cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיריקון (סרט)
עלילה
בסופו של הסרט, לאחר שהרג את אלוהים בעקבות התקף שחווה, אחרי שראה כיצד אוכלים את גופו של המשורר המת, מתחבר הגיבור לחבורת מלחים צעירים העומדת להפליג למרחקים. על רקע ציורי קיר ההולכים ונמוגים שומעים את קולו האופטימי של המספר, האומר שיש עוד כל כך הרבה לראות בעולם, כל כך הרבה לגלות. שהעולם כה יפה ומבטיח.
אדולף לידריץ
פרנץ אדולף אדוארד לידריץ (בגרמנית: Franz Adolf Eduard Lüderitz; 16 ביולי 1834–1886) היה סוחר גרמני ומייסד המושבה דרום-מערב אפריקה הגרמנית.
ביוגרפיה
לידריץ נולד בעיר ברמן. אביו, שאף הוא נקרא אדולף לידריץ, היה סוחר טבק. לאחר סיום לימודיו עבד כמתמחה בבית העסק של אביו, וב-1854 נסע לצפון אמריקה, שם סחר בבורסות טבק. בשלב מסוים רכש לעצמו חוות טבק במקסיקו, אך זמן קצר לאחר מכן היא נהרסה במהלך מלחמת האזרחים, והוא פשט את הרגל. ב-1859 שב לגרמניה, וב-1866 נישא לאמילי פון לינגן, שהונה אפשר לו להתנתק כלכלית מאביו. עם מות אביו ב-1878, ירש גם את עסקי הטבק שלו.
ב-1881 ניסה לידריץ את מזלו במערב אפריקה הבריטית, והקים מפעל בלאגוס, אך המפעל נכשל כלכלית. יחד עם סוחר נוסף מברמן, היינריך פוגלזאנג, העלה את הרעיון להקים מושבה גרמנית בדרום-מערבה של אפריקה, באזור שאף מעצמה אירופית עוד לא טענה לבעלות עליו. השניים סברו כי מושבה באזור זה תוכל להוות אלטרנטיבה לצפון אמריקה, שבאותה העת הייתה יעד למהגרים גרמנים רבים.
דרום-מערב אפריקה
במאי 1883 רכש לידריץ מקחורבב ת'נאיקסאב (ǃKhorebeb-ǁNaixab), ראש שבט מקומי מעם הנאמה, קרקע באנגרה פקנה, בדרום-מערב נמיביה של ימינו, תמורת זהב בשווי 100 ליש"ט ו-200 רובים. 3 חודשים מאוחר יותר רכש רצועת חוף המשתרעת לאורך 140 ק"מ, מאנגרה פקנה ודרומה עד נהר אורנג', תמורת 500 ליש"ט ו-60 רובים. הוא כינה את השטח שרכש בשם "לידריצלנד". עסקה זו נעשתה תוך הונאה של ת'נאיקסאב, שכן לידריץ השתמש במונח מיל גאוגרפי בהתייחסו לשטח המדובר, אף שידע כי המונח זר לת'נאיקסאב שהכיר רק את המילים האנגליים. מיל גאוגרפי שווה ל-7.4 ק"מ, בעוד שמיל אנגלי שווה ל-1.6 ק"מ בלבד. ת'נאיקסאב העביר תלונה לממשלת גרמניה, אך השליח, גוסטב נכטיגל, מת בדרכו לגרמניה, והתלונה מעולם לא הגיעה ליעדה.
משרד החוץ הגרמני לא מיהר לפרוש את חסותו על היוזמות הטריטוריאליות של לידריץ. עד אותה העת העדיף הקנצלר אוטו פון ביסמרק להימנע מהשתתפות במירוץ הקולוניאלי, מתוך חשש שהמושבות יהוו נטל כלכלי, וכי יצריכו פריסה רחבה מדי של הצבא. לחצים פוליטיים לקראת הבחירות של 1884 הביאו את ביסמרק לשנות את מדיניותו, והוא החל לגלות פתיחות גדולה יותר לנושא. באותה שנה פנה לבריטניה, כדי לברר את עמדתה באשר לכינון מושבה גרמנית באזור דרום-מערב אפריקה. באותה העת כבר הייתה עיר בריטית אחת באזור, וולביס ביי, והם שלטו במספר איים באזור, ובמושבות הסמוכות, מושבת הכף ובצ'ואנאלנד, ואולם ניסיונות המגעים לא העלו דבר, ובסופו של דבר הכריז ביסמרק על האזור כשטח חסות גרמני באופן חד-צדדי. ב-7 באוגוסט הונף דגל הקיסרות הגרמנית בחוף בסמוך לאנגרה פקנה, והמושבה דרום-מערב אפריקה הגרמנית כוננה באופן רשמי.
מיכאיל כורכיה
מיכאיל כּוֹרכּיה (בגאורגית: მიხეილ ქორქია, 10 בספטמבר 1948 – 7 בפברואר 2004) היה כדורסלן סובייטי שזכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל הסובייטית שהשתתפה באולימפיאדת מינכן (1972). כמו כן זכה גם במדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול (1976). שיחק במועדון דינמו טביליסי.
אדולף לידריץ
דרום-מערב אפריקה
בעקבות ההכרזה, רכש לידריץ שטחים נוספים באזור, ובכלל זה כל רצועת החוף מדרום אפריקה ועד אנגולה, בשטח כולל של כ-580 אלף קמ"ר. הוא שלח משלחות בחיפוש אחר מחצבים בשטחים שרכש, אך אלו לא מצאו מחצבים בעלי ערך, והוא התרושש מכספו. באפריל 1885 נאלץ למכור את כל קרקעותיו לחברה הקולוניאלית הגרמנית, תמורת 500 גולדמארק.
מיכאיל כורכיה
כורכיה נולד בכותאיסי שהייתה באותה עת חלק מגאורגיה הסובייטית. הוא נפטר בטביליסי, בירת גאורגיה.
אדולף לידריץ
לאחר מותו
לאחר מותו של לידריץ, החליטה החברה הקולוניאלית הגרמנית לקרוא את שמו של המפרץ הסמוך לאנגרה פקנה על שמו של לידריץ (בגרמנית: לידריצבוכט; Lüderitzbucht), וכל האזור סביב הנמל שהוקם במקום נקרא על שמו, לימים העיר לידריץ.
על שמו של לידריץ קרויים רחובות בבירת נמיביה, וינדהוק, ובמספר ערים בגרמניה. ב-1934 הנפיק הדואר הגרמני בול הנושא את דיוקנו.
ג'יימס סניידר
ג'יימס סניידר (באנגלית: James S. Snyder; נולד ב-1952, ארצות הברית) היה מנכ"ל מוזיאון ישראל בירושלים בשנים 1996-2016.
ביוגרפיה
ג'יימס ס' סניידר נולד למשפחה יהודית בעיירה בל ורנון, למרגלות הרי האפלצ'ים, בדרום מערב פנסילבניה. בעיירת הולדתו חיו רק חמש משפחות יהודיות. הוא היה תלמיד מצטיין, בעיקר במקצועות ההומניים, ולאחר שסיים את התיכון בשנת 1969, התקבל ללימודי תואר הראשון בספרות אנגלית ובהיסטוריה של האמנות באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1972, עם תום לימודיו, התקבל לשנת התמחות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. סניידר עבד במוזיאון כ-22 שנה, שם מילא תפקידים שונים, שהאחרון בהם היה סגן המנהל ובין היתר ארגן במוזיאון תערוכות ענק ביניהן הרטרוספקטיבה של פבלו פיקאסו (1980) ושל אנרי מאטיס (1992).
בשנת 1996, עם סיום תפקידו של מרטין וייל כמנהל מוזיאון ישראל, מונה סניידר למחליפו. לפני שקיבל את התפקיד, סניידר מעולם לא ביקר קודם לכן בישראל, דבר שעורר ביקורת על כך שלא נמצא מועמד ישראלי.
במהלך כהונתו של סניידר עמד בראש המאמצים לגיוס ולשיפוץ רחב היקף במוזיאון בתקציב של 100 מיליון דולר. השיפוץ נמשך כ-5 שנים והושלם בשנת 2010.
בשנת 2017 עורר סניידר ביקורת על כך שקיבל שכר כפול גם מהמוזיאון וגם מאגודת ידידי המוזיאון (בין השנים 2010 ל-2015 קיבל סניידר כ-8.3 מיליון דולר מאגודת הידידים עבור פעילותו כמגייס כספים).
ביוני 2019, מונה ליושב ראש קרן ירושלים ארצות הברית (הארגון שאחראי על גיוס תרומות לקרן ירושלים בארצות הברית).
פרסים והוקרה
בשנת 2004 קיבל את "מסדר הכוכב של הסולידריות האיטלקית" מטעם ממשלת איטליה, ובשנת 2010 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם הרפובליקה הצרפתית.
במרץ 2011 דורג כאחד מ-50 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האמנות ברשימה השנתית של עיתון האמנות הצרפתי, "Journal des Arts".
חיים אישיים
סניידר נשוי לטינה דייוויס סניידר, מעצבת גרפית והוא אב לבן ובת.
פי החירות
פִּי הַחִירֹת - התחנה השלישית של בני ישראל בדרכם מארץ מצרים לארץ כנען. לפי התורה, המקום נמצא "בין מיגדול ובין הים לפני בעל צפון", ופירוש השם הוא "בפתח מקום הנקרא חירות".
