cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלבר
היסטוריה
מלבר הייתה חלק ממלכת צ'רה הקדומה עד תחילת המאה ה-12. לאחר שממלכת צ'רה התפרקה הכריזו מנהיגים מקומיים על הקמת ממלכות עצמאיות. כנהוג בהודו היה לכל שליט של ממלכה תואר ייחודי. בהם בלטו הקולאתירי (കോലത്തിരി) ששלטו בצפון מלבר, הזמורין (സാമൂതിരി) ששלטו בקליקוט והואלווקונתירי ששלטו בואלוואנד (സാമൂതിരി) שבדרום החבל. במאה ה-13 היו הזמורין של קליקוט לשליטים החזקים ביותר מביניהם, בעיקר תודות למסחר הבינלאומי המשגשג בנמלים של קליקוט ובייפור. חבל הארץ הועבר לשלטון הבריטי במאה ה-18 כתוצאה מהמלחמות האנגלו-מייסוריות בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין ממלכת מייסור.
עם סיום המלחמות האנגלו-מייסוריות צורף חבל הארץ כמחוז מלבר (Malabar District) לאזור המנהלי "נשיאות מדרס" (Madras Presidency). מחוז מלבר כלל את המחוזות הנוכחיים קנור, קסרגוד, קוז'יקוד, ויאנאנד, מלאפורם ומרבית פלאקד, והוא חולק לשניים: צפון מלבר ודרום מלבר. צפון מלבר כלל את המחוזות קסרגוד וקנור של ימינו, את נפת (טאלוק במונח ההודי) מנאנתאודי של מחוז ויאנאנד ואת נפות ודאקרה וקויילנדי של מחוז קוז'יקוד. שאר השטחים היו שייכים לדרום מלבר. המרכז המנהלי היה בקליקוט (כיום קוז'יקוד). חשיבותו העיקרית של חבל מלבר בתקופת השלטון הבריטי הייתה בהיותו יצרן ראשי של פלפל שחור.
כשהודו קיבלה עצמאות ב-1947 הפכה "נשיאות מדרס" למדינת מדרס, שחולקה ב-1 בנובמבר 1956 לכמה מדינות על פי שפות הדיבור. מחוז קסרגוד מצפון ומדינת טרוונקור-קוצ'ין מדרום אוחדו עם מלבר על מנת ליצור את מדינת קרלה.
תרבות
מבחינת המאפיינים הגאוגרפיים אזור מלבר של מדינת קרלה אינו שונה מיתר המדינה, אבל קיימים בו כמה מאפיינים תרבותיים. מרבית קהיליית המוסלמים של קרלה המכונה מפילה (Mappila) מתגוררת באזור זה ומספר המוסלמים בחבל קרוב למספרם של התושבים שדתם היא הינדואיזם. במפקד האוכלוסין של 2001 היו 48.7% מהתושבים הינדואיסטים ו-44.5% מוסלמים, ורק 6.7% נוצרים המשתייכים לזרם המכונה "נאסרני" (נצרות של תומאס הקדוש). זאת בהשוואה לכלל מדינת קרלה (56.2% הינדואיזם, 24.7% אסלאם ו-19% נוצרים). השפה השלטת היא מלאיאלאם. שפה נוספת היא טולו אותה דוברים בעיקר תושבים במחוז קסרגוד שבצפון החבל. אף שהחופים של אזור זה לא נופלים מיתר החופים של קרלה ממעטים תיירים להגיע לאזור וב-2010 רק 6.3% מהתיירים שהגיעו לקרלה ביקרו במלבר.
אדריאנו חאובל
אדריאנו חאובל (נולד ב-30 באוגוסט 1985) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה
אדריאנו חאובל, בנו של כדורגלן העבר סרג'יו חאובל. אחיו הצעיר הוא המאמן ג'וליאן חאובל. גדל והתחנך בעיר יבנה. את שירותו בצה"ל עשה בחיל האוויר כלוחם נ"מ בסוללת הוק של מערך ההגנה האווירית ולאחר מכן כמדריך זיהוי מטוסים בבית הספר להגנה אווירית (ביסל"א).
בטלוויזיה ובקולנוע
במהלך השנים השתתף חאובל במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2009 לוהק לשחק בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה". בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "לוויה בצהריים".
ב-17 במאי 2016 החל, בערוץ 2 בזכיינית רשת, שידור העונה החמישית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", בה חאובל נטל חלק ביחד עם בת זוגו לשעבר מונדה קנצפולסקי, והיה למודח השביעי.
בשנת 2019, הופיע בפרסומת עבור החברה טורנדו לצד רותם סלע.
בתיאטרון
במסגרת לימודיו בבית הספר של יורם לוינשטיין, שיחק במחזות "האישה מן הים", "הגשם יפסיק לרדת" ו"עד ראייה". בעת לימודיו, זכה חאובל במקום הראשון בתחרות המלגות על-שם שוש אביגייל ובנוסף, במקום הראשון בתחרות המלגות על-שם שושנה קמחי.
בשנת 2012 גילם את דמותו של הנסיך במחזמר "סינדרלה", לצד בר רפאלי, חנה לסלאו ושלישיית מה קשור.
בשנת 2015 שיחק במחזה "התעוררות האביב".
קריירת הדוגמנות
בשנת 2010 הצטלם לצדה של בר רפאלי לקמפיין הלבשה תחתונה עבור רשת ההלבשה התחתונה "בוניטה דה מס". באותה שנה הצטלם ביוון לקמפיין של בגדי ים לגברים, עבור חברת האופנה "NUDE" BY POLYOOD".
רופא צבאי
רופא צבאי הוא בוגר בית ספר לרפואה שסיים בהצלחה שנת סטאז', ועבר הכשרה צבאית בקורס קציני-רפואה לקראת הסמכתו כרופא צבאי. בהתאם, מקובל לכנות רופא צבאי גם קצין רפואה (אם כי לא כל קצין רפואה הוא בהכרח רופא).
הכשרה
לאחר שסיים קורס קציני רפואה מוצב הרופא ביחידה צבאית, עורפית או קדמית, בהתאם לפרופיל הרפואי שלו ולצורכי הצבא. הרופא הצבאי מתפקד במסגרת סדיר, קבע או מילואים.
קיימת אפשרות להירשם למסגרת העתודה האקדמית, במסלול לימודי רפואה, ובסיום בית ספר לרפואה ושנת הסטאז' הבוגר מתחייב על מספר שנות שרות קבע בצה"ל, כרופא צבאי.
בהמשך לתפקידו כ"רופא גדודי" או תפקיד אחר של קצין מטה (רפואי), בוחר התמחות, ומשלב את מספר השנים של ההתמחות הספציפית בתפקידים צבאיים. בסיום ההתמחות יוכל להתקדם לתפקיד של "רופא חטיבתי", "רופא אוגדתי" וכו'. רופא צבאי יכול לבחור להתמחות בכל תחום מן המקצועות הרפואיים.
בקורס קציני רפואה מכשירים את החניכים במגוון נושאים שיעזרו להם כרופאים צבאיים, ביניהם: החייאה בסיסית, החדרת צינור תוך קני, קוניוטומיה, צינתור ורידי מרכזי, החדרת נקז חזה, טיפול בהלם, פציעת ראש, פציעת חזה, פציעת בטן, פציעת אגן, צינתור שלפוחית השתן, פציעות גפיים, כוויה, פציעת עין, טביעה, שאיפת עשן, תסמונת תגובת קרב, אב"כ, ודיני משפט צבאי (הבוגר מוסמך כ"קצין שיפוט זוטר").
הקורס נמשך כ-12 שבועות, מלבד לעתודאים העוברים בנוסף "הכשרה בסיסית" בבה"ד 1.
בסיום הקורס מוענקת לחניך דרגת סגן, והחניך מוצב ביחידת הקבע.
תפקידי הרופא הצבאי
לרופא הצבאי מספר תפקידים:
רופאים צבאיים בצבאות העולם
ברוב הצבאות המודרניים קיימים רופאים צבאיים. בתקופת צבא נפוליאון התפרסם המנתח הראשי של צבא נפוליאון בארץ ישראל דומיניק ז'אן לארה וידועים סיפורי גבורה על רופאים צבאיים מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה שחיילים לא מעטים חייבים להם את חייהם.
ידוע על 49 הרופאים הצבאיים היהודים ששירתו במלחמת העולם השנייה בצבא אנדרס.
בצבא ארצות הברית הדרג הנמוך ביותר להימצאות רופא הוא החטיבה.
יחסי דרום אפריקה–נפאל
יחסי דרום אפריקה–נפאל הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
סקירה כללית
דרום אפריקה ונפאל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 ביולי 1994. הם כוננו זמן קצר לאחר התפרקות משטר האפרטהייד של דרום אפריקה ועלייתו של נלסון מנדלה לשלטון במאי 1994.
מאז, היחסים בין שתי המדינות משגשגים, ומתקיימים ביניהן שיתופי פעולה מגוונים. שתי המדינות הן חברות פעילות בפורום המדינות הבלתי-מזדהות. נפאל השתתפה בפורום המדינות הבלתי-מזדהות שנערך בשנת 1998, בדרבן, דרום אפריקה. בחודש אוגוסט 2002 נוכחו נפאלים בפגישה בדרום אפריקה. בשנת 2013 נערך ביקור נוסף של נפאלים בדרום אפריקה.
