cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוטגורס (דיאלוג אפלטוני)
עמדתו של סוקרטס א': הזהב והפנים ( 333 -ד 328)
סוקרטס התכוון להוכיח את הזהות והאחדות (כחלקי הזהב) של כל הסגולות הטובות. אולם סוקרטס לא שכנע את פרוטגורס בדוגמאות שהעלה והרגיש שהטיעון לא הוביל למסקנות שרצה, ולכן נוטל לו סוקרטס פסק זמן ארוך.
מטבח ארמון הטופקאפי
"רפורמות" במטבחי הטופקאפי
כמו תחומים רבים באימפריה העות'מאנית, גם מטבח הארמון העות'מאני עבר שינויים ורפורמות של "מודרניזציה". האימוץ של צורת אכילה בסגנון הצרפתי (אלפרנגה-alafranga ), כמו גם של מאכלים צרפתיים, הושלם באימפריה העות'מאנית לקראת סוף המאה התשע-עשרה. בעשורים האחרונים לקראת התפרקותה של האימפריה העות'מאנית, ניתן לראות כי המטבח העות'מאני נשאר בעלי סממנים משמעותיים של העבר, ובד בבד נפתח לתרבויות חדשות ובעיקר לתרבויות אירופאיות. חלק מהשינויים הגדולים במטבח העות'מאני, שהתחוללו במאה התשע-עשרה, כללו אימוץ של "נימוסי שלוחן" חדשים, של ירקות חדשים מאמריקה כמו עגבניות, תירס, פלפל, השימוש בפורצלן אירופאי, ואימוץ של לבוש חדש לזמני הארוחות.
פרוטגורס (דיאלוג אפלטוני)
שירו של סימונידס (334 ג- 349 א, ליבס א 40–56)
בפסק הזמן נערך דיון בשירו של סימונידס, בדיון זה מבהיר סוקרטס שהשירה אינה יכולה להיות מקור להשקפות מוסריות, וזאת בגלל האפשרויות לפרשה באופנים שונים ומנוגדים.
אליהו מזרחי (רופא)
ביוגרפיה
מזרחי ניהל משנת 2001 את המחלקה גריאטרית שיקומית א' במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
מטבח ארמון הטופקאפי
"רפורמות" במטבחי הטופקאפי
את הסממנים הראשוניים לאימוץ זה של תרבות קולינארית אירופאית, ובעיקר צרפתית, מייחסים לסולטאן מחמוד השני אשר עמד בראש האימפריה העות'מאנית משנת 1808 ועד למותו בשנת 1839. מדבריהם של מטיילים אירופאים ניתן ללמוד כי מחמוד השני היה הסולטאן העות'מאני הראשון אשר עשה שימוש בסכין ומזלג, על מנת לאכול בסגנון אירופאי. קיימות הוכחות נוספות להרגל אכילה זה של מחמוד השני, כמו למשל העובדה שהזמין, זמן קצר לפני מותו, סט של סכום מצרפת. ניתן להניח כי הסולטן מחמוד השני, העדיף לאכול בחיי היום-יום שלו על פי הרגלי האכילה המסורתיים העות'מאניים, אך, עם זאת, תקופת שלטונו היוותה את תחילתם של השינויים הגדולים במטבח העות'מאני- ממטבח מסורתי עות'מאני, למטבח בעל מאפיינים אירופאים, צרפתיים מובהקים.
שזאד לטיף
שזאד לטיף (באנגלית: Shazad Latif; נולד ב-3 ביולי 1988) הוא שחקן בריטי שהופיע בסדרת הדרמה "ספוקס" של ה-BBC בתפקיד טאריק מאסוד, מומחה מחשבים ומנתח מערכות מיומן.
קורות חייו
לטיף נולד בלונדון, וגדל בטאפנל פארק שבצפון לונדון. הוא למד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. על הבמה שיחק בין השאר בהפקה של המחזה "המלך ליר" בתפקיד קורנוול, ובמחזה "בית ספר לשערוריות" מאת ריצ'רד שרידן בתפקיד ג'וזף סרפייס. הוא הפסיק את לימודיו כשנה לפני שקיבל את התפקיד בסדרה "ספוקס".
קריירה
כשחקן מקצועי הופיע לטיף בתיאטרון בדמות ריקי רומה במחזה "גלנגרי גלן רוס" בפסטיבל הפרינג' באדינבורו, ובמחזה "Mumbai Tales" בתיאטרון בלו אלפנט בלונדון.
התפקיד החשוב הראשון שלו בטלוויזיה היה בסדרת הריגול "ספוקס". הוא שיחק בתפקיד קלם פנדנגו בשלוש העונות של הסדרה הקומית "Toast of London" בכיכובו של מאט ברי.
אליהו מזרחי (רופא)
בבית חולים שמואל הרופא
בנוסף לתפקידו כמנהל בית החולים שמואל הרופא, מכהן כמנהל המחלקה הגריאטרית השיקומית ב' בבית החולים שמואל הרופא.
שזאד לטיף
קריירה
ב-2016 הצטרף לטיף לצוות שחקני הסדרה "פני דרדפול" לגלם את דמותו של ד"ר ג'קיל.
אליהו מזרחי (רופא)
בבית חולים שמואל הרופא
מזרחי חבר בחברה האמריקאית למדעי המוח, האיגוד לרפואה גריאטרית והאיגוד הישראלי לרפואת משפחה. מזרחי פרופסור בחוג לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
שזאד לטיף
קריירה
בין 2017 ל-2019 שיחק לטיף בתפקיד ראשי בשתי עונותיה הראשונות של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", דמותו היא של הקלינגון ווק שעליו הולבשה דמותו האנושית של אש טיילר כחלק ממשימת ריגול. שמו של לטיף הוזכר גם בהקשר של "מסע בין כוכבים: מדור 31", שם יחזור לגלם את דמותו של טיילר, אך נכון ל-2021 לא התקבל לכך אישור רשמי.
חיים אישיים
בסדרה "ספוקס" גילם לטיף דמות של מומחה מחשבים, בעוד שהוא מעיד על עצמו שהוא טכנופוב. נכון ל-2012 חי לטיף בקמדן שבלונדון.
פרוטגורס (דיאלוג אפלטוני)
שאלת האחדות של הסגולות הטובות (349 א- 351 ליבס 56–59)
השאלה העיקרית חוזרת ועולה הפעם בניסוח פשוט: "האם חכמה, יישוב דעת, אומץ לב, צדק וחסידות הן חמש מילים לעניין אחד, או שכל אחת ממילים אלו מוסבת על הוויה מיוחדת ועל עניין בעל פעולה משלו?". פרוטגורס מוכן מייד להסכים עם סוקרטס, שמדובר כאן על "מילים לעניין אחד", חוץ מ"אומץ לב", שכן ישנם רשעים אמיצים.
בהמשך נסב הוויכוח על אומץ לב בלבד, והמטרה של סוקרטס היא להוכיח שאומץ לב הוא ידיעה. ואם אומץ לב היא ידיעה אזי כל אחת מחמש הסגולות הטובות היא ידיעה וכולן זהות זו עם זו. או במילים אחרות: הסגולה הטובה היא ידיעה, ולכן הסגולה הטובה היא אחת. תחילה מביא סוקרטס טיעון פשוט, בו הוא מבחין בין אומץ לב לתעוזה. תעוזה איננה אומץ לב אם אין בבסיסה בקיאות או ידיעה, אלא שיגעון. פרוטגורס אינו משתכנע, ומשום כך פותח סוקרטס במערכת טיעונים חדשה.
עמדתו של סוקרטס ב' וסיום הדיאלוג (351 ב־362 ,ליבס 59–62)
סוקרטס טוען, שהטוב זהה עם ההנאה, והרע זהה עם כאב או סבל. ועל השאלה איך לבחור ומה לבחור - מה לעשות? קובע סוקרטס שהעשייה כרוכה בחישוב ההנאות והכאבים בהווה ובעתיד, הנובעים מן המעשה. תחשיב ההנאות והכאבים מחייב ידיעה.
הפחדן (היפך האמיץ) הוא זה שאינו יודע לחשב נכון את ההנאות והכאבים. ואומץ לב קשור לידיעה כזאת. לכן אומץ לב הוא זה שאינו יודע לחשב נכון את ההנאות והכאבים. ואומץ לב קשור לידיעה כזאת. לכן אומץ לב הוא ידיעה ככל שאר הסגולות הטובות שלגביהם כבר הוסכם שהם ידיעה. לכן הסגולה הטובה היא אחת.
על אף מסקנה ניצחת זו, הדיאלוג מסתיים ללא הכרעה בוויכוח בין סוקרטס ופרוטגורס, כלומר באפוריה – מבוכה של חוסר מוצא. חוסר מוצא זה בא לידי ביטוי בכך שאי אפשר לזהות את הסגולה הטובה עם הידיעה ולהכחיש את האפשרות להורות וללמד אותה.
בדיאלוג זה מביע סוקרטס שתי השקפות הסותרות זו את זו.
סטפני סימור
סטפני מישל סימור (באנגלית: Stephanie Michelle Seymour; נולדה ב-23 ביולי 1968) היא דוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
סימור נולדה בסן דייגו, קליפורניה כאמצעית מבין שלושה ילדים לאב יזם נדל"ן ואם מעצבת שיער.
היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל 16 כשהחלה לדגמן עבור עיתון מקומי וחנות כלבו. ב-1983, כאשר הייתה בת 15 היא עלתה לגמר בתחרות מראה השנה של עלית.
במהלך שנות השמונים והתשעים היא הופיעה על גיליונות רבים של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ועל השער של ווג. סימור הייתה אחת הדוגמניות הבולטות של ויקטוריה'ס סיקרט ולקחה חלק בתצוגת האופנה של החברה. במרץ 1991 ושוב ובפברואר 1993 הצטלמה עבור פלייבוי.
ב-1998 יצא הספר שכתבה "סודות היופי של סטפני סימור". ב-2006 הופיעה בקמפיין לחברת ההלבשה גאפ לצד ילדיה.
בשנת 2000 השתתפה בסרטו של אד האריס "פולוק" בדמותה של הלן פרנקנטלר. בשנת 2002 התארחה בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: כוונה פלילית" בפרק "Crazy" בתור שרה לינדסטורם.
חיים אישיים
בגיל 16 היא החלה לצאת עם ג'ון קזבלנקס בן ה-42, מנהל סוכנות הדוגמנות עלית, שהיה באותה תקופה נשוי לדוגמנית ז'נט כריסטיאנסן. הזוג חי יחד לפני שסימור פירקה את הקשר.
בשנים 1989 עד 1990 הייתה נשואה לגיטריסט טומי אנדרוז. הנישואין נכשלו אך הביאו להולדת בנה הראשון, דילן תומאס אנדרוז, שנולד בשנת 1990.
באמצע 1991 היא נראתה עם אקסל רוז הסולן של להקת Guns N' Roses. על פי הדיווחים, הזוג היה מאורס, אולם הם נפרדו בפברואר 1993. באוגוסט 1993 תבע רוז את סימור בטענה שהיא תקפה אותו וגנבה תכשיטים בשווי של יותר מ-100,000 $. סימור טענה כי הוא פגע בה פיזית. סימור זימנה את ארין אוורלי, אשתו לשעבר של רוז, כדי להעיד שהיא גם עברה התעללות על ידיו. התביעה הוסדרה בסופו של דבר.
זמן קצר לאחר הפרידה שלה עם רוז, סימור החלה לצאת עם המיליארדר פיטר ברנט, שהיה נשוי ואב לחמישה ילדים. ברנט הוא מו"ל, יזם נדל"ן ואספן אמנות. היא ילדה את בנם הראשון של הזוג (השני שלה), פיטר השני, בדצמבר 1993. סימור וברנט התחתנו ביולי 1995 בפריז. סימור ילדה את בנם השני, הארי, בשנת 1996 ואת בתם השלישית, לילי מרגרט, בשנת 2004. במרץ 2009 הגישה סימור בקשה לגירושין מברנט לאחר כמעט 14 שנות נישואים. הזוג התפייס בשנת 2010.
האחים דובי
האחים דובי (באנגלית: The Doobie Brothers) היא להקת רוק אמריקאית מסן חוזה, קליפורניה, הידועה בגמישותם בביצועים בז'אנרים רבים ובהרמוניות הקולות של חברי הלהקה. הלהקה פעילה במשך חמישה עשורים, כשהצלחתם הגדולה ביותר הייתה בשנות ה-70. ההרכב הנוכחי של הקבוצה מורכב מהחברים המייסדים, טום ג'ונסטון (גיטרות, שירה) ופטריק סימונס (גיטרות, שירה), לצד מייקל מקדונלד (קלידים, שירה) וג'ון מקפי (גיטרות, דוושת פלדה, כינור, שירת רקע) ומוזיקאים מסיירים כולל ג'ון קאוואן (בס, שירה), ביל פיין (קלידים), מארק רוסו (סקסופון), אד טות' (תופים) ומארק קוויניונס (כלי הקשה). בין חברי הלהקה הוותיקים האחרים נמנים הגיטריסט ג'ף "סקאנק" בקסטר (1972–1979), הבסיסט טיראן פורטר (1972–1980, 1987–1992) והמתופפים ג'ון הרטמן (1970–1979, 1987–1992), מייקל הוסאק ( 1971–1973, 1987–2012), וקית' קנודסן (1973–1982, 1993–2005).
היסטוריה
משנת 1970 עד 1975 הופיע הסולן הראשי ג'ונסטון וכלל רוק מיינסטרים עם אלמנטים של פולק, קאנטרי ו-R&B. מייקל מקדולד הצטרף ללהקה בשנת 1975 כנגן קלידים וכסולן שני, כדי לתת הקלה מסוימת לג'ונסטון, שסבל אז מבעיות בריאותיות. העניין של מקדונלד'ס במוזיקת נשמה הציג צליל חדש ללהקה. ג'ונסטון ומקדונלד הופיעו יחד כזמרים משותפים לאלבום אחד, לפני שג'ונסטון פרש לגמרי בשנת 1977. נעשו שינויים תכופים במערך הלהקה בשאר שנות השבעים. והלהקה התפרקה בשנת 1982 כאשר סימונס היה החבר הקבוע היחיד שהופיע בכל אלבומיהם. בשנת 1987, האחים דובי חידשו את הלהקה עם ג'ונסטון; מקדונלד, שהופיע בעבר במספר הופעות אורח מאז הרפורמציה, חזר ללהקה במשרה מלאה בשנת 2019 לסיבוב ההופעות של יום השנה ה-50 של הלהקה.
ארבעה עשר אלבומי האולפן של הקבוצה כוללים שש הופעות בין עשרה במצעד האלבומים של בילבורד 200, כולל "דקה אחר דקה" (Minute By Minute), מ-1978, אשר שהה במקום הראשון במשך חמישה שבועות, וזיכה את הלהקה בגראמי על הופעת הפופ הווקאלית הטובה ביותר של צמד או קבוצה, בעוד הסינגל "מה שטיפש מאמין" (What a Fool Believes) מתוך האלבום זכה לשלושה פרסי גראמי. הלהקה הוציאה שישה אלבומים בהופעה חיה, ואספנות להיטים גדולים ביותר, כולל "הטובים ביותר של הדובים" (best of the doobies) של 1976, אשר קיבל תעודת יהלומים על ידי RIAA על הגעת מכירות אלבומים של עשרה מיליון עותקים, האלבום הנמכר ביותר של הלהקה. שישה עשר להיטי הבילבורד הוט 100 הארבעים הטובים ביותר של הלהקה כוללים את "האזינו למוזיקה" (Listen To The Music), "ישו הוא בסדר" (Jesus Is Just Alright), "רכבת ארוכה דוהרת" (Long Train Runnin), "צ'יינה גרוב" (China Grove), "מים שחורים" (Black Water) (מס' 1 בשנת 1974), ו"לוקחים את זה לרחוב" (Takin' It To The Street), "מה שטיפש מאמין" (What a Fool Believes), (מס '1 ב -1979) ו-"הדוקטור" (The Doctor) שכולם נשארים בסיבוב הכבד ברדיו הרוק הקלאסי.
האחים דובי הוכנסו להיכל התהילה של קבוצת הווקאל בשנת 2004, והיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-7 בנובמבר 2020. הלהקה מכרה יותר מ-40 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
Fiddler
Fiddler הוא כלי גרפי למעקב אחר תעבורה בפרוטוקולי HTTP ו-HTTPS. בנוסף משמש גם לאיתור שגיאות ובדיקות אבטחה של יישומי אינטרנט. פותח על ידי אריק לורנס, ומתוחזק על ידי חברת טלריק.
הכלי ניתן להורדה בחינם דרך באתר הרשמי וזמין למערכות ההפעלה Mac, Linux, ו-Windows.
אית'ן סופלי
אית'ן סופלי (באנגלית: Ethan Suplee; נולד ב-25 במאי 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. סופלי הוא שחקן עסוק והוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "אמריקה X", "לזכור את הטיטאנים", ו"הזאב מוול סטריט".
ראשית חייו
סופלי נולד במנהטן, בנם של דבי וביל סולפלי (שגילם מאוחר יותר את ווילי הדוור בעל העין האחת בעיני בסדרה "קוראים לי ארל"). הוריו היו שחקנים שנפגשו תוך כדי הופעתם בפסטיבל והופיעו בברודוויי.
קריירה
התפקיד העיקרי הראשון של סופלי היה בסרט הקולנוע "עכברי הקניון", בבימויו של קווין סמית', לצד ג'ייסון לי. סמית' ליהק את סופלי שוב בסרטים מאוחרים שלו כמו "לרדוף אחרי איימי" ו"דוגמה". הוא הופיע בהופעת קמע בסרט "מוכרים בלבד 2".
לסופלי היה גם תפקיד חוזר בסדרה "ילד פוגש עולם", בין השנים 1994 ל-1998. סופלי הופיע בסרטים רבים בהםבסרט "אמריקה X" בתפקיד נאו-נאצי גלוח ראש, "וולגרי", "אפקט הפרפר", "לזכור את הטיטאנים" "שאיפות", "קולד מאונטן". לסופלי הייתה הופעת קמע בסדרת הטלוויזיה של HBO "הפמליה". הוא לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "קוראים לי ארל".
חיים אישיים
במרץ 2011 הוריד ממשקלו קצת יותר מ-200 פאונד. הוא הגיע לשפל כל הזמנים של 9% שומן בגוף, אך החזיר חלק מהמשקל לאחר שהבין שמשקלו מהווה מקור להזדמנות עבודה. הוא סיינטולוג. מאז 2006 הוא נשוי לברנדי לואיס, אחותה הצעירה של השחקנית והזמרת ג'ולייט לואיס.
