cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Debconf
debconf נכתבה במקור על ידי ג'וי האס, ופותחה בהמשך על ידו יחד עם קולין ווטסון, גרסתה היציבה האחרונה היא 1.5.49, והיא מופצת תחת רישיון רישיון BSD
התכנון של debconf מאפשר למשתמש לקבוע את ההגדרות באופן מודולרי, וכן קיימות גרסאות נפרדות לתוכנה Dialog, ל-GNU Readline, לשימוש באמצעות עורך טקסט, ל-GNOME, ל-KDE וכן ממשק תכנות יישומים לפייתון, ועוד.
הכתיבה המקורית של debconf הייתה בשפת Perl. במהלך הפיתוח של תוכנת ההתקנה של דביאן, נכתבה התכנה שוב בשפת C והיא נקראה בהתאם cdebconf. התכנה החדשה כיום בשימוש רק בהתקנה, אך היא עתידה להחליף את התכנה המקורית בשלמות בהמשך. שני התכנות משתמשות באותו פרוטוקול תקשורת בין הקצה של debconf, לבין קוד הלקוח. מדובר בפרוטוקול פשוט, הדומה לפרוטוקולי רשת שונים.
פעולה
בעת שחבילה מותקנת, debconf מאפשרת למשתמש לבחור באפשרויות הקובעות הגדרות במערכת, ונוגעות לצורכי החבילה המותקנת. לאחר התקנת התכנה ניתן לשנות בחזרה את ההגדרות שנקבעו לחבילה, על ידי התוכנה dpkg-reconfigure או על ידי תוכנה אחרת כמו מנהל החבילות של Synaptic.
בפועל debconf אינה מבצעת עצמאית שינויים במערכת, אלא שואלת את המשתמש באשר לביצוע שינויים, בהתאם לקבצים בעלי התבנית "filename." שאת מיקומם וסדר הפעלתם הוא מקבל מסקריפטים שכתב מפתח התכנה המותקנת. בדרך-כלל "config." הוא הקובץ האחראי ל"שאלת" המשתמש באשר לאפשרויות הבחירה, והקובץ "postinst." אחראי להחיל את השינויים על החבילה המותקנת, בתגובה לבחירות המשתמש. דבר זה יכול לפעמים להשתנות, בשל דרישות טכניות שונות. תשובות המשתמשים מאוחסנות כזיכרון מטמון במסד הנתונים של debconf.
רונאל פישר
רונאל פישר (נולד ב-6 במרץ 1967) הוא עיתונאי, עורך דין ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
אביו של רונאל הוא יוסף פישר, ניצול השואה שגדל באוסטריה ובארץ ישראל הצטרף לפלמ"ח. על חייו עשה אחיו של רונאל, דוד, סרט תיעודי שנקרא "שישה מיליון ואחד". לרונאל ארבעה אחים: אסתי, הבמאי הדוקומנטרי דוד פישר, עורך הדין גדעון פישר, והשחקן אמנון פישר.
גדל בפתח תקווה. שירת בצה"ל כצלם בחיל החינוך. במהלך שירותו במדרשת החינוך הר גילה, הורשע באספקת סמים לחבריו ליחידה ונידון ל-10 חודשי מאסר והורדה בדרגה לדרגת טוראי.
עיתונאות
פישר מתאפיין בכתיבה עיתונאית בסגנון ניו-ג'ורנליזם ואחראי בין היתר לחשיפת מספר פרשיות בנושאים שונים:
פישר עבד בעיתון "חדשות". ראיון שנתן לו עמוס גלבוע זמן קצר לאחר שמונה למפקד גלי צה"ל עורר סערה (בו בין השאר סיווג גלבוע לפי נטיות פוליטיות את עובדי גלי צה"ל ודירג אותם מבחינת איכות), מה שאילץ את גלבוע להתפטר לאחר שבוע בלבד בתפקיד מפקד התחנה.
פישר עשה כתבת תחקיר על רחבעם זאבי בשנת 1991 שפורסמה בעיתון "חדשות" ושמה "החייל האמיץ רחבעם". הכתבה שהתבססה על ראיונות עם כמה מיריביו של זאבי טענה לכאורה כי אישיותו של זאבי בעייתית. הכתבה פקפקה בעברו הצבאי של זאבי, בכישוריו הצבאיים ובתרומתו לצה"ל. בהתנהלותו בקרבות מלכיה ותל מוטילה. בהבאת עיתונאים וזמרים לצפות במרדף ראוותני בבקעת הירדן ועוד. זמן מה לאחר מכן התפרסמה בעיתון ידיעות אחרונות עצומה בשם "עצומת גנדי" שעליה חתמו מבכירי קציני צה"ל בעבר ובהווה בראשם יצחק רבין, חיים בר-לב ומוטה גור. בלשון העצומה נאמר כי אמנם רוב החותמים אינם שותפים לדרכו הפוליטית של זאבי אך דוחים מכל וכול את כתבת ההכפשה שמשכתבת את העבר הצבאי של זאבי.
בין הישגיו כעיתונאי "מעריב" ניתן למנות את פרשת הסיליקון בחלב (בשנת 1995), פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה (ב-1996) וחשיפת מאבקה של דסי רבינוביץ' (גם בשנת 1996).
עם זאת, כתבות תחקיר עיתונאיות טענו כי מאחורי התחקירים המשמעותיים של פישר עמד מניע עסקי של העיתון, בעקבות סירוב גופים שונים לפרסם מודעות במעריב, בעוד תחקירים משמעותיים אחרים נגנזו מסיבות הפוכות. בעקבות פרסומים אלו הגישו מעריב ופישר תביעת דיבה כנגד המפרסמים, שהסתיימה בפשרה בה נאלצו המפרסמים להתנצל על פרטים שונים שפורסמו בכתבה כנגד פישר.
כעורך דין
את לימודי המשפטים השלים פישר במכללת נתניה, וב-2002 הוסמך כעורך-דין. בתחילת דרכו כעורך דין עבד במשרד של אחיו גדעון, בהמשך יסד את משרד רונאל פישר ושות'. בשנת 2008 ייצג את מיקי רוזנטל בסרט שיטת השקשוקה, במרץ 2012 ייצג את הפסיכיאטר ד"ר אילן רבינוביץ מול ההאשמות על מתן תרופות פסיכיאטריות למשתתפי התוכנית "האח הגדול" שהטיח בו משתתף בתוכנית, סער שיינפיין. הוא ייצג את תת-ניצב אפרים ברכה בעתירה למניעת מינויו לראש יחידת להב 433 ואת עיריית רחובות.
לאחר שפישר התבטא בחריפות כנגד שופט שהרשיע את יעקב העליון, לקוח שלו, הוגשה נגדו תלונה ללשכת עורכי הדין. בית הדין למשמעת של מחוז תל אביב הרשיע אותו, אך לא השעה אותו.
בתביעה שהגישו נגדו בני זוג בטענה שלא ייצג אותם כראוי והתנהל ברשלנות ביקר בית המשפט בחריפות את הצורה בה ניסח פישר את הסכם שכר הטרחה וקבע "הסכמי שכר הטרחה שערך אינם מתיישבים עם המקובלות לגבי הסכמים כגון אלה" ובנוסף אף על פי שגבה את שכר הטרחה מראש לא הדגים כל עבודה שביצע במסגרת זאת.
בדצמבר 2014 הודיע פישר על פרישתו ממשרד עורכי הדין שבראשותו והפסקת עבודתו כעורך דין, על רקע חקירתו כחשוד בפלילים.
במאי 2015 הוגש נגדו כתב אישום חמור בשורה של פרשות שחיתות, ובעקבות זאת הושעה זמנית על ידי לשכת עורכי הדין.
חשדות בפלילים והעמדה לדין
ביולי 2014 נעצר פישר בחשד שהציע לאלון חסן לשחד אנשי משטרה בתמורה לסגירת חקירה פלילית נגדו. חסן פנה ביוזמתו למח"ש, ועל פי הנחייתם תיעד את הפגישה עם פישר ואת העברת כספי השוחד לידיו.
באפריל 2015 נעצר פישר פעם נוספת, לאחר שהמשטרה הצליחה לפענח מידע מוצפן מהטלפון הסלולרי שלו, וגייסה את עוזרתו האישית כעדת מדינה, בחשד למקרים רבים של תשלום שוחד לקצין משטרה לצורך השגת מידע משטרתי חסוי על חקירות שהתנהלו. במסגרת חידוש החקירה נעצרו בנוסף עופר נמרודי, בחשד למתן שוחד לצורך השגת מידע חסוי מחקירות משטרה, ופרקליטת מחוז תל אביב לשעבר ושותפתו של פישר, עורכת הדין רות דוד, בחשד במעורבות בפעולותיו של פישר, כדוגמת הזהרת נחקרים עתידיים כי מתנהלת כנגדם חקירה משטרתית סמויה. בנוסף נעצר רפ"ק ערן מלכה, ראש צוות חקירה לשעבר ביחידה הארצית לחקירות כלכליות, בחשד שהעביר לפישר וללקוחותיו מידע משטרתי חסוי מחקירות. בנוסף נעצרו האחים נחמיאס, בעלי חברה בנייה פרטית, בחשד ששילמו לפישר לצורך השגת מידע משטרתי מחקירה שהתנהלה כנגדם, וישעיהו (שי) ברס, לשעבר מנכ"ל נתיבי ישראל, בחשד דומה. בנוסף נחשד פישר בסיוע לביום בעיות רפואיות אצל מספר נחקרים, על מנת למנוע חקירה מסיבות רפואיות, בסיוע רופאים שהנפיקו אישורים רפואיים כוזבים תמורת שוחד.
