cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדלתא של מיסיסיפי
הדלתא של מיסיסיפי (באנגלית: Mississippi Delta) הוא אזור גאוגרפי-תרבותי בדרום ארצות הברית. הדלתא היא מישור המשתרע בין נהר המיסיסיפי לנהר יאזו (Yazoo), רובו ככולו בשטח מדינת מיסיסיפי. אין לבלבל בין שטח זה לבין דלתת המיסיסיפי, שהיא שפך הנהר מיסיסיפי למפרץ מקסיקו, השוכן כ-400 קילומטרים דרומה ל"דלתא". השטח הוא בערך בצורת משולש שקודקודו הצפוני היא העיר ממפיס, צלעו המערבית היא הנהר מיסיסיפי, הקודקוד הדרום-מזרחי של המשולש היא עיר הבירה של מיסיסיפי, ג'קסון והקודקוד הדרום-מערבי היא העיר ויקסבורג, מיסיסיפי, בה נשפך היאזו למיסיסיפי. המשכה של הדלתא על גדתו המערבית של נהר המיסיסיפי נקראת "הדלתא של ארקנסו" והיא בעלת מאפיינים דומים.
ליאוניד רוגוזוב
חייו
ליאוניד רוגוזוב נולד במזרח סיביר. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה בשנת 1943. בשנת 1953 סיים רוגוזוב את לימודיו בבית ספר תיכון והתקבל להתמחות במכון לרפואת ילדים בסנט פטרסבורג. לאחר שסיים את ההתמחות בשנת 1959 כרופא כללי, החל הכשרה קלינית להתמחות בכירורגיה. בספטמבר 1960, בגיל 26 קטע את הכשרתו, והצטרף כרופא למשלחת הסובייטית השישית באנטארקטיקה.
הדלתא של מיסיסיפי
גאוגרפיה והיסטוריה
הדלתא של מיסיסיפי היא חלק מאגן שהוצף בשיטפונות במשך אלפי שנים. סחף הנהרות הביא לכך שהקרקע באזור פורייה ביותר. רוחב הדלתא בנקודה הרחבה ביותר הוא כ-100 ק"מ בין היאזו למיסיסיפי וגובהה המרבי של הקרקע כ-60 מטרים מעל לפני הים (בממפיס). עד בוא ההתיישבות האירופאית היו במקום ביצות ויערות. עד 1818 שהו באזור ילידים אמריקאים (אינדיאנים) משבט צ'יקסאו (Chickasaw).
עקב התיישבות אירופאים בלואיזיאנה הצרפתית הפך האזור למרכז חקלאי. הגידולים המרכזיים היו במאה ה-17 קנה סוכר ואורז שפינו את מקומם לטבק במאה ה-18 ולכותנה במאה ה-19. ענפים אלה היו עתירי ידיים עובדות ולשם כך הובאו רבבות עבדים אפרו-אמריקאים לעבודה באזור.
ליאוניד רוגוזוב
השירות באנטארקטיקה
מספטמבר 1960 ועד אוקטובר 1962 שירת רוגוזוב באנטארקטיקה, בתפקידו כרופא היחיד בצוות של שלוש עשרה חוקרים בתחנת נובולזרבסקאיה, שהוקמה בינואר 1961.
בבוקר 29 באפריל 1961 חווה רוגוזוב חולשה כללית, בחילות וחום, ומאוחר יותר כאבים בחלק הימני התחתון של בטנו. אף אחד מהטיפולים המקובלים האפשריים לא עזר. עד 30 באפריל מצבו החמיר. מירני, תחנת המחקר הסובייטית הקרובה ביותר, הייתה יותר מ -1,600 ק"מ מנובולזארבסקאיה. בתחנות המחקר של מדינות אחרות לא היה מטוס זמין ובכל מקרה תנאי סופת שלגים קשים מנעו נחיתת מטוסים. לרוגוזוב לא הייתה ברירה אלא לבצע בעצמו ניתוח.
הדלתא של מיסיסיפי
גאוגרפיה והיסטוריה
האזור נותר עני יחסית ובלתי מפותח כלכלית בשל העבודה הזולה ומיכון חקלאי הוכנס אליו רק לאחר השפל הגדול. בשנות ה-90 הותרה באזור פתיחת בתי קזינו, כאמצעי להאצת הכלכלה.
ליאוניד רוגוזוב
השירות באנטארקטיקה
הפעולה החלה בשעה 02:00 שעון מקומי ב -1 במאי בעזרת נהג ומטאורולוג, שסיפק לו כלי ניתוח והחזיקו במראה כדי שרוגוזוב יוכל לצפות באזורים שלא נראים ישירות. רוגוזוב עשה שימוש בתמיסה של 0.5% נובוקאין להרדמה מקומית של דופן הבטן. רוגוזוב ביצע חתך של 10–12 ס"מ בדופן הבטן. על פי הדיווח שלו, נמצא כתם כהה בבסיס התוספתן, ורוגוזוב העריך שהוא יתפוצץ תוך יממה. חולשה כללית ובחילה התפתחו כ30–40 דקות לאחר תחילת הניתוח, כך שהיה צורך שוב ושוב בהפסקות למנוחה לאחר מכן. בסביבות השעה 04:00 הושלם הניתוח.
לאחר הניתוח חל שיפור הדרגתי בסימני הדלקת ובמצב הכללי של רוגוזוב. טמפרטורת הגוף חזרה לשגרה לאחר חמישה ימים, והתפרים הוסרו שבעה ימים לאחר הניתוח. רוגוזוב חזר לתפקידו הרגיל לאחר כשבועיים.
הדלתא של מיסיסיפי
גאוגרפיה והיסטוריה
השילוב בין איכרים לבנים בעלי אדמות ועבדים לשעבר, איכרים לבנים עניים בעלי חוות קטנות ואוכלוסיית פועלים אפרו-אמריקאית גדולה יצר תופעות של גזענות בוטה מתום מלחמת האזרחים האמריקנית ואילך. במקום פעלה בגלוי תנועת הקו קלוקס קלאן, נפוצו מעשי לינץ' בשחורים ובשנות השישים סער האזור על רקע פעילות התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית וההתנכלות לפעיליה. בשל כך כונה האזור "הדרום העמוק ביותר" או "הדרום של הדרום". בראשית המאה ה-20 עזבו אפרו-אמריקנים רבים את האזור בחיפוש אחר חיים חופשיים יותר ותעסוקה משתלמת יותר בערים התעשייתיות של הצפון, בעיקר שיקגו ודטרויט.
ליאוניד רוגוזוב
השירות באנטארקטיקה
הניתוח העצמי הצית אז את דמיונו של הציבור הסובייטי. בשנת 1961 הוענק לו עיטור הדגל האדום של העמל. האירוע הביא לשינוי מדיניות, ולאחר מכן נדרשו בדיקות בריאות נרחבות של אנשי צוות במסעות כאלה.
הדלתא של מיסיסיפי
תרבות
המאפיין המרכזי של האזור היא תרבות הבלוז שהתפתחה בו על ידי צאצאי העבדים לצד תרבות הגוספל הדרומי. במקום צמח סגנון הדלתא בלוז. הכבישים המהירים כביש 61 וכביש 49, החוצים את הדלתא, היו לנושאים לשירי בלוז נודעים. מפגש הכבישים בעיר קלארקסדייל הפך אתר עלייה לרגל לכל אוהבי הבלוז בשל הקשרו לאגדה לפיה שם מכר אחד מחלוצי הבלוז, רוברט ג'ונסון את נפשו לשטן בתמורה ליכולת נגינה בגיטרה.
ליאוניד רוגוזוב
שנים מאוחרות
באוקטובר 1962 חזר רוגוזוב לסנט פטרסבורג והחל לעבוד על דוקטורט. בספטמבר 1966 פרסם עבודת דוקטורט בשם כריתה של הוושט לטיפול בסרטן הוושט. בהמשך עבד כרופא בבתי חולים שונים בסנט פטרסבורג. בין השנים 1986 ל-2000 שימש כראש מחלקת הכירורגיה של מכון המחקר בסנט פטרסבורג לריאות.
הדלתא של מיסיסיפי
תרבות
על בסיס הצלחת הבלוז צמחו באזור גם סגנונות הרוקבילי והרוק אנד רול המוקדם.
ליאוניד רוגוזוב
שנים מאוחרות
רוגוזוב נפטר בשנת 2000, בן 66, בסנט פטרסבורג, מסרטן ריאות.
אנטונין מאחק
אנטונין מאחק (בצ'כית: Antonín Machek; 31 באוקטובר 1775 – 18 בנובמבר 1844) היה צייר צ'כי בסגנון הקלאסי והבידרמאייר. הוא נודע בעיקר בזכות הפורטרטים שלו.
ביוגרפיה
אמו הייתה חולה מכדי לטפל בו, אז הכומר המקומי הציג אותו בפני הבישוף היי, שלקח אותו כחניך לציור. הוא נסע עם הבישוף לפראג בשנים 1790 ו-1792 לצורך הכתרתם של ליאופולד השני ופרנץ הראשון כמלכי בוהמיה. לאחר הביקור השני, הוא נשאר שם כדי ללמוד. הבישוף נפטר זמן קצר לאחר ההכתרה, אז הוא הפך לחניך צמוד לצייר הפרסקו ולמעצב אנטונין טובורה (1747–1807) ובילה את ערביו בלימוד רישום אצל לודוויק קוהל. בשנת 1796, הוא זכה בפרס בתחרות בחסות "חברת הידידים הפטריוטים של האמנויות". לאחר מכן, הבישוף החדש, מריה ת'דאוס פון טראוטמנדורף, נתן לו את עבודת עיטור הקפלה של הטירה.
כשאמו נפטרה ב-1798, הוא מכר את בית המשפחה, עבר לווינה ונרשם לאקדמיה לאמנויות. שנגמר לו הכסף ב-1801 וחזר לבוהמיה, התיישב ב-Hradec Králové ועבד כצייר פורטרטים. שנה לאחר מכן, הוא החליט להיות אמן נודד - נסע בצפון אוסטריה והקים סדנאות לציור פורטרטים בלינץ ובשטייר. ב-1813 הוא שהה בפראג, התחתן והתערב בחוגים פטריוטים צ'כיים. הוא גם שמר על קשרים עם האקדמיה לאמנויות יפות בעיר, במיוחד עם הפרופסורים פרנטישק טקדליק ויוזף ברגלר, שלימדו אותו ליטוגרפיה וטכניקות גרפיות אחרות.
בשנת 1835, הוא היה אחד מאלה שהביעו מחאה רשמית על התוכן הגרמני ברובו של הקורסים באקדמיה ועל אוזלת היד לכאורה של המנהל שלה. בסך הכל, הוא יצר למעלה מ-300 דיוקנאות, שרבים מהם הפכו לליטוגרפיות על ידי תלמידו, פרנטישק שר (1804–1864).
שרה לוקאס
שרה לוקאס (באנגלית: Sarah Lucas, נולדה ב-1962) היא אמנית בריטית, החברה בתנועת "אמנים בריטים צעירים". מרבית עבודותיה משלבות צילום, קולאז' ורדי מייד.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1962 בלונדון. היא השלישית מבין ארבעה אחים. אביה היה חלבן ואימה עבדה בניקיון ובגינון. המשפחה התגוררה בדיור ציבורי באיזלינגטון, צפון לונדון.
עזבה את בית הספר בגיל 16, התפרנסה מעבודות זמניות ודמי אבטלה. לאחר שעברה הפלה בגיל 17, יצאה לטיול בטרמפים ברחבי אירופה עם בן זוגה באותה עת. כששבה לאנגליה החלה לעבוד במשחקיה, ולאחר ששמעה מאחד מעמיתיה לעבודה על לימודיו בבית ספר לאמנות, החליטה שגם היא מעוניינת ללמוד אמנות.
בשנת 1982 למדה לוקאס ב - "Working Men’s College" ושם יצרה תיק עבודות בעזרתו התקבלה לקולג' לדפוס בלונדון בשנת 1983. בין השנים 1984–1987 למדה בגולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון. במהלך לימודיה שם הכירה את דמיאן הירסט, אנגוס פיירהרסט וג'יליאן ווירינג, עמם הקימה מספר שנים לאחר מכן את תנועת אמנים בריטים צעירים.
יצירתה
ביצירותיה משתמשת לוקאס בסאטירה על התרבות הבריטית ועל סטריאוטיפים מגדריים. היא עובדת בטכניקות כגון רדי מייד, צילום ומיצב שבהן משולבות לא אחת רמיזות פרוידיאניות והתייחסויות פרובוקטיביות למיניות ומגדר.
ברבות מיצירות המיצב של לוקאס משולבים חפצים מחיי היום יום, כגון רהיטים, פריטי לבוש, סיגריות ואף ירקות ופירות. בשימוש זה בחפצים המוכרים שואפת לוקאס לאתגר נורמות חברתיות ולהתייחס באופן ביקורתי והומוריסטי לנושאים כגון גוף, מגדר ותשוקה.
בשנת 1993 הקימה לוקאס יחד עם האמנית טרייסי אמין את "החנות", פרויקט שבו שיווקו ומכרו את יצירותיהן. השתיים שכרו חנות במזרח לונדון, באזור בריק ליין, ושם מכרו יצירות שונות שלהן, בהן ספלים ומאפרות עם הדפסי הפנים שלהן או של אמנים אחרים, כגון דמיאן הירסט, וכן חולצות וסיכות עם סלוגנים שחיברו. את היצירות מכרו החל ממחיר של כחצי פאונד ועד לכמה מאות ליש"ט . בין היצירות שנמכרו נכללו הדפסים וקולאז'ים של לוקאס, שבהם השתמשה בדימויים מתוך צהובונים כדי להעלות ביקורת על מיזוגיניה שהייתה נפוצה אז באותם עיתונים. באותן יצירות היא עשתה שימוש גם בדימויים נוספים מתוך התרבות הפופולרית באופן הומוריסטי וביקורתי.
תוך זמן קצר זכתה "החנות" לפופולריות רבה, שתרמה גם להחייאתו מחדש של אזור מזרח לונדון בקרב צעירים באותו זמן. החנות פעלה במשך כשישה חודשים ונסגרה בערב חגיגי שבו חגגו האמניות גם את יום הולדתן השלושים.
בשנת 1999 יצרה סדרת צילומים בשם "דיוקנאות עצמיים", סדרת דיוקנאות שבהם היא מוצגת במצבים מתריסים והומוריסטיים. ביצירות אלה לוקאס משתמשת בחזרתיות בדימויים של עצמה, דרכם היא מאתגרת תפישות אודות מגדר וזהות. היא גם משתמשת במחוות גבריות באופן מכוון כדי לערער על מוסכמות מגדריות.
אחד המוטיבים המרכזיים ביצירות אלה הוא הסיגריה, המופיעה בכל העבודות בסדרה. כמו כן, לוקאס השתמשה ביצירות אלה בתשומת הלב הציבורית ויחסי הציבור שלהם זכתה עד אותה עת והתייחסה באופן סאטירי לממסד האמנותי ששאף להשתמש בה וביצירותיה כדי לזכות ברווחים ולקבל פרסום רב יותר.
דיוקנאות אלה נרכשו על ידי גלריות ומוזיאונים שונים ומוצגים בין היתר במוזיאון טייט וגלריות הדיוקנאות הלאומית בבריטניה.
עם האמנים הבריטים הצעירים
לוקאס הייתה אחת מחברי קבוצת "אמנים בריטים צעירים" שפעלה בלונדון החל מסוף שנות השמונים, שנודעה ביצירות ותערוכות פרובוקטיביות שזעזעו את הקהל ומשכו תשומת לב רבה מצד התקשורת. יחד עם לוקאס נכללו בקבוצה אמניות ואמנים כגון דמיאן הירטס, רייצ'ל וייטריד, מייקל לנדי, אנגוס פיירהרסט ואמנים נוספים. רבים מאותם אמנים, ובהם לוקאס, למדו יחד בקולג' גולדסמית' וכך הכירו לראשונה.
בין היצירות של לוקאס בתערוכה פריז (Freeze) בשנת 1988 נכלל המיצב "שתי ביצי עין וקבב", שכלל שולחן שעליו הונחו ביצים מטוגנות ומנת קבב בפיתה, באופן שמדמה עירום נשי. הביצים בושלו מחדש מדי יום במשך התערוכה. ביצירה ניתן לראות את השימוש בחפצי יום יום ומוצרי מזון שבהם משתמשת היוצרת במיצבים ופסלים אחרים שלה בהמשך דרכה.
בתערוכה הקבוצתית של האמנים הבריטים הצעירים "סנסציה" (Sensation) משנת 1997, הציגה את הפסל "או נאטורל" (Au Naturel) שבו בחרה שוב בדימויים פרובוקטיביים והומוריסטיים של מיניות ומגדר. הפסל כולל מזרן ישן ששעון על קיר ועליו מונחים ירקות, פירות וחפצי יום יום באופן מטפורי לעירום גברי ונשי. השימוש המופגן והמוחצן במיניות ביצירה נועד לערער על מוסכמות מקובלות של אמנות נשית.
תערוכות
בין תערוכות היחיד של לוקאס:
גשם גשם מטפטף
גשם גשם מטפטף הוא שיר ילדים שנכתב על ידי סבינה מסג תחת שם העט עדולה. בפברואר 2017 זכה השיר לפרסום רב אחרי שג'יהאן ג'אבר, מורה לעברית מטייבה, שרה אותו לתלמידיה בליווי דרבוקה, במהלך שיעור ללימוד השפה העברית. השיעור תועד ומשהופץ ברשתות החברתיות, הפך לויראלי ולתופעת אינטרנט. לאחר מכן זכה לתהודה גם בתקשורת הישראלית.
השיר המקורי
השיר פורסם לראשונה במוסף לילדים של "ידיעות אחרונות". בפרסום זה כלל השיר שלושה בתים. לאחר מכן נדפס השיר גם בספרים:
בספר הילדים ממנו נלקח השיר נכתב "ועכשיו" אותו אלבש. בביצוע של ג'אבר היא השתמשה במילה "והיום".
פרסום השיר
ג'אבר ביקשה מאחד מתלמידיה להקליטה מבצעת את השיר במהלך השיעור, לצורך קבלת הערכה לימודית. היא שיתפה את הסרטון עם חברה קרובה, ולאחר מכן הוא הופץ בוואטסאפ לגורמים נוספים, ללא ידיעתה של ג'אבר. בעקבות כך הפך הסרטון לוויראלי תוך זמן קצר. לאחר מכן עלה הסרטון ליוטיוב והופץ גם בפייסבוק ובטוויטר. לאחר מספר שעות קיבלה ג'אבר שיחות טלפון רבות בנוגע לסרטון, והיא הופתעה לגלות על הפצתו. הסיפור סוקר בהרחבה בתקשורת וג'אבר הוזמנה להתראיין בתוכנית שש עם עודד בן עמי. במסגרת הראיון היא ניגנה ושרה עם בן עמי שיר נוסף, "שיר העונות", שחיברה והלחינה סלעית פרידמן-בירן. גם קטע זה הופץ ברחבי הרשת וזכה לצפיות רבות.
בראיון של ג'אבר עם עודד בן עמי על השיר היא הסבירה:
לאחר פרסום הסרטון הוענק לג'אבר אות הצטיינות עבור שיטת הלימוד המוזיקלית שלה, על ידי ראש עיריית טייבה.
בעקבות הפרסום, ג'אבר התארחה בבית הנשיא ופגשה את נשיא המדינה רובי ריבלין. הנשיא אמר בדבריו ש"אפשר לגשר בין תרבויות שונות, ולכבד את התרבות האחרת, וכדי לכבד את התרבות האחרת צריך להכיר אותה קודם". בסיום המפגש היא העניקה לו דרבוקה במתנה והם ניגנו ושרו יחדיו את השיר "משנכנס אדר". בפברואר 2018 השתתפה בקמפיין של משרד התחבורה לעידוד חגירת חגורות בטיחות במגזר הערבי.
תגובות על הסרטון
הוויראליות של השיר בביצועה של ג'אבר התקבלה בתגובות מעורבות.
בנאום בן דקה של חבר הכנסת יהודה גליק במליאת הכנסת קרא גליק להוקיר את המורה על פועלה ללימוד העברית.
העיתונאי עודה בשאראת תיאר את השיר כ וציין.
עמיתיו של בשאראת ב"הארץ" ראו את התקבלות השיר באור אחר. אריאנה מלמד כתבה:, והסאטיריקן סייד קשוע כתב:
תומאס דנמן, ברון דנמן השלישי
תומאס דנמן, ברון דנמן השלישי (באנגלית: Thomas Denman, 3rd Baron Denman; 16 בנובמבר 1874 – 24 ביוני 1954) היה מדינאי ליברלי בריטי שכיהן כמושל הכללי החמישי של אוסטרליה.
ראשית חייו
תומאס דנמן נולד בלונדון כבנם של ריצ'רד דנמן, פקיד בבית המשפט ושל הלן מרי מק'מיקינג. רב-סבו מצד אביו היה תומאס דנמן, ברון דנמן הראשון, שכיהן כלורד השופט הראשי של אנגליה וויילס.
הוא התחנך במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, מתוך כוונה לפתח קריירה צבאית, אך ב-1894 הוא ירש באופן פתאומי תואר אצולה מדודו של אביו ושנה לאחר מכן, כשמלאו לו 21 שנים, הוא נכנס לבית הלורדים. הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו ברגימנט הסקוטי המלכותי (Royal Scots), שם קודם לדרגת לוטננט ב-4 במרץ 1896, אך התפטר במאי 1899 ועבר לשרת בכוחות המילואים. עם פרוץ מלחמת הבורים, הוא שב לשירות צבאי פעיל וב-3 בפברואר 1900 הוא מונה כלוטננט בגדוד ה-11 של רגימנט הפרשים האימפריאלי (Imperial Yeomanry). ב-18 ביולי הוא קודם לדרגת קפטן וב-30 באפריל 1902 הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
הונו של לורד דנמן לא היה גדול במיוחד עד 1903, כאשר הוא נשא לאישה את גרטרוד פירסון, בתו של התעשיין העשיר, וויטמן פירסון. כעת יכול היה דנמן להקדיש את זמנו לחיים ציבוריים וכיהן כמצליף של סיעת הליברלים בבית הלורדים בתקופת ממשלותיהם של הנרי קמפבל-באנרמן ושל הרברט הנרי אסקווית' בין השנים 1905 – 1907 וכמצליף הראשי של סיעת הליברלים בבית הלורדים בין השנים 1907 – 1911. הוא התקבל להיות חבר במועצה המלכותית ב-1907. ב-1911 קיבל דנמן הצעה משר המושבות לכהן בתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה ובזאת הסתיימה הקריירה הפוליטית שלו.
המושל הכללי של אוסטרליה
דנמן הגיע לסידני ביולי 1911. ממשלת מפלגת הלייבור האוסטרלית בראשותו של אנדרו פישר שלטה אז בהחלטיות. כמושל הכללי הליברלי ביותר שהתמנה עד אז, הוא מצא שפה משותפת עם שרי הממשלה וצניעותו ונדיבותו, בשילוב עם ההון של חותנו, גרמו לו להיות אהוד במיוחד בציבור האוסטרלי. באוקטובר 1912 הוא פונה מבית הממשלה בסידני על ידי ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, ג'יימס מקגאוון. ב-12 במרץ 1913 הונחה אבן הפינה לעיר הבירה הלאומית המתוכננת וליידי דנמן הכריזה באופן רשמי את שמה, קנברה. ב-12 במרץ 2013, כיבדו בן-אחיינו, ברון דנמן השישי, ואשתו בנוכחותם את חגיגות מאה השנים לקריאת השם לעיר.
אך דנמן נוכח שהשפעתו הפוליטית פחותה מזו של כל המושלים הכלליים שקדמו לו. אוסטרליה, כמו שאר הדומיניונים, השיגה עצמאות פוליטית וראש הממשלה שלה תיקשר ישירות עם עמיתו הבריטי, ובכך השאירה את המזכיר הקולוניאלי ואת המושל הכללי מחוץ לתמונה. מינויו של הנציב העליון (High Commissioner) האוסטרלי בלונדון (תפקיד המקביל לשגריר), הותיר את המושל הכללי ללא ההיבט הדיפלומטי של תפקידו.
במאי 1913 הובסה ממשלת הלייבור באופן פתאומי בבחירות הכלליות על ידי המפלגה הליברלית האוסטרלית בראשותו של ג'וזף קוק, אך המפלגה עדיין שמרה על רוב בסנאט והייתה נחושה לגרום לתסכול לממשלתו של קוק על כל צעד ושעל. בראשית 1914 היה ברור שמשבר חוקתי מתפתח. בריאותו של דנמן הייתה לקויה בשל האלרגיה שלו לפריחת עצי השיטה הנפוצים באוסטרליה ואשתו הייתה אומללה עקב המרחק ממשפחתה וממולדתה. הוא חש שאין לו את הכוח להתמודד עם המצב הפוליטי ובמאי 1914 הוא התפטר מתפקידו.
שנותיו האחרונות
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד דנמן על רגימנט הפרשים בין השנים 1914 – 1915. הוא המשיך להיות נאמן לאסקווית' ולליברלים. הוא חי חיים שקטים בעיר הובה שבמחוז סאסקס שבדרום אנגליה עד למותו בשנת 1954, 22 ימים לאחר מות אשתו. את תואר הברון שלו ירש בנו.
מורשתו
על שמו נקרא קרחון דנמן שבאנטארקטיקה.
רוז כריסטיאן רפונדה
רוז כריסטיאן רפונדה (בצרפתית: Rose Christiane Raponda; נולדה ב-1964) היא פוליטיקאית גבונזית שכיהנה כראש ממשלת גבון מיולי 2020 עד ינואר 2023. רפונדה היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה במדינתה. לפני כן כיהנה כראש העיר ליברוויל ולאחר מכן כשרת ההגנה של גבון מפברואר 2019 עד יולי 2020.
ביוגרפיה
רפונדה נולדה בליברוויל והיא נמנית עם הקבוצה האתנית מפונגווה. רפונדה בעלת תואר בכלכלה ובפיננסים מהמכון לכלכלה ופיננסים הגבונזי. כיהנה כמשנה לסמנכ"ל הדיון וסמנכ"ל הכלכלה בבנק הדיור. בחודש פברואר 2012, היא מתמנה לשרה לתקציב, לחשבונות ציבוריים ולשירות הציבורי בה היא מכהנת עד ינואר 2014.
בפברואר 2012 מונתה לתפקיד שרת האוצר והכלכלה. בינואר 2014 נבחרה רפונדה לתפקיד ראש העיר ליברוויל, כשהיא מייצגת את המפלגה הדמוקרטית הגבונזית. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד ראש עיר בגבון מאז שנת 1956. בשנת 2019 היא הפכה בנוסף גם לנשיאת ארגון הערים המאוחדות והממשלות המשותפות באפריקה.
ב-12 בפברואר 2019 מינה נשיא גבון, עלי בונגו, את רפונדה לשרת ההגנה של גבון, לאחר ניסיון ההפיכה הכושל. רפונדה החליפה בתפקיד את אתיין מסארד קבינדה מקאגה, חבר במשפחת בונגו, שכיהן בתפקיד משנת 2016.
ב-16 ביולי 2020, מונתה רפונדה לתפקיד ראש ממשלת גבון, לאחר שראש הממשלה הקודם, ז'וליין נקוגה בקאלה, פרש מתפקידו. רפונדה היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד זה. מינויה מהווה את החלפת הממשל הרביעית שמבצע הנשיא מאז ניסיון ההפיכה הכושל. מינויה של רפונדה התבצע במהלך משברים בריאותיים וכלכליים, על רקע התפרצות נגיף הקורונה וקריסת מחירי הנפט, אחד מהמשאבים העיקריים במדינה.
ב9 בינואר 2023, מונתה רפונדה לסגנית נשיא גבון, והוחלפה בתפקידה כראשת הממשלה על ידי אלין קלוד בילי בי נזה.
שיזף השיח
מאפיינים
שיזף השיח קוצני מאוד וסבוך וגובהו מגיע למטר וחצי. הוא גדל במקומות חמים וחשופים לקרינת שמש חזקה.
לשיזף השיח אין גזע מרכזי, הוא שולח ענפים ומתפתח כלפי חוץ ועם הזמן מרכזו הולך ומתנוון.
עלים
כל עלה משונן, קירח, צורתו דמוית ביצה ולאורכו 3 עורקים ראשיים מקבילים. בבסיס העלה צומחים שני עלי לוואי ההופכים לקוצים קשים, אחד ישר ואחד מאונקל. העלים מסורגים, וכשהם גדלים על ענף דק הוא נראה כעלה מנוצה.
הענפים מזוגזגים, בחורף העלים נושרים מהם ובאביב גדלים עלים חדשים.
פרחים
השיח פורח באביב. פרחיו קטנים, נכונים, דו-מיניים, ירוקים–צהבהבים וערוכים באשכולות. הם מפרישים הרבה צוף סמיך המושך חרקים מאביקים רבים, במיוחד דבורי-דבש. לפרח 5 עלי גביע, 5 עלי כותרת, 5 אבקנים.
פירות
הפרי עגול, במרכזו גלעין גדול, וסביבו ציפה בשרנית יבשה. קוטרו 8–10 מ"מ וקליפתו חלקה. כשהוא בשל צבעו חום בהיר.
הפרי אכיל, אך לא משובח. יש המבשלים ממנו לפתן. בעלי חיים אוכלים אותו ולאחר העיכול מופרשים הגלעינים הקשים בצואה ונובטים הרחק מצמח האם.
תפוצה בישראל
שיזף השיח הוא צמח בתות ובתות ספר ים-תיכוניות, שגדל בקרקעות בזלתיות, בקרקעות סחף ובקרקעות מכוסות באבנים. הוא נפוץ בבקעת החולה, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בגלבוע ובעמק בית שאן; מצוי בגולן, בגליל העליון, בעמק יזרעאל, בעמק עכו, במדבר שומרון, בבקעת הירדן ובגלעד; נדיר בשומרון ונדיר מאוד בחרמון, בחוף הכרמל, ובדרום שפלת החוף.
שיזף השיח נפוץ במורדות המערביים של הגולן, מרום של כ-350 ועד רום 200- בחוף כנרת. במורדות הדרומיים של הגולן נלווה שיזף מצוי לחורש של אלון התבור יחד עם אלון מצוי, סירה קוצנית ומרווה ריחנית. במקומות ששיזף השיח נלווה אל שיזף מצוי, גדל השיזף המצוי במקומות הלחים, הסמוכים למקורות מים או לאפיקי נחלים, ואילו שיזף השיח מאכלס את המורדות היבשים המכוסים באבנים.
פרספון דיאדמה
פרספון דיאדמה (שם מדעי: Hipposideros diadema) הוא מין של עטלף ממשפחת הפרספוניים החי בדרום-מזרח אסיה ואוקיאניה במדינות אוסטרליה, אינדונזיה (באיים ג'אווה, בורנאו, סומטרה, איי מאלוקו, מערב גינאה החדשה וסולאווסי), פפואה גינאה החדשה, מלזיה, מיאנמר, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם.
מאפיינים
מוטת הכנפיים של עטלף זה היא 15 עד 22 סנטימטרים ומשקלו 34 עד 50 גרמים. העטלף בעל פרווה בצבע חום, אוזניים גדולות וכתמים בצבע לבן באזור הכתף.
בעונת הרבייה הנקבה ממליטה צאצא אחד בחודשים מרץ ואפריל. העטלף פעיל לילה וחי במגוון בתי גידול בדרום מזרח אסיה ואוסטרליה כמו מערות, סבכים ויערות לא סבוכים. עטלף זה הוא אוכל חרקים, וניזון בעיקר מחרקים כמו פשפשאים, חיפושיות, פרפראים, חגבאים ועכבישאים. הטורפים של עטלף זה כוללים נחשים ועופות דורסים. תוחלת החיים של עטלף זה היא 4 עד 7 שנים בטבע ועד 12 שנים בשבי.
העטלף נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב תפוצה גדולה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
קאלי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טמפל סיני (אוקלנד)
טמפל סיני (מאנגלית: Temple Sinai), או בשמו הרשמי: הקהילה העברית הראשונה של אוקלנד (First Hebrew Congregation of Oakland) הוא בית כנסת יהודי רפורמי הממוקם ברחוב סאמיט 2808 באוקלנד, קליפורניה שבארצות הברית. בית הכנסת נוסד בשנת 1875, ומהווה את הקהילה הוותיקה ביותר במזרח סן פרנסיסקו.
באי בית הכנסת הראשונים כללו את גרטרוד שטיין, יהודה לייב מאגנס, ורייצ'ל (ריי) פרנק. במקור היה בית הכנסת מסורתי אך הפך רפורמי תחת הנהגתו של הרב מרכוס פרידלנדר בשנים 1893–1915. עד שנת 1914 היה בית הכנסת לרפורמי קלאסי.
בית הכנסת מונה כיום (2010) כאלף משפחות. הרבנים הם סטיבן צ'סטר, ג'קלין מאטס-מאכין ואנדראה ברלין. החזנית היא איילין קיז.
אאוידה (ירח)
אָאוֹיְדֶה, הנקרא גם Jupiter XLI, הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק. הוא נקרא על שם המוזה אאוידה, שהייתה אחת משלוש המוזות המקוריות במיתולוגיה היוונית, בתם של זאוס ומנמוסינה.
אאוידה משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, הקרויה על שמו של הירח פסיפאה. ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, ואליה משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה וספונדה.
תל פחריה
תל פחריה (בערבית, מבוטא תל פַֿכַרִיַה, אנגלית Tel Fakharia או בכיתוב הגרמני Fekherie) הוא אתר ארכאולוגי במחוז אל-חסכה בצפון-מזרח סוריה, ליד הגבול עם טורקיה. האתר שוכן מדרום לעיר ראס אל-עין, בעמק הפורה של נהר החבור. האתר הוא מקומה של העיר העתיקה סיכּאני (Sikani או Sikkan) ששמה היה ידוע ממקורות אשוריים כבר בשנת 2000 לפנה"ס. סיכּאני הייתה חלק מהממלכה הארמית בית בחיאני (Bit Bahiani) שהתקיימה בתחילת האלף הראשון לפנה"ס. במהלך החפירות באתר נמצא פסל שעליו כתובת דו לשונית שהתייחסה להדיסעי (הדד-ישעי), שהיה מלך גוזן וסיכּאני במאה ה-9 לפנה"ס.
בתחילת המאה ה-20 הועלתה הצעה שבאתר שכנה ושוכני, עיר הבירה של ממלכת מיתני. הצעת הזיהוי נעשתה בגלל הדמיון בין השם סיכאני לשם ושוכני. אבל להצעה זאת היו מתנגדים.
האתר וסביבתו
אתר תל פח'ריה שוכן בצפון סוריה ליד אחד המקורות של נהר החבור, שהוא אחד היובלים הראשיים של הפרת. זהו אזור פורה מבחינה חקלאית, הכולל שפע של מקורות מים טבעיים. אחת מדרכי המסחר הראשיות (דרך המלך), שקישרה את אשור עם צפון הלבנט ולים האגאי, עברה באזור. הדרך התחילה בעיר חלב, עברה דרך חרן, גוזן (גוזאנה), נציבין ומשם לנינוה. מצפון לעמק בו שוכנת העיר נמצא רכס הרי טור עבדין, ומדרומו עובר רכס עבדול-עזיז. כיוונם הכללים של הרכסים הוא ממזרח למערב.
כ-2.5 ק"מ מערבה לתל פחריה נמצא תל חלף, האתר של העיר הארמית והנאו-אשורית גוזן (גוזאנה). שניהם שימשו לחלופין בתקופות שונות, כמרכז העירוני של האזור. בתקופה הפרתית התפתח היישוב בתל פחריה והפך לעיר המודרנית ראס אל-עין.
היסטוריה
האתר היה מיושב בתקופה הנאוליתי קדם-קרמית, תקופת הברונזה המאוחרת, התקופה האשורית התיכונה, תקופת ממלכת מיתני, התקופה הנאו-אשורית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית הקדומה.
ארכאולוגיה
שטחו של האתר הוא 800 דונם (0.8 קמ"ר), מתוכם 25 דונם, בצידו המזרחי של האתר, הם החלק המוגבה של התל המתנשא כ-15 מטר מעל סביבתו. האתר התגלה לראשונה על ידי הדיפלומט הגרמני ממוצא יהודי מקס פון אופנהיים בתחילת המאה ה-20. בשנת 1929, בעת שחפר בתל חלף, שלח את האנס להמן (Hans Lehmann) לבצע סקר שדה ואת האדריכל פליקס לנגנגר (Felix Langenegger) למיפוי וציור האתר. בשנת 1940 הגיע לאתר צוות משותף של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ושל המוזיאון לאמנות יפה של בוסטון . הם עבדו תקופה קצרה באתר, עשו מספר חפירות באספם חרסים וממצאים אפיגרפיים ויצרו מפה חדשה של האתר. הממצאים כללו שנים עשר לוחות בכתב יתדות ומספר שברים. השטחים שנחפרו השתייכו בעיקר לתקופה האשורית התיכונה, והתקופה הנאו-אשורית. בשנים 1955–1956 חפר באתר הארכאולוג הבלגי אנטון מורטגט, הממצאים שלו תוארכו לתקופת ממלכת מיתני. בשנת 2001 נחפר האתר על ידי צוות משותף של אוניברסיטת האלה-ויטנברג ושל מחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה. בשנת 2005 בוצע סקר באתר שעדכן את מפת האתר של פון אופנהיים מ-1929, שלאחריו בשנת 2006, הגיע לאתר צוות של האוניברסיטה החופשית של ברלין, המכון הסלובקי לארכאולוגיה והיסטוריה ((Slovak Archaeological and Historical Institute (SAHI) ומחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה, הם חפרו באתר במשך חודש. החפירה על ידם נמשכה גם ב-2007 במשך 8 שבועות. בעונת החפירות 2009 הם גילו 11 לוחות בכתב יתדות שהשתייכו לתקופה האשורית התיכונה. בעונת 2010 התגלו באותו אזור חפירה, 40 לוחות ושברי לוחות. בדיקה ראשונית העלתה שהלוחות עסקו בנושאים מנהליים. אפונים שהופיעו על גבי חלק מהלוחות קישרו אותם לתקופת מלכותם של שלמנאסר הראשון (1244-1274 לפנה"ס) ובנו תוכולתי-נינורתה הראשון (1207-1243 לפנה"ס)
הכתובת הדו לשונית מתל פחריה
בשנת 1979 נמצאה באתר כתובת דו-לשונית באכדית ובארמית על גבי פסל של דמות גבר עשוי בזלת. הפסל התגלה במקרה בצידו הדרום-מערבי של התל ב-22 בפברואר 1979. הפסל הוא של גבר עומד, זרועותיו מקופלות כלפי חזית בטנו, ושתי כפות ידיו שלובות יחד בתנוחת לחיצת יד. שתי רגליו צמודות והוא לובש חצאית. הכתובת נחרתה על שני צידי החצאית, מלפנים ומאחור. הכתובת באשורית נחרתה בצידה הקדמי של החצאית, והיא בעלת שלושים ושמונה שורות. הכתובת הארמית מאחור היא קצרה יותר ובעלת עשרים ושלוש שורות. חשיבות הכתובת באשורית על פני הארמית, באה לידי ביטוי בכך שהיא נחרתה מלפנים, ולא השאירה מספיק מקום לכתובת בארמית מאחור, ששתי השורות האחרונות שלה נחרתו על גבי אימרת הבגד. הפסל יושב על בסיס וגובהו הכולל הוא שני מטר כולל הבסיס. הפסל הוקדש ל"אל הדד, אל מזג האוויר, ואדון החבור של העיר סיכאני" הכתובת מתוארכת לסוף המאה ה-9 לפנה"ס או תחילת המאה ה-8 לפנה"ס.
גריידי דיק
גריידי דיק (באנגלית: Gradey Dick; נולד ב-20 בנובמבר 2003) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בטורונטו ראפטורס.
קריירה
דיק נולד וגדל בוויצ'יטה, קנזס, ושיחק בתיכונים מקומיים. לאחר שסיים תיכון, נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט, וזכה בפרסים נוספים. הוא קיבל הצעות מאוניברסיטאות רבות, ובחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה קלע 23 נקודות והוסיף 2 ריבאונדים, 2 חטיפות ואסיסט אחד בניצחון 89–64 על אומהה. בעונת 2022/2023 העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק. ב-31 במרץ 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.
הנריק, נסיך דנמרק
הנריק, נסיך דנמרק (שמו המלא: אנרי מארי ז'אן אנדרה דה לאבורד דה מונפזאט; בצרפתית: Henri Marie Jean André de Laborde de Monpezat; 11 ביוני 1934 - 13 בפברואר 2018), היה נסיך ממוצא צרפתי ובעלה של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
ביוגרפיה
הנריק נולד ב-11 ביוני 1934 בטאלנס, ז'ירונד שבצרפת, לאנדרה דה לאבורד דה מונפזאט ולרנה איבון דורסנו, בתם של מוריס דורסנו ומרתה גיי. בשנות ילדותו הראשונות התגוררה המשפחה בהאנוי שבהודו-סין הצרפתית, שם ניהל אביו כמה חברות תעשייתיות. בשנת 1939 חזרה המשפחה לצרפת, ובשנת 1940 התגרשו הוריו. בשנת 1948 החל אנרי את לימודיו בבית ספר תיכון בבורדו, ובשנת 1950 חזר שוב להאנוי. בשנת 1952 החל אנרי את לימודיו באוניברסיטת סורבון, ובשנת 1957 הוענק לו תואר במשפטים ובמדעי המדינה וכן בסינית ובוייטנאמית.
בשנת 1959 התגייס אנרי לצבא הצרפתי, ולחם עמו במלחמת אלג'יריה. בשנת 1962 הצטרף אנרי למשרד החוץ הצרפתי, ובשנת 1963 נשלח לשגרירות בלונדון, שם שהה עד לשנת 1967.
ב-10 ביוני 1967 התחתן אנרי עם מרגרטה, נסיכת הכתר של דנמרק, בתם של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואינגריד, נסיכת שוודיה, וקיבל את התואר "הנריק, נסיך דנמרק".
בשנת 1972 מת חמיו פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואשתו עלתה לשלטון במקומו כמרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
בשנת 2002 עזב הנריק את דנמרק, ועבר להתגורר באחוזתו בדרום צרפת, לאחר שבנו פרדריק, נסיך דנמרק מונה להיות המארח בסעודת ראש השנה החדשה, והנריק הרגיש שהוא נדחף הצידה ומושפל, על אף שהדגיש שהבעיה אינה של אשתו או בנו. מרגרטה טסה לצרפת על מנת לשכנעו לחזור, ואכן לאחר 3 שבועות חזר הנריק לדנמרק, אולם הוא לא השתתף כמצופה בחתונתם של וילם אלכסנדר, נסיך אורנז' ומקסימה זוריגיאטה סרוטי.
בשנת 2005 קיבל הנריק את התואר "הנסיך בן הזוג של דנמרק", על מנת להבדיל בינו לבין נסיכים אחרים במשפחה. ב-30 באפריל 2008 העניקה מרגרטה לבניה את התואר "רוזן מונפראט", מה ששימח מאוד את הנריק. ב-14 באפריל 2016 ויתר הנריק על התואר "הנסיך בן הזוג של דנמרק", וחזר לתוארו "נסיך דנמרק", משום שלדעתו תואר זה יותר הלם אותו בעת שהוא פנסיונר זקן ופחות מעורב בענייני הממלכה.
ב-6 בספטמבר 2017 הודיע בית המלוכה שהנריק סובל מדמנציה. הוא נפטר ב-13 בפברואר 2018 ממחלת הסרטן.
משפחתו
ב-10 ביוני 1967 התחתן הנריק עם מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, ונולדו להם שני ילדים:
דאקה (הונגריה)
דאקה (בהונגרית: Dáka) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי דאקה
בדאקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
דידי אלן
אלן היא העורכת של סרטים קלאסיים כאחר צהריים של פורענות, אדי פלסון, אדומים ובוני וקלייד, ועבדה לצידם של במאים כארתור פן, סידני לומט, רוברט וייז, אליה קאזאן וג'ורג' רוי היל. היא הייתה חברת חבר הנאמנים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע ומועמדת לפרס אוסקר שלוש פעמים, אם כי מעולם לא זכתה בו.
חייה והקריירה שלה
אלן הושפעה מאוד מסרטי הגל החדש הצרפתי ומגישתו הדאדאיסטית של רנה קלייר. היא הייתה חלוצת השימוש ב-"audio overlaps" (גלישות אודיו), טכניקת עריכה בה בטרם מתפוגגת התמונה מהסצנה המוקרנת, מושמעים כבר קולות מהסצנה הבאה, וכן בשימוש בעריכה קופצנית (jump cut), בה מופיעות שתי תמונות רצופות של אותו אובייקט מזווית מעט שונה, דבר שיוצר אי רציפות בסצנה הנצפית. חידושים אלו הביאו אנרגיה וריאליזם לעריכה ההוליוודית שנתפסה עד אז כשגרתית. שיטות העריכה של אלן הפכו מושגים כ"Continuity" (הרציפות של התמונה המוצגת על המסך, למשל, הדרישה שאותו הגיבור ילבש את אותם הבגדים במשך כל הסצנה, אפילו אם זו צולמה במשך מספר ימים) ומושגים אחרים הקשורים במגבלות של הזמן והמקום, לבעלי עדיפות נמוכה, כאשר העדיפות ניתנה לעריכה המדגישה את שפת הגוף של הגיבורים והנעת העלילה קדימה באופן אומנותי.
אלן הייתה נשואה לבמאי סטיבן פליישמן, וילדה לו בן ובת. בנה, טום פליישמן, זכה אף הוא להכרה כאיש סאונד בקולנוע. אלן מתה משבץ בביתה בלוס אנג'לס ב-2010.
לורה קליפורד ברני
לורה ברני דרייפוס (באנגלית: Laura Barney-Dreyfus; 30 בנובמבר 1879 – 18 באוגוסט 1974) הייתה נדבנית אמריקאית ומורה לדת הבהאית. לורה נחשבת לאחת מגדול חוקרות הדת הבהאית עוד מראשית דרכו. ספרה הראשון מכיל שאלות ותשובות מפי עבד אל-בהאא (Some Answered Questions), שנכתב במהלך שהותה בעיר עכו בין השנים 1904–1906. ספר זה פורסם בשנת 1908 בפרסית וערבית. מעבר לכך, הצטרפה לורה למסעותיו של עבד אל-בהאא באירופה ובאמריקה כחלק ממסעו להפצת את הדת הבהאית. ביחד עם בעלה איפוליט דרייפוס, היו בני הזוג פעילים מבחינה דתית וחברתית בפריז ובארצות הברית. לורה נפטרה ב-1974 כתוצאה ממחלת השיגרון ונקברה בפריז.
כתיבת הספר תשובות לכמה שאלות
הספר תשובות לכמה שאלות מכיל בתוכו תיעודים ממפגשיה של לורה עם עבד אל-בהאא' במהלך שהותו כאסיר בעכו בין השנים 1904–1906. במהלך תקופה זו דאגה לורה לתעד באופן סיסטמטי את אמרותיו של עמד אל-בהאא' ולתרגם את השאלות והתשובות מפרסית לאנגלית. יונס חאן, שתיעד את פעולותיה של לורה בימים אלו טוען כי לורה כמעט ולא יצאה מתחומי ביתו של עבד אל-בהאא'. היא עשתה זאת רק פעמים נדירות ורק לצורך ביקור באתר הקדוש בעכו. עקב רצונה והתלהבותה של לורה לרכוש מיומנויות רוחניות, העניק לה עבד אל-בהאא' את הכינוי "עמתול בהאא". בתחילה נקרא הספר "שיחות שולחן", משום שמרבית השיחות התנהלות במהלך ארוחת הצהריים, כאשר ישבה לורה בצמוד לעבד אל-בהאא' והקשיבה להגותו הדתית. המסמכים המקוריים שנכתבו בשפה הפרסית נמצאים כיום בארכיון הבהאי בחיפה. לורה קיבלה את אישורו של עבד אל-בהאא' לפרסם את הספר בשנת 1907. כשנה מאוחר יותר, פרסמה את הספר באנגלית ובפרסית. החלק הראשון של הספר מדבר על השפעתם של מייסדי הדתות השונות לאורך ההיסטוריה האנושית וכן מבהיר מספר נבואות מסוימות המסופרות בתנ"ך. החלק השני, מכיל פרשנויות חדשות למאפיינים ייחודיים בנצרות כמו הטבילה, השילוש הקדוש ותחייתו של ישו. החלק השלישי, עוסק בכוח של האל, בדרך בה מציג את אלוהותו ובמעגל החיים הטבעי. החלק הרביעי, עוסק בכוחותיהם ויכולותיהם של בני האדם, אלמותיות הנפש, האבולוציה, והקשר בין הטבע, הנפש והגוף. החלק החמישי, חותם את הספר בנושאים שונים כמו יחסי עבודה, גלגול נשמות, אחדות הקיום ושכר ועונש. מאז יציאתו לאור ספרה של לורה כמעט ולא שונה, זאת מלבד לכמה שיפורים ניסוחיים בתרגום לאנגלית. הספר נחשב למרכיב הכרחי בכל ספרייה בהאית ושוגי אפנדי אף טען כי הספר הוא תוכן חיוני לפירוש המשמעות וההשלכות של ההתגלות הבהאית בשפה פשוטה וברורה. עוד הוא מוסיף כי ככל שקוראים בספר ב"זהירות וסבלנות", כך גילוייו גדולים יותר ונחשפת האמת ומשמעותו הפנימית. לכן, הוא מציין כי הספר יסייע לדורות הבאים בטיפול בבעיות רוחניות, אתיות וחברתיות בסיסיות.
מפגשיהם של לורה ועבד אל-בהאא במהלך מסעותיו במערב
בני הזוג דרייפוס התלוו לעבד אל-בהאא' בנסיעותיו הראשונות לאירופה – ללונדון, פריז, ושווייץ. חלק נרחב ממסע זה תועד על ידי ג'ולייט תומפסון, מאמינה נוספת שהתלוותה לזוג דרייפוס ועבד אל-בהאא. במהלך הטיול מתארת ג'ולייט את מידותיו הטובות, טוב ליבו של עבד אל-בהאא, והגיגים פילוסופיים שהעלה. לורה התלוותה מאוחר יותר לעבד אל-בהאא בדרכו מפריס ללונדון, מתוך רצון לעזור לו בתרגום בפרסית לאנגלית. במהלך שהותם באירלנד, שהו בביתה של המאמינה הבהאית האירית הראשונה בגני קדוגאן. עם הגיעם לפריס, הצליחו לורה ואיפוליט למצוא לעבד אל-בהאא' דירה בעיר. עבד אל-בהאא' נהג לאכול ולשהות זמן רב בקרב בית משפחת דרייפוס-ברני. שהותו של עבד אל-בהאא באותה תקופה תועדה על ידי מספר גורמים שונים וגם היא אוחדה לכדי ספר שנקרא "שיחות פריז", לורה סייעה בתרגום ספר זה מפרסית לצרפתית ועזרה בעריכת ובפרסמו בז'נבה. במאי 1912, ביצע עבד אל-בהאא ביקור באמריקה, במהלכו שהה בביתם של הזוג ברני-דרייפוס בוושינגטון. מטרת ביקורו של עבד אל-בהאא' היה להקדיש זמן רב ככל הניתן עם קהילת המאמינים. לורה ואיפוליט התלווה לעבד אל- בהאא' גם במהלך סיור זה.
פעילותה האומנותית
המוניטין לו זכתה לורה בפעילותה הדתית והחברתית האפיל על המוניטין האומנותי שלה. אולם, כבתה של אליס ברני, שהייתה ציירת, כותבת מחזות ואספנית אומנות, ספגה לאורה עוד בימי ילדותה את הכישרון והאהבה לאומנות. מרבית יצירותיה של לאורה מוצגות כיום במוזיאון "סמיטסוניאן" לאומנות אמריקאית הממוקם בוושינגטון די.סי. עבודה המפורסמת ביותר היא פסל אישה ערומה שיצרה עבור אחותה נטלי. לאורה יצרה גם פסלי פורטר רבים, ואף ציור של הדמות המיתולוגית "מדוזה" על קנבאס שנתרם למוזיאון סמיתסוניאן לזכר אמה. לורה גם כתבה בשנת 1909 מחזה המכונה "גיבורי האל". המחזה שפורסם כשנה מאוחר יותר בלונדון, הוא המחזה השני המתאר את עלילות בהאא אללה וקהילת המאמינים שלו. המחזה הראשון "הבאב", נכתב על ידי איזבלה גרינבסקייה והשפיע מאוד על הסופר והפילוסוף לאו טולסטוי בהבנת ההתגלות של בהאא-אללה. המחזה מחולק ל-4 חלקים, אך אינו מציג את בהאא אללה או את עבד אל-בהאא. הנ"ל מופיעים כדמויות שמסביבן מתחולל הסיפור עצמו, אך אינן דמויות אקטיביות במחזה.
פיתון איריאן
פיתון איריאן (שם מדעי: Apodora papuana) הוא מין נחש גדול ממשפחת הפיתוניים והוא אחד מהנחשים הגדולים בעולם. הוא חי בגינאה החדשה ובכמה איים סמוכים השייכים לאינדונזיה. נחש זה הוא המין היחיד בסוגו ואין לו תת-מינים. בעבר שויך לסוג פיתון עצים ולסוג פיתון מים.
נחש זה מגיע לאורך של 5 מטרים ושוקל מעט יותר מ-20 ק"ג והוא בין הנחשים הגדולים ביותר בגינאה החדשה. בנוסף על גינאה החדשה הוא חי באיים הסמוכים Misool ו-Fergusson.
הנחש חי ביערות גשם והוא צייד לילי הניזון בעיקר מיונקים קטנים ובינוניים, אם כי יצוד גם נחשים אחרים. הוא רגוע ואינו תוקף בני אדם.
האנטסוויל
האנטסוויל (באנגלית: Huntsville) היא בירת מחוז מדיסון במדינת אלבמה בארצות הברית. העיר שוכנת מצפון לנהר טנסי בחלקה הצפוני של אלבמה. בעיר מתגוררים 180,105 תושבים (נכון ל-2010) ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-415,000 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
האזור היה מיושב על ידי שבטי אינדיאנים מאות שנים לפי בואם של האירופאים לאזור.
ב-1805 ו-1806 ממשלת ארצות הברית חתמה על הסכמים עם השבטים המקומיים שהעבירו את השטחים לידי הממשל. כעבור זמן מה לירוי פופ רכש את האדמות והחליט להקים עליהן עיר שתיקרא טוויקנהאם, על שם העיירה טוויקנהאם בבריטניה שהייתה עיר מגוריו של קרוב משפחתו הרחוק של פופ אלכסנדר פופ. עם זאת, באותן שנים שרר הלך רוח אנטי-בריטי והוחלט לשנות את שם העיירה להאנטסוויל (מילולית: "עיירתו של האנט") על שמו של ג'ון האנט, מקומי שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. העיירה נוסדה באופן רשמי כמה שנים מאוחר יותר, ב-1811.
האנטסוויל החלה לגדול במהירות בשנים שלאחר מכן לתעשיית כותנה מתפתחת. בעלי מטעים רבים מג'ורג'יה, וירג'יניה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית עברו לאזור והתיישבו בו.
ב-1819 התכנסו נציגים מרחבי אלבמה בהאנטסוויל כדי לכתוב את חוקת אלבמה. כעבור זמן קצר האנטסוויל הוכרזה כבירת אלבמה, אך התואר הועבר כעבור זמן קצר לקהבה (Cahaba) וממנה כעבור כמה שנים לטסקלוסה. בהמשך התואר עבר לבירה הנוכחית מונטגומרי.
האנטסוויל התנגדה לפרישה של אלבמה מהאיחוד במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית, אך בפועל אנשים רבים מהעיירה הצטרפו לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-11 באפריל 1862 חיילי צבא האיחוד החלו לצור על האנטסוויל במטרה לפגוע בתנועת הרכבות של הקונפדרציה שעברו בעיירה. הם אמנם נסוגו כעבור כמה חודשים, אך הם חזרו וכבשו את האנטסוויל ב-1863. בהמשך המלחמה האנטסוויל הפכה לבסיס של צבא האיחוד ולכן היא לא הוחרבה כמו מרבית הכפרים באזור.
לאחר המלחמה האנטסוויל הפכה למרכז ייצור טקסטיל מכותנה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעשייה בהאנטסוויל הידרדרה עקב השפל הגדול.
עד מלחמת העולם השנייה האנטסוויל נותרה עיירה קטנה יחסית. המצב השתנה כשב-1941 הוקמו בקרבת העיר שלושה מפעלים לייצור תחמושת לנשק כימי, בהם רדסטון ארסנל, שהעסיקו כ-20,000 איש. לאחר המלחמה המפעלים נסגרו, אך רדסטון ארסנל הפך למרכז מחקר ופיתוח רקטות ומערכות קשורות והוא החליף את פורט בליס בטקסס. בין היתר פותח במתקן טיל הרדסטון.
לאחר מכן רדסטון ארסנל הפך למתקן בעל תפקיד מרכזי בתוכנית החלל האמריקאית. ב-1960 נפתח בו מרכז טיסות החלל מרשל, המרכז הגדול ביותר של נאס"א.
האנטסוויל, שכלכלתה הפכה בשנים אלו לתלויה מאוד ברדסטון ארסנל, כמעט קרסה מבחינה כלכלית בעקבות סגירת תוכנית אפולו בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת הכלכלה התאוששה הודות לעלייתן של מעבורות החלל והקמת תחנת החלל הבינלאומית בעשורים שלאחר מכן.
כלכלה
גם כיום כלכלת האנטסוויל מתבססת על פיתוח טכנולוגיות צבאיות וחלליות ברדסטון ארסנל ובמתקנים שבתוכו כמו מרכז טיסות החלל מרשל. בהאנטסוויל נמצאים גם בסיסים של חברות טכנולוגיה מסחריות רבות כמו אינטרגרף.
גאוגרפיה
האנטסוויל משתרעת בעמק נהר הטנסי ועל פני מספר גבעות ורמות. העיר בנויה על אדמת קרסט של אבן גיר.
אקלים
האנטסוויל נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי גשום עם קיצים חמים ולחים וחורפים מתונים. מרבית המשקעים יורדים בחורף ובאביב, וממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,379 מילימטרים.
חינוך
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל והאוניברסיטה החקלאית והמכנית של אלבמה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי האנטסוויל, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מערבית למרכז העיר.
הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק
הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק (בדנית: Danmarks Nationalsocialistiske Ungdom או בראשי תיבות NSU) הייתה תנועת הנוער של מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. הארגון פעל בין השנים 1932–1945.
היסטוריה
בעקבות חילופי ההנהגה במפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק ב-1932, הוחלט על הקמת תנועה נפרדת לנוער מתחת לגיל 18 מטעם המפלגה. באוקטובר של אותה שנה, הקים ראש מטה המפלגה בקופנהגן וילפרד פטרסן את הסניף הראשון של תנועת הנוער. כעבור חודש בלבד התגלע סכסוך בין פטרסן לבין שאר המפלגה. בעוד שהקו המפלגתי היה תמיכה באנטישמיות מתונה, פטרסן דרש אנטישמיות אגרסיבית נוסח גרמניה הנאצית. בעקבות סכסוך זה, פטרסן עזב את המפלגה והקים מפלגה חדשה "המפלגה הסוציאליסטית הדנית". פטרסן השתלט על הסניף של תנועת הנוער בקופנהגן, וסיפח אותו עבור תנועת הנוער של מפלגתו (שנקראה גם כן הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק). במפלגה המקורית החליטו שלא לפתוח סניפים חדשים של התנועה, ובכך לבטל את קיומה למעשה.
ב-1 בספטמבר 1934 החליטה המפלגה הנציונל-סוציאליסטית להקים מחדש את תנועת הנוער. עם זאת, כדי למנוע בלבול בין תנועת הנוער שלה לתנועת הנוער של פטרסן, הוחלט בתחילה לקרוא לתנועה של הנציונל-סוציאליסטים בשם "הנוער הדני". רק ב-1936 שונה השם באופן רשמי ל"הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק". בשנותיו הראשונות, הארגון עסק פחות בהטפה פוליטית ובחינוך צבאי כפי שהיה מקובל בתנועות נוער נאציות אחרות. תחת זאת, עסקו חניכי הארגון בעיקר בפעילויות ספורטיביות וקבוצתיות. ב-1939 מונה כריסטיאן פרדריק פון שאלבורג למנהיג התנועה, ותחת הנהגתו היא הפכה לאגרסיבית יותר. החניכים שמעו הטפות פוליטיות מדי יום, ועברו הכנה להפוך ללוחמים בשירות דנמרק.
בעקבות הכיבוש הגרמני של דנמרק ב-1940, זכה הארגון למימון נדיב. בעקבות הכיבוש החל הארגון גם בהטפה לנוער הדני להתגייס לוורמאכט ולוואפן אס אס כדי להילחם לצד הגרמנים בחזית המזרחית. התנועה פורקה יחד עם שאר המפלגה לאחר סיום המלחמה.
מיס מארוול (סדרת טלוויזיה)
מיס מארוול (באנגלית: Ms. Marvel) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת נעורים-גיבורי-על, שנוצרה עבור שירות הזרמת המדיה של "דיסני+" על ידי היוצרת בישא ק. עלי, ומבוססת על דמותה של קמלה קאן / גברת מארוול מאת מארוול קומיקס. הסדרה מתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול, ומופקת על ידי אולפני מארוול. היוצרת הסדרה, עלי, משמשת כתסריטאית הראשית של הסדרה.
הסדרה עלתה לשידור ב-8 ביוני 2022, כחלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
תקציר העלילה
חייה של קמלה קאן, מעריצה בת 16 של צוות "הנוקמים", ובמיוחד של קרול דנברס / קפטן מארוול, משתנים ללא הכר לאחר שהיא מקבלת את היכולת לרתום אנרגיה קוסמית.
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, אריאן מואיד שב לגלם את דמותו של הסוכן קלירי מהמחלקה לבקרת נזקים לאחר שהופיע בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה" (2021), בעוד שאליסיה ריינר מגלמת את סיידי דיבר, עמיתתו. ריש שאה מגלם את דמותו של קמראן, נער בו קמלה מאוהבת; פאווד קאן מגלם את דמותו של חסן; אדקו אונונוגבו מגלמת את דמותה של פארייה; לקית' נאקלי מגלם את דמותו של השייח' עבדאללה, האימאם המקומי ומדריכהּ הרוחני של קמלה; נימרה בוקה מגלמת את דמותה של נג'מה; טרווינה שפרינגר מגלמת את דמותה של טיישה הילמן, גיסתה של קמלה ואשתו של אמיר; ואראמיס נייט המגלם את דמותו של כארים / פגיון אדום, פורע חוק הלובש בנדנה אדומה ומשתמש בפגיונות ככלי נשק.
פיתוח
בספטמבר 2016, היועץ היצירתי של אולפני מארוול, ג'ו קוזאדה, חשף כי לאולפנים ישנן תוכניות לחקור את דמותה של קמלה קאן / מיס מארוול במדיות אחרות, בעקבות הצלחתה והפופולריות המהירה במיוחד לה הדמות זכתה בקרב קוראי הקומיקס. במאי 2018, נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הצהיר כי פרויקט של היקום הקולנועי של מארוול שיתבסס על דמותה קמלה קאן נמצא בפיתוח, וייצא לפועל לאחר עליית הסרט "קפטן מארוול" לאקרנים, מכיוון שדמותה של קאן נוצרה בהשראתה של קרול דנברס.
באוגוסט 2019, החלו אולפני מארוול לעבוד על פיתוח סדרת טלוויזיה בכיכובה של קמלה קאן עבור שירות הזרמת של "דיסני+", כאשר בישא ק. עלי נשכרה לשמש כתסריטאית ראשית עבור הסדרה; הסדרה הוכרזה רשמית על ידי אולפני מארוול במהלך כנס D23 2019. בספטמבר 2020, הבמאים אדיל אל ארבי ובילאל פלאח, שרמיין עוביד-צ'ינוי ומירה מנון נשכרו למלאכת בימוי פרקי הסדרה. יוצרת דמותה של קמלה קאן, סאנה אמנאט, משמשת כמפיקה בפועל של הסדרה.
ליהוק
בספטמבר 2020, הוכרז כי השחקנית אימאן ולאני נבחרה לגלם את דמותה של קמלה קאן, בזמן שתמונות שדלפו מצילומי הסדרה בנובמבר חשפו כי השחקן מאט לינץ לוהק לצוות השחקנים של הסדרה. באותו דצמבר, אולפני מארוול אישרו את ליהוקו של לינץ לדמותו של ברונו קרלי, יחד עם אראמיס נייט בדמותו של פורע החוק פגיון אדום, סאגר שייח לוהק לדמותו של אמיר קאן, אחיה הבכור של קמלה; ריש שאה לוהק לדמותו של קמראן, וזנוביה שרוף, מוהאן קאפור, יסמין פלטשר, ליית' נאקי, אזאר אוסמן, טרווינה ספרינגר, ונימרה בוקה, לוהקו לתפקידים שטרם פורסמו.
צילומים
צילומי הסדרה החלו באמצע נובמבר 2020, באולפני טרילית' שבאטלנטה, ג'ורג'יה, עם אל ארבי ופלאח, עוביד-צ'ינוי ומנון כבמאים, וכרמן קבאנה כצלמית.
שידור
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+" ב-8 ביוני 2022, והיא מהווה חלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
המשך
במהלך ההכרזה הרשמית על הפקת הסדרה בכנס D23 2019, פייגי הצהיר כי לאחר שדמותה של קמלה קאן תוצג בסדרה, הדמות תופיע גם בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, הצהרה אותה הוא אישר פעם נוספת בנובמבר 2019. בפברואר 2019, השחקנית ברי לארסון, שמגלמת את דמותה של קפטן מארוול / קרול דנברס ביקום הקולנועי של מארוול, הביעה רצון לשלב את דמותה של קמלה קאן בסרט ההמשך של "קפטן מארוול". בדצמבר 2020, אושר שוולאני תשוב לגלם את דמותה של קמלה קאן ב"המארוולס".
מספר קוונטי יסודי
במכניקת הקוונטים, מספר קוונטי יסודי (principal quantum number), אשר מסומן ב-n, הוא אחד מתוך 4 מספרים קוונטיים אלקטרוניים המתארים אלקטרון באטום.
הראשון שבהם הוא המספר הקוונטי היסודי, מתאר את הקליפה, או רמת האנרגיה של אלקטרון.
היסטוריה
המספר קוונטי היסודי נוצר לראשונה במסגרת מודל האטום הסמי-קלאסי של בוהר, כדי להבדיל בין רמות אנרגיה שונות. עם התפתחותה של מכניקת הקוונטים המודרנית, מודל בוהר הפשוט הוחלף בתאוריה מורכבת יותר - אורביטלים אטומיים. ההבדל העיקרי הוא שבמודל בוהר, מסלולי האלקטרונים, קרי האורביטלים, משויכים חד-חד ערכית לרמות האנרגיה ואילו במודל המודרני, רמות האנרגיה של האלקטרונים יכולות להיות מנוונות, כלומר, מסלולים שונים משויכים לרמות אנרגיה זהות.
עם זאת, התאוריה המודרנית עדיין כוללת את המספר קוונטי היסודי. מלבד המספר הקוונטי היסודי, ישנם מספרים קוונטים אחרים המתארים אלקטרונים קשורים כגון: מספר קוונטי זוויתי, מספר קוונטי מגנטי ומספר קוונטי ספיני.
פיתוח מתמטי
הפתרון הכללי של משוואת הגלים של שרדינגר מורכב מסופרפוזיציה קוונטית של המצבים העצמיים ושל האנרגיות העצמיות המהוות ערכים עצמיים של ההמילטוניאן. אנרגיות המצבים הקשורים (האנרגיות העצמיות) של האלקטרון באטום המימן נתונות על ידי:
ערכו של n נע במרווחים שלמים בין 1 לבין מספרה של הקליפה החיצונית ביותר באטום אשר מכילה את אלקטרוני הערכיות. סימון זה של רמות האנרגיה כבדידות (לא רציפות) הוצג לראשונה במודל האטום של בוהר. הרעיון פותח במשוואת שרדינגר ממודל בוהר הדו־ממדי למודל פונקציית הגל התלת־ממדי.
במודל בוהר, המסלולים המותרים לתנועת האלקטרונים נגזרו מהערכים המקוונטטים (הבדידים) של התנע הזוויתי המרחבי, L, על פי המשוואה הבאה:
כאשר: ונקרא מספר קוונטי יסודי ו-h הוא קבוע פלאנק. נוסחה זו אינה נכונה במכניקה קוונטית, שבה התנע הזוויתי המרחבי, L, מתואר על ידי מספר קוונטי אחר - מספר קוונטי זוויתי שסימנו \ell. עם זאת נוסחה זו מתארת באופן מדויק את רמות האנרגיה הכוללת השווה לסכום האנרגיות הקינטית והפוטנציאלית. במודל המודרני במכניקה קוונטית, המספר קוונטי היסודי,n, מייצג את האנרגיה הכוללת היחסית של כל אורביטל. אנרגיה זו עולה ככל שגדל המרחק מהגרעין. אוסף כל האורביטלים האטומיים בעלי אותו הערך n, מכונה קליפת אלקטרונים או רמת אנרגיה.
האנרגיה המינימלית E המוחלפת במהלך אינטראקצית גל-חומר שווה למכפלת תדירות הגל fבקבוע פלאנק h:
עבור חלקיק קוונטי, האנרגיה אינה רציפה אלא מורכבת ממנות בדידות מעין אלו הנקראות קוונטות. ההפרש האנרגטי בין רמות אנרגיה בעלות מספר קוונטי יסודי, n, שונה, קובע את ספקטרום הפליטה של החומר. בסימון המקובל לפי הטבלה המחזורית, קליפות האלקטרונים העיקריות מצוינות כך בהתאם ל-n: וכן הלאה.
הקשר בין המספר קוונטי היסודי,n, והמספר הקוונטי הרדיאלי, n_r מבוטא כך:
כאשר, \ell הוא המספר הקוונטי הזוויתי ו-n_r הוא מספר הצמתים (nodes) בפונקציית הגל הרדיאלית.
הוליגוסט
הוליגוסט (באנגלית ימי-ביניימית: Holigost, "רוח הקודש", וגם Holyghost) הייתה אוניית מלחמה אנגלית בת כ-760 טונות מסוג קאראק מן המחצית הראשונה של המאה ה-15. היא נבנתה על ידי המלך הנרי החמישי וסווגה כמקובל באותה תקופה כ"אונייה גדולה" (Great Ship).
יחד אתה נבנו בתקופת השנים 1413-1420 עוד שלוש אוניות מלכותיות גדולות: Trinity Royale (כ-540 טונות), Jesus (1000 טונות) ו-"גראס דייה" (Grace Dieu, 1400 טונות). אוניות אלה היו ככל הנראה הגדולות ביותר שנבנו באנגליה של ימי הביניים ובין הגדולות ביותר באירופה בשעתן. הן נבנו גדולות וגבוהות במיוחד, כדי להוות תשובת נגד לקאראקים הגנואזים שפעלו בשירות ממלכת צרפת. כוונת הנרי החמישי הייתה להבטיח באמצעותן את השליטה במימי התעלה האנגלית, הן לצרכים צבאיים הן כדי להגן על הסחר הימי עם פלנדריה.
"הוליגוסט" השתתפה לפחות בשני קרבות ימיים במהלך תולדותיה: קרב ארפלר, ב-15 באוגוסט 1416, וקרב קצר נוסף, ב-1417, שבו לכדה יחד עם אוניות נוספות בפיקודו של ארל האנטינגדון ארבעה קאראקים גנואזים.
אחרי 1420, עם השלמת כיבוש נורמנדיה, היו כל חופי התעלה בידי הנרי החמישי או בעלות בריתו - דוכסות בורגונדיה ודוכסות ברטאן. על כן לא היה עוד צורך ב"הוליגוסט" ובאוניות גדולות שכמותה והיא הושבתה, כפי הנראה בנהר המבל, כמו "גראס דייה" ששרידיה נחשפו על קרקעיתו.
המובלעת הסורית
המובלעת הסורית היא שטח שכבש צה"ל מידי סוריה במלחמת יום הכיפורים והחזיק בו עד למימוש הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה, כשמונה חודשים לאחר תום המלחמה. השטח, למעשה מבלט ולא מובלעת, היה מול צפון הגולן, רוחבו היה כעשרים קילומטרים, ושטחו כ-400 קמ"ר. הוא כלל כפרים סוריים רבים, תילי געש וגם את שיא החרמון. חוד המובלעת היה במרחק של כארבעים קילומטרים מדמשק. המובלעת השתרעה מבית ג'ן בצפון, דרך תל שמס (כקילומטר ממערב לסעסע), ועד לתל מרעי (כחמישה קילומטרים מדרום לכאנאכר) ותל אל מל בדרום.
כיבוש המובלעת על ידי צה"ל
ב-11 באוקטובר 1973, יומה השישי של המלחמה, עבר צה"ל למתקפה בחזית הצפון. אוגדת איתן הבקיעה את דרכה אל מעבר ל"קו הסגול" (קו הגבול לפני המלחמה) והתקדמה אל מזרעת בית ג'אן. למחרת המשיכו אוגדת איתן ואוגדת לנר בדרכן לעבר דמשק. חיל האוויר הסורי ערך בשעות הבוקר למעלה ממאה גיחות תקיפה של הכוח הישראלי במובלעת במאמץ מרוכז. התקיפות הצליחו להאט את התקדמות הכיבוש של אוגדה 36, בפיקודו של רפאל איתן, ואוגדה 210, בפיקודו של דן לנר. בקרבות אוויר ובאש נ"מ הופלו תשעה מטוסים סוריים. חיל המשלוח העיראקי שהגיע לחזית רמת הגולן יום קודם לכן, פתח במתקפה בעוצמה של שתי חטיבות על כוחות צה"ל שהחזיקו במובלעת, הקרב נמשך עד בוקר המחרת וגרם לעצירת התקדמותה של אוגדת לנר, שנאלצה להפנות את כוחותיה לבלימת התקפות הנגד העיראקיות.