cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגוע באוקלהומה סיטי
מעצרים
מספר שעות לאחר הפיגוע גילו החוקרים איפה שכר הטרוריסט את המשאית. משכיר המשאית צייר לחוקרים קלסתרון של השוכר. החוקרים הבינו כי הציור תואם את תווי פניו של מקווי, שהיה עצור בתחנת המשטרה. הוא נלקח לחקירה, בה התברר שהוא מבצע הפיגוע. הוא הודה ונאשם בביצוע פיגוע המוני. בשנת 2001, הוצא מקווי להורג בזריקת רעל. ניקולס, שותפו לפיגוע, נעצר יומיים לאחר הפיצוץ ונשפט ל-161 מאסרי עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם.
נפגעים
ההערכות הן שכ-646 אנשים היו בתוך הבניין ברגע הפיצוץ. עד סוף היום, 20 איש כולל 6 ילדים הוכרזו כמתים, ודווח על יותר ממאה פצועים. בסופו של דבר הוכרז על 168 הרוגים, מתוכם 3 נשים הרות. רוב מקרי המוות אירעו כתוצאה מהתמוטטות הבניין ולא מהפיצוץ עצמו. 5 מתוך ההרוגים לא שהו בבניין בזמן הפיצוץ. יותר מ-680 אנשים נפצעו, כשרוב הפציעות היו מכות יבשות, שריטות, כוויות ועצמות שבורות.
מקווי אמר ללו מישל ולדן הרבק בספר "טרוריסט אמריקאי" (American Terrorist, Harper, 2001): "אני לא הגדרתי את חוקי פתיחת האש בסכסוך הזה. החוקים נקבעו על ידי פותחי הסכסוך. נשים וילדים נהרגו גם ב וברכס רובי. החזרתי (לממשלה) באותו המטבע".
הנצחה
במקום הבניין שנחרב לאחר הפיצוץ הוקמה אנדרטת זיכרון בת 168 כיסאות ריקים - כיסא אחד עבור כל קורבן אשר נספה בפיגוע הרצחני.
אנטון בראטקוב
אנטון בראטקוב (באוקראינית: Антон Вікторович Братков; נולד ב-14 במאי 1993) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם בפיוניק ירוואן.
קריירה
בראטקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וידראדני קייב, ובגיל 14 הצטרף לאקדמיה של דינמו קייב. הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בגיל 17, וכעבור שלוש עונות הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
בינואר חתם בזירקה קרופיבניצקי עד לסיום העונה.
בקיץ חזר בראטקוב לדסנה, וב-2 בפברואר 2019 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל. ב-3 במרץ 2019 עשה את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד קבוצתו 0–6 להפועל תל אביב. הופעה זו, הייתה הופעתו היחידה בקבוצה ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
ביולי בראטקוב חתם בלבוב.
ב-18 בספטמבר 2020, בראטקוב חתם במטאליסט 1925.
ב-27 בינואר 2021, בראטקוב חתם בפיוניק ירוואן מליגת העל הארמנית.
אפרים גור
אפרים גור (נולד ב-1 בספטמבר 1955) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המערך ולאחר מכן מטעם הליכוד, כיהן כסגן שר במשרד התחבורה והתקשורת. הוא חבר הכנסת הראשון מיוצא גאורגיה בישראל.
ביוגרפיה
גור נולד בשם אפרם גוֹרֶלִישוילי (בגאורגית: ეფრემ გორელიშვილი) בעיירה קולאשי בנפת סמטרדיה שבמחוז אימרתי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). בשנת 1972 עלה לישראל. הוא התגורר בעיר אשדוד ופתח סוכנות ביטוח יחד עם אברהם נניקשווילי. ג'קי בן-זקן עבד בסוכנות הביטוח שלו ולאחר בחירתו של גור ב- 1988 לכנסת השתים עשרה מטעם המערך מינה הלה את בן-זקן לעוזרו הפרלמנטרי.
בפרשת התרגיל המסריח ערק מסיעת המערך לתמיכה בקואליציה בראשות הליכוד. כיהן כסגן שר התקשורת במשך כחצי שנה (1990), ולאחר מכן כסגן שר התחבורה (1990-1992).
נבחר לכנסת השלוש עשרה ברשימת הליכוד. הוא היה בין יוזמי חוק סל הקליטה שאושר בשנת 1994. לקראת הבחירות לכנסת ה-14 פרש מהליכוד, בעקבות שיבוצו במקום לא ריאלי, הצטרף לממשלת פרס והקים רשימה בראשותו. הרשימה זכתה לאלפי קולות, אך לא עברה את אחוז החסימה.
פעילות ציבורית: כיהן כמזכיר מפלגת העבודה באשדוד, יו"ר המועצה הציונית באשדוד, יו"ר מועצת המנהלים של המרכזים הקהילתיים, יו"ר התאחדות עולי ברית המועצות, יו"ר "דרך" - אגודת שוחרי העתיד של יהודי גאורגיה, בכיר באגודת ידידות ישראל-גאורגיה, ומ"מ ראש עיריית אשדוד.
חיים אישיים
כיום הוא מתגורר ברוסיה. הקים חברה לסחר ולהובלה של נפט עם אברהם נניקשווילי.
טוהר
טֹהַר הוא היעדרם המוחלט של מאפיינים לא-נקיים או לא-מוסריים, או לחלופין עושר של סגולות טובות.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חיימה פנדו
חיימה מנואל פנדו קאנו (בספרדית: Jaime Manuel Penedo Cano; נולד ב-26 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר פנמי ששיחק בעמדת השוער. זכותו 137 הופעות בנבחרת פנמה.
קריירת מועדונים
פנדו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת אסטודיאנטס דה פנמה ממנה עבר לפלאזה אמאדור ובמשך שיחק עם אראבה אונידו. בקיץ חתם בקליארי מהסרייה א' בה לא רשם דקות משחק ועונה לאחר מכן חתם באוסאסונה ושיחק בקבוצת המילואים. בקיץ חתם במוניסיפל מליגת העל הגואטמלית בה שיחק 6 עונות.
ב-5 באוגוסט 2013 חתם בלוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS בה שיחק שנתיים. בשנת חתם בסאפריסה הקוסטה ריקאית.
קריירה בינלאומית
פנדו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פנמה ביוני בניצחון 0-1 נגד. פנדו השתתף עם הנבחרת 6 פעמים בגביע הזהב ופעם אחת בקופה אמריקה 2016. בגביע הזהב 2003 וגביע הזהב 2015 נבחר לשוער הזהב.
לזכותו של פנדו 137 הופעות בנבחרת והוא מדורג שני ברשימת שיאני ההופעות בנבחרת בכל הזמנים.
ימין ושמאל
{{פירושונים|
שדרות סן-מישל
שדרות סן-מישל (צרפתית: Boulevard Saint-Michel) היא אחד משני הרחובות הראשיים שברובע הלטיני בפריז (השני הוא שדרות סן-ז'רמן). זוהי שדרה נטועה טורי עצים שחוצה את הגדה השמאלית מצפון לדרום, מגשר סן-מישל שעל הסן וכיכר סן-מישל הסמוכה, דרך שדרות סן-ז'רמן, והלאה משם לאורך אזור הסורבון וגני לוקסמבורג, ועד לכיכר קמיל ז'ליאן, שם הן מסתיימות אל מול תחנת הרכבת "פורט רויאל" ושדרות האובזרווטואר. את השדרות יצר הברון אוסמן במקביל לרחוב סן-ז'אק, שהיה הציר צפון-דרום ההיסטורי של פריז. השדרה מהווה את קו הגבול המפריד בין הרובע החמישי והרובע השישי של העיר (הבתים בעלי המספרים האי-זוגיים בצד המזרחי שייכים לרובע החמישי, והבתים בצד המערבי, בעלי המספרים הזוגיים, שייכים לרובע השישי). אורכו 1380 מטרים, ורוחבו הממוצע הוא 30 מטרים. הרחוב קרוי על שם "גשר סן-מישל", המחבר בין הגדה השמאלית לאיל דה לה סיטה. בסלנג מכונות השדרות לעיתים "בול' מיש" (Boul'Mich).
כציר מרכזי ברובע הלטיני שימש האזור (ועדיין משמש) למגורי וחיי סטודנטים, אך מעבר לכך הוא מהווה מוקד מסחרי ותיירותי מרכזי, כשחנויות מעצבים הולכות ותופסות עם הזמן את מקומותיהן של חנויות הספרים הקטנות. באזור הצפוני של השדרה מתרכזים מרבית המבקרים, הודות לחנויות הספרים שבו (כגון החנויות הגדולות ז'יבר ז'וזף וז'יבר ז'ון), בתי הקפה, בתי הקולנוע וחנויות הבגדים.
המבנים המרכזיים בשדרה הם מוזיאון קלוני, בית-הספר סן-לואי, "אקול דה מין", והעיר האוניברסיטאית (cité universitaire) שסביב אזור הסורבון.
היסטוריה
שדרות סן-מישל נקראו בעבר "שדרות סבסטופול בגדה השמאלית" (boulevard de Sébastopol Rive Gauche), ש"בלעו" לתוכן את רחוב דה דה פורט סנט-אנדרה (rue des Deux Portes Saint-André), את פסאז' הרקור (passage d'Harcourt), את רחוב דה מקון (rue de Mâcon), את רחוב נב דה רישלייה (rue Neuve de Richelieu), את רחוב פופה (rue Poupée), חלק רחוב דה לה הארפ (rue de la Harpe) ומרחוב ד'אנפר (rue d'Enfer), חלק מכיכר סן-מישל הישנה ומרחוב דה ל'אסט (rue de l'Est). החלק משדרות סן-מישל שבכניסה לרחוב אנרי ברביוס (rue Henri Barbusse) ורחוב דה ל'אבה דה ל'אפה (rue de l'Abbé de l'Epée) נקרא בעבר כיכר לואי מרטן (place Louis Marin).