בשל מעורבות אנשי משטרה בתיק, החקירה בפרשה נעשית על ידי המחלקה לחקירת שוטרים.
ב-14 במאי 2015 הוגשו בפרשה זו, שמכונה "פרשת רונאל פישר" כתבי אישום נגד רונאל פישר, ערן מלכה, רות דוד, יאיר ביטון, שי ברס, יוסף נחמיאס ואביב נחמיאס. כתב האישום נגד פישר כולל האשמות ב־12 פרשיות שונות. לאחר 70 ימי מעצר אישר בית המשפט העליון ב-9 ביולי 2015 את שחרורו של פישר למעצר בית שבמהלכו יהיה מחובר לאזיק אלקטרוני. באוגוסט 2016 לאחר 400 ימי מעצר בית התיר בית המשפט לשחרר את פישר מהאזיק האלקטרוני. בפברואר 2018 בוטל אחד מכתבי האישום נגדו אבל האישומים האחרים נשארו בעינם. ערן מלכה הפך לעד מדינה, הורשע ונדון למאסר. משפטם של יתר הנאשמים ממשיך להתנהל.
בשנת 2019 נמחקו שלוש פרשות מכתב האישום של רונאל פישר. בית המשפט המחוזי בירושלים מצא את התנהלות התביעה במשפט פישר כבלתי ראויה, ולאור התנהלות זו זיכה את פישר משלושה אישומים. המשפט על שאר האישומים נמשך. הוא הואשם בכך שניהל רשת של שוחד בתמורה למידע מתוך חקירות מתנהלות ולסגירת תיקים פליליים.
חיים פרטיים
פישר נשוי למיכל, מנהלת בית ספר לשעבר, אב לבן ושתי בנות. מתגורר בתל אביב.
ארץ הפרווה
ארץ הפרווה (בצרפתית: Le Pays des fourrures) הוא רומן הרפתקאות מאת הסופר הצרפתי ז'ול ורן מסדרת הספרים שלו Voyages Extraordinaires , שיצא לראשונה על ידי פייר-ז'ול הצל בשנת 1873. הספר מספר על תחנה שהקימו סוחרי פרווה על קרחון־ענק בצפון קנדה ש"נתלשת" ומשייטת ברחבי האוקיינוס.
הרומן פורסם כסדרת מאמרים ב-Magasin Éducation et de Récréation מספטמבר 1872 עד דצמבר 1873. המהדורה הצרפתית המקורית הראשונה עם שני הכרכים והמהדורה המאוירת הראשונה בפורמט גדול פורסמו בשנת 1873. התרגום הראשון לאנגלית, מאת נ. ד'אנברס (שם בדוי של גברת ארתור (ננסי) בל), פורסם גם הוא בשנת 1873.
הספר תורגם לעברית על ידי ג. בן־חנה [גדליהו אמיתי] בשם הקצין גובסון, בשנת 1954, יצא לאור על ידי הוצאת שמעוני.
תקציר עלילה
בשנת 1859, סגן ג'ספר הובסון וחברים אחרים בחברת מפרץ הדסון עוברים דרך הטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה לקייפ באת'רסט שבאוקיינוס הקרח הצפוני, במשימה להקים מאחז בקו הרוחב 70 מעלות, צפונית לחוג הארקטי.
האזור אליו הם מגיעים עשיר מאוד בחיות בר ומשאבי טבע. ג'ספר הובסון והצוות שלו מקימים מאחז. בשלב מסוים, מתרחשת רעידת אדמה, ומכאן ואילך, נראה שחוקי הפיזיקה השתנו (ליקוי חמה שאמור להיראות כמלא, נראהכ חלקי בלבד; הגאות והשפל אינם מורגשים יותר וכדומה). בסופו של דבר הם מבינים שהם נמצאים על קרחון, שנפרד מהקרח שבאוקיינוס הקרח הצפוני ושנסחף דרומה.
הובסון מבצע מדידה יומית כדי לדעת את מיקומו של הקרחון. הקרחון עובר את מיצרי ברינג. הקרחון (שהופך קטן בהרבה, מכיוון שהמים החמים יותר המיסו חלקים ממנו) מגיע סוף סוף לאי קטן. ספינת לווייתנים דנית מוצאת אותם. כל חברי הצוות של הובסון חולצו, וכולם שורדים.
לנדקרויצר P. 1000
לנדקרויצר P. 1000 (בגרמנית: Landkreuzer P. 1000) היה פרויקט שמעולם לא יצא לפועל של גרמניה הנאצית לבנות טנק במשקל של כ-1000 טון לשימוש במהלך קרבות מלחמת העולם השנייה.
הרעיון הראשוני לבנייתו הוצע על ידי מנהל קרופ, אדוארד גרוטה ביוני 1942, שכבר כינה אותו בשם "לנדקרויצר". העיצובים והשרטוטים שהוגשו של הרכב הוצגו בדצמבר 1942. הטנק תוכנן להיות במשקל של כ-1,000 טון ובכך היה כבד ב-812 טונים מהפאנצר סימן 8 (הטנק הכבד ביותר שנבנה אי פעם והיה במשקל של כ-188 טון). הפרויקט זכה לתמיכתו האישית של הפיהרר, אדולף היטלר, שהביע עניין בפיתוח הטנק. על אף התכנונים הרבים ותמיכתו של היטלר, בסופו של דבר הפרויקט בוטל על ידי שר החימוש אלברט שפר בתחילת 1943.
הגודל המוצע של הטנק היה עצום, המשקל המחולק שלו כלל כ-300 טון של חימוש (המשקל הכולל של התותחים עצמם היה 100 טון, כך ששריון הצריח היה אמור לשקול כ-200 טון), כ-200 טון של שריון הטנק ושלדו, וכ-100 טון של רכיבי מסילה ומכונאות, בעוד המשקל הנותר היה מחולק למאפיינים שונים של הטנק. המשקל העצום הזה היה אמור להתחלק על פני הקרקע בפלטפורמה באורך כ-39 מטרים ורוחב של כ-14 מטרים.
התפתחות
ב-1941 ערכו אנשי משפחת קרופ מעקב אחר טנקים סובייטיים כבדים מ-1941, המחקר הוליד גם את הטנק הסופר-כבד פאנצר סימן 8. המחקר הוביל לכך שאחד מאנשי החברה, הציע ב-23 ביוני 1942 לקנצלר גרמניה, אדולף היטלר כלי של ארטילריה מונעת עצמית במשקל של כ-1,000 טון שאותו כינה "לנדקרויצר" (בגרמנית: רכב שטח). כדי להגן על הטנק העצום, הוא היה אמור לשאת שריון בגודל של כ-25 סנטימטרים, כמו כן כמה תותחי נ"מ היו אמורים להיות מותקנים על סיפון המנועים של הרכב כדי להדוף תקיפות מטוסי תקיפה של בעלות הברית.
Midnight Sun
Midnight Sun (בעברית: שמש-חצות) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הסקוטית מגי ריילי. האלבום יצא לאור ב-27 בספטמבר 1993, על ידי חברת התקליטים EMI (Electric and Musical Industries). הוא הגיע בשיאו למקום ה-38 במצעד האלבומים הרשמי של שווייץ.
באלבום נכלל הלהיט "Follow the Midnight Sun", שזכה להצלחה והפך לאחד מהמזוהים ביותר עם ריילי באותה העת.
נינה הוס
נינה הוס (בגרמנית: Nina Hoss; נולדה ב-7 ביולי 1975) היא שחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה
בילדותה הציגה מחזות ברדיו ובגיל ארבע עשרה החלה להופיע על בימות התיאטרון.
ב-1997 סיימה ללמוד באקדמיה למשחק בברלין.
ב-2009 הייתה חברה בצוות השופטים של פסטיבל לוקרנו וב-2011 של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. היא קיבלה מספר אותות הוכרה ממשלתיים וביניהם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ומסדר האמנויות והספרות.
ב-2019 החלה לשמש כחברה באקדמיה האמריקאית לקולנוע.
קריירה
ב-1996 ביצעה את פריצתה בתחום המשחק כששיחקה בסרט "Das Mädchen Rosemarie" המבוסס על סיפור אמיתי אודות נערת ליווי גרמנייה.
ב-2002 שיחקה בקומדיה "Nackt" אודות שלושה זוגות חברים הנפגשים לארוחת ערב המהווה מוקד למתח ולדיבורים אודות אהבה ומין.
ב-2006 שיחקה בסרט "Elementarteilchen" המבוסס על רומן מאת מישל וולבק. ב-2007 שיחקה בסרט המתח ילה (Yella) כאישה הבורחת מבעלה. ב-2008 גילמה את התפקיד הראשי בסרט "אישה בברלין" המבוסס על הספר אישה בברלין.
ב-2010 הופיע בסרט הערפדים "Wir sind die Nacht". ב-2012 גילמה רופאה המנסה לברוח ממזרח גרמנייה בסרט "ברברה" שזכה להצלחה ואף נשלח להתמודד מטעם גרמניה לפרס האוסקר לסרט הזר.
בין 2014–2017 שיחקה סוכנת גרמנייה בסדרה האמריקאית "הומלנד".
