cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פ.צ. בזל
היסטוריה
בעונת 2013/2014 הקבוצה העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר ניצחון בסיבוב המוקדמות השלישי על קבוצת מכבי תל אביב ולאחר ניצחון בשלב הפליי אוף על קבוצת לודוגורץ ראזגרד מבולגריה. הקבוצה שובצה בבית יחד עם צ'לסי, שאלקה 04 וסטיאווה בוקרשט. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית ועברה לשחק בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. בשלב 32 האחרונות ניצחה שוב את קבוצת מכבי תל אביב. בשמינית הגמר ניצחה את קבוצת רד בול זלצבורג. ברבע הגמר הפסידה לקבוצת ולנסיה והודחה מהטורניר.
סגל שחקנים
(בהשאלה מרן) (בהשאלה מלוזאן)
(בהשאלה מהופנהיים)
(בהשאלה מאינטר מילאנו)
(בהשאלה מר.ב. לייפציג)
יחסי הפיליפינים–קוריאה הדרומית
יחסי הפיליפינים–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת הפיליפינים ובין הרפובליקה של קוריאה. בין המדינות מתקיימים יחסים פוריים בנושאים רבים, וביניהם דיפלומטיה, ביטחון, כלכלה ותיירות.
יחסים כלכליים
אזרחי קוריאה הדרומית מרבים לבקר בפיליפינים, כאשר בשנת 2011, מספר אזרחי המדינה שטיילו בפיליפינים היה הגבוה ביותר מבין שאר המדינות. אחריהם ברשימה הופיעו יפן וארצות הברית.
יחסים צבאיים
היחסים הצבאיים בין המדינות החלו בעקבות מלחמת קוריאה, כשממשלת הפיליפינים שלחה כוחות צבאיים לעזור במערכה נגד קוריאה הצפונית וסין.
דרום קוריאה מספקת אמצעי לחימה, מטוסי קרב וספינות קרב לכוחות הצבא של הפיליפינים, למלחמה נגד המורדים הקומוניסטים והמוסלמים במדינה.
פיג'י איירווייז
פיג'י איירווייז (באנגלית: Fiji Airways) היא חברת התעופה הלאומית של פיג'י. פיג'י איירוויז מפעילה קווי טיסה ל-13 מדינות ו-23 ערים הכוללות את אוסטרליה, ניו זילנד, סמואה, טונגה, טובאלו, קיריבטי, ונואטו, איי שלמה, הונג קונג, יפן, סינגפור וארצות הברית. באמצעות שותפות קוד, יש לחברה רשת מורחבת של 108 יעדים בינלאומיים. פיג'י איירווייז מטיסה 64% מכלל המבקרים שטסים לפיג'י ומעסיקה למעלה מ-1000 עובדים. לחברה יש הכנסות של למעלה מ-815 מיליון דולר פיג'יאני (390 מיליון דולר אמריקאי).
הטיסה המסחרית הראשונה של פיג'י איירווייס בוצעה בשנת 1951 אך מקורותיה של חברת התעופה מתחילים ב-Katafaga Estates Ltd שהוקמה בשנת 1947. לאחר שנרכשה על ידי קוואנטס ב-1958, שם החברה שונה לאייר פסיפיק. במאי 2012 החברה חזרה לשמה המקורי ("פיג'י איירוויז") וזאת כדי לחזק את תדמיתה כחברת התעופה הלאומית של פיג'י. ממשלת פיג'י מחזיקה ב-52% ממניות החברה, לעומת 46% של קוואנטס. ממשלות נוספות באוקיינוס השקט מחזיקות בשאר האחוזים.
לחברה יש שיתוף קוד עם חברות רבות, ובהן: ג'טסטאר איירווייז, ג'טסטאר אסיה איירווייז, בריטיש איירווייז, ג'פאן איירליינס, פינאייר, קת'אי פסיפיק, אמריקן איירליינס, אלסקה איירליינס, אייר ניו זילנד, אייר אינדיה, הונג קונג איירליינס, קוואנטס וסינגפור איירליינס.
יחידת לוטם
לוטם - החטיבה להתעצמות טכנולוגית מבצעית, או בקיצור "חטיבת ההתעצמות" (לשעבר "היחידה לתקשוב וטכנולוגיות מידע"), היא יחידה טכנולוגית-מבצעית באגף התקשוב בצה"ל. לוטם מספקת פלטפורמות ומפתחת מערכות בתחומי התמחותה ליחידות צה"ל השונות ולגופים ביטחוניים נוספים. מפקדת היחידה היא תא"ל יעל גרוסמן.
ייעוד ותחומי האחריות
ייעוד היחידה הוא ייזום, פיתוח, הקמה, תפעול ותחזוקה של מערכי תקשוב אינטגרטיביים כלל-צה"ליים, גיבוש ארכיטקטורה ותקנים טכנולוגיים תקשוביים עבור כלל צה"ל. משימה זו כוללת:
מיזמים
רבים מהמיזמים של לוטם נחשבים מסווגים. חלק מהמיזמים שזכו לפרסום:
היסטוריה, הווה וכוונות לעתיד
יחידות לוטם שוכנות במספר בסיסים במרכז הארץ, ובעיקר מחנה צריפין ומחנה מקלף ברמת גן. ישנה תוכנית לרכז את כל יחידותיה של מסגרת זו בבאר שבע, במסגרת פרויקט הקמפוס הטכנולוגי שיוקם בצמוד לאוניברסיטת בן-גוריון, אליו יועברו כמעט כל יחידות אגף התקשוב.
במאי 2021 הוענקה לראשונה סיכה למשרתים ביחידה ובה הסמל החדש של היחידה.
סאני ביץ'
סאני ביץ' (Sunny beach; בבולגרית: Слънчев бряг - "סלנצ'ב בריאג") הוא אתר נופש גדול על חוף הים השחור בבולגריה. האתר ממוקם כ-37 קילומטרים צפונית לבורגס, בשטח המוניציפלי של נסבר שבמחוז בורגס.
גאוגרפיה
סאני ביץ' הוא אתר הנופש הגדול והמפורסם בבולגריה. האתר כולל מעל ל-500 בתי מלון, שבהם יש מעל ל-110,000 מיטות. כמו כן, יש באזור האתר 130 מסעדות ומספר רב של בתי קפה, מועדוני לילה, בארים ופאבים.
בתנופת פיתוח שמתרחשת במקום מתחילת המאה ה-21 הורחב שטח האתר, רוב בסיסי בתי המלון חודשו ומספר בתי מלון יוקרתיים נבנו, לצד הקמת מבני דיור גדולים.
האוכלוסייה הקבועה באתר היא קטנה, אולם בעת הקיץ מתאכסנים בו רבבות תיירים. הרצועה העיקרית של בתי המלון הצמודים לחוף נמתחת על פני מספר קילומטרים, על פני מפרץ רחב שבין נסבר וסבטי ולאס, עיירה קטנה.
בניית אתר הנופש החלה בתקופת השלטון הקומוניסטי, ב-1958, באזור בו מוקמו שתי בארות מים שסיפקו לנסבר מים בעת העתיקה ובימי הביניים.
האקלים באזור הוא ים-תיכוני, מה שמסביר את הפופולריות של סאני ביץ' עוד לפני נפילת הקומוניזם. האקלים החמים יחסית היה אטרקטיבי לתושבי ברית המועצות, שרובם חיו באקלים יבשתי לח, אקלים קריר גם בקיץ. לאחר תקופה זו, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 האתר נהיה פופולרי, מלבד למבקרים רוסיים ובולגריים, גם לנופשים גרמנים. ובתחילת המאה ה-21 לתיירים בריטים, אירים, סקנדינבים וסרבים וישראלים, בזכות המחיר הנמוך של האתר ביחס לאתרי נופש אחרים על חופי הים התיכון. כמו כן, סאני ביץ' פופולרי בעיקר בקרב צעירים.
האטרקציות העיקריות של האתר הן חוף הים, משחקי המים וחיי הלילה של האזור, בנוסף לאתר ההיסטורי של נסבר השוכן בקרבת מקום. יתר על כן, קרוב לאתר יש שני פארקי מים. מספר אירועים, תוכניות אופנה, תחרויות חוף ופסטיבלים, כדוגמת פסטיבל הפולקלור הבינלאומי, נערכים בסאני ביץ'.
מרכז יהודי
במקום פועל בית חב"ד, אשר מעניק שירותי דת ובה נערכות סעודות שבת ותפילות.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
היסטוריה
עד הקמת הסוכנות היהודית הייתה המחלקה המדינית חלק מההנהלה הציונית. לאחר הקמת הסוכנות היהודית עברה המחלקה לאחריותה. משרדי המחלקה היו בבית המוסדות הלאומיים.
במהלך שנות המנדט עשה מפעל ההתיישבות הציוני בארץ ישראל צעדים גדולים קדימה לקראת הקמת מדינה יהודית. במקביל הלך וגבר ערכה של המחלקה המדינית של הסוכנות והיא הפכה להיות משרד החוץ של המדינה שבדרך.
עם הקמת מדינת ישראל תם תפקידה של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית והעומד בראשה משה שרת נתמנה לשר החוץ של המדינה, וניהול ענייניה המדיניים של המדינה עבר לידי משרד החוץ הישראלי.
אנשי המחלקה המדינית
בשנים 1929 - 1931 עמד בראש המחלקה המדינית הקולונל פרדריק קיש. בשנת 1931 נכנס לתפקיד ד"ר חיים ארלוזורוב, שכיהן עד הרצחו ביוני 1933. באוקטובר 1931 נתמנה משה שרתוק למזכיר המחלקה ולאחר רצח ארלוזורוב הוא נתמנה לראש המחלקה. לצידו סייע דוד בן-גוריון בשנים הראשונות. בשנת 1934 כיהן אהרן פלמן כמזכיר המחלקה.
פעולות המחלקה
בשנותיה הראשונות עסקה המחלקה המדינית של הסוכנות בעיקר במגעים עם ממשלת המנדט וערביי ארץ ישראל.
מגעים עם הבריטים
המגעים עם ממשלת המנדט נגעו במקרים רבים לנושאים תקציביים של תמיכה בענייני חינוך ובריאות של היישוב. המחלקה המדינית גם השתתפה במגעים בנושאי חקיקה למתן סמכויות למועצות של הערים העבריות. בין השאר המחלקה הייתה פעילה בחקיקת חוק שאפשר לעיריית תל אביב להנהיג פיקוח על שכר דירה.
ארונה אסף עלי
ארונה אסף עלי (אנגלית: Aruna Asaf Ali; 16 יולי 1909 - 26 ביולי 1996) הייתה ראשת העיר דלהי, מחנכת, פעילה פוליטית ומוציאה לאור. אסף עלי הייתה פעילה מרכזית בתנועת העצמאות ההודית.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
ענייני ביטחון
במרוצת השנים, לאור ההתפתחויות המדיניות והצבאיות, הורחבו תפקידיה של המחלקה גם לכינון שיתוף הפעולה של היישוב עם הממסד הצבאי הבריטי שנוצר בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, במסגרתו הוקמו פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט, "הידיד".
ארונה אסף עלי
חיים מוקדמים
ארונה אסף עלי נולדה ב-16 ביולי 1909 בקלקה, פנג'אב, הודו הבריטית למשפחה בנגלית בּרַהמִינית. אביה היה בעלים של מסעדה. אימה, אמבליקה דווי, הייתה בת למשפחה מהרמנית (תנועה תיאיסטית בתוך ההינדואיזם) פעילה. אביה היה מנהיג דתי וכתב מזמורים. אסף עלי למדה במנזר הלב הקדוש בלאהור ולאחר מכן במכללת כל הקדושים בנייניטאל. עם סיום לימודיה עבדה כמורה בבית ספר בקולקטה, שם פגשה את אסף עלי, מנהיג במפלגת הקונגרס בפריאגראג'. הזוג נישא ב-1928 למרות שהיו בני דתות שונות (אסף עלי היה מוסלמי) והפרש הגלאים בניהם היה 20 שנה.
תנועת העצמאות ההודית
אסף עלי הצטרפה קונגרס הלאומי ההודי ב-1928 ולקחה חלק בצעדת המלח. היא נעצרה באשמת שוטטות ולא שוחררה במרץ 1931, חלק מעסקת שחרור עצירים פוליטיים שנחתמה בין מהאטמה גנדהי ולורד ארווין, מושל הודו. אסירות ששהו איתה במעצר, סירבו להשתחרר עד שחרורה של אסף עלי יובטח. היא הייתה עצורה בבתי כלא שונים עד 1932 לקחה הפסקה מהפעילות הפוליטית עד שנת 1942.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
ענייני ביטחון
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פעלה המחלקה להתנדבות בני היישוב לצבא הבריטי ולהתנדבות לצי הבריטי. במסגרת היחסים של המחלקה המדינית עם מנהלת המבצעים המיוחדים ה-SOE שהייתה אחראית לחבלה ולפעולות מיוחדות מאחורי קווי האויב, ובעקבות פנייה של אנשי צרפת החופשית, הוקמה ב-1940 רשת של סוכנים יהודים בסוריה ובלבנון. במסגרת שיתוף הפעולה עם הבריטים הוקם בשנת 1941 הפלמ"ח ושותפו בחורים יהודים דוברי ערבית במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. למחלקה המדינית היה גם תפקיד מכריע בהקמת הבריגדה היהודית בשנת 1944.
ארונה אסף עלי
תנועת העצמאות ההודית
ב-8 באוגוסט 1942, נציגי כל הקבוצות בקונגרס הלאומי ההודי יצאו בקריאה לממשלת בריטניה לסיים את השלטון בהודו. הממשלה הגיבה במעצר המנהיגים המרכזים של הקונגרס וכך ניסתה למנוע את הפצת תביעה לסיום השלטון הבריטי ולמנוע תסיסה. ביום למחרת, אסף עלי המשיכה לנהל את הדיון בדרישה לשחרור הודו והניפה את דגל הקונגרס בפארק במרכז בומבי, בו נערך הכינוס. היא כונתה גיבורת התנועה על אומץ ליבה להניף את הדגל בשעה ששוטרים רבים שהו במקום. אסף עלי ברחה מהשוטרים המשטרה פרסמה פרס ללכידתה, אך היא המשיכה להתחבא אפילו לאחר מהאטמה גנדהי ביקש שתסגיר את עצמה. שב-8 באוגוסט 1992 בטקס לציון יום תחילת המאבק לשחרור הודו מהממשל הבריטי, הוזמנה אסף עלי, אז בת 83, להניף את הגדל. ב-1954 אסף עלי הייתה מהמייסדות של הפדרציה הלאומית של נשים בהודו שהייתה חלק ממפלגת הקונגרס הוסציאליסטית.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
ענייני ביטחון
עם תום מלחמת העולם השנייה התחדש מאבקו של היישוב בבריטים, בדרישה לפתיחת שערי הארץ בפני שארית הפליטה ולעצמאות. בשלהי תקופת המאבק חוללו הבריטים את "השבת השחורה". בניין המוסדות הלאומיים בירושלים, שבו שכנה הנהלת הסוכנות, נתפס על ידי הצבא הבריטי וחברי ההנהלה ובראשם משה שרתוק ראש המחלקה המדינית, וכן יצחק גרינבוים, דב יוסף, דוד רמז והרב יהודה לייב פישמן מימון - נעצרו ונכלאו במחנה מעצר בלטרון לתקופה של ארבעה חודשים. הבריטים החרימו בבניין מסמכים רבים, שהובלו בשלוש משאיות גדולות למלון המלך דוד בירושלים, שם שכנה מזכירות הממשלה והמפקדה הראשית של הצבא. עם שחרורו מלטרון יצא משה שרתוק לארצות הברית כדי להמשיך ולנהל את המאבק בדרכים מדיניות.
ארונה אסף עלי
תנועת העצמאות ההודית
ב-1958 נבחרה כראשת העיר הראשונה של דלהי, והאישה היחידה שהחזיקה בתפקיד זה, אולם לא החזיקה בתפקיד זה לאורך זמן כשמאסה בפוליטיקה העירונית שלא איפשרה לה לקדם רפורמות. בהמשך, ייסדה אסף עלי, הוצאה לאור שפרסמה עיתון ושבועון. כתבי העת היו שופר למנהיגי המפלגה הסוציאליסטית.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
האגף הערבי
המחלקה המדינית השתדלה לשמור על קשרים עם גורמים ערביים, בהם עבדאללה הראשון, מלך ירדן. כן הוציאה המחלקה פרסומים שונים על התועלת לתושבי הארץ הערבים מההתיישבות היהודית, בערבית. במחלקה המדינית היה אגף ערבי שבשורותיו אישים המעורים בשפה ובתרבות הערבית שפעלו במדינות ערב. בראש האגף הערבי עמד אליהו ששון לימים שר בממשלת ישראל, ובין פעיליה היו ראובן זסלני (לימים ראובן שילוח) מי שעתיד להיות מפקדו הראשון של "המוסד". סייע להם איש הש"י לוי אברהמי.
ארונה אסף עלי
תנועת העצמאות ההודית
ארונה אסף עלי נפטרה בניו דלהי ב-29 ביולי 1996, בגיל 87.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
האגף הערבי
לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה יזם ראש ממשלת מצרים, מוסטפא א-נחאס פאשה, ועידה כלל ערבית לקראת כינונה של קונפדרציה-פדרציה רופפת ללא איחוד משטרים ומשקים של כל מדינות ערב, והיא אף כונתה בשם "ועידת הפדרציה". הוועידה כונסה באלכסנדריה בספטמבר 1944. האגף הערבי שיגר מבעוד מועד מודיעים פלסטינים למצרים לעקוב אחר ההכנות לוועידה והם דיווחו לארץ באמצעותו של זסלני, ששהה בימים ההם במצרים. בימי הוועידה שהו שני אנשי האגף הערבי, אליהו ששון ואליהו אפשטיין (לימים אליהו אילת), באלכסנדריה, ועקבו אחר מהלך הדיונים. בעקבות הוועידה ולקראת הקמת הליגה הערבית הפכה מצרים בתחילת 1945 לנקודת התצפית המרכזית של המחלקה המדינית על הפעילות המדינית הערבית.
במקביל פעל במצרים בשנת 1944 שליח המחלקה המדינית יעקב טשרנוביץ (לימים יעקב צור), שעסק בעיקר בטיפוח קשרים עם יהודי מצרים. לצד השליחים מארץ-ישראל היו למחלקה המדינית במצרים כמה עוזרים מקומיים מיהודי מצרים.
בימי מלחמת העצמאות הייתה למידע שהשיג האגף הערבי של המחלקה המדינית במצרים בשנים 1944 - 1948 תרומה חשובה בניצחון צה"ל על הצבא המצרי.
גורמים אחרים
המחלקה ניהלה קשרים עם נציגי מדינות שונות ושמרה על קשרים עם שגריריהן בארץ ישראל.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פעלה המחלקה לניהול משא ומתן עם שלטונות גרמניה על עליית יהודי גרמניה והצלת רכושם, אותו ניהל ראש המחלקה, ד"ר חיים ארלוזורוב, ערב הירצחו ב-16 ביוני 1933.
לקראת העצמאות
לאחר שוועדת אונסקו"פ, הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל, שנתמנתה כדי לבחון את שאלת ארץ ישראל, פרסמה ב-31 באוגוסט 1947 את החלטתה כי יש לסיים את המנדט הבריטי על ארץ ישראל וכי הארץ תחולק בין שתי מדינות עצמאיות, ערבית ויהודית, הועברו ההמלצות להכרעת מליאת עצרת האומות המאוחדות.
המאבק המדיני באו"ם, במטרה להשפיע על מספר גדול ככל האפשר של המדינות המשתתפות בהצבעה להצביע בעד הצעת החלוקה, היה מאבק גורלי ביותר לעתיד העם היהודי והיישוב העברי. את המאבק ניהלו נציגי המחלקה המדינית משה שרת, דוד הורוביץ, אבא אבן ומשה טוב בעזרתם של מנהיג ציוני ארצות הברית אבא הלל סילבר ושל ד"ר נחום גולדמן, נשיא הקונגרס היהודי העולמי.
המאבק היה קשה ועיקש. בהגיע מועד ההצבעה ב-26 בנובמבר, לאחר שנישאו הנאומים האחרונים שלפני ההצבעה הבינו נציגי הסוכנות כי מצבם חמור וכי הסיכוי היחידי להציל את המצב יהיה רק על ידי דחיית ההצבעה ליום או ליומיים. הם פנו לעזרת שני נציגים אוהדים, פרופסור אנריקה רודריגס פברגט, נציג אורוגוואי, וחורחה גרסיה גרנדוס, נציג גואטמלה, שהסכימו לנקוט בשיטת הפיליבסטר ונשאו בפני העצרת נאומים ארכניים וממושכים, ובעזרת נשיא עצרת האו"ם אוסוואלדו ארניה מברזיל, שבתום נאומיהם של השניים העלה על הדוכן נואמים נוספים, שנשאו דבריהם עד שעה מאוחרת, נדחתה ההצבעה ל-29 בנובמבר 1947. בכ"ט בנובמבר החליטה עצרת האומות המאוחדות ברוב של 33 קולות כנגד 13 קולות ו-10 נמנעים על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
המוסד להשתלמות
כשהאפשרות של הקמת מדינה יהודית הלכה ונהייתה ממשית, הוחלט במחלקה המדינית להקים את המוסד להשתלמות, שנקרא גם "בית הספר לדיפלומטים", כדי להכין את העתודה הניהולית והדיפלומטית למשרד החוץ של המדינה שבדרך. המשימה הוטלה על ולטר איתן, שניהל את בית הספר יחד עם סגנו אריה לבבי. לאחר סינון קפדני נבחרו 25 חניכים בהם יהושפט הרכבי, אהרן יריב, מרדכי גזית, משה אראל, שאול קריב, אורה הרצוג, אסתר הרליץ, חנה פרגר (פלטי) ואחרים. ההשתלמות החלה לפעול בנובמבר 1946 והסתיימה באביב 1948.
נבחרת גביע דייוויס של ברזיל
נבחרת גביע דייוויס של ברזיל היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של ברזיל שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1932. במהלך התקופה היא שיחקה 156 משחקים וניצחה ב-86.
הישגים
1992, 2000
מפעל קרומפורד
היסטוריה
בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטווייה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טווייה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה, לאחר שהקים בנוטינגהאם מפעל המבוסס על עבודת סוסים.
ארקרייט בחר בקרומפורד כיוון שבמקום זה הייתה אספקת מים קבועה מהתעלה התת-קרקעית שניקזה מים ממכרות העופרת של וירקסוורת', בנוסף לנחל קטן. הוא בנה מפעל בן חמש קומות, ושיתף פעולה עם ג'דדיה סטרוט, סמואל ניד וג'ון סמולי. ב-1772 הוא החל לנהל את המפעלים לאורך כל שעות היממה, במשמרות של 13 שעות. הוא החל לעבוד עם 200 פועלים. כיוון שלא היה מספיק מקום עבורם הוא הקים בתי מגורים לפועלים, והיה לאחד היצרנים הראשונים שעשו זאת. רוב העובדים היו נשים וילדים. גיל התעסוקה המינימלי נקבע בשלב מסוים על עשר שנים, והילדים זכו לשש שעות לימוד בכל שבוע.
בתקופה שלאחר הקמת המפעל בוצעה עבודת הניפוץ באופן ידני, אך ב-1775 רשם ארקרייט פטנט נוסף על מכונת ניפוץ המונעת באמצעות מים, וכתוצאה מכך חל גידול בכמות הסחורה שייצא המפעל שלו והוא זכה לפרסום רב. לאחר מכן הוא בנה מפעלים נוספים בקרומפורד, ובסופו של דבר העסיק כ-1,000 עובדים בכפר. דגם העבודה של ארקרייט שוכפל עד מהרה למקומות נוספים כגון לנקשייר, סקוטלנד וגרמניה. סמואל סלייטר, מתמחה של ג'דדיה סטרוט, היגר לארצות הברית והחל לפתח שם את תעשיית הכותנה. הצלחתו של ארקרייט הובילה לכך שהושמעו קריאות תיגר על הפטנטים שלו בבתי המשפט, והפטנט השני שרשם בוטל בטענה שהוא אינו מקורי. בזמן מותו ב-1792 הוא היה אחד האנשים העשירים בממלכת בריטניה הגדולה.
עם פתיחת תעלת קרומפורד ב-1793 נוצר קשר בין המפעל של ארקרייט ובין הערים של אזורי המידלנדס וצפון אנגליה, אך השימוש בה הלך ופחת עם העברה התנועה למסילות רכבת.
השער למפעל נסגר בכל יום בדיוק בשעה שש בבוקר, וכל פועל שלא עבר דרכו הפסיד משכורת של יום עבודה ונקנס בסכום זהה בנוסף. ב-1779 הציב ארקרייט תותח עם צרור פגזים בתוך המפעל ובמרחק קצר משער הכניסה, כאזהרה לפועלים שהיו עשויים למרוד ולגרום נזק כפי שעשו פועלים ששרפו את אחד ממפעליו בלנקשייר. התותח מעולם לא הופעל.
מפעל הכותנה חדל מעפילותו במאה ה-19, והמבנים השונים שנכללו בשטחו שימשו למטרות אחרות כגון ייצור צבע. ב-1979 נרכש האתר על ידי אגודת ארקרייט, שנטלה על עצמה את משימת השיקום והחזרת האתר למראהו המקורי. חשיבותו של המפעל נובעת מהיותו מפעל טוויית הכותנה המצליח הראשון.
כיום המפעל פתוח למבקרים, המגיעים אליו מרחבי העולם. המתקנים השונים כוללים מרכז מבקרים, חנויות ובית קפה. קיימות תוכניות לבניית תצוגת מכונות גדולה, ביחד עם הקמת חדרי הרצאות, ספרייה ומרכז לימוד.
מרקורי טרנפיק קרוזר
מרקורי טרנפיק קרוזר (באנגלית: Mercury Turnpike Cruiser) היא מכונית סלון בתצורות של 2 דלתות, ו-4 דלתות אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בין השנים 1957–1958.
דגמי "מרקורי טרנפיק קרוזר" השתתפו בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
יחסי ארצות הברית–אתיופיה
יחסי ארצות הברית–אתיופיה הם היחסים הבילטרליים בין ארצות הברית לאתיופיה. אתיופיה היא שותפה אסטרטגית של ארצות הברית במלחמה העולמית בטרור. ארצות הברית היא התורמת הכלכלית הגדולה ביותר לאתיופיה; משנת 1951 ועד ה-30 בספטמבר 2013, ממשלת ארצות הברית סיפקה באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי וסוכנויות קודמות, כ-11.7 מיליארד דולר במסגרת סיוע חוץ לאתיופיה. הסיוע האמריקני לפיתוח לאתיופיה מתמקד בהמעטת פגיעות הכָּפָן, הרעב והעוני ומדגיש את הרפורמות במדיניות הכלכלית, הממשלתית והמדינית. מספר קרנות הכשרה צבאיות, כולל הכשרות בנושאים כגון דיני מלחמה ושמירה על זכויות האדם, פועלות באתיופיה גם הן.
יחסים במאה ה-20
יחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית ואתיופיה נכונו ב-1903, לאחר תשעה ימים של פגישות באתיופיה בין מנליק השני, קיסר אתיופיה ורוברט פ. סקינר, שליחו של נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט. קשרים ראשונים אלו הורחבו בהסכמי בוררות ופיוס שנחתמו באדיס אבבה ב-26 בינואר 1929. יחסים פורמליים אלה כללו מענק של מעמד האומה המועדפת ביותר, והם היו טובים עד הכיבוש האיטלקי של אתיופיה ב-1935.
איש החינוך וורקנה אשטה (ወርቅነህ እሸቴ), בעת ביקורו בארצות הברית ב-1927, ביקר בהארלם, שם הוא העביר את ברכותיו של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה לקהילת האפרו-אמריקאים ואת הזמנתו של סלאסי לאפרו-אמריקאים להתיישב באתיופיה. מספר אפרו-אמריקאים נסעו לאתיופיה, שם מילאו מספר תפקידים במודרניזציה של המדינה לפני הכיבוש האיטלקי ב-1935.
באוטוביוגרפיה שלו, הקיסר היילה סלאסי מציין כי ארצות הברית הייתה אחת מחמש המדינות בלבד שסירבו להכיר בכיבוש האיטלקי של ארצו.
לאחר שובו של הקיסר היילה סלאסי לאתיופיה, ארצות הברית אישרה את השתתפות אתיופיה בתוכנית השאל-החכר. היה זה ב-16 במאי 1944 על ידי הגעתה של משלחת עמיתים בראשות ג'יימס מ. לנדיס. אירוע משמעותי נוסף התרחש בינואר 1944, כאשר הנשיא פרנקלין רוזוולט נפגש אישית עם הקיסר היילה סלאסי על סיפון אניית "קווינסי" באגמים המרים. אף כי לא נפתרו עניינים מהותיים, הרי שהמפגש חיזק גם את הנטייה החזקה של הקיסר כלפי ארצות הברית, וכן חשש מן הבריטים שהסתכסכו עם הממשלה האתיופית על מזגה כלפי אריתריאה ואוגדן.
אתיופיה נמנתה בין המדינות הראשונות שהשתתפו בתוכנית חיל השלום האמריקאי, שהדגישה את החקלאות, החינוך הבסיסי, התיירות, הבריאות, הפיתוח הכלכלי והוראת השפה האנגלית כשפה זרה. בחיל השלום מדווחים כי מאז 1962, כשמִתְנַדְּבֵיהֶם הראשונים הגיעו לאתיופיה, שירתו במדינה זו 2,934 מתנדבים.
משטר מנגיסטו
לאחר המהפכה האתיופית, בה עלה לשלטון מנגיסטו היילה מריאם, היחסים הבילטרליים החלו להתקרר בשל הקשר של החונטה הצבאית האתיופית עם הקומוניזם הבינלאומי וסלידת ארצות הברית מהפרות זכויות האדם של החונטה. ארצות הברית דחתה את בקשת אתיופיה לסיוע צבאי מוגבר כדי להגביר את מאבקה נגד תנועת הפרישה האריתריאית ולדחות את הפלישה הסומלית לאתיופיה. החוק הבינלאומי לביטחון ופיתוח משנת 1985 אסר על כל סיוע כלכלי אמריקאי לאתיופיה, למעט במקרי אסון הומניטרי וסיוע חירום.
לאחר משטר מנגיסטו
עם נפילתו של מנגיסטו היילה מריאם (שהשתלט על החונטה הצבאית), השתפרו יחסי ארצות הברית-אתיופיה עם הסרת ההגבלות החקיקתיות על סיוע שאינו הומניטרי לאתיופיה. היחסים הדיפלומטיים הועלו לדרג שגרירויות ב-1992. סך הסיוע הממשלתי של ארצות הברית, כולל סיוע הכולל מזון, בין 1991 ל-2003 נאמד ב-2.3 מיליארד דולר אמריקני. בשנת הבצורת הקשה של שנת 2003, ארצות הברית סיפקה סיוע בן 553.1 מיליון דולר, מתוכם 471.7 מיליון דולר הוקצו לתחום המזון.
יחסים במאה העשרים ואחת
אתיופיה היא מדינה חשובה עבור ארצות הברית במלחמה העולמית בטרור. הפנטגון זקוק לאתיופיה ולשירותי המודיעין שלה על מנת להתמודד עם השפעתם של לוחמי אל-קאעידה בסומליה השכנה.
ברק אובמה היה נשיא ארצות הברית הראשון לנאום בפני האיחוד האפריקאי בבירת אתיופיה, אדיס אבבה, ב-29 ביולי 2015. בנאומו הוא עודד את העולם להגביר את הקשרים הכלכליים באמצעות השקעות וסחר עם אפריקה, ושיבח את ההתקדמות שנעשתה בחינוך, בתשתיות וכלכלת אפריקה. עם זאת, הוא גם מתח ביקורת על חוסר הדמוקרטיה ועל מנהיגים המסרבים להתפטר, אפליה נגד מיעוטים (אנשי קהילת הלהט"ב, קבוצות דתיות ואתניות) ושחיתות. הוא הציע דמוקרטיזציה מוגברת וסחר חופשי, כדי להגדיל באופן משמעותי את איכות החיים של האפריקאים. בעשור השני של המאה ה-21 ספגה ממשלת אתיופיה ביקורת על הפרות חמורות של זכויות אדם. לפי הארגון "Human Rights Watch", הסיוע של ארצות הברית משתמש לרעה בדמוקרטיה האתיופית.
שגרירה הנוכחי של אתיופיה בארצות הברית הוא גירמה בירו, שבנוסף אמון על מקסיקו וקנדה. שגריר ארצות הברית באתיופיה המכהן, נכון ל-2017 הוא מייקל ריינור. שגרירות ארצות הברית באתיופיה שוכנת באדיס אבבה.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 54% מהאתיופים בוטחים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 8% הסתייגו ו-38% לא סומכים על ההנהגה.
שיתופי פעולה כלכליים נמשכו במקרים רבים, ובשנת 2020 אתיופיה הייתה חלק מהמדינות הנהנות מהטבות מכס כתוצאה מחוק הצמיחה וההזדמנות של אפריקה, שעל פי ממשלת אתיופיה, מאפשר תמיכה ישירה או עקיפה בכמיליון משרות. בשנת 2021, על רקע פרוץ מלחמת תיגראי ודיווחים על משבר הומניטרי אפשרי בשטחי תיגראי וללא יכולת מסודרת של גורמי או"ם לבחון את המצב לאשורו, הודיעה ארצות הברית על הפסקת השתתפותה של אתיופיה בהטבות חוק הצמיחה וההזדמנות של אפריקה.
גופנו עצמיותנו
גופנו עצמיותנו: ספר מאת נשים למען נשים (באנגלית: Our Bodies, Ourselves) - יצא לאור לראשונה בארצות הברית, בסוף שנות השישים, על ידי Boston Women’s Health Book Collective. הספר מכיל מידע שמתייחס לאספקטים שונים של בריאות האישה ומיניותה, זהות מגדרית, פיקוח ילודה, הפלות, הריון ולידה, דיכאון שלאחר לידה, אלימות וניצול מיני, תקופת הבלות ונושאים הקשורים לתחום. המהדורה המעודכנת האחרונה של הספר יצאה ב-2011. הספר היה מהפכני בקריאתו אל הנשים לחגוג את מיניותן, את זכויות המגדר שלהן ואת בחירת העצמאות המינית שלהן. התנועה החדשה למען מעורבות נשים פעילה בחיים בכלל ובחיי המין בפרט, הייתה מהפכנית ומנוגדת למיתוס המגדרי ששלט עד אז בקהילה, של האישה הרכה והפסיבית לעומת הגבר הפעיל והאגרסיבי.
הספר זכה להצלחה גדולה בארצות הברית, תורגם ל-29 שפות ונמכר בלמעלה מארבעה מיליון עותקים. הניו יורק טיימס כינה את הספר המקורי רב-המכר האמריקני שעוסק בכל התחומים הידועים של המין הנשי. הקלאסיקה של הפמיניזם. הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 1982.
היסטוריה ותוכן
הספר יצא לראשונה כחוברת, בשם "Women and their Bodies" (נשים וגופן) על ידי 12 נשים פמיניסטיות אקטיביסטיות, ובהשראת קורס על בריאות האישה שהתנהל במכללה בבוסטון בשנת 1969. מארגנת הקורס סיפרה, שעד אז לא עודדו את הנשים לשאול שאלות, אלא להסתמך אך רק על הכוחות המקצועיים כביכול. עובדה זו תסכלה והכעיסה אותן, כיוון שהן לא קיבלו את כל המידע שהיו נזקקות לו. לכן, הן החליטו למצוא אותו בעצמן.
המחברות הציבו לעצמן ארבעה עקרונות בסיסיים, שהנחו אותן בכתיבת ספר:
הנשים חקרו את הנושאים בעצמן ואחר כתבו עליהם. אחת כתבה על הפלה, השנייה על היריון, השלישית על דיכאון שלאחר לידה וכדומה. רבע מיליון עותקים מהחוברת הראשונה נמכרו ללא כל פרסום קודם. בעקבות ההצלחה, הקימו המחברות עמותת נשים בשם "Our Bodies ourselves", והוציאה ספר בשם זה, שהתבסס על החוברת הראשונה ויצא בהוצאת סיימון ושוסטר. התנאי היחידי שלהן היה, שהן תהיינה בעלות ההכרעה בכל נושאי העריכה ושהספרים יימכרו בהנחה משמעותית למרכזים בריאותיים. הספר הכיל עדויות מגוף ראשון של נשים שנתקלו בשאלות הנדונות, ובהן בנושאים שנחשבו עד אז לטאבו.
התקבלות הספר
הספר זכה להצלחה גדולה, לא רק בארצות הברית, אלא גם ברחבי העולם. הוא תורגם ל-29 שפות ונמכר בכארבעה וחצי מיליון עותקים. הוא כונה כספר הקלאסי של הפמיניזם, וכתנ"ך הגדול לבריאות האישה. אחד האפיונים שתרמו להצלחתו הגדולה הוא מה שמסתתר מאחורי תת-הכותר שניתן לספר: "ספר מאת נשים למען נשים". הספר מדבר מפיהן של נשים עצמן שניסיונן כולל את המסופר בטקסט, ולא מפיהם של רופאים ומדענים גברים, שבמהותם הם מנוכרים לנושאים הנדונים, אותם לא חוו. בכל פרק שנדון בספר הובאו סיפורים של הנשים עצמן, בחלקן, אלו שהשתתפו בקורס הנדון במכללה, ובחלקן סיפורים שנאגרו על ידי האקטיביסטיות שחקרו וראיינו את הנשים בנושא. כמו כן, נדונו בספר נושאים, שהיו עד אז בחזקת טאבו, כמו לסביות, הפלות מלאכותיות, אוננות וכדומה.
בנוסף למידע המבוסס על עדויות שנבדקו על ידי המומחים הרפואיים, פונה הספר גם לכוחות הפוליטיים, הכלכליים והסוציאליים, שמעצבים את בריאותה של האישה. לא לחינם נבחר הספר על ידי ה-Library Journal כאחד מספרי הבריאות המומלצים לקוראים.
האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל
האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל היא איגוד מקצועי של מהנדסי אווירונאוטיקה, ובין מטרותיה - קידום תחומי התעופה והחלל בישראל, באמצעות עידוד מחקרים, ייזום פרויקטים ותוכניות חינוך שונות.
תולדות האגודה
ב-15 בפברואר 1951 הוקמה בתל אביב "אגודה למדעי התעופה בישראל", ביוזמת מהנדסי אווירונאוטיקה ששירתו במחלקת ההנדסה של חיל האוויר, ובהם דוד אביר ויוסף זינגר. בתחילת 1958 נוסדה בירושלים "האגודה האסטרונאוטית בישראל". שתי האגודות האלה התאחדו בשנת 1968, ויצרו את "האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל", יו"ר העמותה הוא המהנדס הבכיר איש התעשייה האווירית עמנואל בלאס. ביובל השנים לקיומה פעלה האגודה כמיטב יכולתה להגשמת מטרותיה: קידום הפעילות המקצועית בישראל במדעים ובטכנולוגיה של האווירונאוטיקה והאסטרונאוטיקה, הפצת מידע בישראל בתחומים אלה, וקיום קשר ושיתוף פעולה עם גופים בינלאומיים. בנוסף מוציאה לאור האגודה את כתב העת ביעף.
הכינוס השנתי לתעופה וחלל
בשנת 1959 הוחל במפעל, שהפך לאחד המרכזיים בפעילויות האגודה לאורך השנים - ארגון הכינוס הישראלי השנתי לתעופה וחלל. המטרה הייתה ליצור במה ישראלית להצגת פעילויות אווירונאוטיות, הישגים, מחקרים ובעיות, ולדיון פתוח בנושאים אלה. במה זו הייתה מיועדת לבטא את הרמה המדעית, הטכנולוגית והמבצעית של התעופה בישראל, ומאוחר יותר גם בעולם.
הכינוס הראשון, שהתקיים בתל אביב ובחיפה באפריל 1959, היה סימפוזיון על בעיות התעופה האזרחית. הוא אורגן ביוזמת האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה, בשיתוף פעולה עם האגודה למדעי התעופה והמחלקה לאווירונאוטיקה בטכניון. הוגשו בו תשע הרצאות רבות-עניין על נושאים כגון: בעיות הטווח של ממטוסי סילון טרנס-אטלנטיים, תחזיות של מטוסי תובלה על-קוליים, בעיות תובלה אווירית באירופה, ותקנות בטיחות אווירית. כן הוגשה סקירה על תעשיית המטוסים בישראל, והרצאות על חקר ביצועים בעבודות חקלאיות של מטוסים, על בעיות פיתוח שדה התעופה בלוד, על המחקר האווירונאוטי בארץ ועל חינוך אווירונאוטי גבוה. במסגרת סימפוזיון זה נערך גם סיור במעבדות המחלקה לאווירונאוטיקה בטכניון בחיפה.
משנת 1960 ואילך הפך האירוע השנתי להיות הכינוס לתעופה ואסטרונאוטיקה, כאשר אל הגופים המארגנים הצטרפה האגודה האסטרונאוטית בישראל. היום הראשון של הכינוס בשנת 1960 הוקדש ברובו לבעיות של תעופה אזרחית, וביום השני הוצגו נושאי מחקר, כולל בתחומי אסטרונאוטיקה והנעה רקטית.
פעילויות בינלאומיות
האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל מייצגת את ישראל וחברה בפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (IAF - International Astronautical Federation) ובמועצה הבינלאומית למדעי האווירונאוטיקה (International Council of the Aeronautical Sciences -ICAF) החל מ-1958. בנוסף מקיימת האגודה קשרים עם ארגונים דומים ברחבי העולם.
סמל האגודה
סמל האגודה מכיל בתוכו אלמנטים עיצוביים בהשראת סמל התעשייה האווירית, סמלי יחידות במערך ההגנה האווירית בחיל האוויר ודגל ישראל.
יוזף פראונהופר
יוזף פון פְרַאוּנהוֹפֶר (בגרמנית: Joseph von Fraunhofer; 6 במרץ 1787 – 7 ביוני 1826) היה פיזיקאי ואופטיקאי גרמני.
ביוגרפיה
פראונהופר התייתם בגיל 11, והחל לעבוד כשוליה אצל נפח זכוכית בשם פיליפ אנטון ויכלסברגר.
ב-1801 התמוטט הבית בו שהה והיה הניצול היחיד בין בני הבית. על החילוץ פיקד הנסיך הבוחר מקסימיליאן יוזף הרביעי מבוואריה (לימים מקסימיליאן הראשון מבוואריה). הנסיך לקח את פראונהופר תחת חסותו, סיפק לו ספרים ודרש ממעסיקו של פראונהופר לאפשר לנער גם זמן ללמוד.
שמונה חודשים מאוחר יותר, נסע פראונהופר לעבוד במכון האופטי במנזר בנדיקטביורן, מנזר בנדיקטי שעבר חילון ויושביו עסקו בליטוש עדשות. במכון למד כיצד ליצור את הזכוכית האופטית המיטבית באותם ימים, ושיטות מדויקות ביותר למדידת נפיצה.
ב-1818 נתמנה לראש המכון האופטי במנזר. הודות למכשירים האופטיים האיכותיים, ולתהליכי הייצור הפכה בוואריה למרכז עולמי בתחום האופטיקה ולתקופה אף בלטה מעל מרכזי התעשייה הוותיקים באנגליה ובהולנד דאז. הזכוכית שייצר עלתה באיכותה על זו של מייקל פאראדיי שנחשב למומחה המוביל בתחום.
ב-1814 התרחשה אולי תגליתו החשובה ביותר כשהמציא את הספקטרוסקופ ומנה 574 קווים כהים בספקטרום אור השמש הלבן שעבר נפיצה. למעשה פראונהופר זיהה לראשונה את אי-הרציפות של ספקטרום האור-הנראה, תופעה קוונטית ביסודה. לימים (ב-1895) הראו, רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף, כי ה"קווים" הם תוצאה של בליעה אטומית. עד היום מכונים לעיתים "קווים" אלה על שמו - קווי פראונהופר.
פראונהופר המציא גם את סריג העקיפה, ובכך הפך את הספקטרוסקופיה משיטה איכותית לכמותית. בעזרתו הראה כיצד ניתן למדוד את אורך גל האור במדויק. פראונהופר גילה כי קיים שוני בספקטרום האור הנפלט מהכוכב הבהיר סיריוס ומכוכבי שבת אחרים (מסדר ראשון-כמו השמש) ובכך ייסד את מדע הסקפטרוסקופיה הכוכבית.
חרף כל זאת, מושא העניין המרכזי של פראונהופר נותר האופטיקה השימושית, והוא צוטט כאומר כי "בכל ניסויי, עקב קוצר הזמן, לא יכולתי להתרכז אלא בנושאים אלו שיש להם נגיעה לאופטיקה שימושית".
הקריירה המרשימה של פראונהופר זיכתה אותו לבסוף בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ארלנגן ב-1822. ב-1842 הוענק לו תואר אצולה (התחילית "פון" הניתנת לאצילים). כמו כן קיבל תואר "אזרח כבוד" של העיר מינכן. כמו אחרים בזמנו שעסקו בייצור זכוכית, פראונהופר נפטר בגיל צעיר יחסית כתוצאה ממחלת השחפת. הוא מת בשנת 1826, בגיל 39. סבורים כי טכניקות ייצור הזכוכית החשובות ביותר שפיתח נטמנו עמו בהתאם להילת האגדה שאפפה אותו עוד בחייו.
הצבעה מוקדמת
הצבעה מוקדמת הוא הליך נוחות, המאפשר לאנשים שלא יכולים להצביע ביום הבחירות המיועד או שלא נוח להם להצביע ביום זה, להצביע במהלך תקופה מוגדרת מראש לפני הבחירות. ההצבעה המוקדמת נעשית או בקלפיות ייעודיות או בהצבעה בדואר. בשני העשורים האחרונים הפכה ההצבעה המוקדמת להליך מקובל ביותר מעשר מדינות ביניהן נורווגיה, שוודיה, גרמניה, שווייץ, אירלנד, אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה ותאילנד.
הצבעה מוקדמת בארצות הברית
הצבעה מוקדמת היא אחת ממגוון הליכי הצבעה לא סטנדרטיים המקובלים בארצות הברית. הליך הצבעה סטנדרטי הוא הצבעה ביום הבחירות בקלפי שהאזרח רשום אליה ואילו הצבעה מוקדמת נעשית לפני יום הבחירות, במשך תקופה מוגדרת שמשתנה בין מדינה למדינה.
בשונה מרוב הדמוקרטיות בעולם, בארצות הברית אין מנגנון בחירות מרכזי אחד. הואיל ומדובר בפדרציה יש לכל מדינה עצמאות רבה בקביעת כללי ההצבעה בבחירות בתחומה. לכן, יש הבדלים ניכרים בהליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים בין מדינה למדינה ולעיתים גם בתוך אזורים שונים במדינה עצמה וההיסטוריה של התפתחות הליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים שונה ממדינה למדינה.
במשך שבעת העשורים הראשונים לקיומה של ארצות הברית, הבחירות נמשכו מספר ימים וזאת כדי לאפשר לאזרחים מהאזור הכפרי להגיע לערים ולבתי המשפט המחוזיים שם היה נהוג להצביע. בשנת 1845 הממשל הפדרלי קבע יום בחירות אחד אחיד בכל מדינות ארצות הברית. יום הבחירות נקבע למועד קבוע – יום השלישי שבא אחרי יום השני ה-1 בנובמבר. הממשל הפדרלי קבע רק יום אחד לבחירות כדי למנוע מאזרחים לעבור בין מדינה למדינה וכך להצביע יותר מפעם אחת.
בזמן מלחמת האזרחים אימצה ארצות הברית הליך הצבעה לא סטנדרטי הקרוי "הצבעת נפקדים", שנועד לאפשר לחיילים הנמצאים רחוק מביתם להצביע בבחירות. עם חלוף השנים הוחל הליך זה במדינות מסוימות גם על האזרחים. עם הזמן החלו המדינות לאמץ גם הליכי הצבעה מוקדמת. הליך ההצבעה המוקדמת התפתח כאמצעי נוחות, שנועד להקל על האזרחים להצביע ולהביא להגדלת שיעור ההשתתפות שלהם בבחירות.
הצבעה מוקדמת בארצות הברית יכולה להתבצע דרך הדואר, או באתרי הצבעה ייעודיים. בחלק מהמדינות נהוג למקם אתרי הצבעה ייעודיים להצבעה מוקדמת בסופרמרקטים ובמרכזי קניות, כדי להקל עוד יותר על המצביעים.
בבחירות של 2012 כ-46 מיליון בוחרים – שליש מכלל הבוחרים – הצביעו בהליכי הצבעה לא סטנדרטיים. מחצית ממספר זה הצביעו בהצבעת נפקדים, כ-17 מיליון מצביעים הצביעו בהצבעה מוקדמת ויותר משישה מיליון מצביעים הצביעו דרך הדואר.
קייזה
קייזה ריי אלסטד (באנגלית: Kiesa Rae Ellestad; נולדה ב-16 בינואר 1989), הידועה בשם הבמה קייזה (באנגלית: Kiesza), היא זמרת-יוצרת ורב-נגנית קנדית. ב-2017, היא הייתה מעורבת בתאונת דרכים בטורונטו, וסבלה מפציעות קשות שחייבו אותה לקחת מספר שנים חופש בשביל להחלים.
קורות חייה
קייזה נולדה בקלגרי, קנדה. כשהייתה בת 13, קייזה הלכה למחנה קיץ, והמשיכה ללכת עד שהייתה בת 16. כשהייתה בת 16, לקחה חלק בתוכנית של החברה לאימון מפרשים וחיים. מאוחר יותר היא הפכה למדריכת שייט בבית הספר לשייט גלנמור בשנת 2007. שנה לאחר מכן הצטרפה למילואים של הצי המלכותי הקנדי יחד עם אחיה, והפכה ל- NavCom (Communicator Naval). זה היה בזמן שהייתה בצוותים בודדים של חיל הים שהיא לימדה את עצמה לנגן בגיטרה.
בינתיים, היא נכנסה לתחרות מיס תבל קנדה. היא הצהירה כי זמנה בחיל הים הניע אותה למסור 4,500 תקליטורים לחיילים קנדיים שמשרתים באפגניסטן ב-2008. קייזה התאמנה בג'אז בסטפס, ובתיאטרון. היא התאמנה גם כבלרינה, אך בשל פציעה בברך בגיל 15, היא סיימה את קריירת הבלט שלה. כשהייתה בת 18, היא כתבה את שירה הראשון, כדר להביע את רגשותיה, לאחר שהוריה החליטו להתגרש. באותה שנה, שירה הושמע לראשונה ברדיו.
תאונת דרכים
ניק קריוון, מ-Toronto Star, דיווח כי קייזה הייתה מעורבת בתאונת דרכים ב-2017 בטורונטו, כאשר רכב אובר התנגש עם מונית. הוא דיווח כי חלק מההחלמה שלה, ממה שהיא תיארה כ-"פגיעה מוחית טראומטית", מחייב אותה להישאר בחדר חשוך למשך חצי שנה.
2006–2013: תחילת הקריירה
ב-2005, נבחרה קייזה להופיע בשידור חי בתוכנית הרדיו Folk Routes של טום קוקסוורת' בתחנת הרדיו CKUA. זמן קצר לאחר מכן התקבלה למכללת סלקירק בנלסון, קולומביה הבריטית. במכללה היא למדה נגינה על קלידים, שירה ונגינה על גיטרה. מאוחר יותר, היא קיבלה מלגה ממכללת ברקלי למוזיקה. לאחר מכן, ב-2010, היא נסעה לניו יורק בשביל לקדם את הקריירה המוזיקלית שלה. אף על פי שהתחילה בעיקר כזמרת פולק, היא שינה את המקצב שלה כאשר התחילה לעבוד בניו יורק, יחד עם המפיק המוזיקלי רמי סמיר עפוני. ב-2010. היא נבחרה להופיע בחגיגות יום קנדה בכיכר טרפלגר בלונדון מול 30,000 איש.
ב-2012, היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Oops". בריאיון שנתנה ב-2014, היא אמרה כי הסינגל נכתב כבדיחה.
2014–2016: Sound of a Woman
זמן קצר לאחר שהוציאה את "Hideaway", קייזה הוציאה וידאו קליפ חדש לגרסת הכיסוי שלה לשיר "What Is Love" של האדאוויי. מייק בל, מ-Calgary Herald, התייחס לגרסתה לשיר באומרו: "קאבר מדהים לשיר הדאנס של האדאוויי מ-1993, ". היא הוציאה גם גרסה מואטת, עם וידאו קליפ שמראה אותה ואחרים מגלים לאט לאט שהם עירומים, בשביל להביע "רגשות גולמיים".
ב-4 באוקטובר 2014, הוציאה, בשיתוף פעולה עם סקרילקס ודיפלו את הסינגל "Take Ü There". מאוחר יותר, היא הייתה אחת מכותבי השיר "Go All Night" של גורגון סיטי, בשיתוף פעולה עם ג'ניפר הדסון.
ב-11 בספטמבר 2015, הוציאה, בשיתוף פעולה עם דוראן דוראן, את השיר "Last Night in the City".
היא כתבה מספר שירים עבור ריהאנה. היא גם הייתה אחת מכותבי השיר "I'm in It with You" של לורן.
2017: Dearly Beloved
ב-6 בינואר 2017, קייזה הוציא את הסינגל "Dearly Beloved". הווידאו קליפ של השיר, שהציג אותה עם גיטרה לבנה, פורסם באותו יום ביוטיוב. לדבריה, השיר והחומר העתידי שלה קיבלו השראה מ-"חברתה הטובה אליס [שנפטרה] לפני כמעט שנה וחצי". ב-17 במרץ 2017, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם פיטבול, את הסינגל "We Are Strong". במקביל, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם סרון, את הסינגל "Ain't No Party".
2019–הווה: לאחר תאונת הדרכים
לאחר הפסקה של שנתיים בעקבות תאונת דרכים שהותירה אותה עם פגיעה מוחית טראומטית,  קיזה הוציאה את הסינגל הבא שלה, "Sweet Love", וחזרה להופיע ביוני 2019. המגזין Paper, התייחס לסינגל החדש כאל "תערובת של ז'אנרים". ב-2020 הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Crave.
על פי המגזין Paper, קייזה עובדת על מחזמר.
מיזמים אחרים
ב-2014, נבחר קייזה להיות הדוגמנית לקו משקפי אופנה חדש בשם "Color Block" על ידי הקמעונאית פנדי. היא הופיעה בסרטון תדמית שצולם על ידי רות הוגבן. בסרטון, "נראית קייזה מטיילת על הליכון על רקע קו רקיע צבעוני, תוך כדי [שהיא] שרה ועוטה את משקפי השמש הצבעוניים עם המסגרת הכפולה." קייזה הודיעה כי היא מתכננת להוציא את קו האופנה שלה בשם "SteamPop", איפשהו ב-2014.
אילפא
אילפא היה אמורא שחי בדור השני לאמוראי ארץ ישראל, חברו של רבי יוחנן.
בבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא
אילפא היה תלמידו של רבי יהודה הנשיא, אצלו למד יחד עם חברו רבי יוחנן. במסכת תענית דף כ"ד א' מובא כי כאשר רבי יהודה הנשיא גזר תענית ציבור בעקבות עצירת גשמים בארץ ישראל, נשלח אילפא לשמש כשליח ציבור, ותפילתו התקבלה באופן מיידי, כאשר אמר בתפילת העמידה משיב הרוח - נשבה הרוח וכאשר אמר "מוריד הגשם" ירד גשם מהשמים. רבי יהודה הנשיא שהתפלא שאל את אילפא לפשר מעשיו, ואילפא סיפר לו כי הוא מתגורר בכפר שבו כל תושבי הכפר עניים מרודים, הוא עצמו - שהיה עני מרוד ככל תושבי הכפר - היה מתאמץ להשיג יין לקידוש ולהבדלה ולהוציא את כל תושבי הכפר ידי חובתם.
עם רבי יוחנן
לאחר תקופה קצרה, הוכתר רבי יוחנן כראש ישיבת טבריה. כאשר הגיע אילפא לטבריה ושמע את הבשורה הוא הצטער על כך, וחבריו אמרו לו שלו היה גם הוא יושב ולומד כמו רבי יוחנן היה הוא מוכתר לראשות הישיבה. כאשר שמע זאת אילפא הלך ונתלה בתורן הספינה. ואמר: גם עתה, בקי אני בכל התורה. אם יבוא אדם וישאל אותי בתוספתא שנשנית בבית מדרשם של רבי חייא ורבי אושעיא ולא אדע לענות, אפיל את עצמי מן התורן. זקן אחד ששמע זאת בא ושאל אותו שאלה מסובכת אודות ברייתא מסוימת שלא ידוע איזה תנא שנה אותה, ואילפא הסביר לו את הברייתא במקום.
לפי מספר פרשנים בגלל סיפור זה כונה אילפא מכיוון שאילפא פירושו ספינה ופירושו לימוד.
מעשה זה קיבל פרשנויות רבות בקרב החוקרים. אחת מהן מתייחסת לעובדה המעניינת, שלאחר שרבי יוחנן שומע את המלאכים הסבורים שדינו של המשלב תורה עם פרנסה - מוות, הוא אינו מעביר את הסיפור לאילפא. יש המסבירים שרבי יוחנן הסיק מכך שאילפא לא שמע את דו השיח בין המלאכים, כי ייתכן שאכן דווקא לרבי יוחנן מיועד תפקיד לימוד התורה תוך כדי ניתוק מוחלט מעבודה מפרנסת ומהעולם הזה, בעוד שמאילפא לא מצפים משמים שיעשה צעד זה, שאינו מהווה לו סיכון. השאלה בין עיסוק בתורה לצד חיי פרנסה לא הייתה ככל הנראה שאלה של חיים ומוות, שהרי אנו מוצאים אותם יושבים לאכול תחת העץ, וככל הנראה מדובר היה בשאלה של לימוד תורה מתוך חיי עוני מול שילוב תורה בחיי עושר והרחבת הדעת.
אילפא מוזכר בתלמוד פעמים נדירות יחסית. אחת מהם היא במסכת גיטין בה דן אדם שנטל את ידיו לחצאין, כלומר מחצית מכף היד ואחריה עוד מחצית מכף היד, ובשעה שנוטל את המחצית השנייה עדיין רטובה המחצית הראשונה בשיעור התלמודי של טופח על מנת להטפיח (כמות רטיבות שהנוגע בה יכול לחזור ולהרטיב דבר אחר), האם ניתן להחשיב את הנטילה כנעשית בבת אחת (שהרי הנטילה הראשונה עוד קיימת במקצת על ידי המים שעדיין טופחים על כף היד) או לא.
סורת א-תין
לסורה שלושה חלקים. בשלושת הפסוקים הראשונים מובאת שבועה ב"בתאנים ובזיתים, ובהר סיני, ובחבל ארץ זה הבטוח!" רובין מציין כי "בתאנים ובזיתים" עשוי לסמל צמד מקומות קדושים, כגון מכה וירושלים, וכי חבל הארץ הבטוח הוא מכה, בה אסור לשפוך דם. מוחמד אסד מפרש את התאנים והזיתים כעצים המסמלים את האזורים בהם הם נפוצים: במזרח הים התיכון ובמיוחד בארץ ישראל ובסוריה, ועל כן הכוונה היא לאזור בו פעל הנביא היהודי האחרון - עיסא. בהתאמה, הר סיני מסמל את משה וחבל הארץ הבטוח, הוא מכה - את מוחמד. כך השבועה מביעה ביטחון בשלושת גילגולי הדת המונותאיסטית: היהדות, הנצרות והאסלאם.
חלקה השני (פס' 4–6) של הסורה מספר על בריאת האדם בצלם אלוהים, פסוק 4: "ואכן בראנו אותו באופן הטוב ביותר", אולם "אז עשינו אותו נחות שבנחותים". רובין מפרש כי הכוונה להידרדרות האדם בזקנתו, ומציין כי פרשנות אחרת רואה בהידרדרות את שהות האדם בתחתית השאול. הפסוק הבא מסייג את "המאמינים ועושי הטוב" כמי שלא יחלקו גורל זה, ויזכו ב"שכר עד אין קץ".
חלקה השלישי (פס' 7–8) של הסורה פונה אל המכחישים את יום הדין ואת שבחו של אללה בו, ולועג להם בהבעת תמיהה רטורית על כך שגם השופטים נשפטים בידי אלוהים.
ג'יימס בריאנט קונאנט
קורות חייו
קונאנט נולד בדורצ'סטר (Dorchester), מסצ'וסטס. בלימודיו האקדמיים רכש ידיעות בכימיה באוניברסיטת הרווארד, בה השלים לימודי תואר ראשון ב-1914 במהלכם זכה לאות פי בטא קפא (Phi Beta Kappa), ורכש בה תואר דוקטור ב-1917. כפרופסור בהרווארד הוא התמקד הן בכימיה פיזיקלית והן בכימיה אורגנית. ב-1924 הוא נבחר להיות חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1933 התמנה קונאנט לנשיא אוניברסיטת הרווארד, תפקיד שבו שימש עד 1953. ב-1941 העניק וינסטון צ'רצ'יל, כצ'נסלור (chancellor; נשיא) אוניברסיטת בריסטול, אות כבוד לקונאנט. כמו כן, ב-1944 העניקה לו האגודה האמריקאית לכימיה את עיטורה הגבוה ביותר, מדליית פריסטלי (Priestley Medal). בין השנים 1941 ל-1946 שימש יושב ראש הוועדה למחקר בביטחון לאומי (National Defense Research Committee), ארגון שהיה כפוף למשרד למחקר ופיתוח של ארצות הברית; במסגרת תפקיד זה הוא היה גורם מרכזי, יחד עם חברו וסגן נשיא MIT וניבר בוש, במינוף פרויקט מנהטן, שבמסגרתו פותחו פצצות הגרעין הראשונות. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש יועץ הן לקרן הלאומית למדעים (National Science Foundation) והן לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית.
עם גבור הביקורת הציבורית על השימוש בנשק גרעיני, שהופנתה מצד דמויות ציבוריות בולטות, כגון העיתונאי והפעיל למען השלום נורמן קאזנס והתאולוג ריינהולד ניבור, ביקורת שהטרידה את קונאנט, הוא מילא תפקיד חשוב "מאחורי הקלעים" בעיצוב הדעה הציבורית בסוגיה, כשעודד את כתיבת המאמר "ההחלטה" ("The Decision"), ואף ערך אותו לאחר מכן. את המאמר רב-ההשפעה הזה, חיבר מזכיר המלחמה לשעבר הנרי סטימסון, בסיועו של מי שעתיד היה להיות היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית - מקג'ורג' באנדי (McGeorge Bundy), והוא פורסם במגזין Harper's בפברואר 1947. המאמר הפיץ לראשונה לציבור הרחב את הרעיון כי הפצצה האטומית שימשה בהירושימה ובנגסאקי כדי להימנע מ"מעל למיליון הרוגים", רעיון שלא נמצא לו ביסוס עד כה בתיעוד ההיסטורי של קבלת ההחלטות בעניין. תפקידו של קונאנט בהנעה לכתיבת המאמר נחשף רק בעקבות מחקר היסטורי שנעשה ב-1989.
כנשיא אוניברסיטת הרווארד, סייע קונאנט בהפיכתה של הרווארד, שהייתה עד אז מוסד לימוד קטן, לאוניברסיטת מחקר מגוונת ובעלת שם עולמי. הוא החל את השימוש במבחני קבלה הבוחנים את הכושר האינטלקטואלי בקבלה ללימודי תואר ראשון, כדי לקבל תלמידים לפי הצטיינות אינטלקטואלית ולא לפי קשריהם החברתיים.
קונאנט אף פעל לקידום לימודי ההיסטוריה של המדע, ערך את הספר בן שני הכרכים "Harvard Case Histories in Experimental Science" ואף כלל את תחום לימודי ההיסטוריה של המדע בתוכנית הלימודים הכללית בהרווארד. בעיניו של קונאנט, בחקר ההיסטוריה של המדע גישת המחקר השמה דגש על הממדים האינטלקטואליים והפנימיים של פיתוח המדע - בניגוד להתמקדות בגורמים ה"חיצוניים", כמו סוציולוגיה, כלכלה ופוליטיקה - תחזק את האידאולוגיה האמריקאית בעניין המלחמה הקרה ותסייע לאמריקאים להבין את חשיבות המדע מאז מלחמת העולם השנייה. באותה תקופה, המדע האמריקאי (ובייחוד תחום הפיזיקה, שבו ראה קונאנט תחום מייצג) עבר תהליך מהיר של השתלטות בידי מימון צבאי, וקונאנט פעל להרגעת החששות בעניין השחתה מוסרית של תחום המדע. כמו כן, סייע קונאנט לתחילת הקריירה של תומאס קון, שלספרו "המבנה של מהפכות מדעיות" נודעת השפעה מכרעת על מגוון תחומים בלימודי המדע.
ב-6 בדצמבר 1963 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון. הוא נבחר לקבל את הפרס כבר בידי ג'ון פ. קנדי, אך הטקס התעכב בשל ההתנקשות בחייו של קנדי בנובמבר 1963.
קונאנט מת בהנובר, ניו המפשייר, בשנת 1978. לאחר מותו הוקמו על שמו כמה בתי ספר, בוויסקונסין, באילינוי ובמישיגן.
נושאים לביקורת בקריירה שלו
כנשיא אוניברסיטת הרווארד, קונאנט הוביל קו של קבלה בברכה את משטרו של היטלר. קצינים נאצים בכירים נשאו נאומים בקמפוס האוניברסיטה, וב-1934 אף נאם ארנסט האנפשטנגל בטקס קבלת התארים. כמו כן, הוא הנהיג מדיניות של הגבלת הקבלה של סטודנטים יהודים לאוניברסיטה ושל העסקת חברי סגל יהודים. ההיסטוריונים מורון ופיליס קלר, טענו כי הוא "חלק את האנטישמיות הקלה שהייתה נפוצה בקרב החוג החברתי שלו באותה תקופה".
בנוסף, בשנת 1940 הוא התנצל בפני האדמירל המפקד של אנאפוליס, לאחר שקבוצת הלקרוס של הרווארד ניסתה לעלות למגרש עם שחקן אפרו-אמריקאי בסגל. מאמן הקבוצה היריבה, קבוצת הצי האמריקאי, סירב שקבוצתו תעלה למגרש. לאחר מכן החליט מנהל האתלטיקה של הרווארד, ויליאם ג'יי. בינגהאם, להדיח את שחקן הלקרוס, לוסיאן ויקטור אלקסיס הבן, מהאוניברסיטה, ולשלוח אותו חזרה לביתו בקיימברידג' ברכבת. לאחר ששירת בצבא במלחמת העולם השנייה, ניסה אלקסיס לשוב להתקבל לבית הספר לרפואה של הרווארד, אך נדחה, בטענה כי מכיוון שיהיה הסטודנט השחור היחיד, לא יוכל למצוא שותף לחדר במעונות.
ריינאלדו (כדורגלן)
ריינאלדו דוס סנטוס סילבה (באנגלית: Reynaldo dos Santos Silva; נולד ב-25 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בדינמו בתומי.
קריירת מועדונים
ריינאלדו החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ספורט רסיפה עד שחתם בשנת 2007 בנאוטיקו. הוא יצא לשחק לראשונה מחוץ לגבולות המדינה שנה לאחר מכן, כשחתם באנדרלכט, שבה שיחק עד שנת 2013, כשבטווח זמן זה היה מושאל לקבוצות במדינה כמו סרקל ברוז' ווסטרלו.
בפברואר 2013, הוא חתם בקרבאך האזרית. לאחר ארבע עונות, שבהן רשם 43 שערים ב-87 משחקים, הוא חתם לשנתיים וחצי באדנספור מהליגה הטורקית. לעומת זאת, החוזה שלו הותר לאחר כשנה, כאשר הוא חתם בשורות ספרטק טרנבה הסלובקית. עם זאת, הוא לא רשם הופעות במדי קבוצה וכבר לאחר פחות מחודש שוחרר מהמועדון בהסכמה הדדית. כבר באותו החודש, הוא הוחתם באקטובה הקזחית.
ב-19 בדצמבר 2018, הוא שב לקרבאך, כשחתם בקבוצה לשנתיים וחצי. לעומת זאת, הוא שוחרר מחוזהו בהסכמה הדדית כבר ב-13 במאי 2019. ב-4 ביולי 2019, ריינאלדו שב לקזחסטן, הפעם לאירטיש פבלודר. הוא רשם הופעה אחת בודדת במדי הקבוצה וכבר 23 ימים לאחר מכן, הוא עזב את המועדון, גם הפעם בהסכמה הדדית. מאז שנת 2020, הוא משחק בקבוצת דינמו בתומי הגאורגית.
אנדרטת אדמס
אנדרטת אדמס (באנגלית: Adams Memorial) היא מצבה הנמצאת בחלקה E בבית הקברות רוק קריק (מאנגלית:rock creek cemetary) שבוושינגטון די. סי. בארצות הברית. חלקה המרכזי של המצבה הוא פסל יצוק מברונזה של הפסל האירי אמריקאי אוגוסטוס סיינט-גודנס. הפסל מתאר דמות מכוסה בבד, אשר יושבת כשגבה אל קיר גרניט.
היסטוריה
האנדרטה נבנתה בשנת 1891, והקמתה הוזמנה על ידי הנרי אדמס, סופר, עיתונאי והיסטוריון אמריקאי, על מנת להנציח את אשתו, קלובר הופר אדמס.
הנרי אדמס הנחה את סיינט-גודנס להתבסס בעיצוב הפסל על דמויות מן האמנות הדתית הבודהיסטית. הדמות שפיסל סיינט-גודנס שאבה השראה מגלימותיו של קאנון, שמו היפני אוולוקיטשוורה, הבודהיסטווה של החמלה, ובמיוחד מהקונטרסט בין גלימותיו הנשפכות לדמותו השקטה והיציבה כפי שהופיע בציורו של קאנוֹ מוֹטוֹנוֹבּוּ. כמו כן, ייתכן כי סיינט-גודנס הושפע מאמנות הקבורה הפריזאית, בעקבות שהותו בצרפת.
השם שהוענק לדמות המתוארת בפסל על ידי סיינט-גודנס עצמו הוא ("The Mystery of the Hereafter and The Peace of God that Passeth Understanding"), אך הוא מוכר יותר בקרב הציבור בכינוי "יגון" ("Grief"). אדמס לא היה מרוצה מהכינוי שדבק בפסל, ובשנת 1908 שלח מכתב לבנו של סיינט-גודנס, בו הוא ביקש ממנו שימנע מהציבור להעניק כינויים לפסל. אדמס אף טען כי סיינט-גודנס התכוון שהפסל יהווה שאלה בלתי פתורה, ולכן אין לכנותו בשם ספציפי.
הפסל זכה לפרסום ונודע בחשיבותו בהיסטוריית הפיסול האמריקאית, והפופולריות שלו היוותה מקור השראה למספר העתקים, והמפורסם בהם הוא הפסל "Black Aggie" (מילולית: אגי השחורה), אשר נקנה על ידי הגנרל האמריקאי פליקס אגנוס והוצב על חלקת הקבר שלו במרילנד בשנת 1925.
החל מ-16 במרץ 1972 נוספה אנדרטת אדמס למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית (National Register of Historic Places).
ליז רביאן
ליז עליזה רביאן (נולדה ב-9 באוקטובר 1986) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה
ליז רביאן נולדה וגדלה בכפר שלם, בתל אביב. הוריה הולידו אותה כשהיו בני עשרים. הם האמינו בה כל חייה ונתנו לה מקום להגשים את אהבתה לבמה. היא ניגנה חמש שנים על קלרינט ושלוש שנים על פסנתר, למדה ריקוד קלאסי ומודרני והייתה מתעמלת אמנותית תחרותית. בהיותה בת 15 הוריה התגרשו והיא נשארה לגור עם אמה. היא בוגרת בית הספר תלמה ילין במגמת תיאטרון ובוגרת מחזור מ"ה בבית צבי (2007-2004). בבית צבי לקחה חלק בהפקות רבות, בהן: חתונת הדמים (הכלה), מרי סטיוארט (מרי סטיוארט), האביב מתעורר (אילזה), ובמחזות זמר וערבים מוזיקליים – שיקגו (וולמה), גריז (מרטי), קאטס. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל 2006-2004 (הצטיינות), זוהרה שאקוב, נתן מייזלר, מלגת משרד החינוך, התרבות והספורט, מלגת ראש העיר רמת גן.