cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פמגוסטה
מהפלישה הטורקית ועד היום
במהלך השלב השני של הפלישה הטורקית לקפריסין ב-14 באוגוסט 1974, מישור מסוריה הוצף על ידי טנקים טורקיים ופמגוסטה הופצצה על ידי מטוסים טורקיים; תוך יומיים הצבא הטורקי כבש את העיר, כאשר אוכלוסייתה היוונית של פמגוסטה ברחה לשדות מסביב. מרבית הקפריסאים היוונים הללו האמינו שברגע שהאלימות הראשונית תירגע, הם יורשו לחזור. כתוצאה מהתקפות האוויר הטורקיות מתו עשרות אזרחים, כולל תיירים. בשונה מחלקים אחרים באזורים שבשליטת טורקיה, הפרבר ורושה של פמגוסטה גודר על ידי הצבא הטורקי מיד לאחר שנכבש ונשאר מגודר עד היום. הקפריסאים היוונים שנמלטו מוורושה לא הורשו לחזור ונאסרה הכניסה לעיתונאים. האבולוציה של העיר נתקעה לחלוטין, כשבתים, חנויות כלבו ומלונות היו ריקים ונבזזו – גם האריחים מהקירות נלקחו.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 פתחו הכוחות הטורקיים חלק מאזור החוף בוורושה לביקורים יומיומיים, בצעד חד-צדדי שגרר ביקורת בינלאומית. כעבור פחות משנה, הודיעה הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין כי חלק מהעיירה ייפתח וכבר לא יוגדר כשטח צבאי אלא כשטח אזרחי. לפי צפון קפריסין הדבר יאפשר לתושבים שנמלטו מוורושה לפני לתבוע בעלות על הנכסים.
ורושה נחשבת לקלף מיקוח של טורקיה במגעים להסכם שלום בין הצדדים בקפריסין, וההערכות היו שפתיחתה החלקית של העיירה היא מכשול בדרך להסכם. קפריסין חששה שהשינוי במעמד של החלק שייפתח בוורושה מאותת על כוונה ברורה של טורקיה וצפון קפריסין לנכס את העיירה.
העיר העתיקה מוקפת החומה וחלקים מהעיר המודרנית נשלטים כיום דה פקטו על ידי הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין כחלק ממחוז גזימגוסה, שהיא הבירה בו, אך מוכרת באופן בינלאומי כחלק מרפובליקת קפריסין. היא מרכז מסחרי חשוב של צפון קפריסין.
כלכלה
פמגוסטה היא מרכז מסחרי חשוב של צפון קפריסין; הפעילות הכלכלית העיקרית בעיר היא תיירות, חינוך, בניה וייצור תעשייתי. הנמל יושב על שטח של 115 דונם והוא נחשב לנמל הים החשוב ביותר של צפון קפריסין לנסיעות ומסחר. הנמל הוא מקור הכנסה ותעסוקה חשוב לעיר, אם כי היקף הסחר שלו מוגבל על ידי האמברגו נגד צפון קפריסין. האתרים ההיסטוריים שלה, כמו גם החופים החוליים הסובבים אותה הופכים אותה לאטרקציה תיירותית; מתקיימים גם מאמצים להפוך את העיר לאטרקטיבית יותר עבור קונגרסים בינלאומיים. אוניברסיטת מזרח הים התיכון, גם היא מעסיקה חשובה המספקת הכנסות ופעילות משמעותית, כמו גם הזדמנויות לענף הבנייה. האוניברסיטה אף מגייסת כוח אדם מוסמך שיעורר את העיר ויהפוך את תעשיית התקשורת לקיימת.
בעיר קיימים שני אזורי תעשייה: אזור התעשייה הגדול ואזור התעשייה הקטן. העיר היא גם ביתם של הדייגים בנמל, אך תשתית לא מספקת מגבילה את צמיחתו של ענף זה והתעשייה בעיר התרכזה באופן מסורתי בעיבוד מוצרים חקלאיים. מבחינה היסטורית, הנמל היה המקור העיקרי להכנסות ותעסוקה של העיר, בעיקר לאחר שנת 1974. העיר איבדה בהדרגה חלק מחשיבותה הכלכלית כאשר אוכלוסיית פמגוסטה פחתה מסיבות שונות ועם זאת – זהו עדיין הנמל העיקרי למסחר בצפון קפריסין, כאשר יותר ממחצית האוניות שהגיעו בשנת 2013 הגיעו לפמגוסטה.
פוליטיקה
ראש העיר של פמגוסטה (נכון ל-2020) הוא סימוס יואנו (Simos Ioannou), המושל בעיר מזה 5 קדנציות. איסמעיל ארטר עומד בראש הממשל העירוני-קפריסאי של פמגוסטה, שנשאר חוקי כגוף מבוסס קהילה תחת המערכת החוקתית של הרפובליקה של קפריסין. לאחר חלוקת האי בשנת 1974, הסדיר הממשל הקפריסאי בטורקיה, בשיתוף עם ממשלת טורקיה, את ההגירה הקלה של כ־30,000 אזרחים טורקים במטרה לחזק את אוכלוסיית הצפון ולשפר את סיכויי ההישרדות הכלכלית שלה כישות נפרדת. המתיישבים הללו, קיבלו בתים קפריסאיים יוונים ואזרחות במדינה החדשה ולאחר מכן, אזרחים טורקים אחרים החלו להגיע מיוזמתם, אך לא זכו בפריבילגיות של רכוש ואזרחות. אף על פי כן, השיח הציבורי משלב בדרך כלל את שתי הקבוצות הללו ובכך מנפח את מספר האנשים שניתן לכנות "מתנחלים", כלומר אנשים שהגיעו כחלק מתוכנית כדי לשנות את האיזון הדמוגרפי של האי.
תרבות
פמגוסטה מכילה בניינים היסטוריים ייחודיים רבים כאשר, העיר העתיקה פופולרית במיוחד בקרב תיירים. מדי שנה, מתקיים פסטיבל פמגוסטה לאמנות ותרבות בינלאומי ובו תוכלו למצוא קונצרטים, מופעי מחול ומחזות תיאטרון המתקיימים במהלך ימי הפסטיבל.
הגידול בתיירות והאוניברסיטאות בעיר הניעו את התפתחות חיי הלילה התוססים של פמגוסטה. חיי הלילה בעיר פעילים במיוחד בערבי רביעי, שישי ושבת ובחודשים החמים יותר של השנה, החל מאפריל. במלונות גדולים יותר בעיר יש בתי קזינו המספקים מענה ללקוחותיהם. דרך סלמיס היא אזור בפמגוסטה, בה מרוכזים הברים בהם מתרכזים סטודנטים ותושבים מקומיים והיא תוססת מאוד, במיוחד בחודשי קיץ.
מבצר אותלו בפמגוסטה שימש כתפאורה למחזהו של ויליאם שייקספיר "אותלו". בנוסף, העיר שימשה כתפאורה לרומן "הזריחה" משנת 2015 של הסופרת הבריטית ויקטוריה היסלופ.
ספורט
פמגוסטה הייתה לביתם של קבוצות ספורט רבות של קפריסין היוונית שעזבו את העיר בגלל הפלישה הטורקית ועדיין נושאות את שמם המקורי. מועדוני הכדורגל הבולטים במקור מהעיר פמגוסטה ושתיהן מהליגה הראשונה הקפריסאית, הממוקמת כיום בלרנקה:
1. אנורתוסיס פמגוסטה (Anorthosis Famagusta FC) – המועדון נוסד ב-1911 ומשמש כמועדון כדורגל, כדורסל וכדורעף בקפריסין. המועדון במקור מהעיר פמגוסטה ומרכזו כיום בלרנקה, עקב הפלישה הטורקית וכתוצאה מכך, אנורתוסיס הפכה למועדון פליטים עם תומכים בכל רחבי האי קפריסין. בשנת 2007, הפך למועדון הקפריסאי הראשון שמעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות.
2. נאה סלמיס פמגוסטה (Nea Salamis Famagusta FC) – מועדון כדורגל קפריסאי המשחק בליגת העל הקפריסאית. המועדון במקור מהעיר פמגוסטה ומאז 1974 מארח את משחקיו בעיר לרנקה.
אצטדיון אנטוניס פאפאדופולוס (Antonis Papadopoulos); הוא אצטדיון הכדורגל הגדול בלרנקה עם 10,230 מקומות ישיבה. בנוסף, יש לפמגוסטה אצטדיון כדורעף מודרני בשם ארנה מגוזה.
חינוך
צפון קפריסין נחשבת לאחד מהיעדים הטובים ביותר ללימודים אקדמאיים בחו"ל, בין היתר כי ממשלת צפון קפריסין מסבסדת פעילויות רבות הקשורות באוניברסיטאות ולכן, סטודנטים זרים רבים מגיעים ללמוד בצפון קפריסין. נכון לשנת 2020, ישנן בצפון קפריסין כ־20 אוניברסיטאות ומכללות איכותיות המציעות לימודים גבוהים.
דוגמה לארבע אוניברסיטאות הממוקמות בערים הראשיות של צפון קפריסין:
פמגוסטה (Eastern Mediterranean University) – נוסדה בפמגוסטה בשנת 1979 והיא האוניברסיטה הציבורית הגדולה ביותר בצפון קפריסין. אוניברסיטה זו מציעה לימודים בתואר ראשון במגוון מקצועות כמו אומנות, עסקים, רפואה, הנדסה, תקשורת ועוד וכן לימודי תואר שני ודוקטורט. האוניברסיטה הקפריסאית לאמנות הוקמה בפמגוסטה על ידי האמן הקפריסאי סטאס פרסקוס בשנת 1969, לפני שעברה לפאפוס בשנת 1972 לאחר הפגנות מצד מלונאים מקומיים כי נוכחותם של סטודנטים לאמנות בעיר דוחה את הנופשים.
קירניה (Girne American University) – נוסדה בשנת 1985, כמוסד להשכלה גבוהה. זוהי שלוחה של אוניברסיטה אמריקאית הממוקמת בקרבת הים בעיר קירניה. אוניברסיטה זו מציעה לימודי תואר ראשון, שני ודוקטורט, מלמדת לפי מודל הלימוד האמריקאי ואף משקיעה רבות בתשתית טכנולוגית כדי לספק את כל הצרכים הלימודיים של הצוות והסטודנטים.
לפקושה (Near East University) – נוסדה בשנת 1988 והיא אוניברסיטה פרטית בינלאומית הממוקמת בחלק הטורקי של הבירה ניקוסיה. האוניברסיטה מציעה גם היא לימודי תואר ראשון, שני ודוקטורט במגוון מקצועות ובשכר לימוד הוגן. האוניברסיטה אף נחשבת לאחת ממוסדות הטובים ביותר באירופה ולומדים בה כ־27,000 סטודנטים.
מפרץ גוזליורט (Cyprus Health and Social Sciences University) – נוסדה בשנת 2016 (יחסית חדשה), ממוקמת באזור מפרץ גוזליורט. האוניברסיטה מתגאה במעבדות הכי מתקדמות בתחום מדעי הבריאות מכל אוניברסיטה אחרת בצפון קפריסין ויש בה מספר צנוע של תוכניות לימודיות, עם מספר פקולטות כגון; משפטים, רוקחות, רפואת שיניים, חינוך ומדעי החברה והרוח.
שירותי בריאות
בצפון קפריסין ישנה מערכת בריאות ציבורית הזמינה לכל מי שיש להם ביטוח לאומי, לבני זוגם וילדיהם. בעת הצורך הטיפול במחלקת רפואת החירום היא ללא תשלום לכל אדם. בשנת 2010, 2,023 חולים נשלחו לטיפול בטורקיה על חשבון הציבור, 22% מהחולים נשלחו לטיפולים במחלות לב וכלי דם ו -16% נשלחו לטיפולים בסרטן. הממוצע לתוחלת החיים של גברים בצפון קפריסין היא 78 שנים ולנשים תוחלת החיים היא 83 שנים.
בפמגוסטה שלושה בתי חולים כלליים:
מבנים היסטוריים ואתרי תיירות בפמגוסטה
קרן המורשת העולמית (GFA), הכריזה בשנת 2010 כי העיר העתיקה של פמגוסטה, היא אחת משנים עשר האתרים הארכאולוגים החשובים בעולם ובה שרידים מהחורבן. העיר, שלא הוכרזה רשמית כאתר היסטורי, זקוקה לתשומת ליבם המיידית של ארכאולוגים על מנת לשמר את מה שנותר ולשחזר את מה שנהרס – עד היום הדבר נתון למחלוקת בין שתי המדינות הקפריסאיות.
מרכז העיר ההיסטורי של פמגוסטה מוקף באזור המבוצר של העיר, בעל צורה מלבנית, שנבנה בעיקר על ידי הוונציאנים במאות ה-15 וה- 16, אם כי חלקים מהמבנים שופצו בתקופות קדומות יותר עד 1211.
ערים תאומות
הערים התאומות של פמגוסטה הן:
רידג'בק תאילנדי
רידג'בק תאילנדי (באנגלית: Thai Ridgeback) הוא כלב שרירי בגודל בינוני, שמוצאו מתאילנד. שמו נגזר מהפס האופייני שעל גבו הנוצר על ידי שיער הצומח בכיוון ההפוך. הרידג'בק התאילנדי הוא כלב פאריה נחשב לכלב אינטליגנטי, נאמן, חזק ואמיץ.
מקורו של הרידג'בק התאילנדי אינו מתועד, אך הגזע פותח במזרח תאילנד.
פרנק ריברי
פרנק הנרי פייר ריברי (בצרפתית: Franck Henry Pierre Ribéry; נולד ב־7 באפריל 1983 בבולון-סור-מר, צרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר והקיצוני.
ריברי שיחק לאורך מרבית הקריירה שלו בבאיירן מינכן, שם שיחק החל מעונת 2007/08, בה נבחר ככדורגלן השנה בגרמניה, ועד לעונת 2018/19. הוא זכה עם הקבוצה ב-24 תארים קבוצתיים, לרבות זכייה בעונת 2012/2013 בליגת האלופות, כאשר במשחק הגמר מול בורוסיה דורטמונד בישל את שער הניצחון לאריין רובן בדקה ה-89.
ריברי ערך 81 הופעות במדי נבחרת צרפת, והגיע עמה לגמר מונדיאל 2006 בו הפסידה הנבחרת לאיטליה בבעיטות הכרעה. בנוסף, ריברי השתתף גם ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012.
קריירה מוקדמת בצרפת והמעבר לגלאטסראיי
ריברי נולד וגדל בעיר בולון-סור-מר שבמחוז פה-דה-קאלה למשפחה נוצרית-צרפתית. לו עוד שני אחים צעירים שהם גם שחקני כדורגל. ריברי שיחק כנער במועדון הכדורגל ליל, בו נחשב לכישרון גדול, אך שוחרר מהקבוצה בגין בעיות התנהגות. לימים טען ריברי כי נזרק מהמועדון כאשר סבל ממרפק שבור, ובמועדון מצאו תירוץ לשחרר אותו כי הוא נמוך מדי. את קריירת הבוגרים החל ריברי במועדון הספורט בולון בליגת המשנה הצרפתית בכדורגל, אליו הגיע כנער. ריברי שיחק תחילה בקבוצת המילואים, ובהמשך קודם לקבוצה הבוגרת. בעונת 2002/03 עבר ריברי למועדון אולימפיק אלס ששיחק בליגה הצרפתית השלישית, וירד עמו ליגה לאחר שהמועדון הודיע על פשיטת רגל. בעונת 2003/04 שיחק ריברי בברסט ששיחקה אז בליגה השלישית בצרפת. ריברי הצטיין בעונה זו, והעפיל עם ברסט לליגת המשנה הצרפתית. בעונת 2004/05 עבר ריברי למץ, קבוצתו הראשונה מהליגה הצרפתית הראשונה, שם שיחק חצי עונה והבקיע שני שערים, ואף נבחר לשחקן החודש בצרפת באוגוסט 2004. הצלחתו של ריברי במץ הובילה להשוואות לכדורגלן אחר ששיחק במץ בהצלחה רבה, רובר פירס. בינואר 2005, לאחר חצי עונה במץ, חתם ריברי על חוזה עם הקבוצה הטורקית גלאטסראיי, ששילמה עבורו דמי העברה של שני מיליון אירו למץ. ריברי שיחק בגלאטסראיי תחת המאמן הרומני גאורגה חאג'י. משחקו המפורסם במדי הקבוצה הטורקית היה גמר הגביע הטורקי בו ניצחה קבוצתו את היריבה העירונית הגדולה פנרבחצ'ה 1:5, ריברי כבש במשחק שער ובישל שניים נוספים. ביולי 2005 עזב ריברי במפתיע את גלאטסראיי וחתם במועדון אולימפיק מרסיי לחמש שנים בהעברה חופשית, למרות התנגדותה של גלאטסראיי אשר דרשה על כרטיסו עשרה מיליון אירו, משום שנשארו לו עוד שלוש שנים בחוזה עם גלאטסראיי. לבסוף, החליטה פיפ"א לאפשר את ההעברה אחרי שהתברר שריברי לא קיבל את משכורתו בגלאטסראיי במשך ארבעה חודשים. ריברי אף טען כי הוא אוים על ידי מנהלה של גלאטסראיי באלת בייסבול. לאחר המעבר הואשם ריברי על ידי מאמן גלאטסראיי אריק גרטס בבגידה בקבוצה. גלאטסראיי ערערה על החלטת פיפ"א, שדחתה את הערעור באופן סופי בשנת 2007.
אולימפיק מרסיי
כבר עם הגעתו לקבוצה, החל ריברי להצטיין במדי אולימפיק מרסיי, והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ולאחד השחקנים המצטיינים בליגה הצרפתית. בספטמבר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון הליגה 1–2 על טרואה. בנובמבר 2005 הבקיע ריברי שער ניצחון בדקת הסיום מול נאנט ממרחק של 35 מטרים. שער זה נבחר לאחר מכן כשער העונה בצרפת. בתום עונת 2005/06 סיימו ריברי ומרסיי במקום החמישי בליגה, והגיעו לגמר הגביע הצרפתי, בו הפסידה הקבוצה 1–2 לפריס סן ז'רמן. בתום עונת 2005/06 נבחר ריברי ככדורגלן הצעיר של השנה בצרפת, ונכלל בנבחרת העונה של ליגת העל הצרפתית, כאשר באותה עונה נבחר ריברי פעמיים כשחקן החודש. הצלחה זו במרסיי הביאה לזימונו של ריברי לסגל של נבחרת צרפת למונדיאל 2006. הצלחתו של ריברי במרסיי ובמונדיאל עוררו עניין בקרב אחרות, כאשר ארסנל הציעה עבורו 15 מיליון אירו, וריאל מדריד הציעה 30 מיליון אירו. מרסיי דחתה את ההצעות עליו, והודיעה כי יישאר בקבוצה גם בעונת 2006/07. מרסיי וריברי פתחו היטב את העונה, אך ריברי נפצע בנובמבר 2006 וחזר רק לאחר פגרת החורף, ובהמשך נפצע שוב, ושיחק בסך הכל 25 משחקים באותה עונה, בהם הבקיע חמישה שערים. עם זאת, לריברי היה חלק גדול בהצלחתה של מרסיי באותה עונה, ובכך שהקבוצה סיימה את העונה במקום השני, על אף שהייתה רחוקה 17 נקודות מהאלופה אולימפיק ליון. באותה עונה ריברי הגיע עם הקבוצה שוב לגמר הגביע הצרפתי, בו הפסידה הקבוצה בבעיטות הכרעה לסושו לאחר 2-2 בתום 120 דקות. בשנת 2007 נבחר ריברי ככדורגלן השנה בצרפת על ידי המגזין הצרפתי פראנס פוטבול, וקטע רצף של ארבע זכיות רצופות של תיירי הנרי בתואר זה.