בשנת 2022 שיחקה בסרטו של טאריק צאלח "חוזה מסוכן" לצד כריס פיין. עוד בשנת 2022 תצטרף לקאסט העונה השלישית של הסדרה "ג'ק ראיין" בפריים וידאו, ושיחקה לצד של קייט בלאנשט בסרט הדרמה של טוד פילד "טאר המנצחת"; אשר הוקרן בבכורה ב-1 בספטמבר 2022 בפסטיבל הסרטים של ונציה.
טל חיים
טל חיים היא סדרת ספרים של הרב שמואל טל, המורכבת מספרי עיון בסוגיות תלמודיות "אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא", ומספרי שיחות. הספרים מבוססים על שיעורים שמסר הרב טל בישיבת תורת החיים שבראשה הוא עומד. עד עתה (תשע"ט) יצאו לאור שמונה ספרי עיון על הלכות ברכות, שבת, בשר בחלב ותערובות, כללי הוראה, פסח וקריאת שמע ותפילה; וכן ארבעה ספרי שיחות, לימים נוראים, לפורים, לפסח ושיחות בספר תהילים. שמם של הספרים מורכב משם משפחתו של המחבר ומשמה של הישיבה בראשה הוא עומד. סדרת ספרי העיון זיכתה את מחברה בפרס הרב מימון לספרות תורנית לשנת תשס"ז. הכרך על בשר וחלב ותערובות שיצא בתשע"ג זיכה אותו בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תשע"ו.
הסכמות
ההסכמות לספרי טל חיים ניתנו על ידי רבנים ממגזרים שונים, בהם הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל אוירבך (מרבותיו של הרב טל), הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם שפירא, הרב משה הלברשטאם, הרב ברוך דב פוברסקי, הרב אביגדר נבנצל, הרב אשר וייס ועוד. בנימוקי ועדת פרס הרב מימון שהוענק לספר נכתב:
ספרי העיון
גולת הכותרת של הסדרה היא ספרי העיון, המשלבים חשיבה ישיבתית למדנית קלאסית, עם יישום הלכתי של העולה מלימוד הסוגיות. הספרים מתאפיינים בהתעמקות בשורש הדיון בדברי חז"ל, בדרך כלל בתלמוד הבבלי, ומתוך כך עיסוק ביקורתי בשיטות השונות, ללא נטייה ידועה מראש לכיוון כלשהו.
דוגמה לכך ניתן למצוא בחידוש המופיע בסדרה (שבת, כרך ג, סימן ד) שגם אחרי שאדם קיים את מצוות "זכור את יום השבת לקדשו", בכך שהזכיר את השבת בתפילתו, הוא ממשיך לקיים מצווה דאורייתא בכך שמקדש על היין בביתו. בכך עונה הרב טל על שאלה שהתקשו בה פוסקים רבים, כיצד הבעל מקדש בביתו ומוציא ידי חובה את אשתו, אם היא חייבת בקידוש מדאורייתא והוא חייב בקידוש רק מדרבנן (לאחר שקיים את המצווה מהתורה בעת אמירת 'ויכולו' בתפילה). דוגמה נוספת ניתן למצוא בהתייחסות לשאלה האם יוצאים ידי חובת הדלקת נר שבת בתאורת החשמל. המחבר מחפש ומוצא ראיות בדברי הגמרא לכך שנר חשמלי אינו נחשב נר.
בספרו הרב טל עוסק לעיתים בבירור מעמיק של המציאות שעליה נאמרו דברי הגמרא והפוסקים. דוגמה לכך ניתן לראות בהתייחסותו לשאלת הגדרת זמן צאת הכוכבים. על פי הכתוב בטל חיים (שבת, כרך ג'), הזמן המתואר בתלמוד כצאת הכוכבים הוא השלב בו השמים מחשיכים, דבר המתרחש כחמישים דקות לאחר שקיעת החמה, זאת בשונה מהפסיקה הרווחת שזמן צאת הכוכבים הוא כעשרים דקות לאחר השקיעה, או כשבעים ושתיים דקות לאחר השקיעה (לשיטת רבינו תם). עם זאת, למעשה אין הוא קובע את זאת להלכה, משום שהתיאור של החשכת השמים לא נפסק להלכה, ופוסק שזמן צאת הכוכבים דומה למקובל, כ־22 דקות לאחר שקיעת החמה.
בסדרה מנותחת גם שאלת כשרות הג'לטין באמצעות בירור התהליך הכימי שמתרחש בייצורו. דעתו של הרב טל היא שעל אף השינויים המבניים בחומר שממנו מופק הג'לטין, אין לראות את הג'לטין כחומר חדש משום שהרכיבים היסודיים שלו לא השתנו מן המבנה המקורי שלהם. זאת בניגוד לדעות אחרות בהלכה המתירות את הג'לטין מאחר שרואים בו חומר חדש ללא קשר לבעלי החיים מהם הופק.
לעיתים מוצגים פתרונות לשאלות תלמודיות-הלכתיות דרך הבחנה לשונית בין משמעויות שונות לאותה מילה. לדוגמה, לדעת הרב טל המונח "כחילת העיניים" מתייחס לתהליך שלם ולא רק לנתינת הכחול בתוך העין, והתהליך הזה כולל את הכנת החומר הניתן בעין, הכרוכה בפעולת מירוח שאסורה מן התורה בשבת, ובכך מיישב את תמיהת הפרשנים, מדוע הרמב"ם התיר לעשות זאת בשבת רק על ידי גוי.
הרב טל מייחס חשיבות לשימוש בכתבי יד ובדפוסים מדויקים של הספרים הנלמדים, כחלק מהניסיון להבין את דברי הגמרא והפוסקים וליישב קשיים העולים מדבריהם, וכן בספרי קדמונים שנדפסו לאחרונה, כגון תוספות ר"י הזקן ותלמידו, קיצור הסמ"ג ועוד.
אף סדר הדורות והשתלשלות מקורות קדומים תופס מקום חשוב בספרי טל חיים, ופעמים רבות מתעכב הרב טל על הבדלים בין לשון הראשונים המקורית ובין האופן בו צוטטו דבריהם בדורות מאוחרים יותר. לדוגמה, בסוגיית קידוש במקום סעודה, הוא מבחין בין מה שכתב מהרי"ל שיש צורך להתחיל את הסעודה מיד אחרי הקידוש ובין מה שכתב הרמ"א בשמו שניתן לשהות "זמן גדול" בין הקידוש לסעודה, ותולה את ההבדל בכך שהרמ"א לא ראה את דברי מהרי"ל במקורם אלא בהעתקה מקוצרת.
היחס לרמב"ם
כמעט בכל סימן מספרי טל חיים, ישנה התמקדות בשיטת הרמב"ם וביחס בינה ובין סוגיית הגמרא. הרב טל מציע הסברים חדשים לדברי הרמב"ם, אם נוכח לדעת שאין בהסברים הקיימים מענה לקשיים הקיימים בדבריו. כמו כן, הוא מרבה להשתמש בספרי הרמב"ם ובית מדרשו כדי לבאר על פיהם את שיטת הרמב"ם בספרו משנה תורה.
דוגמה לכך ניתן למצוא בהתייחסותו לשאלת הגדרתו של שדה לעניין רשויות שבת. הרב טל מסתמך על דברי רבי אברהם בן רמב"ם, ומבחין בין עניינים התלויים בסברה, בהם אין הכרח שהבנתו של ר' אברהם בדברי אביו היא הנכונה, ובין עדויות שלו על גרסת הגמרא שעמדה לפני אביו. לאור ההבחנה הזו, הרב טל מקבל את הקביעה ששדה אינו רשות הרבים, כל עוד לא מתהלכים בו אנשים באופן חופשי.
גם בפירוש המשנה לרמב"ם עושה הרב טל שימוש, ומבאר על פיו את דברי הרמב"ם בספר משנה תורה. דוגמה לכך ניתן למצוא בקביעתו שמדברי הרמב"ם בפירוש המשנה עולה שלא היה צורך להגעיל בכל יום את כלי בית המקדש שבושל בהם קורבן, בניגוד להבנת שאר הראשונים בסוגיה, קביעה שעליה ביסס הרב טל את הסברו להלכות שכתב הרמב"ם במשנה תורה. הרב טל מדייק מלשון הרמב"ם בפירוש המשנה, שנכתב על ידו בערבית, שהשטיפה שנעשתה במקדש נועדה להסיר את הלכלוך החיצוני שנדבק בכלי ולא את הלכלוך שנספג בכלי.
ספרי השיחות"טל חיים - תהילים"
בסדרה זו יצאו חמישה כרכים. בשנת תש"ע יצא לאור ספר טל חיים - שיחות לימים נוראים. הספר מכיל רעיונות בענייני התשובה והימים הנוראים, וכן הדרכות מעשיות על דרכי תשובה ותפילה בימים אלו. הספר מחולק לארבעה שערים, העוסקים ביסודות התשובה, מעשה התשובה, ראש השנה ויום כיפור. בספר מושם דגש על היחס שבין העבודה הפרטית של האדם ובין העבודה הכללית של עם ישראל, הן בחזרה בתשובה והן בעבודת ראש השנה ויום כיפור, שנלמדת בספר מנוסח התפילה ומתיאור עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים. הספר נכתב ונערך על ידי הרב שמחה פרידמן, ר"מ בישיבת תורת החיים, מתוך סיכומי שיחות שמסר הרב טל. בשנת תשע"ב יצא הספר גם במהדורה אנגלית.
