cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Some Velvet Morning
ניתוח הרמוני
שני החלקים שייכים למרכזים טונאליים שונים, פה דיאז (מינור) בחלק בעל המשקל 4/4 (החלק הגברי) שאותו נכנה "A", לעומת מי (מז'ור) בחלק בעל המשקל 3/4 (החלק הנשי) שאותו נכנה "B".
מבט מקיף על ההרמוניה מעלה ששני החלקים הם למעשה מודוסים שונים של אותו סולם. חלק A הוא המודוס הדורי של הסולם מי המז'ורי, וחלק B הוא המודוס היוני (המז'ור הטבעי) של אותו הסולם, כך שניתן להביע את הדרגות של חלק B במונחים של חלק A או להפך. כך למשל ניתן להתייחס לחלק B כעושה שימוש בדרגות הסובטוניקה (VII), הסובדומיננטה (IV), והמדיאנטה (III), ומסתיים בטוניקה.
הצורה המושהית בסקונדה הגדולה בסוף חלק B (F#sus2) אמנם מייצרת עמימות בנוגע לדרגה השלישית של האקורד, אך למעשה היא שומרת על הסולם המשותף לשני החלקים. בחלק מגרסאות הכיסוי (למשל זו של רמי פורטיס) האקורד פורש כאקורד מז'ורי. אקורד זה למעשה חורג מהסולם המקורי המשותף לשני החלקים (פה דיאז דורי או מי יוני), ומייצר גם הוא מתח מעצם החריגה מהסולם ורומז על מודולציה שלישית, מתח שנפתר עם חזרה לצורת המינור של האקורד בחלק A.
גרסאות כיסוי
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות לאורך השנים.
הגרסה של רמי פורטיס וברי סחרוף
בישראל השיר מוכר בעיקר הודות לגרסת הכיסוי בביצועו של רמי פורטיס. פורטיס וברי סחרוף שמעו לראשונה את השיר בביצועה של לידיה לאנץ' ורוולנד הווארד, וממנו התוודעו לביצוע המקורי של הייזלווד וסינטרה. את השיר תרגם לעברית סמי בירנבך ששיתף עם פורטיס פעולה באלבומו "פלונטר" ובלהקת מינימל קומפקט. השיר נכלל באלבום הנודע "סיפורים מהקופסא" שיצא לאור ב־1988.
החלק הנשי בשיר מזוהה עם מאפיינים כמו תמימות וטוהר, ולפי פרשנויות רווחות, גם מתח מיני רב, ודמותה של ננסי סינטרה בביצוע המקורי מביעה זאת. עם זאת, פורטיס וסחרוף ביקשו להיצמד למאפיינים התמימים בלבד, וחיפשו קול תמים וילדותי, ש"ישיר כמו שילדים שרים", וגם "שלא יגנוב את ההצגה". את השיר שר פורטיס בחלק הגברי, ואילו את החלק הנשי שרה סאלי, בתו בת ה-12 של יוסי לדרמן שהשתתף בהפקת האלבום.
גרסאות נוספות
גרסאות כיסוי נוספות בוצעו על ידי אמנים רבים, ביניהם:
אנדריס ברזינש (1951)
אנדריס ברזינש (בלטבית: Andris Bērziņš; נולד ב-4 באוגוסט 1951 בריגה) הוא פוליטיקאי לטבי, כיהן כראש ממשלת לטביה בין 5 במאי 2000 ל-7 בנובמבר 2002. ברזניש הוא חבר במפלגת "הדרך הלטבית".
לאחר סיום בית הספר בעיירה ליד ריגה, אנדריס ברזינש למד היסטוריה באוניברסיטת לטביה ועם סיומה החל לעבוד כמורה להיסטוריה. לאחר מספר שנים הוא עבר לעבודה ניהולית במסודות השלטון.
בעבר שימש כשר העבודה (1994-1993), כסגן ראש הממשלה ושר הרווחה (1995-1994) וראש עיריית ריגה בשנים 2000-1997. ברזינש הוא חבר לשם כבוד של הקרן הבינלאומית "ראול ולנברג".
זאב פרוש
זאב פרוש (1901, ה'תרס"א– 1 במאי 1954, כ"ח בניסן ה'תשי"ד) שימש במשך כשלושה עשורים כמורה וכמנהל בבית הספר "נצח ישראל" שבעיר חיפה, ולאחר מכן כיהן בהנהלת מחלקת החינוך של העירייה עד מותו. במקביל לעבודתו החינוכית, היה בין מייסדי קריית מוצקין וכיהן כחבר המועצה שלה, וכן פעל ב"הגנה" כחבר מפקדת הנפה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשנת 1901, ליונה, בת יעקב גולדמן, ולנפתלי, בן למשפחת פרוש, שראשה היה מתלמידי הגר"א, שעלו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-19.
למד בישיבת "עץ החיים" בירושלים, והוסמך לרבנות על-ידי הרב צבי פסח פרנק. לאחר לימודיו בישיבה עבר ללמוד בבית המדרש למורים בפתח תקווה, שם הוסמך להוראה.
ב־1924 עבר לחיפה והצטרף לסגל ההוראה בבית הספר "נצח ישראל", תוך שהוא מסייע לד"ר בנימין מנשה לוין בעבודת העריכה במפעל ההוצאה לאור "אוצר הגאונים". שימש במשך כשלושה עשורים כמורה וכמנהל, ולאחר מכן כיהן בהנהלת מחלקת החינוך של העירייה עד מותו. בנוסף פרסם מספר מאמרים בנושאי חינוך.
לאחר נישואיו והולדת בניו, העתיקה המשפחה את מגוריה מחיפה לקריית מוצקין, שרק נוסדה.
ב־1935 נבחר ליושב-ראש מועצת הקריה. בין יתר פעולותיו הציבוריות, פעל לבניית בית הספר "אחדות", לבניית בית הכנסת המרכזי, בו נהג לתת שיעורי גמרא קבועים מדי שבוע, לבניית "יד לבנים" לזכר הנופלים, לבניית מקווה וכן להכתרת רב לקריה. בנוסף קבע את שמותיהם של מספר רחובות בקריית מוצקין. במקביל, היה פעיל במחתרת ההגנה כחבר במפקדת הנפה.
נפטר ב-1 במאי 1954, בגיל 53. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בקריית מוצקין ובעיר חיפה נקראים רחובות על שמו.
חיים אישיים
היה נשוי לחיה לבית סולוביצ'יק. בנו הבכור נפתלי, שירת בבריגדה היהודית. בנו השני יעקב, הוא פרופסור לכלכלה לשעבר באוניברסיטת בר-אילן. נכדו, זאב פרוש, פרופסור לגנטיקה התפתחותית באוניברסיטה העברית.
גרגז'דאי
גרגז'דאי (בפולנית וברוסית: Gorżdy, Горжды, גורז'די; בבלארוסית: Го́ржды, הורז'די; ביידיש: גורז'ד; בגרמנית: Garsden, גארזדן) היא עיר במערב ליטא, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה קלייפדה במחוז קלייפדה.
יהודי גורז'ד
בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, ובסוף המאה ה-19 היו היהודים לרוב תושבי המקום, 60% מכלל האוכלוסייה. הקהילה הושמדה בשואת יהודי ליטא. מילידי העיר: הרב שלמה זלמן שך (שנרצח במוצא בפרעות תרפ"ט).
חלק מרבני העיר התפרסמו בעולם התורני, מהם: הרב משה יפה (1840–1885), בנו הרב יוסף יפה, הרב יצחק יעקב רבינוביץ והרב אהרן וולקין.
אולימפיאדת טוקיו (סרט)
אולימפיאדת טוקיו (ביפנית: 東京オリンピック, נהגה: טוקיו אוֹריפּיקוּ; באנגלית: Tokyo Olympiad), הוא סרט דוקומנטרי מ-1965 שבוים על ידי הבמאי היפני קון איצ'יקאווה ומתאר את משחקי אולימפיאדת טוקיו שנערכו ב-1964.
כמו הסרט "אולימפיה" של הבמאית הגרמנית לני ריפנשטאהל, שתיעד את משחקי אולימפיאדת ברלין שנערכו ב-1936, נחשב סרטו של איצ'יקאווה כאבן דרך ביצירת סרטים דוקומנטריים. עם זאת, "אולימפיאדת טוקיו" מתמקד בעיקר באווירה של המשחקים ובפן האנושי של הספורטאים ופחות בהישגים הספורטיביים ובמנצחים. הסרט נכלל ברשימה "1,001 סרטים שעליך לראות לפני שתמות".
הפקה
משחקי אולימפיאדת טוקיו נחשבו כבעלי חשיבות עליונה לממשל היפני. חלק ניכר מהתשתיות ביפן נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה והמשחקים נתפסו כהזדמנות להציג את יפן מחדש בפני העולם ולהבליט את התעשייה ואמצעי התחבורה החדשים והמודרניים, כמו גם את הכלכלה הצומחת של יפן. מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, ב-1896, צולמו בסרט כל האולימפיאדות, ברמה מסוימת. בדרך כלל, נעשה הצילום במימון הוועד האולימפי הבינלאומי כדי להנציח את האירועים למען הדורות הבאים. הממשל היפני החליט לממן ולהפיק סרט משלו למשחקי טוקיו ובתחילה נשכר הבמאי אקירה קורוסאווה, שלאחר הצלחת סרטיו: "איקירו" ו"שבעת הסמוראים" במערב, היה הבמאי היפני בעל הפרסום הרב ביותר מחוץ ליפן. אולם, נטייתו המפורסמת של קורוסאווה להשגת שליטה מלאה בכל ההפקה הייתה לרועץ: הוא דרש לביים לא רק את הסרט, אלא גם את טקס הפתיחה ואת טקס הנעילה של המשחקים ודרישתו זו הביאה לפיטוריו. למלא את מקומו הובא קון איצ'יקאווה שיצאו לו מוניטין של במאי המסוגל להיכנס להפקות בהן הנסיבות שהתפתחו לא תאמו במדויק את התוכניות הראשוניות.
איצ'יקאווה גייס צוות של צלמים שכיסו חלק גדול מהתחרויות ומההתרחשויות שסביב התחרויות. חלק מהצלמים היו צלמים בעלי שם, דוגמת: קאוזו מיאגאווה ושיגיצ'י נאגנו. לרשותו עמדו 150 מצלמות לצילום האירועים. בסוף האולימפיאדה עמדו לרשותו סרטי צילום באורך של 70 שעות והוא ערך אותם לסרט בן 170 דקות.
איצ'יקאווה עשה שימוש באמצעים טכניים להדגשת נקודת הראות שלו לאירועים השונים: הילוכים איטיים, הגברת סאונד, צילומי קלוז אפ מוקצנים וצילומי סטילס בשחור-לבן.
חזונו של איצ'יקאווה לגבי "אולימפיאדת טוקיו" עורר בשעתו מחלוקת ביפן, כיוון שהיה הפוך מזה שהממשל היפני חפץ בו וציפה לו. איצ'יקאווה הציג סרט שהדגש בו היה המבט הקולנועי והאמנותי על ההתרחשויות, שהיה בעל עניין רב יותר בספורטאים עצמם ופחות במבט העיתונאי וההיסטורי על תוצאות התחרויות, כפי שחפצו מממני הסרט. כתוצאה מכך, הכריח הוועד האולימפי היפני את איצ'יקאווה לערוך מחדש את סרטו ולקצרו כך שיתאים לדרישות המקוריות מהסרט. התוצאה הסופית הייתה סרט בן 93 דקות שהוצג בהקרנות מסחריות בבתי קולנוע ברחבי העולם.
קבלת הסרט והביקורת
הסרט השתתף בפסטיבל קאן והוצג מחוץ לתחרות. הסרט זכה בפרס "האומות המאוחדות" של באפט"א ובפרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב על שם רוברט פלאהרטי.
יחד עם סרטה של לני ריפנשטאהל, "אולימפיה", נחשב "אולימפיאדת טוקיו" כאחד מהסרטים הטובים והחשובים אודות המשחקים האולימפיים וכאחד מסרטי הספורט התיעודיים הטובים בכל הזמנים. נכון ל-2013, כל 11 הביקורות שניתנו לסרט באתר "Rotten Tomatoes" הן חיוביות.
הסרט יצא ב-1984, על ידי "The Criterion Collection", חברת הפצה של סרטי וידאו המוגדרים כ"חשובים וקלאסיים", ב"גרסת הבמאי" שלו, באורך 170 דקות. נכון ל-2013, לא ניתן לצפות בסרט כפי שהוקרן בבתי הקולנוע וניתן לרכוש רק את סרט הווידאו של "גרסת הבמאי" באמצעות אתרים המציעים סרטים משומשים למכירה.
סצנות בולטות בסרט
ענפי ספורט נוספים הנסקרים בסרט הם: התעמלות מכשירים, הרמת משקולות, היאבקות, איגרוף, סיף, ג'ודו, קליעה למטרה, מרוץ אופניים, קרב 5 וקרב 10, הוקי שדה, כדורעף, כדורגל, חתירה ושיט.
ניפאטס דיגיטליס
ניפאטס דיגיטליס (שם מדעי: Niphates digitalis; מכונה גם: ספוג אגרטל ורוד) הוא מין של ספוג, שתואר לראשונה בידי החוקר הצרפתי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בשנת 1814.
ספוג זה חי באוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה הצפונית, בפלורידה שבדרום ארצות הברית והאיים הקריביים, כולל איי בהאמה והאנטילים ההולנדיים. הוא מגיע לאורך 30 עד 50 סנטימטרים וצורתו היא כצורת צינור, מאוורר או אגרטל. למרות כינויו, צבעו של מין זה הוא לא רק ורוד אלא גם כחול, אפור ולבנדר. הספוג ניזון מפיטופלנקטון וחיידקים.
תרכובות המופקות מספוג זה נחקרו במטרה לבדוק את האפשרות להשתמש בהן בטיפול נגד סרטן הערמונית.
בלה פניבשי
זלאי בלה פניבשי (בהונגרית: Fenyvessy Béla; בודפשט, 15 באוגוסט 1873 – פץ', 6 בינואר 1954) היה רופא היגייניסט יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, בנו של העיתונאי אדולף פניבשי.
ביוגרפיה
בלה פניבשי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף פניבשי (1837–1920) וקלרה לוינסון (1846–1925). הוא סיים את לימודיו בתיכון אצל הפיאריסטים וקיבל תואר כרופא באוניברסיטת בודפשט בשמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד. בין השנים 1897–1907 היה מתמחה במכון הרוקחות בבודפשט ואחר כך עוזר מרצה של הפרמקולוג והפנימאי דר' ארפאד בוקאי. בשנת 1905 הוסמך כמרצה לפרמקולוגיה ניסיונית. בשנת 1907 היה עוזר פרופסור במכון בודפשט לבריאות הציבור ושנה לאחר מכן היה מרצה לבריאות הציבור. משנת 1909 היה מרצה בכיר. משנת 1918 היה פרופסור לבריאות הציבור באוניברסיטת בראטיסלבה ואחר כך עד 1944 באוניברסיטת פץ'. בשנים 1919–1920 היה הרקטור של אוניברסיטת בראטיסלבה ואחר כך, בעקבות חוזה טריאנון שהעביר את בראטיסלבה לסלובקיה, עבר יחד עם כל האוניברסיטה לעיר פץ' בהונגריה המצומצמת. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה ראש המכון המרכזי לבריאות של הצבא ההונגרי וניהל את הגנת הצבא מפני מגיפות, כמו גם את ייצור החיסונים נגד טיפוס הבטן והכולרה. הוא הנהיג חיסונים רב-ערכיים. הוא הקים את תחנת הבריאות הציבורית הכפרית הראשונה בפץ'. הוא עסק במשלימים, בחילוף החומרים של ספירוכטים וטריפנוזומים ובתפקיד הפתוגני של וירוס השפעת. הוא תכנן והפעיל היגיינהסוציאלית נרחבת: בדיקות בריאות ושיכון ובדיקות מזון. עבודתו התאפיינה באימות שיטת הבדיקה המורכבת.
לזכרו, איגוד העובדים הרפואיים והבריאותיים ייסד בשנת 1960 את מדליית הזיכרון של בלה פניבשי המוענקת מדי שנה על הישגים מעשיים בתחום בריאות הציבור ואפידמיולוגיה.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה ליאוני הוליטשר (1882–1954), בתם של ליפוט הוליטשר ווילמה המבורגר, אותה נשא לאישה ב-12 במרץ 1907 בבודפשט.
בנו ג'רג' ליפוט פניבשי (1908–1960) היה מהנדס מכונות. אשתו הראשונה הייתה ליוויה וארגה (1911–?), אשתו השנייה הייתה יוליה פרקש-ריכלינג.
אמנון זעיר
אמנון זעיר (נולד בשם רוּדי קלַיינֶר) (1 בינואר 1897 – 14 במרץ 1977) היה מנהל הקמת המעברה שממנה התפתחה העיירה ירוחם, וממקימי חיל השדה.
קריירה צבאית
רודי קליינר נולד למשפחה מתבוללת בווינה בירת אוסטריה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-1916, התגייס לצבא האוסטרי לבית הספר לקצינים. בהמשך הועבר לחזית המזרחית שם נפל בשבי הרוסים. לאחר שנפצע במלחמה, נלקח לבית החולים ומשם נמלט. הוא נדד ברחבי רוסיה ועבד כפועל חקלאי. הוא התקדם בתפקידו והפך אחראי על חוות קוזקים. כשהחלה המהפכה הגדולה ברוסיה הצליח לברוח ועבר דרך הקווים לצבא האוסטרי והגיע אל ביתו שבווינה. לאחר מכן, גויס לחזית האיטלקית, ובסיום המלחמה יצא להכשרה חקלאית יחד עם צעירים יהודיים אחרים.
פועלו בארץ
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל עם חבריו היהודיים שעבדו איתו בחקלאות, ועבד בתל אביב. לאחר שקבוצת פועלים זו התפזרה, עבר לעבוד במושבה כנרת במשקו של המהנדס יוסף טריידל, מראשוני הגרמנים הציונים בארץ.
משם הגיע לגן שמואל כדי להגשים את חלום חייו, איכר בארץ ישראל. עוד בזמן שעבד בעמק, נכנס לענייני "ההגנה", והיה קשור לאליהו גולומב, יצחק שדה ואליהו כהן. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה נשלח במשלחת יהודית לצ'כיה כדי לשכנע את יהודי צ'כיה לעלות לארץ ישראל ולהעביר אליה את הונם.
בשנת 1936 גויס למאמץ המלחמתי של היישוב היהודי והיה בין מארגני העלייה לחניתה, לג'וערה, ומונה למפקד הגליל. לאחר מכן הפך למפקד חיל השדה ופלוגות השדה באזור חדרה. בסוף המאורעות חזר לביתו בגן שמואל.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה קצין קישור בין הסוכנות היהודית והמטה העליון של צבא בעלות הברית בקהיר. לאחר שירותו קיבל את אות ההצטיינות של האימפריה הבריטית, ה-OBM, אך קליינר סירב לקבלו מסיבות לא ידועות. בתחילת מלחמת העצמאות מונה קליינר לקונסול (כך כונו באירוניה נציגי האזורים המנותקים) ירושלים בתל אביב.
מתוקף תפקידו כמפקד צפון ים המלח היה אחראי על העברת התושבים היהודיים מצפון ים המלח לדרומו, והחל ב-9 ביולי 1948 החליף את גואל לויצקי כמפקד על הגנתו של מפעל האשלג בסדום. קליינר מונה לאחד מאחד-עשר סגני האלופים שהיו אז בצה"ל. בחבל לכיש מינתה אותו הסוכנות היהודית למומחה – היועץ המשפטי לענייני קרקע.
במרץ 1951 עזר להקים וליישב את המושבה "תל ירוחם", שהחלה כמעברת עולים, על "כביש הנפט" בדרך מבאר שבע ל"מעלה עקרבים". כשהוקם היישוב הוא נקרא "כפר ירוחם" ומנה כ-400 תושבים. בשנת 1959 הוכר היישוב כמועצה מקומית בשנת 1962 הפך שמו של היישוב לירוחם. התוכנית המקורית לעיר הייתה שתמנה כ-30,000 תושבים. בפועל מתגוררים בה, נכון לסוף שנת 2019 מעט מעל 10,000 תושבים, והיא אינה מוכרת כעיר.
לקראת סוף חייו התנדב קליינר במרכזי קליטה לעולי ברית המועצות. הוא נפטר בשנת 1977, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ גן שמואל בו התגורר.
ריצ'רד האוול
ריצ'רד האוול (באנגלית: Richard Howell; נולד ב-26 בספטמבר 1990) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי אשר משחק בעמדת הסנטר במכבי חיפה.
קריירה
האוול נולד בג'ורג'יה למשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית. הוא למד ושיחק באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית. בין השנים 2013–2015 שיחק האוול עבור מספר קבוצות בליגות בפיליפינים, באיטליה, ברפובליקה הדומיניקנית ובליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-2015 חתם האוול בעירוני נהריה והוביל אותה למקום הרביעי בליגת העל כשהעמיד ממוצעים של 15 נקודות, 9.6 ריבאונדים ומדד יעילות של 18.8. בסוף העונה פורסם כי בשל חתונתו עם חברתו הישראלית הוא עשוי לקבל אזרחות ישראלית, דבר שמעלה את ערכו בישראל בשל החוק הרוסי. מכבי תל אביב התעניינה בהחתמתו אך בסופו של דבר ויתרה עליו והעדיפה את ג'ו אלכסנדר.
ב-2016 חתם בהפועל תל אביב. באפריל 2017 קיבל אזרחות ישראלית, אף שהחל בתהליכי גירושין מרעייתו הישראלית. סמוך למועד קבלת האזרחות נוצר סכסוך בין קבוצתו לבין הפועל ירושלים בנוגע להעברתו לזו השנייה. לקראת הפלייאוף, עבר האוול לירושלים, וחתם בה לשנתיים וחצי. בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה באליפות המדינה עם האדומים מירושלים. ביוני 2017 צורף לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, איתה שיחק ביורובאסקט 2017, והציג יכולת טובה.
ב-25 ביולי 2018 נכשל האוול בבדיקת סמים שנערכה כחודשיים לפני ב-30 במאי לאחר משחק פלייאוף מול גלבוע גליל. הסוכנות הישראלית למניעת סימום בספורט החליטה להשעות את האוול מכל פעילות רשמית.
לאחר תום השעייתו, ב-10 בנובמבר 2018 חזר האוול לקדנציה שנייה בהפועל תל אביב וחתם עד לתום העונה. לאחר תקופה קצרה בפיליפינים, חזר האוול לישראל וחתם בהפועל חולון.
בעונת 2020/21 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 75:91 על קבוצת אקדמיק פלובדיב.
ב-6 באוקטובר 2022 חתם בהפועל חיפה.
ב-23 באוקטובר 2022 שוחרר מהפועל חיפה.
ב-29 בדצמבר 2022 חתם במכבי חיפה
הרולד לאסוול
הרולד דוויט לאסוול (13 בפברואר 1902 - 18 בדצמבר 1978) היה חוקר תקשורת וסוציולוג אמריקאי, מבין חלוצי חקר התקשורת.
ביוגרפיה
לאסוול נולד באילינוי, ארצות הברית. את לימודי התואר הראשון במשפטים, ולאחר מכן תואר שני בסוציולוגיה ואת לימודי הדוקטורט סיים באוניברסיטת שיקגו, הוא הושפע רבות ממוריו ובמיוחד, מג'ון דיואי ו ג'ורג' הרברט מיד, אותם הרבה לצטט במחקריו לאחר מכן. הוא כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל.
לסאוול היה חוקר מדעי החברה, ונחשב לבעל ידע "רב אקדמי", כיהן כנשיא של האגודה האמריקאית למדעי המדינה (APSA), ושל האגודה העולמית לאומנות ומדע (WAAS).
הוא נחשב לאחד מהחוקרים המובילים בתחום מדעי החברה, ונחשב לאבי חקר תקשורת ההמונים.
הוא עסק רבות בחקר החברה, המבנה החברתי, התרבות והרבה לחקור תופעות פוליטיות. מגוון גישות תאורטיות שפיתח נחשבו בעת המצאתן כ"מקדימות את זמנן" אך כיום התאוריות שפיתח מהוות את הבסיס ללימודי התקשורת בעולם המערבי, והרבה מן המחקרים שלו מלומדים באוניברסיטאות השונות בתחומי הפוליטיקה, מדעי החברה והתעמולה.
מחקריו
את מחקריו הראשוניים בחקר התקשורת החל לאסוול לעשות בעקבות מחקר שערך בתחום מדעי החברה, במסגרתו ניתח את השפעות חומרי התעמולה על האזרחים בתקופת גרמניה הנאצית. במחקרו הוא ניתח מגוון יצירות קולנועיות אשר הופקו בזמן המלחמה, את חומרי התעמולה של המפלגה הנאצית אשר הופצו באופן תדיר, את שלטי החוצות ונאומים של אנשי מפתח במפלגה הנאצית. מחקרו זה הוביל אותו לפיתוח מודל לאסוול, בו הגיע למסקנה כי לתקשורת השפעה רבה ואף בלתי אמצעית על הפריטים בחברה. הוא טבע את המשפט המפורסם " מי אמר מה, למי, באיזה ערוץ ובאיזו השפעה?". על פי תאוריה זאת לפריטים בחברה לא קיימת האפשרות לבחור כיצד לקלוט את המסרים אשר מעבירים להם אמצעי התקשורת.
חוקרים רבים ביצעו מחקרים בעקבות תוצאות המחקר של לאסוול, מרבית המחקרים עסקו בהפרכתה של תאוריה זאת, אך חלק מן המחקרים תמכו בה. כיום הגישה הרווחת בחקר תקשורת ההמונים היא שמודל לאסוול מהווה את בסיסם של כלל המודלים הליניאריים בחקר תקשורת ההמונים.
לאסוול היה חסיד "המהפכה ההתנהגותית" והוא היה ממיסדי תחום הפסיכולוגיה של הפוליטיקה, הוא טבע מושגים רבים שמשמשים הן במדעי החברה והן בחקר הפוליטיקה.
הוא ביצע חקירות פסיכואנליטיות לפוליטיקאים ממלחמת העולם הראשונה באמצעות ניתוח החומרים שהפיצו, צפייה בתיעוד שלהם וראיונות אישיים, ועל בסיסן הפיק מידע רב אשר שימש אותו למחקריו בתחומים שונים במדעי החברה.
מחקריו של לאסוול מהווים התפתחות חשובה של הביהביורליזם והם מהווים התפתחות חשובה בהבנת המשמעויות של תעמולה פוליטית. הוא טבע את מושג "התעמולה" כפי שאנו מכירים אותו היום ומחקריו היוו פריצת דרך באתיקה של התעמולה הפוליטית וכמסקנה מהם תעמולה רשמית היא מסר גלוי בעל מטרות מוצהרות, ולכן תעמולה סמויה לא תיחשב כתעמולה רשמית במדינות מתוקנות.
מגהמיט
מָגְהֶמִיט הוא מינרל אוקסידי אחד מסוגי תחמוצות הברזל הניחן במגנטיות בולטת.
הרכב וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של המגהמיט היא γ-Fe+32O3.
ניתן להתייחס למגהמיט כאל מגנטיט נטול ברזל בערכיות 2 בנוסחה: כאשר \square מייצג מקום פנוי, A מייצג מיקום טטרהדרלי ו-B מייצג מיקום אוקטהדרלי.
המטיט (α-Fe+32O3) הוא פולימורף של המגהמיט.
המגהמיט מתגבש במערכת הקובייתית, חבורת סימטריות נקודתית "טטרטואידלית" 23\,\! וחבורת סימטריות מרחבית P213. הפרמטר של תא היחידה הוא: Åa=8.33. למגהמיט יש גם תא על (Supercell) שצורתו טטרגונלית וחבורת הסימטריות המרחבית שלו היא P41 או P43 והפרמטרים של תא היחידה הם Åa=8.33, ו-c=24.99Å.
תכונות פיזיקליות
המינרל מופיע לעיתים נדירות כגבישים אוקטהדרליים או כצמיחה מחטית, בדרך כלל המינרל מופיע כגוש חסר צורה (מסיבי) או כשהוא מצפה דפנות של חללים בסלעים כשהוא מחליף מגנטיט. אין למינרל פצילות, והוא נשבר לחלקים מעוגלים למחצה (שבירה תת-קונכייתית). קשיותו בינונית-גבוהה - 6 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 4.86. המינרל הוא פרומגנטי והמגנטיות שלו חזקה.
גילוי ומקור שם
המינרל נתגלה לראשונה ב-1927 במכרה איירון מאונטיין (Iron mountain), כ-15 קילומטרים צפונית מערבית לרדינג (Redding) מחוז שסטה (Shasta) בקליפורניה שבארצות הברית. השם הוא הלחם של שמות שני מינרלים - מגנטיט והמטיט - בהתייחס למגנטיות החזקה של המינרל ולהרכבו הכימי.
מקור ותפוצה
המגהמיט הוא בדרך כלל תוצר של התחמצנות בחום נמוך של ספינלים המכילים ברזל בערכיות 2, בדרך כלל מגנטיט או מגנטיט המכיל טיטניום.
מקומות בהם מוצאים מגהמיט כוללים את מכרה איירון מאונטיין (Iron mountain), כ-15 קילומטרים צפונית מערבית לרדינג (Redding) מחוז שסטה (Shasta) בקליפורניה שבארצות הברית (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); במרבצי הברזל של אגם סטיפ רוק (Steep Rock Lake) בפרובינציה אונטריו שבקנדה; צפונית לפטוס דה מינאס (Patos de Minas) במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל; במתחם בושוולד בטרנסוואל שבדרום אפריקה; בהר הגעש הכבוי קצנבוקל (Katzenbuckel) שברכס ההרים אודנוולד (Odenwald) במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה; ובמכרה טקנוקורה במחוז פוקושימה,  ובמכרה קומנו במחוז ימאגוצ'י ביפן.
בישראל ניתן למצוא מגהמיט בתצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד. מקורו של המינרל בהתמרה של פיריט לתחמוצת ברזל, והוא מופיע כתרכיזים כדוריים מגנטיים בקוטר של כמה ס"מ שגונם צהוב-ירוק, השקועים בסלעי החוואר המותמרים של תצורת טקיה.
מחקר שנערך באוניברסיטת פרנקפורט גילה כי במקורם של יוני דואר יש מבנה תלת־ממדי של תאי עצבים המכילים מגהמיט ומגנטיט המאפשרים להם ניווט תוך שימוש בשדה המגנטי של כדור הארץ.
פרס אברבנאל
פרס אברבנאל הוא פרס שניתן אחת לשנתיים על ידי האיגוד הישראלי למתמטיקה. הפרס מוקדש לזכרו של המתמטיקאי והפרופסור שלום אברבנאל, והכסף הניתן עבור הפרס נתרם על ידי משפחתו. הפרס מיועד למתמטיקאים צעירים (מתחת לגיל 49) העוסקים במתמטיקה שימושית. מתן הפרס החל בדצמבר 2018 ואמור להיערך אחת לשנתיים באוניברסיטת תל אביב. הגשת שמות המועמדים לפרס יכולה להתבצע על ידי ראשי הפקולטות, המחלקות ובתי הספר למתמטיקה ברחבי הארץ. זהות הזוכה נקבעת על ידי ועדה בת שלושה חברים אנונימיים.
בשנת 2018 זכה פרופסור בועז נדלר ממכון ויצמן בפרס. בשנת 2020 זכה פרופסור ירון ליפמן בפרס (אף הוא ממכון ויצמן).
מאט דוהרטי
מתיו "מאט" ג'יימס דוהרטי (באנגלית: Matthew "Matt" James Doherty; נולד ב-16 בינואר 1992) הוא כדורגלן אירי, המשחק כמגן ימני בוולברהמפטון וונדררס ובנבחרת אירלנד.
קריירת מועדונים
דוהרטי אותר על ידי וולברהמפטון וונדררס בזמן ששיחק עבור Bohemian במשחק הכנה נגדם ביולי 2010 ובמהרה חתם על עסקה לשנתיים. (עם אפשרות לשנה נוספת) במועדון האנגלי תמורת סכום של 75,000 ליש"ט. המגן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-8 בינואר 2011 בתיקו בגביע האנגלי נגד דונקסטר רוברס, לפני שערך הופעת בכורה בפרמייר ליג ב-24 בספטמבר 2011 נגד ליברפול.
בינואר 2012 דוהרטי הושאל למועדון הסקוטי היברניאן לחלק האחרון של עונת 2011/12. לאחר הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 מול קילמרנוק ב-4 בפברואר בגביע הסקוטי, הוא הופיע בסך הכל 17 פעמים עבור המועדון, בהן כבש פעמיים. משחקו האחרון היה גמר הגביע הסקוטי 2012, בדרבי נגד הארט אוף מידלות'יאן שם הפסיד עם קבוצתו 1–5. הערותיו של דוהרטי לאחר המשחק בראיונות ובטוויטר ספגו ביקורת על ידי אוהדי הקבוצה, ודוהרטי התנצל לאחר מכן על ביצועי הקבוצה.
באוקטובר 2012 הושאל דוהרטי לברי מהפוטבול ליג הראשונה בעסקה לשלושה חודשים. יומיים לאחר מכן, ערך דוהרטי את הופעת הבכורה שלו עבור הקבוצה, בהפסד 0–1 לסווינדון טאון. דוהרטי הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה אך בעיות כלכליות במועדון גרמו לכך ששחקנים מושאלים שלהם, כמו דוהרטי, נאלצו לחזור למועדונים שלהם, ובכך חזר דוהרטי לוולברהמפטון וונדררס בינואר 2013. דוהרטי הפך שחקן הרכב קבוע במועדון ובספטמבר 2013 האריך את חוזהו במועדון. שער של דוהרטי מול פולהאם במהלך עונת 2015/16, זכה בשער העונה של המועדון לאותה העונה. ב-26 בספטמבר 2017 חתם דוהרטי על חוזה חדש ששומר עליו בוולבס עד קיץ 2021. לקראת סיום עונת 2017/18, וולבס עלתה שוב לפרמייר ליג לאחר שש שנות היעדרות.
דוהרטי הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בהופעתו התשיעית בפרמייר ליג ב-6 באוקטובר 2018 מול קריסטל פאלאס כשהוולבס ניצחו 0:1. יומיים לאחר מכן הוכרז כי דוהרטי זכה בפרס שחקן החודש בפרמייר ליג לחודש ספטמבר. בכך הפך רק לשחקן האירי הרביעי שזכה בפרס זה בתולדות הפרמייר ליג. ב-15 בפברואר 2019 חתם דוהרטי על חוזה חדש בוולברהמפטון וונדררס עד קיץ 2023.
ב-30 באוגוסט 2020, עבר דוהרטי לטוטנהאם הוטספר בעסקה שנעמדה ב-15 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה ערך במחזור הראשון של עונת 2020/2021 ב-13 בספטמבר בהפסד קבוצתו 0–1 לאברטון. ב-26 בפברואר 2022 כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על לידס יונייטד.
קריירה בינלאומית
דוהרטי ייצג את נבחרות אירלנד מתחת לגיל 19 ובנבחרת עד גיל 21. דוהרטי יכול היה לייצג גם את נבחרת הולנד, מכיוון שאמו הולנדית.
דוהרטי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת ב-11 במרץ 2016 למשחק הידידות של אירלנד נגד שווייץ וסלובקיה. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-23 במרץ 2018, בהפסד 1:0 לטורקיה, דוהרטי עלה כמחליף במקומו של הקפטן סיימוס קולמן.
אתה בחרתנו (ניגון)
אתה בחרתנו הוא ניגון שמחה מניגוני חב"ד. זהו אחד הניגונים שלימד הרבי מלובביץ'. הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד, מושר בקהילות שונות, וזכה לביצועים רבים.
אודות הניגון
מילות הניגון הן המילים הפותחות את ברכת קדושת היום בתפילת שבע בשלוש רגלים, ראש השנה ויום הכיפורים המפרש את ההודיה של עם ישראל לה' על הבחירה שלהם על ידי הבורא לעם ואחריות לעבוד אותו ולהפיץ את אור האמת לכל האומות.
את הניגון לימד הרבי הרבי מלובביץ' את חסידיו בשמחת תורה ה'תשכ"א (1960) קודם תחילת הניגון ציין, שזה מכיל שני בתים, כאשר הבית הראשון מכוון כנגד הצדיקים ואילו הבית השני מכוון כנגד בעלי תשובה, משנת תשכ"ג היה הניגון מושר בחצר הרבי בזמן ששליח ציבור היה מיסים קדושה בחזרת הש"ץ בתפילת שחרית ומוסף של חגים, וכך נהוג בבתי כנסיות של חב"ד בעולם והוא אחד מהניגונים המכוונים אותם נוהגים לנגן בזמנים מיוחדים.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד ניגון מספר רכ"ט (229).
עיבודים מוזיקליים
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 2 של ניח"ח, ב־1995 הופיע הניגון באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה, ב־2011 הופיע באלבום פסח בירושלים, ב־2015 הופיע הניגון באלבום "צמאה 1" בביצוע אהרן רזאל, ב־2017 הופיע הניגון באלבום "הניגונים" של משה לאופר בביצוע שמחה פרידמן ועוד.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרקוס, בני פרידמן ואחרים.
מה שקנה עבד קנה רבו
מה שקנה עבד קנה רבו הוא כלל יסודי במשפט העברי האומר כי כל מה שבא לרשותו המשפטית של עבד כנעני נכנס בצורה אוטומטית לרשותו המשפטית של האדון, כחלק מקנייניו המוחלטים על העבד, על גופו ועל בעלותו. כלל זה הוליד את הפרדוקס ואת הבעיה כיצד יכול עבד לקבל גט שחרור מיד רבו, והביא לידי הכלל המפורסם - באין כאחד.
גדר הקניין
בגדר הקניין קיימת מחלוקת תנאית ואמוראית, הידועה בשם "יש קניין לעבד בלא רבו?" שאלה זו עוסקת האם ניתן להקנות לעבד מתנה על מנת שהמתנה תהא שלו באופן מוחלט, ולא תעבור לרשות רבו.
שאלה זו מתפצלת בגמרא לשלוש שאלות נפרדות. הראשונה עוסקת באדם זר שהקנה לעבד מתנה, מתוך כוונה שתישאר שלו כמובן ולא כדי שתהיה של רבו, השנייה באדם שנותן מתנה לעבד ואף מתנה בפירוש שהמתנה לא תעבור לרשות האדון - "על מנת שאין לרבך רשות בו", והשלישית, עוסקת בשאלת אדם המקנה לעבד כסף על מנת שהעבד יצא בו לחירות.
השאלה האמוראית, באה מתוך דברי המשנה במסכת קידושין, שם קיימת מחלוקת רבי מאיר וחכמים האם העבד יכול לפדות את עצמו באופן עצמאי, על ידי קניין כסף. רבי מאיר סבור שלא וחכמים סבורים שכן. הגמרא שם דנה באיזו אחת משלוש השאלות דלעיל נחלקו התנאים:
תחילה סבורה הגמרא שהמחלוקת היא על עצם השאלה האם "יש קניין לעבד בלא רבו", כלומר האם כאשר אדם מקנה מתנה לעבד בסתם, זוכה בה האדון. רב ששת טוען שבמקרה כזה, שאין בו תנאי מפורש שהאדון לא יזכה בכסף, אין מחלוקת על כך ש"אין קניין לעבד בלא רבו". המחלוקת היא רק במקרה שקיים תנאי מפורש "הריני מקנה לך על מנת שלא יהא לרבך רשות בכסף". רבי אלעזר חולק וסובר שאפילו במקרה כזה "אין קניין לעבד בלא רבו" לכל הדעות. לפי דעתו של רבי אלעזר, אין לעבד כלל רשות משפטית עצמאית, ולכן לא יועיל שום תנאי שבעולם להפוך את המתנה למתנת העבד, ולכן התנאי נחשב לתנאי לא אפשרי. התנאי היחיד האפשרי הוא "על מנת שתצא בו לחירות": דעתו של רבי מאיר היא שכמו כל תנאי - גם תנאי כזה אינו מועיל, אך חכמים סבורים ש, כלומר במקרה שהתנאי הוא על מנת שהעבד יצא לחירות, אין לאדון שום אפשרות משפטית לזכות בכסף על ידי העבד, כי הכסף מעולם לא נכנס לרשותו, שהרי התנאי היה שהכסף לא יישאר ברשותו אלא יעבור לרשות האדון ויוציא את העבד לחירות, ולכן במקרה כזה אין האדון זוכה בכסף.
להלכה
להלכה נחלקו הראשונים: לפי רבינו תם הפרשנות הנפסקת כמותה להלכה היא זו של רב ששת, שהמחלוקת היא כאשר המתנה הניתנת לעבד היא "על מנת שאין לרבך רשות בו", אבל במקרה שהמתנה הניתנת היא "על מנת שתצא בו לחירות" אין מחלוקת בין רבי מאיר וחכמים וכולם סוברים שמתנה כזו חלה. הראיה היא ממחלוקת רב ושמואל במסכת נדרים בדיני אדם המודר הנאה מחתנו, האם כאשר אדם מקנה לאישה נשואה כסף זוכה בהן הבעל כנכסי מלוג, ומכיוון שההלכה נפסקת שם כרב שהבעל זוכה בכל מתנה הניתנת לאישה אלא אם כן ניתנה לאישה "על מנת שלא יהא לבעלך רשות בהן", על פי ההלכה ש"איסורים" (דינים הלכתיים ולא משפטיים) ההלכה נפסקת כרב, נמצא שההלכה נפסקת כרבי מאיר לפי פרשנותו של רב ששת.
ר"י חלוק על רבינו תם, והוא סבור שיש חילוק בין אישה לעבד, שהרי ישנם חילוקים משפטיים רבים בין הבעלות המשפטית של הבעל על נכסי האישה: בשונה מעבד - הבעל אוכל רק את פירות נכסי מלוג אך אין לו בעלות על גוף הנכסים; בשונה מעבד - הבעל יכול לתת מתנה לאשתו ואז נפקעת ממתנה זו רשותו המשפטית כליל. ומכיוון שכך אין להשוות בין ההלכות, ולכן ייתכן שלמרות שאכן ביחסים המשפטיים של בין איש לאשתו ההלכה נפסקת שלא ניתן להקנות לאישה מתנה ללא תנאי אך מתנה הניתנת לאישה על תנאי מגביל נשארת ברשותה, הרי שבדיני עבד - ההלכה נפסקת שלא ניתן לעשות דבר כזה, כפי שיטת רבי אלעזר.
תהילים ב'
תהילים ב' הוא המזמור השני בספר תהילים. עיקר המזמור הוא דברי תוכחה לגויים והבטחה למלך. עם זאת, הדברים מנוסחים באופן מעורפל ולא מפורש מיהם הגויים המדוברים ומיהו המלך האמור.
המזמור מורכב מארבעה חלקים וכולל 12 פסוקים. קטעים מתוך המזמור משמשים בליטורגיה היהודית.
תוכן המזמור ומבנהו
את המזמור נהוג לחלק לארבעה חלקים סימטריים, בני שלושה פסוקים כל אחד: חלוקה אפשרית נוספת של המזמור מבוססת על המבנה הכיאסטי של המזמור. חלקי המזמור בחלוקה זו הם פסוקים א-ה כחלק הראשון ופסוקים ח-יב כחלק המסיים. בחלוקה זו ניתן להתרשם הן מדמיון לשוני-צורני החוזר בשני החלקים העוטפים. בנוסף, שני מרכיבי המסגרת דומים מבחינה רעיונית ושניהם עוסקים במרידת הגוים בה' ובתגובתו ואילו שני פסוקי הליבה, פסוקים ו-ז, מדגישים את הרעיון המרכזי - היחס שבין האל לבין המלך.
המשורר תמה על התאספותם משום שהוא יודע שה', היושב בשמים, צוחק על תוכניותיהם, ו (כביכול) אומר להם "וַאֲנִי מַלְכִּי עַל צִיּוֹן הַר קָדְשִׁי." ולכן אין לכם יכולת לפגוע בו. (ד–ו)
אחרי התיאור של הבטחתו של ה' למשיחו, פונה המשיח אל הגויים, ומשדל אותם לבטל את תוכניותיהם "וְעַתָּה מְלָכִים  שֹׁפְטֵי אָרֶץ. עִבְדוּ אֶת יְהוָה בְּיִרְאָה וְגִילוּ בִּרְעָדָה. נַשְּׁקוּ  פֶּן  וְתֹאבְדוּ דֶרֶךְ כִּי יִבְעַר כִּמְעַט אַפּוֹ אַשְׁרֵי כָּל חוֹסֵי בוֹ.
רקע היסטורי לחיבור המזמור
חוקרים שונים הציעו מספר פרקי זמן אפשריים העשויים לשמש כרקע היסטורי לחיבור המזמור: ימי שלמה, ימי יהואחז, ואף ימי החשמונאים. אחד החיזוקים לטענה שהמזמור קדום ומתאים במיוחד לראשית ימי ממלכת שלמה הוא בדיווח על שתי התמרדויות שאירעו בימים ההם המתוארות ב על ידי הדד האדומי ורזון בן אלידע
את המזמור ניתן לראותו כמעין המנון שחיבר משורר החצר לכבודו של מלכו. המנונים כאלה הושרו לכבוד המלכים הגדולים במזרח הקדום.
בליטורגיה
הפסוק הפותח של המזמור משמש באמירת הסליחות וכן בתפילת יום כיפור ויש לו לחנים שונים בקרב בני עדות המזרח, יוצאי הודו ואחרים.
הפרק (ביחד עם תהילים א', ג' וד') נאמר בקצת קהילות לאחר תפילת ערבית של ליל יום כיפור, והוא נחשב כסגולה להנצל מטומאת קרי ביום הקדוש.
בספרות חז"ל
ב אומרת הגמרא ששני המזמורים הראשונים של ספר תהילים הם במקורם מזמור אחד:. בעמוד הבא מובא הציטוט הבא בשם רבי שמואל בר נחמני:.
בתרבות
הפסוק הפותח של המזמור נתפס בתרבות המודרנית כמליצה שתכליתה היא התעלמות מדברי העמים הסובבים והתייחסות לפעולות של היהודים עצמם. שימוש בפסוק זה ניתן לראות גם על גבי פשקווילים שזו תכליתם.
הזמר ישעיה לברון שר את שירו בני אתה על המילים "ה' אמר אלי בני אתה אני היום ילדתיך", "שאל ממני ואתנה", הזמר מוסיף למילים גם תרגום ביידיש, את השיר הלחין הזמר והמלחין יודי בילוסטוצקי ושר אותו יחד עם מקהלת הילדים שיר ושבח.
הזמר בערי וובר שר את השיר א ביסל על מילות הפרק בלחן של הרשי ויינברגר וליפא שמלצר באלבום קרבן.
מס ורוד
מס ורוד הוא כינוי למחיר גבוה יותר שמשלמות נשים עבור שירותים ומוצרים מסוגים שונים, לעומת המחיר שמשלמים גברים בעבור מוצרים ושירותים דומים. דוגמאות לכך ניתן למצוא בשירותי טיפוח דוגמת עיצוב שיער וכן במוצרים כמו סכיני גילוח, בשמים, דאודורנטים ואפילו תרופות. בכל אחד מהתחומים הללו, מוצרים המיועדים לנשים יקרים יותר מהמוצרים המקבילים, המיועדים לגברים. על אף השימוש במילה "מס", "המס הוורוד" אינו מס שהמדינה גובה, אלא הוא הכינוי שניתן ליוקר המוצרים המיועדים לנשים, כאשר המחיר נקבע על ידי יצרנים ומשווקים. עם זאת, קיימת ביקורת חברתית כלפי מדינות בהן קיים "מס ורוד" שגורסת כי על המדינה להתערב על ידי חקיקת חוקים ואכיפתם, כדי לבטל את "המס הוורוד" ולעצור את האפליה המגדרית.
נוסף לכך, המדינה היא שמחליטה אילו מוצרים יחויבו במס קנייה ואילו ייחשבו למוצרי יסוד שאינם מחויבים במס, כמו תרופות ומזון. בישראל ובארבעים מדינות בארצות הברית, תחבושות היגייניות וטמפונים חייבים במע"מ, אף על פי שמוצרים מסוימים כמו ירקות ופירות פטורים ממנו. התוצאה היא שמוצרים אלה יקרים יותר, ונשים משלמות יותר.
היסטוריה
לאחר המהפכה התעשייתית, הדרישה החברתית לניראות נשית כפי שמקובלת היום קיבלה היבט כלכלי. חברות מסחריות זיהו את כוח הקנייה של נשים והחלו לייצר מוצרים ייעודיים להן. בתחילה, יצרו חברות מסחריות מוצרי היגיינה לנשים עבור הווסת: תחבושות היגייניות וטמפונים. בהמשך, חברות מסחריות החלו לשווק מוצרים ייעודיים לנשים על ידי עריכת שינויים בצבע או בגודל אריזה של מוצרים שכבר היו קיימים בשוק ולא היו ממוגדרים או ששווקו ללקוחות גברים. מוצרים אלה תומחרו במחיר יקר יותר ממחיר המוצר המקורי.
מוצרים עליהם מוטל "מס וורוד"
במחקר שערכה המחלקה לענייני צרכנים של העיר ניו יורק, נטען כי מוצרים לנשים הם בדרך כלל יקרים יותר מאשר מוצרים לגברים. המחקר התבסס על ניתוח כלכלי לצורך חוק שנערך בשנת 1995 בקליפורניה המסתמך על וועדת שימוע להגנה צרכנית, יעילות ממשלתית ופיתוח כלכלי שהתקיימה בשנת 1994. כל המחירים במחקר נלקחו מן האינטרנט ללא התאמת אינפלציה.
בתחום הצעצועים, צעצועים המשווקים לבנות עלו בממוצע ב-7% יותר מאשר צעצועים המשווקים לבנים. המחקר השווה בין שני קטנועים, זהים בצורתם אך שונים בצבעם: הקטנוע האדום עלה 24.99 דולר ואילו הקטנוע הורוד עלה 49 דולר.
בגדי ילדות היו יקרים ב-4% יותר מאשר בגדי ילדים.
חננאל
{{פירושונים אישים
מס ורוד
מוצרים עליהם מוטל "מס וורוד"
בגדי נשים היו יקרים ב - 8% יותר מבגדי גברים. הפער הגדול ביותר הגיע למוצרי טיפוח / היגיינה אישיים, שם מוצרים המיועדים לנשים עלו 13% יותר ממוצרים המיועדים לגברים. עוד מצא המחקר כי מוצרים המיועדים לנשים לעיתים קרובות קטנים יותר בנפח מהמוצרים המיועדים לגברים.
גנאדי גלדקוב
גנאדי איגורביץ' גלדקוב (ברוסית: Генна́дий И́горевич Гладко́в;  נולד ב-18 בפברואר 1935) הוא מוזיקאי סובייטי ורוסי - בין היתר מלחין, זמר, מעבד ומנצח. הלחין סרטי קולנוע, הנפשה וטלוויזיה רבים. אמנה העממי של הפדרציה הרוסית לשנת 2002.
מס ורוד
מוצרים עליהם מוטל "מס וורוד"
נשים משלמות 92% יותר מגברים עבור שירות זהה של ניקוי יבש.
חננאל
אחר
מס ורוד
מוצרים עליהם מוטל "מס וורוד"
נשים משלמות 54% יותר מגברים עבור תספורת זהה.
חננאל
ראו גם
}}
דרקון אלף השנים
דרקון אלף השנים (בספרדית: El Drago Milenario; מכונה גם "מלך הדרקונים", או "הדרקון הענק") הוא עץ שגדל בעיירה איקוד דה לוס וינוס בקרבת כנסיית סנט מרקוס, באי טנריפה, שבספרד. העץ משתייך למשפחת עצי הדרקון של האיים הקנריים (אין לבלבל עם עצי הדרקון שבאי סוקוטרה שליד תימן), והוא הגדול והעתיק ביותר בין בני סוגו. גובהו 17 מטרים ורוחבו 6 מטרים.
מס ורוד
מוצרים עליהם מוטל "מס וורוד"
תחבושות היגייניות וטמפונים אינם מוכרים כתרופות, וחייבים במע"מ.
גנאדי גלדקוב
ביוגרפיה
גלדקוב נולד במוסקבה בברית המועצות למשפחה של מוזיקאים. התמקצע במוזיקה מאז נעוריו, כתלמיד בבית הספר המרכזי למוזיקה, כמנצח ומנהל מוזיקלי. בהיותו סטודנט, ב-1961, כתב מוזיקה להצגה "חבר ילדות", של התיאטרון סוברמניק במוסקבה, מאת מיכאל לבוב. באותה שנה, נשכר על ידי חברות הפצה לחבר מוזיקה לסרטי בי מובי סובייטיים. הוא החל לחבר מוזיקה לקולנוע בהשפעת חברו וסילי ליוואנוב, ששיתוף הפעולה ביניהם הביא להסרטת "הנגנים מברמן" (1969) ו"בעקבות הנגנים מברמן" (1973) עבור סויוזמולטפילם ו"ברמן החדשה" (2000) עבור מוספילם.
בהמשך הוסיף לנצח, לעבד ולנהל מוזיקלית מופעי רביו ותיאטרון, כמו גם המשיך לכתוב מוזיקה לקולנוע. בין היתר נרשם שיתוף פעולה נכבד בינו לבין המשורר יורי אנטין.
בנובמבר 2013 אושפז גלדקוב בבית חולים בשל שבץ מוחי שעבר.
מס ורוד
חקיקה
במהלך כהונתו של הקונגרס ה-114 הנציגה ג'קי ספיר הציגה את הצעת החוק ל"ביטול המס הוורוד". היא טענה שיהיה זה לא חוקי ברמה הלאומית לגבות מחירים שונים מגברים ומנשים עבור מוצרי צריכה ושירותים דומים באופן משמעותי. הצעת החוק נכשלה בגלל ההגדרה המעורפלת למה נחשב "דומה באופן משמעותי". אך הנציגה ספיר בשנת 2016 הצליחה להעביר חוק בנושא המס הורוד, כאשר ניו יורק הצביעה על הפיכת מוצרי היגיינה נשית חינם בבתי ספר, במקלטים ובבתי כלא. לפי הדיווחים 300,000 תלמידות בית ספר בגילאי 11 עד 18 ו-23,000 נשים ונערות המתגוררות במקלטים בניו יורק הושפעו מחוק פורץ הדרך הזה. גם קונטיקט, פלורידה ואילינוי הצליחו להעביר חוקים הפוטרים ממס למוצרי היגיינה לנשים.
אף על פי שאין חוקים ספציפיים נגד ה"מס הוורוד", יש כמה מדינות שהעבירו חקיקה דומה להצעה שהעלתה ספייר. עם זאת, החוק חל בעיקר על שירותים ולא על סחורות. לדוגמה, חוק השירותים הציבוריים של מסצ'וסטס (the Massachusetts Public Accommodations Act) קבע שאין לבצע תמחור מגדרי, קרי, מחיר שונה לגברים ולנשים, עבור שירותים קוסמטיים. שירותים אלה הם שירותים הקשורים בטיפולי יופי כמו עיצוב שיער, הסרת שיער, טיפולי עור, קוסמטיקה, מניקור/פדיקור ועוד. גם בני יורק ובקליפורניה יש חקיקה שאוסרת על תמחור מגדרי עבור קבלת שירותים. למרות זאת, כפי שצוין קודם, בעלי עסקים מוצאים פרצות בחוק כדי להצדיק את התמחור הגבוה שלהם למוצרים או לשירותים המיועדים לנשים.
הסבר אפשרי לכך שהוצעו מעט מאוד הצעות חוק לגבי "המס הוורוד", הוא שנושא המחזור החודשי של נשים נחשב לטאבו עבור גברים. ייתכן שגברים לא עוסקים בו ולא מעלים הצעות חוק בעניינו מתוך מחשבה שזהו נושא נשי ונשים צריכות להעלות אותו כהצעת חוק. העובדה שיש מעט נשים בממשלה יכולה לתת הסבר מדוע הנושא לא מקודם בסדר היום הפוליטי. אפשרות נוספת היא שדבר קיומו של "המס הוורוד" אינו ידוע וברור לגברים והם אינם מביאים בחשבון שזוהי סוגיה שיש להידרש לה.
לאחרונה יש ניסיון בארצות הברית להשיג פטור ממס עבור טמפונים.
מאז 2015, 24 מדינות הציגו הצעות חוק לפטור פדים וטמפונים ממס מכירה, ברוב המדינות החוק לא אושר, המדינות שבהן אושר החוק הן קנדה ב-2015, קניה ב-2004 שבנוסף הקציבו מיליונים להפצת פדים במוסדות חינוך, בבריטניה החוק עוד לא יצא לפועל אך אושר, בהודו הסירו את המס על טמפונים. אוסטרליה הצביעה על חקיקה כדי ליצור פטורים מיוחדים ממס עבור טמפונים, אך אף אחד מהם לא הפך לחוק.
בישראל בשנת 2018 השרה מירב מיכאלי הציעה חוק להגנת הצרכן בנושא: "תיקון – איסור הפליית מחירים בשל מגדר" אשר נידחה. סעיפי החוק שהוצעו היו שמעסיק לא יקבע מחיר שונה למוצרים ושירותים זהים או דומים בשל רקע מגדרי ובנוסף חוק זה יחול גם אם המוצר מגיע באריזה או צבע או תיוג שמיועד לסמן את ההבדל המגדרי.
עיקרי ההסבר הם שמבדיקות שנעשו בישראל עולה כי בשליש מהמקרים מחירם של מוצרים בגרסה "נשית" גבוה יותר מאותם מוצרים בגרסה ה-"גברית". הממצאים הללו עולים בקנה אחד עם מחקרים שכבר נעשו בעולם והגיעו למסקנה דומה, לפיה מוצרי צריכה הממותגים כמיועדים לנשים יקרים מאלה המיועדים לגברים.
ממצאים אלה, שחוקרי צרכנות בעולם כינו בשם "המס הוורוד", קיבלו חיזוק משמעותי ב-2015 ממחלקת הצרכנות של עיריית ניו יורק (Department of Consumer Affairs) שלאחר בדיקה מקיפה קבעה כי קיים "תמחור מגדרי". במחקר נבדקו מחיריהם של 800 מוצרים בעלי גרסאות "נשיות" ו"גבריות", ונמצא כי ב־40% מהמקרים הגרסה "הנשית" הייתה יקרה יותר רק כי המוצר ורוד, ממותג בדמות נשית או פונה לנשים במוצהר. הבדיקה כללה מוצרים שהגיעו מ-90 קמעונאים שונים, באינטרנט ובחנויות. בערים ובמדינות שונות בארצות הברית כבר קיימת חקיקה האוסרת על הפליית מחירים על רקע מגדר. לפיכך, מוצע לקבוע כי עוסק לא יקבע מחיר שונה למוצר או שירות זהה או דומה למוצר או שירות אחר בשל היותו מיועד למגדר אחר."
דרקון אלף השנים
במאה ה-18 קבע המדען הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, כי גילו של העץ 6,000 שנים ומכאן שמו. כיום נוטים להעריך את גילו של העץ בין 2,000 ל-3,000 שנה, אם כי גם הערכה זו שנויה במחלוקת ולפי בוטניקאים מסוימים העץ הוא בן 250–500 שנה לכל היותר. הקשיים בהערכת גילו המדויק של העץ נובעים מכך שבגזע של עצי הדרקון של האיים הקנריים אין טבעות שנתיות, ומשום כך מבחינה בוטנית הם אינם נחשבים לעצים כלל.
העץ מזוהה עם העיירה בה הוא שוכן, ומהווה את מקור הפרנסה העיקרי של תושבי העיירה עקב התיירות שהוא מושך.
מס ורוד
השפעות כלכליות, חברתיות ואתיות
פער נוסף מתבטא בעובדה כי גברים נוטים לעבוד יותר שעות נוספות מאשר נשים, ומשום שהשכר אותו מקבלים על שעות נוספות גבוה משעות עבודה רגילות, הפער הזה מתבטא גם בגובה המשכורת לפי שעה. אם אדם מוכן לשלם יותר (ביותר שעות עבודה), הוא יכול לקבל יותר באופן לא פרופורציונלי. דבר זה נובע משום שלעבודה ארוכה יש ערך מוסף שהמעסיק מוכן לשלם עליו.
"המס הוורוד" תורם עוד יותר לאי-השוויון הכלכלי בין גברים לנשים, משום שלא רק שנשים מרוויחות פחות מגברים, הן גם משלמות יותר מהם עבור מוצרים דומים. נוסף על כך, העובדה שנשים משלמות מיסים על מוצרי היגיינה נשית שגברים אינם צריכים לקנות, תורמת עוד יותר לפערים הכלכליים ביניהם.
אך מלבד חוסר השוויון ביו גברים לנשים, גם נשים בעצמן שונות זו מזו, בין אם במוצאן האתני, באזור המגורים, במספר הנפשות בבית ועוד. נשים אפרו אמריקאיות, למשל, סובלות מאי שוויון כפול, בשל היותן גם נשים וגם אפרו אמריקאיות (ראה ערך הצטלביות). בצורה כזו משפיע "המס הוורוד" בצורה שונה על נשים שונות. נשים ממעמד סוציו אקונומי נמוך נדרשות גם הן בתשלום ה"מס הוורוד" עבור מוצרי היגיינה.
ביקורת
ביקורת נגד "המס הוורוד" מעלה את הטענה ש"המס הוורוד" מציג נשים כחסרות סוכנות בחירה, כך שהן לא מבצעות רכישה עצמאית ומודעת אלא נתונות לשטיפות מוח שיווקיות. התומכים בגישה זו טוענים כי נשים שבוחרות לשלם יותר עבור סכין גילוח ורודה מוצאות בה יתרון אסתטי כלשהו, שהן מוכנות, מתוך בחירה, לשלם עבורו, אף על פי שהוא יקר יותר מסכין גילוח בצבע שונה.
התנגדות לחוק "ביטול המס הוורוד", שהוצע בארצות הברית, הגיעה מקמעונאים ויצרנים של מוצרי נשים ובגדים. הטענה העיקרית שלהם הייתה שהחוק יהיה קשה לאכיפה. לטענתם, לא תמיד קל לראות את ההבדלים בין מוצרי גברים למוצרי נשים ולכן הסרת "המס הוורוד" תהיה סובייקטיבית. הם גם טענו כי הצעת החוק אינה ידידותית למפעלי ייצור מקומיים, וכי הורדת המחירים למוצרי נשים עלולה להוביל לפיטורי עובדים.
האופוזיציה הרפובליקנית טענה שיש להפסיק לגבות מסי קנייה באופן כללי, לא רק עבור מוצרים לנשים. טענה אחרת שנשמעה הייתה, שרק מוצרי היגיינה למניעת מחלות צריכים להיות פטורים ממס הקנייה של וירג'יניה, וכי מוצרי היגיינה נשית אינם מונעים מחלות.
הגביע הגרמני
הגביע הגרמני (בגרמנית: Deutscher Fußball-Bund-Pokal) הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, הוא הטורניר השני בחשיבותו בגרמניה אחרי הבונדסליגה, ומשוחק בשיטת הנוק אאוט.
פינצ'לי
פינצ'לי (באנגלית: Finchley) היא מחוז בצפון לונדון, ברובע בארנט.
הגביע הגרמני
הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות המפעל היא באיירן מינכן אשר זכתה בגביע 20 פעמים.
היסטוריה
בטורניר הראשון, בשנת 1935, השתתפו 63 קבוצות ובסיומו זכתה נירנברג לאחר שניצחה במשחק הגמר את שאלקה 04 בתוצאה 0-2. בשנת 1944 הושעה הטורניר עקב מלחמת העולם השנייה וחודש בשנת 1953.
בגביע הגרמני משתתפות 64 קבוצות, כאשר לכל קבוצות הבונדסליגה והבונדסליגה השנייה מובטח מקומם בטורניר, ואילו שאר המתמודדות נבחרות מהליגות הנמוכות יותר.
החל משנת 1960, הקבוצה אשר זכתה בגביע הגרמני העפילה אל גביע אירופה למחזיקות גביע, ואם השתתפה הקבוצה הזוכה בליגת האלופות, אזי הקבוצה אשר הפסידה בגמר הגביע זכתה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות גביע. החל מעונת 1998/1999, כאשר חדל גביע אירופה למחזיקות גביע להתקיים, מעפילה זוכת הגביע הגרמני לגביע אופ"א (החל משנת 2009 נקרא הליגה האירופית). אם שתי הקבוצות שהעפילו לגמר הגביע משתתפות בליגת האלופות על בסיס מיקומן בליגה, הכרטיס לליגה האירופית יינתן לקבוצה במיקום הגבוה ביותר אשר אינו מקנה כרטיס אוטומטי למפעלים האירופאיים בבונדסליגה.
פינצ'לי
פינצ'לי ממוקמת על שטח גבוה, כ-11 קילומטרים צפונית לצ'רינג קרוס. פינצ'לי היוותה חלק מהמחוז הישן מידלסקס, והפכה למחוז מוניציפלי עצמאי ב-1933, הפכה לחלק מלונדון רבתי ב-1965, וכיום פינצ'לי מהווה פרבר של העיר לונדון.
בפינצ'לי נמצא ריכוז גדול של יהודי לונדון.
במחוז 4 תחנות של הרכבת התחתית של לונדון.
הילה פון ריביי
הילה פון ריביי (הילדגרד אנה אוגוסטה אליזבת; בגרמנית: Hilla von Rebay; 31 במאי 1890 – 27 בספטמבר 1967), הייתה אמנית מודרנית בתחילת המאה ה-20, מייסדת מוזיאון סולומון גוגנהיים ומנהלתו הראשונה. היא הייתה דמות מפתח בייעוץ לגוגנהיים לאסוף אמנות מודרנית, אוסף שלימים יהווה את הבסיס לאוסף המוזיאון. היא השפיעה גם בבחירת פרנק לויד רייט לעיצוב מוזיאון גוגנהיים, שנודע כאייקון מודרניסטי בעיר ניו יורק.
ביוגרפיה
הילה פון ריביי נולדה למשפחת אצולה גרמנית בשטרסבורג שבחבל אלזס-לורן, אז חלק מהאימפריה הגרמנית. היא הייתה בתם השנייה של הברון פרנץ יוזף ריביי פון ארנוויזן, קצין בצבא פרוסיה, ואשתו אנטוני פון אייקן. היא גילתה כישרון לאמנות ולמדה בבית הספר לאומנויות בקלן בשנה האקדמית 1908/09. לאחר מכן למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1909–1910, שם קיבלה הכשרה מסורתית בציור נוף, פורטרטים, ז'אנר וציור היסטוריה. ריביי עברה למינכן בשנת 1910, שם התגוררה שנתיים שבמהלכן פיתחה את התעניינותה באמנות מודרנית.
ריביי השתתפה לראשונה בתערוכה בקלן בשנת 1912. במארס 1913 הציגה ריביי לצד שאגאל, רוברט דלאונאי, דייגו ריברה ואוטו ואן ריס בסלון של אגודת האמנים העצמאיים בפריז. אולם חוויה זו הרתיעה את ריביי, שנראה כי היא שופטת את עבודתה כלא מספקת. בשנת 1915 פגשה ריביי את הנס (ז'אן) ארפ בציריך. מפגש זה השפיע מאוד על טעמה האמנותי של ריביי, מכיוון שבאמצעות ארפ היא הציגה את יצירות האמנות המודרנית הלא-אובייקטיבית של קנדינסקי, קליי, פרנץ מארק, שאגאל ורודולף באואר. באותה תקופה הוצגה ריביי גם בפני הרווארט ולדן וגלריית דר שטורם האוונגרדית בברלין.
בינואר 1927 היגרה ריביי לארצות הברית והתיישבה בעיר ניו יורק. היא הפכה לאשת אמונו של סולומון גוגנהיים, וייעצה לו ברכישות האמנות שלו. היא עודדה אותו לרכוש יצירות אמנות מופשטת של רודולף באואר ושל קנדינסקי.
מוזיאון סולומון גוגנהיים
לרביי היה טעם מעולה באמנות המודרנית. היא המשיכה לצייר והשיגה הכרה מסוימת בעבודותיה המופשטות. אף על פי שהייתה זמן רב אשת אמונו של גוגנהיים, אחרים במשפחתו לא היו מרוצים מכך, במיוחד אחייניתו פגי. לאחר מותו של גוגנהיים בשנת 1949, גירשה המשפחה אותה מהדירקטוריון.
עם סיום בניית המוזיאון, ריביי לא הוזמנה לפתיחה. מעולם היא לא דרכה במוזיאון שעזרה להקים. היא נסוגה מהחיים הציבוריים ובילתה את שנותיה האחרונות באחוזתה בווסטפורט, קונטיקט.
לאחר מותה בשנת 1967, היא נקברה על פי רצונה בקבר המשפחתי שלה בטנינגן, גרמניה.
מורשת וכבוד
לאחר מותה של ריביי בשנת 1967, חלק מאוסף האמנות האישי הנרחב שלה הוענק למוזיאון סולומון גוגנהיים כאוסף הילה ריביי, הכולל יצירות של אמנים כמו וסילי קנדינסקי, פול קליי, אלברט גלייז וקורט שוויטרס.
בשנת 2012 נוסדה עמותת הילה פון ריביי בטנינגן המוקדשת לזכרה. היא מפעילה מוזיאון בבית הוריה שאותו רכשו בשנת 1919 ושתרמה לטנינגן למטרות ציבוריות.
בשנת 2004 הופק סרט תיעודי גרמני, "גוגנהיים והברונית: סיפורה של הילה ריביי".
בשנת 2005, כמעט ארבעים שנה לאחר מותה, כיבד מוזיאון גוגנהיים את ריביי בתערוכה מיוחדת המוקדשת לתפקידה בקרן ובאוסף שלה, שכותרתה "אמנות המחר: הילה ריביי וסלומון ר. גוגנהיים" (20 במאי - 10 באוגוסט 2005 ). היא נפתחה בניו יורק ועברה לאירופה. קרן הילה פון ריביי הוקמה על שמה במוזיאון גוגנהיים כדי לקדם אמנות מודרנית.
המלגה הבינלאומית Hilla Rebay הוקמה בשנת 2001 על מנת להציע לסטודנט לתואר שני אפשרות לקבל תפקיד מתחלף בתשלום במוזיאון סולומון גוגנהיים בניו יורק, מוזיאון גוגנהיים בילבאו ומוזיאון פגי גוגנהיים בוונציה.
בשנת 2017 הוצג מבחר מיצירותיה של ריביי במוזיאון סולומון גוגנהיים בניו יורק כחלק מהתערוכה "החזון: יצירת התערוכה המודרנית של גוגנהיים".
גווין ניוסם
גווין כריסטופר ניוסם (באנגלית: Gavin Christopher Newsom; נולד ב-10 באוקטובר 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמושל קליפורניה ה-40 מאז 7 בינואר 2019. קודם לכן כיהן כסגן מושל קליפורניה ה-49 תחת המושל ג'רי בראון (2011–2019) וכראש עיריית סן פרנסיסקו (2004–2011).
ביוגרפיה
ניוסם נולד בסן פרנסיסקו למשפחה ממוצא אירי, בן להורים שנחשבו לאליטה הכלכלית של סן פרנסיסקו, והוא בן דוד מדרגה שנייה של הזמרת ג'ואנה ניוסם. כשהיה בן שנתיים נפרדו הוריו, וניוסם גדל עם אחותו בבית אמו.
הוא בוגר תיכון רדווד שבמחוז מרין, צפונית למפרץ סן פרנסיסקו. לאחר מכן למד באוניברסיטת סנטה קלרה שבלב עמק הסיליקון.
בשנת 1991 עבד כשנה כעוזר של וולטר שורנשטיין, איל הון מקומי, וגייס הכספים של המפלגה הדמוקרטית בסן פרנסיסקו. במהלך שנה זו הקים ניוסם את השותפות העסקית הראשונה שלו, כאשר פתח חנות יין בסן פרנסיסקו יחד עם בן משפחתו, גורדון גטי.
טרם התמנה למושל קליפורניה, הקים 11 עסקים, וב-10 מתוכם השקיע בן משפחתו, גורדון גטי.
קריירה פוליטית
ניוסם החל את הקריירה הפוליטית שלו בעיריית סן פרנסיסקו, כאשר בשנת 1996 קיבל מראש העיר, וילי בראון, תפקיד במחלקת החניה והתעבורה של העירייה. בשנת 1997 מונה על ידי בראון לחבר במועצה המפקחת של סן פרנסיסקו, והיה במינויו לחבר הצעיר ביותר בה.
בתפקידיו הציבוריים בשנים אלו זכה בהדרגה לבולטות ציבורית, ולקראת מסע הבחירות לראשות העיר שהתקיים בשנת 2003, פרסם הצהרת הון לתקשורת, והתבלט בכך שנקט עמדה נחרצת לגבי מצוקת מחוסרי הדיור בסן פרנסיסקו.
הוא ניצח בבחירות לראשות העיר והיה לראש העיר הצעיר ביותר זה מאה שנים. הוא החל את כהונתו כראש עיריית סן פרנסיסקו בשנת 2004, ובהמשך נבחר מחדש והמשיך בתפקיד עד שנת 2011.
בשנים 2010 ו-2014 נבחר ברציפות לכהן כסגן מושל קליפורניה תחת ג'רי בראון.
בפברואר 2015 הודיע כי הוא מתכוון לרוץ למשרת מושל קליפורניה בשנת 2018. מאחר שהמושל ג'רי בראון לא יכול היה להתמודד לכהונה שלישית, בשל חוק המגביל את כהונתו של מושל המדינה לשתי כהונות.
בבחירות 2018 נבחר ניוסם למושל קליפורניה, וב-7 בינואר 2019 נכנס לתפקידו.
ביולי 2019 הכריז ניוסם על מצב חירום בעקבות רצף של שתי רעידות אדמה בקליפורניה. השנייה מהן הייתה מהעוצמתית ביותר שחווה האזור זה 20 שנים. רעידות האדמה גרמו לסדרת אסונות כגון שריפות, דליפות גז ועקורים.