cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחידת לה"ב
ראשיתו של מערך האפסנאות הטכנית
בכדי להבטיח פעילות מסודרת ותקינה, פרסם יצחק הלוי ב-25 באפריל את "פקודת אפסנאות מס' 1" שנועדה להסדיר את שיטות הרישום וניהול המחסנים במחלקות השונות במקביל הוקמה רשות מרכזית לפיקוח על ניהול המחסנים, להדרכת האפסנאים ולביקורת מרכזית. הפקודה פרטה את הדרכים לניהול ספרי המלאי, ניהול המחסנים, קבלת החומרים ממקורות חוץ וממחלקות חיל-האוויר, שיטת הכרטסת ועוד.
משרונה ועד צריפין
לקראת סוף המחצית השנייה של 1948 הועבר מחסן האפסנאות הראשון של חיל-האוויר מ"שרונה" ליפו. כמות הפריטים שהצטברה במחסן, חלקם מיצור מקומי וחלקם מרכש מחוץ לישראל, הולידה את הצורך לגדול ולהתרחב. לפיכך הוחלט להקים "מחסן מרכזי" באבו כביר. ליד המחסן החדש הוקם מחסן נוסף לציוד והצלה.
ב-22.7.1949 החליט מנהל אגף האפסנאות של חיל האוויר, אליהו רוטנברג, על שינוי שמו של המחסן המרכזי ל"מחסן מרכזי ח.א" בתקופה זו שירתו במחסן המרכזי 84 חיילים ו-56 אזרחים, שהיוו 50 אחוז מהתקן הזמני שנקבע ליחידה - 298 אנשים.
בסוף שנת 1949 הועבר המחסן של ח.א לצריפין ובמקביל פורסמה פקודת ארגון להקמת כנף 18 שנקראה מחנה "נשר". בעקבות המעבר לצריפין ניתן ב-1.1.1950 תוקף לשינוי מהותו של ה"מחסן המרכזי ח.א" שהוכפף למפקד כנף 18 (מחנה "נשר") בצריפין. בשלב זה נקבע ייעודו של הבסיס להוות בסיס אספקה טכנית של חיל-האוויר. מפרסום צו זה נקבע שמו של המחסן המרכזי "טייסת מספר 201" מפקד טייסת 201, שהיה כפוף למפקד כנף 18, קיבל ממנו את כל שירותי המנהלה והאפסנאות. בתקופה זו נוהלה פעילות המחסן המרכזי במספר מחסנים לדוגמה: מחסן א' שהיה מחסן לציוד אישי, מחסן ב' שהיה מחסן לציוד מחנה, מחסן ג' שיועד לציוד משרדי, מחסן ו' לצמיגים, מחסן ז' לחלקי מנועים, מחסן ח' הידראולי ועוד.
בתקופה זו שונתה שיטת הרישום בכרטיסיות והוחל במשלוח ציוד לפי דרישה למחסנים הכנפיים ומשם לטייסות ולבתי המלאכה.
שיפור משמעותי בניהול המלאי התרחש עם הכנסת מכונות חישוב NCR נתוני הלוגיסטיקה הוזנו לתוכם בכרטיסים מנוקבים. הכנסת המחשוב אפשרה קבלת תמונת מצב עדכנית ומהימנה על מצאי הפריטים במחסני, צריכתם ומחסור בציוד.
יחידה לוגיסטית מרכזית
בשנת 2000 במטרה לפתור בעיות ארגוניות ומתן מענה להפרדה בין האחזקה ללוגיסטיקה החליט רלצ"ד על עדכון מחלקת תחכ"ל והקמת מחלקת לוגיסטיקה ותחזוקת מערכות אחודה (לות"ם בראשי תיבות)
מחלקת לות"ם הוקמה ביולי 2001 על בסיס מחלקת תחכ"ל וגופים מיחידת מפ"א שנסגרו לצורך הטיפול באחזקה ובלוגיסטיקה, לשמירת המקצוענות בתחום הניהול והרכש של המלאי.
כחלק ממהלכי התייעלות בחיל האוויר בוצע שינוי ארגוני של איחוד גוף המטה מחלקת תחכ"ל ובס"א 18 - והפיכתן ליחידה לוגיסטית מרכזית שמאגדת בתוכה ארבעה תחומי פעילות עיקריים: התחום הלוגיסטי, תחום הקישור לתעשיות האזרחיות, תחום תחזוקת הציוד ותחום המטה המקצועי.
עם הקמתה הכילה יחידת לה"ב 18 את הגופים הבאים
בהקמת של יחידת לה"ב הוקמה יחידה ייחודית הכוללת יחידות ביצוע בשדה ויחידות מטה.
ארגון מחדש
בשנת 2015 תוקף מבנה היחידה:
חיים נגיד
חיים נגיד (נולד ב-8 בספטמבר 1940) הוא סופר, משורר, מחזאי, עורך, מבקר ספרות ומבקר תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
לאחר שבע שנות הוראה החל לעסוק בעריכה, תחילה של הירחון לחינוך ילדים "אורים להורים", ואחר כך בכתיבה במוסף לספרות של "ידיעות אחרונות", ובעריכת העיתון "בין גלים" של חיל החינוך. בין השנים 1968–1972 פרסם ביקורות על ספרים ב"משא", המוסף הספרותי של "למרחב", ובשנים 1968–1987 כתב ביקורות על ספרים ב"מאזנים", ומאמרים על תרבות בירחון "סקירה חודשית" של חיל החינוך. משנת 1976 עד 1992 היה עורך המדור הספרותי ב"מעריב", עורך התרבות וחבר מערכת "מעריב". כן שימש כמבקר התיאטרון של במחנה בין השנים 1986 ו-1990 ושל עיתון דבר בין השנים 1994 ו-1996. חיבר מאות מאמרי ביקורת ספרותית ותיאטרונית אשר פורסמו בעיתונים "ידיעות אחרונות", "מעריב", "מאזנים", "עכשיו" ורבים אחרים, ואשר שודרו בתחנות הרדיו קול ישראל וגלי צה"ל. מאז 1996 הוא מרצה על תיאטרון, ספרות, חינוך ותקשורת במוסדות אקדמיים שונים, אוניברסיטת ת"א, מכללת אורנים, בית ברל ומכללת סמינר הקיבוצים. שירים שלו הולחנו על ידי אורי וידיסלבסקי, נעמה אור ואליה סממה.
שימש כעורך של כתבי העת "אורים להורים", "קלעים", "גג" ו"תיאטרון", ושל מעל 80 ספרים, ביניהם סדרת ספרים על שפת האמנות, "מפתחות", בהוצאת החברה למתנ"סים וספרי הוצאת "ספרא". חיבר ערכים על תיאטרון, אמנות וספרות בישראל לאנציקלופדיות בישראל ומחוצה לה.
היה בין מקימי איגוד כללי של סופרים בישראל (1996), בו יסד את כתב העת "גג" (1998), מייסד הוצאת "ספרא" של איגוד הסופרים והעורך הראשי שלה, יוזם הפרסים הספרותיים של איגוד הסופרים "פרס אס"י" ומיוזמי פרס פסח מילין למשוררים בתחילת דרכם.
נגיד הוא אביה של המשוררת והעורכת מיא שם-אור.
גנות הדר
גַּנּוֹת הָדָר הוא יישוב כפרי באזור השרון ליד צומת השרון (צומת בית-ליד) השייך למועצה אזורית לב השרון. היישוב קיבל את שמו מהפרדסים המקיפים אותו.
היסטוריה
היישוב תוכנן עבור בני המעמד הבינוני על בסיס עסקי, ויועד לכלול 75 בתים על חלקות בנות כ-2.5 דונם, מתוך כוונה להקים משק עזר חקלאי לכל בית, הגם שכמו סביון היישוב יועד להיות שכונת מגורים. בנוסף, תוכנן שכל מתיישב יקבל 20 דונם פרדס. המשקים החקלאיים הוקמו על ידי יכין חקל והבנייה של הבתים נעשתה על ידי יקותיאל פדרמן וישראל-מיאמי. בשנת 1953 שווקו הבתים בעיתונות הישראלית תוך ציון המרחק של 10 דקות מחוף נתניה, ו-30 דקות מתל אביב. היישוב יועד בתחילת דרכו לעולים חדשים מאמריקה ואירופה, אך הגיעו רק שתי משפחות מאמריקה ובמקום זאת רכשו את הבתים ישראלים בעלי מקצועות חופשיים. כן הגיעו ליישוב מספר משפחות מצפון אפריקה. עשרים בתים ראשונים נבנו בשנת 1952. עד שנת 1958 נמכרו 17 בתים ומאמצי השיווק נמשכו.
החל משנת 1996 החלה הרחבת המושב, הפרדסים הרבים שאכלסו את השדות נעקרו ובמקומם החלו להיבנות בתים צמודי קרקע. משפחות ממצב סוציו-אקונומי בינוני ומעלה החלו להתיישב במקום כשרובם באים מהעיר נתניה השכנה. התושבים החדשים, שברובם אקדמאים ובעלי מקצועות חופשיים, החלו להכתיב את קצב החיים החדש ביישוב.
גנות הדר צמוד למושב נורדיה והבתים החדשים מתמזגים עם בתי השכנים.
ביישוב סדנת קרמיקה ופיסול, חוגי ספורט במגרש הכדורסל של ההיישוב וחוגי נוער ומבוגרים במועדון הנוער של היישוב. בשל גודלו הקטן של היישוב, פעילויות התרבות נעשות בשיתוף פעולה מלא עם נורדיה. כך למשל, ילדי היישוב שותפים לעשייה במסגרת תנועת "התנועה החדשה" במועדון הנקרא "מועדון נוג"ה", המשותף לילדים בנורדיה ובגנות הדר.
