cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליס קאשל
מועצת המחוז ובחירה כשופטת
עם שחרורה, חזרה קאשל לדבלין, שם עבדה בלשכתו של הפוליטיקאי ארסקין המילטון צ'ילדרס. היא השתמשה בתקופה זו בשם ארמסטרונג, מכיוון ששמה היה מוכר מדי. במסגרת תפקיד זה כתבה דו"ח על פשעים של הבריטים נגד נשים, וכן על ההיסטריה של הממשל המקומי תחת הדאל ארין. היא הייתה בין מתנגדי האמנה האנגלו-אירית, ובעת חתימתה היא חזרה לגאלוויי, כדי להתנגד לתמיכת המועצה בהסכם.
קאשל גם נבחרה כשופטת בבתי המשפט של הדאל בוועידה בגלוואיי, שם זכתה במספר השני הגבוה ביותר של קולות, ושימש כשופטת מחוזית בקונמרה.
המשך חייה
ב-1935 פרסמה קאשל רומן לנוער, The Lights of Leaca Bán, אשר היה בשימוש נרחב בבתי ספר איריים. עלילת הספר התרחשה לפני ובמהלך מרידת חג הפסחא ב-1916 דרך עיניהם של משפחה במערב אירלנד.
טמבורונג
טמבורונג הוא המחוז (דאארה DAERAH) המזרחי ביותר בברוניי. שטחו 1,304 קמ"ר ומספר תושביו כ־10,900 (נכון ל־2018).
בירת המחוז היא באנגאר, וישוב גדול נוסף במחוז היא העיר לובה.
המחוז הוא מובלעת חלקית בתוך מלזיה מאחר שהוא מופרד כולו מברוניי, והקשר היחיד איתו מתבצע על ידי גשר סולטן חאג'י עומר עלי סייפודיאן העובר דרך מפרץ ברוניי. המחוז גובל עם מפרץ ברוניי בצפון ומלזיה במזרח דרום ומערב.
נהר הסונג'יה טמבורונג עובר במחוז זה ונהר הסונג'יה פנדרואן יוצר את החלק המזרחי של הגבול עם מלזיה.
קפטן ניומן
קפטן ניומן (באנגלית: Captain Newman, M.D) סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1963 עם גרגורי פק, טוני קרטיס, בובי דארין ואנג'י דיקינסון בתפקידים הראשיים.
בובי דארין היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כן לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. גרגורי פק היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
הסרט צולם בבסיס הצבאי הוצ'וקה בדרום אריזונה. ושדה התעופה בו מחקה את שדה התעופה הפיקטיבי קולפקס המופיע בספר ובסרט.
עלילה
מטרת המחלקה היא לאבחן ולטפל בחיילים הסובלים מהפרעות נפשיות האלה ולהחליט תוך שישה שבועות אם הם כשרים לחזור לחזית או להישלח לטיפול ארוך בבתי חולים פסיכיאטרים.
ניומן מצליח לגייס למחלקתו את האחות פרנסי קורום (אנג'י דיקינסון) והאח ג'ק לייבוביץ (טוני קרטיס) המשמש למעשה כסגנו ומצליח להתחבב על המאושפזים. הוא נמצא כל הזמן בוויכוח עם מפקד הבסיס שלוחץ עליו לשחרר את המאושפזים בחזרה לחזית. המפקד מתנקם בו בכך שמכניס למחלקתו שבויי מלחמה איטלקים בריאים שאין מחלקה סגורה אחרת להחזיק בהם.
קולונל בליס (אדי אלברט) סובל מפוסט טראומה קשה והתקפות זעם שפעם אחת התקיף את לייבוביץ עם סכין ורק ניומן הצליח להרגיע אותו. הוא מנותק מהמציאות, מפקד בית החולים מבקש להחזיר אותו לחזית שם הוא נדרש אך ניומן מתנגד. בליס מוזמן לוועדה אך לפתע מתחיל לצעוק, בורח מהמקום כשניומן רודף אחריו. הוא עולה על מגדל מים בבסיס ונופל אל מותו.
קפטן וינסטון (רוברט דובאל) נמצא במצב קטטוני לאחר שהיה חדשים רבים במחבוא בצרפת. ניומן מנסה לשכנע את אשתו שתכיר במחלתו של בעלה וכי יצטרך טיפול ממושך אבל היא מסרבת להכיר בעובדה זו.
קורפורל ג'ים טומפקינס (בובי דארין) מתפרע במחלקה. לאחר טיפול בפנטוטל הוא מספר את סיפור הקרב בו נטש את חבריו הפצועים. לאחר הטיפול, מצבו משתפר והוא נפרד ממטפליו וחוזר לחזית.
הסרט מסתיים בנשף חג המולד בו שרים השבויים האיטלקים את הבה נגילה שלמדו מלייבוביץ היהודי. באמצע הנשף מגיע מברק המבשר כי ג'ים טומפקינס נפל בקרב.
שניאור ליפסון
שניאור ליפְסוֹן (18 בפברואר 1914 – 22 בינואר 2001) היה המנהל המדעי של מכון ויצמן למדע וממקימי האוניברסיטה הפתוחה בישראל, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעי החיים (תשכ"ט).
קורות חייו
ליפסון נולד ב-1914 בתל אביב להורים יוצאי רוסיה. למד בגימנסיה "הרצליה". באותה תקופה החל להיות פעיל בתנועת השומר הצעיר. לאחר לימודיו הצטרף לקן התנועה בייסוד קיבוץ תל עמל בעמק יזרעאל. בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח, וכעבור שנה שוחרר ללימודים אקדמיים. לאחר שסיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה חזר ללמד במוסד החינוכי של קיבוץ משמר העמק, בו הורה עד מלחמת העצמאות.
עם פרוץ המלחמה גויס ליפסון לחיל המדע ושירת תחת אהרן קציר, שהיה באותה עת מנהל מחלקת הפולימרים במכון ויצמן למדע. לאחר שחרורם מהצבא נענה ליפסון להצעתו של קציר ובא לעבוד עמו במכון, על אף אי-היכרותו עם התחום העיקרי שבו עסקה המחלקה – כימיה. מחקריו עסקו בתחום התפר של תגובתם הפיזיקלית של חומרים כימיים. במקביל המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית, ובשנת 1954 סיים את לימודי הדוקטורט (כותרת הדיסרטציה שהגיש: "האנרגיה החפשית של תמיסות פוליאלקטרוליטיות").
בראשית עבודתו העצמאית כחוקר יצא ליפסון לאוניברסיטת קורנל ועבד עם פרופ' פיטר דביי, מומחה בעל שם עולמי לכימיה פיזיקלית. בתקופה זו פיתח את הנוסחה לחישוב תכונות תמיסה של שרשרות פולימריות, ובסופה חזר למכון ויצמן. עבודתו זו, כמו גם עבודתו כחוקר אורח באוניברסיטת הרווארד, הובילו אותו לפיתוח תאוריות נוספות, בהן תאוריה למעברי הליקס ופיתוח שיטות SGF (Sequence Generating Function) ו-CFF (Consistent Force Field), המתארות את התנהגותן התרמודינמית של שרשרות פולימריות והשימוש האופטימלי בפרמטרים המצויים בהן (באמצעותן, למשל, נחשף המבנה הטבעי של החלבון).
בשנים 1963–1967 כיהן ליפסון כמנהל המדעי של מכון ויצמן. בשנים 1973–1978, כיהן כדקאן הפקולטה לכימיה במכון. בשנת 1970 מונה על ידי שר החינוך, יגאל אלון, לעמוד בראש ועדה לבדיקת נחיצותה של אוניברסיטה פתוחה בישראל. הוועדה המליצה על הקמת האוניברסיטה במתכונת הנהוגה באנגליה. לאחר הקמתה של האוניברסיטה הפתוחה מונה ליפסון לרקטור האוניברסיטה, והיה בין מתווי דרכה.
בשנת 1959 זכה ליפסון בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מחקרו "בעיות מכניקה סטטיסטית של פולימרים". בשנת תשכ"ט זכה בפרס ישראל למדעי החיים. כמו כן היה חבר כבוד של האוניברסיטה הפתוחה, דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה העברית, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ויקיר העיר רחובות לשנת 2000.
בשנת 2013 זכו תלמידיו אריה ורשל ומיכאל לויט בפרס נובל לכימיה.
בתו של ליפסון, אילנה, נשואה לרב אורי ריוח, בנו של הרב יצחק ריוח.
ארכיטקטורה מוכוונת אירועים
ארכיטקטורה מוכוונת אירועים היא סגנון ארכיטקטוני המגדיר ארכיטקטורת תוכנה שהיחידות הבסיסיות שלה הן אירועים. באנגלית נקראת ארכיטקטורה זו Event Driven Architecture או בראשי תיבות EDA. השימוש בארכיטקטורה זו הוא במקרים רבים בשילוב עם ארכיטקטורה מוכוונת שירותים (SOA). יש המכנים את השילוב של ארכיטקטורת EDA וארכיטקטורת SOA בשם SOA 2.0.
הישויות המשתתפות בארכיטקטורה מוכוונת אירועים הן: בהקשר של מערכות מחשוב המשמעות של אירוע היא מידע המועבר מרכיב תוכנה אחד לרכיב תוכנה אחר ודורש מהרכיב המקבל הפעלת תוכנית.
הגדרה
המושג אירוע הוא מושג רחב, שלא בכל המקרים מתייחס ל EDA. על מנת שאירוע יהיה חלק מארכיטקטורה מוכוונת אירועים צריכים להתקיים התנאים הבאים:
עקרונות ומאפינים
להלן עקרונות מרכזיים בארכיטקטורה מוכוונת אירועים: חשוב לשים לב להקבלה בין EDA ו SOA. בשני סגנונות ארכיטקטוניים אלה יש מרכיב בסיסי: שירות או אירוע. בשניהם יש ספק המיצר את השירות או את האירוע. בשתי התפיסות קיימת צמידות רפויה או צמידות מינימלית. כמו כן בשניהם מיצג המרכיב הבסיסי הממוחשב מרכיב עסקי מקביל.
השוני בין שתי התפיסות הוא ברמת הרזולוציה של המרכיב הבסיסי. מקובל לחשוב שאירוע הוא ברמת רזולוציה גסה יותר מאשר שירות. כמו כן בדרך כלל ב EDA התגובות של צרכנים שונים הן בו זמניות בעוד ב SOA הביצוע הוא בדרך כלל סדרתי.
עיבוד אירועים מורכב
בעיבוד אירועים מורכב, באנגלית (Complex Event Processing (CPE הצרכן מגיב להצטברות של מספר אירועים ולא לאירוע בודד, כך למשל: מערכת בנקאית עשויה לא להגיב לאירוע של משיכת כספים בודדת של לקוח, אבל כן להגיב למספר רב של אירועי משיכת כספים באותו יום.
גם טיפול באירועים מורכבים הוא חלק מהסגנון הארכיטקטוני של ארכיטקטורה מוכוונת אירועים. השוני הוא ביחס של רבים לרבים (M:M)  במקום יחס של אחד לרבים (One to M).
לאופולד ביטמן-רוגה
לאופולד ביטמן-רוגה (רומנית: Leopold Bitman-Ruga; 1909 - 17 במרץ 1992) היה סופר יהודי ישראלי שכתב בשפה הרומנית.
לאופולד ביטמן-רוגה נולד בגאלאץ, רומניה. ברומניה פרסם פרוזה ותסכיתים. המשיך בפעילותו הספרותית בישראל, בה פרסם נובלות ותסכיתים וזכה להצלחה עם הספר Niciodată nu va fi tăcere (אף פעם לא תהיה שתיקה). בין השנים 1974–1976 היה נשיא התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
ארמניה במשחקים האולימפיים
ארמניה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לילהאמר (1994) ובמשחקי הקיץ מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד 1988 התחרו הספורטאים הארמנים במסגרת המשלחת הסובייטית, וב-1992 במסגרת המשלחת המאוחדת (Unified Team), שכללה ספורטאים מ-12 מתוך 15 המדינות שהרכיבו את ברית המועצות.
לאורך השנים צברו הארמנים 18 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. המדליות הושגו בענפים היאבקות, התעמלות, הרמת משקולות ואיגרוף. באולימפיאדות החורף לא רשמו הספורטאים הארמנים הישגים משמעותיים.
היסטוריה
הופעתה הראשונה של ארמניה במשחקים, באולימפיאדת אטלנטה, הייתה אחת המוצלחות שבהן. המתאבק ארמן נזריאן זכה במדליית זהב, הישג שאף ספורטאי ארמני לא שחזר ב-20 השנים הבאות. נזריאן, שעבר להתגורר בבולגריה כבר ב-1995, קיבל אזרחות בולגרית ב-1997, ובאולימפיאדות הבאות התחרה מטעם המשלחת הבולגרית, ואף שמר על תוארו באולימפיאדת סידני (2000). מתאבק נוסף, ארמן מקרצ'יאן, זכה במדליית כסף, ומתאבק אחר, אראיק גוורגיאן, דורג במקום החמישי. בתחרות לקפיצה למים השתתפה ארוס גיולבודגיאן והיא בת 17 בלבד.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה מרים המשקולות ארסן מליקיאן במדליית ארד, היחידה שצברה המשלחת הארמנית במשחקים אלו. אשוט דניאליאן זכה אף הוא במדליית ארד, אך זו נשללה ממנו ימים ספורים לאחר מכן, לאחר שנמצא כי נטל חומרים אסורים. שני מרימי משקולות נוספים, רודיק פטרוסיאן וגגיק חצ'טריאן, דורגו במקום החמישי, ומתאבק נוסף, מתאבק נוסף, ארשק היירפטיאן, דורג אף הוא במקום החמישי.
באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליח אף ספורטאי ארמני לזכות במדליה. הקרובים ביותר לכך היו מרים המשקולות ארמן גזריאן שדורג במקום הרביעי, והקלע נוריאר בחטמיאן שדורג במקום הרביעי בירי באקדח מ-50 מטר. בחטמיאן גם דורג במקום השביעי בירי באקדח אוויר מ-10 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) צברה המשלחת הארמנית 5 מדליות, מדליית כסף למרים המשקולות טיגרן ורדן מרטירוסיאן, מרים המשקולות גוורג דווטיאן זכה במדליית ארד, וכל גם המתאבקים רומן אמויאן ויורי פטריקייב והמתאגרף הראצ'יק ג'וואחיאן. טיגרן גוורג מרטירוסיאן שזכה במדליית ארד בהרמת משקולות הורשע באימרוץ והמדליה נשללה ממנו ב-2016.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה המתאבק ארסן ג'ולפלקיאן במדליית כסף, וארתור אלכסניאן זכה במדליית ארד. מרימת המשקולות חריפסימה חורשודיאן, שזכתה אף היא במדליית ארד, הייתה לאישה הארמנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, אך מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 בשל הרשעה באמרוץ. ספורטאי בולט נוסף במשלחת היה לוחם הטאקוונדו ארמן ירמיאן.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפר המתאבק ארתור אלכסניאן את הישגו מלונדון, וזכה במדליית זהב, השנייה בה זכתה ארמניה מאז קיבלה את עצמאותה, והראשונה מזה 20 שנה. מתאבק נוסף, מיגראן ארוטיוניאן, זכה במדליית כסף, ולבאן בריאנידזה סיים במקום החמישי. גם מרימי המשקולות הארמנים זכו להצלחות. סימון מרטירוסיאן וגור מינסיאן זכו במדליות כסף, רובן אלכסניאן סיים במקום הרביעי ונאזיק אבדליאן סיימה במקום החמישי. ספורטאי בולט נוסף היה המתעמל הרוטיון מרדיניאן, שסיים במקום השביעי בסוס הסמוכות.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
ועידת ורשה (2019)
ועידת ורשה (באנגלית: Warsaw Conference, בפולנית: Konferencja Warszawska), אשר ידועה גם כוועידת המזרח התיכון בראשות ארצות הברית בוורשה, הייתה ועידה שהתקיימה ב־13 בפברואר וב־14 בפברואר 2019 ונערכה בוורשה, בירת פולין. על פי ההודעה הרשמית של המדינות שהשתתפו באירוע, נושאי האירוע היו: "טרור, פיתוח טילים, סחר ימי וביטחון ואיומים הנשקפים מקבוצות כוח אדם ברחבי האזור". בתחילת פברואר אמר מזכיר המדינה האמריקני, מייק פומפאו כי מטרת הוועידה היא להתמקד ב"השפעתה של איראן והטרור באזור". עם זאת, לאחר התנגדויות מצד מדינות אירופה נאלצה ארצות הברית לוותר על הרעיון להקמת קואליציה עולמית שתילחם נגד איראן.
ועידת ורשה הפכה לבמה מרכזית לקואליציה הישראלית-סונית. הקואליציה קמה בשנת 2017 עם התחממות הקשרים בין ישראל למדינות המפרץ וכן ההסלמה בסכסוך האיראני-סעודי. הקואליציה קיבלה תשומת לב תקשורתית רחבה לאור ועידת ורשה בפברואר 2019.
הוועידה ולאחריה
כבר ב-10 בפברואר פורסם כי גורם בכיר בפולין המעורב בהכנת האירוע אמר כי הוועידה תעסוק ב"טילים הבליטיסיים של איראן" ואף אמר כי מטרת הוועידה היא ליצור פורום קבוע אשר ידון בענייני המזרח התיכון.
ב־12 בפברואר קיימו מזכיר המדינה פומפאו ושר החוץ הפולני, יאצק צ'פוטוביץ' מסיבת עיתונאים, בה הכריז פומפאו כי יותר מ-60 מדינות מוזמנות לוועידה.
לאחר מכן התראיין פומפאו בוורשה ואמר כי "אנו רוצים שלעם האיראני תהיה הזדמנות לחיות בחברה משגשגת ושלווה, וכזו שנשלטת על ידי רצונותיהם, משאלותיהם".
זמן קצר לפני הוועידה ראש הממשלה הישראלי, בנימין נתניהו ערך פגישה חשאית עם שר החוץ של עומאן, יוסוף בן עלאווי.
נתניהו נאם באירוע הפתיחה של הוועידה וגם השתתף באירועים צדדיים. מלבד זאת נתניהו קיים פגישות עם סגן נשיא ארצות הברית, מייק פנס ואף הניח איתו זר באנדרטת רפפורט לזכר לוחמי מרד גטו ורשה.
תגובות
ביום הראשון של הועידה נתניהו צייץ בטוויטר כי הפגישה עם מנהיגים ערביים אמורה להגיע ל"אינטרס משותף של מלחמה עם איראן". הודעה דומה שוחררה לתקשורת הישראלית זמן קצר לאחר מכן, עם זאת בהמשך היום הציוץ של נתניהו נמחק ונוסח ההודעה לעיתונות תוקן ל"אינטרס משותף של לחימה באיראן".
לעומת זאת, איראן מתחה ביקורת על הוועידה והגדירה אותה "צעד עוין". במקביל הנציגה העליונה לענייני חוץ וביטחון של האיחוד האירופי פדריקה מוגריני, הודיעה כי הא לא תשתתף בוועידה. גם משרד החוץ הרוסי פרסם הצהרה בה צוין כי אף גורם לא ישתתף בטקס ואף הגדיר את הוועידה כ"מצע אנטי-איראני". גם מעצמות אירופיות גדולות כמו גרמניה וצרפת סירבו לשלוח דיפולמטים בכירים בעקבות חשש שהפסגה נועדה להקים ברית נגד איראן.
שר החוץ הבריטי, ג'רמי האנט הסכים להשתתף בוועידה אך הציב תנאי, אשר קובע כי ארצות הברית, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית יקיימו פגישה חיצונית בעניין תימן.
מדינות שהוזמנו אך לא השתתפו באירוע
לוועידה הוזמנו גם מדינות שבסופו של יום החליטו לא להגיע אליה מסיבות שונות. המדינות שלא נכחו באירוע היו:
חלק מהמדינות ציינו את סיבת ההיעדרות. כך למשל יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן טען כי "ישראל גנבה "מאחורי הגב" את האוצר הגדול שהיה אמור להיות ה"בונוס" שלו בתהליך השלום – היחסים עם מדינות ערב", ואף הורה לבכירי ממשלו למנוע מהמשלחות ברשות להגיע לניחום אבלים בבית הוריה של אורי אנסבכר, ישראלית צעירה מתקוע שנרצחה על ידי פלסטיני שבוע לפני הועידה. גם בלבנון פורסמו תגובות בעניין הוועידה, לאחר פגישה בין שר החוץ האיראני, ג'וואד זריף לשר החוץ הלבנוני, ג'ובראן באסל. במסיבת העיתונאים שנערכה לאחר הפגישה, נימק בסיל את אי ההגעה של המשלחת הלבנונית ואמר כי "שוחחנו יחד על ועידת ורשה, שממנה ניעדר משתי סיבות: הראשונה היא נוכחותה של ישראל, והשנייה – מדיניות הריחוק שלנו". מלבד זאת חודש לפני הוועידה הגיב לפרסומים בתקשורת על הכנות ראשונות לוועידה נגד איראן ואמר כי "ממשלת פולין לא תוכל לשטוף את הבושה. בזמן שאיראן הצילה פולנים במלחמת העולם השנייה, היא מארחת כעת קרקס אנטי-איראני נואש". טורקיה סירבה גם היא להזמנת ארצות הברית להשתתף בפסגה בורשה בטענה שהיא "מכוונת כנגד מדינה אחת".
1923 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1923.
תהילים מ"ט
למנצח לבני קרח מזמור הוא פרק מ"ט מספר תהלים, הקרוי על שם הפסוק הפותח את המזמור. בחלק מהקהילות נהוג לומר מזמור זה בבית האבל בשבעת ימי האבלות, בסיום תפילת שחרית ומנחה (או בקצת קהילות בתפילות שחרית וערבית), בימים שאומרים בהם תחנון.
מהות המזמור
תוכן המזמור הוא קריאה לאנשי העולם, שלא לבטוח ולסמוך על עושרם וממונם, כפי שכותב המלבי"ם:.
רבי אברהם אבן עזרא כתב בשבח המזמור מאחר שנרמז בו מציאות העולם הבא: ".
הרב שמשון רפאל הירש, כתב אף הוא על תוכן המזמור:
זמן אמירתו
נהגו לומר מזמור זה בבית האבל בסיום תפילת שחרית ומנחה (ובקצת קהילות בתפילות שחרית וערבית). מנהג הוזכר כבר בבאר הגולה:
בקצת קהילות נוהגים במקום מזמור זה "מכתם לדוד" (מזמור טז), ויש נוהגים לומר "שמעו זאת כל העמים" בימים שאומרים תחנון, ו"מכתם לדוד" בימים שאין אומרים תחנון.
מספר דלנואה
מספר דלנואה (בצרפתית: Delannoy) במתמטיקה מתאר את מספר המסלולים בסריג מלבני מהפינה הדרום-מערבית (0,0) עד הפינה הצפון-מזרחית (m,n) תוך התקדמות צפונה, מזרחה או צפון-מזרחה בלבד. מספרי דלנואה נקראים על-שם המתמטיקאי הצרפתי הנרי דלנואה. מספרים אלה גם נותנים את:
דוגמה
מספר דלנואה (3,3) הוא 63. באיור הבא מוצגים 63 מסלולי דלנואה בסריג 3 x 3:
תת הקבוצה של מסלולים שאינם חוצים את האלכסון דרום-מערב - צפון-מזרח ניתנת על ידי משפחת מספרים אחרת מספרי שרדר.
מערך דלנואה
מערך דלנואה הוא מטריצה אינסופית של מספרי דלנואה.
! |m / n ! width="50" | 0 ! width="50" | 1 ! width="50" | 2 ! width="50" | 3 ! width="50" | 4 ! width="50" | 5 ! width="50" | 6 ! width="50" | 7 ! width="50" | 8 ! 0 ! 1 ! 2 ! 3 ! 4 ! 5 ! 6 ! 7 ! 8 ! 9
במערך המספרים בעמודה הראשונה שוים תמיד ל 1, בעמודה השנייה תמיד אי-זוגיים, בעמודה השלישית והרביעית סוגי מספרים מצולעים. ניתן לערוך את המספרים גם במערך משולש הדומה למשולש פסקל כאשר כל איבר הוא סכום שלושת האיברים שמעליו.
1          1   1         1   3   1       1   5   5   1     1   7  13   7   1   1   9  25  25   9   1 1  11  41  63  41  11   1
מספרי דלנואה מרכזיים
ניתן לבטא אותה באמצעות פולינומי לז'נדר P_n(x):
הפונקציה היוצרת היא:
יולי עופר
יולי (יהודה) עופר (23 ביולי 1924 – 11 בספטמבר 2011) היה איש עסקים ישראלי אשר התמחה ועסק בתחומי נדל"ן, מסחר, הובלה ימית, מלונאות, פיננסים ותעשייה.
קורות חיים
עופר נולד ב-23 ביולי 1924 בגאלאץ שברומניה ליוסף וצילה הרשקוביץ ("הרשקוביץ" משמעותו "בן צבי", ומכאן שם המשפחה העברי "עופר") ועלה ארצה בגיל חצי שנה עם אחיו הגדולים דוד עופר וסמי עופר. אביו התחיל כעגלון עני, עבר לעסוק בהובלות בעיר חיפה, וכשהתבסס עסק בשיפוץ אוניות. בניו עזרו לאביהם בעסקיו.
בצה"ל שירת בחיל הרגלים והשתחרר בדרגת רב-סרן. החל את דרכו העצמאית בעיר חיפה שם סיפק ציוד לאוניות ויחד עם אחיו סמי הקים את קבוצת האחים עופר.
בשנת 2002 הפרידו האחים עופר את נכסיהם: חלקו של סמי עופר בנדל"ן ובבנק המזרחי הועבר לאחיו יולי, בתמורה לחלקו של יולי בחברה לישראל.
עופר היה ידוע כתורם נדיב למטרות הומניטריות במוסדות וארגונים בישראל במשך שנים רבות. ובנוסף לכך היה אספן גדול של דברי אמנות. בשנת 1996 התפרסם כי רכש ציור של פיקאסו תמורת 30 מיליון דולר.
פעילות עסקית
בשנת 1956 ייסד עם אחיו סמי ועם מרדכי מנו את חברת הספנות נתיבי הים התיכון.
במהלך שנות ה-60 וה-70 הפכה קבוצת האחים לחברת ספנות בינלאומית כשיולי עופר ניהל את עסקיה בישראל וסמי עופר את הפעילות הבינלאומית. בשנות ה-80 הקבוצה החלה להיכנס לעסקי המכליות בהונג קונג וסינגפור. והם התרחבו לתחום הובלה ימית של דלק ופוספטים בשנות ה-90. עם הזמן הוקמה גם חברת בת שהתמקדה בספינות שיט בשם רויאל קריביאן.
עופר התמחה בעסקי נדל"ן, רכש מגרשים והקים מבנים במקומות שונים בישראל ובעיקר בעיר הרצליה שבה מיקם את מרכז עסקיו וגם בחר לגור בה. הוא תרם לפיתוחה ולהתפתחותה של הרצליה ובמיוחד ידועה מעורבותו בפרויקט המרינה בהרצליה.
בשנת 1994 רכשו האחים עופר בחלקים שווים עם מוזי ורטהיים את גרעין השליטה (26%) בבנק המזרחי. בשנת 1999 רכשו ממשפחת אייזנברג את השליטה בחברה לישראל, שבבעלותה היה מפעל טאואר סמיקונדקטור במגדל העמק ונכסים אחדים שרכשה מממשלת ישראל: בתי זיקוק לנפט בחיפה, כימיקלים לישראל וצים.
בניהולו השקיעה המשפחה בחברות כבלים (שאותה רכשה מחברת תדיראן), גרנית הכרמל (שבאמצעותה השקיעו בחברת סונול), פרויקט המרינה בהרצליה. היא רכשה גם את הסנה, חברה ישראלית לביטוח בניסיון לשקם אותה אבל הניסיון לא הצליח והיא פשטה את הרגל. כמו כן, הקים את חברת מליסרון, המתמחה בנדל"ן ומחזיקה במספר קניונים בישראל: קניון רמת אביב, קניון רננים, קניון הקריון וכ-20 מרכזים נוספים.
מליסרון רכשה את השליטה בחברת בריטיש ישראל, וחברת פרימיום PIH, בעלת השליטה בסנטראל יורופיאן. מרבית עיסוקה בנדל"ן ומלונאות, והיא מחזיקה ברשת חנויות המחשבים אייבורי.
בעקבות מותו
ב-11 בספטמבר 2011, שלושה חודשים לאחר אחיו סמי, נפטר יולי עופר בגיל 87 בביתו בהרצליה פיתוח ונטמן בבית הקברות של מושב בני ציון.
לאחר מותו התברר כי הותיר שתי צוואות שונות. הראשונה חילקה בצורה שווה את מניותיו בחברת "עופר השקעות" בין בנו הצעיר דורון ובתו הבכורה ליאורה, אך צוואה שנייה ומאוחרת יותר הותירה את דורון ללא ירושה והעבירה את כל מניותיו בחברה לליאורה, דבר שיצר סכסוך ומאבק משפטי בין היורשים. בית המשפט פסק שכל המניות בעיזבון יינתנו לליאורה עופר, ובהתאם לכך נותר דורון עופר עם 15% מהמניות, וליאורה עופר קיבלה 51% מהמניות.
חיים אישיים
יולי עופר התחתן תחילה עם מירית, והתגרש ממנה לאחר מספר שנים. לזוג נולדו שני ילדים - הבת ליאורה שהיא כיום יו"ר חברת מליסרון, והבן דורון. אשתו השנייה הייתה רונית יער, שהחליטה להתגרש ממנו. אשתו השלישית, עימה חי עד מותו, היא רות (לבית דורפמן), לה בן מנישואים קודמים.
סלאמוויט באיולין-טפרי
סלאמוויט דאגנאצ'ו באיולין-טפרי (נולדה ב-24 במרץ 1994) היא אתלטית ישראלית ילידת-אתיופיה, פעמיים אלופת ישראל (2019, 2021) ושיאנית ישראל בריצת 1500 מטר, שיאנית ישראל בריצת 5000 מטר ובריצת 3000 מטר באולם. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
אזרחות ישראלית מתוקף נישואיה
באיולין-טפרי נולדה וגדלה באתיופיה, למשפחה לא-יהודית. החלה להתאמן בריצה בגיל 13. ב-2012 הכירה את האתלט הישראלי יליד-אתיופיה מארו טפרי במחנה אימונים שנערך באתיופיה. ב-2017 השניים התחתנו באתיופיה, והיא היגרה לישראל בעקבותיו. לאחר הערמת קשיים עקב מוצאה הלא-יהודי, לבסוף באפריל 2019 משרד הפנים אישר לה אזרחות ישראלית, מתוקף נישואיה. בני הזוג מתגוררים כיום בקרית אתא.
מתאמנת במועדון מכבי תל אביב תחת הדרכתו של דן סלפטר. בשנת 2021 עברה להתאמן אצל המאמן טסמה אבשירו.
2017
בתחרות שנערכה בסוף אפריל בתל אביב, קבעה טפרי שיא אישי בריצת 1500 מטר, בתוצאה של 4:21.86 דקות. במאי אותה שנה קבעה בתחרות בתל אביב שיא ישראלי חדש בריצת 5000 מטר, בתוצאה של 16:01.28 דקות. באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי, זכתה טפרי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 800 מטר עם שיא אישי של 2:13.11 דקות. ומדליית כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:26.27 דקות.
2018
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-21 באפריל ניצחה טפרי וקבעה שיא אישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:14.91 דקות. חמישה ימים לאחר מכן, היא קבעה בריצת 10000 מטר שיא אישי חדש של 33:28.51 דקות. כחודש לאחר מכן, היא קבעה בתחרות שנערכה בתל אביב ב-2 ביוני, בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 15:52.95 דקות. בנובמבר היא השתתפה בשתי תחרויות ל-10 ק"מ (כביש) וניצחה בשתיהן. בתחרות הראשונה היא קבעה שיא אישי של 34:18 דקות, ובתחרות השנייה שנערכה ב-17 בנובמבר היא שיפרה את שיאה האישי והעמידה אותו על תוצאה של 33:42 דקות.
2019
בתחרת שנערכה ב-קורטרייק, בלגיה ב-13 ביולי 2019 היא קבעה בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 15:08.39 דקות והשיגה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו. 4 ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלייז', בלגיה היא קבעה בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:11.37 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:14.07 דקות ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:07.78 דקות, אחרי שני לנדן (2:06.99 דקות).
2020
בתחרות באולם שנערכה בצרפת בחודש פברואר, סיימה באיולין-טפרי שביעית בריצת 3000 מטר לאחר ששברה את שיא ישראל וקבעה תוצאה של 8:56.45 דקות. כמה ימים לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה בצרפת, היא סיימה שישית בריצה זו לאחר שקבעה בשנית שיא ישראלי חדש, של 8:48.85 דקות.
2021
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ, סיימה באיולין-טפרי במקום השישי בתוצאה של 8:49.13 דקות. חודש לאחר מכן היא ניצחה באליפות ישראל בריצת 10000 מטר בשיא אישי של 31:43.72 דקות. בחודש יוני, היא ניצחה בגביע אירופה בריצת 10000 מטר עם שיא אישי חדש של 31:19.50 דקות, וקבעה את הקריטריון לאולימפיאדת טוקיו. באליפות ישראל שנערכה באותו חודש זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.60 דקות, לפני אדוה כהן (4:17.30 דקות) וכרואן חלבי (4:20.77 דקות).
באולימפיאדת טוקיו סיימה באיולין-טפרי שמינית במקצה ובכללי במוקדמות ריצת 5000 מטר לאחר שקבעה שיא ישראלי חדש של 14:53.43 דקות, שיפור של כ-6 שניות לשיא הקודם של לונה צמטאי-סלפטר. בגמר סיימה במקום העשירי, בזמן של 14:54.39.
2022
באליפות העולם קבעה זמן של 15:44.30 דקות בריצת 5000 מטר ולא העפילה לגמר.
פסטיבל התיאטרון הבין-לאומי הגאה בדבלין
פסטיבל התיאטרון הבין-לאומי הגאה בדבלין (באנגלית: International Dublin Gay Theatre Festival) הוא פסטיבל תיאטרלי-להט"בי שנתי שמתקיים מ-2004 בדבלין, אירלנד בשבועיים הראשונים של מאי. מעל מ-50% מתכני הפסטיבל מגיעים מחוץ לאירלנד.
בורני
כלכלה
ענפי הכלכלה העיקריים של בורני הם תעשייה כבדה, יערנות וחקלאות. נמלה של העיר יחד עם ענף היערנות מספקים את מקור ההכנסה העיקרי של העיר. לאחר שבורני חוברה למסילת הברזל ב-1897 היא הייתה לנמל הראשי בחוף המערבי של טסמניה. רוב התעשייה בעיר קשורה לרשת הרכבות ולנמל.
ענף היערנות מהווה חלק חשוב של כלכלת העיר. ב-1938 הוקם בה מפעל לייצור נייר, שפעל עד לשנת 2010.
חלקת לשון
חלקת לשון הוא כתב עת ישראלי לבלשנות עיונית ושימושית. נוסד כדי לענות על צורכי החינוך הלשוני במוסדות להכשרת מורים (המכללות לחינוך והחוגים לחינוך באוניברסיטאות). כיום הוא יוצא לאור על ידי איל"ש, האגודה הישראלית לבלשנות שימושית, בשיתוף אחד המוסדות להשכלה גבוהה (ברוטציה, למשל ב-2011 עברה מערכת כתב העת מהמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים לאוניברסיטת תל אביב).
היסטוריה
כתב העת נוסד ב-1990 על ידי קבוצת מרצים ללשון במכללה האקדמית בית ברל בראשות ד"ר צבי שראל, שחיפשו דרך לשמור על האיזון בין המסגרת האקדמית החדשה, שדרשה דפוסי למידה שונים, ובין הצורך להשקיע מחשבה בגישה דידקטית המתאימה לצורכיהם של סטודנטים המוכשרים להוראה.
המטרה המוצהרת של הגוף המייסד הייתה, כפי שהשתקפה גם בבחירת השם לביטאון, שהוסברה בגיליון הראשון שלו ב-1990: "ינסה נא כל אחד מאיתנו לטפח את 'חלקת אלהים הקטנה' שלו בתחום הלשון, ינכש את העשבים השוטים העולים כפורחת, תוך ידיעת מגבלותינו ואפשרויותינו, יחד עם ההכרה בחשיבות הניסיון שצבר כל אחד ואחד, בחינת 'לא עליך המלאכה לגמור, ולא אתה בן-חורין ליבטל ממנה'".
בתחילת דרכו של כתב העת, היה חלקם של המאמרים הדידקטיים גדול משל המאמרים העיוניים בבלשנות, אך ככל שכתב העת התבסס בתודעתם של חוגים רחבים, כן הלכו ותכפו המאמרים שעסקו במחקרי לשון לתחומיה השונים; גדל והתרחב חוג המתעניינים בכתב העת והמעוניינים בפרסום הגותם הלשונית בו, וגיליונותיו גדלו והתרחבו בכמות ובאיכות. בזכות השיפוט הקפדני של המאמרים על ידי מערכת של מומחים, הפך "חלקת לשון" לכתב עת שפיט, שהפרסום בו מובא בחשבון לצורך קידום המחברים במסלול האקדמי. הביקוש הגובר לפרסום בכתב העת ניכר ברשימה המגוונת של מרצים במוסדות ההשכלה הגבוהה, בארץ ומחוצה לה, המבקשים לקבל את פרי עטם לפרסום.
עד לשנת 2011 התפרסמו ארבעים ושלושה גיליונות, וגיליונות מיוחדים הפכו לעת מצוא גם לספרי יובל.
בד בבד עם התפתחותו של כתב העת, נוצר צורך בגיוס משאבים לכיסוי ההוצאה לאור. משרד החינוך היה בין הראשונים שנרתמו למשימה, ושותפים למימון הם המכללות לחינוך בית ברל, לוינסקי ודוד ילין, וגופים נוספים שפרסומיהם התמקדו בחינוך הלשוני ובמחקרי לשון עיוניים (כמו "סקריפט" - האגודה הישראלית לאוריינות; איל"ש – האגודה הישראלית לבלשנות שימושית); ומשנת 2011 גם אוניברסיטת תל אביב.
ג. יפית
יפית גרינברג (מוכרת בשמה המסחרי: ג. יפית; 9 באוגוסט 1951 – 30 בנובמבר 2021) הייתה פרסומאית ואשת עסקים ישראלית. הייתה הבעלים של קבוצת הפרסום: "ג. יפית תקשורת", המאגדת תחתיה את החברות: "ג. יפית בע"מ", "Gkids&young", "גלעד תדמית", "TRM" ,"Gimalaya", Big Big light" ,"G Conversation" (העוסקת בקידום מכירות) ושליש ממשרד הפרסום ענבר מרחב ג'י.
גרינברג זכתה לפרסום במיוחד בזכות כתבות וקמפיינים פרסומיים בהם המליצה לרכוש מוצרים, בהתבסס על מחקרים ובדיקות שערכה. היא נחשבה למותג חזק בתחום הצרכנות והתמחתה בניהולם של מהלכי שיווק אתגריים: מינוף מותגים, שינויים בהרגלי הצריכה, שינוי ההתנהגות הצרכנית ומיצוב מחדש.
ביוגרפיה
נולדה בשם יפה מימון בבני ברק למשפחה מסורתית מיוצאי טריפולי. למדה בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק והיא בעלת תואר ראשון בחינוך וגאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן. עד 1977 עבדה כתקציבאית במשרד הפרסום פלד. החל מ־1980 עד לעליית ערוצי הטלוויזיה המסחרית בישראל, הייתה ידועה במדורים הפרסומיים שכתבה בעיתונות, בין היתר בעיתוני לאשה, ידיעות אחרונות, מעריב, הארץ וחדשות תחת הכותרת "כדאי" ובחתימתה "ג. יפית", בהם פרסמה מוצרים ושירותים בכתבות תחקיר אינפורמטיביות, שהוסיפו לקורא ערך מוסף על הנושא אותו סקרה, ונכתבו ממשרדה בכיכר המדינה, שנקרא "יפית ג. - כתבות אינפורמטיביות בסגנון עיתונאי".
פעילותה העסקית
עם לקוחותיה נמנו מן החברות הגדולות בישראל: סנו, הוט, תנובה, שטראוס עלית, ישראכרט, שירותי בריאות כללית, סופר פארם, טרה ועוד.
בשנת 2013 ניהלה ג. יפית מגעים עם רון לאודר כדי לרכוש את חלקו בערוץ 10 (30%). ביוני 2014 עמדה בראש קבוצת משקיעים שרכשה את רשת חנויות הספרים סטימצקי.
בשנת 2010 הרשיע בית משפט השלום בתל אביב את אתר GetIT השייך לקבוצת ג. יפית בעבירה של הטעיית צרכנים לפי חוק הגנת הצרכן. על פי כתב האישום, אשר הוגש על ידי משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, הנאשמים "לא סיפקו את המוצרים כפי שהתחייבו, עיכבו ביטול עסקאות ולא החזירו כסף במועד הקבוע בחוק לגבי מכר מרחוק".
בתרבות הפופולרית
באמצע שנות ה-90 זכתה גרינברג לחיקוי בתוכנית "הקומדי סטור", שם גילם אסף אשתר את בת-דמותה שנקראה "מ. כוערת", שהופיעה לאחר מכן בפרסומת של גרינברג לבורגראנץ'. בשנות ה-2000 חיקה אותה אלי פיניש בתוכנית "ארץ נהדרת", יחד עם חיקוי של כלתה, מאיה ישעיהו שאותה חיקתה עלמה זק.
עמנואל כ"ץ
עמנואל כ"ץ (1915 – 3 בדצמבר 1978, ג' בכסלו ה'תשל"ט) היה חבר לח"י, פובליציסט, עיתונאי, עורך, מתרגם וחוקר.
חייו ופועלו
עמנואל כ"ץ נולד ב-1915 בווילנה למשפחה ציונית לאומית. מנעוריו הצטיין בידענות, שבה השתמש בכתיבה פובליציסטית. כן תרגם שירה ופרוזה. בגיל 12 פרסם חוברת אידאולוגית לתלמידים, בה עשה נפשות לרעיון בית"ר.
בגמר לימודיו בתיכון, בהיותו קצין מפקדת גליל וילנה של בית"ר, עלה לארץ ישראל כסטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים.
ערך ותרגם ספרים רבים. יסד וערך את "לפיד" ביטאון הנוער הלאומי העובד והלומד והשאיר בכתובים שני מחקרים נרחבים על נושא יודאיקה ועל יהדות וילנה, עיר הולדתו. כעיתונאי עבד בעיתונים שונים "המשקיף", "זמנים", "הבקר" ובעיקר בעיתון "חרות". בסוף ימיו עבד בעיתון היידיש "לעצטע נייעס", היה חבר המערכת ולקח חלק בעיתון האידיאולגי "סולם". ב שובץ במקום השלישי ברשימתו של ישראל אלדד, "רשימה למען ארץ ישראל", אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
כתב את המילים העבריות של מספר רומנסות ספרדיות בחוברת שהוציא ביחד עם יצחק לוי. הרומנסות הן "זה העלם", "הקטנטנה הסמיקה", "בת גלים", "צל-לא-צל", "שלוש אחיות", "אל החלון", "יעל", "איחל לו", "סילונה".
כ"ץ היה אחיינו של יוסף כהן-צדק.
Tell Me I'm Pretty
Tell Me I'm Pretty (מאנגלית: תגיד לי שאני יפה) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האמריקאית Cage The Elephant. הוא הוצא לאור ב-18 בדצמבר 2015, והוכרז באופן מקוון ב-5 באוקטובר 2015. האלבום הוקלט באביב 2015 בסטודיו איזי איי סאונד, שנמצא בנאשוויל, טנסי. מאט שולץ, סולן הלהקה, אמר על הקלטת האלבום: "בהקלטה זו רצינו להיות שקופים יותר. רצינו להביע את הרגש שבכל שיר, ולהיות נאמנים לכל תגובה רגשית שהשיר עלול לעורר".
ב-29 באוקטובר 2015, הלהקה הוציאה את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Mess Around", המלווה בקליפ מוזיקלי שנוצר מלקט קטעים מתוך הסרט "מסע אל הירח" ומסרטים נוספים של ז'ורז' מלייס. שני שירים נוספים, "Trouble" ו-"Too Late To Say Goodbye", פורסמו להורדה לפני יציאת האלבום. הסינגל השני "Trouble" נשלח לתחנות רדיו אלטרנטיביות ב-26 באפריל 2016. האלבום זכה בפרס אלבום הרוק הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-59.
הקלטה
Cage The Elephant גייסו את דן אורבך מהצמד The Black Keys כדי להפיק את האלבום. מאט מתאר את דן כ-"תגובתי" ונותן ללהקה מקום לבקר את עצמה, בנוסף הוא מעודד אותה להשתמש בטיוטות הווקאליות ובהקלטות הראשונות.
הלחנה
הסינגל הראשון, "Mess Around", ספג בהתחלה ביקורת קשה על כך שהוא נשמע דומה מדי לחומר של The Black Keys; עם זאת, לאחר שהשיר "Trouble" יצא בשמיעה מקדימה בנובמבר, אמר הסולן מאט שולץ לעיתון המקוון אלטרנטיב ניישן: "... השירים כל כך מגוונים, שאני לא מרגיש ששיר כלשהו מייצג את האלבום כולו, זה מרגיש קצת כאילו לכל צליל ישנה אישיות משלו". מאט אמר גם כי הלהקה הושראה מסגנונו האקלקטי והמשתנה מתמיד של דייוויד בואי.
ביקורת
Tell Me I'm Pretty קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה. על פי אוסף הביקורות Metacritic, ציון הביקורות הממוצע של האלבום ממבקרים הוא 73/100, מבוסס על 16 ביקורות. במגזין המוזיקה הקנדי, Exclaim!, כתב דניאל סילבסטר על הסולן מת'יו שולץ: "קלע למטרה מבחינה לירית וקולית, והזמין את המאזינים לעולם טעון הרגש והכנה ש-Cage The Elephant מאכלס".
Tell Me I'm Pretty זכה בפרס אלבום הרוק הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-59, ב-12 בפברואר 2017.
צוות
הצוות כפי שמופיע בהערות השוליים על אריזת האלבום.
גדימינים
גדימינים או שושלת הגדימינים (בליטאית:Gediminaičiai, בסמוגיטית: Gedėmėnātē, בבלארוסית: Гедзімінавічы, באוקראינית: Гедиміновичі ,ברוסית: Гедиминовичи) הייתה שושלת מונרכים ששלטה במאות 14–16 בדוכסות הגדולה של ליטא. נציגיו של ענף צעיר בשושלת הליטאית הזאת, הידועה כשושלת יאגיילו או היאגלונים, שלטו גם בממלכת פולין (1385–1569) ובאיחוד פולין-ליטא, ובתקופות מסוימות בממלכת הונגריה וממלכת בוהמיה. כמה ענפים נוספים שלה מיוצגים במשפחות אריסטוקרטיות ברוסיה ובפולין עד לזמנים המודרניים. התואר המונרכי של הגדימינים היה בהתחלה "דוכס הדוכסים" (kunigų kunigas), מאוחר יותר "דוכס גדול" או "דוכס עליון" (didysis kunigas) או פשוט, karalius או kunigaikštis במאה ה-18 נפוץ התואר didysis kunigaikštis שתורגם גם כן כ"דוכס גדול" או "נסיך גדול".
מוצא
סביב מוצאם של הגדימינים בליטא נסובו חילוקי דעות רבים. היו מקורות, אולי מגמתיים, שהציגו את גדימינאס, אבי השושלת כמשרת או נושא כלים של הדוכס הגדול ויטניס, ושחמס את השלטון מידי אדונו. אחרי הציגו אותו שאיכר פשוט במוצאו. היסטוריונים אחרים החשיבו את גדימינאס כבן או חתן של הדוכס סקלמנטאס ממשפחת היאטווינגים. רוב החוקרים מסכימים שגדימינאס היה אחיו או בן דודו של הדוכס הגדול ויטניס
ענפים נוספים של השושלת
ענפים של המשפחה שאימצו את הנצרות האורתודוקסית דיברו לרוב את השפה הרוסינית או רוטנית. כמה מהמשפחות שהשתייכו להם (למשל משפחת צ'רטוריסקי) המירו מאוחר יותר את דתם לנצרות הרומית-קתולית, עברו פולוניזציה ונטמעו באריסטוקרטיה הפולנית. אחרות (משפחת גליצין וכו') עברו לנסיכות הגדולה של מוסקבה ועבר רוסיפיקציה. בפולין, רוב המשפחות ממוצא גדימיני (כמו אוללקוביץ'-סלוצקי, וישניובייצקי, זבאראסקי) נכחדו. כמה מהן שורדות עד לימינו: חובאנסקי, צ'רטוריסקי, סנגושקו, שסיצקי, דובמונט-שסיצקי וקוריאטוביץ'-קורצביץ'. עם המשפחות הגדימיניות ברוסיה נמנות המשפחות בולגקוב, גוליצין, חובאנסקי, טרובצקוי, מסטיסלבסקי, בלסקי וולינסקי.
שאנדור גאל
שאנדור גאל (במקור גולדארבייטר בהונגרית: Gál Sándor; מוהאץ', 21 באפריל 1901 – בודפשט, 12 באוקטובר 1966) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-הונגרי, זוכה פרס האמן המצטיין.
ביוגרפיה
שאנדור גולדארבייטר נולד במשפחה יהודית כבנם של אלאיוש גולדארבייטר, מתווך, ושל קרולין ביין. ב-1916, יחד עם אביו, באישור משרד הפנים ההונגרי, שינה את שם משפחתו לגאל. הוא סיים את בית הספר למשחק של סידי ראקושי עם מלגה והחל את הקריירה שלו בנג'קרש ב-1917. בשנים 1919–1920 שיחק בבקשצ'בה. בשנת 1919 הצטרף לתנועת הפועלים, בה נשאר לוחם פעיל. הוא ברח לרומניה בשל תפקידו ברפובליקה הסובייטית ההונגרית. שיחק בטרנסילבניה עד 1925 (שעברה לריבונות רומניה בשנת 1920 על פי חוזה טריאנון), ולאחר מכן חזר להונגריה שיחק בגיור, בבקשצ'בה ובמישקולץ. גאל שיחק לאחר מכן במספר תיאטראות בבירת הונגריה:
לאחר 1941 הוא לא יכול היה להופיע בגלל החוקים היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. הוא שרד את השואה. אחרי מלחמת העולם השנייה הופיע ב:
הוא שיחק לאחר מכן ב:
פרש ב-1965.
לנגסטוניה
לנגסטוניה (שם מדעי: Langstonia) הוא סוג נכחד של דמוי-תנין הולך על ארבע שהתקיים באמריקה הדרומית שלפני 13 עד 12 מיליון שנה במשך אמצע המיוקן, כשהמאובנים החלקיים שלו התגלו בקבוצת הונדה הסמוכים למדבר תטקואה  שבקולומביה. הסוג תואר למדע ב-2007 בידי החוקרים אלפרדו פאולילו ועומר לינארס (Paolillo & Linares) והוא קרוי על שם החוקר וון לנגסטון, אשר תיאר את המין לראשונה ב-1965, אף שהוא תיאר אותו כשייך לסוג סבכוס.
שאנדור גאל
ביוגרפיה
שאנדור גאל החל את הקריירה שלו בתפקידי "רודף תענוגות" (bon vivant) באופרטות, ואז התבגר בהדרגה לשחקן אופי מכובד מהשורה הראשונה. הוא היה תחילה מזכיר ואחר כך נשיא "איגוד עובדי התיאטרון". ב-1965 קיבל את פרס האמן המצטיין.
לנגסטוניה
הלנגסטוניה היה קטן יחסית לדמוי-תנין והגיע לאורך של 2.7 מטרים ולמשקל 50 עד 140 ק"ג בממוצע. במראהו היה דומה לסבכוס או הפריסטיכאמפסוס והיה שונה מהתנינאים המודרניים במבנה גופו המתאים לתנועה יבשתית ובמבנה הלסתות המשופעות והשיניים הקטנות אך המחודדות ששימשו לקריעת בשר, באופן שמזכיר את שיני דרקון הקומודו. ככל הנראה היה ניזון מיונקים או זוחלים קטנים שתפס באמצעות ריצה ממארב.
שאנדור גאל
חייו הפרטיים
אשתו הראשונה הייתה השחקנית מאריה שויוק, ממנה התגרש ב-1932. ב-24 בפברואר 1938, נשא לאישה את מרגיט ארז'בט טוט, איתה חי עד מותו.
קירבי (סדרת משחקים)
קירבי (באנגלית: Kirby) היא סדרת משחקי וידאו שנוצרה על ידי HAL Laboratory ונינטנדו. בעקבות סדרת המשחקים גם נוצרה סדרת אנימה שמבוססת על סדרת המשחקים, "Kirby: Right Back at Ya!" (ששמה ביפן הוא כשם סדרת המשחקים hoshi no kaabii). המשחק הראשון בסדרה הוא "Kirby's Dream Land" שיצא לאור בשנת 1992. הסדרה מתמקדת בקירבי, יצור ורוד ועגול אשר יכול לשאוב לתוכו יצורים אחרים באמצעות הפה שלו. כאשר הוא עושה זאת, הוא יכול לירוק אותם בחזרה או לבלוע אותם ולקבל את הכוחות שלהם, הנקראות יכולות העתקה. המשחקים בסדרה מעוצבים כך שגם אנשים המנוסים במשחקים וגם אנשים שלא יוכלו להנות מהם.
משחקים ראשיים
משחקים אלו הם משחקי פלטפורמה. ניתן לדעת האם המשחק הוא משחק ראשי אם השם היפני שלו מכיל את המילים "星のカービィ" (Hoshi no Kaabi)
אוספי משחקים וחידושים
משחקים אלו הם חידושים של משחקים ישנים יותר.
סדרת אנימה
בשנת 2001, שוחררה סדרת אנימה בשם !Kirby: Right Back At Ya, הסדרה נוצרה על ידי הסטודיו .Warpstar Inc, ודובבה לאנגלית על ידי 4Kids Entertainment, שגרסתם לסדרה דובבה למספר של שפות, ביניהן עברית (ששודרה בערוץ הילדים בין השנים 2005-2004). הסדרה מספרת שלפני אלפי שנים, יצור אפל בשם נייטמר (Nightmare, הרשע של המשחק Kirby's Adventure), הופיע ויצר חברה בשם Nightmare Enterprises, הידועה גם כ"תאגיד NME", שהיו בו הרבה צבאות שכבשו חלק נרחב מהייקום. היו צבאות שנלחמו בתאגיד, אך נכשלו. עם זאת, כולם די הופתעו כאשר הספינה של קירבי מתרסקת קרוב לקאפי טאון (כפר פופופו בדיבוב היפני). הם מוצאים שהוא זעיר, עגול, ורוד, וילד, שלא כמו הרצון של טיף (פומו בדיבוב היפני) שיהיה אביר חזק. למרות המאפיינים האלו כמעט כמו הלוחם שלו, הוא ממהר להציל את כל מי שנמצא בסכנה. הוא התיידד מהרה על ידי האחים טיף וטוף (באן בדיבוב היפני), יחד עם משרתיהם פולולו (לולולו במשחקים ובדיבוב היפני) ופאלהלה (להלהלה במשחקים ובדיבוב היפני). קירבי ומטה נייט הם מגזע שפעם נלחם בנייטמר בשביל להגן על הגלקסיה והם יכולים להגיע לגיל שמעל 200.
ננסי פולברה
ננסי פולברה (באנגלית: Nancy Folbre; 19 ביולי 1952) היא כלכלנית פמיניסטית אמריקנית, המשמשת פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מסצ'וסטס, ומבכירות הפמיניסטיות באקדמיה האמריקנית. בנוסף היא עיתונאית, יועצת ופרשנית כלכלית, העוסקת בשילוב התחומים שבין כלכלה ומשפחה.
השכלה
פרופ' ננסי פולברה החלה את המסלול האקדמי ב-1971 באוניברסיטת טקסס כבוגרת תואר B.A בפילוסופיה. משם המשיכה ללימודי תואר M.A בלימודי אמריקה הלטינית אותם סיימה בשנת 1973. בשנת 1979 זכתה לתואר הדוקטורט שלה בכלכלה מאוניברסיטת מסצ'וסטס ומשנת 1991 ועד היום מכהנת כפרופ' לכלכלה במוסד אקדמי זה.
אקדמיה והוראה
פולברה היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מסצ'וסטס משנת 1991. בשנים 2003–2004 עמדה בראש המחלקה לכלכה באוניברסיטת מסצ'וסטס. כמו כן, בין השנים 2003–2007 שמשה פרופסור עמית בתוכנית לתאוריה חברתית ופוליטית באוניברסיטה הלאומית באוסטרליה. משנת 1980 ועד היום משמשת ככלכלנית בצוות של "המרכז לכלכלה פופולרית". תחומי העניין המחקריים של פולברה הם התחום שבין התאוריה הפמיניסטית והכלכלה הפוליטית, עם עניין מיוחד בעבודת הטיפול ובצורות אחרות של עבודות שאינן מתוגמלות בשכר מחוץ לשוק העבודה. באקדמיה היא מלמדת כמה קורסים נבחרים: כלכלה פוליטית של מגדר וגזע, מבוא לכלכלה פוליטית, היסטוריה של המחשבה הכלכלית וכלכלה פוליטית של נשים.
הישגים מקצועיים
משנת 1995 פולברה משמשת כעורכת שותפה של כתב העת "feminist economist". בשנת 2002 נבחרה כנשיאת האיגוד הבינלאומי לכלכלה פמיניסטית. בשנת 2004 הייתה פולברה חברה בצוות של "האקדמיה הלאומית למדע", שבדק את כלכלת שוק העבודות הלא מתוגמלות בשכר. היא שמשה חברת הנהלה של "הקרן להתפתחות הילד" מאז 2000, וכחברה בוועדה הלאומית המייעצת לטיפול בילד ולחינוך מוקדם, כמו גם ב"איגוד הלאומי לנשים" ו"בקרן להגנה משפטית ולחינוך" מ-2004 ועד לימינו. במהלך הקריירה שלה, שמשה פולברה יועצת לכמה גופים מרכזיים: הוועדה לנשים במיין (1981), פרויקט תכנון האנרגיה של זימבבואה (1983), המרכז הבינלאומי למחקר על נשים ומפקדי אוכלוסין (1989–1990), משרד העבודה הבינלאומי (1992), הבנק העולמי (1995-1994), מועצת האוכלוסייה (1994), המרכז לסטטיסטיקה היסטורית של ארצות הברית (2000), המשרד לפיתוח אנושי של האו"ם (2005, 2010) פולברה כותבת בלוג כלכלי באתר New York Times העונה לשם Care talk.
פרסים ומענקים
המענק הראשון בו זכתה פולברה היה לכתיבת עבודת הפוסט-דוקטורט, מטעם המרכז לצמיחה כלכלית באוניברסיטת ייל בין השנים 1979–1980. ב-1989 קבלה פולברה מענק לחקר "עבודות נשים" ועבודות נשים במשקי הבית במערב מסצ'וסטס במאה ה-19. בין השנים 1995–1996 קיבלה מענק מחקר מקרן צרפת-אמריקה להוראה בפריז, וב-1998 זכתה למענק מחקר של 5 שנים מקרן מק 'ארתור. ב-1999 זכתה בפרס מצוינות ע"ש אוליסיה שפלין נורדברג בכתיבה ועריכה על מפקד האוכלוסייה.
ב-2002 קבלה פולברה פרס על הצטיינות יתרה בעבודתה כמרצה מטעם אוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-2004 קבלה את פרס "Leontief" של המוסד להתפתחות גלובלית ולסביבה ב"Tufts University" וכן זכתה להיות עמיתת שרלוט פרקינס-גילמן באקדמיה האמריקנית למדעי הפוליטיקה והחברה. בין השנים 2006–2007 זכתה בפרס הנשיא צ'נסלורס למצוינות על הישגיה יוצאי הדופן במחקר ובפעילות יצירתית מטעם אוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-2008 קבלה פולברה מענק על יוזמה כלכלית יצירתית. ובין השנים 2008–2009 קבלה את פרס Samuel F. Conti Faculty, באוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-2009 קבלה פולברה תמיכה לפרויקט המחקר שלה ולקבוצות העבודה בתחום "הארגון החברתי של הספקת עבודת הטיפול" מטעם קרן ראסל סייג'.
תחום עיסוק מרכזי
הביקורת המרכזית של ננסי פולברה על התאוריות הכלכליות שהן מתעלמות באופן מובהק ממגוון רחב של עיסוקים בהן נשים פועלות, כמו טיפול בילדים בקשישים ובחולים. עיסוקים שבחלקם מתוגמלים בשכר נמוך וברובם ללא שכר כלל. תפקידים אלה לרב אינם זוכים להערכה חברתית. פולברה זיהתה פלח שוק שאינו נחקר ואינו מקבל מענה במודלים הכלכליים. התייחסותה לפלח שוק זה והתמקדותה בו, היא חדשנית ונחשבת לפורצת דרך. התמחותה זו מסייעת רבות להתפתחותה של הכלכלה הפמיניסטית.
כלכלת הטיפול
פולברה עוסקת בכלכלת הטיפול (Care work) תחום המאגד בתוכו כל עבודה הקשורה בטיפול ובסיוע לאחר, בפרט לאוכלוסיות כמו ילדים קשישים וחולים, המאופיינים בתלות ובצורך במבוגר מטפל. לאורך כל ההיסטוריה נשים נשאו בתפקידים שנתפסו כמותאמות לתכונות נשיות טבעיות. עבודות "הטיפול והדאגה לאחר", בניגוד לעבודות ומקצועות אחרים, מונעים לרב ממוטיבציה פנימית למתן עזרה או ציפייה חברתית ולכן מתבצעים גם ללא תמורה כספית. פולברה טוענת שעבודת הטיפול לא זכתה להערכה משום שהיא נעשתה על ידי נשים בתגמול כספי נמוך או ללא תגמול כלל, דבר שמהווה את אחד ההסברים לפערי השכר בין נשים לבין גברים בחברה המודרנית. פולברה טוענת שההבנייה החברתית כלפי נשים קושרת אותן בטיפול וכי רק על ידי שינוי תפיסות חברתיות ניתן להבטיח שהאחראיות של הטיפול תחולק באופן שווה ולא תונח אך ורק על כתפן של נשים בצורה לא פרופורציונלית. פולברה טוענת כי הזרם המרכזי של הכלכלנים איננו מקדיש תשומת לב מספקת לכלכלת הטיפול. שוק העבודה הוא שוק תחרותי ומעודד את הפרטים להשיג ולהתקדם במעמד, סטוס ובתגמול. בגלל מבנה השוק, עבודות הטיפול אינן יכולות להתחרות ביצרנות וברווחיות של עבודות אחרות, אך כחברה יש חשיבות רבה הן ערכית והן כלכלית לקיום עבודות אלו. פולברה טוענת שהאחריות לטיפול באחר היא של כלל החברה ולא אחריותן הבלעדית של נשים. היא מוסיפה כי מבנה חברתי זה, והמדיניות הרווחת משפיעה על חלוקת הזמן שיש לאנשים ובעיקר לנשים בבחירה שבין עבודות טיפול שאין להם תגמול (טיפול בילדים, הזנה, בריאות, חינוך ועוד) לבין היכולת שלהן להשתלב בשוק העבודה בתפקידים מובילים במשק הדורשים השקעת זמן מלאה. מצב שמגביל נשים לשאת בתפקידים שיש עליהם תגמול.
עקרת הבית והחשבונאות הלאומית
במאמרה החשוב משנת 1991 "עקרת הבית והחשבונאות הלאומית" סוקרת פולברה את נתוני מפקד האוכלוסין על מצבן של הנשים בהיבט של המשפחה והעבודה במאות ה-18 וה-19 באנגליה ובארצות הברית. לטענתה, חל מפנה במצבן של הנשים במאות אלה, משום שאם במאה ה-18 עבודתן של הנשים נחשבה לעבודה יצרנית, הרי שבמאה ה-19 הנשים נתפסות כגורם תלותי התלוי באחרים. שינוי זה נובע משתי סיבות: התלהבות "מביתיות נשית" (domesticity) והגידול במספר המשרתות, ששחרר את הנשים ממטלות רבות בבית. כך עברו הנשים מהיותן "עקרות בית יצרניות" ל"עקרות בית לא יצרניות".
במאמר כותבת פולברה על עליית הערך החברתי של "הביתיות" לצד פיחות בערכה של עבודת הנשים. נוצר מצב של "פולחן ביתיות" (cult of domesticity), שבו עלתה החשיבות המוסרית של הבית ולצד זה- נותקו האנשים מיחידות הייצור המשפחתיות. כתוצאה מכך, נוצרה חלוקה ל-2 שווקים: הנשים שויכו לעולם המוסרי והפרטי ואילו הגברים לעולם הכלכלי והציבורי.
המושגים הקשורים בנשיות ועבודת הבית עברו שינוי במפקדי האוכלוסין במאות אלה: במפקד האוכלוסין ב-1875 עקרות בית ורווקות שעבדו במשק בית ללא שכר נחשבו ל"בעלי תפקיד ביתי ואישי" ו"לעובדות יצרניות". ב-1885 המונח "לא יצרני" ו"נתמך" לא נועד לעקרות הבית והמושג "עקרות בית" התייחס לנשים שמנהלות את משק הבית ללא תשלום.
ספרים
לפולברה שורה ארוכה של ספרים ומאמרים אשר ראו אור בכ-25 שנות פעילותה. בין ספריה הבולטים ניתן למצוא את השמות הבאים:
מי משלם על הילדים? מגדר ומבני כפייה
בספר זה שיצא בשנת 1994, דנה פולברה על מצבן של נשים שיצאו אל המרחב הציבורי והפרדוקסים איתן הן מתמודדות: יותר נשים עובדות ועדיין אחראיות על משק הבית וטיפול באחרים. הילודה התמעטה אך יש יותר נשים שמגדלות באופן יחידני את ילדיהן, והסיבסוד הממשלתי לא תואם את המציאות. ראשית, היא מנסה להראות כי כלכלנים לא הצליחו לספק מודלים הולמים להסביר יחסים בין הורים וילדים במונחים של פיתוח, ורווחה חברתית. היא מצביעה על כך שכלכלנים מתמקדים בחשבונאות בלבד של ייצור ופחות במשמעות הכלכלית של שעתוק חברתי. היא מראה כיצד שינוי בהשקעה של זמן ומשאבים בטיפול בילדים יכול לתת מענה חברתי כלכלי נכון יותר לכלל החברה ולמנוע את פגיעתן של קבוצות חלשות כמו ילדים ונשים. לבסוף, היא בוחנת את מה שיש להיסטוריה לומר על המאבקים החברתיים על העלויות של שעתוק חברתי.
המדריך לכלכלת ארצות הברית
המדריך לכלכלת ארצות הברית שיצא בשנת 2000, נכתב בשיתוף ג'יימס היינץ מהמרכז לכלכלה באוניברסיטת מסצ'וסטס-, בספר פולברה ועמיתיה חוקרים וחושפים את התפיסה המוטעית לגבי המציאות הגלויה של כלכלת ארצות הברית. כל פרק עוסק בנושא אחד או רעיון שמלווה בקריקטורה או יצירות אמנות אחרות. הספר כתוב בשפה פשוטה ונהירה. המחברים גם כללו מילון מונחים מפורט כדי לעזור לקוראים להכיר ולהבין מושגים בכלכלה. ספר זה מכסה מגוון רחב של נושאים, ובהם אי שוויון גזע ומגדר, עבודה, חינוך, רווחה, והוצאה ממשלתית לבריאות.
הלב הבלתי נראה: כלכלה וערכי משפחה
הספר נכתב בשנת 2001. מדידת הערך של עבודת טיפול היא קשה בעיקר משום שיחסים של טיפול מתבססים בחלקם על עסקאות חליפין. לב בלתי נראה היא מטאפורה המייצגת את ערכי משפחה של אהבה והדדיות כלכלית, שהיא עומדת בניגוד "היד הנעלמה" של אדם סמית, "שבו כוחות השוק של היצע וביקוש קיימים לצד המרדף של אינטרס עצמי. בעוד הכוחות של השוק החופשי ואינדיבידואליזם התחרותי שולט בחיים ציבוריים, הכוחות של חמלה חייבים למתן את הכוחות של אינטרס עצמי. בכתיבה מעוררת מחשבה מעמידה פולברה את "הלב הבלתי נראה". מאות שנים, נשים סיפקו טיפול בחינם בבית. היום כשהן עובדות מחוץ לבית, והמשק מתגמל את עבודתן בשכר נמוך הן נפגעות ואיתן ערכי המשפחה. פולברה טוענת שבסדרי עדיפות אלה חלה שחיקה במעמד הנשים וביכולת לספק טיפול אישי.
זמן משפחה - הארגון החברתי של הטיפול
ספר שיצא בשנת 2004, כולל 11 מאמרים הדנים במגוון הנושאים הקשורים בטיפול בילדים ובקשישים. פולברה טענה שלזמן יש חשיבות אדירה בחיינו ובמיוחד לזמן שאנו מקדישים עבור הטיפול בילדים, מבוגרים וכו'. הספר דן בסוגיה כיצד אנשים מחלקים את זמנם בין עבודות בשכר לבין עבודות הטיפול שאינם בשכר וכיצד המוסדות החברתיים משמרים חלוקה זו. הספר מציאה בחינה מחדש של חלוקת זמן שמביאה בחשבון אספקטים כלכליים.
להעריך ילדים: חשיבה מחדש על כלכלת המשפחה
פולברה דנה בספר זה שיצא בשנת 2008, בעלויות גידול ילדים, בערך הכלכלי חברתי של טיפול בילד לכלכלת המדינה וכיצד עלויות אלה מהותיות לחברה. פולברה מזמינה את הקורא לחשוב מחדש על האופן שבו החברה מנהלת את גידול ילדיה. השקעות כלכליות של הורים ובעיקר אימהות בילדיהן מובילה לעיתים לכלכלת עוני. בחשיבה אחרת מציעה פולברה לראות בילדים את דור העתיד של משלמי המיסים ולבחון מחדש את המדיניות הקיימת.
תאוות בצע, תשוקה ומגדר: ההיסטוריה של הרעיונות הכלכליים
הספר נכתב בשנת 2009, בתקופה שלאחר המשבר הכלכלי שפרץ בשנת 2008, הוא בוחן את הגבולות שבין המרדף אחר אינטרסים אישיים של קידום והשגת הון, ובין חוסר מוסריות ומגדר. פולברה מראה כי עד למשבר הכלכלי הנורמה של תאוות בצע נחשבה כמוסרית ולגיטימית בייחוד כאשר היא מיוצגת על ידי גברים. אך מבט מקרוב, מצביע על כך שהחמדנות ותאווה נחשבות בדרך כלל טובות רק לגברים, וגם אז רק מחוץ לתחום של חיי משפחה. ההיסטוריה של הכלכלה המערבית מחזקת את העמדה כי גברים מקבלים לגיטימציה תרבותית להתנהגויות מסוג זה אותן התנהגויות הנשללות מנשים. בספרה היא מתארת תהליך של שינוי כלכלי ותרבותי בארצות הברית, בריטניה וצרפת שעיצבה את התפתחותו של קפיטליזם פטריארכלי ומדינת הרווחה.
אהבה וכסף כלכלת הטיפול בארצות הברית ניו יורק : קרן ראסל סייג'
בספר שיצא בשנת 2012, בוחן צוות רב תחומי של מומחים את הדילמות התאורטיות של מתן טיפול, ומספק סקירה אמפירית חסרת תקדים של הבעיות בסקטור עבודות הטיפול לסוגיהן בארצות הברית. בארבעים השנים האחרונות נשים הצטרפו לשוק העבודה בעיסוקים מגוונים. עבודות הטיפול נשארו נחלת הנשים ואילו השכר המוצא לנשים בשוק העבודה נשאר נמוך. הספר מעלה שאלות נוקבות ובוחן, מדוע נשים ממשיכות לעסוק בעבודות הטיפול, מדוע התגמול נשאר נמוך למרות הערך החברתי שיש בעבודות אלו.
ינקו ז'יאנו
ינקו ז'יאנו (ברומנית: Iancu Jianu; 1787 - 14 בדצמבר 1842, היה היידוק ולאכי נודע בחבל אולטניה.
יון גיקה תיאר את ינקו ז'יאנו כגבר קצר קומה, מוצק, סמוק לחיים, מגולח פרט לשפם קטן וצפוף. הוא נהג לשאת באזורו שני אקדחים וסכין בעלת ידית עשויה מעצם ובידו הימנית החזיק רובה מאוזן. סיפרו שהיה רוכב מצטיין, מיומן מאוד בשימוש בכלי נשק וצלף הקולע את כדורו בחור של טבעת. הוא היה עולה על סוסו בזינוק, ללא שימוש באמצעי עזר כלשהם וגם מבלי להניח את ידו על הסוס.
ינקו ואחיו ירשו נחלות מאביהם ומצבם הכלכלי היה טוב.
המאבק נגד אוסמאן פאזוואנטואולו
ינקו ז'יאנו מוזכר בין ההיידוקים והפנדורים מחבל אולטניה שלחמו נגד פשיטות חיילי אוסמאן פאזוואנטואולו ואף יותר מזה, מסופר שבאחד הקרבות הוא פצע את אוסמאן פאזוואנטואולו בעינו ומאז כונה "פאזוואנטה שתום העין". בפשיטות נגדיות שערכו ההיידוקים והפנדורים אל הגדה הדרומית של הדנובה הצליחו אלה, בהנהגת ינקו ז'יאנו, לעלות באש את בירת פאזוואנטואולו, וידין ואף להרוג את אוסמאן פאזוואנטואולו. על פי מקורות אחרים פאזוואנטואולו הורעל על ידי רופאו היהודי בהוראת הסולטאן.