בשנת 1871, "אוטל דז אטרנז'ה" היה מקום המפגש של חבורת "וילן בונהום" (Vilains Bonhommes) ששמו שונה אחר-כך על ידי שארל קרוס ל"סירקל זוטיק" (Circle Zutique), ובו נכללו פול ורלן וארתור רמבו.
ב-10 בדצמבר 1934, מייסדי אגודת Comité de rédaction du traité d’analyse נפגשו בקפה א. קפולד, שבשדרות סן-מישל מספר 63, כדי לדון בכתיבת ספר לימוד על אנליזה מתמטית. בפגישה נכחו אנרי קרטן, קלוד שבלי, ז'אן דלסאר, ז'אן דיידונה, רנה דה פוסל ואנדרה וייל. חבורה זו, יחד עם אחרים, הפכה לחוג המתמטיקאים המפורסם קבוצת בורבקי.
קונראד הראשון, מלך גרמניה
קונראד הראשון, מלך גרמניה (בגרמנית: Konrad; 890 לערך - 23 בדצמבר 918) היה, למן שנת 906, דוכס פרנקוניה ומ-911 עד 918 מלך פרנקיה המזרחית. למרות שמעולם לא השתמש בתואר "rex Teutonicorum" (רקס טויטוניקורום, תאודיסקוס) הוא נחשב לאחד המלכים הקדומים של גרמניה. הוא נחשב למלך היחיד בשושלת שלעיתים נקראת על שמו ("קונראדינים"). הוא הפך למלך פרנקיה המזרחית כיורשו של לודוויג הילד, ומדינה זו הפכה להיות מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה.
קונראד, המכונה לעיתים קונראד הצעיר, היה בנו של קונראד הזקן, הדוכס מתורינגיה, שהקים שושלת שמלכה באזור להנגאו בהסן של ימינו. אימו הייתה גליסמוט, שהייתה בתו הלא-חוקית (מחוץ לנישואין) של המלך הקרולינגי ארנולף מקרינתיה, שהיה מלך פרנקוניה המזרחית. קונראד הצעיר נולד בוויילבורג.
מלכותו של קונארד לא הצליחה להתבסס כיאות כשהוא נתון תחת מתקפות קבועות על ידי המדיארים שאיימו על הממלכה ממזרח. קונארד מת ב-918 ונקבר בפולדה.
בן ציון שילה
בן ציון שילה (נולד ב-1951) הוא גנטיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע.
חייו
במהלך עבודות המחקר שלו בהמשך עסק שילה באמצעות שיטות גנטיות מתוחכמות בחקר הרכיבים והבקרה של מסלולי העברת אותות ושל תפקידם בתהליך ההתפתחות התקין. שילה וצוותו חקרו את הקולטן לגורם הגדילה האפידרמי EGF ואת מסלול העברת האותות שלו. בשנים האחרונות הוא שיתף פעולה עם ביולוגים-חישוביים לצורך גילוי הבסיס הכמותי ליצירת דגמי התפתחותיים מדויקים ובחינת תפקידו של החלבון אקטין ביצירת רקמות.
בן ציון שילה היה פרופסור אורח באוניברסיטאות ייל וסטנפורד והיה עמית מחקר במכון רדקליף ללימודים מתקדמים באוניברסיטת הרווארד. הוא חבר בארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית ובמועצתו. כמו כן הוא חבר במערכת של כתבי עת מדעיים, כולל Development, The EMBO Journal ו-Molecular Systems Biology.
על מחקריו זכה בפרס מיכאל ברונו לגנטיקה (2000) ובפרס א.מ.ת (2013) בתחום הגנטיקה, יחד עם גיורא שמחן וגדעון רכבי.
פטר ורטהיימר
פטר ורטהיימר (בלועזית: Peter Wertheimer; 21 ביולי 1947 – 5 בינואר 2020) היה מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון, קלרינט וחליל צד ישראלי.
ברומניה
פטר ורטהיימר נולד בשנת 1947 בעיר סאטו מארה, בצפון-מערב טרנסילבניה, ברומניה. אביו היה הכנר אנדריי ורטהיימר (גם הוא יליד סאטו מארה, יליד שנת 1927). בילדותו חי בעיר טימישוארה, בה אביו הצטיין כאחד מחלוצי הג'אז המקומיים. ורטהיימר למד לנגן בכינור קלאסי החל מגיל 5 אצל אביו ואחר כך בבית הספר למוזיקה בטימישוארה. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה (הקונסרבטוריון) של בוקרשט. ורטהיימר ניגן ברומניה בצעירותו בבתי תרבות (ב"בית הסטודנטים" בבוקרשט בשנים 1973-1972, במועדון "שאנדור פטפי" בבוקרשט וכו') ובמסעדות ובתי קפה, והתקבל מהר כחבר בתזמורת "אלקטרקורד" ובתזמורת למוזיקה קלה של רשות השידור הרומנית (Orchestra de estradă a Radiodifuziunii) איתה נסע לסיורים מחוץ לרומניה. ניגן בוורשה, בשנת 1974 בגרמניה המערבית -  פעם בהמבורג  עם בילי ברוקס  ופעם אחרת עם התזמורת, ובשווייץ. השתתף בפסטיבלים לג'אז בבוקרשט ובסיביו. ניגן ברומניה לצד אמני ג'אז ידועים כמו ג'וני רדוקאנו, אאוג'ן גונדי, מריוס פופ, דן מנדרילה, ראדו גולדיש, ואדריאן אנסקו. הלקסיקון לג'ז של מיכאי ברינדיי ציין בשנת 1976 כי ורטהיימר שלט על "טכניקה מושלמת, היה חסידו של צ'ארלי פארקר ובעל סגנון עוצמתי". "כג'זמן אמיתי ומקצוען מנוסה" ידע לבנות "אלתורים הגיוניים, בעלי השראה, שוטפים, עם פאנץ'  וסווינג".
בישראל
ב-1978 ניגן באלבום "צד א' צד ב'" של מתי כספי.
ב-1980 ניגן באלבומיו של אריק איינשטיין "חמוש במשקפיים" ו"משירי סשה ארגוב שירי - ארץ ישראל הישנה והטובה - חלק ד'", ובאלבום הבכורה של אריק סיני.
ב-1981 ניגן בסקסופון ובחליל באלבומו של שימי תבורי "צעד חמישי", ובהקלטות שירי השירוויזיון מספר 3.
ב-1982 ניגן באלבומו של אריק לביא "קרוב לפנות בוקר", ובהקלטות שירי השירוויזיון מספר 4.
ב-1983 ניגן באלבום הסולו השני של גידי גוב "40:06".
ב-1985 ניגן בכלי נשיפה באלבומו של חיים משה "להיות זמר".
ב-1986 ניגן בשיר "הכל בגלל האהבה" באלבום הבכורה של מרגלית צנעני, "נערי שובה אלי".
ב-1987 ניגן בשירים "פרא אדם" ו"אישה" באלבום הבכורה של נתי לוי, "שלום נערתי", ובשיר "על סף דלתך" באלבומו של חיים משה "עוד יום עולה". עוד באותה תקופה ניגן בסקסופון אלט, קלרינט וחליל בפסקול הסרט "בלוז לחופש הגדול".
ב-1988 ניגן בסקסופון ובקלרינט בשירים "שתי יונים יונים", ו"אשר טייל עמך" באלבומו של אריק איינשטיין, "משירי אברהם חלפי", ובאלבומו של משה גיאת "תודה לאמא".
ב-1989 השתתף בנגינת כלי נשיפה באלבום השני של רון שובל, "מרגיש בדרך".
ב-1990 השתתף בנגינת כלי נשיפה באלבום "אבי טולדנו - שר חנוך לוין"
ב-1996 ניגן באלבומו של דני ליטני שכלל גרסאות בלוז לשירים מוכרים.
עם הזמן הרחיב את פעילותו במגוון רחב של סגנונות מוזיקה: ג'אז, מוזיקת במה ומוזיקת סרטים, מוזיקה קלאסית, מוזיקת כליזמר, מוזיקה חסידית, מוזיקה לילדים וכו'. בישראל ניגן לצדם של אבי אדריאן, אריק לבנת, סופי מילמן ואחרים. הופיע כסולן גם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. ורטהיימר יצר בין היתר עיבודי ג'אז ליצירות של יוהאן סבסטיאן באך.
כשחקן הוא הופיע בכמה סרטים ישראלים, ביניהם: "סוחרי הגומי", "תלווה לי את אשתך", ובתוכנית הטלוויזיה "פרפר נחמד".
בשנים האחרונות לחייו ניגן ורטהיימר במופעים של להקת הגבעתרון עם ירדנה ארזי. בשנת 2010 השתתף באלבום של מאיר בן מיכאל.
ורטהיימר היה נשוי לשחקנית עדי לב מ-1981 ועד למותה ממחלת הסרטן ב-2006. להם שני ילדים. ורטהיימר נפטר ממחלת הסרטן ב-5 בינואר 2020.
