cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלוטרכוס
זיהוי אלוהי היהודים עם דיוניסוס
למפריאס מקשר את תיעוב החזיר אצל היהודים לכך שעל פי האגדה, אדוניס, שלטענתו יש לזהותו עם דיוניסוס, "נהרג על ידי חזיר בר". דבריו רומזים לקשר בין דיוניסוס ותעלומות דתיות יהודיות וזה מוביל לשאלה השישית בדיון: "מיהו אלוהי היהודים". סימאכוס שואל אותו אם הוא מכניס את האל הלאומי שלו "ללוח השנה של העברים" ומשייך "לפולחנותיהם הסודיים" את דיוניסוס. מויראגנס מאתונה משיב לו ופותח בהרצאה בה הוא מזהה את עבודת האל היהודית עם פולחן דיוניסוס. בטיעון הראשון שלו הוא מתייחס לדמיון בין הטקסים הדיוניסיים לבין מה שנראה כמזיגה של חגי סתיו יהודיים:
"החג הגדול והקדוש ביותר ליהודים תואם בבירור את דיוניסוס מבחינת המועד והאופי. כאשר הם חוגגים את הצום שלהם, כפי שהם מכנים אותו, בשיא הבציר, הם עורכים שולחנות עם כל מיני הפירות תחת אוהלים ובקתות הבנויים בעיקר ממעשה מקלעת של גפן וקיסוס. הם מכנים את היום הראשון בימי החג סוכות (skene = אוהל). כמה ימים מאוחר יותר הם חוגגים חג נוסף, המזוהה עם בכחוס, במקרה זה לא ברמזים מטושטשים אלא בהיותו קרוי על שמו במפורש, חג שהוא מעין 'תהלוכת ענפים' או 'תהלוכת תירסוסים', שבה הם נכנסים אל בית-המקדש וביד כל אחד מהם תירסוס. מה הם עושים שם לאחר היכנסם, איננו יודעים, אך אפשר בהחלט שהטקס הוא הילולה בכחנלית, שכן למעשה הם משתמשים בחצוצרות קטנות כדי לפנות לאלוהיהם כדרך בני ארגוס בהילולה שלהם לכבוד דיוניסוס. אחרים מבינם מתקדמים בניגון על נבל. נגנים אלה נקראים בלשונם 'לוויים'".
פלוטרכוס שייך לדור של סופרים שהחלו להשתמש ב"עברים" במקום או יחד עם "יהודים". תיאורו את טקסי החג היהודיים נובע לפחות בחלקו ממקור שקדם לחורבן בית שני. רוב התיאור מתיישב היטב עם חג סוכות. התירסוס הוא הלולב, "ענף הדקל". הצום הוא ההיבט היחיד שאינו מתיישב עם סוכות וגם לא עם אופיים העליז של הפולחנים הדיוניסיים, וגם של חג סוכות לפי תיאורו של פלוטרכוס עצמו. משמעותו יכולה להיות רק יום כיפור, היום המרשים ביותר בפולחן היהודי בבית המקדש, שקודם ב-4 ימים בלבד ליום הראשון של חג סוכות. אף על פי שזהו יום צום, בעת העתיקה היו לו מאפיינים של חג. ייתכן ומאפיין זה כמו גם תאריך חגיגתו, הם שגרמו לפלוטרכוס לבלבל אותו עם חג הסוכות. ייתכן והחג שפלוטרכוס רואה כנפרד ומזוהה עם בכחוס הוא שמיני עצרת, החג שבא אחרי שבעת ימי הסוכות. החצוצרה אופיינית לחג הסוכות כמו גם לחגיגות אחרות במקדש. בתרגום השבעים, המילה היוונית הזו משמשת גם לחצוצרה וגם לשופר. אזכור הלוויים כאן הוא האזכור היחיד שלהם בספרות הפגאנית. פלוטרכוס הוא גם הסופר הפגאני היחיד שמדגיש את החיבור של היין עם חגיגת השבת. ייתכן ודבריו אלה הם הד למנהג של קבלת השבת בברכות על גביע יין. ערבוב הדבש הנזכר כאן תואם להוראה בספר ויקרא. נכונותו של פלוטרכוס לקשור את מנהג שתיית היין בשבת לדיוניסוס עומדת בניגוד בולט לתיוג השבת על ידו בחיבור "De Superstitione" כאחד המנהגים הנגועים באמונות טפלות שהיוונים למדו מהברברים.
השבת כאמונה טפלה
בחיבורו המוקדם "על האמונה הטפלה" (במקור היווני: Περὶ δεισιδαιμονίας; בלטינית: De Superstitione), פלוטרכוס מסביר את האמירה של אוריפידס "יוונים המגלים אצל הברברים דברים רעים" (נשות טרויה, 764) ומונה את המנהגים הברבריים שאומצו על ידי היוונים שיש בהם מן "האמונה הטפלה", ובהם גם "שמירת שבת" (Sabbatismous). מילה זו אינה מופיעה אמנם בתרגום השבעים, אבל נמצאת בברית החדשה ובספרות של אבות הכנסייה. פלוטרכוס אינו מאשים אמנם רק את היהודים באמונה טפלה, אולם על פי פטר שפר, שורה נימת בוז ברשימת המנהגים הברבריים, בניגוד לדעתו החיובית על ההתנזרות היהודית מבשר חזיר ועל האל היהודי.
במקום אחר באותו חיבור הוא מתייחס להימנעות היהודית מהגנה עצמית בשבת: "ואולם היהודים, מפני שהיה זה יום שבת, ישבו במקומם ללא ניע, בשעה שהאויב השעין סולמות אל החומות ותפס את עמדות ההגנה, ואילו הם לא קמו, אלא נשארו שם, כבולים בחבלי האמונה הטפלה כמו היו אחוזים ברשת אחת גדולה". לא ברור לגמרי על איזה כיבוש של ירושלים מדובר, אולם על פי הדמיון לסיפור שציטט יוסף בן מתתיהו מחיבורו של אגאתרכידס, ניתן לשער שהתכוון לכיבושה על ידי תלמי הראשון סוטר.
בחיבור "על הסתירות הסטואיות" (במקור היווני Περὶ Στωικῶν ἐναντιωμάτων; בלטינית De Stoicorum Repugnantiis) נזכרים היהודים כעם שאין לו התפיסה הנכונה של האלוהות ושעובד אותה מתוך פחד: "ראו את הדעות לגבי אלים שמחזיקים בהן יהודים וסורים; ראו כמה אמונות טפלות ממלאות את חיבורי המשוררים. ועדיין, אף אחד כמעט לא תפס את האלוהות כניתנת למות ושהולידו אותה". כינוי היהודים כאומה בעלת אמונות טפלות תואם את המסורת היוונית-רומית, המיוצגת על ידי: אגאתרכידס, קיקרו, הורטיוס (סאטירות, 1, 5, 100), סטראבון, טקיטוס ואפוליוס.
האבות האפונימיים של האומה היהודית
החמור הנזכר בחיבור הנזכר לעיל "שיחות משתה" כזוכה לכבוד מצד היהודים, נזכר בהקשר היהודי גם בחיבור אחר של פלוטרכוס.
היסטוריה מדינית של יהודה
בחיבור "חיי אישים" נזכרים כמה אירועים בהיסטוריה היהודית של התקופה הרומית בארץ ישראל.
בתיאור מסעו של פומפיוס במזרח (63 לפנה"ס), פלוטרכוס מציין שבין היתר "גם את ארץ יהודה שיעבד ואסר את אריסטובולוס מלכה". בתיאור תהלוכת הניצחון של פומפיוס ברומא הוא מפרט את שמות הארצות שנכנעו, שהופיעו על כתובות שנישאו בראש התהלוכה, ובהם "פיניקיה ופלשתינה, יהודה, ערב וכל הפיראטים שביבשה ובים". בנוסף לכך, הוא מציין גם מספר שמות של שבויים רמי מעלה ובהם גם את "אריסטובולוס מלך היהודים". פלוטרכוס מספר שמרקוס אנטוניוס התלווה לגביניוס במסע המלחמה שלו בסוריה ו"נשלח כנגד אריסטובולוס שהמריד את היהודים" (לאחר שברח מרומא לארץ ישראל), בקרב שבסופו "אריסטובלוס עצמו נשבה יחד עם בנו" (אנטיגונוס השני, בשנת 56 לפנה"ס). הוא מספר שאנטוניוס "נטל ממלכים רבים את מלכותם" ומביא כדוגמה לכך את "אנטיגונוס היהודי", שאנטוניוס "התיז גם את ראשו, אף-על-פי שמעולם לא הוטל עונש כזה על מלך". פלוטרכוס מציין שבין הטריטוריות שהעניק אנטוניוס לאהובתו, קלאופטרה מלכת מצרים, היה גם "אותו אזור של ארץ יהודה שבו גדל הצרי" (סביבות יריחו). בתיאורו את כישוריה הוא מציין שקלאופטרה "ידעה את לשונותיהם של עמים רבים" ולרוב לא נזקקה למתורגמן: "לרובם השיבה את תשובותיה בעצמה...לעברים, לערבים, לסורים". יש להניח שהכוונה הייתה לארמית, השפה הנפוצה בקרב היהודים באותה עת, אך ייתכן והשימוש במילה "עברים" ולא במילה "יהודים", כמו גם ציונם הנפרד מה"סורים", מרמז דווקא על השפה העברית.
