cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרוגייט
הטיפול
המטפל אחראי על הטיפול, ומנחה את הסרוגייט לאחר כל שיחה טיפולית עם המטופל. בכל שבוע מתקיימות שלוש פגישות: מטופל - מטפל, מטפל - סרוגייט, ומטופל - סרוגייט. בסיום כל פגישה עם המטפל, הסרוגייט רושם דיווח למטפל, המשתמש בדיווח זה בפגישתו הבאה עם המטופל. הקשר בין הסרוגייט והמטופל הוא רק למטרות הטיפול ובשעה שנקבעה לטיפול, ובסיומו הם נפרדים.
במפגשים אלו לומד תחילה המטופל לגעת, ללטף, להכיר את עצמו, להשלים עם תדמית הגוף שלו ועם המיניות שלו, וכך משפר את היכולת הבין אישית שלו. כך, נוצר קשר אינטימי בין המטופל לסרוגייט, דבר שמאפשר ללמוד מהניסיון ומהדרך שבה מתנהל הקשר. בסופו של דבר נערכת התנסות מעשית עם הסרוגייט, עד לקיום יחסי מין מלאים. ההתנסות המעשית מתרחשת רק במידה והמטפל מחליט שיש צורך בכך או שבשלו התנאים לכך. שלב זה מתקיים לקראת סוף תהליך הטיפול.
במקביל לטיפול עם הסרוגייט נערכות גם פגישות עם יועץ או פסיכולוג, המהוות חלק הכרחי להשלמת הטיפול והצלחתו כיוון שמקובל לסווג את הגורמים לליקויים בתפקוד המיני כפסיכולוגיים ולכן שיפור התקשורת הוא חלק ניכר והכרחי. הסרוגייט בדרך כלל מעביר דיווחים תקופתיים ליועץ על התקדמות המטופל ומקיים בקפידה אחר הוראות המטפל. ללא שיתוף פעולה מתמיד במשולש שבין הפסיכולוג, הסרוגייט והמטופל, סיכויי הצלחת הטיפול נמוכים ופוגמים ביעילותו.
הסיבות להפניה לטיפול באמצעות סרוגייט אצל גברים הן: אי שביעות רצון מאורגזמות; פליטות זרע מהירות או מעוכבות; בעיות זיקפה או אימפוטנטיות; פחדים מפני הביצוע המיני; מגע מיני מכאיב. אצל נשים הסיבות הן: בעיות חדירה; בעיות באורגזמה נשית; אורגזמה מהירה; מגע מיני הכרוך בכאב. בעיות המשותפות לשני המינים: חוסר ניסיון; פחד מאינטימיות; בושה ופחד הקשורים בתפקוד חברתי; בעיות תקשורת; סיבות נוספות יכולות לנבוע מבעיות רפואיות, דימוי עצמי ירוד, נכות, התעללות מינית, פגיעה גופנית, חוסר ביטחון בזהות המינית ועוד.
ביקורת
הארגון הפמיניסטי "לא עומדות מנגד", שפועל להוציא את צריכת ה"זנות" אל מחוץ לחוק, טוען שסרוגייט זו "תעשיית זנות שהתחפשה לטיפול".
AWB
חזית ההתנגדות האפריקנרית (Afrikaner Weerstandsbeweging, AWB) היא מפלגה לאומנית ימנית מדרום אפריקה. המפלגה התחילה את דרכה כמיליציה חמושה עד שהתפרקה מנשקה. זוהי מפלגה ניאו נאצית השואפת להקים רפובליקה אפריקנרית-בורית. התנועה הוקמה על ידי יוג'ין טר'בלאנש, שהנהיג את התנועה עד שנרצח ב-2010 על ידי שני פועלים שחורים שעבדו בחווה שלו, והוא הוחלף על ידי סטיין ואן רונג.
המפלגה הוקמה במוסך בהידלברג בפרובינציית טרנסוואל (כיום חאוטנג), מדרום מזרח ליוהנסבורג על ידי קצין משטרה לשעבר, יוג'ין טר'בלאנש שהיה מאוכזב מהשקפותיו הליברליות של ראש ממשלת דרום אפריקה דאז.
דגל המפלגה
דגל המפלגה הוא מורכב ברקע אדום שבמרכזו מעגל לבן, כשבמעגל מצוירת תבנית המורכבת משלוש פעמים הספרה 7 בשחור ומזכירה במידת מה טריסקל. על אף הדמיון לצלב הקרס טוענים אנשי הארגון כי דגלם מושפע מהמשמעות התנ"כית של הספרה 7.
טרני
טרני (Terni) היא עיר עתיקה באיטליה בדרום מחוז אומבריה ובירת נפת טרני. היא שוכנת במישור הנהר נרה (Nera).
העיר נמצאת במרחק 104 ק"מ צפונית-מזרחית לרומא, 36 ק"מ צפונית מריאטי (שבמחוז לאציו) ו-29 ק"מ דרומית מספולטו. מסילת הברזל רומא - אנקונה עוברת בעיר.
בעיר יש אוניברסיטה, והיא נחשבת לאחד ממרכזי התעשייה החשובים של אומבריה. התעשייה בה זכתה לתנופה לאחר שבמלחמת העולם השנייה העיר נהרסה מהפצצות בעלות הברית.
תולדות העיר
טרני נוסדה על ידי העם הסביני במאה ה-7 לפנה"ס. במאה ה-3 לפנה"ס היא נכבשה על ידי רומא העתיקה ונחשבה לעיר חשובה (municipium) בדרך המלך מרומא צפונה ויה פלמיניה (Via Flaminia). הרומאים כינו את העיר בשם "Interamna", שפירושו בין שני נהרות. מתקופת הקיסרות הרומית נותרו בעיר אמות מים, חומות, אמפיתיאטרון, מקדשים וגשרים.
בשנת 755 נכבשה העיר על ידי הלומברדים ואיבדה את מעמדה לטובת העיר השכנה, ספולטו, בגלל הדוכסות שבספולטו. בשנת 1174 היא נהרסה על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנים לאחר מכן היא הייתה אחד ממקומות התפילה החביבים על פרנציסקוס מאסיזי.
במאה ה-14 העיר הייתה לעצמאית וחוקקה חוקה משלה. בשנת 1353 היא הרחיבה את תחום חומותיה. כמו ערים אחרות במחוז היא סבלה מהריב בין שתי הסיעות: הגואלפי והגיבליני (Guelfi e ghibellini), אשר הפכו לשתי מפלגות הנובילי (Nobili) והבנדררי (Banderari). בסוף הייתה לחלק ממדינת האפיפיור.
בשנת 1580 החלה כריית ברזל באזור. במאה ה-17 הייתה קרבן למגפות ולמחסור במזון. במאה ה-19 היא נהנתה מהמהפכה התעשייתית. ושל האפשרות לניצול אנרגיה הידרואלקטרית. בטרני הוקמו מפעלי מתכת וצמר. בשנת 1927 הוקמה נפת טרני והעיר הייתה לבירתה. ריכוז התעשיות הכבדות שבה, יחד עם היותה צומת רכבות, הביאו לכך שתהיה קרבן ל-118 התקפות אוויריות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. רבעים רבים נחרבו ומבני תעשייה נהרסו.
יהודי טרני
בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה בין סוף המאה ה-13 עד סוף המאה ה-16. עיסוקה היה דומה לזה של שאר הקהילות היהודיות באיטליה: עסקי שולחני - מתן הלוואות. על הנוצרים נאסר לעסוק בכך במדינת האפיפיור.. נמצאו מסמכים המביאים את פרטיהם של רופאים יהודים שהיו בעיר, כעשרה במספר. היהודים גורשו מהעיר, יחד עם כל יהודי מדינת האפיפיור במאה ה-16.
בשנת 2009 הוצב לוח זיכרון באחד מקירות הטיילת ליד גן בעיר (Parco Ciaurro), בנוכחות הרב הראשי של איטליה והבישוף המקומי, עם הכתובת הבאה: "Qui si trovava il cimitero ebraico che questa terra accolse nel tardo medioevo" (כאן היה בית קברות יהודי בימי הביניים המאוחרים).
על פי המחקר גודלו המקורי של בית הקברות היה מרשים ומעיד על גודלה ויכולתה הכלכלית של הקהילה. בית הקברות נפתח בשנת 1495 והתאריך מעיד על כך שהקהילה התרחבה (ייתכן שהייתה קיימת גם לפני זה) בעקבות ההגירה לאזורים באיטליה בשלטון האפיפיור ובצפון איטליה בימי גירוש היהודים מספרד ודרום איטליה.
אוטוליקוס
אוטוליקוס מפיטאנה (360 לפנה"ס - 290 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי יווני.
אוטוליקוס נולד בפיטאנה שבאיוליה (טורקיה של היום). על חייו האישיים לא ידוע דבר, אבל נראה שעבודתו נכתבה באתונה בין השנים 335 לפנה"ס ל־300 לפנה"ס. עבודותיו ששרדו כוללות את הספר "על הכדור הנע" (על הכדור) ועבודה נוספת אודות זריחתם ושקיעתם של גרמי שמים. "על הכדור הנע" נחשב למאמר המתמטי העתיק ביותר מיוון העתיקה שנשמר במלואו.