החמישייה (סדרת טלוויזיה)
החמישייה (באנגלית: The Five) היא סדרת דרמת פשע בריטית מאת הסופר הרלן קובן. זו הסדרה הראשונה שכתב לטלוויזיה. שידור הסדרה החל ב-15 באפריל 2016 בערוץ Sky1 בממלכה המאוחדת. מככבים בסדרה טום קאלן, או טי פאגבנל, לי אינגלבי ושרה סולימני כארבעה חברי ילדות מארק, דני, סלייד ופרו, שנוצר ביניהם קשר מחודש אחרי שנתגלו ראיות של DNA בזירת רצח ששייכות לאחיו הצעיר של מארק, ג'סי, שנעלם ביום קיץ אחד אחרי ששיחק עם ארבעת החברים. הסדרה כוללת עשרה פרקים, ובכל שבוע שודרו שני פרקים ברצף. מקום ההתרחשות הוא העיר הבדיונית "וסטברידג'". אתרי הצילומים היו בליברפול, ויראל, ראנקורן וסביבותיהם.
ב-18 ביולי 2016 אישרו ב-Sky1 שהוזמנה סדרת המשך לסדרה "החמישייה" בשם "הרביעייה". לא ידוע מועד הפקת הסדרה בת 8 הפרקים.
תקציר עלילה
בשנת 1995 ארבעה חברים מארק ולס (טום קאלן), דני קנווד (או טי פאגבנל), סלייד (לי אינגלבי) ופרו קריו (שרה סולימני) נותרים בהלם כאשר אחיו בן החמש של מארק, ג'סי, נעלם אחרי ששיחק איתם בפארק. שום זכר לג'סי לא נמצא מעולם. הרוצח הסדרתי ג'ייקוב מרוסי, שהואשם בחמישה מקרי רצח אחרים, הודה ברצח ג'סי. הוריו של ג'סי, ג'ולי ואלן (ג'רלדין ג'יימס ומייקל מלוני) נואשו מהתקווה למצוא את בנם בחיים.
עשרים שנה אחר כך, קנווד הוא סמל בילוש שעובד במשטרת וסטברידג'. הוא מגיע לזירת רצח של הפרוצה אנני גרין, שהותקפה באלימות בפטיש. בדיקות זיהוי פלילי מגלות את ה-DNA של ג'סי בזירת הרצח. רשת סבוכה של אירועים נפתחת בפני ארבעת חברי הילדות ומקשרת ביניהם בתקווה לגלות את ג'סי בחיים.
קרחון פיטקוויץ'
קרחון פיטקוויץ' (באנגלית: Pitkevitch Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 37 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 561 מטרים מעל פני הים
הקרחון זורם לכיוון צפון מהרי האדמירליות לאורך צידו המערבי של רכס דוברידג'.
הקרחון נשפך אל הים במפלי הקרח אנדרסון, מזרחית למצוק אטקינסון ובחלקו הוא מתמזג עם קרחון פנדלי.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1960.
מקור השם
שמו של הקרחון הוענק לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם סמל לנרד מ. פיטקוויץ' (Leonard M. Pitkevitch) מחיל האוויר של ארצות הברית, שנספה בהתרסקות מטוס C-124 גלובמאסטר באזור זה בשנת 1958.
אליפות העולם בכדורסל 2010
אליפות העולם בכדורסל לשנת 2010, הידועה גם בשם מונדובאסקט 2010 היה טורניר כדורסל בינלאומי שנערך בטורקיה בתאריכים 28 באוגוסט-12 בספטמבר, אורגן על ידי התאחדות הכדורסל הבינלאומית, איגוד הכדורסל הטורקי והוועדה המארגנת. בפעם השלישית מאז האליפות שנערכה ב-1986 השתתפו בטורניר 24 נבחרות. כתוצאה מכך, שלב הבתים של התחרות נערך בארבע ערים שונות (קייסרי, איסטנבול, אנקרה ואיזמיר), כאשר שלבי הגמר נערכו בעיר איסטנבול.
הגרלת הבתים נערכה ב-15 בדצמבר 2009 באיסטנבול. 24 הקבוצות הוגרלו לארבעה בתים בני שש קבוצות כל אחד. ארבע הראשונות בכל בית העפילו לשלב שמינית הגמר. משלב זה ההתמודדות המשיכה בשיטת נוק אאוט.
החלוקה לבתים
24 הנבחרות חולקו ל-4 בתים. הנבחרות סווגו לשישה דרגים כך שבכל בית תהיה נציגות לנבחרת אחת מכל דרג.
זכריה מדר
זכריה מדר (נולד ב-1943) הוא מבכירי החוקרים בישראל בתחום הביוכימיה, הוא משמש כיום כיו"ר המכון לביוכימיה מזון ותזונה בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
מדר נולד בתימן במחוז ירים בשנת 1943. עלה לישראל בעליית מרבד הקסמים בשנת 1949, למחנה העולים עין שמר. משם עבר עם בני משפחתו למושב עמינדב ואחר כך לטירת יהודה. משפחתו סבלה ממצוקה כלכלית קשה ועקב כך, נבצר ממנו ומשאר אחיו ללמוד בבתי הספר והוא התמסר לפרנסת הבית. לאחר מאמצים ובעידודו של אחיו שמריה, הצליח לחזור ללימודים סדירים בישיבת כפר הרא"ה.
חתן פרס לנדאו למדעים ולמחקר בתחום מזון ותזונה לשנת 2015.
הקבינט של ארצות הברית בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט
הקבינט של ארצות הברית בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט כיהן במשך 12 שנים וחודש - למעלה משלוש תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-4 במרץ 1933 ועד לפטירתו ב-12 באפריל 1945, פחות משלושה חודשים לאחר שהחל בכהונתו הרביעית. הייתה זו הכהונה הארוכה ביותר בתולדות ארצות הברית של נשיא ושל קבינט.
הרכב הקבינט
הקבינט כלל בסך הכל 11 בעלי תפקידים וכיהנו בו 28 גברים ואשה אחת. שניים מהם - מזכיר הפנים הרולד איקס ומזכירת העבודה פרנסס פרקינס - כיהנו בתפקידיהם במשך כל תקופת נשיאותו של רוזוולט (פרקינס הייתה גם האשה הראשונה שהייתה חברה בקבינט בתולדות ארצות הברית). מזכיר המדינה קורדל הול כיהן בתפקידו רק מעט פחות מהם - 11 שנים ושמונה חודשים.
מספר החברים הקטן בקבינט ביחס לכהונתו הארוכה נבע מהמספר המוגבל של בעלי תפקידים שנכללו בו בהשוואה לימינו (כך, בקבינט בממשל הנשיא אובמה מכהנים (נכון לשנת 2013) 23 בעלי תפקידים).
מרבית חברי הקבינט שכיהנו בעת מותו הפתאומי של רוזוולט המשיכו לכהן בקבינט של יורשו הארי טרומן, אך כבר במהלך 1945 התחלפו כמעט כולם, למעט מזכיר הצי ג'יימס פורסטל, מזכיר הפנים הרולד איקס ומזכיר המסחר הנרי וולאס.
הקבינט השחור
הקבינט של ארצות הברית בממשל רוזוולט לא כלל אפריקאים אמריקאים. עם זאת, הנשיא כונן בראשית כהונתו גוף מייעץ בשם "המועצה הפדרלית לענייני שחורים" (Federal Council of Negro Affairs) אשר ייעץ לו בנוגע לקידום צרכיה של האוכלוסייה האפריקאית-אמריקאית בארצות הברית, בין השאר במסגרת מהלכי הניו דיל. לצורך כך מינה הנשיא 45 גברים ונשים בולטים מציבור זה לתפקידים ביחידות הממשל הפדרלי, אשר נכללו במועצה. היא זכתה לכינוי הבלתי רשמי "הקבינט השחור".
אחד החברים בקבינט השחור היה הכלכלן ד"ר רוברט ויוור (Robert C. Weaver). ב-1966 הוא היה לאפריקאי-אמריקאי הראשון לכהן כחבר הקבינט של ארצות הברית, כמזכיר הראשון של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני (בממשל הנשיא לינדון ג'ונסון).
קורנטי
איי קורנטי או ארכיפלג קורנטי (קרואטית Kornati; איטלקית Isole Incoronate) הם קבוצה של כ-150 איים ושוניות (המספר המדויק משתנה בהתאם למקור) הממוקמים בים האדריאטי ממערב לשיבניק בקרואטיה. האי הגדול בארכיפלג, קורנט באורך של 25 ק"מ וברוחב של עד 2.5 ק"מ, העניק את שמו לקבוצה כולה, הנחשבת לארכיפלג האיים הצפוף ביותר בים התיכון.
בכמה גבעות על איי קורנטי נמצאו עקבות של יישובים וביצורים מהתקופה הנאוליתית. נראה כי האיים אוכלסו בתקופת הברזל ובתקופת הרומאים. במהלך מלחמת העולם השנייה הקימו הפרטיזנים של טיטו בית מלאכה לתיקון סירות.
היסטוריה
האיים היו שייכים בעבר לאצולת זאדר אך נקנו במאה ה-19 על ידי תושבי האי מורטר שהם בעלי 90% מהקרקע ותושבי האי דוגי אוטוק להם שייך יתר השטח. אף שתושבי קבע אינם מתגוררים עוד באיים, יש בו כ-300 בקתות המשמשות את בעלי השטח המגיעים אליהם מדי פעם. חלק משטח האיים מעובד ויש בהם מטעי עצי זית, גפנים, פרדסים וגני ירק.
