cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיה תומא
יצירתה
בשנים 1999–2008 יצרה תומא את קירות הקרמיקה בפסטיבל "החג של החגים" בחיפה. "החיבור שלי לוואדי הוא שאני מגלה מפעם לפעם את האנשים שגרים פה. הוואדי זה מין פלנטה שנמצאת בתוך חיפה. פלנטה שיש לה היסטוריה משלה. אולי אנחנו נגלה את ההיסטוריה של הוואדי? הגיע הזמן!" כך אמרה בראיון טלוויזיוני עם אריה יאס.
הנוף וההיסטוריה של ארץ ישראל-פלשתינה היו מקור השראה לעבודותיה. במיוחד חיפה, העיר שבה התגוררה, וסביבותיה. היא התעניינה בממצאים הארכאולוגיים של הארץ, ששיקפו את המגוון התרבותי והאתני שהיה באזור לאורך ההיסטוריה, ושילבה בעבודותיה עיצוב מודרני וצורות ארכאיות של כלי חרס. ביצירותיה ניכרים הדים לאותו מרקם תרבותי מגוון שמאפיין את החברה הישראלית גם כיום.
בין התערוכות בהשתתפותה:
מורשתה
לזכרה של תומא הוקם "מסלול חיה תומא" שהוא חלק מפסטיבל החג של החגים. במשכן לתרבות ואמנויות נגלר הוצגה תערוכה בהשתתפות כ-50 אמנים ערבים ויהודים לזכרה. כמו כן הוקם קיר קרמיקה המוקדש לזכרה מטעם סדנת הקרמיקה של נשי ואדי ניסנאס, בהדרכתם של נטליה דיאטלוב ועבד עאבדי.
עבד עאבדי אמר על פועלה כי
מיצובישי סיגמא
מיצובישי סיגמא (ביפנית: シグマ, באנגלית: Mitsubishi Sigma) היא מכונית סלון (גרסאות שיוצרו לאירופה וישראל בין השנים 1991–1996), ומכונית משפחתית גדולה (גרסאות שיוצרו לשוקי אוסטרליה, ניו זילנד וצפון אמריקה) מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1976–1990 ביפן.
"מיצובושי מוטורס" ניצלה את דגם "מיצובישי סיגמא" במספר כלי רכב שונים המבוססים על הדגמים: "Mitsubishi Galant" ו-"מיצובישי דיאמנטה" אשר נמכרו בשווקים שונים בתקופה זו.
כל גרסאות ה"מיצובישי סיגמא" יוצרו בין השנים 1976–1996.
שכונת האולפנה
שכונת האולפנה או גבעת האולפנה הם כינויים ל-14 בניינים ובהם 84 דירות בחלקו הצפון-מזרחי של היישוב בית אל, על מורדות הר ארטיס. השכונה נבנתה בעשור הראשון של המאה ה-21, וכונתה כך על שם אולפנת רעיה הסמוכה.
בנייה ואכלוס
תחילת הליכי הבנייה במקום בשנת 1998, לאחר אישור עקרוני שניתן על ידי ממשלת ישראל לבנייה במקום (יחד עם אישור לבניית שכונה נוספת בבית אל, שכונת 'מעוז צור') שבאה בעקבות הרצחם של שני תושבי בית אל בפיגוע ירי ב־1996.
בניית השכונה בפועל נעשתה על ידי "החברה לפיתוח קריית הישיבה בית אל", שבראשה עומד הרב זלמן ברוך מלמד. מנהלי החברה היו יעקב כץ ויואל צור, ובדירקטוריון החברה ישב מלבדם גם הרב משה גנץ. חברה זו היא חברת בת של חברת "הולילנד הולדינגס", חברה הרשומה באיי מרשל (דבר המאפשר חסיון בנוגע לבעלי החברה ובעלי התפקידים בה, מתוקף חוק החברות באיי מרשל). בניית השכונה נעשתה ללא קבלת היתרי בנייה, וכאשר שטח השכונה הוא מחוץ לגבולות צו התפיסה שמסדיר את מעמד רוב אדמות היישוב בית אל, דבר שהוביל להוצאת צווי הפסקת עבודה עוד בשלב עבודות התשתית ולאחריהן צווי הריסה בידי המנהל האזרחי. היזמים התעלמו מהוצאת הצווים, ומנגד לא נאכפו הצווים על ידי המנהל שהוציא אותם.
ממשלת ישראל, בראשות אהוד ברק, סייעה לבנייה במקום באמצעות משרד השיכון, שמימן את עבודות התשתית במקום (בערך של כ־4 מיליון שקל, עד לקיץ 2003), וכן נתנה מענק בסך 90,000 ש"ח לרוכשים שהתחייבו לגור במקום 15 שנה.
בדיעבד התברר שיזמי השכונה הונו רשויות שונות באמצעות רישום כוזב של מספרי המגרשים בשכונה, כאשר המספרים שנרשמו היו שייכים בפועל למגרשים בשכונה סמוכה שהייתה בבנייה, והקרקע לבנייתה הייתה בבעלות החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית. הטעיה זו הייתה גם כלפי רוכשי הדירות, שקיבלו מסמכי רכישה מהיזמים עם מספר חלקה כוזב ללא ידיעתם, מסמכים שבאמצעותם הגישו בקשה לקבלת משכנתא מבנק.
חלקה 34 ו־39
חמישה מתוך ארבע עשר הבניינים בשכונה נבנו בשטח חלקות 34 ו־39, חלקות הרשומות בטאבו על שם שני תושבי הכפר דורא אל קרע הסמוך. לטענת חארבי חסן, שהקרקע הייתה רשומה על שם אביו, במקום היה כרם עד לשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, אז הוכרז המקום כשטח אש של בה"ד 4 הסמוך, ועל כן לא ניתן היה לעבד את הקרקע באופן אינטנסיבי.
לטענת יזמי השכונה ותושבי המקום, נרכשה אחת החלקות במקום (חלקה 34) מאדם שהציג עצמו כבעלים, באמצעות ארגון אמנה. אולם חקירת משטרה גילתה כי המוכר כביכול היה קטין בתקופת רישום החלקה בטאבו, ועל כן לא ייתכן שהוא בעל החלקה. יזמי השכונה עצמם הודו בחקירתם במשטרה כי מדובר בקרקע פלסטינית פרטית, ועל אף זאת הם החלו בעבודות במקום מבלי שהוסדר נושא הבעלות, וללא קבלת היתרי בנייה לשכונה.
בנייתם של חמשת הבניינים האלו החלה בשנת 2000. בשנת 2006 הוציא המנהל האזרחי צו סופי להפסקת העבודות של 4 בניינים ולהריסת הבנייה הבלתי חוקית שנעשתה מחוץ לשטח השיפוט של בית אל, ללא תוכניות מתאר, ותוך פלישה לקרקע פרטית.
הצווים לא נאכפו, ובאוקטובר 2008, הוגשה לבג"ץ עתירת הפלסטינים הטוענים לבעלות על הקרקע, בסיוע ארגון יש דין. העתירה דרשה את מימוש צווי ההריסה וכן מניעת האכלוס של הבניינים שנבנו באופן בלתי חוקי על אדמות פרטיות במתחם ג'בל ע'רטיס. 4 מתוך חמשת הבנינים אוכלסו בשנת 2008 לפני הוצאת צו ביניים של בג"ץ שאסר על אכלוסם. לבג"ץ נמסר על ידי המנהל האזרחי כי כל הדירות מאוכלסות ואף נמסרה רשימת שמות המשפחות לבג"ץ.
מרבית הדירות בבניינים שנבנו על חלקות אלו נמצאות בבעלות החברה היזמית ומושכרות לדיירים, אך 6 מתוך 30 הדירות נרכשו על ידי אנשים פרטיים מהחברה היזמית.
העתירה לבג"ץ
באוקטובר 2008 עמדו בשכונה 14 בניינים מאוכלסים ובהם חמשת הבניינים המיועדים לפינוי (30 יח"ד). באותו חודש הוגשה עתירה לבג"ץ בשם שני עותרים להוצאת צו ביניים וצו על תנאי. העותרים טענו לבעלות על הקרקע וטענו שהבנייה הייתה ללא ידיעתם וללא הסכמתם. כיוון שבירור בעלות הקרקע אינו נושא לבג"ץ, עבר ההליך לבית המשפט המחוזי והדיון הפותח צפוי להתקיים בחודש יולי 2012.
באמצע נובמבר נתן בג"ץ צו ביניים למניעת אכלוס יחידות הדיור שטרם אוכלסו. ההליך בבג"ץ התמשך כמה שנים ובמאי 2011 פרסמה המדינה הודעה כי "בנייה על קרקע פרטית תוסר בתוך שנה". על סמך זאת קבע הבג"ץ כי המדינה כבר החליטה להרוס את הבניינים ולפיכך מוצה ההליך וניתן פסק דין ללא צו. מספר ימים לפני סוף השנה האמורה הגישה המדינה לבג"ץ עמדה, לפיה אותה החלטת ממשלה שעל פיה ניתן פסק הדין, נפתחת מחדש לדיון ו. בג"ץ לא קיבל עמדה זו שהביעה רק בקשה לבחון מחדש את הנושא אך לא הייתה בה בשורה של שינוי מדיניות. בג"ץ תקף את הממשלה בטענה שאותה החלטה עוגנה בפסק דין ולא ניתן לפתוח אותה לדיון חוזר בקלות כזו. בהחלטת בג"ץ נאמר כי עד לתאריך 01.07.2012 על המדינה להרוס את הבניינים המדוברים. בעקבות כך הוקמה מפקדת בראשות יורם אוחיון וב-28 ביוני 2012 הסתיים פינוי המשפחות שגרו בשכונה.
