cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריו סטאניץ'
קריירה בינלאומית
סטאניץ' זומן לסגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 1996 באנגליה. הוא תופקד בעיקר כקיצוני ימני במערך של בלז'ביץ', ופתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של קרואטיה בשלב הבתים, שהסתיימו בשני ניצחונות על ועל. במשחק השלישי זכה למנוחה כאשר קרואטיה הובסה 0–3 על ידי פורטוגל. סטאניץ' חזר לעמדת הקיצוני הימני במפגש ברבע הגמר מול, אך היריבה המנוסה הצליחה לנצח 1–2 ולהדיח את הקרואטים מהמפעל.
סטאניץ' נעדר ממרבית משחקיה של קרואטיה במוקדמות מונדיאל 1998. הוא שותף רק פעמיים במסגרת המוקדמות, ובסך הכול בשנתיים שבין טורניר היורו לטורניר הגמר של מונדיאל 1998 רשם רק חמש הופעות. עם זאת, הוא זומן על ידי בלז'ביץ' לסגל קרואטיה למונדיאל. סטניץ' פתח בהרכב נבחרתו למשחק הפתיחה מול, ובדקה ה-27 היה לכובש הראשון בתולדות נבחרת קרואטיה במונדיאלים. המשחק הסתיים בניצחונה של קרואטיה, 3-1. סטאניץ' המשיך ופתח בהרכב בכל שבעת משחקיה של קרואטיה במונדיאל, שהסתיימו בהפסד ל המארחת 1–2 בחצי הגמר, ובניצחון באותה התוצאה על במשחק על המקום השלישי. בנוסף לשער שכבש במשחק הראשון, רשם סטאניץ' גם בישול אחד, לרוברט יארני בשער הראשון בניצחון 0–3 על גרמניה ברבע הגמר.
סטאניץ' כבש פעמיים בשש הופעות במוקדמות יורו 2000, מהן לא הצליחה קרואטיה להעפיל. הפציעות שעבר כשחקן צ'לסי הגבילו אותו לשלוש הופעות בלבד במוקדמות מונדיאל 2002, אך הוא היה כשיר לטורניר הגמר וזומן לסגל של מירקו יוזיץ' לטורניר. סטאניץ' שותף פעמיים כמחליף במהלך שלב הבתים, ממנו לא הצליחה קרואטיה לעלות לשמינית הגמר.
לאחר הטורניר הספיק סטאניץ' לרשום שלוש הופעות במסגרת מוקדמות יורו 2004. משחקו האחרון במדי קרואטיה היה ב-30 באפריל 2003, בניצחון החוץ 1–2 על במשחק ידיות בו עלה כמחליף. בסך הכול לזכותו של סטאניץ' 49 הופעות במדי קרואטיה, בהן כבש שבעה שערים.
נובוקו יושיה
נובוקו יושיָה (ביפנית: 吉屋信子; ) הייתה סופרת יפנית בתקופת טאישו ותקופת שוֹוַה, ואחת מהסופרות היפניות המצליחות ביותר בעידן המודרני. היא כתבה בעיקר רומנים רומנטיים וספרות לבנות הנעורים, ובנוסף היוותה חלוצה בתחום הספרות הלסבית ביפן.
ילדותה
יושיה נולדה במחוז ניאיגטה, אך גדלה במחוז טוצ'יגי. אביה עבד בשירות הציבורי, ובשל כך עברה המשפחה ממקום למקום בתדירות גבוהה. יושיה הייתה הבת היחידה והילדה הצעירה ביותר במשפחתה. אביה ואמה היו צאצאים למשפחות סמוראים.
יושיה החלה את הקריירה הספרותית שלה עוד בהיותה נערה. עם זאת, לימוד תפקיד עקרת הבית ביפן דאז על ידי אמה, קדם לאהבתה לספרות.
קריירה ספרותית
ביצירותיה בולטת מודעותה לסקסולוגיה עכשווית. אחת מעבודותיה המוקדמות, "Hana monogatari" (ביפנית: 花物語, "אגדות הפרח", נכתבה: 1916-1924), היא אוסף של 52 סיפורים העוסקים בחברות המערבת רומנטיקה, אשר זכה לפופולריות והצלחה בקרב תלמידות יפניות. מרבית מערכות היחסים המוצגות בספר כללו געגועים מרחוק, אהבה נכזבת, או סוף עצוב. הספר מתאר תשוקה לסבית באופן כמעט נרקיסיסטי, תוך כדי אימוץ והדגשת סגנון כתיבה חולמני.
יצירתה "שתי בתולות בעליית הגג" (ביפנית: 屋根裏の二處女, 1919), היא סמי-אוטוביוגרפית, ומתארת אהבה בין אישה לאישה, בין שותפות למעונות. בסצנה האחרונה, שתי הנשים מחליטות לחיות יחד כזוג. יצירה זאת, התוקפת את החברה בה הגברים שולטים, על ידי הצגת שתי נשים משכילות כזוג, מציגה גישה פמיניסטית חזקה, ובנוסף חושפת את היותה יושיה לסבית בעצמה.
יצירתה "עד קצוות כדור הארץ" (1920), זכתה בפרס ספרותי בידי מהדורת אוסקה של העיתון אסהי שימבון, אחד העיתונים הנחשבים ביפן ובעולם בתחום הספרות היפנית. בספר ישנם מספר מאפיינים המעידים על השפעת הנצרות על יושיה.
ב-1925 הקימה יושיה מגזין משלה, "ורד שחור" (Kuroshoubi), אותו נטשה כשלושה חודשים מאוחר יותר. לאחר ורד שחור, יושיה החלה לפרסם ספרות חד מינית למבוגרים, ככזאת שדומה ומשלימה את ההטרוסקסואליות, והפכה ליותר מיינסטרימית ביצירותיה.
יצירות בולטות אחרות של יושיה כוללות את "חברות הנשים" (Onna no yujo, נכתב: 1933-1934), "צניעותו של הבעל" (ביפנית: 良人の貞操, נכתב: 1936-1937), "אש השד" (ביפנית: 鬼火, נכתב: 1951), "משפחת אטאקה" (ביפנית: 安宅家の人々, נכתב: 1954-1965), "נשות טוקוגאווה" (ביפנית: 徳川の夫人たち, נכתב: 1966), ו"גבירותיו של הייקה" (ביפנית: 女人平家, נכתב: 1971).
אף על פי שלא בכל יצירותיה מתוארת רומנטיקה בין נשים, גם העלילות ההטרוסקסואליות שלה נוטות שלא להכיל תיאורים של נישואין. סגנון הכתיבה שלה בלט באונומטופיה, סימני קריאה, ועוד סימנים אשר נחשבו אז כמושכים אסתטית עבור נשים, והיווה חלק מתנועה אשר ניסתה להציג דיאלוג ריאליסטי אל תוך סיפורים. שימושה בדמיון רב, והוא בלט במיוחד במקומות לא-שגרתיים ומפתיעים בהם התרחשו חלק מהסצנות ביצירותיה, לדוגמה עליית גג או מרפסת, אשר סייעו ביצירת אווירה מלודרמטית.
הסיפורים של יושיה נחשבו כ"נאותים", ומתאימים עבור ילדות ונשים בכל הגילאים, תוך הצגת המוטיבים הלסביים המתארים יחסים אינטנסיביים מבחינה רגשית אך אפלטונית, אשר נועדים להסתיים במהלך סיום הלימודים, חתונה, או המוות. ניתן להסביר זאת בעזרת ההבנה העכשווית על פיה אהבה חד-מינית הייתה חלק חולף ונורמלי בהתפתחות האישה היפנית, אשר סופה בהטרוסקסואליות ואמהות.
יושיה מעולם לא ניסתה להסתיר את סגנון חייה או את זוגיותה עם אישה, Monma Chiyo, ובניגוד לאישי ציבור יפנים בולטים אחרים, לא נרתעה מחשיפת פרטים על חייה האישיים, על ידי תמונות, חיבורים אישיים וראיונות למגזינים.
יושיה חיה בקאמאקורה שבמחוז קנאגאווה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1962 היא בנתה בית מסורתי מעץ עם גן יפני במיקום שקט, אותו הורישה לעיר קאמאקורה במותה, על מנת שישמש לקדם תרבות והשכלה בקרב נשים. כיום, המבנה הוא מוזיאון לזכרה, ומשמר את הבית כפי שהשאירה אותו. המוזיאון פתוח פעמיים בשנה, בתחילת מאי ובנובמבר, כל פעם לשלושה ימים בלבד.
פהרטו
פהרטו (בהונגרית: Fehértó) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. בפהרטו כמו כפרים רבים באירופה חלה ירידה במספר התושבים בעשרות השנים האחרונות מ-551 תושבים בשנת 1990 עד ל-476 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-13%).
בפהרטו חיו מעט יהודים.
הירי בטקסס
במהלך השנים אירעו מקרים רבים של פיגועי ירי בטקסס.
המקרים הידועים ביותר הם:
דיה אפורת-ראש
דיה אפורת-ראש (שם מדעי: cayanensis) היא סוג של עופות ממשפחת הנציים החיים באמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית מדרום מקסיקו לצפון ארגנטינה. בסוג זה 2 מינים.
עופות אלה דומים לאיה ובעלי נוצות לבנות עם כנפיים וזנב כהים ועם ראשים אפורים ומקורים קטנים שחורים. הם עפים מעל יערות הגשם בדאייה ומחפשים טרף הכולל בעיקר זוחלים וצפרדעים שוכני עצים. הם יגוונו גם בעופות וביונקים קטנים.
אווירונאוטיקה
אווירונאוטיקה הוא המדע העוסק בהיבטים המתמטיים והמכניים של טיסה, ובפרט בכלי טיס כגון מטוסים, מסוקים ומערכות מוטסות כגון רקטות, טילים ולוויינים.
ענפים
נהוג לחלק את תחום האווירונאוטיקה לשני ענפים עיקריים:
ראו גם
ארגונים:
The Quantum Enigma
The Quantum Enigma הוא אלבום האולפן השישי של להקת המטאל הסימפוני ההולנדית Epica. האלבום יצא לאור ב-2 במאי 2014. זה היה האלבום הראשון עם הבאסיסט החדש של הלהקה - רוב וואן דר לו, שמחליף את איב האטס.
הגיטריסט והזמר מארק יאנסן מספר בראיון על האלבום: "אני שומע את האלבום החדש שלנו, ואני לא יכול להפסיק! הוא נשמע מודרני, אבל מכיל את כל האלמנטים הקלאסיים של Epica. מרענן היא המילה המתאימה לתאר אותו. האלבום הזה היה גם התוצאה של מאמץ קבוצתי". "זה היה נהדר לראות את כולם כל-כך נמרצים ליצור את האלבום הכי טוב שלנו". "למרות שהאלבום נשמע כבד יותר (הגיטרות, הבאס והתופים פשוט אכזריים!), הוא עדיין קליט מאוד. הוא מושפע מאוד מהשירים הראשונים שלנו, עם השפעות מ-Design Your Universe ואלמנטים חדשים נוספים". "אני כבר לא יכול לחכות לרגע שבו אתם תשמעו את היצירה החדשה שלנו, מה שיעשה את כולנו מאוד גאים".
ב-18 במרץ, הסינגל "The Essense Of Silence" שוחרר ב-iTunes בארצות הברית.
ב-3 באפריל, הסינגל "Unchain Utopia" הודלף לאינטרנט, יום לפני פרסומו המתוכנן בארבעה באפריל. בריאיון עם Sonic Cathedral Webzine, הסולנית סימונה סימונס אישרה שסרטון ל-Unchain Utopia ישוחרר בקרוב.
מיקרופילם
מיקרופילם (בעברית סרט זִעוּר) הוא מדיה אופטית המשמשת לאחסון תוכן של ספרים, כתבי עת, מסמכים משפטיים ותרשימים הנדסיים.
מיקרופילם הוא בדרך כלל סרט צילום 35 מ"מ בשחור-לבן, אם כי בתחום ההנדסה נוהגים גם להשתמש בכרטיסי ניקוב שלהם מוצמד צילום בודד. לחלק ניכר ממדיית המיקרופילם מקודד מידע תוכן דיגיטלי בקצה התמונה המוצגת כדי לבצע שליפה אוטומטית, אולם לא בכולם. המיקרופילם אינו המדיה האנלוגית הקומפקטית ביותר בשימוש נרחב, המיקרופיש מאפשר לשמור מידע רב יותר.
שימושים
בתחומי ההנדסה נהוג להשתמש במיקרופילם שמונח על כרטיס ניקוב לצורך ארכוב מידע. למשל, כשחברות תעופה דורשות תרשימים הנדסיים כחלק מעסקאות רכישה (כדי להבטיח את עצמן במקרה של פשיטת רגל של היצרן), הן דורשות את הנתונים באופן זה, עם מידע אינדקס על כל כרטיס. כך קל לשכפל, למיין, ולמצוא את המידע הנדרש. כרטיסים כאלו תופסים בממוצע 3% מהנפח הנדרש לאחסון התרשימים המקוריים.
בסוף המאה העשרים חלה ירידה תלולה בשימוש במיקרופילם, עם המעבר לאחסון על גבי מדיה מגנטית ברשת מחשבים. יתרונה הגדול של השיטה החדשה הוא היכולת לקרוא את המסמך בכל מקום המחובר לרשת, ללא צורך בהעברה פיזית הנדרשת במיקרופילם.
מיקרופילם מסייע להנגשת תוכן נדיר בספריות כגון המכון לתצלומי כתבי יד עבריים בספרייה הלאומית בירושלים המרכז למעלה מ-90% מכתבי היד העבריים הידועים על גבי מיקרופילמים.
55 בסרטן
55 בסרטן (בלטינית: 55 Cancri) הוא כוכב זוגי במרחק של כ-40 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים סרטן. במערכת זו התגלו מאז שנת 2010 חמישה כוכבי לכת.
מאפיינים
המערכת מורכבת מ-55 בסרטן A - כוכב הסדרה הראשית מסוג G הדומה לשמש, שאותו מקיף במרחק של למעלה מ-1,000 יחידות אסטרונומיות 55 בסרטן B - ננס אדום הקטן ועמום בהרבה.
מאפייני 55 בסרטן A
זהו כוכב הסדרה הראשית הדומה לשמש, מסתו היא מעט פחות ממסת שמש ורדיוסו כמעט כרדיוס השמש. הטמפרטורה על פניו היא כ-5,300 קלווין, כ-500 קלווין פחות מטמפרטורת פני השמש. עוצמת ההארה שלו היא כשני שלישים מעוצמת ההארה של השמש וממרחק של 40 שנות אור בהירות נראיתו היא מדרגה 5.95 כך שהוא רק בקושי ניתן לצפייה ללא ציוד עזר ורק בתנאי תצפית מיטביים.
מאפייני 55 בסרטן B
זהו ננס אדום קטן ועמום ביותר, מסתו היא מעט יותר מעשירית מסת השמש ורדיוסו פחות משליש של רדיוס השמש, הטמפרטורה על פניו היא מעט פחות מ-3,000 קלווין ועוצמת ההארה שלו היא פחות מאלפית מעוצמת ההארה של השמש. עם בהירות מדרגה 13 ניתן לראותו רק באמצעות טלסקופ.
כוכבי לכת במערכת
ב-1997 בעקבות מדידה של שינויים מחזורים במהירות הרדיאלית של 55 בסרטן A, הוסק קיומו של כוכב לכת ראשון, שמסתו היא לפחות שלושה רבעים ממסתו של צדק ושמקיף את 55 בסרטן A בזמן הקפה של כ-14 ימים. כוכב הלכת קיבל את השם 55 בסרטן b (או לפעמים 55 בסרטן Ab על מנת להבדילו מ-55 בסרטן B), אך עדיין נצפו סטיות מחזוריות במהירות הרדיאלית של הכוכב שלא הוסברו על ידי קיומו של כוכב לכת זה ורמזו על קיומם של כוכבי לכת נוספים. ב-2002 הראו מדידות מדויקות יותר על קיומו של כוכב לכת נוסף במרחק של כ-5 יחידות אסטרונומיות ועם זמן הקפה של מעל 5,000 ימים וכן על קיומו של כוכב לכת נוסף קרוב יותר עם זמן הקפה של כ-44 ימים. כוכבי לכת אלו זכו לשמות 55 בסרטן c (הקרוב יותר) ו-55 בסרטן d. ב-2004 התגלה כוכב לכת רביעי, שמסתו כמחצית ממסתו של נפטון, שנקרא 55 בסרטן e. בתחילה שוער שזמן ההקפה שלו הוא מעט פחות משלושה ימים, אך מדידות מאוחרות יותר הראו שזמן ההקפה שלו הוא למעשה כ-18 שעות בלבד ומרחקו מ-55 בסרטן A הוא כ-0.015 יחידה אסטרונומית - כ-2.25 מיליון קילומטרים בלבד. מחקר משנת 2017 מצא כי לכוכב לכת זה קיימת אטמוספירה. ב-2007 הראו מדידות מדויקות עוד יותר את קיומו של כוכב לכת חמישי, 55 בסרטן f, המקיף את 55 בסרטן A בין מסלוליהם של 55 בסרטן c ובין 55 בסרטן d. מסתו של כוכב הלכת החמישי מוערכת בכמחצית ממסתו של שבתאי והוא היחיד שנמצא בתחום שבו יכולים להתקיים מים במצב נוזלי. מכיוון שכוכב לכת זה הוא לא סלעי אלא גזי ועשוי בעיקר ממימן ומהליום, לא סביר שהתפתחו על פניו חיים, אך ייתכן שישנם ירחים סלעיים המקיפים אותו, ועל פניהם מים נוזליים המאפשרים קיומם של חיים.
כיום מיוחסים לחמשת כוכבי הלכת הנתונים הבאים:
אן, דוכסית מונפנסייה
אן מארי לואיז ד'אורליאן, דוכסית מונפנסייה (בצרפתית: Anne Marie Louise d'Orléans; )
חייה
אן נולדה בארמון הלובר בפריז לגאסטון, דוכס אורליאן (אחיו של המלך לואי השלושה עשר) ולאשתו, מארי דה בורבון (יורשתו של דוכס מונפנסייה) שנפטרה אחרי הלידה. היא נועדה להינשא ללואי בן דודה (לואי הארבעה עשר מלך צרפת לעתיד), שהיה צעיר ממנה באחת עשרה שנה- נישואים שלא יצאו אל הפועל בגלל התנגדותו של הקרדינל מזראן.
במרד הפרונד הראשון (1648 - 1649) תמכה במורדים נגד מזראן ובית המלוכה, והשתלטה על העיר אורליאן שהייתה נחלתו של אביה. במרד הפרונד השני (1650 - 1653) פקדה על יחידה של צבא המורדים, ועזרה למנהיגם, לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה להשתלט על פריז (2 ביולי 1652).
דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו, ופריז נמצאה במצב של מצוקה כלכלית. ההמונים השתלטו על העיר, ואנשי המעמד הבינוני שחששו מהשתלטות ההמונים, צידדו בהשבת הסדר על כנו, ולו במחיר שובם של מזראן ושל בית המלוכה לפריז. ב-21 באוקטובר 1652 נכנסה המשפחה המלכותית לפריז, וב-6 בפברואר 1653 מזראן שב אל העיר ואל תפקידו כשר הראשי.
המלך לואי הארבעה עשר לא סלח לאן, דוכסית מונפנסייה על השתתפותה במרד נגד בית המלוכה. היא נאלצה לעזוב את פריז ולפרוש לאחוזותיה, שם החלה לכתוב את ספרה זיכרונות ששרד עד ימינו אלה, והמהווה עדות חיה על צרפת של המאה השבע עשרה תחת שלטונו של המלך לואי הארבעה עשר. ב-1657 הורשתה לשוב לחצר המלוכה.
ב-1670 ביקשה את רשות המלך להינשא לאנטואן נומפאר דה שומון, דוכס לוזון. המלך נטה תחילה לתת את הסכמתו, אך בהשפעת אשתו מריה תרסה, נסיכת ספרד החליט להתנגד לנישואים אלה. ב-1 בדצמבר של אותה שנה ציווה המלך על מעצרו של דוכס לוזון באשמת ניסיון לשאת בסתר לאישה את אן, דוכסית מונפנסייה. רק ב-1681 הצליחה לשחררו מכלאו תמורת ויתור על חלק מאחוזותיה לטובת הכתר.
מריו באלוטלי
מריו באלוטלי ברואה (באיטלקית: Mario Balotelli Barwuah; נולד ב-12 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן איטלקי ממוצא גנאי, המשחק בקבוצת פ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית.
ילדותו
נולד בשם מריו ברואה בפלרמו שבאי האיטלקי סיציליה לתומאס ורוז ברואה, זוג מהגרים מגאנה. כתינוק, סבל מבעיות מעיים מסכנות חיים ונאלץ לעבור סדרה של ניתוחים. בעיותיו הרפואיות האישיות, יחד עם מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה, הביאו את הוריו למסור אותו למשפחת אומנה לתקופות קצרות בתחילה, ולאחר מכן באופן קבוע. ב-1993, בגיל שלוש, הועבר מריו לטיפולם של פרנצ'סקו באלוטלי וסילביה, יהודייה בת לניצולי שואה.
באלוטלי נאלץ לחכות ליום הולדתו ה-18 להגשת בקשה להתאזרחות כאיטלקי, עקב כך שמשפחתו האומנת לא אימצה אותו רשמית, והוא התאזרח באיטליה רק ב-2008.
קריירה
הוא החל את הקריירה שלו במועדון לומצאנה, ובמהלך עונת, בגיל 15 בלבד, קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון ששיחקה בסרייה C2. הוא שיחק שני משחקים במדי הקבוצה הבוגרת.
אינטר מילאנו
בקיץ 2006 הוחתם באלוטלי על ידי המועדון אינטר מילאנו, והפגין כישרון רב כאשר שיחק בקבוצת הנערים של המועדון עד גיל 17. הוא הצטרף לקבוצת הנוער (עד גיל 20) כבר בגיל 16, והפך לשחקן מפתח בה. הוא זכה עם קבוצתו באליפות ליגת הנוער האיטלקית לעונת, תוך שהוא כובש את השער המכריע במשחק הגמר מול סמפדוריה.
באמצע עונת בגיל 17 קודם באלוטלי לקבוצה הבוגרת של "אינטר", המשחקת בסרייה א'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה מול קליארי, כשנכנס כמחליף במקום דויד סואזו. במשחקו השני, בגביע האיטלקי מול רג'ינה, הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 1–4. עד לסיום העונה הוא הספיק לכבוש עוד שלושה שערים במסגרת הליגה, ב-11 משחקים.
בעונת הפך באלוטלי לשחקן חשוב באינטר תחת המאמן ז'וזה מוריניו, כשהבקיע שמונה שערי ליגה וסייע לקבוצתו לזכות בפעם הרביעית ברציפות באליפות איטליה. הוא ערך בתחילת עונה זו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות. הוא הבקיע שער במשחק מול אנורתוסיס פמגוסטה, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות אינטר שמבקיע במסגרת המפעל, בגיל 18 ו-85 ימים.
מנצ׳סטר סיטי
באוגוסט 2010 עבר באלוטלי לשחק בשורות קבוצת מנצ'סטר סיטי עבור 30 מיליון פאונד. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע האנגלי, ובעונה שלאחר מכן זכה עמה באליפות הפרמייר ליג.
ב-2012 מדור הספורט של הגרדיאן נתן לו את המקום ה-67 בין 100 שחקני הכדורגל הטובים בעולם.
מילאן
ב-30 בינואר 2013 חתם באלוטלי על חוזה במילאן מהליגה האיטלקית למשך ארבע וחצי שנים שבהן ישתכר כארבעה מיליון יורו לעונה. את משחק הבכורה במילאן ערך נגד אודינזה בניצחון 1–2 בו כבש צמד.
ליברפול
ב-25 באוגוסט 2014, חזר באלוטלי לאנגליה וחתם בליברפול שרכשה אותו ממילאן בעבור 16 מיליון ליש"ט ב-31 באוגוסט 2014, ערך באלוטלי את הופעת הבכורה שלו בליברפול בניצחון קבוצתו 0–3 על טוטנהאם הוטספר.
חזרתו למילאן
ב-25 באוגוסט 2015 חזר באלוטלי למילאן, והושאל עד לסוף העונה עקב בעיות עם המאמן יורגן קלופ. בעונתו במילאן, החלוץ לא הרשים וכבש ארבעה שערים ב-23 הופעות בכל המסגרות.
ניס
ב-31 באוגוסט 2016 חתם באלוטלי בניס הצרפתית. במשחק הבכורה בקבוצה הבקיע שלושער, ואת העונה סיים עם 23 הופעות ליגה, ו-15 שערים.
בעונת 2017/18 רשם באלוטלי 28 הופעות ליגה, וכבש 18 שערים. במהלך עונת 2018/2019 נחשף כי הגיע לפתיחת אימוני הקבוצה בקיץ עם משקל עודף, שליווה אותו גם במשחקי פתיחת העונה.
ברשה
ב-18 באוגוסט 2019 עבר לברשה בהעברה חופשית וחתם על חוזה רב שנתי תמורת מיליון וחצי אירו לעונה, המתחדש אוטומטית אם הקבוצה תמנע מירידת ליגה.
נבחרת לאומית
באלוטלי העפיל עם הנבחרת הצעירה של איטליה לאליפות אירופה עד גיל 21, 2009, לאחר שהבקיע צמד שערים בפלייאוף המוקדמות מול ישראל. בטורניר עצמו הוא העפיל עם נבחרתו לחצי הגמר. במשחק מול שוודיה בשלב הבתים, הוא כבש שער והורחק בכרטיס אדום 13 דקות מאוחר יותר.
בחצי גמר יורו 2012 הבקיע באלוטלי צמד שערים במשחקה של איטליה נגד נבחרת גרמניה, ובכך העלה את נבחרתו לגמר הטורניר בו נוצחה על ידי נבחרת ספרד בתוצאה 0–4.
נכלל בסגל מונדיאל 2014 בו הבקיע את שער הניצחון נגד אנגליה בניצחון 1–2, אך לא הצליח עם נבחרתו לעבור את שלב הבתים.
ב-2018 זומן מחדש לנבחרת.
חיים אישיים
ב-2012 טענה חברתו לשעבר, הזמרת האיטלקייה רפאלה פיקו, שהיא בהריון עם הילד שלו. באלוטלי הכחיש ואמר שיסייע לה רק אם יוכח כך בבדיקת אבהות. התינוקת נולדה בסוף 2012. לאחר מכן, פיקו האשימה אותו על היותו "חסר-אחריות" ו"חסר-עניין" בילדה שלהם. בתשובה, איים באלוטלי לפנות לצעדים משפטיים נגדה כדי להגן על שמו ועל האשמות שווא, לטענתו. ב-2014 באלוטלי נאלץ להכיר באבהות על התינוקת, לאחר שתוצאות בדיקות ה-DNA יצאו חיוביות.
ב-2013 התארס לחברתו הבלגית פאני נגואשה. הם נפרדו ב-2014.
ב-2016 דווח בתקשורת הישראלית שהוא היה במערכת יחסים עם הידוענית הישראלית אביבית בר זוהר (יוצאת "האח הגדול"), אך לאחר כמה שבועות היא סיפרה שבאלוטלי הפעיל עליה אלימות פיזית ומילולית. בהמשך, בר זוהר הגיעה לתחנת המשטרה במילאנו כדי להגיש תלונה נגדו.
בספטמבר 2017 הפך באלוטלי לאב בפעם השנייה, הפעם לבן, מאם שלא-פורסם זהותה.
שרה ראמוס
שרה אמילי ראמוס (באנגלית: Sarah Emily Ramos; נולדה ב-21 במאי 1991) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה. התפרסמה בסדרות הטלוויזיה "חלום אמריקאי" ו"הורים במשרה מלאה".
ביוגרפיה
ראמוס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה לאב פיליפיני ולאם אמריקאית ממוצא יהודי. החלה לפתח את כישורי משחק שלה כשהייתה בת 9, בסדנאות למשחק שבמרכז לוס אנג'לס והופיעה בפרסומות.
היא סיימה בהצטיינות את לימודיה אוניברסיטת קולומביה במאי 2015.
קריירה
ראמוס החלה את הקריירה שלה בגיל צעיר מאוד וכיכבה בפרסומות טלוויזיה שונות, אך זכתה לתשומת לב רבה כאשר שיחקה בין התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "חלום אמריקאי" ברשת NBC, בה גילמה את אחותה הקטנה של הגיבורה הראשית מג פריור (בריטני סנואו). על תפקידה זה קיבלה מועמדות לפרס האמן הצעיר.
בשנת 2006 שיחקה בסדרת הדרמה של רשת The CW, "בורחים", בתפקיד של האנה רידר / קייט הולנד, בתם של דוני וולברג ולזלי הופ.
בשנת 2010 החלה ראמוס לככב בקומדיית המצבים "הורים במשרה מלאה" של רשת הטלוויזיה NBC, בתור תלמידת התיכון האדי ברייבמן. היא שיחקה בסדרה לכל אורך הסדרה, עד לסיומה ב-2015 לאחר 6 עונות.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה המצליחה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון ורבל וילסון.
חיים אישיים
ביולי 2016 הודיעה ראמוס באמצעות המדיה החברתית כי היא נמצאת במערכת יחסים עם הבמאי מאט ספייסר, אשר נמשכת מאז 2013. ביולי 2019 השניים התארסו.
טיגריס לבן
טיגריס לבן הוא כל טיגריס אשר בשל הבדל גנטי צבעו לבן או כמעט לבן. הטיגריס הלבן איננו תת-מין נפרד. גוונם יוצא הדופן של הטיגריסים הללו הפך אותם לפופולריים בגני חיות ומופעי חיות אקזוטיות.
קיימים כיום כמה מאות טיגריסים לבנים בשבי, בערך מאה מהם בהודו, ואוכלוסייתם בעלייה. רוב הטיגריסים הלבנים הם טיגריסים בנגליים, אך ניתן למצוא גם הכלאות שונות, בדרך כלל עם הטיגריס הסיבירי. קיימת וריאציה נדירה של הטיגריס הלבן המתאפיינת בהיעדרות חלקית או כמעט מוחלטת של פסים, מה שהופך אותו לכמעט לבן לחלוטין.
הגוון החיוור של הטיגריסים הלבנים נוצר על ידי נוכחות גן רצסיבי, הם אינם לבקנים, והם יכולים להתרבות גם עם הטיגריסים הכתומים. לכן, אם שני ההורים הטרוזיגוטים, כלומר כתומים אך נשאים של הגן, יש סיכוי של 25% שהצאצא יהיה לבן. אם טיגריס לבן מתרבה עם טיגריס כתום הטרוזיגוט, קיים סיכוי של 50% שהצאצא יהיה לבן, ואם טיגריס לבן מתרבה עם טיגריס כתום הומוזיגוט, כל הצאצאים יהיו כתומים ונשאים של הגן.
משום שלטיגריסים הללו היסטוריה של הכלאות רבות הם בעלי פגמים גנטים שונים, והם נוטים לפזול וראייתם אינה טובה כמו של טיגריסים רגילים. בעיות גנטיות אחרות כוללות קלאב פוט, בעיות כליות, ועמוד שדרה וצוואר עקומים.
אזכורים בספרות
הספר 'טיגריס לבן׳ מאת ארווינד אדיגה
בית הכנסת זרגריאן
בית הכנסת זרגריאן נמצא בשכונת אמיר-אבאד בטהראן.
בית הכנסת זרגריאן נבנה בין השנים 1972 – 1973 בשכונת אמיר אבאד בטהרן ביוזמתו של הנדבן ואיש הציבור היהודי עבדוללה אליהו זרגריאן.
עבדוללה אליהו זרגריאן נולד בשנת 1911 במשפחה דתית בעיר המדאן ולמד בבית הספר "אליאנס" בעיר.
היה חבר בוועדת הבחירות של הוועד היהודי של טהרן ובוועדה לפתרון סכסוכים של הארגון.
לאחר שעבר לגור בשכונת אמיר אבאד נוכח לדעת שלא היו בה בית כנסת ובית ספר מתאימים לאוכלוסייה היהודית. תחילה שכר מקום והקים בו בית כנסת כפתרון זמני. לאחר מכן, בעזרת נדבנים מבני הקהילה היהודית רכש שטח של 1,000 מ"ר לבניית בית כנסת. תרם בעצמו לפרויקט 100,000 טומאן. ארגון כל ישראל חברים הביע את נכונותו לממן את הפרויקט אם מרכז התרבות שיוקם יעבור לניהולו.
מרכז התרבות בן ארבע קומות שכלל בית כנסת ובו 500 מקומות, בית ספר יסודי ובית ספר תיכון, וקפיטריה, נחנך בשנת 1973. ניהול בית הספר עבר לארגון כל ישראל חברים.
לאות הוכרה על פועלו של עבדוללה אליהו זרגריאן למען הקהילה, הוחלט לקרוא את בית הכנסת על שמו.
מדריד (קהילה אוטונומית)
קהילת מדריד (ספרדית: Comunidad de Madrid) היא אחת מ-17 הקהילות האוטונומיות המרכיבות את ספרד. היא ממוקמת בלב חצי האי האיברי וגובלת בקסטיליה ולאון מצפון ובקסטיליה-לה מנצ'ה מדרום. בירתה, מדריד, משמשת גם כבירת ספרד, ומאכלסת כמחצית מאוכלוסיית הקהילה האוטונומית.
היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית, השטח שבו נמצאת כיום הקהילה האוטונומית של מדריד היה בעל חשיבות מועטה. אחרי כיבוש האזור על ידי המוסלמים, השטח היה חלק מממלכת קסטיליה. במאה ה-16 פליפה השני מלך ספרד הפך את העיר מדריד לעיר בירתו. מאוחר יותר מחוז מדריד היה לחלק מקסטיליה החדשה.
עם תהליך הרכבתן של הקהילות האוטונומיות מ-50 מחוזות ספרד, שהתרחש בשנים 1979–1983, מחוז מדריד היה אמור להיות חלק מהקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה שהתבססה על "קסטיליה החדשה", עם מעמד מיוחד הנובע מהיות העיר מדריד בירת ספרד. אולם מכיוון שהייתה לכך התנגדות בשאר המחוזות שעמדו להתאגד לקסטיליה-לה מנצ'ה, הוחלט לא להכליל בה את המחוז. אחרי שגם רעיונות להכלילו במסגרת קסטיליה ולאון, או להקים מחוז פדרלי, בדומה לוושינגטון די. סי. לא התממשו, הוחלט שהפרלמנט הספרדי ינצל סעיף בחוקה המאפשר לו להעניק למחוז מעמד רגיל של קהילה אוטונומית, למרות שבניגוד לקהילות אחרות (כולל כאלה שהורכבו ממחוז בודד) לא היה למחוז ייחוד היסטורי.
גאוגרפיה
שטחה של קהילת מדריד הוא חלק מאגן הניקוז של נהר הטחו (הארוך שבנהרות חצי האי האיברי), ומשום כך הנהרות החשובים בקהילה הם יובלים של הטחו. אחד מיובלים אלו הוא נהר החרמה (Jarama), החוצה את הקהילה מצפון לדרום. נהר זה ויובליו הם נהרות קצרים עם זרימה דלילה אך עם גאות גבוהה. המים בקהילת מדריד הם מהטובים באירופה, וזאת הודות לתנאים הגאולוגיים של סיירה דה גואדרמה, משם נובעים הנהרות. ההרים ברכס זה משופעים בגרניט, סלע קשה המותיר מעט מאוד שאריות במים ומבטיח בכך שיהיו זכים.
אקלים
האקלים בקהילת מדריד הוא אקלים ים תיכוני. חודשי החורף הם קרים באופן מתון, עם טמפרטורות מינימום מתחת ל-8ºC. לעיתים קרובות בלילה יש קרה, ופעמים אחדות במהלך השנה אף יורד שלג. חודשי הקיץ הם חמים, עם טמפרטורות ממוצעות מעל ל-24ºC וטמפרטורות מקסימום מעל ל-35ºC. באזורים הגבוהים של סיירה דה גואדרמה הטמפרטורות נמוכות יותר והמשקעים מרובים יותר.
אוכלוסייה
אוכלוסיית מדריד גדלה בהתמדה מאז המאה ה-19: מכ-475 אלף תושבים בשנת 1857 לכ-6 מיליון בשנת 2006, כאשר בין השנים 1981–2005 קצב הגידול היה גבוה מהממוצע הארצי.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 מדריד הפכה למרכז תעשייתי מהמעלה הראשונה, מה שמשך אליה מהגרים רבים, הן מאזורים פחות מפותחים של ספרד והן (מאז שנות ה-90) מארצות אחרות. כיום (2005), כ-13% מאוכלוסייתה הם מהגרים זרים (מעל הממוצע הארצי שעומד על כ-8.5%), כאשר למעלה ממחציתם מגיעים מארצות אמריקה הלטינית, והשאר מגיעים מאירופה, מצפון אפריקה וממזרח אסיה.
כלכלה
קהילת מדריד היא אחת הקהילות האוטונומיות העשירות ביותר בספרד. היא נהנית מצמיחה כלכלית גבוהה יחסית לשאר ספרד, ומושכת אליה את חלק הארי של ההשקעות הזרות במדינה. שיעור האבטלה עומד על כ-6.63% (2005).
ענפי התעשייה העיקריים בקהילת מדריד הם מטלורגיה, תעשיית פלדה, תעשיות כימיות, ציוד תחבורה, בניית מטוסים ועוד. כמו כן, מדריד היא מקום משכנן של מספר חברות חשובות (ספרדיות וזרות), ביניהן ניתן למצוא את אריקסון, טלפוניקה, מיקרוסופט ו-IBM.
להב"ה – למניעת התבוללות בארץ הקודש
להב"ה - למניעת התבוללות בארץ הקודש הוא ארגון ימין רדיקלי ישראלי, שהוקם על ידי בנצי גופשטיין. מטרת הארגון, כמופיע בפרסומיו, היא "להציל בנות מעם ישראל שהתפתו לקשור קשר עם גוי". הארגון פועל למניעת התרועעות של יהודיות עם גויים, וכן מציע עזרה מעשית ומשפטית לנשים יהודיות כדי לנתק קשר רומנטי עם מי שאינו יהודי. הארגון קורא להעסקת יהודים בלבד, בנימוק שהעסקתם של ערבים בעסקים בבעלות יהודים תורמת לעליית שיעור ההתבוללות בישראל.
ארגון להב"ה אינו מאוגד כישות משפטית ושמו נקשר בשתי עמותות שאליהן הופנו התרומות לארגון: עמותת "חמלה סיוע לנזקקים" ו"הקרן להצלת עם ישראל" שהוקמו גם הן על ידי ממשיכי דרכו של הרב כהנא.
פעילות
להב"ה מארגן הפגנות מול חתונות מעורבות, הפצת מדבקות ועלונים המזהירים צעירים ערבים מפני התרועעות עם נערות יהודיות, הפעלת מוקד טלפוני לדיווח על יהודיות המתרועעות עם ערבים, והפעלת צוותי פעילים לשם סיכול מגעים מעין אלה.
באוגוסט 2014 פעלו ראשי להב"ה נגד חתונה של בני זוג מוסלמי ויהודייה שהתאסלמה. החתן עתר לבית המשפט נגד קיום הפגנה מול אולם החתונות, ובעקבותיה הושגה פשרה שהתירה את קיום ההפגנה במרחק של מאתיים מטרים מהמקום. המחאה נגד החתונה זכתה לחשיפה נרחבת בתקשורת, ולדיון נוקב בין מתנגדי הארגון לתומכיו.
ב-2014 הגיעו לארגון תלונות בדבר ניצול מיני וסרסרות של נשים יהודיות לגברים לא-יהודים. המידע הועבר למשטרת ישראל והוביל למעצרם של חשודים במעשה, בהם דוד דבש הנחשד כמנהיג הקבוצה. התיק נסגר מחוסר ראיות.
באפריל 2015 תכנן הארגון להפגין נגד הדלקת משואה ביום העצמאות בידי לוסי אהריש, אך חזר בו מכוונתו בערב הטקס כשהמשטרה אישרה רק הפגנה ללא נאומים ובמיקום שאינו מול הר הרצל.
בראשית שנת תשע"ז פרסם הארגון נתונים על פעילותו בשנת תשע"ו, לפיהן 107 אנשים ניתקו קשרים זוגיים עם מי שאינם יהודים בעקבות פנייה לארגון ותשעה ילדים בוגרים של יהודייה וערבי "שבו לעם ישראל". בנוסף, טען הארגון, ב-187 מקרים נעצרה פעילות מיסיונרית. עוד פורסם כי בארגון רשומים 9,574 פעילים, ושבמהלך השנה הם חילקו למעלה ממאתיים אלף פליירים וסטיקרים, הפעילו 163 דוכני הסברה והתראיינו 123 פעמים בכלי התקשורת.
ב-22 באפריל 2021, בעקבות מקרי אלימות של ערבים נגד יהודים בירושלים שפורסמו ברשתות החברתיות, ארגנו אנשי להב"ה צעדה של מאות אנשים בירושלים "להחזרת הכבוד היהודי". המפגינים צעדו בעיר מכיכר ספרא לשער שכם, כשחלקם מתפרעים, תוקפים עוברי אורח ועיתונאים, מיידים אבנים ובקבוקים על שוטרים וקוראים קריאות כמו: "מוות לערבים" ו"שישרף לכם הכפר" . יו"ר להב"ה בנצי גופשטיין אמר בצעדה כי "אין ערבי אחד בכיכר ציון בגלל כל הצדיקים שהגיעו לכאן" וש"זו רק ההתחלה". באזור שער שכם התפתח עימות בינם ובין צעירים ערבים ממזרח ירושלים. רבים נפצעו, ביניהם 20 שוטרים ו-105 תושבי מזרח העיר, ולמעלה מחמישים איש נעצרו. בעקבות כך מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי החליט להסיר מחסום משטרתי שהוצב בשער שכם למניעת התקהלות צעירים ערבים במקום. ההתפרעויות של ערבים במזרח ירושלים נמשכו. גופשטיין ביקר את החלטת המפכ"ל: "אם ראיתם אתמול שניסו לחטוף נשק לחייל והוא לא עשה כלום. מתקיפים חיילים, מתקיפים שוטרים ולא מגיבים. לא עושים שום דבר כי הם מפחדים מה יקרה אם יגיבו. אנחנו הולכים אחורה ומאבדים את הריבונות בירושלים". המהומות האלימות התפשטו לערים נוספות. שבתאי אמר לראש הממשלה והשר לביטחון פנים כי: "מי שאחראי לאינתיפאדה הזו הוא איתמר בן גביר. זה התחיל עם ההפגנה של להב"ה בשער שכם, המשיך בפרובוקציה בשייח ג'ראח, ועכשיו הוא מסתובב עם פעילי להב"ה בערים. אתמול הצלחנו להרגיע את עכו והוא הגיע עם פעילים באוטובוס וגרם לתסיסה ."
במאי 2021 שירות "וואטסאפ" סגר את חשבון הוואטסאפ של בנצי גופשטיין ועוד כשלושים פעילים מארגון "להב"ה" וממפלגת "עוצמה יהודית". בחודש אוגוסט סגרה גם רשת טיקטוק את החשבון של להב"ה. הייתה זו הפעם השלישית שהרשת מסירה את חשבונו של הארגון. חשבונות הארגון הוסרו גם מהרשתות פייסבוק, אינסטגרם , טוויטר ויוטיוב.
בדצמבר 2021 פורסם שפעילי להב"ה ועוצמה יהודית הקימו התארגנות חדשה בשם "לביא", התאמנו לקראת עימותים אלימים ותקיפת ערבים ואף תיאמו מועד לתקיפה שנמנעה בשל התערבות המשטרה . ארגון להב"ה אף פרסם קמפיין גיוס כספים לחלוקת תרסיסי גז פלפל, אשר ניתנו ללא עלות למצטרפים ל"לביא".
מאפייני הארגון
במחקר אתנוגרפי של ארי אנגלברג, להב"ה מתואר כארגון ימין קיצוני עירוני, כאשר התיאור "עירוני" נועד להבחין בינו לבין ארגוני "הימין הישן". בראש מטרות ארגוני הימין העירוני עומדת הדרה אתנית של לא-יהודים, בעוד בראש מטרות הימין הישן עומדת היאחזות טריטוריאלית. רוב חברי להב"ה בירושלים הם נערים ונערות בגיל תיכון, מזרחים מסורתיים. לארגון מעגל תומכים רחב יותר ברשתות החברתיות, והוא כולל גם בגירים מרקע דומה. קבוצה קטנה יותר אך פעילה היא קבוצת חרדים, רבים מהם בנים של חוזרים בתשובה חרדים ספרדים. פעילים בארגון גם מספר קטן של חרדים לשעבר. גופשטיין עצמו הוא חלק מהאגף הימני-קיצוני של הימין הישן, אך נוער הגבעות ממעטים להשתתף בפעילויות להב"ה. ארגוני ימין קיצוני עירוניים גדולים יותר, כדוגמת "האריות של הצל" וארגון אוהדי בית"ר ירושלים "לה פמיליה", משתפים פעולה עם להב"ה, למשל הצל "השאיל" ללהב"ה פעילים שיצטרפו להפגנה מול חתונה מעורבת. חלק מפעילי להב"ה פעילים גם בלה פמיליה.
להערכת אנגלברג יש בירושלים כ-200 פעילי להבה (2018). הארגון מחולק לקבוצות של בני נוער צעירים, ועל כל קבוצה כזו מופקד מדריך בוגר יותר. אנגלברג זיהה שלושה סוגי שיח בארגון, פנימה שיח חם וטיפולי כלפי הנערים והנערות שחלק מהם בסיכון, כלפי גברים ערבים שיח לוחמני, ושיח דתי התומך בשניהם. בנצי גופשטיין, מייסד הארגון והעומד בראשו, הוא מתלמידי הרב מאיר כהנא. הרב כהנא ראה בשואה השפלה של העם היהודי, שהדרך להתגבר עליה היא הפגנת עוצמה כדי לשמור על הכבוד היהודי. "החזרת הכבוד היהודי" מהווה מוטיב במשנת להב"ה, ומתבטאת גם בשיח לגבי נערות יהודיות שמתרועעות עם ערבים, מה שנתפס בעיניי הפעילים כפגיעה בכבוד הלאומי.
חקירות נגד פעילי הארגון
בנובמבר 2014 הציתו שלושה פעילי להב"ה מביתר עילית אש בגן הילדים הריק של בית הספר הדו-לשוני בירושלים, שבו לומדים יהודים וערבים יחד. הם ריססו על קירות המבנה כתובות נאצה נגד ערבים ונגד דו קיום עם ערבים. השלושה נתפסו ושניים מהם הגיעו להסדר טיעון שבמסגרתו נגזרו עליהם עונשי מאסר של שנתיים ושנתיים וחצי. המדינה ערערה על קלות העונש ובית המשפט העליון החמיר את העונש ל־32 ו־38 חודשי מאסר. בפסק הדין בבית המשפט העליון נאמר שהמורשעים "סיפרו לשירות המבחן כי במסגרת חברותם בארגונים קיצוניים הם ביקשו לפעול למען מניעת התבוללות ודו-קיום, ולכן הציתו אש בבית ספר". הנאשם השלישי, יצחק גבאי, לא הגיע להסדר טיעון, הורשע בשנת 2016 ונשפט 36 חודשי מאסר בפועל ו־14 חודשי מאסר על תנאי. גבאי ערער על הרשאתו לבית המשפט העליון, אך הערעור נדחה ועונשו הוחמר ל־40 חודשי מאסר בפועל . לאחר שחרורו הועסק גבאי בארגון להב"ה עד פיטוריו בעקבות ביצוע עבירות מין במתנדבת שהייתה קטינה באותה עת במסגרת פעילותם המשותפת בארגון, עבירות שבגינן הוא הועמד לדין. המתלוננת ופעילים נוספים מתחו ביקורת על הארגון ועל הזוג גופשטיין העומדים בראשו בטענה שלא ניתקו את הקשר עם הנאשם שהמשיך לעבוד עם מתנדבות בטלפנייה שמפעיל הארגון גם לאחר שהאירוע הובא לידיעתם. מנגד טענו בלהב"ה כי הקשר עימו נותק עם היוודע דבר ההטרדה וכי העסקתו של גבאי הופסקה לאלתר.
החטיבה היהודית בשירות הביטחון הכללי ניהלה חקירה סמויה אחרי להב"ה. לדברי השב"כ: "במסגרת פעילות להב"ה, מונחלת לפעילים משנתו של כהנא, וברוח זו רוססו בבית הספר הסיסמאות 'כהנא צדק' ו'אין דו קיום עם הסרטן', הלקוחות ממשנתו של הרב כהנא". השב"כ הוסיף שההצתה הצטרפה לשורת אירועים אלימים שבהם היו מעורבים פעילים בארגון להב"ה.
ביקורת ציבורית
מבקרי להב"ה טוענים שהארגון מסית לגזענות ושוביניזם גברי. ביולי ובאוגוסט 2014 הסירה פייסבוק מספר פעמים את דף הארגון בעקבות תלונות גולשים, לפיהן שימש להסתה. תומכי הארגון טוענים כי הוא אינו מתנגד רק לנישואין בין ערבים ליהודים אלא לנישואי תערובת בכלל, שמשמעותם התבוללות, ואין זה נוגע לגזענות או שוביניזם.
בשנת 2011 הגיש ארגון "גוש שלום" תלונה ליועץ המשפטי לממשלה נגד להב"ה על הסתה לגזענות ולרצח בעקבות הפעלת קו טלפוני לצורך דיווח על השכרת דירות לערבים, ובשל הקריאה באחד מכרוזי להב"ה שלפיה "ערבים מטרידים ופוגעים בכבודן של נערות יהודיות על רקע לאומני".
פעילי הארגון הואשמו באירועי אלימות והסתה. מאז שנת 2015 ביקשו מספר שרים וחברי כנסת להכריז על הארגון כארגון טרור וכהתאחדות בלתי מותרת, וביניהם שר הביטחון לשעבר משה יעלון, השר לביטחון פנים עומר בר לב ושר הביטחון בני גנץ והדברים מצויים בבחינת גורמי הביטחון.
בראשית 2015 כתב שר הביטחון משה יעלון בדף הפייסבוק שלו כי ביקש לבחון האם ניתן להגדיר את הארגון כהתאחדות בלתי מותרת, וזאת משום ש"אסור לנו כמדינה להרשות תופעות גזעניות המסכנות באופן ממשי את מרקם החיים כאן". בנובמבר 2015 הביע יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, תמיכה ביוזמה זו, אך הארגון לא הוכרז כהתאחדות בלתי מותרת.
בשנת 2017 הגישו שורה של ארגונים – וביניהם המרכז הרפורמי לדת ומדינה והאגודה לזכויות האזרח – עתירה לבג"ץ בדרישה להעמיד לדין את גופשטיין ופעילים נוספים של ארגון להב"ה בעבירות של הסתה לגזענות והסתה לאלימות וכן להעמיד לדין את גופשטיין כמי שעומד בראש ארגון פשיעה. כמו כן בג"ץ התבקש להורות על משטרת ישראל לנקוט "בכל הצעדים הדרושים כנגד תכנסויות ותהלוכות של פעילי להב"ה הזורעות אימה בקרב הציבור הערבי, במרכז ירושלים ובמקומות נוספים". העתירה נמחקה בעקבות הודעת המדינה כי תעמיד לדין את גופשטיין על התבטאויותיו בשישה אירועים מתוך 69 שהוזכרו בעתירה וביום 26.11.2019 הוגש כתב האישום.
בחודש יוני 2021 פורסם כי השר לביטחון פנים עומר בר לב ויו"ר ועדת חוץ וביטחון רם בן ברק פנו ליועץ המשפטי לממשלה כדי להכריז על להב"ה כארגון טרור. בר לב פנה בנושא גם לשר הביטחון בני גנץ ובן ברק פנה בתלונה לרשם העמותות נגד העמותה המממנת את להב"ה, "הקרן להצלת עם ישראל", במטרה להוציאה אל מחוץ לחוק.
בחודש דצמבר 2021, בעקבות התחקיר שחשף את התארגנות "לביא" שהקימו פעילי להב"ה ועוצמה יהודית, התארגנות ששמה לה למטרה ליזום עימותים ולפגוע בערבים, פנו חברי כנסת ממרצ ומהעבודה לשר הביטחון בני גנץ בדרישה להכריז על להב"ה כארגון טרור. בתגובה לתחקיר אמר גנץ כי הדברים חמורים וחייבים להבדק וכי הוא הפנה את תשומת לב גורמי הביטחון לממצאים על מנת שיגבשו חוות דעת האם להב"ה עונה על ההגדרה של ארגון טרור.
מקורות מימון
מנהלת המעון, רחל ברנס, חתומה על מכתב הרבניות שיזם ארגון להב"ה ובאחד מכרוזי הארגון מסופר שהיא "מקדישה את חייה להצלת בנות ישראל מציפורני הישמעאלים". גם מיכאל בן-ארי קשר בין פעילות להב"ה וחמלה כשאמר בדיון הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת כי הוא תומך בפעילות של להב"ה וחמלה "לשם הגילוי הנאות אני עושה איתם לא פעם פעולות משותפות, אנשי להב"ה ואנשי חמלה והרבנית ברנס".
בעקבות התחקיר הורה רשם העמותות לערוך דוח עומק לעמותת חמלה. בין היתר מצא הרשם כי "התקיים קשר בין העמותה ובין ארגון להב"ה. לטענת העמותה קשר כאמור לא מתקיים כיום. לאור החשש כי ארגון להב"ה פועל בניגוד לחוק, מומלץ כי הדברים ייבחנו בעתיד שנית." עוד מצא הרשם כי נעשה שימוש בכספי העמותה לשם העברת הרצאות "מניעתיות" להגברת המודעות לסכנה שבהתרועעות עם ערבים, פעילות שאינה תואמת את מטרות העמותה. הגברת ענת גופשטיין, שהועסקה על ידי העמותה והעבירה את ההרצאות, הצהירה בריאיון מיום 3.4.2014 כי מדובר בפעילות שנעשית מטעם ארגון להב"ה . עוד קבע דוח הרשם כי ישנו קשר בין עמותת חמלה לעמותת "קרן להצלת עם ישראל", עמותה נוספת ששמה נקשר במימון ארגון להב"ה.
בשנת 2019 נחשף כי בנצי גופשטיין הפנה תורמים אשר ביקשו לתרום ללהב"ה לעמותת "קרן להצלת עם ישראל" . בדצמבר 2021 פורסם תחקיר החושף כי הקרן להצלת עם ישראל היא הזרוע הכלכלית של ממשיכי תנועת כך, זרוע שמתרימה כספים למימון פעילות זרוע השטח – ארגון להב"ה. הקרן להצלת עם ישראל היא עמותה שייסדה איילה בן גביר, אשתו של איתמר בן גביר המשמש גם כיועץ המשפטי של ארגון להב"ה. מנכ"ל העמותה הוא בנצי גופשטיין ויצחק גבאי, עובד ופעיל לשעבר בארגון להב"ה ומי שהורשע בהצתת בית הספר הדו לשוני, היה חבר ועדת הביקורת של העמותה . עוד נחשף בתחקיר כי בחודש מאי 2021 מימנה העמותה קמפיין גיוס כספים עבור להב"ה לצורך חלוקת תרסיסי גז פלפל.
הכרעות בשחמט
במשחק השחמט, ניתן להגיע להכרעה במספר דרכים, המובילות לניצחון או לתיקו.
ניצחון
ניצחון בשחמט אפשרי בשלוש דרכים: הצד המנצח מקבל נקודה (למעט באחוז קטן של תחרויות על, בהן ניתנות שלוש נקודות על ניצחון). המפסיד אינו מקבל ניקוד.
הרוב מוחלט של המשחקים המקצועיים שנגמרים בניצחון אחד הצדדים הוא באמצעות כניעה.
תיקו
תיקו בשחמט, יכול להתבצע במספר דרכים:
במצב של תיקו, שני הצדדים מקבלים חצי נקודה.
הרוב מוחלט של המשחקים המקצועיים שנגמרים בתיקו הוא באמצעות הסכמה.
משפחת דובינשטיין
משפחת דובינשטיין (באנגלית: The Berenstain Bears) היא סדרת אנימציה קנדית-סינית לילדים המבוססת על סדרת ספרי הילדים "דובי ברנשטיין" שנכתבו ואוירו על ידי סטאן ויאן ברנשטיין. הסדרה שודרה לראשונה ב-6 בינואר 2003 בערוץ PBS Kids. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2009 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת 3 עונות ו-137 פרקים באורך 30 דקות.
זוהי הסדרה השנייה המבוססת על סדרת הספרים "דובי ברנשטיין", לאחר הסדרה "דובי דווידוב".
עלילה
משפחת דובינשטיין הם דובים אנתרופומורפיים, אשר פותרים הרבה בעיות בדרך המיוחדת שלהם בחיי היום-יום.
דמויות ומדבבים
במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
ADAR
ADAR (בשמו המלא: אדנוזין דה-אמינאז הפועל על רנ"א; באנגלית: Adenosine Deaminase Acting on RNA) הוא שם של משפחת אנזימים המקודדים על ידי גנים בעלי שם זהה . אנזימים ממשפחה זו נקשרים לרנ"א דו-גדילי (dsRNA) ומשנים חומצת גרעין מסוג אדנוזין לאינוזין (תופעה נקראת גם עריכת RNA מסוג A-to-I) באמצעות דה-אמינציה. אנזימי ADAR פועלים לאחר השעתוק, ומשנים את הרכב הנוקלאוטידים של הRNA. מכיוון שאינוזין דומה במבנהו הכימי לחומצת הגרעין גואנין, הוא מזוהה ככזה בתהליך התרגום בתא, דבר היכול לגרום לשינוי של קודון בmRNA ולפיכך לשינוי של חומצה אמינית בחלבון אליו הmRNA מקודד.
גילוי האנזים
האנזים הראשון ממשפחה זו, והגן המקודד אליו גולו בטעות בשנת 1987 על ידי החוקרים ברנדה בס והרולד ונטראוב, במסגרת מחקר שערכו על גנים הקשורים בהתפתחות עוברים של צפרדע אפריקאית (Xenopus laevis).
אנזימים ידועים
ביונקים קיימים שלושה סוגים של אנזימי ADAR, המקודדים על ידי גנים נפרדים:
האנזים ADAR1 מתבטא בכל הרקמות בגוף, והוא בעל שני איזפורמים: ADAR1p110, אשר פועל בעיקר בגרעין התא, וADAR1p150 אשר נמצא הן בגרעין התא והן בציטופלזמה. ADAR2 (ידוע גם כADARB1ׂ) מתבטא גם הוא בכל הרקמות בגוף ואילו ADAR3 (ידוע גם כADARB2) מתבטא במוח בלבד ואינו פעיל מבחינה אינזימטית
בגנום של הזבוב תסיסנית המחקר קיים גן אחד המוקדד לאנזים ADAR, אשר הומולגי לגן ADAR2 ביונקים. בגנום של נמוטדה מסוג C. elegans קיימים שני גנים המוקדדים לאנזימי ADAR שונים, ולפעילותם ישנה השפעה על התנהגות הנמטודה.
מעורבות במחלות אנושיות
תסמונת Aicardi–Goutières
ADAR1 הוא אחד מהגנים הרבים שמוטציה בהם גורמת לעיתים קרובות תורמים לתסמונת Aicardi-Goutières. תסמונת איקרדי-גוטירס היא מחלה דלקתית גנטית הפוגעת בעיקר בעור ובמוח והיא מאופיינת ברמות גבוהות של אינטרפרון אלפא ( IFN-α) בנוזל השדרה. הדלקת נגרמת על ידי הפעלה לא נכונה של גנים המופעלים על ידי אינטרפרון, כגון אלה המופעלים כדי להלחם בזיהומים ויראליים. מוטציות המובילות לאובדן התפקוד של ADAR1 מונעות את העריכה של רנ"א דו-גדילי (dsRNA), דבר המוביל להצטברותו בתא. הצטברות זו של רנ"א דו גדילי בתא מעודדת ייצור IFN גם ללא כל זיהום ויראלי, וגורמת לתגובה דלקתית ולתגובה אוטואימונית. בניסוי שנערך בעכבר נמצא כי פעילות תקינה של האיזופרם p150 של ADAR1, המכיל את הדומיין החלבוני Zα שנקשר ספציפית לקונפורמציה הדו-גדילית השמאלית שנמצאת ב-Z-DNA ו-Z-RNA, היא האחראית על מניעת מחלה זו, אך לא פעילותו של האיזופורם p110, החסר דומיין זה.
קרצינומה הפטוסלולרית
מחקרים שבוצעו על חולים בקרצינומה הפטוסלולרית (HCC) הצביעו על עלייה בכמות חלבוני ADAR1 בתא הסרטני, וירידה בכמות חלבוני ADAR2 שבהם. התוצאות מצביעות על כך שהוויסות הבלתי סדיר של אנזימים אלו אחראי לדפוס עריכת הRNA המשובש שנראה בחולי קרצינומה הפטוסלולרית וכי ADAR1 פועל כאונקוגן בהקשר זה, בעוד של-ADAR2 יש פעילות מדכאת גידול. חוסר האיזון בביטוי אנזימי ADAR יכול לשנות את התדירות של שינויי אדנוזין לאינוזין בRNA המקודד לחלבונים של גנים אחרים בתא, וכתוצאה מכך לשנות את הרכב חומצות האמינו שלהם
מחקרים הצביעו על כך שאובדן פעילות של ADAR1 תורם ליצירת מלנומה ולגרורות. אנזימי ADAR יכולים לפעול על מיקרו-RNA ולהשפיע על הביוגנזה שלו, על יציבותו ו/או על יעד הקישור שלו. ADAR1 עשוי להיות מווסת מטה על ידי cAMP-response element binding protein (CREB), המגביל את יכולתו לפעול על miRNA. דוגמה אחת כזו היא miR-455-5p אשר נערך על ידי ADAR1. כאשר ADAR מדוכא על ידי CREB, ה-miR-455-5p הלא ערוך מווסת את החלבון מדכא הגידול הנקרא CPEB1, מה שתורם להתקדמות המלנומה במודל in vivo.
HIV
רמות הביטוי של החלבון ADAR1 הוכחו כמועלות במהלך הדבקה ב-HIV והוצע כי הוא אחראי למוטציות A ל-G בגנום ה-HIV, המעכב את שכפולו. המוטציה בגנום ה-HIV על ידי ADAR1 עשויה להוביל במקרים מסוימים למוטציות ויראליות מועילות שעלולות לתרום לעמידות לתרופות.
המודל של פיקמן (סיפור קצר)
המודל של פיקמן (באנגלית: Pickman's Model) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט שנכתב בספטמבר 1926 ופורסם באוקטובר 1927 במגזין "סיפורים מוזרים".
עלילה
הסיפור סובב סביב אמן מבוסטון בשם ריצ'רד אופטון פיקמן המצייר ציורים מבעיתים. עבודותיו מלוטשות לכדי יצירות מבריקות המצביעות על רמה גבוהה של דיוק ושל רגש, אך הן כל כך בולטות בפרטיהן הגרפיים הדוחים עד כדי כך שפיקמן האומלל מסולק ממועדון האמנים של בוסטון ומוחרם בידי עמיתיו.
ת'ורבר (המספר) הוא חברו הטוב של פיקמן אשר בא להציג את התגלגלות ההתרחשויות שהובילו להיעלמותו המסתורית של הצייר. לאחר שהציע פיקמן לקחתו לראות את הגלריה הפרטית שלו, הולכים השניים למבנה נטוש על גדת הנהר באחת משכונות העוני בעיר. משהם צוללים עמוק יותר ויותר לתוך אומנותו ומחשבתו של פיקמן, נדמה כי החדרים מאפילים והציורים רק הופכים למבעיתים יותר, עד שלבסוף מגיעים השניים לחדר בו תלוי ציור ענק של יצור דמוי-אדם בעל עיניים אדומות הלועס בין שיניו קורבן אנושי.
פיקמן שולף את אקדחו בשל רעש פתאומי מחוץ לחדר ויוצא לבדוק את פשר ההפרעה, בזמן שחברו מוצא פיסת נייר מקופלת הדבוקה לציור. מספר יריות נשמעות ופיקמן שב לחדר עם אקדח מעלה עשן בטענה שירה בכמה חולדות, והשניים עוזבים את הגלריה.
מאוחר יותר מבין המספר שכשנורו היריות תחב בטעות את פיסת הנייר לתוך כיסו מרוב לחץ. הוא פותח את הנייר המקופל המתגלה כתמונה המציגה את מושא השראתו של פיקמן, ומבין שרעיונותיו המפחידים של חברו מקורם לא בנפש חולה, אלא במפלצות אמיתיות.
השראה
עקרונותיה האסתטיים של דמותו של פיקמן הנוטים לעסוק באימה ובגרוטסקי מזכירים את עקרונותיו של לאבקרפט כפי שהציגם במאמרו "אימה על טבעית בספרות" מ-1927, עליו עבד באותה העת שכתב את הסיפור.
כשת'ורבר המספר מבחין כי "רק אמן אמיתי מכיר את האנטומיה של הנורא או את הפיזיולוגיה של הפחד - את קווי המתאר המדויקים והפרופורציות המתחברים עם האינסטינקטים והזיכרונות התורשתיים של הבעתה, את ניגודי הצבע ומשחקי האור המעוררים את החוש הקדום של ה'מוזר'", הוא משקף את קולו של לאבקרפט בביקורתו על אדגר אלן פו, אשר לטענתו "הבין בצורה מושלמת את המכניקה והפיזיולוגיה של הפחד והמוזרות".
יצירותיו של פיקמן מושוות בסיפור לאלו של מספר אמנים אמיתיים, ביניהם הנרי פוסלי (1741-1825), גוסטב דורה (1832-1883), סידני סימה (1867-1941), אנתוני אנגרולה (1893-1929), פרנסיסקו דה גויה (1746-1828) וקלארק אשטון סמית' (1893-1961).
טכניקה
טכניקת הכתיבה של "המודל של פיקמן" אינה אופיינית ללאבקראפט. הסיפור מסופר בצורת מונולוג בגוף ראשון מידי ת'ורבר, המספר, המפנה את דבריו אל הקורא כאילו היה מאזין בדוי, שהתערבויותיו המשוערות ב"שיחה" נרמזות מתוך תגובותיו של המספר אליהן. תיאורים שונים מלמדים על כך שהשיחה בין השניים מתרחשת בחדר העבודה של ת'ורבר בשעת ערב, לאחר שהשניים הגיעו לשם עם מונית. עלילתו של פיקמן מסופרת כמונולוג בתוך מונולוג, המופנה בתורו לת'ורבר, המספר, כאילו היה מאזין.
מקום התרחשות
חלקה הצפוני של בוסטון מתואר בסיפור כמקום מוזנח ומוצף במהגרים, מעין כוורת מלאה בסמטאות ודרכים צדדיות (בדומה לתיאורה של ברוקלין בסיפורו של לאבקרפט מ-1927, "האימה ברד הוק"). פיקמן מצהיר בחגיגיות: "מה יעזרו לנו מפות, תיקים ומדריכים בחלק הצפוני? כלום ושום דבר! בקלות אוכל להוביל אתכם לשלושים או ארבעים רשתות של סמטאות מצפון לרחוב פרינס שאין בהן יותר מעשרה אנשים, למעט כמובן נחילי הזרים שמציפים אותן".
רחוב פרינס, בדומה לרחוב הנצ'מן, רחוב צ'רטר וגרינהאו ליין, הם למעשה רחובות בשכונת נורת' אנד שבבוסטון. אף על פי שהסיפור מעורפל לגבי מיקומו המדויק של הסטודיו של פיקמן, נראה כי לאבקרפט שאב את השראתו ממקום אמיתי. הוא כתב שכאשר ביקר את השכונה יחד עם דונלד וואנדרי, מצא את "הסמטה והבית האמיתיים מהסיפור הרוסים לחלוטין, ושורה שלמה של בניינים כאילו נתלשה מהאדמה".
ביקורת
פריץ לייבר שיבח את הסיפור בחיבורו "קופרניקוס הספרותי" עבור "קור הרוח הגדול" שלו בשורותיו האחרונות. פיטר קאנון תיאר את הסיפור כ"דוגמה מושלמת לאחדות עיקרון ההשפעה של פו", אם כי לטעמו הייתה בו חולשה אחת והיא "סופו המבוים".
ג'ון בוזמן
ג'ון ניקולס בוּזמן (באנגלית: John Nichols Boozman; נולד ב-10 בדצמבר 1950) הוא מייצגה של ארקנסו בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. טרם היבחרו לסנאט היה נציג מחוז הקונגרס השלישי של ארקנסו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
בוזמן חבר בוועדת ההקצבות, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת החקלאות, התזונה והיערנות.
עיט נחשים מצויץ
עיט נחשים מצויץ (שם מדעי: Spilornis cheela) הוא מין של עוף דורס מהסוג עיט נחשים אסייתי שבמשפחת הנציים, החי בדרום-מזרח אסיה והודו.
מאפיינים
אורכו של עיט זה 55-75 ס"מ והוא בעל נוצות כנפיים חומות ומעט מנוקדות בלבן והראש אפור כהה עם "כיפה" שחורה שבקציה ציצה שחורה גדולה. העיניים, צידי המקור והמקור צהובים וקצה המקור שחור ומעוקל. הרגליים ארוכות וכתומות. הבטן חומה בהירה.
עוף זה מעופף מעל יערות טרופיים, מישורים, ערבות לחות ומורדות הרים מקצה ההימלאיה בהודו ונפאל ועד לאינדונזיה ודרום סין.
כשמו של עוף זה הוא מתמחה בתפיסת נחשים וזוחלים דומים אך גם מגוון בדוחיים, עופות ויונקים קטנים. הוא מחפש את הזוחלים בעיקר כשהם על הקרקע והוא דואה ממעל וחוטף את טרפו עם טפריו הגדולים. את הטרף הוא אוכל על ענף.
עיט הנחשים חיי בזוגות המקימים קנים על העצים יחדיו.
בית העלמין היהודי ביפו
בית העלמין היהודי ביפו, הידוע גם בכינוי "בית-הקברות עג'אמי", הוא בית עלמין יהודי השוכן ליד המפגש בין רחוב יהודה מרגוזה לרחוב יהודה הימית בשכונת עג'מי ביפו, ובצמוד מדרום לשכונת המגורים גבעת אנדרומדה.
בית העלמין משתרע על פני שטח של כ-7,500 מ"ר, צורתו אליפטית והוא מחולק לעשרה אגפים. במקום כאלפיים קברים אך קיימות מצבות רק מעל כ-805 מהם, וייתכן שהיתר אבדו בעת גירוש תל אביב. עוד נקברו בבית העלמין גווילי ספרי תורה שהובאו מן הגולה ונשרפו בדליקה שפרצה במחסני הסוכנות היהודית בנמל יפו.
היסטוריה
למן העת החדשה המאוחרת ועד אמצע המאה ה-19 נהגו היהודים להוביל לרוב את מתיהם לקבורה בהר הזיתים בירושלים ולאחר מכן בפתח תקווה. כמו כן חלק מהנפטרים נקברו בבית הקברות משותף למוסלמים ויהודים שמעבר לחפיר חומת יפו. לבסוף נכנעו בני הקהילה לקשיים ולעוגמת הנפש הכרוכים במנהג, מה עוד שהחל משנות ה-30 כבר התקיימה קהילה יהודית ביפו כך שבשנת 1834, בהנהגתו של רב הקהילה יהודה מרגוזה, רכשו חלקת שדה בעיר שנועדה לשמש כבית עלמין. בין הסיבות שבגינן לא נקברו יהודים בבית קברות מסודר בעיר יפו מציינים כי אלו אשר החמירו להגיע מהניכר בחייהם או לאחר מותם כדי להיקבר בארץ ישראל, השתדלו להיקבר בירושלים או באחת מארבע ערי הקודש בעוד שמעמדה של יפו בהקשרים פנים הלכתיים בנוגע לקדושת הארץ הוא שנוי במחלוקת. והיו לכך סיבות טכניות נוספות הן מצד השלטונות והן מצד הנהגת היישוב היהודי עד לאותה תקופה.
הקבורה במקום החלה בשנת 1839, ומועד זה נחשב לראשיתה של החברה קדישא בעיר. קבורת מתים במקום נמשכה באופן רשמי עד שנת 1920, אך הלכה למעשה היה המקום בשימוש עד שנת 1928. רק ב-1902 פסקה הקבורה במקום באופן זמני בשל מגפת כולרה שפרצה בעיר. השלטונות העות'מאנים אסרו על קבורת המתים בבית העלמין ששכן באזר בנוי, ותחת זאת הקצו שטח חולי מצפון לעיר, שהיה לימים לבית הקברות טרומפלדור. הקבר הידוע ביותר במקום הוא של הרב יהודה מרגוזה שנפטר ב-1879. מאוחר יותר נקרא הרחוב הסמוך על שמו. הנקבר האחרון בבית הקברות היה ד"ר ישעיהו-שי גור, מנהל השירותים הווטרינריים של מדינת ישראל, בנו של המילונאי העברי יהודה גור (גרזובסקי) וחתנו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים.
הנפטרים הקבורים בבית הקברות
פנחס גרייבסקי אסף ופרסם את רשימת 805 הנפטרים הידועים בבית העלמין, ועל רשימה זו כתב משה דוד גאון:
בין האישים הקבורים במקום נמנים רבים ממייסדי יפו ודמויות בולטות נוספות בהן:
רבים מפועלי מושבות העלייה הראשונה שחלו ונפטרו בבית החולים ביפו נטמנו בבית הקברות, חלקם ללא מצבה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה המשטר העות'מאני גזר פינוי על בית הקברות לטובת בניית רחוב וגן. בני יפו והמושבות לקחו את עצמות מתיהם וקברום מחדש במושבותיהם, אך הקברים האלמונים נשארו למדרס לרגלי העוברים.