המקום מזוהה עם תעלת מים שהמצרים חפרו זמן רב לפני יציאת בני-ישראל ממצרים, תעלה זו שימשה בתור גבול ונקראה במצרית "המים המפרידים".
על פשר השם הזה כתבו במכילתא "מה חירות הללו לא היו משופעות אלא גדודיות ולא היו תרוטות אלא מוקפות, ולא היו עגולות אלא מרובעות, ולא היו מעשה אלא מעשה שמים, ועיניים היו להם לפתחם כמין זכר וכמין נקבה" כלומר אלו מין בורות עם פתחים מרובעים ומאוזנים, שנעשו על ידי שמים, והיו להם שני פתחים כמו זכר ונקבה.
בתרגום השבעים ליוונית פירשו פי החירות = "רינוקורורה". רינו = אף, קורורה = כרות. כנראה הבינו החכמים שפי = אף והחירות = כרות. ולכן תרגמו כך ליוונית. היום רינוקורורה מזוהה עם אל עריש.
במצרית עתיקה פי = בית וחירה = אובליסק, מכאן שפי החירות = בית האובליסקים. המחצבה שממנה חצבו את האובליסקים במצרים.
ביסאו
ביסאו (בפורטוגזית: Bissau) היא בירת גינאה ביסאו. בעיר מתגוררים 492,004 תושבים (2015). ביסאו היא העיר הגדולה בגינאה ביסאו, והמרכז הכלכלי, הצבאי והאדמיניסטרטיבי של המדינה.
העיר ממוקמת לחוף אחד מיובלי נהר גבה, לחוף האוקיינוס האטלנטי
כלכלה
בעיר נמצא הנמל המרכזי של גינאה ביסאו, ממנו מייצאים בוטנים, קופרה, שמן דקלים וגומי.
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי פורטוגל בשנת 1687, כנמל ומרכז מסחר מבוצר. בשנת 1942 הפכה העיר לבירת גינאה הפורטגזית, אך הוחלפה בין השנים 1973–1974 בעיר מדינה דו בואה.
העיר הייתה נתונה לקרבות קשים במהלך מלחמת האזרחים בשנים 1998- 1999. מרבית מבני העיר נהרסו במהלך המלחמה, ובהם ארמון הנשיאות והמרכז לתרבות צרפת.
תחבורה
בקרבת העיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי אוסוולדו ויירו.
מרה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ
"שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ" (בהולנדית: De anatomische les van Dr. Nicolaes Tulp) הוא ציור שמן מאת הצייר ההולנדי רמברנדט משנת 1632. הציור, שאורכו 216.5 ס"מ ורוחבו 169.5 ס"מ, מוצג כיום בגלריה המלכותית מאוריצהאוס בעיר האג שבהולנד.
הציור מתאר נתיחה (דיסקציה) של זרוע אדם, לשם לימוד אנטומי של גוף האדם. מעדויות ידוע לנו כיום כי גופת האדם המנותח הייתה שייכת לפושע בשם אריס קינט (Aris Kindt), אשר הוצא להורג בעוון רצח וכי המאורע התרחש, כנראה, ב-16 בינואר 1632 בבית גילדת המנתחים שבאמסטרדם. נתיחה פומבית של גופה הייתה מאורע נדיר באמסטרדם של אותם ימים, ודוקטור טולפ, רופא האנטומיה הרשמי של העיר, הורשה רק פעם בשנה לנתח גופת פושע שהוצא להורג.
מצדו האחד של שולחן הניתוחים ניצבות כמה דמויות של צופים, אשר שילמו תמורת הזכות להשתתף בניתוח. מבטיהן של דמויות אלו מופנים אל כיוונים שונים. יש ביניהן המתבוננות בניתוח, אחרות מתבוננות לעברו של ד"ר טולפ ואילו אחרות מביטות דווקא לכיוונו של הצופה. החדר בו מתבצע הניתוח הוא חשוך באופן יחסי. תאורה מלאכותית אשר אינה נמצאת בתוך הקומפוזיציה, יוצרת אזורים מוארים יותר ואזורים חשוכים. על רקע הקיר האחורי של החדר בולטות הדמויות במלבושיהן השחורים ובצווארון הלבן שלהן. ידו האחת של טולפ אוחזת בכלי ניתוח וידו השנייה מונפת באוויר, כאילו הוא מסביר דבר מה לקהל הצופים. אולם, פניו של הד"ר מכוונים אל מחוץ למסגרת הקומפוזיציה (הציור) ונראה כי הוא נותן ברגע זה מעין הסבר לקהל השומעים.
גופת המנותח מונחת על השולחן בצורה אלכסונית, המעניקה אשליה פרספקטיבית של עומק, לתיאור השטוח באופן יחסי. להבדיל מן התיאור הנפחי של החלל והדמויות, מתוארת ידו המבותרת של המנותח בצורה חומרית ואקספרסיוניסטית מאוד. הדבר בולט בייחוד בשל העובדה כי זהו המישור הקדמי ביותר של היצירה.
Sinsirella
Sinsirella הוא אלבום האולפן התשיעי הזמרת-יוצרת הטורקייה איילין ג'ושקון. הוא יצא לאור ב-27 באפריל 2018, בהוצאת חברת התקליטים של ג'ושקון, AC פרודקשנס. הסינגל המוביל, "Sinsirella", יצא לאור ב-15 בדצמבר 2017 והיה לשיר הנושא מתוכו. בהמשך, יצא הסינגל "Manzara" ביחד עם האנדה ינר.
במהלך יציאת האלבום, הופצו וידאו קליפים נלווים לחלק משירים, במטרה לעזור בקידום המסחרי שלו.
פרס הרמן
פרס הרמן (באנגלית: Hermann Trophy) הוא תואר המוענק על ידי מועדון האתלטיקה של מיזורי לכדורגל ולכדורגלנית המצטיינים של ליגת הקולג'ים. בשנת 2002 אוחד פרס הרמן עם תואר ה-MAC, ויחד הם יצרו את תואר כדורגלן השנה בקולג'ים.
האנציקלופדיה של תורת המידות
האנציקלופדיה של תורת המידות (Encyclopedia of Ethics) היא אנציקלופדיה אקדמית בתחום התאוריה של האתיקה; רואה אור בהוצאה לאור ראוטלדג'.
היא כוללת "מאמרים ביוגרפיים, ערכים על תחומים ונושאים הקשורים לתורת המידות, טיפול במסורות עיקריות של האתיקה הדתית, כיסוי נושאים בעלי חשיבות תאורטית באתיקה יישומית, סקירות על ההיסטוריה של תורת המידות, ומידע רב על מצבו הנוכחי של המחקר הפילוסופי בתחום תורת המידות בכל רחבי העולם."
העורכים הראשיים של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה, ובה שלושה כרכים, הם לורנס ק' בקר ושרלוט ב' בקר. ראוטלדג' הוצאה לאור מצהירה שהמהדורה השנייה נכתבה על ידי 325 אקדמאים מובחרים. היא כוללת קרוב ל-600 מאמרים חתומים שעברו תהליך של ביקורת עמיתים.
פורד 3 טון M1918
פורד 3 טון M1918 (באנגלית: Ford 3-Ton M1918) היה טנק קל, מהטנקים הראשונים שיוצרו בארצות הברית, מתוצרת יצרנית הרכב פורד אשר יוצר בשנת 1918.
==היסטוריה== הייצור הראשוני של "פורד 3 טון M1918" היה של חמישה עשר טנקים, אחד מהם נשלח לצרפת לבדיקה. התכנון המקורי היה על שיתוף פעולה בשדה הקרב בין ה"פורד 3 טון M1918" לטנק הצרפתי רנו FT-17.
חוזה עבור 15,000 כלי רכב אלה הוענק. עם זאת, חיל הטנקים האמריקאי ראה שהוא לא עומד בדרישות שרצו. החוזה של 15,000 הטנקים הסתיים על ידי שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, משאיר רק את 15 כלי רכב המקוריים שיוצרו.
==מאפיינים==
שלמה דיקמן
שלמה דִיקמַן (Dykman; 10 בפברואר 1917 – 17 במרץ 1965) היה מתרגם עברי ישראלי שהתחיל את פעילותו בפולין. חתן פרס ישראל לספרות ושירה לשנת תשכ"ה (1965).
ביוגרפיה
דיקמן נולד בשנת תרע"ז בוורשה בירת פולין. למד בגימנסיה העברית "חינוך", ולאחר מכן למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת ורשה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין נמלט לבוכרה. שם הוא עסק בהוראת עברית, עד שב-1944 נאסר ונאשם בפעילות ציונית ו"קונטרה-רבולוציונרית". תחילה נידון למוות, אך גזר הדין הומתק לחמש-עשרה שנות עבודות פרך. ב-1957 חזר לוורשה, וב-1960 עלה לישראל והתיישב בירושלים.
דיקמן החל לפרסם תרגומים לעברית ומאמרי ביקורת עוד לפני מלחמת העולם. כמו כן תרגם מעברית לפולנית, וב-1939 הוציא את כל שירי ביאליק בתרגום לפולנית. דיקמן פרסם תרגומים רבים מהספרות היוונית, הרומית והלטינית הקלאסיות. מבין תרגומיו: הטרגדיות של אייסכילוס וסופוקלס, הפואמה "איניאיס" מאת ורגיליוס (שנחשבת לאפוס הלאומי הרומאי), היצירה הדידקטית ״De Rerum Natura״ (״על טבע הדברים״) מאת לוקרטיוס, ו"מטמורפוזות" מאת אובידיוס. ב-1962 זכה דיקמן בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, ובשנת 1965 (י"ג באדר ב' ה'תשכ"ה) נפטר בירושלים. פרס ישראל הוענק לו כחודשיים לאחר מותו.
