cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי פורטוגל–שווייץ
כלכלה
לשכת הסחר הפורטוגזית AICEP מנהלת משרד בציריך, ואילו לשכת המסחר והתעשייה השווייצרית-פורטוגזית נמצאת בליסבון. קשרי הסחר הדו-צדדיים מושפעים גם מ-270,000 פורטוגזים בשווייץ וכ-250,000 תיירים שווייצרים בפורטוגל בכל שנה. פורטוגל מדורגת במקום ה-13 בקרב שותפות הסחר בשווייץ, שווייץ מגיעה למקום ה-18 בין שותפות הסחר הפורטוגזים.
בשנת 2015 ייצאה פורטוגל סחורות ושירותים בשווי 1,513 מיליון אירו לשווייץ (2014: 1,578 מיליון אירו, 2013: 1,265 מיליון אירו, 2012: 1,083 מיליון אירו, 2011: 478 מיליון אירו), מתוכם 12.6% מזון, 11.4% מכונות וציוד, 8.9% כלי רכב וחלקי רכב ו-8.2% מכשירים אופטיים ודיוק.
באותה תקופה ייצאה שווייץ סחורות ושירותים בשווי 641.6 מיליון אירו לפורטוגל (2014: 653.6 מיליון אירו, 2013: 615.4 מיליון אירו, 2012: 664.3 מיליון אירו, 2011: 710.7 מיליון אירו), מתוכם 66.5% מוצרים כימיים-תרופתיים, 13.4% מכונות וציוד, 8.5% מכשירים אופטיים ודיוק ו-2.1% מתכות.
שתי המדינות סיכמו הסכם מיסוי כפול בשנת 1974, ועדכנו לאחרונה שינוי בפרוטוקול באוקטובר 2013.
שטנצל
שטנצל הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני.
פאל פאנדי
פאל פאנדי (שינה את שמו מקרדוש שהיה במקור קוֹהְן שהיא הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן, בהונגרית: Pándi Pál; דברצן, 2 באוגוסט 1926 – בודפשט, 19 בינואר 1987) היה היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי, מבקר, עורך, פרופסור באוניברסיטה זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל) וכן זכה פעמיים בפרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי הגבוה בהונגריה). הוא בנו של לאסלו קרדש. והיה חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1973 וחבר מלא משנת 1985.
תחום המחקר העיקרי שלו: עידן הנאורות, הרפורמציה הפרוטסטנטית, השירה וחייו של שנדור פטפי.
ביוגרפיה
פאל פאנדי נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו קרדוש (1898–1987) ושל קורנליה גלבמן (1901–1983). הוא למד בבית ספר יסודי ובית הספר התיכון בעיר הולדתו. בשל מוצאו היהודי גורש למחנה ריכוז ב-1944. הוא היה במחנה הריכוז לקסנבורג שליד ווינה הוא שרד וכבר בשנת 1945 חזר לבודפשט. התחיל את לימודים גבוהים במחלקה ההונגרית-גרמנית של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) כסטודנט במלגת קולג' אטווש. כבר מ-1949 לימד ספרות עידן הנאורות, הרפורמציה ואת מהפכת 1848 בהונגריה ואת מאבק החירות של 1848–1849 בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד. תחום המחקר העיקרי שלו היה השירה והקריירה של המשורר הלאומי ההונגרי שאנדור פטפי. פאנדי לימד כמה סמסטרים גם באוניברסיטת סגד. הוא היה מרצה מצוין והסטודנטים נהרו להרצאותיו על הספרות ההונגרית.
פאנדי ערך מדריכים לתולדות הספרות וערך אוספי טקסט, כתב מונוגרפיות וניתח יצירות ספרותיות הונגריות. הוא מונה לראש המחלקה ב-1967 וממנה התפטר ב-1983.
הוא עסק גם בספרות הונגרית בת זמננו, ופעל כמבקר של יצירות ספרות עכשוויות בתחום זה. משנת 1955 ערך את טור התרבות של היומון "עם חופשי" (Szabad Nép), בשנת 1956 שיבח את המרד ההונגרי בטורים של עיתון זה, אך עד מהרה צידד בקו של יאנוש קאדאר. בשנת 1961, הוא היה אחד המייסדים והעורכים של "כתיבה חדשה" (Új Írás), משנת 1967 היה ראש טור התרבות של העיתון ההונגרי הגדול ביותר נפסבדשאג במשך ארבע שנים ולאחר מכן היה חבר מערכת של טור זה. משנת 1972 היה המייסד והעורך של הזרם החדש של כתב העת "קריטיקה".
ערב שירי משוררים
ערב שירי משוררים הוא שם למספר מופעים של תחנת גלי צה"ל, בהם זמרים מוכרים ביצעו גרסאות מולחנות לשירי משוררים הנועדו במקור לקריאה ספרותית בלבד. ערבים אלו הם יוזמתו של מנהל גלי צה"ל, יצחק לבני שחש שצריך להביא לשיפור ברמת השירים החדשים שהוקלטו ונשלחו לגל"צ.
ערב שירי משוררים 1972
ערב שירי משוררים הראשון התקיים בינואר 1972 בבית החייל בתל אביב, בניהולם האמנותי של הסופר יצחק בן-נר והעיתונאי מיכאל הנדלזלץ. מתוך 50 שירים אפשריים נבחרו 13 לפסטיבל שירי משוררים הראשון שבוצעו על ידי זמרות וזמרים צעירים, רובם בוגרות ובוגרי הלהקות הצבאיות. נושא הערב היה "משוררי ארץ ישראל" והוא סבב סביב שיריהם של המשוררים נתן זך, דליה רביקוביץ', יהודה עמיחי ודוד אבידן. כדי להדגיש את הטקסטים הקדימו לכל ביצוע מוזיקלי את קריאת השיר, בפי השחקנית חנה מרון. מערב זה יצאו להיטים כמו: "כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" שכתב נתן זך והלחין למופע מתי כספי, "הבלדה על השיער הארוך והשיער הקצר" שכתב יהודה עמיחי ובוצע בערב צמד הדודאים, בלחנו של מוני אמריליו ובעיבודו של מישה סגל.
ערב שירי משוררים 1973
במארס 1973 התקיים ערב שני של שירי משוררים, גם הוא בניהולם האמנותי יצחק בן-נר ומיכאל הנדלזלץ. הפעם התמקד הערב במשוררים ותיקים יותר, "משוררי הגולה": חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי, דוד פוגל וחיים לנסקי, וכן יעקב פיכמן. הערב שודר בשידור חי בגלי צה"ל והתקיים בהיכל התרבות בתל אביב, תוך שתזמורת בת 35 נגנים בניצוחו של שמעון כהן ליוותה את הזמרים ובהם הזמרת נחמה הנדל, ששבה ארצה במיוחד לאירוע אחרי היעדרות ממושכת. מתוך המופע הזה יצאו להיטים כמו "יום יום אני הולך למעונך", שהלחין וביצע מתי כספי למילותיו של יעקב פיכמן, ו"אומרים ישנה ארץ" של שאול טשרניחובסקי בלחן ובביצוע של שלמה ארצי. ארצי השמיט את הבית השלישי של הנוסח המקורי, ואת הבית האחרון הפך לפזמון חוזר.
ערב שירי משוררים 1980
ערב שירי המשוררים השלישי הוקדש לעיר תל אביב שציינה את שנתה ה-70 ונערך בשיתוף עיריית תל אביב-יפו. הערב בניהולם האמנותי של מולי שפירא, ניר חכלילי וענת דוידוב, התמקד בשירי משוררים המזוהים עם העיר תל אביב: אברהם חלפי, דוד אבידן, נתן אלתרמן, יוכבד בת מרים, לאה גולדברג, מאיר ויזלטיר, נתן זך, אבות ישורון ואחרים. בין המלחינים והזמרים שנטלו חלק באירוע היו יוני רכטר, שלמה ארצי, יהודית רביץ, שלמה גרוניך, נורית גלרון, שם טוב לוי, סשה ארגוב, משה וילנסקי ועוד. לצדם ניגנו בשילוב התזמורת הפילהרמונית הישראלית ולהקת הקצב "ברוש". המופע הזה יצאו להיטים כמו: " דצמבר" שנכתב בידי נתן אלתרמן, הולחן על ידי משה וילנסקי ובוצע על ידי מזי כהן ודפנה ארמוני ושיר "יש לי סימפטיה" שנכתב על ידי מאיר ויזלטיר, הולחן על ידי שלמה גרוניך ובוצע על ידי נורית גלרון. את השיר הלחין גרוניך בעת ששהה בניו יורק ורק כשבוע לפני האירוע ביקש גרוניך את אישורו של ויזלטיר לשימוש ביצירתו.
ערב שירי משוררים 2019
ערב שירי המשוררים הרביעי התקיים באוגוסט 2019, כיוזמה משותפת של בית אבי חי וגלי צה"ל, וכלל מחווה לערבים הקודמים ושורה של שירי משוררים חדשים שהולחנו במיוחד לערב. הערב בניהולם האמנותי של המשורר עמיחי חסון, המפיק רותם בן חמו, והמוזיקאים שלומי שבן וערן וייץ. את הערב הנחה קובי מידן והשתתפו בו אסתר רדא, שלמה גרוניך, נינט טייב, אלון עדר, שמעון בוסקילה, נטע אלקיים ושלומי שבן. הוא התקיים בחצר בית אבי חי בירושלים ובגן הפסגה ביפו.
ש"ס נגד פינס
ש"ס נגד פינס היא עתירה שהוגשה ליושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-16 ולראש הממשלה. ההחלטה בעתירה ניתנה ב-30 בינואר 2001 במסגרת תיק בחירות מיוחדות שפתחה מפלגת ש"ס בבקשה שיוצא צו שימנע את ח"כ אופיר פינס-פז מלהתארח בצ'אט שהפעיל אתר האינטרנט של העיתון מעריב. לטענת העותרים, ש"ס ונציג מטעמה בוועדת הבחירות המרכזית, השתתפותו של פינס בצ'אט מהווה הפרה של הוראות חוק הבחירות (דרכי תעמולה), המכונה "חוק התעמולה".
