cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה מישל גלר
שרה מישל פרינז (באנגלית: Sarah Michelle Prinze; נולדה ב-14 באפריל 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ויזמית יהודייה-אמריקאית. את תפקיד המשחק הראשון שלה קיבלה בגיל 6 בסרט טלוויזיה, לאחר מכן התפרסמה בשל תפקידה בתור קנדל הארט (אנ') באופרת הסבון "כל ילדיי" (1993 - 1995) ברשת ABC שבעקבותיו זכתה בפרס אמי לשעות היום לשחקנית צעירה, ובתור הדמות הראשית באפי סאמרס בסדרה "באפי ציידת הערפדים" (1997 - 2003), שעבורו זכתה לשבחים ואף למועמדות בפרס גלובוס הזהב ובתור דפני בלייק בסרט "סקובי-דו" ובהמשכו '"סקובי-דו 2: חופשי חופשי".
חיל המשמר
מבנה הארגון
יש להבדיל בין חיל המשמר בנפות שמחוץ לשלוש הערים הגדולות לבין החיל שבשלוש הערים הגדולות-חיפה, תל אביב וירושלים. בנפות הכפריות - טבריה, צפת, עפולה ונהריה, ובייחוד ביישובים הקטנים וביישובי ההתיישבות העובדת, כמעט כל איש המסוגל לשאת נשק נחשב לחבר הארגון בכוח, ובשעת הצורך- אף בפועל. במושבים ובקיבוצים הייתה החברות ב"הגנה" אוטומטית. חברותם בארגון ניתנה להם בלי שיצטרכו להחליט על כך אישית, אלא כחלק ממשטר החיים במקומות אלה.
שרה מישל גלר
ביוגרפיה
גלר נולדה בניו יורק ב-14 באפריל 1977; בתם של רוזל ן (לבית גרינפילד), גננת בגן ילדים, ושל ארתור גלר, עובד במפעל בגדים. שני הוריה יהודים אף שבתור אמריקאים חגגו גם את חג המולד. בשנת 1984, כשהייתה בת שבע, הוריה התגרשו והיא עברה לגור עם אמא באפר איסט סייד במנהטן. בזמן שגדלה עם אמה, היא איבדה קשר עם אביה, ולא יצרה עימו קשר עד מותו בעקבות סרטן הכבד ב-9 באוקטובר 2001.
גלר קיבלה מלגה חלקית ללימודים בבית הספר לדקדוק ומכינה של קולומביה, מאחר שאמה לא הייתה מסוגלת לשלם שכר לימוד מלא, שעבורו הוטרדה ללא הרף. לאחר מכן, גלר למדה לזמן קצר בבית הספר הגבוה למוזיקה ואומנות ואמנויות הבמה פיורלו ה. לה גוארדיה, אך נשרה עקב התחייבויות משחק; המורים איימו להכשיל אותה בגלל היעדרותה המתמדת מהשיעורים כשהיא עסוקה ביציאה לאודישנים, למרות שקיבלה ציונים טובים. גלר סיימה את לימודיה בבית הספר המקצועי לילדים (אנ') בשנת 1994 כתלמידה מצטיינת.
חיל המשמר
מבנה הארגון
אנשי החי"ם הוצאו לסדרות אימון מרוכז של ארבעה ימים, ברובה וברימון. האימונים נערכו בעיקר בעונת הקיץ. בסוף מלחמת העולם השנייה נכללו במחוזות העירוניים כ-6,300 איש (בירושלים כ-1,700, בחיפה כ-1,800 ובתל אביב - כ-2,800), ובכל החיל כ- 30,745.
שרה מישל גלר
בטלוויזיה
בהיותה בת ארבע, גלר נחשפה על ידי סוכן שחקנים, במסעדה במנהטן. חודשיים לאחר מכן, היא עברה אודישן לסרט המיועד לטלוויזיה וקיבלה את התפקיד. זמן קצר לאחר מכן, גלר הצטלמה לפרסומת של חברת ברגר קינג, ובו היא מותחת ביקורת על חברת מק'דונלדס. תפקיד הפריצה של גלר הופיע בשנת 1993, כשהשתתפה באופרת הסבון "כל ילדיי". בשנת 1995, בגיל 18, היא זכתה בפרס אמי, בשל תפקידה בתוכנית זו.
חיל המשמר
החי"ם בהתיישבות
כוחות החי"ם בהתיישבות העובדת נקראו פל"מ ראשי תיבות של "פלוגות משמר" או "פטרול לוחם". פלוגות אלה שולבו מאוחר יותר בחי"ש.
שרה מישל גלר
בטלוויזיה
בשנת 1995, לאחר שעזבה את "כל ילדיי", נבחנה גלר לתוכנית "באפי ציידת הערפדים", בו היא קיבלה את התפקיד הראשי, למרות שבמקור נבחנה לתפקיד של קורדיליה צ'ייס. הסדרה קיבלה תגובות חיוביות מצד המבקרים ושידורי רייטינג גבוהים. בעקבות משחקה בסדרה זו, הייתה גלר מועמדת לפרס גלובוס הזהב. בעקבות ההצלחה של הסדרה, נוצרה לה סדרת בת בשם "אנג'ל" - שם הופיעה גלר בתפקיד אורח.
בשנת 2000, הופיעה גלר במגוון תפקידי אורח בטלוויזיה, ביניהם: הסדרה "סקס והעיר הגדולה" ובתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב". ואף נתנה את קולה לסדרות אנימציה, כגון: "המלך היל" ו"משפחת סימפסון".
בשנת 2011 יצאה הסדרה "מתחזה" בה מגלמת שרה את הדמות הראשית. הסדרה בוטלה בתום העונה הראשונה.
ב-2019 הופיעה בתור עצמה בפרק האחרון בעונה ה-12 של הסדרה המפץ הגדול. היא ליוותה את ראג' לטקס פרסי נובל בו זכו שלדון ואיימי.
בקולנוע
לאחר סיומה של הסדרה "באפי ציידת הערפדים", גלר בחרה להתמקד בקריירה הקולנועית שלה. את צעדיה הראשונים בתחום הקולנוע, עשתה גלר בשנת 1997, כשהשתתפה בשני סרטי האימה הפופולריים: "צעקה 2" ו"אני יודע מה עשית בקיץ האחרון". שנתיים לאחר מכן, השתתפה בסרט "פשוט מקסימה" ובסרט "משחקי פיתוי". בשנת 2001, השתתפה גלר בסרטו של ג'יימס טובאק – "סטודנט מהארוורד". שנה לאחר מכן, היא השתתפה בסרט הקומדיה המצליח "סקובי-דו", ובהמשכו: "סקובי-דו 2", לצד בעלה, פרדי פרינז ג'וניור. סרטה הבא של גלר, היה בשנת 2004, כשהשתתפה בסרט "הטינה", אשר הכניס יותר מ-39.1 מיליון דולר ביום פתיחתו. ב-2006, הופיעה גלר גם בהמשך שלו "הטינה 2", אך רק בהופעת אורח. חודש לאחר מכן, הופיעה גלר בסרט "השיבה", אשר קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. ב-2007, גלר דיבבה בסרטי האנימציה "צבי הנינג'ה" ו-"אגדה ש'מגדה".
חיים אישיים
גלר פגשה את בעלה לעתיד, השחקן פרדי פרינז ג'וניור במהלך צילומי סרט האימה "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון" ב-1997, הם התחילו לצאת בשנת 2000. הם התארסו באפריל 2001, ונישאו במקסיקו ב-1 בספטמבר 2002.
ב-2007, לקראת שנת נישואיהם החמישית שינתה את שמה רשמית לשרה מישל פרינז. ב-19 בספטמבר 2009 נולדה לזוג בת בכורה. ובשנת 2012 נולד לזוג בן; המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
גלר, בתור ילדה הייתה מחליקה על הקרח בנוסף להיותה שחקנית; פעם אחת סיימה במקום השלישי בתחרות אזורית של מדינת ניו יורק, וכמו כן היא בעלת חגורה שחורה בטאקוונדו.
מלכשאה הראשון
ג'לאל אל-דולה מלכ שאה הראשון (מילולית: הדר המדינה; בטורקית Melikşah; בערבית: جلال الدولة ملك شاه; בפרסית: ملكشاه) היה סולטאן סלג'וקי שמשל בין 1072 ל-1092. הוא הצליח לגרש את הביזנטים ממרבית אנטוליה לאחר תבוסתם בידי אביו אלפ ארסלאן בקרב מנזיקרט בשנת 1071. כמו כן, הוא ערך רפורמה בלוח השנה הפרסי וקידם גרסה הקרויה על שמו "לוח השנה הג'לאלי". מלכ שאה הצליח להרחיב את השליטה הסלג'וקית לתוך סוריה על חשבון הפאטמים ממצרים וייסד ממלכות חסות באדסה, חלב ובדמשק. ככלל, הוא זכור כאחד מהסולטאנים הסלג'וקים הגדולים ביותר.
מלכ שאה העביר את בירת הסולטנות מראיי לאספהאן והרחיב את האדמיניסטרציה בידי הוזיר הגדול הנאמן והמיומן ניזאם אל-מולכ.
במהלך שלטונו, התמרד נגדו סוליימאן הראשון (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), סולטאן רום שצמחה בחלקים מאנטוליה, ואשר תירש לימים את השליטה בה מהאימפריה הסלג'וקית. סוליימאן קבע את בירתו בעיר ניקאה (Nicaea, כיום איזניק בצפון-מערב טורקיה). לאחר הצלחות ראשוניות הובס סוליימאן ליד אנטיוכיה בשנת 1086 בידי תתש הראשון (Tutuş), מושל סוריה הסלג'וקי. בנו של סוליימאן, קיליץ' ארסלאן הראשון (I. Kılıç Arslan), נשבה ונלקח כבן ערובה לאספהאן.
לאחר מותו בשנת 1092 התפרקה האימפריה הסלג'וקית למספר סולטאנויות בייליקיות קטנות שנלחמו זו בזו. הממלכה הלכה ונחלשה ככל שארבעת בניו ואחיו נלחמו על הירושה. קיליץ' ארסלאן הראשון עלה שוב לשלטון כסולטאן רום וטוטוש הראשון היה לסולטאן סוריה. בפרס עלה לשלטון בנו של מלכ שאה, מחמוד הראשון. שלושת בניו האחרים ירשו אף הם נחלות משלהם: ברקירוק (Berkyaruk) בחלקים מעיראק, מוהמט הראשון (Muhammet Tapar) בבגדאד ואחמד סנג'ר (Ahmed Sencer) בח'וראסאן. התפרקות האימפריה הסלג'וקית סייעה להצלחת מסע הצלב הראשון.
לוח השנה הג'לאלי נמצא כיום בשימוש באפגניסטן ובידי אפגנים וכורדים באיראן.
זכויות להט"ב בסרביה
לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בסרביה עלולים להתמודד עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים שאינם להט"בים. פעילות מינית חד מינית של גברים ונשים חוקיות בסרביה, ואפליה על רקע נטייה מינית בתחומים כמו תעסוקה, חינוך, תקשורת ואספקת סחורות ושירותים, בין היתר, אסורה. עם זאת, משקי בית שבראשם עומדים זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות בני המין השני.
FR יוגוסלביה / סרביה ומונטנגרו (1992–2006)
בשנת 1994 נאסרו יחסי מין הומוסקסואליים בין גברים באופן רשמי בסרביה, חלק מהרפובליקה הפדרלית של סרביה ומונטנגרו. גיל ההסכמה לקיום יחסי מין אנאליים בין גברים נקבע ל-18 שנים, ו-14 למנהגים מיניים אחרים. גיל הסכמה שווה של 14 הוכנס מאוחר יותר ב-1 בינואר 2006, ללא קשר לנטייה מינית או מין.
סרביה (2006–)
בעוד שזוגות חד מיניים מעולם לא הוכרו על פי חוק, החוקה הסרבית החדשה שאומצה בנובמבר 2006, מגדירה במפורש נישואים בין גבר לאישה.
במאי 2014, אמנסטי אינטרנשיונל זיהה את סרביה כאחת ממספר מדינות שבהן יש חוסר בולט ברצון להתמודד עם הומופוביה וטרנספוביה, וציין כי הרשויות אסרו שוב ושוב על מצעדי גאווה על בסיס איומי אלימות מצד קבוצות הומופוביות. מצעד גאווה התקיים בהצלחה בספטמבר 2014 בבלגרד. מאז מתקיימים מצעדי גאווה מוצלחים מדי שנה, כאשר ראשי ערים מקומיים וכמה שרי ממשלה משתתפים בקביעות. בשנת 2016, ILGA-Europe דירגה את סרביה במקום ה-28 במונחים של זכויות להט"ב מתוך 49 מדינות אירופה.
בשנת 2017, פעיל להט"ב סרבי בולט בשם בובאן סטויאנוביץ', קיבל מקלט בקנדה לאחר שהציג כ-1,000 מסמכים שונים של אלימות שהופנתה כלפיו וכלפי בן זוגו. בראיון שנתן בן זוגו באפריל 2018, שהאלימות והאיומים הלחיצו אותם, ואילצו אותם לעזוב את סרביה.
ביוני 2019, הוכרזו תוכניות להכשיר שותפויות במשפחה בין זוגות חד מיניים על ידי תיקון הקוד האזרחי. זוגות חד מיניים יוכלו ליהנות מכמה זכויות משפטיות, לרבות רכוש משותף ומזונות. לא יוענקו להם זכויות ירושה או אימוץ, ולא יעברו הסדרי פונדקאות. החקיקה נותרה בהמתנה.
ב-17 במאי 2019, לרגל היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, התאספו כמה מאות אנשים במרכז נובי סאד למה שתואר כעצרת הגאווה הראשונה של העיר הצפונית בסרביה. האירוע אורגן על ידי הקבוצה הלא ממשלתית המקומית, אקזיט, בתמיכת פקידי העירייה.
אימוץ והורות
זוגות חד מיניים אינם יכולים לאמץ באופן חוקי. בתחילת 2019, משרד הבריאות הסרבי הטיל איסור על אנשים עם "היסטוריה של יחסים הומוסקסואלים בחמש השנים האחרונות" לתרום תאי רבייה לצורך הזרעה מלאכותית או הפריה חוץ-גופית. ב-23 באפריל 2021 מחק משרד הבריאות את ההוראה.
אפליה
בשנת 2005, באמצעות שינוי בחוק העבודה: נאסרה אפליה על רקע נטייה מינית בעבודה. באותה שנה אישר הפרלמנט את חוק ההשכלה הגבוהה: המבטיח שוויון זכויות ללא קשר לנטייה מינית באותם מוסדות.
ב-26 במרץ 2009, אישר הפרלמנט חוק מאוחד נגד אפליה, המכונה חוק אנטי-אפליה משנת 2009: החוק אוסר, בין היתר אפליה מינית על בסיס אוריינטציה ומעמד טרנסג'נדרי בכל התחומים.
ב-24 בדצמבר 2012 אישר הפרלמנט הסרבי שינויים בחוק העונשין להכנסת המושג "פשע שנאה", כולל על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית.
זהות מגדרית
לפני 2019, טרנסג'נדרים בסרביה הורשו לשנות את מינם החוקי רק לאחר שעברו ניתוח לשינוי מין. החל משנת 2019, ניתן לשנות מגדר משפטי באישור פסיכיאטר ואנדוקרינולוג לאחר שנה של טיפול הורמונלי חלופי, ללא כל הליך כירורגי. ביטוח בריאות במימון ממשלתי מכסה עד 65% מהניתוח, והשאר ממומן על ידי המטופל. לדברי יובנקה טודורביץ', רכזת תוכנית ב-Gayten-LGBT, כ-80% מהטרנסג'נדרים הסרבים אינם מוכנים לעבור ניתוח. במקום זאת, חלקם בוחרים לעבור טיפול הורמונלי חלופי, שאינו ממומן על ידי ביטוח בריאות. בנוסף, דיווח של 90% מהלהט"בים בסרביה טוענים שמוסדות רפואיים אינם מגיבים כראוי לצרכיהם.
פוליטיקה
באוגוסט 2016 מונתה אנה ברנאביץ' לשרת המינהל הציבורי והממשלות המקומיות, והפכה לשרה הלהטבית הגלויה הראשונה בסרביה. ביוני 2017, הפכה אנה ברנאביץ' לראש ממשלת סרביה, כאישה הראשונה והלהט"ב הראשונה שכיהנה בתפקיד, ולראש הממשלה הלהט"ב המוצהרת השנייה בסך הכל (אחרי יוהנה סיגורדרדוטיר מאיסלנד). היא גם הייתה ראש ממשלת סרביה הראשונה שהשתתפה במצעד גאווה.
מינויה ספג ביקורות והתנגדות מצד קבוצות שמאל וימין כאחד. קבוצות שמאל האשימו את ברנאביץ' בהיותה "בובה" לנשיא וכי נטייתה המינית תשמש כסות להפרות זכויות אדם. קבוצות ימין התנגדו למינוי שלה בגלל נטייתה המינית. בפברואר 2019, מיליקה דורדיץ', בת זוגה של ברנאביץ', ילדה בן בשם איגור. לפי סוכנות הידיעות הצרפתית, ברנאביץ' היא אחת מראשות הממשלה הראשונות שבת הזוג שלה ילדה בזמן כהונתה, והראשונה בעולם בזוג חד מיני.
שירות צבאי
בשנת 2010, הצבא הסרבי הסכים שגברים ונשים הומוסקסואלים וביסקסואלים יכולים לשרת בגלוי, אך החדשות לא שודרו באופן נרחב בכלי התקשורת.
דעת קהל
לדברי הנציב להגנת השוויון, מחקר שנערך בשנת 2012 הראה כי 48% מהסרבים האמינו שהומוסקסואליות היא מחלה.
לפי סקר משנת 2017 שבוצע על ידי ILGA כ-59% מהסרבים הסכימו שאנשים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים צריכים ליהנות מאותן זכויות כמו סטרייטים, בעוד ש-24% לא הסכימו. בנוסף, 64% הסכימו שיש להגן עליהם מפני אפליה במקום העבודה. 21% אמרו שיש להאשים אנשים שנמצאים במערכות יחסים חד מיניות כפושעים, בעוד 55% לא הסכימו. באשר לטרנסג'נדרים, 63% הסכימו שצריכות להיות להם אותן זכויות, 65% סברו שיש להגן עליהם מפני אפליה בעבודה ו-51% סברו שיש לאפשר להם לשנות את מינם החוקי. בנוסף, רוב הסרבים יקבל שכן להט"ב.
על פי נתונים בשנת 2018 של האגודה לשוויון זכויות, 26 אחוז מאוכלוסיית המדינה יפסיקו את הקשר עם אדם אם יגלו שאותו אדם להט"ב, 38 אחוז מהאוכלוסייה האמינו שהומוסקסואליות היא מחלה, 48 אחוז מההורים יפנו לטיפול רפואי עבור ילדם הלהט"ב, 70 אחוז התנגדו לזכותו של להט"ב לרשת את רכושו של בן זוגם שנפטר, ו-90 אחוז התנגדו לאימוץ ילדים על ידי להט"ב.
דיור האמצע החסר
האמצע החסר (באנגלית: Missing middle housing) הוא מושג שמתאר סוגי דירות רב–משפחתיים או מקובצים שנבנים באותו קנה מידה כמו בתים חד–משפחתיים. המושג משמש בדרך כלל לתיאור תופעה בארצות הברית ובקנדה, בהן חסר סוג זה של דיור בצפיפות כזו, לרוב בגלל הפרוור שעברו והתלות ברכב. דיור האמצע החסר נועד לענות על הביקושים לשכונות הליכתיות, להתמודד עם הגידול באוכלוסייה ולספק טווח רחב יותר של מחירים. המושג מתאר בדרך כלל סוגי דיור שהיו נפוצים בארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה, כמו דירות דופלקס, בנייה טורית ובניית חצר שהפכו לפחות נפוצים, עקב מדיניות שעודדה בניית בתים חד–משפחתיים וצמצמה את האפשרות לבנות בצפיפות בינונית.
היסטוריה
בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, למעט שיקגו וניו יורק שכבר בנו לגובה, היו דומות לערים האירופאיות. הן היו קטנות בשטחן ביחס לאוכלוסייתן והבניינים היו לרוב בגובה 3–7 קומות ומוקפות בטבעת של פרברים שבהם עוברת חשמלית. רוב התושבים בעלי הכנסה נמוכה ובינונית חיו במרחק סביר ממקומות העבודה שלהם.
אנשים בהכנסה נמוכה יותר חיו לרוב בקומות הגבוהות בבניינים, שלרובם לא היו מעליות, או בשיכונים. הסוחרים גרו לרוב ביחידת דיור מעל החנות שלהם, ובעלי אמצעים גרו לרוב בבית טורי או בפרבר חשמלית שעדיין היה קרוב יחסית למרכז העיר. דרך ההתניידות למקומות שאינם במרחק הליכה הייתה באופניים, אוטובוס, חשמלית או רכבת. מסורתית, בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר חיו לרוב בבתים גדולים מחוץ לעיר, והגיעו אליה בעגלות עם סוסים ומאוחר יותר ברכבים.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נעשה קישור בין יחידות דיור קטנות לבין פשיעה, תוך אידיאליזציה של צורת החיים ה"כפרית" וראייה בה כפתרון. הפרברים החדשים ומבוססי הרכב היו חיקוי בר השגה של הדיור שהיה משויך עד אז עם המעמד הגבוה, והתאפשר אחרי מלחמת העולם השנייה בקנה מידה רחב עם המרת מפעלי נשק לייצור מכוניות, ובכך ירד המחיר לצרכן.
המדיניות האמריקאית המקורית קבעה כי "לכל אחד יש זכות שווה בכביש המהיר, תוך הקפדה על כך שכל אחד יקפיד שלא לפגוע במשתמשים האחרים בדרך". תומכי הרכב הפרטי עודדו את הוצאת מי שאינם נהגים מהכבישים, בדגש על הולכי רגל ועשיית שימוש במונח "חצייה לא חוקית". בנוסף, הממשלה הפדרלית, המושלים וראשי המחוזות לקחו על עצמם תוכניות ענק לבניית כבישים מהירים וסבסדו רכישת בתים בפרברים החדשים (שנבנו בסגנון שכונת לוויטאון). המדיניות הממשלתית האיצה את השימוש ברכב בידי מעמד הביניים עד שנות ה-60 ותרמה באופן ישיר לירידה באיכות, זמינות והכדאיות הכלכלית של התחבורה הציבורית. במהרה, הפכו שיקגו וניו יורק, על מגדליהן והקרקע היקרה שבהן, לסמל בעיני רבים בצפון אמריקה לפיו בערים קיימים מגדלים ודאונטאון ששולט בהן, בשעה שהערים האירופאיות נותרו בעלות בנייה נמוכה, צפופות ומרובות מרכזים.
ניתן להבין מהם הגורמים ששכנעו את מקבלי ההחלטות במאה ה-20 ליצור מדיניות שתמנע הקמת דירות קטנות נוספות וצפיפות בינונית. המדיניות החדשה יצרה ערים שלהן מרכז אחד שנשלטת על ידי מגדלים, לרוב משרדים, שנקרא בדרך כלל "רובע העסקים המרכזי" (CBD). הלב העירוני החדש היה מוקף בדרך כלל בנוף שנשלט על ידי בתים צמודי קרקע עם גינות וחניות שעודדו את השימוש ברכב הפרטי, הוקמו מרכזי קניות מבוססי רכב ונסללו רשתות כבישים מהירים.
גורמים
חלוקת הערים הצפון-אמריקאיות לכאלה שבנויות בצפיפות נמוכה וגבוהה עם מעט מאוד דירות ביניים נבע מחוקים נוקשים שנגעו לחלוקה לאזורים לפי ייעודי קרקע והפכו את בניית הביניים לבלתי חוקית. עובדה זו, יחד עם תכנון התחבורה, הפך את הרכב הפרטי לאמצעי ההתניידות העיקרי של התושבים, ודחק הצידה צורות אחרות כמו הליכה, רכיבה על אופניים ותחבורה ציבורית. גם התחבורה הציבורית שנבנתה, דוגמת GO Transit, מיועדת לכך שהנוסעים יחנו בחניון בסמוך לתחנה וייסעו ברכבת חד כיוונית שפועלת בשעות העומס בלבד.
ניסיונות לבנות דיור ביניים
דיור ביניים מציע פתרונות דיור מגוונים שמשתלבים בשכונות המורכבות מבתים חד–משפחתיים ויוצר דיור בהישג יד. דירות בצורת דיור זו הן לרוב קטנות יותר לעומת חד–משפחתיים, אולם הן חולקות את השטח עם דירות נוספות, מה שמפחית את עלויות הקרקע פר דירה ולפיכך מפחית את מחירי הדיור. דיור ביניים הוא לרוב הזול ביותר שניתן לבנות, שכן הוא נבנה יחסית נמוך, ללא או עם מעט חניה ומבוסס בדרך כלל על בניית עצים, מה שחוסך בעלויות הבנייה והבטון. מכיוון שחומרי הבנייה פחות מסובכים מבניינים גבוהים יותר וממגדלים, ניתן להיעזר במגוון רחב יותר של בנאים לבניית הבתים. בנוסף, הצפיפות הגבוהה יותר והניצול היעיל של הקרקע משתלם יותר כלכלית עבור העיריות, שכעת נדרשות לספק שירותים לתושבים שממוקמים על פחות שטח בהשוואה לצמודי קרקע.
הגדלת צורות הדיור מאפשרת למגוון גדול יותר של משפחות בעלות צרכים ואמצעים שונים לגור בדיור איכותי. דיור ביניים הופך לבר השגה באופן טבעי עם השנים, ומאפשר רמת צפיפות שמספיקה להקמת חנויות ומקומות בילוי, מה שמפחית את השימוש ברכב הפרטי ואת העלויות שהוא דורש. כמו כן הוא מאפשר לאוכלוסייה מבוגרת לעבור לדירות קטנות יותר מבלי לעזוב את שכונתם, או לאפשר למשפחות המורכבות מכמה דורות לגור יחד ולשמור על פרטיות. כמו כן, צורות דיור ביניים שכוללות דירות משניות יכולות לסייע בתשלום המשכנתא על הדירה באמצעות השכרת יחידת הדיור הנלווית.
תומכי זכויות קניין מאמינים שהרחבת אפשרות דיור הביניים מגדילה את זכות הקניין בכך שהיא מאפשרת לבעלי נכסים צורות רבות יותר של שימוש בנכס שברשותם.
פיתוח מוטה–תחבורה ציבורית (TOD)
החל משנות ה-90 רעיון הפיתוח מוטה תחבורה ציבורית קודם על ידי מתכננים רבים כדרך ליצור צפיפות בינונית. הרעיון, שמבוסס על בניית שכונות מעורבות שימושים מסביב לתחנות תחבורה ציבורית יסייע בהעלאת השימוש בתחבורה הציבורית ויאפשר להפוך את הערים הצפון אמריקאיות לאורבניות מחדש. פיתוח מוטה תחבורה ציבורית בארצות הברית ובקנדה מקודם בדרך כלל ליד נקודת תחבורה ציבורית, ומורכב מבניינים בינוניים וגבוהים מעורבי שימושים, שכוללים לרוב חנויות בקומת הקרקע ומגורים ומשרדים מעליהן.
ביקורות על צורת תכנון זו טוענות ש-TOD בקנה מידה גדול נכשל ביצירת מקומות עניין חדשים, וכי הוא יוצר מקומות חסרי אופי חדשים, בדומה לפרברים אותם הוא מנסה להחליף. המבקרים טוענים שהמתכננים מנסים לעשות בעצמם את מה שלטענתם צריך להתרחש באופן אורגני באמצעות יצירת התנאים המתאימים.
אזור חופשי
ביפן קיים שימוש בצורת חלוקה לאזורים שלא איבדה את דיור הביניים. ביפן, קיימים 12 סוגי ייעודי קרקע, בכל אחד מהם נקבעת צורת הבניין והשימוש שמיועד עבורו. צורת הבניין נקבעת לפי שטח הרצפה המותר, הגובה וגודל יחידת הדיור המינימלית. בקרות אלו נועדו להבטיח מעבר אוויר ואור מתאים בין הבניינים ולהבטיח איכות חיים. במקום ייעוד שנקבע פעם אחת, אזורים מוגדרים לפי השימוש ה"אינטנסיבי ביותר". במערכת זו, המתכננים נדרשים להתמקד ביצירת התנאים הדרושים כדי לעודד יזמים להשתמש בחלקות שלהם ולהבטיח אזורים בצפיפות בינונית.
גישה זו מעניקה לבעל הקרקע גמישות בשימוש בקרקע ומונעת פיתוח מזיק או לא הולם. התוצאה של מדיניות זו מאפשרת לבעלי הנכסים להגיב לשינויים בשוק ולביקושים.
חסמים
רשויות מקומיות רבות בצפון אמריקה לא מאפשרות לתכנן דיור אמצע חסר. בניין קונדו שכולל סטודיו, חדר שינה אחד או שניים בגודל של 60–100 מ"ר עם חניון אסור ברשויות רבות בגלל החלוקה לאזורים. קומפלקסים רבים שנבנו מהעשור השני של המאה ה-21 זמינים להשכרה אך לא לבעלות.
במאה ה-21
העלייה במודעות לדיור האמצע החסר נובעת מגורמים רבים, לרבות ביקוש מחודש לצורות דיור כאלה, ביקוש לשכונות הליכתיות, ההכרח בבניית דיור בר השגה, מאמצים לעודד הליכה ותחבורה ציבורית ושינויים דמוגרפיים. האגודה האמריקאית לגמלאים הראתה שיותר ויותר אמריקאים רוצים "להזדקן במקום", וזקוקים לגישה נוחה לשירותים העירוניים השונים בהליכה ובתחבורה ציבורית. עוד נמצא שבני דור ה-Y נוהגים פחות ומחפשים מקומות קרובים לתחבורה ציבורית. בין 1964 ל-2004 הקילומטראז' הממוצע בארצות הברית עלה מדי שנה, אולם כיום האמריקאים נוהגים פחות מבשנת 2004, ובדומה לקילומטראז' הממוצע ב-1996. הירידה החדה ביותר נרשמה בקרב בני 16–34, שנוהגים 23% פחות מבני גילם של שנת 2001.
Ones
Ones (בעברית: פעם אחת) הוא אלבום אוסף של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא לאור ב-1 באוקטובר 2002 על ידי EMI לטין וב-11 בנובמבר במדינות דוברות ספרדית במקביל למהדורה המוגבלת של האלבום, בעקבות ההצלחה שחווה הסרט הביוגרפי על הזמרת שיצא באותה השנה בכיכובה של ג'ניפר לופז.
רקע והצלחה
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הלטינים של בילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי הפופ הלטיני של בילבורד. האלבום זכה להצלחה רבה בארצות הברית כאשר מכר 1.08 מיליון עותקים במדינה (במכירות משולבות) ובכך היה זכאי למעמד אלבום פלטינה ול-18 פלטינות לטיניות.
באהיה
באהיה (בפורטוגזית: Bahia, מבוטא בָּאִייָה, משמעות מילולית: מפרץ) היא מדינה בצפון-מזרח ברזיל. מבחינה תרבותית, מתייחס המושג "באהיה" בעיקר לסלבדור בירת באהיה ולסביבתה, שבהם האוכלוסייה מושפעת מהתרבות האפריקאית, ולא לכל אזורי המדינה.
המדינה כוללת את אזור החוף האטלנטי, (mata atlântica), אזור המטעים היוצא ממפרץ באהיה, בו גדלים טבק וסוכר, (recôncavo) והאזור הפנימי, אזור הפלאנלטו (planalto). נהר סאו פרנציסקו עובר מן האזור האטלנטי, דרך הפלאנלטו והגבול הצפוני של המדינה, לתוך המדינה השכנה, מינאס ז'ראיס.
מלבד הבירה סלבדור, קיימות מספר ערים חשובות במדינה: אִילִיֶאוּס (עירו של הסופר ז'ורז' אמאדו), העיר העתיקה איטפריקה, השוכנת על אי הנושא את אותו שם, במפרץ באהיה, קצ'ואיירה, ויטוריה לה קונקוויסטה, ולנסויה.
היסטוריה
לפני ההתיישבות האירופית, התגוררו באזור קבוצות שונות של ילידים, ביניהן הפטקסו (Pataxó), אשר עדיין מצויים באזורים הפחות מיושבים של באהיה.
בשנת 1500 הגיע הפורטוגזי פדרו קברל לאזור החוף הדרומי של באהיה (כיום, פורטו סגורו) והכריז על השטח כטריטוריה פורטוגזית. העיר סלבדור הוקמה על ידי פורטוגל ב-1549 בתקופת ברזיל הקולוניאלית. העיר שימשה כמרכז המנהלי (וכעיר בירה בפועל) של הקולוניות הפורטוגזיות ביבשת אמריקה עד 1763. עם זאת, במשך תקופה קצרה, בין מאי 1624 לאפריל 1625, החזיקו ההולנדים בבאהיה.
אזור באהיה היה האחרון במדינות ברזיל שהצטרף לקונפדרציה העצמאית והוא נותר נאמן לכתר הפורטוגזי כשנתיים לאחר ששאר ברזיל קיבלה עצמאות.
בין המאות ה-16 וה-18 הייתה באהיה מרכז לגידול סוכר, ומספר ערים היסטוריות הוקמו בתקופה זו. אחד מהגורמים החשובים בכלכלת גידולי הסוכר הייתה יבואם של עבדים מאפריקה. יותר מ-37% אחוזים מכלל העבדים אשר נלקחו מאפריקה הובאו לברזיל, ורובם עברו דרך באהיה, לפני שהועברו למטעים ברחבי המדינה. צ'ארלס דרווין ביקר בבאהיה ב-1832 במסעו המפורסם.
כלכלה
באהיה היא מרכז הייצור והייצוא העיקרי של קקאו בברזיל. בנוסף לחקלאות והתעשייה החשובים, קיימים בבאהיה גם מרבצים של מינרלים ונפט. יסוד נוסף בכלכלה הוא תיירות: קו החוף הארוך, החופים היפים ואוצרות התרבות שלה הופכות אותה לאחד מן היעדים העיקריים לתיירות בברזיל.
תרבות באהיה
כאמור, כאשר מתייחסים לתרבות בבאהיה, הכוונה בעיקר לתרבות בסלוואדור ובאזור מפרץ "כל הקדושים", שבהם נפוצה אוכלוסייה ממוצא אפריקאי. בגלל היותה המרכז העיקרי של סחר העבדים בברזיל, קיים גם כיום חותם אפריקאי על התרבות והמנהגים בבאהיה, המשפיעים על ברזיל כולה. בין ערכי התרבות החשובים בבאהיה אפשר לראות את דת הקנדומבלה המושפעת מהאמונות של היורובה, אמנות הלחימה קפואירה, מוזיקה המושפעת מאפריקה (כמו אשה), סגנון הריקוד אפוקסה וסגנון בישול המושפע מן המטבח המערב אפריקאי.
באהיה היא מקום הלידה של מוזיקאים ברזילאים מפורסמים כמו דוריבאל קאיימי, ז'ואאו ז'ילברטו, ז'ילברטו ז'יל, קייטנו ולוזו ואחותו מאריה בתניה, ההרכב Novos baianos, דניאלה מרקורי, איווטי סנגלו, וקארליניוס בראון. במחוז פועלות להקות מפורסמות כמו אולודום, ארה קטו ואילה איה, וכן היא מחוז הולדתו של הסופר ז'ורז'י אמאדו.
פסק דין מגיד
פסק דין מגיד ניתן במערכה משפטית בת שתי ערכאות, בה נדון ערעורו של רפאל מגיד על שומה בה חייב אותו פקיד השומה. הסכסוך נדון תחילה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אשר דחה את הערעור. מגיד ערער על פסק הדין בפני בית המשפט העליון.
הסוגיה המשפטית המרכזית הייתה, מהם המבחנים אשר ישמשו כדי לקבוע האם הכנסה מפעילות בשוק ההון נחשבת הכנסה כהונית או כפירותית.
עובדות המקרה
רפאל מגיד שימש בין השנים 1992–1994 מנהל מחלקת ההשקעות של "אררט חברה לביטוח בע"מ". כחלק מפעילותו עמד מגיד בקשר שוטף עם גורמים שונים בשוק ההון, והצטבר בידיו מידע רב ערך על הפעילות בשוק ההון. מגיד רכש מניות עבור עצמו וניצל את מעמדו ופעילותו בחברת "אררט" להרצת מניות, במטרה למכור ברווח ניכר את המניות שרכש לעצמו.
לאחר ההרשעה בהליך הפלילי, זמן קצר מאוד לפני תום תקופת ההתיישנות על אי-תשלום מס, קבע פקיד השומה פתח תקווה כי הרווח האישי (בסך למעלה מ-1,800,000 ש"ח) שהפיק מגיד, הוא הכנסה מעסק או משלח יד. לחלופין סווגה ההכנסה כהכנסה מהשתכרות או רווח או כהשתכרות או רווח "מכל מקור אחר"(בהתאם לסעיף 2(10) לפקודת מס הכנסה). במהלך משא ומתן בין הצדדים, הסכים פקיד השומה להכיר בהוצאות בסך 120,000 ש"ח בגין קנייה ומכירה של ניירות ערך וכן בהוצאות בסך מיליון ש"ח אותם שילם מגיד לחברת "אררט" במסגרת הסכם פשרה.
גדר המחלוקת, ופסיקת בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו
המחלוקת העיקרית בין הצדדים הייתה, האם הכנסתו של מגיד היא הכנסה הונית - שבאותה תקופה לא הייתה חייבת במס, או הכנסה פירותית ככל הכנסה מעסק או ממשלח יד. מבחינה עובדתית נתגלעה מחלוקת בין הצדדים, האם היקף ההשקעות של מגיד בשנת 1993 היה חריג ביחס למסחר הנפוץ בבורסה באותה עת. בית המשפט המחוזי קיבל את עמדת מס הכנסה, וקבע כי הכנסתו של מגיד היא הכנסה פירותית אשר הופקה מעסק או משלח יד כהגדרתה בסעיף 2(1) לפקודת מס הכנסה.
בנימוקיו ציין בית המשפט כי פעולות הקנייה והמכירה של מניות שביצע מגיד במשך 233 ימי מסחר נחשבות לתדירות גבוהה המעידה על פעילות עסקית. עוד צוין כי מגיד מימן את השקעותיו הפרטיות בכספים שצבר בפעילות עסקית.
בנוסף קבע בית המשפט כי ההסכמה בין הצדדים על קיזוז מיליון ש"ח מהשומה בגין הוצאות שכביכול שילם מגיד לחברת "אררט" במסגרת הסכם פשרה, אינה תקפה. כמו כן נקבע כי אין להכיר בהוצאות של מגיד על עורך דינו ובתרומות שתרם למוסדות צדקה.
פסיקת בית המשפט העליון
השופט יורם דנציגר, אליו הצטרפו שאר חברי ההרכב, ניסח עשר אינדיקציות שגובשו עם השנים להבחנה בין הכנסה פירותית להכנסה הונית:
באוביטר נקבעו שני מבחנים נוספים להבחנה בין הכנסה "פירותית" לבין הכנסה "הונית":
השופט אליקים רובינשטיין כתב בדעת מיעוט, כי גם פעילות עבריינית מהווה אינדיקציה לכך שהרווח שהופק ממנה הוא רווח "פירותי", אם-כי רובינשטיין עצמו מסייג כי "זאת דווקא ובמיוחד כשהמדובר בניירות ערך" מנגד השופטת עדנה ארבל מדגישה כי "אין להקיש מעצם פליליות המעשים בדבר אופייה המיסויי של העסקה". אך גם היא מסכימה ש"אופייה הפלילי של העסקה ישמש לצורך כך נסיבה רלוונטית בשאלת סיווגה על-פי מידת השלכתם של מאפייניה הקונקרטיים של הפעילות הפלילית על אופייה המיסויי של העסקה".
ביישום האינדיקציות על פרשת מגיד, נקבע כי כל האינדיקציות, למעט מבחן "ייעוד התמורה", מצביעות שההכנסה היא "הכנסה פירותית" החייבת במס. ביהמ"ש קבע כי השימוש שמגיד עשה במשאבי חברת "אררט" מסייע משמעותית להתקיימות הדרישות במבחנים "אופן המימון", "מומחיות הנישום" ו"מנגנון לפעילות". בנוסף, ביהמ"ש שלל את טענתו של מגיד בדבר הסיכום בינו לפקיד השומה על ניכוי הוצאות בסך מיליון ש"ח. נדחתה גם טענתו על "שיהוי" בפעולת פקיד השומה.
מגמות בפסק הדין
ד"ר אמיר חנצינסקי מצביע על כך שבפסק הדין קיימות שתי מגמות מנוגדות. מחד, פסק הדין מהווה קודיפיקציה של האינדיקציות שנקבעו לאורך השנים בפסיקה, ובכך מגביר את הוודאות המשפטית תוך צמצום לכאורה של שיקול הדעת השיפוטי. מנגד, לכל אורך פסק הדין זרועים ביטויים והערות אשר קובעות בצורה מוחלטת את אי-מחויבות השופט לאינדיקציות האמורות.
כך למשל: "יש לבחון את הנכס בהקשר שבו נעשתה העסקה (אלתר וארויו, עמ' א-3), ולבדוק האם ה"חזקה" הקיימת לעניין אפיונו של אותו נכס ניתנת לסתירה..." "כאמור, אין תשובות ברורות בנדון ובכל מקרה יש להסתכל על התמונה הכוללת כדי להגיע להכרעה נכונה..." כל אחד מהמבחנים דלעיל, כשלעצמו, אינו מספיק ואף אינו הכרחי על מנת לסווג את העסקה כהונית או כפירותית. בסופו של דבר, הקביעה האם פעולה כלכלית כלשהי מהווה פעולה עסקית או הונית נבחנת בכל מקרה ומקרה על פי נסיבות העניין ועל פי מכלול המרכיבים של הפעולה." "כמובן שאין נוסחה מתמטית אשר מאפשרת לשקול את המבחנים השונים ולהגיע לתוצאה מדויקת לגבי כל מקרה ומקרה. לאחר בחינת העסקה בקריטריונים השונים יש לצייר את התמונה בכללותה, לשקול את מירב המבחנים באופן מצטבר, ולדלות מתוכה את מהותה האמיתית. בסופו של דבר, חייב חוש המומחיות של המשפטן להדריכו, בבואו לסווג עסקאות, שדבקו בהן סממנים מסחריים והוניים גם יחד. בכל מקרה ומקרה יהיה למבחנים השונים משקל שונה, בהתאם לנסיבות..." בסיכומם של דברים, בפסק דין זה הניח בית המשפט את היסודות לכך שביכולתו לחרוג מהמבחנים המקובלים, ולפסוק בכל מקרה כפי שימצא לנכון.
עם זאת, בית המשפט נמנע מלהסתמך בפסק דין זה על שיקול הדעת השיפוטי בעניין "מבחן העל". כך ניכרת מגמה להתאים את האינדיקציות לתוצאה אחידה, גם במחיר חריגה מהמשמעות המקובלת של האינדיקציות.
לוח שידורים אלקטרוני
לוח שידורים אלקטרוני (באנגלית: EPG, Electronic Program Guide), הוא לוח שידורי התוכניות של ערוצי הטלוויזיה השונים בפורמט אלקטרוני. ניתן לקבל את לוח השידורים האלקטרוני במספר אופנים: דרך הממירים שמספקות חברות הכבלים והלוויין, דרך האינטרנט תוך גלישה בדפדפן או דרך תוכנות המורידות את הלוח מהאינטרנט ישירות למחשב לצורך שימוש בתוכנות PVR.
חברות הכבלים והלוויין במדינות השונות (בישראל - HOT וyes) מספקות את לוח השידורים ישירות לממירים שנמצאים בבתים. מלבד עדכון לוח השידורים בממיר, המתרחש אוטומטית, ניתן לגשת ללוחות השידורים דרך אתרי האינטרנט של החברות. בישראל, בניגוד למצב במדינות אחרות, לא קיים כעת מנגנון מסודר שמאפשר הורדה של הלוחות ישירות אל המחשב לצורך שימוש בתוכנות PVR, אבל קיימות מספר תוכנות צד שלישי שעושות כך.
הקיץ האחרון (אלבום)
הקיץ האחרון הוא אלבום הבכורה של להקת שפיות זמנית בהפקתו של אורן קריסטל, שיצא בנובמבר 1991 על גבי דיסק, תקליט וקלטת אודיו. באלבום זה ישנם ביצועי סולו שבוצעו על ידי בסיסט הלהקה וכותב המילים מקס גת-מור והגיטריסט אלון מן.
שיר הנושא של האלבום (הרצועה הראשונה), "הקיץ האחרון" היה להיטה הגדול ביותר של הלהקה, וזכה להצלחה מסחררת ביחס לשאר יצירותיה של הלהקה. השיר יצא לראשונה בשנת 1990 כסינגל, וצעד 52 שבועות רצופים במצד הפזמונים של רשת ג', מתוכן שבועיים במקום הראשון – הישג חסר תקדים לשיר שיצא במדינת ישראל. כמו כן זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי 1991. הצלחת השיר, ביחס לשיריה האחרים של הלהקה, יצרה לה תדמית של להקה של להיט אחד, על אף שהיו לה להיטים נוספים שהצליחו אך נשכחו.
האלבום מכר כ-20 אלף עותקים וזכה לתואר "אלבום זהב", אך בתודעה הוא נכשל ושאר שירי הלהקה לא מוכרים ולא הצליחו ביחס לשיר הנושא.
שדה צבי
שְׂדֵה צְבִי הוא יישוב חקלאי בצפון הנגב ליד העיר רהט, המהווה חלק ממועצה אזורית מרחבים. הוקם בשנת 1953, וכונה בתחילה "שובל 5". בהמשך ניתן לו שם הקבע, על שם צבי הירשפלד שעזר בהקמת החווה החקלאית רוחמה. היישוב הוקם על ידי עולים ממרוקו וקבוצת משפחות מירושלים, ואליהן הצטרפו עם הזמן, עוד תושבים. בספטמבר 1954 הגיעו למושב 13 משפחות, ישירות מהאנייה שהביאה אותם ממרוקו.
Toneladas
Toneladas (באנגלית: Tons, ובעברית: טונים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבום האולפן האחד עשר שלה, El Dorado. השיר הוא השיר ה-13, והוא הרצועה הסוגרת מתוך האלבום.
רקע
פירוש שם השיר הוא: "טונים", משמע משקל כבד. ומפה ניתן להבין שהשיר מדבר על תחושת עצב, ריקנות וגם בדידות. לאורכו של השיר שומרת שאקירה על קצב אחיד ושקט. השיר הוא בין הבודדים באלבום שאותם שאקירה שרה בצורה שקטה בלבד. השיר נכתב והופק על ידי שאקירה, לואיס פרננדו אוצ'ואה וסופה דאפס.
לשיר הועלתה תמונה לערוץ ה-Vevo של הזמרת, ונכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלה עומד על קרוב ל-7 מיליון צפיות. בספוטיפיי זכה השיר להצלחה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-15.9 מיליון השמעות.
ניקולס לה פרבוסט
ניקולס לה פרבוסט (באנגלית: Nicholas Le Prevost; נולד ב-18 במרץ 1947) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
לה פרבוסט נולד בווילטשייר. בין 1957 ל-1961 למד בבית הספר היסודי בשפטסברי שבמחוז דורסט, ומ-1961 עד 1964 למד בבית הספר קינגסווד בעיר באת'. הוא למד ארכיטקטורה כנסייתית, ואמר אחרי כך שאם לא היה הופך לשחקן היה רוצה להיות ארכיטקט.
קריירה
ב-2002 היה לה פרבוסט מועמד לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על הופעתו בהפקה של "גבירתי הנאווה" בווסט אנד. עוד ב-2002 שיחק בתפקיד בנדיק בהפקה של גרגורי דוראן למחזה "מהומה רבה על לא דבר" עם הלהקה השייקספירית המלכותית לצדה של הארייט וולטר.
ביולי 2010 הופיע לה פרבוסט במחזות "אינספקטור האונד האמיתי" מאת טום סטופארד ו"המבקר" מאת ריצ'רד ברינזלי שרידן בתיאטרון מינרווה בצ'יצ'סטר. עוד ב-2010 השתתף בסדרת הדרמה "לב פראי" של רשת ITV בתפקיד ג'ין.
לה פרבוסט הוא הבמאי של "The Wrestling School", להקת תיאטרון מלונדון המתמחה ביצירתו של האוורד ברקר.
ב-2015 שיחק לה פרבוסט בתפקיד הרוזן פיסקון בפרק בעונה השלישית של הסדרה "האב בראון" של ה-BBC. ב-2016 הופיע בתפקיד קמע בסדרת הטלוויזיה הדנית "Follow the Money" בתפקיד מנהל השקעות בחברה בשם "ווטרסטון ופרייס", ששודרה ב-BBC4 באביב אותה שנה.
רחל פרייר
רחל "רוחי" פרייר (באנגלית: Rachel "Ruchie" Freier; נולדה ב-2 באפריל 1965) היא משפטנית יהודיה-אמריקאית המכהנת כשופטת בבית המשפט העליון במדינת ניו יורק.
בשנת 2016 נבחרה לשופטת בית המשפט המחוזי של מחוז קינגס (החופף לרובע ברוקלין בעיר ניו יורק), ובכך הפכה לאישה היהודיה החסידית הראשונה בתפקיד שופטת בבית משפט אזרחי במדינת ניו יורק וכן האישה החסידית הראשונה לשרת במשרה ציבורית בהיסטוריה של ארצות הברית. קודם לכן היא שימשה כעורכת דין ופעילת קהילה, בנוסף שימשה כעורכת דין בהתנדבות בבית משפט לענייני משפחה בניו יורק.
קורות חיים
פרייר נולדה בבורו פארק, ברוקלין, בת בכורה למשפחה יהודית חסידית לצבי הרשל ושרה, ולמדה בבית הספר "בית יעקב" בבורו פארק. במהלך לימודיה בתיכון עשתה קורס בקצרנות משפטית, היא סיימה תיכון בשנת 1982. בגיל 19 נישאה לדוד פרייר מחסידי באבוב, וילדה שלושה בנים ושלוש בנות. פרייר עבדה תחילה כמזכירה משפטית, וב-1994 עבדה כמשפטנית במשרד עורכי הדין "וילקי פאר וגלאגר". בעלה למד לתואר בחשבונאות בטורו קולג', וב-1996, בגיל 30, לאחר שהבינה שהיא עובדת עבור עורכי דין הצעירים ממנה, היא החליטה ללמוד משפטים. היא נרשמה לטורו קולג', שם הפכה למנהלת אגודת הסטודנטיות, ושש שנים לאחר מכן סיימה תואר ראשון במדעי המדינה. לאחר מכן למדה בבית הספר למשפטים בברוקלין, וסיימה את התואר ביוני 2005. בשנת 2006 עברה פרייר את הבחינה של לשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק, והייתה לעורכת הדין החסידית הראשונה. כמו כן קיבלה רישיון לעסוק במשפטים במדינת ניו ג'רזי ובוושינגטון די. סי. בשנת 2001 עבדה כמתמחה אצל הסנאטורית דאז הילרי קלינטון במשרדה במנהטן.
קריירה
את המשרד הראשון שלה הקימה פרייר במונרו, ניו יורק שם היא עובדת עם תושבי קריית יואל של סאטמר, בין היתר ייצגה את תושבי קריית יואל אל מול תושבי המחוזות הסמוכים וסייעה בהסברת אורחות חייה של הקהילה החסידית.
כמו כן, פרייר ובעלה הקימו משרד משותף בבורו פארק, שבו היא עסקה בעריכת דין בתחום הנדל"ן והמסחר, ובעלה עסק במימון מסחרי.
כהונתה כשופטת
באפריל 2016 הודיעה פרייר שתתמודד לשופטת בית המשפט האזרחי מטעם מחוז קינגס, על מושבו של דודה השופט נוח דיר שמונה לכהן בבית המשפט העליון של ניו יורק. בספטמבר 2016 בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית זכתה פרייר ב-40.9% מהקולות, ונבחרה למועמדת המפלגה לכס השיפוט. בנובמבר 2016 התמודדה בבחירות לבית המשפט מול מועמד המפלגה הרפובליקנית מורטון אביגדור, וזכתה ב-74% מקולות הבוחרים.
ב-22 בדצמבר 2016 הושבעה פרייר לתפקידה בבניין העירייה הישן של הרובע ברוקלין. בטקס ההשבעה שהועבר בשידור חי בטלוויזיה, נשאה פרייר נאום נרגש וכללה בו ביטויים בעברית וביידיש. הזמר החסידי ליפא שמלצר שר בטקס ההשבעה את המנון ארצות הברית ושילב בו בית ביידיש, ואת השיר "God Bless America" בגרסת יידיש מלאה.
לאחר השבעתה, הוטל על פרייר לכהן בבית-המשפט הפלילי של ניו-יורק. פרייר מגיעה למעמדה בתמיכת משפחתה, וגם תמיכת הקהילה והרבנים, משפחתה הכינה עלון בחירות ביידיש, עליו החתימו רבנים וראשי ישיבות.
בינואר 2023 פרייר מונתה לבית המשפט העליון בניו יורק, עשתה ההיסטוריה להיות האישה החסידית הראשונה כשופטת בית המשפט העליון.
פעילות חברתית
בשנת 2005 ייסדה פרייר את ארגון חסדי דבורה, ארגון צדקה ללא כוונת רווח, המסייע למשפחות יהודיות עניות.
בשנת 2008 הייתה שותפה בהקמת תוכנית "בדרך", תוכנית ממשלתית לסיוע לנוער חרדי בסיכון.
בשנת 2011, הייתה פרייר מעורבת בהקמת ארגון "עזרת נשים", ארגון חירום רפואי ייחודי המופעל על ידי נשים מתנדבות בלבד, במטרה לשמור על צניעותן של נשים במקרי חירום רפואיים, בעיקר בלידות. הארגון הוקם לאחר שארגון "הצלה" סירב לצרף נשים מתנדבות לשורותיו, מה שגרר ביקורת קשה בתקשורת. בתחילה סיפקה פרייר שירותים משפטיים לארגון, לאחר מכן נעשתה מנהלת הארגון. בפברואר 2013 אושר הארגון על ידי מחלקת הבריאות של מדינת ניו יורק.
בשנת 2018 הופיע פרייר בסרט דוקומנטרי על "עזרת נשים" שכותרתו "93 קווין" על הסיפור שלה איך הנחושה לחולל מהפכה במעמד האישה וליצור שירותי רפואת חירום על טהרת הנשים בניו יורק, כי נשים אורתודוקסיות מגיע לקבל שירותי רפואה מנשים. הסרט הופיע בכורה עולמית במאי 2018 בפסטיבל הוט דוקס הקנדי הבינלאומי, ולאחר מכן הופעה בדצמבר 2018 בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
קרחון אופסלה
קרחון אופסלה (בספרדית: Glaciar Upsala) הוא קרחון עמק גדול בפארק הלאומי לוס גלסיירס שבארגנטינה. הוא זורם החוצה משדה הקרח הפטגוני הדרומי, שמזין גם את קרחון פריטו מורנו הסמוך אליו. הקרחון נשפך בסיומו לתוך אגם ארחנטינו.
הקרחון קרוי על שם אוניברסיטת אופסלה, שמימנה את המחקר הראשון על הקרחונים באזור.
קרחון אופסלה ידוע בשל קצב נסיגתו המהיר, דבר אשר רבים מחשיבים כהוכחה להתחממות הגלובלית. קצב נסיגתו המהיר האחרון שלו עד שנת 1999 הואט לאחרונה (נכון ל-2003). הפעם האחרונה בו הייתה האצה של תזוזת קרח בשני העשורים שקדמו ל-1999 נבעה ככל הנראה מ"שחרור לחץ" כאשר הקרחון נסוג מאחורי האיים בברזו אופסלה.
Caps lock
Caps lock (מילולית: נעילה לאותיות גדולות, caps הוא קיצור של capitals) הוא מקש במקלדת המחשב הגורם לכך שהקלדה על מקשים של אותיות לטיניות תיצור קלט שלהן כאותיות גדולות (למשל A). בחלק מהמחשבים לחיצה על המקשים Shift בצירוף Caps lock תגרום לכך שקלט של האותיות הלטיניות יהיה אות קטנה (למשל a) בברירת מחדל. הקשה על המקש כשהמחשב אינו במצב Caps lock, תכניס אותו למצב זה, ולחיצה נוספת תוציא אותו מהמצב.
ישנן תוכנות שבעת בקשה להכנסת סיסמת משתמש, מזכירות לוודא שהמחשב אינו במצב Caps lock, כדי למנוע הכנסת סיסמה שגויה, אם הסיסמה הנכונה כוללת אותיות לטיניות קטנות.
ממשק
בדרך כלל קיימת נורית LED, שדלוקה כאשר המחשב במצב Caps lock. הנורית עשויה להיות באחד מהמקומות הבאים:
אנקת גבהים (סרט, 1948)
אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט טלוויזיה בריטי משנת 1948, עיבוד לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה שיצא לאור ב-1847. את הסרט ביים ג'ורג' מור או'פראל.
המלט (סרט, 1948)
המלט הוא סרט בריטי משנת 1948, המהווה עיבוד למחזה "המלט" של ויליאם שייקספיר. במאי הסרט היה גם השחקן הראשי, לורנס אוליבייה. היה זה סרטו השני של אוליבייה כבמאי, והשני מבין שלושת עיבודיו ליצירותיו של שייקספיר (האחרים הם "הנרי החמישי" ו"ריצ'רד השלישי"). הסרט הוא סרטו היחיד של אוליבייה כבמאי המצולם בשחור לבן. הסרט היה הסרט הבריטי הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט גם הביא לאוליבייה זכייה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס אוסקר לתפאורה, בפרס אוסקר לתלבושות, וכן שלוש מועמדויות נוספות לפרס אוסקר. כן זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה. על אף הצלחתו זו, וההסכמה כי משחקו של אוליבייה בסרט הוא עילאי, ישנם רבים שלא ראו בעין יפה את הקיצוצים שערך אוליבייה בעלילה השייקספירית של המחזה המקורי.
עלילה
הסרט עוקב אחר קווי העלילה של מחזהו של שייקספיר, אך אינו כולל כמעט חצי מהדיאלוג השייקספירי, וכולל קטע פתיחה בו מוקראת ציטטה מהמחזה, המציגה את הדילמה העיקרית במחזה - אי היכולת להגיע להחלטה.
הסרט מתחיל בקולו של לורנס אוליבייה המקריא את הפיסקה הבאה, מהמערכה הראשונה, התמונה הרביעית של המחזה:
אוליבייה סוטה אז ממילותיו של שייקספיר ומכריז "זהו סיפורו של אדם שלא יכול היה להחליט".
הסרט מתחיל בביצורי טירת אלסינור, כאשר זקיף בשם פרנסיסקו (ג'ון לורי) מוחלף במשמרתו על ידי זקיף אחר, ברנרדו (אסמונד נייט) השואל אותו האם ראה דבר מה. ביחד עם זקיף אחר, מרסלוס (אנתוני קווייל) ראה ברנרדו בעבר את רוחו של המלך המת המלט. מרסלוס מגיע עם הורציו הספקן (נורמן וולנד) ידידו של הנסיך המלט. לפתע, רואים כל השלושה את רוח הרפאים והורציו דורש שהרוח תדבר. הרוח נעלמת מבלי לומר מילה.
באולם הגדול של הטירה, חוגגים יושבי הטירה את נישואיה של המלכה גרטרוד (איילין הרלי) והמלך קלאודיוס (באזיל סידני) המלך המלט מת בנסיבות מסתוריות, ואשתו גרטרוד נישאת לאחיו בתוך חודש ימים ממותו. הנסיך המלט (לורנס אוליבייה) יושב לבדו, ומסרב להצטרף לחגיגה, על אף מחאותיו של קלאודיוס. כאשר אנשי החצר עוזבים את האולם הגדול, מציג המלט את זעמו על הנישואים החפוזים, וממלמל לעצמו את המילים "ועדיין, בתוך חודש!" עד מהרה הורציו והזקיפים נכנסים ומספרים להמלט על הופעת רוחו של אביו. המלט יוצא לחקור את הדבר, וכאשר הוא מגיע אל ביצורי הטירה, נגלית בפניו הרוח. אביו של המלט מספר לו שהוא נרצח, ומי הרוצח, וכיצד אירע הדבר. כאשר הרוח מספרת את המעשה, הצופים רואים זאת על המסך במעין פלאש בק. קלאודיוס נראה כשהוא נוסך רעל באזנו של המלך, והורג אותו. המלט אינו מקבל זאת כאמת בתחילה, ואז מתכונן להתחזות למשוגע, על מנת לבחון את מצפונו של קלאודיוס מבלי להסיק מסקנות מוקדמות.
שגעונו של המלט מושך את תשומת לבו של פולוניוס (פליקס איילמר) המשוכנע שהמלט אכן השתגע. פולוניוס דן בכך עם המלך וטוען כי הדבר נובע מאהבתו של המלט לבתו של פולוניוס, אופליה (ג'ין סימונס). קלאודיוס אינו משוכנע, ופולוניוס מארגן פגישה בין קלאודיוס והמלט. המלט מתחזה למשוגע בצורה כה משכנעת, עד שגם קלאודיוס מאמין בשגעונו.
המלט שוכר קבוצת שחקנים נודדים, ודורש שיציגו את המחזה "רצח גונזגו" בפני המלך. אך הוא עורך שינויים בעלילה, על מנת שתשקף את האירועים האמיתיים שהביאו למות אביו. קלאודיוס אינו מסוגל לצפות במחזה, ופורש לחדרו. המלט משוכנע עתה בכך שקלאודיוס רצח את אביו. הוא מוצא אותו לבדו, ויש לו הזדמנות להורגו. אך קלאודיוס פותח בתפילה, והמלט אינו מסוגל לבצע את המעשה. המלט מחליט להמתין.
המלט מתעמת עם גרטרוד באשר למות אביו ובוגדניותו של קלאודיוס. בעימות זה הוא שומע קול מבין הווילונות. הוא מאמין כי זהו קלאודיוס המאזין להם, ודוקר את האדם המסתתר מאחורי הווילון בפגיונו. מסתבר כי המאזין היה פולוניוס. המלט ממשיך בעימות עם אמו. לאחר מכן נגלה לו אביו המת שוב, והוא מדבר עמו. גרטרוד, שאינה יכולה לראות את הרוח, מאמינה כי המלט אכן השתגע. הסרט אינו מציין מיהו המדבר בקולה של הרוח, אך הקול הוא קולו של אוליבייה עצמו).
קלאודיוס מגרש את המלט לאנגליה, ופוקד כי עם הגיעו לשם יומת. למזלו של המלט מותקפת ספינתו בידי שודדי ים, והוא שב לדנמרק. בהיעדרו, השתגעה אופליה מכך שהוא דחה אותה והרג את אביה, וטבעה בהתקף של שגעון. אחיה של אופליה, לארטס (טרנס מורגן) רוצה לנקום את מותם של אביו ואחותו מידי המלט.
כאשר נודע לקלאודיוס ולארטס על שובו של המלט, הם מתכננים את הריגתו. קלאודיוס מצווה על לארטס לקרוא להמלט לדו-קרב, ומעניק לו להב מורעל, היכול להרוג בנגיעה. במקרה שלארטס לא יצליח להרוג את המלט, מכין קלאודיוס גם כוס משקה מורעלת.
המלט נענה לאתגר של לארטס, ויוצא עמו לדו-קרב. בשני הסיבובים הראשונים הוא מנצח, וגרטרוד שותה לחייו מכוס המשקה המורעלת. בהמשך פוגע לארטס בהמלט באמצעות הלהב המורעל. המלט, שאינו יודע כי רגעיו ספורים, ממשיך בדו-קרב, פורק את לארטס מנשקו, והשניים מחליפים את חרבותיהם. המלט פוגע בלארטס באמצעות חרבו המורעלת של לארטס, ומרעיל אף אותו. אז מתה גרטרוד מכוס המשקה המורעלת, וברגעיה האחרונים מזהירה את המלט שלא לשתות מהכוס. לארטס, הגוסס אף הוא, מתוודה בפני המלט על כל המזימה. ברגעיו האחרונים הורג המלט את קלאודיוס בחמת זעם, ואז מת. גופתו של המלט נלקחת, בעוד שתותחי טירת אלסינור יורים מטח לזכרו. ברקע ניתן לשמוע נשים בוכיות.
פרטי ההפקה
הסרט צולם בטכניקה הפופולרית לזמנה של "פוקוס עמוק", טכניקה בה הן קדמת המסך בה מתרחשים פרטי העלילה והן הרקע נראים חדים ומאפשרים הבחנה בפרטים. בטכניקה זו נעשה שימוש על ידי אורסון וולס בסרט האזרח קיין וכן על ידי ויליאם ויילר.
המוזיקה לסרט הולחנה על ידי ויליאם וולטון, והסרט נערך על ידי הלגה קרנסטון.
תגובת הביקורת
הסרט התקבל בזמנו כיצירת מופת, ונחשב לעיבוד מוצלח למחזה השייקספירי, היוצר קשר בין הספרות, התיאטרון והקולנוע. לאחר מספר עשורים, והפקות שונות של המלט לקולנוע, עדיין נראה הסרט כהפקה מוצלחת של המחזה. הביקורת כיום מתרכזת בדרך בה הבליט אוליבייה את דמותו של המלט. הוא צבע את שערו לבלונד, וכך גרם לו לבלוט על רקע שאר השחקנים. הוא איפשר לו לנוע באופן חופשי יותר, וכך, למשל, המונולוג המפורסם "להיות או לא להיות" ניתן על ספו של צוק גבוה, ובמיוחד, הוא קיצץ בעלילה ה"פוליטית" שיצר שייקספיר, וכך איפשר לסרט להתרכז בדמותו של המלט ובמיוחד ביחסיו עם אמו. חלק מבחירותיו של אוליבייה בסרט הפכו למובנות מאליהן בהפקות מאוחרות יותר, הן של המחזה והן של הסרט. כך, למשל, הבחירה להשתמש ב"Voice Over" קולו של קריין המלווה את הסרט, וכך הבחירה להעלות את המחזה בתוך המחזה ללא מילים. גם כיום נחשב הסרט ליצירת מופת, ולאחת מהופעותיו הטובות של אוליבייה בקולנוע. הישגו של אוליבייה הן בחציית האוקיינוס האטלנטי וזכייה בפרס אוסקר להפקה בריטית, והן בזכייה בפרס אוסקר כשחקן על סרט אותו ביים נחשב להישג מרשים. רק בשנת 1998, חמישים שנה לאחר "המלט", חזר רוברטו בניני על הישג דומה, בסרטו "החיים יפים".
פרסים
הסרט זכה ב-1948 בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (בשחור-לבן), ופרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (בשחור-לבן). כן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
כן זכה הסרט בפרסים הבאים -
מערבנות
מערבנות או אוֹקְסִידֶנְטָלִיזְם היא אסכולה בה מתוארת באופן סטריאוטיפי תרבות המערב בעיקר זו של העת החדשה בידי הוגי דעות שאינם מערביים. האסכולה אומצה ונפוצה באסלאם הפוליטי הנאו סלפי כתגובה לגישת האוריינטליזם.
עיקרי התפישה
התפישה נולדה מתוך שלילת האוריינטליזם ומתבססת על דה-הומניזציה של העולם המערבי תוך שימוש בסטריאוטיפים במסגרתם הוא מתואר כיישות אחת, ובני התרבות המערבית כשכלתנים, נטולי רוחניות ורגש, הפועלים אך ורק על פי אמות מידה כמיתות ותועלתניות. היא מתבססת בחלקה על תפישות עולם שהתפתחו בעולם המערבי עצמו כגון בפאשיזם, בנאציזם ובקומוניזם וכן על תפישות שהתפתחו במזרח הרחוק כגון בפולחן ההקרבה של הקמיקזה ובחלק ממשנת המאואיזם ובאות להדגיש בין השאר, את ההבדלים בין בן המערב הנהנתן והתועלתן לבין בן המזרח האידיאליסט המוכן להקריב אפילו את חייו למען מטרה נעלה.
בעוד שאדוארד סעיד התמקד בשלילת האוריינטליזם, מתמקדת אסכולה זו בחקר התרבות המערבית מנקודת מבטו של "הלא מערבי". הגישה ממצבת את העולם המערבי כאויבן של הציוויליזציות המזרחיות, תוך קביעה שהוא שולט בהן באמצעות שלוחיו במדינות השונות. תפישת האוקסידנטליזם קנתה לה אחיזה באסלאם הפוליטי הנאו סלפי של שלהי המאה ה-20 וראשית המאה ה-21.
באסלאם הפוליטי מציינת השקפה זו את העיר המערבית כמקום מנוון, מושחת ומנוכר, המהווה כר גידול לבן התרבות המערבית, שהוא למעשה טפיל תועלתן, בדרך כלל בורגני וללא כל זיקה ושרשים למקום מגוריו. במסגרת גישה זו מוצגים היהודים המתגוררים בעיר המערבית כסטריאוטיפ לאדם הטפילי ותלוש השורשים. בדומה לתפישה הסלפית הבסיסית, מכונה גם בגישה זו תרבות המערב "הג'אהיליה החדשה", היא מומשלת לתרבויות הנבערות, הברבריות ועובדות האלילים שקדמו לצמיחת האסלאם וכמו אותן תרבויות, יש להילחם בה ודינה להיכחד.
מקורות והתפתחות הגישה בהגות
את אבני היסוד של התפישה ניתן לאתר הן בהגות המערב אירופית והן בזו של המזרח הרחוק. לדוגמה, הפילוסוף היפני קייג'י נישיטאני (1900-1990) טען בהגותו כי התהליכים שעברו על אירופה המערבית החל מהרנסאנס ועד עידן הנאורות הובילו להרס התרבות הרוחנית האירופית. הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר תקף בכתביו את תהליך ה"אמריקניזציה" העובר על אירופה ומשנה את צביונה וההיסטוריון הגרמני ארתור מולר ואן דן ברוק (1876-1925), כינה את התהליך אמריקניזם וציין כי הוא יהפוך את החברה האירופית לממוכנת ויעילה הרבה יותר. עוד ציין כי אין להתייחס למושג אמריקניזם בהיבט הגאוגרפי אלא האידאולוגי בלבד.
את הגישה הלעומתית הבסיסית בהקשר האסלאמי טבע אדוארד סעיד בספרו אוריינטליזם, כאשר בידל בין ערכי המזרח – אוריינט לערכי תרבות המערב – אוקסידנט. סעיד מתח ביקורת נוקבת על המזרחנות ובמיוחד על חקר העולם הערבי בעיניים מערביות, שנולד לשיטתו כהמשך ישיר לקולוניאליזם. עוד ציין סעיד בספרו שחלק מבני המזרח אימצו את נקודת ההשקפה המערבית עליהם. עם זאת, שלל סעיד בהמשך את האוקסידנטליזם כגישה מחקרית לגיטימית של העולם המערבי. הוגה הדעות הסורי צאדק ג'לאל אל עט'ם כינה את האוקסידנטליזם "אוריינטליזם במהופך". הפילוסוף המצרי פרופסור חסן חנפי אשר נמנה עם קבוצת אינטלקטואלים מוסלמים אנטי מערביים המתנגדים גם לגלובליזציה ובין חבריה נמנה גמאל אל-בנא, קרא בכתביו לגישה אל-אִסְתִעְ'רַאבּ. חנפי טען כי תחיית התרבות הערבית תבוא רק על ידי הכחדת ההגות המערבית המפריעה לתחייה זו. חנפי הוסיף וציין כי על הערבים ללמוד ולהכיר את תרבות המערב רק כדי להיזהר מהשפעותיה ההרסניות.
אלן קזנובה
אלן קזנובה (בצרפתית: Alain Casanova; נולד ב-18 בספטמבר 1961) הוא כדורגלן עבר צרפתי ומאמן כדורגל.
קריירה
קזנובה החל את הקריירה שלו בגיל 9 באקדמיות הנוער של קורנון ווישי. הוא עבר בקבוצות הבוגרות של לה האבר, אולימפיק מרסיי וטולוז. בתקופתו מרסיי, הוא לא רשם שום הופעה במדי הקבוצה, אף על פי שנרשם בסגל שלה בגמר גביע אירופה לאלופות 1991 נגד הכוכב האדום בלגרד.
ב-30 במאי 2008 מונה קזנובה למאמן טולוז. לאחר שבע שנים בקבוצה, ב-13 ביוני 2016, הוא הוחתם כמאמנה של לאנס למשך עונה אחת בלבד. ב-22 ביוני 2018, הוא שב להיות מאמנה של טולוז.
סטטיסטיקות כמאמן
נכון ל-5 באוקטובר 2019
תארים
לה האבר
לובצקי
לוֹבְצְקִי ולוּבֶּצְקִי הם שמות משפחה. {{פירושונים|
Big Double
Big Double היא הכרזת כפל בברידג'. מכריזים אותה עם 17 נקודות או יותר. שמה נגזר מהמספר הרב של הנקודות ביד המכפיל.
תנאים להכרזת Big Double
AQT76
KJ2
AT
KT8
ההכרזה הנכונה שלו היא 1NT.
ההבחנה בין Takeout Double לבין Big Double
המצב השכיח בו מכפילים תוך שימוש במוסכמת Takeout Double זהה למצב בו מכפילים תוך שימוש במוסכמת Big Double. התבנית היא: שחקן פתח בגובה 1. היריב שאחריו מכפיל. שותפו של המכפיל אינו יודע האם הכפל הוא Takeout Double או Big Double? שותפו של המכפיל מניח שהכרזת הכפל היא Takeout Double עם 12–14 נקודות משום שההסתברות לכך יותר גבוהה מההסתברות ל-Takeout Double עם 15–16 נקודות ומההסתברות ל-Big Double. ההכרזה השנייה של המכפיל מראה האם הכפל היה Takeout Double או Big Double.
יש המשתמשים רק במושג Takeout Double ולא משתמשים במושג Big Double. הם מחלקים את טווח הנקודות של המכפיל לשלושה תחומים:
12-14 או 12–15 נקודות 15-17 או 16–17 נקודות 18 נקודות או יותר
מי שמכפיל ומחזיק יד של Big Double אינו מכריז Pass אחרי הכרזה של שותפו. גם במקרים בהם מכריז Takeout Double אינו מכריז Pass בהכרזה השנייה, ההכרזה השנייה של מכפיל עם יד חזקה שונה מהכרזתו של מכפיל עם יד עם 12–14 נקודות או 12–15 נקודות.