cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקלוש יאנצ'ו
ביוגרפיה
יאנצ'ו החל לביים סרטים לראשונה בשנת 1954, בעיקר סרטי תעודה חדשותיים. אף על פי שסרטים אלה אינם משקפים את התפתחות סגנונו הקולנועי, הם נתנו לו את האפשרות לשלוט בצד הטכני של יצירת סרטים, תוך שהם מאפשרים לו להסתובב בהונגריה ולראות ממקור ראשון מה קורה ברחבי המדינה.
בשנת 1958 השלים את סרטו העלילתי הראשון באורך מלא, "הפעמונים עברו לרומא", בו כיכב מיקלוס גבור. הסרט מספר על קבוצת תלמידי בית ספר הונגרים, שנאלצו להצטרף לצבא על ידי הנאצים, ולהילחם נגד הרוסים בחזית המזרחית. כאשר תלמידי בית הספר מתחילים ללמוד ולהבין את המשטר הנאצי, הם דוחים את הצעת הגרמנים.
יאנצ'ו חזר אחר כך ליצירת סרטים תיעודיים, כולל שיתוף פעולה עם אשתו מרתה משרוס. בשנת 1959 הוא פגש את הסופר ההונגרי גיולה הרנאדי, ששיתף פעולה בסרטיו עד מותו בשנת 2005.
שנות ה-60 וה-70
סרטו העלילתי הבא היה "קנטטה" בשנת 1962. יאנצ'ו כתב את התסריט על פי סיפור קצר מאת יוז'זף לנגיאל. בסרט מגלם זולטן לטינוביץ רופא צעיר עם שורשים צנועים, שמתעייף מחייו האינטלקטואליים והקריירה כמנתח בבודפשט. הוא מחליט לבקר במקום הולדתו, חוות אביו במישורים ההונגריים. הוא פוגש את מורו לשעבר, שמזכיר לו זיכרונות ילדות שנשכחו מזמן. בסופו של דבר לטינוביץ לומד להעריך הן את חייו הקלים בעיר, והן את חיי הנעורים הכפריים. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע בהונגריה, אך זכה בפרס מעגל המבקרים ההונגרי.
סרטו הבא של יאנצ'ו היה "הדרך הביתה שלי", שיצא בשנת 1964. זה היה שיתוף הפעולה הראשון שלו עם התסריטאי גיולה הרנאדי וכיכבו של אנדראס קוזאק וסרגיי ניקוננקו. בסרט מגלם קוז'אק את יוז'אק, עריק מהצבא בגיל העשרה בסוף מלחמת העולם השנייה. הוא נתפס פעמיים על ידי הצבא האדום, שם הוא מופקד על השמירה על להקת כבשים, ומתיידד עם חייל רוסי צעיר (ניקוננקו). שני החברים, שאינם יכולים לתקשר באמצעות שפה, מתחילים להתנהג כמו נערים צעירים ומשחקים בתמימות יחד, ושוכחים את תפקידי האסיר והסוהר. החייל הרוסי מת לבסוף מפצעו ויוזאק מתחיל שוב את מסעו הביתה, לבוש במדי הצבא הסובייטי של חברו המת כדי להישאר חם.
הסרט הבא שלו בשנת 1965, Szegénylegények, היה להיט ענק מקומי ובינלאומי, ולעיתים קרובות נחשב ליצירה משמעותית של הקולנוע העולמי. הסרט נכתב שוב על ידי הרנאדי ובו כיכב יאנוס גורבה, זולטאן לטינוביץ, טיבור מולנאר, גאבור אגארדי ואנדראס קוז'אק. בשנת 1967 יצר את הסרט "האדום והלבן". הפקה משותפת הונגרית-סובייטית לרגל חגיגות 50 שנה למהפכת אוקטובר 1917 ברוסיה והמהפכה ההונגרית שלאחר מכן בשנת 1919. הסרט היה ההצלחה הגדולה ביותר שלו עד אז, וזכה לשבחי המבקרים במערב אירופה ובארצות הברית. הוא זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר מטעם סינדיקט צרפת למבקרי הקולנוע. יחד עם "המזמור האדום" (1971) הוא מופיע בספר "1001 סרטים שעליך לראות לפני שאתה מת".
בשנת 1968 ביים את הסרט "שתיקה ובכי". בסרט מככב אנדראס קוזאק כמהפכן צעיר, שנכנס למסתור במדינה לאחר המהפכה ההונגרית הכושלת בשנת 1919. קוז'אק מוסתר על ידי חקלאי אוהד שנחשד על ידי הצבא הלבן ומושפל כל הזמן. אשתו של האיכר נמשכת לקוז'אק ומתחילה להרעיל את בעלה. המוסר של קוז'אק מכריח אותו למסור את אשת האיכר לידי הצבא הלבן. כמו כן בשנת 1968 צילם את יצירתו הראשונה בצבע "העימות". זה היה גם הסרט הראשון שהציג שיר וריקודים כחלק מהותי מהסרט, אלמנטים שהיו חשובים יותר ויותר בעבודתו בשנות השבעים.
בשנת 1969 ביים את הסרט "רוחות בורקות", העוכב אחרי חבורה של אנרכיסטים קומוניסטים המשתלטים על מנזר. הסרט היה ביקורת על תקופת המשטר של מתיאש ראקושי.
בסוף שנות ה-60 סרטיו של יאנצ'ו נטו יותר לסמליות, הסצנות התארכו והכוריאוגרפיה החזותית הפכה למורכבת יותר. זה מצא מימוש מלא בשנות השבעים, כאשר לקח את האלמנטים הללו לקיצוניות. באשר לאורך הסצנה, למשל, הסרט "אלקטררייה" משנת 1974, מורכב 12 סצנות בלבד, בסרט שנמשך 70 דקות. גישה מסוגננת מאוד זו (בניגוד לגישה הריאליסטית יותר של שנות ה-60) זכתה לשבחים רחבים ביותר עם הסרט "תהילים אדומים", שזיכת את יאנצ'ו בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן בשנת 1972.
בחלק האחרון של שנות השבעים, יאנצ'ו החל לעבוד על טרילוגיית "Vitam et sanguinem" השאפתנית, אך רק שני הסרטים הראשונים, "רפסודיה הונגרית" ו"אלגרו ברברו" משנת 1978 זכו לביקורות חיוביות. הם היו הסרטים היקרים ביותר שהופקו בהונגריה עד אז. במהלך שנות השבעים חילק ינקסו את זמנו בין איטליה להונגריה ועשה מספר סרטים באיטליה. אולם סרטיו האיטלקיים זכו ללעג מצד המבקרים.
שנות ה-80 וה-90
סרטיו של משנות השמונים לא היו מוצלחים, ובאותה תקופה חלק מהמבקרים האשימו את יאנצ'ו בפשטות יתר של האלמנטים החזותיים והתמטיים לעומת סרטיו הקודמים. עם זאת, מאוחר יותר, עבודות אלה הוערכו מחדש ויש מבקרים הרואים בסרטים מתקופה זו, את היצירות החשובות ביותר שלו.
"לבו של העריץ", משנת 1981, יכול להיחשב לסרט מעבר בין היצירות ההיסטוריות המפורסמות שלו משנות ה-60 וה-70 לבין סרטיו המאוחרים יותר, האירוניים והמודעים יותר. אמנם עדיין יש בסרט תפאורה היסטורית (ארמון מהמאה ה-15 בהונגריה), אך החקירה האונטולוגית של הסרט מקבצת אותה ביתר קלות עם התקופה המאוחרת של הבמאי. הסרט מערער בכוונה את יכולתו של הקהל לבנות תפיסה של מציאות בעלילה, הסותרת את עצמה וכוללת התערבויות פוסט-מודרניות רבות, ומעלות שאלות לגבי אופיו המניפולטיבי של סיפור העלילה.
בשנת 1985 ביים את הסרט "שחר" על פי ספרו של אלי ויזל. חלק מצילומי הסרט נערכו בישראל, בחיפה, עכו, ירושלים וים המלח. הסרט היה קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, ומשרד התרבות הצרפתי היה שותף למימון ההפקה. בתפקידים הראשיים הופיעו מייקל יורק הבריטי ופיליפ לאוטרד הצרפתי. "השחר" מתרחש בתקופת המנדט, בשנת 1947, והוא עוקב אחר לילה אחד בחייו של צעיר. יהודי, ניצול שואה ושמו אלישע, השומר במשך אותו הלילה על שבוי בריטי, כדי להוציאו להורג עם שחר, כנקמה על הרג חברי מחתרת יהודים. הסיפור מבוסס על פרשת הסרג'נטים, פרשת חטיפתם של שני סמלים בריטים על ידי האצ"ל ותלייתם בחורשה בנתניה. הסרט השתתף בפסטיבל ברלין ה-36
בשנת 1987, השתתף יאנצ'ו בחבר השופטים של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-15 במוסקבה.
במחצית השנייה של שנות ה-80, יאנצ'ו נפטר ממתב סרטיו במסגרות הכפריות ההיסטוריות של פּוּסְטָה (הערבה) ההונגרית ועבר לבודפשט העירונית והעכשווית. הסרט "העונה של המפלצות" מ-1986, הפך לסרט הראשון של יאנצ'ו עם סצנות של בודפשט העכשווית מאז "הקנטטה", 23 שנה קודם לכן. אף על פי שהסרט מתרחש בסביבה עכשווית, מעט מאוד ממנו מתרחש בעיר וחלק גדול ממנו עדיין מתרחש בפוסטה. בסרט השתמש יאנצ'ו בעמה אלמנטים חזותיים חדשים, כולל שימוש במסכי טלוויזיה המציגים קטעים מאוחרים או מוקדמים יותר בסרט). בסרטים מאוחרים יותר של העשור המשיך להשתמש בסגנון הסוריאליסטי-פארודיסטי שפיתח ב"עונה". הסרטים האלה מתרחשים כולם בסביבה אורבנית. אף על פי שחלק מהמבקרים הגיבו בחיוב ("העונה של המפלצות", למשל, זכתה בוונציה לאזכור מכובד על יצירת "שפת תמונות חדשה"), התגובה הביקורתית בדרך כלל לסרטים אלו הייתה קשה, וחלק מהמבקרים תייגו אותם כפרודיה עצמית. סרטו "ההורוסקופ של ישוע המשיח", משנת 1989, השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-16 במוסקבה, ובפסטיבל הסרטים של ונציה.