דרום אפריקה שלחה סיוע הומניטרי לנפאל לאחר רעידת האדמה שהתרחשה בה ב-25 באפריל 2015. באוגוסט באותה השנה נערך הביקור רם הדרג הראשון של דרום אפריקאים בנפאל.
Cool for the Summer
וידאו קליפ
ב-26 ביוני 2015 פרסמה לובאטו גריין (טיזר), קטע קצר מהווידאו שנועד לעורר את סקרנותם של המעריצים ומבקרי המוזיקה, בחשבון האינסטגרם שלה לקראת הווידאו-קליפ, ויומיים לאחר מכן טיזר קצר נוסף. ב-30 ביוני הודיעה לובאטו בחשבון הטוויטר על סיום הצילומים. הווידאו-קליפ עם מילות השיר התפרסם בחשבון ה-Vevo הרשמי של לובאטו באתר יוטיוב ב-7 ביולי. בסצנת הפתיחה לובאטו פושטת מעליה חלוק ורוד עליו כתוב שמו של השיר. לאחר מכן נראים צילומי אוויר אורבניים וצילומי אוויר של רצועת חוף, שלאחריהם מופיע מטוס ומלפניו מספר רכבי שטח. מילות השיר מופיעות במהרה כאשר מסיבת בריכה מתרחשת ברקע על גג בניין באמצע העיר. במהלך הווידאו משתתפי מסיבת הבריכה מוציאים את המכשירים הסלולריים שלהם, ולובאטו צצה לפתע על הבמה ומופיעה בפניהם, ובהמשך נראית מופיעה על מספר במות אחרות. כמו כן מוצגים קטעים של לובאטו ברכבי השטח ובמטוס, אשר ממנו מגיעים כביכול צילומי האוויר השונים שנראים במהלך הווידאו. בנוסף, ישנם קטעים בודדים בעלי אופי מיני בהם מתרכזים בבגדי הים החוטיניים. בהמשך נראים אנשים על אופנועי ים, וכשהם מתקרבים אל החוף לובאטו נראית ישובה על אחד מהם. בסוף הווידאו לובאטו מופיעה בשנית עם החלוק הוורוד ומסתובבת אל המצלמה, שוב למראה שם השיר.
ב-23 ביולי יצא הווידאו-קליפ הרשמי בערוץ ה-Vevo של לובאטו באתר יוטיוב. בתחילת הווידאו, דמי נראית נוסעת במכונית עם גג פתוח יחד עם ארבע חברות בלבוש פרובוקטיבי ברחבי לוס אנג'לס. לאחר מכן היא נראית הולכת במרתף עם אורות ניאון בלבוש לטקס שחור ונעלי עקב גבוהים. בהמשך היא נראית שכובה על מיטה בלבוש מינימלי אחר. ברקע נראית מסיבה כאשר היא וחברותיה מגיעות אל היעד. לובאטו והחברות יורדות במדרגות אל מרתף, שם כנראה מתרחשת המסיבה במהלכה האורחים נראים קופצים על מתקן מתנפח ומתחילים מלחמת כריות אחד נגד השני. יתר על כן נראים קטעים פרובוקטיביים בין האורחים במסיבה, לרבות קטעים מיניים בין בנות. בסוף המסיבה כולם יוצאים החוצה וצופים בזיקוקים. בווידאו נראים אלמנטים של חשכה כדי להדגיש את שקורה בשעות הקטנות של הלילה. בנוסף קיימות פרסומות סמויות, כמו הבושם של לובאטו, וכלל הסצנות משולבות זו בזו לאורך כל הווידאו.
הקליפ נעשה בבימויה של האנה לוקס דייוויס, וצילומיו הסתיימו ב-30 ביוני. הביקורות שנתקבלו על הווידאו היו חיוביות ברובן ורובן המכריע התייחסו לאופיו הפרובוקטיבי; כתבת אתר MTV שיבחה את הוודיאו באומרה:
כתב אתר PopCrush התלהב מהווידאו וציין כי:
כתבת באתר של ראיין סיקרסט ציינה כי:
גם כתב האתר Fuse עם ביקורת חיובית על הווידאו:
באתר Entertainment Weekly מסרה הכתבת ש:
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה עולמית במצעדים, ובשיאו הצליח להגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100.
פולינה פוריסקובה
פולינה פוריסקובה (באנגלית: Paulina Porizkova, בצ'כית: Pavlína Pořízková נהגה: "פָּבְלִינׇה פּוֹזִ'יסְקוֹבָה"; נולדה ב-9 באפריל 1965) היא דוגמנית ושחקנית צ'כית.
ביוגרפיה
פָּבְלִינׇה פּוֹזִ'יסְקוֹבָה נולדה בפרוסטיוב שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה), למשפחה מרקע נוצרי. כשהייתה בת שלוש, הוריה נאלצו להימלט עם לשוודיה, עקב הפלישה של ברית המועצות לצ'כוסלובקיה. היא נשארה לגדול בחיק סבתה. רק לאחר מספר שנים בהן נאבקו ברשויות הצ'כוסלובקיות שלא התירו את איחוד משפחתה, הצליחו הוריה להתאחד עמה.
דוגמנות
ב-1980 שלח חבר של פוריצקובה שהיה צלם תמונה שלה לסוכנות הדוגמנות עלית על מנת שייתרשמו מכישוריו כצלם, אך במקום זאת התרשמו אנשי הסוכנות מתמונתה של פוריצקובה ובפוטנציאל הגלום בה והציעו לה לבוא לדגמן בפריז.
ב-1983 הופיעה לראשונה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ובשנים 1984–1985 הייתה על השער של המגזין.
ב-1984 הופיעה בקליפ לשיר "Drive" של להקת The Cars, שם הכירה גם את מנהיג הלהקה ריי אוקייסיק לו נישאה ב-1988.
באוגוסט 1987 הופיעה על השער של פלייבוי. הופיעה על ארבע הגרסאות השונות ברחבי העולם של מגזין ווג, ועל השערים של המגזינים Elle וקוסמופוליטן. נבחרה פעמיים למקום החמישי ברשימת האנשים היפים בעולם על ידי מגזין פיפל.
בשנת 2021 צולמה בגיל 56 למגזין אופנה. חלק מהצילומים היו בעירום והיא זכתה להתעניינות רבה בעיתונות האופנה העולמית וברשתות החברתיות בעקבות כך.
משחק וטלוויזיה
ב-2007 השתתפה בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" והודחה בפרק הראשון. ב-2008 החלה לשמש כשופטת בתוכנית המציאות "הטופ מודל הבאה".
ב-2010 שיחקה בפרק בסדרה "עקרות בית נואשות".
חיים אישיים
לפוריסקובה אזרחות כפולה: שוודית ואמריקאית.
עונת 1974/1975 בפוטבול ליג
עונת 1974/1975 הייתה העונה ה-76 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-17 באוגוסט 1974 והסתיימה ב-29 באפריל 1975. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. מידלסברו, לוטון טאון וקרלאיל יונייטד (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
דרבי קאונטי זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו לוטון טאון, צ'לסי וקרלאיל יונייטד. במקומן לליגה הבכירה עלו מנצ'סטר יונייטד, אסטון וילה ונוריץ' סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
מלקולם מקדונלד מניוקאסל יונייטד כבש 21 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
אלן מאלרי מפולהאם זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
קולין טוד מדרבי קאונטי כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
בוקר הוצאתם להורג של הסטרלצים
"בוקר הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי" (ברוסית: Утро стрелецкой казни) הוא ציור מאת וסילי סוריקוב המוקדש למרד הסטרלצי בשנת 1698 אשר כשל.
סוריקוב החל לעמול עליו ב-1878 במוסקבה, שם התגורר לאחר סיום בסנקט-פטרבורג; זהו ציורו הראשון העוסק בנושא היסטורי.
הציור מציג רגעים ספורים טרם הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי ומתמקד במצבם הנפשי של הנידונים בעידן פיוטר הגדול ברגע של משבר היסטורי.
רקע היסטורי
ב-1682 וב-1698 התחוללו שתי התקוממויות של הסטרלצי. ההתקוממות הראשונה התרחשה בשל שלוש סיבות: ראשית, דמי שירותם היה נמוך ושולם באופן לא עקבי. שנית, עקב חוסר פיקוח ממשלי, מפקדי הסטרלצי הפכו לאדונים והכריחו את חייליהם יחד עם בני משפחותיהם לעסוק בעיבוד אדמתם. שלישית, בשל מותו של הצאר פיודור, אחיו של איוואן, אחיו של פיוטר הגדול מאימו החורגת – מריה מילוסלבסקיה, ב-1682, מונה פיוטר לכס המלוכה. קלאן מילוסלבסקים ובראשו סופיה, אחותו של פיודור, נותרו חסרי שביעות רצון, ונפוצה שמועה כי מתוכנן ניסיון התנקשות נגד איוואן. הסטרלצי הסתערו על הקרמלין ב-25 במאי על-פי לוח השנה הגרגוריאני. לפיכך, מונו שני שליטים: איוואן – הצאר הראשי, ופיוטר – הצאר המשני, אולם בשל אי-כשירותם למשול, איוואן חלה ואילו פיוטר היה בן 10, סופיה הייתה לעוצרת עד גיל בגירותו של פיוטר ב-1689. באותה השנה ארגנה סופיה ניסיון רצח של פיוטר. אך ידה הייתה על התחתונה, ועקב כך נשלחה למנזר נובודוויצ'י.
