו "העולם בערב", "מפגש במורד הנהר" ועוד, אך למרות שהוא נחשב אחד מבעלי הסגנון הטובים ביותר בשפה האנגלית, נשאר שנוי משהו במחלוקת ולא זכה להכרה כסופר גדול או חשוב. הוא הצטרף לחבורה מיסטית שכללה את קרישנמורטי, אלדוס האקסלי, ברטרנד ראסל ויוצרים אחרים. עיקר הכנסתו באותה תקופה הייתה מכתיבת תסריטים עבור הוליווד.
אישרווד הפך לאזרח אמריקאי ב-1946. הוא היה תומך נלהב של התנועה לזכויות ההומוסקסואלים. בשנת 1953, כשהיה בן 48, פגש את הנער דון בקרדי, שהיה אז כבן 18. השניים התאהבו ומערכת היחסים ביניהם נמשכה עד יום מותו של אישרווד. פער הגילים בין השניים גרם להרמת גבות, אך השניים הפכו לזוג ידוע בחברה ההוליוודית, בתקופה שבה מספר ההומוסקסואלים שחיו מחוץ לארון היה קטן.
אישרווד ובקרדי חיו יחד בסנטה מוניקה שבקליפורניה. ב-1981 אובחן אצל אישרווד סרטן הערמונית. בקרדי, שהתפרסם כצייר דיוקנאות, סעד את אישרווד כשמחלתו החמירה, ובחצי השנה האחרונה בחייו של אישרווד צייר רק פורטרטים שלו, שהתפרסמו לאחר מות אישרווד, בסנטה מוניקה ב-1986.
אוולין נלסון
אוולין מרל נלסון (באנגלית: Evelyn Merle Nelson; 25 בנובמבר 1943 – 1 באוגוסט 1987), נולדה בשם אוולין מרל רודן, הייתה מתמטיקאית קנדית. תרומתה של נלסון הייתה בתחום האלגברה האוניברסלית עם יישומים למדעי המחשב התאורטיים.
ביוגרפיה
נלסון נולדה ב-25 בנובמבר 1943 בהמילטון, אונטריו, להורים שהיגרו מרוסיה בשנות ה-20. נלסון למדה בבית הספר התיכון ווסטדייל בהמילטון.
חינוך
לאחר שלמדה שנתיים באוניברסיטת טורונטו, נלסון חזרה להמילטון כדי ללמוד באוניברסיטת מקמאסטר. היא קיבלה תואר ראשון במתמטיקה ממקמאסטר ב-1965, ואחריו תואר שני במתמטיקה ב-1967 מאותה אוניברסיטה. עבודת התזה שלה פורסמה ב- "Canadian Journal of Mathematics", גם כן ב-1967 תחת הכותרת "Finiteness of semigroups of operators in universal algebra".
נלסון השלימה את הדוקטורט שלה בשנת 1970 שעסק ב: "The lattice of equational classes of commutative semigroups", ממצאיה פורסמו לאחר מכן בכתב העת: Canadian Journal of Mathematics.
קריירה
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה עשתה פוסט-דוקטורט במקמאסטר, מאוחר יותר הפכה ל"עמיתת מחקר", ובשנת 1978 מונתה לפרופסור חבר. כיהנה כיו"ר היחידה למדעי המחשב במקמאסטר מ-1982 עד 1984, נלסון הפכה לפרופסור מן המניין ב-1983. נלסון פרסמה למעלה מ-40 מאמרים במהלך 20 שנות הקריירה שלה. היא מתה מסרטן בשנת 1987.
הנצחה
האגודה הקנדית למתמטיקה ייסדה פרס על שמה ועל שם ססליה קריגר שנקרא פרס קריגר-נלסון, המוענק למתמטיקאיות מצטיינות. כמו כן המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת מקמאסטר מקיימת סדרת הרצאות, "The Evelyn Nelson Lectures", מאז 1991.
הערות שוליים
יש_בדף_תבנית_גנאלוגיה_מתמטית_טקס
טלי סוואלס
אריסטוטליס "טלי" סוואלס (באנגלית: Aristotelis “Telly” Savalas; 21 בינואר 1922 – 22 בינואר 1994) היה שחקן וזמר אמריקאי ממוצא יווני בעל קריירה בת ארבעה עשורים.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק למשפחה בת חמישה ילדים. אמו, קריסטינה, הייתה אמנית ילידת יוון ואביו, ניק, היה בעל מסעדה יוונית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1940 ועבד בתור מציל. הוא סיים לימודי אנגלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1948.
ב־1962 שיחק בתור כירורג בסרט "הרופאים הצעירים" וב-1964 בסרט ההמשך "המתמחים החדשים". ב-1965 שיחק ב"ג'ינגיס חאן" לצידו של עומר שריף.
הסתדרות הרבנים דאמריקה
הסתדרות הרבנים דאמריקה (באנגלית: Rabbinical Council of America או בקיצור: RCA, שמתורגם לעיתים כהמועצה הרבנית של אמריקה) היא אחד הארגונים הגדולים בעולם של רבנים אורתודוקסים; הוא קשור לאיחוד האורתודוקסי (OU). זהו האגודה הרבנית המקצועית העיקרית בקרב אורתודוקסים מודרניים בארצות הברית. מרבית רבני ה-RCA שייכים ליהדות האורתודוקסיה המודרנית.
היסטוריה
תחילתו של הארגון בשנת 1923, כאשר נוסד כמועצה הרבנית של איחוד הקהילות היהודיות האורתודוקסיות באמריקה. מטרתו הייתה להנציח ולקדם את היהדות האורתודוקסית בארצות הברית. חבריו ניסו כמה פעמים להתמזג עם קבוצות יהודיות אחרות לצורך פיתוח רבנות מסורתית מאוחדת לקהילה היהודית האמריקאית. נעשו מספר ניסיונות להצטרף לקבוצות כמו אגודת ישראל, אך כל הניסיונות הללו כשלו.
בשנת 1935, התרחש מיזוג בין המועצה הרבנית של התאחדות הקהילות היהודיות האורתודוקסיות לבין קבוצה רבנית אורתודוקסית נוספת, האגודה הרבנית של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, חלק מישיבה יוניברסיטי. עם מיזוג זה, קיבלה הקבוצה המשולבת את השם הסתדרות הרבנים באמריקה, הידועה בקהילה היהודית בשם ה-RCA. בשנת 1942 התמזגו בוגרי המכללה התאולוגית העברית בשיקגו עם ה-RCA. בשנים מאוחרות, ניסתה RCA להתמזג עם קבוצה רבנית אורתודוקסית אחרת, ה-Rabbinical Alliance of America, אך ניסיון זה נכשל.
מרבית חברי מועצת הרבנים באמריקה עובדים באופן פעיל כרבני קהילות; מיעוט משמעותי עובדים בחינוך יהודי.
הרב יוסף דוב סולוביצ'יק מילא תפקיד חשוב ב־RCA עד מותו בשנת 1993. במשך שנים רבות הוביל את ה־RCA הרב סטיבן דבורקין, שכיהן כסגן נשיא בכיר של הארגון עד פטירתו בינואר 2003. החליף אותו הרב בזיל הרינג, שכיהן בעבר כמנהל הפורום האורתודוקסי. בספטמבר 2012 הודיעה RCA כי הרב הרינג עובר לתפקיד העורך הראשי של פרסומי RCA, וכי הרב מארק דראץ' ייכנס לתפקיד סגן הנשיא החדש.
בשנים האחרונות עלו תלונות בתוך הקהילה היהודית האורתודוקסית על היעדר מנהיגות והכוונה של ה־RCA, וכי הארגון לא הצליח לעמוד באתגרים שהציבו השינויים האחרונים בקרב הקהילה היהודית האורתודוקסית.
במשך שנים רבות הארגון היה מזוהה עם שתי ישיבות בישראל – ישיבת הדרום וכפר הנוער גן יבנה. הקשרים עם שני המוסדות נותקו בשנת 2009 בשל קשיים כלכליים.
הארגון מפרסם רבעון באנגלית, Tradition: A Journal of Jewish Jewish Thinking, שהחל לראות אור בשנת 1958; וכתב עת בעברית, הדרום, היוצא החל משנת 1957.
נכון לשנת 2010 היו קרוב לאלף רבנים מוסמכים ב־RCA, הפרוסים על פני 14 מדינות בארצות הברית.
