cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שכטר (חברה)
היסטוריה
בשנת 1987 החברה נמכרה להיסטקה שיבויה, יזם יפני. שיבויה העביר בחזרה את החברה לקליפורניה, החברה חזרה לשיטת הייצור הקודמת, ושוב ניתן היה להשיג את הגיטרות הללו רק בחנויות בודדות. שיבויה הציע למייקל קירבולו (Ciravolo) להיות נשיא החברה ולנהל אותה. קירבולו רצה להפוך את החברה לנגישה לקהל הנגנים הצעירים, אך החברה יצרה גיטרות יקרות ובודדות בכל חודש ולכן הבין שכדי להשיג את מטרתו, הוא צריך לחולל שינוי בדימוי ובאופן המיתוג של החברה. כתוצאה מכך החל קירבולו לעבור לייצור המוני של גיטרות, במפעל בדרום קוריאה. עם תחילת הייצור בקוריאה, החלה החברה להציע מבחר גיטרות גדול יותר במחירים נמוכים יותר ובייצור המוני.
מריאן כהן
תפיסתה בידי הנאצים
לאחר מכן יצרו חברי המחתרת קשר עם ז'אן דפו, והוא העביר לכהן את תוכניתם להציל את חייה. על פי התוכנית, היה עליה להיכנס לתוך מכונית שתחכה בפינת אחד הרחובות שבהם צעדה מדי יום יחד עם אחד-עשר הילדים הנותרים שהובלו כל בוקר לעבודות כפייה. כהן סירבה, ולא הסכימה להציל את חייה, פן יבולע לילדים אחר כך. בתוך כך, היא הובלה מדי יום לחקירה ולעינויים בידי הגסטפו, אך סירבה בעקשנות למסור להם מידע.
בליל 8 ביולי נחטפה כהן על ידי אנשי מיליציה שפעלה תחת חסותם של הנאצים, ונרצחה על ידיהם בבעיטות ובמהלומות גרזן. רק לאחר שחרור אנמאס, נתגלתה גופתה והובאה לקבורה. על פי עדות של דניז סיקירסקי (קוליברי), גופתה של כהן זוהתה על ידי מולה (עמנואל) ראסין, ב-21 באוגוסט, בזכות הנעליים לרגליה, שאותן קנה לה ראסין. מולה רסין הוא אחיה של מילה ראסין שהועברה מקומפיין לרוונסבריק ב–3 בפברואר 1944 ונהרגה בהפצצות בעלות הברית.
הנצחה
בשנת 1982 נחנך גן הנושא את שמה ביד ושם, ליד האודיטוריום המוקדש למחתרת היהודית בצרפת. ב-1984, לרגל ציון 40 שנה לשחרור אנמאס, נקרא בניין בית ספר בעיר על שמה, והוקמה מצבה לזכרה ולזכר שאר אנשי המחתרת שנהרגו בעיר. ב יוני 2017 הוקמה תערוכת תלמידים עולים מצרפת מבית הספר צייטלין, עירוני יב' תל אביב בניהולה של מגלי רונו -קטורזה, אשר הוצגה בבית ווהלין בגבעתיים, בנוכחות שגרירות צרפת, לזכר מריאן כוהן ומילה ראסין -" בעקבות מילה ומריאן אל החיים". התערוכה זכתה לפרס " יד ושם " לתוכנית חינוכית העוסקת בתולדות יהודי צרפת בשואה", בשיתוף עמותת "עלומים", והקרן לזיכרון השואה בצרפת.
שיר שכתבה
בהיותה בכלא כתבה שיר על פיסת נייר:
שכטר (חברה)
שיתוף פעולה עם זאק ויילד
בשנת 2016, נגן הגיטרה זאק ויילד (Ozzy Osbourne, Black Label Society, Zakk Sabbath), יחד עם שכטר, השיק את Wylde Audio. החברה Wylde Audio היא חברה בבעלות של זאק, והיא מציעה מגוון גיטרות שעוצבו על ידי ידיו. הגיטרות מיוצרות ומופצות על ידי שכטר.
שכטר בסצנת המטאל
כיום שכטר היא חברה מובילה בתעשיית הגיטרות בסצנת המטאל.
שכטר מפורסמת בזכות הגיטרות שלהם המכוונת לנגני המטאל והרוק הכבד, המציעות מפרטים המתאימים לכך: פיקאפים חמים, צווארים דקים בעלי גישה קלה לשריגים הגבוהים וצווארים בעלי 24 שריגים. החברה מציעה גיטרות בעלות 8–9 מיתרים במחיר נמוך, כאשר בדרך כלל יש לפנות לחברת גיטרות ולבצע הזמנה אישית (מה שהופך אותן ליקרות יותר).
שכטר צברה מוניטין גם באמצעות אמנים גדולים בסצנת המטאל אשר ניגנו על הגיטרות שלהם, כגון: סיניסטר גייטס (נגן גיטרה בלהקה Avenged Sevenfold) דן דונגן (נגן הגיטרה של הלהקה Disturbed) ועד לאחרונה גם ג'ף לומיס (נגן גיטרה בלהקה Arch Enemy).
אמנים בולטים
במהלך השנים שכטר שיתפה פעולה עם מספר אמנים גדולים, אשר ניגנו בגיטרות שלהם, בהם:
Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret, רי"ב 31
'''Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret''' (בעברית: ישמחו השמיים! תגל הארץ) רי"ב 31, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-21 באפריל 1715, לכבוד היום הראשון של חג הפסחא.
היסטוריה ומילים
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה שהלחין באותה שנה, אם כי ייתכן שאת רי"ב 80א הלחין ואולי אף ביצע לפני כן באותה שנה.
הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק במהות החג, תחיית ישו וברצון המאמין הנוצרי להתאחד עם ישו לאחר מותו. הקטע האחרון לקוח ממזמור של המשורר הגרמני בן המאה ה-16 ניקולאוס הרמן (Nikolaus Herman).
הקנטטה היא חגיגית ובהתאם לכך גם בעלת תזמורת גדולה והרכב מבצע עשיר. לפיכך משער ג'ון אליוט גרדינר שביצוע הבכורה של הקנטטה לא היה בכנסייה הפרטית הקטנה של הדוכס, אלא בכנסיית העיר - כנסיית פטר ופאולוס. כמו קנטטות אחרות שלו מתקופת ויימאר, הוא ביצע את הקנטטה פעמים נוספות בעת עבודתו בלייפציג, באותו מועד בשנים 1724, 1731 וכנראה גם 1735.
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה לשלושה סולנים, סופרן, טנור ובס, למקהלה בת חמישה קולות (SSATB) ולתזמורת הכוללת שלוש חצוצרות, טימפני, שלושה אבובים, אבוב טנור, בסון, שני כינורות, שתי ויולות, שני צ'לו ובאסו קונטינואו. לקנטטה תשעה חלקים:
הקלטות
היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-16 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1973), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
יחסי טאיוואן–סלובקיה
יחסי טאיוואן-סלובקיה הם היחסים הבילטרליים בין טאיוואן לסלובקיה.
סלובקיה איננה מכירה בטאיוואן, אם כי היא בוחנת אפשרות זאת.
היסטוריה
ב-2001 נפתח משרד אינטרסים סלובקי בטאיוואן.
מרטין פודסטבק מונה לנציג סלובקיה בטאיוואן ב-2017. ב-2022 הוענקה לפודסטבק מדליית הדיפלומטייה הגדולה של טאיוואן.
במהלך מגפת הקורונה העניקה טאיוואן מסכות לסלובקיה. בתמורה, סלובקיה העניקה חיסונים לטאיוואן.
ב-2021 קיימו סלובקיה וטאיוואן דיונים באשר להעמקת שיתוף הפעולה הכלכלי ביניהן. באותה שנה הביעו הנציגים הסלובקיים את תמיכתם בהשתתופתה של טאיוואן בארגון הבריאות העולמי.
קנה (נשק)
הקנה הוא מרכיב עיקרי בכלי נשק המשמשים לירייה, כגון אקדח, רובה, מרגמה ותותח. הקנה הוא בצורת גליל חלול, שדרכו עובר הקליע מיד עם הירייה - הצתת אבק השרפה יוצרת תגובה כימית מהירה המשחררת כמות גדולה של גזים בתחתית הקנה, ולחץ הגז הפתאומי שנוצר דוחף את הקליע לאורך הקנה ומעביר אליו כמות גדולה של אנרגיה קינטית עד לשחרורו של הקליע מלוע הקנה. הקנה עשוי בדרך כלל ממתכת, והוא מקנה לקליע את הכיוון שבו יעוף.
מאפיינים של קנים:
בדרך כלל לכלי ירייה יש קנה יחיד, אך רובי ציד מצוידים לעיתים בקנה כפול, ותותחים מסוימים הם מרובי קנים (לתותח M61 וולקן, למשל, שישה קנים), לשם הגברת קצב הירי.
חלק חשוב בתחזוקתו של כלי ירייה הוא ניקוי הקנה, בפרט לאחר הירי.
