cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביונסה
אקטיביזם
בדצמבר 2012 הפיקה ביונסה יחד עם מגוון ידוענים נוספים וידאו עבור "Demand A Plan", פרויקט של 950 ראשי ערים אמריקאים שנועד לעודד את הממשל הפדרלי לחוקק תקנות המקשות על אחזקת נשק. הוא נוסד בעקבות הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, שקיפח את חייהם של עשרים ושבעה תלמידים. ב-26 במרץ 2013, לאחר הדיון בבית המשפט העליון של קליפורניה בנושא, הביעה את תמיכתה הפומבית הראשונה בנישואים של זוגות מאותו המין. ביונסה וג'יי-זי השתתפו בעצרת נגד שחרורו של ג'ורג' צימקמן, שרצח את יליד הקהילה האפרו-אמריקאית טרייבון מרטין, מבית הסוהר. בווידאו קליפ של "Freedom" הוצגו שלוש תמונות של מרטין, מייקל בראון ואריק גארנר – כולם קורבנות של פשעי שנאה נגד הקהילה האפרו-אמריקאית – כשהן מוחזקות בידי אימותיהם.
בפברואר 2017 התבטאה נגד הסרת התמיכה החינוכית המסובסדת לה זכאים תלמידים טרנסג'נדרים, שנאבקים בזהותם המגדרית. היא אף פרסמה קישור לקמפיין "100 Days of Kindness" בעמוד הפייסבוק שלה. ביונסה הביעה רבות את תמיכתה בנוער הטרנסג'נדרי, והצטרפה לרשימה של ידוענים שהתנגדו להחלטתו של טראמפ.
הון
המגזין "פורבס" החל לדווח על רווחיה הפיננסיים של ביונסה מ-2008. על פי חישוביו, בין יוני 2017 ליוני 2018 הכניסה הזמרת לקופותיה כשמונים מיליון דולרים עבור עותקי המוזיקה שלה, סיבובי ההופעות שערכה, הסרטים הקולנועיים שהפיקה וקווי האופנה שיצאה – האמנית הרווחית ביותר באותה התקופה (הדיחה את מדונה ואת סלין דיון מהמקום הראשון). בשנת 2009 הוצבה במקום הרביעי בפורבס סלבריטי 100 ובמקום התשיעי ברשימת "הנשים החזקות ביותר בעולם" ב-2010. בשנה לאחר מכן דורגה במקום השמיני כידוענית הרווחית ביותר מתחת לגיל 30. בשנת 2012, לאחר ירידה קלה בהכנסותיה שמנו כארבעים מיליון דולרים ממוצריו של 4, דירג המגזין פורבס את ביונסה במקום ה-12 בסלבריטי 100. יחד עם בן-זוגה ג'יי-זי הרוויחו כ-78 דולרים – זוג הידוענים העשיר ביותר. עוד ב-2009 שבר הזוג שיא גינס כשהרוויחו יחד 122 מיליון דולר. בשנת 2013, עם הכנסותיה של ביונסה מפפסי ו-H&M, הפך הזוג לראשון בתעשיית המוזיקה שהונו עקף את רף מיליארד הדולרים. נכון לשנת 2017 עומד הונם המשותף על 1.16 מיליארד דולר.
MTV העריך שעד סוף 2014 תהפוך ביונסה למוזיקאית האפרו-אמריקאית העשירה ביותר – נבואה שהתגשמה בחודש אפריל. ביוני דורגה במקום הראשון בסלבריטי 100 של פורבס לאחר שהכניסה כ-115 מיליון דולרים בשנה החולפת. זו הייתה הפעם הראשונה בה הגיעה לפסגת הרשימה, והשנה הרווחית ביותר שהייתה לה עד היום. בשנת 2016 דורגה במקום ה-34 ברשימה עם רווח שנתי של 54 מיליון דולרים. בשנת 2018 חישב פורבס את שוויה הנקי, כ-355 מיליון דולרים.
מורשת
הצלחתה של ביונסה הפכה אותה לאייקון תרבותי ואף זיכתה אותה בכינוי "קווין בי". קונסטנס גריידי, כתבת Vox, טענה כי השינוי של ביונסה מכוכבת פופ לאייקון בין–לאומי בוצע בשלושה שלבים עיקריים: הוצאת האלבום Beyoncé ב-2013, פרסומו של Lemonade ב-2016 וההופעה בפסטיבל קאוצ'לה ב-2018. ב-The New Yorker הכתירה מבקרת המוזיקה ג'ודי רוזן את ביונסה כ"מוזיקאית הפופולרית, החשובה והסוחפת ביותר של המאה ה-21". ג'יימס קליר עורך בספרו  Atomic Habits הקבלה בין הצלחתה של הזמרת לתמורות חשובות נוספות שפותחו בחברה המודרנית:. העיתון הבריטי "האובזרבר" הכתיר אותה כאמנית העשור בשנת 2009.
כשכתב ל-Entertainment Weekly הבחין אלכס סוסקינד כיצד ביונסה הפכה למוזיקאית שהגדירה את אופיו של העשור השני של המאה ה-21. . המגזין NME חשב באופן דומה על השפעותיה בסצנת הפופ העכשווי, ואף הכליל אותה ברשימת "עשרת האמנים של העשור". בשנת 2018 כלל "רולינג סטון" את הזמרת ברשימת "100 אמני המילניום".
ביונסה הפכה את האלבומים לפורמט המקובל להוצאת מוזיקה בסוגת ה-R&B. הדבר התחיל עם פרסום 4 ב-2011. בעוד שאמני R&B ויתרו על הוצאת אלבומים לטובת סוגת ה-EDM, בה הפורמט המקובל לפרסום יצירות מוזיקליות הוא סינגל, שאפה ביונסה להחזיר את מוקד ההתעניינות לאלבומים. בשנת 2013 הפכה את Beyoncé לזמין לרכישה כאלבום מלא ב-iTunes, במקום לפרסם את רצועותיו לרכישה בנפרד או את כולו בשירותי הסטרימינג השונים. קייטלין מנזה מ-Marie Claire כתבה כי בזכות מאבקה של ביונסה במעמד הסינגלים בתעשיית המוזיקה יוכלו מאזיני האלבום לשמוע אותו כמקשה אחת, כפי שנהגו פעם, תוך השמת דגש על נושאיו הליריים. כש-Lemonade יצא לאור ראו את ההדרגתיות בגיבוש ובהעברת המסרים באלבומיה של ביונסה. מייגן קרפנטייה מ-The Guardian טענה כי ביונסה החייתה את פורמט האלבום באמצעות פרסומו של Lemonade, שניתן להאזין לסיפוריו רק בשלמותו.
ביונסה ידועה בפיתוח מספר משפטי סלנג כמו "put a ring on it", לשון נקייה להצעת נישואין; "I woke up like this" ("התעוררתי כך"), שהתחיל טרנד של פרסום סלפי בבוקר עם ההאשטאג ו-"boy, bye", ששימש חלק ממסע הפרסום של הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב. כשאלבומה החמישי פורסם נטבע לראשונה המונח "אלבום ויזואלי" – אלבום שלכל רצועותיו הופק וידאו קליפ אינדיבידואלי. אמנים רבים, כמו פרנק אושן ומלאני מרטינז, החלו לעשות זאת גם באלבומיהם.
בינואר 2012 כינה המדען בריאן לסרד את Scapia beyonceae, זן של טבניים שנמצא בצפון קווינסלנד שבאוסטרליה, על שמה של ביונסה בשל שערות הזהב הייחודיות שעל בטנו. בשנת 2018 הכריזה עיריית העיר קולומביה שבקרוליינה הדרומית על "יום ביונסה", שמצוין מדי שנה ב-21 באוגוסט.
כהשראה למוזיקאים נוספים
מוזיקאים רבים ציינו את ביונסה כמושא להערצה. ליידי גאגא הסבירה כיצד היא העניקה לה את הנחישות להפוך למוזיקאית. בכל פעם שראתה וידאו קליפ של הדסטיניז צ'יילד אמרה: "היא כוכבת, אני רוצה להיות כמוה". ריהאנה קיבלה השראה דומה ממנה להתחיל את קריירת המוזיקה שלה. כשהתראיינה ל-etalk סיפרה כי לאחר שצפתה בה באלבום Dangerously In Love התמלא בבטנה הרצון להיות כמוה. ליזו התחילה להעריץ את ביונסה לאחר שצפתה בה בהופעה של הדסטיניז צ'יילד. היא ואריאנה גרנדה לימדו את עצמן לשיר באמצעות חיקוי של קולה של ביונסה. אדל ציינה את ביונסה כאמנית האהובה עליה ואמרה:. פול מקרטני וגארת' ברוקס צפו בהופעותיה מספר פעמים, כדי לעצב את הקונצרטים שלהם בצורה דומה. אמנים נוספים שציינו את ביונסה כדמות להשראה עבורם הם בריטני ספירס, ליטל מיקס, סם סמית', קארדי בי, אניטה, אווה מקס, כריסטינה אגילרה, אזיליה בנקס, דוג'ה קאט, קנדריק לאמאר, קשה, קים פטרס, מייגן די סטליון, נורמני, קמילה קביו, דואה ליפה, רוסליה, טינשיי וזארה לארסון.
הישגים
ביונסה נחשבת לאמנית המעוטרת ביותר בפרסי מוזיקה בכל הזמנים. עם מכירות של למעלה מ-200 מיליון תקליטים ברחבי העולם (60 מיליון עותקים נוסף יחד עם דסטיניז צ'יילד) היא נמנית בין המוזיקאים הנמכרים ביותר. היא אחת מהמוזיקאים הנמכרים ביותר בכל הזמנים:
בשנת 2007 קיבלה ביונסה את פרס האמן הבין־לאומי בטקס המוזיקה האמריקאית. בשנה שלאחר מכן הוענק לה את פרס האגדה מטעם ארגון המוזיקה העולמית בהובלת אלבר השני, נסיך מונקו. בשנת 2010 קטפה את פרס הכבוד של NRJ ובטקס פרסי המוזיקה של בילבורד 2011 את עיטור המילניום. בפרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2014 קיבלה את גביע מפעל חיים על שם מייקל ג'קסון. בשנת 2020 זכתה בפרס ההומניטרי של פרסי ה-BET. Consequence דירג את ביונסה במקום ה-30 ברשימת "המוזיקאים הטובים ביותר בכל הזמנים".
ביונסה זכתה בשלושים ושניים פרסי גראמי, הן כאמנית סולו והן כחברה בדסטיניז צ'יילד ובדה קרטרס, ועקפה את גאורג שולטי במספר הזכיות הגבוה ביותר בהיסטוריית האירוע. "Single Ladies (Put a Ring on It)" זכה בקטגוריית "שיר השנה", ואילו "Crazy in Love", "Say My Name", "Drunk in Love" ו-"Cuff It" קיבלו את פרס גראמי לשיר ה-R&B הטוב ביותר. Dangerously in Love, B'Day ו-I Am... Sasha Fierce קיבלו את התואר "אלבום ה-R&B העכשווי הטוב ביותר", ואילו Lemonade את "אלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר".
במרוצת השנים זכתה ביונסה בעשרים ותשעה מפרסי הווידאו קליפים של MTV, הן כאמנית סולו והן כחברה בדסטיניז צ'יילד ובדה קרטרס – האמנית שקיבלה את מספר הפרסים הגובה ביותר בטקס זה. "Single Ladies (Put a Ring on It)" ו-"Formation" זכו בקטגוריית "קליפ השנה" ב-2009 וב-2016 בהתאמה. בשנת 2016 קיבלה שמונה פרסים שונים – הזכייה הגדולה ביותר בערב אחד (שיא שנרשם לראשונה ב-2010 על ידי ליידי גאגא). בנוסף, ביונסה זכתה בעשרים ותשעה מפרסי ה-BET מתוך שישים מועמדויות שקיבלה.
הכנסות פיננסיות נוספות
בשנת 2010 הקימה את פארקווד אנטרטיינמנט, חברת תקליטים ובידור בניהול קולומביה רקורדס. היא נקראה על שם רחוב בעיר יוסטון בה התגוררה ביונסה. לחברה סניף נוסף בניו יורק, והיא אחראית על הפצה מסחרית של מותגים מתחום המוזיקה, הבדרנות, הקולנוע, הטלוויזיה והאופנה. בנוסף, צוותיה מפיקים עבור לקוחותיה פרסומות ועיצובים שונים לאתרי הבית שלהם. מעבר למחלוקות השונות בשיווק, פרסום במדיה דיגיטלית, רעוינאות ועיצוב אופנה ואביזרים קיים אגף שלם, שעוסק בתכניה של ביונסה לסיבובי ההופעות שלה או לווידאו קליפים של שיריה. ההפקה הראשונה מבית היוצר של פארקווד אנטרטיינמנט הייתה הסרט הביוגרפי Cadillac Records, שבו ביונסה גילמה את דמותה של אטה ג'יימס. החברה הפיקה עבור הזמרת את האלבומים Beyoncè ו-Lemonade ועבור הצמד דה קרטרס את Everything is Love. חתומים בה מספר מוזיקאים נוספים, דוגמת קלואי x האלי, שהופיעו במחצית של סופרבול LIII בפברואר 2019.
חסויות ושותפויות
החל משנת 2002 ביונסה עובדת עם חברת פפסי באופן רציף. יחד עם בריטני ספירס, פינק ואנריקה איגלסיאס הופיעה בשנת 2004 בפרסומות למוצריה. בשנת 2012 חתמה על חוזה בסך 50 מיליון דולר לטובת קידום החברה בפלטפורמות השונות. אולם בשל הסכנה הבריאותית בצריכה מופרזת של משקאות החברה ביקש ארגון ה-CSPI, העוסק בהסברה לציבור בענייני רפואה ובריאות, מביונסה לשקול מחדש את העסקה.
ביונסה עבדה עם טומי הילפיגר להפקת הבשמים True Star ו-True Star Gold. בשנת 2007 קידמה את בושם היהלומים של ארמני. בשנת 2010 השיקה את הבושם הרשמי הראשון שלה, "Heat". הפרסומת של המוצר, שלוותה למנגינות השיר "Fever" מ-1956, הוצגה רק בשעות המאוחרות היממה, כיוון שכללה תמונת עירום של ביונסה במיטתה. בפברואר 2011 פורסם הבושם השני, "Heat Rush". בספטמבר אותה השנה הושק המוצר השלישי בתחום, "Pulse", בשנת 2013 יצאה מהדורה מוגבלת ל-"Heat", שהפך לבושם הנמכר ביותר של ידוען (400 מיליון דולר).
פרסומו של משחק הווידאו Starpower: Beyoncé בוטל על ידי ביונסה מסיבות לא ידועות. החוזה בינה לבין "GateFive" עמד על כ-100 מיליון דולר, והחברה נאלצה לפטר 70 עובדים ולאבד כמה מיליוני פאונד שהושקעו בפיתוח המשחק. ביוני 2013 טענו עורכי דינה של הזמרת כי העסקה בוטלה בנימוק ש-"GateFive" איבדה את התמיכה הפיננסית שקיבלה מחברות האם שלה. מאז גיל 18 קידמה ביונסה את מוצריהם של אמריקן אקספרס, נינטנדו DS ולוריאל.
במרץ 2015 הפכה יחד עם מספר אמנים נוספים לבעלים של חברת הסטרימינג טיידל. ברבעון הראשון של 2015 קנה בן־זוגה ג'יי-זי את חברת האם של טיידל, אספירו. בין האמנים הנוספים שהוחתמו כבעלים של החברה נמנים קניה וסט, ריהאנה, מדונה, כריס מרטין, ניקי מינאז' ועוד. כל אמן מחזיק בממוצע בשלושה אחוזים ממניות טיידל.
קווי אופנה
בשנת 2005 השיקה ביונסה יחד עם אמה טינה את "House of Deréon", קו אופנה עכשווי לביגוד נשים. הקונספט נוצר בהשראת שורשיה המשפחתיים של ביונסה, כששם החברה הוא מחווה לסבתה, אגנז דראון, תופרת ידועת־שם. לדברי טינה, הסגנון הכללי של האוסף משקף בצורה הטובה ביותר את הטעם האופנתי של בתה. ביונסה ואמה הקימו את חברת Beyond Productions, המספקת את הרישוי וניהול המותגים של House of Deréon. הם הוצגו בתערוכות ובסיבוב ההופעות של הדסטיניז צ'יילד במהלך תקופת הוצאת Destiny Fulfilled. האוסף כלל בגדי ספורט, מכנסי ג'ינס עם פרווה, הלבשה עליונה ואביזרים שונים, דוגמת תיקים וחגורות. מוצרים אלו זמינים בחנויות שונות ברחבי ארצות הברית וקנדה.
באותה שנה החלה ביונסה לעבור עם House of Brands, כדי ליצור מגוון מוצרי הנעלה עבור "House of Deréon". בינואר 2008 פרסמה חברת סטארוייב מובייל את "Beyoncé Fashion Diva", משחק מובייל חברתי, הכולל בו את מוצרי "House of Deréon". ביולי 2009 השיקו ביונסה ואמה מיני־קו הלבשה חדש, "Sasha Fierce for Deréon", לכבוד עונת החזרה לבתי הספר התיכוניים. הוא כלל בגדי ספורט, הלבשה עליונה, תיקים, נעליים, משקפיים, הלבשה תחתונה ותכשיטים, והיה זמין לרכישה בחנויות כלבו, כמו מייסיס.
באוקטובר 2014 חתמה על הסכם שותפות להשקת קו הלבשה חדש עם קמעונאית האופנה הבריטית טופשופ. באפריל 2016 הקימה ביונסה חברת אופנה חדשה בשם Ivy Park. שם המותג שאוב מהמספר האהוב על בתה, ארבע, שבספרות רומיות נכתב כ-IV. לאחר שהופנו נגדו האשמות בגין עבירות מין קנתה ביונסה את חלקו של פיליפ גרין מ-Ivy Park והפכה לבעלת החברה הבלעדית. ב-4 בדצמבר 2019 הוכרז כי ביונסה תהפוך לשותפה עסקית של חברת אדידס, איתה תמשיך לפתח את מותג הספורט של Ivy Park וליצור מוצרי הנעלה חדשים לגמרי. עם פרסום החדשות עלו מניות החברה ב-1.3 אחוזים. ב-18 בינואר 2020 הושקו המוצרים החדשים, שהוצגו בגיליון Elle.
פילנתרופיה
בשנת 2002 הקימו ביונסה, אמה וקלי רולנד את מרכז נואלס־רולנד לנוער, מוסד קהילתי במרכז העיר יוסטון. לאחר הוריקן קתרינה בשנת 2005 הקימו רולנד וביונסה את הקרן הפילנתרופית "Survivor", כדי לספק מקום מחסה זמני למשפחות שבתיהם נהרסו. התרומה הראשונה לחברה בוצעה על ידי ביונסה, כ-250,000 דולר. מאז התרחבה הקרן לעבודה עם ארגוני צדקה אחרים בעיר, וגם סיפקה סיוע דומה לאחר אסונות הוריקן אייק בשנת 2008. בשנת 2007 הקימה את נואלס־טמנוס פלייס, מתחם דירות המציע מקום זמני לארבעים ושלושה מחוסרי בית. נכון לשנת 2016 תרמה ביונסה שבעה מיליון דולר לתחזוקת המתחם.
לאחר שכיכבה ב-Cadillac Records ב-2009 ולמדה על פניקס האוס, ארגון גמילה מסמים ומאלכוהול ללא מטרות רווח, תרמה לו את מלוא הכנסותיה מהסרט בסך ארבעה מיליון דולר. היא ואמה הקימו יחד את מרכז הקוסמטיקה הראשי שלה, המציע קורס הכשרה בן שבעה חודשים בתחומי הקוסמטיקה. הוא עובד בשיתוף עם פניקס האוס, ויחד הם פועלים להקנות כישורי עבודה למשוחררים ממוסד הגמילה.
באפריל 2011 השתתפה יחד עם מישל אובמה במסע פרסום נגד השמנת יתר בקרב ילדים. במסגרת הקמפיין עיבדה מחדש את שירה "Get Me Bodied". לאחר מותו של אוסאמה בן לאדן הוציאה ביונסה גרסת כיסוי לשיר "God Bless the USA" של לי גרינווד כתקליט צדקה, שרווחיו נתרמו לקרן הקצבאות של אלמנות השוטרים ומשפחותיהם.
בשנת 2012 הפכה לשגרירה של היום ההומניטרי העולמי, והקליטה לכבודו את "I Was Here". בשנת 2013 הוכרז כי ביונסה, סלמה הייק ופרידה ג'ניני יובלו את קמפיין העצמה נשית "Chime for Change" של גוצ'י. קונצרט למענו התקיים ב-1 ביוני 2013 בלונדון. בעזרת פלטפורמת מימון ההמונים "Catapult" היו המבקרים יכולים לבחור בין מספר פרויקטים לקידום חינוך נשים ונערות. ביונסה גם השתתפה ב-"Miss a Meal", קמפיין לתרומת מזון, שגייס כספים באמצעות מכירות פומביות מקוונות ב-Charitybuzz.
ביונסה וג'יי-זי תרמו בחשאיות עשרות אלפי דולרים לחילוץ מפגיני Black Lives Matter מבולטימור ולהקמת סניפים חדשים של הארגון ברחבי ארצות הברית. לפני המופע שלה בטמפה נועדה הזמרת עם עשרים ממנהיגי הארגון על מנת לדון בדרכים בהם היא יכולה לתמוך ביוזמותיו. היא התחייבה לממן עשר מלגות בחינם לסטודנטים נבחרים מהקהילה האפרו־אמריקאית. – אמר תומאס סקוט, אחד ממנהיגי ההפגנות בפלורידה. באוגוסט 2016 תרמו ביונסה ובעלה כ-1.5 מיליון דולרים לארגונים "Hands Up United", "Black Lives Matter" ו-"Dream Defenders". לאחר הוריקן מת'יו תרם הזוג כ-15 מיליון דולר לקרן יוסיין בולט, שמטרתה הייתה לשקם את התשתיות שנפגעו בהאיטי. בדצמבר נבחרה ביונסה לאמנית הפילנתרופית של השנה.
במהלך הוריקן הארווי, שגרם לשיטפונות חסרי תקדים בטקסס באוגוסט 2017, השיקה ביונסה את BeyGOOD, ארגון וולונטרי למען נפגעי האסון ביוסטון. הוא תרם מצרכים רבים למשפחות, דוגמת עריסות, שמיכות, כריות, מוצרי תינוקות, מוצרים לנשים וכיסאות גלגלים. ב-8 בספטמבר ביקרה ביוסטון וקנתה ארוחת צהריים לארבע מאות הניצולים ששהו בכנסייה בה גדלה כשהייתה נערה. בנוסף, קנתה עבורם בשווי של 75,000 דולר מזרנים חדשים. מאוחר יותר באותו החודש הוציאה רמיקס ל-"Mi Gente" של ג'יי באלווין ווילי ויליאם. כל ההכנסות שלו נתרמו לעמותות סיוע בפוארטו ריקו, מקסיקו, ארצות הברית והאיים הקריביים לאחר ההוריקנים אירמה ומריה ורעידות האדמה בצ'יאפס ובפואבלה.
פילמוגרפיה
{{שני טורים|
סרטים שביימה
}}
יבשת-על
בגאולוגיה, יבשת-על היא מסה יבשתית המכילה שתי יבשות או יותר, המתחברות כתוצאה מתנועתם של לוחות טקטוניים זה לקראת זה.
אלפרד וגנר היה הראשון שהניח את קיומן של יבשות-על במסגרת נדידת היבשות – תאוריה שפיתח על-מנת להסביר את הופעתם של מאובנים זהים בשכבות גאולוגיות המופרדות כיום על ידי אוקיינוסים. בשנת 1915 התפרסם ספרו "מקור היבשות והאוקיינוסים", בו כלל וגנר את רעיון קיומה של יבשת-על גדולה המכילה את כל היבשות המוכרות, ובמהדורות מאוחרות יותר אף העניק לה שם: פנגיאה.
במונח "יבשת-על" מגדירים לא רק מסה המכילה את כל השטח היבשתי של קרום כדור הארץ אלא כל מסה יבשתית המכילה יותר מאשר יבשת אחת.
מחזור היבשות וטקטוניקת הלוחות
תאוריה זו של וגנר התחלפה בשנות ה-60 של המאה ה-20 בזו של "מחזור היבשות" (הנקרא גם מחזור וילסון) שנהגה על ידי הגאולוג והגאופיזיקאי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson). וילסון היטיב לתאר את תנועתן של יבשות ואת היווצרותם וסגירתם של אוקיינוסים, אולם לא סיפק את ההסבר למנגנון הגורם לכך. תאוריית טקטוניקת הלוחות – יורשתו של מחזור וילסון – החלה להתפתח בשנות ה-80 של המאה ה-20, וסיפקה הסבר אפשרי: תנועת הלוחות מתחילה באוקיינוסים ונובעת מהתפשטות קרקעית הים בהם. תהליך זה מתחיל ברכסים מרכז אוקייניים שמהם נפלטת מאגמה. המאגמה בונה קרום בזלתי, הדוחק את הקרום הקיים לצדדים. הלוחות משני צדי האוקיינוס מתרחקים זה מזה, וברווח הנוצר חודרת מאגמה חדשה. התקרבות לוחות זה כלפי זה נובעת מסגירה של המרחק ביניהם, היוצרת אזורי הפחתה בהם לוח אחד חודר מתחת ללוח אחר, או ששני לוחות מתנגשים זה בזה ויוצרים רכסי הרים בתהליך של אורוגנזה.
יבשות-על קדומות
לפני כ-4.4 מיליארד שנה נוצר על-פני כדור הארץ קרום ראשוני. קיומו של קרום עתיק זה הוכח בתיארוך של גבישי זירקון שנוצרו באותה עד והשתמרו בסלעים מן ההאדן שגילם המוערך כ-4.28 מיליארד שנה. יותר מחצי מיליארד שנה אחר-כך נוצרו הקראטונים הראשונים: גושי גרניט גדולים שהיוו את גרעיני היבשות המתפתחות. גושים אלה היו צפופים פחות מסלעי הבזלת של הקרום הראשוני, והם צפו מעל המעטפת. בשלב מסוים התחברו הקראטונים זה לזה ויצרו יבשות, והצטרפו לבנייתן של יבשות-העל. יבשות-על אלה יצרו רצף יבשתי שגרם להיווצרות לחצים מאגמטיים בתחתיתן. הלחצים והחום הרב יצרו בתחתית הקרום סדקים שהלכו והתרחבו תוך פליטת מאגמה, עד שגרמו להיפרדות חלקים מיבשת העל, שהלכו והתרחקו זה מזה. ברווחים בין היבשות נוצרו ימים שהתפתחו לאוקיינוסים.
מאחר שאין עדויות-ראייה לקיומן של יבשות-על, ניתן לשחזרן על-פי תהליכים טקטוניים המתרחשים גם כיום, באמצעות סלעים הזהים בגילם ובהרכבם ובאמצעות מאובנים שנמצאו ביבשות שונות. שחזור כזה מציג תמונה מחזורית משוערת של היווצרות והתנגשות של יבשות, יצירת יבשות-על והתפרקותן, כמו גם פיזורן לתת-יבשות וליבשות נפרדות:
יבשות-על עכשוויות
מחזור זה של התכנסות יבשות והתפרקות יבשות-על מתקיים גם כיום. למעשה, כמה מן היבשות המוכרות לנו היום מרכיבות יבשות-על עכשוויות:
יבשות-על עתידיות
מחזור זה של התכנסות והתפרקות יבשות ימשיך להתקיים בעתיד, וכבר ניתנו שמות ליבשת העל הבאה: על-פי מחזור היבשות, יבשת-על זו עשויה להתכנס במהלך 250 מיליון השנים הקרובות ותהיה דומה לפנגיאה. אפשרות נוספת להתכנסות תיצור תחילה את אמאסיה (Amasia) – יבשת המורכבת מאסיה ומאמריקה הצפונית, תחזית הנשענת על הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת לשתי היבשות והתרחבות האוקיינוס האטלנטי. עוד אפשרות נוספת כוללת את אוריקה שהיא יבשת על הצפויה להיווצר עוד 200 מיליון שנה.
הוסאקוב
הוסאקוב (באוקראינית: Гусаків, הוסאקיב; בפולנית: Hussaków) היא עיירה קטנה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
עד שנת 1525 הייתה הוסאקוב כפר בבעלות אצולה, ובאותה שנה הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1624 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת הטטרים.
יהודי הוסאקוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהוסאקוב הוא בתעודות משנת 1628. במהלך המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנת 1740 נולד בעיירה לוי יצחק מברדיצ'ב. בסוף המאה ה-19 הוקמה בעיירה חצר חסידית בידי הרב יצחק בר מרדכי דוד טייטלבוים משושלת סיגט.
בעקבות הרס רב שנזרע בעיירה במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה כשני שלישים מיהודיה. בשנות השלושים התקיים בעיירה סניף של פועלי ציון. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-250 יהודים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה בסוף יוני 1941, נערך ביהודי המקום פוגרום, בו נרצחו כמה עשרות יהודים, ובית הכנסת הועלה באש. בנובמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה הנותרים לגטו שהוקם ביבורוב הסמוכה, ממנו נלקחו לבורות ירי עם אלפי היהודים הנוספים בו באפריל 1943.
חשיפה עצמית
חשיפה עצמית היא תהליך תקשורתי שבו אדם אחד חושף את עצמו לאחר. חשיפה זו מתייחסת לכל סוג של מידע בו אדם יכול לשתף אדם אחר, כמו מחשבות, רגשות, שאיפות, פחדים, מטרות, חלומות והעדפות.
תרומה מול סיכון
יצירה של קשרים בין-אישיים מצריכה רמה מסוימת של חשיפה עצמית בהתאם למצב ולאופי הקשר. כאשר לאדם ישנם פחות קשרים בין-אישיים משמעותיים ממה שהוא חפץ נוצרת תחושת בדידות. על כן נכונות לחשיפה עצמית תורמת ליכולתו של האדם להשתלב בחברה ולשפר את איכות החיים שלו.
לצד זאת חשיפה עצמית רבה מידי עלולה להרחיק אנשים אחרים אשר אינם מעוניינים במידע כה רב אודות האדם החולק אותו עימם. לא רק זאת, אלא שחשיפה של פרטים אישיים עלולה גם להוביל לניצול לרעה. על כן יש לנקוט במידת הזהירות כדי להימנע ממצבי סיכון.
לצורך ויסות רמת החשיפה העצמית ההולמת עבור כל סיטואציה יש צורך בשליטה עצמית וכישורים החברתיים, אשר נרכשים בהדרגה לאורך ההתפתחות החברתית של האדם.
חשיפה עצמית באינטרנט
חשיפה עצמית באינטרנט היא היחשפות האדם מרצונו העצמי באמצעות האינטרנט ברמות שונות. התופעה קשורה לאפשרותו של האדם לוותר על פרטיותו, במרחבים הנתונים בשליטתו, בשל צרכים ומניעים, ובכלל זה הצורך לתקשר עם בני אדם, המשולבים בחידושי הטכנולוגיה של המאה ה-21. חשיפה עצמית באינטרנט היא חלק מתרבות האינטרנט המקובלת בתחילת המאה ה-21, לכאורה, מנוגדת לרצון לשמירת הפרטיות והאנונימיות, ומהווה ויתור מסוים על הזכות לפרטיות.
ברברה הקדושה
ברברה (ביוונית: Αγία Βαρβάρα, בקופטית: Ϯⲁⲅⲓⲁ Ⲃⲁⲣⲃⲁⲣⲁ, באוקראינית: святої варвари) היא קדושה נוצרייה בכנסייה הקתולית והאורתודוקסית אשר מתה על אמונתה במהלך המאה ה-3. קיומה ההיסטורי אינו מוכח. יום חגה הוא ה-4 בדצמבר אצל הקתולים וה-17 בדצמבר אצל האורתודוקסים. היא נימנית על ארבעה-עשר הקדושים המסייעים ומגינה מפני ברקים, סכנת אש, חום, דבר ומוות פתאומי.
מקור השם ברברה ביוונית ומשמעותו – "הזרה".
על פי המסורת הנוצרית, היא נולדה בסביבות שנת 300 לספירה באזור בעלבכ בלבנון. אביה עמד בראש משפחה אריסטוקרטית אמידה אך היה פגאני ואכזר, כולם אהבו את ברברה בשל יופייה חוכמתה וענוותה, לכן אביה החליט לנעול אותה בתוך חדר במגדל וזאת כדי לשמור עליה ממחזרים. היא הושפעה מכומר זוטר בשם ולנטיניוס (שאחר כך הפך לבישוף ומרטיר בעצמו) והמירה את דתה בחשאי לנצרות. על מנת שלא תלך לבתי הרחצה הציבוריים, אביה הורה לבנות לה בית רחצה פרטי ובו שני חלונות, ברברה ביקשה מהעובדים להוסיף עוד חלון על מנת שיהיה זה ציון סימבולי לשילוש הקדוש, כמו כן היא חצבה צלב ברצפת השיש של החדר. כאשר התוודע לכל השינויים שנעשו הבין האב כי בתו המירה את דתה לנצרות, הוא קצף עוד יותר כאשר זו ניסתה לשכנע אותו להמיר גם הוא את דתו לנצרות, הוא נעל אותה שוב במגדל, אך בעקבות תפילותיה נפער חור בקיר והיא הצליחה לברוח. אביה ושומריו רדפו אחריה והיא הצליחה למצוא מסתור בערוץ נחל בין ההרים, עד שבגד בה רועה והסגיר את מקומה (האגדה מספרת שהרועה הפך לפסל שיש והעדר שלו לחרגולים).
אף על פי שעינו אותה במשך היום, כל לילה קרו ניסים נוספים – החשיכה נתמלאה באור יקרות ופצעיה החלימו באורח פלאי והלפידים בהם השתמשו מעניה כבו בכל פעם שהתקרבו לעורה. אך בסופו של דבר אביה הסגיר אותה לרשויות של האימפריה הרומית, אשר באותה תקופה אסרה על הפולחן הנוצרי, ודינה נגזר להוצאה להורג. אביה החליט לבצע את גזר הדין בעצמו, לקח אותה להר וערף את ראשה, לאחר המעשה נמלא פחד ונסה לברוח, אך ברק פגע בו והרג אותו.
ברברה הקדושה משמשת כקדושה מגינה של כורים, גאולוגים, יצרני פעמונים, נפחים, פועלי בניין, סתתים, נגרים, אלקטרונאים, אדריכלים, חיילי ארטילריה, העוסקים בעבודות פירוטכניקה, זיקוקים וחומרי נפץ צבאיים, כבאים, קברנים, כובענים, אסירים ונערות. היא נחשבת לאחת מארבעה-עשר הקדושים המסייעים ומגינה מפני ברקים, סכנת אש, חום, דבר ומוות פתאומי.
מאמינים כי גופתה החנוטה קבורה בכנסיית "מריה מגדלנה של הר הזיתים" (הכנסייה הרוסית או כנסיית הבצלים) בירושלים.
פולחן
עיד איל-בורברה (בערבית: عيد البربارة) הוא חג שנחגג מדי שנה ב-4 בדצמבר (על פי הלוח השנה הגרגוריאני), ב-17 בדצמבר (על פי הלוח השנה היוליאני). החג מצוין על ידי ערבים נוצרים שגרים לבנון, סוריה, ירדן והרשות הפלסטינית ובחלקים נוספים בלבנט.
חגיגתו של החג חולקת אלמנטים רבים עם ליל כל הקדושים וזאת על אף היותו העובדה עיד איל-בורברה ציון עוד לפני ליל הקדושים.
באופן מסורתי, מבוגרים וילדים לבושים בתחפושת ומסתובבים ברחבי הכפרים ואף רוקדים במקביל, כמו כן על פי המסורת לכל בית אשר מגיעים עליו אנשים בעלי הבית מציעים להם אוכל שהוכן במיוחד לאותה סעודה (ולפעמים גם כסף). הוא נחגג לכבוד הקדושה הנוצרית, ברברה הקדושה. האמונה הכללית בקרב הנוצרים הלבנונים היא שברברה הקדושה התחפשה לדמויות רבות ושונות כדי לחמוק מהרומאים שרודפים אותה.
אלינור מיכאל
אלינור מיכאל (פכט) (נולדה ב-ז' אדר א' ה'תשמ"ו 15 בפברואר 1986 בהרצליה) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית חרדית-ישראלית, בעלת תשובה, מנהלת בית הספר למשחק ואמנויות הבמה לנשים חרדיות "האנסמבל" מבית המנהל הקהילתי "אשכולות".
ביוגרפיה
התחילה את דרכה האמנותית כרקדנית בלהקת המחול הייצוגית של הפועל "התנועתרון" ולמדה מחול בחטיבת "רעות" הרצליה בשיתוף מכון וינגייט.
למדה במגמת תיאטרון של תיכון היובל בהרצליה. בכיתה י"ב קיבלה תפקיד קבוע כמנחה ושחקנית קומית בסדרת המקור הראשונה של ערוץ "ניקלודיאון", "הנקניקייה".
במקביל התקבלה לשחק בהצגה "רעב" של תיאטרון תמונע, שכתב עידו בורנשטיין וביים שלמה פלסנר, בתפקיד שירה, לצידם של אסתי זקהיים, שמעון מימרן וניסו כאביה. ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת הפרינג' הטובה ביותר לשנת 2003.
שיחקה בתיאטרון הארצי לילדים ונוער בהצגה "החקירה". בנוסף, בתקופת לימודיה בחטיבת הביניים ובתיכון שיחקה בתיאטרון העירוני של הרצליה לנוער במסגרתו הופיעה בישראל ובעולם.
בשנים 2006–2009 למדה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במסגרת הלימודים זכתה בארבע מלגות הצטיינות. בתחילת השנה השלישית ללימודיה שיחקה בסדרה "לשם שינוי" של הטלוויזיה החינוכית בתפקיד חגית.
במקביל קיבלה את תפקידה הראשון בתיאטרון גשר בהצגה "הלילה ה-12" של שייקספיר שביים רפי ניב - התפקיד הראשי, ויולה. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס השחקנית המבטיחה לשנת 2009 בטקס פרסי התיאטרון.
לאחר ההצגה התקבלה ללהקת השחקנים של התיאטרון כשחקנית קבועה ושיחקה בהצגות "טרטיף" ו"לה-פונטיין" עד חזרתה בתשובה ב-2010.
דיבבה בסרטים "הארי פוטר" ו"הצ'יוואוואה מבוורלי הילס".
לאחר חזרתה בתשובה למדה חסידות במדרשת "פנימיות" ולימודי קודש והוראה במכללת "בית רבקה" בכפר חב"ד.
שיחקה בתפקידים ראשיים בארבעה סרטים חרדיים של המפיקה והבמאית טלי אברהמי: "שרה", "הגדר", "בומביי", "עלה קטן".
בשנת 2015 הקימה את בית הספר למשחק ואמנויות הבמה לחרדיות "האנסמבל", מבית מנהל קהילתי "אשכולות" בהנהלתה של ליבי זייבלד, ובשיתוף הסטודיו למשחק ניסן נתיב והמחלקה לתיאטרון של עיריית ירושלים, והיא מנהלת אותו. בית הספר שוכן בשכונת שמואל הנביא בירושלים, ולו שלוחות במתנ"ס גוונים ברמת בית שמש ובמדרשת "פנימיות" ברמת אביב.
בשנים 2016–2017 למדה במגמת תסריטאות בבית הספר לקולנוע "מעלה". בסיום לימודיה קיבלה מלגת פיתוח לתסריט באורך מלא מקרן הקולנוע הישראלי על התסריט "אלף פלא ואופל".
בשנת 2017 נעשה עליה סרט דוקומנטרי קצר, "תיאטרון זה לא משחק", של הבמאית מוריה חקק, המתאר את ההתמודדויות של אישה חרדית העוסקת בתיאטרון. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים.
החל משנת 2017 היא ראש חטיבת תיאטרון במיזם "אמנות ואמונה" – בית ליוצר והאמן החרדי.
אלינור נשואה לצלם נועם דהאן ולהם בן ובת.
קרח
קרח הוא צורת המוצק של מים. הקרח הוא בעל מבנה גבישי. בלחץ של אטמוספירה אחת, המעבר בין קרח לבין המצב הנוזלי של מים מתרחש בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס.
תכונות פיזיקליות
נקודת הקיפאון של המים יורדת כשנמצאים בתוכם מומסים היוצרים תערובות אוטקטיות. בארצות קרות מנצלים עובדה זו בחורף לשם מניעת הצטברות קרח על הכבישים והמדרכות באמצעות פיזור גבישי מלח בישול על הכבישים הקפואים. המלח מתמוסס במים, מוריד את נקודת הקיפאון, ומונע התגבשות קרח עד ירידה נוספת בטמפרטורות.
לקרח למעלה מ-15 פאזות שונות. הרוב המוחלט של הקרח בכדור הארץ הוא בצורת גביש משושה המכונה Ih. בחלל החיצון נפוצות צורות אחרות של קרח.
האנומליה של המים
בניגוד לרוב החומרים, כאשר מים הופכים למוצק, כלומר לקרח, הנפח שלהם גדל (ומשקלם הסגולי קטן). נפח המים מינימלי בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס. תופעה זו מכונה בשם האנומליה של המים. תהליך הפיכת קרח ממצב צבירה מוצק לנוזל נקרא "התכה" או "הפשרה" ולא "המסה".
התופעה נגרמת בשל קשרי המימן שבין מולקולות המים. אטום חמצן יכול ליצור קשר עם אטום מימן במולקולה שכנה, אבל רק אם אטום המימן יהיה בזווית הנכונה – מופנה לכיוון החמצן ורחוק מהמימנים האחרים. הסידור שמאפשר קשרים כאלו בין מולקולות המים אינו צפוף במיוחד (מה שיוצר חללים ריקים בתוך המבנה הגבישי) כמודגם באיור המציג את המבנה הגבישי של הקרח. דווקא כאשר המים מתחממים מספיק כדי שתנועת המולקולות תתגבר על המשיכה ההדדית, יכולות מולקולות המים להתקרב יותר זו לזו וכך המים הנוזלים "מתכווצים".
לתופעה זו מספר השלכות מעשיות:
פרויקט חבקוק הוא פרויקט של הצי הבריטי במלחמת העולם השנייה אשר היה מבוסס על עובדה פיזיקלית זו. מטרתו הייתה בניתה של נושאת מטוסים עשויה פייקריט (תערובת של נסורת וקרח), כך שלא ניתן יהיה להטביעה.
התהליך בו אדי מים הופכים לקרח קרוי ריבוץ.
מערכות ביולוגיות
בגופם של אורגניזמים חיים, המים הוא מרכיב מרכזי. בחשיפה לטמפרטורות חיצוניות נמוכות, מתחיל תהליך הקפאון בהתגבשות המים לגבישי קרח זעירים. המבנה הגבישי של הקרח הוא בעל קצוות חדים, ועל כן תנועת הגבישים בתוך הנוזל התאי עלולה לגרום לקריעת קרומי התאים ובכך למעשה להרוס אותם. זהו הנזק שנגרם בעת כוויות קור או כאשר מניחים לירקות קפואים להפשיר. כל עוד הנוזל התאי קפוא לחלוטין, לא נוצר נזק לקרום התא מאחר שאין תנועה בתוך התא. מצב הביניים בו קיימים גבישים, וגם נוזל, הוא המסוכן.
כדי להתגבר על נזקים מסוג זה נוקט הגוף החי באסטרטגיות שונות:
פיסול בקרח
פיסול בקרח הוא צורה של פיסול העושה שימוש בקרח כחומר הגלם. אורך החיים הקצר של פסלי הקרח מקשר אותם לאירועים מיוחדים ויוצאי דופן. פסלים העשויים מקרח יכולים להיות ריאליסטיים או מופשטים. כמו כן הם יכולים להיות פרטי נוי בלבד או לשמש לצורך מעשי כלשהו. כגון בית מלון מקרח
קרח בהלכה היהודית
בדיני מקוואות משמש הקרח כאחת מהאופציות למלא מקווה במים כשרים. עקרונית אסור למלא את המקווה במים "שאובים" אבל מים שהתגבשו ונעשו שלג או ברד או קרח, אין בהם פסול שאיבה, וגם אם יכניסו אותם לתוך כלי, כיוון שהם יכולים לעמוד בלעדיו, אין הם נחשבים בכך שאובים, ואינם נפסלים למקווה.
הלל אופנהיימר
הלל (היינץ) ריינהרד אופנהיימר (Hillel (Heinz) Reinhard Oppenheimer; 4 באפריל 1899 – 15 ביוני 1971) היה פרופסור לבוטניקה, פיזיולוג של הצמח, מראשוני הבוטנאים באוניברסיטה העברית בירושלים, וממייסדי הפקולטה לחקלאות ברחובות, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות לשנת תשי"ט.
ביוגרפיה
אופנהיימר נולד בברלין למרתה (לבית אופנהיים) ולפרנץ. אביו, פרופסור פרנץ אופנהיימר, רופא, סוציולוג וכלכלן, פיתח תאוריה של סוציאליזם ליברלי, והוזמן על ידי תיאודור הרצל להרצות בקונגרס הציוני השישי על תוכניתו להתיישבות שיתופית בארץ ישראל. היישוב השיתופי (הקואופרציה) מרחביה הוקם בעמק יזרעאל, בשנת 1911, על פי תוכניתו של פרנץ אופנהיימר.
הלל אופנהיימר למד בוטניקה בגרמניה באוניברסיטאות של ברלין, של פרייבורג ושל פרנקפורט, ובשנת 1922 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת וינה. בהנחייתו של פרופסור הנס מוליש חקר אופנהיימר את הבעיה היסודית: מהו הגורם המונע נביטת זרעים בפירות עסיסיים כמו עגבנייה, דלעת או מלפפון? בעבודתו הוכיח את קיומם של מעכבי נביטה בציפה של הפירות האלה, המונעים את נביטת הזרעים טרם זמנם בתוך הפרי. זו הייתה עבודה חלוצית שבעקבותיה נערכו מחקרים רבים בוויסות הכימי-אנדוגני של הנביטה, שדה מחקר חשוב ביותר בפיזיולוגיה של הצמח. במקביל ללימודיו האקדמיים למד אופנהיימר גם גננות, ובמשך שנים אחדות עבד במשתלות מסחריות. בשנים 1924–1925 עמד בראש השירות להגנת הצומח בחברת המשתלות הגדולה של לואי שפֶּת, בברלין.
התחזקות הנאצים והשפל הכלכלי דחפו את אופנהיימר לצאת מגרמניה. הוא נפגש בגרמניה עם האדריכל אלכסנדר ברוולד, שהתכונן לעלות לארץ ישראל, ועם חלוצים שהגיעו מארץ ישראל ללמוד שתלנות, ואלה עוררו בו את הרצון לתת שכם לבניין הארץ, והוא עלה לארץ ישראל בשנת 1925. בעבודתו החלוצית הקים אופנהיימר משתלת גפנים והדרים בין ביצות הכברה, שהיו נגועות בקדחת, עבור החברה להתיישבות של ד"ר זליג סוסקין.
בשנת 1926 קיבל אופנהיימר את הצעתה של משפחת אהרנסון בזכרון יעקב למנותו למטפל באוסף הצמחים הגדול של אהרן אהרנסון. לאחר מותו של אהרנסון היה צורך להמשיך להגדיר את הצמחים שבאוסף, ולסדרו. שם ניתנה לאופנהיימר ההזדמנות להתמחות בהכרת צמחיית המזרח הקרוב, ובמיוחד בצמחיית ארץ ישראל, כולל עבר הירדן המזרחי, לבנון וסוריה. הוא פרסם את רשימת צמחיית עבר הירדן שאסף אהרן אהרנסון בספר "צמח עבר הירדן" שיצא לאור בשנת 1930 בז'נבה ובהמשך גם תורגם לעברית.
ב-1932 נישא לכרמלה, בתו של ד"ר מקסים לויטה, אגרונום וחקלאי בבת שלמה.
עבודתו המדעית באוניברסיטה העברית ובתחנה לחקר החקלאות
בשנת 1931 התקבל אופנהיימר כמרצה במחלקה לבוטניקה של האוניברסיטה העברית, ועסק בהוראה של האנטומיה והפיזיולוגיה של הצמח. בה בעת, ערך מחקרים בסביבות הר הצופים על צמיחת שורשיהם של שתילי חורש צעירים הגדלים בתחרות עם עצים מבוגרים וחזקים, חקר את מאזן המים של עצים ושיחים ים תיכוניים, כגון השקד, הזית והאורן ואת הסתגלותם לתנאי יובש ממושך בשלהי הקיץ. ממוצע המשקעים בארץ ישראל, יחסית לצרכי החקלאות, מצוי בגירעון מתמיד. האתגר לפתח חקלאות מתקדמת ומשגשגת בתנאים אלו קרץ לאופנהיימר, בשל כך, מאזן המים בצמח ועמידותו בפני יובש היו לנושאים העיקריים בעבודתו המדעית. שאיפתו הייתה להשתלב במערך פיתוח החקלאות הישראלי.
בשנת 1933 הוצעה לאופנהיימר עבודה בתחנת הניסיונות החקלאית ברחובות (היום: מינהל המחקר החקלאי – מרכז וולקני), והוא עבר לגור במושבה. בתחנת הניסיונות ייסד את המחלקה לפיזיולוגיה וגנטיקה של מטעים, (שהוסבה בהמשך למחלקה לגידולי הדר ובוטניקה חקלאית), ואת המעבדה ליערנות, ועמד בראשן. מחקריו עסקו במשק המים של עצי הדר ובדישונם, על מנת להניח יסודות איתנים לתורת ההשקיה והדישון של פרדסי הארץ, שהיו ענף כלכלי חשוב ביותר. בעקבות מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות סבלו פרדסים רבים, של יהודים ושל ערבים, מחוסר טיפול, ענפי העצים התייבשו או מתו ממחסור בהשקיה ומפגיעה של מזיקים. אופנהיימר חקר את האפשרות להצילם מהתייבשות והציע לגזום את העצים בגיזום חזק כדי 'לחדש את נעוריהם'. כתוצאה מכך נראו שוב ברחבי ארץ ישראל פרדסים בריאים ומלבלבים. הוא עסק באנליזה כימית של עלים, בבחירת כנות לנטיעת פרדסים, חקר את הסיבות לאי-פוריות הקלמנטינה, ועסק בהגברת יבול הלימונים בקיץ.
מחקריו הבוטניים של אופנהיימר מגוונים: בתחום היערנות חקר את צמיחת עצי היער, עסק בבעיות של טיפוח יערות, והכין תוכנית ארצית לנטיעת יערות מעורבים, הנחשבים עמידים יותר בפני אש, מחלות, ומזיקים, מהיערות המלאכותיים המורכבים רק ממין אחד. כן עסק במחקר הצומח של ביצות שפלת החוף, הצומח המדברי של דרום ים המלח, והצומח ההררי. תחומי מחקר נוספים הם תכונות האוסמוטיות והאלסטיות של דפנות התא הצמחי, מבנה השורש וצמיחתו, ופעילות רקמת הקמביום. בתחום הסיסטמטיקה של צמחיית הארץ חקר את צמח התלתן, ובמיוחד את מוצאו של התלתן האלכסנדרוני. בתחום עמידות הצמח העילאי בתקופות היובש חקר את עמידותם של התירס והסורגום, הגדלים באזורים יבשים למדי ובמחקר נוסף שערך עבור שירות היערות של ארצות הברית, בחן את עמידות עצי המחט בתנאי היובש השורר באזורי גידולם - במזרח הים התיכון ובאזור היבש למחצה במערב ארצות הברית.
אופנהיימר ייסד את כתב העת 'העיתון לבוטניקה' בשנת 1935, ושימש בו עורך ראשי עד שנת 1953. כתב העת יצא לאור באנגלית עם תקצירים בעברית. שמו הוחלף כעבור זמן ל-Bulletin of the ,Research Council of Israel Section D Botany ואחר כך ל-Israel Journal of Plant Sciences.
אופנהיימר חזר והצטרף לסגל המורים של האוניברסיטה העברית בשנת 1942, עם הקמת המכון לחקלאות (כיום הפקולטה לחקלאות), שם ייסד את המחלקה להורטיקולטורה (בוסתנאות), הקים את המחלקה לפיזיולוגיה של הצמח ועמד בראש המחלקות האלה. במסגרת תפקידיו באוניברסיטה עסק במחקר ובהוראה בפיזיולוגיה של הצמח, בגידול עצי הדר, בגננות וגידול פרחים, בדנדרולוגיה (תורת העצים ושיחי הסרק) וביערנות.
בשנת 1952 התמנה אופנהיימר לדיקן הפקולטה לחקלאות, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1954. אופנהיימר היה חבר בחברה הבוטנית של ארץ ישראל ושימש פרק זמן גם כנשיאה, כמו כן היה חבר בוועדה הישראלית לחקר היער, בחברה הבוטנית הצרפתית, בחברה האמריקאית למדעי ההורטיקולטורה, ובאיגוד הבינלאומי לדנדרולוגיה.
אופנהיימר הקפיד לציין בהערכה את תרומתם של החוקרים שפעלו לפניו, ואת תרומותיהם של החוקרים בני דורו ושל תלמידיו, הוא ציטט אותם במאמריו והקדיש לרבים מהם מאמרים מיוחדים. בראש רשימת החוקרים הזו עמד אהרן אהרנסון, חלוץ מדע הבוטניקה בארץ. אופנהיימר סקר את פועלו של אהרנסון בהרצאות, במאמרים ובכנסים לזכרו, ונהג לפתוח את הרצאתו הראשונה בכל שנת לימודים בדברי הערכה למדען ברוך הכישרונות. אופנהיימר שיתף פעולה עם ארגוני החקלאים, הגננים והיערנים בארץ ותרם מפרי עטו לכתבי העת שלהם ('השדה', 'גן ונוף', 'ליערן', 'הדר', 'המשק החקלאי'), הוא כתב מספר ערכים עבור האנציקלופדיה העברית וביניהם הערך "גן, גננות". כן כתב ספר לימוד לגידול עצי הדר, ערך ספר על מוצא החיטה, ועם יציאתו לגמלאות כתב את ספר זיכרונותיו. מאמריו הרבים התפרסמו בעיתונים מדעיים בישראל ובעולם. אופנהיימר ידע שפות רבות שבהן נהג לשוחח, להרצות, לקרוא ולכתוב. עם צאתו לגמלאות הקדיש מזמנו לבלשנות משווה.
הנצחה
על שמו של הלל אופנהיימר נקרא אחד הזנים של לילך לבן, שפיתח מוטקה נבו, ונתן לו את השם: 'הלל'. ברחובות נקרא רחוב על שמו של הלל אופנהיימר ועל שם בן-דודו חנן אופנהיימר, שניהם פרופסורים בפקולטה לחקלאות.
פרסומיו
אופנהימר, ה.ר. (פקד ובקר), (1930), צמח עבר הירדן, I., נסח מקובץ החברה הבוטנית בג'ניבה, כרך 22, הוצאת בית אהרנסון, זכרון יעקב.
אופנהימר, ה.ר. ואבן-ארי מ. (פקדו ובקרו) (1940), צמח מערב הירדן, II., נסח מקובץ החברה הבוטנית בג'ניבה, כרך 31, הוצאת קרן אהרן אהרנסון, זכרון יעקב.
הלל אופנהימר (תשט"ז, 1957), גידול עצי הדר, הוצאת "ספרית השדה", תל אביב.
הלל אופנהימר (תש"ל, 1970), (ערך והביא לדפוס), חיטי בר וחיטים תרבותיות, קובץ מאמרים ומחקרים על מוצא החיטה, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
הלל אופנהימר, (תשס"ד,2004), מבט אחורה, זיכרונות, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
H.R. Oppenheimer, (Editor) (1935), 'The Palestine Journal of Botany and Horticultural Sciences, ''Rehovot, Palestine.'
''מאמריו באנגלית ובעברית (עד שנת 1960).''
I. Reichert: '''Professor Hillel (Heinz) Reinhard Oppenheimer-List of publications (1-79)'''
מאמריו משנת 1966-1960
80. The Washingtonias in Israel 1910-1960 La- Yaaran Vol 10 No. 1-4 December 1960
81. Review of Research in Israel on Plant –Water Relations
Indian Journal of Plant Physiology Vol. IV, No. 1 1961
82. Usefulness of Autofluorescence Test as Criterion of Life in Plant Tissue
Protoplasma Band LIII, 1961 Heft 2 (in collab.with B.Jacoby)
83. Observations Botaniques Dans des Orangeraies Abandonnees
Bulletin de la Societe Botanique de France 1961, 108, Nos 1-2
85. Studies on the Influence of Different Soils on Growth and Mineral Composition of Mediterranean Forest Trees
Plant Analysis and Fertilizer Problems Copyright 1961 by American Institute of Biological Sciences. (in collab.with Aliza Halfon-Meiri)
86. Anabiosis of Ceterach Officinarum LAM. ET DC.
The Bulletin of the Research Council of Israel Vol. XI No. 3 November 1962
87. Does Plasmolysis Increase the Drought Tolerance of Plant Cells?
PROTOPLASMA Band LVII 1963, Heft. 1-4 (in collab with B. Jacoby)
88. Ecological Relationship of Wild Emmer in Israel and A. Aaronsohn's Contribution to the Theory of the Origin of Cultivated Wheat.
Proceedings of a Thecnical Meeting of Plant Exploration and Introduction Roma 1961.
In Genetica Agraria Vol. XVII-1963
89. Zur Kenntnis Kritischer Wasser-Sattigungsdefizite in Blattern und ihrer Bestimmung.
90. A contribution to the knowledge of drought resistance of Mediterranean pine trees
Mitteilugen der Floristisch-soziologischen Arbeitsgemeinschaft N.F.Heft 10 (in collab with Adiva Shomer- Ilan)
91. Professor Michael Evenari
Israel Journal of Botany Vol. 13, 1964, pp 47-51
92. Mesure du Degre d'Overture des Stomates de Coniferes Methodes Anciennes et Modernes
Methodology of Plant Eco- physiology; Proceedings of the Montpellier Symposium. UNESCO 1965
93. Critical Threshholds of Dehydration in Leaves of Nerium oleander L.
PROTOPLASMA Band LXI 1966, Heft 3-4 (in collab. with B. Leshem)
הר לשאק
הר לשאק (באנגלית: Mount LeSchack) הוא הר ברמת ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
ההר יוצא דופן בסביבתו בשל פסגותיו השטוחות.
גובהו של ההר 2,265 מטרים מעל פני הים; הר לשאק הוא ההר ה-1,159 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בצד הצפוני של קניון פרקינס.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1960.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של לנארד א. לשאק (Leonard A. LeSchack), שהיה סיסמולוג, בעונת החורף בתחנת בירד בשנת 1958.
לקריאה נוספת
• John G Murtaugh (1969), Geology of the Wisconsin Range batholith, Transantarctic Mountains, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 12:2-3, 526-550, DOI: 10.1080/00288306.1969.10420297
בארץ הקטקטים
בארץ הקטקטים (ביפנית: 森の陽気な小人たちベルフィーとリルビット, באנגלית: The Littl’ Bits) מבוססת על סדרת מנגה ואנימה יפנית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1980. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בטלוויזיה החינוכית ב-1984.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה, אשר התבסס על שיר הפתיחה של הסדרה היפנית המקורית, תרגמה דתיה בן-דור ושרה מיקי קם. את שיר הפתיחה האמריקאי הפיקו חיים סבן ושוקי לוי.
עלילת הסדרה
הסדרה עוסקת בהרפתקאותיהם של גזע ננסים הדומים לאלפים שחיים בכפר קטן ונסתר ביער. העלילה מתמקדת בייחוד בקבוצת ילדים מן הכפר: טיפטיפ, טיפטיפון, נאפו, מוקי וגברי. נאפו, בנו המפונק של מיימון, ראש הכפר, מאוהב בטיפטיפ היפה, על אף שהיא החברה של טיפטיפון, הדמות הראשית בסדרה. לכן, על אף שבדרך כלל הם מסתדרים היטב, טיפטיפון ונאפו נוטים להסתכסך לעתים קרובות, במיוחד כאשר טיפטיפ בסביבה. נאפו נוהג להיות בחברתו של גברי, קצר הקומה והפחדן (נאפו נוהג ללגלג על פיון משום כך לא מעט) ומוקי אשר מעריץ את דודה של טיפטיפ, דוקטור דוקלין, ושואף להפוך לרופא כמוהו לכשיגדל.
דמות נוספת שמופיעה לעתים קרובות היא קוקולה (אחותו הצעירה של טיפטיפון), אשר מתיידדת במהלך הסדרה עם מרג'י המכשפה – אישה זקנה וחמת מזג בעלת אמונות טפלות. כולם מניחים כי היא מכשפה ולכן נדחתה על ידי רוב אנשי הכפר. קוקולה מסוגלת לראות מעבר למראה החיצוני הנוקשה והמרתיע של מרג'י ולדעת שהיא רק גברת זקנה ובודדה שזקוקה לידידים.
על ילדי הקטקטים משגיחים הקטקטים המבוגרים, הכוללים את חוטב העצים של הכפר, אביו של טיפטיפון, אדון מיימון ראש הכפר, אביו של נאפו, מר דובשני הזקן החכם, דוקטור דוקלין רופא הכפר, דודה של טיפטיפ ועוד. דוקטור דוקלין בעל נטייה לאלכוהוליזם ומשום כך הוא מינה את אחייניתו הצעירה טיפטיפ לשמור עליו שלא ישתכר. (בגרסה האמריקאית בעיית האלכוהוליזם של דוקטור דוקלין הוסרה בעריכה והוא הוצג כאדם ישנוני אשר מעוניין לישון כל הזמן).
דוקטור דוקלין גידל את טיפטיפ מינקות ותמיד אמר לה שהוריה מתו כאשר נולדה. טיפטיפ לעתים קרובות הייתה עצובה משום שלא היו לה אימא ואבא בסביבה, במיוחד כאשר היא ראתה את ידידיה מבלים עם הוריהם. אף על פי כן בפרק הלפני אחרון של הסדרה, מתגלה כי הוריה של טיפטיפ לא נהרגו אלא גורשו מן הכפר. בסוף הסדרה תושבי הכפר מחליטים לאפשר להוריה של טיפטיפ לחזור אל הכפר, ומשפחתה של טיפטיפ מתאחדת מחדש – בדיוק לפני רעידת האדמה אשר מתרחשת בפרק האחרון של הסדרה אשר הורסת את הכפר, ובעקבותיה תושבי הכפר נאלצים לאחד כוחות כדי לבנות מחדש את הכפר.
הילדים מבלים את מרבית זמנם ביער לצד בעלי החיים, אשר חלקם ידידותיים כלפיהם וחלקם לא. חיות היער כוללות דביבונים, דובים, צפרדעים, סנאים, דגים וסוסים. טיפטיפ מסוגלת לדבר ישירות עם בעלי החיים. ילדי הקטקטים נעזרים לעתים קרובות בבעלי החיים עמם הם מיודדים כאמצעי תחבורה יעיל בתוך היער – במיוחד סנאי מעופף ששמו מונגר וקיפוד כחול בשם פיון.
תוכן הסדרה מתבסס בעיקרו על הרעיון כי עלינו לחיות חיים מוסריים בהרמוניה עם העולם הסובב אותנו. כל פרק טומן בחובו מוסר השכל חשוב לקהל הצופים הצעיר. בין הערכים החינוכיים שהוקנו היו: לקיחת אחריות, סבלנות, דעה קדומה, עבודה קשה, והערך האמתי של משפחה וחברים.
ברנרד ג'וי
ברנרד ג'וי (באנגלית: Bernard Joy; 29 באוקטובר 1911 - 18 ביולי 1984) היה כדורגלן ועיתונאי אנגלי הידוע בתור השחקן החובב האחרון ששיחק עבור נבחרת אנגליה.
קריירה
בזמן שהיה רשום בקאסואלס שיחק גם במועדונים חובבנים אחרים כגון סאות'נד יונייטד (1931-1933) ופולהאם (1933-1934). ג'וי הצטרף לארסנל במאי 1935. הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובעונתו הראשונה הוא השתתף בשני משחקים בלבד כאשר הופעת הבכורה הייתה רק ב-1 באפריל 1936 מול בולטון וונדררס. ג'וי לא היה חלק מהסגל של ארסנל שהצליח לזכות בגביע ה-FA באותה שנה.
ג'וי זכה להכרה בינלאומית זמן קצר לאחר מכן כאשר ב-9 במאי השתתף בהפסד 2–3 של נבחרת אנגליה לנבחרת בלגיה, והיה לשחקן החובב האחרון ששיחק במדי הנבחרת; לאור הפערים הגדולים בין הכדורגל המקצועני לכדורגל החובבים לא סביר שהישגו של ג'וי ישוחזר אי פעם. על אף שג'וי שיחק עבור ארסנל באותה תקופה הוא עדיין היה רשום כשחקן של קאסואלס, והוא מתועד בספרי ההיסטוריה של הכדורגל האנגלי כשחקן של קאסואלס ולא ארסנל.
ג'וי המשיך לשחק עבור ארסנל בעיקר כמחליפו של הרבי רוברטס. רוברטס סבל משבר ברגלו באוקטובר 1937, וג'וי תפס את מקומו בהרכב למשך שאר המשחקים של עונת 1937/1938 שבה זכה המועדון באליפות, ולאחר פרישתו של רוברטס המשיך לשחק גם בעונת 1938/1939 שבה המועדון זכה במגן הצדקה.
ג'וי התגייס לחיל האוויר המלכותי בזמן מלחמת העולם השנייה. למרות זאת הוא הצליח להשתתף בכ-200 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל, ואף לשחק פעם אחת במדי נבחרת אנגליה. לאחר חידוש משחקי הכדורגל הרשמיים בתום המלחמה הוא שיחק בחצי הראשון של עונת 1946/1947 לפני שהחליט לפרוש מכדורגל מקצועני בדצמבר 1946. למרות זאת הוא המשיך לשחק עבור קאסואלס עד 1948. בסך הכל הוא השתתף ב-95 משחקיים במדי ארסנל, שבהם לא הצליח להבקיע ולו שער אחד.
ג'וי היה מורה בהכשרתו, אך לבסוף החליט לעבור לעיתונאות והיה כתב הכדורגל של האיבנינג סטנדרד ושל הסאנדיי אקספרס עד לפרישתו ב-1976. הוא כתב את אחד מהספרים הראשונים העוסקים בהיסטוריה של ארסנל, Forward, Arsenal!, שיצא לאור ב-1952. מלבד ספר זה הוא כתב ספרים נוספים בתחום הכדורגל.
כביש הגבורה
"כביש הגבורה", שכונה בראשיתו "דרך הגבורה", הוא כביש עוקף לטרון שנסלל במלחמת העצמאות כדי לאפשר תנועת כלי רכב בין ירושלים לשפלה ומישור החוף, לאחר שהכביש הראשי לירושלים נחסם באזור לטרון שנשלט על ידי הלגיון הערבי.
שם הכביש והיקפו
השם "כביש הגבורה" ניתן בטקס הפתיחה הרשמי של הכביש בדצמבר 1948. בעת נתינתו הוא ציין את הדרך ממזכרת בתיה ועד הקסטל דרך כביש 411, קטע קצר מכביש 3, כביש 44 וכביש 395. עד אז, ניתנו לכביש כינויים שונים כמו דרך בורמה החדש וכביש מאלאיה.
בפועל, מכיוון שהתנועה לירושלים עברה דרך שער הגיא במזרח ובכביש 44 מצומת נחשון לרמלה במערב, הצטמצם השימוש בשם "כביש הגבורה" לציון הקטע מצומת חולדה עד "צומת שמשון". כביש 395 כונה במעריב "כביש מאלאיה" המחבר את הקאסטל עם כביש הגבורה. השם "כביש הגבורה" הודבק גם לקטע מרמלה לצומת נחשון.
תולדות כביש הגבורה
עד מלחמת העצמאות עברה הדרך הראשית לירושלים מרמלה הערבית ללטרון בכביש 424. עם פרוץ מלחמת העצמאות, נחסם המעבר ברמלה ליהודים והתנועה לירושלים הוסטה דרך רחובות וחולדה. אולם מלטרון עד קריית ענבים לא הייתה דרך חלופית והתנועה עברה מחולדה לירושלים בשיירות. בסוף חודש מרץ 1948 אירע קרב שיירת חולדה, ובעקבותיה פתחה ההגנה במבצע נחשון. לאחריה התקיימו מבצע הראל ומבצע מכבי שנועדו להבטיח את הדרך לירושלים. אך עד שהצליחו כוחות ההגנה לפתוח את החלק המזרחי של הדרך, משער הגיא מזרחה, נכנס הלגיון הערבי ללטרון ב-18 במאי 1948 וחסם את הכביש הראשי לירושלים. ניסיון לכבוש את לטרון במבצע בן נון א' כשל והדרך נותרה חסומה. בתחילת יוני 1948 נפתחה דרך בורמה כדרך גישה לירושלים, אך זו הייתה דרך משובשת ומסוכנת ולא הותר בה מעבר חופשי של אזרחים.
לאחר שניסיונות חטיבת הראל לכבוש מחדש את לטרון במבצע דני במהלך קרבות עשרת הימים (9 עד ה-18 ביולי 1948) נכשלו, נעשו ניסיונות לאפשר מעבר אזרחים בשיירות דרך לטרון. אולם הניסיון הראשון להעביר שיירה אזרחית ב-12 באוגוסט 1948 כשל ואז פורסמה הכוונה לסלול כביש קבוע במקביל לדרך בורמה בתוואי דרומי ממנו (כיום כביש 44) באזור המוסתר מעיני הלגיון, מדרום לרכס המפריד בין עמק איילון לכביש הר טוב.
הכביש נסלל מ-4 בספטמבר 1948 עד 30 באוקטובר 1948 במשך קרוב לשמונה שבועות. פקודת המבצע הייתה לסיים את סלילת הכביש לפני בוא הגשמים וחיל ההנדסה עמד במשימה. אורך הכביש הוא 40.5 קילומטר והוא נסלל בקצב של 5 קילומטר לשבוע. רוחב הכביש היה ברוב המקומות 5 מטר, רוחב שנחשב אז סביר לתנועה דו כיוונית. הסלילה החפוזה לא לקחה בחשבון את הצורך בניקוז והכביש התקלקל ברובו בגשמי החורף. בקיץ של 1949 נסלל הכביש מחדש והוספו לו תעלות ניקוז.
באמצע שנת 1949 הוחל בסלילת כביש שיחבר את צומת נחשון לרמלה ויחסוך את המעבר דרך חולדה ורחובות. קטע זה של הכביש, באורך 12.5 קילומטר ורוחב 6.5 מטר, מתוכם 5 מטר מכוסים באספלט, נפתח לתנועה בספטמבר 1950. כביש זה כונה לעיתים גם הוא "כביש הגבורה". התנועה לירושלים בחלקו המרכזי של כביש הגבורה (כביש 44 מצומת נחשון עד צומת שמשון) נמשכה עד למלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה חודשה התנועה בכביש 424 ועיקר התנועה לירושלים עבר בכביש זה, עד פתיחת כביש 1.
חנוכת הכביש והאנדרטה
טקס חנוכת הכביש והנחת אבן הפנה לאנדרטה נערך ב-7 בדצמבר 1948 במעמד ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, הרמטכ"ל רא"ל יעקב דורי, ובהשתתפות הלוחמים על הדרך והעובדים שסללו את הכביש.
על אם הדרך, עיצב הפסל משה ציפר את אנדרטת כביש הגבורה לציון הבקעת הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. האנדרטה ממוקמת בסמוך למשמר דוד. לקראת יום הזיכרון ה'תש"ם (1980) הנפיק השירות הבולאי בול ועליו תמונת האנדרטה. החל בשנת 1982, הגלעד ולוח האבן המקוריים, וקירות הזיכרון עליהם נחקקו שמות הנופלים מתש"ח ואילך, שנוספו סביבם מאוחר יותר, הם אתר ההנצחה של חיל ההנדסה.
לאורך כביש הגבורה מוצבים פסלים בדמות לוחמי תש"ח. במספר ערים בארץ נקראו רחובות על שם "דרך הגבורה".
אוגוסט פורל
אוגוסט-הנרי פורל (באנגלית: Auguste-Henri Forel; 1 בספטמבר 1848 – 27 ביולי 1931) היה מירמקולוג שווייצרי, פסיכיאטר, פילוסוף, נחשב למייסד תאוריית הנוירון ולאחד ממקימי הסקסולוגיה המודרנית.
ב-1920 התרחש מפגשו הראשון עם הדת הבהאית, ופורל מיד זיהה את הדמיון המובהק בין עקרונותיו לבין אלה שהוכרזו על ידי בהאא אללה, מייסד האמונה הבהאית. שנה לאחר מכן הפך לחבר בדת הבהאית.
הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה, וכן דוקטורט במשפטים.
משנת 1978 עד לשנת 2000 הופיע דיוקנו על שטר של אלף פרנק שווייצרי.