89 מהאיים בשטח של 49.66 קמ"ר בדרום הארכיפלג הוכרזו כפארק לאומי בשנת 1980, ששטחו הכולל 220 קמ"ר. האיים עשויים מאבן גיר מחלחלת המונעת תופעה של נגר עילי, ורק במקומות ספורים בוקעים מים מתוקים מהנוף הקרסטי ונשפכים אל מי הים. מסיבה זו הצמחייה על האיים מועטה, למעט עשב ושיחים באזורים המוגנים על ידי הצוקים, ונופם צחיח ופראי. הפארק ידוע בצוקים החשופים שלו, המכונים "כתרים" (Krunama), שהארוך שבהם משתרע לאורך 1,350 מטר והגבוה שבהם מגיע לגובה של 82 מטר. בפארק מפותח גם ענף הצלילה בשל כך שהצוקים יורדים עד לעומק של 90 מטר מתחת לפני הים והמים עשירים בדגה.
יופיים של האיים הביא את ג'ורג' ברנרד שו להתבטא כך אודותם:
New Eyes
New Eyes (בעברית: עיניים חדשות) הוא אלבום הבכורה של להקת המוזיקה אלקטרונית הבריטית קלין בנדיט. האלבום יצא לאור ב-30 במאי 2014, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
משה שאול
משה שאול (24 במאי 1929 – 1 באפריל 2023) היה חוקר תרבות יהדות ספרד, מייסד עמותת "ספרד", מנהל לשעבר של שידורי לאדינו בקול ישראל, ממלא מקומו של יושב ראש המועצה של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו ועורך המגזין אקי ירושלים.
ביוגרפיה
משה נולד באיזמיר שבטורקיה ליעקב (ז'אק) שאול ולמרים (מרי) אברהם. עלה לישראל ב-1949 והתיישב בקיבוץ צובה, שאחיו היה אחד ממייסדיו.
בשנת 1953 התחיל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1954, בהיותו סטודנט באוניברסיטה, הצטרף לרשות השידור לשידורים בלאדינו.
אליהו מייטוס
אליהו מֶיְיטוּס (מיטוס; Meitus; ו' בתשרי תרנ"ג, 27 בספטמבר 1892, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית – 19 ביוני 1977, תל אביב) היה משורר עברי ומתרגם פורה. מורה ואיש חינוך באירופה ובישראל.
ביוגרפיה
אליהו מייטוס נולד בשנת 1892 בקישינב שבבסרביה. (אז באימפריה הרוסית; כיום במולדובה). למד בחדר ואחר כך אצל מורים פרטיים. סיים את הגימנסיה באודסה. השלים לימודיו בסורבון שבפריז. בעת מלחמת העולם הראשונה חזר לרוסיה, למד פילולוגיה וסיים לימודיו עם תואר מוסמך במדעי הרוח באוניברסיטת פטרוגראד (סנקט פטרבורג). בפרוץ המהפכה הרוסית נמלט לרומניה. החל משנת 1920 ניהל גימנסיה עברית מרשת "תרבות" בסורוקי שבבסרביה ולימד בבית המדרש למורים ביאשי, רומניה. בשנת 1935 עלה מייטוס לארץ ישראל. כל שנותיו היה מורה לספרות בבתי ספר תיכוניים, עד לפרישתו.
שירו הראשון של מייטוס, "לילית", התפרסם ב"השילוח" בשנת ה'תר"ע (1910). בשנת 1938 יצא ספרו הראשון, "משירתנו החדשה". מייטוס היה מעורה בשירה הצרפתית, והעשיר את השירה העברית בצורות ונושאים הנטולים משירה זו. בראשית יצירתו השירית היו נושאיה העיקריים געגועים לעולם הילדות והתרפקות על הנופים והחיים שהותיר מאחוריו באירופה.
אליהו מייטוס היה מתרגם פורה, בעיקר מלשון יידיש, צרפתית ורוסית. תרגם בין השאר מיצירתם של דוד ברגלסון, פרץ מרקיש, ראסין, טולסטוי, פושקין, אונורה דה בלזק, אמיל ורהארן, בודלר, אלכסנדרו תומא וורלן.
נפטר בשנת 1977, בן 85 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
קישורים חיצוניים
משיריו:
דוד צבי הילמן
הרב דוד צבי הילמן (כ"ו בשבט תרפ"ו, 10 בפברואר 1926 – כ"ז באלול תש"ע, 6 בספטמבר 2010) היה חוקר תורני.
תולדותיו
נולד בירושלים לד"ר אשר ומרים-דבורה הילמן שהשתייכו לחסידות חב"ד ואף התייעצו עם רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ' על חינוכו. אמו הייתה בתו של יהושע דוברוסקין, חתנו של הרב דוד צבי חן, רבה של צ'רניגוב. הילמן נולד חודשיים אחרי פטירתו של הרב חן ונקרא על שמו. בצעירותו עברה המשפחה לתל אביב, שבה היה לאביו משרד רואי חשבון. באמצע שנות הארבעים, זמן קצר לאחר ייסוד ישיבת פוניבז', נכנס ללמוד בישיבה בהשפעת הרב יהושע יגל, ונמנה עם עשרים הבחורים הראשונים שלה. בעודו בחור התיידד עם הרב אברהם חיים נאה שהזכירו בספריו, התכתב עמו בנושאים תורניים שבהם כינה אותו בתוארי כבוד, ובמקביל הביע את מורת רוחו על כך שהילמן מסגל לעצמו ממנהגי המתנגדים. עם השנים נטש הילמן את תנועת החסידות, והתקרב לחזון איש.
מפעלי עריכה תורנית
הילמן החל לעסוק בחקר תורת חכמי ישראל מתקופת הראשונים. בין השאר, ערך וההדיר את חידושי הרשב"ץ על מסכת ברכות. עסק בנושאים הקשורים לדקדוק ולנוסחאות התפילה, וכן בתחום תולדות עם ישראל וחכמי ישראל. פרסם מאמרי מחקר בתחומים שונים בבמות תורניות.
אגרות בעל התניא ובני דורו
בשנת 1953, בהיותו בן 27, הוציא הילמן את הספר "אגרות בעל התניא ובני דורו", המכיל את "כל האיגרות, התשובות והתעודות, שיש להן שייכות לאדמו"ר הזקן ר' שניאור זלמן מלאדי, בין שנכתבו על ידו ובין שנכתבו על ידי בני דורו אליו או אודותיו". הוא כתב שם כי בשל יוקר הדפוס נבצר ממנו להוציא את החלק השני, שהיה אמור לכלול עניינים נוספים הקשורים בבעל התניא, ובהם פסקי הלכה שלו וכן השמטות של מספר סימנים בשולחן ערוך הרב.
התנגדותו לספרי ה'אוצרות' של אייזנשטיין
הילמן יצא במאמר נגד ספרי ה'אוצרות' של יהודה דוד אייזנשטיין ונגד והשקפותיו. לביסוס טענתו הוא מצטט באריכות מתוך ספרי ה'אוצרות', כגון מספרו "אוצר זכרונותי" שבו מתאר אייזנשטיין את ביקוריו בכנסיות ואת השתתפותו כצופה במחזה על ישו הנוצרי. בהקדמתו ל"אוצר הוויכוחים" כותב אייזנשטיין כי "היהודי על פי יסוד יהדותו הוא סבלן מוחלט לכל האמונות ואיו לו טינא בלב על דת הנצרות או דת מחמד או איזו דת אחרת", ובהקדמת "אוצר ישראל" הוא כותב "האוצר לא יבדיל בין האמונות והדעות ובין הכתות השונות, רק יתאר מעשה כולן". כמו כן מצטט הילמן מתוך ספרי אייזנשטיין שורה של עניינים המנוגדים להשקפה החרדית או רעיונות ופירושים מחודשים בנושאים שונים שלדעתו עומדים בסתירה למובא בספרות חז"ל ובפרשנות היהודית המסורתית. למשל, כותב אייזנשטיין שבימינו יש להקל בדיני ריבית וייחוד.
מייקל פוקס
מייקל (מיכאל) פוקס (8 במרץ 1934 – 9 במאי 2009) היה עורך דין ישראלי יליד בריטניה, ממייסדי הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
ביוגרפיה
פוקס נולד בלונדון, בנם של פרדה וסם פוקס. ב-1958 השלים לימודי משפטים בקינגס קולג' שבאוניברסיטת לונדון וב-1959 הקים משרד עורכי דין, "פוקס וגיבונס", שהיה למשרד מוכר ומצליח. ב-1968 עזב את לונדון ועלה לישראל יחד עם אשתו. פוקס התמחה במשרד עורכי הדין "סלומון-ליפשיץ" שבחיפה וב-1969 קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין בישראל. ב-1972 הוא וחברו אלוף חיים הרצוג (לימים נשיא המדינה) צירפו את פרופ' יעקב נאמן (לימים שר האוצר והמשפטים) והשלושה ייסדו את משרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
פוקס היה יו"ר אגודת הידידות ישראל-בריטניה. ב-2003 קיבל ממלכת אנגליה את עיטור הכבוד "חבר במסדר האימפריה הבריטית" (MBE), זאת בשל תרומתו ליחסים בין ישראל לבריטניה. פוקס כתב טור חודשי למהדורה באנגלית של עיתון "הארץ". ב-2007 הוציא לאור ספר ובו אוסף הטורים.
פוקס התנדב לצה"ל בגיל 34, כאשר עלה ארצה ואף נלחם במלחמת יום הכיפורים. הוא אהב כתיבה, גולף, סקי ומוזיקה. הוא נפטר בגיל 75 לאחר מחלה קשה. היה נשוי לשילה פוקס (עורכת דין) ולזוג לא היו ילדים. פוקס התגורר בהרצליה, בה גם נקבר.
כפר הנוער ביכורים
כפר הנוער ביכורים הוקם במטרה לטפח מצוינות בתחום אמנויות הבמה בקרב נוער מהפריפריה. הכפר הוקם סמוך לקיבוץ מגן, במקומו של מוסד חינוכי "מעלה הבשור" שנסגר, ונחנך בספטמבר 2014 (שנת הלימודים תשע"ה), עם פעילות בתחום מוזיקה ואומנות חזותית. בעתיד ישולבו מגמות נוספות, כגון מחול ותיאטרון.
החזון
חזון הכפר הוא פיתוח היצירה התרבותית והחינוך האומנותי בנגב.
כפר הנוער מהווה מרכז חינוך לאמנות ברמה הגבוהה ביותר, מקדם שוויון הזדמנויות בפריפריה ומאפשר במה ייחודית ליוצרים צעירים בדרום. חניכי ומחנכי הכפר הם אזרחים חושבים, פעילים ומשפיעים על סביבתם הן במישור האומנותי והן במישור החברתי.
הכפר פועל לטיפוח מצוינות בתרבות ופיתוח תרבות של מצוינות ובכך מעשיר את קהילת צפון הנגב, וחבל אשכול בפרט. הכפר פונה אל כלל הנוער בישראל ללא הבדלי דת, גזע ומין. הכפר פתוח ומותאם לבעלי מוגבלויות.
התלמידים ייגשו לבחינות בגרות במוזיקה במקצועות הבאים (לפי תוכנית משרד החינוך):הרמוניה ועיבוד (2 יחידות לימוד), תולדות המוזיקה (2 יח"ל), פיתוח שמיעה (1 יח"ל), רסיטל (5 יח"ל) ועבודת גמר (5 יח"ל, אופציונלית).
השותפים
את הקמת הכפר יזם ד"ר יונתן דקל חן, חבר קיבוץ ניר עוז, מרצה בכיר ויו"ר החוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
הכפר מאוגד כעמותה והוא מיזם של החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית יחד עם קרן קיימת לישראל והמועצה האזורית אשכול. למיזם שותפים משרד החינוך, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ובית ספר למוזיקה רימון.
נחל ראש פינה
נַחַל רֹאשׁ פִּנָה הוא נחל בגליל העליון המנקז את המורדות המזרחיים של הר כנען. תחילתו בהר כנען ממנו הוא יורד לתחומי המושבה ראש פינה ונשפך לירדן ההררי. לאורך הנחל נובעים שלושה מעיינות: עין גיא-אוני, עין פינה ועין כדן. חלקו העליון של הנחל הוא שמורת טבע מוכרזת ששטחה הוא 273 דונם והיא הוכרזה ב-31 ביולי 2007.
גאוגרפיה
ערוץ נחל ראש פינה זורם במורדותיו המזרחיים של הר כנען, ממערב למזרח, ומנקז לתוכו 2 גאיות תלולים. הגאיות מתחילים מאזור שכונת קריית שרה בצפת ונפגשים כ-200 מטר מעל עין גיא-אוני. משם ערוץ הנחל זורם דרך 3 המעיינות ודרך ראש פינה עד לנהר הירדן. אורכו של תוואי הנחל מצפת ועד הירדן הוא כ-13.2 ק"מ. בחלקו שבין הר כנען לראש פינה יורד הנחל באופן תלול יחסית כ־400 מטרים תוך כ־2 ק"מ. עם זאת, הבדלי הגובה לא יצרו מפלים ושיפועים חדים מדי, כך שהתאפשרה סלילת דרך בנחל. דרך זו, שקישרה בין צפת לטבריה דרך ראש פינה וג'עוני, הייתה ברובה מרוצפת אבנים אולם ג'יפים וטרקטורונים אשר נסעו באין מפריע בשנות ה-90 ובעיקר בעשור הראשון של שנות ה-2000 (עד 2007) פגעו קשות בדרך ואף יצרו קוליסים עמוקים שבחלקים מסוימים של הנחלים גרמו להטיית זרימתו אל הדרך. מאחר שדרך זו תלולה וקשה יחסית, נסלל בתקופת מלחמת העולם הראשונה כביש ראש פינה - צפת (כיום כביש 8900), שקישר בין טבריה, ראש פינה וצפת במסלול בעל שיפוע מתון יותר. קטעים קצרים מריצוף האבנים של הדרך הישנה קיימים עד היום.
בראש פינה עובר הערוץ בחלקה העליון של המושבה, עד לאזור המרכז המסחרי הישן, שם הוא נכנס לתוך תעלה שאורכה 80 מטר, מגיח החוצה ל-30 מטרים ואז נכנס שוב לתעלה שאורכה כ-120 מטרים. לאחר מכן, יוצא הנחל שוב לערוץ פתוח וזורם דרך שכונת השקדים (הרחבה ב'). הנחל יוצא מהשכונה בסמוך אחד מהבתים בחלק הצפוני של השכונה וממשיך בשדה לכיוון בית הקירור רפקור שם הוא חוצה את כביש 90 בתעלה שמתחת לכביש. הנחל בהמשך עובר בסמוך לשדה"ת מחניים, ומגיע עד למאגר מים מצפון-מערב לכפר הנשיא, בו נאגרים המים ורק העודפים זורמים במורד הנחל עד לירדן. חלקו התחתון של הנחל ידוע בשמו הערבי: ואדי שעיון (وادي شعيون) והוא נשפך לירדן בסמוך למצד עטרת.
חלקו העליון של הנחל בין צפת לראש-פינה באורך כ-1.3 ק"מ נחלק לשני חלקים: החלק התחתון בתחום שיפוט המועצה המקומית ראש פינה, בקרקעות מינהל מקרקעי ישראל הוכרז כשמורת טבע רשמית בקיץ 2007, שטח זה גודלו 273 דונם. חלקו העליון של הנחל גודלו 863 דונם, נמצא בתחום שיפוט עירית צפת, כולל קרקעות פרטיות רבות, והליכי אישורו כשמורה מתעכבים.
המעיינות
לאורך הנחל נובעים שלושה מעיינות: עין גיא-אוני, עין פינה ועין כדן. מרבית מי המעיינות מנוצלים נכון לשנת 2014 ומבני אבן שהוקמו עליהם בעבר עדיין קיימים במקום.
בנחל יש שלושה מעיינות אשר כולם נובעים בתוך מבנים סגורים עתיקים אשר נבנו סביבם על מנת להגן על המים מזיהום. חלק ממי המעיינות זורמים בגרביטציה אל המושבה והעודפים זורמים אל מחוץ למעיינות אם כי בשנים האחרונות פחות ופחות מים מוזרמים אל המושבה ועל-כן הנחל זורם לאורך כל השנה. המעיין הראשון (התחתון), נקרא עין כדן. כ-300 מטר מעליו נובע עין פינה, אשר חלק ממימיו נתפסים ומובלים בצינור גרביטציה לחלקה העליון של המושבה. המעיין השלישי, כ-300 מטר מעל עין פינה, נקרא עין גיא אוני.
מסלע וקרקע
המביט למעלה אל עבר הר כנען, יוכל להבחין כי לא צומחים בו עצים, זאת מכיוון שנחל ראש פינה מתחתר בהר כנען הבנוי ברובו מסלעי גיר קשה מתקופת האאוקן התיכון. חלקו העליון של הנחל מאופיין בגושי סלע גדולים מתצורת בר כוכבא היוצרים מצוקים תלולים. הקרקע המתפתחת בסלעי האאוקן מכילה חרסית בזמן שהיא נרטבת היא נעשית בוצית וכשהיא מתייבשת היא מתכווצת ומתפוררת.
צמחי נחלים
אחת התופעות המעניינות היא שבנחל ראש פינה לא גדלים צמחי נחלים נפוצים כמו קנה, ערבה והרדוף ואין הסבר ברור לתופעה. תופעה דומה מתרחשת גם בשני נחלים אחרים בגליל המערבי. נחל בצת שופע בהרדופים ואילו בנחל כזיב הסמוך לו, ההרדופים חסרים. צמחי המים שפוגשים בנחל הם פטל קדוש, ברוניקת המים, ערברבה, גרגיר הנחלים ותאנה (פיקוס התאנה).
רוב צמחי הנחל פורחים בקיץ, היתרון של מים זמינים מאפשר להם פריחה בלעדית בעונה זו כך שהם נהנים מחרקים מאביקים ומאריכים את תקופות הצימוח עד הקיץ.
צמחי בוסתנים
בחלקו של הנחל הקרוב לראש פינה, גדות הנחל רחבות מאוד ולכן מאפשרות גידול של עצי בוסתנים הגדלים ממורדות ההר ועד קרוב לנחל. העצים לא גדלים באופן טבעי ונשתלו בעבר על ידי תושבי הכפר הערבי ג'עוני שחיו במקום לפני תושבי ראש פינה. רוב עצי הבוסתנים הם עצי פרי: שקד, צבר, רימון וזית אך לפעמים רואים גם עצים טבעיים כמו האשחר הארץ ישראלי והעוזרר קוצני. באזורים המוצלים, בעיקר במפנה הצפוני הסלעים מכוסים בטחב.
צמחי מורד ההר
מורדות נחל ראש פינה בנויים מסלעי גיר מתקופת האאוקן. הקרקע המתפתחת בסלעי האאוקן מכילה חרסיות שסופחות מעט מים, ועל כן הקרקע מתייבשת במהירות. לכן נעדרות מהר כנען חברות של צמחי החורש והיער כפי שהיינו מצפים מאזור שכמות המשקעים בו גבוהה. חברות הצומח העיקריות במקום זה הן של צמחים עשבוניים, שהבולטים שבהם חיטת הבר (אם החיטה) שעורת התבור, שעורת הבולבוסין, עיריוני צהוב וצהרון מצוי. כמו כן ניתן למצוא במורדות נחל ראש פינה חד שנתיים כמו: חרדל, חטוטרן מצוי, לקוקיה כרתית, פעמונית קיפחת ומרגנית השדה.
