cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
ממרן נולד וגדל במצריים. בשנת 1949, בגיל 19 עלה לישראל יחד עם אחיו הכדורסלן שמואל (סמי) ממרן. עם סיום מלחמת העצמאות, הצטרף יחד עם אחיו להפועל ירושלים. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של מכבי והשנייה של הפועל. ממרן שיחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל ירושלים יחד עם דני מילין ואריה (ארינקה) כהן.
אייפוד
מכירות
נכון בסוף שנת 2004 שלט האייפוד ב-92 אחוז מכלל שוק הנגנים הדיגיטליים מבוססי הדיסק הקשיח בארצות הברית וב-65 אחוז משוק הנגנים בכללו. קצב המכירות הנוכחי של הנגן מגיע, לפי הערכות, לכמיליון עותקים ויותר מדי חודש.
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
בשנת 1953 הוקמה "ועדת הכדורסל", (לימים הוחלפה על ידי איגוד הכדורסל בישראל), שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. שבועות ספורים לפני פתיחת הליגה קיימה "הפועל" מבחנים באולם בחדרה. הפועל תל אביב, הפועל חולון, הפועל גבע והפועל מעין ברוך זכו בכרטיסים הנכספים. ואילו הפועל ירושלים, יחד עם ממרן, השתתפה בליגה השנייה.
אייפוד
מכירות
מכשירי אייפוד מיועדים לעבוד עם תוכנת iTunes של אפל, המאפשרת הורדת שירים, סרטים ותוכנות טלוויזיה למחשב, לנגנים השונים, ניהול ספריות מוזיקה והשמעת מוזיקה במחשבי מקינטוש ו"חלונות". המכשיר כולל סוללה פנימית הנטענת באמצעות חיבור למחשב (דרך כבלי FireWire, USB או 2.0 USB) או באמצעות חיבור לחשמל.
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, עבר ממרן למכבי חיפה מהליגה הראשונה, ושימש בה כמאמן/שחקן ושיתף פעולה עם כוכב הקבוצה יצחק רובינשטיין. הקבוצה סיימה במקום ה-9 עם 7 ניצחונות ו-14 הפסדים. ממרן השתתף ב-22 משחקים וקלע בממוצע של 9.3 נקודות. בסיום העונה עזב את תפקידו כמאמן מכבי חיפה והמשיך בקבוצה כשחקן. בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני, אך התקיים לראשונה מפעל גביע המדינה - בו הודחה מכבי חיפה כבר בסיבוב הראשון. באוגוסט 1956 נופה ממרן מנבחרת ישראל.
אייפוד
מכירות
בשנת 2008 עם הצגת גרסת התוכנה השנייה לאייפון ולאייפוד טאץ' פתחה אפל חנות אפליקציות (תחת אייטיונס המאפשרת לבעלי מכשירים אילו להוריד תוכנות ולהפעיל אותן על הנגן הנייד.
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
העונה הבאה, עונת 1956/1957, הייתה עונתו האחרונה של ממרן כשחקן. במהלכה, השתתף ממרן ב-6 משחקים בלבד, קלע בממוצע של 11.8 נקודות והקבוצה סיימה במקום ה-9. בסיום העונה פרש מכדורסל.
אייפוד
מכירות
כמובילה בשוק, ספגה אפל ביקורת מיצרניות נגנים מתחרות על כך שאינה מאפשרת להם להשתמש בתקן ניהול זכויות דיגיטלי (DRM) שלה, המכונה "FairPlay". החברה ספגה ביקורת מחנויות מוזיקה מקוונות מתחרות (לעיתים בניהול של יצרניות נגנים) על כך שאייפוד אינו מנגן קבצים מוגנים בשיטות הגנה אחרות, כמו אלו הקיימים בקובצי WMA. מצב זה דוחף משתמשי אייפוד להשתמש ב-iTunes ולא בחנויות מקוונות אחרות, ומעודד משתמשי iTunes לרכוש את אייפוד ולא נגנים אחרים.
מצב עניינים זה הוביל ביולי 2004 את חברת ריל-נטוורקס (RealNetworks), בעלת תקן נגינה מתחרה וחנות מקוונת מתחרה להוציא את "הארמוני" ("Harmony"), תקן המחקה את הגנת FairPlay של אפל ומאפשר נגינת קבצים שהורדו מחנותם על מכשירי אייפוד. אפל האשימה את ריל-נטוורקס באימוץ טקטיקה ואתיקה של האקרים ומאוחר יותר עדכנה את הקושחה למכשירי האיי-פוד כך שלא יוכלו לנגן קבצים המוגנים על ידי הארמוני.
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
סך הכל שיחק ממרן שתי עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 28 משחקים וקלע 275 נקודות. בנבחרת ישראל שיחק 8 משחקים והשתתף באליפות אירופה 1953.
הקאות יתר בהיריון
הקאות יתר בהיריון (לטינית: hyperemesis Gravidarum) הוא סיבוך הריוני המאופיין על ידי בחילות והקאות מרובות. הקאות יתר בהיריון נבדלות מבחילות בוקר ונחשבות כמצב חמור יותר. הקאות יתר בהיריון מוגדרות כיותר משלושה פרקי הקאות ביום, ירידה במשקל של 5% או 3 קילוגרמים ממשקל הלידה ההתחלתי ונוכחות של קטונים בשתן בבדיקות מעבדה.
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
לאחר פרישתו עבד כמאמן כדורסל וכן במקביל עבד במשטרת ישראל. בשנת 1960 אימן את מכבי קריית מוצקין, אך לאחר שמתוך 11 משחקים ניצח 3 בלבד - הוחלף בידי אברהם פסח. בעונת 1965/1966 החליף ממרן את חיים חזן כמאמן הפועל חיפה למשך 7 משחקים ותחת הדרכתו סיימה הקבוצה במקום השלישי. בשנת 1972 אימן את נבחרת הכדורסל של חבש. בשנת 1974 מונה למאמן הפועל ירושלים, אך לאחר משחק אחד בלבד בו הובסה הקבוצה 65–122 על ידי מכבי רמת גן - פוטר ממרן והוחלף באריה כהן.
אייפוד
מכירות
בשנת 2006 שוחררו כמה ממוצרי החברה כאשר הם נגועים בווירוס RavMonE.exe.
הקאות יתר בהיריון
הגורמים המדויקים של הקאות יתר בהיריון לא ידועים, אם כי ידועים מספר גורמי סיכון להקאות מרובות. באבחנת הקאות יתר בהיריון נדרשת אבחנה מבדלת לשלילת סיבות אחרות למחלה החולקות תסמינים דומים.
טיפול ראשוני בהקאות יתר כולל שתייה מרובה והימנעות ממזונות קשים לעיכול ובאופן כללי קווי הטיפול השמרנים משותפים לטיפול בבחילות והתייבשות. קיימות עדויות ליעילות טיפול תרופתי והמלצות תזונתיות להקלת התסמינים. טיפול תרופתי נבחר יהיה פירידוקסין או מטוקלופראמיד. במקרה של החמרה נדרש אשפוז במחלקת נשים.
דונלד הרינגטון
חייו
הרינגטון נולד וגדל בליטל רוק, ארקנסו. הוא איבד את מרבית שמיעתו בגיל 12 בעקבות מחלת דלקת קרום המוח. כילד קלט וזכר את אוצר המילים ואופני ההבעה של שוכני האוזרק אותם הביא לידי ביטוי בספריו. למרות חרשותו עסק בבגרותו בהוראה.
מרדכי ממרן
ביוגרפיה
ב-22 באוקטובר 1989 הלך ממרן לעולמו בגיל 59 ונטמן בבית העלמין בבאר שבע.
הקאות יתר בהיריון
בזמן שהקאות בהיריון מתרחשות ב-70-80% מכלל הנשים ההרות ונחשבות לתופעת לוואי טבעית במהלך הבריא של ההיריון, הקאות מרובות משפיעות על כ-0.3%–2.0% של נשים בהיריון בלבד. בעבר מוות מסיבוכים של הקאות מרובות היה גורם עיקרי לתמותה בהיריון. כיום בעזרת טיפול רפואי מקרי המוות הם נדירים מאוד. הסיכון להפלה בקרב המושפעות מהקאות יתר נמוך. אך קיים סיכון ללידה מוקדמת.
תסמינים
הקאות מרובות עשויים לגרום : הסימפטומים עשויים להחמיר כתוצאה מתזונה, רעב, עייפות וויטמינים הניטלים על ידי נשים בהיריון (ביחוד כאלו המכילים ברזל). נשים רבות עם הקאות מרובות מעידות על רגישות לריחות בסביבה, ריחות מסוימים עשויים להחמיר את הסימפטומים.
הקאות יתר נוטות להופיע בשליש הראשון של ההיריון ונמשכות פרק זמו משמעותי יותר מאשר בחילות בוקר. בעוד שרוב הנשים יחוו הקלה כמעט מוחלטת של בחילות בוקר סמוך לתחילת השליש השני של ההיריון, חולי הקאות מרובות עשוית לחוות תסמינים חמורים עד לידת התינוק ולעיתים אף לאחר הלידה. אחוז קטן מחולי הקאות מרובות מקיאות לעיתים נדירות אך עדיין חוות בבחילות ושאר הסימפטומים של הקאות מרובות.
גורמים
הגורם ומנגנון המחלה להקאות יתר אינו ידוע. קימות מספר תאוריות לגבי הגורמים להקאות מרובות, אך הגורם למחלה נשאר שנוי במחלוקת. ההשערה הרווחת היא שהקאות מרובות נגרמות כתוצאה משילוב של גורמים שעשויים להשתנות בין נשים הכוללים בין היתר מרכיבים גנטיים. נשים עם היסטוריה של הקאות מרובות נוטות לפתח את המחלה.
דונלד הרינגטון
חייו
למרות שהתכוון מצעירותו להיות סופר, מסלול לימודיו וקריירת ההוראה שלו היו באמנות ובהיסטוריה של האמנות. הוא לימד היסטוריה של האמנות בניו יורק, ניו אינגלנד ודקוטה הדרומית ולאחר מכן חזר לאוניברסיטת ארקנסו בפאייטוויל, האלמה מאטר שלו, בה לימד 22 שנה עד פרישתו ב-1 במאי 2008.
הקאות יתר בהיריון
גורמים
גורם מקובל כמשפיע על הקאות מרובות הוא תגובת נגד לשינויים הורמונליים בהיריון, בפרט רמות גבוהות של בטא גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG). תאוריה זו מסבירה מדוע הקאות מרובות שכיחות דווקא בשליש הראשון של ההיריון (בדרך כלל סביב שבוע 8–12 של היריון), שבהם רמת בטא גונדוטרופין כוריוני אנושי הגבוהה ביותר. גורם משוער נוסף להקאות מרובות הוא עליה ברמת אסטרוגנים בקרב האם (גורם להפחתת תנועתיות מעיים קיבה/ זרימה חוזרת של תוכן התרסריון לקיבה שמוביל לבחילות/הקאות). בנוסף לסיבות אנדוקריניות בקרב הסובלות מהקאות יתר בהיריון נמצאה שכיחות גבוהה יותר של זיהום מהליקובקטר פילורי קשר זה של חיידק כגורם למחלה נתמך על ידי מספר תעודים בהם סובלות מהקאות יתר בהיריון שלא הגיבו לטיפול חוו הקלה מלאה בעת הטיפול בגורם החיידקי. חיידק כגורם למחלה יכול להוות הסבר לשוני בשכיחות המחלה בקבוצות אתניות שונות. עם זאת רוב הנשים בהיריון בעלות החיידק הליקובקטר פילורי הן אתסמיניות, כלומר ללא תסמינים.
דונלד הרינגטון
חייו
אנטרטיינמנט ויקלי כינה אותו "סופר הגדול ביותר שאמריקה לא מכירה". הסופר והמבקר פרד צ'אפל אמר עליו: "דונלד הרינגטון הוא לא סופר לא מוכר. הוא יבשת לא נודעת". הסופר ג'יימס סאליס כתב בהבוסטון גלוב: "הספרים של הרינגטון הם יחידים במינם - גוף העבודות המשונה והמקורי ביותר בספרות האמריקאית בת זמננו."
פאט הרינגטון ג'וניור
פאט הרינגטון ג'וניור (באנגלית: ; 13 באוגוסט 1929 –  6 בינואר 2016) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידו בתור דוויין שניידר בקומדיית המצבים ""כל יום מחדש".
דונלד הרינגטון
חייו
הרינגטון נפטר מדלקת ריאות לאחר מחלה ממושכת, ב-7 בנונבמבר 2009 בספרינגדייל.
פאט הרינגטון ג'וניור
ביוגרפיה
דניאל פטריק הרינגטון ג'וניור נולד בניו יורק סיטי לשחקן התיאטרון הקנדי פאט הרינגטון האב. הרינגטון היה בוגר "אוניברסיטת פורדהאם".
דונלד הרינגטון
חייו
ספריו יצאו לאור בהוצאת טובי. שלושה מספריו תורגמו לעברית על ידי אסף גברון: "הארכיטקטורה בחבל האוזרק בארקנסו", "כשהמלאכים נחים", "מקהלת העצים".
פאט הרינגטון ג'וניור
ביוגרפיה
שירת במלחמת קוריאה כקצין מודיעין בחיל האוויר של ארצות הברית והגיע בצבא ארצות הברית עד לדרגת לוטננט ראשון.
דונלד הרינגטון
חייו
ב-2013 הפיק בריאן וולטר סרט ביוגרפי אודותיו: "סטיי מור: העולם של דונלד הרינגטון", המבוסס על ראיונות עם הרינגטון ואשתו בין השנים 2006-2007. הסרט מופץ על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת ארקנסו.
פאט הרינגטון ג'וניור
קריירה
הרינגטון בחר להמשיך בדרכו של אביו השחקן ולאחר שהשתחרר משירותו הצבאי החל להופיע על במות ברחבי ארצות הברית ולבסוף גם בברודוויי. הוא התגלה לראשונה בתפקידי טלוויזיה משניים כשהבולט מכולם בסיטקום "Make Room for Dadd" בתפקיד פאט הניגן.
הוא הופיע כשחקן קולנוע לצידו של אלביס פרסלי בקומדיה המוזיקלית "בא בקלות, הולך בקלות" ובקומדיות "זוזי הצידה, מותק" ו"האנליסט של הנשיא".
את תפקידו המוצלח והמוערך בקריירה עשה הרינגטון בקומדיית המצבים "כל יום מחדש". בסדרה שיחק בתפקיד דוויין שניידר, בעל הבניין בו מתגוררות אן רומנו ושתי בנותיה. בעבור משחקו לאורך שנות ה-70 וה-80 זכה הרינגטון בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
נפטר ב-6 בינואר 2016.
חיים אישיים
להרינגטון ארבעה ילדים וארבעה נכדים מגירושיו ממריג'ו אן גורטנר שהייתה אשתו במשך כ-30 שנה.
אייפוד
מכירות
בפברואר 2007 פרסם סטיב ג'ובס (מנכ"ל אפל) מכתב פתוח בו הוא קורא לתעשיית המוזיקה לזנוח את ה-DRM ולמכור שירים ללא הגבלות באינטרנט בכלל ובחנות המוזיקה iTunes בפרט. חברת EMI שמעה בקולה של אפל והחלה למכור שירים ללא DRM (זכויות יוצרים דיגיטליות) בחנות המוזיקה המקוונת של אפל iTunes במה שמכונה iTunes Plus, בעוד שאר החברות פנו למתחרה הגדולה של אפל בתחום מכירת השירים ברשת, אמזון, והחלו למכור את המוזיקה שלהן ללא ניהול זכויות יוצרים דיגיטלית.
ניתן לקנות אפליקציות דרך חנות האפליקציות (Appstore). אפליקציות ניתנות לפיתוח עם התוכנה של אפל: iPhone SDK.
הקאות יתר בהיריון
פאטופיזיולוגיה
למרות ההבנה החסרה של הפתופיזיולוגיה של הקאות מרובות בהיריון התקבלה התאוריה כי רמות של גונדוטרופין כוריוני אנושי קשורות להקאות. כמו כן גם ההורמון לפטין עשוי להיות מעורב במנגנון המחלה.
תהליכים פאטופיזיולוגיים המעורבים מסוכמים בטבלא הבאה:
אבחנה מבדלת
בחילות והקאות יכולות להוות תסמין של מחלות נוספות אותן יש לשלול כולל: דלקת המעי (Gastroenteritis), כיב פפטי, מחלות כיס מרה, דלקת כבד, דלקת לבלב, אי ספיקת כליות, מחלות בלוטת התריס, היפרקלצמיה והיפרפאראתירואידיזם.
בדיקות
בדיקות שכיחות כוללות רמת אוריאה ניטרוגן בדם (BUN), אלקטרוליטים, תפקודי כבד, בדיקת שתן, ותפקודי בלוטת התריס. בדיקות המוטאולוגיות כוללות רמות המטוקריט. סריקת אולטרסאונד עשויה להיות נחוצה לבדיקת מצב הריוני ושלילת מולה (אנטומיה).
טיפול
טיפול מוקדם ושינוי הרגלים תזונתיים ואורך חיים עשויים להקל על תסמינים מסוימים. הקו הראשוני לטיפול הוא שתיית נוזלים ואכילת מזון קל לעיכול. בשל החשש להתייבשות חמורה וסיבוכים אחרים, הקאות יתר בהיריון מטופלות כמקרה חרום. אם אמצעי תזונה שמרניים נכשלים, טיפולים נרחבים הכוללים שימוש בתרופות ועירוי נוזלים עשויים להידרש. אם בעקבות הקאות מרובות תזונה אוראלית אינה מספקת, תמיכה תזונתית תוך ורידית עשויה להיות נחוצה.
עירוי נוזלים ורידי
עירוי נוזלים מכיל לעיתים קרובות תוספות אלקטרוליטים משום שהקאות חוזרות ונשנות מובילות למחסור באלו. כמו כן, תוספי ויטמין B1 עשויים להינתן במטרה להפחית את הסיכון של אנצפלופתיה על שם ורניקה. רמת הוויטמינים Aו B נוטה לפחות שבועיים מתחילת ההקאות וגם אלה עשויים להינתן. לאחר השלמת טיפולי עירוי המעבר לשתייה אוראלית הדרגתי. לאחר הטיפול בהתייבשות, הטיפול מתמקד בניהול התסמינים כדי לאפשר צריכה נורמלי של מזון. עם זאת, התייבשות והידרציה עשויים להתרחש באופן מחזורי הדורש כתוצאה טיפול מתמשך ומעקב.
תמיכה תזונתית
נשים שאינם מגיבות לטיפולי תרופתי ועירוי בנוזלים עשוית לדרוש תמיכה תזונתית. חולים עשויים לקבל הזנה תוך ורידית באמצעות קטטר או הזנה פנימית בעזרת צינור נאזוגסטרי. ישנם ראיות מוגבלות מניסויים לתמוך בשימוש של ויטמין B6 לשיפור התוצאה. הזנת יתר עשויה להיות נחוצה במקרים מסוימים על מנת לאפשר עליה במשקל. תוספי חומצה פולית גם כן עשויים להינתן.
תרופות
מספר אנטיאנמטיים יעילים ובטוחים בשימוש בהיריון הם פירידוקסין דוקסילאמין, אנטיהיסטמינים (כמו דיפנהידרמין), פנותיאזין (כגון פרומתאזין). אלו לא ידועים כעדיפים אחד על השני לשיפור בחילות או הקאות. עדויות מוגבלות שפורסמו בניסויים קליניים מעידים על היעילות של טיפול תרופתי להקאות יתר בהיריון. בעוד שפירידוקסין/דוקסילאמין, שילוב של ויטמין B -6 ודוקסילאמין, יעיל בבחילות בוקר, יש שהטילו בספק את האפקטיביות שלו בעבור הקאות יתר בהיריון. אונדאנסטרון ייתכן כמועיל במיוחד, עם זאת, ישנם חששות לגבי השפעתו על שפה שסועה בקרב ולדים, קיימים מעט נתונים באיכות גבוהה על יעילותו (אך לאחרונה פורסמו מספר מאמרים, כתוצאה משימוש גובר בתרופה אצל נשים הרות, שהמסקנה שלהן היא שתופעות הלוואי בוולדים הן נדירות יחסית. כמו כן, במחקרים שכן מצאו קשר גבוה יותר, לא הצליחו לשחזר את אותן תוצאות במחקר נוסף). נעשה שימוש גם במטוקלופראמיד ובאופן יחסי גורם מעט תופעות לואי. עדויות למועילות של קורטיקוסטרואידים חלשות, ישנם מספר ראיות כי שימוש בסטרואידים אצל נשים בהיריון עשוי להעלות במעט את הסיכון של שפה שסועה אצל התינוקות ועלול לדכא את פעילות בלוטת יותרת הכליה. עם זאת, הידרוקורטיזון ופרדניזולון מנוטרלים בשיליה ושימוש בהם יעשה לאחר 12 שבועות היריון.
רפואה אלטרנטיבית
השימוש בזנגביל (ג'ינג'ר) מומלץ אך הראיות ליעילותו מוגבלות. מספר מחקרים תומכים ביעילותו של זנגביל כפלצבו אך גם קימות עדויות לתופעות לוואי לשימוש בזנגביל, גופניים ורגשיים.
תמיכה נפשית
בשל נדירותם של הקאות יתר בהיריון ושכיחותן של בחילות בוקר, סקר הראה כי באחוז ניכר מן המקרים נשים חוות קשים פסיכולוגיים בהתמודדות בשל הכרה לקויה במצבם מסביבתם הקרובה. שעשויה להתפתח עד כדי הפרעת דחק פוסט טראומטית.
סיבוכים
לפני הטיפול בהחזרת נוזלים תוך ורידית, הקאות יתר בהיריון היוו גורם עיקרי לתמותה אימהית.
אישה בהיריון
אם הקאות בהיריון אינן מטופלות כראוי סיבוכים אפשריים כוללים: אנצפלופתיה על שם ורניקה, אי ספיקת כליות, קרישה, ניוון שרירים, תסמונת מלורי-וייס, היפוגליקמיה, צהבת, תת-תזונה, פקקת ורידים עמוקה, תסחיף ריאתי, קריעה בטחול,היצרות של העורקים המוחיים. דיכאון והפרעות דחק פוסט טראומטיות.
עובר
השפעת הקאות מרובות על העובר נובעות בעיקר בשל חוסר איזון אלקטרוליטי של האם. עוברים של נשים עם הקאות חמורות בהיריון שצוברות פחות מ-7 ק"ג במהלך ההיריון נוטים להיות בעלי משקל לידה נמוך יחסית ולהיוולד לפני שבוע 37 להיריון. תינוקות לנשים עם הקאות יתר בהיריון שצברו במשקל יותר מ-7 ק"ג לא מציגים הבדל יחסית לאמהות שלא לקו בהקאות מרובות. לא קיים הבדל משמעותי בשיעור המוות אצל תינוקות שנולדו לאמהות שלקו בהקאות מרובות לעומת תינוקות שנולדו לאמהות שלא לקו בכך. ילדים שנולדו לאמהות הקאות בהיריון שלא טופלו מאובחנים פי ארבעה באבחונים נוירו התנהגותיים.
אפידמיולוגיה
הקאות בהיריון הוא מצב שכיח המשפיע על כ-50% של נשים בהיריון, כאשר25% חשות בחילות. עם זאת, השכיחות של הקאות יתר בהיריון היא רק %0.3–1.5% מבין הנשים ההרות. מקובל ששיעור המחלה משתנה בין תרבויות. לאחר לידה מוקדמת הקאות יתר בהיריון הן סיבת האשפוז השכיחה ביותר לנשים בהיריון במחצית הראשונה של ההיריון. 0.8% מהנשים הסובלות מהקאות יתר יאושפזו בממוצע 1.3 פעמים למשך 2.6-4 ימי אשפוז. גורמים כגון זיהום מהליקובקטר פילורי, עלייה ברמת הורמון בלוטת התריס, היריון בגיל מוקדם, מדד מסת הגוף נמוך לפני היריון, הריונות מרובים, מולה והיסטוריה של הקאות יתר בהיריון נקשרו עם התפתחות של הקאות יתר בהיריון.
היסטוריה
היסטורית שיערו כי קיים קשר בין הקאות יתר בהיריון לקונפליקטים פסיכולוגיים הקשורים להיריון. מחקרים לא מצאו הבדל בשכיחות של הפרעות פסיכולוגיות בין נשים הלוקות בהקאות יתר לאלו שלא. בנוסף, לא נמצא קשר שכזה בין מצב משפחתי ותכנון ההיריון. כיום ישנה הכרה על ההשפעה של הקאות יתר למצב הנפשי של האם, בעיקר בשל חוסר מודעות חברתית להבדל ולחומרה בין בחילות בוקר להקאות יתר בהיריון.
בעבר ניתן תלידומיד לטיפול בהקאות יתר באירופה עד שהכירו כי תלידומיד היא תרופה טרטוגנית.
אטימולוגיה
Hyperemesis gravidarum מיוונית, Hyper, כלומר מוגזם,emesis, כלומר הקאות. מלטיניתgravidarum, צורת יחוס נשית ברבים, אשר במקרה זה משמעותו שם עצם "אישה בהיריון". לכן, hyperemesis gravidarum משמעותו "הקאות יתר של נשים בהיריון".
מקרים בולטים
מעריכים שהסופרת שרלוט ברונטה סבלה מהקאות יתר בהיריון. שרלוטה ברונטה נפטרה בשנת 1855 בעודה בחודש רביעי של הריונה, במהלך הריונה סבלה הקאות ובחילות חמורות ולא הייתה מסוגלת לעכל כראוי מזון ומים.
קתרין הדוכסית של קיימברידג', אושפזה בעקבות הקאות יתר במהלך ההיריון הראשון שלה, וטופלה בהריונה השני במחלה דומה.
פרנקי ברידג זמרת הסאטרדייז סבלה מהקאות יתר בהיריון במהלך הריונה השני.
לואי ז'וזף, נסיך קונדה
לואי ז'וזף, נסיך קונדה (בצרפתית: Louis Joseph de Bourbon; 9 באוגוסט 1736 – 13 במאי 1818) היה נסיך קונדה מ-1740 ועד מותו. חבר בבית בורבון, החזיק בדרגה היוקרתית של נסיך הדם.
ראשית חייו
לואי ז'וזף נולד ב-9 באוגוסט 1736 בשנטילי, והיה בנם היחיד של לואי אנרי הראשון, נסיך קונדה וקרולינה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאנורה מלוונשטיין-ורטהיים. כחבר בבית בורבון השולט, הוא היה בעל תואר נסיך הדם. אביו לואי אנרי, היה בנם הבכור של לואי דה בורבון, נסיך קונדה ואשתו לואיז פרנסואז דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן.
בילדותו הוא היה ידוע בתור הדוכס מאנייה. בגיל ארבע, לאחר מות אביו ב-1740, ומותה של אמו ב-1741, הוא הופקד תחת השגחת דודו מצד אביו, לואי, רוזן קלרמון, אחיו הצעיר של אביו. ללואי ז'וזף הייתה אחות למחצה מבוגרת, הנרייט דה בורבון, מדמואזל דה ורנויל.
דרך אמו, הוא היה בן דוד ראשון של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ושל מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל. בני דודיו מצד אביו כללו את לואיז הנרייט דה בורבון, דוכסית אורליאן (אמו של לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן), אחותו של לואי פרנסואה, נסיך קונטי, ראש ענף צעיר נוסף של השושלת המלכותית. ויקטוריה מהסן-רוטנבורג, הנסיכה מסוביז, הייתה בת דודה ראשונה נוספת.
לואי ז'וזף התחתן עם שרלוט דה רואן בשנת 1753, בתו של ידידו של המלך הצרפתי לואי החמישה עשר, מלך צרפת, שארל דה רואן, נסיך סוביז. אמה של שרלוט, אן מארי לואיז דה לה טור ד'אוברן, הייתה בתו של אמנואל תאודוס דה לה טור ד'אוברן, דוכס בולון. בני הזוג נישאו בוורסאי ב-3 במאי 1753.
יחד נולדו להם שלושה ילדים: בת, מארי דה בורבון, שמתה צעירה; בן יחיד, לואי אנרי דה בורבון, שלימים יהפוך לנסיך האחרון של בית קונדה; ובת, לואיז אדלייד דה בורבון. ב-1770 נשא בנו לאישה את בתילד ד'אורליאן, בתו של לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ואחותו של פיליפ אגליטה. הנישואים היו אמורים לשפר את היחסים בין ענפי קונדה ואורליאן של משפחת המלוכה.
אשתו של לואי ז'וזף שרלוט נפטרה בשנת 1760, וככל שחלף הזמן, יחסיו עם מריה קתרינה בריניולה, בתם של ג'וזפה בריניולה, מרקיז גרופולי ומריה אנה בלבי, הפכו רציניים. עד 1769, החלה מריה להקים בית במלון דה לאסאי, נספח של מעונו הראשי של הנסיך מקונדה, פאלה בורבון. בשנת 1770, בעלה הקנאי, אונורה השלישי, נסיך מונקו, הורה לסגור את גבולות מונקו בניסיון למנוע ממנה להימלט. היא הצליחה, בכל זאת, לחצות לצרפת ומצאה את דרכה ל-Le Mans, מדרום-מערב לפריז, שם מצאה מקלט במנזר. בסופו של דבר, היא הצליחה לחזור לפריז.
בשל מעמדה הבלתי חוקי של מריה קתרינה כמאהבת של נסיך קונדה, המלכה הצרפתית החדשה, מארי אנטואנט בת ה-18 (אשתו של לואי השישה עשר, מלך צרפת), התייחסה אליה בצורה גרועה בבית המלוכה, מה שפגע בלואי ז'וזף. בערך בשנת 1774, לואי ז'וזף ופילגשו מריה החלו בבניית מלון דה מונקו, שהיה אמור להיות ביתה הקבוע בפריז. הוא היה ברחוב סן דומיניק, ליד פאלה בורבון, והושלם ב-1777. לאחר מכן, הנסיך אונורה ממונקו הבין סוף סוף שמערכת היחסים שלו עם מריה קתרינה הסתיימה לחלוטין, ואז הפנה את תשומת ליבו לפרשיות האהבה שלו. מאוחר יותר כתבה מריה קתרינה לבעלה שניתן לסכם את נישואיהם בשלוש מילים: חמדנות, אומץ וקנאה.
אחרית חייו
בתקופת שלטונו של המלך לואי ה-15 ונכדו, המלך לואי ה-16, מילא לואי ז'וזף את תפקידו של גרנד מאטר דה פראנס בבית המלוכה של המלך, ה-Maison du Roi. בהשגת דרגת גנרל, הוא לחם במלחמת שבע השנים בהצטיינות מסוימת, ושימש לצד חותנו, הנסיך מסוביז. הוא היה גם מושל בורגונדי.
יתר על כן, הנסיך היה מנהיג צבא המהגרים קונדה. הוא ניצל את הונו הרב כדי לסייע במימון תנועת ההתנגדות של הקהילה הצרפתית הגולה.
בשנת 1765, בשם היורשת של דודתו מצד אביו, אליזבת אלכסנדרין דה בורבון, קיבל לואי ז'וזף קצבאות נדיבות אשר אליזבת אלכסנדרין ירשה בתורה מבת דודתה, לואיז פרנסואז דה בורבון. באותה שנה, לואי ז'וזף רכש מחדש את ארמון בורבון, שהיה בעבר בבעלות משפחתו, מהמלך לואי ה-15, והחליט לבנות אותו מחדש מבית כפרי לארמון מונומנטלי, בסגנון התחייה הקלאסית החדשה. מתוך מחשבה על כך, הוא רכש את מלון דה לאסי השכן ב-1768, ותכנן להפוך את שני הבניינים לאחד. עם זאת, הארמון הסתיים רק בסוף שנות ה-80 של המאה ה-18, כאשר המהפכה הצרפתית סחפה מאוחר יותר את המשטר הישן. לאחר מכן הוא עבר מ-Hôtel de Condé, בו נולד, לפאלה בורבון. בית המגורים הקודם נמכר מאוחר יותר למלך לואי ה-15 ב-1770, והפך לאחר מכן לאתר של תיאטרון אודאון. בין יתר האחוזות, לואי ז'וזף ירש גם את שאטו דה שנטילי המפורסם, המושב הראשי של בית קונדה. בשנטילי ערך הנסיך מספר שיפורים בשנים שלפני המהפכה הצרפתית. הוא שיפץ את שאטו ד'אנייה בשטח האחוזה כדי לאכלס אורחים כאשר הנסיך אירח בשנטילי. הוא נבנה ב-1769 על ידי האדריכל, ז'אן פרנסואה לירוי, ולאחר מכן שונה שמו ל-Château d'Enghien לכבוד נכדו, לואי אנטואן דה בורבון, דוכס אנייה, שנולד בשנטילי ב-1772. הוא גם הזמין גן גדול בסגנון אנגלי, בדומה לזה שהמלכה מארי אנטואנט הקימה בוורסאי ובטריאנון הקטן.
לואי ז'וזף חי עם פילגשו מריה בצרפת עד המהפכה הצרפתית, אז עזבו בני הזוג לגרמניה ולאחר מכן לבריטניה. ב-1795 מת הנסיך אונורה ממונקו, וב-24 באוקטובר 1798 נישאו בלונדון נסיך קונדה ומריה. הנישואים נשמרו בסוד במשך עשור, על פי הדיווחים הזוג נודע בגלוי כבעל ואישה רק לאחר 26 בדצמבר 1808.
גלות
במהלך המהפכה הצרפתית, לואי ז'וזף היה תומך מסור של המלוכה ואחד המנהיגים העיקריים של התנועה האנטי-מהפכנית. לאחר ההסתערות על הבסטיליה ב-1789, הוא נמלט מצרפת עם בנו ונכדו, לפני שלטון הטרור שעצר, שפט והטיל גיליוטינה על רוב הבורבונים שעדיין חיו בצרפת: לואי ה-16, מארי אנטואנט ולואי פיליפ השני, דוכס אורליאן הוצאו להורג ב-1793, ואחותו של המלך, מאדאם אליזבת, נערפה ב-1794.
לואי ז'וזף התבסס בקובלנץ ב-1791, שם עזר לארגן ולהוביל צבא אנטי-מהפכני גדול של מהגרים. בנוסף לנכדו של הנסיך, לואי אנטואן דה בורבון-קונדה, הדוכס ד'אנייןה, ושני בניו של בן דודו, אחיו של המלך המנוח, הרוזן ד'ארטואה, כלל החיל אריסטוקרטים צעירים רבים שבסופו של דבר הפכו למנהיגים במהלך שיקום בורבון שנים מאוחר יותר. קבוצה זו כללה גם את ארמנד-אמנואל דו פלסיס, דוכס דה רישלייה, פייר לואי ז'אן קזימיר דה בלאקאס ופרנסואה-רנה דה שאטובריאן.
הצבא פורק ב-1801 מבלי שהשיג את שאיפתו העיקרית, להחזיר את שלטון בורבון בצרפת. לאחר פירוק החיל, הנסיך בילה את גלותו באנגליה, שם חי עם אשתו השנייה, מריה קתרינה ברינול, אשתו הגרושה של אונורה השלישי, נסיך מונקו, לה נישא ב-1798. היא מתה בשנת 1813.
עם תבוסתו של נפוליאון, חזר לואי ז'וזף לפריז, שם חידש את תפקידיו החצרניים כ-grand maître בבית המלוכה של לואי ה-18. הוא נפטר בשנת 1818, ובנו, לואי אנרי, ירש אותו. בתו, לואיז אדלייד דה בורבון, שהייתה נזירה והפכה לאם המנזר של מנזר רמירמונט, שרדה עד 1824. הוא נקבר בבזיליקת סן-דני.
נמל התעופה הבין-לאומי קי וסט
נמל התעופה הבינלאומי קי וסט (באנגלית: Key West International Airport) הוא נמל תעופה ציבורי המנוהל על ידי מחוז מונרו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית. שדה התעופה ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העיירה קי וסט.
כינויו של נמל התעופה "EYW" מתחיל למעשה מהאות השנייה של שמו (Key West) משום שהאות "K" משמשת קידומת המציינת את כל שדות התעופה שבארצות הברית הנמצאים ביבשת אמריקה.
שטחו של נמל התעופה 1.03 קמ"ר, ובו מסלול אחד סלול אספלט שאורכו 1,463 מטרים ורוחבו 30 מטרים.
בשנת 2006 נחתו בנמל התעופה 94,408 טיסות (ממוצע של 258 טיסות ליום) מהם 51% טיסות נוסעים, 29% טיסות טקסי אווירי (טיסות קצרות), 14% טיסות צבאיות ו-6% טיסות מסחריות (תובלה).
הר מוראן
הר מוראן (באנגלית: Mount Moran) הוא הר הממוקם בפארק הלאומי גרנד טיטון שבמערב מדינת ויומינג שבארצות הברית. ההר נקרא על שמו של תומאס מוראן, אמן באסכולת נהר הדסון. הר מוראן מהווה חלק מרכס טיטון (שהם בעצמם שלחה של הרי הרוקי) והוא השני בגובהו ברכס זה (לאחר הר גרנד טיטון) וממוקם בחלקו הצפוני של הרכס. גובה ההר 3,842 מטרים, ולמרגלותיו שוכן אגם ג'קסון. פסגתו של ההר מכוסה בשלג במשך רוב רובם של ימי השנה, ויש עליו אף מספר קרחונים. פסגת ההר נכבשה לראשונה ב-22 ביולי 1992 על ידי לגראנד הארדי, בנט מקנלתי ובן ריצ'.
עלילת הדם בבלואה
עלילת הדם בבלואה (ידועה בשם גזירת בלוייש) התרחשה בעיר בלואה (Blois; בכתיב של אותה תקופה: בלוייש) שבצרפת בשנת 1171 (ד'תתקל"א). כתוצאה מעלילת הדם הועלו על המוקד למעלה משלושים יהודי העיר. הייחוד בעלילה זו, הוא בכך שהופצה על אף שלא נמצאה גופה כלל, וללא שנטען שילד כלשהו נעדר. זו גם הייתה עלילת הדם הראשונה שבוצעה בשיתוף פעולה עם השלטונות הרשמיים במדינה.
לאחר העלילה, קבע רבנו תם את תענית כ' בסיוון לזכר ההרוגים.
העלילה
האירוע החל ב-20 במאי 1171 (ט"ו בסיוון ד'תתקל"א), כאשר יצחק בן אלעזר, מיהודי העיר השקה את סוסו בנהר לואר, ובמקביל השקה משרת גוי אחד את סוסו של אדונו. היהודי נשא ככל הנראה חבילה של עור מעובד לבן בחיקו, וכאשר חתיכת עור נשמטה מחיקו, ראה אותה המשרת הנכרי. המשרת חזר אל אדונו, וסיפר כי ראה את היהודי משליך אל הנהר גופת ילד שהרגו היהודים.
יחסם של בני האצולה של בלואה, לרבות אדונו של אותו משרת, ליהודי העיר, היו מתוחים ממילא. זאת בעיקר בשל שנאתם לפולצלינה (מכונה בכרוניקות היהודיות "מרת פולצלינא"), אלמנה עשירה מיהודי העיר, שהייתה בעלת חוב של רבים מתושבי בלואה ובעלת קשרים בביתו של רוזן בלואה תיאובלד (או תיבו, בכרוניקות מופיע בשם "טיבלט"), שהיה גם מפקד צבא צרפת, ראש בית המשפט הצרפתי, וגיסו של המלך. בפרט רצתה במותה של פולצלינה הרוזנת אָלִיקְס, בתו של לואי השביעי ואשתו של רוזן בלואה תיאובלד. אף שהדבר אינו נזכר במפורש, יש חוקרים שהסבירו את שנאתה המיוחדת של אליקס לפולצלינה במערכת יחסים רומנטית כלשהי שהייתה בין פולצלינה לבעלה של אליקס, הרוזן תיאובלד, ויש שאף כתבו שהיא הייתה פילגשו. אחרים דוחים פרשנות זו ומסבירים שאליקס הייתה חייבת כסף לפולצלינה, בדומה לשאר האצילים. בשל הרצון להיפטר מפולצלינה, ועמה מהחובות הכספיים, ניצל האדון את סיפורו של משרתו כדי ליצור את עלילת הדם. הוא סיפר לתיאובלד את דברי משרתו, ובתגובה תיאובלד, שקרבתו לפולצלינה כנראה נתקררה, הורה לאסור את כל יהודי העיר, אף שלא נמצאה כל גופה ולא היה ידוע על ילד חסר.
בתחילה, דרש תיאובלד כופר נפש כספי וביטול כל החובות שחייבים ליהודים, אולם לאחר מכן בא כומר ששכנע אותו שאין לקחת כופר לנפש אדם. הכומר הציע לתיאובלד לבדוק את אמינותו של המשרת-העד במשפט האל – הוא הוכנס לגיגית מלאה מים, וכיוון שצף בהן, הוחלט שהוא דובר אמת, והיהודים נידונו להעלאה על המוקד. בתחילה לא נכללה פולצלינה בין הכלואים, והיא אף ניסתה להשתמש בקשריה עם הרוזן על מנת לבטל את גזר הדין, אך מנעו ממנה להיפגש עמו, ולבסוף הוכנסה אף היא לבית הכלא ונכללה גם היא בעונש המוות. במהלך השריפה, נשרפו החבלים של שלושה מהנשרפים, והם השתחררו. הם טענו שזה מהווה ראיה לחפותם, ועל כן הם זכאים להשתחרר, אולם תיאובלד לא קיבל טענה זו, והם הוחזרו למוקד. כאשר הם הוחזרו למוקד, הם תפסו גוי אחד וניסו לגרור אותו עמם אל האש. בתגובה, אנשיו של תיאובלד הרגו אותם, והשליכו את גופותיהם לאש. בסך הכל נהרגו 31 יהודים. 17 מהם היו נשים.
רבי אפרים מבונא, שהיה הראשון שהעלה על הכתב את סיפור המעשה, כותב ב"ספר זכירה" שלו, שקהילת בלואה, אנשים נשים וטף, עלתה על המוקד כאשר שירת עלינו לשבח בפיה, והוא מתאר את המנגינה שאותה שרו, "כי תחילה היה הקול נמוך ולבסוף הרימו קולם בקול גדול ויענו יחד 'עלינו לשבח' ותבער האש".
אחדים מיהודי בלואה, שלא הועלו על המוקד, נכלאו, והקטנים שבהם אולצו להתנצר. יהודי שאר הקהילות בתחום אחריותו של אותו המושל נאלצו לשלם כופר נפש גבוה.
תגובת היהודים
מלבד הייחודיות בעלילה זו בכך שהיא בוצעה ללא מציאת גופה או הכרזה על נעדר, היא גם הייתה העלילה הראשונה בצרפת בה השלטונות שתפו פעולה עם המעליל. עד עתה, שלטונות צרפת לא ביצעו כל ענישה כלפי היהודים, והעלילה בבלואה הייתה עלילת הדם הראשונה בה הועלו יהודים על המוקד. בשל כך גרמה העלילה לזעזוע עמוק בקרב יהודי צרפת, והשינוי בעמדת השלטון שכלל סכנה לכל יהודי האזור גרם לחרדה בקרב יהדות צפון צרפת. בכך יש כדי להסביר את המספר הרב של קינות וסליחות שנכתבו לזכר המאורע וכן את קביעת התענית.
מלבד התענית לדורות (ראה להלן), קהילות אחדות גזרו על עצמן גזרות אבלות ותעניות לתקופה שאחר המאורע. כך למשל, קבעה קהילת טרואה (טרוייש; עירו של רבנו תם) שלא ללבוש בגדי משי למשך שלוש שנים, וכן להתענות כל ימי שני וחמישי עד סוף השנה.
השפעה לדורות
העלילה הותירה חותם עמוק על יהודי אותה תקופה. רבנו תם, מגדולי חכמי ישראל באותה תקופה, קבע לזכרה צום בכ' בסיוון מדי שנה, ואמר על הצום: "גדול יהיה צום זה מצום גדליהו בן אחיקם". לזכר המאורע נכתבו מספר סליחות, ביניהן סליחה הבנויה לפי הסדר של מגילת איכה "למי אוי למי אבוי" של רבי אפרים מבונא, והסליחה "אמוני שלומי ישראל" של אחיו רבי הלל מבונא המתארות את האירועים בהרחבה. סליחתו של רבי הלל אף זכתה להיכנס, למנהג כמה קהילות, לתפילת מוסף של יום הכיפורים.
מרטין מיסטרי (סדרת טלוויזיה)
מרטין מיסטרי (בצרפתית: Martin Mystère) היא סדרת טלוויזיה מונפשת, המבוססת על קומיקס איטלקי בעל אותו שם מאת. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין חברת ההפקות הצרפתית "" (לשעבר "Marathon Media") לבין חברת ההפקה הקנדית "". סגנון האיור בסדרה מבוסס על סגנון האנימה היפני. הסדרה עלתה לאוויר ב-1 באוקטובר 2003 בקנדה. בישראל הסדרה שודרה ב-2005 בערוץ ג'טיקס (לשעבר ערוץ Fox Kids), כשאת דמותו של גיבור הסדרה דיבב הזמר אסף אבידן.
עלילה
עלילת הסדרה סוטה מעלילת הקומיקס עליה היא בוססה, ומציגה את מרטין מיסטרי ואת דיאנה לומברט כאחים חורגים מתבגרים הלומדים ביחד בפנימיה "טורינגטון" שבקנדה. השניים עובדים בארגון חשאי המכונה "המרכז" שתפקידו הוא להגן על אנשי כדור הארץ בחשאי מפני מפלצות ופעילויות על טבעיות. חבריהם של מרטין ודיאנה מהמרכז כוללים את בילי, חוצן קטן בעל עור ירוק, וג'אווה, איש מערות בן 200,000 שנה שקפא והופשר ומתפקד בגלוי כשרת בבית הספר בו השניים לומדים.
בכל פרק בסדרה, מרטין, דיאנה וג'אווה (ולעיתים גם בילי) חוקרים מקרה אחר הקשור בפעילות על טבעית. חלק מפרקי הסדרה מתרחשים באתרים מסביב לעולם, בעוד שרובם מתרחשים בקנדה עצמה.
קרוסאובר
דמותו של מרטין מיסטרי הופיעה בפרק בסדרה "טוטלי ספייס" (מאותו בית יוצר) וסייעה לדמויות הסדרה: המרגלות סם, אלכס וקלובר לחקור היעלמויות מסתוריות בהרים המושלגים. דמויותיהם של דיאנה וג'אווה לא הופיעו בפרק זה.
מרטין מיסטרי
הדמות הראשית בסדרה. מרטין הוא נער בן 16 הלומד בפנימיית "טורינגטון" ביחד עם אחותו החורגת, דיאנה. מרטין עובד כחוקר עבור "המרכז" ביחד עם דיאנה וג'אווה. למרטין יש אובססיה לעל טבעי וברוב הזמן הוא עסוק בלהתחיל עם בנות (במיוחד עם ג'ני) מאשר בלימודיו בבית הספר. למרות אופיו השטותי, מרטין ניחן בחשיבה מהירה וביכולת לחלץ את הצוות ממצבים לחוצים. במהלך פרקי הסדרה, מרטין עונד על זרועו את "שעון המרכז" (באנגלית: Uwatch) שהוא בעל יכולת לשגר אל מרטין גאדג'טים שונים וכן לפתוח שער ממקומו הנוכחי של מרטין למטה המרכז.
דיאנה לומברט
אחותו החורגת של מרטין. דיאנה היא תלמידה מחוננת בבית הספר והיא בעלת חשיבה לוגית. לרוב, היא לא מתייחסת ברצינות לתאוריות שמרטין מעלה במהלך החקירות ומעדיפה להתמקד בגישה יותר ריאלית. דיאנה מתווכחת עם מרטין רבות במהלך הסדרה ולמרות זאת, השניים אוהבים אחד את השני ושומרים זה על זו. ברוב פרקי הסדרה, דיאנה משמשת כ"פיתיון" שנועד למשוך את המפלצות אל הצוות במטרה ללכוד אותן ובחלק מהפרקים, כשמרטין לא מתפקד היא עונדת על זרועה את שעון המרכז.
ג'אווה
ג'אווה הוא איש מערות (אדם ניאנדרטלי) בן 200,000 שנה שהוקפא בקרח והופשר בימינו אנו. בחיי היום יום, ג'אווה מתפקד כשרת בפנימיה בה מרטין ודיאנה לומדים ובמהלך החקירות הצוות הוא משתמש בכוחו הפיזי הרב כדי לעזור לשניים. הדיבור של ג'אווה הוא עילג והוא לרוב משתמש במשפטים פשוטים במטרה לבטא את עצמו ("ג'אווה לא אוהב" לדוגמה). ג'אווה משמש כאתחנתא קומית בסדרה בעקבות הפחד שלו מטכנולוגיה בת ימינו או ההגיינה שלו בתור איש מערות לשעבר.
א.מ.א
א.מ.א (באנגלית: M.O.M) היא מנהלת "המרכז" והאחת ששולחת את הצוות למשימות השונות. א.מ.א היא בעלת אופי רציני וכן בעלת ידע בלחימה. ראשי התיבות M.O.M באנגלית הוא "מנהלת ארגון המסתורין" (באנגלית: Mystery Organization Manager) ולעיתים, כשהיא בעצמה יוצאת לשטח, א.מ.א משתמשת בזהות בדויה בשם "גברת אוליביה מנדל" (M.O.M - Ms. Olivia Mandell באנגלית). בדיחה חוזרת במהלך הפרקים היא כשהצוות מגיע למרכז לתדרוך, מרטין מבחין בא.מ.א מתעסקת במכשיר חוצני כלשהו ובטעות משבש אותו, בכך גורם לא.מ.א לכעוס עליו יותר.
בילי
בילי הוא חוצן אינטליגנטי קטן בעל עור ירוק הנעזר במעין פוד מעופף כדי להתנייד. בילי משמש כיד ימינה של א.מ.א ומסייע לצוות כאשר נדרש מהם לחקור חפצים וראיות שהם אוספים במהלך המשימות. בילי הוא מעריץ מושבע של מרטין ומשמש כחברו הטוב ביותר. בעונה השלישית, בילי נעזר במדמה גוף במטרה להיראות אנושי ונרשם לפנימיית "טורינגטון" במטרה להיות עם מרטין, דיאנה וג'אווה ומצטרף אליהם למשימות השונות. בחלק מהפרקים נרמז שבילי מאוהב בדיאנה.
ג'ני
ג'ני היא חברתה של דיאנה ולומדת ביחד איתה ועם מרטין בפנימיית "טורינגטון". במהלך הסדרה היא מחוזרת רבות על ידי מרטין, אך דוחה אותו פעם אחר פעם בשל אופיו הילדותי והאובססיה שלו לעל טבעי. בחלק מהפרקים, ג'ני נחשפת לעובדתם הסודית של מרטין ודיאנה ואפילו מסכימה לצאת עם מרטין לדייטים (לאחר שהציל אותה מהמפלצות השונות), אך זכרונה נמחק על ידי המרכז.
מרווין
מרווין הוא "יריבו הלא רשמי" של מרטין וגם הוא לומד בפנימיה ביחד עם מרטין ודיאנה. הוא מתואר כאהוב על ידי הבנות וחובב אקסטרים. באחד הפרקים, מרווין מגויס למרכז בתור סוכן, מה שמעלה את חמתו של מרטין עליו. בהמשך הסדרה, הוא מועבר לשלוחה של המרכז בהוואי, אך לאחר תקרית עם לפרקון הוא מועבר כעונש לשלוחה של המרכז בקוטב הדרומי.
ג'רארד מיסטרי
ג'רארד הוא אביו של מרטין ואביה החורג של דיאנה (נשוי לאמה של דיאנה). בניגוד לבנו, ג'רארד הוא אדם מאוד רציונלי בעל חשיבה לוגית ולרוב מבטל את התאוריות העל טבעיות שמרטין מעלה. ג'רארד הוא מדען ולכן הוא מבלה את רוב זמנו במחקרים מסביב לעולם והיחסים שלו עם מרטין מתוחים. באחד הפרקים, ג'רארד מגלה על עבודתם של מרטין ודיאנה במרכז ובעקבות כך מתגאה בילדיו.
הפקה
הסדרה שודרה בערוצים "" ו-"" בקנדה ובערוץ "" הצרפתי משנת 2003 ועד לסיומה בשנת 2006. בישראל הסדרה שודרה בשנת 2005 בדיבוב לעברית בערוץ ג'טיקס.
ביקורות
הארגון כינה את הסדרה "כשתיקים באפלה פוגשת את סקובי דו" ודירג את הסדרה בציון שלושה כוכבים.
אורה יעקבי
ביוגרפיה
יעקבי נולדה בירושלים. אביה הוא הפסל אברהם יכין. לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בקיבוץ משגב עם, מתוך סולידריות לאחר פיגוע שאירע בבית הילדים בקיבוץ. בקיבוץ היא פגשה את בחיר ליבה, יוצא אורמיה, והחלה להתעניין ביהדות הנאש דידן. העניין הוליד את ספר הביכורים שלה, אלמוס (2006).
עוסקת גם באימון אישי.
יחסי האיטי–מקסיקו
יחסי האיטי–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים בין האיטי למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד המדינות הקריביות, קהילת אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאומות המאוחדות.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דיפלומטיים ובהם הסכם הדדי להנפקת ויזה ללא תשלום (1942) והסכם על שיתוף פעולה טכנולוגי ומדעי.
סך הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-100 מיליון דולר בשנת 2018. הייצוא העיקרי של האיטי למקסיקו כולל טקסטיל וביגוד. הייצוא העיקרי של מקסיקו להאיטי כולל חיטה, טקסטיל ומצברים חשמליים.
היסטוריה
האיטי הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שקיבלה עצמאות מצרפת ב-1804. בשנת 1816 נסע הגנרל המקסיקני מרטין חאבייר מינה אי לארה להאיטי כדי להשיג תמיכה מקומית בעצמאותה של מקסיקו מספרד. היחסים הקונסולריים בין האיטי ומקסיקו החלו ב-1882, והיחסים הדיפלומטיים הרשמיים החלו ב-1929. ב-1934 נפתחה נציגות דיפלומטית מקסיקנית בפורט-או-פרנס ובשנת 1943 הנציגות הפכה לשגרירות. באותה השנה האיטי פתחה שגרירות במקסיקו סיטי.
בשנים 1957–1986, נשלטה האיטי על ידי הנשיא פרנסואה דובליה ועל ידי בנו, ז'אן קלוד דובליה. במהלך תקופה זו, כמה פוליטיקאים, סטודנטים ופעילים מהאיטי חיפשו מקלט בשגרירות המקסיקנית. בפברואר 1991 עלה לשלטון הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד, שהופל בהפיכה בספטמבר באותה השנה. באותו החודש, ראש ממשלתו של אריסטיד, רנה פרבאל ברח למקסיקו. בהמשך פרבאל יכהן כנשיא האיטי בשנים 1996–2001 ושוב ב-2006–2011.
בינואר 2010 הכתה בהאיטי רעידת האדמה בהאיטי משמעותית. מקסיקו שלחה יותר מ-1,300 עובדים רפואיים, ביחד עם 15,000 טונות של סיוע הומניטרי ויותר מ-51 אלף אוהלים. חיילים מקסיקנים השתתפו גם בחיפושים אחר ניצולים. מאז 2010, ממשלת מקסיקו העניקה למעלה מ-8 מיליון דולר בסיוע כספי לממשלת האיטי ולתושביה.
בשנת 2012, הנשיא פליפה קלדרון הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שמבקר בהאיטי. בזמן שהותו בהאיטי, הנשיא קלדרון נפגש עם נשיא האיטי מישל מרטלי. בשנת 2016, כ-5,000 אזרחי האיטי ששהו במקסיקו סורבו להיכנס לארצות הברית. זאת לאחר שנשיא ארצות הברית ברק אובמה החליט שלא לאפשר לתושבי האיטי להיכנס למדינה על רקע הומניטרי. רבים ממנהגרים אלו נשארו במקסיקו, בעיקר בערי הגבול מקסיקלי וטיחואנה.
מקסיקו מעניקה מלגות ל-300 סטודנטים מהאיטי הלומדים באוניברסיטאות מקסיקניות.
בנובמבר 2021 האיטי פתחה קונסוליה בעיר טפצ'ולה שבמדינת צ'יאפס אשר בדרום מקסיקו. זאת על מנת לטפל בגל המהגרים מהאיטי למקסיקו.
נווארים
הנווארים הם ממוצא, הנחשבים כתושביו המקוריים של עמק קטמנדו. שפתם של הנווארים נקראת נווארית או נפאל בהאסה. הנווארים, המהווים רק כחמישה אחוזים מאוכלוסיית נפאל, הם הקבוצה האתנית השישית בגודלה במדינה נכון ל-2001, אך עקב התיישבותם הקדומה בעמק קטמנדו, המהווה את ליבה הפוליטי והתרבותי של נפאל, השפעתם גדולה בהרבה. חלקם הגדול של המונומנטים ההיסטוריים בעמק נבנה בתקופת שושלת מאלה, שושלת ממוצא נווארי ששלטה בעמק במאות השתים עשרה עד החמש-עשרה ותרמה רבות לעיצוב דמותו כיום.
בנפאל המודרנית, הנווארים מהווים מיעוט בעמק קטמנדו, יחסית לבני הפַּרְבָּטִייָא שמוצאם הינדו-ארי, המהווים את הקבוצה השלטת. השפה הנווארית נדחקת כיום לטובת הנפאלית, גם בקרב הנווארים, והשפעות נוספות ניכרות בתחום התרבות והדת. באזור קטמנדו ישנן תנועות הפועלות לשימור השפה הנווארית, בעיקר על ידי הוצאת ספרים, עיתונים, ועידוד חיי תרבות בשפה זו. עם זאת הנווארים גם משתלבים במערכת השלטון ומחזיקים במשרות ממשלתיות.
דת ומבנה חברתי
הנווארים הם בחלקם בודהיסטים ובחלקם הינדים, והרוב משלבים את שתי הדתות. עם זאת, ישנם אלמנטים דתיים רבים המשותפים לנווארים בכללם, אלמנטים שייתכן שמקורם קדום יותר בקרב הנווארים מאשר השפעות שתי הדתות. מקומות רבים הקדושים לנווארים משמשים הן לפולחן בודהיסטי והן לפולחן הינדי, שילוב המושפע מהדו-קיום של בודהיזם והינדואיזם המאפיין את נפאל, ואף תרם לגיבושו במהלך ההיסטוריה.
השפעות הנווארים על הפולחן בנפאל הן רבות. בין השאר, שימוש באבנים כמייצגים של אלים ושדים אופייני לתרבות הנווארית (לעומת פסלים ותמונות המרכזיים יותר בהודו). תחילת העונה הגשומה (עונת המונסונים) נחגגת בלליטפור בפסטיבל שמקורו נווארי. מקורו של פולחן האלה החיה קומארי, מהמאפיינים הייחודיים לאזור, אף הוא נווארי.
באופן מסורתי, בבית נווארי חיה משפחה מורחבת, לעיתים ארבעה דורות באותו הבית.
לנווארים שיטת קאסטות מורכבת שהתפתחה במאות השתים עשרה עד החמש-עשרה. המעמד הנמוך ביותר הוא של טמאים (דיאהְּלה), שביאה במגע עימם דורשת היטהרות. בני מעמד זה עוסקים במקצועות נמוכים, כמו ניקיון ודיג. חקלאים ובעלי מלאכה משתייכים לקבוצת קאסטות גבוהה יותר. לקאסטות העליונות יש מעמד של סנגהות בודהיסטיות אליהן יכול להשתייך רק מי שנולד לתוכן. קאסטות אלו הן השאקיה והוג'ראקאריה. בני קאסטות אלו הם חברי המנזרים הנווארים, והם משמשים בהם כנזירים בתורנויות קצרות, כאשר מרבית הזמן הם משמשים בעיסוקם הרגיל לפרנסת המשפחה. רק בני הוג'ראקאריה יכולים לשמש בתפקידי כהונה בכירים. האלה החיה, הקומארי, נבחרת תמיד מקאסטות אלו. הקאסטה העליונה של הנווארים ההינדים (מקבילה במידה מסוימת לברהמינים ההודים) נקראת ראג'ופדהיאיה, והיא מצומצמת ביותר. מרבית הנווארים בעלי המקצועות החופשיים וגם הכהנים הטנטרים משתייכים לקאסטת סְרַשְטהַא, שהיא גדולה, רב גונית, ומחולקת בעצמה לקבוצות רבות. קבוצה זו היא הקבוצה שאורח חייה הושפע במידה הגדולה ביותר מתרבות הפַּרְבָטִייָא וכן מתרבות המערב, ובמקרים רבים הוא רחוק מסגנון החיים הנווארי המסורתי.
מרדכי בר-און
מרדכי (מורל'ה) בר-און (26 בדצמבר 1928 – 7 במרץ 2021) היה היסטוריון ישראלי. שימש ראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין ולאחר מכן קצין החינוך הראשי, חבר הכנסת מטעם מפלגת רצ ופעיל שמאל.
ראשית חייו
מרדכי בר-און נולד בתל אביב וגדל מגיל שנתיים בראשון לציון. אביו אברהם נולד על הגבול בין החלק הרוסי לחלק הגרמני של פולין ובגיל צעיר נדד לעיר ברסלאו (אחרי מלחמת העולם השנייה נקראה ורוצלאב), בה נולדה אימו (יהודית סופיה) כקתולית גרמניה והתגיירה כשהתחתנה עם אביו. אביו היה מהנדס והיה ראש המיכון הכבד של מע"צ, אימו הייתה מנהלת החשבונות של בירה נשר בראשון לציון. מרדכי בר-און היה הצעיר מבין אחיו; אחיו הבכור היה המלחין יחזקאל בראון; אחיו השני, בנימין בר-און, היה אלוף-משנה ושותף בתכנון טנק המרכבה; להם אחות קטנה, ישירה אלבק, שהייתה מורה.
שירותו בהגנה ובצה"ל
בר-און היה חבר בהגנה מגיל 14 וחניך תנועת השומר הצעיר. לאחר לימודי התיכון, במסגרת שנת השירות הלאומי, התגייס למשטרת היישובים העבריים כמפקד המשמר הנע של ראשון לציון. עם פרוץ מלחמת העצמאות, בפברואר 1948, נשלח לקורס הקצינים הראשון (למעשה הואיל וצה"ל עוד לא הוקם, היה זה קורס המ"מים האחרון של ההגנה).
כקצין שירת תחילה בר-און בחטיבת גבעתי כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה בחזית הדרום בתקופת הבלימה של הפלישה המצרית, בתקופת ההבקעה לנגב במבצע יואב ובהטלת מצור על כיס פלוג'ה. לאחר מכן עברה החטיבה, ובר-און בתוכה, לאזור השרון. בקרב ברמת הכובש נגד הצבא העיראקי פיקד על מחלקה ונפצע בקרב. בשנים 1949–1950 היה מ"פ בגבעתי ועסק בשמירה על הקו העירוני של ירושלים. בשנת 1951 מונה לקצין אג"ם חטיבתי בדרגת רב-סרן. בשנת 1952 נשלח מהצבא ללימודים באוניברסיטה העברית בחוגים להיסטוריה ולכלכלה לתואר הראשון, בשנת 1954 פיקד על העתודה האקדמית בירושלים. בשנת 1955 מונה לראש ענף היסטוריה במטכ"ל ובשנים 1956–1957 עמד בראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין, התפקיד כלל השתתפות בכל הפגישות החשאיות שנערכו בפריז כהכנה למבצע סיני ובמבצע עצמו. בשנת 1958 השתלם בבית הספר לפיקוד ומטה ויצא ללימודים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק בשנים 1959–1961, שם עשה תואר שני ביחסים בינלאומיים. בשנים 1961–1963 כיהן כסגן קצין החינוך הראשי ובשנים 1963–1968 כיהן כקצין החינוך הראשי בדרגת אלוף-משנה. במסגרת תפקידו זה, עסק בהקניית השכלה תיכונית לחיילים שחסרו השכלה זו, טיפח את הלהקות הצבאיות, יזם את הוצאת ספרי תרמיל; בזמנו חובר מארש צה"ל והוקמה רביעיית צה"ל. אחרי מלחמת ששת הימים ערך את אלבום צה"ל, המסכם את המלחמה.
בר-און היה זה שכתב את נאום הר הצופים שנשא הרמטכ"ל יצחק רבין לאחר מלחמת ששת הימים. הוא עזר להכשיר לפרסום פומבי את הספר שיח לוחמים, שיצא בהוצאה לא-פומבית במסגרת הקיבוצים, זהו קובץ שיחות של חיילים שהשתחררו מהלחימה.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל מונה בר-און על ידי הקונגרס הציוני העולמי לחבר הנהלת הסוכנות היהודית מטעם תנועת העבודה ולראש מחלקת הנוער והחלוץ (1968–1977). בתפקידו זה עסק בעיקר במה שקרוי היום "תגלית", פעילות חינוכית בנושא ישראל במסגרת קהילות ישראל בגולה. במסגרת זו פרס רשת של שליחים בקהילות ישראל בגולה וערך בעצמו ביקורים רבים. הוא גם הקים את מלי"ץ והעמיד בראשו את אברהם אינפלד.
עם סיום תפקידו בסוכנות היהודית בשנת 1977 הוא נרשם לדוקטורט בחוגים ליחסים בינלאומיים והיסטוריה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1978 החל מרדכי בר-און בפעילות ציבורית בתנועת "שלום עכשיו" והיה חבר בהנהלה של המועצה לשלום וביטחון, שעסקה בפרסומים ובדיאלוג בין אינטלקטואלים יהודים וערבים (מועצה זו שונה ממועצה בשם זה של קציני צבא הקיימת היום). בשנת 1983 נפגש יחד עם קבוצת פעילי שלום עם אבו איאד, סגנו של ערפאת. בשנת 1984 יצא עם מוחמד מלחם, ראש עיריית חלחול, שגורש מהארץ, למסע הרצאות משותף בארצות הברית, הם הופיעו בפני קהילות יהודיות, ערביות ונוצריות עם המסר של חלוקת הארץ בין שתי מדינות לשני עמים, סרט של שעה מההרצאות שודר ב-PBS, רשת הטלוויזיה הציבורית האמריקאית וצפו בו ארבעים מיליון איש. בשנת 1984 נבחר מטעם רצ לכנסת ה-11, כעבור שנתיים פרש. במהלך כהונתו היה חבר בוועדת הכספים. לאחר הכנסת שב ללימודי הדוקטורט, אותו הגיש בשנת תשמ"ט, נושאו היה: "מדיניות הביטחון והחוץ של ישראל בשנים 1955–1957". מדריכיו היו הפרופסורים יהושפט הרכבי ויעקב טלמון ומשטלמון נפטר באמצע העבודה, החליפו פרופ' עמנואל סיון.
בשנים 1989–1991 שימש עמית מחקר במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, שהה שנה כעמית מחקר בכיר ב-1992–1993 (US Institute of Peace). מאז שנת 1993 ועד (2010) היה עמית מחקר ביד בן-צבי. בשנים 2005–2013 שימש יושב ראש צוות ההיגוי האקדמי של המרכז לחקר כוח המגן ע"ש ישראל גלילי. במסגרת זו היה שותף פעיל בעריכה של שנתון העמותה שנקרא "עלי זית וחרב". שימש נשיא הקרן החדשה לישראל וכחבר במועצה הבינלאומית של הקרן.
מרדכי בר-און התגורר בירושלים ונפטר ב-7 במרץ 2021 בגיל 92. הוא הובא למנוחות בבית הקברות הישן גני אסתר בראשון לציון, העיר בה גדל. הותיר אחריו אישה, אראלה לבית זייצוב, שהייתה מורה ומזכירת יוניצ"ף בישראל, ושלוש בנות.
מחקריו
מרדכי בר-און עסק במחקריו בעיקר בתולדות מדינת ישראל בעשרים שנותיה הראשונות (1947 - 1968), החל ממלחמת העצמאות ועד מלחמת ששת הימים (כולל).
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
SDECE
SDECE הוא ראשי התיבות של Service de Documentation Extérieure et de Contre-Espionnage (מצרפתית: השירות לתיעוד חיצוני וריגול נגדי), שהייתה סוכנות הביון החיצונית של צרפת בין 6 בנובמבר 1944 ל-2 באפריל 1982, אז הוחלפה על ידי המינהל הכללי לביטחון חוץ (DGSE). אין לבלבל אותו עם המשרד השני, שעסק במודיעין צבאי בלבד.
תחת הרפובליקה הרביעית ה-SDECE היה כפוף לנשיא מועצת הרפובליקה. מתחילת הרפובליקה החמישית ועד 1962, הסוכנות הייתה כפופה לראש הממשלה מישל דברה ומשאביה הופנו במידה רבה למלחמת אלג'יריה. בעקבות פרשת מהדי בן ברכה הכפיף הגנרל שארל דה גול את השירות למשרד הכוחות המזוינים והשירות הפך לארגון צבאי. קודמו הישיר של הארגון היה הלשכה המרכזית למודיעין ומבצעים.
היסטוריה
ה-SDECE נוסד בשנת 1946 כממשיכו של ארגון BCRA מתקופת המלחמה, שנתפס כארגון שהיה קשור מדי עם הגאליסטים מכדי לשרת את הרפובליקה כראוי. בצרפת הוא זכה לכינוי la piscine (בריכת השחייה) מכיוון שמפקדתו בפריז הייתה ממוקמת ליד בריכת שחייה ציבורית.
SDECE היה כפוף רשמית לשר ההגנה, אך למעשה דיווח לנשיא בפועל באמצעות יועץ מיוחד לענייני מודיעין. SDECE היה מעורב לעיתים קרובות בסכסוכים בירוקרטיים מול המשרד השני של המטה הכללי הצרפתי בווייטנאם ובאלג'יריה, והתחרה על תפקידי המודיעין בצרפת מול הביטחון הכללי (Sûreté Générale), מה שהוביל לעימותים פנימיים בין אנשי SDECE לגופי ביטחון רפובליקניים אחרים שעסקו במודיעין.
כפי שקרה לעיתים קרובות במודיעין הצרפתי, חלוקת האחריות בין סוכנויות יריבות הובילה לזרועות שונות של המדינה הצרפתית לבלות יותר זמן בתוך מחלוקות ביורוקרטיות אחת עם השנייה יותר מכל דבר אחר.
בספטמבר 1949 מילא ה-SDECE תפקיד בולט ב"שערוריית הגנרלים", כאשר הביטחון הכללי (Sûreté Générale) חשף כי הרמטכ"ל מסר מסמכים חסויים הנוגעים למלחמה בווייטנאם לגנרל אחר, שהעביר אותם בתורו לידי סוכן שבתורו מסר אותם לווייטנאמים. צרפת הצליחה לצנזר את הסיפור בת'שורת הצרפתית, אך כתב הטיים בפריז דיווח על כך למשרד הטיים בניו יורק. שגרירות צרפת בוושינגטון ניסתה למנוע את פרסום הסיפור, אך ממשלת ארצות הברית סירבה לכך, תוך הסתמכות על התיקון הראשון לחוקה האמריקאית, מה שהוביל לשערוריית פרשת הגנרלים מכיוון שברגע שהתפרסמו החדשות בארצות הברית, הסיפור צוטט על ידי התקשורת הצרפתית.
בשנות החמישים, לארגון SDECE יצא מוניטין של ביצוע מבצעים מוזרים כמו גניבת דלק ממטוסים סובייטים שנחתו בצרפת כדי לנתח את הרכב החומר נגד קפיאה של דלק הסילון הסובייטי, או סימום של אנשי הריגול הסובייטים באוריינט אקספרס כדי לגלות את תוכן המזוודות שנשאו. עם זאת, יחידת ההצפנה של ה-SDECE נחשבה למוצלחת, לאחר שפיצחה כמה קודים דיפלומטיים סובייטים, אך ניסיונותיה להיות כוח צבאי למחצה היו פחות מוצלחים.
בשנת 1951, SDECE יצר כח צבאי למחצה בווייטנאם שנועד למנוע את המאבק הווייטנאמי לעצמאות מצרפת, אבל בשל העוינות הכללית של הווייטנאמים לצרפתים, התנדבו רק וייטנאמים מעטים ללחימה למען צרפת. סוכני SDECE הצניחו סוכנים בווייטנאם כמו גם במזרח אירופה, אך ה-SDECE היה מרושת בסוכנים קומוניסטים צרפתים שסיפקו למוסקבה את כל פרטי המבצעים. בפרט, מבצעי הארגון במזרח אירופה בשנות החמישים היו אסון מוחלט שכן כל סוכן בודד שהוצנח למזרח אירופה נלכד על ידי הק.ג.ב..
כמו בווייטנאם, גם במהלך מלחמת אלג'יריה, מילא ה-SDECE תפקיד בולט בניהול "מלחמה מלוכלכת" נגד אויבי הרפובליקה. שנות החמישים והשישים זכורות כ"עידן ההתנקשויות הפוליטיות" על ידי סוכני SDECE, שכן אחד התפקידים העיקריים של הסוכנות הייתה להתנקש בחברים בארגון החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה. מספר הנרצחים עלה באופן דרמטי בשנת 1958 כאשר שארל דה גול, אישר לארגון SDECE להרוג חשודים מחברי ה-FLN ללא משפט. שתי הרציחות הראשונות אירעו במערב גרמניה, שם נרצח סוחר נשק שמכר נשק ל-FLN כאשר ה-SDECE הטמין פצצה במכוניתו. פוליטיקאי אלג'ירי אנטי-צרפתי נרצח בירי על מכוניתו.
משטרת גרמניה המערבית לא מיהרה לחקור את החיסולים על אדמתה, בשל הסכם חשאי עם הגנרל ריינהרד גהלן, ראש שירות הביון הפדרלי הגרמני, שלפיו המודיעין הגרמני קיבל מידע מצרפת בתמורה לחופש פעולה של SDECE לבצע מעשי רצח על אדמת גרמניה. אחד מסוכני SDECE, פיליפ ל. תיאוד דה ווז'ולו, כתב בזיכרונותיו בשנת 1970: "עשרות חיסולים בוצעו. מלבד השימוש ברובים או בסכינים, הלך והשתכלל גם החיסול בשיטות מתוחכמות יותר. אקדחי פחמן דו-חמצני שירו מזרקים קטנים נרכשו בארצות הברית - אך אנשי SDECE החליפו את סם ההרגעה ברעל קטלני, שיצר אצל הקורבן סימפטומים שנראו כהתקף לב". מלבד חברי FLN, ה-SDECE הרג אנשי רוח צרפתיים ממחנה השמאל שתמכו ב-FLN, וכן סוחרי נשק ולאומנים אנטי-צרפתים אחרים באפריקה.