cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19
היסטוריה
במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19 של שנת 2003 הוגרלה הקבוצה בשלב הבתים המוקדם שנערך בגרמניה מול נבחרות אזרבייג'ן, סן מרינו וגרמניה כאשר הנבחרת מנצחת את אזרבייג'ן וסן מרינו בתוצאות 0–4 (מול אזרבייג'ן הבקיעו קובי דג'אני, דקל קינן, מאור מליקסון ושי בירוק ומול סן מרינו הבקיעו אלירן דנין ורועי דיין הבקיע שלישייה) אך מול נבחרת גרמניה הפסידה הנבחרת 1–4 עם שער מצמק של תמיר כהן אך המשיכה לשלב הבתים של חצי הגמר אותו אירחה צרפת. בשלב הבתים הזה פגשה הנבחרת את נבחרות צרפת, ספרד ופולין כאשר היא מפסידה לצרפת 1–4 עם שער מצמק של איציק בן חמו, מפסידה לספרד 0–2 ומנצחת את פולין 0–4 משלושער של גילי ורמוט ועוד שער של איציק בן חמו אך סיימה לבסוף במקום השלישי באותו הבית ולא המשיכה לאליפות אירופה.
נמל התעופה אומסק-צנטראלני
היסטוריה
בסוף שנות ה-80 הפך נמל תעופה אומסק לאחד הגדולים במזרח הרחוק הרוסי. ערי הצפון הרחוק, מרכז אסיה דרך אומסק חוברו דרך שדה תעופה זה. העיר הייתה קשורה ליותר מ-80 ערים של ברית המועצות. מטוסי ה-An-2 שהמריאו מנמל התעופה שימשו לא רק לתובלה אווירית של הנוסעים, אלא גם בעת ביצוע עבודות תעופה (משימות לביצוע טיפול רפואי חירום, הגנה על יערות מפני אש וכו').
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19
היסטוריה
שנה מאוחר יותר שוב התמודדה הנבחרת בשלב הבתים המוקדם שנערך באותה השנה במולדובה. מול נבחרת ישראל התמודדו נבחרות מולדובה, איסלנד והולנד כאשר ישראל מנצחת את איסלנד בתוצאה 1–2 משערים של גילי ורמוט ואדיר מעודה, סיימה בתיקו 1–1 עם מולדובה משער של אבירם ברוכיאן והפסידה להולנד 0–2 אך המשיכה לשלב הבתים של חצי הגמר אותו אירחה איטליה ובו התמודדה מול נבחרות איטליה, צ'כיה ובלארוס כאשר הנבחרת מפסידה לאיטלקים 0–2, ניצחה 0–1 את צ'כיה משער של אחמד גיליון וסיימה בתיקו 1–1 מול בלארוס משער של אדיר מעודה וסיימה במקום השני באותו הבית ולכן לא העפילה לאליפות אירופה.
במוקדמות אליפות אירופה בשנת 2005 השתתפה נבחרת ישראל בשלב הבתים המוקדם שאותו אירחה אסטוניה ובו השתתפו, ביחד עם נבחרת ישראל, נבחרות אסטוניה, בלארוס והולנד, הנבחרת סיימה בתיקו 0–0 מול בלארוס, הפסידה 1–2 לנבחרת הולנד עם שער של עדן בן בסט וסיימה בניצחון 0–4 על אסטוניה עם צמד שערים של עדן בן בסט, ועוד שערים של עידן סרור וליאור רפאלוב וסיימה את הבית במקום השני והעפילה לשלב הבתים של חצי הגמר אותו אירחה ספרד. בבית זה היו עם נבחרת ישראל נבחרות ספרד, צרפת ונבחרת פורטוגל בכדורגל כאשר הנבחרת מפסידה לנבחרות ספרד וצרפת 0–3 ו-0–1 בהתאמה אך ניצחה את נבחרת פורטוגל 0–2 משערים של דניאל אונגר ואיתי שכטר. לבסוף סיימה הנבחרת את במקום השלישי באותו הבית ולא העפילה לאליפות אירופה.
במוקדמות אליפות אירופה בשנת 2006 נערך שלב הבתים המוקדם בנס ציונה, ישראל, אז אירחה נבחרת את ישראל את נבחרות קפריסין, מלטה ונורווגיה כאשר הנבחרת מנצחת את כל שלושת המשחקים, ניצחון 0–2 על קפריסין משערים של איתי שכטר ורמי דואני, ניצחון 0–3 על מלטה מצמד שערים של מאור בוזגלו ושער של אלירן עטר וניצחה את נורווגיה 1–4 משערים של אורי פסו, מאור בוזגלו, רמי דואני ויובל שפונגין וסיימה במקום הראשון באותו הבית והעפילה לשלב הבתים של חצי הגמר, שאותו אירחה קרואטיה. בשלב הבתים הזה שיחקה נבחרת ישראל עם נבחרות קרואטיה, מקדוניה ופורטוגל כאשר הנבחרת הפסידה 0–2 לקרואטיה, סיימה בתיקו 0–0 עם מקדוניה וניצחה את פורטוגל 0–1 משער של תום מנשרוב.
במוקדמות אליפות אירופה בשנת 2007 הוגרלה נבחרת ישראל בשלב המוקדם, שנערך בסלובניה ובו התמודדה הנבחרת הישראלית מול נבחרות סלובניה, שווייץ וליכטנשטיין כאשר הנבחרת מנצחת את נבחרת ליכטנשטיין 0–6 משערים של מאור בוזגלו, אבי ריקן, דודו ביטון, ביברס נאתכו וצמד של חן עזריאל, הנבחרת ניצחה את נבחרת שווייץ 1–2 משערים של דודו ביטון ורחמים צ'קול וניצחה את סלובניה 0–3 משערים של ניסו קפילוטו, אושרי רואש ודודו ביטון והעפילה לשלב הבתים של חצי הגמר שנערך בנס ציונה וראשון לציון בישראל ולכן עלו הציפיות מהנבחרת כי תנצל את יתרון הביתיות שלה להעפלה לאליפות אירופה לראשונה בתולדותיה. הנבחרת הוגרלה מול נבחרות סלובקיה, פולין וצרפת ואכן, במשחק הראשון ענתה לציפיות הגבוהות ממנה וניצחה 0–6 משערים של מאור בוזגלו, טוטו תמוז, חן עזריאל, ביברס נאתכו וצמד של דודו ביטון. במשחק השני, מול פולין, ניצחה הנבחרת 1–4 משערים של טוטו תמוז, בירם כיאל וצמד של חן עזריאל אך במשחק האחרון, מול צרפת, הפסידה הנבחרת 1–3 עם שער של מאור בוזגלו ושוב לא הצליחה להעפיל לאליפות אירופה עד גיל 19.
נבחרת הנוער זכתה ב-4 באוגוסט 2007 בגביע טורניר החלב שנערך בצפון-אירלנד, לאחר שלושה ניצחונות רצופים, הכוללים ניצחון על המארחת צפון-אירלנד בתוצאה 1–3, ניצחון 2–5 על דנמרק, וניצחון 0–5 על ויילס. מלך השערים של הנבחרת היה מאור בוזגלו עם שישה שערים ושלושה בישולים.
במאי 2014 העפילה הנבחרת לאליפות אירופה עד גיל 19, תחת הדרכתו של כדורגלן העבר והמאמן אלי אוחנה. הנבחרת העפילה בסיבוב הראשון של המוקדמות מהמקום השני בבית אחרי דנמרק ולפני איטליה, ובשלב העלית של המוקדמות סיימה במקום הראשון בבית עם גיאורגיה, קפריסין ושווייץ, והעפילה ליורו עד גיל 19 בפעם הראשונה. באליפות עצמה סיימה הנבחרת במקום האחרון בבית A, כאשר הפסידה בשלושת משחקיה נגד הונגריה, אוסטריה ופורטוגל. בהמשך לא הצליחה לשחזר הנבחרת את הצלחתה ולא העפילה לטורניר גדול במשך שמונה שנים.
אליפות אירופה עד גיל 19 - 2022
במרץ 2022 העפילה בפעם השנייה בתולדותיה לטורניר הסופי של אליפות אירופה עד גיל 19 שהתקיים בסלובקיה, תחת הדרכתו של המאמן הלאומי אופיר חיים. ישראל העפילה לטורניר אחרי שסיימה את שלב המוקדמות ההתחלתי בטבלת הבית שלה במקום השני אחרי הולנד, כאשר היא מקדימה את קפריסין ואת מולדובה. ב"סיבוב העלית" של מוקדמות הטורניר פגשה הנבחרת את הונגריה, סקוטלנד וטורקיה. הנבחרת סיימה במקום הראשון בטבלת הבית כשהיא מקדימה את סקוטלנד וטורקיה.
בשלב הבתים של טורניר הגמר של יורו 2022 סיימה הנבחרת במקום השני אחרי אנגליה, כשהיא מקדימה את אוסטריה וסרביה. מלבד העפלה לחצי הגמר של הטורניר, הקנה הישג זה לנבחרת הנוער הישראלית גם העפלה ישירה לשלבי הבתים של גביע העולם עד גיל 20 - 2023, לראשונה בתולדותיה.
בשלב חצי הגמר של הטורניר גברה הנבחרת בתוצאה 1–2 על נבחרת צרפת, ובמשחק הגמר הפסידה לאנגליה בתוצאה 1–3 לאחר הארכה.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
בטורניר הגמר של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023 סיימה נבחרת ישראל עד גיל 20 במקום השני בבית ג', לאחר שהפסידה מול קולומביה במחזור הראשון (1–2), השיגה תיקו מול סנגל במחזור השני (1–1) וניצחה ניצחון דרמטי על נבחרת יפן במחזור השלישי והאחרון (2–1), עם מהפך וגול בדקה ה-92, והעפילה לשלב שמינית הגמר. בשמינית הגמר ניצחה הנבחרת את נבחרת אוזבקיסטן 1–0 משער של ענאן ח'לאילי בדקה ה-97.
ברבע הגמר ניצחה ישראל את נבחרת ברזיל 3–2 לאחר הארכה ועלתה לחצי הגמר. בחצי הגמר הפסידה הנבחרת 0–1 לנבחרת אורוגוואי. במשחק על המקום השלישי ניצחה נבחרת ישראל את נבחרת דרום קוריאה 3–1 וזכתה במקום השלישי.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת שזומן לקראת טורניר גביע העולם בכדורגל 2023. ההופעות והשערים מעודכנים ל-28 במרץ 2023, לאחר המשחק.
=== הצוות המקצועי ===
שג'ר א-דור
שג'ר א-דור (בערבית: شجر الدر) ובעברית: עץ פנינים. או בשמה המלא אלמלכה עצמת אלדין אום-ח'ליל שג'ר אל-דור (בערבית: الملكة عصمة الدين أم خليل شجر الدر) הייתה שליטה מצרית במאה ה-13 - האשה היחידה ששלטה על מצרים המוסלמית. אשה יוצאת דופן זו, שתאריך לידתה איננו ידוע, נרצחה בשנת 1257 במהלך מאבקי כוח על השלטון.
שג'ר א-דור עלתה לגדולה כאשתו של הח'ליף האיובי אל-צאלח איוב והנהיגה את מצרים במהלך מסע הצלב השביעי לאחר מות בעלה. היא הפכה לסולטאנית מצרים בשנת 1250 ותקופת שלטונה הקצרה והסוערת סימנה את תום הח'ליפות האיובית במצרים ותחילת שלטון הממלוכים.
הדעות בין ההיסטוריונים חלוקות בשאלה האם הייתה שג'ר א-דור אישה עצמאית שתפסה את השלטון תוך ניצול יכולותיה או בובה ממלוכית ששימשה את הכוחות הפוליטיים האמיתיים במצרים על מנת להשיג לגיטימיות למעבר השלטון מידיים איוביות לידי הממלוכיים הבח'ריים.
שנותיה הראשונות
תאריך ומקום לידתה של שג'ר א-דור אינם ידועים, אך על פי ההיסטוריון המוסלמי אל-מקריזי, היא נולדה למשפחה ארמנית או טורקית.
מגדהה
מַגַדְהַה (Magadha) הייתה ממלכה הודית עתיקה בדרום ביהר, והיא נחשבה לאחת משש-עשרה המהאג'נפדה (סנסקריט: "המדינות האדירות") של הודו העתיקה. מגדהה שיחקה תפקיד חשוב בהתפתחות הג'ייניזם והבודהיזם, וגם בהתפתחות שתיים מהאימפריות הגדולות ביותר של הודו, האימפריה המאורית וממלכת גופטה שמקורן במגדהה.
שג'ר א-דור
שנותיה הראשונות
על פי הספר המקיף ביותר על תולדותיה "שג'ראת אד-דור במסורת ובספרות ערבית" היא נאספה בשנת 1239 כשפחה להרמונו של הסולטאן אל-מסתעצם הראשון, החליף העבסי של בגדאד. ושנה לאחר מכן היא נמכרה ( או לפי גרסה אחרת - ניתנה במתנה) לנסיך האיובי אלמלך אצאלח איוב. שג'ר א-דור המתוארת על ידי היסטוריונים בני זמנה כאישה יפה, אדוקה ומעל הכול - אינטליגנטית, שבתה את לבו של הנסיך האיובי ועתידה הייתה להפוך לאשתו "המועדפת". אל מקריזי מספר:
מגדהה
קיומה של מגדהה מוזכר בוודות מהמאה ה-6 לפנה"ס. האזכור הקדום ביותר של אנשי מגדהה התגלה בוודה הנקראת "ודת את'רווה", שם הם מוזכרים ברשימה יחד עם עמים נוספים בשם "גנדהריס", "אנגאס" ו"מוג'אווטס". לב הממלכה היה האזור של ביהאר מדרום לנהר הגנגס; עיר הבירה הראשונה שלה הייתה ראגַ'גרהה (כיום ראג'גיר, בצפון מזרח הודו), ואחריה פאטאליפוטרה (כיום פטנה). ראג'אריה כונתה בתחילה "גיריווריג'ה" ונותרה מזוהה בשם זה גם מאוחר יותר, בתקופת שלטונו של אג'אטאשטרו. מגדהה התרחבה וכללה את רוב ביהאר (לאחר כיבוש קונפדרציית ואג'י) ובנגל (לאחר כיבוש אנגה), בסופו של דבר כללה הממלכה של מגדהה את ביהאר, ג'הרקאנד, אודישה, מערב בנגל, מזרח אוטר פרדש, והאומות של בנגלדש ונפאל.
שג'ר א-דור
שנותיה הראשונות
ההיסטוריון דזמונד סטיוארט, במחקרו על ההיסטוריה המצרית, מסביר את הרקע לאופיה החזק והעצמאי של שג'ר א-דור. הוא מציין כי שורשיה של שג'ר א-דור
מגדהה
הממלכה העתיקה של מגדהה מוזכרת רבות בטקסטים ג'איניסטים ובטקסטים בודהיסטים. שמה מוזכר גם בספר ראמאיאנה, ובספר מהאבהארטה והפוראנות. בתקופת האימפריה המאורית וממלכת גופטה, שמקורותיהן כאמור במגדהה, נראתה התקדמות רבה בתחומי המדע, המתמטיקה, האסטרונומיה, הדת והפילוסופיה, ותקופה זו נחשבת ל. ממלכת מגדהה כללה קהילות ציבוריות כגון קהילת ראג'אקומרה. לכפרים היו אספות ציבוריות משלהם תחת המנהיג המקומי שלהם שנקראו גראמאקאס. שיטת הממשל שלהם התחלקה לרשויות - מבצעית, שופטת וצבאית.
שג'ר א-דור
מלחמות ושבי
המציאות הפוליטית של המזרח התיכון אכן הביאה את שג'ר א-דור לחיי נדודים ומלחמה. עוד בטרם התקשרו חייה עם חיי אלמלך אלצאלח איוב הוא נשלח על ידי אביו – סולטאן מצרים אל-מלכ אל-כאמל אל העיר חצן כיפא – במזרח טורקיה בקצה אזור הג'זירה בשנת 1233. בסתיו של שנת 1237 יצא הסולטאן למסע מלחמה נגד דמשק בלווית הנסיך האיובי אלמלך אנאצר דאוד ולאחר כיבוש העיר בחודש מרס 1238 מת הסולטאן, והפדרציה הרופפת של הנסיכויות האיוביות, שנשענה על אישיותו וההכרה בריבונות של הסולטנות של מצרים, נכנסה לתקופה של התפוררות מואצת.
מגדהה
גאוגרפיה
הממלכה של מגדהי, לפני הרחבתה, תאמה את  המחוזות הקיימים היום של פאטנה, ג'האנבד, נלנדה, אורנגאבאד, נאוודה ו גאיה בדרום ביהאר, וחלקים של בנגל במזרח. היא הייתה תחומה מצפון על ידי נהר הגנגס, ממזרח על ידי הנהר צ'אמפה, מדרום על ידי רכס הווינדיה, וממערב על ידי נהר הסון.
שג'ר א-דור
מלחמות ושבי
האמירים המצריים, ששהו עדיין בדמשק, מיהרו ומינו נציב איובי לעיר, חזרו למצרים והמליכו את אחיו הצעיר של אלצאלח איוב – אלמלך אלעאדל (השני) לסולטאן מצרים, אירועים אלו ערערו את מערכת הבריתות והקשרים בין הנסיכים האיובים והקלפים הפוליטיים נטרפו מחדש תוך כדי שאלמלך אלעאדל השני מצליח להשניא את עצמו על מפקדי צבאו ותושבי מצרים.
בשנת 1238 נראה היה כי ההצלחה והמזל הטוב מאירים פנים לאלמלך אלצאלח איוב, הוא זכה לקבל את דמשק במקום נכסיו המרוחקים בגזירה, ובטרם הצליחו שאר הנסיכים האיובים להתעשת נאמרה התפילה (ח'טבה) בדצמבר 1238 בשמו של אלמלך אצאלח איוב. הופעת בנו בכורו של הסולטאן בדמשק נתנה את האות למרד גלוי נגד אלמלך אלעאדל השני, ואלמלך אצאלח איוב עלה על מצרים לתפוס בכוח את השלטון.
בשלב זה נגמרה מנת המזל של אל איוב ובני בריתו פנו לו עורף והכריזו כי הם מקבלים עליהם את מרותו של השליט המצרי הלגיטימי – אלמלך אלעאדל. ניסיונו של אלמלך אלצאלח איוב להציל את הברית ואת שליטתו בדמשק עלו בתוהו וצבאו שלא עמד בלחץ האירועים – התפורר לאחר שהממלוכים, העומדים בראש הצבא, איבדו אמון ותקווה במצבו הפוליטי של מנהיגם והפנו לו עורף.
אלמלך אלצאלח איוב ניסה למצוא מקלט בבקעת הירדן, ומשנכשל, חזר לשכם ושם נאסר באוקטובר 1239 על ידי שליט עבר הירדן האיובי, בן דודו ואויבו המר – אלמלך אנאצר דאוד. לאחר זמן מה הועבר אלמלך אלצאלח איוב משכם אל מקום כליאתו הקבוע במבצר קיר מואב הידוע גם בשמו הערבי "כַּרַכּ". שם הוא העביר את זמנו בלווית שני נאמנים – ביברס (לא ביברס המפורסם שיהפוך לסולטאן בשנת 1260) ושג'ר אלדור, שאף ילדה לו את בנם המשותף ח'ליל אלמלך אל מנצור. על שמו של בנה הבכור תיקרא שג'ר א-דור גם אום ח'ליל ועל מטבעות שתטביע מאוחר יותר יופיע שמה וואלידת ח'ליל.
על פי ההיסטוריון המצרי אל מקריזי, לאחר הלידה נשא אל איוב את שג'ר לאשה. עם זאת לא שפר גורלו של הילד והוא נפטר זמן מה לאחר מכן ממחלה.
במאי 1240 חוללו הממלוכים מהפכה במצרים בראשות מפקד הצבא המצרי, פאח'ר א-דין אבן אשייח. הממלוכים מאסו בשלטונו של אלמלך אל עאדל השני ובמהלך מהיר חיסלו אותו והזמינו את אלמלך אלצאלח איוב לחזור למצרים ולתפוס את כיסא הסולטאן.
. עם תפיסת השלטון במצרים הכריז אלאיוב על שג'ר א-דור כאשתו המועדפת והציב אותה בעמדת כוח ממנה הייתה נכונה לזנק – בבוא הנסיבות המתאימות.
מסע הצלב השביעי
שעתה של שג'ר א-דור הגיעה עם נחיתת צבאות הצלבנים של מסע הצלב השביעי על חוף מצרים בשנת 1249. בריאותו של בעלה הסולטאן הלכה והדרדרה ובמקביל נראה כי הצבא הנוצרי הולך מחייל אל חייל, בעוד הצבא המצרי סופג מפלה בעיר דמיאט ונסוג אל העיר אל-מנצורה. ב-22 בנובמבר נפטר הסולטאן המצרי והשאיר את המדינה ללא הנהגה ובסכנת התפוררות, כאשר צבא נוצרי עומד בשער.
הסולטאן לא השאיר אחריו צוואה או הוראות מפורשות מי עתיד לרשת אותו, אך הותיר עשרות אם לא מאות דפים ריקים החתומים על ידו ששימשו את שג'ר א-דור לתפוס את מושכות השלטון. היא השתמשה בדפים אלו להוציא צווים בשמו של הסולטאן. על פי גרסאות אחרות נחתמו הצווים על ידי פאח'ר א דין, שזייף את חתימת הסולטאן. היא חזרה ומינתה את פאח'ר א-דין, שאיבד את חינו לאחר אובדן דמיאט, ובעצתו ועצת האנוך (מנהל הארמון) ג'מאל א-דין, החליטה שלא לפרסם את דבר מותו של הסולטאן ולהמשיך במלחמה מחד גיסא, ובאורחות חיי היום יום של הארמון מאידך גיסא, על מנת לשמור על שלמות המדינה המצרית. היא השתמשה בכוחה ומעמדה בחצר המלוכה ומנעה מפקידים רשמיים גישה לחדרי הסולטאן. במקביל דאגה לשלוח ארוחות לחדרו על מנת ליצור מצג-שווא של חיים הנמשכים כסדרם.
גופתו של הסולטאן הוברחה מאל מנצורה אל מבצר נידח על הנילוס בשם קלעת אל רודה. במקביל שלחה שג'ר א-דור שליח - ממלוכי בשם פארס א-דין אקטאי אל העיר חצן כיפא - אליה הורחק בשנת 1233 בעלה, שם שלט בנו הבכור ויורש העצר של השולטן - אלמלך אלמועט'ם תוראן שאה. בידו של השליח הייתה הבשורה על מות הסולטאן וכן בקשה כי ימהר להגיע לקהיר לתפוס את כס השלטון.
ההיסטוריון המוסלמי אל מקריזי מספר בכרוניקה שכתב על מסע הצלב על החלפת השלטון במצרים:
בשלב זה הסתיים השלב הראשון בו שלטה שג'ר א-דור במצרים. ההיסטוריון של מסעי הצלב, סר סטיבן רונצימן, עוקב בספרו המונומנטלי על מסעי הצלב אחרי הקריירה של שג'ר א-דור ומציין כי בשלב זה נזקקה שג'ר לתמיכה מאסיבית של הממלוכים הבח'ריים ושלטונה נעשה תחת מסווה של שלטון הסולטאן.
ב-8 בפברואר 1250 החל קרב אל-מנצורה ובמהלכו נהרג פאח'ר א-דין במהלך התקפת פתע צלבנית. כך אבד לשג'ר א-דור בן ברית חשוב.
קרב פארסכור ורצח הסולטאן
כשלושה שבועות לאחר קרב אל-מנצורה, ב-28 בפברואר, תפס את הפיקוד על הצבא יורש כס הסולטנות אלמלך אלמועטם תוראן שאה. תחילה לא היה תחת פיקודו הכוח שיאפשר התקפה חזיתית על המחנה הצלבני, עקירת אחיזתם באזור מול העיר אל מנצורה והסרת האיום הפוטנציאלי על קהיר, והוא פנה לאסטרטגיה של מצור והתשה. בעוד הצבא הצלבני חוטא בחוסר מעש וממתין לאשר יביא עליו גורלו התחזק הצבא המצרי ופעולתו הראשונה של הסולטאן הייתה ניתוק הצלבנים באל-מנצורה מבסיסם בדמיאט. המצרים הצליחו לגרור במסע יבשתי מספר גדול של סירות ולהשיט אותן במורד הנילוס ועל ידי כך לחסום את נתיבי האספקה בין המחנה הצלבני לבסיס בדמיאט ובלילה בין 5 באפריל ל-6 באפריל הובס הצבא הצלבני בעת נסיגתו לכוון דמיאט.
מגדהה
היסטוריה
יש מעט מידע זמין על השליטים המוקדמים של מגדהה. המקורות החשובים ביותר הם הטקסטים הבודהסטים (קרויים פאלי קאנון) הטקסטים הג'יאניסטיים (הקרויים, ג'אין אגאמס) והטקסטים ההינדים (הפוראנאס). על סמך מקורות אלו, נראה כי מגדהה נשלטה על ידי שושלת האריאנאקה במשך כ 200 שנה, מאזור 600 לפנה"ס  ועד 413 לפנה"ס.
גאוטמה בודהה, מייסד הבודהיזם, חי את מרבית חייו ב ממלכת מגדהה. הוא השיג הארה בבוד גאיה, נתן את הדרשה הראשונה שלו בסארנאט' והמועצה הבודהיסטית הראשונה התקיימה בראג'גריה.
שג'ר א-דור
קרב פארסכור ורצח הסולטאן
אל מקריזי מספר:
מגדהה
היסטוריה
ספר ה"מאהאבאראטה" ההינדי מספר כי בריהאדראטה היה השליט הראשון של מגדהה. המלך בימביסארה משושלת האריאנאקה הוביל מדיניות פעילה ורחבת היקף, כבש את אנגה היכן שכעת שוכנת מערב בנגל.
שג'ר א-דור
קרב פארסכור ורצח הסולטאן
המהירות היחסית בה הסתיים המשא ומתן על כניעת הצלבנים נזקפו לזכות הכבוד שרכש הסולטאן למלך הצרפתי, אך סביר להניח כי הסיבה העיקרית היא רצונו של הסולטאן לסיים את הכיבוש הנוצרי של דמיאט ולהקדיש את כוחותיו לאיום האמיתי שנשקף לשלטונו מצד הכוחות הממלוכים שבעבר שירתו את אביו ונלחמו בקרבות אל מנצורה ופארסכור ועתה עמדו מולו ומול ניסיונו למנות את אנשי שלומו ואת הממלוכים הנאמנים לו למשרות בצבא ומערכת המשפט, ניסיונות שהיו גוזלים מהם את הפרסים על חלקם בניצחון.
מגדהה
היסטוריה
מותו של המלך בימביסארה היה מידיו של בנו, הנסיך אג'טאשטרו. המלך פאסנאדי, המלך של הממלכה השכנה קוסאלה (וגיסו של המלך בימביסארה), מיהר לנצל את המצב והחזיר לעצמו את המתנה שנתן למלך - מחוז קאשי.
שג'ר א-דור
קרב פארסכור ורצח הסולטאן
הממלוכים הבח'ריים כרתו ברית עם שג'ר א-דור, בת בריתם בעבר, שמאז מסירת השלטון לידי תוראן שאה נדחקה הצידה ואיבדה את מעמדה וכוחה.
מגדהה
היסטוריה
ישנן עדויות שונות לגבי הגורם למלחמה בין המלך אג'טאשטרו לבין ממלכת ליצ'אבי (קונפדרציה של שבטים השוכנת באזור הצפוני של נהר הגנגס). נראה כי אג'טאשטרו שלח אחד משריו לשהות בשטח הממלכה והלה במשך שלוש שנים עסק בערעור האחדות של השבטים. על מנת לשגר את ההתקפה שלו על פני נהר הגנגס, אג'טאשטרו בנה מבצר בעיר פאטאליפוטרה. במשך 15 שנים נלחמו שבטי הליצ'אבי באג'טאשטרו, עד שהוא הצליח להביסם בסיוע חילוקי הדעות הפנימיים בממלכתם של הליצ'אבי. טקסטים ג'אייניים מספרים איך אג'טאשטרו השתמש בשני כלי נשק חדשים: קטפולטה להטלת סלעים מרחוק ומרכבה מכוסה בשריון עם אלה מתנופפת, רכב שניתן להשוות לטנק מודרני. העיר פאטאליפוטרה החלה לגדול גם כמרכז של מסחר והפכה לעיר הבירה של מגדהה אחרי מותו של אג'טאשטרו. שושלת האריאנאקה הודחה על ידי שושלת שישונאגה. שליט שישטנאגה האחרון קאלאסוקה, נרצח על ידי מהאפאדמה נאנדה ב-345 לפסה"נ, הראשון מבין "תשעת הנאנדות" שהיו מהאפאדמה נאנדה ושמונת בניו.
בשנת 326 לפנה"ס, צבאו של אלכסנדר מוקדון התקרב לגבולה המערבי של מגדהה. הצבא, מותש ומפוחד לנוכח הסיכוי לקרב נוסף מול צבא הודי עצום על הגנגס, התמרד באזור נהר היפאסיס (נהר ביאס של ימינו) וסירב לצעוד מזרחה. אלכסנדר, לאחר פגישה עם אחד מקציניו, ק, השתכנע שעדיף להסתובב וחזר דרומה, כשהוא כובש בדרכו את ארצות ההינדו אל עבר האוקיינוס. בסביבות 321 לפסה"נ, שושלת נאנדה הסתיימה, וצ'אנדראגופטה מאוריה הפך למלך הראשון של השושלת המאוריינית והאימפריה המאורית בסיועו של צ'אנאקיה (מלומד ופילוסוף שהיה גם יועץ למלך). האימפריה השתרעה מאוחר יותר על פני רוב דרום אסיה תחת שלטונו של המלך אשוקה, מי שהיה מכונה בתחילה 'אשוקה האכזר', אבל לאחר מכן הפך לתלמיד של הבודהיזם ונהייה "דהרמה אשוקה". מאוחר יותר, האימפריה המאורית הסתיימה, וכמו כן גם אימפריית שונגה ואימפריית קאראבלה קרסו והחלפו על ידי אימפריית גופטה. עיר הבירה של אימפריית גופטה נשארה פאטאליפוטרה במגדהה.
תרבות
התרבות של מגדהה הייתה במובנים מסוימים שונה מהתרבות הוודית של הממלכות ההינדו-אריאניות. טענה זו הועלתה על ידי ה'הודו-לוגיסט' יוהנס ברונקהורסט בספרו, 'מגדהה הגדולה: מחקרים בתרבות הודו העתיקה (2007)', אשר טוען כי קיים 'אזור תרבותי' שאותו הוא מכנה "מגדהה רבתי", אשר מוגדר כ 'בערך האזור הגאוגרפי שבו הבודהא ומאהאבירה חיו ולימדו'. בנוגע לבודהא, אזור זה השתרע מסראבסטי, עיר הבירה של קוסאלה מצפון-מערב ועד לראג'אגרה, עיר הבירה של מגדהה, בדרום-מזרח. על פי ברונקהורסט "אכן התקיימה שם תרבות של מגדהה רבתי אשר נותרה נפרדת מהתרבות הוודית עד זמנו של פאטאנג'אלי (דמות אגדית שחיברה מאמרים אודות התחביר הסנסקריטי)". טקסטים ודיים כגון סאטאפטה ברהאמה מייחסים לתושבי האזור תכונות שטניות ובעלי ניב דיבור ברברי. הבודהא-לוגיסט אלכסנדר ווין כותב כי יש "כמות מכריעה של ראיות" מצביעה על כך כי תרבות זו שהייתה תרבות מתחרה לתרבויות הוודיו-אריאניות שלטה במישור שממזרח לגנגס בתקופה המוקדמת של הבודהיזם. כתוצאה מכך כוהנים של הדת הוודית השמרנית (קרויים ברהמין) היו מיעוט במגדהה במהלך בתקופה המוקדמת הזאת.
שג'ר א-דור
תקופת שלטון שנייה
לאחר רצח טוראן-שאה המליכו הממלוכים הבח'ריים את שג'ר א-דור לסולטאנית של מצרים ומלכת המוסלמים. תקופת שלטונה השנייה על מצרים, הייתה קצרה - כשלושה חודשים טבעה שג'ר מטבעות הנושאים את שמה - סמל ברור לסמכות שלטונית. המטבעות נושאים את כינוייה "אם חליל" (על שם בנה שנפטר בילדותו).
מגדהה
תרבות
הדתות במגדהה מכונות סראמאנה והן כוללות מסורות של ג'ייניזם, בודהיזם ואג'יבי'קה. בודהיזם וג'ייניזם היו הדתות שנתמכו על ידי המלכים במגדהה הקדומה כמו סרניקה, בימביסארה ואג'אטאשטרו, והדת השלטת בתקופת שושלת נאנדה (345-321 לפסה"נ). הייתה בעיקר ג'ייניזם. בסאראמנה הללו לא סגדו לאלוהויות הוודיות, הטיפו במידה מסוימת לסגפנות ומדיטציה (שכונתה ג'האנה) ונטו לבנות תילי קבורה עגולים (שנקראו סטופות בבודהיזם). דתות אלו ביקשו גם סוג של שחרור מהמחזור האינסופי של לידה מחדש ונקמת הקארמה באמצעות רכישת ידע רוחני.
שג'ר א-דור
תקופת שלטון שנייה
ההיסטוריון סר ג'ון גלב מסביר מדוע בחרו הממלוכים את שג'ר א-דור לתפקיד:
פעולתה העיקרית הראשונה עם עלייתה לשלטון הייתה סיום המשא ומתן עם לואי התשיעי, מלך צרפת שהיה נתון בשבי המצרי. היא שמרה על ההסכמות שהושגו בין טוראן-שאה לצרפתים, שמרה על חיי השבויים הצלבנים והחזירה את דמיאט לידיים מצריות. במשך שלטונה הקצר החל תהליך שיקום המדינה מההרס וההרג שהביא מסע הצלב תוך שמירה על שלום עם השכנים האיוביים בצפון.
תקופה זו נסתיימה לאחר שהח'ליף התערב מבגדאד ודרש ששג'ר א-דור - שפחתו בעבר - תרד מכיסא השלטון ותמסור אותו לגבר. רוברט אירווין מציין כי פרשת הכתרתה הייתה "ביזארית" מאחר ששג'ר א-דור משלה אף על פי לא היה בידיה כוח של ממש או תמיכה פופולרית. כאשר הח'ליף העבסי התנגד למעמדה היא נאלצה לוותר על הכיסא ונדחפה בשנית מעמדת הכוח ובעלה החדש ושליט בובה איובי אלאשרף מוסא שהובא מתימן כדי לשמור על מראית עיין של המשך שלטון איובי - חלקו את השלטון.
בחודש יולי 1250 היא ויתרה על כסאה משנשאה לממלוכי הבח'רי עז א-דין אייבכ אלתורכמני. היו אלו נישואים של אינטרס משותף, בניגוד לחייה של שג'ר א-דור עם בעלה הראשון שהיו מבוססים על אהבה.
נישואים שניים
תקופת שלטונה האחרונה של שג'ר א-דור, שהייתה גם תקופת חייה האחרונה התאפיינה, בשליטה מאחורי הקלעים. סטיבן רנסימן מציין כי בתקופה זו, שנמשכה שבע שנים, החזיקה שג'ר א-דור סמכויות שלטון נרחבות אך נזקקה לבעלה החדש שישמש כסולטאן. כתוצאה מכך, בעשור האחרון לחייה היא איבדה שליטה והשפעה על חצר המלוכה, וחסרה מלכתחילה השפעה על גדודי הצבא. לאחר שרצחה את בעלה היא איבדה את מעמדה ואת חייה.
הנישואים היו בעייתיים, ובין בני הזוג היו חילוקי דעות ויריבות על מהות השלטון. שג'ר א-דור סירבה להסגיר לידי בעלה את האוצר שגנז בעלה הקודם ומשיצא הסולטאן למסעות המלחמה שהעסיקו אותו ברוב ימיו באזור סוריה היא נוכחה לגלות כי הוא החליט לשאת נשים נוספות ולדחוק אותה ממעמדה כ"אישה המועדפת". כך דובר על מגעים שנוהלו לעריכת נישואים בין אייבכ לבין בנותיו של שליט מוסול באדר אל-דין ומאליק אל מנצור מחומס.
משנתגלה לשג'ר א-דור על כוונותיו של בעלה לשאת נשים נוספות ממידע שהגיע לאוזניה על ידי ממלוכ נאמן, היא החליטה להזמין לקהיר את אחד מאויביו הסוריים של אייבכ בהצעה כי תתחתן עמו לאחר שיסלקו את אייבכ מדרכם. ההצעה נדחתה מחשש למלכודת, ואייבכ חזר לקהיר, פותה על ידי שג'ר א-דור להיכנס לארמון ולאמבט - שם פגש את מותו.
רצח אייבכ ומוות שג'ר א-דור
ב-29 באפריל 1257 רצחה שג'ר א-דור את בעלה. קיימות מספר גרסאות על אופן הרצחו של עז א-דין אייבכ.
לפי אמין מעלוף שג'ר אדור סימאה את אייבכ בסבון בעודו באמבט ואז הכתה בו למוות. בנו של אייבכ תפס אותה בשעת מעשה עם כלי הרצח בידה והחל לרדוף אחריה. היא החליקה על רצפת השיש, נחבטה בראשה ומתה.
לפי גרסה אחרת ניסתה שג'ר א-דור להפסיק את ההתקפה על בעלה אך הממלוכים שלה המשיכו להכות אותו עד שנפח את נשמתו. היא ניסתה להסוות את הרצח ולהציגו כתאונה ואף להציע עצמה כמועמדת לשאת את הסולטאן החדש, אך נאסרה והובאה להרמון של אשתו הראשונה של אייבכ, שם הופשטה והוכתה למוות על ידי נשות החצר, גופתה נזרקה אל מעבר לחומות הארמון. לאחר מכן נאספה הגופה בסל. היא נקברה במאוזולאום שבנתה לעצמה בעודה בחיים.
מחקרים נוספים מנסים לשפוך אור על השתלשלות האירועים שהובילה למות שג'ר א-דור. על פי החוקר מוסטפא זיאדה שג'ר א-דור לא הייתה יותר מחייל פשוט על לוח המשחק של הממלוכים הבח'ריים, והם השתמשו בה לביצור מעמדם במצרים, מעמד שהיה מרוחק מהם באופן טבעי בהיותם נושאים את אות הקין של מוצאם כעבדים. עלייתו לשלטון של אייבכ טרפה את הקלפים ועוררה את עוינותם כלפי מי שנתפסו כאיום על מעמדם המתבסס. עובדה זו, על פי המחקר, היא שדחפה את הממלוכים הבח'ריים להסית את שג'ר א-דור כנגד בעלה.
על פי מחקר אחר אייבכ, שמאס בתלותו באשתו המצרית, נשא לאישה את בתו של שליט מוסול ובכך לא הותיר לשג'ר א-דור כל מרווח לפעולה מלבד נקיטת צעדים קיצוניים על מנת להציל את מעמדה כשליטה בפועל של מצרים. הממלוכים של אייבכ הם אלו שגילו את מעשה הפשע, הרגו את רוצחי אדונם ומסרו את שג'ר א-דור לידי אשתו הראשונה של אייבכ, והביאו את סופה.
הטבעת מטבעות
ככל שליט אוטונומי הטביעה שג'ר א-דור מטבעות הנושאים את שמה. מטבע דינר נדיר נמצא באוסף המוזיאון הבריטי (ראו תמונה). המטבע נושא את התאריך המוסלמי 648 - שנה שהחלה ביום 5 באפריל 1250. על המטבע מוטבע: "שפחתו של החליף אל-מסתעצם, מלכת המוסלמים, אמו של אל מליכ אל מנצור ח'ליל, אמיר (ת) המאמינים. שג'ר א-דור מופיע בתואר "אסמת א-דין - מגינת האמונה, ולאחר מכן תוארה המלכותי - סולטאן (אין הטיה לנקבה של המילה סולטאן בשפה הערבית). השימוש בכוניה אום ח'ליל, על שם בנה, שנפטר בינקותו, מצאלח איוב, נועד ככל הנראה להמחיש את הלגיטימיות שלה לשלטון.
מחקר פמיניסטי
שג'ר א-דור יצרה עניין בקרב חוקרות הרואות את קורות חייה דרך הפריזמה של המחקר המודרני, הרואה בנושא המגדרי תחום השופך אור נוסף על תהליכים היסטוריים.
המחקר מצביע על יכולתן של נשים לשלוט ולנהל מדינות גם בעיתות משבר וכי מערכות פטריארכליות עלולות לפעול באלימות כלפי נשים העלולות להתפרש כאיום, משהן פוסעות מהצללים של אחורי הקלעים הפוליטיים אל תוך האור ותשומת הלב של מערכת פאטריארכלית מסורתית.
חוקרת אחרת פטימה מרניסי ממשיכה בניתוח על בסיס מגדרי של האירועים וחיי שג'ר א-דור על פי ניתוח זה שאיפתו של אייבכ למערכת פוליגמית בה עתיד היה להינשא בשנית, במטרה להחליש את מעמדה של שג'ר א-דור כשליטה ולהחליש את שליטתה בו אישית - מונוגמיה הייתה הכלי של שג'ר א-דור לווסת ולשמר את בסיס כוחה ולשמור על מעמדה.
לנו
לנו (באנגלית: Leno) הוא שם משפחה.
האבות המייסדים של ארצות הברית
האבות המייסדים של ארצות הברית (באנגלית: Founding Fathers of the United States) הם קבוצת האישים שחתמה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776 ועל חוקת ארצות הברית, והשתתפו במלחמת העצמאות האמריקנית כמנהיגים נאמנים למולדת. מאחר שהם מרדו ברשויות הבריטיות, כונו בפיהם מהפכנים ומסיתים. נוסף לחותמים אלה, מספר אישים נוספים נחשבים לאבות המייסדים של ארצות הברית.
אנשי המפתח
ההיסטוריון ריצ'רד ב. מוריס הגדיר שבעה אנשים כ"אבות המייסדים העיקריים" או "אנשי המפתח מבין האבות המייסדים" (the key founding fathers) האנשים הם:
נציגי הקונגרס הקונטיננטלי
55 נציגי הקונגרס הקונטיננטלי היוו גוף ייחודי אשר ייצג את שלוש עשרה המושבות במהלך המאה ה-18. רובם ככולם היו אנשים משכילים ובעלי אמצעים אשר הטביעו חותם משמעותי על הקהילות והמדינות שייצגו. כמו כן, 29 מתוכם שירתו בצבא הקונטיננטלי במדים לבנים, דבר שסימל עמדה בכירה (לרבות הנהגה).
הקבוצה הגיעה עם מטען פוליטי רחב. 41 מהנציגים היו חברים בקונגרס הקונטיננטלי ולמעשה, כל 55 הנציגים הגיעו עם רקע פוליטי בעקבות פעולתם במושבות ובמשרדים המקומיים במחוזות (לרבות בתפקידי מושלים ומחוקקים).
השכלת הנציגים הייתה מגוונת. חלקם היו אוטודידקטים כמו בנג'מין פרנקלין, חלקם למדו אצל מורים פרטיים ומחציתם למדו במכללות ואוניברסיטאות ברחבי הקולוניות הבריטיות ומחוץ לגבולות אמריקה. לחלקם אף הוענקו תעודות הוקרה על הישגיהם בלימודים. רוב הנציגים היו אנשי אשכולות אשר שאפו להחזיק ביותר ממשרה אחת. 35 מהם היו עורכי-דין או נהנו מעבודות בתחום המשפט וחלקם אף מונו לשופטים.
מעטים מהנציגים היו עשירים (כדוגמת ג'ורג' וושינגטון ורוברט מוריס), אך מצבם הכלכלי של האחרים נע בין "טוב" ל"מצוין".
רוב הנציגים הגיעו משלוש עשרה המושבות. רק שמונה נציגים נולדו במקומות אחרים (אירלנד, אנגליה, סקוטלנד ואיי הודו המערבית). רבים מהנציגים עברו בין קולוניות ושישה עשר מהם עבדו ביותר מקולוניה אחת. מעטים למדו או סיירו מחוץ לגבולות אמריקה הצפונית.
יחסית לאותה תקופה, תוחלת החיים של הנציגים הייתה גבוהה ועמדה על 67 שנים. רוב הנציגים היו נשואים ואבות. בולט מהם היה רוג'ר שרמן אשר נישא לשתי נשים וגידל 15 ילדים. כ-9 מהם היו חברים בארגון הבונים החופשיים, כ-49 פרוטסטנטים (מתוכם 28 אנגליקנים, כ-8 פרסבירטריאנים, כ-7 שייכים לכנסיות עצמאיות, כ-2 לותרנים, כ-2 שייכים לרפורמה ההולנדית, ו-2 מתודיסטים), כ-3 קתולים, והמעטים הנוספים בעלי אמונות דאיסטיות כלשהן.
יזהר פלד
יזהר פלד (נולד ב-1961) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. שירת כמפקד מג"ב איו"ש.
פלד החל את שירותו בחטיבת הצנחנים והתקדם להיות קצין. ב-1995 מונה למפקד מרכז שליטה כיסופים של מג"ב עזה, ב-1996 מונה לקצין אג"ם של מג"ב מרכז וב-1999 מונה לקצין אג"ם של מג"ב עזה. ב-2001 מונה לקצין ענף יישובים במשמר הגבול וב-2004 לראש ענף מבצעים. במרץ 2005 קודם לדרגת ניצב משנה ומונה לסגן מפקד מג"ב איו"ש. ב-2007 מונה לראש מחלקת התיישבות ומתנדבים במג"ב, ב-2010 מונה למפקד מג"ב ערבה וב-2011 מונה למפקד מג"ב דרום. בנובמבר 2012 מונה למפקד מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב..
בשנת 2013 נתפס על נהיגה במהירות מופרזת, הדוח בוטל בנסיבות שנמתחה עליהם ביקורת בדוח מבקר המדינה.
ביולי 2016 מונה למפקד מג"ב איו"ש, הוא פרש מהמשטרה ביולי 2020.
פלד בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון. נשוי לגילה, אחות במקצועה, ואב לארבעה ילדים. הוא תושב כפר עזה.
ג'ים ונהג הקטר
ג'ים ונהג הקטר (בגרמנית: Jim Knopf und Lukas der Lokomotivführer, "ג'ים כפתור ולוקאס נהג הקטר") הוא ספר ילדים מז'אנר הפנטזיה שנכתב על ידי מיכאל אנדה, ואויר על ידי פ. י. טריפ (F.J. Tripp). הספר יצא לאור בגרמניה בשנת 1960.
הספר תורגם לשפות רבות וזכה בפרס אנדרסן ב-1962. בעקבותיו נכתב ספר ההמשך ג'ים וכנופיית ה-13 (בגרמנית: Jim Knopf und die Wilde 13).
הספר יצא לראשונה בעברית בהוצאת אביגיל בתרגום לנדה מטלון, ואחר כך בסדרת מרגנית בהוצאת זמורה-ביתן-מודן. כמו כן, שודרה בארץ (בתחילת שנות ה-2000) סדרת אנימציה שהתבססה על שני הספרים הנ"ל ונקראה "ג'ים בוטן". הסדרה שודרה בערוץ "פוקס קידס" (ערוץ דיסני של היום). בשנת 2018 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "ג'ים ונהג הקטר", בהפקה גרמנית ובהשתתפותה של שירלי מקליין.
עלילת הספר מתרחשת במאה ה-20, ומתוארים בו מכשירי טלפון, פנסי כיס עם סוללות, גומי לעיסה, שירותי דואר סדירים וספינות נוסעים חוצות אוקיינוס, אך לתוך מציאות זו נמזגים זמנים אחרים (כך לדוגמה: סין בספר היא עדיין אימפריה קיסרית מפוארת, ואינדיאנים ואסקימואים חיים בצורת חייהם המסורתית). כמו כן מתוארים בספר מקומות גאוגרפיים פנטסטיים (לדוגמה: הגיבורים מגיעים ל"כתר העולם", שרשרת הרים הצבועה פסים אדומים ולבנים, וכן מתוארת עיר הדרקונים, הנמצאת ב"ארץ אלף הרי הגעש").
תקציר העלילה
עלילת הספר נפתחת באי קטנטן ושלו בשם "נוחיה", בו מתגוררים אנשים מעטים. בארמון, בין שתי פסגות ההר אשר בנוחיה, מתגורר המלך אלפונס השנים עשר פחות רבע. חיים איתו באי גם נתיניו: מר שרוולי שכמעט אינו עושה דבר פרט להיותו נתין ונתון לממשל, וגברת מהה האימהית, בעלת חנות המכולת, ולוקס נהג הקטר וקטורה, הקטר הרגשנית וטובת המזג.
יום אחד מביאה ספינת הדואר, שהיא הקשר היחיד של האי לעולם, חבילה מסתורית, המיועדת לגברת תותבת אשר כתובתה "קומה שלישית, הרחוב הישן, בוכיה". השולח המסתורי של החבילה הוא "13".
כיוון שהדוור אינו מכיר ארץ בשם בוכיה, הוא משאיר את החבילה בנוחיה בעלת השם הדומה. יושבי האי המלך מחליט שהחבילה שייכת לגברת מהה, מכיוון שהיא האישה היחידה הנמצאת באי. תושבי האי מגלים לתדהמתם כי החבילה מכילה תינוק קטן שחום עור. לוקס נהג הקטר מעניק לו את השם ג'ים, שמאוחר יותר הופך לג'ים כפתורי, וגברת מהה מאמצת את התינוק החביב.
ג'ים גדל לנער שובב, המשמח את לב כולם, אך כיוון שהמלך אלפונס צופה כי חצי הנתין שנוסף לאי הקטנטן יגדל ברבות הימים ויהיה לנתין שלם, הוא מבקש מלוקס לסלק את קטורה הקטר מהאי כדי למנוע את הצפיפות הבלתי נסבלת.
לוקס מחליט לעזוב את נוחיה עם קטורה, מאחר שאין טעם לחיי נהג קטר ללא הקטר שלו, וג'ים, הכרוך אחרי לוקס, מבקש ומקבל ממנו אישור להצטרף אליו במסעו ההרפתקני אל הבלתי נודע.
קטורה מגלה יכולות אמפיביות, והשניים חוצים את הים, מגיעים לפינג בירת סין, ומשם ממשיכים למסע הרפתקאות בחיפוש אחר לי סי, בתו של קיסר סין שנחטפה לעיר הדרקונים.
השנים פוגשים את טור-טור ה'ענק למראית עין', ואת נפומוק הדרקון למחצה, שאינו גזעי מספיק כדי שירשו לו להתגורר בעיר הדרקונים. לבסוף הם מגיעים לעיר הדרקונים, מכניעים את גברת תותבת ומחלצים את הנסיכה יחד עם חבריה האסורים. בסיום הספר מתארסים ג'ים והנסיכה.
האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה
האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה (בספרדית: Jaime de Borbón y Battenberg; 23 ביוני 1908 - 20 במרץ 1975), היה בנו השני של מלך ספרד אלפונסו השלושה עשר, והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1941–1975.
ביוגרפיה
חיימה נולד ב-23 ביוני 1908 בסגוביה, לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג, בתם של הנרי, נסיך בטנברג וביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת. בילדותו חלה חיימה בדלקת הזיז הפטמתי, וכתוצאה מכך נותר חירש עד סוף ימיו. בשנת 1921 העניק לו אביו את מסדר גיזת הזהב, והוא היה האביר ה-1153 במסדר.
בשנת 1931 התפטר אביו מתפקידו, והוקמה הרפובליקה הספרדית השנייה, ובשנת 1933 ויתר חיימה על מקומו בסדר הירושה הספרדי, וקיבל את התואר דוכס סגוביה. ב-4 במרץ 1935 התחתן חיימה בנישואים מורגנטיים עם אמנואלה דה דמפייר, ממנה נולדו לו שני בנים. בשנת 1941 מת אביו, וחיימה הוכר על ידי הלגיטימיסטים כז'אק השני, מלך צרפת ונווארה (או לחלופין "אנרי השישי"). ב-6 במאי 1947 התגרשו חיימה ואמנואלה בבוקרשט, וב-3 ביוני 1949 התחתן חיימה בשנית עם שרלוט לואיז אוגוסטה טידמן, אך לא היו לו ילדים ממנה.
ב-6 בדצמבר 1949 חזר בו חיימה מוויתורו על טענתו לכתר ספרד, והוכר על ידי חלק מהקרליסטים כחיימה הרביעי, מלך ספרד. ב-3 במאי 1964 הוא נטל לעצמו את התואר דוכס מדריד, אולם ב-19 ביולי 1969 ויתר שוב על טענתו לכתר הספרדי לטובת אחיינו חואן קרלוס, נסיך ספרד. ב-20 במרץ 1975 מת חיימה בסנט גאלן, ובנו אלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס ירש את תאריו.
משפחתו
ב-4 במרץ 1935 התחתן חיימה עם אמנואלה דה דמפייר, ממנה נולדו לו שני בנים:
וייזור
וייזור (באנגלית: VISOR; ראשי תיבות של: מכשיר ראייה ותחליף איבר חושי), הוא תותב בצורת קשת המתחבר אל רקותיו של אדם עיוור, על מנת לספק לו באופן מלאכותי חוש ראייה המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים".
במהלך הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", כמו גם בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: דורות", דמותו של ג'ורדי לה פורג', עיוור מלידה, מרכיב את הווייזור, שמאפשר לו לראות.
טכנולוגיה
מכשיר הווייזור הוא דק ומעוגל (בצורת קשת), עם חיישנים בצדו הקמור, המכסה את העיניים ומתחבר בשקעי קלט קטנים המושתלים בתוך הרקות. המכשיר סורק את הספקטרום האלקטרומגנטי, יצירת קלט חזותי, ומעביר אותו למוח של מרכיב הווייזור דרך עצבי הראייה, ובכך מספק לאדם עיוור, באופן מלאכותי, חוש ראייה.
המכשיר איננו מחקה ראייה אנושית רגילה, אך מאפשר לאדם "לראות" תופעות אנרגיה שהן בלתי-נראות לעין האנושית הבלתי-מזוינת, כמו גם מאפשר לו לראות את הדברים בתת-אדום וברמות מיקרוסקופיות. זה גם מאפשר לאדם לראות סימני חיים של אחרים, כגון קצב-לב וטמפרטורה, ונותן לו את היכולת לעקוב אחר הלכי רוח ואפילו לזהות שקרים.
האביזר המקורי עוצב בהשראת קשת לשיער אשר הגיעה לידיו של מיכאל אוקודה במהלך הפיתוח הרעיוני הראשוני של אביזר הווייזור.
ג'ורדי לה פורג'
ג'ורדי לה פורג', עיוור מלידה, הוא הדמות היחידה שנראתה מרכיבה את הווייזור. השימוש בוייזור גורם לו לכאב מתמשך, שאינו יכול להיות מטופל ללא הפרעה למכשיר. ניתן להניח, כי השימוש בוייזור הוא נדיר מאוד, שכן, כאמור, אין דמויות אחרות בזיכיון שהופיעו עם מכשיר דומה, ובוורלי קראשר וקת'רין פולאסקי, שתי רופאות בכירות ששירתו על האנטרפרייז, הצהירו כי אינן מכירות את המכשיר.
היכולות החזותיות המיוחדות של ג'ורדי היו אחראיות, לפחות בחלקן, לקידומו המהיר בצורה יוצאת דופן בסולם הדרגות, שכן הראייה המשופרת שלו הייתה סוג של כלי-אבחון מובנה, המאפשר לו לעקוף סורקים מכניים מסוימים.
בפרק "Heart of Glory" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", קפטן פיקארד מקשר בין המסך העיקרי לבין הווייזור של ג'ורדי, על מנת לראות מה/איך שהוא רואה. בראותו את כל החפיפה ואת אורכי הגל השונים, הקפטן שואל איך ג'ורדי מסוגל להבדיל בין כולם. בתגובתו, ג'ורדי השווה בין ילד ששומע צלילים רבים בו זמנית, ובסופו של דבר מסוגל לבחור מתוכם את מה שהוא צריך; זהו כישרון נרכש.
פעמיים במהלך הסדרה, ג'ורדי סירב שיינתן לו חוש ראייה טבעי, תחילה על ידי קומנדר רייקר, שקיבל כמויות יוצאות דופן של כוח מקיו. ג'ורדי סירב להצעה זו, מאחר שהיא הייתה באה על חשבון האנושיות של רייקר. במקרה מאוחר יותר - ג'ורדי סירב להצעה דומה מצד הרופאה קת'רין פולאסקי.
לוואר ברטון, שגלם את דמותו של ג'ורדי לה פורג', סלד מאבזר הווייזור כי זה הגביל את ראייתו ההיקפית - אם כי פחות מאבות הטיפוס שלה - והלחץ המתמיד של הזרועות של האביזר על רקותיו גרם לו לכאבי ראש.
במציאות
המגזין New Scientist דיווח על מחקר שבוחן האם ניתן באמת לייצר מכשיר הדומה לוייזור עבור אנשים עיוורים או לקויי ראייה. ראייה חלקית שוחזרה בהצלחה לחולדות עיוורות, על ידי התקנת שתל מאחורי הרשתית.
מספר סוגים של תותבות ראייה נמצאים בשלבי פיתוח או ניסויים בבני אדם, ומכשיר אחד כבר אושר למכירה בשוק האירופי. נכון לשנת 2006, ל-16 בני אדם עיוורים בעולם שוחזרה באופן חלקי הראייה, בהליך שבו אלקטרודות המושתלות במוחם לוקחות דחפים ממצלמה כדי לאפשר לחולים כדי לראות אורות וקווי מתאר של אובייקטים.
ב-14 באוגוסט 2012, כתב העת המדעי ידיעות האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית פרסם כתבה שציינה כי פוצח הקוד אשר באמצעותו הרשתית משתמשת כדי לשלוח אותות למוח, והמדענים שיחזרו בהצלחה ראייה מלאה בקרב עכברים עיוורים. מדענים הצליחו לחקות תגובה עינית זו באמצעות משקפיים, ולשער שזוג דומה של משקפיים עשוי להיות זמין לשימוש בבני אדם בתוך שנים.
הערות שוליים
Geordi La Forge
אורגד
אורגד הוא שם משפחה יהודי ישראלי.
ברוך ניסנבוים
ד"ר ברוך ניסנבוים (30 באפריל 1886 – 4 בדצמבר 1970) היה רופא ופעיל ציבור בחיפה.
ביוגרפיה
ניסנבוים נולד בבסרביה שבדרום-מערב רוסיה לניסן ופסיה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשטרסבורג. עלה לארץ ב-1919 באונייה רוסלאן, שנחשבת לסנונית הראשונה שפתחה את תקופת העלייה השלישית. תחילה עבד בירושלים בבית החולים מאיר רוטשילד של ארגון קעמצ"א, אך ב-1922 עבר לחיפה כדי לעמוד בראש המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה שנפתח בהדר הכרמל בבית אתין. מאוחר יותר קיבל עליו את משרת ניהולו של בית החולים במקומו של ד"ר נחום שימקין שהתפטר. ב-1931 נסגרה המחלקה בעקבות מעברו של בית החולים תחת חסותו של ועד הקהילה העברית והקיצוצים בתקציבו. בשל זאת החל לעבוד ד"ר ניסנבוים כרופא פרטי (ברחוב הגלעד – כיום רחוב הרב הרצוג). ניסנבוים נמצא בניגוד עניינים בין מעמדו כנציג הדסה ובין חברותו בוועד הקהילה, דבר שגרם לחיכוכים בינו ובין נציגי הפועלים המאורגנים.
על יד בית החולים הדסה הוקמה תחנת טיפת חלב ב-1922 על מגרש שניתן במתנה על ידי ועד הדר הכרמל. את התחנה ניהלה בתחילה אלה ליפסקי, ואחרי הגירתה לצרפת ניהל ד"ר ניסנבוים את התחנה.
ניסנבוים היה חבר בסניף הסתדרות הרופאים בחיפה, שהוקם על ידי ד"ר הלל יפה ביחד עם החברים ד"ר נחום שימקין, ד"ר חיים יסקי, ד"ר לייב עפרון וד"ר יצחק גליקר.
ביוני 1934 הוקם מד"א חיפה בבית הרופאים (ברחוב נורדאו פינת רחוב מנחם) וד"ר ניסנבוים הועמד בראשו. ב-1936 עבר מד"א לבניין משלו על שם אלכסנדר-סאשה וילבושביץ (בנו של גדליהו וילבושביץ), על מגרש של ועד הדר הכרמל. מד"א חיפה היה קשור בטבורו אל ארגון ההגנה וכלל פלוגת נשים כרחל שלון וד"ר חנה שטרנפלד. לקראת מלחמת העולם השנייה, כיו"ר ועדת הבריאות של ועד הקהילה העברית, היה ניסנבוים ממונה על הרפואה בשעת חירום (מיסודו של מרדכי נמצא-בי). בתקופה זאת התעורר צורך בתרומות דם, וניסנבוים הקים את ארגון תורמי הדם. את בעיית חוסר האמבולנסים פתר בשימוש חלקי במשאית ששימשה בשאר הזמן להעברת דגים.
אחרי הקמת המדינה היה ממונה על הפיכת בית חולים רמב"ם מבית חולים מנדטורי לחלק ממערכת הבריאות הישראלית.
בארה
{{פירושונים| אישים: אחר:
ברוך ניסנבוים
הנצחה
ניסנבוים היה נשוי לשרה (17 ביולי 1901 - 20 בינואר 1985) בת יוסף ודבורה קומרוב. ניסנבוים היה נשיא הכבוד של מד"א חיפה, קיבל את תואר יקיר חיפה ועל שמו רחוב בנווה שאנן בחיפה.
בארה
ראו גם
}}
איימן א-זוואהירי
איימן מוחמד רביע א-זוואהירי (בערבית: أيمن محمد ربيع الظواهري; תעתיק מדויק: אימן אלט'ואהרי; 19 ביוני 1951 – 31 ביולי 2022) היה טרוריסט ממוצא מצרי, שנמנה עם ראשי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי, ולאחר הריגת אוסאמה בן לאדן, ב-2 במאי 2011, הוכרז כמנהיג ארגון הטרור הסוני אל-קאעידה, ושימש בתפקיד זה עד להריגתו. א-זוואהירי היה רופא כירורג מוסמך בהכשרתו ומחברם של מספר מאמרים אידאולוגיים של הארגון, לרבות מספר הכרזות רשמיות שפורסמו על ידי אל-קאעידה. דיבר ערבית ואנגלית. כטרוריסט פעיל של אל-קאעידה היה תחת אמברגו בינלאומי בעקבות החלטה 1267 של מועצת הביטחון של האו"ם.
קורות חייו
כבר מגיל צעיר אימץ א-זווהירי לעצמו את האסלאם הסוני הקיצוני והאסלאמיזם, וכשהיה בן 14 הצטרף לארגון האחים המוסלמים והושפע רבות מסייד קוטב. שנה לאחר מכן, ב-1966, לאחר שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הוציא את קוטב להורג, אימץ א-זווהירי לעצמו כמורה רוחני את הטרוריסט הקיצוני עבדאללה עזאם, כפי שעשה גם בן לאדן. באותה תקופה החל בלימודיו האוניברסיטאיים וכלפי חוץ היה נראה כי זנח את רעיונותיו המהפכניים. הוא סיים בהצטיינות לימודי רפואה והחל להתמחות בכירורגיה כללית בבית החולים האוניברסיטאי בפקיסטן.
ב-1998 מיזג א-זוואהירי באופן רשמי את ארגוני הטרור של הג'יהאד האסלאמי המצרי ואל-קאעידה. הוא פעל בארגון מראשית הקמתו, היה חבר בכיר במועצת השורא שלו, ושימש כסגנו של אוסאמה בן לאדן עד לחיסולו במבצע חנית נפטון, ב-2 במאי 2011. רבים ראו בו את ה"מוח האמיתי" והאסטרטג של אל-קאעידה, אשר תכנן רבות מפעולות הטרור שבוצעו, ביניהן פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2006 ביצעו כוחות ארצות הברית תקיפה בסמוך לגבול פקיסטן-אפגניסטן שנועדה לפגוע בא-זוואהירי, אך הוא לא נפגע. בתקיפה זו נהרגו לפחות 18 אזרחים שלא היו מעורבים בלחימה. גם בשנים שלאחר מכן תקפה ארצות הברית יעדים שנועדו לפגוע בא-זוואהירי אך נהרגו בהם אזרחים לא-מעורבים.
ב-1 באוגוסט 2008, התפרסמו דיווחים על כך שא-זוואהירי נהרג או שהוא גוסס, אך בכירים במטה ללוחמה בטרור האמריקאי מסרו כי אין עדויות לכך שהותקף או נהרג, ודיווחים אלה הופרכו. ארגון הטליבאן הכחיש גם הוא את הדיווחים הללו. בספטמבר באותה שנה, הודיע צבא פקיסטן כי כמעט ולכד אותו. לאחר שנאסף מידע על כך שהוא ואשתו נמצאו בצפון-מערב המדינה פשט כוח פקיסטני על האזור אך לא הצליח לאתרו.
ב-16 ביוני 2011, כחודש וחצי לאחר הריגת בן לאדן, אישר גורם בממשלת ארצות הברית, כי א-זוואהירי מונה למנהיג החדש של אל-קאעידה, ובכך הפך לטרוריסט המבוקש בעולם. ארצות הברית הציעה אז פרס של 25 מיליון דולר למי שיביא להעמדתו לדין. במהלך שנת 2011 אנשיו חטפו את וורן ויינשטיין שהוחזק בידם עד שנהרג בשוגג.
ב-31 ביולי 2022 נהרג א-זוואהירי בתקיפת מל"ט של ה־CIA באפגניסטן.
פלאמה
פלאמה (בערבית: فلامة) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה שבמערב השומרון, כקילומטר ממזרח לכוכב יאיר צור יגאל. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית הכפר כ-788 נפש באמצע שנת 2016.
היסטוריה
כפר פלאמה ממוקם בעמק פורה, בגובה של כ-140 מטר מעל פני הים, שבו זורם נחל ואדי א-שייח, שהוא אחד היובלים העיקריים של נחל אלכסנדר. באזור הכפר שרידים ארכאולגיים רבים, הכוללים גתות, בורות מים ומספר חורבות (חרבת יובך, חרבת נשה וחרבת אל-פורייחיה), המעידים על התיישבות רצופה מאז תקופת הברזל בארץ ישראל. במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 64 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-85 מוסלמים אשר שכנו ב-26 בתים.
ב-1945 מנתה האוכלוסייה בכפר 120 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 2,380 דונם.
לאחר הקמת מדינת ישראל
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה פלאמה לירדנית, ותוואי הקו הירוק נקבע בין 500 ל-1000 מטר ממערב לכפר.
בינואר 1953, בוצעו בכפר פעולות תגמול. בליל ה-23 בינואר, תקפה פלוגה מחטיבת גבעתי את הכפר, נבלמה על ידי גדר תיל שהקיפה אותו, ונסוגה לאחר שאחד הלוחמים נהרג מאש הלגיון הערבי. בליל ה-29 בינואר תקף שוב גדוד מחטיבת גבעתי את פלאמה, וגם התקפה זו נכשלה. אש הלגיון הערבי מנעה מלוחמי גבעתי לבצע את משימת כיבושו של הכפר, והם נאלצו להסתפק בפיצוץ שלושה בתים בשוליו. הכוח נסוג באי סדר, ובשטח הושארו אמצעי לחימה. בפיצוץ נהרג מוכתר הכפר ובני משפחתו. כישלון הפעולה היווה אחד התמריצים להקמת יחידה 101, שהוקמה באוגוסט 1953, לשם ביצוען של פעולות תגמול. לימים כתב רב-אלוף משה דיין מאמר בשם "מפלמה עד קדש", ובו הציג את התפתחות צה"ל מנקודת-השפל זו של 1953 אל נקודת-השיא של מבצע קדש ב-1956.
בעקבות מלחמת ששת הימים עברה פלאמה משליטה ירדנית לישראלית. בעקבות הסכמי אוסלו הוגדרו 15% מאדמות הכפר כשטח B, ואילו 85% הנותרים הוגדרו כשטח C.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה. באזור הכפר הגדר לא נבנתה על תוואי הקו הירוק, אלא בין כקילומטר לכ-3 קילומטר מממזרח, כך שהכפר איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלו הנמצאים מצידו השני של הגדר. לאחר מאבק משפטי שנמשך חמש שנים, פורק והוזז קטע של הגדר מדרום לכפר. לאחר שמדינת ישראל הודיעה שהתוואי המקורי באזור לא נקבע משיקולים ביטחוניים, אלא כדי לאפשר הקמת שכונה בהתנחלות צופים הסמוכה.
קלייב פרנסיס
קלייב פרנסיס (באנגלית: Clive Francis; נולד ב-26 ביוני 1946) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע בריטי.
ביוגרפיה
פרנסיס נולד באיסטבורן שבסאסקס. הוא בנם של השחקן ריימונד פרנסיס ושל השחקנית מרגרט טאונר. אביו שיחק בתפקיד רפ"ק בילוש טום לוקהרט בסדרת הטלוויזיה "No Hiding Place" משנות השישים של המאה העשרים. אמו שיחקה בתפקיד ג'ירה, חברתו של אנאקין סקייווקר, בסרט הקולנוע "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום" בשנת 1999.
קריירת המשחק של קלייב פרנסיס החלה כשהיה בן 16, הוא שיחק על במת התיאטרון, ברדיו ובטלוויזיה ובמידה מועטה גם בסרטי קולנוע.
פרנסיס ידוע גם בזכות היותו קריקטוריסט שהציג במספר תערוכות. קריקטורות שלו הופיעו על כריכת הספר שכתב אלק גינס ובביוגרפיה של ג'ון גילגוד. הוא הוציא לאור ספרים הכוללים את הקריקטורות שלו בהם "There Is Nothing Like a Dane" (המלט) והספר "There Is Nothing Like a Thane" (מקבת').
קולנוע
בקולנוע הופיע פרנסיס בתפקיד הדייר ג'ו בסרטו של סטנלי קובריק "תפוז מכני" (1971). סרטים נוספים בהם השתתף היו "המפקח קלוזו חוזר" (1968), הקומדיה הבריטית "Girl Stroke Boy" (מ-1971) והסרט "Villain" עם ריצ'רד ברטון מ-1971.
טלוויזיה
ב-1971 גילם פרנסיס את דמותו של וילובי בעיבוד לרומן "תבונה ורגישות" מאת ג'יין אוסטן בהפקת ה-BBC. בשנים 1975 ו-1976 השתתף בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "פולדארק". הוא שיחק בתפקיד פרנסיס פולדארק, בן דודו החלש ובעל החובות של רוס פולדארק (רובין אליס).
בעקבות אביו הוא שיחק בשנת 1974 בעיבוד מחדש לסדרה "Scotland Yard" וגילם את סמל בילוש דקסטר בסדרה "New Scotland Yard". ב-1976 השתתף בעיבוד לטלוויזיה של המחזה "קיסר וקלאופטרה" מאת ג'ורג' ברנרד שו בתפקיד אפולודורוס.
לצדו של לורנס אוליבייה הופיע פרנסיס במחזה "Saturday, Sunday, Monday" במסגרת סדרת המחזות "לורנס אוליבייה מציג" ששודרה ב"גרנדה TV".
הוא כיכב בסדרה הקומית "The 10 Percenters" בסיטקום "The Piglet Files" (שהקריקטורות שלו מלוות את הקרדיטים בפתיחה) ובסדרה "ממאי עד דצמבר" (עם אנטון רוג'רס).
ב-1993 השתתף פרנסיס בסדרה המוזיקלית של דניס פוטר "שפתון על צווארונך" בתפקיד מייג'ור הדג'ס. הוא שיחק בתפקיד אורח בעשרות תוכניות טלוויזיה נוספות בהן "כן, אדוני ראש הממשלה", בתפקיד לוק, שאמור להיות מרגל עבור משרד החוץ, ובשנת 1994, הוא גילם את הדמות הראשית, דומיניק עדן, בסדרה The 10%ers.
ב-2016 גילם פרנסיס את דמותו של לורד סולסברי בסדרת הדרמה של נטפליקס "הכתר".
תיאטרון
פרנסיס הופיע לראשונה בווסט אנד במחזה "There's a Girl in My Soup" לצדו של דונלד סינדן.
פרנסיס יוצא באופן קבוע לסיבוב של הופעות יחיד כשהוא מציג את "מזמור חג המולד" לצ'ארלס דיקנס, כמו גם הוא מופיע במחזה "Merely Players" יחד עם סינדן. ב-2007 הוא הופיע בתוכנית יחיד בגרסה שלו ל"מזמור חג המולד" ב"תיאטרון הנסיכה גרייס" במונטה קרלו כחלק מעונת התיאטרון הבריטי במונקו.
אדוארד בולוור-ליטון
אדוארד ג'ורג' ארל ליטון בולוור-ליטון, הברון ליטון הראשון (באנגלית: Edward George Earle Lytton Bulwer-Lytton, 1st Baron Lytton; 25 במאי 1803 - 18 בינואר 1873) היה פוליטיקאי, משורר, מחזאי, וסופר אנגלי. הוא היה פופולרי מאוד בעיני קהל קוראיו. כתב ומכר רומנים רבים (כ-29), הישג זה זיכה אותו בהון רב. הוא מי שטבע את הביטויים "ההמון הנבער", "העט עוצמתי מהחרב", כמו גם את שורת הפתיחה המפורסמת: "היה זה לילה חשוך וסוער".
קלייב פרנסיס
תיאטרון
בפברואר 2015 גילם את דמותו של פרנק דואל במחזה "84, Charing Cross Road" בהפקה של סאליסברי פלייהאוס.
חיים אישיים
פרנסיס נשוי לשחקנית האנגלייה נטלי אוגל. לבני הזוג יש שני ילדים.
הדנה טקויה
הדנה (רפאל) טקויה (12 באוגוסט 1923 – 8 בנובמבר 2020) היה ליקה כהנת בביתא ישראל, מחנך, מנהיג דתי, פעיל עלייה וציבור של יוצאי אתיופיה בישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1954 נבחר על ידי הרב שמואל בארי לתלמיד בבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה, אריתריאה שם למד במשך כשבעה חודשים שיעורים ביהדות רבנית ובשפה העברית, עם שובו לבגמדר הועסק על ידי הסוכנות היהודית כמורה לעברית ויהדות. בהמשך כאשר העסקתו בוטלה המשיך בתפקידו ושימש כמורה נודד ולימד באמבובר ויינייה, אצ'פר, בלסה, בלובאהו ווזבה.
בשנת 1976 נבחר לתפקיד ליקה כהנת בידי שישים וששה כהנים בבחירות שארכו במשך כשמונה ימים, מקום מושבו היה באמבובר ליד המסגיד ושימש בתור דיין בערכאה גבוהה שהוכרה על ידי השלטונות. בשנת 1984 הגיע יחד עם משפחתו לאדיס אבבה כדי לעלות לישראל. שנה לאחר מכאן עלתה המשפחה לטיסה לח'רטום וממנה לקהיר ולישראל.
בזמן הפגנת עולי אתיופיה בשנת 1985 כנגד דרישת הגיור לחומרא ניהל את המשא ומתן והוביל קו מתון ופרקטי לאחר שיחות עם הרבנים הראשיים במדינת ישראל, עמדה שגרמה לחלק קטן מהקהילה האתיופית להתנגד לעמדה זו.
הכיר בפלאשמורה כחלק מביתא ישראל ופעל למען העלאתם.
עמד בראש טקסי הסיגד ויום הזיכרון לנספים בדרך לישראל. תרגם את ספר האורית מגעז לאמהרית.
נפטר ב-8 בנובמבר 2020. יום קודם, אשתו אלמיטו ברהנו נפטרה ממחלת נגיף הקורונה. התגורר בבית שמש.
משפחה
אחד מבניו הוא הרב יוסף הדנה אשר כיהן כרב הראשי ליהודי אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל במשך 45 שנה.