באיירן מינכן
לאחר שתי עונות באולימפיק מרסיי ומונדיאל מוצלח, חתם ריברי בבאיירן מינכן ביוני 2007, תמורת סכום של 25 מיליון אירו ובחוזה לארבע שנים שהוערך בכ-833 אלף יורו בחודש. ריברי הגיע לבאיירן מינכן כחלק מהתחדשות הקבוצה יחד עם לוקה טוני ומירוסלב קלוזה, לאחר עונה כושלת בה סיימה באיירן מינכן רק במקום הרביעי בבונדסליגה, ולא העפילה לליגת האלופות. עם הגעתו לקבוצה, קיבל ריברי את המספר 7, שהיה שייך למהמט שול שפרש בקיץ 2007. ביולי 2007 ערך ריברי את הבכורה שלו במשחק רשמי, כשהבקיע צמד בניצחון של באיירן מינכן 1–4 על ורדר ברמן בגביע הליגה הגרמנית. ריברי הבקיע שער גם בחצי גמר גביע הליגה הגרמנית מול שטוטגרט, אך נעדר מהגמר בגין פציעה. באיירן מינכן ניצחה ללא ריברי את שאלקה 04 בתוצאה 0–1. את שער הליגה הראשון שלו הבקיע ריברי באוגוסט 2007 בניצחון 0–4 על ורדר ברמן. המשך עונת 2007/08 של ריברי היה מצוין, יכולתו במהלך העונה זיכתה אותו במחמאות רבות והוא נבחר ככדורגלן השנה בגרמניה. ריברי כבש 11 שערים ב-28 משחקי הליגה בהם שיחק ועזר לקבוצתו לזכות באליפות הבונדסליגה, וגם בגביע הגרמני, כאשר בישל שער ללוקה טוני בניצחון 1–2 על בורוסיה דורטמונד בגמר. עם זאת, בגביע אופ"א בו השתתפה באיירן מינכן באותה עונה, ריברי והקבוצה כשלו לאחר שהובסו בגומלין חצי הגמר בתוצאה 0–4 על ידי זניט סנט פטרסבורג, לאחר 1-1 במשחק הראשון באליאנץ ארנה, כשאת השער לבאיירן הבקיע ריברי.
את עונת 2008/09 פתח ריברי רק בשלהי ספטמבר 2008, בגין פציעה שספג במהלך יורו 2008. במהלך הסיבוב הראשון של העונה ריברי הצטיין, ואף הבקיע חמישה משחקי ליגה ברציפות. בליגת האלופות הבקיע ריברי צמד בניצחון 0–5 על ספורטינג ליסבון בשמינית הגמר, אך קבוצתו לא יכלה לברצלונה ברבע הגמר, לאחר תבוסה 0–4 בקמפ נואו ותיקו 1-1 במינכן, בו הבקיע ריברי את שער הניחומים. באיירן מינכן וריברי סיימו עונה זו ללא תואר, כאשר איבדו את האליפות לוולפסבורג וסיימו במקום השני, והודחו כבר ברבע גמר הגביע הגרמני.
לקראת תחילת עונת 2009/10, קבוצות רבות הביעו עניין בריברי, אך נשיא באיירן מינכן אולי הנס הציב עליו תג מחיר של 100 מיליון אירו, שאף קבוצה לא הייתה מוכנה לשלם. ריברי הבקיע בתחילת העונה שער בניצחון 1–5 על בורוסיה דורטמונד, וחגג אותו כשהוא קופץ לזרועותיו של מאמנו לואי ואן חאל, דבר ששם קץ לספקולציות על סכסוך ביניהם, שהציתו את ההתעניינות בריברי על ידי קבוצות אחרות. עם זאת, בשלב מוקדם של העונה נפצע ריברי, וחזר רק למחצית השנייה של העונה. ברבע גמר ליגת האלופות הבקיע ריברי שער שוויון באליאנץ ארנה מול מנצ'סטר יונייטד, במשחק שהסתיים בניצחונה של באיירן מינכן בתוצאה 1–2. באיירן מינכן הפסידה 2–3 בגומלין באולד טראפורד, והעפילה לחצי הגמר בזכות שערי חוץ במשחק הראשון של חצי הגמר מול אולימפיק ליון, ריברי הורחק בכרטיס אדום ישיר בדקה ה-30 של המשחק, לאחר דריכה בלתי מכוונת על רגלו של ליסנדרו לופס. באיירן מינכן הסתדרה ללא ריברי וניצחה 0–1 במשחק זה, ו-0–3 בגומלין, והעפילה לגמר ליגת האלופות 2010 מול אינטר מילאנו. בית הדין של אופ"א החמיר את עונשו של ריברי על העבירה להרחקה לשלושה משחקים. באיירן מינכן ערערה על ההרחקה שגרמה לריברי להחמיץ את הגמר, אך ללא הועיל. בגמר ליגת האלופות, מעמד אליו הגיעה באיירן מינכן לראשונה מזה תשע עונות, הפסידה הקבוצה 0–2 לאינטר מילאנו. באותה עונה, זכו באיירן מינכן וריברי בדאבל מקומי, כאשר הקבוצה זכתה באליפות, ובגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–4 בגמר על ורדר ברמן, בו הבקיע ריברי את השער השלישי.
את עונת 2010/11 פתח ריברי עם בישול שער ניצחון לבסטיאן שוויינשטייגר מול וולפסבורג, אך הוא נפצע במשחק הליגה מול הופנהיים ונעדר חודשיים. ריברי חזר באמצע נובמבר 2010, אך ספג ביקורת ממאמנו לואי ואן חאל על הפגנת משחק חלש מול אונטרהאכינג במשחק אימון שאורגן כדי לסייע לשחקני באיירן מינכן הפצועים לחזור לכושר. בדצמבר 2010 הבקיע ריברי צמד בניצחון 0–3 על פ.צ. בזל בליגת האלופות. לאחר פגרת החורף נפצע ריברי שוב במשחק ליגה מול וולפסבורג לאחר תיקול חריף של ז'וסואה. נראה היה כי זו פציעה חמורה, אך לבסוף ריברי החמיץ שני משחקים בלבד. בהמשך העונה ריברי עשה רצף של חמישה משחקי ליגה רצופים בהם בישל שערים, אך עם זאת, הקבוצה לא הייתה במיטבה, ואיבדה את האליפות לבורוסיה דורטמונד, וגם הודחה מהגביע על ידי שאלקה 04. גם מליגת האלופות הודחה באיירן מינכן כבר בשמינית הגמר, לאחר הפסד ביתי בדקה ה-90 לאינטר מילאנו בתוצאה 2–3, לאחר ניצחון 0–1 בחוץ, והדחה בשערי חוץ.
גם את עונת 2011/12, תחת המאמן החדש יופ היינקס ריברי החל פצוע, אך היה כשיר בסופו של דבר למחזורי הליגה הראשונים, בהם הבקיע מספר שערים. גם בגביע הגרמני הבקיע ריברי מספר שערים חשובים, לרבות שער בפנדלים מול בורוסיה מנשנגלדבך בחצי הגמר, שהעלה את באיירן מינכן לגמר הגביע, לאחר 0-0 ב-120 דקות. עם זאת, באיירן מינכן הובסה בגמר הגביע 2–5 על ידי בורוסיה דורטמונד, כשריברי הבקיע את השער השני לבאיירן. בליגה, באיירן מינכן איבדה שוב את האליפות לדורטמונד, לאחר שדווקא פתחה היטב את העונה, אך רצף משחקים ארוך ללא הפסד הכריע את הכף לטובת דורטמונד. ריברי הבקיע 12 שערי ליגה בעונה זו. בליגת האלופות ריברי היה חלק מעונה טובה מאוד של באיירן מינכן, והבקיע את השער הראשון בחצי הגמר מול ריאל מדריד באליאנץ ארנה, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2 לבאיירן מינכן. הגומלין הסתיים בתוצאה זהה לטובת ריאל מדריד, ובאיירן ניצחה בבעיטות ההכרעה ועלתה לגמר ליגת האלופות 2012, בו הפסידה באיירן מינכן לצ'לסי בבעיטות הכרעה.
בעונת 2012/13, מיד לאחר העונה הקודמת נטולת התארים, זכו ריברי ובאיירן מינכן לחוויה מתקנת. העונה נפתחה בניצחון של באיירן מינכן 1–2 על בורוסיה דורטמונד במשחק הסופר קאפ הגרמני, והסתיימה בזכייה בטרבל היסטורי של באיירן מינכן, לאחר זכייה באליפות בפער של 25 נקודות מהסגנית בורוסיה דורטמונד, כיבוש של 98 שערי ליגה וספיגה של 18 שערי ליגה בלבד-כל אלה נחשבו אז לשיאים בבונדסליגה. ריברי היה אחד המצטיינים של באיירן מינכן בעונה זו, כאשר הבקיע עשרה שערי ליגה ובישל 15. ריברי בישל באותה עונה לאריין רובן את שער הניצחון בדקה ה-89 בגמר ליגת האלופות 2013 מול בורוסיה דורטמונד, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2 והעניק לבאיירן מינכן את גביע אירופה לאלופות לראשונה מאז 2001. בסיום עונה זו נבחר ריברי ככדורגלן השנה בצרפת. ריברי היה אחד משלושת המועמדים הסופיים לתואר כדור הזהב של פיפ"א, אך סיים רק שלישי לאחר כריסטיאנו רונאלדו וליונל מסי. עם זאת, ריברי זכה בתואר שחקן השנה של אופ"א.
בעונת 2013/14, תחת המאמן החדש פפ גווארדיולה, ריברי קיבל תפקיד משמעותי אף יותר מאשר אצל המאמן הקודם יופ היינקס. בעונה זו ריברי סבל ממספר פציעות, אך הבקיע עשרה שערי ליגה ב-22 הופעות בלבד. אחד מהשערים הובקע בניצחון 1–3 על הרטה ברלין ב-25 במרץ 2014, במחזור ה-27 של העונה. שער זה הבטיח לבאיירן מינכן את האליפות המוקדמת ביותר בתולדות הבונדסליגה. ריברי ובאיירן מינכן זכו באליפות בפער של 19 נקודות מהסגנית בורוסיה דורטמונד, והשיגו דאבל כאשר ניצחו את דורטמונד 0–2 בגמר הגביע הגרמני לאחר הארכה. עם זאת, באיירן מינכן הודחה מליגת האלופות בחצי הגמר, לאחר הפסדים 0–1 ו-0–4 לריאל מדריד, בהם ריברי נטל חלק. בעונות 2014/15 ו-2015/16 סבל ריברי מפציעות רבות, בגינן הושבת לתקופות ארוכות במיוחד. יצוין כי ב-6 בדצמבר 2014 הבקיע ריברי שער בניצחון 0–1 על באייר לברקוזן. שער זה היה השער המאה של ריברי בקבוצה, בהופעתו ה-287 בכל המפעלים. ריברי נפצע במהלך משחק גומלין שמינית גמר ליגת האלופות לעונת 2014/15 בניצחון 0–7 על שחטאר דונצק על ידי דוגלאס קוסטה. בגין פציעה זו, ריברי נעדר מהמגרשים כמעט שנה שלמה, ובאופן אירוני, דוגלאס קוסטה הגיע לבאיירן מינכן בקיץ 2015 כגיבוי לריברי. בתום עונת 2014/15 זכתה באיירן מינכן באליפות בלבד, וחסרונם של ריברי ושל שחקני מפתח התקפיים נוספים היו בעוכרי הקבוצה בליגת האלופות, ממנה הודחה הקבוצה בחצי הגמר על ידי ברצלונה. בדצמבר 2015 חזר ריברי לשחק לאחר כמעט שנה מחוץ למגרשים, וערך מספר הופעות בכל המפעלים, לרבות בגמר הגביע הגרמני בו ניצחה באיירן מינכן בבעיטות הכרעה את בורוסיה דורטמונד לאחר 0-0 בתום 120 דקות. ריברי זכה עם באיירן מינכן גם באליפות רביעית ברציפות. מליגת האלופות הודחו באיירן מינכן וריברי באותה עונה בחצי הגמר, על ידי אתלטיקו מדריד.
בעונת 2016/17, תחת המאמן החדש קרלו אנצ'לוטי, ריברי חזר להיות שחקן הרכב, כשהוא גובר ברוטציה על דוגלאס קוסטה, וחוזר לשתף פעולה עם אריין רובן ודויד אלאבה כפי שהיה בעונת הטרבל. ריברי חזר בעונה זו לכושר טוב מאוד, אך הקבוצה הודחה מול ריאל מדריד ברבע גמר ליגת האלופות, ובחצי גמר הגביע הגרמני מול בורוסיה דורטמונד. עם זאת, ריברי זכה עם באיירן מינכן בעונה זו באליפות חמישית ברצף. את עונת 2017/18 החל ריברי עם זכייה בתואר הסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה מול בורוסיה דורטמונד, במשחק שהסתיים בתיקו 2-2. ריברי שיחק את מלוא 90 הדקות במשחק, שבסיומן התקיימו בעיטות הכרעה. ריברי הבקיע את הפנדל שלו וזכה בתואר. באותה עונה ריברי המשיך להיות שחקן הרכב, וזכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה. בחצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד הציג ריברי יכולת גבוהה בשני המשחקים, אך הקבוצה הודחה לאחר הפסד 1–2 באליאנץ ארנה ותיקו 2-2 בסנטיאגו ברנבאו. ריברי פתח בגמר הגביע הגרמני מול איינטרכט פרנקפורט, בו באיירן הפסידה 1–3. במאי 2018 ריברי האריך את חוזהו בבאיירן מינכן בשנה נוספת, עד לתום עונת 2018/19. ריברי פתח את עונת 2018/19 בזכייה בסופר קאפ הגרמני, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–5 על איינטרכט פרנקפורט. ריברי היה חלק משמעותי מעונת 2018/19, בה זכתה באיירן באליפות שביעית ברציפות, לאחר שסגרה פער של תשע נקודות מבורוסיה דורטמונד. ריברי הודיע בתחילת מאי 2019 כי זו תהיה עונתו ה-12 והאחרונה בבאיירן מינכן, ובמשחק בו הבטיחה באיירן את האליפות וניצחה 1–5 את איינטרכט פרנקפורט, במחזור האחרון של העונה, ריברי הבקיע את השער הרביעי לאחר שנכנס כמחליף, וזכה לתשואות הקהל. אליפות זו הייתה התשיעית של ריברי, ובכך הוא הפך לשיאן כל הזמנים של מחזיקי תואר האליפות בבונדסליגה. כעבור שבוע, נכנס ריברי כמחליף בדקה ה-87 בניצחון של באיירן 0–3 על ר.ב. לייפציג בגמר הגביע הגרמני, שהיה משחקו האחרון בקבוצה, והופעתו השמינית של ריברי בגמר הגביע הגרמני, שזהו שיא כל הזמנים עבור כדורגלן. זכייה זו בגביע הייתה התואר ה-24 של ריברי במדי באיירן מינכן.
פיורנטינה
ב-21 באוגוסט 2019, בתום חוזהו בבאיירן מינכן, חתם לעונה אחת בפיורנטינה תמורת ארבעה מיליון אירו לעונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-24 באוגוסט 2019, כשעלה כמחליף בדקה ה-78 בהפסד קבוצתו 3–4 לנאפולי.
סלרניטנה
ב-6 בספטמבר 2021 הצטרף לסלרניטנה מהסרייה א'. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה בתבוסה 0–4 לטורינו. בהמשך העונה אף מונה לקפטן הקבוצה.
קריירה בינלאומית
ריברי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 במשחק מול הנבחרת המקבילה של ישראל, בניצחון של צרפת 0–1 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. את שערו הראשון במדי הנבחרת עד גיל 21 הבקיע מול הנבחרת המקבילה של סלובקיה במשחק ידידות. במשחק פלייאוף העלייה לטורניר מול אנגליה, הבקיע ריברי שער בניצחון הצרפתי 2–3, שהעלה את צרפת לאליפות על חשבון אנגליה. עם זאת, ריברי לא השתתף בטורניר זה, מכיוון שזומן על ידי ריימונד דומנק לסגל נבחרת צרפת הבוגרת למונדיאל 2006 שנערך בזמן חופף.
ריברי ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הצרפתית הבוגרת ב-27 במאי 2006 במשחק ההכנה למונדיאל 2006 מול מקסיקו. במונדיאל עצמו שיחק ריברי בהרכב הפותח של צרפת בשישה מתוך שבעת משחקיה, ואף הבקיע את השער הראשון בניצחון 1–3 על ספרד בשמינית הגמר לאחר שקיבל בישול מפטריק ויירה. ריברי היה אחד ממצטייני הנבחרת הצרפתית שהגיעה עד לגמר מונדיאל 2006 והפסידה לנבחרת איטליה בבעיטות הכרעה. בסיום המונדיאל, נכלל ריברי בנבחרת מצטייני הטורניר.
לאחר מונדיאל 2006 פרש זינדין זידאן מהנבחרת, והיה מצופה מריברי להיות היורש שלו. עם זאת, ריברי לא הצליח להבקיע במדים הלאומיים במשך שנה וחצי, עד שעשה זאת מול נבחרת אנגליה במרץ 2008, והקדיש את השער לשדר הכדורגל הצרפתי תיירי גילארדי, שמת מהתקף לב יום קודם לכן. ריברי זומן לסגל הצרפתי ליורו 2008, אך הנבחרת הצרפתית הודחה מהטורניר כבר בתום שלב הבתים לאחר הופעות חלשות. במשחק האחרון של שלב הבתים מול נבחרת איטליה, משחק אותו צרפת הייתה חייבת לנצח כדי לעלות, ריברי נפצע כבר בדקה השמינית והוחלף, וצרפת הפסידה 0–2 והודחה. ריברי שב לסגל הצרפתי במשחק מוקדמות מונדיאל 2010 מול נבחרת רומניה, והבקיע את השער הראשון בתיקו 2-2. ב-28 במרץ 2009 הבקיע ריברי את שער הניצחון ב-0–1 על נבחרת ליטא במשחק שנערך בקובנה, וכעבור שלושה ימים עשה זאת שוב והבקיע ב-0–1 מול ליטא, במשחק שנערך בסטאד דה פראנס. שני המשחקים מול ליטא נערכו במסגרת מוקדמות המונדיאל. צרפת סיימה את שלב הבתים במקום השני ונאלצה לעבור שלב פלייאוף מול נבחרת אירלנד, ממנו ריברי נעדר בגין פציעה. ריברי נכלל בסגל של המאמן ריימונד דומנק למונדיאל 2010, אך ספג ביקורות קשות לאחר תיקו 0-0 מול נבחרת אורוגוואי בשלב הבתים, כאשר ז'וסט פונטיין ביקר את חוסר המנהיגות שלו. בהמשך דווח כי ריברי וניקולאס אנלקה לא מסרו כדורים והדירו מהמשחק את יואן גורקוף כסוג של אקט מחאתי נגדו, ואנלקה אף נזרק מהנבחרת לאחר ויכוח קולני עם דומנק במחצית משחק ההפסד של צרפת 0–2 לנבחרת מקסיקו. לאחר ההפסד למקסיקו הופיע ריברי יחד עם דומנק בטלוויזיה הצרפתית, והם הודיעו כי הם מתנצלים על הופעותיה של צרפת במונדיאל ובשנתיים האחרונות. למחרת, החרימו חלק משחקני הנבחרת את האימון בגין השעייתו של אנלקה. למחרת נבחרת צרפת שיחקה את המשחק האחרון שלה בטורניר, והפסידה 1–2 לנבחרת דרום אפריקה, כשריברי מבשל את השער היחיד של צרפת בטורניר לפלורן מאלודה. כעבור כחודשיים, ריברי זומן יחד עם פטריס אברה, ז'רמי טולאלן, אריק אבידל וניקולס אנלקה, לשימוע מול התאחדות הכדורגל הצרפתית בקשר לחלקו במרד השחקנים במהלך המונדיאל, וספג עונש השעיה של שלושה משחקים מהנבחרת. ריברי לא הגיע לשימוע הזה, מאחר שהמועדון בו שיחק, באיירן מינכן, הביע התנגדות להליך.
במרץ 2011 זומן ריברי לסגל הנבחרת על ידי המאמן החדש לורן בלאן, לראשונה מאז התקריות במונדיאל 2010. ריברי כאמור היה מושעה לשלושה משחקים, והחמיץ שלושה נוספים בגין פציעה. במשחק החזרה שלו, בישל ריברי שער ליואן גורקוף בניצחון 0–2 על נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות יורו 2012. במשחק ידידות מול נבחרת קרואטיה, שנערך בסטאד דה פראנס, ספג ריברי קללות מחלק ניכר מהאוהדים, אך חלק אחר הריע לו וקרא בשמו. ריברי זומן לסגל הצרפתי ליורו 2012, וקודם לטורניר הבקיע את שערו הראשון במדים הלאומיים מזה שלוש שנים, בניצחון 2–3 על נבחרת איסלנד. ביורו 2012 עצמו, ריברי פתח בכל ארבעת משחקיה של נבחרת צרפת, שהודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת ספרד, לאחר הפסד 0–2.
במוקדמות מונדיאל 2014 הבקיע ריברי חמישה שערים, ונבחרת צרפת סיימה במקום השני בבית אחרי נבחרת ספרד, ונאלצה לעבור שלב פלייאוף מול נבחרת אוקראינה. במשחק הראשון בקייב ניצחה אוקראינה 0–2 במשחק חלש מאוד של ריברי, וצרפת נראתה עם הגב לקיר וכמעט מחוץ למונדיאל, כשהנבחרת, וריברי בראשה, סופגים ביקורות קשות בצרפת. במשחק הגומלין בסטאד דה פראנס ריברי הצטיין, וצרפת ניצחה 0–3 ועלתה למונדיאל 2014. את המונדיאל, עם זאת, החמיץ ריברי בגין פציעה. ב-13 באוגוסט 2014 החליט ריברי על פרישה מהנבחרת, ואמר שעושה זאת בלב שלם.
חיים אישיים
באפריל 2010 פורסם בתקשורת הצרפתית כי ארבעה כדורגלנים של נבחרת צרפת נחקרו בעוון צריכת זנות במועדוני לילה בפריז, עם נערות מתחת לגיל ההסכמה בצרפת. השחקנים שנחשפו הם ריברי, קארים בנזמה, חאתם בן ערפה וסידני גובו. ריברי הודה במעשה, אך טען כי לא ידע כי הנערה היא קטינה. מזכירת המדינה לענייני ספורט ראמה יאד, אמרה כי אין מקום בנבחרת לשחקנים הנמצאים תחת חקירה. בנובמבר 2011 הפרקליטות בצרפת משכה את התביעה, וכך זוכו ריברי ובנזמה מאשמה, לאחר שהוכח כי לא ידעו שהנערה היא קטינה.
תארים
{{טורים
תארים אישיים
}}
נשקה גולדפרב
קורות חיים
נשקה גולדפרב לבית סנדל נולדה בשנת 1921 בטיסבוגדאן, קרפטורוס, צ'כוסלובקיה. נשקה הייתה בתם של פייגה לבית רוזנטל ושמואל סנדל, והיו לה חמישה אחים.
בגיל 15 הצטרפה לתנועת הנוער "החלוץ הצעיר" שהקימו בכפר הולדתה מרדכי כספי ושלמה ליפסקי שהגיעו מישראל. התנועה הפכה בהמשך לתנועת "דרור הבונים". בעת שהשתתפה בפלוגות הכשרה כהכנה לעלייתה לארץ ישראל בשנת 1939, הופתעו היא וחבריה על ידי שוטרים הונגריים שהובילו אותה לכלא בבודפשט למספר ימים ולאחר מכן גורשה חזרה לכפרה בקרפטורוסיה, שהיה בשליטת ההונגרים.
ב־1940 עזבה את ביתה פעם נוספת, והגיעה לבודפשט שבה תנועות הנוער הציוניות כבר לא היו חוקיות. הוריה של נשקה נפטרו בצעירותה. אחיה ואחיותיה נלקחו לגטו ולמחנה ההשמדה אושוויץ. שתיים מאחיותיה נספו בשואה.
נשקה נישאה לאחר המלחמה לצבי גולדפרב שהיה פליט מפולין שהגיע לבודפשט לאחר שהות בסלובקיה. יחד פעלו בהנהגת פעילויות ההצלה של המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה ונולד בנם הבכור אורי. הזוג עלה ארצה במסגרת עליה ד' ב-1947. הם היו ממקימי קיבוץ פרוד על שם יוסף גרדוש, חברם במחתרת. בנם אורי היה הילד הראשון בקיבוץ.
בתקופת המלחמה
בשנת 1940 התגוררה נשקה בבודפשט עם חבריה לתנועת הנוער במסגרת קומונה. כבר ב־1941 החלו חברי הקומונה להיפגש עם פליטים יהודים שבאו מפולין ושמעו מפיהם על גירוש היהודים ועל הרג של גברים, נשים וטף וקבורתם בקברים המוניים. חלק מהפליטים הופנו אל נשקה ואל חבריה דרך אנשי כפרה בוגדאן בקרפטים, שציידו את הפליטים במידע על אמצעי תחבורה והגעה, בצידה לדרך ובתעודות, והפנו אותם אל נשקה ואל חבריה שנמצאו בבודפשט. כשהגיעו הפליטים לבודפשט, נשקה וחבריה שחלקם היו מאותו הכפר או מחבל הקרפטים סייעו להם. אחת המשימות החשובות הייתה האכלתם והלבשתם של כל הפליטים היהודים שהוסתרו ברחבי בודפשט מפני השלטונות שחיפשו אזרחים זרים על מנת לגרש אותם לארץ מוצאם. בשנת 1942 התחילו להגיע פליטים גם           מסלובקיה. לרוב היו אלה צעירים חברי תנועות הנוער הציוניות בארצותיהם, שמצאו מקלט ומקומות מסתור אצל חבריהם לתנועה בבודפשט. בשל שפתם הזרה ועד שהוסדרו להם תעודות, הם חיו בחסות חברי התנועות בבודפשט.
ב־1943 הכירה נשקה את צבי גולדפרב שהגיע מפולין להונגריה לאחר שהות של אחד־עשר חודשים בסלובקיה. חברי תנועות הנוער שבמסגרתה פעלה נשקה נערכו למקרה של כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים באמצעות הקמת בונקרים, אגירת מזון, רכישת נשק ודאגה לתעודות מזויפות. נשקה הסתובבה במדים והמראה הארי שלה אפשר לה להסתובב בין אתרי הפעילות השונים.
השליחויות להצלת יהודים אחרים בהונגריה היו ייחודיות לחברי תנועות הנוער. נשקה הייתה מבין השליחים שנשלחו להזהיר יהודים בפלוגות העבודה ובערים ובישובים המרוחקים. מתווה הצלה הנוסף היה הברחת הנוער היהודי אל מעבר לגבול הרומני – בכיוון ארץ ישראל. הייתה זו דרך ההצלה היחידה ממחנות הריכוז, ממחנות השמדה ומהמוות הבטוח - בריחה מעבר לגבול רומניה, לכיוון ארץ ישראל. כך החלה ההברחה המאורגנת של הנוער היהודי. שם צופן של הברחה זו היה "הטיול", שם עברי גם בפי המבריחים המקצועיים.
שר החקלאות בנאומו בכנסת בישיבה לציון 50 שנה לשואת יהדות הונגריה אמר: "ובצד אלה ראוי שנזכיר כאן במעמד זה את המחתרת החלוצית, שחבריה היו נערים ונערות, חניכי תנועות הנוער, בלא הכשרה צבאית, בלא הנהגה, בלא תוכנית להתנגשות חזיתית עם הגרמנים או עם ההונגרים. התנאים של בודפשט ב-1944 היו שונים מאלה של ורשה. צעירים אלה זייפו תעודות, גנבו נשק, חילצו יהודים מידי אנשי "צלב החץ" והצילו יהודים תוך חירוף נפש וקנאות לוחמת", ומוסיף "בספר הזיכרון לידידי צבי גולדפרב, זכרו לברכה, איש קיבוץ פרוד, לוחם וממנהיגי המחתרת בהונגריה, מספרת נשקה רעייתו: "ב-10 בנובמבר 1944, מוקדם בבוקר, העירו את כל תושבי הבתים ציוו עליהם להשאיר את ילדיהם הקטנים בתוך הבתים. האמהות שסירבו, הופרדו בכוח. גרמנים כיוונו את ההמון מכל החצרות אל בית-החרושת ללבנים, מבנה שכולו פרוץ, למחרת עם שחר התחילה הצעדה. גוויות קפואות לא מכוסות היו מוטלות בצדי הכביש".
נשקה עסקה במגוון רחב של פעילויות ושליחויות מסוכנות. באחת הפעולות נתפסה, יחד עם צבי ועם חברים אחרים, נחקרה ועונתה קשות, אך לא גילתה את סודותיה. נשקה נכלאה בבית הכלא בשדרות מרגיט (Margit körút), שהיה בית הכלא המרכזי של הצבא ההונגרי בבודפשט, ובבית הסוהר בשופרונקהידה (Sopronkohida). היא שוחררה בפעולה של המחתרת החלוצית. אחרי השחרור, בינואר 1945, עסקו צבי ונשקה בשיקום התנועה, בטיפול בשארית הפליטה ובבתי היתומים שבהם מצאו מחסה מאות ילדים יהודים. על כל פועלה זכתה לקבל את "אות המציל היהודי" ב-2014. בנוסף, העניקה ממשלת הונגריה לנשקה את אות הגבורה על פעולות ההצלה במחתרת.
ב-1949 עלתה לישראל ביחד עם צבי בעלה, והייתה בין מקימי קיבוץ פרוד. בנם, אורי גולדפרב, נפל במלחמת יום הכיפורים בקרבות ברמת הגולן.
בשנת 1994 זכתה נשקה להדליק את המשואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה, ביד ושם בירושלים יחד עם פעילים לשעבר של המחתרת.
בתאריך 31.5.2002, בתקופת הקדנציה של ד"ר יאנוש הווארי dr. Hóvári János שגריר הונגריה בישראל הוענקו ל-42 אנשי מחתרת אותות ה-"עוז" בבית עינב, רח' אבן גבירול 71, ת"א. על התעודות חתם ד"ר שאנדור פינטר dr. Pintér Sándor שר הפנים של הונגריה. באיסוף העדויות מחברי המחתרת סייעו פרץ רבס, פרופ. מנחם צבי קדרי, ישעיהו רוזנבלום, נשקה גולדפרב, מאיר פרידמן.
מיקסטייפ
מיקסטייפ (באנגלית: Mixtape) הוא שם כללי שניתן לאוסף שירים שהוקלטו למטרה מסוימת.
היסטוריה
המיקסטייפים הראשונים הנפוצים ביותר היו בוטלגים שנמכרו בשוקי פשפשים בשנות ה-60 המאוחרות ועד שנות ה-80 המוקדמות. המיקסטייפים הביתיים נהפכו לפופולריים בשנות ה-80.
בשנים הראשונות של ההיפ-הופ, המוזיקה הייתה קיימת רק בהופעות חיות, והופצה באמצעות קלטות של מופעים. המיקסטייפים הראשונים של הז'אנר הוקלטו באמצע שנות ה-70 בניו יורק, וככל שהיו זמינים יותר, החלו מעריצים לאסוף את המיקסטייפים ולסחור בהם. משנות ה-90 החלו המיקסטייפים לשמש לקידום זמרים חדשים או להוצאת חומרים במטרה לקדם אלבומים רשמיים. כיום המיקסטייפים הם אלבומים באורך מלא שפורסמו בחינם, ובהם שירים מקוריים, רמיקסים לשירים פופולריים או שירי "פריסטייל".
מאיר ואלון
מאיר ואלון הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הישראלית כוורת. את השיר הוציאה לאור בשנת 1984 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל באלבום הבכורה של אלון אולארצ'יק, הכותב וחבר בלהקה, "אולארצ'יק".
רקע וכתיבה
את השיר כתב, הלחין והפיק אלון אולארצ'יק. הוא נכתב לרגל האיחוד של להקת כוורת בשנת 1984, עם שובם של אולארצ'יק ושל מאיר פניגשטיין מארצות הברית לישראל. ב-24 ביולי 1984 הועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-19. ב-4 בספטמבר עלה למקום הראשון, שם שהה שבועיים רצופים. ב-23 באוקטובר יצא מהדירוג השבועי לאחר שצעד בו במשך שנים-עשר שבועות רצופים. במצעד הפזמונים של שנת ה'תשמ"ד הגיע השיר למקום העשירי.
בית ענאן
בית ענאן (בערבית: بيت عنان) הוא כפר פלסטיני בצפון מערב ירושלים, בנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית, כ־10 ק"מ ממערב לרמאללה, סמוך להתנחלות הר אדר. בשנת 2016 חיו בכפר 4,653 תושבים.
היסטוריה
מבנה גדול ומוצק, אולי מצודה, ובו שלוש קומות נמצא בגרעין הכפר. בנוסף, נחפר במקום קבר רומי. רוב החרסים שהתגלו במקום הם מהתקופה העות'מאנית (81%). בנוסף נמצאו חרסים מהתקופה הרומית (4%), הביזנטית (9%), המוסלמית המוקדמת (3%), ימי הביניים (3%).
מקורם של תושבי הכפר בדורא שבדרום הר חברון. ידוע כי מהגרים מדורא התיישבו בתקופה העות'מאנית בישובים נוספים בהרי בית חורון, בהם בית ע'ור אל-פוקא וטירה.
בית ענאן נכבש של ידי הכוחות הבריטים בקרב 1917 על ירושלים, במהלך מסעם בארץ ישראל נגד העות'מאנים. בתקופת המנדט הבריטי הכפר השתייך מנהלית לנפת ירושלים. במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922, מנתה בית ענאן 509 מוסלמים, ומספר התושבים גדל במפקד 1931 לאוכלוסייה של 654 מוסלמים, ששכנו ב-162 בתים. ב-1945 היו בית-ענאן 820 תושבים, כולם מוסלמים, כשברשותם היה שטח של 10,105 דונם קרקע, אשר מתוכם 2,015 דונם היו מטעים ואדמות השקיה, 2,471 של גידולי דגנים, ואילו השטח הבנוי היה 63 דונם.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר בית ענאן לשליטה ירדנית. בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית בית-ענאן 1,255 נפש.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר לשליטה ישראלית. אוכלוסיית בית ענאן במפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 1,261, מהם 212 אשר מקורם היה משטח ישראל.
ביולי 2004 ביטל בית המשפט העליון, צו צבאי להפקעת מאות דונמים של אדמות הכפר לצורך בניית גדר ההפרדה. הגדר הייתה אמורה לעבור קרוב לבית-ענאן תוך השארת אדמות רבות מחוץ לשטח הכפר. בעקבות פסק הדין, הועברה הגדר אל מקום מרוחק יותר מהכפר.
המוזיאון הזואולוגי של מוסקבה
המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה (רוסית: Зоологический музей Московского государственного университета) הוא מוזיאון לזואולוגיה הממוקם במוסקבה, בירת רוסיה, השני בגודלו ברוסיה (אחרי המוזיאון לזואולוגיה של המכון הזואולוגי של האקדמיה הרוסית למדעים הממוקם בסנקט פטרבורג) וה-12 בגודלו בעולם.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1791 כמוזיאון להיסטוריה של הטבע. בין השנים 1806–1807 קוטלגו אוספי המוזיאון על ידי יוהאן פישר פון ולדהיים, מנהל המוזיאון באותה עת. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הופרדו האוספים הזואולוגיים מיתר אוספי המוזיאון, וקטלוג נפרד של אוספים אלה פורסם בשנת 1822.
בשנת 1861 הפך אוסף הזואולוגיה למוזיאון אוניברסיטאי עצמאי. האוסף נפתח לציבור הרחב בשנת 1866 (קודם לכן שימש חוקרים בלבד).
בין השנים 1898-1902 הוקם המבנה הנוכחי המשמש את המוזיאון. בשנת 1930, עם יסוד הפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה הפך המוזיאון לחלק מהאוניברסיטה.
מצווה הבאה בעבירה
שמאל|ממוזער|150px|אחת הדוגמאות המובאות בתלמוד למצווה הבאה בעבירה היא קיום מצוות ארבעת המינים באמצעות [[לולב גזול.]] מצווה הבאה בעבירה הוא מונח תלמודי המתייחס לקיום מעשה מצווה שהתאפשר בעקבות עבירה שקדמה לו.
הלכה זו נאמרה, רק במקרה בו לא מיושם הכלל של עשה דוחה לא תעשה, שעוסק במקרים בהם בעל פי ההלכה מעשה מצווה מסוים דוחה איסור אחר, שמתנגש בו, כגון קיום ברית מילה שדוחה את השבת.
מקור
אסמכתא למושג זה של מצווה הבאה בעבירה מובאת על ידי רבי יוחנן משמו של רבי שמעון בר יוחאי, מהפסוק בספר ישעיהו (ס"א ח') "כִּי אֲנִי ה' אֹהֵב מִשְׁפָּט, שׂנֵא גָזֵל בְּעוֹלָה...", שמדבר על איסור הקרבת קורבן גזול, שמפורש על ידיהם במשל שבו מלך שמגיע לבית מכס, משלם באופן פרדוקסלי בעצמו מכס, כדי להוות דוגמה לעוברי דרכים, שילמדו ממנו לא להבריח עצמם מהמכס, וכך אלוהים אף שהכל שלו, אינו רוצה ש"יבריחו את המכס" אפילו בשבילו.
בתלמוד הירושלמי, רבי הושעיא מביא בהקשר של איסור קיום מצווה במצה גזולה, את הפסוק "ובוצע ברך - ניאץ ה'", בפרשנות של אמירת ברכה על בציעת פת גזולה - דבר הנחשב לניאוץ ה'. ועוד נאמר שם "אין עבירה מצווה", ו"אין מצווה עבירה". "אם עשיתן כמצותן - הן מצות, ואם לאו - אינן מצות".
הגדרה
הגדרת המושג היא, מצווה שבבסיסה קיימת עבירה (רמב"ם ותוספות), או מצווה שגורמת לעבירה להעשות (ריטב"א), לעומת "עשה דוחה לא תעשה" שאין בו חיבור עקרוני בין המצווה לעבירה באותו חפץ, אלא שהם קשורים לאדם העושה אותם.
הטעם של האיסור לדעת חלק מהראשונים הוא הטעם המובא בתלמוד הירושלמי, "שלא יהא נעשה סנגורו קטגורו". בירושלמי, אדם העושה מצווה בלולב גזול, נמשל לאדם שנתפס מכבד את השלטון, בארוחה שמומנה מכספי השלטון עצמו.
עבירה שבולטת בהקשר של מושג זה היא הגזל. עם זאת, על פי דעת רוב פרשני התלמוד הראשונים דין זה של מצווה הבאה בעבירה תופס לגבי כל המצוות כולן. בדעת מיעוט נמצא התוספות רבנו פרץ שלדעתו מושג זה תופס רק לגבי מצוות שעיקרן ריצוי לפני המקום.
דוגמאות
דוגמאות למקרים של מצווה הבאה בעבירה הן אכילת מצת טבל או מצת הקדש או מצה גזולה בפסח, נטילת לולב גזול, או נטילת לולב של אשרה או של עיר הנידחת בסוכות, הקרבת קורבן גזול, והנחת תפילין גזולות. דוגמה נוספת שמובאת ברמב"ם, היא הבאת מנחות ונסכים מערלה וכלאי הכרם. במקור זה הרמב"ם מוסיף טעם לדבר "שהיא מצווה הבאה בעבירה - שהקב"ה שונאה".
רבי ישראל מסלנט, מייסד תנועת המוסר שקמה ביהדות אירופה במאה ה-19, הרחיב מושג זה ל"מצווה בין אדם למקום, הבאה בעבירה בין אדם לחבירו". כלומר הקפדה על קיום מצווה בין אדם למקום שגוררת פגיעה בבני אדם אחרים. הוא ציין שלפעמים אנשים שאדוקים ומתלהבים מקיום מצווה מסוימת, יכולים לפגוע בעצם קיום המצווה באחרים. לשם דוגמה הוא הביא את עניין ההשכמה המוקדמת לסליחות, בחודש אלול ועשרת ימי תשובה, שלעיתים גורמת צער גדול לבני ביתו של האדם המשכים, ותקלות רבות כרוכות בעניינה. דוגמה נוספת אדם שטרוד במצבו הרוחני-דתי שעלול להכשל ביחסו לבריות, ולהגיע לידי כעס והקפדות לא ראויים.
טעם הדין
בטעם ההלכה ביארו הרמב"ן, והר"ן שהוא כעין הכלל "אין קטגור נעשה סנגור", והיינו שאין ראוי לקיים בדבר מסוים רצון ה', כאשר בדבר זה עצמו עברו על צווי ה' ובזה מכעיסו.
טעם נוסף כתבו הר"ן והריטב"א שאדם אינו יוצא במצווה הבאה בעבירה כדי שלא יהיה מזכיר לו העוון, כלומר שכאשר קיום המצווה מתאפשר רק מכח העבירה, נמצא ששימוש זה הוא תוצאה של העבירה, וגורם לעבריין רעה שמזכיר לו עוונו שוב.
הסברים נוספים
הרציונל שעומד מאחורי תפיסה זו ששוללת עשיית מצווה שבבסיסה עבירה הוא הרצון למנוע מתן לגיטימציה והכשר לפעולה אסורה באמצעות פעולה מותרת וטובה. אחרת ניתן יהיה להשתמש בעשיית מצוות כעלי תאנה והכשר עבירות, למשל גזל רכוש ונתינתו לצדקה, בסגנון מעשיו של הגיבור הבריטי רובין הוד שנהג לשדוד עשירים ולחלק כספם לעניים.
למעשה נראה כי מדובר בתפיסה השוללת באופן כללי את האמירה המטרה מקדשת את האמצעים, שאם לא כן, הרי תוכשר כל עבירה שהינה בדרך לעשיית מצווה שמשמשת כמטרה. וכגודל המטרה כן עשויות לגדול העבירות והעוולות שיהיה אפשר להצדיק.
יש בתפיסה זו גם אמירה שאין להפוך מצווה למנוע לעשיית רע, ובמקרה שאין לאדם את שדרוש לו לקיים מצווה, עליו להימנע מכך, ולא לנסות לעשות את המצווה בכל מקרה, באמצעות חפץ אסור כמו לולב ומצה גזולים.
בעולמה של הקבלה
חוקר הקבלה גרשום שלום כתב מאמר בשם "מצווה הבאה בעברה", שבו התווה את קווי המתאר למרבית המחקר על שבתאות ופרנקיזם שבא אחריו. מקום מרכזי במאמר תופס הדיון במקומן של עבירות ופריצת גבולות הלכתיים בזרמים אלו; לטענתו של שלום, השבתאות והפרנקיזם איפשרו ניתוק משיחי-גאולי בין קבלה להלכה, ובכך פתחו את הדרך להשכלה ולחילון במרחב היהודי, וגם לציונות.
פסיכופריחה
פסיכופריחה הוא רומן מאת רונן דוד, שיצא לאור בהוצאת "תמוז" בשנת 2006.
הספר מבוסס על קורות חייו של המחבר, ומתאר בגוף ראשון את התפתחותה של פסיכוזה מסוג מאניה. הספר מביא את סיפורו של אורי, מפקד פלוגה בצה"ל, שבמהלך שירות מילואים קרבי לוקה בהתקף של פסיכוזה המערער את עולמו. אורי נאלץ להתמודד עם אשפוז כפוי ועם מציאות שונה לגמרי מזו שאפיינה את חייו קודם לכן.
הספר פותח צוהר לעולם בריאות הנפש, ומאפשר היכרות עם החוויות העוברות על האדם בצל הפסיכוזה, ועם יחס החברה כלפיו.
Addicted to a Memory
השיר זכה לביקורות חיוביות רבות. מבקרים לשירי מוזיקה אלקטרונית קודמים שלו, ביניהם, "Stars Come Out", "Slam the Door" ו "Shave It Up". השיר הוצג ב-2015 בפרסומת של משקה האנרגיה גייטורייד בכיכובו של ליונל מסי.
רקע
"Addicted to a Memory" החל כדמו של זד אשר נשלח לליידי גאגא ב-2012. לאחר ששמעה את הדמו, גאגא התקשרה לג'ימי לובין מתוך אינטרסקופ רקורדס וביקשה ממנו לחתום לזד על חברת התקליטים. על השיר, הצהיר זד: "אני חושב שאתה יכול לשמוע את הפיתוח האמיתי שלי כאמן בתוך השיר. זה כמעט כמו פרק זמן של הקריירה שלי."
ב-19 במרץ 2015, 50 אוהדים של זד באוסטין נלקחו באמצעות רכב פרטי למסיבה בפארק מערת לונגהרן  במסיבה, זד הותיר להם להקשיב הגרסה הסופית של "Addicted to a Memory".
לודוביק ברוקשטיין
לודוביק ברוקשטיין (Ludovic Bruckstein; 27 ביולי 1920 מונקאץ' - 4 באוגוסט 1988 תל אביב) היה מחזאי, סופר ופובליציסט יהודי רומני וישראלי, שכתב בשפה הרומנית וביידיש. חלק מיצירותיו תורגמו לעברית. החל משנת 1972 חי בישראל.
שנותיו המוקדמות
בילדותו חי ברוקשיין בחבל מרמורש, ברומניה. הוא נולד בשנת 1920 בשם יוסף לייב אריה ברוקשטיין בחבל רוסינסקו, בעיר מונקאץ' (שהסתפחה ב-1918 לצ'כוסלובקיה, היום באוקראינה). הוא היה נינו של הרב החסידי חיים יוסף ברוקשטיין, (1864-1775) אב בית דין בפיסטין ובקישווארדה, בעל "תוספות חיים". גם הסב מצד האב היה רב ידוע, ישראל נתן אלטר ברוקשטיין, בעל "מנחת ישראל" ו"אמונת ישראל". על משפחתו כתב לימים הסופר בספרו "גורלו של יעקב מגיד". בגיל 4 עבר ברוקשטיין עם משפחתו לגור בסיגט שם לאביו, מרדכי, היה בית חרושת למקלות הליכה. המשפחה עסקה גם בייצוא צמחי מרפא מן האזור. ברוקשטיין סיים לימודים בבית ספר התיכון למסחר בסיגט והתכוון לנסוע ללמוד משפטים בשווייץ. נסיבות משפחתיות אילצו אותו לדחות את התכנית ולעבוד בינתיים בעסק המשפחתי.
השואה
צפון טרנסילבניה, כולל סיגט וכל האזור מרמורש, הועבר לידי הונגריה בשנת 1940 בהתאם לתכתיב וינה. בנסיבות אלה בימי השואה במאי 1944 נשלחה משפחתו של לודוביק ברוקשטיין לאושוויץ. מאושוויץ הוא הועבר לברגן-בלזן ואחר כך למחנות אסירים ועובדי כפייה נוספים בהילדסהיים, הנובר, גרוס-רוזן, וולפסברג ו-ויסטגירסדורף (כיום גלושיצה בפולין) שם שוחרר על ידי הצבא הסובייטי במאי 1945. אחרי שהחלים מטיפוס שב לסיגט חזרה לשליטה רומנית. בסיגט מצא את אחיו, ישראל, ששרד גם הוא בשואה. שניהם התכוונו לעלות לישראל. אולם לודוביק התחתן אשתו צ'יפי שרולטה (שיינדל) לבית ציג, גם היא ניצולת שואה בת 17. מכיוון שהיא חלתה בשחפת ונזקקה לטיפולים בבית מרפא בקלוז' שני בני הזוג נשארו ברומניה.
פעילותו הספרותית
לודוביק ברוקשטיין התחיל להוכיח את עצמו ככותב בשפות רומנית, יידיש והונגרית. החל את דרכו הספרותית בסיפורים שפרסם בעיתון Viaţa Românească (החיים הרומניים) ב-1945, למשך זמן קצר יחד עם סמואל שטרן וקלמן כהן הוציא בסיגט את העיתון בשפה יידיש "אונזער לעבן" (חיינו) ובשנת 1947 כתב מחזה שבו תיאר מרד של אסירים אנשי זונדרקומנדו באושוויץ, לפי אירוע שהתרחש במציאות. המחזה, שנכתב גם כן ביידיש, ונקרא "נאכט שיכט" (משמרת לילה) הוצג בשנים 1958-1948 בהצלחה בתיאטראות היהודיים בבוקרשט וביאש.הוא היה למחזאי מוערך ומחזותיו הוצגו בבמשך השנים תיאטראות רבים ברומניה, ברית-המועצות, פולין ואפילו בדרום-אמריקה. ברוקשטיין הוזמן ללמוד ספרות בבית הספר לספרות "אמינסקו" שפעל בבוקרשט בשנים 1955-1950 מיוזמת המשטר הקומוניסטי. נבחר לאיגוד הסופרים הרומנים וערך את מדור התיאטרון של בטאון האיגוד. כמו כן לימד זמן מה אסתטיקה במכון לאמנויות הבמה "יון לוקה קאראג'אלה" בבוקרשט. רצה להתחמק מלהיות מעורב בתעמולה פוליטית כולל אנטיציונית ולבסוף חזר לסיגט, בה לימד בתיכון "דארגוש וודה" ובהמשך התמנה למנהל "בית הספר העממי לאמנות".
בשנים 1967-1950 כתב ברוקשטיין כעשרים מחזות שהוצגו בתיאטראות ברומניה, כמה מהם תורגמו והוצגו בהונגרית, גרמנית, רוסית ואסטונית. בשנות ה-1960 המאוחרות כתב גם סיפורים שפורסמו בעיתונים וכתבי עת ברומניה. זכה במספר פרסים ועיטורים. בשנת 1969 פרסם בבוקרשט קובץ הסיפורים.
אחרי ביקור בישראל, שבה פגש לראשונה את אחיו מאז פרידתם ב-1947, ב-1972 עלה לישראל והמשיך גם בה בשנים 1988-1972 את יצירתו בשפה הרומנית.. פרסם בישראל שבעה ספרים בהוצאה משלו, פנופטיקום.
חלק מיצירתו הופיעו גם בעברית ותורגמה לצרפתית. הוא היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית. על אף עלייתו לישראל לא סולק מאיגדו הסופרים ברומניה ונשאר חבר בו עד סוף ימיו. נפטר בתל אביב בגיל 68 בגלל מחלה.
לודוביק ברוקשטיין תיאר את חייו במילותיו בנובלה EU (אני), שהתפרסמה בקובץ "אולי אפילו אושר":
חייו הפרטיים
הוריו ושתי אחיותיו נספו בשואה. הסופר היה נשוי ל צ'יפי (שיינדל) לבית ציק ונולד להם בן, אלפרד ברוקשטיין, מדען מחשב, פרופסור בטכניון בחיפה. הבן אייר אחדים בספריו שפורסמו בעברית, רומנית וצרפתית.
מחזות
ברוקשטיין כתב כעשרים מחזות: הוצג לראשונה על במת התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט TES ב-1949 בבימויו של מאוריצ'יו סקלר
קישורים חיצוניים
95de ani de la nașterea scriitorului sighetean Ludovic Bruckstein The Calvert Journal Paula Erizanu 17/10/2019 - My father understood the human soul’: remembering the Jewish-Romanian author whose Holocaust stories continue to inspire compassion
ערן רולניק
ערן רולניק (נולד ב- 28 באוגוסט 1965) הוא פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, היסטוריון, מתרגם, עורך ומרצה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
רולניק הוא דוקטור לרפואה ומומחה בפסיכיאטריה. לאחר סיום לימודי הרפואה כתב עבודת דוקטורט בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, בנושא "הגירתה של הפסיכואנליזה ממרכז אירופה והתקבלות רעיונות פרויד בארץ ישראל 1950-1919". מנחה עבודת הדוקטורט היה פרופסור דן דינר. רולניק הוא פסיכואנליטיקאי מנחה בחברה הפסיכואנליטית בישראל, ובהתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית. הוא נמנה עם סגל ההוראה של תוכנית הלימודים הרב-תחומית בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר ללימודי המשך ברפואה ובמכון הפסיכואנליטי ע״ש מקס אייטינגון בירושלים. רולניק תרגם מגרמנית וערך מדעית רבים מכתביו של זיגמונד פרויד והוא שותף - כמחבר יחיד, מחבר שותף, עורך, או עורך שותף - ליותר מ 20 ספרים. כ 70 מאמרים שלו התפרסמו בכתבי עת שפיטים בעברית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, פולנית.
ספרו עושי הנפשות: עם פרויד לארץ ישראל 1918-1948 (2007), שהוא עיבוד של עבודת הדוקטורט בהיסטוריה, ערך מחקר חלוצי העוסק בהגירתה של הפסיכואנליזה ממרכז אירופה לארץ ישראל בין השנים 1918-1948, שנים שבהן נחרב צור מחצבתה הגאוגרפי בשואה והוקמה מדינת ישראל. הספר מבוסס על מכתבים ותעודות רבים שטרם ראו אור. היו אלה השנים המעצבות של החברה הפסיכואנליטית בישראל בראשותו של מקס אייטינגון, אחד משבעת התלמידים הקרובים ביותר לפרויד, שעלה לארץ ישראל. בספר מובאות התכתבויות של פרויד עם קוראיו ותלמידיו בארץ ישראל. מהדורות מתקדמות של הספר התפרסמו באנגלית, גרמנית וצרפתית והוא נסקר ב 50 כתבי עת ועיתונים.
כתיבה
הספר תורגם לאנגלית, צרפתית וגרמנית:
קישורים חיצוניים
על כתביו:
על תרגומיו
מיהאי באביץ'
מיהאי לאסלו אקוש באביץ' סנט-אישטוואני (בהונגרית: Babits Mihály או Szentistváni Babits Mihály László Ákos, 26 בנובמבר 1883 סקסארד – 4 באוגוסט 1941 בודפשט) היה משורר, סופר, מסאי, היסטוריון של הספרות, מבקר ספרות ומתרגם הונגרי. חלק משיריו נוגעים בנושאים בעלי אופי דתי. הוא נמנה עם נציגי דור הסופרים הראשון שהתבלטו בחוג הדו-שבועון הספרותי החשוב בהונגריה, ניוגט (מערב) שהוא הפך לעורכו הראשי (השני) משנת 1929 (לאחר תקופת העורך הראשי הראשון הוגו איגנוטוש) ועד מותו בשנת 1941. באביץ' כונה "המשורר המלומד" (Poeta Doctus) של הספרות ההונגרית. היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
ילדות וצעירות
באביץ' נולד בשנת 1883 בסֶקסארד, בירת המחוז טולנה כבנם של השופט מיהאי באביץ' (שעבד בבודשפט ואחר כך החל משנת 1891 בבית משפט בפץ') ושל האַינאלקה (אורורה) לבית קֶלֶמֶן (Kelemen), אישה שוחרת תרבות, כולל שירה, שידעה לדלקם בעל פה את "יבגני אונייגין" מאת פושקין, את הפואמה "טולדי" מאת יאנוש אראן ואת הרומן בחרוזים של לאסלו אראן, "גיבור התעתועים". אחד מקרובי המשפחה של האם היה המשפטן דז'ה בודאי. שם המשפחה באביץ' נפוץ בקרב הסרבים והקרואטים. לדברי הסופר לא היה ידוע לו דבר על אבות ממוצא סלאבי ומשפחתו מצד האב היא משפחת אצילים הונגרים שמקורה באזור שומוג'. באביץ' טען שקיימת גם מילה הונגרית עתיקה דומה, אך אם היה מתברר שיש לו באמת גם מוצא סלאבי, היה רואה בזאת העשרה מבורכת, כמו במקרים של מיקלוש זריני או שנדור פטפי.