ועדת המדיניות והסטנדרטים לגיור
המהלך היה שנוי במחלוקת, ולווה בביקורת על כך שהוא יהפוך את הגיור לקשה ולמפחיד יותר, יכביד על ילדים מאומצים שנדרשו לגיור, ושהוא מייצג כניעה לקולות שמרניים. תומכי המהלך גורסים כי הוא יבטיח ודאות למתגיירים – במיוחד עבור אלה המעוניינים לעלות לארץ ושהגיור שלהם יוכר במדינת ישראל; ייצור אמות מידה מוגדרות; יבטיח שהמתגיירים ישמרו על ההלכה לאחר הגיור; וימנע מצבים של גיורים מפוקפקים שהתקיימו בעבר כתוצאה מלחץ על רבנים מסוימים.
באוקטובר 2014 נעצר הרב בארי פרוינדל, חבר RCA מאזור וושינגטון די סי, שהואשם בכך שהתקין מצלמות נסתרות במקווה. בעקבות זאת חשש הארגון לנזק שייגרם לו בשל הפרסום השלילי, וב־20 באוקטובר 2014 הודיע הארגון כי ידרוש כעת למנות נשים שתהיינה אחראיות לשמירה על צרכיהן וזכויותיהן של נשים שעוברות גיור, תהליך המחייב טבילה במקווה. הארגון הודיע כי יקים גם ועדה שתזהה דרכים בהן ניתן למנוע ניצול ופגיעה במתגיירים במהלך תהליך הגיור. הארגון הודיע כי תהיינה גם נשים חברות בוועדה. הפשעים שביצע פרנקל, על פי החשד, הכו גלים של תדהמה בקרב הקהילה היהודית האמריקאית, ואיימו ליצור משבר בין הרבנות האמריקאית לישראל. בתחילה, דובר הרבנות הראשית לישראל, זיו מאור, ציין כי הגיורים שפרוינדל פיקח עליהם ייבדקו, אך לאחר ישיבת חירום פרסמה הרבנות הצהרה כי הגיורים שביצע פרוינדל לפני מעצרו ייחשבו כתקפים. בדצמבר 2014 נוסף ה־RCA כנאשם בתביעה שהוגשה בעקבות המציצנות לכאורה של פרוינדל. שתי תביעות נוספות הוגשו בסוף 2014, ובהן הארגון הואשם בכך שהיה מודע להתנהגות לא תקינה מצידו של פרוינדל, אך לא הצליח להדיח אותו מתפקידי סמכות. הרב מארק אנג'ל, שביקר את מערך הגיור החדש של RCA, טען כי אם ההאשמות נכונות, הם מחזקים את החששות לגבי ריכוז סמכויות הגיור. "זו דוגמה נוראה לפחדים שהיו לנו לאורך כל הדרך", אמר אנג'ל לעיתון הפורוורד. "אם מרכזים כוח רב מדי אצל ידיים מעטות, גדלים הסיכויים להתעללות, וזה רק מאשר את הפחדים העמוקים ביותר שלנו." בתגובה לתביעה, פרסם הארגון את ההצהרה הבאה: "RCA התנהלה כנדרש ועושה צעדים חשובים לשיפור פרוטוקולי הגיור שלה. אנו נגן על עצמנו במרץ בעניין זה".
ב־22 באוקטובר 2018 הושג הסדר תובענות ייצוגיות בסך 14.25 מיליון דולר על תביעות הקשורות לפרוינדל. RCA, יחד עם קהילת "קשר ישראל", המקווה, ובית הדין של אמריקה, נקראו כנאשמים מיישבים.
עמדה בנושא הסמכת נשים
בשנת 2015, ה-RCA קיבלה החלטה בה נאמר כי "חברי ה-RCA בעלי תפקידים במוסדות אורתודוקסים אינם רשאים להסמיך נשים לרבנות האורתודוקסית, ללא קשר לתואר שנעשה בו שימוש; או לשכור או לאשר שכירת אישה לתפקיד רבני במוסד אורתודוקסי; או לאפשר תואר המרמז על הסמכה לרבנות על ידי מורה לימודי קודש במוסד אורתודוקסי."
החלטה זו שימשה בין השאר כתגובה להקמתו של ארגון ה־IRF, ארגון רבני של האגף הליברלי יותר של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית, שהוקם בשנת 2007 וחברות בו גם נשים שהוסמכו לרבנות אורתודוקסיות.
סערה בממלכה
סערה בממלכה היא תוכנית אירוח ספורטיבית ישראלית בהגשת שדרן הספורט לירן שכנר, המשודרת בחבילת הערוצים של צ'רלטון החל מעונת הכדורגל של 2019/20.
בכל אחד מפרקי התוכנית מראיין שכנר איש ספורט ישראלי, ושומע ממנו סיפורים ואנקדוטות משעשעות מהקריירה שלו, או לחלופין מראיין ידוען ישראלי חובב ספורט לשיחה אודות קבוצתו האהודה והסיפורים המשעשעים בחייו סביב הספורט הראיון לרוב מתבצע בביתו של המרואין.
התוכנית החלה בקיץ 2019 כפרקים קצרים של כ-10/15 דקות ששודרו במהלך הפסקות המחצית במשחקים שצ'רלטון שידרה. במטרה לקידום שידורי הליגה האנגלית בערוצי צ'רלטון. לאחר חזרת הליגות מפגרת הקורונה בקיץ 2020 החלו להיות משודרים פרקים של בני כחצי שעה כאשר חלק מהמרואיינים זוכים לפרק כפול. בסיום כל פרק מתבקש האורח להמר על תוצאות משחקי סוף השבוע בפרמייר ליג, ולאורך העונה מתבצע מעקב שבודק מי ניחש נכונה הכי הרבה משחקים.
אולימפיאדת השחמט 1952
אולימפיאדת השחמט העשירית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בהלסינקי, שבפינלנד, בין 9 באוגוסט ל-31 באוגוסט 1952.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום השני בגמר ב' - המקום העשירי בסה"כ.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
טומטינה
טומטינה (בוולנסית: Tomatina) הוא פסטיבל שנתי המתקיים בעיר בוניול (Buñol) שבקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד, שבמסגרתו נערכת מלחמת עגבניות בהשתתפות עשרות אלפי בני אדם.
הפסטיבל נערך כל שנה לקראת סוף חודש אוגוסט, ומלחמת העגבניות חותמת אותו, ביום רביעי האחרון בחודש. עשרות אלפי תיירים מגיעים מכל העולם לעיר כדי להשתתף במלחמה שבה איש אינו נפגע למעט פגיעות של עגבניות. הפסטיבל עצמו אורך כמה ימים, שבמהלכם מתקיימים מופעי מוזיקה, זיקוקין די-נור ותהלוכות וכן תחרות בישול מסורתית.
בבוקר המלחמה נתלה בשר חזיר על עמוד גבוה. על המשתתפים לנסות ולהגיע בכוחות עצמם אל הבשר, כאשר הם מטפסים אחד על השני בניסיון להגיע אליו. מהרגע שבו אחד האנשים מצליח להוריד את הבשר וזוכה בו, נפתחת מלחמת העגבניות. את הנשק למלחמה מספקות עשרות משאיות המביאות יותר מ-100 טונות של עגבניות אל מרכז העיר. את פתיחת הקרב, ואת סיומו לאחר שעה בדיוק, מציינים בירי תותח.
המסורת החלה בשנת 1945 בערך, אך מקורו של הפסטיבל אינו ברור. ייתכן כי הוא התפתחות של קרב אוכל קטן שהפך למסורת, או התפתחות של התפרעות בעקבות התהפכותה של משאית עמוסת עגבניות.
ביקורת
יש המבקרים את האירוע בטענה כי הוא בזבוז של אוכל, בעוד שבעולם יש מיליוני אנשים רעבים.
טויוטה היילקס
דור ראשון N10 1972–1968
הרכב יוצר לראשונה בשנת 1968 כדגם בעל 2 דלתות וכלל מנוע בנזין בגדלים 1.5, 1.6, 1.9 ו-2.0 ליטר עם תיבת הילוכים ידנית של 4 הילוכים.
דור שני N20 1978–1972
הדגם הבא של היילקס, ה-N20, יוצר עם מנוע בנזין בנפחים 1.6, 2.0 ו-2.2 ליטר שהיו מעט גדולים מן הדגם הקודם, בדגם זה התווסף הילוך חמישי.