רמת סירין
רמת סירין (נקראת גם רמת יבנאל בחלק מהמקורות) היא רכס מוארך בדרום-מזרח הגליל התחתון.
גאוגרפיה
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס נמצאת במצפה אלות, ברום של 368 מטרים מעל פני הים. כמו כן, בולט ברכס מצפה נח כנרתי, הנמצא בגובה 264 מטר מעל פני הים.
הרכס תחום ממזרח בעמק הירדן, בדרום בערוצו התלול של נחל תבור, ובצפון בנחל יבנאל ובנחל ימה שבבקעת יבנאל. בקצהו המזרחי של הרכס נמצא מצפה אלות, ממנו תצפית לעבר יישובי עמק הירדן והכנרת. שמו של הרכס נגזר משמה של חורבת סירין הנמצאת בו, שבה אותרו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד.
לאורך שיפולי הרכס נמצאים מספר אתרים ארכאולוגיים, בעיקר מתקופת התלמוד, ובהם חורבת עין חדה, חורבת אולם, חורבת אדמות וחורבת שרונה.
בשנת 2009 הוצגה תוכנית להקמת טורבינות רוח בשטחה של הרמה, אשר זכתה להתנגדויות. באפריל 2016 החלה לפעול חוות רוח סירין ובה כאחת עשרה טורבינות רוח.
מבצע שומר ראש
מבצע "שומר ראש" (Operation "Bodyguard") היה שם הקוד שניתן לתוכנית הונאה אסטרטגית ממלחמת העולם השנייה, שהופעלה על ידי בעלות הברית לקראת הפלישה לנורמנדי ובמהלכה ב-1944. התוכנית נועדה להטעות את הפיקוד הגרמני העליון באשר למועד הפלישה ומקומה. התוכנית, שהתנהלה במספר זירות שונות, כללה מספר מבצעי משנה שהגיעו לשיאם בהפתעת הצבא הגרמני בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 (הידוע גם כ-D-DAY) ועיכוב הגעתם של כוחות תגבור גרמניים, שהיו מוצבים בגזרת פה-דה-קאלה ובדרום צרפת, למשך זמן ארוך לאחריה.
שם המבצע ניתן כמחווה של כבוד להערתו של צ'רצ'יל בוועידת טהראן: "במלחמה האמת כל כך יקרה שאנו חייבים להעמיד עליה שומר ראש של שקרים". משפט זה, שאמר וינסטון צ'רצ'יל ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, למנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין, במהלך שיחה בוועידה ב-1943, היווה השראה לאחת מתוכניות ההונאה הצבאית המורכבות ביותר בהיסטוריה. סטלין, שלא ניחן ביכולת פיוטית כשל צ'רצ'יל, השיב מניה וביה: "לזה אנו קוראים עורמה צבאית".
מבצע "שומר ראש" נחל הצלחה וגרם לפיקוד הגרמני, ובראשו אדולף היטלר, להאמין כי מועד הפלישה נקבע למועד מאוחר יותר, ובמקום אחר מזה שהתבצע בפועל. כתוצאה מכך עיכב היטלר את ההחלטה לשגר כוחות תגבור משמעותיים לאזור נורמנדי במשך יותר מחודש. בכך התאפשר לבעלות הברית לבסס את ראש הגשר בנורמנדי, להעמיק את אחיזתם בשטח ולהזרים כוחות ומטעני אספקה גדולים, בטרם עמדו הגרמנים על טעותם.
רקע
לאחר משא ומתן בין האמריקאים לבריטים בתחילת 1943, נקבעה חלוקת עבודה לעניין הנחיות ותכנון מבצעי הטעיה מודיעיניים של בעלות הברית במלחמה. בזירה האירופית והמזרח התיכון: מדור הפיקוח של לונדון. בזירת האוקיינוס השקט: מקביליהם האמריקאים – יחידת הפיקוח הביטחוני המשותף (Joint Security Control). קציני קישור ותיאום משני הצדדים הוצבו, מטבע הדברים, בשתי היחידות.
תכנון מבצע שומר ראש החל ב-1943 בחסותו של מדור הפיקוח של לונדון, מחלקה סודית ביותר שנוסדה בספטמבר 1941.
לאחר שנבחרה נורמנדי כאתר הפלישה, הוחלט לפעול להטעיית הפיקוד הגרמני, ולגרום להם להאמין כי הפלישה לנורמנדי היא מבצע הסחה, וכי הפלישה האמיתית תתרחש במקום ובמועד אחרים. מבצע "שומר ראש" היה מסגרת אסטרטגית כוללת לכמה מבצעי הטעיה משניים שנערכו בזירות שונות מול גרמניה ובהן: נורווגיה, הים התיכון, ואפילו תיאום מאמץ וירטואלי של הצבא האדום הסובייטי מול בולגריה וצפון נורווגיה.
ליבו של מבצע שומר ראש היה מבצע פורטיטיוד שהתמקד בהונאת הגרמנים באשר למיקום ומועד הנחיתה בנורמנדי, ונחלק אף הוא לפורטיטיטיוד צפון ולפורטיטיוד דרום.
כמו כן סוכם בין מנהיגי בעלות הברית כי בסמוך ולאחר הנחיתה בצרפת יצא הצבא האדום למתקפה בחזית המזרחית (לימים: מבצע בגרטיון) כדי להטעות את הפיקוד העליון הגרמני ולגרום לו לפצל את כוחותיו בין מספר חזיתות (וכמאמר סון דזה: "אם האויב ישלח תגבורות לכל מקום, הוא יהיה חלש בכל המקומות").
בעלות הברית נהנו בשלב זה של המלחמה ממודיעין מדויק למדי על מבצעיו המתוכננים של הצבא הגרמני בעיקר עקב פיצוחו של הצופן הגרמני "אניגמה", שאפשר יירוט של תשדורות מבצעיות של הגרמנים בזמן אמת. הפיקוד הגרמני, לעומת זאת, היה חשוף למידע מודיעיני כוזב שהועבר אליו על ידי סוכני האבווהר הגרמני באי הבריטי, שנלכדו כולם, וחלקם הוסבו לסוכנים כפולים, ולא ידע שתשדורותיו מיורטות על ידי בעלות הברית. נוסף על כך, הייתה בידי הבריטים, באמצעות מערכת אולטרה, היכולת ללמוד בזמן אמת האם וכיצד משפיע המידע הכוזב שהזינה ועדת xx (שקבעה את נוסח המידע הכוזב שהועבר על ידי הסוכנים הכפולים) על החלטות הפיקוד העליון הגרמני.
שלבי התכנון
במרץ 1943 מינתה ועדת ראשי המטות המשולבים את לוטננט גנרל (הבריטי) פרדריק א. מורגן (Frederick E. Morgan) לתפקיד "ראש המטה של המפקד העליון (המיועד) של כוחות בעלות הברית" (באנגלית: C.O.S.S.A.C). הוטל עליו "לתאם ולקדם את התוכניות למבצעי צליחת התעלה במהלך השנה או השנה הבאה". ההנחיה הסופית, שיצאה בשלהי אפריל 1943, הורתה למורגן להתחיל בתכנון "התקפה בהיקף מלא על היבשת ב-1944, בהקדם האפשרי".
ההנחיה הרשמית להתחיל בתכנון ההטעיה ניתנה ב-6 בדצמבר 1943 ללוטננט קולונל ג'ון ביוון, בהמשך לסיכום בין מנהיגי בעלות הברית בוועידת טהראן.
בסתיו 1943 היה שמה הראשוני של תוכנית ההונאה "כיסוי טקטי למבצע 'אוברלורד'". בהמשך שונה השם ל-"טורנט" (TORRENT) ואחר כך ל-"נספח Y למבצע אוברלורד".
עם כניסתו של קולונל ביוון למשימתו, החלו אנשי LCS לגבש לפרטים את תוכנית ההונאה, תוך שעשו שימוש בשלד תוכנית קודמת של קולונל ביוון, תוכנית "יעל" ("Operation Jael"), על שם יעל התנ"כית. לבסוף נקבע שמה הרשמי של התוכנית "שומר ראש", כאמור, כאות הוקרה לאימרתו של וינסטון צ'רצ'יל לסטלין במהלך ועידת טהראן.
יחידת מודיעין נוספת שנטלה חלק במבצעי ההטעיה, בעיקר בזירת הים התיכון, הייתה (A Force) "כוח A" שהוקמה בקהיר במרץ 1941 על ידי בריגדיר גנרל דאדלי קלארק לצורך תכנון וביצוע מבצעי הטעיה מודיעיניים בזירת צפון אפריקה. בהמשך השתתפה יחידה זו במבצעי ההטעיה שבוצעו כחלק ממבצע "שומר ראש".
במקור נועדה הפלישה לנורמנדי להתבצע במהלך מאי 1944 כשמנהיגי בעלות הברית סיכמו גם שתלווה במקביל במתקפה רחבה של הצבא האדום בחזית המזרחית. תוכנית ההונאה התבססה על עיקרון פשוט של הסתרת ההכנות והכוחות לקראת הפלישה, שנערכו בדרום-מערב אנגליה, מפני הגרמנים - וזאת באמצעות פעולות הסוואה וצעדי ביטחון שדה מחמירים, ובמקביל הונאת הגרמנים על ידי פעולות שונות ומוגזמות, במתכוון, שיטו את תשומת לב הגרמנים לכוחות והכנות וירטואליים לפלישה בגזרה הדרום מזרחית של אנגליה, תוך יצירת מצג שווא שכוח בן 6 דיוויזיות, לפחות, נערך לפלישה לפה דה קאלה. כדי להגביר את מאמצי ההונאה, יזמו בעלות הברית, כחלק ממבצע "שומר ראש", סדרה של מבצעי הטעיה משניים שהצביעו, כביכול, על תוכניות פלישה בזירות רחוקות מנורמנדי שבצרפת. סה"כ תוכננו ונוהלו תחת המטרייה הכוללת של מבצע "שומר ראש" 6 מבצעי הטעיה ראשיים ו-36 מבצעי משנה.
במהלך שלבי גיבוש התוכנית, ולאור השינויים התכופים בה, העריכו המתכננים את סיכויי הצלחתה ב-1:10 לרעתה. אף על פי שראשי המטות של הצבא הבריטי אישרו את טיוטת התוכנית ב-27 בדצמבר 1943, ולאחריהם גם ראשי המטות של הצבא האמריקאי (18 בינואר 1944), רבו הספקות בקרב קהיליית המודיעין הבריטית, אם כי הוסכם כי תוכנית זו היא המיטב שניתן להפיק בנסיבות הקיימות. ב-22 בינואר 1944 הועברה התוכנית לגנרל אייזנהאואר שמונה זה מקרוב למפקד העליון של כוחות בעלות הברית באירופה. תוכנית זו נחשבת למסמך מדיניות ההונאה החשוב ביותר במלחמה.
תוכניות המשנה
מבצע "שומר ראש" התבסס בתכנונו על כמה תוכניות הטעיה קודמות, בעיקר תוכנית "יעל" (JAEL), וכלל מבצעי הונאה משניים בזירות שונות.
תוכנית יעל (JAEL)
כבר באוגוסט 1943 הציג קולונל ביוון, מפקד מדור הפיקוח של לונדון (LCS), טיוטה ראשונית לתוכנית אותה כינה "יעל" (בהתייחס לגיבורה התנ"כית יעל אשת חבר הקיני). התוכנית יועדה להטעות את הגרמנים להאמין כי בעלות הברית דחו את כוונתם לנחות באירופה בשנה, וכי יתמקדו במבצעים מקומיים בזירת הבלקן ובהמשך ההפצצות בגרמניה במהלך שנת 1944. ההחלטה לגביה נדחתה באוקטובר עד לאחר ועידת טהראן, חודש אחר כך.
במקביל, בספטמבר 43, החלו אנשי "מטה המפקד העליון של בעלות הברית" (C.O.S.S.A.C), בגיבוש תוכניות הטעיה משלהם (נספח Y, ותוכנית Torrent) שהעלו רעיונות שונים: החל מפלישת דמה לאזור פה דה קלה לפני הנחיתה בנורמנדי, עבור לתוכניתו של קצין אמריקני, רלף אינגרסול (Ralph Ingersoll), למשוך תשומת לב הגרמנים למיצרי דובר על ידי ריכוז נחילי כלי שיט קטנים (בסגנון הפינוי מדנקירק, בתחילת המלחמה) בדרום מזרח אנגליה, לכאורה כדי לשנע 2 מיליון חיילים לכיוון פה דה קאלה וגמור בהטעיה והסחה מבניין הכוח המתהווה בדרום מזרח אנגליה לקראת הנחיתה בנורמנדי.
קולונל ביוון, שהשתתף בוועידת טהראן, הציג בפני מנהיגי בעלות הברית את עקרונות התוכנית וקיבל את ההנחיות המסכמות ב-6 בדצמבר 1943. עם שובו ללונדון, השלימו ביוון ואנשיו את טיוטת התוכנית (שכונתה מעתה "שומר ראש") והיא אושרה בחג המולד 1943 (25 בדצמבר 1943).
מבצע גראפהאם (Operation Graffham)
בתחילת 1944 הציע ג'ון ביוון תוכנית הטעיה פוליטית כוללת בשם "מבצע גראפהאם" כאמצעי לחיזוק תכסיסי ההונאה הגלומים ב"שומר ראש".
המטרה הפוליטית העיקרית של המבצע הייתה שוודיה ובכך לתמוך למעשה במבצע פורטיטיוד צפון שתכליתו הייתה להונות את הגרמנים כי בכוונת בעלות הברית לתקוף בגזרת נורווגיה. הרעיון המרכזי בתוכנית היה "לרמוז" כי בעלות הברית בונות קשרים דיפלומטיים ופוליטיים עם שוודיה, שנקטה נייטרליות במלחמה, וזאת כחלק מההכנות לפלישה לאירופה בנורווגיה.
ההכנות למבצע החלו בפברואר 1944 וכללו אף פגישות בין אישים פוליטיים ודיפלומטים בריטים לשוודים. הבריטים האמינו שאם ממשלת שוודיה תשתכנע כי קיים איום ממשי לפלישת בעלות הברית לנורווגיה, היא תעביר מידע זה לידיעת הגרמנים, שלא רק ייחשפו לצעדי ההונאה המודיעינית האחרים, אלא אף יקבלו אימות למידע זה ממדינה נייטרלית. אף על פי שנראה כי מבצע זה הוא "תאומו" של מבצע פורטיטיוד צפון (בחלקים הדיפלומטיים שלו), "גראפהאם" נשאר נפרד משאר מזימות ההונאה במרכיב חשוב אחד: היעדר כל תפקיד אמריקני בהונאה הדיפלומטית.
מדור הפיקוח של לונדון (LCS) בראשות קולונל ביוון קיבל אישור "להדליף" לידיעת הגרמנים על כוונה לצאת למתקפה משולבת, בריטית-סובייטית, באזור נרוויק נורווגיה, תוך גישה למתקני הצבא השוודי. לאחר בחינת מספר הצעות של מפקדי הצבא הבריטי, ניסח מדור הפיקוח של לונדון מסמך הצעה בן 7 בקשות שיוצג לממשלת שוודיה:
לאחר שיקולים נוספים הוחלט לוותר על בקשות רשות הנחיתה לתדלוק ותיקונים של מטוסי בעלות הברית, וכן להגיש את הבקשות בשלבים ולא במקשה אחת. נציגים בריטיים נפגשו עם מקביליהם השוודים והציגו בפניהם את הבקשות, לרבות מפגש בין קולונל ת'ורנטון עם מפקד חיל האוויר השוודי שהפגין אהדה עקרונית לבעלות הברית.
למרות תוצאותיו המעטות של המבצע, המשיכו בעלות הברית בבניית ההונאה על פלישה לנורווגיה במסגרת מבצע פורטיטיוד צפון. לבסוף, עובדתית, תגברו הגרמנים את כוחותיהם בנורווגיה ב-3 דיוויזיות, מ-9 ל-12 ובסה"כ הוצבו בנורווגיה 372,000 איש. 12 הדיוויזיות נשארו בנורווגיה עד תום המלחמה.
מבצע רויאל פלאש (Operation Royal Flush)
המבצע תוכנן ונוהל במהלך אפריל 1944 והמשיך את הגישה של "מבצע גראפהאם" בתמיכה בפעולות הטעיה אחרות של מבצע "שומר ראש" בזירות מערב אירופה והים התיכון, על ידי יזימת מהלכים פוליטיים ודיפלומטיים כלפי שוודיה, ספרד וטורקיה. המבצע המשיך את המאמץ שהחל במבצע "גראפהאם", כלפי שוודיה. שגרירי הממלכה המאוחדת, ארצות הברית וברית המועצות דרשו מממשלת שוודיה שלא להתיר כניסת כוחות גרמניים לתחומה בעקבות פלישת בעלות הברית לנורווגיה.
גם מבצע זה לא הביא את התוצר המודיעיני שתוכנן, שכן המודיעין הגרמני זיהה את שגרירויות בעלות הברית במדינות הנייטרליות כמו שוודיה, ספרד וטורקיה כ"מרכזי הטעיה בוטה" והתייחס לדו"חות מהם כמידע כוזב.
מבצע צפלין (Operation Zeppelin)
מטרתו של המבצע, שהתנהל בזירת הים התיכון, הייתה להשפיע על הגרמנים שלא להעביר כוחות מזירת הים התיכון לצרפת, על ידי יצירת איום בפלישה כביכול לאזור הבלקן (בעיקר האי כרתים ורומניה). מבצע זה נוהל על ידי "כוח A", יחידה שהתמחתה קודם לכן במבצעי הטעיה בזירת צפון אפריקה והמזרח התיכון. היחידה הפעילה את אותן שיטות כבעבר ודימתה את נוכחותן של הארמיות: 9, 10, ו-12 של הצבא הבריטי במצרים. דאדלי קלארק, מפקד "כוח A", עשה שימוש בכל תכסיס שהיה מצוי באמתחתו כולל תקשורת רדיו, הונאה ויזואלית ואמצעי תעמולה תוך שהוא התבסס על יחידות קיימות באזור (הדיוויזיה ההודית ה-10) ויחידות אחרות שכלל לא נכחו במצרים (הדיוויזיה המשוריינת ה-8, דיוויזיית חי"ר ה-34). היטלר ייחס אמינות רבה למידע על נוכחות מוגברת וגדולה של כוח אויב צבאי במצרים, בעוד שלמעשה שהו במצרים 3 דיוויזיות בלבד שאף לא אחת מהן הייתה בכשירות קרבית למבצע פלישה כלשהו. חלק מתוכניות הפלישה התאורטיות בזירת הים התיכון כללו אף תוכנית פלישה מדומה על ידי כוחות סובייטיים לחופי וארנה שבבולגריה.
הפיקוד העליון הגרמני התייחס ברצינות ל"איומים" שיצר המבצע, ובהנחיה מ-1 בינואר 1944 למפקד הכוחות הגרמניים (זירת דרום-מזרח), הרחיק עד כדי אזהרה מפורשת כי מאמצי בעלות הברית בצפון מערב אירופה ייתכן ואינן אלא הסחה מפני פלישת פתע באזור הבלקן.
כדברי גנרל הנרי מייטלנד וילסון ("ג'מבו") הבריטי, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית בזירת הים התיכון: "באופן כללי, תוכנית צפלין השיגה את מטרותיה הרצויות..."
מבצע פורטיטיוד (Operation Fortitude)
מבצע הטעיה שהיה הליבה המרכזית במבצע "שומר ראש". נחלק לשתי תוכניות משנה: פורטיטיוד צפון (כלפי נורווגיה) ופורטיטיוד דרום (כלפי פה דה קאלה). שתי רגליים עמדו בבסיס התכנון והביצוע של מבצע זה: הקמת עוצבות צבאיות פיקטיביות (הארמייה הבריטית ה-4 בסקוטלנד, וקבוצת הארמיות האמריקאית הראשונה FUSAG באנגליה), והפצת מידע כוזב אודות כוונות הפלישה של בעלות הברית על ידי רשת סוכנים גרמנים שנלכדו על ידי המודיעין הבריטי והוסבו לסוכנים כפולים. מטרת המבצע הייתה ליצור איום מדומה כלפי נורווגיה ופה דה קאלה כדי להרחיק את תשומת לב הגרמנים מההכנות לפלישה לנורמנדי.
בעוד שבמבצעי נחיתה קודמים של בעלות הברית כמו צפון אפריקה וסיציליה, שם הצליחו בעלות הברית לגרום לגרמנים להאמין שההתקפה תבוא במקום שלא באה, הרי שפורטיטיוד נועד לגרום לגרמנים להאמין שההתקפה האמיתית נועדה להוות הסחת דעת מהתקפה גדולה יותר,. כל אחת משתי מטרות אלו הצריכה שכנוע של הגרמנים שכוח הפלישה של בעלות הברית גדול פי שניים ממה שבאמת.
ב-2 ביוני דיווח בלצ'לי פארק על סמך פענוחי ה"אולטרה", כי הגרמנים מצפים לנחיתה ראשונית בנורמנדי או בברטאן, ולאחריה למאמץ העיקרי בפה-דה-קאלה. נראה היה כי הגרמנים הולכו שולל בעקבות מבצע פורטיטיוד.
מבצע איירונסייד (Operation Ironside)
בעוד שמבצע פורטיטיוד היווה את ליבתו של מבצע שומר ראש בתמיכה בנחיתה בנורמנדי, הוצאו אל הפועל כמה תוכניות הטעיה קטנות יותר שהוסיפו בלבול לתמונת ההונאה הכוללת מול הגרמנים. אחד מהם היה מבצע "איירונסייד". תשדורות גרמניות, שיורטו על ידי המודיעין הבריטי במהלך ינואר 1944, לימדו כי בלב הפיקוד הגרמני התבסס חשש מפני אפשרות של נחיתות בחופי מפרץ ביסקאיה ובמיוחד בסמוך לבורדו.
בסביבות בורדו היה פרוש כוח ניכר של הצבא הגרמני ובייחוד דיוויזיית השריון הממוכנת ("פאנצרגרנדיר") מס' 17 של הס"ס. כל שעה שטנקים אלו יישארו במקומם, במהלך הפלישה לנורמנדי, תועיל מאוד. כשם שמבצע פורטיטיוד נועד לרתק את הארמייה ה-15 הגרמנית לאזור פה דה קלה, נועד מבצע איירונסייד ליצור איום דמיוני על בורדו. סיפור ההונאה שבמבצע דימה מתקפה של בעלות הברית, 10 ימים אחרי D-Day, אותה יפתחו כביכול שתי דיוויזיות, שיפליגו מנמלי חופה המערבי של אנגליה וינחתו במפרץ ביסקאיה באזור שפך נהר גארון, כשאחריהם יגיע כוח אמריקאי של 6 דיוויזיות, שיפליג ישירות מארצות הברית. "האיום" תוכנן להתממש במלואו החל מ-29 במאי 1944 ולהימשך עד 28 ביוני. את התרומה העיקרית להטעיה זו תרמה רשת הסוכנים הכפולים שבהנחיית וועדת XX, באמצעות דיווחים כוזבים אודות בניין כוח אמריקאי משמעותי בחופה המזרחי של ארצות הברית המתאמן בצליחת נהרות ונערך להילחם בשטחים רוויי המים שבדרום מערב צרפת, וכן התחייבות של אחת הסוכנות (שם קוד: ברונקס) בפני מפעיליה הגרמנים להתריע מבעוד מועד על פלישה צפויה באזור ביסקאיה, כפי שאכן עשתה במברק ביום 29 במאי 1944. בהודעתה זו ציינה הסוכנת ברונקס כי: "נחיתה תתבצע במפרץ ביסקאיה בערך ב-15 ביוני..."
המבצע אמנם לא השיג את השפעתו המצופה במלואה, וסה"כ העריכו הגרמנים את הפעילות של בעלות הברית, כביכול, באזור, כמבצע הסחה מוגבל וחסר חשיבות. אך בסוף ינואר ומהלך פברואר מערכת אולטרה הראתה אינדיקציות אודות עצבנות גרמנית כלשהי בקשר לפלישה אפשרית של בעלות הברית במפרץ ביסקאיה, שהתבטאה אף בתרגילי כוננות נגד פלישה שערכו הכוחות הגרמניים באזור. הלופטוואפה שחשש בעליל מנחיתה בברטאן, הורה על השמדתם המיידית של 4 שדות תעופה ששימשו אותו ליד החוף הצרפתי.
מתכנני הפלישה לנורמנדי העריכו כי בתוך שבוע מיום הנחיתה ישוגרו שתי דיוויזיות שריון מדרום מערב צרפת לכיוון נורמנדי. בפועל, נעה צפונה רק דיוויזיה אחת, ה-17, כדי להצטרף להתקפת הנגד ואף היא לא יצאה מייד. רק ב-11 ביוני הגיעה לנורמנדי ונכנסה לקרב מול בעלות הברית. דיוויזיית השריון הגרמנית ה-11 נשארה במקומה באזור בורדו בהמתינה להתקפה שלא באה. מנהל ועדת XX ג'ון מאסטרמן, העריך מאוחר יותר כי היה זה מברקה של הסוכנת ברונקס אודות הפלישה הצפויה כביכול, שגרם לכך. אפילו במהלך יולי 44 עדיין ציפה גנרל אלפרד יודל לסדרה נוספת של פלישות וציין כי "אנו מוכנים לנחיתות בסביבות בורדו..." מבצע איירונסייד אולי לא שכנע לחלוטין את הפיקוד הגרמני שהתקפה על דרום צרפת קרובה, אך אין ספק שתרם לבלבול שהיו נתונים בו, בכל הנוגע למועד ומיקום פלישת בעלות הברית למערב אירופה.
מבצע קופֶּרהֵד (Operation Copperhead)
מבצע "קופרהד" (סוג של נחש ארסי שצבעו דומה לנחושת) היה מבצע הטעיה קטן בהיקפו שנהגה על ידי דאדלי קלארק ובוצע על ידי "כוח A" שבפיקודו. הרעיון המרכזי בו היה, שאם יבחין המודיעין הגרמני בנוכחותו של גנרל מונטגומרי רחוק מזירת מערב צרפת (גיברלטר וצפון אפריקה), יניחו כי הפלישה לצרפת דרך התעלה אינה מיידית. לצורך כך אותר קצין בריטי (סגן קליפטון ג'יימס – קצין תשלומים צבאי) שניחן בדמיון בולט לגנרל מונטגומרי. הגנרל האמיתי שיתף פעולה ברצון והשניים נפגשו כמה פעמים כדי שהכפיל ילמד את הדמות היטב. סמוך למועד היציאה של הכפיל נתגלה כי מעולם לא טס במטוס. החשש היה כי דמותו של "הגנרל" יוצא ממטוס כשהוא אחוז בחילות ומקיא, תהיה בלתי אמינה בעליל. לשם כך נערך לכפיל מבחן טיסה מיידי. לרווחת כולם המבחן עבר בשלום, וב-27.5.44 נחת "מונטגומרי" בגיברלטר ונתקבל על ידי משלחת קצינים בכירים ברעש ופרסום גדול. הסוכנים הגרמנים במקום (חלקם היו מוכרים למודיעין הבריטי) הבחינו ב"גנרל" ומיהרו לדווח למפקדותיהם. כמה שעות מאוחר יותר נחת ה"גנרל" באלג'יר שם נפגש עם גנרל "ג'מבו" וילסון, מפקד כוחות בעלות הברית בים התיכון.
המבצע התנהל בצורה חלקה (השחקן קליפטון ג'יימס אף זכה לשכר של גנרל עבור הימים בהם שיחק בפועל בתפקיד). המבצע אמנם עורר עניין רב באבווהר שאף שלח בקשות לסוכניו לבירור מעמיק באשר למקום הימצאו המדויק של מונטגומרי, אך לא היה לו כל אפקט על הדרגים הגרמניים הבכירים בכל הנוגע לתוכניותיהם בגזרת התעלה האנגלית. פילדמרשל רונדשטט מפקד הפיקוד המערבי הגרמני, כנראה לא ידע כלל על "הופעתו" של מונטגומרי בגיברלטר. עם זאת, הפיקוד הגרמני בדרום צרפת הניח כי ביקורו של "מונטגומרי" מצביע על אפשרות של פלישה לדרום צרפת במקביל לפלישה במערב.
שיטות ההונאה
במבצע שומר ראש נעשה שימוש בסוגי פעילות ואמצעים מגוונים מתחום הפעילות החשאית:
סוף מעשה
את הצלחת תכסיסי ההונאה במסגרת מבצע "שומר ראש" ניתן לסכם בפרפרזה על אימרתו של וינסטון צ'רצ'יל: "מעולם בתולדות המלחמות לא שותקו רבים כל כך על ידי מעטים כל כך".
