cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רומאו לבלן
לאחר השבעתו
כמו כל מושל כללי, לבלן בחר לעסוק בנושאים שונים במהלך כהונתו: התנדבות, הוראת ההיסטוריה הקנדית, עמים אינדיאנים קנדים וצבא קנדה. הוא דיבר לעיתים קרובות על הנדיבות, הסובלנות והחמלה של הקנדים, והעריץ את כבודו ויכולותיו של האזרח הפשוט. כדי להכיר את "הגיבורים הלא מוכרים" אשר מתנדבים מזמנם החופשי ומקדישים ממאמציהם כדי לעזור לאחרים, יזם לבלן ב-1996 את פרס המושל הכללי של קנדה, וב-21 ביוני אותה שנה היה גאה לפרסם כרוז מלכותי לחנוכת "יום האבוריג'ינים הלאומי".
ב-1996 הקים לבלן את פרס המושל הכללי למצוינות בהוראת ההיסטוריה הקנדית, בשנת 1999, יחד עם המועצה הקנדית לאמנויות הוא ייסד את פרסי המושל הכללי בלאמנות חזותית וניו מדיה. הוא פיקח על הנפקת מדליית ההיסטוריה הקנדית של הגנרל עבור המילניום, והקים את מהדורת המילניום של המושל הכללי של מפת קנדה, אשר נלקחה לחלל החיצון בשנת 1999 על ידי האסטרונאוטית ג'ולי פייט.
בין יתר תפקידיו הרשמיים והטקסיים, העניק המושל הכללי תיקונים לחוקת קנדה בשלוש הזדמנויות: 21 באפריל 1997, 19 בדצמבר 1997 ו-8 בינואר 1998, וכן פרסם את ההכרזה המלכותית על הפיכתה של נונאווט לטריטוריה קנדית ב -1 באפריל 1999. לבלן קיבל באחוזת רידו אז פניהם של אליזבת השנייה, מלכת קנדה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו וצ'ארלס, נסיך ויילס יחד עם שורה של נכבדים זרים כמו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ורעייתו הילרי קלינטון; המלך חוסיין והמלכה נור מממלכת ירדן, ולאחר מכן את בנו של חוסיין, עבדאללה השני, ואשתו המלכה רניה; כמו כן, לבלן נועד גם עם נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה ונשיא הרפובליקה העממית של סין ג'יאנג דזה-מין. כמו כן, הוא התחייב לשמונה ביקורים ממלכתיים מחוץ לגבולות קנדה, והפך למושל הכללי הראשון של קנדה שערך ביקורים ממלכתי בצ'כיה, הודו, פקיסטן, חוף השנהב, טנזניה, מאלי ומרוקו.
מורשת
כמושל הכללי של קנדה נתפס לבלן כמודל לחיקוי של אנשי אקדיה, והוא היה משולהב מזה עד כי כך שמשך את תשומת לבה של קנדה להיסטוריה והתרבות האקדית. ככזה, הוא נתפש כסמל לפיוס, בהתחשב ביחסי העבר בין האקדים לקודמיו כנציגי המלוכה הקנדית. במקביל, לבלן זקף לזכותו את החזרתה של אחוזת רידו למעמדה הגבוהה יותר בניגוד למעמדה במאה ה-19, כאשר האחוזה הייתה מרכז החיים בבירה הלאומית, אוטווה.
אף-על-פי שלבלן ביקר בכל הפרובינציות והטריטוריות, הביקורים שלו היו בעיקר בעיירות קטנות ולא בערים גדולות. הוא נסע לאירועים במחוז הביתי שלו עד כדי כך שחלק ראו בכך חוסר פרופורציה. יתר על כן, לבלן מעולם לא חיפש סיקור תקשורתי, והתוצאה הייתה שקנדים רבים לא היו מודעים לאישיותו ולדמותו, ותפקודו כמושל הכללי נתפסו על ידי חלק מהאנשים כ"עממי" מדי עבור המשרה. האשמות שאמרו כי מינוי של לבלן למושל הכללי היה מינוי פוליטי גם לא נעלם במהלך כהונתו של לבלן; ואילו לבלן היה המשנה למלך, בנו דומיניק, המשיך לעבוד בלשכת ראש הממשלה עד 1997, כאשר הוא רץ בבחירות לבית הנבחרים. בתו של לבלן שמרה על תעסוקתה כעוזרת פוליטית של שרי הקבינט הליברלים, וכמה ממקורביו של לבלן היו בעלי קשרים הדוקים עם הליברלים.
בעת כהונתו של לבלן כמושל כללי בוצעו מספר שינויים בדגל המושל הכללי של קנדה - ובהם הוסרו טופריו והלשון של האריה (שנראה כאילו הוא מוציא לשון). השינויים בוצעו לבקשת המושל על מנת "להעניק לאריה מראה קנדי יותר". שינוי זה בוטל בשנת 2002.
לאחר כהונתו כמושל ומותו
לאחר ששוחרר משירות המלכה, חזר לבלן לניו ברנזוויק. שם, לאחר מאבק ממושך עם מחלת האלצהיימר, הוא מת ב-24 ביוני 2009 בגרנדה דיג. כמו לכל המושלים הכלליים של קנדה נערכה לו הלוויה ממלכתית, שהתקיימה ב-3 ביולי בעיירת הולדתו, ממראמקוק. בהלוויה השתתפו המושלת הכללית באותה עת מיקאל ז'אן, ראש הממשלה סטיבן הרפר וראש ממשלת קנדה בימי כהונתו של לבלן, ז'אן קרטיין.
רומנוב (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מגילת ספר
מגילת ספר הוא חיבור אוטוביוגרפי של רבי יעקב עמדין ("היעב"ץ") המתאר את הביוגרפיה של המחבר ומשפחתו, וכן היבטים ופרטים רבים מהפולמוס הגדול נגד רבי יהונתן אייבשיץ, שבמרכזו עמד רבי יעקב עמדין. אופיו וניסוחו של החיבור נותן לו ערך בלטריסטי, ומייחד אותו אף בין ספריו של רבי יעקב עמדין. הפרטים הרבים על חייו ופועליו של המחבר ותקופתו, נותנים לו ערך תיעודי רב.
הספר
חיבור יוצא דופן זה מתאר גם נושאים אינטימיים שבדרך כלל אינם מופיעים בביוגרפיות של חכמי ישראל מתקופות אלו, כגון התגברות על ניסיון "מעין של יוסף הצדיק" עם בת דודתו שהתאכסן בבית הוריה, בעיות בכוח גברא, בעיות בשלום בית עם אשתו השלישית, השוואת אהבתו בין אשתו הראשונה לשנייה, ועוד.
בספר מתוארת גם התעסקותו בלימודי מדעים ותחומי עניין נוספים כמדע המדינה, לימוד שפות והיסטוריה, ויש חוקרים המחשיבים אותו בשל כך כאחד ממבשרי ההשכלה בקרב יהדות גרמניה. יחסו ללימודי החול הללו היה מסויג. הוא התיר לעסוק בהם על מנת להשתוות לרמת ידיעותיהם של המלומדים הלא יהודים, אך עם זאת יצא בחריפות כנגד לימודי הפילוסופיה שהוא ראה ביחסם הביקורתי לעיקרי הדת איום על האמונה המסורתית.
המחבר ציין בספרו את הסיבות לכתיבת החיבור:
החיבור נכתב במשך תקופה של למעלה מעשור, וסיום כתיבתו היה בשנת ה'תקכ"ו.
מהדורות
אזכור לחיבורו קיים כבר בסוף ספרו "מור וקציעה": .. אולם היעב"ץ לא הדפיסו בחייו.
הספר הודפס בשלבים במספר מהדורות. לראשונה, בשנת ה'תק"ע (34 שנים לאחר פטירת היעב"ץ), הודפסו ממנו הדפים הראשונים של החיבור בתוך כתב העת המשכילי "המאסף", כשהמדפיסים מתקנים בו מספר תיקונים - חלקם מוטעים, אך הפסקת הוצאת כתב העת הקפיאה את המשך הדפסת החיבור. דפים אלו הודפסו שוב בסוף החלק הראשון של הספר "נחלת יעקב" מרבי יעקב לורברבוים שהודפס על ידי נכדו.
מצב עותק כתב היד של החיבור דרדר, ובשלב מסוים הוא נעלם. מה ששרד הוא עותק בכתב יד, מתוך כתב היד המקורי, שלא ידוע מי העתיקו. כתב יד זה נרכש על ידי האספן חיים מיכל מהמבורג; לאחר מותו, יחד עם כל שאר כתבי היד שבספרייתו שנרכשה על ידי הספרייה של המוזיאון הבריטי, הועבר כתב היד לספרייה הבודליינית של אוניברסיטת אוקספורד. הספר הוהדר בשלמותו לראשונה בוורשה בשנת ה'תרנ"ז, על ידי דוד כהנא, 87 שנה לאחר שפורסם באופן חלקי בכתב העת "המאסף". מהדורה זו לקתה בחסרים ובשיבושים רבים, וכן בהשמטות ובצנזורים. מהדורה נוספת הודפסה בשנת ה'תשט"ו, ועוד מהדורה אחרת בירושלים בשנת ה'תשל"ט, על ידי אברהם ביק, ואף עליה נטען כי לוקה בחסרים ובשיבושים, ואף בזיופים והוספות כוזבות. מהדורה נוספת יצאה בירושלים בשנת ה'תשע"ב על ידי אברהם יעקב בומבך, וגם הוא עצמו השמיט דברי ריב שהיו לרבי יעקב עמדין עם גדולי דורו (כמו עם רבי יהונתן אייבשיץ), כפי שהצהיר בהקדמתו.
