cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספקטרום השמש
עקרונות יסוד
אולם על כדור הארץ וגם מחוצה לו אין רואים ספקטרום רציף לגמרי של השמש, כאשר מתבוננים בו דרך מנסרות שונות. אם מביטים היטב על רצף הצבעים ניתן להבחין בקיומם של פסים כהים, הם קווי פראונהופר. קווי פראונהופר (על שם הפיזיקאי יוזף פראונהופר) המופיעים כאשר מעבירים אלומת אור מהשמש דרך מנסרה, מאפיינים בעצם את היסודות בעלי הסבירות הגבוהה ביותר להיות הנפוצים על פני חמה. קווים אלה מופיעים עקב תהליכי בליעה בכרומוספירה של השמש.
הבליעה של האור
כאשר יסודות נמצאים במצב היסוד שלהם, בו האנרגיה של אלקטרונים היא הנמוכה ביותר, הרי שיכולה להתרחש תופעת הבליעה באטום. במהלך תופעה זו אלקטרון בולע פוטון בעל אורך גל מדויק שמתאים לאותו הפרש אנרגיה שדרוש למעבר בין המסלול הראשון (רמת היסוד, n=1) למסלול "מותר" אחר, גבוה יותר (המהווה מצב מעורר, כלומר בעל אנרגיה גבוהה). תנאים מתאימים לכך נמצאים במעטפת השמש, הכרומוספירה עם הצפיפות הגבוהה והטמפרטורה היחסית קרה לשמש עצמה. לכן גם ניתן להבחין באותם קווי פראונהופר המופיעים על פני הספקטרום המתקבל מהשמש. אותם קווים מציינים את אורכי הגל והאנרגיה של הפוטונים השונים שנבלעו על ידי היסודות הנפוצים במעטפת, לפיהם ניתן לבדוק על ידי השוואה לספקטרום פליטה של יסודות שונים, אילו יסודות מצויים על פני השמש (לכל יסוד מבנה רמות אנרגיה אלקטרוניות אופייני לו, וההפרש בין רמות המעבר מתאים לאורך גל הפוטון המתאים הנפלט.
לדוגמה: כאשר לפוטונים הנפלטים מהשמש אורך גל המתאים למעבר אלקטרון של יסוד כלשהו המצוי בכרומוספירה לרמת אנרגיה גבוהה יותר, הם ייבלעו במעברם דרכה החוצה. אמנם, לאחר מכן אטומים מעוררים אלה יפלטו פוטונים באותו אורך-גל בדעיכתם חזרה לרמות נמוכות יותר, אבל מאחר שכיווני פליטה זו אקראיים, הרי שהם יגיעו לעין הצופה על כדור הארץ, דרך אמצעים אופטיים המשמשים לכך, בעוצמה חלשה בהרבה, יחסית לפליטה ללא בליעה בכרומוספירה, עובדה היוצרת הבדלי עוצמה משמעותיים בין אורכי-הגל בספקטרום השמש, כאשר החלשים ביותר בהם, הנראים שחורים, נקראים קווי פראונהופר.
הים היוני
הים היוֹנִי (באלבנית: Deti Jon (הים שלנו), ביוונית: Ιόνιο Πέλαγος, באיטלקית: Mare Ionio) הוא זרוע של הים התיכון.
הים תחום ממערב בסיציליה ובדרום המגף האיטלקי (פוליה וקלבריה); ממזרח - בדרום אלבניה, באיים היוניים, ובמערב יוון; ובצפון - בים האדריאטי שאליו הוא מחובר במצר אוטרנטו.
הים כולל את מפרץ טאראנטו.
בין הערים המפורסמות על הים: סירקוזה, קורפו וקטניה.
Internet Control Message Protocol
הגרסה של ICMP המיועדת לפרוטוקול IPv4 ידועה גם בתור ICMPv4, בתוקף היותה חלק מפרוטוקול זה. ל־IPv6 יש פרוטוקול ייעודי מקביל.
הודעות ICMP נבנות בשכבת ה־IP, בדרך כלל מחבילת IP רגילה, אשר יצרה תגובת ICMP. IP עוטף את הודעת ה ICMP המתאימה בכותרת IP חדשה, כדי לשולחה חזרה למכונה ששלחה את ההודעה המקורית, ולהעביר את החבילה הנוצרת באופן הרגיל.
לדוגמה, כל מכונה (למשל נתבי ביניים) שמקדמת חבילת IP, צריכה להקטין את שדה ה־(Time to Live (TTL של החבילה באחד. אם ה־TTL מגיע לאפס, הודעת ICMP, האומרת כי הייתה חריגה ממשך הזמן המוקצב במהלך המעבר, נשלחת חזרה למקור החבילה. כל הודעת ICMP עטופה ישירות בחבילת IP אחת, ולפיכך, בדומה ל־UDP, פרוטוקול ICMP אינו מבטיח מסירה.
אף כי הודעות ICMP מוכלות בחבילות IP תקניות, הודעות ICMP מטופלות על פי רוב כמקרה מיוחד, הנבדל מן הטיפול בחבילות IP רגילות, ולא כתת-פרוטוקול רגיל של IP.
במקרים רבים, הכרחי לבחון את תוכנה של הודעת ICMP ולהעביר את הודעת השגיאה המתאימה ליישום שיצר את חבילת ה־IP המקורית, אשר גרמה לשליחת הודעת ה ICMP. כלי רשת נפוצים רבים מבוססים על הודעות ICMP. הכלי traceroute מיושם באמצעות שידור חבילת UDP או ICMP עם שדות TTL בעלי ערך ספציפי, ובדיקת הודעות חוזרות האומרות כי הייתה חריגה ממשך הזמן המוקצב במהלך המעבר, או כי היעד אינו נגיש. הכלי פינג (ping) מיושם תוך שימוש בהודעות ה־ICMP "הד" ו-"הד תשובה".
רשימת הודעות ICMP מותרות
0 – הד תשובה 1 – שמור 2 – שמור 3 – יעד בלתי נגיש 4 – Source Quetch 5 – הודעת הכוונה מחודשת 6 – כתובת מכונה חלופית 7 – שמור 8 – בקשת הד 9 – פרסום נתב 10 – Router Solicitation 11 – זמן תם 12 – בעיית פרמטר 13 – חותמת זמן 14 – תשובת חותמת זמן 15 – בקשת מידע 16 – תשובת מידע 17 – בקשת מסכת כתובת 18 – תשובת מסכת כתובת 19 – שמור לאבטחה 20-29 – שמור לניסויי רובוסטיות 30 – Traceroute 31 – שגיאה בהמרת חבילה 32 – Mobile Host Redirect 33 – IPv6 היכן אתה 34 – IPv6 הנה אני 35 – Mobile Registration Request 36 – Mobile Registration Reply 37 – בקשת שם תחום 38 – תשובת שם תחום 39 – SKIP Algorithm Discovery Protocol 40 – Photuris, כשלי אבטחה 41-255 -שמור (הרשימה אינה שלמה!) (מקור: IANA ICMP Parameters)
דופסיק
דופסיק (באנגלית: Dopesick) היא מיני סדרת דרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי דני סטרונג עבור הולו. מבוסס על ספר העיון "Dopesick: Dealers, Doctors, and the Drug Company that Addicted America" מאת בת' מייסי, היא עלתה לשידור ב-13 באוקטובר 2021 והסתיים ב-17 בנובמבר 2021, לאחר שמונה פרקים.
דמויות ושחקנים
רוב הדמויות בסדרה הן דמויות בדיוניות; מאונטקאסל, רמזייר ובני משפחת סאקלר הם הדמויות הראשיות היחידות המבוססות על אנשים אמיתיים.
ביקורות
אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג של 88% עם דירוג ממוצע של 7.6/10, בהתבסס על 69 ביקורות. קונצנזוס המבקרים של האתר קורא: "הסדרה שוקעת לפעמים מתחת לנושא המרכזי שלה, אבל הופעות חזקות של מייקל קיטון וקייטלין דיוור וגישה אמפתית לאנשים האמיתיים מאוד שהושפעו ממשבר האופיואידים יוצרים דרמה מזעזעת". Metacritic, המשתמשת בממוצע משוקלל, קיבלה ציון של 68 מתוך 100 על סמך 25 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
שיר הכד
שיר הכד, הידוע גם בשם הכד, הוא מקלאסיקות הזמר העברי. מילותיו נכתבו על ידי המשורר והשחקן אברהם חלפי, והוא הולחן בידי המלחין והפזמונאי מרדכי זעירא. את השיר עיבד גיל אלדמע. לשיר ביצועים רבים, בין היתר בוצע בידי שושנה דמארי, ברכה צפירה, טובה פרדו, הגבעטרון, עופרה חזה ושלמה ארצי.
הרקע לכתיבת השיר
זיוה ארבל, קצינת קשר בפלמ"ח, צולמה ביולי 1948 בידי הצלם הצבאי בוריס כרמי כשהיא לוגמת מתוך כד. הצילום התפרסם בביטאון הצבאי "במחנה", ומתחתיו נכתבה השורה ""מי מקנא בכד?". חלפי התרשם מהצילום וכתב בהשראתו את השיר.
לחן
מרדכי זעירא שיתף פעולה עם משוררים רבים, בין היתר עם אברהם חלפי. זעירא, שטען כי מלחיני הארץ צריכים לשאוב השראה מהמוזיקה היהודית, הלחין את צלילי הפתיחה של שיר הכד בעקבות נוסח 'אקדמות' לחג השבועות.
דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס
בשל השיפוע התלול עליו נבנה המתקן, חוסכות המדרגות הנעות הליכת זיגזג של כמה קילומטרים בין הבניינים ולאורך הכבישים, אותם נדרשים כלי הרכב לעבור.
המערכת מורכבת מ-20 דרגנועים שונים ושלוש מדרכות נעות שטוחות. מדי יום עוברים לאורכה למעלה מ-45,000 איש. המערכת הוקמה בעלות של 240 מיליון דולר הונג קונגי (30 מיליון דולר אמריקאי), ונחנכה ב-15 באוקטובר 1993. מערכת הדרגנועים מהווה מרכיב חשוב בתחבורה בהונג-קונג בזכות חיבורה בין נקודות חשובות בעיר, בין אזור הסנטרל (אזור העסקים הראשי של הונג-קונג) ורחוב קונדויט (Conduit Road) שבשכונת מיד-לוולס שעל הרכס.
מערכת הדרגנועים מורכבת ברובה מדרגנוע יחיד, אולם בקטעים מסוימים קיימים שני דרגנועים מקבילים. הדרגנועים פועלים בכיוון מטה בשעות הבוקר (בין השעות 06:00–10:00) וכלפי מעלה בין השעות 10:30 ל-24:00.
מלבד חשיבות הדרגנועים לעיר, הם מהווים אטרקציה תיירותית ולאורך המסלול נפתחו בשנים האחרונות מסעדות רבות ומקומות בילוי שוקקי חיים.
הדרגנוע מופיע בסרט "האביר האפל" (2008).
חוג חבורה
באלגברה, חוג חבורה הוא מודול חופשי מעל חוג R יחד עם פעולת כפל המתאימה לחבורה G. לחוג החבורה חשיבות רבה בתחום תורת ההצגות.
הגדרה
יהא R חוג ו-G חבורה, אז חוג החבורה R[G] מוגדר להיות המודול החופשי מעל R ש-G הוא בסיס שלו, עם הכפל המושרה מ-G.
הגדרה מפורטת
אברי חוג החבורה הם הפונקציות f מ-G ל-R עם תומך סופי, כלומר f(g)=0 פרט למספר סופי של g \in G. החיבור והכפל בסקלר מוגדרים ע"י כאשר הם איברים בחוג, g\in G ו- הוא סקלר. הכפל של שני איברים  מוגדר על ידי קונבולוציה מאחר ש-f_1, f_2 מתאפסות פרט למספר סופי של g\in G אז הסכום הנ"ל סופי ולכן מוגדר היטב.
נסמן ב- את הפונקציה שמקבלת 1 ב-g ואפס אחרת, אז כל איבר f \in R[G] ניתן לייצוג על ידי
כאשר הסכום הנ"ל סופי לפי הגדרת חוג החבורה. מכאן מקבלים שחוג החבורה נפרש כמודול על ידי הקבוצה וניתן להראות שקבוצה זו מהווה בסיס למודול. הכפל של איברי החוג בייצוג זה מתקבל ע"י לעיתים נוהגים לסמן את \chi_g על ידי איבר החבורה g ואז איברי חוג החבורה הם האיברים מהצורה כאשר  הם כולם אפס פרט למספר סופי.
חוג החבורה בתורת ההצגות
הצגה של חבורה G היא מרחב וקטורי V (מעל שדה k כלשהו) יחד עם הומומורפיזם. על כל הצגה של G יש מבנה טבעי של מודול מעל k[G]. בניה זאת מגדירה שקילות קטגורית בין קטגוריית ההצגות של G וקטגוריית המודולים מעל k[G].
אם G סופית ו-k סגור אלגברית ממציין 0, אז קיים איזומורפיזם: , כאשר irr(G) היא קבוצת ההצגות האי-פריקות של G. האיזומורפיזם הוא גם של אלגבראות וגם של הצגות של G \times G.
המבנה של חוג החבורה
בעוד שבחקר חוגי החבורה (ובפרט אלגברות החבורה) של חבורות סופיות ישנם כלים כמו משפט משקה, המאפשרים לפענח את מבנה החוג (ודרכו, יש לקוות, את מבנה החבורות), במקרה בו החבורה G אינסופית, חוג החבורה יכול להיות בעל מבנה מסובך ביותר.
אם שדה הבסיס הוא שדה ממאפיין אפס, חוג החבורה ראשוני למחצה לכל חבורה. חוג החבורה הוא ראשוני אם ורק אם חוג הבסיס, R ראשוני וגם לחבורה G אין תת-חבורות נורמליות סופיות (לא טריוויאליות). הדבר מתיישב עם הידוע מן המקרה הסופי, שם אלגברת החבורה לעולם איננה ראשונית (מכיוון שהחבורה כולה נורמלית סופית, ואמנם בכל חבורה יש לפחות שתי מחלקות צמידות ומכאן שהאלגברה מתפרקת למכפלה של חוגים). אלגברת החבורה (מעל שדה) היא תחום אם החבורה היא הרחבה חסרת פיתול של חבורה פתירה בחבורה סופית. אלגברת החבורה מעל שדה הוא פרימרי אם ורק אם אין בחבורה איברים מסדר סופי שמחלקת הצמידות שלהם סופית. פורמנק הוכיח שעבור חבורה שהיא מכפלה חופשית של חבורות גדולות דיין, אלגברת החבורה פרימיטיבית; אלגברת החבורה היא פרימיטיבית למחצה מעל כל שדה שאינו אלגברי מעל תת-השדה הראשוני שלו.
השערות קפלנסקי עוסקות באיברים של אלגברת החבורה (מעל שדה) של חבורה חסרת פיתול.
"חוג החבורה" של מונויד
את החוג R[M] אפשר להגדיר גם כאשר M מונואיד, ולאו דווקא חבורה. אחד ההישגים היפים של תורת ההצגות של מונוידים הוא המשפט הבא (Kovacs, Okninski-Putcha, 1990): אם q חזקה של ראשוני ו-K שדה ממאפיין זר ל-p, אז כאשר  הוא מספר תת-המרחבים מממד r של F_{q^n}. בפרט, האלגברה פשוטה למחצה.
חוג החבורה והחבורה
השערה 3 גוררת את השערות 1 ו-2. השערה 2 גוררת פתרון לבעיית האיזומורפיזם (מעל השלמים). ידוע שהשערות אלה נכונות עבור חבורה נילפוטנטית. השערה 1 (וממילא גם 3) אינה נכונה באופן כללי. בעיית האיזומורפיזם המודולרית, השואלת האם חוג החבורה של חבורת-p G קובע את החבורה, הופרכה. גם השערת קפלנסקי (האיברים ההפיכים באלגברת החבורה של חבורה חסרת פיתול מעל שדה הם כפולות בסקלר של אברי החבורה) הופרכה.
חבורות טופולוגיות
אחת השיטות העיקריות לחקר חבורות אינסופיות הוא באמצעות ציודן בטופולוגיה מתאימה. חבורה שהיא גם מרחב טופולוגי (כך שפעולת הכפל היא העתקה רציפה) נקראת חבורה טופולוגית. לרוב המושגים של תורת החבורות (למשל: הומומורפיזם או הצגה) יש גרסה טופולוגית, בה אנו דורשים מההעתקות להיות רציפות. אם המושג מערב שדה אז יש להגדיר טופולוגיה עליו.
ניתן אמנם להשתמש בהגדרה הכללית של אלגברת החבורה גם עבור חבורה טופולוגית, אבל היא איננה מתייחסת לטופולוגיה, ולכן אינה מתאימה לחקר החבורה כחבורה טופולוגית. קשה לתת הגדרה כללית של אלגברת החבורה של חבורה טופולוגית שתיקח בחשבון את הטופולוגיה. הסיבה לכך היא שמושג הקונבולוציה הוא בעייתי עבור חבורה טופולוגית כללית.
חבורות קומפקטיות
מקרה בו נוח להגדיר את אלגברת החבורה הוא כאשר החבורה קומפקטית. במקרה כזה קיימת מידת הסתברות d\mu יחידה על החבורה שהיא אינווריאנטית לגבי כפל משמאל או מימין באיברי החבורה. מידה זאת נקראת מידת האר. אלגברת החבורה של חבורה קומפקטית מוגדרת בדרך כלל כאלגברת הפונקציות הרציפות על G. כאשר הכפל מוגדר ע"י
בשונה מהמקרה הדיסקרטי, לאלגברת חבורה של חבורה קומפקטית כללית אין יחידה. עם זאת, רוב התכונות של חבורות סופיות תקפות גם לחבורות קומפקטיות, עם שינויים קלים.
חבורות קומפקטיות מקומית
מקרה נוסף שבו ניתן להגדיר גרסה טופולוגית של אלגברת החבורה, הוא כשהחבורה קומפקטית מקומית. גם במקרה זה ניתן להגדיר את מידת האר, אינווריאנטית משמאל (או מימין), שהיא יחידה עד כדי כפל בסקלר. מכיוון שהחבורה אינה קומפקטית, מידת האר אינה סופית.
ניתן גם להגדיר את אלגברת החבורה בצורה אינווריאנטית יותר (ללא צורך לבחור מידת האר ספציפית, וללא העדפת המידה השמאלית על פני הימנית) בתור אלגברת המידות על G, שאותם ניתן לכתוב כמכפלה של מדת האר (כלשהי) ופונקציה רציפה עם תומך קומפקטי (או פונקציה L^2 בגרסה השנייה).
חבורות לי
מחלקה חשובה של חבורות קומפקטיות מקומית היא חבורות לי. חבורת לי היא חבורה שנתון עליה מבנה של יריעה חלקה, כך שהעתקת הכפל היא העתקה חלקה.
אם G היא חבורות לי אז בנוסף לגרסאות הקודמות של אלגברת החבורה ניתן להגדיר גרסה נוספת: במקרים מסוימים ניתן גם להגדיר אלגבראות גדולות מעט יותר S(G) המכילות את פונקציות שוורץ על G דהיינו פונקציות חלקות על G אשר דועכות באינסוף בקצב מהיר. למושג פונקציית שוורץ יש מספר גרסאות, חלקן מוגדרות על חבורת לי כללית, וחלקן דורשות מבנה נוסף (למשל מבנה של חבורה אלגברית ממשית).
חבורות p-אדיות
בתורת המספרים (ובפרט בתוכנית לנגלנדס) עולה הצורך לדון בסוג נוסף של חבורות קומפקטיות מקומית – חבורות p-אדיות. ברוב המקרים מדובר על תת-חבורות סגורות של חבורת המטריצות ההפיכות מעל שדה המספרים ה-p-אדיים. באופן כללי מעט יותר, נגדיר חבורת I בתור חבורה טופולוגית (האוסדורפית) קומפקטית מקומית שבה לאיבר הנייטרלי בסיס מקומי המורכב מתת-חבורות קומפקטיות פתוחות. נאמר שחבורה היא בת מנייה באינסוף אם יש לה כיסוי בן מנייה של קבוצות קומפקטיות. לחבורות אלה יש מידת האר מכיוון שהן קומפקטיות מקומית.
שוב על מנת להגדיר את פעולת הכפל (קונבולוציה) יש לבחור מידת האר. גם כאן ניתן להימנע מזה על ידי הגדרה של מחלקה מתאימה של מידות – מדות שוורץ. לשם כך יש להתבונן במרחב הדואלי, מרחב התפלגויות. כלומר, במרחב S^*(G) שהוא מרחב הפונקציונלים הליניאריים על S(G). מרחב זה מכיל את החוג של התפלגויות בעלות תומך קומפקטי, התומך של התפלגות הוא קבוצת האיברים בחבורה שהצמצום של ההתפלגות לכל סביבה שלהן איננו התפלגות האפס. את חוג ההתפלגויות בעלות התומך הקומפקטי נסמן S^*_c(G). לחוג זה תת-חוג H(G) של ההתפלגויות בעלות תומך קומפקטי וקבועות מקומית (נקבעות על ידי תת-חבורה פתוחה). באמצעות כפל במידת האר ניתן להגדיר איזומורפיזם
בדומה למקרה הסופי, לחוג החבורה של חבורת I יש קשר הדוק להצגות של החבורה. נגדיר הצגה חלקה (מרוכבת; של חבורת I בת מנייה באינסוף) כהומומורפיזם מן החבורה לחבורת האוטומורפיזמים של מרחב וקטורי (לאו דווקא מממד סופי) מעל שדה המספרים המרוכבים כך שהמייצב של כל וקטור במרחב הוא תת-חבורה פתוחה (ניתן לפרש כרגיל את המרחב הווקטורי כמודול מעל החבורה). במקרה זה תקפה הגרסה הבאה של הלמה של שור: נניח כי \pi הצגה חלקה של חבורת l בת מנייה באינסוף, ונניח שהיא אי פריקה (כלומר אין תת-מרחב אינווריאנטי אמיתי), אזי מכילה אופרטורים סקלריים בלבד.
כעת ניתן לנסח אנלוגיה למקרה של חבורות סופיות: קטגוריית ההצגות החלקות של G שקולה באופן טבעי לקטגוריית המודולים מעל H(G).
אהרן קופלנד
אהרן קופלנד (אנגלית: Aaron Copland; 14 בנובמבר 1900 – 2 בדצמבר 1990) היה מלחין ופסנתרן יהודי-אמריקאי.
קופלנד יצר בכתיבתו סגנון אמריקאי מובהק ועל כך הוצמד לו הכינוי "דיקן המלחינים האמריקאים". במוזיקה שלו הצליח קופלנד להגיע לאיזון קשה להשגה בין המוזיקה המודרנית וסגנונות עממיים אמריקאים. באמצעות הרמוניות משתנות לאיטן ברבות מיצירותיו יוצר קופלנד תיאורים אימפרסיוניסטים של הנוף האמריקאי רחב הידיים, והוא משלב בכתיבתו גם מוטיבים אמריקאים עממיים. בתזמור שלו עשה קופלנד שימוש בכלי הקשה, שינויי משקל, ריבוי-מקצבים, אקורדים מרובי צלילים ושורות טונים. לצד עבודתו כמלחין, עסק קופלנד בהוראה, נשא הרצאות בנושאי מוזיקה, כתב ספרים ומאמרים והופיע כמנצח. בדרך כלל, אך לא תמיד, ניצח על יצירותיו הוא.
יצירות ידועות נוספות הן "תרועה לאדם הפשוט", שאחרי כן שולבה גם בסימפוניה השלישית שחיבר. כמו כן, כתב יצירות למקהלה - בהן An Immorality, I Bought Me a Cat ועוד.
חייו
קופלנד נולד בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית-ליטאית. לפני שהיגר לארצות הברית, בתקופת שהותו באנגליה, שינה אביו של קופלנד את שמו מ"קפלן" ל"קופלנד", בעל הצליל האנגלי יותר. הוריו של אהרון קופלנד, בעלי חנות בברוקלין, לא עודדו את בנם ולא חשפו אותו ישירות למוזיקה, אך הוא נמשך אליה ובגיל חמש-עשרה גילה את שאיפתו להיות למלחין. את השכלתו המוזיקלית רכש אצל לאופולד וולפסון ורובין גולדמרק (שלימד גם את ג'ורג' גרשווין), ואצל נדיה בולאנז'ה בבית הספר למוזיקה "פונטנבלו" בפריז, בשנים 1921–1924. קופלנד קיבל מלגת גוגנהיים בשנת 1925 ושוב ב-1926.
קופלנד התייצב לצד המפלגה הקומוניסטית האמריקאית בבחירות לנשיאות של 1936, וכתוצאה מכך הוזמן לחקירה ב-FBI בתקופת המקארתיזם של שנות ה-50 והוכנס לרשימה השחורה. בגלל האקלים הפוליטי של תקופה זו, הוסרה יצירתו "דיוקן לינקולן" מקונצרט טקס ההשבעה של הנשיא אייזנהאואר בשנת 1953. באותה שנה זומן קופלנד אל הקונגרס להעיד, כי מעולם לא היה קומוניסט. נרעשים מן ההאשמות, רוממו רבים מחברי הקהיליה המוזיקלית את המוזיקה של קופלנד כאות לפטריוטיות שלו. החקירות חדלו בשנת 1955 ונחתמו בשנת 1975. מעולם לא הוכחה חברותו של קופלנד במפלגה הקומוניסטית.
קופלנד יצר בכתיבתו סגנון אמריקאי מובהק ועל כך הוצמד לו הכינוי "דיקן המלחינים האמריקאים". במוזיקה שלו הצליח קופלנד להגיע לאיזון קשה להשגה בין המוזיקה המודרנית וסגנונות עממיים אמריקאים. באמצעות הרמוניות משתנות לאיטן ברבות מיצירותיו יוצר קופלנד תיאורים אימפרסיוניסטים של הנוף האמריקאי רחב הידיים, והוא משלב בכתיבתו גם מוטיבים אמריקאים עממיים. בתזמור שלו עשה קופלנד שימוש בכלי הקשה, שינויי משקל, ריבוי-מקצבים, אקורדים מרובי צלילים ושורות טונים. לצד עבודתו כמלחין, עסק קופלנד בהוראה, נשא הרצאות בנושאי מוזיקה, כתב ספרים ומאמרים והופיע כמנצח. בדרך כלל, אך לא תמיד, ניצח על יצירותיו הוא.
ההומוסקסואליות של קופלנד תועדה בביוגרפיה של הווארד פולאק, "אהרון קופלנד:חייו ויצירתו של איש לא-פשוט".
ב-1964 העניק לו הנשיא לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, וב-1986 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס; שני עיטורי הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
קופלנד מת ממחלת אלצהיימר וכשל בדרכי הנשימה בנורת' טאריטאון, ניו יורק (כיום סליפי הולואו), ב-2 בדצמבר 1990.
קריירה
עם שובו מן הלימודים בפריז, החליט קופלנד כי הוא רוצה לכתוב יצירות "אמריקאיות באופיין" ובחר בג'אז כניב האמריקאי. יצירתו הראשונה החשובה הייתה בלט האובות Grohg, שתרם חומר תמאטי לסימפוניית המחול שכתב בהמשך. עוד יצירות גדולות מתקופתו הראשונה (הקפדנית) כוללות "מוזיקה לתיאטרון" בשנת 1925, ה"וריאציות לפסנתר" בשנת 1930 ו"הסימפוניה הקצרה" בשנת 1933. ואולם, תקופת היצירה בהשראת הג'אז הייתה קצרה וסגנונו התפתח בכיוון כתיבת יצירות נגישות יותר.