ב-1698, בעת שהותו של פיוטר באירופה, מונה למחליפו על ענייני המדינה פיודור רומודנובסקי. הוא ציווה על הסטרלצי המוסקבאיים לנוע אל גבול צפון-מערב, אולם בשל הסכנה הטמונה בכך נטשו הסטרלצי את עמדתם הצבאית וצעדו ברוח-מרי לבירה. המרד דוכא תחת פיקודו של הגנרל. עם שובו של פיוטר, נפתחה חקירה. כאלף סטרלצי הוצאו להורג, ואחרים גורשו ממוסקבה.
קומפוזיציה
הציור מציג שני גיבורים ראשיים – פיוטר הצעיר היושב על סוסו על-יד הקרמלין, וסטרלץ אדום שיער המצוי בסערת נפש שאינו מקבל את גורלו, המביט בחמה על הצאר. בידו השמאלית הוא אוחז נר העולה בלהבה. למעשה, הוא מרכזה האמוציונלי של הקומפוזיציה. פיוטר מביט אל הסטרלצי במבט לא פחות נוקב – הוא סמוך ובטוח בצדקתו.
ג'אבר בן חיאן
אבו מוסה ג'אבר בן חיאן (ערבית: جابر بن حیان, פרסית: جابر بن حیان; ידוע גם בתעתיק הלטיני Geber) היה איש אשכולות בן המאה ה-8 הידוע בעיקר ככימאי ואלכימאי. נחשב לעיתים כאבי הכימיה המוקדמת.
בוקר הוצאתם להורג של הסטרלצים
קומפוזיציה
הטרגיות של הרגע מועברת על ידי צבעים כהים המאפיינים את היצירה. סוריקוב בחר להציג בוקר סתיו ערפילי לאחר ליל גשום. כמו כן, הוא השתמש בטכניקת קירוב האובייקטים, על ידי כך קיצר את המרחק בין לובנויה מייסטו, כנסיית וסילי הקדוש, והקרמלין.
ג'אבר בן חיאן
ביוגרפיה
ג'אבר נולד במאה ה-8 בטוס שבחבל ח'וראסאן שבפרס, המוכרת כיום כאיראן ונשלטה באותה תקופה על ידי הח'ליפות האומיית. הוא מוזכר במקורות מאותה תקופה כאל-אזדי, אל-באריגי, אל-קופי, אל-טוסי או אל-סופי.
קיימות חילוקי דעות באשר למוצאו של ג'אבר, אולם רוב המקורות מתארות אותו כפרסי. במקורות אחרים הוא מתואר כסורי שהיגר לכופה שבעיראק. באחרים הוא מתואר כבנו של חיאן אל-אזדי, רוקח שהיגר מתימן לכופה, תמך במרד העבאסי נגד בית אומיה ונשלח לגייס תמיכה בח'וראסאן לשם כך. על פי הסיפור, הוא נתפס לבסוף על ידי האומאים והוצא להורג, ומשפחתו ברחה לתימן שם גדל ג'ביר ולמד את הקוראן, מתמטיקה ונושאים נוספים.
לאחר עליית העבאסים לשלטון חזר ג'ביר לקופה, שם החל לעסוק ברפואה תחת וזיר של החליף הארון א-רשיד. לאחר שהחליף ירד מהשלטון בשנת 803, ג'אבר נשאר תחת מעצר בכופה עד מותו.
כתביו
קרוב ל-3,000 מיוחסים לג'אבר בן חיאן. המזרחן היהודי פאול קראוס הוכיח בעבודתו כי כמה מאות מהמאמרים המיוחסים לג'אבר נכתבו ככל הנראה בידי אנשים שונים. עבודות אלו מתוארכות לשלהי המאה ה-9 ולתחילת המאה ה-10, וייתכן שנכתבו על ידי תלמידיו.
היקף כתביו של ג'אבר הוא עצום ומכסה קשת רחבה של תחומי מחקר: רפואה, ביולוגיה, כימיה, גאומטריה, דקדוק, לוגיקה, אסטרולוגיה, מוזיקה, מטהפיזיקה ועוד.
עבודתו של ג'אבר נכתבה לעיתים קרובות בקודים שונים אשר היו מובנות לתלמידיו בלבד. ג'אבר כתב בספרו כי מטרתו הייתה "לבלבל את כולם מלבד אלו שהאלוהים חפץ ביקרם". מסיבה זו, יש הסוברים שמקורו של המונח "ג'יבריש" מתייחס לכתביו של ג'אבר.
כתביו של ג'אבר ידועים בעיקר בתרומתם לאלכימיה והכימיה. בכתביו הדגיש ג'אבר את חשיבותם של ניסויים והשיטה המדעית. היה בין הראשונים שפיתחו סיוג שיטתי של חומרים. מיוחסים לו המצאות של עשרים סוגים של ציוד מעבדה כגון אביק ומזקק, תיאור של תהליכים כימיים רבים כגון התגבשות ושיטות שונות לזיקוק, ותיאור של חומרים כימיים כגון חומצת לימון, חומצה אצטית, חומצה טרטרית, ארסן, אנטימון, ביסמוט, גופרית וכספית. עבודתו הניחה במידה רבה את היסודות למדע הכימיה.
קביעות לכל החיים
בממשל ובאזרחות
לשופטים וחברים מסוימים בכמה חדרים עליונים (למשל, סנאטורים לכל החיים) יש קביעות חיים. המטרה העיקרית של קביעות החיים היא לבודד את בעל המשרד מלחצים חיצוניים. גם ראשי מדינות מסוימים, כגון מלכים ונשיאים לכל החיים, מקבלים קביעות חיים. לשופטים הפדרליים בארצות הברית יש קביעות החיים שנוצרת על ידי מינוי אישי של הנשיא ואישור הסנאט.
במקרים מסוימים, קביעות החיים נמשכת רק עד גיל פרישה חובה. לדוגמה, סנאטורים קנדים ממונים לכל החיים, אך נאלצים לפרוש בגיל 75. כמו כן, שופטים רבים, כולל לשופטי בית המשפט העליון של בריטניה, יש קביעות חיים אבל הם מחויבים לפרוש בגיל 70.
קביעות חיים קיימות גם בארגונים דתיים שונים. לאפיפיור, כמו הבישוף של רומא ומנהיגה של הכנסייה הקתולית העולמית, יש קביעות חיים, אבל בישופים קתולים אחרים נדרשים להגיש את התפטרותם בגיל 75.
פרופסורים בכירים במוסדות אקדמיים עשויים גם לקבל קביעות חיים, שנועדו להגן על עקרונות החופש האקדמי.
נחם אילן
נחם אילן (נולד ב-1954) הוא פרופסור מן המניין במכללה האקדמית חמדת, חוקר היצירה היהודית בערבית יהודית בימי הביניים ובעת החדשה, מחברם של מספר ספרים ועשרות מאמרים.
ביוגרפיה
נחם אילן נולד ב-1954 ולמד במכון "כרם" - מכון לחינוך הומינסטי-יהודי, בשנים 1980–1999 למד לתואר ראשון, שני, ושלישי, באוניברסיטה העברית במסגרת החוג לשפה וספרות ערבית. את עבודת הגמר ועבודות הדוקטור שלו כתב בהנחיית פרופסור חגי בן-שמאי, נושא עבודת הדוקטור הוא: "רדיפת האמת' ו'דרך לרבים' – עיונים במשנת ר' ישראל ישראלי מטולדו".
בשנים 1978–1997 שירת כקצין בחיל המודיעין ביחידה 8200 ופרש בדרגת סגן אלוף.
הוראה אקדמית
אילן החל בקריירה אקדמית כמורה מן החוץ בחוג לערבית באוניברסיטת תל אביב (1998-2001), לאחר מכן שימש כמורה מן החוץ בחוג המשולב למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן (2002–2004), כמורה מן החוץ בחוג לערבית באוניברסיטת חיפה (2002–2003), כמרצה בטורו קולג' (2004), כמרצה במכון לנדר (2005–2014), כמרצה במכון שכטר (2009–2010), מאז 2019 מלמד במכללה האקדמית חמדת.
בהוראה לא אקדמית שימש כמורה במכון כרם (1997–2001), כמורה במכון מרכז הרצוג (1998), וכיועץ לתורה והדרכה במשטרת ישראל (2004–2005).
מנהל אקדמי
אילן שימש כמנהל אקדמי במספר מקומות כך בין השנים 1998–2001 במכון בן-צבי, החל מ-2006, במועצה האקדמית של מכון לנדר, והחל מ-2009 כחבר במועצה האקדמית של מכללת גבעת וושינגטון.
אילן עומד מאז 2008 בראש הקרן להנצחת קדושי קהיר.
כיווני מחקר
נחם אילן חוקר את היצירה היהודית בערבית-יהודית בימי הביניים ובעת החדשה, בתחום הלשוני, הספרותי, ההיסטורי וההגותי.
כך חקר את הספרות הערבית-יהודית, הפרשנית והדרשנית, בהקשר היהודי פנימי ובהקשר הכללי המוסלמי, את צורת העיבוד של ספרות זו אשר מיוסדת בעיקרה על דרשות בעל פה ולא בדרשות כתובות.
אילן גם חקר את הספרות הצופית היהודית, את תולדות יהודי מצרים וסודאן, וסוגיות שונות בתולדות הספרות היהודית במזרח.
פרסים
אילן זכה במספר מלגות ממכונים שונים.
ספרים לא שפיטים בעריכתו
כמו כן אילן פרסם למעלה משבעים מאמרים בבמות שפיטות דוגמת קריית ספר, ספונות, פעמים, תעודה, בית מקרא, תימא, אקדמות, קתדרה, ובבמות לא שפיטות דוגמת שדמות, מקור ראשון, ידיעות אחרונות, ביטאון שבת שלום ועוד רבים.
אניס בן סלימאן
קריירת מועדונים
בן סלימאן גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים בדנמרק. בין השנים 2018–2019 שיחק בקבוצה הבוגרת של אקדמיסק בולדקלוב מהליגה הדנית השלישית, במדיה ערך 18 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם בן סלימאן בברונדבי מליגת העל הדנית. בעונת זכה עם המועדון באליפות דנמרק.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר מונדיאל 2022.
איתי ויסברג
איתי ויסברג (נולד ב-13 במאי 1960) הוא ראש המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה, מהנדס מכונות וסא"ל (מיל.) בזרוע הים.
ילדות ולימודים
איתי ויסברג נולד וגדל בחיפה, בן לדוד ויסברג במקורו מיהדות טורקיה ולברכה ממשפחת לוי במקור מיהדות יוון. וייסברג למד בבית הספר הריאלי וסיים בגרות במגמה ביולוגית מדעית.
שירות צבאי
ביולי 1978 התגייס לחיל הים והתנדב לקורס חובלים, עם סיום הקורס הוצב בשייטת 3 ושירת כקצין משמרת בספינות סער: "אח"י סופה (סער 3)" ו"אח"י עצמאות". לאחר שסיים קורס פיקוד ימי קיבל פיקוד על ספינת דבור בפלגה 914 בבסיס חיפה. במהלך השירות התקדם למפקד סיירת וסגן מפקד הפלגה. לאחר שהשתחרר מצה"ל שירת בפלגה במילואים והגיע לדרגת סגן-אלוף.
ב-20 באוקטובר 1984 בעת שירותו במילואים, במהלך סיור לילה, כמפקד דבור (כלי שיט) מול חוף לבנון, איתר מול שדה התעופה חלדה מדרום לביירות, סירה מהירה שזוהתה כסירת מחבלים. הספינה חוסלה בקרב יריות מטווח קצר. במהלך הקרב נפצעו שלושה לוחמי הדבור שפונו אווירית מהים לישראל. מאוחר יותר התברר כי היו אלה 3 מחבלים מארגון הטרור של אחמד ג'בריל, שיצאו לפיגוע מיקוח בחוף ישראל. בהשמדת הסירה נמנע פיגוע גדול.
הנדסה ומחשבים
בשנת 1984 החל ויסברג לימודי הנדסה באוניברסיטת בן-גוריון וסיים ב-1988 והוסמך כמהנדס מכונות מומחה בישומי מחשב.
במשך כ-16 שנה שימש כמנהל מערכות מידע ראשי בקבוצת הכשרת הישוב בה הקים את מערך מערכות המידע. במסגרת זו פיתחו צוותים בניהולו של ויסברג מערכות ERP. בשיאה, סיפקה מחלקת המחשב שבניהולו שירותים לקבוצת חברות ציבוריות בתחומי נדל"ן, ביטוח ושירותים פיננסיים, רפואה דחופה, מלונאות, קמעונאות ועיתונות.
ויסברג הגיע לבנימינה בשנת 1991 בימי מלחמת המפרץ הראשונה. קנה קרקע עליה בנה בשנת 1994 את ביתו.
בשנת 2007 פרש לעסקים פרטיים והקים שלוש חברות הזנק בתחומים של סחר אלקטרוני, אבטחת מידע והנדסה סביבתית. חברת הייעוץ של ויסברג סיפקה שירותי ייעוץ טכני ניהולי לחברות שונות במשק, בישראל ומחוצה לה. . הייעוץ עסק בניסוח אסטרטגיות מערכות מידע ארגוניות, ניהול פרויקטי מערכות מידע, ניתוח מערכות מידע וכתיבת מסמכי ניתוח וחוות דעת בתחומים אלו. בניית ארכיטקטורה חדשה של מערכות מידע ששילבה תהליכי עבודה בתשתית מודרנית על בסיס מערכות ליבה ותיקות. ניתוח מערכות מידע של קבוצת חברות בינלאומיות וליווי פרויקט איחוד מערכות מידע ממספר חברות למערכת אחת ליווי מכרז החלפת מערכות מידע ישנות בתחומי ליבה למערכת מידע מודרנית
שירות ציבורי
בין השנים 2003–2013 תיפקד ויסברג כחבר מועצה במועצה המקומית. שימש כיושב ראש ועדות: חינוך והגנת הסביבה. וכן היה נציג מועצת בנימינה-גבעת עדה באיגוד ערים לאיכות הסביבה כרמל שרון. תפקיד בו הוא משמש עד היום (2019). בשנת 2016 מונה ויסברג לתפקיד יו"ר המתנ"ס ביישובו.
משפחה ושכול
איתי ויסברג נשוי ליהודית ממשפחת קוליקובסקי ולזוג נולדו בן ושלש בנות. כולם שירתו בחיל הים. באוקטובר 2015, שכלה משפחת ויסברג את בנם. סרן, מפקד ספינת דבורה, נהרג בדרכו לבסיס חיפה כשכרית הביטחון ברכב הטויוטה, שבו נהג התפוצצה ללא סיבה והוא בן 25 בלבד.
בחקירה אותה הוביל ויסברג התגלה הכשל ובעקבות הגילוי בוצעה קריאה לתיקון ל 650,000 כלי רכב בעולם בה הוחלף בכולם מנגנון ההפעלה של הכרית. על פי מומחים, קריאה זו הצילה חייהם של מאות נהגים ברחבי העולם שברכבם הותקנה כרית ביטחון זו.
ויסברג נשוי ואב לארבעה.
ראשות המועצה
עקב פטירתו של ראש המועצה פינקי זוארץ, נערכו ביוני 2017 בחירות מיוחדות לראשות המועצה המקומית, בנימינה-גבעת עדה. ויסברג נדרש על ידי חבריו להתמודד לתפקיד, נבחר והתמנה לראש המועצה. באוקטובר 2018 במסגרת הבחירות הארציות לשלטון המקומי התמודד ויסברג שוב לתפקיד ונבחר שוב.
מאז כניסתו לתפקיד יו"ר המועצה הפסיק ויסברג את עבודות הייעוץ בחברה הפרטית ומנצל את כל זמנו לשירות הציבורי. מעבר לעבודה השותפת החל במיזמים שעדיין נמצאים בשלבי תכנון ותחילת מימוש. ראוי לציון הקמת בית ספר "בראשית" על שם פינקי זוארץ. מדובר בבית ספר יסודי ממלכתי המיישם תוכנית לימודים ייחודית המשלבת דתיים וחילוניים. בית הספר נמצא בתחילת דרכו. נושאים נוספים: סיום תוכנית התייעלות בהצלחה, הפקדת תוכנית התחדשות עירונית בשכונת גבעת חן בבנימינה. תחילת פיתוח שכונת הדרים וסיום פיתוח שכונת הפרחים.
מנחם בומבך
מנחם בומבך (נולד בב' בחשוון ה'תשל"ז, 26 באוקטובר 1976) הוא יזם, איש חינוך, ראש ישיבת המדרשה החסידית בביתר עילית, מנהל רשת המוסדות "נצח" ופעיל חברתי חרדי, זוכה פרס החינוך הדתי לשנת 2011.
ביוגרפיה
בומבך הוא חסיד ויז'ניץ, התחנך במוסדות ויזניץ ובישיבת אהבת ישראל ובישיבת מיר בירושלים. בומבך השלים תואר ראשון בחינוך במכללת מורשת יעקב, ותואר שני בחוג למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית. בומבך ייסד בשנת 2013 את המכינה החרדית באוניברסיטה העברית וניהל אותה במשך שנים. בומבך השתתף במספר תוכניות מנהיגות ובהן שלוחי ציבור של מכון מנדל למנהיגות, בה שימש לאחר מכן כדיקאן הסטודנטים כמו כן בומבך היה עמית בתוכנית מעוז ועמית במכון גשר למנהיגות בספטמבר 2020 מונה לחבר המועצה הלאומית לספריות ציבוריות.
באפריל 2021 מונה לחבר בוועדה הלאומית למחקר ופיתוח בתחום קידום החינוך המדעי-טכנולוגי.