בשנת תשע"ה יצאו לאור שני כרכים נוספים: שיחות לחג הפסח, ובו ארבע עשרה שיחות בענייני חג הפסח, אהבת ה', שיר השירים וגאולה. וכן שיחות בספר תהילים (מזמורים א' - י"ד). בשנת תשע"ו יצא לאור כרך שיחות לימי הפורים, ובו שש עשרה שיחות בענייני מגילת אסתר, עמלק, הסתר הפנים בגלות ועבודת השמחה בחודש אדר ובפורים.
בשנת תשפ"א יצא לאור כרך נוסף בסדרת תהילים (מזמורים ט"ו-כא).
בשנת תשפ"ב יצא הכרך השלישי בסדרת תהילים (מזמורים כב-לא)
אלמה מושונוב
אלמה מושונוב (מופיעה גם בשם הבמה אלמה שדה ובגרמנית Alma Sadé, נולדה ב-24 בדצמבר 1981) היא זמרת אופרה ישראלית המתגוררת בגרמניה.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב, בתם של השחקנים מוני מושונוב וסנדרה שדה.
בשנת 1992 השתתפה כילדה בסרט "כבלים", שבו שיחק אביה שהיה שותף לכתיבת התסריט (בסרט השתתף גם אחיה מיכאל מושונוב), כמו כן באותה השנה היא השתתפה גם בקלטת לילדים "בובה מתי" בכיכובו של מתי כספי.
למדה במגמת תיאטרון בתלמה ילין.
בשנת 2008 נישאה לעומר קליין. בשנת 2009 קיבלה משרה קבועה בבית האופרה בדיסלדורף והשניים עברו להתגורר בגרמניה.
מושונוב מופיעה בהצגות ומופעי אופרה ברחבי אירופה. בעצת אמרגנה היא נקראת בשם "אלמה שדה", בשל הקשר שלה לזמר האופרה גבי שדה, אחיה של אמה סנדרה.
M.R. All the Mixes
M.R. All the Mixes (בעברית: מ.ר. כל המיקסים) הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת-יוצרת הסקוטית מגי ריילי. אלבום הרמיקס יצא לאור ב-15 במרץ 1996, על ידי חברת התקליטים EMI (Electric and Musical Industries). האלבום כולל את הלהיט "To France" שחולק לשלושה רמיקסים.
מיכל רשף (עיתונאית)
מיכל רשף (נולדה ב-2 ביוני 1985 ) היא עיתונאית ישראלית, כתבת חוץ בתאגיד השידור הישראלי. החל מ-2017 משמשת כמגישה מחליפה בתוכניות "העולם היום", "חדשות שישי", "חדשות הלילה" ובתוכניות נוספות. קודם לכן הייתה כתבת לענייני חינוך של אתר "וואלה!" ובהמשך שימשה גם כמגישה מ-2009 עד שעברה לתאגיד השידור.
קריירה
את תחילת דרכה כעיתונאית התחילה רשף ב-2009 כאשר הצטרפה לאתר וואלה!. תחילה שימשה ככתבת החינוך באתר, ולאחר מכן קודמה לתפקיד מגישה. בוואלה סיקרה, בין היתר, אירועים חדשותיים מרכזיים רבים, בהם הבחירות לנשיאות ארצות הברית, מבצע צוק איתן והבחירות לכנסת העשרים.
חיים אישיים
רשף נשואה לאמנון ואם לשניים, מתגוררת בירושלים.
שביתת הנשים באיסלנד 1975
ב-24 באוקטובר 1975 קיימו הנשים באיסלנד שביתה למשך יום אחד כדי "להדגים את הצורך בעבודה של נשים בכלכלה ובחברה באיסלנד", וכדי "למחות נגד פערי שכר ופרקטיקות העסקה בלתי הוגנות". תשעים אחוז מאוכלוסיית הנשים באיסלנד, בהנהגת מספר ארגוני נשים שפעלו במשותף, לא הלכו למקומות העבודה שלהן, ואף סירבו לעשות כל סוג של עבודת בית או טיפול בילדים במשך כל אותו היום.
רקע
לפני 1975, נשים איסלנדיות שעבדו מחוץ לבית הרוויחו פחות משישים אחוז ממשכורתם של גברים. לנשים רבות כלל לא התאפשר לעבוד מחוץ לבית, בשל האחריות הכמעט בלעדית למשק הבית וגידול הילדים.
כשהאו"ם הכריז על שנת 1975 כשנת האישה הבינלאומית, חמשת ארגוני זכויות הנשים באיסלנד שלחו נציגות להקים וועדת תכנון אירועים למשך השנה. נציגה של קבוצת "רדסטוקינגס" העלתה את הרעיון של שביתה כאחד האירועים. הרעיון נקלט, אך הוועדה החליטה לקרוא לשביתה "יום חופש", מכיוון שסברו שהמונח הזה ינעם יותר לקהל הרחב, ועל כן יהיה יעיל יותר בגיוס משתתפות. כמו כן, נשים שהיו משתתפות בשביתה עמדו בפני סכנת פיטורים, בעוד אי אפשר היה למנוע מהן יום חופש.
ארגוני הנשים הפיצו את הידיעה לגבי יום החופש בכל רחבי המדינה. מארגנות האירוע שכנעו תחנות רדיו, טלוויזיה, ועיתונים להריץ סיפורים על אפליה מגדרית ועל שכר נמוך לנשים. האירוע זכה לתשומת לב בינלאומית.
יום החופש לנשים
ב-24 באוקטובר 1975, התקיימה השביתה בשם "יום חופש", בה נשים באיסלנד הדירו רגליהן ממקומות העבודה שלהן, ואף מאנו לעשות את כל עבודות הבית או גידול הילדים. תשעים אחוז מהנשים באיסלנד לקחו חלק בשביתה, כולל נשים ביישובים הכפריים. תעשיות רבות הושבתו באותו יום כתוצאה. לא היו שירותי טלפון מכיוון שכל עובדות המרכזיה היו נשים, ועיתונים לא הודפסו, מכיוון שעבודת הסידור נעשתה על ידי נשים. תיאטראות נסגרו כאשר השחקניות סירבו להופיע. רוב המורים היו נשים, ועל כן כל בתי הספר נסגרו, או פעלו באופן חלקי. טיסות בוטלו כשהדיילות לא הגיעו, ובבנקים, המנהלים פעלו בתור פקידים כדי לשמור על הבנקים פתוחים ביום זה. גם מפעלי הדגים הושבתו, מאחר שעיקר כוח העבודה בהם היו נשים.
במהלך היום, עשרים וחמש אלף נשים מתוך מאתיים עשרים אלף אנשים באיסלנד התאספו במרכז רייקיאוויק, בירת איסלנד, לעצרת מחאה. האירוע כלל נאומים, שירה, ושיחות לגבי מה ניתן לעשות כדי להשיג שוויון מגדרי באיסלנד. היו דוברות רבות, לרבות עקרת בית, שתי חברות פרלמנט, נציגה של ארגון פמיניסטי, ופועלת. הנאום האחרון של היום היה של אדלהיידור ביארנפרדסדוטיר, שייצגה את "סוקן", האיגוד המקצועי של הנשים בעלות המשכורות הנמוכות ביותר באיסלנד.
מעסיקים התכוננו ליום ללא נשים על ידי קניית ממתקים, עפרונות, ונייר כדי לבדר את הילדים שהגברים נאלצו להביא איתם למקומות העבודה. אבות לא מורגלים היו צריכים לשנות את סדר יומם, לקלח, להלביש ולהאכיל את הילדים, ולהתלוות אליהם במהלך היום מכיוון שכל המעונות היו סגורים. כתוצאה מכך, נקניקיות, ארוחת ילדים, אזלו בחנויות רבות באותו יום.
השביתה נמשכה עד חצות באותו לילה, אז חזרו עובדות הסידור לעיתונים כדי להוציא את המהדורה של יום המחרת. היא הייתה קצרה מהרגיל, וכללה רק כתבות הקשורות לשביתה.
השלכות
הנשים השיגו את המטרה שלהן להוכיח את הערך שלהן בכך שהשביתו את המדינה ליום אחד. יום החופש "פקח את עיניהם של אנשים רבים", שהתחילו לכנות את אותו היום "יום שישי הארוך."
כעבור מספר חודשים, ב-1976, העביר הפרלמנט של איסלנד חוק שמבטיח זכויות שוות לנשים וגברים. למרות שהחוק עצמו לא שינה הרבה בפועל את אי-השוויון ופערי השכר לרעתן של נשים, השביתה היוותה צעד פוליטי משמעותי בנושא שוויון זכויות במדינה, וסללה את הדרך להתפתחויות נוספות, לרבות בחירת הנשיאה הראשונה בעולם חמש שנים מאוחר יותר, ב-1980.
ב-2010 החליטו הנשים להאיץ את קצב ה"שביתות" לכל חמש שנים.
עבדאללה אחמד עבדאללה
עבדאללה אחמד עבדאללה (בערבית: عبدالله أحمد عبدالله; 6 ביוני 1963 – 7 באוגוסט 2020), מוכר בכינויו אבו מוחמד אל-מסרי, היה טרוריסט מוסלמי, בכיר בהנהגת ארגון אל-קאעידה ומחבריה הראשונים. היה מבוקש על ידי ממשלת ארצות הברית בגין מעורבות ישירה בתכנון המתקפה על שגרירות ארצות הברית בקניה וטנזניה בשנת 1998. לפי דיווח של הניו יורק טיימס, עבדאללה חוסל ב-7 באוגוסט 2020 בטהראן על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
פעילותו במסגרת ארגון אל-קאעידה
אבו מוחמד נשלח לסומליה בתחילת שנות ה-90, כמדריך מטעם אל-קאעידה על מנת לסייע ללוחמים הנאמנים למוחמד פארה איידיד, בין המנהיגים הבולטים במהלך מלחמת האזרחים במדינה. בין יתר תפקידיו, הדריך את הלוחמים הסומלים כיצד להשתמש ברקטות על מנת לפגוע במסוקים. פעילים אשר אומנו על ידי המדריכים הערבים מאפגניסטן לקחו חלק בהפלת המסוקים האמריקאים בסומליה בתקרית המוכרת כקרב מוגדישו.
מעט לאחר אירועי קרב מוגדישו החל תא אל קאעידה בקניה לאסוף מודיעין על מטרות אפשריות לתקיפה במדינה. מבין המטרות שנבדקו, החליט אוסאמה בן לאדן על השגרירות האמריקאית בניירובי, קניה. בניסיון לחקות את פעילות ארגון הטרור חזבאללה, הוחלט לפגוע במטרה נוספת במקביל. המטרה הנוספת שנבחרה היא שגרירות ארצות הברית בדאר א-סלאם, טנזניה. אבו מוחמד, אז כוכב עולה בארגון, קיבל אחריות על זירת הפעילות במזרח אפריקה, תכנן את הפעולה ואישר את ביצועה. במתקפה המשולבת על בנייני השגרירות, אשר נערכה באוגוסט 1998 וכללה שימוש במשאיות תופת, נהרגו 223 בני אדם ונפצעו מעל 4000. בגין מעורבותו בפיגוע, הוכנס לרשימת האנשים המבוקשים על ידי הממשל האמריקאי.
עלייתו להנהגת אל-קאעידה
לקראת סוף שנת 2000, מונה אבו מוחמד לאחד מבין עשרת חברי גוף קבלת ההחלטות של הארגון, מועצת השורא. הנהגת אל-קאעדה כמו גם מרבית פעיליו, מצאה מחסה באפגניסטן, אשר נשלטה באותה תקופה על ידי הטליבאן, בת ברית פוליטית ואידאולוגית של אל-קאעידה. אבו מוחמד מונה לנהל את כוחות הארגון בעיר הבירה של אפגניסטן, קאבול וכן לעמוד בראש מחנות האימונים של הארגון במדינה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 והפלישה האמריקאית לאפגניסטן, נמלט אבו מוחמד, יחד עם מנהיגים אחרים באל קאעידה, לאיראן. לא הייתה זו בחירה פשוטה עבור הנהגת הארגון, מאחר שהיות איראן מדינה שיעית, הארגון הסוני פונדמנטליסטי, ראה בה אויב. עם זאת, מאחר שארצות הברית רדפה את אנשי אל-קאעידה באפגניסטן ופקיסטן, איראן נתפסה כמקלט סביר. זאת מאחר שהסיכוי שתשתף פעולה עם ארצות הברית היה קטן.
אבו מוחמד, יחד עם משפחתו ומנהיגים אחרים מהארגון, השתקעו בעיר שיראז באיראן. בשנת 2003 נעצר אבו מוחמד והנהגת הארגון לאחר שממשלת איראן החליטה שברצונה לפקח מקרוב על פעילותם. בזמן שהותו של אבו מוחמד במעצר באיראן, השיא את בתו מרים עם בנו של בן לאדן, חמזה, אשר שהה עמו במעצר. נישואים אלו מדגימים את מעמדו הבכיר של אבו מוחמד בארגון ואת קשריו הקרובים עם ראש ההנהגה.
אבו מוחמד שוחרר ממעצר בשנת 2015, יחד עם בכירים נוספים בארגון, בעסקת חילופי שבויים שכללה את החזרתו של דיפלומט איראני שנחטף בתימן. מאז שחרורו, העריכו מומחים במערב כי אבו מוחמד מיועד לרשת את איימן א-זוואהירי בראש הנהגת הארגון. זאת במיוחד על רקע מצבו הבריאותי המתדרדר של א-זוואהירי.
דיווחים על הריגתו
ב-13 בנובמבר 2020 פורסם בניו יורק טיימס שב-7 באוגוסט 2020 נהרג עבדאללה בידי שני סוכנים של "המוסד", לבקשת ארצות הברית. בכתבה נטען כי הסוכנים, רכובים על אופנוע, ירו לעברו חמישה כדורים מאקדחים נושאי משתיקי קול בעת שזה נסע במכוניתו בפרברי טהראן. כתוצאה מן הירי נהרגה גם בתו מרים, אלמנתו של חמזה בן לאדן, שישבה לצדו (לפי דיווח של סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס, גם היא הייתה יעד לחיסול, שבוצע בידי לוחמי יחידת כידון). גורמים רשמיים בישראל ובארצות הברית לא התייחסו לפרסומים. איראן הכחישה את הדיווח ואמרה כי היא אינה מאכלסת בשטחה אנשי אל-קאעידה. דובר משרד החוץ האיראני, סעיד חטיבזאדה, הצהיר כי ארצות הברית וישראל לפעמים "מנסות לקשור את איראן לקבוצות כאלה על ידי שקר והדלפת מידע כוזב לתקשורת". על פי הניו יורק טיימס, ניסתה איראן לטייח את ההתנקשות באמצעות סיפור כיסוי לפיו נורה פרופסור לבנוני להיסטוריה בשם חביב דאוד. ב-12 בינואר 2021 אישר מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו שעבדאללה חוסל בטהראן ב-7 באוגוסט 2020.
בני ונדט
בני ונדט (בשוודית: Benny Wendt, נולד ב-4 בנובמבר 1950 בנורשפין שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת החלוץ, בעיקר בקייזרסלאוטרן וסטנדרד לייז'. לונדט 20 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1978.
קריירת מועדונים
ונדט החל את הקריירה בנורשפין מליגת העל השוודית בשנת 1969. ונדט שיחק במועדון השוודי בהצלחה, ובקיץ 1975 חתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה. ונדט לא הצליח להשתלב היטב בהתקפת הקבוצה שכללה את הנס להר ודיטר מילר, וערך רק שש הופעות בעונה זו, אותה סיימה קלן במקום הרביעי בבונדסליגה. בתום העונה עבר ונדט לטניס בורוסיה ברלין ששיחקה אז בבונדסליגה. ונדט שיחק עונה אחת בקבוצה זו, והבקיע 20 שערי ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה אל הבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם טניס בורוסיה ברלין, חתם ונדט בקייזרסלאוטרן, בה הפך במהרה לשחקן משמעותי, כאשר שיתף פעולה בהתקפה עם קלאוס טופמולר, יוזף פירונג וריינר גאי. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1977/78, הבקיע ונדט עשרה שערי ליגה, וסיים עם קייזרסלאוטרן במקום השמיני בליגה. בשתי העונות הבאות, היה ונדט חלק חשוב בקייזרסלאוטרן שסיימה פעמיים ברציפות במקום השלישי בבונדסליגה, כאשר בעונת 1979/80 הבקיע 12 שערי ליגה. עונת 1980/81 הייתה האחרונה של ונדט בקייזרסלאוטרן. בעונה זו הבקיע ונדט שישה שערי ליגה וסיים עם קייזרסלאוטרן במקום הרביעי, והגיע עמה לגמר הגביע הגרמני, בו שיחק 90 דקות בהפסד הקבוצה 3-1 לאיינטרכט פרנקפורט. בתום עונת 1980/81 עזב ונדט את קייזרסלאוטרן לאחר שערך במדיה 116 הופעות והבקיע 35 שערים, וחתם בסטנדרד לייז' הבלגית.
ונדט שיחק שתי עונות בסטנדרד לייז'. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1981/82, זכה ונדט עם הקבוצה באליפות ליגת העל הבלגית, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסידה סטנדרד לייז' לברצלונה בתוצאה 2-1. ונדט שיחק בגמר זה 90 דקות. בעונת 1982/83 זכה ונדט עם הקבוצה באליפות נוספת. בקיץ 1983 עזב ונדט את סטנדרד לייז' לאחר שתי עונות, בהן הבקיע 22 שערי ליגה ב-56 הופעות, וחתם בהתאחדות הספורט של חברת סייקו בהונג קונג, שם שיחק עונה אחת. בעונת 1984/85 שיחק ונדט בפרייבורג ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, במדיה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, אך סיים את העונה רק במקום השמיני. בתום עונה זו, פרש ונדט ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ונדט ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1972. ונדט לא זומן לסגל השוודי למונדיאל 1974, אך זומן למונדיאל 1978, בו פתח בשני משחקים ונכנס כמחליף במשחק אחד בשלב הבתים הראשון, אותו סיימה שוודיה עם נקודה אחת והודחה. במונדיאל זה ערך ונדט את הופעותיו האחרונות במדים הלאומיים, כאשר הוא ערך בסך הכל 20 הופעות והבקיע שער אחד.
מעגל ריסים
מעגל ריסים הוא מכשיר מכני המופעל ידנית לעיגול הריסים העיניים למטרות קוסמטיות. מעגל הריסים עשוי בדרך כלל ממתכת, ולעיתים קרובות יש רפידות גומי במקום שבו המתכת יוצרת מגע עם הריסים. הפטנט הראשון הידוע של מעגל ריסים הוגש על ידי צ'ארלס סטיקל ויליאם מקדונל מרוצ'סטר, ניו יורק.
ממציא מעגל הריסים
ויליאם ג'וסף בלדו (1889- 28 בספטמבר 1995) היה הממציא האמריקאי הראשון של מעגל הריסים. ויליאם והחברה שלו Kurlash company רשומים על פטנטים בקנדה, ארצות הברית ובריטניה למעגל הריסים והוסיפו לו מספר שיפורים.
דורית שדה
דורית שדה (נולדה ב-4 ביולי 1953) היא מעצבת אופנה ישראלית. בעברה הייתה זמרת, יוצאת להקת הנח"ל, בשם נעוריה דורית פן.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב בשם דורית פנדריך. בנערותה למדה בגימנסיה הרצליה והייתה סולנית של להקת עיריית תל אביב והופיעה עמה במסע הופעות בעולם. שירתה בלהקת הנח"ל תחת השם דורית פן. השתתפה בתוכניתה ה-23 של להקת הנח"ל, "פלנח"ניק", שכללה את שיר הרעות, שבו הייתה אחת הסולניות.
לאחר שחרורה השתתפה בדואט עם שלמה ארצי בשיר "ארץ גלויה", שנכלל באלבום האוסף שלו "אומרים ישנה ארץ" שיצא בשנת 1973. ארצי גם כתב לה את השיר "שיר עם", שזכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
באמצע שנות ה-70 נוצר קשר בינה לגבי שדה, שחיפש זמרת לצורך הקמת צמד. הרעיון לא יצא אל הפועל, אך בשנת 1977 נישאו השניים. לאחר שגבי שדה קיבל מלגה ללימודי אופרה עברו השניים להתגורר בלונדון. בתקופה זו נחשפה לתחום עיצוב האופנה ועם שובם לישראל החלה שדה לעצב אופנה ולשווקה. כעבור זמן החלה שדה לפתוח חנויות שנושאות את שמה. כיום לשדה 3 חנויות שנושאות את שמה בקניון רמת אביב, ברחוב דיזנגוף ובמתחם התחנה תל אביב.
בשנת 2017 עיצבה את בגדיה של גיסתה סנדרה שדה בתפקיד נעמי שמר במחזמר "סימני דרך" בתיאטרון הבימה.
דורית וגבי שדה מתגוררים בתל אביב והם הורים לזמרת מיקה שדה ולאורי, הלומד מוזיקה בלונדון, אחייניתה היא הזמרת יעל פנדריך שהתחרתה ביחד עם בתה בתוכנית "כוכב נולד".
עומר קליין
עומר קליין (נולד ב-15 במאי 1982) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי המתגורר בגרמניה.
ביוגרפיה
נולד וגדל בנתניה. בגיל שבע החל לנגן בפסנתר. למד ג'אז בבית הספר לאמנויות תלמה ילין. בשנת 2005, בעקבות הופעתו בפסטיבל הג'אז באילת, קיבל מלגת לימודים ל"ניו אינגלנד קונסרבטוריון" בבוסטון. כעבור שנה עזב את לימודיו ועבר להתגורר בניו יורק עם בת זוגו אלמה מושונוב. הוא הופיע בהרכב של נגן הקונטרבס הישראלי עומר אביטל המתגורר בניו יורק וכן עם נגנים נוספים ובהם בן סטריט, ג'ייסון לינדנר ודוני מקאסלין.
בשנת 2007 הוציא קליין יחד עם הבאסיסט חגי כהן מילוא אלבום משותף בשם "Duet". בשנת 2008 נישא לאלמה מושונוב. באותה שנה הוציא את אלבומו "Introducing Omer Klein", הכולל 10 יצירות מקוריות שלו. קטע הפתיחה נושא את השם "אבוטבול", כשמו המקורי של עומר אביטל, שהיה המנטור הראשון שלו בניו יורק. בשנת 2009 הוציא את אלבומו "Heart Beats", כשמו של קטע הפתיחה באלבום.
בינואר 2014 יצאו שלשה סינגלים מתוך אלבום הילדים "אף על פיל", בשניים מהם שר קליין. השיר "היער בסתיו" הוא דואט עם רונה קינן, ואילו את השיר "הפרפר והזחל" שר קליין לבדו. את שני השירים הלחין שחר ברבש ותרגם מיידיש בני מר. ב-2015 יצא אלבומו "Fearless Friday".
אצטדיון פריולי
סטאדיו פריולי (באיטלקית: Stadio Friuli) נקרא גם מסיבות מסחריות: "דאצ'יה ארנה", הוא אצטדיון הממוקם באודינה שבאיטליה. האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של אודינזה מהסרייה א'.
היסטוריה
האצטדיון נפתח ב-1976 והיה אצטדיון אולימפי שמתאים גם לאתלטיקה. ב-1990 אירח האצטדיון שלושה משחקים במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה בשנה זו. ב-2005 אירח האצטדיון מספר משחקי ליגת האלופות כאשר הקבוצה אודינזה אירחה את משחקיה באצטדיון הביתי שלה. ב-10 בספטמבר 2008 אירח האצטדיון משחק של נבחרת איטליה במסגרת הבתים של מוקדמות מונדיאל 2010. ב-21 בנובמבר 2009 אירח האצטדיון משחק ראגבי של נבחרת איטליה בראגבי נגד נבחרת דרום אפריקה - אלופת העולם בראגבי לשנת 2007.
בקיץ 2013 בוצע שדרוג באצטדיון והתאמתו לכדורגל בלבד - בוטל מסלול הריצה מסביב לדשא, והיציעים נבנו מחדש כך שיהיו קרובים יותר לדשא. ב-2016 נפתח האצטדיון מחדש, ונחשף כי יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה תהיה הספונסרית של האצטדיון שיקרא מעתה "דאצ'יה ארנה".
מיקה שדה
מיקה שדה (נולדה ב-18 בדצמבר 1984) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב, בתם של זמר האופרה גבי שדה (אחיה של השחקנית סנדרה שדה) ומעצבת האופנה דורית שדה. בילדותה הצטרפה לאביה בנסיעותיו הרבות בעולם. בשנת 2002 שהתה בגרמניה ביוזמת מפיק מוזיקלי מקומי שניסה להפיק לה מספר שירים, אך הפרויקט לא הבשיל.
בשנת 2004 השתתפה בעונה השנייה של "כוכב נולד". הביצוע הבולט שלה בתוכנית היה השיר "אהבנו" של אביב גפן. לאחר שהודחה מ"כוכב נולד" החלה בקריירה מוזיקלית עצמאית. השתתפה בשני אלבומיו הראשונים של גבע אלון והופיעה לצדו. במשך כשנתיים עבדה על חומרים לאלבום ראשון, אך מספר שבועות לפני השלמתו החליטה לגנוז אותו. בשנת 2005 שימשה כפרזנטורית של המותג "דורית שדה" שבבעלות אמה.
בשנת 2009 יצא אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה. האלבום יצא על ידי חברת עננה, בהפקתו המוזיקלית של דני בן בשט. רוב החומרים באלבום הם שלה, ובין השירים: "פורטוגל" ו"שעת לילה מאוחרת", שיצאו לפני כן כסינגלים.
במרץ 2010 הופיעה במופע "My Girl - חמישים שנה למוטאון" במסגרת "פסטיבל אישה 2010", שבו השתתפו זמרות ישראליות נוספות ובהן נינט טייב, אפרת גוש ורונה קינן. בפברואר 2011 הופיעה בהיכל התרבות, יחד עם זמרים נוספים, בערב הצדעה לשירי יעקב רוטבליט. כתבה (יחד עם קובי אוז ואיה כורם) ללירז צ'רכי את השיר "טוב לי לבדי".
בשנת 2012 השתתפה, יחד עם עוד כ-35 זמרים, בפרויקט המוזיקלי "Lunacidal Tendenciesl". היא שרה יחד עם גדי אלטמן את השיר "The Waiting Room", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום של הפרויקט - "After the End". בקיץ של אותה שנה שבה ושימשה כפרזנטורית של קולקציית הקיץ של המותג "דורית שדה", יחד עם דודתה סנדרה שדה.
החל משנת 2013 היא מופיעה עם המשוררת צרויה להב במופע "דרך המשי", במופע אינדי ילד - רוקנ'רול לכל המשפחה וכן במופע "אבי סינגולדה וחברים".
בנובמבר 2013 השיקה את אלבומה השני "מה את מעדיפה". האלבום יצא בייעוצו המוזיקלי ובהדרכתו של דן תורן. בין השירים: "W" ו"את לא בעניין", שיצאו לפני כן כסינגלים. את אירוע ההשקה ערכה במופע בתל אביב שבו אירחה אמנים שונים ובהם אבי סינגולדה.
בשנת 2014 הופיעה עם Sun Tailor על בימת פסטיבל אינדינגב.
ביוני 2016 יצא אלבומה השלישי והראשון באנגלית ״Birds & Guitars". האלבום מכיל שירי פולק אישיים שנכתבו בדרכים. כל השירים והמנגינות נכתבו על ידי מיקה והוא הופק על ידה בשיתוף עם בן זוגה אוראל תמוז. האלבום כולו הוקלט בבית, והשתתפו בו הנגנים קרן טננבאום, אדם בן עזרא, אבי סינגולדה וסתו בן שחר. הסינגל המוביל מתוך אלבום "Little Things" נכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ.
