cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צרכנות אתית
צרכנות אתית בקרב תאגידים
קבוצת מחקר השוק GfK NOP קיימה מחקר על אמונותיהם של צרכנים בנוגע לאתיקה של חברות גדולות בחמש מדינות: גרמניה, ארצות הברית, בריטניה, צרפת וספרד. הדו"ח תואר במאמר "הצרכנות האתית מטביעה חותם על מיתוג", שראה אור ב-20 בפברואר 2007 בעיתון Financial Times , ושלווה בדיון מקוון. למעלה ממחצית המשיבים בגרמניה ובארצות הברית האמינו כי הסטנדרטים של הפרקטיקה בתאגידים הידרדרו באופן ניכר. כמעט מחצית הנסקרים בבריטניה, צרפת וספרד החזיקו בעמדות דומות. כשליש מהמשיבים העידו כי הם נכונים לשלם מחירים גבוהים יותר עבור מותגים אתיים, אם כי תפיסתה של חברה נתונה כאתית או כבלתי אתית השתנתה משמעותית ממדינה למדינה.
ביקורת
מבקרים טוענים כי הצרכנות האתית מוגבלת ביכולתה לחולל שינויים מבניים, וחלקם אף טוענים שהשפעתה העיקרית בפועל היא יצירת שוקי נישה. מבקרים אחרים טוענים כי לצרכנים גישה מוגבלת בלבד למידע על ההשלכות של רכישותיהם, וכי על כן, אין ביכולתם לבצע הכרעות אתיות באורח מושכל. מבקריה של גישת הצרכנות האתית טוענים גם שצרכנות אינה יכולה לממש את הפוטנציאל הדמוקרטי שלה בשל החלוקה הבלתי שוויונית של ההון.
צרכנות מצפון
במסגרת מה שמכונה "צרכנות מצפון", צרכנים רוכשים מוצר בלתי הכרחי (ובמקרים קיצוניים, אף בלתי רצוי) על בסיס הנימוק כי "הרכישה נועדה למטרה טובה". במקרים כאלה, הצרכן עשוי להימנע משיקולי עלות, מהשאלה האם רכישת המוצר היא האמצעי היעיל ביותר לקידום המטרה, ולעיתים אף מהשאלה, האם רכישה כזו מתיישבת עם קידום המטרה (למשל במקרה שבו קבוצת ספורט מוכרת ממתקים). צרכנות מצפון מובנת לעיתים ככזו שבה ה"מוצר" הנרכש הוא הזדהות עם המטרה הרצויה. "מוצר" זה נחווה על ידי הצרכן, כביכול, כאילו היה מוחשי.
מתנות אלטרנטיביות
בתגובה לדרישה גוברת לצרכנות אתית בהקשרים של נתינת מתנות, ארגוני צדקה מקדמים שוקי מתנות אלטרנטיביים, שבהם ניתנות תרומות בשם מקבלי המתנה. מקבלי המתנה מקבלים כרטיס עם הסבר על המתנה שנבחרה, ואילו המתנה-בפועל נמסרת למשפחה המשתייכת לקהילה דלת-אמצעים.
אלפא רומיאו 450
אלפא רומיאו 450 (באיטלקית: Alfa Romeo 450) היא משאית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב אלפא רומיאו האיטלקית בין השנים 1947–1959.
לוסיאן אוליבייה
ביוגרפיה
לוסיאן נולד ככל הנראה במוסקבה. בספרי עיון של שנות 1840–1850, תואר יוסף אנטון אוליבייה אחד, סוחר מהגילדה השלישית, שהתגורר באזור פטרובקה, אך לא ידוע אם היה קרוב משפחתו של לוסיאן. לוסיאן אוליבייה עבד תחילה במסעדה ובמלון הרמיטאז', שנוסד בשנות ה-60 של המאה ה-19. בשנות ה-70 של המאה ה-19, הפך לבעלים. הוא קיבל את זכויות הסחר כסוחר מהגילדה השנייה בשנת 1867. אוליבייה הוזמן על ידי הדומה העירונית של מוסקבה לארגן את החלק הקולינרי של החג הצבאי בסוקולניקי לרגל חגיגות ההכתרה לצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1881.
על פי מחקריו של א' אלכסייב, אזרח צרפתי בשם ניקולא אוליבייה נודע בשם לוסיאן אוליבייה, שניהל בשנת 1868 את מלון הרמיטאז' בבית פגוב בכיכר טרובניה במוסקבה; החל משנת 1877 נקרא המלון (והמסעדה שהוצמדה אליו) הרמיטאז' ומנהלו היה סוחר הגילדה השנייה, לוסיאן אוליבייה בן 40, שהתגורר בשדרות פטרובסקי גם בבית פגוב. לדברי אלכסייב, ניקולא שינה את שמו כדי להדגיש את מוצאו הצרפתי מטעמי שיווק ופרסום. הוא מת ביאלטה ב-14 בנובמבר 1883 בגיל 45 ממחלת לב. גופתו הועברה למוסקבה ונקברה בבית העלמין וובדנסקוי. בשנת 2008 התגלה ושוחזרה מצבת קברו של אוליבייה (חלקה 12 בבית העלמין וודנסקוי).
לאחר מותו של אוליבייה, הבעלים של מסעדת הרמיטאז' הגדול (זה היה שם הטברנה בראשית המאה ה-20) הייתה "חברת אוליבייה", שהרכבה השתנה מספר פעמים. במהלך מהפכת 1917, המסעדה נסגרה, בבניין שוכנו מוסדות שונים, המסעדה נפתחה מחדש בשנות 1920 אך משנת 1923 עד 1941 שכן בה "בית האיכרים".
לדברי ולדימיר גיליארובסקי, אוליבייה שמר בסוד את המתכון לסלט שלו, למרות שהמרכיבים העיקריים היו ידועים ולא משנה כמה קשה הטבחים אז ניסו לשחזר אותו בדיוק, הם לא הצליחו בשחזורו המדויק של הסלט. הדבר יצר אגדות מסוגים שונים על טיב הסלט.
שלווה צ'יגירינסקי
שלווה צ'יגירינסקי (ברוסית: Шалва Павлович Чигиринский; נולד ב-1 ביולי 1949) הוא אוליגרך רוסי-ישראלי, שהיה בעל השליטה בחברת "סיביר אנרג'י" וחברת "Russian Land Ltd", שהייתה מעורבת בביצוע מספר פרויקטים גדולים ברוסיה, בהם: בנייה מחדש של מלון רוסיה, בניית מגדל רוסיה, בניית מרכז התרבות והעסקים "קריסטל איילנד" במוסקבה, ופיתוח האי "ניו הולנד" בסנקט פטרבורג. ב-2008 דורג צ'יגירינסקי במקום ה-618 בעולם ובמקום ה-58 ברוסיה, ברשימת המיליארדרים של המגזין "פורבס", עם הון מוערך של כ-1.6 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
ב-1987 עבר צ'יגירינסקי לספרד, ולאחר מכן עבר לגרמניה כדי לעסוק בעסקי הנדל"ן. באותה תקופה פגש צ'יגירינסקי את הבנקאי קרל היינץ סטוק, איתו הפך למייסד שותף של חברת "S+T Group Handels GMBH", שפעלה בתחום הנדל"ן ברוסיה.
עסקי נדל"ן
לאחר שחזר לרוסיה בתחילת שנות ה-90, ניהל צ'יגירינסקי, כבעל השליטה של חברת S+T Group Handels GMBH, פרויקטי נדל"ן בנייה פיתוח ושימור עירוני, כולל מספר אתרי מורשת במוסקבה. הוא החל את פעילות הפיתוח שלו עוד בימיו ראש עיריית מוסקבה הראשון לאחר התפרקות ברית המועצות גבריאל פופוב. הפרויקט הראשון שלו במוסקבה היה בניין משרדים עבור העירייה. כבר בתחילת שנות ה-90, פגש והתיידד עם ראש עיריית מוסקבה השני, יורי לוז'קוב, ואשתו ילנה באטורינה. כתוצאה מקשר זה הוא הצליח לקדם מספר פרויקטים. ב-1997 רכש צ'יגירינסקי את חלקו של שותפו ושינה את שמה של החברה שלו ל-ST Group, והפך ליו"ר הדירקטוריון.
בשנת 2001 הקים צ'יגירינסקי את החברה לפיתוח מוסקבה (MDC), בשותפות עם עיריית מוסקבה. הפרויקטים הידועים ביותר של MDC היו בניית מרכז העסקים הבינלאומי "מוסקבה סיטי", והקמת הרשת הקמעונאית "מטרו-ריאל", במסגרת הסכם עם קבוצת מטרו הגרמנית.
בשנת 2002 העביר צ'יגירינסקי את נכסיו בקבוצת ST לאחיו הצעיר אלכסנדר, אשר בשנת 2007 שינה את שמה של החברה לקבוצת Snegiri. באותה שנה הקימה שלווה צ'יגירינסקי את STT Group LLC, שהפכה לבעלים משותף של MDC במעמד שווה לעיריית מוסקבה.
בשנת 2007 העביר את כל הפרויקטים השלו לבעלות חברת חברת "Russian Land Ltd". שטח הרצפה הכולל של פרויקטים שצ'יגירינסקי היה מעורב בהם באותה עת עלה על 2 מיליון מ"ר. כולל הבנייה של מגדל רוסיה במוסקבה (בשטח 400,000 מ"ר), המתחם הרב-תכליתי "יוגרה" בחנטי-מנסיסק (161,000 מ"ר); בנייה מחדש של מלון רוסיה (410,000 מ"ר) והאי ניו הולנד בסנט פטרסבורג (68,000 מ"ר). האדריכל הבריטי נורמן פוסטר הוזמן לעבוד על הפרויקטים. צ'יגירינסקי יזם כמה מהפרויקטים הבולטים שלו בשיתוף פעולה עם אנשי העסקים איגור קסייב וויקטור רשניקוב, הבעלים של מפעלי הברזל והפלדה "Magnitogorsk".
עסקי נפט
לצד עסקי הנדל"ן שלו, נכנס צ'יגירינסקי בשנות ה-90 לשוק הנפט. תוך שיתוף פעולה עם חברת "בריטיש פטרוליום". ב-1996, הקים את חברת "פטרול קומפלקס", שיצרה רשת של תחנות דלק במוסקבה תחת המותג BP. צ'יג'ירינסקי החזיק ב-25% מהחברה.
בשנת 1999 רכש את השליטה בחברות הנפט Evikhon ו-Yugraneft, שבבעלותן היו שדות נפט גדולים. באותה שנה הוא מיזג את נכסי הנפט שלו עם חברת "סיביר אנרג'י" (Sibir Energy) הבריטית, שנסחרה ב. אחר כך, עם "חברת הדלק המרכזית" שבבעלות עירייית מוסקבה, ייסד צ'יגירינסקי את חברת הנפט של מוסקבה (לימים - חברת הנפט והגז של מוסקבה). צ'יגירינסקי, מונה למנכ"ל חברת הנפט והגז של מוסקבה בשנת 2003 ולנשיאה בשנת 2004. ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב היה יו"ר מועצת המנהלים של החברה.
בשנת 2000 הקימו שלווה צ'יגירינסקי ורומן אברמוביץ' מיזם משותף, סיבנפט-יוגרה, שמחציתו הייתה בבעלות חברת הבת של "סיביר אנרג'י" - "יוגרנפט", כאשר "סיבנפט" הפכה לבעלים-שותף שווה. "יוגרנפט" תרמה רישיונות לשדות הנפט דרום פריובסקויה ומזרח פאליאנובסקויה כהון של המיזם המשותף. אבל ב-2004 גילה צ'יגירינסקי שחלקה של יוגרנפט דולל ל-0.98% לאחר מספר הנפקות נוספות לטובת חברות הקשורות לסיבנפט. האירוע גרם לקרע בין האחים צ'יגירינסקי, שלווה האשימה את אחיו אלכסנדר בשיתוף פעולה עם אברמוביץ', שהוביל לדילול הנכסים.
בנובמבר 2007, הגיש האוליגרך שלווה צ'יגירינסקי וחברת "סיביר אנרג'י" שבשליטתו, שהמניות שלה נסחרו בבורסת לונדון, תביעה הלונדון נגד אברמוביץ'. בטענה ש"סיבנפט", חברת הנפט שאותה מכר אברמוביץ' לחברה הממשלתית הרוסית "גזפרום" שנתיים קודם, גזלה ממנה 50% מהיזם המשותף. "סיביר אנרג'י" טענה שהחזקתה במיזם המשותף דוללה מ-50% לפחות מ-1% ללא ידיעתה. סיבנפט ואברמוביץ' טענו שהעסקה הייתה חוקית. לפי התביעה של צ'יגיריניסקי, שכבר הוגשה קודם לבתי משפט ברוסיה ובאיי הבתולה ונדחתה, צ'יגיריניסקי ואברמוביץ' סיכמו בשנת 2000 על פיתוח של השדה, בו עתודות מוכחות של 300 מיליון טון נפט, על-ידי חברה משותפת, בבעלות שווה. אך בדצמבר 2003, דולל בבת אחת חלקו במיזם המשותף, בעקבות הנפקת מניות של המיזם בתמרונים משפטיים מסובכים ובמרמה.
באוגוסט 2008, ניהל משא ומתן למכירת 50% מחברת "סיביר אנרג'י" לחברת "רויאל דאטש של" תמורת כ-2.4 מיליארד דולר.
בריחה לישראל
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 עסקיו של צ'יגירינסקי נקלעו לקשיים, חברת "סיביר אנרג'י" תבע אותו בטענה שהוציא במרמה מהחברה 250 מיליון דולר. הוא גם היה מעורב בפרשת שחיתות עם אשת ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב. וחברת "גזפרום נפט" השתלטה על נכסיה של "סיביר אנרג'י".
1900 בספורט
אולימפיאדה
האולימפיאדה השנייה מתקיימת בפריז שבצרפת.
שלווה צ'יגירינסקי
בריחה לישראל
צ'יגירינסקי ברח לישראל באוקטובר 2009 וקיבל אזרחות ישראלית, אולם ב-2013 עבר לארצות הברית.
1900 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת ארצות הברית זכתה בגביע לאחר ניצחון 0-3 על נבחרת בריטניה.
שלווה צ'יגירינסקי
בריחה לישראל
במרץ 2021 הגיש תביעת דיבה נגד העיתונאית הבריטית קתרין בלטון, מחברת הספר "אנשי פוטין", והוצאת הרפר קולינס, על דברים שכתבה עליו בספר.
חיים אישיים
בשנים 2003–2009, הוא היה נשוי לטטיאנה פנצ'נקובה. לאחר שהגיעו להסדר גירושין בבתי המשפט ברוסיה ובארצות הברית, הגישה פנצ'נקובה תביעה בקונטיקט והאשימה את בעלה לשעבר ב"התעללות פיזית, פסיכולוגית ורגשית" במשך 10 שנים. נוסף, היא הגישה תביעה נפרדת, וביקשה תשלומים משמעותיים לאחר הגירושין, המגיעים לה לכאורה בשל הוראת השופט הרוסי. עם זאת, באוקטובר 2014, חבר מושבעים של בית המשפט ווטרברי מצא את צ'גירינסקי לא אשם בכל האישומים. ביוני 2014, הגישה צ'יגירינסקי תביעה בבית המשפט הפדרלי בניו יורק, והאשימה את פנצ'נקובה ברווח בלתי חוקי על ידי, מכירת חלק מאוסף האמנות שלו תמורת 120 מיליון דולר, שהועבר לה בגין הילדים לניהול בנאמנות.
אחר כך האשימה פנצ'נקובה את בעלה לשעבר בהתעללות בילדים. בהתבסס על תוצאות חקירת קדם המשפט ב-2016, בית המשפט בסטמפורד הוציא צו מעצר עבור צ'יגירינסקי, שלמרות שהכחיש את האישומים, התייצב מרצונו לתחנת המשטרה. ב-17 במרץ, בית המשפט העליון של קונטיקט שחרר אותו בערבות של $50,000. לאחר ששקל את עובדות המקרה, בית המשפט בסטמפורד הוציא בתחילת יוני 2016 צו מעצר לטטיאנה פנצ'נקובה באשמת פעולות ש"גררו סיכון לפגיעה בקטינים וריקבון מוסרי שלהם". הצו נבע מבדיקת מומחה, אשר הוכיחה שפנצ'נקובה עשתה מניפולציות בילדיה כדי לעורר שנאה כלפי אביהם, והדריכה אותם איך לענות על תשובות "נכונות" לשאלות בבית המשפט. בתחילת פברואר 2017, בית המשפט של מדינת קונטיקט דחה את התיק נגד צ'יגירינסקי, ומצא אותו לא אשם. באותה שנה בנובמבר, בני זוג לשעבר יישבעו את המחלוקת שלהם על רכוש בארצות הברית.
שייב (הונגריה)
שייב (בהונגרית: Selyeb) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שייב קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-510 תושבים בשנת 1990 עד 429 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
יהודי שייב
ייתכן ובזמן השואה יהודים גורשו לכפר
סטרוגה (כדורגל)
מועדון הכדורגל סטרוגה טרים-לאם (במקדונית: ФК Струга Трим-Лум) הוא מועדון כדורגל מהעיר סטרוגה שבמקדוניה הצפונית, המשחק בליגת העל הצפון מקדונית.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-2015. בעונתו הראשונה העפיל מהליגה הרביעית לשלישית, ובעונה העוקבת העפיל מהליגה השלישית לשנייה. בתום עונת 2018/2019 העפיל לליגת העל הצפון מקדונית, ובעונת 2022/2023 זכה המועדון באליפות ראשונה בהיסטוריה.
בעונת 2021/2022 התמודדה הקבוצה לראשונה במפעל אירופי, והודחה כבר בסיבוב הראשון של הקונפרנס ליג על ידי לייפאיה הלטבית. לאחר שזכתה באליפות, התמודדה הקבוצה בעונת 2023/2024 בליגת האלופות, הודחה בסיבוב הראשון על ידי ז'לגיריס וילנה, נשרה לקונפרנס ליג והדיחה את בודוצ'נוסט פודגוריצה לאחר ניצחון 1–0 בבית ו-4–3 בחוץ.
Woff
Woff (בעברית: ווף) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת היורודאנס השוודית בייבי אליס. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים אולטרה רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום וכשיר הראשון של הלהקה מזה שנתיים. בסמוך לצאתו, הופץ גם הרמיקס הרשמי שלו שנעשה על ידי ריימן רייב.
"Woff" היה לשיר הקאמבק של הלהקה, כמו גם העובדה שהוא ספג ביקורות חיוביות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חברי בייבי אליס והופק על ידם גם כן. השיר כשמו, מדבר על זאב ושמו נקרא על שם הקולות המאפיינות את החיה. את רוב השיר הקליטה מיי הוגלונד, אך לאורכו ניתן לשמוע קולות של שני חברי הלהקה הנוספים, המדמים את הקולות של הזאב. על מנת לעזור בקידום השיר, הופץ רמיקס רשמי שלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של השיר פורסם ב-10 בינואר 2020, ביום צאתו כסינגל. ב-6 במאי 2020 הופץ בערוץ היוטיוב הרשמי של חברת התקליטים אולטרה מיוזיק, הקליפ הוויזואלי הרשמי של הרמיקס שיצא עבור השיר ונעשה על ידי ריימן רייב.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-3 מיליון צפיות.
דיסקוגרפיה של אייל גולן
אייל גולן הוא זמר ישראלי, הנחשב לאחד הזמרים המצליחים בישראל. רוב אלבומיו הגיעו למעמד אלבום פלטינה.
הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול
מאז נובמבר 2012 אמן העם של הפדרציה הרוסית אדגרד זפאשני, מונה לתפקיד מנכ"ל הקרקס בעקבות מכרז שנוהל על ידי משרד התרבות הרוסי. את תפקיד המנהל האמנותי ממלא אחיו - אסקולד זפאשני.
דיסקוגרפיה של אייל גולן
גולן היה הזמר הראשון מהז'אנר המזרחי שזכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ושירו "דמעות" היה לשיר המזרחי הראשון שזכה בתואר "שיר השנה". הוא הזמר המזרחי היחיד שזכה בתואר המקביל במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול
יותר מ-500 אנשים עובדים ב"קרקס הממלכתי הגדול של מוסקבה בשדרות ורנאדסקי": במאים, כוריאוגרפים, מוזיקאים, אמנים. בכל עונה מגיש הקרקס תוכנית חדשה ובדצמבר מועלה מופע מיוחד לשנה החדשה.
שגרירות ישראל בסינגפור
שגרירות ישראל בסינגפור היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל בעיר המדינה סינגפור. השגרירות נמצאת ברחוב סטיבנס קלוס 24 בסינגפור.
שגריר ישראל הנוכחי בסינגפור הוא אלי ורד חזן, לאחר שמונה לתפקיד בשנת 2023. חוץ משגריר ישראל בסינגפור, הנושא בתפקיד זה משרת גם כשגריר ישראל למזרח טימור.
היסטוריה
יחסיהן הדיפלומטיים של ישראל וסינגפור כוננו ב-1969, ארבע שנים לאחר עצמאות סינגפור ממלזיה. חגי דיקן מונה לשגריר הישראלי הראשון בסינגפור.
חרלמבוס הקדוש
חָרָלַמְבּוֹס הקדוש (ביוונית: Άγιος Χαράλαμπος) הוא קדוש בנצרות האורתודוקסית. חרלמבוס היה בישוף מגנסיה שבאיוניה (ליד איזמיר המודרנית) בימי הקיסר ספטימיוס סוורוס (193-211) ומת כמרטיר בשנת 202. לפי המסורת היה בן 113 במותו.
המסורת על תולדות חייו
כאשר עורו נפשט מעליו באנקולי ברזל, הודה למעניו במילים "תודה שהפשטם מעלי עול גשמי והקלתם על נשמתי להתקרב אל חיי הנצח". בתגובה לעמידתו הפלאית בעינויים המירו שני חיילים רומיים, פרופיריוס ובפטוס, את דתם לנצרות. גם שלוש נשים שראוהו החלו להלל את ישוע, והוצאו להורג מיד. זועם על כישלונו לשבור את רוחו של חרלמבוס, נטל הפרוקונסול לוקיאנוס את כלי העינויים בידיו וביקש לענות את הבישוף בעצמו, אך ידיו נכרתו בדרך נס. כאשר ירק המפקד לוקיאנוס בפני הקדוש, הסתובב ראשו לפתע כך שפנה לאחוריו. שני הבכירים הרומאים התחננו לפני הקדוש, שהתפלל עליהם וריפא אותם. בתגובה, המירו לוקיוס ולוקיאנוס את דתם.
לבסוף הובא חרלמבוס לפני הקיסר ספטימיוס סוורוס, שהורה להוציאו להורג מיד. חרלמבוס התפלל שהמקום שבו ייטמנו שרידיו לא ידע רעב או מחסור לעולם.
מורשתו
לפי האמונה נקברה גולגולתו של חרלמבוס במנזר אגיוס סטפנוס שבמטאורה. שרידי עצמותיו מפוזרים בכנסיות רבות במרחב היווני ומייחסים להן נסים רבים.
יום חגו של הקדוש נחגג בדרך כלל ב-10 בפברואר, אלא אם הוא נופל על שבת שלפני הלנט או על יום שני הראשון של הלנט, ואז חוגגים אותו ב-9 בחודש.
לחרלמבוס הקדוש מוקדש מנזר גדול ברובע הנוצרי בעיר העתיקה בירושלים (ברחוב הח'נקה), בו מצוינת התחנה השמינית של הויה דולורוזה.
אולימפיאדת השחמט 2012
אולימפיאדת השחמט ה-40 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה באיסטנבול, שבטורקיה, בין 28 באוגוסט ל-9 בספטמבר 2012.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת סיימה במקום ה-26.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
תחרות נשים
אולימפיאדת ה-40 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
הנבחרת סיימה במקום ה-29.
סיכום כולל
בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
אייבור מקסה
סר (פרדריק) אייבור מקסה (באנגלית: Sir (Frederick) Ivor Maxse; 22 בדצמבר 1862 – 28 בינואר 1958) היה גנרל בצבא הבריטי, אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו
מקסה נולד ב-22 בדצמבר 1862 בלונדון, והיה הבן הגדול של האדמירל פרדריק אוגוסטוס מקסה, אחיו הצעיר היה העיתונאי המפורסם לאופולד מקסה. אייבור, כפי שהיה מכונה בדרך כלל, התחנך בבית הספר רוגבי וב, ובשנת 1882 התגייס ל והצטרף לרגימנט קלעי המלך.
קריירה צבאית
מקסה שירת בהודו תקופה ארוכה והשיג את דרגת הקפטן בגדודו לפני שעבר למשמר קולדסטרים בשנת 1891. הוא שימש כשלישו של הגנרל סר ארתור ליון פרמנטלה בשנים 1893–1894 שהיה המפקד הראשי בסקוטלנד ולאחר מכן מושל מלטה. בשנת 1897 מקסה נשלח לשרת בצבא המצרי ונטל חלק במערכה נגד המהדיסטים בסודאן. הוא שירת בדרגת Bimbashi (מייג'ור) בקרבות על אטברה ואומדורמאן ועוטר באות השירות המצוין בשנת 1898. במהלך הקרב על אום דיוואיקאראט בשנת 1899, הוא פיקד על גדוד. לאחר מכן נסע לדרום אפריקה, שם פרצה מלחמת הבורים השנייה בשנת 1899. מקסה שירת במטהו של לורד רוברטס וכמפקח משטרת פרטוריה לאחר שנפל בשבי ביוני 1900.
בסוף השנה הוא חזר לאנגליה, שם נכנס לתפקיד במשרד המלחמה, ובשנת 1903 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט משמר קולדסטרים. בשנת 1907 הוא הפך למפקד הרגימנט, ובשנת 1910 הוא מונה למפקד החטיבה ה-1 (משמר) בפיקוד אלדרשוט.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח מקסה עם חטיבתו לצרפת כחלק מהדיוויזיה ה-1, ולחן עמה בקרבות מונס, המארן והאן. באוקטובר 1914, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-18 (המזרחית), אחת הדיוויזיות הראשונות בצבא קיצ'נר. במאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם היא לחמה בקרב איפר השני ובקרב לוס.
בינואר 1917 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל, טמונה למפקד הקורפוס ה-18, שהוקם בחזית המערבית, איתו השתתף במהלך הרדיפה לקו הינדנבורג במהלך מבצע אלבריך במרץ. מהקיץ ועד סתיו 1917 לחם הקורפוס בקרב איפר השלישי בפלנדריה כחלק מהארמייה החמישית תחת יוברט גוף. באביב 1918 לחם הקורפוס במהלך מבצע מיכאל תחת פיקודו של הנרי הורן, אולם עד מהרה מקסה הסתכסך כמו על טקטיקות, אספקה ואימונים, ולכן נשלח לתפקיד אחר.
ביוני 1918 מונה מקסה למפקח הכללי להכשרת צבאות בריטניה בצרפת. בתפקיד זה הקדיש תשומת לב רבה לטקטיקות שהציגו הגרמנים במתקפת האביב שלהם וניסה לכלול אותם בתקנות האימונים הבריטיות, שהשפיעו על מתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה
לאחר תום המלחמה מונה מקסה למפקד פיקוד הצפון הבריטי ביוני 1919, לאחר שפיקד באופן זמני על הקורפוס ה-9 של ארמיית הריין הבריטית. בשנת 1926 הוא הועלה לדרגת גנרל ופרש מהצבא. בפיקוד צפון הוא היה מעורב באופן פעיל בקידום הקריירה של באזיל לידל הארט הצעיר.
לאחר מכן הוא הפך לבעלים מצליח של חברת גידול פירות. הוא סבל משבץ מוחי בשנת 1956 ובילה את שנות חייו האחרונות בבית אבות עד מותו ב-28 בינואר 1958.
בן ציון אבא שאול (הנכד)
הרב בן ציון אבא שאול (נולד בה'תשל"ו) הוא ראש ישיבת "אור לציון" בירושלים.
ביוגרפיה
לאחר נישואיו החל לשמש בצוות ישיבת "אור לציון", ובהמשך התמנה לראש הקיבוץ בישיבה. בשנת תשפ"ב נפטר אביו, הרב אליהו, שכיהן כראש הישיבה, במסע ההלוויה הוכרז כי הוא ימלא את מקומו.
בימים נוראים הוא ניגש בתפילת שחרית ומוסף כשליח ציבור בישיבה.
קמח מניטובה
קמח מניטובה, המוכר גם בשם "קמח אמריקאי" או "קמח חיטה אדום" (בארצות הברית), קרוי על שם מחוז מניטובה, בדרום-מערב קנדה, אשר נחשב למקור זן חיטת המניטובה.
תכונות
החיטה, שעמידה מאוד לקור, מניבה קמח שנחשב לקמח "חזק", להבדיל מקמחים אחרים "חלשים" יותר: חוזק הקמח מצוין על ידי ערך "מקדם W" שנמדד עם מכשיר אלוואוגרף, המודד ערכי חוזק של קמחים: ככל שהערך גבוה יותר, הקמח חזק יותר. לקמח חלש ערך W נמוך מ-170, בעוד שלמניטובה ערך W הגבוה מ-350.
מקור החיטה
קמח המניטובה קיבל את שמו מאזור הייצור בו גדל במקור זן חיטה חזק ועמיד לקור: מניטובה, מחוז בדרום-מערב קנדה, הקרוי, במקור "Manitou", שמשמעו בקרב שבטי האלגונקוויאן (אנ') במחוז אוטאווה שבקנדה: "כוח החיים הרוחני והבסיסי".
כיום, כל הקמחים בעלי ערך W > 350 מוגדרים כמניטובה, ללא קשר לאזור הגידול של החיטה או לזן החיטה.
שימושים
המאפיין העיקרי של קמח מניטובה הוא התכולה הגבוהה יחסית של חלבונים בלתי מסיסים (גלוטן וגליאדין), אשר כאשר הם באים במגע עם נוזלים בשלב הלישה, הם מייצרים גלוטן. לכן זהו קמח עשיר בגלוטן ועני בעמילן. הגלוטן יוצר רשת חזקה, שבבצקים מוחמצים שומרת על גזי ההתפחה, ומאפשרת לבצק להתפתח במידה ניכרת במהלך האפייה; פסטה, לעומת זאת, שומרת על העמילנים, דבר שיהפוך את הבצק לדביק ויאפשר לו להתבשל לדרגת אל דנטה.
ניתן להשיג את קמח המניטובה באריזות תעשייתיות וגם באריזות לשימוש ביתי; הקמח משמש אופים מקצועיים וגם חובבים, קונדיטורים ופיצריות. על פי החוק האיטלקי ומספר שינויים שהוכנסו בו על ידי משרד החקלאות האיטלקי ניתן לייצר פסטה לצריכה ביתית (למעט פסטה טרייה) אך ורק עם חיטת דורום. אך במדינות אחרות, קמח מניטובה משמש גם בתעשיית הפסטה המכילה ביצים. טחנות קמח משתמשות בו לעיתים קרובות כדי 'לחתוך' (לערבב עם קמחים מזני חיטה אחרים) קמחים אחרים, ובכך להגדיל את מקדם ה-W הכולל של הקמח. המאפיין העיקרי של בצק מקמח מניטובה הוא החוזק שלו, שבשילוב עם תכולת חלבונים גבוהה וכושר ספיגה גבוה של מים, הופך אותו למתאים לתהליכי אפייה מורכבים ביותר. הבצק יהיה גמיש וחזק יותר מבצק מקמחים אחרים (או "קשה"), והוא מתאים להכנה של מאפים שונים, קרואסונים, סופגניות ולחם צ'פאטי הודי, לחמים מסוימים (כגון: בגט צרפתי, פנטונה ופנדורו), פיצה בתפיחה ארוכה, פוקאצ'ה או עוגות גבינה לפסחא ופסטות מיוחדות. בארץ נהוג במיוחד להשתמש בקמח המניטובה לאפיית לחמי מחמצת, הזקוקים לכמות גבוהה של מים.
קמח מניטובה משמש גם כבסיס להכנת סייטן, המשמש צמחונים וטבעונים כמקור חשוב לחלבון.
אבי טילר
אבי טילר (נולד ב-1952) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ונדרר W24
ונדרר W24 (בגרמנית: Wanderer W24) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ונדרר, חברת בת של Auto Union AG אשר יוצרה בגרמניה.
אבי טילר
טילר שירת במשטרת ישראל משנת 1975 במשך כשלושים שנים. בתפקידיו הבכירים שימש מפקד הקורס המתקדם לקצינים במכללה לקצינים של המשטרה, מפקד מרחב העמקים (בדרגת ניצב משנה), מפקד מרחב הגליל (בדרגת תת-ניצב), ומשנת 2000 סגן מפקד המחוז הצפוני. בשנת 2002 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף משאבי אנוש. בשנת 2005 סיים את שירותו.
לאחר פרישתו משורות המשטרה התמנה למנכ"ל פארק תעשיות בר-לב. בשנת 2008 הצטרף לרשימת מועמדים של מפלגת העבודה למועצת העיר נהריה ונבחר לחבר המועצה. מכהן כראש מנהלת פארק תעשיות בר-לב.
טילר תושב נהריה, נשוי ואב לארבע בנות. חבר רוטרי משנת 1995.
אבי בן-חמו
אָבִי בֶּן-חָמוֹ היה ראש הרשות להגנה על עדים. קודם לכן שירת כקצין בדרגת ניצב במשטרת ישראל.
קריירה
בן-חמו שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים. בשנת 1979 התגייס לשורות המשטרה, ובין תפקידיו הבכירים שימש מפקד מרחב ירקון, קצין אגף מבצעים של מחוז תל אביב, מפקד משטרת בית שאן, סגן ראש אגף התנועה וסגן ראש אגף מבצעים במשרד לביטחון פנים. בשנת 2007 מונה לראש אגף התנועה בדרגת ניצב. בתפקידו זה טען שהגורם המרכזי לתאונות דרכים הוא מהירות מופרזת ומיקד משאבים באכיפת עבירות מהירות. מדיניות זו והנתונים שעליהם היא מתבססת שנויים במחלוקת.
ב-2010 הציעה אותו ועדת האיתור של המשרד לביטחון פנים לתפקיד מנהל הרשות להגנה על עדים, והוא מונה לתפקיד ב-2011 ממנו פרש בשנת 2016.
בן-חמו בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד
פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד התפתחו מתוך פרסי המוזיקה של בילבורד של מגזין "בילבורד". פרסי בילבורד הם הפרס הוותיק ביותר של תעשיית המוזיקה הלטינית. טקס הפרס הראשון החל בשנת 1994. בנוסף לפרסים הניתנים על בסיס הצלחה במצעדי הבילבורד, הטקס כולל את פרס "רוח התקווה" על הישגים הומניטריים ופרס מפעל חיים, וכן פרסים של הגוף המשדר. המוזיקאי אנריקה איגלסיאס זכה ב-47 פרסים, הזמרת הקולומביאנית שאקירה זכתה ב-41 פרסים. טקס הפרסים כולל משתתפים מארצות הברית, אמריקה הלטינית וספרד, אם כי אמנים ממדינות אחרות זכאים להגיש מועמדות אם האמן מבצע מוזיקה לטינית.
"בילבורד" גם מעניק שלושה פרסים מיוחדים במהלך הטקס: "רוח התקווה" לאמנים שהקדישו את הקריירה שלהם לפילנתרופיה, פרס מפעל חיים כדי להכיר בקריירה של אמן בתעשיית המוזיקה הלטינית, ומדי פעם היכל התהילה של המוזיקה הלטינית על מנת לכבד אישיות מוזיקלית שתרמה במידה רבה לז'אנר המוזיקה הלטינית.
הר פיטר (ניו יורק)
הר פיטר (באנגלית: Mount Peter) הוא הר הממוקם ברמת ניו יורק – ניו ג'רזי ברכס הר בלווייל שבהרי האפלצ'ים, במחוז אורנג', במדינת ניו יורק, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 372 מטרים מעל פני הים.
פסגתו של ההר ממוקמת בסמוך לשביל האפלצ'ים בשטח העיירה ווריק, 61 קילומטרים צפונית - מערבית מהעיר ניו יורק.
תיירות
ההר הוא אתר תיירות פופולרי, בשל קרבתו לעיר ניו יורק וקלות ההגעה עליו, וכן בשל פעילות הפנאי המצויות בו ובהן מסלולי ההליכה באזורו; אתר צפייה בציפורים, וספורט (סקי).
בראש הפסגה מצוי מגדל תצפית לצפייה בנצים.
לרגלי המגדל מצויה מחלבה המוכרת את תוצרתה למבקרים.
אתר הסקי הר פיטר
במדרון הצפוני של ההר מצוי אתר סקי.
אזור הסקי נפתח בשנת 1936 במטרה לשמש חנות ותצוגה לבגדי הסקי של רשת מייסיס.
האתר כולל 14 מסלולי סקי, וכן חמש מעליות סקי.
האתר הוא אתר הסקי הוותיק ביותר באזור ניו יורק, והיחיד באזור עם מסלולים המתאימים לכל הגילאים.
האתר מואר - דבר המאפשר גלישה בשעת לילה.
לקריאה נוספת
• David Lillard, Appalachian Trail Names: Origins of Place Names Along the AT, P 83
• Drennan, Susan Roney, Where to find birds in New York State : the top 500 sites, P 473
וינפילד סקוט
במהלך 47 שנות שירותו בצבא לחם סקוט במלחמות 1812, ארצות הברית-מקסיקו, בלאק הוק, סמינולה השנייה ובתחילתה של מלחמת האזרחים האמריקנית שם תרם בעיצוב האסטרטגיה של הסגר ימי על נמלי הדרום אשר זכתה לשם תוכנית אנקונדה.
כגיבור מלחמת ארצות הברית–מקסיקו נבחר סקוט להיות מועמדה של המפלגה הוויגית לבחירות לנשיאות של שנת 1852 שם נחל תבוסה אל מול מועמד המפלגה הדמוקרטית פרנקלין פירס. סקוט נותר דמות אהודה, ואף זכה לדרגת כבוד של לוטננט גנרל בשנת 1856, הראשון אשר החזיק בדרגה זאת מאז ג'ורג' וושינגטון.
ראשית חייו
סקוט נולד באחוזת המטעים המשפחתית של משפחתו בסמוך לפטרסבורג וירג'יניה ב-13 ביוני 1786. הוא התחנך בויליאם אנד מארי קולג' ולמד משפטים במשרדו של עורך דין פרטי.
לאחר מלחמת 1812
בשנת 1841 קיבל סקוט את הפיקוד על הצבא כגנרל המפקד של צבא ארצות הברית והועלה לדרגת מייג'ור גנרל מן השורה, וכמפקד האמין בהתמקצעותו של הצבא והשקיע רבות בפיתוח האקדמיה הצבאית.
מלחמת ארצות הברית–מקסיקו
עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו פיקד סקוט על הארמייה הסדירה, מבין שתי הארמיות אשר השתתפו במלחמה, אשר תקפה את מקסיקו מדרום. סקוט, מלווה בקצין המטה שלו, קפטן רוברט לי, נחת עם כוחותיו הסדירים במדינת וראקרוס ועלה בנתיבו המשוער של הרנאן קורטס אשר כבש את אזור מקסיקו סיטי בשנת 1519. על אף התנאים הקשים של גשם עז, טמפרטורות גבוהות, שטח קשה למעבר ומחלות בקרב חיילי צבאו, ניצח סקוט בקרבות אשר התחוללו בין כוחותיו לכוחות המקסיקניים בפיקודו של סנטה אנה - קרבות סרו גורדו, קונטררז, צ'ורובוסקו, מולינו דל ריי עד אשר ב-13 בספטמבר 1847 כבש סקוט את פורט צ'פולטפק ואילץ את הכוחות אשר הגנו על הבירה להיכנע.
סקוט מונה כמושלה הצבאי של מקסיקו סיטי ונודע כמושל הגון שכן העוצר אשר הטיל על העיר כלל גם את הכוחות האמריקניים ומנע מעשי שוד וביזה, כמו גם נסיונותיו והצלחתו לחון 42 ח-72 חיילי גדוד פטריק הקדוש, חיילים ממוצא אירי אשר ערקו מצבא המיליציה של זאכרי טיילור ולחמו לצד אחיהם המקסיקנים בני הדת הקתולית.
קריירה פוליטית
לקראת הבחירות לנשיאות של שנת 1852, הדיחה המפלגה הוויגית את הנשיא המכהן מילרד פילמור, אשר החל לכהן כנשיא בעקבות מותו של הנשיא זאכרי טיילור, גיבור מלחמת מקסיקו. בחפשם לשחזר את ניצחונם הוזז פילמור ממקומו ותחתיו מונה הגנרל סקוט. מול סקוט התמודד פרנקלין פירס, מטעם המפלגה הדמוקרטית, אף הוא גיבורה של אותה המלחמה. סקוט, אשר נודע בדעותיו כנגד העבדות, איבד קולות רבים ממדינות הדרום, ומצעה של מפלגתו אשר תמך בעבדות גרם לאיבוד קולות רבים בצפון. כך הפסיד סקוט בבחירות לפירס כאשר קיבל את קולות האלקטורים של מסצ'וסטס, ורמונט, קנטקי וטנסי בלבד.
מלחמת האזרחים
כמפקד צבא האיחוד בתחילתה של מלחמת האזרחים, ידע הגנרל המזדקן כי הוא לא מסוגל לצאת לקרב בעצמו, הוא היה זקן, חולה וגדל מידות מכדי לרכב על סוסו. הפיקוד על הכוחות הפדרליים הוצע בתחילה לקולונל רוברט אדוארד לי, קצין מטהו לשעבר, אולם כאשר הודיעה מדינת וירג'יניה על פרישתה מהאיחוד ב-17 באפריל 1861, באותו יום בו הוצע ללי התפקיד, הודיע לי על התפטרותו משורות הצבא והפיקוד על הכוחות הסובבים את וושינגטון הועבר לבריגדיר גנרל ארווין מקדואל. אף על פי שנולד וגדל בווירג'יניה סירב סקוט להתפטר ולעבור לצד מדינתו ונותר נאמן לאומה אותה שירת רוב שנות חייו.
מורשתו והנצחתו
הצבא העניק את שמו של סקוט לספינת קיטור אשר הושקה בשנת 1855 ולגוררת אשר נמצאת בשירות פעיל. שמו של סקוט אף ניתן לפורט סקוט, מצודה שאוישה בקנזס ולפורט וינפילד סקוט, לימים - פורט פוינט, למרגלותיו של גשר שער הזהב בסן פרנסיסקו. סקוט הונצח בשתי הנפקות של בולים בשנת 1870 ובשנת 1937.
התוכנית למאבק באנטישמיות ברשת
התוכנית הוקמה בשנת 2011 בראשות טל דרור וביוזמת התאחדות הסטודנטים הארצית במטרה להיאבק בגילויי האנטישמיות במרחב האינטרנט י. במרוצת השנים השתתפו במסגרתה מאות סטודנטים ממוסדות לימוד ברחבי הארץ. התוכנית נסגרה בשנת 2018. ראש התוכנית האחרון היה תומר אלדובי, כיום מנכ"ל התנועה למאבק באנטישמיות ברשת.
רקע על התוכנית
במסגרת שיתופי הפעולה של התוכנית עם ארגונים שונים, נציגיה השתתפו דרך קבע בוועדות בכנסת ובכנסים ברחבי העולם. בשנת 2018 ראש התוכנית תומר אלדובי השתתף בפאנל מיוחד בכנס הבינלאומי למאבק באנטישמיות שנערך בישראל בהובלת משרד החוץ ומשרד התפוצות.
פעילויות התוכנית
בתוכנית השתתפו מדי שנה עשרות סטודנטים שניטרו תכנים אנטישמיים ברשתות החברתיות הפופולריות המרכזיות והפעילות ביותר בעולם ב-10 שפות שונות, כגון פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב, טוויטר. הסטודנטים דיווחו על מאות תכנים אשר רבים מהם הוסרו מהרשת החברתית ומהמרחב המקוון בכלל - זאת, בהתאם לכללי הקהילה של רשת האינטרנט. התכנים כללו פוסטים, קריקטורות, סרטונים וציוצים בטוויטר, בעלי אופי אנטישמי. התוכנית הבחינה בין סוגים שונים של תכנים אנטישמיים, ובשנת 2017 דיווחה על יותר מ-15,000 תכנים אנטישמיים שפורסמו בכלל הרשתות החברתיות, אשר היוו לדבריהם "טיפה בים".
2012:
2014:
2015:
2016:
2017:
2018:
השתתפות בכנסים ואירועים
2016:
2017:
2018:
המשימה העיקרית
המשימה העיקרית (בגרמנית: Hauptaufgabe) הייתה המדיניות הכלכלית שהוכרזה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (GDR) במהלך קונגרס מפלגת האיחוד הסוציאליסטי (SED) ביוני 1971, במטרה להגדיל את הייצור של מוצרי צריכה ואת הרווחה החומרית ובכך להעלות את רמת החיים במדינה. היעד הרשמי של המדיניות היה "העלאת רמת החיים החומרית והתרבותית של אנשים על בסיס קצב התפתחותי מהיר של ייצור סוציאליסטי, יעילות גבוהה יותר, התקדמות מדעית-טכנולוגית וצמיחת פריון העבודה". או בניסוח הרשמי - כדי להשיג "אחדות של מדיניות כלכלית וחברתית". בין השנים 1971 ו-1982 גדל התוצר של ה-GDR ב-5% בממוצע לשנה. שינוי זה במדיניות הושפע רבות מההפגנות בפולין הקומוניסטית ב-1970, אשר הובילו לדגש רב יותר על מוצרי צריכה ומדיניות רווחה בכל הגוש המזרחי.
בתגובה לשינויי המדיניות הרבים של וולטר אולבריכט, יישם אריך הונקר אידאולוגיה קומוניסטית עתיקה יותר של תקופת ויימאר, שהשפיעה גם על מדיניותו הכלכלית. במקום הטכנוקרטים של אולבריכט שחלמו על השתלטות על המערב הקפיטליסטי, הוא קידם אידאולוגיים שביצעו ניסויים ועסקו ביעדים ארוכי טווח יותר להגדלת הרווחה. שכר, פנסיה ותוכניות רווחה הוגדלו על מנת לתת לאוכלוסייה יותר כסף כדי להוציא על מוצרי צריכה. השנים שלאחר מכן היו המשגשגות בהיסטוריה של גרמניה המזרחית. הדגש על תוכניות הרווחה לנשים היה אחד הדרכים להגברת השתתפותן של נשים בכוח העבודה. בשנת 1970 הועסקו 82% מהנשים בגיל העבודה, ב-1980 עלה מספרן ל-87% ובשנת 1989 ל-91%.
מאחר שאוכלוסיית גיל העבודה כבר הייתה כמעט מלאה, כדי להגביר את הפריון הונהגה מדיניות "ארגון העבודה המדעי" ב-1973. מערכת של שלוש משמרות ואלמנטים של טיילוריזם הוכנסו על מנת למקסם את עוצמת העבודה.
הרבה הון ואנרגיה הוצאו על בניית אזורי דיור חדשים ושיקום מלאי הדיור שהוזנח לפני המלחמה על מנת לספק לכל המשפחות דיור נאות. בעוד שמחוזות הדיור הטרומיים חסרים את האינדיבידואליות, הם סיפקו את צורכי החיים הבסיסיים במחיר נמוך מאוד, שכן המדינה סיבסדה חלק ניכר מעלויות השכירות והשירותים. הדיור במזרח גרמניה, על כל מגרעותיו, היה בעל איכות גבוהה מזה שבארצות הסוציאליסטיות האחרות, על פי אמות מידה כמותיות, כגון צפיפות קרקע ודירות המצוידות במים זורמים ובשירותים מובנים. מאחר שכל המפעלים היו בבעלות המדינה, נקטה הממשלה באסטרטגיה תכנונית חברתית-פוליטית, שקבעה כי כל קומפלקס מגורים חדש יכלול את התשתית הדרושה של בתי ספר, משתלות, מתקני ספורט, מרפאות (כלאיים של משרדים רפואיים ומרכז רפואי) חנויות ומסעדות. משמעות הדבר היא כי לדיירים החדשים יהיה את כל מה שהם צריכים במרחק הליכה והם יוכלו להתחיל לבנות יחסי שכנות טובה מהר מאוד. דוגמה לכך הוא קומפלקס האלה-נאוסטדט הגדול מחוץ לעיר העתיקה של האלה, שנבנה למגורי עובדים המועסקים בתעשיות הכימיות הגדולות של בונה-וורקה ולאונה-וורקה.
רוב מדיניותו של הונקר שיקפה את האידיאלים של נעוריו הקומוניסטים. דיור זול, שירותים חברתיים, הוא התכוון ליותר מכוניות ומוצרי צריכה מודרניים שאותם האוכלוסייה רצתה, במיוחד כאשר השווה את רמת החיים שלה עם אלה של גרמניה המערבית. האזרחים שילמו כ-4%-5% מהכנסתם על לינה שכורה. באמצעות סוגי מדיניות דיור שונים משפחות קיבלו תמיכה כגון סובסידיות לשכר הדירה, עדיפות בהקצאת דיור, ללא ריבית על ההלוואות, מלגות בסיסיות עבור סטודנטים נשואים, וכן התמתנות של שעות עבודה עבור אמהות מועסקות ועבור אלו שגידלו ילד לבד. בין 100 אלף ל-110 אלף בתים (בעיקר דירות) נבנו מדי שנה מאמצע שנות השבעים ועד אמצע שנות השמונים, והמטרה הייתה לבנות שלושה מיליון בתים חדשים באמצעות שיפוץ חדש ובנייה עד שנת 1990.
הסטטיסטיקה הרשמית של מזרח גרמניה טענה שב־1970 לכל 100 בתי אב היו 15 מכוניות, 53 מכונות כביסה, 56 מקררים ו-69 טלוויזיות. בשנת 1981 היו לכל 100 בתי אב 37 מכוניות, 82 מכונות כביסה, 99 מקררים ו-90 טלוויזיות. ב-1948 ההכנסה במזרח גרמניה לנפש עמדה על 40% מרמת ההכנסה במערב גרמניה. עד שנת 1989, עלתה ההכנסה לנפש במזרח גרמניה ל-66% מרמתה במערב גרמניה.
משבר החוב
בתקווה להגדיל את הכנסותיה מיצוא, ב-1977 חזרה מזרח גרמניה לרעיונות של אולבריכט, והחלה לפתח תעשיית מוליכים למחצה ומיקרו-מעבדים, שלמרות ההשקעות הגדולות לא הצליחה להשיג את התוצאות הרצויות וההכנסות מיצוא המשיכו לרדת.
אחת הסיבות לאי ההצלחה להגדיל את היצוא למערב הייתה מחסור במוצרים ניתנים לייצוא באיכות מספקת, ובמקביל ההסתמכות על אספקת חומרי הגלם הזולה מברית המועצות, שדרשה תשלום בסחורות מתוצרת מזרח גרמניה, שהיו באיכות גבוהה יותר מאלו שיוצרו בברית המועצות.
שיבה אינו (מטבע מבוזר)
שיבה אינו (באנגלית: Shiba Inu) הוא מטבע מבוזר מסוג מטבע מם הנוצר כבדיחה במהלך אוגוסט 2020 בידי אדם אלמוני או קבוצת אנונימיים בשם ריושי. הוא קרוי על שם גזע הכלבים היפני שיבה אינו, אשר פניו מופיעות גם על סמל מטבע הדוגקוין, בעצמו הלצה סאטירית שמקורה בתופעת אינטרנט בשם דוג. על אף כן הצליח המטבע לשגשג וצבר פופולריות רבה עד שבאוקטובר 2021 הגיע לשווי שוק של יותר מ-38 מיליארד דולר.
היסטוריה
המטבע הושק באוגוסט 2020 בתור "רוצח הדוגקוין" על ידי אדם או קבוצה אנונימיים בשם ריושי. בראשיתו היה ערכו של מטבע אחד זעום שכן הונפקו כקוודריליון (אלף טריליון או מיליון מיליארד) מטבעות, אולם הוא צבר תאוצה לאחר שהחל להיסחר במספר בורסות מבוזרות בולטות כדוגמת בינאנס ואוקיאקס, ובייחוד בפלטפורמת המסחר חוובי אשר הייתה פופולרית מאוד באותה העת בקרב סוחרים סינים, והחזיקה בנתח אספקת המטבעות הגדול ביותר.
במאי 2021 הודיע ריושי שאידאולוגיית המטבע דוגלת בקהילתיות וכי הוא אינו מעוניין להחזיק במונופול על המטבע, ולכן שלח כ-41 אחוז מהמטבעות שהיו באותה העת בסירקולציה לויטליק בוטרין, מייסד רשת אתריום. בתגובה מסר בוטרין שהחליט "לשרוף" את רובם, כ-410 טריליון מטבעות שיבה ששוויים הוערך ב-6.7 מיליארד דולר באותה העת, על ידי שליחתם לכתובת מתה של ארנק קריפטוגרפי. את השאר תרם לקרן סיוע הודית לחולי קורונה, כ-50 טריליון מטבעות בשווי של כ-1.2 מיליארד דולר.
ערכו של המטבע נסק במאות אחוזים במהלך חודש אוקטובר 2021 לאחר שאילון מאסק פרסם ציוץ בחשבון הטוויטר שלו עם תמונה של כלבו החדש "פלוקי פרנקפאפי" מסוג שיבה אינו. סיבה אפשרית נוספת לזינוק בערכו הייתה רכישה אלמונית של 6 טריליון מטבעות בשווי 44 מיליון דולר במהלך חודש ספטמבר.
ההתלהבות סביב המטבע המשיכה לצמוח על רקע פתיחת מסחרו בפלטפורמת קוינבייס, בנוסף לשמועות על השקתו הקרבה בבורסת רובין הוד ובעידוד עצומה שהוקמה באתר Change אשר אספה יותר מחצי מיליון חתימות מקרב מעריציו.
בימים הבאים חווה המטבע נפילה משמעותית לאחר שחשבון טוויטר המשויך ככל הנראה לריושי שלח הודעה בדף המשתמש של אילון מאסק עם השאלה, "היי אילון, כמה מטבעות שיבה אתה מחזיק?", ונענה בתגובה, "אפס".
מטבע שיבה אינו (Shiba Inu Coin)
מטבע הפרויקט המקורי הידוע כשיבה אינו או בקיצור שיב (SHIB) ובנוי כחוזה חכם על רשת אתריום (ERC-20). כמות המטבעות המקסימלית שהונפקה בראשיתו הייתה קוודריליון, אולם קרוב לחצי מהמטבעות נשרפו על ידי ויטליק בוטרין, והשאר ננעלו על ידי ריושי בפלטפורמה המבוזרת יוניסוואפ בכדי לספק נזילות ולאפשר מסחר עתידי.
מטבע רצועה (Leash Coin)
מטבע הרצועה (LEASH) הוא המטבע השני שהונפק במסגרת הפרויקט עם כמות מקסימלית של כ-107,647 יחידות. כמות קטנה זו נוצרה בכדי לייצר ביקוש עבור המטבע ולהעלות את מחירו. המטבע משמש להפקדות סיכון וצבירת ריבית בבריכות נזילות.
סיפורו של חייל
סיפורו של חייל (באנגלית: A Soldier's Story) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1984 המבוסס על המחזה זוכה פרס פוליצר A Soldier's Play מאת ריצ'רד פולר, שכתב גם את התסריט.
הסיפור הוא על גזענות והפרדה גזעית במחנה אימונים של צבא ארצות הברית בו הקצינים והמפקדים הם לבנים והחיילים הטירונים הם שחורים וסובלים מחוקי ג'ים קרואו הגזענים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אדולף סיזר).
הסרט זכה בפרס NAACP Image לסרט הטוב ביותר בשנת 1985 ובאותה שנה זכה גם בפרס הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
נורמן ג'ואיסון הציע את התסריט להאחים וורנר, סרטי יוניברסל, יונייטד ארטיסטס ומטרו גולדווין מאייר אבל אף אחד מהם לא התעניין בנושא הגזענות בצבא במלחמת העולם השנייה. לבסוף הסכימו בסרטי קולומביה למרות החששות מהצלחה כלכלית של הסרט, שהתבדו.
הסרט צולם ברובו בארקנסו. ביל קלינטון שהיה אז מושל ארקנסו ביקר בזירת הצילום וגייס את חיילי המשמר הלאומי של ארקנסו לסצנה הגדולה בסוף הסרט כשהחיילים צועדים לקראת שליחתם למלחמה באירופה.
תקציר העלילה
השנה היא 1944. במחנה "פורט ניל" בלואיזיאנה מתאמנים חיילים שחורים לקראת שליחתם למלחמה באירופה במלחמת העולם השנייה.
קפטן דבנפורט (הווארד רולינס) נשלח ממחלקת המשפטים של הצבא בוושינגטון לחקור את הרצח של סרג'נט ווטרס (אדולף סיזר) שנרצח ביריות אקדח מחוץ למחנה.
הוא מתקבל בקרירות על ידי מפקד המחנה קולונל ניבנס (טריי וילסון) שמקציב לו 3 ימים לחקירה וכועס ששלחו דווקא קצין שחור לחקור את הרצח שלדעתו בוצע על ידי הקו קלוקס קלאן.
דבנפורט חקר שני קצינים לבנים שהתעמתו עם ווטרס בליל הרצח והכו אותו אך שחרר אותם כשהתברר לו שסוג הנשק שהיה להם לא התאים לקליעים בגופו של ווטרס.
הוא מגיע לצריף במחלקה ומתחיל לחקור כל אחד לחוד. טר"ש פיטרסון (דנזל וושינגטון) מספר על מקרה שווטרס הכריח לצאת איתו לקרב אגרופים והביס אותו. אחרים מספרים על קשיחותו של ווטרס. המחלקה הייתה למעשה קבוצת בייסבול מצליחה. הבולט בקבוצה היה ג'יי. סי. ממפיס (לארי ריליי) ובזכותו משחקו עמדה הקבוצה להתמודד בפעם הראשונה בהיסטוריה נגד היאנקיז.
ווטרס לא היה יכול לסבול את התשבחות שמקבל ממפיס מהלבנים. הוא תיעב את ה"ניגרוס" שמשפילים את עצמם לפני הלבנים וסבר שאם יחסלו אותם זה ימעיט את השנאה לשחורים, לכן החליט לחסל את ממפיס.
באחר המקרים היו יריות במחנה ושני שחורים נרצחו. ווטרס דאג לשתול אקדח מתחת למיטתו של ממפיס ועצר אותו באשמת רצח למרות שכל חבריו העידו שהוא היה באותו זמן בצריף. ממפיס התאבד בכלא.
דבנפורט היה משוכנע שהרוצחים הם מהמחלקה. פיטרסון וחברו טוראי סמול (דייוויד האריס) הרגישו בכך וברחו מעמדת השמירה ונתפסו. דבנפורט חקר את סמול וזה נשבר ושחזר את מה שקרה. הוא ופיטרסון היו במשמרת ומצאו את ווטרס שיכור ופצוע הוא זיהה אותם ואמר כי הוא אחראי למות ממפיס וכי למרות זאת השנאה לכושים לא פחתה. באתו זמן ירה פיטרסון לעברו ורצח אותו.
לאחר זה חוקר דבנפורט את פיטרסון שאומר "לא הרגתי אדם חשוב, יש אנשים שמגיע להם למות". דבנפורט שואל אותו "מי נתן לו את הרשות לשפוט?"
שיבה אינו (מטבע מבוזר)
מטבע עצם (Bone Coin)
מטבע העצם (BONE) הוא המטבע השלישי שהושק עם כמות מקסימלית של כ-250 מיליון יחידות. מטרתו היא להעניק שליטה וזכות הצבעה למחזיקיו בדבר הצעות עתידיות לקידום ושיפור הפרויקט.
שיבה סוואפ (Shiba Swap)
שיבה סוואפ היא פלטפורמה מבוזרת למסחר במטבעות ונכסים דיגיטליים. בשונה מבורסות וזירות מסחר כגון בינאנס או קראקן המשמשות כמתווכות בין הסוחרים, מציעה הפלטפורמה מסחר דרך בריכת נזילות משותפת אשר אינה נתונה להחלטות ופיקוח מצד גוף מרכזי אחד.
שקנדיה
מועדון הכדורגל שקנדיה טטובו (במקדונית: ФК Шкендија Тетово) הוא מועדון כדורגל מהעיר טטובו שבמקדוניה הצפונית, המשחק בליגת העל הצפון מקדונית.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-1979 על ידי לאומנים אלבנים מטטובו, כדי שיאפשר לאלבנים המקומיים להתאחד בתמיכה סביב מועדון אחד. הרקע הלאומני של המועדון יצר יריבות עם רוב המועדונים בליגה, ובעיקר עם וארדאר סקופיה וטטקס טטובו. המועדון מפורסם גם בזכות האולטראס שלו, שמקפידים לנגן במשחקים את המנון אלבניה. המועדון נדד בליגות השונות, ובעונת 2010/2011 זכה באליפות ראשונה, לאחר 16 משחקים ללא הפסד. הקבוצה סיימה כסגנית האלופה בעונות 2015/2016 ו-2016/2017, וזכתה באליפויות נוספות בעונות 2017/2018, 2018/2019 ו-2020/2021.
בפעמים הראשונות שהתמודדה במפעלים האירופיים לא זכתה הקבוצה להצלחה, ובעונת 2016/2017 בליגה האירופית עברה סיבוב לראשונה והגיעה עד לשלב הפלייאוף, בו הפסידה במצטבר 1–6 לגנט. גם בעונת 2017/2018 הצליחה הקבוצה להגיע עד לשלב הפלייאוף, בו הפסידה במצטבר 0–7 למילאן. בעונת 2018/2019 בליגת האלופות הפסידה לרד בול זלצבורג בסיבוב המוקדמות השלישי, נשרה לליגה האירופית והודחה על ידי רוזנבורג בשלב הפלייאוף.
לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן
לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן (בגרמנית: Ludwig III. von Hessen und bei Rhein; 9 ביוני 1806 – 13 ביוני 1877) היה הדוכס הגדול של הדוכסות הגדולה של הסן, בין השנים 1848–1877.
ילדותו
לודוויג נולד ב-9 ביוני 1806 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטדט, ללודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ולווילהלמינה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ושל אמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
שלטונו
ב-5 במרץ 1848 התפטר אביו לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן מכהונתו, בעקבות מהפכות אביב העמים, ולודוויג עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, אולם לודוויג הצליח לשמור על שלטונו אף לאחר התבוסה האוסטרית. בשנת 1870 הצטרפו כוחות הדוכסות לפרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובינואר 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-13 ביוני 1877 מת לודוויג בעיר זיהיים, ואחיינו לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן עלה במקומו לשלטון.
משפחתו
ב-26 בדצמבר 1833 התחתן לודוויג עם מתילדה קרולינה, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג הראשון, מלך בוואריה ותרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן. לאחר מותה, התחתן לודוויג בשנת 1868 עם הברונית מגדלנה הוכשטדטן בנישואים מורגנטיים. משתי נשותיו לא היו לו ילדים.
אינני בודה השערות
אינני בודה השערות (בלטינית: hypotheses non fingo) היא אמרה מפורסמת שטבע אייזק ניוטון במאמרו הערות כלליות, שהיה אחד הנספחים למהדורה השנייה של ספרו עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע. משפט זה מגדיר את עקרונות המדע המודרני, המבסס השערות על תוצאות ניסוייות; בניגוד למדע שקדם לו בו הציבו השערות על פי הפילוסופיה וניסו לפרש את התצפיות הלא שיטתיות בהתאם לאותם עקרונות פילוסופיים.
סאספה
סאספה (בהונגרית: Szászfa) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סאספה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-224 תושבים בשנת 1990 עד 108 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-51%).
בסאספה חיו מעט יהודים ובמקום קיימות מצבות יהודיות.
הוצאת יבנה
הוצאת יבנה או בשמה המלא יהושע אורנשטיין, הוצאת ספרים יבנה בע"מ היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1932 בתל אביב על ידי יהושע אורנשטיין.
מקור שמה של ההוצאה במרכז הרוחני שייסד יוחנן בן זכאי לאחר חורבן בית שני ביישוב יבנה.
ההוצאה מתמקדת בעיקר באנציקלופדיות, מילונים, ספרי עיון, אטלסים, ספרי לימוד, ספרות ילדים, פסיכולוגיה ונושאים מתחום היהדות, כגון ספריו של הלל צייטלין.
עם ספריה הבולטים של ההוצאה נמנים: אטלסים בעריכתו של משה ברור (האטלס האוניברסיטאי, אטלס פיסי, מדיני וכלכלי, והאטלס האוניברסיטאי החדש); 15 כרכים של פירושי התנ"ך שכתב אליה שמואל הרטום בהתבסס על שיטתו של משה דוד קאסוטו; "האנציקלופדיה לילדים", "מכלל - אנציקלופדיה לנוער" ו"יבנה - האנציקלופדיה לנוער"; אנציקלופדיות ל"גדולי ישראל" ול"חכמי התלמוד" פרי עטו של מרדכי מרגליות.
עם סופרי ומאיירי ההוצאה נמנו: נחום גוטמן, אוריאל אופק ולוין קיפניס.
לאחר פטירתו של אורנשטיין הועברה ההוצאה לבעלותה של בתו, נורית פריקסל.
בשנת 2010 נרכשה ההוצאה על ידי בונוס ספרים.
מאיפו (נהר)
הנהר מאיפו (בספרדית: Río Maipo) הוא נהר הזורם ממזרח למערב במרכז צ'ילה דרומית לסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה. מוצא הנהר בהרי האנדים, הוא זורם במחוז מטרופולין סנטיאגו ונשפך לאוקיינוס השקט במחוז ולפראיסו. הקניון "קחון דל מאיפו" (Cajón del Maipo) הוא אזור תיירות פופולרי. אספקת מי השתייה וההשקיה של אזור הבירה מסופקים ברובם על ידי המאיפו ויובליו בהרי האנדים.
תיאור
באורך של כ-250 קילומטר, המאיפו הוא אחד מהנהרות הארוכים והחשובים ביותר בצ'ילה. אזור מקורות הנהר נמצא על הגבול עם ארגנטינה, בדרום-מזרח אזור הבירה בקומונה. שם, בהרי האנדים באזור לוס נסימיינטוס (Los Nacimientos) שלמרגלות הר הגעש, בגובה של 3,135 מטרים, המים זורמים מהמדרונות המערביים והדרומיים של החרוט הגעשי ומההרים הנגדיים הדרומיים של גבול הקלדרה, יוצרים דרך מפגשם את הנהר מאיפו. מלוס סימנטוס המאיפו זורם בתחילה לצפון-מערב עם שיפוע ממוצע של 2.9% עד שנשפך אליו הנהר ריו וולקאן (Río Volcán), 62 ק"מ משם, ליד העיירה סן גבריאל (San Gabriel). לאחר 2 ק"מ נוספים, נשפך אליו הריו יסו (Río Yeso) ואחרי 25 ק"מ נוספים זורם לתוכו הריו קולרדו (Río Colorado). בנקודה זו משנה הנהר את כיוונו מערבה.
הנהר, שגדל ללא הרף בשל יובליו הרבים, מתגבר על שיפוע ניכר, המשמש את תחנות הכוח הידרואלקטריות לייצור חשמל או לרפטינג. קניון מאיפו, הקרוי "קחון דל מאיפו" (Cajón del Maipo), וכמה מהעמקים הצדדיים שלו היו מיושבים מאז התקופה הפרהיסטורית, כפי שמעידים ממצאים ארכאולוגיים רבים. כיום זוהי הקומונה, שהנפות הפזורים בה נמצאים בטור לאורך גדות הנהר. קחון דל מאיפו היה אטרקציה תיירותית פופולרית ומקום נופש מאז המאה ה-19.
לאחר כ-110 ק"מ, עוזב המאיפו את רכס הרי האנדים ונכנס למישור מאיפו בעיר שנמצאת בגובה של כמעט 800 מטרים מעל פני הים. הנהר, המגיע מסנטיאגו דה צ'ילה, זורם תחילה דרך העיר  ואז נשפך למאיפו. לאחר חציית רכס החוף מגיע הנהר מאיפו לעיירה יויאו (Llolleo) ליד עיר הנמל , שם הוא זורם לאוקיינוס השקט.
Piña Colada Boy
Piña Colada Boy (בעברית: נער פינה קולדה) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת היורודאנס השוודית בייבי אליס. השיר יצא לאור בשנת 2010, על ידי חברת התקליטים אול אראונד דה וורלד, כסינגל שלא מתוך אלבום וכשיר הראשון של הלהקה מזה שנה. בסמוך לצאתו, הופצו חמישה רמיקסים שלו.
השיר דורג במקום השני במצעד הרבעון השלישי של המדינות דוברות הרוסית.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מרטי וורין, מרטין האנזן וג'ימי ג'וקר והופק על ידי מרטין האנזן וג'ימי ג'וקר. השיר מבוסס על הקוקטייל, פינה קולדה, אותו מגישים בכוס פוקו גראנדה כשהוא מקושט באננס ובדובדבן מרסקינו (בדומה לכוס הפינה קולדה המופיעה בעטיפת הסינגל עצמו). חמישה רמיקסים רשמיים הופצו בסמוך לצאתו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הקונספט של הקליפ הוא תחרות יופי, במסגרתה שופטים שלושת חברי הלהקה. התחרות מחולקת לשלושה שלבים: "ההליכה", "הריקוד" ו"החלום". בשני השלבים הראשונים, מופיעות דוגמניות בלבוש מינימלי, אך בשלב השלישי ("החלום"), מתחלפת הסצנה לגבר ללא חולצה, שגורם לשופטת להעניק לו ציון 12.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-31 מיליון צפיות.
פריזמה (תוכנית ביון)
פְּרִיזְמָה (באנגלית: PRISM; בתרגום לעברית: "מנסרה"), או בשמהּ הרשמי: US-984XN, היא תוכנית חשאית לאיסוף מידע מודיעיני מחברות טכנולוגיה אמריקאיות שמפעילה הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית מאז 2007. קיומה של התוכנית הודלף על ידי אדוארד סנודן ופורסם ב-6 ביוני 2013, יום לאחר שפורסם שבית הדין המיוחד המפקח עליה דרש מחברת ורייזון תקשורת להעביר ל-NSA יומנים יומיים של כל שיחות הטלפון של לקוחותיה. על פי המסמכים שהודלפו כלולות בתוכנית חברות מיקרוסופט (מאז 2007), Yahoo (מאז 2008), גוגל, פייסבוק ו-Paltalk (מאז 2009), יוטיוב (מאז 2010), AOL וסקייפ (מאז 2011) ואפל (מאז 2012), כאשר 98% מהמידע המופק בתוכנית מקורו ב-Yahoo, גוגל ומיקרוסופט.
לפי מסמכים שהודלפו, תקציר המודיעין היומי המועבר לנשיא ארצות הברית הסתמך ב-2012 על מידע מפריזמה כמקור ל-1,477 פריטי מידע, והתוכנית היא "המקור המודיעיני מספר אחת בשימוש דוחות המחקר של ה-NSA". במסמכים גם נכתב שהתוכנית משמשת לאיסוף מידע ישירות ממחשבי חלק מהחברות הכלולות בתוכנית. עם זאת, החברות המרכזיות שבהן הכחישו זאת. חלקן אף מפרסמות, באישור הרשויות, נתונים מצרפיים על מספר בקשות המידע או חשבונות המשתמשים עליהם הן נדרשות למסור מידע, ולפי פרסומיהן מדובר בשיעור זעיר מהמידע המצוי ברשותן.
כריסטוף פלדר
קורות חיים ופעילותו
פלדר נולד כבן לזוג אופים - קונדיטורים מהיישוב שירמק בחבל אלזס, מהם למד מגיל צעיר הרבה מסודות אומנותם. בגיל 15 התחיל חניכות אצל הפאטיסייה ליצלר-פוגל בשטרסבורג ומאוחר יותר הוכיח את כישוריו בעת עבודתו בחברת "פושון" ואצל גי סבואה.