cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בניין המטה הכללי (סנקט פטרבורג)
אדריכלות
מהצד של נבסקי פרוספקט הוקמו הבתים שנבנו בעבר: "מחסנית הקלפים של בניין המטה הכללי" (1805-1806, אדריכל ל. רוסקה), מטה האגודה לכלכלה חופשית (1768–1775, אדריכל ג.ב. ואלן-דלמוט). בשנים 1845 - 1846, האדריכל א. ד. צ'רניק שיפץ מבנים אלה שניתנו למטה הכללי, תוך נתינת מראה כללי לחזיתות בסגנון רוסי.
אחרי מהפכת אוקטובר, הבניין הועבר לידי נציבות העם לענייני חוץ, ולאחר מכן שימש כתחנת משטרה.
כיום, חלק מהבניין שייך למחוז הצבאי המערבי. בשנת 1993 הועבר האגף המזרחי של בניין המטה הכללי לידי ההרמיטאז'.
בשנת 2008 התקיים מכרז לשיפוץ האגף המזרחי של בניין המטה הכללי. הוא זכה על ידי קונסורציום של חברות Intarsia וחברת "תחייה" (Vozrozhdenie). הבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח אישר את החלטת ועדת המכרז ואת עלות העבודה בסך 4,418,414,868 רובלים.
קשת המטה הכללי
קשת הניצחון של בניין המטה הכללי נחנכה ב-24 באוקטובר 1828.
קוברה יורקת זהובה
קוברה יורקת זהובה או קוברה יורקת סומטרית (שם מדעי: Naja sumatrana) הוא מין של קוברה יורקת ממשפחת הפתניים החיה ברחבי דרום-מזרח אסיה ביערות גשם טרופיים מתאילנד וסינגפור עד למלזיה, הפיליפינים ובכמה מאיי אינדונזיה, ביניהם בסומטרה.
תיאור
קוברה זו בעלת גודל ממוצע לקוברה והיא מגיעה לאורך 0.9 עד 1.2 מטר כשהפרטים הגדולים יכולים להגיע לאורך 1.5 מטר. צבע הקוברה משתנה לפי תפוצתה כשהזנים החיים בתאילנד נוטים להיות צהובים בעוד שאר הזנים בעלי גוונים שחורים עם רצועות זהובות לסירוגין. ראשה של הקוברה רחב ובעל חוטם מעוגל, נחיריים מוגבהות ועיניים בולטות. כמו מרבית הקוברות היא בעלת מפרש צוואר היכול להתנפח כדי להרתיע את יריביה, זאת בנוסף על יכולת יריקת הארס המפורסמת שלה. היא גם בעלת שיני ארס רגילות הנעות על ציר בקדמת לסתה.
הקוברה פעילה בשעות יום בגדות היערות עד לגובה 1,500 מטרים מעל פני הים ולרוב נמצאת על הקרקע בין עצים נופלים וסלעים. עם זאת היא מצויה גם בגנים ופארקים עירוניים, ואף בערים גדולות בקרבת האדם. היא אינה אגרסיבית מטבעה, אך בעת איום יכולה לירוק את ארסה לעבר עיני אויביה ולעוור אותם. הארס עצמו משמש להריגת טרפה הכולל מכרסמים, צפרדעים, לטאות ואף נחשים אחרים.
הקוברה עלולה להכיש בניביה ולהזריק ארס קטלני נוירוטוקסי ציטוטוקסי וקרדיוטוקסיסיטי, המהויים עד 40% מהארס, המשפיע על זרימת הדם ועל הרס רקמות התאים. מדד הLD50 של הקוברה הוא 0.50 מיקרוגרם/גרם. הקוברה יכולה להרוג אדם במהירות אם אינו מתחסן בזמן, אך ההכשות נדירות יחסית והיא תעדיף להימלט או לחלופין לירוק ארס מעוור אך לא קטלני במקום להכיש.
מגדל עיפרון
מגדל עיפרון הוא רב-קומות או גורד שחקים שבו יחס הדקיקות, שהוא היחס בין גובה המבנה לבין רוחבו, גבוה במיוחד, כלומר זהו בניין גבוה וצר. המקובל הוא שיחס של 10:1 או 12:1 ומעלה מזכה מבנה בתיאור "מגדל עיפרון". לשם השוואה: המגדל העגול במגדלי עזריאלי הוא בגובה 187 מטרים ובקוטר 44 מטרים, כלומר יחס הדקיקות שלו הוא 4.25:1.
מגדלי עיפרון נפוצים בניו יורק, בהונג קונג ובמלבורן.
היסטוריה
גורדי שחקים דקים נבנו בניו יורק בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, טרם חקיקת חוקי האיזור, שהטילו הגבלות על בנייה. העיצוב החדש נבע מעליית מחירי הקרקע, והתאפשר בזכות המעליות ושלד הפלדה. דוגמה לבניין מתקופה זו הוא מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף בן 50 הקומות, שיחס הדקיקות שלו הוא 9.33:1.
הונג קונג החלה בבניית מגדלי עיפרון בשנות ה-70 של המאה ה-20. בתי דירות בני עשרים קומות ויותר, שבהם דירה אחת בכל קומה, נבנו על מגרשים קטנים, והביאו לטביעת המושג "מגדלי עיפרון". צורת בנייה זו הפכה לנפוצה בהונג קונג, והפכה את העיר לריכוז הגבוה ביותר בעולם של מגדלי עיפרון. המגדלים הנודעים ביותר מסוג זה, שנבנו בתחילת המאה ה-21, הם מגדל הייקליף בן 73 קומות, שיחס הדקיקות שלו הוא 20:1, ומגדל, בן 65 קומות. שכונת מיד-לוולס מתאפיינת בסגנון בנייה זה, עם יחס דקיקות של עד 18:1.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה בנייתם של מגדלי עיפרון בניו יורק. שורת המיליארדרים, לאורך הקצה הדרומי של סנטרל פארק במנהטן, כוללת מגדלי עיפרון אחדים, בהם מגדל סטיינויי, שיחס הדקיקות שלו, 24:1, הופך אותו למגדל הדק בעולם.
עיר נוספת שבה מגדלי עיפרון רבים היא מלבורן שבאוסטרליה, שנכנסה לתחום זה עם הקמתו של מגדל הדירות פניקס בשנת 2013. המגדל נבנה על מגרש שרוחבו 6.7 מטר. תחילה תוכנן המגדל לגובה של 40 קומות, אך בעקבות התנגדות השכנים התכנון הוקטן ל-28 קומות בגובה 88.5 מטר, שיוצרים יחס דקיקות של 13.2:1. אחריו נבנה בית קולינס, שגובהו 195 מטר על שטח ברוחב 11.5 מטר, ביחס דקיקות של 16.96:1.
הנדסה
שיפור באיכות חומרי הבנייה (בטון ופלדה) ובחוזקם מאפשר בניית מגדלי עיפרון. זהו מרכיב קריטי בתכנונם של מגדלי עיפרון. אתגר הנדסי עיקרי בתכנון מגדלי עיפרון הוא התמודדות עם תנודת הבניין מחמת רוחות, שעלולה לגרום אי-נוחות לדיירים. פתרונות שונים ניתנו לבעיה זו, ובהם קומה טכנית במרכז הבניין, שמאפשרת מעבר רוחות דרכה. צעד זה מצמצם את השפעת הרוחות ב-10%-15%. דוגמה לפתרון זה ניתן לראות בבניין בן 84 הקומות, שלו יחס דקיקות של 15:1 ובו קומות טכניות אחדות. פתרון אחר הוא חיזוק מבנה הבניין, כך שיהיה עמיד יותר לרוחות. פתרון זה ננקט במגדל סטיינויי.
כיוון ששטח הבסיס של המגדל קטן יחסית, הוא זקוק ליסודות עמוקים יותר. התייחסות מיוחדת נדרשת גם להגנה מפני שרפות.
לוי מילר
לוי זאיין מילר (באנגלית: Levi Zane Miller; נולד ב-30 בספטמבר 2002) הוא שחקן קולנוע אוסטרלי. מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור פיטר פן בסרט הפנטזיה "פאן" (2015) ובתור קלווין אוקיף בסרט ההרפתקאות של אווה דוברני "קמט בזמן" (2018).
קורות חיים
מילר נולד בבריזבן, קווינסלנד, אוסטרליה. בגיל 5 או 6 הוא זכה בתחרות דרמה עם מונולוג של פיטר פן; מיד לאחר מכן הוא החל להופיע במספר פרסומות טלוויזיה אוסטרליות.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו, מילרהופיע בסרטים הקצרים "עקיבא" משנת 2010 ו"הרפתקאות גדולות" משנת 2012.
בשנת 2011 הופיע בסרט הדרמה המוזיקלי "A Heartbeat Away" יחד עם סבסטיאן גרגורי, איזבל לוקאס וויליאם זאפה. באותה שנה השתתף באחד מפרקי הסדרה "טרה נובה" הוא גילם את גנרל פילבריק הילד.
בשנת 2015 הוא החל לדגמן בגדי ילדים לקמפיין הסתיו של חברת האופנה פולו ראלף לורן.
בשנת 2018 שיחק בסרטה של הבמאית אווה דוברני, "קמט בזמן" אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת מדלן ל'אנגל.
הקורפוס ה-16 (ורמאכט)
הקורפוס ה-16 (בגרמנית: XVI. Armeekorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה העשירית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את דיוויזיות הפאנצר ה-1 וה-4, והדיוויזיות ה-14 וה-31. הקורפוס השתתף בקרב בעיירה מורקה, ב-1 בספטמבר 1939, ועוכב על ידי הכוחות הפולנים מבלי שהצליחה לפרוץ את קווי ההגנה, אולם, אף על פי כן היו אנשיו בין הראשונים שפרצו את הגנת ורשה, והביאו לנסיגת הכוחות הפולנים אל מחוץ לוורשה.