מארג' סימפסון
מארג'ורי "מארג'" סימפסון (באנגלית: Marjorie "Marge" Simpson; נולדה בשם מארג' בובייה) היא דמות בדיונית בסדרת האנימציה הטלוויזיונית "משפחת סימפסון", המדובבת על ידי ג'ולי קאוונר.
אחת התכונות הבולטות ביותר של מארג' היא סבלנותה הרבה כלפי מזימותיהם ופעולותיהם של הומר ובארט (כלפי בארט היא סבלנית במידה פחותה בהשוואה להומר). אל כל מעלליו של הומר, היא תמיד עומדת לצדו (או חוזרת לעמוד לצדו) בלי קשר לחומרת המצב.
מארג' טענה בעבר שהיא מקדישה 23 שעות ביממה לעבודות הבית ובהן טיפול במגי, תמיכה בליסה וחינוכו של בארט, וברוב המקרים היא מנסה לגרום להומר לא לבצע את תוכניותיו הבלתי אפשריות.
אישיות
אופייה של מארג' מתאים לזה של דמות האמא הטיפוסית האופיינת כנאיבית וכאחת שקל לרמות אותה. על אף שעקרונות המוסר שלה נחשבים כגבוהים ביחס לדמויות אחרות, מארג' הפגינה במהלך ההיסטוריה של התוכנית התנהגות לא מוסרית. בעברה היא הייתה שוטרת בספרינגפילד, השתתפה בקבוצת טיפול לנהגים הסובלים מזעם כביש, נאסרה על גנבה מחנות (אם כי לפי הפרק שבו קרה האירוע היא עשתה זאת בטעות), התמכרה להימורים, הראתה נטייה לאלכוהוליזם, השתתפה שלא מרצונה במרדף משטרתי בין-מדינתי, לקחה מנת יתר של סטרואידים וסבלה מאמנזיה.
דברים אלה הם רק חלק מהמצבים המוזרים שמארג' מצאה את עצמה מעורבת בהם. למרות אופייה הנוח, מארג' מפגינה בהרבה מקרים כוח רצון חזק. בפרק "השמחה של הכת", היא ברחה מהכנסייה המובמנטריאנית שעסקה בשטיפת מוח. מארג' היא היחידה במשפחתה שמעודדת בצורה פעילה את הנוכחות בכנסייה. במספר מקרי חירום ניכר שיש לה יכולות אתלטיות מעל הממוצע. מארג' דוברת שתי שפות: אנגלית וצרפתית.
מבחינת דעותיה הפוליטיות, מארג' מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית. בעבר היא ציינה שהיא הצביעה עבור ג'ימי קרטר (פעמיים לפי ליסה) ותמכה במועמדות של מושלת המדינה הפרוגרסיבית מארי ביילי, והייתה מדוכאת כאשר הנשיא לשעבר לינדון ג'ונסון נפטר.
שיער
כנערה צעירה, למארג' היה שיער שהגיע עד החזה, אולם היא קיבלה את הרעיון להעמיד אותו כסימן ההיכר שלה בנשף הסיום שנערך בפרק "הדרך שהיינו בה". בפרק "שארי בובינס" ניתן לראות שהשיער שלה מגיע עד הברך, מה שמתאים להנחה שדרוש הרבה שיער על מנת ליצור את התסרוקת הנוכחית שלה.
מארג' התוודתה שהשיער שלה לא באמת כחול, ולמעשה הוא אפור. בפרק "סודות של נישואים מצליחים" הומר טוען שמארג' צובעת את השיער שלה בצבע כחול מס' 56; "היא הייתה אפורה כמו פרד מאז גיל 17".
אולם, בפרק "פחד מטיסה" מתגלה שהשיער של מארג' היה כחול מאז שהייתה ילדה קטנה. בגלל התסרוקת יוצאת הדופן שלה, הגובה שלה הוא כמעט 2 מטרים, כפי שצוין על ידי אפו נהספימפטילון בפרק "מארג' בשלשלאות". בקטע פרשנות שהיה ב-DVD של העונה הרביעית, מאט גריינינג מצהיר שהרעיון המקורי מאחורי השיער הגבוה של מארג' היה להסתיר אוזני ארנב גדולות. דבר זה היה אמור להתגלות בפרק האחרון של הסדרה, אולם נמחק מהתסריט בעקבות חוסר התאמה עם פרקי עבר בסדרה.
גיל
בדומה לדמויות רבות אחרות בסדרה, הגיל של מארג' משתנה על מנת להתאים לעלילה. בפרק "חיים על הנתיב המהיר" ובפרק "ערב קסום אחד" של העונה הראשונה נאמר שמארג' בת 34, אולם מאוחר יותר נאמר שהיא בת 38, ככל הנראה כיוון שהיא והומר השתתפו במפגש המחזור ה-20 של הבית הספר התיכון בו למדו. בפרק "בנוגע למארג'י", מזכיר הומר שמארג' והוא באותו גיל, ומכאן נובע שהגיל שלה הוא בין 36 ל-40. בפרק "בארט אחרי החושך" היא טוענת שהיא גרה בספרינגפילד כבר 37 שנים.
כללי
באחד מפרקי הסדרה גרם הומר למארג' לחשוב שהוא כבר לא נמשך אליה מבחינה מינית. על מנת לגרום להומר להימשך אליה שוב, החליטה מארג' לעבור ניתוח שאיבת שומן. אולם, המנתח התרשל בעבודתו והשתיל במארג' שני שתלי חזה מסיליקון. לאחר שראתה זאת, התכוונה מארג' להסיר את השתלים בהקדם האפשרי, אולם באופן זמני היא שינתה את דעתה כיוון שהוצע לה להשתתף בתחרות דוגמנות. לבסוף, ובעיקר בגלל המבטים שננעצו בה כשהלכה ברחוב וכאבי הגב שסבלה מהם, עברה מארג' ניתוח נוסף שבו השתלים הוסרו.
מקצועות נוספים בהם היא עסקה במהלך הסדרה הם: מלצרית על רולרבליידס, סוכנת נדל"ן, עובדת בכור הגרעיני, מורה, נגרית וראש הערפדים (באחד מפרקי "ליל כל הקדושים").
פולס אולטרה-קצר
באופטיקה, פולס אולטרה-קצר של אור הוא פולס אלקטרומגנטי שאורכו הזמני הוא מסדר גודל של פיקו-שנייה. פולסים שכאלה הם בעלי ספקטרום אופטי רחב, וניתנים ליצירה על ידי מתנדים נעולי-מצב (mode-locked oscillators), שהם, הלכה למעשה, חללי תהודה כגון לייזרים. הגברה של פולסים אולטרה-קצרים דורשת כמעט תמיד טכניקה של הגברת פולס עם צ'ירפ (כלומר, שתדירותו תלויה בזמן) במטרה להימנע מנזק לחומר המגביר.
פולסים אולטרה-קצרים מאופיינים על ידי עוצמה גבוהה שמובילה לרוב לאינטראקציות לא ליניאריות בחומרים שונים, לרבות אוויר. התהליכים הללו נלמדים במסגרת אופטיקה לא ליניארית.
בספרות המקצועית, המונח "אולטרה-קצר" מתייחס לתחום הפמטו-שנייה והפיקו-שנייה, על אף שפולסים אלה אינם עוד הפולסים הקצרים ביותר שיוצרו בצורה מלאכותית, כי אם פולסים של אטו-שניות הנפלטים במסגרת יצירת הרמוניות גבוהות, ובשנת 2020 אף נמדדו במעבדה פולסים של זפטו-שנייה.
פרס נובל לכימיה לשנת 1999 הוענק לאחמד זוויל עבור השימוש בפולסים אולטרה-קצרים לצורך צפייה בתגובות כימיות בקבועי הזמן בהם הן מתרחשות, מה שפתח את השער לתחום הפמטו-כימיה.
הגדרה
אין בנמצא הגדרה סטנדרטית לפולס אולטרה-קצר. לרוב, נהוג לייחס את המונח לפולסים בעלי אורך זמני של עשרות בודדות של פמטו-שניות, אך בהסתכלות רחבה יותר, כל פולס שמשכו קצר ממספר פיקו-שניות ניתן להתייחסות כאולטרה-קצר. ההפרדה בין "אולטרה-קצר" ל"אולטרה-מהיר" נחוצה מאחר שהמהירות בה הפולס מתקדם היא פונקציה של מקדם השבירה של החומר בו הוא נע, בעוד "אולטרה-קצר" מתייחס לרוחב הזמני של חבילת הגלים המייצגת את הפולס.
דוגמה נפוצה היא פולס גאוסי עם צ'ירפ. זהו גל שפרופיל העוצמה שלו נראה כמו גאוסיאן, והתדירות הרגעית שלו הולכת וגדלה.
רקע
התדירות המרכזית מוגדרת בדרך כלל באופן עקיף במסגרת השדה המרוכב, שניתן להפרדה לפונקציית עוצמה I(t) ולפונקציית פאזה \psi(t), שתיהן תלויות בזמן:
הביטוי לשדה חשמלי מרוכב במרחב התדר, ניתן לחישוב מתוך התמרת פורייה של השדה התלוי בזמן:
לאור קיומו של הביטוי, השדה התלוי בתדר ממורכז סביב \omega_{0}, ומבחינה פרקטית נהוג להתייחס אליו כ- במקום E(\omega) כפי שייעשה בהמשך ערך זה.
בדיוק כמו במרחב הזמן, ניתן להגדיר פונקציית עוצמה ופונקציית פאזה במרחב התדר:
הפונקציה S(\omega) היא צפיפות ההספק הספקטרלי (או בפשטות, הספקטרום) של הפולס, ו- היא צפיפות הפאזה הספקטרלית (או בפשטות, הפאזה הספקטרלית). דוגמה לפונקציות פאזה ספקטרליות כוללות את המקרה שבו הוא קבוע, ובמקרה זה הפולס נקרא "פולס מוגבל ברוחב פס", או כאשר  היא פונקציה ריבועית, ובמקרה זה הפולס נקרא "פולס עם צ'ירפ" בגלל נוכחות של הזזת תדר רגעית. צ'ירפ כזה עשוי להצטבר כאשר הפולס מתקדם בתוך חומרים (כמו זכוכית), והוא נובע מיחס הנפיצה שלהם. התוצאה היא הרחבה זמנית של הפולס.
שליטה על צורת הפולס
התקנים אופטיים המשמשים למדידת אור רציף, כגון מרחיבי קרן ומסננים מרחביים, עשויים לשמש גם לפולסים אולטרה-קצרים. התקנים אופטיים נוספים תוכננו במיוחד עבור פולסים אולטרה-קצרים. אחד מהם הוא דוחס הפולסים, מכשיר שניתן להשתמש בו לשליטה על הפאזה הספקטרלית של פולסים אולטרה-קצרים. הוא מורכב מסדרה של מנסרות או סריגים. כאשר הוא מכוון כראוי, הוא יכול לשנות את הפאזה הספקטרלית של פולס הקלט כך שפולס הפלט יהיה מוגבל ברוחב הפס, עם משך הזמן הקצר ביותר האפשרי. ניתן להשתמש במעצב פולסים לביצוע שינויים מורכבים יותר הן בפאזה והן במשרעת של פולסים אולטרה-קצרים.
כדי לשלוט במדויק על הפולס, מחויב המציאות לבצע אפיון מלא של הפאזה הספקטרלית שלו. לאחר מכן, ניתן להשתמש במאפנן אור מרחבי במישור 4f כדי לשלוט בפולס. סריקת פאזה להתאבכויות תוך-פולסיות מרובות פוטונים (MIIPS) היא טכניקה המבוססת על כך: באמצעות סריקת הפאזה של מאפנן האור המרחבי, MIIPS יכול לא רק לאפיין, אלא גם לבצע מניפולציה על הפולס האולטרה-קצר כדי לקבל את צורת הפולס הדרושה בנקודת היעד (כגון פולס מוגבל-התמרה לעוצמת שיא אופטימלית, וצורות פולס ספציפיות אחרות). אם מעצב הפולס מכויל לחלוטין, טכניקה זו מאפשרת שליטה על הפאזה הספקטרלית של פולסים אולטרה-קצרים באמצעות התקנה אופטית פשוטה ללא חלקים נעים. אולם, הדיוק של MIIPS מוגבל במידה מסוימת ביחס לטכניקות אחרות, כגון שיעור אופטי במרחב התדר (FROG).
טכניקות מדידה
קיימות מספר טכניקות למדידת פולסים אופטיים קצרים במיוחד:
שלושה חזירים קטנים
שלושה חזירים קטנים (באנגלית: Three Little Pigs) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ בשנת 1933 על ידי יונייטד ארטיסטס, הופק בידי וולט דיסני ובוים על ידי ברט גילט. הסרט מבוסס על סיפור עממי בעל אותו שם וזכה בשנת 1934 בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 1933. תקציב הסרט נאמד בכ-22 אלף דולר והכנסותיו נאמדות בכ-250 אלף דולר.
זקנה (ספר)
זִקנה (באיטלקית:  Senilità) הוא רומן מאת הסופר האיטלקי איטלו זְבֶבוֹ שיצא לאור בשנת 1898. זהו הרומן השני של זבבו, ולאחריו נמנע זבבו מלפרסם במשך 25 שנים, ורק בשנת 1923 יצא לאור הרומן הבא שלו, "תודעתו של זנו".
שלושה חזירים קטנים
בשנת 1994, הוא נבחר במקום ה-11 מתוך 50 סרטי ההנפשה הגדולים בכל הזמנים על ידי חברי תחום ההנפשה. בשנת 2007, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס בנימוק שהוא "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
פולס אולטרה-קצר
התפשטות גלים בחומרים אנאיזוטרופיים
כדי לבצע דיון זה, נשתמש בקירוב "מעטפת משתנה-לאט של השדה החשמלי" (SVEA) עבור שדה מישורי עם וקטור גל מרכזי ותדר מרכזי \omega_0 שיתאר את הפולס:
זקנה (ספר)
בשנת 1962 עובד הרומן לסרט באותו שם (Senilità) בידי הבמאי מאורו בולוניני.
שלושה חזירים קטנים
הסרט הוקרן בבכורה באולם המוזיקה רדיו סיטי כסרט קצר לכבוד יציאתו של הסרט "אלמר הגדול" ב-25 במאי 1933 בניו יורק.
פולס אולטרה-קצר
התפשטות גלים בחומרים אנאיזוטרופיים
כאשר המקדמים מכילים אפקטים של עקיפה ופיזור אשר נקבעו בצורה אנליטית באמצעות אלגברה ממוחשבת ואומתו מספרית עד לסדר שלישי הן עבור מדיה איזוטרופית והן אנאיזוטרופית, והם תקפים בשדה הקרוב ובשדה הרחוק:
שלושה חזירים קטנים
עלילה
החזיר החלילן, החזיר הכנר והחזיר המעשי הם שלושה אחים שבונים את בתיהם בכוחות עצמם. שלושתם מנגנים בכלי נגינה שונים – החלילן בחליל, הכנר בכינור ואילו המעשי נראה בתחילה כעובד ללא מנוחה. החלילן והכנר בונים את בתי הקש והענפים שלהם בקלות רבה ונהנים להם מניגון משותף. הצמד מגיע לביתו של החזיר המעשי ולועגים לו על כך שהוא רק עובד ואינו יודע מה זה כייף. בתגובה הוא עונה להם שהם יכולים לצחוק עליו אך הוא ישן בשקט כשהזאב יבוא, תוך כדי שהוא בונה בית הלבנים שלו. החלילן והכנר פורצים בצחוק ומתעלמים מאזהרותיו בכך שהם ממשיכים לנגן ושרים את שיר הנושא, אשר מפורסם כיום, "מי פוחד מהזאב הרע?".
זקנה (ספר)
מאפיינים אוטוביוגרפיים
בסיפור יש מאפיינים אוטוביוגרפיים אחדים, וזבבו ציין שתושבי טריאסטה עירו הכירו את הדמויות עליהן התבססו גיבורי סיפורו. דמותו של אמיליו ברנטאני מכילה פרטים אחדים מהביוגרפיה של זבבו עצמו. הפסל סטפאנו באלי נבנה על פי דמותו של הצייר אומברטו ורודה, ידידו של זבבו. אנג'יולינה נבנתה על פי דמותה של ג'וזפינה זרגול, שבה היה זבבו מאוהב בצעירותו. עמליה זוהתה כאחותו של זבבו, אורטנסיה שמיץ או כאחות של אחד מידידיו.
פולס אולטרה-קצר
התפשטות גלים בחומרים אנאיזוטרופיים
האיבר הראשון והשני אחראים להתעקמות החזית המתקדמת של הפולס. איברים אלה, כולל הביטוי עם \beta_3 קיימים בחומר איזוטרופי ומתייחסים לחזית הגל הכדורית שמקורה במקור נקודתי. הגורם יכול להתבטא במונחים של מדד השבירה, התדירות \omega ונגזרותיהם והגורם  גם מעוות את הפולס אך באופן שהופך את תפקידיו של t ו-x. עד כה, הטיפול כאן הוא ליניארי, אך עצמים מפזרים לא ליניאריים מצויים רבות בטבע. מחקרים הכוללים איבר לא ליניארי נוסף הראו שלאיברים כאלה יש השפעה עמוקה על חבילת הגלים, לרבות התעמקות עצמית של חבילת הגלים. ההיבטים הלא ליניאריים מובילים בסופו של דבר להיווצרותם של סוליטונים אופטיים.
זקנה (ספר)
תרגום לעברית
לראשונה יצא הספר לאור בעברית בשנת 1969, בהוצאת "עם עובד". תרגום זה נעשה בידי שושנה חן זהבי מהתרגום לאנגלית של הספר. צעד בלתי שגרתי זה, של תרגום שלא מהמקור, ניכר כבר בשמו של הספר, "גבר מזדקן", שמשקף נאמנה את השם שניתן לגרסה האנגלית, As a Man Grows Older, שאינו נאמן לשם המקורי.
Zotye Z300
Zotye Z300 היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Zotye Auto (שם רשמי: "Zotye International Automobile Trading Co., Ltd", שם בסינית: "众泰汽车") אשר מיוצרת משנת 2012 ועד היום.
זקנה (ספר)
תרגום לעברית
תרגום נוסף לעברית, הפעם מהמקור באיטלקית, נעשה בידי אריאל רטהאוז ויצא לאור בהוצאת כרמל בשנת 2006. שמו של הספר בתרגום זה, "זִקנה", נאמן יותר למקור.
בשני המקרים בחרו המתרגמים לתעתק את שם המחבר כ"סבבו", אף שהתעתיק "זבבו" משקף טוב יותר את ההגייה האיטלקית.
שלושה חזירים קטנים
מדיה ביתית
הסרט הופץ בישראל תחת השם "שלושה חזירים קטנים", כשעל מלאכת הדיבוב מונתה שפרירה זכאי. כיום הסרט זמין בשירות הסטרימינג דיסני+ תחת השם "שלושת החזרזירים", והדיבוב נעשה באולפני אלרום תחת פיקוחה של תמי ברק.
פולס אולטרה-קצר
התפשטות גלים בחומרים אנאיזוטרופיים
למרות היותו נפוץ למדי, קירוב SVEA אינו דרוש על מנת לנסח משוואת גלים פשוטה המתארת את התקדמות הפולסים האופטיים. למעשה אפילו צורה כללית מאוד של משוואת הגל האלקטרומגנטית מסדר שני יכולה להיות מופרדת לרכיבים כיווניים, תוך מתן עדיפות למשוואת גל מסדר ראשון לשדה עצמו, ולא למעטפת. הדבר דורש רק הנחה לפיה התפתחות השדה איטית מבחינת אורך הגל, ואינה מגבילה כלל את רוחב הפס של הפולס.
שלושה חזירים קטנים
תגובות ומורשת
הסרט הוקרן בבכורה ב-25 במאי 1933 באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
פולס אולטרה-קצר
הרמוניות גבוהות
ניתן לייצר פולסים אולטרה-קצרים באנרגיה גבוהה באמצעות יצירת הרמוניות גבוהות בחומר לא ליניארי. פולס אולטרה קוצר בעוצמה גבוהה ייצור קבוצה של הרמוניות בחומר, והרמוניה מסוימת יכולה להיבחר לאחר מכן בעזרת מונוכרומטור, שמפריד את הפוטונים השונים לכיוונים שונים במרחב. טכניקה זו שימשה ליצירת פולסים אולטרה-קצרים בתחום העל-סגול וכן ליצירת קרני רנטגן "רך" מפעימות לייזר טיטניום-ספיר בתחום הקרוב לתת-אדום.
שלושה חזירים קטנים
תגובות ומורשת
ההצלחה המתונה, אך לא שוברת הקופות, של ההמשכונים לסרט זה נתפסה כגורם בהחלטתו של וולט דיסני לא לנוח על זרי הדפנה, אלא להמשיך להתקדם עם פרויקטים נוטלי סיכונים, כמו ההמצאה החדשנית המצלמה הרב-שכבתית וסרט ההנפשה באורך מלא הראשון. הסלוגן של דיסני, שחזר על עצמו לעיתים קרובות במהלך השנים, היה "אתה לא תוכל להתעלות על חזירים עם חזירים".
פולס אולטרה-קצר
מיקרו/ננו-עיבוד מתקדם של חומרים בתלת מימד
היכולת של לייזר פמטו-שנייה לייצר באופן יעיל מבנים והתקנים מורכבים למגוון רחב של יישומים, נחקרה בהרחבה במהלך העשור האחרון. ניתן להשתמש בטכניקות עיבוד לייזר חדישות עם פולסי אור אולטרה-קצרים לצורך עיבוד חומרים ברזולוציה של תת-מיקרומטר. כתיבה ישירה בלייזר (DLW) באמצעות פוטורזיסטים מתאימים ומדיה שקופה אחרת יכולה ליצור גבישים פוטוניים תלת־ממדיים (PhC), רכיבים מיקרו אופטיים, סריגים, פיגומי הנדסת רקמות (TE) ומוליכי גלים אופטיים. מבנים כאלה עשויים להיות שימושיים להעצמת יישומי הדור הבא בטלקומוניקציה וביו-הנדסה, המבוססים על יצירת חלקים מיניאטוריים מתוחכמים יותר ויותר. הדיוק, מהירות הייצור והרבגוניות של עיבוד הלייזר הופכות אותו להפוך לכל חשוב בתעשייה.
מיקרו-עיבוד
בין היישומים של לייזר פמטו-שנייה ניתן למנות מיקרו-טקסטוריזציה של שתלים, למשל לצורך שיפור היווצרות העצם סביב שתלי שיניים העשויים מזירקוניה. הטכניקה הוכיחה שהיא מדויקת, עם נזק תרמי נמוך מאוד ועם הפחתה של מזהמים הנוטים להצטבר על פני השטח. מחקרים בבעלי חיים הוכיחו כי הגידול בשכבת החמצן וכי התכונות המיקרומטריות וההנומטריות שהושגו על ידי מיקרו-טקסטוריזציה עם לייזר פמטו-שנייה הביאו לשיעורים גבוהים יותר של היווצרות עצם, צפיפות עצם גבוהה יותר ויציבות מכנית משופרת.
שלושה חזירים קטנים
מחלוקת וצנזורה
הסרט כלל במקור סצנה בה דמותו של הזאב הרע מחופש לרוכל יהודי באמצעות תחפושת של אף מזויף, משקפיים וזקן. בסצנה, קולו של המדבב עובר למבטא יידיש והמוזיקה משלבת כינור. סצנה זו הפכה לשנויה במחלוקת יותר לאחר מלחמת העולם השנייה ובסופו של דבר נערכה בשנת 1948 עם עיצוב מחודש לתחפושת של הזאב לאיש מכירות של מברשות שמנמן, אם כי ללא התחפושת, כדי להפוך אותה לפחות פוגענית. גם הדיאלוג השתנה.
שיר
השיר המקורי שהלחין פרנק צ'רצ'יל לסרט, "מי מפחד מהזאב הרע?", היה סינגל רב-מכר, ששיקף את נחישותם של האנשים נגד "הזאב הרע" של השפל הגדול; השיר הפך למעשה למעין המנון של השפל הגדול. כאשר החלו הנאצים להרחיב את גבולות גרמניה בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, השיר שימש כדי לייצג את השאננות של העולם המערבי בכך שהוא מאפשר לפיהרר אדולף היטלר לבצע רכישות ניכרות של שטחים מבלי לצאת למלחמה, והוא שימש בעיקר בהנפשות של דיסני למאמץ המלחמה הקנדי.
השיר שימש גם כהשראה לשם המחזה משנת 1963 "מי מפחד מווירג'יניה וולף?", מכיוון שלרצף אין שום קשר לסרט משנת 1966.
המשכונים
דיסני הפיקה מספר המשכונים לסרט זה, אם כי אף אחד מהם לא הצליח כמעט כמו המקור:
קוזידו
קוזידו (בפורטוגזית: Cozido; נהגה בפורטוגזית אירופאית: [kuziðu] ובפורטוגזית ברזילאית: [kuzidu]) הוא תבשיל מסורתי פורטוגזי של נתחי בשר מסוגים שונים וירקות. לתבשיל וריאציות שונות ברחבי פורטוגל והוא נחשב למאכל מסורתי פורטוגזי.
רקע
מקורו של התבשיל הוא באזור ביירה בפורטוגל. זהו תבשיל קדירה עשיר שכולל בדרך כלל נתחי בשר בקר, בשר חזיר, שאריות בשר שונות, נקניקים מעושנים וחלקי עוף. בקדירה עצמה מבושלים גם כרוב, גזר, לפת, אורז, תפוחי אדמה, וכרוב ירוק. התבשיל מוגש לעיתים קרובות עם שמן זית ויין אדום. באיים האזוריים נהוג להניח את הקדרה עם המצרכים בבורות שנחפרו לשם כך בשטחים עם פעילות גיאו תרמית עשירה. התבשיל מתבשל עקב החום הרב השורר בבטן האדמה ובישולו אורך מספר שעות.
ג'ון הילרמן
ג'ון בנדיקט הילרמן (באנגלית: John Benedict Hillerman; 20 בדצמבר 1932 – 9 בנובמבר 2017) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידו בתור ג'ונתן היגינס בסדרת הפשע "מגנום, בלש פרטי". הילרמן הוא כוכב הסרטים ,"צ'יינהטאון" ו"ירח של נייר".
ביוגרפיה
הילרמן נולד בעיר דניסון שבטקסס. בן למהגרים גרמנים לאונורה יואהן וכריסטופר בנדיקט הילרמן. הילרמן למד עיתונות במשך כ־3 שנים ב"אוניברסיטת טקסס באוסטין" ושירת במשך כ־4 שנים בחיל האוויר של ארצות הברית, משם הוא השתחרר בדרגת סמל.
לאחר שירותו הצבאי למד משחק ב"תיאטרון הכנף האמריקאי" שבניו יורק.
קריירת משחק
הילרמן החל לשחק באופן מקצועני בתחילת שנות ה־70 והתגלה בסרטים בולטים של אותו עשור "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי בתפקיד ראס ילבורטון סגן מפקד המשטרה ו"ירח של נייר" של פיטר בוגדנוביץ' בתפקיד השוטר הארדין. הוא שיחק כמו כן גם בקומדיות "אוכפים לוהטים" של מל ברוקס, "גברת בת מזל" של סטנלי דונן ובסרט האימה של רוברט וייס "סיפורה של אודרי רוז".
הילרמן הפך לכוכב טלוויזיה בשנות ה־80 בזכות משחקו בסדרת הפשע "מגנום, בלש פרטי" בתפקיד הקצין הצבאי הבריטי ג'ונתן היגינס. הילרמן זכה על הופעתו בסדרה לאורך 8 עונות בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 1990 הצטרף הילרמן לעונה השישית של קומדיית המצבים "משפחת הוגאן".
הוא פרש ממשחק באופן רשמי בשנת 2009.
איבאנו בורדון
איבאנו בורדון (באיטלקית: Ivano Bordon; נולד ב-13 באפריל 1951) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער. במהלך הקריירה שלו הוא נחשב לאחד השוערים הטובים ביותר באיטליה ורשם קריירה מוצלחת, כששיחק עבור מספר מועדוני כדורגל איטלקים. ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה בעיקר כמחליפו של השוער הבכיר יותר באותם זמנים, דינו זוף. כמו כן, הוא היה חלק מסגל הנבחרת האיטלקית שזכתה במונדיאל 1982, והיה בסגל הנבחרת למונדיאל 1978 ויורו 1980.
לאחר הפרישה, הוא הפך למאמן שוערים של מספר קבוצות איטלקיות ושל נבחרת איטליה, שזכתה במונדיאל 2006, תחת המאמן מרצ'לו ליפי.
קריירה
בורדון נולד במרגרה, ונציה. במהלך קריירת המועדונים שלו בין השנים 1970 ל-1989 הוא שיחק עבור אינטר מילאנו (83–1970), כאשר הוא שימש כשוער המחליף של לידו ויירי, אך לאחר מכן הפך לשוער הבכיר של הקבוצה שבמדיה זכה בשתי אליפויות סרייה א' בשנת 1971 ובשנת 1980, בנוסף לשתי זכיות בגביע האיטלקי. כמו כן, הוא הגיע עם אינטר עד לשלב גמר גביע אירופה לאלופות 1972, שבו קבוצתו נחלה הפסד לאייאקס. מאוחר יותר בקריירה הוא שיחק בסמפדוריה (86–1983), עימה זכה בגביע האיטלקי בשנת 1985, בסן רמסה (87–1986) ובברשה (89–1987).
ליגת העל השוודית
ליגת העל השוודית, בשמה הרשמי פוּטבוֹלסאלסונסקאן ובקיצור "אלסוונסקאן" (בשוודית: Allsvenskan), היא ליגה שוודית מקצוענית למועדוני כדורגל. זוהי הליגה העליונה והראשונה של התאחדות הכדורגל השוודית. בליגה משחקים 16 מועדונים, והיא מבוססת על שיטת עלייה וירידה עם ליגת המשנה, הסופרטן. העונה נמשכת מסוף מרץ או תחילת אפריל עד לתחילת דצמבר, כאשר כל קבוצה מה-16 משחקת 30 משחקים בעונה.
ליגת העל השוודית ממוקמת במקום ה-22 בשיטת הדירוג של אופ"א לליגות, דירוג המבוסס על הופעות במסגרות האירופיות במשך חמש השנים האחרונות. נכון לעכשיו, הליגה השוודית היא הליגה המדורגת הכי גבוה מבין כל ליגות הכדורגל המקצועניות באזור סקנדינביה. האלופה המכהנת היא מאלמה, שהיא גם שיאנית הזכיות עם 22 אליפויות שוודיה.
מבנה
המנצחים באלסוונסקן מעפילים למוקדמות ליגת האלופות של אופ"א, סגנית האלופה יחד עם הקבוצה הממוקמת במקום השלישי בטבלה מעפילות לליגה האירופית של אופ"א, וכן הקבוצה שזוכה בגביע הקופן של הסוונסקן (הגביע השוודי). במקרה שהזוכה בגביע כבר העפילה לליגת האלופות או לליגה האירופית, המקום השלישי בליגה האירופית ניתן לקבוצה שמסיימת במקום הרביעי באלסוונסקן.
השנים המוקדמות
התחרות התחילה למעשה ב-1896 בתחרות גביע שנקראה ה-"Svenska Mästerskapet" ("טורניר גביע שוודיה"). היא כללה טורניר נוקאאוט של סדרת משחקים שהתקיימו בגטבורג או בסטוקהולם במתכונת גביע לאומי שהכריע את האלופה. במשך רוב השנים של קיום המתכונת הזאת, רק קבוצות מגטבורג וסטוקהולם השתתפו, ולכן האליפויות מתקופה זו נחשבות לפחותות ביחס לאליפויות החל מתחרות ה-"Allsvenskan" (האלסוונסקאן) שהחלה רק בעונת 1924/1925. במקביל לתחרות זו החל מ-1910 התקיים טורניר הסדרה השוודית. מנצחות של "הסדרה השוודית" עד עונת 1930–1931 לא נחשבות כחלק מ"אלופות שוודיה" הרשמיות, כיוון שהמושג "אלופת שוודיה" (Svenska Mästare) היה שמור למנצחת במפעל טורניר גביע שוודיה. על כן, המנצחות בטורניר זה לא מוכרת כ"אלופת שוודיה" אלא כ"זוכת הסדרה" (Seriemästare). כיום אך ורק זוכות "טורניר הגביע השוודי" שהתקיים בין 1896 ועד 1926 מוכרות בהתאחדות השוודית כאלופות שוודיה.
אליפות כל-שוודית (האלסוונסקאן)
האלסונסקאן (Allsvenskan) החלה לפעול בעונת 1924/1925. השחקן הראשון שהבקיע שער במסגרת האלסוונסקאן היה אברט בלומגרן, ששיחק עבר סלייפנר, והאלופה הראשונה בעונה זו הייתה גאיס. עד 1930 הייתה אלופת הליגה "אלופת הסדרה" בלבד, ורק החל מעונת 1930/1931 זוכת הליגה נחשבת גם ל"אלופת שוודיה". האלופה הראשונה הרשמית של הליגה שהוכתרה גם כאלופת שוודיה ולא רק "אלופת הסדרה" הייתה גאיס. בכך הליגה של שנים-עשר הקבוצות החליפה את הסדרה השוודית ואת "גביע האליפות השוודי" והפכה לליגה המרכזית של הכדורגל בשוודיה. ב-20 השנים הראשונות, קבוצות מנורלנד ומגוטלנד לא הורשו להשתתף בליגות העליונות של ההתאחדות, אך ההחלטה שונתה, ורק החל מעונת 1953/1954 הורשו הקבוצות הללו להשתתף בליגות העליונות. בעונת 1955/56, ליקסל הפכה לקבוצה הראשונה מנורלנד שמעפילה לפלייאוף העלייה לאלסונסקאן, אך הפסידה לגאיס. ב-1959, הליגה שונתה והוחלט שתשוחק מהסתיו לאביב כדי שתשוחק בשנה קלנדרית אחת בלבד ולא בשתיים. ב-1973, הליגה הורחבה ל-14 קבוצות. בשנות ה-70, מאלמה, תחת הניהול של הספרדי אנטוניו דוראן ולאחר מכן של האנגלי בוב הוטון, זכתה חמש פעמים באלסונסקאן והעפילה בעונת 1978/79 לגמר הגביע האירופי, שם הפסידה לנוטינגהאם פורסט.
שנות הפלייאוף ושינוי בחוקה (1982 - 1992)
החל מעונת 1982, בסיום העונה הסדירה של הליגה שוחק שלב פלייאוף שקבע את זהות האלופה השוודית, מה שיצר מצב שיש בשנים 1982 ועד 1990 שני סוגי תארים - "אלופת הליגה" - היא שסיימה במקום הראשון בליגה בסיום העונה, ו"אלופת שוודיה" שהיא זאת שניצחה בשלב הפלייאוף שהיה במתכונת גביע נוקאאוט וזכתה ב"גביע האליפות השוודי". בשנים 1985–1989, מאלמה הפגינה שליטה בליגה וזכתה בתואר אלופת הליגה חמש פעמים ברצף, אולם זכתה בגביע האליפות רק פעמיים מתוכם. בעונת 1990 חל שינוי בליגת העל השוודית - כל ניצחון שווה 3 נקודות.
עונה לאחר מכן החל מ-1991 הפסיקו לקיים את גביע הנוקאאוט על אליפות שוודיה - והחלו לקיים סיבוב שלישי בו הטבלה הייתה מתפצלת ל-2 פלייאופים: פלייאוף אליפות ופלייאוף הישרדות (מקומות 1–6 פלייאוף אליפות, ומקומות 7–10 פלייאוף הישרדות). הזוכה באליפות הליגה אחרי שלב הפלייאוף הייתה למעשה גם אלופת שוודיה הרשמית והתואר אוחד.
כיום
ב-1993 שונתה שוב מתכונת הליגה והחל מעונה זו לא התקיים שלב הפלייאוף והליגה לא חולקה, אלא התקיים סיבוב שלישי בין כל קבוצות הליגה, ובנוסף ל-2 האחרונות שירדו ליגה, התקיים פלייאוף נוקאאוט הישרדות בין המסיימות במקום ה-11 וה-12 והמסיימות במקום ה-3 וה-4 בליגה השנייה. מאז 2008, בליגה השוודית משחקים 16 מועדונים (עד אז שיחקו בליגה 14 קבוצות).
הקבוצות והאצטדיונים בליגה
בעונת 2022 משתתפות בליגה הקבוצות:
אלפרד סלואן
אלפרד פריצ'רד סלואן ג'וניור (באנגלית: Alfred Pritchard Sloan Jr.; 23 במאי 1875 - 17 בפברואר 1966) היה מנהל בכיר בתעשיית הרכב. הוא כיהן במשך שנים ארוכות כנשיא, מנכ"ל ויושב ראש ג'נרל מוטורס. סלואן, בתחילה כמנהל בכיר ולאחר מכן כעומד בראש הארגון, סייע לג'נרל מוטורס להשיג צמיחה מרשימה משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20, עשורים בהם תפיסות כגון שינויים שנתיים במודל המיוצר, ארכיטקטורת מותג, הנדסת תעשייה וניהול, עיצוב מכוניות והתיישנות מתוכננת, שינו את התעשייה ובעקבותיה גם את הלייף סטייל ואת הסביבה הבנויה בארצות הברית, ולאחר מכן גם בשאר העולם.
זיכרונותיו של סלואן, My Years with General Motors, נכתבו בשנות ה-50 של המאה ה-20, ומדגימים את חזונו של סלואן ביחס לניהול המקצועני ולמבנה התאגידי המתוכנן בזהירות, בו עבד. ספרו זה נחשב לאחד מהטקסים המכוננים בתחום הניהול המודרני.
סלואן זכור בשל היותו מנהל רציונלי, ממולח ומצליח ביותר, אשר הוביל את ג'נרל מוטורס להפוך לתאגיד הגדול בעולם, עמדה בה נשאר התאגיד גם שנים רבות לאחר מותו של סלואן. הרציונליות והתחכום שלו זכורים גם על ידי מבקריו, אשר נוטים להרחיב מאפיינים אלו ולתאר את סלואן כמאופיין בהתנהלות קרה, תאבת בצע ופלוטוקרטית. כך או אחרת, היקף הפעילות הפילנתרופית של סלואן מרמזת על כך שסלואן ראה את עצמו אחרת - כאדם עם כישרונות רבים יותר ואחריות רבה יותר משיש לאחרים, ושבשל כך זכאי לסמכות רבה יותר מזו המוקנית לאחרים, אך בנוסף, מחויב גם לגמול ולהועיל לזולת.
סלואן והנהלת ג'נרל מוטורס בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, תקופת השפל הגדול, הפשיזם, ההתחמשות הגרמנית המאסיבית ומלחמת העולם השנייה, הם חלק מסיפור גדול יותר ביחס לטבע המורכב של תאגידים רב-לאומיים, וכיצד הלאומיות של חבריהם הופכת לחסרת רלוונטיות בדרכים מסוימות, אך רלוונטית בהחלט בדרכים אחרות; השימוש המפוצל של הממשלות הלאומיות של שני הצדדים הלוחמים במלחמת העולם השנייה, ביכולות התעשייתיות של ג'נרל מוטורס - בעלות הברית בתעשיית הרכב בארצות הברית ובווקסהול מוטורס, ולעומתן מדינות הציר שהשתמשו באופל, חברה בת של ג'נרל מוטורס, על מנת להניע את האספקה והטכנולוגיות הצבאיות שנדרשו למאמץ המלחמתי.
בדומה להנרי פורד, המנהיג האחר של ענקי הרכב, זכור כיום סלואן בתערובת מורכבת של הערצה להישגיו, הערכה לפעילותו הפילנתרופית, וחוסר נוחות או אכזבה ביחס לעמדות שהביע במהלך התקופה של בין שתי מלחמות העולם ובמלחמת העולם השנייה.
חיים וקריירה
סלואן נולד בניו הייבן, קונטיקט, ופנה תחילה ללימודי הנדסת חשמל ב-Brooklyn Polytechnic Institute, לימים ה-New York University Tandon School of Engineering. לאחר מכן עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ושם סיים בסופו של דבר את לימודיו בהצלחה, ב-1895. בעת לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, היה סלואן חבר באחוות הסטודנטים דלתא אפסילון. ב-1899 היה סלואן לנשיא ולבעלים של חברת Hyatt Roller Bearing, שהייתה חלק מתעשיית המיסבים והמכבשים, כאשר אביו ומשקיע נוסף קנו את החברה מהבעלים הקודם. אולדסמוביל הייתה הלקוחה הראשונה של הייאט בתחום הרכב, כשחברות רבות אחרות תלכנה בעקבותיה בקרוב. ב-1916 התמזגה הייאט עם חברות אחרות על מנת ליצור את United Motors Company, לימים ACDelco, אשר הפכה במהרה לחלק מג'נרל מוטורס. סלואן הפך לסגן נשיא ג'נרל מוטורס ולאחר מכן, ב-1923, לנשיא התאגיד, וב-1937, ליו"ר מועצת המנהלים. ב-1934 ייסד סלואן את Alfred P. Sloan Foundation, עמותה פילנתרופית, שאינה למטרות רווח.
תחת הנהגתו של סלואן הפכה ג'נרל מוטורס מפורסמת בניהול פעילויות מגוונות עם נתונים פיננסיים כגון החזר השקעה, אשר מי שקידם את הכנסתם לליבת הפעילות של ג'נרל מוטורס היה דונלדסון בראון, בן חסותו של סגן נשיא ג'נרל מוטורס, ג'ון רסקוב. רסקוב הגיע לג'נרל מוטורס כיועץ לפייר דו פונט ולחברת דופונט. דופונט הייתה למשקיעה בג'נרל מוטורס ומנהליה הם שהפעילו, ככלל, את ג'נרל מוטורס בשנות ה-20 של המאה ה-20.
סלואן מוכר כמייסד הרעיון של שנת ייצור, ממנו צמח הקונספט של התיישנות מתוכננת. סלואן גם ייסד מבנה תמחור במסגרתו התייחסו אל שברולט, פונטיאק, אולדסמוביל, ביואיק וקדילאק כאל מבנה של סולם, עם הבחנה מוגדרת בין רמות המחיר השונות, מבלי שהמותגים השונים יתחרו זה בזה, וכך ניתן היה לשמור את הקונים בתוך "משפחת" ג'נרל מוטורס, עם השתנות העדפותיהם וכוח הקנייה שלהם, במהלך התבגרותם. תפיסות אלו, בד בבד עם ההתנגדות של פורד לשינויים בשנות ה-20, הובילו את ג'נרל מוטורס לעמדת מנהיגות בתעשיית הרכב בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, עמדה עליה שמרה במשך למעלה מ-70 שנה. תחת הנהגתו של סלואן הפכה ג'נרל מוטורס למפעל התעשייתי הגדול בעולם אי-פעם.
בשנות ה-30 התעמתה ג'נרל מוטורס, שאחזה בעמדות עוינות ביחס להתאגדויות עובדים מזה זמן רב, עם עובדיה, שזה לא מכבר התאגדו וחשו בשלים לפעול להשגת זכויותיהם, בתחרות ממושכת על השליטה בחברה. סלואן התנגד לאלימות שמזוהה עם הנרי פורד. סלואן העדיף ריגול, השקעה במנגנוני חשיפה פנימיים לצורך איסוף מידע, וניטור פעילות של איגודי עובדים. כשעובדי ג'נרל מוטורס ארגנו את השביתה של 1936–1937 בפלינט, מישיגן, אשר שינתה את איגוד עובדי הרכב מאוסף של איגודים מקומיים מבודדים בשולי התעשייה, לכדי איגוד מקצועי גדול והובילה להתאחדות תעשיית הרכב של ארצות הברית, גילה סלואן שלריגול יש ערך מועט לנוכח טקטיקות פתוחות כאלה.
תוכנית ההכשרה למנהלים מבוססת-האוניברסיטה הראשונה בעולם, עמיתי סלואן, החלה ב-1931 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, תחת חסותו של סלואן. קרן מענקי סלואן מיסדה את בית הספר MIT לניהול תעשייתי ב-1952, עם מחויבות להכשיר את "המנהל האידיאלי", ושמו של בית הספר הוסב ל-MIT Sloan School of Management, והיה לאחד מבתי הספר לעסקים המובילים בעולם. מענקים נוספים הביאו לייסוד מכון סלואן לניהול בתי חולים באוניברסיטת קורנל, ב-1955 - תוכנית לימודי הבוגרים שאורכה שנתיים, הראשונה מסוגה בארצות הברית, את תוכנית "עמיתי סלואן" בבית הספר לעסקים באוניברסיטת סטנפורד ב-1957, ובבית הספר לעסקים של לונדון ב-1965. תוכניות אלו הפכו לתוכניות לימודים לתואר ראשון ב-1976 בהעניקן M.Sc. (תואר מוסמך אוניברסיטה במדעים מדויקים, במדעי החיים או בהנדסה) בניהול. שמו של סלואן ממשיך לחיות גם ב-Memorial Sloan Kettering Cancer Center (מוסד למחקר וטיפול בסרטן בניו יורק). ב-1951 קיבל סלואן את מדליית הזהב של The Hundred Year Association of New York, כהכרה על "תרומות יוצאות מן הכלל לעיר ניו יורק".
מוזיאון סלואן מציג את התפתחות תעשיית המכוניות וגלריות נודדות, והוא ממוקם בפלינט, מישיגן.
סלואן החזיק משרד בבניין ג'י אי, רוקפלר פלאזה 30 שבמרכז רוקפלר. הוא פרש מכהונתו כיו"ר ג'נרל מוטורס ב-2 באפריל 1956. ספר המסות שכתב ואשר פרשֹ את זיכרונותיו, My Years with General Motors, הסתיים פחות או יותר באותה התקופה. אך הצוות המשפטי של ג'נרל מוטורס, אשר חשש שייעשה בו שימוש לצורך קידום תביעת הגבלים עסקיים כנגד ג'נרל מוטורס, עיכב את פרסומו למשך כמעט עשור. הספר פורסם לבסוף ב-1964, ושנתיים לאחר מכן נפטר סלואן.
ב-1975 נבחר סלואן להיכלל בהיכל התהילה של יזמים צעירים של עולם העסקים האמריקני.
פילנתרופיה
קרן אלפרד פ. סלואן היא מוסד ללא כוונת רווח העוסק בפילנתרופיה, אשר הוקם על ידי סלואן ב-1934. תחומי העניין ותוכניות הקרן מתמקדים בתחומי המדע, הטכנולוגיה, רמת חיים, ביצועים כלכליים, וחינוך ופיתוח קריירה בתחומי המדע והטכנולוגיה. ביחס לשנה שהסתיימה ב-31 בדצמבר 2014, שווי הנכסים הכולל של קרן סלואן היה בעל שווי שוק של 1.876 מיליארד דולר.
ב-1956 מימנה קרן סלואן את הפקת הסרט המצויר Yankee Dood It, אשר קידם ייצור המוני. בשנות ה-40 המאוחרות העניקה קרן סלואן מענק להארדינג קולג' (כיום אוניברסיטת הארדינג) שבסרסי, ארקנסו. הקרן שאפה לממן הפקת סדרה של סרטים קצרים אשר יהללו את מעלות הקפיטליזם ודרך החיים האמריקנית.
לטענתו של אדווין בלאק, סלואן היה אחד המייסדים המרכזיים, שפעלו מאחורי הקלעים, של ה-American Liberty League, ארגון פוליטי אשר נוסד ב-1934, שמטרתו המוצהרת הייתה להגן על חוקת ארצות הברית, ואשר התנגד למדיניות הניו דיל שהנהיג נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. במקום זאת החליטה ה-American Liberty League לממן קבוצות אחרות, שאופיינו באג'נדות קיצוניות יותר. אחת מהקבוצות הללו הייתה Sentinels of the Republic, ארגון לאומי אשר התנגד למה שתפס כפגיעה הפדרלית בזכויות של המדינות ושל הפרט, ואשר סלואן עצמו רשם לפקודתו המחאה על סך 1,000 דולר אמריקני. לאחר שנודע בפומבי, ב-1936, דבר קיומה של חקירה שניהל הקונגרס נגד קבוצה זאת, פרסם סלואן הצהרה בה התחייב שלא להוסיף ולתמוך ב-Sentinels of the Republic.
טענה אחרת שהעלה בלאק היא כי ראש ג'נרל מוטורס המשיך לתמוך באופן אישי, כמו גם לסייע בגיוס תמיכות, ל-National Association of Manufacturers, קבוצת אינטרס שמושבה בוושינגטון די. סי., אשר מייצגת כיום כ-14,000 חברות ייצור, בכל מגזר תעשייתי ובכל 50 המדינות, ואשר הייתה קריטית להצלחת הניו דיל.
קרן סלואן העניקה שלושה מענקים, כל אחד מהם בסכום של שלושה מיליון דולר אמריקני, לקרן ויקימדיה. מענקים אלו הם מהגדולים שקרן ויקימדיה קיבלה אי-פעם.
התמקדות-יתר ברציונליות וברדיפת רווחים
על פי O'Toole, סלואן בנה ארגון מאוד תכליתי ומוכוון משימה, חברה שהקדישה תשומת לב רבה ל"מדיניות, מערכות ומבנים, ולא מספיק לאנשים, עקרונות וערכים. סלואן, התגלמות המהנדס, הכין את כל המורכבויות וההתניות של מערכת חסרת תקלות". אך מערכת זאת השאירה בחוץ את העובדים ואת החברה. תוצאה אחת של פילוסופיית ניהול זאת, הייתה תרבות שהתנגדה לשינוי. הוכחת לכך שהמערכת לא נשארה חסינה לנצח, ניכרה בבעיות עִמן נאלצה להתמודד ג'נרל מוטורס בשנות ה-80, וה-90 של המאה ה-20, כמו גם בעשור הראשון של המאה ה-21.
למעשה, זיכרונותיו של סלואן, כפי שפורסמו ב-My Years With General Motors, צפו כמה מהקשיים הללו. ביחס לכך רמז סלואן, שרק הנהלה אינטליגנטית העומדת על המשמר, תוכל להתמודד איתם בהצלחה. סלואן צפה שהישארות בצמרת (התעשייה והכלכלה), תתברר כאתגר גדול יותר עבור ג'נרל מוטורס, מעצם ההעפלה לצמרת; ולימים הסתבר שסלואן צדק. אך סלואן נראה בטוח גם בכך שסגנון הניהול של ג'נרל מוטורס תחת הנהגתו, אם יאומץ וימשיך להתקיים, צפוי לסייע לחברה להתמודד עם אתגרים אלו בהצלחה. לדברי סלואן, "היו, ותמיד תהיינה, הזדמנויות רבות להיכשל בתעשיית הרכב. הנסיבות של שוק המשתנה תמידית, ומוצר המשתנה תמידית, מסוגלות לשבור כל ארגון עסקי, אם ארגון זה איננו ערוך לשינוי - אכן, לדעתי, אם הוא לא סיפק הליכים לצורך התכוננות מראש לשינוי. בג'נרל מוטורס מסופקים תהליכים אלו על ידי ההנהלה המרכזית הנמצאת בעמדה המאפשרת לה להעריך את המגמות ארוכות הטווח של השוק... ככל שהתעשייה התבגרה והתפתחה, דבקנו במדיניות זו, והפגנו יכולת להתמודד עם התחרות ועם השינויים בדרישות הלקוחות".
בעוד שדברים אלו של סלואן מ-1964 קרובים לדברים שאמר ב-1946 פיטר דרוקר, סלואן, ועמיתיו להנהלת ג'נרל מוטורס, מעולם לא הסכימו עם דרוקר ביחס ללקחים שהפיק דרוקר ממחקרו אודות ג'נרל מוטורס במהלך מלחמת העולם השנייה. כך או אחרת, בשונה מרבים מעמיתיו להנהלת ג'נרל מוטורס, סלואן לא הכניס את דרוקר ל"רשימה שחורה" בשל ספרו מ-1946; דרוקר, בהקדמה שכתב לרגל פרסומו מחדש של ספרו של סלואן ב-1990, כתב "כשעמיתיו תקפו אותי בפגישה בה דנו בספרי, סלואן קם מיד להגנתי": 'אני מסכים אִתכם לחלוטין', אמר סלואן לעמיתיו. 'מר דרוקר טועה לגמרי. אך הוא עשה בדיוק את שאמר לנו שיעשה כששאלנו אותו. והוא זכאי להחזיק בדעתו, שגויה ככל שתהיה, ממש כפי שאתם ואני זכאים לכך שתהיה לנו דעה משלנו'". דרוקר סיפר כי ב-20 השנים שלאחר הפגישה, קיימו הוא וסלואן מערכת יחסים טובה שבמסגרתה היה מזמין סלואן את דרוקר לארוחות צהריים פעם או פעמיים בשנה, על מנת לדון בתוכניות הפילנתרופיות של סלואן, ובספר הזיכרונות שסלואן עמל על כתיבתו (My Years With General Motors). דרוקר אמר: "הוא ביקש לשמוע את דעותָי והאזין בקשב רב - ולא אימץ את עצתי אף לא פעם אחת". נראה כי ההיסטוריה תמכה בתפיסתו של דרוקר ביחס לכך שאמונתו של סלואן ברציונליות לבדה, וביכולתם של עובדי צווארון לבן להיות נבונים כמו סלואן עצמו, הייתה נלהבת יתר על המידה. 40 שנים לאחר מכן, ההנהלה והדירקטוריון שניהלו את ג'נרל מוטורס וריסקו אותו אל הקרקע ב-2009, לא היו "מסוגלים להעריך את המגמות הרחבות של השוק לטווח הארוך" - או שהיו במצב הזה, אך לא עשו את מלאכתם בהצלחה בעת ששהו במצב הזה.
כך תיאר O'Toole את סגנונו של סלואן: "בעוד שטיילור נסוג מדי פעם לאחור, על מנת להצדיק את הלהט שלו ביחס ליעילות במונחים אנושיים, סלואן לא התייחס אף לא פעם אחת לערכים אחרים. חופש, שוויון, הומניזם, יציבות, קהילה, מסורת, דת, פטריוטיות, משפחה, אהבה, תיקון המידות, טבע - כולם זכו להתעלמות. במרכיב האישי היחיד בספרו, זוכה אשתו להתייחסות חולפת: הוא נוטש אותה ביום הראשון של חופשה באירופה, על מנת לשוב לעסקים בדטרויט. לשונו מחושבת כמו זו של המהנדס הזקן העובד עם מחוגה וסרגל חישוב, קרה כמו הפלדה אותה נהג לכופף לצורך ייצור מכוניות: חסכון, תועלת, עובדות, אובייקטיביות, מערכות, רציונליות, מיקסום - אלו הם החומרים המרכיבים את אוצר המילים שלו.
חסרונות במערכת החשבונאית
ב-2005 נמתחה ביקורת על עבודתו של סלואן בג'נרל מוטורס, בטענה כי יצר מערכת חשבונאות מורכבת, המונעת יישום שיטות של ייצור רזה. בעיקרו של דבר, טענת המבקרים הייתה כי לפי שיטתו של סלואן, החברה ראתה במלאי שווה ערך למזומנים, וכך אין עונש על הרחבת המלאי. החזקת מלאי מופרז מזיקה לפעילות החברה ומעוררת עלויות נסתרות משמעותיות.
ביקורת זאת יש לראות על רקע העובדה שלא נמתחה בזמן אמת, אלא בדיעבד. במהלך התקופה בה סינגר סלואן על החזקת מה שנראה כעת כמלאי מופרז, תשתיות התחבורה והתעשייה לא תמכו במה שמוכר כיום כניהול בשיטת מלאי מיידי (just-in-time inventory). במהלך תקופה זאת ידעה תעשיית הרכב צמיחה עצומה, כאשר הציבור משתוקק לרכוש את השירות משנה החיים המכוּנה מכונית. העלות של מכירות אבודות בשל מחסור במלאי הייתה, קרוב לוודאי, גבוהה מהעלות של ניהול והחזקת מלאי עודף. נראה כי שיטתו של סלואן אומצה על ידי ארגונים רבים, בשל היותה מתקדמת, לעומת שיטות ישנות יותר.
בזיכרונותיו התבטא סלואן (שהכיר בפתיחות בכך שלא היה מנהל חשבונות מיומן) ביחס לסוגיה, וטען שהמערכת שיישם בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, הייתה טובה בהרבה מזאת שהחליפה (שהייתה, במילים אלו ממש, קקופוניה בלתי מעוצבת, שלא איפשרה כמעט כל שליטה פיננסית). הוא אמר ששנים לאחר מכן, רואה חשבון מקצועי (אלברט בראדלי, סמנכ"ל הכספים של ג'נרל מוטורס במשך שנים רבות ובשנים 1956–1958 גם יו"ר מועצת המנהלים) היה נדיב דיו לומר שהמערכת הייתה די טובה עבור הדיוט.
ווקסהול 14
ווקסהול 14 היא מכונית סלון, בעלת מנוע 6 צילינדרים, מתוצרת יצרנית הרכב ווקסהול מוטורסהבריטית, מבית ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1933–1948.
יוצרו 45,493 יחידות, מתוכן 30,511 יחידות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנוסף לייצור הדגם בבריטניה, ה"ווקסהול 14" יוצרה והורכבה באוסטרליה.
דורימון
דורימון (ביפנית: ドラえもん, באנגלית: Doraemon) היא סדרת אנימה יפנית שבה למעלה מ-1,500 פרקים ו-30 סרטים שהופקה לטלוויזיה החל משנת 1979 ועד היום, ונכון לשנת 2018 היא סדרת האנימה הרביעית הארוכה ביותר בכל הזמנים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ ג'טיקס. לסדרה שלוש גרסאות:
עלילה
דורימון נשלח חזרה בזמן על ידי הנכד של נכדו של נוביטה, סוואשי כדי לשפר את תנאיו של נוביטה כך שצאצאיו יוכלו ליהנות מעתיד טוב יותר. בקו הזמן המקורי, כישלונותיו של נוביטה בבית הספר ולאחר מכן בקריירה שלו, הכניסו את נוביטה ובעקבותיו גם את צאצאיו למצוקה כספית.
העלילה עשויה בהתאם לנוסחה קבועה. בדרך כלל העלילה ממוקדת במאבקיו היומיומיים של נוביטה, תלמיד כיתה ד' והדמות הראשית בעלילה. לדורימון יש כיס ממד רביעי ממנו הוא מסוגל להביא כלים עתידיים, גאדג'טים עתידיים, וצעצועים מחנות צעצועים עתידית. בפרק טיפוסי, נוביטה חוזר הביתה ומתבכיין על בעיה שעימה הוא מתמודד בבית הספר או בשכונתו. לאחר תחנוניו של נוביטה, דורימון מוציא מכשיר שיעזור לנוביטה לתקן את הבעיות שלו, או שישיג עבורו נקמה, או שיוכל להרשים עמו את ידידיו.
למרות כוונותיו הטובות של דורימון, נוביטה בדרך כלל מרחיק לכת ומכניס את עצמו לבעיה אף יותר גדולה מבעבר. לפעמים, ידידיו של נוביטה (בדרך כלל סונאו או ג'יאן) גונבים את המכשירים ומשתמשים בהם לרעה. אף על פי כן, בסוף כל פרק, יש בדרך כלל תגמול לדמויות אשר השתמשו במכשירים שגנבו לרעה, ומוסר השכל.
בית העיר תל אביב-יפו
בית העיר (ידוע גם כ"בית א. סקורה") הוא בניין הניצב ברחוב ביאליק 27, בצידה הצפוני של כיכר ביאליק בתל אביב. מאז בנייתו שימש למטרות שונות, בהן בית עיריית תל אביב, ארכיון, ומ-1971 שוכן בו המוזיאון להיסטוריה העירונית של תל אביב-יפו.
בניין העירייה הישן
הבניין, שנבנה ב-1925, תוכנן במקור כבית מלון על ידי האדריכל משה צ'רנר. הבנאים שבנו את הבניין היו בני משפחת יצחק טגנסקי אשר בנו גם את בית הפגודה ועוד בתים שבהמשך נכללו בתוכנית השימור בעיר. בעלי הבניין היו איזידור ופיליפ סקורה, ממנהלי בנק אמריקה-פלשתינה. באותה שנה חיפשה עיריית תל אביב מבנה חדש למשרדיה, לאחר שמשכנם הקודם ב"בית הוועד", מתחת למגדל מים בשדרות רוטשילד, כבר לא יכול היה להכיל את המשרדים. הבניין, שנקרא על שם בעליו "בית א. סקורה", הושכר לעירייה עם הקמתו, ובשנת 1928 נרכש על ידה.
משרדי העירייה שכנו במקום, ובבניינים סמוכים, במשך ארבעים שנים, עד שבשנת 1965 העבירה העירייה את מושבה לבניין העירייה בכיכר רבין (אז כיכר מלכי ישראל). המהלך הושלם ב-1968.
המוזיאון
בשנת 1971 נפתח בבניין "המוזיאון לתולדות תל אביב", אך לאחר כעשרים שנה החל מצבו להתדרדר והוא נסגר. במקום נותר רק הארכיון לתולדות העיר. בשנת 2001 הועברה מחלקת השכונות והרבעים של עיריית תל אביב-יפו לקומה העליונה בבניין, ובשנת 2002 נסגר גם הארכיון ותכולתו הועברה למוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב. תחתיו מוקמה בבניין המחלקה לשיפור פני העיר.
מתחם ביאליק כולו נכלל באזורי ההכרזה של העיר הלבנה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2003. במסגרת זאת, הבית שוקם ושוחזר על ידי עיריית תל אביב בתכנון האדריכלית מאירה קובלסקי.
בשנת 2009, במסגרת חגיגות 100 שנים לעיר תל אביב יפו, הוקם בבניין "בית העיר", מוזיאון ומרכז לתולדות העיר תל אביב. לאחר שיפוצו מכיל בית העיר שני חללים מרכזיים: אחד שנבנה בחלל בית העירייה הישן תוך שיחזור המבנה ההיסטורי ולשכתו של ראש העירייה הראשון של תל אביב מאיר דיזנגוף, והשני שנבנה כתוספת ומכיל חלל תצוגה לתערוכות וכן מרכז מידע וירטואלי על עברה של העיר העברית הראשונה.
בקיץ 2023 יהפוך בית העיר למוזיאון העיר תל אביב, ויציג תערוכות מתחלפות של אמנים תושבי העיר. באוגוסט 2022 פרסמה העירייה קול קורא ליוצרים תושבי העיר לקחת חלק בתערוכות שיוצגו במוזיאון.
שפות אומוטיות
השפות האומטיות הן קבוצת שפות המדוברות בדרום-מערב אתיופיה, סביב נהר אומו, בפי כ-6.2 מיליון דוברים. חלק מהשפות האומוטיות משתמשות בכתב געז ואחרות באלפבית הלטיני המותאם לצורכיהן. השפות האומוטיות מתאפיינות ברמה גבוהה של מִדְבָּק (אגלוטינטיביוּת) ובמערכות טונאליות מורכבוֹת (למשל שפת בנץ'). הקבוצה ממוינת בדרך כלל כשייכת למשפחת השפות האפרו-אסיאתיות, אך יש החולקים על כך. מעמדה של הקבוצה כמשפחת-שפות בפני עצמה גם הוא שנוי במחלוקת.
קבוצת השפות האומוטיות חולקה לארבע קבוצות "אומוטיות" נפרדות בגלוטולוג גרסה 4.0 וכן על ידי גילדמאן (Güldemann 2018):
ההצעות למיון השפות בקבוצה
הענפים של השפות האומוטיות הצפוניות והדרומיות (כונו בעבר "Nomotic" ו"Somotic") קיבלו הכרה מלאה, למרות חילוקי דעות מסוימים לגבי הרכב הענף הצפוני.
אוצר מילים משווה
אוצר מילים בסיסי לדוגמה ב-40 שפות אומוטיות, מתוך בלאז'ק (2008):
רדברידג' (רובע)
רובע רֶדְבְּרִידְג' של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Redbridge, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. הרובע נמצא בצפון-מזרח העיר.
מקורו של שם הרובע בשמו של גשר (באנגלית- ברידג', bridge) שעבר מעל נהר הרודינג באסקס; הגשר נבנה מלבנים אדומות (באנגלית- רד, red) לעומת גשרים אחרים אשר נבנו מאבנים לבנות. יער אפינג משתרע על פני חלק מהרובע.
יחסי ארגנטינה–פינלנד
יחסי ארגנטינה–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין רפובליקת פינלנד, ולהם היסטוריה ארוכה, שראשיתה במתן העצמאות לפינלנד במאי 1918. מאז, שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים טובים ביניהן. לארגנטינה שגרירות בהלסינקי ואילו לפינלנד שגרירות בבואנוס איירס.
רדברידג' (רובע)
היסטוריה
רובע רדברידג' הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם שלהרובע המוניציפלי של אילפורד, הרובע המוניציפלי של וונסטד ווודפורד, וכן חלקים מהרובע המוניציפלי של דגנהאם ומהרובע העירוני של צ'יגוול, אשר היו חלק ממחוז אסקס.
יחסי ארגנטינה–פינלנד
היסטוריה
המהגרים הפינים הראשונים הגיעו לארגנטינה בשנת 1906 וייסדו את "הקולוניה הפינית" בעיר אוברה שבמחוז מיסיונס. במאי 1918, עם תום מלחמת האזרחים הפינית, פינלנד קיבלה עצמאות מרוסיה. ארגנטינה הכריזה על הכרתה במדינה החדשה ב-11 במאי אותה שנה, מה שהפך אותה למדינה הלא-אירופית הראשונה בעולם שהכירה בה. זמן קצר אחר כך יוסדו יחסים דיפלומטיים בין המדינות ופינלנד פתחה קונסוליה בבואנוס איירס. בשנת 1923 ארגנטינה האמינה את השגריר שלה בוורשה שהפך לשגריר גם בפינלנד, שבמקביל עשתה כן בשגרירות שלה במדריד. ב-1929 פינלנד פתחה שגרירות בבואנוס איירס, שהייתה לשגרירות הראשונה שלה בדרום אמריקה.