היסטוריה
הסינים, ממציאי אבק השרפה, השתמשו בקנים עשויים במבוק, שצורתו הטבעית היא כשל קנה. יצרנים אירופיים השתמשו תחילה בברזל חשיל (wrought iron). הסינים היו הראשונים לייצר קני תותחים מברזל יציקה. ברונזה ונחושת היו חביבים על יצרני רובים, בזכות קלות עיבודם ועמידותם בפני חלודה. תותחים קדומים היו עבים מאוד יחסית לקוטרם הפנימי. פגמי ייצור בקנים מוקדמים גרמו להתפוצצותם בעת הירי, עקב חוסר יכולתם לעמוד בלחץ שהופעל עליהם.
התאמת יתר
התאמת יתר (Overfitting) היא בעיה יסודית בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה שבה המודל מותאם יתר על המידה לאוסף מסוים של נתונים (למשל האוסף שהיה זמין לשם אימונו) ועל כן מצליח פחות בביצוע תחזיות. התאמת יתר מתרחשת כאשר המודל נקבע על ידי יותר פרמטרים מאשר הנתונים מצדיקים. עודף הפרמטרים מאפשר למודל ללמוד את הרעש הסטטיסטי כאילו הוא מייצג התנהגות אמיתית.
תת התאמה (Underfitting) לעומת זאת מתרחשת כאשר המודל הסטטיסטי פשוט מדי מכדי לייצג כראוי את המבנה הבסיסי של הנתונים, למשל בעקבות מיעוט בפרמטרים המגדירים את המודל. דוגמה לכך היא למשל ניסיון להשתמש במודל ליניארי לתיאור התנהגות לא ליניארית.
מקרים של התאמת יתר
התאמת יתר מתרחשת במקרים בהם חסרה תאוריה להנחיית האנליזה של הנתונים. במצב כזה יש צורך לבחון מספר רב של מודלים אפשריים ונדרשים יותר פרמטרים כדי להגדירם.
התאמת יתר מתרחשת לעיתים קרובות בביצוע רגרסיה ליניארית מרובה. במקרה הקיצוני אם מספר המשתנים המסבירים שווה למספר הדגימות אזי המודל יעבור במדויק בכל הנקודות. בדיקות הראו שמספיקות שתי דגימות לכל משתנה מסביר ברגרסיה ליניארית. עבור רגרסיה לוגיסטית או מודל קוקס (Cox proportional hazard models) קיימים מספר כללי אצבע - כמו כלל ה"אחד לעשר". בתהליך בחירת מודל הרגרסיה, ניתן להיעזר בשקלול הטיה-שונות (Bias-variance tradeoff) בו השגיאה של המודל מפוצלת למרכיב הטיה (המרחק של המודל "הממוצע" מפונקציית המטרה) והשונות (הפיזור של המודלים הבאים בחשבון).
טיפול בהתאמת יתר
ישנן כמה שיטות מקובלות להפחתת הסכנה בהתאמת יתר. אלה כוללות למשל אימות צולב (Cross-validation), רגולריזציה (Regularization), עצירה מוקדמת (Early stopping) וכן, גיזום (Pruning). הבסיס לשיטות אלה הוא:
היפוקמפוס
ההיפוקמפוס (בלועזית: Hippocampus) הוא אזור במוח והמבנה הגדול ביותר של המערכת הלימבית. ההיפוקמפוס נמצא בתוך האונה הרקתית (האונה הצדדית הסמוכה לעצם הרקה). לבני אדם יש שני היפוקמפוסים, אחד בכל צד של המוח.
השם היפוקמפוס ניתן לו משום הדמיון שיש לו לסוסון ים שוכב (ביוונית: היפוקמפוס).
להיפוקמפוס תפקיד בזיכרון וניווט. הוא מקבל מידע מהטגמנטום הגחוני כחלק מהמערכת המזולימבית של המוליך העצבי דופמין. בנוסף לשלוחות הדופמינרגיות מהטגמנטום הגחוני, מגיעות להיפוקמפוס שלוחות דופמינרגיות גם מהחומר השחור.
ההיפוקמפוס מקושר לנטייה לחיפוש חידושים, אשר מקשרת בין המוליך העצבי דופמין לבין היכולת היצירתית של האדם.
תפקיד ההיפוקמפוס בזיכרון
להיפוקמפוס יש תפקיד חשוב ברכישה של זיכרונות חדשים אודות עובדות ואירועים.
ההיפוקמפוס משתתף בתהליכים הקשורים לזיכרון לטווח ארוך ולכן פגיעה בו גורמת לפגיעה בזיכרון.
לדעת חוקרים מסוימים, ההיפוקמפוס הוא חלק ממערכת זיכרון גדולה של האונה הצדית, האחראי על זיכרון דקלרטיבי (זיכרון הצהרתי, זיכרונות אשר ניתן להביעם בצורה מילולית מפורשת - לרבות, למשל, זיכרון סמנטי בנוסף לזיכרון אירועי).
ישנן ראיות לכך שלמרות שצורות זיכרון אלו פעמים רבות נשארות לכל החיים, ההיפוקמפוס מפסיק למלא תפקיד קריטי ביצירת זיכרונות לאחר תקופה של התגבשות זיכרון (קונסולידציה). כאמור, התוצאה של נזק להיפוקמפוס מתבטאת בקשיים ביצירת זיכרונות חדשים (אמנזיה אנטרוגרדית), ולרוב גם משפיעה על הגישה לזכרונות שנוצרו לפני הנזק (אמנזיה רטרוגרדית).
פרנק דאמרוש
פרנק היינו דאמרוש (באנגלית: Frank Heino Damrosch 22 ביוני 1859 - 22 באוקטובר 1937) היה מנצח ומורה למוזיקה אמריקאי. בשנת 1905, ייסד דאמרוש את מכון ניו יורק לאמנות המוזיקה, שהיה בהמשך לג'וליארד.
היפוקמפוס
השלכות של פגיעה בהיפוקמפוס על הזיכרון
דוגמה לכך היא המקרה של הנרי מולייסון הידוע בכינוי .H.M או ה"מ. בגיל 27 ה"מ עבר ניתוח להפחתת התקפי אפילפסיה, שבמהלכו הוסרו חלקים מן ההיפוקמפוס שלו. כתוצאה מכך הוא היה מסוגל לזכור רק אירועים מהעבר הרחוק שלו. בעקבות חוסר היכולת שלו לאחסן מידע חדש בזיכרון לטווח ארוך, הוא המשיך לחשוב כי הוא חי בשנת 1953 שבה התרחש הניתוח. עם זאת, הוא עדיין היה מסוגל ללמוד מיומנויות חדשות. מולייסון נחקר רבות מאז על ידי חוקרת המוח האמריקאית ברנדה מילנר.
למוליך העצבי אצטילכולין חשיבות בהתפתחות מחלת אלצהיימר, שהיא הפרעה הרסנית, המשפיעה על אוכלוסייה מבוגרת על ידי פגיעה בזיכרון ובתפקודים קוגניטיביים אחרים. נוירונים (תאי-עצב) במוח הקדמי, המייצרים אצטילכולין נוטים להדרדר בקרב חולי אלצהיימר, אשר כתוצאה מכך סובלים ממחסור במוליך העצבי. ככל שמיוצר פחות אצטילכולין, כך אובדן הזיכרון בקרב החולים גדול יותר. נזק להיפוקמפוס יכול להיווצר גם כתוצאה ממחסור בחמצן (אנוקסיה) וכן במקרי אנצפליטיס.
תפקיד ההיפוקמפוס בזיכרון מרחבי ובניווט
ההיפוקמפוס מקבל מידע מרחבי מהאונה הקודקודית.
פרנק דאמרוש
לימודים
דאמרוש למד מוזיקה בגרמניה אצל דיוניס פרוקנר. בניו יורק למד אצל פרדיננד פון אינטן. כמו כן למד באירופה אצל מוריץ מושקובסקי.
קריירה
במקור היה בדעתו לצאת לקריירת עסקים, ולשם כך נסע לדנוור, קולורדו, אבל דחף המוזיקה חזק עליו, וב-1884 היה נגן עוגב, מנצח של מועדון המקהלה של דנוור, ומפקח מוזיקה במערכת בתי ספר הציבוריים.
היפוקמפוס
תפקיד ההיפוקמפוס בזיכרון מרחבי ובניווט
נהגי המוניות של לונדון נדרשים ללמוד מספר גדול של מקומות – ולדעת את הדרך הישירה ביותר ביניהם (להבדיל מנהגי המוניות הישראלים, עמיתיהם הלונדונים נדרשים לעבור מבחן נוקשה של ידע לפני קבלת הרישיון לנהוג באחת המוניות הלונדוניות המפורסמות). אחד המחקרים הראה כי חלק מההיפוקמפוס גדול יותר בקרב נהגים אלו, בהשוואה לציבור הרחב, וכי לנהגי מוניות מנוסים יותר יש היפוקמפוס גדול יותר. ייתכן כי לאנשים שמראש היה להם היפוקמפוס יחסית גדול יותר, היה קל יותר להפוך לנהגי מוניות. כמו כן נראה כי מציאת קיצורי דרך כדרך להתפרנס יכולה לגרום להיפוקמפוס שלנו לגדול. ההיפוקמפוס הוא אחד משני האזורים היחידים במוח שידוע שיש בהם תהליך של נוירוגנזה, צמיחת נוירונים חדשים במוח מפותח. האזור השני הוא פקעת ההרחה.