זהות מחברו
הרב אברהם גשטטנר ערער בספרו "מגילת פלסתר" על אמינות החיבור, וטען כי חלקים ממנו מזויפים ולא נכתבו על ידי רבי יעקב עמדין בכתב היד המקורי, אלא על ידי המשכילים שהוציאוהו לאור. בייחוד טען זאת על חלקים שכוללים "דעות כוזבות, לשה"ר [לשון הרע], והשמצות נוראים ובזיונות עצומים על גדולי ישראל". אחרים שללו את הערעור וטענו להתאמה מלאה לדבריו וסגנונו של רבי יעקב עמדין בחיבורים אחרים. מלבד זאת, רבי יעקב עמדין עצמו מציין באחד מספריו לחיבור בשם זה, וכן כותב ברמיזה ברורה דברים שבאו בהרחבה בחיבור "מגילת ספר".
יוסי סעדון (טניסאי)
יוסי סעדון (נולד ב-1972) הוא שחקן טניס כיסאות גלגלים ישראלי.
סעדון נפצע קשה בשנת 1992 בתאונת דרכים במהלך שירותו הצבאי והוא משותק בגפיים התחתונות. במסגרת בית הלוחם בתל אביב החל להתאמן בטניס ובשנת 2019 סווג בדרגת הנכות הקשה קוואד.
ב התחרה בתחרות יחידים ובתחרות זוגות. בתחרות היחידים הפסיד בשלב המוקדמות בשמינית הגמר ובתחרות הזוגות התחרה עם שרגא ויינברג והם סיימו ברבע הגמר.
בשנת 2021 היה סעדון אלוף ישראל בטניס כיסאות גלגלים בקטגוריית הנכות קוואד והיה מדורג בין 20 הטובים בעולם.
בשנת 2023 זכה עם נבחרת ישראל במדליית כסף באליפות העולם.
שתיים דובים
שתיים דובים הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 2013. מקור שמו של הספר בסיפור אלישע והדובים שמתרחש ב. גם ספר זה, בדומה לספרים קודמים שכתב שלו, נסב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
סיפור העלילה
הספר "שתיים דובים" מתאר את קורותיה של משפחת תבורי, המתגוררת במושבה בכרמל, כפי שבחרה לספרם רות תבורי, המכונה רותה, מורה לתנ"ך בבית הספר התיכון של המושבה, המתגוררת באחוזת המשפחה, היא "חצר תבורי", שבמושבה. הסיפור נסב סביב יחסיה של רות עם סבה, זאב תבורי, אדם קשה ואכזר אשר לחם במלחמת העצמאות, ולו עין אחת, אחיה הבכור, דוביק, חברו הטוב ביותר, איתן, אשר כמוהו שירת ביחידה מובחרת, אשר היה לאהובה ולבעלה ונטע בנה הקטן. במקביל לסיפור אותו מספרת "רותה" לוורדה, חוקרת מגדר בתולדות היישוב, חלק מהעלילה מסופרת גם על ידי "מספר יודע-כל".
בין הפרקים משולבים שלושה סיפורי ילדים שכתבה רותה לבנה נטע: "השור האדיר, העגלה והתות", "האדם הקדמון והאש", "נטע ומלכמוות". הסיפורים מקבילים לעלילת הספר אשר מפרשת את הרקע לסיפורים אלו, אולם כל סיפור כזה עומד בפני עצמו.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה, שמתובל בה הומור דק וחשיבה פרועה.
רותה המספרת
כבספרים נוספים של שלו, בא חלק משמעותי מהסיפור מפיו של אחד הגיבורים המשתתפים בעלילה, השתתפות פעילה, כמו ב"שתיים דובים", או השתתפות פסיבית כמו למשל בספרו הראשון: "רומן רוסי". השונה בספר זה הוא שהמספרת היא אישה: רותה. מאיר שלו עצמו מעיד בראיונות, שלא היה לו קל לעצב את סיפורה ושפתה של רותה, המורה לתנ"ך, שצריכה לשלב בשפתה את המיזוג שבין אחת שמתענגת על שפת התנ"ך והשפה העברית, ובין היותה טיפוס שובב, "פרחחית" כלשונו. ברגע שהוא מצא את המשלב המתאים של לשון הגיבורה, היא החלה כאילו לתקשר איתו, והיה לו קל לכתוב מפיה של האישה המיוחדת הזו. או כפי שמעידה רותה בספר: במילותיה של רותה יש לא רק הסבר לכתיבתה שלה, אלא לכאורה גם לכתיבתו של שלו את הספר הזה, שמדבר על מעשים שלא תמיד קלים לקליטת הקורא, אך הכתיבה עליהם כאילו מאפשרת להם לעבור סוג מסוים של זיכוך. כי הספר מכיל יצרים עזים, נקמות אפלות, רציחות, נקמת דם - תחושות ואירועים מעבר להתרחשויות הרגילות בספריו.
רותה מעידה על עצמה, שיש לה ראש אחר.
Pac's life (שיר)
הסינגל הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד של להיטי הרית'ם אנד בלוז, ובערוץ MTV האוסטרלי הסינגל הגיע למקום הראשון ב"להיטי ההיפ הופ - הספירה לאחור", כשעבר להיטים גדולים של 50 cent, אמינם, ג'יי-זי ונאז.
הקליפ של השיר הופיע בבכורה עולמית ברשת המוזיקה BET בארצות הברית ב-22 בנובמבר 2006. הווידאו הבליט הענקת גישה של BET, שבו צופים ראו את התהליך של צילומי הווידאו לשיר. הקליפ צולם ב"טופאק אמארו שאקור המרכז לאמנויות" שבאטלנטה, והוא הופיע פעם ראשונה ב-MTV ב-28 בנובמבר 2006.
באלבום ישנו רמיקס לשיר שבו משתתף הראפר סנופ דוג ביחד עם T.I. וכריס סטאר.
Music for the Jilted Generation
Music for the Jilted Generation הוא אלבומה השני של להקת הפרודיג'י הבריטית, שיצא לאור ביולי 1994. בדומה ל"Experience", אלבומה הקודם של הלהקה, מרבית הפקת האלבום בוצעה על ידי ליאם האולט. מקסים ריאליטי היה חבר הלהקה הנוסף היחיד שהשתתף בתהליך ההפקה של מספר שירים.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה כפול בבריטניה. בשנת 2008 יצא האלבום בהוצאה מחודשת ומורחבת שכללה דיסק נוסף ובו רמיקסים ושירים נוספים.
הפקה
הסגנון המוזיקלי של האלבום כולל אלמנטים רבים ממוזיקת הרייב, הטכנו והג'אנגל. הפקת האלבום הושפעה, במידה רבה, מהאווירה הציבורית במיינסטרים הבריטי כנגד תרבות הרייב, אווירה שבאה לידי ביטוי בתקנה 1994 לחוק הפלילי והסדר הציבורי שחוקק הפרלמנט באותה שנה. התקנה ביקשה לצמצם את האפשרויות לקיים מסיבות רייב ולפעול למניעת קיומן של מסיבות ללא רישיון שהוגדרו כהתנהגות "אנטי-חברתית". הנושא בא לידי ביטוי בשיר "Their Law" בו נאמר ""Fuck 'em and their law"".
באלבום קיימים סימפולים רבים הלקוחים מתוך או שנעשו בהשראת סרטים. קטע האינטרו של האלבום הוא פרפרזה על משפט מתוך הסרט "מכסח הדשא". המשפט מבוצע בשינויים קלים ובמבטא אמריקאי במקום המבטא הבריטי של פירס ברוסנן בסרט עצמו. השיר "Their Law מתחיל עם פרפרזה על משפט מתוך הסרט "הפרחח ובת השריף". השיר "Full Throttle" כולל סימפול מתוך הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה|מלחמת הכוכבים". בשיר "The Heat (The Energy)" מסומפל קטע מסרט האימה "פולטרגייסט III". בשיר "Claustrophobic Sting" יש קול הלוחש את המשפט "My mind is glowing" שהוא פרפרזה על המשפט "My mind is going" שנאמר על ידי HAL 9000 בסרט "2001: אודיסיאה בחלל".
בשלבים הסופיים של ההפקה גילה האולט כי אורך השירים ארוך מידי עבור תקליטור סטנדרטי באותם ימים. השיר "One Love" נערך מחדש וקוצר ב-3:53 דקות. השיר "The Heat (The Energy)" קוצר גם הוא והשיר "We Eat Rhythm" נותר מחוץ לאלבום.
סינגלים
השיר "One Love" יצא ב-4 באוקטובר כסניגל הבכורה מתוך האלבום. השיר הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי. בשנת 1995 נכלל השיר בפסקול הסרט "מרדף ממוחשב". "No Good (Start the Dance)" היה הסינגל השני שיצא לאור ב-16 במאי 1994. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי השבועי ולמקום ה-49 במצעד השנתי. השיר זכה להצלחה גם במדינות אחרות עם מקום ראשון בפינלנד, מקום שני בהולנד ומקום רביעי בגרמניה, איסלנד ואירלנד. בישראל הגיע השיר למקום השישי. גם שני הסינגלים הבאים "Voodoo People" ו-"Poison" הגיע למקום הראשון בפינלנד.
דירה להשכיר (חברה ממשלתית)
דירה להשכיר - החברה הממשלתית לדיור ולהשכרה בע"מ היא חברה ממשלתית הנמצאת בבעלות המדינה. החברה הוקמה בשנת 2014 במטרה לקדם את תחום הדיור ובפרט דיור להשכרה לטווח ארוך.
היסטוריה
החברה הוקמה מתוקף החלטה של ועדת השרים לענייני דיור (קבינט הדיור) משנת 2013. מטרות החברה שהוגדרו בהחלטת הממשלה הן:
מנכ"ל החברה מייסודה ב-2014 היה עוזי לוי, שגם הקים את החברה בפועל. הוא שימש לפני כן כמשנה למנכ"לית חברת הבנייה נכסים ובנין. בדצמבר 2018 הודיע על התפטרותו. את מקומו תפס רו"ח יאיר טל, אשר שימש עד אז כסמכ"ל הכספים של החברה.
באוקטובר 2020 הודיע גם יאיר טל על התפטרותו וכממלאת מקומו מונתה עו"ד ענבל דוד, היועצת המשפטית של החברה.
בשנת 2020, הועברה החברה במסגרת ההסכמים הקואליציוניים, מידי משרד האוצר למשרד הבינוי והשיכון.
פעילות החברה
החברה הוקמה בתקופת כהונתו של שר האוצר יאיר לפיד, כחלק מהבטחתו להביא לבניה של 150,000 דירות להשכרה. על פי המודל לפיו עובדת החברה, החברה מפרסמת מכרזים במסגרתם היא מציעה קרקעות ליזמים במחיר מופחת, והיזם הזוכה מקים פרויקט שכולו דירות להשכרה. 25% מן הדירות בפרויקט מיועדות לזכאי משרד השיכון והבינוי שזכו בהגרלה הנערכת בין הזכאים שנרשמו אליה. הזוכים בהגרלה זכאים להתגורר בדירה בפרויקט לאורך תקופה ארוכה של עד 10 שנים, במחיר המשקף הנחה של כ-20% לעומת מחירי השכירות באזור, תוך פיקוח על גובה העלייה במחיר השכירות החודשית (עלייה שנתית בגובה עליית המדד+1% בשנה). היזמים שזכו בפרויקט יכולים להשכיר את הדירות שלא מוקצות לזכאים לכל דורש במחירי השוק שאינם מפוקחים. כחלק מזכייתם במכרז, היזמים אחראים על ניהול הפרויקט לאורך תקופת החזקתם בדירות, וכעבור 20 שנה רשאים היזמים למכור את הדירות בשוק החופשי.
ב-2015, לאחר שהורחבו סמכויות החברה גם לתכנן ולשווק קרקעות למגורים שאינם להשכרה, הופקדה לראשונה תוכנית שיזמה החברה ביישוב שוהם.
בסוף 2016 נכנסו 273 דיירים לפרויקט ההשכרה הראשון לטווח ארוך בפרויקט גליל ים בהרצליה, בשכר דירה מוגדר ומפוקח המוזל מן המחיר בשוק.
נכון ליוני 2017 החברה פרסמה מכרזים ל-10 מתחמים להשכרה. בין החברות שהתמודדו וזכו במכרזים חברות בנייה מהגדולות בישראל כגון אשטרום ואפריקה ישראל מגורים.
בהמשך הצטרפו לפרויקטים שורת חברות בנייה נוספות ובהן: שיכון ובינוי, דונה חברה להנדסה ובניין, מגוריט ישראל, אזורים וחברות נוספות.
חורבת כורכוש
תולדות המחקר
האתר תואר לראשונה בידי ויקטור גרן שביקר בו ב־8 ביוני 1870. גרן דיווח על כפר ערבי חרב שמכיל בתוכו בורות מים מתקופות קודמות, אך לא הבחין בנקרופוליס הסמוך, שהתגלה לראשונה בידי אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל בשנת 1873 ונכלל בכרכי סקר ארץ-ישראל המערבית, תוך התמקדות בשש מערות הקבורה המרכזיות.
האתר נסקר שוב בידי אנשי בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה ולאחר מלחמת ששת הימים, נסקר בידי יוסף פורת במסגרת סקר החרום, ובסקרים נוספים שנערכו בידי שמעון דר, ישראל פינקלשטיין, יצחק מגן ודביר רביב.
ביולי 2021 נהרס מבנה ערבי בלתי חוקי שפלש לפאתי החורבה, הנמצאת בשטחי C.
שמו המקורי של היישוב אינו ידוע. הוא שכן במרחק־מה מכל מוקד עירוני.
מרבית חוקרי האתר נטו לשער כי אוכלוסייתו הייתה יהודית; יוצאים מן־הכלל הם מגן וריקלין. מגן שיער כי האוכלוסייה המקום הייתה שומרונית או פגאנית, ואת אופיין היהודי של עיטורי מערות הקבורה תלה בבעלי־מלאכה ירושלמיים שנשכרו בידי האוכלוסייה המקומית. ריקלין, שבחפירת הצלה בסמוך לאתר גילה שרידי מחצבות, גת, מתקנים נוספים ומספר מגדלים מהתקופות הרומית והביזנטית ייחס את המגדלים לאוכלוסייה שומרונית.
הקברים
כ־200 מטרים ממזרח לשרידי היישוב, בתוך מחצבה שכנראה שימשה לבניית בתי היישוב מצוי בית הקברות שלו, שם ניכרות 18 מערות קבורה בעלות כוכים כשבינותן חצובים מספר קברי שוקת באוויר הפתוח. אחת מהמערות הקבורה עוטרה למשעי, במיטב הסגנון של קברי הפאר מירושלים בשלהי תקופת הבית השני. שאר הקברים, הפשוטים יותר עשויים במתכונת די אחידה – חדר מבוא בעל קמרון חביתי, פתח שנסתם באבן גולל, וחדר קבורה עם בור עמידה מרכזי שסביבו חצובים כוכים גדולים, שלהן אבני גולל משל עצמם. למספר מהקברים הללו עיטורים אדריכליים, כדוגמת חציבה המדמה אבני גזית עם סיתות שוליים או עמודים עם כותרות דוריות.
הקבר המפואר, המרכזי באתר, הוא אחד מקבוצה של מערות קבורה החצובות סביב החצר המרכזית.
ליל טבילה
ליל טבילה (ידוע גם בר"ת ל"ט) הוא כינוי ללילה שבו אישה טובלת לאחר שהייתה טמאה נידה ונאסרה בכל קירבה גופנית ויחסי אישות עם בעלה. לאחר טבילה זו האישה נטהרת, והיא ובעלה מותרים בקרבה גופנית ובקיום יחסי אישות.
בהלכה ישנם מספר דינים והנהגות הנוגעים ללילה זה.
מצוות עונה בליל טבילה
בתלמוד הבבלי מסופר על תלמידו של רבא שהבין שרבא קיים יחסים עם אשתו בלילה מסוים בגלל ש"יום טבילה היה". רש"י פירש שהכוונה היא שאשתו טבלה בלילה שלפני כן. מדבריו למד הטור שצריך אדם לקיים יחסי אישות עם אשתו בליל טבילתה, וכן נפסק בשולחן ערוך.
בסיבת המצווה, יש שכתבו שהיא כדי שלא תתעצל האישה ותדחה את הטבילה ויבוא הבעל להרהור עבירה. ויש שכתבו שהוא כדי להראות שמה שנמנע עד עכשיו הוא רק מחמת ציווי התורה.
מאידך יש שכתבו שאין מקור ושורש בראשונים לחיוב עונה בליל טבילה ואולי יש בזה רק משום דרך ארץ.
בשו"ת רב פעלים נשאל האם ניתן לדחות את יחסי האישות לאחר לילה הטבילה על מנת לקיים מצווה קיומית, וענה שכאשר האישה מסכימה לדחות, מותר אבל לא לדחות יותר משלושה לילות:
בספר הזוהר נכתב, שבסמוך לזמן שהאשה טובלת ונטהרת, יש עניין מיוחד ושמחה מיוחדת בחיבור הבעל והאשה; וזאת מפני שטבעי שהתשוקה היא גדולה לאחר שהיו אסורים זו לזה במשך כשבועיים.
בתלמוד הירושלמי נאמר שאף על פי שאין לשמש מיטתו בשנות רעבון - בליל טבילה מותר. יש שלמדו מכך שיש מצווה מיוחדת בקיום עונה בליל טבילה, אך יש שכתבו שמדובר רק במי שאין לו ילדים ולא קיים מצוות פרו ורבו, והירושלמי לשיטתו שסובר שאישה מתעברת רק סמוך לטבילתה.
צניעות
יש שכתבו שיש לאשה להיות צנועה בליל טבילתה, וכן נהגו הנשים להסתיר את ליל טבילתן שלא ללכת במהומה או בפני הבריות, שלא ירגישו בהן בני אדם, ומי שאינה עושה כן, נאמר עליה "ארור שוכב עם בהמה". בהתבסס על כך, אף התירו הפוסקים לנשים לבצע את הכנותיהן לטבילה וכן את החפיפה בשעת לילה, בתוך בית הטבילה - אף שמעיקר הדין נהגו להחמיר ולבצע חלק מההכנות בשעת יום - וזאת כדי להימנע ממפגש עם הבריות.
בהתאם למנהג זה, התיר הרב יהודה אסאד לאשה בעלת חנות — שהיא ובעלה ביקשו לדחות את טבילתה שחלה במשך ימי השבוע, כדי שלא ירגישו אחרים בהליכתה — לדחות את טבילתה לערב שבת. אמנם הרב עמרם בלום, כתב על פסק זה ש"הפריז על המדה", כיוון שמדובר במנהג ואין כאן דין גמור ולא ייתכן שהמנהג ידחה את דין הטבילה בזמנה.
מספר סיבות נאמרו על הסתרת הטבילה בפרט, וקיום יחסי אישות בכלל:
אמנם, פעמים שאין חייבים להסתיר את ליל הטבילה, כגון שיש צורך לספר לרב או לרופא מתי חל ליל טבילה, או כשמפחדת לחזור בלילה לבדה מהמקווה, ורוצה שחברתה תלווה אותה, וכדומה.
למעשה כתבו הפוסקים שגם באופן שאין אפשרות להסתיר את ליל הטבילה, כגון שמתארחים במקום אחר בליל שבת וישימו לב שהולכת לטבול, אינה צריכה לדחות את ליל הטבילה.
מנהגים והלכות
כאמור, ליל הטבילה מתאפיין בדינים שונים והנהגות שונות שהובאו ונפסקו בספרות ההלכה:
בעלה אינו בעיר - יש שכתבו שאשה שבעלה לא נמצא בעיר בליל טבילתה, שעדיף שלא תטבול עד שיבוא בעלה. על פי הקבלה, יש חשש שאם תטבול ידבקו בה שדים לאישה אם טבלה ובעלה אינו עימה בעיר. אמנם, אם הוא יכול לבוא בפתאומיות, כגון שהוא במילואים וכדומה, יש לה לטבול אף אם הוא אינו בעיר, ולהניח על עצמה בגד של בעלה לשמירה. במקרה שרוצה לדחות את הטבילה, כתבו הפוסקים שעדיף שתספור שבעה נקיים כרגיל ותדחה את הטיבלה בלבד, מאשר שתדחה את ספירת שבעה נקיים.
פרישה סמוך לווסת - יש שכתבו שמצוות עונה בליל טבילה דוחה את איסור הפרישה, אך פוסקים רבים דחו היתר זה. ויש שהתירו רק בעונת אור זרוע. הימנעות מאכילת בשר ביום הטבילה - ביום שבו צריכה לטבול, כתבו הפוסקים שראוי להימנע מכל דבר שיכול לגרום לחציצה, לכך נהגו שלא לאכול בשר אם לא בשבת ויום טוב, וכן שלא תלוש בצק וכדומה. בפוסקים הוסיפו שכמו כן יש להימנע מאכילת שאר דברים שדרכם להיתקע בין השיניים.
תשמיש בימים האסורים - בפוסקים מובא שאף בימים שבהם ראוי להימנע, אך כאשר חל ליל טבילה באותו יום, מותר, מכלל ימים אלו: תשעה באב שחל בשבת, ליל י' באב, וכן יום טוב ראשון של פסח, שבועות, ראש השנה, ושמיני עצרת.
אין איסור הלכתי לדחות טבילה ביום או יומיים כאשר ישנה סיבה ממשית לדחותה, אך אין לעשות כן אלא אם יש צורך גדול והדחייה מוסכמת על שני הצדדים.
רבי יואל סירקיש כתב שמפני חשיבות ה'ליל טבילה', קודם שיגיע הלילה על הבעל להראות תוספת חיבה ואהבה עם זוגתו. לדעת הרב עובדיה יוסף ביום של ליל הטבילה צריך הבעל להגיע מוקדם אפילו שהוא אברך, ואין בכך משום ביטול תורה.
תקנות בקרב קהילות החסידים
בקרב קהילות החסידים בכלל, ובקהילת חסידי גור בפרט, תוקנו תקנות הנוגעות בית היתר ליחסי האישות בן הבעל לאישה. תקנות אלו מכונות "תקנות ל"ט", ראשי תיבות: ליל טבילה. כחלק מאותן תקנות הותר לבני הזוג לקיים יחסי אישות פעמים בחודש, פעם אחת בליל הטבילה ופעם נוספת בליל שבת.
ריטה מיי בראון
ריטה מיי בראון (באנגלית: Rita Mae Brown, נולדה ב-28 בנובמבר 1944) היא סופרת ומשוררת אמריקאית, ואקטיביסטית פמיניסטית וביסקסואלית. היא ידועה בשל ספרה הראשון, הרומן רב המכר "סבך הפרי האדום" אשר יצא לאור 1973 והציג מערכות יחסים רומנטיות ומיניות בין נשים, באופן מפורש אשר לא היה מקובל באותה התקופה. בראון חוקרת ברבים מספריה מערכות יחסים ביסקסואליות, לסביות, והומוסקסואליות, וכן את מקומן של נשים בחברה בה מעמדן נחות. בראון היא גם כותבת ספרות בלשית ותסריטאית, והייתה אקטיביסטית בולטת בשנות ה-60 בתחומי פמיניזם וזכויות להט"ב.
יש הסוברים כי השיר ריטה מיי של בוב דילן, אשר הוקלט במסגרת ההקלטות לאלבומו Desire (אולם לבסוף לא נכלל בו) מתייחס לריטה מיי בראון ומאבקיה למען חופש מיני עבור לסביות.
ביוגרפיה
בראון נולדה בהנובר שבפנסילבניה, ארצות הברית. היא גדלה בפלורידה ומשנת 2004 היא מתגוררת באזור שרלוטסוויל שבוירג'יניה. במהלך שנות ה-60 למדה בראון באוניברסיטת פלורידה אך לא השלימה את לימודיה שם. היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק שם השלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים ואנגלית. בהמשך קיבלה תואר אקדמאי נוסף בסינמטוגרפיה מבית הספר לאומנות חזותית בניו יורק. בנוסף, היא בעלת תואר במדע המדינה מ"המכון ללימודי מדיניות" בוושינגטון די. סי.
בראון הייתה בת-זוגן של הטניסאית מרטינה נברטילובה, של השחקנית פני פלאג ושל הפוליטיקאית איליין נובל.
את קריירת הכתיבה שלה החלה בראון בפרסום שני ספרי שירה אשר הראשון מביניהם יצא בשנת 1971. בשנת 1982 היא הייתה מועמדת לפרס אמי.
אקטיביזם
בשנות ה-60 מיקדה בראון את פעילותה בפוליטיקה והפכה לאקטיביסטית בתנועות רבות, ביניהן התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה הפמיניסטית ותנועת ההתנגדות למלחמה. בנוסף, היא הייתה חברה בתנועה לשחרור הלהט"בי, סייעה בהקמת ארגון נוסף (Student Homophile League) ולקחה חלק במהומות סטונוול שנערכו בניו יורק.
בראון עבדה בארגון נשים לאומי (NOW) בסוף שנות השישים כעורכת של עלון הארגון ובתפקידים נוספים. ב-1969 בטי פרידן, שהייתה נשיאת הארגון, פטרה אותה כחלק מההתנגדותה למעורבות הגוברת של לסביות בתנועה שהיא קראה לה "איום הלוונדר". בראון ואחרות ארגנו מפגן בכנס לסבי בו עלו לבמה מול 400 נשים לבושות חולצות עם הכיתוב איון הלוונדר והקריאו את מה שנחשב המניפסט הלסבי פמיניסטי הראשון (The Woman-Identified Woman). לבראון היה תפקיד חשוב במתקפה שערכה תנועת הפמיניזם הרדיקלי "איום הלוונדר" ("Lavender Menace") על הדרת הלסביות מארגוני נשים.
בתחילת שנות ה-70 הייתה בראון מהמייסדות של העיתון הלסבי-פמיניסטי "The Furies Collective" בה השתתפה גם ג'ואן אי ביירן. האג'נדה שלו הייתה שהטרוסקסואליות היא המקור לכל תהליכי הדיכוי.
אורלי ולד
אורלי ולד (בגרמנית: Orli Wald; 1 ביולי 1914 - 1 בינואר 1962) הייתה חברה בתנועת מחתרת גרמנית שהתנגדה לשלטון הנאצי. היא נעצרה בשנת 1936 באשמת בגידה ונכלאה לתקופה של ארבע וחצי שנים בבית כלא לנשים, שלאחריה הוחזקה ב"מעצר מנהלי" במחנות הריכוז של הנאצים עד לבריחתה בשנת 1945. באושוויץ בירקנאו ולד שימשה כקאפו בבית החולים, והודות לנכונותה לסייע ולעזור לאסירים יהודים ואחרים במחנה כונתה "המלאך מאושוויץ".
לאחר המלחמה, מצבה הרפואי החמיר פעמים תכופות עקב היעדר הטיפול הרפואי במהלך מאסרה. גם מצבה הנפשי היה בכי רע, היא סבלה מדיכאון, לא הצליחה להתמודד עם הזיכרונות הקשים שליוו אותה ממחנות הריכוז ואף ניסתה להתאבד מספר פעמים. היא כתבה סיפורים על שאירע לה בניסיון להתגבר על העבר, אך בגיל 48 היא נפטרה בבית חולים פסיכיאטרי.
שנים מוקדמות
ולד נולדה בבאורל שבצרפת. היא נקראה אוראליה טורגאו, והייתה הילדה השישית לזוג גרמני, מריה ואוגוסט טורגאו. אביה מצא עבודה בצרפת כטכנאי רכבות, אך לאחר פריצת מלחמת העולם הראשונה ולידתה, המשפחה נעצרה. אף על פי שאביה היה כלוא במאסר עד לשנת 1919, אימה ואחיה אולצו לצאת מצרפת. הם שהו תקופה קצרה בלוקסמבורג, אך נאלצו להתפנות גם משם והגיעו לטריר שבגרמניה בשנת 1916. לאחר שחרורו, אוגוסט טורגאו חבר לבני משפחתו בטריר והצטרף לתנועה הקומוניסטית בגרמניה. ולד סיימה את לימודיה בטריר ולאחר מכן עבדה כפקידת מכירות. בשנות העשרים הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית בגרמניה, יחד עם אחיה פריץ ווילהלם.
תחת שלטון הנאצים
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, נהייתה מעורבת במחאה פוליטית והפיצה עלונים אנטי-נאציים לגרמניה. הדבר הוביל למעצרה בשנת 1934, אך היא שוחררה מהיעדר ראיות והמשיכה במעשיה.
ולד נישאה בשנת 1935 לפועל בנייה וחבר בתנועה הקומוניסטית הגרמנית אף הוא, פרידריך-וילהלם (פריץ) רייכהרט, אך הנישואים נמשכו רק שישה חודשים. רייכהרט, ששינה את עמדותיו הפוליטיות והפך לחבר באס אה, ביקש גט בשנת 1936. ביוני של אותה שנה, תא המחתרת בו הייתה חברה נלכד והואשם בבגידה, כפי הנראה עקב הצהרות מפלילות מבעלה שגינה אותה. ב-21 בדצמבר 1936, כשהייתה בת 22, היא נידונה לארבע וחצי שנות מאסר שכללו עבודות כפייה ובאותו יום נשלחה לכלא הנשים זייגנהיין. בכלא ריצתה ארבע שנים, כאשר בשלוש מתוכן הייתה כלואה בצינוק. אימה ניסתה להשיג עבורה חנינה אך ללא הועיל.
רייכהרט התגרש ממנה בשנת 1939 על רקע היותו "מוכר" לנאצים וחבר האס אה. בשנת 1940, על אף שריצתה את כל תקופת מאסרה, ולד לא שוחררה אלא נשלחה למחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק והושמה במעצר מנהלתי בטענה שהיא מהווה סיכון לרייך השלישי. היא אולצה לענוד משולש אדום במחנה, שנועד לסמן אסירים פוליטיים, והכירה שם את מרגרט בובר-נוימן. במרץ 1942 היא הועברה לאושוויץ והייתה האסירה ה-502 במחנה. ולד נשלחה לעבוד בבית החולים של האסירים ובעצמה חלתה בחורף שבא לאחר מכן. היא איבדה כל תקווה וניסתה להתאבד באמצעות כדורי שינה, אך שרדה והחלימה. בשנת 1943 היא מונתה לקאפואית במחנה וכך יכלה לסייע יותר לאסירים האחרים. במרפאה הידועה לשמצה שנוהלה על ידי יוזף מנגלה, היא הייתה עדה למספר פשעים של הנאצים, ביניהם רצח של תינוקות שנולדו על ידי זריקה קטלנית של פנול, בעוד שאימותיהם נשלחו לתאי הגזים, ניסויים רפואיים שונים שהנאצים ערכו באסירים, וה"סלקציות" בהן דנו הרופאים את החולים והקשישים למוות. בתפקידה היה עליה לעיתים לסייע למנגלה בסלקציות, אך היא סייעה גם לאסירים רבים להימלט מהמוות.
ולד המשיכה להיות חלק מתנועת המחתרת הגרמנית, אפילו בעודה אסורה. היא סיכנה את חייה על מנת לסייע ליהודים ולאסירים אחרים וכך זכתה לכינוי "המלאך מאושוויץ". היא שרדה את צעדת המוות מאושוויץ לראוונסבריק ואת מחנה הריכוז מלחאו, ממנו הצליחה להימלט עם קבוצה של נשים באפריל 1945. לאחר הבריחה היא נמצאה על ידי חיילים סובייטים והם אנסו אותה.
אחרי מלחמה העולם השנייה
כתוצאה ממאסרה, היא לא יכלה להסיר את שם משפחתו של בעלה, שכן בלי השם בעת המאסר לא הייתה זכאית לפיצוי כספי. בהמשך נזקקה גם לסיוע ממשלתי עקב הוצאות רפואיות הולכות וגדלות שנבעו מהיעדר טיפול רפואי בכל תקופת רדיפתה. היא פגשה את אדוארד ולד אחרי המלחמה, בבית הבראה בהרי הארץ על שם קרל פון אוסייצקי שנוהל בזמנו על ידי "האיגוד לנרדפי המשטר הנאצי". כעורך, אדוארד היה אף הוא מתנגד פוליטי לנאצים ונכלא בברנדנבורג-גרדן. הם נישאו בנובמבר 1947 ועברו להנובר. ולד ובעלה, שנהפך לפוליטיקאי, נאבקו שניהם בסטליניזם של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה והצטרפו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
חגי מטר
חגי מטר (נולד ב-31 בינואר 1984) הוא עיתונאי ופעיל פוליטי-חברתי המשתייך לשמאל הרדיקלי. ב-2002 נמנה עם חותמי מכתב השמיניסטים ונכלא לשנתיים בשל סירובו להתגייס לצה"ל.
פעילות פוליטית
חגי מטר נולד ברמת השרון לדורון וענת מטר, מרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב, ופעילת שמאל המזוהה עם חד"ש. כבר כנער היה מעורב בפעילויות פוליטיות רבות של ארגוני שמאל כדוגמת גוש שלום ותעיוש. ב-2002 נמנה עם חותמי מכתב השמיניסטים בו הצהירו על התנגדות מצפונית לשירות בצה"ל ולכיבוש השטחים. בשל הסירוב להתגייס נדונו מטר וארבעה מחבריו לשנת מאסר בפועל וזאת לאחר ששהו למעלה משנה במחבוש ובמעצר. ב-7 בינואר 2004 נכנסו החמישה לכלא שש לשם ריצוי עונשם. עד מהרה ביקשה הנהלת הכלא להעבירם לכלא אזרחי, בנימוק שנוכחותם בכלא הצבאי מפרה את הסדר ושהם מסיתים חיילים לסירוב. אחרי היסוס ממושך החליטו החמישה שלא להתנגד להעברה, וב-22 בינואר 2004 הועבר מטר לכלא מעשיהו יחד עם נעם בהט ומתן קמינר. ועדת קיצור העונשים הצבאית (שנותרה אחראית על קיצור עונשם) החליטה באוגוסט 2004 לקצץ רבע מעונשם, והחמישה השתחררו ב-15 בספטמבר 2004.
לאחר שחרורו המשיך מטר להיות פעיל בתנועת פרופיל חדש, היה חבר ב"ועד נגד פשעי מלחמה", חבר בתנועת אנרכיסטים נגד גדרות ואף השתתף באופן קבוע בהפגנות נגד גדר ההפרדה שהתקיימו בכל יום שישי בכפר בילעין.
במהלך מבצע עופרת יצוקה ביקשו ארגוני שמאל לקיים הפגנת מחאה כנגד המבצע בתל אביב. המשטרה ביקשה להתנות את קיום אירוע בהימנעות מהנפת דגלים פלסטיניים. בעקבות עתירה שהגיש מטר לבג"ץ בוטל האיסור וההפגנה התקיימה.
פעילות עיתונאית
במשך חמש שנים עבד במקומונים בתל אביב ("העיר" ו"זמן תל אביב"), כמו כן, כתב ב"מעריב" והיה ממייסדי ופעיל בוועד העיתונאים שלו במשך שנתיים. פרסם גם בעיתון "הארץ" ובכלי תקשורת נוספים בישראל ובעולם. כותב במגזינים האינטרנטיים 972+ ו"שיחה מקומית", שאותו אף ערך במשך מספר שנים. סדרת כתבות שפרסם באתר 972+ במלאת עשור לגדר ההפרדה זיכתה אותו בפרס אנה לינד לעיתונאים מאגן הים התיכון לשנת 2012.
הפיטורים מ"מעריב"
ביוני 2011 רכשה חברת "דיסקונט השקעות" מקבוצת IDB שבשליטת איש העסקים נוחי דנקנר כ-61% ממניות "מעריב החזקות". ביולי 2012 הודיע העיתון על קיצוצים חדים נוספים, לרבות צמצום מסיבי של המהדורה המודפסת והתרכזות במהדורה הדיגיטלית של העיתון. ב-20 בספטמבר 2012 נחתם הסכם למכירת "מעריב" למו"ל שלמה בן-צבי. בד בבד עם פרוץ המשבר, התאגדו עיתונאי "מעריב" תחת ארגון העיתונאים בישראל והקימו את ועד עיתונאי מעריב, בראשו עמד חגי מטר. כראש ועד היה פעיל במאבק נגד נוחי דנקנר ולאחר מכן נגד בן צבי. עם העברת העיתון לשליטתו חתם בן-צבי על הסכם קיבוצי עם העובדים, אך בין הצדדים התגלע סכסוך על מימוש ההסכם. הסכסוך שהוביל לשביתה בת יום, שבה העיתון לא יצא לאור. יום לאחר ששבו לעבוד, פוטרו כ-100 מעובדי "מעריב" בהם מטר. לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הוגשה בקשה להוצאת צו מניעה כנגד הפיטורים, בטענה שמטר פוטר בשל פעילותו בוועד העובדים. בית הדין דחה את התביעה, אך בערעור שהוגש לבית הדין הארצי לעבודה הפך בית הדין את ההחלטה וקבע כי הפיטורים נעשו בצורה לא חוקית ונועדו לפגוע בהתארגנות העובדים.
ימים ספורים לאחר החלטת בית הדין זומן מטר על ידי הנהלת העיתון לשימוע לפני פיטורים. בית הדין האזורי לעבודה ביטל את הפיטורים ואף חייב את העיתון לשלם למטר פיצויים על סך מאה אלף שקלים. במאי ובאוגוסט 2014 הגיש מטר תביעה נוספת כנגד בן צבי בטענה שהאחרון טרם שילם את סכום הפיצויים שנפסק לזכותו. באפריל 2016, קבע בית הדין לעבודה שבן צבי, שכבר מכר את החזקותיו במעריב, לא מחויב להעסיק את מטר ולשלם לו את הפיצויים שנקבעו.
חיים אישיים
ביוני 2016, נישא מטר לפעילה החברתית אורטל בן דיין. ביוני 2019 נולד לשניים בן. מתגורר בתל אביב ומנהל אורח חיים טבעוני.
קפה סואה דה
קפה סואה דה (בוייטנאמית: Cà phê sữa đá) הוא אייס קפה וייטנאמי העשוי מקפה וחלב מרוכז ונחשב לפופולרי ברחבי וייטנאם.
המשקה מורכב מקפה פילטר מסונן מסוג רובוסטה, חלב מרוכז וממותק, קוביות קרח ולעיתים גם חלב.
קפה סואה דה הגיע לוויטנאם על ידי חיילים ומיסיונרים צרפתים באמצע המאה ה-19, בעקבות מחסור בחלב.
שם המשקה נגזר ממרכיביו העיקריים ונהוג להגיש אותו כקינוח וכשהוא קר.
גרסאות
מלבד הגרסה בסיסית, למשקה יש מספר גרסאות נוספות:
La Tonta
La Tonta (באנגלית: The Silly, ובעברית: המטופש) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הארגנטינאית חימנה ברון. אלבום האולפן יצא לאור ב-2 באוגוסט 2019, בהוצאת עצמית ולא על ידי חברת תקליטים. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "La Tonta" ו-"QLO".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-19 במצעד האלבומים של ארגנטינה. האלבום זכה בפרס ה-Premios Gardel.
רקע והפקה
כדי לקדם את אלבום הבכורה, הוציאה חימנה ברון כבר ביולי 2017, את הסינגל הראשון מתוכו "La Tonta". השיר זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-64 מיליון צפיות ביוטיוב, תוך שצבר למעלה מ-15 מיליון השמעות בספוטיפיי. בין היתר, מתפקד השיר כשיר הנושא של האלבום.
הארי קריראר
גנרל הנרי דנקן גרהם "הארי" קריראר (באנגלית: Henry Duncan Graham "Harry" Crerar; 28 באפריל 1888 - 1 באפריל 1965) היה איש צבא קנדי, ששימש כראש המטה הכללי של קנדה וכמפקד השדה הבכיר ביותר של קנדה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
קריראר נולד בפרובינציית אונטריו למשפחה אנגליקנית ממוצא סקוטי. למד במכללה הצבאית המלכותית של קנדה בקינגסטון שבאונטריו. עבד כמהנדס ברשות החשמל ההידרו-אלקטרי של אונטריו. במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת לוטננט קולונל בחיל התותחנים ושירת בגיס הקנדי באירופה. לאחר המלחמה המשיך בשירות צבאי ומילא שורה של תפקידי מטה. ב-1934 למד במכללת ההגנה האימפריאלית בבריטניה. ב-1935 מונה לראש המבצעים והמודיעין של הצבא וב-1939 היה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית.
מלחמת העולם השנייה
לאחר פרוץ המלחמה הוצב קריראר במטה הצבאי הקנדי בבריטניה, בדרגת בריגדיר. ב-1940 מונה לסגן ראש המטה הכללי של קנדה ובהמשך השנה היה לראש המטה הכללי. בתפקיד זה היה מהאחראים למשלוח הכוח הקנדי להונג קונג, אשר נכנע ליפנים ביחד עם כוחות בריטים בעקבות קרב הונג קונג.
בשנים הבאות מונה קריראר לפיקוד על מספר עוצבות שדה: ב-1941 היה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-2 בבריטניה, ב-1942 מונה למפקד הקורפוס הקנדי ה-1 בבריטניה ובאיטליה בדרגת לוטננט גנרל. בתפקיד זה היה עליו להתמודד עם תוצאותיה ההרסניות של הפשיטה על דייפ.
במרץ 1944 מונה קריראר למפקד הארמייה הקנדית הראשונה בזירת צפון-מערב אירופה - העוצבה הקנדית הגדולה ביותר שהופעלה אי פעם. הוא פיקד על הארמייה עד לתום המלחמה באירופה, למעט באוקטובר 1944, עת נאלץ לצאת לחופשת מחלה בשל התקף דיזנטריה (עקב כך נעדר מהפיקוד עליה במהלך קרב שפך הסכלדה). תחת פיקודו לחמה הארמייה בצרפת, בלגיה, הולנד וצפון גרמניה ושיחררה את צפון הולנד באביב 1945. בנובמבר 1944 קודם לדרגת גנרל מלא.
קריראר הוערך כקצין מטה מצטיין, אך כמפקד שדה בינוני. לפילדמרשל מונטגומרי, שתחתיו שירת באירופה, לא היה אמון רב בו.
לאחר המלחמה
באוגוסט 1945 שב קריראר לקנדה. בשנה שלאחר מכן פרש מהשירות הצבאי. בהמשך מילא שליחויות דיפלומטיות מטעם ארצו בצ'כוסלובקיה, הולנד ויפן.
בשנים 1948–1952 שימש כגנרל שליש לכתר (Aide-de-camp general). ב-1964 מונה לכהן במועצת המלוכה של קנדה.
קריראר נפטר באוטווה ב-1 באפריל 1965. נקבר בבית הקברות הממלכתי ביצ'ווד.
עיטורים
קריראר עוטר במספר עיטורים:
הנצחה
על שמו של קריראר נקראו רחובות בערים שונות בקנדה, לרבות שדרה בבירה אוטווה ובעיר הולדתו המילטון באונטריו. על שמו נקרא גם בית ספר יסודי באונטריו.
טאגאלוג
טָגָלִית (ידועה גם כטאגאלוג; Tagalog) היא שפה אוסטרונזית המדוברת בפיליפינים על ידי כ-22 מיליון איש. היא קרובה לשפות אוסטרונזיות אחרות כאינדונזית, מלאית, ג'אווה וטטום. טגלית היא השפה הרשמית במחוזות קלבארזון ומימרופה, השפה העיקרית של המטרופולין של מנילה, בירת הפיליפינים, והיא הבסיס לשפה הלאומית והרשמית של הפיליפינים, הפיליפינית.
האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה
האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה (ISA), היא עמותה של אנשי מקצוע ואקדמאיים, הפועלים לקידום, פיתוח, הפצה ויישום של סטטיסטיקה והסתברות בישראל. האיגוד הוקם בשנת 1975 על אף שהרעיון עלה מספר שנים קודם לכן.
מטרות האיגוד
(כפי שהוגדרו בתקנון האיגוד, סעיף 2)
קידום השיטות והשימושים של הסטטיסטיקה בישראל על ידי:
נשיאי האיגוד מאז הקמתו
כל נשיא נבחר מכהן קדנציה של שנתיים בתפקיד.
פרסטיה מצרית
פַרְסֶטְיָה מִצְרִית (שם מדעי: Farsetia aegyptia) הוא מין שיח מדברי ממשפחת המצליבים. השיח מסועף וגובהו הוא 30–60 ס"מ. בסיס הצמח מעוצה והוא מסתעף לגבעולים (בעלי עשבים) רבים. השערות שעל הצמח רכות, דקות ונושרות בעת שפשוף. לרוב אף רואים שילוב של העלים הישנים והיבשים של הצמח לבין עליו החדשים והירוקים. עליו של הפרסטיה הם ארוכים, צרים ונושרים בקלות.
אקלים ותנאים
פרסטיה מצרית פורחת בעיקר בין ינואר למאי ולפעמים גם בסתיו. פרסטיה מצרית מותאמת לסביבה מדברית ובהם תנאי היובש הם קיצוניים, בעיקר באדמות טרשים מדבריות. למשל, אם היובש גובר, הצמח משיר מעליו את עליו וממשיך להטמיע בגבעוליו הירוקים, שכן משק המים בהם הוא גדול וחסכוני יותר.
מראה ורבייה
הפרח אופייני למשפחת המצליבים, ודומה לפרחו של מנתור המדבר, צבעו של הפרח נע בין קרם עד ארגמן חיוור. צינור הכותרת ארוך, אונות הכותרת סרגליות ונראות צרות מאוד. קצוותיהן של הפרסטיה המצרית מופנים אחורה. הפרח נפתח בשעות הלילה כדי למשוך אליו חרקים, שכן לא המראה הוא זה שמושך אותם אליו, אלא ריחו של הצמח. כמו כן הצמח מואבק על ידי חרקים שנושאים צוף, כמו למשל דבורים ובמיוחד פרפרי-לילה. הפרי שעיר, לבן, אורכו עד 3 ס"מ, בעל צורה אליפטית רחבה, פחוס ומזכיר בצורתו עלה. לאחר שהצמח מפיץ את זרעיו הפרי דומה לפרי של הסוג משקפיים. הפרח פורח בחודשים ינואר עד מאי.
מקומות גידול
פרסטיה מצרית היא בין צמחי המדבר הבודדים שמוצאם מהאזור הטרופי-יובשני. הפרסטיה המצרית גדלה במדרונות אבנים ובבתי-גידול במדבר צחיח. בארץ ישראל היא נפוצה באזור ים המלח ובנגב. בתפוצתה העולמית הפרסטיה המצרית משתרעת בעיקר באזור הטרופי-יובשני במזרח אפריקה, אשר משם כנראה מוצאה, ויש רק מעט צמחים ממוצא כזה בארץ.
בסוג פרסטיה ישנם מינים נוספים, אשר מפוזרים באזורים הטרופים יובשניים ואילו בארץ מצוי רק מין אחד.
דרך החיים
דרך החיים הייתה נתיב תחבורה יבשתי על הקרח של אגם לדוגה, שהיה הנתיב היחיד שחיבר את לנינגרד הנצורה עם יתר ברית המועצות. הדרך פעלה בחודשי החורף החל מנובמבר 1941 ועד לאביב 1943.
הפעלת הדרך
לאחר נפילת העיר שליסלבורג ב-8 בספטמבר 1941 החל מצור לנינגרד. הנתיב היחיד לאספקת מוצרים לעיר היה אגם לדוגה. לאור תנאי מזג האוויר באזור, האגם לא היה מנוצל להעברת סחורות. בעקבות המצב, במהלך ספטמבר 1941 הסובייטים התארגנו והחלו להעביר סחורות דרך האגם. עד לקפיאת האגם הועברו לעיר כ-60 אלף טון אספקה ופונו מהעיר 35 אלף אנשים.
ב-17 בנובמבר החלו בדיקות של חוזק הקרח וב-20 בנובמבר עברה השיירה הראשונה שהובלה על ידי סוסים על הקרח. ב-22 בנובמבר החלה נסיעת משאיות והיא נמשכה עד ל-24 באפריל 1942. לאחר העברתן של כ-60-70 משאיות היה צורך לסגור את התוואי ולטפל בשיקומו. תוואי הדרך היה כ-20-25 ק"מ משפת האגם. העברת המשאיות בוצעה תחת הפגזה ארטילרית והפגזה אווירית קשה, במיוחד בחורף 1941-1942 כאשר העליונות האווירית הגרמנית הייתה מוחלטת. לפי הערכות כ-25% מהמשאיות לא שרדו את המסע וטבעו באגם. בחוף המערבי של האגם נבנו מתקני פריקה והסחורות היו מועברות לרכבות שהיו מגיעות לתחנת פינלנד במרכז העיר. רוב המשאיות היו מתוצרת גא"ז בעלי יכולת העמסה של כ-1.5 טון. לאורך נתיב הנסיעה נבנו עמדות נגד מטוסים, עמדות עזרה ראשונה, תדלוק וכו'.
במהלך תקופת פעילותה בעונה הראשונה בדרך החיים עברו כ-361 אלף טון סחורות כולל 262 אלף טון מזון, פונו 550 אלף אזרחים ו-35 אלף פצועים.
במהלך אביב וקיץ 1942 עברו דרך האגם מעל למיליון טון סחורות, פונו 448 אלף אזרחים והועברו לעיר כ-290 אלף חיילים. במהלך הקיץ הונחו על קרקעית האגם כבל חשמלי וצינור לאספקת דלק.
החל מ-19 בדצמבר 1942 ועד ל-30 במרץ 1943, במשך 101 ימים, פעלה דרך החיים על הקרח. בעונה זו הועברו מעל 200 אלף טון סחורות ופונו 89 אלף אזרחים.
ב-18 בינואר 1943, במהלך מבצע ניצוץ שחרר הצבא האדום את העיר שליסלבורג מידי הגרמנים ובכך נפרץ המצור על לנינגרד. ההשתלטות על שליסלברג יצרה פרוזדור יבשתי ברוחב של 8 עד 11 ק"מ שחיבר בין העיר לבין שאר השטח שבשליטת ברית המועצות. תוך פחות מ-20 יום הוקמה מסילת רכבת זמנית דרך הפרוזדור שנוצר וב-5 בפברואר רכבת אספקה ראשונה הגיעה ללנינגרד.
הנצחה
מאז 1991 נערך המרתון הבינלאומי "דרך החיים" בתוואי הדרך, לזכר אותה הדרך.
צחי בירן
צחי בירן הוא איש תקשורת, ששימש כמפקדו ועורכו הראשי האחרון של העיתון הצבאי "במחנה" עד סגירתו ככלי תקשורת צבאי עצמאי, שפעל כיחידה בחיל החינוך והנוער.
ביוגרפיה
בירן גדל והתחנך במשך רוב שנות ילדותו ברמת השרון, בשכונת נוה מגן הוותיקה.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
בנובמבר 1991 התגייס לשירות במערך הנ"מ, כלוחם בפטריוט. את מרבית שירותו העביר בסוללה בצפון הארץ. צחי השתחרר בנובמבר 1994 ומיד עם שחרורו מצה"ל השתלב במערך האבטחה של רשות שדות התעופה. במהלך תקופת העבודה נחשף צחי ליחידה לאבטחת אישים (730) של שירות הביטחון הכללי וגויס לשם כחלק מתגבור משמעותי שעברה בעקבות רצח ראש הממשלה, יצחק רבין, בנובמבר 1995. במהלך העבודה בשב"כ למד תקשורת במכללת רמת גן. באותן השנים קיבל אישור חריג מאוד לכתוב, כעובד שב"כ, ביקורות מוזיקה בשבועון התרבות והפנאי "רייטינג".
בשנת 2001 החל צחי לעבוד כעורך ובהמשך ראש דסק במערכת וואלה חדשות. בהמשך קודם לסגן ומ"מ ראש מערכת החדשות ותפקידי עריכה בכירים נוספים באתר. ב-2007 עבד כמנהל השיווק בניו מדיה בחברת NMC יונייטד וסייע להטמעת אמני ותכני החברה בעולם הסלולר וראשית הסושיאל.
בשנת 2009 גויס בירן בחזרה לשירות קבע בחטיבת דובר צה"ל, תחת הדובר אבי בניהו, כמפקד אתר צה"ל. בתחילה הוענקה לו דרגת סרן ייצוג ובהמשך אף יצא לקורס קצינים מיוחדים (המיועד לחוזרי שירות מקצועיים לצד צוערים בעלי כושר מוגבל). באתר צה"ל הוביל בניית מערכת עיתונאית, שפעלה בתיאום ובכפוף לדובר צה"ל אך התאמצה לסקר את הנעשה בצבא בצורה מהימנה ומעניינת, סביב השעון ובמספר שפות. אחד החיילים הבולטים באתר היה יונתן אוריך, שהגיע כבן ישיבת הסדר עם ניסיון בכתיבה וחיש מהר הפך לעורך ולסגנו של מפקד האתר. בהמשך הרחיב בירן את עיסוקו גם לכניסת צה"ל לעולם הרשתות החברתיות. בתקופה זו הוקם לראשונה, תחת הדובר בזמנו, תא"ל יואב פולי מרדכי, תחום שריכז את פעילות הדיגיטל והסושיאל של חטיבת דובר צה"ל בשפות השונות וצחי מונה למפקדו, עד ההחלטה להפוך את הפעילות לענף תקשורת אינטראקטיבית.
שיאה של תקופה זו הייתה מערכת "צוק איתן", שבא הוכיח "במחנה" את הרלוונטיות שלו, גם בעידן הדיגיטלי. העיתון עבר להפקת שתי מהדורות שבועיות - אחת מהן רק עבור היחידות שנפרסו באזור עוטף עזה. העיתון זכה לפופולריות רבה בעקבות העובדה שהטלפונים החכמים הוחרמו מידי החיילים מסיבות של ביטחון מידע. ב-2016 נקלע העיתון הוותיק למהלך של גורמים בחטיבת דובר צה"ל שמטרתו נעה בין סגירת העיתון ופירוק היחידה שהפיקה אותו ובין הכפפתו לדוברות. בסופו של דבר החליט ראש אכ"א, האלוף חגי טופולנסקי, לפרק את היחידה, לפזר את חייליה ולהותיר גרסה מצומצמת של העיתון תחת דוברות אכ"א (גרסה זו נסגרה סופית כעבור שנים בודדות). בסיום התהליך השתחרר צחי מצה"ל והשתלב מיד בתאגיד השידור "כאן", כראש מחלקת החדשות הדיגיטליות והיה שותף לבניית תשתית הדיגיטל של התאגיד. בהמשך שימש בירן כמנכ"ל חטיבת הנוער והילדים ב"ידיעות אחרונות" ובתפקידים נוספים בעולמות השיווק והתקשורת.
חיים אישיים
בירן נשוי לנטע ואב לשלושה ילדים. מתגורר ברמת השרון.
נקודת בברש
נקודת בברש (באנגלית: Bebresh Point; בבולגרית: нос Бебреш) היא לשון יבשה בחוף הצפון-מערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה 1.3 קילומטרים.
לשון היבשה מהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרצון פאלאקאריה, והצד המערבי של הכניסה למפרץ בואהגיאינייוק.
המפרץ ממוקם 7.7 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת מורו; ו -11.3 קילומטרים צפונית-מזרחית לנקודת שאוו.
מקור השם
הנקודה נקראת על שם הכפר בברש שבצפון בולגריה.
La belle amour
La belle amour (בעברית: האהבה היפה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הצרפתייה, פול דז'רדן. השיר ייצג את צרפת באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי פרנסיס קרקו והולחן על ידי גיא לאפארג. השיר הושר שמיני בסדר ההופעות, לפני דנמרק ואחרי גרמניה.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומדת דז'רדן ששרה על העיסוקים השונים שניתן לעשות עם בחיר ליבה.
הכוחות המזוינים של בוסניה והרצגובינה
הכוחות המזוינים הם האחראים לביטחונה של המדינה מפני פלישות חוץ ולסיוע לשאר כוחות הביטחון במדינה.
הכוח נוסד בשנת 2005 על בסיס שני גופי צבא שאוחדו. בשנותיו הראשונות עיקר הציוד הגיע מתוצרת של מדינות יוגוסלביה לשעבר, ועם הזמן החל להתקבל גם ציוד מתוצרת מערבית. הכוח צבר בין היתר ציוד הכולל כ-300 טנקים מסוגים: M-84, T-54 ו- M-60, בערך 30 מסוקים פעילים.
החל מ-1 בינואר 2006 בוטל גיוס החובה בבוסניה והרצגובינה.
ארגון
כוח האדם מורכב מכ־10,000 חיילי סדיר ועוד כ־6,000 במילואים. כ-7,500 בזרוע היבשה והשאר בזרוע האוויר וההגנה האווירית.
זרוע היבשה מחולקת לפיקוד התמיכה ולפיקוד המבצעי, המורכב משלוש חטיבות הכוללות שלושה גדודי חי"ר על פי חלוקה אתנית של האוכלוסייה כל אחת. חיל האוויר עוסק בעיקר בהגנה אווירית וסיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע בעזרת שתי טייסות מסוקים.
בבוסניה והרצגובינה אין חיל ים, מפני המוצא המצומצם שלה לים. עם קו חוף של כ-23 ק"מ.
ב.מ.וו iX1
ב.מ.וו iX1 (בגרמנית: BMW iX1ׂׂׂׂׂ) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו משנת 2022. היא נחשפה ב-1 ביוני 2022. היא הגרסה החשמלית לב.מ.וו X1.
עיצוב
העיצוב החיצוני יותר מודרני ולא שונה מהדור השלישי של ה-X1 למעט שינויים קטנים שנוצרו במעבר לרכב חשמלי.
טעינה
ב.מ.וו iX1 מצויד במטען פנימי תלת פאזי המאפשר טעינה AC איטית בהספק של עד 11 קילוואט אותו רוכשי הדגם יוכלו ולשדרג למטען בקיבולת 22 קילוואט שיקצר את זמן הטעינה המלאה מ-6.5 שעות לזמן של 3 שעות ו-45 דקות. טעינה מהירה DC אפשרית עד להספק של 130 קילוואט כך שטעינה מ-10 עד 80 אחוז אורכת 29 דקות וטעינה מהירה של 10 דקות תוסיף לטווח הנסיעה כ-120 ק"מ.
Use Your Illusion II
Use Your Illusion II (בתרגום מאנגלית: השתמש באשליה שלך) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses. האלבום יצא לאור ב-17 בספטמבר 1991 - יחד עם האלבום המקביל לו בשמו, Use Your Illusion I. שני האלבומים יצאו בזמן שהלהקה קיימה את סיבוב ההופעות Use Your Illusion Tour. האלבום התמקם במקום הראשון במצעד האלבומים של מגזין בילבורד ומכר כ-770,000 עותקים בשבוע הראשון שיצא, לעומת אלבומו המשלים שמכר כ-685,000 עותקים. בנוסף למיקומו הגבוה בארצות הברית, הגיע האלבום למקום הראשון גם במצעד האלבומים באנגליה. בסך הכול מכרו שני האלבומים כ-7 מיליון עותקים כל אחד ולשניהם הוענקו 7 תוארי "אלבום פלטינה", על-פי RIAA. האלבום הוא האחרון בו השתתף גיטריסט הליווי של הלהקה, איזי סטראדלין. האלבום כולל את השיר האחרון שהקליט המתופף סטיבן אדלר עם הלהקה - "Civil War".
רקע
צמד אלבומי Use Your Illusion הציגו נקודת מפנה בצליליה של להקת Guns N' Roses (להרחבה, ראה ערך: Use Your Illusion I). יתר על כן, האלבום Use Your Illusion II נחשב "פוליטי" יותר מאלבומיה הקודמים של הלהקה. הדבר בא לידי ביטוי בשירים: "Civil War" - שיר מחאה, עוסק באלימות ומלחמות, קאבר לשירו של בוב דילן, Knockin' on Heaven's Door - העוסק במשטר החוק וב- "Get in the Ring", העוסק בהטיות פוליטיות בתקשורת. שירים אלה ונוספים מרכיבים את נושא האלבום, העוסק פחות בשירים על סמים, כמו קודמיו. Use Your Illusion I מכיל בעיקר שירים אשר נכתבו לפני כתיבת אלבום הבכורה Appetite for Destruction, בעוד ש-Use Your Illusion I מכיל בעיקר שירים אשר נכתבו בזמן כתיבת Appetite for Destruction ואחריו.
קאבר הלהקה ל- "Knockin' on Heaven's Door" קרוב לשנה לפני יציאת האלבום, בסרט "ימי הרעם" (בכיכובו של טום קרוז). "Civil War" גם הוא, לא הושמע לראשונה באלבום - אלא בהופעה ב-1990 (במופע הצדקה Farm Aid). השיר "Civil War" שוחרר כצידו השני לשיר "You Could Be Mine", בתקליט. השיר, בנוסף, נכלל באלבום צדקה ושמו Nobody's Child, לגיוס תרומות לילדים יתומים ברומניה.
השיר "You Could Be Mine" שוחרר ביוני 1991 והופיע בסרט שליחות קטלנית 2: יום הדין. אף-על פי שהשיר לא נכלל בפסקול של הסרט, צילמו חברי הלהקה קליפ ייחודי עם ארנולד שוורצנגר בתפקידו כמחסל, בו אקסל רוז מסומן כ"מטרה" שלו. לבסוף רוז ניצל, כאשר המערכת של המחסל מזהה אותו כ-"בזבוז של תחמושת". המקור לנושא השיר, במערכת היחסים הכושלת של איזי סטראדלין עם חברתו לשעבר.
עטיפה
עטיפות שני האלבומים, Use Your Illusion I ו-Use Your Illusion II, עוצבו על ידי האמן האמריקאי-אסטוני מארק קוסטאבי. שתי העטיפות מכילות דמות מסוימת מציורו של רפאל, אסכולת אתונה. השוני היחיד בין שתי העטיפות הוא בצבען - צהוב ואדום בראשון, סגול וכחול בשני. בתוך האלבום ברשימת התודות והקרדיטים, מוחבאת בין השורות ההודעה: "Fuck You St. Louis". הכוונה בהודעה להופעה אשר קיימה הלהקה ב-2 ביולי 1991, באמפיתיאטרון ליד העיר סנט לואיס. בהופעה, התנפל אקסל רוז על מעריץ אשר צילם את ההופעה - אף-על פי שהיה איסור לכך. לאחר שרוז לקח מהמעריץ את מצלמתו, הטיח את המיקרופון בבמה והודיע כי הלהקה הולכת הביתה. ביטול ההופעה גרם למהומות בקהל, בהן עשרות אנשים נפצעו.
ליל דורק
דורק דריק בנקס (באנגלית: Durk Derrick Banks; נולד ב-19 באוקטובר 1992), הידוע בשם הבמה ליל דורק (Lil Durk), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה
בשנת 2011, בנקס התחיל להתייחס למוזיקה ברצינות. לאחר שתוכניות החתימה שלו עם צ'יף קיף ופרנץ' מונטנה נפלו, הוא חשב לראפרפ כ"קריירה במשרה מלאה", לאחר צאתם של שני הסינגלים שלו, "Sneak Dissin'" ו-"I'ma Find", כל אחד מהם קיבל ביקורות חיוביות בעיקר. ב-19 באוקטובר 2012 הוציא דורק את המיקסטייפ השלישי שלו, Life Ain't No Joke, שהורד למעלה מ-216,000 פעמים ב-DatPiff.
בדצמבר 2012 הוציא דורק את השיר "L's Anthem", שזכה לרמיקס בהשתתפות פרנץ' מונטנה. בעקבות פופולריות הסינגל "L's Anthem" והשיר שאחריו, "Dis Ain't What U Want", הוחתם דורק בחברת התקליטים דאף ג'אם, תחת הקולקטיב שהקים, Only the Family. ב-14 באוקטובר 2013 הוציא דורק את המיקסטייפ הרביעי שלו, Signed to the Streets, שדורג במקום השמיני ברשימת המיקסטייפים הטובים ביותר מ-2013 של מגזין רולינג סטון.
רצח שרה אוורארד
רצח שרה אוורארד הוא פרשת רצח בה שרה אוורארד (Sara Everard), מנהלת שיווק בת 33, שנעלמה בערב ה־3 במרץ 2021 בדרום לונדון, אנגליה. אוורארד, שהתגוררה באזור בריקסטון היל בלונדון, נעלמה לאחר שעזבה את ביתו של חבר ליד קלפהאם קומון  כדי ללכת לביתה. ב־9 במרץ, נעצר וין קוזנס בן ה-48, שוטר משטרת המטרופולין של לונדון, אשר שירת ביחידת ההגנה הפרלמנטרית והדיפלומטית בעיירה דיל שבמחוז קנט. תחילה נעצר בחשד לחטיפתה של אוורארד ובהמשך בחשד לרצח. ב־10 במרץ התגלו שרידי גופתה ביערות ברובע אשפורד בקנט, וקוזנס הואשם בחטיפתה ורציחתה ב־12 במרץ, בעקבות תהליך זיהוי שרידיה של אוורארד.
ליל דורק
קריירה
ב-2 ביוני 2015 הוציא דורק את אלבום הבכורה שלו, Remember My Name, מתוכו הסינגל המוביל "Like Me" בהשתתפות ג'רמי. האלבום הגיע למקום ה-14 במצעד הבילבורד 200. בהמשך השנה, הוציא דורק את המיקסטייפ . על מנת לקדם את המיקסטייפ, הוציא דורק את הסינגל "My Beyoncé", שזכה בתואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.