cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ניו זילנד–תאילנד
היסטוריה
שתי המדינות חגגו את 60 שנות היחסים הדיפלומטיים שלהן בשנת 2016. ישנם כ-10,000 תאילנדים החיים בניו זילנד. משטרת תאילנד המלכותית עבדה בצמוד למשטרת ניו זילנד במשך יותר מ-30 שנה.
ניו זילנד שדרגה את היחסים עם ממשלת תאילנד בשנת 2016.
יחד-אין אונום
בנוסף לכך, הארגון מפתח תוכניות לימוד בנושא "השואה באמצעות כדורים" עבור סטודנטים ומרצים באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה.
סולינוס
גאיוס יוליוס סולינוס (Gaius Iulius Solinus) היה מדקדק לטיני, שכנראה פרח בתחילת המאה ה-3 לספירה. תאודור מומזן מתארך אותו לאמצע המאה ה-3.
על פי תאודור מומזן, סולינוס השתמש גם בחיבור היסטורי (ייתכן של קורנליוס בוקכוס ) ובכורוגרפיה לפליניוס (Chorographia pliniana), תקציר חיבורו של פליניוס עם תוספות שנעשו על תקופת אדריאנוס. שאנץ (Schanz) לעומת זאת, מציע את "רומא" ו"פראטה" של סווטוניוס.
נעשה נוסח מתוקן מאוד של הטקסט המקורי, כיום סבורים שייתכן שנעשה על ידי סולינוס עצמו. גרסה זו כוללת מכתב שסולינוס כתב כהקדמה לחיבור, המעניק לחיבור את השם "פוליהיסטור" ("בעל תיאורים רבים"). שתי גרסאות החיבור היו נפוצות מאוד ובסופו של דבר "פוליהיסטור" התקבל בטעות כשמו של המחבר. החיבור היה פופולרי בימי הביניים, בתקצירים שנעשו על ידי תאודריקוס ופטרוס הדיקן.
סולינוס על ארץ ישראל
סולינוס משלב ב"אוסף דברים נדירים" שלו חומר הנוגע לארץ יהודה. אף על פי שחלקו הגדול של החיבור מקורו ב"תולדות הטבע" של פליניוס, סולינוס מספק כמה התייחסויות ופרטים שלא ניתן למצוא אותם במקורו העיקרי, ובראשם ההתייחסות להחרבת יריחו על ידי. הוא מספר על ים המלח, דברים הנסמכים על פליניוס, בתיאורו את "הביטומן הנמצא ביהודה, שיוצר האגם אספלטיטס". הוא מציין את ארץ אדום "העשירה בדקלים" ואת "יפו, העיר העתיקה ביותר בכל העולם, כיוון שנוסדה לפני המבול", ש"מצביעה על סלע, שעד עכשיו נראים עליו סימני השרשראות של אנדרומדה". סולינוס ממשיך בתיאור ארץ ישראל: "יהודה מצטיינת במימיה, אולם לא כל המים חולקים את אותו הטבע. נהר הירדן ניחן בנעימות יוצאת דופן. הוא נובע ממעיין פניאס, וזורם על פני אזורים מענגים ביותר. מעט לאחר מכן הוא מתמזג לתוך אגם אספלטיטס ומתקלקל על ידי מימיו העומדים". סולינוס מפרט את האגמים של ארץ ישראל. בתיאורו את ים המלח הוא מספר ש"גם שוורים וגמלים צפים בו". הוא מציין את "אגם סרה" (שיבוש של גינוסר - "גנסרת", כפי שמופיע אצל פליניוס), "המוקף בעיירות מפורסמות רבות" ומדגיש ש"את האגם עצמו ניתן להשוות לאגמים היפים ביותר. אולם אגם טבריה מתעלה על כל האגמים האחרים. הוא שופע בריאות הודות לזרמו המתפרץ". סולינוס מציין ש"בירת יהודה הייתה ירושלים, אולם היא נחרבה. יריחו ירשה אותה, אולם גם היא פסקה מלמלא את מקומה, מאחר שהיא נכבשה במלחמה של ארתחששתא". טענה זו של סולינוס מקושרת בדרך כלל למה שאוסביוס ציין, לגבי העברת יהודים מיהודה להורקניה בסביבות הים הכספי, בתקופת שלטונו של ארתחששתא השלישי (אוכוס). בהמשך תיאורו את ארץ יהודה, סולינוס מציין ש"בארץ זו גדל הבלסם" וטוען כי "יער הבלסם" היה מוגבל בגודלו, אולם מצב זה השתנה לאחר ניצחון הרומאים: "לאחר שהפכנו לשליטי יהודה, אלה גדלו כל כך, שכעת שטחים נרחבים של גבעות מרעיפים בלסם לתועלתנו". סולינוס מתאר את אזור ים המלח: "במרחק גדול מירושלים משתרע עמק קודר. על פגיעתו מהשמיים מעידה האדמה השחורה ההופכת לאפר. כאן היו שתי ערים, אחת נקראה סדום והשנייה עמורה, שבסביבתן, כל פרי הנולד שם, גם אם נראה בשל, הוא בלתי אכיל כיוון שחלקו הפנימי מכיל פיח... אפילו כאשר נוגעים בו קלות, הוא פולט עשן ומתפורר לאבק". להבדיל מסדום, שנזכרה כבר אצל סטראבון וגלנוס, זוהי הפעם הראשונה שעמורה נזכרת בספרות הפגאנית. סולינוס מספר גם על האיסיים: "חלקה הפנימי של יהודה הצופה למערב מיושב על ידי האיסיים. אלה...פרשו ממנהגי כל שאר העמים... לא ניתן למצוא אשה ביניהם והם ויתרו על מין לחלוטין. הם מתעלמים מכסף וחיים על דקלים. אף אחד לא נולד ביניהם, אולם מספרם אינו פוחת. המקום מוקדש לצניעות. לשם אנשים רבים נוהרים מכל הארצות... תחת האיסיים שכנה קודם לכן העיירה עין גדי, אולם היא נחרבה עד היסוד". למרות זאת, "חורשות הדקלים המרהיבות לא קטנו, לא בשל גילן ולא בגלל מלחמה. הגבול של יהודה מסומן על ידי מבצר מצדה".
אלדר הבר
אלדר הבר (נולד ב-1981) הוא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה, וראש המרכז למשפט וטכנולוגיה. תחומי המחקר שלו הם משפט וטכנולוגיה, בינה מלאכותית, סייבר, קניין רוחני, זכויות אדם ואזרח, ומשפט פלילי.
ביוגרפיה
סיים תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה, ותואר שני בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה בשנת 2008. את עבודת הדוקטורט בנושא ״ההפללה של זכות יוצרים״ כתב בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופ׳ מיכאל בירנהק, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. את פוסט-הדוקטורט שלו השלים במרכז ברקמן-קליין לחקר האינטרנט והחברה באוניברסיטת הארוורד. לאחר סיום פוסט-הדוקטורט, הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה בדרגת מרצה בכיר, וכיום הוא חבר סגל בפקולטה בדרגת פרופסור חבר. בשנת 2021 זכה בפרס חשין לחוקר צעיר, וכן נבחר לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40 של עיתון גלובס לשנה זו. הבר נשוי ואב לשניים. מתגורר עם משפחתו בקרית טבעון.
מחקריו
מחקריו עוסקים בקו התפר שבין משפט וטכנולוגיה. אלדר פרסם מאמרים רבים בנושאים של זכות יוצרים, פרטיות, מתקפות סייבר, רגולציה של הגנה והתקפה בסייבר, בינה מלאכותית, האינטרנט של הדברים, והגנה על ילדים מפני סכנות דיגיטליות. תחום כתיבה מרכזי שלו הוא הממשק בין משפט פלילי לטכנולוגיה, בו כתב מאמרים רבים הנוגעים, בין היתר, להאזנת סתר באמצעות מכשירי אינטרנט של הדברים, שימוש משטרתי במערכות זיהוי תווי פנים וברוגלה, תקנת השבים בעידן הדיגיטלי, האחריות הפלילית של פלטפורמות לפשעי משתמשים, ועוד. ספרו בנושא זכות היוצרים הפלילית (Criminal Copyright) פורסם בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' (CUP) בשנת 2018. לרוב, מחקריו עוסקים בבחינת האיזון הראוי בין עבודת המשטרה והמדינה לאיתור פשיעה אל מול זכויות אדם ואזרח.
ריו גז'גוס
ריו גז'גוס (בספרדית: Río Gallegos) היא עיר בדרום פטגוניה שבארגנטינה, השוכנת בסמוך לשפך נהר גז'גוס (על שמו היא קרויה) לאוקיינוס האטלנטי. ריו גז'גוס היא בירתה של פרובינציית סנטה קרוס, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-79 אלף תושבים, שהיוו כ-40% מתושבי הפרובינציה.