דור שלישי N30, N40 1983–1978
הדור שלישי של ההיילקס שווק לשוק האמריקאי ולראשונה יוצר כרכב בעל 4 דלתות וחמישה מושבים. הדגם יוצר לראשונה בנוסף למנועי הבנזין בנפח 1.6, 1.8, 2.0, 2.2 ו-2.4 ליטר גם עם מנוע דיזל בנפח 2.2 עם 3 הילוכים אוטומטים.
דור רביעי 1983–1988 דגמים N50, N60, N70
בדגם זה שווק גם דגם בעל אפשרות להלבשת ארגז על החלק האחורי של הרכב ובכך ליצור תא מטען סגור. מספר הדגמים והאפשרויות הורחבו והרכב נמכר בגרסאות של 2 ו-4 דלתות, בנפחי מנוע 1.6, 2.0, 2.4, 3.0 בנזין, 2.4 עם מנוע טורבו בנזין ו-2.2, 2.4 עם מנוע דיזל ו-2.4 מנוע טורבו דיזל. כמו כן נוסף דגם אוטומטי בעל 4 הילוכים בנוסף לדגמים הידניים בעלי 4 ו-5 הילוכים.
דור שישי N140, N150, N160, N170; 2005–1996
זהו הדור האחרון שיוצר ביפן ולשוק היפני, הדור השישי התאפיין במתיחת פנים של הרכב והגדלתו, הרכב שווק עם מנועי בנזין 2.0, 2.4, 2.7 ו-3.4 מנועי טורבו דיזל 2.4 ו-2.5 ומנועי דיזל 2.8 ו-3.0 בדגמים אלה שווקו גם רכבי מעט ספורטיביים עם התאמה לנסיעה מהירה.
דור שביעי AN10, AN20, AN30; 2015–2004
לאחר סיום היצור ביפן הועבר מרכז היצור של ההיילקס לתאילנד שם הוסב לשימוש נוסף כמונית וכרכב מנהלה עקב יכולת הסחיבה הרבה שלו. בדור השביעי יוצר הרכב במספר דגמים בהם רכב בעל 2 או 4 מושבים בעל הנעה כפולה 4*4, רכב בעל הנעה קדמית 2*4, כלי רכב בעלי תיבת הילוכים ידנית עם 5 הילוכים או תיבות אוטומטיות עם 4 ו-5 הילוכים, נפחי המנוע בדגמים אלו הם: בנזין 2.0, 2.7 ו-4.0 ודיזל 2.5 ו-3.0.
דור שמיני AN120, AN130 2018–2015
בדור השמיני עבר הרכב מתיחת פנים נוספת אשר העניקה לו מראה עגול יותר ומודרני בניגוד לדגמים הקודמים בהם היה ההיילקס בנוי בצורה דמוית קופסה. בדגם זה שונתה תיבת ההילוכים, כאשר התיבה הידנית הועברה ל-6 הילוכים במקום חמש והתיבה האוטומטית נמכרה בדגמים עם 5 ו-6 הילוכים. כמו קודמיו, גם הדור השמיני נמכר בגרסאות שונות ונפחים שונים, מנועי בנזין: 2.0, 2.7 ו-4.0 ודיזל 2.4, 2.5, 2.8 ו-3.0.
איל איזנברג
איל איזנברג (נולד ב-19 באפריל 1963) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד פיקוד העורף. בין היתר שימש כמפקד סיירת גבעתי, כמפקד יחידת שלדג, כמפקד חטיבת גבעתי, כמפקד עוצבת האש וכמפקד אוגדת עזה.
ביוגרפיה
איזנברג נולד, גדל והתחנך בכפר ביאליק, בן לחקלאי משה איזנברג. הוא אחד מבין ארבעה ילדים, ואחיינו של האלוף אורי שגיא.
איזנברג סיים את לימודיו בקריית החינוך אורט קריית ביאליק והתגייס לצה"ל בשנת 1981, החל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב ליחידת שלדג. בשלדג עבר מסלול הכשרה כלוחם, וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר, אותו סיים כחניך מצטיין. עם סיום הקורס שב ליחידת שלדג כמפקד צוות לוחמים. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלוגה בשלדג. ב-1988 שימש כסגן מפקד יחידת מגלן. בשנת 1990 עבר לחטיבת גבעתי ושירת כמפקד הסיירת החטיבתית עד 1993, ובכלל זה במלחמת המפרץ. לאחר מכן שירת כמפקד גדוד "שקד". תפקידיו הבאים היו ראש ענף המבצעים במפקדת כוחות האוויר המיוחדים בחיל האוויר, בין היתר במהלך מבצע ענבי זעם, מפקד "שלדג" בשנים 1996–1999 לאחר מכן מונה למפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, עליה פיקד בעת נסיגת צה"ל מלבנון. בשנים 2001–2003 שימש איזנברג כמפקד עוצבת חצי האש, חטיבת מילואים מובחרת של הצנחנים. במהלך כהונתו הגיב ביד קשה על תופעות סרבנות של קציני מילואים בחטיבה, ובהם דוד זונשיין מראשי תנועת "אומץ לסרב", והדיח אותם מהחטיבה. במשך שנתיים (2003 - 2005) שירת כמפקד חטיבת גבעתי, ובמהלך שירותו זה אירעו מבצע ימי תשובה ואסון הנגמ"שים.
בנובמבר 2005 מונה למפקד "עוצבת האש", עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה פיקד איזנברג ממוצב השליטה של פיקוד הצפון על מספר מבצעים מיוחדים שביצעו יחידות מיוחדות, ובהן שלדג ומגלן, בעומק לבנון כנגד משגרי קטיושות. בהמשך הלחימה גויסה "עוצבת האש" ואיזנברג פיקד על האוגדה במהלך מבצע שינוי כיוון 11 במהלכו הוטסו כוחות האוגדה לצורך איגוף אנכי בעומק לבנון ולאורך נהר הליטני. לאחר שמחבלי החזבאללה הצליחו להפיל מסוק יסעור החליטו איזנברג ואלוף פיקוד הצפון, אודי אדם, לעצור את המבצע כוחות האוגדה פעלו בלבנון במהלך משולב שכלל הטסת כוחות שתוגברו בכוחות שחברו אליהם רגלית. לאחר שהוחלט על עצירת המבצע פגעו לוחמיו של איזנברג, הן מחטיבת הצנחנים והן מחטיבה 55, במחבלים ומשגרי רקטות עד אשר נכנסה הפסקת האש לתוקפה. איזנברג המשיך לפקד על האוגדה שנה נוספת לאחר המלחמה ועסק בהטמעת לקחי המלחמה ביחידות האוגדה.
על תפקוד עוצבתו נמתחה ביקורת בדו"ח ועדת וינוגרד: . כן נמתחה ביקורת רבה, מקרב קציני המילואים באוגדה ומחוצה לה, על הדרך בה פיקד על התקרית בכפר דבל, בה נהרגו תשעה לוחמים מחטיבת מילואים של הצנחנים הכפופה לעוצבת האש מפגיעת טיל נ"ט בבית בו שהו. אלו מתחו ביקורת קשה על הדרך בה הופעלה החטיבה ועל החלטותיו של איזנברג בעת הפינוי מדבל. פינוי שהתעכב במשך שעות, אף על פי שהפצועים היו תחת אש מרגמות, בעוד איזנברג ומפקד החטיבה דנים על פינוי מוסק או ברכבים ממוגנים מיעד שהיה במרחק ארבעה קילומטרים מגבול ישראל. לימים טען איזנברג בראיון כי ביצע טעויות רבות במלחמה, אולם הוסיף ואמר כי חטיבת המילואים כולה שותקה ונעצרה באירוע דבל, דבר שלא צריך לקרות. איזנברג טען בנוסף כי אף על פי שלכאורה, התאים לפקד על עוצבת האש, שהיא עוצבת צנחנים ללא טנקים, לא הוכשר דיו לתפקידו. את החלטתו להישאר בצבא נימק בכך שהוא ראה במלחמה ניסיון קרבי מעשיר, שנתן לו יכולות כלים וכן לקחים שלמד מן הטעויות שעשה, אותם ניתן יהיה להביא לידי ביטוי בהמשך שירותו הצבאי.
ב-31 במרץ 2015 לאחר שהוחלף על ידי יואל סטריק בפיקוד העורף, הודיע איזנברג כי הוא פורש משירות קבע בצה"ל.