בנו היה המתרגם וחוקר הספרות עמינדב דיקמן.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית וכולל טיוטות לתרגומים, מאמרים, רשימות ביבליוגרפיות ועוד.
פליסטרכוס
פליסטרכוס (ביוונית: Πλείσταρχος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מלך ספרטה בנו של לאונידס הראשון וגורגו, מלכת ספרטה, מלך בין השנים 480 לפנה"ס-458 לפנה"ס.
קירילוס
קיריל או קירילוס (Cyrillus) הם שמות שמקורם ביוונית ומשמעותם אציל.
פליסטרכוס
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על חייו של פליסטרכוס. אביו מת באופן טרגי בקרב תרמופילאי, בשנת 480 לפנה"ס, בזמן שפליסטרכוס עוד היה קטין. על כן הוא הוכתר כמלך ודודו קלאומברוטוס כיהן כעוצר. אולם באוקטובר של אותה שנה הוא מת, ככל הנראה בנסיבות טבעיות. בן דודו של פליסטרכוס פאוסניאס, הפך לעוצר החדש, והביס את הפרסים בקרב פלטאיה. מכאן ואילך לא ידוע דבר על פליסטרכוס, הוא מת בסביבות שנת 458 לפנה"ס. נראה שלא היו לו ילדים, שכן ירש אותו בנו של פאוסניאס פלייסטואנאקס.
גוסטב מאהלר
רקע משפחתי
שורשיה של משפחת מאהלר במזרח בוהמיה. שני הוריו, כמרבית יהודי האזור, היו דוברי-גרמנית. אביו, שהיה בנו של רוכל, הצליח לטפס בסולם החברתי לדרגת הבורגנות הזעירה. האב נשא לאישה את בתו של יצרן סבון מקומי, ולזוג נולדו 14 ילדים. גוסטב מאהלר היה הראשון מבין הילדים ששרד. אחיו הבכור נפטר בהיותו תינוק. מאהלר היה ער לחוויית מות אחיו, וגם יחסיו עם אחיו התלויים בו היו מעיקים וקשים, בפרט עם אחיו אוטו שחלה בדיכאון והתאבד.
חייו
בשנת חייו הראשונה עברו הוריו לעיר איגלאו (כיום ייהלבה) שבמוראביה, שם עברה עליו ילדותו ושם למד בגימנסיה המקומית. משפחתו השתייכה לקהילה היהודית. כישרונו המוזיקלי התגלה בגיל מוקדם וזכה לטיפוח. לאחר הכשרה מוזיקלית בקונסרבטוריון ובאוניברסיטה של וינה, בין השאר אצל אנטון ברוקנר, פתח מאהלר בקריירת ניצוח. לאחר שניצח על תזמורות חשובות בערים רבות, בהן קאסל, פראג, לייפציג, בודפשט והמבורג, מונה בשנת 1897 לתפקיד המשפיע והיוקרתי של מנהל האופרה של וינה. בשנה זו, מעט לפני קבלת המשרה בווינה, נטבל מאהלר לדת הקתולית, כדי להתגבר על מכשול אפשרי שהציבה יהדותו לקבלת המשרה. בין השנים 1898 ו-1901 ניצח גם על הקונצרטים של הפילהרמונית של וינה.
בשנים 1887–1891 עבד כמנצח בבית האופרה של בודפשט. הוא הושפע בנעוריו מהמוזיקה של ריכרד וגנר, ובשלב מאוחר יותר הפך לאחד מהפרשנים המובילים של האופרות של וגנר.
בשנת 1902 נישא לאלמה שינדלר. היא הייתה צעירה ממנו בעשרים שנה, בעלת כישרונות אמנותיים, וטרם נישואיה התחייבה להקדיש את עצמה לצרכיו ולאושרו, אך כבר מתחילת הנישואים שקעה בדיכאון. היא ייחסה את מצבה במלואו ל"בלאי הנגרם כשנפש עזה כל כך כשלו דוחקת בך ללא הרף". מנישואים אלו נולדו לזוג שתי בנות, מריה ואנה. שלושה אסונות שניחתו עליו בקיץ 1907 הביאו לקץ פרץ היצירה הנלהב של השנים הקודמות. אשתו, אלמה, ראתה בשלוש מכות הפטיש שבסימפוניה השישית את מבשרות השילוש הזה: מות בתו הבכורה האהובה עליו ממחלת האסכרה, מחלת הלב שאיימה על חייו, ובעטיה נגזר עליו להתנזר מן הפעילות הפיזית האהובה עליו, והאילוץ לפרוש ממשרתו בווינה בגלל רדיפה ריאקציונית ואנטישמית שהתנהלה נגדו בעיתונות. אירועים אלה התישו את כוחו. בתקופה המיידית שאחרי מות הבת, דבקו גוסטאב ואלמה זה בזה, אולם בשלב מאוחר יותר חשה אלמה שמאהלר מאשים אותה במות בתם. "הסבל יצר בינינו ניכור וריחוק" כתבה בשלב מאוחר יותר.
בשנת 1910 פגשה אלמה את האדריכל ולטר גרופיוס, שעד מהרה התאהב בה, והשניים התראו מדי יום במשך כמה שבועות, ולאחר מכן המשיכו בתכתובת עשירה בתיאור יחסיהם המיניים. אמה של אלמה, אנה מול, לא רק נתנה את ברכתה לרומן אלא אף עודדה אותו וסייעה לו. אחד ממכתביו של גרופיוס נפל לידיו של מאהלר, שחרדותיו הלכו וגברו לגבי נאמנותה של אשתו.
באותה שנה, 1910, פגש את זיגמונד פרויד בהולנד, כנראה בלחצה של אלמה (לאחר שני ביטולים מצידו של מאהלר), והם טיילו יחדיו כארבע שעות, בהן סיפר מאהלר לפרויד את סיפור חייו. בשנת 1935 כתב פרויד לידידו תיאודור רייק על המפגש עם מאהלר: "המפגש היה חיוני בעיניו, מכיוון שבאותה תקופה אשתו התרעמה על כך שהוא מונע ממנה את הליבידו שלו. במסעותינו בנפתולי חייו גילינו את תנאי האהבה האישיים שלו, ובמיוחד את תסביך מריה הקדושה".
בארבע שנות חייו האחרונות נסע מאהלר לארצות הברית מדי חורף וניצח על המטרופוליטן אופרה ועל הפילהרמונית של ניו יורק, ומדי קיץ חזר אל הרי הדולומיטים, להמשיך בכתיבת שלוש יצירותיו האחרונות, השיר על הארץ, הסימפוניה התשיעית והסימפוניה העשירית, שאותה לא זכה לסיים.
בשנת 1911 חלה מאוד בשל זיהום ושב לווינה, ושם מת באותה שנה. לבקשתו נקבר ליד בתו מריה שנפטרה בילדותה. בין האבלים בהלוויה החילונית, היו ארנולד שונברג, ברונו וולטר והצייר גוסטב קלימט. אנה בתו השנייה של מאהלר, ברחה ב-1938 מוינה ללונדון (בדומה לפרויד!), הפכה לפסלת ידועה, (הספיקה גם להינשא 5 פעמים) עד למותה בלונדון, בעת ביקור אצל בתה, בשנת 1988. אלמה וולטר האריכה ימים מעל חמישיים שנה אחר בעלה. היא נישאה לארכיטקט וולטר גרופיוס ב-1915, ואחריו ב-1929 לסופר פרנץ וורפל (ארבעים הימים של מוסה דאג).
יצירתו
המוניטין של מאהלר כאחד המנצחים הבולטים של תקופתו יצאו לו עוד בימי חייו. תקופתו באופרה המלכותית של וינה הייתה לאחד משיאיו של בית אופרה זה. בזכות חזרות אינטנסיביות העלה את ביצועיהן של התזמורת והמקהלה, והתיך אותן לכדי קונצפט דרמטי כולל, שלשם הגשמתו נעשו חידושים גם בבימוי ובתפאורה. הפרשנות המוזיקלית שלו מתבלטת, בהשוואה למקובל בתקופתו, בנאמנות רבה ליצירה. עם זאת, לא היסס להכניס שינויים בפרטיטורות כאשר אלה שירתו את האפקט שביקש ליצור. מאהלר היווה גם דמות מופת לדור צעיר יותר של מנצחים (בהם ברונו ולטר ואוטו קלמפרר). מנגד, הייתה חשיבותו של מאהלר המלחין נתונה במחלוקת גם הרבה אחרי מותו. אף שקיבץ סביבו במהרה חוג מעריצים נלהב, נתקלו יצירותיו בחוסר עניין, חוסר הבנה ודחייה בקרב קהל חובבי המוזיקה. רק בשנות השישים של המאה ה-20 זכה להערכה מחודשת ולהתגברות העניין ביצירתו. בשינוי זה היה למנצח ליאונרד ברנשטיין תפקיד חשוב. ברנשטיין גם הקליט את הקלטת הסטריאו הראשונה של כל הסימפוניות של מאהלר.
כיום מנוגנת המוזיקה של מאהלר באולמות הקונצרטים לעיתים תכופות, ומיטב המבצעים הקליטו מיצירותיו. מאהלר עצמו נחשב לדמות-אמן אופיינית של תקופת מפנה המאה העשרים (Fin de Siècle). מאהלר, שהקדיש את רוב מרצו לניצוח, הלחין את יצירותיו בדרך כלל בחופשות הקיץ, אותן בילה באלפים האוסטריים. מכאן שהיקף יצירתו צר למדי, ומכיל רק סוגים מעטים של יצירות. החשובות בהן הן סימפוניות ושירים (Lieder).