Everybody Needs a Man
Everybody Needs a Man (בעברית: כולם צריכים גבר) הוא סינגל של המפיק המוזיקלי הישראלי עופר ניסים, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מאיה סימנטוב. הוא יצא לאור ב-26 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים עופר ניסים מיוזיק, כסינגל שלא מתוך האלבום. את "Everybody Needs a Man" כתבה סימנטוב לבדה, בדומה לשירים נוספים שהוציאה עם ניסים וזאת, בנוסף לכך שהוא הופק על ידי ניסים גם כן. מילות השיר עוסקות בקהילה הגאה ועל כך ש"כולם צריכים גבר" (כשם השיר).
"Everybody Needs a Man" הפך לאחד משירי הלהט"ב הפופולריים ביותר בישראל והוא מבוצע במצעדי הגאווה המתקיימים במדינה מדי שנה. בשנת 2023 דורג "Everybody Needs a Man" במקום הראשון ברשימת "מצעד הלהיטים של עופר ניסים" שפורסמה לכבוד מצעד הגאווה בתל אביב לאותה השנה.
רקע וכתיבה
לאחר שניסים וסימנטוב הוציאו את "All the Love" בשנת 2014, הוחלט להוציא שיר נוסף בשם "Everybody Needs a Man" שנכתב על ידם והופק על ידי ניסים. השיר פורסם במקור כבר ב-23 בספטמבר 2014, אך הועלה לרשתות הזרמות המוזיקה השונות ב-26 באוקטובר באותה השנה. ביצירתו היה מעורב המוזיקאי הישראלי ינון יהל.
כאשר יצא, זכה "Everybody Needs a Man" להצלחה ארצית בשל היותו שיר להט"ב שהותאם למסיבות, למצעדי הגאווה ולמועדונו הלילה השונים. הקליפים שלו צברו במצטבר מיליוני צפיות ביוטיוב, והוא השיר המושמע ביותר של ניסים וסימנטוב בספוטיפיי, עם למעלה מ-9.8 מיליון השמעות בסך הכול; דבר שהפך אותו לאחד מהשירים הישראלים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי. במרוצת השנים, בוצע השיר במספר מצעדי גאווה שהתקיימו בערים שונות בישראל, כמו גם במסיבות של ניסים ובאירועי גאווה ומוזיקה שונים.
במופע ה"זהב" שקיים איל גולן לציון 30 שנים לקריירה שלו, בוצע השיר בשילוב עם "לא מבינה עברית". על המסכים הוצגו קטעי וידאו של סימנטוב. באותה השנה, יצא לאור מאשאפ של "Everybody Needs a Man" ו-"WTF" מאת עדן בן זקן. במהלך הופעה שקיים ניסים בפורום באר שבע בוצע השיר גם כן.
ביקורת
במרוצת השנים זכה "Everybody Needs a Man" לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. הוא הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר של ניסים וסימנטוב. במאקו סקרו בחיוב את הקליפ שלו וכינו את השיר "המנון מועדונים בכל העולם". בכתבה נוספת שפורסמה במאקו במסגרת "להיט בראש" הוגדר השיר בתור "הלהיט הכי גדול של הקיץ".
במסגרת הכתבה, ראיינו את סימנטוב, וכשנשאלה על הדמיון והשוני בין שיריה "Danger Love" ו-"Everybody Needs a Man" שיצאו זה בסמוך לזה, השיבה:.
בשנת 2023 דורג "Everybody Needs a Man" במקום הראשון ברשימת "מצעד הלהיטים של עופר ניסים" שפורסמה לכבוד מצעד הגאווה בתל אביב לאותה השנה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "Everybody Needs a Man" הועלה לערוץ היוטיוב של עופר ניסים ב-24 בספטמבר 2014. במהלך הפקת וצילומי הקליפ שיתף פעולה ניסים ביחד עם מפיק המסיבות הישראלי שמעון שירזי. בתחילתו, ניתן לראות צילומים של דוגמן ובהמשך, מוצגים ציורים שונים. לאחר מכן, מוצג סגל העובדים שעוסק בתפירה ועיצוב תלבושות. לאחר קטע העיצוב והצגת הסגל, מתחלף הקליפ לסצנה בה מנגן ניסים את השיר ליד מדרגות נעות, עליהן עולים ויורדים דוגמנים ודוגמניות. במהלך תצוגת האופנה, ישנו מסך עליו מוצגת סימנטוב, כשהיא מבצעת את השיר; מתחת לקליפ כתוב בשפות שונות "כולם צריכים גבר".
בקליפ של "Everybody Needs a Man" השתתפו מספר רב של ידועניות וידוענים, כדוגמת: עופר ניסים, מאיה סימנטוב, יעל פוליאקוב, אילן פלד, נועם פרוסט, קרן מור, מיה דגן וגל אוחובסקי. הוא בוים בידי ישי קרני וצולם במוזיאון תל אביב לאמנות. קליפ אלטרנטיבי של השיר צבר למעלה מ-9 מיליון צפיות בסך הכול.
ורוור לייקינג
ורוור לייקינג נפו (בצרפתית: Werewere Liking Gnepo; נולדה ב-1950) היא סופרת, מחזאית, שחקנית, רקדנית וכוריאוגרפית, חוקרת תיאטרון, וקולנוענית ילידת קמרון, המבוססת באביג'אן, שבחוף השנהב. היא הקימה את להקת התיאטרון קי-יי מבוק בשנת 1980 וייסדה את הכפר באותו השם ב-1985 למען חינוך אמנותי של אנשים צעירים.
קורות חייה
הרומן שלה Elle sera de jaspe et de corail הוא רומן-שיר המסופר על ידי misovire (יישות פוסט-מגדרית) הכותבת יומן על תשעה נושאים שונים.
היא זכתה בפרס הנסיך קלאוס בשנת 2000 על תרומותיה הרבות לתרבות ולחברה, ובפרס נומה ב-2005 עבור ספרה, La mémoire amputée.
ביטיס מתנפח
ביטיס מתנפח (שם מדעי: Bitis arietans) הוא מין של נחש ארסי מסוג ביטיס ממשפחת הצפעיים, המצוי בסוואנות ואזורי המרעה ממרוקו שבמערב דרך רחבי אפריקה, למעט הסהרה ואזורי יערות הגשם, ועד מערב חצי האי ערב. הביטיס המתנפח אחראי למספר מקרי המוות הרב ביותר באפריקה וזאת הודות למספר גורמים, כגון תפוצתו הרחבה ושכיחותו באזורי אוכלוסייה צפופים.
תיאור המין
אורכו הממוצע של הביטיס המתנפח הוא 1 מטר. נצפו גם פרטים גדולים באורך 1.90 מטרים, ובמשקל מעל 6 ק"ג ובעלי היקף של 40 ס"מ. פרטים מאזור ערב הסעודית אינם גדולים כל כך, לרוב הם מגיעים לאורך של עד 80 ס"מ. הזכרים גדולים מהנקבות ובעלי זנב ארוך יותר. לראש צורה פחות משולשת עם חוטם קהה ומעוגל, אך עדיין הוא הרבה יותר רחב מהצוואר. צבע התבנית של עורם משתנה בהתאם לאזור הגאוגרפי. פרטים מהאזורים הגבוהים של מזרח אפריקה ואזור כף התקווה הטובה שבדרום אפריקה, הם בעלי תבנית בגוון צהוב ושחור.
תפוצה ואזור מחיה
מין זה הוא כנראה הנחש הנפוץ ביותר באפריקה. הוא מצוי ברוב רחבי אפריקה שמדרום לסהרה עד לכף התקווה הטובה, כולל את דרום מרוקו, מאוריטניה, סנגל, מאלי, דרום אלג'יריה, גינאה, סיירה לאון, חוף השנהב, גאנה, טוגו, בנין, ניג'ר, ניגריה, צ'אד, סודאן, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קונגו, אוגנדה, קניה, סומליה, רואנדה, טנזניה, בורונדי, אנגולה, זמביה, מלאווי, מוזמביק, זימבבואה, בוטסואנה, נמיביה, ודרום אפריקה. כמו כן הוא נפוץ בחצי האי ערב, בערב הסעודית ותימן.
הוא מצוי ברוב אזורי המחיה, למעט מדבריות, יערות גשם ואזורים טרופיים. לרוב הוא שכיח באזורי מרעה הרריים.
התנהגות
כאשר מפריעים לו, הוא משמיע קול אזהרה חזק ומתמשך, ומתכרבל לעמדה הגנתית כאשר החלק העליון שלו מוטה בצורת האות "S". בזמן הזה הוא עשוי לסגת מהאיום לכיוון מחסה. הוא עלול להכיש בפתאומיות במהירות גבוהה, הצידה או קדימה, ולאחר מכן לסגת חזרה לעמדה הגנתית, מוכן להכיש בשנית. במהלך התקיפה, הכוח מהמהלומה כה חזק, שהניבים הארוכים חודרים כל כך עמוק, שהטרף לעיתים קרובות מת רק מהטראומה הפיזית. הניבים ככל הנראה מסוגלים לחדור עור רך.
הביטיס המתנפח מסוגל לתקוף למרחק של כשליש מאורך גופו, אולם פרטים צעירים ישליכו את כל גופם קדימה במהלך התקיפה. נחשים אלו לעיתים נדירות יאחזו בטרף, במקום זאת הם יכישו וישחררו מהר על מנת לחזור לעמדת תקיפה מחדש.
הביטיס המתנפח פעיל בעיקר בלילה, והוא צד בצורה אקטיבית לעיתים נדירות בלבד, במקום זאת הוא מעדיף לארוב לטרף שלו. הטרף שלו כולל יונקים, ציפורים, דו-חיים ולטאות.
ארס
מין זה אחראי ליותר מקרי הכשה ומוות מכל נחש אחר באפריקה. הדבר נובע משילוב של גורמים, הכולל את תחום מחייתו הרחב, שכיחותו הרבה, גודלו, כמות הארס הרבה שהוא יוצר, ניבים ארוכים והעדפתו להימצא בצידי דרכים ולהיות בשקט כאשר ניגשים אליו.
הארס שלו הוא אחד מהרעילים מבין הצפעונים. מספיקים 100 מ"ג של הארס שלו להרוג אדם בוגר, כאשר המוות מתרחש לאחר כ-25 שעות ללא טיפול.
ללא טיפול נכון וזהיר, נקרוזה עלולה להתפשט, וגורמת לעור, לרקמה תת-עורית ולשריר להיפרד מרקמות בריאות ולהתמלא בתפליט. נמק וזיהומים משניים קורים בדרך כלל ועלולים לגרום לאיבוד גפיים. אחוז התמותה תלוי לרוב בחומרת ההכשה ובגורמים אחרים. מוות מתרחש בפחות מ-10% מכל הנשיכות הלא מטופלות, אולם דיווחים שונים מעידים על 52% תמותה. רוב מקרי המוות מיוחסים לטיפול לא נכון או חוסר טיפול בכלל.
אקסוזום
אֶקסוֹזוֹמים (באנגלית: Exosomes) הם בועיות קטנות בבעלי חיים הנוצרות על ידי תאים חיים או גוססים (באפופטוזה) ומופיעות בנוזל של תאים איקריוטים כגון תאי דם, שתן או תרבית תאים. הם משמשים לפליטת פסולת מהתא או יצירת תקשורת עם תאים אחרים, לדוגמה: עודפי שומן ו-RNA (שליח, קטליטי וכו'). אקסוזומים נבלעים על ידי תאים בגוף שיצר אותם. מעטפת האקסוזום לקוחה מהתא שיצר אותו.
פולקסווגן טאיגו
פולקסווגן טאיגו (באנגלית: Volkswagen Taigo) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2020. היא הוצגה לברזיל תחת השם פולקסווגן ניבוס במאי 2020, וב-28 ביולי 2021 הוצגה לשאר העולם (בעיקר לאירופה) תחת השם פולקסווגן טאיגו.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה הטאיגו מקסימום של חמישה כוכבי בטיחות.
פולקסווגן ניבוס
הניבוס משווקת בברזיל עם שני מנועי בנזין בנפחי 1.0 ליטר טורבו המספק כ-95 או 110 כ"ס, 1.5 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס. המנועים משווקים עם תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים.
טום ג'ואד
טום ג'ואד (באנגלית: Tom Joad) הוא דמות ספרותית, בנה השני של משפחת ג'ואד וגיבור הספר "ענבי זעם" מאת ג'ון סטיינבק. בסרט המועמד לאוסקר שהופק על פי הספר ב-1940 גילם את דמותו השחקן הנרי פונדה והיה מועמד עליו לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לאותה שנה.
הדמות
טום ג'ואד, יליד אוקלהומה היה מעורב בקטטה, שיריבו נהרג בה, כארבע שנים לפני תחילת אירוע הספר "ענבי זעם". הוא נשפט לשבע שנים בכלא בעוון הריגה, אך שוחרר על-תנאי והגיע לבית משפחתו בעוד מועד להצטרף אליהם ערב צאתם לדרך הארוכה לקליפורניה. על אף שתנאי שחרורו אסרו עליו לצאת מן המדינה, והוא נאלץ לעבור את הגבול המדיני בהסתר, איננו מוכן להיפרד ממשפחתו. בהמשך הופך טום למנהיג המשפחה ולמשענתה, אך נאלץ להפרד מעליה לאחר שנקם את רצח המטיף ומנהיג השביתה ג'ים קייסי ונאלץ לשוב ולהסתתר.
קיימים מספר הרמזים המקשרים בין דמותו של טום למשה רבנו, הוא הרג אדם, יצא לגלות ושב על מנת להוביל את משפחתו המורחבת (שבה 12 נפשות, כמניין שבטי ישראל) אל הארץ המובטחת.
תשובתו של טום לאמו, בשעה שהוא יוצא לקראת חיים של מנהיג פועלים, מפי הנרי פונדה בסרט (בנסיבות שונות מעט מאלה מאלה שבספר), היא אחד מציטוטי הפרדה הנודעים בקולנוע, הייתה מועמדת לרשימת "100 סרטים... 100 ציטוטים" של מכון הסרטים האמריקאי ומוזכרת ברשימות רבות אחרות:
דמותו של טום ג'ואד דורגה במקום ה-12 (כגיבור) ברשימת "מאה שנים... 100 גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי ב-2003.
בתרבות
וודי גאת'רי כתב ב-1960 שיר בשם "טום ג'ואד", כסמל למאבק באי צדק חברתי.
בשנת 1995 כתב ברוס ספרינגסטין את השיר "הרוח של טום ג'ואד" וכלל אותו באלבום באותו שם. ספרינגסטין ביצע את השיר בין היתר כחלק מקמפיין הבחירות של ברק אובמה במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. להקת רייג' אגיינסט דה מאשין חידשה את השיר.
אתר אינטרנט לשלום וצדק חברתי קרא לעצמו http://www.tomjoad.org.
גארי שו
גארי שו (באנגלית: Gary Shaw; נולד ב-21 בינואר 1961 בברמינגהאם שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
גארי שו נולד בברמינגהאם שבאנגליה בשנת 1961 והחל את דרכו בקבוצת הנוער של אסטון וילה. הוא עלה לקבוצת הבוגרים בעונת 1978/79 וערך את הופעותיו הראשונות. בגיל 17 תחת המאמן רון סאונדרס הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד 1–0 לבריסטול סיטי כשנכנס כמחליף. שו חתם רק כמה ימים לאחר מכן על חוזה מקצועי ראשון ביום הולדתו ה-18 ובעונת 1979/80 הפך לשחקן הרכב קבוע. שערו הראשון הגיעה ב-20 באוקטובר 1979 בניצחון 1–3 על דרבי קאונטי ובסך הכל סיים את העונה כמלך שערי אסטון וילה בליגה עם תשעה שערים ב-28 הופעות. בעונת 1980/81 קבוצתו זכתה לחיזוק בהתקפה עם החלוץ הקלאסי פיטר ווית' שזכה גם בתואר מלך שערי הליגה עם 20 שערים. שו היה מעט מאחוריו עם 18 ושניהם תרמו ביחד יותר ממחצית שערי הקבוצה שכבשה 72 שערים וזכתה במפתיע באליפות. בתום העונה זכה להיות לכדורגלן הצעיר הטוב ביותר בליגה.
שו היה שחקן מפתח בעונת 1981/82 בה אסטון וילה זכתה בפעם הראשונה והיחידה עד כה בגביע אירופה לאלופות. בשלב רבע הגמר כבש נגד דינמו קייב ובגמר הם ניצחו את באיירן מינכן 0–1. בשנת 1982 הוא זכה בפרס בראבו לשחקן הצעיר הטוב ביותר באירופה. אף על פי שבעונת 1982/83 אסטון וילה כבר לא היוותה פקטור לזכייה בליגה, שו המשיך לכבוש ועם 17 שערים עקף את חברו ווית'. התואר האחרון שזכה עימה היה הסופר קאפ האירופי נגד ברצלונה. במשחק החוץ הפסידה לה 1–0 אך במשחק הבית שו הציל אותה מהפסד עם שער שהוביל להארכה, בה ניצחו 0–3.
המשך הקריירה שלו הייתה בנסיגה כאשר נפצע קשות בברכו ב-7 בספטמבר 1983 נגד נוטינגהאם פורסט. מאז מקרה זה למעשה לא הצליח לשחזר את היכולת הטובה שהציג. אף על פי שנשאר באסטון וילה עד תום עונת 1987/88 הוא מיעט לשחק עם 17 משחקי ליגה בלבד בארבע שנים ובעונת 1984/85 לא שותף כלל. שו נאלץ לסבול מלא פחות משישה ניתוחים בברכיים. בפברואר 1988 היה בתקופת השאלה קצרה במועדון בלקפול מהליגה השלישית. ביולי אותה שנה שיחק בקופנהאבן בולנדקלוב מדנמרק ומשם עבר בקבוצות אוסטריה קלגנפורט, וולסול, קילמרנוק, שרוסברי טאון וארנסט בורל מהונג קונג שם סיים את הקריירה ב-1992.
אנגליה עד גיל 21
לאחר הזכייה באליפות שו היה לתקווה העתידית של נבחרת אנגליה. במשחקו הראשון בנבחרת עד גיל 21 שהיה ב-25 בפברואר 1981 נגד אירלנד כבש את שערו הראשון כעבור שתי דקות בלבד, שער שהיה גם לניצחון במשחק. בעקבות הקמפיין המוצלח בגביע אירופה עם אסטון וילה הוא נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת למונדיאל 1982, אך לבסוף לא השתתף בו.
המלאך הגואל
המלאך הגואל הוא פסוק בפרשת ויחי, חלק מפסוקי ברכת יעקב לבני יוסף, אפרים ומנשה. במפרשים ישנם כמה פרשניות לפסוק זה, כמו כן נתלו בפסוק סגולות שונות.
נהוג לאמר פסוק זה בהזדמניות שונות, בקריאת שמע שעל המיטה ובעת עליית כל הנערים ועוד.
הברכה
כאמור פסוק זה עומד בבסיסה של הברכה שבירך יעקב את בני יוסף קודם מותו.
המלאך הגואל אותי - לדעת רש"י יעקב מברכם, שיזכו שהמלאך שהיה רגיל לבוא לעזרתו
מכל רע - בעת צרה,
יברך את הנערים - הוא זה שאף יעזרם ויברך אותם, את אפרים ומנשה
וידגו לרוב בקרב הארץ - ירבו ויפרו כדגים הללו שפרים ורבים ואין עין הרע שולטת בהם. יש שכתבו טעם אחר והוא כי הדגים משריצים הרבה בפעם אחת.
היגדים
פסוק זה נהוג לאומרו בזמנים שונים:
בחז"ל
בתלמוד בבלי אמרו בשם רבי יוחנן שפרנסתו של אדם קשה יותר מהגאולה:
סגולות
כאמור, סגולות רבות יוחסו לאמירת פסוק זה.
בתרבות
מילות הפסוק 'המלאך הגואל', זכו ללחנים רבים, חלקם הפכו לנכסי צאן ברזל.
The Yes Men
The Yes Men (תרגום: אומרי ה"הן") הם צמד פעילים פוליטיים אמריקאים, ז'אק סרבין ואיגור ואמוס, העוסקים במחאה חברתית ופוליטית באמצעות שיבוש תרבות; וכן זהו כינויהּ של קבוצת פעילים התומכים בהם. מטרתם המוצהרת היא לעורר מודעות למה שלדעתם הן בעיות פוליטיות חמורות. שיטות הפעולה שלהם ייחודיות: הם נוהגים להתחזות לאישים רשמיים בארגונים אותם הם מעוניינים לבקר, וכן ליצור אתרי אינטרנט המחקים את האתרים המקוריים, בכוונה להפיץ בציבור מידע פיקטיבי על הארגון, ובכך לעורר פרובוקציה. האתרים האלה מביאים אותם פעמים רבות לראיונות בתקשורת הממוסדת, מתוך מחשבה מוטעית שהם נציגים של הארגון המותקף. הצמד יצר עד כה (2013) שני סרטים: "The Yes Men", ו-"The Yes Men Fix the World" ("אומרי ה-כן מתקנים את העולם"). ב-2009 הקימו ערוץ שידורי וידאו באינטרנט, באתר "באבלגאם". סרט נוסף, "The Yes Men are Revolting" יצא בשנת 2014.
היסטוריה
ז'אק סרבין הוא כותב סיפורים ויוצר של משחקי מחשב, שהתפרסם כשהכניס "ביצת פסחא" במשחק סימולטור הטיסה סימקופטר, שבו ביום מסוים בלבד ניתן היה לצפות בגברים מתנשקים ביניהם; סרבין פוטר מהחברה שיצרה את המשחק, אולם המשחק כבר שוחרר לחנויות. איגור ואמוס הוא פרופסור חבר לתקשורת במכון הפוליטכני רנסלאר בניו יורק. הצמד נוהג להשתמש גם בשמות אנדי ביכלבאום ומייק בונאנו.
לדבריו של ז'אק סרבין, היוזמה להקמת הצמד נולדה בעקבות אתר אינטרנט שהם יצרו כחיקוי של האתר של ארגון הסחר העולמי. להפתעתם הרבה, הם הוזמנו דרך האתר להרצות בכנס באוסטריה, כאילו היו נציגי הארגון. מאז הם נוהגים להתחזות למנהלים או לנציגים של תאגידים גדולים או של ממשלות, ולצאת בהצהרות מגוחכות ובעלות אופי בוטה, היוצרות קריקטורה והגחכה של האישיות אותה הם מחקים, בנושאים אותם הם מעוניינים לקדם. לרוב הם עושים שימוש בהומור ציני ועוקצני, כדי למשוך את תשומת לב הציבור וכדי לסייע בהצגת הנושא באור אבסורדי ומגוחך.
ג'ורג' וו. בוש
אחת המתיחות הראשונות שיצר הצמד היה אתר האינטרנט www.gwbush.com, שהיה חיקוי של האתר של ג'ורג' בוש בעת שזה התמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2004. האתר נשא את סיסמת הבחירות: "ג'ורג' בוש, נקי מסמים מאז 1974."
הם הופיעו בוועידה של המפלגה הרפובליקנית, ונסעו ברחבי ארצות הברית כשהם מחתימים אזרחים על הצהרה פיקטיבית בשם "התחייבות פטריוטית", ובה הם מצהירים כביכול על הסכמתם להטמין פסולת גרעינית בחצר ביתם, ולשלוח את ילדיהם למלחמות עתידיות - שני כיווני פעולה שלדעת הצמד, הנשיא האמריקני עתיד היה להמשיך ולבצע בקדנציה השנייה שלו. מבצע נוסף במהלך מסע הבחירות היה החתמה על עצומה הקוראת להגברת ההתחממות הגלובלית, בנימוק שהדבר יפגע במדינות אחרות הרבה יותר מאשר בארצות הברית.
אסון בופאל
ב-3 בדצמבר 2004 התחזה ז'אק סרבין ל"ג'וד פיניסטרה", כביכול דובר של חברת דאו כימיקלים, והתראיין בערוץ הטלוויזיה העולמי של BBC. יוניון קרבייד, חברה בת של דאו כימיקלים, היא החברה האחראית לאסון בופאל בשנת 1984 (אם כי היא לא הייתה בבעלות דאו כימיקלים בעת האסון), בו נהרגו אלפים כתוצאה מדליפת גז רעיל. לרגל יום השנה העשרים לאסון, הכריז "פיניסטרה" חגיגית, שחברת דאו תמכור את יוניון קרבייד, ותשתמש בתמורה הצפויה בסך כ-12 מיליארד דולר לפיצוי לנפגעי האסון, למבצע לניקוי האזור, ולמחקר כדי למנוע אסונות הצפויים ממוצרים מזיקים נוספים של החברה. החברה פרסמה הכחשה לידיעה, שרק הגבירה את הפרסום סביב העניין. בבורסה לניירות ערך של פרנקפורט מניית החברה איבדה מעל 4% מערכה, צניחה שוות ערך לכ-2 מיליארד דולר בשווי החברה. ערך המניה חזר לאחר שהתבררה המתיחה.
בראיון המשך בערוץ 4 נשאל סרבין / ביכלבאום, הפעם בזהותו האמיתית, אם הביא בחשבון את הפגיעה ברגשותיהם של תושבי בופאל, בהיוודע דבר המתיחה. תשובתו הייתה שהסבל שנגרם להם על ידי חברת דאו, האחראית הנוכחית לאסון, מאפיל על כל פגיעה ברגשותיהם. באתר האינטרנט שלהם, טענו ואמוס וסרבין שקיבלו דיווחים מתושבי בופאל, שאחרי שהתגברו על אכזבתם מכך שמדובר במתיחה, הם הביעו שביעות רצון מהפרסום ומהעלאת המודעות למצוקתם.
בפברואר 2012 פורסם שחברת דאו כימיקלים שכרה חברת חקירות כדי לעקוב אחרי צמד הפעילים.
אקסון מובייל
ב-14 ביוני 2007 הופיעו ואמוס וסרבין בכנס של אנשי עסקים בתחום הפקת נפט שנערך בקנדה, והתחזו לנציגים של חברת אקסון מוביל ושל מועצת הנפט הלאומית, המשמשת כלובי של חברות נפט וגז טבעי. בכנס אמור היה לי ריימונד, מנכ"ל לשעבר של אקסון מוביל ויו"ר המועצה, למסור את התוצאות של מחקר על עתיד תעשיית הנפט, מחקר שהוזמן על ידי שר האנרגיה של ארצות הברית. צמד הפעילים סיפרו למארגני הכנס שמר ריימונד לא יכול היה להגיע, ושהם מתנדבים לשאת את הרצאת הפתיחה במקומו. בהרצאה הם הודיעו חגיגית, שמדיניות האנרגיה הנוכחית של ממשלות ארצות הברית וקנדה עתידות לגרום לאסונות בקנה מידה עולמי. אולם הם יכלו להרגיע את השומעים בכך שניתן יהיה להמשיך "לתת לדלק לזרום", על ידי הפיכת גופותיהם של כל המתים באסונות העתידיים לנפט. לקראת סוף ההרצאה התבקש הקהל, שהאזין בדממה, להדליק נרות זיכרון לנספים העתידיים. בשלב הזה הבינו המארגנים שמדובר במתיחת מחאה, והוציאו את הדוברים מהאולם. עקב כך לא התאפשר להם להעביר את שורת המחץ שהכינו: שנרות הנשמה היו עשויים משרידי גופתו של פועל ניקיון, שמת בשעה שעסק בניקוי החוף בעקבות אסון הנפט של אקסון ואלדז. הם מסרו את ה"ידיעה" הזאת לכתבים מחוץ לאולם.
ניו יורק טיימס
הצמד אחראי (באופן חלקי) לאירוע חלוקה של כ-80 אלף עותקים מפוברקים של עיתון הניו יורק טיימס, מתאריך 4 ביולי 2009, שהוא יום העצמאות האמריקני שעתיד היה לחול 8 חדשים אחרי החלוקה. הגיליון היה כולו מעין "רשימת משאלות" של דיווח על אירועים שהצמד היה רוצה שיקרו בשנה הקרובה, כמו: דיווח על סיום מלחמת עיראק, הכרזה על תוכנית ביטוח בריאות לאומית (דבר שקרה כמה שנים לאחר מכן ונקרא "אובמה-קר", ואפילו ידיעה על כך שג'ורג' בוש נוטל על עצמו אשמת בגידה בגלל פעולותיו כנשיא ארצות הברית. המוטו של העיתון בעמוד הראשי שונה מ"כל הידיעות הראויות לדפוס" המקורי, ל"כל הידיעות שאנו מקווים להדפיס."
אלכס ג'ונס, עיתונאי לשעבר בניו יורק טיימס וחוקר תקשורת, אמר על המבצע: "הגיליון הזה יהיה כנראה פריט לאספנים. למעשה, אני שמח שהם חיקו עיתון היוצא בדפוס. הרבה יותר קל היה לכתוב ולהפיץ מתיחה על עיתון מקוון, אבל להדפיס ולחלק עותקים מפוברקים בתחנות הרכבת התחתית של ניו יורק, זהו מאמץ הראוי לשבח."
לשכת המסחר של ארצות הברית
ב-19 באוקטובר 2009 שכרה הקבוצה חדר דיונים בכנס של לשכת המסחר של ארצות הברית (USCC), שאף היא משמשת כקבוצת אינטרס. ואמוס ופמלייתו קיימו בחדר מסיבת עיתונאים מפוברקת, ובה הודיעו על מהפך במדיניות הלשכה בהתייחסות לשינוי האקלים העולמי. ההצהרה דווחה בהרחבה באמצעי תקשורת מרכזיים, לפני שהתגלתה התרמית. באופן אירוני, הלשכה אכן הודיעה על שינוי מדיניות במגמה לפעול יותר מתוך התחשבות בסביבה, אם כי על פי טענתו של אל גור, ההחלטה נפלה ללא קשר לפעולה המדוברת של הקבוצה. "לשכת המסחר" תבעה לדין את קבוצת הפעילים, וקרן החזית האלקטרונית הודיעה שתסייע בהגנה המשפטית. ארבע שנים לאחר מכן בוטלה התביעה.
הצמד כלל תיעוד מצולם של האירוע בסרטם "The Yes Men Fix the World", שהופץ בחינם ברשת בשיטת עמית לעמית. הם אמרו שבחרו בשיטה של הפצה אלקטרונית, כדי להקדים תרופה לתביעה של לשכת המסחר, שתחייב אותם להשמיד את עותקי הסרט - למרות שבמקרה כזה ייתכן שהיה מתרחש אפקט סטרייסנד, שהיה מסייע להפצת המחאה.
ארגון הסחר העולמי
הקבוצה העלתה אתר אינטרנט, שהיה חיקוי של אתר ארגון הסחר העולמי (WTO), ארגון המקדם הסרה של הגבלות מסחר, ואחד מסמלי הגלובליזציה. לאתר הגיעו הודעות דואר אלקטרוני אמיתיות, ובהן הזמנות לחברי הקבוצה להופיע בכנסים רשמיים, כנציגי WTO. הם נענו לחלק מההזמנות, ונשאו הרצאות עם רעיונות אבסורדיים, כחלק מביקורתם על מדיניות הגלובליזציה של הארגון.
בתגובה לביקורת שהושמעה על התכנים הבוטים והמזעזעים שהושמעו בהרצאות, כתבו ואמוס וסרבין שביקורת כזאת לא נאמרה מפי קהל של מבוגרים ומשכילים, שכנראה לבם היה גס בתוכן ההרצאה, והם התרכזו רק בשאלות אם ניתן ליישם את הרעיונות או לא. הם סיפרו שבפני הקהל המשכיל והמבוגר, הם העבירו ללא הפרעה הרצאות בנושאים כמו: "הסרת חסמי הסחר החופשי באמצעות הרג של ראשי איגודים מקצועיים", ו"ביטול ארוחות הצהריים הארוכות באיטליה, כחלק מסטנדרטיזציה של שעות העבודה הבינלאומיות." בכנס שעסק בעתידו של ענף הטקסטיל, הם גם הציגו חליפה חדשנית המיועדת למנהלי העתיד, כדי שיוכלו לשלוט בכפיפים להם ביתר קלות, וזכו לתגובות רציניות ומחמיאות. לטענת הצמד, הקהל הצעיר יותר, שעדיין לא נחשף לאופן שבו התאגידים עושים עסקים, הוכיח רגישות מוסרית גבוהה יותר בכך שהביע את מחאתו וזעזועו.
"Yes Lab"
הפרסום היחסי לו זכה הצמד ואמוס וסרבין בעקבות המתיחות וההרצאות שנשאו, היקשה עליהם להמשיך להתחזות בציבור ולהופיע עם חומרים חדשים. כדי לפתור את הבעיה ולסייע לפעילים פוליטיים להגיע לחשיפה באמצעים דומים, הם הקימו את The Yes Lab, או "מעבדת ה'יס'", שמטרתה היא "להכשיר דורות חדשים של פעילים."
ורנר השני, רוזן הבסבורג
ורנר השני, רוזן הבסבורג (נפטר ב-19 באוגוסט 1167) היה רוזן הבסבורג גם בשם ורנר השלישי, ואב קדמון של בית הבסבורג. הוא היה הסבא-רבא של רודולף הראשון, מלך גרמניה.
ביוגרפיה
ורנר היה בנו של אוטו השני, רוזן הבסבורג והילה מפירט. ורנר התחתן עם אידה מהומברג. ורנר היה מעורב במלחמת הירושה של ברגנץ רצף בשנים 1164–1166.
הוא מת ליד טוסקולום בשנת 1167, לאחר קרב מונטה פורציו.
ילדיו
ורנר היה אביו של אלברכט השלישי, רוזן הבסבורג ואוטו השני, בישוף קונסטנס (1165–1174). בתו ריכנצה התחתנה עם לודוויג הראשון, רוזן פירט.
ועדת העשור
עם כניסתה של מדינת ישראל לשנתה התשיעית הוחלט ששנת העצמאות העשירית, 1958, תצוין באופן חגיגי במיוחד, בשיתוף יהדות התפוצות ותשמש בין השאר, כמנוף להעלאת קרנה של המדינה הצעירה בקרב האומות בכלל והקהילות היהודיות בפרט. חגיגות העשור נתפסו גם כהזדמנות להגביר את תחושת השותפות ואת הגאווה במדינה, בפרט עבור עולים חדשים.
לצורך מימוש ההחלטה מינה ראש הממשלה דוד בן-גוריון, את ועדת העשור. לראשות הוועדה מונה מאיר וייסגל ולצידו את טדי קולק (מנכ"ל משרד ראש הממשלה) ומאיר דה שליט (סמנכ"ל במשרד ראש הממשלה והממונה על פעולות החוץ של ועדת העשור העולמית). אורה הרצוג שימשה מזכ"לית הוועדה. רוברט גרי התמנה למנהל המחלקה ליחסי ציבור של ועדת העשור. הוועדה הייתה ועדת היגוי וגוף שאיגד ועדות מקומיות ברחבי הארץ ובמספר ארצות באירופה ואמריקה. בשיא פעילותה העסיקה הוועדה מאות עובדים ומתנדבים.
ועדת העשור החלה בפעולתה ביולי 1957, וסיימה את פעולותיה במאי 1959. פעולותיה כללו פעילויות שונות לעידוד התיירות, הבאת אמנים מחו"ל לרבות תזמורות, הופעות בלט ואופרה, ומגוון פעולות הסברה ברחבי העולם.
אגף האירועים בוועדה, בראשות אהרן צבי פרופס, ארגן תערוכות של ציירים ופסלים יהודים מכל העולם ובנוסף יזם הקמת ועדות תרבות מקומיות לשם מימוש התוכניות השונות בתחום האמנות הפלסטית. במסגרת זאת גם נטלה ועדת העשור חסות על "תערוכת העשור".
אורגנו קבוצות של עולים חדשים ליצירת והצגת אמנות אותנטית, כל עדה ומאפייניה התרבותיים, במסגרת "תערוכת התחביב" שמתקיימת מאז מדי שנה.
את שבוע הספר העברי במתכונתו הנוכחית יזם וערך לראשונה המשורר והסופר שלמה טנאי במסגרת ועדת העשור להקמת המדינה.
למעשה, ועדת העשור הייתה מעורבת ברוב האירועים הציבוריים והממשלתיים שהתרחשו בשנה זו, בין במימון ובין ביזום או פיקוח.
במסגרת פעולותיה גם הוכרז על הקמת מחלקה להנפקת מדליות (מדליונים) לציון שנת העשור. מחלקה זו הייתה למעשה חלק ממשרד ראש הממשלה וקבלה את הנחיותיה מועדת העשור. במסגרת זו הונפקו מספר מדליות עד להפיכת המחלקה לחברה הממשלתית בשנת 1961. מכירת המדליות על ידי ועדת העשור הניבה סכומים נאים עד כדי השפעה דרמטית על תקציב הוועדה.
מבין המדליות שהונפקו נציין את המדליה הראשונה "ישראל המשוחררת" שבעיצובה נעשה שימוש במוטיבים שהופיעו ע"ג המטבע הרומי "יהודה השבויה" שנופקה לציון כיבוש ירושלים וחורבן הבית.
במהלך הכנותיה של הוועדה לשנת העשור, עוררו פעילויותיה ותוכניותיה גם ביקורת, כפי שתיאר זאת וויסגל בראיון שנערך בתקופת עבודת ההיערכות: :. וייסגל טען עוד כי אין מבינים את החשיבות והמשמעות של רעיון חגיגות העשור וכי בכוונתו לשתף את כלל האזרחים והארגונים בחגיגות, אם כמשתתפים ואם כצופים.
ב-15 במאי 1959 התפרסמה בעיתון דבר הידיעה על סיום פעילותה של ועדת העשור.
המנון הרפובליקה הסינית
שלושת העקרונות של העם (במנדרינית: 中華民國國歌) הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה הסינית.
סון יאט-סן כתב את מילות השיר בשביל נאום אשר נשא בטקס פתיחת האקדמיה הצבאית של הרפובליקה הסינית, שנמצאת כיום בגאושיונג. הוא הולחן על ידי צ'נג מאו-יון ואומץ כהמנונה הלאומי של הרפובליקה הסינית ב-1943.
ההמנון במילותיו, מתייחס לשלושת העקרונות של העם - פילוסופיה פוליטית שפותחה על ידי מחבר השיר סון יאט-סן ומתאר כיצד ניתן לממש את חלומותיו ותקוותיו של העם הסיני, על ידי אותם עקרונות.
בכתב סיני קלאסי
三民主義，
吾黨所宗；
以建民國，
以進大同.
咨爾多士，
為民前鋒；
夙夜匪懈，
主義是從.
矢勤矢勇，
必信必忠；
一心一德， 貫徹始終.
בסינית מפושטת
吾党所宗；
以建民国，
以进大同.
咨尔多士，
为民前锋；
夙夜匪懈，
主义是从.
必信必忠；
一心一德，
贯彻始终.
בתעתיק פין-יין
Sānmín zhǔyì,
wú dǎng suǒ zōng;
Yǐ jiàn Mínguó,
yǐ jìn dàtóng.
Zī ěr duōshì,
wèi mín qiánfēng;
Sùyè fěi xiè,
zhǔyì shì cóng.
Shǐ qín shǐ yǒng,
Yì xīn yì dé,
ג'ורג'ינה קמפבל
ג'ורג'ינה קמפבל (באנגלית: Georgina Campbell; נולדה ב-12 ביוני 1992) היא שחקנית אנגלייה. ב-2015 זכתה קמפבל בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרה "Murdered by My Boyfriend". תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרות "Flowers" (מ-2016), "ברודצ'רץ'" (2017), בפרק "Hang the DJ" בסדרה "מראה שחורה" (2017), ובסדרה "קריפטון" (2019-2018).
ביוגרפיה
קמפבל למדה ברויאל הולוויי שבאוניברסיטת לונדון. ב-2014 סיימה תואר בלימודי קולנוע.
תפקיד הבכורה של קמפבל היה בשנת 2009 כשגילמה את לוסי בדרמה "Freak". אחר כך שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות כגון "חדר מיון", "הולבי סיטי", "רופאים" ו-"Death in Paradise". ב-2014 זכתה קמפבל בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדמות אשלי ג'ונס בסדרה "Murdered by My Boyfriend".
בהמשך כיכבה קמפבל בדרמה הקומית "After Hours" של ערוץ Sky 1 בתפקיד ג'סמין. את הסדרה ביים קרייג קאש והיא שודרה ב-2015. עוד שיחקה בתפקיד ראשי במיני-סדרה "Tripped", בתפקיד משנה בדרמה "One Of Us". ב-2016 הופיע בסדרת הקומדיה השחורה "Flowers" של ערוץ 4. ב-2017 השתתפה קמפבל בסדרת הדרמה "ברודצ'רץ'" של ITV בתפקיד הבלשית קייטי הרפורד, ובפרק "Hang the DJ" בעונה הרביעית של הסדרה "מראה שחורה". ב-2018 החלה לגלם את ליטה-זוד בסדרת הדרמה "קריפטון" בערוץ Syfy.
ניקו מלמד
ניקולאס "ניקו" מלמד ריבאודו (בספרדית: Nicolás "Nico" Melamed Ribaudo; נולד ב-11 באפריל 2001 בקסטלדפלס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אספניול.
קריירת מועדונים
בשנת 2013 הצטרף מלמד למחלקת הנוער של אספניול, לאחר ששיחק במחלקות הנוער של אתלטיקו וילפרנקה ושל קורנייה. ב-17 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו באספניול ב', קבוצת המילואים של המועדון, במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-29 באפריל 2019 חידש מלמד את חוזהו במועדון, עד לשנת 2023. ב-5 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים.
ב-15 באוגוסט 2019 ערך מלמד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על לוצרן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת 2019/2020. ב-25 ביוני 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לריאל בטיס במסגרת המחזור ה-31 לעונת 2019/2020, שהסתיימה בירידתה של אספניול להליגה הספרדית השנייה. בסך הכל ערך מלמד שש הופעות ליגה בעונה זו.
לקראת עונת הועלה מלמד באופן מלא לקבוצה הראשונה של המועדון. ב-4 באוקטובר 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על סבאדל במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונה זו, שהסתיימה בחזרתה של אספניול ללה ליגה, ערך מלמד 33 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.
ב-31 באוגוסט 2021 קיבל מלמד את חולצה מספר 21 במועדון, שנלבשה בעבר על-ידי שחקן המועדון דניאל חארקה, שמת בשנת 2009 בעודו שחקן פעיל.
אליזבת גריי ויינינג
אליזבת גריי ויינינג (באנגלית: Elizabeth Gray Vining; 6 באוקטובר 1902 - 27 בנובמבר 1999) הייתה סופרת ילדים אמריקאית וספרנית מקצועית בעלת הסמכה אקדמאית. בין השנים 1946 – 1950 שימשה מורה לאנגלית ומחנכת של נסיך הכתר היפני, הנסיך אקיהיטו, לימים קיסר יפן. בשנת 1943 זכתה במדליית ניוברי לספרות ילדים עבור ספרה Adam of the Road.
ראשית חייה וחינוך
אליזבת ג'נט גריי נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית, להוריה, ג'ון גורדון גריי (1850–1926), ואנה מור (1861–1943). היא בוגרת תיכון ג'רמנטאון פרנדס (Germantown Friends School) בפילדלפיה בשנת 1919. בשנת 1923 סיימה תואר ראשון במכללת הנשים ברין מאר הסמוכה לפילדלפיה. החלה לעסוק בכתיבה ובהוראה, ולמדה לתואר שני לימודי ספרנות באוניברסיטת דרקסל (Drexel University) בה הוסמכה בשנת 1926. עם תום לימודיה החלה לעבוד כספרנית באוניברסיטת צפון קרולינה. בשנת 1929 נישאה למורגן פישר ויינינג, חבר הנהלה באחת משלוחות האוניברסיטה (נולד בשנת 1889, שירת בדרגת סרן בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ). היו אלה נישואים מאושרים. לבני הזוג לא נולדו ילדים. מורגן ויינינג נהרג, ואליזבת נפצעה קשה בתאונת דרכים בעיר ניו-יורק בשנת 1933. אליזבת חזרה לפילדלפיה (ג'רמנטאון) לצורך החלמה, ובתקופה זאת המירה את אמונתה הנוצרית והצטרפה בשנת 1934 אל "אגודת הידידים" – הקווייקרים (Quakers) בג'רמנטאון. כתבה 11 ספרים עד תום מלחמת העולם השנייה, ביניהם, בשנת 1942, את ספר הילדים הפופולרי Adam of the Road. בשנת 1943 הוענקה לה מדליית ניוברי לספרות ילדים עבור ספרה זה. בתקופת מלחמת העולם השנייה עבדה בארגון הקווייקרי AFSC) American Friends Service Committee ).
הרקע לשליחות ביפן
באביב 1946 ביקרה ביפן משלחת אמריקאית שנועדה לבדוק את מערכת החינוך במדינה הכבושה, ולהמליץ על רפורמות על מנת להתאימה לעידן החדש שלאחר המלחמה. במסגרת הביקור התקבל ראש המשלחת, פרופסור ג'ורג' סטודרד (George Stoddard) לשיחה אצל קיסר יפן הירוהיטו. בפגישה ביקש הקיסר מפרופ' סטודרד לאתר בארצות הברית מחנכת אמריקאית לבנו – נסיך הכתר אקיהיטו. זו הייתה יוזמתו העצמאית של הקיסר, אשר ננקטה ללא התייעצות עם מחנכיו היפנים של הנסיך, ובניגוד לטענה מאוחרת יותר, כאילו הייתה זו דרישה אמריקאית שנכפתה על היפנים. היפנים הכתיבו את קווי המתאר לדמות המחנכת הרצויה להם: עליה להיות אישה בגיל 50, נוצרית (אך לא באורח קיצוני מדי), ללא ניסיון עבר ביפן וללא ידיעת השפה היפנית. פרופ' סטודרד שכנע את היפנים לקבל את מועמדותן של מורות בגיל צעיר יותר, והגיע להבנות בנוגע לתנאי עבודתה של המחנכת המיועדת. יועמדו לרשותה בית, מכונית, מזכירה ומשרתים והיא תקבל שכר של 2,000 דולר לשנה. החוזה אמור היה להיות לשנת עבודה אחת עם אפשרות להארכה.
מורה לנסיך הכתר היפני
בעת שהחלו בארצות הברית החיפושים אחר מועמדת מתאימה הועסקה ויינינג בכתיבת דו"חות ומאמרים בארגון הקווייקרי AFSC. היא ראתה ידיעה בעיתון על מאמצי איתור החונכת לנסיך הכתר היפני, אך האפשרות שהיא תקבל משרה זו לא עלתה על דעתה. להפתעתה, במאי 1946 היא נשאלה אם תסכים להיות מועמדת לתפקיד. נשיא מכללה שהייתה בקשר עם ארגון ה-AFSC הציע אותה כמועמדת אפשרית. היא זומנה לראיון שארך כשעה ולאחריו נשלחו ליפן, ביוני 1946, נתוניה ביחד עם פרטים על מועמדת נוספת. כעבור מספר שבועות, בראשית אוגוסט, התקבל מברק מיפן: "חצר הקיסר החליט על ויינינג. חוזר, ויינינג."
ויינינג הפליגה בראשית אוקטובר בספינה שהביאה חזרה ליפן מסיונריים וכ-1200 יפנים ששבו לארצם מארצות הברית ומקנדה. היא הגיעה לנמל יוקוהמה ב-15 באוקטובר 1946 ונלקחה ישירות לטוקיו. אנשי החצר הבהירו לויינינג את רשימת המטלות שלה, ביניהן, שיעור פרטי שבועי באנגלית לנסיך בלבד, והוראת אנגלית לשאר ילדי המשפחה הקיסרית בכיתה (לקיסר הירוהיטו נולדו שבעה ילדים, חמש בנות ושני בנים). יומיים לאחר בואה ליפן היא פגשה לראשונה את נסיך הכתר, אקיהיטו, שהיה אז נער צעיר כבן 13. במשך זמן שהותה ביפן נוספו נושאים נוספים לתוכנית הלימודים והיא התבקשה "לפתוח לנסיך הכתר חלון לעולם שמחוץ ליפן". על פי המסורת ביפן, נסיך הכתר מתחנך במוסד חינוכי ייעודי, הרחק מהארמון וממשפחתו, תחת השגחה קרובה של אנשי חינוך מחצר הקיסר. הנסיך אקיהיטו נשלח לחטיבת ביניים רגילה בפרבר קוגאניי (Koganei) המרוחק כ-25 ק"מ מערבית לארמון הקיסר. בית הספר כלל שיעורים מיוחדים עבורו בהיסטוריה, שירה, תרבות המזרח, הפילוסופיה של קונפוציוס, אנגלית מוגברת ואף בספורט הקשתות. הכיתה של נסיך הכתר מנתה 20 תלמידים. ויינינג שהתקשתה בתחילה לבטא את השמות היפנים של תלמידיה החליטה להעניק לכולם שמות באנגלית. לאקיהיטו הוצמד השם ג'ימי (Jimmy). לנוכח התנגדותו לכינוי האנגלי בטענה שהוא נסיך, ענתה ויינינג "...כן אתה הנסיך אקיהיטו, אבל בכיתה הזאת אתה ג'ימי". בספרה מציינת ויינינג שהעניין נשמר בסוד ולא דלף לעיתונות המערבית במשך שנים רבות. ויינינג טרחה רבות להעשיר את שיעוריהם של נסיך הכתר ושאר בני משפחת הקיסר. היא דאגה להביא עבורם ספרי לימוד וקריאה לילדים מארצות הברית, שכן ספרי הלימוד היפנים עברו עריכה מחדש משמעותית לאחר המלחמה, ובשל המחסור בנייר הודפסו המהדורות החדשות באיכות ירודה. בנוסף ללימודי האנגלית נזקף לזכות ויינינג המאמץ שהקדישה לשיפור תדמיתו העצמית וחינוכו לעצמאות ולאינדיבידואליזם. במהלך שהותה ביפן נפגשה פעמים רבות עם הקיסר ורעייתו אשר קשרו איתה קשרי ידידות אמיצים. היא סיירה ביפן בלוויית הנסיך ובלוויית אחותה, ויולט שהגיעה להתגורר איתה, וכן עם מזכירתה היפנית, טאנה טאקאהשי (Tane Takahashi). משנת 1949 שיתפה פעולה עם המחנך הראשי של נסיך הכתר, דר' שינזו קואיזומי (Shinzo Koizumi). בשנת 1950, כאשר סיים אקיהיטו את לימודיו בחטיבת הביניים, הסתיימה שליחותה של ויינינג והיא שבה לארצות הברית. באותה שנה החליטה ממשלת יפן להעניק לויינינג את אות "מסדר הכתר היקר" מהדרגה השלישית - עיטור המוענק על הישגים בתחומי מחקר, בעסקים, ברפואה ובתרומה לחברה. היא אחת האמריקאיות הבודדות שעוטרה באות זה. ב-1952 פרסמה את ספרה Windows for the Crown Prince ובו סיפור המפגש עם נסיך הכתר ומשפחת הקיסר וכן חוויותיה מיפן של אחרי המלחמה. היה זה גם הספר הראשון עליו חתמה בשם הנישואים שלה – אליזבת ויינינג - שלא כמו בספרי הילדים המוקדמים שלה עליהם חתמה בשם נעוריה – אליזבת גריי. התרשמויות נוספות מיפן הופיעו גם בכתביה המאוחרים: בספרה Return to Japan ב-1960, ובקובץ המאמרים A Quest There Is משנת 1982. היא המשיכה לשמור על קשר עם נסיך הכתר גם כששבה לארצות הברית. כאשר ביקר הנסיך בארצות הברית בשנת 1953 הוא התארח בביתה בפילדלפיה ואף נשאר ללון אצלה (אחת הפעמים הנדירות שנסיך הכתר לן בבית פרטי כלשהו). אליזבת ויינינג שבה לביקורים ביפן ב-1957 וב-1959 והייתה הזרה היחידה שהשתתפה בחתונת הנסיך.
המשך פעילותה
ויינינג המשיכה לכתוב ספרי ילדים, ספרים למבוגרים וכתבים אחרים העוסקים בחוויית אמונתה הקווייקרית. בתקופה שלאחר שובה מיפן פרסמה עוד כ-60 ספרים. בין השנים 1952–1971 הייתה סגנית יו"ר חבר הנאמנים וסגנית יו"ר מועצת המנהלים של מכללת ברין מאר. במהלך שנות עבודתה הוענקו לה תוארי דוקטור כבוד באוניברסיטאות ומכללות רבות ברחבי ארצות הברית ביניהן, האוניברסיטאות דרקסל (ב-1951), ראטגרס ניו-ג'רזי (ב-1953) האוניברסיטה הנוצרית הבינלאומית בטוקיו (ב-1950), אוניברסיטת צפון קרולינה (ב-1968), והמכללות טאפטס מסצ'וסטס (ב-1952), לאפאייט פנסילבניה (ב-1956), הוורפורד פנסילבניה (ב-1958), ווסטרן אוהיו (ב-1959) ועוד.
כתיבתה לילדים
ספרי הילדים של ויינינג מרבים לעסוק בדמויות היסטוריות כמו ויליאם פן, וולטר סקוט, פלורה מקדונלד, או שיקספיר. כתיבתה מאובחנת בהקפדה על דיוק בפרטים היסטוריים ופרשנות מהימנה של האירועים. בספרה "פן" היא עוסקת בהמרת אמונתו של ויליאם פן לדת הקווייקרית ובקונפליקט שהתפתח מכך עם אביו. היא מפתחת את אישיותו של פן ומסייעת בכך להאיר את תפקידו החשוב בהיסטוריה האמריקאית המוקדמת. פלורה מקדונלד, דמות נוספת מראשית מלחמת העצמאות האמריקאית מהווה בסיס לגיבורת הספר "מגי מקינטוש". הספר מבוסס על יומניה של מקדונלד. גיבורה אחרת של ויינינג בספר "ג'יין הופ" מספרת את סיפור מלחמת האזרחים מנקודת ראות דרומית. הספר שזיכה אותה במדליית ניוברי -Adam of the road - עוסק בחיי נער אנגלי בתקופתו של צ'וסר. דמותו של הגיבור משמשת כאמצעי בידי ויינינג לפענח ולפרש תקופה היסטורית זו באנגליה. הביקורת הספרותית שיבחה את סגנונה ושפתה המיוחדים של ויינינג, את האמינות שבכתיבתה, ויכולתה הגבוהה להזדהות עם גיבוריה.
אותות כבוד
== רשימת פרסומים חלקית ==
Hand in Glove
Hand in Glove סינגל של להקת הרוק האנגלית, הסמית'ס, שנכתב על ידי הגיטריסט ג'וני מאר והזמר מוריסי, והופק על ידי הסמית'ס. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים העצמאית ראף טרייד, ב-13 במאי 1983. השיר הגיע, בשיאו, למקום השלישי במצעד האינדי הבריטי, ולמקום ה-124 במצעד הסינגלים הבריטי.