מתמטיקה
בגאומטריה למד את מאפייני תנועתו של הכדור. האמונה היא שספריו הם הספרים המתמטיים העתיקים ביותר ששרדו עד היום. מחקרו של תיאודוסיוס אשר נכתב בספרו "כדוריות" מבוסס על מחקריו של אוטוליקוס אודות הכדור.
אסטרונומיה
באסטרונומיה למד אוטוליקוס על הקשר שבין הזריחה והשקיעה של גרמי שמים:
המכתש הירחי אוטוליקוס קרוי על שמו.
בנדיקוט ננסי
בנדיקוט ננסי או בנדיקוט ניו-גינאי זעיר (שם מדעי: Microperoryctes) הוא סוג של כיסאי קטנטן במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 4 מינים החיים ברכסי ההרים של גינאה החדשה. הסוג תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין (Georg Hermann Wilhelm Stein), והוא כולל את המינים הקטנים ביותר במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס זעיר".
מידע כללי
מיני הבנדיקוט הננסי חולקים מספר תכונות: גודל קטן יחסית, חרטום מחודד, גוף קמור ואוזניים קצרות. הפרווה שלהם צפופה וזיפית. צבע הפרווה שלהם מורכב מגווני חום ואפור ומשתנה בין המינים. לרוב המינים, יש פסים אנכיים ורוחביים על הגב ופלג הגוף האחורי. הבנדיקוטים הננסים חיים ביער גשם טרופי ויער עננים, ובית הגידול של כולם שוכן על מדרונות הרריים גבוהים ברום 4,000-1,000 מטר מעל גובה פני הים.
אין כמעט מידע זמין אודות אורח החיים והביולוגיה של המינים בסוג. ככל הנראה, הם פעילי לילה או דמדומים, חיים בגפם וחופרים באדמה הבוצית בחיפוש אחר מזון. הם ניזונים בעיקר מתולעים, חרקים, זרעים ופירות. המינים בסוג בונים לעצמם קינים קטנים מתחת לשורשים ושיחים, שמשמשים להם למקלט בשעות היום מפני טורפים. הבנדיקוטים הננסים מתרבים לאורך השנה. הנקבה ממליטה שגר של 1–3 ולדות שמבלים בכיס תקופה קצרה.
להוציא מין אחד, כל המינים בסוג מוגבלים לרכסי הרים מסוימים, ומינים אחדים לא נצפו בטבע במשך מספר עשורים. הבנדיקוטים הננסים מאוימים על ידי בירוא יערות, מלכודות וטריפה על ידי כלבים משוטטים, אך בית הגידול ההררי והבלתי נגיש מגן עליהם במידה רבה מפני איומים אנושיים.
גודל האוכלוסייה של המינים אינו ידוע.
מינים
בסוג זה 4 מינים:
קלמנס קלוץ
קלמנס קלוץ (בגרמנית: Clemens Klotz) (31 במאי 1886–1969) היה אחד מאדריכליו של אדולף היטלר.
למרות היותו חבר לשעבר בתנועת הדויטשה וורקבונד האסורה, הצטרף קלוץ למפלגה הנאצית ומונה על ידי היטלר לפרופסור. לאחר שהחל את קריירתו בהתמקדות בעיצוב בתי מגורים בעיקר באזור קלן, קיבל קלוץ סדרת חוזים יוקרתיים מטעם חזית העבודה הגרמנית (DAF) של המפלגה הנאצית. כמה מהחוזים כללו את עיצוב ותכנון כמה ממתחמי החינוך המובילים של המפלגה הנאצית באורדנסבורג קרסינזי, אורדנסבורג פוגלסנג וקימסי; פרורה-אתר נופש ומלונאות באי ריגן של תנועת כוח באמצעות שמחה, תחנת רכבת כיפתית חדשה למינכן; ותוכניות לעיצוב מחדש של העיר קלן.
2016 בישראל
2016 בישראל (ה'תשע"ו – ה'תשע"ז) היא השנה בה ציינה מדינת ישראל 68 שנים להקמתה.
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016)
הקתדרלה (סדרת טלוויזיה)
הקתדרלה (ברוסית: Собор) היא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2021 בהפקת הערוץ הראשון ברוסיה. עלילת הסדרה נסובה סביב בניית קתדרלת ההשתנות בסנקט פטרבורג. הדמות הראשית היא איכר צמית בשם איוואן סטארשוב, שהתאהב בבתו של בעל הקרקע שלו ומוכן לעשות הכל כדי להגשים את חלומו ברוסיה שתחת שלטון הצאר פיוטר הראשון.
פרק הבכורה שודר ב-4 בנובמבר 2021 בשירות הסטרימינג Okko.
עלילה
ראשית המאה ה-18. מי שנולד כצמית - צמית ימות, אבל שנת 1700 מביאה איתה שינויים קיצוניים ב, זה זמן הרפורמציה הגדולה של פיוטר הגדול. הצורף הצעיר איוואן סטארשוב מאוהב ללא תנאי בבתו של אדונו, מריה. הוא בשום אופן לא מוכן להשלים עם העובדה שהנסיכה הצעירה לא תוכל להיות זוגתו בשל מעמדו החברתי. "אתה נתן לי משאלות, אבל אתה לא מרשה לי להגשים אותם!" רוטן איוון באלוהים. הוא פונה בתפילה לעזרת הכומר ב כי הרי האל ברא את האנשים שווים. אבל הוא חוזר על האמרה - "קבל את חלקך בעולם, זהו מעמדך", אומר לו הכומר.
בייאוש מוותר סטארשוב על האמונה. איוואן העקשן בורח מהכפר ומחליט לקחת את גורלו בידיו. כך מתחיל דרכו המתפתלת של הגיבור להבנת טיבה של האהבה האמיתית.
הפקה
הצילומים נערכו במוסקבה, מחוז מוסקבה ובסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד, בסיוע אולפני לנפילם. ההפקה החלה בשנת 2018 כאשר אולפני KIT בבעלות גזפרום מדיה וסנטרל פרטנרשיפ החלו בעבודת פיתוח הסדרה. הצילומים נמשכו למעלה מחצי שנה והושלמו בפברואר 2020. השלמות נוספות נערכו בדצמבר 2020 בסנקט פטרבורג, כאשר בסך הכל נערכו 200 ימי צילום במוסקבה, מחוז מוסקבה, מחוז פסקוב, סנקט פטרבורג, מחוז לנינגרד ובאולפני לנפילם.
פיוטר רומיאנצב
פיוטר אלכסנדרוביץ' רוּמְיַאנְצֶב (בכתב רוסי: Пётр Александрович Румянцев; 15 בינואר 1725 – 19 בדצמבר 1796) היה מצביא רוסי, גנרל-פלדמרשל, המוביל של ניצחון במלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774)).
ביוגרפיה
רומיאנצב נולד בכפר במולדובה, כאשר אמו המתינה לבעלה שהיה בטורקיה בשליחות פיוטר הגדול. קיימת גרסה שלפיה אמו של רומיאנצב הייתה מאהבת של פיוטר הגדול, ושרומיאנצב הוא בנו. יקטרינה הראשונה הייתה סנדקית של הנולד.
בשנת 1739 הוא נשלח לשגרירות הרוסית בברלין, אך כבר בשנת 1740 הוא הוחזר לרוסיה לאור התנהגותו הבלתי הולמת. הוא נשלח לבית ספר צבאי, שם החזיק מעמד רק 4 חודשים והועזב לאור התנהגותו הגרועה. בהתאם לפקודת כריסטופור מיניך נשלח לחזית בתור קצין זוטר. הוא השתתף בקרבות של מלחמת רוסיה-שוודיה, ובלט בכיבוש הלסינקי. עם ההודעה על חתימת הסכם שלום נשלח לחצר הצאר. הצאריצה, ששמחה מאוד, העלתה אותו לדרגת קולונל, והוא נשלח לוורונז' כמפקד חטיבת חיל רגלים. בשנת 1744 קיבל תואר רוזן ביחד עם אביו. באותה תקופה נישא לנסיכת גוליצין.
בשנת 1748 השתתף בקרבות מלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1749, לאחר פטירת אביו, ירש את כל רכושו והתנהגותו השתנתה ללא היכר.
מלחמת שבע השנים
במהלך מלחמת שבע השנים כבר נודע רומיאנצב כמפקד וקצין בעל שם. בקרב גרוס-ירסדורף היה מפקד חטיבות עתודה. ללא פקודה, ורק על דעת עצמו, הוא נכנס לקרב בחלק השמאלי של הכוחות הפרוסיות. יוזמה זו הכריע את הקרב והבטיחה את ניצחון הרוסים. בינואר 1758 כוחות בפיקודו את קניגסברג. באוגוסט 1759 השתתף בקרב קונרסדורף; אוגדה שבפיקודו עמדה במרכז המתקפה הפרוסית. חרף ירי התותחים הכבד ומתקפת הפרשים, עמדו החיילים שבפיקודו בפרץ ואף החלו במתקפת נגד. לאחר הקרב הוא נחשב בין מפקדי צבא רוסי מצטיינים וזכה בעיטור על שם אלכסנדר נבסקי. בהמשך ערכו כוחות בפיקודו מצור במשך מספר חודשים על מבצר קולבג, ובדצמבר 1761 כבשו אותו.
השתתפותו במלחמה זו הייתה חשובה מאוד לקבלת ניסיון וביטחון מבצעי. רומיאנצב הוכיח את עצמו כמצביא בקנה-מידה בלתי רגיל. הוא יזם מספר מהלכים תוך שימוש ברעיונות חדשים בניהול מלחמה. רעיונות אלו בהמשך נוצלו ושופרו על ידי אלכסנדר סובורוב ומיכאיל קוטוזוב.
לאחר המלחמה
עם פטירת יליזבטה, קיסרית רוסיה עלה לשלטון פיוטר השלישי, שנודע באהדה לפרוסיה ועל כן האיץ את סיום הלחימה; כל הכוחות שלחמו חזרו לרוסיה ללא ניצול מדיני של הצלחותיהם. פיוטר השלישי העניק לרומיאנצב את עיטור אנדריי הקדוש, והעלה אותו דרגה. ככל הנראה הוא תכנן להציב אותו בראש הכוחות במערכה נגד דנמרק שהתכוון ליזום.
עם הגעת יקטרינה הגדולה לשלטון, סבר רומיאנצב שהקריירה הצבאית שלו הסתיימה ורצה לעזוב את השירות. הצאריצה לא קיבלה את בקשתו ומינתה אותו למושל אוקראינה. רומיאנצב החל תפקידו תוך קבלת הנחיות ברורות של הצאריצה לפעול לשילוב מלא של אוקראינה באימפריה הרוסית. הוא הגיע לאוקראינה בשנת 1765, ושימש בתפקיד מספר שנים.
מלחמות עם הטורקים
בתחילת המלחמה שהחלה בשנת 1768 הוצב רומיאנצב בראש אוגדה שמטרתה הייתה לשמור על השקט בגבול הדרומי. תוך זמן קצר, יקטרינה הגדולה, שלא הייתה מרוצה בהתקדמות הכוח הרוסי במלחמה, העבירה את רומיאנצב לפקד על הצבא שלחם במולדובה.
על אף שבמהלך הלחימה נהנו הטורקים מכוח מספרי עודף, לא חשש רומיאנצב להיכנס לקרב, וניצחונותיו בקרב לרגה וקרב קגול היו מרשימים ביותר. לאחר ניצחונות אלו הצליח הצבא להתקדם ולעבור את הדנובה במהלך הקרבות של שנת 1773. בתחילת שנת 1774 עבר רומיאנצב את הדנובה בראש כוח של 50 אלף חיילים וחיפש קרב מכריע נגד הטורקים, שלהם היה שם כוח בהיקף של 150 אלף חיילים; הטורקים, לימודי ניסיון, לא מיהרו להיכנס לקרב גדול. רומיאנצב הצליח לנתק את הקשר של הכוח שעמד מולו עם איסטנבול ובכך גרם לפאניקה בין הפיקוד הטורקי – ובסופו של דבר לסיום המלחמה.
בתחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) הוצב בראש אוגדה. לאור ויכוחים עם גריגורי פוטיומקין בשנת 1789 התפטר מהפיקוד.
השנים האחרונות
בשנת 1779 שב רומיאנצב לאוקראינה. הוא הכין את המערכת השלטונית באזור לשילוב מלא בשלטון הרוסי, תוך התאמת השלטון המקומי והמשפטי לנהוג ברוסיה עצמה.
רומיאנצב מת בשנת 1796, ונטמן בלאוורת קייב-פצ'רסק בקייב.
זיכרון
לאור ההצלחות במלחמה עם הטורקים, קיבל רומיאנצב רשות להוסיף לשם משפחתו את התוספת "זדונאייסקי" (רוסית: Задунайский), שפירושה "מעבר לדנובה". לאחר מותו הורה הצאר פאבל הראשון על אבל של 3 ימים בחצר. בשנת 1799 הוצב בסנקט פטרבורג פסל לזכרו.
במהלך מלחמת העולם השנייה נקראה על שמו המתקפה לשחרור הערים בלגורוד וחרקוב, לאחר קרב קורסק בקיץ 1943.
נבחרת ניז'ר בכדורסל
נבחרת ניז'ר בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ניז'ר.
נבחרת ניז'ר השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1968 וסיימה במקום השמיני והאחרון. נבחרת ניז'ר מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
דר פיינשמקר
"דר פיינשמקר" (בגרמנית: Der Feinschmecker; "אנין טעם", "גורמה") הוא ירחון גרמני העוסק בבישול עילי, במסעדנות ובעניינים הקשורים לכך. המו"ל מאז הגיליון הראשון הוא יוכן קרסטן (Jochen Karsten), והעורכת האחראית היא מדלן יקיץ (Madeleine Jakits). במחצית השנייה של 2010 נמכרו 86,105 עותקים של כתב העת.
המדריך הופיע לראשונה באוקטובר 1975. כל גיליון מתמקד בנושא אחד מתחום הבישול וסגנון החיים. בין הכותבים הבולטים בו אקארט ויציקמן (Eckart Witzigmann) ווולפראם זיבק (Wolfram Siebeck).
"דר פיינשמקר" בוחר מדי שנה את "שף השנה" ואת "השף המבטיח של השנה". בנוסף לכך הוא מוציא לאור את Der Feinschmecker Guide, מדריך שנתי למסעדות ולבתי המלון הטובים ביותר בגרמניה.
הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית
הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (Repubblica Sociale Italiana או RSI), הידועה גם כ"הרפובליקה של סאלו", הייתה ממשלת בובות שהקים בניטו מוסוליני בחסות הנאצים בצפון איטליה לאחר שאיבד את השלטון באיטליה בשנת 1943. הרפובליקה נשלטה באופן אבסולוטי על ידי המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית.
משרד החוץ בו ישב מוסוליני היה מצוי בעיירה שעל חוף אגם גארדה, אשר העניקה לרפובליקה את כינויה. מוסוליני שימש בממשלה זו הן כ"ראש המדינה" והן כשר החוץ. רשמית שלטה מדינה זו על אזור מצומצם בצפון איטליה, וראתה את עצמה כגלגול נוסף של המדינה הפשיסטית שהקים מוסוליני בשנות ה-20. למעשה הייתה רפובליקה זו נתונה לשליטת הנאצים, כאשר מוסוליני נמצא בדעיכה אישית ופוליטית, והיה לעושה דברו של היטלר.
המדינה התקיימה בין 23 בספטמבר 1943 ל-25 באפריל 1945, בעוד בעלות הברית מתקדמות והולכות וכובשות את השטח המוחזק בידיה, במסגרת המערכה באיטליה במלחמת העולם השנייה, ובמקביל לקיומה של ממשלה איטלקית נוספת, שנתמכה על ידי בעלות הברית.
הימין הקיצוני באיטליה רואה במדינה זו חלק חשוב במורשת ההיסטורית האיטלקית, בעוד אחרים, כמו הבמאי פייר פאולו פאזוליני, שבילה במדינה את שנות העשרים המוקדמות לחייו, רואים אותה באופן שלילי, שתואר בסרטו של פאזוליני "סאלו או 120 הימים של סדום", כאלגוריה לכתבי המרקיז דה סאד, "120 הימים של סדום".
הרקע ההיסטורי להקמת הרפובליקה
ב-25 ביולי 1943 הצביעה המועצה הפשיסטית העליונה, לפי הצעת היושב ראש שלה, דינו גראנדי, על הדחתו של בניטו מוסוליני. מוסוליני שלט באיטליה כרודן פשיסטי משנת 1922, אך בשנת 1943 היה מצבו כלאחר ייאוש. תמיכתו בהיטלר התבררה כהימור שגוי. חיילים איטלקים נהרגו בהמוניהם בסטלינגרד ובצפון אפריקה, וכוחות בעלות הברית התדפקו על שערי איטליה, ואף נחתו בסיציליה. למחרת היום הדיח מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי את מוסוליני מתפקידיו, והורה על מאסרו. הממשלה החדשה, בראשות המרשל פייטרו באדוליו, החלה במשא ומתן חשאי עם בעלות הברית, והתכוננה לכניעת הכוחות האיטלקיים ללא תנאי. בשיחות אלו בין באדוליו ובין בעלות הברית דובר אף על הצטרפות איטליה למלחמה נגד בעלת בריתה גרמניה.
בעוד הגרמנים הכירו באופן רשמי בממשלה האיטלקית החדשה, הם שלחו במקביל יחידות של הוורמאכט לאיטליה, הן על מנת להתכונן לפלישה הצפויה, והן על מנת להעמיד את באדוליו, שהיה עדיין מבחינה פורמלית קשור בברית עם גרמניה, במקומו. ב-3 בספטמבר 1943 חתמו בחשאי נציגיו של באדוליו על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית בסיציליה הכבושה.
ב-8 בספטמבר ניתן פומבי להסכם, כאשר באדוליו הכריז על כניעתה של איטליה. היטלר, שהיה מודע למצב לאשורו, פעל באופן מיידי והורה לכוחות הגרמניים להשתלט על צפון איטליה ומרכזה. פעולה זו בוצעה ללא התנגדות. באדוליו נמלט מרומא, ולא הותיר כל הוראות לצבא האיטלקי, שהתמוטט ונפל על ציודו בידי הגרמנים המתקדמים. במקביל, החלו בעלות הברית לנחות בדרומה של איטליה. ב-3 בספטמבר נחתו חיילים קנדים בקלבריה, וב-9 בספטמבר נחתו כוחות בעלות הברית בסלרנו (מבצע אוואלאנש) ובטאראנטו (מבצע סלפסטיק). המצב המתגבש היה כי בעלות הברית שולטות בדרומה של איטליה, וגרמניה שולטת בצפונה (ובכלל זה ברומא).
בעוד הגרמנים משתלטים על צפון המדינה, העבירו שוביו של מוסוליני את ראש המדינה המודח ממקום למקום, על מנת לסכל ניסיון להעמידו שוב בראש ממשלה שיקימו הגרמנים. ב-12 בספטמבר איתרו הגרמנים את מקום המחבוא במלון הררי בהרי האפנינים, ושחררו אותו במבצע נועז אותו הוביל איש הקומנדו אוטו סקורצני. לאחר שחרורו הוטס מוסוליני לבוואריה. עם תפיסתו על ידי הגרמנים ניתן היה לנסות ולהפוך את הגלגל, ולהעמיד שוב את מוסוליני בראש ממשלה פשיסטית ופרו-גרמנית.
היסטוריה של הרפובליקה
ב-23 בספטמבר 1943 הכריז מוסוליני כי ההפיכה שכוונה כנגדו הובסה. הוא הכריז כי הממשלה שהקים היא "רפובליקה" שהוא מנהיגה.
מוסוליני קבע את מושבה של הרפובליקה בעיירה סאלו שליד אגם גארדה. הוא עצמו גר בווילה בעיירה גארניאנו לחופו של אותו האגם. דרומה של איטליה נכבש על ידי בעלות הברית, שהתקדמו באיטיות צפונה, ואילו מוסוליני נאלץ, בשלב מוקדם ביותר בקיומה של הרפובליקה החדשה, להעביר לשליטה גרמנית ישירה את טריאסטה, איסטריה ודרום טירול.
במהלך קיומה של הרפובליקה ניסה מוסוליני לפנות "אל העם", וממשלתו, שאסרה את האיגוד המקצועי ואת זכות השביתה, ערכה תעמולה פופוליסטית המיועדת לבני מעמד הפועלים. מוסוליני טען כי הוא מצטער על רבות מההחלטות שקיבל בהיותו בשלטון בעבר, ששיקפו את האינטרסים של בעלי ההון, והבטיח כי ממשלתו החדשה תיצור התחלה חדשה למעמד הפועלים האיטלקי, אם זה רק יעניק לו הזדמנות נוספת.
בוועידה בוורונה שהתקיימה ב-18 בנובמבר 1943 ניסח המזכיר החדש של המפלגה הפשיסטית, אלסנדרו פאבוליני "מניפסט" בן 18 נקודות, אותו אימץ מוסוליני. שפרסם, הבטיח לעם האיטלקי דמוקרטיה, ובחירות לאספה מכוננת שתקבע את החוקה החדשה. בחירות אלו לא התקיימו מעולם.
בפועל הייתה פעולתה המעשית הראשונה של הרפובליקה ביטול החלטת המועצה הפשיסטית העליונה המדיחה את מוסוליני, ופעולה להתנקמות אישית בחבריה, וכן מאבק בתנועה הפרטיזנית שהחלה לפעול בשטחי הרפובליקה, שהיו למעשה שטחי כיבוש גרמנים. מיד לאחר הוועידה בוורונה ארגן פאבוליני פעולה רחבת היקף בפרארה בה נרצחו 17 פרטיזנים. הייתה זו תחילתה של מלחמת האזרחים האכזרית שהתקיימה במהלך כל קיומה של הרפובליקה.
בעוד הוא מתחזה בציבור למנהיגה של איטליה, הודה מוסוליני באופן פרטי בפני מבקרים כי מדינתו היא אך מדינת בובות, וכי ההחלטות האמיתיות במדינה מתקבלות בידי הגרמנים. הגרמנים השתמשו בממשלה ובכוחות המזוינים הנאמנים לה למטרת דיכוי הפרטיזנים האיטלקים שנלחמו נגד הכיבוש הגרמני, ולמטרת רדיפת היהודים. מוסוליני "נשמר" תמידית על ידי משמר של אנשי SS שפיקחו על כל צעדיו. נסיונותיו לקבל מעט עצמאות, ובקשות כגון שחרור שבויי המלחמה האיטלקים שהוחזקו בידי הגרמנים, נדחו על הסף.
כחלק ממסע ההסוואה נעשה שימוש במשורר האמריקני הגולה עזרא פאונד לפעילות תעמולתית במסגרת הרפובליקה החדשה.
בפועל היה מדובר במדינת משטרה פשיסטית, שלא הייתה לה כל אחיזה באוכלוסייה, פרט לאנשי הצבא והמשטרה החשאית שפעלו כנגד אחיהם האיטלקים. מוסוליני הקים את "הבריגדות השחורות", כוח צבאי שאמור היה לפעול בדומה ל-SS כיחידה של נאמני משטר. הכוח נתקל בהתנגדות פרטיזנית עממית, אותה דיכא באכזריות.
בעלי תפקידים נוספים במשטר של סאלו היו אלסנדרו פאבוליני, עיתונאי לשעבר שמונה למזכיר המפלגה הפשיסטית, שר הפנים גואידו בופאריני גואידי וראש המשטרה טוליו טאמבוריני. המרשל רודולפו גרציאני היה מפקד הצבא. בפועל הייתה הסמכות המלאה נתונה ל"מיופה הכוח" הגרמני, אדם בשם רודולף ראהן. "הבריגדות השחורות" כללו מיליציות שהקשר שלהן לממשל המרכזי היה רופף, לעיתים היו עושי דברם של הגרמנים, ולעיתים לחמו זו בזו. אופי זה של הכוחות המזוינים הביא לכך שמלחמת האזרחים שהשתוללה ברפובליקה הייתה מלווה בטבח של אזרחים, ובמעשי זוועה.
התקדמות בעלות הברית הביאה לנפילת חלקים נרחבים מצפון איטליה, עד לעצירתם בתחילת החורף ב"קו הגותי" לאורך הרי האפנינים הצפוניים.
ב-25 באפריל 1945 הגיעה הרפובליקה אל קיצה. ביום זה, הידוע באיטליה כ"יום השחרור", החלה לוחמת פרטיזנים כוללת באיטליה, ומתקפת האביב של בעלות הברית הצליחה להדוף את הגרמנים מאיטליה.
צבאה של הרפובליקה
גרמניה איפשרה לרפובליקה להקים צבא, ואכן הוקמו מספר יחידות שכונו "הבריגדות השחורות". המרשל רודולפו גרציאני פיקד על יחידות אלו ועל יחידות נוספות, וסך כל הכוחות שעמדו לרשות הרפובליקה מנה כ-52,000 איש. יחידות אלו לחמו לצד הגרמנים כנגד התקדמות בעלות הברית, לצד השתתפותן בדיכוי הפרטיזנים. כן הפעילה הרפובליקה מספר יחידות חיל אוויר, שפעלו בשיתוף פעולה עם הלופטוואפה, ומספר ספינות מלחמה וצוללות, כחמישה אחוז מיחידות הצי האיטלקי נותרו נאמנות לרפובליקה של סאלו.
בחורף שבין 1944 ל-1945, כאשר נעצרו בעלות הברית בקו המכונה "הקו הגותי" בצפון הרי האפנינים באיטליה, לחמו איטלקים משני הצדדים זה כנגד זה. בצד בעלות הברית נמצאו מספר דיוויזיות מן הצבא האיטלקי הישן, שאומנו וחומשו מחדש על ידי הבריטים. מצד הגרמנים היו ארבע דיוויזיות של הרפובליקה של סאלו. כוחות אלו השתתפו בלחימה פעילה, ואף זכו להצלחות, עד לפריצת הקו באפריל 1945.
ב-29 באפריל 1945 נכנע גרציאני, והשתתף במעמד בו נכנעו הכוחות הגרמנים באיטליה, אך מכיוון שאיש, כולל הגרמנים, לא ייחס חשיבות לרפובליקה של סאלו, לא נדרשה חתימתו של גרציאני על מסמך הכניעה.
רדיפת היהודים
מצבם של היהודים, שהיה קשה וחסר ודאות בשל חוקי הגזע באיטליה, החמיר עם הקמת הרפובליקה של סאלו. כל עוד נותרה איטליה מדינה עצמאית, גם אם גרורה של גרמניה, נמנע היטלר מלדרוש את גירוש היהודים והשמדתם, ומוסוליני, על אף שהחיל עוד ב-10 ביוני 1940 את חוקי הגזע, סירב לגרש את אזרחיו היהודים, בין היתר על מנת להפגין את עצמאותו כלפי גרמניה. משהפכה איטליה למדינה כבושה, ובה שולטת ממשלת בובות, חדל רציונל זה להתקיים, והיטלר החליט שגורלם של יהודי איטליה צריך להיות כגורל אחיהם במדינות הכבושות - רדיפה, גירוש והשמדה.
בתחילה פרסמה ממשלת הרפובליקה מנשר בוורונה, שהכריז כי אלה הקשורים לגזע היהודי הם זרים, ובמהלך המלחמה הם נחשבים לנתיני מדינות אויב. ב-30 בנובמבר 1943 פרסם שר הפנים של סאלו, גואידו בופאריני גואידי, הוראה כי יש לכלוא את כל היהודים ולהחרים את רכושם.
הרפובליקה מינתה "מפקח כללי על הגזע" (Ispettore Generale per la razza), עיתונאי אנטישמי קנאי בשם ג'ובאני פרציוזי (Preziosi) שפרסם בעבר מאמרי שטנה כנגד היהודים, והיה אחראי להפצת הפרוטוקולים של זקני ציון באיטליה. פרציוזי, שנפגש עם היטלר ועם יוליוס שטרייכר, הטיף לגירושם של כל היהודים מאיטליה, ופעל לשם כך.
ב-1 בדצמבר 1943 פרסמה ממשלת סאלו צו לפיו נדרשו היהודים להגיע לתחנות המשטרה עם ציוד כנדרש. לאחר פרסום הצווים נערך מצוד אחר היהודים, בו השתתפו פקידיה ושוטריה של הרפובליקה הפשיסטית. היהודים שנתפסו הוסעו לבתי כלא מרכזיים, ובסופו של דבר הגיעו למחנות ריכוז. המחנה העיקרי היה מחנה הריכוז פוסולי ליד העיר קארפי (Carpi), ליד צומת הרכבות החשוב של העיר מודנה (Modena). אלה שלא הגיעו מרצונם לתחנות המשטרה, בחלקם נתפסו על ידי המשטרה האיטלקית, שהחזיקה רשימה של היהודים וכתובותיהם. פרטים אלה היו במשרדי הקהילות היהודיות על פי החוק. רבים מן היהודים הצליחו להימלט מבתיהם ולהסתתר בכפרים, במנזרים וחלקם אפילו הצליחו לעבור את הגבול השווייצרי.
הריכוז במחנות מיוחדים היה הדרך המעשית לאפשר לגרמנים להוציא לפועל את מדיניותם כלפי היהודים. ואכן, במחנה פוסולי, כל עוד היהודים הוכרו כאסירים פוליטיים, כמקובל במחנה זה משנות ה-40, הסוהרים היו איטלקים והיחס היה הוגן למדי. כאשר ניהול המחנה עבר לידי הגרמנים, המצב הורע ובסופו של דבר נשלחו יושבי המחנה למחנה ההשמדה אושוויץ.
מספר זיכרון לשואה, שחובר על ידי ליליאנה פיצ'וטו פרג'ון (Liliana Picciotto Fargion) עולה כי יהודי איטליה שנספו בשואה מצאו את מותם מידי הגורמים הבאים: המבצעים העיקריים היו בגטו בוונציה שם נלקחו להשמדה 150 זקנים וחולי נפש ומיהדות רומא יותר מ-2,000 איש.
מתוך כ-45,000 יהודים ששהו באיטליה וברודוס עם הכרזת הרפובליקה של סאלו, גורשו למעלה מ-8,500, ומספר הנספים היה 7,900. על אף שנודעו מקרים רבים של סיוע ליהודים, הרי שלהשתתפותה הפעילה של הרפובליקה של סאלו, שוטריה ופקידיה, באיתור היהודים, ריכוזם ושילוחם למזרח, חלק משמעותי בגורלם של היהודים שנרצחו.
מורשת הרפובליקה של סאלו
רוב בעלי התפקידים ברפובליקה של סאלו לא שרדו במלחמה. רובם נורו על ידי פרטיזנים, ובראשם מוסוליני. אלו שנותרו המשיכו בקריירה פוליטית בשולי הימין הקיצוני באיטליה, ובהם פינו רומולאדי, רודולפו גרציאני, ג'וניו ואלריו בורג'זה וג'ורג'ו אלמירנטה.
עם זאת, ישנן מפלגות מן הימין הקיצוני האיטלקי המעלות על נס את הרפובליקה של סאלו. מפלגות נאו-פשיסטיות באיטליה, כמפלגת "Fiamma Tricolore" (להבת הטריקולור), טוענות כי הן מקבלות את השראתן ממורשת הרפובליקה.
אלוק
אלוק אשקר פרס פטרילו (בפורטוגזית: Alok Achkar Peres Petrillo; נולד ב-26 באוגוסט 1991), המוכר בשם הבמה אלוק (באנגלית: Alok), הוא מוזיקאי, תקליטן ומפיק מוזיקלי ברזילאי.
ביוגרפיה
פטרילו נולד בגויאניה, ברזיל, לתקליטנים סווארופ ואקנטה. אלוק הוא ממוצא איטלקי, פורטוגזי ולבנוני.
קריירה
הוא החל את הקריירה שלו בגיל 12 יחד עם אחיו התאום, באסקר פטרילו. כשהיה בן 19, הוא המשיך לקריירת סולו, ונהיה לאחד מהאייקונים הבולטים בסצנה המוזיקה האלקטרונית הברזילאית.
פטרילו הוא גם מייסד חברת התקליטים UP קלאב רקורדס.
ב-15 באוגוסט 2016, הוא הוציא את אלבום האוסף הראשון שלו, Colcci: Party All the Time.
ב-21 ביולי 2017, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Alok Presents Brazilian Bass Part 1.
ב-19 באוקטובר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם איב וי וגאווין ג'יימס, את הסינגל "Innocent".
ב-15 במרץ 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם פליקס ין ו-The Vamps, את הסינגל "All the Lies".
ב-9 באפריל 2020, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Physical" של דואה ליפה.
ב-15 במאי 2020, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Living in a Ghost Town" של הרולינג סטונז.
ב-1 במאי 2021, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Astronaut in the Ocean" של מאסקד וולף.
ב-8 באוקטובר 2021, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Life Goes On" של אוליבר טרי.
בגלל הרוח
בגלל הרוח הוא פזמון, שכתב מיכה שטרית, הלחינה לאה שבת וביצע שלומי שבת. השיר יצא לאור בשנת 1989 כחלק מהאלבום "בגלל הרוח".
רקע
השיר יצא לאור לאחר ששלומי שבת שב לישראל משהות בארצות הברית, והוציא אלבום סולו ראשון שנחל כישלון. השיר "בגלל הרוח" הולחן על ידי אחותו לאה והביא לפריצתו הגדולה. הוא שיר הנושא של אלבומו השני של שבת, אלבום הנושא את שם השיר.
בשנת 1998 ביצעה ריקי גל גרסה מחודשת לשיר במסגרת הפרויקט עבודה עברית.
במצעד הפזמונים העברי השני של רשת ג' לשנת תש"ן (1990) דורג השיר במקום ה-23.
ב-2020 ביצע שבת גרסה חדשה לשיר יחד עם מפיקים מוזיקליים שונים, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-13 ביוני 2022 הוציא איתי לוי גרסה מחודשת לשיר במסגרת אלבום האולפן החמישי שלו מחכה שתבואי.
הקלה חברתית
הקלה חברתית או האצה חברתית (אנגלית: Social facilitation), היא ההשפעה של נוכחות אחרים על ביצוע משימה.
אופן ההשפעה של נוכחות האחרים תלוי ברמת המיומנות של האדם במשימה הנתונה. המחקר בפסיכולוגיה חברתית מראה שנוכחות צופים מקלה בעיקר על ביצוע פעולות פשוטות ומתורגלות, אך מקשה על ביצוע פעולות מורכבות וחדשות.
איבחון התופעה וחקירתה
בשנת 1920, חוקר נוסף בשם פלויד אולפורט (Floyd Allport) מצא כי ביצועי אנשים ובעלי חיים טובים יותר בנוכחות אחרים, וטבע את המונח "הקלה חברתית" לתיאור התופעה.
בשנים שלאחר מכן זנחה הפסיכולוגיה החברתית את הנושא עד שנת 1965, עם הופעתו של מודל "תיאורית הדחף" של רוברט זאיונק (Robert Zajonc). מודל זה גורס כי נוכחות אחרים מהווה מקור לעוררות אמוציונלית, כלומר ככל שהתפקיד פשוט יותר והעוררות עולה, כך יעלה טיב הביצוע, מאידך ככל שהתפקיד מורכב יותר והעוררות עולה, כך ירד טיב הביצוע. זאיונק טען שרמת עוררות מוגברת הנגרמת כתוצאה מנוכחות אחרים מחזקת תגובות דומיננטיות. כאשר מדובר במשימה פשוטה ומנוסה, תגובות דומיננטיות נוטות להיות נכונות לביצוע, ואילו כאשר מדובר במשימה מורכבת ולא מנוסה, אזי תגובות דומיננטיות נוטות להיות לא נכונות.
מחקר
מחקרים רבים בפסיכולוגיה חברתית נעשו על מנת להבין את תופעת ה"הקלה החברתית". להלן פירוט של חלק מן המחקרים הבולטים שנעשו בתחום.
ניסוי התיקנים
ניסוי זה בדק האם האפקט של נוכחות אחרים והשפעתו על ביצוע הוא אפקט ראשוני ובסיסי לבעלי חיים. החוקרים רוברט זאז'ונק, היינגרטנר (Heingartner) והרמן (Herman) בדקו כמה זמן ייקח לבעל חיים פשוט – תיקן אמריקאי, לצאת ממבוך.
תיקנים הם בעלי חיים הידועים כשונאי אור, ולכן נבנו עבורם מבוכים שמצידם אחד הונח פנס, והתיקנים היו רצים אל הצד החשוך כדחף טבעי. נבנו שני מבוכים, האחד בעל מסלול ישר ללא פניות, והשני מורכב, עם שתי פניות בדרך לחושך. הניסוי בוצע פעם אחת במבוך עם תאים שקופים ריקים מנוכחות אחרים, ופעם אחרת במבוך עם תאים שקופים עם נוכחות של תיקנים אחרים. בניסוי נמצא כי כאשר המבוך היה פשוט, מצא התיקן את המטרה מהר יותר בנוכחות קהל של תיקנים אחרים, וכשהמבוך היה מורכב היה הביצוע אטי יותר בנוכחות קהל.
ההסבר שניתן לאפקט הוא שקיים בסיס משותף ברמה הביולוגית-אבולוציונית, לפיו נוכחות של אורגניזמים אחרים מהווה מקור של איום. אצל בעלי חיים האיום הוא איום פיזי, ואילו אצל האדם, שהוא אורגניזם מורכב יותר, הנוכחות מתפרשת כתחרות על הערכה, סטטוס, מקום וכדומה.
ניסוי הערכת הזולת
בניסוי זה אשר נערך בשנת 1968 ביקש החוקר קוטרל (Cottrell) לבדוק האם עצם הנוכחות של אחרים משפיעה, או רק נוכחות בה מתבצעת צפייה על הנבדק. הנבדקים התבקשו לבצע מטלה, כאשר בפעם הראשונה הם ביצעו אותה לבד, בפעם השנייה בנוכחות צופים, ולבסוף בנוכחות קהל אשר עטה כיסוי עיניים ולא יכל לצפות בנבדק. תוצאות הניסוי הראו שכאשר נבדקים ביצעו מטלות בנוכחות קהל שלבש כיסוי עיניים – טיב הביצוע היה כמו בעת שהם היו לבד, ולא הייתה ירידה ברמת הביצוע.
קוטרל הסיק מכך שהעוררות הגורמת לאפקט ההקלה החברתית נובעת מהחשש הפנימי שאחרים יכולים להעריך את הביצוע. ניסוי זה היווה בסיס ל"תאוריית הערכת הזולת" (Evaluation Apprehension).
ניסוי שחקני הביליארד
בניסוי זה שנערך בשנת 1982 בדק החוקר מייקלס (Michaels) את השפעת הנוכחות על משתתפים בעלי רמת מקצועיות שונה במשחק ביליארד. בניסוי נמצא כי שחקני ביליארד מעולים שיפרו את הישגיהם כאשר אחרים צפו בהם, ועלו ברמת ההצלחה הממוצעת מ-71% ל–80%. לעומת זאת, שחקנים בינוניים ומטה, ירדו בהישגיהם כאשר צפו בהם, והשיגו רמת הצלחה ממוצעת טובה פחות, מ-36% ל-25%.
מייקלס הסביר כי אצל השחקנים המעולים אשר מודעים ליכולתם יש לנוכחות של אחרים משמעות של אתגר, ואילו אצל השחקנים האחרים חוסר הביטחון ביכולת העצמית הביאה לכך שהצפייה של אחרים הגבירה את הלחץ, דבר אשר התפרש אצלם כאיום או גרם לפחד מהערכה ומכישלון.
Jvke
ג'ייקוב דודג' לוסון (באנגלית: Jacob Dodge Lawson; נולד ב-3 במרץ 2001), הידוע בשם הבמה Jvke (מעוצב באותיות גדולות, נהגה "גֶ'ייק" ) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ואישיות רשת אמריקאית. במהלך הסגרים במגפת הקורונה, הוא החל להיות פעיל ברשת החברתית טיקטוק ולפרסם בה סרטונים עם שיריו, כאשר אחד מהם, "Upside Down", הפך לוויראלי. בשנת 2022 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, This Is What ____ Feels Like (Vol. 1–4).
ראשית חייו
לוסון נולד ב-3 במרץ 2001 בפרובידנס, רוד איילנד. אמו היא מורה למוזיקה בבית ספר ציבורי ואביו כומר בכנסייה. בימיו בכנסייה לוסון למד מוזיקה וקיבל שיעורי פסנתר, וכן החל לשיר ולכתוב שירים משלו לכנסייה. הוא למד בבית ספר קתולי ובהמשך עבר לתיכון ציבורי בעיר הולדתו קרנסטון. לאחר הלימודים בבית הספר הוא נרשם לקולג' הקהילתי של רוד איילנד, שם למד במשך שנה וחצי עד שנשר כדי לעסוק בשירה.
קריירה
בשנת 2020, עם תחילת הסגרים בעולם לאור מגפת הקורונה, לוסון ובני משפחתו הצטרפו לרשת החברתית טיקטוק. לאחר תקופה בה יצר קטעי מערכון קצרים וסרטונים נוספים, הוא הודיע על הסינגל הראשון שלו, "Upside Down". השיר זכה לפופולריות רבה, ואף הזמר האמריקאי צ'ארלי פות' הציע לו להקליט לשיר גרסת רמיקס. בינואר 2021 הודיע לוסון כי הוא עתיד להוציא לאור שיר בשיתוף עם הצמד השוודי גלנטיס. אותו שיר, "Dandelion", יצא לאור בינואר 2021.
ב-15 ביולי 2022 הוציא לאור לוסון את שירו "Golden Hour", אשר כתב והפיק באופן עצמאי. היה זה שירו הראשון שנכנס למצעדי הבילבורד, מה שזיכה אותו בפרסום עולמי ובהזמנות להשתתף בתוכניות טלוויזיה, בהן תוכנית האירוח הלילית של ג'ימי פאלון, "The Tonight Show Starring Jimmy Fallon". כמו כן, באוקטובר 2022 הוענק לו פרס המוזיקה של MTV אירופה למופע הפוש הטוב ביותר. לאחר יציאת השיר, MTV בריטניה ואיטליה פנו ללוסון בבקשה שיופיע עם השיר בערוץ.
השיר נכנס למצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 במקום ה-71, כאשר בשיאו היה במקום העשירי בו. כמו כן, השיר הגיע למקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי. נכון למרץ 2023, השיר צבר מעל ל-100 מיליון צפיות ביוטיוב, טיקטוק ובשאר פלטפורמות המדיה החברתית.
ב-23 בספטמבר 2022 יצא לאור אלבום הבכורה של לוסון, This Is What ____ Feels Like (Vol. 1–4). האלבום מחולק לארבעה חלקים, שכל אחד מהם יצא לאור בהמשך גם כמיני-אלבום, העוסקים בהתאהבות, שברון לב, עצבות ואובדן האהבה. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-56 במצעד הפזמונים בילבורד 200.
ב-17 בנובמבר 2022 הודיע לוסון על סיבוב ההופעות הראשון שלו, שייערך בניו יורק, לוס אנג'לס ובערים נוספות ברחבי ארצות הברית. ב-8 בדצמבר לוסון הוציא לאור את הסינגל "Hero", שיתוף פעולה עם מרטין גריקס ומשחק הקלפים Marvel Snap.
הר אגס
הר אגס (בערבית: جبل السماق, הר אוג הבורסקאים) הוא הר בחרמון, והוא מהווה את אחת הפסגות של הר דוב.
שמות ההר
מקור שמו של ההר בעצי אגסי הבר הגדלים באזור הפסגה. שמו הערבי הוא ג'בל סומאק (הר אוג הבורסקאים).
גאוגרפיה
ההר הוא שלוחה של כתף שיאון, הוא נמצא כ-2 ק"מ מדרום לפסגת הר דב (כתף שיאון או הר הבתרים), סמוך לגבול לבנון.
הצומח
לרגלי הר אגס מצויים עצי אגסי בר (אגס סורי) ועל כן שמו.
אתרים היסטוריים
במקום נמצאים שרידים של יישוב-גבול הנקרא "העיר האבודה", מהתקופות הרומית והביזנטית. היישוב מיוחס ליטורים והוא האתר הקדום והגדול ביותר בחרמון. בין השרידים: שרידי בתים בנויים אבן גיר קשה ומסותתת, בכל בית שלושה חדרים, בור מים וחצר, מתקן ששימש כנראה לסחיטת מיצי פירות.
ליד היישוב עברה הדרך הרומית מן הבאניאס אל לבנון, והגישה אליו היא בדרך סלולה המסתעפת מהכביש הראשי לעבר הר אגס ועוברת בקרבתו.
בול ארמורי
בול ארמורי (באנגלית:BUL Armory) היא יצרנית אקדחים ישראלית.
בול מייצרת אקדחי CZ75 ו- M1911 וידועה במיוחד בזכות אקדח ה-M-5 שלה. בול הוקמה בשנת 1990 בישראל וייצרה בהתחלה רק גרסה של האקדח M1911 (בול M-5). מאוחר יותר היא החלה לייצר את סדרת האקדחים בול סופה ובול צ'ירוקי.
נבחרת טנזניה בכדורסל
נבחרת טנזניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של טנזניה.
נבחרת טנזניה השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1974 וסיימה במקום השמיני. נבחרת טנזניה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
וארסו
וארסו (בהונגרית: Váraszó) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בוארסו מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 671 תושבים ובשנת 2021 רק 460 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1280.
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית השנה בהפקה מחודשת
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית השנה בהפקה מחודשת היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד ב-1976 בשם "פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד", ושמו הוחלף ב-1984 לכבוד השחקן האנגלי.
ב-1984 אוחד הפרס עם פרס לורנס אוליבייה לשחקנית השנה במחזה חדש לפרס יחיד לשחקנית הטובה ביותר. בטקס של שנת 1988 הוענק הפרס בפעם האחרונה.
פאטה בורצ'ולדזה
פַּאַטָה בּוּרצ'וּלָדזֶה (בגאורגית: პაატა ბურჭულაძე; נולד ב-12 בפברואר 1955) הוא זמר אופרה (בס) גאורגי, מזמרי הבס המובילים בעולם.
ביוגרפיה
בורצ'ולדזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) ולמד תחת שרביטו של קלימפי ק'לשווילי בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי. הוא סיים את לימודיו בתיאטרון "לה סקאלה" במילאנו בהדרכתם של ג'ולייטה סימיונטו ואדוארדו מולר. בשנת 1986 החל להופיע באופרה בטביליסי. התפרסם בתיאטרון בולשוי כבוריס גודונוב. הצלחתו הראשונה מחוץ לברית המועצות הייתה בשנת 1983 ב"קובנט גארדן" בלונדון, כאשר שר את ראמפיס באאידה. בנוסף לאופרות שר גם ברסיטלים, ומקליט בחברת "דקה".
ידוע בעיקר בזכות ביצועיו באופרות של ורדי (אאידה) וכן כבוריס גודונוב באופרה של מוסורגסקי. בורצ'ולדזה יזם והקים את עמותת "איאוונאנה" הגאורגית למען ילדים בסיכון. הוא מופיע בהתנדבות במקומות שונים בעולם, כולל בישראל, וכל ההכנסות מוקדשות לעמותה.
בורצ'ולדזה מופיע באופן קבוע בבתי האופרה המובילים בעולם כמו: תיאטרון לה סקאלה מילאנו, האופרה המטרופוליטן בניו יורק, האופרה הבווארית הממלכתית במינכן, האופרה של זלצבורג, האופרה הממלכתית בווינה, האופרה הממלכתית בהמבורג, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה של וושינגטון ועוד.
נריין-מאר
נריין-מאר (ברוסית ובניינץ: Нарьян-Мар, בתרגום מניינץ: העיר האדומה) היא עיר ברוסיה בצפון-מזרח החלק האירופי, בירת הגליל האוטומי של הניינץ, אשר במחוז ארכנגלסק. העיר נמצאת על אחד מיובליו של נהר הפצ'ורה במרחק 110 ק"מ מים ברנץ.
אוכלוסיית העיר נכון ל-2021 נאמדה ב-23,399 תושבים. עיקר התעשייה של העיר הוא עיבוד עצים, הגדלים באזור בכמויות גדולות. חלק מתושבי העיר עוסקים בדייג.
העיר לא קשורה למערכת מסילות הברזל או כבישים סלולים. בהתאם לכך ניתן להגיע לעיר תוך שימוש בשדה תעופה המקומי או דרך הנמל (בתקופת הקיץ). מסילת ברזל הקרוב הנמצאת כ-400 ק"מ דרום-מערבית. כבר תקופה ארוכה נבנה כביש סלול אך הוא טרם הושלם (נכון לספטמבר 2011).
היסטוריה
בטרם הקמת העיר בתחילת המאה ה-20, התקיים הכפר בלושצ'ליה. בשנת 1929 הוחל בבניית בית חרושת לעיבוד עצים ולידו הוקם יישוב עירוני לעובדי בית החרושת שנקרא על שמו של פליקס דזרז'ינסקי. ב-1931 לעיר הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של גליל ניינץ האוטונומי. ב-1933 שם היישוב שונה לנריין-מאר (העיר האדומה), בשפת הניינץ נריינה (אדום), מאר (עיר). ב-1935 היישוב נהפך לעיר. משנה זו העיר החלה להיבנות לפי תוכנית אדריכלית אחידה של רחובות ישרים ומקבילים, וכן בתים בגובה שתי קומות. ב-2002 בעיר נרשמה קהילה יהודית.
ביארן
ביארן (בנורווגית: Beiarn) היא מועצה מקומית בנורווגיה, מחוז נורדלנד שכוללת מספר כפרים.
שטחה מעל לאלף ק"מ ומתגוררים בה אלף תושבים. בעשור האחרון מספר תושבי המועצה יורד כל שנה.
המועצה הוקמה בשנת 1853 ומאז גבולותיה לא השתנו. נהר ביאר שזורם בשטח המחוז נחשב למקום חשוב של סלמון. באזור קיימות מספר אגמים לרבות אשטדולסדמן. באזור קיים יער של אולמוס הצפוני בעולם.
נייט הגדול: משאיר את הכיתה מאחור
נייט הגדול: משאיר את הכיתה מאחור (באנגלית: Big Nate: In a Class by Himself) הוא הספר הראשון בסדרת נייט הגדול, אשר נכתב ואויר על ידי לינקולן פירס.
תקציר העלילה
נייט רייט הוא ילד בן 11 ותלמיד בכיתה ו' שלומד בבית הספר המקומי בעירו ע"ש וושינגטון, הוא חי ביחד עם אחותו הגדולה, אלן, ואביהם מרטי.
שני הפרקים הראשונים בספר עוסקים בכך שנייט מגלה שיש לו מבחן בהיסטוריה ומחפש דרכים להתחמק ממנו. בפרק השלישי, כשנייט מנסה לחפש דרכים להתחמק מהמבחן, עולה בראשו מחשבה להבריז ממנו בעזרת פתק מומצא מאביו. אך לבסוף בעזרת פרנסיס, הוא מגלה שבכלל לא היה מבחן.
בפרק הרביעי, לאחר שנייט קורא את המשפט "היום תתעלה על כולם" מתוך עוגיית מזל שטדי הביא לו, זה ממלא אותו בביטחון ומוטיביציה להמשך היום.
אך בפרק החמישי והשישי, הוא מקבל שלושה ריתוקים שונים, אחד בשיעור של גברת גודפרי, שקראה מכתב שטני שכתב עליו, השני בשיעור שירה של גברת קלרק לאחר שהעליב את ג'ינה, והשלישי והאחרון בשיעור אמנות של מר רוזה, לאחר שניסה להגניב את הציור שלו לעמוד התצוגה בבית הספר. אך נייט עדיין נחוש להוכיח את מה שקרא בעוגיית המזל, לכן הוא מנסה לשבור את שיא גינס באכילת שעועית ירוקה אך זה מוביל אותו למשרד של המנהל ניקולס שמגלה על כך.
בפרק התשיעי, נייט חווה עוד תקרית לא נעימה, לאחר שבטעות לובש את המכנסיים של המאמן ג'ון (המורה לספורט) במטרה להסתיר את הטשטוש על מכנסיו וזה מזכה אותו בעוד ריתוק.
בפרק העשירי, מר סטייפלס, המורה למתמטיקה, מכריז על בוחן פתע לכיתה. נייט, שחושב שיש רק 12 תרגילים, גומר בקלילות ומתחיל להאמין שהמזל מתחיל לשחק לטובתו. אך בסוף הוא מגלה שיש עוד עשר שאלות, אך הזמן תם, ולאחר שהוא מסרב לתת את טופס המבחן למר סטייפלס, הוא נקרע ונייט מרוויח עוד ריתוק.
בפרק 11, נייט עוד חושב איך יצליח "להתעלות על כולם", ואז בזמן שיחה עם פרנסיס הוא מחליט על הפעולה הבאה שלו, לגרום למר גלווין, מורה לפיזיקה שידוע בקשיחות שלו ולעולם לא חייך או צחק לטענת פרנסיס ונייט, לצחוק. אך כל הניסיונות של נייט הסתיימו בכישלון נחרץ, וזיכו אותו בעוד ריתוק.
לאחר שהוא מגיע לחדר הריתוק, גברת צ'רביצקי מודיעה לו שהוא שבר שיא, שבעה פתקי ריתוק ביום אחד. וכך נייט מגלה שבדרך כזו אחרת, הוא אכן התעלה על כולם.
הדיוויזיה ה-163 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-163 (בגרמנית: 163. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-18 בנובמבר 1939 והשתתפה במערכה בנורווגיה. היא שימשה ככוח כיבוש בנורווגיה עד קיץ 1941, וכונתה "דיוויזיית אנגלברכט" (Engelbrecht divisionen) על שם מפקד הראשון ארווין אנגלברכט. בהמשך הוחלט להעביר אותה אל פינלנד בעלת בריתה של גרמניה הנאצית. הגרמנים רצו להעביר את הדיוויזיה דרך שוודיה הנייטרלית. על פי ראש ממשלת שוודיה פר אלבין הנסון, במהלך הקיץ של 1941, איים גוסטב החמישי, מלך שוודיה בשיחה פרטית לפטר את הממשלה אם היא לא תאשר את בקשתה של גרמניה להעניק מעבר חופשי לדיוויזיה. נכונותה של טענה זו שנויה במחלוקת וכוונתו של המלך (אם הוא אכן השמיע את האיום הזה), נתפשת לעיתים כשאיפה להימנע מעימות עם גרמניה. אירוע זה קיבל מאוחר יותר תשומת לב מצדם של היסטוריונים שוודים וידוע בכינוי "משבר אמצע הקיץ" (midsommarkrisen).
אישור לצעדו זה של המלך נמצא במסמכים של משרד החוץ הגרמני שנתפסו לאחר המלחמה. ב-25 ביוני 1941, שיגר שגריר גרמניה בסטוקהולם, מסר "דחוף ביותר וסודי ביותר" לברלין שבו הוא הודיע שהמלך זה עתה הודיע לו שהוא מתיר את מעברם של הכוחות הגרמנים דרך שוודיה. הוא הוסיף ש-"דבריו של המלך גרמו לו רגשות שמחה. הוא חי בעיצומם של ימי חרדה והוא הרחיק לכת במתן תמיכתו האישית למטרה זו. הוא הוסיף באופן סודי שהוא מוצא לנכון להרחיק לכת ולהזכיר את האפשרות של התפטרות מצדו". בסופו של דבר, 14.712 אנשי הדיוויזיה הועברו על 105 רכבות דרך טריטוריה שוודית. בדיווחים מצוין שהם התנהגו למופת לאורך כל הדרך, אם כי האוכלוסייה השוודית העניקה להם יחס צונן.
הדיוויזיה הוצבה בלפלנד, ואנשיה לחמו לצד צבא פינלנד במהלך מלחמת ההמשך ומבצעים שונים שיזם הוורמאכט נגד הצבא האדום. לא רחוק מהם הוצב הרגימנט ה-24 של צבא פינלנד ולמרבה האירוניה מרבית חיילי רגימנט זה השתייכו ליהדות פינלנד. הסיבה לכך הייתה שבגדוד שירתו בעיקר גברים מהחוף הדרומי של פינלנד, שרבים מהם היו פינים דוברי-שוודית, וזאת הייתה שפת האם של רוב היהודים שגרו אז בהלסינקי. החיילים היהודים ברגימנט נהנו מחופש דת מלא, וקיבלו את הרושם שיש להם זכות לקיים את מצוות הדת שלהם אפילו בזמן המלחמה לצד הנאצים. הם הקימו בית כנסת שדה בחזית ליד נהר סוויר, עמוק בתוך קרליה המזרחית, האזור שפינלנד כבשה במלחמה. בית הכנסת שכן באוהל צבאי שאותו ייצבו בעזרת קרטון ודיקט. בבית הכנסת היה ספר תורה ובכל שבת נערכו בו תפילות שבהן השתתפו חיילים יהודים גם מיחידות נוספות שהיו רחוקות למדי.
אנשי הדיוויזיה הוצבו במרחק קילומטרים ספורים מבית הכנסת. החיילים הגרמנים הבחינו בבית הכנסת, ונאלצו לקבל את העובדה שלאחיהם-לנשק הפינים יש בית כנסת בחזית כדי לא להסתכסך עם הפינים. ישנם גם סיפורים על כך שלפחות שבוי מלחמה סובייטי-יהודי אחד ביקר בבית הכנסת הזה, וייתכן גם שהיו מקרים נוספים.
הדיוויזיה נכללה בהמשך במסגרת ארמיית קרליה הפינית. היא נשארה בפינלנד עד 1944 אז הוחזרה לנורווגיה ובהמשך לגרמניה היא פורקה ב-31 במרץ 1945 ועל בסיסה הוקמה הדיוויזיה הימית השלישית.
שפיק ג'פרוביץ'
שפיק ג'פרוביץ' (בבוסנית: Šefik Džaferović; נולד ב-9 בספטמבר 1957) הוא פוליטיקאי בוסניאקי, המכהן כנשיאות בוסניה והרצגובינה, מטעם בוסניה. חבריו לנשיאות הם ז'לקו קומשיץ' (קרואטי) ומילורד דודיק (סרבי). בשנת 2020 כיהן כיושב ראש נשיאות בוסניה והרצגובינה.
ביוגרפיה
ג'פרוביץ' נולד בעיר זאבידוביצ'י בבוסניה, אז חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. הוא למד משפטים באוניברסיטת סרייבו. לאחר סיום לימודיו עבד עד 1996 בערים זאבידוביצ'י וזניצה כעורך דין, כתובע וכשופט וכן מילא מספר תפקידים מנהליים.
ג'פרוביץ' נשוי מאז 1980 לאשתו וילדאנה ולהם שני ילדים. הם מתגוררים בסרייבו.
בפוליטיקה
בשנת 1996 הצטרף ג'פרוביץ' למפלגת הפעולה הדמוקרטית הבוסנית. בשנת 1996 נבחר לחבר בבית המחוקקים של קנטון זניצה-דובוי, אחד מעשרת הקנטונים המרכיבים את הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. באותה שנה מונה לחבר הבית העליון של פרלמנט המדינה כולה ובשנת 2000 מונה שוב לאותה כהונה. משנת 2001 ועד 2005 כיהן כמזכיר הכללי של מפלגת הפעולה הדמוקרטית. מאז 2005 הוא משמש כסגן יושב ראש המפלגה.
בשנת 2002 נבחר ג'פרוביץ' לחבר הבית התחתון של הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה מטעם המחוז הרביעי של בוסניה, מחוז הכולל את קנטון זניצה-דובוי ואת קנטון מרכז בוסניה. לאחר מכן שב ונבחר לכהונה פעמים נוספות וכיהן בתפקיד זה עד 2018.
בבחירות 2018 נבחר ג'פרוביץ' לחבר נשיאות בוסניה והרצגובינה, החבר השמיני במספר מטעם בוסניה מאז ייסוד הנשיאות, לאחר שזכה ב-36.6 אחוזים מקולות המצביעים.
ב-20 במרץ 2020 החל ג'פרוביץ' בכהונה בת שמונה חודשים כיושב ראש הנשיאות, תפקיד שאותו ממלאים שלושת חברי הנשיאות בתורנות. היה יושב הראש ה-36 שלה.
רכבת בלארוס
]] רכבת בלארוס (בבלארוסית: Беларуская чыгунка) הוא שמה של חברת הרכבות הבלארוסית. זוהי חברת הרכבות הלאומית של בלארוס, האחראית לניהול התנועה ושירותי הרכבת במסילות ברזל ברחבי הרפובליקה הבלארוסית ומפעילה שירותי רכבות נוסעים ומטען. אורך רשת מסילות הברזל שהחברה מפעילה הוא 5,512 ק"מ.
החברה הוקמה בשנת 1992 על בסיס המחלקה הבלארוסית של משרד הרכבות הסובייטי ונמצאת מאז בבעלות ממשלתית. משרדיה שוכנים במינסק.
בנדיקוט ננסי ארפקי
מידע כללי
הבנדיקוט הארפקי הוא המין הקטן ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה: אורך ראשו וגופו 14–16 סנטימטרים ואורך זנבו 11–12 סנטימטרים. משקלו אינו ידוע, אך כנראה סביבות 100 גרם. מבנה גופו גוצי וקמור יותר מהבנדיקוט העכברי וראשו החרוטי קצר יותר. אוזניו משולשות וקצרות, ועיניו קטנות וחרוזיות. חוטמו מחודד ומותאם לנבירה בפסולת שעל אדמת היער. זנבו דקיק וארוך, ויש לו טפרים דקים וחדים. בצורה הכללית ובמראה, הבנדיקוט הארפקי נראה כגרסה מוקטנת של בנדיקוט ננסי פפואני.
מרכב"ה
מרכבה (ראשי תיבות של: מערכת רוחבית כוללת במשרדי הממשלה) היא יחידה באגף החשב הכללי במשרד האוצר, האחראית על פיתוח, תחזוקה והטמעת מערכות ERP רוחביות ארגוניות בעיקר על בסיס פלטפורמת SAP, לניהול הנכסים, הסיכונים וההון האנושי של ממשלת ישראל.
מערכת מרכבה מצויה בשימוש של כל משרדי הממשלה ויחידות הסמך (למעט המגזר הביטחוני), כ-90 יחידות ממשלתיות הפרושות בכ-600 נקודות ברחבי ישראל ומשרתות עשרות אלפי משתמשים פנימיים במשרדי הממשלה וכמו כן אזרחים, ספקים, עמותות וגופים נתמכים.
בנדיקוט ננסי ארפקי
מידע כללי
הפרווה שלו בצבע חום מבריק או אדמדם בצד העליון, וחום-אפרפר בצד התחתון עם כתם לבנבן על החזה. הראש זהה לצבע הגוף, עם פס כהה על המצח ומשקפיים כהים סביב העיניים. הסנטר והלחיים לבנבנים. לאורך הגב יש לו פס שחור, ובנוסף, זוג פסים כהים רוחביים בחלק האחורי. הזנב חום בחלקו העליון ולבנבן בחלקו התחתון. חלקי הגוף החשופים (הגפיים, האף והאוזניים) בצבע ורוד.
מרכב"ה
מנהלי מרכבה:
2000–2013 ראובן כהן
שמרית פרקול-פינקל
שמרית פרקול-פינקל (12 באפריל 1975 – 7 במרץ 2021) הייתה ביולוגית ימית ישראלית. חקרה שוניות אלמוגים מלאכותיות ופיתחה מוצרי בטון אקולוגי, בנייה ירוקה וקלינטק. הייתה מייסדת משותפת של שתי חברות בתחום האקולוגיה הימית, ושימשה גם כמנכ"לית של אחת מהם, חברת "אקונקריט". פרקול-פינקל חיברה מעל 20 מאמרים מדעיים. עבודותיה זיכוה בפרסים מטעם האו"ם והאיחוד האירופאי. בשנת 2019 נבחרה על ידי "פורבס" לאחת מ-50 הנשים המובילות של סטארט-אפים פורצי דרך. באותה שנה הפטנט שפיתחה, יחד עם שותפה עידו סלע, נבחר לאחד ממאה ההמצאות הטובות בעולם על ידי "מגזין טיים".
מרכב"ה
2013–2018 אורנית יחזקאלי (ממלאת מקום)
2018–2022 אילן אלאלוף
2023–היום ישראל מור-חי