במהלך המערכה על צרפת, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את דיוויזיות הפאנצר ה-3 וה-4. הקורפוס השתתף בכיבוש בלגיה, ולחם בקרב ז'מבלו. בהמשך פעל הקורפוס במהלך מבצע אדום, כחלק מהארמייה השישית.
ב-17 בפברואר 1941 הפך הקורפוס לארמיית הפאנצר הרביעית.
הקמה שנייה
ב-16 ביולי 1944 הוקם הקורפוס ה-16 מחדש, ולמפקדו מונה פיליפ קלפל. הקורפוס לחם כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-20 באוקטובר 1944 מונה הורסט פון מלנתין למפקד הקורפוס, וב-21 בנובמבר 1944 מונה פיליפ קלפל שוב למפקד הקורפוס. ב-16 בדצמבר 1944 מונה ארנסט-אנטון פון קרוסיג למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות כחלק מקבוצת ארמיות קורלנד. ב-15 במרץ 1945 החליפו גוטפריד ובר, שפיקד על הקורפוס עד לכניעת כל הכוחות הגרמנים בכס קורלנד בסוף המלחמה.
המערכה בפולין
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בצרפת
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מניפסט ראסל-איינשטיין
מניפסט ראסל-איינשטיין פורסם בלונדון ב-9 ביולי 1955 על ידי הפילוסוף ברטראנד ראסל בעיצומה של המלחמה הקרה. המניפסט הדגיש את הסכנות בשימוש בנשק גרעיני וקרא למנהיגי העולם לחפש פתרונות שלום לסכסוכים בינלאומיים. על המניפסט חתמו 11 מדענים אינטלקטואליים, ביניהם אלברט איינשטיין, שחתם על המניפסט מספר ימים לפני מותו ב-18 באפריל 1955.
הקורפוס ה-16 (ורמאכט)
8 במאי 1945
ב-8 במאי 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מניפסט ראסל-איינשטיין
הרקע לכתיבת המניפסט
השימוש הראשון בנשק גרעיני נעשה ב-16 ביולי 1945 במדבר ניו מקסיקו. באוגוסט אותה שנה הטילה ארצות הברית את פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. יותר מ-100,000 בני אדם נהרגו בשתי ההפצצות.
במהלך השנים שלאחר מכן ראסל ורוטבלט עבדו יחד במאמץ משותף לרסן את הפצת הנשק הגרעיני, בשיתוף פעולה עם אלברט איינשטיין ומדענים נוספים כדי לחבר את מה שנודע לאחר מכן כמניפסט ראסל-איינשטיין.
תקציר
המניפסט קרא למדענים מכל העולם להתכנס ולמחות כנגד הסכנות הנשקפות לאנושות בעקבות השימוש בנשק להשמדה המונית. מחברי המניפסט טוענים כי למרות חילוקי הדעות הפוליטיים, הבאים לידי ביטוי במלחמה, על האנושות להבין כי המשך המלחמה באמצעים הטכנולוגיים החדישים עלול להביא לסופה של האנושות. מחברי המניפסט קוראים לממשלות העולם להתעלות מעל חילוקי הדעות והאינטרסים הפוליטיים, ולנסות להביא ליישוב הסכסוכים בדרכי שלום.
אנה מורנדי מנזוליני
אנה מורנדי מנזוליני (21 בינואר 1714 - 9 ביולי 1774) הייתה מורה, אמנית וחוקרת אנטומיה מבולוניה, מדינת האפיפיור (כיום בשטח איטליה). לימדה מדעי הטבע, חקרה את האנטומיה של האדם וייצגה אותו באמצעות מודלים שהכינה משעווה. מוראנדי סייעה לרומם את עירה כמרכז למדע ותרבות.
קורות חיים
אנה מורנדי נולדה בבולוניה, ובתקופתה העיר הפכה מפורסמת בזכות מחקריה והוראתה למדעי הטבע. ב -1740 היא נישאה לג'ובאני מנזוליני (1700–1755), שאותו הכירה מילדות, ג'ובאני נולד בבולוניה, והיה בנו של סנדלר. בצעירותו הוא עזר לאביו במסחר שלו, והיה עוזר הראשי לאשתו באמנות ובפיסול נולדו להם ששה ילדים, מהם ארבעה מתו לפני שהגיעו לגיל הבגרות ונשארו רק שניים.
בשנת 1745 החלו בני הזוג לעבוד יחד, הן בחקר האנטומיה והן בייצוגה בשעווה. שני בני הזוג היו אמנים. הם ניתחו גוויות בביתם כדי לבחון את האיברים ואת החלקים הפנימיים ביותר, השניים בדקו שרירים, עצבים, כלי דם ועוד. מורנדי הציגה חידושים וטכניקות לנתיחה על מנת לתפוס בצורה מדויקת יותר ולאחר מכן לתאר רכיבים נפרדים של הגוף. מוראנדי עבדה הן בטקסט כתוב והן במודלים תלת-ממדיים. בסופו של דבר היא נתנה שיעורים בניתוחים ואנטומיה לסטודנטים לרפואה בביתה (מעבדות בית וכיתות היו שכיחות בתקופה זו).
ביתם של בני הזוג שימש כמעבדה לנתיחה וכיתה ציבורית. מורנדי לימדה מאות תלמידים אנטומיה עם דגמי השעווה שלה ומהמחברת האנטומית שלה, שהכילה 250 דפי כתב יד, הערות ותיאורים של דגמי שעווה מקבילים. בזכות האוסף הנרחב של דגמי השעווה, היא יכלה ללמד שיעורי אנטומיה במשך כל השנה מבלי לדאוג לריקבון הגוויות המנותחות בחום הקיץ.
שני בני הזוג הפיקו דגמים רבים, אשר כללו מודלים של האיברים התחושתיים והקוליים ותשעה דגמים שנאספו על ידי מלך סרדיניה, רבים מהמודלים שנעשו נרכשו על ידי ג 'ובאני אנטוניו גאלי (1708–1782) לשימוש בבית ספר המיילדות שלו, ולאחר מכן קנה האפיפיור בנדיקטוס ה-14 והוקצובולוניה Istituto delle Scienze ושם הם נראים עד היום Pazzgi פאלאצו.
בשנת 1755, כשהייתה בת 39, מת בעלה של מורנדי והשאיר אותה עם שני ילדים. לאחר מות בעלה מורנדי נתקלה בקשיים כלכליים כך שהיא נאלצה למסור את בנה הבכור ג'וזפה לארגון יתומים. באותה שנה הוענקה לה מלגה שנתית מטעם האפיפיור בנדיקטוס ה-14, כהכרה במיומנותה. היא הייתה חברה באקדמיה לאמנויות, שהייתה חלק ממכון המדע. בשנת 1760 היא קיבלה את התואר של יו"ר של אנטומי דוגמנות באוניברסיטת בולוניה. באופן בלתי רגיל, האוניברסיטה עודדה נשים אקדמיות, והיא הייתה אחת ממספר הפרופסוריות הנשיות בבולוניה.
בשנת 1756 מורנדי שימשה כראש החוג לאנטומיה באוניברסיטה וקיבלה תשלום שנתי על מודלי השעווה, אך הקשיים הכלכליים המשיכו להיות קבועים בחייה.
מוראנדי רכשה מוניטין רב דבר שאיפשר לה לזכות בהכרה ניכרת: בשנת 1756 היא הצליחה להיכנס ולעסוק במכון המדעים של בולוניה הנחשב מהמבוקשים ביותר באותה תקופה, ומשנת 1760 הייתה מזוהה מהחברה הספרותית של פוליניו, ובשנת 1761 האקדמיה לאמנות של פירנצה. יתר על כן, היא לא רק הייתה ידועה במדינה שלה, אלא גם בכל רחבי אירופה: מוראנדי קיבלה הזמנות מרובות לעבודה במוסדות ובאקדמיות של ערים שונות, כגון החברה המלכותית של לונדון וקתרינה השנייה של רוסיה בסנט פטרבורג. עם זאת, היא העדיפה להישאר בעיר הולדתה, וסירבה להצעות עבודה אטרקטיביות בחו"ל. בגלל פרסומה ביקר אותה הקיסר הרומי יוזף השני ב 14 במאי 1769 בסטודיו שלה.
אנה מורנדי מתה בבולוניה ב -9 ביולי 1774 ונקברה שם, בהלוויות חגיגיות, בכנסיית סן פרוקולו בבולוניה. בשל מצבה היא נקראה אישה אוהבת ואמא, חוקרת מבריקה ואמנית משכילה.
אפשר למצוא פסל שעווה לאנה מורנדי בזמן עבודה ולבעלה ג'ובאני מנזוליני במוזיאון פאלאצו פאגי.
דאב קמרון
דאב אוליביה קמרון (באנגלית: Dove Olivia Cameron; ב-15 בינואר 1996) היא שחקנית, זמרת אמריקאית, וגם הידועה בעיקר בשל גילומן של הדמויות ליב ומאדי מהסדרה של ערוץ דיסני "ליב ומאדי". היא גם מוכרת מהסרטים המקוריים של ערוץ דיסני - "קלאוד 9", בתור קיילה מורגן, ו"היורשים" בתור מאל, בתה של מליפיסנט.
ביוגרפיה
נולדה בסיאטל שבוושינגטון בשם קלואי סלסט הוסטרמן לבוני וולאס ופיליפ אלן הוסטרמן. הוריה התגרשו. יש לה אחות גדולה. היא גדלה בביינברידג' איילנד, וושינגטון. אביה התאבד בשנת 2011 כשהייתה בת 15. שינתה את שמה לדאב כיוון שאביה קרא לה כך והיא רצתה להפוך את שמה ליותר אישי.
בגיל 8 החלה לשחק בתיאטרון הקהילתי. כשהייתה בת 14 משפחתה עברה ללוס אנג'לס, ארצות הברית, שם היא שרה במקהלה של בית הספר התיכון "ברנק".