האירופי הראשון שהפליג באזור היה חופרה דה לואאיסה, ב-1525. את הנהר שגילה כינה אידלפונסו (Idelfonso), ואת שמו הנוכחי נתן לו סימון דה אלקסאבה, שסייר באזור ב-1535. הספרדים לא התעניינו באזור המרוחק, שהיה דל באוצרות טבע, והוא נותר בלתי מיושב. רק לאחר כיבוש המדבר בידי ארגנטינה העצמאית, בשנות ה-70 של המאה ה-19, שנועד לבסס את אחיזתה בפטגוניה, החלה התיישבות באזור. בתחילה, הוקם במקום בסיס של חיל הים הארגנטינאי ב-1885, ותוך שנים ספורות התבססה סביבו העיירה. כבר ב-1888 החליט מושל הטריטוריה רמון ליסטה להעביר את הבירה מפוארטו סנטה קרוס לריו גז'גוס, אך ההחלטה אושרה סופית רק ב-1904. בין 1912 ל-1920 עודדה הממשלה חוואים מאיי פוקלנד ומדרום צ'ילה להתיישב במקום. העיר התפתחה כמרכז לגידול כבשים, והנמל התפתח כמרכז לייצוא כבשים ותוצרתן. לאחר שטריטוריית סנטה קרוס קיבלה מעמד של פרובינציה ב-1957, הייתה ריו גז'גוס לבירתה.
במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 שימש שדה התעופה של העיר לגיחות אוויריות של חיל האוויר הארגנטינאי. כיום ריו גז'גוס היא העיר הגדולה ביותר בדרום פטגוניה, ופועל בה נמל תעופה בינלאומי.
מרדכי רטר
מרדכי (מוטי) רטר (24 במאי 1953 – 8 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בחטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים, אשר עוטר בעיטור העוז. נהרג בקרב ברכס "חמוטל".
ביוגרפיה
רטר נולד ב-24 במאי 1953 בראשון לציון למאיר ולדורה. למד בבית ספר היסודי "בארי" בראשון לציון, והתחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
בנובמבר 1971 התגייס רטר לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים שהתה המחלקה של רטר מדרום למעוז "מפרקת", בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. רטר עלה לעמדות וירה לעבר הרמפות בצד המצרי של התעלה על מנת לעכב את הצליחה המצרית. לאחר שמרבית הפלוגה נפגעה החל רטר לנוע צפונה במטרה להדוף את ההתקפה על המעוזים, אך הטנק שלו שקע בבוץ. בעת ניסיון החילוץ נפגע טנק סמל המחלקה, ורטר חילץ את אנשי הצוות מהטנק הבוער, וסחב את סמל המחלקה למרחק של כ-3 קילומטר בכדי שיקבל טיפול רפואי. על פעולה זו הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל, שהומר בהמשך לעיטור העוז.
כיוון שטנקי המחלקה שלו יצאו מכלל שימוש, הצטרף רטר לצוות טנק שכונה "טנק הקצינים" (יחד עם יובל נריה), ועימו נלחם. ב-8 באוקטובר, י"ב בתשרי, בעת הסתערות על רכס "חמוטל" נפגע הטנק וכל צוותו נהרג. במשך מספר חודשים לאחר מותו היה רטר בחזקת נעדר, עד שב-22 במרץ 1974 נמצאה גופתו.
רטר הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בראשון לציון ב-31 במרץ 1974.
טיסת 6833 של אירופלוט
טיסה 6833 של אירופלוט, הייתה טיסה של חברת אירופלוט במטוס הטופולב Tu-134, אשר נחטף בשמי ברית המועצות ב-18 בנובמבר 1983.
החטיפה
החטיפה בוצע על ידי קבוצת צעירים גאורגים. המטרה הייתה לאלץ את צוות המטוס שהיה בטיסת פנים לשנות את נתיב הטיסה ולנחות בטורקיה. באותה התקופה גאורגיה הסובייטית הייתה חלק מברית המועצות. בהתאם למדיניות השלטונות, אזרחי המדינה היו יכולים לעזוב אותה רק בנסיבות מיוחדות (למשל איחוד משפחות).
במהלך המשפט לנאשמים התווסף הכומר תאודור צ'קילדזה שהוכרז כמנהיג. באוגוסט 1984 נגזר עונש מוות לשלושה מהחוטפים ולכומר, שהוצא לפועל ב-3 באוקטובר 1984.
בשנת 2001 בתיאטרון מרג'נישווילי רצה לעלות על הבמה הצגה של דויד טורשווילי בנושא, אך בלחץ השלטון המחזה לא הוצג. הוא הוצג בהמשך בתיאטראות פרטיים וזכה להצלחה. בנוסף לכך בגאורגיה צולמו סרטים על האירוע.
אלכס איש-שלום
אלכסנדר (אלכס) איש-שלום (1938 – 26 בדצמבר 2017) היה משפטן ישראלי, ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
בשירותו במשטרה היה ראש מפלג ביחידה הארצית לחקירת פשעים חמורים ולקח חלק בחקירות שנגעו לרשימת ה-11, לרצח עמוס אוריון. בהיותו תת-ניצב היה שותף עם הפרקליטות דורית ביניש ועדנה ארבל באיסוף המידע עבור ועדת כהן. מאוחר יותר היה עוזר לראש אגף החקירות בתקופת כהונתו של עוזי ברגר בראש האגף.
ב-1993 שימש ראש אגף החקירות במשטרת ישראל בדרגת ניצב, ובתום שירותו מונה למבקר המשרד לביטחון פנים ויועץ למבקר המדינה לענייני חקירות. בשנת 1998 הוזכר שמו כמועמד למשרת המבקר.
במהלך שירותו במשטרת ישראל המשיך איש-שלום בלימודיו האקדמיים וצבר שמונה תארים אקדמיים שונים, בהם דוקטורט במשפטים.
בשנת 2003 פרש ממשרד מבקר המדינה. היה מרצה למשפטים וקרימינולוגיה באוניברסיטת חיפה, מכללת בית ברל, מכללת שערי משפט והמכללה האקדמית גליל מערבי.
היה נשוי ואב לשני בנים, בהם פרופסור פנחס (פיקי) איש-שלום, ובת.
פריחה מאוחרת
פריחה מאוחרת (באנגלית: Late Bloomers) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2011 בכיכובם של ויליאם הרט ואיזבלה רוסליני שביימה ז'ולי גברס. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-18 בפברואר 2011 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-13 ביולי 2011 הוא יצא לאקרנים בצרפת על ידי חברת גומונט פילם קומפני
תקציר עלילה
בני זוג, אדם (ויליאם הרט) ומרי (איזבלה רוסליני), מתקרבים שניהם לגיל שישים, אבל תגובתם לכך שונה לגמרי. מרי, שהיא מורה בגמלאות, מתחילה לשפץ את הבית כדי שיתאים לגיל מבוגר. אדם מתגונן נגד כל שנוי, ומגן בנמרצות על עבודתו כאדריכל. השניים גרים בלונדון, ובבית שלידם גרה נורה, אמה של מרי שגידלה את בתה באיטליה. מרי מודאגת בגלל אירוע של אובדן זיכרון, והרופא שלה המליץ לה להמשיך להיות פעילה. אדם נעלב כשהוצע לו לתכנן בית אבות, ובמקום זאת הוא מקבל את עצתה של מאיה (ארטה דוברושי), עובדת צעירה במשרד, להשתתף בתחרות לעיצוב מוזיאון חדש. אדם מתחיל לעבוד על הפרויקט החדש בלילות יחד עם העובדים הצעירים. מרי מתחילה להתרגל שהבית ריק, אבל גם לה יש מעריץ צעיר שהיא פוגשת במכון הכושר.
קבלה
הסרט "פריחה מאוחרת" קיבל ביקורות מעורבות. אתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 43% על פי 14 סקירות. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 53/100 בהתבסס על 10 סקירות.
פירמידת חעפרע
הפירמידה של חעפרע (בשמו היווני: Χεφρήν- חפרן ובמצרית: ח'עפר'ע) היא הפירמידה המצרית השנייה בגובהה ובגודלה במתחם הפירמידות בגיזה שבמצרים העתיקה. הפירמידה נבנתה סביב שנת 2550 לפנה"ס בערך ונקראה בפי המצרים "וויר ח'עפרע'" שפירושו הוא "חעפרע הגדול". חעפרע (ששלט בשנים 2558–2532 לפנה"ס במהלך השושלת ה-4 במצרים) הוא בנו ויורשו של ח'ופו - בונה הפירמידה הגדולה של גיזה.
גודל הפירמידה
אורך הבסיס של הפירמידה הוא: 215.5 מטר (706 רגל), גובהה היום: 136.4 מטר (448 רגל) ובמקור: 143.5 מטר או 471 רגל (מה שאומר שהייתה נמוכה ב-3.1 מטר מהפירמידה הגדולה) ונפחה: 2,211,096 מטר מעוקב (78,084,118 רגל). הפירמידה (כמו שאר הפירמידות בגיזה) בנויה מלבנים עשויות אבן גיר במשקל של יותר מ-2 טונות כל אחת, והיא בשיפוע של 53 מעלות - יותר תלולה מהפירמידה הגדולה שלידה. מה שגורם לפירמידה להראות גבוהה יותר הוא סלע יסוד בגובה של 10 מטרים שעליו היא בנויה.
היסטוריה
הפירמידה כנראה נפתחה ונשדדה כבר במהלך תקופת הביניים הראשונה. בתקופת השושלת ה-19, בהוראת רעמסס השני, נלקחו כמה מאבני הציפוי בשביל לבנות מקדש בהליופוליס (און). תיעוד של ההיסטוריון איבן עבד אל-סלאם ו"גרפיטי" בערבית על חדר הקבורה מאותה תקופה מעידים כי הפירמידה נפתחה שנית ב-1372. לא ידוע מתי נעלמו שאר אבני הציפוי, ידוע רק שכאשר ג'ון גרייבס, פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת אוקספורד, ביקר שם ב-1646, אבני הציפוי עדיין עמדו במקומן. הפירמידה נחקרה לראשונה ב-2 במרץ 1818 על ידי החוקר האיטלקי ג'ובאני בלזוני.
