cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המצור על דמשק (634)
באפריל 634 פלש אבו בכר לאימפריה הביזנטית בלבנט והביס באופן מכריע צבא ביזנטי בקרב אג'נאדיין. הצבאות המוסלמים צעדו צפונה והטילו מצור על דמשק. העיר נכבשה לאחר שבישוף מונופיזיטי הודיע לח'אלד בן אל-ואליד, המפקד המוסלמי, כי ניתן לפרוץ את חומות העיר על ידי תקיפת עמדה שפחות מוגנת בלילה. בזמן שח'אלד נכנס לעיר בהסתערות מהשער המזרחי, תומאס, מפקד חיל המצב הביזנטי, ניהל משא ומתן על כניעה בשער ג'בייה עם אבו עוביידה, סגנו של ח'אלד. לאחר כניעת העיר, המפקדים דנו על תנאי הסכם השלום. לבסוף הסכימו המפקדים שתנאי השלום שהציע אבו עוביידה יתקיימו. תנאי השלום כללו הבטחה שלא יתבצע מרדף על ידי מוסלמים אחרי השיירה הרומית היוצאת במשך שלושה ימים. לאחר שהשלימה עם תנאי השלום, שלושה ימים לאחר כניעת העיר, רדף ח'אלד אחרי הפליטים הדמשקאים לעבר אנטיוכיה והביס אותם בקרב שישה ימים לאחר מכן, סמוך לאל-ג'יאד של ימינו.
רקע כללי
במהלך העשור הבא, הפרסים כבשו את ארץ ישראל ומצרים והרקליוס בנה מחדש את צבאו, והתכונן למתקפה חדשה, אותה החל בשנת 622. הוא השיג ניצחונות משמעותיים על הפרסים ובני בריתם בקווקז ובארמניה. בשנת 627 הוא פתח במתקפת חורף נועזת נגד פרס במסופוטמיה, וזכה בניצחון מכריע בקרב נינווה. ניצחון זה איים על עיר הבירה הפרסית קטסיפון.
בעקבות סדרת ההפסדים בקרב, ח'וסרו השני נהרג בהפיכה בראשות בנו קבאד השני, שתבע מיד שלום, והסכים לסגת מכל השטחים הכבושים של האימפריה הביזנטית. הרקליוס החזיר לירושלים את הצלב האמיתי בטקס מפואר בשנת 629.
באזור ערב, הנביא מוחמד איחד את רוב ערב תחת סמכות דתית ופוליטית אחת. כאשר נפטר מוחמד ביוני 632, נבחר אבו בכר לח'ליף, והפך ליורשו הפוליטי והדתי של מוחמד. כמה שבטים ערבים התקוממו נגד אבו בכר במלחמות הרדה (מלחמות הכפירה), אך אבו בכר דיכה את המרד. בשנת 633, ערב הייתה מאוחדת תחת הסמכות המרכזית של הח'ליף באל-מדינה. בשנת 633 יזם אבו בכר מלחמת כיבוש נגד האימפריות הסאסניות והביזנטית השכנות. לאחר כיבוש מוצלח של המחוז הפרסי בעיראק, ביטחונו של אבו בכר גדל ובאפריל 634 פלשו צבאותיו ללבנט הביזנטי מארבע דרכים שונות. צבאות אלו התגלו כקטנים מדי למשימה, והצריכו תגבורת מעיראק, בהנהגת הגנרל של אבו בכר ח'אלד בן אל-וליד. בחציית המדבר, ח'אלד נכנס לסוריה ממסלול בלתי צפוי הוא תקף והפיל את ההגנות הביזנטיות של הלבנט וכבש במהירות את עיר הבירה של גסאניד בוסרה. ביולי, הצבא המוסלמי בפיקודו של ח'אלד הביס צבא ביזנטי נוסף בקרב אג'נדיין. לאחר פינוי האגף הדרומי שלהם, הטילו המוסלמים מצור על דמשק.
אתר מצור
יושבת במיקום אסטרטגי, דמשק משכה סוחרים מכל העולם. העיר נודעה כגן העדן של סוריה.
הביצורים של העיר תאמו את חשיבותה. החלק העיקרי של העיר היה מוקף בחומה ענקית בגובה 11 מטרים. אורך הביצורים היה כ אורך ו  רוחב.
לחומה היו שישה שערים:
אף על פי שהנהר ברדא עבר לאורך החומה הצפונית של דמשק, הוא היה רדוד מכדי להיות בעל חשיבות הגנתית.
בזמן המערכה בסוריה, המפקד הביזנטי של דמשק היה תומאס, חתנו של הקיסר הרקליוס. כנוצרי אדוק, הוא נודע באומץ ליבו ובמיומנות הפיקוד שלו, וגם באינטליגנציה ובלמידה שלו.
ההיערכות
התוכנית הייתה שצבאות של ההתפשטות המוסלמית המוקדמת יקיפו העיר, וימנעו ממנה אספקה עד שיכנעו מגיני העיר. בינתיים כל סיכוי לפרוץ לעיר ינוצל, אם אפשר, באמצעות התגנבות וריגול. צבאות מוסלמים היו בדרך כלל מבודדים את העיר משאר האזור ופורסים צופים לאורך מסלולים חיוניים.
לפני המצור על דמשק בודד אותה ח'אלד משאר צפון סוריה. ממערב, מחלקת פרשים באירביד תפסה את תשומת הלב של חיל המצב הביזנטי. גזרה זו הגנה גם על קווי האספקה המוסלמיים למדינה. לפיכך מחלקת הפרשים הזו תפקדה כמשמר העורף של הכוחות המוסלמים בחזית הסורית. יחידה נוספת נשלחה לכביש לחומס לתפוס עמדה ליד בית ליה, כ מהעיר. הוראותיה היו לחפש חיילים ביזנטיים. אם לא יצליח להביס או להדוף מאמץ חילוץ ביזנטי, קיבל מפקד המחלקה הוראה לקרוא לתגבורת מח'אלד.
לאחר שבידד את דמשק, ח'אלד הורה לצבאו להקיף את העיר ב-21 באוגוסט. מפקדי החיל קיבלו הוראה להדוף כל מתקפה ביזנטית מהשערים המתאימים ולפנות לסיוע במקרה של תקיפה כבדה. דראר בן אל-אזוואר פיקד על 2,000 פרשים מהמשמר הנייד שפיטרלו בשטח הריק שבין השערים בלילה ותגברו כל חיל שהותקף על ידי הביזנטים.
הגנרלים המוסלמים הבאים החזיקו במצור על ששת שערי דמשק. לכל מפקד בשער היו 4,000–5,000 כוחות בפיקודו:
ח'אלד הציב את עיקר כוחותיו בפיקודו של רפיאי בן עומייר בשער המזרחי. הוא הקים את המטה שלו במרחק קצר מהשער המזרחי במנזר, המכונה מאז דיר אל ח'אלד (מנזר ח'אלד). צבאו של ח'אלד הקיף את העיר, ועצר את זרימת האספקה לדמשק בעוד הע'וטה של דמשק סיפקה לצבא המוסלמי את כל האספקה שח'אלד נזקק לה עבור אנשיו.
שחרור ביזנטי
הקיסר הרקליוס היה באנטיוכיה בתחילת המצור, ב-9 בספטמבר, הוא שיגר כוח סיוע, שמנה כ-12,000 איש. צופים שהוצבו בדרך מאמסה לדמשק דיווחו על התקרבות של צבא ביזנטי. לאחר ששמע את החדשות הללו, שלח ח'אלד את רפאי בן אומייר עם 5,000 חיילים. הם נפגשו צפונית לדמשק במעבר Uqab (Eagle Pass) בכביש דמשק-אמסה. כוח זה הוכיח את עצמו כבלתי מספיק והוקף עד מהרה על ידי הכוחות הביזנטים. אולם לפני שהביזנטים הספיקו להביס את המחלקה המוסלמית, הגיע ח'אלד עם צבא נוסף של 4,000 איש וניתק אותם. מאז הוא נודע כקרב מעבר אוקב.
כוחות המצור המוסלמים נחלשו בעקבות נסיגת 9,000 איש כדי להדוף את כוח הסיוע הביזנטי. אם חיל המצב הביזנטי היה מסתער על הצבא המוסלמי, היסטוריונים מאמינים שהמגנים היו פורצים את הקווים המוסלמיים ומסירים את המצור. מתוך הבנה של סכנת המצב, ח'אלד חזר במהירות לדמשק.
ההתקפה הביזנטית הראשונה
לאחר שהבין ששום חיזוק לא יגיע, החליט תומאס לפתוח במתקפה נגדית. בתחילת השבוע השלישי של ספטמבר, תומאס משך אנשים מכל חלקי העיר כדי ליצור כוח חזק מספיק כדי לפרוץ את שער תומאס. הוא היה שם מול שורחביל עם הצבא שלו של כ-5,000 איש. ההתקפה הביזנטית החלה במטר מרוכז של חצים נגד המוסלמים. חיל הרגלים הביזנטי, מכוסה על ידי הקשתים על החומה, מיהרו דרך השער והתפזרו למערך קרב. תומאס עצמו הוביל את התקיפה. במהלך פעולה זו, תומאס נפגע בעינו הימנית מחץ. לאחר שלא הצליחו לשבור את הקווים המוסלמים, נסוגו הביזנטים בחזרה אל המבצר. אומרים שתומאס הפצוע נשבע לקחת אלף עיניים בתמורה. הוא תכנן עוד גיחה לאותו לילה.
מתקפה ביזנטית שנייה
הפעם תומאס תכנן להשיק מתקפה בו-זמנית מארבעה שערים. הגיזרה העיקרית הייתה אמורה להיות שוב שער תומאס, כדי לנצל עד תום את העובדה שהחייל המוסלמי שהוצב שם כבר מותש. ההתקפות מהשערים האחרים - שער ג'בעיה, השער הקטן והשער המזרחי - נועדו לכבול את המוסלמים האחרים כדי שלא יוכלו לסייע לחייל של שורהביל בשער תומאס.
בשער המזרחי אסף תומאס יותר כוחות מאשר בשערים האחרים, כך שח'אלד לא יוכל להגיע לעזרתו של שורחביל ולתפוס פיקוד באותה גזרה מכרעת. ההתקפה של תומאס במספר שערים גם נתנה יותר גמישות למבצע: אם הושגה הצלחה בכל גזרה מלבד שער תומאס, ניתן היה לנצל הצלחה כזו על ידי שליחת חיילים לאותה גזרה כדי להשיג את פריצת הדרך. תומאס הורה לקחת את ח'אלד בחיים.
לאחר קרבות קשים בשער ג'ביה, המפקד אבו עוביידה ואנשיו, הדפו את הסאלי והביזנטים מיהרו לחזור לעיר. הקרב היה אינטנסיבי בשער הקטן, שעליו שמרו המפקד יזיד ואנשיו. ליזיד היו פחות חיילים אבל דראר נחלץ לעזרתו של יזיד עם 2,000 הפרשים שלו מהמשמר הנייד. הפרשים תקפו את האגף של כוח הגיחה הביזנטי והדפו את הסאלי.
גם בשער המזרחי החמיר המצב, שכן לגזרה זו הוצב כוח ביזנטי גדול יותר. רפי לא הצליח לעמוד בהתקפות שלהם. הגעתו בזמן של ח'אלד עם עתודת 400 פרשים ותיקים והתקפתו שלאחר מכן על האגף הרומי, סימנה את נקודת המפנה בסאלי בשער המזרחי.
הלחימה הקשה ביותר התרחשה בשער תומאס, שם שוב פיקד תומאס על הסאלי באופן אישי. לאחר לחימה אינטנסיבית, תומאס, בראותו שאין היחלשות בחזית המוסלמית, החליט שהמשך המתקפה יהיה חסר פרי ותוביל לאבדות כבדות עוד יותר בקרב אנשיו. הוא הורה על נסיגה והרומאים נעו אחורה בקצב אחיד, במהלכו היו נתונים למטר מרוכז של חצים על ידי המוסלמים. זה היה הניסיון האחרון של תומאס לשבור את המצור. הניסיון נכשל. הוא איבד אלפים של גברים, ולא יכול היה עוד להרשות לעצמו להילחם מחוץ לחומות העיר.
ההתקפה של ח'אלד
ללא מספיק זמן להכין תוכנית מתקפה מתואמת לכל הצבא, החליט ח'אלד להסתער בעצמו על השער המזרחי. הוא, קא'קה בן עמר ומזור בן עדי טיפסו על החומה יד ביד מצד השער. חלק זה של החומה היה החזק ביותר, אך לא הוצב שומר בראש. הם חיברו חבלים לקיר והפילו אותם ל-100 חיילים נבחרים שהמתינו בבסיס. כשהוא משאיר כמה אנשים לסייע למטפסים, ח'אלד ירד לעיר, הרג את השומרים בחלק הפנימי של השער המזרחי. ח'אלד וקאקה פתחו את השער ושאר אנשיו של ח'אלד נכנסו לעיר. התפתח קרב אינטנסיבי.
כשתומאס ראה ששאר הצבא לא זז מהשערים האחרים, הוא הניח ראשית שרק צבאו של ח'אלד נכנס לעיר ושנית ששאר מפקדי החיל לא היו מודעים לפריצת ההגנות. תומאס ניסה להציל את דמשק בפעם האחרונה. הוא שלח שליחים לשער ג'ביה לשוחח עם אבו עוביידה, השני בפיקוד לח'אלד, והציע לוותר על המבצר בדרכי שלום ולשלם ג'יז'יה. אבו עוביידה, שהיה ידוע באופיו שוחר השלום, קיבל את התנאים, מתוך מחשבה שגם ח'אלד יסכים.
הידיעה נשלחה לכל מפקדי החיל. לאחר עלות השחר נכנס אבו עוביידה לדמשק משער ג'בייה ושאר המפקדים משעריהם, בעוד הצבא של ח'אלד עדיין נלחם בעיר מהשער המזרחי. אבו עוביידה צעד בשלווה עם החייל שלו, מלווה בתומאס, הארבס, כמה מכובדים, והבישופים של דמשק, לכיוון מרכז העיר. מהשער המזרחי נלחמו ח'אלד ואנשיו לכיוון מרכז דמשק, והרגו את כל המתנגדים. המפקדים נפגשו בקתדרלת המרימיטה של דמשק במרכז העיר.
כיבוש העיר
ח'אלד טען כי כבש את העיר בכוח. אבו עוביידה טען שהעיר נכנעה, באמצעות הסכם השלום בינו לבין תומאס. מפקדי החיל דנו במצב, ולפי הדיווחים אמרו לח'אלד כי יש לכבד את הסכם השלום, עליו הסכים ח'אלד אם כי באי רצון.
תנאי הסכם השלום היו שאף אחד לא ישועבד, לא ייגרם נזק למקדשים, שום דבר לא יילקח כשלל ומעבר בטוח יינתן לתומאס, ולכל אזרח דמשק שלא היה מוכן לחיות תחת שלטון מוסלמי. עוד נקבע בהסכם השלום כי השלום יסתיים לאחר שלושה ימים וכי המוסלמים יוכלו לתקוף לאחר שלושת הימים הללו מבלי להפר את ההסכם.
ההסכם הבא נערך ונחתם על ידי ח'אלד בן וליד:"בשם אללה, המיטיב, הרחום. זה ניתן על ידי ח'אלד בן אל ואליד לאנשי דמשק. כאשר המוסלמים ייכנסו, יהיה להם ביטחון לעצמם, לרכושם, למקדשיהם ולחומות עירם, שדבר לא ייהרס. יש להם ערבות זו בשם אללה, שליח אללה, הח'ליף (עומר) והמוסלמים, שמהם הם יקבלו רק טוב כל עוד ישלמו ג'יזיה."
לאחר הכיבוש
הסורי, יונה, שעזר לח'אלד להיכנס לעיר ליד השער המזרחי, הראה לו קיצור דרך לאנטיוכיה. בהנהגת גדוד פרשים, ח'אלד השיג שיירה של פליטים ביזנטיים מדמשק בים, ליד אנטיוכיה. ההפוגה בת שלושת הימים חלפה; חיל הפרשים של ח'אלד תקף את השיירה במהלך גשם כבד. בקרב שלאחר מכן, על פי הדיווחים ח'אלד הרג את תומאס בדו-קרב. לאחר הקרב, המכונה קרב מרג'-אוד-דיבאג' (קרב אחו ברוקיד), לקחו המוסלמים כמות גדולה של ברוקד כשלל. בנוסף, אשתו של תומאס, בתו של הרקליוס, נתפסה. על פי דברי הימים, האיש היווני יונה, שהדריך את ח'אלד בדרך הקצרה לאנטיוכיה, קיבל את אשתו, אך היא התאבדה. ח'אלד הציע ליונה את בתו של הקיסר הרקליוס, לה סירב. ח'אלד שלח אותה בחזרה לאביה. יונה מת שנתיים לאחר מכן בקרב הירמוך.
הח'ליף אבו בכר מת במדינה, מה שהפך את עומר בן אל-ח'טאב ליורשו. עומר הרחיק את ח'אלד מהפיקוד על הצבא המוסלמי ומינה את אבו עוביידה למפקד העליון החדש. בשנים מאוחרות יותר, בעקבות קרב הירמוך, סיפחה ח'ליפות ראשידון את כל הלבנט, ולאחר מכן הערך כיבוש אנטיוכיה בשנת 638. עד שנת 639, הביזנטים איבדו את ארמניה ומסופוטמיה. הקיסר הרקליוס התרכז בהגנות על מצרים ואנטוליה, ויצר אזור חיץ באנטוליה ממערב לקיסריה על ידי נטישת כל הביצורים הביזנטים שם. הערבים מעולם לא פלשו לאנטוליה. עם זאת, עד שנת 642 הביזנטים איבדו את מצרים ואת טריפוליטניה לח'ליפות. בזמן שהערבים ניהלו את העיר דמשק, אוכלוסיית דמשק נותרה בעיקרה נוצרית - מזרחית אורתודוקסית ומונופיזיטית - עם קהילה הולכת וגדלה של מוסלמים ערבים ממכה, מדינה ומדבר סוריה.
העיר נבחרה כבירת סוריה האסלאמית. המושל המוסלמי הראשון שלה היה יזיד בן אבו סופיאן, אחד ממפקדי הצבא המוסלמי שכבש את העיר. יזיד מת ממגפה בשנת 640 ואחיו הצעיר, מועוויה הראשון, ירש אותו. לאחר רצח הח'ליף האחרון של ראשידון, הח'ליף עלי בן אבי טאלב בשנת 661, הכתיר את עצמו מועוויה כח'ליפה של האימפריה האסלאמית שייסדה את השושלת האומיית.
דמשק הפכה לאחר מכן לבירת הח'ליפות האומיית וכל עודפי ההכנסות של מחוזות הח'ליפות האומיית הועברו לאוצר דמשק. הערבית נקבעה גם כשפה הרשמית, והעניקה למיעוט הערבי בעיר יתרון על פני הנוצרים דוברי היוונית בענייני מינהל.
המסחר והכלכלה שגשגו בעיר ותחת האומיים, דמשק נותרה אחת הערים המסנוורות ביותר בעולם, עד לשנת 750, כשנפלה בידי העבאסים. ב-25 באוגוסט 750, כבשו העבאסים, לאחר שכבר ניצחו את אומיה בקרב הזאב בעיראק, את דמשק לאחר שהתמודדו עם מעט התנגדות. עם בשורת הח'ליפות העבאסית, דמשק הפכה להיות כפופה לבגדאד, הבירה האסלאמית החדשה.
שלמה שלוש (רב)
הרב שלמה שלוש (י"ב בטבת תש"ב, 1 בינואר 1942 - י"ב בחשון תשע"ה, 5 בנובמבר 2014) היה רבה של העיר חיפה וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה
נולד במקנס שבמרוקו למשפחת רבנים, מצאצאי הרב חיים ברדוגו, רבו של הרב הראשי הקודם לחיפה, הרב יוסף משאש. למד בישיבה התיכונית "עץ חיים" בטנג'יר אצל הרב דוד בר חן.
בתמוז תשכ"ג (יוני 1963) עלה עם הוריו לישראל. למד בישיבת חברון. לאחר שנתיים בישיבה קיבל מראשיה, הרב יחזקאל סרנא והרב משה חברוני, סמיכה להוראה באיסור והיתר. בז' בחשוון תשכ"ה (1964) הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם נשר והרב ניסים עזראן, ראש ישיבת "בית שמואל". הרב עובדיה יוסף הסמיכו בהלכות איסור והיתר בתשכ"ו ובדיינות בתשכ"ח. (את הסמכתו לדיינות מהרבנות הראשית, קיבל מאוחר יותר). בי"א בטבת תשל"א הוכתר בכושר רבנות לתפקיד רב עיר על ידי הרבנים הראשיים יצחק נסים ואיסר יהודה אונטרמן.
במקביל ללימודיו בכולל שימש רב קהילה בבתי כנסת בשכונת קריית יובל בירושלים. כמו כן מסר שיעורים לנוער במועדון "תקוותנו" ושיעור לאקדמאים.
עם פתיחת ישיבת הכותל מונה לשמש בה כ"נושא ונותן בהלכה". בשנת תשל"ב הוזמן להדריך קבוצת רבנים שעלתה מצרפת ונקלטה בכולל "אור ברוך" בירושלים לשם השתלמות. רבים מהם מכהנים בקהילות בצרפת. בעקבות פנייתו, צורף הרב שלוש ליחידת המילואים של הרבנות הצבאית.
בניסן תשל"ה קיבל תעודת כושר לדיינות מהרבנות הראשית. בתשל"ו מונה לדיין בחיפה ועבר לגור בחיפה. העביר שיעורים בכולל לדיינות בעיר, ועמד בראשות כולל "כתר שם טוב" שייסד בקריית ביאליק הרב עמינדב קריספין. בשנת תשנ"ז (1997), מונה לרבה הראשי הספרדי של חיפה והחליף את קודמו, הרב אליהו בקשי דורון שמונה לרב הראשי לישראל.
בניסן תשע"ג (אפריל 2013) המליצה המשטרה להעמיד אותו לדין בעבירות של שוחד, מרמה והפרת אמונים ועוד. הוא חשוד כי השתמש בסמכותו על מנת לכפות מינוי מקורבים למשרות בבתי עסק שעליהם פיקח ובניסיון סחיטה כלפי עובד במועצה הדתית בחיפה בינואר 2014 הודיעה פרקליטות מחוז חיפה כי בכוונתה להגיש נגדו כתב אישום בכפוף לשימוע.
נפטר ב-5 בנובמבר 2014 מאי-ספיקת לב, ונקבר באותו היום בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
באוקטובר 2015, כשנה לאחר פטירתו, מונה בנו הרב אברהם מאיר שלוש, שכיהן עד אז כדיין בבית הדין האזורי בפתח תקווה, לשמש כראש אבות בתי הדין הרבניים בחיפה.
כתביו
פרסם מאמרים בענייני רפואה והלכה, בירחון המועצה הדתית "אורחות" ועוד. מאמרו בנושא אם פונדקאית מצוטט בפסק דין של בית המשפט העליון.
אן מילר
אן מילר (באנגלית: Ann Miller; 12 באפריל 1923 – 22 בינואר 2004) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה, זמרת ורקדנית אמריקאית, התפרסמה בעיקר במחזות זמר בשנות ה-40 וה-50.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
יום ראשון בפארק עם ג'ורג' (באנגלית: Sunday in the Park with George) הוא מחזמר, שאת המוזיקה שלו חיבר סטיבן סונדהיים ואת הטקסט ג'יימס לפיין (James Lapine). המחזמר נכתב בהשראת הציור יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט של הצייר הפוינטיליסטי הצרפתי ז'ורז' סרה. העלילה סובבת סביב ג'ורג', גרסה בדיונית של סֶרָה, שמכניס את עצמו עמוק אל ציור יצירת המופת שלו, וסביב הנין שלו (הקרוי אף הוא ג'ורג'), אמן עכשווי. הפקת הבכורה בברודוויי התקיימה בשנת 1984.
אן מילר
קורות חיים
היא גדלה ביוסטון, טקסס בשם Johnnie Lucille Collier היות שאביה רצה בן. בילדות סבלה מרככת ואמה אלצה אותה ללמוד לרקוד כדי לחזק את העצמות.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
המחזמר זכה בפרס הפוליצר לדרמה לשנת 1985, בשני פרסי טוני על עיצוב (ובמועמדות למחזמר הטוב ביותר), בפרסי דרמה דסק רבים, בפרס אוליבייה למחזמר הטוב ביותר לשנת 1991, ובפרס אוליבייה להפקה המוזיקלית הטובה ביותר לשנת 2007.
מערכה ראשונה
בשנת 1884, ז'ורז' סרה, המכונה ג'ורג' במחזמר, מצייר סקיצות עבור הציור הגדול הבא שלו, הוא מכריז בפני הקהל: "לבן, דף או קנבס ריק. האתגר: להביא סדר לכל, דרך עיצוב, קומפוזיציה, מתיחות, איזון, אור והרמוניה." כאשר הוא מצייר את הסביבה של האי, הסביבה מופיעה על הבמה, והוא שולט בה כאשר שהוא מצייר אותה. פילגשו, דוט, מדגמנת עבורו, למרות התסכול שלה על הצורך לקום מוקדם ביום ראשון ("Sunday in the Park with George"). עוד מבקרים קבועים מתחילים להגיע לפארק: אישה זקנה ואחותה דנות כיצד פריז משתנה כדי להתאים מגדל לתערוכה העולמית, אבל האחות מעוניינת יותר בעגלון הגרמני, פרנץ. השקט בפארק נקטע על ידי קבוצה של מתרחצים גסי רוח. ג'ורג' מקפיא אותם עם מחוות יד, מה שהופך אותם לנושאים של הציור הראשון שלו, מתרחצים באנייר. אל הגלריה שבו מוצג הציור מגיעים ג'ולס ואשתו איבון. הם חושבים שבעבודתו של ג'ורג' אין חיים ("No Life"). בחזרה באי, לג'ולס ולאיבון יש ויכוח קצר עם ג'ורג' והם ממשיכים בדרכם. הם לוקחים את העגלון פרנץ איתם, ובכך נקטע המפגש שלו עם האחות. דוט, שהתעייפה מדיגמון מוקדם בבוקר באור השמש, עוזבת את הפארק שבעת רצון לאחר שג'ורג' מבטיח לקחת אותה לפוליז. ג'ורג' ניגש לגברת הזקנה, חושף שהיא אמו, ומבקש לצייר אותה, אך היא מסרבת בבוטות.
אן מילר
קורות חיים
הוריה התגרשו כשהייתה בת תשע והיא עברה עם אמה ללוס אנג'לס. היות שנראתה מבוגרת לגילה, החלה להופיע במועדוני ליילה ואז שינתה את שמן לאן מילר. ב-1937 הופיעה בסרט "דלת הבמה" ורקדה לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
מערכה ראשונה
בסטודיו שלו ג'ורג' עובד על הציור שלו באובססיביות בעוד דוט מתכוננת לדייט שלהם, ומפנטזת על להיות נערת פוליז ("Color and Light"). כאשר ג'ורג' מפסיק לרגע לצייר כדי לנקות את המכחולים, הוא ודוט מהרהרים על הקסם שהם רואים אחד בשני. דוט מוכנה כבר ליציאה, אבל ג'ורג' בוחר להמשיך בציור, למורת רוחה של דוט.
אן מילר
קורות חיים
ב-1938 הופיעה כרקדנית בקומדיה של פרנק קפרה, "הן לא תקחהו עמך" בה השתתפו גם ליונל ברימור וג'יימס סטיוארט.
היא הצטיינה כרקדנית סטפס ונאמר עליה שמסוגלת לרקוע 500 פעמים בדקה אך הסתבר שזה היה פסקול שהולבש על הביצועים שלה.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
מערכה ראשונה
בערב כאשר הפארק מתרוקן מאנשים, ג'ורג' חוזר. הוא מתגעגע לדוט ומקונן על כך שהאמנות שלו מנכרת אותו מאנשים החשובים לו, אך הוא מוותר על האושר האישי שלו למען הסיכוי להגשמת יצירתו ("Finishing the Hat").
כעבור זמן מה, דוט שכבר בהריון מתקדם מבקרת את הסטודיו של ג'ורג'. היא מבקשת ממנו ציור שבו צייר אותה, אבל הוא מסרב. ג'ולס ואיבון מגיעים לסטודיו כדי לראות את הציור של ג'ורג' שכמעט הושלם. בעוד ג'ולס הולך לראות את הציור עם ג'ורג', איבון ודוט מנהלות שיחה מתוחה. הן מבינות ששתיהן חשו מוזנחות על ידי אמן, השנאה ההדדית שלהן מתפוגגת, והן דנות בקשיים לשמירה על מערכת יחסים רומנטית עם אמן. בינתיים, ג'ולס מופתע מטכניקת הציור החדשה של ג'ורג' ומודאג מכך שהאובססיה של ג'ורג' לעבודתו מנכרת אותו מחבריו האמנים ואספנים כאחד. ג'ולס מסרב לתמוך בעבודה. ג'ולס ואיבון עוזבים, וג'ורג', ששוכח שדוט שם, חוזר לעבודה. דוט חושפת את הסיבה האמיתית לביקור שלה: למרות העובדה הברורה כי ג'ורג' הוא אביו של התינוק שלה, היא ולואי מתחתנים, ועוזבים לאמריקה. ג'ורג' נסוג בכעס מאחורי הקנבס שלו, והיא מתחננת בפניו שיגיב בכל דרך שהיא לחדשות שלה. הם מתווכחים במרירות על היחסים הכושלים שלהם. דוט מסכמת בצער שבעוד ג'ורג' מסוגל להגיע להגשמה עצמית, היא לא, ולכן הם חייבים להיפרד ("We Do Not Belong Together").
אן מילר
קורות חיים
ב-1948 הופיעה בסרט המוזיקלי "מצעד הפסחא" לצידם של פרד אסטר וג'ודי גרלנד.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
מערכה ראשונה
בפארק, הזקנה סוף סוף מסכימה לשבת עבור ג'ורג', ושוקעת בזכרונות מילדותו של ג'ורג'. היא מבכה על שינוי קו הרקיע של פריז, והוא מעודד אותה לראות את יופיו של העולם כפי שהוא, ולא כפי שהיה בעבר ("Beautiful"). התיירים האמריקאים מגיעים עם לואי ודוט, שמחזיקה את בתה הטרייה, מארי. ג'ורג' מסרב להכיר בה כבתו. לאחר שהוא מתנצל בקרירות, דוט עוזבת בצער.
הפארק הולך ונעשה רועש: העלמות והחייל רבים בקולניות על הפרידות שלהם, ג'ולס ופרידה מתגנבים כדי להיפגש. לואיז מודיע לאיבון על הבגידה של אביה, ופורצת קטטה בין ג'ולס, איבון, פרנץ ופרידה. במהומה לוקחים חלק כל מבקרי הפארק, עד שהזקנה צועקת: "זכור, ג'ורג'!", והוא עוצר את כולם עם מחוות יד. ג'ורג' לוקח שליטה על הדמויות בציור שלו, וכולם שרים בהרמוניה, כאשר הוא הופך אותם לציור המוגמר שלו ("Sunday").
אן מילר
קורות חיים
ב-1949 הופיעה בסרט המוזיקלי "יום בניו יורק" לצידם של פרנק סינטרה וג'ין קלי.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
מערכה שנייה
כאשר נפתח המסך, הדמויות – עדיין בתמונה – מתלוננות על כך שהן תקועות בתוך הציור ("It's Hot Up Here"). הדמויות מספידות בקצרה את ג'ורג', אשר נפטר באופן פתאומי בגיל 31.
הסיפור עובר מאה שנה קדימה לשנת 1984. נינם של ג'ורג' ודוט, גם הוא אמן בשם ג'ורג', נמצא במוזיאון וחושף את יצירתו האחרונה, המשקפת את ציורו על ז'ורז' סֶרָה בעזרת מכונת אור בשם "Chromolume #7". ג'ורג' מציג את העבודה, ומבסס את הקשר שלה לציור באמצעות סבתו בת ה-98, מארי, שתעזור לו להציג את העבודה. מארי מספרת על ההיסטוריה המשפחתית שלה, ומתארת כיצד אמה, דוט, סיפרה לה על ערש דווי שהיא בתו של סרה. ג'ורג' סקפטי לגבי החלק הזה בסיפור, אבל מארי עומדת על כך שההערות בספר הדקדוק של דוט, שבהן מוזכר ג'ורג' סרה, הן הוכחה לכך. לאחר כשל טכני קצר, הכרומולום נחשף.
אן מילר
קורות חיים
ב-1953 הופיעה בסרט המוזיקלי "נשקיני קייט" לצידם של הווארד קיל וקתרין גרייסון.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
מערכה שנייה
שבועות לאחר מכן, מארי מתה וג'ורג' מוזמן על ידי ממשלת צרפת להציג את הכרומולום על האי שתואר בציור. באי מגלה ג'ורג' שחברו דניס דחה את הצעתו לעבוד איתו. ג'ורג' חש חוסר ודאות. הוא קורא מתוך ספר שירש מסבתו, הספר שבו דוט השתמשה כדי ללמוד לקרוא, ומהרהר בדמיון בינו לבין סבא-רבא שלו ("Lesson #8"). דוט מופיעה כחיזיון ומברכת את ג'ורג' לשלום. היא מתייחסת אליו כאל ג'ורג' שהיא מכירה. הוא מתוודה בפניה על הספקות שלו והיא אומרת לו להפסיק לדאוג, לבטוח בבחירותיו ופשוט לבצע אותן ("Move On"). ג'ורג' מוצא כמה מילים שנכתבו בגב הספר - המילים שג'ורג' מלמל לעיתים קרובות בעת שצייר. כאשר ג'ורג' קורא אותן בקול, הדמויות בציור ממלאות את הבמה ושבות להמחיש את הציור ("Sunday"). כאשר הם עוזבים והבמה נראית כבַד קנבס ריק, קורא ג'ורג': "לבן, דף או קנבס ריק אהוב עלי – כל כך הרבה אפשרויות."
אן מילר
קורות חיים
עם ירידת העניין בסרטים מוזיקליים, מיעטה להופיע בקולנוע. סרטה האחרון היה מלהולנד דרייב (2001).
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
שירים
מערכה ראשונה
אן מילר
קורות חיים
היא גם הופיעה על הבמה בברודוויי ומקומות אחרים במחזות כמו "קאן קאן", "הלו דולי" "פרח הקקטוס" ועוד.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'
שירים
מערכה שניה
אן מילר
קורות חיים
בשנים 1979–1983 הופיע במחזמר "Sugar Babies" והייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית ראשית במחזה מוזיקלי.
הופיעה גם בשני פרקים של ספינת האהבה.
ב-1960 נקבע לכבודה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וב-1988 בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
חיים אישיים
מילר הייתה נשואה שלוש פעמים. בעת ריב עם בעלה הראשון ריס מילנר, כשהייתה בהיריון בטרימסטר השלישי, הופלה על ידו על המדרגות. הנפילה גרמה ללידה מוקדמת של בתה מרי ששרדה שעות ספורות. מילר מתה מסרטן הריאות וקבורה לצד בתה.
פקרודין עלי אחמד
פָקְרוּדִין עָלִי אַחְמֶד (בהינדי: फ़ख़रुद्दीन अली अहमद, באסאמית: ফখৰুদ্দিন আলী আহমেদ; 13 במאי 1905 – 11 בפברואר 1977) היה מדינאי ועורך דין הודי, אשר שירת בתפקיד נשיא הודו החמישי בין השנים 1974–1977. פקרודין היה הנשיא המוסלמי השני של הודו והנשיא השני שנפטר בעודו בתפקיד.
ביוגרפיה
פקרודין נולד בדלהי, הראג' הבריטי, בשנת 1905, בנו של דוקטור לרפואה שהיגר עם משפחתו מאזור אסאם (צפון-מזרח הודו). בשביל לימודים גבוהים עבר פקרודין לממלכה המאוחדת ולמד היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1927 שב להודו לאחר הכשרה בעריכת דין. בשנת 1935 קישוריו הביאו להיבחרו להיות חבר ברשות המחוקקת האזורית של אסאם. בשנת 1938 מונה בנוסף לכך להיות שר האוצר של הרשות המחוזית של אסאם.
בעודו בתפקיד הוא ביצע סדרת שינויים בחלוקת המיסים והביא למערכת איסוף מס אמינה יותר מזאת אשר קדמה לה. פקרודין היה חבר במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, אשר קראה להקים מדינה הודית ריבונית ומאוחדת. כאשר החלה מלחמת העולם השנייה התנגדו במפלגה להשתתפות הודו במאבק, מה שהביא להתנגשות עם צורכי האימפריה הבריטית והממשל הבריטי בהודו. בתגובה אסר הממשל מספר חברים במפלגה, בהם גם פקרודין, ששוחרר שנה מאוחר יותר.
לאחר ששוחרר הוא נאסר פעם נוספת למשך שלוש וחצי שנים עד אפריל 1945, לקראת סוף המלחמה. בשנת 1946 הוא מונה לנציג הכללי של אסאם, תפקיד שהחזיק בו במשך שש שנים, גם לאחר עצמאות הודו מידי האימפריה הבריטית וחלוקת הודו. לאחר קדנציה בפוליטיקה הלאומית הוא שב לפוליטיקה המחוזית של אסאם. זאת עד אשר ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, קראה לו להצטרף לקבינט הראשון שלה בינואר 1966. במסגרת פועלו בממשלה פעל לשפר את החינוך, התעשייה והחקלאות.
פקרודין מונה לנשיא הודו בשנת 1974, הנשיא המוסלמי השני לאחר זקיר חוסיין. לבקשתה של ראש הממשלה גנדי הכריז פקרודין על מצב חירום במדינה אשר נמשך למשך יותר משנה וחצי עקב "הפרעה פנימית" (ראו מצב החירום בהודו). הדבר נבע עקב סדרת משברים, כגון משבר האנרגיה העולמי ושנת בצורת קשה אשר פגעה באוכלוסייה החקלאית של הודו. מצב חירום זה העניק סמכויות נוספות לממשל ההודי ופקרודין במסגרתו קיבל סמכות עליונה על הכוחות המזוינים של הודו. פקרודין נותר נשיא עד מותו בפברואר 1977, עקב התקף לב.
נילאם סנג'יווה רדי מונה לנשיא החדש.
צ'אנג-אה 5 T1
כמו קודמותיה, החללית קרויה על שם אלת הירח הסינית צ'אנג-אה.
מרכיבי החללית
החללית הייתה זהה בתכנונה לחללית צ'אנג-אה 2, במסת שיגור של 2,215 ק"ג (מהם 1,065 ק"ג דלק). ממדי החללית המרכזית הם 2.2x1.72x2.0 מטרים, ופאנלים סולרים היכולים לתת 1700 וואט.
קפסולת החזרת הדגימות, אשר הייתה זהה לקפסולה שהייתה במשימת צ'אנג-אה 5 הייתה עם מסה של 335 ק"ג.
החללית שוגרה על ידי משגר צ'אנגג'נג 3C ב-אוקטובר 2014 למסלול אשר מקיף את הירח וחוזר לכדור הארץ. קפסולה החזרה, שנקראה שׂיאופיי נועדה לבחון את החדירה לאטמוספירה במהירות גבוהה.
"מודול השירות" DFH-3A נשאר במסלול סביב כדור הארץ לפני שהועבר דרך נקודת לגראנז' L 2 למסלול Lissajous הירחי עד 13 בינואר 2015 משם החל בתמרונים למסלול סביב הירח.
בפברואר ומרץ 2015 "מודול השירות" DFH-3A ביצע ניסויי מפגש עם "מטרה וירטואלית" עבור משימת צ'אנג-אה 5 העתידית, המדמה את מודול הדגימה ששוגר מהירח והתחבר עם מודול השירות במסלול סביב הירח לקראת חזרה לכדור הארץ. באפריל 2015 נעשה שימוש במצלמת החישה מרחוק כדי לצלם תמונות ברזולוציה גבוהה של אזור הנחיתה של המיועד של צ'אנג-אה 5.
מקפת ירח
במרץ 2015, המקפת ביצעה תמרונים כדי לרדת למסלול מעגלי של 200 ק"מ, ואחר כך ל-180 ק"מ כדי לבצע תמרוני מפגש עם מטרה וירטואלית כדי לבדוק את ההתחברות עם קפסולת הדגימות שממריאה מהירח במסגרת התכן המתואר במשימת צ'אנג-אה 5.
נכון לתחילת 2018, המקפת הייתה עדיין פעילה.
מטעדים נוספים
צ'אנג-אה 5 T1 נשאה גם את המטעד המסחרי הראשון לירח שנקרא משימת (Manfred Memorial Moon Mission (4M (משימת הירח על שם מנפרד) שפותחה על ידי חברת החלל הגרמנית OHB System, ונקראה על שמו של מייסד החברה, Manfred Fuchs, שמת בשנת 2014. הניהול הטכני של משימת 4M בוצע על ידי חברת הבת LuxSpace. המטעד שקל 14 ק"ג והכיל שני מכשירים מדעיים. המכשיר הראשון הוא משואת רדיו לבדיקת שיטה חדשה לאיתור חלליות. מפעילי רדיו חובבים עודדו באמצעות תמריצי פרסים לקבל את השידורים ולשלוח תוצאות בחזרה ל- LuxSpace .. איתור והעקיבה על ידי חובבי הרדיו התבצע עד ל-11 בנובמבר. המכשיר השני, מדיד קרינה שסופק על ידי החברה הספרדית iC-Málaga, מדד באופן רציף את רמות הקרינה לאורך מסלול החללית.
החללית גם נשאה ניסוי חשיפה לקרינה עם חיידקים וצמחים.
ריינג'ר 6
ריינג'ר 6 (באנגלית: Ranger 6) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-30 בינואר 1964 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. בשונה מהמשימות הקודמות בתוכנית, לא נשאה משימה זו אף כלים מדעיים לשם ביצוע מדידות בחלל. הגשושית התרסקה על הירח בהצלחה (ובכך הייתה לחללית האמריקאית השנייה שפגעה בירח - ראשונה הייתה ריינג'ר 4), אך בעקבות כשל במערכות החללית לא הושגו הצילומים.
מבנה החללית
חלליות הריינג'ר מבלוק 3 נשאו מערכת שכללה 6 מצלמות טלוויזיה, ועברו טיהור לפני שיגורם כדי למנוע זיהום של קרקע הירח. מערכת מצלמות הטלוויזיה שנשאו חלליות הבלוק 3 שקלה 173 ק"ג, והחליפה את קפסולת הסייסמוגרף שנשאו הריינג'רים מבלוק 2. מבין 6 המצלמות, 2 היו בעלות יכולת סריקה מלאה ו-4 בעלות יכולת סריקה חלקית.
המשימה
המשימה תוכננה להיות משוגרת על גבי משגר אטלס-אג'ינה B, לבצע תיקון מסלול אחד ולהתרסק על הירח כאשר תוך כדי היא מצלמת את פניו מגובה 1,448 ק"מ עד לגובה 6.4 ק"מ.
ריינג'ר 6 שוגרה ב-30 בינואר 1964, 15:49:00 UTC, מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה, למסלול חנייה סביב כדור הארץ. הפעלה שנייה של מנועי שלב האג'ינה הכניסה את החללית למסלול מעבר אל הירח. תמרון תיקון המסלול הושלם בהצלחה בתחילת המסע ממרכז הבקרה. ב-2 בפברואר, 65.5 שעות לאחר השיגור, התרסקה ריינג'ר 6 בקצה המזרחי של ים השלווה ב-9.4°N, 21.5°W. בזמן ההתרסקות כוונו מצלמות החללית לכיוון הנכון, אך אף שידור טלוויזיה לא נקלט ואף תמונה לא הושגה. וועדת החקירה קבעה כי ככל הנראה הגורם לתקלה היה קצר שנגרם בעת הפעלה בשוגג של מערכת הכוח של המצלמות למשך 67 שניות, כ-2 דקות לאחר השיגור.
רוואז דזודזואשווילי
רֵוואז דזוֹדזוּאשווילי (בגאורגית: რევაზ ძოძუაშვილი, ברוסית: Рева́з Миха́йлович Дзодзуашви́ли; נולד ב-15 באפריל 1945) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת מגן; אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.
קריירה כשחקן
רוואז דזודזואשווילי נולד בשנת 1945 בעיר כותאיסי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; הוא למד לשחק בבית הספר לכדורגל של מועדון טורפדו כותאיסי; בשנת 1962 דזודזואשווילי שיחק בקבוצת "אימֵרֵתי" כותאיסי.
בשנת 1963 דזודזואשווילי הוזמן לראשונה למועדון דינמו טביליסי ושיחק כחלוץ בקבוצת המילואים שלו; אחרי שלא שולב בקבוצה הראשונה, בשנת 1964 הוא חזר אל טורפדו כותאיסי, אך גם שם לא מצא מקום בהרכב (שתי הקבוצות הגאורגיות שיחקו אז בליגת העל של ברית המועצות).
אחרי עונה אחת בסוחומי, דזודזואשווילי חזר אל טורפדו כותאיסי, ששיחקה עדיין בליגת העל של ברית המועצות; מאמנהּ שיבץ אותו בלעדית בהגנה. דזודזואשווילי שיחק ב"טורפדו" בעונות 1966 ו-1967; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-67 משחקים והבקיע שער יחיד לזכותה.
בשנת 1968 דזודזואשווילי החל לשחק בדינמו טביליסי; בעונתו הראשונה בקבוצה, הוא הופיע בעמדת קשר; באותה שנה, דזודזואשווילי הוכר כקשר המרכזי השני בטיבו של עונת האליפות הסובייטית (נכלל ברשימת 33 מצטייני העונה כסגן ראשון של הקשר המרכזי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1969 דזודזואשווילי זומן לנבחרת ברית המועצות והשתתף בכל ארבעת משחקיה במוקדמות מונדיאל 1970 (מול צפון אירלנד וטורקיה); באותה שנה הוא זכה עם דינמו טביליסי במדליית ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית; בנוסף, הוא נכלל לראשונה ברשימת 11 מצטייני העונה כמגן הימני הטוב ביותר בליגה.
במונדיאל 1970 במקסיקו, דזודזואשווילי השתתף בשלושה מתוך ארבעת משחקיה של הנבחרת הסובייטית (כולל רבע הגמר, שבו נבחרתו הפסידה לאורוגוואי בהארכה בתוצאה 1:0); בשנת 1970 הוא הוכר כמגן הימני השני בטיבו של עונת האליפות הסובייטית (כסגן ראשון של המגן הימני שבין 11 המצטיינים).
יחסי אלג'יריה–הוותיקן
יחסי אלג'יריה–הוותיקן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין קריית הוותיקן.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כשחקן
בשנת 1971 דזודזואשווילי זכה עם דינמו טביליסי במדליית הארד השנייה שלו על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית.
יחסי אלג'יריה–הוותיקן
הייתה בעבר ובעיקר בראשית המאה ה-21 מתיחות בין שתי המדינות על רקע ביקורת מצד הוותיקן על אלג'יריה וההגבלות שהוטלו על קתולים באלג'יריה
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כשחקן
בשנים 1972-1971 דזודזואשוויליי הופיע בשישה משמונת המשחקים של הנבחרת הסובייטית במוקדמות אליפות אירופה 1972 (כולל שני משחקי רבע הגמר מול יוגוסלביה, שקדמו לטורניר הגמר בבלגיה).
יחסי אלג'יריה–הוותיקן
עצמאות אלג'יריה
במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה בין השנים 1954–1962, קריית הוותיקן קיבלה את הכיבוש הצרפתי באלג'יריה ולא התבטאה בעד עצמאות אלג'יריה, על אף בקשותיהם של המורדים שזו תסייע במאמצי התיווך.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כשחקן
ביוני 1972 דזודזואשווילי הופיע בשני משחקיה של נבחרת ברית המועצות בטורניר הגמר של אליפות אירופה 1972: במשחק הניצחון (0:1) על הונגריה בחצי הגמר ובמשחק ההפסד (3:0) בגמר מול מערב גרמניה; הוא זכה עם הנבחרת הסובייטית במדליית כסף על סגנות אליפות אירופה.
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מינכן 1972, דזודזואשווילי הופיע בארבעה משבעת המשחקים של הנבחרת האולימפית הסובייטית - כל הארבעה בשני שלבי הבתים, שקדמו למשחקהּ של הנבחרת על המקום השלישי; אותו משחק הסתיים בתיקו 2:2 מול הנבחרת האולימפית של מזרח גרמניה; שתי הנבחרות חלקו את המקום השלישי ודזודזואשווילי זכה במדליית ארד אולימפית כחלק מהנבחרת האולימפית הסובייטית.
בשנת 1972 דזודזואשווילי זכה עם דינמו טביליסי במדליית הארד השלישית שלו על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית; באותה שנה הוא זכה בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
בשנת 1973 דזודזואשווילי הופיע בכל ארבעת משחקיה של הנבחרת הסובייטית בבית 9 האירופי במוקדמות מונדיאל 1974 (מול אירלנד וצרפת); אחרי שנבחרת ברית המועצות סיימה כראש הבית, היא הייתה צריכה לגבור על צ'ילה בפלייאוף בין-יבשתי, כדי לזכות בכרטיס העלייה למונדיאל; דזודזואשווילי הופיע גם במשחק הראשון של התמודדות זו, שנערך במוסקבה והסתיים בתיקו 0:0; ברית המועצות סירבה להתארח בצ'ילה למשחק הגומלין בגלל תפיסת השלטון במדינה המארחת על ידי הגנרל פינושה; כך הנבחרת הסובייטית איבדה כל סיכוי להעפיל למונדיאל במערב גרמניה.
יחסי אלג'יריה–הוותיקן
עצמאות אלג'יריה
לאחר קבלת העצמאות עזבו רבים מהמתיישבים הצרפתים את המדינה. עם זאת, שמרה אלג'יריה על קשרים הדוקים עם צרפת והכס הקדוש, ואפשרה לכמרים הקתולים להמשיך ולשרת את הקתולים שהתגוררו במדינה.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כשחקן
בשנת 1974 דזודזואשווילי ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות במשחק ידידות; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-49 משחקים; באותה שנה הוא הוכר כמגן הימני השלישי בטיבו של עונת האליפות הסובייטית (כסגן שני של המגן הימני שבין 11 המצטיינים).
איזבלה, נסיכת פורטוגל
איזבלה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Isabel de Portugal; 24 באוקטובר 1503 – 1 במאי 1539), הייתה בתו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל ואשתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כשחקן
בשנת 1976 דזודזואשווילי זכה עם דינמו טביליסי במדליית הארד הרביעית שלו על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית (בעונת האליפות אביב 1976); הוא פרש ממשחק הכדורגל לפני תחילת עונת סתיו 1976 (באותה שנה, ליגת העל הסובייטית קיימה שתי עונות); בסך הכול, הוא הופיע במדי "דינמו" ב-215 משחקים והבקיע ארבעה שערים לזכותה.
קריירה כמאמן
בעונות 1990 ו-1991 דזודזואשווילי שימש כעוזר מאמן בדינמו טביליסי, שהפעם שיחקה בליגת העל הגאורגית; באותן עונות הקבוצה זכתה פעמיים ברציפות באליפות גאורגיה. בשנת 1991 דזודזואשווילי מונה למאמן ראשי של "דינמו"; הוא הוביל אותה אל האליפות השלישית שלה ברציפות בעונת 1992-1991; בנוסף, הקבוצה זכתה בשנת 1992 בגביע הגאורגי הראשון שלה.
בשנים 1995-1993 דזודזואשווילי אימן במשך שתי עונות כמעט את מטלורג רוסתווי מליגת העל הגאורגית; במהלך עונת 1995-1994 בגאורגיה, הוא הוזעק בבהילות על ידי ג'וּמבֵּר נישניאנידזֵה - נשיאהּ הגאורגי של טֵמפּ שפטיבקה מליגת העל האוקראינית; הסיבה לכך הייתה קשיים כספיים, שגרמו להתפטרותו של המאמן הקודם ולעזיבתם של שחקני מפתח; דזודזואשווילי הביא עמו שמונה שחקנים חדשים והחליף את המאמן המתפטר של הקבוצה, שנאבקה נגד ירידה לליגת המשנה; המאמץ היה מאוחר מדי - הקבוצה משפטיבקה חסרה נקודה אחת על מנת להישאר בליגת העל; דזודזואשווילי חזר לגאורגיה והמשיך לאמן את מטלורג רוסתווי במשך עונה נוספת (1996-1995).
בשנת 1997 דזודזואשווילי הוזמן לסקונטו ריגה מליגת העל הלטבית, אחרי שבקבוצה החלו לשחק מספר גאורגים; הוא היה אחראי גם על בחינת המועמדים למשחק בקבוצה; במקביל, בין פברואר לאוקטובר של אותה שנה, הוא שימש כעוזר מאמן בנבחרת גאורגיה.
באוקטובר 1997 דזודזואשווילי החל לאמן את נבחרת לטביה, אחרי שחתם עם התאחדות הכדורגל הלטבית על חוזה לשנתיים (עם אפשרות הארכה לשנתיים נוספות); הוא אימן את הנבחרת הלטבית עד אוגוסט 1999, שבו הוזמן לאמן את אל -איתיחאד הסעודית מהעיר ג'דה; דזודזואשווילי החל לאמן בערב הסעודית, אך כעבור ארבעה חודשים פרש מהתפקיד, כי לא הצליח להסתגל לארץ המארחת.
בדצמבר 1999 דזודזואשווילי מונה למאמן נבחרת גאורגיה, אך בצוותא עם דוד קיפיאני; השניים אימנו את הנבחרת עד שנת 2001.
במקביל לעבודתו עם הנבחרת הגאורגית, בשנת 2000 דזודזואשווילי החל לאמן את קבוצת לוקומוטיב טביליסי מליגת העל הגאורגית; בינואר 2001, כאשר הקבוצה הובילה את הליגה, הוא קיבל הזמנה לאמן את טורפדו כותאיסי (שאותה הוא אימן בסוף התקופה הסובייטית); דזודזואשווילי עבר אל עיר הולדתו והוביל את טורפדו כותאיסי לאליפות גאורגיה השנייה שלה ברציפות, בעוד קבוצתו הקודמת - לוקומוטיב טביליסי - הסתפקה בסגנות; באותה שנה, "טורפדו" ניצחה את "לוקומוטיב" (בפנדלים) בגמר הגביע הגאורגי וזכתה בגביע השני שלה.
דזודזואשווילי אימן את טורפדו כותאיסי גם בעונת 2002-2001, שבה היא זכתה באליפות גאורגיה השלישית שלה ברציפות; עם זאת, הוא התפטר מתפקידו לפני משחק גמר הגביע במאי 2002, שבו יריבתה של "טורפדו" הייתה שוב קבוצתו הקודמת - לוקומוטיב טביליסי; הפעם, "טורפדו" הפסידה לקבוצה מהבירה בתוצאה 2:0.
בקיץ 2002 דזודזואשווילי התמנה ליועצו לענייני ספורט של נשיא קלמיקיה (רפובליקה אוטונומית בדרום רוסיה); ב-26 באוגוסט, במהלך הסיבוב השני של עונת האליפות ברוסיה, הוא גם החל לאמן את קבוצת אוּרַלַן אליסטה מבירת הרפובליקה (אם כי לא נחתם עמו חוזה); דזודזואשווילי סייע לאורלן להישאר בליגת העל הרוסית, אך הוא עצמו סירב להישאר באליסטה.
בדצמבר 2002 דזודזואשווילי חתם על חוזה לאימון ספרטק-אלניה ולדיקווקז מצפון אוסטיה, שהופיעה גם היא בליגת העל הרוסית; כבר במהלך עונתו הראשונה בקבוצה, ביוני 2003, הוא התפטר אחרי ההפסד של קבוצתו לטורפדו-מטלורג מוסקבה (קבוצה אחרת מטורפדו מוסקבה); צעדו זה נבע בעיקר מחילוקי דעות עם הנהלת קבוצתו.
איזבלה, נסיכת פורטוגל
ביוגרפיה
איזבלה נולדה ב-24 באוקטובר 1503 בליסבון, למנואל הראשון, מלך פורטוגל ולמריה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. איזבלה נקראה על שם סבתה איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ועל שם דודתה איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל, שהייתה גם אשתו הראשונה של אביה.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כמאמן
במרץ 2004 דזודזואשווילי מונה ליועצו של נשיא קבוצת FBK קובנה מליגת העל הליטאית - ולדימיר רומנוב (איש עסקים רוסי בעל אזרחות רוסית וליטאית).
איזבלה, נסיכת פורטוגל
ביוגרפיה
ב-10 במרץ 1526 התחתנה איזבלה בסביליה עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והביאה איתה נדוניה גדולה מאוד. על אף שהנישואים היו נישואים פוליטיים, התאהב בה קרל והנישואים היו מאוד מוצלחים. בעת היעדרויותיו של קרל מספרד בשנים 1529–1532 ו-1535–1539 שימשה איזבלה כעוצרת השלטון, והוכיחה את עצמה כפוליטיקאית מוכשרת.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כמאמן
באוגוסט 2004, במהלך עונת המשחקים בליגת המשנה הרוסית, דזודזואשווילי התמנה לעוזר מאמן של דינמו מחצ'קלה מדגסטן, שהייתה עולה חדשה במסגרת זו; כעבור שבוע, הוא מונה למאמן הקבוצה; החוזה איתו לא הוארך בתום העונה, שאותה דינמו מחצ'קלה סיימה במקום ה-11 (מתוך 22 קבוצות).
באפריל 2005 דזודזואשווילי חזר אל הקבוצה מליגת העל הלטבית, שבה שימש כעוזר מאמן בשנת 1997 - סקונטו ריגה; הפעם, הוא מונה לסגן נשיא המועדון - תחת נשיאותו של גונטיס אינדריקסונס, שהיה גם נשיא התאחדות הכדורגל הלטבית; אינדריקסונס מינה את דזודזואשווילי גם ליועצו בהתאחדות לכדורגל.
איזבלה, נסיכת פורטוגל
משפחתה
ב-10 במרץ 1526 התחתנה איזבלה עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כמאמן
בשנת 2006, במהלך הסיבוב השני של עונת 2006-2005 בליגת העל הגאורגית, דזודזואשווילי מונה למאמנהּ של טורפדו כותאיסי - בפעם השלישית בקריירה שלו; החוזה איתו לא הוארך בתום העונה, שאותה "טורפדו" סיימה במקום ה-12 (מתוך 16 קבוצות).
יחסי אלג'יריה–הוותיקן
יחסים רשמיים
אף על פי שהאסלאם היא הדת הרשמית של אלג'יריה, הכס הקדוש שמר על יחסים טובים עם שלטונותיה, שביקשו להבדיל בין הדת הקתולית המותרת עם הגבלות מסוימות לבין הכתות האוונגליסטיות שאסורות במדינה. עם זאת, מאז שנכנס לתוקף חוק בשנת 2006 הוגבל חופש הפולחן ויותר מתריסר כנסיות קתוליות נסגרו ונאסרו מספר כמרים כחלק מההוראות החדשות שקבעו יישום מחמיר יותר של החוק האיסלאמי.
כיום
בשנת 1996 נרצחו שבעה נזירים בידי פעילים איסלאמיסטים קיצוניים. זמן מה לאחר מכן נרצח בישוף צרפתי בעקבות פצצה שהוטמנה בביתו. בספטמבר 1997 פרסמה קריית הוותיקן הודעת ביקורת נוקבת על התמודדות הממשלה עם המשבר, ובה נאמר כי "זמן רב מדי הקהילה הבינלאומית מסתכלת במנותק על הטרגדיה המדממת באופן שיטתי". ב-8 בינואר 1998 העיתון היומי של הוותיקן קרא לקהילה הבינלאומית לשים סוף ל"רצח העם" באלג'יריה.
באפריל 2005, בהלוויית יוחנן פאולוס השני השתתף נשיא אלג'יריה, עבד אל-עזיז בוטפליקה.
רוואז דזודזואשווילי
קריירה כמאמן
בדצמבר 2006, לפני הסיבוב השני של עונת 2007-2006 בליגת העל הגאורגית, דזודזואשווילי מונה פעם נוספת (אחרי 1995) למאמנהּ של הקבוצה העירונית מרוסתווי; הפעם, הקבוצה נקראה אולימפי (במקום מטלורג); בהובלתו של דזודזואשווילי, הקבוצה לא הפסידה ולו משחק אחת בסיבוב השני וזכתה באליפות גאורגיה הראשונה בתולדותיה; למרות ההישג, החוזה איתו לא הוארך בתום העונה.
באוגוסט 2007, במהלך עונת המשחקים בליגת העל הקזחית, דזודזואשווילי מונה למאמנהּ של שחטאר קאראגנדי; הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי בליגה; במהלך העונה הבאה, במאי 2008, דזודזואשווילי פרש מתפקידו בקבוצה.
בשנת 2010 דזודזואשווילי מונה למאמנהּ של טוּרַן טוֹבוּז מליגת העל האזרית; הוא אימן אותה במהלך עונת 2011-2010.
בינואר 2014, במהלך עונת 2014-2013 בליגת העל הגאורגית, דזודזואשווילי מונה בפעם הרביעית למאמנהּ של טורפדו כותאיסי; היא סיימה עונה זו במקום השביעי בליגה, כמובילת הפלייאוף התחתון; במהלך העונה הבאה, עם פקיעת החוזה איתו בדצמבר 2014, דזודזואשווילי סיים למלא את תפקיד המאמן בקבוצה.
תארים ופרסים
נבחרת ברית המועצות
הנבחרת האולימפית של ברית המועצות
דינמו טביליסי
טורפדו כותאיסי
אישיים
Young Blood
Young Blood (בעברית: דם צעיר) הוא המיני-אלבום של הזמרת-יוצרת אמריקאית בי מילר. האלבום יצא לאור ב-22 באפריל 2014, על ידי חברות התקליטים הוליווד רקורדס, סייקו מיוזיק.
אוסוולד לוץ
אוסוולד לוץ (בגרמנית: Oswald Lutz; 6 בנובמבר 1876 – 26 בפברואר 1944) היה גנרל גרמני שפיקח על מיכון הצבא הגרמני בסוף שנות ה-20 וה-30, ובשנת 1935 מונה למפקד כוחות השריון של הוורמאכט.
ביוגרפיה
לוץ נולד בארינגן ב-6 בנובמבר 1876, ובשנת 1894 התגייס לצבא בוואריה, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית. בשנת 1896 הוא הצטרף לגדוד ההנדסה ה-1, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הוא הצטרף לרייכסווהר, שבו קודם לדרגת אוברסט-לוטננט בשנת 1923, ולדרגת אוברסט בשנת 1928.
ב-1 באפריל 1931 מונה לוץ למפקח הכוחות הממונעים והועלה לדרגת גנרל-מיור, ומטהו כלל את היינץ גודריאן כראש המטה ואת ולטר נהרינג כקצין מטה. לוץ המשיך לפקח על מיכון הצבא, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט. שנתיים וחצי מאוחר יותר הוא הועלה לדרגת גנרל חיל השריון והיה למפקד כוחות השריון, אולם לראש מטהו מונה פרידריך פאולוס במקום גודריאן, שהיה פחות מוצלח בתפקיד.
לוץ פרש משירות פעיל בפברואר 1938, בעקבות פרשת בלומברג-פריטש. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא מונה ב-22 בספטמבר 1941 לראש צוות מיוחד, אולם ב-31 במאי 1942 פרש שוב מהצבא, וב-26 בפברואר 1944 הוא מת במינכן בגיל 67.
היכלי ירק
היכלי ירק (באנגלית: Green Mansions) הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1959 בבימויו של מל פרר, עם אנטוני פרקינס ואודרי הפבורן בתפקידים הראשיים.
צילומי הסרט נערכו ביערות העד, נהרות ומפלים בוונצואלה, גיאנה הבריטית וקולומביה.
הסרט לא הצליח מבחינת מסחרית וקיבל ביקורות שליליות. זה היה שיתוף הפעולה היחיד בין מל פרר כבמאי ואשתו אודרי הפבורן כשחקנית.
תקציר העלילה
אייבל (אנטוני פרקינס) נמלט מקרקאס ליערות של ונזואלה לאחר שמורדים השתלטו על העיר ורצחו את אביו שהיה שר המלחמה. הוא מצליח להתחמק מרודפיו ומגיע לכפר קטן על גדות אגם. מטרתו היא למצוא זהב כדי לאסוף כסף לנקמה נגד רוצחי אביו. הוא מגיע לכפר שם הוא פוגש בעל חנות בשם דון פלאטו (נחמיה פרסוף) שמצייד אותו במתנות לאינדיאנים ובצידה לדרך.
איבל שט בסירה מושטת על ידי אינדיאנים שמביאים אותו למעבה הג'ונגל ומשאירים אותו. הוא נשבה על ידי אינדיאנים ומובא לפני ראש השבט, רוני (ססואה הייאקאווה). את קשיי השפה פותר בנו קואה-קו (הנרי סילבה) שהתחנך במיסיון בקרקאס ויודע אנגלית.
אייבל מתקבל לשבט ומחלק להם מתנות. קואה-קו מראה לו יער בו נמצאת אישה שהרגה את אחיו הבכור ומטיל עליו לחדור לשם ולהרוג אותה. אייבל נכנס ליער ולאחר שיטוט עם חיות טרופיות הוא נפגש בבחורה יפה בשם רימה (אודרי הפבורן) שגרה שם עם אדם מבוגר בשם נופיו (לי ג'יי. קוב) שקוראת לו "סבא". נחש ארסי מכיש אותו ורימה מטפלת ומצילה אותו והוא מתאהב בה.
אייבל חוזר לשבט ומפני שלא ביצע את משימתו הוא נקשר ומחכה לגורלו המר. הוא מגלה כי למעשה קוא-קו רצח את אחיו והטיל את האשמה על רימה ולכן מנסה לחסלה. בלילה הוא מצליח להינתק מהכבלים וחוזר לרימה ולנופיו. כאן מתגלה לו הסיפור כי נופיו היה שייך לחבורת שודדים שהרסה את כפרה והרגה את כל תושביו. נופיו מצא אותה בזרועות אמה הגוססת והביא אותה ליער. היא הייתה בת ארבע ומאז היא איתו ביער ומכירה בו כ"סבא".
האינדיאנים שורפים את הבקתה של נופיו והוא מת משאיפת עשן. רימה נמלטת ועולה על עץ גבוה שאותו מציתים האינדיאנים עד שנשרף כליל והם חוזרים לשבט בידיעה שחיסלו את רימה. אייבל מחפש אותה ובטוח שנספתה אך בסוף היא מתגלה לו ומושיטה לו את ידה.
אובר-שטורמבאנפיהרר
אובר-שטורמבאנפיהרר (בגרמנית: Obersturmbannführer, מילולית: "מנהיג יחידת תקיפה בכיר") הייתה דרגה צבאית של המפלגה הנאצית (NSDAP) שהייתה בשימוש על ידי האס אה והאס אס.
היסטוריה
הדרגה נוצרה במאי 1933 בעקבות התרחבות השורות של האס אה והאס אס. אובר-שטורמבאנפיהרר הייתה זוטרה משטנדרטנפיהרר, והייתה שוות ערך לאוברסט-לויטננט (לוטננט קולונל) בכוחות היבשה של הוורמאכט.
אדולף אייכמן
אדולף אייכמן היה אחד הקצינים שקודמו לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר בשנת 1940, והיה רשום ככזה בפרוטוקול של ועידת ואנזה. במהלך משפט אייכמן על פשעים נגד האנושות בשנת 1962, התובע הראשי גדעון האוזנר הפנה את תשומת הלב של משמעות האחריות של אייכמן בעת שנשא דרגות אובר-שטורמבאנפיהרר, ולתגובה של אייכמן שטען כי היה רק פקיד שציית לפקודות, האוזנר שאל אותו, "היו לך דרגות אובר-שטורמבאנפיהרר או שהיית רק פקידה משרדית?"
בספרה אייכמן בירושלים, חנה ארנדט טוענת כי דרגת אובר-שטורמבאנפיהרר הייתה דרגה ללא חשיבות מרובה, ומציינת כי אייכמן העביר את המלחמה כשהוא "חולם" על קידום לדרגת שטנדרטנפיהרר. ארנדט גם מציינת כי "אנשים כמו אייכמן, שצמחו מבין השורות, מעולם לא התקדמו מעבר לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר, אלא בשירות בחזית."
סימני הדרגה
טלאי הצווארון של אובר-שטורמבאנפיהרר כלל ארבעה כוכבים ושני פסי כסף, מרוכזים בצווארון השמאלי של מדי האס אס. בנוסף, כללו המדים דרגות כתף של אוברסט-לוטננט.
דון בייר
דונלד סטרנאוף בייר הבן (באנגלית: .Donald Sternoff Beyer Jr; נולד ב-20 ביוני 1950) הוא פוליטיקאי, איש עסקים ודיפלומט אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של וירג'יניה. במחוז בחירה זה תחומים פרוורים רבים של וושינגטון די. סי. ובהם מחוז ארלינגטון ואלכסנדריה. בשנים 1990–1998 כיהן כסגן מושל וירג'יניה תחת המושל הדמוקרטי דאג וילדר (1994-1990) ולאחר מכן תחת המושל הרפובליקני ג'ורג' אלן (1998-1994). בשנים 2009–2013 כיהן כשגריר ארצות הברית בליכטנשטיין ובשווייץ.
ראשית דרכו
עם תום לימודיו הגבוהים החל בייר לעבוד בסוכנות הוולוו של אביו. ב-1986 קנה בייר ביחד עם אחיו מייקל את העסק מהוריהם, והקימו את סוכנות "בייר אוטומוביל" (Beyer Automotive). העסק התרחב לתשע סוכנויות בהן המותגים וולוו, לנד רובר, קיה, פולקסווגן וסובארו. בייר היה יו"ר המועצה הלאומית לייעוץ קמעונאות של וולוו. ב-2006 שימש כיו"ר איגוד סוחרי הרכב הבינלאומי אמריקאי. הוא כיהן כחבר במועצת המנהלים של חברת "דמוספייר אינטרנשיונל בע"מ" (.Demosphere International Inc), ספקית מובילה של תוכנת מדידה לכדורגל. במרוצת חייו היה בייר חבר בעוד עשרות מועצות מנהלים של חברות ותאגידים שונים.
קריירה פוליטית בווירג'יניה
ב-1985 היה בייר המתאם של צפון מדינת וירג'יניה במטה הבחירות של ג'רלד בלילס לתפקיד מושל וירג'יניה. ב-1986 מינה בלילס את בייר למועצת התחבורה של קהיליית וירג'יניה, האחראית לפקח על מחלקת התחבורה של וירג'יניה. בייר נבחר לסגן מושל וירג'יניה ב-1989, כשהוא גובר בבחירות על מועמדות המפלגה הרפובליקנית אדווינה פ. דלטון, לשעבר הגברת הראשונה של וירג'יניה. הוא נבחר מחדש ב-1993 וגבר בבחירות על מייקל פאריס ברוב של 54% מקולות הבוחרים, כאשר הרפובליקנים ג'ור'ג אלן וג'ים גילמור נבחרו באותה הצבעה למושל וירג'יניה והתובע הכללי של וירג'יניה, בהתאמה.
הקשר ההדוק של פריס למנהיגים קיצוניים כמו ג'רי פאלוול מ"הרוב המוסרי", פט רוברטסון מ"הקואליציה הנוצרית" ופיליס שלאפלי מ"פורום הנשרים", כמו גם דבקותו בתנועת "קוויברפול" הובילו מספר רפובליקנים מובילים בווירג'יניה בהם ג'ון וורנר, חבר הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה, לתמוך בבייר ולא בפאריס. במהלך כהונתו כסגן המושל, שימש בייר כנשיא הסנאט בווירג'יניה, ועמד בראשותן של סוכנויות ממשל ונציבויות אחדות. הוא היה פעיל בקידום תעשיות ההיי-טק, והוביל את המאבק לביטול ההרתעות במערך המיסים של וירג'יניה בכל הנוגע למחקר ופיתוח היי-טק.
אחרי הפסדו בבחירות למושל וירג'יניה
בייר היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל וירג'יניה ב-1997, אם כי הפסיד בבחירות הכלליות לג'ים גילמור הרפובליקני. הוא כיהן כיו"ר מחלקת הכלכלה בוועדת הפעולה הפוליטית של מארק וורנר, "קדימה יחד", וכגזבר הלאומי בקמפיין הנשיאותי של מושל ורמונט לשעבר, הווארד דין. לאחר פרישתו של דין מהבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 2004, שימש כיו"ר מטה הבחירות בווירג'יניה של מועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, הסנאטורים ג'ון קרי וג'ון אדוארדס. בשנים 2007–2008, הוא תמך ופעל רבות למען מסע הבחירות של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית. הוא מונה בידי הוועדה הדמוקרטית הלאומית לכהן בוועדת האישורים בכינוס הוועידה הלאומי. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, הנשיא הנבחר אובמה ביקש מבייר לעמוד בראש צוות המעבר במחלקת המסחר של ארצות הברית, ובייר נענה בחיוב לבקשה.
שגריר וחבר בית הנבחרים
אובמה מינה את בייר לתפקיד שגריר ארצות הברית בליכטנשטיין ובשווייץ ב-12 ביוני 2009. בדצמבר 2010 עורר בייר תשומת לב ציבורית כאשר דווחו ידיעות לפיהן הזהיר את ממשלת שווייץ שמא תעניק מקלט מדיני למייסד אתר ויקיליקס, העיתונאי ג'וליאן אסאנג'. במרץ 2013 קיבל בייר את פרס תומאס ג'פרסון מהארגון "אזרחים אמריקנים בחו"ל". הפרס מוענק על ידי המוסד ללא כוונות רווח מדי שנה כדי להכיר באנשי מחלקת המדינה של ארצות הברית שהעניקו שירות יוצא מן הכלל לאמריקנים מעבר לים. בייר עוטר בפרס על שארגן סדרת כינוסים בהן אזרחים אמריקאים המתגוררים מחוץ לגבולות ארצות הברית יכלו להשמיע דאגות וחוות דעת בפני פקידי מחלקת המדינה. הוא התפטר מתפקידו כשגריר במאי 2013.