מבצע "אוברלורד" השיג את מטרותיו (אם כי לא על פי לוח הזמנים שהקציבו המתכננים) ובעלות הברית השיגו אחיזה בחופי צרפת. משם, במקביל לצבא האדום הסובייטי ממזרח, החלו לחתור לעבר לב גרמניה הנאצית עד להכרעתה הסופית. במבחן התוצאה, איפוא, השיג מבצע ההטעיה האסטרטגי "שומר ראש", שנמשך גם ימים לאחר הפלישה, את ייעודו.
כשמנתחים את מבצעי המשנה של "שומר ראש", כל אחד בנפרד, ניתן להסיק בבירור שלא כולם השיגו את מטרתם המודיעינית וחלקם אף לא יצרו כלל את התהודה המודיעינית הכוזבת אותה ביקשו המתכננים והמבצעים להשיג. אך כדי לראות את התמונה הכוללת יש להתייחס למבצע "שומר ראש" כשָלֵם שהוא יותר מסך חלקיו. גם אם מבצעי ההטעיה השונים לא דיללו את סדר הכוחות הגרמני בגזרת נורמנדי, הרי שהעובדה שאף עוצבה גרמנית משמעותית מזירות אחרות, לגביהן בוצעו מבצעי הטעיה, לא נשלחה לנורמנדי גם לאחר הנחיתה בפועל, היא הישג בלתי מבוטל שבוודאי היה גורם מרכזי בהצלחת הפלישה וחסך חיי אדם לא מעטים. כדי להעריך את גודל ההישג של מבצע ההטעיה, ניתן לציין כי המתכננים עצמם קיוו שהאיום הכפול על נורמנדי ופה דה קאלה בעת ובעונה יכול להישמר עד 10 ימים. אייזנהואר התפשר על פחות: "רק תדאגו שארמייה 15 לא תפריע לי יומיים..."
כאמור שום עוצבה לא הוזזה מאיטליה, נורווגיה, דרום מערב צרפת (למעט דוויזיית שריון אחת, שאף היא הגיעה לנורמנדי 5 ימים לאחר הפלישה) והבלקנים. אך את עיקר ההצלחה רואים בכך שבמשך כ-7 שבועות לאחר הפלישה, עדיין נותרה ארמייה 15 הגרמנית בגזרת פה דה קאלה. כדברי גנרל אייזנהואר בדו"ח מסכם שכתב: "הארמייה ה-15, לו הייתה נכנסת לקרב במהלך יוני או תחילת יולי, הייתה מביסה אותנו מעצם גודלה ועוצמתה". היטיב לסכם גנרל עומר בראדלי, בזכרונותיו: "בעוד ארמייה 7 הגרמנית נאבקת לרתק אותנו לחופי הנחיתה, סירב הפיקוד העליון הגרמני לתגברה בכוחות נוספים מגזרת פה דה קאלה. לכן, במשך 7 שבועות מכריעים, הארמייה ה-15 הגרמנית המתינה לפלישה שמעולם לא באה... בכך שיתק האויב 19 דיוויזיות ושיחק לידינו ב'מתיחה' הגדולה ביותר במלחמה..."
ועדת החוקה, חוק ומשפט
הסיבות להקמת הוועדה
דעת המיעוט סברה שאין צורך לחייב את האספה המכוננת לכונן חוקה. הם גם קבעו שמועצת המדינה הזמנית תמשיך לכהן לצד האספה המכוננת, קביעה זו זכתה לתמיכת ראש הממשלה דוד בן-גוריון ואף עוגנה בחוק כפקודת המעבר לאספה מכוננת.
כאמור לעיל, לא הייתה תמימות דעים בקשר להכרח המיידי, ולהכרח בכלל בכינון חוקה. בהכללה ניתן לומר, כי תומכי החוקה היו מפלגות ימין, מרכז ושמאל, מפלגות אלו היו מפלגות מיעוט אשר מנהיגיהן היו חסרי אונים מול מפא"י הדומיננטית. כל המפלגות שתמכו בחוקה, למעט המפלגה הפרוגרסיבית, ישבו באופוזיציה. טיעוניהם של התומכים בכינון החוקה נשענו בעיקר על הצורך בהגנה על זכויות הפרט והסדרתם בחוקה.
התוצאה של הוויכוח היא, שלמדינת ישראל אין היום חוקה. הדיונים בנושא החוקה הסתיימו בהצעה שהוגשה בפני הכנסת, על ידי חבר הכנסת יזהר הררי.
פשרת הררי
על-פי ההצעה, הכנסת הראשונה הטילה על ועדת חוקה, חוק ומשפט להכין הצעת חוקה למדינה, והחוקה תהיה בנויה מפרקים, כך שכל פרק יהווה חוק יסודי בפני עצמו. הפרקים יובאו לאישור בפני הכנסת, וכאשר והוועדה תסיים את עבודתה, כל הפרקים יתאגדו לחוקת המדינה.
רומן היסטורי
רומן היסטורי הוא רומן, שעלילתו מתרחשת בתקופה שקדמה לזמן חיבורו. לעיתים עומדים אירועים היסטוריים ידועים במוקד העלילה, שגיבוריה הראשיים הם דמויות היסטוריות ממשיות (דוגמה לכך היא הרומן מלך בשר ודם של משה שמיר, העוסק בחיי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי). במקרים אחרים הדמויות בדיוניות, והמאורעות ההיסטוריים עומדים ברקע העלילה (כזה הוא למשל הרומן בין שתי ערים מאת צ'ארלס דיקנס, המתרחש על רקע המהפכה הצרפתית). יש רומנים היסטוריים שבהם נעשה מאמץ לדייק ככל האפשר בעובדות ההיסטוריות, אך סופרים אחרים מעדיפים לוותר על הדיוק ההיסטורי לטובת מטרות אמנותיות.
סוגה ספרותית זו הייתה מקובלת במאה ה-19. סופרים בולטים בסוגת הרומן ההיסטורי: וולטר סקוט, אלכסנדר דיומא, רפאל סבטיני וג'יימס מיצ'נר. במחצית הראשונה של המאה ה-20 זכתה הסוגה לתחייה מחודשת, וכללה רומנים של סופרים כגון ליון פויכטוונגר (היהודי זיס, הטרילוגיה יוספוס), ליאו פרוץ ("הכדור השלישי", "המרקיז דה בוליבר", "הפרש השוודי") ואלפרד דבלין (ולנשטיין).
לוסיין לזר
לוסיין לזר (בצרפתית: Lucien Lazare; נולד ב-24 בנובמבר 1924 בשטרסבורג) היה חבר במחתרת היהודית בצרפת ופרסם מחקרים רבים בנושא זה וכן בנושא חסידי אומות העולם.
קורות חיים
לזר גדל בעיר מץ, השלים את לימודיו התיכוניים בליון במהלך הכיבוש הנאצי בצרפת במלחמת העולם השנייה. הוא היה חבר בתנועת הצופים היהודים בצרפת. הוא הצטרף לרשת המחתרת "השישית" (La Sixième) מ-1942 עד 1944, היה לוחם בפלוגת מרק אגנו (Marc Haguenau) מהמאקי והשתתף בהצלת ילדים יהודים.
לזר למד ב"ישיבת חכמי צרפת" באקס-לה-בן ב-1948. הוא עבר לפאריס והתחתן ב-12 במרץ 1949 בשטרסבורג עם ז'נין המנדינגר, פסיכולוגית ילידת שטרסבורג, 1928.
לזר לימד בצרפת ובבלגיה והיה העורך הראשי הראשון של Hamoré (המורה), עלון הביקורת הרבעונית של מורים יהודים, החל מ-1957. לזר היה מזכיר הקהילה היהודית של שטרסבורג (CIS). הוא השלים דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת שטרסבורג ב-1967.
בשנת 1968 עברו לזר ומשפחתו לישראל. הוא הקים בירושלים את בית הספר רנה קסין והיה מנהלו בין השנים 1971–1978 (לפי מקורות אחרים, עד 1983). הוא חבר ב ביד ושם בירושלים.
בשל העמדות הפוליטיות שנקט חתנו אברהם בורג (בתו של לזר, יעל לזר, נישאה לבורג ב-1978 בירושלים) ובשל העובדה שתרגם מידע זה לצרפתית, לפרסום בעיתון לה מונד, לזר הוחרם על ידי קהילתו לתקופת-מה.
יחד עם סימון וייל יזם לזר את הנצחתם של חסידי אומות העולם הצרפתים ב ב-2007.
ליל הרוח הגדולה
ליל הרוח הגדולה (באנגלית: Night of the Big Wind, באירית: Oíche na Gaoithe Móire) הוא כינויה של סערה עזה, שפקדה את אירלנד ובריטניה החל מה-6 בינואר 1839. היא נחשבה לקשה ביותר שפקדה את אירלנד מזה 300 שנים. היא גרמה ל-250 עד 300 מקרי מוות (לפי גרסה אחרת - עד 800) ולנזק כבד ביותר ברכוש.
הסערה
הסערה התפתחה לאחר פרק מזג אוויר יוצא דופן. שלג כבד, נדיר באירלנד, ירד ברחבי המדינה בליל ה-5 בינואר. בבוקר 6 בינואר באה במקומו חזית חמה אטלנטית, שהביאה לפרק זמן של רגיעה מוחלטת עם כיסוי עננים צפוף וסטטי. במהלך היום הטמפרטורות עלו הרבה מעל הממוצע העונתי שלהן, וכתוצאה מכך נמס השלג במהירות. לאחר מכן שקע אטלנטי עמוק החל לנוע לכיוון אירלנד, ויצר חזית קרה כאשר התנגש באוויר החם מעל היבשה, והביא לרוחות חזקות וגשם כבד. דיווחים ראשונים על מזג אוויר סוער הגיעו בסביבות הצהריים, והסערה נעה לאט ברחבי האי במשך היום, וצברה כוח תוך כדי תנועתה, עד לעוצמה של הוריקן בדרגה שלוש. היא נעה מזרחה מאירלנד, עם משבי רוח במהירות של יותר מ-100 קשר (185 קילומטר לשעה) לפני שעברה דרך צפון אנגליה לאירופה היבשתית, שם התפוגגה לבסוף ב-7 בינואר.
נזקים
נזק חמור לרכוש נגרם, במיוחד בקונכט, אך גם באלסטר ובצפון לנסטר. לחמישית עד רבע מכלל המבנים בעיר הבירה דבלין נגרם נזק - החל מחלונות שבורים, עבור בגגות שהועפו וכלה בהרס מוחלט. אפילו מבנים בנויים היטב ניזוקו מבנית, כולל מפעלים חדשים וקסרקטיני צבא. גגותיהם של מספר בתים כפריים גדולים הועפו. בבתי העניים, שנבנו בצורה גרועה, הנזק היה חמור יותר ורבים מהם נהרסו כליל. נמצא כי 4,846 ארובות הועפו ממקומן ברחבי אירלנד. חלק ניכר מהנזק ביבשה נגרם על ידי נחשול סערה שהסיע כמויות גדולות של מי ים לפנים הארץ, וכתוצאה מכך התרחשו הצפות נרחבות. הנהרות שאנון וליפי עלו על גדותיהם. רבבות נותרו חסרי בית. החוויה האנושית הקשה הוחמרה על ידי חוויית החושך שליווה אותה, שכן הרוחות העזות כיבו כל מנורה ונר בדרכן.
ציפורים במספר ענק ניספו. ראשי בקר וכבשים רבים נהרגו או קפאו למוות. ערימות רבות של חציר ותירס אבדו בסערה, וכתוצאה מכך נגרם רעב חמור בקרב בעלי החיים בחודשים שלאחר מכן. כרבע מיליון עצים נעקרו או נפגעו קשה.
גם העיר ליברפול שבחוף המערבי של בריטניה סבלה קשות ונגרמו בה נזקים מבניים רבים עקב הרוחות החזקות. 120 בני אדם נהרגו בה לבדה. שתי אוניות גדולות אבדו, ואגב כך נגרם נזק בשווי של לפחות 500,000 לירות (שווה ערך ל-52.2 מיליון לירות ב-2020).
הסערה בפולקלור
ליל הרוח הגדולה הפך לחלק מהפולקלור האירי. שררה אמונה עממית שיום הדין יתרחש בחג ההתגלות, 6 בינואר. לכן גרמה הסערה הקשה לרבים להאמין שסוף העולם הוא קרוב.
ב-1908 נחקק בממלכה המאוחדת חוק פנסיית הזקנה, שאפשר קבלת פנסיה לבני 70 ומעלה, אך לאירים רבים שנולדו לפני חקיקת חוק רישום לידות ומוות ב-1863 לא היה תאריך לידה ידוע. אחת הדרכים שנמצאו כדי להתמודד עם מצב זה הייתה הצגת השאלה האם האדם הנדון זכר את ליל הרוח הגדולה.
יחסי קרואטיה–שוודיה
יחסי קרואטיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה ושוודיה. שתי המדינות חברות ב ובאו"ם.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 בינואר 1992, זמן קצר לאחר התנתקותה מיוגוסלביה. ב-29 בינואר אותה שנה פתחה שוודיה שגרירות בזאגרב, אשר הייתה בין חמש השגרירויות הראשונות שנפתחו בה, ובשנת 1993 פתחה קרואטיה את שגרירותה בסטוקהולם. בשנת 1995 הצטרפה שוודיה ל, ובשנת 2013 גם קרואטיה הצטרפה לארגון. בין התאריכים 16–18 באפריל אותה שנה ערכו קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, ואשתו המלכה סילביה ביקור רשמי בקרואטיה.
יחסים כלכליים
חילופי הסחר בין קרואטיה ושוודיה הם קטנים יחסית. היצוא של קרואטיה לשוודיה בשנת 2013 הסתכם ב-0.48 מיליארד קרונה שוודית. הייצוא של שוודיה לקרואטיה באותה תקופה הסתכם במיליארד קרונה שוודית. בין השנים 1993–2016, שוודיה הייתה במקום ה-12 מבחינת השקעות זרות בקרואטיה. הייצוא של קרואטיה לשוודיה מורכב בעיקר ממוצרי מכונות וריהוט. הייצוא של שוודיה לקרואטיה מורכב בעיקר מציוד טלקום, מכונות ומזון.
באוגוסט 2014, חנות הרהיטים השוודית איקאה פתחה חנות כלבו בזאגרב. זה היה בית הכלבו הראשון של איקאה בקרואטיה ובמדינות יוגוסלביה לשעבר. בין החברות השוודיות הגדולות הפועלות בקרואטיה נמנות ABB, Electrolux, אריקסון, SKF, Tele2 וטטרה פאק.
תיירות
ענף התיירות הוא אחד הענפים החשובים בקרואטיה. בשנת 2014 ביקרו בקרואטיה 192,113 תיירים משוודיה. בשנת 2015 ביקרו במדינה 203,660 תיירים משוודיה.
אלעזר חזן
הרב אלעזר חזן (סביב ה'תק"ן 1790 - י"ג בחשוון ה'תרכ"ו 1865) היה רבה של מרקש וראש הישיבה בעיר.
תולדות חייו
נולד במרקש לרבי יעקב אל-חזן, בסביבות שנת ה'תק"ן (1790). למד כנראה בישיבות העיר. נשא את זהרה בת הרב שלמה אסבאג, רבה של מרקש. בשנת ה'תק"ף (1820 לערך) כבר חתם על פסקי דין. חבריו לדיינות היו: הרב אברהם פינטו הקטן (אב בית הדין), הרב דוד חיים צבאח, הרב אברהם אסולין, הרב מימון פינטו, הרב משה רוזיליו, הרב רפאל מסעוד אבן מוחא. לבית דינם הופנו שאלות מערים אחרות במרוקו. הרב חזן התכתב בין השאר עם רבי יצחק בן וואליד ורבי אברהם אנקווא. בשנת ה'תרי"ח (1857) נפטר הרב דוד חיים צבאח שהיה עד לאותה העת רבה הראשי של מרקש, והרב חזן המשיך אותו בתפקיד. בשנת ה'תרכ"ג פרש מתפקידו כדי לעלות לארץ ישראל. בדרכו לארץ ישראל עבר בגיברלטאר והעתיק שם כמה ספרים. הוא התיישב ביפו וחי בה את שארית חייו.
הוא נפטר בי"ג בחשוון ה'תרכ"ו והספידו אותו כמה רבנים. נקבר בבית הקברות היהודי ביפו.
בנו הרב הרב שלמה חזן - רב ביפו ובצפת, מחבר הספרים "שלחן הטהור", "שלחן הזהב", "שלחן מלכים" ועוד.
אגוסטינו קיגי
אָגוֹסטינו אנדראה קיגי (באיטלקית: Agostino Andrea Chigi; 29 בנובמבר 1466 - 11 באפריל 1520) היה "האדם העשיר ביותר ברומא" ופטרון אמנות חשוב בתקופת הרנסאנס האיטלקי. זכה לכינוי "הנהדר" (il Magnifico).
תולדות חייו
נולד בסיינה למשפחת בנקאים עתיקה, עשירה ובולטת. אביו, מריאנו קיגי, שירת כשגריר סיינה לחצרם של האפיפיורים אלכסנדר השישי ויוליוס השני וכך שהתה המשפחה מאז 1487 ברומא. בנק המשפחה הלווה סכומי כסף גדולים לבכירי מדינת האפיפיור ושלט במונופול המסחר במלח במדינת האפיפיור ובממלכת נאפולי וכן במכרות האלום (מינרל חיוני לתעשיות הטקסטיל ועיבוד הקלף) בלאציו.
לאחר שסייע קיגי לבחירתו של יוליוס השני, גמל לו האפיפיור הנבחר בהתירו להוסיף לשלט האצולה המשפחתי של קיגי (שש גבעות ומעליהן כוכב) את סמל משפחתו של האפיפיור, דלה רוברה (עץ האלון), ובמינויו לשר האוצר של מדינת האפיפיור. ב-1511 יצא קיגי מטעם האפיפיור לשאת ולתת (ולרכוש) את תמיכת הרפובליקה של ונציה במלחמת ליגת קמברה. הוא הצליח להתמיד במשרתו גם בשירותו של האפיפיור הבא, לאו העשירי מבית מדיצ'י.
פטרון אמנות
אחד משיתופי הפעולה הנודעים והמרהיבים שלו עם הצייר רפאל היה עיטורה של קפלת קיגי בכנסיית סנטה מריה דל פופולו, שם גם נמצא קברו.
חייו האישיים
קיגי חי עם אשתו, מרגריטה סָרָצ'יני (Margherita Saracini), עד מותה ללא ילדים בשנת 1508. לאחר מותה ניהל מערכת יחסים עם קורטיזנה מפורסמת ביופייה בשם "אימפריה", שילדה לו בת בלתי חוקית בשם לוקרֶציָה. במקביל חיזר, ללא הצלחה, אחר מרגריטה גונזגה, בתו של פרנצ'סקו השני גונזגה, מרקיז מנטובה. אימפריה נפטרה ב-1511 ובאותה שנה, בעת מסע עסקים בוונציה, פגש קיגי צעירה נאה בשם פרנצ'סקה אורדסקי (Francesca Ordeaschi) עמה חי כפילגשו, עד שנישא לה כדין בסוף ימיו, תוך שהוא מותיר לה את הונו בצוואה.
קיגי נהנה להפגין את עושרו במשתאות מפוארים שאליהם הזמין את כל שמנה וסולתה של רומא, כולל אמנים, משוררים, אנשי אצולה וממון, קרדינלים ואף האפיפיור לאו העשירי עצמו. במספר אירועים מתועדת השלכת כלי ההגשה, כולם מכסף וזהב, מבעד לחלונות אל נהר הטיבר בסיום הארוחה, כפעולה הפגנתית (הכלים נאספו מיד באמצעות רשתות).
בתרבות
אוגוסטינו קיגי מופיע בספרו של דן בראון 'מלאכים ושדים', כאשר הקפלה בו הוא קבור משמשת זירת הרצח של אחד הקרדינלים. בתמונה בערך זה ניתן להבחין בפירמידות שמציין בראון בספרו, ובפרטים נוספים.
חילזון אפריקאי טיגריסי
חילזון אפריקאי טיגריסי (שם מדעי: Achatina achatina) הוא מין חילזון מהסוג Achatina והוא שבלול היבשה הגדול ביותר בעולם, יחד עם המין חילזון אפריקאי ענק (Achatina fulica). בשל גודלו הרב מכונה גם חילזון זה בשם "חילזון אפריקאי ענק" ובשם עממי באנגלית: Giant African Snail, וכדי להבדילו מהמין A. fulica הוא מכונה גם Giant Tiger Snail.
תיאור
אורכה הממוצע של הקונכייה של חילזון זה הוא וקוטרה. תועדו מספר פרטים עם קונכייה גדולה במיוחד: אורך וקוטר. דבר זה הופך אותו למין החילזון היבשתי הגדול ביותר.
הקונכייה שלו מגדלית מתונה בצורתה, אורכה גדול פי 2 מקוטרה. היא מעוטרת בדוגמאות של פסים שחורים על רקע חום-כתום, דבר שהעניק לחילזון זה את השם העממי "Giant Tiger Land Snail" ואת השם העממי המוצע בעברית: "חילזון אפריקאי טיגריסי", בשל דמיון תבנית דוגמת הצבע של הקונכייה לזו של הטיגריס.
החילזון עצמו הוא גדול ורחב, וצבעו אפור כהה. יש לו 2 משושים קצרים בחזית הראש לצורכי מישוש, טעימה והרחה, וזוג משושים ארוכים מעל, שבקצותיהם עיניים.
ביולוגיה
כמו כל שבלולי היבשה, גם החילזון האפריקאי הטיגריסי הוא הרמאפרודיט, כלומר: בעל מערכת רבייה זכרית ונקבית. כאשר שני פרטים מזדווגים שניהם מופרים ומטילים ביצים. מספר הביצים שהוא מטיל בשנה יכול להגיע ל-1200. יכולת ריבוי מהירה זו הופכת אותו למין פולש עם פוטנציאל פולשנות גבוה מאוד. בשל גודלו מעטים הם אויביו הטבעיים, לעומת מיני שבלולים קטנים יותר. נעשו ניסיונות למגרו באמצעות הדברה ביולוגית, באמצעות הדבקתו בחיידק Aeromonas liquefaciens.
גופו עשיר בחלבון ולכן הוא מהווה מקור מזון חשוב לשבטי ציידים-לקטים במערב אפריקה. מאחר שהוא אכיל, יש פוטנציאל לגידולו בחוות חקלאיות בצורה מסחרית.
תפוצה
מוצאו של החילזון הטיגריסי הוא במערב אפריקה. הוא מצוי במדינות סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, טוגו, בנין, גאנה וניגריה.
מין זה הובא כחיית מחמד לארצות הברית, שם אספנים מטפחים אותו ומתגאים בפרטים גדולים במיוחד. ייתכן שכמה פרטים ברחו לטבע ונהפכו לפליטי תרבות. למין זה יש פוטנציאל רציני להיות מין פולש ומין מזיק. נזקו גדול לחקלאות, לאקולוגיה, בדחיקת מינים מקומיים, בפגיעה בצמחים ובהפצת מחלות וטפילים. בשל כך הטילה ארצות הברית איסור על ייבואו למדינה, וחלזונות שנתפסים במכס, בביקורת הגבולות או בנמל התעופה, מוחרמים ומוכנסים להסגר. למרות צעדים אלו, המין הצליח לפלוש ולהתבסס בטבע של פלורידה ולכמה איים בקריביים.
ניצני עוז
נִצָּנֵי עוֹז הוא מושב באזור השרון ליד טולכרם השייך למועצה אזורית לב השרון.
היסטוריה
שמו של היישוב סמלי ומציין גבורה ועוז.
היישוב הוקם בשנת 1951 כהיאחזות נח"ל בידי יוצאי גדנ"ע מפלוגת יהונתן בירושלים שלחמו בעיר במלחמת העצמאות, בהם התאומים ילידי שכונת נחלאות מרדכי וציון סופר. לגרעין הוצעו מספר נקודות התיישבות שונות הממוקמות באזורי גבול ברחבי ישראל. הם בחרו דווקא בנקודת התיישבות זו, כי בסיורם באזור הם גילו שיח עגבניות עמוס בעגבניות גדל פרא והופתעו לטובה. הם הבינו כי אם שיח עגבניות הצליח לצמוח באדמה לא מעובדת, זה סימן שהאזור טוב לגידולי החקלאות.
היישוב אוזרח בשנת 1952 ושנה אחר-כך הצטרפו לגרעין הקטן שתי קבוצות עולים חדשים מתוניסיה שהגיעו מהמושבים פתחיה וצרופה. זו הייתה תוספת משמעותית לגרעין שהחל את דרכו כמושב לכל דבר.
היישוב ממוקם בצמוד לטולכרם וקו הגבול הישן בין ישראל לירדן ולכן ספג פגיעות קשות והסתננויות עד מלחמת ששת הימים. ממזרח ליישוב ממוקם מחלף ניצני עוז שעל כביש 6, גדר ההפרדה ואזור תעשייה ניצני שלום. בצומת הכניסה ליישוב אנדרטה לזכר נופלי חטיבה 5 בקרבות מלחמת ששת הימים במערב השומרון. בצמידות למושב מדרום עובר נחל תאנים, אחד מיובליו העיקריים של נחל אלכסנדר.
למידה עמוקה
למידה עמוקה (באנגלית: Deep Learning ולפעמים Deep Structured Learning) היא מחלקה של שיטות למידת מכונה המבוססות על רשתות עצביות מלאכותיות. הלמידה העמוקה מתאפיינת במבנה היררכי של שכבות, המאפשר לרשת ללמוד תכונות (תהליך של חילוץ דפוסים או תכונות מנתונים גולמיים כדי לשפר ביצועי מודל) בהדרגה. הלמידה יכולה להיות מונחית, מונחית למחצה או בלתי מונחית.
ארכיטקטורות למידה עמוקה כגון רשתות עמוקות (deep neural networks), למידת חיזוק עמוקה (deep reinforcement learning), רשתות עצביות חוזרות (recurrent neural networks), ורשתות קונבולוציה יושמו בתחומים מגוונים ביניהם: ראייה ממוחשבת, זיהוי דיבור, עיבוד שפה טבעית, תרגום מכונה, ביואינפורמטיקה, תכנון תרופות, ניתוח תמונות רפואיות, בדיקות חומרים ומשחקי לוח, שבהן הם הניבו תוצאות דומות לאלו שהניבו מומחים אנושיים ובמקרים מסוימים אף עלו עליהן.
מודל הרשת העצבית המלאכותית נוצר בהשראת עיבוד מידע וצמתי תקשורת מבוזרים המצויים במערכות ביולוגיות. אמנם, רשתות אלו שונות ממוח ביולוגי. באופן ספציפי, מבנה רשתות עצביות מלאכותיות נוטה להיות סטטי, בעוד שהמוח הביולוגי של רוב האורגניזמים החיים הוא דינמי. הבדל נוסף הוא שמחשבים פועלים בעיקר בעיבוד טורי, או עם כמות קטנה של עיבוד מקבילי, ואילו מוחות של יצורים פועלים בעיבוד מקבילי.
שם התואר "עמוק" בלמידה עמוקה מתייחס לשימוש במספר שכבות ברשת. חוקרי הבינה המלאכותית, מרווין מינסקי וסימור פפרט, הראו שפרספטרון (אלגוריתם הלומד תוך כדי ריצה) יחיד אינו יכול ליצור את השער הלוגי XOR, אולם משפט הקירוב האוניברסלי הראה שרשת בעלת שכבה נסתרת אחת ברוחב לא מוגבל עם פונקציית הפעלה לא ליניארית יכולה להיות מסַוֶג אוניברסלי. למידה עמוקה בדרך כלל עוסקת במספר גדול של שכבות בגודל מוגבל.
הגדרה
למידה עמוקה היא מחלקה של אלגוריתמים בתחום הכולל יותר, למידת מכונה, אשר :  " משתמש במספר שכבות כדי לחלץ בהדרגה תכונות ברמה גבוהה יותר מהקלט הגולמי". לדוגמה, בעיבוד תמונה דיגיטלי, שכבות נמוכות עשויות לזהות קצוות, בעוד שכבות גבוהות יותר עשויות לזהות את המושגים הרלוונטיים לאדם כגון ספַרוֹת, אותיות או פרצופים.
סקירה כללית
רוב המודלים המודרניים של למידה עמוקה מבוססים על רשתות עצביות מלאכותיות, במיוחד רשתות עצביות קונבולוציוניות (CNN), אם כי הם יכולים לכלול גם נוסחאות הצעה (פרופוזיציוניות) או משתנים סמויים המאורגנים בשכבה במודלים מחוּללים עמוקים (generative models) כמו הצמתים ברשת אמונה עמוקה ומכונת בולצמן עמוקה.
בלמידה עמוקה, כל רמה לומדת להפוך את נתוני הקלט שלה לייצוג מופשט ומרוכב יותר. ביישום זיהוי תמונה, הקלט הגולמי עשוי להיות מטריצה של פיקסלים; שכבת הייצוג הראשונה עשויה להפשיט את הפיקסלים ולקודד את הקצוות, השכבה השנייה עשויה להרכיב ולקודד סידורים של קצוות; השכבה השלישית עשויה לקודד אף ועיניים; והשכבה הרביעית עשויה לזהות שהתמונה מכילה פנים. נקודה חשובה היא שתהליך למידה עמוק יכול ללמוד אילו תכונות למקם בצורה אופטימלית באיזו רמה בעצמו. אמנם, זה לא בהכרח מבטל את הצורך בהנחיה ידנית. לדוגמה, מספר משתנה של שכבות וגודלי שכבות יכולים לספק דרגות שונות של הפשטה.
המילה "עמוקה" ב"למידה עמוקה" מתייחסת למספר השכבות שבאמצעותן הנתונים עוברים עיבוד או שינוי. ליתר דיוק, למערכות למידה עמוקה יש עומק CAP (או credit assignment path) משמעותי. ה-CAP הוא שרשרת הטרנספורמציות מקלט לפלט. CAPs מתארים קשרים סיבתיים פוטנציאליים בין קלט ופלט. עבור רשת זרימה קדימה, העומק של ה-CAPs הוא זה של הרשת והוא מספר השכבות הנסתרות פלוס אחת (כיוון שגם שכבת הפלט מותאמת לפרמטרים). עבור רשתות עצביות חוזרות, שבהן אות עשוי להתפשט בשכבה יותר מפעם אחת, עומק ה-CAP עשוי להיות בלתי מוגבל. אין סף מוסכמים אוניברסלי של עומק מפריד בין למידה "רדודה" ללמידה עמוקה, אבל רוב החוקרים מסכימים שלמידה עמוקה כוללת עומק CAP גבוה מ-2. CAP של עומק 2 הוכח כקירוב אוניברסלי במובן זה שהוא יכול לחקות כל פונקציה. יתרה מכך, שכבות נוספות אינן מוסיפות ליכולת קירוב הפונקציות של הרשת. מודלים עמוקים (CAP > 2) מסוגלים לחלץ תכונות טובות יותר ממודלים רדודים ומכאן, שכבות נוספות עוזרות ללמוד את התכונות בצורה יעילה.
עבור משימות למידה מפוקחות, שיטות למידה עמוקה מבטלות את הנדסת המאפיינים, על ידי תרגום הנתונים לייצוגי ביניים קומפקטיים הדומים לגורמים הראשיים, ומפיקות מבנים שכבתיים המסירים יתירות בייצוג.
ניתן ליישם אלגוריתמי למידה עמוקה על משימות למידה-ללא-פיקוח. זהו יתרון חשוב מכיוון שהנתונים שאינם מתויגים נמצאים בשפע רב יותר מהנתונים המסומנים. דוגמאות למבנים עמוקים שניתן לאמן באופן לא מפוקח הם מדחסי היסטוריה עצבית ורשתות אמונה עמוקות.
פרשנויות
רשתות עצביות עמוקות מתפרשות בדרך כלל במונחים של משפט הקירוב האוניברסלי או היסק הסתברותי או בייסיאני.
משפט הקירוב האוניברסלי הקלאסי נוגע ליכולתן של רשתות זרימה קדימה עם שכבה נסתרת יחידה בגודל סופי לקירוב פונקציות רציפות. בשנת 1989 פורסמה ההוכחה הראשונה על ידי ג'ורג' סיבנקו עבור פונקציות הפעלה סיגמואידיות והוכללה לארכיטקטורות זרימה קדימה רב-שכבתיות. עבה ודמאותחהראתה בנוסף ה שקירוב אוניברסלי מתקיים גם עבור פונקציות הפעלה לא מוגבלותגוןמו היחידה הליניארית המתוקנ.
משפט הקירוב האוניברסלי עבור רשתות עצביות עמוקות נוגע לקיבולת של רשתות עם רוחב מוגבל אך עם עומק שעשוי לגדול. לוּ הוכיח שאם הרוחב של רשת עצבית עמוקה עם הפעלת ReLU גדול בהחלט מממד הקלט, אזי הרשת יכולה להעריך כל פונקציה הניתנת לשילוב של אינטגרל לבג, אם הרוחב קטן או שווה לממד הקלט, אז רשת עצבים עמוקה אינה קירוב אוניברסלי.
הפרשנות ההסתברותית נובעת מתחום למידת המכונה. הוא כולל מסקנות, וכן את מושגי האופטימיזצה של אימון ובדיקה, הקשורים להתאוה והכללה, בהתאמה. ליתר דיוק, הפרשנות ההסתברותית מחשיבה את אי-ליניאריות ההפעלה כפונקציית התפלגות מצטר. הפרשנות ההסתברותית הובילה להכנסת הנשירה (dropout) כמסדרת (regulazier) ת ברשתות עצביות. הפרשנות ההסתברותית הוצגה על ידי חוקרים כולל הופפילד נרנדרה לפופולרי בסקרים כמו זה על ידברידטופר י בישף.
מהפכת הלמידה העמוקה
בשנת 2012, צוות בראשות ג'ורג' א'דאהל זכה ב"אתגר הפעילות המולקולרית של מרק" באמצעות רשתות עצביות עמוקות רב-משימתיות כדי לחזות את היעד הביו-מולקולרי של תרופה אחת. בשנת 2014, הקבוצה של הוכריטר השתמשה בלמידה עמוקה כדי לזהות השפעות מחוץ למטרה ורעילויות של כימיקלים סביבתיים ברכיבים תזונתיים, במוצרים ביתיים ובתרופות וזכתה ב"אתגר הנתונים של Tox21" של המכונים NIH, FDA ו-NCATS.
לאחר מכן הורחב סיווג התמונות למשימה המאתגרת יותר של יצירת תיאורים (כתוביות) לתמונות, לעיתים קרובות כשילוב של CNNs ו-LSTMs.
כמה חוקרים קובעים שהניצחון ב-ImageNet באוקטובר 2012 עיגן את תחילתה של "מהפכת הלמידה העמוקה" ששינתה את תעשיית הבינה המלאכותית.
במרץ 2019, יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון זכו בפרס טיורינג על פריצות דרך מושגיות והנדסיות שהפכו רשתות עצביות עמוקות למרכיב קריטי במחשוב.
רשתות עצבים מלאכותיות
רשתות עצביות מלאכותיות (ANNs) או מערכות מקושרות הן מערכות מחשוב בהשראת הרשתות העצביות הביולוגיות המהוות מוח חי. מערכות כאלה לומדות (משפרות בהדרגה את יכולתן) לבצע משימות על ידי בחינת דוגמאות, בדרך כלל ללא תכנות ספציפי למשימה. לדוגמה, בזיהוי תמונות, הם עשויים ללמוד לזהות תמונות המכילות חתולים על ידי ניתוח תמונות לדוגמה שסומנו באופן ידני כ"חתול" או "ללא חתול" ושימוש בתוצאות האנליטיות כדי לזהות חתולים בתמונות אחרות. הם מצאו את רוב השימוש ביישומים שקשה לבטא עם אלגוריתם מחשב מסורתי באמצעות תכנות לוגי "מסורתי".
ANN מבוסס על אוסף של יחידות מחוברות הנקראות נוירונים מלאכותיים, (בדומה לנוירונים ביולוגיים במוח). כל חיבור (סינפסה) בין נוירונים יכול להעביר אות לנוירון אחר. הנוירון הקולט (הפוסט-סינפטי) יכול לעבד את האות ואז לאותת לנוירונים במורד הזרם המחוברים אליו. לנוירונים יכול להיות מצב, המיוצג בדרך כלל על ידי מספרים ממשיים, בדרך כלל בין 0 ל-1. לנוירונים ולסינפסות עשוי להיות גם משקל שמשתנה ככל שהלמידה מתקדמת, מה שיכול להגביר או להקטין את עוצמת האות שהוא שולח במורד הזרם.
בדרך כלל, נוירונים מאורגנים בשכבות. שכבות שונות עשויות לבצע סוגים שונים של טרנספורמציות על הקלט שלהן. האותות עוברים מהשכבה הראשונה (הקלט עצמו), לשכבה האחרונה (הפלט), לפעמים לאחר חציית השכבות מספר פעמים.
המטרה המקורית של גישת הרשת העצבית הייתה לפתור בעיות באותו אופן שבו יעשה מוח אנושי. עם הזמן, תשומת הלב התמקדה בהתאמת יכולות מנטליות ספציפיות, מה שהוביל לסטיות מביולוגיה כגון התפשטות לאחור, או העברת מידע בכיוון ההפוך והתאמת הרשת לשקף מידע זה.
רשתות עצביות שימשו במגוון משימות, כולל ראייה ממוחשבת, זיהוי דיבור, תרגום מכונה, סינון רשתות חברתיות, משחקי לוח ווידאו ואבחון רפואי.
רשתות עצביות עמוקות
רשת עצבית עמוקה (DNN) היא רשת עצבית מלאכותית (ANN) עם שכבות מרובות בין שכבות הקלט והפלט. ישנם סוגים שונים של רשתות עצביות אך הן תמיד מורכבות מאותם מרכיבים: נוירונים, סינפסות, משקלים, הטיות ותפקודים. רכיבים אלו פועלים באופן יחסית דומה למוח האנושי וניתן לאמן אותם כמו כל אלגוריתם ML אחר.
לדוגמה, DNN שמאומן לזהות גזעי כלבים יעבור על התמונה הנתונה ויחשב את ההסתברות שהכלב בתמונה הוא גזע מסוים. המשתמש יכול לעיין בתוצאות ולבחור אילו הסתברויות הרשת צריכה להציג (מעל סף מסוים וכו') ולהחזיר את התווית המוצעת. כל מניפולציה מתמטית כשלעצמה נחשבת לשכבה, ול-DNN מורכב יש רבדים רבים, ומכאן השם רשתות "עמוקות".