קמרון היא חצי צרפתייה ומדברת צרפתית שוטפת, היא גרה שנים רבות בצרפת. היא הצהירה שעברה בריונות והייתה קורבן לאלימות בבית ספרה, החל מכיתה ה' ועד סוף התיכון. למרות זאת, נשארה ממוקדת בחלום שלה להצליח בתחום הבידור ואמרה "אני מאוד מתלהבת להיות שחקנית וזמרת."
קריירה
בשנת 2012, לוהקה לסדרה של ערוץ דיסני בשם "Bits and Pieces" ("חלקים וחתיכות") בתפקיד אלנה. בסופו של דבר הסדרה הפכה ל"ליב ומאדי" והיא קבלה תפקיד ראשי כפול (בתור ליב ומאדי).
שידור הסדרה החל ב-19 ביולי 2013. במהלך הסדרה הוציאה כמה שירים כמו "Better in Stereo" (שיר הפתיחה של הסדרה), קאבר לשיר "On Top of the World" של הלהקה "Imagine Dragons". בפברואר 2014 אישרה את הדיווחים על התחלת הקלטת האלבום שלה. הסינגל הבא של דאב נקרא "Count Me In" ויצא ב-3 ביוני 2014. (בנוסף השיר הופיע בסדרה "ליב ומאדי").
לאחר מכן החלה לשחק בסרט המקורי של ערוץ דיסני - "היורשים". ב-18 במרץ 2016 הוציאה קאבר לשיר "Genie in a Bottle" שמבוצע במקור על ידי כריסטינה אגילרה. בנוסף היא שיחקה את דמותה של סופי במחזמר "מאמה מיה!".
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד חוזר בעונה החמישית של סדרה הפעולה "סוכני S.H.I.E.L.D.", וביצעה הופעות אורח בסדרה "אנג'י טרייבקה" ובטלנובלה הארגנטינאית "סוי לונה".
בנוסף באוקטובר 2019 יצא הסרט "היורשים 3" בכיכוב דאב בתפקיד מאל. באותה השנה קמרון קיבלה את התפקיד של שר הורוביץ במחזמר "קלולס" המוצג באוף ברודוויי, המבוסס על סרט פופולרי באותו השם.
ב-20 בפברואר 2020, פרסמה כי לוהקה לסרט חדש בשם "Issac" בבימוי ג'וש ובר בתפקיד ראשי.
בשנת 2021 נודע כי קמרון עתידה לככב לצד יאנה פרו וקלואי בנט בסדרת לייב אקשן של The CW המבוססת על "בנות הפאוור פאף".
קמרון חתומה בקולומביה רקורדס והוציאה שבעה סינגלים. ביניהם "Boyfriend", "Lazy Baby" ו"We Belong".
חיים אישיים
קמרון הצהירה שהיא ביסקסואלית, אבל במאי 2021, אמרה שהיא מרגישה שקוויר היא הדרך המדויקת ביותר לתאר את המיניות שלה. היא גם מזדהה כפמיניסטית קמרון הייתה במערכת יחסים עם הכוכב מהסדרה שלהם "ליב ומאדי", ראיין מקארתן, מאוגוסט 2013 עד 2016. הם הודיעו על אירוסיהם ב-14 באפריל 2016, אך הקשר הסתיים באוקטובר 2016.
במאי 2022, קמרון שיתפה קמרון בעמוד האינסטגרם שלה על התמודדותה עם דיכאון ודיספוריה.
שולמית מיכאלי
שולמית (שולה) מיכאלי-גולדברג (נולדה ב-8 ביולי 1955) היא מדענית ישראלית, המתמחה בתחום המיקרוביולוגיה. היא משמשת כיום כסגנית הנשיא למחקר באוניברסיטת בר-אילן וקודם לכן כיהנה כדיקן הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטה.
ביוגרפיה
מיכאלי נולדה בעיר גבעתיים, שם גדלה.
מיכאלי למדה בתיכון "קלעי" בגבעתיים, במגמת ביולוגיה.
נשואה לד״ר משה גולדברג שעובד במשרד הביטחון, והם הורים לשלושה ילדים.
קריירה
פרופ' שולמית מיכאלי היא חוקרת בכירה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. ב-2014 היא נבחרה לדיקנית הפקולטה, ובאוקטובר 2017 מונתה כסגנית נשיא האוניברסיטה למחקר כשהיא מחליפה את אריה צבן שנבחר לתפקיד נשיא האוניברסיטה. היא שימשה במשך 7 שנים כראש החטיבה לרפואה בקרן הלאומית למדע ISF. מיכאלי היא מומחית עולמית בזיהוי ובאבחון מולקולות RNA קצרות שתפקידן בבקרת גנים הולך ומתבהר עם השנים.
פרופ' מיכאלי משפיעה במגוון וועדות, ונוטלת חלק בתהליכים שונים. הקדישה את הקריירה האקדמית שלה לתחום המיקרוביולוגיה ועבודותיה מתמקדות בעיקר בחקר תהליכים מטאבוליים בחיידקים ובתחום הפרזיטולוגיה המולקולארית, תוך הדגשת חשיבות מולקולת ה-RNA כגורם בקרה מרכזי בתאים.
מחקר
במרוצת השנים, מיכאלי פיתחה מחקר העוסק בהשתקת גן הסרטן במטרה להפוך את המחלה לכרונית ולא לסופנית. המחקר עוסק בייצור ננו-חלקיקים לצורך השתקת גנים על מנת למגר תאי סרטן, כמו למשל, סרטן הלבלב – סרטן סופני שאין לו טיפול כיום, וסרטן הריאה – סרטן אלים נוסף.
במשך שנים חקרה מיכאלי מחלות זיהומיות וטפיליות והתמחתה במחלת לישמניה - "שושנת יריחו" - המופצת באמצעות עקיצת זבוב החול (זבוב שפעיל בישראל בעיקר בדרום הנגב ובשומרון). העקיצה מחדירה את הטפיל לגוף האדם וגורמת לזיהומים שאי אפשר לרפא בעזרת אנטיביוטיקה. המחקר מצא שאם פוגעים בשינוע של חלבונים בתוך התא של הטפיל, מופעלת מערכת שמעודדת אותו 'להתאבד' בתהליך של מוות תאי מתוכנן.
עוגיות חג המולד
עוגיות חג המולד הן עוגיות סוכר או טעמים אחרים על בסיס מסורות משפחתיות והעדפות אישיות, שנחתכות לצורות שונות הקשורות לחג המולד.
היסטוריה
כבר ב היו עוגיות חג המולד פופולריות ברחבי אירופה, כאשר עוגיות הלבקוכן היו נפוצות בגרמניה ובשוודיה.
עוגיות חג המולד המודרניות היו פיתוח של עוגיות שיוצרו עוד באירופה של ימי הביניים. העוגיות הכילו קינמון, ג'ינג'ר, שקדים ופירות יבשים.
הדוגמאות המוקדמות ביותר לעוגיות חג המולד שנמכרו בארצות הברית הובאו על ידי ההולנדים שהגיעו לאזור כבר בתחילת המאה ה-17, בעקבות שינוי בחוקי הייבוא הפכו חותכני עוגיות לזמינים במרבית השווקים האמריקאים, ובשל הזמינות של כלי זה התחילו להופיע הרבה מתכונים חדשים בספרי בישול.
אבודים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
אֲבוּדִים היא סדרת תיעודית בהנחיית צופית גרנט על אנשים המחפשים את קרוביהם. צופית וצוותה יוצאים למסע חיפוש אחר הקרובים האבודים ומלווים את המשפחות עד לרגע הגילוי והמפגש.
המפגשים מנסים לאחד ולחבר בין בני משפחות שהופרדו זה מכבר (או שהקשר לא היה קיים מעולם). בפרקים אחדים מושא החיפוש אינו בן משפחה, אלא איש משמעותי אחר בחייו של המחפש, כגון אדם שהציל את המחפש ממוות. גרנט טסה ברחבי העולם כדי לאתר את הקרובים האבודים, לעיתים ללא קצה חוט. התיעוד של המסע, נעשה לעיתים לאורך שנים, תוך ליווי הדמויות והכמיהה לאיתור, החל מן הרגע המכונן של ההחלטה לצאת למסע החיפוש והמחיר שבצידו, ועד לשלב האיתור והמפגש, באם מתקיים. גרנט עצמה ציינה כי המוטיבציה שלה בסדרה הוא סיפורה האישי, שבו הופרדה מהוריה בגיל צעיר.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה העובדתית הטובה ביותר לשנת 2016. הסדרה שודרה בין 2011 - עד אמצע 2017 בשידורי רשת בערוץ 2, והחל מ-6 בנובמבר 2017 בערוץ 13.
עונה 1 (2011)
פרק 1: תמונה משפחתית - אחרי 33 שנים, דליה, פרח וקאיש מחפשים אחר שני אחיהם, נילי ושי, שנמסרו ביחד לאימוץ כשהיו קטנים, במשפחה שהתפוררה על רקע הזנחה של האם הביולוגית. פרק 2: אין כמו אבא - חנה שגדלה עם אמא שהתנכרה ואב חורג יוצאת לחפש ברוסיה אחרי אביה הביולוגי שידוע שוויתר עליה שלוש פעמים. וגם המשך סיפורם של דליה פרח וקאיש ואחיהם שאומצו, והפעם - המפגש עם האחות הבכורה קלאודיה שלא שותפה בדבר הגילוי, כיוון ששמרה על קשר עם האם הביולוגית. '''פרק 3: "למה וויתרו עלי?" -''' אלונה שנמסרה לאימוץ ברומניה בגיל 4 על ידי אחותה, מחפשת אחר אחיה האובדים ואחר הסיבה שנמסרה לאימוץ. פרק 4: חלומה של בטי - אחרי 42 שנה, בטי מחפשת בצרפת את אחיה האובד, אחרי שניתק הקשר ביניהם במריבה על רקע דתי, רק כדי לגלות כי הוא נפטר אחרי חיים של טרגדיה. פרק 5: לבד מול כולם - אחרי 15 שנה, התאומים קארן וארי שנמסרו לאימוץ יוצאים לחפש בארץ את אחיהם למחצה ואת הסיבה שאומצו. וגם סיפורו של עמי שמאתר את בנו אבי בארצות הברית, 30 שנה אחרי שחזר לחיפה מטיול ושהייה בארצות הברית, כשהוא מותיר אותו בן 1/2 שנה. פרק 6: תקוות גדולות - עוד טרם עלייתו לארץ, ארקדי ראה את אביו פעם אחת בגיל שש ולפני 17 שנה. הוא מחפש אותו בקירגיזסטן ופוגש אותו בפעם האחרונה לפני שזה נפטר. וגם סיפורו של אורי שחק, טייס פנטום שנחשב למת במלחמת יום כיפור ומחפש אחר המתווך האירופאי, כומר הולנדי בשם יוחנן סנוק, שהציל את חייו בשבי.
