cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיר אהרונסון
ביוגרפיה
במקביל עבר לכתוב בעיתון "שישי - תקשורת תרבות" בעיתון זה היה בעל טור קבוע בנושאים שונים בעיקר ביקורת מסעדות ואוכל. בשנה זו ערך ריאיון עם נלסון מנדלה הנשיא החדש של דרום אפריקה; עם פטיקה נטולי, משורר דרום אפריקאי גולה שהתגורר בלונדון; עם אישים ישראליים שונים; כמו גם כתבות על אמנות עיצוב ואדריכלות. בשנה זו (1994) מונה לעמוד בראש פרויקט של הצבת פסלים בכפר סבא, בו בכל שנה הוצבו עשרה פסלים ברחבי העיר. בנוסף אצר תערוכת צילום בשם "צילום - בין תיעוד לאמנות".
בשנת 1995 חזר אהרונסון לנהל את המוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן.
מאז ועד היום (2018) הוא מכהן כמנכ"ל המוזיאון וכאוצר ראשי שלו. במקביל אצר פרויקט של הצבת פסלים ברחבי העיר אשדוד. בפרויקט זה השתתפו 28 אמנים שהציבו פסלים גדולים ברחבי העיר. כן אצר תערוכה לזיכרון של יצחק רבין, שנדדה בין בירות אירופאיות בהן: בון – גרמניה, פרג – צכיה, וינה – אוסטריה.
ב-1999 כיהן אהרונסון כאוצר הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה, בו הציג את פיליפ רנצר ושמחה שירמן. כן אצר תערוכה בדוברובניק – קרואטיה, תערוכה של ארבעה אמנים ישראליים ובנוסף מונה להיות אוצר התצוגה הישראלית בקרואטיה, הקרויה "מפגשים ים תיכוניים" ב-1999. בין התערוכות שנאצרו על ידו בתקופה זו: "הצילום שאיננו" (1996) - תערוכת צילום לזכרו של יצחק רבין שנרצח. התערוכה נדדה והוצגה בארמון הנשיאות בפראג בבנין הפרלמנט בבון – גרמניה ובבנין הפרלמנט בווינה – אוסטריה. כן תערוכה גדולה של דני קרוון וכן תערוכות לאסד עזי, אורית רף, תמי עמית, תערוכה קבוצתית בנושא דימוי האם באמנות הישראלית.
בשנת 1999 היה חבר בצוות ההיגוי לאקספו 2000, הנובר גרמניה.
בשנת 2000 מונה לחבר בצוות כתיבת 'חזון תרבות 2020' וכן כיו"ר הצוות לנושא "יחסי מרכז פריפריה" וחבר בצוות "שינוי מבנה ארגוני". בשנת 2002 התמנה לחבר במועצה החדשה לתרבות ואמנות, יו"ר הוועדה לקשרי חוץ וחבר בוועדה לבתי ספר לאמנות. בשנים 2004 - 2007 הופקד על התכנון המוזיאולוגי של מוזיאון היהלומים בבניין מכבי ברמת גן.
אהרונסון אצר עד היום (2018) קרוב לחמש מאות תערוכות והוציא קרוב ל-500 קטלוגים.
מאיר אהרונסון היה נשוי לנאוה מאז שנת 1971 ועד למותה בשנת 2019, מורה לתנועה בסטודיו למשחק ניסן נתיב אב לשניים וסב לארבעה מתגורר בשכונת אפקה, תל אביב.
צלבי העץ
צלבי העץ (בצרפתית: Les Croix de Bois) הוא סרט מלחמה צרפתי משנת 1932 שבוים ונכתב על ידי ריימונד ברנר, ומבוסס על רומן משנת 1919 שנכתב על ידי רולן דורז'לס.
עלילה
הסטודנט הפטריוטי דמצ'י מתגייס לצבא הצרפתי ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוא וחבריו חווים במהרה את מלחמת החפירות האימתנית הלא-נגמרת בשמפאן, שבה צריך להקים עוד ועוד צלבי עץ לבשר התותחים.
ג'ק אנטונוף
ג'ק מייקל אנטונוף (באנגלית: Jack Michael Antonoff; נולד ב-31 במרץ 1984) הוא זמר, כותב שירים ומפיק אמריקאי-יהודי. אנטונוף הוא הסולן של להקת האינדי בליצ'רס והגיטריסט והמתופף ש להקת פאן. בעברו גם היה הסולן של להקת האינדי רוק סטיל טריין. בנוסף לעבודתו עם להקות אלו אנטונוף גם שימש ככותב שירים ומפיק של אמנים רבים ביניהם טיילור סוויפט, לורד, לנה דל ריי, הצ'יקס ועוד. במהלך הקריירה שלו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב וזכה ב-8 פרסי גראמי, ביניהם פעמיים בפרס "מפיק השנה".
בנוסף לכך, הוא הקים פסטיבל מוזיקה בשם Shadow of The City אשר מתקיים בניו ג'רזי.
ראשית חייו
אנטונוף נולד ב-31 במרץ 1984 בניו ג'רזי כילד השני במשפחה בת 3 ילדים של שירה (וול) וריק אנטונוף. הוא אחיה הצעיר של מעצבת האופנה רייצ'ל אנטונוף ובנוסף הייתה לו אחות בשם שרה אך היא נפטרה מסרטן המוח, בגיל 13 כשאנטונוף היה בתיכון. אנטונוף אמר שהקריירה שלו הושפעה רבות ממנה בדרכים שונות.
אנטונוף הוא יהודי. הוא גדל בניו מילפורד בניו ג'רזי ובוודקליף לייק, ניו ג'רזי ולמד בבית הספר היסודי על שם סולומון שכטר.
בתיכון הוא ואחותו נסעו למנהטן כדי ללמוד בבית הספר המקצועי לילדים. במהלך שנת הלימודים השנייה שלו בתיכון הוא הקים להקת פאנק רוק עם כמה ילדים מבית הספר בשם "Outline" והם אף הוציאו מיני-אלבום על ידי חברת תקליטים של חבר בשנת 2000.
סטיל טריין
בשנת 2002 אנטונוף וחברו סקוט אירבי רניאר הקימו את הלהקה כאשר אנטונוף מונה להיות הסולן שלה. בהמשך הם צירפו את מטיאס גרובר בתור מתופף. בנוסף הם שכנעו שניים מחבריהם מלהקה אחרת לעזוב את הקולג' ולחבור אליהם. הלהקה השיגה חוזה עם חברת התקליטים "Drive-Thru Records". בעקבות כך הלהקה החלה להיות פופולרית בפסטיבלים.
פאן
בשנת 2008 נייט רוס החל בהקמת להקת פאן כאשר רוס הציע לאנטונוף להצטרף ללהקה. בעקבות כך הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנת 2009, Aim and Ignite. בהמשך היא הוציאה את אלבומה השני Some Nights, אשר היווה את הפריצה שלה. האלבום הגיע למעמד של פלטינה משולשת בארצות הברית ולמעמד זהב ומעלה בעוד 9 מדינות נוספות. מתוך האלבום יצא להיט הענק "We Are Young" אשר הגיע למעמד פלטינה או יותר ב-12 מדינות שונות (כולל מעמד יהלום בארצות הברית) ודורג כשיר ה-29 המצליח ביותר בארצות הברית בעשור השני של המאה ה-21 וכשיר ה-112 המצליח ביותר בהיסטוריית המדינה. שיר הנושא של האלבום גם הפך ללהיט ענק כאשר דורג בעשרים העליונים של מדינות רבות בעולם ובמצעדי סוף שנה של מדינות רבות ובנוסף גם הוכתר כשיר ה-396 מצליח ביותר בארצות הברית, שם הגיע למעמד של 7 פלטינות. השיר "Carry On" גם יצא כסינגל מתוך אותו אלבום והגיע למעמד פלטינה כפולה במדינה. זהו גם היה אלבומם האחרון של הלהקה.
בליצ'רס
בפברואר 2014, הכריז אנטונוף כי הוא מקים להקה חדשה בשם בליצ'רס אשר הוא יהיה הסולן שלה. אנטונוף אמר כי ההחלטה על הקמת ההרכב הגיע אחרי 10 שנים היה בהשראת חייהם של בני נוער בפרברים ובסרטיו של ג'ון יוז. שירי האלבום נכתבו בעיקר במחשב נייד בחדר המלון של אנטונוף בזמן שהיה בסיבות הופעות עולמי עם להקת פאן. השיר הראשון עם ההרכב היה השיר "I Wanna Get Better" אשר זכה לשבחים רבים.
רד הירס
ביוני 2016, הקים הרכב חדש בשם "רד הירס" ביחד עם ביחד עם היוצרים סאם דיו וסונווייב. ללהקה יצא לאור אלבום בכורה תחת שמם ב-16 באוגוסט אותה בהוצאת RCA.
טיילור סוויפט
אנטונוף היה שותף לכתיבה ולהפקה של שיר בשם "Sweeter than Fiction" שנכתב עבור הסרט "צ'אנס אחרון" ואותו ביצעה במקור טיילור סוויפט. את השיר כתב אנטונוף בדירה שלו לאחר ששאב השראה משיחה שהייתה לו עם סוויפט על מוזיקה שהם אהבו מסרט מסוים. אנטונוף החל להתכתב עם סוויפט באי-מייל והשניים החליפו רעיונות לגבי כתיבת השיר.