לקראת פינוי המשפחות שגרו בבתים שיועדו להריסה פורסמו ידיעות לא מאומתות אודות הסכם שאליו הגיעה לשכת ראש הממשלה עם הנהגת המתנחלים. על פי אותם פרסומים, ההסכם הוא ההסבר לשינוי בדפוס הפעולה של המתנחלים - מקריאה למאבק נחוש נגד הפינוי להסכמה לפינוי שקט. נודע כי פעולת פינוי המשפחות והעברתן מן הדירות שבהן התגוררו נעשתה על חשבון המדינה, כמו גם הקמת שכונת הקראווילות בבית אל שבהן שוכנו התושבים. אולם ההסכם עצמו מעולם לא פורסם.
בדצמבר 2013 פורסם לראשונה כי מכרז להרחבת מבנה בית המדרש של ישיבת בית אל, היזמית שהקימה באופן לא חוקי את בתי שכונת האולפנה, שהוציאה החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית נעשה על פי הנחיה מפורשת של משרד ראש הממשלה וכחלק מפינוי שכונת האולפנה. זו הייתה, למעשה, הפעם הראשונה שבה הודה גורם רשמי במתן הטבה בשווי מיליוני שקלים לישיבה בבית אל כחלק מן הפינוי למרות שאותה הטבה אינה קשורה לפינוי עצמו.
פרקליטות המדינה החליטה שלא להגיש כתב אישום באשמת אחיזת מקרקעין בכוח, הסגת גבול, ובניה ללא היתר כנגד יזמי השכונה, בנימוק שנסיבות העניין אינן מצדיקות את המשך פעולות החקירה. ערר שהוגש כנגד החלטה זו על ידי יש דין ובעלי הקרקעות נדחה על ידי בג"ץ.
דודג' קאליבר
דודג' קאליבר (באנגלית: Dodge Caliber) היא מכונית משפחתית האצ'בק המוגדרת מכונית קומפקטית מתוצרת חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות דיימלר AG (שנת הדגם 2007), בקונצרן Chrysler LLC (בין השנים 2009–2007), בקונצרן Chrysler Group LLC  (בין השנים 2009–2011) אשר יוצרה בין השנים 2006 – 2011 בארצות הברית ובוונצואלה.
קולין היגינס
קולין היגינס (באנגלית: Colin Higgins, 28 ביולי 1941 - 5 באוגוסט 1988) היה תסריטאי, במאי, מפיק ושחקן אמריקאי ממוצא אוסטרלי. נודע במיוחד הודות לכתיבת תסריט הסרט "הרולד ומוד" (1971).
קורות חייו
היגינס נולד בנומאה בקלדוניה החדשה, שטח באוקיאניה השייך לצרפת, לאם אוסטרלית בשם ג'וי קלי ולאב אמריקאי בשם ג'ון אדוורד היגינס. אחיו, ג'ון היגינס, הוא שחקן אוסטרלי. חלק מילדותו בילה ברדווד סיטי ובאוקלנד, קליפורניה, ובסידני באוסטרליה. בשנת 1958 סיים היגינס בהצטיינות את בחינות הבגרות במכללת סנט אנתוני ברוברטסון, מדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה. בשנת 1959 למד למשך שנה באוניברסיטת סטנפורד שבה היה פעיל בחוגי התיאטרון בכתיבה ובמשחק. נטש את הלימודים כדי לנסוע בטרמפים עד ניו יורק, שם עבד בשליחויות עבור רשת הטלוויזיה ABC ולמד לפרק זמן קצר בבית הספר לתיאטרון "אולפן השחקנים" בניו יורק.
אחרי שנה נוספת בסטנפורד התגייס לצבא וסיים קורס בבית הספר לתקשורת בפורט סלוקום, ניו יורק. הוא שובץ בהמשך כעורך משנה בחטיבה השנייה לרגלים "באיונט" בפורט בנינג, ג'ורג'יה. אחר כך בשנת 1963 נשלח לחו"ל ונסע ברחבי אירופה כעיתונאי וכתב ספורט בשרות ביטאון החטיבה שמינית "דה ארו" Arrow וסוכנות החדשות "דה סטארס אנד סטרייפס" של צבא ארצות הברית. לאחר סיום שירותו הצבאי בשנת 1965 למד במשך חצי שנה בסורבון ושיחק לראשונה בסרט הצרפתי "הז'נדארם בניו יורק" עם לואי דה פינס (1965). הוא חזר ב-1966 לסטנפורד על מנת ללמוד כתיבה יוצרת אצל וולאס סטגנר ובמקביל עבד בערבים כשחקן בתיאטרון הרפרטוארי בסטנפורד במסגרת "קומדיה רפרטורי קומפני" בפאלו אלטו. הופעתו הראשונה בסרט אמריקאי הייתה כניצב ב"פטוליה" (1968).
לאחר מכן התגייס כמלח לצי המסחרי ושרת על אנייה שנסעה חצי שנה למזרח. טייל בהזדמנות זאת כחצי שנה ברחבי יפן, בהונג קונג ובדרום האוקיינוס השקט. ב-1967 השלים את לימודי התואר BA בספרות אנגלית. אחר כך למד תסריטאות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס UCLA וסיים שם תואר MFA - מסטר באמנות יפה.
בשנת 1969 נבחר לשחקן הטוב ביותר של השנה על ידי חברת הסטודנטים לתיאטרון ב-UCLA על משחקו במחזה של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות". באוניברסיטה יצר שני סרטי סטודנטים - Opus one, סאטירה על סרטי סטודנטים, ו-Retreat שזכה בפרס הגדול בפסטיבל לסרטים בלונג ביץ'. במשך תקופה קצרה לימד מקצועות קולנוע והפקה במסגרת האוניברסיטה והשתתף בחבר השופטים בפסטיבל מדיה באוניברסיטת מינסוטה.
פריצת הקריירה בתיאטרון ובקולנוע
עבודת המאסטר שלו - התסריט "הרולד ומוד" זכתה בפרס השני בתחרויות ע"ש סמואל גולדווין. אחרי שסיים את תואר MFA שלו בשנת 1970 הקים את חברת ההפקות שלו וחתם על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט כדי ליצור סרט על פי התסריט בבימויו של האל אשבי. בעת שהיה בפריז היגינס הצטרף לקבוצת התיאטרון הבינלאומית של פיטר ברוק כדרמטורג שלה ויחד עם המחזאי דניס קנון עבד על עיבוד ספרו של קולין טרנבול - The Mountain People ("אנשי ההרים"). המחזה שנוצר הוצג בשם The Ik או Les Iks ובתרגומו של קארייר ב-12 בינואר 1975 בתיאטרון של ברוק בפריז. סיור עם המחזה הזה ברחבי ארצות הברית מומן על ידי ממשלת צרפת כמתנה לרגל מלאת מאתיים שנה לארצות הברית ב-1976.
פרט לתסריט לסרט המפורסם "הרולד ומוד" שבהמשך לסרט כתב גם רומן ומחזה בשם זה, קולין היגינס כתב את התסריטים וביים כמה מהסרטים הפופולריים ביותר בשנות השבעים והשמונים, תוך שיתוף פעולה עם שחקנים כמו ג'יין פונדה, גולדי הון, ריצ'רד פריור, דולי פרטון וברט ריינולדס. ב-1982 ביים את הסרט המוזיקלי "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס בכיכובם של דולי פרטון וברט ריינולדס. בשנת 1986 ייסד היגינס קרן למטרות הומניטריות.
היגינס נפטר מאיידס בגיל 47 בביתו בבוורלי הילס בשנת 1988. הוא הובא לקבורה בבית הקברות פארק הזיכרון ולהאלה בצפון הוליווד.
הרולד ומוד
עבודת המאסטר של קולין היגינס שימשה כבסיס לתסריט לסרט "הרולד ומוד". בסרט זה, שהוקדש ליחס אהבה מיוחד בין צעיר בן 18, אובססיבי למוות ללוויות ולניסיונות התאבדות ובין אשה בת 80, באד קורט שיחק את תפקידו של הצעיר הרולד ורות גורדון את זה של מוד. הסרט זכה לפופולריות רבה, כמו גם פסקול הסרט מאת קט סטיבנס.
על סמך התסריט היגינס כתב רומן שתורגם לחצי תריסר שפות, כולל בצרפתית (על ידי ז'אן-קלוד קארייר). היגינס התבקש על ידי הבמאי הצרפתי ז'אן-קלוד בארו לעבד את הספר כמחזה תיאטרון ויצירה הוצגה בפריז מחזה בהצלחה רבה במשך ארבע שנים רצופות.
בישראל העיבוד לתיאטרון של ספרו ותסריטו של היגינס הוצגו בשנות השבעים של המאה ה-20 בתיאטרון באר שבע עם ג'טה לוקה ודורון תבורי, ובשנות התשעים של המאה ה-20 בתיאטרון בית ליסין עם ליא קניג ודודו ניב. ב-2011 הוצגה בתיאטרון מיקרו ההצגה "הזכות להיות אידיוט" על פי אותו רומן, בבימויה של אירינה גורליק, עם אולגה קטאייבה ומיכאל גורודין.
תסריטים
לסרטים:
עונת 1929/1930 בפוטבול ליג
עונת 1929/1930 הייתה העונה ה-38 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-31 באוגוסט 1929 והסתיימה ב-3 במאי 1930. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. מידלסבורו וגרימסבי טאון היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
ונסדיי זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו ברנלי ואברטון. במקומן לליגה הבכירה עלו בלקפול (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) וצ'לסי.
ראיין סטיילס
ראיין סטיילס (באנגלית: Ryan Stiles; נולד ב-22 באפריל 1959) הוא מפיק, שחקן וקומיקאי אמריקאי-קנדי.
סטיילס ידוע בעיקר בעקבות הופעותיו בגרסאות הבריטית והאמריקאית לתוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?", ומתפקידיו בקומדיות המצבים "המופע של דרו קארי" ו"שני גברים וחצי".
קורות חייו
סטיילס נולד בסיאטל, וושינגטון, כבן הצעיר בין חמישה אחים. בגיל 10 עבר עם משפחתו להתגורר בוונקובר, קנדה. בגיל שבע-עשרה נשר מבית הספר במטרה לפתח קריירה בתחום הקומדיה.
ב-1990 הצטרף לתוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?" בה נטל חלק למעלה מעשור וחצי, בתחילה בגרסה הבריטית ולאחר מכן בגרסה האמריקאית, אותה הנחה דרו קארי. בתקופה זו שיתף סטיילס פעולה עם קארי תוכנית "המופע של דרו קארי", סדרת קומדיית מצבים אותה הפיק קארי. ב-2004 הצטרף לסדרה המצליחה "שני גברים וחצי" בתפקיד ד"ר הֶרב מלניק, בן זוגה הנוכחי של ג'ודית, גרושתו של אלן. ב-2011 שב לשתף פעולה עם קארי בתוכנית אלתורים נוספת, "Drew Carey's Improv-A-Ganza" אך זו ירדה מהמסכים לאחר שנה.
עם חידושה של "של מי השורה הזאת בכלל?" ב-2013, בהנחייתה של איישה טיילר, חזר סטיילס להופיע כחבר קבוע בתוכנית.
סטיילס השתתף בתפקידים בסרטי הקולנוע לרקוד עם טייסים, בסרט ההמשך שלו לרקוד עם לוחמים ובסרט אסטרו-בוי.
היפופוטם מלגשי גמדי
היפופוטם מלגשי גמדי (שם מדעי: Hippopotamus lemerlei) הוא מין של יונק נכחד מהסוג היפופוטם, אשר חי במשך ההולוקן במדגסקר והוא אחד משלושה מינים המכונים היפופוטם מלגשי, אף שלא ברור טיב הקשר ביניהם. מאחר שמין זה הגיע לגודלו כנראה באמצעות תהליך מגמד, השם נפוץ שלו הוא "היפופוטם מלגשי גמדי", אם כי מונח זה לפעמים משמש כשם מושאל עבור כלל ההיפופוטמים המלגשים. עצמותיו של המין מתוארכות באמצעות פחמן דו-חמצני כ-1,000 שנים לפני זמננו.
תיאור
למרות היחסים הקרובים עם ההיפופוטם המצוי, ההיפופוטם המלגשי הגמדי היה קטן ממנו בצורה ניכרת - בערך בגודל של ההיפו הגמדי החי במערב אפריקה. דגימות גדולות של מין זה היו באורך 2 מטר ובגובה של 70 ס"מ. אבותיהם של היפופוטמים אלו, אולי היו מלכתחילה בגודל מלא בדומה למין היבשתי עד שהתכווצו בתהליך של גמדות איים, אולי כדי להתמודד עם רעב יותר ביעילות. תהליך מגמד דומה התרחש אצל היפופוטמים באיים ים תיכונים רבים כדוגמת היפופוטם כרתים גמדי והיפופוטם קפריסאי גמדי.
עצמותיו של ההיפופוטם התגלו בעיקר בנהרות מים מתוקים ובאגמים של מערב מדגסקר דבר המצביע על אורח חיים אמפיבי המותאם למערכות אקולוגיות מימיות דומה מאוד לזה של ההיפופוטם המצוי המודרני החי באפריקה. על פי הגולגולת, העיניים של מין זה היו ממוקמות גבוה למדי באזור הראש על מנת להקל עליו לראות כאשר הוא מוציא חלק קטן מראשו מחוץ למים. הגולגולת דמתה גם בדברים נוספים להיפופוטם המצוי ונראה שבהתחשב בפתיחת הלוע ומבנה השיניים הוא ניזון על דשא רענן כקרובו, אך צוין שיש אצלו דו-צורתיות זוויגית בולטת יותר מאשר המין האפריקני.
המין נכחד יחד עם קרוביו לפני כ-1,000 שנים כשרוב הראיות מצביעות על ציד והכחדה בידי האדם.
הפועל בלפוריה
הפועל בלפוריה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית שפעלה בשנות ה-40 ובשנות ה-50, ונחשבת לאחת מקבוצות ההגנה הגרועות ביותר ששיחקו אי פעם בליגת העל בכדורגל על גילגוליה השונים. הקבוצה ערכה את משחקי הבית שלה במגרש משופץ ששכן בחלק המזרחי של מושב בלפוריה ובמגרש של הפועל עפולה, והמימון לפעילותה הגיע מכיסם של שחקניה.
אודות הקבוצה
סניף "הפועל" בבלפוריה הוקם כבר בשנת 1938 וקבוצת הכדורגל של המושב הייתה מתחרה בליגת העמק ובתחרויות שונות. הקבוצה נרשמה למשחקים רשמיים בשנת 1945 על ידי אהרון פודולר, מתושבי בלפוריה, והחלה את דרכה במחוז צפון של ליגה ב' (אז הליגה השנייה) בעונת 1946/1947, שבסיומה דורגה במקום החמישי מתוך 13. זמן קצר לאחר מכן הוקמה מדינת ישראל ופרצה מלחמת העצמאות, ובשל כך הופסקו כל פעילויות הכדורגל. הקבוצה חידשה את פעילותה בעונת 1949/1950, בה סיימה במקום השביעי מתוך תשעה במחוז צפון של ליגה ב'. הקבוצה כלל לא ערכה אימונים באמצע השבוע מאחר שהשחקנים היו חברי בלפוריה והיישובים שבאזור שעבדו במשך רוב שעות היום, והשחקנים היו מגיעים ישירות למשחקי הליגה שנערכו בשבת.
יכולתה של הקבוצה השתפרה במשך השנים. בעונת 1951/1952 היא התמודדה על העלייה לליגה א' במשך כל העונה, והבטיחה זאת לאחר שניצחה את זכרון יעקב במחזור האחרון של העונה. ברם, יריבתה של בלפוריה בצמרת, הפועל חדרה, ערערה בפני ההתאחדות לכדורגל על תוצאת המשחק בינה לבין בלפוריה, ובסופו של דבר ואף שהעונה הסתיימה החליטה ההתאחדות להורות על עריכת משחק חוזר שהיה עתיד לקבוע את זהות העולה לליגה א'. משחק זה נערך בסופו של דבר ב-20 בדצמבר 1952, והסתיים בניצחונה של בלפוריה בתוצאה 2 - 1.
הקבוצה פתחה את הופעותיה בליגה הראשונה בעונת 1953/1954 בהפסד חוץ למכבי נתניה, ובמחזור השני היא רשמה את ניצחונה הראשון במשחק מול הפועל כפר סבא. הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון עם מאזן של 4 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו ו-15 הפסדים, ויחס שערים של 20 לעומת 57. הפסדה הגדול ביותר של הקבוצה היה 0 - 6 למכבי תל אביב במחזור ה-7. על אף שהקבוצה הייתה אמורה לרדת בחזרה לליגת המשנה, היא ניצלה מכך כיוון שלאורך כל העונה היה סכסוך בין ארגוני הפועל ומכבי, ובשל כך החליטה ההתאחדות להגדיל את מספר הקבוצות בליגה הבכירה ל-14 ולבטל את הירידות.
עונתה השנייה של הקבוצה הייתה עוד פחות טובה מהראשונה. היא סיימה את הליגה במקום האחרון פעם נוספת, עם מאזן של 3 ניצחונות, 2 תוצאות תיקו ו-21 הפסדים. במחזור ה-12 הובסה הקבוצה בתוצאה 0 - 12 על ידי מכבי תל אביב, ובמחזור ה-23 ספגה את ההפסד הכבד ביותר בתולדותיה, 2 - 13 לאלופה הפועל פתח תקווה. הפסד זה הוא גם המשחק שהסתיים עם מספר השערים הגבוה ביותר בתולדות הליגה. הקבוצה סיימה את העונה עם הפרש שערים 32 - 129, שגם הוא שיא שלילי בתולדות הליגה. בלפוריה הייתה הקבוצה האחרונה בתולדות הליגה שספגה למעלה מ-100 שערים בעונה רגילה. גם סקציה נס ציונה (54 - 123) ספגה למעלה מ-100 שערים, אך היא עשתה זאת בעונה הכפולה של 1966/1968 שנמשכה על פני 60 מחזורים לעומת 26 מחזורים של בלפוריה.
בעונת 1956/1957 גברה הקבוצה במשחק בית על הכח תל אביב בשמינית גמר גביע המדינה, ולראשונה בתולדותיה העפילה לשלב רבע הגמר. בשלב זה היא התמודדה מול מכבי יפו, והובסה בתוצאה 1 - 4. היה זה ההישג המשמעותי האחרון של הקבוצה, ולאחר זמן לא רב היא התפרקה בעקבות היעדר מחלקת נוער שהוביל לצמצום סגל השחקנים עם פרישתם של השחקנים המבוגרים יותר, וגם בגלל היעדר תקציבים.
רפאל ידידיה שלמה צרור
הרב רפאל ידידיה שלמה צרור (כ"ב אלול ה'תמ"א, 1681 - כ"ז כסלו ה'תצ"ח, 1738) היה רופא, ראש ישיבה, פוסק הלכה נודע, אב בית הדין ורבה של אלג'יר בראשית המאה ה-18, ובעל השכלה כללית.
קורותיו
נולד באלג'יר לאביו הרב ישועה. התייחס לרשב"ץ השני, ולרבי אברהם אבן טוואה. למד אצל חכמי עירו. בהמשך התמנה לאב בית הדין של אלג'יר. קירב את תלמידו הרב יהודה עייאש ששימש אותו כחמש עשרה שנה. חביריו בבית הדין היו רבי יעקב צרור, רבי אברהם יאפיל, רבי יהודה עייאש, ורבי בנימין דוראן. הרב נשאל שאלות הלכתיות מקהילות רבות בצפון אפריקה, ביניהן: תוניס, קונסטנטין, אלג'יר, אוראן וגיברלטר. כמו כן התכתב בהלכה עם חבירו הרב מסעוד אלפסי.
הרב עמד בראשות הישיבה, ותלמידיו העידו כי לרבם כשרון זכירה ייחודי, וכן שהיה בעל השכלה רחבה, בחכמת ההגיון, מדע המדינה, רפואה וטבע. הרב חיבר קינה לעשרה הרוגי מלכות.
עוד העידו תלמידיו כי הרב סבל ממאורעות קשים שפגעו בבניו ובממונו. הרב נטה לחלות, ופגעה בו עייפות כרונית והתעלפויות. ביתו מתה בחייו בשעת לידת בנה.
לאחר פטירתו, תלמידו הרב יהודה עייאש כתב עליו קינה בערבית.
מטוטלות מתמטיות צמודות
מערכת מטוטלות מתמטיות צמודות, או "מטוטלת בעלת מספר מתנדים צמודים" היא מערכת מכנית בה ישנם מספר מטוטלות שקשורות אחת לקצה השנייה. הטיפול במשוואות התנועה שלהן מתנהל בעזרת משוואות אוילר-לגראנז', וקירובי זוויות קטנות.
עבור מטוטלת מתמטית פשוטה, יש למערכת תדירות עצמית (eigenvalue) לפיה המערכת מתנודדת. במקרה זה, עבור N מטוטלות יהיו למערכת N תדירויות עצמיות לפיהם תנוע המערכת. ניתן למצוא את תדירויות אלו באמצעות מעקב אחר מיקום המטוטלות כפונקציה של הזמן, והתמרת הפורייה של מידע זה תיתן את התדירויות העצמיות של המערכת.
ניתוח מתמטי עבור שני מתנדים צמודים
כמעט כמו כל הבעיות בפיזיקה, לבעיה זו ישנן הרבה דרכים להגיע לאותו פתרון. מכיוון שקשה לעסוק במשוואות כוחות ומומנטים למספר רב של גופים, הניתוח הפשוט יותר יעשה באמצעות משוואות אוילר לגראנז'. באמצעות משוואות אלו, משתמשים בשיקולי אנרגיה בלבד ובכך המתמטיקה נעשית פשוטה יותר.
נחשב תחילה את המיקום של כל גוף כפונקציה של הזמן, בכל ציר (נתייחס לזוויות כפונקציות שתלויות בזמן נגדיר Vn,x - המהירות בציר X, של מטוטלת מספר N (וכמו כן עבור ציר Y) :
על מנת לחשב את משוואות התנועה עבור מטוטלת בעלת שני גופים, נכתוב את הלגראנז'יאן של המערכת. לפי משוואות אלו:
כאשר: T - האנרגיה הקינטית האצורה במערכת. ממשפט פיתגורס ידוע כי: מכאן:
U, אנרגיית הגובה האצורה במערכת היא:
פונקציית הלגראנז' L של המערכת היא: \ L = T - U;
נחשב עתה את משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית \ \phi : לאחר חישוב הנגזרות החלקיות בכל אגף מתקבלת המשוואה:
באותה צורה, מחישוב משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית \ \psi מתקבלת המשוואה:
לאחר קירוב לזווית קטנות וארגון המשוואות, מקבלים מ-(I):
הערה: משמעות הסימונים למשוואות (n,k) הוא: המשוואה ה-k עבור n מתנדים צמודים. מ-(II) מקבלים:
ניתוח מתמטי עבור שלושה מתנדים צמודים
מחישוב משוואות אוילר לגראנז' בצורה זהה לזו שפורטה לעיל, קירוב לזוויות קטנות, וארגון המשוואות מתקבלות המשוואה הבאות:
הכללה ל-N מתנדים צמודים
בעזרת שש המשוואות שפותחו לעיל, ננסח עתה נוסחה כללית עבור מספר (k) של מתנד במטוטלת בעלת N מתנדים:
כאשר: \ \phi _i היא הזווית ה-i מלמעלה
פתרון התנועה למערכת בעלת יותר משני מתנדים קשה מאוד אנליטית. ניתן לקבל הדמיה של התנועה באמצעים נומריים.
גדור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פריץ שנברג
וילהלם אוטו פריץ שנברג (12 בדצמבר 1878, ברלין - 9 בפברואר 1968) היה דיפלומט גרמני ופושע מלחמה נאצי.
ביוגרפיה
פריץ שנברג היה בנו של בעל מלון. הוא למד בבית ספר הומבולדט בברלין. משנת 1898 למד משפטים בברלין ובשנת 1900 עבר בחינת הסמכה בטורקית בסמינר לשפות מזרחיות. בשנת 1902 קיבל את הדוקטורט שלו עם עבודת גמר על משפט מסחרי, נכנס לשירות דראגומן במשרד החוץ והועסק כדיפלומט של גרמניה במקומות שונים באימפריה העות'מאנית עד תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. בשנים 1919 - 1922 היה קונסול Chargé d'affaires בקובנה שבליטא שהוקמה באותה תקופה. בשנים 1926 - 1932 היה קונסול בגלאץ ברומניה.
בינואר 1938 הפך לקונסול הכללי בסלוניקי, יוון. לאחר כיבוש יוון על ידי גרמניה הנאצית ב-1941, היה שנברג מעורב באופן פעיל בגטואיזציה ובגירוש יהודי סלוניקי למחנה ההשמדה אושוויץ יחד עם עוזרו הבכיר של אדולף אייכמן, דיטר ויסליצני. הוא דיווח למשרד החוץ ב-15 במרץ 1943 על הגירוש הראשון של היהודים מסלוניקי ותמך בהצעה לגירוש יהודים מקומיים בני לאומים אחרים. מקצת היהודים בעלי אזרחות זרה, בעיקר איטלקית וספרדית ניסו להמלט מסלוניקי בחסות הקונסולים הזרים אך שנברג דיווח ב-1943 לברלין כי משפחות מודיאנו (Modiano) ונברו (Navaro) זכו באזרחות איטלקית והוסיף כי מדובר ביהודים עשירים ובעלי השפעה. שנברג מסר לשלטונות הגרמנים כי מקורות המידע לעניין הענקת האזרחות האיטלקית ליהודים יוונים הם הרב קורץ ואלבלה.
גידור (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סאולי ניניסטה
ניניסטה, עורך דין בהשכלתו, היה שר האוצר של פינלנד בשנים 1996 - 2003. הוא כיהן כראש מפלגת הקואליציה הלאומית והיה מועמד לנשיאות פינלנד בבחירות בשנת 2006. הוא שימש גם כיושב ראש הפרלמנט הפיני בשנים 2007 - 2011, והיה "נשיא כבוד" של מפלגת העם האירופי (EPP). בבחירות לנשיאות פינלנד 2012 נבחר ניניסטה לנשיאות מטעם מפלגת הקואליציה הלאומית, והפך לנשיא הראשון מטעם המפלגה, מאז סיום כהונתו של יוהו קוסטי פאסיקיבי בשנת 1956. בינואר 2018 נבחר לקדנציה שנייה, שתימשך עד שנת 2024.
ביוגרפיה
ניניסטה נולד בשנת 1948 בסאלו, פינלנד, הצעיר בין ארבעת ילדיהם של וויינו פלרבו ניניסטה, מנהל הוצאה לאור, והילקה ניניסטה, אחות רחמנייה. הוא גדל באווירה מסורתית שמרנית. בשנים 1968–1969 שירת בצבא וסיים את השירות עם דרגת לוטננט. אחרי הבגרות (1966) למד משפטים באוניברסיטת טורקו. אחרי סיום התואר בשנת 1974 עבד במשך תקופה מסוימת כשוטר כפרי, ולמעלה מעשר שנים כסגן שופט בבית הדין לערעורים בטורקו. בשנת 1978 פתח משרד עורך דין עצמאי. עם כניסתו לפרלמנט בשנת 1988 הפסיק את עבודתו כעורך דין וסגר את משרדו.
בשנת 1977 נבחר למועצת העיר סאלו, ובשנות ה-1990 כיהן בתפקידים שונים במנהל המקומי.
חייו האישיים
בשנת 1974 התחתן ניניסטה לראשונה עם מריה-לנה אלאנקו ולזוג נולדו בהמשך שני בנים, נוטי (יליד 1975) ומתיאס (יליד 1980). אשתו, מריה-לנה, נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1995. על התמודדותו עם החיים לבד עם בניו כתב את הספר Viiden vuoden yksinäisyys ("חמש שנות בדידות"). בשנת 2004 כשטייל עם בנו מתיאס בתאילנד נקלעו שניהם בקאו לאק בעת הצונאמי. ניניסטה הצליח להציל את עצמו ואת בנו תוך כדי טיפוס על עמוד טלגרף. בשנת 2009 התחתן ניניסטה פעם שנייה עם המשוררת ייני אלינה האוקיו. הוא מגדל כלב מגזע בוסטון טרייר.
אחיינו, וילה ניניסטה, כיהן בעבר כשר להגנת הסביבה וכיושב ראש מפלגת "איחוד הירוקים".
פעילותו הפוליטית והציבורית
ניניסטה נבחר לפרלמנט לראשונה ב-1987. בין השאר כיהן כיושב ראש הוועדה למשפט חוקתי של הפרלמנט. ב-1995 התמנה לשר המשפטים וסגן ראש הממשלה בממשלת פאבו ליפונן. ב-1996 הועבר לאוצר והיה לשר האוצר בעל הקדנציה הארוכה ביותר בתולדות פינלנד עד אז. קיבל את המשרד מיד אחרי השפל של שנות ה-1990 בתקופה של אבטלה גבוהה. בימי כהונתו נכנסה פינלנד למילניום החדש עם כלכלה איתנה בשנת 2002 פיקח ניניסטה את כניסתה של פינלנד לאזור האירו.
בשנת 2007 חזר לפרלמנט של פינלנד כשנבחר עם מספר הקולות הגבוה ביותר.
בשנים 2007–2011 כיהן ניניסטה כיושב ראש הפרלמנט הפיני. באותן שנים ביקש מחברי הפרלמנט לתת לעם דוגמה אישית במניעת בזבוז כספי הציבור, למשל לנסוע במחלקת תיירים וללון בבתי מלון רגילים.
ניניסטה פעיל בתחום הספורט. בשנים 2009–2012 שימש כיושב ראש האיגוד הפיני לכדורגל. בשנת 2009 כיהן כיושב ראש הוועד המארגן של אפילות אירופה להחלקה אמנותית. הוא כתב שני ספרים.
בשנת 2012 נבחר לכהן כנשיא פינלנד ובשנת 2018 נבחר לקדנציה נוספת.
על אף תוויתו הימנית, נודע ניניסטה בגישתו הפרגמטית, וכן פרו-אירופאית, תוך דאגה ליציבות הכלכלית של ארצו. כנשיא, הוא מקדיש תשומת לב רבה ליחסים עם המעצמה השכנה, רוסיה. הוא נפגש ושוחח טלפונית תכופות עם הנשיא ולדימיר פוטין. בקיץ 2017 נפגש עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. הוא חתם בטהראן הסכם על בניית מסילת ברזל שתאחד את פינלנד דרך רוסיה ואזרבייג'ן עם איראן.
מסוגלות הורית
המסוגלות ההורית נגזרת מצורכי הילד ובדיקתה מתחילה בבדיקת מצבו של הילד. מסוגלות הורית תיבדק בכל פעם ביחס להורה המסוים ולילד המסוים. המסוגלות ההורית מתייחסת לצרכים של הילד או של הילדים, וליכולתו של ההורה לספק להם את צורכיהם. כאשר מאובחנים אצל ההורה ליקויים כמסוגלות ההורית, יש להעריך באיזו מידה ניתן לשקם את המסוגלות החסרה או הלקויה לרמה של הורות סבירה לילד. ייתכנו מצבים שבהם תהיה הערכה שהליקוי איננו ניתן לשיקום. ייתכנו קשיים בשיקום המסוגלות ההורית אם להורה חסרה תובנה לצורך בטיפול ובשינוי, אם חסרה לו מוטיבציה או אמונה בכוחו, או יכולת. המסוגלות ההורית מתייחסת למילוי צורכי הילד בתחומים רבים ומגוונים וככזו ניתן להבין כי הנושא איננו דיכוטומי, שהרי ההורה יכול להיות בעל מסוגלות טובה בנושאים מסוימים ובעל מסוגלות חסרה או לקויה בנושאים אחרים.
מקורות המידע להערכת מסוגלות הורית:
Amala Tour
Amala Tour הוא סיבוב הופעות של הראפרית דוג'ה קאט אשר התחיל ב-18 באוקטובר 2018 בוושינגטון די. סי. והסתיים ב-21 במרץ 2019 בדאלאס. סיבוב ההופעות נחלק לשני חלקים כאשר כל ההופעות של 2018 היו תחת השם "Amala Fall Tour 2018" וההופעות של 2019 היו תחת השם "Amala Tour".
רשימת שירים
רשימה זו נכונה לתאריך 6 במרץ 2019:
רובי קרוז
רובי קרוז באנגלית: Robbie Kruse, נולד ב-5 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן אוסטרלי המשחק בעמת הקשר בקבוצת בריזבין רואר ובנבחרת אוסטרליה.
בריזבין רואר
בשנת 2004 נכלל קרוז כחלק מסגל הספורטאים באקדמיה הספורטיבית של קווינסלנד, תוכנית מצוינות שמטרתה לשטח כישרונות צעירים. שנה לאחר מכן נכלל בתוכנית המצוינות של ההתאחדות האוסטרלית בכדורגל. בשנת 2006 צורף לסגל קבוצת בריזבין רואר מליגת העל האוסטרלית, אך נפצע במהלך אימוני טרום העונה. ב-5 באוקטובר 2007, יום הולדתו ה-19, ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד ולינגטון פיניקס בו הבקיע את שער הניצחון.
בתחילת עונת 2008 היה קרוז מעורב בתגרה מחוץ למועדון לילה בקווינסלנד, תגרה שבסיומה נזקק לתפרים. התקרית עוררה את זעמו של המאמן פרנק פארינה, שהציע לקרוז חוזה לטווח קצר בלבד לקראת עונת 2009/2010.
מלבורן ויקטורי
בספטמבר 2009 הודיע קרוז על מעבר לקבוצת מלבורן ויקטורי, כמחליפו של דניאל אלסופ שעבר לשחק בליגה הקטרית. ב-16 בינואר 2010 הבקיע שלושער במהלך המחצית הראשונה במשחק מול קבוצת פרת' גלורי. בשתי העונות בהן שיחק בקבוצה שותף ב-39 משחקים בהם הבקיע 16 שערים.
פורטונה דיסלדורף
במרץ 2011 חתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצת פורטונה דיסלדורף, ששיחקה בליגה הגרמנית השנייה. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה, כשעלה כמחליף במשחק נגד פאדרבורן 07 ובסיום העונה עלה עם הקבוצה לבונדסליגה.
באייר לברקוזן
עונת הבכורה המוצלחת של קרוז הובילה להתעניינות מצד קבוצות שונות בליגה ובאפריל 2013 נרכש על ידי באייר לברקוזן תמורת 1.5 מיליון אירו. במהלך העונה פתח ב-11 משחקים ועלה מהספסל כמחליף בארבעה משחקים נוספים לפני שפציעה ברצועה הצולבת השביתה אותו עד לסיום העונה. הפציעות המשיכו להגביל אותו גם במהלך העונה הבאה, בה שותף בארבעה משחקים בלבד.
באוגוסט 2015 הושאל קרוז לקבוצת שטוטגרט לעונה אחת עם אופציה לרכישה בסיומה. הוא הספיק לשחק רק שלושה משחקים במדי הקבוצה ובפברואר 2016 חזר לשחק בלברקוזן.
ליאונינג ווהווין
בינואר 2017 הצטרף לקבוצת ליאונינג ווהווין מליגת העל הסינית, אך התיר את חוזהו בחודש מאי באותה שנה לאחר שערך ארבע הופעות בלבד במדי הקבוצה, עקב משכורות שלא שולמו לו.
בוכום
בקיץ 2017 חתם קרוז בבוכום מהבונדסליגה השנייה.
מלבורן ויקטורי
בקיץ 2019 חתם קרוז במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית בכדורגל, ולמעשה חזר לקבוצתו האחרונה לפני שעזב את אוסטרליה.
נבחרת לאומית
קרוז זומן לנבחרת אוסטרליה לראשונה בדצמבר 2010, לקראת משחקי גביע אסיה שהתקיימו בשנת 2011. ב-5 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת איחוד האמירויות הערביות. בחצי גמר גביע אסיה הבקיע את שערו הראשון בנבחרת שניצחה 0-6 את נבחרת אוזבקיסטן.
בעקבות פציעתו נאלץ לוותר על מקומו בסגל הנבחרת למונדיאל 2014. הוא חזר לסגל לקראת משחקי גביע אסיה ב2015. הוא שותף בכל המשחקים ואף הבקיע שער במשחק נגד נבחרת עומאן. במהלך משחק הגמר נפצע בעקב והוחלף בג'יימס טרויסי, שמאוחר יותר הבקיע את שער הניצחון לטובת הנבחרת האוסטרלית.
ג'ון הוקס
ג'ון הוקס (באנגלית: John Hawkes; נולד ב-11 בספטמבר 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בסרטים "אמריקן גנגסטר", "הסופה המושלמת" ובסדרות "דדווד" ו"על הפנים". זוכה פרס אינדפנדנט ספיריט והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "קר עד העצם" משנת 2010.
ביוגרפיה
נולד בתור ג'ון מרווין פרקינס בעיר אלכסנדריה שבמינסוטה, בנם של פטרישיה ופיט פרקינס. עבר לטקסס שם החל לפתח קריירה בתור שחקן ומוזיקאי. הקים בשותף חברת תיאטרון והופיע ברחבי ארצות הברית. כיום גר הוקס בלוס אנג'לס, שם הוא כותב ומקליט שירים עם הלהקה שלו " King Straggler"
קולנוע
הוקס התפרסם לראשונה בתפקידים משניים בסוף שנות ה-90 בסרטי האימה "מצאת החמה עד צאת הנשמה", " אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון" בתור דייב חברו של ריי ברונסון (פרדי פרינז ג'וניור) שנרצח באכזריות בתחילת הסרט, בקומדיות הפעולה "שעת שיא" בתור מוכר המפות אותו חוקר הבלש קרטר (כריס טאקר), "הנוכל המבריק" בתור הפושע אדי ובדרמה "רופא במלכוד" בתור הבריון פליק העובד עבור המאפיונר ריימונד בלוסום (טימותי האטון).
בשנת 2000 שיחק במותחן האסונות שובר הקופות "הסופה המושלמת" בתפקיד באגסי איש צוות ספינת "אנדריאה גייל". ב-2001 הופיע בדרמת הספורט "משחק חזק". ב-2003 במותחן האימה "זהות" בתור לארי בעל המוטל. ב-2005 שיחק בתפקיד ראשי ראשון בקריירה בדרמה "אתה אני וכל השאר" בתור סוכן המכירות הגרוש ריצ'רד. ב-2006 גילם את אלונזו סטיבנס המודיע של הבלשים סוני קורקט (קולין פארל) וריקו טובס (ג'יימי פוקס) בגרסה הקולנועית לסדרה "מיאמי וייס".
ב-2007 שיחק בדרמת הפשע של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" את הבלש פרדי ספירמן השותף של בלש משטרת ניו יורק ריצ'י רוברטס (ראסל קרואו). ב-2010 בתפקידו הטוב בקריירה בדרמה "קר עד העצם" גילם הוקס את טירדרופ דודה של גיבורת הסרט הצעירה ריי דולי (ג'ניפר לורנס). על הופעתו בסרט זכה הוקס בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
טלוויזיה
התפרסם בטלוויזיה בעיקר בסדרת הדרמה התקופתית "דדווד" בתור סול סטאר המתוייג בתור "היהודי" של מחנה "דדווד" ובסדרה הקומית "על הפנים" בתפקיד דאסטין אחיו של המורה לספורט המתוסכל מכך שפספס קריירת בייסבול מקצועית קני פאוורס (דני מקברייד). כמו כן גילם בסדרה "אבודים" בעונתה השישית את עוזרו, מתורגמנו ודוברו האישי של דוגן, מנהיג ה"אחרים" במקדש, שיחק גם בתיקים באפלה.
מדיניות השכנות האירופית
מדיניות השכנות האירופית (באנגלית: The European Neighbourhood Policy; בראשי תיבות: ENP) היא חלק ממדיניות יחסי החוץ של האיחוד האירופי, המאפשרת למדינות שכנות, שאינן צפויות להצטרף לאיחוד (לעת עתה) לקחת חלק באזור הסחר החופשי האירופי, על ידי הגברת אינטגרציה ושיתוף פעולה כלכלי פוליטי ותרבותי ביניהן ובין האיחוד, ומטרתה לקדם שלום, יציבות ושגשוג כלכלי באזור.
האיחוד האירופי מציע באמצעות תוכניות פעולה בין האיחוד ומדינת היעד, יחסים מועדפים - בין השאר, גישה חופשית לחלק או לכל שוקי האיחוד האירופי (מוצרי תעשייה, מוצרים חקלאיים וכולי), וסיוע כספי או טכני, זאת בתמורה להתחייבות לרפורמה בדמוקרטיה וזכויות אדם במדינה, בממשלה, בכלכלה ובנושאים אחרים המקיפים שינוי חיובי.
מדיניות זו חלה לגבי השכנות המידיות של האיחוד האירופי ביבשה ובים: אוקראינה, אזרבייג'ן, אלג'יריה, ארמניה, בלארוס, גאורגיה, ירדן, ישראל, לבנון, לוב, מולדובה, מצרים, מרוקו, סוריה, הרשות הפלסטינית ותוניסיה. מדיניות השכנות האירופית מתקיימת בנפרד מתהליך ההרחבה – צירוף מדינות נוספות לאיחוד, ובמידה מסוימת היא אף הצעת תחליף לאפשרות ההצטרפות, שכן האיחוד מעוניין לשים גבול להרחבה. עם זאת, האיחוד משתדל להדגיש בהצהרותיו שאין במדיניות כדי לקבוע מראש, עבור השכנות האירופיות, כיצד היחסים ביניהן לאיחוד האירופי עשויים להתפתח בעתיד, בהתאם להוראות הקבועות באמנת ליסבון.
היסטוריה
במרץ 2003 הכריזה לראשונה מועצת האיחוד על מדיניות השכנות האירופית (ENP) (שנקראה בתחילה "יוזמת אירופה המורחבת"; באנגלית: "Wider Europe") המתווה קו פעולה חדש ביחס למדינות השכנות לאיחוד האירופי. מדיניות זו מיועדת, באמצעות תוכניות הפעולה, להשלים את תהליך ברצלונה, ולהדק את שיתוף הפעולה בדרך להשגת היעד המקורי, הקמת אזור סחר חופשי אירופי -ים תיכוני. המדינות הנכללות במדיניות זו הן אלה החברות בתהליך ברצלונה יחד עם מדינות מזרח אירופה שאינן צפויות להצטרף לאיחוד האירופי.
היעד המרכזי של התוכנית הוא להגיע למצב שבו היחסים בין המדינות השכנות לאיחוד האירופי יהיה זהה למצב היחסים השורר בין מדינות ה-EEA לבין האיחוד האירופי. מבחינה מעשית הכוונה היא להגיע להסכמים דו-צדדיים עם המדינות החברות בתהליך, שיאפשרו חופש מעבר של הון, שירותים, אנשים וסחורות; בנוסף, לחזק את שיתוף הפעולה בתחומים כמו אנרגיה, תחבורה, טלקומוניקציה ועוד.
במסגרת זו, סוכם על עריכת רפורמות מבניות שתכליתן הייתה ליצור צמיחה ומקומות עבודה מצד אחד, ולהביא לדמוקרטיזציה, פלורליזם פוליטי וקידום חירויות הפרט מצד שני. האינטרס של האיחוד האירופי הוא להיות מוקף במדינות יציבות ומשגשגות. תמיכה בהתפתחותן הפוליטית והכלכלית של שכנותיו היא הערובה הטובה ביותר לשלום באזור.
מדיניות זו מהווה גם כלי עבור האיחוד האירופי להפעלת עוצמה רכה על שכנותיה, בזכות התלות הכלכלית של המדינות הללו באיחוד. למדינות השכנות, מצדן, יש עניין להפיק תועלת מרבית ממה שיש לאיחוד האירופי להציע – יציבות כלכלית ושווקים גדולים יותר, ניסיון וידע בתחום הרפורמות הכלכליות, החברתיות והפוליטיות.
תוכניות הפעולה
מדיניות השכנות האירופיות מתבססת על תוכניות פעולה אשר מסוכמות בין האיחוד האירופי לבין כל מדינה שותפה. תוכניות הפעולה קובעות סדר עדיפויות לרפורמות פוליטיות וכלכליות בטווח של שלוש עד חמש שנים. החידוש בתוכנית זאת לעומת תהליך ברצלונה הוא ההכרה בפערים הגדולים מבחינה כלכלית בין המדינות השונות. הכרה זאת הובילה להכרזה על כך שיישום התוכנית אינו מותנה בהתקדמות זהה של כל המדינות (כפי שנעשה בתהליך ברצלונה); לכן, כל מדינה תפתח את קשריה עם האיחוד האירופי בקצב ההולם את מצבה הכלכלי, כלומר תוכניות הפעולה מבוססות על עיקרון בידולי, לפיו התייחסות האיחוד נקבעת בהתאם לצרכים, ליכולות, למטרות, ולקצב ההתקדמות המיוחדים של המדינה, והאינטרסים המשותפים לה ולאיחוד האירופי. לפיכך, קיימת אפשרות שתוכנית Wider Europe תאפשר לישראל להגיע להסכמים עמוקים יותר עם האיחוד האירופי. הגם שבפועל יש נטייה לשמור על אחידות או שוויון ביחסים עם כל המדינות השכנות, ושאין מוכנות לדיפרנציאציה גדולה מדי.
מדיניות השכנות האירופית אינה מיושמת באלג'יריה, בלארוס, לוב וסוריה שכן אלה טרם הסכימו על תוכניות פעולה.
הנציבות מפרסמת בכל שנה את דוחות ההתקדמות של מדיניות השכנות האירופיות. ההערכות הכלולות בדוחות ההתקדמות מהוות את הבסיס למדיניות האיחוד האירופי כלפי כל מדינה שותפה במסגרת מדיניות השכנות תחת עיקרון של "more for more". עיקרון זה חל על כל התמריצים שהוצעו על ידי האיחוד האירופי מהתפתחויות מדיניות ועד לסיוע כספי. למדינות שותפות הפועלות בנחישות לקידום רפורמות פוליטיות יוצעו, בנוסף לתמריצים הניתנים לשותפות האחרות: גישה רחבה לשווקים הכלכליים ונתח גדול יותר מהסיוע הכספי. בהקשר זה הנציבות החליטה להקים תוכניות המיועדות להקצות כספים לאותן מדינות שנוקטות צעדים על מנת לקדם את סדר העדיפויות הקבוע בתוכנית הפעולה. בתוך כך בספטמבר 2011 הוקם Civil Society Facility (CSF) חדש כדי לתמוך באותן מדינות.
ביקורות
החזון האירופי לא הפך למציאות. למרות יכולותיו, האיחוד לא מימש ולו חלק קטן מסדר יומו השאפתני, שכלל מחויבות בתחומי זכויות אדם כמו גם בתחום הכלכלי והפיננסי. לאיחוד ניתנה האפשרות להשהות את שיתוף הפעולה במקרה של הפרת כללים דמוקרטיים ופגיעה בזכויות אדם. בפועל, ניתן לומר שהאיחוד לא עשה שימוש בזכות זו, וניתן לשליטי מדינות ערב להכתיב את סדר היום אף על פי שלכל היה ידוע כי הופרו כללי המשחק הדמוקרטי. יתרה מכך, בעוד שבמסגרת מדיניות השכנות האירופית נקבעו אמות מידה לקצב ההתקדמות בתחום הרפורמות הכלכליות, לא נקבעו אמות מידה דומות לביצוע רפורמות בנושאי פנים, עובדה שהעניקה לשליטי מדינות ערב אפשרות להמשיך ולהגביל את החירויות והפלורליזם הפוליטי.
האביב הערבי שהחל בשנת 2011 בצפון אפריקה שפך אור על קשרים אישיים ועסקיים הדוקים בין האליטות השולטות במדינות חברות באיחוד האירופי ומקביליהם בים התיכון. לדוגמה, שרת החוץ הצרפתייה, מישל אליוט מארי נאלצה להתפטר בשל זעם ציבורי על קשריה למשטר המודח בתוניסיה. בשנת 2008, האיחוד האירופי הגיע להסכם מימון במסגרת ה-ENPI לתוכנית הפעולה הלובית ואף ייעד 60 מיליון אירו לשנים 2011–2013.
סוציאליסטים בפרלמנט האירופי קוראים לגישה חדשה בקשרי החוץ של האיחוד האירופי אשר "תתקן את כישלון מדיניות השכנות האירופית". מדיניות, אשר לדבריהם "מונעת על ידי הפחדים ואשר לה סדרי עדיפויות כמו מניעת הגירה בלתי חוקית, בלימת התפשטות האסלאם הרדיקלי, אינטרסים כלכליים - בעיקר הגישה לאנרגיה".
ישראל ומדיניות השכנות האירופית
ישראל היא בין השכנות המיידיות של האיחוד האירופי הכלולות במדיניות השכנות האירופית והייתה בגל הראשון של המדינות שסיכמו עם האיחוד האירופי תוכנית פעולה, תוכנית זו נכנסה לתוקף באפריל 2005 והוארכה עד אמצע 2010.
תוכנית הפעולה במסגרת מדיניות השכנות האירופית הרחיבה את הסכם ההתאגדות בין ישראל והאיחוד האירופי מ-1995 - (EU-Israel Association 1995 Agreement) הקודם לה. היא גם מהווה נדבך נוסף על "תהליך ברצלונה" למדינות הים התיכון, שחל גם הוא על יחסי ישראל והאיחוד האירופי. התחומים שבהם הוחלט על הגברת שיתוף הפעולה במסגרת תוכנית הפעולה כוללים: שדרוג שיתוף הפעולה הפוליטי; קידום שלום במזרח התיכון; קירוב החקיקה הישראלית לזו של האיחוד האירופי כאמצעי לפתיחת השוק הפנימי של האיחוד האירופי בפני ישראל; חתירה לליברליזציה נוספת בתחומים של סחר, שירותים וחקלאות; מאבק בפשע המאורגן; שיתוף פעולה בתחומי התחבורה, האנרגיה והתקשורת; הידוק הקשרים בתחומי המדע והטכנולוגיה; וקשרים בין אנשי מקצוע שונים בתחומי החינוך, התרבות והחברה אזרחית.
יישום תוכנית הפעולה יצר מארג קשרים הדוק בין ישראל לאיחוד האירופי. הוקמו עשר תתי-ועדות הנפגשות באופן סדיר, הן בבריסל והן בירושלים. נערכו סמינרים בנושאים כגון המלחמה בטרור והמאבק נגד גזענות ואנטישמיות. בנוסף על כך, פרויקטים כמו TAIEX ופרויקט התאומות- Twinning.
אפשרו למומחים אירופיים ולעמיתיהם הישראליים לשתף אלה את אלה במומחיות ומידע במגוון רחב של תחומים במטרה לקחת חוקים ותקנות ישראליים שזוהו על ידי האיחוד האירופי וישראל ביחד ולהתאימם לאלה של האיחוד האירופי.
פאל שמיט
פאל שמיט (בהונגרית: Schmitt Pál; נולד ב-13 במאי 1942) הוא פוליטיקאי הונגרי, ספורטאי בעברו בעל שתי מדליות זהב אולימפיות, ונשיא הונגריה בשנים 2010–2012.
ביוגרפיה
שמיט היה סייף מוצלח בנעוריו. הוא זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי במשחקים האולימפיים, במקסיקו סיטי 1968 ובמינכן 1972.
את דרכו הפוליטית התחיל בשנת 1990 בתור שגריר. הוא כיהן כסגן נשיא הפרלמנט האירופי בשנים 2010-2009, ולאחר מכן כיהן תקופה קצרה כיושב ראש האספה הלאומית של הונגריה. באותה שנה נבחר לנשיאות הונגריה והושבע לתפקיד ב-6 באוגוסט 2010.
שערוריית העתקת עבודת הדוקטורט
ב-11 בינואר 2012 פרסם שבועון כלכלי פוליטי הונגרי (HVG) ששמיט העתיק את עבודת הדוקטורט שלו. ב-29 במרץ אותה שנה בוטל תוארו האקדמי, לאחר שהתבררה נכונות העובדות. גם הוועד האולימפי הבינלאומי ביקש לקבל את המידע, ודוברו מסר שהחומר יילמד ויופקו מסקנות. מספר ימים אחר כך, ב-2 באפריל, הוא התפטר מתפקיד הנשיא.
המנון מדינת אורנג' החופשית
פוׁלְקְסְלִיד וָאן דֶה אוׁרַנְיֵיה פְרִייסְטַאט (בהולנדית: Volkslied van de Oranje Vrijstaat, ההמנון הלאומי של מדינת אורנג' החופשית; באפריקאנס: Vrystaatse Volkslied, ההמנון הלאומי של המדינה החופשית) הוא ההמנון הרשמי של מדינת אורנג' החופשית. בשנותיה הראשונות של המדינה, אשר הוקמה בשנת 1854, היא נעדרה המנון רשמי. לקראת שנת ה-12 לעצמאותה של המדינה, הוחלט על חיבור המנון כזה. ההשמעה הרשמית הראשונה של ההמנון הייתה ב-23 באוגוסט 1866, במסגרת חגיגות יום העצמאות ה-12 של מדינת אורנג' החופשית. הוא היה בתוקף עד סופה של המדינה בשנת 1902, אז היא הפסידה לבריטים במלחמת הבורים.
ההמנון משקף היטב את אופייה השמרני והנוצרי של מדינת אורנג' החופשית, היות שבמהותו הוא מעין תפילה. בהמנון, מבקשים אלו השרים אותו מהאל שיתמוך במאמציהם להפוך את מדינתם לטובה יותר. הבית הראשון הוא המבוא להמנון ובו מובעים התקווה לחירות משלטון זר, הרצון לקבל מעמד שווה בין אומות העולם כאומה העומדת בזכות עצמה, וכן השאיפה לשמר את קהילת מדינת אורנג' החופשית ככזאת המבוססת על "סדר, חוק וצדק". הבית השני עוסק בפנייה אל האל, הבעת אמונה וביטחון בצדקתו והקדמה לבקשות ממנו. בבית השלישי מתבטאת הבקשה מהאל לברך את נשיא המדינה ובבית הרביעי את מועצת העם - שני מוסדות השלטון העיקריים של מדינת אורנג' החופשית. הבית החמישי הוא בית מסכם, הכולל חזרה על הבקשות מהאל והבעת תקווה לעתיד של שגשוג וצדק למאות שנים קדימה.
פירוק המנזרים באנגליה
פירוק המנזרים באנגליה (באנגלית: Dissolution of the Monasteries) הוא השם שניתן במחקר ההיסטורי המודרני לסדרת צעדים מנהלתיים וחוקתיים שנקט המלך הנרי השמיני בין השנים 1536–1541, במסגרת הרפורמציה באנגליה. באמצעותם השתלט המלך על רכוש הכנסייה ואדמות המנזרים באנגליה. הנרי השמיני פירק את מגוון המוסדות שחיו בהם קהילות דתיות באנגליה, ויילס ואירלנד. הוא העמיד את רכושם ונכסיהם למכירה לבני האצולה, החצרנים ובעלי האחוזות שתמכו בו.
הנרי השמיני שאב את הסמכות החוקית למעשים אלו מ"חוק העליונות הראשון", אשר אושר על ידי הפרלמנט ב-1534; החוק העניק לו את ראשות הכנסייה באנגליה וניתק אותה ממרותו של האפיפיור ברומא. שני חוקים נוספים שאיפשרו זאת הם חוקי פירוק המנזרים שאישר הפרלמנט ב-1536 וב-1539. רק ב-1795 נבנה שוב מנזר ראשון על אדמת אנגליה.
פצאליס
פַֿצָאֵלִיס (ביוונית: Φασαηλίς, Phasaelis) הייתה עיר בבקעת הירדן, שהוקמה בסוף המאה ה-1 לפנה"ס על ידי הורדוס, מלך יהודה. שרידי העיר נמצאו בח'רבת פסאיל, כ-18 קילומטרים מצפון לעיר יריחו. כיום קיים במקום הכפר הפלסטיני פסאיל.
התקופה הרומית
המלך הורדוס הקים את העיר פצאליס בשנת 8 לפנה"ס, וקרא לה על שם אחיו הגדול, פצאל. לדברי יוסף בן מתתיהו, באמצעות העיר הזו ומאמצי תושביה, הפך הורדוס "גם את הארץ שמסביב, שהייתה שוממה, לפוריה ביותר". כפי הנראה, תושבים אלה היו אריסים, שקיבלו מהורדוס אדמה והתחייבו לבצע בה עבודות פיתוח. על פי השרידים הארכאולוגיים, עבודות אלו נעשו סביב בניית מערכת אמות-מים שאפשרו את השקייתם של שטחים נרחבים בעמק יריחו.
על פי המקורות העתיקים, באזור זה שגשגו בתקופת בית שני מטעים של תמרים, אפרסמון ותבלינים, שהיוו חלק משמעותי מהייצוא היהודי והארץ-ישראלי של תקופה זו. הסופר הרומאי פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע" (המאה ה-1 לספירה), כי ארץ יהודה מפורסמת בשל עצי התמר שלה, וכי אלה הגדלים בעמקים של ארכלאיס, פצאליס וליוויאס נחשבים משובחים מאד. פצאליס נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל שערך הגאוגרף תלמי בספרו "גאוגרפיקה" (המאה ה-2), בין הערים שב"יהודה ממערב לנהר הירדן", אם כי רשימתו משקפת צירופי מקורות מתקופות שונות. בזמן המרד הגדול ברומאים (66–70 לספירה), ננטשה העיר על ידי תושביה היהודים.
בשנת 199 נסללה דרך חדשה מניאפוליס (שכם) לפצאליס.
התקופה הביזנטית
בשנת 363 פקדה את בקעת הירדן רעידת אדמה שהרסה את העיר. היא יושבה מחדש בתקופה הביזנטית, במאה ה-5 או ה-6 לספירה, הפעם על ידי נוצרים.
פצאליס מופיעה במפת מידבא (בגבולה השמאלי), המתוארכת לסביבות 600 לספירה. היא מופיעה משמאל לארכלאיס (מהשם "פצאליס" ביוונית שרדו רק שתי האותיות האחרונות "ις") ובין שתי הערים מופיעות כפות תמרים.
היישוב חרב ככל הנראה שוב במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל (המאה ה-7).
ימי הביניים
בדצמבר 1982 נתגלה לוח אבן ועליו כתובת המנציחה פרויקט בנייה במקום בסוף המאה ה-9. ככל הנראה, אין בספרות הערבית שום אזכור לשם היישוב (עד לעת החדשה) ולכן הכתובת שנמצאה מהווה עדות יחידה על קיומו של יישוב בעל חשיבות באזור במהלך מאה זו.
נראה כי שמו של היישוב מן התקופה הרומית עדיין היה קיים בימי הביניים, משום שבשנת 1280 (התקופה הצלבנית) מציין הנזיר בורכרד מהר ציון באזור כפר קטן בשם "פֶסֶך" (Phesech), ובשנת 1322 מתקן הנוסע והגאוגרף הוונציאני מרינו סנודו את השם ל"פסאליס".
בעת החדשה
בשנת 1870 ביקר במקום ויקטור גרן ומצא אותו בהריסות. הוא ציין כי המקום מכונה "ח'רבת תל אל-פסאיל". בשנת 1874 ביקרה במקום משלחת סקר מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל, לצורך מיפוי הארץ, ותיארה את ההריסות הנרחבות באתר.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, אז עלו על הקרקע המושבים פצאל ותומר, שכנו בשטח הכפר פסאיל בקתות בוץ בודדות ששימשו את הבדואים בזמן מרעה החורף. עם ההתיישבות היהודית בסביבה ואיתה הזדמנויות העבודה, הגיעו לכפר מתיישבים חדשים, רובם מאזור בית לחם ושכם (הכפר פסאיל א-תחתא, "התחתון"). מאוחר יותר התיישבו באזור גם פלסטינים מיטא (פסאיל אל-פוקא, "העליון", היושב על חלק מהאתר הארכאולוגי). ב-1998 התיישבו בשטח האתר עצמו בדואים שמקורם באזור תל ערד (פסאיל אל-ווסטא, "התיכון").
ממצאי החפירות הארכאולוגיות
אתר ח'רבת אל-פצאיל, מזוהה עם העיר פצאליס. השטח המוכר כאתר ארכאולוגי הוא בן כ-650 דונם בין חלקי הכפר פסאיל הדרומי והצפוני ("אל-פצאיל דרום" ו"אל-פצאיל צפון"), והוא נמצא בשטח C. האתר הארכאולוגי כולו משתרע מכביש הגישה למושב תומר וצפונה עד לשדות שמדרום למושב פצאל. ניתן להגיע לאתר ברכב, מדרום מכביש 90 דרך כביש הגישה שעובר בתוך הכפר פסאיל (א-תחתא) או בדרך עפר מצפון דרך הכפר פסאיל אל-פוקא ("העליון").
התקופה הרומית
בשנים 2011–2012 נערכה חפירה באתר מטעם יחידת קמ"ט ארכאולוגיה איו"ש. מהתקופה ההרודיאנית נחשפה בריכת מים בגודל 30X40 מטר ובעומק של כ-6 מטרים, שהכילה, על פי ההערכה, כ-6,000 קוב מים. הורדוס הקים אמות מים ממעיינות פצאל הסמוכים עד לבריכת האגירה הגדולה. שרידיהן של אמות המים עדיין קיימים. נראה כי אורכן של אמות המים היה בין 300 ל-1,000 מטרים. לבריכת האגירה יש גרם מדרגות בצידה הצפון מזרחי והיא הייתה בשימוש גם בימי המנדט הבריטי. מהבריכה הוזרמו המים אל היישוב עצמו ואל השדות והמרחבים שסביבו, מה שאפשר את יצירתם של מטעים חקלאיים גדולים.
בחפירה נתגלו שרידי מבנה מגורים מפואר, בנוי מאבני גזית, ובו בסיסי עמודים הרודיאניים ואולם קבלת פנים גדול. בבתוך מערך החדרים של הבית ישנו גם מקווה טהרה. המקווה כפול (עם שתי בריכות) ובכך הוא האופייני לאזור הבקעה. קירותיו של אולם האירוח עוטרו בפרסקאות והמבנה כלל גם חדרי מגורים. בחפירה זו נחשף גם בית מרחץ שנבנה בתקופת הורדוס והיה גם בשימוש בתקופה הביזנטית. חדרי בית המרחץ מצופים בצינורות חרס. בצינורות החרס המרובעים, שפתחם כלפי מעלה, זרם האוויר החם, והם משולבים בהיקף הקיר שמסביב לחדר החם של בית המרחץ.
ליד בית המרחץ נמצאו שרידים של עיטורי סטוקו, שכמוהם נמצאו גם בארמונותיו של הורדוס ביריחו ובהרודיון. בחפירה נמצאו כלי אבן, המעידים על נוכחות יהודית ביישוב (בשל סוגיית הטהרה), נרות שמן, קערות שעליהן ציורים של תמר, וכן כלי זכוכית וצפחות ליין, לבשמים או למטבעות. כמו כן, נמצא בסיס של כלי האבן הגדול "קלל". הצפחות מתוארכות לזמנו של הורדוס ועד לתקופת שלטונו של אגריפס הראשון, מה שמעיד על רצף התיישבותי בעיר עד חורבן בית שני, בשנת 70 לספירה. על צלע ההר בסמוך לעיר אותר גם בית קברות.