cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוקדמות מונדיאל 1938
בית 8
לטביה העפילה לשלב הבא. ב-10 באוקטובר 1937 היא התארחה אצל באצטדיון פראטר, והפסידה בתוצאה 1 - 2 לעיני 16,000 צופים. אולם, אוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית במהלך האנשלוס ונבחרתה פרשה מהטורניר לאחר שכבר העפילה. פיפ"א הציעה את המקום שלה ל, שהחליטה לא להשתתף במוקדמות ושגברה ב-1934 על האלופה איטליה במשחק הידוע בכינוי "הקרב על הייבורי", אך זו דחתה את ההצעה; פיפ"א החליטה לא להתיר לנבחרת אחרת לשחק במקום אוסטריה, כולל לנבחרת לטביה שהפסידה לה בסיבוב המוקדמות השני, ולפיכך נערך המונדיאל עם 15 נבחרות במקום 16.
בית 9
בבית זה היו שלוש נבחרות, ששיחקו אחד נגד השנייה פעם אחת. שתי הנבחרות הראשונות העפילו למונדיאל.
הולנד ובלגיה העפילו.
בתים 10 - 12
בבית 10 שובצו ו, שהראשונה מביניהן תעפיל למונדיאל. אולם, הארגנטינאים כעסו על כך שאירוח המונדיאל ניתן לצרפת ולא להם, והיו להם גם מחלוקות רבות עם התאחדות הכדורגל הברזילאית. ברזיל העפילה למונדיאל אוטומטית.
לבית 12 שובצו 2 נבחרות מאסיה, שהראשונה מביניהן תעפיל למונדיאל. בעקבות פרישת העפילה  (כיום אינדונזיה) אוטומטית למונדיאל.
הנבחרות שהעפילו
[[קובץ:1938 world cup.png|שמאל|ממוזער|500px|המדינות שהעפילו והישגיהן:
]]
מפלת בית אשר (סרט)
מפלת בית אשר (באנגלית: The Fall of The House of Usher) הוא סרט אימה משנת 1960 בבימויו של רוג'ר קורמן, על-פי סיפור קצר מאת אדגר אלן פו. הסרט מציג הקבלה בין התמוטטותו הפיזית של בית האחוזה של שושלת אשר, ובין הכחדת משפחת אשר בעקבות מחלה מסתורית שהכתה בבני המשפחה, על רקע אהבתם של פיליפ וינטרופ ומדלן אשר. את התסריט כתב ריצ'רד מת'סון, ואת המוזיקה הלחין לקס בקסטר. את הדיוקנאות המופיעים בסרט, צייר בארט שיינברג.
הבית
בית משפחת אשר שוכן בניו אינגלנד, ארצות הברית, בלב ביצה קודרת עם צמחייה מתה, שהייתה בעבר אגם שוקק חיים, אך זיהום מסתורי פגע במים ובקרקע. במקום מתגוררים שני בני אשר האחרונים: רודריק, גבר קשיש, ואחותו הצעירה מדלן. במרתף הבית יש חדר קבורה שבו נמצאים ארונותיהם של בני אשר המתים: הוריהם של רודריק ומדלן, סבם וסבתם, סבא-רבא וסבתא רבתא שלהם. בחדר אחר, תלויים דיוקנאות של בני אשר שהפכו לפושעים בהשפעת המחלה שזיהמה את דמם והטריפה את דעתם. מתחת לבית יש מבוך תת-קרקעי של מעברים, גרמי מדרגות ודלתות סתרים. בקיר החיצוני הולך ונבעה סדק שעתיד להביא להתמוטטות הבית, וכתוצאה מכך הבית רועד, דלתות נטרקות, חפצים זזים, ונגרמות תאונות: גחלים ניתזות מן האח, מעקה של גרם מדרגות נשבר, נברשת נופלת מן התקרה.
עלילה
פיליפ וינטרופ התאהב במדלן אשר, בעת שזו שהתה אצלו בבוסטון. השניים התארסו, וכעת הוא בא אל ביתה של מדלן בניו אינגלנד, כדי לקחתה לבוסטון לשאתה לאשה. את פניו מקבל בריסטול, משרתה של משפחת אשר, המסרב לבקשתו של פיליפ לפגוש את מדלן, בהוראת אחיה רודריק, מכיוון שהיא חולה ומרותקת למיטתה. פיליפ מתעקש לשוחח עם רודריק, אשר מסביר לו שנישואיו עם מדלן לא אפשריים, משום שהיא, כמו רודריק, גוססת ממחלה הפוגעת בבני אשר, כתוצאה מזיהום האגם והסביבה. המחלה גורמת לבני המשפחה ללקות בטירוף שבעטיו הם מפתחים תכונות על-אנושיות, וכתוצאה ממנה, רודריק ומדלן סובלים מגרייה קיצונית של חמשת החושים. מדלן נכנסת לחדר במהלך השיחה, רודריק נענה לבקשתה שפיליפ יישאר, אך דורש שיעזוב בבוקר בלעדיה, ודוחה את בקשתה להצטרף לפיליפ.
בלילה, פיליפ מתגנב לחדרה של מדלן ומנסה לשכנעה לבוא איתו לבוסטון למרות סירובו של אחיה, אך רודריק נכנס לחדר ומבקש ממנו שיניח למדלן. פיליפ מתגנב לחדר פעם נוספת מאוחר יותר, אך מדלן לא נמצאת במיטה. הוא מוצא אותה ישנה על הרצפה בחדר אחר, ואז נכנס בריסטול ומסביר שמאז חזרתה מבוסטון, מדלן מהלכת בשנתה, ואסור להעיר אותה, פן תלקה בהלם. למחרת בבוקר, פיליפ לוקח את ארוחת הבוקר לחדרה של מדלן, וכדי שיבין למה היא עומדת למות, היא לוקחת אותו לחדר הקבורה, שם הוא רואה ארון מתים נוסף, המיועד למדלן עצמה. לאחר שהארון של מרים אשר, אמם של רודריק ומדלן, נופל ונפתח, היא מתעלפת. רודריק נכנס ולוקח את מדלן למיטה, ואז מראה לפיליפ את ציורי דיוקנאותיהם של בני המשפחה שהפכו לפושעים, ומוסיף שהתאונות שהתרחשו אינן תאונות בלבד, אלא הבית הוא שגרם אותן, ולמדלן אסור ללדת ילדים, משום שהם יפיצו את המחלה. רודריק מוסיף וטוען שהבית הובא מאנגליה בשלמותו לפני מאות שנים, על כל הרוע הטמון בו. פיליפ לא מאמין לדברים, נכנס לחדרה של מדלן והשניים מחליטים לעזוב. אחרי שפיליפ יוצא, נכנס אליה רודריק, ובין השניים מתנהל ויכוח, שבמהלכו היא מתה. רודריק מאשים את פיליפ במותה של מדלן, משום שהיא לא עמדה בלחצים שלו. השניים ממשיכים בהאשמות הדדיות גם נוכח ארונה הפתוח של מדלן, ולא רואים שאצבעותיה נעות. רודריק סוגר את הארון, והם נושאים את הארון אל חדר הקבורה. לאחר יציאתם, נשמעות מהארון נשימות ולאחריהן צרחה.
תחנת הבריאות העברית
תחנת הבריאות העברית הייתה מכון טיפול בחולים, מחקר וחינוך רפואי, ונוסדה בכספי נתן שטראוס בשנת 1911, בירושלים.
מפלת בית אשר (סרט)
עלילה
לאחר מותה של מדלן, טרם עזיבתו למחרת, פיליפ נכנס למטבח להיפרד מבריסטול, והמשרת מגלה לו שמשפחת אשר סובלת מהיסטוריה של מחלות עצבים, הגורמות לקשיון שרירים ואובדן הכרה. פיליפ מבין מכך שמדלן לא מתה באמת, ממהר לחדר הקבורה ומנפץ את ארונה, אך הארון ריק. רודריק מודה בפניו שבתחילה מדלן לא מתה, אך הוא קבר אותה בעודה בחיים, וכעת היא מתה. פיליפ מסרב להאמין, מחפש אותה, ובריסטול בא לשכנע אותו במותה של מדלן, ולוקח אותו לחדרו. פיליפ נרדם וחולם שהוא יורד לחדר הקבורה, שם נמצאים כל בני אשר המתים, ורודריק מחייך אליו ונושא את מדלן על ידיו החוצה מן החדר. בחלומו, לוקח פיליפ גרזן, מנתץ את השלשלאות מסביב לארון המתים, הארון נפתח, מדלן פוקחת עיניים וצורחת, ופיליפ מתעורר כשבחוץ סערה.
פיליפ הולך לחדרו של רודריק, וזה מציע לו לעזוב מיד כי הסערה עומדת להחריב את הבית סופית. לטענתו, בהריגתה של מדלן הוא הציל את פיליפ ואת האנושות, ולכן אין זה רצח. תוך כדי ויכוח, רודריק צועק "מותי!". פיליפ מבין שמדלן עדיין לא מתה, ושרודריק קולט בחוש השמיעה החריג שלו את נשימותיה ושריטות ציפורניה בארון. הוא נכנס למעברים שמתחת לבית לחפש את מדלן, ומוצא את הארון שלה ריק ומגואל בדם שעקבותיו מובילים אל הדלת. דרך דלת סתרים, פיליפ חוזר אל הבית ומדלן מתנפלת עליו ומנסה לחנוק אותו כשמבט של טירוף בעיניה. בריסטול מגיע, ומדלן נעלמת. בינתיים, רודריק בחדרו, מוציא אקדח מתוך תיבה, מדלן מופיעה בחדר, ורודריק שומט את האקדח. פיליפ נכנס, מדלן מתנפלת על רודריק וחונקת אותו למוות. אש פורצת מהאח, והבית מתחיל לעלות באש. בתמונת הסיום, פיליפ יוצא משער הבית הבוער, והבית מתחיל לשקוע בביצה.
תחנת הבריאות העברית
היסטוריה
תחנת הבריאות העברית הוקמה בשנת 1911 על ידי ד"ר זאב ברין, לצורך חקר המלריה.
פעלו בה המחלקות הבאות: מחלקת עיניים (המחלקה לגרענת), מחלקה למלריה, מחלקה לבקטריולוגיה, מחלקה לכלבת.
באותה עת פעלו להדברת הגרענת בירושלים ב"בית הבריאות" ובשני "בתי המרפא לעניים".
בשנת 1912 עסקה תחנת הבריאות בפיתוח חיסון נגד הכולרה עבור תושבי טבריה, שנפגעו ממגפת הכולרה.
בראשית שנת 1913 פתחה תחנת הבריאות העברית מחלקה מיוחדת למלחמה שיטתית בגרענת, בהנהלת ד"ר אריה פייגנבאום. מטעם תחנת הבריאות פעלו תחילה שני בתי מרפא לעיניים, האחד היה בשכונת אהל משה, ד"ר מרים נופך עבדה בו בתקופת מלחמת העולם הראשונה והאחר בעיר העתיקה והיו בו 12 מיטות, שם עבד ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, אשר נעזר באחיות מקבוצת "בנות ציון" רחל לאנדי ורוז קפלן, שהגיעו לירושלים מארצות הברית ב-23 במרץ 1913.
מרפאה שלישית הוקמה ברחוב יפו בשנת 1916, ועבד בה ד"ר אריה פייגנבאום.
הרופאים הירושלמים ביקשו להקים את "ועידת הגרענת" בירושלים מאחר שבה נמצאו מחלקת העיניים של תחנת הבריאות העברית ובית מרפא עיניים "למען ציון", ובמוסדות הנ"ל פעלו באותה העת להדברת הגרענת. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד, 1914. ד"ר זאב ברין ביקש בוועידת הגרענת להקים "בית חולים לגרענת" שיפעל בתיאום עם מחלקת העיניים של תחנת הבריאות.
בסיום ועידת הגרענת, תחנת הבריאות העברית הוציאה לאור את "דו"ח ועדת הגרענת".
המאמץ למיגור הגרענת לאחר 1918 היה במסגרת תחנת הבריאות העברית. מרים נופך ואריה לייב שמעוני-מקלר עסקו בריפוי יום יומי, וכן עסקו בהכשרת אחיות לאבחון וטיפול הגרענת. הרופאים עמדו בראש הצוות המקצועי באופן שיטתי שבדק ואיתר את מקורות הפצת המחלה.
במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה, התפרצו בארץ ישראל מגפות הטיפוס והכולרה, ובתחנת הבריאות העברית עסקו בייצור מנות חיסון כנגד הכולרה עבור תושבי ארץ ישראל והחיילים העותמאנים. למרות הקשיים בזמן מלחמת העולם הראשונה, הרופאים שהיו בעלי נתינות עותמ'אנית גויסו לצבא הטורקי (ד"ר אריה פייגנבאום, ובהמשך ד"ר אריה גולדברג), התחנה המשיכה לפעול וערכה בדיקות בקטריולוגיות. מחלקת העיניים הנהיגה ריפוי שיטתי של תלמידי בתי הספר ושני בתי המרפא שפעלו מטעמה המשיכו בעבודתם.
בראשית שנות העשרים התמנו "הרופאים הנודדים" שעברו מיישוב ליישוב וביצעו טיפולי עיניים, במוסדות ובבתי ספר. הם דיווחו את מסקנותיהם אחת לחודש לתחנת הבריאות.
בתשרי תרע"ד נחתם חוזה בין תחנת הבריאות העברית ובין הרופאים בנוגע לריפוי מחלות העיניים המדבקות בירושלים. לפי חוזה זה הרופאים קיבלו עליהם את ריפוי העיניים במוסדות ובבתי הספר. את עיקרי הריפוי ואופן העבודה קבעה תחנת הבריאות על ידי הד"ר פייגנבאום.
המכון הפסטורי
באמצע שנת 1913 נפתח מכון פסטר (ירושלים) בראשות ד"ר אריה בעהם. המכון עסק בבדיקות בקטריולוגיות, בטיפולים בכלבת, באבעבועות שחורות, במחלות מידבקות אחרות ובייצור חיסונים. המכון העניק טיפול נגד כלבת לננשכים, ובחודש רגיל טיפל בבין 20 ל-40 חולים שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל ואף מדמשק ומאל עריש. רבים מהמטופלים היו חיילים.
גדול-עין אינדו-פסיפי
גדול-עין אינדו-פסיפי (שם מדעי: Megalops cyprinoides) הוא מין של דג גרם מסדרת הטרפוניים וקרובו של המין גדול-עין אטלנטי. הוא מצוי לחופי האזור האינדו-פסיפי בין מזרח אפריקה וחצי האי ערב עד לדרום-מזרח אסיה, מזרח אוסטרליה, פולינזיה הצרפתית וצפונה עד יפן. לרוב הוא מצוי בימים הטרופיים.
אורך דג זה עולה לעיתים נדירות על מטר וקרוב יותר ל-50 ס"מ ומגיע למשקל 18 ק"ג. הוא בעל עיניים גדולות, זימים ועצמות לחיים ולסת בולטות ומוארכות, סנפירים רחבים לאורך הגוף וקשקשים כסופים עד ירוקים-בהירים והסנפירים אורים עד צהובים. דג זה יכול לחיות מעל 44 שנה והוא מתחיל את חייו כלרווה שקופה בדומה לצלופחים.
גדול-העין הוא דג טורף בעל יכולת לא רגילה לנשום אוויר בעזרת שלפוחית האוויר שלו. הוא רודף אחרי דגים קטנים (בייחוד סרדינים), סרטנים, חסילונים ויצורי מים שונים וגם מצמחים. התזונה שלהם במים מתוקים דומה לזו שבים. דג זה איננו ניצוד בכמויות מסחריות אך לא ברור מה מצב השימור שלו בטבע.
מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי
מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי היא בית ספר צבאי מיוחס של האימפריה הרוסית שנוסד ב-9 במאי 1823. נציגים בולטים רבים של האליטה הצבאית והתרבותית של רוסיה במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היו בוגרי בית הספר.
היסטוריה
ב-9 במאי 1823, בהוראת הקיסר אלכסנדר הראשון בסנקט פטרבורג, בצריף גדוד הלייב-גווארדיה של איזמאילובסקי (בסוללת פונטנקה 120), הוקם בית הספר לקציני משמרות להכשרת אצילים צעירים שנכנסו לשירות הגווארדיה מהאוניברסיטאות או פנימיות פרטיות ולא עברו הכשרה צבאית. צוותו כלל מפקד, פקח כיתה אחד, 8 קצינים ראשיים בדרגת סגן ו-120 תלמידים. בבית הספר הוכשרו צעירים ממשפחות אצולה ואז שוחררו לשרת בגדודי פרשי המשמר הקיסרי.
מאז 1825, בית הספר היה ממוקם בארמונו לשעבר של הרוזן איוואן צ'רנישב (בשנת 1839 נהרס, במקומו נבנה ארמון מרינסקי). בשנת 1859 קיבל המוסד את שמו המוכר "מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי". משנת 1839 ועד פירוק המכללה בשנת 1917 המכללה הייתה ממוקמת בבניין בשדרת 54 לרמונטובסקי (או נובו-פטרהוף).
באוקטובר 1917 פורקה המכללה. מפקד המכללה האחרון, הגנרל י. סולימאן-אולאנובסקי (1866–1966), במהלך מלחמת האזרחים, שירת במפקדת כוחות הצבא של יוגוסלביה ויזם את שיקום המכללה ואף שלח מברקים לשליט העליון של רוסיה, האדמירל קולצ'אק. ביולי 1921 הוקמה המכללה בגליפולי על בסיס חטיבת הכשרת הפרשים בחצי האי קרים. לאחר מכן, בדצמבר 1921, פונתה המכללה לעיירה בלה צרקווה על ספינת הקיטור קרסונד, שם פעלה עד 1923.
בבניין המכללה בסנקט פטרבורג שוכן מפעל לציוד הנדסי רדיו. בשנת 2014, לאחר הריסת מפעל הרהיטים הסמוך לבניין, נפתח נוף של קפלת המכללה עם חזית תבליט, הייחודי בכך שהוא נמצא רק באנדרטת סנקט פטרבורג לאלה שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
שבון שילדס
שבון או'דיי שילדס (באנגלית: Shavon O'Day Shields; נולד ב-5 ביוני 1994) הוא כדורסלן אמריקאי-דני המשחק בעמדת הסמול פורוורד באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית בכדורסל והיורוליג.
הקונגרס הציוני העולמי ה-17
הקונגרס הציוני ה-17 התקיים ב-15 - 30 ביוני 1931 בעיר בזל שבשווייץ.
שבון שילדס
קריירה בתיכון
בכיתה י"א נבחר שילדס לחמישייה השנייה בדרג 6A בקנזס ולחמישיית העונה באזור הסאנפלאוור לאחר שהעמיד ממוצעים של 17 נקודות ושישה ריבאונדים למשחק. שילדס הועבר ל-Olathe Northwest לשנת ה שלו, ונבחר לשחקן החדש של העונה באזור. הוא שיחק גם בקבוצת איגוד האתלטים החובבים MoKan Elite.
כ נבחר שילדס פה אחד לחמישיית העונה בדרג 6A בקנזס לאחר שהעמיד ממוצעים של 21.2 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק ועזר לרייבנס להגיע למאזן 20–2 ולהופעה בגמר הדרג. שילדס עזר לקבוצתו להגיע למאזן מושלם בליגה, וזכה בתואר ה-MVP של האזור. בנוסף הוא נבחר לחמישייה השנייה מכל הדרגים על ידי Topeka Capital Journal ו-Wichita Eagle, לחמישייה הראשונה על ידי קנזס סיטי סטאר, והיה מועמד סופי לפרס דירנה לשחקן המצטיין מאזור קנזס סיטי.
הקונגרס הציוני העולמי ה-17
רקע
באוקטובר 1930 פרסמה ממשלת בריטניה את הספר הלבן השני, המגביל את מכירת הקרקעות ומכסת העלייה היהודית לארץ ישראל. בתגובה לספר הלבן התפטר חיים ויצמן מהמנהיגות הציונית. התפטרותו יצרה לחץ במשרד המושבות הבריטי ובמקביל הופעלו לחצים בממשלה ובפרלמנט של הממלכה המאוחדת לסגת מהמסקנות. דוד בן-גוריון, מזכיר ההסתדרות, שלח חוזר לכל הגורמים הקשורים בהסתדרות ובתנועת הפועלים ברחבי העולם ודרש מהם לפעול נגד הבריטים. במושב השני של מועצת מפא"י אף קרא למרד נגד אנגליה. הוא טען כי הספר הלבן "רצוף צביעות ובגידה" ואינו אלא "תעודה רצופה אנטישמיות".
הרכב הקונגרס
לקונגרס נבחרו 254 צירים. סיעת הפועלים הייתה הגדולה ביותר (75 צירים, 29%). מספר הצירים של "הציונים הכלליים ב'" (שהתפלגה בתקופה זו) ירד ל-59. הרוויזיוניסטים הפכו לסיעה השלישית בגודלה (52 צירים, 21%), כמו צירי תנועת "המזרחי".
שבון שילדס
קריירה בתיכון
שילדס סיים את קריירת התיכון שלו עם 1,068 נקודות בשלוש שנים, וסיים כשיאן בית הספר בכל הזמנים בנקודות, ריבאונדים, זריקות עונשין, סלי שדה וחטיפות.
הקונגרס הציוני העולמי ה-17
הרכב הקונגרס
במקום ד"ר חיים ויצמן, שהתפטר במחאה נגד ממשלת בריטניה על גזרות העלייה והמדיניות האנטי-ציונית, נבחר נחום סוקולוב לנשיא ההסתדרות הציונית ברוב של 118 נגד 98.
שבון שילדס
קריירת מכללות
כ נבחר שילדס פעמיים לפרשמן השבוע של באזור הביג טן, והעמיד ממוצעים של 8.6 נקודות ו-5.1 ריבאונד.
הקונגרס הציוני העולמי ה-17
מהלך הקונגרס
נדחתה הצעת הרוויזיוניסטים בהנהגת זאב ז'בוטינסקי להצהיר על השאיפה להקמת מדינה עברית משני צידי הירדן, לאחר שצירי "הציונים הכלליים ב'" ו"המזרחי" שינו את עמדתם בעד ההצעה, בעקבות מברק שהתקבל ממפקדת "ההגנה", שבו הזהירה כי החלטה כזו עלולה להביא לחידוש המהומות בארץ ישראל. הפועלים הציעו שלא להעלות להצבעה את נוסחת "המטרה הסופית" של זאב ז'בוטינסקי וזכו ברוב של 121 נגד 57. בתגובה לכך, קם ז'בוטינסקי מכסאו וקרא "זה לא קונגרס ציוני!". הוא קרע את כרטיס הציר שלו ועזב את האולם, ואחריו עזבו גם כל צירי מפלגתו, ואולם לאחר מכן שבה סיעת הצה"ר להשתתף בישיבות בלעדיו. רוב חברי הסיעה דרשו להישאר בהסתדרות הציונית, ואילו ז'בוטינסקי שדרש לעזוב ולייסד הסתדרות ציונית חדשה, הושעה מהנהגת הצה"ר, ורק לאחר זמן מה חזר להנהיג את הסיעה.
שבון שילדס
קריירת מכללות
כסופומור הוא נבחר לשחקן השבוע ב-11 בנובמבר 2013 וב-10 במרץ 2014. ב-31 בינואר 2014 הוא נבחר לקבוצת האקדמאים האזורית של CoSIDA, והיה בין 40 המועמדים הסופיים ל-15 הבחירות האקדמיות בעונת 2013/14. הוא לא נבחר בשנה זו, אך נבחר בעונת ה שלו, הראשון מהאוניברסיטה שעושה זאת.
הקונגרס הציוני העולמי ה-17
מהלך הקונגרס
הפועלים השיגו שניים מתוך חמישה מקומות בהנהלה הציונית: ברל לוקר וחיים ארלוזורוב.
שבון שילדס
קריירת מכללות
בעונתו השנייה הוא רשם ממוצעים של 12.8 נקודות ו-5.8 ריבאונדים, לעומת 15.4 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק בעונתו השלישית.
הקונגרס הציוני העולמי ה-17
מהלך הקונגרס
הקונגרס ננעל ב-15 ביולי בשעה 02:00 אחר חצות.
שבון שילדס
קריירת מכללות
שילדס סיים את הקריירה שלו בנברסקה במקום החמישי בנקודות באוניברסיטה בכל הזמנים, עם 1,630, והוביל את ההאסקרס בנקודות בעונת הסיניור שלו עם 16.8 נקודות למשחק. מאמני האזור בחרו אותו לחמישיית הביג טן השנייה, ופאנל התקשורת שלו בחר בו לחמישיית העונה השלישית.
סקיליינרס פרנקפורט (2016–2017)
ב-24 באוגוסט 2016 חתם שילדס חתם בסקיליינרס פרנקפורט הגרמנית.
אקילה באסקט טרנטו (2017–2018)
הסקיליינרס השאילו את שילדס לאקילה באסקט טרנטו האיטלקית בסיום עונת 2016/17.
סאסקי בסקוניה (2018–2020)
ב-18 ביולי 2018 חתם שילדס לשנתיים בסאסקי בסקוניה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג, במדיה זכה בעונת 2020 באליפות הליגה.
אולימפיה מילאנו (2020–הווה)
ב-9 ביולי 2020 חתם שילדס באולימפיה מילאנו מהסרייה א' והיורוליג. הוא העמיד ממוצעים של 13.8 נקודות ו-4.0 ריבאונדים למשחק, קלע שלשות ב-43.2% ונבחר לחמישיית העונה השנייה ביורוליג ב-. הוא האריך את חוזהו לשתי עונות נוספות ב-8 בספטמבר 2021, אך ב-6 בדצמבר נפצע במשחק מול ריאל מדריד. הוא זכה עם הקבוצה באליפות איטליה ונבחר ל-MVP של הגמר ב-2022. הוא נבחר שנית לחמישייה השנייה ביורוליג ב-.
חיים אישיים
שילדס הוא בנו של שחקן ה-NFL וחבר היכל התהילה של הפוטבול המקצועני, ויל שילדס. אמו, סניה, דנית. הוא שיחק עם וילי קאולי-סטיין בתיכון אולאטה נורת'ווסט, וייצג את נבחרת דנמרק בכדורסל בתחרויות עד גיל 20 ובמוקדמות יורובאסקט 2022. בשנת 2020 התחתן עם חברתו טיילור.
פייר-לוק-שארל סיסרי
פייר-לוק-שארל סיסרי (בצרפתית: Pierre Luc Charles Ciceri; 17 באוגוסט 1782 – 22 באוגוסט 1868) היה מעצב תפאורות צרפתי מוביל בתקופתו.
קורות חייו
פייר-לוק-שארל סיסרי נולד בסן קלו למשפחת סוחרים, שהגיעה לצרפת מאיטליה והתיישבה שם. פייר-לוק עשה חייל בלימודי המוזיקה, בגיל ארבע-עשרה הוא ניגן בכינור בצורה מושלמת והתקבל לתיאטרון הצלליות של דומיניק סירפין, שם לבדו החזיק את כל החלק המוזיקלי.
בשנת 1802 למד רישום אצל האדריכל פרנסואה-ג'וזף בלנג׳ה, ובשנת 1806 החל את דרכו בעיצוב במה בסדנאות האופרה של פריז. בזכות הכישרון האמנותי שגילה התקבל בשנת 1810 לעבודה קבועה כצייר-מעצב באופרה. ב-1818 מונה לתפקיד המעצב הראשי של האופרה בפריס, תפקיד שמילא במשך שלושים ושניים שנה. במהלך הקריירה שלו יצר את עיצובי התפאורה של למעלה מ-300 מופעי בלט ואופרות, גם מחוץ לצרפת.
בנוסף לעבודותיו באופרה של פריז, סיסרי עיצב תפאורות עבור רבים מהתיאטראות הגדולים בפריז, כולל אודיאון, תיאטרון פאלה רויאל, קומדי פראנסז, תיאטרון דה נוֹבוֹטֶס ותיאטרון דה לה-פורט סן מרטין.
סיסרי עיצב את התפאורה להופעה הראשונה של "היפהפייה הנרדמת", שנפתחה ב־2 במרץ 1825 בתיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז. הוא יצר אפקט תנועה על הבמה תוך שימוש בתפאורה נעה. הוא גם עיצב את הסטים לגרסת בלט של "ג'וקו הקוף מברזיל" של פרדריק אוגוסט בלאנש, עם מוזיקה של לואי אלכסנדר פיקצ'יני. הבלט הוצג לראשונה בתיאטרון דה לה פורט סנט-מרטין בפריז ב־16 במרץ 1825.
סיסרי שלח ידו בציור מחוץ לעיסוקו בעיצוב תפאורות. הוא שלט בציור בכל הטכניקות והסגנונות של זמנו. בשנת 1843, במהלך שהותו באתר נופש בהרי הפירנאים, הכיר ציירים רומנטיים וצייר נופים רבים. סיסרי צייר בהשראת ז'אן-בטיסט איזבה. הוא צייר מבנים במבטים לא סימטריים, ובסגנון מופשט: הפרספקטיבה משתנה, אפקט העומק חזק יותר והמבט הנופי רחב. נושאי הציור שלו היו רבים: היסטוריים, נופים רומנטיים, סצינות אינטימיות, איורים פנטסטיים. פייר-לוק-שארל סיסרי הציג ציורי צבעי מים בסלונים של פריז בשנים 1827, 1831 ו-1839. סיסרי התחתן עם בתו של חברו הצייר ז'אן-בטיסט איזבה והוליד שישה ילדים ובהם בן, אז'ן סיסרי, שהמשיך את דרכו כצייר תפאורות והתפרסם בציוריו בצבעי מים וביצירת ליתוגרפיות.
לסיסרי הוענק עיטור אביר לגיון הכבוד ועיטור מסדר הכתר של וסטפאליה. הוא נשא בתפקיד מפקח התיאטראות הקיסריים של צרפת והיה חבר האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות היפות.
בזקנתו פרש לביתו בסנט-שֶרוֹן שמדרום לפריז, ולאחר מותו נטמן בבית-הקברות הישן שם.
אי שם באפריקה
אי שם באפריקה (בגרמנית: Nirgendwo in Afrika) הוא סרט גרמני משנת 2001, שבוים על ידי קרולינה לינק ותסריטו עובד מספרה האוטוביוגרפי של שטפני צווייג באותו השם. הסרט זכה, בין השאר, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הפקה
לבמאית קרולינה לינק הוצע לצלם את הסרט בדרום אפריקה, מטעמים טכניים, אך היא החליטה שעל מנת לשמור על נאמנות לספר על הניצבים להיראות ולהשמע כילידי קניה. הסרט צולם בכפר מוּקוּטַני, לא הרחק מאגם ברינגו שבצפון המדינה. צוות ההפקה הקים קרן לסיוע לתושבי הכפר, על מנת לממן להם טיפול רפואי ולדאוג לאספקת מים נקיים. הם גם דאגו לסלול כביש למקום.
קבלת הסרט
הסרט זכה בפרס הקהל ובפרס על ההפקה הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע של בוואריה, כמו גם בפרסים בפסטיבלים של בורדו והמפטונס; בפרס חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי; בפרסי הסרט, הבמאי, הפסקול ושחקן המשנה הטובים ביותר בטקס פרסי הקולנוע של גרמניה (פרסי ה'לולה') ובפרס החוויה היהודית לסרט העלילתי בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-19. הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר וזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2003.
סטיבן הולדן, מבקר הניו יורק טיימס, תיאר את 'אי שם באפריקה' כ"סרט נאה המעניק הן לנוף והן לחיים הקולוניאליים אלגנטיות של אלבום תמונות." מבקר הסרטים של השיקגו סאן-טיימס, רוג'ר איברט, כתב כי "כל כך נדיר הוא למצוא סרט כמו זה, בו אתה נשאב אל תוך הסיפור." באתר 'Rotten Tomatoes', 86% מהביקורות כלפי הסרט חיוביות.
רפאל (רודולף) הורן
רפאל (רודולף) הורן (22 בספטמבר 1897 – 9 באפריל 1984) היה רופא יליד גרמניה, שהתמחה במחלות ריאה. עלה לארץ ישראל, אז פלשתינה בנובמבר 1933, ובשנת 1934 עשה הסבה מקצועית כשנכנס כשותף מייסד ומנהל למפעל הפרמצבטי "צרי", והתמחה בתועמלנות רפואית ותפעול הייצור של התרופות שאותן ייצר המפעל. בשנת 1964 היה שותף וממייסדי תשלובת "אסיא - צרי" שהתפתחה ל"טבע תעשיות פרמצבטיות".
קורות חיים
רפאל (רודולף) הורן נולד בייליך (כיום בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה), להוריו יונאס אלחנן הורן וסיבילה לבית האוף, ילד שלישי במשפחה, אח לזלמה, גיאורג, והרמן. אב המשפחה יונאס אלחנן, עסק בסחר בהמות.
משפחת הורן שלפי המסורת המשפחתית השתייכה ליהודים מגורשי ספרד, הייתה משפחה יהודית, דתית שחייתה בתוך קהילה יהודית קטנה מאוד בעיירה ייליך על גדות נהר הרור ולא רחוק מקלן. הקהילה היהודית בעיירה מנתה בראשית המאה ה-20 כ-137 נפשות, ולכן לא יכלה לקיים בית ספר יהודי. משום כך ילדי משפחת הורן למדו בבית ספר גרמני כללי. רודולף היה תלמיד מצטיין, ונער רגיש לבעיות הזולת. בכל יום נהג לקחת את סבא פיליפ יהושע שהיה בשנות התשעים לחייו, עיוור וישוב על כיסא גלגלים, ולהביא אותו אל בית הכנסת אשר נוסד בייליך בשנת 1860.
מלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה פרצה ב-28 ביולי 1914 והקיסרות הגרמנית לקחה בה חלק פעיל מאוד כחלק ממעצמות המרכז. רודולף היה אז תלמיד תיכון וסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1916 בתוך ימי המלחמה. ב-1 באפריל 1917, גויס לצבא הקיסרי הגרמני והוצב בדיביזיית הצי הקיסרי הגרמני שלחמה בפלנדריה. הוא שרת כעשרים חודשים עד לסוף המלחמה והשתחרר ב-24 בנובמבר 1918.
לימודי רפואה
מאז היותו תלמיד בבית ספר, רודולף הורן שאף ללמוד רפואה. לאחר שחרורו מהצבא בתום המלחמה, בעשרים ורביעי לחודש נובמבר 1918 ולאחר מות אביו, החליט שהגיעה העת להגשים את שאיפתו והוא הגיש מועמדות ללימודי רפואה באוניברסיטת קיל בעיר קיל שבצפון גרמניה. עם ציוני הבגרות הטובים שלו, הוא התקבל לאוניברסיטה בקלות והחל ללמוד בה. אולם האווירה האנטישמית ששררה אז באוניברסיטת קיל, גרמה לו לעזוב את לימודיו לאחר מספר חודשים, ולהגיש מועמדות לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בון. הוא התקבל לאוניברסיטה, ועבר לבון.
רודולף שאף להיות רופא נשים אך תוך כדי לימודיו חלה בשחפת. ההתמודדות עם מחלת השחפת תוך כדי לימודי הרפואה, שינתה את שאיפותיו לעתיד מהתמחות ברפואת נשים להתמחות במחלות ריאה. בין המורים שלו היה פרופ' ארנסט פרדיננד זאורברוך, אשר פיתח שיטות לטיפול בחולי שחפת. זאורברוך היה רופא ומורה טוב, אך נאצי נאמן ואוהד של אדולף היטלר.
בבון היה אז פנסיון ששימש כפנימייה לבנות ממשפחות יהודיות בורגניות אמידות בניהולה של גברת שידלוף. הבנות שהו בה במשך חצי שנה ולמדו נימוסים, מנהגים טובים וספרות. זלמה אחותו הבכורה של רודולף, שהתה בפנימייה וסייעה לאחיה הסטודנט בארוחות כשרות שבשלה למענו. זלמה התיידדה בפנימייה עם אלפרידה פייסט Elfride) Feist), בת למשפחה בורגנית בעלת חנות לנעליים מנינבורג (עיר קטנה צפונית להנובר). רודולף בא לעיתים לבקר את זלמה בפנימייה וכך הכיר את חברתה אלפרידה פייסט והשניים התאהבו. אולם הקשר ביניהם נותק עם חזרתה של אלפרידה לנינבורג, בתום תקופת השהות בפנימייה.
ההתמודדות עם מחלת השחפת תוך כדי לימודי רפואה לא הייתה פשוטה, אך רודולף עמד בה בגבורה, סיים בהצלחה את לימודי הרפואה וקיבל את תואר הדוקטורט. ב-3 במרץ 1925 עם קבלת תואר דוקטור לרפואה, רודולף המשיך שנת התמחות נוספת במחלות ריאה בסנטוריום בשם Oberkaufungen כשם העיירה Oberkaufungen ועם סיומה עבר לקאסל הסמוכה, שבמדינת הסן.
קאסל
ד"ר הורן פתח בקאסל קליניקה פרטית למחלות ריאה. בקאסל גם התחדשו קשריו עם אלפרידה פייסט, אהובתו מתקופת לימודיו באוניברסיטת בון, והשניים נישאו בשנת 1932. הם שכרו דירה גדולה מאוד בת 10 חדרים שהכילה את מגורי המשפחה והאומנת של ורה בתם הפעוטה, ואת הקליניקה למחלות הריאה שכללה 4 חדרים ובהם גם מעבדת רנטגן.
ציונות
ההזדהות של רודולף הסטודנט הצעיר עם ערכי תנועת הציונות החלה כנראה בימי שירותו הצבאי. ייתכן גם ששרתו עמו חיילים יהודים אשר השתייכו לתנועה הציונית. באותם ימים הדהדה בעולם היהודי בגרמניה הצהרת בלפור והשפיעה במיוחד על הצעירים היהודים חברי התנועה הציונית בגרמניה. עם כניסתו לאוניברסיטה, הצטרף לתנועת הסטודנטים הציונים (Kartell Jüdicshe Verbindungen – KJV) היה פעיל בה וראה את עצמו מגשים בעתיד את ערכי התנועה בארץ ישראל.
הכנות לעזיבת גרמניה והגירה לארץ ישראל
ד"ר הורן ראה את הנולד ולהט הציונות בער בו, וכך אף על פי שהייתה לו קליניקה מצליחה בקאסל, ומשפחה חדשה שזה עתה הקים עם אלפרידה, החליט להגשים את חלומו ולהגיע ולחיות בארץ ישראל. בשל כך בקיץ 1932, הוא נסע ביחד עם אלפרד גיסו ועם חבר, לביקור בפלשתינה, וזאת כדי לבחון את הארץ ולמצוא מקום שבו "יתקע יתד" עם משפחתו והקליניקה שלו. השלושה הפליגו באנייה והגיעו לנמל חיפה. הם טיילו בארץ וביקשו לבחון איזה יישוב וצורת התיישבות יתאימו להם באופן המרבי. בשל כך, ביקרו בין היתר בקיבוצים, בירושלים ובתל אביב. ירושלים לא מצאה חן בעיניו, וכך גם הרעיון הסוציאליסטי של הקיבוץ, והוא החליט כי עתידו בתל אביב. הוא שכר דירה בדמי מפתח ברחוב נס ציונה 2 בתל אביב, קנה לאלפרידה צמיד מתנה מפלשתינה, וחזר עם גיסו וחברו לגרמניה. עם השיבה לקאסל, ד"ר הורן חזר לעבודתו בקליניקה, ויחד עם זה החל בהכנות לעלייה לארץ ישראל.
1933
שנת 1933, הייתה שנת מפנה בגרמניה ויהדות גרמניה. ב-30.1.1933, עלו הנאצים לשלטון ומנהיגם אדולף היטלר נבחר לקאנצלר של גרמניה הנאצית. בכל יום הוכרזו גזירות חדשות על יהודי גרמניה. ד"ר הורן לא חיכה וב־31.3.1933, רכש סרטיפיקט לארץ ישראל מסוג A תמורת 1000 לירות שטרלינג. כעבור יום, ממשלת גרמניה הנאצית הכריזה על חרם נגד היהודים. ביום הזה נערך חרם על עסקים של יהודי גרמניה, וברחובות ערי גרמניה נתלו שלטים "אל תקנו אצל יהודים". העוינות ליהודים ברחוב הגרמני הייתה גדולה מאוד. משפחת הורן ברחה ליער מאימת האספסוף העוין ברחובות ובביתם נשארה אלזה העוזרת הגרמנייה, שאמרה לאלפרידה: "פראו דוקטור הורן, את לא צריכה לדאוג לכלום. אני שומרת על הרכוש שלכם".
עזיבת גרמניה והגירה לארץ ישראל - פלשתינה
יום החרם זרז את ההכנות של משפחת הורן לעזוב את גרמניה ולנסוע לארץ ישראל. אולם כדי לבצע זאת, היה על רודולף לקבל אישורים מן המשטרה ומן הצבא. האשור הצבאי ניתן ב-18.5.1933 וכלל את מועדי פעילותו ותפקידיו בצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה ומועד שחרורו.
בהמשך הגיע אישור מן המשטרה. המשפחה ארזה את תכולת בית המגורים ואת ציוד הקליניקה של ד"ר הורן כולל מכונת הרנטגן, ויצאה למסעה לכיוון ארץ ישראל. הנקודה הראשונה הייתה מעבר הגבול באאכן במפגש משולש הגבולות גרמניה, הולנד ובלגיה. בקורת הגבולות באאכן הייתה טראומתית לאשתו אלפרידה. בקרית הגבולות ציוותה עליה להפשיט ערומה את ורה בתה הפעוטה, כנראה כדי לבדוק אם המשפחה לא מבריחה משהו על גופה. משם המשיכו לנמל מרסיי בדרום צרפת ועלו על האנייה הצרפתית מארייט פאשה (Mariette Pasha) שהפליגה לנמל חיפה בארץ ישראל.
התחלה חדשה בארץ ישראל - פלשתינה
האוניה מארייט פאשה עגנה בנמל חיפה ב-30.11.1933. משפחת הורן ירדה מן האנייה והתיישבה בדירתה בתל אביב. תקופה קצרה לאחר הגעתם לארץ וכחלק מן ההתאקלמות, ד"ר הורן החליף את שמו לרפאל וורה הקטנה בחרה בשם תמר מתוך מבחר השמות שהציעה לה הגננת. מעתה שמות בני המשפחה באופן בלתי רשמי היו רפאל, אלפרידה ותמר. שינוי השמות הרשמי היה רק כעבור 5 שנים ב-2.3.1939, עם קבלת אזרחות ממשלת פלשתינה של המנדט הבריטי. לאחר מספר ימי התארגנות בסוף שנת 1933, ד"ר רפאל הורן פתח את הקליניקה למחלות ריאה בדירת המגורים המשפחתית בת ארבעה חדרים. שני חדרים בדירה הוקצו לקליניקה ולמכונת הרנטגן, כשהמסדרון שימש כחדר המתנה למטופלים.
שמו של ד"ר הורן כרופא, הלך לפניו אף על פי שזה עתה הגיע לארץ. לקליניקה הגיעו לקוחות עשירים מן המגזר הערבי וביניהם המופתי של רמלה. כתודה על הטיפול הרפואי, המופתי התעקש שד"ר הורן יבוא עם אשתו להתארח בביתו המפואר ברמלה. שיירת מכוניות מפוארות באה לקחת את משפחת הורן מביתה בתל אביב לרמלה. אלפרידה ותמר הקטנה שהו עם הנשים וד"ר הורן עם הגברים. הפרדה זו הייתה זרה לזוג הורן ואלפרידה התנגדה נחרצות לביקור, אולם בעקבות גישתו של ד"ר הורן שידע להפריד בין עיקר לתפל וכיבד את מטופליו, הביקור נערך. למרות ההצלחה של ד"ר הורן במגזר הערבי בפלשתינה כרופא למחלות ריאה, הקריירה שלו בתחום ארכה תקופה קצרה. הסיבה העיקרית לכך הייתה שמחלת השחפת שבה התמחה, הייתה נדירה בפלשתינה.
"צרי" - חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית בע"מ
ב-10.11.32, ייסד ד"ר ולטר יעקובסון בתל אביב שותפות פרמצבטית. יעקובסון היה רוקח ציוני שעלה מברלין. כעבור זמן הצטרפו לשותפות הכלכלן ד"ר פאול וייס שעלה מגרמניה, והרופא ד"ר משה גרוטו שעלה מצ'כיה. השותפים חיפשו לחברתם שם תנכ'י שיבטא את מטרותיה: ייצור תרופות ומתן עזרה ומרפא. היישוב בארץ היה קטן ואנשים הכירו זה את זה וחיים נחמן ביאליק שהיה ידידו של ד'ר גרוטו, המליץ על השם צֳרִי מתוך ספר ירמיהו פרק ח' פסוק 22 "הצרי אין בגלעד אם רׁפא אין שם כי מדוע לא עלתה ארוכת בת-עמי". בתמורה להצעת השם לחברה, ח.נ. ביאליק קיבל 5 לירות. חברת "צרי" הייתה המפעל החרושתי הפרמצבטי הראשון בארץ ישראל והיא קראה לעצמה:  צֳרִי חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית בע'מ. החברה נתקלה בקשיים כלכליים ווייס דרש מיעקובסון להגדיל את ההשקעה, אך ד"ר יעקובסון לא עמד בכך ופרש.
באחד הימים בשנת 1934, נשמע צלצול בדלתה של משפחת הורן. בפתח עמד הכלכלן ד"ר וייס, מיודעו של ד"ר הורן מימי לימודיו באוניברסיטת בון, וחברותו בתנועת הסטודנטים הציונית KJV. הוא ביקש לדבר עם ד"ר הורן וסיפר שייסד עם ד"ר משה גרוטו חברה פרמצבטית לייצור תרופות וחסר להם כסף. וייס הציע לד"ר הורן להצטרף לחברה ולהשקיע בה כסף. וייס חשב שהורן כרופא מתאים מאוד כשותף בחברה. הורן ענה לו שהוא צריך לחשוב על ההצעה. תחום מומחיותו כאמור הקשה עליו לבנות פרקטיקה מקומית מספקת. מפת המציאות אותה ידע תמיד לקרוא כה טוב הצביעה על כך שיש לקבל את הצעתו של וייס, אך הדבר חייב את השקעת רוב הונם של הזוג הורן בחברה שאך לאחרונה נוסדה, וכל זאת בטרם קיומה של מדינה ועל רקע המתיחות העולמית שהלכה ונוצרה. אופיו הזהיר והשקול של ד"ר הורן גרם לו לפיכך להסס. הוא אמר לאשתו אלפרידה: "ומה יהיה אם לא ילך? זה ריזיקו גדול מאוד". אולם דווקא אלפרידה היא זו שאמרה לו: "רודולף, מה יש לנו להפסיד", ובכך סייעה לו להחליט להיכנס לשותפות ב"צרי".
ביקורו של ד"ר וייס בדירת הורן היה אירוע מכונן בחייו של ד"ר הורן ובחיי משפחתו.
ד"ר הורן עושה הסבה מקצועית
בשנת 1934, פחות משנה מאז שעלה לארץ, ד"ר הורן חיסל את הקליניקה שלו - מקור פרנסתו. הוא מכר לקולגה את מכונת הרנטגן ואת כל הציוד של המרפאה, ואת התמורה השקיע בחברת "צרי". כעת התפנו שני חדרים בדירת המגורים בת ארבעת החדרים ברחוב נס ציונה 2, ומשפחת הורן עברה לדירה עורפית בת שלושה חדרים ברחוב פרישמן 36 בתל - אביב.
חברת "צרי" 1932–1964
בשנת 1932 הוקמה "צרי חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית בע"מ", כחברה לייצור תרופות. במשך שנות קיומה הצליחה "צרי" לרכוש את אמון הרופאים, בבתי החולים ובתי המרקחת השונים.
חברת "צרי" החלה את פעילותה בדירה קטנטונת ברחוב וולפסון בתל אביב וכעבור זמן, עברה לרחוב הגר"א 9, סמוך לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב.
חלוקת התפקידים בין שלושת השותפים הייתה זאת: ד"ר פאול וייס היה המנכ"ל ואחראי על התחום הכלכלי, ד"ר משה גרוטו היה המדען ואחראי על התחום הכימי וד"ר הורן היה המנהל הרפואי ואחראי על התפעול ועל תחום התועמלנות הרפואית. התפעול כלל את ניהול העובדים וארגון הייצור ומאחר ולהורן היה ניסיון בניהול עובדים בשנים שבהן ניהל את הקליניקה שלו בקאסל, קיבל על עצמו את התפקיד ב"צרי".
מבנה המפעל של חברת "צרי" ברחוב הגר"א 9 היה בן 3 קומות. בראשית התקופה, המפעל פעל רק בשתיים מהן, אך עם צמיחת החברה התווספה הקומה השלישית ומגרש חניה צמוד.
בהתאם גם עלה מספר העובדים בתקופת קיומה של חברת "צרי" מכ-50 עובדים לכ-140.
יצוין כי השותפים ב"צרי" עזרו לא פעם לחבריהם השונים אשר התקשו במציאת פרנסה בארץ ישראל לאחר הגירתם מאירופה, וזאת על אף שבאירופה הצליחו מאוד בעבודותיהם השונות.
אל תשתמש בתכשירים גרמניים! תרשום תוצרת הארץ!
השוק האזרחי לתרופות בפלשתינה היה מושתת בעיקר על תוצרת חוץ ובעיקר מתוצרת גרמניה. הלקוחות התרגלו לתוצרת חוץ ואהבו אותה והרופאים שהרבה מהם היו יהודים שהיגרו מגרמניה, העדיפו להמשיך ולרשום למטופליהם תרופות שהיו מוכרות להם. בנוסף, בארץ שלט המנדט הבריטי אך הצבא הבריטי שהיה צרכן תרופות גדול, הזמין מאנגליה את כל התרופות שצרך. שלושת השותפים ב"צרי", היו ציונים בנשמתם, ומטרתם הייתה להחדיר לשוק המקומי את התרופות תוצרת החברה שהן תוצרת הארץ. ד"ר הורן האחראי על תחום תועמלנות התרופות, השיווק והמכירות עבד קשה מאוד כדי לשכנע רופאים או בתי מרקחת שימליצו למטופליהם על התרופות של "צרי" כתוצרת הארץ, ולא ירכשו תרופות תוצרת חוץ ובעיקר תוצרת גרמנית. המכתב שלהלן מקיץ 1937, ( אשר מנוסחו ניתן להבין שכותביו "חשבו" עדיין בגרמנית) מדגים היטב את הצורך והמאמץ שנדרשו בשכנוע הרופאים במעבר לשימוש בתרופות תוצרת ארץ ישראל:
30.7.1937
'סקאגין' שווה באיכותו לתכשירים החדשים של קרני השיפון, והננו לבקש מאת כבודו לבכר את תכשירנו מעל תכשירי חוץ מסוג זה.
הננו חותמים ברגשי כבוד,
"צרי"
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נסגרו מסלולי ההצטיידות של הצבא הבריטי באנגליה, והוא הפנה את ביקושיו לפלשתינה ולחברות הפרמצבטיות שבה. הביקושים של הצבא הבריטי הביאו להתפתחות גדולה של חברת "צרי".
מן התרופות של "צרי"
שם החברה "צרי", שולב אז בשם התרופה:
מסלול התועמלנות
ד"ר הורן היה אחראי בחברה בין היתר על התועמלנות, והוא הקפיד בקביעות לקרוא את הספרות הרפואית העולמית העדכנית, כשבראש הרשימה היו הספרות הרפואית האמריקאית והבריטית.
בשוק המקומי ד"ר הורן ביצע את התועמלנות בעצמו ובשוקי חו"ל במזרח התיכון, הפעיל תועמלנים מקומיים. הסוכן של "צרי" בקהיר שבמצרים, היה טאדרוס (Tadros), מצרי קופטי שניהל את תועמלנות תרופות "צרי" בהצלחה רבה. סוכן החברה באיסטנבול שבטורקיה, היה אינזלברג (Inselberg) אשר התגורר לסירוגין באיסטנבול ובתל אביב. לאיסטנבול ד"ר הורן ראה צורך מיוחד לנסוע מדי פעם בעצמו, כי ראה בטורקיה שוק פוטנציאלי חשוב להתפתותה של חברת "צרי".
בין יתר הרופאים אותם ביקר ד"ר הורן במסגרת תפקידו, היה הרופא המשורר שאול טשרניחובסקי, אשר שימש גם כרופא בתי ספר. ד"ר הורן ציין תמיד עד כמה היה טשרניחובסקי אדם נחמד, אך עד כמה הקליניקה שלו מבולגנת.
שיטת התועמלנות של ד"ר הורן בשכנוע הרופאים להמליץ למטופליהם על התרופות של "צרי", הייתה בהדגשת הצד החיובי – לומר את העובדות הפרמצבטיות, את הרכב התרופה ואת תופעות הלוואי, ולא להזכיר את החסרונות של התרופות של המתחרים. פגישות עם רופאים באזורים השונים בארץ, הצריכו נסיעות רבות. כדי להפגש עם רופאים בחיפה, היה עליו להתחיל את יומו בשעה 03:00 לפנות בוקר כשהוא מצויד בצידה לדרך שאלפרידה הכינה לו. הנסיעה צפונה לחיפה הייתה בשלבים. ראשית, נסע ברכבת מתל אביב מזרחה ל"ראס אל-עין" היא ראש העין, משם נסע באוטובוס צפונה לחיפה, שם החליף פעם נוספת אוטובוס כדי להגיע לכרמל שם גרו רוב הרופאים. מסלול אחר היה בתל אביב וסביבותיה, כי רבים מן הרופאים גרו ביפו הערבית.
עם הזמן החברה העסיקה צוות של תועמלנים וד"ר הורן כמורה, לימד אותם את התרופות. כל תועמלן קיבל תיק עם דוגמאות של התרופות שהחברה רצתה שהרופאים ימליצו למטופליהם.
בשל חכמתו העיונית והמעשית ושקדנותו, ד"ר הורן מילא בחברה בצד תפקידיו השיווקיים והרפואיים, גם תפקידים נוספים ובמסגרת זו נסע לא פעם לחו'ל לצורך עריכת הסכמים למכירת תרופות או לרכישת ציוד.
מועדון KJV
חברי תנועת הסטודנטים הציונית בגרמניה KJV, המשיכו את הקשרים ביניהם בארץ והקימו בתל אביב מועדון חברים אשר שפת הדיבור בו הייתה גרמנית. המועדון שכן ברחוב גורדון בתל אביב בכיוון לים וקרוב לאולמי גיל. לחברי המועדון היו מוסדות ונשיאות בת כמה חברים, וד"ר הורן היה חבר בנשיאות המועדון.
מפלגת "עלייה חדשה"
בשנת 1942 נוסדה מפלגת "עלייה חדשה" כתנועה פוליטית של "התאחדות עולי גרמניה ועולי אוסטריה". בראש המפלגה עמד פנחס רוזן, (פליקס רוזנבלט) יו'ר "התאחדות עולי גרמניה ועולי אוסטריה" וחבר במועדון KJV ( ולימים מחותמי מגילת העצמאות ושר המשפטים הראשון של מדינת ישראל משקמה). ד"ר הורן תמך במפלגה והיה חבר בה.
סקאט
גברים עולי גרמניה נהגו לשחק בשעות הפנאי במשחק הקלפים סקאט (Skat), משחק הקלפים הלאומי והפופולרי ביותר אז בגרמניה. ד"ר הורן נהג לשחק סקאט בביתו עם 2–3 מחבריו. הגברים שחקו סקאט והנשים שחקו ברידג'.
חברת "צרי" על פרשת דרכים
בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, התלבטו השותפים בחברת "צרי" באשר לכיוון התפתחות החברה והחליטו להיפגש עם ד"ר חיים ויצמן, כימאי שהמציא את תהליך ייצור אצטון הידוע כ"אורגניזם ויצמן" במלחמת העולם הראשונה, ונשיא ההסתדרות הציונית העולמית, כדי להתייעץ עמו. ד"ר וייס וד"ר הורן קבעו עמו פגישה ברחובות, אולם לאכזבתם, ד"ר ויצמן לא גילה עניין רב מדי בנושא.
בסוף שנות החמישים של המאה העשרים עמדו שלושת השותפים ב"צרי" על פרשת דרכים: החברה צמחה והם רצו לפתח אותה יותר, אולם הם התקרבו לגיל פרישה ודור ההמשך לא ראה את עתידו בחברה הפרמצבטית, או לא התאים בין היתר מפאת גיל. בשנת 1959, קיימו השותפים ב"צרי" מו'מ עם חברת 'פלנטקס' אשר הוקמה בהשקעתו של הברון רוטשילד, לכניסה לשותפות אך המו'מ לא צלח. לאחר מכן בשנת 1960, הוחלט על ידי שותפי "צרי" לפתוח במשא ומתן עם "אגודת הרוקחים". המחשבה מאחורי המהלך הייתה כי הכנסת הרוקחים כשותפים תקל על שיווק התרופות ("מיזוג אנכי"). משא ומתן זה הוביל לכניסתה ל"צרי" של קבוצה בשם מפעלים כלכליים של הרוקחים בישראל בע"מ כשותפה משנית שבראשה ד"ר יהושע קולברג ממייסדי בית הספר לרוקחות באוניברסיטה העברית בירושלים וד"ר ליבליך. ואולם, מאחר שגם הם כבר לא היו צעירים, הדבר לא פתר את הבעיה.
מיזוג חברות "אסיא" ו"צרי" - 1964
בראשית שנות השישים של המאה העשרים, הזמינה ממשלת ישראל את פרופסור ג'פריס, מומחה לכלכלה מארצות הברית, כדי שייעץ לממשלה בתחום התעשייה. ג'פריס בדק את שבע חברות הפרמצבטיקה שהיו אז בישראל והגיע למסקנה שכדי להרוויח ולהתפתח, הן צריכות להתאחד. הכלכלן אלי הורביץ, חתנו הצעיר של נחמן סלומון, מנכ'ל החברה הפרמצבטית "אסיא", ואחד מבעליה, הפנים את המלצתו של ג'פריס והחל לחפש מפעל מתאים. הידיעה ש"צרי" מחפשת שותף כדי להתרחב, לא הייתה סוד בענף הפרמצבטיקה הישראלית. הורביץ ביקש את חוות דעתו של ג'פריס האם ל"אסיא" כדאי לרכוש ולהתמזג עם "צרי", וזה ענה בחיוב. הורביץ פנה לד'ר וייס שהיה יו'ר סקצית הפרמצבטיקה בהתאחדות התעשיינים. וייס הכיר והעריך את הורביץ והסכים להיפגש עמו. כך החל מו'מ ארוך מאוד ומייגע בין הצדדים שעסק בעיקר בחלוקת המניות בין שתי החברות, הפיצויים לעובדי "צרי" הפורשים ועוד. חברת "אסיא" העסיקה אז 180 עובדים והיתרון היחסי שלה היה בניהול ובמשאבי המקורות של הבעלים, וחברת "צרי" העסיקה אז 140 עובדים והיתרון היחסי שלה היה המוניטין שצברה כחברה מאוד איכותית לרבות מוצרי התרופות האיכותיים והסכמי ידע עם חברות בחו'ל. בסופו של המו'מ, הוחלט שמניות תשלובת "אסיא-צרי" תחולקנה ביחסים הבאים: ערך מניות "אסיא" יהיה 50%, ערך מניות "צרי" יהיה 30%, ו-20% מן המניות תירכשנה ע'י חברה נוספת "החברה המרכזית". כמו כן סוכם שחברת "צרי" תעבור מתל אביב לפתח תקווה למתחם של חברת "אסיא". בשנת 1964 התמזגו חברות "אסיא ו"צרי" ונקראו מאז "אסיא - צרי".
מיזוג שתי החברות הפרמצבטיות "צרי" ו"אסיא", גרם לכפילויות במחלקות ובתפקידים. המעבר מתל אביב לפתח תקווה גם הקשה על עובדי "צרי", ולאחר משא ומתן ארוך שבו סוכם מתן פיצויים מוגדלים של 150%, פרשו עם המיזוג 93% מעובדי "צרי". הביקוש הגדול לעובדים המיומנים של "צרי" אפשר להם למצוא בקלות עבודה חליפית.
דרכם של מנהלי "צרי" לאחר המיזוג
ד"ר הורן באופיו ידע להסתגל למצבים שונים ומשתנים, ולהימנע מהחלטות נמהרות. תכונות אלו הביאו אותו להשתלבות מלאה וטובה בחברה הממוזגת גם אם היה עליו לעבור למעמד של מנהל פחות ראשי בחברה גדולה יותר. הוא לקח על עצמו את ניהול המחלקה הרפואית שכללה בין היתר את התועמלנות הרפואית וצוות התועמלנים. שם באה לידי ביטוי חוכמתו הרבה, צניעותו וידענותו הרחבה והמעמיקה. לפיכך בין היתר היה הוא ששימש כבר סמכא במתן מענה לשאלות שהתועמלנים הביאו מן הרופאים והוצגו על ידם בפניו. בשל האמור נהג אלי הורביץ מנכ'ל החברה, להתייעץ עם ד"ר הורן במצבי משבר בנושאי תרופות, ולקבל את חוות דעתו באשר לדרך בה יש לעבור את המשבר בצורה הולמת.
לעיתים נסע לחו"ל וביקר בחברות תרופות, במטרה לבדוק אפשרות לשיתוף פעולה עם חברות כמו חברת באייר יצרנית האספירין.
ד"ר פאול וייס התמנה כמנכ"ל משותף (לצידו של נחמן סלומון, מנכ"ל "אסיא" טרום המיזוג) של החברה הממוזגת והיה שותף להכנסת המערכת לעיבוד נתונים לחברה, אך לא השתלב כפי שציפה. הוא המשיך לעבוד בה עוד 4 שנים, ואז מכר את מניותיו ויצא מן החברה.
חברות ב"אורגנים" של תשלובת "אסיא-צרי" שהתפתחה לטבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ
ד"ר הורן היה חבר דירקטוריון החברה כנציג המשפחה. כדי ליעל את קבלת ההחלטות בדירקטוריון שהיה גדול ומסורבל, נתן הדירקטוריון ייפוי כח ל"ועד הפועל" שהיה גוף מצומצם מתוך הדירקטוריון, שתפקידו היה להכין את נושאי ההחלטות ולהביאן להצבעה בדירקטוריון. ד"ר הורן היה נציג משפחות "צרי" ב"ועד הפועל".
שנותיו האחרונות
ד"ר הורן פרש לגמלאות בגיל 76, באפריל 1973. הוא המשיך להתעדכן ולקבל לביתו בכל שבוע את הספרות הרפואית העולמית העדכנית מחברת טבע. לאחר מכן נהג לנסוע לחברה בכדי לעדכן בנושאים אלה את האמונים על הצד הרפואי והפיתוחי בה - הכימאי חיים ילין, כימאי מדור המייסדים שהיה כימאי ראשי ואחראי על המו'פ הייחודי ויצחק סיטון, האחראי אז בחברה על מחלקת רישום התרופות שתפקידיה העיקריים היו קבלת אישורי תרופות ממשרד הבריאות ותיעוד דרכי ומינוני השימוש בתרופות ובתופעות הלוואי שלהן, כפי שמופיעים בעלון לצרכן.
במשך כל שנותיו בארץ, היה חבר פעיל במועדון Kartell Juedischer Verbindungen – KJV וחבר נשיאות המועדון שמנתה מספר חברים.
בשנת 1975 בגיל 78, קיבל התקף לב אך התאושש ממנו. בראשית חודש מרץ 1984, אושפז בבית חולים "הדסה בלפור" בתל אביב בשל בעיה במעיים ונותח. כתוצאה מן הניתוח סבל מאלח דם, שממנו לא התאושש והוא נפטר כעבור מספר ימים ב-9 באפריל 1984.
חייו הפרטיים
בשנת 1932, ד"ר הורן נשא לאישה את אלפרידה פייסט מנינבורג, שאותה הכיר בבון בעת לימודיו בפקולטה לרפואה. לזוג שני ילדים, תמר עמיחי, שנולדה בנינבורג, וגד, שנולד בארץ ישראל.
בשנת 1954 פנתה תמר אל אביה ד"ר הורן בבקשה שיממן את הדפסת ספר השירים של בעלה דאז יהודה עמיחי. תמר זיהתה את המיוחד בשיריו של עמיחי, שהיה אז משורר אנונימי, ושפניותיו להוצאות לאור שונות נענו בשלילה. ד"ר הורן נענה לבקשה. ספר השירים הראשון של יהודה עמיחי, "עכשיו ובימים אחרים", הודפס בבית הדפוס שעבד עם "צרי", ויצא לאור בשנת 1955 בהוצאת "לקראת", בעריכתו של המשורר נתן זך, שתמך מאוד וסייע בהוצאת הספר.
תמר עמיחי עבדה כתועמלנית תרופות מטעם "צרי" (ומאוחר יותר מטעם "אסיא-צרי" ו"טבע") ובשנות החמישים גם ייצגה את "צרי" בנושאי השגת רישיונות לתרופות במשרד המסחר והתעשייה. בנו גד השתלב בתפקידים ניהוליים שונים בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ ובהם ניהול היצור, ובחברות-בנות שלה, וזאת בנוסף להיותו במשך שנים רבות לאחר פרישת ד"ר הורן, חבר דירקטוריון.
הנצחה
בשנת 1993, ייסדה חברת טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ, את מפעל מתן פרס מייסדי טבע, המוענק על ידי הנהלת החברה בשיתוף עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים למדען צעיר על פריצת דרך מדעית בתחומי כימיה, ביוכימיה, פרמקולוגיה, רפואה ומדעים ביו-רפואיים ובריאות הציבור. בכל שנה נערך טקס שבו מוענק הפרס על שמו של אחד ממייסדי החברה. בשנת 1998, הוענק הפרס על שמו של ד"ר הורן לאבי דומב חוקר בתחום כימיה תרופתית. במהלך הטקס נשא נציג המשפחה דברים בשם משפחות המייסדים.
מיתוסים של מבול
סיפורי מיתולוגיה ופולקלור של רבים מן העמים והקבוצות האתניות ברחבי העולם כוללים סיפרים מיתיים שבהם שיטפון גדול והרסני, דוגמת המבול בספר בראשית המקראי, מוחה את מרבית בני האדם, ולעיתים אף את בעלי החיים. מיתוסים של מבול הם בדרך-כלל, אך לא תמיד, חלק ממיתוסים של בריאה, ותכופות הם מספרים שהשיטפון נגרם על ידי האל או אלים בוראים, אשר אינם מרוצים מבריאתם הראשונית, או שהם זועמים על ברואיהם מסיבה כלשהי. ברבים מסיפורים אלו, גיבור או מספר קטן של גיבורים ניצלים מן המבול באופן טבעי או נסי, והופכים למייסדים של עם חדש או אנושות חדשה. לעיתים מיתוס מבול הוא מיתוס אטיולוגי המסביר כיצד נוצרה האנושות הנוכחית, כיצד נוצרו העמים או הקבוצות האתניות שבהם הוא מסופר, וכיצד נוצרו תופעות ומנהגים שונים. תחום המחקר של מיתולוגיה השוואתית חוקר את הדמיון וההבדלים בין מיתוסים של מבול ברחבי העולם.
מאפיינים
באינדקס המוטיבים של הספרות העממית של הפולקלוריסט האמריקני סטית תומפסון, מיתוסים של מבול נכללים במספר קטגוריות בקבוצה A "מוטיבים מיתיים" ובתת הקבוצה A1000-A1099: "אסונות עולמיים" (World calamities).
מיתוסים של מבול לעיתים קרובות כוללים לפחות חלק מן המוטיבים והמאפיינים הארכיטיפיים הבאים:
כמיתוסים של בריאה ושל מוצא
מיתוסים של מבול הם תכופות, אך לא תמיד, חלק ממיתוסים של בריאה. מיתוסי בריאה רבים מתארים את בריאת העולם ואת בריאת בני האדם כסדרת ניסיונות עוקבים של בריאה ובריאה מחדש, כאשר כל בריאה מושמדת במלואה או בחלקה כדי לפנות מקום לניסיון הבא.
ארכיטיפ צולל האדמה נפוץ בייחוד במיתולוגיות של ילידי אמריקה הפרה-קולומביאנית. למשל אצל עמי האלגונקין במזרח אמריקה הצפונית, צולל האדמה בדרך כלל מופיע בסוף סיפור המבול, כאשר הגיבור שולח חיות שונות לתוך המים, והמצליחה במשימה היא האונדטרה הצנועה. אצל עמי הסו, צולל האדמה הוא ברווז. האונדטרה היא צולל האדמה הנפוץ גם אצל עמי האירוקוי, אלא שאצלם הסיפור הוא בדרך כלל חלק ממיתוס הבריאה הראשונית. גרסאות שונות של ארכיטיפ צולל האדמה מופיעות גם במיתוסים בעולם הישן, אם כי הן פחות נפוצות מאשר אלו שבתרבויות אמריקה. למשל, בסיפור הבריאה של עם הבירהור בהודו, האל וישנו שולח מספר חיות שונות עד שהעלוקה מצליחה לסנן מתוך המים הבראשיתיים קומץ בוץ, ואצל עם הגארו  בהודו זהו סרטן. אצל הבוריאטים האל הבורא שולח ציפור מים, אצל האיינו הוא שולח נחליאלי, ואצל המדיארים היה זה אל השמש עצמו שלבש דמות ברווז מוזהב. ייתכן שגם הציפורים הנשלחות על ידי גיבור הסיפור במיתוסי המבול המסופוטמי והמקראי, ובייחוד היונה השבה עם ענף זית במקורה, הן שרידים של דמויות צולל אדמה, שמעמדן בעלילה הורד ממצילות למבשרות בלבד.
מיתוסים של מבול הם גם לעיתים קרובות מיתוסים של מוצא, כלומר סיפורים אתנוגוניים שבהם הניצולים מן המבול מוצגים כאבותיהם הקדמונים של העמים שבהם מסופר הסיפור. למשל, באחד הגרסאות של סיפור המבול במיתולוגיה היוונית, הניצולים דאוקליון ופירה מולידים בן ששמו הלן, שמם של היוונים ("הלנים") בשפה היוונית. להלן שלושה בנים: דורוס, איולוס וקסותוס, כאשר קסותוס מוליד את אכאיוס ואיון. אלו מוצגים כאבות היוונים הדורים, האיולים, האכאים והאיונים. אילן יוחסין דומה מופיע בתולדות בני נח בספר בראשית. מיתוסים כאלו נושאים מסר שגם בני אדם שונים ורחוקים הם קרובי משפחה, ועם זאת הם לעיתים קרובות מתרצים הבדלים ביניהם. למשל היוונים חשו עצמם נעלים על העמים ה"ברברים" שלא נולדו כדרך הטבע, אלא מוצאם לפי המיתוס מאבנים שהשליכו דאוקליון ופירה.
ארכיטיפ נוסף החוזר לעיתים במיתוסי בריאה, במיתוסי מבול ובמיתוסי מוצא כונה על ידי אתנולוגים "הביצה הקוסמית" או "ביצת העולם". תכופות הוא אכן מתואר בדמות ביצה פלאית, ולחלופין בדמות זרע, דלעת, גזע עץ, תיבה, ספינה או עצם אחר שיש לו מעטה חיצוני כלשהו המגן על תווך פנימי. הביצה הקוסמית מתוארת כמעין מיקרוקוסמוס האוצר בתוכו את כל בני-האדם, כל היצורים, ואף את העולם או את היקום כולו, לעיתים במצב עוברי, בראשיתי או של חיות מושהה. במיתוסי בריאה, הביצה הקוסמית עשויה להיות הדבר הראשון שמופיע בראשית העולם, או שהיא צפה על "המים הקמאיים" או שהיא "מוטלת" על ידי האל הבורא. היא עשויה להתקיים במשך זמן רב ללא שינוי, וביקוע "קליפתה" תכופות מתואר כמאורע בריאה דרמטי. ברואי העולם בוקעים ממנה, ולעיתים מתואר שקליפתה הריקה הופכת לגבולות היקום, כמו כיפת השמיים. במיתוסי מבול, גרסאות של הביצה הקוסמית עשויות להציל ולשמור על מבחר מברואי העולם בתקופת המבול, שלאחריו הם יהפכו לאבות העידן החדש. דוגמה אופיינית נראית בסיפורי מבול בהודו סין, שבהם דלעת ענקית ממלאת תפקיד כפול: בעת המבול היא משמשת ככלי-שיט שבתוכו צפים הניצולים, ולאחריו היא נולדת כתוצאה מיחסי עריות בין הניצולים, ומתוכה מגיחים אבות העמים החיים באזור שבו מסופר המיתוס.
במחקר המדעי והאתנולוגי
חוקרים בתחומים שונים של המדע ביקשו להסביר את שכיחותם של מיתוסי מבול, כמו גם מיתוסים אחרים, ובייחוד את דמיונם בין תרבויות רבות מסביב לעולם. הסברים אפשריים הוצעו בתחומי הגאולוגיה, הארכאולוגיה, האנתרופולוגיה, האתנולוגיה והפסיכולוגיה.
קטסטרופיזם ותאוריות מבול כלל-עולמי
עד סוף המאה ה-17 לערך היה סיפור המבול המקראי מקובל מאליו על מרבית "הפילוסופים של הטבע" (כפי שנקראו אז חוקרי מדעי הטבע) באירופה, שכנוצרים האמינו ברובם בפירוש מילולי של התנ"ך וספר בראשית. המאובנים הראשונים שהתגלו משלדי חיות פרהיסטוריות גדולות נקראו "מפלצות שמלפני המבול" (אנגלית: Antediluvian monsters), ומאובני יצורים ימיים שנמצאו בכמויות גדולות במקומות מרוחקים מן הים נתפסו כראיות למבול. ואולם התפתחות מדעי המינרלוגיה, הגאולוגיה והפלאונטולוגיה הקשתה יותר ויותר על התאוריה של מבול כלל-עולמי. למשל, חקר שכבות הסלע מראה שהנמוכות והקדומות שבהן מכילות רק מאובני חסרי חוליות, מעליהן שכבות המכילות גם מאובני דגים, מעליהם גם זוחלים, ומעליהם גם יונקים. לפיכך סבר הפיזיקאי האנגלי רוברט הוק כי השכבות מעידות על יותר ממבול אחד לאורך ההיסטוריה, וההסבר היחיד למבולים אלה הוא "קטסטרופות": אירועים טבעיים בסדר גודל עצום מעל ומעבר למה שהיינו עשויים להיות עדים לו בימינו. כך הפך הוק לאבי הקטסטרופיזם – התפיסה הגורסת כי כדור הארץ נוצר ועוצב באסונות אדירים.