בנובמבר 2019 יצא אלבומה הרביעי והשני באנגלית "My Emotions". להבדיל מהאלבום הקודם, אלבום זה קיבל הפקה עכשווית עם שימוש בביטים וצלילים אלקטרוניים. יצאו מתוכו שלושה סינגלים "Let the Waterfall" (שהופק בשיתוף עם עטר מיינר), "Humor" ו-"Light of God". גם כאן האלבום הופק על ידה בשיתוף עם בן זוגה אוראל תמוז.
באקטובר 2021 חידשה שדה את "זן נדיר" שירה של קורין אלאל.
חיים אישיים
בעבר הייתה בת זוגו של אלרן דקל, סולן להקת "פאנק שטיין" (אחיה של הזמרת דפנה דקל), וכיום היא בת זוגו של אוראל תמוז, הגיטריסט של להקת הרוק "אומללה". בפברואר 2019 נולד בנם הבכור. באוגוסט 2022 נולדה להם בת.
אגם מניארה
אגם מניארה (בסוואהילי: Ziwa la Manyara) הוא אגם בטנזניה. האגם נמצא בשבר הסורי אפריקני, והוא שריד לאגמים הרבים ששכנו בחלקו המזרחי של השבר הסורי אפריקני. מקור שמו של האגם בא מהמילה "אמניארה" (emanyara) במסאית, שפירושה שמו של צמח האופורביה שגדל בסביבת השמורה. האגם משתרע על שטח של 231 קילומטרים מרובעים, ומקור מימיו בעיקר בנחל סימבה בצפונו, ובנחל מקיוני במזרחו.
האגם הוא חלק מ"שמורת טבע אגם מניארה", ששטחה 329 קילומטרים מרובעים, ואשר נמצאת במחוז מניארה בצפון טנזניה. בשמורה חיים מעל 500 מינים של בעלי חיים, מתוכם כ-400 מיני ציפורים. בעלי חיים מוכרים הנמצאים בשמורה הם בבונים, זברות, פילים וחזירי בר.
ב-1981 הכריזה עליו אונסק"ו כשמורה ביוספרית.
שדות ירוקים (סרט, 1989)
שדות ירוקים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1989 בכתיבתו ובבימויו של יצחק צפל ישורון. בתפקידים הראשיים - עמית ליאור, שמואל אדלמן, שמואל שילה, שרון הכהן וליה דוליצקיה. עמית ליאור מלווה את הסרט בקריינות.
הפקה והפצה
זה הסרט העלילתי הראשון שעסק באינתיפאדה הראשונה. הוא צולם בשכונת ממילא בירושלים לפני שפונתה ונהרסה ובאזור מודיעין שהיה אז ריק מבתים, עם שדות ירוקים לכל עבר. צילומי הסרט הסתיימו במרץ 1989, הקרנת הבכורה שלו נערכה ביולי.
זה היה סרטו העלילתי האחרון של הצלם גדי דנציג שנהרג בתאונת מסוק בפיליפינים.
הסרט זכה בפרס וולג'ין, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ירושלים. הוא זכה בפרס "ציפור הזהב" לסרט הטוב ביותר, ב"פסט ריו", פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ריו, שנערך בפורטלזה, בצפון ברזיל.
הסרט השתתף גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת "פנורמה", בפסטיבלי הסרטים של דבלין, לונדון, הונג קונג ו"אינטרפסט" במוסקבה.
תקציר העלילה
מאיר כועס על בנו שעזב את ישראל וכל הזמן מבקש ממנו לחזור. כולם נוסעים לטקס שאמור להיערך בבסיס הטירונים בשטחים.
הם מגיעים לירושלים ומאחרים לאוטובוס. רמי מוצא נהג מתנחל (דורון צברי) שמוביל אספקה להתנחלות ומסכים להסיע אותם. הרכב עובר בתוך כפר ערבי ונאלץ לעצור בגלל אבנים על הכביש ואבנים שנזרקות עליהם. רמי יוצא מכליו ומכלה את זעמו בפלסטיני למרות מחאתה של קתי.
הם נאלצים לעזוב את הרכב ולעצור אמבולנס צבאי. רמי מכריח את הנהג שלמה (דורון אברהמי) להסיע אותם משם. האמבולנס עוזב את הכפר ומתחיל לנסוע בשבילים בתוך שדות ירוקים. מאיר מרגיש לא טוב והם יורדים מהאמבולנס ועולים לגבעה ליד מחצבה כדחי לצפות על פלסטינים מתקרבים. הפלסטינים מצליחים להבעיר את האמבולנס.
מאיר חש ברע ודבורה חושבת שלקה שוב באירוע מוחי. הם תומכים בו ומגיעים לשביל בשדה עליו נוסע ג'יפ. בג'יפ יש שני פלסטינים, נאג'י וטאהר. שמוליק נמצא בסערת רגשות, מוריד אותם מהג'יפ ומאיים עליהם. בסיום הוא יורה למוות בנאג'י ומשחרר את טאהר.
שלמה דבורה דנה וקתי נוסעים בג'יפ להזעיק עזרה.
אצטדיון רנאטו דאל'ארה
אצטדיון רנאטו דאל'ארה (באיטלקית: Stadio Renato Dall'Ara; נקרא בעבר: אצטדיון ליטוריאלה ואצטדיון קומונאלה) הוא אצטדיון רב-שימושי הממוקם בבולוניה שבאיטליה. האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל בולוניה 1909 מהסרייה א'.
היסטוריה
האצטדיון אירח משחקים במונדיאל 1934 שהתקיים באיטליה. ב-1990 אירח האצטדיון משחקים במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה בשנה זו.
האצטדיון ממוקם ברובע סאראגוצה, כ-6 קילומטר ממרכז העיר בולוניה. האצטדיון בעל תכולה של כ-31,000 צופים במשחקי כדורגל ו-55,000 צופים בעת מופעים. האצטדיון נחשב לאחד האיכותיים באירופה מבחינת איכות הדשא, ביחד עם הדשא באצטדיון ארטמיו פרנקי בפירנצה, בגלל איכות הניקוז והצפיפות הקומפקטית של כר הדשא.
פסקליס השני
פסקליס השני נולד בשם רניירו רניירי (מלטינית: Paschalis II; נולד בין השנים: 1050 ל-1055 – 21 בינואר 1118) כיהן כאפיפיור מ-13 באוגוסט 1099 עד למותו. החליף באפיפיורות את אורבנוס השני, מהאפיפיורים החזקים של ימי הביניים ויוזם מסע הצלב הראשון. תקופת שלטונו של פסקל הייתה ארוכה יחסית לאפיפיורים אחרים בימי הביניים, אולם היא לא התאפיינה ביציבות. במרבית תקופת כהונתו התחולל עימות בינו לבין היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה סביב סוגיית האינווסטיטורה של הבישופים. עימות זה הוא חלק ממאבק האינווסטיטורה שהחל עוד בתקופתו של גרגוריוס השביעי והסתיים רק בימי קליקסטוס השני.
חייו לפני מינויו לאפיפיור
רניירו רניירי נולד במחצית הראשונה של העשור השישי במאה ה-11, ליד פורלי שבמזרח איטליה. בגיל צעיר הצטרף למנזר קלוני ובגיל 20 הגיע לרומא, בשליחות המנזר. הוא התקרב אל האפיפיור גרגוריוס השביעי, שגם הוא היה יוצא קלוני, וגרגוריוס מינה אותו לקרדינל הממונה על כנסיית סן קלמנט. בשנים 1089–1090 שימש לגאט (שליח מיופה כוח) של האפיפיור בצרפת ובספרד. לאחר מותו של אורבנוס השני בשנת 1099 נבחר רניירו לאפיפיור ובחר לעצמו את השם "פסקל השני".
מאבקו עם היינריך החמישי
בחירת אפיפיור באותה התקופה הייתה סוגיה פוליטית שבחשו בה גורמים שונים בתוך הממסד הכנסייתי ומחוץ לו. עם בחירתו של פסקל לאפיפיור הועלו טענות כנגד בחירתו, והיו שלושה קרדינלים אחרים ששאפו לתפקיד האפיפיור ולא היו מוכנים להשלים עם בחירתו של פסקל. פסקל הצליח לבסס את שליטתו בכנסייה גם בעזרת תמיכתו של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שכיהן באותה העת כשליט שותף ביחד עם אביו היינריך הרביעי. פסקל, מצידו, תמך בהיינריך כאשר הלה הדיח את אביו מן השלטון בשנת 1105 והפך לשליט יחיד באימפריה הרומית הקדושה. אולם בשנת 1106 החל להיווצר בין השניים עימות, כאשר היינריך ביקש מפסקל להכתיר אותו בהכתרה האימפריאלית, אך פסקל דרש בתמורה הסכמה של הקיסר כי מעתה האינווסטיטורה של הבישופים תהיה בסמכות של האפיפיור ולא של השליטים החילוניים. לאחר שהיינריך סרב, פסקל סירב להכתירו ופנה לבקר בחצר הצרפתית.
פסקל היה בשבי של היינריך במשך 61 יום עד שנשבר והצהיר שהוא מוותר על האינווסטיטורה של הבישופים, שהיינריך לא יוחרם על כך שלקח את האפיפיור למעצר ושהוא יבצע את ההכתרה האימפריאלית. אז שחרר אותו היינריך וב-13 באפריל הכתיר פסקל את היינריך לקיסר.
אנשי הכנסייה הצרפתים ראו בחומרה את ההתרחשויות ודרשו מן האפיפיור לחזור בו מויתוריו להיינריך. פסקל הודיע שהוא חוזר בו שנה מאוחר יותר, אך הוא לא ביצע מעשים נוספים כנגד הקיסר מכיוון שהוא חשש מעימות נוסף. את אנשי הכנסייה הצרפתים תגובה זו לא סיפקה ובוועידה כנסייתית בויין בשנת 1112 הם החרימו את היינריך וקבעו שאינווסטיטורה על ידי שליט חילוני היא מעשה מינות. הם הודיעו שאם האפיפיור לא יאמץ את החלטותיהם הם יפעלו להדחתו. פסקל חשש מהתחדשות העימות ולכן רק 4 שנים מאוחר יותר הוא קיבל את החלטות הוועידה בויין.
העימות בין הקיסר לאפיפיור התחדש בעקבות הוועידה. הקיסר הודיע שהוא מדיח את האפיפיור ואף מינה אנטי-אפיפיור, את גרגוריוס השמיני. בשלב זה הקיסר היה כבר בעמדת חולשה ביחס לאפיפיור שכן לקיחת האפיפיור למעצר הייתה מעשה שעורר התנגדות להיינריך והוא צבר לעצמו אויבים. עם זאת העימות לא נפתר בימיו של פסקל, ורק אחרי מותו, בשנת 1122 נחתם קונקורדט וורמס בין הקיסר לאפיפיור קליקטוס השני, שהביא לסיום העימות.
פעולות נוספות כאפיפיור
פסקל נבחר לאפיפיור בעיצומו של מסע הצלב הראשון. הוא היה תומך גדול של מסע הצלב ואף ערך בשנים הראשונות לכהונתו מסעות באיטליה כדי להשיג תמיכה לצלבנים בארץ ישראל. בנוסף נודע פסקל במפעלי בנייה של כנסיות גדולות והוא ידוע בכך שחנך כמה כנסיות.
קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים
ההתמודדויות של קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים החלו בשנת 1967 במסגרת ליגת האלופות האסיאתית של ה-AFC והמשיכו עד להשעיית ישראל מתחרויות ה-AFC ב-1974. החל מ-1976 החלו הקבוצות הישראליות להשתתף בגביע האינטרטוטו של אופ"א. לאחר צירוף ישראל כחברה מוכרת באופ"א ב-1992 החלו הקבוצות הישראליות להשתתף בשאר מפעלי הארגון.
במפעלים האסייתיים
אף על פי שישראל חדלה להשתייך לקונפדרציית הכדורגל של אסיה כבר משנות ה-70, היא עדיין נחשבת לאחת המדינות המובילות של טורניר ליגת האלופות האסיאתית בכל הזמנים. מכבי תל אביב היא אחת משבע קבוצות שזכו בטורניר פעמיים, והפועל תל אביב זכתה בטורניר פעם אחת, בטורניר הראשון ליגת האלופות האסייתית (1967), והפסידה פעם נוספת בגמר בליגת האלופות האסייתית (1970)
הפועל תל אביב
לאחר זכייתה באליפות ישראל בעונת 1965/1966 בליגה הלאומית, זומנה הפועל תל אביב כנציגת ישראל למפעל החדש שהוקם באותה עונה - גביע אסיה לקבוצות, ששמו כיום "ליגת האלופות האסיאתית". לטורניר של 1967 נרשמו שמונה קבוצות, אך אלופות איראן והודו, פרשו והפועל תל אביב העפילה אוטומטית לגמר, שבו פגשה את סלנגור המלזית. המשחק תוכנן להיערך בשיטת בית-חוץ, אך ראש ממשלת מלזיה סירב להעניק אשרות כניסה לישראלים, ולכן נערך משחק גמר אחד בבנגקוק בתאילנד. המשחק שוחק בחוקים מיוחדים: 80 דקות, עם חילוף אחד לכל קבוצה, המלזים עלו ליתרון בדקה ה-55, אך דני בורסוק השווה בדקה ה-75 מבישול של חיים נוריאלי, ובדקה ה-80 כבש יעקב רחמינוביץ' בבעיטת עונשין, וקבע 1–2 והעניק את הגביע להפועל תל אביב.
שתי עונות לאחר מכן הפועל זכתה שוב באליפות ישראל, ושבה לגביע אסיה כנציגת ישראל. טורניר 1970 שהתקיים בטהראן, חולק לשני בתים. הפועל שובצה בבית 2 אותו סיימה ראשונה עם 6 נקודות לאחר ניצחונות, 5-0 על המשטרה התאילנדית, 1-3 על מערב בנגל ההודית ועל מאדאן האינדונזית. בשלב חצי הגמר קיבלה הפועל ניצחון טכני על אלופת לבנון שפרשה. בגמר פגשה הפועל תל אביב את אלופת איראן - טאג' טהראן, לעיני 40,000 צופים באווירה מתוחה באיראן, הפועל הפסידה 1–2 על אף שהובילה 0–1 משער של יחזקאל חזום.
מכבי תל אביב
מכבי תל אביב החלה לייצג את ישראל במפעלים הבין-לאומיים בעונת, בעת השתייכותה של ישראל לקונפדרציית הכדורגל של אסיה, כאשר זכתה בגביע אסיה לאלופות בטורניר ליגת האלופות האסייתית (1969), לאחר ניצחון בהארכה על ינגזיי, נציגת קוריאה הדרומית, משער של דרור בר-נור בדקה ה-112. בעונת, בהשתתפותה השנייה במפעל, ליגת האלופות האסייתית (1971) השלימה מכבי זכייה שנייה בתואר. בר-נור ושלמה ג'רבי הובילו את מכבי לניצחון 0–2 בחצי הגמר מול קבוצת צבא דרום קוריאה, ובמשחק הגמר זכתה מכבי בניצחון טכני 0–3 על קבוצת אל-שורטה העיראקית, ששחקניה עלו למגרש מנופפים בדגלי עיראק ופלסטין וסירבו לשחק מול אלופת ישראל מסיבות פוליטיות.
במפעלים האירופיים
המפעל הראשון בו השתתפו לראשונה קבוצות ישראליות היה גביע האינטרטוטו, החל מעונת 1976/1977 (הראשונות לעשות זאת היו בית"ר ירושלים והפועל באר שבע).
החל מעונת 1992/1993 החלו להשתתף הישראליות גם בגביעי אירופה נוספים (בתחילה גביע אירופה למחזיקות גביע וליגת האלופות ולאחר מכן גביע אופ"א) כאשר בעונה זו השתתפה מכבי תל אביב במוקדמות ליגת האלופות והפועל פתח תקווה שהשתתפה במוקדמות גביע אירופה למחזיקות גביע.
גביע אירופה למחזיקות גביע (1992–1999)
הקבוצה הישראלית הראשונה להשתתף במוקדמות גביע המחזיקות הייתה הפועל פתח תקווה שבעונת החלה את הופעותיה במפעל בצורה משכנעת, כאשר גברה על קבוצת סטרומסגודסט הנורווגית בסיבוב המוקדם אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי פיינורד ההולנדית, אף על פי שלא הייתה רחוקה מהעפלה לאחר שהפסידה בהולנד 0–1 אך השיגה ניצחון מפתיע 2–1 בישראל לאחר שהוליכה כבר 2–0 והודחה לבסוף בשל מספר שערי חוץ נחות. במשחקים אלה קראו אוהדי פיינורד קריאות גזעניות, עליהן נקנסה הקבוצה.
הקבוצה הישראלית השלישית שהשתתפה במפעל הייתה מכבי תל אביב בעונת 1994/1995, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת קפלוויק האיסלנדית אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי קבוצת ורדר ברמן הגרמנית. באותה העונה הייתה הפועל באר שבע לקבוצה הראשונה שהשתתפה במוקדמות גביע אופ"א.
מכבי חיפה חזרה למפעל בעונת, אז שיחקה בסיבוב המוקדם מול קבוצת KI קלאסביק מאיי פארו, ניצחה אותה 4–0 בישראל והעפילה לסיבוב הראשון, אף על פי שהפסידה באיי פארו בתוצאה 2–3. בסיבוב הראשון פגשה חיפה בקבוצת ספורטינג ליסבון החזקה מפורטוגל, הפסידה לה, והודחה מהמפעל.
האי וייט (ניו זילנד)
האי וייט / ואקאארי (באנגלית: Whakaari / White Island) הוא אי געשי פעיל, הממוקם במפרץ פלנטי 48 קילומטרים מהחוף המזרחי של האי הצפוני של ניו זילנד.
קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים
גביע אירופה למחזיקות גביע (1992–1999)
בעונת השתתפה עירוני ראשון לציון במפעל. היא הפסידה כבר בסיבוב המוקדם תוך מתן תצוגת נפל לקבוצת קונסטרוקטול קישינב המולדבית.
בעונת השתתפה הפועל באר שבע במפעל, באחת העונות הזכורות לרעה בכדורגל הישראלי באירופה. לאחר ניצחון על ז'לגיריס וילנה הליטאית בסיבוב המוקדם, באר שבע הגרילה בסיבוב הראשון את קבוצת רודה הצנועה יחסית מהולנד. במשחק הראשון, שנערך בישראל הפסידה באר שבע בתוצאה 1–4. משחק הגומלין, שנערך בהולנד, הפך להשפלה גדולה לבאר שבע, שהפסידה באותו המשחק 0–10 להולנדים. זו הייתה התבוסה הקשה ביותר של קבוצה ישראלית אי פעם במסגרות אירופיות (עד היום).
האי וייט (ניו זילנד)
הר געש שכבתי אנדזיטי זה הוא הר הגעש הפעיל ביותר בניו זילנד.