בחלקו העליון של הנחל על הגדה הצפונית נמצאים ריכוזים של חלמונית גדולה הפורחת באמצע נובמבר-תחילת דצמבר ואילו בחלקו התחתון של הנחל על הגדה הדרומית נמצאים ריכוזי פריחה של גביעונית הלבנון.
גילוי אם החיטה
בניסן תשס"ז, אפריל 2007, התכנסו בראש פינה כ-100 חוקרי חיטה, לכנס בינלאומי שעסק במחקרים גנטיים על החיטה, במלאת 100 שנה לגילויה של אם החיטה על ידי אהרון אהרונסון. בתאריך 18 ביוני 1906 התגלה לראשונה המקור לחיטה התרבותית כ-9,000 שנה לאחר שהפכה החיטה לגידול חקלאי.
החיטה הנה אחד משלושת מיני הדגנים החשובים כמקור מזון. גילוי החיטה בנחל ראש פינה על ידי אהרון אהרונסון, הביא לו ולמקום פרסום עולמי.
בעלי חיים
נחל ראש-פינה עשיר בבעלי חיים המצויים בבתי גידול שונים. בתי גידול לחיים בנחל ראש פינה 3 מעיינות המאפשרים לבע"ח מימים לחיות בו. באזור המעיינות ניתן למצוא בעונת החורף את הדו חי הייחודי- סלמנדרה מצויה.
מצוקי הנחל מהווים גם הם בית גידול לבעלי חיים כמו: שפני סלע ועופות דורסים. נחל ראש פינה הוא שמורה וחל בו איסור מוחלט לצוד בעלי חיים.
שמירת הטבע
במקביל לשחרור חלקי של מי המעיינות נסגר שביל הטיול העובר בנחל מהר כנען לצפת לתנועת רכבי שטח, וכיום השביל מיועד למטיילים רגליים בלבד. עם זאת, בתחילת שנות ה-2000 נמתח קו מתח גבוה מעל הואדי אשר משמיע רעשים חזקים לעיתים קרובות. ניתן לשמוע רעשים אלו גם בתוך המושבה. עם השנים, ככל הנראה בשל סיבה זו (אך לא באופן מוכח מעבר לכל ספק), התמעטו הצבאים באזור הואדי וכיום ניתן לראותם רק בשלוחות שסביבו.
עקומת השטן
עקומת השטן או עקומת קרמר היא עקומה שטוחה אשר נלמדה לראשונה על ידי המתמטיקאי השווייצרי גבריאל קרמר  ב-1750 ואחר-כך ב-1810 על ידי המתמטיקאי הצרפתי סילבסטר-פרנסוא לקרואה (Sylvestre-François Lacroix). מקור שמה הוא באביזר להטוטנות בשם דיאבולו אשר צורתו מזכירה את חלקה הסגור של העקומה. הצעצוע היה פופולרי בסוף המאה השמונה-עשרה. אף שהעקומה מכונה עקומת השטן, מוצא השם דיאבלו אינו מהמילה הדומה באיטלקית diavolo (שטן). השם של הצעצוע הוטבע על ידי המהנדס הצרפתי גוסטב פיליפארט שפיתח את הדיאבלו המודרני בתחילת המאה ה-20. הוא השתמש במילה היוונית dia bolo, שמשמעותה "להעיף מעבר".
משוואות
המשוואה למערכת צירים קוטבית היא:
במערכת צירים קרטזית ניתנת העקומה כפונקציה סתומה עם משוואה ממעלה רביעית:
צורה אחרת שלה תהיה:
חקירת העקומה
ה-X וה-Y השונים מופיעים בתבנית ריבועית. העקומה סימטרית לאורך ציר X וציר Y ולכן גם יחסית לראשית הצירים.
מוזיקת עולם
מוזיקת עולם בהגדרה הרחבה ביותר כוללת את כל המוזיקה בעולם, אולם בדרך כלל משמש המושג למוזיקה שאינה "מערבית" שהוגדרה בעבר לעיתים כמוזיקה עממית או מוזיקה אתנית. אין זה אומר שיש בהכרח חפיפה בין המושגים מוזיקה עממית ומוזיקת עולם, כי במושג מוזיקה עממית משתמשים לעיתים לתיאור מוזיקה מ"כאן" ואילו במושג מוזיקת עולם משתמשים פעמים רבות לתיאור מוזיקה "זרה", כולל מוזיקת פופ מארץ המקור ומה"מערב" שמבוססים על המוזיקה העממית הלא-מערבית או על "המוזיקה המקומית של מישהו אחר".
עקומת השטן
חקירת העקומה
העקומה מתוארת על ידי שני פרמטרים חופשיים a ו-b. ניתן לצמצם באופן משמעותי את מספר הצירופים ביניהם בלי לאבד ממגוון הצורות הניראות בגרף. מכיוון שהפרמטרים מופיעים רק בצורתם הריבועית, ניתן להצטמצם לבדיקת המקרים בהם a ו-b הם מספרים חיוביים. הצורה נקבעת על ידי היחס בין שני הפרמטרים וגדלה ביחס לריבועיהם מבלי שצורת העקומה תשתנה. לכן ניתן לבחור a קבוע ו b משתנה מ-0 ל-1.
מוזיקת עולם
מוזיקת עולם נחקרת במסגרת אנתרופולוגיה, חקר הפולקלור, לימודי הביצוע ואתנומוזיקולוגיה.
עקומת השטן
חקירת העקומה
ניתוח שלוש העקומות המופיעות בדוגמה שמשמאל: לערכים a=1 ו-b=1 מורכבת העקומה ממעגל ושני ישרים מצטלבים (בגרף הקודם). החל מ-b קטן מ-1 נוצר הדיאבולו המרכזי. הדיאבולו מצטמצם ככל ש-b מתרחק מהערך הגבולי 1. בנוסף קיימים שני מקטעים שהם תמיד אסימפטוטיים בזווית 45° עם מערכת הצירים.
מוזיקת עולם
מספר אמנים ישראלים זכו להצלחה בחו"ל כאמני מוזיקת עולם, ביניהם עפרה חזה, חוה אלברשטיין והפרויקט של עידן רייכל.
עקומת השטן
דוגמה נוספת
המשוואה למערכת צירים קרטזית:
מוזיקת עולם
גם אמנים מערביים יוצרים מוזיקת עולם שנשמעת כמו מוזיקה אתנית (של תרבויות לא-מערביות או תרבויות עתיקות), בעיקר כמוזיקת העידן החדש (New Age) או כמוזיקת אווירה.
עקומת השטן
דוגמה נוספת
המשוואה למערכת צירים קוטבית:
כריית מידע
כריית מידע או כריית נתונים (באנגלית: Data mining) היא הפעלת אלגוריתם או תוכנית מחשב לצורך גילוי מידע הטמון בבסיסי נתונים קיימים, והסקת מסקנות מהצלבתו. גילוי ידע בבסיסי נתונים הוא תהליך שנועד לחקור ולנתח כמות גדולה של מידע באמצעים אוטומטיים ככל שניתן כדי לגלות דפוסים תקפים חדשים, שימושיים (מקבלי ההחלטות יכולים להשתמש בדפוסים שהתגלו כדי לשפר תהליכים קיימים) ובעלי משמעות (מובנים למקבל ההחלטות). עם ההתפתחות המתמדת בעולם טכנולוגיית המידע, כשכמות המידע הדיגיטלי גדלה כל הזמן, עולה החשיבות של תחום כריית המידע, שבאמצעותו ניתן להפוך מידע לידע.
המושג כריית מידע נגזר מפעולת הכרייה הגאולוגית בה כורים באדמה כדי למצוא אוצרות טבע.
המונח "כריית נתונים" מתאר שלב אחד בתוך התהליך המכונה "גילוי ידע בבסיסי נתונים" - השלב בו מריצים אלגוריתמים במחשב. מלבד שלב כריית הנתונים כולל התהליך שלבים אחרים, חלקם קודמים לכריית הנתונים (כגון הכנת החיתוך) וחלקם עוקבים (כגון ניתוח התוצאות). הבעיות הנפוצות של כריית מידע הן בעיות סיווג, ניתוח אשכולות, רגרסיה ולמידת חוקי אסוציאציה.
עיבוד מוקדם
מאחר שכריית מידע נסמכת על גילוי תבניות הנמצאות בנתונים, מאגר הנתונים שעליו נעשה התהליך צריך להיות גדול דיו כך שיכיל את התבניות מחד גיסא, ומאידך גיסא תמציתי מספיק כדי שניתן יהיה לחפש בו בזמן סביר. מקור מקובל למידע כזה הוא מחסן נתונים (Data warehouse) או מחסן נתונים מחלקתי (Datamart).
לאחר מכן נעשה סינון של הנתונים בו מנוקים נתונים עם רעש או מידע חסר. מן הנתונים המסוננים מיוצרים וקטורי מאפיינים (Feature vector), וקטור אחד לכל תצפית. וקטור מאפיין הוא גרסה סיכומית של רשומת התצפית. כך לדוגמה תמונת פנים של 100 פיקסלים על 100 פיקסלים תכיל 10,000 ביטים של מידע גולמי. את התמונה ניתן להמיר לווקטור מאפיין על ידי זיהוי העיניים והפה בתמונה. בצורה זו ניתן להפחית את כמות המידע מ-10,000 ביטים לווקטור, לשלושה קודים המציינים את מיקומי העיניים והפה, וכך בשלב כריית המידע עצמו יידרש פחות עיבוד. בחירת המאפיין (או המאפיינים) תלויה במטרה; לפיכך בחירת המאפיינים הנכונים הכרחית לכריית מידע מוצלחת.
הווקטורים המאפיינים מחולקים לשתי סדרות: סדרת אימון וסדרת בדיקה. סדרת האימון משמשת לאימון האלגוריתם, וסדרת הבדיקה משמשת לאימות הדיוק של התבניות שנמצאו.
כריית המידע
כריית המידע מטפלת לרוב באחת מהבעיות הבאות:
קרב טינדאריס
קרב טינדאריס ניטש ב-257 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי קרתגו ורומא. הקרב התחולל ליד כף טינדאריס (Τυνδαρισ, Tyndaris), כיום כף טינדארו (Tindaro), בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה, ולמרות שהסתיים בניצחון רומאי לא הכריע את המערכה.
כריית מידע
אימות תוצאות
השלב האחרון בגילוי ידע מנתונים הוא אימות של התבניות שנמצאו על ידי האלגוריתמים של כריית המידע גם בטווח נתונים רחב יותר. לא כל התבניות הנמצאות על ידי האלגוריתמים כורי המידע הן בהכרח תקפות. לעיתים האלגוריתמים מוצאים תבניות בסדרת האימון שאינן מופיעות בסדרת המידע הכללית, תופעה הידועה כ-Overfitting. על מנת להתגבר על בעיה זו, בשלב ההערכה נבדקים הדפוסים מול סדרת הבדיקה שעליה לא אומנו האלגוריתמים. התבניות שנלמדו מחולצות מסדרת הבדיקה והפלט מושווה לפלט הרצוי. כך לדוגמה אלגוריתם כריית מידע לאיתור דואר זבל, אשר מבחין בין דואר רצוי לדואר זבל, יאומן על סדרת אימון של דוגמאות דואר. לאחר האימון, התבניות שאותרו יופעלו על סדרת הבדיקה של מכתבים שעליה לא אומנו, ומידת הדיוק של האלגוריתם יכולה להיקבע על פי כמות הפריטים שסווגו נכון.
קרב טינדאריס
רקע היסטורי
שנה אחר כך, ב-257 לפנה"ס, נקרתה להם הזדמנות נוספת להכות בצי הקרתגי.
מהלך הקרב ותוצאותיו
הצי הרומאי, בפיקוד הקונסול גאיוס אטיליוס רגולוס (Gaius Atilius Regulus), עגן אותה עת ליד כף טינדאריס, מערבית למילאי, נכון בכל רגע להגן על הנתיב הימי מאיטליה לסיציליה, שהיה עורק החיים של הצבא הנלחם באי. ואמנם, זהירות זו השתלמה. הצופים הרומאים בחוף הבחינו בשייטת קרתגית העושה דרכה בים בלא-סדר במקום בטור עורפי כמקובל, ומיד ניתן האות לעלות על האוניות ולהסתער על האויבים.
מתוצאות ההתנגשות הימית למדו הרומאים והקרתגים כי הם נלחמים בכוחות שקולים, ומאחר שהבינו כי גורל המלחמה כולה יוכרע בים, נפנו ביתר מרץ להגדלת עוצמת צייהם המלחמתיים. ואמנם, קרב אקנומוס שנערך שנה אחר כך הוא עדות לגודל ההכנות שעשו ולעוצמת המאבק ביניהם על השליטה בים.
ישיבת אור שמחה
ישיבת אור שמחה הייתה ישיבה גדולה של חסידות גור, בחיפה. הישיבה פעלה בין השנים תשמ"ב - תשס"ב.
היסטוריה
הישיבה נוסדה בשנת תשמ"ב על ידי הרב אברהם אטלס, אב"ד בבית הדין הרבני בחיפה.
הישיבה השתכנה בבית שהיה משמש לאכסניה לאדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר, ה"בית ישראל", בימי שהותו בעיר.
הישיבה בלטה בצוות הלמדני שלה, מה שהשפיע על רמת הלימוד העיוני בישיבה. הישיבה הייתה הנחשקת ביותר בחסידות גור. כשבוטל לימוד העיון בישיבות גור, פרשו חלק מצוות הישיבה. כשנה לאחר מכן הורה הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור, על סגירת הישיבה. הישיבה נסגרה בחשוון תשס"ג, חרף התנגדותו של הרב אטלס שנפטר כעבור שלוש שנים.
צוות הישיבה
הרב אברהם אטלס שניהל את הישיבה עד יומה האחרון העמיד בראשותה את הרב מנחם מנדל שפרן שמסר מדי שבוע את השיעור הכללי. הרב ישראל דוד רוסט, רבם של חסידי גור בחיפה, שימש כמשפיע וכראש החברה'ס בישיבה. המשגיח היה רבי שמעון למברגר, לימים האדמו"ר ממאקווא. בין הר"מים בישיבה (בתקופות שונות) היו הרב שאול אלתר, הרב ישראל בונם שרייבר, הרב יצחק דוד אלתר (בנו של ה"פני מנחם"), הרב מאיר דב רכניצר והרב מנדל וייס מקריית אתא.
לואי לאנגרה
לואי לאנגרה (בצרפתית: Louis Langrée, נולד ב-11 בינואר 1961 במילוז), הוא מנצח צרפתי. הוא בנו של נגן העוגב ותאורטיקאי המוזיקה אלאן לאנגרה. אחת מאחיותיו היא צ'לנית חובבת.
ילדות ונעורים
לאנגרה למד בקונסרבטוריון של שטרסבורג, אבל לא קיבל הדרכה אקדמית רשמית בניצוח. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו כמדריך לשירה ופיתוח קול ועוזר באופרה הלאומית של ליון, בשנים 1983 עד 1986. בשנים הבאות עבד כעוזר למנצח בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס, ובמשרה מקבילה בפסטיבל ביירוית. משנת 1989 עד 1992 היה עוזר מנצח בתזמורת פריז.
הממלכה המאוחדת ואירופה
באירופה ובבריטניה כיהן לאנגרה כמנהל מוזיקלי של תזמורת פיקארדי (1998-1993), האופרה הלאומית של ליון (2000-1998), האופרה הנודדת של גליינדבורן (2003-1998), והתזמורת הפילהרמונית של ליאז' (2006-2001). ביוני 2011 התמנה לאנגרה למנצח הראשי של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, החל בספטמבר 2011, בחוזה התחלתי לחמש עונות.
ארצות הברית
לאנגרה ניצח לראשונה בארצות הברית ב-1991 בפסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה. בדצמבר 2002 התמנה למנהל מוזיקלי של "פסטיבל בעיקר מוצרט" בלינקולן סנטר, ניו יורק., משרה בה החל לכהן באופן רשמי בקיץ 2003. במרץ 2005 הוארך החוזה ההתחלתי שלו עם "בעיקר מוצרט" עד 2008. באפריל 2017 הוארך החוזה שלו עד 2020. ביולי 2019 הודיע הפסטיבל על הארכת החוזה של לאנגרה עד 2023.
לאנגרה ניצח לראשונה כאורח על התזמורת הסימפונית של סינסינטי במרץ 2011. על יסוד הופעה זו, מנתה תזמורת סינסינטי את לאנגרה באפריל 2012 למנהל המוזיקלי ה-13 שלה, החל בעונת 2014-2013, בחוזה התחלתי לארבע שנים. הוא נכנס לתפקידו כמנהל מוזיקלי בפועל מיד עם מינויו. במרץ 2015 הודיעה תזמורת סינסינטי על הארכת החוזה של לאנגרה כמנהל מוזיקלי עד עונת 2020-2019. החוזה הוארך שוב בפברואר 2017 עד עונת 2022-2021.
הקלטות
לאנגרה הוציא כמה הקלטות בחברת וירג'ין קלאסיקס, עם תזמורת האופרה הלאומית של ליון, תזמורת עידן הנאורות, הקאמרטה של זלצבורג ולה קונסרט ד'אסטרי. עם התזמורת הפילהרמונית של ליאז' הקליט ליוניברסל/אקורד סימפוניות של פרנק ושוסון, קונצ'רטי לפסנתר של ליסט, ראוול ושולהוף ולחברת סייפרס (סולנית קלייר-מארי גיי) יצירות לקלרינט ותזמורת מאת מוצרט, רוסיני וובר (סולן ז'אן-לוק ווטאנו). כמה מהקלטותיו קיבלו פרסים, בהן "ויקטואר דה לה מוזיק" (MIDEM), פרס דיאפזון ד'אור, ופרסי גרמופון. לאנגרי היה שותף לפרס ל"הישג מוזיקלי מצטיין" מאגודת הפילהרמונית המלכותית כמי שניצח על הפקת פסטיבל גליינדבורן של פידליו. ב-2007 זכה בפרס Grand Prix Antoine Livio de la Presse Musicale Internationale. עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי הקליט לאנגרי מוזיקה שהוזמנה בשביל התזמורת.
חיים אישיים
ללאנגרה ואשתו איימה קלארק לאנגרה, כתבת בטלוויזיה הצרפתית, יש שני ילדים. המשפחה מתגוררת בסינסינטי. ב-2006 עוטר לאנגרה בתואר אביר מסדר האמנויות והספרות.
אצטדיון פרטיזן
אצטדיון פרטיזן (בסרבית: Стадион Партизанa) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בבלגרד שבסרביה, אשר מכיל 32,710 מקומות ישיבה. האצטדיון נמצא בבעלות קבוצת פרטיזן בלגרד, שעושה בו שימוש במשחקיה הביתיים.
מתחם האצטדיון מכיל בתוכו גם פארק עסקים מודרני מלא במלונות, בנייני משרדים, מגרשי טניס ובתי קולנוע רב-תכליתיים.
היסטוריה
בניית האצטדיון החלה לאחר מלחמת העולם השנייה באזור שבו היה אצטדיון BSK ובנייתו מומנה על ידי הצבא העממי היוגוסלבי. ב-9 באוקטובר 1949 נערך המשחק הראשון באצטדיון שהסתיים בתיקו 1-1 בין ו, למרות שבניית האצטדיון טרם הושלמה. ב-22 בדצמבר 1951 הסתיימה בניית האצטדיון שנקרא אצטדיון JNA והכיל אז 15,924 מקומות ישיבה ו-33,000 מקומות עמידה.
בין השנים 1957 ל-1987 נערך באצטדיון מצעד יום הנוער ב-25 במאי. בין השנים 1960 ל-1963 האצטדיון שימש גם את הכוכב האדום בלגרד, יריבתה השנואה של פרטיזן.
באפריל 1989 רכשה פרטיזן בלגרד את האצטדיון מידי הצבא היוגוסלבי ושמו שונה לאצטדיון פרטיזן. לאחר שאופ"א הכניסה תקנות חדשות בנוגע לאצטדיונים, האצטדיון שופץ בשנת 1998 ומספר המקומות בו הוקטן ל-32,710 מקומות.
לאחר העפלתה של פרטיזן לשלב הבתים של ליגת האלופות, בספטמבר האצטדיון עבר שיפוץ נוסף כאשר הגדרות בו קוצרו מ-2.25 מ' ל-0.70 מ'. ב-20 בספטמבר 2011 האצטדיון אירח לראשונה בתולדותיו משחק במסגרת ליגת האלופות בו הפסידה פרטיזן 3-1 לארסנל האנגלית.
לויד LP 250
לויד LP 250 (בגרמנית: Lloyd LP 250) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית "Lloyd Motoren Werke G.m.b.H" אשר יוצרה בין השנים 1956–1957.
מקום מושב מטה וקו יצור החברה היה בברמן.
סך הכול יוצרו 3,768 יחידות.
"לויד LP 250"
דגם ה-"לויד LP 250" התפרסם בגרמניה בהקשר ל"מדריך נהיגה למכוניות" ("Prüfungsangst-Auto") משום שבסיווג הרישיונות, כלי רכב בעלי קיבולת מנוע מתחת ל-250 סמ"ק נכללו בקטגוריה של רישיון נהיגה נגיש יותר (רישיון קטגוריה 4) מאשר מכוניות גדולות יותר.
מורשים לנהוג במכוניות ולא צריכים לעבור את הבדיקה הנוספת בדרך כלל הכרחי לנהוג ברכב נוסעים (רישיון קטגוריה 3).
סימור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ICQ
ICQ היא תוכנת מסרים מיידיים שפותחה על ידי חברת מיראביליס הישראלית. היא הופצה לראשונה בנובמבר 1996 והייתה שירות מסרים מיידיים הראשון באינטרנט. עד סוף שנת 2000, צברה התוכנה כ-100 מיליון משתמשים רשומים. עם השנים ירדה מגדולתה.
נכון לשנת 2020 היא עדיין זמינה, בגרסה למחשבים אישיים וגרסה לטלפונים ניידים עם מערכת הפעלה אנדרואיד או iOS של אפל.
מקור השם
ICQ נהגה כ"איי. סי. קיו". הגיית האותיות נשמעת כמו המשפט "I Seek You" שפירושו "אני מחפש אותך". זאת בהתאם לשימוש של התוכנה, תקשורת בין אנשים באופן מיידי.
היסטוריה
חברת מיראביליס נוסדה ביוני 1996, על ידי ארבעה ישראלים: יאיר גולדפינגר, ספי ויגיסר, אמנון עמיר ואריק ורדי, בנו של איש העסקים יוסי ורדי. הארבעה הבינו שישנם אנשים רבים המחוברים לרשת האינטרנט וגולשים באמצעות מערכת הפעלה שאינה UNIX, וכי לא קיימת תוכנה שתאפשר חיבור מיידי ביניהם. מה שהיה חסר זו הטכנולוגיה לאיתור ולקישור בין אנשים במערכת ההפעלה "חלונות" של מיקרוסופט.
הטכנולוגיה שפיתחה ICQ נתנה תנופה לתחום המסרים המיידיים. היא הופצה בחינם וזכתה להצלחה ולקהל משתמשים רחב. פחות משנתיים מיום הקמתה, כ-11.5 מיליון איש התקינו את התוכנה, וקצב ההצטרפות הגיע ל-57,000 איש מדי יום. הצלחתה הביאה את חברת אמריקה און ליין לרכוש את מיראביליס ב-8 ביוני 1998, תמורת 407 מיליון דולר. היה זה הסכום הגבוה ביותר אי פעם שבו נמכרה חברת היי-טק ישראלית.
לאחר רכישתה הובילה ICQ את שוק המסרים המיידיים העולמי כשהיא מציגה חידושים טכנולוגיים ומוצריים שאומצו על ידי חלק גדול מהמתחרים בתחום. השימוש בתכונה המשיך לגדול בקצב מהיר, בסוף שנת 2000 הודיע אמריקה און ליין כי היא הותקנה כבר על ידי כ-300 מיליון משתמשים, כאחד מכל ארבעה גולשים בעולם כולו אז השתמש ב-ICQ, שמתוכם כ-9 מיליון גולשים השתמשו ב-ICQ מדי יום. בשנת 2001 רשמה ICQ הכנסות של כ-150 מיליון דולר, בעיקר משירותי פרסום. לאחר שיא זה החל השימוש בתוכנה לרדת לטובת תכונות מתחרות, המתחרה העיקרית הייתה "MSN Messenger" (שנקרא אחר כך Windows Live Messenger) והופצה על ידי חברת מיקרוסופט כחלק ממערכת ההפעלה Microsoft Windows. לחברת אמריקה און ליין עצמה הייתה תוכנה מתחרה בשם AIM. חברה ישראלית נוספת הציעה תוכנה בשם אודיגו. מתחרה משמעותית נוספת הייתה Yahoo! Messenger. בין 1999 ל-2003 הייתה בראש רשימת "התוכנות המורדות ביותר באינטרנט" לפי Download.com, אתר ההורדות הגדול באינטרנט. במאי 2003 עקפה אותה תוכנת קאזה כתוכנה הפופולרית ביותר.
בין השנים 1998 ועד שנת 2003 ICQ נוהלה על ידי אריאל ירניצקי ואבי שכטר, במקומם מונה מרק ברנשטיין, שעזב לאחר חודשיים בתפקיד. כשליש מתוך 120 עובדי החברה פוטרו עקב ירידה בהכנסות. אחר כך מונה אורי גילים (שניהל את כל חטיבת המסרים המיידיים באמריקה און ליין שכללה גם את AIM) שניהל את החברה עד סוף 2008. כדי להגדיל את נתח השוק עברה ICQ להפצה אקטיבית של התוכנה דרך שותפים אסטרטגיים, במקום להסתמך רק על שיווק ויראלי מפה לאוזן. השיווק נעשה באמצעות פורטלים, חברות טלוויזיה, חברות סלולר וספקיות אינטרנט. בעיקר על ידי יצירת גרסאות מקומיות עם שותפים מקומיים. בישראל, החל מ-2005 השותפה המקומית של ICQ הייתה פורטל נענע. במרץ 2007 הוחלפה על ידי וואלה!. ביולי 2008 הושקה גרסת "וואלה!icq", שהופצה באמצעות אתר וואלה!. היא כללה מגוון תכונות ויישומים נוספים דוגמת שליחת SMS חינם, שירות "עקוב אחריי" ישירות לסלולרי, שירות מולטי צ'ט, משחקים וגלריית רגשונים.
ב-2009 מונה אליאב משה למנהל החברה. בשנת 2009 מספר המשתמשים הפעילים בתוכנה עמד על כ-38 מיליון משמשים בעולם בחודש, ויחד עם AIM היו לה כ-65 מיליון משתמשים, לעומת 273 מיליון למסנג'ר של MSN וכ-118 מיליון למסנג'ר של יאהו. בארצות הברית, מספר המשתמשים ב-ICQ היה זניח, והחברה החלה להתמקד בעיקר בשווקים של ישראל, מרכז ומזרח אירופה ורוסיה. לפי ההערכות הכנסות החברה היו אז כ-20 מיליון דולר בשנה.
באפריל 2010 נמכרה התוכנה לחברת DST Global, חלק מקבוצת Mail.Ru Group הרוסית, תמורת 187.5 מיליון דולר. ב-12 ביוני 2012 החליטה הנהלת Mail.Ru לסגור את מרכז הפיתוח של ICQ בישראל.
מוצרים נוספים
ICQ מספקת מוצרים ושירותים נוספים בהם:
UIN - מספר המנוי
מספר ה-UIN הוטבע על ידי חברת מיראביליס, כשמו של מספר המשתמש הנקרא באנגלית Universal Internet Number, או Unified Identification Number. כל משתמש מקבל UIN עם הירשמו. בניגוד לתוכנות מסרים מיידיים אחרות, ב-ICQ האינפורמציה היחידה הקבועה למשתמש היא מספר ה-UIN שלו, אף על פי שניתן לחפש משתמשים אחרים על ידי כתובת המייל שעדכנו או על ידי על פרט אחר שעודכן על ידם במידע הציבורי שלהם. בנוסף יכול המשתמש לשנות את כל המידע על עצמו מבלי שייאלץ להירשם מחדש כיוון ששינה את פרטיו.