פרנק דאמרוש
קריירה
בשנת 1897 התמנה למפקח על המוזיקה בבתי הספר הציבוריים בניו יורק. ב-1898 החליף פרנק דאמרוש את אחיו וולטר כמנצח אגודת האורטוריה של ניו יורק, שעליה המשיך לנצח עד 1912. במהלך הקריירה שלו, גם לימדו הוא ואחותו קלרה בבית הספר ולטין לבנות במנהטן.
בשנת 1905 ייסד דאמרוש ועמד בראש מכון ניו יורק לאמנות המוזיקה, בתקווה להשיג את איכות ההוראה המקובלת בקונסרבטוריונים של אירופה. ב-1926 התמזג המכון לאמנות המוזיקה עם בית הספר הגבוה ג'וליארד ליצירת מה שמוכר כיום כג'וליארד. בין תלמידיו של דאמרוש היו ויליאם האולנד, שעמד תקופה ממושכת בראש מחלקת המוזיקה באוניברסיטת מישיגן והפסנתרנית ילדת הפלא הייזל סקוט.
שערי הברזל
שערי הברזל (ברומנית: Porţile de Fier, בסרבית: Гвоздена врата) הוא שמו של קטע מתוואי הדנובה, באורך 134 קילומטרים, במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה.
שערי הברזל הוא קניון שחצב נהר הדנובה בסלעי ההרים בדרכו אל הים השחור. המעבר צר ושימש בימי קדם מקום נוח להציב בו מארבי שודדים לעוברי הדרך וגם למארבים צבאיים נגד פולשים.
בשנים 103–105 בנה אפולודור מדמשק במקום זה את גשר טראיאנוס שאיפשר את מעבר הצבא הרומי וכיבוש דאקיה במלחמה הדאקו-רומאית השנייה. בתקופה המודרנית הוקם במקום סכר עבור תחנת הכוח ההידרואלקטרית שבקרבת העיר אורשובה. בקטע הסרבי של הקניון יש פארק לאומי בשם "דרדפ". בקטע הרומני, ניצב הפסל דצ'באל, לזכר כיבוש דאקיה.
הקניון היה זרוע סלעים רבים, שסיכנו מאוד את המפליגים בנהר. במהלך המאה ה-19, החל מ-1834, פעלה ממשלת הונגריה לפינוי מסלול שיט על ידי פיצוץ הסלעים בנתיב השיט. היוזמה התחדשה לקראת סוף המאה והגיעה לסיומה ב-1895. ב-1896 הגיע למקום פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחנוכת מסלול השיט, שעלה לאוצר ההונגרי יותר מעשרים מיליוני פלורינים, ולכבודו הגיעו גם קרול הראשון, מלך רומניה ומילאן הראשון, מלך סרביה. בנתיב השיט המשופר גדלה מאוד תנועת האוניות.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנתה במקום תחנת כוח הידרואלקטרית. בעקבות בנייתה הוצף האי אדה קלה ותושביו פונו לאזורים אחרים.
אלוני חץ
אלוני-חץ נכסים והשקעות בע"מ היא חברת נדל"ן ישראלית השולטת בחברות "אמות השקעות" וב"אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות" החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
אלוני חץ נוסדה בשנת 1989 על ידי נתנאל אלוני ונתן חץ לצורך השקעות נדל"ן. בשנים הראשונות התמקדה בהשקעות נדל"ן בנכסים מניבים בבריטניה. בנובמבר 2004 מכרה החברה את כל נכסיה בבריטניה תמורת 1.8 מיליארד ש"ח וברווח של 345 מיליון ש"ח, ובהמשך השקיעה בנכסים מניבים בארצות הברית, בקנדה ובשווייץ.
בשנת 1993 החלה החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 1996 נכנס אליה מוזי ורטהיים כשותף.
בספטמבר 2007 רכשה אלוני חץ נתח של כ-4% בחברת הנדל"ן של קבוצת פירלי האיטלקית, תמורת 365 מיליון שקל. אולם בעקבות פריצת המשבר הכלכלי העולמי (2008), נאלצה למחוק את רוב ההשקעה.
בעבר החזיקה גם בשליטה בחברה הציבורית "עוגן נדל"ן מניב בע"מ", שבעלותה שלושה בנייני משרדים ובניין מתחם בית החולים אסותא ברמת החייל. בנייני משרדים ומסחר בפארק המדע קריית ויצמן ובקריית אריה. "עוגן נדל"ן" נמכרה לחברת ישרס, שבעקבות הצעת רכש מחקה אותה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 2015. בספטמבר 2022 רכשה החברה שלושה בניינים בקיימברידג', בריטניה, בכ-180 מיליון לירות שטרלינג (כ-700 מיליון ש"ח).
סין (הונגריה)
סין (בהונגרית: Szin) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מהמאה ה-12.
יהודי סין
בסין חיו מעט יהודים במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מסין בשואת יהודי הונגריה.
בדף הקהילה מתוך מפקד קהילות הונגריה שבוצע בשנת 1944 נכתב כי בקהילה 135 חברים, מנהיג הקהל הוא מיקשה וייסברגר ורב הקהילה הוא הרב סנדור טננבאום.
טרנספורמציית בוקס-מילר
שיטת בוקס-מילר
אם X,Y מתפלגים בצורה אחידה בקטע [0,1] אזי אם נגדיר ו-, המשתנים U,V יתפלגו נורמלית עם תוחלת 0 ושונות 1. כאשר: ו-.
הוכחה
הצפיפות המשותפת של X, Y היא: f(x,y)=1 מפני שהם מתפלגים בהתפלגות אחידה. נמצא את היעקוביאן בהמרה מ-X,Y ל-R ו-θ: נמצא את היעקוביאן בהמרה בין R,θ ו-u,v: עכשיו נמצא את הצפיפות המשותפת של V ו-U: וזו בדיוק הצפיפות של משתנים המתפלגים נורמלית.
בעייתיות
שיטה זו דורשת שימוש בפונקציות טריגונומטריות וכן בשורש שאלו פעולות שלמחשב לוקח זמן רב לחשב ולכן שיטה זו איטית. בעקבות זאת, יצרו שיטות חדשות יעילות מעט יותר כמו שיטת מרסגליה וכן שיטות אשר האלגוריתם מסובך יותר אך הוא משתמש בפעולות בסיסיות בלבד שלא דורשות זמן חישוב רב כמו שיטת זיגורט.
סבסטיאנו נלה
סבסטיאנו נלה (באיטלקית: Sebastiano Nela; נולד ב-13 במרץ 1961) הוא כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת המגן הודות למחשבה ההתקפית שלו וליכולת ההגבהה שלו ברגל שמאל, בנוסף ליכולות המהירות, הסיבולת והחוזק הפיזי שלו.
קריירת מועדונים
נלה החל את הקריירה שלו בגנואה בשנת 1978, כששלוש שנים לאחר מכן הוא חתם בשורות רומא. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי הזאבים ב-13 בספטמבר 1981 בתיקו המאופס מול אבלינו. הוא רשם 28 הופעות ברומא במסגרת עונת האליפות של רומא ב-1982/1983.
בשנת 1987, נלה נפצע בברכו בתאונה ונאלץ להיעדר מהמגרשים במשך כמעט שנה. לאחר 11 שנים במדי רומא שבמהלך תקופה זו הוא זכה באליפות אחת ובשלושה גביעים, הוא עזב אותה לטובת נאפולי בשנת 1992. הוא פרש כעבור שנתיים לאחר שרשם 315 הופעות בליגה.
קריירה בינלאומית
הופעותיו של נלה ברומא הובילו לזימון שלו לנבחרת איטליה, כשב-22 במאי 1984 הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים מול נבחרת מערב גרמניה.
נלה ערך חמש הופעות עבור הנבחרת בין שנת 1984 לשנת 1987. הוא היה חלק מהנבחרת האיטלקית למונדיאל 1986, אף על פי שלא שיחק כלל. כמו כן, הוא היה שותף בשלושה משחקים במסגרת אולימפיאדת 1984, כשבאותם משחקים אולימפיים הנבחרת הגיעה למקום הרביעי.
אברהם ברון
אברהם בְּרוּן (Abraham Brun; 1909 – ינואר 1998) היה חזן ומלחין מוזיקה ליטורגית יהודית - חזנות.
קורות חיים
ברון נולד בעיר לודז' שבפולין, בנו של הרב איצ'ה מאיר וורקר ונכדו של הרב זלמן וורקר. משפחתו רצתה שיגדל להיות רב, אך ברון העדיף להיות חזן. כילד השתתף במקהלות בבתי כנסת, וכבר בגיל 11 קיבל את תפקיד שליח הציבור. בגיל 17 נסע לווינה כדי ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון. מאז התפלל בבתי כנסת גדולים ברחבי פולין ושאר אירופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתדל ברון להקל על סבלם של הסובבים אותו בגטו לודז' ובמחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. הוא הופיע מספר פעמים בתקופת המלחמה בגטו לודז', בהופעות שכללו שירים יהודיים. בימים הנוראים של שנת 1940 הופיע כחזן מלווה במקהלה, באולם ברחוב זְגִירְסְקַה ששימש קודם המלחמה כאולם קולנוע וכונה "מטבח האינטלקטואלים". מאוחר יותר באותה שנה הופיע באותו אולם בקונצרט מלווה בפסנתר על ידי תיאודור רידר. בשנת 1941 הופיע בקונצרט ב"קולטור האוס" ברחוב קְרַבִיצְקַה, הופעה שכללה שירים שנכתבו בידי המשורר זלקוביץ, בלחן דוד בייגלמן. בימים נוראים של אותה שנה התפלל בסתר בבית החולים ששכן ברחוב לַגֶוְונִיצְקַה. ביום כיפור של שנת 1943 התפלל בבית הכלא של הגטו, ששכן ברחוב צַ'רְנֶצְקֶגַה, ונוהל בידי יהודים, כך לא נודע לנאצים על כך. בחנוכה 1943 הופיע בקונצרט במקום מסתור בליווי מקהלה בניצוח פרופ' סנדר. זו הייתה הופעתו האחרונה של ברון בגיטו לודז'.
בליל ראש השנה 1944 התפלל בבית החולים במחנה בירקנאו. באותו ערב התפלל גם ב"בלוקים", כאשר אסירים עומדים ושומרים שלא יגיעו הנאצים. למחרת התפלל תחת כיפת השמים ברחבת המחנה בעודו ממתין לקעקוע המספר על זרועו. ביום הכיפורים התפלל בחברת אסירים שעסקו בכריית פחם.
ברון נפטר בינואר 1998. הניח את אשתו חנה, ילדים ונכדים.
הקלטותיו
ברון הקליט חמישה תקליטים ארכי-נגן (33) שיצאו לאור בארצות הברית בהוצאת חברת Folksways Records. החזן ברון הופיע בשנות החמישים בתחנת הרדיו WEVD, חלק מהופעותיו הוקלטו וההקלטות נמצאות באוסף יעקב מיכאל בארכיון הצליל הלאומי, בשלב זה אין עדיין גישה להקלטות באמצעות האינטרנט. ברון, נודע בקולו הנעים ברגש רב ואמירה מיוחדת. בין יצירותיו ניתן למצוא טקסטים לא שגרתיים דוגמת "אנעים זמירות" "רצה והחליצנו" "אתה חוננתנו".
חיים (גופן)
חיים הוא גופן עברי, שעוצב בשנות העשרים בהונגריה על ידי פסח עיר-שי, שקרא לגופן על שמו של חיים נחמן ביאליק. עיר-שי עלה לארץ ישראל ב-1925 ועיצב כרזות עם הגופן. יאן לוויט, שביקר בארץ ישראל ב-1929, הכליל את האות בקובץ טיפוגרפי פרי עטו ועל כן היא רשומה במקרים רבים על שמו של לוויט.
הגופן עוצב בהשפעת סוגי הכתב החדשים של אותה התקופה, שאופיינו באותיות פשוטות וחסרות תגים (סן-סריף), ותאמו את אסכולת הבאוהאוס.
חשיבותו של הגופן היא בכך שהיה הגופן העברי הראשון שהציג את האות העברית בקוויה הבסיסיים בלבד, ללא עיטורים נוספים, תוך שימוש בקווים ישרים ובצורות הגאומטריות הפשוטות ביותר האפשריות. עיצוב זה נתפס כחדשני כיוון שהיווה ניגוד לסגנונות עיצוב האות שהתבססו על הכתב המסורתי והתנ"כי, כדוגמת כתב סת"ם. חידוש נוסף בעיצוב הגופן הוא בכך שעובי הקווים האופקיים והקווים האנכיים ברוב האותיות זהה.
אחד השימושים המוכרים בגופן "חיים" הוא בלוגו של תנועת "שלום עכשיו", שעוצב בידי דוד טרטקובר. המילה "שלום" כתובה בגופן קורן, שהוא בעל קונוטציות תנ"כיות ומסורתיות, ואילו המילה "עכשיו" כתובה בגופן "חיים" שמשדר הרגשה של מודרניות ועוצמה. טרטקובר עצמו העיד כי השילוב בין שני הגופנים, המייצגים כל אחד אסכולה עיצובית שונה, נחשב כפריצת דרך וסתר את החוקים המקובלים בעיצוב. שימוש מוכר נוסף בגופן הוא בלוגו של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב.
לנה ולייטיס
לנה ולייטיס (בליטאית: Lena Valaitis; נולדה ב-7 בספטמבר 1943) היא זמרת ליטאית-גרמנייה.
ביוגרפיה
ולייטיס נולדה בקלייפדה שנכבשה באותה עת על ידי גרמניה הנאצית. אביה, ששירת בוורמאכט, נהרג במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הגיעה עם אמה כפליטה למערב גרמניה, היא למדה בגימנסיה ליטאית בהס.
היא התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה, כשהצטרפה ללהקת האחים פרדריק. בשנת 1970 הם הוציאו אלבום ראשון. באותה שנה הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית מוזיקה בערוץ השידור הציבורי "ZDF".
ב-1976 השתתפה בתחרות הלאומית לייצוג גרמניה באירוויזיון, ובה הגיעה למקום השביעי.
בשנת 1977 שרה את שיר הנושא של הסרט "Der Mädchenkrieg".
היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 1981 עם השיר "ג'וני בלו," וסיימה במקום השני, אחרי השיר הזוכה, Making Your Mind Up, של בריטניה.
בשנת 1992 ניסתה לחזור לאירוויזיון, והשתתפה בתחרות הגמר הלאומית "שיר עבור מאלמה" עבור האירוויזיון 1992 שנערך במאלמה שבשוודיה, אך לא הצליחה במשימה.
היא אם לשני בנים משני בעלים שונים.
ארגנטינה במשחקים הפאראלימפיים
ארגנטינה הייתה אחת משבע-עשרה המדינות אשר השתתפו במשחקים הפאראלימפיים הראשונים באולימפיאדת הנכים רומא (1960), ומאז השתתפה בכל אחת מאולימפיאדות הקיץ לנכים שנערכו. את הופעת הבכורה במשחקי החורף האולימפיים קיימה ארגנטינה באולימפיאדת הנכים ונקובר (2010).
באולימפיאדת החורף נטלה ארגנטינה חלק לראשונה באולימפיאדת הנכים ונקובר (2010) כששלחה שני נציגים לתחרויות הסלאלום הענק בסקי אלפיני. הספורטאים שבו הביתה בידיים ריקות כשאחד מסיים את המסלול במקום ה-25 ואילו השני כלל לא הגיע לקו הסיום.
My Love (שיר של ראוט 94)
My Love הוא סינגל של התקליטן ומפיק התקליטים הבריטי ראוט 94, בשיתוף פעולה עם הזמרת הבריטית ג'ס גלין. השיר יצא ב-28 בפברואר 2014. השיר וגרסתו האקוסטית מופיעים בגרסת הדלוקס ובגרסה האמריקאית של אלבומה I Cry When I Laugh.
השיר "Proud of Me" של ליל קיד, בשיתוף פעולה עם יאנג ת'אג, לקח דגימה מהשיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר "My Love", שבוים על ידי ריאן סטייק, יצא לראשונה ליוטיוב ב-27 בינואר 2014. הווידאו קליפ צולם באינפרה אדום. הווידאו קליפ עוקב אחר צעיר (ג'ון פלמינג) כשהוא נכנס למועדון לילה, רוקד עם צעירה (לורנה סרריה), עוזב איתה, מתחבק איתה בגשם, ובהמשך נרמז שמקיים יחסי מין איתה בביתה של הצעירה. לאחר מכן, היא מתקלחת והוא עוזב. רגע לפני שהווידאו קליפ מסתיים, הוא חוזר לצבעו הרגיל, והוא מוצג הולך בחוץ בגשם.
קוסובו במשחקים האולימפיים
קוסובו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בוועד האולימפי שלה בשנת 2014.
היסטוריה
כשהייתה קוסובו חלק מיוגוסלביה, התחרו ספורטאים קוסוברים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. ב-2008 הכריזה קוסובו באופן חד-צדדי על עצמאותה מסרביה. למעלה מ-100 מדינות הכירו בה עד כה, אך מדינות רבות אינן מכירות בה כמדינה עצמאית, והיא אינה חברה באו"ם. כתוצאה מהכרזת העצמאות, חדלו הספורטאים הקוסוברים ליטול חלק במסגרות הסרביות, ואף שסרביה עדיין רואה בקוסובו חלק בלתי נפרד ממנה, פעילות הספורטאים הקוסוברים במסגרות הסרביות לא הייתה מעשית, ובאולימפיאדות שנערכו מאז הכרזת העצמאות לא היו ספורטאים קוסוברים במשלחות הסרביות. ספורטאית קוסוברית אחת בכל זאת התחרתה באולימפיאדת לונדון (2012), הג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהשתתפה כחלק מהמשלחת האלבנית, והודחה בסיבוב השני.
הוועד האולימפי של קוסובו, שהוקם כבר ב-1992, הוכר בסופו של דבר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 2014, על אף התנגדותה של סרביה, וקוסובו החלה להשתתף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). להכרה אין השלכות על סוגיית ההכרה בקוסובו כמדינה, שכן בוועד האולימפי הבינלאומי חברים ועדים אולימפיים רבים של טריטוריות שאינן מדינות, כגון פוארטו ריקו, הונג קונג, הרשות הפלסטינית, ועוד.
