cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתן שרנסקי
כאסיר ציון
בשנת 1973, אחרי שבקשתו לקבל ויזת יציאה לישראל נדחתה בגלל סיבות שהוגדרו "ביטחוניות", החל שרנסקי לעבוד כמתרגם עבור הפיזיקאי הנודע אנדריי סחרוב. בשנת 1974 נשא לאישה את אביטל (נטליה) שטיגליץ בבית הכנסת במוסקבה. בני הזוג לא קיבלו אישור עלייה, ואביטל עלתה לישראל לבדה מיד אחרי נישואיהם בתקווה שבעלה יקבל אישור לעלות בהמשך. שרנסקי הצטרף לארגון זכויות האדם קבוצת הלסינקי בראשותו של יורי אורלוב. הארגון, שהוקם בשנת 1976, נועד לפקח על יישום ולדווח על הפרות של הסכמי הלסינקי עליהם חתמה ברית המועצות ב-1975, ובהם סעיף המחייב שמירה על זכויות האדם. באותה העת, שרנסקי גם הפך לדובר העיקרי עבור אסירי ציון ומסורבי העלייה היהודים.
במרץ 1977 נעצר והוגש נגדו כתב אישום לפיו העביר למערב רשימה שמותיהם של 1,300 מסורבי עלייה, שחלקם סורבו בשל החזקה בסודות מדינה, כפי שפורסם בניו יורק טיימס ב-1976. ביולי 1978 הרשיע אותו בית המשפט בבגידה, ריגול למען ארצות הברית, הסתה ותעמולה אנטי-סובייטית וגזר עליו 13 שנות מאסר. הוא ריצה 16 חודשים בכלא לֶפוֹרְטוֹבוֹ. על פי ספרו האוטוביוגרפי על התקופה "לא אירא רע", הצליח שרנסקי לשרוד את מחנות המעצר כיוון שבזכות דבקותו בזהותו היהודית ותשוקתו לעלות לישראל נשאר חופשי בנפשו. מסופר על כך שפעם ישב עם מספר סוהרים בחדר ואמר להם שהם כולם עבדים, והוא האדם החופשי היחיד בחדר. שכן, כל הסוהרים נתונים לפקודותיהם של מפקדם ואין להם רצון חופשי כלל. ואילו לו יש חירות נפשית ומחשבתית. הוא יהודי ובנפשו הוא לא משועבד לאף אחד.
את שנות הישיבה בכלא העביר בין השאר באמצעות משחק ואימונים בשחמט, גם ללא לוח שחמט. גם במאסר הוא לא הפסיק למחות, ונוספה לזה מחאה על תנאי מאסרו הקשים. הוא שבת רעב, במצטבר, כ-200 ימים.
במהלך שנותיו בכלא הפך שרנסקי לסמל המאבק על זכויות האדם בברית המועצות ומאבקה של היהדות שם.
שחרורו ועלייתו לישראל
כבר בשנת 1978 התפרסמו ידיעות על כוונה להחליף את שרנסקי במרגלים סובייטיים, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
בעקבות המאבק לשחרורו שאותו הובילו אשתו אביטל ומטה "שלח את עמי" של תלמידי הרצי"ה קוק, שיצרו לחץ דיפלומטי כבד מצד המערב, החליטה הכנסת לתבוע את שחרורו. ב-11 בפברואר 1986, לאחר שישב במאסר תשע שנים, שוחרר לבסוף שרנסקי במסגרת עסקה שבה נמסרו לברית המועצות חמישה מרגלים תמורת שלושה מרגלים מערביים, ביניהם שרנסקי. הסובייטים שיפרו מאוד את תנאי מאסרו בתקופה שלפני השחרור. הוא הבין שהוא עומד להשתחרר כשלראשונה, נתנו לו פירות טריים.
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן דרש ששרנסקי ישוחרר שעה אחת לפני שני המרגלים האחרים בעסקה כדי להבדיל ביניהם, שהרי שרנסקי הואשם לשווא בריגול. דרישתו התקבלה, ושרנסקי שוחרר ראשון. החילופים בוצעו בגשר גליניקה שקישר בין גרמניה המזרחית למערבית. אפילו שם, שרנסקי התעקש לזלזל בברית המועצות ובניגוד להוראה שקיבל מהחייל ששחררו, לצעוד ישר - הוא חצה את הגשר בזיגזג. מיד לאחר חציית הגשר העניק לו שגריר ישראל בגרמניה את דרכונו הישראלי. בנמל התעופה בן-גוריון זכה לקבלת פנים נלהבת בהשתתפות ראש הממשלה שמעון פרס ושר החוץ יצחק שמיר.
בהגיעו לישראל ביקש שרנסקי להימנע מלקרוא לו אנטולי, אלא לכנותו בשמו העברי נתן, שבו הקפיד להשתמש בשנותיו הארוכות בכלא. בשנת 1988 נבחר לעמוד בראש "הפורום הציוני", ארגון גג של מסורבי עלייה מברית המועצות. בנוסף, היה חבר מועצה של ארגון Peace Watch ועורך בג'רוזלם ריפורט.
בפוליטיקה הישראלית
בעקבות העלייה הרוסית הגדולה בשנות ה-90 של המאה ה-20, הקים שרנסקי את מפלגת "ישראל בעלייה" שמטרתה הייתה לתת ביטוי לצורכיהם ומצוקותיהם של ציבור העולים מברית המועצות לשעבר. בבחירות לכנסת ה-14 (1996) התמודדה מפלגתו לראשונה, זכתה בשבעה מנדטים ושרנסקי כיהן כשר התעשייה והמסחר בממשלת נתניהו הראשונה. במסגרת תפקידו, חייב לסמן את מחיר המוצרים על ידי הדבקת מחיר עליהם. התקנה באה לבטל פטור שניתן לבתי עסק שלפיו מוצרים רבים היו פטורים מחובת הסימון. הצו שתוקן ביולי 1998 ביטל את רוב הפטורים.
בבחירות לכנסת ה-15 (1999) החליטה מפלגתו להתמקד בנושאים שהפריעו לציבור העולים (בעיקר קושי להינשא ברבנות והכרה ביהדותם של עולים חדשים). היעד שהציבו לעצמם היה לקבל את משרד הפנים שהיה בשליטת מפלגת ש"ס. הססמה שנבחרה הייתה - "מ.וו.ד. פאד ש"ס קונטרול? ניאט. מ.וו.ד. פאד נאש קונטרול!" שתרגומה לעברית הוא "משרד הפנים בשליטת ש"ס? לא. משרד הפנים בשליטתנו!". סיסמה זו (שקוצרה לרוב ל"נאש קונטרול") הייתה סיסמת הבחירות המובילה של המפלגה וזכתה להדים רבים. בבחירות זכתה ישראל בעליה בשישה מנדטים ושרנסקי הצטרף לממשלת ברק כשר הפנים.
שרנסקי התפטר מתפקידו זה ביולי 2000 לפני ועידת קמפ דייוויד. בעקבות הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בהן נבחר אריאל שרון, הוא הצטרף לממשלתו וכיהן כסגן ראש הממשלה ושר הבינוי והשיכון.
בבחירות לכנסת ה-16 (2003) זכתה ישראל בעלייה בשני מנדטים בלבד (שרנסקי ויולי אדלשטיין). בעקבות הכישלון בבחירות (ירידה מ-6–7 מנדטים ל-2 בלבד) וקשיים כלכליים התמזגה המפלגה בתוך הליכוד. שרנסקי התפטר מהרשימה עוד בטרם הושבעה הכנסת ומונה לשר לענייני ירושלים, התפוצות והמאבק באנטישמיות.
ב-2 במאי 2005 התפטר מן הממשלה במחאה על תוכנית ההתנתקות.
בבחירות לכנסת ה-17 (2006) התמודד ברשימת הליכוד, בה הוצב במקום ה-11, ונכנס לכנסת.
ב-11 באוקטובר 2006 הודיע על כוונה לפרוש מהחיים הפוליטיים. התפטרותו מהכנסת נכנסה לתוקף ב-21 בנובמבר ולאחר טקס פרידה בהשתתפות ראש הממשלה אהוד אולמרט.
פעילות ציבורית
לאחר התפטרותו מהכנסת, עמד שרנסקי בראש מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים שבמרכז שלם בירושלים.
שימש כעמית במכון לאסטרטגיה ציונית וכחבר בפורום האסטרטגי בו.
ב-25 ביוני 2009 נבחר שרנסקי ליושב ראש הסוכנות היהודית כמועמד של ראש הממשלה בנימין נתניהו, הוא כיהן בתפקיד זה תשע שנים והוחלף בקיץ 2018 על ידי יצחק הרצוג.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
שרנסקי תומך במתן מדינה לפלסטינים על חלק משטחי יהודה, שומרון ועזה, אך רק בתנאי שהמדינה שיקימו תהיה מדינה חופשית עם שלטון דמוקרטי שתפסיק את ההסתה כנגד ישראל ותפרק את ארגוני הטרור. להסכמי אוסלו, שלטענתו נתנו לרשות הפלסטינית וליאסר ערפאת סמכויות ושטחים בלי לדרוש מהם מחויבות לדמוקרטיה, מלחמה בטרור ושמירה על זכויות אדם, הוא קרא "בגידה בעקרונות הדמוקרטיה".
לטענתו, לא יהיה שלום אמיתי עם מדינות ערב כי כל עוד כל עוד מדינות ערב הן דיקטטורות, יוכלו לעשות איתן שלום רק על בסיס של כוח.
בשנת 2010 פרסם נשיא ארצות הברית לשעבר, ביל קלינטון, את דעתו על המכשולים להסדר בישראל, ובראשם: העולים מברית המועצות. ייתכן שתרמה לדעתו זו שיחה שקיים עם נתן שרנסקי בשנת 2000, בזמן השיחות בקמפ דייוויד, שבה הוא שאל אותו מדוע הוא היה השר היחיד שהתנגד להסכם, ושרנסקי ענה: "אני לא יכול לתמוך בזה. אני רוסי. הגעתי מאחת המדינות הגדולות בעולם לאחת מהקטנות ביותר. אתה רוצה שאני אחלק אותה לשתיים? לא תודה!".
ישראליות
שרנסקי אמר פעם:.
על הדמוקרטיה בעולם
שרנסקי פרסם ארבעה ספרים פרי עטו:
בספרו השני "טיעון בזכות הדמוקרטיה: כוחה של החירות לגבור על עריצות וטרור", שכתב עם רון דרמר ויצא ב-2004, מנסח שרנסקי את האידאולוגיה שלו בדבר חיוניותה של הדמוקרטיה לרווחתה, התקדמותה ושגשוגה של האנושות ואת הכרחיותה ליציבות, ביטחון וחירות ברחבי העולם. שרנסקי מחלק את העולם לחברות חופשיות ("free societies") וחברות-פחד ("fear societies"). בחברות חופשיות, (בתקופתנו - מדינות חופשיות) האדם חופשי ליזום ולבטא את היצירתיות שלו, וכך משיגה המדינה שגשוג כלכלי והתקדמות טכנולוגית, כמו כן - החירות מבטיחה שמירה על זכויות האדם, מניעת דיכוי ובקרה עצמית. לעומת זאת, בחברות הפחד, האזרחים מפחדים להביע את דעתם ומבצעים את מצוות השלטון בחוסר רצון, דבר הגורם להתפתחות איטית של הכלכלה, עוני ונחשלות טכנולוגית. משטר הפחד מפני השלטון מדכא יוזמה חופשית וביקורת על השלטון, ובכך פותח פתח לעריצות ושחיתות שמרקיבים את מנגנון המדינה.
כדי להבדיל בין חברת-פחד לבין חברה-חופשית שרנסקי מציע את "מבחן כיכר העיר"- אם אדם יכול לצעוד לכיכר העיר, ולבטא את דעותיו בלי שיחשוש ממעצר, מאסר או פגיעה, הרי שאדם זה חי בחברה חופשית, ולא בחברת פחד.
שרנסקי מסרב להגביל את הדמוקרטיה רק למערב וטוען שהיא חייבת להיות מנת חלקן של כל אומות העולם. לטענתו, הערבים, הסינים, הקובנים והאפריקנים ראויים לדמוקרטיה לא פחות מאשר אמריקנים, צרפתים ובריטים. שרנסקי טוען שיציבות בעולם תתאפשר רק כאשר כל אומות העולם יחיו במדינות חופשיות ולא בדיקטטורות עריצות. לכן הוא תומך בקו תקיף כנגד מדינות טוטליטריות שמטרתו להפיל את העריצים ולהעניק חירות לעמים המדוכאים באמצעות הקמת משטרים דמוקרטיים המחויבים לחירות ושמירה על זכויות אדם.
הספר זכה לתגובות נלהבות מבכירים בממשל האמריקני, ביניהם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש. אחת מעמדותיו של שרנסקי, כי על הרשות הפלסטינית להיהפך לדמוקרטיה קודם הישיבה איתה למשא ומתן, אומצה על ידי מזכירת המדינה האמריקנית קונדוליזה רייס כעמדתו הרשמית של הממשל. ג'ורג' בוש הזמינו לפגישה בת שעה בבית הלבן, ואף המליץ בריאיון ל-CNN לכל אמריקני לקרוא את הספר:
על העם היהודי
לאחר סיום תפקידו כיו"ר הסוכנות היהודית, הביע שרנסקי את עמדתו על הצורך לייסד את "מועצת העם היהודי" - שתורכב תחילה מח"כים לצד נציגי התפוצות, ושתהיה "וולונטרית באופיה וייעוצית בפעילותה, ורוחה תהיה רוח של ברית".
חיים אישיים
בני הזוג שרנסקי מתגוררים בשכונת קטמון הישנה ירושלים ולהם שתי בנות.
אחיה של אביטל שרנסקי, אל"ם מיכאל שטיגליץ, שימש כנספח צה"ל ברוסיה בין השנים 1992–1996 ונפל תוך כדי שירותו, קבור בהר הרצל.
שרנסקי הפקיד את ארכיונו האישי בספרייה הלאומית.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
ז'ארי
ז'ארי (בפולנית: Żary; בגרמנית: Sorau; בסורבית תחתית : Žarow) היא עיירה שנמצאת בגמינת ז'ארי, שבמחוז ז'ארי , שבפרובינציית לובוש שבפולין.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-114 ק"מ מגוז'וב ויילקופולסקי, כ-35 ק"מ מז'לונה גורה וכ-393 ק"מ מורשה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 7 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס).
תנועה ותחבורה
העיירה ממקומת ליד הכבישים 12, 27 ו-287.
וי כחול (שיר)
וי כחול הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איל גולן. את השיר הוציאה חברת התקליטים ליאם הפקות ב-22 ביולי 2021.
השיר נכלל באלבומו ה-26, קצת שמח קצת עצוב, שנכתב ועובד על ידי אבי אוחיון, רון ביטון ואיל גולן. בעיבוד היה שותף גם מתן דרור.
רקע
״וי כחול״ הוא שיר מודרני, שמתמקד בווי הכחול, שהרשת החברתית אינסטגרם מעניקה למשתמשים המאומתים בזהותם. גולן מספר על אישה שמייחלת לקבל את הווי הכחול, בעוד שיש לה דברים רבים אחרים דוגמת מכונית יוקרה, טבעת יהלום ושרשרת זהב.
טרם הוצאת השיר, העלו אמנים רבים דוגמת עדן בן זקן, משה פרץ ודודו אהרון, סטורי לחשבון האינסטגרם שלהם, ושרו את אחת משורות השיר "יש לה הכל, אבל אין לה וי כחול".
גנומון
גנומון (ביוונית: γνώμων - היודע או הבוחן) הוא במקור המקל מטיל הצל בשעון שמש. המושג גנומון הושאל גם לתחום הגאומטריה והמתמטיקה ולתחומים נוספים.
הגנומון בשעון השמש
גנומון בן 4,300 שנה התגלה באתר הארכאולוגי אסטרונומי טאוסי שבסין. הגנומון היה בשימוש נרחב בסין במאה השנייה לפנה"ס והלאה למדידת התקדמות העונות ולמדידת קו הרוחב (כשהגנומון ניצב לקרקע ובשיא היום). לפילוסוף היווני אנכסימנדרוס (546-610 לפנה"ס) מיוחסת הבאת הגנומון מבבל ליוון.
הזווית של הקרקע יחסית לשמש בקווי רוחב שונים גורמת לכך שקצב התנועה של הצל אינו אחיד במהלך היום, כך שאת חלוקת הזמן לשעות לא ניתן לקבל על ידי חלוקת הקשת שמתאר הצל לזוויות זהות. יש שתי דרכים לפתור בעיה זו. דרך אחת היא לבנות את משטח השעון אופקי אך להטות את הגנומון, כך שיעמוד במקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. את חלוקת הקשת לשעות ניתן אז לבצע בעזרת חישוב טריגונומטרי. הדרך השנייה היא להטות את משטח השעון בזווית זהה לזוויתו של קו הרוחב, ולהציב את הגנומון בניצב אליו, כך שיהיה מקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. בשיטה זו כל שעה שווה לזווית קשת זהה על הבסיס. במצב זה הגנומון מצביע כמעט במדויק לכוון כוכב הצפון.
גנומון משמש גם בכלי תכנון בעזרת מחשב ובגרפיקה ממוחשבת ככלי עזר למיקום ותנועת עצמים במרחב הווירטואלי - ראו איור. המוסכמה היא שציר X אדום, ציר Y ירוק וציר Z כחול.
הגנומון במתמטיקה
כנראה בשל צורת גנומון ניצב בשעון השמש, האסטרונום והמתמטיקאי היווני אוינופידיס שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס השתמש בביטוי - "שירטט קו כמו גנומון" במובן של "שירטט קו במאונך לקו אחר" . לאחר מכן שימש המושג לציון כלי שירטוט בעל צורת האות ר ששימש לציור קווים אנכיים. מכאן גם החל המושג לשמש בגאומטריה לציון הצורה הנשארת לאחר חיתוך ריבוע מצורה אחרת. בספר ה"יסודות" הכליל אוקלידס (365 לפנה"ס - 275 לפנה"ס) הגדרה זאת לכל צורה הנשארת ממקבילית לאחר חיתוך מקבילית דומה לה מאחת מפינותיה.
הפילוסוף היווני הרון מאלכסנדריה (10–70 לספירה) הכליל הגדרה זאת של הגנומון מתחום הגאומטריה לתחום המספרים והגדיר גנומון כאותו דבר שהוספתו לדבר מה אחר (צורה או מספר) יוצרת את הדבר "הבא" מאותו סוג. במובן זה תאון מסמירנה השתמש במושג גנומון לציין מספר שכשמחברים אותו למספר מצולע יוצר את המספר המצולע הבא מאותו סוג. מספר מצולע הוא מספר של עצמים, כגון חלוקי נחל, שאפשר לארגן כקודקודים של שרשרת מצולעים משוכללים בעלי קודקוד משותף. לדוגמה 10 הוא מספר משולשי כיוון שניתן לסדר 10 עצמים במשולש בו כל הצלעות הן באורך 4, אבל 11 אינו מספרי משולשי. הוספת הגנומון 5 למספר המשולשי 10 יוצרת את המספר המשולשי הבא - 15, המתאים למשולש בעל צלעות באורך 5.
וסטנד
וסטנד (בגרמנית: Westend; מבוטא "וֶסטן") היא שכונה בברלין ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף.
גאוגרפיה
השכונה ממוקמת בקצה המערבי של העיר הפנימית של ברלין, על רמה בין נהרות השפרה וההאוול. בדרום ובמזרח היא גובלת בשכונות רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף: שרלוטנבורג ממזרח וגרונוולד מדרום (כך שקצהו הצפוני של יער גרונוולד נכלל בתחומי השכונה). ממערב היא גובלת ברובע שפנדאו.
היסטוריה
עד המאה ה-19 היה המקום בלתי מיושב. ב-1806 הקים נפוליאון בונפרטה את מחנהו העיקרי באזור, כאשר הוא עצמו בחר להתגורר בארמון שרלוטנבורג הסמוך.
ב-1866 החלו להבנות באזור מבני מגורים לבורגנות העשירה, והמקום נקרא באופן שיווקי על שם הוסט אנד של לונדון. בשכונה הדלילה יחסית המשיכו להתקיים מתקנים צבאיים עד ראשית המאה ה-20 כגון מחנה דיוויית המשמר "המלכה אליזבת" (2. Garde-Infanterie-Division Königin Elisabeth) ומחנה מעצר בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
במקום הוקמו מתקני ספורט רבים, בהם היפודרום למרוצי סוסים (1890), אצטדיון טניס (Mommsen Stadium, 1930) ומתקנים שהוקמו לקראת אולימפיאדת ברלין (1936) כגון הפארק האולימפי, האצטדיון האולימפי של ברלין, אולם הספורט Deutschlandhalle (שיכל לאכלס כ-9,000 איש ונהרס ב-2011), אמפיתיאטרון Waldbühne ואתר התערוכות Messegelände.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 וראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמו בווסטנד מספר רב יחסית של מבנים בסגנון הבינלאומי ("באוהאוס"), רובם וילות פרטיות על ידי אריך מנדלסון ואחרים. בשל הדמיון המסוים בבניה למרכז תל אביב ("העיר הלבנה") כתבה לאה גולדברג ב-1935: "תל אביב עיר אירופית מאד. רועשת. נבנית. משהו בינוני בין וֶסטן של ברלין והעיר הישנה של קובנה".
תחבורה
את השכונה משרתים קו הרכבת הפרברי המהיר, Berlin S-Bahn וקו U2 של הרכבת התחתית של ברלין. הכביש המהיר Bundesautobahn 100, העוטף את מרכז ברלין, מהווה את גבול השכונה ממזרח והכבישים Bundesstraße 2 ו-Bundesstraße 5 עוברים דרכה (ברחובות Kaiserdamm ו-Heerstraße בהתאמה).
פרק
פרק (בלועזית: אפיזודה - פרק מסדרת טלוויזיה, או צ'פטר - פרק מספר) הוא חלק מובחן של העלילה בסיפור, בין אם הוא מיוצג בספרות, בסדרת טלוויזיה או בתסכית רדיו.
אף על פי שבמקרים רבים הפרק חופף לאירוע עלילתי מסוים, שמתחיל ומסתיים, אין לבלבל ביניהם. בסדרות טלוויזיה רבות, למשל, נהוג לסיים פרק ברגע שבו הסיבוך העלילתי עדיין לא נפתר. המצב ההפוך שכיח אף הוא, פרקים יכולים להתחיל באמצע האירועים, כלומר ייצוג העלילה אינו מתחיל ברגע ההתחלה האמיתי שלה.
פירוש הדבר הוא שניתן לסמן התחלה וסיום של פרק לא רק באמצעות העלילה, אלא גם באמצעים נוספים. מלבד ההתחלה והסיום של הטקסט (במובנו הרחב, גם אם הוא "טקסט קולנועי"), ניתן לסמן את גבולות הפרק באמצעות תמה, מוטיב חוזר, מעבר מסיטואציה מסוימת לסיטואציה אחרת, וכן הלאה.
במובנו העברי פרק משמש גם לחלוקת ספר למקטעים מובחנים מסיבות שונות.
האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית
האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית (באנגלית: The United States federal academies) נכון לשנת 2020, ישנן תשע עשרה אקדמיות פדרליות המנוהלות על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית:
הערה: בסוגריים שנת הייסוד של האקדמיה
תשע אקדמיות שיכולות להיות מסווגות באופן רופף כאקדמיה צבאית, שרובן בתי ספר לתארים מתקדמים:
חמש אקדמיות פדרליות שאינן צבאיות:
הפיגוע בסיטי של לונדון (1993)
הפיגוע בסיטי של לונדון התרחש ב-24 באפריל 1993. משאית תופת שהוצבה על ידי אנשי הצבא האירי הרפובליקני התפוצצה ברובע בישופסגייט (Bishopsgate) בסיטי של לונדון, בירת בריטניה. בעקבות אזהרה טלפונית מוקדמת בדבר הצבת משאית התופת פונה האזור מאנשים לפני ההתפוצצות. בפיגוע נהרג אדם אחד, נפצעו 44 ונגרם נזק כבד ביותר לרכוש.
הפיגוע
הפיגוע התרחש במסגרת ניסיונו של ארגון הצבא האירי הרפובליקני להביא לנסיגת הצבא הבריטי מצפון אירלנד ולאיחודה עם המדינה האירית. במסגרת זאת ערך הארגון פיגועים רבים באנגליה מאז תחילת שנות ה-70. הפיגוע היה אחד משרשרת פיגועים של משאיות תופת שערך הארגון באנגליה. הפיגוע נערך גם על רקע ניסיונות לכונן תהליך שלום בצפון אירלנד, שעמדו באותו זמן בראשיתם.
מכונית התופת הייתה משאית עפר שנגנבה בחודש מרץ באנגליה. היא נצבעה בצבע כחול והועמסה עליה תערובת דשן ANFO במשקל של טון אחד, ששימשה כחומר נפץ. התערובת הוברחה לאנגליה מצפון אירלנד והוסוותה על גבי המשאית על ידי שכבה של אספלט שהונחה מעליה.
ביום שבת, 24 באפריל, בתשע בבוקר הוצבה המשאית על ידי שני אנשי הצבא האירי הרפובליקני ליד מגדל המשרדים בישופסגייט 99. היא הוצבה בלב הרובע הפיננסי של לונדון, כקילומטר ממזרח לקתדרלת סנט פול (כ-200 מטר ממיקומו של מגדל סוויס רה, שטרם נבנה אז). רכב מילוט אסף מהמקום את שני האנשים. מספר שיחות טלפוניות נערכו על ידי אנשי המחתרת מתא טלפון בכפר בצפון אירלנד כדי להזהיר בדבר הצבת מכונית התופת, תוך שימוש בקודים ידועים של הארגון לעניין זה. השיחות הראשונות נערכו כשעה לפני התפוצצות המשאית. באותה עת כבר החלו שני שוטרים לבדוק את טיבה של המשאית, והמשטרה החלה בפינוי האזור. כיוון שהיה זה יום שבת הייתה נוכחות האנשים ברובע דלילה יחסית.
מטען החבלה שעל המשאית התפוצץ בשעה 10:27. על פי הערכה הייתה עוצמת ההתפוצצות שקולה להתפוצצות 1.2 טון של TNT. היא חוללה הרס במבנים במרחק של עד 500 מטר מהמשאית. פטריית עשן שחור היתמרה ממקום ההתפוצצות ונראתה למרחק רב ממנו. במקום שבו עמדה המשאית נפער מכתש ברוחב של 4.5 מטר ובעומק של למעלה משני מטרים. מבנה כנסייה מימי הביניים שנמצא מספר מטרים מהמשאית קרס עקב ההתפוצצות. ההדף ניפץ מאות חלונות זכוכית. חזיתות הזכוכית של מגדל נטווסט נפגעו קשה וניזוקה גם תחנת הרכבת ברחוב ליברפול הסמוכה למקום ההתפוצצות. הרחובות נזרעו בשברים והריסות. צלם עיתונות שהתעלם מאזהרות המשטרה והתקרב למשאית נהרג ונמצא לאחר שעות של חיפוש מתחת לערימת הריסות. 44 אנשים נפצעו.
בסך הכל נפגעו בהתפוצצות משרדים בשטח של כ-140,000 מטר מרובע ונשברו זכוכיות במשקל של 500 טון. עלות הנזק לרכוש נאמדה תחילה בעלות של מיליארד לירות בריטיות, אך עלות תיקון הנזקים עמדה בסופו של דבר על 350 מיליון לירות.
הפיגוע התרחש שנה לאחר פיגוע דומה (פיגוע הבורסה הבלטית) של הצבא האירי הרפובליקני שנעשה במרחק קצר משם, שבו היו אבדות רבות יותר בנפש ונגרם נזק כבד לרכוש.
לאחר הפיגוע
בעקבות הפיגוע הידקו הרשויות והמשטרה בלונדון את האבטחה על הסיטי. הוקמה שרשרת של נקודות אבטחה שזכתה לכינוי "טבעת הפלדה". היו אלו מחסומים, עקומות כביש להאטת התנועה וביתנים שאוישו בשוטרים חמושים. סביב כולם נפרסו עשרות מצלמות טלוויזיה במעגל סגור, אשר תיעדו את פרטי כלי הרכב שנכנסו לסיטי.
בעקבות הפיגועים בסיטי ב-1993 וב-1993 יצרו חברות מסחריות שונות שפעלו בסיטי תוכניות מפורטות להתאוששות מאסון. אלו סייעו להן לימים להתמודד עם המשבר שיצרו פיגועי 11 בספטמבר 2001.
המתכנן הראשי של איגוד לונדון קרא בעקבות הפיגוע להרוס את המבנים שנפגעו בפיגוע, לרבות מגדל נטווסט, ובכך לנצל הזדמנות לסלק מהעיר מבנים רבים שניבנו בשנות השבעים ולהקים מבנים מודרניים במקומם. האיגוד לא אימץ את עמדתו.
האחראים לפיגוע לא הועמדו מעולם לדין, כנראה מחוסר ראיות.
כשלוש שנים לאחר הפיגוע, ב-9 בפברואר 1996, ביצע הצבא האירי הרפובליקני פיגוע משאית תופת דומה בקנרי וורף, כחמישה קילומטרים מזרחה ממקום הפיגוע בסיטי. באותו פיגוע נהרגו שני אנשים ונגרם נזק כבד לרכוש.
רכס מילר
רכס מילר (באנגלית: Miller Range) הוא רכס הרים בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
הרכס מתחיל מדרום לקרחון נמרוד; ומשתרע לאורכו של גדתו המערבית של קרחון מארש; אורכו של הרכס 80 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס 3,000 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הרכס נקרא על שמו של ג'יי. ה. בוב ("J.H. "Bob) הוא סר ג'וזף הולמס מילר, חבר הקבוצה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי בשנת 1958, אשר ביחד עם ג'י. וו. מארש מיפה את האזור.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, PP 145 - 152, 166 - 168
• Gunner, John D. 1969, Petrography of Metamorphic Rocks from the Miller Range, Antarctica, Institute of Polar Studies Report No. 32, Research Foundation and the Institute of Polar Studies, The Ohio State University
ריינר האזלוף
ריינר האזלוף (בגרמנית: Reiner Haseloff, נולד ב-19 בפברואר 1954) הוא פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית אשר משמש כראש ממשלת מדינת סקסוניה-אנהלט מאז אפריל 2011. האזלוף נחשב לבעל ברית קרוב של הקנצלרית אנגלה מרקל, אך דעותיהם חלוקות בנושא משבר ההגירה באירופה.
קריירה פוליטית
בשנים 2002-2006 עבד האזלוף במשרד הכלכלה והעבודה של המדינה. בשנים שלאחר מכן הקנה לעצמו אחיזה בצמרת הפוליטית של סקסוניה-אנהלט כאשר בשנת 2011 נבחר לכהן כראש ממשלה. הוא נבחר שוב לתפקיד בשנת 2016, כאשר קיבל כ-26% מהקולות והשאיר את ה-CDU כמפלגה הגדולה בפרלמנט המקומי, אם כי בשנה זו מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה התחזקה מאוד.
דוד מנדלוביץ'
ביוגרפיה
לאחר שירותו הצבאי דוד מנדלוביץ החל לימודים לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בשנת 1987. בשנתו השנייה ללימודים החל לעבוד במעבדה לאופטיקה באוניברסיטה שם נחשף לתחום האלקטרו-אופטיקה. הוא המשיך ישירות לתואר שלישי בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית עמנואל מרום, אותו סיים בשנת 1991. אחר כך עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ארלנגן בגרמניה. אחר כך חזר לאוניברסיטת תל אביב כמרצה בפקולטה להנדסה.
מנדלוביץ' הוא ממציא ונכון לשנת 2011 רשומים על שמו כ-13 פטנטים הקשורים לתחום האופטיקה. הוא היה מעורב במספר יוזמות עסקיות במהלך חייו. בסוף שנות התשעים עזר לפתח מכשיר איכון המסייע לרופאי שיניים להימנע מפגיעה בעצבים בתוך הפה. לאחר מכן הקים את חברת סיבקום, אשר פיתחה מתקן משדר-מקלט לרשת תקשורת אופטית, המאפשר לאור לנוע בסיבים ולחסוך את התרגום לאות אלקטרוני. סיבקום נמכרה בשנת 2008 לחברת פדטק הברזילאית ב-30–40 מיליון דולר. לאחר מכן מנדלוביץ' היה שותף לפיתוח של אלומה סורקת בעלת טווח פעולה רחב לתחום הברקודים. בשנת 2004 פרסם יחד עם זאב זלבסקי את הספר Optical superresolution העוסק בשיפור רזולוציה. בשנת 2005 ייסד עם ד"ר גל שבתאי, סטודנט שלו לשעבר, את חברת טכנולוגיית הצילום אייסקווד. החברה עסקה בפיתוח של עדשה למצלמות דיגיטליות לטלפונים סלולריים בעלת יכולות גבוהות. החברה נמכרה ב-18 מיליון דולר לחברת האמריקאית טסרה.
בשנת 2012 ייסד עם שותפיו גל שבתאי וערן קלי את חברת קורפוטוניקס שעוסקת בפיתוח מצלמות דיגיטליות בעלות שני מפתחים. פיתוחי החברה עתידים להוסיף מגוון רחב של יכולות למצלמות הזעירות המותקנות במכשירים ניידים כגון זום אופטי, ביצועי צילום משופרים בחשיכה ומיפוי תלת־ממדי. תחת ניהולו החברה הובילה את המעבר למצלמות מרובי מפתחים, פתרון שאומץ על ידי רוב יצרני הטלפונים הניידים. בינואר 2019 החברה נמכרה לחברת סמסונג הקוריאנית בלמעלה מ-150 מיליון דולר.
סורת אל-אעראף
סורת אל-אעראף (בערבית: سورة الاعراف, "המחיצה") היא הסורה ה-7 בקוראן, המונה 206 פסוקים.
שם הפרק נגזר מפסוקים 46–47, שם מוזכר המושג אל-אעראף.
תוכן הסורה
פסוקים 1–10 מזמינים את האנשים ללכת בעקבות המסר שהגיע אליהם דרך מוחמד, ומזהירים מפני הפניית הגב למסר זה. פסוקים 11–25 מתארים סיפורם של אדם וחווה, ובתוך כך עוסקים גם בשטן. פסוקים 26–36 מתמקדים בעיקר בשטן ובאופן ההתמודדות איתו. פסוקים 37–43 מציגים את גן העדן כפרס לאלו שהלכו בעקבות המסר של מוחמד, ואת הגיהנום כעונש למי שדחה את המסר הזה. פסוקים 44–53 מתארים כיצד אנשי הגיהנום יביעו חרטה על מעשיהם. פסוקים 65–72 מתארים כיצד נכחדו שבט עאד. פסוקים 73–79 מתארים את הכחדתם של שבט ת'מוד. פסוקים 80–84 עוסקים בלוט פסוקים 85–93 מזכירים את יתרו ומתארים את אשר לכאורה עלה בגורלם של בני עמו. בפסוקים 94–96 נאמר כי אסונות הם דרך שבה אללה בוחן את בני האדם. פסוקים 97–100 מציינים כי עונש אלוהי ממתין לאנשים כבדי לב. בפסוקים 101–102 מוזכר עונש אלוהי הממתין לאנשים אכזריים. פסוקים 103–156 מתמקדים בסיפור חייו של משה, ובין היתר מזכירים גם את חטא העגל. פסוקים 157–174 מרחיבים בנושא בני ישראל. פסוקים 175–206 מפרטים את חובותיו של מוחמד בעניינם של אלו אשר דחו את המסר שלו.
בנוסף, מוזכרים בסורה גם נח, אהרון, הוד וצאלח.
במסורת האסלאמית
ישנו חדית' שבו מסופר שמוחמד אמר שהאדם שמרבה לקרוא את הסורה הזאת, יזכה למחיצה שיניח אללה בינו לבין השטן, וביום הדין אדם יהיה עבורו כמעין פרקליט ומתווך. על פי מסורת אחרת נאמר שמי שקורא את הסורה הזאת בכל חודש, לא ידע פחד או צער.
עמינדב פרי
עמינדב פרי (עמי פרלין, 15 ביוני 1918 – 17 בינואר 1990) היה קצין בצה"ל בדרגת סגן-אלוף. שירת כדובר צה"ל וכמפקד יחידה 515.
ביוגרפיה
עמינדב פרי נולד בתל אביב, דור שביעי בארץ מצד אמו. התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה. לאחר סיום לימודיו החל ללמוד באוניברסיטה בבריטניה אך חזר לארץ והתגייס לארגון ההגנה. בימי מלחמת העולם השנייה התגייס ל, שבמסגרתו עבר קורס קצינים. לקראת סוף המלחמה ומיד לאחריה היה פעיל במבצעי ההעפלה, בהברחת פליטי שואה לארץ ובקליטתם בה. עם הקמת המדינה התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת אלכסנדרוני. היה ממקימי חיל המודיעין.
בשנת 1952 נתמנה פרי לדובר צה"ל בדרגת סגן-אלוף. שורה של אירועים מרכזיים אפיינו את תקופת כהונתו כדובר צה"ל. הבולט שבהם היה התפטרותו של הרמטכ"ל, רב-אלוף יגאל ידין, מתפקידו בדצמבר 1952, לאחר שלוש שנים בתפקיד. ידין התפטר בעקבות חילוקי דעות עם ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון סביב קיצוצים בתקציב הביטחון, שהיו אמורים להביא לפיטורים של אנשי צבא הקבע ולצמצום ניכר ברכש ובאימונים.
אירוע בולט אחר בתקופת כהונתו היה הקמתו של משמר הגבול (בשנת 1953) שבראשיתו היה מורכב מחיילי צה"ל שביצעו את תפקידם בכפיפות למשטרת ישראל. בתקופת כהונתו גם נקבעו נוהלי ההלוויות הצבאיות, המשמשים את צה"ל במרוצת השנים. הנהיג מדיניות תקשורתית פתוחה וזכה להערכה רבה בקרב העיתונאים.
פרי פעל במסגרת תפקידו הן כדובר הצבא והן כדוברו האישי של הרמטכ"ל, תחילה של רב-אלוף יגאל ידין ולאחר מכן של מחליפו, רב-אלוף מרדכי מקלף.
פרי סיים את תפקידו כדובר צה"ל ביולי 1953. לאחר סיום תפקידו כדובר צה"ל מילא תפקידים שונים בחיל המודיעין, ובהם מפקד יחידה 515, לימים יחידה 8200. בשנת 1959 נתמנה לנספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה. בשנת 1961, עם סיום שליחותו, השתחרר מצה"ל.
אוסטריה באירוויזיון למקהלות
אוסטריה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את מקהלת "הארדצ'ויר לינץ" כנציגתה בתחרות.
היסטוריה
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה אוסטריה כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
יובל פרידמן
יובל פרידמן (נולד ב-30 ביוני 1971) הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. בין היתר, פרידמן הוא בין יוצרי תוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת והסרט בית"ר פרובנס, שהיווה למעשה חלק מפרויקט הגמר שלו כסטודנט בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
חיים אישיים
יובל פרידמן הוא אחיהם של הקומיקאי טל פרידמן ושל ד"ר אריאל פרידמן, מרצה לתקשורת במכללת אורנים ואוניברסיטת תל אביב.
בז'ג
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-26 ק"מ מאופולה, בירת הפרובינציה אופולה, וכ-275.5 ק"מ מ, בירת פולין. בנוסף, העיירה נמצאת ליד הנהר אודר.
פריץ לאופר
פריץ לאופר (Fritz Laufer), (1900 - ?) היה צ'כי בשם הפרטי פרנטישק (Frantisek), אשר שימש בימי מלחמת העולם השנייה כסוכן הגסטפו. לקראת סוף המלחמה הופעל על ידי הנאצים כסוכן כפול מול המודיעין האמריקאי ומול משלחת ההצלה היהודית באיסטנבול בעסקת סחורה תמורת דם.
פריץ לאופר נולד בפראג, להורה אחד יהודי ואחד שאינו יהודי (מישלינג לפי ההגדרה הנאצית). בשנת 1900. למד בבית ספר למיכון חקלאי וניהל את העסק המשפחתי של אביו ליבוא מזון. בשנת 1939 מצא הגסטפו כי הוא מתאים למטרותיו וגייס אותו כסוכן ובתמורה להנפקת נירות אריים על שמו הוא הסגיר לגרמנים לוחמי מחתרת צ'כיים. הוא פעל תחת השמות "שרדר", "לודוויג מאייר" ו"קרל היינץ". בשנות המלחמה הראשונות הוא פעל בצ'כיה, הונגריה, בולגריה וטורקיה.
בשנת 1943 גויס לאופר על ידי מהנדס יהודי צ'כי בשם אלפרד שוורץ לרשת הריגול האמריקאית שנקראה בשם דוגווד (Dogwood). רשת זו, שנקראה בשמו האנגלי של שיח המורן, הוקמה ביולי אותה שנה על ידי ראש תחנת הOSS באיסטנבול כדי לאסוף מידע מודיעני ולחדור לגרמניה ולמדינות הבלקן, בנות בריתה של גרמניה, רומניה, הונגריה ובולגריה ולהפעיל תנועות התנגדות לשם הפלת משטריהן. לאופר, שניתן לו ברשת שם הקוד "איריס", נתפש בעיני גופי ההצלה היהודיים באיסטנבול כסוכן אמריקאי אשר ניתן לבטוח בו, בעוד שהיה לאמיתו של דבר סוכן הגסטפו. בשנת 1944 תיווך לאופר בשתי הצעות גרמניות: פדיון יהדות הונגריה תמורת עשרת-אלפים משאיות, ומשא ומתן לקראת הסכם שלום בין הרייך השלישי למעצמות המערב כנגד ברית המועצות.
את הבשורה על ההצעות הללו נשאו יואל ברנד ובונדי גרוס - שליחי ועדת העזרה וההצלה בבודפשט בניסיון הצלת יהדות הונגריה. הם נתפסו על ידי שירותי הביטחון הבריטיים אשר חשדו בהצעות וחשפו את פרצופו האמיתי של לאופר ושל שתי ההצעות: הגרמנים ביקשו לפרק את הברית בין מעצמות המערב לברית המועצות. מחקרים בני ימינו מראים שלגרמנים לא הייתה ואף לרגע, כוונה לשחרר את יהודי הונגריה בתמורה למשאיות. לאופר שימש גם כמתווך בניסיונם של הנהגת היישוב להעביר כספים לגטאות.
ההיסטוריון יהודה באואר כתב כי בסוף המלחמה חוסל לאופר בכלא פנקראץ בפראג על ידי מפעיליו הגרמנים משום שידע עליהם יותר מדי. לעומתו כתב ההיסטוריון שלמה אהרונסון, כי לאחר סיום המלחמה פעל לאופר כסוכן של ה- (Strategic Services Unit ) SSU SSU, סוכנות הביון האמריקאית שירשה את ה-OSS לאחר המלחמה ולפני הקמת ה-CIA. בשירותה פעל מווינה נגד הסובייטים. סופו של פרנץ לאופר נשאר לוט בערפל.
היוון
הִיוּוּן (מלשון "הון") הוא תהליך תרגום של ערך כספי מתקופה אחת למונחי תקופה אחרת. פעולת ההיוון היא הפיכה של התחייבות חוזית להון. במקרים רבים המשתמשים במושג היוון מתכוונים בעצם לערך הנוכחי של תזרים מזומנים עתידי.
בתורת המימון
בתורת המימון, היוון הוא חישוב הערך העתידי של הכסף באחת מהדרכים הבאות:
המעבר בין ערך נוכחי לערך עתידי מתבצע באמצעות הכפלה וחלוקה במקדם היוון על כל יחידת זמן, שהוא בעצם 1 ועוד גובה הריבית (לדוגמה, אם הריבית היא 3% לשנה, מקדם ההיוון יהיה 1.03 במונחים שנתיים). מקדם ההיוון מייצג את מחיר הזמן של הכסף, אך גם את הסיכון בהשקעה או בהלוואה, אם יש.
בחשבונאות
היוון בחשבונאות משמעותו אחת מאלה:
הערות שוליים
割引 Dyskonto
הארמייה ה-14 (בריטניה)
הארמייה ה-14 של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בצבא הבריטי, ששירתה במלחמת העולם השנייה בזירה הדרום-מזרח אסייתית ובעיקר במערכה בבורמה. הארמייה ה-14 בדומה לארמייה השמינית הייתה ארמייה אשר הורכבה מיחידות ממדינות האימפריה הבריטית ומדינות חבר העמים הבריטי, בהן הודו ומדינות אפריקה.
לארמייה ניתן בתקופה מאוחרת יותר הכינוי הארמייה הנשכחת כפי שהמערכה על בורמה כונתה המערכה הנשכחת, משום שבהתעסקות ההיסטורית במלחמת העולם השנייה ישנה נטייה להמעיט בערך המערכה והכוחות אשר פעלו בה.
היסטוריה
הארמייה נוצרה עם פיצול הארמייה המזרחית ויצירת הפיקוד המזרחי בשנת 1943. הארמייה המזרחית הייתה אחראית על הגבול של האזורים בשליטה הבריטית במזרח הודו כנגד הצבא היפני, עם עליית הפעילות הצבאית היפנית באזור, פוצלה הארמייה המזרחית לכוח הגנתי באחריות הפיקוד המזרחי החדש וכוח התקפי שהוא הארמייה ה-14. במהלך קיום הארמייה היו תחתיה ארבעה קורפוסים, שני הקורפוסים הראשוניים ששירתו תחתיה היו הקורפוס ה-4 שמפקדתו באסאם (הודו) והקורפוס ה-15 שמפקדתו באראקן (בורמה).
ההגנה על הודו
בתחילת 1944, כוחות הארמייה החלו לנוע לכיוון דרום-מזרח כדי לשחרר את האזורים שנכבשו על ידי היפנים, כתגובה לכך הצבא היפני החל במתקפות נגד לאורך החזית באזורי בורמה וצפון-מזרח הודו. המטרה היפנית הייתה שבירת כוחות בעלות הברית עוד בבסיסיהם ומפקדותיהם ובכך למנוע את המאמץ לכיבוש מחדש של בורמה.
ההתקפה הראשונית היפנית הייתה מופנית כלפי מערב בורמה ודרום-מזרח בנגל, בסיסי ומפקדות בעלות הברית באזור נפלו תחת ההתקפה, כולל מפקדת הקורפוס ה-15 במה שמכונה קרב אראקאן. הצבא הבריטי הטיס אספקה ותגבורות לחיילים הנצורים באראקאן שהחזיקו כנגד ההתקפות היפניות. ההתקפה היפנית העיקרית כנגד מערב בורמה ואראקן כשלה אך לצד התקפה זו שלחו היפנים כוח לכיוון צפון, לצפון-מזרח הודו (כיום שבע האחיות ובנגלדש) כנגד כוחות בעלות הברית אשר ישבו שם, בהם מפקדת הקורפוס ה-4 באסאם. היפנים תקפו באימפל וקוהימה בין מרץ ליולי 1944, כנגד התקפות אלו הטיסו הבריטים יחידות מאזור בורמה היכן שההתקפות היפניות כשלו והעבירו גם את יחידות הקורפוס ה-33 מדרום הודו לצפון-מזרח הודו לעזרת הכוחות המגינים.
הניסיון של הצבא היפני ב-1944 לכיבוש בורמה והודו והרס כוחות בעלות הברית באזור נכשל באופן גורף, כאשר היפנים איבדו כ-85,000 חיילים במתקפה לרוב כתוצאה מאספקה לקויה ומחלות.
שחרור בורמה
המשך תנועת הארמייה היה דרומה, הקורפוס ה-33 המשיך דרומה לאורך נהר האירואדי והקורפוס ה-4 נע לאורך נהר הסיטאנג. היעד היה הגעה ושחרור ראנגון שהייתה עיר הבירה הבורמזית ועיר נמל חשובה לאספקת הכוחות, לפני עונת המונסונים. בתוך כחודש, הגיעו כוחות הארמייה לכדי כ-64 ק"מ מהעיר והקורפוס ה-4 נכנס ללחימה קשה כנגד כוחות יפנים שהגנו על העיר מצפון. התקדמות הארמייה והלחימה מצפון לראנגון גרמו לחיל המצב היפני לנטוש את העיר.
ב-2 במאי 1945, נחת כוח אמפיבי של בעלות הברית בראנגון כחלק ממבצע דרקולה, הכוח שחרר את העיר ללא קרב שכן הכוחות היפנים נסוגו לפני הנחיתה.
ב-2 בספטמבר 1945 יפן נכנעה ובכך נגמרה מלחמת העולם השנייה. ב-1 בנובמבר 1945, הארמייה הפכה להיות פיקוד מלאיה להמשך פעולות לשחרור מלאיה וסינגפור.
מבנה הארמייה
בתקופות שונות במלחמה שירתו תחת הארמייה ארבעה קורפוסים: הקורפוס ה-4, הקורפוס ה-15, הקורפוס ה-33 והקורפוס ה-34. בארמייה שירתו 13 דיוויזיות, כולן דיוויזיות חיל רגלים ומספר יחידות עצמאיות קטנות יותר:
סטרדיאן
סטרדיאן היא יחידת מידה לזווית במרחב תלת-ממדי. הזווית המרחבית פרופורציונית לשטח שהיא מכסה מפני השטח של כדור.
שימושים
בקירוב של זווית מרחבית קטנה (בגבול לאפס), שטח הכיפה מתקרב לשטח העיגול שבבסיסה וניתן להחליף את האחד בשני.
אחד השימושים החשובים של הזווית המרחבית הוא בתחום האופטיקה: מכיוון שמקור אור פשוט פולט אור בצורה אחידה לכל הכיוונים, הרדיומטריה מתייחסת לכמות האור שמקור פולט ליחידת סטרדיאן כנתון לגבי המקור, הנקרא "בהיקות", דרכו נוכל לחשב את ההקרנה של המקור על פני שטח מסוים.
Angel (שיר של שרה ברייטמן)
Angel (בעברית: מַלְאָך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן האחד-עשר שלה, Dreamchaser. השיר יצא לאור ב-15 באוקטובר 2012, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים שמחה LLC.
השיר הגיע למקום ה-42 במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'רי בארנס, ביחד עם סאלי הרברט והופק על ידי מייק הדג'ס וסאלי הרברט גם כן. בשנת 2001, ביצעה הרברט את השיר עבור פסקול הסרט "קראש", בו השתתפה השחקנית אנדי מקדואל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרה ברייטמן ב-10 באוקטובר 2012. הקליפ היה זמין להורדה דיגיטלית ב-30 באוקטובר באותה השנה. הקליפ מכיל בתוכו קטעי ווידאו שונים שצולמו במצלמה ביתית, ואוגדו לסרטון וידאו שלם.
נכון ל-11 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.5 מיליון צפיות.
Kiki
Kiki (בעברית: קיקי) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית קיאנה לדה. האלבום יצא לאור ב-3 באפריל 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
דגל בלגיה
דגל בלגיה (בהולנדית: Vlag van België; בצרפתית: Drapeau de la Belgique; בגרמנית: Flagge Belgiens) הוא דגלה הרשמי של ממלכת בלגיה. צבעי הדגל הם צבעי דוכסות בראבנט ההיסטורית אשר שכנה בשטחי הממלכה - שחור, צהוב ואדום, מסודרים בצורת טריקולור אנכי על פי עיצובו של דגל צרפת. ממדיו הרשמיים של הדגל הלאומי הם 13:15, אולם הם כמעט ואינם בשימוש, ודגל בממדי 2:3 מונף תדיר גם על ידי גופי ממשלה רשמיים.
עיצוב הדגל
המדריך הרשמי לפרוטוקול הדגל הבלגי מציין כי הדגל הלאומי גובהו 2.60 מטרים ורוחבו 3.00 מטרים, מידות אשר נותנות יחס של 13:15. כל אחד מהפסים מהווה שליש מרוחבו של הדגל.
היסטוריה
לאחר מותו של קארל הגדול במאה ה-9, סופחה הטריטוריה שעליה שוכנת בלגיה כיום (למעט פלנדריה) ללוטרינגיה, אשר דגלה היה טריבנד של אדום ולבן. עם הכתרתו של קרל החמישי כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1519, עברה הטריטוריה לידיים ספרדיות, וצבעי הצהוב-אדום הספרדיים נוספו לדגל ארצות השפלה הדרומיות, ולעיתים צלב בורגונדי הוטען על הפס הלבן.
במהלך תקופת השלטון האוסטרי הונפו מספר סוגים של דגלים עד אשר כפה הקיסר את הדגל האוסטרי על ארצות השפלה. אוכלוסייתה של בריסל לא אהדה את המהלך, וסיכות בצבעי דוכסות בראבנט (שחור-צהוב-אדום) החלו להופיע בהשפעת הסיכות הצרפתיות של המהפכה הצרפתית. האדום ייצג את האריות האדומים של אינו, של לימבורג ושל לוקסמבורג, הצהוב את האריה הצהוב של בראבנט, והשחור את האריות השחורים של פלנדריה ושל נאמור.
גרסאות נוספות
לדגל הלאומי הרשמי ממדים של 13:15, אך גרסה זו של הדגל אינה בשימוש נפוץ. דגל בממדים של 2:3, או בממדים דומים מונף כדגל הלאומי אפילו בידי גופים ממשלתיים רשמיים, גרסה זו היא למעשה הדגל הימי האזרחי של כלי שיט הרשומים בבלגיה. הדגל הימי הצבאי הוא למעשה סאלטייר בצבעי הדגל הבלגי על רקע לבן, כאשר בחלקו העליון מוטען כתר שחור וזוג תותחים מוצלבים ובחלקו התחתון עוגן שחור. הדגל נוצר בשנת 1950 עם הקמתו מחדש של הצי הבלגי, לאחר שהיה חלק מהצי המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. כדגלון חרטום מניף הצי הבלגי דגל מרובע בצבעי הדגל הלאומי.
על אנשים
על אנשים הוא האלבום השני של הזמר שלמה ארצי משנת 1971.
ז'רמן אומל
ז'רמן אומל (בצרפתית: Germaine Hommel; 1893, פריז – 1982, שרבור), הייתה חסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
אומל הייתה מנהלת מעון ילדים שנתמך על ידי הצלב האדום ושכן במדרון הרי האלפים הצרפתיים, ליד גבול שווייץ. במעון היו מספר ילדים יהודים וכן ילדים יהודים שהועברו לשם ממעון אחר, מעון בלה היל (Château-de-la-Hille) בדרום-מערב צרפת, שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי.
אומל ועוזרתה רנה פרני סייעו להעביר ילדים יהודים מאלן ומארגלה-סור-מר, וכן ממחנה הריכוז רסבדו  - כולם בדרום צרפת, על גבול ספרד - לאזור הגבול עם שווייץ. כמו כן הייתה אומל חלק מהצוות שסייע בהברחת ילדים יהודים מצרפת לשווייץ, וזאת בניגוד להוראות הצלב האדום ובלא ידיעת ראשי ארגון זה.
באוגוסט 1942 עצרה המשטרה הצרפתית חלק מהילדים היהודים ששכנו במעון. הילדים שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית יתומים בו הוסתרו ילדים יהודיים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם. אומל ונף פעלו יחדיו להברת ילדים יהודים אלה ונוספים אל מעבר לגבול שווייץ. הן פעלו באזור באזור אנמאס, אזור פעולתה של מחתרת להצלת יהודים עליה נמנה גם ז'וזף לנסון. הם נעזרו בצוות של מעון הילדים בלה היל לשם הברחת ילדים יהודים.
בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית, סופח האזור לגרמניה ואז גילו שלטונות שווייץ את מעשי ההברחה. אומל ונף פוטרו מתפקידיהן בצלב האדום. אומל ופרני המשיכו במעשי ההברחה עד שהתגלו ונאלצו להפסיק את פעילותן. אומל הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית, נתפסה ונשלחה למחנה הריכוז רוונסברוק. לאחר שחרורה בתור נכת מלחמה התיישבה באזור נורמנדי.
הכרה
בשנת 1958 קיבלה אומל את צלב המלחמה ואת אות לגיון הכבוד.
בשנת 1992 הכיר יד ושם באומל בתור חסידת אומות העולם.
הנריקה צימרמן
הנריקה צימרמן בן הראש (בפורטוגזית: Henrique Cymerman Benarroch; נולד ב-23 במרץ 1959 בפורטו שבפורטוגל) הוא עיתונאי ישראלי ממוצא פורטוגזי-ספרדי, המשמש כתב השטח במזרח התיכון של מספר גופי תקשורת ובניהם: העיתון הקטלוני "La Vanguardia", תחנות הטלוויזיה הספרדית אנטנה 3, מדיאסט ספרד ועוד.
צימרמן משמש גם כנשיא לשכת הסחר ישראל-ירדן - ומדינות המפרץ.
ביוגרפיה
הנריקה צימרמן נולד ב-1959 בעיר פורטו שבפורטוגל. אביו הגיע לפורטוגל מפולין, ואמו היא בת למשפחה יהודית ספרדית ממלייה. כשהיה בן 16 עלה לישראל בגפו. הוא סיים תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן תואר שני במדע המדינה וסוציולוגיה. מספר שנים כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה עיתונאית
משנת 1991 החל את תפקידו ככתב השטח במזרח התיכון של היומון הקטלוני La Vanguardia, ומ-1992 שימש באותו תפקיד עבור תחנת הטלוויזיה הספרדית אנטנה 3. בשנת 2014 החליט לעזוב את אנטנה 3, לאחר יותר מ-20 שנה שעבד עמם. כמו כן שימש ככתב שטח ופרשן לענייני המזרח התיכון של רשת הטלוויזיה הפורטוגלית SIC, וככתב שטח של ערוץ הטלוויזיה הברזילאי GloboNews. במהלך העשור השני של המאה ה-21, הוא הפך לעיתונאי הישראלי הראשון בהיסטוריה שמשדר לטלוויזיה בארץ מדובאי, אבו דאבי, קטאר וסעודיה.
הנריקה צימרמן הוא כתב חדשות של המזרח התיכון יותר מ-25 שנים. צימרמן הוא גם מרצה בלימודי המזרח התיכון בפקולטה לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי להשכלה גבוהה בהרצליה.
בשנים 2005- 2012 ראה אור ספרו "קולות ממרכז העולם" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005) בשש שפות (ספרדית, פורטוגזית, עברית, ערבית, ברזילאית ואנגלית). בספר, שהוגדר כ"צילום של המתרחש בסמבטיון הישראלי-פלסטיני", ערך שורה של ראיונות עם אישים בולטים במזרח התיכון ובסכסוך הישראלי-ערבי.
צימרמן ביים את סדרת הטלוויזיה התיעודית "ג'יהאד עכשיו", שבה הוא מתחקה אחר שורשי האסלאם הרדיקאלי, אל קאעידה והמדינה האסלאמית. התוכנית שודרה ב-2016.
טענתו של צימרמן הייתה כי המזרח התיכון עבר את אחת התקופות הקשות מאז האינתיפאדה השנייה. ארצות הברית המקדמת את תהליך השלום נמצאה בדרך ללא מוצא, בעיקר מפני שמעולם לא הצליחה לחבר בין שני הצדדים בקונפליקט וסירבה לראות בקונפליקט כבעיה של שני צדדים, במקום לאמץ גישה הלוקחת בחשבון את כלל האזור, ואשר בה ישראל תיצור בריתות עם ארצות ערב סוניות
האפיפיור פרנציסקוס
ביוני 2013 נפגש צימרמן עם האפיפיור פרנציסקוס. בפגישה זו הציע כי האפיפיור יבקר בארץ הקודש.
ביקורו של האפיפיור במאי 2014 הציע צימרמן, שיתקיים מפגש עם הנשיא הפלסטיני מחמוד עבאס והנשיא הישראלי שמעון פרס. האפיפיור העלה את הרעיון להפוך את המפגש ל"טקס תפילה" שייערך בוותיקן, ושני המנהיגים הסכימו. Le Figaro הכריז על כך כמאורע היסטורי חסר תקדים בהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
פעילות התנדבותית
צימרמן חבר באגודת הידידים של עמותת כפרי הילדים - SOS Children's Villages ועורך מפגשים והרצאות לצורך התרמות לעמותה.
כמו כן כיהן כחבר וועד בעמותת [http://www.no2violence.co.il/ ל.א. לאלימות נגד נשים].
מרצה אורח ב"תגלית", צה"ל, ואמ"ן ומתן הרצאות לאגף המודיעין של צה"ל, דובר צה"ל, מכינות קדם צבאיות ומשרד החוץ של ישראל.
מרצה קבוע בארגונים יהודים בין-לאומיים בקרב הקהילות היהודיות בעולם.
בלאמי יאנג
בלאמי יאנג (באנגלית: Bellamy Young; נולדה ב-19 בפברואר 1970) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה כגברת הראשונה של ארצות הברית, מלי גרנט בסדרת הדרמה "סקנדל" ברשת ABC.
ביוגרפיה
יאנג נולדה בשם אמי מריה יאנג באשוויל, צפון קרוליינה, להורים מאמצים. היא שינתה את שמה כשרצתה להצטרף כחברה בגילדת שחקני המסך, משום שהייתה עוד שחקנית עם שם זהה. יאנג החלה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת ייל בחוג לפיזיקה, אך עד מהרה עברה ללמוד בחוג לאנגלית ובחוג לתיאטרון ואת לימודיה שם סיימה בשנת 1991. לאחר מכן סיימה את האקדמיה הבריטית-אמריקאית לדרמה באוניברסיטת אוקספורד.
יאנג היא טבעונית משנת 1988, ובשנת 2016 הופיעה בקמפיין לחברת PETA.
קריירה
יאנג החלה את הקריירה שלה בתיאטרון. בשנות התשעים היא הופיעה בכמה מופעים של ברודוויי, ביניהם ההפקה המקורית של "החיים". מחוץ לברודוויי היא הופיעה במחזמר של סטיבן סונדהיים "מתגלגלים בשמחה" (1994) וכן בהפקתה של רנדי ניומן למחזה פאוסט (1995-1996).
בשנת 1995 עשתה יאנג את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בתפקיד באופרת הסבון של רשת NBC, "עולם אחר", שם גילמה את דמותה של ד"ר קורטני אוואנס. היא השתתפה בשני תפקיד אורח שונים בסדרה "חוק וסדר". הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1999, אז הופיעה בתפקיד קטן בסרט "שחור ולבן", ובהמשך השתתפה בעוד סרטים עצמאיים שונים.
בשנת 2011 לוהקה יאנג לגלם את הגברת הראשונה של ארצות הברית, מלי גרנט, בסדרת המתח הפוליטית של רשת ABC "סקנדל". היא הופיעה בכל הפרקים של העונה הראשונה ושודרגה לתפקיד ראשי החל מהעונה השנייה ועד סיום הסדרה ב-2018. יאנג אמרה מאוחר יותר שבמקור תפקידה היה אמור להיות תפקיד שולי, בן שלושה פרקים בלבד. על הופעתה בסדרה זו זכתה יאנג לביקורות חיוביות, ובהמשך קיבלה את פרס מבקרי הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
חיים אישיים
יאנג יצאה בעבר עם השחקנים ג'ושוע לאונרד ואד ויקס.
מאז ספטמבר 2017, יאנג נמצאת במערכת יחסים עם המוזיקאי הפורטוגזי פדרו סגונדו.
הדומה השביעית
הדומה השביעית, שהרכבה נקבע בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה שהתקיימו ב-17 בספטמבר 2017, הושבעה באוקטובר באותה שנה. יושב ראש הדומה השביעית היה ויאצ'סלב וולודין. הבחירות לדומה השמינית התקיימו בספטמבר 2021.
תחילה, בדומה השביעית כיהנו 448 חברי פרלמנט מתוך 450 שאמורים לכהן, לאחר ששלושה מושבים נותרו מיותמים, כשחברי הפרלמנט התפטרו מהפרלמנט ולא מונו להם מחליפים. את מושביהם נטלו 3 חברים שנבחרו בבחירות משלימות במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בספטמבר 2018.
הדומה השביעית התכנסה לראשונה ב-5 באוקטובר 2016, בכנס באולם המליאה שנפתח על ידי זקן הצירים, ז'ורס אלפרוב, בן ה-87, בדיון שבמסגרתו נבחר ויאצ'סלב וולודין ליושב ראש הדומה הממלכתית.
בחירת היושב ראש
ב-23 בספטמבר 2016, הנשיא ולדימיר פוטין הציע את מועמד מפלגת רוסיה המאוחדת ויאצ'סלב וולודין לתפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית. מנהיג הרוב, ולדימיר ואסילייב אמר שסיעת רוסיה המאוחדת תתמוך במועמדותו של וולודין. ב-24 בספטמבר במפלגה אישרה את המועמדים מטעמה לתפקיד יושב ראש הדומה וסגניו. גם המפלגה הליברל-דמוקרטית ומפלגת רוסיה הוגנת הביעו תמיכתן בוולודין.
המפלגה הקומוניסטית הציעה את דמיטרי נוביקוב לתפקיד היושב ראש. ב-5 באוקטובר 2016, במושב הפתיחה של הדומה נבחר ויאצ'סלב וולודין ברוב קולות ליו"ר.
אשוח חינני
זהו עץ מחטני ירוק עד גבוה. גובהו בין 24 ל-46 מטרים, וקוטר הגזע בין 60 ל-120 סנטימטרים. אשוח חינני יכול לחיות 400 ל-500 שנים.
טקסונומיה, שמות נרדפים ושמות עממים
אשוח חינני (Abies amabilis) שייך לסוג אשוח (Abies). התיאור הראשון של העץ היה ב-1838 על ידי הבוטנאי הסקוטי ג'ון קלאודיוס לודון (John Claudius Loudon) שכינה אותו בשם Picea amabilis (מלטינית "אורן חינני") ב-"Arboretum et fruticetum Britannicum", כרך 4, עמוד 2342, כינוי שהוא ייחס לבוטנאי דייוויד דאגלס (David Douglas). הוא הועבר לסוג Abies על ידי ג'יימס פורבס (James Forbes) בעבודתו "Pinetum Woburnense", עמוד 12. שמות נרדפים ל-Abies amabilis (DOUGLAS EX LOUDON) J.FORBES כוללים Abies grandis HOOK. non LINDL. או Pinus amabilis (DOUGL. EX LOUDON) PARL.
השם בעברית הוא תרגום ישיר של השם המדעי של העץ. באנגלית יש לעץ שמות עממיים רבים. השם המקובל הוא Pacific silver fir (אשוח פסיפי כסוף), אבל בנוסף הוא קרוי: White fir (אשוח לבן), Red fir (אשוח אדום), Lovely fir (אשוח חינני), Amabilis fir (אשוח אמאביליס), Cascades fir (אשוח הקסקיידס), או Silver fir (אשוח כסוף).
נוף
אשוח חינני הוא עץ מחטני ירוק עד גבוה. גובהו בין 24 ל-46 מטרים, לעיתים נדירות עד 74 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 60 עד 120 סנטימטרים, לעיתים רחוקות עד 230 סנטימטרים. נוף העץ ישר והצמרת דמוית צריח. ככל שהעץ גדל צורתו גלילית והצמרת שטוחה. הענפים נגדיים וצומחים בזווית ישרה מהגזע. הם קצרים, נוקשים ומגיעים עד תחתית הגזע, בייחוד במקומות פתוחים.
מערכת השורשים
החוטרים יוצרים שורש שיפודי, ומסוגלים לחדור לתוך קרקע דחוסה טוב יותר ממחטניים אחרים. שתילים יכולים לפתח מערכת שורשים גרים, במקומות שטפרה געשית מכסה את הקרקע המקורית. לעצים בוגרים יש מערכת שורשים שטוחה, רדודה בצורת צלחת בקרקעות רדודות או כאלו שהניקוז בהן גרוע. על קרקע פודזול שעליה מצטברת רקבובית עבה מתרכזים שורשי ההזנה באופק האורגני ככל שהעצים מתבגרים.
למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם הפטרייה Cenococcum graniforme.
גזע וענפים
בעצים צעירים קליפת הגזע דקה חלקה, למעט בועיות שרף, וגונה אפור בהיר. עם הגיל הקליפה הולכת ומתעבה, וגונה הופך אפור אדמדם, והיא הולכת ונסדקת תוך יצירת קשקשים, בייחוד בחלק התחתון של הגזע. הקליפה של הענפים מכוסה פלומה וגונה חום בהיר בחלק העליון של הענף וחום כהה בחלק התחתון.
ניצנים ועלווה
הניצנים קטנים, מכוסים בשעווה ורודה, כדוריים בקוטר 6 ל-9 מילימטרים. הקשקשים של הניצנים קצרים, רחבים, משולשים, מכוסים פלומה צפופה, בדרך כלל ללא שרף.
העלים הם דמויי מחט, שטוחים, צרים, כשבמרכזם יש חריץ, צפופים באורך בין 10 ל-25 מילימטרים וברוחב בין 1 ל-3 מילימטרים. העלים החשופים לשמש מעוגלים כלפי מעלה. קצה המחט מפוצל. לכל המחטים צבע ירוק כהה בחלקם העליון, ובין חמש לשש פסי פיוניות בגוון לבן-כסוף מכל צד העורק המרכזי בחלקם התחתון. הם מסודרים בצורת סליל על הענף, אבל בסיס העלים מפותלים בצורה כזו שנראה כאילו המחטים מסודרות בשתי שורות מקבילות פחות או יותר משני צדי הענף. 2 תעלות השרף קצרות בסמוך לקצות העלים בשכבה החיצונית של החלק התחתון. העלים בענפים העליונים ביותר בדרך כלל עבים וקצרים יותר ויש להם קווי פיוניות גם בחלק העליון של העלה.
לעלים כתושים יש ריח של תפוזים. העלים נושרים 5 שנים לאחר צמיחתם.
אצטרובלים וזרעים
אשוח חינני הוא צמח חד ביתי, והפריה עצמית אפשרית משום שזמני ההאבקה והזמן שהאצטרובלים הנקביים נכונים לקלוט אבקה חופפים. העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 20 עד 30 שנים. גון האצטרובלים הזכריים ממש לפני ההאבקה הוא אדום והוא משתנה לאדום-צהוב. צורתם ביצתית עד גלילית והם מפוזרים בשפע במקבצים נמוך יותר מהאצטרובלים הנקביים העץ. האצטרובלים הנקביים גדלים זקופים כשהם צמודים לענף בן שנה בחלק העליון של העץ. צורתם ביצתית-גלילית, וצבעם, כאשר הם מוכנים לקלוט אבקה, הוא סגול ואחר-כך חום. אורכם בין 8 ל-10 סנטימטרים ורוחבם בין 3.5 ל-5 סנטימטרים. קצה האצטרובל מעוגל עד דמוי פטמה. הקשקשים ריבועיים באורך וברוחב של 2 סנטימטרים ומכוסים פלומה עדינה. עונת ההאבקה נמשכת כתלות באזור, בגובה ובמזג האוויר בין אמצע מאי לאמצע יוני. הזרעים מוכנים בשלהי אוגוסט, ופיזורם מתחיל באמצע ספטמבר, מרביתם מפוזרים עד סוף אוקטובר, אבל עשויים להידחות עד חודש אפריל.
לזרעים גוון חום בהיר. אורכם בין 10 ל-12 מילימטרים ורוחבם 4 מילימטרים. לזרע צמודה כנף אדמונית עד חום בהיר ואורכה כאורך הזרע. בקילוגרם יש בין 17,200 ל-45,860 זרעים מנוקים. הזרעים מופצים באמצעות רוח. הזרעים כבדים יחסית, ולכן רובם נושרים בקרבת העץ. מחקר אחד מצא שרק 9% מהזרעים התפזרו למרחק שעלה על 114 מטרים מהעץ.