השירים של מאהלר נוקבים ונוגעים ללב בכל נושא בו מטפלים - אם באהבה נכזבת (כמו במחזור "שירי שוליה נודד"), אם במוות (כמו בשירים על מות ילדים) וכיוצא בזה. שיריו שואבים רבות מן השיר העממי (התרבות האוסטרו-הונגרית, התרבות המוראבית, התרבות היהודית), למשל ב"קרן הפלא של הנער" - שירים שמלותיהם לקוחות מתוך אסופת שירים גרמנים עתיקים. ראויים לציון במיוחד השיר "Ich bin der Welt abhanden gekommen" מתוך "שירי ריקרט" והשיר "Der Abschied" מתוך "השיר על הארץ" שבהם נפרד מהחיים בתהליך של כאב הבדידות, צער העולם והשלמה.
הסימפוניות
המוזיקה של מאהלר לא הייתה כולה מוזיקה אבסולוטית. הוא השתמש בה תכופות כדי לבטא את יחסו לטבע, את רעיונותיו על החיים והמוות, על רוח האדם, תקוותיו ואכזבותיו. לחלק מפרקי הסימפוניות שלו העניק שמות מפורשים וגם לאחרים שיווה אופי שמעבר למוזיקלי הצרוף. אופיין התוכניתי של הסימפוניות בא לביטוי גם בשימוש בקולות סולנים, מקהלות מעורבות ומקהלות ילדים, לטקסטים שביטאו את רעיונותיו החוץ-מוזיקליים.
בסימפוניה הראשונה שלו (בודפשט 1889), המכונה טיטאן, הלעיג על נושאים שונים והקהל לא ידע איך לקבל את גישתו זו. הוא עשה שימוש בשיר הילדים "אחינו יעקב" כביקורת חריפה לאדישות שגילה הציבור לתמותת תינוקות. לואיג'י דאלאפיקולה סבר, שפרק זה בסימפוניה של מאהלר נתן לאלבן ברג השראה לטכניקת הקולאז' שלו ולקורט וייל לשימוש בניבול פה ביצירותיו הוא. בקטע קצר זה ניבא מאהלר את התפתחות הזרמים העיקריים במוזיקה של המאה ה-20. הביקורות כלפי הסימפוניה הראשונה היו שליליות עד כדי כך, ש"חברים התחמקו ממני; איש לא העז להזכיר בפני את הביצוע או היצירה, והסתובבתי כמו מצורע או פושע".
בסימפוניה השנייה, (ברלין 1895), פנה מאהלר לעסוק בשאלת החיים שלאחר המוות. מאהלר האמין בגאולת האנושות, שלא תהיה תלויה בדת או באמונה. הוא הגדיל את הממד המרחבי של המוזיקה שלו בכך שהציב קבוצות כלים מאחורי הקלעים, במקומות מרוחקים מן התזמורת שעל הבימה.
הסימפוניה השלישית ברה מינור (נכתבה בין 1895 ל-1896 ובוצעה לראשונה ב-9 ביוני 1902), היא היצירה הארוכה ביותר שכתב אי פעם. משך נגינתה נע בין 90 ל-100 דקות, ואף יותר.
שלוש הסימפוניות הראשונות של מהלר חורגות מהממדים שהיו מקובלים עד אז לצורה זו, הן באורכן ובמספר פרקיהן והן בהרכב הביצוע.
הסימפוניה הרביעית (מינכן, 1901) הייתה רגילה במידותיה, בת ארבעה פרקים לאורך פחות משעה, אך פעמוני המזחלות שבראשיתה וכינור הצוענים המזייף במתכוון, ששיווה לסקרצו אופי של מחול מוות, הדהימו את קהל המאזינים. בפרק האיטי שבהמשך באו לביטוי תום ילדותי ואמונה בקיום גן העדן בקול סופרן זך וצלול. תוכן השיר, שיש בו מידה רבה של אירוניה ולגלוג, סותר במתכוון את ההוראה של מאהלר לבצע אותו ב"תום ילדותי".
גם בסימפוניה השישית, (אסן, 1906) "הטראגית", נמשכת תחושת האבדון הממשמש ובא. פרק הסיום שלה הוא הפסימי ביותר בספרות הסימפונית, אף כי נכתב דווקא כשמאהלר היה שרוי באושר הרב ביותר שידע מעודו, לאחר נישואיו לאלמה.
בסימפוניה השביעית (פראג, 1910) משולבות, לראשונה בתזמורת קונצרטים, מנדולינה וגיטרה. לאחר מאהלר החלו גם מלחינים חדשניים כמו שנברג ובולז לעשות שימוש בכלים אלה. בסימפוניה השמינית, "סימפוניית האלף", שילב מאהלר יחדיו מזמור לחג השבועות הנוצרי, ("בוא, רוח בורא", Veni Creator Spiritus) ואת סצנת הסיום של "פאוסט" מאת גתה, ולשם כך עשה שימוש בהרכב קולוסאלי של שמונה זמרים, שלוש מקהלות מעורבות ותזמורת ענק. ההרכב העצום היה מעבר ליכולת השליטה של כל מנצח שהוא, אך הרעיונות שהובעו בפרטיטורה השפיעו על מלחינים כמו פפיצנר באופרה "פלסטרינה" ובריטן ב"פיטר גריימס".
השיר על הארץ (מינכן, 1911) מבוסס של שירים סיניים מן המאה השמינית. ששת פרקי היצירה נעים בין רגשנות להילולה פראית עד לסיום המרגיע. מאהלר ביטא בשיחה עם ברונו ולטר את חששו, כי המוזיקה תהיה קשה מדי לשמיעה ואולי אף תדחף אנשים לאבד עצמם לדעת.
הסימפוניה התשיעית (וינה 1912) מתנודדת בין השלמה עם הגורל לבין התקוממות נגדו. יש בה טירוף ואיפוק, הומור ואימה, חיבה ולגלוג. לתחושות הפלצות המאיימות באה הרווחה באדג'ו הנשגב, שאלבן ברג הגדיר כ"מוזיקה שלא מן העולם הזה". ליאונרד ברנשטיין חיוה את דעתו, כי "המאה שלנו היא מאה של מוות ומאהלר הוא נביאה המוזיקלי".
השיר על הארץ והסימפוניה התשעית לא הגיעו לכלל ביצוע בחיי מאהלר, שמת בגיל 50 מזיהום עקב מצב לבו.
הסימפוניה, כפי שאמר מאהלר לסיבליוס, "כמוה כעולם: היא חייבת לחבוק הכול". כתיבתו נועדה, לדבריו הוא, לא לתקופתו אלא לדורות הבאים, והוא אכן הקנה לסימפוניה אופקים רחבים מכל מה שידעה עד אז, מבחינת ההיקף, מספר הפרקים, ההרכב הכלי ותחומי הנושאים. לאחר תקופת אלמוניות יחסית בכל הנוגע לקהל הרחב, ולאחר האיסור שהטילו הנאצים על השמעת המוזיקה שלו, הגיעה שעתו בחגיגות המאה להולדתו. מחזור הסימפוניות שלו הוקלט בניצוח ליאונרד ברנשטיין ורפאל קובליק וברפרטואר הסימפוני של אולמות הקונצרטים היה למלחין הסימפוניות המקובל ביותר.
שפהאוזן (קנטון)
שפהאוזן (בגרמנית: Schaffhausen) הוא הקנטון הצפוני ביותר של שווייץ עם כ-80,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטח של כ-298,000 דונם. שפהאוזן נמצא צפונית לציריך וכולל, למרות קוטנו, 27 רשויות מקומיות. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר בקנטון היא שפהאוזן עם כ-23,000 תושבים. שפהאוזן גובל בקנטונים ציריך ותורגאו ובגרמניה
שורשיה של שפאוזן נמצאים עוד בימי הביניים. במאה ה-11 נוסד באזור מנזר בנדיקטיני, שהוביל לפיתוח הקהילה המקומית. קהילה זו הייתה עצמאית משנת 1190 ועד שסופחה בשנת 1330 לבית הבסבורג. בשנת 1419 שפהאוזן נותקה מבית הבסבורג ובשנת 1501 הצטרפה לקונפדרציה השווייצרית הישנה.
הרכבת הראשונה הגיעה לשפהאוזן ב-1857. בשנת 1944 סבלה שפהאוזן מהפצצה של מטוסי חיל-האוויר האמריקאי, שסטו בטעות מגרמניה הנאצית לשווייץ הנייטרלית.
21.9% (או 16,323) מתושבי המחוז הם זרים. השפה הגרמנית היא השפה המדוברת ביותר במדינה, והדת הדומיננטית (נכון לשנת 2000) היא הנצרות הפרוטסטנטית, שמונה כ-50% מהמאמינים בקנטון. לאחריה ישנה הנצרות הקתולית, עם 24% מהמאמינים. מועצת המחוז מורכבת מכ-60 נציגים הנבחרים אחת ל-4 שנים. עד שנת 2008 היו כ-80 נציגים במועצה.
מבחינה גאוגרפית, הקנטון נמצא כמעט לחלוטין על גדתו הימנית של הריין. הענפים המרכזיים בכלכלה המקומית הם ייצור של מכונות, מוצרי מתכת, שעונים ותכשיטים. ענפי תעשייה זעירים יותר הם טקסטיל, מוצרי עור, זכוכית, מלט, נייר וכימיקלים.
סינגלטון (תבנית עיצוב)
מימוש
מימוש התבנית חייב לעמוד בשני עקרונות: מופע יחיד של המחלקה, וגישה גלובלית. נדרשת האפשרות לגשת לאיבר במחלקה סינגלטון מבלי ליצור אובייקט של המחלקה, וכן מנגנון אשר ישמור את ערכי האיברים של המופע שנוצר. התבנית מושגת באמצעות מחלקה הכוללת פונקציה, אשר בקריאה הראשונה יוצרת מופע חדש, ובקריאות הבאות, מחזירה מצביע לאותו מופע שיצרה קודם. כדי להבטיח שאכן יהיה מופע בודד של המחלקה ולא ניתן יהיה ליצור אותה בצורה אחרת, הגדרת הגישה לפונקציית הבנאי (Constructor) מוגדרת כ-private או protected.
ביישומים מרובי תהליכונים (multi-threaded applications) יש להיזהר במימוש התבנית. אם שני תהליכונים ניגשים לפונקציית הבנייה באותו הזמן, ייתכן מצב בו שניהם ייצרו מופע – מצב אותו אנו מנסים למנוע.
Java
דרך בטוחה מבחינת תהליכונים (Threads) ב-Java הוצעה על ידי וילאם פו. היא נקראת גם "initialization on demand holder idiom" וממומשת בגישה של "אתחול עצל" (Lazy initialization). בגישה זו, יצירת המופע נדחית עד לרגע האחרון.
דרך המימוש המסורתית האלגנטית והפשוטה מתחשבת בריבוי תהליכים, אך לא מממשת אתחול עצל:
PHP 5
תבנית סינגלטון ב-PHP, גרסה 5:
Objective-C
דרך פשוטה לממש סינגלטון ב-Objective-C:
אם אין חובה להשתמש בתהליכונים, התיאום (סינכרון) יכול להישאר מחוץ לקוד, ואז הפונקציה  תיראה כך:
הידרוקסיקובלמין
הידרוקסיקובלמין (hydroxocobalamin) הוא אחד מתוך סדרה של תרכובות המכונות ויטמין B12.
זוהי צורה סינתטית המשמשת כתרופה. הידרוקסיקובלמין משמש כתחליף יעיל לציאנוקובלמין (הצורה הטבעית של ויטמין B12), וכן כתרופה נגד הרעלת ציאניד.
המבנה המולקולארי של ויטמין B12 מפורט בתרשים. במרכזו - יון קובלט (Co), המקושר לחמישה אטומים של חנקן (N).
בהידרוקסיקובלמין, הקשר השישי של הקובלט (מסומן בתרשים באמצעות האות R) הוא הידרוקסיל (OH).
1903 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1903.
העמותה לתסמונת רט
"העמותה לתסמונת רט" (ע"ר) נוסדה בשנת 2001 על ידי שמואל זיסמן, העומד בראשה מאז היווסדה.
העמותה לתסמונת רט מרכזת את המאמץ לקידום הטיפול, הידע, המחקר וההכשרה בנושא התסמונת, זאת על בסיס תפיסה מקצועית הגורסת כי יש חשיבות לפתח שירות אשר יספק התייחסות כוללנית לצורכי הבנות, המשפחות ואנשי המקצוע בתחומים הרפואיים, הטיפוליים והחינוכיים כאחד.
חזון העמותה
מציאת מרפא ומזור ללוקים בתסמונת רט באמצעות מימון מחקרים בתחום והענקת איכות חיים מקסימלית ללוקים בתסמונת באמצעות מתן מידע ופיתוח תוכניות ושירותים חינוכיים-טיפוליים בקהילה.
פעילויות העמותה
מטרות המרכז לתסמונת רט ממומשות במסגרת תחומי הפעילות כדלקמן:
הערות שוליים
[
מרגלית
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ניסוי מחשבתי
ניסוי מחשבתי (מגרמנית: Gedankenexperiment) הוא ניסוי בכוח המחשבה, שאי אפשר או אין צורך לערוך בפועל. ניסוי כזה יכול להיעשות כדי להסיק מסקנות ממידע קיים, כדי לחפש השערות או כדי להוכיח שההשערות המקובלות סותרות זו את זו או שאינן מובנות כהלכה. ניסויים מחשבתיים משמשים בפיזיקה, בפיזיולוגיה, בענפי מדע נוספים, בפילוסופיה של המחשבה (mind) ובאתיקה.
ניסוי מחשבתי שימש להצגת שאלות בפילוסופיה כבר ביוון העתיקה. דוגמה מפורסמת לכך היא משל המערה של אפלטון, אך יש ניסויים מחשבתיים עוד מהתקופה שקדמה לסוקרטס. במה שמכונה כיום "פיזיקה" נוצרו ניסויים מחשבתיים רבים במאה ה-19 ובפרט במאה ה-20, אך דוגמאות ניתן למצוא כבר בזמנו של גלילאו.
במקרים רבים מציג הניסוי המחשבתי פרדוקס שמכריח אותנו לחדד את הבנתנו בתחום שבו עוסק הניסוי. יש שתוצאה של ניסויים מחשבתי סותרת את האינטואיציה שלנו או נתפסת כבלתי אפשרית. במקרה כזה הניסוי המחשבתי מנסה לרוב לערער תאוריה מסוימת שבה אנחנו מאמינים. יש שתוצאת ניסוי מחשבתי מובילה למצב שמתיישב עם האינטואיציה שלנו, ובכך הניסוי מנסה לחזק את האמונה שלנו בתאוריה מסוימת.
בפיזיקה, ב"ניסוי התאורטי" מציג הפיזיקאי מערכת ניסיונית שבאה לבדוק עקרונות מסוימים בתאוריה כלשהי. הוא מנתח כיצד תתנהג המערכת הניסיונית בהתאם לעקרונות התאוריה ומסיק מכך על משמעות התוצאות. חלק מניסויי המחשבה מטרתם ליצור פרדוקס וכך להאיר סתירות או אבסורדים בתאוריה.
כדוגמה פשוטה לשימוש בניסוי מחשבתי כדי לבנות פרדוקס, נניח שהמהירות שבה גוף נופל תלויה במסתו (או במשקל שלו), ונשתמש בניסוי מחשבתי כדי לסתור את ההנחה הזו. בניסוי, נפיל בו זמנית אדם וחתול מראש מגדל גבוה. על פי ההנחה, האדם יחבט בקרקע עוד קודם שהחתול יחבט בה. כעת, נחזור על הניסוי, אך נאפשר לחתול להאחז בשערות ראשו של הנופל. מצד אחד, האדם יחבט בקרקע מהר יותר, מהניסוי הראשון, שכן המסה שלו בצירוף המסה של החתול גדולה יותר. מצד שני, החתול שנופל לאט יותר, יאט את האדם. שתי המסקנות הסותרות נובעות מההנחה, ועל כן, ההנחה שגויה.
הפיזיקאי אלברט איינשטיין היה ידוע כאמן ניסויי המחשבה.
דוגמה לניסוי מחשבתי: הסקת החוק הראשון של ניוטון
אייזק ניוטון שם לב שאם דוחפים קובייה על שולחן עץ היא תיעצר מיד. שופכים על השולחן מים והיא תיעצר כעבור זמן מסוים. דוחפים קובייה על קרח וייקח לה זמן רב להיעצר. ניוטון, שידע על תכונות החיכוך ומקדמי החיכוך של עצמים, הבין שככל שיש פחות חיכוך, כך תנועתו של הגוף נוטה להימשך יותר זמן. ניוטון לקח במחשבתו את הגבול של סדרת ניסויים בהם בכל פעם הוקטן מקדם החיכוך של המשטח, והסיק שכאשר אין חיכוך ולא פועל שום כוח (מפריע) על הגוף – הוא ימשיך לנוע ללא גבול. זה חוק ההתמדה של ניוטון – גוף שלא פועל עליו שום כוח יתמיד בתנועה בקו ישר במהירות קבועה.
אליפות וימבלדון 1960
אליפות וימבלדון 1960 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-1 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח תחרות 1959 אלקס אולמדו (ארצות הברית) לא השתתף בתחרות. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, ניל פרייזר מאוסטרליה נפגש עם רוד לייבר גם הוא מאוסטרליה וניצח אותו ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה ובכך זכה ב-3 ניצחונות גראנד סלאם בתחרויות הגברים במהלך שנת 1960.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מריה בואנו מברזיל ניצחה בשתי מערכות את סנדרה פרייס מדרום אפריקה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 4 זוגות דורגו:
במשחק הגמר רפאל אוסונה (מקסיקו) ודניס רלסטון מארצות הברית שלא היו מדורגים שיחקו נגד הזוג הבריטי מיקי דייביס ובובי וילסון שגם הם לא היו מדורגים וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1959 רק מריה בואנו מברזיל השתתפה בתחרות וניצחה עם פרטנר חדש. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר מריה בואנו (ברזיל) ודרלין הארד (ארצות הברית) ניצחו את סנדרה ריינולדס ורנה שומן (דרום אפריקה) בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה. מריה בואנו ניצחה באליפות אוסטרליה הפתוחה (עם בת זוג אחר) ובכך היא זכתה ב-4 פרסי גראנד סלאם בתחריות זוגות נשים במהלך שנת 1960.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 80 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר רוד לייבר (אוסטרליה) ודרלין הארד (ארצות הברית) נפגשו עם בובי האו (אוסטרליה) ומריה בואנו (ברזיל) וניצחו אותם ב-3 מערכות.
קריסטבל
קריסטבל בורג (במלטית: Christabelle Borg, נולדה ב-28 באפריל 1992) היא זמרת מלטזית, אשר ייצגה את מלטה באירוויזיון 2018 עם השיר "taboo". היא משתמשת בשם הפרטי שלה קריסטבל.
קירילוס ומתודיוס
קירילוס (826 – 869) ומתודיוס (815 – 885) (ביוונית: Κύριλλος και Μεθόδιος; בסלאבית כנסייתית עתיקה: Кѷриллъ и Меѳодїи; ברוסית מודרנית: Кирилл и Мефодий) היו זוג אחים יוונים ביזנטיים ילידי סלוניקי של המאה ה-9 שפעלו כשליחי הנצרות אל הסלאבים של מוראביה הגדולה ופאנוניה.
על עבודתם, אשר השפיעה רבות על התפתחותם התרבותית של הסלאבים, זכו לתואר השליחים אל הסלאבים. מיוחסת להם יצירתו של האלפבית הגלגוליטי – האלפבית הראשון ששימש ככתב עבור השפה הסלאבית הכנסייתית העתיקה. האלפבית הקירילי, המבוסס על זה הגלגוליטי, משמש עד ימינו במספר שפות סלאביות.
ההיסטוריון והבלשן שלמה אברהם רוזאניס טען כי האחים שאלו אותיות מהכתב העברי כשפיתחו את הכתב הקירילי, כגון האותיות ש (Ш בכתב קירילי) ו-צ (Ц בכתב קירילי).
לאחר מותם של האחים המשיכו תלמידיהם את עבודת המיסיון בקרב עמים סלאביים נוספים. שני האחים נחשבים בנצרות האורתודוקסית לקדושים, ומשתייכים לקבוצה המצומצמת של הקדושים "שווי הערך לשליחים". בשנת 1880 הכניס האפיפיור לאו השנים עשר את יום חגם ללוח השנה של הכנסייה הקתולית. ב-1980 הכריז עליהם האפיפיור יוחנן פאולוס השני כעל קדושים מגנים שותפים של אירופה, יחד עם בנדיקטוס מנורסיה.
נמיאה אמורו
נמיאה אמורו (ביפנית: 安室 奈 美 恵 אמורו נמיאה / nɑːmiˈeɪ / NAH-mee-AY, נולדה ב-20 בספטמבר 1977 בנהה, אוקינאווה, יפן) היא אמנית הקלטות יפנית לשעבר, מפיקה, כותבת שירים, רקדנית, דוגמנית, שחקנית ויזמית שהייתה פעילה בין השנים 1992 ל-2018.
אמורו ידועה בשבירת הסטריאוטיפ בדמותה של תעשיית הבידור היפנית מאז תחילת שנות ה-90 הכוללת בתוכה את תרבות האיידול של הג'יי-פופ, בשינוי מגמות האופנה וסגנון החיים של נשים ביפן, הניסויים שלה בסגנונות מוזיקה ובדימוי החזותי שלה בסרטוני מוזיקה, וההופעות החיות. בשל אריכות החיים בקריירה שלה, העמידות, המקצועיות, המאמצים מאחורי הקלעים בתעשיית המוזיקה ואורח חייה, היא אייקון של תרבות הפופ ביפן ובאסיה. היא נקראה "מלכת הפופ האסיאתית" ו"הדיווה היפנית", והוכרה כבעלת השפעה בקריירה, כזו המקבילה לאומנים כמו ג'נט ג'קסון ומדונה במוזיקה ובתרבות הפופ המערבית.
קולואיד
קולואיד (באנגלית: Colloid) הוא תערובת כמעט הומוגנית (אחידה) בין שני חומרים. קולואיד מורכב מחלקיקים זעירים של חומר אחד ("פאזה מפוזרת") המפוזרים באופן אחיד (יחסית) בחומר אחר שחלקיקיו מקיפים את חלקיקי החומר הראשון ("פאזה רציפה"). גודל החלקיקים המפוזרים במערכת קולואידית נע בין ננומטר למיקרון.
נמיאה אמורו
קריירה
אמורו החלה את דרכה המוזיקלית בגיל 14 כזמרת הראשית בלהקת Super Monkey's שהקימה עם חברותיה. בשנת 1995 הלהקה התפרקה ואמורו החלה את קריירת הסולו שלה.
קולואיד
כמה מהתערובות הידועות ביותר לאדם הן קולואידים. ניתן למיינן לפי מצבי הצבירה של שני החומרים המעורבים. הפאזה הרציפה קובעת באיזה מצב צבירה יהיה הקולואיד.
נמיאה אמורו
קריירה
היא משכה תשומת לב עם הסינגל הנמכר ביותר של הלהקה "נסה אותי (Watashi o Shinjite)". היא חתמה ב- Avex Trax בשנת 1995 והתחילה לראשונה כאמנית סולו עם הסינגל "Body Feels Exit" אלבום האולפנים שלה משנת 1996, Sweet 19" Blues", מכר למעלה משלושה מיליון עותקים, וקבע את השיא באותה תקופה לאלבום הנמכר ביותר של אמנית ביפן והופעת הבכורה הנמכרת ביותר בעולם (כיום מדורגת במקום ה-15 בעולם לפי מכירות אלבומים בשבוע הראשון). אחד הסינגלים מאלבומה "Concentration 20" (1997), "Can You Celebrate?", הוא הסינגל הנמכר ביותר של אמנית סולו בתולדות המוזיקה היפנית. משנת 1999, אמורו שיתפה פעולה עם מוזיקאים ומפיקים בינלאומיים ברשומותיה, החל מ-"Genius 2000".
קולואיד
כאשר גודל החלקיקים המפוזרים בתערובת קטן מננומטר, התערובת נחשבת הומוגנית ונקראת תמיסה. כאשר גודל החלקיקים גדול ממיקרון, התערובת נחשבת הטרוגנית. קולואידים ותמיסות הם יציבים, בעוד תערובות הטרוגניות נוטות להיפרד למרכיביהן.
נמיאה אמורו
קריירה
בתחילת שנות האלפיים המוזיקה של אמורו התפתחה מפופ ל- R&B, ואמורו ראתה ירידה במכירות. (Play" (2007", אלבום האולפן השמיני שלה, בישר על תקופת תחייה מסחרית. היא המשיכה להתנסות מוזיקלית, ועברה למוזיקת ​​ריקוד אלקטרונית ושירים בשפה האנגלית עם תקליטי המשך (2012)"Uncontrolled" ו-(Feel" (2013". לאחר מכן היא הוציאה את אלבום האולפן ה-11 שלה, "Genic" (2015), ואלבום קומפילציה, "finally" (2017).
אמורו מצטיירת בתעשיית הבידור היפנית, ותעשיית המוזיקה המערבית הרחבה יותר, כאמנית אשר "הפיקה" וניהלה את הקריירה שלה. מלבד המוזיקה, היא הופיעה בקמפיינים פרסומיים שונים ביפן והקימה חברת ניהול משלה, "Stella88", ואת חברת התקליטים שלה, "Dimension Point".
קולואיד
תופעות פיזיקליות רבות המוכרות בפלזמה באות לידי ביטוי גם בתרחיפים מיוננים. לדוגמה, עצמים הטעונים במטען חשמלי זהה עשויים להימשך זה לזה, אם הדחייה החשמלית ההדדית ביניהן מקוזזת בשיעור הולם על ידי מטענים חשמליים מנוגדים. בתופעה זו נעשה שימוש באחד משלבי האריזה של סלילי DNA למבנה טורואידי דחוס.
נמיאה אמורו
קריירה
לאחר שמכרה יותר מ-36 מיליון תקליטים ביפן, אמורו מוכרת כאחד האמנים הנמכרים ביותר ביפן על ידי אוריקון. מאז הופעת הבכורה לסולו, יש לה 10 סינגלים מובילים במשך 23 שנים ברציפות (מספר 1 לאמן סולו). כל אלבומיה הם במעמד של לפחות פלטינה, ואלבום הסולו הבכורה שלה, Sweet 19 Blues, היה האלבום הנמכר ביותר ביפן. היא האמנית היחידה ביפן שמכרה מיליון אלבומים בשנות העשרה, 20, 30 ו-40. יתרה מזאת, אלבומה האחרון, "finally", עלה לראשונה במצעדי האלבומים של סוף השנה של אוריקון וגם של Billboard Japan במשך שנתיים ברציפות (האמנית הראשונה והיחידה בתעשיית המוזיקה היפנית שעשתה זאת). אמורו זכתה לעיתים קרובות בזכות הופעותיה החיות בטקסי פרסי המוזיקה כמו כן היא גם זכתה בפרסי המוזיקה העולמית, פרסי התקליטים של יפן, פרסי דיסק זהב של יפן, ופרסי MTV Video Music Japan ביפן, ורבים אחרים.
ב-16 בספטמבר 2018, פרשה אמורו רשמית מעסקי המוזיקה והבידור.
הישגים והשפעה
מאז הופעת הבכורה שלה, אמורו סווגה כאחת הזמרות הבולטות והמצליחות ביפן. במאמר פותח שפרסם The Japan Times, הקיף הסופר איאן מרטין את הזמרת לצד סופרלטיבים יומי מאטסוטויה, אוטדה היקארו, סאיקו מאטסודה והיבארי מיסורה כדמויות הנשיות המובילות בתולדות המוזיקה היפנית. אף על פי שמרטין זיהה את אוטאדה כאחד מ"הזמרים היחידים" לשבור את החברה המערבית, הוא הרגיש שאמורו הוא "קודמתה המיידית ביותר", בהתבסס אך ורק על כך שהיא ייצגה תקופה בה הפופ היפני למד לראות את עצמו כדבר שיכול היה לעמוד לצד המוזיקה המערבית ממנה צבר השפעה רבה. "בנוסף, הקריירה של אמורו הושוותה ללא הרף לדומה למוזיקה של "מאטסודה", ששניהם גדלו בשגרת ה"איידולים" והשיגו מאז חוסן מסחרי; סופר המוזיקה "מוטי רגב" ראה במוזיקאים חלק מ"תור הזהב של הג'יי-פופ", לפני שההקלטות ירדו בגלל עליית השוק הדיגיטלי באמצע שנות האלפיים. בגלל אריכות החיים שלה והרבה ההמצאות המחודשות המוזיקליות והדימויים, פרסומים רבים התייחסו אליה כ"מלכת הפופ היפני" והמקבילה היפנית לזמרים האמריקנים ג'נט ג'קסון ומדונה.
לאורך כל שנות פעילותה כזמרת, אמורו מכרה יותר מ -36 מיליון תקליטים ביפן על פי אוריקון. על פי דיווח של Entertainment Weekly שהודיע ​​על פרישתה, היא מכרה יותר אלבומים ביפן מאשר ליידי גאגא, קייטי פרי או קאשה בארצות הברית ביחד. נכון לשנת 2017 זה הופך אותה לאקט הנשי הנמכר ביותר, ולמעשה הסולנית הנמכרת ביותר בסך הכל, ממש מאחורי יומי מאטסוטויה, איומי האמאסאקי, אוטאדה היקארו, ולהקת הבנות היפנית AKB48 (ראו הרשימה הכוללת כאן). בנוסף, אמורו דורגה כאמנית הדיגיטל הנמכרת ביותר במקום ה-12 על פי האתר הדיגיטלי היפני Recochoku. הזמרת השיגה תשעה אלבומי אולפן מספר אחד עם חמישה תכלילים נוספים של קומפילציה / שיתוף פעולה, ועשרה סינגלים מספר אחד. היא אחת מיוצרות הסולו היחידות שהשיגו הכי הרבה הצטברות של מיליון סינגלים פיזיים מוסמכים, עם סה"כ חמישה "Can You Celebrate?", עדיין נותרה המהדורה הפיזית הנמכרת ביותר של זמרת - עם הערכות מכירות של 2.750 מיליון עותקים שנמכרו ביפן לבד. תקופה קצרה בשנת 1996, אלבום האולפנים השני שלה Sweet 19 Blues היה האלבום הנמכר ביותר בתולדות המוזיקה היפנית. בנוסף, היא החזיקה בשיא האלבום הנפתח ביותר. הכי מכירות של אמנית או סולנית עד שנקרא לתיגר על ידי אלבום האולפנים First Love של Utada Hikaru משנת 1999, אשר עד היום מהווה את האלבום הנמכר ביותר ביפן. עם עלייתה הפתאומית של הכוכבת, אמורו צוינה על ידי עיתונאים ופרשנים כמושא לחיקוי ביפן וברחבי אסיה. בסופו של דבר היא הפכה לדמות הבולטת ביותר במגזיני האופנה ובעיתונות הכללית בשינוי דימוי הסגולה היפני הטיפוסי וסגנונות הנשים ביפן, לטובת "צביעה של שערות חומות, מריטת גבות ... מגפיים עם סוליה עבה/ארוכה, חצאית מיני, עור שזוף וקעקועים". זה הפך אותה לאייקון אופנה, ויצר בסיס מעריצי תופעות המכונה "אמורה" בשנות התשעים, כאשר נערות ונשים צעירות רבות ברחבי אסיה הסתכלו על האופנה, התסרוקת והאיפור שלה. בנוסף, האופנות שלה סללו את הדרכים לתרבות אופנה יפנית, קוגלית ומגמות אופנה המכונות gyaru, תעתיק יפני לבחורה. עם זאת, דייוויד וו אדג'טטון- סופר הרומן יפן במילניום: הצטרף לעבר ועתיד - אמר כי אמורו שינתה את תרבות ה"איידול" הסטריאוטיפית, ואילו הסופר מרואן קראדי האמין שהיא חלק מ-"השפעתה התרבותית של יפן" כלפי העולם. יתרה מזאת, סופרת ממרכז הנשים בארצות הברית האמינה כי הצלחתה של Sweet 19 Blues הייתה הסיבה שרבים אנשים חיקו אותה כמודל לחיקוי בין השנים 1996 ל-1997. ככל הנראה, חלק מהפרשנים קישרו את עלייתה והצלחתה הפתאומית לחוויותיהם של ג'נט ג'קסון ומדונה.
פרסים
הסינגל הכי נמכר שלה, "Can You Celebrate?", עם מכירות של יותר מ-2 מיליון עותקים מדורג במקום ה-14 במספר הרב ביותר של מכירות בהיסטוריה של יפן.
היא האמנית הראשונה שזכתה בפרסי המוזיקה של MTV יפן במשך 4 שנים ברצף.
זכתה בפרס "ההשראה של יפן" בשנת 2002, בשנת 2003 בפרס וידאו ה-R&B הטוב ביותר, ולשנת 2004 ו-2005 בפרס האומן היפני המרשים ביותר.
בשנת 2007 השיר "Can You Celebrate?" דורג במקום הראשון בשירים שבוצעו על ידי נשים על פי אתר Oricon Style.
בשנת 2008, הכריז אתר Oricon על האלבום של נאמיה BEST FICTION כאלבום השני שמכר הכי הרבה עותקים לשנה זו.
Man in the Mirror
Man in the Mirror (האיש במראה) הוא הסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השביעי Bad, של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא בינואר 1988.
מילות השיר מדברות על כך שאם אנו רוצים להפוך את העולם למקום טוב יותר, ללא מלחמות ורעב יש להתחיל את השינוי עם עצמנו, מול האדם במראה.
Man in the Mirror היה מועמד לפרס גראמי בשנת 1989.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ הוא מונטאז' המשלב בין הופעה חיה של ג'קסון לבין אירועים חדשותיים מרכזיים כמו פיצוץ גרעיני, ההתנקשות בג'ון קנדי ואחיו, משבר בני הערובה באיראן, הסכם השלום בין ישראל למצרים, רעב באפריקה ומציג מנהיגים בולטים ואנשים משפיעים כדוגמת לך ואלנסה, אמא תרזה, ג'ון לנון, מהטמה גנדי, אנואר סאדאת, מנחם בגין, ג'ימי קרטר, מיכאיל גורבצ'וב, רונלד רייגן, מועמר קדאפי, אדולף היטלר ואחרים.
כתיבה ולחן
השיר נכתב והולחן על ידי סידה גרט, אשר השתתפה עם ג'קסון בדואט I Just Can't Stop Loving You, וגלן באלארד. ג'קסון הוסיף קולות רקע של מקהלת כנסייה אשר נתנו לשיר את צלילו הייחודי.
מצעדים ודרוגים
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ולמצעדים נוספים ברחבי העולם. לאחר מותו של ג'קסון ב-2009, חזר השיר למצעדים והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, גבוה יותר מדירוגו הקודם, למקום הראשון במצעד הרית'ם אנד בלוז הבריטי, למקום הראשון בהורדות iTunes בארצות הברית ובריטניה.
עמית קוטלר
עמית קוטלר (נולד ב-25 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
קוטלר נולד לאם ישראלית ולאב יליד ארגנטינה. הוא למד במגמת ערבית בתיכון היובל בהרצליה. את שירותו בצה"ל עשה ביחידה 8200.
לאחר שחרורו צה"ל עבד בתחנת הרדיו האזורית 99FM ובמגזין הנוער "מעריב לנוער". בשנת 2004 החל לעבוד ב"מעריב" כעורך בדסק החדשות וככתב מגזין התרבות. ב-2008 שימש כשליח מעריב לטקס פרסי אוסקר ה-80, שם ליווה את צוות שחקני הסרט "בופור", שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
ב-2008 עבר ממעריב לשמש כעורך התרבות באתר ynet. בהמשך מונה לעורך דף הבית של האתר, הגיש תוכני אקטואליה, טכנולוגיה ותרבות באולפן האתר, ושימש עורך מדור התיירות "ynet חופש".
קוטלר השתתף בתוכניות רדיו שונות בתחנת 103fm.
מלכה (פירושונים)
כשם משפחה מביע השם את המילה הארמית "מלך" או "בעלים":
עמית קוטלר
ביוגרפיה
השתתף בעונה 1 פרק 6 של התכנית וויפאוט ישראל בתור "העיתונאי שאוהב חייזרים".
מלכה (פירושונים)
ראו גם
}}
עמית קוטלר
ביוגרפיה
בערוץ 20 שימש קוטלר בתפקיד כתב בתוכניות שונות ובהן, "לפני כולם" ו"כלכלי בלילה" בהנחיית שרון גל.
בשנת 2017 הצטרף לערוץ עשר - תחילה ככתב בתוכנית "הצינור" בהגשתו של טל ברמן. לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, עבר לרשת 13, שם השתתף, בין השאר, בתוכניות "העולם הבוקר" ו"היום שהיה". הוא שימש ככתב הערוץ לאירוויזיון 2018 ולאירוויזיון 2019.
ביולי 2019 החל להגיש ב"רשת 13" את מגזין התרבות "טרמינל", אך בראשית 2020 הוחלף בהגשה בידי ירדן הראל.
קשת גלריוס והרוטונדה
קשת גלריוס והרוטונדה (ביוונית αψίδα του Γαλερίου וה-ροτόντα) הם שני מבנים רומיים, שנמצאים במפגש הרחובות אנגטיה ודמטריוס גונארי בסלוניקי. אלו הם שרידי המתחם הקיסרי שנבנה על ידי הקיסר גלריוס, המתחם כלל גם ארמון קיסרי שלא שרד.
קשת גלריוס
הקשת נבנתה בפקודת הקיסר גלריוס, בשנים 299 – 298, לציון הניצחון הרומי על הפרסים הסאסאנידים, ונחנכה ב-305.
הקשת הייתה מבנה של שמונה עמודים: 4 ראשיים שתמכו את הקשת המרכזית והכפה שמעליה, ושניים נוספים בכל צד שתמכו את הקשתות המשניות. גרעין המבנה היה עשוי מ-rubble masonry שצופה בלבנים ועליהן חיפוי לוחות שיש עם תבליטים המפארים את הקרבות של גלריוס בסאסאנים. מיפתח הקשת המרכזית 9.7 מטר וגובהה 12.5 מטר. מיפתח הקשתות המשניות היה 4.85 וגובהן 6.5 מטר.
כיום שרדו רק שלושה עמודים וחלק מהמבנה שעליהם. שרידי המבנה יוצבו בחיפוי לבנים מודרני. על שנים מהעמודים הראשיים נשארו תבליטי השיש המציגים את מלחמותיו של גלריוס כנגד הסאסאנים.
הרוטונדה
הרוטונדה, היא כנסיית גאורגיוס הקדוש. נבנתה בשנת 306 בפקודתו של גלריוס ולפי השערה אחת נועדה להיות המאוזוליאום שלו, אולם הוא נקבר במקום אחר. לכן סבירה יותר ההשערה שהמבנה נועד להיות מקדש פגני. קונסטנטין הגדול הורה על הפיכת המבנה לכנסייה שהוקדשה לגאורגיוס הקדוש. הכנסייה הייתה מעוטרת בפסיפסים, מהם נשארו רק שרידים מעטים. ב-1430, עם הכיבוש העות'מאני, המבנה פסק לשמש ככנסייה, בשנת 1590, הפכה הכנסייה למסגד. עם כיבוש העיר על ידי היוונים ב-1912 המסגד הפך שוב לכנסייה. הרוטונדה, שהיא הכנסייה הקדומה ביותר בסלוניקי, נכללת בקבוצת המבנים מהתקופה הנוצרית המוקדמת והביזנטית בסלוניקי שהוכרו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית.
אולכסנדר טורצ'ינוב
אולכסנדר ולנטינוביץ' טורצ'ינוב (באוקראינית: Олександр Валентинович Турчинов; נולד ב-31 במרץ 1964, בדנייפרופטרובסק שבאוקראינה) הוא פוליטיקאי אוקראיני שכיהן כנשיאה בפועל של אוקראינה. כיהן כמזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה משנת 2014 ועד שנת 2009. בעברו היה יושב ראש הפרלמנט וכסגן יושב ראש מפלגת המולדת האוקראינית.
טורצ'ינוב נחשב למקורבה של יוליה טימושנקו והנהיג את מפלגתה בעת היותה במאסר. הוא חבר בית המחוקקים האוקראיני בשנים 1999–2007. מפברואר עד ספטמבר 2005 עמד גם בראש שירות הביטחון האוקראיני, בשנת 2007 היה סגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, ובשנים 2007–2010 היה לסגן ראש הממשלה. ב-22 בפברואר 2014 הוא מונה ליו"ר הראדה העליונה ועקב אירועי יברומאידאן, משהוחלט על הדחתו של ויקטור ינוקוביץ' מתפקיד הנשיא, מונה לנשיא בפועל ולראש המדינה עד לכינון הבחירות לנשיאות.
ביוגרפיה
טורצ'ינוב נולד בעיר דנייפרופטרובסק במרץ 1964. ב-1986 השלים את לימודיו בפקולטה הטכנולוגית של המכון למטאלורגיה בדנייפרופטרובסק. עבד זמן מה במפעל "קריבורוז'סטאל".
פעילותו הפוליטית
ב-1993 מונה ליועצו הכלכלי של ראש ממשלת אוקראינה, לאוניד קוצ'מה. היה גם סגן נשיא איגוד התעשיינים האוקראיני לאחר התפטרותו של קוצ'מה מתפקיד ראש הממשלה התמנה למנכ"ל המכון לרפורמות כלכליות ושיתף פעולה עם המכון הרוסי של האקדמיה האוקראינית למדעים.
ב-1994 הקים את התנועה הפוליטית "גרומאדה", שתמכה במועמדותו של לאוניד קוצ'מה לבחירות הנשיאותיות ב-1994. לאחר הקמת התנועה נבחר טורצ'ינוב לחבר הפרלמנט האוקראיני ב-1998 ומשהצטרפה יוליה טימושנקו לממשלה, מונה לוועדת התקציב של בית המחוקקים.
ב-1999 נטל חלק בהקמת תנועת המולדת ("בטקיבשצ'ינה") בראשותה של יוליה טימושנקו, בעודו מכהן כסגנהּ. כחלק מ"גוש יוליה טימושנקו" נבחר לפרלמנט מחדש ב-2002 בעת הבחירות הנשיאותיות בשנת 2004 היה אחד מסגני ראש מטה הבחירות של ויקטור יושצ'נקו.
בתחילת שנת 2005 מונה לעמוד בראש שירות הביטחון האוקראיני וביצע שלל רפורמות במהלכן הופרדו תפקידי הביון והחקירות מהארגון וסמכויות הריגול הועברו לידי ארגון חדש בשם "שירות הביון החיצוני של אוקראינה וסמכויות החקירה הועברו לידי לשכת החקירות הלאומית", כאשר שירות הביטחון האוקראיני מתמקד בטיפול בסיכול ריגול וחתרנות וניהול מבצעי לוחמה בטרור. ביולי 2005 הכריז כי בידיו הוכחות לפיהן חברת "רוסאוקראנרגו", היא חברת בת של גזפרום הרוסית וטען כי בראש החברה עומד סמיון מוגילביץ', איש עסקים רוסי שנחשד בפלילים ונטען כי עומד בראש אחד מארגוני הפשיעה הגדולים במזרח אירופה.
בספטמבר 2005, בשל פיטוריה של טימושנקו מתפקיד ראש הממשלה, התפטר טורצ'ינוב מתפקידו כראש שירותי הביטחון ומונה לעמוד בראש מטה הבחירות של מפלגתה של טימושנקו בבחירות הפרלמנטריות ב-2006. הוא נבחר מחדש כחבר הפרלמנט מטעם התנועה ומונה לסגן ראש סיעת "גוש יוליה טימושנקו".
במרץ 2006 עמד במוקד חקירה שניהלה הפרקליטות הכללית באוקראינה, שטענה כי טורצ'ינוב וסגנו אנדריי קוז'מיאקין השמידו מסמכים רגישים בעת כהונתם כראש וסגן שירות הביטחון האוקראיני.
במאי 2007, הנשיא ויקטור יושצ'נקו מינה אותו כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה. באותה שנה שוב נבחר לחבר הפרלמנט ובדצמבר מונה לתפקיד סגן ראש ממשלת אוקראינה.
ב-2008 השתתף בבחירות המוניציפליות לראשות העיר קייב אך סיים במקום השני. באפריל 2012 שוב עמד במוקד חקירה שניהלה התביעה הכללית במדינה.
יו"ר הפרלמנט ונשיאה בפועל אוקראינה
ב-22 בפברואר 2014 נבחר ליושב ראש הראדה העליונה, ברוב של 288 מחוקקים. באותו היום מונה לממלא מקום נשיא אוקראינה, לאחר שויקטור ינוקוביץ' הודח מתפקידו כנשיא. טורצ'ינוב מילא את תפקיד הנשיא הזמני עד ל-7 ביוני 2014, אז העביר את התפקיד לנשיא הנבחר פטרו פורושנקו. ב-27 בנובמבר 2014 הודח מתפקידו כיושב ראש הראדה העליונה (כתוצאה מהבחירות לראדה שנערכו באוקטובר 2014).
חייו האישיים
טורצ'ינוב נשוי לאנה ולדימירובנה טורצ'ינובה מאז 1990 ולו בן יחיד, קיריל, שנולד ב-1994.
פרנק מור קרוס
פרנק מור קרוס ג'וניור (באנגלית Frank Moore Cross Jr. 1921–2012) היה פרופסור לעברית ולשפות מזרחיות אחרות באוניברסיטת הרווארד, התפרסם בזכות עבודתו בפרשנות מגילות מדבר יהודה, פרסומיו על המיתוס הכנעני מ-1973 ועל המיתוס העברי, ובזכות עבודתו משנת 1973 על האפיגרפיה השמית הצפון-מערבית. רבים ממאמריו בנושא זה נאספו בספר "Leaves from an Epigrapher's Notebook".
ראשית חייו וחינוכו
קרוס נולד ב-13 ביולי 1921 ברוס, קליפורניה. הוא היה בנו של פרנק מור קרוס, כומר ותיק של הכנסייה הפרסביטריאנית של אנסלי היילנד בברמינגהאם, אלבמה. אחד מדודיו, לורנס ל. קרוס, היה ראש עיריית ברקלי בקליפורניה בשנים 1947–1955.