פרחים בבוץ
פרחים בבוץ (באנגלית: Mudbound) הוא סרט דרמה תקופתית משנת 2017 בבימויה של די ריס. הסרט נכתב על ידי ריס יחד עם וירג'יל ויליאמס, ומבוסס על הרומן באותו השם מאת הילרי ג'ורדן. בסרט מככבים קארי מאליגן, גארט הדלונד, ג'ייסון קלארק, ג'ייסון מיטשל, ומרי ג'יי בלייג'. הסרט מתאר שני יוצאי מלחמת העולם השנייה – אחד לבן, אחד שחור – אשר חוזרים למיסיסיפי וכל אחד מהם מתמודד עם גזענות והפרעת דחק פוסט-טראומטית בדרכו שלו. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס ב-21 בינואר 2017, ואז הופץ לבתי קולנוע באופן מוגבל, וכן יצא בנטפליקס.
המבקרים שיבחו את התסריט, הבימוי, ואת השחקנים (במיוחד את מיטשל ובלייג') ובטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75 זכה הסרט למועמדויות עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר (בלייג') והשיר המקורי הטוב ביותר ("Mighty River"). בטקס פרסי אוסקר ה-90, הסרט זכה בארבע מועמדויות: שחקנית המשנה הטובה ביותר והשיר המקורי הטוב ביותר לבלייג', כמו גם הפרס לתסריט המעובד הטוב ביותר ופרס לצילום הטוב ביותר, מה שהופך את רייצ'ל מוריסון לאישה הראשונה אי פעם להיות מועמדת בקטגוריה זו, ואת בלייג' לאדם הראשון אי פעם להיות מועמד לפרס משחק ופרס לשיר במהלך אותה השנה.
הפקה
פיתוח הסרט הוכרז ב-21 במרץ 2016, עם די ריס כבמאית וקארי מאליגן, גארט הדלונד, ג'ייסון קלארק וג'ייסון מיטשל בצוות השחקנים. ב-25 מאי הצטרפה מרי ג'יי בלייג' לצוות השחקנים. ב-31 במאי ג'ונתן בנקס ורוב מורגן לוהקו, והחלו הצילומים בניו אורלינס, לואיזיאנה. תהליך פוסט-פרודקשן התחיל בממלכה המאוחדת ביולי 2016.
צילום
די ריס ביקשה מהצלמת רייצ'ל מוריסון להתמקד "ברעיון של החלום האמריקאי לעומת המציאות האמריקאית", אז מוריסון פנתה לספרים של רשות החוות שפרסמו צילומים תקופתיים, בעיקר כדי ללמוד על צבע וקומפוזיציה; בפרט מצילומיה של דורותיאה לאנג - וכן ארתור רוטשטיין, בן שאן וווקר אוונס. מקור נוסף שלה היה המאמר של גורדון פארקס במגזין זמן לייף משנות ה-50, "A Segregation Story" (סיפור הפרדה גזעית). על פי מוריסון, המטרה הייתה להשיג מראה של "נטורליזם סובייקטיבי". ההתמקדות הייתה על האלמנטים הגשמיים, ולא על הדרמה:.
ביקורת
ריצ'רד רופר מעיתון "שיקגו סאן-טיימס" נתן לסרט 3.5 מתוך 4 כוכבים, ושיבח את השחקנים ואת הבימוי. כותב "רולינג סטון", פיטר טרוורס, גם נתן לסרט 3.5 מתוך 4 כוכבים, ושיבח את משחקה של בלייג', את הבימוי של ריס, ואת הצילום של מוריסון.
יניב זוהר
יניב זוהר (נולד ב-19 בספטמבר 1985) הוא תסריטאי ועורך ישראלי, המזוהה בעיקר כשותף ליצירת התוכנית קופה ראשית.
ביוגרפיה
יניב זוהר גדל והתחנך ברעננה. את השירות הצבאי עשה בבסיס המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בגלילות. יניב החל את דרכו כתסריטאי וכותב קומי עוד בתקופת שירותו הצבאי, כאשר כתב לסטנדאפיסט אורי חזקיה, ולתוכניות ״מועדון לילה״ והיכל התרבות. בשנת 2009 כתב עבור התוכנית ״עד כאן!״ בהנחיית אורי גוטליב ובהמשך יעקב כהן, וכן עבור תוכנית המערכונים ״קצרים״. בשנת 2010 כתב עבור תוכנית המערכונים ״שבוע סוף״. ב-2013 היו אחד מהכותבים של התוכנית ״חיות לילה״ בערוץ ביפ. ב-2014 היה תסריטאי בתוכנית ״המופע של רד ודביר״. ב-2015 היה תסריטאי בתוכנית ״מלחמת המינים״ יחד עם נדב פרישמן. בשנת 2017 היה שותף לכתיבת העונה האחרונה של הסדרה ״ראש גדול״. ב-2017, בעקבות עבודתם המשותפת בתוכנית מלחמת המינים וכן במופע של רד ודביר, הפכו זוהר ופרישמן שותפים לכתיבת הסדרה קופה ראשית, וכן גם בסדרה ״לבד בבית״ בחינוכית. בשנת 2020 היה שותף לכתיבת התוכנית ״הסטנדאפיסטים״ עם רשף לוי.
חיים אישיים
יניב זוהר מתגורר, נכון ל-2021, בכפר סבא, נשוי עם שני ילדים.
כרייסט צ'רץ' (אוקספורד)
כרייסט צ'רץ' (באנגלית: Christ Church) הוא קולג' יוקרתי באוניברסיטת אוקספורד ואחד הגדולים מבין מכללות האוניברסיטה. הקולג' נקרא בלטינית Ædes Christi (בית ישו) ולפיכך מכונה גם "הבית" (The House). הקולג' נוסד ב-1546 על ידי הנרי השמיני, כמוסד משותף לאוניברסיטה ולקתדרלה של אוקספורד, קתדרלת כרייסט צ'רץ'.
בין בוגרי הקולג' שלושה-עשר ראשי ממשלה, מבין שלושים שלמדו באוקספורד (יותר מכל קולג' אחר באוקספורד או קיימברידג'). בוגרים נודעים נוספים הם אדוארד השביעי, וילם השני, מלך הולנד, מייסד פנסילבניה, ויליאם פן, שבעה-עשר ארכיבישופים, לואיס קרול, ויסטן יו אודן, הפילוסוף ג'ון לוק והמדען רוברט הוק.
מהיווסדו ב-1546 ועד 1978 חינך גברים בלבד, מאז לומדות בו גם נשים.
היסטוריה
את ההחלטה להקים קולג' יזם תומאס וולזי, ארכיבישוף יורק, ב-1525, הוא הצליח לראות בחייו רק את שלושת-רבעי המבנה, שהושלם 140 שנים לאחר מכן. ב-1546 חנך הנרי השמיני, מלך אנגליה את הקולג' וציווה שיכיל גם את הקתדרלה של אוקספורד, מושב בישוף חדש של הכנסייה האנגליקנית שאך-זה נוסדה. הקולג' והקתדרלה מומנו מכספם של המנזרים הקתוליים שפורקו במסגרת פירוק המנזרים באנגליה. באותה שנה יסד המלך את הקולג'-האח של כרייסט צ'רץ', טריניטי קולג', באוניברסיטת קיימברידג'.
צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה כינס באולם הגדול של הקולג' את הפרלמנט שלו בעת מלחמת האזרחים האנגלית (1642- 1645).
מבנה ארגוני
שמו הרשמי של המוסד הוא "הדקאן, הסגל והסטודנטים של הקתדרלה של ישו באוקספורד מייסודו של המלך הנרי השמיני" (The Dean, Chapter and Students of the Cathedral Church of Christ in Oxford of the Foundation of King Henry the Eighth). מבחינה ארגונית הקולג' והקתדרלה חד הם. ראש המוסד הוא ריבון הממלכה המאוחדת עצמו. לפיכך, באופן ייחודי, בישוף אוקספורד איננו ראש הקתדרלה המשמשת כמקום מושבו. ראש הקולג' הוא הדקאן, המשמש גם כדקאן הנוצרי של הקתדרלה, איש כמורה הממונה ישירות על ידי הריבון. תחת הדקאן מכהנים הצנזור הבכיר (בלטינית: Censor Moralis Philosphiæ), האחראי על הנושאים האקדמיים ועל התלמידים לתארים המתקדמים והצנזור הזוטר (Censor Naturalis Philosophiæ) האחראי על התלמידים לתואר בוגר אוניברסיטה. כסגנו של הדקאן מכהן הצנזור לתאולוגיה (A Censor Theologiæ).
הריבוע הגדול, מגדל טום וטום הגדול
מגדל-השער ("מגדל טום", על שם הפעמון "טום הגדול", השוכן בו) הסוגר את החצר הרבועה של הקולג' (Great Quadrangle או Tom Quad) נבנה על ידי כריסטופר רן. הפעמון, טום הגדול, מצלצל כל ערב ב-9:00 101 פעמים, לכבוד 100 המלומדים המקוריים שייסדו את הקולג' והמקום הנוסף שהתווסף ב-1664. בעבר צלצל הפעמון בחצות וסימן את נעילת שערי כל הקולג'ים של אוקספורד. כיוון שהצלצול נמשך 20 דקות, ננעלו שערי כרייסט צ'רץ' ב-12:20, עשרים דקות לאחר נעילת שערי הקולג'ים האחרים. גם לאחר שהועבר הצלצול לשעה 9:00, עדיין ננעלים שערי הקולג' ב-12:20.
טומיריס
טומיריס הייתה מלכתם של המסגטים, אחד משבטי הסאקה (או הסקיתים) האיראנים ממרכז אסיה. טומיריס הובילה את המלחמה נגד ניסיונות הכיבוש של כורש, שליט האימפריה האחמנית, ולפי הרודוטוס הביסה אותו והביאה למותו.
רקע כללי
טומיריס הייתה מלכת המסגטים, ששלטה לאחר מותו של בעלה.
מלחמה עם פרס
במטרה להשתלט על הממלכה של טומיריס דרך נישואין, כורש ביקש את ידה, אך היא הבינה את המניעים שלו וסרבה לו. בעקבות הדחייה כורש החליט לפלוש למסגטה, והחל לבנות גשר על נהר הארקסס כדי לחצות אותו עם הצבא שלו ולתקוף את מסגטה.
טומיריס יעצה לו להסתפק בממלכה שלו ולסגת, ובנוסף אמרה שאם יחליט בכל זאת להילחם בהם, הוא יכול לבחור אם לעשות זאת בצד שלה של הנהר או בצד שלו.
כורש התעלם מעצתה של טומיריס. הוא התייעץ עם יועציו והחליט להמשיך ולהילחם במסגטים. מרביתם אמרו לו לבחור להילחם בצד שלו, כך יהיה לו יתרון על המסגטים. לעומת זאת, קרויסוס ייעץ לו ההפך שכן אם הוא יפסיד בקרב על אדמתו שלו הוא יאבד אותה ואת שלטונו לכן עדיף להילחם בשטחיה של טומיריס. בכל מקרה, הוא הוסיף, מביש לתת לאישה לפלוש לו לטריטוריה. קרויסוס הציע לכורש לנצח בעזרת תכסיס, וזה אכן מה שהוא עשה. הוא חצה את הנהר, הכין בשרים וכוסות מלאות ביין, כאילו ערך משתה באוהלי הצבא, והשאיר במחנה שלו מעט אנשים שלא ייחס להם חשיבות. המסגטים, בפיקודו של בנה של טומיריס, ספרגפיסס (Spargapises), הגיעו למחנה, שחטו את אלה שהיו בו, וחגגו את ניצחונם באכילת הבשר ושתיית היין. אך מכיוון שלא היו מורגלים ליין (בדומה לשבטים נוודים אחרים באותה תקופה, הם שתו בעיקר קומיס), השתכרו והובסו ונטבחו בקלות על ידי כורש שחזר למחנה. שליש מהצבא המסגטי הושמד. ספרגפיסס נתפס על ידי כורש.
לאחר שנודע לטומיריס על שאירע לספרגפיסס, היא שלחה לכורש הודעה זועמת שבה דרשה שיחזיר לה את בנה ויעזוב את מסגטה. היא נשבעה בשמש, האל של המסגטים, שאם הוא לא יעשה זאת וימשיך להיות צמא לדם, היא "תיתן לו דם".
כורש התעלם מהדרישות והאיומים. ספרגיפסס, כשהתפכח והבין מה קרה, התחנן בפני כורש לשחרר אותו, ולאחר שכורש נענה להפצרותיו, הוא התאבד.
מותו של כורש
טומיריס עצמה הובילה את צבא המסגטים למלחמה, הביסה את הפרסים והשמידה את רוב צבאם. כורש נהרג בקרב, וטומיריס מצאה את גופתו, כרתה את ראשו ודחפה אותו למיכל מלא בדם תוך שהיא קוראת לכורש: "שתה את מנת הדם שחפצת בה!"
על פי מקורות בבליים, כורש מת ב-530 לפנה"ס.
מורשת
טומיריס הפכה לפופולרית באמנות ובספרות האירופית בתקופת הרנסאנס. קבלת ראשו של כורש על ידי טומיריס, או הכנסתו לתוך המיכל המלא בדם, היו נושאים נפוצים באומנות. טומיריס ייצגה, ביחד עם נשים אחרות, דוגמה לנשים שגברו על גברים בדרכים שונות. בין האמנים שציירו ופיסלו את טומיריס היו: פטר רובנס, אלגריני , לוקה פרארי , מתיה פרטי והפסל Severo Calzetta da Ravenna.
במחזה המוקדם ביותר של שייקספיר, המלך הנרי השישי (חלק א'), הרוזנת מאוברן, בעודה ממתינה לבואו של לורד טלבוט, מזכירה את טומיריס (מערכה ב').
בשנת 1707 הועלתה לראשונה בלונדון האופרה טומיריס, מלכת סקיתיה .
השם "טומיריס" אומץ גם בטקסונומיה הזואולוגית, עבור הסוג Tomyris בעשים, וכן הסוג Tamyris בפרפרים.
590 Tomyris הוא השם שניתן לאחד האסטרואידים.
קזחסטן אימצה את טומיריס כגיבורה הלאומית שלה ומנפיקה מטבעות לכבודה.
PowerPC
PowerPC (ראשי תיבות של Performance Optimization With Enhanced RISC – Performance Computing) היא ארכיטקטורת מעבדים מסוג RISC. מעבדי ארכיטקטורה זו נוצרו ב-1991 כתוצאה מיוזמה משותפת של אפל, IBM ומוטורולה. במהלך השנים אפל ו-IBM ייצרו מחשבים עם מעבדים מסוג זה.
השימוש במעבדי PowerPC בחברת אפל
עבור מחשבי אפל, מעבדי PowerPC היו בשימוש עבור כל מחשבי המקינטוש שיוצרו החל משנת 1994 כחלופה למעבדי המוטורולה שבהם השתמשה אפל קודם לכן. המעבדים בהם אפל השתמשה הם: אפל השתמשה במעבדים אלו עד שנת 2005, שבה הכריזה על המעבר למעבדי אינטל, על מנת להפוך את מחשבי המקינטוש לחזקים יותר. מחשבי PowerPC נתמכו בגרסאות המקינטוש עד גרסת Snow Leopard, ששוחררה ב-9 ביוני 2009.
השימוש במעבדי PowerPC בקונסולת משחקים
מספר יצרני קונסולת משחקים השתמשו במעבדי PowerPC, ביניהם:
מוחמד בן סירין
משפחתו
אביו של אבן סירין היה קדר נחושת, ואחד האנשים שנלקחו בשבי על ידי צבאו של ח'אלד בן אל-וליד בקרב עין אל-תמר. לאחר שהוא נלקח בשבי, הוא הועבר לבעלותו של אנס בן מאליק.
אמו של אבן סירין, שנקרא ספיה, הייתה בעברה בבעלותו של אבו בכר, אך בהמשך הוא שחרר אותה.
הכרותו עם חסן אל-בסרי
הוא היה חבר קרוב של חסן אל-בסרי, שניהם התגוררו באותה עיר. עם זאת, מסיבה לא ידועה, החברות ביניהם נקלעה לבעיות, ואף יש הטוענים שהוא לא השתתף בהלווייתו של אל-בסרי. נתון מעניין נוסף הוא ששניהם מתו באותה שנה, הוא מת בדיוק מאה יום אחרי חסן.
פירוש חלומות
ספרו העיקרי הוא מדריך תמציתי לפירוש חלומות שנחשב למקור מידע חשוב עד היום. עם זאת, ההתייחסויות של אבן סירין בפרשנות עדיין מעורפלות עד היום ולא נבדקו מספיק באמצעות מחקרים כדי לשפוך אור על כישרונותיו בתחום זה. מה שברור הוא שהוא פירש חלומות על בסיס משמעויות סמנטיות ישירות. הוא שילב את הפרשנות עם קריאת השכל האנושי. הוא נהג לפרש ישירות את חלומותיהם של אנשים בשווקים ובאספות. הוא היה נועז לפרש חלומות אפילו לשליטים, מה שגרם לו צרות רבות, אם כי לא היה אכפת לו.
אבן סירין לא ביקש להשיג הון מהאינסטינקטים המולדים שלו ובפירוש חלומות. במהלך חייו הוא סבל מעוני רב ועבר עימותים רבים עם השלטונות האסלאמיים, מכיוון שהוא סירב למתנותיהם והם אף הכניסו אותו לכלא. הוא נהג לעבוד בשוק במשך היום ובילה את הלילה בתפילה ולימוד. הוא עבד בעסקי הטקסטיל בגלל הידע המקיף שלו בבגדים, צבעים וסחר.
מוריו ותלמידיו
בין מוריו הבולטים היו:
בין תלמידיו הבולטים היו:
רשימת שינדלר (פסקול)
רשימת שינדלר הוא פסקול הסרט בעל אותו שם שיצא לאקרנים בשנת 1992 על ידי סטיבן ספילברג. האלבום כולל שירים שהולחנו על ידי ג'ון ויליאמס ובוצעו בידי הכנר יצחק פרלמן, ובחלקם גם שולבה מקהלה. השיר "ירושלים של זהב" נכלל באלבום לאחר ששולב בסוף הסרט, אך בעקבות הביקורת על כך שהשיר לא קשור לשואה, שינה ספילברג את שיר הסיום בגרסה שהופצה בישראל ובחלק ממדינות אירופה לשיר "הליכה לקיסריה" ("אלי אלי"), בביצועה של נתנאלה.
האלבום זכה בפרסי האוסקר ובאפט"א של שנת 1993 בקטגוריית הפסקול המקורי הטוב ביותר, ובפרס גראמי עבור הפסקול הטוב ביותר במדיה החזותית. האלבום היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב.
אהובה תורג'מן
אהובה תורג'מן (נולדה ב-1962) היא מנכ"לית ומבעלי תאגיד ההמבורגרים BBB, הכולל גם את הרשתות מוזס ובורגרים. לרשת יותר מ-100 סניפים ו-4,000 עובדים, והיא מוערכת בשווי של 180–200 מיליון שקל, עם מחזור של מאות מיליוני שקל בשנה.
ביוגרפיה
תורג'מן נולדה בשנת 1962, ליעקב וחנה ביטון, עולים חדשים ממרקש, במעברת חרובית בחבל לכיש. תורג'מן למדה בבית ספר ממלכתי דתי ובגיל 14 החלה לעבוד לאחר שעות הלימודים, כפקידה בבית ספר לנהיגה.
תורג'מן שירתה שנתיים בשירות לאומי ברמת גן, שם הכירה את בעלה אריה. לאחר מכאן עבדה כפקידה בסוכנות ביטוח שביטחה את נהגי דן ואגד, בהמשך ניהלה את הסוכנות.
בגיל 20 נולד בנה הבכור, ולאחר 4 שנים נולדו לה תאומים. בגיל 26, החלה לעבוד כמנהלת משמרת בשעות הבוקר במסעדת יטבתה בעיר ברחוב הירקון, ועד מהרה התקדמה לתפקיד מנהלת הסניף. לאחר מכן, קיבלה לנהל שני סניפים נוספים. לאחר שלוש שנים היא התמנתה למנהלת רכש, אחר כך לסמנכ"ל ולבסוף למנכ"ל הרשת.
ב-2002 עזבה תורג'מן את "יטבתה בעיר". ב־2005 החליטה לפתוח בית קפה ליד ביתה בביתן אהרן, בשילוב חנות לציוד רכיבה.
ב-2008 מונתה תורג’מן לתפקיד מנכ"לית הרשת BBB ולאחר כשנה הפכה לבעלת מניות בחברה.
חיים אישיים
בגיל 20 נולד בנה הבכור, ולאחר 4 שנים נולדו לה תאומים.
לופולית
לופולית הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. לופוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם. מקור השם מיוונית: לופאס – צלחת + ליתוס – אבן.
היווצרות
לפולית נוצר בעומק רדוד יחסית על ידי מאגמה צמיגה מאוד, המתגבשת לסלע – לרוב מאפי בהרכבו. המאגמה מתקררת לאטה מתחת לפני השטח – תהליך המאפשר את היווצרותם של גבישים גדולים.
לופולית דומה בהיווצרותו ללקולית, אך שונה ממנו בצורתו. ללפולית צורת משפך רחב, בעוד ללקולית צורת פטריה. צורת המשפך נובעת ממפגש המאגמה בשכבת סלע שאינה מאפשרת לה להתקדם למעלה, ולחץ המאגמה דוחק את שכבות סלעי הסביבה כלפי מטה. עם התגבשות המאגמה פוחת נפחה, מה שעשוי לגרום התמוטטות של שכבות הסלעים מעל הלופולית אל החלל שנוצר.
לופוליתים עשויים להיווצר בגדלים שונים – מקילומטרים ספורים לכמה מאות קילומטרים. במתחם בושוולד בדרום אפריקה – שהיווצרותו מתוארכת לתחילת הרביעון, לפני כ-2 מיליון שנים – מצוי לופולית שכבתי שרוחבו כמה מאות קילומטרים.
תפוצה
לצד הלופולית במתחם בושוולד קיימים לופוליתים בגדלים שונים במקומות נוספים בעולם:
פרטיבה פרמאר
פרטיבה פרמאר (באנגלית: Pratibha Parmar; נולדה ב-11 בפברואר 1955 בניירובי) היא במאית, מפיקה ותסריטאית בריטית ממוצא הודי.
ביוגרפיה
פרטיבה פרמאר נולדה בניירובי שאז הייתה חלק של מושבה בריטית להורים ממוצא הודי שהיגרו לאפריקה. בשנת 1967 המשפחה עברה לבריטניה. פרמאר סיימה לימודי אוניברסיטה בתחום תקשורת ומשאבי אנוש. בזמן הלימודים היא הייתה מעורבת בתנועת הסטודנטים. במשך 3 חודשים היא עבדה בקלקטה עם אמא טרזה.
בחזרה לבריטניה פרמאר המשיכה בלימודי תואר שני באוניברסיטת בירמינגהאם. בשנת 1982 היא הייתה בין מחברי ספר The Empire Strikes Back – Race and Racism in 1970s Britain.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 פרמאר החלה לעסות בקולנוע. היא עסקה בסרטי תעודה דוגמת Emergence (1986) ו- Sari Red (1988) שתיארו מצבה של אישה-מהגרת בלונדון. בשנת 1991 היא סיימה סרט "Khush" על חיי החברה ההלט"בית בהודו. סרט זה זכה בפרסים בפסטיבלי לקולנוע במדריד, פריז וסן פרנסיסקו. בשנת 1991 היא סיימה לעבוד על סרט A Place of Rage שהוקדש לנשים אפרו-אמריקאיות וזכה בפרס בארצות הברית.
סרטה Nina's Heavenly Delights בהשתתפות שלי קון ולורה פרייז'ר זכה להצלחה וקיבל מספר פרסים בפסטיבלי לקולנוע.
בשנת 2013 ב-BBC הוקרן סרט Alice Walker: Beauty in Truth שבוים על ידי פרמאר והוקדש לחייה ופעילותה של אליס ווקר.
אלה ליברמן-שיבר
אלה ליברמן-שיבֶּר (1927 – 2 במרץ 1998) הייתה ציירת ישראלית ניצולת השואה אשר הנציחה את מוראות היום-יום בשואה בסדרת ציורים שיצרה בצעירותה בשנים לאחר שחרורה (1945–1948).
ביוגרפיה
אלה ליברמן נולדה בשנת 1927 בברלין בירת גרמניה, הבת הבכורה ליהושע ורוזה ליברמן, במשפחה בת שני ילדים.
בשנת 1938 גורשה משפחתה מגרמניה הנאצית בשל אזרחותה הפולנית של האם, ועקרה לבנדין שבפולין. במלחמת העולם השנייה נכלאה המשפחה בגטו, ועם חיסול הגטו באוגוסט 1943, שולחה למחנה אושוויץ-בירקנאו. אביה ואחיה הצעיר, לאו, נרצחו במחנה השמדה, ואילו ליברמן ואמה ניצלו בזכות כישרונה האמנותי – היא הועסקה על ידי הנאצים כציירת דיוקנאות.
בהתקרב הצבא האדום למחנה, בינואר 1945, הובלו השתיים בצעדת מוות לגרמניה, ונכלאו במחנה נוישטט-גלֶוֶוה (מחנה-לוויין  של מחנה הנשים ראוונסבריק). בראשית מאי 1945 שוחררה עם אמה, והיא בת 17. ומשם הגיעו לפולין. שם נישאה ליברמן בפברואר 1946 לעמנואל שיבר, חייל יהודי בצבא האדום; בני הזוג עברו מערבה בסיוע תנועת הבריחה וניסו לעלות לארץ ישראל באוניית המעפילים "בן הכט", שנתפסה על ידי הבריטים במרץ 1947 ונוסעיה גורשו למחנות המעצר בקפריסין. שם השתתפה בקורסים לציור שארגן האמן נפתלי בזם. בתום 13 חודשי מעצר שוחררו בני הזוג, ובאפריל 1948 הגיעו לכפר אתא. שם נולדו לבני הזוג בת אחת ושלושה בנים.
כמה שנים לאחר שחרורה החלה ליברמן להעלות על הנייר את רשמיה מהמלחמה. זיכרונותיה הפכו לסדרת יצירות, שהוצגו בשנות החמישים בתערוכה בנושא השואה בחיפה וגם הופיעו בעיתון. 93 יצירותיה בשם "חיים על קו הקץ" הוצגו בבית לוחמי הגטאות ונתרמו לאוסף האמנות שלו. הרישומים הופיעו ב-1992 בספר בעברית ואנגלית בהוצאת בית לוחמי הגטאות. בשנת 1997 הופיעה בפרנקפורט מהדורה מתורגמת לגרמנית בידי ליברמן-שיבר. ובהמשך הופיעה בסין ביוזמת בתה מהדורה מתורגמת לסינית.
בשנים 1979 – 1983 למדה ליברמן אמנות באוניברסיטת חיפה והשתתפה בסדנאות ציור, גרפיקה ופיסול.
נפטרה בשנת 1998 לאחר מחלה קשה. הותירה את בעלה ושלושת ילדיה.
קישורים חיצוניים
תמונותיה:
מיצירותיה:
דונאט באנקי
דונאט באנקי (בהונגרית: Bánki Donát, במקור לווינגר; בקוניבאנק, 6 ביוני 1859 – בודפשט, 1 באוגוסט 1922) היה מהנדס מכונות הונגרי-יהודי, ממציא ופרופסור באוניברסיטה. הוא היה אחד המהנדסים המכניים הגדולים בתקופתו, פרופסור להנדסת מבנים למכונות הידרו, מדחסים וטורבינות קיטור.
עבודתו
באנקי סיים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה עם תואר מהנדס מכונות. תחילה עבד כמהנדס מפעל המכונות של הרכבת ההונגרית, ואחר כך במפעלי הפלדה גנץ. משנת 1879 עד 1880 היה עוזר הוראה במחלקה למכניקה של האוניברסיטה בה למד, ומשנת 1899 עד מותו היה פרופסור מן המניין להנדסה הידראולית, מדחסים וטורבינות קיטור.
הן הגדלת הדחיסה והן הזרקת המים יושמו לראשונה על ידי באנקי, אם כי התפשטות מנוע הבאנקי נמנעה עקב הופעת מנוע הדיזל כמה שנים לאחר מכן. טורבינת באנקי, שהומצאה בשנת 1917, פתחה אפיקים חדשים לפיתוח תחנות כוח הידרואלקטריות גמדיות. בשנת 1918 המציא באנקי תוכנית רבת היקף לשימוש בכוח המים של שער הברזל על הדנובה.
הוא היה חבר ההתכתבות באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1911. עבור טורבינת המים זכה באנקי ארבע שנים לאחר מותו, בשנת 1926, בפרס הגדול של האקדמיה ההונגרית למדעים. את מרבית המורשת המתועדת הכתובה שלו ניתן למצוא בדיגיטציה בארכיון. בנוסף לפעילויות הנדסיות-מכניות ופטנטים משמעותיים שלו, היו חשובים תפקידי ההוראה שלו. הוא שם דגש רב על סיוע לתלמידים בהכנת הערות בכתב להרצאותיו. במהלך קריירת ההוראה שלו באוניברסיטה הוא ייסד את ההכשרה המעבדית בהנדסה.
כתביו
בכתביו עסק בעיקר בתאוריה של מנועי גז ועקרונות התכנון של טורבינות קיטור ומכונות שפועלות על מים:
רגשות מעורבים (שיר)
"רגשות מעורבים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1978 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הרביעית וכשיר הנושא באלבום האולפן ה-14 של הזמרת, רגשות מעורבים.
על השיר
"רגשות מעורבים" נכתב על ידי יהונתן גפן ללחן שחיבר נתן כהן. ב-31 ביולי 1978 נכנס השיר לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-22. ב-9 באוקטובר עלה למקום השני, שיאו במצעד, ושהה שם שבועיים רצופים. לבסוף, חמישה-עשר שבועות צעידה רצופה, יצא ב-27 בנובמבר מהדירוג. על-אף הצלחתו, הוא לא נכנס למצעד השנתי של התחנה.
גביע דייוויס 1989
גביע דייוויס 1989 הייתה התחרות ה-78 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 79 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ותת-הבית התחתון תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת גרמניה המערבית בשטוטגרט. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת גרמניה המערבית שניצחה בתחרות בפעם השנייה ברציפות.
ישראל בגביע דייוויס
לאחר הפסד לצרפת הנבחרת נפגשה עם קוריאה הדרומית. מנצח המשחק היה ממשיך להשתתף במשחקי הבית העליון בשנת 1990. המשחק בהסתיים בניצחון של ישראל.
סינית מפושטת
סינית מפושטת (בסינית מפושטת: 简化字, פין-יין: jiǎnhuàzì) הוא הכינוי לתקן של מערכת תווים סיניים, המתפרסם ב-"通用规范汉字表", "טבלת התקן הכללי לתווים סיניים" לשימוש בישות הגאופוליטית סין היבשתית (中国大陆). יחד עם הכתב הסיני המסורתי, היא אחת משני התקנים הנהוגים בסין לכתיבת השפה המדוברת. הממשל בסין החל לקדם את השימוש של אותיות אלו בדפוס החל משנות ה-50 של המאה ה-20 כדי לעודד אוריינות. הן נמצאות בשימוש רשמי ברפובליקה העממית של סין, במלזיה ובסינגפור.
ניתן להתייחס לסינית מפושטת בכינוי לעיל, "简化字" (ג'יאַן הוּאַה דזה), או לחלופין ב-"简体字" (ג'יאן טי דזה). הכינוי השני מתייחס לפישוט מבנה גוף האותיות, בעוד השם הראשון, הרשמי, מתייחס למערכת המודרנית הנהוגה היום של רשימת תווים רשמית אשר כוללת, על פי הגדרת השליט מאו דזה-דונג בשנת 1952, לא רק פישוט מבני, אלא גם הפחתה משמעותית במספר האותיות הכולל של התקן הסיני.
התווים של הסינית המפושטת נוצרו תוך הפחתה במספר הקווים הדרושים כדי לכתוב חלק ניכר מהתווים בכתב הסיני המסורתי. חלק מהפישוטים התבססו על צורות מהקליגרפיה המזרח-אסייתית הפופולרית "草书" (צַאוּ-שוּ, באנגלית: Cursive script). חלק אחר של האותיות פושט על פי כללים "יבשים" שנקבעו לפישוט, לדוגמה החלפת כל המופעים של רדיקל מסוים בתו (תו סיני מכיל בדרך כלל כמה רכיבים המכונים "רדיקלים") ברדיקל פשוט יותר. מספר תווים בעלי היגוי דומה ומשמעות זהה הוחלפו בתו בודד, בדרך כלל הפשוט מביניהם. בנוסף הושארו תווים רבים כפי שהם והם זהים לתווים המקבילים במערכת הסינית המסורתית.
חלק מהתווים המפושטים שונים שוני רב מהתווים שאותם החליפו, בעיקר בשל החלפות רדיקל בצורה אוטומטית. תווים לדוגמה שבהם הוחלף רכיב על ידי סימן פשוט: 对 <-- 對, 邓 <-- 鄧, 观 <-- 觀, 欢 <-- 歡. שינויים מסוג זה גרמו למבקרי הסינית המפושטת לטעון שהיא נראית כמו אוסף של שינויים אקראיים. לעומתם, התומכים בשיטה טוענים שהיא עקבית ומנגישה את השפה באופן ניכר, ובנוסף טוענים כי חלק מן השינויים דווקא חדשניים ומועילים אף על פי שהיו קיימים לאורך שנים במגוון תצורות.
סבב שני של תווים שהתווספו לסינית המפושטת היה בשנת 1977, אולם העדכון נמשך ובוטל בשנת 1986 מכמה סיבות, בעיקר עקב הבלבול שיצר והביקורת הקשה מהעם הסיני עצמו שהתקשה להתרגל אליו. עם זאת, הממשל נשאר עם כוונה רשמית להמשיך ולפשט בעתיד.
באוגוסט 2009 החל הממשל אוסף תגובות ציבוריות לרשימה מצומצמת יותר של שינויים.
נייג'ל איימוס
נייג'ל איימוס (באנגלית: Nijel Amos; נולד ב-15 במרץ 1994) הוא אתלט בוטסואני, סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012), פעמיים אלוף אפריקה (מרקש 2014, דורבן 2016) אלוף העולם לנוער (ברצלונה 2012) ושיאן העולם לנוער בריצת 800 מטר. איימוס מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה
באליפות אפריקה לנוער שנערכה במאי 2011, זכה איימוס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.38 דקות. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם לקדטים, קבע בחצי גמר ריצת 800 המטרים תוצאה של 1:48.54 דקות, סיים במקום הראשון במקצה, ועלה לגמר מהמקום השלישי. בגמר קבע שיא אישי חדש של 1:47.28 וסיים במקום החמישי. בחודש ספטמבר, במשחקי חבר העמים הבריטי לנוער, זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:51.07 דקות.
2012
באליפות דרום אפריקה הפתוחה שנערכה במאי, זכה איימוס במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:46.21 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בגרמניה, ניצח בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:43.11 דקות. בחודש יולי, באליפות העולם לנוער שנערכה בברצלונה, זכה איימוס במדליית זהב בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:43.79 דקות, המהווה שיא אליפות חדש.
מדליה אולימפית
חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון, זכה איימוס במדליית הכסף בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש לנוער של 1:41.73 דקות, לפני מוחמד אמאן האתיופי (1:43.20 דקות) ואחרי דייוויד רודישה הקנייתי, שקבע שיא עולם חדש של 1:40.91 דקות.
2022
ביולי 2022, ניג'ל עמוס הושעה זמנית בשל סימום, ימים ספורים לפני פתיחת אליפות העולם ביוג'ין, ארצות הברית. נייג'ל עמוס נבדק חיובי עבור אפנן מטבולי..
הנה בא השלום
"הנה בא השלום" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1978 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום האולפן ה-14 של הזמרת, רגשות מעורבים.
על השיר
"הנה בא השלום" נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי נורית הירש, שגם הפיקה אותו. הוא נכתב בהשראת חתימת הסכם השלום בין ישראל ומצרים. ב-8 במאי 1978 נכנס השיר לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-22. ב-19 ביוני עלה למקום השביעי, שיאו במצעד. לבסוף, לאחר אחד-עשר שבועות צעידה רצופה, יצא ב-24 ביולי מהדירוג. במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע בשיאו למקום החמישי.
רוח הרפאים של קייב
רוח הרפאים של קייב (באוקראינית: Привид Києва) הוא הכינוי שניתן לאלוף הפלות פיקטיבי המטיס כביכול מטוס מיג-29 פולקרום. נטען כאילו הטייס יירט שישה מטוסים רוסיים ביום אחד, במהלך המתקפה על קייב ב-24 בפברואר 2022. מקור האגדה בניסיון לחיזוק מורל האוכלוסייה האוקראינית בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה. כעבור כחודשיים חיל האוויר האוקראיני הבהיר כי מדובר במיתוס, וקרא לאנשים לבדוק את מקורות המידע לפני שהם מפיצים אותו הלאה.
היסטוריה
ביום הראשון של הפלישה הרוסית בפברואר 2022 החלו להתפרסם באופן נרחב ברשתות החברתיות סרטונים של מטוסי קרב באוקראינה בטענה שטייס יחיד הפיל מספר מטוסים רוסיים. הטייס, שכונה "רוח הרפאים של קייב" על ידי הציבור האוקראיני, ניצח כביכול בשישה קרבות אווירים בשמי העיר קייב במהלך 30 השעות הראשונות של הפלישה. המטוס עליו טס, כביכול, הוא МіG-29. ששת המטוסים שהופלו היו שני מטוסי Su-35, שני מטוסי Su-25, מטוס Su-27 ומטוס МіG-29. אילו אלוף ההפלות היה קיים, הוא היה אלוף ההפלות הראשון של המאה ה-21.
משרד ההגנה האוקראיני טען שאם ההפלות יאושרו, "רוח הרפאים של קייב" עשוי להיות אחד מעשרות טייסי מילואים מנוסים שהוחזרו בדחיפות לכוחות המזוינים של אוקראינה לאחר פלישת הצבא הרוסי. עם זאת, המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, ולרי זלוז'ני, אמר שהוא יכול לאשר רק שישה מטוסים רוסיים שהופלו ביום הראשון של הלחימה באוקראינה, אם כי ייתכן שהיו יותר.
נשיא אוקראינה לשעבר, פטרו פורושנקו, פרסם מאוחר יותר ציוץ בטוויטר ובו תמונה של טייס קרב, וטען שזה "רוח הרפאים של קייב", שלדברי פורושנקו היא אמיתית.
מורל
רוח הרפאים של קייב חיזקה את מורל העם האוקראיני, אל מול הפלישה הרוסית. האגדה האורבנית היא ככל הנראה לא יצירה מכוונת על ידי השלטונות או הצבא, מכיוון שהסיפורים על רוח הרפאים שותפו על ידי אזרחים אוקראינים פשוטים ברשתות החברתיות, לפני שחשבונות אוקראיניים רשמיים פרסמו ידיעות על הטייס.
צילומים מזויפים של קרבות אוויר והפלת מטוס בהשתתפות רוח הרפאים של קייב צולמו בסימולטור הטיסה הביתי Digital Combat Simulator והועלו על ידי משתמש יוטיוב, תוך ציון מפורש שהצילומים אינם אמיתיים ומהווים רק מחווה ל"רוח הרפאים של קייב". הסרטון שותף גם על ידי חשבון הטוויטר הרשמי של הכוחות המזוינים של אוקראינה.
באתר "Task & Purpose" נטען שמאוד לא סביר שיהיו שש הפלות אוויר-אוויר ביום אחד, בהתחשב בנדירותן במאה ה-21, ובהגנת הטילים החזקה של אוקראינה.
מכתש צ'יקשולוב
מכתש צִ'יקְשוּלוּבּ (בספרדית Cráter de Chicxulub) הוא מכתש פגיעה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו ובים הקריבי, בקוטר של כ-180 קילומטרים ועומק של כ-20 קילומטרים. ממדיו של המכתש הופכים אותו לאחת מתצורות הפגיעה הגדולות ביותר על פני כדור הארץ. מעריכים כי המטאוריט שיצר את המכתש היה בקוטר של לפחות 10 קילומטרים. השם "צ'יקשולוב" הוענק למכתש על שמה של עיירה השוכנת בשטחו.
מחקר
המכתש התגלה על ידי הגיאופיזיקאים אנטוניו קמרגו וגלן פנפילד בשנות ה-70 של המאה ה-20 בזמן שחיפשו נפט ביוקטן.
מדענים שיערו על בסיס מאובנים שנמצאו בקרבת המכתש, שהוא נוצר לפני כ-65 מיליון שנה בעקבות פגיעת מטאוריט בכדור הארץ. לפי תאוריית אלווארז היה המטאוריט אחראי להכחדת קרטיקון-שלישון. בהכחדה זו נכחדו כ-50% מן המינים שחיו על פני כדור הארץ באותה תקופה, ויותר מ-80% מכלל היצורים, בהם גם הדינוזאורים.
השפעות
מעריכים כי הגוף שיצר את המכתש שחרר בזמן פגיעתו אנרגיה השקולה ל-100 טרהטון של דינמיט. לשם השוואה, פצצת הצאר, פצצת המימן הגדולה ביותר שפוצצה על ידי האדם, שחררה אנרגיה השקולה ל-50 מגהטון של דינמיט (פי שני מיליון פחות). אפילו ההתפרצות הגעשית האנרגטית ביותר על פני כדור הארץ שחררה אנרגיה השקולה ל-240 גיגהטון של דינמיט, כלומר רק 0.24% מהאנרגיה ששוחררה בצ'יקשולוב.
מעריכים כי הפגיעה יצרה גלי מגה-צונאמי מהגדולים בהיסטוריה של כדור הארץ. ענן עצום של אבק רותח, עפר ואדים נפלט מאזור הפגיעה בזמן שהמטאוריט התחפר בקרקע בפחות משנייה. חומר מהמכתש וכן חלקים מהגוף הפוגע שוגרו מחוץ לאטמוספירה על ידי הפיצוץ וחוממו לטמפרטורות עצומות עם כניסתם החוזרת; דבר שגרם ליצירת שרפות ענק ברחבי כדור הארץ. בנוסף, גלי הלם חזקים התפשטו מאזור הפגיעה וגרמו לרעידות אדמה ולהתפרצויות הרי געש. הפליטה של האבק והחלקיקים יכלה לכסות את פני השטח של כל כדור הארץ למשך מספר שנים. כתוצאה מכך, אור השמש לא היה מסוגל להגיע לפני כדור הארץ שהתקררו באופן משמעותי. תהליך הפוטוסינתזה של הצמחים שובש קשות ופגע אנושות בשרשרת המזון.
מחלוקת
לתאוריה המניחה הכחדה כתוצאה מהתנגשות המטאוריט התעוררה התנגדות בשל קשיים שהיא מעוררת, ובעיקר הקשר בין מכתש צ'יקשולוב לאירוע הכחדה זה. תוצאות קידוח שנערך בחצי האי יוקטן בתחילת המאה ה-21 סותר את הטענה כי המטאוריט שיצר את המכתש אחראי להכחדה המונית. הקידוח מעלה נתונים לפיהם שכבת הכדוריות שנוצרה בעקבות נפילת המטאוריט קודמת לשכבת האירידיום בכ-300 אלף שנה וביניהן מצויים מאובנים מתקופה הקודמת להכחדת קרטיקון-שלישון, כך שמטאוריט זה קדם להכחדה ולא הכיל אירידיום. מכתש פגיעה של מטאוריט מאוחר המכיל אירידיום טרם נמצא.
בחודש מרץ 2010 – לאחר ניתוח מקיף של ראיות פלאונטולוגיות, גאוכימיות, גאופיזיות, סדימנטולוגיות ואקלימיות שנאספו במשך 20 שנים – פורסם בכתב העת Science מאמר מסכם של צוות מחקר בינלאומי שמנה 41 מדענים מ-33 מוסדות מחקר. המאמר מציג את מסקנת החוקרים, לפיה פגיעת המטאוריט שיצרה את המכתש גרמה להכחדה ההמונית. בחודש מאי 2010 פורסם באותו כתב עת מקבץ תגובות למאמר, בהן טענו עשרות חוקרים אחרים כי כותבי המאמר התעלמו מעדויות חשובות, והדגישו את תקפותן של תאוריות חלופיות.
יחידה 220
יחידה 220 הייתה יחידת קשר חשאי להפעלת סוכנים חשאיים של המוסד ואמ"ן. היא נוסדה בשנות ה‑50 כיחידה 994 בשני בסיסים באזור תל אביב. בצד מכשירי קשר הופעל במודיעין גם מערך יוני דואר להעברת מידע לסוכנים, בנוסף על השימוש ביונים בחיל הקשר. נבנו תחנות איסוף ליונים בירושלים, בבאר שבע, באילת ובצפת. השימוש ביונים פסק ב‑1967. יחידת הקשר החשאי הייתה עצמאית במערך האיסוף. עם הקמת מפקדת הקשר בחיל המודיעין, סופחה היחידה למפקדה זו. הקשר החשאי עם סוכנים שוּפר באופן קבוע באמצעות מכשור חדיש ויכולות קליטה ושידור שפותחו ביחידה הטכנולוגית-מבצעית במודיעין (יחידה 81). בפרסום בינלאומי נדיר נכתב כי ב‑1965 סיפקה היחידה קשר חשאי לסוכנים במזרח התיכון ובמדינות אפריקה, כולל כאלה שנחשפו על ידי גורמים עוינים.
בסיס היחידה שכן בחוף תל ברוך. מפקדה הראשון היה נרי ראשוני ואחריו יאיר רסקי. בין השאר, קיימה היחידה את הקשר עם אלי כהן, כפי שפורסם בסדרה התיעודית "לוחם 566" בערוץ "כאן 11". לאחר תפיסתו של אלי כהן ערכה היחידה ניסוי ("מבצע בול") יחד עם יחידה 515 במטרה לברר האם ניתן לאכן שידורים בהספקים נמוכים, לשם כך שידרו אנשי היחידה מערים שונות בישראל ושידוריהם אוכנו בהצלחה על ידי מערך האיכון של 515.