קוסובו ממקדת את מאמציה בענף אחד - ג'ודו נשים, בו היא מצטיינת, וגרפה שלוש מדליות זהב - אחת בריו 2016 ושתיים בטוקיו 2020.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
סימון סלאש של פיינמן
כאשר ריצ'רד פיינמן חקר את משואת דיראק הוא המציא את סימון סלאש של פיינמן הנוח והקצר יותר לרישום גדלים המערבים מטריצות גאמה של דיראק.
אם A הוא 4-וקטור קו-וריאנטי, אזי הסלאש שלו מוגדר להיות
זהויות
על ידי שימוש בתכונות האנטי-קומוטטור של מטריצות הגאמה של דיראק ניתן להראות שעבור זוג 4-וקטורים קו-וריאנטים כליים a_\mu ו-b_\mu, מתקיים
בפרט
ניתן להסיק זהויות נוספות המערבות את סימון הסלאש מתכונות מטריצות גאמה של דיראק על ידי החלפת הטנזור המטרי במכפלה פנימית, לדוגמה:
עם 4-תנע
לעיתים קרובת, כאשר משתמשים במשוואת דיראק ופותרים כדי לחשב חתכי פעולה, ניתן למצוא את סימון הסלאש על וקטור 4-תנע:
בהצגת דיראק ומהגדרת ה-4-תנע
רואים במפורש
הביטוי p עם סימון סלאש של פיינמן מופיע בפרופוגטור פיינמן של פרמיון:
לקריאה נוספת
Dirac-Matrizen
לורל קלארק
לורל בלייר סלטון קלארק (באנגלית: Laurel Blair Salton Clark, 10 במרץ 1961 – 1 בפברואר 2003) הייתה קצינת רפואה ומנתחת מוטסת בחיל הים האמריקאי ואסטרונאוטית אמריקאית. נספתה ב־1 בפברואר 2003, יחד עם כל צוות מעבורת החלל קולומביה, כשזו התפרקה עם חזרתה לאטמוספירה של כדור הארץ.
ביוגרפיה
הייתה בעלת רישיון רדיו חובבים עם הקריאה KC5ZSU. הייתה נשואה לד"ר ג'ונתן קלארק ואם לבן (איאן).
בחיל הים האמריקאי
קלארק הצטרפה לחיל הים האמריקאי, והגיעה לדרגת קפטן. במרץ 1987, תוך כדי לימודי הרפואה קלארק עברה אימון פעיל ברפואת צלילה ביחידת הצלילה של חיל הים האמריקאי. עם סיום בית הספר לרפואה, למדה לימודי בתר-דוקטורט ברפואת ילדים במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד בין השנים 1987-1988. ב-1989 עבר הכשרה ברפואה תת-ימית במכון לרפואה תת-ימי בבסיס חיל היס בקונטיקט והכשרה כקצינת רפואה בצלילה במרכז האימונים בפנמה סיטי בפלורידה. כמו כן היא הוסמכה כקצין בטיחות קרינה ורופאת תת-מימית. לאחר ההכשרה שירתה כחלק מפלגת הצוללות 14 בהולי לוך סקוטלנד (פלגה הכוללת צוללת טילים בליסטיים). במהלך שירותה שם הייתה חלק מצוללני הצי ויחידת אריות הים והתאמנה בפינוי רפואי מצוללות. לאחר שנתיים של ניסיון מבצעי הוסמכה כקצין רפואה בצוללות וקצין רפואת צלילה. (Naval Submarine Medical Officer and Diving Medical Officer)
עברה שישה חודשי הדרכה לרופאה מוטסת במכון הרפואי של חיל הים בפנסקולה, פלורידה. לאחר מכן הוצבה בתור רופאה מנתחת מוטסת בטייסת VMA-211 של חיל הנחתים של ארצות הברית, באריזונה. במהלך שירותה הוצבה גם באוקיינוס השקט, והתאמנה ברפואה בתנאי קיצון, וכן טסה על מספר סוגי כלי טיס. במהלך אותה תקופה הטייסת זכתה בפרס הטייסת ההתקפית של השנה לאחר פריסה מוצלחת באוקיינוס השקט. לאחר מכן הוקצאה בתור הרופאה המוטסת הקבוצתית של יחידת קרב אווירית של חיל הנחתים MAG-13.
לקראת 1996 שירתה בתור רופאה מוטסת של טייסת האימונים VT-86, טייסת האימונים לטיסה טקטית של חיל הים האמריקאי בפנסקולה. היא קיבלה מספר רב של הסמכות לרפואה מוטסת, בצלילה ובתנאי קיצון.
כטייסת חלל
קלארק נבחרה על ידי נאס"א באפריל 1996. לאחר השלמת שנתיים של אימונים והכשרה, הוסמכה למומחית משימה. בין השנים 1997 ל-2001 הייתה חלק ממחלקת המטעדים וניסויים בתחום החיים בחלל.
פרסים ועיטורים
לקלארק הוענקו מספר עיטורים, חלקם לאחר מותה. בין העיטורים והדרגות שקיבלה:
עיטורים
הסמל † מציין שהאות הוענק לאחר מותה.
הנצחתה
מספר מקומות נקראו על שמה, ובינם:
הנסיכה שארלוט מוויילס
ביוגרפיה
שארלוט נולדה ב-7 בינואר 1796 בבית קרלטון, לונדון, לג'ורג', נסיך ויילס ולקרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה. נישואי הוריה של שארלוט עלו על שרטון עוד בטרם לידתה. היא גדלה תחת השגחתו של אביה, ואילו אמה לא יכלה לבקר אותה אלא לעיתים נדירות בלבד, בטרם עזבה לצמיתות את בריטניה.
בשנת 1816 פגשה שארלוט את לאופולד, נסיך סקסוניה-גותה-זאלפלד. בתחילה סלדה שארלוט מלאופולד, אולם לבסוף היא נענתה לחיזוריו והזוג התחתן בסוף אותה שנה. הזוג נעשה פופולרי ביותר בחיי החברה של בריטניה. הם בילו את ימי נישואיהם בין ביתם בקלרמונט פארק לדירתם בלונדון. בתחילת 1817 הרתה שארלוט, אך ההיריון הסתיים באסון. שארלוט נפטרה ב-6 בנובמבר 1817, לאחר צירי לידה קשים. התינוק נולד מת.
דבר מותה של הנסיכה הפופולרית מוויילס הכה את תושבי בריטניה באבל כבד. שארלוט הייתה סמל לתקווה לעתיד בית המלוכה בבריטניה לאחר שלטונו הממושך של סבה חולה הנפש ואביה מרובה השערוריות. מותה של הנסיכה שארלוט אילץ את דודיה להינשא ולהעמיד צאצאים אשר יוכלו לרשת, ביום מן הימים, את כס המלוכה הבריטי. דודה של שארלוט, אדוארד, הדוכס מקנט, נישא לגיסתה של שארלוט, ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, אחותו של הנסיך לאופולד. מנישואים אלה נולדה הנסיכה ויקטוריה, לימים ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. מבני ציבור רבים בבריטניה נקראו על שמה של שארלוט. בתו היחידה של לאופולד מנישואיו השניים, שרלוט, נסיכת בלגיה (שהייתה קיסרית מקסיקו), נקראה על שמה של שארלוט.
מאיר לניר
מאיר לניר (29 בנובמבר 1911, ח' בכסלו תרע"ב, נירנברג, גרמניה - 8 בספטמבר 1969, כ"ה באלול תשכ"ט, מושב מולדת אשר בגליל התחתון) כיהן כראש מועצה אזורית הגלבוע השלישי, בשנים 1959 - 1970.
ילדות ונעורים
נולד בשם מרטין וולנר להוריו צילי (לבית שלוס) והיינריך (חנוך) וולנר.
בצעירותו היה מאיר חבר פעיל בתנועות נוער ציוניות. פעילותו העיקרית הייתה בשנים בהן למד משפטים באוניברסיטה, שם גם שקד על לימודי השפה העברית מתוך כוונה לעלות ארצה.
כשעלו הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו, ועלה מיד לארץ במאי 1933 לנהלל.
ראשית דרכו בארץ והיציאה לשליחות בגרמניה
בנהלל קיבל לניר את הכשרתו החקלאית בביתו של צבי יהודה, שהיווה לו דוגמה ומופת של שילוב עבודת האדמה ופעילות ציבורית.
כמו כן אסף לניר סביבו קבוצת צעירים, שכינו עצמם בשם ארגון "וולנר", ומאוחר יותר יסדו את המושב השיתופי מולדת.
ב-1936 נשא לניר לאישה את דורה שטיינהרדט, והזוג יצא לגרמניה לשליחות מטעם תנועת המושבים, הם חזרו ארצה ב-1937 ערב עלייתו של יישובם מולדת על הקרקע, במסגרת 'חומה ומגדל'. נולדו להם שלושה ילדים.
תפקידיו הראשונים
כאחד מהוגי רעיון המושב השיתופי נקרא לניר לייצג את התנועה במרכז החקלאי, ובשנת 1958 הוא נשלח על ידי משרד החקלאות לגאנה לשם פיתוח הקואופרציה החקלאית במדינה.
בעשר שנותיו האחרונות שימש לניר ראש המועצה האזורית הגלבוע, ופעל לחיזוקו ולמיזוגו של אזור רבגוני זה, שבו חיים בהרמוניה יישובים ותיקים וחדשים, מושבים, קיבוצים וכפרים ערבים.
לניר יזם את הקמת היישובים החדשים בחבל התענך, וליווה את מתיישביהם בשנותיהם הראשונות, כמו כן הגה את רעיון הקמת הגן הלאומי במעין חרוד, והחל בישומו המעשי.
מידע נוסף
פעילותו ותרומתו של לניר חרגה אל מעבר לאזור הגלבוע, כאשר תרם מניסיונו הרב לרשויות שונות בשלטון המקומי, לארגון אכסניות הנוער, לפיתוח גנים לאומים ולמפעלים נוספים.
לניר נודע בעמק בשל חוש ההומור שלו, אישיותו הנעימה, צניעותו והסתפקותו במועט. הוא ניחן ביכולת הקשבה וכבוד לזולת, בכושר לפתח קשרים עם אנשים ולשמרם לאורך ימים. ואכן רבים היו חבריו במשק, בעמק, בארץ.
שלמה ניצן (סופר)
שלמה ניצן (14 בדצמבר 1921 – 26 בפברואר 2006) היה סופר, מתרגם ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
שלמה ניצן נולד ב-14 בדצמבר 1921 בליבאו שבלטביה למשפחת סוחרים דתית. הוא למד בתלמוד תורה וגם למד עברית מילדותו. בשנת 1932, כשהיה בן אחת עשרה, הועלה עם הוריו לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בראשון לציון. בשנת 1933, כשהיה בן 12, שנה אחרי שעלה לארץ, הוא כבר ידע עברית מצוין ואמר שישראל זאת 'ארץ הכיף' בשבילו. הוא סיים את בית הספר העממי בעירו, והשלים את לימודיו בלימודי ערב בתל אביב. עד מלחמת הקוממיות עסק בעבודות נגרות, בניין ומסגרות.
במלחמת העצמאות שירת ככתב צבאי, וערך ספריית ספרי כיס לחיילים. בשנת 1950 שימש כעורך עיתון הילדים "משמר לילדים" ביחד עם הסופר, המשורר והמתרגם בנימין טנא. שלמה ניצן עבד יחד עם בנימין טנא עד שנת 1979, ואז נתמנה לעורך הבלעדי של העיתון.
בשנת 1984 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים על שמו של לוי אשכול. כן זכה בפרס ברנר ובפרס חולון. סיפורו הראשון, "חגים בחולות", נדפס בשנת 1944, ברבעון "מחברות לספרות" של ישראל זמורה. שלמה ניצן היה יוצר פורה מאוד, ופרסם סיפורי ילדים, מקור ותרגום, וכן נתפרסם בעיבודיו המקוריים ליצירות עם ידועות ואהובות.
שלמה ניצן נחשב לאחד היוצרים החשובים בפרוזה של סופרי דור תש"ח, ותרומתו לפרוזה של הדור היא גדולה. עיקר פרסומו היא הטרילוגיה הגדולה "צבת בצבת", רומן העוסק בגיבור הישראלי של מלחמת העצמאות, וביום השני, האפור, שלאחר המלחמה. על רקע סיפור משפחה רחב ובו יחסי בנים אבות מאוד מורכבים. אשתו, נחמה ניצן, הייתה מחנכת ומבקרת ידועה של ספרי ילדים. בנו היה הבמאי, המחזאי ומנהל התיאטרון עמרי ניצן. בתו היא אורית ניצן. התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי, שבתי דון-יחייא, דוד לאזר וברוך אדלר.
שלמה ניצן נפטר בשנת 2006 בתל אביב, בגיל 84. הוא נקבר בבית העלמין ירקון.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו של שלמה ניצן ברחוב הפלמ"ח 13 בתל אביב.
בוגאטי שירון סופר-ספורט
בוגאטי שירון סופר-ספורט (באנגלית: Bugatti Chiron Super Sport) היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי בוגאטי בייצור מוגבל (9 יחידות ) משנת 2022. היא הוצגה בתערוכת הרכב של מילאנו ב-12 ביוני 2021. היא גרסה מיוחדת ויותר סטנדרטית של הבוגאטי שירון סופר-ספורט 300+.
סקירה כללית
היא מבוססת כמעט ללא שינויים על הבוגאטי שירון סופר-ספורט 300+, השינויים העיקריים הם הסרת לוחות הסיבי פחמן והוספת לוחות אלומיניום במקומם, מספר שינויים נוספים מורידים את המשקל בעוד 23 ק"ג לעומת השירון הרגיל. היא ארוכה ב-25 ס"מ יותר מהשירון הרגיל (כמו ה-300+), אך כוללת עיצוב מעט שונה, חישוקי הגלגלים הוחלפו בקלים יותר מאלומיניום ועיצוב חדש. צמיגים מיוחדים של חברת מישלן.
בתחום ההנעה הדגם כולל מנוע בנזין W16 צילינדרים בנפח 8.0 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספק ב-7,000 סל"ד ומומנט כוח מרבי של 169.78 קג"מ. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 2.4 שניות ומ-0 ל-200 קמ"ש 5.8 שניות ומ-0 ל-300 קמ"ש 12.1 שניות ומ-0 ל-400 קמ"ש 28.6 שניות, המהירות המרבית מוגבלת אלקטרונית ל-440 קילומטרים לשעה. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 21.470 ליטר לכל 100 ק"מ. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 486.723 גרם לכל ק"מ.
חשיפה לדרום
חשיפה לדרום (באנגלית: Hart of Dixie; מוכרת גם כהלב של דיקסי) היא סדרת דרמה אמריקאית, שעלתה לשידור בספטמבר 2011. החל מה-6 בינואר 2013 משודרת הסדרה בישראל בערוץ HOT3. הסדרה נוצרה על ידי ליילה גרשטיין. בסדרה מככבת השחקנית רייצ'ל בילסון בתפקיד ד״ר זואי הארט, רופאה צעירה שמאז ילדותה חלמה להיות מנתחת לב, כמו אביה. לאחר התמחות בכירורגיה, היא מגלה כי לא התקבלה להתמחות בניתוחי לב, בשל היותה מנוכרת לחולים. מנהל ההתמחות מציע לה לעבוד שנה כרופאה במרפאה כללית. עם זאת, כל ההתמחויות בתחום זה תפוסות. בצר לה, נאלצת זואי לעבור לאלבמה הרחוקה, בה קיבלה הצעת עבודה כבר ארבע שנים קודם לכן. זואי מגיעה לבלו-בל, אלבמה, ועליה להתמודד עם אתגרים שונים: צורת חיים שונה מזו הניו-יורקית, טיפוסים מוזרים, שותף למרפאה ואתגרים רומנטיים.
עונה 1
לאחר שסיימה את לימודיה בהצטיינות, מקווה ד"ר זואי הארט להמשיך בעקבותיו של אביה, ולהיות מנתחת לב-ריאה. אך לאחר שחלומה מתפרק, זואי מחליטה לקבל הצעה מזר מוחלט, ד"ר הארלי ווילקס, ולעבוד במרפאה פרטית בעיירה בלו-בל שבאלבמה. כשזואי מגיעה לעיירה, היא מגלה כי ד"ר ווילקס נפטר כמה חודשים לפני בואה והשאיר לה בצוואתו את חלקו במרפאה.
כעת זואי צריכה לחלוק את המרפאה ביחד עם ד"ר ברילנד, אשר מאוד לא מרוצה מהמצב החדש. ד"ר ברילנד ובתו למון מקשים מאוד על חייה של זואי, שמוצאת נחמה אצל חבריה החדשים, ראש העיר לבון הייס, השכן שלה וויד קונסילה, וג'ורג' טאקר, לא אחר מאשר ארוסה של למון. זואי מגלה את יופייה של העיירה ומתאהבת בה ובתושביה ואט אט כובשת את לבם של התושבים.
עונה 2
העונה השנייה נפתחת לאחר שג'ורג' נטש את למון בחופה בשביל להיות עם זואי, בעוד שזואי בדיוק שכבה עם וויד. זואי מנסה להתמודד עם רגשותיה המעורבים כלפי השניים ולבסוף מחליטה כי ג'ורג' לא מוכן עדיין למערכת יחסים חדשה, ומבקשת ממנו לצאת לדייטים עם בנות אחרות. עם זאת, זואי מתחילה בקשר לא מחייב עם וויד, מה שבמהרה הופך למערכת יחסים רצינית.
לקראת סוף העונה טום לונג מציע לוונדה נישואים והם מתחתנים במהרה. לבון מתחיל לצאת עם אנאבת' אשר גורם לנתק בינה לבין למון שהיא החברה הטובה ביותר שלה. בריק מחליט שהוא רוצה ששלבי תבוא לגור איתו למרות רוחה של למון, בהמשך מתגלה לבריק מחלה קשה אך הוא מתגבר עליה. זואי מבינה שעדיין יש לה רגשות כלפי ג'ורג' ומתוודה בפניו, מה שמוביל לכך שטנסי מציבה לו אולטימטום לעזוב איתה את בלו-בל או שהם נפרדים, בעקבות כך הם נפרדים. זואי מבינה שהיא לא רוצה להיות לבד, והיא שוכבת עם וויד כאשר היא שיכורה.
עונה 3
העונה מתחילה 5 חודשים אחרי שזואי עזבה לניו יורק. היא חוזרת לבלו בל יחד עם בן זוג חדש בשם ג'ואל. בתחילה רק בשביל לסגור את העניינים יפה ולהפרד מכולם כמו שצריך אבל בסוף מחליטה שלשם היא שייכת ונשארת יחד עם ג'ואל בבלו בל. כל העיירה שונאת אותה מאחר שג'ורג' נעלם גם הוא לאחר שהיא אמרה לו שיש לו רגשות כלפיו וטנסי עזבה אותו. ראש עיריית פילמור ניצל את העדרו של ג'ורג - עורך הדין של בלו בל והתחיל לתבוע את תושבי בלו בל ולמרר את חיי התושבים. בפרק החזרה של זואי ראש העיר של פילמור הצליח להוציא צו מניעה נגד תהלוכת יום המייסדים והכל תלוי בזואי שתמצא ותחזיר את ג'ורג' כדי להציל את המצב. היא מצליחה ורוב התושבים חוזרים לאהוב אותה. בריק ניצל את היעדרה והוציא אותה מהמרפאה. וסירב לקבלה חזרה והסתמך על סעיף בחוזה שאומר שאסור לה לעבוד שנה בתוך בלו בל במרפאה נפרדת. בסופו של דבר הוא מסכים להעסיק אותה כעובדת שלו ולא כשותפה. היא מסכימה. לבון ואנה-בת' מנהלים מערכת יחסים מוצלחת. למון ווייד מנהלים את הרמר ג'אמר ביחד בהצלחה למרות ההבדלים בין שניהם. דמות חדשה - לינלי האחיינית בת ה - 25 של לבון, שרודפת אחרי ג'ורג'. היא עוזבת באמצע העונה שהיא מבינה שלג'ורג' יש רגשות לטנסי בת זוגו מהעונה הקודמת. העונה מסתיימת כך שוייד וזוגתו (בת דודה של זואי) נפרדים. וגם זואי וג'ואל נפרדים. זואי מבינה שהיא אוהבת את וייד.
עונה 4
העונה מתחילה בכך שזואי מנסה לזכות ווייד בחזרה. ג'ורג ולבון מגלים ששניהם מאוהבים בלמון, שיוצאת לשיט רווקים בספינת תענוגות. כאשר היא חוזרת מתברר שהבחור שאיתה והיא מתחזים למאוהבים כדי שיוכלו לזכות בתמיכה כספית של הסבתות. זואי מתחילה לצאת עם ווייד ומתעברת ממנו. קריקט יוצאת מהארון ומספרת שהיא לסבית ומתחילה לצאת עם הכבאית ג'ייסן. ג'ורג' ואנה-בת נכנסים למערכת יחסים, תוך שג'ורג' מגלה שהוא מוכשר כאמרגן לאמנים. הסדרה מסתיימת בכך זואי מתחתנת בבית החולים עם וייד דקות לפני שנולד הבן שלהם, ולבון מתחתן בגזיבו שבעיירה עם למון.
ביקורות
לעונתה הראשונה של זואי הארט היו ביקורות מעורבות והיא קיבלה ציון של 43 מתוך מאה באתר הביקורות מטקריטיק (Metacritic).
אתר אחר ציין כי הסדרה היא אכן זואי הארט, ומאוחר יותר ציין כי השחקנים טובים יותר מהחומר של הסדרה, למרות שרייצ'ל בילסון לא משכנעת בתור מנתחת לב. בנוסף כמה אתרים ציינו כי ייתכן כי הסדרה עלולה להיראות פוגענית כלפי הדרום. בנוסף, מבקרים טענו כי הסדרה רדודה ובלתי סבירה, כשאר בילסון נותנת הופעה לא אמינה, למשל שהיא משחקת את עצמה מופתעת כאשר היא מכנה את עצמה דוקטור. טים גודמן טען כי הסדרה צפויה ושטחית, אם כי נוגעת ללב. מעבר לכך, ציין כי בילסון לא נראית כמו רופאה, אלא כמי ששייכת לבית החלומות הרפואי של ברבי.
המבקר ניל גנזלינגר של הניו יורק טיימס רשם: "הפרימיירה, לפחות, לא הצליחה למצוא דרך אמינה לשלב את כל המתרחש: הבלבול של עכבר העיר, מקרים רפואיים דחופים, הריבים בין הבנות, הבעיות עם ההורים, הרווקה הצעירה". מרי מקמרה מלוס אנג'לס טיימס, מתארת את הסדרה כ"שילוב של מלא תרחישים מוכרים ואשר חוברו ביחד ויצרו מחזה מזוויע".
רכס לינדסטרום
רכס לינדסטרום (באנגלית: Lindstrom Ridge) הוא רכס הרים בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הרכס מצוי בצידו המערבי של קרחון גרין.
מקור השם
הרכס נקרא על שמה של מרילין לינדסטרום (Marilyn Lindstrom), שכיהנה כאוצרת המטאוריטים שהתגלו באנטארקטיקה במרכז החלל ג'ונסון של נאס"א, ביוסטון, טקסס שבארצות הברית, עד שנת 2000.
איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים הן שתי קבוצות איים השוכנות בדרום האוקיינוס האטלנטי בקרבת דרום אמריקה ואיי פוקלנד. קבוצות האיים נמצאות בשליטתה המלאה של בריטניה, והן הוכרזו כטריטוריה נפרדת בשנת 1985. עד אז הן היו חלק מטריטוריית איי פוקלנד הסמוכה. כיום האיים מהווים טריטוריה בריטית שמעבר לים.
מבחינת המים הכלכליים שתי קבוצות האיים מהוות רצף בודד עם איי פוקלנד.
תושבים
כיום תושבי האיים הללו הם חיילים מצי הים של בריטניה ועוד כמה אנשים. האיים משמשים כבסיס של הצי הימי של בריטניה ובמקום מתגוררים רק חיילים המשרתים בבסיס. מספרם עומד על עשרות בודדות, והם כולם אזרחים בריטים.
הסכסוך הטריטוריאלי באזור
האיים מאז גילויים היו מוקד למלחמות וקרבות על השליטה בהם.
המדינה היחידה כיום אשר עדיין דורשת את הבעלות על האיים מבריטניה היא ארגנטינה. במלחמת פוקלנד בשנת 1982 נערכו גם קרבות במקום ולמשך תקופה קצרה הוחזקו איי סנדוויץ' הדרומיים, שהיו משנת 1976 תחת כיבוש ארגנטינה, עד אשר נכבשו במהלך המלחמה על ידי בריטניה.
ג'ורג'יה הדרומית
האי והאיים הקטנים שסביבו נצפה לראשונה בשנת 1675 על ידי אנתוני דה לה רושה, ספן מלונדון שקרא לאיים בשם "איי פיפס" על שמו של סמיואל פיפס, שהיה מזכיר האדמירליות הבריטית באותם הימים. בשנת 1775 התגלה מחדש האי והאיים הקטנים שמסביבו על ידי ג'יימס קוק שקרא תחילה לאיים "תגלית חסרת משמעות לחלוטין" ומאוחר יותר קרא להם "איי ג'ורג'יה" על שמו של המלך ג'ורג' השלישי.
באי המרכזי הוקמה תחנה ששימשה את ציידי הלווייתנים באזור. משם יצא ארנסט שקלטון למסעותיו באנטארקטיקה, ולשם הוא חזר, יחד עם חמישה ספנים, על מנת להזעיק עזרה ולהציל את שאר 22 אנשיו שנותרו על אי הפיל. הוא הגיע לחוף הדרומי של האי על גבי סירה קטנה לאחר מסע בן 1,300 קילומטר, וחצה את רכס ההרים במרכז האי על מנת להגיע לנמל. שקלטון קבור בבית הקברות של היישוב גריטוויקן באי ג'ורג'יה הדרומית, לא רחוק מקברו של פרנק ויילד.
הנמל שהורחב משמש עד היום את הצי הבריטי.
איי סנדוויץ' הדרומיים
שמונה מאיי סנדוויץ' הדרומיים נתגלו בשנת 1775 בידי ג'יימס קוק שקרא להם "ארץ סנדוויץ'" ("Sandwich Land") על שמו של ג'ון מונטגיו, הרוזן הרביעי מסנדוויץ'. המילה "דרומיים" נוספה מאוחר יותר כדי להבדילם מאיי סנדוויץ' המקוריים (כיום הוואי). שלושת האיים הצפוניים בקבוצת האיים נתגלו בשנת 1819 על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן.
קבלן בניין
קבלן בניין הוא בעל מקצוע האמון על עבודת הבנייה של מבנים, או על עבודות תשתית הקשורות לבנייה, של חלקי מבנים או נדבכים שונים בבנייה. הקבלן עשוי להיות החל מעצמאי המנהל מספר מצומצם של פועלים ועד חברת בנייה גדולה, העוסקת לעיתים לא רק בבנייה אלא גם ביזמות ובשלבים נוספים של תהליך התכנון והבנייה.
במשפט העברי האחריות החלה על קבלן מעוגנת בדיני שומרים, כשומר שכר.
סוגי קבלנים
קבלני הבניין מתמחים בבנייה של טיפוסי מבנים שונים, שיטות בנייה שונות, חלקים שונים של הבנייה וכן סדרי גודל שונים של בנייה. קבלן קטן עשוי לעסוק בשיפוץ פנימי של דירה הכוללת בעיקר עבודות גבס ואילו חברת קבלנות גדולה עשויה לבצע פרויקט בנייה של שכונה שלמה או של מבנים גדולים מאוד. כמו כן, כמעט בכל פרויקט בנייה, פועלים מספר קבלנים, לעיתים כקבלני משנה תחת הקבלן הראשי, האחראים כל אחד על שלב אחר או נדבך אחר של הבנייה, לדוגמה: קבלן הריסה (של מבנה קודם שהיה בשטח), קבלן עבודות עפר, קבלן שלד, קבלן חשמל, קבלן אינסטלציה, קבלן עבודות טיח וכו'.
הסכם העבודה
פעילותו של קבלן הבניין היא פרויקטלית, ומתבצעת לרוב על פי חוזה ספציפי לפרויקט. קיימים מספר סוגים של חוזים אופייניים לעבודת הקבלן:
בחירת הקבלן
בבנייה הפרטית, קבלן הבנייה נבחר על פי שיקוליו האישיים של יזם הבנייה, שעשויים להתבסס על המלצות, היכרות אישית, ניסיון עבר טוב וכדומה. בבנייה הציבורית, כזו היזומה על ידי גופים ציבוריים כגון חברות ממשלתיות או רשויות מקומיות, תהליך בחירת הקבלן נעשה על פי חוק. במדינות רבות תהליך בחירת הקבלן מתבצע באמצעות מכרז.
בעת מכרז הקבלן מגיש הצעת מחיר ומעמיד ערבויות בנקאיות מתאימות בהתאם לתנאי המרכז. בישראל, מפקח משרד התמ"ת על קבלני הבניין וכל קבלן חייב להחזיק ברישיון קבלן בתוקף, הקבלנים מסווגים לפי תחומי פעילות שונים כגון עבודות עפר, קבלן פיתוח, עבודות הנדסיות, גשרים ובניין.
קבלן בניין מבצע את העבודה אותה מתכנן האדריכל לקבלן הבניין ישנם מהנדסים אזרחיים האחראים על ביצוע עבודות הפיקוח והליווי ההנדסי של הפרויקט.
אחריות הקבלן
ככלל, אחריותו של הקבלן מוגדרת בחוזה העבודה בכל פרויקט שאותו הוא נשכר לבצע. בנוסף, מחויב הקבלן לתקני בנייה המוגדרים בחוק, בעיקר במסגרת תקנות התכנון והבנייה, וכן על מספר נושאים נוספים בהם מחויב הקבלן מטעם החוק - נושאים בהם משחרר הקבלן את היזם מאחריות. למשל, כל הטיפול בפועלי הבניין של הקבלן - שכרם, תנאי העסקתם, בטיחותם וניהולם - הוא באחריותו הבלעדית של הקבלן. באחריות קבלן הבניין גם לבצע אבטחת איכות של עבודות הבניה, ובפרויקט הנדסי מורכב על קבלן הבניין לוודא הימצאותו בשטח של מהנדס אזרחי לצורך בקרת איכות מתמדת. כאשר מבצעים יציקות באתר הבניה על מהנדסי הבניין אותם מעסיק קבלן הבניין לאשר את היציקות המבוצעות ולחתום ביומן העבודה של אתר הבניה בו מבוצעות עבודות הבניה על ידי קבלן בניין.
אחריות זו משוקללת בשכר העבודה של קבלן הבנייה אך פוטרת באופן חלקי את יזם הבנייה ומתכנני הפרויקט מעבודה ניהולית ומאחריות מסוימת (האחריות לעולם לא נסמכת על הקבלן בלבד אלא גם על היזם ובעל הנכס ועל מתכנניו).
בישראל
במדינת ישראל ענף הקבלנות שמרני לעומת ענף הקבלנות במדינות המערביות והמפותחות. עם זאת, בשנים האחרונות התפתח ענף הבנייה בארץ ושיטות ביצוע חדשות ומתקדמות מיושמות, שיטות הבניה המתקדמות כוללות בנייה בקונסטרוקצית פלדה כמו שנהוג באמריקה ובאירופה.
קבלני הבניין בישראל מאוגדים במסגרת התאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
רשם הקבלנים במשרד השיכון פועל מכוח, והוא מנהל את פנקס הקבלנים, שבו מופיעים כל הקבלנים הרשומים וסיווגם המקצועי והכספי. הרשם מנפיק לכל קבלן רישיון שנתי. קבלן רשאי לבצע רק עבודות שהיקפן הכספי או מהותן המקצועית אינם חורגים מהתחום שנקבע לו לפי סיווגו.
הכשרה מקצועית
ההכשרה המרכזית בתחום היא לתפקיד מנהלי עבודה. בעבר נדרש ניסיון של שבע שנים בעבודה בחברות בנייה לפני הכשרה בקורס. החל משנת 2013 המסלול המקובל לניהול עבודת בניין מתבסס על הכשרת מהנדס, הנדסאי או טכנאי אזרחי הנדרשים לשתי שנות ניסיון בעבודות בניין.
סיפורים קצרים מהוגוורטס: כוח, פוליטיקה, ורוחות רפאים מטרידות
סיפורים קצרים מהוגוורטס: כוח, פוליטיקה, ורוחות רפאים מטרידות הוא ספר אלקטרוני שנכתב על ידי ג'יי קיי רולינג ויצא לאור ב-6 בספטמבר 2016 בכמה שפות בעת ובעונה אחת. ספר זה פורסם ביחד עם עוד שני ספרים: הספר מרחיב אודות הדמויות הוראס סלגהורן ודולורס אמברידג'.
פצצת חבית
פצצת חבית היא פצצה פרימיטיבית וזולה לייצור אשר מוטלת ממסוק או מטוס תובלה. פצצות חבית נודעו בעיקר כאמצעי לחימה של משטרים רודניים כנגד התקוממויות עממיות תוך הפרה של אמנות לוחמה בינלאומיות.
מבנה הפצצה והשימוש בה
מעטפת הפצצה היא בדרך כלל חבית אטומה או מיכל דומה כגון דוד מים ישן. בתוך החבית או הדוד מועמס חומר נפץ או תערובת נפיצה אחרת שאינה תקנית. בחלק מפצצות החבית מוצמדים לדפנות החבית מסמרים, ברגים, כדורי ברזל או פיסות מתכת אחרות שיוצרים רסס ונועדו להגביר את ההרס והפגיעה מהן. משקלה של פצצת חבית הוא מאות קילוגרמים אחדים ולעיתים מגיע לטון.
בשל צורת הפצצה, שאינה אווירודינמית, ואופן הטלתה הידני, פגיעתה אינה מדויקת ועל כן היא משמשת כנשק סטטיסטי אשר מופעל באזורים מאוכלסים צפופים, גם מתוך כוונה להטיל טרור.
עלות ייצור פצצת חבית נמוכה ומוערכת בכ- 200 - 300 דולר אמריקאי.
דינר כוויתי
היסטוריה
הדינר נכנס לראשונה לשימוש בשנת 1961 והחליף את רופי המפרץ הפרסי. בתחילה היה שער החליפין של הדינר שווה ללירה שטרלינג. בשנת 1990, במלחמת המפרץ, עם פלישת עיראק לכווית, החליף הדינר העיראקי את הדינר הכוויתי כהילך חוקי במדינה וכמות גדולה של שטרות דינר כוויתי נשדדו על ידי הפולשים העיראקים. לאחר שחרור כווית הושב הדינר הכוויתי להיות הילך חוקי במדינה וסדרת שטרות חדשים הוכנסה למחזור, תוך ביטול ערכם של השטרות הישנים.
שטרות
סדרת השטרות השלישית יצאה ב-20 בפברואר 1980, לאחר עלייתו לשלטון של ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח בערך נקוב של ¼, ½, 1, 5, ו-10 דינר. שטר של 20 דינר יצא לראשונה ב-9 בפברואר 1986. בעקבות פלישת עיראק לכווית, ב-30 בספטמבר 1991, הוכרז כי סדרה זו אינה עוד בגדר הילך חוקי.
עם שחרור כווית יצאה סדרת שטרות רביעית, ב-24 במרץ 1991, בסדרה זו שטרות בערך נקוב של בערך נקוב של ¼, ½, 1, 5, 10 ו-20 דינר. הסדרה החמישית של שטרות דינר כוויתי יצאה ב-3 באפריל 1994, ובה אמצעי בטיחות משוכללים אשר הפכו מאז לתקניים בשטרות רבים אחרים בעולם. ערכם הנקוב של שטרות אלה זהה לסדרה הרביעית.
הצמדת ערך המטבע
בין ה-18 במרץ 1975 ל-4 בינואר 2003 הוצמד ערכו של הדינר הכוויתי לסל מטבעות. החל מ-5 בינואר 2003 ועד 20 במאי 2007 הדינר הכוויתי הוצמד לדולר אמריקאי בשער חליפין של 1 דולר = 0.29963 דינר עם שוליים של ±3.5%..
החל מ-16 ביוני 2007 הדינר הכוויתי הוצמד שוב לסל מטבעות.
ג'יימס מק'יואן
ג'יימס מק'יואן (באנגלית: James McEwen; 16 באוקטובר 1872, ליברפול - 1942), הידוע גם כג'ימי מק'יואן או "פאנץ'" (אגרוף) מק'יואן, היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.