cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חברך העכברוש
הפקה
הנפשת הסרט כוללת הנפשה ממוחשבת והנפשה מסורתית, כאשר זהו הסרט השני של פיקסאר בהנפשה זו לאחר הסרט "מר סופר-על וחברים" משנת 2005. כשאמיל ורמי מופיעים הם בהנפשה ממוחשבת, בעוד שהמצגת שלהם מוצגת היא בהנפשה מסורתית, כאשר זו ההנפשה שמופיעה ברוב בסרט. הסרט כולל גם קטע לייב אקשן בו מוצג פרעוש החולדה המזרחית.
דרום-מזרח אנטוליה
מחוז דרום-מזרח אנטוליה (טורקית Güneydoğu Anadolu Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום-מזרח אסיה הקטנה ומחולק ל-9 נפות כדלקמן:
שטחו של המחוז הוא כ-75,000 קמ"ר, שהם 9.7% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 6,608,600 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים
האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים (באנגלית: The American Society of Overseas Research; בראשי תיבות: ASOR) נקרא בעבר בית הספר האמריקאי לחקר המזרח (באנגלית: American Schools of Oriental Research), הוא איגוד אמריקאי ללא מטרת רווח, שבסיסו בעיר אלכסנדריה, וירג'יניה שבארצות הברית. מטרת האיגוד היא ליזום, לעודד ולתמוך במחקר והבנה ציבורית של התרבויות וההיסטוריה של המזרח הקרוב הקדום מן הזמנים הקדומים ביותר ועד ימינו. האיגוד מעניק לחוקרים ולסטודנטים, מלגות, מענקי מחקר להשתתפות בעבודת שטח ופרסי הוקרה בתחומי המחקר השונים.
האיגוד נוסד בשנת 1900 בשם "בית הספר האמריקאי למחקר ולימודי המזרח בפלשטינה" (The American School of Oriental Study and Research in Palestine), ומטהו הראשון היה בירושלים. עשרים ואחד קולג'ים, אוניברסיטאות ובתי ספר תאולוגיים הקימו את ASOR, בעוד שלושה ארגונים תמכו ופיקחו על ייסודו: המכון לארכאולוגיה של אמריקה, האגודה לספרות מקראית והאגודה האוריינטלית האמריקאית. בשנת 1921 הארגון התאגד בארצות הברית והחל להשתמש בשם "בתי הספר האמריקאים לחקר המזרח" (The American Schools of Oriental Research). בשנת 2021, האיגוד קיבל את שמו הנוכחי.
באיגוד חברים כ־60 מוסדות וכ־2,100 חברים בודדים והוא תומך בשלושה מוסדות מחקר מחוץ לארצות הברית:
המכונים מעבר לים תומכים בחוקרים הפועלים במזרח התיכון המתמקדים בארכאולוגיה של המזרח הקרוב, שפות שמיות, היסטוריה, לימודי מקרא ומגוון תחומים אחרים. המכונים חברים במועצת מרכזי המחקר האמריקאים מעבר לים.
אחת לשנה מקיים האיגוד בארצות הברית כנס שנתי. הכנס מתחיל שמונה ימים לפני חג ההודיה. בשנת 1997, התקיים הכנס הראשון בעיר נאפה, קליפורניה. בשנת 2008 התקיים הכנס בבוסטון והשתתפו בו 730 חוקרים מרחבי העולם. הכנס ב־2020 נערך באורח מקוון והכנס ב־2021 התקיים בשיקגו.
כתבי עת
האיגוד מפרסם שלושה כתבי עת מדעיים, שניים מתוכם הם כתבי עת אקדמאים. הוצאת אוניברסיטת שיקגו החלה לפרסם את כל שלושת כתבי העת בשנת 2019:
הגנת אי-שפיות
במשפט הפלילי, הגנת אי-שפיות היא אחת מדרכי ההגנה האפשריות לנאשם בכך שיטען כי אין להטיל עליו אשמה פלילית בגין הפרת החוק כיוון שהיה בלתי שפוי בעת שביצע את הפשע שבו הוא מואשם. הגנת אי-שפיות קיימת במשפט הפלילי של רוב מדינות העולם המכבדות זכויות אדם ושבהן שורר שלטון חוק, אולם מידת השימוש בהגנה זו שונה ממדינה למדינה.
בישראל
בשנת 1994 תוקן חוק העונשין ונחקק סעיף 34ח לפיו: "לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה אם, בשעת המעשה, בשל מחלה שפגעה ברוחו או בשל ליקוי בכושרו השכלי, היה חסר יכולת של ממש – (1) להבין את אשר הוא עושה או את הפסול שבמעשהו; או (2) להימנע מעשיית המעשה".
"אם בשעת המעשה" כלומר, אדם צריך לסבול מהפרעה נפשית בשעת המעשה. את המונח "חסר יכולת של ממש" ניתן לפרש באופן הבא: באופן מוחלט – כאשר אדם לא מבין כלל את מעשיו ואת התוצאה שעלולה לקרות לאור פעולתו. עם זאת, ברגע שיש ניצוץ או מעט מאוד של יכולת בסיסית, ואף כושר מינימלי להבנת המשמעות של המעשה, האדם נחשב לאדם כשיר פלילית והסייג לא יחול עליו.
חוק טיפול בחולי נפש מסדיר את תנאי האשפוז הפלילי של נאשמים שנקבע לגביהם שאינם יכולים לעמוד לדין. משך האשפוז הפלילי לא יעלה על עונש העבירה המקסימלי. אם תמה תקופת האשפוז הפלילי, מבלי שהשתקם המטופל, יש להעבירו לאשפוז אזרחי, ממנו קל יותר להשתחרר. באשפוז אזרחי, אחת לחצי שנה תבחן ועדה האם יש להשאיר את המטופל באשפוז.
היסטוריה של הסעיף
בסעיף הישן, הוחל הסייג רק במקרים של חלל תודעתי - בהם הנאשם אינו מודע למעשיו. הסעיף כיום מכיר בשתי חלופות- פגיעה ביכולת הקוגניטיבית-הכרתית להבין את המעשה, יחד עם פגיעה ביכולת הרצונית להילחם בדחף פנימי ולכבוש אותו. הרחבה זו של הסייג נעשתה ערב התיקון באמצעות פרשנות השופטים הפוסקים. לכן, בשל יישובו של השינוי עם המצב הקודם לו, סייג זה נמנה בין הסעיפים הבודדים שנכנסו לתוקף מיד עם פרסום התיקון, ולא לאחר שנה מיום הפרסום כשאר הסעיפים.
נטל ההוכחה בסייג
נטל ההוכחה בסייגים הוא לפי סעיף 34ה: "מלבד אם נאמר בחיקוק אחרת, חזקה על מעשה שנעשה בתנאים שאין בהם סייג לאחריות פלילית". כל אדם חזקה עליו שהיה שפוי בעת ביצוע העבירה כל עוד לא הוכח היפוכו של דבר. בעבר, נאשם שרצה ליהנות מהסייג היה צריך להוכיח במאזן הסתברויות ואילו כיום עליו לעורר ספק סביר בלבד על מנת להעביר את נטל ההוכחה לתביעה.
הגדרת מחלת נפש לצורך הסייג
חוק העונשין, והסייג בפרט, אינו מגדיר מהי מחלת נפש. גם בחוק לטיפול בחולי נפש אין הגדרה. אם כן, קיומה של מחלת נפש לצורך החלת הסייג תיקבע על ידי בית המשפט כפי שמגדיר הסייג. ביכולתו של בית המשפט להיעזר בחוות דעת מומחים ולהתעדכן בשינויים בעולם הפסיכיאטריה ובריאות הנפש, אולם הסמכות נתונה בידי בית המשפט. בעבירת הרצח, בה אין לשופט שיקול דעת במתן העונש, בולט הקושי בהיעדרה של הגדרה מפורשת למהי מחלת נפש. בכל עבירה אחרת, בה יכול בית המשפט להפעיל שיקול דעת במתן העונש, ניתן להרשיע באחריות מופחתת, תוך התחשבות בנסיבות המעשה שאינן עולות כדי מחלת נפש, וכך לתת עונש קל יותר.
שיכון בבלי
שיכון בבלי הוא שכונה בצפון החדש של תל אביב, מדרום לנחל הירקון. השכונה קרויה על שם התלמוד הבבלי, ורחובות רבים בה נושאים שמות הקשורים בספרות חז"ל, דוגמת הכנסת הגדולה, ירושלמי, סנהדרין, המשנה, תוספתא, הזוהר, אונקלוס ובן סירא. וכן שמות רבנים כמו הרב הרצוג, הרב עוזיאל, הרב טולידאנו, והרב קוסובסקי. הרחוב הראשי המוביל לשכונה מדרך נמיר הוא רחוב הרב הרצוג, שבו ממוקם גם המרכז המסחרי.
תל חשאש
במרכזה של השכונה ניצב "תל חשאש" שכונה בעבר בשם "גבעת הכלניות" וכיום נטוע עליו גן בשם "גן אברמוביץ'". התל מתנשא לגובה של 21 מטרים, והוא אחד משלושה תילים הצופים אל מפגשם של נחל הירקון ונחל איילון (שני האחרים הם תל נפוליאון ותל קסילה). בתל נמצאו קברים מהתקופה ההלניסטית וחרסים מהתקופות הרומית הקדומה, הביזנטית והערבית הקדומה, עד המאה ה-8. ארכאולוגים סבורים כי באתר שכן יישוב כפרי שומרוני, בדומה ליישוב שהתקיים בתל קסילה מצידו הצפוני של הנחל. במקום הוכשר גן בשטח של 13.5 דונם, ובו הפסל "מפרשיות" של רוני בן צבי (1995). עוד נמצאים באתר גת ומבנה עתיק בלתי מזוהה.
תולדות השכונה
עד מלחמת העצמאות השתייכו אדמות שיכון בבלי לכפר הערבי ג'מאסין אל ע'רבי. ב-1948 שיכנה עיריית תל אביב בבתי הכפר פליטים יהודיים מאזורי הקרבות הסמוכים, ועם הזמן הפך השטח הבנוי של הכפר לשכונת גבעת עמל ב'. הקרקעות הועברו לרשות מינהל מקרקעי ישראל ועיריית תל אביב לפי חוק נכסי נפקדים. על אדמות הכפר נבנתה שכונת בבלי החל בשנת 1957 כשיכון עממי. שני בלוקים, בהם עשרות דירות, נבנו במרחק רב מדרך נמיר (חיפה), ברחובות בבלי ותוספתא. ללא קו אוטובוס הנכנס לשכונה, נאלצו התושבים הראשונים לבוסס בחול ובבוץ בדרך לבתיהם. ב-22 בינואר 1956 החליטה העירייה ליישר ולהפוך לכביש כורכר את רחוב הרב הרצוג (אז יהודה המכבי) מדרך חיפה אל רחוב בבלי, ואת רחוב בבלי מיהודה המכבי אל רחוב ירושלמי. ב-2 במאי 1956 החליטה העירייה לסלול את רחוב בבלי בין רחוב ירושלמי ורחוב כנסת הגדולה ואת רחוב כנסת הגדולה. ב-30 בדצמבר 1956 החליטה העיריה לסלול את הקטע של רחוב בבלי, בין רחוב הרב הרצוג (אז רחוב יהודה המכבי) ורחוב ירושלמי. בשנת 1958 אישרה העיריה הרחבה של השכונה לכיוון גבעת עמל. באמצע 1959 עדיין הייתה השכונה מועטת אוכלוסין באופן שלא הצדיק הקמת קלפי לבחירות, אבל בכל זאת הוצב במקום קלפי בגלל מרחקה מאזורים אחרים.
הבתים לא היו מחוברים לרשת הביוב העירונית והביוב הוזרם לתוך הירקון, והתושבים סבלו מריחות צחנה מהירקון, אותם ייחסו לביוב המגיע מפתח תקווה ורמת גן. במטרה ללחוץ על התושבים לחבר את בתיהם אל מערכת הביוב הובאו קבוצות של דיירי השיכון למשפט על זיהום הירקון בשנת 1959.
בתחילת 1963 החליטה העיריה לסלול באספלט את רחובות הכנסת הגדולה והמשנה, מרחוב התוספתא מזרחה. במחצית שנות ה-60 גילו חברות קבלניות (בהן "שיכון עובדים") את האזור שמחיר המגרשים בו היה זול יחסית, והחלו לבנות בצורה נרחבת. רמת הבנייה הייתה גבוהה יחסית - בניינים בני ארבע קומות ויותר, דירות של ארבעה חדרים, מעלית וחלקות חנייה צמודות. השכונה התפתחה מבחינת קישורה לעיר ומבחינת אספקת שירותים מקומיים. בסוף שנות ה-60 הוקם בה מרכז דקל שכלל 100 דירות, מרכז מסחרי של 17 חנויות ובית קולנוע דקל שהכיל כ-1,000 מקומות ישיבה. ב-12 במרץ 1967 החליטה מועצת העיריה לסלול באספלט את רחובות השכונה שלא כוסו באספלט עד אז. ב-19 במאי 1968 החליטה מועצת העיריה להרחיב את רחוב יהודה המכבי ואת רחוב בבלי.
במחצית שנות ה-80 נבנה החלק הדרומי (רחוב פעמוני) ברמה גבוהה אף יותר, והשכונה שמרה על ייחודה כשכונה קטנה יחסית, לתושבים ממעמד בינוני-גבוה, אם כי משפחות רבות עברו לאזורים צפוניים יותר, שהציעו דירות גדולות יותר ומגדלי מגורים גבוהים יותר. בעשור הראשון של המאה ה-21 התמקדה הבנייה בשכונה בבתי מגורים יוקרתיים הצופים אל נחל איילון.
מאפייני השכונה וגבולותיה
בשכונה מתגוררת קהילה דתית ולה מספר בתי כנסת. הגדול שבהם הוא בית הכנסת "אהבת אחים" שברחוב הכנסת הגדולה. במסגרת בית הכנסת מתנהלת (מלבד התפילות ושיעורי התורה) גם פעילות קהילתית דתית. עד לפטירתו שימש הרב איסר פרנקל כרב השכונה. כיום רב הקהילה הדתית הוא הרב ישראל שפירא.
מתכת אלקלית עפרורית
בדומה למתכות האחרות הן מוצקות, בעלות צבע אפור עם ברק מתכתי אופייני, מוליכות חשמל וחום וניתנות לריקוע. היסוד האחרון בקבוצה, רדיום, הוא רדיואקטיבי.
תגובות כימיות
בשל נטייתן החזקה להגיב עם יסודות אחרים הן אינן נמצאות בצורתן החופשית בטבע. למתכות אלה ערכיות שתיים, כלומר בקליפת הערכיות של האטומים ישנם שני אלקטרונים.
פאבלו ארננדס
פאבלו ארננדס דומינגס (בספרדית: Pablo Hernández Domínguez; נולד ב-11 באפריל 1985 בקאסטיון דה לה פלאנה) הוא כדורגלן עבר ספרד ששיחק בעמדת הקיצוני.
קריירה
ארננדס החל את הקריירה שלו בוולנסיה ב', קבוצת המילואים של ולנסיה, ובעונתו השנייה והאחרונה הושאל לדפורטיבו אונדה. לאחר מכן הוא קודם לקבוצה הבכירה של המועדון, וערך את הופעת הבכורה בעונת כאשר עלה כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1–2 לאוסאסונה. היה זה משחקו היחיד באותה עונה, שבסופה הושאל לקדיס, בה השתתף ב-22 משחקים.
ביולי 2007 חתמה ולנסיה על עסקה עם חטאפה, במסגרתה הועבר ארננדס תמורת אלכסיס רואנו. ארננדס היה שחקן הרכב קבוע בחטאפה, אך בסיום העונה חזר לוולנסיה תמורת 1,000,000 אירו, וחתם על חוזה לשש שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון בניצחון הביתי על רוזנבורג בגביע אופ"א, ואת שער הליגה הראשון בתיקו 1-1 מול רקראטיבו ולבה במרץ 2009.
ב-31 באוגוסט 2012 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עבור 5,550,000 אירו. הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-20 באוקטובר נגד ויגאן אתלטיק בניצחון 1–2. ב-2014 חתם באל-ערבי מקטר. ב-28 בינואר 2015 הושאל לא-נאסר מאיחוד האמירויות הערביות. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לראיו ואיקאנו עד לסוף העונה.
ב-2 באוגוסט 2016 הושאל ללידס יונייטד לשישה חודשים, עם אפשרות למעבר קבוע עד ינואר 2017. ב-9 בינואר 2017 חתם ארננדס על חוזה קבוע לשישה חודשים בלידס, כאשר למועדון ניתנה אפשרות להאריך את חוזהו ב-12 חודשים נוספים בתום העונה. במאי 2017 חתם ארננס על הארכת חוזה בלידס לעונה נוספת, ובאפריל 2018 הוארך חוזהו עד יוני 2020. ב-5 במאי של אותה שנה נבחר ארננדס על ידי אוהדי לידס לשחקן המצטיין של הקבוצה לעונת 2017/2018, זאת בנוסף על בחירתו לשחקן המצטיין על ידי שחקני קבוצתו.
ב-19 בנובמבר 2019 חתם ארננדס על הארכת חוזה בלידס עד 2022. שני שערי ניצחון חשובים שכבש בתחילת 2020 במשחקים נגד מילוול ורדינג סייעו ללידס להיצמד לווסט ברומיץ' אלביון בראש טבלת הליגה. ב-12 ביולי כבש ארננדס שער ניצחון נוסף בדקה האחרונה של המשחק נגד סוונסי סיטי, קבוצתו הקודמת. בזכות הניצחון נותר היה ללידס להשיג רק ארבע נקודות בשלושת המשחקים הבאים כדי להבטיח העפלה אוטומטית לפרמייר ליג.
בעונת 2020/2021, לאחר ההעפלה, ערך ארננדס את משחק הבכורה שלו במדי לידס בפרמייר ליג ב-12 בספטמבר 2020, שהסתיים בהפסד 3–4 לאלופה, ליברפול.
ב-16 בדצמבר 2020 נכנס ארננדס כמחליף במשחק מול ניוקאסל יונייטד בדקה ה-82, והספיק לבשל את שני השערים האחרונים בניצחון קבוצתו 5-2.
ב-5 ביוני 2009 זומן לראשונה לנבחרת ספרד לקראת גביע הקונפדרציות 2009 בדרום אפריקה, במקום אנדרס אינייסטה הפצוע. ב-20 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו, לאחר שהחליף את דויד וייה במשחק מול נבחרת דרום אפריקה.
בשנת 2017 רכש ארננדס, יחד עם אנחל דאלברט, את מועדון הכדורגל קסטיון, בו שיחקו בקבוצת נוער. ב-21 ביולי 2021 חזר לקבוצת נעוריו קסטיון לאחר 18 שנה. ביולי 2023, בגיל 38, הודיע על פרישה מכדורגל.
ברוך פרשקר
ברוך פרשקר (באנגלית: Baruch Praszkier; 1 בינואר 1906 - 18 באפריל 1989) היה מראשי היודנראט בגטו לודז', ניהל את המחלקה לתפקידים מיוחדים.
תפקידיו בגטו
ברוך פרשקר, ממנהיגי הציונים בלודז', מונה עם הקמת הגטו למנהל מחלקה לתפקידים מיוחדים. מחלקה זו עסקה באחסון, וסידור הבגדים המגיעים אל הגטו, הפעילה סדנה לחייטות ומכבסה והייתה אחראית גם על הבינוי והכשרת המגורים בגטו. גם בית הקברות נתון היה לסמכותו של פרשקר. פרשקר כיהן במקביל כאחד מראשי הוועד הפועל של הארגונים הציוניים בגטו. תפקידים נוספים שמילא פרשקר היו חבר בהנהלת המטבחים הציבורים בגטו, שסיפקו אוכל למרבית תושביו, וכאחראי על רובע מרישין, בו למדו ילדי הגטו והוקמו מרכזים להכשרה חקלאית.
פרשקר הפך למנהל יעיל, שהצליח להביא את המחלקות שניהל לתפוקה גבוהה. זאת, בשעה שבה הנחיל יו"ר היודנראט, מרדכי רומקובסקי, את התפיסה כי עבודה יצרנית פורייה תעלה את ערכו של הגטו בעיני השלטונות הנאצים ותבטיח את הישרדותו. לפי עדויות שונות, פרשקר סייע רבות ליהודי הגטו ואף סיכן את עצמו כדי לתמוך באחרים. כך, למשל, דאג להבריח כיכרות לחם לרבנים שלא היו מקורבים ליודנראט.
מחלקת הבינוי שניהל פרשקר הייתה אחראית על הכשרת מחנה הצוענים בגטו לודז', שתושביו גורשו, והפיכתו לבית חרושת לנעלי קש.
עובדיו של פרשקר היו מבין הראשונים שהבינו מה קרה ליהודים שגורשו מהגטו למשלוחים, לעבודה במזרח לכאורה. עובדי המכבסה והמתפרה מצאו בגדים משומשים שנשלחו לגטו, עם תמונות ותעודות שהעידו כי בעליהם היו מבין המגורשים. חלק מהבגדים נוקבו בכדורים או הוכתמו בדם, והעידו על גורלם המר של לובשיהם.
באוגוסט 1944 גורשו מרבית יהודי הגטו לאושוויץ. פרשקר נותר בגטו עם בנו, יחד עם קבוצה של יותר מ-600 אנשים שרובה עבדו במפעל למבנים טרומיים בגטו. התוכנית הייתה לשלוח אותם לגרמניה, ולהקים שם מפעל למבנים טרומיים על בסיס הציוד והעובדים מהגטו. באוקטובר 1944 פרשקר אמנם נשלח לגרמניה, אך הקמת המפעל לא הושלמה. הוא שוחרר, יחד עם האחרים, באפריל 1945 בידי הצבא האדום, ושרד את השואה יחד עם בנו.
חייו האישיים
פרשקר נישא בגטו, בשנת 1941, ובאוגוסט 1942 נולד בנו, יוסף נפתלי. בחגיגות הברית שלו, "את האורחים קידמו בכיבוד צנוע שהיה מורכב מוודקה, תה אמיתי, עוגות וסוכריות", לפי הכרוניקה של גטו לודז'. אחרי המלחמה, פרשקר עלה לישראל ב-1949 ונפטר בשנת 1989 בגיל 83 הוא קבור בבית העלמין בקרית שאול. בנו הפך לפרופסור להנדסה אזרחית בטכניון, שכיהן כמדען הראשי של משרד התחבורה.
טיפוס אידיאלי
טיפוס אידיאלי הוא מושג בסוציולוגיה שטבע מקס ובר, ככלי אנליטי שיכול לסייע בהבנת תופעות חברתיות שונות. בהפשטה, הטיפוס האידיאלי הוא נקודת ייחוס לפיה ניתן לבחון תופעות שונות: הוא הקיצון בהתנהגות או בתופעה מסוימת.
טיפוס הוא אידיאלי משום שיש בו הבניה תאורטית של תופעה מסוימת. כיוון שאין אף מודל שקיים בשלמותו במציאות, מתייחסים אל מודל שכזה כאל טיפוס אידיאלי: כיוון שאין שלטון דמוקרטי מוחלט, משרטטים טיפוס אידיאלי של השלטון הדמוקרטי ומשווים אליו את מה שמתרחש במציאות. כך ניתן לומר שישראל קרובה יותר לטיפוס האידיאלי של שלטון דמוקרטי מאשר, למשל, קובה.
המונח "אידיאלי" הוא כלי לניתוח, ולא לשיפוט ערכי או מוסרי. כך גם לתופעה חברתית אי-מוסרית כרצח עם יש טיפוס אידיאלי.
ובר עסק בטיפוס האידיאלי בהקשר של ארגון בירוקרטי. הוא ניסח את הקווים המנחים של ארגונים ביורוקרטיים, והשווה אותם לארגונים קיימים.
לשם חקירתם של ארגונים ביורוקרטיים, מבחינה היסטורית ובחברות בנות-זמננו, פיתח ובר טיפוס טהור של הביורוקרטיה, שמאפייניו העיקריים הם: מבנה היררכי, יעיל, הפועל באופן לא-אישי, בעזרת כללי התנהגות מוגדרים וכתובים, ועל ידי חלוקת סמכויות ועבודה בין בעלי-תפקידים מומחים בתחומיהם, שאותם הוא ממנה ומקדם בהתאם להישגיהם.
קוצן (כריש)
רבייה
לזכר הקוצן איבר חיצוני מיוחד, המשמש להעברת הזרע אל תוך פתח המין של הנקבות. הפריית הביצים הבשלות היא אפוא פנימית, והריון הנקבה נמשך 22 חודשים. מספר הולדות המתפתח ברחמה של נקבה אחת הוא 6-11, וגודלם בעת ההשרצה 25-35 ס"מ. רביית הקוצנים מתרחשת כל חודשי השנה, ואינה מוגבלת לעונה מסוימת. לקראת ההשרצה מתקרבת הנקבה למים הרדודים שליד החוף.
כמזון
בארצות רבות השוכנות לחופי הים התיכון נאכל בשר הקוצנים, ומכבדיהם מכינים שמן דגים.
תורת הסגנון
תורת הסגנון הבלשנית עוסקת בבחירה שעושה הכותב המספר או הדובר בין מבעים חלופיים שווי תוכן ושווים ברמת הדקדוקיות שלהם.
תורת הסגנון עוסקת בדרך-כלל בתיאור גוון לשוני, כגון משלבים (registers), שהם תת-לשונות תלויי נסיבות ולא תלויי משתמש. היא אינה עוסקת בתיאור לשון כללית המשותפת לכל הדוברים/הכותבים ולכל הנסיבות שבהן היא מתממשת. בתורת הסגנון בודק הבלשן תכונות לשון ממגוון ענפי הלשון ואף מתחומים פארא-לשוניים: פונטיקה, פונולוגיה, מורפולוגיה, מילון, תחביר, סמנטיקה, שיח, כתיב, פיסוק ועוד.
טיסה 593 של אירופלוט
טיסה 593 של חברת התעופה אירופלוט התרסקה ב-23 במרץ 1994 על גבעה בסיביר. כל 75 הנוסעים וצוות המטוס נהרגו. המטוס בטיסה זו, מדגם איירבוס A310-308, היה בדרכו מנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו במוסקבה אל נמל התעופה הבינלאומי קאי טק בהונג קונג. הקופסה השחורה של המטוס נמצאה ומניתוח המידע שהוקלט בתא הטייס עלה כי בנו בן ה-15 של הטייס אחז בהגאים בזמן ההתרסקות.
האירועים שהובילו לתאונה
מניתוח נתוני הטיסה עלה כי בעת התאונה האווירית המטוס פנה לפתע ימינה, נסק במהירות ואז צלל בחדות מטה.
על פי הקלטות שמע מתא הטייס, התברר כי ילדיו של הטייס, יארוסלאב קודרינסקי, שהו בתא הטייס בעת התאונה. כפי שמשתמע, קודרינסקי הציע לילדיו לשבת מאחורי ההגאים. ראשונה לשבת מאחורי ההגה הייתה הבת. קודרינסקי כיוון את הטייס האוטומטי כך שהמטוס יסטה וכך יצר את הרושם כאילו בתו היא זו שמכוונת את המטוס, למרות שלמעשה לא הייתה לה שום שליטה עליו. אחריה התיישב בכיסא הטייס בנו אלדר. שלא כמו אחותו, אלדר למעשה הפעיל כוח על ההגה. בכך, הפעיל הבן בלא יודעין תכונה של מערכת הטייס האוטומטי ב-A-310 שרוב הטייסים באותה התקופה לא ידעו על קיומה: ביצוע היגוי מנוגד למה שהוגדר לטייס האוטומטי במשך יותר מ-30 שניות שגורם לניתוק חלקי של המערכת.
מערכת הטייס האוטומטי החליפה את השליטה במאזנת המטוס לשליטה ידנית, בעוד שהיא המשיכה לשלוט ביתר הגאי המטוס. הפעלת תכונה זו של מערכת הטייס האוטומטי לא הפעילה התרעה קולית, ונורת חיווי שכן נדלקה ככל הנראה נעלמה מעיני הצוות. הראשון שהבחין בבעיה היה אלדר ששם לב לכך שהמטוס נוטה ימינה. זמן קצר לאחר מכן, הסמן של נתיב הטיסה השתנה והראה שהם היו בהקפת המתנה (מצב שבו נמצא מטוס עד שניתן לו אישור נחיתה ועד לרגע זה הוא חג במעגלים). הדבר בלבל את הטייסים למשך 9 שניות.
לאחר מכן, סטה המטוס ימינה בלמעלה מ-45 מעלות, זווית גדולה מהזווית המרבית שבה הוא מתוכנן לפנות בתנאים רגילים. הסטייה גרמה לעליית כוח הג'י על הטייסים ועל הצוות כך שגופם שקל ככפליים ממשקלם הרגיל, מה שמנע את הגעת הקברניט חזרה לכיסאו. המערכות האחרות של הטייס האוטומטי ניסו לפצות על סטיית המטוס בזה שהכניסו את המטוס לעלייה כמעט אנכית, מה שכמעט הוביל את המטוס למצב של הזדקרות. טייס המשנה ואלדר הצליחו לגרום למטוס לצלול, וכך ירדו כוחות הג'י שהופעלו על הטייסים ויארוסלאב יכול היה לקחת בחזרה את השליטה על המטוס. למרות שהוא וטייס המשנה שלו הצליחו לאזן את המטוס, הגובה הנמוך שבו היו הוביל להתרסקותם.
הליך מתקן שהטייסים לא היו מודעים לו במטוס מדגם A310, היה שאילו הם לא היו נוגעים בהגאים בזמן ההזדקרות, המערכות האוטומטיות של המטוס היו נוטלות שליטה ומתקנות לבד את המצב, כך שהמטוס לא היה מתרסק.
מספר הטיסה
חברות תעופה נוהגות בדרך כלל לשנות את מספר הטיסה של טיסות שהיו מעורבות בתאונות קטלניות, אולם אארופלוט המשיכה להשתמש במספר הטיסה 593 בקו השירות מוסקבה-הונג-קונג עד תחילת שנת 2006.
כיום, הטיסות בין מוסקבה להונג קונג המבוצעות על ידי החברה, משתמשות במספר הטיסה 218, ומופעלות הן במטוס האיירבוס A330 והן במטוס הבואינג B77W
נתיב זה הופסק בתחילת שנת 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה
אסון תעופה זה סוקר ב"תעופה בחקירה", סדרת טלוויזיה דוקומנטרית קנדית שמשודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, תחת הכינוי "ילד בתא הטייס".
לשחק באור המנסרה
"לשחק באור המנסרה" הוא ספר משחק לשחקן יחיד מאת דסי אלבר. הספר הוא אחד מספרי המשחק הבודדים שיצאו לאור במקור בשפה העברית. כבכל ספר משחק, הקורא יכול להשפיע על גורל הגיבור והתפתחות העלילה. הספר יצא בהוצאות פלדה ואש והתעשייה הגובלינית בשנת 2006 בישראל.
עלילת הספר
העלילה מתרחשת בעולם פנטזיה. הממלכה אליה מגיע הגיבור, גנב נמלט בשם אורגנבאלד, כדי להימלט מהשלג השורר בחוץ. במהרה מגלה הגנב שהממלכה נמצאת בסכנה ושלו הכח להחליט את גורלה. מכשפה מרושעת מהעבר הרחוק שואפת לנקום באהובה לשעבר בכך שתמט חרון על הממלכה כולה, בני המלוכה, האח והאחות, רבים ביניהם בקשר לכס המלוכה ושואפים להרוס זה את זה. על אורגנוולאד מוטל לבחור איזה כוחות לשרת ולמי לעזור.
מבנה הספר
הספר מכיל 776 קטעים בהם עובר הקורא על פי בחירתו, כל קטע מוביל לקטע נוסף או למספר קטעים המציגים בחירה לקורא, אשר בוחר עבור הגיבור הראשי את אופן פעולתו. השינויים בדמות הגיבור כגון מצב פיזי או כמות ניסיון שנרכש, וכן הציוד שאוסף הגיבור במהלך ההרפתקה נרשמים בדף דמות המיוחד לשם כך ועל הקורא לעדכן אותו. נוסף על כך בקטעים חשובים לעלילה מתבקש הקורא לסמן "חותמת" במספר כלשהו. חותמות אלה, במספר 1 עד 77, מטרתן לעקוב אחר העלילה. הקטע אליו יופנה השחקן ייקבע לעיתים לפי החותמות המסומנות אצלו. סימון חותמות אלו גורם לכך שבחירת המהלכים של הקורא תשפיע על מהלך העלילה באופן הגיוני.
עזרובעל (בן גיסקו)
עזרובעל בן גיסקו או עזרובעל גיסקו (לטינית: Hasdrubal Gisco; מת ב-202 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי, שנלחם נגד הרומאים בהיספניה (ספרד) ובצפון אפריקה במלחמה הפונית השנייה. ייתכן שהיה בנו של גיסקו. היה אביה של סופוניסבה.
חייו
לאחר תבוסת עזרובעל ברקה בקרב דרטוסה, אביב 215 לפנה"ס, נשלח עזרובעל בן גיסקו עם צבא מקרתגו להיספניה. עם בואו נסתיימה התקופה בה הפיקוד בספרד היה בידי בני משפחת ברקה בלבד. ב-212 לפנה"ס החליטו שני המצביאים הרומיים בהיספניה, פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, ליטול את יוזמת הלחימה לידיהם. פובליוס סקיפיו יצא להתנגשות עם צבא הקרתגים בפיקודם של עזרובעל ומאגו ברקה, אשר תוגבר על ידי פרשים נומידים בהנהגת מסיניסה. בקרב ליד קאסטולו הובסו הכוחות הרומיים ופובליוס סקיפיו נהרג. מיד לאחר הניצחון מיהר עזרובעל גיסקו לצרף את חייליו לצבא עזרובעל ברקה, ובכוחות משותפים הצליחו השניים לגבור על גנאיוס סקיפיו ליד אילורקה ולזכות בניצחון נוסף. גנאיוס עצמו נהרג בקרב, פחות מחודש לאחר נפילת אחיו פובליוס.
ב-207 לפנה"ס שהה עזרובעל גיסקו ליד גאדס (קדיס) בדרומו של חצי האי האיברי, שם הצטרף אליו מאגו ברקה. ב-206 לפנה"ס גייס עזרובעל כוחות רעננים והגדיל את צבאו ל-70,000 רגלים ו-4000 פרשים. ברם, היתרון המספרי לא הועיל לשני המצביאים הקרתגים, אשר הוכו מכה קשה על ידי סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, בקרב איליפה. בעקבות הקרב איבדה קרתגו סופית את אחיזתה בספרד.
עזרובעל שב לצפון אפריקה ושכנע את סיפאקס, ראש שבט ברברי במערב נומידיה, לכרות ברית עם קרתגו נגד רומא. בתמורה העניק לו את בתו סופוניסבה לאשה. כשנחת סקיפיו בצפון אפריקה ב-204 לפנה"ס, התייצבו מולו עזרובעל וסיפאקס בחילות מאוחדים המונים 80,000 רגלים ו-13,000 פרשים. בעוד המשא ומתן לסיום המלחמה נמשך, הגיע סקיפיו בהחבא יחד עם בעל בריתו החדש, ראש השבט הנומידי מסיניסה, אל מחנה הקרתגים וסיפאקס והעלה אותו באש. פוליביוס מספר, כי מספר החללים בקרב הקרתגים והנומידים בעלי בריתם הגיע ל-40,000.
סיפאקס שוכנע, כפי הנראה על ידי אשתו סופוניסבה, שלא לנטוש את הקרתגים. לאחר שתוגברו על ידי 4,000 חיילים היספניים, יצאו שוב עזרובעל וסיפאקס לקרב. השניים הוכו מכה ניצחת, זו הפעם השנייה, על ידי סקיפיו ומאסיניסה בקרב המישורים הגדולים (203 לפנה"ס). עזרובעל שב לקרתגו ושם שלח יד בנפשו, כדי לא לעמוד למשפט העם.
כישרונו הצבאי של עזרובעל נפל מזה של האחים למשפחת ברקה, אם כי ליוויוס מתארו כטוב והמוכשר במצביאים שהעמידה המלחמה לאחר שלושת בניו של חמילקרת. במקום אחר בספרו מצטט ליוויוס דברים פחות מחמיאים שהשמיע פאביוס מאקסימוס, אשר תיאר את עזרובעל כמי "שאין כמוהו במצביאים מהיר לנוס". הוא ניחן בכישרון דיפלומטי מופלא, ושלוש פעמים הצליח לגייס צבאות גדולים, בהיספניה ובאפריקה, לאחר מפלות צורבות. פוליביוס מספר כי ניסה להוציא סכום כסף גדול מידיו של ראש השבט ההיספני אנדובאלס, אותו תיאר כידידם הנאמן ביותר של הקרתגים בהיספניה. כשסירב אנדובאלס לבקשתו, טפל עליו עזרובעל אשמת שווא ואילצו למסור את בנותיו כבנות-ערובה.
פיודור חיטרוק
פיודור סווליביץ חיטרוק (, 18 באפריל (1 במאי) 1917, טבר, האימפריה הרוסית - 3 בדצמבר 2012, מוסקבה, רוסיה) במאי קולנוע, אנימטור, מתרגם, תסריטאי ומורה סובייטי ורוסי.
הוא זכה פעמים בפרס ברית המועצות (1976, 1982) ובשנת 1987 הוענק לו תואר האמן העממי. חתן פרס נשר הזהב בשנת 2002.
ביוגרפיה
פיודור סווליביץ חיטרוק נולד ב-18 באפריל  (1 במאי) 1917 למשפחה יהודית בטבר, הילד השני מבין שלושה אחים. האבא, סוולי דוידוביץ חיטרוק (1887–1983), היה מנעולן ומאוחר יותר הפך למהנדס. האמא, אנה אנטונובנה חיטרוק (1893 - 1925), נולדה בריגה. ההורים נישאו בשנת 1914 בריגה, ושם נולד בנם הבכור מיכאל (1915–2007). בשנת 1917 עברו ההורים להתגורר בטבר, שם נולד הבן האמצעי פיודור ואחיו הצעיר ולדימיר (1921-1993).
בשנת 1924 עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. משסיים האב את לימודיו האקדמיים נשלח כנציג המפעל סטנקואקספורט בנסיעה עסקית לגרמניה לרכישת ציוד (1931–1934).
המשפחה התגוררה בעיר שטוטגרט, שם האנימטור לעתיד למד בבית ספר לאומנות ולמלאכה.
בשנת 1936 סיים את לימודיו בבית ספר לאומנויות אוגיז (איגוד הוצאות לאור הציבוריות) במוסקבה ומאוחר יותר למד במכון להשכלה גבוהה לגרפיקאים. לאחר שצפה בסרטי וולט דיסני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון במוסקבה (1935) החל להתעניין באנימציה וניסה להתקבל לסטודיו ״סויזמולטפילם״, אך במשך זמן ממושך בקשתו נדחתה.
מנובמבר 1937 החל פיודור חיטרוק בעבודתו כמתמחה ב״סויזמולטפילם״ וכבר בשנת 1938 החל לעבוד בסטודיו.
לאחר ההתמחות שימש פיודור כמתרגם בחזית האוקראינית השלישית ושרת בארמיית האוויר ה-17.
לאחר המלחמה עבד כמתרגם צבאי בברלין במשך שנתיים ולאחר מכן חזר ל״סויזמולטפילם״.
בין השנים 1956–1981 לימד קורסים של אומנים אנימטורים ב״סויזמולטפילם״. החל משנת 1966 עבד כבמאי. סרטו הראשון ״סיפור הפשע״ היה הצלחה גדולה. כיום סרט זה נחשב לסרט בסגנון חדש מסוג הנפשה סובייטית, הדומה לסגנון וולט דיסני.
חיטרוק נחשב לבמאי סרטי אנימציה קצרים למבוגרים בז׳אנרים שונים: הסאטירה המפורסמת ביותר על הבירוקרטיה ״האדם שבמסגרת״ (1966), משל על בדידות האדם בחברה המודרנית, ״האי״ (1973), הפרודיה ״סרט, סרט, סרט״ (1968), משל ״האריה והשור״ (1984), מחבר שלושת החלקים של ״פו הדוב״ (ברוסית: Винни-Пух).
בשנות ה-80' עבד בסטודיו ״מולטפילם״ כמנהל אמנותי ושימש כסגן נשיא ״האגודה הבינלאומית לאנימציה קולנועית״ (1988-1980).
משנות ה-80' עד לשנת 2003 לימד בקורסים מתקדמים של תסריטאים.
משנת 1995 שימש כנשיא הפסטיבל הבינלאומי לסרטי אנימציה ״דג הזהב״.
באפריל 1993 חיטרוק ושלושה אנימטורים מובילים נוספים (יורי נורשטיין, אנדרי חרז׳נובסקי ואדוארד נזרוב) ייסדו את סטודיו ״שר״ (ברוסית: Шар ).
חיטרוק היה אחראי על האיורים במילון האנימציה הבינלאומי. עד מותו גר במוסקבה. הוא נפטר במוסקבה בגיל 95, ב-3 בדצמבר 2012 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ׳יה.
משפחה
נישואיו השניים היו לגלינה חיטרוק.
פרוגנוזה
תחזית או פּרוֹגנוֹזָה בלעז (במקור ביוונית: πρόγνωσις - Prognosis שפירושה המילולי "ידיעה מוקדמת". וגם סְכוּת, סיכוי, או צפי רפואי), הוא מונח רפואי שמשמעותו התחזית של הרופא באשר להתפתחות מחלתו של החולה ובאשר לסיכויי החלמתו. מאז המאה ה-20 נוטים להשתמש במונח זה גם בהקשרים לא רפואיים, למשל בעולם העסקים.
שיטת התחזית המדויקת ביותר היא סטטיסטית. על ידי השוואת קבוצות גדולות של חולים, בהתאם לשלבי מחלתם, ניתן ליצור ניבוי סטטיסטי באשר לסיכויי ההחלמה של חולה בעל צירוף תסמינים מסוים. הדוגמאות הטובות ביותר לקביעת תחזית הן ביחס לחולי סרטן: הוכח כי בירור זהיר ומדויק של שלב התפתחות הגידול הסרטני יכול לנבא את סיכויי ההישרדות של החולה. התחזית של מחלות כרוניות מוכרות נמדדת לרוב במונחים של אחוז החולים עם מחלה זהה אשר שרדו למשך תקופת זמן נתונה: שנה, שלוש שנים, או חמש שנים. לדוגמה, לרוב חולי סרטן הערמונית אחוז ההישרדות לתקופה של חמש שנים מיום האבחנה הוא מעל 90%, בעוד שאצל רוב חולי סרטן הריאות הוא פחות מ-10%.
ברוב תחומי העיסוק הרפואי עדיין חסרים בנתונים סטטיסטיים על התחזית המדויקת. במקרים כאלה, התחזית הנקבעת על ידי הרופא מבוססת לרוב על ניסיונו האישי בטיפול במקרים דומים. מחקרים רפואיים מראים כי רוב הרופאים נותנים הערכות אופטימיות מדי כאשר הם נותנים למטופליהם מידע באשר לתחזית, ונוטים להגזים למשל בהערכת תקופת ההישרדות לאחר האבחון.
לחולים המאושפזים ביחידה לטיפול נמרץ, ישנם מדדים מספריים מדויקים יותר באשר לתחזית. המדד המפורסם ביותר להערכת התחזית בחולים בטיפול נמרץ הוא מדד ה- APACHE II.
ידיעת התחזית עוזרת לתהליך קבלת ההחלטות למטופל ולמטפל גם יחד. לאור התחזית ניתן להחליט באופן מושכל יותר האם לקבל טיפול רפואי מסוים או לא.
פדור פון בוק
קריירה מוקדמת
במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת מיור. לאחר המלחמה נשאר בצבא וטיפס בסולם הדרגות, ב-1929 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-1, וב-1931 מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בשנת 1935 הקים את הקורפוס ה-2, ומיד לאחר מכן מונה למפקד קבוצת הארמייה השלישית בדרזדן, שהפכה בהמשך לארמייה השמינית, ובשנת 1938 פיקד על סיפוח אוסטריה לגרמניה.
מלחמת העולם השנייה
ערב מלחמת העולם השנייה מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון, ובתפקיד זה ניהל בהצלחה רבה את מלחמת הבזק בפולין, לאחר מכן מונה למפקד קבוצת ארמיות B, ופיקד עליה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
ב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת פלדמרשל. לקראת מבצע ברברוסה נתמנה למפקד קבוצת ארמיות מרכז שתפקידה היה להתקדם במרכז רוסיה ולכבוש את מוסקבה.
בהתחלה הצליח להביס את הצבא הרוסי בקרבות כיתור גדולים (כמו קרב ביאליסטוק-מינסק). הוא לא התווכח עם היטלר על החלטתו לעצור את ההתקדמות במרכז ולהפנות את מרב הכוחות לחזית הצפונית והדרומית. לבסוף החלה המתקפה במרכז באיחור (מבצע טייפון). בתחילה ניגף הצבא הרוסי בקרבות כיתור גדולים בוויאז'מה ובבריאנסק, אך ההתקדמות הואטה.
ב-6 בדצמבר 1941 התחילה מתקפת הנגד הרוסית בפיקוד ז'וקוב. בוק ביקש נסיגה אך נענה על ידי היטלר בסירוב. הוא התחיל לסבול מכאבי בטן קשים וביקש מהיטלר לשחררו. ב-18 בדצמבר 1941 הוא הוחלף על ידי גנרלפלדמרשל גינתר פון קלוגה והוחזר לעורף, להחלמה.
לקראת המערכה ב-1942 קיבל פון בוק את הפיקוד על קבוצת ארמיות דרום. תחת פיקודו הייתה בין השאר הארמייה השישית בפיקודו של פרידריך פאולוס.
עוד לפני תחילת המערכה זכה בוק בניצחון גדול. הרוסים התחילו בהתקפה גדולה שמטרתה כיבוש חרקוב. הם לא היו מודעים לכוח הגרמני העצום שהתרכז באזור בהכנה למערכת הקיץ. בסדרת קרבות שריון מוצלחים כותר הכוח הרוסי והושמד. הגרמנים הודיעו על 240,000 שבויים. הרוסים הודו ב-5,000 הרוגים, 70,000 נעדרים ו-300 טנקים שהושמדו. קרב זה נודע כ"שואת חרקוב". בנאום הסודי של חרושצ'וב בוועידה ה-20 ב-1956 הוא האשים את סטלין כאחראי ראשי למפלה זאת.
ב-28 ביוני 1942 פתח פון בוק את המתקפה לעבר נהר הדון והוולגה. בתחילה התנהלה ההתקפה במהירות. לאחר מספר שבועות החליט היטלר לפצל את הכוחות של קבוצת ארמיות דרום, שבוק עמד בראשה לשתי קבוצות ארמיות חדשות: קבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B כדי להעביר חלק מהם לכיוון כיבוש הקווקז. בוק התנגד לכך ופוטר על ידי היטלר. בסופו של דבר, המהלך לא צלח והיה בין הגורמים העיקריים למפלת הצבא הגרמני בקרב סטלינגרד.
הוא חזר לביתו בהמבורג ושהה שם עד סוף המלחמה. לאחר התאבדותו של היטלר התמנה קרל דניץ ליורשו. הוא העריך את בוק וביקש ממנו לבוא למפקדתו בפלנסבורג ולעזור לו. בוק נענה בחיוב. בדרכו מהמבורג נפגעה מכוניתו מהפצצת מטוסים והוא נהרג במקום ב-4 במאי 1945.
משפחת קוסבי
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון ומאוחר יותר בערוץ הילדים במסגרת רצועת "שש פלוס". משנת 2010 שודרה הסדרה מעונתה השישית בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת ועד סוף אותה שנה בערוץ ביפ.
אודות הסדרה
משפחת קוסבי היא גרסה מחודשת לסדרה בשם "המופע של ביל קוסבי" ("The Bill Cosby Show") ששודרה בין 1969 עד 1971 שלא זכתה להצלחה. "משפחת קוסבי" (בכיכובו של ביל קוסבי) עלתה לאוויר ביום חמישי ה-20 בספטמבר 1984, בערוץ האמריקאי NBC, והסתיימה ביום חמישי ה-30 באפריל 1992. הסדרה נחשבת לאחת הסדרות המצליחות בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקנית, ואף זכתה בשני פרסי אמי. בין השנים 1985–1990 (עונות 2–6), כיכבה הסדרה במקום הראשון ברשימת 20 הסדרות הנצפות ביותר, ונשארה בתוך רשימה זו עד ירידתה מהאוויר. בישראל הסדרה קיבלה את השם "משפחת קוסבי", על אף שהסדרה עוסקת במשפחת הקסטבל, זאת על מנת להביא צופים לסדרה, שכן ביל קוסבי היה קומיקאי מפורסם עוד הרבה לפני הסדרה. תרגום מדויק יותר של שם הסדרה באנגלית (The Cosby show) הוא "המופע של קוסבי".
רייטינג
משפחת קוסבי היא אחת משלוש סדרות הטלוויזיה שדורגו במקום הראשון ברשימת עשרים הסדרות הנצפות ביותר (על פי מדד נילסן לנתוני רייטינג בארצות הברית) במשך חמש עונות ברציפות (השתיים האחרות הן אמריקן איידול והכל נשאר במשפחה).
דמויות משנה
הסדרה מכילה אוסף רב של דמויות. להן ריכוז של דמויות המשנה העיקריות בסדרה:
ליב טיילר
ליב ראנדגרן טיילר (באנגלית: Liv Rundgren Tyler; נולדה ב-1 ביולי 1977 בניו יורק) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית. בתו של סולן להקת אירוסמית', סטיבן טיילר, ושל בבה בואל, דוגמנית וזמרת.
את ההכרה הראשונית קיבלה אחרי השתתפותה בסרט לגעת ביופי (1996). טיילר התפרסמה במיוחד מהופעתה בסרטים ארמגדון וסדרת סרטי שר הטבעות.
מאז 2003, טיילר משמשת כשגרירת רצון טוב של קרן האו"ם לילדים (יוניסף) של ארצות הברית, וכפרזנטורית עבור ליין הבושם והקוסמטיקה של ג'יבנשי.
ביוגרפיה
לה שלושה אחים-למחצה מצד אביה: מיה טיילר (נולדה בשם מיה אביגייל טלריקו, בשנת 1978), צ'לסי אנה טלריקו (נולדה בשנת 1989), וטאג' מונרו טלריקו (נולד בשנת 1992). סבתא שלה מצד אמא שלה, דורותיאה ג'ונסון, הקימה את בית הספר פרוטוקול של וושינגטון.
בלידתה, טענה בואל כי כוכב הרוק טוד ראנדגרן הוא אביה הביולוגי של טיילר. בגיל 8, טיילר גילתה שהיא בתו של סטיבן טיילר, לאחר שפגשה אותו ושמה לב שהיא דומה לבתו השנייה, מיה. כאשר שאלה את אמא שלה אודות הדמיון, הסוד התגלה. האמת בנוגע לאבהות של טיילר לא הפכה לציבורית עד כעבור חמש שנים, בשנת 1991, כאשר שינתה את שמה מראנדגרן לטיילר, אבל שמרה על שמה הקודם כשם אמצעי. הסיבה המוצהרת של בואל להחלטה הראשונית הייתה כי סטיבן היה מכור לסמים בזמן הלידה שלה. מאז שלמדה את האמת לגבי אביה, ליב וסטיבן פיתחו מערכת יחסים קרובה. הם גם עבדו יחד באופן מקצועי, לראשונה כאשר הופיעה בקליפ של אירוסמית' עבור "Crazy" בשנת 1993 ושנית כאשר אירוסמית' ביצעו רבים מן השירים של הסרט "ארמגדון" מ-1998, שבו כיכבה ליב טיילר.
טיילר למדה בפורטלנד, מיין, לפני ששבה לניו יורק עם אמה בגיל 12. למדה במכינת יורק בניו יורק במשך לימודי הביניים והתיכון, לאחר שאמה וידאה שבית הספר יתאים להפרעת קשב וריכוז של טיילר. סיימה בשנת 1995, ועזבה כדי להמשיך בקריירת המשחק שלה. כשנשאלה על הדרך שבה בילתה את ילדותה, אמרה טיילר:. "בשבילי, לא הייתה לי ממש ילדות בגיל ההתבגרות, משום שאני עובדת מאז שהייתי בת 14. אבל זה גם מנע ממני מלהיכנס לצרות. בזמן שכולם עשו סמים וחגגו כמו משוגעים, הייתי בעבודה על סרט בטוסקנה ... נהנת בדרך שלי, אבל זה היה שונה. אני לא מתחרטת, אני אוהבת את הדרך בה החיים שלי הלכו".
קריירה
בגיל 14, קיבלה טיילר את תפקיד הדוגמנות הראשון שלה בסיוע של פולינה פוריסקובה שצילמה תמונות שלה, שבסופו של דבר הגיעו למגזין "אינטרוויו". בהמשך כיכבה בפרסומות טלוויזיה. עם זאת, הפכה משועממת מקריירת הדוגמנות שלה לאחר פחות משנה, והחליטה לנסות להיכנס למשחק. אף פעם לא לקחה שיעורי משחק. טיילר נודעה לראשונה לקהל הטלוויזיה כאשר כיכבה לצד אלישה סילברסטון בווידאו קליפ לשיר "Crazy" של אירוסמית' (להקתו של אביה) משנת 1993.
הופעת הבכורה של טיילר הייתה בסרט "שתיקה קטלנית" בשנת 1994, שם שיחקה את אחותו הגדולה של ילד אוטיסט. בשנת 1995 כיכבה בדרמה הקומית "רקורד חזק". טיילר תיארה את רקורד חזק בתור אחת החוויות הטובות ביותר שאי פעם עברה. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1995 קיבלה תפקיד משנה בדרמה של ג'יימס מנגולד "כבד", בתור קלי, מלצרית צעירה ותמימה. הסרט זכה לביקורות חיוביות.
תפקיד פריצת הדרך שלה היה "לגעת ביופי" ב-1996, בו גילמה את לוסי הרמון, נערה תמימה, ורומנטית שנוסעת לאיטליה בכוונה לאבד את בתוליה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך הופעתה של טיילר זכתה לתמיכת המבקרים. לאחר מכן כיכבה בסרט "מה שאת עושה לי", סרט על להקת רוק בדיונית עם להיט פלא אחד בשם The Oneders, במעקב אחרי עלייתם בסערה לראש מצעד הפופ, ובאותה מהירות, הנפילה בחזרה לאלמוניות. הסרט נכתב בבימויו של טום הנקס. הוא גרף מעל 25,000,000 דולר ברחבי העולם, וזכה לביקורות אוהדות. שנה לאחר מכן, הופיעה בסרט להמציא את האהבה, בו שיחקה את בתם של ויל פאטון וברברה ויליאמס. הסרט מבוסס על סיפור קצר מאת סו מילר. מגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" הכריז על הופעתה של טיילר כמקסימה וגמישה. באותה השנה, טיילר נבחרה על ידי המגזין "פיפל" בתור אחת מתוך 50 האנשים היפים ביותר.
בשנת 1998, טיילר כיכבה בסרט הפעולה "ארמגדון", שם שיחקה את בתו של הדמות של ברוס וויליס ומקור האהבה של הדמות של בן אפלק. הסרט ספג ביקורות מעורבות, אבל היה הצלחה בקופות והרוויח 553,000,000 דולר ברחבי העולם. הסרט כלל את השירים "I Don't Want to Miss a Thing" ו- "What Kind of Love Are You On" של אירוסמית' (להקתו של אביה). בשנת 1999 לוהקה לסרט הדרמה "אונגין", סרט המבוסס על הרומן הרוסי מהמאה ה-19 בעל אותו השם מאת אלכסנדר פושקין, בו כיכבה כטטיאנה לרינה. עבור הסרט טיילר נדרשה לשלוט במבטא בריטי, אם כי סטיבן הולדן מ"הניו יורק טיימס" כתב כי האומדן שלה למבטא הבריטי הוא אדיש. הסרט היה כישלון מבחינה כלכלית וביקורתית. באותה השנה, הופיעה בסרט ההיסטורי הקומי "פלנקט ומקלין".
לאחר מכן הופיעה בשני סרטים בבימויו של רוברט אלטמן: "מי רצח את קוקי?" ב-1999, ו"הנשים של ד"ר טי" ב-2000. כשבסרטו "מי רצח את קוקי", הייתה חלק מאנסמבל שכלל את גלן קלוז, ג'וליאן מור, כריס אודונל, ופטרישה ניל. על הופעתה קיבלה ביקורת חיובית מהמבקרים. בסרט הקומדיה הרומנטית "הנשים של ד"ר טי" היא שיחקה את מרילין, פציינטית של דמותו של ריצ'רד גיר, והמאהבת של בתו הלסבית שגילמה קייט הדסון.
בשנים 2001 – 2003 גילמה את דמותה של ארוון בטרילוגיית הפנטזיה זוכת האוסקר "שר הטבעות". בשנת 2004, שבה לשחק לצידו של אפלק בסרט "ג'רזי גירל. ב-2008 כיכבה בדמותה של בטי רוס בסרט הריבוט "הענק הירוק", מבית אולפני מארוול, לצדו של אדוארד נורטון. בהמשך, טיילר שבה לגלם את הדמות בסרט "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש".
חיים אישיים
ב-25 במרץ 2003, נישאה למוזיקאי הבריטי רויסטון לאנגדון, סולן להקת ספייסהוג. ב-14 בדצמבר 2004, נולד לזוג בן בשם מיילו. במאי 2008 הם התגרשו. בשנת 2014, היא החלה בזוגיות עם סוכן הבידור והספורט הבריטי, דייוויד גארדנר. ולהם שני ילדים משותפים: סיילור (נולד ב-2015) ולולה (נולדה ב-2016). בנובמבר 2021, נפרדו השניים.
The Cherrytree Sessions
The Cherrytree Sessions הוא המיני-אלבום הראשון של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא. האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2009. בתוכנו כולל כ-3 סינגלים מאלבומה הראשון The Fame, בגרסת פסנתר, "Poker Face", "Just Dance", ו-"(Eh Eh (Nothing Else I Can Say". האלבום יצא דרך חברת "בורדרס גרופ" בפורמט של הורדה דיגיטלית בלבד, לפני שיצא כדיסק באוגוסט 2010. המיני אלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרים ששיבחו את היכולות הווקאליות של גאגא ושילוב סגנון הביטבוקס. במקסיקו המיני אלבום הגיע למקום ה-32 במצעד האלבומים המקסיקני.
ליב טיילר
חיים אישיים
טיילר הייתה טבעונית בעברה. ב-2012 סיפרה שהיא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית.
The Cherrytree Sessions
רקע וכתיבה
המיני אלבום מורכב משלושה סינגלים מצליחים של גאגא מאלבומה הראשון, "The Fame" משנת 2008. האתר Allmusic שיבח את גרסת הפסנתר של Poker Face והשוו אותה לסגנון קברט, והשיר האחרון (Eh Eh (Nothing Else I Can Say מבוצע בעזרת קלידים וליווי ביטבוקס שמבוצע על ידי Space Cowboy.}
לקידום האלבום גאגא הוציאה וידאו עם המוזיקאי Space Cowboy כאשר הם נמצאים במשרדו הידוע כ-"The Cherrytree House" ומופיעים עם השירים. בהופעה גאגא ביצעה את השיר "Brown Eyes" מהאלבום The Fame בליווי פסנתר שמדבר על פגישתם הראשונה שלה ו-Space Cowboy. ולאחר מכן הופיעו עם הלהיט Just Dance על קלידים ועם Poker Face בעזרת פסנתר.}
ביקורת
"The Cherrytree Sessions" שוחרר ב-3 בפברואר 2009 בארצות הברית ומדינות אירופה כולל צרפת. מארק ביץ' מחברת Bloomberg L.P נתן למיני אלבום ביקורת שלילית והכתיר לו שלושה מתוך ארבעה כוכבים, אך שיבח את גאגא על יכולותיה בשירה. סימון גאג מדיילי אקספרס נתן לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה והוסיף כי "הגרסאות המוקדמות והפשוטות יותר של רצועות כמו Poker Face ו-Just Dance, הקול שלה מקבל קצת יותר סיכוי לזרוח, כמו גם השירים". סטיבן תומאס מהאתר AllMusic הביא לאלבום שלושה כוכבם מחמישה ואמר ביקורות טובות על כתיבת השירים של גאגא ויכולותיה הווקאליות, ושיבח את ביצוע השיר, "(Eh Eh (Nothing Else I Can Say".}
"The Cherrytree Sessions" דורג לראשונה במקום ה-45 במצעד האלבומים המקסיקנים, ב-20 באוגוסט 2010 וכעבור שבוע עלה למקום ה-32. למרות שהאלבום נכשל מלהיכנס למצעדי הבילבורד, נכון לחודש ספטמבר 2010 מכר מעל ל-9000 עותקים בארצות הברית.
ז'אבר
ז'אבר (בצרפתית: Javert) הוא דמות בדיונית, האנטגוניסט העיקרי ברומן משנת 1862 של ויקטור הוגו "עלובי החיים". ז'אבר הוא מפקח משטרה נוקשה וקפדן אשר, במהלך הרומן, ממקד את מעשיו באופן אובססיבי ברדיפתו והענשתו של האסיר הנמלט ז'אן ולז'אן.
הדמות
ויקטור הוגו מתאר את דמותו של ז'אבר לא כדמות נבל פשוטה, אלא כדמות טרגית הנמצאת במרדף מוטעה והרסני אחר צדק. הוגו כותב כי ז'אבר "היה מורכב משני עקרונות, פשוטים וטובים כשלעצמם, אבל ההפרזה בהם הפכה אותם למרושעים: הכבוד לסמכות והשנאה כלפי המרד". הוא קפדן, חסר פשרות, נוקשה. האבסולוטיזם הקנאי הזה מאפשר לו למצוא את "הדרך הישרה דרך כל מה שהוא מפותל בעולם".
לז'אבר יש השכלה בינונית; הוגו כותב כי "ברגעי הפנאי שלו ... על אף שהוא שנא ספרים, הוא היה קורא". להרהר במחשבות היה "דבר נדיר עבורו, ואף כואב להפליא"; זה נובע מהעובדה שמחשבות, באופן בלתי נמנע, כוללות בתוכן "כמות מסוימת של מרד פנימי", שז'אבר לא אוהב.
לז'אבר אין הרגלים מגונים, אולם הוא משתמש לעיתים בטבק הרחה. חייו הם חיים סיזיפיים חסרי רגש "של מחסור, בידוד, הכחשה עצמית, צניעות - ולעולם לא שעשועים".
כמי שנולד בכלא (אמו מגדת עתידות ואביו משרת במטבח הכלא), ז'אבר תופס את עצמו כמי שאיננו נכלל בחברה הנורמטיבית, אשר "באופן בלתי הפיך, סגרה את שעריה בפני שני מעמדות של גברים - אלו שתוקפים את החברה, ואלו ששומרים עליה". על בסיס ה"שנאה הבלתי-נלאה כלפי הגזע הבוהמי אליו הוא משתייך", ועל בסיס "הצדק, הסדר והיושר" שבו, הוא בוחר להקדיש את חייו בקריירה של קצין ברשויות אכיפת החוק (בתחילה, הוא משמש כסוהר בבית הכלא בו מוחזק האסיר ולז'אן; בהמשך, הוא הופך לשוטר במשטרה, מתקדם עד לדרגת מפקח). ז'אבר כל כך מסור לבחירתו זו, כך כותב הוגו, עד כי הוא "היה עוצר את אביו, אם הוא היה נמלט מהכלא, ואף היה מסגירה את אמו בגין הפרת תנאי שחרור מוקדם. והוא היה עושה את כל אלו עם סוג זה של סיפוק פנימי טהור".
ז'אבר מכבד את הממסד ואת הבורגנות, ובז לאביון החי בשוליים ולפורעי החוק. הוא מקדיש את מרבית חייו לרדיפתו של ז'אן ולז'אן, שהפר את תנאי שחרורו המוקדם. אולם, בעקבות מפגשיו עם ולז'אן במהלך המרד של יוני 1832 (בתחילה, ולז'אן חס על חייו של ז'אבר, ומאוחר יותר, ז'אבר חוזר בו מדבקותו העיוורת בחוק - הוא מסייע לוולז'אן לחלץ את מריוס הפצוע ונמנע מלעצור אותו), ז'אבר חווה ייסורים עמוקים שנגרמים לו על ידי הפשרה על השקפת עולמו הקודמת. עד לאותו הרגע, היה ברור לז'אבר כי בחיים ישנו "קו ישר אחד" שאותו אין לחצות, אך ההתנהגות המורכבת של ולז'אן מאלצת אותו לראות שיש שני קווים: "שניהם ישרים באותה המידה", אך סותרים זה את זה. הבלבול העמוק שנגרם לו כתוצאה מכך - ההבנה כי החוק אינו דבר מוחלט, כי הוא-עצמו איננו חסר דופי, וכי קיים כוח (המזוהה על ידי הוגו כאלוהים) עליון לכל מה שהוא ידע קודם לכן - ז'אבר צולל אל תוך ייאוש בו הוא מרגיש את עצמו "נהרס". על מנת להימלט מ"מצב לא טבעי" זה, ז'אבר מחליט שאין לו ברירה, אלא להתאבד.
הדמות של ז'אבר מבוססת על אז'ן פרנסואה וידוק, עבריין והרפתקן, שלימים הפך להיות שוטר במשטרה (אם כי וידוק הצהיר כי הוא מעולם לא עצר אף אדם, אשר גנב מתוך צורך). על בסיס סיפור חייו של וידוק, הוגו הסתמך (באופן רופף) גם כאשר עיצב את דמותו של ז'אן ולז'אן. ברומן, הוגו מתאר את ז'אבר כ"ברוטוס בווידוק."
אדפטציות
מאז מועד ההוצאה לאור המקורי של הרומן "עלובי החיים" בשנת 1862, דמותו ז'אבר הופיעה במספר רב של עיבודים לסוגים רבים של יצירות המבוססת על הרומן, לרבות ספרים, סרטים, מחזות זמר, הצגות, תוכניות טלוויזיה ומשחקים.
מחזמר
במחזמר באותו השם, ז'אבר היא דמות מרכזית. האופי שלו הוא, במידה רבה, ללא שינוי ביחס לספר. במחזמר, ובייחוד בשיר Stars ("כוכבים") מוצג ז'אבר כקתולי אדוק שמאמין בחוק ובצדק השמימיים. לעומת זאת, בספר ז'אבר חסר כל רגש דתי, ודבק בחוק ובצדק של הממסד החילוני. השירים המרכזיים שבהם משתתף ז'אבר הם שיר הפתיחה, שיר העימות, כוכבים ושיר ההתאבדות.
בין השחקנים שגילמו את התפקיד במחזמר באנגלית: רוג'ר אלם, וייד ויליאמס ופיליפ קוואסט.
בין השחקנים שגילמו את התפקיד במחזמר בעברית: ליאור ייני, ששי קשת, יגאל שדה, גלעד קלטר.
דמויות המבוססות על ז'אבר
דמותו של סגן פיליפ ג'רארד, מסדרת הטלוויזיה "הנמלט" (1963–1967), הייתה מבוססת על דמותו של ז'אבר.
חתול סוואנה
חתול סוואנה הוא אחד מבין כלאי חתוליים. חתול סוואנה נולד בעקבות הזדווגות בין סרוואל לבין חתול הבית.
היסטוריה
חתול הסוואנה הוא הכלאה בין חתול הבית לבין סרוואל, גזע של חתול בר אפריקאי קטן בעל אוזניים ארוכות וגבוהות. הכלאה נדירה זו שכמעט ולעולם אינה מתרחשת בטבע, נהייתה פופולרית בקרב משביחי ומגדלי חתולים בסוף שנות התשעים. חתול הסוואנה התווסף כגזע נוסף במשפחת החתוליים על ידי האיגוד הבינלאומי לחתולים בשנת 2001.
גור חתול הסוואנה הראשון בעולם כונה "סוואנה", הוא נולד ב-7 באפריל 1986, והיה בבעלותה של ג'ודי פרנק, משביחת גזעי חתולים שזיווגה בין הוריו, זכר סרוואל וחתולה סיאמית. רק בשנת 1996, זוג חובבי ומגדלי חתולים מארצות הברית הציגו גור חתול סוואנה משלהם בפני האיגוד הבינלאומי לחתולים וכך הוא נרשם כגזע חדש. לחתול הסוואנה ישנם "גרסאות" רבות, בחלקם ניכר היטב על פרוותו שהוא צאצא לחתול בר, ואילו זיווגים אחרים גורמים לחברבורות ולפסים על פרוותו להיות כמעט בלתי נראים. על כן, בשנת 2001 איגוד החתולים קבע את הסטנדרטים לחתול סוואנה "גזעי" כדי להבדיל מהכלאות שתוצרן הוא חתול בית "פשוט".
מאפיינים פיזיים וטכניקות הכלאה
מבנה גופו הגבוה והחטוב של חתול הסוואנה עשוי ליצור את הרושם שהוא כבד וגדול יותר מממדיו במציאות. בפועל, גודלו של חתול הסוואנה תלוי במינו וכן אם הוא הכלאה מדור ראשון או צאצא מדורות גבוהים יותר.
לרוב, חתולי הסוואנה מדור ראשון ושני יהיו הגדולים ביותר, זאת בשל קרבתם הגנטית לחתול הבר סרוואל. גם חזותם החיצונית של חתולים אלו מהדור הראשון תהיה דומה מאוד לחזותו של הסרוואל, בדומה להכלאות אחרות שמביאות לעולם את הצ'אוסי או את החתול הבנגלי. בדורות הבאים חתול מעורב זה מאבד בהדרגה את המראה של חתול הבר ממנו הוא נגזר. חתולי סוואנה בני הדור הראשון והשני ישקלו בין 3.6 ל-9.1 קילוגרמים. משקלם הממוצע של בני הדור השלישי והלאה נע בין 3.2 ל-6.8 קילוגרמים. כבר בשגר אחד של חתולי סוואנה יכול להיות גיוון גדול בין פרוותם של הגורים וכן במשקלם וגודלם הסופי בבגרותם.
חתולי סוואנה, בני הדור הראשון והשני בעיקר, הם בעלי מאפיינים בולטים של הסרוואל: אוזניים חדות, ארוכות שנראות זקורות על ראש החתול, רגליים ארוכות, אף גדול ונפוח ועיינים מוכנסות מעט בארובת העין. צוואר חתול הסוואנה ארוך יותר משל חתול הבית, מאחורי אוזניו קיים מתאר עיגולים המזכיר עיניים, זנבו קצר בעל פסים שחורים וקצהו שחור ועבה. מרבית החתולים מגזע זה יהיו בעלי עיינים כחולות והשאר בעלי עיניים ירוקות, חומות או זהובות. מן העיניים יוצאים פסים המקנים להם מראה של "בומרנג" והם מוגנים בשקע קטן המגן עליהם מפני השמש. כמו כן, מהעיניים יוצאים פסים הנמשכים עד לסנטר ומזכירים את מתאר פניו של הברדלס.
אופי ומזג
חתול הסוואנה מוכר כחתול נאמן שיעקוב אחר בעליו ברחבי הבית. ניתן לאלף חתול זה כך שילך קשור ברצועה ואף יחזיר חפצים שבעליו זורק. יש חתולי סוואנה שמציגים התנהגות חברותית ונוחה בקרב בני אדם זרים וחיות מחמד אחרות, אף כלבים, ומנגד ישנם חתולי סוואנה שהם טריטוריאליים מאוד ויתחילו לגרגר ולחשוף שיניים בקרבה לאדם או בעל חיים זר. ככל שגור חתול הסוואנה חשוף למפגשים חברתיים רבים יותר, כך הוא יגדל להיות חברותי יותר בבגרות ופחות סגור ומתגונן.
תכונה בולטת של חתול הסוואנה היא קפיצתו לגובה, החתול יקפוץ על ידיות דלתות, מעל מקררים וארונות. ישנם חתולי סוואנה שיכולים לנתר ממקומם לגובה של 2.5 מטרים. חתול זה סקרן מטבעו, לרוב הוא ילמד לבד כיצד לפתוח דלתות וארונות ולכן בעליו יצטרף לנקוט במשנה זהירות כדי למנוע מן החתול להיכנס למקום אסור או ללכת לאיבוד. שלא כמו אצל חתולי הבית, חתול הסוואנה אינו מפחד מלהירטב ממים, להפך, הוא אוהב מים. בעלים לחתולי סוואנה דיווחו על רחצה משותפת באמבטיה. הגשת קערת מים לשתייה לחתול סוואנה תוביל לפעמים לכך שהחתול יכה במי הקערה במקום לשתות אותם. כמו כן, חתול הסוואנה יזקוף את זנבו כאמירת שלום ולא מתוך מנגנון הגנה נגד פחד או כתוצאה ממחלה. החתול ינופף בזנבו בעת התרגשות או שמחה בדומה לכלב. מבחינה ווקלית, חתול הסוואנה עשוי להשמיע מין ציוצים כמו שמשמיע הסרוואל, יללות כמו של חתול הבית, או שילוב של השניים. חתולי סוואנה מהדורות הראשונים נוטים יותר להשמיע ציוצים-שריקות לעומת יללות חתול רגילות. החתול עשוי להשמיע צליל הדומה לצליל נחש לעיתים תכופות.
פרשת בחוקותי
פרשת בְּחֻקֹּתַי היא הפרשה העשירית והאחרונה בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף הספר, . בשנים שאינן מעוברות קוראים בדרך כלל את פרשת בחוקותי ביחד עם פרשת בהר.
בשבת פרשת בחוקותי מסיימים את קריאת התורה של ספר ויקרא, ונוהגים לקרוא בסיומו "חזק חזק ונתחזק". בהתאם לתקנת עזרא הסופר, פרשת בחוקותי, שבה ברכות וקללות, נקראת לפני חג השבועות, כדי לרמוז לכך ש"תכלה שנה וקללותיה" (שבועות נחשב כראש השנה לעניין פירות האילן). בפועל, נוהגים שלא לקרוא את הקללות סמוך לשבועות ממש, אלא להפסיק ביניהם בפרשת במדבר, ולכן לרוב קוראים את הפרשה בשבת שלפני יום ירושלים.
נושאים בפרשה
את עיקר הפרשה תופס פירוט של הברכות והקללות, חלק המכונה גם "פרשת התוכחה". זהו תיאור השכר והעונש שיהיו לבני ישראל אם ישמרו את מצוות התורה או אם לא ישמרו אותן. הברכות קצרות יחסית, ואילו הקללות מפורטות מאוד ומתוארות באופן מדורג ההולך ומחמיר עד העונש החמור ביותר - הגלות, המיועדת לאפשר לארץ ישראל להשלים את שנות השמיטה שלא קוימו כראוי על ידי העם. הקללות מסתיימות בנימה אופטימית -.
בהמשך הפרשה מובאת פרשת ערכין ובה קובץ הלכות בעניין הערכה כספית של נדבה שאדם נודב לבית המקדש, והלכות הנוגעות לפדיון או המרה של קודשים כמו מעשר, הקדש, בכור, מעשר בהמה ושדה שהוקדשה.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת בחוקותי יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת בהר: בנפרד: תלוי:
הפטרה
האשכנזים והספרדים מפטירים בספר ירמיהו, מ עד. הנביא ירמיהו מברך את הבוטחים בה' ומקלל את שאינם בוטחים בו.
התימנים מפטירים ב, וכן נוהגים האיטלקים אלא שמסיימים ב, וכן נהגו בק"ק פוזנא. בהפטרה זו מנבא יחזקאל על השיבה מן הגלות.
בנוסח רומניא הפטירו עד.