בנוסף השניים כתבו והפיקו את השירים "Out of the Woods", "I Wish You Would" ו-"You Are in Love" שנכנסו לאלבומה 1989. השיר "Out of the Woods" נכנס למקום ה-20 במצעד האמריקאי הרשמי והגיע למעמד פלטינה במדינה. האלבום עצמו הפך לאלבום המצליח ביותר של סוויפט ולאלבום הנמכר ביותר בארצות הברית בשנת 2014. סוויפט אמרה כי "You Are in Love" נכתב בהשראת קטע גיטרה אותו הקליט אנטונוף בטלפון שלו. סוויפט ששמעה את הקטע שאלה אותו אם היא יכולה לפתח את זה לשיר ובכך השניים החלו לעבוד על השיר עד שסיימו להכין אותו בשלמותו.
ב-2016 אנטונוף וסוויפט, ביחד עם סאם דיוו כתבו את השיר "I Don't Wanna Live Forever" שימש לפסקול של הסרט "חמישים גוונים של אופל", אותו בצעה סוויפט עם הזמר זאין מאליק ואותו הפיק אנטונוף עצמו. השיר הפך ללהיט ענק כאשר נכנס לעשרים העליונים של 35 מדינות שונות והגיע למעמד פלטינה או יותר ב-15 מדינות שונות.
בשנת 2017 יצא השיר "Look What You Made Me Do" אותו הפיקו וכתבו ביחד עם מספר אנשים נוספים. השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע לעשרים העליונים ב-42 מדינות שונות, הגיע למעמד פלטינה או יותר ב-10 מדינות שונות ולמעמד זהב ב-4 מדינות נוספות והתברג במצעדי סוף שנה של 14 מדינות שונות. הוא שימש בסופו של דבר כסינגל הראשון מתוך אלבומה השישי Reputation. בנוסף לשיר הזה אנטונוף וסוויפט כתבו והפיקו את השירים: "Getaway Car", "Dress", "This Is Why We Can't Have Nice Things", "Call It What You Want" ו-"New Year's Day" שנכנסו גם הם לאלבומה השישי. "Call It What You Want" הגיע למעמד זהב בארצות הברית. באופן כללי האלבום זכה להצלחה רבה כאשר מכר 4.5 מיליון עותקים נקיים, הגיע למעמד פלטינה או יותר ב-9 מדינות ולמעמד זהב בעוד 6 מדינות נוספות והוכתר כאלבום ה-62 המצליח ביותר בארצות הברית בעשור השני של המאה ה-21.
בשנת 2019 יצא אלבומה השביעי Lover, אשר אנטונוף היה שותף לכתיבה של 8 שירים מהאלבום והיה שותך להפקת 11 מהם (כולל שיר הנושא של האלבום שהתברג בעשרים העליונים של 19 מדינות והגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית והשיר "The Archer").
ב-2020 אנטונוף עבד עם סוויפט על אלבומה השמיני Folklore, ביחד עם ארון דסנר וסוויפט עצמה. אנטונוף היה שותף לכתיבה של 4 שירים באלבום ולהפקת 6 משירי מהאלבום. האלבום זכה להצלחה מסחררת כאשר נכון ל-5 באוקטובר 2020 מכירותיו עומדות על 4 מיליון עותקים ברחבי העולם (במכירות משולבות). בין שירי האלבום עליהם עבד אנטונוף ישנו השיר "Betty" שיצא כסינגל השלישי מהאלבום. באותה השנה יצא אלבומה התשיעי Evermore ובו היה שותף לכתיבה ולהפקת שניים משירי האלבום. האלבום זכה להצלחה כאשר מכר שבוע הבכורה שלו 329 אלף עותקים בארצות הברית במכירות משולבות.
לורד
בשנת 2017 יצא אלבומה השני של הזמרת לורד Melodrama אשר אנטונוף היה שותף לכתיבה ולהפקה של כמעט כל שירי האלבום, בין היתר גם את השיר "Green Light" אשר הגיע לעשרים העלונים ב-17 מדינות שונות והגיע למעמד זהב או יותר ב-9 מדינות שונות. האלבום זכה לשבחים כאשר דורג ברשימות סוף שנה רבות ובנוסף גם ברשימות סוף עשור בין היתר במקומות כמו ABC News, AllMusic, BBC, בילבורד, אנטרטיינמנט ויקלי, NME ועוד. בנוסף האלבום קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית אלבום השנה והגיע למעמד פטינה פכולה בניו זילנד. בנוסף אנטונוף גם הופיע בקליפ לשיר "Green Light" וליווה את לורד בהופעה שלה עם שיר נוסף באלבום.
באהבה, סיימון
בנוסף לעבודתו עם אמנים אחרים אנטונוף גם היה המפיק של הפסקול לסרט ב"באהבה, סיימון". בנוסף להקתו בליצ'רס עבדו איתו עם ארבעה שירים באלבום.
לנה דל ריי
אנטונוף היה שותף להפקת אלבומה השישי של הזמרת לנה דל ריי, . בין היתר הוא היה שותף להפקת השירים "Mariners Apartment Complex" ו-"Venice Bitch" שיצאו כסינגלים מתוך האלבום. האלבום זכה לשבחים ודורג ברשימות סוף שנה רבות ואף במספר רשימות סוף עשור. בנוסף גם היה מועמד לפרס אלבום השנה בטקס פרסי ה-VMA ובטקס פרסי הגראמי וזכה בפרס זה בטקס פרסי ה-NME.
פרויקטים אחרים
בנוסף לעבודתו עם אומנים אלו אנטונוף היה שותף לכתיבת השיר "Brave" של הזמרת שרה ברליס אשר הגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית. השניים הכירו דרך חברה משותפת. בריאיון לבילבורד סיפרה ברליס כי הם ישבו ביחד לארוחת בוקר יום אחד ובעקבות כך הם כתבו את השיר שעוסק באדם הנאבק בלהסתיר את זהותו המינית. השיר בנוסף גם שימש לקמפיין של חברת ווינדוז.
בשנת 2015 פרסם דרך גוגל פליי סדרת דוקו אודות להקת בליצ'רס. הסדרה כללה 6 פרקים שכל פרק היה 15 דקות. הסדרה כללה גם הופעות אורח של אנשים כמו לינה דנהאם, רוזי פרז, אוליביה ויילד ועוד.
בשנת 2017 יצא השיר "Beautiful Trauma" אשר שימש כסינגל השני של האלבום בעל באותו השם של הזמרת פינק אנטונוף כתב את השיר ביחד עם פינק והפיק אותו. בנוסף באותה שנה יצא האלבום Masseduction של הזמר St. Vincent's אשר אנטונוף היה שותף לכתיבת אחד השירים באלבום.
בשנת 2019 הוא השתתף בכתיבה ובהפקה של האלבום Arizona Baby, של הראפר קווין אבסטרקט.
שבחים
במהלך הקריירה שלו זכה אנטונוף ב-8 פרסי גראמי והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
גראמי
במהלך הקריירה שלו היה מועמד אנטונוף ל-20 פרסי גראמי מתוכם זכה ב-8, כולל פעמיים בפרס "מפיק השנה".
פרס סטלייט
פרס אשר ניתן על ידי האקדמיה לעיתונות. אנטונוף היה מועמד עד היום לשני פרסים: "השיר המקורי הטוב" ביותר בשנים 2018 ו-2019, כאשר בשנת 2018 זה היה על השיר "I Don't Wanna Live Forever" ובשנת 2019 על השיר "Strawberries & Cigarettes".
חיים אישיים
בשנת 2012 עזב את בית הוריו ועבר להתגורר עם אחותו בניו יורק. לאחר מכן הוא עבר להתגורר עם לנה דנהאם בברוקלין בתקופה בה השניים היו יחד. לאחר מכן דנהאם עזבה את הבית ונכון לדצמבר 2019 אנטונוף מתגורר עדיין בבית, שם גם יש לו אולפן להקלטת מוזיקה.
אנטונוף ודנהאם החלו לצאת יחד מאפריל 2012 ועד דצמבר 2017. לאחר מכן הם נפרדו והצהירו כי הפרידה הייתה "ידידותית". כשהיה בתיכון ניהל מערכת יחסים עם השחקנית סקרלט ג'והנסון אשר איתה למד באותו תיכון.
בשנת 2014 הוא דיבר על הרצון שלו להביא ילדים לעולם: "זה פשוט נראה כמו הדבר הכי כיף בעולם. מעולם לא פגשתי אנשים שיש להם ילדים והם לא הסתכלו עליי במבט של זה הדבר הכי גדול שקרה לי אי פעם. אני כבר בן 30, אני לא בן 24 או 22, אני לא בשלב שאני יכול לדבר על זה כאילו זה יהיה בעתיד, אני עכשיו כבר בעתיד."
בנוסף אנטונוף דיבר על ההתמודדות שלו עם דיכאון, חרדה והפרעה טורדנית-כפייתית. הוא אמר שבשביל להתמודד עם הדיכאון הוא פגש אנשים אחרים שסבלו מדיכאון וזה גרם לא לרגיש פחות מפוחד ולבד ובנוסף הוא לוקח תרופות שמסייעות לו להתמודד נגד חרדה. בנוסף הוא סובל ממיזופוביה בעקבות דלקת ריאות שחלה בה ב-2011. אנטונוף טען כי הרופא שלו אמר לו לשות ריצה באופן יומי על מנת להתמודד עם הבעיה אך הוא סירב לכך.
יורוקאפ (נשים)
יורוקאפ נשים (באנגלית: FIBA EuroCup Women), או בשמו הקודם גביע רונקטי, הוא טורניר כדורסל נשים אירופי, המאורגן על ידי פיב"א. הטורניר נחשב כיום כשני בחשיבותו באירופה אחרי היורוליג.
ארתור מיין
ארתור מיין (באנגלית: Arthur Meighen; 16 ביוני 1874 – 5 באוגוסט 1960) היה עורך דין ופוליטיקאי קנדי שכיהן כראש ממשלת קנדה, התשיעי במניין מאז איחוד קנדה, בשתי תקופות כהונה: הראשונה מיולי 1920 ועד דצמבר 1921 והשנייה מיוני עד ספטמבר 1926. הוא שימש כמנהיג המפלגה השמרנית של קנדה בין השנים 1920 – 1926 ושוב, בין השנים 1941 – 1942.
מיין נולד במחוז הכפרי של פרת' שבאונטריו. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת טורונטו ולאחר מכן המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים אוסגוד. לאחר שהוסמך כעורך דין עבר לעיירה פרוטאג' לה פריירי שבמניטובה. ב-1908 הוא נבחר לבית הנבחרים הקנדי כשהיה בן 34 וב-1913 הוא מונה כשר בקבינט של רוברט בורדן. בממשלת בורדן שימש מיין כפרקליט המדינה (1917-1913), מזכיר המדינה (1917), שר המכרות (1917; 1920-1919), שר הפנים (1920-1917) והמפקח הכללי לענייני האינדיאנים (1920-1917).
ב-1920 ירש מיין את בורדן כמנהיג המפלגה השמרנית וכראש הממשלה, הראשון מבין ראשי ממשלת קנדה שנולד לאחר איחוד קנדה והיחיד עד כה שנבחר מטעם מחוז בחירה במניטובה. בבחירות של 1921 הוא נחל תבוסה קשה מידי המפלגה הליברלית בראשותו של ויליאם ליון מקנזי קינג. בבחירות ביניים שנערכו ב-1922 הוא נבחר מחדש לפרלמנט והמשיך להיות מנהיג האופוזיציה. בבחירות של 1925 היו חסרים למפלגתו שמונה מושבים בלבד כדי להצליח ולהשיג רוב להרכבת ממשלה.
תקופת כהונתו השנייה הקצרה של מיין כראש הממשלה הגיעה בעקבות "פרשת בינג קינג" והוא מונה לתפקיד בעקבות סירובו של מקנזי קינג לעריכת בחירות ובקשתו להתפטר. עד מהרה הוא הובס בהצעת אי-אמון שבעקבותיה נערכו בחירות כלליות שבהן איבדו השמרנים 24 מושבים וכל סיכוי להרכבת ממשלה.
לאחר הפסדו בבחירות 1926 התפטר מיין מתפקידו כמנהיג המפלגה ופרש מהחיים הפוליטיים כדי לשוב לעיסוקו בעריכת דין. ב-1932 הוא מונה כחבר הסנאט הקנדי ובתקופת כהונתו של ריצ'רד בדפורד בנט הוא שימש כמנהיג סיעת ממשלה בסנאט וכשר בלי תיק עד 1935. ב-1941, כשהיה בן 67, היה מיין שוב למנהיג המפלגה השמרנית, זאת בעקבות התפטרותו של רוברט מניון. הוא ניסה להיבחר שוב לבית הנבחרים בבחירות ביניים שנערכו במחוז הבחירה של יורק דרום, אך הפסיד בהן וזמן קצר לאחר מכן התפטר שוב מתפקידו כמנהיג המפלגה השמרנית.
ראשית חייו
ארתור מיין נולד בחווה ליד העיירה אנדרסון שבמחוז פרת', אונטריו לאביו ג'וזף מיין ולאמו מרי ג'יין בל. הוא התחנך בבית הספר היסודי בלנשארדף שבעיירה, שם בנוסף להיותו נכדו של מנהל בית הספר הוא היה תלמיד מצטיין ששימש כדוגמה לחבריו. ב-1892, בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר התיכון במכון האוניברסיטאי סנט מרי, שלימים היה לבית הספר הציבורי נורת' וורד בסנט מרי (וכיום קרוי על שמו של מיין), הוא נבחר כמזכיר האגודה הספרותית והצטיין בפעילותו באגודת הדיבייט של בית ספרו בתקופה שהצטיינות בתחום זה הייתה ערובה למוניטין גבוה. הוא היה המצטיין בכיתתו במתמטיקה, אנגלית ולטינית.
לאחר סיום לימודיו בתיכון הוא החל ללמוד בקולג' האוניברסיטה של אוניברסיטת טורונטו, שם ב-1896 הוא קיבל תואר שני במתמטיקה, ושוב היה מצטיין בכיתתו. בתקופת לימודיו הוא הכיר את ויליאם ליון מקנזי קינג וכבר אז היה ליריבו. השניים, שלימים היו ראשי ממשלה, לא הסתדרו זה עם זה כבר מראשית היכרותם. לאחר מכן הוא סיים לימודי משפטים בבית הספר למשפטים על שם אוסגוד (Osgoode) של אוניברסיטת יורק.
ב-1904 נשא מיין לאישה את איזבל פוקס ויחד הם הביאו לעולם שני בנים ובת אחת.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1908, כאשר היה בן 34, נבחר מיין לראשונה לבית הנבחרים של קנדה מטעם מחוז הבחירה של פרוטאג' לה פריירי, שם הביס את מי שייצג קודם לכן את המחוז, ג'ון קרופורד. ב-1911 ניצח מיין פעם נוספת בבחירות, הפעם כחבר מפלגת השלטון החדשה. ב-1913 הוא ניצח שוב בבחירות לאחר שמונה לתפקיד פרקליט המדינה (Solicitor General) בממשלתו של רוברט בורדן.
שר בממשלה
מיין שימש בתפקיד פרקליט המדינה מיוני 1913 ועד אוגוסט 1917, אז הוא התמנה לתפקיד שר המכרות ומזכיר המדינה (השר האחראי על הקשרים בין קנדה לממשלת בריטניה). ב-1917 הוא היה אחראי בעיקר על יישום מדיניות גיוס החובה, כתוצאה ממשבר הגיוס שהתחולל באותה שנה. ראויה לציון היא החלטת הממשלה לאפשר זכות הצבעה לתומכי גיוס החובה (חיילים ובני משפחותיהם), במקביל לשלילת זכות ההצבעה ממתנגדים אפשריים למדיניות גיוס החובה, כמו מהגרים. באוקטובר 1917 מונה מיין לתפקיד חדש, הפעם כשר הפנים והמפקח הכללי על ענייני האינדיאנים.
בבחירות הכלליות שנערכו בדצמבר אותה שנה הוא נבחר מחדש. בבחירות אלה ממשלת האיחוד של בורדן הביסה את המפלגה הליברלית שבאופוזיציה בהנהגתו של וילפריד לורייה על רקע סוגיית הגיוס.
כשר הפנים ניהל מיין בפרלמנט את החקיקה הרחבה ביותר שהתקיימה מעולם בפרלמנט כלשהו באימפריה הבריטית: מיזוג של מספר חברות רכבת פושטות רגל לחברת הרכבת הלאומית של קנדה, שקיימת עד היום.
ב-1919, כשר המשפטים בפועל וכבכיר נציגי מניטובה בממשלתו של בורדן, סייע מיין לדכא את השביתה הכללית בויניפג. זמן קצר לאחר סיום השביתה, הוא הפעיל את סעיף 98 בחוק הפלילי שאסר על הקמת התאגדויות שנחשבו כמסיתות. אף על פי שלעיתים קרובות נמתחה על מיין ביקורת על ידי ההיסטוריונים על פעולותיו להעמדה לדין של מנהיגי השביתה, למעשה הוא דחה דרישות שהתביעות יוגשו על ידי הממשלה הפדרלית כאשר ממשלת מניטובה סירבה לעשות כן. ביום האחרון של 1920 מונה מיין שוב כשר המכרות.
כהונה ראשונה כראש הממשלה
ב-10 ביולי 1920 היה מיין למנהיג המפלגה השמרנית והמפלגה היוניוניסטית ומונה כראש ממשלת קנדה לאחר שבורדן התפטר וויליאם תומאס וייט דחה את הזמנתו של המושל הכללי להרכיב ממשלה. תקופת כהונתו הראשונה של מיין כראש הממשלה ארכה כשנה וחצי.
מיין התמודד בבחירות של 1921 כמנהיג המפלגה הליברלית לאומית והשמרנית בניסיון לשמור על הברית עם הליברלים שתמכו בממשלת האיחוד שהוקמה בתקופת מלחמת העולם הראשונה. אף על פי כן, מעשיו להנהגת גיוס החובה פגעו בתמיכה במפלגה בקוויבק, שהייתה ממילא כבר חלשה, בעוד שהשביתה הכללית בוויניפג ומחירי התוצרת החקלאית פגעו באהדה כלפיו הן בקרב מעמד העובדים ובן בקרב המגזר החקלאי. המפלגה הובסה על ידי הליברלים בהנהגתו של ויליאם ליון מקנזי קינג. מיין איבד את מושבו בפרלמנט במחוז הבחירה שלו והמפלגה הפכה לשלישית בגודלה אחרי המפלגה הפרוגרסיבית שאך הוקמה.
באופוזיציה
על אף העובדה שמפלגתו הייתה לשלישית בגודלה, היה מיין למנהיג האופוזיציה, לאחר שהפרוגרסיביים דחו את ההצעה להיות האופוזיציה הרשמית. שלא כמו לורייה ובורדן, שביניהם הייתה מערכת יחסים עם כבוד הדדי, שררה בין מיין לבין קינג מערכת יחסים של חוסר אמון ועוינות. מיין התייחס בזלזול לקינג וכינה אותו בכינוי "רקס" (כינויו מתקופת לימודיהם באוניברסיטה) וראה בו אדם חסר מצפון. קינג התייחס למיין כאל שמרן בלתי מתפשר שהיה נכון להרוס את השקט החברתי של קנדה לאחר האירועים הטראומטיים של המלחמה. יריבותם המרירה והבלתי וותרנית הייתה ככל הנראה הנבזית ביותר בהיסטוריה של הפוליטיקה הקנדית.
תקופת כהונתו של מיין כמנהיג האופוזיציה עמדה בעיקר בסימן התגובה שלו למשבר צ'נקלה, שבו שר המושבות הבריטי, וינסטון צ'רצ'יל, הדליף לעיתונות שהדומיניונים יקראו לסייע לכוחות הבריטיים בצ'נקלה שבטורקיה. כשבאותה עת היה הפרלמנט בפגרה, סירב קינג להתחייב לפעולה ללא אישור הפרלמנט וטען שהעניין לא חשוב דיו כדי לכנס את הפרלמנט. מיין גינה בחריפות את הצהרתו של קינג, וציטט את ראש הממשלה לשעבר, וילפריד לורייה, שאמר: "כאשר קריאתה של בריטניה מגיעה, אזי על קנדה לומר 'מוכנים, כן אנו מוכנים, אנו עומדים לצדך'". המשבר נרגע תוך כמה ימים, עוד לפני שבקשה כזו הגיעה ובעקבותיו נפלה ממשלתו של ראש ממשלת בריטניה, דייוויד לויד ג'ורג'. מיין נותר עם מוניטין של מי שמוכן לתמוך באינטרסים הבריטים באופן עיוור.
מיין והשמרנים נחלו ניצחון שלא היה חד משמעי בבחירות הכלליות של 1925. קינג, שכיהן אז כראש הממשלה, בחר להבטיח את אמון הבית בו באמצעות ברית בלתי רשמית עם הפרוגרסיביים. מיין גינה את קינג על כך שנאחז במשרתו כמו "לובסטר הנאחז בצבתותיו".
כהונה שנייה כראש הממשלה
לאחר חשיפת שערוריית השוחד במחלקת המכס, היה קינג על סף איבוד אמונו של בית הנבחרים. לפני ההצבעה ביקש קינג מהמושל הכללי, הלורד בינג, לפזר את הפרלמנט.
בינג, בהאמינו שהבקשה בלתי ראויה, בהתחשב בזמן הקצר שחלף מאז הבחירות, ובראותו את מספר חברי הפרלמנט שיתמכו במיין ואת הסיכויים הקלושים של קינג לזכות באמון הבית, ניצל את זכותו על פי החוק וסירב לבקשתו. לקינג לא הייתה ברירה והוא התפטר מתפקידו כראש הממשלה. מיין, שהבטיח לעצמו את תמיכת הפרוגרסיביים שבאופוזיציה, הוזמן על ידי בינג להרכיב ממשלה חדשה וקיבל את ההזמנה.
בשל האפשרות של אי קבלת אמון בית הנבחרים, ייעץ מיין לבינג למנות את השרים במעמד של "שרים בפועל", כדי להימנע מהצורך להתמודד בבחירות ביניים כפי שחייבה אז החוקה. קינג ניצל את הטכניקה הזאת כדי ללעוג לממשלה והוסיף והאשים את מיין שהוא פעל בחוסר אחריות כאשר נעתר להזמנתו של בינג להתמנות כראש הממשלה, ובכך גייס את תמיכתם של הפרוגרסיביים להפיל את הממשלה. שלושה ימים לאחר הקמת ממשלת מיין היא נפלה בהצבעת אי-אמון על רקע מינוי "השרים בפועל". מבלי שיראה לעין חבר פרלמנט אחר שיוכל להשיג את אמון הבית, הכריז בינג על עריכת בחירות חדשות.
התנהלותו של בינג זכתה לכינוי פרשת בינג קינג. עד היום נמשך הוויכוח אם קינג לא כיבד את זכותו החוקתית של המושל הכללי לסרב לבקשתו של ראש הממשלה להכרזה על בחירות, או אם בינג התערב בענייני הפרלמנט הקנדי כמנהיג בלתי נבחר והפר את העיקרון של ממשלה נבחרת ואת המסורת ארוכת השנים של חוסר מעורבות.
אף על פי שמינויו של מיין כראש הממשלה העניק לשמרנים שליטה על מנגנון הבחירות, חולשתם בקוויבק ובמערב קנדה המשיכה ומיין התמודד מול התקפותיהם של מקנזי קינג והליברלים על כך שקיבל את הזמנתו של בינג להרכיב ממשלה. אף על פי שהשמרנים זכו באחוזים גבוהים מכלל קולות הבורחים, הם איבדו את השלטון בעקבות זכייתם של הליברלים ברוב המושבים בבית הנבחרים ועלה בידם להקים ממשלת מיעוט יציבה עם תמיכתם של הפרוגרסיביים. מיין עצמו הובס שוב במחוז הבחירה שלו, לאחר שייצג אותו במשך שלושה חודשים בלבד.
זמן קצר לאחר הודיע מיין על התפטרותו ממנהיגות המפלגה השמרנית, אף על פי שבמהלך נאומו בוועידת המפלגה היה ברור שהוא מנסה לשלהב את החברים כדי להיבחר מחדש. לאחר מכן הוא עבר לטורונטו, שם חזר לעסוק בעריכת דין.
חבר הסנאט
ב-1932 מונה מיין כחבר הסנאט הקנדי בהמלצתו של מי שכיהן אז כראש הממשלה מטעם השמרנים, ריצ'רד בדפורד בנט. עד אוקטובר 1935 הוא שימש כמנהיג סיעת הממשלה בסנאט וכשר בלי תיק. לאחר מכן, ועד התפטרותו מהסנאט בינואר 1942 הוא שימש כמנהיג האופוזיציה בסנאט.
שובו למנהיגות המפלגה
בסוף 1941 נבחר מיין פה אחד על ידי וועידת המפלגה השמרנית לכהן שוב כמנהיגה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא קיבל את מנהיגות המפלגה ב-13 בנובמבר אותה שנה וניהל מערכה בעד גיוס חובה לשירות מעבר לים, צעד שקודמו בתפקיד, רוברט מניון, התנגד לו. כמנהיג המפלגה הוא המשיך לתמוך בקיומה של ממשלת אחדות לאומית בשיתוף כל המפלגות, מהלך שבו תמכה המפלגה בבחירות הכלליות של 1940.
מיין שלא החזיק במושב בבית הנבחרים, התפטר ב-16 בינואר 1942 מהסנאט והתמודד בבחירות ביניים במחוז הבחירה של דרום יורק שבטורונטו. מועמדותו זכתה לתמיכה בלתי צפויה מראש ממשלת אונטריו, מיטצ'ל הפבורן. צעדו זה של הפבורן זירז את תום כהונתו כראש ממשלת הפרובינציה ובכל מקרה לא העניק למיין תמיכה בת קיימא בקרב ציבור הבוחרים. הליברלים לא הציגו מועמד בבחירות ביניים אלו, זאת על פי המוסכמה המקובלת שעל פיה היה נהוג לאפשר למנהיג האופוזיציה לזכות במושב בבית הנבחרים במקרה שהוא לא מכהן בו. אף על פי כן, מתוך שנאה עמוקה למנהיג המפלגה השמרנית ומתוך מחשבה שחזרתו לבית הנבחרים של מיין, שהיה ידוע כתומך בגיוס החובה, תצית מחדש את להבות הוויכוח על סוגיה זו, דאג מקנזי קינג שמועמד מפלגת הפדרציה השיתופית של הדומיניון, ג'וזף נוסוורת'י, יתמודד במחוז הבחירה וכתוצאה מכך בבחירות שנערכו ב-9 בפברואר 1942 הובס מיין.
כשמנהיג המפלגה נמצא מחוץ לבית הנבחרים, נחלשה המפלגה השמרנית יותר ויותר. מיין המשיך להיאבק למען הנהגתו המידית של גיוס חובה כחלק מהמלחמה הכוללת שהתנהלה במהלך האביב והקיץ של אותה שנה, אך חדל מניסיונותיו לזכות מחדש במושב בבית הנבחרים. בספטמבר קרא מיין לוועידת המפלגה להרחיב את משיכתה של המפלגה בציבור. עדיין לא היה ברור אם הוא ביקש שמנהיגותו תאושר מחדש או שהמפלגה תבחר את יורשו. עם התקרב הוועידה, דיווחו מקורות בעיתונות שמיין פנה לראש ממשלת מניטובה, חבר המפלגה ג'ון בראקן, שיקבל על עצמו את מנהיגות המפלגה וכן שהמפלגה תאמץ את קבלת מדיניות מדינת הרווחה. ב-9 בדצמבר 1942 הכריז מיין בנאומו המרכזי בוועידה שהוא לא מציג את מועמדותו כמנהיג המפלגה, ובסופו של דבר בחרה המפלגה בבראקן כמנהיג החדש ושינתה את שמה ל"מפלגה הפרוגרסיבית שמרנית של קנדה".
פרישתו, מותו ומורשתו
בעקבות פרישתו השנייה מן החיים הפוליטיים, שב מיין לעסוק בעריכת דין בטורונטו. ארתור מיין מת מאי-ספיקת לב בגיל 86 ב-5 באוגוסט 1960. הוא נטמן בבית הקברות שבסנט מרי שבאונטריו, ליד מקום הולדתו. תקופת פרישתו הייתה הארוכה ביותר מכל ראשי ממשלת קנדה, 33 שנים ו-315, עד שבינואר 2014 עקף אותו ג'ון קלארק.
ב-1961 הוציא דואר קנדה בול הנושא את דמותו. באותה שנה הוא הוסף לרשימת האישים בעלי חשיבות היסטורית לאומית של מועצת האתרים ההיסטוריים של קנדה. על שמו נקראו בתי ספר בפרוטאג' לה פריירי ובסנט מרי, הר ברכס הרי קריבו שבקולומביה הבריטית, אי בצפון-מערב נונאווט, ספרייה ואחד מבנייני הממשלה בטורונטו וגנים בסטרטפורד שבאונטריו.
הפרופסור לחינוך מאוניברסיטת וינדזור, אונטריו, לארי א. גלספורד, סיכם את דמותו של מיין: "ברשימה שלי בה דירגתי את ראשי ממשלת קנדה על פי הישגיהם בתקופת כהונתם, ארתור מיין לא מדורג במקום גבוה".
בשנת 1925 אמר מיין שהתוצאה המבורכת ביותר של מלחמת העולם הראשונה הייתה הצהרת בלפור.
עכשיו קרוב
עכשיו קרוב הוא פזמון עברי אשר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל, הופק על ידי רייכל בשיתוף עם גלעד שמואלי ובוצע על ידי תמיר נחשון. השיר יצא לאור בינואר 2013 כסינגל הראשון מתוך האלבום החמישי של הפרויקט של עידן רייכל, רבע לשש, אשר זכה במעמד "אלבום פלטינה מרובעת". השיר זכה במקום השישי במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' ובמקום השני במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ, מיד אחרי שיר נוסף מתוך האלבום רבע לשש, "בלילה".
יוסי חרסונסקי העניק ביקורת חיובית לשיר ונתן לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
השיר זכה לקאבר בביצוע הזמרת הקובנית דנאי סוארס בשם "Closer Now" אשר כולל דגימה מתוך השיר המקורי, הקאבר נכנס לאלבומה השני של סוארז, Palabras Manuales.
כריסטיאן אלדיארן
כריסטיאן אלדיארן (באיסלנדית: Kristján Eldjárn; נהגה: ; 6 בדצמבר 1916 – 14 בספטמבר 1982) היה פוליטיקאי איסלנדי, נשיא איסלנד השלישי, שכיהן בתפקידו זה בין השנים 1968–1980.
ביוגרפיה
נולד לפורארין אלדיארן וסיגרון סיגורירטרדוטיר, למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן ולימד באוניברסיטת איסלנד. התזה שלו עסקה בקבורה הפגאנית באיסלנד. מלבד תפקידי ההוראה שלו שימש גם כאוצר במוזיאון הלאומי של איסלנד, אותו ניהל בהמשך עד להיבחרו לנשיאות איסלנד ב-1968. בשנתיים האחרונות לפני בחירתו, הגיש אלדיארן שורה של תוכניות טלוויזיה חינוכיות על ההיסטוריה האיסלנדית דרך הצגת מוצגים מאוסף המוזיאון הלאומי. תוכניות אלו ששודרו בערוץ הטלוויזיה הלאומית האיסלנדית זכו להצלחה והפכו אותו לדמות מוכרת לקראת ההתמודדות בבחירות לנשיאות.
בתחילת המירוץ לנשיאות הוביל המתמודד מולו בסקרי דעת הקהל, גונאר תורודסן, בהפרש ניכר, אך למעשה זכה אלדיארן ב-65.6% מקולות הבוחרים, כשאחוז ההצבעה עומד על 92.2%. הוא נבחר מחדש ב-1927 וב-1976, ללא מתמודדים מולו, ולקראת הבחירות של 1980 החליט שלא לרוץ לכהונה נוספת ולהקדיש את שארית חייו לעבודתו האקדמית.
בנו פורארין אלדיארן, הוא משורר וסופר פופולרי באיסלנד, המתמחה בסוגת הסיפור הקצר. בתו סיגרון גם היא סופרת ומאיירת של ספרי ילדים.
גאורגיוס פאפאיאניס
גאורגיוס פאפאיאניס (ביוונית: Γιώργος Παπαγιάννης) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הסנטר בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
פריסטרי אתונה (2012–2013)
פאפאיאניס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פריסטרי ב-5 בינואר 2012, בגיל 14, במשחק ליגת העל היוונית נגד פנאתינאיקוס, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בליגה היוונית. הוא שיחק בכל עונת 2012/13 בפריסטרי.
פנאתינאיקוס (2014–2016)
ב-25 ביוני 2014, פאפאיאניס חתם בפנאתינאיקוס על חוזה רב-שנתי עם אופציה שאפשרה לו לעזוב את הקבוצה למכללה בארצות הברית במהלך קיץ 2015. פאפאיאניס, שנחשב לאחד מהכישרונות הצעירים עם הפוטנציאל הגדול באירופה, קיבל הצעות למלגות מ-17 מכללות, כולל קונטיקט, אריזונה, טמפל, קרוליינה הצפונית, אורגון, סנט ג'ונס וקנטקי. ב-8 ביולי 2015, פורסם כי פאפאיאניס בחר להמשיך לשחק בפנאתינייקוס. חוזהו של בפנאתינאיקוס כלל אופציית רכישה של חצי מיליון אירו.
פאפאיאניס זכה עם קבוצתו בגביע היווני ב-2015 ו-2016 ושיחק בשישה משחקים עם במהלך עונת 2015/16 ביורוליג, שם העמיד ממוצעים של 1.5 נקודות ו-1.7 ריבאונדים למשחק, ב-5 דקות. בעונת 2015/16 בליגה היוונית הוא העמיד ממוצעים של 6.5 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק ב-11.5 דקות למשחק, כששיחק ב-23 משחקים.
סקרמנטו קינגס (2016–2018)
באפריל 2016, פאפאיאניס נרשם לדראפט ה-NBA של 2016, כשהתחזיות היו שיבחר כבחירת סיבוב שני או סוף סיבוב ראשון. עם זאת, ב-23 ביוני, פאפאיאניס נבחר במקום ה-13 על ידי פיניקס סאנס, והפך לשחקן היווני שנבחר הכי גבוה בדראפט אי פעם. זכויותיו הועברו מאוחר יותר לסקרמנטו קינגס בליל הדראפט, וביולי, הוא הצטרף לקינגס לליגת הקיץ 2016. ב-15 ביולי 2016, הוא חתם על חוזה הרוקי שלו עם הקינגס. ב-5 בנובמבר 2016, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA בהפסד 117–91 למילווקי באקס, ורשם 2 נקודות וריבאונד אחד ב-6 דקות מהספסל. ב-18 במרץ 2017, הוא השיג את הדאבל-דאבל הראשון שלו עם 14 נקודות ו-11 ריבאונדים בהפסד של הקינגס 110–94 לאוקלהומה סיטי ת'אנדר. במהלך עונת הרוקי שלו הוא נשלח פעמים רבות לקבוצת ליגת הפיתוח של הקינגס, רינו ביגהורנס. ב-8 בפברואר 2018, פאפאיאניס נחתך מהסגל על ידי הסקרמנטו קינגס.
חזרה לפנאתינאיקוס (2018-הווה)
ב-20 ביולי 2018, פאפאיאניס חזר רשמית לפנאתינאיקוס, לאחר שחתם על חוזה עם הקבוצה ל-3 שנים, עם אופציה ל-2 נוספות לשיקול דעת הקבוצה. החוזה כלל גם אופציית יציאה ל-NBA, לאחר השנה השלישית לחוזה.
נבחרת יוון הצעירה
עם נבחרת יוון הצעירה עד גיל 16, פאפאיאניס שיחק באליפות אירופה עד גיל 16 2012, והוביל את הטורניר בחסימות. הוא גם שיחק עם יוון בגביע העולם עד גיל 16 של התאחדות הכדורסל הטורקית בסקריה, טורקיה, שם עזר ליוון לזכות במדליית הזהב. הוא שיחק גם באליפות אירופה עד גיל 16 של פיב"א 2013, שם זכה במדליית הארד ונבחר לחמישיית הטורניר, לאחר ששוב הוביל את הטורניר בחסימות.
פאפאיאניס שיחק גם בגביע העולם עד גיל 19 2015, ובאליפות אירופה עד גיל 18 2015, שם נבחר לחמישיית הטורניר.
נבחרת יוון הבוגרת
פאפאיאניס זומן לראשונה לנבחרת יוון הבוגרת בכדורסל ב-2017. הוא שיחק עם יוון ביורובאסקט 2017, ובמוקדמות גביע העולם של 2019.
מבוך תירס
מבוך תירס הוא מבוך העשוי כולו משדה תירס אשר נכבשו בו שבילים בצורות שונות כדי ליצור את המבוך. מבוך התירס הראשון הוקם באנוויל שבפנסילבניה. מבוכי התירס הפכו לאטרקציית תיירים פופולרית בצפון אמריקה, והם מהווים מקור הכנסה נוסף לחוות חקלאיות, כאשר פעמים רבות הם משולבים עם אטרקציות נוספות כגון פינות חי, אזורי פיקניק ועוד. מבוכי תירס רבים מעוצבים בהשראת נושא או רעיון מסוים, וחלקם אף מעוצבים בדמותם של דמויות מפורסמות מסרטים ומספרים. רוב מבוכי התירס מסתיימים במרכז המבוך או מובילים אל היציאה אשר נמצאת בשולי המבוך. מבוך התירס הגדול ביותר נמצא בדיקסון שבקליפורניה.
חייא פונטרימולי
הרב חייא פונטרימולי (נפטר ב-א' בחשון ה'תקצ"ב) היה רב, פוסק ודיין באזמיר, מחבר שו״ת צפיחת בדבש.
תולדותיו
נולד באזמיר שבטורקיה לרבי בנימין פונטרימולי, מחבר ספר שבט בנימין על הלכות שחיטה ודיני שטרות, אותו הביא לדפוס הרב חייא. שימש כסופר בית הדין של רבי יצחק מאיו. כיהן כדיין בבית הדין של רבי רפאל יוסף חזן, מחבר שו"ת חקרי לב. פסקיו מוזכרים רבות בספרי האחרונים שלאחריו, וביניהם החבי"ף, רבי אברהם פלאג'י, רבי יוסף חיים מבבל , וכן מופיע רבות בספרי הרב עובדיה יוסף והרב יעקב חיים סופר.
רבי חיים פאלאג'י מעיד עליו:
גם חתנו, רבי נסים אברהם אשכנזי, כתב עליו בהספדו:
משפחתו
בנו הגדול, חיים ישעיה פונטרימולי, המכונה מירקאדו, נפטר במגפה בשנת תקע"ד. ר' חייא שמואל פונטרימולי, מחבר הספר חסד ומשפט (איזמיר תרס"ח), היה נכדו.
בנו השני, רבי חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר.
חתנו היה רבי נסים אברהם אשכנזי.
ספרו
שו״ת צפיחת בדבש (שאלוניקי תר"ח) תשובות וחקירות בנושאי אורח חיים ויורה דעה. הספר נערך על ידי בנו, רבי חיים בנימין. יצא במהדורת צילום בחלוקה חדשה לשני חלקים בכסלו התשנ"ז באשדוד, ובמהדורה מוקלדת מחדש ומוגהת בהוצאת מכון הכתר בסוף ספר פתח הדביר (חלק ד'). הספר נשרף בשריפה שהתרחשה באזמיר, כפי שמתאר בנו בהקדמתו לספר:
טראק רובינסון
לאונרד יוג'ין "טראק" רובינסון (באנגלית: Leonard Eugene "Truck" Robinson; נולד ב-4 באוקטובר 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1985. הכינוי "טראק" (שמשמעותו באנגלית "משאית") הוענק לרובינסון בשל מבנה גופו המאסיבי וסגנון המשחק הפיזי שאפיין אותו. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים של 15.5 נקודות, 9.4 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות
רובינסון נולד וגדל בעיר ג'קסונוויל שבפלורידה. בין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת המדינה של טנסי, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.3 נקודות ו-13.5 ריבאונדים למשחק. בעונתו השלישית, בה ממוצעיו הגיעו ל-25.7 נקודות ו-17.6 ריבאונדים למשחק, הוביל את קבוצתו למעמד גמר הדרג השני בליגת ה-NCAA (NCAA Division II Championship).
קריירה ב-NBA
בדראפט ה-NBA לשנת 1974 נלקח רובינסון בבחירה ה-22 על ידי קבוצת וושינגטון בולטס. בעונת הרוקי שימש כמחליפם מהספסל של שחקני האולסטאר וס אנסלד ואלווין הייז, ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר ה-NBA בו הפסידה לגולדן סטייט ווריורס. בעונתו השלישית בוושינגטון שדרג את תפוקתו הממוצעת ל-16.0 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, אך בעקבות עומס בקו הקדמי של הקבוצה נשלח באמצע העונה לאטלנטה הוקס, בתמורה לרכז טום הנדרסון. כשחקן ההוקס רשם רובינסון שיפור נוסף עם ממוצעים של 22.4 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק עד סוף העונה, שבסיומה עזב את הקבוצה.
לקראת עונת חתם על חוזה בניו אורלינס ג'אז, במדיה רשם את עונתו הטובה בקריירה עם ממוצעי שיא של 22.7 נקודות ו-15.7 ריבאונדים למשחק. באותה עונה השתתף במשחק האולסטאר ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה לאחר שהוביל את כל שחקני הליגה בממוצעי דקות למשחק (44.4) וזכה בתואר מלך הריבאונדים (15.7). בעונה העוקבת המשיך רובינסון להציג יכולת גבוהה לצד כוכב הקבוצה פיט מרוויץ', אך באמצע העונה נשלח בטרייד לפיניקס סאנס לאחר שהג'אז צירפו את הפאוור פורוורד ספנסר הייווד. בחציה השני של העונה קלע 16 נקודות בממוצע למשחק ועזר לפיניקס להעפיל לגמר המערב, בו הפסידה לסיאטל סופרסוניקס בתוצאה 3–4. בשלוש העונות הבאות התבסס כחלק משלד הקבוצה המוביל בפיניקס, לצד וולטר דייוויס, אלבן אדמס ופול וסטפאל (ולאחר מכן דניס ג'ונסון), והעפיל עם הסאנס לשלב חצי גמר המערב במשך שלוש עונות רצופות (–).
לאחר שלוש וחצי עונות בפיניקס, במהלכן העמיד ממוצעים של 18.1 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, נשלח בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה למוריס לוקאס. בניו יורק חזר רובינסון לשחק תחת המאמן יובי בראון, אשר אימן אותו באטלנטה, אך בשתי עונותיו כשחקן הניקס צנחה תפוקתו לכ-10 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק, ולאחר שני משחקים בעונת פרש ממשחק, בגיל 33.
אבוקדו מטוגן בשמן עמוק
אבוקדו מטוגן בשמן עמוק היא מנה שמוכנת מאבוקדו שמצופה בפירורי לחם או בבלילה ומטוגן בשמן עמוק. לפעמים משתמשים בפירורי לחם בסגנון יפני "פנקו". את המנה אפשר למלא בבשרים, גבינות ומרכיבים אחרים. האבוקדו בתוך הלחם או הבלילה עלול להימס לאחר שהטיגון העמוק מתרחש. מנת אבוקדו מטוגן עם ביצה הנמצאת בתוך האבוקדו נחשבת ארוחת בוקר. אבוקדו מטוגן משמש גם כמרכיב עיקרי בטאקו אבוקדו מטוגן, כמרכיב נוסף או תוספת לטאקו, ולפעמים כתוספת להמבורגר.
צ'יפס אבוקדו
צ'יפס אבוקדו הוא סוג של מנת צ'יפס המוכנת באמצעות אבוקדו במקום תפוחי אדמה. האבוקדו פרוס בדרך כלל לרצועות, מצופה פירורי לחם או בלילה, ואז מטוגן בשמן עמוק. הלחם או הבלילה עשויים להיות מתובלים, וניתן לפזר מלח על המנה לאחר הטיגון עמוק. לעיתים הוא מוגש כמתאבן, וייתכן שילווה במטבל. אפשר להכין צ'יפס אבוקדו גם על ידי אפייה. בצ'יפס אבוקדו יש פחות פחמימות בהשוואה לצ'יפס שמוכן באמצעות תפוחי אדמה.
מידרג (אתר אינטרנט)
מידרג הוא אתר אינטרנט ישראלי, העוסק בדירוג בעלי מקצוע על פי חוות דעת של לקוחות קודמים. האתר קיים משנת 2004, וניתן למצוא בו נותני שרות במגוון תחומים: תיקונים, שיפוצים, רכב, אירועים, בריאות ויופי, הובלות, עורכי דין ועוד, ברשימות מדורגות לפי הביקורות שקיבלו על עבודות קודמות.
היסטוריה והקמה
אתר מידרג הוקם על ידי 3 יזמים: נוחם אוחנה, שהגה את הרעיון להשתמש בחוכמת ההמונים על מנת לעזור ללקוחות להגיע לבעלי מקצוע אמינים, והוא מנהל האתר כיום, יואל שרף שפיתח את הטכנולוגיה ויוני מנקר. מודל הדירוג של מידרג, לפיו סדר ההופעה של נותני השירות באתר נקבע על פי ממוצע הציונים שלהם על העבודות הקודמות שביצעו, נועד גם לעזור ללקוחות לבחור את בעלי המקצוע הטובים יותר, וגם לתת מוטיבציה לבעלי המקצוע להיות שירותיים יותר על מנת להופיע גבוה בדירוג.
בשנת 2003 הושקה חברת מידרג בכנס בקיבוץ רמת רחל. בתחילת דרכה הציעה החברה שירות טלפוני, במסגרתו מנויים רשומים היו יכולים להתקשר ולקבל רשימת בעלי מקצוע בתחום המבוקש, שהומלצו ודורגו על ידי לקוחות קודמים. בשנת 2004 אתר האינטרנט עלה לאוויר. מאז ועד היום, מרבית חוות הדעת מהלקוחות נלקחות בצורה טלפונית. האתר התמקד בתחילת דרכו באזור ירושלים והמרכז, וב-2007 הרחיב את אזורי הפעילות שלו לכל הארץ.
משנת 2007, מתקיים אחת לשנה כנס בעלי עסקים, במהלכו נערכת היכרות ראשונית עם האתר לבעלי מקצוע חדשים, וכן נחשפים החידושים שנערכו בשנה האחרונה והתוכניות לשנה הקרובה לכלל בעלי המקצוע. עוד מתקיימות הרצאות העשרה, שאלות ותשובות בנושאים עסקיים ומפגש חברתי של כל בעלי המקצוע. בשנת 2019 השתתפו בכנס מידרג מעל 1,000 בעלי מקצוע שונים.
בשנת 2008 התנהלו מגעים לרכישת האתר על ידי דפי זהב בשווי של 4.5 מיליון ש"ח, אך מידרג דחתה את ההצעה.
בשנת 2015 השיקה מידרג אפליקציה לאנדרואיד ולאייפון.
משנת 2016 בוצעו באתר מדרג מספר פרויקטים של שימוש בחכמת ההמונים ודירוג, שפורסמו בגופי תקשורת גדולים, כמו מידרג העיריות, מידרג הסופרים ומידרג קופות החולים.
מבנה האתר ושירותים עיקריים
בכרטיס העסקי של כל בעל עסק ניתן לראות את חוות הדעת הקודמות עליו, וציונים בפרמטרים של יחס, איכות, עמידה בזמנים והוגנות המחיר. סדר ההופעה של נותני השרות ברשימה נקבע על פי הציון הממוצע שקיבלו על העבודות הקודמות שביצעו, ואין אפשרות לקנות מודעה באתר או לשלם עבור הופעה גבוה יותר ברשימה.
בנוסף, באתר מופיעים דפי תוכן שמיועדים לתת ללקוחות ידע מוקדם בנושאים השונים בהם עוסקים בעלי המקצוע באתר, ומחשבונים שמראים ממוצעי מחירים לסוגי העבודות השונים.
החל משנת 2019 מופיע באתר גם אזור של "שאלות מומחים", בו מופיעות התשובות של בעלי המקצוע לשאלות נפוצות בתחומם.
שיטת הדירוג
באתר מדורגים (נכון לינואר 2021) 6,606 בעלי מקצוע ב-100 ענפים, לפי חוות דעת של לקוחות קודמים. שיטת הדירוג של מידרג מבוססת על שלושה שלבים:
מודל עסקי
מידרג אינה גובה תשלום מנותני השירותים המדורגים באתר על עצם ההופעה באתר, אלא גובה עמלה באחוזים ממחיר העסקאות שנסגרו דרך האתר. אחוז העמלה נע בין 4–10%, וקבוע בכל תחום.
בשנים הראשונות, היה ניסיון לגבות דמי מנוי מהגולשים עבור השימוש באתר. כיום השימוש באתר הוא ללא תשלום.
הצל (מחזה)
הצל (ברוסית: Тень) הוא מחזה פרי עטו של יבגני שוורץ משנת 1940, עיבוד לאגדה בשם זה מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
מערכה ראשונה
כריסטיאן תיאודור, מלומד צעיר וחביב, היסטוריון במקצועו, מגיע לפונדק בממלכה דמיונית. הוא משתכן בחדר בו התגורר לפנים הנס כריסטיאן אנדרסן. אנונצייטה, בתו של בעל הפונדק, מספרת לו שבממלכה כל מה שמסופר באגדות מתרחש מדי יום. המלך אלכסנדר התשיעי "הקטן" נפטר חמש שנים קודם לכן. הוא כתב בצוואתו לבתו:
בדיוק כשהמלומד הגיע לממלכה, מלאו לנסיכה שמונה עשרה שנים. צעירות רווקות רבות שכרו להן דירות ברחבי הבירה, בתקוה שיחשבו שהן יורשת העצר ויוכלו למצוא להן חתן. מול חדרו של המלומד שוכרת חדר הנסיכה האמיתית יפת התואר והוא מתאהב בה. המלומד מאמין שהתגשמותה של האהבה תלמד אותו את הדרך להביא אושר לכל בני האדם. המלומד שולח לבת המלך את הצל שלו, כדי שיספר לה על אהבתו. כשהצל עוזב אותו, הוא נתקל חולשה ונופל למשכב. כשנודע לשניים מבני העיר על הדבר, הם חוששים שבת המלך תתאהב במלומד ותתחתן איתו. השניים – העיתונאי צזאר בורג'ה ובעל הפונדק פייטרו, הם אוכלי אדם ומתכננים לאכול אותו. היחידה שעומדת לצד המלומד מכל בני העיר, רוצה לעזור לו ולהציל אותו היא אנונצייטה, בתו של בעל הפונדק.
מערכה שנייה
אהבתם של המלומד והנסיכה מגיעה לאוזניהם של חוגי השלטון. הם חוששים שעלייתו לכס המלוכה של הזר תערער את הסדר בממלכה שאליו הורגלו וזוממים לרצוח אותו. בינתיים, הצל הסתנן לחצר המלוכה ומציע להם את עזרתו ברציחתו של המלומד. רופא החצר, שמטפל במלומד, חיפש ומצא בעבר משהו שיביא אושר לבני האדם. הוא מצא מעיין מי חיים, שמרפא כל חולי ומקים מתים לתחייה, כל זאת, בתנאי שהשותה ממנו הוא אדם טוב לב. אנשי השלטון שנודע להם על כך, אילצו אותו לחסום את הגישה למעיין, כדי שאיש לא יוכל להשתמש בו. משנגוז חלומו של הרופא, הוא הפך לאיש קשה יום, חסר אידיאלים. הרופא מזהיר את המלומד מהסכנה הרובצת לו, אבל המלומד, האופטימי בהשקפת עולם, אינו מקשיב לו. הצל מרמה את המלומד ומחתים אותו על מסמך בו הוא מוותר על כס המלכות ועל יורשת העצר. הצל מספר לבת המלך שהמלומד חתם על המסמך וחינו של המלומד סר בעיניה. הצל נושא את בת המלך לאישה ומבטיח לאנשי החצר שדבר לא ישתנה בסדרי השלטון. משנודע למלומד על המזימה שנרקמה נגדו, כבר מאוחר מדי, הנסיכה מאסה בו והצל יושב על כס המלכות. הרופא מפציר במלומד שיוותר על הכול ויציל את נפשו, אבל המלומד, מחליט להילחם על הגשמת חלומו.
מערכה שלישית
הצל שולט במדינה. כדי להבטיח את שלטונו, הצל דורש את כניעתו של המלומד ובתמורה מוכן להבטיח לו משרה טובה. המלומד אינו מוכן להיכנע והוא מוצא להורג. אבל מתברר שהצל אינו יכול להתקיים בלי המלומד וכשמתיזים את ראשו של המלומד, גם ראשו של הצל עוזב את גופו. כדי שאדם רע יוכל להמשיך ולשבת על כס השלטון, מחליטים ראש הממשלה ושר האוצר לגשת למעיין החיים, לקחת ממנו מים ולהשקות את המלומד. כיוון שהמעיין יכול לרפא רק אנשים טובים והצל הוא רע, הם מחליטים להחזיר לחיים אדם טוב – את המלומד. המלומד מחליט להכניע את הצל, הצל נכנע ונעלם, המלומד ובת המלך מתאהבים זה בזו.
החלטה 340 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 340 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות התקבלה ב-25 באוקטובר 1973, 19 ימים לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
ההחלטה הועברה לאחר שמועצת הביטחון התבשרה על הכישלון של החלטות 338 ו-339 שלה לסיום הלחימה.
במסגרת ההחלטה, מועצת הביטחון דרשה מהצדדים הלוחמים להכריז על הפסקת אש באופן מיידי ולחזור לעמדות שנשלטו על ידם ב-22 באוקטובר 1973. המועצה גם:
ההחלטה התקבלה ברוב של 14 קולות בעד, באין מתנגדים. סין לא הצביעה או נמנעה באופן רשמי.
אבנון מגושם
אבנון מגושם (שם מדעי: Synanceia verrucosa) הוא דג ממשפחת האבנוניים. האבנון המגושם הוא דג טורף, נמנה עם מקריני הסנפיר ובעל קוצים רעילים. הוא חי בתחתית שוניות ומסווה עצמו כאבן. דג זה הוא הדג הארסי ביותר בעולם, ארסו החזק יכול להרוג בני אדם.
תיאור
האבנון המגושם הוא לרוב חום או אפור, ולפרטים מסוימים ייתכן שיהיו אזורים בעלי צבע צהוב, כתום או אדום. מין זה של האבנוניים מגיע לאורך של 30 עד 40 סנטימטרים, אולם נמצא פרט שהגיע לאורך של 51 סנטימטרים.
תפוצה ובית גידול
האבנון המגושם מצוי בעיקר צפונית לחוג הגדי. שטח התפוצה שלו הוא הנרחב ביותר משל כל יתר האבנוניים ומשתרע על פני האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, הים האדום ושונית המחסום הגדולה (אוסטרליה).
ישנן עדויות לכך שאבנון זה פלש אף לים התיכון כפי הנראה במסגרת ההגירה הלספסית. פרט בוגר אחד נתפס בקרבת יבנה בשנת 2010.
דג זה חי בשוניות אלמוגים לרוב. הוא ישתקע על אבנים וצמחים או מסביבם או שפשוט ינוח על קרקעית הים.
תזונה
האבנון ניזון בעיקר מדגים קטנים, מיני סרטנאים וחסילונים.
בשימוש האדם
האבנון המגושם נרכש בעיקר כדי להוות חיית נוי באקווריום. בשרו נמכר בעיקר בשוקי הונג קונג, וכן בפיליפינים, ביפן ובמסעדות סיניות.
רעילות
כאמור, האבנון המגושם הוא הדג הארסי ביותר בעולם. מגבו יוצאים 13 קוצים ובכל אחד מהם שני שקי רעל. קוצים אלה חדים וקשים מאוד, דווח שקוץ כזה הצליח לחדור סוליית מגפיים.
התסמינים של הרעל כוללים כאב עז, הלם נוירולוגי, שיתוק ומוות תאים. כמות גדולה של הרעל עלולה להיות קטלנית לבני אדם, בעיקר ילדים, קשישים וכל מי שמערכת החיסון בגופו חלשה. טיפול רפואי בארס האבנון כולל נסיוב נגד ארס. הרדמה מקומית יכולה לסייע בהקלת הכאב. עזרה ראשונה לנפגע מהארס היא טבילת האיבר העקוץ במים חמים, שכן סבורים שהחום גורם לדנטורציה (הרס מבנה החלבון והפיכתו ללא פעיל) של הארס. שימוש בחוסם עורקים או בחבישה אחרת העוצרת את מחזור הדם אינה מומלצת. קורבנות הארס עלולים לסבול מנזק עצבי שיכול להוביל לירידה במסת השריר.
ארס האבנון מכיל תערובת של חלבונים ורעלים שונים התוקפים את תאי הדם, את תאי הגוף (הבשר, השרירים) ואת הלב: סטונוסטקוסין, וורוקוטוקסין וקרדיולפוטין.
עליונות שחורה
עליונות שחורה (באנגלית: Black Supremacy) היא כינוי לתורה גזענית המאמינה בעליונות הגזע השחור על פני שאר הגזעים. המרכז המשפטי לדרום העני השתמש במושג הזה כדי לאפיין קבוצות בארצות הברית שמאמינות בתורה גזענית זו.
בין הקבוצות שסווגו כגזעניות על ידי הארגון הנ"ל ועל ידי גורמים אחרים:
כרישון משה
כרישון משה או כרישון משה-רבנו (שם מדעי: Mustelus mosis) הוא מין של כרישון. הוא חי על מדפים יבשתיים במערב האוקיינוס ההודי, מהים האדום ומזרח אפריקה, עד למלדיביים, סרי לנקה, והודו, בעומקים של 20 עד 250 מטר. כרישוני משה מגיעים לאורך של 1.5 מטר, משקלו הממוצע של כרישון משה הוא 5 ק"ג. צבעו אפור, בעוד קצות סנפירי הגב והאונה העליונה של זנבו שחורים. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות החיים על הקרקע, אך טורף גם דגים קטנים. כרישון משה לא בא במגע עם צוללים ואינו מזיק כלל לאדם. הכרישון נמצא בסכנת הכחדה ומוגן בכל העולם.
אברהם ברלין
אברהם ברלין (באוקראינית: Абрахам Берліне; 5 באוקטובר 1894–1942) היה אמן יהודי שחי בצרפת.
קורות חייו
אברהם ברלין נולד בעיר נייז'ין באימפריה הרוסית, כיום באוקראינה, ללייב ברלין וחנה קגאנוב.
עבודתו כאומן
בגיל 19 היגר לפריז ובה למד ב"אקדמיה לאומנויות יפות". אברהם ברלין השתייך לקבוצת אמנים יהודיים של אסכולת פריז. עבודותיו זכו להערכה רבה והוצגה בסלונים הפריזיים היוקרתיים ביותר, כגון: סלון ד'אומנה, סלון אינדפנדנס, סלון דה טילרי, גלריה פול אפל וגלריות פרטיות. עבודותיו של ברלין נכללו במוזיאון ההיסטורי "פריז" ובאוסף האומנות של המוזיאון "בית לוחמי הגטאות". הן פורסמו באלבומים, בספרים ובמחקרים רבים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1996
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1996 הייתה מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ה-53 שהתקיימה ב-5 בנובמבר 1996. ההתמודדות הייתה בין הנשיא המכהן דאז והמועמד הדמוקרטי, ביל קלינטון מארקנסו עם סגנו, אל גור מטנסי, מול המועמד הרפובליקני בוב דול, הסנאטור לשעבר מקנזס, ומזכיר הדיור לשעבר ג'ק קמפ מניו יורק כמועמד לסגנות הנשיאות. עוד מועמד היה איש העסקים רוס פרו יחד עם המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית, עם הכלכלן פאט צ'ואט כסגנו. הוא קיבל פחות תשומת לב תקשורתית ולא נכח בעימותי הבחירות. אף שפרו השיג 8% מקולות המצביעים, שיעור מכובד למועמד שלישי, הוא לא שחזר את הצלחתו מהבחירות הקודמות. אחוז ההצבעה היה 49%, הנמוך ביותר מאז הבחירות ב-1924.
באמצע הקדנציה הראשונה שלו, סיכוייו של קלינטון להיבחר נראו קלושים. המפלגה הדמוקרטית איבדה את הרוב שלה בסנאט ובבית הנבחרים בפעם הראשונה מזה כמה עשורים. הוא חזר בו מהבטחתו לקצץ במיסים כדי להקטין את הגירעון בתקציב, חוקק חוק פדרלי האוסר על כלי נשק, ויוזמתו לרפורמה בביטוח הבריאות נכשלה. קלינטון הצליח לצבור תאוצה כשהכלכלה התאוששה מהמיתון של תחילת שנות ה-90 וכתוצאה מיציבות עולמית. הוא הצליח להיבחר מחדש בפער גדול מאוד בקרב המצביעים והאלקטורים. למרות תבוסתו של דול, המפלגה הרפובליקנית שמרה על רוב בבית הנבחרים ובסנאט.
רקע
ב-1995, המפלגה הרפובליקנית צברה תאוצה בעקבות ניצחונותיה בבחירות אמצע הקדנציה ב-1994. הרפובליקנים, שהובלו בידי המצליף ניוט גינגריץ', כבשו את רוב המושבים בבית הנבחרים לראשונה מזה ארבעים שנה ואת רוב המושבים בסנאט לראשונה מזה שמונה שנים. גינגריץ' הפך לדובר בית הנבחרים, ובוב דול היה מנהיג הרוב בסנאט.
הרפובליקנים בקונגרס היו אמביציוזיים כפי שהשתקף ממצעם, אבל הם נאלצו להתפשר עם הנשיא קלינטון, שהשתמש בכוח הוטו שלו. סכסוך תקציבי בין הקונגרס וממשל קלינטון גרם לשיתוק פעילות הממשל. קלינטון, מצדו, חתם על הרפורמה הרפובליקנית בשירותי הרווחה ועל חוקים משמעותיים אחרים, אבל נאלץ לנטוש את תוכנית ביטוח הבריאות שלו.
מועמדים דמוקרטיים
בזכות יתרונו כנשיא היוצא, קלינטון נבחר להיות מועמד שוב ללא קשיים מיוחדים. בוועידה הדמוקרטית, קלינטון ואל גור נבחרו שוב ללא התנגדות משמעותית. מועמד השוליים לינדון לרו זכה בכמה צירים מארקנסו, אולם משום שלרו היה בכלא, הצירים הורחקו מהאסיפה. ג'ימי גריפין, ראש העיר לשעבר של באפלו, ביצע מסע בחירות קצר אבל פרש לאחר שנכשל בפריימריז בניו המפשייר. מושל פנסילבניה לשעבר בוב קייסי ניסה לאתגר את קלינטון, אולם הוא פרש בשל בעיות בריאותיות.
קלינטון הצליח להשיג יתרון של מעל 80% על יריביו וניצח בבחירות המקדימות בקלות.
מועמדים רפובליקניים
מספר מועמדים רפובליקנים נכנסו למירוץ כדי לאתגר את הנשיא הדמוקרטי היוצא, ביל קלינטון.
המועמדים היו נבדלים בכמה נושאים, כמו מס אחיד והצעות קיצוץ במיסים, וחזרה למדיניות הכלכלית של רונלד רייגן. תשומת לב מרובה הוסבה אל העימות התקציבי בין הקונגרס והנשיא ב-1995, מה שגרם לשיתוק והאטה בתחומים רבים של השירות הפדרלי.
הגנרל לשעבר קולין פאוול נחשב למועמד פוטנציאלי. אולם ב-8 בנובמבר 1995, הוא הכריז שלא ירצה להיות מועמד. מזכיר ההגנה לשעבר וסגן הנשיא לעתיד, דיק צ'ייני, נחשב גם למועמד, אבל הכריז על כך שלא ירוץ בתחילת 1995. מזכיר ההגנה בעבר ובעתיד, דונלד רמספלד, ניסה לבדוק אם יוכל לרוץ אך בסופו של דבר סירב.
בחירות מקדימות והועידה
לקראת הבחירות ב-1996, מנהיג הרוב בסנאט והמועמד לסגנות הנשיאות בוב דול נראה כמו מנצח ברור. אולם סטיב פורבס ניצח בדלאוור ובאריזונה, ומנהיג הפלג הפלאו-שמרני פט ביוקנן ניצח באלסקה ובלואיזיאנה, בנוסף למקום שני באספת הבוחרים באיווה וניצחון מפתיע בניו המפשייר. הניצחון בניו המפשייר גרם להנהגה הרפובליקנית להתקבץ במהירות סביב דול, והחל מהבחירות בצפון ודרום דקוטה, דול ניצח בכל מערכות הבחירות. הוא התפטר ממושבו בסנאט ב-11 ביוני ונבחר להיות המועמד ב-15 באוגוסט.
התפלגות הקולות:
סיכום הצירים:
חבר הקונגרס ומזכיר הדיור לשעבר ג'ק קמפ נבחר כמועמד לתפקיד סגן הנשיא למחרת היום.
המפלגה הרפורמיסטית
מועמדים: