cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם מריל
ביוגרפיה
ויליאם מריל גדל בוירג'יניה ובשנת 1897 סיים לימודי תואר שלישי באוניברסיטת קורנל. בשנת 1897 הוא התחתן ולזוג הצעיר נולד ילד שנפטר בשנת 1899. כתוצאה מכך החלו במשפחה בעיות שהסתיימו בגירושין בשנת 1924.
טלי קריסטל
ביוגרפיה
לאחר שירותה הצבאי כמדריכת סימולטור בחיל האוויר למדה לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב: בשנת 1998 סיימה תואר ראשון בכלכלה וסוציולוגיה, בשנת 2001 סיימה תואר שני בסוציולוגיה. את עבודת המ.א. שעסקה בביזוריות הסכמי השכר הקיבוציים וגידול אי השוויון בשכר בישראל, כתבה בהנחיית ד"ר דליה אלעזר ופרופ' ינון כהן. בשנת 2008 סיימה תואר שלישי בלימודי עבודה. את עבודת הדוקטור, שעסקה במקורות ההכנסה של עובדים שכירים בישראל, כתבה בהנחיית פרופ' ינון כהן.
ויליאם מריל
ביוגרפיה
בשנת 1904 מריל החל לעבוד בגנים הבוטניים של ניו יורק. בהמשך הוא התמנה לאוצר.
טלי קריסטל
ביוגרפיה
את השתלמות הבתר-דוקטורט עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים (2008) ובאוניברסיטת סטנפורד (2009-2010) בארצות הברית.
ויליאם מריל
ביוגרפיה
ויליאם מריל הקים כתב עת Mycologia והיה עורך במשך 16 שנים. מריל סייר רבות ברחבי אירופה ואמריקה. מסיורים אלו הוא הביא כ-70 אלף דוגמאות מעולם הצומח. בין היתר הוא היה הראשון שתיאר את בהוקית באמריקה.
טלי קריסטל
ביוגרפיה
בשנת 2010 החלה לעבוד כמרצה באוניברסיטת חיפה ובשנת 2020 התמנתה לפרופסור מן המניין.
ויליאם מריל
ביוגרפיה
בשנת 1924 במהלך סיור מקצועי בצרפת מריל נעלם לתקופה ארוכה. רק כעבור שמונה חודשים התברר שהוא שהה בבית חולים כפרי בצרפת עם התקף מחלת כליות ללא יכולת להודיע על מצבו. כאשר הוא חזר לניו יורק התברר שמשרתו בגנים הועברה למישהו אחר. מריל היה במצב נפשי קשה ואשתו עזבה אותו. בעקבות כך הוא חזר לוירגיניה ובהמשך עבר לפלורידה.
טלי קריסטל
ביוגרפיה
נשואה לאורי אבן עזרא ואם לשניים. מתגוררת בקיבוץ כפר מסריק.
ויליאם מריל
ביוגרפיה
בהיותו בפלורידה הוא השתקם וקיבל מלגה מאוניברסיטת פלורידה להמשך מחקרים. הוא התגורר בפלורידה עד מותו בשנת 1957.
טלי קריסטל
מחקרה
קריסטל התחילה את דרכה כחוקרת בניתוח תהליכי ביזור של הסכמי השכר הקיבוציים והירידה בהיקף החברים באיגודי העובדים בישראל. במחקרה הראתה שגורמים אלו מסבירים חלק ניכר מהעלייה החדה באי-השוויון בשכר. בהמשך, בעבודת הדוקטורט שלה סיפקה תיאור מקיף של התפתחות הכלכלה הפוליטית ומערכת הריבוד בישראל, והתמקדה בחלוקת ההכנסה הלאומית של ישראל בין שכר העובדים לרווחי בעלי ההון ("חלק העבודה בהכנסה הלאומית"). עבודתה הוסיפה נדבך חדש בחקר אי השוויון, והדגישה את השפעת גורמים כמו התארגנות מעמדית והמדיניות שנוקטת המדינה בקביעת דפוסי החלוקה של ההכנסה הלאומית.
ויליאם מריל
ביוגרפיה
במהלך הקריירה מריל פרסם כ-510 מאמרים. הוא תיאר לראשונה 1453 סוגים.
טלי קריסטל
מחקרה
במהלך השתלמותה בפוסט דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד, היא פיתחה את התיאוריה שלה לגבי הכוחות החברתיים והכלכליים השולטים בקביעת נתח העבודה בהכנסה הלאומית, ובחנה אמפירית את התיאוריה על נתונים מ-16 מדינות מערביות על פני המחצית השנייה של המאה ה-20. היא הראתה, שבכל המדינות העשירות הרווחים של בעלי ההון כחלק מהתמ"ג, נמצאים משנות השמונים בשיא של כל הזמנים או קרוב אליו. מסקנתה הייתה שרווחי התאגידים היו בשיא, מכיוון שלעובדים היה פחות כוח בעת משא ומתן עם מעסיקים, בעיקר בגלל שחיקת איגודי העובדים.
אף על פי שחלק גדול מהמחקרים שלה עוסק באי-השוויון בהכנסות ובתעסוקה בארצות הברית ובמדינות עשירות אחרות, קריסטל ממשיכה לחקור את הכלכלה הפוליטית של ישראל. היא הייתה מעורבת בכמה פרויקטים שמרחיבים את עבודתה הקודמת על איגודי עובדים בישראל והשפעתם על אי השוויון בשכר ובהטבות נלוות מהמעביד. כך למשל בפרויקט מחקר על השלכות המשבר הכלכלי בעקבות נגיף הקורונה על אי השוויון, ובפרויקט נוסף המלמד על התרחבות פערי ההכנסות בין מקומות העבודה כמנוע לגידול הכולל באי-השוויון בהכנסות.
פרסומיה
קריסטל פרסמה עד היום כ-35 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
הרצאות באוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל
קריסטל הרצתה שתי הרצאות באוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל, במסגרת הקורס מבוא לעבודה:
ניתן להאזין להרצאות באתר גלי צה"ל.
טורפדו מינסק
טורפדו מינסק הוא מועדון כדורגל בלארוסי לשעבר, שייצג את מינסק ואירח את משחקיו באצטדיון טורפדו במינסק, שמכיל 4,800 איש.
היסטוריה
בשנים הסובייטיות שיחק טורפדו באליפות בלארוס הסובייטית וזכתה באליפויות בשנים 1947, 1962, 1966, 1967 ו-1969, אך מעולם לא זכתה להשתתף מעבר לליגה הסובייטית השנייה.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הבלארוסית מאז 1992. השנים המוצלחות ביותר היו בתחילת שנות האלפיים, כאשר הקבוצה סיימה פעמיים ברציפות במקום הרביעי (2002, 2003) והגיעה לגמר גביע בלארוס (2000).
בתחילת 2005 איבדה טורפדו-סק"א תמיכה כספית מהספונסרית ואחרי שאיבדה כמעט את כל הסגל הראשי ולא היה לה כסף לשלם דמי כניסה לליגה הבכירה בעונה הבאה, נאלצה לרדת לליגה השנייה. טורפדו זכתה בליגה השנייה בשנת 2005, אך בסוף העונה המועדון פורק. הבעלים עבר לקבוצת כדורגל חדשה בשם מינסק, שהשתמשה גם באותו משרד ובאצטדיון ששימשו את טורפדו. רק שחקן אחד מהרכב טורפדו 2005 הצטרף למינסק.
בשנת 2007 הקבוצה הוקמה מחדש כטורפדו-MAZ והחלה לשחק באליפות מינסק, שהיא חלק מליגת החובבים הבלארוסית (רמה 4 במערך הליגות). בשנת 2009 הקבוצה סיימה במקום השלישי והייתה כשירה לייצג את מינסק בטורניר הגמר לקראת עלייה לליגה השנייה (מכיוון ששתי הקבוצות הראשונות סירבו או לא היו כשירות לכך), אך סיימה במקום השלישי. הופעה מוצלחת באליפות מינסק ובגביע אפשרה להם להעפיל לגביע בלארוס פעמיים (2009 ו-2010), אך הם הודחו מהטורניר לאחר המשחק הראשון בשתי הפעמים.
בשנת 2014 הקבוצה נרשמה לליגה השנייה בבלארוסית בשמה המקורי טורפדו מינסק ובשנה שלאחר מכן זכתה בזכות העפלה לליגה הראשונה בבלארוס. בשנת 2018 המועדון העפיל לליגת העל הבלארוסית במקומה של קרומאצ'י מינסק, אשר רישיון ליגת העל נשלל ממנה בגלל חובות.
עם זאת, באמצע עונת 2019, טורפדו פרשה מליגת העל בשל חוסר מימון וחדלה מלהתקיים. כל המשחקים שנותרו לה נרשמו 0–3 לטובת יריבותיה.
קרב מסין (1914)
קרב מסין (בצרפתית: Bataille de Messines, באנגלית: Battle of Messines) היה חלק מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הקרב נערך בין 12 באוקטובר ל-2 בנובמבר 1914, בין הצבא הגרמני לבין חיל המשלוח הבריטי והצבא הצרפתי. קרב זה היה חלק מתהליך ייצוב החזית המערבית בעקבות המרוץ אל הים. הקרב נערך במסין שבפלנדריה, בדרומה מערבה של בלגיה, וסמוך מאוד לגבולה עם צרפת. הקרב החל בהתקדמות מוצלחת של כוח פרשים בריטי. לאחר מספר ימים כוח זה נתקל בהתנגדות גוברת והולכת של הגרמנים, ואף בהתקפות נגד שהסיגוהו קמעה אחורה. בתחילת נובמבר התייצבה החזית באזור רכס מסין.
רקע
ההתקפה הגרמנית, אשר פתחה את הלחימה בחזית המערב בתחילת אוגוסט 1914, נבלמה חמישה שבועות אחר כך, ממש על סף פריז. הגרמנים נסוגו על מנת לייצב קו, אשר רובו עבר בתוך צרפת, צפונה משם. כך החל ב-17 בספטמבר 1914 "המרוץ אל הים", אשר נמשך כחודש ימים. שני הצדדים הלוחמים, הגרמנים מצד אחד, והצרפתים, אשר נעזרו בכוחות בלגיים ובחיל המשלוח הבריטי, ניסו לאגף מצפון מערב, כלפי הים הצפוני, האחד את השני. באותו שלב של המלחמה, נשא הצבא הצרפתי בעיקר עול הלחימה בחזית המערב. שרידי הצבא הבלגי החזיקו בפינתה הדרומית מערבית, אשר לא נכבשה, של ארצם, ואילו חיל המשלוח הבריטי, אשר מספר חייליו עלה בהתמדה עם הזמן, החזיק בעיקר בגזרות צפוניות מערביות של החזית, כלומר, באזורי הגבול של בלגיה-צרפת ובסמוך. הדבר הקל עליו לקבל את אספקתו מנמלי תעלת למאנש. כך, מתחילת אוקטובר, החזיק חיל המשלוח הבריטי בגזרה שבין איפר לליל, בסמוך משמאל לארמייה הצרפתית העשירית, אך במרחק מה מערבה מן הקו המחבר בין שתי ערים אלה.
פני השטח
כללית, פני השטח באזור זה, אשר חלקו בבלגיה וחלקו בצרפת, מישוריים, אך משובצים בגבעות סלעי גיר נמוכות. רכס וימי (Vimy), המורכב משרשרת גבעות המתמשכת מספר ק"מ מדרום מזרח לצפון מערב, נמצא מעט מזרחית לכביש לנס-אראס. מצפון מערב לרכס וימי משתרע רכס נוטרה דאם דה לורט (Notre Dame de Lorette) העובר ממזרח למערב, בקירוב. בין שני הרכסים הנמוכים עבר מצפון לדרום הכביש האמור מלנס לאראס. שני נהרות חוצים את הזירה, שניהם ממזרח למערב, סקארפ, מעט מצפון לאראס, וקארנסי (Carency), מלנס מערבה. ממזרח לאותם רכסים נמוכים, משתרעת שפלת פלנדריה. אזור הקרבות תחום מדרום מזרח על ידי תעלות רבות ועל ידי נהר הלייה (בצרפתית ליס (Lys)). השפלה כמעט שטוחה, למעט כמה גבעות בגובה של כ-120 מ', בשרשרת בקו מערב-מזרח, מקסל (Cassel), דרך מון דה קאט (Mont des Cats), דרך מון נואר (Mont Noir), מון רוז' (Mont rouge) ושרפנברג (Scherpenberg), עד מעט מערבה מאיפר, שם ניצבת גבעת מון קמל (Mont Kemmel), ורכס נמוך המשתרע צפונה מזרחה עד הלאה מאיפר, ואחר כך צפונה מערבה, בעודו מנמיך והולך, עד התמזגותו במישור. בצפון מערב, רוחב שפלת החוף, הגבוהה מעט מעל פני הים, כ-16 ק"מ, ובשוליה הקרובים לים - דיונות חול. הלאה בכיוון פנים הארץ השטח מישורי, משובץ בתעלות ניקוז וסכרים, ומי התהום מגיעים כמעט לפני השטח. תעלות אחרות באותו שטח מתחברות לנהרות ליס, איזר וסכלדה. מצב עניינים זה הקשה מאוד על התנועה בשטח מחוץ לדרכים, וחייב מאמץ רב באחזקת הדרכים במצב תקין. יתר שטח פלנדריה, פרט לערים, מעובד או מכוסה ביער. חלקות השדה, בין אם של כפרים, בין אם של חוות חקלאיות, נפרדו זו מזו על ידי משוכות, ולפעמים גם על ידי עצים. כך, למרות פני הקרקע השטוחים, הראות באותו שטח הייתה מוגבלת.
שלבים מוקדמים
מפקד חיל המשלוח הבריטי, הגנרל ג'ון פרנץ', סבר כי המערך הגרמני שמולו דליל, ולכן פקד על התקפה בגזרתו, שיעדה השטח שמצפון מזרח לליל. בין 10 ל-12 באוקטובר, שתי דיוויזיות של קורפוס הפרשים, בפיקודו של אדמונד אלנבי, חיפו על אגפו השמאלי של הקורפוס ה-3, אשר התקדם מזרחה, לעבר ליל. אגב כך, הפרשים קבלו פקודה למתוח את האגף השמאלי הרחק צפונה עד איפר. ההתקדמות נערכה מדרום לשרשרת הגבעות המסתיימת במון קמל, וכוח גרמני - קורפוס הפרשים ה-4, ובו שלוש דיוויזיות - תפס את שלוחותיהן הדרומיות, וכך עמד באגפה של דרך תנועתם של הבריטים. הבריטים הבחינו בגרמנים המתחפרים על הגבעות. הקרבות התחילו ב-12 באוקטובר, כאשר חטיבת פרשים בריטית, אשר חייליה תקפו רגלית ממערב, ועל סוסיהם, תוך חיפוי ארטילרי, מדרום, כבשה את מון דה קאט. למחרת אלה המשיכו מזרחה וכבשו גם את מון נואר, כחמישה ק"מ מצפון לבייל (Bailleul). גם ביום הבא הבריטים המשיכו להתקדם צפונה מזרחה, לנוכח התנגדות גרמנית קלה, והגיעו עד מספר ק"מ מדרום לאיפר, בקירוב, שם בעצם 'יישרו' קו עם הכוחות הבריטיים בגזרת איפר. ב-15 לחודש הבריטים ערכו סיור הלאה מזרחה על גדות הליס, על מנת להגיע למנן (Menin). אלא שהתברר כי הגרמנים נאחזו בלילה הקודם בקומן (Comines), כתשעה ק"מ מערבה ממנן, ומנעו מן הבריטים להתקדם הלאה. ב-16 לחודש, תחת הרושם כי הגרמנים נמצאים בתהליך של נסיגה, הבריטים תקפו במגמה להתקדם הלאה מזרחה. הפרשים פנו דרומה כדי לחצות את הליס לגדתו הדרומית, מערבה לקומן, בעוד הקורפוס השלישי פונה צפונה מזרחה על מנת לקיים חזית רצופה עם הכוחות שבאיפר. ניסיון חציית הליס, שרוחבו באותו מקום כ-15 מ' ועומקו כ-1.5 מ', החל בשעה 6:00, כאשר ערפל כיסה את האזור, דבר שמנע סיורים אוויריים וסיוע ארטילרי. גדות הליס, הבוציות והמבותרות, גם הן הקשו על הבריטים. מגיני העמדות הגרמניות הקדמיות נהדפו אומנם אחורה, אך מקום החצייה הוגן היטב על ידי הגרמנים, והבריטים לא הצליחו לחצות. ב-18 לחודש ניסו הפרשים לתקוף צפונה מזרחה, מצפון ובמקביל לליס, מדלמון (Duelmont) שמצפון לארמנטייר (Armentières) ומדרום מערב לקומן, לטן-בריילן (Ten-Brielen) שמצפון לקומן. ניסיון זה נכשל אף הוא. אבדות הפרשים בכל הקרבות שתוארו היו כ-175 חיילים.
התקפות נגד גרמניות
בעוד הבריטים נכשלים בניסיון להתקדם הלאה מזרחה, החלו הגרמנים לתקוף באגפם השמאלי (הצפוני), בו החזיקה דיוויזיית פרשים אחת ברכס מסין. צפונה ממסין נאלצו הבריטים, בכוח של דיוויזיה ועוד חטיבה, לסגת בשל הפגזות גרמניות עזות מקורטווילדה (Kortewilde) עד לטירת הולבקה (hollebeke) ופקודה ירדה לכוחות בשטח בהתאם. אי בהירות באשר לפקודות הובילה לנסיגה גם הלאה מטירת הולבקה. משנודע הדבר, החלו הבריטים בהתקפת נגד מוצלחת, כנגד כוח פרשים גרמני, כדי להחזיר לידיהם את השטח שאבד. בכל זאת, הקו הקדמי הגרמני הגיע בנקודה מסוימת עד ל-6.5 ק"מ מאיפר, ואם כי הגרמנים לא התקדמו הלאה, הכוחות הבריטיים נראו דלילים לנוכח הלחץ הגרמני. כיוון שכך, שלחו הצרפתים שמונה גדודים לאזור הולבקה לעזרה. ב-30 לחודש לפנות ערב החלו הגרמנים לתקוף בין מסין לקומן בכוח של דיוויזיה רגלית. במסין, שם תקפה למחרת ב-4:30 חטיבת רגלים גרמנית, והגנו על המקום כ-900 אנשי חיל הפרשים בריטים, הצליחו הגרמנים לחדור ליישוב לאחר חמש שעות של לחימה. הבריטים התגוננו מבית לבית, עד שלבסוף נסוגו. באותו זמן, בקירוב, התכתשו שתי בריגדות בריטיות ודיוויזיה גרמנית, בפאתי מסין, תוך אבדות כבדות לשני הצדדים. מצפון למסין התכתשה דיוויזיית פרשים בריטית, מתוגברת בשש סוללות ארטילריה צרפתיות ובגדוד וחצי של חיילים הודים-בריטים, עם דיוויזיה גרמנית מתוגברת. בהמשך הצרפתים שלחו למקום עוד שתי חטיבות, אולם אלה לא נטלו חלק משמעותי בקרב. אם כי הגרמנים פתחו בהפגזה כבדה החל משעה 6:00, הם לא יצאו להתקפה עד שעה 14:45, ככל הנראה בשל חשש שיאוגפו מדרום. באותו זמן כבשו הגרמנים גם את וויטצ'ט (Wytschaete) ואת הרכס שבינה לבין מסין. בהתקפת נגד הבריטים כבשו את העיירה אך לא הצליחו להחזיר לידיהם את הרכס. בהתקפה נוספת, הגרמנים כבשו שוב את וויטצ'ט. כך, בתחילת נובמבר הביאו הקרבות המתוארים להתייצבות בקו גם בגזרה זו.
אחרית דבר
כיוון שבארבע השנים הבאות כמעט שלא חלו שינויים בקו החזית, היה השטח המתואר זירה לקרבות רבים בהם נהרגו מאות אלפי חיילים משני הצדדים.
אנרגטיק מינסק
"אנרגטיק מינסק (רשמית: "אנרגטיק-BDU"; בבלארוסית: Энергетык-БДУ) הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מינסק, שנוסד בשנת 1996. מארח את משחקיו באצטדיון "BDU". הישג השיא של המועדון הוא מקום 10 בליגת העל (בעונת 2020) והעפלה לחצי גמר גביע בלארוס.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1996 ונכנס לליגה השנייה, משם כעבור כמה שנים עלתה לליגה הראשונה, ולאחר מכן לליגת העל. המועדון בילה ארבע שנים בליגה הבכירה. המועדון כל הזמן נאבק על הירידה ולבסוף ירד לליגה השנייה, שם שיחק בשנים 2008-2013.
בעונת 2013 נאבק המועדון על העפלה לליגה הראשונה. בסוף העונה איבד את המקום השני לקבוצת "נאמן מוסטי" והוא עצמו סיים במקום השלישי. עם זאת, לאחר שנמאן סירבה לעלות בפברואר 2014, מועדון אנרגטיק עדיין קיבל את ההזדמנות לשחק בליגה הראשונה. במרץ 2014 המועדון נרשם לליגה הראשונה.
בעונת 2014 הרכב הקבוצה נותר כמעט ללא שינוי מהעונה הקודמת והקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי. בעונת 2015 נוספו לקבוצה מספר שחקנים מנוסים. הקבוצה פתחה את העונה בביטחון והייתה בין מוליכות הטבלה, אך אז המשחק החל לדעוך והמועדון סיים את העונה במקום העשירי. בשנת 2017 הקבוצה שינתה את שמה ונודעה בשם "אנרגטיק-BDU". בעונת 2018 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה הראשונה, ובכך זכתה שוב בכרטיס לליגה הבכירה בבלארוס. בעונת 2019 הקבוצה סיימה במקום ה-12 בליגה העליונה ועונה לאחר מכן סיימה במקום העשירי.
בעונת 2022 סיימה כסגנית אלופת הליגה, במה שהיה להישג השיא בתולדותיה.
אצטדיון הקבוצה
המועדון מארח את משחקי הבית שלו באצטדיון המרכז הרפובליקני לאימונים אולימפיים בכדורגל של אוניברסיטת בלארוס. הקיבולת שלו עומדת על 1,500 מושבים. במאי 2020, המועדון עבר לארח באופן זמני במגרש מולודצ'נו.
ולרי אובודזינסקי
ולרי ולדימירוביץ' אובודזינסקי (ברוסית: Валерий Владимирович Ободзинский; 24 בינואר 1942 – 26 באפריל 1997) היה זמר אסטרדה סובייטי ורוסי (טנור) פופולרי בצורה יוצאת דופן בשנות ה-70.
ביוגרפיה
הצלחה רבה הגיעה לולרי אובודזינסקי בשנת 1967 לאחר מסע הופעות בסיביר ופרימוריה. אחרי המסע לבולגריה, שם שר הזמר את השיר האופנתי למדי "ירח על חוף הים השמשי" (Луна на солнечном берегу), התבססה הפופולריות שלו. כאשר בסוף שנות ה-60 של המאה הקודמת יצא הדיסק הראשון שלו "שר ולרי רובודזינסקי" (Поёт Валерий Ободзинский), כל התפוצה אזלה מייד.
המדינה הועשרה בזכות כישרונו של אובודזינסקי הצעיר ב-30 מיליון רובל, והזמר עצמו קיבל שכר של 150 רובל בלבד. אי צדק כלכלי יטריד את אובודזינסקי עד סוף הקריירה שלו. כל הדיסקים הבאים עם הקלטותיו של הזמר נמכרו באופן מיידי. את העניין הפנומנלי בו ניתן להסביר באופן ביצועי יוצא דופן, קול קטיפתי וגוון לירי מעולה.
יתרה מזאת, אובודזינסקי מעולם לא למד שירה, וכששר השתמש בשמיעתו המולדת וחוש מוזיקלי. בנוסף, יש לציין את המקצועיות הגבוהה ואת יכולת העבודה של האמן. הוא יכול היה לתרגל פסוק אחד למשך מספר שעות, ונשאר ללא לאות בתקופה שבה נגני התזמורת כבר נפלו מהרגליים.
כל זה ביחד הוביל לכך שהפופולריות של ולרי אובודז'יסקי בשנות ה-70 הייתה בלתי רגילה. עד היום, שירים "העיניים האלה מנגד" (Эти глаза напротив), "שיר מזרחי" (Восточная песня),"האביב הנצחי" (Вечная весна), "נפילת עלים" (Листопад), שנכתבו על ידי דויד טוחמנוב, "כמה בנות בעולם" (Сколько девчонок на свете) ו"מצעד הצנחנים" (Марш десантников), שכתב אלכסנדר זצפין, מוכרים.
בנוסף, ולרי הכיר את המאזין הסובייטי עם שירים מהרפרטואר של הביטלס, קרל גוט, ז'ו דסאן, טום ג'ונס ורבים מכוכבים מערביים רבים אחרים, שהמוזיקה שלהם הייתה כמעט בלתי נגישה בברית המועצות. יתרה מזאת, אובודזינסקי לא רק שר מחדש את שיריהם ברוסית, אלא נתן ליצירות אלה סגנון חושני, לוהט וגרוטסקי משלו.
ליונל סימונס
קריירת מכללות
סימונס נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1986–1990 למד באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הפך לשחקנה המוביל, והוליך את שחקניה בממוצעי נקודות (20.3), ריבאונדים (9.8) וחטיפות (1.6) למשחק. בכל 3 העונות הבאות העפילה לה סאל לטורניר אליפות המכללות, ובעונת 1989/1990 אף העפילה לשלב "32 הגדולות", בפעם הרביעית בלבד בתולדות הקבוצה. בסיום אותה עונה זכה סימונס בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון אר. וודן, המוענקים לשחקן המצטיין בליגת המכללות, לאחר שרשם ממוצעים של 26.5 נקודות, 11.1 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים, 2.0 חסימות ו-1.9 חטיפות למשחק.
לאורך קריירת המכללות קלע 3,217 נקודות בסך הכול, אשר מציבים אותו במקום הרביעי בתולדות ליגת המכללות, אחרי פיט מרוויץ', פרימן ויליאמס וכריס קלמונס. בשנת 2016 הוצג בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1990 נבחר סימונס בבחירה השביעית, על ידי סקרמנטו קינגס. ב-23 במרץ 1991 קלע שיא קריירה של 42 נקודות, בהפסד קבוצתו מול פיניקס סאנס. לאורך עונתו הראשונה בסקרמנטו הצטיין עם ממוצעים של 18.0 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק, ובהצבעות לתואר רוקי העונה סיים במקום השני, אחרי הזוכה דריק קולמן. בשלוש העונות הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה, עם 16.7 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק, אולם קבוצתו נותרה אחת מהקבוצות החלשות בליגה.
מאז קיץ 1994 סבל סימונס ממספר פציעות אשר פגעו בתפוקתו, ועד לסיום הקריירה שימש כשחקן ספסל. בעונת העפיל עם הקינגס לפלייאוף ה-NBA, לראשונה מזה 10 שנים, אך הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון, על ידי סיאטל סופרסוניקס (1–3). בסיום עונת פרש סימונס ממשחק, בגיל 28 בלבד.
טורשי
טורשי או טורשו (בפרסית: ترشى, טורקית: turşu, בולגרית: туршия, יוונית: τουρσί) הוא מאכל העשוי ירקות חמוצים המקובל במטבח הים תיכוני (וכן במטבח המזרח-תיכוני, בייחוד במטבח העיראקי ובמטבח הפרסי) ומטבחי הבלקן. מקור שמו של המאכל במילה הטורקית "טורשי" שמשמעה "חמוץ".
בבלקן הטורשי מוגש כ"מזה".
הטורשי לרוב עשוי מירקות (לרוב כרוב, כרובית, סלרי, גזר, סלק או חציל) המחומצים בשום, פלפל צ'ילי, מלח ותבלינים, וכן בחומץ.
הנריק אינגבריגטסן
הנריק אינגבריגטסן (בנורווגית: Henrik Ingebrigtsen; נולד ב-24 בפברואר 1991) הוא אתלט נורווגי, אלוף אירופה (הלסינקי 2012), סגן אלוף אירופה (ציריך 2014), בעל מדליית ארד (אמסטרדם 2016) וחמישי באולימפיאדה (לונדון 2012) בריצת 1500 מטר וסגן אלוף אירופה (ברלין 2018) ריצת 5000 מטר.
האח הבכור במשפחת האתלטים אינגבריגטסן.
ביוגרפיה
אינגבריגטסן נולד וגדל בסנדנס. הוא האח הבכור במשפחת אתלטים מצטיינת. אחיו, פיליפ (יליד 1993) ויקוב (יליד 2000) אלופי אירופה (אמסטרדם 2016 וברלין 2018 בהתאמה) בריצת 1500 מטר. שלושתם מתאמנים בהדרכתו של אביהם, ירט אינגבריגטסן.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי ב-1 ביולי 2012 זכה אינגבריגטסן במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.20 דקות, לפני פלוריאן קרוואל מצרפת (3:46.33 דקות) ודוד בוסטוס מספרד (3:46.45 דקות). כחודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום חמישי בריצת 1500 מטר בשיא לאומי חדש של 3:35.43 דקות.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה באוגוסט 2013 הוא סיים במקום שמיני בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:37.52 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע את תוצאת השנה שלו (3:36.33 דקות).
2014
באליפות אירופה שנערכה בציריך באוגוסט 2014 זכה אינגבריגטסן במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.10 דקות, אחרי מאהיידין מחיסי-בנאבאד מצרפת (3:45.60 דקות) ולפני כריס או'הרה מבריטניה (3:46.18 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג בסוף אוגוסט 2015 הוא סיים במקום 31 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:43.97 דקות ולא הצליח להעלות לשלב חצי הגמר.
2016
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בתחילת יולי 2016 זכה אינגבריגטסן במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.18 דקות, אחרי אחיו פיליפ אינגבריגטסן (3:46.65 דקות) ודוד בוסטוס (3:46.90 דקות). כחודש לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 20 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.51 דקות ולא הצליח לעלות לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:38.50 דקות ועלה מהמקום החמישי.
2017
אינגבריגטסן לא השתתף באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 2017.
2018
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 זכה אינגבריגטסן במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:18.75 דקות, אחרי אחיו הצעיר האלוף הטרי בריצת 1500 מטר יקוב אינגבריגטסן שקבע שיא אירופה לנוער עד גיל 20 של 13:17.06 דקות ולפני האלוף בריצה הכפולה מורד אמדוני מצרפת (13:19.14 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר יממה קודם לכן בתוצאה של 3:38.50 דקות, 25 מאיות איטי ממדליית ארד.
2019
באליפות אירופה באולם זכה אינגבריגטסן במדליית ארד בריצת 3000 מטר, בתוצאה 7:57.19 דקות, אחרי אחיו, יקוב, שזכה במדליית הזהב בתוצאה 7:56.15 דקות, ואחרי כריס אוהייר מבריטניה, שקבע תוצאה זהה לשלו.
אורלנדו נורי
ביוגרפיה
נורי היה אולי הצייר הפורה ביותר של הצבא הבריטי במאה ה-19 יחד עם ריצ'רד סימקין. ההערכה היא שנורי לבדו צייר יותר מ-5,000 תמונות. אף שמשפחתו הייתה ממוצא סקוטי, הם עברו לאירופה, ואורלנדו נולד בברוז', בלגיה ב-15 בינואר 1832. הוא בילה את רוב חיי העבודה שלו בדנקרק, שם צייר סצנות רבות, בעיקר בצבעי מים עבור חברת הוצאה לאור של רודולף אקרמן.
עבודתו זכתה להכרה לראשונה בסתיו 1854 כאשר פרסמו את ההדפס שלו על קרב עלמה, במלחמת קרים, לאחר מכן הופיעו הדפסים של קרב אינקרמן במלחמה זו. אלה צוירו עבור חברת אקרמן. הגלריה של החברה שימשה מקום תצוגה לרבים מצבעי המים של האמן.
נורי נתפס כיורש הטבעי של הנרי מרטנס. בחברת אקרמן היו מרוצים מעבודתו, והציגו את יצירותיו מדי פעם בתערוכות, שאחת מהן הועלתה ב-1873 והציגה את תמונותיו מתמרוני הסתיו האחרונים שנערכו בספטמבר ואוקטובר 1871 בסביבות אלדרשוט והרי סארי.
ציור בצבעי מים המתאר את קרב פואנטס דה אונורו ב-5 במאי 1811 של אורלנדו נורי נמצא באוסף של הקולג' המלכותי הצבאי של קנדה.
קברו נמצא בבית הקברות הישן של דנקרק בצמוד לבית הקברות הצבאי חבר העמים.
ניתן לראות רבות מתמונותיו במוזיאונים ובמועדונים של הגדודים הבריטיים.
טוטואבה
טוטואבה (שם מדעי: Totoaba macdonaldi) הוא מין דג גדול ממשפחת המסריים והוא המין היחיד בסוגו. הדג מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג יתר. הוא חי רק במפרץ קליפורניה שלחופי מקסיקו, ובעבר חי בדלתת הקולורדו.
מאפיינים
דג זה יכול להגיע לאורך שני מטרים ולשקול מעל 136 קילוגרם, והוא הגדול שבמיני המסריים. צבעו כחול-פלדה. הוא יכול לחיות מעל 15 שנה ומגיע לבגרות מינית בגילאי 6–7. צעירי הטוטואבה חיים סביב המים המליחים של דלתת הקולורדו, אך לאחר הפגיעה בנהר באמצעות סכרים נפגעו הצעירים הללו. הבוגרים חיים במים עמוקים וחוזרים למימי הדלתה כדי להשריץ.
דגים אלה נפגעו עקב הקמת סכר קניון גלן וסכר הובר במאה ה-20. הסכרים גרמו לירידת מי הנהר בצורה הרסנית, ורק 4% מהמים שחלפו בנהר לפני הקמת הסכרים המשיכו לזרום. סכנות אחרות הם דיג בשביל בשרם ובייחוד בשביל שלפוחית השחייה שלהם הנחשבת למעדן במטבח הסיני. הדיג הלא-חוקי (מאז שנאסר במקסיקו ב-1975) באמצעות רשתות פוגע גם בלווייתן הקטן ואקיטה שגם הוא נמצא בסכנת הכחדה.
על פי הרשימה האדומה של IUCN הדג נמצא בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
ישי ברגר
יוסלס איי. דיי
ברגר היה אחד מהמייסדים של להקת יוסלס איי.די אשר הוקמה בחיפה בשנת 1994. הסבר חלקי לשם הלהקה, כפי שמדווח האתר הרשמי שלה, הוא שבצה"ל אין משמעות לתעודת הזהות (לדסקית זיהוי) של חייל כל עוד הוא חי. הוא הקים את הלהקה בתור הגיטריסט, יחד עם הסולן והגיטריסט גיא כרמל, הבסיסט עדי אלקבץ, והמתופף ראלף הובר. שנתיים לאחר הקמת הלהקה, היא יצאה לסיבוב הופעות עולמי באופן עצמאי, בעיקר בארצות הברית, אירופה ויפן.
בוא לבר
ברגר ניגן תחת שם הבמה "ישקי אסקובר" בפרויקט זה. הוא גייס את חברו מלהקת יוסלס איי.די, יונתן חרפק, ואת חברו "איוול חיים" (חיים בנימיני) שהיה חבר בלהקת "בצפר". הם החליטו על הכינוי "בוא לבר" שהתבסס על אורח חייהם - בילוי בברים ושתיית אלכוהול.
הלהקה החלה לנגן ברחבי הארץ בברים קטנים, כגון מועדון הפטיפון ומועדון הגדה השמאלית הממוקמים בתל אביב, ופאב הסינקופה בחיפה. כמו כן, ניגנו לצד להקות כגון יוסלס איי.די, בצפר ואיטרנל גריי באולמות גדולים יותר, כמו מועדון הבארבי וקומפורט 13 בתל אביב, וכן בחיפה וביפו.
בהופעות החיות שלה, צירפה הלהקה לעיתים קרובות חברים שונים לנגן בגיטרה, משום שברגר התמקד בשירה; בין היתר ניגנו עימה המוזיקאים מתן כהן גיטריסט להקת בצפר, ניר דולינר גיטריסט להקת הורקור, ואביטל תמיר סולן להקת בצפר. בנוסף, לעיתים קרובות מילא את מקומו של המתופף יונתן חרפק, אסף מידן מתופף להקת הורקור.
הלהקה הקליטה סדרת דמואים בשנת 2008, ובהמשך החליטה להקליט אלבום באורך מלא של מוזיקה מקורית, הכוללת דמואים אלה. מאוחר יותר הודיעו חברי הלהקה כי לא ידוע מתי יקליטו את האלבום, בשל התחייבויות קודמות של כל חבר בלהקה. ברגר וחרפק היו עסוקים בעיקר עם להקת יוסלס איי.די בהקלטות והופעות.
בסוף 2009 עזב הבסיסט חיים בנימיני לטיול בהודו, והלהקה הודיעה על הפסקת פעילותה. לאחר מספר חודשים, בתחילת 2010, חזרה הלהקה לנגן; ברגר היה סולן וניגן בגיטרה האקוסטית, חרפק בתופים, ואורחים שונים כבסיסטים. באותו הזמן, ברגר נבחר להחליף את בנימיני כבסיסט להקת הורקור.
בסוף שנת 2010 העלה ברגר דמואים אקוסטיים של להקת בוא לבר שהקליט בביתו, בדף הפייסבוק הרשמי שפתח עבור הלהקה.
ב-1 באפריל 2011 הודיעה הלהקה על חתימת חוזה עם חברת התקליטים "בנדוורם רקורדס" הגרמנית. באותו יום יצא אלבומה הראשון, "בונג רוק", וכן אלבומה השני "שתיים" שהיה זמין רק מגרמניה. 11 במאי 2012 התקיים מופע מיוחד של הלהקה במועדון ה"אוזן בר" בתל אביב ובו יצא לאור האלבום השני של הלהקה; בנוסף האלבום יצא לאור בעמוד ה"Bandcamp" של הלהקה.
הורקור
ישי ברגר הוא מחליפו של בסיסט הלהקה חיים בנימיני, שעזב להודו. ברגר הופיע עם כניסתו ללהקה בפסטיבלים כמו "הללויה אופן אייר" בהרצליה, פסטיבל "שואודאון" בתל אביב בו ניגן גם בהורקור וגם ביוסלס איי.די, ובפסטיבל "סאמר קארננג'" לצד להקות כמו סיסטם דייוויד, דה פיידינג ולהקת אבורטד הבלגית. כן הופיע עם הלהקה במסגרת הופעת חימום ללהקת "קאניבל קורפס" בבארבי, וללהקת פארקווי דרייב האוסטרלית בבארבי.
טברנק
ב-2017 הקים ברגר את להקת טברנק, שהוציאה מספר אלבומים וזכתה להצלחה בקהילת הפאנק בישראל.
26 באפריל
26 באפריל הוא היום ה-116 בשנה (117 בשנה מעוברת), בשבוע ה-17 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 249 ימים.
ישי ברגר
טברנק
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר. ברגר גם כתב את "יצחק שדה", שיר הנושא לסרט שאחר כך הוקלט גם בגרסת להקה והופיע באלבום השלישי של טברנק - "חוק השלוש".
שגרירות ישראל באוטווה
שגרירות ישראל באוטווה היא הנציגות הדיפלומטית הגבוהה ביותר של ישראל בקנדה. השגרירות ממוקמת באונטריו ומטרתה לקדם אינטרסים ישראלים בקנדה.
היסטוריה
ישראל פתחה קונסוליה בקנדה ב-1948, ששודרגה בספטמבר 1953 לצירות, עם מינוי מיכאל קומיי לציר ישראל בקנדה הראשון, וב-1954 לשגרירות. במקביל פתחה קנדה שגרירות בתל אביב.
במאי 1961, ביקר ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון בקנדה.
מתג (אבזר לסוס)
המתג פועל באמצעות העיקרון של חיזוק שלילי. כאשר הרוכב מושך במושכות הוא מפעיל לחץ על המתג שבתוך הפה של הסוס ומאלץ אותו לפעול לפי רצונו של הרוכב. התגמול של הסוס על פעולה נכונה הוא הפחתת הלחץ של המתג.
סוגי מתגים
אמנם קיימים מאות וריאציות עיצוב, אך ניתן לחלק את המתגים לקבוצות בסיסיות לפי הדרך בה הם מפעילים לחץ בפה הסוס.
לחץ ישיר ללא מינוף: עם מינוף:
הרדזיה (כדורגל)
הרדזיה (בבלארוסית: ФК Гарадзея) הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר הרדזיה, שבמחוז מינסק.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2004 כמועדון קטרגל. המועדון שיחק באליפות מחוז מינסק ומאוחר יותר באליפות בלארוס בקטרגל ובגביע. בשנת 2007 הקבוצה השתתפה לראשונה באליפות הכדורגל במחוז מינסק וכן בגביע הבלארוסי. בשנת 2008 העפילה לליגה השנייה בבלארוס, ואחרי שזכתה בה בעונת 2010, הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה הראשונה בשנת 2011.
בשנת 2015 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבלארוסית. בסוף עונת 2020 ירדה מליגת העל.
משה גלילי
משה גלילי "קריבושה" קריבושיין היה איש בית"ר, שעסק בארגון עלייה בלתי לגאלית רוויזיונסטית מאירופה לפני קום מדינת ישראל. נאסר ברומא בעקבות פיצוץ השגרירות הבריטית. עבד במנהלת הצנע וב. בזמן מלחמת העצמאות של אלג'יריה הבריח יהודים לארץ ישראל.
חייו
נולד בדנייפרופטרובסק שבאוקראינה אביו אלכסנדר קריבושיין נפטר כשהיה תינוק. האם ומשה התינוק ברחו מפוגרום אחד למשנהו עד שעלו לארץ ישראל. למד בגימנסיה הרצליה ולאחר מכן נסע ללמוד רפואה באיטליה. בקיץ 1936, באחד מביקוריו בפריז ביקר במחנה פליטים של יהודים שנסו מפני הנאצים והבין כי רק העפלה לארץ ישראל תפתור את בעיית היהודים ערב המלחמה. גלילי פנה למנהיגים יהודים תחת הסיסמה "אף על פי" וניסה לגייס תמיכה אצל ראשי "מכבי" בפריז והרוויזיוניסטים בווינה. במסגרת פועלו הרצה לפניהם על תוכניתו לרכז את הפליטים באחד מאיי יוון ומשם להעלותם באניות ארצה (מהלך שלא צלח). מפריז יצא ליוון לברר אפשרויות של רכישת אניות, ובדרכו חזרה התעכב בווינה. כאן התקשר עם ראשי התנועה הרוויזיוניסטית שעודדוהו ואף העמידו לרשותו את הכספים הדרושים למבצע, שנקרא על ידי גלילי עליית "אף על פי".
גלילי הבין כי עד שלא יוכיח כי ביכולתו לשגר ספינה לארץ ישראל לא יתייחסו אליו ברצינות. הוא אסף 16 בחורים ונסע לנמל פיראוס, שם קנה ספינה רעועה ושכר צוות תמורת הבטחה שבתום ההפלגה הם יקבלו את הספינה כתשלום עבור העבודה.
בדרכונו של משה לא צוין כי נכנס לארץ ישראל. בשל כך נסע למשמר הירדן, הבריח את הגבול לסוריה ועם אוטובוס ערבי חצה בחזרה דרך תחנת הגבול. עם שחר, כשראה את פלוגת בית"ר של ראש פינה יוצאת לעבודה בשדות הטבק, התפעם מהמראה והחליט לשנות את שמו לגלילי. הוא חזר לווינה והחל לשתף פעולה עם בית"ר, התנועה קיבלה עליה לגייס מעפילים ואילו גלילי התחייב לארגן את הספינות. ערי ז'בוטינסקי, נציב בית"ר בארץ ישראל, התרשם בפגישתו עמו מהמיזוג בין מדינאי ההולך בגדולות ל"תגרן בשוק של אתונה". גלילי סיפק את הסחורה: בטירת קוטינגברון שמחוץ לווינה הוא ארגן מעין מחנה קיץ לסטודנטים יהודים, הסיעם לנמל פיומה ומשם שוב בספינה רעועה לארץ ישראל. כשהוריד אותם בחוף טנטורה, אמר לו אחד המעפילים: "גלילי, אתה עוד תשמע ממני". זה היה שלמה בן-יוסף, עולה הגרדום הראשון.
גלילי הספיק להביא לחופי ארץ ישראל אונייה נוספת ואז אירע האנשלוס והנאצים נכנסו לווינה. ביוני 1938 התקרב גלילי לחופי הארץ עם "צי" של שלוש ספינות, שעל סיפונן 381 מעפילים. במהלך ההפלגה נשא לאשה את פאולה ראץ. אף שבלבו נטה לרוויזיוניסטים, מאס גלילי ההרפתקן והעצמאי בסיעתיות ובתככים ופרש ממבצע ההעפלה.
אחרי מלחמת העולם השנייה שוב נקרא גלילי לדגל, אך ביום שהופיע ברומא, באוקטובר 1946, פוצץ האצ"ל את השגרירות הבריטית בעיר והוא נאסר.
אחרי הקמת המדינה שירת במינהלת הצנע, עבד בסוכנות היהודית ובזמן מלחמת אלג'יריה נשלח להבריח משם יהודים לארץ ישראל. במיתון של 1966 פוטר, ומאז התמסר לציור.
משה סולובייצ'יק (ציריך)
הרב יעקב משה מרדכי סולובייצ'יק (א' בתשרי ה'תרע"ה, 21 בספטמבר 1914 – י"ט באייר ה'תשנ"ה, 19 במאי 1995) היה ראש ישיבה בשווייץ.
ביוגרפיה
סולובייצ'יק נולד במינסק שבבלארוס לרב ישראל גרשון, בנו הבכור של הרב חיים מבריסק (בזמן בריחת היהודים מבריסק ומהמחוזות הסמוכים לגבול במלחמת העולם הראשונה). בצעירותו למד בישיבת תורת חסד בבריסק אצל הרב משה סוקולובסקי (בעל "אמרי משה") ואחר כך בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ אצל הרב ברוך בער ליבוביץ'. מחמת חיי הדחקות של משפחתו, נאלץ לצעוד לקמניץ רגלית. בשנת תרצ"ח (1938), נסע לשווייץ יחד עם בן דודו אריה לייב גליקסון, בעקבות ידידו הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, במטרה להימנע מגיוס לצבא הפולני. הוא לא הצליח להשיג אשרת סטודנט, לאחר שהפולנים הבינו שמטרתו של הרב שטיינמן לחמוק מגיוס. לאחר שקיבל הזמנה לשמש כר"מ בישיבת עץ חיים במונטרה, ניאותו השלטונות לאשר לו את היציאה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר בשווייץ ולא חזר עוד לבריסק, בה נשארה משפחתו, שנכחדה בשואה. בימי המלחמה נאסר יחד עם הרב שטיינמן למשך שנה במחנה הסגר, שהקימה ממשלת שווייץ לאזרחים ופליטים זרים, ובמשך תקופה עבד במחנה עבודה.
אחרי המלחמה נסע לארץ ישראל ונכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בארץ התקרב מאוד לחזון איש, ועמד בקשר הדוק עם דודו הרב מבריסק, שהשתכן אז בירושלים. לאחר מכן, חזר לשווייץ ונישא לרבקה לבית נוימן מלוגאנו. לאחר נישואיו, בעידודם של גדולי התורה, וביוזמתם ובתמיכתם של וולף רוזנגרטן מציריך והרב שלום ארלנגר מלוצרן, הוקמה בלוגאנו ישיבה, והרב משה סולובייצ'יק הועמד בראשה. הישיבה נועדה לבחורים בני 15, כאשר תוכנית הלימודים כללה לימודי קודש בלבד. הקמת הישיבה הביאה לשינוי יסודי בגישתה של החברה החרדית בשווייץ כלפי חינוך הנוער, והחדירה לתוכו את האידיאל של ההשקעה בלימוד התורה. מספר שנים לאחר מכן עברה הישיבה לעיר לוצרן. באותה תקופה, הוחבא בביתו הילד יוסל'ה שוחמכר שנחטף מידי הוריו בישראל והוברח לאירופה. בשנת תשכ"ב (1962) עבר הרב משה להתגורר בציריך, אך המשיך לעמוד בראשות הישיבה בלוצרן שנה נוספת, עד לבואו של הרב יצחק דב קופלמן מניו יורק, שהחליפו בתפקיד זה.
פעילותו
בהיותו בציריך, סירב הרב סולובייצ'יק לקבלת תפקיד ציבורי רשמי, אך נהג למסור שיעורים קבועים בגמרא בעיון ולמתחילים, ובספר מנחת חינוך בשתי הקהילות החרדיות. בנוסף, מסר שיעור קבוע בשבתות בשעות אחר הצהריים, בבית הכנסת אגודת אחים, שיעור זה נחשב לשיעורו המרכזי בו השתתפו עשרות משתתפים, ועסק בספר משלי, פרקי אבות וספר התהילים. חלק משיעוריו בספר התהילים יצאו לאור לאחר מותו בשפה הגרמנית.
הרב משה סולובייצ'יק התפרסם כאחד ממנהיגי היהדות החרדית באירופה. וזכה להערכתם של הסטייפלר (שהכירו מלימודו בישיבת לומז'ה יחד עם בנו הרב חיים קניבסקי) והרבי מסאטמר ששהה איתו במחנה הסגר בשווייץ בימי המלחמה ובהמלצתו, ארגון "רב טוב", שפעל מטעם חסידות סאטמר ברחבי אירופה נהג להיוועץ תמיד ברב משה סולובייצ'יק.
ביוזמתו של הרב משה סולובייצ'יק, בשנת תשמ"ט (1989), עם התפרקות ברית המועצות, נשלחו למוסקבה, הרב אלכסנדר אייזנשטט והרב יצחק זילבר להקמת ישיבת תורת חיים במקום. בהמשך הקים הרב סולובייצ'יק בציריך ועד, במטרה לנהל ולתקצב את פעילות הישיבה.
הרב סולובייצ'יק עמל הרבה לתרץ את השגותיו של ה"חזון איש" על חידושי רבנו חיים הלוי (סבו) על הרמב"ם, ואף טען, שלא השאיר השגה אחת שאינה מתורצת . חלק מכתביו פורסמו בכתבי-עת שונים, והיתר נשאר בידי בניו.
הרב סולובייצ'יק נפטר בי"ט באייר תשנ"ה (1995) ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
ילדיו
לרב סולובייצ'יק נולדו ארבעה בנים ובת. בהם:
דלקת במיתרי הקול
דלקת מיתרי הקול (באנגלית: Laryngitis) היא דלקת באזור מיתרי הקול. הסימפטומים יכללו לרוב צרידות, חום, שיעול, כאב בחלק הקדמי של הצוואר וקשיי בליעה. בדרך כלל, תסמינים אלו עוברים תוך שבועיים.
מצבים אחרים שעלולים לייצר סימפטומים דומים כוללים דלקת מכסה הגרון, דלקת גרון, שאיפת גוף זר וסרטן בגרון.
סימנים וסימפטומים
מכיוון שהדלקת עלולה להתפתח כתוצאה מגורמים שונים, שאר הסימפטומים משתנים כתלות בגורם המחלה. אלה כוללים:
איכות הקול
מלבד הצרידות, עשויים להופיע שינויים בגובה הצליל ובעוצמתו. בעת דיבור אנשים עשויים לחוות קול גבוה או נמוך מאשר בדרך כלל, תלוי האם מיתרי הקול שלהם התנפחו או הפכו נוקשים. הוצאת הצליל עשויה גם לכלול נשיפת אוויר מרובה יותר.
גורמים וסיבות
דלקת במיתרי הקול עשויה להיות מדבקת אך לא תמיד, תלוי בגורמי המחלה. אלה, מתחלקים לאקוטים וכרונים.
אבחנה חזותית
הגרון עצמו לעיתים קרובות יראה עם בצקת ואדמומיות. ניתן לראות זאת עם סטרובוסקופ. תכונות נוספות אשר יופיעו ברקמות תיבת הקול: סימנים ותסמינים נוספים אשר יקלו על האבחון כוללים:
טיפול
הטיפול לרוב נסמך על המהלך הטבעי של המחלה ותלוי בחומרת ובסוג של הדלקת (חריפה או כרונית). האמצעים להקלת התסמינים כוללים שינוי התנהגותי, שתיית נוזלים ואדים. טיפול נוסף יהיה תלוי בגורם המחלה. במצב כרוני יעשה שימוש במשככי כאבים ולעיתים אף באנטיביוטיקה.
שינוי התנהגותי כולל הקלה על מיתרי הקול. זהו צעד חשוב להקלת התסמינים. השינוי ההתנהגותי כולל פעולות כגון: ישנם קורסים מיוחדים העוסקים ב"דיבור נכון", אשר לא יפגע במיתרי הקול. קורסים אלו יכילו את התכנים הבאים:
פרוגנוזה
במחלה אקוטית הדלקת עלולה להיות ממושכת, אך בדרך כלל תתרפא מעצמה בתוך שבועיים. כאשר משך המחלה עולה על שלושה שבועות הדלקת תיחשב ככרונית. ההחלמה צפויה להיות מהירה אם החולה ממלא את תוכנית הטיפול.
אסף חממי
אסף חממי (נולד ב-2 בדצמבר 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה. קודם לכן שימש מפקד חטיבת הנגב, מפקד בא"ח עוז ומפקד גדוד צבר.
ביוגרפיה
חממי התגייס לצה"ל בשנת 2001, שובץ בחטיבת גבעתי והתקבל לפלס"ר גבעתי. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלוגת הכשרות בגדס"ר גבעתי. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד רותם. באפריל 2010 קיבל את אות מצטיין הרמטכ"ל, גבי אשכנזי . בהמשך שירת בתפקידי פיקוד ביחידת מגלן. בשנת 2012 מונה למפקד יחידת רימון, וכיהן בתפקיד עד 2013. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד שקד.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. ב-30 בספטמבר 2016 מונה למפקד גדוד צבר, תפקיד בו שירת עד 27 באוגוסט 2018. לאחר מכן הקים ופיקד על בא"ח עוז בין השנים 2018–2020. ביולי 2020 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, ושימש בתפקיד עד 9 במאי 2022. ב-29 במאי 2022 מונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה.
חיים אישיים
חממי מתגורר בפתח תקווה, נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
יחסי אריתריאה–ארצות הברית
יחסי אריתריאה–ארצות הברית הם היחסים ההדדיים בין אריתריאה וארצות הברית.
היסטוריה
בשנת 1942 הוקמה הקונסוליה האמריקנית בעיר אסמרה, ובשנת 1953, חתמה ממשלת ארצות הברית על ברית הגנה הדדית עם אתיופיה. ההסכם העניק לארצות הברית שליטה על הבסיס הצבאי הבריטי ליד אסמרה, ובשנות ה-60, כ-1,700 אנשי צבא אמריקנים הוצבו בבסיס ההוא. בשנת 1970, התקדמות טכנולוגית בתחום התקשורת והלווין והתקשורת גרמה לתחנת התקשורת בקאגניו להיות מיושנת יותר ויותר.
בשנת 1974, צומצם כוח האדם בבסיס באופן דרסטי, ובתחילת 1977 הודיעה ארצות הברית לאתיופיה כי בכוונתה לסגור את הבסיס ב-30 בספטמבר אותה שנה. בינתיים החמירו היחסים של ארצות הברית עם מנגיסטו, ובאפריל 1977 ביטל מנגיסטו את ברית ההגנה ההדדית משנת 1953 והורה על צמצום כוח האדם של ארצות הברית באתיופיה, כולל סגירת מרכז קאגניו לתקשורת והקונסוליה באסמרה. באוגוסט 1992 פתחה ארצות הברית מחדש את הקונסוליה באסמרה. ב-27 באפריל 1993 הכירה ארצות הברית באריתריאה כמדינה עצמאית, וב-11 ביוני אותה שנה כוננו קשרים דיפלומטיים בין המדינות.
האינטרסים של ארצות הברית באריתריאה כוללים את תהליך השלום עם אתיופיה, עידוד ההתקדמות לכינון תרבות פוליטית דמוקרטית, ותמיכה במאמצי אריתריאה בפתרון הבעיות האזוריות, וקידום הרפורמה הכלכלית.
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה באריתריאה שגרירות באסמרה בלבד, ואילו אריתריאה מחזיקה בארצות הברית רק שגרירות בוושינגטון די. סי..
מקרונמוס
סוג זה היה כנראה זוחל ימי הקרוב לפרוטורוזאורוס ולתניסתרופאוס וכמותם היה בעל גפיים קצרות, צוואר ארוך וראש משולש בעל שיניים חרוטיות. הוא היה בעל 52 או 53 חוליות גב והיה בעל מפתח שוק רחב, ממנו קיבל את שמו. מבנה זה אולי עזר לזוחל להתייצב על שתי רגליים בדומה ללטאת הבסיליסק הרצה על המים. על גבו בלטו מספר קוצים בולטים שנועדו להגנה מזוחלים טורפים גדולים, מאחר שכל אורכו לא עלה על 1 מטר.
עקב מבנה שיניו נראה שהיה צייד של חרקים או של דגים שחטף בזריזות.
יאיר זלטנרייך
יאיר זלטנרייך (נולד ב-2 ביוני 1949) הוא היסטוריון ישראלי. לימד בחוג לחינוך ובחוג ללימודים רב תחומיים במכללה האקדמית תל-חי, ובחוגים אלה גם כיהן כראש החוג. כיום הוא פרופסור חבר בגמלאות במכללה זאת. כמו כן לימד במהלך חייו במוסדות אקדמיים נוספים, ובהם: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה ומכללת צפת.
ביוגרפיה
זלטנרייך נולד בתל אביב למקסימה (לבית וינברג) ילידת כפר תבור ומורה בבית ספר יסודי בעיסוקה, ולאלישע, יליד פולין, שהגיע בשנת 1944 לארץ-ישראל עם הבריגדה היהודית, ועבד בבנק לאומי לישראל. בן יחיד להוריו. למד בילדותו בבית ספר יסודי "המרכז" ברמת גן, ובתיכון למד בבית ספר אליאנס תל אביב.
בשנים 1967-1970 שירת שירות חובה בצבא בחיל הקשר, ומאוחר יותר שירת גם שנה אחת בשירות קבע.
כשחזר לישראל ערך "פסק זמן" בעבודתו האקדמית, ועבר לעבוד בבנק לאומי לישראל בתחום ההשקעות. הוא הגיע לתפקיד מנהל מחלקה בהנהלה הראשית של הבנק. בשנת 1996 החליט לחזור לתחום האקדמי.
בשנת 1997 החל ללמד במכללה האקדמית תל-חי. בשנת 2008 התמנה כמרצה בכיר, ובשנת 2016 התמנה כפרופסור חבר.
בשנים 2008-2014 כיהן כראש החוג לחינוך במכללה האקדמית תל-חי, ובשנים 2015-2018 היה ראש החוג ללימודים רב-תחומיים שם.
במקביל לעבודתו במכללה האקדמית תל-חי לימד גם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה ובמכללת צפת.
כיום הוא ממשיך לחקור, לכתוב ולפרסם בתחומי התמחותו, ומשמש כחבר במערכת כתב העת "דור לדור".
מחקרו
מחקריו של זלטנרייך עוסקים בשני תחומים של היסטוריה תרבותית החופפים האחד לשני. הראשון עוסק בהיבטים של גבולות תרבותיים וחברתיים לא ברורים בין סביבות אנוש. עבודת הדוקטור שלו נגעה בשאלות של ניעות חברתית וביחסי עוצמה לא רשמיים ב"קליינטלות" (מערכת שבה מתקיימים קשרי פטרון-קליינט). מחקרים מאוחרים יותר עסקו בשאלת יחסי העוצמה בין חברת יק"א הן מול איכרי המושבות והן מול מסגרות עוצמה אחרות ביישוב העברי. בהקשר זה עסק זלטנרייך בהשפעתם של דימויים, ובמיוחד דימויים עצמיים כגון גבריות, על תפיסות עוצמה. מחקריו העניקו משקל רב להיסטוריה מקומית, כמחדדת מצבי קיצון במיקרו-סביבות וכך מסייעת לניסוח שאלות הנוגעות למרחב הכלל-ארצי.
תחום המחקר השני נוגע בהיבטים שונים של השפעות טרנס-לאומיות אירופיות על התרבות העברית בתקופת היישוב. במסגרת זו כתב זלטנרייך שורת מחקרים הדנים בראשית תולדותיו של החינוך העברי וכן בחן את מידת הטמעתם של היבטים רגשיים ביישוב העברי. מחקריו בתחום זה מדגישים את נסיונותיהם של יחידים לשמר 'מקלטים רגשיים' בתוך המרחב העברי שהכתיב משטר רגשי דומיננטי. בנושא זה סיים לאחרונה כתיבת ספר בנושא החברה המגויסת בתקופת היישוב (כותרתו: "דגלי הרוח, החברה המגויסת בתקופת המנדט").
חיים אישיים
גרוש. חי בזוגיות. אב לארבעה (שתי בנות ושני בנים). אחד מילדיו הוא המלחין והמעבד המוזיקלי מיכאל זלטנרייך.
מבחר ממאמריו
זלטנרייך פרסם כ-40 מאמרים ופרקים בספרים. להלן מבחר מהם:
ספרי לימוד בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה
זלטנרייך כתב שני ספרים המיועדים לסטודנטים במדע המדינה ובתוכנית המ.א. בלימודי דמוקרטיה באוניברסיטה הפתוחה:
הפיגוע בשוק נתניה (1979)
הפיגוע בשוק נתניה (1979) היה פיגוע תופת שהתרחש ביום ראשון כ"ט בטבת ה'תשל"ט 28 בינואר 1979 בשוק נתניה. בפיגוע נרצחו 3 יהודים תושבי נתניה ונפצעו 34.
הפיגוע
בבוקר יום ראשון, כ"ט בטבת ה'תשל"ט 28 בינואר 1979, הגיע מחבל מיהודה ושומרון מארגון הטרור אש"ף לשוק העירוני בנתניה, והחביא מטען חבלה במשקל 300 גרם בפח אשפה. המטען התפוצץ וכתוצאה ממנו נפצעו 34 תושבים ונרצחו במקום 2 יהודים, יום לאחר הפיגוע נפטר מפצעיו אחד הפצועים, ובכך מניין הנרצחים עלה ל-3. בפיגוע נפצעה קשה תינוקת בת שנה.
הפיצוץ התרחש בפינת רחוב הרצל ורחוב שער הגיא מול כיכר ציון בעיר, עוצמת הפיצוץ הייתה כה רבה שממנו נשברו חלונות של בניינים ברחוב.
בין הנרצחים בפיגוע טובה ריגלר סובל שהעידה במשפט אייכמן.
אפצ'י וסיפור
בעקבות עליית הסדרה וקידומה, יצאו במקביל ספרים של הסדרה.
עלילה
צ'ילי פטרוצ'ילי היא מכשפה קטנה ושובבה אשר אוהבת לשמוע סיפורים, בכל פעם שהיא מתעטשת היא מביאה את לירון והוא מספר לה סיפור. בעונה השנייה הצטרף אליה הפיון דן והם שומעים את הסיפור ביחד ובזמן הסיפור דן מטייל בספר. בעונה השלישית נוספו גם מנחים נוספים, ביניהם: איתי שגב, קארין אופיר ואורי אומנותי. בנוסף הוצגה עונה מיוחדת לחגי ישראל בהשתתפות גלית גיאת וסופי צדקה, שם הן מספרות לצ'ילי על מנהגי החגים.
פיליפ אינגבריגטסן
פיליפ אינגבריגטסן (בנורווגית: Filip Ingebrigtsen; נולד ב-20 באפריל 1993) הוא אתלט נורווגי, אלוף אירופה (אמסטרדם 2016), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (לונדון 2017) ושיאן נורווגיה בריצת 1500 מטר.
האח האמצעי במשפחת האתלטים אינגבריגטסן.
ביוגרפיה
אינגבריגטסן נולד וגדל בסנדנס. הוא האח האמצעי במשפחת אתלטים מצטיינת. אחיו, הנריק (יליד 1991) ויקוב (יליד 2000) אלופי אירופה (הלסינקי 2012 וברלין 2018 בהתאמה) בריצת 1500 מטר. שלושתם מתאמנים בהדרכתו של אביהם, ירט אינגבריגטסן.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בתחילת יולי 2016 זכה אינגבריגטסן במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.65 דקות, לפני דוד בוסטוס מספרד (3:46.90 דקות) ואחיו הבכור הנריק אינגבריגטסן (3:47.18 דקות). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא פסל בריצת 1500 מטר.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 2017 זכה אינגבריגטסן במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.53 דקות, אחרי אלייז'ה מנאנגוי (3:33.61 דקות) וטימותי צ'ריוט (3:33.99 דקות) שניהם מקניה.
2018
בתחרות שנערכה באצטדיון לואי השני, שבמונקו ב-20 ביולי 2018 קבע אינגבריגטסן שיא נורווגי חדש בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:30.01 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה הוא סיים רק במקום 12 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.66 דקות ולא הצליח להגן על תוארו. את התואר לקח אחיו הצעיר יקוב אינגבריגטסן ורביעי סיים אחיו הבכור הנריק אינגבריגטסן.
קוויט
קוויט (בטגלוג: Kawit, בפיליפינית: Bayan ng Kawit, באנגלית: Municipality of Kawit; נודעה בעבר בשם הספרדי קוויטה אל וייחו, בספרדית: Cavite El Viejo) היא עיר בנפת (פרובינציה) קביטה שבמחוז קלברזון בפיליפינים. במפקד משנת 2010 מנתה אוכלוסיית קוויט 78,209 תושבים. שטח העיר הוא 22.86 קמ"ר. קוויט היא מקום לידתו של אמיליו אגינלדו, הנשיא הראשון של רפובליקת הפיליפינים. בעיר נמצא אתר הזיכרון לזכרו של אגינלדו. ב-12 ביוני 1898 הכריז אגינלדו בקוויט על עצמאות הפיליפינים מספרד.
מקור השם
משמעות השם בשפת הטגלוג היא "וו" או "אנקול", והיא רומזת על צורת הוו של חוף המפרץ מנילה בין מנילה לסאנגלי פוינט, בקוויט סיטי. האגדה נותנת הסבר אחר למקור השם "קוויט". יום אחד מבקר ספרדי שאל נפח מקומי איך נקרא המקום. באותו רגע היה הנפח עסוק בלהלום בחתיכת מתכת חמה על גבי הסדן, מתכת שהייתה בצורת אנקול. הוא לא הבין טוב את השאלה, היסס לענות, אך כשהשני לחץ, חשב שנשאל מה מתכוון לייצר, אז הוא ענה "אנקול". הספרדים יצאו בעודם ממלמלים לעצמם את המילה "קוויט" כדי לזכור. במהלך הזמן היא הפכה ל"קוויטה", קודם עם v (Cavite), ומאוחר יותר עם w (Cawite).
גאוגרפיה
קוויט שוכנת בצפון נפת קוויט במערב האי לוזון. היא גובלת בצפון עם קביטה סיטי ומפרץ בקור' במזרח עם העיר בקור, בדרום-מזרח עם העיר אימוס, עם חנרל טריאס בדרום ועם נובלטה במערב. קוויט נמצאת 25 קילומטר דרומית-מערבית ממנילה ו-4 קילומטר דרומית מקביטה סיטי, הנמצאת מעבר למפרץ בקור.
היסטוריה
בימי הביניים הגיעו לקוויט סירות מסין שהביאו סחורות למכירה או להחלפה. עד לבואם של הספרדים קוויט היה היישוב המשגשג ביותר באזור.
קוויט הוקמה כמוניקיפיום על ידי הספרדים בשנת 1587. היא הייתה המקום הראשון שבו עגנו הכובשים הספרדים באזור. הספרדים הפיצו בעיר את הנצרות ומשם היא התפשטה לכל קצות המחוז. זמן רב קראו הספרדים למקום "קוויטה אל וייחו", כלומר "קוויטה הישנה", כדי להבחין אותה מ"קוויטה לה פונטה" או "קוויטה אל פוארטו", עיר הנמל המסחרית ובסיס הצי (בימינו קוויטה סיטי), שהקימו על החוף צפונית משם. עם הזמן הפכה "קוויטה לה וייחה" למעין רובע חלונות אדומים אותו פקדו מלחים רבים. השם הרע של היישוב נעלם עם הגעת הישועים שהשליטו בה את מנהיגותם הרוחנית, כשבראשם עמד הארכיבישוף של מנילה, מיגל גרסיה סראנו (1629-1618). מרים המגדלית הקדושה הוכרזה לפטרונית העיירה.
קוויטה אל וייחו הפכה לעיר גדולה, שכללה את שטחיהן של מספר ערים נפרדות בימינו. בשלב מסוים קוויטה לה פונטה (כיום קוויטה סיטי) הופרדה מקוויטה אל וייחו והפכה לעיר נפרדת. באוקטובר 1795 תושבי השכונה שנקראה אימוס ביקשו מהשלטונות להיפרד מקוויט ולהפוך גם כן לעיר נפרדת, וכיום אימוס היא בירת נפת קוויטה. בקרבת הנמל מצאו הספרדים אתר יותר גבוה, עם מקורות מים, אקלים נוח וצמחייה עשירה, לו קראו "טיירה אלטה" (אדמה גבוהה). המקום הפך במרוצת השנים אתר נופש ולציד. הוא נקרא בימינו נובלטה ומהווה החל משנת 1908 עיר נפרדת מקוויט.
בימי המהפכה הפיליפינית בשנת 1896 והמלחמה בין פיליפינים לארצות הברית, מורדים פיליפינים בהנהגת קפטן העיר, אמיליו אגינלדו, לקח בשבי יחידה ספרדית שנדרשה לעצור אותו בחשד שהוא חבר מחתרת ה"קטיפונרוס". אחרי עוד מספר ניצחונות על הספרדים, ב-12 ביוני 1898 ממרפסת ביתו בימינו "אתר הזיכרון על שם אגינלדו", הכריז אמיליו אגינלדו את רפובליקת הפיליפינים. בנוסף לגנרל אגינלדו נולדו בקוויט עוד חמישה גנרלים של המהפכה הפיליפינים, קנדידו טריה טירונה, קריספולו אגינלדו (אח גדול של אמיליו), דניאל טריה טריונה, בלדומרו אגינלדו (בן דוד של אמיליו) ותומאס מסקרדו.
כלכלה
4/5 משטח העיר מוקדש לחקלאות, בעיקר אורז ומנגו, וכמו כן בנגוס וסוגפו. בנוסף עוסקים בה בגידול דגים, כולל בנגוס, פירות ים- בעיקר הסרטנאים מסוג סוגפו, ובייצור מלח. בשנים האחרונות התחיל להתפתח גם ענף הטקסטיל ועיבוד העורות.
יחידות מנהליות - באראנגאי
קוויט מחולקת ל 23 יחידות מנהליות - באראנגאי:
אורי בית־אור
אוֹרי בית־אור (17 באוגוסט 1934) הוא אמן, סופר וחוקר. היה מנהלה הראשון של 'מכללת ספיר בנגב', הציג את יצירותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה, ופִרסם שישה ספרי אומנות ומחקר.
ילדות ונעורים
אוֹרי בית־אור, הבן הראשון של היישוב קדימה, נולד בו׳ באלול תרצ״ד, 17 באוגוסט 1934, לפנינה וברוך ליכטהויז (לימים בית־אור), חברי גדוד העבודה, ממייסדי הקיבוצים עין חרוד ותל יוסף, ומראשוני המתיישבים בעמק חפר. שנות ילדותו ונערותו עברו עליו בכפר סבא, שם היה פעיל בתנועת 'הנוער העובד' שבמסגרתה התגייס לנח״ל בשנת 1953. בצבא שירת בנח״ל המוצנח בפלוגה א׳ בגדוד 88 (לימים גדוד 50), השתתף בפעולות התגמול בשנות ה־50 ובקרב המיתלה במלחמת סיני (מבצע 'קדש').
פעילות ציבורית
בשנים 1953–1996 היה חבר בקיבוץ גבים. בשנותיו בקיבוץ היה פעיל במוסדות התנועה הארציים והאזוריים, יזם וביצע פרויקטים שונים וחדשניים בניסיון להתאים את הקיבוץ לזמנים המשתנים, ביניהם כאלה שהתממשו רק שנים מאוחר יותר, כהקמת שכונות קהילתיות. בית־אור עסק בקיבוץ ומחוצה לו במגוון רחב של נושאים ובפעילות ציבורית מגוונת בקיבוץ, בתנועה הקיבוצית, בנגב ובמדינה, בתחומים רבים: תכנון ויישום, חינוך, תקשורת, תרבות, אומנות, השכלה ומחקר, חינוך, ספורט, תנועות נוער, נוער וצעירים ועוד.
ניהול וייעוץ
לאחר עזיבת הקיבוץ עבד בית־אור במפעל הפיס כיועץ, פרויקטור, מרכז וחבר בגופי קביעת מדיניות, ניהול ותכנון. הוא כיהן בתפקידים ציבוריים כגון יו"ר המועצה לשימור אתרים בבאר שבע והדרום, וכחבר המועצה לארץ ישראל יפה. אוֹרי בית־אור הוא מראשי התאורטיקאים של האומנות הקיבוצית. הוא כתב מאמרים וחיבורים רבים בתחום היצירה הקיבוצית והכללית. בשנת 1995 ריכז צוות בין־תחומי בַּתק"ם לבדיקת הנושא: 'אומנות ואומנים בקיבוץ המשתנה'. היה זה ניסיון ראשוני לארגן את היוצר הקיבוצי על בסיס עסקי, בעקבות השינויים שהתחוללו בתנועה הקיבוצית.