הרקע לעתירה
אתר האינטרנט מעריב online הושק באוקטובר 1999. האתר הפעיל מערכת צ'אטים.
ב-6 בפברואר 2001 נערכו בחירות מיוחדות לראשות הממשלה, בין מועמד הליכוד, אריאל שרון, ובין מועמד מפלגת העבודה וראש הממשלה המכהן, אהוד ברק.
הגשת העתירה
חוק התעמולה נועד להסדיר את תעמולת הבחירות במהלך 90 הימים לפני הבחירות לכנסת. המגבלות העיקריות שמציב החוק נוגעות בשימוש פסול בנכסי מדינה לטובת תעמולה, ואיסור על תעמולה ברדיו ובטלוויזיה חודשיים לפני יום הבחירות, מלבד במסגרת הסדרים מיוחדים שנקבעו. סעיף 17ב לחוק התעמולה מסמיך את יושב ראש ועדת הבחירות לכנסת להוציא צו שימנע את הפרתו של החוק.
האם יש למנוע קיום צ'אט של חבר כנסת באינטרנט בתקופת בחירות? האם תעמולת בחירות באינטרנט אסורה היא על פי חוק התעמולה, ומשכך יש לאסורה? האם שימוש באינטרנט לצורכי תעמולת בחירות הוא בבחינת עבירה על חוק התעמולה? האם נכון, ראוי ולגיטימי הוא לעשות היקש מן הרדיו והטלוויזיה לאינטרנט, ולקבוע כי הגבלות החלות על הרדיו והטלוויזיה תחולנה על האינטרנט אף-הוא?
ההחלטה בעתירה
השוני העצום בין המדיומים התקשורתיים של רדיו וטלוויזיה לבין רשת האינטרנט שולל את היכולת להקיש ביניהם. השוני נובע בעיקרו מן ההבדל בין כמות הערוצים ברדיו ובטלוויזיה לבין כמות אתרי האינטרנט ובכן לאינטרנט אין כל רגולציה. בשל כך, מגיע השופט חשין למסקנה כי חוק הבחירות (דרכי תעמולה) לא חל באופן ישיר על האינטרנט. ולכן מגיע למסקנה כי ההשתתפות של ח"כ פינס אינה מהווה הפרה של חוק הבחירות (דרכי תעמולה). הערה נוספת שמוסיף השופט חשין מדברת על הצורך בהתאמת החקיקה הקיימת לעידן האינטרנט באמירה: "אין הצדק כי נמשיך ונחזיק בהסדרים שאפשר היו יפים לזמנם אך לא בהכרח מתאימים הם לימנו".
בעקבות העתירה
החלטה זו מהווה כיום קו מנחה לכל דיון בנושא הצורך בדינים מיוחדים לתחומי המחשב. הדעות בנושא מתחלקות לאלה שלדעתם אין צורך להתאים את החוקים לשינויי מרחב הסייבר, כדוגמת השופט האמריקאי פרנק איסטרברוק. איסטרברוק טען במאמרו המצוטט למכביר שלהגדיר דיני מחשבים זה כמו להגדיר דיני סוסים. אמנם עולות שאלות משפטיות הנוגעות לסוסים, אך המסגרות המושגיות המתאימות הן דיני נזיקין ודיני חוזים, כאשר כל אחת מהן מטפלת בסוגיות הנוגעות לסוסים מהפריזמה שלה. באותו אופן, לא יהיה נכון להגדיר דיני מחשבים. מנגד במשפט הישראלי מובילה כיום גישתו של חשין שעלתה מפסק הדין הנ"ל. כיוון המחשב והאינטרנט הביא לשינוי כה מהותי, כזה המצדיק הגדרת ענף חדש. לטענתו, השינוי למעשה שינה הגדרות בסיסיות והביא לחשיבה מחודשת.
במקרה שהובא בפני יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-19, השופט אליקים רובינשטיין החיל את סעיף 10(ב)(5) לחוק התעמולה על פרסומים באתר אינטרנט. יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-20, השופט סלים ג'ובראן, הרחיב ופיתח את גישתו של השופט רובינשטיין, כאשר התייחס לפרסומים באינטרנט כחוסים תחת ההסדרים המצויים בחוקי תעמולת הבחירות.
לאונרד ווד
ביוגרפיה
לאחר פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898, ווד וחברו, תאודור רוזוולט, גייסו סדרת רגימנטים של מתנדבים לצבא האמריקאי אשר ביחד הרכיבו את "הפרשים המחוספסים". ווד פיקד על הרגימנטים ורוזוולט היה שני לו בפיקוד. הכוחות המתנדבים נשלחו להילחם נגד הכוחות הספרדים בקובה. "הפרשים המחוספסים" היו בעלי חשיבות מרכזית במהלך המלחמה והיו לגורם המרכזי לניצחונות האמריקאיים במהלך קרב לאס גואסימאס וקרב גבעת סן חואן. לאחר המלחמה שימש כמושל הכללי של קובה (1899–1902). הוא זכה למוניטין בולט שם כמנהל, הקים מערכות חינוך, משפט ומשטרה מודרניות על בסיס המערכות המקבילות בתוך ארצות הברית ופיקח על ההתקדמות הטכנולוגית הגדולה בתחום התברואה. בשנת 1902 סיים ווד את תפקידו ולקובה ניתנה ריבונות מהממשל הזמני האמריקאי. תומאס אסטרדה פאלמה החליף את ווד בתור נשיא קובה הראשון. פעילותו לאורך המלחמה תרמה למוניטין של ווד בקרב הציבור הרחב.
בשנת 1903 הועלה ווד לדרגת מייג'ור גנרל בצבא הסדיר ומונה למושל מחוז מורו באיי הפיליפינים הדרומיים לאחר כיבושם במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים. ווד מונה לתפקיד בידי עמיתו תאודור רוזוולט, שכיהן כל אותה העת בתור נשיא ארצות הברית. ווד פיקד על חלוקת הצבא האמריקאי בפיליפינים בין 1906–1908. לאחר מכן שב לביתו איפה ששירת במחלקה המזרחית של הצבא האמריקאי. בשנת 1910 מונה לראש מטה צבא ארצות הברית בידי הנשיא, ויליאם הווארד טאפט. ווד הורד מהתפקיד בשנת 1914 בידי הנשיא הדמוקרטי וודרו וילסון. בשנת 1917, עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, היה ווד מועמד לפיקוד על חיל המשלוח האמריקאי אך לבסוף נבחר ג'ון פרשינג במקומו. בעת סיור פיקוח בחזית המערבית בינואר 1918 נפצע ווד מרסיסי מרגמות שהתפוצצו במהלך ניסוי. תחילה אמור היה ווד לפקד על הדיוויזיה ה-89 בצרפת, אך מינויו לא אושר בידי הנשיא.
בהמשך היה מעורב בהכשרה של דיוויזיית הרגלים ה-10 של הצבא האמריקאי לקראת שליחתה לחזית המערבית באירופה. ווד, שהיה תומך חזק במוכנות צבאית עוד קודם לכניסת ארצות הברית למלחמה, היה אחראי במידה רבה להקמת מחנה הקיץ בפלטסבורג, ניו יורק, להענקת הכשרה של מגויסים חדשים - אשר הפך לדוגמה עבור מחנות הכשרה נוספים שנפתחו באותה העת לנוכח ההתערבות במלחמה ברחבי ארצות הברית.
בעיני רבים נחשב ווד להיות היורש הפוליטי של תאודור רוזוולט לאחר פטירתו של האחרון בשנת 1919, ובכך הפך למועמד פעיל למועמדות המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1920. עם זאת, בעקבות קרע פנימי על המועמדות, נקבע וורן הרדינג להיות המועמד הרפובליקני לנשיאות כפשרה בין ווד ויריבו פרנק לואדן. בשנה שלאחר מכן מינה אותו הנשיא הנבחר הרדינג - שהכיר בכישרון הניהולי והניסיון של ווד - למשלחת לחקר המצב הפוליטי-חברתי בפיליפינים. המשלחת קבעה כי הענקת ריבונות מיידית לפיליפינים לפי רצון התנועה הלאומית תהווה סכנה לאינטרסים אמריקאים ולייציבות האזורית. בהמשך מונה ווד לתפקיד המושל הכללי של הפיליפינים בשנת 1921. ווד נשאר בתפקיד עד לפטירתו בשנת 1927. ווד נפטר במהלך ניתוח להסרת גידול מוחי בראשו.
שורשים: מגלים היסטוריה
שׁוֹרָשִׁים: מְגַלִּים הִיסְטוֹרְיָה היא סדרת ספרי לימוד בהיסטוריה, לבית הספר הממלכתי־דתי בישראל.
הסדרה אושרה ללימוד על ידי משרד החינוך, על־פי תוכנית הלימודים החדשה בהיסטוריה לבית הספר הממלכתי־דתי. החל משנת 2020 הסדרה מחליפה בהדרגה את הסדרה הוותיקה "מדור לדור", שנלמדה בבית הספר הממלכתי־דתי עוד משנת תשנ"א . הסדרה יוצאת לאור בהוצאת מכון הר ברכה.
עקרונות מנחים בסדרה
לסדרה מספר עקרונות מנחים הייחודיים בשדה הכתיבה ההיסטורית לתלמידים.
דגש על הרצף הסיפורי
בסדרה מושם דגש על הרצף הסיפורי של ההיסטוריה, ועל ההיכרות עם ההיסטוריה כסיפור. לפיכך אין בסדרה כניסה לפרטים העשויים לייגע את הקורא או לפגוע בהבנתו את הרצף; פרטים נוספים, העמקה ודיון מוכנסים במסגרות, ואינם חלק מהשדרה המרכזית של הטקסט. בהתאם לזאת, במבוא לספר הראשון ההיסטוריה מוצגת כסיפור שאין לו סוף:
השדרה המרכזית של הטקסט מורכבת מטקסט מצומצם, אם כי במשלב לשוני מעט גבוה מהמקובל בכתיבה לתלמידים, מתוך תפיסת מקצועות רבי המלל כהזדמנות להעשרה אוריינית של התלמידים. מסיבה זו כמעט שאין בסדרה הסברי מילים בסוגריים, בכל מקום שבו התלמיד יוכל להבין את הטקסט מהקשרו הטבעי (כדרך הרכישה הטבעית של שפה ומילים חדשות).
מקומו של ציר הזמן בספר
ציר הזמן ממוקם על כל דפי הספר, לאורך שוליה השמאליים של הכפולה, כדי ליצור רצף היסטורי ותפיסת זמן היסטורית אצל התלמיד. הציר מאויר באופן מינימלי, ללא כיתוב או מספרים, כסרגל זמן עם סמלילים המייצגים את התקופות השונות. בכל פרק מודגשת התקופה הרלוונטית, וכך בדפדוף בספר ישנה המחשה ויזואלית של המעבר בין התקופות.
בפתח כל חטיבה ישנו פירוט של ציר הזמן, עם אירועים מרכזיים לתקופה שבה עוסקת החטיבה.
עיצוב הסדרה
הסדרה מתייחדת בשימת דגש על ההיבט הוויזואלי. עיצוב הספר נערך בסטודיו דוב אברמסון, המתמחה ביצירה עכשווית ישראלית המשלבת בין מקורות היהדות העתיקים לעיצוב עכשווי ועדכני. מעצבות הספר, מירית אפי, נילי דביר ונועה אמבר, יצרו שפה עיצובית צעירה ורעננה המנגישה לתלמידים את המאורעות ההיסטוריים באופן זורם ונעים לעין. איוריו של אלעד ליפשיץ מוסיפים קריצה של הומור עכשווי למאורעות, מעניקים מבנה ומסגרת לסיפור ההיסטורי, מעוררים עניין ומובילים לדיון עכשווי על רקע התהליכים ההיסטוריים.
מתוך תפיסת ההיבט הוויזואלי כחלק בלתי נפרד מהטקסט, חלק מהתוכן מועבר באמצעים ויזואליים - באמצעות תמונות של שרידים היסטוריים מהתקופה, או איורים שמשלימים את התוכן הכתוב. כך למשל שני עמודים בספר הראשון מעבירים תוכן באופן גרפי בלבד, כמעט ללא טקסט: תרשים המציג את זמ"ן נק"ט, ותרשים המציג מילים ארמיות שהשתרשו בשפה העברית.
משחקיוּת
מתוך תפישת המשחקיוּת כחלק אינטגרלי מתהליך הלמידה ומהחוויה האנושית, משולבים בספר משחקים שונים, כמשחקי התאמה, התקדמות במסלול, ועוד. חלק מההצעות למשחק בספר מבוססים על משחקים המקובלים בשכבת הגיל, אך עם התאמה לחומר הלימודי - באופן שיעשיר הן את המשחק והן את הלימוד. כך למשל מוצע לתלמידים לשחק במשחק המוכר ארץ עיר - אך במילים שנטמעו בשפה העברית המדוברת היום מיוונית ומארמית, כחלק מהלימוד על השפעות התרבות הכללית על העברית.
כחלק מהחוויה המשחקית מופיעות גם חידות בספר, עם סמליל מיוחד. החידות מאתגרות במיוחד, ומטרתן ליצור חוויה של תחרותיות בריאה ומשחק, כחלק מהלמידה. החידות נכתבו גם כבסיס להעמקה ולדיון נוסף בעקבותיהן. במדריך למורה מוסברות החידות וכן הדרך להפוך אותן לבסיס לאתגר כיתתי, וכן למוקד לדיון בעקבות הפתרון שיוצג בפני התלמידים בכיתה.
המאבק על הרוח: לאום, מקדש וספר
הספר הראשון בסדרה נקרא המאבק על הרוח: לאום, מקדש וספר. הוא עוסק בתולדות ישראל והעמים החל מעליית האימפריה הפרסית והכרזת כורש, ועד להתגבשות התורה שבעל־פה, בחתימת התלמוד הבבלי.
לפי תוכנית הלימודים החדשה של לימודי ההיסטוריה לבית הספר הממלכתי־דתי, הפרק הראשון בספר מהווה מעין מבוא מקיף (יחסית לגיל) ללימודי ההיסטוריה. זו תוספת חדשה ללימודי ההיסטוריה בכיתה ו', כשנה הראשונה ללימוד תחום דעת זה. הפרק עוסק במושגי יסוד בהיסטוריה, ביניהם ציר הזמן, מקור ראשוני ומקור משני, ביקורתיות בלימודי ההיסטוריה, ועוד.
הספר זכה לייעוץ וליווי מקצועי של פרופ' זאב ספראי, הרב אליעזר מלמד, הרב זאב סולטנוביץ', פרופ' לילך רוזנברג־פרידמן, ד"ר חגי משגב, ועוד.
אריאן 5
אריאן 5 (בצרפתית: Ariane 5) הוא משגר לוויינים כבד, פרי פיתוח של סוכנות החלל האירופית. המשגר משמש בעיקר לשיגור לוויינים למסלולים גיאוסינכרוניים. שיגורי אריאן 5 מבוצעים ממרכז החלל הגיאני אשר בגיאנה הצרפתית על ידי תאגיד השיגור האירופי Arianespace. המשגר נבנה על ידי חטיבת תעבורת החלל של החברה האירופית EADS. משגר אריאן 5 סיים את פעילותו ביולי 2023.
היסטוריית הפיתוח של המשגר
המשגר אריאן 5 פותח במשך יותר מעשור, ונועד להחליף את המשגר האירופי אריאן 4, ולהוות קפיצת מדרגה בהיבטי המשקל שניתן לשגר, אמינות, ופשטות. המשגר פותח על ידי מספר חברות אירופיות, בהובלת חברות מצרפת ובראשן חברת איירוספסיאל. שיגור הבכורה של המשגר אריאן 5 נערך ב-4 ביוני 1996, והסתיים בכישלון, שנבע מבאג בתוכנת ההנחיה של המשגר. הבאג נגרם כתוצאה מניסיון להעביר מספר בן 64 סיביות בנקודה צפה למספר שלם בן 16 סיביות, ניסיון שגרם להפסקת פעולתו של המחשב. באג זה היווה ציון דרך בפיתוחן של מערכות בדיקה לתוכנות זמן אמת.
מבנה המשגר
המשגר אריאן 5 מורכב משלושה חלקים עיקריים:
דגמי המשגר
אריאן 5 התפתח עם השנים למשפחה של משגרים, בעלי תכונות ומאפיינים שונים. הדגמים השונים של המשגר הם:
פיתוחים עתידיים של המשגר
תוכניות שונות לפיתוח המשגר ליכולות חדשות קיימות בסוכנות החלל האירופית מזה שנים. חלק מהתוכניות כוללות שימוש במאיצים רקטיים בני החזרה, לשימוש חוזר, שיהיו מונעים בדלק נוזלי, במקום המאיצים הרקטיים של הדלק המוצק המשמשים במשגר כיום, אך תוכניות אלה לא יצאו לפועל ואין כוונה לשנות משמעותית את אריאן 5 עד גמר הפיתוח של מחליפו - אריאן 6.
סטטיסטיקה
מאז שנת 1996 עד 2023 שוגרו 117 טילי אריאן 5, מתוכם 112 בהצלחה מלאה, 2 אובדנים מוחלטים ו־3 כישלונות חלקיים (ארבעה מהם התרכזו ב־14 השיגורים הראשונים).
המספר הרב ביותר של שיגורים בשנה אחת היה 12 (בשנת 2000 ו-2002), ומספר השיגורים השנתי הרגיל הוא בסביבות 7 לכל היותר.
אריאן 5 נושא דרך שיגרה לוויינים במשקל של למעלה מ-10 טון למסלול GTO, הלווין הכבד ביותר ששולח למסלול זה שקל 10,838 ק"ג, הוא שיגר גם את חלליות האספקה ATV אל תחנת החלל הבינלאומית ששקלו קצת יותר מ-20 טון כל אחת.
הנשמות הטהורות
הנשמות הטהורות הייתה להקה ישראלית שפעלה בעיקר בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. חבריה היו נתן כהן, יורם ירוחמי ונאוה ברוכין, שהוחלפה ב-1974 על ידי עירית בולקא.
היסטוריה
כהן וירוחמי שירתו יחד בצוות הווי הנדסה קרבית בצה"ל. כהן הלחין כמה משירי הצוות שזכו להתפרסם. ברוכין שירתה בצוות הווי חטיבת הצנחנים. לאחר שחרורם מצה"ל בסוף 1972 חברו כהן וירוחמי לברוכין כדי להקים את להקת הנשמות הטהורות, שנשענה בין היתר על כישרונו של כהן. כהן הנהיג את הלהקה, הלחין את רוב שיריה, כתב חלק ממילותיהם, ועיבד את חלקם.
בשנת 1974 יצא בהוצאת הד ארצי אלבומה היחיד של הלהקה, שנקרא בפשטות "הנשמות הטהורות". מתי כספי היה אחראי לעיבודים ולהפקה המוזיקלית של האלבום (וגם הלחין את השיר "שלא ייגמר לי הלילה").
השיר שעל שמו נקראת הלהקה, "ברחוב הנשמות הטהורות", לא הוקלט מחדש בביצוע הלהקה, ובאלבום מופיעה גרסה בביצוע צוות הווי הנדסה קרבית. זאת ועוד - ברוכין לא שרה בהקלטה כי היא לא הייתה חלק מאותו צוות הווי וירוחמי לא שר בהקלטה אף על פי שהיה חלק מאותו צוות הווי; מכיוון שירוחמי היה חולה באותו יום, החליף אותו כספי בקולות, כך ששיר הנושא של האלבום ושל הלהקה, לא מבוצע למעשה על ידי הלהקה, אלא על ידי כהן וכספי.
"קפה אצל ברטה", שיר אחר מהאלבום, שנכתב על ידי אהוד מנור ונתן כהן, יצא מוקדם יותר, ב-1974, באלבום תחת אותו שם של יגאל בשן, שמאס בהמתנה להקלטה של הלהקה. הלהקה תכננה לצרף לאלבום גם ביצוע שלה לשיר "קפה טורקי" (מאת יענקל'ה רוטבליט), אולם ההקלטה של ביצוע זה אבדה במחסני חברת התקליטים ונמצאה רק באמצע שנות ה-90. הביצוע נכלל בסופו של דבר בתקליטור שיצא ב-2002.
זמן קצר טרם צאת האלבום פרשה ברוכין מן הלהקה, והוחלפה בעירית בולקא (מלהקת חיל השריון). ההרכב החדש הקליט מספר שירים, אשר מתוכם הצליחו "יש ללכת עם הזמן" ו"בחיק הטבע" (שנקרא גם שיר המסטול), למרות זאת לא הצליח ההרכב להחזיק מעמד והלהקה התפרקה ב-1975.
לאחר פירוק הלהקה פרש ירוחמי מעולם המוזיקה. ברוכין ובולקא המשיכו לפעול במשך מספר שנים, אך בסופו של דבר פרשו מעולם המוזיקה וחזרו בתשובה. נתן כהן המשיך ליצור ולפעול. בשנת 1991 הוציא כהן אלבום שהורכב ממבחר הקלטות מקוריות של "הנשמות הטהורות" ומשירים חדשים, שבחלקם אירח את נאוה ברוכין.
בשנת 2002 יצא אלבומה היחיד של הלהקה על גבי דיסק במהדורה מחודשת (בסדרת "מבראשית" של הד ארצי), הכוללת גם שירי בונוס שראו אור לראשונה.
בפברואר 2015 פורסם שיר חדש שהקליט באותה העת ההרכב המקורי של הנשמות הטהורות ושמו "איך יכולת שלא" (מילים: ענת הראל, לחן: נתן כהן ויורם ירוחמי).
שלום הארלו
שלום הארלו (באנגלית: Shalom Harlow; נולדה ב-5 בדצמבר 1973) היא דוגמנית ושחקנית קנדית.
צבי הירשפלד (חלוץ)
צבי הירשפלד, (1878 – 18 במרץ 1962) היה חלוץ וחקלאי ישראלי. חבר ועד העיר ליהודי ירושלים ומקים הרפת העברית הראשונה בירושלים. היה מנהל לשכת העבודה של ירושלים, חבר קבוצת הירקות של ברל כצנלסון ונמנה עם מייסדי נהלל. זוכה פרס העבודה לשנת 1959. הרבה בכתיבת מאמרים בעיתונות התקופה.
שלום הארלו
ביוגרפיה
שלום הארלו נולדה באושאווה, אונטריו, בתם של סנדי הרברט ודייוויד הארלו. למרות שאימה קראה לה שלום, מילה מהשפה העברית, משפחתה אינה יהודית. היא התגלתה בקונצרט של להקת הקיור בטורונטו והחלה לדגמן מיד אחרי בית הספר התיכון. היא הופיעה מאז בשערי מגזין רבים, השתתפה בתצוגות אופנה של המעצבים רלף לורן ודונה קארן, הופיעה בסרטים, והנחתה את התוכנית "House of Style" בערוץ MTV ביחד עם עמיתתה דוגמנית העל אמבר ולטה. הארלו היא הפרזנטורית של בושם "קוקו" של שאנל. לה שני אחים צעירים ממנה.
ביולי 2007, דווח שהיא הרוויחה כ-2 מיליון דולר בקירוב בשנים עשר החודשים החולפים. פורבס דירג אותה במקום ה-13 ברשימת 15 הדוגמניות המרוויחות ביותר בעולם.
צבי הירשפלד (חלוץ)
ביוגרפיה
הירשפלד נולד בברשאד, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) למשפחה חרדית. אביו שמריהו עבד כמוכס ועסק בחכירת ה"טקסה" בעיר. בצעירותו למד בחדר, קיבל השכלה כללית אצל מורים פרטיים והיה חבר תנועת התחייה. בהיותו בן 14, בעקבות פוגרומים היגרה המשפחה לשיקגו, שם למד הנדסה ותורת הכלכלה בפוליטכניון והכיר את אליעזר יפה ואלימלך לוין. הירשפלד הצטרף לארגון האיכר הצעיר ובשנת 1911 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוריו ואחיו ישראל הירשפלד עלו אחריו.
שלום הארלו
ביוגרפיה
בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, ב-2007, היא דיגמנה עבור: ג'ונס ניו יורק, טומי (Tumi), טיפאני, נאוטיקה וקלואה. בשנה שאחרי כן, היא הופיעה בקמפיין אביב/קיץ 2008 של ואלנטינו.
צבי הירשפלד (חלוץ)
ביוגרפיה
לאחר שארגון האיכר הצעיר לא הצליח לקיים את תוכנית היישוב בכנרת, חבריו התפזרו והירשפלד החליט להישאר בקרבת משפחתו בירושלים ולשפר את התזונה בעיר. הוא הקים רפת בקרבת שכונת בית ישראל ושכונת הבוכרים וסיפק חלב טרי ונקי לתושבים. כן היה חבר בקבוצת הירקות של ברל כצנלסון שפעלה ברח' צלאח א-דין. במקום זה אף מצא יחד עם כצנלסון מסתור מן הטורקים אחרי שאיבד חסינותו בשל היותו בעל אזרחות אמריקנית.
שלום הארלו
ביוגרפיה
היא הייתה הדוגמנית היחידה שהופיעה במסלול האופנה הדיגיטלי של ויקטור ורולף בתצוגת האופנה של אביב/קיץ 2009.
לוחות שנה
• 1998 Pirelli Calendar, June
צבי הירשפלד (חלוץ)
ביוגרפיה
בגמר מלחמת העולם, הירשפלד נענה לבקשתם של רחל ינאית וא. סוקניק לשמש כמנהל משרד העבודה בירושלים והממונה על ארגון הפעולות של קפא"י.
בולי
{{פירושונים|
צבי הירשפלד (חלוץ)
ביוגרפיה
עם ראשית הקמתו של הארגון להקמת מושב העובדים הראשון בארץ ישראל, צבי ושרה הירשפלד הצטרפו לשורות חבריו. הירשפלד פעל לצידו של המהנדס נחום פפר והתמנה לממונה על סלילת כביש חיפה-ג'דה וכביש נצרת-עפולה מטעם המחלקה לעבודות ציבוריות של מפלגת הפועל הצעיר. כמו כן היה המקשר העיקרי בין המחלקה לעבודות ציבוריות לבין ממשלת המנדט. כשעלה הארגון למושב העובדים הראשון ושאר הגופים להתיישבות על אדמתם בעמק יזרעאל, היה הירשפלד המקשר בין המתיישבים לבין באי כוחו של השלטון בנצרת ונתקבל כ"מוכתר" הבלתי נבחר של יישובי העמק.
בולי
ראו גם
}}
ורה ישראלית
וֶרה ישראלית (9 בפברואר 1909 – 8 באוגוסט 1968, י"ד באב תשכ"ח) הייתה מתרגמת ישראלית שתרגמה ספרות יפה מאנגלית לעברית ופעלה בעיקר בשנות ה-60.
צבי הירשפלד (חלוץ)
ביוגרפיה
ב-1959 הוענק לו ולאשתו שרה פרס העבודה מטעם הוועד הפועל של ההסתדרות, בהגיעם לגיל 80.
ורה ישראלית
ביוגרפיה
ורה (דבורה) ישראלית נולדה ב-9 בפברואר 1909 באוּמַן שבהאימפריה הרוסית (אוקראינה) ועלתה לארץ ישראל עם הוריה בילדותה. למדה מדעי המזרח בסורבון שבפריז. בצעירותה, בשנות ה-20, שימשה זמן ממושך כמזכירתו של יצחק ברזילי בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ). בהמשך התפרנסה מהוראה.
צבי הירשפלד (חלוץ)
ביוגרפיה
הירשפלד נפטר -י' באדר ב' תשכ"ב (18 במרץ 1962).
ורה ישראלית
ביוגרפיה
ישראלית הייתה נשואה למשורר, המתרגם והעורך אליהו דוד שפיר (1911–1974). לזוג לא היו ילדים, הם חיו בעוני, וישראלית סבלה ממחלה במשך שנים. כעבור שנים התגרשו השניים, והיא התגוררה בתל אביב בגפה. ורה ישראלית מתה באוגוסט 1968, ערירית ונשכחת. נקברה בבית העלמין בחולון.
עבודתה
תרגומה הראשון של ורה ישראלית היה לספרו של א"א מילן "פו הדב". התרגום נעשה ביחד עם בן-זוגה, א"ד שפיר (השירים בספר תורגמו על ידי נתן אלתרמן), וראה אור בלוויית ציוריו של ארנסט שפארד בהוצאת מחברות לספרות בשנת תש"ג. בשנת 2004 ראה אור תרגום חדש לספר. המתרגמת, אבירמה גולן, חיברה אותו מתוך אהבה לספר עצמו ולתרגום הישן של ישראלית ושפיר; שכן למרות הערצתה לשניים, בחלוף יותר מ-60 שנה מפרסומו ילדים דוברי עברית אינם מבינים עוד את לשון התרגום. עם זאת, היא רואה בתרגומה של ישראלית תרגום "גאוני".
שאר תרגומיה של ישראלית הופיעו לאורך שנות ה-60, משנת 1962 ועד אחרי מותה. הם ראו אור בהוצאת הספרים של ההסתדרות, עם עובד (ב"ספריה לעם" וב"ספרית דן חסכן"), ובהוצאה הפופולרית מ' מזרחי. בין תרגומיה: "וזרח השמש" לארנסט המינגוויי (1962); "הבלתי מנוצחים" לוויליאם פוקנר (1964) – שיורם קניוק העיר עליו כי בתרגום זה "הוכיחה ורה ישראלית שאפשר לתרגם היטב את פוקנר ואפשר לאהוב אותו בעברית"; ו"קומץ עפר" אוולין וו (תשכ"ז); ספרי ילדים ואגדות, בהם "אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, "משלי איזופוס" (1966), "משלי חיות" של לה פונטן, "פיטר פן" של ג'"מ בארי, מ"סיפורי אלף לילה ולילה", סיפוריו של שארל פרו "אצבעוני", "החתול במגפיים", "היפהפייה הנרדמת" ו"לכלוכית", "אי הדולפינים הכחולים" של סקוט אודל וסיפור מאת רודיארד קיפלינג.
מלקומיה יפהפיה
הספר מתאר צעיר המתעתד ללכת אל אהובתו הקרויה שולה, ובמהלך כל הספר מתועדים חיזוריו הדמיוניים, תוך כדי שהוא הולך בשדה אי-שם במישור החוף של פלשתינה-א"י בשנות ה-40. גיבור הספר מדמיין או נזכר, שהוא מגדיר צמחים יחד עם אהובתו, שולה, והם מחפשים יחדיו צמח בשם "מלקומיה יפהפייה".
מוטיב הגדרת הצמחים הוא מוטיב עיקרי בסיפור, ובו כולל המחבר מחווה לאנשי מחקר הבוטניקה בארץ ולספרות הקשורה בנושא:
מדובר בשלושת הבוטנאים שמרכיבים את 'חבורת זא"פ': מיכאל זהרי, אלכסנדר אייג ונעמי פיינברון.
יחד עם זאת, כולל יזהר גם ביקורת חריפה כנגד 'קיטלוג' הטבע לתוך מגדיר דיכוטומי, מתסכל וטכני.
הספר מתאר סיפור שהתרחש לכאורה בשנת 1938, תקופת המנדט הבריטי. יזהר קושר בין הכיבוש הבריטי את הארץ, לבין מקור שם הצמח מלקולמייה, וכך מעביר ביקורת על 'כובשי הארץ' לדורותיהם:
האמת הבוטנית המסתתרת מאחורי העלילה היא, שבבית הגידול המדובר קיים צמח נפוץ ששמו מרסיה יפהפייה, שהיא אנדמית למישור חוף הים התיכון בארץ ישראל. כך ששם הספר הוא שיבוש שמם של שני צמחים, וגיבור הספר עתיד להיכשל בניסיונו להגדיר את הצמח. יש כאן מעין אנלוגיה לניסיונות החיזור של הגיבור, שמסתיימים בלא כלום, מצד אחד. ואילו מצד שני, ס. יזהר כאילו יוצא כנגד הנטייה להגדרות ולמיפוי, לפרשנות ולתאוריות, במקום ליהנות מהאובייקט עצמו, בין שהוא פרח, ספר, או נערה. "מפני ששום יפה בעולם איננו בגבול היכולת של אף אחד לדעת ולא לאמור אותו בלי לאבד את הדבר שמיד חומק תמיד מאמירה."
באמצעות תאורים מפורטים של התרבות הצמח ודרך האבקתו של פרח צנון הבר על ידי דבור תזזיתי, למשל, מרמז יזהר בדרך אנלוגית עקיפה על הרגשות הארוטיים שמעוררת שולה בגיבור, ואכן גם במספר. שלא כבספריו הקודמים, בהם שמר על צניעות בעניינים אלו, שופע הספר מטפורות ברורות ונועזות, השאובות מחיי החי והצומח, למשיכה ארוטית.
דו"ח בוורידג'
דו"ח בוורידג' (באנגלית – "Beveridge Report") הוא דין וחשבון שהוגש לפרלמנט הבריטי בשנת 1942 בנוגע לביטוח לאומי ושירותים נלווים, על ידי ועדה בין-משרדית שבראשה עמד הכלכלן ויליאם בוורידג'. הדו"ח זיהה חמישה "ענקים", "רעות חולות" בחברה הבריטית – הזנחה, בערות, מחסור, אבטלה וחולי. הדו"ח הציע רפורמה נרחבת במערכת הביטחון הסוציאלי בבריטניה במטרה להילחם באותם ענקים. הדו"ח פורסם בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, וזכה לפופולריות רבה ביותר בציבור הבריטי. מפלגת הלייבור, בראשות קלמנט אטלי, שעלתה לשלטון ב-1945 ושלטה עד 1951 – פעלה בשנים אלה ליישום הדו"ח, ערכה רפורמה ממשית בנושא הביטחון הסוציאלי והביטוח הלאומי, הקימה את שירות הבריאות הלאומי הבריטי, והניחה את המסד למדינת הרווחה הבריטית.
ייזום הדו"ח
ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, הקים וינסטון צ'רצ'יל ממשלת אחדות, שבה השתתפה מפלגת הלייבור. ב-10 ביוני 1941 הכריז ארתור גרינווד, אחד מחברי הפרלמנט המשפיעים של הלייבור, ושר בלי תיק בממשלתו של צ'רצ'יל, כי הממשלה תמנה ועדה בין-משרדית שתבחן את מצב הביטוח הלאומי והשירותים הנלווים בבריטניה. הוועדה הוסמכה:
לוועדה מונו עובדי מדינה בכירים מהמשרדים הכלכליים השונים בממשלה, ובראשה הועמד הכלכלן ויליאם בוורידג'. בוורידג', כלכלן בעל שם בעל רקע פביאני, עבד עבור שר העבודה ממפלגת הלייבור, ארנסט בווין, בנושאים הקשורים בארגון כוח אדם. בווין הציע לגרינווד כי בוורידג' יעמוד בראש הוועדה, וההצעה התקבלה על דעת כל המעורבים.
פרסום הדו"ח
הדו"ח, שפורסם בנובמבר 1942, כלל שלושה עקרונות עיקריים:
בוורידג' התנגד לגמלאות (תשלומי הביטוח הלאומי למבוטח) המבוססות על מבחני אמצעים. הוא ראה בתשלום דמי הביטוח דרך השומרת על כבוד המשלם, קלה לניהול, ואינה מעיקה על התקציב. מבחני אמצעים יצרו מלכודת עוני, בכך שככל שעלתה משכורתו של הפועל, וקטנה בהתאם זכאותו לגמלאות, כך היה הסכום הכולל של הכנסתו נמוך יותר. הדו"ח המליץ על שמירת המערכת שהייתה קיימת לפני המלחמה, של ביטוח המבוסס על תשלום שבועי של השכירים והמעבידים, תוך הרחבתה לפי ששת המאפיינים הבאים:
יישום עקרונות אלו בשטח הביטוח הלאומי יביא למערכת של ביטחון סוציאלי, שתלווה את האזרח מהעריסה עד הקבר, ותדאג למחייתו, גם במצבים שבהם אינו יכול להשתכר כגון מחלה, פגיעה או זקנה, ולחיסול העוני.
קבלת הדו"ח ויישומו
הדו"ח פורסם בנובמבר 1942 וזכה לתשומת לב רבה ולפופולריות, ואף להתלהבות. מצב הרוח הלאומי הבריטי היה גבוה, וזאת בין היתר בשל הניצחון בקרב אל עלמיין השני. עם זאת הדו"ח זכה להתנגדות מסוימת בקרב השמרנים ובקרב הפקידות הבכירה במשרדי הממשלה. הממשלה השמרנית, בראשות וינסטון צ'רצ'יל הודיעה בבית הנבחרים כי לא תיישם את הדו"ח מיד. צ'רצ'יל נשא נאום, ב-21 במרץ 1943 ובו הזהיר את הציבור שלא לצפות לשינויים חברתיים הכרוכים בהוצאות גדולות של המדינה לאחר המלחמה. הוא אמר כי לאחר המלחמה תופעל "תוכנית ארבע שנים" המכסה חמישה או שישה אמצעים פרקטיים לרבות "ביטוח חובה לאומי לכל המעמדות מהעריסה עד הקבר; חיסול האבטלה באמצעות מדיניות ממשלתית; הרחבת בעלות המדינה ויזמות המדינה; דיור חדש; רפורמה מקפת בחינוך; הרחבת שירותי הרווחה והבריאות".
בסופו של דבר אימצו השמרנים את הצעות הדו"ח בעיקרן, אך לא ראו מקום ליישמו מיד. מפלגת הלייבור הבריטית לא מיהרה לאמץ את הדו"ח, אם בשל התנגדותה לרעיון המובע בו של שירות בריאות לאומי המבוסס על מרכזי בריאות מקומיים ולא גוף המנוהל על ידי המדינה, ואם בשל היחסים הגרועים בין שר העבודה ארנסט בווין ובין בוורידג'. בוורידג' התלונן כי בשל הרקע של בווין כאיש האיגודים המקצועיים, הוא ראה לנגד עיניו רק את ההתמקחות על השכר, ולא ראייה מקפת של הביטוח הלאומי.
בשנת 1945 עלה הלייבור לשלטון בבריטניה, לאחר ניצחונו של קלמנט אטלי בבחירות. ממשלת הלייבור החדשה החלה לאמץ את הצעות בוורידג', ועד לחזרת השמרנים לשלטון ב-1951 חוקקו שורה של חוקים שהביאו ליישום הדו"ח, וליצירת מדינת רווחה בבריטניה. החוקים כללו את החוקים הבאים - חוק קצבאות הילדים, 1945; חוק הביטוח הלאומי (פגיעות בעבודה), 1946; חוק הביטוח הלאומי, 1946; חוק שירות הבריאות הלאומי, 1946; חוק הגמלאות (הגדלה) 1947; חוק בעלי הדירות והדיירים (שליטה בשכר הדירה), 1949; חוק הביטוח הלאומי (פגיעות בעבודה), 1948; חוק הביטוח הלאומי, 1949. (Family Allowances Act 1945, National Insurance (Industrial Injuries) Act 1946, National Insurance Act 1946, National Health Service Act 1946, Pensions (Increase) Act 1947, Landlord and Tenant (Rent Control) Act 1949, National Insurance (Industrial Injuries) Act 1948, National Insurance Act 1949.)
מדינת הרווחה הבריטית, שהייתה מבוססת על עקרונותיו של בוורידג', זכתה לתמיכה בין-מפלגתית והייתה למעשה הקונצנזוס העממי הבריטי עד סוף שנות ה-70 ועלייתה של מרגרט תאצ'ר לשלטון. המודל הבריטי השפיע על מדינות רבות, ובהן ישראל, ביישום מודל דומה של שירותי ביטוח לאומי.
מועצת חזית ההצלה הלאומית
מועצת חזית ההצלה הלאומית (ברומנית: Consiliul Frontului Salvării Naţionale או בקיצור CFSN) הייתה גוף שלטוני רומני, שהוקמה ברומניה לאחר פרוץ המהפכה הרומנית (1989) במטרה למלא את הווקום השלטוני, שנוצר לאחר הפלת השלטון הקומוניסטי.
ב-22 בדצמבר 1989, בשעות הצהריים, באמצע מהפכה, התחילו כמה ניסיונות להקמת ממשל חדש. הגנרל איליה צ'אושסקו ניהל מגעים לריענון הממשלה. איליה ורדץ ניסה להקים ממשלה חדשה. שני ניסיונות אלה לא הבשילו, הקדימה אותם קבוצתו של יון איליאסקו, שהכריזה בטלוויזיה על ההקמה ועל לקיחת השלטון לידיים. הקבוצה המקורית כללה 40 אישים, שחלקם נכללו בה מבלי שדיברו איתם על כך לפני כן.
התרחבות וחקיקה
בגלל אירועי אותם ימים המועצה הצליחה להתכנס רק ב-27 בדצמבר ואל ההתכנסות צורפו נציגי כל המחוזות של רומניה, כך גדל מספר חבר המועצה מ-40 ל-141 והמועצה הוכרזה כגוף מחוקק. המועצה בחרה לשכה מבצעת ובראשה יון אילאסקו ופטרה רומאן יועד לתפקיד ראש הממשלה. בו זמנית החלה מלאכת החקיקה או ליתר דיוק ביטול חקיקה, כי צו-חוק 1/1989 הראשון עסק בעיקר בביטול חוקים קיימים.
המוסד (סרט)
המוסד הוא סרט סאטירת פעולה ישראלי שכתב וביים אלון גור אריה, אשר עלה לאקרנים ב-27 ביוני 2019. הסרט צוחק על עולם הביטחון והריגול הישראלי והבין-לאומי, ועל ארגון המוסד בפרט. הסרט באורך מלא הוא אתחול לסרטו הקצר של גור-אריה משנת 2007 "המוסד הסגור". עלילתו מתמקדת בסיפורו של סוכן מוסד ישראלי כושל המשתף פעולה עם סוכנת CIA בהצלת מיליונר אמריקני שנחטף בירושלים בידי ארגון טרור המאיים על העולם. זהו הסרט הישראלי המצליח ביותר לשנת 2019.
הסרט הופץ בעולם מסחרית בבתי הקולנוע, בצפייה ביתית ובטלוויזיה, בגרסתו הרגילה ובגרסת הבמאי.
בסרט מככבים שחקנים רבים, בהם צחי הלוי, עדי הימלבלוי, אפרת דור, שלומי קוריאט, טל פרידמן, דביר בנדק, עומר דרור, עידו מוסרי, גילה אלמגור, אילן דר, תומר שרון, מיטל דוהן ושירן סנדל.
בשנת 2020 זכה בפרס הראשון - "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל הקומדיה הבין-לאומי בקנדה.
רקע
סוכן מוסד ישראלי מתחרה בסוכנת CIA אמריקאית על הצלת העולם מארגון טרור. כשמיליונר אמריקני נחטף בירושלים, מחליט ה-CIA שלא לסמוך עוד על ישראל ושולח סוכנת משלו. היחסים בינה לסוכן המוסד מקבילים ליחסי ישראל–ארצות הברית; היא מגיעה עם תקציב ופועלת לפי הספר, והוא מחפש קיצורי דרך ולוקח את כל הקרדיט לעצמו. אם ייכשלו במשימה, לא יוכל ראש המוסד להדליק משואה ביום העצמאות בשידור חי בטלוויזיה, דבר שאסור שיקרה.
עלילה
גיא מורן ואהרון רחמים הם סוכני מוסד שנשלחים לתוניס במטרה להציל את מפקד הצוות שלהם, אדם בשם שוקי שנשבה. הניסיון משתבש ושוקי נופל מהמסוק, נחשב למת. בעקבות זאת, המוסד מוריד את גיא ואהרון בדרגה והם מתחילים לאבטח בג'ימבורי.
כמה זמן לאחר מכן, גיא השבור מנסה את מזלו בדייטים, אך ללא הצלחה. באחד הימים, גיא ואהרון מאבטחים אירוע של המוסד שבמרכזו אמור לנאום אדם אמריקאי בשם ג'ק סאטלברג, שהמציא מכשיר סמארטפון חכם שמסוגל לשלוט על אמצעי התקשורת ברחבי העולם. ג'ק הגיע לאירוע ביחד עם אשתו המושכת, שרון. שני חוטפים בשם צ'רלי ופינץ' חוטפים את ג'ק מהאירוע. שרון פונה לגיא ואהרון לעזרה ומתחיל מרדף ברחבי ירושלים אחר החוטפים, בסופו אהרון נפצע קשה ונחשב למת.
בנתיים, במטה המוסד, צ'יקו, אשף הטכנולוגיה מצליח להחיות את אהרון בגוף רובוטי וקורא לו "אהרון-מן". גיא ולינדה מצליחים בעזרתו של אהרון מן להתחבר ללווין ולאתר את מיקומו של ג'ק ושל החוטפים, המתגלה להיות מדינה עניה בשם סוג'יירה.
בהגיעם לסוג'יירה, המנהל של לינדה יוצר איתה קשר ומפציר בה לבגוד בגיא ולהציל את ג'ק לבדה, אך היא מסרבת. גיא, ששומע חלקים מהשיחה, מבין שלינדה הולכת לבגוד בו וחודר אל מפקדת החוטפים בעצמו. לאחר שגיא מגיע אל ג'ק, לינדה מגיעה והשניים מתעמתים, אך נופלים גם הם בשבי על ידי החוטפים. החוטפים מציגים לשלישייה את מנהיגם "מוח אפל", המתברר להיות שוקי שנשאר בחיים וחולץ על ידי אנשי סוג'יירה. מטרתם של החוטפים היא להשבית את רשת התקשורת העולמית במטרה לקבל כופר.
שוקי הזועם כועס על גיא על שלא חזר להציל אותו, אך גיא מסביר לו שנעשו נסיונות מצד המוסד לאתר אותו בעזרת לווינים. החבורה מגלה שאותם נסיונות שובשו במכוון על ידי שרון סאטלברג, המתבררת להיות סוג'יירית בעצמה ואחותו הקטנה של צ'רלי, שנחשבה למתה לאחר תקרית בפס ייצור של טלפונים.
שרון מצליחה להשתלט מרחוק על אהרון-מן ולגרום לו לתקוף את ראש המוסד, חיים ואשתו. במקביל, גיא ולינדה משתחררים ומתחילים במרדף אחר שרון. לאחר קרב, שרון נופלת למיכל חומצה ומתמוססת. גיא ולינדה מצליחים להתחבר מחדש לאהרון מן ולהחזיר לו את אנושיותו, מצילים את חיים ואשתו בזמן. בסופו של דבר, צ'רלי ופינץ' מצהירים שהם יחזרו לסוג'יירה כדי לבנות אותה מחדש, ג'ק חוזר לאמריקה ושוקי, גיא ולינדה חוזרים לישראל.
בסוף הסרט, מתרחש טקס הדלקת המשואות בו חיים נבחר להדליק משואה (דבר שהוא פילל לו לאורך כל הסרט). ברגע האחרון, גיא עולה במקומו להדליק ומצהיר על אהבתו ללינדה ועל פירות שיתוף הפעולה בין המוסד הישראלי ל-CIA האמריקאי. בסצינה האחרונה, נראה לווין בחלל מתצפת על גיא ולינדה ועל המסך מופיעה כתובית "המשך יבוא".
אפקטים מיוחדים
הסרט עשיר באפקטים מיוחדים יחסית לנהוג בתעשיית הקולנוע הישראלית. אחת הסצנות כוללת את הפלת גשר המיתרים בירושלים על טל פרידמן.
קרבות בוצעו ברובם על ידי השחקנים שהודרכו על ידי אמן קרבות הבמה אורי בוסתן. תלמידי בית הספר למשחק יורם לוינשטיין השתתפו בקרבות ההמונים בתוניסיה, אפגניסטן, ירושלים ועוד.
פסקול
הפסקול הוקלט בישראל ובניו יורק על ידי שרון לוי וארז אבירם, והוא כולל תזמורת חיה. את שיר הנושא של הסרט "מישהו יחבק אותי", ביצעה הזמרת שרית חדד. כתבו הדס כהן, הנרי ומורן דוד, שגם אחראית ללחן. את העיבוד יצר ניר מימון. הזמרת גם מככבת בקליפ שמלווה את השיר ומעניק הצצות מתוך הסרט. השיר זכה להצלחה ושולב בפלייליסט של גלגלצ בחודש אוגוסט 2019.
פיתוח
בשנת 2007 השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים הסרט הקצר "המוסד הסגור". סרט סטודנטים של אלון גור אריה. למרות היותו סרט סטודנטים דל תקציב, "המוסד הסגור" מוקרן ברציפות בסינמטק תל אביב מאז יולי 2007 מדי חודש בליל שבת לקראת חצות. כמו כן, הסרט זכה לחשיפה תקשורתית רבה, לביקורות אוהדות ולקהל מעריצים שחוזר וצופה בסרט שוב ושוב בסינמטקים ברחבי ישראל. הסרט השתתף בפסטיבלי סרטים וזכה בשישה פרסים בינלאומיים כולל פרס הבמאי, הקומדיה, האפקטים המיוחדים וחביב הקהל. בשנת 2008 הוקרן הסרט בערוץ 2 וקיים להקרנה במסגרת שידורי HOT VOD.
פרה פרודקשן וליהוק
בשנת 2014 חברו בהדרגה לפרויקט דרומהפקות, סרטי יונייטד קינג, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
בשנת 2017 הצטרף הבמאי והתסריטאי הישראלי אבי נשר לפרויקט כעורך תסריט. לאור הזמן הרב שחלף בשנים שבהן ניסה גור אריה לגייס תקציב לפרויקט, נכתבו דמויות וקווי עלילה חדשים לחלוטין שיתאימו למבנה עלילתי של פיצ'ר ויהיו רלוונטיים לתקופה בה הסרט עתיד להיות מופץ. דייוויד צוקר, יוצר, במאי ותסריטאי סרטי הז'אנר "טיסה נעימה", "סודי ביותר" ו"האקדח מת מצחוק" פגש את אלון גור אריה כשביקר בישראל. השניים ערכו סדרת כיתות אמן בסינמטקים, במהלכן נחשף לקיומו של הסרט הקצר. מאוחר יותר נכח צוקר בלוס אנג'לס בהקרנת הפיצ'ר הראשון של גור אריה, "מבצע ביצה" במסגרת פסטיבל הסרטים הישראלי. אז הודיע על הסכמתו להצטרף לפרויקט. צוקר חזר לישראל בינואר 2018 כדי לשתף פעולה עם גור אריה כשהוא מלווה את הפקת, בימוי וכתיבת התסריט החדש. בנוסף, נכח בחזרות ובצילומים שנערכו באנגלית ובעברית וחזר פעם נוספת ביוני 2019 למעמד סרט הפתיחה של פסטיבל קולנוע דרום.
ב-15 בינואר 2018 החלו צילומי סרט הקולנוע "המוסד" בכיכובם של צחי הלוי, טל פרידמן, אפרת דור, דביר בנדק, עדי הימלבלוי, שלומי קוריאט, אילן דר, גילה אלמגור, עומר דרור, טל טירנגל, תומר שרון, עידו מוסרי, מיטל דוהן, שירן סנדל ואחרים.
צילומים
צילומי הסרט ארכו 30 יום כשמחצתם הראשונה בירושלים: מטה המוסד הוקם במכון ואן ליר, וצילומי החוץ במלון הר ציון. מנורת הכנסת, גן הוורדים, גשר המיתרים, רחובות ירושלים והרכבת הקלה.
טקס הדלקת המשואות שילב צילומים אמיתיים מתוך החזרה הגנרלית לטקס בשנת 2016, חומרי הגלם צולמו טרם הסרט עצמו הופק. תוניסיה והטיסה בחוף דור הבונים.
סוג'יירה בגן לאומי עין חמד וצילומי הפנים בייקב כרמל מזרחי בראשון לציון. דירתו של גיא והסוויטה של סאטלברג במלון הרודס.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביוני 2019.
מדיה חברתית
שימוש יוצא דופן וראשון מסוגו בישראל נוצר כשתקציב פרסום סטנדרטי הוסט להשקעה במדיות חברתיות. עמודי הפייסבוק, האינסטגרם והטוויטר של "המוסד" נעשו פעילים טרם עליית הסרט לאקרנים והגיבו לאירועים אקטואליים, כמו אירוויזיון 2019 והבחירות לכנסת העשרים ואחת, ופרסמו גרסת פוסטר בפרסית עבור איראן. לצורך כך חבר גור אריה לחברת הפרסום "ציפריס - סוסנקו" כשהמודל להפצת הסרט היה הסרט "דדפול". בתוכנית גיא פינס פורסם שהפוסטר קיבל לייק מיחידת הסייבר של ארגון המוסד. בהמשך נערכו השוואות סאטיריות בין הסרט "מלך האריות" שיצא במקביל ל"מוסד", פורסמו ציורי מעריצים וקריקטורות המבוססים על הסרט.
לילה לבן
ב-16 במאי 2019, במסגרת אירועי לילה לבן בתל אביב, הוזמן קהל המעריצים של הסרט הקצר "המוסד הסגור" להקרנת פרידה אחרונה בסינמטק. במהלך האירוע ארעה תקלה במקרן והסרט הופסק. גור אריה, יחד עם אילן דר ועדי הימלבלוי, עלו להתנצל והסבירו לקהל שבידיהם היכולת להקרין את כל הסרט החדש, כי אילן דר הוא ראש המוסד. זו הייתה הקרנת הפתעה של הסרט בגרסת עבודה, ולדבריהם עבודת הפוסט הושלמה רק שבועיים אחר כך.
משחק מציאות מדומה
לסרט פותח משחק מציאות מדומה בשם "חוויית אהרון-מן" בו השחקן הופך להיות בן דמותו של טל פרידמן ומנהל שיחות עם דמותו של צחי הלוי. המשחק הושק עם יציאת הסרט במתחמי סינמה סיטי בירושלים, גלילות וראשון לציון. בכל מתחם הוקמו ארבע עמדות, 16 בסה"כ ברחבי הארץ. המשחק פותח על ידי האחים אייל ואסף גבע (כיום סטודיו Peanut Button).
עלילת המשחק החלה בטיסה מעל שמי סוג'יירה, קפיצה לשטח האויב וזריקת טלפונים על האויב בתוך נוף שמשחזר את הכניסה לטירת המורדים בסרט. את המשחק דובבו צחי הלוי וטל פרידמן והחומרה הגיעה ממחשבי Lenovo ישראל שגם נתנו מחשב גיימרים כפרס ראשון. מדי שבוע התפרסמו שמות המנצחים עד אותו היום. מדובר בהפקת משחק הVR הראשונה לסרט קולנוע ישראלי.
גרסת הבמאי
גרסה מורחבת בשם "המוסד - גרסת הבמאי" הוקרנה לראשונה בתאריך 25 בספטמבר 2019 במסגרת יום הקולנוע הישראלי בהפצה מוגבלת בבתי הקולנוע סינמה סיטי ראשון לציון וסינמה סיטי גלילות. בשאר הארץ המשיכה להיות מוקרנת הגרסה הרגילה. על הפוסטר שעוצב במיוחד נכתב "כולל בדיחות שלא נכללו בסרט המקורי - ובצדק". סה"כ נוספו 8 סצנות או הרחבות לסצנות קיימות והקדמה בה הבמאי מחסל את העורך כדי להכין את גרסת הבמאי בלעדיו. אלון גור אריה וטל טירנגל הגיעו להקרנות בראשון לציון להפתיע את הקהל באמצע הסרט.
גרסה זו הוקרנה בתאריך 17 באוקטובר במסגרת אירועי פסטיבל אייקון עם הקדמה של גור אריה ורותם רביב שהיה עוזר במאי בהפקה בדגש תרומת קהילת המעריצים והמתנדבים להצלחת הפרויקט.
הפצה בעולם
בגרמניה, הסרט הופץ ב-13 באוגוסט 2020 עם דיבוב מלא בגרמנית, תחת השם "Mossad". בעקבות כך, בדיחות עברו התאמה, שלטים וכיתובים הוחלפו דיגיטלית לשפה הגרמנית; בנוסף, הסרט אינו דו לשוני ודובר גרמנית לכל אורכו. בחג המולד של אותה השנה יצא הסרט במהדורות בלו-ריי ו-DVD עם תוספות מיוחדות. בשנת 2021 הופצה גרסה של הסרט בDVD בארצות הברית. כל אחת מהגרסאות זכתה לפוסטר שונה לקהל המקומי.
בבולגריה, צ'כיה, הונגריה, רומניה, פולין וסרביה, שודר הסרט לראשונה בערוץ Cinemax ב-18 בדצמבר 2020. הסרט שודר עם קריינות בפולנית וכתוביות בבולגרית, צ'כית, הונגרית, רומנית וסרבית.
קריינות ברוסית לסרט נוספה עם הפצתו בישראל בשירותי וידאו על פי דרישה.
בישראל
הסרט זכה לביקורות משבחות ברובן ודורג עם יציאתו במקום השלישי בטבלת המבקרים של עיתון "הארץ".
שמוליק דובדבני, מבקר הקולנוע של ynet כתב: "מטרתו היחידה של "המוסד", סרטו החדש של הבמאי אלון גור אריה, היא להצחיק. לשמחת הקהל הוא עושה זאת בהצלחה רבה, עם המון אהבה ותשוקה ולא מעט הברקות. בעיקר ניכרת בסרט הזה תשוקה. גור-אריה באמת אוהב את הקומדיות שהוא מחווה להן, ו"המוסד" הוא סרט חדור התלהבות יצירתית שיש בה משהו סוחף."
יאיר רוה כתב: ""המוסד" הוא לא רק אחד הסרטים הכי מצחיקים שתראו השנה, הוא גם משב רוח מרענן לקולנוע הישראלי והראשון שיש לו פוטנציאל להפוך לשובר קופות. המוסד נראה מבחוץ כמו יצירה בידורית נוצצת, אבל אם תרימו את מכסה המנוע, תגלו את הדם, היזע, הדמעות והקישקע של האיש שיצר אותו."
ישי קיצ'לס, מבקר הקולנוע של עיתון "ישראל היום" כתב: "גור אריה מפגין שליטה מוחלטת בכל רזי הז'אנר, ואף תורם לו כמה חידושים חינניים... השחקנים מתמסרים לאידיוטיזם ברצינות גמורה ועם כל הפאתוס הדרוש; והתסריט הפעלתני, המהודק ומבין העניין, גדוש בכל הקלישאות והסצנות שהייתם מצפים למצוא בפרודיית אקשן־ריגול."
בעולם
עם הפצת הסרט בגרמניה, כתב מבקר הקולנוע הרלד מוהליבר: "פרסת הסלפסטיק של אלון גור אריה לא נופלת בשום קריטריון מהפרויקטים של צוקר-צוקר-אברהמס... עשוי באהבה, מלוטש... הומאז' ויצירה חדשה בז'אנר, אולי אפילו תחייה לז'אנר שנאמר עליו שאיננו עוד".
כמות צופים
בסוף השבוע הראשון להקרנותיו צפו בסרט כ-30,000 איש. הסרט חצה את 200,000 צופים כעבור חודש ושלושה שבועות. סה"כ צפו בסרט למעלה מרבע מיליון איש בבתי הקולנוע.
"המוסד" היה הסרט שהגיע למקום השמיני לשנת 2019 במנוע החיפוש גוגל ישראל.
פסטיבלי קולנוע
"המוסד" היה מועמד ל-4 פרסי אופיר בשנת 2020 על עריכה, עיצוב אומנותי, עיצוב תלבושות ואיפור.
גרסת DVD ובלוריי יצאה בחג המולד 2020 בגרמניה.
מהדורת DVD ובלוריי יצאה בשנת 2021 בארצות הברית. לכל אחת מהן פוסטר שונה.
בVOD של שידורי YES ניתן למצוא בנוסף לסרט גם את גרסת הבמאי.
סרט המשך
הסרט מסתיים בכתובית "המשך יבוא" כשלוויין מצלם את גיא מורן ולינדה האריס (בגרסת הבמאי קיים סיום אלטרנטיבי בו גיא מורן נורה ולא ברור אם שרד את ההתנקשות).
במהלך מפגש מעריצים בסינמטק תל אביב ציין גור אריה שנשקלות אפשרויות להמשיך את הסיפור או לייצר פריקוול, על הימים לפני שדמותו של אהרון רחמים הפך לרובוט.
תוכנית לובלין
תוכנית לובלין (או בשמה הנוסף תוכנית ניסקו) הייתה תוכנית של הנאצים לרכז את היהודים במתחמים סגורים באזור לובלין שבפולין.
רקע
תוכנית לובלין הופעלה לפני הפתרון הסופי, השמדת יהודי אירופה כתוכנית כוללת, שהחל רק עם פתיחת מבצע ברברוסה ביוני 1941, בעת שהנאצים חפשו דרכים להפטר מהיהודים על ידי גירושם למקומות רחוקים. תוכנית דומה, שנולדה מאוחר יותר, עם נפילת צרפת, הייתה תוכנית מדגסקר.
זמן קצר לאחר הפלישה לפולין, עוד במהלך חודש הפלישה, עלה הרעיון של ריכוז היהודים ב"שמורה יהודית" ("Judenreservat" בלשון הנאצים). כמקום המיועד לכך נבחר אזור לובלין.
תיאור התוכנית
המבצע נפתח ב-20 באוקטובר 1939 בשעה 22:00 וכלל אלף יהודים, שהיו אמורים להיות כשירים לעבודה, שיצאו מאוסטרבה. ליהודים סופק על ידי הקהילה היהודית ציוד לצורך הקמת צריפים בניסקו, וכן נשלחו עמם מצרכי מזון לתקופה של 4 שבועות. החל מהמשלוח הרביעי של היהודים יבחרו משפחות שלמות. בנוסף לכך מלווה כל משלוח ב-25 אנשי משטרה בפיקודו של מפקד המשטרה שתפקידם למנוע בנשק כל סכנת בריחה.
מחנה ניסקו
בחודש אוקטובר 1939 החל אדולף אייכמן לשלוח יהודים מווינה לפולין, למחנה שבסביבת הכפר ניסקו באזור לובלין. בחודשי החורף שלאחר מכן הועברו לאזור עוד יהודים מצ'כיה ("הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה"), מהשטחים המערביים של פולין ומגרמניה עצמה.
התוכנית, שהייתה פרי יוזמתו של אייכמן, נתקלה בקשיי ביצוע. המשרד הראשי לביטחון הרייך אסר, לאחר זמן קצר, את הגירושים. הכוונה המקורית הייתה להגלות כ-80,000 יהודים, אולם בפועל הוגלו רק כעשרים אלף.
אלכסנדר פוסטלס
אלכסנדר פוסטלס (באנגלית: Alexander Postels; 24 באוגוסט 1801 – 28 ביוני 1871) היה גרמני בלטי בעל אזרחות רוסית חוקר טבע, מינרלוג ואמן.
תוכנית לובלין
מחנה ניסקו
בחודש מרץ 1940, הביע היטלר עצמו ספק בפתרון זה, ובחודש אפריל 1940 בוטלה התוכנית, המחנה פורק והמגורשים בחלקם הוחזרו למקומות מוצאם. מתוך אלף מגורשי אוסטרבה חזרה לעיר רק כ-280.
אלכסנדר פוסטלס
פעילות מדעית
בשנות ה-20 במאה ה-19, היחסים הפוליטיים בין רוסיה לארצות הברית היו משובשים, בעקבות היקף השטח הרוסי בצפון אמריקה. רוסיה התכוונה לכפות את בעלותה בשטח על ידי שליחת שתי ספינות מלחמה לאזורים השנויים במחלוקת. כאשר שתי המדינות הסכימו על קו הרוחב 54°40′N כגבול הדרומי של תביעות רוסיה, הצאר ניקולאי הראשון שינה את פקודותיהן ב-1826, ופעל לסקר ממושך של שלוש שנים של חופי רוסיה-אמריקה ואסיה.
תוכנית לובלין
מחנה ניסקו
בזמן קיומו של המחנה בניסקו התגוררו המגורשים בצריפים שבנו בעצמם. החיים במחנה היו טובים ביחס לאימי השואה שהתחוללו לאחר מכן. באפריל 1940 פורק
אלכסנדר פוסטלס
פעילות מדעית
מיד לאחר חזרתו של מגלה הארצות אוטו פון קוצבו ב-10 ביולי 1826 ממסעו על סיפון Predpriyatiye, שלח הצאר ניקולאי משלחת נוספת. ב-16 באוגוסט 1826 הפליג קפטן לוטננט פיודור ליטקה על סיפון האוניה הרוסית "הסניאבין" מלווה בספינה "מולר" בפיקודו של סרן לוטננט מ.נ. סטאניוקוביץ'.
תוכנית לובלין
מחנה ניסקו
התוכנית ירדה מן הפרק, ורק יהודי לובלין הוגלו לגטו לובלין. במהלך השואה הקימו הנאצים באזור לובלין מחנות עבודה, מחנות ריכוז ואת מחנות ההשמדה בלזץ, מיידנק וסוביבור.
אלכסנדר פוסטלס
פעילות מדעית
אלכסנד פוסטלס, צורף לרב החובל ליטקה כחוקר טבע/אמן. הוא היה בוגר אוניברסיטת פטרסבורג והצטרף למשלחת. על הסיפון היה גם חוקר הטבע קרל היינריך מרטנס (1796–1830), שמת בקרונשטאדט זמן קצר לאחר שובו מאיסלנד וחוקר הצפורים היינריך פון קיטליץ.
תוכנית לובלין
הסיבה לכישלון התוכנית
הסיבה העיקרית לכישלון התוכנית הייתה התנגדותו של הנס פרנק, שהיה האחראי מטעם הצבא על אזור הגנרלגוברנמן. התנגדותו נבעה מהחשש שמא העברתם של "המוני יהודים אירופאים מסריחים" תגרור לתסיסה בקרב האוכלוסייה הפולנית שחששה שמא תהפוך לפח הזבל של אירופה, ועל כן ייתכן שיתרחשו מרידות, דבר שעלול לפגוע בתוכנית לפלוש כשנתיים לאחר מכן לברית המועצות דרך פולין. שהרי כדי להגיע לברית המועצות יש להעביר המוני חיילים וציוד דרך פולין, ומרד יכול להפריע למהלך זה.
אלכסנדר פוסטלס
פעילות מדעית
הפקודות שלהם היו לבצע "סיור ותאור את חופי קמצ'טקה, ארץ הצ׳וקצקים והקוריאקים (שחופיהן לא תוארו עדיין על ידי איש, ושאינם ידועים מלבד מסעו של קפטן ברינג); חופי ים אוחוצק, ואיי השאנטאר, שאף על פח שהם מוכרים לנו, לא תוארו מספיק".
תוכנית לובלין
החשיבות של התוכנית בהיבט ההיסטורי
חשיבותה של התוכנית הייתה בכך שהנאצים הבינו שאת בעיית היהודים לא ניתן לפתור בגירושם לאזור מרוחק באירופה (אזור ניסקו ולובלין) אלא יש לגרשם לאתר רחוק יותר, דוגמת הרעיון בתוכנית מדגסקר.