עונה 2 (2012)
פרק 1: מחפשת תשובה - תהילה שגדלה אצל סבתה מאחר שאמה לא הייתה כשירה לטפל בה, יוצאת לחפש בארץ ובצרפת אחר אביה שאותו מעולם לא פגשה. פרק 2: תעלומה בגרמניה - לפני 22 שנה, בהיותה בת שנה וחצי אמה הגרמנייה של רחלי הלכה ולא שבה ואף נטשה גם את אחותה למחצה בת השש. רחלי יוצאת למסע בעקבות אמה ואחותה האובדות. פרק 3: הגילוי הדרמטי של מרינה - עד גיל 10 וחצי בהגיעה לארץ לפנימייה, גדלה מרינה בבתי יתומים ברוסיה. היא יוצאת לחיפוש אחר אמה האובדת, אך דווקא ביום הגדול הדחייה מצד האם משבשת הכל.
עונה 3 (אפריל 2013)
פרק 1: ליסה מחפשת את אמא - ליסה מקהילת העבריים מחפשת את אמה האובדת באמריקה 29 שנים לאחר שהאם גורשה מישראל כשהיא מותירה את ליסה ואחותה הקטנה מאחור. פרק 2: המפגש עם אבא - בת חן עלתה עם אמה לארץ בעליית שלמה ונותקה כך מאביה ומחפשת אותו באתיופיה אחרי 20 שנה. וגם המשך סיפורה של ליסה - ליסה מספרת לאחותה על הגילוי. פרק 3: בני נחטף מידי אמו - בני עלה לארץ עם אביו במבצע שלמה כשאימו נשארת מאחור מסיבה כלשהי. הוא מחפש את אמו באתיופיה אחרי 20 שנה. פרק 4: שירין חוזרת לאמה - לאחר 14 שנה, שירין שנחטפה על ידי אביה באוזבקיסטן, מתאחדת עם אמה אנג'לה, שנאלצה לעלות לארץ בלעדיה.
עונה 5 (מאי 2014)
פרק 1: שומרת אחותי - 62 שנה אחרי שלא ראו את אחיותיהם, סימי שרה ויהודה דהן, שלושה אחים ממשפחה של 14 נפשות שעלתה לארץ ללא שתי אחיות, יוצאים למרוקו למצאן. פרק 2: מסתבכים במרוקו - המשך המסע לחיפוש האחות במרוקו בעקבות רמזים על הימצאות האחות. וגם סיפורן של נג'את ושתי בנותיה שמאז שהתגלה שהן יהודיות הן נמלטות מהגיהנום מצד הבעל ומשפחתו המוסלמית ומחולצות לישראל. פרק 3: זהות אבודה - גלית חושדת מילדות שהיא מאומצת ויוצאת למסע בעקבות אביה ואמה הביולוגים בטג'יקיסטן.
עונה 6 (אוקטובר 2014)
פרק 1: בעקבות האם לפרו - מיגל, קלאודיה ומילי, שלושה אחים שמחפשים את אמם שנעלמה לפרו לפני 31 שנה, בעקבות אלימות במשפחה. פרק 2: התעלומה עולה מדרגה - המשך המסע של שלושת האחים מיגל, קלאודיה ומילי לחיפוש האם בפרו. פרק 3: ההסתבכות באתיופיה - יונסו שעלתה לארץ עם אביה בעליית הפלשמורה מחפשת באתיופיה את אמה שמסרה אותה לאביה בילדותה, על רקע תיבת פנדורה שנפתחת לפניה בהקשר של רצח ונקמת דם, ועל רקע אונס שיונסו עברה בילדותה. פרק 4: איפה אבא שלי? - חני מנסה לאתר בארץ מי היה יכול להיות אביה, על רקע זה שאמה הייתה חולת נפש. פרק 5: בעקבות האח האבוד - אחרי 60 שנה, שלושת האחים אריה, מאיר וחנה מחפשים אחר אחיהם למחצה מאמם ניצולת השואה וחושפים גם סוד משפחתי על האונס הקבוצתי שאמם עברה בידי הגרמנים כשהייתה ילדה.
עונה 7 (2015)
פרק 1: חילוץ באפריקה - מארי, פרי אהבתם של ישראלית ואפריקאי מהרפובליקה המרכז-אפריקאית רוצה להגיע לישראל לחיות ולאתר את אמה וזקוקה לחילוץ. פרק 2: הילדה האמיצה - מישל מאתרת ברוסיה את אביה האובד שלא רוצה להימצא ולא מוותרת. פרק 3: הגילוי המפתיע - יאנה מנסה לאתר ברוסיה את אביה חסר הבית ובדרך גם מגלה אח למחצה בבית יתומים. פרק 4: מאחורי הקלעים - ריקי מגלה את הסוד שאמה הסתירה ממנה כל השנים על אביה בן המיעוטים וגם מאחורי הקלעים של סיפורי עבר.
עונה 8 (2016)
פרק 1: הסודות של אבא - סוזנה ושלוש בנותיה, ברנדה ביאנקה וברברה, יוצאות לארגנטינה לחפש אחרי אב המשפחה בטו, שזכור כאב מסור עד שנעלם לפתע ביום אחד, לפני 32 שנה, כשהוא משאיר אותן בחובות ועם סימני שאלה לגבי חיים כפולים ועוקץ. פרק 2: הדרמה מגיעה לשיאה - החלק השני של הסיפור של סוזנה ושלוש בנותיה. בטו מאותר בארגנטינה עם משפחה חדשה. משפחתו המקורית מפתיעה אותו ומתעמתת עמו עם המון כעס על העבר ובניסיון לקבל תשובות, וסוזנה האם מקבלת סוף סוף גט. פרק 3: תודה לך, קוביאק - ישראל אורזך, ניצול שואה בן 90, יוצא למסע לחפש אחר גרמני בשם הרברט קוביאק, שהציל את חייו במחנה ריכוז ואותו חיפש כל חייו, כדי להגיד לו תודה לפני מותו. לאחר מסע ארוך של תחנות בזיכרונות הנוראים שלו, הוא מגלה כי לא ניתן למצאו ושעליו להפסיק את חיפוש חייו. פרק 4: תפנית מדהימה - ישראל אורזך יוצא שוב למסע חיפוש אחר אדם נוסף שהציל אותו ממוות בטוח, ברוך מייסטר, "זקן היהודים" במחנה ושלגבי אופיו יש עדויות סותרות. במסע בעקבות נתיב הבריחה לארגנטינה לנאצים ומשתפי הפעולה איתן, הוא מגלה כי נפטר בגיל צעיר, אך מספיק לפגוש בבנו שעלה לארץ. פרק 5: מגרוזיה באהבה - אביה של אירמה, נעלם לפני 42 שנה והותיר אחריו עדויות לאלימות וקשר לעולם התחתון. למרות זאת, היא נחושה למצוא אותו ואת אחותה למחצה ומחפשת בגאורגיה וקנדה ומקומות נוספים, מגלה שנדודיו הובילו למותו בבדידות, אך מוצאת דווקא בארץ את אחותה למחצה. פרק 6: סודות ושקרים - לוורוניקה ואמה רותי היה אב משפחה נפאלי שהיה דמות מסתורית עם עבר לא ברור. כיום אחרי מותו הן מבקשות לגלות את דמותו האמיתית ואת משפחתו וחייו בנפאל, ומגלות חיים כפולים עם נשים מרובות בישראל ונפאל.
טימותי אינס
טימותי אינס (באנגלית: Timothy Innes; נולד ב-1 בנובמבר 1993) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע ממשחקו בסדרה "הממלכה האחרונה" ובסרט הקולנוע "תחושה של סוף".
ביוגרפיה
בשנת 2015 הוא סיים את בית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק.
קריירה
הופעת הבכורה של אינס בטלוויזיה הייתה בשנת 2016 בסדרת הטלוויזיה הבריטית, "רופאים". באותה שנה שיחק לצד כריסטופר פולפורד בסרט הקצר "Those Who Are Lost". תפקידו הראשון בסרט עלילתי היה בסרט "תחושה של סוף", בו גילם את אלכס סטיוארט בצעירותו. (הילטון מקריי מגלם את סטיוארט המבוגר). באותה שנה שיחק גם בסרט הבריטי "Daphne" לצד אמילי ביצ'ם.
