cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטור השלישי
ראשית חייו
דאופריו נולד בשנת 1026 בבנוונטו, כבנו היחיד של לנדולף החמישי, נסיך בנוונטו. לאחר מות אביו בקרב מול הנורמנים, החליט להצטרף למנזר ושינה את שמו לדזידריוס, למרות התנגדות אמו, בשל העובדה כי היה היורש היחיד של אביו. בשנת 1048 הוא נכנס למנזר סנטה סופיה, ובשנת 1055 עבר באישור האפיפיור ויקטור השני למנזר במונטה קאסינו. בשנת 1058 הוא מונה לראש המנזר, במקום האפיפיור סטפנוס התשיעי. הוא הרחיב את המנזר, ובשנת 1080 אף תיווך בין האפיפיור גרגוריוס השביעי לרובר גיסקאר. לאחר מותו של גרגוריוס, גירשו תושבי רומא את האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי, וויקטור מונה לנהל את הבחירות לאפיפיור החדש.
שלטונו
ב-24 במאי 1086 נבחר דזידריוס לאפיפיור, ואף על פי שבתחילה הדבר היה נגד רצונו, ובעקבות כך הוא אף ברח לכמה ימים למנזר, לאחר שהגיע להסכמים עם הקרדינלים האחרים, הוא הסכים לבחירה וחזר לרומא. כעבור ארבעה ימים הוא ברח מהעיר, בשל התקרבות כוחותיו של קלמנס השלישי, ולכן נדחה טקס ההכתרה עד 9 במאי 1087. באוגוסט 1087 הוא כינס סינוד בבנוונטו, אולם לאחר ששהה בו שלושה ימים, הוא פרש למונטה קאסינו בשל מחלתו, ומת שם ב-16 בספטמבר, ולמחליפו נבחר אורבנוס השני.
ג'ו ג'יטסו ברזילאי
ג'ו ג'יטסו ברזילאי, או BJJ, היא אמנות לחימה וענף ספורט שפותחה בברזיל בידי הליו וקרלוס גרייסי ממשפחת גרייסי. את אמנות זו האחים פיתחו על-פי ידע ואימונים אותם עברו אצל מאמנים מקומיים שהתאמנו בעצמם אצל ג׳ודוקא יפני בשם מיטסויו מאידה. אמנות הלחימה מתמקדת בגראפלינג, בעיקר גראפלינג קרקע, ומטרתה להגיע לעמדת שליטה ביריב ומשם להכניעו בעזרת בריחים או חניקות. בג'ו ג'יטסו, מנצל המתחרה את הטכניקה הנכונה ואת השימוש בתנופה ובמנוף, ופחות בכוחו, ולכן בתחילת דרכה של האמנות חברי משפחת גרייסי, ובעיקרם רויס גרייסי שמשקלו 80 קילוגרם, ניצחו יריבים גדולים וחזקים בהרבה על במת אליפות הלחימה האולטימטיבית (רויס גרייסי התחרה וניצח שלוש פעמים באליפות הלחימה האולטימטיבית לפני שהחלו בה חלוקות לפי משקל).
כיום, ג'ו ג'יטסו ברזילאי מהווה חלק בלתי נפרד מתחרויות הלחימה המשולבת (MMA) ויש אלפי מתחרים בענף זה בכל רחבי העולם. כמו בג׳ודו, הגי הוא חלק בלתי נפרד מהאמנות, אך בזכות חשיבות הג׳יו ג׳יטסו ב-MMA, נערכות תחרויות ג׳יו ג׳יטסו ללא חליפה (No-Gi) וישנם אפילו מועדוני לחימה רבים שמתאמנים בשיטה זו בלבד.
היסטוריה
ב-1915 הגיע לברזיל אומן הג'ודו מיטסוּיוֹ מַאֶדַה. מאדה היה אחד ממומחי הג'ודו שנשלחו על ידי ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, לתור את העולם ולהדגים את התורה החדשה. מאדה התחיל את נעוריו בקריירת סומו, אך לאחר ששמע על ההצלחה של מתאמני האמנות החדשה ג'ודו מול אמני הג'ו ג'יטסו הקלאסי, החליט להמיר את אימוניו באימוני ג'ודו, והתחיל להתאמן תחת קאנו בבית הספר קודוקאן. מאדה עזב את יפן בשנת 1904 וביקר במספר מדינות בהן הדגים את אמנותו ואתגר מתאבקים, מתאגרפים ואמני לחימה אחרים לפני שהגיע לברזיל ב-14 בנובמבר 1914.
גסטאו גרייסי, אביו של הליו גרייסי, היה שותף עסקי בקרקס מקומי בעיר בלם שבברזיל. בשנת 1916, קרקס איטלקי ארגנטינאי הרים מופע בקרקסו של גסטאו שבחלקו הופיע מאדה באחת ההדגמות שלו. ב-1917 קרלוס גרייסי, הבן הבכור במשפחת גרייסי, צפה במאדה במופעו והחליט להתאמן בג'ודו. לפי משפחת גרייסי, קרלוס התאמן אצל מאדה מספר שנים, ואף אימן את אחיו הקטנים. מקורות מהתקופה מראים שהאחים גרייסי כנראה התאמנו למעשה אצל תלמידים מקומיים של מאדה, להם העביר היפני את סגנון הג׳ודו שלו.
בגיל ארבע-עשרה, הליו גרייסי, הקטן באחים, עבר לגור עם אחיו הגדולים שחיו ואימנו בג'ודו בעיר בּוטאפוגו. לפי משפחת גרייסי, הליו היה ילד חולני, ובהמלצת רופא, לא התאמן עם אחיו מכיוון שהיה בעל מבנה גוף שברירי, אך נהג לצפות בהם מתאמנים באופן קבוע. מקורות מהתקופה מראים שהליו גרייסי היה מתחרה מוצלח בשחייה ובחתירה.
ב-1931 חזר לריו ופתח את אקדמית גרייסי הראשונה לג'ו ג'יטסו. מתוך מטרה להוכיח את עליונות הג'ו ג'יטסו ולהפיץ את המסורת המשפחתית, לחמו קארלוס, הליו וג׳ורג׳ נגד מתאבקים בברזיל באותה התקופה וגם החל לנהל את הקריירה של אחיו. האחים לחמו נגד יריבים כבדים מהם בעשרים עד שלושים קילוגרם, ובמהרה זכו לאהדה והכרה לאומית בברזיל.
על אף שג'ו-ג'יטסו ברזילאי מזוהה בעיקר עם משפחת גרייסי, ישנו עוד מקור להתפתחות האומנות. לויס פרנקה שהתאמן כנראה גם הוא אצל חניכים של הג׳ודוקא מיטסויו מאידה, אימן את אוסוולדו פאדה. פאדה ותלמידיו התפרסמו בעולם הג'ו-ג'יטסו בזכות בריחי הקרסוליים שלהם, ומורשתם מיוצגת היום על ידי בתי ספר שונים כדוגמת נובה יונאו ועוד.
ג'ו ג'יטסו המשגשג הביא לנדידת ברזילאים רבים ממוצא יפני לריו דה ז'ניירו, אך, עם זאת, שמרה אקדמיית גרייסי על מעמדה בשוק הג'ו ג'יטסו בריו.
שנים מאוחר יותר, גרסת הג'ו ג'יטסו בה התאמנו האחים גרייסי זכתה לכינוי "Gracie Jiu-Jitsu" או "Brazilian Jiu-jitsu".
ישנו דמיון רב בין האמנות הברזילאית המודרנית ובין סגנונות ג׳ודו מוקדמים, שנפוצו בעולם ונשתמרו ביפן עד ימינו.
התפשטות
בעולם אמנויות הלחימה היו רבים שרצו לקיים תחרות שתפגיש בין שיטות לחימה שונות, ובעזרת קרבות ביניהן יקבע מהי האומנות הטובה ביותר. התחרות המאורגנת הראשונה שהייתה כזו, הייתה "Vale Tudo" הברזילאית, שם לחמו בני משפחת גרייסי וניצחו פעמים רבות.
בארצות הברית, חברו יחד ארט דייבי (Art Davie) ורוריון גרייסי כדי להקים תחרות שתהיה דומה באופייה ל-Vale Tudo - תחרות לחימה בעלת איסורים מינימליים. בשנת 1993 התקיימה התחרות הראשונה, שנקראה UFC. בתחרות הראשונה השתתפו אומני לחימה שונים: מתאגרף, לוחמי קארטה, לוחמי סבאט, מתאבק סומו ואחיו הצעיר של רוריון, רויס גרייסי.
גרייסי הביס יריבים כבדים וחזקים ממנו בהרבה, בעזרת לוחמת הקרקע שמחוץ ליפן איש כמעט לא ידע עליה וכיצד להתגונן מפניה. בעזרת ג'ו ג'יטסו ברזילאי, ניצח רויס ב-UFC 1, UFC 2 ו-UFC 4. שלוש מתוך ארבע אליפויות ה-UFC הראשונות. ניצחונות אלה הקנו מקום קבוע לג'ו ג'יטסו הברזילאי בתחרויות לחימה. בעקבות ההצלחה המפתיעה של רויס, שהוגדר בידי אביו, הליו גרייסי, כ'חלש' מבין האחים, הגיעה הג'יו ג'יטסו הברזילאי לתודעה הבינלאומית ובעקבות זאת הוקמו בתי ספר בארצות הברית שלימדו ג'ו ג'יטסו ברזילאי. ככל שהלוחמים העוסקים בג'ו ג'יטסו ברזילאי הפגינו את עליונותם בקרבות אחד על אחד ב-UFC, כך התפשטה הפופולריות של האומנות ברחבי העולם.
החל מ-1996 מתקיים מונדיאל הג'ו ג'וטסו בריו דה ז'ניירו, וב-2006 עבר לקליפורניה. בישראל ישנם מועדוני ג'ו ג'יטסו ברזילאי באבן יהודה, פרדס חנה-כרכור, חדרה, רמת השופט, מעיין צבי, חיפה, טירת כרמל, כרמיאל, נהריה, עכו, הרצליה, רעננה, תל אביב, פתח תקווה, רמת גן, בת ים, ירושלים, באר שבע ואשדוד. חלקם נציגים של אקדמיות מברזיל כמו רוילר גרייסי -גרייסי הומייטה, רוייס גרייסי, רנזו גרייסי, אליאנס, בהרינג, אוסוואלדו אלווס, סטראוש, דה לה ריווה וג'ו מוריירה. ליד מכון וינגייט פועל קורס מדריכים בהנחיית איתי ליבוביץ.
החל משנת 2010, הספורט תפס תאוצה באירועי הנו-גי (ללא חליפה), באירועים אלו (KASAI, Metamoris ו-ADCC), הקרבות ארוכים מן הרגיל ולמנצח מוענק פרס כספי בתקציב שלא היה בשנותיו הראשונות של ה-BJJ.
עקרונות
אף על פי שהג'ו ג'יטסו ברזילאי התפתח מהג'ודו, בימינו קיימים מספר הבדלים מהותיים בינו לבין הזרם העיקרי בשיטה הזאת. ההבדל המרכזי הוא שהטלה מוצלחת אינה מסיימת את המשחקון, ושאין מגבלת זמן לקרבות קרקע. המשמעות הספורטיבית של שינויים אלו מייצרת ספורט בו רוב הקרבות מסתיימים בהכנעה על הקרקע ולא בניקוד, בשונה מג'ודו, ולכן ישנו יותר דגש על אספקט זה של המשחק מאשר על ההפלה.
טכניקות הכנעה בסיסיות
קרב ג'ו-ג'יטסו מסתיים או בהכנעה, או בסוף זמן והחלטת שופט. הכנעה היא כשאחד מהמתמודדים דופק פעמיים על המתמודד השני בכף ידו, ובכך מכיר בתבוסתו. ניתן להגיע להכנעה בג'ו-ג'יטסו על ידי בריח או על ידי חניקה.
העלייה בדרגה
הרמות השונות בג'ו ג'יטסו ברזילאי, כמו ברוב אמנויות הלחימה היפניות, מיוצגות על ידי חגורות בצבעים שונים. ההתקדמות בחגורות תלויה בשני גורמים מרכזיים:
"כמות הידע הטכני" פירושה מספר הטכניקות והמצבים שאותם יכול הלוחם לבצע, ורמת ביצועם. בעזרת גורם זה, יכולים מתחרים צעירים או מבוגרים שאינם הלוחמים הטובים ביותר, להתקדם בדרגותיהם בזכת הידע הטכני שצברו.
תחרויות הן מרכיב עיקרי בהתקדמות בדרגות. עליה בדרגה, בעיקר בדרגות הנמוכות, מושגת לאחר ניצחון או תצוגה טובה בקרבות כנגד אנשים באותה הדרגה כמו המתמודד. בתי הספר השונים לג'ו ג'יטסו ברזילאי מנסים לעשות כמה שיותר תחרויות וקרבות וכך להעלות את המתחרים בדרגות, זאת כדי למנוע ירידה בסטנדרטים של הדרגות (אם מורה יחליט בעצמו על עליית דרגה בלי שהמתמודד הפגין יכולת קרבית מספקת) או עליה לא מוצדקת בדרגה (למשל על ידי קניית דרגות).
בעליה בדרגות מובע הבדל נוסף בין ג'ו ג'יטסו ברזילאי לבין האומניות מהן הוא התפתח. בג'ו ג'יטסו ברזילאי עליה בדרגות מבוססת על כמות הידע המעשי והתוצאות בתחרויות ובקרבות. בג'ודו ובג'ו ג'וסטו יפני, לעומת זאת, ידע מעשי אינו מספיק לעלייה בדרגה, ונדרש גם ידע תאורטי וביצוע לא קרבי (הידוע גם בשם קאטה) כדי להתקדם בדירוג.
סוגי החגורות
הדרגות השונות מתחלקות לשני חלקים: דרגות לילדים ונוער (עד גיל 16) ודרגות לנוער ולמבוגרים (גיל 16 ומעלה).
מעבר לרמת הטכניקה הגבוהה והיכולת המעשית, בתי ספר רבים מוסיפים גם דרישת גיל מינימלית לעליה בדרגות. בבתי ספר רבים לא ניתן להגיע לחגורה שחורה בטרם למד הלוחם לפחות 10 שנים.
ספורט תחרותי
כיום ישנן הרבה תחרויות בעולם בתחום ה-BJJ, בעיקר בברזיל וארצות הברית. בנוסף, ישנן גם תחרויות גראפלינג אחרות, בהן מתאמני ג'ו ג'יטסו ברזילאי נחלו הצלחה רבה. אלה נקראות Submission Wrestling. התחרות היוקרתית ביותר היא תחרות ה"אבו דאבי קומבט קלאב" שממומנת על ידי עשירי האמירויות. לוחמי ג'ו ג'יטסו ברזילאי בולטים בעולם: רוג'ר גרייסי, מרסלו גרסיה, רונלדו גאקארה ופאבלו פופוביץ'.
אליוט סמית'
אליוט סמית' (אנגלית: Elliott Smith; 6 באוגוסט 1969 - 21 באוקטובר 2003) היה זמר-יוצר ומוזיקאי אמריקאי.
סמית' התחיל את דרכו המוזיקלית ביצירת מוזיקת לו-פיי - ז'אנר מוזיקלי אשר שגשג בעיקר בסוף שנות התשעים בארצות הברית. הלו-פיי מתאפיין בשירים אישיים מאוד, המוקלטים על טייפ 4 ערוצים ללא התערבות של חברות התקליטים.
סמית' התייחד בקולו השברירי, וכן בעובדה שניגן בכל כלי הנגינה בכל אלבום שהוציא. בשיריו סיפר על אהבות נכזבות, שאיפה לפרפקציוניזם ותחושה של חוסר מיצוי עצמי, תוך שילוב בין רוק רך לפולק.
ביוגרפיה
סמית' נולד בשנת 1969 באומהה, נברסקה בארצות הברית בשם סטיבן פול סמית'. הוריו התגרשו כשהיה בן חצי שנה וגדל אצל אימו באני, זמרת לשעבר ואביו החורג צ'ארלי בטקסס. בשלב מאוחר יותר בחייו, סמית' טען שעבר התעללות מצד אביו החורג. הוא שיקף את החוויות מהתקופה הזו בשיר Some Song:
בילדותו תואר כרזה מאוד, שברירי וחסר ביטחון עצמי. בגיל 9 החל לנגן בפסנתר, בגיל 10 קיבל מאביו את הגיטרה הראשונה שלו והחל לנגן גם בכלי זה. בגיל 14 חזר לגור עם אביו, הפסיכיאטר, בפורטלנד, אורגון. בשלב זה של חייו התחיל סמית' להשתמש בסמים ואלכוהול, והחל להקליט מוזיקה באופן עצמאי.
לאחר סיום התיכון, החל לקרוא לעצמו 'אליוט', כיוון שסבר שהשם 'סטיב' נשמע כמו סטריאוטיפ של אתלט אמריקני, ושהשם סטיבן נשמע 'חנוני' מדי. הביוגרף של סמית' טוען שהשם אליוט נלקח משם הרחוב שסמית' התגורר בו בזמן שגר בפורטלנד, או שהשם הוצע על ידי חברתו מתקופת התיכון.
בשנת 1991 סיים את לימודיו בחוג למדעי החברה ופילוסופיה בקולג' המספייר שבמסצ'וסטס. לאחר סיום הלימודים עבד תקופה במאפייה.
בשנת 1992 שב לפורטנלד שם ייסד ביחד עם חבריו לקולג' - טוני לאש, ניל גאסט, וסאם קומס את להקת "Heatmiser". במקביל לפעילותו בלהקה החל להופיע עצמאית בברים ובמועדונים והקליט שירים במרתף החזרות של חבריו. הלהקה הוציאה שני אלבומים: (1994) 'Dead Air' (1993), 'Cop and Speeder ואי-פי אחד (Yellow no.5). הלהקה זכתה לחשיפה מסוימת והוחתמה על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, ובה הוציאו אלבום נוסף: 'Mic City Sons'. הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1996 וחבריה פנו איש איש לקריירת סולו. בשנת 1997 זכה סמית' להצלחה המסחרית הראשונה שלו כאשר השיר Miss Misery, שתרם לפסקול הסרט "סיפורו של ויל האנטינג", הועמד לזכייה בפרס אוסקר.
בשנת 1998 הוציא את האלבום "XO" שהגיע למעמד "תקליט כסף" בבריטניה והשיר "Waltz 2 (XO)" מאלבום זה הגיע למקום ה-52 במצעד הפזמונים הבריטי.
מאוחר יותר, ליווה שירו Needle in the Hay ניסיון התאבדות בסרט משפחת טננבאום (2001).
אליוט הוציא חמישה אלבומים במהלך חייו. עיקר פרסומו בא מהיותו יוצר עצמאי, הכותב ומלחין שירים אישיים וכנים. במשך שנים ארוכות התמודד סמית' עם דיכאון והתמכרות לאלכוהול וסמים. בשנת 2002 ניסה להיגמל במרכז גמילה, אבל רק לאחר יום הולדתו ה-34 הגשים סופית את משאלתו "להתנקות" - מסמים, מסוכר לבן ומבשר אדום. בבדיקה טוקסיקולוגית שנערכה לאחר מותו לא נמצאו חומרים אסורים בדמו מלבד מינון סביר של תרופות נגד דיכאון והפרעת קשב וריכוז.