בסקירתו את חילות העזר שאסף אנטוניוס לקראת קרב אקטיום, מציין פלוטרכוס גם את "מלכוס הערבי והורדוס היהודי", אולם הורדוס בסופו של דבר לא שלח סיוע צבאי לאנטוניוס מאחר שהיה עסוק במלחמה נגד מלכוס (מלך הנבטים). פלוטרכוס מציין שכאשר התבשר אנטוניוס על תבוסת כוחותיו באקטיום, נמסר לו גם על נטישת שליטי החסות שלו, לאחר "שהורדוס היהודי הצטרף עם כמה לגיונות וקוהורטים אל קיסר". הוא מספר שלאחר תבוסתם שלחו אנטוניוס וקלאופטרה שליחים לאוגוסטוס המנצח, ואחד מהם "נשלח אל הורדוס המלך" כדי להניא אותו מלעבור לצדו של אוגוסטוס, אולם השליח "האמין לדברי הורדוס" והחליט להתייצב לפני אוגוסטוס, "אבל הורדוס לא יכול לעזור לו כלום" ואוגוסטוס הוציא אותו להורג.
פלוטרכוס מזכיר את ארץ יהודה גם באירועים מאוחרים יותר: בקשר למכתב ובו ידיעות על התקוממות של לגיונות שנועדו להבהיל את הקיסר גלבה, וגם בקשר לאיגרת תמיכה בקיסר אותו, שהתקבלה מהמצביא אספסיאנוס בזמן שעמד בראש גיס גדול ביהודה. בהמשך הוא מצטט את אותו, שמודיע לחייליו על תמיכת הצבא בו: "אסיה וסוריה ומצרים והצבאות הנלחמים ביהודים עמנו הם".
ג'וש הופקינס
ויליאם ג'ושוע הופקינס (באנגלית: William Joshua Hopkins; נולד ב-12 בספטמבר 1970) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בין היתר מתפקידיו בתור ריימונד מילברי בעונה האחרונה של הסדרה "אלי מקביל" (2001–2002), בתור גרייסון אליס בסיטקום "קוגר טאון" (2009–2015) , ובתור ליאם או'קונור בסדרה "קוונטיקו" (2015–2016).
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון סייר (אנ'), למד הופקינס באוניברסיטת אובורן באלבמה.
קריירה
בשנת 1995 שיחק לראשונה בסרט הדרמה הלהט"בי "Parallel Sons" לצדו של גבריאל מאן. שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד אורח בסדרה "חוק וסדר", וב-1997 גילם תפקיד משנה בסרט "ג'י איי ג'יין".
ב-1998 קיבל לראשונה תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה, כשלוהק לתפקיד הבלש אלק סטון בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הדרמה המשטרתית "New York Undercover" של רשת פוקס. בין 1998 ל-1999 השתתף גם במספר פרקים של הקומדיה "ג'ק וג'יל". בשנת 2000 גילם תפקיד משנה בסרט "הסערה המושלמת".
בשנת 2001 השתתף בסרט "One Eyed King". באותה שנה קיבל תפקיד ראשי נוסף בסדרת טלוויזיה, כשהצטרף לעונה החמישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "אלי מקביל", בה גילם את דמותו של ריימונד מילברי. ב-2002 השתתף במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "פשע מן העבר", וב-2004 השתתף בכמה פרקים של אופרת הסבון "החוף הצפוני". ב-2006 גילם את דמותו של שדרן הטלוויזיה צ'ארלי באבקוק בסדרה הקומית "פפר דניס" של רשת The WB, שירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת. באותה שנה השתתף גם במספר פרקים של סדרות הטלוויזיה "נעלמים" ו"אחים ואחיות". ב-2008 גילם את דמותו של רוג'ר תומפסון בסדרה "עיר ההוללות" של רשת CBS, שאף היא ירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת. בנוסף, בשנה זו שיחק בסרט "אנשים יפים מכוערים".
בשנת 2009 לוהק הופקינס לסדרה הקומית "קוגר טאון" של רשת ABC. הוא גילם את אחת הדמויות הראשיות, גרייסון אליס, במשך כל שש העונות בה שודרה הסדרה, עד ירידתה מהמרקעים בשנת 2015, וכן ביים שניים מפרקי הסדרה. לאחר ירידה הסדרה, לוהק לתפקיד ראשי בעונה הראשונה של הסדרה "קוונטיקו" של רשת ABC, בתפקיד סוכן ה-FBI ליאם או'קונור.
בשנת 2014 שיחק בסרט "המין השני" ובתפקיד קטן בסרט הביוגרפי "קומו על הרגליים" אותו חיו של ג'יימס בראון, ושיחק בסיטקום "הלוזרים" ב-NBC בתפקיד אורח.
בשנת 2019 שיחק לצד לורן כהן בסדרה "וויסקי קוואליר" בתפקיד ריי פרינס, סוכן FBI.
הופקינס עובד כיום על פודקאסט בשם "The Rex Chapman Show", שעלה לראשונה ב-Basketballnews.com ב-16 במרץ 2021 עם שחקן ה-NBA לשעבר רקס צ'פמן.
קמהאמהה הרביעי
קמהאמהה הרביעי (Kamehameha IV, 9 בפברואר 1834 - 30 בנובמבר 1863) היה המלך הרביעי של ממלכת הוואי והיורש של אביו המאמץ קמהאמהה השלישי.
בתקופת כהונתו חשש רבות מהשתלטות האמריקאים ולכן הגביל מאוד את המסחר איתם. ברוב תקופת כהונתו הוא עסק בבריאות ובחינוך. הוא נפטר בסופו של דבר מאסתמה בגיל 29. המקומיים האמינו כי מותו היה עונשו מהאל כי אנשיו בגדו באל.
עוד תעלה תזרח השמש
עוד תעלה תזרח השמש (באנגלית: Till The Clouds Roll By) הוא סרט מוזיקלי ביוגרפי אמריקני שהופק בידי אולפני MGM בשנת 1946.
הסרט ממחיז את הביוגרפיה של המלחין ג'רום קרן, שבמקור היה מעורב בהפקה של הסרט. ג'רום נפטר עוד בטרם הושלם הסרט ויצא אל האקרנים. רוברט ווקר מגלם את קרן.
הסרט זכור בעיקר בגלל צוות השחקנים הגדול והכוכבים הרבים של אותה התקופה שהופיעו בו. בסרט מבוצעים שירים רבים של קרן וה-15 הדקות הראשונות מכילות עיבוד מרוכז למחזמר הידוע ספינת השעשועים. בין הכוכבים המופיעים בסרט: ג'ודי גארלנד, פרנק סינטרה, קתרין גרייסון, וירג'יניה אובראיין, דינה שור, ואן ג'ונסון, ג'ון אליסון, לנה הורן, לוסיל ברמר, ואן הפלין, סיד צ'ריס ואנג'לה לאנסבורי.
בזמן צילומים הייתה ג'ודי גארלנד בהריון עם בתה לייזה מינלי, בזמן צילומיה נאלצו המלבישים להסתיר את הריונה וזאת כדי לא לפגוע במוניטין שלה ככוכבת יפת תואר.
עלילה
סיפור הסרט מתחיל עם תחילת המאה ה-20, כאשר קרן ניסה למכור את פזמוניו למפיק אדיש מברודוויי. ניסיונותיו לעניין את האמרגן צארלס פרומן (הארי היידן) לא מביאים אותו לכלל תוצאה, מאחר שפרומן בטוח כי כל השירים הטובים מגיעים מאירופה. קרן עובר לגור בעיר לונדון שבאנגליה, שם הוא פוגש ולאחר מכן מתאהב במי שתהייה אשתו לעתיד, אווה (דורותי פטריק). רגע לפני שקרן מצליח להשיג עבודה אצל פרומן, מתנפצות תקוותיו של קרן כאשר פרומן נספה בטביעת האונייה "לוסיטניה" ב-7 במאי 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה. למזלו, קרן פיתח קשרים חזקים בעולם הבידור בארצות הברית, עם המפיק והכותב אוסקר המרשטיין והמלחין והמנצח ויקטור הרברט. קשרים אלה איפשרו לקרן להלחין כמה מחזות מחזמר קטנים. הסרט מסתיים במקום בו התחיל, כאשר קרן מנצח על המחזמר שובר הקופות, "ספינת השעשועים".
Goodbye (שיר של בני האדם)
Goodbye (בעברית: להתראות) הוא השיר שייצג את רומניה באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל. השיר בוצע על ידי להקת בני האדם. הוא הולחן ונכתב על ידי פריסטור אלין נגואה, מיהאי אלכסנדרו מתאי ואלנה כריסטינה מארקאו. השיר נבחר ב-25 בפברואר 2018 בתחרות "סלקציה נציונלה 2018" ששודרה בערוץ רסלשת השידור "Romanian Television" והיוותה את תחרות הקדם-אירוויזיון הרומנית.
יוסף אל-מסאכני
יוסף אל-מסאכני (בערבית: يوسف المساكني; נולד ב-28 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן תוניסאי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל ערבי ובנבחרת תוניסיה.
אספרנס דה תוניס
אל-מסאכני החל לשחק במועדון הנוער של קבוצת סטאד תוניסיאן, בשנת 2008 עבר לקבוצת אספרנס שם עלה לשחק בקבוצה הבוגרת, ושיחק כקשר התקפי. אל-מסאכני ערך את הופעת הבכורה שלו באספרנס ב-27 בספטמבר 2008, במשחק ליגה נגד סטאד תוניסיאן אחרי שעלה מהספסל. כבש את שער הבכורה שלו ב-18 באוקטובר 2008, נגד EGS גאפסה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הפך לשחקן הרכב קבוע ובנוסף הוביל את הקבוצה לזכייה בליגת העל התוניסאית.
בעונת 2009-10 הופיע לראשונה בטורניר ליגת האלופות האפריקאית עם הקבוצה, נגד ASFA יאננגה מבורקינה פאסו. במשחק זה, הביסה קבוצתו של אל-מסאכני את הקבוצה היריבה בתוצאה 4-1, כאשר אל-מסאכני בישל שער. הקבוצה הגיעה לשלב הגמר של ליגת האלופות האפריקאית, שהיה נגד טי. פי. מזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. אספרנס הובסה במשחק הגמר הראשון כשהתוצאה היא 5-0, ובמשחק השני סיימה בתוצאה 1-1; עקב כך, סיימה כסגנית ליגת האלופות האפריקאית. באותה העונה גם זכה בשנית עם אספרנס בליגת העל התוניסאית, בכובשו שישה שערים בכל המסגרות.
ב-19 במרץ 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות האפריקאית, נגד קבוצת ASPAC מבנין. באותו המשחק, כבש צמד שערים. שנה לאחר מכן, העפילו אל-מסאכני וקבוצתו פעם נוספת לשלב הגמר, שהיה נגד וידאד קזבלנקה. משחק הגמר הראשון הסתיים בתיקו 0-0. משחק הגמר השני הסתיים בניצחון 1-0 לטובת קבוצתו של אל-מסאכני. באותה העונה סיים אל-מסאכני את העונה במקום השני בטבלת הכובשים של ליגת האלופות האפריקאית, לאחר שכבש חמישה שערים. כמו כן, זכה בליגת העל של תוניסיה בפעם השלישית ברציפות. בזכות הזכייה בליגת האלופות האפריקאית, הופיעו אל-מסאכני וקבוצתו בגביע העולם למועדונים 2011, שם הודחה הקבוצה בשלב רבע הגמר נגד א-סד. בעקבות הדחתה, התמודדה אספרנס ב-14 בדצמבר 2011 על זכייה במקום החמישי, במשחק נגד מונטריי המקסיקנית. במשחק זה הפסידה אספרנס 3-2.
בעונת 2012-13, הופיע אל-מסאכני לראשונה כקפטן הקבוצה במשחק ליגה. ב-23 בספטמבר 2012, כבש לראשונה אל-מסאכני בקריירה שלו שלושער במשחק ליגה רשמי, נגד איי אס גאבס. באותה העונה, העפיל שוב עם קבוצתו לשלב הגמר של ליגת האלופות האפריקאית, אשר נערך נגד אל אהלי. אל-מסאכני לא שיחק במשחק הראשון שהסתיים בתיקו. משחק הגמר השני הסתיים בניצחונה של אל-אהלי בתוצאה 2-1. באותה העונה, זכה בתואר מלך השערים של ליגת העל התוניסאית, בכובשו 17 שערים. בנוסף לכך, זכתה קבוצתו באליפות הרביעית ברציפות בליגת העל התוניסאית.
מ.ס. אל-דוהאיל
ב-1 בינואר 2013, חתם אל-מסאכני במ.ס. אל-דוהאיל, בסכום של כ-2.5 מיליוני ליש"ט. ב-10 בפברואר 2013, הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הקטרית, בשחקו במסגרת הליגה נגד מ.ס. אל וואקרה . בעונה זו שיחק אל-מסאכני עם הקבוצה גם בליגת האלופות האסיאתית, ואף העפיל עמה לשלב רבע הגמר נגד גואנגג'ואו אוורגראנד הסינית. קבוצתו הודחה מהטורניר לאחר שהפסידה בסיכום שני המשחקים . באותה העונה כבש אל-מסאכני שמונה שערים בכל המסגרות, וקבוצתו סיימה במקום השני בליגת העל הקטרית. בעונת 2013/14 ,זכה עם קבוצתו באליפות ליגת העל הקטרית, ואף סיים במקום השישי בטבלת הכובשים בליגה, בכובשו תריסר שערים. בעקבות הזכייה זכתה מ.ס. אל-דוהאיל להגיע לשלב רבע הגמר של ליגת האלופות האסיאתית נגד אל-הילאל. בתום אותה העונה סיים אל-מסאכני במקום הרביעי בטבלת הכובשים של ליגת האלופות האסיאתית בכובשו חמישה שערים, ואף זכה עם הקבוצה בשנית באליפות ליגת העל הקטרית. בעונת 2015/16, היה מלך השערים של בליגת העל הקטרית, בכובשו 14 שערים, אף על פי שקבוצתו סיימה במקום הרביעי בלבד בטבלה. עונה לאחר מכן הגיע עם הקבוצה רק עד לשמינית הגמר של ליגת האלופות האסיאתית נגד פרספוליס האיראנית. אל-מסאכני סיים את העונה עם שבעה שערים בתריסר הופעות וזכה עם קבוצתו באליפות ליגת העל הקטרית בפעם השלישית. ב-1 במרץ 2018, רשם את ההופעה ה-100 שלו במדי הקבוצה הקטרית, במסגרת משחק ליגה נגד א-סאד, לאחר שכבש צמד. המשחק הסתיים בתוצאה 4-3 לטובת קבוצתו של אל-מסאכני. אל-מסאכני זכה עם הקבוצה בליגת העל הקטרית בפעם הרביעית, עם 23 שערים ב20 הופעות. אל-מסאכני סיים במקום השני בטבלת הכובשים של הליגה באותה שנה.
נבחרת לאומית
אל-מסאכני זומן לראשונה לנבחרת תוניסיה ב-9 בינואר 2010, לסגל ששיחק בגביע אפריקה לאומות 2010. בהופעת הבכורה שלו אשר נערכה ב-13 בינואר 2010, נגד נבחרת זמביה, בישל אל-מסאכני את שער השוויון של תוניסיה. משחק זה הסתיים בתוצאה 1-1. ב-23 בינואר 2012, כבש את שער הבכורה שלו בגביע אפריקה לאומות 2012, נגד נבחרת מרוקו. במשחק זה עלה מהספסל במקומו של סאמי אל-עלאגוי. בעקבות כיבוש שער זה זכה אל-מסאכני לשחק במשחק שלאחר מכן במסגרת הטורניר, נגד נבחרת ניז'ר ולאחר ארבע דקות מפתיחת המשחק, הבקיע אל-מסאכני את השער הראשון במשחק. נבחרת תוניסיה העפילה לשלב שמינית הגמר נגד נבחרת גאנה, ובסופו ניצחה נבחרת גאנה 2-1 את נבחרת תוניסיה. ב-12 ביוני 2017, ענד לראשונה את סרט הקפטן של נבחרת תוניסיה במסגרת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019 נגד נבחרת מצרים. משחק זה הסתיים בניצחון 1-0 לטובת נבחרת תוניסיה. ב-7 באוקטובר 2017, העלה אל-מסאכני את נבחרתו למונדיאל 2018, לאחר שכבש שלושער נגד נבחרת גינאה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. לרוע מזלו של אל-מסאכני, הוא לא זומן לסגל מונדיאל 2018, עקב פציעה שמנעה ממנו לשחק.
נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
אספרנס דה תוניס
'''מ.ס. אל-דוהאיל'''
בוורלי ד'אנג'לו
בוורלי ד'אנג'לו (באנגלית: Beverly D'Angelo; נולדה ב-15 בנובמבר 1951) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
ד'אנג'לו נולדה בקולומבוס, אוהיו, שבארצות הברית, לפריסילה סמית' (Priscilla Smith), כנרת, ולג'ין ד'אנג'לו (Gene D'Angelo), נגן קונטרבס ומנהל תחנת טלוויזיה.
קריירה
ד'אנג'לו החלה לעבוד בתיאטרון, הופיעה בברודוויי בשנת 1976 במחזמר "Rockabye Hamlet" (המוכר גם כ-"Kronborg: 1582") המבוסס על המחזה "המלט" של שייקספיר. למרות שההפקה כשלה, ובכך גרמה למחזמר להופיע פחות מחודש על הבמה, ד'אנג'לו קיבלה ביקורות טובות במשחקה בתפקיד אופליה.
לאחר ששיחקה דמויות משנה בסרטים, בהם "הרומן שלי עם אנני" של וודי אלן, ד'אנג'לו הופיעה ברצף של סרטים מצליחים בסוף שנות השבעים: "מחפש צרות", "שיער" ו-"בתו של כורה פחם". שיא פרסומה היה כתוצאה מהופעתה בסרט "נסיעה נעימה המפתחות בפנים (חופשה נעימה)" ב-1983. הופעתה כאלן גריזוולד הובילה לשלוש הופעות נוספות שלה בדמות זו בסרטי המשך, מ-1985 עד ל-1997. ב-1992 ביצעה הופעת אורח בפרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה המונפשת "הסימפסונים" בדמותה של לורלין למפקין, מלצרית וזמרת קאנטרי יפה. שש עשרה שנה לאחר מכן, ב-2008, השתתפה בעונה התשע עשרה של הסדרה שוב כאותה הדמות.
היא משחקת, מדי פעם, בדמותה של רבקה בלט'וס, פרקליטת הגנה בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2006 היא השתתפה בסרט הפולחן העצמאי "Gamers: The Movie". כיום היא מופיעה בסדרת הטלוויזיה "הפמליה" כברברה "באבס" מילר, סוכנת שחקנים.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד חוזר בדמותה של סוזן טרילבי בסדרה "שקרים אמיתיים" ברשת CBS, המבוססת על הסרט באותו שם משנת 1994 בבימויו של ג'יימס קמרון.
חיים פרטיים
בשנת 1981 היא נישאה לדוכס לורנזו סאלוויאטי, אריסטוקרט איטלקי, אך השניים ניפרדו ב-1983.
בין השנים 1996–2003 הייתה בת זוגו של אל פצ'ינו. ב-25 בינואר 2001 נולדו להם תאומים.
יחסי אלג'יריה–הודו
יחסי אלג'יריה–הודו (בערבית: العلاقات الجزائرية الهندية, בהינדי: अल्जीरिया–भारत सम्बन्ध, באנגלית: Algeria–India relations) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה של הודו. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
NGC 4567-8
NGC 4567 ו-NGC 4568 (נקראות גם התאומות הסיאמיות) הן זוג גלקסיות ספירליות בתהליך של התנגשות, שנמצאות בקבוצת הכוכבים בתולה במרחק של כ-55 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכות לצביר הבתולה.
יחסי אלג'יריה–הודו
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו רשמית בשנת 1962. מאז, המדינות מתמידות בשיתוף פעולה הדוק בתחומי הכלכלה, המסחר, הבריאות והחינוך. ממשלת הודו העניקה סיוע הומניטרי בשווי מיליון דולר לקורבנות רעידת האדמה באלג'יריה במאי 2003. באפריל 2004, הודו העניקה לקורבנות הרעידה תרופות בשווי חצי מיליון דולר אמריקאי ופלדות עבור בניית בתים חדשים.
NGC 4567-8
היסטוריה
לשתי הגלקסיות בהירות נראית מדרגה סביב 11.25 והן התגלו ב-15 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותן ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציונים IV.8 ו-IV.9, כשהן מתוארות כזוג ערפיליות קרובות ששוליהן מתמזגים זה בזה, ושהן לא מאוד עמומות. בנו, ג'ון הרשל, צפה בהן מספר פעמים וככל הנראה בשל טעות ברישום המיקום הכניס את זוג הערפיליות פעמיים לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833. הזוג מופיע בקטלוג כערפיליות מספר 1358 ו-1359 והן מתוארות כעמומות, או עמומות מאוד, גדולות, עגולות ובעלות מרכז שמתבהר בהדרגה ביחס לשוליים, וכן שהמרחק הזוויתי ביניהן הוא כדקת קשת. בנוסף הוא הכניס את שתיהן לקטלוג בתור הערפילית הכפולה שזיהה אביו, ויליאם הרשל, תחת הציון המשותף 1363, כשהוא מתאר אותן כדי בהירות, גדולות, עגולות ועם מרכז שמתבהר בהדרגה. הוא הכניס את זוג הערפיליות גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציונים GC 3108 ו-GC 3109 כאשר הוא מציין את הטעות שנפלה בקטלוג הקודם ומתאר את שתיהן רק כעמומות מאוד וגדולות. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס את שתיהן לקטלוג הכללי החדש, תחת הציונים NGC 4567 ו-NGC 4568 כאשר הן מתוארות גם כן רק כעמומות מאוד וגדולות.
תצפית
זוג הגלקסיות נמצא במרכז צביר הבתולה, כ-1.7 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ בבתולה וכ-6.3 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס. כ-11 דקות קשת מצפון לזוג נמצאת NGC 4564, כשני שלישים של מעלה מצפון-צפון-מזרח להן נמצאת M58, כמעלה ממערב להן נמצאת NGC 4503, כ-1.4 מעלות וכ-1.6 מעלות מדרום-מזרח להן נמצאות בהתאמה NGC 4596 ו-NGC 4608, כ-1.4 מעלות ממזרח-צפון-מזרח להן נמצאת M59, כ-1.8 מעלות ממזרח להן נמצאת M60 ובמרחק דומה מצפון-מערב נמצאת M87, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
יחסי אלג'יריה–הודו
סקירה כללית
הקהילה ההודית באלג'יריה קטנה מאוד ומוערכת ב-2,500 הודים, שרובם עובדים שפועלים על מנת לבנות תשתיות ופרויקטים שונים באלג'יריה. רק קהילה קטנה של הודים גרה בעיר אלג'יר, חלק ניכר מקהילה זו מפעילים מסעדות טאג' מהל ומהרג'ה שפועלים באזורים שונים בעיר.
NGC 4567-8
NGC 4567
NGC 4567 היא העמומה, הקטנה והצפון-מערבית מבין השתיים. אורכה הזוויתי הוא כ-2.9 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של פחות מ-45,000 שנות אור, מעט פחות מחצי הקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש או 5%-6% ממסת שביל החלב, כאשר פחות מחצי מסתה או כ- מסות שמש היא מסת הכוכבים שבגלקסיה, וכמו כן יש בגלקסיה כ- מסות שמש של מימן אטומי וכ- מסות שמש של מימן מולקולרי. כמויות אלה של תווך בין-כוכבי מאפשרות יצירה של כוכבים חדשים בקצב של כ-1.4 מסות שמש בשנה.
NGC 4568
NGC 4568 היא הדרום-מזרחית והיא מעט פחות עמומה ויותר גדולה מבת זוגה. אורכה הזוויתי הוא כ-4.2 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של פחות מ-70,000 שנות אור, כשני שלישים מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש או כ-15% ממסת שביל החלב, כאשר פחות משליש מסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. ב-NGC 4568 יש באופן יחסי פחות חומר בין-כוכבי מאשר בשכנתה והיא מכילה כ- מסות שמש של מימן אטומי וכ- מסות שמש של מימן מולקולרי, כך שמרבית מסתה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. קצב היצירה של כוכבים חדשים בה הוא של כ-2 מסות שמש בשנה.
ההתנגשות
באזור המפגש של שתי הגלקסיות, שמשתרע על שטח של 6,000x1,000 שנות אור, התגלו עננים מולקולריים ענקים שקוטרם מגיע לכ-100 שנות אור ומסתם לכמיליון מסות שמש. משערים שעננים אלה יהוו בעתיד אזורים של יצירת כוכבים חדשים בקצב גבוה שיהפכו לצבירי כוכבים גדולים, אך נראה שהגלקסיות נמצאות בשלב מוקדם של ההתנגשות ותהליכים אלה צפויים להתרחש רק בעתיד הרחוק.
דייוויד בארד
דייוויד בארד (באנגלית: David Bard; 1744 - 12 במרץ 1815) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ולאחר מכן גם המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי, ולאחר מכן גם הרביעי והתשיעי של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה
בארד נולד במחוז אדמס שבפנסילבניה בשנת 1744. למד תואר ראשון בתאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי, וסיים שם את לימודיו ב-1773. בשנת 1777 החל לעבוד כמטיף בכנסיית דונגל. בשנת 1779 שינה את הזרם שהשתייך אליו מהנצרות הקתולית לנצרות הפרסביטריאנית. הוא החל לעבוד בתור מטיף פרסביטריאני בווירג'יניה. בין 1786 ל-1789 היה כומר בבדפורד שבפנסילבניה, ואחר כך בפרנקסטאון (כיום הולידייסבורג).
בארד נבחר לקונגרס הרביעי של ארצות הברית, ולאחר מכן גם לקונגרס החמישי, מטעם המפלגה הדמוקרטית-הרפובליקנית, וכיהן מ-4 במרץ 1795 עד 3 במרץ 1799.
בארד נפטר ב-1815, בעודו מכהן בבית הנבחרים, בעיר אלכסנדריה שבפנסילבניה. הוא נקבר בבית העלמין בעמק סינקינג.
אדית טיין
אדית (יהודית) טיין קפיח (בסלובקית: Edita Keppichova; 25 במאי 1918 - 9 ביוני 2011) הייתה שחיינית יהודייה-צ'כוסלובקית ישראלית. הייתה אלופה ושיאנית צ'כוסלובקיה במשחי הגב, שיאנית ארץ ישראל במשחי הגב ושיאנית עולם למאסטרס.
קורות חיים
טיין נולדה וגדלה בברטיסלאבה, בתם של יוסף ומרגיט. היא התאמנה בשחייה במועדון בר כוכבא ברטיסלאבה.
באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה ב-30 ביולי 1934 קבעה טיין במשחה ל-200 מטר גב שיא לאומי חדש. ב-2 בדצמבר אותה שנה היא שיפרה את שיאה הלאומי במשחה זה. באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה באוגוסט 1935 היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 3x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש. באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה באוגוסט 1937 היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש ובאליפות צ'כוסלובקיה שנערכה ביולי 1938 היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש.
בשנת 1939 לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה היא עלתה לארץ ישראל והצטרפה כשחיינית ומאמנת לאגודת מכבי חיפה. באליפות ארץ ישראל שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ארץ ישראל חדש של 1:34.9 דקות שיפור לשיא בן השנה של חנה דויטש (1:36.1 דקות). שיא זה החזיק מעמד כ-14 שנים ונשבר על ידי ויויאן חסון (1:32.7 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה במאי 1940 קבעה טיין במשחה ל-200 מטר גב שיא ארץ ישראל חדש של 3:29.9 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ארץ ישראל שנערכה ביוני היא קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא ארץ ישראל חדש ושיא מכבי עולמי חדש של 3:20.6 דקות, שיפור לשיא שלה שעמד על 3:29.9 דקות.
בתחרות בילנאומית בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה ב-25 ביולי 1942 זכתה טיין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה שך 1:39.4 דקות.
היא שחתה כ-6 שנים ואימנה כ-20 שנה.
שחיינית מסטרס
באליפות העולם לוותיקים שנערכה בריו דה ז'ניירו ברזיל בשנת 1990 זכתה טיין ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אירופה חדש לגילאי 70 - 75 של 3:55.74 דקו במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:52.2 דקות ובמשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 51.27 שניות.
בהיותה בת 79 קבעה טיין שיא עולם לבנות גילה במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 4:06.64 דקות. בהיותה בת 80 היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 4:03.68 דקות ובהיותה בת 84 היא קבעה שיא עולם נוסף לבנות גילה בתוצאה של 4:12.86 דקות.
באליפות אירופה בשחייה למסטרס שנערכה בצרפת באוגוסט 2003 זכתה טיין ב-3 מדליות זהב לקבוצת גיל 89-85, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 2:13.88 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 4:29.16 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 9:30.97 דקות.
באליפות העולם בשחייה למאסטרס שנערכה בסן מרינו ביוני 2004 זכתה טיין ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף לקבוצת גיל 89-85. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש לגילה של 2:10.44 דקות, שיפור לשיא הקודם (2:11.05 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 4:52.29 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.51 דקות.
נפטרה ב-9 ביוני 2011.
משפחתה
ילדיה של טיין דני, רפי ורותי, היו שחיינים מצטיינים, זוכי מדליות באליפויות ישראל לבוגרים וכן גם נכדיה, שרון ושני טליתמן, שהיו אלופות ישראל לנוער ובעלות מדליות באליפות ישראל לבוגרות ורן, גל ובן טיין שאף הם היו שחיינים מצטיינים בגיל ילדים ונוער.
דולורס איברורי
דולורס איברורי גומס (בספרדית: Dolores Ibárruri Gómez; 9 בדצמבר 1895 - 12 בנובמבר 1989), הידועה גם בכינוי "לה פסיונרייה" (La Pasionaria), הייתה מנהיגה קומוניסטית ספרדייה, דמות בולטת במלחמת האזרחים של ספרד, המזכירה הכללית של המפלגה הקומוניסטית הספרדית בשנים 1944 - 1960, וחברת בית המחוקקים הספרדי.
ביוגרפיה
דולורס נולדה בגאלארטה, עיירה בנפת ביסקאיה שבחבל הבסקים, בספרד. היא הייתה הילדה השמינית מתוך 11 ילדים במשפחה קתולית ענייה. למרות היותה תלמידה מצטיינת לא המשיכה בלימודיה בגלל עונייה. כבר בצעירותה הייתה מעורבת בפעילות פוליטית. בשנת 1916 התחתנה עם פועל מכרות ופעיל פוליטי בשם Julián Ruiz. לזוג היו שישה ילדים, אך ארבעה מתו בצעירותם בגלל עוני המשפחה. בנה נהרג בגיל 22 בקרב על סטלינגרד ורק בת אחת, אמיה, שרדה אחריה. בשנת 1917 השתתף Julián Ruiz בשביתה כללית ונכלא. איברורי החלה לקרוא בכתבי מרקס ואחרים וכתבה את המאמר הראשון שלה ב-1918 בעיתון הכורים המקומי. המאמר עסק בצביעות דתית וכדי להצניע את זהותה חתמה בשם עט שהפך לכינוי שלה: la pasionaria (ה"פסיפלורה", פרח הייסורים). ב-1920 הצטרפה עם אחרים למפלגה הקומוניסטית של ספרד. אחרי עשר שנים של פעילות מקומית נבחרה לוועדה הארצית של המפלגה ב-1930. בין השנים 1931 ו-1936 חיה במדריד. מונתה לעורכת עיתון המפלגה. נעצרה מספר פעמים ובכל פעם יזמה פעולות לחיזוק האסירים ולהעלאת המודעות הפוליטית שלהם. כתבה עוד שני מאמרים בבית הסוהר. ב-1932 נבחרה למועצה המרכזית של המפלגה בקונגרס הרביעי שנערך בסביליה. ב-1933 יסדה ארגון נשים המתנגד לפאשיזם ולמלחמה ובסוף אותה שנה נסעה למוסקבה, כנציגת המפלגה, לכנס היסוד של האינטרנציונל הקומוניסטי, שם דנו בסכנה הנשקפת מן הפאשיזם ובאיום המלחמה. הוקסמה ממוסקבה ולא חזרה לספרד. ב-1934 נכחה בכנס הראשון של נשים כנגד המלחמה והפשיזם שנערך בפריז וחזרה לספרד. ב-1936 נאסרה שוב ועברה התעללות בכלא. מיד עם שחרורה התגייסה לפעילות למען הבחירות ומפלגתה הצליחה לצבור די קולות למושב אחד בפרלמנט שאותו היא איישה. בשנים 1936–1939 התרחשה מלחמת האזרחים בספרד. איברורי הייתה פעילה בעידוד הכוחות המורדים בסדרת נאומים, אך הבינה כי ללא עזרה מבחוץ לא יוכלו לנצח, וקראה למתנדבים מכל העולם הדוגלים בחופש וקידמה לבוא לספרד ולסייע.
הת'ר או'ריילי
הת'ר אן או'ריילי (באנגלית: Heather Ann O'Reilly; נולדה ב-2 בינואר 1985) היא שחקנית כדורגל אמריקאית.
לוח השנה של המאיה
לוח השנה של המאיה הוא לוח שנה המורכב מכמה לוחות ומחזורים. בשל דיוקו יוצא הדופן, הלוח נחשב לאחד מההישגים הלא חומריים הגדולים ביותר של תרבות המאיה.
הת'ר או'ריילי
קריירה
או'ריילי, המכונה HAO, נולדה בניו ג'רזי. היא משחקת כחלוצה בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בנבחרת ארצות הברית ובקבוצת ניו ג'רזי ויילדקטס מליגת הדבליו-ליג.
לוח השנה של המאיה
משכו הממוצע של סיבוב כדור הארץ סביב השמש, המכונה באסטרונומיה "שנה טרופית", הוא 365.242189 ימים, או 365 ימים, 5 שעות, 48 דקות ו-46 שניות בקירוב. בלוח השנה של המאיה אורך השנה הוא 365.2420. בלוח היוליאני שהיה מקובל באותו זמן באירופה, אורך השנה הוא 365.25 ימים, והיה הרבה פחות מדויק היות שבכל 128 שנה נוצרה סטייה של יום אחד. סטייה של יום אחד מתרחשת בלוח השנה של המאיה רק כל 5,291 שנים. לוח השנה של המאיה מדויק יותר אפילו מלוח השנה הגרגוריאני הנהוג כיום בעולם, והוא בן 365.2425 ימים. סטייה של יום אחד מתרחשת בלוח השנה הגרגוריאני כל 3,215 שנים.
הת'ר או'ריילי
קריירה
הופעת הבכורה של או'ריילי בנבחרת ארצות הברית הייתה ב-1 במרץ 2002, במשחק נגד נבחרת שוודיה. ב-23 באוגוסט 2004 כבשה או'ריילי את שער הניצחון על נבחרת גרמניה, ברבע הגמר של טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה. השער שבושל על ידי מיה האם, הפך לסמל הקשר בין הדור הוותיק של הנבחרת לבין הדור הצעיר שלה.
לוח השנה של המאיה
גם ללוח הירח של המאיה רמת דיוק גבוהה מאוד, ומצביע על כך שבחודש ישנם 29.530864 ימים קרוב מאוד לזמן האמיתי הידוע כיום 29.530588853 ימים, או 29 יום 12 שעות 44 דקות 2.976 שניות.
אחד מהלוחות המרכיבים את לוח השנה של המאיה הוא הצ'ולקין (Tzolk'in). לוח זה הוא בעל מחזור של 260 ימים. לכל יום במחזור זה יש שם מתוך 20 שמות ומספר מ-13 מספרים. על ידי כך, כל יום הוא ייחודי ויש לו תואר משלו. לוח זה היה חשוב לקביעת חגים דתיים ומועדים הקשורים בדת.
מחזור זה משולב עם מחזור אחר הנקרא האב (Haab'). ההאב הוא מחזור שאורכו 365 יום. הוא מורכב מ-18 חודשים של 20 יום ועוד 5 ימים נפרדים שנחשבו למביאי מזל רע. שני מחזורים אלו יצרו ביחד מחזור אחד שהיה מורכב מ-52 מחזורי האב השוים ל-73 מחזורי צ'ולקין. כל מחזור כזה נקרא מחזור לוח שנה. מחזורים קטנים יותר של 13 ו-20 ימים היו חשובים גם הם בתרבות המאיה.
בגלל אורך המחזור של שני הלוחות הקודמים, היו צריכים בני המאיה להמציא שיטה ספירה נוספת. למעשה, בתקופת חייו של אדם, חל כמעט תמיד רק מחזור אחד כזה. ואולם, כדי לתעד את ההיסטוריה היה צורך בשיטת ספירה יותר מדויקת. לכן, המציאו בני המאיה מחזור הנקרא הספירה הארוכה, שסופר את הזמן בימים.
שיטה זו מתבססת על מספר יחידות מדידה והן: קין (K'in) - שווה ליום אחד. עשרים קין שווים לאוינל (Winal או Uinal) אחד. שמונה-עשרה אוינלים (360 ימים) נקראו טון (tun), עשרים טון נקראו ק'טון (k'atun) ועשרים קטון (144,000 ימים) נקראו ב'אק'טון (b'ak'tun).
על פי המאיה, סופו של ה-בקטון השלושה-עשר, שתאריכו הוא 21 בדצמבר 2012, יהיה תאריך ה"לידה מחדש". לא ידוע בדיוק למה הייתה כוונת בני המאיה, אך כנראה שלא התכוונו ל"סוף העולם". כוונתם הייתה כנראה לאירוע שיהיה ייחודי לתרבותם.
ישנם שני תאריכים שנקבעו כנקודת ייחוס לכל שאר התאריכים בשיטה זו. תאריכים אלו (המסומנים כ-0.0.0.0.0) הם 11 באוגוסט 3114 לפנה"ס (לפי הלוח הגרגוריאני) או 6 בספטמבר לאותה שנה (על פי הלוח היוליאני). לספירה זו יש מחזור שבו השנים מתאפסות. מחזור כזה מתרחש כל 13 B'ak'tun.
חוץ ממחזורים אלו, היה לבני המאיה מחזור אחר חשוב ששמו מחזור נוגה, שנבע מבקיאותם של בני המאיה באסטרונומיה. מחזור זה היה המחזור של כוכב הלכת נוגה. בני המאיה הצליחו לחשב את תנועותיו של כוכב לכת זה בדיוק רב ביותר, דיוק שהושג על ידי בני התרבויות המערביות רק שנים רבות אחר כך. נוגה סימן מלחמות בשביל בני המאיה ושליטים רבים יצאו למלחמה כשכוכב זה היה קרוב יותר לכדור הארץ.
קמדן (רובע)
רובע קֶמְדֶן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Camden, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע הוא אחד מרובעי לונדון הפנימית.
היסטוריה
רובע קמדן הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של המפסטד, הרובע המטרופוליני של הולברון והרובע המטרופוליני של סנט פנקראס שהיו חלק ממחוז לונדון. הרובע קרוי על שם קמדן טאון אשר קיבלה את שמה בשנת 1795 מתוארו של צ'ארלס פראט, הארל הראשון מקמדן.
אוכלוסין
על פי מדגם שנערך בשנת 2011, ברובע קמדן מתגוררים כ-220,100 תושבים. כ-70% מתושבי הרובע לבנים, כ-9.2% ממוצא בנגלדשי, הודי או פקיסטני, 7% אסיאתיים אחרים, וכ-9% שחורים.
35% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את בתי המגורים בהם הם מתגוררים.
ממשל מקומי ופוליטיקה
עיריית הרובע ממוקמת ברחוב ג'וד (Judd Street) בסמוך לתחנת קינגס קרוס. בין השנים 1971–2006 שלטה במועצת הרובע מפלגת הלייבור. בבחירות שנערכו בשנת 2006 זכתה המפלגה הליברל-דמוקרטית ברוב במועצה. הבחירות למועצת הרובע נערכות מדי ארבע שנים. הרובע מחולק ל -19 אזורי בחירה: פארק בלסייז, בלומסברי, קמדן טאון וגבעת פרימרוז, קנטלווס, פורצ'ן גרין, פרוגנל ופיצג'ונז, גוספל אואוק, המפסטד, הייברסטוק, הייגייט, הולבורן וקובנט גארדן, קנטיש טאון, קילברן, קינגס קרוס, ריג'נטס פארק, סנט פנקראס, סומרז טאון, סוויס קוטג' ווסט המפסטד.
כיום, הרכב מועצת הרובע הוא: 20 חברים מהמפלגה הליברלית הדמוקרטית, 18 ממפלגת הלייבור, 14 משמרנים, ו-2 חברי המפלגה הירוקה של אנגליה וויילס.
רובע קמדן מחולק לשני אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: המפסטד והייגייט (Hampstead and Highgate) בצפון הרובע, והולברון וסנט פנקראס (Holborn and St. Pancras) בדרום הרובע.
אתרים בעלי חשיבות
ברובע אתרים רבים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית ובהם פארקים רבים (כגון המפסטד הית', גן האטון, וחלקו המזרחי של ריג'נטס פארק), בתי קברות חשובים ובהם בית הקברות המפסטד ובית הקברות הייגייט.
כמו כן ברובע נמצאות אכסניות המשפט: גרייז אין ולינקולנז אין, תיאטראות רבות ובהן תיאטרון בלומסברי, תיאטרון דומיניון ותיאטרון שפטסבורי, מוזיאונים רבים ובהם המוזיאון הבריטי (המצוי בכיכר ראסל), מוזיאון פאונדלינג, מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית, בית דיקנס, מוזיאון פרוייד, בית קנווד, מוזיאון סר ג'ון סואן, בית קיטס ובית פנטון.
ברובע מצויים מגדל בריטיש טלקום, מרכז האמניות קמדן, הראונדהאוס, ומרכז הדרמה לונדון.
תחבורה
ברובע ממוקמות שלוש תחנות רכבת מרכזיות: תחנת יוסטון, תחנת סיינט פנקראס ותחנת קינגס קרוס. תחנות אלה הן תחנות הקצה הדרומיות של קו הרכבת החוף המערבי הראשי (West Coast Main Line), קו הרכבת הראשי מידלנד (Midland Main Line), וקו הרכבת החוף המזרחי הראשי (East Coast Main Line), בהתאמה. כמו כן, מצויה במקום תחנת הרכבת התחתית קינגס קרוס סיינט פנקראס. תחנת סיינט פנקראס משמשת תחנה של קו יורוסטאר המקשר את הממלכה המאוחדת עם צרפת דרך מנהרת התעלה.
מאנית
מאנית, גאלית מאנית או מאנקס (מאנית: Gaelg Vanninagh או Gailck Vanninagh; אנגלית: Manx Gaelix) היא שפה קלטית. זוהי השפה הלאומית המסורתית באי מאן, אך נחשבת לשפה מתה מאז 1974, שבה מת האדם האחרון שהיה דוברה הילידי. השפה המדוברת כיום באי היא אנגלית.
כיום נעשים מאמצים להחיות את השפה ולהרחיב את תפוצתה. בבתי-הספר באי ניתן (ללא חובה) ללמוד אותה. חלק מדיוני הפרלמנט של האי (Tynwald) מתנהלים על-פי התקנון במאנית. על פי הערכות מ-2015, כ-1,800 איש דוברים את השפה, כשפה שנייה, ברמה בה הם יכולים לנהל בה שיחה.
היא שייכת לפלג הצפוני, הגוידלי, של השפות הקלטיות, ביחד עם גאלית סקוטית ואירית. באנגלית נקראת Manx ובמאנית היא נקראת בעצם "גאלית" (Gaelg או Gailck).
הגיית השפה וכתיבתה
כתב המאנית שונה באופן מהותי מהכתב של השפות הגוידליות האחרות. באירית וסקוטית יש משקל רב לאטימולוגיה הקלטית וסימון אחיד לתופעות המוטציות של העיצורים על ידי האות h. הכתב של המאנית, לעומת זאת, התפתח מאוחר יותר וספג השפעה חזקה של האנגלית. כך, למשל, הצליל m העובר מוטציה בתחילת מילה יכתב mh (שנהגה כמו v) באירית וסקוטית ואילו במאנית ייכתב כ-v:
יחסי אורוגוואי–אנגולה
היסטוריה
בשנת 2003 חתמו שתי המדינות על הסכם דו צדדי טכני, מדעי, תרבותי וכלכלי. במהלך תחילת שנות האלפיים היקף הסחר בין שתי המדינות היה קטן, אך הוא גדל כאשר אורוגוואי החלה לקנות נפט ומכרה דגים, אורז, בקר ועוד סחורות לאנגולה. לשכת המסחר האורוגוואי-אפריקאית, המכסה את הסחר בין אורוגוואי למדינות אפריקה, אחראית גם על הסחר בין אורוגוואי לאנגולה.
שתי המדינות חברות בארגון ה-"G77".
ייצוג דיפלומטי
לאורוגוואי שגרירות בלואנדה.
לאנגולה יש שגרירות בברזיליה, המשמשת גם כשגרירות באורוגוואי.
Widerstehe doch der Sünde, רי"ב 54
Widerstehe doch der Sünde (בעברית: עמוד נא בפני החטא), רי"ב 54, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. התאריכים המדויקים של ההלחנה והביצוע הראשון שנויים במחלוקת, אבל מוסכם שהיה זה בין השנים 1713–1715. הקנטטה קצרה יחסית לשאר הקנטטות של באך, והיא בין הבודדות שנועדו לביצוע על ידי סולן יחיד.
היסטוריה ומילים
הטקסט נכתב על ידי המשורר הגרמני גאורג כריסטיאן להמס (Georg Christian Lehms) לכבוד יום ראשון השלישי של התענית, ופורסם ב-1711. הוא מתמקד בהימנעות מהחטא ובחלקו השלישי ציטוטים מאיגרת יעקב ומאיגרת יוחנן הראשונה.
באך השתמש באריה הראשונה ביצירתו מרקוס פסיון (רי"ב 247).
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה עבור הרכב מצומצם של סולן אלט אחד, שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. בקנטטה שלושה חלקים:
שתי האריות מבוצעות בסולם מי במול מז'ור.
אשר אוחנה
ביוגרפיה
בשנת 1992 הצטרף למפלגת ש"ס על מנת לסייע בטיפול בחובות המפלגה, בעקבות הקנסות שספגה בשל מימון המפלגה לבחירות. בין השנים 1993–1996 היה גזבר המפלגה. לאחר מכן מונה ליועץ בכיר לשר הדתות (1996–1997) ולמנכ"ל המשרד (1997–1998). בשנת 1999 מונה למזכ"ל רשת "מעיין החינוך התורני" מטעם המפלגה ובין השנים 2000–2001 היה מזכ"ל המפלגה.
ב-7 במרץ 2001 מונה לשר הדתות מטעם ש"ס בממשלה ה-29, ממשלת האחדות בראשותו של אריאל שרון, אך לא כיהן כחבר הכנסת. ב-28 בפברואר 2003 סיים את תפקידו כשר עם כינונה של ממשלה חדשה, שבה פורק המשרד לענייני דתות.
בעל תואר ראשון, כיום הוא בעל משרד חשבונאות פרטי ושימש כיו"ר ועדה ממונה במועצות הדתיות בעכו ובשלומי. ב-4 באוגוסט 2015 הוא נכנס לתפקיד יו"ר המועצה הדתית בנתניה. בנו יהודה אוחנה משמש כיום כגזבר תנועת ש"ס.
היפריון
"היפריון" הוא שם-תואר נלווה לאל השמש הליוס באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס.
במיתולוגיה היוונית המאוחרת יותר, היפריון הוא אחד הטיטאנים, בנם של גאיה ואוראנוס, ואביהם של הליוס, טיטאן השמש, סלנה, טיטאנית הירח ואאוס, אלת השחר, שנולדו לו מאחותו תיאה. היפריון הוא גם הטיטאן אדון המזרח.
צ'אנגג'נג
צ'אנגג'נג או צעדה ארוכה (בסינית: 长征, בפין-יין: Chángzhēng, "המצעד הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) הוא שמה של משפחת משגרי לוויינים וחלליות מתוצרת סין העממית. המשגרים פותחו ומיוצרים על ידי "חברת התעשייה החומה הגדולה של סין" (China Great Wall Industry Corporation).
במשפחת משגרי צעדה ארוכה חמישה דגמים עיקריים (לחלקם גם דגמי משנה):
סין העממית מציעה את המשגרים שלה במחיר זול לצורך שיגור לוויינים, ואכן, בעקבות המחסור החמור באמצעי שיגור והדרישה המוגברת לשיגור לוויינים לחלל, ניצלו זאת מדינות שונות. המשגרים הסיניים נחשבים לאמינים ויש להם תקלות מועטות.
מגבלות אמריקאיות על שיגור לוויינים מסין
ארצות הברית הובילה מהלך שמטרתו לנוון את יכולתה של סין לשגר לוויינים על בסיס מסחרי, בטיעון העיקרי של חשש מדליפת טכנולוגיות רגישות לסין, וסיוע לתוכנית הטילים הבליסטיים של המדינה. כתוצאה מאיסור מוחלט של הממשל האמריקני על חברות מארצות הברית לשגר לוויינים באמצעות טילים סיניים נפגעה מאוד היכולת המסחרית של סין לשגר לוויינים, שכן המגבלות האמריקאיות נוגעות גם ללוויינים הכוללים מרכיבים שמיוצרים בארצות הברית.
מלכי רוהן
בעולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין מלכי רוהן הם שליטי רוהן, או גליל־הרוכבים בשפתם. רוהן הייתה ממלכה בארץ־התיכונה שנוסדה באמצע האלף האחרון של העידן השלישי. את שורשיה מוצאת רוהן באאותאוד, קבוצה שבטית גדולה של אנשי־הצפון שהיו קשורים לבית באור.
אודות ההיסטוריה הקדומה של האאותאוד ידוע מעט. לפי אגדתם, המלך פרוגמאר הנהיג את האאותאוד לאזור הבטחה שבין נהרות אנגוול וגריילין, בבריחתם מאנשי־המזרח והאורקים שנותרו באזור מושבם העתיק, אחר מפלת ממלכת אנגמר. מלכם פראם הרג את הדרקון סקתה, ובנו לאוד מת בניסיון לאלף סוס. אאורל, בן לאוד, נקרא לעזרת גונדור בשעתה הקשה, ובתמורה הוענק לו השטח בו הקים את רוהן.
אאורל
אֵאוֹרְל "הצעיר" (2485 – 2545) ראש האאותאוד בשנים 2501 - 2510 לעידן השלישי ומלך רוהן בשנים 2510 - 2545. מייסד בית אאורל.
בשנת 2510 עלו אנשי־מזרח משבט בלַחוֹת על גונדור. באותה העת יצאו האורקים מהרי הערפל ותקפו את גבולות גונדור. צבא גונדור המובס קרא לעזרת יושבי עמק האנדואין, אולם האזור לא היה מאוכלס ברובו, ועזרה לא באה. כאשר נודע לאאורל על המתרחש הוא יצא בראש כוח פרשים לעזרת גונדור. בהגיעו לקרב המיט מכה קשה לכוחות האויב מהעורף.
תבוסת גונדור נמנעה, וכגמול הוענק אזור קלנדרון לאאורל ובני עמו. העם עבר לאזור שהוענק לו, שם כינה עצמו "אֵאוֹרלִינגַס", אחר מנהיגם ומלכם הראשון. אאורל נשבע אמונים לקיריון, סוכן גונדור, ומהימים הללו ואילך היו חתומים הרוהירים על ברית עם גונדור. אאורל הקים את בירתו החדשה, היא אלדבורג, ונפטר בקרב נוסף מול שבט הבלחות.
ברגו
בימיו המשיכה הגירת האאותאוד לרוהן, וברגו הגן על גבולות ממלכתו מפני הדונלנדים ואנשי־המזרח. כמו כן, בנה המלך את האולם הזהוב, מדוזלד, והפך את אדוראס לבירתו. בנו ויורשו, באלדור, נכנס למעברי המתים מתוך גאווה ומצא שם את מותו. בשנה העוקבת מת אביו מצער ואלדור, בנו השני ירש את כסאו.
אלדור
אַלְדוֹר "הזקן" (2544 - 2645) היה מלכה השלישי של רוהן ובנו של ברגו. אלדור כונה כך עבור אורך חייו ותקופת שלטונו (75 שנים) הארוכים.
אלדור ירש לכתר בגיל 26, אחר שאחיו, היורש הישיר, מת במעבר המתים. המלך הכניע את אחרוני הדונלנדים ממזרח לנהר האייזן. כמו כן, בימיו יושבו אזורים בלתי מיושבים בממלכה. מערכותיו נגד הדונלנדים הבטיחו את השקט בימי יורשיו.
פראה
פְרֵאַה (2570 - 2659) היה מלכה הרביעי של רוהן ובנו של אלדור הזקן. פראה היה הצעיר שבצאצאי אלדור, אולם הזכר היחיד. נוכח שלטון אביו המאורך שלט פראה 14 שנים בלבד. בנו, פראויין ירש אותו.
פראויין
פְרֵאַוָיִין (2594 - 2680) היה מלכה החמישי של רוהן ובנו של פראה. הוא שלט 21 שנים בטרם מותו בגיל 86, ובנו גולדויין עלה על כסאו.
גולדויין
גוֹלְדְוָיִין (2619 – 2699) היה מלכה השישי של רוהן ובנו של פראויין. ימיו היו עת הזהב של רוהן, ועושרו היה עצום. השמירה על גבולות הממלכה נחלשה בימיו, ועודדה בכך פשיטות של הדונלנדים, אותם גירש אבי־סביו. הוא נפטר אחרי 19 שנות שלטון ובנו דאור ירשו.
גרם
גרֶם (2668 - 2741) היה מלכה השמיני של רוהן ובנו של דאור. הוא החליף את אביו עם מותו בשנת 2718. שלטונו, בן 23 השנים, היה זה של מלחמה גלויה עם הדונלנדים שהשתלטו על אייזנגארד. במותו ירש אותו בנו, מהמפורסמים במלכי רוהן, הלם.
הלם
הֶלם "יד-המקבת"' (2691 - 2759) היה מלכה התשיעי של רוהן, אחרון מלכי הקו הראשן ובנו של גרם. בעולו לכס, עם מות אביו, היה מצבה של ממלכתו מעורער נוכח מלחמה שפרצה עם הדונלנדים אשר פעלו מאייזנגארד.
בשלב מסוים בשלטונו, לחץ פרקה, דונלנדי עשיר אשר עשה את ממונו מאדמותיו לגדות נהר אדורן, על המלך לחתן את בת המלך לבנו וולף. פרקה בא לאדוראס עם חבורת אנשים כדי לאיים על המלך. כן, טען פרקה כי מוצאו מהמלך פראויין. המלך לא הסכים להצעתו של הדונלנדי והלם בפרקה למותו; על בנו וקרוביו של פרקה הכריז כאויבי המלך.
בעבור ארבע שנים, פלש כוח גדול של דונלנדים לרוהן בהנהגת וולף. הלם ואנשיו ברחו לנקרת הלם (הנקראת על שמו) הואיל והדונלנדים צלחו בפשיטתם וכל צבאות גונדור היו עסוקים ולא יכלו להתפנות לעזרת רוהן. וולף כבש את אדוראס, היכן שעמד מולו האלת בן הלם; האמה, בנו השני, מצא את מותו מחוץ לנקרה לאחר שיצא ממנה עם מספר אנשים עקב הקור והרעב ששררו אחר החורף הקשה. אחר מות בניו, היה נוהג הלם לצאת מהנקרה, לתקוע בקרנו ולהרוג, עם אגרופיו בלבד, בדונלנדים אשר מצא. לבסוף מצא הלם את מותו באחד משיטוטיו. בן אחותו, פראלאף, ירש אותו.
פראלאף
פְרֵאַלָאף הילדנסון (2726 - 2798) היה מלכה העשירי של רוהן, מייסד הקו השני ובן־אחות הלם. פראלאף יצא מדאנהרו עם קבוצת אנשים, בעוד שהרוהירים היה נצור בנקרת הלם, וכבש את הבירה אדוראס. השלגים המומסים ועזרתה של גונדור הבריחו את הדונלנדים הרחק מגבולות רוהן, והסירה אותם מאייזנגארד.
בימי פראלאף קיבל אייזנגארד אדונים חדשים: סארומן הלבן עבר לגור במעוז, לשמחת המלך שרצה בבן־ברית חזק בגבול ממלכתו. במותו ירשו פראלאף על ידי בנו בריטה.
בריטה
בּרִיטַה "לֵאוֹפַה" (2752 - 2842) היה מלכה האחד־עשר של רוהן ובנו של פראלאף הילדנסון. כינויו לאופה ("האהוב" ברוהירית) נובע ממנהגו לסייע לנזקקים בממלכתו, בעודה מתאוששת מהמלחמה הקשה עם הדונלנדים.
בימיו, עקב מלחמת הגמדים והאורקים, פנו אורקים רבים להרים הלבנים שבגבולה הדרומי של רוהן. אויבים חדשים אלו נהדפו על ידי בריטה. במותו, אחר 44 שנות שלטון, הואמן כי האורקים הובסו, אולם לא הייתה אמת באמונה זאת. את בריטה ירש בנו, ואלדה.
ואלדה
וַאלְדַה (2780 - 2851) היה מלכה השנים־עשר של רוהן ובנו של בריטה. בטרם עלייתו לכס המלוכה, כיהן בצבא אביו שלחם באורקים הפולשים. עם מות אביו, עלה לכס במחשבה כי האורקים לא יטרידו את גבולותיו. בעבור תשע שנות שלטונו, נקלעו הוא וחברת אנשים למארב אורקים סמוך לדאנהרו. במארב מצא את מותו, ואת דמו הבטיח לנקום בנו ויורשו פולקה.
פולקה
פוֹלְקַה "הציד" (2804 - 2864) היה מלכה השלושה־עשר של רוהן ובנו של ואלדה. כישורו בציד העניק לו את כינויו. את דם אביו נקם אחר שמיצה את הדין עם האורקים הנותרים בגבולות רוהן. את מותו מצא במסע־ציד מידי חזיר־הבר של אברהולט, ובנו פולקויין עלה על כסאו בסמוך למותו.
פולקויין
פוֹלקְוַיִין (2830 - 2903) היה מלכה הארבעה־עשר של רוהן ובנו של ואלדה. לפולקויין נולדו ארבעה צאצאים; פולקר ופסטרד התאומים, פנגל ובת ששמה לא ידוע. בימיו נקלעה גונדור לקרבות עזים עם ההארדרים, ופולקויין שלח את בניו התאומים בראש צבא לעזרת טורין השני, סוכן גונדור. בניו מתו בקרב איתיליאן.
כמו כן, עסק פולקויין בהכנעתם הסופית של הדונלנדים בין נהר האייזן לנהר האנדור וכיבוש השטחים המדוברים. בתום שלטון של 39 השנים ירש אותו בנו הנותר, הוא פנגל.
פנגל
פֵנְגֵל (2870 - 2953) היה מלכה החמישה־עשר של רוהן ובנו של פולקויין. פנגל אשר היה לבן יחיד עם מות אחיו, נתפנק ונודע כרודף בצע וזללן. בנו הסתכסך עמו, ועזב את רוהן לטובת גונדור. עם מות אביו, חזר תנגל לרוהן.
תנגל
תֵנְגֵל (2905 - 2980) היה מלכה השישה־עשר של רוהן ובנו של פנגל. אחר סכסוך עם אביו, ובהגיעו לבגרות עזב לגונדור. בגונדור שירת נאמנה את הסוכן טורגון, ונשא לאישה את מורוון סטילשין. מנישואיו נולדו לו שלוש בנות ובן, הוא תאודן.
עם מות אביו נקרא תנגל למלוך על רוהן. שלטונו אופיין בסגנון גונדורי, אך היה יציב. תנגל נחשב לשליט פיקח. בימיו החל סארומן לדרוש את אייזנגרד כשלו. בתום שלטונו, בן 27 השנים, ירשו בנו תאודן, המלך האחרון לקו השני.
תאודן
תֵאוֹדֵן (2948 - 3019) היה מלכה השבעה־עשר של רוהן ובנו של תנגל. תאודן נולד בגונדור לתנגל ומורוון סטילשין, ועלה לשלטון עם מות אביו. תאודן נשא את אלפהילד לאישה ולהם נולד בנו היחיד, הוא תאודרד.
אחיזתו של תאודן בשלטון נחלשה לאור הרעלת מוחו בידי יועצו גרימה, משרת סארומן. חולשה זאת למד סארומן הלבן לנצל, ודונלנדים ואורקים פשטו על אדמות רוהן. תאודרד בנו מצא את מותו בקרב עם האורקים, אחר שלושים שנות שלטון, רופא תאודן על ידי גנדלף הלבן. בשנה האחרונה לחייו הנהיג תאודן את העם לבטחה וניצחון בקרב נקרת הלם. כמו כן, כיבד תאודן את בריתו עם גונדור ויצא לעזרתה בקרב שדות פלנור, שם מצא את מותו. הוא הובא לקבורה באדוראס, ואותו ירש אחיינו.
אאומר
אֵאוֹמֵר "אֵאַדִינג" (2991 לעידן השלישי – 63 לעידן הרביעי) היה מלכה השמונה־עשר של רוהן, בנה של תאודוין ומייסד הקו השושלתי השלישי. את כינוי אאדינג ("המבורך") קיבל עבור שלטונו שאופיין בהחלמה מפצעי מלחמת הטבעת.
הוא נולד לתיאודווין, שהייתה אחותו של תיאודן מלך רוהן, ולאיאומנד. בגיל צעיר איבדו הוא ואחותו אאווין את אמם, ומשום כך אומצו על ידי תאודן. אאומר שירת כשר־האלף השלישי של גליל־הרוכבים, אך נעצר בהשפעת גרימה, יועצו המשוחד של דודו. אחר החלמת תאודן, סייע אאומר בקרב נקרת הלם בהגנת עמו. מאוחר יותר, רכב לעזרת גונדור בקרב שדות פלנור עם דודו אשר מצא את מותו בקרב.
אאומר נותר בגונדור וסייע לאלסר בשיקום הממלכה המאוחדת, ומאוחר יותר שב לרוהן היכן שהוכתר למלך. אלסר ואאומר חדשו את שבועת אאורל, היא הברית בין גונדור לרוהן ודרישת הרוהירים לאדמות רוהן. אאומר נשא את לותיריאל, נסיכת דול אמוראת, ובנם אלפויין ירש את אאומר.
אלפויין
אֵלפוֵיִין (63 - ?) היה מלכה התשעה־עשר של רוהן ובנו של אאומר. מעט ידוע אודות שלטונו, הואיל והספר האדום נחתם בטרם עלייתו לשלטון. סביר להניח כי המלך היה בן בריתה של גונדור, ושבימיו התאושש האאורלינגאס ממלחמת הטבעת.
רוס של קייב
רוס של קייב או רוס הקייבית או נסיכות קייב (בסלאבונית עתיקה: Рѹсь, "רוס") הייתה ישות פוליטית סלאבית מזרחית שהתקיימה בשטחים הנמצאים בימינו בתחומי אוקראינה, בלארוס ורוסיה. הנסיכות נוסדה בשלהי המאה התשיעית וקרסה באמצע המאה ה-12. היא התפוררה בעקבות החלוקות הבלתי פוסקות של אדמותיה על ידי יורשי השליט שמת, וחוסלה עם הכיבוש המונגולי. בירותיה של הנסיכות היו נובגורוד ואחר כך קייב, ומכאן שמה.
הממלכה המשיכה להתקיים לאחר מכן בנסיכויות נפרדות אשר נפרסו על כל המרחב של אוקראינה. המבנה השלטוני הזה נמשך עד סוף המאה ה-15 בכיבוש מרבית שטחה של אוקראינה על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא.
ימי שלטונו של ולדימיר הראשון (החל מ-980 לערך וכלה ב-1015) וכן ימיו של בנו ירוסלאב הראשון (1019 עד 1054) נחשבו לתור הזהב של קייב. בתקופה זו נתקבלה הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית (הנצרות האורתודוקסית) ונכתב קודקס חוקים מזרח סלאבי ראשון – "האמת הרוסית" (ברוסית ארכאית: Правда Роська, "פְרַבְדָה רוֹסְקַה"; ברוסית מודרנית: Ру́сская пра́вда, "רוּסְקַיָה פְרַבְדָה"). המעמד השליט של רוס המוקדמת היה ככל הנראה אצולה-לוחמת ממוצא סקנדינבי ששלט על רוב סלאבי. השלטון הסקנדינבי ברוס המשיך עד לאמצע המאה ה-11.