השכלה וחיים פרטיים
איזנברג נשוי לאילנית, אב לשלושה ילדים ומתגורר במושב בשפלה. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. דודו של איזנברג מצד אביו, הוא ראש אמ"ן לשעבר, האלוף (מיל') אורי שגיא.
קישורים חיצוניים
מאמרים פרי עטו;
עשן
עשן הוא קולואיד של מוצק בגז הבנוי מחלקיקים מוצקים מיקרוסקופיים ומטיפות נוזל זעירות של תוצרי בעירה של חומר מסוים, או של החומר הבוער עצמו. גזים הנפלטים בכוח חזק יחסי מהבעירה גוררים איתם את חלקיקי החומר היוצרים ענן בצבעים שונים.
תנועת העשן מתוארת בדרך כלל על ידי תנועה בראונית, תנועה אקראית בעקבות לחץ האוויר על החלקיקים.
מערכת גילוי עשן היא מערכת המיועדת לתת התרעה מוקדמת בדבר שרפה.
סכנות העשן
עשן הנוצר משריפות, בהן כמות החמצן מוגבלת, עלול להכיל מרכיבים דליקים. לעשן כזה פוטנציאל התלקחות במגע עם חמצן אטמוספירי בין אם על ידי אש גלויה אחרת באזור או על ידי החום העצמי שלו.
בעשן מספר מרכיבים רעילים או מגרים. אחד ממרכיבי העשן המסוכנים ביותר הוא פחמן חד-חמצני (CO), הגורם ל"הרעלת פחמן חד-חמצני", לעיתים בשילוב השפעת מימן-ציאני (HCN) ופוסגן (OCCl2). שאיפת עשן עלולה לגרום לחוסר חמצן ולאיבוד הכרה מיידי.
ארובה היא התקן שנועד לאוורר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה בתנור, כבשן או אח, אל האטמוספירה החיצונית.
סכנות העישון
ישנן גם השפעות בריאותיות של עישון טבק, על ידי סיגריה, סיגר, מקטרת ועוד. בעקבות המודעות לנזקים הפוטנציאליים של עישון רצוני ופסיבי נוסד חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון. גמילה מעישון הוא תהליך הפסקת העישון. תהליך זה אינו פשוט בשל ההתמכרות הנגרמת כתוצאה מפעולת העישון.
עישון מזון
עישון קר היא שיטת בישול מזון ללא חום. מטרתו היא שינוי הטעם של המזון והוא אינו מקנה לו עמידות בפני קלקול.
שימוש צבאי
מסך עשן הוא אמצעי לחימה העושה שימוש בעשן המשוחרר בכוונה לאוויר כדי למסך תנועה, פעילות או מיקום של כוח צבאי כגון חיל רגלים, שריון, מטוסים או ספינות. מדוכות עשן הן אמצעי על גבי רכב קרבי משוריין המשגר רימוני עשן על מנת למסך את הכלי ולהקשות על הפגיעה בו.
עשן בתרבות
המילה "עשן" מופיעה במספר ביטויים:
מקטרת שלום היא כלי טקסי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים. בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים עשן איש אל עבר רעו לאות כבוד.
בעירה ללא עשן
דוגמה טובה לבעירה חסרת עשן היא הניטרוצלולוזה, הלא היא כותנת הנפץ, שנשרפת ללא שאריות מוצקות ולכן ללא עשן, כך גם רוב חומרי הנפץ. אבק שרפה נטול עשן הוא שם כולל למשפחה של חומרים הודפים הנמצאים כיום בשימוש בכלי נשק ידניים וארטילריים.
הבחירות לנשיאות רוסיה
הבחירות לנשיאות רוסיה (ברוסית: Выборы президента Российской Федерации) נערכו שבע פעמים (1991, 1996, 2000, 2004, 2008, 2012, 2018), כאשר את ההחלטה הראשונה לערוך בחירות נשיאותיות ברוסיה, קיבל הסובייט העליון של רוסיה ב-17 במרץ 1991, שהחליט כי הנשיא ייבחר לתקופת כהונה בת 5 שנים. מעמד הבחירות הישירות לנשיא המדינה אושרר וחוזק בסעיף נפרד בחוקת הפדרציה הרוסית שאומצה ב-1993, אלא שתקופת הכהונה קוצרה ל-4 שנים. ב-2008 הוכנסו שינויים לחוקה, לפיהן הנשיא מכהן תקופת כהונה בת 6 שנים, שינוי שנכנס לתוקפו בבחירות 2012.
מאז שנת 2000 ועד 2012, מספר המועמדים לנשיאות רוסיה ירד בהדרגה.
הבחירות הבאות לנשיאות עתידות להתקיים בשנת 2024.
מערכת הבחירות
בשנת 1991, בבחירות לנשיאות ברוסיה הייתה מערכת בחירות שנקבעה על פי הרוב המוחלט, לפיו על מנת שהנשיא ייבחר בבחירות הכלליות (כבר בסיבוב הראשון של ההצבעה) עליו להיבחר על ידי רוב הבוחרים (כדי לקיים את הבחירות נדרש כי יותר ממחצית מהבוחרים הרשומים אכן ילכו להצביע בקלפיות). אם בבחירות הכלליות הנשיא לא נבחר, נערכת הצבעה שנייה (סיבוב שני) בין שני המועמדים שקיבלו את המספר הגבוה ביותר של קולות המצביעים.
הבחירות לנשיאות רוסיה מוסדרים על ידי החוקה והחוק הפדרלי "אודות יום הבחירות של נשיא הפדרציה הרוסית". על פי חוקי הבחירות לנשיאות נערכו מערכות הבחירות בשנים 1991, 1995, 1999 ו-2003. אף שתקנות הבחירות התפתחו, הבסיס של שיטת הבחירות נותר ללא שינוי.
מטרת הבחירות
הבחירות לנשיאות מתקיימות על פי הוראת מועצת הפדרציה. על פי החוק, החלטת הבחירות תיעשה לא לפני 100 ימים ולא יאוחר מ-90 יום לפני יום ההצבעה. בהתאם לסעיף 5 לחוק הפדרלי "אודות יום הבחירות של נשיא הפדרציה הרוסית", יום ההצבעה בבחירות לנשיאות הוא יום ראשון השני של החודש שבו ההצבעה אמורה להתקיים.
מועמדויות
המועמדים לנשיאות יכולים להיות מועמדים מטעם מפלגות פוליטיות (המפלגה הפוליטית עשויה למנות רק מועמד אחד לנשיאות), מועמד עצמאי (כשבמקרה זה, מועמדותו חייבת להיות נתמכת על ידי קבוצה של לפחות 500 מצביעים רשומים, כך על פי ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה). בשני המקרים, על המועמד לאסוף לפחות 2,000,000 חתימות תמיכה, ולא יותר מ-50 אלף חתימות צריכות לעבור את אישור מועצת הפדרציה של רוסיה.
רישום המועמדים לנשיאות נעשה בסניף ועדת הבחירות המרכזית של הפדרציה הרוסית. כדי להירשם כמועמד, על האזרח להגיש את המסמכים הבאים: על ועדת הבחירות המרכזית, לא יאוחר מ-10 ימים לאחר קבלת המסמכים האמורים, לקבל החלטה על רישום מועמד או במידה וסירבה לכך עליה לנמק מדוע סירבה לרשום אותו כמועמד.
ההצבעה
הנשיא הרוסי נבחר על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית על בסיס זכות ההצבעה הכללית, בחירות ישירות ובהצבעה חשאית. הזכות לבחור את נשיא רוסיה נתון לכל אזרח הפדרציה הרוסית, שמלאו לו 18 ביום הבחירות (למעט אלה שנשללה מהם הזכות לבחור, מטעמים שונים).
תוצאות הבחירות
ספירת הקולות הראשונית נעשית על ידי ועדת הבחירות המרכזית באבטחת המשטרה, המסמכים ופרוטוקולי התוצאות מכל אזור נשלחים למרכז האזור על מנת לחשב את תוצאות הבחירות באזור; הסניף האזורי של ועדת הבחירות מאמת את תוצאות ההצבעה בשטח ושולח אותם ל ועדת הבחירות המרכזית של הפדרציה הרוסית, אשר, בתורה, לאחר שבודקת את פרוטוקולי תוצאות ההצבעה שולחת אותם לפרסום, לאחר שנאספו כל הנתונים הנדרשים.
ועדת הבחירות המרכזית, לא יאוחר מעשרה ימים לאחר ההצבעה, קובעת את תוצאות הבחירות ומכריזה על הנשיא החדש.
הבחירות לנשיאות רוסיה, 12 ביוני 1991
הנשיא נבחר לכהונה בת 5 שנים. המועמדים:
הבחירות לנשיאות רוסיה, 16 ביוני - 3 יולי 1996
הנשיא נבחר לארבע שנים והבחירות נערכו בשני סבבים. המועמדים:
הבחירות לנשיאות רוסיה, 26 במרץ 2000
הנשיא נבחר לכהונה בת ארבע שנים. בשנת 2000, לתפקיד נשיא רוסיה בפעם הראשונה התמודדה אישה.
המועמדים:
הבחירות לנשיאות רוסיה, 14 במרץ 2004
המועמדים:
הבחירות לנשיאות רוסיה, 2 במרץ 2008
הנשיא נבחר לכהונה בת ארבע שנים. כיוון שלנשיא פוטין לא הייתה כל זכות להתמודד לבחירות בשל המגבלות שהטילה חוקת רוסיה על מספר הקדנצית הרצופות שיכול נשיא להיבחר, הוא העמיד מועמד אחר מטעמו, דמיטרי מדבדב.
המועמדים:
הבחירות לנשיאות רוסיה, 4 מרץ 2012
לאחר שמילא דמיטרי מדבדב עד תום את תקופת נשיאותו, התקיימה ברוסיה מערכת הבחירות הנשיאותית השישית ברציפות מאז 1990. על פי התיקונים לחוקה, הנשיא נבחר לכהונה בת 6 שנים. המועמדים:
הבחירות לנשיאות רוסיה, 18 במרץ 2018
לאחר שפוטין סיים את כהונתו השלישית בתפקיד, התקיימה ברוסיה מערכת הבחירות הנשיאותית השביעית במספר מאז 1990. על פי התיקונים לחוקה, הנשיא נבחר לכהונה בת 6 שנים. המועמדים:
על מכפלה
בתורת המודלים ובאלגברה מופשטת, על-מכפלה היא בניה בסיסית של מודל חדש מתוך אוסף של מודלים בסיסיים בעלי אותה שפה. כאשר כל המודלים הבסיסיים נלקחים להיות זהים, הבנייה נקראת על-חזקה. הבנייה נעשית על ידי לקיחת המכפלה הקרטזית של המודלים וצמצומה לפי על מסנן.
הגדרה
נניח כי הם אוסף של מודלים בשפה \mathcal{L}, ו-U הוא על מסנן על S. נגדיר יחס שקילות בין איברים של המכפלה הקרטזית  -. ההיגיון מאחורי ההגדרה הזו הוא שאנחנו חושבים על הקבוצות בעל המסנן כקבוצות גדולות, והקבוצות שמחוצה לו כקבוצות קטנות או זניחות, לכן שני איברים במכפלה הקרטזית שווים אם הם שווים כמעט בכל מקום במובן של על המסנן. איברי המודל של על-המכפלה יהיו מחלקות השקילות תחת יחס השקילות הזה. נסמן את מחלקת השקילות של f ב-[f]. היחסים והפונקציות יוגדרו באופן דומה: כיוון ש-U הוא מסנן, היחסים והפונקציות מוגדרים היטב ולא תלויים בבחירת הנציג של מחלקת השקילות.
את על המכפלה מסמנים:
נעיר כי ניתן לבצע את הבניה באופן מלא גם כאשר U הוא רק מסנן, ולא על מסנן, אך במקרה הזה משפט Łoś לא יתקיים.
משפט Łoś
המשפט הבסיסי הנוגע לעל מכפלות ועל חזקות טוען כי כל הנוסחאות מסדר ראשון שמתקיימות בחלק גדול ממרכיבי המכפלה, מתקיימות גם בעל המכפלה. באופן פורמלי:
בפרט כל משפט (נוסחה בה אין משתנים חופשיים) שמתקיים בכל הרכיבים יתקיים גם בעל המכפלה.
הוכחת המשפט נעשית באינדוקציה על אורך המשפט, כאשר לשם הפשטות מתירים רק את כמת הקיום ואת הקשרים הלוגיים "וגם" ו"שלילה". הנוסחאות האטומיות מהוות את בסיס האינדוקציה - שם המשפט נכון מההגדרה.
במקרה של על-חזקה, נובע מהמשפט כי ההעתקה שמתאימה לכל איבר x ב-M את מחלקת השקילות של הפונקציה הקבועה f_x(i) = x היא שיכון אלמנטרי של M בתוך על המכפלה.
משפט קיזלר-שלח
מודלים A,B הם שקולים אלמנטרית אם ורק אם יש להם על-חזקות איזומורפיות, מעל קבוצות אינדקסים I,J ועל-מסננים מתאימים. כמסקנה שימושית, ניתן לאפיין מחלקות אלמנטריות באופן הבא: מחלקה היא אלמנטרית אם ורק אם היא סגורה תחת איזומורפיזמים ועל-מכפלות והמחלקה המשלימה לה סגורה תחת על-חזקות; אם ורק אם היא ומשלימתה סגורות תחת איזומורפיזמים ועל-מכפלות.
שימושים אלגבריים
נניח ש-U הוא על מסנן על הטבעיים שמרחיב את המסנן הקו-סופי. אם ניקח על-חזקה של השדה הממשי לפי על המסנן U נקבל שדה שמכיל את הישר הממשי הרגיל ובו, למשל, יש איבר שגדול יותר מכל המספרים הממשיים: הפונקציה f(i) = i נמצאת מתחת לכל פונקציה קבועה רק במספר סופי של אינדקסים, ולכן מחלקת השקילות שלה גדולה יותר מהשיכון של כל מספר ממשי בעל-חזקה. על-החזקה עדיין מקיימת את כל התורה מסדר ראשון של הישר הממשי ולכן היא מספקת מודל עבור אנליזה לא סטנדרטית.
לפי משפט מלצב, כל חבורה משוכנת בעל-מכפלה של תת-החבורות הנוצרות סופית שלה. לכן, אם כל תת-חבורה נוצרת סופית מקיימת תכונה מסוימת, החבורה מקיימת את אותה תכונה. למשל, אם כל תת-חבורה נוצרת סופית ניתנת לסידור, אז החבורה כולה ניתנת לסידור. אם כל תת-חבורה נוצרת סופית היא ליניארית מדרגה קבועה, כך גם החבורה כולה (מכיוון שהבניה של על-מכפלות מתחלפת עם מטריצות: על-המכפלה של חוגי מטריצות מממד קבוע היא חוג המטריצות מעל על-המכפלה של חוגי הבסיס).
הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה
הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה הן בחירות לדומה הממלכתית, הבית התחתון באספה הפדרלית של רוסיה. עד ספטמבר 2021 נערכו 8 מערכות בחירות כאלה: מערכת בחירות תשיעית תיערך ב: זאת מבלי להכליל מערכת בחירות לפרלמנט מ־1989, שהייתה הראשונה בתולדות ברית המועצות ואת 4 מערכות הבחירות שנערכו עוד בתקופת האימפריה הרוסית. לאחר הבחירות האחרונות שנערכו בספטמבר 2016, טענו רבים כי הבחירות היו מוטות, וכי קולות כפולים השתתפו בהצבעות, לדוגמה בצ'צ'ניה מפלגת רוסיה המאוחדת קיבלה 99.48% מקולות הבוחרים. ביולי 2015 הוחלט כי הבחירות הפרלמנטריות במדינה תתקיימנה אחת לחמש שנים, ביום ראשון השלישי של חודש ספטמבר.
תסמונת דובין ג'ונסון
תסמונת דובין ג'ונסון (באנגלית: Dubin Johnson syndrome) היא תסמונת אוטוזומלית רצסיבית אשר גורמת לעליה של בילירובין מצומד (ללא עליה של אנזימי כבד- ALT, AST).
תסמונת זו קשורה לבעיה ביכולת של הפטוציטים (תאי כבד) להפריש בילירובין מצומד אל המרה. לרוב, לתסמונת אין סימנים קליניים (אסימפטומטית), אולם לעיתים היא מתגלה אצל התינוק במהלך בדיקות דם. מחלה זו שכיחה אצל יהודים ממוצא פרסי (1:1,300) ומאופיינת במראה מאקרוסקופי שחור של הכבד, כתוצאה מהצטברות של פיגמנט.
במחלה זו רוב הבילירובין אשר מוצאים הוא בילירובין מצומד, ערכי הבילירובין הם לרוב עד 7 מ"ג לד"ל.
פתופיזיולוגיה
באופן כללי, הבילירובין הלא מצומד, (אשר נקרא גם בילירובין לא ישיר) נישא על ידי אלבומין לכבד, נפרד מהאלבומין, ונכנס לתא ההפטוציט על ידי דיפוזיה או על ידי חלבון נשא. לאחר הגיעו של הבילירובין לרשתית האנדופלסמטית של התא (ה-ER) עובר הבילירובין קוניוגציה כדי להפוך למסיס במים ולהתפנות מהגוף. הקוניוגציה היא תהליך בו הבילירובין הופך להיות מצומד לחומצה גלוקורונית על ידי האנזים UDP (שמחסור בו יוביל למחלה אחרת, תסמונת קריגלר נג'ר).
לאחר הפיכתו של הבילירובין לבילירובין המצומד לחומצה גלוקורונית, הוא עובר אל מערכת המרה על ידי טרנספורטר אקטיבי הנקרא MRP2) multiple drug resistance protein 2). פגיעה בטרנספורטר זה תביא להצטברות של הבילירובין המצומד בתוך הכבד.
אבחון
ניתן לאבחן מחלה זו באמצעות מספר דרכים. ראשית, מחלה זו אינה מחלה חסימתית של דרכי המרה. מלחי המרה המופרשים מהכבד אינם תלויים ככל הנראה בפעילותו של הטרנספורטר הפגוע, ולכן אין כולסטאזיס, ולכן אין גרד, תופעה הנפוצה אצל חולי כולסטאזיס ואשר אינה מתרחשת במחלה זו.
כמו כן, ניתן לאבחן באמצעות היחס הבלתי רגיל של קופרופורפירינים (מרכיבים בבניה של מולקולת ה- heme). במצב נורמלי, הקופרופורפירינים הדומיננטיים הם 1 ו-3, ואילו בתסמונת זו כמותו של קופרופורפירין 1 עולה מעבר ל-80%. יצוין כי על אף האמור, רמתם הכללית של הקופרופורפירינים בשתן נשמרת בתסמונת זו. למעשה, תסמונת דובין ג'ונסון היא המצב היחיד שבו עלייה בבילירובין הישיר מלווה ברמת קופרופורפירין תקינה בשתן כשמעל 80% ממנו הוא קופרופורפירין 1.
בעבר אבחנו מחלה זו על ידי שימוש בברומו סולפו פטלאין-BSP, אשר עובר בדומה לבילירובין קוניוגציה ומופרש על ידי אותו הטרנספורטר-MRP2. במתן חומר זה לאדם החולה בתסמונת דובין ג'ונסון, נראה כי ההיעלמות של החומר היא כמעט כמו של האדם הבריא, אחרי 45 דקות יש מינימום של החומר בסרום, ואילו אחרי 90 דקות רמת החומר עולה בחזרה. למעשה, BSP לא מצליח להיות מופרש על ידי MRP2, וחוזר לסרום, מעיד על הבעיה הקיימת בטרנספורטר.
תסמונת רוטור
בתסמונת רוטור (Rotor syndrome), אשר דומה קלינית לתסמונת זו, הבעיה העיקרית היא צבירה של בילירובין מצומד בתוך התא. כאשר מזריקים BSP יש היעלמות מאוד איטית ואין עלייה נוספת ברמתו, מאחר שהוא נצבר בתוך ההפטוציט. תבנית הקופרופורפירין שונה בהקשר של תסמונת רוטור. רמתו של קופרופורפירין 1 קטנה מ-80%, אולם עדיין רמתו גבוהה יותר מקופרופורפירין 3 (בנורמה אמור להיות הפוך). בנוסף בתסמונת רוטור אין פיגמנט הפטי, הכבד לא משנה את צבעו.
פרוגנוזה
לרוב, מדובר בפרוגנוזה טובה, ואין צורך בטיפול היות שרוב החולים הם אסימפטומטיים.
לאון גמבטה
לאון גמבטה (צרפתית: Léon Gambetta; ) היה מדינאי צרפתי, מראשיה וממייסדיה של הרפובליקה הצרפתית השלישית, נשיא האספה הלאומית וראש ממשלת צרפת.
חייו
גמבטה נולד בצרפת לאב איטלקי ולאם צרפתית. בגיל 15 איבד את עינו השמאלית בתאונה. למרות זאת הצטיין בלימודיו, ומשבגר, החל ללמוד משפטים בפריז. גמבטה התפרסם לראשונה כמתנגד למשטרו של נפוליון השלישי שכונה "הקיסרות השנייה". כעורך דין הגן על עיתונאי ליברלי, שנאשם כי הקים אנדרטה לאדם שנהרג בעת שהתנגד למשטר. גמבטה הפך את המשפט למשפטו של המשטר, אשר הפר את זכויות האדם. בכך קנה גמבטה את פרסומו הראשוני.
במאי 1869 נבחר גמבטה לאספה הלאומית, ושימש שם כאופוזיציה קולנית למשטר. בתחילה התנגד למלחמת צרפת–פרוסיה (אם כי לא הצביע נגד התקציב שהקציב לה הבית), ולאחר מכן קבע כי מלחמה זו נכפתה על צרפת, וקרא לנקוט בצעדים תקיפים. הוא שהכריז על נפילת הקיסר בשבי בקרב סדאן בפני האספה, ועל הקמת הרפובליקה בבית העירייה בפריז. הוא מונה לשר הפנים ב"ממשלת ההגנה הלאומית" שנוסדה. בתפקיד זה יעץ לחבריו לעזוב את פריז, שנראה היה כי נפילתה בידי הגרמנים היא בלתי נמנעת, ולנהל את המלחמה מאחת מערי השדה.
עצה זו נדחתה מחשש להתפרצותה של מהפכה נוספת בפריז (אשר החלה כבר להרגיש את ניצני התהוותה של הקומונה הפריזאית). משלחת נשלחה לעיר טור על מנת לבחון את האפשרות לארגן את ההתגוננות משם. גמבטה סבר כי צעדים אלו אינם מספיקים, וב-7 באוקטובר 1870 עזב את פריז בכדור פורח, ומשהגיע לטור לקח לידיו את ניהול הגנתה של צרפת, והכריז על עצמו כשר המלחמה וכשר הפנים. עד מהרה ארגן צבא, וייתכן כי אף היה מונע את התבוסה במלחמה, אלמלא תבוסת שארית כוחותיו של נפוליון השלישי בעיר מץ, בראשות המרשל בזן, אשר נפל בשבי ועמו מאה ושמונים אלף חיילים. בדצמבר, תבוסה נוספת ליד העיר אורליאן גרמה לממשלה לעבור לבורדו, ובסוף ינואר 1871 נכנעה גם פריז. גמבטה נאלץ להסכים לתנאי הכניעה, על אף שמעולם לא השלים עמם. הוא התפטר, אך נבחר מיד מחדש לאספה הלאומית אשר התכנסה בבורדו ב-1 במרץ 1871. הוא בחר לשבת באספה כנציג שטרסבורג בירת חבל אלזס לוריין אשר נמסר לידי הגרמנים. כאשר אושר, כמה שבועות לאחר מכן, ההסכם עם גרמניה, פרש, ועבר לגור בספרד.
ב-4 במאי 1877 לאור הסכנה שנראתה כי המונרכיסטים וגורמים דתיים קיצוניים ישתלטו על הרפובליקה הצעירה, שב גמבטה לענייני הציבור, ונשא נאום פומבי בו הגדיר את ה"קלריקליזם" כאויב העם הצרפתי. ב-16 במאי שינה נשיא צרפת, פטריס דה מק-מהון, שהיה מונרכיסט קיצוני, את הרכב ממשלתו, בניסיון להביא שוב למונרכיה בצרפת (אירוע שנודע בשם המשבר ב-16 במאי 1877). גמבטה פתח במסע ציבורי להחדיר בצרפת את הערכים הרפובליקנים, אשר שיאו היה בנאום פומבי ב-18 בספטמבר 1878. לאור מסע ציבורי זה לא נותרה למקמהון הברירה, אלא להתפטר או לגרום למלחמת אזרחים. מקמהון בחר בדרך ביניים, ושינה את הרכב הממשלה להרכב מתון, אך גם הרכב זה לא החזיק מעמד זמן רב, ומקמהון וממשלתו התפטרו. גמבטה סירב לקבל את המועמדות לנשיאות, אך תמך בז'יל גרבי. הוא קיבל את המשרה של נשיא האספה הלאומית (ינואר 1879) והסתפק בכך. מדי פעם היה נואם בפני הבית, ומנאומים אלו זכור במיוחד הנאום בו קרא למתן חנינה לאנשי הקומונה הפריזאית. עם זאת בתקופה זו היה צופה מן הצד, ולא נטל חלק פעיל בניהולה של הרפובליקה, אותה הציל מסכנת המונרכיזם בימי מקמהון.