זה שנתיים ברציפות, בדצמבר 2020 ובדצמבר 2021, נבחר הבלוג של בומבך ב "The Times Of Israel" כאחד מהקולות המשמעותיים של השנה.
חיים אישיים
בומבך נשוי למיכל להם חמישה ילדים ומתגוררים בביתר עילית.
רשת נצח והמדרשה החסידית
בשנת 2013 ייסד בומבך את המדרשה החסידית בביתר עילית. הישיבה היא כלל חסידית ולומדים בה כ-90 בחורים. המדרשה היא הישיבה התיכונית הראשונה שהוקמה במגזר החסידי, דבר שגרר התנגדויות רבות ואף התנכלויות אישיות לבומבך שכללו הפצת פשקווילים ופגיעה בביתו של בומבך עצמו מול ביתו של בומבך התקיימו מספר הפגנות. הישיבה חריגה בנוף החרדי והיא מחזיקה באתר אינטרנט ודף פייסבוק ויוטיוב באופן חריג למגזר החרדי. באתר האינטרנט של הישיבה נאמר כי הישיבה הוקמה "תוך התייעצות מתמידה עם טובי אישי החינוך ובליווי גדולי ישראל, אדמו"רים ורבנים שליט"א".
לאחר הקמת הישיבה ולאור הצלחתה, הקים בומבך ישיבות תיכוניות ובתי ספר נוספים בירושלים ובבית שמש שמוגדרים ממלכתיים חרדיים והפכו למעשה לרשת שנקראה "נצח" שאותה ייסד כרשת הדוגלת בשילוב לימודי קודש וחול ובדגש על חינוך ליראת שמיים ואהבת תורה תוך הכנה לחיי מעשה.
ב-2022 זכתה הרשת בפרס ירושלים לאחדות ישראל.
אנטולי דוברינין
אנטולי פיודורוביץ' דוברינין (ברוסית: Анато́лий Фёдорович Добры́нин; 16 בנובמבר 1919, כפר קרסנאיה גורקה, מחוז מוסקבה – 6 באפריל 2010, מוסקבה) היה דיפלומט סובייטי, שגריר ברית המועצות בארצות הברית (1962–1986). חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (1971–1990), מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה (1986–1988). בשנים 1986–1988 כיהן כראש המחלקה הבינלאומית של מרכז המפלגה. חבר הסובייט העליון של ברית המועצות (1986–1989). גיבור העמל הסוציאליסטי (1982).
שגריר ברית המועצות
אנטולי דוברינין מונה לשגריר בארצות הברית בישיבת הפוליטביורו ב-4 בינואר 1962. את מועמדותו העלה ניקיטה חרושצ'וב כדי להחליף את מיכאיל א. מנשיקוב שמונה לשר החוץ של רוסיה הסובייטית.
באותה תקופה, נושא המפתח ביחסים עם המערב היה עניין גרמניה ובמיוחד מעמדה של ברלין. חרושצ'וב ושר החוץ הסובייטי גרומיקו דרשו כי דוברינין יתן תשומת לב מרבית לעניין זה. ב-15 במרץ נכנס אנטולי דוברינין לתפקיד.
המשבר הקריבי
המבחן הרציני הראשון ביחסי ארצות הברית-ברית המועצות תחת דוברינין היה המשבר, לא בגרמניה, אלא בקובה. ההנהגה הסובייטית החליטה לפרוס שם טילים לטווח בינוני עם ראשי נפץ גרעיניים על מנת למנוע ניסיונות חוזרים ונשנים של ארצות הברית לפלוש לאי. האמריקאים גילו את הצבת הטילים ב-14 באוקטובר. משבר הטילים בקובה פרץ.
ב-18 באוקטובר הגיע שר החוץ של ברית המועצות אנדריי גרומיקו לוושינגטון. יחד עם דוברינין הוא נפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי. בשיחה זו הבהיר גרומיקו כי אין בקובה נשק התקפי סובייטי, אך מייד לאחר שעלה על מטוס וטס למוסקבה פנה קנדי לאומה, שם דיבר על הטילים שפרסה ברית המועצות.
בפתרון המשבר מילא דוברינין תפקיד מכריע. בליל 27 ו-28 באוקטובר, הוא קיים פגישה חשאית עם אחיו של נשיא ארצות הברית רוברט קנדי, ובמהלך השיחה הזאת, הוחלט לפרק את הטילים הסובייטיים בקובה בתמורה לפירוק הטילים של ארצות הברית בטורקיה.
המשך היחסים
אחרי קנדי ולינדון ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון הפך לנשיא ארצות הברית. אנטולי דוברינין קיים פגישות תכופות עם ניקסון ויועצו לביטחון לאומי, הנרי קיסינג'ר. קו טלפון ישיר חיבר בין שגרירות ברית המועצות לבית הלבן.
באוקטובר 1969 הונחה דוברינין להעביר לממשל האמריקאי הצעה של ברית המועצות להתחיל במשא ומתן על הגבלת מרוץ החימוש. מנובמבר 1969 עד מאי 1972 נערך משא ומתן פעיל בקו סגור וב-26 במאי, במהלך ביקורו של ניקסון במוסקבה, נחתמה האמנה הסובייטית-אמריקאית בנושא הגבלת מערכות ההגנה מפני טילים, ובשנת 1979 - על הגבלת הנשק האסטרטגי.
הנרי קיסינג'ר, שותפו לניהול משא ומתן של דברינין מאותן שנים, נזכר: "דוברינין היה חופשי מהנטייה של דיפלומטים סובייטים רגילים להפגין את ערנותו לממונים עליו; הוא הבין כי בפרשיות חוץ מוניטין של אמינות הוא נכס חשוב. גבר עדין ומאורגן, מקסים מבחינה פנימית ושוחקת באופן בלתי הפיך, דוברינין נסק באלפיון העליון בוושינגטון עם אמנות נדירה. השילוב של כישרון דיפלומטי יוצא מן הכלל עם העוצמה הגאו-פוליטית הסובייטית, שהמשטר תמך במאמציו האישיים, איפשר לדוברינין להיות שגריר ברית המועצות המשפיע ביותר בוושינגטון בכל ההיסטוריה של היחסים הסובייטים-אמריקניים." בנובמבר 1985 התקיימה בז'נבה פגישה בין רונלד רייגן למיכאיל גורבצ'וב, איתה החל עידן חדש ביחסים. התברר שהמלחמה הקרה הגיעה לסיומה.
ב-6 במרץ 1986 נבחר למזכיר הוועדה המרכזית לעניינים בינלאומיים של המפלגה הקומוניסטית ועזב את וושינגטון. בכך הסתיים השיא בתולדות הדיפלומטיה הסובייטית, כהונתו בת 24 השנים של אנטולי דוברינין כשגריר ארצות הברית.
בשנים 1986–1988 היה ראש המחלקה הבינלאומית של מרכז המפלגה הקומוניסטית.
אליפות ישראל באתלטיקה 1984
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון הדר יוסף בין התאריכים 7 ביולי ו-8 ביולי 1984.
סקרז'יסקו-קמיינה
סְקַרְזִ'יסְקוֹ-קָמְיֶינָה (בפולנית: Skarżysko-Kamienna) היא עיר בצפון פרובינציית שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקְיֶה שבפולין. העיר ידועה בשל מחנה הכפייה הידוע לשמצה שהוקם בה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הקונצרן הגרמני "האסאג" (Hasag).
היהודים הראשונים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-19, וישבו בה עד לחיסול הגטו ב-1942. לאחר השואה, חמישה מהניצולים ששבו לעיר נהרגו על ידי לאומנים פולניים, ובעקבות זאת עזבו שארית הניצולים את המקום.
גאוגרפיה
סקרז'יסקו-קמיינה היא עיר בנפת קונסקיה במחוז קיילצה בפולין. היישוב נמצא כ-35 ק"מ צפונית מזרחית לקיילצה, 35 ק"מ דרומית מזרחית לקונסקיה, ו-37 ק"מ דרומית מערבית לעיר ראדום, סמוך לעיירה שידלוביץ (Szydlowiec). עד מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב במחוז ראדום בפולין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הקימה פולין תעשיית נשק גדולה בסקרז'יסקו-קמיינה, וזו הובילה לפיתוח מואץ של היישוב, עד לקבלת מעמד "עיר" ב-1923.
הקהילה היהודית בעיר
בניגוד לקהילות יהודיות רבות בפולין, קהילת סקרז'יסקו-קמיינה התגבשה רק בראשית המאה ה-20. היהודים הראשונים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-19, עם הקמת תחנת רכבת בעיר. רבים הגיעו משידלוביץ הסמוכה, שם גם נוהלו ענייני הקהילה, עד להקמת מוסדות עצמאיים החל מ-1910. בשנה זו הוקם בסקרז'יסקו-קמיינה בית המדרש הראשון. רישומי החיים התנהלו בסקרז'יסקו-קמיינה החל מ-1911. משרדי הרישום האזרחי בעיר (USC) מחזיקים את רישומי החיים מהשנים 1911–1913, 1924-1940. ככל הנראה, רישומי החיים עד 1910 נערכו בשידלוביץ.
בשנת 1921 מנתה אוכלוסיית סקרז'יסקו-קמיינה 8,163 תושבים, מהם 1,590 יהודים. בשנת 1939 הגיעה האוכלוסייה לכ-18,200 נפש, מהם כאלפיים יהודים (כ-600 משפחות). בית הקברות היהודי בסקרז'יסקו-קמיינה הוקם בתקופת מלחמת העולם הראשונה, והוא סמוך לבית הקברות הנוצרי בעיר. הכניסה אליו היא דרך בית העלמין הנוצרי. נכון ל-2008, מקצת מהמצבות עדיין שלמות. סקרז'יסקו-קמיינה הייתה מרכז חסידי והיו בה 15 שטיבלעך של חצרות חסידיות. בעיר פעלו סניפים של מפלגות ציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. הציונים ארגנו ספרייה ציבורית קטנה, גן ילדים עברי שפעל זמן קצר, שיעורי עברית וחוג לדרמה. בעיר פעלו גם תנועות נוער של הציונים ושל הבונד. בפוגרומים שנעשו ביהודי העיר ב-1918 נרצח אחד מהם ורבים נפצעו, כמה מהם קשה.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בסקרז'יסקו-קמיינה כ-2,000 יהודים, שהיו קצת יותר מעשירית אוכלוסייתה. רובם התפרנסו ממסחר זעיר, מרוכלות וממלאכה. קצתם היו פועלים בתעשיית המתכת המקומית. בעיר פעל בנק יהודי.
במלחמת העולם השנייה
הגרמנים כבשו את סקרז'יסקו-קמיינה ב-6 בספטמבר 1939, ומיד החלו בחטיפת יהודים לעבודת כפייה. חמישה יהודים נרצחו בימי הכיבוש הראשונים. כעבור שבועות אחדים הוקם בעיר יודנראט, בראשו עמד דב הירש פלדמן. הגרמנים הטילו על היודנראט לגייס תשלומי כופר גבוהים והחרימו מהיהודים רכוש רב.
בתחילת 1940 נצטוו היהודים לשאת סרט זרוע שעליו מגן דוד. באותו חודש החל היודנרט לגייס עובדי כפייה לפי דרישת הגרמנים. בינואר 1940 הובאו לעיר פליטים מפשיטיק (Przytyk). בסוף 1940 החל ארגון יס"ס בקרקוב לסייע ליודנרט בהפעלת מטבח ציבורי. היודנרט גם הפעיל בית חולים מאולתר. במרץ 1941 הועברו יהודי סקרז'יסקו-קמיינה והפליטים לגטו סגור. על הגטו הופקדה שמירה של שוטרים פולנים ושל אנשי שירות הסדר היהודי, אך מפעם לפעם הצליחו יחידים להתגנב ממנו כדי להשיג מזון. בחורף 1941/42 מתו יהודים רבים בגלל המגפות, הצפיפות הגדולה ותנאי התברואה הירודים.
בראשית 1942 הובאו לגטו פליטים יהודים מפלוצק (Plock) ומלודז', ומספר תושבי הגטו הגיע לכ-5,000. באותה תקופה הוחל בגיוס עובדי כפייה יהודים למחנה העבודה בעיר. רבים מעובדי המחנה שמתו בגלל התנאים הקשים בו, נקברו בגטו סקרז'יסקו-קמיינה. ימים מספר לפני חיסול הגטו הגיעו אליו פליטים משידלוביץ.
מחנה סקרז'יסקו-קמיינה
בקיץ 1940 הוקם בסקרז'יסקו-קמיינה מחנה עבודה גדול של הקונצרן הגרמני "האסאג" (Hasag), המחנה נועד לנצל עובדי כפייה ליצור נשק לטובת גרמניה ושולבו בו בתי החרושת לנשק ולתחמושת שכבר היו במקום מאז מלחמת העולם הראשונה. התנאים במחנה היו קשים מנשוא. לפי מקורות גרמניים נספו במחנה בתקופה שבין 1 באוקטובר 1942 ל-31 בינואר 1943 3,241 יהודים, בממוצע 26 ביום. ב-30 ביוני 1943 היו בו 6,408 אסירים. המספר הכולל של היהודים שהובאו למחנה לעבודה נאמד ב-30,000-25,000 ומספר הנספים עד לחיסול המחנה באוגוסט 1944 נאמד ב-23,000-18,000 נפש. רוב האסירים היו מפולין ומיעוטם מאוסטריה, צ'כיה, גרמניה, הולנד וצרפת.
בהתחלה עבדו האסירים עם פועלים פולנים חופשיים והחל מ-1942 הועסקו במחנה עובדי כפייה יהודים בלבד שהוכרחו למלא מכסה שהייתה מעל לכוחם. בכל המפעלים עבדו בשתי משמרות, כל אחת בת 12 שעות.
המחנה הוקם באוגוסט 1942 בשלושה מקומות נפרדים: מחנה מפעל Werk A) A) היה הגדול מכולם. מחנה מפעל Werk B) B) היה כפוף מבחינה מינהלית וביטחונית למפעל A. והאסירים משני המחנות, A ו-B, עבדו בעיקר בייצור תחמושת לחיל היבשה. מחנה Werk C) C) היה מסונף למכון למילוי (Füllanstalt) והיה הקשה והמפורסם ביותר, בגלל העבודה בייצור מוקשים ימיים שלמילויים השתמשו בפיקרין, חומר מילוי להכנת המוקשים, שחשיפה אליו מצהיבה את העור ומאכלת תאי גוף ואיברים פנימיים בתהליך תסיסה מואץ. רוב העובדים הצהיבו מהפיקרין, הורעלו ובתוך שלושה חודשים מתו.
תנאי התברואה היו בלתי נסבלים ועד תחילת 1944 לא הייתה במחנות שום עזרה רפואית. האסירים עבדו בבגדיהם, וכשהתפוררו הבגדים, בייחוד במפעל C, התעטפו בשקי נייר. בשלושת המחנות היו מגיפות של דיזנטריה, טיפוס הבהרות ותסמונת התשישות הכרונית, שכונתה בפי האסירים 'האסאגובקה' (Hasagowska), על-שם החברה. באביב 1944, נוכח מחסור חמור בידיים עובדות, שופרו במקצת תנאי החיים במחנה, בעיקר בהקצבת מזון, תרופות ובגדים. מנת המזון כללה 200 גרם לחם ליום ופעמיים ביום חצי ליטר מרק מימי, ולפעמים כף ריבה או מנת מרגרינה. המחנות היו מעורבים, לגברים ונשים יחדיו, אך הם שוכנו בצריפים נפרדים, על דרגשים בעלי שתי קומות, בלי שמיכות. מחנה המגורים של האסירים היה מוקף גדרות תיל שלא היו מחושמלות. בלילות אסור היה לצאת מהצריפים, והיוצאים נורו ללא אזהרה. מאות פולנים מהסביבה הקרובה עבדו במפעל, הם היו מדריכים ומשגיחים על האסירים היהודים שעבדו במחלקות השונות של המפעל. בריחות הסתיימו בדרך כלל ברצח הבורחים. מדי פעם נערכו גם סלקציות והוצאות להורג, בידי 'יחידת המחץ' (Stosstruppe) המורכבת משומרי המפעל.
אליפות העולם של PWG
אליפות העולם של PWG (באנגלית: PWG World Championship) היא תואר אליפות השייך לארגון ההיאבקות Pro Wrestling Guerrilla (PWG). האליפות הוצגה לראשונה בשנת 2003 כאליפות PWG. אלוף העולם הנוכחי הוא דניאל גרסיה.
היסטוריה
האליפות הפכה להיות מזוהה תחת שמה הנוכחי בפברואר 2006, כשהארגון קיים מסע הופעות אירופי באסן, גרמניה ובאורפינגטון, אנגליה. בין הגנותיה השונות בזירה המקומית של קליפורניה, חגורת האליפות הוגנה ברחבי העולם במדינות כמו צרפת, אנגליה, גרמניה ואוסטרליה.
הטורניר להכתרת אלוף PWG הראשון
ארגון ההיאבקות PWG החליט לקיים טורניר, שהכיל 16 משתתפים על מנת להכתיר את אלוף PWG הראשון. הטורניר התקיים כך ששלב שמינית הגמר נערך ב-29 באוגוסט 2003 במסגרת הלילה הראשון של האירוע Bad Ass Mother 3000, בעוד ששלב רבע הגמר, חצי הגמר והגמר נערכו למחרת במסגרת הלילה השני של האירוע Bad Ass Mother 3000.
רשימת האלופים
האלוף הראשון היה פרנקי קאזריאן, שניצח את ג'ואי ריאן בקרב הגמר של טורניר בן 16 משתתפים ב-30 באוגוסט 2003 במסגרת האירוע Bad Ass Mother 3000 – Stage 2. המתאבק בעל תקופת הכהונה הארוכה הוא אדם קול עם 538 ימים, בעוד שהמתאבק בעל תקופת הכהונה הקצרה ביותר הוא בריאן דניאלסון, שוויתר על התואר מיד לאחר שזכה בו בפעם השנייה; הסיבה לכך הייתה החתימה שלו ב-WWE ואי יכולתו להגן עליה במסגרת שהותו בארגון זה. קווין סטין מחזיק בשיא הזכיות הגבוה ביותר עם 3. בסך הכל, היו 31 כהונות, כשמתוכם 24 מתאבקים שונים החזיקו בתואר.
ג'מימה רופר
ג'מימה רופר (באנגלית: Jemima Rooper; נולדה ב-24 באוקטובר 1981) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
רופר נולדה בהאמרסמית' שבלונדון, בתו של כתב הטלוויזיה אליסון רופר. היא למדה בבית הספר "רדקליף" בצ'לסי ואחר כך בבית הספר "גודולפין ולאטימר". תוך כדי עבודה על הסדרה "החמישייה הסודית" עברה את בחינות ה-GCSEs. אחר כך למדה ב-MPW sixth form college וסיימה בחינות A levels. בגיל 19 קנתה לראשונה דירה לעצמה.
כבר בגיל תשע הביעה רופר את שאיפותיה להיות שחקנית והיא יצרה קשר עם סוכן. התפקיד המקצועי הראשון שלה היה בסרט "The Higher Mortals" משנת 1993, וב-1994 שיחקה בסרט "Willie's War". ב-1996 הופיעה בתפקיד ג'ורג' בכל הפרקים בסדרה "החמישייה הסודית" לפי ספריה של איניד בלייטון.
אחרי מספר תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה בריטיות, הופיעה רופר בתפקיד ניקי בסדרת הנעורים הפופולרית של ערוץ 4 "כזה כאילו". הסדרה שודרה בהצלחה במשך שלוש שנים. הופעתה הבאה הייתה בסדרת הדרמה העל טבעית "הקס" בתפקיד רוח הרפאים תלמה. הסדרה "הקס" שודרה בערוץ Sky One במשך שתי עונות בשנים 2004 ו-2005.
הופעת הבכורה של רופר בהוליווד הייתה בסרט "הדליה השחורה". ב-2008 כיכבה במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן", ושיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "פוארו". עוד באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי ב-"Her Naked Skin", מחזה חדשה שהועלה בתיאטרון הלאומי. בדצמבר 2010 קיבלה רופר תפקיד במחזמר "Me and My Girl" שהוצג בתיאטרון קרוסיבל בשפילד, והופיעה לצדה של מרים מרגוליס.
עוד בתיאטרון הופיעה רופר במחזה "One Man, Two Guvnors" שקיבל ביקורות חיוביות. היא שיחקה גם במחזה "Blithe Spirit" ובמחזה "Breeders" בווסט אנד. ב-2011 שיחקה בקומדיית האימה הבריטית "מלון קלדוניה". ב-2013 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "אטלנטיס" בתפקיד מדוזה.
מיכל (שיר)
מִיכַל הוא שיר שנכתב על ידי רחל המשוררת. הוא נכתב בתרפ"ז, 1927, ונכלל באוסף שיריה ספיח. בשיר פונה רחל אל מיכל בת שאול ומזדהה עִמה עמוקות.
מבנה השיר ותכניו
השיר משולב בחריזה והוא בנוי מפתיח ושני בתים.
במילות השיר פונה כביכול רחל אל מיכל בת שאול ומוצאת עמה אמפתיה משותפת, על אף מרחקי הזמן שביניהן. היא מתארת את מיכל בממדי מראה, קול ונפש. משל כאילו אכן הייתה אחותה ממש. אחות שרק מרחקי הזמן מבדילים ביניהם. בשיר ניתן גם לשמוע צליל חקלאי עולה בין השורות. רחל, שעסקה בחקלאות ואהבה את המקצוע, מצאה בה ניב לבטא את הקשר שנשמר על אף מרחקי הדורות: .מיכל, שהייתה בת של מלך (שאול) ואשת המלך (דוד), נראית בעיני רוחה של רחל כאחת שכזו לכל אורך השיר. בעיניה היא לבושה בכתונת משי מעוטרת בפסי ארגמן, וצמידי זהב מצלצלים עטויים על גופה.
בעוד שבבית הראשון נראתה מיכל בגוון המלכותי והאצילי שלה, בבית האחרון פונה רחל ומוהלת את החלק העגום שבפרשה. שם היא מוצאת את הגאווה והבוז, כמו גם את העצב הפנימי.
רחל, שככלל עסקה בדמויות מקראיות, מזדהה במיוחד עם מיכל בת שאול, אך בלא לפרט לקורא במה ראתה להידמות אליה. מתוך דבריה נראה שהקשר ביניהן אינו חד פעמי, שכן מבחינתה. את גורלן הניגודי המשותף היא רואה כנכפה ומאולץ, שכן. קשה לדעת אם התחושה המשותפת אותה ראתה במיכל הייתה קשורה אל מי ממאהביה. ייתכן גם שבגין כך התקיים המפגש על יד האשנב, מה שמאותת את תחושת העיזבון שחשה רחל מבעד לאשנב בית החולים לחולי שחפת, עת התבקשה לעזוב את דגניה ונותרה מוזנחת בימי מחלתה, זמן כתיבת השיר. כן ניתן למצוא מכנה משותף ביניהן בכך ששתיהן נפטרו ללא ילדים, עם העצב העמוק הכרוך בכך.
יחסי קולומביה–קוריאה הדרומית
יחסי קולומביה–קוריאה הדרומית הם היחסים בין קולומביה לקוריאה הדרומית. היחסים כוללים יחסי סחר, צבא ודיפלומטיה. חיילים קולומביאנים הגיעו לקוריאה בשנת 1951 כחלק מכוחות האו"ם, אולם יחסים דיפלומטיים ישירים לא כוננו עד מרץ 1962.
היסטוריה
במהלך מלחמת קוריאה הייתה קולומביה האומה היחידה באמריקה הלטינית שהשתתפה באופן פעיל בכוחות האו"ם, עם כוחות קרקעיים והפריגטה היחידה שלה, אלמירנטה. החיילים הקולומביאנים הראשונים הגיעו לקוריאה ב-8 במאי 1951 והאחרון עזב ב-11 באוקטובר 1954. בסך הכל 4,314 חיילים נפרסו. מפקד הכוחות היה הגנרל אלברטו רואיס נובואה.
יחסים דיפלומטיים
יחסים דיפלומטיים ישירים כוננו במרץ 1962.
שגרירות קולומביה בסיאול היא הנציגות הדיפלומטית של רפובליקת קולומביה לרפובליקה של קוריאה.
השגרירות הממוקמת בקומה ה-11 בבניין ביטוח החיים בקיובו, חולקת את שטחה עם הקונסוליה הכללית של קולומביה בסיאול, שמוסמכת אף לפיליפינים בעניינים קונסולריים.
Le Vingtième Siècle
Le Vingtième Siècle (בעברית: המאה העשרים) היה עיתון בלגי בצרפתית, שהתפרסם בין השנים 1895–1940. מוסף הילדים שלו, "", היה ידוע בתור המגזין שבו התפרסמו לראשונה פרקי "הרפתקאותיו של טינטין".
היסטוריה
"Le Vingtième Siècle" הוקם בשנת 1895 על ידי, ואתנאז דה ברוקוויל. הגיליון הראשון פורסם ב-6 ביוני 1895. הפופולריות של העיתון לא הייתה גדולה, והוא החזיק מעמד רק בזכות תמיכתו של הפוליטיקאי שארל דה ברוקוויל, שהיה אחיו של אתאנז.
בשנת 1914 החל לנהל את העיתון. נרה ניסה להפחית את הטון הקתולי בו התאפיין העיתון ולהפוך אותו לאוניברסלי יותר.
בשנת 1924 החל לנהל את העיתון, כומר קתולי שהיה תומך נלהב בפשיזם. בשנת 1927 הוא שכר את ז'ורז' רמי לעבודה בעיתון, והפקיד אותו על ניהול מוסף הילדים "Le Petit Vingtième", שם החלו להתפרסם בינואר 1929 פרקי "הרפתקאותיו של טינטין". בשנות פעילותו של רמי בעיתון, התפוצה שלו עלתה באופן משמעותי.
בשנת 1933 הודח ואלה מניהול העיתון בשל שערורייה פוליטית שעורר. לאחר פיטוריו הפך ויליאם איז'ה למנהל העיתון. איז'ה החזיק בהשקפה אנטי־נאצית ומאוחר יותר אף הפך לדמות מפתח בתנועת ההתנגדות הבלגית.
עם כיבוש בלגיה על ידי גרמניה במאי 1940 נסגר העיתון על ידי יחידות התעמולה של הוורמאכט, בשל העמדות האנטי־נאציות שהפגין איז'ה.
עמדות העיתון
העיתון היה מזוהה עם הכנסייה הקתולית וזכה רבות לתמיכתה.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ובעידודו הנמרץ של נורבר ואלה, הפכו המסרים שביטא העיתון ליותר ויותר אנטי־קומוניסטיים, אנטי־קפיטליסטיים, אנטישמיים ואנטי־ליברליים. בטור "אירועים אקטואליים" שהתפרסם ב-"Le Petit Vingtième" ב-4 באפריל 1934, למשל, נכתב לגבי צעדיו האנטישמיים של אדולף היטלר בגרמניה: במאמר מערכת מ-1 בפברואר 1934 נכתב
בין השנים 1933–1940, תחת ניהולו של ויליאם איז'ה, הפכה נימת העיתון למתונה יותר.
המצור על מלקנד וצ'קדרה
המצור על מלקנד וצ'קדרה התחולל ב-1897 וסימן את אחד משיאיו של מרד השבטים הפשטונים, שחיו בצפון הודו, כנגד האימפריה הבריטית. מרד זה, שהחל מאמצע המאה ה-19, נגרם עקב נסיונותיהם של הבריטים לכבוש שטחים בפקיסטן ואפגניסטן כדי להגן על גבולם שבצפון הודו.
במהלך המרד של 1897 הטילו לוחמים של שבט הפשטונים המוהמנדים, שישב מצפון לפשוור, מצור על מבצרים אותם החזיקו הבריטים במלקנד וצ'קדרה  והבריטים נאלצו לשלוח כוחות צבא כדי לשבור את המצור ולהדוף את כוחות המורדים בחזרה לאפגניסטן.
רקע
במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
עיקר הקרבות התחוללו כנגד השלטון האפגני במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה והמלחמה האנגלו-אפגנית השנייה אולם השטחים עליהם ניסתה בריטניה להשתלט אוכלסו על ידי שבטים מקומיים (בעיקר פשטונים) בעלי שאיפות לעצמאות לכן חלק מתהליך ההשתלטות על אזורים אלו כלל מלחמות ובריתות של המעצמות עם אותם שבטים. בשלהי המאה ה-19 התייצב חלק גדול מקו גבול זה אך היו עדיין אזורי ספר בהם התקיימו פעולות התגדות של בני השבטים. אחד מאזורים אלו היה מעבר ח'ייבר והאזורים הסמוכים לו. מעבר זה, המחבר את פשוור (פקיסטן) עם ג'לאלאבאד וקאבול (אפגניסטן), שימש, במשך מאות שנים, מעבר מצפון אפגניסטן לפקיסטן ולהודו ולכן נתפס בעיני הבריטים כנקודה אסטרטגית.
ב-1893 פעל הדיפלומט הבריטי מורטימר דוראנד יחד עם שליט אפגניסטן לקבוע את קו הגבול בין אפגניסטן לאימפריה הבריטית (נקרא "קו דוראנד" ). קו זה הכניס את בני השבטים הללו לשליטתה של בריטניה דבר שהעצים את התסיסה כנגד הבריטים. באותה תקופה קם לשבטים הפשטונים מנהיג בשם סרטור פקיר שקרא לג'יהאד נגד הבריטים והוביל את המרד.
המצב לפני פרוץ המרד
הכוח שהקצו הבריטים לשליטה במחוז מלקנד שמצפון לפשוור כלל מספר רגימנטי רגליים וביניהם רגימנט הרגלים הסיקי ה-45, רגימנט הרגלים הפונג'אבי ה-24 רגימנט הרגלים הפונג'אבי ה-31 , רגימנט הפרשים הבנגלי ה-11 , סוללות תותחי שדה ועוד. המפקד של כוחות אלו היה גנרל ויליאם הופ מייקלג'ון.
בנוסף הוקצו 3 רגימנטים נוספים לתמיכה בכוחות במלקנד בפיקודו של קולונל שלח (Schalch). בסיס האם של כוחות אלו היה בעיר נושרה שממזרח לפשוור בה פעל גם בית חולים צבאי. מבסיס זה נהגו הכוחות לצאת, כ-60 ק"מ צפונה, כדי לסייע לכוחות הקבע להחזיק את המוצבים באזור מעבר מלקנד וצ'קדרה.
26 ביולי
השמועות הראשונות על התקבצות לוחמים פשטונים בקרבת מחנות מלקנד וצ'קדרה הגיעו לפיקוד הבריטי מתצפיתנים ב-26 ביולי 1897. המפקדים הבריטים הספיקו לשלוח בקשה לתגבורת ממחנה האם לפני שקווי התקשורת נותקו.
עיקר המאמץ הפשטוני היה לכבוש את מחנות מלקנד והתקפתם החלה לקראת ערב כשתקפו את המחנה הדרומי מארבעה כיוונים:
27 ביולי
במהלך היום תוגברו הכוחות הבריטים המחנה הדרומי על ידי שאר הכוחות מהמחנה הצפוני ובערב של יום הגיעה תגבורת של פרשים מכוחות התגבור מבסיס האם בנושרה. במקביל הגיעו לזירה כוחות פשטונים רעננים שפתחו עם ערב במתקפה שנייה על המחנה הדרומי. הקרבות נמשכו מספר שעות כשהפשטונים הגיע להישגים טקטיים אולם בסופו של יום הצליחו הבריטים, בהתקפת נגד, להדוף את הפשטונים למרחק של 3 ק"מ מהמחנה במחיר של 12 הרוגים ופצועים רבים.
28 ביולי
במהלך כל היום ירו הפשטונים על הכוחות הבריטים מההרים המקיפים את המחנה ופגעו במספר חיילים. עם ערב ניסו להתקדם לכוון המחנה אך נהדפו.
29 ביולי
במהלך היום חיזקו החיילים במחנה הדרומי את ביצוריהם למרות המשך ירי הצלפים של הפשטונים. במהלך היום הגיעו כוחות התגבור מבסיס האם אולם שניים מהרגימנטים שהגיעו נאלצו לעצור במרחק מהמחנה לצורך התאוששות לאחר שאיבדו 40 חיילים בדרכם בת היומיים למלקנד בגלל מכת חום.
30 ביולי
לפנות בוקר יצאו הפשטונים להתקפה נוספת על המחנה הדרומי במהלכה נפצע מנהיג הפשטונים סרטור פקיר. בערב אותו יום יצאו הפשטונים שוב להתקפה שנהדפה.
31 ביולי
בבוקר אותו יום הצליחו התגבורות לחבור לכוחות המגינים כשהם מביאים איתם כמות גדולה של תחמושת על גבי 243 פרידות. היקף ההתקפות פחת לאחר שהפשטונים הסיטו חלק מכוחותיהם לתגבור המצור על צ'קדרה.
פריצת המצור 1–2 באוגוסט
כשהגיעה הידיעה על המצור הטיל הפיקוד הבריטי על מייג'ור גנרל סר בינדון בלאד את הפיקוד על דיוויזיה בת 2 בריגדות שנועדה לפריצת המצור וכללה כ-7,000 חיילי רגלים, כ-700 פרשים ו-24 תותחים. הכוח הגיע למלקנד ב-1 באוגוסט והדף את הפשטונים הצרים מסביב למחנה. הגעת הדיוויזיה למלקנד איפשרה למייקלג'ון לשלוח חלק מכוחותיו לסייע לנצורים בצ'קדרה. ב-2 באוגוסט הוסר גם המצור מצ'קדרה.
על אף שהמצור נפרץ המשיכו הפשטונים להטריד את הכוחות הבריטים לכן המשיך בלאד עם כוחותיו צפונה במסע עונשין אל תוך הטריטוריות של השבטים במערכה שנמשכה עד תחילת 1898. לעזרתו נוספו גם כוחות ממחנה מלקנד בפיקודו של מייקלג'ון וכן דיוויזיה נוספת בפיקודו של מייג'ור גנרל סר אדמונד אלס.
תיעוד המערכה
למערכה זו הצטרף לוטננט משנה וינסטון צ'רצ'יל ככתב צבאי. את חוויותיו קיבץ בספר בשם "The Story of the Malakand Field Force" אותו הקדיש למפקדו מייג'ור גנרל סר בינדון בלאד.
אותות הערכה
כל משתתפי המערכה קיבלו את מדליית הודו עם אבזם "מלקנד 1897".
דייוויד תומפסון
דייוויד אוניל תומפסון (באנגלית: David O'Neil Thompson; נולד ב-13 ביולי 1954) הוא כדורסלן עבר ששיחק עבור הדנוור נאגטס, הן בליגת ה-ABA, הן בליגת ה-NBA, כמו גם בקבוצת הסיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA. קודם לכן כיכב במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית אותה הוביל לאליפות ה-NCAA הראשונה שלה ב-1974.
קריירת התיכון
תומפסון למד ב-Crest Senior High School ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של התיכון במשך ארבע שנים. תומפסון הוא בן דודו של מאמן הכדורסל אלווין ג'נטרי.
קריירת הקולג'
לאחר שהוביל את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית לעונה בה לא הפסידו ולו במשחק אחד, עם מאזן של 0–27 ב-1973, הוביל אותה תומפסון גם לזכייה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ב-1974, כשהם מביסים את האלופה המכהנת, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. באותה התקופה הוצמד לתומפסון הכינוי "סקייווקר" (Skywalker) בשל הניתור האנכי המדהים שלו שהגיע, לכאורה, ל-48 אינץ'. מסירת האלי הופ, כיום מרכיב עיקרי במשחק שמתקיים בגבהים של מעל לטבעת, "הומצאה" על ידי תומפסון וחברו לקבוצה בקרוליינה הצפונית, Monte Towe ולראשונה נעשה בה שימוש כחלק אינטגרלי מההתקפה של הקבוצה על ידי המאמן נורם סלואן כדי לנצל את יכולת הקפיצה של תומפסון.