מלחינים אחדים דחו את הרעיון של כתיבת מוזיקה לחברה הגבוהה בתקופת השפל הכלכלי, וכך ארע, שהפולקלור האמריקאי הפשוט שימש בסיס ליצירתו יחד עם מזמורי דת מלהיבים, שירי בוקרים ושירי עם. בתקופה שבה לימדו בקונסרבטוריונים שיטות הלחנה קפדניות יותר, כיבד קופלנד את המקובלות בהצהרה ההגיונית, שהוא בוחן את יכולתו לבטא את מה שיש לו להגיד במונחים הפשוטים ביותר שבנמצא. התקופה השנייה שלו, שבה פנה לניב המקומי, החלה בסביבות 1936 עם "בילי הנער" ו"אל סלון מקסיקו". "תרועה לאיש הפשוט", אולי יצירתו המפורסמת ביותר של קופלנד, הכתובה לכלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה, נכתבה ב-1942 לבקשת המנצח יוג'ין גוסנס, מנצח התזמורת הסימפונית של סינסינטי. יצירה זו תושמע רבות בפתיחת ועידות ארציות של המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית. התרועה גם שימשה כנושא הראשי של הפרק הרביעי בסימפוניה השלישית של קופלנד, שם היא מופיעה תחילה בנוסח שקט, פסטורלי ואחר בגרסה נועזת ובוטה יותר של המקור. באותה שנה כתב קופלנד את "דיוקן לינקולן", שהתחבב על קהל רחב יותר וחיזק את הקישור שלו בתודעת הציבור עם מוזיקה אמריקאית. הוא הוזמן לכתוב בלט, "אביב בהרי האפלצ'ים", שעיבד בהמשך לסוויטה תזמורתית פופולרית. ההזמנה ל"אביב בהרי האפלצ'ים" באה ממרתה גרהם, שניסחה את בקשתה כ"מוזיקה לבלט אמריקאי", ללא פירוט נוסף. קופלנד הכתיר את היצירה בשם "מוזיקה למרתה", בלי שמץ מושג איזה שימוש תעשה בה על הבימה. גרהם יצרה בלט בשם "אביב בהרי האפלצ'ים", שזכה להצלחה מיידית, והשם דבק גם במוזיקה. קופלנד היה משועשע ומרוצה בשנים הבאות, כשאנשים ניגשו אליו ואמרו" "צדקת כל כך - זה נשמע ממש כמו אביב בהרי האפלצ'ים", שהרי לא היה לו שום רעיון תוכניתי בשעת כתיבת המוזיקה.
הבאלט "רודיאו", סיפור חתונה בחוות בקר, שנכתב בערך באותו זמן כמו "דיוקן לינקולן" בשנת 1942, גם הוא מיצירותיו הנודעות של קופלנד, שאינן מאבדות מקסמן עם השנים. קטעים ממנו שימשו באין-ספור סרטים ותוכניות טלוויזיה והוא מן היצירות הנודעות ביותר שכתב מלחין אמריקאי ביום מן הימים.
קופלנד כתב שלוש סימפוניות הממוספרות ככאלה, אבל את המונח "סימפוניה" הצמיד ליותר מסימפוניות בלבד. הסימפוניה לעוגב בשלושה פרקים שכתב בראשית הקריירה שלו נכתבה מחדש בהשמטת העוגב ולתוצאה קרא הסימפוניה הראשונה שלו. "סימפוניה קצרה" בת חמש-עשרה דקות הייתה לסימפוניה השנייה, אף כי היא קיימת גם כשישייה. הסימפוניה השלישית נכתבה בפורמט מסורתי יותר (ארבעה פרקים; פרק שני, סקרצו; פרק שלישי, אדג'ו) באורך ארבעים וחמש דקות, פחות או יותר. סימפוניית המחול שלו נשלפה בחיפזון מן הבלט המוקדם Groh שלא הופק מעולם, כדי לעמוד בדרישות מועד ההגשה להזמנה מחברת ההקלטות תקליטי RCA.
קופלנד הרבה לכתוב מוזיקה לסרטים; היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר לסרט "העיירה שלנו" (1940). הפסקול שלו לסרט "היורשת" של ויליאם ויילר מ-1949 זכה בפרס אוסקר וכן הפסקול שלו לסרט על עכברים ואנשים (1939). כמה נושאים שיצר מכונסים בסוויטה "מוזיקה לסרטים" והמוזיקה להפוני האדום, סרט שנוצר על פי ספרו של ג'ון סטיינבק, "הפוני האדום" קיבלה סוויטה משלה. סוויטה זו הייתה אחת החביבות ביותר על קופלנד עצמו. הפסקול שלו משנת 1961 לסרט "משהו פראי" יצא בשנת 1964 כמוזיקה לסרט "עיר גדולה". לאחר מותו שימשה המוזיקה לסרטו של ספייק לי משנת 1998, He Got Game. קשה להפריז בהשפעתו של קופלנד על מוזיקה לקולנוע. אפשר להגיד, שכל מלחין שחיבר מוזיקה למערבונים, בייחוד בין 1940 ל-1960, עיצב את סגנונו על פי הסגנון שפיתח קופלנד.
קופלנד קיבל את פרס פוליצר להלחנה על "אביב בהרי האפלצ'ים".
אלימות נגד יהודים במרכז אירופה ובמזרחה (1944–1946)
האלימות האנטי-יהודית במרכז אירופה ובמזרחה, בעקבות נסיגת כוחות הכיבוש הגרמנים הנאצים והגעת הצבא האדום הסובייטי בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, נקשרה בחלקה לאנרכיה שלאחר המלחמה ולכאוס כלכלי שהחריף עקב הסטליניזם בשטחי הרפובליקות הסובייטיות ובשטחי מדינות לוויין שנוספו לתחום השליטה של ברית המועצות. התקפות אנטישמיות הפכו תכופות בעיירות סובייטיות שנפגעו במלחמה, בשווקים, בחנויות שהתרוששו עקב המלחמה, בבתי ספר ואף במפעלים ובמוסדות ממלכתיים. מכתבי מחאה נשלחו למוסקבה מכמה עיירות רוסיות, אוקראיניות ובלארוסיות על ידי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי שהיה מעורב בתיעוד השואה.
אלימות נגד יהודים בברית המועצות
השלטונות הסובייטים לא הצליחו לשנות את התעמולה האנטי-יהודית של היטלר, כתב אל"ם דוד דרגונסקי. גורמים אנטישמיים מקרב משתפי הפעולה הנאצים לשעבר בברית המועצות קיבלו במקרים רבים אחריות וסמכות על מפעלים ורשויות מדינתיים רשמיים. שלמה מיכאלס, יו"ר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי שנרצח במינסק בינואר 1948, כתב כי בתים יהודיים שהוחרמו מבעליהם בתקופת השואה, לא הוחזרו לבעליהם. בברדיצ'ב, מוגילב-פודולסק, באלטה, ז'מרינקה, ויניצה, חמילניק, רפלובקה העתיקה וכן בעיירות רבות אחרות נאלצו יהודים להישאר באזורי גטאות לשעבר, למען ביטחונם האישי. הוועד היהודי האנטי-פשיסטי היה מטרה לפגיעתן של הרשויות הסובייטיות במסגרת מאבקן נגד הקוסמופוליטיות במחצית השנייה של שנות הארבעים וכן בליל רצח המשוררים.
רצח מיכאלס סימן את תחילת הדיכוי בהיקף ארצי של יהודים שהואשמו בריגול ובפשעים כלכליים. מספר חודשים לאחר רצח מיכאלס נעצרו דמויות יהודיות אחרות. מערכה ציבורית נגד הציונות החלה בסתיו 1948. בסוף העשור נעלמו יהודים מהדרג העליון של המפלגה ברפובליקות הסובייטיות. לאחר מכן נערך משפט הרופאים בשנים 1952–1953, בליווי פרסומים אנטישמיים בתקשורת וכן מאות חקירות בעינויים. מרבית מדינות ברית המועצות לא הכירו במעורבותן של משטרות העזר המקומיות בשואה. רוב 300,000 אנשי השוצמנשפט בשטחים הכבושים על ידי גרמניה בברית המועצות  חזרו לחייהם הקודמים, כולל אנשי משמר העם של בלארוס  שהשתתפו בפעולות בהן נרצחו כ-30,000 יהודים ואנשי משטרת העזר האוקראינית שהיו אחראים להשמדת 150,000 יהודים באזור ווהלין. חרושצ'וב הצהיר כי היהודים אינם רצויים באוקראינה.
ב-4–7 בספטמבר 1945 הוכו בקייב כמאה יהודים, מתוכם 36 אושפזו וחמישה מתו מפצעיהם. ברובצובסק שברוסיה התרחשו מספר תקריות אנטישמיות בשנת 1945.
אלימות נגד יהודים במדינות לוויין
לאחר ההשתלטות הסובייטית על פולין "ניתן היה לייחס רק חלק ממות היהודים לאנטישמיות", כתב יאן טומאש גרוס. הרוב נגרם כתוצאה מההתקוממות האנטי-קומוניסטית נגד הממשלה הפרו-סובייטית החדשה. באלימות האנטי-יהודית בפולין בשנים 1944–1946 נרצחו לפחות 327 יהודים. ועם זאת, בפוגרום קיילצה ב-4 ביולי 1946 בעיר קיילצה שבפולין, שסיבותיו היו אנטישמיות בבירור (עלילת דם), נרצחו 47 מתוך 163 היהודים ניצולי השואה ששהו בעיר, וכ-80 נפצעו. בפוגרום קרקוב באוגוסט 1945 נרצחה יהודיה ונפצעו מספר יהודים.
מאות יהודים ניצולי השואה ששבו לבתיהם ברומניה נרצחו. אירועים אנטי-יהודיים, לעיתים על סמך האשמות בעלילות דם, התרחשו בהונגריה בתריסר מקומות,,  למשל בקונמדרס ובמישקולץ ("פוגרום מישקולץ").
בטופולצ'אני שבסלובקיה נפצעו 48 יהודים בספטמבר 1945 ב"פוגרום טופולצ'אני". מספר יהודים נרצחו בקולבאשוב בדצמבר. 13 אירועים אנטי-יהודיים התרחשו ב-1 באוגוסט 1946. הגדול ביותר היה בעיר סילינה, שם נפצעו 15 בני אדם. מאורעות אנטישמיים התרחשו בברטיסלבה באוגוסט 1946 ובאוגוסט 1948, ומהומות אנטי-יהודיות פרצו במספר מוקדים אחרים.
השלכות
עשרות אלפי יהודים ניצולי השואה התרכזו לאחר השואה בגרמניה, אוסטריה ואיטליה, במחנות עקורים. רבים מהם ביקשו לחזור לבתיהם במזרח אירופה, כדי לחפש קרובי משפחה שאולי שרדו את השואה וכן כדי לנסות להשיג שרידי רכוש, בתים וקרקעות שהיו בבעלותם. הידיעות על הפוגרומים במזרח אירופה גרמו לרבים מהם לשנות את תוכניותיהם ולחתור לפתרונות חלופיים, בעיקר הגירה לארצות שמעבר לים (ארצות הברית, ארגנטינה ואוסטרליה) או עליה לא חוקית לארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי. כמו כן גרמו הפוגרומים לעשרות אלפי יהודים לברוח ממזרח אירופה במסגרת "הבריחה" ולהתרכז במחנות העקורים במערב אירופה.
ח'וזאעה
ח'וזאעה (בערבית: خزاعة) או ח'ירבת אִח'זעה הוא יישוב פלסטיני בדרום רצועת עזה בנפת ח'אן יונס, הממוקם כ-500 מטר מגבול ישראל–רצועת עזה, כ-1.5 קילומטר ממערב לקיבוץ ניר עוז. אוכלוסייתו מונה כ-10,000 תושבים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, אוכלוסיית היישוב מנתה באותה עת 990 נפש, ושטחי האדמה של הכפר היו 8,197 דונם. על פי מקור ישראלי, היישוב הוקם לאחר מלחמת העצמאות.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 מנתה אוכלוסייתו כ-2,000 נפש, מחציתם - פליטים בדווים שהתיישבו בשוליו המערביים והפחות פוריים של אזור המרזבה המזרחית ברצועת עזה. באותה עת (סוף שנות ה-70) היו בבעלות הכפר כ-4,500 דונם, מהם רק 1,000 דונם בהשקיה, וזאת בשל מי התהום העמוקים יחסית (60 מטר ויותר) והקושי לשאוב אותם.
במהלך מבצע עופרת יצוקה נהרסו חלקים נרחבים ביישוב. במבצע צוק איתן פעלו באזור ח'וזאעה כוחות חטיבת גבעתי, גדוד 101 של חטיבת הצנחנים, יחידת דובדבן, גדודי שריון והנדסה, שחשפו מנהרות לחימה. גם במבצע זה נהרסו חלקים נרחבים ביישוב.
חתונת הנסיך הארי ומייגן מרקל
חתונת הנסיך הארי ומייגן מרקל נערכה בטירת וינדזור בבריטניה ב-19 במאי 2018. הנסיך הארי, השישי בסדר הירושה לכתר הבריטי ומייגן מרקל, שחקנית אמריקאית, הכירו כשנתיים טרם החתונה והכריזו על אירוסיהם ב-27 בנובמבר 2017. בדומה לחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון, משכה החתונה תשומת לב תקשורתית רבה, ועל פי הערכה צפו בה מאות מיליוני אנשים מרחבי העולם, לאחר החתונה קיבלו בני הזוג את התוארים "הדוכס והדוכסית מסאסקס".
ההכנות לחתונה
הנסיך הארי, בנם הצעיר של דיאנה, הנסיכה מוויילס וצ'ארלס, נסיך ויילס ואחיו הצעיר של הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג', הכיר את מייגן מרקל, שחקנית אמריקאית אשר עיקר פרסומה בעקבות השתתפותה בסדרת הטלוויזיה Suits, במהלך חודש יוני 2016 ושניים החלו במערכת יחסים. הודעת האירוסים פורסמה ב-27 בנובמבר 2017. ההודעה עוררה הדים רבים עקב היותה של מרקל אפרו-אמריקאית למחצה (מצד אמה), וכן עקב היותה גרושה.
טרם הנישואין הוטבלה מרקל לכנסייה האנגליקנית וקיבלה אזרחות בריטית.
לכבוד החתונה הופצו ברחבי הממלכה המאוחדת מטבעות בשווי 5 לירות שטרלינג עם הטבעה של בני הזוג וכן בולים מיוחדים עם תצלומים של הזוג.
יום החתונה
הנסיך ויליאם שימש כשושבינו של הארי ואילו למייגן לא הייתה שושבינה, במקום זאת, ילדים קטנים, אשר בני הזוג בחרו בקפידה, ליוו אותם לחופה. כמו כן, נבצר מאביה של מייגן, תומאס, להגיע לחתונה עקב ניתוח שעבר בליבו, על כן אביו של הארי, צ'ארלס ליווה אותה לחופה. טקס החופה הונחה על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, ג'סטין ובלי. במהלך הטקס הבישוף מייקל קורי נשא דרשה בת 14 דקות בה ציטט בין השאר מדבריו של מרטין לותר קינג על אהבה. הדרשה זכתה לתשומת לב מיוחדת.
טקס החתונה אובטח על ידי כ-250 אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה ועלותו מוערכת בכ-32 מיליון ליש"ט.
לחתונה הוזמנו כ-600 אורחים, רובם הוגדרו כ"קרובים של בני הזוג", בין האורחים אשר שייכים למשפחת המלוכה ניתן למנות את הנסיך אנדרו, דוכס יורק וגרושתו שרה פרגוסון וכן את בן דודו של הארי, פיטר פיליפס ורעייתו. בין הידוענים שנכחו בחתונה ניתן למנות את ויקטוריה ודייוויד בקהאם, אלטון ג'ון, סרינה ויליאמס, אופרה וינפרי, טום הארדי ואידריס אלבה. כמו כן רוב השחקנים אשר כיכבו לצד מרקל בסדרה Suits נכחו בחתונה.
בני הזוג ביקשו מהאורחים שלא להביא להם מתנות אלא לתרום מכספם לאחד משבעת ארגוני צדקה אותם בחרו אשר פועלים בשטח בריטניה
הסיקור התקשורתי
אירועי החתונה שודרו באופן נרחב ברשתות טלוויזיה רבות ברחבי העולם. בבריטניה צפו בחתונה 18 מיליון בני אדם, ובארצות הברית צפו בחתונה למעלה מ-29 מיליון בני אדם, עלייה של 6 מיליון לעומת נתוני הצפייה בחתונתם של וויליאם וקייט. ההערכה כי מאות מיליוני צופי טלוויזיה שמספרם המדויק איננו ידוע, צפו בחתונה מרחבי העולם.
מהרן פרוזנפר
מהרן פרוזנפר (נולד ב-1 בנובמבר 1966) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל (יועכ"ל) וראש אגף התקציבים (את"ק) במשרד הביטחון. בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
משפחתו עלתה לישראל מאיראן בשנת 1969. בשנת 1985, לאחר סיום לימודי תואר ראשון בכלכלה ולימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב התגייס לצה"ל.
בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה שירת כראש לשכת עוזר ראש אג"ם אלוף זאב ליבנה, בלשכת סגן הרמטכ"ל (שהוגדר כראש אג"ם), בתקופה שבה שימשו אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק כסגני הרמטכ"ל. תפקידו הבא היה ראש הלשכה הראשון של מפקד פיקוד העורף שהוקם לאחר המלחמה. כמו כן היה ראש לשכת מפח"ש, מפקדת חילות השדה (כיום זרוע היבשה). בתפקידיו הבאים שימש פרוזנפר כראש מחלקות תקציביות במשרד הביטחון וביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל. בשנת 2004 מונה לתפקיד ראש מחלקת תקציבי יבשה באגף התקציבים שבמשרד הביטחון.
יועץ כלכלי לרמטכ"ל
ב-30 ביולי 2007 מונה על ידי הרמטכ"ל, רב-אלוף גבי אשכנזי, ומנכ"ל משרד הביטחון פנחס בוכריס, לתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון. עם כניסתו לתפקיד הועלה לדרגת תת-אלוף והופקד על ניהול תקציב הביטחון בסך 70 מיליארד ש"ח לשנה.
בתפקידו הוביל מספר רב של רפורמות משמעותיות ופרויקטים גדולים אשר השפיעו רבות על התנהלות מערכת הביטחון והכלכלה הישראלית כולה. במסגרת תפקידו פעל ליישום המלצות דו"ח ועדת ברודט, שאושרו על ידי ממשלת ישראל. חלק מהמלצות הדו"ח היו ריכוז ופרסום צעדי התיייעלות בתוך צה"ל ובמשרד הביטחון, בניית תוכנית רב שנתית של צה"ל ומשרד הביטחון אשר התבססה על מסגרת תקציבית רב שנתית שאושרה על ידי הקבינט הביטחוני וכללה את יישום לקחי מלחמת לבנון השנייה. זו הייתה הפעם הראשונה שבה נבנתה תוכנית רב שנתית כזו, והיא כללה את הכפלת אימוני היבשה, עלייה משמעותית ברמות מלאי של תחמושת וחלפים וכן תוכנית התעצמות להתמודדות עם האיום הבליסטי והמעגל השלישי. סעיף זה כלל את המשך פיתוח טילי חץ 3 וקלע דוד, מערכת כיפת ברזל, חתימת עסקת רכישת מטוסי לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II ("אדיר"), המשך פיתוח נגמ"שי נמ"ר ועוד. התכנית בוצעה למרות המשבר הפיננסי העולמי בשנת 2008 וחלקים נרחבים ממנה אף בוצעו מוקדם יותר, בשל היערכות מול איומים קונקרטיים וקודמו תוכניות נוספות.
תא"ל פרוזנפר יזם והוביל רפורמות מרחיקות לכת בהתנהלות הכלכלית של מערכת הביטחון, תוך בחינת ההשפעה ההדדיות בין תקציב הביטחון לכלכלה הישראלית. פרוזנפר יזם והקים את המערך התקציבי והכלכלי של צה"ל והוביל רפורמת עומק במסגרתה הוכפפו ליועץ הכספי לרמטכ"ל כל הקצינים והנגדים העוסקים בתחום הכלכלה, התקציב, ניהול השכר וניהול המשאבים ביחידות צה"ל השונות. הופקד היועץ הכספי לרמטכ"ל הופקד פיתוחם המקצועי והכשרתם, על איוש הקצינים הכלכלנים ביחידות ובזרועות צה"ל השונות וכן על פיתוח תורה כלכלית ייעודית להתנהלות של צה"ל ומשרד הביטחון. נבנתה תורה כלכלית למערכת הביטחון בתחום ניהול התקציב, ניהול ההוצאה על כח אדם ושכר ומדידת תהליכי התייעלות. בהמשך לכך נכתבו מחדש מאות רבות של הוראות היועץ הכספי לרמטכ"ל, המהווים את התורה הכלכלית של צה"ל ומשרד הביטחון ולאורה פועלים כלל הכלכלנים. כמו כן הוכנס השימוש במערכות ERP וביצוע בקרות תקציביות ממוכנות. פרוזנפר הקים את בית הספר הצבאי לתקציב וכלכלה בשיתוף עם החוג למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, המכשיר את עתודאי הכלכלה ורואי החשבון בצה"ל, את קציני צה"ל ואנשי משרד הביטחון העוסקים בניהול משאבים ושכר וכן את הקצונה הבכירה העוסקת בניהול בכיר.
פרוזנפר יזם יחד עם המדען הראשי של משרד התמ"ת, אלי אופר, ובתמיכת משרד האוצר, את הקמת "קרן מימד" המיועדת לעודד חברות הזנק ישראליות המפתחות טכנולוגיות המיועדות הן לשוק הצבאי והן לשוק האזרחי, במטרה לעודד מעבר של טכנולוגיות צבאיות לשימושים אזרחיים ולאפשר לחברות הזנק ישראליות לפתח טכנולוגיות אזרחיות שיש בהם שימושים ביטחונייים אפשריים. הקרן מנוהלת במשותף על ידי מפא"ת והמדען הראשי, והמימון הראשוני שלה הועמד על סך 60 מיליון ש"ח וניתן על ידי שלושת המשרדים - הביטחון, האוצר והתמ"ת.
תא"ל פרוזנפר הוביל את הסכמי הגג בין משרדי הביטחון והאוצר לפינוי מחנות צה"ל ממרכז הארץ לדרום. הוא הוביל את הסיכום התקציבי עם משרד האוצר ועם רשות מקרקעי ישראל (רמ"י) על פינוי בסיסי ההדרכה של צה"ל ממרכז הארץ, בעיקר מצריפין, והקמת קריית ההדרכה של צה"ל בנגב (שתיקרא לימים קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון. פרוזנפר סיכם עם משרד האוצר שהפרויקט יתבצע בשיטת שותפות ציבורית-פרטית (Public–private partnership, PPP). בשיטה זו המגזר הציבורי מעביר למגזר הפרטי את האחריות לספק את התשתית, המוצר או השרות הציבורי, לרבות פעולות ההקמה, מימון, תפעול ותחזוקה, תוך ניצול היתרונות של המגזר הפרטי, לרבות יכולתו לנצל טוב יותר את הפוטנציאל הכלכלי של הנכס. בתמורה, המגזר הפרטי מקבל תשלומים לפי קריטריונים של תפוקות המוגדרים מראש. חידוש שני שהשיג פרוזנפר היה סיכום נוסף שהשיג עם משרד האוצר ועם רמ"י ועל פיו משרד הביטחון (ולא גורמי התכנון במשרדי הממשלה וברשויות) יהיה הגורם אשר יוביל את התכנון האזרחי של המקרקעין של מחנות צה"ל במרכז הארץ ויכין את כל הנדרש לקידום תוכנית בניין עיר (תב"ע). בדרך זו היו תהליכי התכנון מהירים בהרבה מהמקובל בשרות המדינה מחד, ומאידך ניתן היה לייצר עתודות קרקע זמינות לשווק במהירות, בהתאם לצורכי המשק. סיכומים אלה היו הבסיס להסכמי פינוי עתידים של מחנות אחרים של צה"ל, כמו בתל השומר ומחנה סירקין.
בהמשך מונה פרוזנפר כיושב ראש ועדת ההיגוי של מעבר מחנות צה"ל לנגב, תפקיד שכלל מנדט לקדם את התכנון האזרחי של המקרקעין המתפנים במרכז הארץ. בנוסף מונה להוביל את מכרז קריית ההדרכה של צה"ל בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT/PPP). כיושב ראש ועדת המכרזים של קריית ההדרכה (עיר הבה"דים) בנה את היסודות של מינהל מעבר דרומה במשרד הביטחון. מעבר לכך הוביל מספר חידושים באופן ניהול מכרזי PPP/BOT אשר לא בוצעו עד אז: פיתוח דיאלוג תכנוני שוטף עם כל המציעים, תוך כדי ההליך המכרזי, כך שכל מציע יוכל להציע תוכנית עצמאית שעומדת בתפוקות שהוגדרו על ידי משרד הביטחון ומתנהל דיאלוג הוגן ושוויוני בין כל המציעים, כל מציע אל מול התוכנית שלו. חידוש נוסף היה קביעת שני מתמודדים שיגיעו לקו הגמר, במקום להכריז על זוכה יחיד שיבצע סגירה פיננסית מלאה. שני המתמודדים משפרים את הצעת המחיר שלהם מחד ומבצעים סגירה פיננסית מלאה בטרם יגישו את ההצעה הסופית למכרז. החידושים הללו נתקלו בהתנגדויות רבות, הן בתוך צה"ל ומשרד הביטחון והן של המציעים, הבנקים ורבים מהיועצים האזרחיים, אך לבסוף יושמו והפכו להצלחה רבה, תוך קיצור לוח הזמנים, הגדלת הוודאות למימוש וחסכון נוסף במחיר בהיקף של מאות מיליוני ש"ח. בשנים לאחר מכן אומצה שיטת הסגירה פיננסית הכפולה גם על ידי משרד האוצר והחשב הכללי במכרזי ההתפלה.
תא"ל פרוזנפר פעל רבות בתחומי ההוצאה על כוח אדם ושכר וקידם חתימת הסכמי שכר רבים עם הממונה על השכר במשרד האוצר ועם אגף התקציבים. הסכמים אלו כללו התייחסות לקיצור שירות החובה, משכורת 13 ו-14 לקצינים בדרגת סרן, הסכם רכב לכל רס"ן ומעבר לליסינג, הסכמי שכר של אזרחים עובדי צה"ל, הסכם שכר ייעודי לעובדי משרד הביטחון, הסכמי שכר שונים לאוכלוסיית משרתי הקבע וכן את הסכם מעבר משרתי הקבע מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת. במסגרת הסכם זה הוסכם על מודל פנסיית גישור בין מועד הפרישה המוקדמת עד גיל הפרישה בחוק לכלל משרתי הקבע. המודל של פנסיית הגישור אומץ בהמשך על ידי משרד האוצר ליישום גם על אוכלוסיות אחרות בשרות המדינה הפורשות בפרישה מוקדמת וכן במסגרת הסכמי פרישה ייחודיים, כמו לעובדי רשות השידור והטלוויזיה החינוכית. בהמשך, כיושב ראש הוועדה המקצועית לבחירת קרן הפנסיה של משרתי הקבע, בנה וניהל את הליך התיחור לבחירת התוכנית הפיננסית המורכבת והגדולה שתשמש קרן הפנסיה ברירת המחדל של משרתי הקבע.
בספטמבר 2011 סיים את תפקידו והוחלף בתפקידו על ידי תת-אלוף ראם עמינח.
לאחר פרישתו
לאחר פרישתו, ייסד את חברת הייעוץ האסטרטגי והפיננסי MFaculty בע"מ, המתמחה ביזמות, השקעות, השבחת נדל"ן, ניהול הוצאה על כח אדם, הסכמי שכר, ניהול מגה מכרזים, ייעוץ פיננסי וליווי חברות ופרטיים, פיתוח עסקי, כלכלי ועוד.
ביולי 2015 מונה ליושב ראש הוועדה המייעצת לסגן שר האוצר, מר יצחק כהן ולשר האוצר, מר משה כחלון.
חיים אישיים
בעל תואר ראשון בכלכלה ולימודי עבודה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. פרוזנפר נשוי ואב לארבעה, מתגורר בסביון.
עדי אזר
עדי אזר (10 בנובמבר 1955 - 19 ביולי 2004) היה רשם בית המשפט המחוזי בתל אביב שנרצח בשל היותו שופט.
ביוגרפיה
אזר נולד ב־1955 בישראל ליהושע ופנינה איזראלוב. למד בתיכון עירוני א' בתל אביב ולאחר סיום הלימודים שירת בצה"ל. ב־1980 סיים בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב וב־1981 הוסמך כעורך דין.
לאחר לימודיו, עבד כעורך דין שכיר ולאחר מכן כעורך דין עצמאי. אחד התיקים הידועים שטיפל בהם היה ניהול עיזבונו של דודו יוסי איזראלוב, שנרצח על ידי אשתו בינואר 1984. במקביל, שימש כעוזר מחקר ואסיסטנט באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בהצטיינות ב־1987. בשנת 1988 סיים בהצטיינות לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
ב־1992 מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב. משנת 1999 עד 2002 שימש בתקופות שונות כשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובספטמבר 2002 מונה לרשם בית המשפט המחוזי.
בתפקידו האחרון נעתר לבקשת נאשמי כנופיית מע"צ לחשוף מסמכים חסויים אשר לפי פרקליטיהם, כללו התייחסות להוראה מגבוה להפעלת אלימות בחקירות.
הירצחו
ב-19 ביולי 2004, בעת שחזר לביתו ברמת השרון, ניגש אלמוני לבוש בגדי מאבטח לרכבו של השופט עדי אזר וירה לעברו ארבעה כדורים. זו הייתה הפעם הראשונה שבה נרצח שופט בישראל. בבדיקת המז"פ את הרכב נמצא פתק ובו מוזכר שמו של אסיר העולם יצחק זוזיאשווילי, זאת אף על פי שלא היה ידוע על כל קשר בין האסיר זוזיאשוילי והשופט אזר. מספר ימים לאחר מכן, פנה סניגורו של זוזיאשווילי, דייוויד וינר, ליועץ המשפטי לממשלה דאז מני מזוז, ומסר שהלקוח שלו יכול למסור מידע לגבי האקדח איתו נרצח השופט. צירוף שני המקרים הללו הפך את זוזיאשווילי לחשוד בקשר למעשה. רשימת שיחות הטלפון שנעשו בזמן הרצח במקום האירוע צמצמה את החיפושים לארבעה מספרים. אחד המספרים, זה של רפי נחמני, היה בקשר עם האסיר זוזיאשווילי. נחמני אף זוהה על ידי עד ראייה, בעזרת מסדר זיהוי, כמי שלחץ על ההדק. אבינעם חג'בי, מקורבו של זוזיאשווילי ומי שהסיע את נחמני אל ומהאירוע, היה עד מדינה בתיק.
חקירת המשטרה העלתה כי אסיר העולם יצחק זוזיאשווילי הוא ששלח את רפי נחמני, אסיר עולם נמלט, לרצוח שופט כדי להציג לאחר מכן את האקדח ששימש לרצח ובכך להביא לקיצור מאסרו תמורת המידע. לאזר לא היה קשר לרוצחים והוא נבחר, מתוך שמונה שופטים ששמות המשפחה שלהם החלו באותיות א' עד ג', בשל נוחות הבריחה מביתו לאחר ביצוע הרצח.
סנגורו של זוזיאשווילי, דייוויד וינר, שהביא לשחרורו של עמוס ברנס, מת ב-2 בינואר 2005 (לאחר שירה בעצמו יומיים קודם לכן), לאחר שנחשד על ידי המשטרה כי ידע פרטים על הרצח. בעקבות מותו יצר ידידו של וינר, יצחק רובין, סרט תיעודי שבו נטען כי לזוזיאשווילי "נתפר תיק", כפי שקרה לברנס. לאחר מאבק משפטי עם המדינה שודר הסרט בערוץ הראשון.
ב־23 בפברואר 2006 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את זוזיאשווילי ונחמני ברצח.
השופטים קבעו מעבר לכל ספק סביר כי נחמני "הוא שלחץ על הדק האקדח שקטל את השופט המנוח, זאת בשליחותו של זוזיאשווילי - שרקם את מזימת הרצח, שלט ביד רמה על המלאכה, הניע, דחף, מימן, נתן הוראות בזמן אמת והיווה את הרוח החיה מאחורי רציחתו של המנוח. ידו הארוכה של זוזיאשווילי כמו יצאה מבין סורגו שבכלא, וסחטה את הדק את האקדח ממנו נורו ארבע היריות הקטלניות שגדעו את חייו של השופט אזר." על זוזיאשווילי נגזרו בנוסף עונש של עשר שנות מאסר לריצוי בחופף למאסר העולם, וחמש שנים במצטבר. על נחמני נגזרו 15 שנות מאסר לריצוי בחופף למאסר העולם, וחמש שנים במצטבר.
במהלך המשפט הגיש זוזיאשוילי בקשה לפסול את השופט צבי סגל, שעמד בראש ההרכב, מכיוון שסגל היה אחד השופטים שאחריהם עקב, אולם בקשתו נדחתה על ידי השופטים.
ערעורם של זוזיאשווילי ונחמני לבית המשפט העליון נדחה ב-2 בדצמבר 2010 על ידי נשיאת בית המשפט דורית ביניש, בנימוק "בית משפט זה, מפי השופט לוי, קבע בתום בחינה מפורטת של שלושת האדנים עליהם התבססה הרשעת העותרים, קרי ממצאי המהימנות ביחס לגרסתו של חג'בי; ראיות נסיבתיות שמקורן אינו בחג'בי; וגרסתם של העותרים – כי לא נמצאו פגמים במסקנת בית המשפט המחוזי לפיה הוכחה אשמתם של העותרים מעבר לכל ספק סביר כנדרש בפלילים. לא זו אף זו, אלא שפסק הדין אף קבע כי אפילו אם נתעלם מגרסתו של חג'בי – בה נמצאו קשיים לא מעטים – הרי שהרשעת העותרים עדיין עומדת בעינה נוכח התמונה הנסיבתית העולה מחומר הראיות."
יושב ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר־און, אמר כי "הרצח והשבר שהוא יוצר בחברה הישראלית לא פחות מרצח רבין. אם מדובר בחיסול חשבונות של העולם התחתון הרי הדבר מערער לחלוטין את הנורמות החברתיות והשלטוניות בישראל".
חיים אישיים
אזר נישא פעמיים. את אשתו הראשונה, ד"ר אורנה אבידן, פגש ב-1974 בקורס מאבחנים פסיכוטכניים בצה"ל. הם נישאו ב־1978 והתגרשו ב־1984. לזוג בן ובת משותפים. בשנת 1987 נישא אזר לעו"ד בלהט (בילי) דורון ולזוג שני בנים משותפים.
אזר נקבר בבית העלמין מורשה ברמת השרון. בשנת 2009 נקרא על שמו צומת הכניסה לרמת השרון.
פרסומים
כמו כן פרסם אזר מאמרים בכתבי העת המשפטיים "הפרקליט", "המשפט", "עיוני משפט" ו"רפואה ומשפט".
יחסי דנמרק–סן מרינו
יחסי דנמרק-סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
טרייצ'ו קוסטוב
טְרָיְיצ'וֹ ג'וּנֶב קוֹסְטוֹב (בבולגרית: Трайчо Джунев Костов; 18 ביוני 1897, סופיה, נסיכות בולגריה – 16 בדצמבר 1949, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה פוליטיקאי בולגרי, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה; הוא כיהן כסגן ראש ממשלת בולגריה בין 1946 ל-1949 והיה דמות מפתח במתן אישורי עלייה מבולגריה ליהודי בולגריה, וכן לאלפים רבים אחרים מקרב שארית הפליטה מהארצות השכנות. בשלהי תקופת משטרו של גאורגי דימיטרוב התחולל מאבק ירושה אלים על הנהגת המפלגה הקומוניסטית ועל השלטון בבולגריה, שהובל על ידי חסידי שיטת הסלאמי הסטליניסטית וולקו צ'רבנקוב ווסיל קולארוב. קוסטוב הודח מתפקידו ובהמשך הועמד לדין ונשפט במשפט ראווה, בו הורשע, ונגזר עליו עונש מוות בעוון חתרנות. בדצמבר 1949 הוצא טרייצ'ו קוסטוב להורג בתליה.
ברקס (כפר)
בֶּרְקֵס (בהונגרית: Berkesz) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
טרייצ'ו קוסטוב
ביוגרפיה
קוסטוב נולד בסופיה בירת בולגריה וסיים לימודי תיכון בעירו. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה כמפקד מחלקה ולאחריה למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובמקביל, הצטרף למפלגה הקומוניסטית הבולגרית. ב-1924, בתקופת כהונתו של אלכסנדר צאנקוב כראש ממשלת בולגריה ולאחר ניסיון הנפל של הקומוניסטים לבצע הפיכה, נרדפו חברי ואוהדי המפלגה ברחבי בולגריה. קוסטוב נעצר, נשפט ונידון לשמונה שנות מאסר. ב-1929 זכה קוסטוב לחנינה, שוחרר מכלאו והיגר לברית המועצות. קוסטוב הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ובהמשך כיהן כחבר הקומינטרן. הוא שב לבולגריה והתגורר בה בין 1931 ל-1932 ובין 1935 ל-1936. ב-1938 שב לבולגריה לצמיתות. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת צדדי, חבר לכוחות המחתרת הקומוניסטית בבולגריה והשתתף בפעולות נגד מתקני צבא ומשטרה. ב-1942 נעצר, נשפט ונידון למאסר עולם.
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה, בהובלת חזית המולדת הבולגרית ובתמיכת הצבא האדום, אשר כוחותיו כבשו את סופיה בו ביום. קימון גאורגייב מונה לכהן כראש הממשלה, פעילותה של המפלגה הקומוניסטית חודשה וטרייצ'ו קוסטוב שוחרר מכלאו. בהיעדרו של מנהיג המפלגה, גאורגי דימיטרוב, ששהה עדיין בברית המועצות, היה קוסטוב האישיות הבכירה ביותר במפלגה הקומוניסטית והוא פעל לארגונה מחדש ולשיקומה, תוך כדי הכשרת הקרקע לשובו של דימיטרוב. קוסטוב הוביל את מהלכי ההשתלטות הקומוניסטית על בולגריה בתום מלחמת העולם, כולל ההשתלטות על כל מנגנוני הביטחון. הוא יזם את הקמת בית הדין המיוחד למשתפי הפעולה עם הנאצים, אשר לצד שפיטת פושעי מלחמה כבוגדאן פילוב ופטר גברובסקי, שימש את הקומוניסטים גם כמנגנון נקמה לחיסול מתנגדיהם ואנשי המשטר הישן ותומכיהם, כמו הנסיך קיריל, ואיוון רוסב.
ברקס (כפר)
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ברקס קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,105 תושבים בשנת 1990 עד 914 תושבים בשנת 2020.
יהודי ברקס
יהודים חיו בברקס בתקופות זמן שונות. הקהילה קיבלה את שירותי הדת מקהילת נירדז' עד ששתי הקהילות יחד עם שאר יהודי הונגריה גורשו ונרצחו בשואה
טרייצ'ו קוסטוב
ביוגרפיה
לאחר שובו של דימיטרוב כיהן קוסטוב כסגנו הבכיר, נחשב ליורשו המיועד והחזיק בידיו את השליטה בשירותי הביטחון החשאיים. דימיטרוב וקוסטוב הובילו קו פרגמטי, תוך התקרבות ליוגוסלביה. קו זה היה לצנינים הן בעיני סטלין וממשלתו במוסקבה, והן בעיני הסטאליניסטים בצמרת המפלגה הקומוניסטית הבולגרית. בראשית 1949, בעת מחלתו של דימיטרוב, מילא קוסטוב את מקומו כראש ממשלת בולגריה בפועל. במרץ 1949 הודח קוסטוב במפתיע מתפקידו ומונה למנהל הספרייה הלאומית הבולגרית. בהמשך, הודח מהמפלגה הקומוניסטית, ובראשית דצמבר נעצר בהוראתו של וסיל קולארוב וב-7 בדצמבר הועמד לדין.
למרות חרושת השמועות על כך שפעילותו להתרת עליית היהודים מבולגריה הייתה אחת הסיבות להדחתו, העניין לא הוזכר כלל במשפט הראווה שנערך לו. 12 אישים, מהם 6 שרים לשעבר ובראשם קוסטוב, הועמדו לדין. קוסטוב הואשם והורשע בהנהגת מדיניות לאומנית, חתירה נגד ברית המועצות, קשרים חשאיים עם יוגוסלביה ובריטניה וחתירה תחת מעמדו של גאורגי דימיטרוב החולה. קוסטוב סירב להודות באשמה ולהביע חרטה. במהלך המשפט ציין, כי עדויותיו סולפו ובמשך כל ימי חייו פגש את יוסיף ברוז טיטו רק פעם אחת. הוא הצליח להביך את הרכב השופטים, אך בסופו, נידון למוות, בעוד שאר האישים נדונו לתקופות מאסר שנעו בין 10 שנים למאסר עולם, משום ש"הודו" והביעו חרטה על מעשיהם. לאחר הקראת גזר הדין סירב קוסטוב לעזוב את אולם הדיונים, תוך שהוא טוען לחפותו. לבסוף, הוצא בכוח על ידי אנשי ביטחון. ב-16 בדצמבר 1949 הוצא טרייצ'ו קוסטוב להורג בתלייה. ב-1956 טוהר שמו על ידי צמרת המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
קוסטוב והקהילה היהודית
לאחר השתלטות הקומוניסטים על בולגריה, הופעל לחץ כבד על ידי הקומוניסטים היהודים לפרק את כל התנועות הציוניות. גאורגי דימיטרוב וטרייצ'ו קוסטוב נתנו בהזדמנויות שונות את הסכמתם המפורשת להמשך פעילותה של ההסתדרות הציונית. ב-1947, בעת דיון בפוליטביורו הבולגרי בהצעת הקומוניסטים היהודים לאיחוד כוחות ברחוב היהודי והקמת "חזית יהודית דמוקרטית" - שמשמעותה הייתה הפסקת פעילות התנועה הציונית, הודיע קוסטוב כי מניעת פעילות התנועה הציונית בבולגריה "איננה הגיונית". הצעת הקומוניסטים היהודים התקבלה תוך הסתייגויות ותיקונים.
בספטמבר 1947 נפתח "היריד הבינלאומי בפלובדיב" ובו יוצג ליישוב בארץ ישראל תחת דגל התנועה הציונית. קוסטוב ביקר ביריד, וציין כי ממשלת בולגריה מוכנה לרקום יחסים מסחריים עם ארץ ישראל.
העלייה מבולגריה, ודרכה
במהלך כהונתו כסגן ראש הממשלה, מונה קוסטוב לממונה מטעם ממשלת בולגריה על נושא הגירת היהודים. בהיותו ממונה גם על שירותי הביטחון, אישר קוסטוב את מעבר היהודים ממדינות שכנות דרך בולגריה, וכן את צירופם של 420 מיהודי בולגריה להפלגת הפאנים. קוסטוב ואנשיו ניהלו את המשא ומתן מול נציגי התנועות הציוניות, ד"ר ברוך קונפינו והמוסד לעלייה ב', ובראשם שייקה דן, מה שהוביל להסדרת העלייה ההמונית של יהודי בולגריה בשנים 1948 -1949.
כבר ב-1947 החלו שייקה דן ואפרים שילה, שליחי המוסד לעלייה ב', בקיום מגעים עם שלטונות בולגריה בנושא הסדרת העלייה לישראל. הם נעזרו בקשריו של ד"ר ברוך קונפינו עם אנגל פסקלב איש מנגנוני הביטחון הבולגרים והציעו תשלום במטבע אמריקני על כל עולה. באוגוסט 1947 התקבל אישור למעבר עולים מג'יורג'יו שברומניה ומרוסה שבבולגריה לנמל בורגס, ולהפלגתם בשתי ספינות לארץ ישראל. סטפן בוגדאנוב ראש שירות הביטחון הבולגרי אישר את ההפלגה בהנחייתו המפורשת של קוסטוב, ובאישורו של גאורגי דימיטרוב, ראש הממשלה. בסיוע הדוק של שירותי הביטחון הבולגריים הועברו 4,052 עולים מג'יורג'יו לבולגריה וב-26 בספטמבר הפליגו בשתי הספינות. 1,388 על ספינת המעפילים גאולה ו-2,664 על האונייה מדינת היהודים. הצלחת ההעפלה הובילה להרחבת מפעל העלייה מרומניה דרך בולגריה ולאישורו של קוסטוב להפלגת הפאנים.
עם הקמתה של מדינת ישראל גברו המאמצים להסדרת העלייה ההמונית של יהודי בולגריה והם רוכזו על ידי שייקה דן, אפרים שילה ובנימין ירושלמי אשר פעלו בעיקר מול קוסטוב ואנשיו. ב-16 באוגוסט 1948 הגיע לבולגריה מישראל, שליח השומר הצעיר מרדכי אורן ונועד עם קוסטוב. קוסטוב הצהיר במהלך הפגישה, כי הממשלה הבולגרית החליטה להתיר עלייה חופשית לישראל. הקומוניסטים היהודים, חברי חזית המולדת הבולגרית, פעלו להשתלטות על מפעל העלייה מחד והגבלת ממדיו מאידך. ב-22 בספטמבר 1948 זימן קוסטוב למשרדו את ראשי הקומוניסטים היהודים שכיהנו גם כראשי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה, הפרופסור ז'אק נתן ויצחק פראנסז והזהיר אותם רשמית לבל יתערבו בנושא העלייה מאחר שמדובר באינטרס בולגרי. קוסטוב הוסיף כי עליהם לשתף פעולה עם שייקה דן מתאם מבצע העלייה מטעם מדינת ישראל, וכי המשך ההפרעה למבצע יוביל לתוצאות אישיות חמורות. בהמשך ולמרות איומיו כלפי הקומוניסטים היהודים, הודיע קוסטוב לשייקה דן כי יש למנות ועדה מפקחת על נושא העלייה שתורכב משני נציגי הקונסיסטוריה (קומוניסטים) ומנציג התנועה הציונית. ברקע הדברים החלטת ממשלת רומניה לאסור את העלייה לישראל וביקורת ציבורית גוברת בחוגי הקומוניסטים בבולגריה בנושא התרת עליית היהודים. קוסטוב נתון היה גם לביקורת אישית מצד ראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בטענה שהוא מוביל קו לאומני בולגרי בדומה למדיניותו של יוסיף ברוז טיטו ביוגוסלביה. במצב עניינים זה לא נותרה לקוסטוב ברירה והוא נאלץ להתפשר בנושא מנגנון העלייה.
לאחר דין ודברים סוער של שייקה דן אל מול ראשי התנועה הציונית, התקבל התכתיב של קוסטוב והוקמה ועדה בת חמישה חברים אשר נשלטה בלעדית על ידי הקומוניסטים היהודים. למרות השתלטותם הרשמית של הקומוניסטים היהודים על מנגנון העלייה, נותר שייקה דן האחראי בפועל על ארגון העלייה מבולגריה ובשלהי ספטמבר דיווח לראשי ההסתדרות הציונית כי ניתן אישור להעלאת 20,000 מיהודי בולגריה עד סוף 1948.