ב-1969 הוקמה באגף המודיעין יחידה 193 שהפכה ב-1971 לגדוד הקשר של אמ"ן. היחידה המשיכה לפעול במקביל ליחידה 220 שהתמקדה בפעילות הקשר החשאי. במקביל ליחידה של צה"ל, הוקמה במוסד (בתקופתו של צבי זמיר) יחידה בעלת מטרה דומה. הבסיס בחוף תל ברוך פונה כנראה בסוף 2012.
פרנסואה מז'נדי
פרנסואה מז'נדי (בצרפתית: François Magendie, 6 באוקטובר 1783 בורדו - 7 באוקטובר או 8 באוקטובר 1855 סנואה, על יד פריז) היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג צרפתי, הוא עבד בבתי החולים אוטל-דייה וסלפטרייר בפריז וכיהן כפרופסור בקתדרה הראשונה לפיזיולוגיה ניסיונית בקולז' דה פראנס. מז'נדי היה אחד הפיזיולוגים החשובים במחצית הראשונה של המאה ה-19, חלוץ של הרפואה הניסיונית.
שנותיו המוקדמות
מז'נדי נולד בשנת כבנו של הכירורג אנטואן מז'נדי מבורדו ושל ניקול דה פרה דה לונה (Nicole de Perey de Launay). הוא התייתם מאמו בגיל 9. כחסיד תורתו החינוכית של ז'אן-ז'אק רוסו, הותיר האב את הילד להתפתח חופשית ללא משמעת וללא לימודים מסודרים. משום כך ידע מז'נדי לקרוא רק אחרי גיל 10. לעומת זאת הוא אימץ מילדותו סגנון חיים אנרגטי, מלווה בשיפוט עצמאי ובזלזול במוסכמות שבלטו במהלך עבודתו המדעית. לימודיו הפורמליים בעיר הולדתו הופסקו בגלל אירועי המהפכה הצרפתית ותהחדשו שוב עם מעבר המשפחה לפריז. אביו ייעד אותו ללימודי רפואה ולקח אותו במקומות שבהם עבד - בבתי חולים ולאמפיתיאטרונים של הפקולטה לרפואה בפריז.
לימודיו ותחילת הקריירה המדעית
תקופת הלימודים של מז'נדי עמדה תחת סימן הרפורמות, לפעמים כאוטיות, בהוראת הרפואה, מזמן שלטונו של נפוליאון בונפרטה, מז'נדי למד אנטומיה ונתיחת גופות אצל אלקסיס דה בואייה, כירורג בבית החולים "הוטל-דייה". ב-17 בפלוריאל של "שנת XI", כלומר 27 באפריל 1803, בגיל 20 ,התקבל כסטז'ר (interne) של בתי החולים העירוניים בפריז ועבד בעיקר בבית החולים "סן לואי". השתלם באנטומיה ובמקביל גם בספרות, בעיקר לטינית. אולם מצא עניין רב בחקר התופעות הביולוגיות ובחר במהרה להתמחות בפיזיולוגיה, תחום מדעי שהיה בחיתוליו. בשנת 1807 התמנה למדריך באנטומיה בבית הספר לרפואה והתחיל ללמד קורסים לאנטומיה ופיזיולוגיה. ב-24 במרץ 1808 סיים בחינת הגמר לתואר רופא (MD) עם עבודה בנושא "מסה אודות החך הרך עם כמה הצעות בנוגע לשברים של סחוסי הצלעות". בשנות לימודיו הושפע מאוד מהאנטומיסט הדגול פרנסואה בישא, שנפטר בגיל 31.
המשך פעילותו האקדמית
בשנים 1813 -1811 היה מז'נדי "פרוסקטור" (מנתח גופות) בפקולטה לרפואה ומדריך בכיר לאנטומיה ולכירורגיה. ה חל משנת 1813 עבד כרופא פרטי וגם לימד קורסים פרטיים לפיזיולגיה. בשנת 1818 קיבל משרה ב"משרד המרכזי של בתי החולים בפריז" ללא משרה רשמית בבית חולים כלשהו עד שנת 1826. רק בגיל 50, בשנת 1831 השיג משרה של מנהל מחלקת נשים בבית החולים "אוטל-דייה" בפריז (Hôtel-Dieu de Paris) וב-4 באפריל 1831 התמנה לראש החוג לפיזיולוגיה ולפתולוגיה כללית בקולז' דה פראנס במקומו של ז'.ס.א. רקאמיה. ב-1845 פרש מתפקידו בבית החולים אוטל-דייה ובשנת 1847 מהקתדרה ב"קולז' דה פראנס". בשנת 1848 התמנה לראש "הוועד המייעץ לתברואה ציבורית".
מחקריו המדעיים
עם הזמן הגיע מז'נדי להתנגד לתפיסה הוויטליסטית של מורו, בישא, לפיה קיים "כוח חיות" או "כוח ויטלי" הגורם ל"חוסר יציבות" מיוחדת בכל תופעות החי, להבדיל מהתופעות הפיזיות שהן "אחידות להפליא". הוא התחיל להאמין ש"חוסר היציבות" לכאורה שבחי היא תוצאה של הבורות בתחום. לכן הוא הקדיש את זמנו ומרצו למחקרים אנטומיים בהקשר פיזיולוגי, תוך כדי עריכת ניסויים פרמקולוגיים ופיזיולוגיים. בשנת 1821 הוא הקים את ה"ז'ורנל דה פיזיולוז'י אקספרימנטל" (Journal de physiologie et pathologie expérimentale). מז'נדי היה לאחד החלוצים של הרפואה הניסויית. מחקרים התבססו כריתת איברים, הפסקת מסלולים עצביים, הזרקת חומרים פרמקולוגיים ותצפיות על האיברים הפנימיים. מז'נדי נמנה עם הראשונים שפיתחו טכניקות של ויויסקציה משוכללות. יחד עם תלמידו פואזני (Poisenille) המציא מתקן ניסויי שאיפשר את ההסתכלות בנשימה ובמחזור הדם. האכזריות שהייתה כרוכה בניהול המחקרים עשתה עם זאת, שירות דב לתדמית המדע בקרב הציבור ועוררה החרפת המאבק נגד הניסויים המדעיים בחיות.
הוא ניסה בשלב מסוים לטפל בהידרופוביה על ידי הזרקות מסיביות של מים בווריד, שיטה שהסתברה ככושלת.
השיטה הניסויית של מז'נדי בפיזיולוגיה של מערכת העצבים הובילה לממצאים חשובים מאוד אותם פרסם בשנת 1822 ב"Journal de physiologie et pathologie expérimentale" ותרמה להתחלת הנוירופיזיולוגיה הצטיינו במיוחד מחקריו להוכחת תפקידם של החלק האחורי והקדמי של חוט השדרה, על סמך מחקרים אלה נוסחו החוקים הידועים כחוקי בל או בל-מז'נדי. מז'נדי הבחין לראשונה בדרך ניסויית בין עצבים מוטוריים ועצבים סנסיטיביים. בעקבותי צ'ארלס בל הוא הבחין בין השורשים המוטוריים לשורשים הסנזיטיביים של העצבים הספינליים. באמצעות קטיעת השורשים הקדמיים והאחוריים של העצבים היוצאים ממח השדרה מז'נדי מצא שאם קוטעים את השורשים האחוריים המחברים לגפיים, בעלי החיים מאבדים את התחושה בחלקי הגוף האלה, בעוד שאם קוטעים את השורשים הקדמיים, מופיעים שיתוקים של הגפיים ללא אובדן התחושה. הוא ערך ניסויים כאלה במינים שונים של בעלי חיים והסיק כי השורשים האחוריים נועדו לתחושה והקדמיים - לתנועה.
מז'נדי תיאר את החור הנקרא על שמו, והנמצא מאחורי המוחון, והמהווה הדרך היחידה שבין החללים האפנדימריים ובין החללים התת-עכבישיים. לאחר מכן חקר את הפונקציות של המוחון. בנושא זה נכנס לוויכוח עם ז'אן-פייר פלורנס.
תלמידו המפורסם ביותר היה קלוד ברנאר שעורר כמוהו בקורת רבה בגלל השימוש בוויוויסקציה. ברנאר התחיל יחד עם מז'נדי את המחקרים על הפונקציה הגליקוגנית של הכבד. בניסוייו מז'נדי לא השתמש מספיק בקבוצות בקורת והיה לא סובלני לבקורת של עמיתים. כך עמד בתוקף על התנגדותו לשימוש באתר כחומר מרדים בהתערבויות טיפוליות.
מבחר מאמרים וספרים
(כמה רעיונות כלליים אודות התופעות האופייניות לאורגניזמים חיים) (בדיקת פעולתם של צמחים אחדים על חוט השדרה) {תזכיר על ההקאה)
קישורים חיצוניים
2005 in Fiorenzo Conti (ed) Trattato di fisiologia vol.I Edi - Ermes, Milano
888 אחזקות
888 אחזקות (באנגלית: Holdings 888) היא חברה המפתחת ומפעילה משחקי הימורים באינטרנט. החברה רשומה בגיברלטר, ונסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון.
החברה פעילה בכ-200 מדינות ברחבי העולם. נכון לשנת 2015 החברה מעסיקה כ-1,300 עובדים במרכז הפיתוח העיקרי שלה בהרצליה, בגיברלטר, באנטיגואה ובלונדון.