אליוט שם קץ לחייו ב-21 באוקטובר 2003 בשתי דקירות סכין לליבו - בעת ויכוח עם חברתו, ג'ניפר צ'יבה.
ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל
ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל (באנגלית: Jennie: Lady Randolph Churchill) היא סדרת דרמה תקופתית בריטית משנת 1974 בהפקת Thames Television. בסדרה מככבת לי רמיק בתפקיד הראשי בדמות ג'ני, ליידי רנדולף צ'רצ'יל. הסדרה עוסקת בתקופה שבין 1873 ל-1921.
רמיק הייתה מועמדת לפרס אמי על הופעתה בתפקיד ג'ני.
בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה הישראלית החל מדצמבר 1977.
משה כהן (שופט)
משה כהן (11 בינואר 1919–26 בינואר 1982) היה שופט בית המשפט העליון.
ביוגרפיה
כהן נולד ביואנינה שביוון וזמן קצר לאחר לידתו עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בירושלים, בה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "טרה סנטה" (1935) עם הצטיינות במתמטיקה.
קריירה משפטית
בשנת 1941, סיים את לימודיו בבית הספר המנדטורי למשפטים. משנת 1935 ועד 1943 עבד כמזכיר בית המשפט המחוזי בעיר ועסק ברישום ובתרגום שותפויות. לאחר מכן התמחה במשך שנה במשרד עורכי הדין של חיים כהן.
לאחר הסמכתו כעורך דין עבד במשרדו של חיים כהן (1944–1946) ובמשרד פרטי בבעלותו (1946 - 1950). בשנת 1950 מונה כשופט בית משפט השלום וכיהן בו עד 1958. בשנים 1953–1954 שימש גם שופט במינוי זמני לבית המשפט המחוזי. בשנים 1958–1960 שימש שופט שלום ראשי בירושלים, ובשנים 1960 - 1970 כיהן במינוי קבע בבית המשפט המחוזי. לאחר מכן פרש מכס השיפוט ושב לעיסוק בעריכת דין. בשנת 1976 מונה בשנית לבית המשפט המחוזי בירושלים ובינואר 1981 מונה לבית המשפט העליון.
ב-26 בינואר 1982 נפטר כהן בבית החולים ביקור חולים כהן נטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
ווסטקואסטר מיילסטר
בשנת 1966 היו בשירות מחלקת הדואר של ארצות הברית, 17,700 יחידות.
מאפיינים טכניים:
שלום שוורצבארד
שלום שמואל שוורצבּארד (או שולם שמיל שוורצבּורד; בכתב לטיני: Scholom Schwartzbard; ברוסית: Самуил Исаакович Шварцбурд, סמואיל איסַקוביץ [בן-יצחק] שווארצבורד; תרמ"ו, 18 באוגוסט 1886 – א' באדר תרצ"ח, 3 במרץ 1938), מכונה "הנוקם" ומוכר גם בשם העט היידי שלו "בעל-חלומות" (מבוטא: "בעל-חלוימס"), היה אנרכיסט ומשורר יהודי יליד בסרביה. התפרסם כאשר בחודש מאי 1926 התנקש בפריז בסימון פטליורה, מנהיג הרפובליקה העממית של אוקראינה, שהואשם באי-נקיטת צעדים מספיקים לעצירת טבח היהודים בארצו בעת מלחמת האזרחים. שווארצבארד זוכה על ידי בית המשפט הצרפתי מכל אשמה, לאחר שחבר המושבעים נחשף להיקף הזוועות של הפרעות ביהודי אוקראינה ואופן תכנונם וביצועם.
ביוגרפיה
שלום שוורצבארד נולד לחיה ויצחק, בעיר איזמאיל בבסרביה (כיום במחוז אודסה באוקראינה) בשבת נחמו של שנת 1886. שלושת אחיו נפטרו קודם שנולד חוץ מאח אחד, מרדכי, שלימים היגר לאנגליה. סמוך להולדתו עברה משפחתו לעיר באלטה, לאחר שכל היהודים גורשו בפקודת השלטונות מאזורי הגבול של האימפריה הרוסית. אמו נפטרה בצעירותו, והוא למד שענות. שוורצבארד הצטרף לקבוצות של מהפכנים, נכלא, וכשהשתחרר נמלט לווינה. בווינה השתתף בשוד בית מרזח, ונדון לארבעה חודשי מאסר.
בשנת 1910 הגיע לפריז, והתחתן עם בת דודתו, אנה. ב-25 באוגוסט 1914 התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, והשתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה. במרץ 1916 נפצע קשה, ואושפז חודשים רבים בבית חולים. על שירותו הוענק לו עיטור "צלב המלחמה".
בעקבות המהפכה הרוסית חזר שוורצבארד לאוקראינה, ועסק בארגון הגנה ליהודים. בסוף 1919 חזר לפריז, לעבודת השענות, ושם הגיעה אליו השמועה שסימון פטליורה, האיש שבתקופת שלטונו באוקראינה נערכו פוגרומים קשים ביהודים, עבר להתגורר בעיר. פטליורה נאשם בכך שבעת הנהגתו את הממשלה האוקראינית, העלים עין ולא התעמת עם הצבא ועם הכנופיות הלאומניות הבלתי-סדירות שטבחו רבבות יהודים ב-1919, אלא הסתפק בהוצאת צווים סמליים שלא נאכפו כדי לרצות את דעת הקהל הבינלאומית.
ב-25 במאי 1926 התנקש שוורצבארד בחייו של פטליורה, המנהיג הגולה של הרפובליקה העממית של אוקראינה, כנקמה על הפוגרומים ועל רצח בני משפחתו. ההתנקשות ארעה ברחוב ראסין, שבסמוך לבולוור סן-מישל שברובע הלטיני, בעת שפטליורה יצא ממסעדה. שוורצבארד ירה בפטליורה חמש יריות מאקדחו. למחרת מת פטליורה מפצעיו.
שוורצבארד נעצר במקום, ונכלא עד למשפטו, שהחל ב-18 באוקטובר 1927. המשפט נערך במשך שמונה ימים בפני חבר מושבעים. עם תום עדויות התביעה, שנסתרו על ידי הסניגור היהודי-צרפתי אנרי טורס, תוך עשיית רושם רב על המושבעים באשר למניעי הרצח, החליט הסניגור לוותר על מרבית עדי ההגנה. אב בית הדין הנחה את המושבעים לשקול חמש שאלות כשהם באים לחרוץ את דינו של שוורצבארד: לאחר התייעצות שנמשכה חצי שעה בלבד ענה חבר המושבעים בשלילה לכל השאלות הללו, ובהתאם לכך נפסק כי שוורצבארד זכאי.
שוורצבארד ניסה לעלות לארץ ישראל, אך נתקל בסירוב של שלטונות המנדט. הוא עבד בצרפת כסוכן ביטוח של פניקס, וינה שהיה לה הסכם עם הקרן הקיימת וחיכה לשעת כושר לעלות לארץ ישראל. ב-1937 נסע לדרום אפריקה, כדי לגייס כספים להוצאת אנציקלופדיה יהודית כללית ביידיש. ב-3 במרץ 1938 (א' באדר תרצ"ח) נפטר בקייפטאון ונקבר בה. הוא ביקש שעצמותיו יועלו לארץ ישראל, ובסוף 1967 מולאה בקשתו. ארונו הועלה ארצה והוא נטמן בבית העלמין במושב אביחיל, בלוויה רבת משתתפים במעמד השר מנחם בגין.
קברו של שוורצבארד נמצא במקום נפרד מהקברים, סמוך לחלקה הצבאית. ליד הקבר יש שלט בעברית ואנגלית המספר על שוורצבארד ועל ההתנקשות בפטליורה.
על שמו של שוורצבארד נקראו רחובות במספר ערים בישראל, ביניהן נתניה, ירושלים, ובאר שבע (שם קרוי הרחוב על שם כינויו, "הנוקם").
כתביו ומסמכיו שמורים בארכיון ייוו"א (המכון למחקר יהודי) בניו יורק.
אנר ולנסיה
אנר רמברטו ולנסיה לאסטרה (בספרדית: Enner Remberto Valencia Lastra; נולד ב-4 בנובמבר 1989 בסן לורנסו שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ באינטרנסיונל ובנבחרת אקוודור.
קריירה
ולנסיה הגיע לגואיאקיל על מנת לשחק באמלק בשנת 2008 אולם לא קיבל הזדמנות לשחק עד שנת 2010. במשך שלוש עונות קבוצתו סיימה במקום השני בליגת העל האקוודורית. בעונת 2013 אמלק הצליחה לזכות באליפות ראשונה לאחר 11 שנים. במשך ארבע העונות במדי אמלק, ולנסיה לא הבקיע הרבה שערים. בינואר 2014 הוא עבר לקבוצת פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית. בחצי השני של העונה, קלוסורה 2014, הצליחה פצ'וקה להגיע למקום השני כאשר ולנסיה היה הכובש הטוב של העונה עם 12 שערים.
ולנסיה שותף בנבחרת אקוודור עד גיל 22 במהלך המשחקים הפאן-אמריקאיים 2011 ולאחריהן הוא עבר לשחק בנבחרת הבוגרת של אקוודור. את משחקו הראשון ערך בינואר 2012. בתחילה הוא שיחק כשחקן כנף אולם בעקבות מותו של כריסטיאן בניטס ב-2013 הוא עבר לשחק כחלוץ חוד. את שערו הראשון בנבחרת הבקיע בנובמבר 2013. הוא זומן לסגל נבחרתו לטורניר מונדיאל 2014 והבקיע שערים נוספים במשחקי ההכנה של נבחרתו.
במונדיאל 2014 כבש שלושה שערים, שהיו כל השערים שנכבשו לזכות נבחרתו בטורניר זה. בעקבות הופעותיו המוצלחות בגביע העולם החלה התעניינות בוולנסיה מצד קבוצות גדולות באירופה. ב-16 ביולי 2014 ולנסיה חתם בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג על חוזה לחמש שנים, תמורת סכום העברה של 12 מיליון לירות שטרלינג. ב-31 באוגוסט הושאל לאברטון לעונה אחת. ב-13 ביולי 2017 חתם בטיגרס המקסיקנית.
ב-28 באוגוסט 2020 חתם בפנרבחצ'ה הטורקית, אליה עבר בהעברה חופשית.
ב-12 ביוני 2023 חתם באינטרנסיונל מהליגה הברזילאית.
ולנסיה נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022. ב־20 בנובמבר, במשחק הפתיחה של הטורניר כבש צמד בניצחון 2–0 על, במשחק השני הוא הבקיע לזכות נבחרתו את השער בשוויון 1–1 מול הולנד, אולם הפסד ל 1–2 במשחק השלישי הביא להדחתה מהטורניר.
תארים
אמלק
אישיים
קתדרלת לימוז'
קתדרלת לימוז'  או בשמה המלה "קתדרלת סנט אטיין דה לימוז' " היא קתדרלה קתולית בעיר לימוז' הבנויה בסגנון גותי. הקתדרלה היא מונומנט צרפתי לאומי ומושב הבישוף של לימוז'.
בניית הקתדרלה הגותית החלה ב-1273 והושלמה רק ב-1888 כאשר הספינה הראשית חוברה למגדל הפעמונים המתומן.
הקתדרלה ידועה בזכות מגדל הפעמונים המתומן, עלייתה (Loft) שנבנתה ב-1534, מסך העץ מהרנסאנס בקצה המערבי של הספינה הראשית, קבר הבישוף Jean de Langeac עם פסלים המתארים את האפוקליפסה.
תסמונת בארט
תסמונת בארט, או ושט על שם בארט (באנגלית: Barrett's esophagus) היא תהליך מטאפלסטי שבו משתנה אפיתל הוושט בחלקו התחתון מאפיתל קשקשי לאפיתל עמודי בלוטי, בעיקר כתוצאה מדלקות הוושט על רקע רפלוקס קיבתי ושטי ממושך. תהליך זה הוא גורם הסיכון העיקרי לאדנוקרצינומה של הוושט.
ב-1950 תיאר נורמן בארט, מנתח בריטי נודע, את התסמונת הנושאת את שמו: נוכחות רירית עמודית בוושט, המלווה לעיתים קרובות בהיצרות ובכיב בוושט האמצעי.
אפידמיולוגיה
תסמונת בארט אינה תופעה נדירה, ושכיחותה נעה בין 1% ל-4% באוכלוסייה (בניתוחים שלאחר המוות שכיחותה מגיעה אף ל-12%). המצב שכיח יותר בגברים מאשר בנשים, ביחס של 1:3, וכן בגילאים 40–60 ואנשים לבנים.
פתופיזיולוגיה
יש שתי תאוריות הקשורות להתפתחות תסמונת בארט: התאוריה המולדת והתאוריה הנרכשת. התאוריה המולדת מתבססת על העובדה, כי מתהליך ההתפתחות העוברית מוצאו של הוושט הוא מהמעי הקדמי המצופה באפיתל עמודי. בחודשי ההתפתחות החמישי והשישי מתחיל אפיתל הוושט להשתנות מעמודי לקשקשי, והשינוי מופיע תחילה באמצע הוושט, מתפשט לשני הכיוונים ונשלם לפני הלידה. עצירת התפתחות זו עלולה להביא לוושט בארט. עם זאת, קיימות הסתייגויות שונות באשר לתאוריה זו, בין היתר משום שמעולם לא נראה ושט בארט בעובר, וכי השינויים ההיסטולוגיים נראים כשינויים מטאפלסטיים. לכן, התאוריה הנרכשת מקובלת יותר, ולפיה האפיתל העמודי בוושט מופיע בעקבות דלקת כרונית מאחר שבדלקת יש שחיקה של הוושט מתכולת הקיבה החומצית, והאפיתל העמודי מפריש הריר עמיד יותר בפני החומצה.
בוושט בתסמונת בארט רירית אדומה וקטיפתית מחליפה את הרירית החלקה הוורודה המאפיינת את הוושט. לשונות של רקמת אפיתל עמודי ניכרות כעולות מן הקיבה לכיוון מעלה הוושט, כאשר המקטע המטאפלסטי מסווג לפי אורך – מקטע קצר הוא עד 3 ס"מ, והוא הנפוץ יותר, ומקטע ארוך הוא למעלה מכך. מבחינה היסטופתולוגית, ניתן לראות שלוש צורות אפשריות של אפיתל: אפיתל הדומה לרירית של פי הקיבה (קרדיה, האזור העליון בקיבה), אפיתל הדומה לאזור קרקעית הקיבה (פונדוס) ואפיתל הדומה לזה של אפיתל המעי, וכל זאת בליווי תאי גביע. כמו כן, ניתן לראות שינויים דלקתיים בחומרה שונה, כגון גודש, בצקת, הסננה דלקתית חריפה או כרונית הכוללת תאי פלזמה, לימפוציטים ואאוזינופילים.
סיבוכים
תסמונת בארט יכולה לגרום להיווצרות של כיב פפטי מדמם בוושט, או להתפתחות של אדרנוקרצינומה. השכיחות של אדנוקרצינומה נעה בין 2.5% ועד 41% מהחולים בהם אובחנה תסמונת בארט ובממוצע כ-10%. לכן, נחשב השינוי המטאפלסטי בוושט כשינוי טרום ממאיר. הסיכון לקרצינומה גבוה יותר אצל גברים מעשנים, כאשר הגיל הממוצע להופעת סרטן הוא 57 שנים.
תסמינים
התסמינים הנלווים לתסמונת בארט נגרמים על ידי הרפלוקס מהקיבה לוושט ותוצאותיו: קושי בבליעה, צרבת, כאבים ברום הבטן, ירידה במשקל והקאה דמית.
אבחנה
תסמונת בארט ניתנת לאבחון באנדוסקופיה. הרירית העמודית נראית אדומה בוושט התחתון, ולעיתים יש בה קרומיות מדומות נמקיות. קו Z, קו הגבול בין הוושט לקיבה, יכול להיות מעוות ולהיראות כתסמונת בארט, אף שאין מדובר בתסמונת זו. כיב גדול ועמוק, היצרות או דלקת הוושט צריכים לעורר חשד לרירית עמודית. סדיקת רנטגן של הוושט אינה רגישה מספקת, אולם המראה הרנטגני המובהק הוא של היצרות או כיב באמצע הוושט עם בקע סרעפתי גדול (מראה זה לא קיים בחלק מן המקרים). חומרת התסמונת מסווגת לפי סיווג פראג.
טיפול
בשל סיכון היתר לממאירות בחולים אלו, קיימות הנחיות למעקב לאחר אבחנה של ושט בארט. המעקב נעשה בגסטרוסקופיה שבה תמיד נלקחות ביופסיות אקראיות מאזור בו רואים שינוי. המחקרים מראים, שסרטן ושט המתגלה תוך כדי מעקב מעין זה, יהיה בדרך-כלל בשלב מוקדם יותר ובעל סיכוי שרידות גבוה יותר בהשוואה לסרטן ושט המתגלה בעקבות הופעת תסמינים.
בוושט על שם בארט אין צורך לטפל. הטיפול המומלץ הוא רק על ידי תרופות המווסתות את החומצה על מנת לעצור את התקדמות המחלה, או על ידי ניתוח נגד רפלוקס (פונדופליקציה). ההמלצה היחידה לחולים עם תסמונת זו היא לעבור בדיקת גסטרוסקופיה כל שלוש שנים על מנת לעקוב אחרי התפתחות הרקמה לסרטנית. לפני שמתפתח סרטן הוושט מופיעים תאים טרום סרטניים בושט. מצב זה נקרא דיספלסיה והוא מאובחן רק בביופסיה. כאשר במצבים מסוימים תהיה המלצה על הסרת הרקמה הנגועה בין אם בניתוח או בשיטות אחרות.
יחסי ישראל–קוריאה הצפונית
יחסי ישראל–קוריאה הצפונית מוגדרים מאז ומעולם כיחסים עוינים. מתקופת הקמתה של מדינת ישראל לא כוננו יחסים דיפלומטיים בינה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה. קוריאה הצפונית לא מכירה בזכות הקיום של מדינת ישראל ורואה בכל שטחה של ישראל כשטח של המדינה הפלסטינית למעט רמת הגולן, אותו היא רואה כחלק מסוריה. לאורך השנים, מכרה קוריאה הצפונית נשק וטכנולוגיה גרעינית למדינות אויבות של ישראל בהן איראן, סוריה, תימן ולוב.
היסטוריה
קוריאה הצפונית הוקמה כחמישה חודשים לאחר הקמתה של מדינת ישראל ב-14 במאי 1948, והייתה למדינה בעלת שלטון קומוניסטי, הקשורה ביחסים הדוקים עם ברית המועצות. ככזו, הושפעו יחסי החוץ שלה מהאידאולוגיה הקומוניסטית ומיחסי החוץ של ברית המועצות. בשנתיים הראשונות להקמתה, לא היו לה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל, אך הייתה מתיחות בין שתי המדינות.
בשנות ה-60 וה-70, עם התפתחות התעשייה הצבאית הצפון קוריאנית, הגבירה קוריאה הצפונית את קשריה עם מדינות ערב, וסיפקה טכנולוגיית טילים ונשק לשכנותיה של ישראל, כולל איראן, סוריה, לוב ומצרים. לפני מלחמת יום הכיפורים, טייסת (או טייסת וחצי) צפון קוריאנית של מטוסי מיג 21 הוצבה במצרים, אך היא לא השתתפה בלחימה. מפקד חיל האוויר בני פלד כינה את קים איל-סונג, מנהיג קוריאה הצפונית "שקרן" על שאמר שטייסיו השתתפו בלחימה. חודש וחצי לאחר המלחמה, ב-6 בדצמבר 1973, הפילו צמד פנטומים ישראלים, מטוס מיג צפון קוריאני, כשלאחר מכן, בטעות, הפילו המצרים בטיל מהקרקע את בן זוגו של המטוס המופל.
בשנת 2010 שייך שר החוץ, אביגדור ליברמן את קוריאה הצפונית למדינות ציר הרשע כאשר אמר כי "הבוקר ראינו מסר לעולם, שהיום יותר מבעבר נחוץ לעצור את המשטר המשוגע זה. צפון קוריאה היא חלק מציר הרשע יחד עם איראן וסוריה המקיימות שיתוף פעולה קרוב ביניהן. צפון קוריאה, כפי שראינו היום, מהווה איום לא רק על החלק שלהם בעולם, אלא גם על המזרח התיכון והעולם כולו".
סרזיים
סרזיים (Cerezyme, שם גנרי: Imiglucerase) הוא תרופה לחולי מחלת גושה.
יחסי ישראל–קוריאה הצפונית
היסטוריה
בראיון לאתר החדשות וואלה! ב-2017, כינה ליברמן בתפקידו כשר הביטחון את מנהיגה העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און, "משוגע... שנוטה לערער את היציבות הבינלאומית". התקשורת הממלכתית של קוריאה הצפונית פרסמה לאחר זמן קצר הצהרה המזהירה את הישראלים לצפות ב-"התנהגות המרושעת שלהם" תוך הבטחת "עונש חסר רחמים, פי אלף" על פגיעה ב-"כבוד ההנהגה העליונה".
סרזיים
סרזיים הוא גרסה רקומביננטית של האנזים בטא-גלוקוצרברוזידאז (beta-glucocerebrosidase), הנמצא בחסר בחולים במחלת גושה. האנזים הרקומביננטי פותח על ידי חברת ג'נזיים (Genzyme) והוא משמש כטיפול אנזימי חליפי בחולים במחלת גושה. סרזיים הוא תרופה בצורת אבקה, אשר ניתנת בעירוי לאחר המסה ומיהול. סרזיים מותווה לטיפול בחולים בהם אובחנה מחלת גושה מסוג 1 הסובלים מאחד מהתסמינים הבאים: אנמיה, טרומבוציטופניה, מחלת עצם, הגדלת טחול או הגדלת כבד.
דרך הפעולה של סרזיים
לחולי גושה יש חסר בפעילות של האנזים גלוקוצרברוזידאז, האחראי על פירוק גלוקוצרברוזיד. גלוקוצרברוזיד הוא חומר הנאגר בתוך אברונים תוך-תאיים הקרויים ליזוזומים ועל כן מחלת גושה מסווגת כמחלת אגירה ליזוזומלית. חומר האגירה מצטבר בעיקר בתאים הבלענים של מערכת החיסון (מקרופאג'). בעקבות הצטברות חומר האגירה בתוכם, גדל נפח התאים ותפקודם נפגע. תאים שכאלו נקראים תאי גושה. הם מצטברים בעיקר בכבד ובטחול (אברי המערכת הרטיקולואנדותליאלית), במח העצם ובריאות וגורמים נזק לאיברים ורקמות אלה. סרזיים הוא טיפול אנזימי חליפי לאנזים בטא-גלוקוצרברוזידאז אשר נמצא בחסר בחולי גושה. הוא מסייע בפירוק חומר האגירה ובכך מאפשר את התפקוד התקין של הרקמות והאיברים בהם הצטבר חומר האגירה ומונע את המשך התדרדרות המחלה. סרזיים, מיוצר בתאי CHO (Chinese Hamster Ovary) להם הוחדר מקטע DNA (פלסמיד) המקודד לגן האנושי ל- בטא-גלוקוצרברוזידאז. סרזיים ניתן הישר לדם דרך הוריד, חודר למקרופאג'ים ולליזוזומים באופן יעיל וספציפי ומפרק את הגלוקוצרברוזיד שנאגר בתאים לשני חומרים - גלוקוז וצרמיד. חומרים אלה משמשים בהמשך את הגוף בתהליכים ביולוגיים שונים. ניסויים קליניים שונים וכן הניסיון הקליני רב השנים בחולי גושה בכל העולם הוכיחו כי לסרזיים יעילות גבוהה המתבטאת בשיפור בסימני המחלה (אנמיה, טרומבוציטופניה, מחלת העצם וגודל הטחול והכבד ובפירוק חומר האגירה שהצטבר. כמו כן הוכח כי לתכשיר פרופיל בטיחות גבוה
יחסי ישראל–קוריאה הצפונית
ניסיון לכינון קשרים
בתחילת שנות ה-90 נעשו ניסיונות אינטנסיביים מצד הממשל הצפון קוריאני לכונן קשרים כלכליים עם ישראל. הגישושים הראשונים נעשו באמצעות איש עסקים אמריקאי, שיצר קשר עם מנכ"ל משרד החוץ איתן בנצור, בשמה של משפחה בעלת עסקים ענפים בקוריאה הצפונית, שבראשה עומד אדם בשם לזלי בלונד. המסר שהועבר לבנצור הוא שניתן דרכם ליצור קשר עם בכיר מאוד בשלטון הצפון קוריאני, בשם ג'אנג שואה. בנצור יצא לפגישה בהולה עם שר החוץ דאז שמעון פרס, כדי לקבל ממנו הנחיות. פרס ביקש גם לעדכן על כך את ראש הממשלה יצחק רבין. איש הקשר הצפון קוריאני הציג לישראל בקשה ישירה: סיוע בפיתוח מכרות זהב. בעקבותיה יצא בנצור לקוריאה הצפונית באופן חשאי, בניסיון לרקום עסקה. ישראל התנתה את הסיוע בהפסקת מכירת הנשק למדינות העוינות לישראל. תחילה הצפון קוריאנים סירבו, וכשאיימה המשלחת הישראלית להפסיק את השיחות לאלתר, הסכימו הצפון קוריאנים לדרישה, ואף הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים. עם זאת, השיחות הופסקו לאחר התנגדות ארצות הברית והמוסד הישראלי. למרות שנועדו להיות סודיים, המגעים בין ישראל לקוריאה הצפונית דלפו ופורסמו בתקשורת העולמית, ועוררו תגובות שליליות בקוריאה הדרומית וביפן. עם זאת, יש מחלוקת באיזו מידה, אם בכלל, נגרם נזק ליחסי ישראל עם מדינות אלה כתוצאה מהפרשה.
סרזיים
אזהרות והתוויות נגד
לא קיימות התוויות נגד לסרזיים ופרופיל הבטיחות של תרופה זו הוא מאוד גבוה. מדווחים לאורך השנים עולה כי כ 13.8% מהמטופלים מפתחים תופעות לוואי כלשהן, אשר חלקן מיוחסות לעצם מתן העירוי (חוסר נוחות בזמן מתן העירוי, גירוי בעור, תחושת צריבה או התנפחות של אזור ההזרקה). וחלקן מיוחסות לרגישות יתר. תופעות אחרות שנצפו, כגון בחילה, כאבי בטן, שלשולים, עייפות, כאבי ראש, חום, סחרחורות, צמרמורות, כאבי גב ועליה בקצב הלב, הופיעו בכ 6.5% מהחולים.
דרכי מתן
סרזיים משווק בבקבוקונים המכילים 400 או 200 יחידות חומר פעיל. המינון יקבע ע"פ הרופא ויותאם למשקל החולה. סרזיים ניתן בעירוי במשך 1–2 שעות. על פי החלטת הרופא המטפל ועל פי המלצתו ניתן לקבל את הטיפול גם בבית החולה במסגרת מערך טיפולי הבית. במסגרת זו ניתן העירוי על ידי אנשי צוות רפואה (אחים ורופאים).
ג'ייקוב דיקינסון
ג'ייקוב מק'גאבוק דיקינסון (באנגלית: Jacob McGavock Dickinson; 30 בינואר 1851 – 13 בדצמבר 1928) היה פוליטיקאי, עורך דין ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט בין השנים 1901 – 1911. הקריירה העסקית שלו עברה עליו בנאשוויל, טנסי, שם הוא גם לימד באוניברסיטת טנסי. לפוליטיקה הארצית הוא הגיע לאחר שעבר לשיקגו ב-1899.
קורות חייו
ג'ייקוב מק'גאבוק דיקינסון נולד ב-30 בינואר 1851 בקולומבוס, מיסיסיפי. אביו, הנרי דיקינסון, היה שופט בבית המשפט לצדק של מיסיסיפי בין השנים 1843 – 1854. אמו הייתה אן מק'גאבוק, נכדתו של פליקס גראנדי, התובע הכללי של ארצות הברית ה-13.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התגייס דיקינסון, שהיה אז בן 14, כטוראי לצבא הקונפדרציה. הוא עבר עם משפחתו לנאשוויל, שם הוא סיים ב-1871 את לימודיו באוניברסיטת נאשוויל וב-1872 הוא סיים את לימודי התואר הראשון. בעת לימודיו הוא היה חבר באחוות "סיגמה אלפא אפסילון". לזמן קצר הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה והמשיך את לימודיו בלייפציג ובפריז. הוא שלט בגרמנית. ב-1874 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של טנסי.
קריירה
בטנסי עסק דיקינסון בעריכת דין. בין השנים 1889 – 1893 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של טנסי. בין השנים 1891 – 1893 הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של טנסי. בין השנים 1895 – 1897 הוא כיהן כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית. בין השנים 1897 – 1899 הוא שימש כפרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ואנדרבילט וכיועץ המשפטי של "חברת הרכבות של לואיוויל ונאשוויל".
ב-1899 עבר דיקינסון לשיקגו. הוא היה לעורך דין הראשי של "חברת הרכבות המרכזית של אילינוי", תפקיד בו הוא שימש עד 1901. בהמשך היה דיקינסון ליועץ המשפטי הראשי של החברה ושימש בתפקיד זה עד 1909. ב-1903 הוא היה היועץ של הוועדה לענייני הגבול של אלסקה ובין השנים 1907 – 1908 הוא היה נשיא לשכת עורכי הדין הארצית. דיקינסון סייע לארגן את האגודה האמריקאית לחוק בינלאומי, בין השנים 1907 – 1910 הוא היה חבר בהנהלה שלה וב-1910 הוא היה סגן הנשיא שלה.
לאחר תום כהונתו כמזכיר המלחמה, שימש דיקינסון כעוזר מיוחד לתובע הכללי וסייע בתביעה נגד חברת U.S. Steel. הוא גם היה פעיל בכמה תיקים משפטיים חשובים בדיני העבודה ב-1922. בין השנים 1915 – 1917 הוא שימש ככונס הנכסים של חברת הרכבת "קווי רוק איילנד" ובין השנים 1927 – 1928 הוא היה נשיא ליגת ארגון שמירת הסביבה Izaak Walton League.
חיים אישיים
ב-1876 נשא דיקינסון לאישה את מרתה אוברטון. ג'ייקוב דיקינסון נפטר ב-1928 בנאשוויל, טנסי.
אחיעזר
אֲחִיעֶזֶר הוא מושב של הפועל המזרחי באזור המרכז ליד העיר לוד השייך למועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד).
היסטוריה
היישוב נוסד בי"ב בתמוז ה'תש"י - 27 ביוני 1950 על ידי עולים ביצ'אנים מתימן.
שמו של היישוב הוא כשמו של אחד מנשיאי שבט דן, שהמושב מזוהה כמצוי בנחלתו. אחיעזר נמצאת כ-36 מ' מעל פני הים. היישובים השכנים הם זיתן ממזרח, כפר חב"ד במערב ויגל מצפון.
בי. בי. קינג
'''בִּי. בִּי. קינג (באנגלית: B. B. King; 16 בספטמבר 1925 – 14 במאי 2015) הוא שם הבמה של ריילי בִּי קינג (Riley B. King'''), אמן בלוז אמריקאי שפעל במחצית השנייה של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. נחשב לאחד מגדולי אמני הבלוז. בצד חשיבותו כאחד מהגיטריסטים המובילים בסוגת הבלוז. שילב לעיתים במוזיקה שלו גם מוזיקת פופ וסווינג. קינג נחשב גם כזמר מרגש, ושמר על ייחוד בכך שאיננו שר בשעה שהוא מנגן ואינו מנגן בשעה שהוא שר.
תחילת הקריירה
קינג נולד באיטה בנה (Itta Bena), עיירה קטנה במדינת מיסיסיפי שבארצות הברית. גדל במיסיסיפי של שנות ה-30, עת ארצות הברית החלימה מהשפל הכלכלי והמשברים שפקדו אותה בסוף שנות ה-20. החברה האמריקאית, על רבדיה, התפלגה למעמדות ייחוס ומדיניות הפרדה על רקע גזעי, בעיקר במדינות הדרום. קינג גדל עם אמו וסבתו בבית עני, בו כל בני הבית עבדו מילדות בעבודות כפיים אופייניות (קציר, כותנה, חקלאות וכיוצא בזה). מגיל צעיר, כך הוא מעיד על עצמו, נרקם קשר בינו לבין מוזיקת הבלוז והג'אז להם נחשף דרך הרדיו ועם הגיעו העירה, לרוב למטרות פריקת סחורה ומכירתה. אמנים כגון טי־בון ווקר (T-Bone Walker) וצ'ארלי כריסטיאן (Charlie Christian), כיכבו ברדיו. הבמה הראשונית שניתנה לקינג לביטוי אהבתו וכישרונו הייתה בכנסייה, כחלק מהרכבי הגוספל המסורתיים במיסת יום ראשון. קינג פיתח את כישוריו המוזיקליים במידה מספקת כדי לעבוד כזמר רחוב, ועד מהרה הסיק שתזרימי הפרוטות ברחוב רווחיים בהרבה מהתשלום הזעום שקיבל בעבודות הכותנה המייגעות.
בגיל 21 עבר לממפיס, טנסי, בירת מוזיקת הבלוז, הג'אז והקאנטרי, שבאותן שנים עברה התפתחות משמעותית בשל המוני הצעירים שנהרו אליה מרחבי ארצות הברית. בעשותו כן על מנת להמשיך לפתח את כישוריו, ביסס במהרה קריירה מוזיקלית ייחודית בעלת טכניקה אופיינית, ואט אט רכש את מקומו כנגן בתרבות ה-J&B. שם גם רכש את כינויו .B.B (ראשי תיבות של הכינוי Blues Boy). הוא קיבל תוכנית משלו בתחנת הרדיו WDIA שהפכה, בזכות הפופולריות שלה, מפינה בת 10 דקות לתוכנית של שעה.
שנות ההקלטה
ב-1949 החל קינג להקליט בלוס אנג'לס תחת חוזה ב-RPM תקליטים. הקלטות ישנות רבות של קינג הוקלטו על ידי סם פיליפס, שמאוחר יותר הקים את חברת התקליטים סאן רקורדס. בשנות ה-50 הפך קינג לאחד השמות החשובים ביותר בתעשיית ה-R&B, כשבאמתחתו להיטים רבים, בהם: "Woke Up This Morning, " "Please Love Me," "When My Heart Beats like a Hammer," "You Upset Me Baby," "Every Day I Have the Blues," "Sneakin' Around," "Ten Long Years," "Bad Luck," "Sweet Little Angel," "On My Word of Honor," ו-"Please Accept My Love". בשנת 1962 חתם קינג בחברת ABC - סרטי פרמאונט.
בשנת 1964 הקליט קינג את אלבומו המפורסם והחשוב Live At Regal באולם ריגל שבשיקגו.
קינג הצליח לראשונה מעבר לגבולות הבלוז בשנת 1969 עם שירו של רוי הוקינס The Thrill Is Gone, שהפך ללהיט גם במצעדי הפופ וגם במצעדי ה-R&B.
קינג זכה להכרה גם בעולם הרוק כאשר הצטרף ללהקת הרולינג סטונז בשנת 1969 בפרסומת לסיבוב ההופעות האמריקאי שלהם. הכניסה למיינסטרים של קינג המשיכה גם בשנות ה-70, כאשר שיריו like "To Know You Is to Love You" ו-"I Like to Live the Love" מהשנים 1951–1955 נחלו הצלחה במצעד הבילבורד. קינג הופיע במצעד ה-R&B מספר רב של פעמים, 74 מופעים.
שנות המיינסטרים
בשנות ה-80, ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21, הקלטותיו של קינג ראו פחות ופחות אור, אך עם זאת המשיך בקריירה פעילה. הוא השתתף במספר תוכניות טלוויזיה וסרטים, והופיע כ-300 פעמים בשנה. בשנת 1988 הגיע לקהל יעד חדש בזכות הסינגל "When Love Comes To Town", יחד עם להקת הרוק האירית "U2" באלבומם "Rattle and Hum". בשנת 2000 חבר קינג לגיטריסט הבריטי אריק קלפטון, ויחד הקליטו את האלבום "Riding With the King".
בשנת 2003 חלק במה משותפת עם להקת הרוק "Phish" בניו ג'רזי, כשהוא מנגן שלושה מלהיטיו ומנגן ג'אם סשן עם הלהקה למעלה מ-30 דקות.
ביוני 2006 הציג קינג מזכרת משידור הרדיו הראשון שלו בבניין Three Deuces שבגרינווד, מיסיסיפי. שבה החותם הרשמי של Mississippi Blues Trail הוקם.
במשך השנים, למעלה ממאה הופעות של קינג שודרו, במלואן או בחלקן, בשידורי רדיו וטלוויזיה בארצות רבות. לקינג היה רישיון טיס, הוא נהנה להמר, וידוע כצמחוני, שאינו שותה אלכוהול ואינו מעשן. באחרית ימיו חי עם מחלת הסוכרת למעלה מעשר שנים והופיע בפרסומות למוצרים למניעת סוכרת.
לוסיל
לוסיל היא אחד מסמליו המסחריים המפורסמים ביותר של קינג, ושל תעשיית המוזיקה כולה. מדובר בגיטרת גיבסון מדגם Es-335 עם חוגה לשליטה בפידבק.
סיפורה של לוסיל
בשנת 1949, ניגן קינג באולם אירועים בטוויסט, ארקנסו. כדי לחמם את האולם הוצבה בו חבית עם נפט, דבר שכיח באותם ימים. במהלך המופע החלו שני גברים לריב; תוך כדי המריבה נפלה החבית והנפט נשפך והתחיל לבעור, ויושבי האולם נאלצו לפנותו. ברגע שיצאו כולם מהאולם נזכר קינג ששכח את הגיטרה שלו באולם הבוער. הוא נכנס לאולם דרך הלהבות כדי להציל את הגיטרה, גיטרה אקוסטית של גיבסון. שני אנשים מתו באותה שרפה. למחרת גילה קינג ששני הגברים רבו על בחורה בשם לוסיל, והוא החליט לקרוא לגיטרה שלו על שם אותה לוסיל. בהמשך הקריירה המשיך קינג לקרוא "לוסיל" לכל גיטרה בה השתמש, תזכורת לכך שלעולם אין לעשות מעשה מטורף כמו להיכנס לאולם בוער רק בשביל גיטרה.
לוסיל המוקדמות
קינג ניגן על גיטרות מחברות שונות במהלך חייו, בין היתר הוא ניגן גם על טלקסטר של חברת פנדר בהקלטותיו בחברת RPM. עם זאת, הוא ידוע בעיקר בשל שימושו בגיטרת הגיבסון ES-335 השחורה שלו.
גיבסון לוסיל
בשנת 1981 חברת הגיטרות גיבסון הוציאה לשוק דגם על שם לוסיל. ההבדל הגדול ביותר בין הדגם "לוסיל" לבין הדגם ES-335 שעליו היא מבוססת הוא שבצוואר הגיטרה ובראש הגיטרה מודפס הלוגו לוסיל, אין בה חורי F (חורים המעוצבים כמו האות F, אשר נמצאים בגיטרות נפח ומטרתם לספק תהודה) לפי בקשתו של קינג, צוואר הגיטרה עשוי מעץ מייפל במקום מהגוני כדי להעניק לגיטרה סאונד מעט בהיר וחד יותר, וכן ישנה חוגה ששולטת בפידבק של הגיטרה.
גיבסון "לוסיל הקטנה"
דגם זה אינו זמין יותר למכירה בחברת גיבסון, כמו כן גם הדגם עליה היא מבוססת ה-Bluehawk.
הופעותיו בישראל
בשנת 1982 הופיע קינג בישראל בהיכל התרבות.
בשנת 1990 הופיע קינג פעם נוספת בישראל. ההופעה התקיימה באולם הסינרמה בתל אביב ובבנייני האומה בירושלים.
מכירת תקליטים
מכירת תקליטים או מכירת מוזיקה היא מכירה של הקלטות מוזיקה (אלבומים, סינגלים או ווידאו קליפים) דרך חנויות תקליטים פיזיות או חנויות מוזיקה מקוונות. שיא מכירת התקליטים הגיע ב-1999 עם 600 מיליון אנשים שרכשו בממוצע 64 דולר ברכישת תקליטים, בסך כולל של 40 מיליארד דולר. מכירות התקליטים ממשיכות לרדת מאז תחילת המאה ה-21, ולפיכך אמנים מסתמכים על סיבובי ההופעות שלהם. עד ל-2019, מכירות התקליטים היוו פחות ממחצית ההכנסות המוזיקה המוקלטת העולמית, בעיקר בעקבות שירותי הזרמת מוזיקה.
על פי גינס שיאי עולם, אלבומו של מייקל ג'קסון, Thriller, משנת 1982 נותר האלבום הנמכר ביותר בהיסטוריה, עם 66 מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם. השיר "Candle in the Wind 1997" של אלטון ג'ון הוא הסינגל הפיזי הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם 33 מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם. על אף שקשה לקבוע נתון מכירות עולמי מדויק, ההכרה הרווחת היא שהביטלס מכרו יותר תקליטים מכל אמן אחר בתולדות המוזיקה המוקלטת.
היסטוריה
לפני קיומם של אמצעי לאחסון נתונים, מכרו יצירות מוזיקליות על פרטיטורות. מצעד המוזיקה הראשון שפורסם בארצות הברית, על ידי המגזין בילבורד, היה מצעד דפי המוזיקה הנמכרים ביותר. בעקבות המצאת הפונוגרף על ידי תומאס אלווה אדיסון ב-1877, החלה תעשיית המוזיקה לשכור ולהקליט זמרים מבצעים שירים שנכתבו במקור על ידי מלחינים. בשל מגבלת האורך של מדיה מוקלטת, סינגל היה המהדורה המסחרית היחידה הזמינה באותה תקופה. בשנת 1900, נמכרו כ-3 מיליון מכירות בארצות הברית. תעשיית המוזיקה המשיכה לגדול, ועד 1921 הגיע שווי מכירות התקליטים בארצות הברית ל-106 מיליון דולר עם סך של 140 מיליון תקליטים שנמכרו.
מכירות של אלבומי מוזיקה דווח לראשונה על ידי המגזין בילבורד ב-24 במרץ 1945. באותה תקופה, אלבום מוזיקה הוגדר כקופסה המכילה קבוצה של סינגלים, כגון Glenn Miller של גלן מילר, וכן Selections from Going My Way  ו-Merry Christmas  של בינג קרוסבי. במאה ה-20, התחילו להופיע פורמטי הקלטה שונים, כגון אריכי-נגן, סינגלי 7 אינץ' ותקליטורים. ב-24 במרץ 1956, המגזין בילבורד הציג את בילבורד 200, מצעד האלבומים הפופולריים והנמכרים ביותר.
מכירות האלבומים בשפה האנגלית הגיעו לשיא במוזיקה הפופולרית מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21. בתקופה זו, המכונה עידן האלבומים, אלבומי המוזיקה היו הצורה הדומנניטית של ביטוי וצריכה של מוזיקה מוקלטת. ב-1986, Brothers in Arms של דייר סטרייטס היה אלבום המוזיקה בהיסטוריה שנמכרו ממנו למעלה ממיליון תקליטורים.
באוקטובר 2005, השיר "Hollaback Girl" של גוון סטפאני היה הסינגל הראשון אי פעם שממנו נמכרו למעלה ממיליון הורדות דיגיטליות. ההורדות המוזיקליות נמצאות בירידה מאז 2013, מאחר עלייתם של שירותי הזרמת מוזיקה. עד 2018, סך המכירות היו בנקודת השפל מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, והן עדיין ממשיכות לרדת. בשנת 2020, קמעונאים גדולים בבריטניה החלו להפסיק למכור תקליטים.
שיווק ומכירה
מלבד פרסום בתשלום במדיה המודפסת או המשודרת, השמעה ברדיו היא אחד הכלים החשובים ביותר למכירת תקליטים. מחקר שהוזמן על ידי אחת מחברות התקליטים הגדולות ביותר קבע כי: "ניתן לייחס לארבע מתוך חמש רכישות מוזיקה להשמעה ברדיו".
בשנת 2007, נחנך יום חנות התקליטים. אירועים של יום חנות התקליטים הביאו למכירות הוויניל הגבוהות ביותר (מאז הצגת MRC Data ב-1991) בארצות הברית ב-2013, ולאחוז הגבוה ביותר (מאז הצגת MRC Data ב-1991) של מכירות אלבומים פיזיים על קמעונאיים עצמאיים ב-2014.
אלבומים וסינגלים יד שנייה נמכרים על ידי חנויות תקליטים, קמעונאיים עצמאיים (כגון קאש ג'נרטור, CeX וקאש קונוורטרס ), וכן באתרי אינטרנט (כגון איביי, מיוזיקמאגפיי  ואליבריס ).
להלן סיכום לפי שנה (משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד ל-2020) שניתן על ידי RIAA לפי פורמט, במיליון עותקים.
הפסד כספי
לפעמים, חברות התקליטים העבירו יותר מדי תקליטים לקמעונאים עם ציפיות גבוהות מדי לתגובה מסחרית, כאשר חלקן עשויות לחזור לחברות התקליטים. בינואר 2008, דווח כי למעלה ממיליון עותקים שלא נמכרו מהאלבום Rudebox של רובי ויליאמס נשלחו להריסה בסין. בעלי EMI, גאי הנדס, אמר כי: "בערך 85% ממה ש-EMI מצליחה להוציא לעולם לא מרוויח, חלק בשל כסף שמושקע בחתימת להקות וחלק בשל הימורים שגויים על מספר התקליטורים שהשוק דורש לפעולות מסוימות."
בשנת 2011 מכרה אמזון כ-440,000 עותקים של Born This Way של ליידי גאגא ביומיים הראשונים שלה במחיר של 99 סנט. קמפיין קידום מכירות זה גרם לחברות התקליטים להפסד של למעלה מ-3 מיליון דולר. בשנת 2014, האלבום Songs of Innocence של U2 יצא בחינם באייטונס, ולפיכך גרם להפסד כולל של למעלה ממיליון מכירות במחיר מלא.
צ'יפולטי
צ'יפולטי (בספרדית: Cipolletti) היא עיר בפרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. העיר היא השלישית בגודל אוכלוסייתה בפרובינציה, וגרים בה קרוב ל-80,000 תושבים (נכון ל-2010). העיר שוכנת על הגדה המזרחית של נהר נאוקן, מול העיר נאוקן ובקרבת העיר חנרל רוקה, מרחק קצר לפני שהוא מתחבר עם נהר לימאי ויחדיו הם יוצרים את נהר ריו נגרו.
היסטוריה
במקום בו נמצאת צ'יפולטי נוסד ב-1881 מבצר בשם קונפלואנסיה על ידי קולונל לורנסו וינטר, כחלק ממבצע כיבוש המדבר.
בסוף המאה ה-19 האזור התפתח בגלל בניית מסילה לאזור שאפשרה הגירה מוגברת, ובגלל עבודתו של המהנדס האיטלקי צ'זארה צ'יפולטי, שנקרא לאזור לאחר שהנהרות באזור עלו על גדותיהם וגרמו לשיטפונות. הודות לעבודתו של צ'יפולטי נוצרה מערכת השקיה שאפשרה את התפתחות החקלאות באזור.
ב-3 באוקטובר 1903 ייסד הגנרל מנואל פרנאנדס אורו את העיר. תחילה הוא קרא לה "קולוניה לוסינדה", על שם אשתו לוסינדה, אולם ב-1909 שונה שמה של העיר לצ'יפולטי, כהוקרה על עבודתו של המהנדס.
כלכלה
כמו במרבית אזור נהר ריו נגרו, הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול פירות, כמו תפוחים ואגסים, וכן מוצרים מגידולים אלו, כמו סיידר תפוחים. בנוסף, הכלכלה מסתמכת על תעשייה ותיירות.
בתאל קולמן
בתאל קולמן (נולדה ב-24 בנובמבר 1985) היא משוררת, עורכת, מוזיקאית ועיתונאית ישראלית. כתבת התנחלויות ובעלת טור במוסף הפוליטי של "מקור ראשון".
ביוגרפיה
קולמן נולדה וגדלה ברובע היהודי בירושלים בבית דתי לאומי. שם נעוריה הוא בוטבול. למדה באולפנת "צביה מעלה אדומים". שירתה שירות לאומי כקומונרית בבני עקיבא. בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן במוזיקולוגיה וחינוך מיוחד.
גיסה, עדיאל קולמן, נרצח בפיגוע דקירה בעיר העתיקה בירושלים ב-19 במרץ 2018, ובעקבות כך מצאה את עצמה קולמן בחזית המאבק בהרס בתי מחבלים.
הקימה את 'מג'נונה' - לייבל מסיבות ביהודה ושומרון, יחד עם יוסי לוי סרי. כיום מקליטה חומרים מקוריים בהפקתו של צח דרורי.
ספרות
החל משנת 2014 מרכזת ומנחה תוכניות כתיבה יוצרת בעקבות המקורות בבית אבי חי.
ספר שיריה הראשון "תהום להיאחז בה" ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק (2015) בסדרת "כבר" היוקרתית, וזיכה אותה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים לשנת 2015.
עיתונאות
את דרכה העיתונאית התחילה כעורכת בדסק החדשות של nrg ושימשה כעורכת ערוץ הדעות של האתר עד לסגירתו. כיום כותבת ב"מקור ראשון" כתבות וטורים פובליציסטיים. בטוריה עוסקת בין היתר בנושאים פמיניסטיים, בשנת 2018 יזמה את קמפיין הבחורילות בעקבות התבטאויותיו של הרב קלנר ממכינת עלי וסחפה אחריה רבות ברשת.
חיים אישיים
נשואה לטובאל קולמן ואם לשלושה. מתגוררת במאחז שדה בועז בגוש עציון.
טזאקפטור
טזאקפטור (בלועזית: tezacaftor או VX-661) הוא אחד החומרים הפעילים בתרופה משולבת, אשר אושרה לשיווק בשנת 2018, על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בשם המסחרי סימדקו (symdeko) ועל ידי סוכנות התרופות האירופית (EMA), בשם המסחרי סימקבי (symkevi), לטיפול במקרים מסוימים של סיסטיק פיברוזיס. התרופה מכילה שילוב של טזאקפטור ואיבקפטור. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות החל בשנת 2019, כטיפול ב-Fibrosis Cystic עבור חולים שהם הומוזיגוטיים למוטציה מסוג F508del בגן CFTR. התכשיר יינתן לחולים בני שש שנים ומעלה שטרם עברו השתלת ריאה.
המחלה
המחלה הגנטית סיסטיק פיברוזיס (CF) פוגעת בתפקוד איברים רבים בגוף, בעיקר הריאות, וזאת, על ידי הפרעה למעבר של מלחים ומים מעבר למשטחים אפיתליאליים. המוטציה F508del היא הסיבה הנפוצה ביותר ל-CF. F508del גורמת נזק על ידי מניעת המעבר של החלבון CFTR (Cystic Fibrosis Transmembrane conductance Regulator) למיקומו המתאים על פני התא, וכן על ידי הפרעה לתפקוד תעלת הכלור של ה-CFTR.
שימושים רפואיים
התרופה המשולבת של טזאקפטור ואיבקפטור, מיועדת לשימוש בחולים אשר ירשו את המוטציה F508del משני ההורים, ולכן ברשותם המוטציה בשני העותקים של הגן ל-CFTR. התרופה המשולבת אף מיועדת לשימוש בחולים אשר ירשו את המוטציה F508del מאחד ההורים וברשותם אף אחת מהמוטציות הבאות בגן ל-CFTR: P67L, R117C,L206W, R352Q, A455E, D579G, 711+3A→G, S945L, S977F, R1070W, D1152H, 2789+5G→A, 3272 26A→G, or 3849+10kbC→T
מנגנון הפעולה
טזאקפטור הוא מולקולה קטנה הפועלת כמתקנת (Corrector) של CFTR. מולקולות מתקנות של CFTR מסייעות לחלבון ה-CFTR ליצור את צורתו התלת־ממדית הנכונה, כך שהוא מסוגל לנוע לשטח פני התא. טזאקפטור מזרז עיבוד תאי והובלה של צורות נורמליות ושל צורות מוטנטיות של CFTR, בכללן F508del, ולכן מגדיל את הכמות של חלבון ה-CFTR על שטח פני התא, מה שמביא להגדלה בטרנספורט של יוני כלוריד.
תוספת של מולקולה המתקנת את ה-CFTR לטיפול עם תרופה מפעילה (Potentiator) של CFTR, כמו איבקפטור ((Ivacaftor), מספקת תועלת קלינית לחולים עם מוטציה כמו F508del, שהיא המוטציה הנפוצה ביותר ב-CFTR, הגורמת ל-CF. בנוסף לכך, טיפול משולב (סימדקו, סימקבי), של תרופה מתקנת (טזאקפטור) ותרופה מפעילה (איבקפטור), עשוי לספק תועלת לחולים שהם הטרוזיגוטים מורכבים עבור F508del ומוטציה המגיבה לאיבקפטור.
אחד היתרונות החשובים של טזאקפטור הוא שאינו ממריץ את אנזימי CYP3A4 ואינו מפריע למטבוליזם של איבקפטור או של תרופות רבות אחרות, הנמצאות בשימוש שכיח ב-CF, מה שמפחית אינטראקציות בין-תרופתיות ומורכבויות במינון.
כימיה
טזאקפטור הוא בעל הנוסחה הכימית C26H27F3N2O6, עם משקל מולקולרי של 520.505 גרם/מול.
ניסויים קליניים
ממצאי הניסויים הקליניים EVOLVE ו- EXPAND פורסמו בשנת 2017.
אוטוזו יאמאדה
אוטוזו יאמאדה (ביפנית: 山田乙三; 6 בנובמבר 1881 - 18 ביולי 1965) היה גנרל יפני, שפיקד על הדיוויזיה ה-12 של צבא יפן, וכן על צבא קוואנטונג, בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
יאמאדה נולד במחוז נאגנו שבאימפריה היפנית. הוא הצטרף לצבא הקיסרי בשנת 1903, ושנתיים לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט. הוא שימש כמדריך באקדמיה הצבאית הקיסרית, ובשנת 1912 הועלה לדרגת קפטן. עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937, מונה כמפקד הדיוויזיה ה-12 במנצ'וריה. באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל והוחזר ליפן. ביולי 1944 מונה כמפקד צבא קוואנטונג (関東軍), קבוצת ארמיות יוקרתית של הצבא היפני.
יאמאדה נכנע בפני הרוסים, ונלקח בשבי לחברובסק. הוא הואשם בפשעי המלחמה שביצעו אנשי יחידה 731, ונגזרו עליו 25 שנות עבודת פרך במחנה מעצר רוסי. בשנת 1956 הוא שוחרר וחזר ליפן. הוא חי בטוקיו עד מותו בשנת 1965.
מדינת היהודים (אוניית מעפילים)
מדינת היהודים הייתה אוניית מעפילים שהגיעה לחופי ארץ ישראל באוקטובר 1947 ובה 2664 מעפילים. מסעה אורגן על ידי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה" והיא נקראה על שם ספרו של חוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל: "מדינת היהודים".
רכישה והכשרה להפלגת העפלה
האוניה נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' בבולטימור ב-3 בינואר 1947, באמצעות זאב שינד, נציג המוסד לעלייה ב' בארצות הברית. ייתכן שהבריטים גילוה לראשונה בבולטימור בשלב התיקונים. בעת מעברה בגיברלטר לנמל פורט דה בוק נתגלתה הספינה וזוהתה על ידי הצי הבריטי. בשלבי ההכנה האחרונים בנמל באיון, נתגלתה וזוהתה פעם נוספת על ידי המודיעין הבריטי. שם הצופן שלה, שנקבע על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' היה "צפונית". היא הפליגה לצרפת באפריל 1947, הגיעה לנמל פורט דה בוק (Port de Bouc) בדרום צרפת ב-3 במאי 1947. בנמל זה הורידה הספינה ציוד ומזון למחסני ערובה עבור אוניות העפלה אחרות, משם הפליגה לנמל באיון במפרץ ביסקאיה, בחוף האטלנטי של צרפת שאליו הגיעה ב-12 ביוני 1947.