שינויים פוליטיים ואי היציבות של הממשלות השונות ברפובליקה הצרפתית השלישית הצעירה הביאו לכך שהוא קיבל על עצמו את תפקיד ראש הממשלה מן הנשיא גרבי, ב-24 בנובמבר 1881. רבים חשדו כי בכוונתו להפך לדיקטטור, וממשלתו נפלה ב-26 בינואר 1882, לאחר שישים ושישה ימים בלבד. ב-31 בדצמבר 1882 מת גמבטה באירוע שהיה כפי הנראה תאונה בעת טיפול בנשק. הפצע עצמו לא היה חמור, אך הוא הזדהם, וגמבטה נפטר מאלח דם כמה ימים לאחר פציעתו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החליט העם הצרפתי לכבד את הנופלים בכך שחייל אלמוני, המסמל את אלה שמתו למען המולדת הצרפתית, ייקבר בקבר החייל האלמוני, מתחת לשער הניצחון. ביום בו נטמן החייל האלמוני בקברו, ב-11 בנובמבר 1920, הוסע לבו של גמבטה באותה המרכבה בה הוסעה גווית החייל האלמוני, ונטמן בפנתאון של פריז בו טמונים גדולי בניה של האומה הצרפתית. מסע לוויה זה סימל עבור הצרפתים את הרציפות במאבקם בין 1870 ובין מלחמת העולם הראשונה.
עפקו
החברה עוסקת בייצור מצנחי רחיפה, רתמות, מצנחים רזרביים ומוצרים נוספים המיועדים לספורט הרחיפה. מפעל החברה ממוקם באזור התעשייה של קיסריה. המפעל משתרע על שטח של 3200 מ"ר והוא מהמפעלים הגדולים בעולם למוצרים אלו. לחברה מעל 60 מפיצים ברחבי העולם.
הדגם הראשון אשר יוצר בחברה היה ה-"Series K", בשנת 1982.
יחסי ניו זילנד–קוריאה הדרומית
יחסי ניו זילנד–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין ניו זילנד וקוריאה הדרומית. ניו זילנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של קוריאה, המכונה גם דרום קוריאה בשנת 1962. לדרום קוריאה יש שגרירות בוולינגטון, ואילו לניו זילנד יש שגרירות בסיאול. בין המדינות מתקיימים ביקורים רבים ברמה גבוהה, כמו גם שיתופי פעולה נרחבים בתחום הקולנוע, המדע והטכנולוגיה והחינוך.
בזמן מלחמת קוריאה
בין 1950 ל-1957 הייתה ניו זילנד מעורבת במלחמת קוריאה. כ־4,700 ניו זילנדים שירתו תחת פיקוד האו"ם, וכ־1,300 שירתו במהלך המלחמה ואחרי שביתת הנשק. 45 ניו זילנדים איבדו את חייהם.
יחסים נוכחיים
נשיא דרום קוריאה, לי מיונג-באק ביקר בניו זילנד בשנת 2009. בשנת 2018 ביקר שר האוצר גרנט רוברטסון בדרום קוריאה ונפגש עם סגן שר האוצר הדרום קוריאני קו היונג קווון. במהלך הפגישה הודיע משרד האוצר של דרום קוריאה כי חברות קוריאניות ישתתפו בפרויקט התשתיות של ניו זילנד. בשנת 2014, יו"ר האספה הלאומית קנג-צ'אנג היי הוביל משלחת של חברי האספה לפגישה עם ראש הממשלה ג'ון קי, הדובר דייוויד קרטר וחברי קבוצת הידידות ניו זילנד-קוריאה. הסכם סחר חופשי בין המדינות נחתם על ידי ראש הממשלה ג'ון קי ושר הסחר טים גרוזר בשנת 2015.
יחסי סחר
דרום קוריאה היא שותפת הסחר השביעית בגודלה בניו זילנד, עם הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות בשנת 18–2017 בשווי 4.75 מיליארד דולר ניו זילנדי. הייצוא העיקרי של ניו זילנד לדרום קוריאה הוא עץ, מוצרי חלב, בשר ואלומיניום. הייצוא העיקרי של דרום קוריאה לניו זילנד הוא נפט, כלי רכב, מכונות, ברזל ופלדה ופלסטיק.
הגירה
בניו זילנד חיים כ-26,601 קוריאנים. מרבית הקוריאנים בניו זילנד הם נוצרים עם מיעוט קטן של בודהיסטים. בתי ספר לקהילה הקוריאנית בערים הגדולות מציעים שיעורים בשפה הקוריאנית.
ועדת ונציה
ועדת ונציה, ובשמה הרשמי המועצה האירופית לדמוקרטיה בעזרת חקיקה, היא גוף מייעץ למועצת אירופה. הוועדה מורכבת ממשפטנים וממומחים עצמאיים בתחום המשפט החוקתי. היא הוקמה בשנת 1990, כאשר לאחר נפילת חומת ברלין היה צורך מידי בעזרה למדינות מרכז ומזרח אירופה בחקיקה דמוקרטית. הוועדה מתכנסת כארבע פעמים בשנה בוונציה, ומכך נגזר שמה.
מיד לאחר הקמתה, חברו להוועדה כל המדינות המשתתפות במועצת אירופה. בשנת 2002 נפתחה החברות בה גם למדינות לא אירופיות. נכון לשנת 2010, חברות בוועדה כ-57 מדינות, מתוכן כ-47 הן חברות מועצת אירופה.
ישראל חברה בוועדה מ-1 במאי 2008. הרשות הפלסטינית התקבלה כחברה בעלת "סטטוס מיוחד" בוועדה, עם סמכויות דומות ל"מדינות משקיפות".
בפברואר 2023 התייחסה נשיאת הוועדה לרפורמה המשפטית המוצעת בישראל בביקורתיות, וציינה כי עמדת הוועדה היא שביקורת שיפוטית על חוקים היא הכרחית, מינוי שופטים צריך להיות מבודד מהשפעות פוליטיות, והחלטות של בית משפט עליון צריכות להיות סופיות.
בנימין אלון
הרב בנימין (בני) אֵלון (10 בנובמבר 1954, ט"ו בחשוון ה'תשט"ו - 5 במאי 2017, ט' באייר ה'תשע"ז) היה רב ומנהיג ציבור ציוני דתי. כיהן כשר התיירות (2001–2004) וכחבר הכנסת (1996–2009), היה יושב ראש מפלגת מולדת ויו"ר הרשימה המאוחדת האיחוד הלאומי-מפד"ל. קודם לכן היה ראש ישיבת בית אורות וממייסדי בית אל. שימש כנשיא הארגון הבינלאומי IIACF המאגד את השדולות הפרו-ישראליות בפרלמנטים ברחבי העולם.
קורות חיים
למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים ובישיבה התיכונית מדרשית נעם בפרדס חנה. כנער, הוביל מחאה נגד פעילות מיסיונרית בזכרון יעקב ובמקביל הקים "ביטאון נוער דתי" בשם "בעצם".
לאחר לימודיו התיכוניים המשיך ללימודים תורניים גבוהים בישיבת הנגב, ישיבת מרכז הרב בירושלים, ובין השנים תשל"ה-תשל"ח בכולל האידרא ברמת הגולן. שירת בצה"ל בחיל התותחנים ושוחרר בדרגת סגן. הוסמך לרבנות בשנת 1978, ובגיל 23 מונה לרב הקיבוץ הדתי שלוחות שבעמק בית שאן. בהמשך היה ר"מ במספר ישיבות, בהן ישיבת ההסדר מעלה אדומים, מכון מאיר וישיבת עטרת כהנים בעיר העתיקה בירושלים. בשנים 1983–1985 היה שליח הסוכנות היהודית בקרב ארגוני סטודנטים יהודיים בארצות הברית.