אבודים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עונה 9 (מרץ 2017)
פרק 1: התעלומה המסתורית בברזיל - חלק א - ליאור, רחלי, גיל וחן שאומצו לישראל כחלק מסחר בילדים שהתקיים בשנות ה-80 בין כנופיות בברזיל וישראל, יוצאים לחפש את אמותיהם הביולוגיות בברזיל. הם מגיעים להיינרט מארגן הדרכונים המזויפים, לביתה לשעבר של מריבל, שומרת התינוקות, וביתה הנטוש של ארלט הילו, סוחרת הילדים. פרק 2: התעלומה המסתורית בברזיל - חלק ב ואחרון - במחלקת החקירות לסחר בבני אדם מובילים את ליאור למשפחה פוטנציאלית ולבדיקת ד.נ.א איתם, את גיל לאישה עם מספר זיהוי שהופיע ב"מסמכי האימוץ" לכאורה, אך רק רחלי מגיעה בעקבות רישום ביה"ח שבו נולדה לאמה הביולוגית יולנדה. במסמכים של חן לא נמצא אף נתון אותנטי. פרק 3: המסע של יסמין סידו - יסמין, סיפור רווחה מדימונה, שאמה מזל נפטרה בילדותה, תוך סירוב לחשוף מי היה אביה, אחיה נמסר בסתר לאימוץ ועברה ניצול מיני במשפחות אומנות, מבקשת לגלות מי מבין הגברים הרבים שניצלו את תמימותה של אמה וגם הכו אותה היה אביה, וצופית מפסיקה את החיפוש בעקבות הגילויים. פרק 4: המסע של חיים אלפסי - אחיה למחצה של יסמין סידו, שגדל באימוץ, מחפש בדימונה אחר אבא בשם יוסי נחמני, שלפי המידע היחיד עליו היה עבריין והכה את נשותיו. הוא מגלה אותו בדימונה כאיש מזדקן וערירי שחולה בסרטן, ושבמפתיע חיכה לו כל השנים, וגם אחים נוספים למחצה מנשותיו השונות.
טימותי אינס
קריירה
בשנת 2018 הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרה פרוצות, בעונתה הראשונה. הוא גילם את בנג'מין לנוקס, בנו הבכור של נתנאל מנישואיו נישואים. באותה שנה הוא שיחק בשני סרטי קולנוע, בסרט המועדפת, דרמה היסטורית וקומדיה שחורה להט"בית, שבוימה על ידי יורגוס לנת'ימוס, ובסרט "Ashes in the Snow".
אבודים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עונה 10 (נובמבר 2017)
פרק 1: אבודים במרוקו - פרק 1 - לפני 50 שנה במרוקו, אסתר, בתה התינוקת של מארי פרץ נחטפה בידי המטפלת המוסלמית ומשהקימה מהומה, שלושת הילדים האחרים נלקחו בידי רשויות הרווחה מטעם הקהילה היהודית, תוך האשמתה בסחר, הזנחה וטירוף. במסע למרוקו, היא מתעמתת עם הקהילה וסימנים ראשונים לגבי אסתר, שחיה בשכונה בשליטת דאעש. פרק 2: אבודים במרוקו - פרק 2 - צופית מצליחה לשים את ידה על תיק הרווחה שהוסתר ממרי, וממנו עולה כי שלשות הילדים נמסרו למשפחות יהודיות בצרפת, כשילדה אחת הופרדה למשפחה אחרת, וסימנים למעשים לא כשרים בתהליך. ויקטור ושולמית שנמסרו לאותה משפחה מאותרים בישראל ומתאחדים עם אמם והאחים שנותרו בידיה. פרק 3: אבודים במרוקו - פרק 3 ואחרון - ויקטור ושולמית ממשיכים בחיפושים בצרפת בעקבות האחות השלישית מתיק הרווחה, זרי. במסמכים נוספים שמתגלים, ראיות למניע כספי, הפרדה מכוונת של זרי, ומידע שהוסתר מהמשפחות המאמצות. כשזרי מאותרת, היא מגלה כמו אחיה, את האמת, שמעולם לא ויתרו עליה בשום מסמך ומתאחדת עם אמה ואחיה. פרק 4: אבודים בלבנון - המסע מתחיל - בתקופה בה צה"ל ישב בדרום לבנון החליטה זינאב, מכפר מזוהה עם צד"ל, להימלט לישראל לאחר שאביה רצה לאלצה להתחתן עם גבר נכה והקשר נותק לחלוטין עם נסיגת צה"ל. עיתונאית טורקיה נשלחת ליצור קשר עם בני משפחתה של זינאב ולשכנע אותם לבוא ולפגוש אותה בטורקיה ומסתבכת. פרק 5: אבודים בלבנון - החלק השני והאחרון - העיתונאית הטורקיה משוחררת מחקירת חזבאללה ומשפחתה של זינאב, שחלקם כנראה כבר מעורב בארגון, מבקשת דרכה הוכחות מצולמות לסיפור שזינאב מתגוררת עכשיו בטורקיה, ולבסוף, רגע אחרי שהסכימו לפגישה שם, מסכימים לדבר איתה רק בווידאו-צ'ט, ולשמור כך על קשר.
עונה 11 (פברואר 2019)
פרק 1: ליבי מחפשת את הוריה האבודים ברוסיה - ליבי נולדה בשם לובה ברוסיה וגדלה עם אמא אלכוהוליסטית שזכור שעסקה בזנות ואחותה עד גיל 5 וחצי, עד שהוצאה לבית יתומים ומשם אומצה לישראל. היא יוצאת במסע אל עברה אותו מחקה מזכרונה ומגלה את אביה הביולוגי, ז'ורבה יבגני, אדם חסר בית ואסיר משוחרר, אך כזה שחיכה לה כל השנים. '''פרק 2: כנגד כל הסיכויים, האם ליבי תמצא את אמא? -''' המשך המסע של ליבי. בחיפוש אחר אמה ילנה ליבי מגלה שהיא הביאה עוד חצי אח ואחות אחריה שגם הם נלקחו מאמם לאימוץ, וכשהאם מאותרת היא פוגשת בה ומגלה שהיו לה חיים נורמטיביים עד שהיא נאנסה באכזריות על ידי חמישה גברים והידרדרה לאלכוהול וחיים לצד גברים מכים. פרק 3: סיגי במסע בעקבות אביה ובעלה - סיגי גדלה על סיפור שאביה הארגנטינאי נהרג בשבי, אך גילתה בבגרותה שלמעשה נעלם מרצונו. בפרק חיפוש אחר אביה מריו בדרום, אך רגע לפני המפגש עם משפחת הנפטר, מתבררת טעות בזיהוי. תוך כדי מתעורר רצון לחיפוש אחר הגרוש האלים קלאדיו שנעלם לארגנטינה לפני 16 שנה והשאיר אותה בחובות. פרק 4: סיגי מחפשת את בעלה ואביה בארגנטינה - חלק 2 - סיגי וילדיה טל ושני ממשיכים את המסע בעקבות האב בארגנטינה ומתברר כי דפוס הנוכל והאב האלים המשיך גם עם המאהבת שאיתה ברח, והם פוגשים את האחים למחצה. משם הם מגלים את מקום הימצאו של האב עם אישה שזה עתה נישא לה ומתלבטים אם להיפגש ולהתעמת איתו. פרק 5: סיגי סוגרת מעגל עם בעלה לשעבר ומגלה פרטים על אביה - סיגי וילדיה מתעמתים עם קלאודיו שמקבל אותם בחיבוק, מביע חרטה וחותם על מסמך החובות, ובאותה עת מתברר שאביה נפטר ושאחיה למחצה שהותיר, מרטין, מסרב להפגש אך אימו מגוללת לצופית סיפור דומה לזה של סיגי ואמה. אחרי חצי שנה מרטין מתרכך ומגיע לארץ לפגוש בה. פרק 6: נועה מחפשת את אביה שמעולם לא הכירה בישראל - נועה ותומר שנלקחו מידי אמם גלית על ידי הרווחה ופגשו בה לאחר 24 שנה, שבים אליה שוב בחיפוש אחר אביה של נועה, אורי, ותוך כדי מגלים שיש להם אמא מוזנחת כתוצאה מהיעלמותם מחייה ולא להפך. האב אורי מאותר ומתרגש לגלות שיש לו בת ונועה נפתחת רגשית לאמה כתוצאה מהגילויים. פרק 7: המסע של תומר - תומר, האח למחצה של נועה בעקבות סיפור אביו המנוח, שהיה לוכד נחשים כריזמטי, אניגמטי ובעל מעללים רבים עם נשים ונרצח במפתיע, מידע שנודע לו בגיל 18. הוא מגלה בפרק אחות למחצה שחיה כיום בניו יורק, אך היא מתלבטת אם לפגוש בו וממש אחרי שהיא מסכימה סוף סוף היא לא מסוגלת נפשית לעשות זאת.
עונה 12 (אוקטובר 2019)
'''פרק 1: לאן נעלמה פלר? - חלק א' -''' לפני 30 שנה נחטפה פלור, בתו של יצחק צרפתי, מגן ילדים בתל אביב בידי שני בריונים ואמה היפנית מימי ונעלמה. יצחק יוצא למדינה האסייתית בהתחקות אחריהן ומגלה שזו תופעה נרחבת שהרשויות מחפות עליה מתוך הבנה תרבותית למעשי חטיפות אם ושלאם היו חיים כפולים עוד טרם נפרדו דרכיהם. '''פרק 2: לאן נעלמה פלר? - חלק ב' -''' החקירה מעלה שמימי ופלור, יחד עם גבר אמריקאי בשם שמידט, עקרו אחרי שנתיים ביפן לפרבר עשיר בקליפורניה. בלוס אנג'לס שמידט מתאר נישואין קצרים עם מימי אך אין לכך אימות. צופית מתעמתת עם יצחק לגבי מה הצד שלו בסיפור? ומסמכי גירושין של מימי מ-2017 מגבר נוסף עולים על עקבותיה. '''פרק 3: לאן נעלמה פלר? - חלק ג' -''' יצחק מתעמת עם מימי שמטיחה בו שהתעלל בה ולכן עזבה ולקחת את הבת. צופית גם שומעת ממנה שיצחק לא רצה להחזיר כלל את הבת ואיים עליה שתחזור אליו. סימנים נוספים לדברים מפוקפקים שמימי עשתה כדי לטשטש את עקבותיה שלה ושל בתה ומימי פולטת בטעות את שמה החדש של בתה. '''פרק 4: לאן נעלמה פלר? - החלק האחרון -''' פלר מאותרת בקליפורניה וכועסת על מה שמתגלה לה בדבר החטיפה. במפגש מרגש עם אביה היא מתארת יחסי קרירות ושקרים מצד אמה, ושגם היא כמו אביה חיפשה וכמהה לו במשך 30 שנה ושאמה סרבה לנדב לה פרטים מלבד טיעוניה שהוא איש רע ומתעלל. היא נוסעת ומתאחדת גם עם המשפחה המורחבת בישראל. פרק 5: פרק סיום העונה - מרים, כהת עור בת 41 מסטוקהולם יודעת רק שהיא מאומצת מישראל ושאמה נתנה לה את שמה. מסמכי האימוץ המפוקפקים ונסיעתה לישראל מגלים אמא מוסלמית-בדואית, במקור מהשטחים וממשפחה עבריינית, שנכנסה להריון בגיל 17 ונאלצה להסתיר על רקע כבוד המשפחה. תחת מעטה של סודיות הבת והאם נפגשות.
עונה 13 (2021)
פרק 1: התאומות משוודיה - סיפורן של אמה ומתילדה (מונה ויסמין), תאומות שוודיות שגילו כי נולדו בישראל ואימם מתה בלידה. הסיפור מתחיל הכי תמים כשמתוכו משתחרר סוד מזעזע אחרי שלושה עשורים. פרק 2: הדרמה בחדר לידה - המסע של צופית גרנט והתאומות השוודיות נמשך בארץ. עדותן של מיילדות שנכחו בתהליך לידתן נחשפת, האם ייתכן שתעלומת החיפוש אחר הורי התאומות הופכת לתעלומת רצח? '''פרק 3: מי הרעיל את אמא? -''' המסע של צופית והתאומות השוודיות ממשיך, והפעם צוות אבודים מאויים על ידי קרובי התאומות המסרבים לשתף פעולה בחקירת הרצח של אמם של התאומות, וו'רדה עבדאללה. פרק 4: בשם האב - המסע של צופית גרנט והתאומות השוודיות מגיע לסיומו. אחרי לא מעט לבטים התאומות מחליטות להתייצב מול אביהן ג'מאל איברהים, שישב על רצח אימן וטוען לחפותו, בידיעה שרק מפגש פנים אל מול פנים יסגור להן מעגל. פרק 5: הילדים של סוניה - חלק א' -  צופית גרנט יוצאת למסע חדש ביפו יחד עם יובל ודניאלה שנמסרו לאימוץ, ומחפשים מי היה אביהם ואולי אחיהם ואחיותהם ומה הסוד הגדול שהסתירה אימם סוניה-שמחה לוי? פרק 6: הילדים של סוניה - חלק ב' -  צופית גרנט ושני ילדיה של סוניה ממשיכים במסע לגילוי עברה של אימם. האם אבותיהם הם גברים מזדמנים ממועדוני יפו? ומפגש עם נהג המונית המסתורי שחי עם אמם כמה שנים שופך מעט אור על התעלומה. פרק 7: הילדים של סוניה - חלק ג' -  המסע של צופית גרנט וילדיה של סוניה ממשיך, סוניה לקחה איתה סוד גדול לקבר. האיש שגידל את סוניה כמו אבא, מתברר כאבא של הילדים שלה.
עונה 14 (מאי 2022)
פרק 1: המסע של ארז, חלק א' -  ארז פרץ נולד ברומניה וגדל בבית ילדים בתנאים קשים כאחד מ"ילדי צ'אוצ'סקו", עד שאומץ על ידי זוג ישראלים. הוא ידע לספר שבשלושת החודשים הראשונים לחייו הוא היה עם אימו או סבתו, אבל החיפושים בארץ הולדתו מגלים שהפרטים היו שגויים. פריצת דרך בחקירה מובילה לשיחת טלפון ראשונה בין צוות אבודים לבין אמו הביולוגית. פרק 2: המסע של ארז, חלק ב' -  המפגש עם אימו הביולוגית של ארז, שנדמה היה שיקרה רגע אחרי שנמצאה, נתקל בקשיים בגלל סוד מטריד מעברה על הריון לא רצוי בגיל 17 "בנסיבות לא משמחות" שמוסתר עד היום ממשפחתה, אך בסופו של דבר היא מתרצה ומסכימה לפגוש ולהתאחד איתו. פרק 3: המסע לאמת של לירן, חלק א' -  היא נולדה ברומניה כאוולין ואומצה לישראל. מאוחר יותר עברה הליך לשינוי מין והפכה ללירן. בחיפושים הוא מגלה מבן זוגה האחרון של אימו כריסטינה, שנפטרה זה מכבר, שבעברה עסקה בזנות ומכרה אותו יחד עם שתי אחיותיו, בשתיקת הרשויות, ומאוחר יותר ניסתה גם למכור את ילדיו המשותפים עימו. לירן מתאחד עם דניאל ואנה אחיו למחצה. פרק 4: המסע לאמת של לירן, חלק ב' -  לירן מחפש אחר אביו הביולוגי, כריסטין, והעדויות עליו הן כי היה אדם מפוקפק שישב בכלא וברח לספרד, לא ברור אם בהקשר לילדיו שנעלמו. כריסטין נאתר למפגש חם עם לירן, בו הוא מכחיש כל קשר לחטיפה בטענה שהאם סיפרה שנמסר לאימוץ בזמן שישב בכלא על עריקות. האב גם מקבל בחום את בנו כטרנסג'נדר.
עונה 15 (נובמבר 2022)
פרק 1: החזרה למרוקו, חלק א' -  חמש שנים עברו מאז שמרי פרץ התאחדה עם 3 מילדיה 50 אחרי שנה שנלקחו, אבל ילדה אחת, אסתר שמה, עדיין לא נמצאה. קצה חוט חדש מוביל שוב לקזבלנקה וצוות "אבודים" יוצא שוב בעקבות האחות שנחטפה בילדותה. פרק 2: החזרה למרוקו, חלק ב' -  בעקבות מידע על זהותה של החוטפת של אסתר בהיותה תינוקת, צוות אבודים יוצא לחקירה סמויה בביתה של פטנה חלאווי, החוטפת, וזו מתוודה שיש לה בת מאומצת. בינתיים מרי פרץ וילדיה מבקרים ביקור אמוציונאלי בבית ילדותם במרוקו ממנו נלקחו מאימם. פרק 3: החזרה למרוקו, חלק ג' -  באחת מהבדיקות הדי.אנ.איי שנעשות בעקבות פניות למערכת מתגלה כי הבת "המאומצת" של פטנה חלאווי החוטפת היא אסתר (פיירוז חלאווי). אסתר מספרת לצופית על ילדותה הקשה עם החוטפת המתעללת ושבגיל 14 נודע לה שהיא מאומצת. מאוחר יותר נודע לה גם שנלקחה מהיהודים. אסתר מתאחדת עם אמה ואחיה הביולגיים. פרק 4: החזרה למרוקו, החלק הרביעי והאחרון -  צופית ומשפחתה של מרי מחליטים להגיש תלונה למשטרה המרוקאית בגין החטיפה לפני 55 שנה. לראשונה מרי פרץ מתעמתת במשטרה עם החוטפת, אך כיוון שההליכים מתעכבים צופית פונה לחוטפת שתספר לעיני המצלמות את סיפורה. לאחר מכן, אסתר באה לבקר בארץ ומצהירה שהיא חוזרת לשמה המקורי אך לא לדת היהודית. פרק 5: תעלומה בבולגריה, חלק א' -  בת חן ושונטל, אלבנה ונדקה בשמן המקורי, אומצו באותו יום ומאותו בית יתומים בבולגריה אל חיק שתי משפחות ישראליות בקיבוץ. הן יוצאות עם צופית והצוות לבולגריה בעקבות עברן והפרטים המעטים בידם אודות העורכת דין שמסרה אותן ומבקרות גם בבית היתומים הנטוש ממנו נמסרו. פרק 6: תעלומה בבולגריה, חלק ב' -  מסמכי האימוץ במשרד הרווחה בבולגריה מראים כי בת חן היא צועניה. קצה חוט מוביל את צופית וצוותה אל הכפר בו נולדה ואל אמה ואביה הביולוגיים והיא מתאחדת איתם ועם אחיה וכך גם מתברר שנמסרה עקב עוני קיצוני של המשפחה ולחציה של הסבתא, וחששותיה לגבי האפשרות כי נמסרה בעבור כסף מתפוגגים. פרק 7: תעלומה בבולגריה, חלק ג' -  קצה חוט מגלה כי שונטל היא גם כן צועניה ואמה היגרה מבולגריה לגרמניה. כשהיא מאותרת שם מתגלה כי בניגוד לחששותיה של שונטל היא חיכתה לה כל החיים ושמסרה אותה כי הייתה צעירה חסרת אמצעים שבעלה דאז נטש אותה. שונטל מתאחדת עם אמה ואחיה.
עונה 16 (מאי 2023)
פרק 1: המסע לקזחסטן, חלק א' -  דיאנה ושיר, תאומות בנות 22 שנולדו באלמטי קזחסטן למשפחה ענייה במיוחד, ואומצו על ידי זוג ישראלים אמידים. הן יוצאות למסע בעקבות האב שויתר עליהן כשהיה בכלא, זהות האם, והאם הן באמת אחיות. האב הרוסי מגלה כי אינו האב הביולוגי מאשתו דאז קזרינה ילנה באלמטי ושיש להן שתי אחיות. פרק 2: המסע לקזחסטן, חלק ב' -  המסע של שיר ודיאנה מגיע לשיא במפגש עם האמא, שחיה בעוני קיצוני עד קבצנות ומעידה שהרתה מאונס וכי הן נלקחו ללא ידיעתה והסכמתה כשהיו חולות והיא השאירה אותם בבית ילדים באופן זמני ושתמיד חיפשה אותן. התאומות מתאחדות גם עם אחיותיהן.
פסקול
שלש העונות הראשונות של הסדרה לוו במוזיקת ספריה. ב 2013, עם כניסתו של הבמאי דוד דרעי לעבודה בסדרה, החל להלחין לה מוזיקה מקורית המוזיקאי יונתן בר גיורא. במהלך העונות הופקו לפרקי הסדרה השונים, לצד עשרות שעות של מוזיקה מקורית, גם מספר שירים שנכתבו והופקו במיוחד, לצד גרסאות כיסוי לשירים קיימים שהותאמו לנושאי הפרקים. בר גיורא היה מועמד פעמיים לפרס האקדמיה על עבודתו כמלחין בסדרה.
פרסים ומועמדויות
לתוכנית 10 מועמדויות (כולן של האקדמיה הישראלית לטלוויזיה) מתוכן זכייה אחת בפרס "הסדרה העובדתית הטובה ביותר" בשנת 2016. 4 מועמדויות הן בתחום ההפקה על "הצילום הטוב ביותר" ועל "המוזיקה המקורית הטובה ביותר". החל מ-2012 מתמודדת התוכנית בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ברצף (למעט פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018).
פרייקורפס ליצו
פרייקורפס ליצו (בגרמנית: Freikorps Lützow; הכוחות החופשיים של ליצו) הייתה יחידת פרייקור בולטת שפעלה ברפובליקת ויימאר בין ינואר 1919 לאפריל 1920.
היסטוריה
פרייקורפס ליצו הוקם ב-17 בינואר 1919 בידי שלושה קצינים לשעבר מצבא הקיסרות הגרמנית: הנס פון ליצו, ולטר דין ואריך פון ביבו. הם בחרו לקרוא ליחידה על שמו של ליצו דווקא כדי ליצור השוואה בינה לבין "הפרייקור של ליצו" המיתולוגי. הפרייקורפס מומן מכספי הקרן של הליגה האנטי-בולשביקית. בשיאו כלל פרייקורפס ליצו 1,500 חיילים. הוא פעל כנגד סיעות השמאל הקומוניסטי בגרמניה, אך גם התנגד לעצם קיומה של רפובליקת ויימאר וקרא להחזרת המונרכיה לגרמניה.
הפרייקורפס לחם לצד הצבא הסדיר במהלך קרבות מרץ בברלין וברדיפת המורדים שלאחריהם. לאחר מכן השתתף הפרייקורפס בכיבוש הרפובליקה הסובייטית הבווארית ובדיכוי האכזרי של מרד הרוהר. בקרב על העיר רמשייד אל מול צבא הרוהר האדום, ספג הפרייקורפס אבדות כבדות וכמעט נמחק לחלוטין. הוא פורק לבסוף באפריל 1920.
Nu Med
Nu Med הוא אלבום האולפן השני של בלקן ביט בוקס, אשר יצא ב-15 במאי 2007.
הד מוסקבה
הד מוסקבה (ברוסית: Э́хо Москвы́) הוא שמה של תחנת רדיו מסחרית בבעלות גזפרום מדיה, המשודרת מדי יום בכל שעות היממה והיא אחת מתחנות הרדיו הפופולריות במדינה ומשדרת בעיקר למוסקבה ופרבריה. שידוריה החלו ב-22 באוגוסט 1990.
בת שבע אלון
בת שבע אלון (נולדה בשנת 1948) היא פיזיקאית ישראלית, פרופסור אמריטה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן למדע. זוכת פרס א.מ.ת. לשנת 2015.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1948.
סיימה בהצטיינות יתרה תואר בוגר במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית, והשלימה תואר מוסמך בפיזיקה במכון ויצמן למדע - זאת, לצד הוראת פיזיקה בבית ספר תיכון. לאחר מכן, סיימה לימודי תואר לדוקטור בחינוך מדעי באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
בנה של בת שבע, הרב נועם אלון, משמש כראש ישיבת מיר מודיעין עילית.
קריירה
במחקריה ובעבודתה האקדמית, עוסקת בקידום החינוך המדעי בישראל, ובטיפוח מעורבות, חשיבה ביקורתית ולמידה עצמאית בקרב תלמידים.
אלון עיצבה אסטרטגיות הוראה ותוכניות לימודים לתלמידי פיזיקה בבתי הספר התיכוניים ולתלמידי מדעים בחטיבות הביניים. על מנת לתמוך ביישום אסטרטגיות ההוראה והתוכניות האלה על ידי מורים, אלון פיתחה מסגרות להתפתחות מקצועית של מורים. הספר של לין ואלון (2011) מסכם את התאוריה והפרקטיקה בתחום הזה.
במשך כעשר שנים שימשה כראש ועדת המקצוע בפיזיקה והייתה יושבת ראש ועדת ההיגוי של TIMSS בישראל, החל משנת 1979 משמשת כחברה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן, והחל משנת 2008 היא מכהנת כראש המחלקה, משנת 2001 עומדת בראש הקתדרה להוראת המדעים ע"ש בורה לסקין, בשנת 2006 נבחרה לעמיתה בתחום החינוך של האגודה האמריקאית לקידום המדע, משנת 2010 חברה במועצה הלאומית למחקר ופיתוח של משרד המדע והטכנולוגיה, בשנת 2021 נבחרה כחברה באגודה הבינלאומית להוראת המדעים.
פרסים
אלון היא זוכת פרס א.מ.ת. לשנת 2015 בקטגוריית מדעי החברה, ובתחום החינוך וקידום החינוך. מנימוקי השופטים:
מאגי לנה ווקר
מגי לינה ווקר (באנגלית: Maggie Lena Walker; 15 ביולי 1864 – 15 בדצמבר 1934) הייתה אשת עסקים, מנהלת בנק, ומורה אמריקאית ממוצא אפרו-אמריקאי. ווקר הייתה האישה הראשונה, והאדם הראשון ממוצא אפרו-אמריקאי, שהקימה סניף בנק וכיהנה כנשיאת הבנק, בארצות הברית, בתקופה בה לא היה אופק תעסוקתי דומה – לא לנשים ולא לבני אדם ממוצא אפרו-אמריקאי. ווקר נחשבת כאחת מהנשים ואחת מבני האדם השחורים שפרצו את תקרת הזכוכית בארצות הברית ולמעשה ב, כשהפכה לאישה הראשונה שהקימה והייתה בעלת בנק בארצות הברית. כישורי היזמות של ווקר שינו את דפוסי הקידום והניוד החברתי, בכך שהראתה את הדרך לאנשים שחורים אחרים ולנשים אחרות. כמנהיגה חברתית היא הצליחה לשפר משמעותית את אורח החיים עבור אפריקאים אמריקאים ונשים. בהמשך חייה הפכה נכה עקב שיתוק, נאלצה להתנייד באמצעות כיסא גלגלים והיוותה דוגמה גם לאנשים עם מוגבלויות. ביתה המשוחזר והמרוהט של ווקר בריצ'מונד, וירג'יניה, מוכר כיום כאתר מורשת לאומי, המופעל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ראשית חייה
ווקר נולדה כמגי לנה דרייפר בריצ'מונד, וירג'יניה, לאקלס קוטברט ואליזבת דרייפר, זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית. אמה הייתה שפחה לשעבר ועוזרת לטבחית באחוזת היל צ'ארלס של אליזבת ואן לוו, שהייתה מרגלת בעיר הבירה של הקונפדרציה של ריצ'מונד באיחוד במלחמה, ואחר כך הייתה מנהלת הדואר של ריצ'מונד. ואביה הביולוגי היה חייל קונפדרציה ממוצא אירי וכתב ב"ניו יורק הראלד", שנהרג במלחמת האזרחים. כשהייתה מגי בת ארבע נישאה אימה לוויליאם מיטשל, אף הוא עבד משוחרר, שהתייחס למגי כבתו.
למעשה, מבחינת צבע עורה, הייתה ווקר בהירת עור באופן יחסי. אביה הביולוגי היה לבן ממוצא אירי, ואימה, שנחשבה "צבעונית" (colored) הייתה מעורבת אף היא, בת לאם שחורה (מעורבת), שפחה אף היא, ולבעל אדמות לבן. למרות זאת, לפי חוקי הגזע האמריקאיים באותה תקופה, בהיותה בת לאם "צבעונית", נחשבה גם ווקר ל"צבעונית", והיחס אליה היה כאל אדם שחור. לפיכך, באותה תקופה, לא היה צפוי לה אופק תעסוקתי או אפשרות לקידום חברתי ממעמד של עוני ונחשלות.
משפחת מיטשל עברה לבית משלהם בסמוך לכנסייה הבפטיסטית השחורה הראשונה באפריקה, שכמו כנסיות שחורות רבות באותה תקופה, הייתה מרכז כלכלי, פוליטי וחברתי עבור הקהילה השחורה המקומית. לאחר מותו בטרם עת של בעלה, תמכה אמה של מגי במשפחתה על ידי עבודה ככובסת. מגי הצעירה למדה בבתי הספר הציבוריים של ריצ'מונד ועזרה לאמה בעבודתה.
מנהיגה ואשת עסקים
כשהייתה ווקר בת ארבע עשרה, הצטרפה למועצה המקומית של המסדר העצמאי של לוק סנט. עמותה חברתית אמריקאית שהוקמה בשנת 1867 בולטימור, מרילנד, וסייעה לחולים ולקשישים. ווקר מילאה תפקידים רבים במסדר, וברבות הימים הגיעה לתפקידי הנהגה. בשנת 1899 נבחרה לתפקיד של ציר לוועידה הדו-שנתית, תפקיד אותו מילאה עד מותה.
עם נישואיה נאלצה לפרוש מתפקידה כמורה, מאחר שבתי הספר לא איפשרו לנשים נשואות להמשיך ולעבוד כמורות.
ווקר לא נכנעה להגבלות החברה. בשנת 1902 החלה לפרסם את עיתון הארגון "סנט לוק הראלד", בתחילה עבור ארגון "סנט לוק" בו עבדה. היא הייתה מודעת לאפליה הקשה כלפי אפריקאים אמריקאים, ולכך שלבנים רבים אינם מעוניינים להעסיקם, אלא בעבודות פחותות ערך בשכר זעום, רק בגלל צבע עורם וזהותם. בין השאר, מנעו חוקי ההפרדה הגזעית מאנשים שחורים וצבעונים לקבל שירות במקומות בהם ניתן שירות לאנשים "לבנים". שחורים וצבעוניים כלל לא יכלו להפקיד כספם בבנק, מאחר שלא היו בנקים שהסכימו לקבלם כלקוחות ולתת להם שירות. מגי ווקר עודדה אמריקאים אפריקנים בריצ'מונד לרתום את כוחם הכלכלי על ידי הקמת מוסדות משלהם באמצעות העיתון.
ווקר מיקדה את מאמציה בחשבונאות ומתמטיקה. המאמץ העסקי הראשון שלה היה הקמת חברת ביטוח קהילתית לנשים. משם המשיכה בעשייה היזמית שלה. בשנת 1903 הקימה את בנק החיסכון "סנט לוק פני". ווקר הייתה האישה הראשונה, מכל מוצא, שייסדה בנק בארצות הברית. הבנק היה ייצוג חזק של עזרה עצמית שחורה בדרום, בו נהגה הפרדה בין שחורים וצבעונים לבין לבנים. בנק החיסכון שאותו יסדה משך לא רק מבוגרים. ווקר פעלה כדי לפנות גם לילדים ולבני נוער, שרבים מהם עבדו, על ידי עידודם לחסוך את כספם.
בשנת 1924 התפשט בנק החיסכון "סנט לוק פני" לחלקים אחרים בווירג'יניה וכלל יותר מ־50,000 לקוחות. בזמן שבנקים אחרים קרסו במהלך השפל הגדול, שרד בנק פני סנט לוק. לבסוף התאגד הבנק עם שני בנקים גדולים נוספים ועבר למרכז העיר ריצ'מונד. הוא פועל עד היום.
מורשת
עוד בימי חייה הייתה הכרה במגי ווקר כפורצת דרך. היא קיבלה תואר שני של כבוד מאוניברסיטת וירג'יניה יוניון בשנת 1925. לכבודה של ווקר נבנו שני בתי ספר. הראשון, בריצ'מונה, וירג'יניה, היה בית ספר תיכון גדול לבנים הצמוד לאוניברסיטת וירג'יניה. בית הספר התיכון על שם מגי ל. ווקר היה אחד משני בתי הספר באזור שנועדו לתלמידים שחורים, בתקופת ההפרדה הגזעית בבתי הספר. בית הספר השני שהוקם לזכרה היה בית הספר התיכון של ארמסטרונג. הוא נסגר ונפתח בשנית בשנת 2001, לאחר שיפוצים, כבית ספר ממלכתי על שם מגי ל. ווקר ללימודים ממשלתיים ובינלאומיים. בבניין סנט לוק, שבו החלה את דרכה המקצועית, נשמר משרדהשל ווקר כפי שהיה בזמן מותה בשנת 1934. הבניין הוכנס בשנת 1982 למרשם הלאומי למקומות היסטוריים. שירות הפארקים הלאומי מפעיל את האתר ההיסטורי של מגי ל. ווקר בבית מגוריה לשעבר. בשנת 1978 נקבע הבית כאתר היסטורי לאומי ונפתח כמוזיאון בשנת 1985. באתר נכתב כי הוא "מציין את חייה של אישה אפרו-אמריקאית מתקדמת ומוכשרת. היא השיגה הצלחה בעולם העסקים והפיננסים כאישה הראשונה בארצות הברית אשר שרה וכיהנה כנשיאת בנק, למרות מצוקותיה הרבות. האתר כולל מרכז מבקרים המפרט את חייה ואת קהילת ג'קסון וורד בה התגוררה ועבדה ואת מגוריה שלושים שנה. הבית משוחזר במראה שנות השלושים שלו עם קטעים מקוריים של משפחת ווקר." ב־15 ביולי 2017 הוצב ברחוב ברוד בריצ'מונד, וירג'יניה, פסל של ווקר, שתוכנן על ידי אנטוניו טוביאס מנדז. פסל הברונזה, שגובהו כעשרה מטרים, מראה תיאור של חייה, כשמשקפיה מוצמדים לדש חולצתה ופנקס שיקים בידה.
משפחה
בשנת 1886, בזמן שעדיין עבדה כמורה בבית ספר, נישאה בריצ'מונד, לארמסטד ווקר ג'וניור (1860–1915), קבלן לבנים. ארמסטד עצמו התפרנס יפה, דבר שאיפשר לה לעזוב את ההוראה כדי לטפל במשפחתה, לעבוד עם המסדר העצמאי של לוק סנט, ובהמשך להיות יזמית ולהקים בנק, דבר שלא היה מובן מאליו באותה תקופה. מגי וארמסטד רכשו בית בשנת 1904. נולדו להם ארבעה ילדים: מרי פולי ווקר (1885–1967), ראסל אקלס טלמדג 'ווקר (1890–1923); ארמסטיד מיטשל ווקר (1893–1894); ו- מלווין דויט ווקר (1897–1935). ב־20 ביוני 1914, עקב אירוע תאונה מצער, ירה ראסל ווקר, בנה בן ה-24, בשוגג באביו, ארמסטד, לאחר שטעה וסבר שמדובר בפורץ, והרג אותו. ראסל נעצר והואשם ברצח. אחרי חמישה חודשים במעצר הוכרז כחף מפשע. אובדן בעלה והמלחמה על חפות בנה, הותירו את חותמם. ווקר עזבה את עבודתה והתמקדה לטפל בביתה. הבן ראסל מעולם לא התאושש מהאירוע ואחרי שמונה שנים שנלחם בדיכאון ואלכוהוליזם, נפטר ב־23 בנובמבר 1923. לאחר מחלה בשנת 1928 נאלצה ווקר להשתמש בכיסא גלגלים. אף על פי שהייתה מוגבלת בתנועה, נותרה ווקר מנהיגה בקהילה האפרו-אמריקאית בריצ'מונד. ב־15 בדצמבר 1934 נפטרה מסיבוכים עקב סוכרת, והיא רק בת 67. תקרות הזכוכית אותן פרצה, הן כאישה והן כאדם צבעוני בארצות הברית באותה תקופה, נותרו עד היום, כהישג פורץ דרך, לא רק עבורה אלא עבור האוכלוסיות המוחלשות אותן ייצגה, והיא מהווה מודל לרבים. ביתה של ווקר בריצ'מונד הוגדר כאתר היסטורי לאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
אלום גולד
אלום גולד היא חברה פרטית ישראלית המתמחה בתכנון, פיתוח, מערכות אלומיניום עבור דלתות, תריסים  וקירות מסך, תעשיות שונות וכן זכוכית ומוצרים נלווים המיועדים לתעשיות בשוק המקומי והבינלאומי. המרכז הלוגיסטי העיקרי נמצא באזור התעשייה ברקן.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1971 על ידי משפחת בקשי שעלתה לישראל מעיראק. בשנים אלה מרבית עבודת החברה הייתה ייצור פרופילי PVC לתחום החלונות והדלתות.
בשנות ה-80 החליטה החברה להיכנס לתחום פרופילי האלומיניום ולתחום האביזרים לחלונות והדלתות. בתחילת שנות ה-2000 נקלעה החברה לקשיים, לאחר מעילה שהתרחשה בחברה על ידי רו"ח שלה והתרשלות של הבנק איתו עבדה החברה.
בשנת 2010 הקימה "אלום גולד" את בית מערכות האלומיניום  ALUG לשם מתן פתרון לתחום מעטפת הבניין בפרט ולענף הבניה ככלל. בשנת 2012 רכשה "אלום גולד" את חברת "כלבו אלומיניום", בעלת מרלו"ג הממוקם בתל אביב.
בשנת 2016 רכשה "אלום גולד" את חברת הזכוכית והאלומיניום "אור אלום", בעלת מרלו"ג הממוקם בחיפה. קניית "אור אלום" סימלה את כניסתה של החברה לתחום הזכוכית ולהגדלת פריסתה הארצית.
בשנת 2020 מיזגה "אלום גולד" את חברת "פניציה" וחברת "אור אלום" לכדי גוף אחד האחראי על רוב הפצת הזכוכית במדינת ישראל. מרלוג החברה ממוקם בנוף הגליל. בשנת 2021 החלה חברת הקבוצה "פניציה", בפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, בייבוא זכוכית באמצעות אוניות צובר, לשם מתן מענה לצורכי מדינת ישראל לזכוכית ובפרט לענף הבנייה, לאחר סגירת קו היצור של "פניציה".
בשנת 2023 רכשה "אלום גולד" את חברת טכניקה המתמחה באביזרים לתחום החלונות והדלתות.
פעילות החברה
קבוצת גולד עוסקת ביבוא ועיבוד פרופילי אלומיניום, מערכות אלומיניום, זכוכית ומוצרים נלווים המיועדים לתעשיות בשוק המקומי והבינלאומי.
חברות הקבוצה נמצאות בבעלות פרטית, דור שני בתחום. לחברות הקבוצה שיתופי פעולה שמטרתם לתת מענה להיבטים של מערכות האלומיניום לבניין, כגון פרופילי אלומיניום, צבע וזכוכית. בתחילת 2023, הקבוצה מנתה כ-150 עובדים והחזיקה כ-29,000 מ"ר של מרכזים לוגיסטיים באזור התעשייה ברקן, בתל אביב, בנוף הגליל, במישור אדומים ובחיפה.