cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיימה ביילי
קריירה
ביילי הנחה גם תוכניות אירוח זרות בערוץ הלטיני של רשת CBS ו-Telemundo במהלך שש שנים. לאחר שנשיא פרו, אלברטו פוג'ימורי, נס מהמדינה (לאחר עשר שנים בתפקיד) כדי לחמוק ממשפט באשמת שחיתות, רשתות הטלוויזיה העצמאיות היו חופשיות יותר וביילי החל לארח תוכנית פוליטית חדשה בשם 'El Francotirador', במסגרתה הוא ראיין מועמדים לנשיאות. הוא "הטריד" דמויות נכבדות בדעותיו הפרטיות, ולאחר מכן נאלץ לפרוש. ביילי פרסם ספר באותו שם, בהשראת אירועים אלו.
ביילי כותב טור בשם "Correo" בעיתון מקומי בעל השקפה ימנית.
ברי ושמא
טענת 'ברי' היא טענה שהתובע מציג ללא שיש לו ספק בהּ (ראובן לווה ממני 100 שקלים ולא החזירם). טענת 'שמא' היא טענה של הנתבע והיא מעלה ספק בטענת התובע (אני לא זוכר אם לוויתי משמעון).
ברי ושמא מול המוציא מחבירו עליו הראיה
בכמה מקומות בתלמוד מובאת מחלוקת בין רב יהודה ורב הונא לרב נחמן ורבי יוחנן, האם טענה של ברי מול טענת שמא מספיקה כדי להוציא ממון מאדם אחר, בניגוד לכלל המפורסם המוציא מחברו עליו הראיה. רב יהודה ורב הונא מחייבים, בעוד רב נחמן ורבי יוחנן פוטרים.
להלכה, מבדילים בין מקרה בו הנתבע מסופק אם החיוב הכספי היה קיים אי־פעם לבין מקרה בו הנתבע מודה בחיוב אך מסופק אם כבר שילם. במקרה הראשון, נפסק בגמרא ש"ברי ושמא לאו ברי עדיף", כלומר - אי אפשר להוציא כסף מאדם שאינו בטוח באשמתו רק על סמך העובדה שהתובע בטוח שכך היו הדברים. לדוגמה, כאשר אדם תובע מחברו סכום כסף וחברו אומר שאינו יודע אם חייב, על פי הכלל "ברי ושמא לאו ברי עדיף" הדין הוא שהנתבע פטור מלשלם עד שיביא התובע הוכחה לדבריו. במקרה השני, לעומת זאת, המשפט העברי קובע ש"ברי ושמא - ברי עדיף" והנתבע חייב לשלם. לדוגמה, כאשר שמעון מודה שהוא אכן היה חייב לראובן פיצויים, אך אינו בטוח אם שילם אותם.
ישנם המבינים דין זה בכך שעצם טענת הברי מהווה בירור שאכן כך היא האמת, על פי הנאמנות הבסיסית של אנשים, שכן אנו מניחים שקיימת חזקת כשרות ושאין אדם תובע אם לא חייבים לו. התוספות טוענים שברי עדיף רק כאשר הברי טוב והשמא מעורר חשד. דהיינו אם הנתבע אמור היה לדעת אם הוא חייב או לא, סביר שהתובע לא היה תובע סתם בדבר שחברו מכיר בשקרו, וטענת השמא מעוררת חשד, כיוון שאדם סביר אמור לדעת האם אכן חייב ולשיטת התוספות במקרה שהנתבע לא יכול לדעת לא אומרים שהברי עדיף.
במאה האחרונה ראשי הישיבות נתנו הסבר אחר, על פיו קיים חיוב משפטי על הנתבע לענות לתביעה. מכיוון שטענת שמא אינה מהווה תשובה ראויה לתביעה, הנתבע חייב לשלם. מושג זה, חיוב על הנתבע לענות, ואם לא יענה יתחייב ממון, לא היה נפוץ כלל וכלל בספרות לפני המאה האחרונה, ואילו כיום קשה למצוא מאמר תורני שלא יזכיר הבנה זו. על פי הסבר זה, ייתכן שגם אדם אשר לא היה אמור לדעת כלל האם הוא חייב או לא, יתחייב לשלם כאשר הוא טוען טענת שמא, מכיוון שהוא אינו עונה לתביעה.
ברי ושמא יחד עם חזקת הגוף
לפי שיטת רבן גמליאל, כאשר טענת ברי ושמא מצטרפת עם חזקת הגוף, יש לה עדיפות גם מול חזקת ממון. אם כי לפי שיטת התוספות רי"ד, דין זה הוא דווקא כאשר הבעל רוצה לפטור את עצמו משטר הכתובה העומד נגדו, ואז אף על פי שחזקת ממון אומרת שהממון שלו, ניתן להוציא ממנו את שטר הכתובה כאשר חזקת הגוף אומרת שאשתו הייתה בתולה בשעת האירוסין, מכיוון שיש כבר נגדו שטר כתובה התלוי ועומד. יש שפירשו זאת בכך, שמכיוון שיש נגד הבעל כבר שטר כתובה, לא תקף הכלל המוציא מחבירו עליו הראיה, שכן האשה אינה רוצה לחדש חיוב חדש נגד הבעל, אלא רק להחזיר את חיוב שטר הכתובה התלוי ועומד, יש כבר נגדו "חזקת חיוב", ודין המוציא מחבירו עליו הראיה הוא רק כאשר אדם רוצה לחדש חיוב חדש נגד חבירו.
עם ילידי
עם ילידי (ברבים: עמים ילידים, או ילידיים; על פי האקדמיה ללשון העברית: קדמונאים) הוא קבוצה אתנית המוגדרת כאוכלוסייה טבעית וראשונית במקום מסוים. יָלִיד הוא בן לקבוצה ילידית. למונח יש הגדרות שונות, ואין אחת שמקובלת אוניברסלית, אך לרוב הזיהוי נעשה עם הפירוש של "המתיישבים המקוריים" של טריטוריה.
לקראת סוף המאה ה-20 המונח קיבל משמעות פוליטית, כשהחל לשמש להתייחסות לקהילות אתניות שלהן קשרים היסטוריים לקבוצות שהתקיימו בטריטוריה זו או אחרת טרם עברה קולוניזציה או היווצרות מדינת לאום, ואשר משמרות מידה ניכרת של הבחנה תרבותית ופוליטית מהמסגרת התרבותית/פוליטית ה'מרכזית' של המדינה שבתחומי גבולותיה הקבוצה הילידית נמצאת. במובנו הפוליטי של המונח "עם ילידי", קבוצות אלו נתפסות כפגיעות במיוחד לניצול ודיכוי בידי מדינות-הלאום, ובעקבות כך נוצרה מערכת של זכויות אזרחיות בהתאם לחוק הבינלאומי, בידי ארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, ארגון העבודה הבינלאומי והבנק העולמי. האו"ם יצא בהצהרה בדבר זכויות עמים ילידיים - שמטרתה הגנה על הזכויות הקיבוציות של עמים מקוריים - לתרבותם, לזהותם, ללשונם, לעיסוקם, לבריאותם, לחינוכם ולמשאביהם הטבעיים.
מדינות שונות מייעדות שמות שונים לקבוצות אוכלוסייה בתחומן שמוכרות כילידיות על פי החקיקה הבינלאומית, דוגמאות הן "אמריקנים מקוריים" (בארצות הברית), "אינואיטים", "מטי", "האומות הראשונות" (קנדה), "אבוריג'ינים" (אוסטרליה), "אנשי ההרים" (דרום-מזרח אסיה) ואַדיוואסי (הודו), ובמקומות שונים אף "מיעוטים לאומיים" ו"קבוצות שבטיות".
דרו ברימור
דרו בליית' ברימור (באנגלית: Drew Blythe Barrymore; נולדה ב-22 בפברואר 1975) היא שחקנית, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית, בת למשפחת השחקנים הידועה - משפחת ברימור (אנ'), היא זכתה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך, בנוסף לשבעה מועמדויות לפרס אמי ולפרס האקדמיה הבריטית לקולנוע. היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2004.
את תפקיד הפריצה שלה קיבלה בגיל 7, בסרטו של סטיבן ספילברג "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" ( 1982), ובהמשך שיחקה בשורה של סרטים מצליחים, בין היתר "צעקה" (1996), "זמר החתונות" (1998), "עכשיו ולתמיד" (1998), "אף פעם לא התנשקה" (1999), "המלאכיות של צ'רלי" (2000) ובהמשכו "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" (2003), "הבחורים בחיי" (2002), "דופלקס" (2003) , "50 דייטים ראשונים" (2004), "מילים ולחן" (2007) ו"הוא פשוט לא בקטע שלך" (2009).
היא זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך עבור תפקידה בתור אדית בוביאר ביל (אנ') בסרט הטלוויזיוני של HBO "זכרונות מאחוזת הגנים האפורים" (2009). בהמשך, היא כיכבה בסדרה הקומית "דיאטת סנטה קלריטה" (2017–2019) של נטפליקס, והחל משנת 2020 היא מנחה את תוכנית האירוח שלה "The Drew Barrymore Show" בסינדיקציה.
ביוגרפיה
דרו בליית' ברימור נולדה ב-22 בפברואר 1975 בקולבר סיטי (אנ'), קליפורניה, לשחקן ג'ון דרו ברימור (אנ') ולשחקנית ג'יין ברימור, שנולדה במחנה עקורים בברנדנבורג, מערב-גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה להורים פליטים מהונגריה. דרך אביה, לברימור יש שלושה אחים למחצה גדולים יותר, ביניהם השחקן ג'ון בליית' ברימור (אנ'). הוריה התגרשו ב-1984, כשהיתה בת תשע.
הסנדקיות של ברימור הן השחקנית סופיה לורן, ואלמנתו של לי שטרסברג, אנה שטרסברג; ברימור תיארה את מערכת היחסים שלה עם אנה ככזה ש"היה כל כך חשוב לי כילדה כי היא הייתה כל כך חביבה ומטפחת". הסנדק שלה הוא הקולנוען סטיבן ספילברג.
שמה הפרטי של ברימור, דרו, היה שם הנעורים של סבתא רבא שלה, ג'ורג'י דרו, ושמה האמצעי, בליית', היה שם המשפחה של המשפחה ששימש לראשונה את סבא רבא שלה מוריס ברימור. באוטוביוגרפיה שלה מ-1991 "Little Girl Lost", ברימור סיפרה על זיכרונות מוקדמים מאביה המתעלל, שעזב את המשפחה כשהייתה בת שישה חודשים. לה ולאביה מעולם לא היה משהו שדומה למערכת יחסים משמעותית, ורק לעתים רחוקות דיברו זה עם זה.
ברימור גדלה בעיר מערב הוליווד (אנ'), במחוז לוס אנג'לס עד שעברה להתגורר בשכונת שרמן אוקס (אנ') בלוס אנג'לס בגיל שבע. היא חזרה למערב הוליווד לאחר שהפכה לעצמאית בגיל ארבע עשרה. ברימור למדה בבית הספר היסודי Fountain Day במערב הוליווד ובקאנטרי סקול.
קריירה
ברימור החלה להופיע בפרסומות בגיל 11 חודשים. היא סיפרה כי באודישן שנערך לה לפרסומת למזון לכלבים, הכלב ליקק אותה אך במקום לבכות היא החלה לצחוק, וכך התקבלה לפרסומת. כשהייתה בת חמש הופיעה לראשונה בקולנוע, בסרט "Altered States" (מצבים משתנים) אך את תפקידה הגדול הראשון קיבלה שנתיים מאוחר יותר, בסרטו של סטיבן ספילברג "אי.טי. - חבר מכוכב אחר". ב-1982, בגיל 7, הופיעה ברימור בתוכנית 'סאטרדיי נייט לייב' וב-1984 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה של השנה על תפקידה בסרט "גירושין נוסח הוליווד". בהמשך היא חזרה לשחק בסרט "פיתוי קטלני" (1992).
בינואר 1995 הופיעה בעירום במגזין פלייבוי. בראיון סיפרה שכאשר ספילברג ראה את התמונה הוא כתב לה: "יום הולדת שמח! אשמח לראות אותך... אבל פלייבוי?!". בנוסף, בריאיון עם דייוויד לטרמן היא רקדה על השולחן ואף חשפה את שדיה בפניו. ב-1996 השתתפה בסרט האימה "צעקה" ולאחר מכן החלה להופיע בקומדיות רומנטיות, ביניהן: "אף פעם לא התנשקה" (1999) ו"50 דייטים ראשונים" (2004). בנוסף היא הפיקה מספר סרטים ובהם "המלאכיות של צ'רלי" (2000).
באפריל 2007 נודע כי ברימור תהפוך לדוגמנית ודוברת חברת הקוסמטיקה CoverGirl החדשה. באותו חודש היא דורגה במקום הראשון ברשימת "100 האנשים היפים" של מגזין פיפל. ביוני אותה שנה הודיעה חברת האופנה גוצ'י כי ברימור תשמש כדוגמנית בקו התכשיטים של החברה.
בשנת 2009 ביימה את סרטה הראשון, "תחליקי", בכיכובו של אליוט פייג', שבו בנוסף גם הופיעה בתפקיד משנה. באותה שנה זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על משחקה בסרט הטלוויזיה של HBO "זכרונות מאחוזת גנים אפורים".
בשנת 2014 כיכבה בסרט הקומדיה "תקועים בחופשה" לצד אדם סנדלר.
בשנים 2017–2019 שיחקה בתפקיד מרכזי בתור שילה האמונד בסדרת קומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" מבית נטפליקס.
כיום דרו משמשת כפרזנטורית הראשית של משחק הבינגו “Bingo blitz” השייך לחברת המשחקים הישראלית ״פלייטיקה״.
חיים אישיים
ב-1991, ברימור הייתה מאורסת ללילנד השלישי, נכדו של סוכן הכישרונות הידוע לילנד הייוורד (אנ'), האירוסין בוטלו כמה חודשים לאחר מכן. היא הייתה מאורסת לשחקן ג'יימי וולטרס (אנ') מ-1992 עד 1993.
ב-20 במרץ 1994 ברימור נישאה לג'רמי תומאס, בעליו של בר בלוס אנג'לס, יליד ויילס. היא הגישה ממנו תביעת גירושין פחות מחודשיים לאחר מכן.
בסוף 1994, ברימור יצאה במשך תקופה עם אריק ארלנדסון (אנ'), גיטריסט להקת הול, ולאחריו עם מנחה MTV והקומיקאי טום גרין (אנ') ב-1999; היא וגרין היו מאורסים ביולי 2000 ונישאו שנה לאחר מכן. גרין הגיש בקשה לגירושין בדצמבר 2001, אשר נסגרה סופית ב-15 באוקטובר 2002.
בשנת 2002, ברימור החלה לצאת עם המוזיקאי הברזילאי-אמריקאי פבריציו מורטי (אנ'), מתופף להקת The Strokes, זמן קצר לאחר שנפגשו בהופעה. מערכת היחסים ביניהם הסתיימה בינואר 2007. היא החלה לצאת עם השחקן ג'סטין לונג, אך הם נפרדו ביולי 2008. ברימור ולונג הציגו את עצמם מאוחר יותר כזוג בזמן צילומי הסרט "הולכים רחוק" לפני שנפרדו שוב בשנה שלאחר מכן.
בתחילת 2011, ברימור החלה לצאת עם יועץ האמנות האמריקאי-יהודי ויל קופלמן, בנו של מנכ"ל שאנל לשעבר, ארי ל. קופלמן (אנ') . בני הזוג הכריזו על אירוסיהם בינואר 2012, ונישאו ב-2 ביוני 2012, בעיירה מונתסיטו (אנ'), קליפורניה. ארבעה ימים לאחר מכן, תמונת החתונה של בני הזוג הופיעה על שער המגזין "פיפל". יש להם שתי בנות: אוליב (נולדה ב-2012) ופרנקי (נולדה ב-2014). ב-2 באפריל 2016, ברימור וקופלמן פרסמו הצהרה על פרידתם. ב-15 ביולי 2016, ברימור הגישה רשמית בקשה לגירושין, שהסתיימה ב-3 באוגוסט 2016.
ברימור היא ביסקסואלית. בריאיון עם Contact Music בשנת 2003, אמרה: "האם אני אוהבת נשים? כן, בהחלט. תמיד החשבתי את עצמי כביסקסואלית. אישה ואישה יחד זה דבר יפה בדיוק כמו גבר ואישה ביחד. להיות עם אישה זה כמו לחקור את הגוף של עצמך, אבל דרך מישהי אחרת".
בשנת 2015 אביה של דרו מת מסרטן. בראיון אצל אלן דג'נרס היא סיפרה כי אף על פי שלא היו קרובים במהלך חייה, בשנים האחרונות לחייו היא טיפלה בו והקדישה לו מזמנה. ברימור היא הסנדקית של פרנסס בין קוביין, בתם של קורט קוביין וקורטני לאב.
Another Way to Die
Another Way to Die (בעברית: דרך אחרת למות) הוא סינגל של הזמרים האמריקאים ג'ק וייט ואלישה קיז, שיצא לאור ב-30 בספטמבר 2008. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט "קוונטום של נחמה", ה-21 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. השיר זכה להצלחה רבה, הגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים ברחבי העולם.
כתיבה
במהלך הפקת הסרט "קוונטום של נחמה", חיפשו המפיקים כותב ומבצע לשיר הנושא של הסרט. בין השמות שהועלו היו ליאונה לואיס ואיימי ויינהאוס, אולם בסופו של דבר הוחלט, בפעם הראשונה והאחרונה בסדרת הסרטים, לעשות דואט של אלישה קיז וג'ק וייט. שניהם נמצאו במקרה בטורונטו באותה תקופה. קיז ביקרה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו במטרה לקדם את הסרט "החיים הסודיים של הדבורים" אשר בו שיחקה. וייט קידם סרט תיעודי על גיטרות חשמליות בשם It Might Get Loud.
וייט כתב, הלחין והפיק את השיר, וסיפק לו גיטרה, תופים, פסנתר וקולות רקע, אשר מלווים את קולה של קיז.
מונולית מוריי
מונולית מוריי (באנגלית: Murray Monolith), הוא מונולית, שניתק בעבר מהר טורלין, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
גובהו של המונולית 370 מטרים מעל פני הים.
המונולית נמצא 370 מטרים מהר טורלין.
גילוי המונולית
המונולית התגלה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1931–1929 בהנהגת סר דאגלס מוסון.
מקור השם
מוסון קרא למונולית על שמו של סר ג'ורג' מורי, שהיה שופט עליון באוסטרליה הדרומית, נגיד אוניברסיטת אדלייד, ופטרון משלחת החקר.
אזור אנטארקטי מוגן מיוחד
מונולית מוריי הוא אחד הסלעים החשופים מקרח היחידים בחוף המזרחי של אנטארקטיקה (לצד מונולית סקאלין, הנמצא 6 קילומטרים ממערב למונולית מוריי). ככזה הוא מהווה את הריכוז הגדול ביותר של בתי הגידול של עופות ימיים במזרח אנטארקטיקה. בסלע 160,000 זוגות של יסעור אנטארקטי, ו-70,000 זוגות של פינגוויני אדלי.
בשל כך שני המונוליתים הוכרזו כאזור אנטארקטי מוגן מיוחד, תחת האמנה האנטארקטית (אזור ASPA מספר 164).
לקריאה נוספת
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 86
שיחות ישראל–סוריה (2008)
שיחות ישראל–סוריה במטרה להשיג שלום בין המדינות, החלו בפברואר 2008 כמגעים עקיפים בתיווך טורקיה, והמשיכו כשיחות בלתי ישירות באנקרה בחסות טורקית החל מ-19 במאי 2008.
ב-21 במאי 2008 פורסם לראשונה על קיום השיחות, בהודעה שיצאה במקביל בירושלים, בדמשק ובאנקרה, נאמר: "ישראל וסוריה החלו בשיחות שלום בלתי ישירות בחסות טורקיה. הצדדים הצהירו על כוונתם לנהל את השיחות בתום לב ובפתיחות, ולקיים דיאלוג רציני ורציף, על מנת להגיע לשלום מקיף בהתאם למסגרת שנקבעה בוועידת מדריד".
נשיא סוריה סירב להפגש או ללחוץ את ידו של ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט בעת ששניהם השתתפו בוועידת מדינות הים התיכון בפריז ב-13 ביולי 2008, ובמצעד יום הבסטיליה למחרת. אסד העדיף כנראה לדחות את השיחות הישירות לשנת 2009 - רק לאחר סיום כהונתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ובכל זאת - סבב רביעי של שיחות בלתי-ישירות התקיים בסוף יולי, ושני סבבים נוספים כבר תוכננו לאחר מכן.
מספר שעות לאחר סיום סבב השיחות הרביעי, הודיע אולמרט על פרישתו, ובנאומו אמר: "אנחנו קרובים יותר מתמיד להבנות מוצקות שעשויות להוות בסיס להסכמים בשני צירי ההדברות - הפלסטיני והסורי", אך בסוריה חששו מהמשך השיחות לאור התפטרות אולמרט. ניסיון נוסף של אולמרט כראש ממשלת מעבר לחדש את השיחות - עורר ויכוח ציבורי בישראל.
רקע
היחסים בין ישראל לסוריה עד שנת 2008 היו מתוחים, לאחר מספר אירועים:
במקביל, השמיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד, החל משנת 2003, הצהרות על כוונתו לחדש את המשא ומתן עם ישראל. גישושים אלו לא נתקלו בתגובה אוהדת, ונראה כי אריאל שרון - ראש ממשלת ישראל עד 2006 - לא היה מעוניין לדון על עתידה של רמת הגולן במשא ומתן עם המשטר הסורי. סיבה נוספת שכנראה גרמה לרתיעה הישראלית ממגע עם אסד הייתה תמיכת סוריה בטרור, ומפקדותיהם של ארגוני טרור רבים הפועלים מדמשק.
אסד מצא את עצמו במצב חמור מול ארצות הברית ומדינות מערביות נוספות בעקבות מלחמת המפרץ השנייה. נטען כי המשטר הסורי סייע לסדאם חוסיין להחביא את הנשק להשמדה המונית שנחשד כי היה ברשותו. רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, והחשדות כי המשטר הסורי הוא שאחראי לרצח, הביאו למשבר נוסף ביחסה של מדינות המערב אל המשטר הסורי.
מגעים חשאיים
ייתכן והכל התחיל הרבה יותר מוקדם - בינואר 2004, כאשר נשיא סוריה הגיע לביקור היסטורי באנקרה. אסד כנראה הציע לראש ממשלת טורקיה, לפנות לישראל כדי לחדש את התהליך המדיני בין סוריה לבין ישראל.
ב-24 באפריל 2008 הודיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד שאולמרט הביע נכונות לנסיגה מרמת הגולן. אולמרט, ששהה באותו זמן בחופשה בצימר ברמת הגולן - לא הכחיש טענה זו.
מגעים גלויים בלתי ישירים
הנושא פורסם לראשונה ב-21 במאי 2008 - בתום סבב השיחות הראשון.
סבב חמישי תוכנן ל-8 בספטמבר 2008, אך נשיא סוריה החליט לדחות את השיחות עקב המצב הפוליטי הבלתי ברור בישראל, ומכיוון שעדיין לא ברור מי יעמוד בראש המשלחת הישראלית, לאחר סיום תפקידו של ראש הסגל במשרד ראש הממשלה, יורם טורבוביץ'.
לאחר שיושבת ראש "קדימה" ציפי לבני לא הצליחה להקים ממשלה חדשה, ולאחר שנקבע שהבחירות לכנסת השמונה עשרה יוקדמו - פורסם, שאהוד אולמרט שלח מסר לסוריה, על פיו ניתן לחדש את השיחות בתיווך טורקי. ניסיון זה עורר ויכוח ציבורי בישראל, האם ממשלת מעבר רשאית לנהל מהלך מכריע כזה, או לא.
פריקת ברך
פריקת ברך היא פציעה בברך שבה נוצר ניתוק מוחלט של המפרק בין עצם הירך לעצם השוקה. הסימפטומים כוללים כאבי ברכיים וחוסר יציבות של הברך. סיבוכים עשויים לכלול פגיעה בעורק הסובב את הברך, בדרך כלל בעורק בית הברך, או תסמונת תאים.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
לקראת מגעים גלויים ישירים
מעט מאוד מתפרסם בנושא:
נושאים במשא ומתן
המשא ומתן היה חשאי, ורוב הפרטים אינם ידועים. להלן קטעי מידע שהגיעו לידיעת התקשורת.
פריקת ברך
במקרים בהם המפרק נשאר מנותק, תבוצע החזרה למצב האנטומי הרגיל של המפרק על ידי ניתוח אורתופדי וקיבועו בדרך כלל תחת הרדמה פרוצדורלית. אצל אלו עם סימנים לפציעה עורקית, מתבצעים ניתוחים מיידיים. ייתכן שידרשו ניתוחים רבים. רק ב-10% מהמקרים נדרשת קטיעת חלק מהרגל.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
מסירת רמת הגולן לסוריה
בשיחות הקודמות בשנת 2000 בשפרדסטאון, הסכימה ישראל למסור את רמת הגולן לסוריה, אולם השיחות הגיעו למבוי סתום, קרוב לוודאי עקב מחלוקת על המיקום המדויק של הגבול בין שתי המדינות. ישראל עמדה על הגבול הבינלאומי המנדטורי, ואילו סוריה עמדה על "קו הארבעה ביוני" (4 ביוני 1967, היום האחרון לפני פרוץ מלחמת ששת הימים). קו זה כלל את מובלעת אל חמה, תל עזזיאת ורכס הבניאס ממערב לקו הירוק, עליהם שבו והשתלטו הסורים בראשית שנות ה-50 למרות הגדרתם כאזורים מפורזים בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. המחלוקת נותרה על רצועה ברוחב 10 מטר של החוף המזרחי של הכנרת ורצועה ברוחב של 50 מטר ממזרח לנהר הירדן.
פריקת ברך
פריקות ברך הן נדירות, מתרחשות בכ־1 ל-100 אלף איש בשנה. הן שכיחות יותר אצל גברים מאשר אצל נשים, בפרט אצל גברים צעירים. תיאורי פציעה זו מתוארכים לפחות משנת 20 לפנה"ס על ידי מגדלי צידון.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
מסירת רמת הגולן לסוריה
שר החוץ הסורי וליד אל-מועלם הצהיר ב-21 במאי, מיד לאחר פרסום הידיעה על השיחות, כי ישראל התחייבה כבר לנסיגה מלאה מרמת הגולן. ישראל הכחישה.
על פי מקורות טורקיים, בסוף הסבב השלישי של השיחות (1 ביולי 2008), הוחלט, שבשלב השיחות הישירות ידונו בין היתר גם ב"רישום קו ה-4 ביוני 1967". אפשר להבין מכך, שזו הפעם הראשונה שסוריה מקבלת את הטענה הישראלית, שמיקומו המדויק של קו ה-4 ביוני איננו ברור כיום.
פריקת ברך
תסמינים וסימנים
התסמינים כוללים כאבי ברכיים. המפרק עלול להיות לא במקומו האנטומי הנורמלי. מצב של אפוזיה מפרקית בו כמות הנוזל הפנים-מפרקי עולה, לא תמיד מתרחש.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
יחסי ישראל–סוריה
על פי אסד, אם היה מושג הסכם שלום, היו אמורים להיות "יחסים רגילים" בין סוריה לבין ישראל, כולל החלפת שגרירים, אך הוא סירב להשתמש במילה "נורמליזציה". שגריר סוריה בארצות הברית עימאד מוסטפא, שהיה נחשב מקורב לאסד, הגדיר את היחסים העתידיים כ"שלום הוגן ובר-קיימא".
פריקת ברך
סיבות
כמחצית מהמקרים מתרחשים כתוצאה של טראומה קשה וכמחציתם מתרחשים כתוצאה מטראומה קלה. טראומה קשה עשויה לכלול מקרים של נפילות מגובה משמעותי, התנגשויות ברכב ממונע או הולכי רגל שנפגעו על ידי רכב ממונע. במקרים של טראומה קשה יש לעיתים קרובות פציעות אחרות.
טראומה קלה עשויה לכלול מעידה תוך כדי ריצה או פציעות ספורט. אחד מגורמי הסיכון כוללים השמנת יתר.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
יחסי סוריה עם איראן ועם חזבאללה
כחלק מהסכם השלום, דרשה ישראל מסוריה שתפסיק את שיתוף הפעולה הצבאי והאסטרטגי עם אויבותיה של ישראל - איראן וחזבאללה, ועל כן הברית בין סוריה לבין איראן הייתה אמורה להיות אחד הנושאים במשא ומתן. נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד נדהם וכעס על המגעים החשאיים בין סוריה ובין ישראל, אולם נשיא סוריה מיהר להרגיע אותו, שיחסי איראן-סוריה לא ייפגעו, ואף ביקר באיראן בתחילת אוגוסט 2008. על פי הערכת אמ"ן נכון למאי 2008, סוריה לא התכוונה לשנות את יחסה לאיראן.
פריקת ברך
סיבות
המצב עשוי להתרחש גם במספר הפרעות גנטיות כגון תסמונת אליס-ואן קריבלד, תסמונת לארסן ותסמונות אהלרס-דנלוס.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
החזרת עצמות אלי כהן
ב-20 במאי 2008, יום לפני פרסום הידיעה הראשונה על קיום השיחות, התקשר ראש הממשלה אולמרט אל נדיה כהן, אלמנתו של המרגל הישראלי אלי כהן, רמז לה על השיחות והבטיח שלא ישכח לדרוש את העלאת עצמותיו של אלי כהן לישראל.
פריקת ברך
אבחון
כיוון שהפציעה מסוגלת לחזור למצב האנטומי הנורמלי שלה בעצמה, לפני שאדם מגיע לבית החולים, אבחנת הפציעה עלולה להתפספס. במצב כזה האבחנה תתבסס על ההיסטוריה של הפציעה ובדיקה גופנית. בדיקות אלו עשויות לכלול בדיקות כגון בדיקת המגירה, בדיקת לחץ פתולוגית , בדיקת הרצועות הבוטחות של המפרק ובדיקת הרצועה הצולבת האחורית של המפרק. כמו כן עקב כאבים יהיה קשה לבצע בדיקה גופנית מדויקת.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
ביקורת
ביקורת בישראל נשמעה בעיקר מהצד הימני של המפה הפוליטת - על הנכונות למסור את רמת הגולן לסוריה, וטענות, שמהלך זה נועד לחלץ את ראש הממשלה אולמרט מפרשת טלנסקי. מהצד השני של המפה הפוליטית - פרופ' יחזקאל דרור מחברי ועדת וינוגרד רואה ביוזמות השלום של אולמרט עם סוריה ועם הפלסטינים כ-"תמרונים שטחיים, אם לא ספין מוחלט".
פריקת ברך
אבחון
כשערך מדד לחץ הקרסול נמוך מ -0.9, מומלץ להשתמש באנגיוגרפיה ממוחשבת. ניתן להשתמש באנגיוגרפיה סטנדרטית. אם ערך מדד לחץ הקרסול גדול מ -0.9, יש צורך לבצע בחינות גופניות חוזרות ונשנות במהלך 24 השעות הקרובות כדי לאמת זרימת הדם טובה באזור הפציעה. ערך מדד לחץ הקרסול מחושב על ידי לקיחת לחץ הדם סיסטולי בקרסול וחלוקתו על ידי לחץ הדם הסיסטולי בזרוע.
שיחות ישראל–סוריה (2008)
ביקורת
קיימת השערה, שמניעיו האמיתיים של נשיא סוריה אסד לקיים את השיחות ולפרסם אותן - אף הם אינם טהורים; ייתכן ויש קשר לניסיונות של סוריה לצאת מהבידוד המדיני בעקבות רצח רפיק אל-חרירי. תימוכין להשערה זו אפשר אולי למצוא, בהצהרתו של אסד שצריך לדחות את השיחות לשנת 2009, הצהרה שניתנה רק לאחר שאסד כבר קיבל הזמנה רשמית לבקר בפריז.
ביקורת נשמעה גם מנשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, אולם הקשר בין המדינות כנראה לא נפגע, ונשיא סוריה אף ביקר באיראן בתחילת אוגוסט 2008.
פריקת ברך
סיווג
ניתן לסווג את הפריקות לחמישה סוגים: קדמית, אחורית, רוחבית, אמצעית וסיבובית. סיווג זה מבוסס על תנועת השוקה ביחס לירך. פריקות קדמיות הן הנפוצות ביותר ואחריהן פריקות אחוריות. הפריקות עשויות גם להיות מסווגות בהתבסס על סמך אילו מין הרצועות ניזוקה.
טיפול
התנהלות ראשונית מבוססת לרוב על החייאה מתקדמת לטראומה. אם המפרק נשאר פרוק ומקובע. החזרה למצב האנטומי הנורמלי יכולה להעשות על ידי מתיחה פשוטה לאחר שהאדם קיבל סדורה פרוצדורלית. אם המפרק לא יכול לחזור למצב האנטומי הרגיל בבית החולים במחלקת החירום, ניתוח חירום מומלץ.
אצל אלו עם סימנים של פגיעה בעורקים, מתבצע בדרך כלל ניתוח מיידי. אם המפרק אינו חוזר למצבו האנטומי הרגיל, ייתכן שיהיה צורך בקיבוע חיצוני. אם העצבים והעורקים לא נפגעו, הרצועות ככל הנראה יתאחו לאחר מספר ימים. ניתוחים רבים עלולים להיות הכרחיים. רק מתוך 10% מהמקרים נדרשת קטיעת חלק מהרגל.
אפידמיולוגיה
פריקות בברך הן נדירות: הן מתרחשות כ -1 מתוך 5,000 פציעות אורתופדיות, וכ-1 פריקת ברך מתרחשת מדי שנה מתוך -100,000 בני אדם. הן מתרחשות יותר אצל גברים מאשר אצל נשים, בפרט אצל גברים צעירים.
ימאהה Sports Ride Concept
ימאהה Sports Ride Concept היא מכונית קונספט ספורט דו מושבית, שהוצגה בשנת 2015 על ידי חברת ימאהה מוטור היפנית.
ימאהה Sports Ride Concept
גוף הרכב היה עשוי מסיבי פחם.
תרגום לעברית של שם הדגם "Sports Ride" הוא "רכיבת ספורט" ומקשר את המכונית למסורת האופנועים שבייצור החברה.
סגרגציה
סגרגציה פירושה הפרדה, הבדלה או תהליך היפרדות.
CBS Corporation
CBS Corporation היה תאגיד תקשורת אמריקני המתמקד בשידור, לוחות מודעות והפקות טלוויזיוניות, בעיקר בארצות הברית. תאגיד זה היה הבעלים של רשת הטלוויזיה CBS ושותף בבעלות על The CW, יחד עם קבוצת טיים וורנר. לשעבר היה בבעלותו ערוץ UPN, זאת לפני שהתאחד הערוץ עם The WB ל-The CW. המנכ"ל של התאגיד היה ג'וזף יאנילו.
התאגיד נוסד ב-31 בדצמבר 2005 כשהתפצל מחברת האם, ויאקום, לפי החלטת יושב הראש סאמנר רדסטון, והונפק בבורסה לניירות ערך בניו יורק ב-3 בינואר 2006.
ב-2019 מוזג התאגיד עם ויאקום ליצירת תאגיד ViacomCBS, שמאוחר יותר שינה את שמו לפרמאונט גלובל.
נבחרת לאומית
נבחרת לאומית היא התארגנות ספורטיבית לאומית שבמסגרתה מתקבצים הספורטאים המצטיינים בענף ספורט מסוים ממדינת לאום מסוימת שהם אזרחים שלה, ומתחרים במסגרות בינלאומיות שונות. הנבחרת משמשת כחלון הראווה של מדינה וסמל ליוקרה לאומית. יש הרואים בהפגנת אהדה ותמיכה בנבחרת, כפתח מוצא ללאומנות בצורה לא אלימה. האירוע הבינלאומי הגדול ביותר בו מתחרות נבחרות הוא האולימפיאדה. במהלך המלחמה הקרה שימשו התחרויות הבינלאומיות בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות כשדה קרב אידאולוגי בין שתי המעצמות.
בשונה מן הנהוג בספורט מקצועני, בו מערכת היחסים בין ספורטאי למועדון בו הוא חבר מעוגנת בחוזה העסקה ושחקנים מחויבים לפיו לקחת חלק בפעילות המועדון, הפעילות בנבחרת לאומית נעשית על בסיס התנדבותי. לפני כל התאספות של הנבחרת הלאומית (בדרך כלל לפני משחק שלה או טורניר בו היא משתתפת) מחליט מאמן הנבחרת אילו שחקנים לזמן לנבחרת. אף על פי שזכותם של ספורטאים לוותר על זימון שכזה, רק בודדים עושים כן, זאת מכיוון שזימון לנבחרת לאומית נחשב בדרך כלל לכבוד רב והערכה לספורטאי המוזמן אליה. ספורטאים אשר מוותרים על זימון לנבחרת, עושים זאת לרוב על מנת שיוכלו להתמקד במסגרות הספורט המקצועיות המפיקות להם רווח רב.
התנאי היחיד בו על ספורטאי לעמוד כדי להיות מוזמן לנבחרת של ענף הספורט שלו הוא להחזיק באזרחות של המדינה שלנבחרתה הוא מיועד. ספורטאים המתגוררים במדינה אך אינם אזרחים שלה אינם יכולים לקחת חלק בנבחרת של אותה מדינה. לכן שחקנים זרים אינם לוקחים חלק בנבחרת של המדינה בה הם משחקים. מנגד, ספורטאי אשר פועל במדינה שאינה מולדתו חוזר כל פרק זמן מסוים למולדתו על מנת לשחק בנבחרתה, ולעיתים אף יכול למצוא את עצמו משחק כנגד נבחרת המדינה בה הוא חי ועובד. ספורטאים אשר מחזיקים באזרחות של יותר ממדינה אחת נדרשים לרוב בשלב כלשהו של הקריירה שלהם לקבל החלטה בדבר המדינה אותה הם מעוניינים לייצג ומרגע שקיבלו החלטה זאת הם אינם יכולים לסגת ממנה. עם זאת, לכל התאחדות ספורט בינלאומית ישנם קריטריונים שונים לטיפול במקרים שכאלה וישנם מקרים לא מעטים של ספורטאים שלקחו במהלך הקריירה שלהם חלק ביותר מנבחרת לאומית אחת. נבחרות יכולות לשמש ככלי להבעת אחדות בקרב מדינתם וכן ככלי לייצוג מיעוטים. יחד עם זו פעמים רבות ייצוג שחקן בן מיעוטים בנבחרת לאומית נחשב בעיני מיעוטים אלה כעלה תאנה ליחס הרוב השליט אליהם.
בישראל הנבחרת הזוכה לפרסום ועניין הרבים ביותר היא נבחרת ישראל בכדורגל. דבר זה גורם לפעמים מרירות ואי שביעות רצון בקרב ספורטאים מנבחרות של ענפים אחרים, שהישגיהם גבוהים יותר, באופן יחסי, בספורט הבינלאומי. נבחרות בולטות נוספות בישראל הן נבחרת ישראל בכדורסל ונבחרת ישראל בכדוריד.
סטפלון דון
סטפאני אלן (באנגלית: Stephanie Allen; נולדה ב-14 בדצמבר 1991), המוכרת בשם הבמה סטפלון דון (באנגלית: Stefflon Don), היא ראפרית, זמרת וכותבת שירים בריטית. פרצה לראשונה בבריטניה ב-2017 עם השירים "Instruction" ו-"Hurtin' Me".
ביוגרפיה
סטפלון נולדה בברמינגהאם שבאנגליה. היא ממוצא ג'מייקני. כשהייתה בת 4, עברה עם משפחתה להולנד. בגיל 14 היא חזרה ללימודים בבית ספר בלונדון.
קריירה
לפני שחתמה על חוזה תקליטים, שחררה מוזיקה באופן עצמאי ליוטיוב ושיתפה פעולה עם ראפרים רבים.
ב-2016 חתמה דון על חוזה תקליטים עם חברת יוניברסל מיוזיק והקימה חברת תקליטים עצמאית משלה בשם "V-IV London". בסוף השנה הוציאה לאור אלבום דיגיטלי ובו 11 רצועות הנקרא "Real Ting Mixtape". שלושה שירים מתוך האלבום פורסמו בערוץ ה-VEVO הרשמי שלה, עם קליפים. באותה השנה השתתפה בשיר של הזמר Jeremih הנקרא "London".
ב-2018 הוציאה את הסינגל "Pretty Girl" המלווה בקליפ שצולם בכותלי בית הספר "היל מיל" בלונדון.
הברית הקדושה
הברית הקדושה הייתה ברית מדינית בין שלושת המונרכים החשובים באירופה שלאחר נפוליאון - אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ופרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. יוזם ההסכם היה הצאר הרוסי והוא נחתם בין הצדדים ב-26 בספטמבר 1815.
מטרות הברית
המטרות הפורמליות של הברית היו שיקום הזכויות הקדושות שניתנו על ידי האל למלכים וחזרה לערכי הנצרות בפוליטיקה האירופית, שני דברים שנפגעו קשה (לדעת בעלי ברית זו) על ידי המלחמות הנפוליאוניות. השליטים שחתמו עליה התחייבו"לראות את עצמם חברים באותה אומה נוצרית: שלושת הנסיכים רואים עצמם אך ורק כשליחי השכינה, שהוטל עליהם למשול על שלושה ענפים של משפחה אחת, הלא הם אוסטריה, פרוסיה ורוסיה, ומודים בזאת לעולם הנוצרי, שהם ועמיהם שייכים לו, אין שליט אלא היושב במרומים, אשר רק לו לבדו הכוח והשלטון". בנוסף, הם התחייבו להביא לידי "משפט, אהבה ושלום" ו"לחזק את המוסדות הפועלים ולתקן את מגרעותיהם". למרות הרוח הדתית העולה ממילים אלו אין להתייחס אל ברית זו כאל ברית דתית. ברית זו לא נועדה להגביר את האמונה הדתית בקרב אזרחי אירופה וגם לא נועדה להחזיר את שליטת האפיפיור והכנסייה על השליטים החילוניים. כאמור, היוזמה ללברית היא של הצאר הרוסי אלכסנדר ה-1, אדם בעל אמונה דתית עמוקה ומושפע על ידי מיסטיקנים שונים. באותה עת הצאר היה תחת השפעתה של המיסטיקנית ובעלת ההזיות הדתיות, הברונית פון קרידנר. בהשפעתה הוא הגיע לרעיון הברית הקדושה והצליח לאחד בברית מונרכיה אורתודוקסית (רוסיה), קתולית (אוסטריה) ופרוטסטנטית (פרוסיה) אך לא הצליח לצרף את המלך האנגלי (שחשד שכוונותיה של רוסיה הן לכרות ברית עם צרפת נגד בריטניה), את הסולטאן העותמאני (שלא היה מעוניין להתחבר לברית נוצרית) ואת האפיפיור (שלא היה מרוצה מברית עם נוצרים שאינם מכירים בסמכותו).
הקיסר האוסטרי והמלך הפרוסי התייחסו בפחות חשיבות לברית הקדושה מאשר הצאר הרוסי, אך חתמו עליה כחלק ממדיניותו של מטרניך וגם כי לא מצאו סיבה פוליטית לסרב להצעתו של הצאר. מטרניך עצמו התייחס בחשיבות רבה יותר, לברית שנחתמה מאוחר יותר, בעיר אכן ב-18 באוקטובר 1818, ברית בין רוסיה, פרוסיה, אוסטריה ובריטניה (היא הברית המרובעת). מאוחר יותר הצטרפה גם צרפת ואז הברית הפכה לברית המחומשת. לתקופת בריתות אלו יש שמות רבים - "תקופת מטרניך", "שיטת מטרניך", "תקופת הברית הקדושה" והקונצרט האירופי. מטרת הבריתות הייתה לשמר את הסדר האירופי כפי שהוחלט בקונגרס וינה ב-1815 ולהחזיר את שרביט השלטון לידי הכוחות השמרניים והריאקציונריים שהיו לפני תקופת נפוליאון. הברית הקדושה קבעה שבמידה שבאחת מארצות הברית פורצות מהומות היכולות לסכן אותה מדינה או מדינה נוספת מהברית, שאר המדינות תבואנה לעזרתה. ניתן לראות כאן (ובזה חשיבות הברית) רעיונות חדשניים של ויתור על ריבונות מוחלטת של מדינה לטובת ריבונות מוגבלת עם הסכמה שבנות ברית תתערבנה בענייניה הפנימיים של מדינה בסכנה, כדי להצילה. אנו רואים כאן גם את תחילת ההתהוות של פוליטיקה בינלאומית, של סולידריות בינלאומית והקמת גופים בינלאומיים המתפקדים ככלים מפקחים על הסדר והקשרים בין מדינות.
פעילות הברית
הפעולות העיקריות של הברית הקדושה בהרכביה השונים היו:
1) הרחבת הברית - בשנת 1818 התקבלו לברית הקדושה אנגליה (והברית הפכה ל"ברית המרובעת") ולאחר מכן צרפת ("הברית המחומשת").
2) ועידת טרופאו - נערכה בעיר טרופאו (Troppau) שבאוסטריה בעקבות התפרצות מהומות מהפכניות בעיר נאפולי ביולי 1820. בוועידה השתתפו הצאר הרוסי, הקיסר האוסטרי, נסיך הכתר הפרוסי, מטרניך ונציגים זוטרים של צרפת ואנגליה. צרפת ואנגליה לא ראו בעין יפה התערבות בענייניה של נאפולי, בעיקר לאור החוקות שלהן שלא אפשרו התערבות מלחמתית מסוג זה. כאן אנו רואים את הסדקים הראשונים בתוך הברית, בין המדינות המזרחיות והמערביות שלה. הוועידה ננעלה ב-19 בנובמבר 1820 בהחלטה האומרת שלברית יש סמכות לסלק מתוכה מדינה שבה מתרחשת מהפכה היכולה לסכן מדינות אחרות בברית. לברית יש זכות להתערב באמצעי שלום או מלחמה במדינות שבהן מתרחשים אירועים היכולים לסכן את הסדר הקיים. על ההחלטה חתמו רוסיה, אוסטריה ופרוסיה. צרפת ואנגליה לא חתמו על ההחלטה, באופן רשמי עקב זוטרות נציגיהן אך באופן מעשי, עקב התנגדותן להחלטה.
3) ועידת לייבאך - נערכה בעיר לייבאך (Laibach) שבקיסרות האוסטרית (היום ליובליאנה בירת סלובניה) בין ה-26 בינואר ל-12 במאי 1821. זו הייתה ועידת המשך לוועידה הקודמת לאור הגברתן והתפשטותן של המהומות המהפכניות באיטליה. הפעם רק אנגליה שלחה נציג זוטר, לאור התנגדותה להתערבות באיטליה. הוזמנו גם מלך נאפולי ונציגים בכירים של מדינות איטלקיות נוספות. מטרניך היה מעוניין לדכא את הכוחות המהפכניים (הקרבונארי והרפובליקנים) באיטליה בעזרת כוח צבאי אוסטרי וזאת כדי לשמור על מעמדה הרם של אוסטריה בתוך הברית וגם על האינטרסים האוסטריים באיטליה. על כן, הוא שאף שהחלטות ההתערבות באיטליה, יתקבלו פה אחד על ידי כל המשתתפות בוועידה. הנציג האנגלי, מאידך, המשיך בהתנגדותו להתערבות הצבאית האוסטרית באיטליה והמשיך בכך על אף הלחץ הכבד שהופעל עליו. גם ניסיונות להרחיק נציג זה מהוועידה בטענה שמעמדו זוטר מדי, לא צלחו. הפתרון נמצא בזה שפרוטוקול הוועידה נחתם בשם הברית הקדושה בלבד, כלומר, על ידי רוסיה, אוסטריה ופרוסיה ולא בשם הברית המחומשת שכללה גם את צרפת ואנגליה. בעקבות זאת, צבאות אוסטריה פלשו לנאפולי והחזירו בה את הסדר הקודם. צבא אוסטרי גם דיכא את המרד בצפון איטליה, בפיימונטה. לוועידה הגיעו במרץ 1821 החדשות על פריצת מרד חדש ביוון (מלחמת העצמאות של יוון) והצאר הרוסי החל גם בדיונים בנושא זה. הוועידה הגיעה לסופה בהצהרה שנחתמה רק על ידי אוסטריה, פרוסיה ורוסיה, הצהרה הקובעת את המשך המחויבות של מדינות אלו לשמר את הסדר הקיים באירופה. צרפת ואנגליה לא חתמו על הצהרת הסיום, דבר המוכיח את התרחבות השבר בין מדינות הברית.
4) ועידת ורונה והמלחמה בספרד - ב-1820 פרצה מהפכה בספרד אשר הפכה את המשטר לחוקתי וליברלי וביטל את האבסולוטיזם של פרננדו השביעי, מלך ספרד. ב-1822 פנה המלך פרננדו לברית הקדושה בדרישה לבוא לעזרתו ולהחזיר את כוחו לקדמותו. בהתחלה, סרבה הברית לדרישה זו אך מאוחר יותר, באוקטובר 1822, התכנסה הברית המרובעת לוועידה בנושא בעיר ורונה שבאיטליה והעניקה לצרפת מנדט לפעול בספרד ולהחזיר את המונרכיה האבסולוטית. ב-28 בינואר 1823 הכריז המלך הצרפתי לואי ה-18 על הקמת צבא של "מאה אלף בנים של לואי הקדוש" שיפלוש לספרד. הצבא הצרפתי אכן פלש וספרד נכבשה תוך מספר חודשים. המונרכיה האבסולוטית הוחזרה ב-1 באוקטובר 1823.
התפוררותה וסופה של הברית
הברית הקדושה אמנם הגיעה לקיצה אך לא הרעיון. רעיון זה של פתרון בעיות בינלאומיות על ידי קונגרסים והקמת גופים בינלאומיים לדיון בפתרון בעיות בין מדינות, ממשיך להתקיים עד ימינו אלה.
הערות שוליים
Congresso di Vienna
ליקר
ליקר הוא משקה אלכוהולי חזק ומתוק (מכיל לפחות 10% סוכר), המבוסס לרוב על תזקיק אלכוהולי המתובל בחומרים מגוונים כגון: פירות, אגוזים, תבלינים, דבש, שמנת ושוקולד. ליקר מכיל לרוב בין 15% ל-55% אלכוהול. הליקרים לרוב אינם מיושנים, אם כי הם יכולים לעבור תקופת חיתון מסוימת כדי לאפשר לטעמים להתמזג.
אטימולוגיה
המילה ליקר מגיעה מהמילה הלטינית 'liquifacere' שפרושה "להתמוסס" ומתייחסת להתמוססות חומרי הטעם במשקה. בחלק מהארצות (בייחוד בארצות הברית) מכונים הליקרים בשם "קורדיאל" (Cordial).
היסטוריה
הליקרים הראשונים הוכנו ככל הנראה בסוף ימי הביניים. הם יוצרו בעיקר על ידי נזירים שהשתמשו באלכוהול כדי לשמר צמחי מרפא שונים. הליקרים הללו היו מרירים, ושימשו בתרופות או שיקויים. ככל הנראה באיטליה הוכנו ליקרים החל מהמאה השלוש עשרה.
כיום, ליקרים מיוצרים בארצות רבות בעולם ומוגשים בצורות שונות: נקי, עם קרח, עם קפה, או כחלק מקוקטייל.
הכנת ליקרים
חלק מהליקרים הם גנריים, כלומר, לאף חברה אין בעלות על שם הליקר וחברות שונות מייצרות אותו, למשל קרם דה קסיס. ליקרים אחרים הם בגדר מותג, ומתכונם המדויק, רשימת מרכיביהם ואופן הכנתם נשמרים בסוד בדרך כלל.
סוגי ליקרים
יש קטגוריות רבות של ליקרים המבוססות על המתבל המרכזי, כגון קפה, שוקולד, תפוזים, פירות, דבש, אגוזים, אניס ועוד. להלן מספר קטגוריות מיוחדות של ליקרים:
אודם (אבן חן מקראית)
אֹדֶם היא האבן הראשונה בטור הראשון בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט ראובן.
זיהוי
במדרש במדבר רבה פרשה ב אות ז נאמר, שאבן זו צבעה אדום בדומה לצבע דגלו של שבט ראובן במסעות עם ישראל במדבר. על פי התרגומים שיש בידינו יש לזהות את האבן עם אבן הקרנליאן או הרובי.
היער השחור
היער השחור (בגרמנית: Schwarzwald, שְׁווַרְצְווַאלְד) הוא אזור גאוגרפי במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה.
היער השחור נמצא בקצה הדרום-מערבי של גרמניה. הוא תחום על ידי הגבול עם שווייץ מדרום והגבול עם צרפת (נהר הריין) במערב. אורכו מצפון לדרום כ-160 קילומטר, רוחבו בדרום מגיע לכ-60 קילומטר ובצפון לכ-30 קילומטר.
היער השחור מאופיין בהרים בגובה בינוני. הפסגה הגבוהה ביותר היא פלדברג (Feldberg, "הר השדה" בגרמנית), שגובהה 1,493 מטרים מעל לגובה פני הים. דרום היער השחור גבוה מצפונו, ורוב הפסגות הגבוהות נמצאות באזור הדרום. נהרות רבים חוצים את היער; מקורות הדנובה והנקאר נמצאים ביער השחור.
ליער השחור חשיבות כלכלית רבה. עצי היער משמשים כחומר גלם; בנוסף מתקיימת ביישובי היער השחור תעשיית זכוכית ותעשייה זעירה של שעונים. מקור ההכנסה העיקרי של תושבי האזור הוא תיירות. מרכז ודרום היער מהווים פארק לאומי בגודל 3,700 קמ"ר, מהפארקים הגדולים בגרמניה. ביער רשת מסועפת של שבילים מסומנים. בנוסף לאתרי הטבע הרבים (מפלי מים, נקודות תצפית, אגמים קטנים) ידוע האזור בכפריו ובעיירותיו הציוריות, כגון טריברג אים שוורצוואלד.
בגבולו המערבי של היער השחור שוכנת העיר פרייבורג, העיר הגדולה באזור, אשר נחשבת כ"שער ליער השחור".
נהרות
רשימת הנהרות ביער השחור כוללת את הדנובה (מקורות הנהר הם ביער השחור ומהווים מפגש של הנהרות בריגך וברג), ההנץ, הקינציג, המורג, הנגולד, הנקאר, הרנך והויסה. היער השחור הוא חלק מהפער היבשתי בין אגן הניקוז של האוקיינוס האטלנטי (על ידי נהר הריין) לבין אגן הניקוז לים השחור.
הרים
רשימת ההרים ביער השחור:
אתרים
יעדי תיירות נפוצים הם הערים פרייבורג, קלב (עיר הולדתו של הרמן הסה), גנגנבאך, שטאופן, שילטך, האסלך, אלטנשטייג, ובאדן באדן. יעדים נוספים הם ההרים פלדברג, בלכן, קנדל ושווינסלנד, האגמים טיטיזה ושלוכזה המפלים טריברג וטודנאו ופארק השעשועים פארק אירופה.
מוזיאון האוויר הפתוח של היער השחור מציג את חיי החוואים באזור במאות ה-16 וה-17, כולל תצוגות של חוות מהתקופה. מוזיאון השעון הגרמני בעיר פוטוונגן, מציג את היסטוריית השעונים ומקצוע השענים.
הדרך הראשית המובילה ליער השחור היא הכביש המהיר אוטובאן 5 (A5), בנוסף ישנן דרכים יפות נוספות כמו שוורצוולדהוכשטרסה המכונה "דרך הפסגות" (60 ק"מ, בין באדן-באדן לפרוידנשטט), שוורצוולד טלרשטרסה (100 ק"מ, רחוב היין של באדן (160 ק"מ, בין באדן-באדן לוויל אם ריין). הדרך האחרונה מתחילה מהדרום ומשלבת יקבים וכפרים קטנים. דרך מפורסמת נוספת היא דרך השעון הגרמני, דרך מעגלית אשר עוקבת אחר היסטוריית השענות של האזור.
באזור היסטוריה רבה של כרייה עוד מתקופת ימי הביניים, מכרות רבים נפתחו מחדש לציבור.
ביער השחור ביקר מספר פעמים אוטו פון ביסמרק במהלך שנותיו כקנצלר של פרוסיה (1862–1890). האתר המועדף עליו היה מפלי טריברג. במקום נמצאת אנדרטה לזכרו.
בתרבות
אסתר אטינגר בשיר השואה היער השחור.
אגם קלאמת התחתון
אגם קלאמת התחתון (באנגלית: Lower Klamath Lake) הוא אגם רדוד במחוז סיסקיו בקליפורניה שבארצות הברית. הוא היה פעם מחובר לאגם קלאמת העליון כחלק מאגם מודק הקדום. הוא משמש כיום כמאגר למים עודפים להשקיה עבור מיזם קלאמת.
האגם נמצא בצפון קליפורניה, ליד הגבול עם אורגון. מקלט חיות הבר הלאומי קלאמת התחתון, המכסה את החלק הצפוני של האגם, משתרע מקליפורניה לתוך אורגון.
היסטוריה
האזור שמסביב לאגם היה משכנם של בני שבט המודק הילידים, לפני ההגירה האנגלו-אמריקאית באמצע המאה ה-19.
החל בתחילת המאה ה-20 החלו לפעול ספינות קיטור באגם קלאמת התחתון בין מחוז סיסקיו בקליפורניה לעיירה קלאמת פולס באורגון. ספינות הקיטור השלימו את הקשר בין קלאמת פולס ושלוחת מסילת הברזל שנבנתה לאורך הנהר מקלאוד – שחלקה האחרון היה קרוי "מסילת המשא המהיר של ברטל" (Bartle Fast Freight Road), על שם נקודת היישוב ברטל (Bartle) בקליפורניה. קצה קו זה, מזח לאירד (Laird's Landing), היה ההתחלה של קו ספינות הקיטור של אגם קלאמת התחתון, שהחל לפעול ב-1905 עם השקת ספינה באורך 25 מטרים. אבל בהגיע שנת 1909 הושלמה מסילת הברזל ישירות לקלאמת פולס לאחר שעקפה את אגם קלאמת התחתון. קו ספינות הקיטור הושבת.
טמסק אחזקות
טמסק אחזקות (באנגלית: Temasek Holdings) היא חברת החזקות סינגפורית בבעלות ממשלתית המהווה קרן עושר ריבונית של ממשלת סינגפור. החברה, שהוקמה ב-1974, היא בעלים של ומנהלת תיק השקעות של מעל 275 מיליארד דולר סינגפורי (נכון למרץ 2017), עם, ו-68% חשיפה אסייתית, מהם 29% בסינגפור ו-39% מחוץ לסינגפור.
לטמסק צוות רב-לאומי של כ-630 אנשים, ב-10 משרדים בעולם כולל ניו יורק, וסן פרנסיסקו.
חברת הנדסה ST אנג'ינירינג נמצאת בבעלות של טמסק.
גילה בלס
גילה בלס (נולדה ב-22 בספטמבר 1927) היא חוקרת, אוצרת ופרופסור חברה (בגמלאות) בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, מתמחה באמנות מודרנית ואמנות ישראלית.
ביוגרפיה
גילה בלס נולדה בירושלים ב-22 בספטמבר 1927 ללאה (לוטקה) ושמעון (שימק) כהן. הייתה נשואה לסופר שמעון בלס עד לפטירתו ב-2019. בלס הייתה בין ראשוני המרצים של החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, וכן הייתה בין החוקרות הראשונות של האמנות ישראלית, ולחמה להכניס את הנושא לתוכנית הלימודים של החוג לתולדות האמנות. החל משנת 1975 ועד 2015 ייסדה וניהלה את "בית ציפר" - המרכז לתיעוד וחקר האמנות הישראלית שליד הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. ב-1991 ייסדה את התוכנית הרב-תחומית לאמנויות בפקולטה לאמנויות ועמדה בראשה עד צאתה לגמלאות ב-1996.
בלס השפיעה מאוד על תחום לימודי האמנות המודרנית בישראל, ובמיוחד על תחום לימודי האמנות הישראלית. היא גידלה דורות של מרצים, חוקרים ואוצרים בתחומים אלה, שרובם נמצאים כיום בנקודות מפתח באקדמיה או בשדה האמנות בישראל, והיא אף השפיעה על אמנים רבים שלמדו אצלה את תולדות האמנות. בלס פרסמה ומפרסמת ספרים ומאמרי מחקר רבים על אמנות מודרנית וישראלית בכתבי-עת בישראל ומחוצה לה. כמו כן אצרה, ועדיין אוצרת, מספר רב של תערוכות חשובות, שמבחר מהן מופיע ברשימה למטה. השתתפה בכנסים בינלאומיים ומקומיים רבים וחברה באגודות: Société de l'histoire de l'art Français וכן ב-Société Cézanne.
אסקרגו
אסקרגו (בצרפתית: escargots) הוא מתאבן עשוי מחילזון במטבח הצרפתי הנאכל באירועים חגיגיים.
השם הנפוץ בעולם של המאכל הגיע מצרפתית, אשר קלטה אותו מהמילה האוקסיטנית escaragol, שמשערים שהגיעה ממילה קדם-לטינית *karakauseli.
מבין מיני החלזונות הרבים, 116 זנים ניתנים לאכילה. הזן המקובל לאכילה הוא חלזון הגינה. במצבם הטבעי, ובשל העובדה שהחלזונות אוכלים עלים נרקבים ובוץ, הם רעילים לבני אדם. על מנת לאכול את החלזונות יש לנקותם מרעלנים אלה באמצעות דיאטה של מאכלים שאינם רעילים במשך מספר ימים. כיום מרבית חלזונות המאכל גדלים בחוות גידול, בהם מאכילים אותם דגנים.
הכנת האסקרגו מבוצעת על ידי הוצאת החילזון מקונכייתו, ניקויו, בישולו עם חמאת שום ועשבי תיבול (לרוב פטרוזיליה) והחזרת החילזון המבושל לתוך קונכייתו. המנה מוגשת על צלחת מיוחדת בצורת שבלול, עם כלי הגשה תואמים - מלקחיים המשמשים להחזקת השבלול ומזלג מיוחד (מזלג שבלולים) לצורך הוצאת בשר השבלול.
החלזונות עשירים בחלבונים וכמות השומן בהם מועטה, אולם בשל הבישול בחמאה, המאכל עתיר בשומן ובכולסטרול.
הערות שוליים
Escargot
טורומירו
טורומירו (שם מדעי: Sophora toromiro) – עץ (לעיתים שיח) שהיה אנדמי לאי הפסחא, אך נכחד מהאי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. קיים כיום רק במספר גנים בוטניים בעולם.
מורפולוגיה
שיח או עץ קטן בגובה של עד 5 מטר.
עד לסף התהום
כשהגיע ההולנדי יאקוב רוחבן לאי הפסחא ב-1722 הוא מצא אי שעל פי תיאורו היה צחיח למחצה ונטול עצים לחלוטין. גם הספרדים שביקרו באי 50 שנה אחריו דיווחו כי אין באי אפילו עץ אחד שממנו ניתן לייצר קורות ברוחב סביר.
לא תמיד היה המצב באי הפסחא כך. להפך, כשהגיעו המתיישבים הראשונים מפולינזיה לאי הפסחא הם מצאו אי ירוק שצמחייתו עבותה ומגוונת. שטחי יערות נרחבים של דקל אי הפסחא, מין דקל אנדמי, כיסו חלקים גדולים באי. בשולי היערות צמח סבך שיחים (בתה) ובו בין השאר צמחו עצי טורומירו (Sophora toromiro), עץ ממשפחת הקטניות.
תושביו הפולינזים של אי הפסחא גרמו הרס מתמשך לצמחיית האי. הדקלים נכחדו במאה ה-14, ועצי הטורומירו שנוצלו לבניין, ליצירת כלי בית ולבניית סירות (אך לא, כפי שטענה המסורת המקובלת, ליצירת לוחיות העץ עליהם חקקו את הכתובות בכתב הייחודי לאי הפסחא, הרונגו-רונגו) נותרו רק במקומות גבוהים או במקומות שהגישה אליהם קשה.
האיסוף המדעי הראשון של טורומירו נעשה בשנת 1774 בידי ג' פורסטר (G. Forster) במסע השני של ג'יימס קוק. דגימה מיובשת של הצמח ממסע זה מצויה עד היום במוזיאון לתולדות הטבע בלונדון. מרישומים ביומנו עולה כי המין שרד בסבכי שיחים מפוזרים. פורסטר כתב כי ההר ליד האנגה רואה (היישוב היחידי באי הפסחא כיום): "היה מכוסה בשיחי מימוזה (טעות בזיהוי של פורסטר, הכוונה לטורומירו השייך גם הוא לקטניתיים) שגדלו כאן לגובה של 3-2.5 מטר, ולחלקם היה גזע בעובי ירך אדם".
הפרט האחרון של הטורומירו שצמח בר צולם בשנת 1934, עץ קטן שגדל במדרונות הפנימיים של לוע הר הגעש הכבוי "ראנו קאו". שם היה מוגן על ידי גל סלעים מפני בעלי החיים שהביא האדם הלבן. החוקר הנורווגי תור היירדאל תיאר גם הוא עץ זה, ובדיעבד היה למבקר האחרון שראה את הטורומירו באי הפסחא, משום שבשנת 1962 נכרת עץ אחרון זה בידי התושבים לצורכי הסקה.
בשנת 1978 קבע האיגוד העולמי לשימור, ה-IUCN (International Union for Conservation of Nature), כי המין טורומירו "כנראה נכחד".
השיקום
בשנת 1956, בזמן מסע החקר הארכאולוגי שנערך באי הפסחא, אסף תור היירדאל זרעים מהעץ שב"ראנו קאו". זרעים אלה באו מעץ בודד, ולכן סביר להניח כי נוצרו בהאבקה עצמית. היירדאל העביר את הזרעים למוזיאון להיסטוריה של הטבע שבסטוקהולם, שוודיה. בסתיו 1958 הועברו הזרעים ל, שוודיה. שישה או שבעה זרעים נשתלו ומתוכם נבטו בהצלחה ארבעה שתילים. בסוף שנות ה-70 חילק הגן הבוטני של גטבורג שתילי טורומירו לכמה גנים בוטניים באירופה. ביניהם בגרמניה והגנים הבוטניים המלכותיים בקיו שליד לונדון.
עצי טורומירו גדלים גם בצ'ילה השולטת באי הפסחא, למשל ב. ההנחה היא שאת הזרעים של העץ תרם לגן אפראין וולוסקי (Efrain Volosky) שאסף זרעים מאי הפסחא בשנת 1953. כמו כן יש בצ'ילה עצי טורומירו בגנים פרטיים ובמשתלות. מקורם של עצים אלה אינו ידוע. ב-1994 נשלחו זרעים של העץ מצ'ילה לגן בוטני במיזורי, ארצות הברית והשתילים שנבטו הועברו לגן הבוטני בהוואי.
בשנת 1996 התגלה מקום נוסף שבו גדל העץ - במלבורן, אוסטרליה. מקור העץ באוסטרליה אינו ידוע.
ההחזרה לטבע
קבוצת ניהול הטורומירו - Toromiro Management Group) TMG) היא ארגון שהוקם על ידי קבוצה של מוסדות וגנים בוטניים במטרה לשמר את הטורומירו ולהחזירו לאי הפסחא. המטרה הראשונה של הארגון היא להבטיח שעץ הטורומירו לא יכחד. לשם כך, מנהל הארגון רישום על כל עצי הטורומירו בעולם ומנהל מאגר מידע גנטי לגבי עצים אלה. הרישום ומאגר המידע מצויים בגן הבוטני המלכותי בקיו. מאגר מידע זה הראה כי קיימת שונות גנטית מועטה ביותר באוכלוסייה הקיימת.
תוך שימוש במידע זה הוכנה תוכנית להפצת העץ במשתלות באירופה, צ'ילה ואי הפסחא. ארגון ה-TMG עובד בשיתוף פעולה עם ארגון הייעור הצ'יליאני – Corporación Nacional Forestal) CONAF) על מנת להשיב את העץ לאי הפסחא. ב-1995 הובאו 150 שתילים מהגנים הבוטניים בבון ובגטבורג לאי הפסחא. ניסיון זה לא צלח. שורשי השתילים הותקפו על ידי נמטודות ומתו.
עתידו של עץ הטורומירו תלוי בשיתוף הפעולה שבין הגנים הבוטניים וארגוני השימור בצ'ילה ובאי הפסחא. אי הפסחא כיום שונה מאוד אקולוגית מאי הפסחא בתקופה שבה היה עץ הטורומירו נפוץ. לכן תהליך החזרתו לאי יהיה איטי וחייב להיות בשיתוף פעולה של התושבים המקומיים. ההחזרה לטבע של הטורומירו תשיב על כנו אחד מהמרכיבים הביולוגים האבודים במורשת התרבותית של אחד מאתרי המורשת העולמית המפורסמים ביותר.
פיץ' פרפקט
פיץ' פרפקט (באנגלית: Pitch Perfect) הוא סרט קומדיה מוזיקלית בבימויו של ג'ייסון מור. הסרט עוקב אחר קבוצת אקפלת בנות באוניברסיטת ברדן. הסרט זכה להצלחה רבה ובעקבותיו יצאו שני סרטי המשך, פיץ' פרפקט 2 (2015) ופיץ' פרפקט 3 (2017).
תקציר העלילה
קבוצת אקפלה מאוניברסיטת ברדן שבלואיזיאנה בשם ה"ברדן בלאס" מבצעות קטע בתחרות עד שאחת מהן מקיאה על הקהל והן מושפלות בתחרות. בקה מתחילה את הלימודים באוניברסיטה ולא מרוצה מהעניין, לאחר שאביה מציב לה אולטימטום היא מצטרפת לקבוצת האקפלה של הבנות. לאחר שהיא מוצאת את מקומה בקבוצה, הברדן בלאס מתחרות בתחרות הארצית השנתית וזוכות בתחרות.
הפקה
הסרט מבוסס על ספר בשם "Pitch Perfect: The Quest for Collegiate a Cappella Glory" מאת מיקי רפקין. רפקין הוא עורך במגזין GQ, כחלק מהתחקיר לכתיבת הספר הוא אסף מידע על קבוצות אקפלה במשך שנה. הסרט צולם באוניברסיטת לואיזיאנה שממקומת בבאטון רוז', לואיזיאנה.
פסקול
הפסקול הרשמי של הסרט נשא את השם "Pitch Perfect: The Quest for Collegiate a Cappella Glory" והוא יצא רשמית ב-25 בספטמבר 2012. שלושה שירים מהפסקול נכנסו למצעד 100 הגדולים של הבילבורד. הוא נכנס למצעדי המכירות של 2013 עם מכירות של למעלה מ-1.2 מיליון עותקים, נכון לאפריל 2015.
סרטי המשך
באפריל 2013 אושר רשמית כי יופק סרט המשך אשר יצא בשנת 2015. הסרט פיץ' פרפקט 2 יצא ב-15 במאי 2015 וזכה להצלחה בקופות.
ביוני 2015 החלו העבודות על הסרט השלישי. הסרט פיץ' פרפקט 3 יצא רשמית ב-22 בדצמבר 2017.
טבעת נישואין
טבעת נישואין היא טבעת שאותה עונד החתן לכלה בטקס הנישואין (הוא החתונה) בדתות וחברות רבות. ישנן דתות וחברות שבהן נהוג שגם הכלה עונדת לחתן טבעת נישואין.
לכלה
לפי ההלכה, את הקידושין, שהם אקט של קניין, ניתן לערוך בשלוש דרכים: בכסף, בשטר ובביאה (מסכת קידושין, פרק "האשה נקנית"). בעבר, קידושין בטבעת היו נתונים במחלוקת בין מנהג ארץ ישראל לבין מנהג בבל, שהתנגד לקידושין בטבעת. אולם, כיום מקובל לערוך את הקידושין בשווה כסף, ולמעשה באופן בלעדי באמצעות טבעת. טבעת הנישואין המקובלת ביותר היא טבעת זהב או כסף ללא שילוב אבני חן או אלמנטים נפרדים.
מטרת העיצוב הפשוט של טבעת הקידושין ביהדות היא שהכלה תוכל להעריך נכון את שווי הטבעת. הנימוק הוא שאם הכלה תחשוב שהטבעת שווה יותר מערכה האמיתי יש חשש שרק מתוך מחשבה זו הסכימה להינשא, ויהיו אלה נישואי טעות. הרמ"א גם כתב שכיסוי פני "הכלות הצנועות" בהינומה בשעת החופה מונע אותן מלדקדק בטיב הטבעת. (ולא כפי שיש סבורים בטעות שכיסוי זה עניינו צניעות). נהוג להשתמש בטבעת פשוטה, אך גם טבעת מעוטרת ומשובצת אבנים טובות אפשרית, וזאת בתנאי שהכלה תדע שהיא מתקדשת בטבעת אשר שווה לפחות פרוטה (כ-10 אגורות). ישנם מספר מנהגים להגדרת קישוט כבעייתי. המחמירים ביותר אוסרים על עיטור ואפילו על חריטה. המקלים ביותר מקפידים שהטבעת כולה תהיה מאותו חומר ובלי אבן יקרה; זאת גם כשיש עיצובים בטבעת. יש הנוהגים שבמסיבת השידוכים מעניקה אם החתן לכלה טבעת משובצת ומעוטרת. יש הנוהגים על פי הקבלה לתת טבעת קידושין עשויה כסף שצורתה עגולה מבפנים ורבועה בהיקפה החיצוני. השימוש בכסף נעשה משום שהוא מסמל את ספירת החסד.
על הטבעת להיות שייכת לחתן ומקובל שלא לשלם על הטבעת בכרטיס אשראי או בהמחאה אלא רק בכסף מזומן, כדי שלא יהיה מצב שהמוכר עדיין לא קיבל את התשלום, ואז עלול להתעורר ספק אם הטבעת אכן שייכת לחתן. יש פוסקים הסבורים שעל עורך החופה לוודא שהטבעת שנרכשת לעיתים על ידי ההורים הוקנתה לחתן כהלכה.
במהלך החופה, כאשר מבצעים את הקידושים, נהוג לענוד את הטבעת על האצבע המורה ולאחר מכן להעביר אותה לקמיצה ביד שמאל.
לחתן
ישנם גברים העונדים טבעת כסמל להיותם נשואים. בציבור הדתי יש המתנגדים לנוהג זה, ורואים בטבעת הנישואים תכשיט המיוחד לנשים, ובענידתה על ידי גברים מנהג של גויים. הרב משה פיינשטיין פסק "ואף שאולי מכוער הוא ליראי ה', אין לאסור לכאורה לענ"ד". מאידך, יש רבנים המעודדים גברים המצויים בחברת נשים, לענוד טבעות נישואים בשביל לסמן שהם נשואים.
הערות שוליים
Ring (Schmuck) Ring (sieraad)
אל-על (רמת הגולן)
אַל-על (בערבית: العال; "המקום הגבוה") הוא כפר סורי עזוב בדרום רמת הגולן, במקום בו שוכן כיום המושב אליעד.