בשנת 1990 הקים עם חנן פורת את ישיבת בית אורות על הר הצופים, כניסיון ליצור בית מדרש חדשני שהדגש בו יהיה על יצירה. אלון עמד בראשות הישיבה עד כניסתו לחיים הפוליטיים בשנת 1996. ערך והוציא לאור את פירוש הרב אברהם יצחק הכהן קוק על רבות ממסכתות התלמוד במסגרת המכון שייסד, ”טוב רואי”, והקים עם אשתו, הסופרת אמונה אלון, את הוצאת הספרים ספריית בית אל.
קריירה פוליטית
בסוף שנות השמונים ניסה אלון להחיות את רוח תנועת גוש אמונים באמצעות הקמת "תנועת אמונים". בתקופת חתימת הסכמי אוסלו עמד, יחד עם משה פייגלין ושמואל סקט, בראש תנועת ההתנגדות לממשלת רבין, "זו ארצנו". במהלך תקופה זו נחקר אלון עם חברי התנועה בחשד להמרדה והפרות סדר, אך לא הועמד לדין בזכות חסינות שקיבל לאחר שבשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם מפלגת מולדת. בכנסת זו שימש כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה היה מיוזמי איחוד מפלגות הימין בכנסת, ובשנת 1999 נבחר שוב לכנסת ה-15 במסגרת האיחוד הלאומי. בכנסת זו היה יושב ראש הסיעה המאוחדת האיחוד הלאומי-ישראל ביתנו וחבר בוועדת החוץ והביטחון, ועדת האתיקה וועדת הכנסת. לאחר הירצחו של רחבעם זאבי החליף אלון את זאבי בתפקיד שר התיירות. באותה התקופה הגביר השב"כ את השמירה סביבו, בעקבות התראות על כוונת פלסטינים להתנקש בחייו. אלון פרש עם סיעתו מן הממשלה ב-14 במרץ 2002 בשל ויתורו של ראש הממשלה על הסגרת מתנקשי השר זאבי לישראל.
במאי 2002 גבר ברוב של 66% על פלמ"ח זאבי, ונבחר ליו"ר מפלגת מולדת. בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום השני אחרי אביגדור ליברמן בסיעת האיחוד הלאומי, שכללה את ישראל ביתנו, מולדת ותקומה, ונתמנה לשר התיירות בממשלתו השנייה של אריאל שרון. בשתי תקופות כהונתו כשר התיירות התמודד אלון עם ירידה בתיירות לישראל, שנגרמה בשל האינתיפאדה השנייה, ומשרד התיירות בראשותו התרכז בעידוד תיירות נוצרית לארץ.
ב-4 ביוני 2004 פיטר ראש הממשלה שרון את השרים אלון וליברמן כדי להשיג רוב לתוכנית ההתנתקות בממשלה.
בתחילת פברואר 2006 גילה כי חלה בסרטן הגרון. הוא נותח, עבר טיפול בהקרנות, ובהמשך שב לבריאות מלאה ולתפקוד רגיל. ב-9 בפברואר 2006, עם ההכרזה על הריצה המשותפת של המפד"ל והאיחוד הלאומי, נבחר אלון לעמוד בראש הרשימה המשותפת לכנסת השבע עשרה, למרות מחלתו. בהנהגתו זכתה המפלגה ב-9 מנדטים אך לא הצטרפה לממשלתו של אהוד אולמרט. הוא שימש כחבר בוועדת הכספים ובוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי. באוגוסט 2007 החליף את זבולון אורלב כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה.
ב-18 בדצמבר 2008, בעקבות הצבתו במקום ה-17 ברשימת הבית היהודי (שאיחדה את האיחוד הלאומי והמפד"ל) החליט אלון לפרוש מהרשימה ומהחיים הפוליטיים.
לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים
מאז פרישתו מהכנסת התמקדה פעילותו הציבורית של אלון בטיפוח מערך של שדולות פרו-ישראליות בקונגרס של ארצות הברית ובפרלמנטים אחרים ברחבי העולם, בעיקר על בסיס הזדהות נוצרית עם ישראל. הקים לשם כך את ארגון IIACF – הקרן הבינלאומית לשדולות חברי פרלמנט אוהדי ישראל, ושימש נשיאו.
הוכרז כחתן פרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2016 בגין היותו "מנהיג ציבור שחזונו ושאר רוחו הייחודיים משפיעים השפעה חשובה על המחנה הלאומי בעשורים האחרונים".
בסוף שנת 2014 חלה שוב במחלת הסרטן. הוא נפטר ממחלה זו ב-5 במאי 2017 ונקבר בהר המנוחות בירושלים לצד קבר אביו השופט פרופ' מנחם אלון.
הנצחה
ביולי 2020 החליטה ועדת השמות בעיריית ירושלים לקרוא רחוב על שמו. ב-8 בדצמבר 2021 נחנכה "דרך בנימין אלון" הסמוכה ל"בית אורות" שעל הר הצופים. על שמו נקרא גם רחוב ביישוב בית אל.
אמונה לצד פרגמטיות
לצד עמדותיו ה"אמוניות" של אלון (שאף כתב כי "אין ריאליזם ישראלי יכול להתקיים בלי הכרה ביסוד המשיחי"), אלון האמין כי השאלות המדיניות והאסטרטגיות מחייבות התמודדות ריאלית ופוליטית, ולכן ראה כחיונית יצירת תוכנית מדינית על בסיס תפיסת העולם הימנית.
קיר הברזל
לפי אלון, במאה ה-21, לאור עליית ההתנגדות למדינת ישראל שמבוססת על אמונה דתית (אסלאמית פונדמנטליסטית) במקום ההתנגדות בעבר שהתבססה על לאומיות-ערבית חילונית, עולה השאלה האם עדיין תפיסת "קיר הברזל" רלוונטית מולה. אלון הסביר כי:
עם זאת, אלון הסיק באופן מוחלט כי תפיסת "קיר הברזל" רלוונטית גם כיום:.
היוזמה הישראלית
בתחילת 2003 הציע אלון את המתווה האזורי לשלום המציע לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני על ידי התייחסות לירדן כמדינת הלאום הפלסטינית, שתעניק אזרחות לערביי יו"ש. ב-7 באוקטובר 2007, יצא אלון בקמפיין גדול לקידום "היוזמה הישראלית - מה שטוב לישראל", גרסה חדשה מעודכנת של תוכניתו. היוזמה ראתה באיום האיראני ובהשתלטות חמאס על רצועת עזה הזדמנות לשיתוף אינטרסים בין ישראל לשכנותיה הערביות, תוך נטרול הרשות הפלסטינית. היוזמה הושתתה על שלושה עקרונות: שיקום הפליטים באמצעות פיצוי נדיב ופירוק מחנות הפליטים, המרת הפרטנר הפלסטיני בפרטנר ירדני, וסיפוח יו"ש, הן בשל הזכות הטבעית וההיסטורית של ישראל שם והן כאמצעי לייצוב האזור ולמניעת נפילתו בידי ארגון החמאס.
שיתוף פעולה עם נוצרים אוהבי ישראל
אלון פעל לחיזוק הקשר האידאולוגי בין הימין הישראלי לאוונגליסטים בארצות הברית, השותפים לתפיסה הרואה את שיבת ישראל לארצו כהתגשמות נבואות התנ"ך. הוא שימש יו"ר השדולה לקידום היחסים עם הקהילות הנוצריות בעולם בכנסת ה-17, וערך מסעות גיוס תמיכה פוליטית בקרב קהילות נוצרים אוונגליסטים ברחבי ארצות הברית. הוא נמנע מלגייס כספים שם, מסיבות אידאולוגיות. תוכניתו המדינית זכתה לתמיכה של מספר דמויות בצד השמרני-ימני של הפוליטיקה האמריקאית. אלון גם טיפח את הקשר עם קהילת המקויה ביפן וקהילות יהודיות בחו"ל.
משפחתו
אחיו הם הסופר ארי אלון, הרב מרדכי אלון ונשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע השופט ספי אלון. אלון היה נשוי עד לפטירתו לסופרת אמונה אלון, בתם של הרב פרופ' פינחס פלאי ופנינה פלאי. לבני הזוג שישה ילדים, בהם הסופר אורי אלון (מיוצרי סדרות הטלוויזיה "שטיסל" ו"אוטונומיות"). בתו שרה היא אמנית ונשואה למשורר ועורך הרב אלחנן ניר ובתו מרים נשואה למשורר וקולנוען עמיחי חסון. אלון התגורר שנים רבות בבית אל ובירושלים.
קישורים חיצוניים
מאמריו ושיעוריו: בעקבות מותו: