cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ורנר יוסף ויטקובר
ביוגרפיה
בספטמבר 1933 נישא לאווה פירסט, עלה לארץ ישראל והשתלב בתחום התכנון. תחילה עבד כמפקח בנייה על הקמת בית הספר האזורי במשמר העמק. אחת מהעבודות הראשונות הייתה התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, שאותה תכנן בעקבות זכייתו במקום הראשון בתחרות אדריכלים שאליה ניגש יחד עם האדריכל נחום זלקינד.
בשנות החמישים ערך ויטקובר את תוכנית האב הראשונה לקמפוס רמת אביב של אוניברסיטת תל אביב, שאותו ליווה עד לשנות ה-80. החל מאותו עשור החל לעבוד על פרויקטים רבים לאורך חוף הים בעיקר בתל אביב. בין הפרויקטים הבולטים שתכנן לאורך החוף ניתן למצוא את מלון גת רימון, מלון שרתון הישן בקצה שדרות נורדאו, בריכת גורדון, בניין כלל וכיכר אתרים, מלון שרתון השני ובית קפה "גינתי-ים". בשנות השבעים הצטרפו לויטקובר כשותפים שניים מעובדיו - ישראל שטיין ואריה אדיב.
ויטקובר נפטר בשנת 1997, בגיל 94.
אחיו הגדול, רודולף ויטקובר (1901–1971), שעזב את גרמניה גם הוא ב-1933, התיישב תחילה בלונדון ולבסוף היגר לארצות הברית, היה היסטוריון חוקר תולדות האמנות שהתמחה באמנות והאדריכלות האיטלקית של הרנסאנס והבארוק.
עדי נחום
עדי נחום (נולד באוגוסט 1994) הוא מעצב גרפי, קריאייטיב דירקטור וארט דירקטור ישראלי. עובד בתל אביב ובניו יורק בתחומי המוזיקה, האופנה, השיווק והפרסום, הכוללים זהות מיתוגית, טיפוגרפיה, דפוס, עיצוב אתרים, מרצ'נדייזינג ועיצוב אריזה.
השכלה אקדמית
בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר, רמת גן, ישראל (2019) ומוסמך האקדמיה החדשה לאמנויות - NABA, מילאנו, איטליה, בעיצוב גרפי (2018).
ביוגרפיה
ב-2015 החל ללמוד במחלקה לתקשורת חזותית בשנקר והתמחה בגרפיקה, דפוס וטיפוגרפיה. ביוני 2019 הציג את פרויקט הגמר שלו, "The Standard Room", מיצג המתאר את עיוורון הצבעים שלו כמעצב.
ב-2018 התמחה בעיצוב גרפי וצילום באקדמיה החדשה לאמנויות - NABA, מילאנו, איטליה.
עם תום לימודיו, עבר לניו יורק, ארצות הברית, החל לעבוד עם הסטודיו לעיצוב, "Mercer Project" של אחיו האמן רועי נחום והיה אחראי למיתוג של עסקים מתחומים שונים בעיר.
ב-2020 המשיך לעבוד כמעצב גרפי עצמאי. דרך עבודותיו האישיות, החל במהרה לשתף פעולה עם חברות ואמנים מוכרים. ביניהם, כמעצב ראשי של הזמרת ג׳סטין סקיי והמפיק המוזיקלי טימבלנד, להם עיצב את עטיפות הסינגלים, האלבומים והמרצ׳נדייז, שנלבש ופורסם על ידי ידוענים רבים, כמו בלה חדיד, היילי בולדווין, קנדל ג'נר, ליל יאכטי וג'סטין ביבר.
באותה שנה שיתף פעולה עם סטודיו ג'ו פרז (לשעבר המנהל האומנותי של הראפר קניה וסט), ועיצב את המרצ'נדייז הרשמי עבור קמפיין המירוץ האמריקאי לנשיאות של המועמד ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית ה-46. לאחר ניצחונו לנשיאות ובעקבות ההצלחה של הקולקצייה הראשונה, עיצב קולקצייה נוספת עבור השבעת נשיא ארצות הברית של ביידן וקמלה האריס, סגנית נשיא ארצות הברית ה-49. הבגדים נמכרו באתר הרשמי של ביידן והאריס וזכו להצלחה רבה ושבחים רבים ממבקרי האופנה בכתבי עת בישראל ומחוצה לה   , ואף נלבשו על ידי דוגמנית העל היילי ביבר עבור מגזין ווג הבינלאומי.
בספטמבר 2020, עיצב את קולקציית המרצ׳נדייז והלוגו לסינגל "Holy" של הזמר ג'סטין ביבר וצ'אנס הראפר, בשיתוף הניהול האומנותי של פרז. הסינגל הראשון מתוך אלבומו השישי, "Justice".
בדצמבר 2020, עיצב הדפסים גרפיים לקולקציית בגדים עבור פי. ג'יי. טאקר, שחקן כדורסל בליגת ה-NBA בשיתוף רשת הבגדים האמריקאית פוט לוקר וסטודיו "Works". חלק מההכנסות נתרמו לאנשים נזקקים שנפגעו ממגפת הקורונה. לאחר מכן, עיצב 3 פרטי לבוש נוספים בשיתוף עם ג'ו פרז, כחלק מקולקציה במהדורה מוגבלת, היוצאת אחת לשנה במשך 12 ימים דרך אתר פוטלוקר וחנויות הרשת בארצות הברית, ומחברת בין החיבה לענף הכדורסל לבין עולם אופנת הרחוב.
תחום נוסף אשר נחום עיצב עבורו חולצות גרפיות, הוא הספורט האלקטרוני, הכולל את סדרת משחקי הווידאו Call of Duty, ו-100 Thieves, ליגת הגיימינג בבעלותם של הראפר דרייק וסקוטר בראון.
חיים אישיים
נחום נולד בירושלים ומתגורר בתל אביב ובניו יורק. אחיו, רועי נחום, הוא אמן, והיה מועמד לפרס גראמי עבור עיצוב עטיפת האלבום "Anti" של הזמרת ריהאנה (2015). יצירותיו נמכרו לכדורסלן לברון ג'יימס, הזמר ג'סטין טימברלייק, הראפר ג'יי זי ועוד.
הוקרה ופרסים
עבודותיו השתתפו בתערוכות וכתבי עת בישראל ומחוצה לה וזכו בפרסים שונים, ביניהם הפרס הראשון בתחרות עיצוב אתרים של WIX, האקדמיה בצלאל בירושלים, טיים אאוט תל אביב, ומכללת שנקר.
במרץ 2021 נבחר על ידי מגזין פורבס לרשימת 30Under30, כאחד מ-30 הצעירים המבטיחים, מתחת לגיל 30 בישראל.
רביעיית יואכים
היסטוריה
בשנת 1869 הוקמה רביעיית יואכים בגרמניה על ידי יוזף יואכים, וזכתה במהרה למוניטין הטוב ביותר באירופה. היא המשיכה להופיע עד מותו של יואכים בשנת 1907. בכל שנה, רביעיית יואכים הייתה מופיעה בחורף בברלין. כך היה למשך יותר מ-4 עשורים. בשנת 1900, גם הופיעה בווינה, בודפשט, רומא, פריז ולונדון. יואכים הוביל את הרביעייה מאז 1869 עד יום מותו. בשנת 1878, בזמן שיואכים הלחין קונצ'רטו לכינור, הוא התייעץ עם ברהמס ולבסוף הוחלט שיצירה זו תנוגן על ידי רביעיית יואכים ותולחן במיוחד בשבילה. מסופר כי רביעיית יואכים, אף על פי שהייתה בסדר שונה בין הנגנים, היא תפקדה באופן מושלם כמעט רק כרביעייה. בשנת 1907, בזמן מחלתו של יואכים, הרביעייה הופיעה פחות.
חברי הרביעייה
לרביעיית יואכים היו נגנים רבים:
דונטו מנדוציו
דונטו מנדוציו (באיטלקית: Donato Manduzio, 24 ביולי 1885 - 15 במרץ 1948), המכונה "הנביא מסן ניקנדרו", היה איטלקי קתולי, יליד ותושב הכפר סן ניקנדרו שבדרום איטליה, אשר התגייר וגייר עשרות מתושבי כפרו, בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה. בישראל חיים מאות מצאצאי יהודי סן ניקנדרו ובכפר סן ניקנדרו נותרו כמה עשרות אנשים הרואים את עצמם כממשיכי דרכו.
קורות חיים
מנדוציו נולד בכפר סן ניקנדרו שבנפת פוג'יה, מחוז פוליה, בדרום מזרח איטליה, לחופי הים האדריאטי. הוריו, ג'וזפה מנדוציו, סוחר יין עני וקונצ'טה לבית פרסקריה היו קתולים ומנדוציו היה בנם הבכור. הוא הוטבל לנצרות לאחר היוולדו, כמקובל, אך סירב בנערותו לעבור את טקסי הקתוליות האחרים, ונודע כשובב וכמתמרד. כרבים מתושבי כפרו, לא למד בבית ספר כלל והיה אנאלפבית עד התבגרותו. עבד כסנדלר.
ב-1910 נישא לעמנואלה ווצ'ינו.
ב-1915 סמוך לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס מנדוציו לצבא האיטלקי ונלחם בשורותיו. ב-1918, לקראת סוף המלחמה, נפצע ברגליו ואושפז בבית חולים צבאי בפיזה, למשך תקופה ארוכה. בשל הטיפול הלקוי נותר משותק באחת מרגליו. במשך האשפוז הממושך הוא למד קרוא וכתוב מהחייל הפצוע ששכב לצדו.
גילוי היהדות
ביומן שכתב מציין מנדוציו את התאריך המדויק שבו ייסד את קהילת יהודי סן ניקנדרו: הלילה שבין ה-10 ל-11 באוגוסט 1930, כלומר בהיותו בן 45. הוא חלם באותו לילה חלום שאותו פירש כציווי להביא את בשורת היהדות לבני הכפר.
כשנתיים לפני אותו חלום הביא לו אחד מחסידיו ספר תנ"ך, "הברית הישנה", כתוב באיטלקית. באותה תקופה, באזורי איטליה העניים, ספרי התנ"ך היחידים היו כתבי "הברית החדשה", כתובים בלטינית, כך שרק כמרים יכלו לקראם. הוא קרא בברית הישנה, התווכח עם כומר הכפר, ובעקבות החלום שחלם הגיע למסקנה כי היהדות היא הדת האמיתית וכי תפקידו בחיים יהיה להפיץ את בשורתה.
מנדוציו וקהל חסידיו למדו מתוך ספר הברית הישנה שהיה בידם, באיטליה הפשיסטית, ההולכת ומתקרבת אל הנאצים. מנדוציו למד את הלוח העברי למשל, וחישב את מועדי ישראל. הוא וחסידיו החלו לקיים את מצוות התורה כפי שהבינו אותן ולחוג את חגי ישראל.
ההתחברות ליהדות
ב-1936 נודע למנדוציו לראשונה, משוטר שהגיע למקום, שהדת היהודית והיהודים עדיין קיימים. מנדוציו הנרגש מיהר לשלוח מכתבים לרב הראשי של רומא, אנג'לו סצ'רדוטי. המכתבים הראשונים לא נענו, מאחר שיהודי רומא חששו כי מדובר בתעלול או במזימה כנגדם. בהמשך השתכנעו מכנות כוונותיו והחלו חילופי מכתבים בין רבני רומא לבין מנדוציו, שכללו מחד גיסא ספרי תנ"ך ויהדות, תפילין ותשמישי קדושה יהודיים, ומאידך גיסא אזהרות, כי לא זו העת לנוצרים קתולים כשרים להצטרף ליהדות.
ב-1938 הוחלו חוקי הגזע על היהודים, ואף כי מנדוציו וקהילתו לא נכללו בין הנרדפים, בשל מוצאם האיטלקי הטהור, הקשר עם יהודי רומא נותק. כעבור חמש שנים, ב-1943 הגיעו חיילי הבריגדה היהודית, ובהם אנצו סירני, אל הכפר ויצרו קשר עם מנדוציו וקהילתו. שלוש שנים אחר כך, באוגוסט 1946 התגיירו כל בני קהילתו של מנדוציו, 74 איש בסך הכול, והחלו לחשוב על עלייה לארץ ישראל. יש עם זאת ספקות לגבי השלמת גיורו של מנדוציו עצמו, באשר הוא לא היה באותה עת במצב גופני טוב מספיק לעמוד בקשיי ברית המילה.
במרץ 1948 נפטר מנדוציו ובני קהילתו קברו אותו כיהודי בשם לוי מנדוציו. הוא נקבר בבית הקברות של סן ניקנדרו, לצד שכנים נוצרים, אבל במרחק מה מהם. על קברו שני מגיני דוד במקום צלב. על מצבתו נחרטו המילים הבאות:
קהילתו עלתה כמעט כולה לישראל ב-1949 והתיישבה בגליל במושבים עלמה וכרם בן זמרה. כיום גרים בישראל כמה מאות מצאצאיה.
בכפר סן ניקנדרו נותרו בעקבות זאת שלוש נשים מהקהילה ובראשן אלמנתו. הן המשיכו את דרכו של מנדוציו והורישו את תורתו לבנותיהן (אך לא לבניהן, בדרך כלל). הבנות ממשיכות ומורישות את תורת מנדוציו הלאה, מדי דור. כיום חיות בסן ניקנדרו כארבעים נשים כאלה ובנוסף להן גם כמה גברים השומרים על כללי היהדות. מפעם לפעם מי מהקהילה מתגייר, אבל רובם נשארים בדרך כלל קתולים מבחינה פורמלית, כאשר הבנות שומרות על כללי היהדות.
יאסין עדלי
יאסין עדלי (בצרפתית: Yacine Adli; נולד ב-29 ביולי 2000 בויטרי-סור-סן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מילאן.
פריז סן-ז'רמן
עדלי גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית. הוא שיחק בעיקר בפריז סן-ז'רמן ב', קבוצת המילואים של המועדון. ב-19 במאי 2018 ערך עדלי את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את כריסטופר אנקונקו בדקה ה-83 בתיקו 0-0 נגד קן במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בליגה לעונת 2017/2018.
ז'ירונדן דה בורדו
ב-31 בינואר 2019 חתם עדלי על חוזה לארבע עונות וחצי בז'ירונדן דה בורדו, גם היא מליגת העל הצרפתית. ב-20 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד גנגאן במסגרת המחזור ה-23 בליגה לעונת 2018/2019. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון הוא ערך שבע הופעות ליגה.
ב-25 בספטמבר 2019 הבקיע עדלי את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 1–3 על אמיין במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2019/2020. בעונה זו ערך עדלי 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, ובעונת 2020/2021 הוסיף 35 הופעות ליגה ושני שערים.
יוליה סואימיאס
יוליה סואימיאס בסיאנה (בלטינית: Julia Soaemias Bassiana, ביוונית: Ἰουλία Σοαιμιάς; 180 – 11 במרץ 222) הייתה אצילה רומאית ממוצא סורי ואימו של הקיסר אלאגבאלוס ששלט באימפריה הרומית בשנים 218–222. אלאגבלוס שהיה קטין ולא היה מסוגל לשלוט לבדו הועלה לתפקידו על מנת שישמש כשליט-בובה, דמות ציבורית של שליט עבור יוליה מאיסה ואמו שתכננו להחזיק הלכה למעשה במושכות השלטון. מעשיו שלוחי הרסן של הקיסר הצעיר, ככל הנראה בתמיכת יוליה סואימיאס הביאו לקרע בין בנות המשפחה ובסופו של דבר הודח אלאגבלוס ויוליה סואימיאס הוצאה להורג לצידו.
עד לעלייתה לשלטון
יוליה סואימיאס הייתה בתה הבכורה של האצילה הרומית יוליה מאיסה ושל הקונסול גאיוס יוליוס אוויטוס. אימה הייתה אחותה של הקיסרית יוליה דומנה - אשתו של הקיסר קרקלה ובכך הפכה יוליה סואימיאס לחלק מהשושלת הסוורית.
בתאריך לא ידוע היא התחתנה עם אציל רומאי ממוצא סורי סקסטוס וריוס מרקלוס (Sextus Varius Marcellus), בזכות קרבתם היתרה לבית המלוכה הזוג התגורר ברומא ובעלה שימש כסנטור. לזוג נולד, ככל הנראה בשנת 203 או 204 בן בשם סקסטוס ואריוס אוויטוס בסיאנוס (לטינית: Sextus Varius Avitus Bassianus). מלבד סקסטוס ואריוס נולד לזוג בן נוסף, ששמו לא ידוע. בשנת 215 נפטר בעלה של יוליה סואימיאס.
באפריל 217 נרצח קרקלה בידי חייל שנשלח מטעם מקרינוס, מפקד המשמר הפרטוריאני. במשך מספר ימים נותרה האימפריה הרומית ללא שליט, וב-11 באפריל הכריז מקרינוס על עצמו, בתמיכת הצבא הרומי, בתואר אוגוסטוס ולקח לעצמו את כל התארים והסמכויות של השלטון. דודתה של יוליה סואימיאס התאבדה ומקרינוס שלח את שאר בנות המשפחה יוליה מאסה, ביחד עם בנותיה יוליה מָמָאֶיאה ויוליה סואימיאס ובנה לגלות באמסה. ליוליה מאסה הייתה גישה חופשית למקורות העושר של משפחתה ולמקורות הכוח בעיר ובפרובינציה, גורמים שאפשרו לה לחתור תחת מקרינוס.
הדחת מקרינוס והמלכת אלאגבלוס
יוליה מאסה ניצלה את הפופולריות של סקסטוס ואריוס בסיאנוס בקרב חיילי הלגיון השלישי גאליקה ואת הנאמנות של חיילי הלגיון לקרקלה על מנת ליצור בסיס כוח צבאי להפיכת השלטון. היא התניעה והנהיגה מהלך שבסיכומו עלה אלאגבאלוס לשלטון. היא הפיצה את השמועה שסקסטוס ואריוס בסיאנוס הוא ממזרו של קרקלה ממערכת יחסים עם בתה ויוליה סואימיאס. כתוצאה מכך, הוא היה היורש הזכר האחרון לשושלת בית סוורוס. שמועה נוספת שסייעה לרכוש את אהדת הלגיון הצביעה על עושרה המופלג של המשפחה ועל נכונותה לתגמל ביד רחבה את התומכים בה. חיילי הלגיון הזמינו את הנשים ואת סקסטוס ואריוס בסיאנוס למחנה הלגיון, הלבישו את הילד בבגדי ארגמן והכריזו עליו כקיסר ושליט האימפריה הרומית.
עם קבלת הידיעה על המרידה שלח מקרינוס, שככל הנראה לא העריך את חומרת האיום, כוח פרשים תחת פיקודו של גנרל מנאמניו לדכא את המרד. המהלך הצבאי המהוסס נכשל ומקרינוס יצא לקראת המורדים במטרה לדכא את המרד. הצבאות נפגשו לקרב מכריע ומקרינוס נמלט משדה הקרב כאשר היה ברור שיחידות שלמות מצבאו עורקות למחנה המורדים. כך או כך, מקרינוס נותר ללא צבא שיתמוך בו והחל במסע בריחה עם בנו מתוך תקווה להגיע לרומא, אך נעצר בדרך והוצא להורג.
אלאגבאלוס ונשות המשפחה תחת שרביטה של יוליה מאסה נשארו באנטיוכיה ולאחר מכן בניקומדיה במשך שנה על מנת לבסס את השלטון. תחילה היה עליהם להתמודד עם מספר טוענים לכתר. אלאגבאלוס התמקד בפולחן של אל השמש בעוד יוליה מאסה ויוליה סואימיאס אחזו הלכה למעשה במושכות השלטון. בסדרת טיהורים הוציאו להורג כל מי שיכול היה להיות איום על השלטון, ייתכן שמהלכים אלו נעשו מיוזמתן של יוליה מאסה ויוליה סואימיאס כחלק ממאבקי כוח בחצר על השאלה מי יחזיק במושכות השלטון. בסדרת טיהורים נוספת הוצאו להורג מושלים של פרובינקיות מנאמני מקרינוס ובהם מושל מצרים, פאנוניה, סוריה, ערביה. במקביל מונה פובליוס ולריוס קומזון (Publius Valerius Comazon), מפקד הלגיון השני פרטיקה, למפקד המשמר הפרטוריאני ולאחר מכן לקונסול לצד אלאגבאלוס בשנת 220 ומושל העיר רומא, אך לפי קסיוס דיו היה כלי-שרת ובובה בידי השליטים האמיתיים - יוליה מאסה ויוליה סואימיאס.
נושאת תואר אוגוסטה
המחקרים העוסקים בשלטון השושלת הסווארית בכלל ושלטון אלאגבלוס בפרט דנים בשאלה מי החזיק במושכות השלטון ומה היה חלקו של אלאגבאלוס בניהול ושליטה באימפריה. כל המחקרים מצביעים על כך כי אמו של אלאגבלוס, יוליה סואימיאס ובמידה רבה יותר סבתו, יוליה מאסה, היו המתכננות והמוציאות לפועל מאחרי המלכתו של אלאגבאלוס ולמעשה שליטות האימפריה לכל דבר ועניין, תוך שהן משתמשות בילד אלאגבאלוס ככלי שרת ושליט-בובה. בעוד אלאגבלוס עסוק ככוהן לאל השמש וממלא את זמנו בפולחן, שלטו אימו וסבתו באימפריה ועשו זאת באופן כמעט פומבי. בכתובות המוקדשות לאלאגבאלוס שתי הנשים מופיעות ושמן מעוטר בתארים המסמלים שלטון וכוח.
יוליה מאסה מופיעה כ"אוגוסטה" וכ"אם מחנות הצבא והסנאט" (Augusta, mater castrorum et senatus) ויוליה סואימיאס נושאת אף היא את התואר "אוגוסטה" ו"אם האוגוסטוס" ובמקרה אחד "אם מחנות הצבא, הסנאט וכל הבית האלוהי" (mater castrorum et senatus et totius domus divinae). שתי הנשים מופיעות על מטבעות שנושאים את התואר "אוגוסטה" (AVGVSTA) כפי שמצופה משליט האימפריה. על פי ההיסטוריה אוגוסטה, יוליה סואימיאס הוכנסה אל תוך הסנאט והורשתה בפקודת האוגוסטוס להשתתף כנציגת הכתר בישיבות ואותו מקור מציין כי יוליה סואימיאס הקימה סנאט של נשים, "סנאקולום" (senaculum), שקיבל החלטות בנושאי אופנה ופרוטוקול, אך טענה זו מתקבלת בספקנות על ידי מחקרים היסטוריים מודרניים.
מינוי אלכסנדר סוורוס לקיסר
מעשיו יוצאי הדופן בכל קנה מידה של אלאגבאלוס, שכוונו ישירות כנגד המסורות המכוננות של האימפריה הרומית, העירו כנגדו אויבים, שהמסוכנים שבהם היו הצבא וקציניו ובראשם המשמר הפרטוריאני, שתמיכתם הייתה קריטית עבור כל שליט של האימפריה הרומית. תהליך הידרדרות התמיכה באלאגבאלוס והפיכתו מנכס לנטל לא נעלמו מעיני סבתו, שפעלה בנחישות על מנת לשמר את הכוח שבידה ולהבטיח כי נפילתו הוודאית תיעשה תחת שליטה של המשפחה וללא סכנה לאבדן הנכסים השלטוניים שבידה. בצעד ראשון היא שכנעה, בקיץ 221, את אלאגבאלוס לאמץ כבן ויורש עתידי את בן דודו אלכסיאנוס על סמך ההבטחה כי כך יוכל להקדיש עצמו לעבודת הקודש של אל השמש. הבן המאומץ נטל את השם מרקוס אורליוס אלכסנדר שקישר אותו גם לאלאגבאלוס וגם לקרקלה וקיבל את התואר "קיסר". על מנת לבסס את מעמדו כמי שזכאי לכס המלכות מלידה החלו אמו וסבתו להפיץ את השמועה שגם הוא, כמו אלאגבאלוס, הוא בנו הבלתי חוקי של קרקלה. השמועה הפכה לחלק מהביוגרפיה הרשמית של מי שעתיד להיות האוגוסטוס אלכסנדר סוורוס. רק עם עלייתו לכיסא המלוכה נאמר במפורש כי קרקלה הוא אביו ואלאגבאלוס כקרוב משפחה ואב מאמץ נמחק לחלוטין מעברו.
אם הייתה תקווה להתחלה חדשה ורצון טוב, היא התפוגגה במהירות. יוליה מאסה ויוליה מָמָאֶיאה, אמו של אלכסנדר סוורוס, החלו להתרחק מאלאגבלוס ואמו יוליה סואימיאס בתהליך שבסיכומו של דבר יקרע את המשפחה השלטת. הן שמרו את אלכסנדר סוורוס במרחק מפולחן אל השמש ומכל קשר וזיקה עם אלאגבאלוס, קשרים שהאצולה הרומאית לא ראתה בעין יפה, ואספו מורים רומאיים שלימדו אותו את ההליכות וההלכות של החיים הרומאיים. אלאגבאלוס גירש תוך זמן קצר את פאוסטינה ולקח לאישה, שוב, את אקילה סוורה, הכוהנת הוסטלית, והגלה או הוציא להורג את מוריו של אלכסנדר סוורוס. העימות הידרדר לכלל מאבק גלוי כאשר אלאגבאלוס ניסה להרוג את אלכסנדר סוורוס במספר הזדמנויות ועורר עליו את זעמם של חיילי המשמר הפרטוריאני. התסיסה הביאה את אלאגבאלוס, בלווית אמו, אל מחנה המשמר עם אלכסנדר סוורוס, שם ביקש את סליחת החיילים והבטיח כי יסלק את חבר מרעיו.
מותם של אלאגבלוס ויוליה סואימיאס
מצבו של אלאגבאלוס המשיך להידרדר. הוא ניסה למנוע מאלכסנדר סוורוס מלהופיע בפומבי ובמקביל ביקש מהסנאט שתואר ה"קיסר" יילקח מסווארוס. בקשתו נדחתה, הוכחה לכך שהוא הפך לחסר השפעה לחלוטין ומנותק מכל מקורות התמיכה בו. כתובות מתחילת שנת 222 מזכירות, עדיין, את אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס כשליטים אך ב-13 במרץ 222 לאחר שניסה ככל הנראה לפגוע שוב בסווארוס הופיע שוב אלאגבאלוס במחנה המשמר הפרטוריאני על מנת להרגיע את התסיסה והכעס נגדו אך נתפס כאסיר. שתי האחיות יוליה מָמָאֶיאה ויוליה סואימיאס, שליוו את בניהן, התעמתו והתחרו על תמיכת חיילי המשמר שהוציאו להורג את אלאגבאלוס ולאחר מכן את אמו. ראשיהם נכרתו וגופותיהם הופשטו ונגררו ברחובות העיר. גופת אלאגבאלוס נזרקה לנהר הטיבר וגופת יוליה סואימיאס נקברה במקום לא ידוע. יום למחרת הוכרז אלכסנדר סוורוס לאוגוסטוס. על פי קסיוס דיו נערך טיהור בקרב נאמני אלאגבלוס והאבן השחורה הקדושה לאל השמש הוחזרה לחומס.
ואלר ז'רמן
ואלר ז'רמן (בצרפתית: Valère Germain; נולד ב-17 באפריל 1990 במרסיי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מונפלייה מליגת העל הצרפתית.
מונקו
בצעירותו עבר ז'רמן במספר מחלקות נוער, עד שהגיע למחלקת הנוער של מונקו בשנת 2005. בעונת החל ז'רמן לשחק במונקו II, קבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך 29 הופעות והבקיע 13 שערים. ב-1 במאי 2011 ערך ז'רמן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בתיקו 1-1 נגד סנט אטיין במסגרת המחזור ה-33 בליגת העל הצרפתית. הוא ערך בעונה זו, שהסתיימה בירידת המועדון לליגת המשנה הצרפתית.
החל מעונת הפך ז'רמן לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-15 באוגוסט 2011 הבקיע ז'רמן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בהפסד 1–2 לסטאד ריימס במסגרת המחזור השלישי בליגה. ז'רמן ערך 34 הופעות ליגה והבקיע 8 שערים בעונה זו, והוסיף 35 הופעות ליגה ו-14 שערים בעונה העוקבת, שבסיומה שבה מונקו לליגת העל הצרפתית.
ב-23 ביולי 2013 חתם ז'רמן על חוזה חדש ל-4 שנים במועדון. ב-16 בינואר 2014 הבקיע ז'רמן את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-41 בניצחון 0–2 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-22 בליגה. הוא ערך 23 הופעות ליגה בעונת, בה סיימה מונקו במקום השני בליגה, והבקיע 5 שערים. בעונת איבד ז'רמן את מעמדו במועדון וערך 29 הופעות ליגה, 20 מהן כשחקן מחליף. הוא הבקיע 4 שערים בלבד, כשמונקו מסיימת במקום השלישי בליגה. ב-1 באוקטובר 2014 ערך ז'רמן את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בתיקו 0-0 נגד זניט סנקט פטרבורג במסגרת המחזור השני בשלב הבתים לעונת 2014/2015. הוא הוסיף הופעה בשלב הבתים נגד בנפיקה ליסבון והופעה נוספת בשלב רבע הגמר נגד יובנטוס, בו הודחה מונקו.
החזרה למונקו
לקראת עונת חזר ז'רמן למונקו, והתחיל את העונה כשחקן הרכב. בתחילת העונה עזר ז'רמן לקבוצתו להעפיל לליגת האלופות לעונת 2016/2017 לאחר משחקי מוקדמות נגד פנרבחצ'ה ונגד ויאריאל. בהמשך העונה איבד שוב את מקומו בהרכב לטובת קיליאן אמבפה.
מרסיי
ב-27 ביוני 2017 חתם ז'רמן במרסיי. ב-27 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–4 על אוסטנדה בו כבש שלושער במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי בבליגה האירופית.
מונפלייה
ב-31 באוגוסט 2021 חתם ז'רמן במונפלייה.
דניאל לוי (קצין משטרה)
דניאל (דני) לוי (נולד ב-1964) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת ניצב, המכהן כמפקד מחוז חוף.
ביוגרפיה
לוי התגייס למשטרה ב-1985. שימש קצין אגף מבצעים במרחב יפתח, פיקד על תחנת שכונות במחוז תל אביב, פיקד על תחנת לב תל אביב ושימש קצין אגף מבצעים במחוז תל אביב. ב-2016 מונה למפקד מרחב יפתח. ב-2017 מונה למפקד מרחב ירקון.
ב-2021 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים. ביולי 2023 הועלה לדרגת ניצב לקראת מינויו למפקד מחוז חוף.
חיים אישיים
בוגר תואר ראשון בלימודים כלליים ותואר שני במדעי החברה. נשוי ואב לשלושה.
רחוב מסדה
רחוב מסדה הוא רחוב חד-סטרי בשכונת הדר הכרמל בחיפה, המחבר בין רחוב בלפור לשדרות הציונות, דרך רחוב טבריה הממשיך אותו. הרחוב מחבר גם רחובות משניים ומדרגות: מדרגות העמק, רחוב שמואל, מדרגות צפת, רחוב השלום, מדרגות כורש.
הרחוב מאופיין באוכלוסייה יהודית וערבית כאחד, ומאז מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היגרו אליו צעירים בתהליך הצערת האוכלוסייה בשכונה.
רחוב מסדה הוא רחוב מגורים ומסחר, ובו חנויות, בתי קפה ומבנים נוספים.
מקור השם
שמו של הרחוב הוא על שמה הלועזי של מצדה והוא ניתן לו בשנת 1941.
רחוב מסדה מוכר גם בכינויו "מסדה שטראסה" (בגרמנית: Masada Straße), עוד מימי התגוררות היקים בשכונה.
יחסי אוסטריה–צרפת
היחסים בין רפובליקת אוסטריה לבין הרפובליקה הצרפתית הם יחסים היסטוריים שתחילתם עוד בימי הביניים. בתקופה זו, אוסטריה נשלטה בידי בית הבסבורג ונקראה "ממלכת הבסבורג".
מלחמות הבסבורג-ולואה
ההיסטוריה של היחסים בין המדינות מתחילה במאה ה-14, שבה ניסו דוכסי בורגונדיה להקים מדינה עצמאית שהשתוותה לממלכות במערב אירופה, אולם שארל הראשון, דוכס בורגונדיה נהרג בקרב נאנסי, ובכך נסתם הגולל על התוכניות הללו.
אולם בתו של שארל - מארי מבורגונדיה הורישה את חלק מנחלות אביה, שכללו את ארצות השפלה, פראנש-קונטה, ועוד, לנכדה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה בנוסף גם מלך ספרד, ובכך איים על ממלכת צרפת מכל העברים. כתוצאה מכך ומסכסוכים באיטליה פרצו מלחמות שונות במהלך המאה ה-16 בין צרפת בהנהגת בית ולואה לבין בית הבסבורג.
בשנת 1556 חילק קרל את נחלותיו בין אחיו פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שקיבל את השליטה באוסטריה ובאימפריה הרומית הקדושה, לבין בנו פליפה השני, מלך ספרד שקיבל את השליטה בספרד ובארצות השפלה.
המאות ה-17 וה-18
צרפת ניסתה בכל דרך לשבור את כוחם של בית הבסבורג, ובהתאם לכך נכנסה בשנת 1635 למלחמת שלושים השנים לצד הפרוטסטנטים, למרות שצרפת עצמה הייתה מדינה קתולית אדוקה. המלחמה הסתיימה בחיזוק כוחה של צרפת, ומאידך בהחלשות כוחם של ההבסבורגים, שמכאן ואילך שלטו רק בנחלותיהם באוסטריה, הונגריה ובוהמיה, ואילו בגרמניה היה הקיסר רק הנסיך הראשון במעלה.
צרפת בהנהגת לואי הארבעה עשר עשתה כל שביכולתה על מנת להתרחב, ובעקבות כך פרצו מלחמות שונות לאורך המאה ה-17 בין צרפת לבית הבסבורג. בשנת 1700 פרצה מלחמת הירושה הספרדית, ובו לחמה ממלכת הבסבורג שתמכה בקרל, ארכידוכס אוסטריה, נגד ממלכת צרפת שתמכה בפיליפ, דוכס אנז'ו. בשנת 1714 הסתיימה המלחמה לטובת צרפת, אולם נקבע שלא יהא ניתן לאחד את צרפת וספרד תחת אותו הכתר, ואוסטריה קיבלה את השליטה בארצות השפלה, ממלכת סיציליה ועוד.
בשנת 1734 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, ובה שוב ניצבו צרפת שתמכה בסטניסלאב לשצ'ינסקי, אל מול אוסטריה שתמכה בפרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה. בשנת 1738 הסתיימה הלחימה לאחר שנחתם הסכם שלום ובו נקבע שפרנץ מלורן יוכר כקיסר לאחר מות חמיו קרל השישי, ובנוסף יקבל את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ואילו סטניסלאב לשצ'ינסקי יקבל את דוכסות לורן, ולאחר מותו יקבל אותה חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
בשנת 1740 פרצה מלחמת הירושה האוסטרית, ובה תמכה צרפת בפרידריך השני, מלך פרוסיה, אשר קיבל בתום המלחמה את השליטה בשלזיה. לאחר המלחמה קרתה המהפכה הדיפלומטית, ובה נטשה צרפת את בריתה עם פרוסיה, וחברה לאוסטריה בשליטת בית הבסבורג. בשנת 1756 פרצה מלחמת שבע השנים, ובה לחמו יחד צרפת ואוסטריה נגד פרוסיה ובריטניה. בשנת 1770 נערך טקס הנישואים של לואי, דופן צרפת עם מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה, בתה של מריה תרזה, כאות לידידות בין שתי המדינות.
המלחמות הנפוליאוניות
לאחר המהפכה הצרפתית בשנת 1789, הכריזו לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה בשנת 1791 שהמהפכה הצרפתית מהווה סכנה למונרכיות באירופה, ואם מדינות אחרות תתערבנה בנעשה בצרפת, אף אוסטריה ופרוסיה תצטרפנה למאמץ המלחמתי. בעקבות כך הוקמה הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה ובני משפחת המלוכה הצרפתית הוצאו להורג בינואר 1793. בשנת 1796 הכה נפוליאון בונפרטה את הכוחות האוסטריים באיטליה, ובעקבות כך חתמה אוסטריה על הסכם קמפו-פורמיו שבו איבדה את שליטתה בארצות השפלה האוסטריות ובדוכסות מילאנו, ומאידך קיבלה את שטחי הרפובליקה של ונציה. בשנת 1799 הצטרפה אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, אולם לאחר מספר תבוסות פרשה מהקואליציה.
בשנת 1805 הצטרפה אוסטריה שוב לקואליציה האנטי-צרפתית השלישית, אולם הובסה בקרב אולם ולאחר מכן בקרב אוסטרליץ, ובעקבות כך נאלצה לחתום על חוזה פרסבורג, ובו מסרה אוסטריה שטחים מנחלותיה בגרמניה לבוואריה, וכן הוכרז על פירוק האימפריה הרומית הקדושה והקמת האימפריה האוסטרית.
בשנת 1809 שוב הצטרפה אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית, אך גם הפעם נאלצה לפרוש לאחר שספגה תבוסה בקרב וגראם וחתמה על הסכם שנברון, ובו ויתרה על עוד שטחים מנחלותיה.
לאחר תבוסת נפוליאון במלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812, הצטרפה אוסטריה ל, והייתה שותפה להבסת נפוליאון בקרב לייפציג, ולכיבוש צרפת בשנת 1814. במהלך קונגרס וינה הייתה אוסטריה בעד החזרת בית בורבון לצרפת, ואף צירפה את צרפת לברית הקדושה.
המאה ה-19
בשנת 1848 פרצה בצרפת מהפכת פברואר, ובה הודח לואי פיליפ, מלך הצרפתים והוקמה הרפובליקה הצרפתית השנייה. כתוצאה מכך פרצו גם מהפכות בווינה, פראג ובודפשט, ואף פרץ המרד ההונגרי של 1848 שנמשך עד לשנת 1849.
בשנת 1859 סייעה צרפת בהנהגת נפוליאון השלישי לממלכת סרדיניה במלחמת אוסטריה-סרדיניה, וכתוצאה מכך נמסרה לומברדיה לסרדיניה, והחל תהליך איחוד איטליה.
מלחמות העולם
לקראת סוף המאה ה-19 נוצרה באירופה מערכת הבריתות, שבה ניצבו הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית אל מול בריטניה, צרפת והאימפריה הרוסית. רצח פרנץ פרדיננד ביוני 1914 הוביל למלחמת העולם הראשונה, שהביאה לפירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולהקמת הרפובליקה האוסטרית הראשונה, לאחר שנאסר עליה להתאחד עם גרמניה.
במרץ 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית והייתה לחלק ממנה, והאוסטרים נלחמו לצד הגרמנים בכל מהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוקמה אוסטריה מחדש כמדינה עצמאית, והתקבל על בעלות הברית הדעה שאוסטריה הייתה אף היא מדינה כבושה, ובשל כך לא הוטלו עליה תשלומי פיצויים גבוהים וכדומה. אולם עד לשנת 1955 הייתה אוסטריה מחולקת לאזורי כיבוש, וחלק ממנה היה נתון לשליטת צרפת.
לאחר המלחמה
במהלך המלחמה הקרה בעוד שצרפת הצטרפה לנאט"ו, והייתה ממקימי קהילת הפחם והפלדה, שהיווה את הבסיס לאיחוד האירופי, אוסטריה נשארה נייטרלית, ולא הצטרפה לארגונים הללו, אולם לאחר נפילת ברית המועצות הצטרפה אף אוסטריה בשנת 1995 לאיחוד האירופי.
מתום המלחמה קיימים יחסים טובים בין המדינות, והם כוללים יחסים מדיניים, דיפלומטיים, כלכליים ותרבותיים.
יחסים דיפלומטיים
אוסטריה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, קונסוליה כללית בשטרסבורג ו-7 קונסוליות כבוד באז'אקסיו, בורדו, ליל, ליון, מרסיי, ניס, פפאטה וטולוז. צרפת מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-6 קונסוליות כבוד בברגנץ, גרוב סנט פלוריאן, אינסברוק, קלגנפורט, לינץ וזלצבורג. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי.
אוסטריה וצרפת חולקות תחומי עניין רבים, בעיקר בענייני האיחוד האירופי, למשל: מציאת האיזון בין האינפלציה לדפלציה, הסכמים פיננסיים, הסכם החקלאות המשותף וכיוצא בזה.
אדריאן רביו
אדריאן רביו (בצרפתית: Adrien Rabiot; נולד ב-3 באפריל 1995 בסאן מוריס שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת יובנטוס ובנבחרת צרפת.
פריז סן-ז'רמן
רביו נולד בסאן מוריס, מפרוורי פריז שבצרפת. רביו שיחק במספר מחלקות נוער עד שעבר למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן ב-2010. ב-2 ביולי 2012 חתם רביו על החוזה המקצועני הראשון שלו, לשלוש שנים.
לקראת עונת עלה רביו לקבוצה הבוגרת של פריז סן-ז'רמן על ידי המאמן קרלו אנצ'לוטי. ב-26 באוגוסט 2012 ערך רביו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כששיחק 61 דקות בתיקו 0-0 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השלישי. ב-6 בנובמבר ערך רביו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על דינמו זאגרב במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים לעונת. רביו ערך שש הופעות ליגה בעונת.
ההשאלה לטולוז
בינואר 2013 הושאל רביו לטולוז, גם היא מליגת העל הצרפתית, למשך חצי עונה. ב-10 בפברואר ערך רביו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 דקות בהפסד 0–2 לסטאד רן במסגרת המחזור ה-24 בליגה. ב-9 במרץ הבקיע רביו את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה הראשונה של תוספת הזמן של המחצית הראשונה בניצחון 0–1 על ברסט במסגרת המחזור ה-28. רביו שיחק במועדון במשך חצי עונה, בה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
החזרה לפריז סן-ז'רמן
בתום עונת, בה זכתה פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת, חזר רביו למועדון. בשתי העונות הבאות לקח רביו חלק פעיל בשתי אליפויות צרפת נוספות של הקבוצה, עם 46 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים.
ב-7 באוגוסט 2015 הורחק רביו לראשונה בקריירה שלו, לאחר שספג כרטיס צהוב שני בדקה ה-29 בניצחון 0–1 על ליל במסגרת מחזור הפתיחה של הליגה לעונת. ב-25 בנובמבר הבקיע רביו את שערו הראשון במסגרת אירופית, שער בדקה השלישית בניצחון 0–5 על מאלמה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2015/2016. ב-13 במרץ 2016 הבקיע רביו את השער השלישי של פריז סן-ז'רמן בניצחון הליגה 0–9 על טרואה, שהבטיח לקבוצה אליפות רביעית ברציפות, כשנותרו שמונה מחזורים לסיום העונה.
מינואר 2019 ראביו לא נכלל בסגל של פריז סן-ז'רמן עד לתום העונה, בשל סירובו להאריך את חוזהו במועדון.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
Number 1's (וידאו)
הוא אלבום ה-VH1 ואלבום הווידאו השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. אלבום הווידאו מכיל אוסף של קטעי וידאו של השירים מתוך אלבום הלהיטים שלה, אשר נושא את אותו השם. אלבום הווידאו הופץ בפורמט VH1 ב-7 בדצמבר 1999, על ידי קולומביה רקורדס אך ב-1 בפברואר 2000, הוא הופץ בפורמט די וי די.
רקע
אף על פי שהאלבום הוא אלבום קליפים הקליפים לשירים "Someday", "" ו-"Love Takes Time" הוחלפו בהופעות חיות של השירים מכיוון שקארי טענה כי היא אינה אוהבת את הקליפים שלהם. גם הקליפ לשיר "I Don't Wanna Cry" תוכנן לא להיות באלבום אך לבסוף הוחלט לחתוך מתוכו את החלקים שקארי לא אהבה.
בשנת 2008 האלבום הופץ מחדש במארז נוסף ביחד עם האלבום Fantasy: Mariah Carey at Madison Square Garden. בגרסה זו הקליפים קיבלו גרסאות מקוצרות יותר ולא היה מבוא לפניי כל תחילת קליפ.
עליות מראשית הציונות ועד קום מדינת ישראל
ראשית הציונות הביאה לסדרה של גלי עלייה שקדמו להכרזה על הקמת מדינת ישראל והובילו אליה.
דמין
דמין (בגרמנית: Demmin) היא עיירה קטנה בצפון מזרח מחוז מקלנבורגישה זיינפלאטה, במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה. היא הייתה בירת מחוז דמין בעבר מאז שנת 1818 ועד לשנת 2011. נכון לשנת 2020 חיו בעיר כ־11,000 תושבים. מבחינת גודלה היא העיר 18 במדינה. דמין היא עיר עתיקה ביותר, הידועה בשמה הנוכחי משנת 1320.
עליות מראשית הציונות ועד קום מדינת ישראל
העלייה הראשונה: 1904-1881
העלייה הראשונה (1881–1903): 25 אלף עולים הגיעו מרוסיה, רומניה ותימן, מתוכם רק 5,000 נשארו, מחציתם מעולי תימן. הם עלו בשני שלבים עיקריים: 1882-1881 ו-1890–1891. רובם היו מסורתיים-דתיים, בני 30–40, בעלי משפחות מעיירות קטנות. חלקם מאורגנים ב"חובבי ציון" וחלקם פליטים לא מאורגנים. הם התפרנסו ממסחר זעיר וממלאכה, ולא מחקלאות. אצל רובם שררה שאיפה לחיים טובים ומסורתיים ורעיונות לאומיים.
דמין
עיירות וכפרים שכנים
מצפון לעיר נמצאות העיירות נוסנדורף ולואיץ, ממזרח, קלצין, זידנברונצוב ואוצדל, מדרום, בגרו, בורנטין ושונפלד וממערב, וורנצין.
שם העיר
מקור השם עשוי להיות מהמונח הסלאבי timänie 'אזור ביצות'. מקור אפשרי נוסף לשם דמין יכול להיות מהמילה "עשן", המתייחס לביעור יערות בשרפה כדי לפינות אדמה על מנת לאפשר התיישבות. בשנת 1075, אדם מברמן דיווח על קרב על הטירה בדימין. במהלך ההיסטוריה, השם שונה מספר פעמים, לדוגמה, בלטינית העיר נקראה דימיניום, לבסוף מאז שנת 1320 העיר ידועה באיות הנוכחי שלה דמין Demmin.
עליות מראשית הציונות ועד קום מדינת ישראל
העלייה הרביעית: 1931-1924
העלייה הרביעית (1931-1924): העולים הגיעו ממזרח אירופה ומאסיה. העלייה הרביעית שגם נקראת עליית גרבסקי, היא גל העלייה הגדול בין השנים 1924–1931 לארץ ישראל. מספר העולים בתקופה זו מוערך בכ-70,000 נפש, בעוד מספר היורדים מן הארץ באותה תקופה מוערך בכ-20,000. זרם עלייה חזק שהחל ב-1924 ונמשך כשנתיים, הביא להתפתחות עירונית מהירה בעיקר בתל אביב שקלטה חלק ניכר מהעולים. בשנים 1926–1927 חל משבר כלכלי בארץ, מן הקשים שידע היישוב העברי בימי המנדט הבריטי, ולמרות ההתאוששות הכלכלית בשנים 1928–1929, זוהה המשבר עם כל תקופת העלייה. בתקופת המשבר אף ירדה כמות העולים ואיכותם מבחינה כלכלית. בעלייה הרביעית עלו כ-80,000 עולים בעיקר מארצות מזרח אירופה, מחצית העולים מפולין השאר מברית המועצות, רומניה וליטא. כמו כן עלו מאסיה, בעיקר מתימן ומעיראק 12% מכלל העלייה. משאר חלקי אירופה ומאמריקה עלו מעטים בלבד. בשל ירידה מהארץ בשנים אלו של כ-10,000 איש, תרומת העולים ליישוב הייתה חשובה ומכרעת. בתקופה זו הייתה ירידה מאסיבית מהארץ מקרב העולים ממזרח אירופה בעיקר אשר לא התרגלו לאקלים ואורח החיים בארץ, לכן העולים בעלייה הרביעית היוו כוח אדם חשוב להתיישבות הציונית בארץ.
דמין
שם העיר
הסבר פופולרי של השם, אך ללא כל בסיס היסטורי, הוא כדלקמן: שתי נסיכות בנו טירה בשם האוס דמין והבטיחו זו לזו (בשפה הגרמנית המדוברת ) "Dat Hus is din und min" ('הבית ההוא הוא שלך ושלי'). כך מספרים שהתפתחו שמות הטירה ושל העיר.
עליות מראשית הציונות ועד קום מדינת ישראל
העלייה החמישית: 1939-1932
העלייה החמישית (1939-1932): העולים הגיעו מארצות מזרח אירופה ומרכזה. גורמים עיקריים לעלייתם היו התגברות האנטישמיות ועליית היטלר לשלטון בגרמניה. רוב העולים התיישבו בערים, ותרמו לפריחה כלכלית ולשגשוג התרבות. מספר העולים בעלייה החמישית מוערך בכ-250,000 נפש.
העלייה בימי מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה 1939–1948
עלייה בימי מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה 1939–1948: 130 אלף עולים. המשך ההעפלה והחרפת המאבק במנדט הבריטי בעקבות מדיניות העלייה.
דמין
פרהיסטוריה
כבר בשנים 4900–5500 לפני הספירה התפשטה תרבות החרס הנאוליתית מנהר אודר לאזור שממזרח לדמין. הדולמן הגדול ליד Upost מסווג כדולמן הגדול המזרחי ביותר. 119 מבני המגלית מעידים שהתקיימה ברחבי מחוז דמין תרבות עתיקה שהתקיימה בכל צפון מרכז אירופה. עובדה זו, הופכת את דמין וסביבתה לאחד מאותם אזורים שבהם נוצרה לראשונה תרבות שבונה מתקנים שכאלה. משנת 1800 לפני הספירה לערך החלה התיישבות באזור של עמים גרמניים.
ממלחמות סקסוניה עד המאה ה-10
יישובים סלאביים מסוג Veleti הנמצאים ביערות המקיפים את דמין ניתן לתארך למאה ה-8. בשנת 789, במהלך מלחמות הסקסונים, הוביל קרל הגדול את חייליו לנהר פינה, לקרב נגד הוולטים שהיו בעלי ברית של הסקסונים. Dragovit, מלך הוולטים, שסביר להניח שטירתו, civitas Dragowiti אותרה בדמין, נמסרה לקרל הגדול והוא עצמו נשבע אמונים לקרל. האזור התאים מאוד ליישוב והיה חשוב בשל מיקומו בצומת הנהרות ודרכי המסחר. במהלך המאבק בין הוולטים והפרנקים, הוקמה טירת הגבול בראשית המאה ה-10. הטירה נקראה מאוחר יותר "האוס דמין". היא שלטה על החלקים המזרחיים של צ'רציפניה (Circipania).
ימי הביניים
דמין הייתה המעוז המערבי הסלאבי במהלך ימי הביניים. בשל חשיבותה האסטרטגית, הוקמו ערים אוטונומיות (ולעיתים קרובות הותקפו והושמדו). הצבא הסקסוני כיתר ללא הצלחה את היישובים במהלך מסע הצלב בשנת 1147. עם זאת, הסכסוכים המזוינים עם שכניהם וחיילי הפלישה מגרמניה ודנמרק הרסו קשות את יישובי המחוז. המחוז יושב מחדש על ידי הגרמנים במאות ה-12 עד ה-14.
העידן המודרני
כמו ברוב אזורי פומרניאן מלבד ערי החוף שהיו שייכות לברית ערי הנזה, כגון דמין, האזורים הסובבים אותה נשארו כפריים ותושביהן עסקו בעיקר חקלאות. דמין הייתה עיר בסדר גודל של ערי הנזה בגלל המסחר שעבר דרכה בשלושת הנהרות (למשל נהר פינה ) שחברו אותה לאזור החוף של הים הבלטי.
במהלך מלחמת שלושים השנים, דמין נכבשה על ידי כוחות אימפריאליים של האימפריה הרומית הקדושה בין השנים 1627 עד 1630, ולאחר מכן על ידי כוחות שוודים. לאחר מלחמת שלושים השנים (1618-1648) הפכו דמין וסביבתה לחלק ממלכת שוודיה. פומרניה השוודית, כפי שהיא נקראה אז, נותרה חלק מהממלכה השוודית עד 1815 כאשר היא נהייתה לחלק מפרוסיה.
מלחמת שלושים השנים גרמה לרעב בכל רחבי גרמניה וב-1630 הצטמצם מספר תושבי העיר. בניינים רבים נותרו ריקים והוזנחו. בהמשך התחוללו מלחמות נוספות, בין שוודיה לבין פומרניה ובין שוודיה לבין ברנדנבורג ובשתיהן הייתה דמין מעורבת.
ברפובליקת ויימאר הייתה דמין מעוזם של הארגונים הלאומניים כגון: מפלגת העם הלאומית הגרמנית ה-DNVP. עוד לפני 1933 ערב עלייתו של היטלר לשלטון היה בעיר חרם על עסקים יהודיים ובית הכנסת נמכר ביוני 1938 לחברת רהיטים, ולכן הוא שרד את השואה. בבחירות לרייכסטאג ב-5 במרץ 1933 זכתה המפלגה הנציונל-סוציאליסטית של היטלר ב־53.7% אחוזים מהקולות בדמין. ב-11 בנובמבר 1938, התאספו אלפים בכיכר בהפגנה אנטישמית במסגרת ליל הבדולח.
במהלך מלחמת העולם השנייה הובאו לעיר לעבודת כפייה פולנים, רוסים וגם שבויי מלחמה מצרפת ובלגיה.
תוך כדי נסיגה מדמין במהלך מלחמת העולם השנייה חיילים גרמנים הרסו את הגשרים מעל נהר ה- Pine, כדי להאט את קצב התקדמותו של הצבא האדום הסובייטי. כשהסובייטים הגיעו לדמין ב-30 באפריל 1945. דמין נכבשה ברובה על ידי הצבא האדום ללא לחימה, בדומה לערים אחרות כמו גריפסוואלד. אונס, ביזה והוצאות להורג שבוצעו על ידי חיילי הצבא האדום גרמו להתאבדות המונית של מאות אנשים וכמעט כל העיר העתיקה נשרפה על ידי הצבא האדום.
מסוף מלחמת העולם השנייה
דמין נבנתה ברובה מחדש ונשארה בירת מחוז דמין, שהיה חלק ממדינת במקלנבורג-מערב פומרניה. משנת 1991, מרכז העיר והכנסייה שופצו באופן יסודי כחלק ממימון הפיתוח העירוני. בשנת 1995, נבנה מחדש בניין העירייה של דמין, שנהרס במלחמה, הוא נבנה בסגנון ההיסטורי שלו במקומו הישן בכיכר השוק. העיר הצטרפה בשנית לברית ערי הנזה המודרנית ב-1992. מאז 21 בינואר 1994, לעיר נוסף השם "עיר הנזה".
מאז הרפורמה המחוזית של 2011, העיר משתייכת למחוז מקלנבורגישה זיינפלאטה. כתוצאה מאיחוד גרמניה לאחר נפילת הקומוניזם וחומת ברלין, העיר איבדה כ-6,000 תושבים שהיגרו לאזורי מערב גרמניה מחשש שהקומנזם ישוב עם השנים. בעקבות הגירה זו העיר התחילה להזדקן.
אוכלוסייה
נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2020 התפלגות האוכלוסייה לגברים ונשים הייתה 47.6% גברים (5,009) 52.4% נשים (5,514). בהתפלגות לפי גילאים עד גיל 17 היו 14.4% מגיל 18–64 54.4% ומגיל 65 ומעלה 31.2%. קצב גידול האוכלוסייה השנתי עומד על -1.1%. 97.7% מהאוכלוסייה הם גרמנים.
דת
בשנת 2011 השתייכו 18.7% מהאוכלוסייה לכנסייה האוונגליסטית, 2.7% שייכים לכנסייה הקתולית. נכון למפקד האוכלוסין לשנת 2020 מספר התושבים שלא הצהירו על דתם עמד על 77.6% היתר התפלגו לפי 2.6% קתולים ו- 19.7% פרוטסטנטים.
חינוך
בעיר ישנם כ-4 בתי ספר יסודיים, עירוניים. בית הספר היסודי לבנים על שם המשורר והסופר פריץ ראוטר נבנה בשנת 1895, בנוסף יש בעיר בית ספר להתעמלות ומוזיקה. אין בעיר מוסדות חינוך על יסודיים.
בין השנים 1978–1981 מגדל המים בעיר הפך למצפה כוכבים. עד שנה 2001, מצפה הכוכבים שולב באופן קבוע בשיעורי בית הספר. משנת 2013, המצפה, שבבעלות העירייה, נתמך והתפתח על ידי הפיזיקאי מיכאל דניאלידס מבחינת התוכן והארגון. לרגל יום השנה ה-40 לתחנת האסטרונומיה, נחנכה במקום מערכת הקרנה חדשה של כיפת שמיים מלאה-fulldome. מאז, תוכניות החינוך המודרניות הותאמו בעיקר לבתי הספר העירוניים של דמין.
בריאות
בית החולים המחוזי דמין, שהורחב לאחר איחוד גרמניה נחשב לבית חולים מודרני, הוא ממוקם בקצה הדרומי של מרכז העיר. יש בבית החולים 203 מיטות ומנחת מסוקים. בשל המתקנים והציוד המודרני שבו, הוא הפך לשלוחה של בית חולים אוניברסיטאי מטעם האוניברסיטה לרפואה בגריפסוואלד. מאז הרפורמה המחוזית שהתבצעה בשנת 2011, האחראיות על בית החולים הוא מחוז מקלנבורגישה זינפלאטה. בבית החולים משרתים כשלושים רופאים מומחים ורופאים כלליים המספקים גם טיפול רפואי במרפאות חוץ.
תחבורה
הכביש הפדרלי 110 בין רוסטוק לאנקלאם עובר דרך דמין בכיוון מערב-מזרח וחוצה את נהר ה-Pine בעיר על גשר קאלדן. בכיוון צפון-דרום, עובר הכביש הפדרלי 194.
תחנת הרכבת דמין נמצאת על קו הרכבת ברלין-שטרלזונד. בין השנים 1895 עד 1945, דמין הייתה גם נקודת המוצא לשתי מסילות רכבת צרות שהושבתו לאחר מלחמת העולם השנייה.
לעיריית דמין יש קו אוטובוסים עירוני אחד משלה שפועל כל שעה בימי חול. קווים אזוריים אחרים משרתים את האזור שמסביב. תובלה מקומית מתבצעת בעיקר על ידי חברת התחבורה MVVG שבבעלות המחוז, שמשרדיה הראשיים נמצאים בדמין.
שדה התעופה הקרוב ביותר הוא נמל התעופה רוסטוק-לאאג' Rostock-Laage Airport, הנמצא במרחק של כ-65 קילומטרים מהעיר. לדמין יש נמל ים מסחרי על נתיב המים הפדרלי שעל נהר Peene.
נחל חברון
נַחַל חֶבְרוֹן הוא נחל אכזב אשר זורם בגבול בין הנגב ליהודה. מוצאו של הנחל הוא בעיר חברון שרובה בשטחי הרשות הפלסטינית. הנחל הוא חלק מאגן נחל הבשור. הוא עובר ליד דאהרייה, באר שבע וצפון הנגב, ומתנקז לנחל באר שבע מטרים ספורים מזרחית לכביש 40, בקרבת תל באר שבע. בשטח מדינת ישראל הנחל זורם בשטחי השיפוט של היישובים מיתר, אבו בסמה, עומר, תל שבע, ושטח גלילי שבאחריות משרד הפנים.
זיהום
בנחל זורמים שפכי הערים והתעשייה, וכן שפכי מנסרות ומחצבות שמקורם בערים הפלסטיניות, בהתיישבויות ובמחצבות הבנויות לאורכו. בבקעת באר שבע הביוב מהווה מפגע סביבתי משמעותי, משום שאלפי אנשים מתגוררים בקרבה לאפיק הנחל.
מוקד הזיהום העיקרי הוא שפכי חברון וקריית ארבע המוערכים בכ-15,000 מ"ק ליום. הביוב מזהם גם את שמורת הבשור. זרימה זו שנתה את אופי הנחל, מנחל אכזב המזרים מי שיטפונות באיכות גבוהה, לנחל בו ישנה זרימת קבע של מי ביוב מזוהמים. בנחל זורמים שפכים בכל ימות השנה המזהמים את הנחל ואת מי התהום במורד, לכך ישנן תוספות של שפכים עירוניים ותעשייתיים. בשנת 2002, עתרו לבג"ץ תושבי הכפר הבדווי אום בטין שהנחל זורם במרכזו, יחד עם העמותות הפורום לדו קיום בנגב ואגודת הארבעים למען זכויות הבדווים בנגב, בדרישה ממשרדי הממשלה להקים מתקן לטיהור השפכים. בג"ץ קיבל את העתירה והמדינה התחייבה לקדם את הקמתו עד ינואר 2007.לשם הקמת מכון הטיהור אף הוחרמו 36 מיליוני שקלים מהרשות הפלסטינית אך המכון לא הוקם בפרק הזמן שאליו התחייבה המדינה, וביוב המשיך לזרום בנחל.
תוכנית געגועים לנחל
המשרד להגנת הסביבה, החברה להגנת הטבע ורשות ניקוז ונחלים שקמה בשור מפעילים תוכנית חינוכית בנחל חברון הנקראת "געגועים לנחל". התוכנית התלת-שנתית פונה לאנשים הגרים בסביבת נחל חברון, כדי לפתח מודעות ואחריות לנחל ולסביבתו. התוכנית מתייחסת לדרך בה ניתן לייצר את בסיס הידע, החיבור והשייכות בין קבוצות אוכלוסייה שונות לבין הנחל בהשתתפות מערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית.
My Generation (אלבום)
My Generation הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית The Who, שיצא ב-3 בדצמבר 1965 בבריטניה. בארצות הברית, הוא יצא ב-25 באפריל 1966 בשם "The Who Sings My Generation" עם כריכה שונה ורשימת שירים שונה במקצת. מלבד חברי הלהקה, רוג'ר דלטרי (שירה), פיט טאונסנד (גיטרה), ג'ון אנטוויסל (בס) וקית' מון (תופים), האלבום כולל תרומות של מוזיקאי ההקלטות ניקי הופקינס (פסנתר) וג'ימי פייג' (גיטרה) ולהקת הקול the Ivy League.
זהרא בהראמי
זהרא בהראמי (תעתיק: זַהְרָא בַּהְרָאמִי, בכתב לטיני: Zahra Bahrami או Sahra Baahrami; בפרסית زهرا بهرامی; ) הייתה אזרחית איראן והולנד, שהוצאה להורג לאחר שהורשעה בסחר בסמים בפני בית דין איראני.
זהרא בהראמי נעצרה לאחר שהשתתפה בהפגנות של תנועת המחאה האיראנית לאחר הבחירות לנשיאות איראן בשנת 2009. היא הואשמה בעבירות ביטחון לאומי ובחברות במועצת המלוכה האיראנית. לטענת מערכת המשפט האיראנית, בחיפוש בביתה שבוצע לאחר המעצר נתגלו 450 גרם קוקאין, 420 גרם אופיום ומספר דרכונים מזויפים. תפיסת הסמים הובילה להעמדה מחודשת לדין בעבירות של סחר בסמים, בהן הורשעה לבסוף.
הוצאתה להורג גרמה להקפאת היחסים הדיפלומטיים בין הולנד לאיראן ולחילופי האשמות קשים בין משרדי החוץ של שתי המדינות.
ביוגרפיה
זהרא בהראמי נולדה באיראן בשנת 1965. לאחר מכן עברה לגור בהולנד והתאזרחה בה. למרות התאזרחותה בהולנד, היא שמרה על אזרחותה האיראנית. היא התפרנסה מריקודי בטן, והתגוררה לסירוגין בבריטניה ובהולנד. בדרכוניה ההולנדיים אוית שמה הן כ-Zahra Bahrami והן כ-Sahra Baahrami, עובדה שגרמה לחוסר ודאות באשר לשאלת אזרחותה האיראנית בעת מעצרה.
בשנת 2003 נתפסה זהרא בהראמי בנמל התעופה סכיפהול לאחר שהגיעה מן האיים הקריביים, כשבכליה 16 קילוגרם של קוקאין. היא נשפטה ונדונה לעונש מאסר בן שלוש שנים בעוון הברחת הסמים. בשנת 2007 ריצתה עונש מאסר נוסף בהולנד בעוון זיוף דרכונים. עובדת מאסרה בהולנד נחשפה בכלי התקשורת רק לאחר הוצאתה להורג.
המעצר והמשפט
בשנת 2009 נסעה זהרא בהראמי מהולנד לאיראן כדי לבקר את אחד מילדיה. ב-29 בדצמבר 2009, לאחר שהשתתפה בהפגנות של תנועת המחאה האיראנית, נעצרה בהראמי בכלא אוין בטהראן. הרשויות האיראניות האשימו אותה בחברות במועצת המלוכה האיראנית, בהקמת תנועות התנגדות למשטר ובהפצת תעמולה נגדו. בהראמי לא הועמדה לדין באישומים אלה. משום שתי צורות האיות השונות של שמה בהולנדית, משרד החוץ ההולנדי לא הצליח לוודא את אזרחותה ההולנדית עד יולי 2010. היות שמערכת המשפט האיראנית איננה מכירה באזרחות כפולה, לא הורשה הקונסול ההולנדי להגיש לה סיוע משפטי. עורכת הדין פעילת זכויות האדם האיראנית, נסרין סוטודה, ייצגה את בהראמי במשפט.
ב-29 בינואר 2011 הוצאה להורג בתלייה לאחר שערעורה בפני בית המשפט האיראני נדחה. במחאה על ההוצאה להורג, ממשלת הולנד הקפיאה את היחסים עם איראן. שלושה שבועות לאחר הוצאתה להורג, ב-18 בפברואר 2011, שגריר הולנד הוחזר לאיראן.
תומאס הדסון
תומאס הדסון (באנגלית: Thomas Hudson; 1701 – 26 בינואר 1779) היה צייר פורטרטים אנגלי.
ביוגרפיה
הדסון נולד בדבון בשנת 1701. מקום הולדתו המדויק אינו ידוע. הוא למד אצל ג'ונתן ריצ'רדסון בלונדון ובניגוד לרצונו של אביה, הוא התחתן עם בתו של ריצ'רדסון לפני 1725.
הדסון היה פורה ביותר בין השנים 1740–1760, ומשנת 1745 עד 1755 היה צייר הדיוקנאות הלונדוני המצליח ביותר.
היו לו עוזרים רבים והוא העסיק את צייר התלבושות המומחה ג'וזף ואן אקן. ג'ושוע ריינולדס, ג'וזף רייט והצייר פיטר טומס היו תלמידיו.
הדסון ביקר בארצות השפלה בשנת 1748 ובאיטליה בשנת 1752. בשנת 1753 הוא קנה בית בקרוס דיפ, טוויקנהאם, ממש במעלה הזרם. הוא פרש לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-18.
בתחילת המאה ה-19, הסופר ויליאם היקי תיאר את הדסון הקשיש, כ"דמות גרוטסקית למדי, נמוכה במיוחד, עם בטן גדולה, ולבש תמיד מעיל גדול. הוא היה בעל מזג טוב, ואחד האנשים האהובים עלי, אף על פי שלעיתים קרובות הוא אמר לי שאני בהחלט צריך להיתלות".
הוא נפטר בטוויקנהאם בשנת 1779. אוסף האמנות הפרטי הנרחב שלו נמכר בשלוש מכירות נפרדות.
רבות מיצירותיו של הדסון עשויות להופיע בגלריות אמנות ברחבי בריטניה. הם כוללות את גלריית הדיוקנאות הלאומית, המוזיאון הימי הלאומי, טייט, בארנסטפל גילדהול, פאונדלינג הוספיטל, ומוזיאון העיר בריסטול וגלריה לאמנות.
מסת הזהב
מסת הזהב (בערבית: الرسالة الذهبية) היא מסה בתחום הרפואה, שעוסקת בבריאות ותרופות, שמיוחסת לעלי א-רידא (765–818), האימאם השיעי השמיני. הוא כתב את המסה הזו בהתאם לבקשתו של החליף באותה תקופה, אל-מאמון. מסה זו נחשבת בספרות האסלמית כעבודה החשובה ביותר במדע הרפואה, והיא זכתה בכינוי "מסת הזהב", כי על פי הוראתו של אל-מאמון היא נכתבה בדיו זהב.
המסה נכתבה על ידי עלי א-רידא, שהיה הצאצא השביעי של הנביא מוחמד והשמיני מקרב שנים-עשר האימאמים. הארמון של אל-מאמון היה מרכז למחקרים פילוסופיים ומדעיים, שבו נערכו סמינרים מדעיים. באחד הסמינרים ניהלו המשתתפים דיון על גוף האדם וסוגים שונים של מזונות. עלי א-רידא שתק בסמינר, ואז ביקש ממנו אל-אמון, להפגין את הידע שלו בתחום הפיזיולוגיה והתזונה. א-רידא השיב שיש לו ידע וניסיון בתחום. זמן מה לאחר מכן ביקש ממנו אל-אמון לכתוב מסה על הגוף והבריאות, ובהמשך לבקשתו, הוא חיבר "מסת הזהב".
המסה של עלי א-רידא כוללת תחומים מדעיים מגוונים ובהם, אנטומיה, פיזיולוגיה, כימיה ופתולוגיה כפי שהיו ידועים לעולם המוסלמי באותה התקופה.
עת הדעת
עת הדעת ישראל (שם מלא: עת הדעת מערכות חינוך בע"מ) היא חברת תוכנה המפתחת כלי ביג דאטה המותאמים לתחום החינוך ומציעה פלטפורמה לשילוב הטכנולוגיה, למידה וההערכה בבתי הספר. החברה הוקמה בשנת 2006, משרדיה ממוקמים ברמת גן ומועסקים בהם כ־50 עובדים.
החברה מספקת לאנשי החינוך ציונים והערכה על התלמיד.
סאפורה אליזאדה
סאפורה אליזאדה (באזרית: Səfurə Əlizadə; נולדה ב-20 בספטמבר 1992) היא זמרת אזרית.
עת הדעת
ב-2018 השתמשו מעל 1,200 בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים בישראל ב"עת הדעת" לשם תרגול מקצועות הליבה: אנגלית, מתמטיקה, חינוך לשוני ומדעים.
סאפורה אליזאדה
חייה
אליזאדה נולדה וגדלה בבאקו. אביה צייר ואמה פסנתרנית ומעצבת אופנה. היא החלה לשיר בגיל צעיר, ולמדה במקביל נגינה על כינור, פסנתר וסקסופון.
עת הדעת
היסטוריה
עת הדעת החלה את דרכה כמיזם חינוכי-חברתי ישראלי המציע פלטפורמה דיגיטלית להוראה וללימוד בעידן הדיגיטלי. התוכנית פותחה בתמיכת שמואל מיתר ומוריס קאהן, ממקימי חברת התוכנה אמדוקס, והיא כוללת תמיכה מלאה במקצועות הליבה (עברית, אנגלית, מתמטיקה ומדעים) בהתאמה לתוכנית הלימודים של משרד החינוך.
סאפורה אליזאדה
חייה
בשנת 2010 נבחרה לייצג את ארצה באירוויזיון שנערך באוסלו עם השיר "Drip Drop", אותו היא ביצעה בשפה האנגלית. היא העפילה לשלב הגמר וסיימה במקום החמישי. הקליפ שהופק לקראת האירוויזיון בוים בידי הבמאי האנגלי רופרט ויינרייט. באירוויזיון 2011 ובאירוויזיון 2012 היא הקריאה את הניקוד של אזרבייג'ן.
עת הדעת
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2006 בידי ד"ר דובי וייס, הפדגוג הראשי של "עת הדעת", ואריק יפעת. לחברה פעילות בישראל ומחוץ לה, ובין השאר ניהלו את הפעילות המנכ"לים : ד"ר יוסי בן-דב, משה אגרט, אריאלה אבני ואהובה פיינמסר. בשנת 2022 האתר התאחד עם האתר גלים, ושניהם נקראים כיום גלים פרו.
סאפורה אליזאדה
חייה
אלבומה הראשון של אליזאדה, It's My War, יצא ב-18 ביוני 2010.
עת הדעת
התפיסה הפדגוגית של עת-הדעת
עת הדעת מתמחה בפעילות בבתי ספר: למידה פעילה שבה הידע נבנה ומתורגל בהכוונת המורה, למידה שיתופית היוצרת אינטראקציות חברתיות ולמידה אדפטיבית המאפשרת לכל תלמיד למצות את פוטנציאל המצוינות האישי שלו תוך מתן מענה לשונוּת הטבעית הקיימת בכיתה. המודל הטכנו-פדגוגי של עת הדעת משלב בין שיח כיתתי בהנחיית המורה לבין למידת חקר ותרגול עצמאי של התלמיד או של קבוצת תלמידים. שיח כיתתי זה משמש גם הוא ככלי ללמידה דיפרנציאלית בהתאם לתפיסה של "הערכה לשם למידה" והלמידה הסוציו-קונסטרוקטיביסטית. על פי הפרדיגמה של עת הדעת, יש למורה תפקיד מכריע ומרכזי כמוביל (Facilitator) של תהליכי הבניית ידע וביסוסם תוך שימוש בתכנים דיגיטליים אינטראקטיביים ובכלים טכנולוגיים המאפשרים תקשורת, בקרה, דיון, מענה לדיפרנציאליות ומעקב. עת הדעת מכוונת להקנות למורה שיטה, תכנים וכלים כדי לאפשר לו להיות מורה טוב יותר ולא רק כדי לספק לו העשרה. למעשה, מערכת עת הדעת מסייעת למורה בכל ארבעת השלבים של מעגל התהיל"ה: תכנון השיעור, הוראת השיעור, למידת התלמידים וההערכה. עת הדעת K-12 מנוהלת כיום על ידי יהוידע מנדאל.
סאפורה אליזאדה
חייה
ב-2020 הוציאה את הסינגל "High On Your Love" ביחד עם קליפ מילים רשמי, זאת לאחר עשור שלא הייתה פעילה בתעשיית המוזיקה.
עת הדעת
התפיסה הפדגוגית של עת-הדעת
לעת הדעת ישראל יש חברה-אחות, Time To Know, האחראית על פיתוח הטכנולוגיה שבה עובדים התלמידים ועל הפצת הטכנולוגיה מחוץ לישראל. בין השאר, חתמה חברת Time To Know על חוזה הפצה בלעדי עם ענקית ספרי הלימוד האמריקנית McGraw-Hill Education[2], ובצרפת נחתם הסכם הפצה עם ההוצאה לאור Editis. יאיר ברוש מכהן כמנכ"ל החברה.