cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנגלי 2: מבצע הצלה
פרנגלי 2: מבצע הצלה (באנגלית: FernGully 2: The Magical Rescue) הוא סרט מונפש אמריקאי משנת 1998, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר משמש כהמשך ישיר לווידאו של "פרנגלי: היער הקסום" משנת 1992. הוא הופק על ידי Wild Brain Productions והופץ על ידי 20th Century Fox Home Entertainment דרך חברת CBS/Fox Video Label. הוא בוים על ידי פיל רובינסון ודייב מרשל ונכתב על ידי כריס פינק וריצ'רד טולוך. אף אחד מהשחקנים מהסרט הראשון לא חוזר על תפקידו, הסרט כולל צוות קול חדש, כולל לורה ארליך, הארי ג'וזף, גארי מרטין, מאט ק. מילר, דיגורי אוקס ווסטין פיס.
עלילה
קריסטה מטפלת בשלושה גורי חיות תינוקות ומפגינה שליטה רבה יותר בטבע. היא ופיפס מתחילים בתחרות קטנה על מי יכול לגדל את הצמח המרשים יותר, בעוד פיפס מביע רצון לראות יותר מהעולם שבחוץ.
לפתע, באטי קודה מגיע בבהלה, מזהיר שציידים אנושיים ממש מאחוריו. הציידים האלה מופיעים עם הכלבים שלהם ולוכדים את שלושת גורי החיות התינוקות. ניסיון החילוץ הראשון בעודו בפרנגלי נכשל, ומביא לשריפת יער ענקית, הורסת חלק עצום מהיער ומצלקת את אמא קנגורו. פיפס ונערי החיפושית מתנדבים לעקוב אחר בני האדם לעיר ולהציל את התינוקות, ומשכנעים את באטי הסרבן להיות המדריך שלהם. הם מגיעים ללונה פארק בעיר. הם כל כך מוקסמים מהרכיבות, שהם נזכרים על ידי באטי לחדש את משימתם.
כל הזמן הזה הפיות מרפאות את יער הגשם וקריסטה מוצאת ועוזרת לאחד הכלבים של הציידים (היא קראה לו בוף) נטוש ונלכד במלכודת. היא לוקחת אותו למסע לעיר. פיפס ובני החיפושית פוגשים ילדה בשם באדג'י שמתקשה להתאמן על תעלול הליצן. פיפס עף אליה ומציג את עצמו ואת חבריו. היא נותנת להם מחסה בקרון שלה. באטי איתר את מקומם של הציידים, אך האחרים מתעלמים ממנו מוקסם מדי מכלי עזר אנושיים מודרניים. בארק ובאטי הולכים לעשות ניסיון חילוץ, אבל באטי נתפס.
באדג'י מספרת לפיפס שהיא עובדת על תעלול הליצנים שלה במשך שנים, אבל היא מעולם לא הייתה כל כך טובה. פיפס אומר לה שהיא מנסה יותר מדי, והיא צריכה פשוט לעשות את זה. בחזרה למקום שבו נמצאים התינוקות, החיות מאוד מפוחדות וחוששות שלעולם לא יחזרו הביתה. באטי מתגבר על אימתו מהמצב ומצליח להרגיע אותם. ואז הציידים לוקחים את כל הכלובים ומעמיסים אותם על משאית גדולה. ביריד באדג'י הולכת לדוכן תחרות וזוכה בבובת קנגורו מפרווה, שמזכיר לפיפס את הגורים שהוא אמור להציל. הוא מספר לבאדג'י עליהם והיא מציעה לעזור לו.
כולם מגיעים למחסן הישן. הציידים נוסעים, ובאדגי קופצת ממדף ונוחתת על המשאית. הם חולפים על פני סבו של באדג'י, והוא רואה שבאדג'י תלוי על ברזנט המשאית, והוא נוסע אחריהם. באדג'י מצליחה להיכנס למכונית ומשחררת את כל הציפורים בכלובים. הציידים רואים את באדג'י מנסה להיכנס למכונית והם זועמים לראות את כל הציפורים עפות משם. אחד מהם מטפס מהמשאית ומנסה להוריד את באדג'י. היא מצליחה להתרחק ממנו, אבל הוא פותח את המכונית שעליה היא ושולח אותה להתגלגל לאחור על הכביש. היא בסופו של דבר עם צד אחד של המכונית תלוי מצוק. כשהיא נופלת, באטי תופס אותה ומצליח להרים אותה בעצמו עד לראש הצוק (למרות שהיא כפולה בגודלה) ומאפשר לסבא של באדג'י לתפוס אותם ברשת שלו ולהביא אותם בבטחה לקרקע מוצקה.
לאחר מכן, הקבוצה נוסעת במכונית ליצן אל הספינה שבה מעמיסים את החיות. פיפס משחרר את תופסת המסוע כך שהכלובים נוחתים במכונית של סבא של באדג'י. מאבק על הכלובים מתחולל בין הציידים לבאדג'י. בוף וקריסטה מגיעים לעזור. הכלב השני פונה נגד אדונו לשעבר. הסירה מתרחקת והפיות משתמשות בקסם שלהן כדי למנוע ממנה להצמיח עץ ענק. נאגט כמעט טובע כשהוא בורח. באדג'י וסבה מאמצים את סלאשר ובוף בזמן שכל החיות והפיות חוזרות הביתה.
הפקה
הסרט הופק על ידי WildBrain ואנימציה על ידי Wang Film Productions בטפיי, טייוואן. אף אחד משחקנים הקוליים המקוריים לא שיחזר את תפקידיו. כל עבודת טרום-הפקה, כולל עיצוב דמויות, פריסה, סטוריבורד, תזמון, רקע ומפתח צבע התרחשו במתקן של WildBrain בסן פרנסיסקו, בעוד שהמתקן שלו בלוס אנג'לס עבד על פוסט-פרודקשן, שכלל עריכה, הרכב מוזיקה, כישרון קול ליהוק, הקלטת קול ומיקס.
יציאת סרט ההמשך הייתה מתוכננת ליום השנה החמישי לסרט המקורי ב-1997, אך הוא נדחק ל-17 במרץ 1998 כדי להימנע מתחרות עם מהדורות VHS אחרות במהלך מכירות חג המולד, כולל מתנה בלתי אפשרית, מזמור חג המולד, משאלתה של אנאבל והיפה והחיה 2: חורף קסום. הסרט קיבל הוצאה ישירה לווידאו.
ביקורת
הסרט הצליח פחות ביקורתית מהמקור. מייק בון מ"קלגרי הראלד" נתן ביקורת שלילית, והלין על חסרונו של רובין וויליאמס (שדיבב את באטי קודה בסרט הראשון) ועל המקוריות של הסרט הראשון.
מכרות רמלסברג
מכרות רָמֵלְסְברג (בגרמנית: Rammelsberg) שוכנים על הר רמלסברג, שגובהו 636 מטרים, בקרבת העיר גוסלאר שבגרמניה. המכרות היו פעילים במשך למעלה מאלף שנים, ובשנת 1992 הם הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה
הר רמלסברג שוכן במרחק קילומטר בכיוון דרום-מזרח מגוסלאר, הוא חלק מהרי ההארץ (Harz), והוא שימש לכריית עפרות מתכתיות וייצור מתכות (כסף, נחושת, עופרת, אבץ וזהב) עד שלהי מאה ה-20, כאשר התיעוד הרשמי הראשון של רמלסברג כאתר כרייה הוא מהמאה ה-11. לפי עדויות ארכאולוגיות שהתגלו בסמוך לעיר אוסטרוד אם הרץ שבסקסוניה התחתונה, הכרייה ברמלסברג החלה כבר במאה ה-3. במרחק של כ-40 קילומטרים דרומית לרמלסברג התגלה יישוב מתקופה זו, ונמצאו בו ציוד התכה קדם-תעשייתי ושרידי עפרות שניתן היה לשייכם לרמלסברג.
מרבצי הכסף הגדולים היו הסיבה שהיינריך השני החליט לערוך במקום את האספה המלכותית של 1009, ובמקביל להקים במקום בית מגורים עבורו ועבור משפחתו. העיירה גוסלאר החלה להתפתח מסביב לביתו של היינריך, והיא מילאה תפקיד חשוב בפעילותה הכלכלית של הליגה ההנזטית, עד שהגיעה לשיאה באמצע המאה ה-15. רווחי תעשיית הכרייה המקומית שימשו להקמתה של מערכת ביצורים בימי הביניים, כנסיות, מבני ציבור ובתים מפוארים עבור הבעלים של המכרה, שקיימים עד היום.
המכרות נכבשו על ידי דוכסות ברנדנבורג ב-1552, ונותרו בשליטתה עד שנכבשו ב-1866 על ידי ממלכת פרוסיה. תעשיית הכרייה והמטלורגיה המקומית המשיכה לפעול עד ל-1988, אז נסגר המכרה האחרון על ידי התאגיד פרויסג. לאחר סגירת המכרה האתר הפך למוזיאון המהווה את אחת מהנקודות הראשיות על דרך המורשת התעשייתית האירופית.
לקריאה נוספת
Stoppel D. (2002). "Spuren des Bergbaus im Westharz". Akad. Geowiss. Hannover, Veröffentl. 20: 77–84.
כ"ד בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ד טבת היא ברוב השנים פרשת וארא. אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת שמות.
10 סיפורים
10 סיפורים (באנגלית: ) הוא אוסף של סיפורים קצרים שכתב ארנסט המינגוויי. אוסף זה לא יצא לאור בצורה כזו על ידי המינגוויי, והוא מבוסס על בחירה חדשה של עורכי הספרים של המינגוויי בעברית.
מעטיפת הספר אפשר ללמוד כי הסיפורים הכלולים בכרך זה לקוחים מהקובץ ארבעים ותשעה הראשונים, שיצא לאור בשנת 1938. במבוא של המינגוויי לקובץ הנזכר הוא כתב: "הספר הזה כולל סיפורים מסוגים שונים. אני מקווה שתמצאו כמה שאתם אוהבים. לאחר שקראתי אותם שוב, החביבים עלי ביותר הם: חיי האושר הקצרים של פרנסיס מקומבר; בארץ אחרת; גבעות כמו פילים לבנים; אבוד לך; שלגי הקילימנג'רו; מקום נקי, מואר היטב; וסיפור בשם אור העולם, שמעולם לא היה חביב על אף אחד אחר. יש גם כמה אחרים. משום שאילו לא אהבת אותם, לא היית מפרסם אותם". שבעה מתוך עשרת הסיפורים כאן הם אלה שמונה המינגוויי ונוספו להם גם הרוצחים, חתול בגשם וקנרית לאחת.
רוב הסיפורים שפורסמו בקובץ הזה מופיעים לראשונה בעברית והם חלק ממפעל התרגום החדש של כתבי המינגוויי, בעריכת רחל פן. כמו שאר ספריו של המינגוויי, גם אוסף הסיפורים כאן מושפע מהרפתקאותיו של הסופר ומהאירועים שחווה בחייו.
אסקווילינו (רובע)
אסקווילינו (באיטלקית: Esquilino) הוא שמו של הרובע החמש עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר עץ ושלושה הרים ירוקים על רקע כסוף.
עד שנת 1921 היו שטחי הרובע חלק מרובע מונטי. בשנה זו, בשל הגידול באוכלוסיית רובע מונטי הפך אסקווילינו לרובע נפרד.
ברובע ממוקמת כיכר ויטוריו אמנואלה השני וכן הכנסיות בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה, סנטה ביביאנה, סנטה מריה דל בואון איוטו, סנט אנטוניו די פדובה וסנט אאוזביו.
1971 בטלוויזיה
1971 בטלוויזיה הישראלית
הכנסת החליטה ב־1971 להגדיר את תפקידיה של הטלוויזיה החינוכית. הוחלט שזאת תמשיך לפעול בנפרד מהטלוויזיה הכללית (הערוץ הראשון), כחלק ממשרד החינוך והתרבות. תחומיה כוללים תוכניות לימודיות לבתי הספר, תוכניות חינוכיות ותוכניות לגיל הרך.
מבצע פלשת
מבצע פלשת היה מבצע צבאי במלחמת העצמאות של חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב בין הימים 3-1 ביוני 1948, שמטרתו הייתה בלימת חיל המשלוח המצרי במישור החוף הדרומי.
רקע
ב-29 במאי 1948, שבועיים לאחר פלישת צבאות ערב, החל טור ממונע של הצבא המצרי לנוע ממג'דל צפונה. הטור נצפה לראשונה על ידי תצפיתני קיבוץ ניצנים; יותר מ-500 כלי רכב - מכוניות משא, זחלים, טנקים בינוניים ותותחים מכל הסוגים עברו על הכביש הראשי ממזרח לניצנים ופניהם לכיוון איסדוד.
הטור הגיע לעיירה איסדוד. חלקו נכנס לעיירה וחלק אחר המשיך צפונה כשלושה ק"מ ונעצר ליד ג'סר איסדוד (היום נקרא גשר עד הלום) מעל ואדי סוכריר. גשר זה פוצץ על ידי חבלני 'גבעתי' ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק. ביום בו נעצר לפני הגשר, הטור המצרי הותקף על ידי רביעיית מטוסי טייסת 101 בגיחתה הראשונה אי פעם. תוצאות הגיחה היו דלות, אך מאז אותה תקיפה, הטור המצרי לא ניסה להתקדם צפונה (אם כי אין לדעת אם אותה תקיפה אווירית גרמה לכך). לא היה ברור לישראל אם בכוונת המצרים להמשיך ולהתקדם צפונה, ומטרת מבצע 'פלשת' הייתה להשמיד את חוד הכוח המצרי.
התוכנית
לצורך המבצע, אשר ביצועו הוטל על חטיבת גבעתי, סופחו לחטיבה שלוש פלוגות מחטיבת הנגב. התוכנית הייתה לתקוף את המצרים בשלוש גזרות:
מהלך הלחימה
בלילה שבין 1 ל-2 ביוני 1948 נעו הכוחות והגיעו לשטחי ההיערכות לפני ההתקפה. זמן קצר לפני 'שעת האפס' נתקבלה פקודה על ביטול הפעולה והוראה על נסיגה. סיבת הביטול הייתה ידיעה מוטעית אודות החלטה של מועצת הביטחון על הפסקת אש שעמדה להיכנס לתוקף באותו לילה. ממשלת ישראל הורתה על הפסקת הפעילות הצבאית.
כיוון שנתבררה הטעות, הוחלט לבצע את ההתקפה באותה התוכנית בלילה שבין 2 ל-3 ביוני 1948.
בגזרה המרכזית נתגלה גדוד 57 מיד עם תחילת ההתקפה ובעקבות הגילוי הוא נסוג.
בגזרה הדרומית - באיסדוד נשברה התקפת חטיבת הנגב מיד בהתחלה. אמנם הם הצליחו לחסל עמדת תותח מצרית אך לא הצליחו להתבסס במערך המצרי. הם נסוגו, באבדות כבדות, דרך החולות לניצנים, כשמשורייני המצרים מזנבים בהם, ורק החולות מנעו את המשך המרדף.
אחרית דבר
מבצע פלשת היה כישלון צבאי כבד - 50 הרוגים וכמספר הזה פצועים - כ-10% מהכוח התוקף. שמונה מההרוגים נשארו בשטח ועצמותיהם נמצאו לאחר נסיגת המצרים והם הובאו לקבורה בקבר אחים בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים (ביניהם היה גם שעל שמו הוקם אחר כך בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי ברמת גן). עוד ארבעה נעדרים עד עצם היום הזה (2017). מספר סיבות לכישלון זה היו:
עד היום (2017) לא ברור אם מבצע 'פלשת' תרם לבלימת הטור המצרי. במסמכים מצריים שנתפסו לא נמצאה כל תוכנית להתקדמות צפונה מג'סר איסדוד, אלא להיערך להגנה בשטח מצפון לאיסדוד. מפקד הכוח המצרי, המייג'ור גנרל מוחמד נגיב כתב בזיכרונותיו כי הכוחות שהיו מצוים באזור איסדוד, כ-2,300 לוחמים, לא היו יכולים להשיג הכרעה בהתקדמות צפונה.
אורית גולדמן
אורית גולדמן (נולדה ב-1957) היא אמנית פלסטית ומיצב ישראלית.
ביוגרפיה
אורית גולדמן נולדה וגדלה בתל אביב, לה שני אחים גדולים. אביה, אהרון גולדמן, היה בעל בית קולנוע פאר בתל אביב ויו"ר התאחדות ענף הקולנוע. בצה"ל שירתה בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
גולדמן היא בוגרת בית הספר "אבני" לציור ופיסול, תל אביב (1981-1978), התמחתה בתחריט אצל טוביה בארי (1983-1981). בוגרת סיינט מרטינ'ס סקול אוף ארט, לונדון (1988-1985); בוגרת המכללה לתקשורת ופרסום A.C.C, תל אביב יפו, במסלול קופירייטינג (1999-1988); בוגרת מיצג ב"במת - מיצג", אצל תמר רבן, תל אביב (2006-2005).
עבודותיה מצויות באוספים פרטיים בבריטניה, סקוטלנד, פורטוגל וישראל.
אורית גולדמן מתגוררת ביפו, לה שתי בנות.
אודות עבודתה
אריה ברקוביץ': אוצֵר, מתוך קטלוג התערוכה 'יבשת משל עצמי':
"מי קובע את הגבולות ? מה היא טריטוריה ? שאלות אלו, שאורית גולדמן מעלה, מנסות לקבל תשובות ולהעלות תהיות על סדרת העבודות. ציורים גדולי ממדים בהם היא בודקת את הגבולות. תרתי משמע : גבולות טריטוריאליים, אישיים, חומריים, פיזיים ומטאפיזיים. העבודות עשויות בטכניקה מעורבת, שמשלבת תנועות מכחול רחבות ושטחי צבע גדולים, ובהם חלקי קולאז', שניתן לזהות ביניהם חלקים אנושיים וחלקם מופשטים. שגולדמן שואלת עצמה : "מי קובע את הגבולות" ? המשמעות היא רבת פנים. מצד אחד הכוונה לגבולות פיזיים וטריטוריאליים, גבולות, שחקוקים על גבי מפות מוכרות מהאטלס. יש בשאלות אלה נגיעה פוליטית על גבול האנרכיזם החברתי. מאידך, היא מכוונת אל גבולות הרוח, התכנים והתהיות האישיות. את גבולות התעוזה האמנותיים היא פורצת ועושה בהם כרצונה.
עבור גולדמן הציור והאמנות הם זירת משחקים שבה היא בודקת גבולות. מעשה הציור שלה מתממש בתהליך מתמשך שבא לידי ביטוי דרך תכנון מול אקראיות, מינימליזם אל מול ריבוי אקספרסיביות וחוויות אסוציאטיביות. מכאן, שהשאלות על מקומם של הגבולות בהוויה האנושית הן לגיטימיות ואף נדרשות. גולדמן שייכת לזרם המופשט האקספרסיבי האירופאי עם השפעות האקשן פיינטינג האמריקאי (American Action Painting).
יצירתה של גולדמן מתחברת לרוח זו במיוחד ביחס לדו מימד של מישור העבודה וגודלה, כמו גם למערכת היחסים של הצבעים שיש בהם ריבוי משמעויות. בתוך כך, נוצר מימד שלישי אשלייתי, כשמערכת הדימויים הנוצרת על מצע העבודה מעניקים ביטוי חזותי של תת ההכרה, אסוציאציות וחוויות האמן. גולדמן עובדת מתוך דחף חזותי הנסמך על ערכיה הפנימיים. בתהליך עבודתה היא מרגישה חירות אמנותית בה היא משלבת בין תנועה, רוח, מיתוס ומציאות אניגמטית."
נחשוני החולה
נחשוני החולה – 'תולדות יסוד-המעלה ומיסדיה' תרמ"ג-תשי"ח 1883–1958 הוא ספר מאת א.מ. חריזמן שכונס על ידי יהודה גרינקר, בהוצאת "המועצה המקומית יסוד המעלה" ו"אגודת מי מרום" לכבוד יובל 75 למושבה. הוצא לאור בשנת 1958. הספר מתאר את תולדות המושבה יסוד המעלה ומייסדיה בין השנים תרמ"ג-תשי"ח (1883–1958). החומר נאסף וכונס על ידי יהודה גרינקר יליד המושבה ובן למייסדיה, שהזמין את הסופר א.מ חריזמן לערכו כספר. בספר מקבץ סיפורי ראשונים בשפתם, מלווה בצילומי המקום ואנשיו, ומסמכים מראשית היישוב, בימיה הראשונים של המושבה הנקראת בפי אנשיה "יסוד".
ראשוניה התיישבו בשנת 1883 בעמק החולה לשפת האגם הידוע אז בשמו הערבי "ים סומכי" ("ים סיבכי", עם השנים שובש ל"ים סובכי"). לאמונתם, התיישבו החלוצים "לשפת מי מרום" המיקראית. למרות אמונת הראשונים, על פי גאוגרפים, "מי מרום" אינה במקום הזה. הבהרת הנושא חשובה לעצם הבנת עוצמת ההתיישבות העברית דווקא במקומה, מהיותה "התיישבות אמונית", שחשיבות התפיסה "כאן מי מרום!" היוותה מקור כוח להשרדות בתחום "ביצת החולה", למרות תנאים קשים ביותר לחיים, שלוו במות רבים מהקדחת וסיבוכיה. 22 בתי אב היו ראשונים במייסדים, מהם 21 משפחות מתיישבים במקום.
נפת מרג' עיון
נפת מרג' עיון (בערבית: قضاء مرجعيون) היא נפה מנהלתית במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. בירת הנפה היא מרג' עיון.
הכפרים בנפה
נפת מרג' עיון כוללת 39 כפרים ועיירות.
בין הכפרים שבתחום הנפה: כפר כילא, הכפר חולא, הכפר קליעה, הכפר מיס אל ג'בל.
ג'ים מצלר
ג'ים מצלר (באנגלית: Jim Metzler; נולד ב-23 ביוני 1951) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מועמד פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט " טקס" ושחקן המיני סדרה "צפון ודרום".
ביוגרפיה
מצלר נולד בעיר אונאונטה שבניו יורק. שיחק בייסבול ב"דארטמות' קולג'" וגילה כישרון גדול בתפקיד הפיטצ'ר, לאחר שסיים את לימודיו קיבל מצלר הצעה לחוזה מקצועני בקבוצת ה"בוסטון רד סוקס", אולם הוא ויתר על ההצעה והלך ללמוד תיאטרון במטרה להפוך לשחקן. לפני שהפך לשחקן שיחק בייסבול בליגת חובבים ושימש גם כשדר ספורט.
התחיל את דרכו בקולנוע, בסרטו של ארתור פן "ג'ורג'יה" ובדרמת ההתבגרות " טקס", בה שיחק בתפקיד שזיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לצידו של מאט דילון.
לאחר מכן התפרסם מצלר במיני סדרת הדרמה "צפון ודרום" בתפקיד הפוליטיקאי ג'יימס האונטון. מצלר התקשה לשחזר את הצלחותיו מתחילת שנות ה-80 והשתתף בתפקידי משנה בסרטים "צעד לא מחושב" (לצידו שחקן ותסריטאי הסרט בילי בוב תורנטון), "סודות אל איי", "גווייה על שפת הנהר" "שיחה קטלנית", "חם לתופך", "ילדי התירס 3" ו"נקודת מבט".
ספריית הדיאט הלאומית
ספריית הדיאט הלאומית (ביפנית: 国立国会図書館; "קוֹקוּריצוּ קוֹקאי טוֹשוֹקאן") הוקמה ב-1948 במטרה לסייע לחברי הדיאט של יפן במחקר של נושאים הקשורים למדיניות ציבורית. ספריית הדיאט הלאומית היא הספרייה הלאומית היחידה ביפן. הספרייה דומה במטרותיה ובהיקפה לספריית הקונגרס האמריקאית.
ספריית הדיאט הלאומית שוכנת בשני אתרים מרכזיים, בטוקיו ובקיוטו, ובעוד מספר סניפים.
היסטוריה
ספריית הדיאט הלאומית (NDL על פי ראשי תיבות שמה באנגלית) היא המשך של שלוש ספריות שונות: ספריית בית האצילים (הבית העליון), ספריית בית הנבחרים, ששתיהן הוקמו כשהוקם הדיאט הקיסרי של יפן ב-1890; והספרייה הקיסרית, שהוקמה ב-1872 תחת סמכות משרד החינוך.
סמכותו של הדיאט בתקופת שלפני מלחמת העולם השנייה הייתה מוגבלת; והצורך של חבריו במידע היה "קטן בהתאם". "...ספריות הדיאט המקוריות מעולם לא פיתחו את האוספים או השירותים שהיו הופכות אותן לנספח חיוני לפעילותה של רשות מחוקקת אחראית אמיתית.". יותר מכך, עד תבוסתה של יפן פיקחה הרשות המבצעת על כל המסמכים הפוליטיים, כשהיא מונעת מהעם ומהדיאט גישה למידע חיוני. הממשל הצבאי ביפן בתקופת הכיבוש האמריקאי בראשות הגנרל דאגלס מקארתור העריך שרפורמה במערכת הספרייה של הדיאט היא חלק חשוב בדמוקרטיזציה של יפן לאחר תבוסתה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 ייסד כל בית בדיאט ועדת ספריית דיאט לאומית משלו. האני גורו (Hani Gorō), היסטוריון מרקסיסט שנכלא בתקופת המלחמה באשמת פשעי מחשבה ונבחר לבית היועצים (הגוף שהחליף את בית האצילים שבוטל) לאחר המלחמה, פעל כחוד החנית במאמצי הרפורמה. האני חזה בעיני רוחו את הגוף החדש גם כ"מבצר של הריבונות העממית" וכאמצעי להגשים "מהפכה באמצעי שלום". הקצינים של צבא הכיבוש שהיו אחראיים לרפורמות בספרייה דיווחו שאומנם הכיבוש היה זרז בשינוי, אבל היוזמה המקומית הייתה קיימת כבר לפני הכיבוש, והרפורמות המוצלחות היו פרי עבודתם של יפנים מסורים כדוגמת האני.
ספריית הדיאט הלאומית נפתחה ביוני 1948 בארמון אקאסקה (כיום בית ההארחה הלאומי של יפן) כשהיא מכילה אוסף ראשוני של 100,000 כרכים. ב-1949 אוחדה ספריית הדיאט הלאומית עם הספרייה הלאומית (לשעבר הספרייה הקיסרית) על מנת ליצור את הספרייה הלאומית היחידה ביפן. עקב מיזוג זה זכתה ספריית הדיאט הלאומית בעוד כמיליון כרכים שקודם לכן אוחסנו בספרייה הלאומית לשעבר ברובע אואנו בטוקיו.
אף על פי שהמנדט המקורי של ספריית הדיאט הלאומית היה לשמש כספריית מחקר עבור הדיאט הלאומי, בפועל הציבור הרחב הוא הצרכן הראשי של שירותי הספרייה. בשנת הכספים שהסתיימה במרץ 2004, לדוגמה, דיווחה הספרייה על כ-250,000 פניות כלליות רק על 32,000 בקשות למחקר עבור הדיאט הלאומי.
האוסף הראשי
בתוקף תפקידה כספרייה הלאומית של יפן היא אוספת עותקים של כל הפרסומים המודפסים ביפן. יותר מכך, מכיוון שספריית הדיאט הלאומית משמשת כספריית מחקר עבור חברי הדיאט, צוותיהם, והציבור הרחב, היא שומרת אוסף נרחב של חומרים שהודפסו בשפות זרות בתחום נושאים רחב.
אוספים מיוחדים חשובים
בספריית הדיאט הלאומית יש שמונה אוספים ייחודים עיקריים: היסטוריה חוקתית ופוליטית מודרנית, מסמכים הקשורים לתקופת הכיבוש של יפן אחרי המלחמה, חוקים ופרוטוקולים של דיונים מקדימים, מדע וטכנולוגיה, מפות, מוזיקה, ספרים על יפן בשפות זרות וספרים נדירים.
היסטוריה חוקתית ופוליטית מודרנית
אוסף ההיסטוריה החוקתית והפוליטית המודרנית מכיל כ-300,000 פריטים הקשורים למודרניזציה המדינית והמשפטית ביפן במאה ה-19, כולל ארכיונים מקוריים של מדינאים יפניים חשובים מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כדוגמת איטו הירובומי, איווקורה טומומי, סאנג'ו סנטומי, מוטסו מונמיטסו, טראוצ'י מסאטקה, ודמויות רבות השפעה אחרות מתקופת מייג'י (1912-1868) ומתקופת טאישו (1926-1912).
מסמכים הקשורים לתקופת הכיבוש של יפן אחרי המלחמה
בספריית הדיאט הלאומית יש אוסף מיקרופילמים נרחב הכולל כ-30 מיליון דפים של מסמכים הקשורים לכיבוש יפן אחרי מלחמת העולם השנייה. אוסף זה כולל את המסמכים שהוכנו על ידי "המפקדה הכללית" (GHQ), המפקד העליון של כוחות הברית (SCAP), "ועדת המזרח הרחוק" (FEC), ו"צוות סקר המפציצים האסטרטגיים של ארצות הברית" (המקור של מסמכים אלו מצוי בבעלות הגנזך הלאומי של ארצות הברית.
חוקים ופרוטוקולים של דיונים מקדימים
אוסף החוקים והפרוטוקולים של הדיונים המקדימים כולל כ-170,000 מסמכים ביפנית וכ-200,000 מסמכים בשפות זרות הקשורים לדיונים בדיאט הלאומי ובבתי מחוקקים של כ-70 ארצות אחרות, והפרסומים הרשמיים, התקנות, חוות הדעת המשפטיות, והסכמים בינלאומיים הנוגעים לכ-150 ארצות זרות.
מדע וטכנולוגיה
בספריית הדיאט הלאומית יש כ-530,000 ספרים וחוברות וכ-2 מיליון מיקרופילמים הקשורים למדעים. חומרים אלו כוללים, בין השאר, עבודות דוקטורט במדעים ממדינות אחרות, כתבי עת מדעיים, הדיונים והסיכומים של איגודי מדע אקדמאיים, קטלוגים של תקני טכנולוגיה, וכו'.
מפות
לספריית הדיאט הלאומית יש אוסף של כ-440,000 מפות של יפן ושל ארצות אחרות, כולל מפות טופוגרפיות, גאולוגיות, הידרולוגיות ושרטוטים המתוארכים לתחילת תקופת מייג'י (1912-1868). ומפות טופוגרפיות של ארצות זרות.
מוזיקה
ספריית הדיאט הלאומית אוגרת את כל התקליטים שהוקלטו ביפן, ונכון ל-2008 יש בה אוסף של כ-300,000 תקליטי ויניל וכ-200,000 תקליטורים.
ספרים בשפות זרות על יפן
בעקבות המסורת שנקבעה בספרייה הקיסרית אוספת ספריית הדיאט הלאומית חומרים בשפות זרות על יפן, כולל מסמכים עתיקים ונדירים כמו דיווחים של מיסיונרים אירופיים שביקרו ביפן במאה ה-16.
הקאנסי-קאן
ספריית הקאנסי (קאנסי-קאן), שנפתחה במחוז קיוטו ב-2002 היא האתר השני של ספריית הדיאט הלאומית.
ספריית הדיאט הלאומית העבירה לקאנסי-קאן את האוספים הבאים: את רוב כתבי העת המערביים; ספרים וחומרים נוספים בשפות אסיאתיות (מלבד יפנית); חומרים מדעיים וטכנולוגיים מסוימים (דוחות טכניים); מאמרים של איגודים אקדמאים זרים; קטלוגים של תקני טכנולוגיה יפניים וזרים; עבודות דוקטורט זרות; וסיכומי כנסים בשפות מערביות; דוחות מחקר מדעיים שמומנו בעזרת מלגות ממשרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטנולוגיה, עבודות דוקטורט יפניות, וספרים על קלטות.
מקורות מקוונים של ספריית הדיאט הלאומית
ספריית הדיאט הלאומית הקימה אתר אינטרנט מפורט הן ביפנית והן באנגלית. מאגרי המידע המקוונים של הספרייה מכילים את הקטלוג הציבורי המקוון של ספריית הדיאט הלאומית (NDL-OPAC), הספרייה הדיגיטלית של תקופת מייג'י, מאגר הנתונים של צילומי הספרים הנדירים, ופרוטוקול הדיונים של הדיאט הקיסרי והדיאט הלאומי.
הקטלוג הציבורי המקוון של ספריית הדיאט הלאומית (NDL-OPAC)
באמצעות הקטלוג המקוון (Online Public Access Catalog - OPAC) מספקת ספריית הדיאט הלאומית כלי לחיפוש בכל האוסף של הספרייה באנגלית או ביפנית. תוך שימוש ב-OPAC, על מנת לזהות מקורות באמצעות מספר קטלוגי, יכולים משתמשים מחוץ ליפן לקבל חומרים מסוימים מספריית הדיאט הלאומית דרך השאלה בין ספרייתית. בנוסף, ספריית הדיאט הלאומית מספקת שירות צילום בתשלום עבור חוקרים הגרים מעבר לים.
הספרייה הדיגיטלית של תקופת מייג'י
אחד משירותי אתר האינטרנט של ספריית הדיאט הלאומית הוא הספרייה הדיגיטלית של תקופת מייג'י (תרגום מאנגלית שאינו תרגום ישיר מיפנית, השם ביפנית הוא 近代デジタルライブラリ – קינדאי דג'יטארו ראיבורארי). הספרייה הדיגיטלית היא הצאצא הדיגיטלי של "מיקרופילם מארוזן מייג'י"; תוצר של מיזם שאפתני לצלם במיקרופילם את כל האוסף של ספרי תקופת מייג'י, אוסף של כ-60,000 ספרים. הספרייה הדיגיטלית מכילה צילומים בפועל של עבודות אלו, המחלוקות לעשר קטגוריות עיקריות על בסיס שיטת מיון הספרים העשרונית היפנית (המבוססת על שיטת דיואי): מכיוון שמדובר בצילומים לא ניתן לבצע חיפוש על פי טקסט, אבל ניתן לבצע חיפוש ביפנית על פי כותרת הספר, המחבר, המוציא לאור, הנושא ותוכן העניינים. כתבי עת מתקופת מייג'י אינם כלולים באוסף זה.
מאגר המידע של צילומי ספרים נדירים
אתר האינטרנט של ספריית הדיאט הלאומית כולל מאגר של צילומי ספרים נדירים (貴重書画像データベース – קיצ'הושו גזו דטאבסו), אוסף של צילומים דיגיטליים מכ-37,000 ספרים מאוירים שהודפסו לפני תקופת אדו. במאגר זה ניתן לבצע חיפוש ביפנית על פי הכותרת, המחבר ומספר-קריאה.
פרוטוקול הדיונים של הדיאט הקיסרי והדיאט הלאומי
ספריית הדיאט הלאומית מספקת מאגר מידע על הפרוטוקולים של הדיונים הן בדיאט הקיסרי והן בדיאט הלאומי. זהו מאגר המידע היחיד באתר המאפשר חיפוש על פי טקסט. כל הפרוטוקולים מהקמת הדיאט הלאומי במאי 1947 ועד היום ניתנים לחיפוש מקוון. נכון ל-2008 רק הפרוטוקולים משתי הישיבות האחרונות (הישיבה ה-91 וה-92) של הדיאט הקיסרי (נובמבר 1946 עד מאי 1947) זמינים באתר.
לזרוב
לזרוב (בקירילית: Лазаров) הוא שם משפחה סלאבי, שנגזר מהשם הפרטי לזרוס
{{פירושונים|* יהודה ליב לזרוב – "מגיד מישרים" ליטאי שפעל ברוסיה ובארצות הברית, מחבר "דברי יהודה" (1904), "דגל יהודה", "קול יהודה", סידור "שפת יהודה".
תרבות הנגד
תרבות הנגד היא מונח בסוציולוגיה המתאר תת-תרבות שערכיה ונורמות ההתנהגות שלה שונה מהותית מאלה של הזרם המרכזי של החברה. תרבות נגד מבטאת את האתוס והשאיפות של אוכלוסייה מסוימת בעידן מוגדר היטב. כאשר הכוחות המתנגדים מגיעים למסה קריטית, תרבויות נגד יכולות לגרום לשינויים תרבותיים דרמטיים. דוגמאות בולטות לתרבויות הנגדיות באירופה ובצפון אמריקה כוללות את התנועה הרומנטית (1790-1840), הבוהמה (1850-1910), ותרבות הנגד המקוטעת יותר של דור הביט (1944-1964), ובעקבותיה תרבות הנגד הגלובלית של שנות השישים (1964-1974), אשר מזוהה בדרך כלל עם תת-התרבות של ילדי הפרחים. ותת-התרבות הפאנק המגוונת של שנות השבעים והשמונים. טביעת התחדיש מיוחסת לסופר וסוציולוג תאודור רוזאק בשנת 1969.
סקוגשירקוגורדן
סקוגשירקוגורדן (שוודית: Skogskyrkogården, בית הקברות שביער) הוא בית קברות השוכן בדרום סטוקהולם, שוודיה. העיצוב של בית הקברות משקף את התפתחות האדריכלות מסגנון רומנטי לאומי לפונקציונליזם.
היסטוריה
ב-1912 החליטה מועצת העירייה של סטוקהולם לרכוש שטח אדמה בגודל 960 דונם על מנת להכשיר בית קברות חדש. העירייה ארגנה תחרות אדריכלות בינלאומית, שתנאיה היו:
במקום הראשון זכו שני אדריכלים שוודים בני 30, גונאר אספלונד וסיגורד לורנץ. העבודה החלה ב-1917, וב-1920 נערך טקס הקידוש הרשמי של בית הקברות של היער ושל קפלת היער, שהייתה הקפלה הראשונה במקום ותוכננה על ידי אספלונד. חבר המנהלים של בתי הקברות בסטוקהולם קבע תנאים המגבילים את אופי המצבות בבית הקברות החדש. זמן קצר לאחר בנייתה התברר כי קפלת היער קטנה מדי, ומסיבה זו נבנתה קפלת תחיית המתים ב-1925, בעיצובו של לורנץ. בין 1923 ל-1924 היה אספלונד אחראי על בנייתו של בניין שירות.
ב-1935 הטילה מועצת העיר של סטוקהולם על אספלונד לתכנן את בנייתה של קפלה וקרמטוריום חדשים, שייבנו ליד השער הראשי. בין 1937 ל-1940 נבנו שלוש קפלות (קפלת האמונה, התקווה והצלב הקדוש) ביחד עם חדר מתים וקרמטוריום. צלב הגרניט הגדול שהיה על הגדר מחוץ לקפלות, עוצב על ידי אספלונד וניתן לבית הקברות במתנה על ידי תורם אנונימי.
ב-1994 העניק אונסק"ו לבית הקברות מעמד של אתר מורשת עולמית, ולמרות שמספר הקברים המפורסמים בסקוגשירקוגורדן קטן בהשוואה לאחיו הוותיק, נוּרה בֵּגְראוונינגסְפלאטסן (תרגום חופשי משוודית: בית הקברות הצפוני), סקוגשירקוגורדן הוא אטרקציה תיירותית. בביתן טאלום יכולים המבקרים לצפות בתערוכה אודות בית הקברות העוסקת במקורותיו ובאדריכלים שבנו אותו.
תיאור
בניגוד לבתי קברות אחרים בשוודיה, המזכירים בסגנונם פארקים אנגליים, עיצובו של סקוגשירקוגורדן הוא יותר פשוט. השבילים להולכי רגל מפוזרים בצורה מינימלית בין העצים. הקברים מפוזרים בין העצים ללא סידור מיוחד כלשהו. שינוי הצורה של שני בורות החצץ העתיקים ביותר ותצורת הקרקע שמסביב לקפלה הראשית מוסווים בתוך היער הבתולי המקיף אותם, אך מנוגדים לסגנון של פארקים אנגליים.
ההשראה האמנותית של אספלונד ולורנץ נבעה מאופי הקבורה הנורדית בעת העתיקה ובימי הביניים. בנוסף, הם עשו שימוש יעיל בעתיקות מאזור הים התיכון, אך במידה שלא האפילה על הסגנון הנורדי. העיצוב הכללי של בית הקברות מנוגד לסגנון העיצוב האירופאי הכללי של בתי קברות בתחילת המאה ה-20, סגנון ששאב את השראתו מציוריו של הצייר השווייצרי ארנולד בוקלין.
קפלת היער, הבנויה מעץ מסויד עם גג רעפים, מייצגת את הצד הרשמי והלא רשמי של הנטורליזם הרומנטי כפי שנקבע בדרישות התחרות. כמו כן, היא מייצגת את העניין של אספלונד בשיטות בנייה קלאסיות. הקפלה מסתיימת ליד חורשה של עצי אשוח בוגרים המוקפים בחומה, ונקודה זו מייצגת אלמנט נוף מקומי שהוא כנסייה המוקפת בבית קברות המוקף בחומה. האלמנט הזה מחוזק באמצעות גג הרעפים השחור של הקפלה, אך מנגד הרושם מוחלש כיוון שהגג נמצא על עמודים טוסקניים, כך שכאשר מתבוננים בקפלה ממרחק רב ניתן לטעות ולחשוב שמדובר בפירמידת עץ המגיחה מבין העצים.
מטרתה של קבוצת הקפלות השנייה היא לאפשר את קיומן במקביל של כמה הלוויות. לכל אחת מהקפלות יש גן סגור, וכקבוצה הן מנצלות את הנוף הטבעי בצורה מלאה. שיפוע הקרקע מודגש על ידי הגובה ההולך ופוחת של הבניינים לכיוון הקולומבריום הפתוח והשער הראשי. בתוך המדרון נמצאים בסיס הקרמטוריום ומספר מרתפים המכילים ציוד טכני. המאפיין העיקרי של פנים הקפלות הוא הבימה שעליה מניחים את המת ולא המזבח.
בחזית קפלת הצלב הקדוש (הגדולה ביותר) נמצא היכל מונומנטלי, ובסמוך אליו יש בריכת שושנים. מעבר לבריכה נמצא שטח שבו ניתן לקיים טקסים באוויר הפתוח. צפונית לקפלות נמצא הקולומבריום עם חללים וקברים עבור כדי האפר. הקישוטים בתוך שלוש קבוצות הקפלות נוצרו לאחר תחרות שנערכה ב-1937, והם משמרים את האופי הסגפני של סקוגשירקוגורדן.
טון מוביל
במוזיקה, טון מוביל הוא צליל שנמצא חצי טון מעל, או חצי טון מתחת, לצליל אחר ונמשך אליו. הוא יקרא טון מוביל עליון, או תחתון בהתאם לייחסו אל הצליל היציב אליו הוא נמשך.
הטון המוביל הוא צליל לא יציב המבקש להפתר לצליל יציב בצעד של סקונדה קטנה. כך הדוגמה הנפוצה ביותר לטון מוביל היא הדרגה השביעית בסולם המז'ורי. למשל בסולם דו מז'ור הצליל סי מבקש להיפתר בחצי טון למעלה לטוניקה, דו. בצורה דומה, הדרגה השלישית מי, מבקשת להיפתר למעלה לפה. דוגמה נפוצה לטון מוביל עליון, היא המדרגה השישית במינור, כך בדו מינור הצליל לה במול, הוא צליל מתוח שמבקש להיפתר מטה, לדומיננטה, לסול.
הטון המוביל הראשי של סולם יהיה זה שמושך אל הטוניקה, כלומר, הצליל השביעי. משיכה של חצי טון נתפסת חזקה במיוחד במוזיקה הטונאלית, ולכן הצליל השביעי בסולם, שהוא גם טון מוביל, וגם לא חלק מהמשולש הטוניקאי (כאמור, גם המדרגה השלישית היא טון מוביל, אולם היא נמצאת במשולש הטוניקאי המורכב מהראשונה, השלישית והחמישית), הוא הצליל הכי פחות יציב בסולם דיאטוני.
במודוסים בהם הצליל השביעי איננו טון מוביל, כמו המיקסולידי, או המינור הטבעי, הצליל השביעי בסולם נקרא סאבטוניקה.
המינור ההרמוני
המודוס, המינור ההרמוני נוצר מכיוון שבסולם המינור הטבעי אין אף טון מוביל לטוניקה. למעשה, הטון המוביל היחידי שיש במינור הטבעי הוא השישית המובילה לחמישית, אולם הטוניקה נמצאת במרחק של טון שלם גם מהצליל שתחתיה וגם זה שמעליה. בלה מינור למשל, הדרגה השנייה היא סי, והשביעית היא סול. במוזיקה טונאלית אחד המתחים החשובים ביותר הוא בין האקורד הדומיננטי לבין האקורד הטוניקאי. אולם בעוד בסולם מז'ורי הטרצה של האקורד הדומיננטי היא טון מוביל לטוניקה, במינור הטבעי אין את המשיכה הזו אל הטוניקה, כי אין את הטון המוביל. על כן נהוג להגביה את הצליל השביעי בסולם כדי שיהפך לטון מוביל אל הטוניקה. לדוגמה, בלה מינור הרמוני, הצליל סול מוגבה לסול דיאז, וכך הוא נהיה לטון מוביל לטוניקה לה.
האקורדים הגאוגרפים
שלושת האקורדים הגאוגרפים, או האקורדים של הסקסטה המוגדלת, האיטלקי, הצרפתי, והגרמני, הם שלושה אקורדים המכילים סקסטה מוגדלת בין הדרגה הרביעית המוגבהת לדרגה השישית המונמכת. כך למשל, בסולם דו מז'ור, או מינור, האקורדים הללו יכילו את מרווח פה דיאז ולה במול. השימוש של האקורדים הללו הוא פרידומיננטיים, כלומר הם מושכים בצורה מאוד חזקה לדומיננטה, וזאת בגלל שהם בנויים על כך שיש להם שני טונים מובילים אל הצליל הדומיננטי. בדוגמה לעיל, הצליל פה דיאז הוא טון מוביל תחתון לסול, והצליל לה במול, הוא טון מוביל עליון. יחד הם מושכים בצורה מאוד ברורה אל הסול, הוא הדומיננטה של סולמות אלו.
פסיכולוגיה ארגונית
פסיכולוגיה ארגונית, שידועה גם בשם פסיכולוגיה תעשייתית היא ענף בפסיכולוגיה שעוסק ביישום תאוריות, מחקר ושיטות התערבות פסיכולוגיות בקבוצות וארגונים מוכווני-משימה, במקומות עבודה או במסגרות אחרות. פסיכולוגיה תעשייתית-ארגונית מתמקדת בהתנהגויות ובצרכיו של היחיד במקום עבודה, ומציעה פתרונות לדאגות רבות של מועסקים. בעוד ששני הצדדים של תחום זה – התעשייתי והארגוני - עוסקים בנושאים דומים, הם מציעים נקודות מבט שונות ותובנות מתחום התמחותם במטרה לסייע למעסיקים להוציא את המיטב מעובדים ומנהלים.
הנושאים בהם עוסקת הפסיכולוגיה הארגונית הם יחסי עבודה בין חברי הקבוצה, מנהיגות, ניהול, פסיכולוגיית צוות, הנעה, גיוס, מיון והשמת עובדים, הכשרה מקצועית, קידום, פיתוח ארגוני, שינוי ארגוני, התנהגות ארגונית, הזדהות ארגונית, עבודה ומשפחה, ועוד. פסיכולוגים ארגוניים שואפים לשיפור הפרודוקטיביות של הארגון, תוך שמירה על בריאות פיזית ונפשית מיטבית של העובדים בו. פסיכולוגים ארגוניים בדרך-כלל עובדים במחלקת משאבי אנוש בארגון אליו הם שייכים, אך אחרים עובדים כיועצים עצמאיים מחוץ לארגון או כחוקרים באקדמיה.
פסיכולוגיה תעסוקתית, היא ענף קרוב לפסיכולוגיה הארגונית, אך מתמקדת יותר בפרט - בדגש על ייעוץ והכוונה לבחירת קריירה והיבטים פסיכולוגיים של האדם בסביבת עבודתו. היא משיקה לפסיכולוגיה הארגונית גם במיקוד בעולם העבודה וכן בכך ששני התחומים עוסקים בין היתר במיון ובהשמה של עובדים. בישראל, פסיכולוגיה תעסוקתית (ייעוץ תעסוקתי) ופסיכולוגיה ארגונית (ייעוץ ופיתוח ארגוני) הם ענפי התמחות נפרדים בתוך ההתמחות בפסיכולוגיה חברתית-ארגונית-תעסוקתית.
X-7
הלוקהיד X-7 (באנגלית: Lockheed X-7) שכונה "המקטרת המעופפת" היה מטוס ניסוי לא מאויש לבחינת מנוע מגח סילון ומערכות להנחיית טילים. הוא נישא על כנפיו של בואינג B-29 סופרפורטרס או B-50 סופרפורטרס. המגבר של המטוס הופעל לאחר ההטלה והביא את ה-X-7 למהירות של 1,625 קמ"ש, אז הושלך ומנוע המגח סילון המשיך משם. בסופו של דבר חזר הX-7 לקרקע על ידי מצנחים. המהירות המרבית שהושגה הייתה 4,640 קמ"ש (4.31 מאך), ובכך קבעה שיא לאותם זמנים. סך הכל בוצעו 130 טיסות של הX-7 בין אפריל 1951 ליולי 1960.
פרסית
פרסית (, פַֿארְסִי) היא שפה איראנית. הפרסית מדוברת בפי כ-80 מיליון בני אדם באיראן, כ-8 מיליון באפגניסטן ובקרב קהילות נוספות במדינות סמוכות לאיראן. זוהי שפתה הרשמית של הרפובליקה האסלאמית של איראן וכמחצית מאזרחיה דוברים אותה כשפת אם והשאר כשפה שנייה. בטג'יקיסטן השפה הרשמית היא טג'יקית - ניב של פרסית. אחת הלשונות הרשמיות של אפגניסטן היא הדארי, שאף היא ניב של פרסית. באיראן השם "דארי" משמש לתיאור הפרסית הקלאסית.
הפרסית מתועדת החל מהעת העתיקה. נהוג לחלק את ההיסטוריה של הלשון הפרסית לשלושה חלקים עיקריים:
הפרסית אינה מבחינה בין מינים דקדוקיים. הפועל הפרסי נוטה בגוף ומספר, ומערכת הפועל מכילה צורות סינתטיות (צורות העבר, ההווה, האווי והציווי) לצד צורות פריפרסטיות המורכבות מפועל עזר הנושא, יחד עם תבנית הנטייה עצמה, מידע דקדוקי ואלמנט פועלי הנושא בעיקר מידע לקסיקלי (צורות העתיד, העבר הרחוק ועוד). שם העצם הפרסי אינו נוטה ביחסה ובמין דקדוקי (החל מהפרסית האמצעית) אלא רק במספר - יחיד ורבים. הפרסית מכירה תוית סיתום פוסטפוזיטיבית בלבד, וחסרת תוית ידוע.
השפה נכתבת באמצעות גרסת האלפבית הערבי המותאמת לכתיבת הפרסית וכוללת 32 אותיות. חלק מהאותיות התפתחו לשם כתיבת הגאים שאינם קיימים בערבית. מילים ערביות נכתבות בדרך-כלל בכתיב המקורי, גם אם כוללות הגאים שאינם נהגים בפרסית. לפיכך יש אותיות המשמשות רק בכתיבת מילים ממוצא ערבי. בפרסית נעשה שימוש נרחב באמות קריאה, הרבה מן המקובל בערבית, אולם כלל זה חל רק על מילים ממוצא פרסי ולא ממוצא ערבי.
באוצר המילים הפרסי מילים רבות ממקורות זרים, רובן מערבית, וחלק גדול אחר מהמילים השאולות - בצרפתית. בתקופה שבה נפוץ האסלאם באיראן החליפו מילים ערביות שאולות חלק גדול מהפרסיות. השפה הפרסית היום כוללת מספר רב של מילים ממוצא ערבי, אולם הגייתן הותאמה למערכת ההגאים הפרסית, כך שהן נשמעות שונות למדי מהגרסה הערבית שלהן. ישנן גם מילים רבות המשותפות לטורקית ולפרסית, אף-על-פי שמדובר בשפות שונות מאוד זו מזו.
במאה ה-20, עם התחזקות ההשפעה האירופית באיראן, התווספו מילים רבות שמוצאן בשפות אירופאיות רחבות-תפוצה כגון צרפתית וגרמנית. כיום ההשפעה הרבה ביותר היא של השפה האנגלית, שהפכה לשפה הבינלאומית. אפשר למצוא בפרסית מילים חדשות רבות השאולות מאנגלית, בעיקר מונחים טכניים בתחום המחשבים, תחומים שונים במדע ובתחומים טכנולוגיים אחרים.
דקדוק
סדר הרכיבים במשפט הפעלי בפרסית: סדר הרכיבים במשפט הפרסי אינו קבוע לחלוטין, אבל המבנה הרגיל של משפט בפרסית הוא SOV, כלומר: נושא, משלימים (משבצת אופציונלית), אלמנט פרדיקטיבי (פועל). משבצת הנושא מוגדרת על ידי הרכיב המקיים התאם עם צורת הפועל (גוף ומספר), וניתן למצוא בה - שם עצם, אינפיניטיב, ביטויי מספר וכמות וכינוי גוף. משבצת המשלימים ותוארי הפועל תלויה במסגרת ההצרכה והערכיות של הפועל במשפט (המצוי, אם בכלל, במשבצת הפרדיקאט). המושא הישיר מאופיין על ידי הפוסטפוזיציה ra (דומה, אך לא חופף מבחינת התפוצה ל"את ה-" בעברית). משלימים נוספים מאופיינים על ידי פרפוזיציות שונות. במשבצת הפרדיקאט ניתן למצוא פועל פיניטי (דהיינו המאופיין בגוף), שם עצם או ביטוי שמני. כאשר הפרדיקאט הוא שם עצם, ימצא לאחריו אוגד פועלי בדגמים מסוימים, אך קיימים דגמים בלי משבצת אוגד (דהיינו משפטים שימניים).
כינויי הגוף: כינויי הגוף השונים אינם מהווים קטגוריה דקדוקית, אלא סינתזה של מספר קטגוריות. עם זאת, קיים יתרון בהצגתם כטבלה - הסביבה התחבירית והפונקציונלית בה ניתן למצאם אינה שווה עבור כל כינויי הגוף ובייחוד ניתן למצוא הבדל סביבתי ותחבירי בין הגופים הראשון והשני ובין הגוף השלישי. כינויי הגוף בפרסית, כשאר שמות העצם, אינם מבחינים במין דקדוקי.
shomā - משמש לעיתים בפניות מנומסות כגוף שני יחיד. u ו-ishān - מציינים בני אדם בלבד. האחרון מסמן אזכור מנומס. ān ו-ānhā - פורמלית מהווים כינויים רומזים, אך משמשים פונקציונלית ככינויי גוף.
לא ניתן להגות מילה המתחילה בעיצור /s/ ולאחריו עיצור נוסף (כלומר CC)V) שראשו [s]) ולכן בדרך כלל מוסיפים את תנועת /e/ (סימן הניקוד "סגול"); לדוגמה, ספגטי - א-ספגטי.
אנה, נסיכת סקסוניה (1903–1976)
ביוגרפיה
אנה נולדה ב-4 במאי 1903 בלינדאו לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה, והייתה אחותם של גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה ופרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן. בעת לידתה היו הוריה פרודים, ולאחר לידתה שלחה אותה אמה לבית אביה בדרזדן. באותה שנה התגרשו הוריה, ואנה יחד עם שאר אחיה נשארה יחד עם אביה. בשנת 1904 מת סבה גאורג, מלך סקסוניה, ואביה עלה לשלטון במקומו כפרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה. ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביה מתפקידו, בעקבות התבוסה של האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-4 באוקטובר 1924 התחתנה אנה עם יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה שמונה ילדים. בשנת 1944 ברחה המשפחה מהונגריה לרנסבורג, גרמניה, ובשנת 1948 עברו להתגורר בפורטו, פורטוגל. בשנת 1957 מת בעלה יוזף פרנץ, וב-8 בפברואר 1976 מתה אנה במינכן.
משפחתה
ב-4 באוקטובר 1924 התחתנה אנה עם יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה שמונה ילדים:
סופרטוניקה
סופרטוניקה במוזיקה, היא המדרגה השנייה בסולם דיאטוני, כלומר, הצליל השני בסולם. בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה. לחלופין הסופרטוניקה היא הדרגה ההרמונית השנייה בסולם, כלומר האקורד המשולש שהשורש שלו הוא הצליל השני. כך בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה, פה, לה. הסופר טוניקה היא צליל לא יציב, היות שהיא לא חלק מהמשולש של הטוניקה, והיא יכולה להפתר למעלה למדיאנטה או למטה לטוניקה.
האקורד של הסופרטוניקה הוא אקורד מינורי, כשהסולם מז'ורי (בדו מז'ור, רה פה לה) או אקורד חצי מוקטן כשהסולם מינורי (בדו מינור, רה פה לה במול). בשני המקרים, בהרמוניה המסורתית נהוג להכפיל את הטרצה של האקורד (פה), וההיפוך הנפוץ שלה הוא סקסטאקורד. כמו כן, זהו אקורד שמקבל באופן נפוץ ספטימה. בשביל הסופרטוניקה הספטימה היא צליל הטוניקה, כלומר רה פה לה דו, בסולם דו מז'ור.
תפקודה ההרמוני הוא של מתח מתון. דרגת הסופרטוניקה דומה בצליליה לצלילי דרגת הסובדומיננטה (הדרגה הרביעית), והיא מהווה דרגה משנית לדרגה זו. דרגה זו מובילה לרוב אל דרגת הדומיננטה (הדרגה החמישית), בדומה לתפקיד הסובדומיננטה. אחת הסיבות לשימוש הנפוץ כל כך בסופרטוניקה היא שכדי לעבור מסובדומיננטה לדומיננטה, השורש של האקורד עולה במדרגה אחת, מ-4 ל-5. זהו מהלך חלש, גם מבחינת הולכת קולות, יש לו נטייה להיות מקבילי, וגם מבחינות אחרת. לעומת זאת, השורש של הסופרטוניקה נמצא קוורטה מתחת לשורש של הדומיננטה, כך שבמהלך 2 ל-5 יש עליה בקורטה, שזהו המהלך החזק ביותר (הוא דומה למהלך של קדנצה, מחמישית לראשונה).
יתרון נוסף, אם כי נחות בחשיבותו, הוא שהסופרטוניקה מאפשרת גיוון צבעים. הדרגה החמישית והראשונה בסולם מז'ורי, שתיהן מז'וריות, וכמוהן גם הרביעית. אך הדרגה השנייה היא דרגה מינורית, שימוש בה מוסיף עוד גוון של צבע של אקורד.
בהולכת הקולות הפשוטה ביותר, אקורד סופרטוניקה במצב סקסטאקורד נפתר לאקורד דומיננטה כך: הבס עולה 4 ל-5, השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 עולה ל-7, וההכפלה של הטרצה נשארת ונהיית לספטימה של האקורד החדש. אולם נהוג מאוד שהסופרטוניקה תופיע כקוינטסקסט אקורד בקדנצה. במקרה שכזה היא תיפתר כך: הבס עולה, 4 ל-5. השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 יורדת ונהיית הספטימה 4, והספטימה 1 יורדת ונהיית לטון המוביל 7.
בג'אז החשיבות של הסופרטוניקה גדולה במיוחד. יחידת ההגיון הבסיסית של ההרמוניה הג'אזית הפשוטה היא מה שנקרא 2 - 5 - 1. סופרטוניקה, דומיננטה וטוניקה. כך בג'אז יש עמודי תווך של הרמוניה חשובה, והמעבר מאחד לשני באופן רגיל מתקיים כטוניסיזציה, כלומר עם ה2 - 5 - 1. כלומר במקום לעבור מראשונה לשישית, יהיה קודם הסופרטוניקה של השישית, אז הדומיננטה של השישית, ורק אז השישית. פעמים רבות יופיע רק ה 2 - 5 ויורגש המעבר לסולם החדש, אבל אז החמישית תהפוך למינורית, ותהיה כעת הסופרטוניקה למהלך 2- 5 - 1 חדש. למשל בסטנדרט סטלה באור הירח, שכתוב בסי במול מז'ור, ההרמוניה מתחילה ממי חצי מוקטן, ואז לה דומיננטי (כלומר, 2 - 5 של רה מינור, הדרגה השלישית בסולם) אבל במקום להפתר לרה, מגיע דו מינור, הוא הסופרטוניקה של הסולם הראשי, אחריו פה דומיננט, הדומיננטה של הסולם הראשי. אז במקום להפתר לסי במול, מופיע האקורד פה מינור, שהופך את פה לסופרטוניקה, ואחריו באמת מופיע סי במול דומיננט, שהוא הדומיננטה של הרביעית, שמגיעה מיד - מי במול מז'ור. כלומר כל המהלך הזה, היה הרחבה גדולה של הרביעית, בעזרת מהלכי 2 - 5 - 1.
פרשת ויצא
פרשת וַיֵּצֵא היא הפרשה השביעית בספר בראשית. לפי החלוקה לפרקים, מתחילה ב ומסתיימת ב ועוסקת בקורות יעקב מצאתו אל חרן ועד חזרתו לארץ כנען הכוללים את חייו אצל לבן הארמי, רעיית צאנו של לבן, נישואיו עם רחל ולאה בנותיו והולדת ילדיהם, בעזיבתו של יעקב את לבן ועוד. את פרשת ויצא קוראים בין התאריכים ו' בכסלו-י"ב בכסלו.
נושאים בפרשה
הפרשה מתארת את קורות יעקב מיום שיצא מארץ ישראל אל חרן ועד שובו לארץ ישראל. הפרשה כתובה כולה ברצף אחד מראשיתה ועד סופה, ללא חלוקה כרונולוגית ברורה. הפרשה פותחת ומסתיימת באירועים דומים - יעקב רואה מלאכים על גבול ארץ ישראל.
יעקב מגיע לחרן
יעקב מגיע לבאר שליד חרן, ולאחר דו-שיח קצר עם הרועים במקום רחל רועת הצאן מגיעה. יעקב משקה את הצאן של רחל, נושק לה ובוכה. רחל מודיעה לאביה לבן הארמי על בואו והוא פוגש ליד הבאר את יעקב.
עקרות ולידה
בעוד רחל נשארת עקרה, לאה יולדת ארבעה בנים בזה אחר זה: ראובן, שמעון, לוי ויהודה. היא קוראת להם בשמות המשקפים את צערה מכך שיעקב אוהב את רחל ולא אותה. רחל, שמצדה מקנאת באחותה על ילדיה, דורשת מיעקב "הבה לי בנים, ואם אין מתה אנוכי". יעקב משיב: "התחת אלוהים אני כי מנע ממך פרי בטן"?
רחל מחליטה לתת את בלהה שפחתה ליעקב, וזו אכן יולדת שני בנים, דן ונפתלי (שמות השבטים). אחר כך נותנת גם לאה את שפחתה זלפה ליעקב, ואף היא יולדת שני בנים, גד ואשר. לאחר סכסוך נוסף בין רחל ללאה בעניין מעשה הדודאים יולדת לאה עוד שני בנים ובת, יששכר, זבולון ודינה. בסופו של דבר יולדת גם רחל בן, הוא יוסף, ובשלב מאוחר יותר (פרשת וישלח) גם את בנימין, צעיר בניו של יעקב.
יעקב ולבן
יעקב פונה ללבן ומבקש לקבל שכר על עבודתו. לבן מסכים להעניק ליעקב חלק מצאנו לפי מאפיינים שהוסכמו ביניהם, אך מסלק בלי ידיעת יעקב את הכבשים המדוברות מעדריו, ומרחיק אותן למקום אחר. יעקב מצדו משתמש בשיטות רבייה מיוחדות ומצליח לצאת ברכוש גדול. יעקב, שחש בהידרדרות היחסים בינו לבין אנשי בית לבן, ולאחר שמתגלה אליו מלאך בחלום ומורה לו לשוב ארצה, מתייעץ עם רחל ולאה ומחליט לעזוב את בית לבן. הוא עוזב בלי להודיע ללבן ובמקביל גונבת רחל את התרפים של אביה, ששימשו אותו לעבודת אלילים.
לבן רודף אחרי יעקב ומשיג אותו בהר הגלעד, אולם מקבל אזהרה מפורשת מאלוהים שלא לפגוע ביעקב. הוא נוזף ביעקב על שעזב בלי להודיע ועל גנבת התרפים, ויעקב מציע לו לחפש את התרפים, ואף קובע כי מי שהתרפים ברשותו "לא יחיה". לבן מחפש, אולם רחל מצליחה להסתיר את התרפים והחיפוש מסתיים בלא תוצאות. בעקבות כך מתקומם יעקב ומטיח בלבן את עלבונו על היחס שזכה לו ועל שקריו של לבן. בסופו של דבר שניהם כורתים ברית שלא לפגוע אחד בשני.
לבן עוזב, ויעקב מתכונן להיכנס לארץ ישראל. יעקב רואה מלאכים המלווים אותו, וקורא את שם המקום "מחניים".
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת ויצא יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
הפטרה
ההפטרה היא בספר הושע שבתרי עשר. הספרדים והתימנים מתחילים ב. הספרדים מסיימים ב (ובקצת קהילות ממשיכים עד ), והתימנים ב. האשכנזים מתחילים ב ומסיימים ב, והרבה מקהילות הליטאים נוהגים להוסיף מ, ו. בנוסח רומניא התחילה וסיימו. בכל המנהגים מכילה ההפטרה פסוקים המספרים את קורותיו של יעקב.
קישורים חיצוניים
שונות
ויז'ואל בייסיק
ויז'ואל בייסיק (באנגלית: Visual Basic, או בקיצור VB) היא שפת תכנות מונחית אירועים וסביבת פיתוח משולבת (IDE) שפותחה על ידי חברת מיקרוסופט. השפה מוגדרת למעשה כשפת פיתוח אפליקציות מהיר (RAD) לממשקי משתמש (GUI) ומערכות עיבוד נתונים. השפה הושקה לראשונה כ-Visual Basic 1.0 ב-1991 וגרסתה האחרונה (VB6) יצאה בשנת 1998. החברה הוסיפה לתמוך בה בתמיכה המורחבת עד מרץ 2008. יורשתה היא VB.NET, שהיא שפה מודרנית בעלת יכולות מלאות (אם כי רבות מתכונותיה של VB הוטמעו גם בשפת C#). שפת VB יועדה לסביבת מערכת ההפעלה Windows בלבד, אך יש לה מימושים גם בלינוקס (Gambas). שפות הסקריפטים VBA ו- VBScript הן תת-גרסאות של VB.
היסטוריה
יסודותיה בשפת BASIC שהייתה שפת תכנות פופולרית בשנות השמונים, אף שהייתה חסרה מבני בקרה בסיסיים ולכן הקוד שנכתב בה נחשב "קוד ספגטי". בעיות אלה נפתרו ב־Visual Basic ששאבה רבות מהרעיונות והתחביר של שפת פסקל, כמעט בכל היבט אפשרי: צורת הגדרת בלוקים, מבנה הפונקציה, משפטי בקרה, אופרטורים ועוד, ומאידך לא הייתה גמישה ויעילה תכנותית כפסקל. השימוש שייעדו לשפה במיקרוסופט היה יצירת אבות טיפוס של תוכנות, שיכתבו לאחר מכן בשפות אחרות.
הגרסה הראשונה פותחה והוצגה לראשונה בכנס Windows world באטלנטה ב-20 במאי 1991, יחד עם חלונות 3.1. באותה תקופה לא היו כמעט כלי פיתוח לכתיבת ממשקי משתמש למערכת ההפעלה Windows, שהייתה עוד בחיתוליה.
עיצוב גרירה והשלכה באמצעות עכבר ליצירת ממשק משתמש נגזר מאב טיפוס של מחולל טפסים שפותח על ידי אלן קופר והחברה שלו "Tripod". מיקרוסופט התקשרה עם קופר וחבריו במטרה לפתח Tripod למערכת טופס לתכנות עבור Windows 3.0, תחת שם הקוד "Ruby" (אין קשר לשפת תכנות רובי). Tripod לא כללה כלל שפת תכנות. מיקרוסופט החליטה לשלב את רובי עם בייסיק כדי ליצור את Visual Basic.
מחולל ממשק רובי סיפק את החלק "החזותי" של Visual Basic בשילוב עם "EB" מנוע בייסיק משובץ שעוצב למערכת מסד נתונים "אומגה" הנטושה של מיקרוסופט. רובי גם סיפק את היכולת לטעון ספריות קישור דינמיות המכיל פקדים נוספים (שנקרא אז "gizmos"), שהפכו מאוחר יותר לסיומת VBX.
בשלביה הראשוניים השפה הייתה חלשה למדי, ובעלת ביצועים נחותים ותחביר פרימיטיבי וחסר גמישות, ולכן לא התאימה למערכות מסחריות, אך במהלך השנים, במיוחד החל מגרסאות 5 ו־6 שבהן הוספו פקדים שיתופיים, יכולת של הידור של הפרויקט לקובצי EXE ,DLL ו־ActiveX וכן פקדי משתמש ומסכי MDI, היא נעשתה חזקה למדי והתאימה להיבטים תכנותיים מסוימים, ובמיוחד ליצירת ממשק משתמש גרפי ולעבודה מול מנועי בסיסי נתונים.
בעקבות או במקביל להצלחה של VB יצאו תוכנות דומות כמו דלפי של בורלנד ומחולל היישומים Access של מיקרוסופט.
פיתוח השפה הופסק אחרי גרסה 6, הסתיימה ב-31 במרץ 2005, והתמיכה המורחבת הסתיימה במרץ 2008. עם זאת, הרכיבים העיקריים של סביבת הפיתוח Visual Basic 6 פועלים בכל גרסאות 32 סיביות של Windows עד וכולל Windows 11.
במקום VB6 מיקרוסופט פיתחה את Visual Basic.NET, כחלק מ-.NET בשפה זו מומשו כל עקרונות התכנות מונחה עצמים, תחביר השפה הוגמש וחוזק, והיא חוברה אל פלטפורמת הדוט נט.
מאפיינים של Visual Basic
השפה היא בעיקרה שפת תכנות חזותי מהירה, מונחית אירועים, בעלת טיפוסיות חלשה, שיש בה תמיכה חלקית בתכנות מונחה עצמים.
סביבת הפיתוח
סביבת הפיתוח של VB כוללת מספר של חלונות:
הטופס
הטופס הוא לב ליבה של שפה זו. התפיסה היא שמתחילים בשלב החזותי. יוצרים את כל הטפסים של הפרויקט, נותנים תפקודיות ראשונית לכל טופס, באמצעות ציור של פקדים מובנים ושל פקדי Active X על גבי הטופס (שווה להכרזה של משתנה). קינפוג מאפייני הפקדים שבאמצעות חלון התכונות, וכתיבת קוד VB היכן שצריך (גישה נוחה לקוד הרלוונטי בהקלקה כפולה על הטופס או על הפקד). בחלון הקוד אפשר לקבל את רשימת כל האירועים של הטופס ופקדיו, ובבחירת אירוע נוצרת לה אוטומטית שגרת אירוע עם כל הפרמטרים הרלוונטיים. בשגרה יש לכתוב קוד או לקרוא לשגרה/פונקציה שנמצאת במקום אחר. במקרה שעדיין הפונקציונליות הדרושה חסרה, אפשר ליצור הפניה לפונקציות בקובצי DLL או לקובצי COM, או להכריז על פונקציות שנמצאת ב-APIs של המערכת, או לכתוב את הקוד הנצרך במודול או במחלקה.
בגישה הזו הטופס משמש כמֵכל (container) שמחזיק בתוכו את הפקדים השונים, כך שכאשר מעתיקים את הטופס כל הפקדים שבו מועתקים אף הם. בנוסף הטופס משמש גם כאוסף לכל הפקדים (collection) וכך אפשר באמצעות הטופס לעבור על כל הפקדים באופן סדרתי באמצעות לולאה. ישנם חלק מהפקדים שיש להם מאפיין של מֵכל, כך שהם יכולים לשמש בטופס כתת-טופס, ולהכיל בתוכם פקדים שונים (יעיל לקבץ פקדים סביב נושא מסוים). ויש חלק מהפקדים שמכילים בתוכם אוסף של פריטים כמו למשל פקדי תיבת רשימה ותיבה משולבת שמכילים אוסף של רשימות.
User Control
זהו טיפוס פקד מיוחד שנוצר בידי המתכנת, שהוא מעין מיני טופס, ובעצם הוא מעין ActiveX פנימי של VB. כשם שאפשר ליצור בשפות תכנות טיפוסי משתנים, המבוססים על משתנים קיימים, כך אפשר ב-VB ליצור טיפוסי פקדים חדשים, המבוססים על פקדים קיימים או על שיטות גרפיות של השפה. יוצרים אותו כשם שיוצרים טופס, וברגע שהוא קיים במערכת, נוסף אייקון שלו בסרגל הכלים ואפשר לצייר אותו בכל טופס בפרויקט כשם שמציירים פקד רגיל. זהו למעשה יישום של התפיסה המונחית עצמים והתפיסה המודולרית. לרכז פונקציונליות במחלקה סגורה, שמתקשרת עם החוץ באמצעות תכונות ומתודות חיצוניות. יחודו על סתם מחלקה שהוא בנוסף לקוד יכול להיות בעל מופע חזותי. שימוש פשוט יכול להעשות בו על מנת להכליל טופס אחד בטופס אחר, אך אפשר ליצור באמצעות טיפוס זה פקדים מורכבים. הפקד מתאפיין בקלות שבה ניתן ליצור אותו, ויתרון נוסף בו שניתן לראות את האפקט התכנותי שבו בטופס אחר, גם שלא בזמן ריצה. VB הורישה את הטיפוס הזה לסביבת הדוט נט.
פקדים שיתופיים
ל-VB5 ול-VB6 הוספו פקדי ActiveX שיתופיים רבים בקובצי OCX. בין הפקדים הללו יש פקדי רבים ומגוונים, שחלקם פועלים באופן הדדי. הצירוף של פקדים אלו הרחיב באופן משמעותי את היכולות של שפה זו, ואפשר למתכנתים לבצע דברים רבים באופן קל ופשוט. בין הפקדים הרבים ניתן למנות: למעשה בסביבת הדוט נט חלקם של פקדים אלו אומצו, והפכו להיות פקדים מובנים בסביבת הפיתוח, כאשר האינטגרציה שלהם שופרה, כמו גם מאפיינים ומתודות ששוכללו ונוספו.
אוסף פקדים
ב-VB6 יש אפשרות ליצור בטופס אוסף פקדים תחת אותו שם, באופן שיהיה אפשר להתייחס לכל הפקדים באמצעות אינדקס כמו למערך, כאשר כל פקד הוא איבר באוסף. אפשרות זו נוחה כאשר צריך לעבור באופן סדרתי על מספר רב של פקדים, לשם שינוי תכונותיהם או קריאת ערכים מהם. כאשר הפקדים בנויים באופן הזה, אפשר בלולאה אחת פשוטה לעבור על כולם. באוסף פקדים ניתן בזמן ריצה להוסיף פקדים נוספים לאוסף. בשיטה זו ניתן ליצור אירוע אחד לכל הפקדים באוסף ולהבדיל ביניהם באמצעות מספר האינדקס של הפקד, דבר שמהווה חיסכון גדול בכתיבת הקוד.
הצהרות
באמצעות הצהרות השפה ניתן לקבוע דרך של התייחסות הכללית לקוד, כמו למשל האם נדרשת הכרזה על משתנים. (Option Explicit), מהו הטווח של מערכים וכדומה (Option Base).
הצהרה נוספת היא הצהרה על פונקציות בקובצי DLL חיצוניים, באמצעות המילים השמורות Declare ו-Lib.
דוגמה. אם רוצים לנגן קובץ קול באמצעות API של חלונות, אפשר לעשות זאת באמצעות ההצהרה הבאה: