cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המטה לביטחון לאומי
הקמת המועצה
בשנת 1992 תוקן חוק יסוד: הממשלה, ונקבע בו כי "לממשלה יהיה צוות, שיקים ויפעיל ראש הממשלה, לייעוץ מקצועי קבוע בתחומי הביטחון הלאומי; ראש הממשלה רשאי להטיל על הצוות תחומי ייעוץ נוספים". ראש הצוות שבמקור נקרא צוב"ל (צוות ביטחון לאומי) היה יועצו לביטחון לאומי של ראש הממשלה יצחק רבין, דוקטור חיים אסא.
בסמכות זו לא נעשה שימוש של ממש עד החלטה 4889 של ממשלת ישראל העשרים ושבע ב-מרץ 1999. באותה החלטה הוקמה המועצה לביטחון לאומי, בראשותו של דוד עברי, שלקח את המושכות מידי חיים אסא ושינה את השם צוב"ל למל"ל, ונקבע כי היא זו שתהווה את הצוות שעל הממשלה היה להקים לפי חוק היסוד. בהחלטה נקבעו גם תפקידי המועצה כגוף המטה של ראש הממשלה והממשלה כולה לענייני הביטחון הלאומי. בין היתר, נקבע כי המועצה תכין את דיוני הממשלה והקבינט המדיני-ביטחוני בכל היבטי הביטחון הלאומי, תתכנן בראייה ארוכת-טווח את מרכיבי הביטחון הלאומי, תמליץ לממשלה על המדיניות, ותקיים קשרים עם גופים מקבילים בעולם.
הקשיים במילוי תפקיד המועצה
חרף עיגון תפקידיה ב-1999, לא הצליחה המועצה בתחילת דרכה להתקבע כגוף משפיע על החלטות הממשלה. סמכויות תפקידיה היו מעורפלות, וראש הממשלה לא היה מחויב לקבלן, כמו במקרה של היועץ המשפטי לממשלה. בעיות אמון בין ראשי ממשלה לבין ראשי מועצה שונים גרמו לכך שכמה מהם, לרבות שלושת הראשונים, סיימו את תקופת כהונתם בטרם עת. בעדותו בפני ועדת וינוגרד בנובמבר 2006 אמר ראש אמ"ן לשעבר, האלוף עמוס מלכא על המועצה "לדעתי היא לא קיימת, אפקטיבית היא לא קיימת עד היום... אין מועצה לביטחון לאומי, הלוואי והייתה".
גם דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד קרא לחיזוק המועצה, כדי לשפר את תהליך קבלת ההחלטות של הממשלה. באוקטובר 2007, כלקח מההתנהלות במלחמת לבנון השנייה, ובעקבות הדו"ח החלקי של ועדת וינוגרד והמלצות הוועדה ליישום הדו"ח בראשות אמנון ליפקין-שחק, קיבלה הממשלה החלטה שנועדה לחזק את מעמדה של המועצה. בין היתר הוחלט כי ראש המל"ל יהיה היועץ לביטחון לאומי של ראש הממשלה, והמועצה תכין את עבודת המטה כהכנה לדיונים על תקציב גופי הביטחון השונים.
חוק המטה לביטחון לאומי, התשס"ח-2008
זמן קצר לאחר קבלת החלטת הממשלה הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק ממשלתית שנועדה ליישם את החלטות הממשלה. עוד קודם לכן, יזמו גם מספר חברי כנסת, ובראשם עמירה דותן וצחי הנגבי, הצעת חוק שנועדה לחזק את מעמדה של המועצה. הצעות החוק נדונו במשולב, וביולי 2008 אישרה אותן הכנסת.
חוק המטה לביטחון לאומי, התשס"ח-2008 שינה את שמה של המועצה למטה לביטחון לאומי. הוא מפרט את תפקידי המטה בדומה להחלטת הממשלה, אך מרחיב וקובע תפקידים נוספים, ובהם ריכוז עבודת המטה של הממשלה, של ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט) ושל כל ועדת שרים אחרת בענייני החוץ והביטחון של מדינת ישראל, מעקב אחר ביצוע החלטות הממשלה וועדותיה בענייני החוץ והביטחון ודיווח על יישומן לראש הממשלה, הכנת הערכות מצב שנתיות ורב-שנתיות של המצב הביטחוני ומדיני של מדינת ישראל, הכנת עבודת המטה בעבור ראש הממשלה לקראת הדיונים בתקציב הביטחון, וכן כל סעיף תקציב אחר ששר הביטחון ממונה עליו, תקציב ששר החוץ ממונה עליו ותקציב הגופים הביטחוניים שראש הממשלה ממונה עליהם, הפעלת המרכז לניהול משברים לאומיים (המנ"ל), בחינת תפיסת הביטחון של מדינת ישראל והצעת עדכונים לה ובחינת מיזמים ביטחוניים.
לשם מילוי תפקידיו, רשאי ראש המטה לביטחון לאומי לקיים דיונים שאליהם יוזמנו נציגי הגופים הביטחוניים שראש הממשלה ממונה עליהם (המוסד, השב"כ, הוועדה לאנרגיה אטומית, וכו'), צה"ל, משטרת ישראל ומשרדי הממשלה הנוגעים בדבר, וכל אלה בדרג שעליו יחליט ראש המטה לביטחון לאומי. מי שהוזמן כאמור, חייב להתייצב לדיון, אלא אם שוכנע ראש המטה לביטחון לאומי כי הדבר אינו אפשרי בנסיבות העניין.
בנוסף, קובע חוק המטה לביטחון לאומי את הליכי המינוי לראש המטה לביטחון לאומי (על ידי הממשלה לפי המלצת ראש הממשלה) ולמשנה שלו, ותנאי כשירות למינויָם, וכן מחייב את זימונו של ראש המטה לכל ישיבה של הממשלה, ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט) ושל ועדת שרים אחרת או הרכב שרים אחר בענייני החוץ והביטחון של מדינת ישראל, ודיוני ועדת ראשי השירותים החשאיים (ור"ש). עוד קובע החוק כי כל מידע בענייני החוץ והביטחון המועבר לעיונו של ראש הממשלה יועבר על ידי הגורם שהעביר את המידע גם לעיונו של ראש המטה לביטחון לאומי. בנוסף, מסדיר החוק את מסירת המידע גם לעובדי המטה לביטחון לאומי, ומעגנו כיחידת סמך במשרד ראש הממשלה. כן קובע החוק כי תקציב המטה ייקבע בסעיף תקציב נפרד בתקציב המדינה.
החוק אינו קוצב תקופת כהונה לראש המטה.
לאחר חקיקת החוק
עם תחילת כהונתו השנייה של נתניהו כראש הממשלה, מונה איש אמונו, ד"ר עוזי ארד, לראש המטה לביטחון לאומי. הן האמון בין האישים והן חקיקת החוק החדש הביאו לכך שהמטה הפך מעורב במידה רבה יותר בהליך קבלת ההחלטות בממשלה. אנשי המטה מכינים כיום את דיוני הקבינט המדיני-ביטחוני, שותפים לכל הדיונים הביטחוניים, מכינים את ראש הממשלה לפגישות מדיניות ואף משתתפים בחלק מהן.
צוק איתן
יוסי כהן, שכיהן כראש המל"ל במהלך מבצע צוק איתן, הסביר בפברואר 2015 כי "תפקידיו העיקריים של המל"ל הם לבצע עבודת מטה איכותית בשגרה, כדי לוודא שהמדינה והגופים ערוכים לתרחישי חירום. בעת חירום תפקידו העיקרי של המל"ל מתמקד בקיום הערכות מצב, הכנת וניהול דיוני ראה"מ והקבינט".
בדו"ח ביקורת המדינה למבצע צוק איתן שפורסם במרץ 2017, נכתב על המל"ל כי "הציג רק בחלק מהמקרים חלופות להצעות שהעלו נציגי מערכת הביטחון בכל הנוגע לתוכניות אופרטיביות ולהערכות מודיעין. זאת, אף על פי שאחד מתפקידיו של המל"ל הקבועים בחוק המל"ל הוא להציג חלופות, נוסף על הצגתן על ידי הגופים הנוגעים בדבר. כמו כן, נמצא שהמל"ל לא הציע לקיים דיונים בנושאים שבהם ראוי היה למקד את תשומת לבם של שרי הקבינט, דוגמת פערים בבנק המטרות והמצב ההומניטארי ברצועת עזה, השלכותיו האפשריות ודרכי הפעולה שניתן לנקוט בקשר לכך, על אף שהמידע היה מצוי בידיו.... ראוי, כי המל"ל יתמקד בעיסוק בנושאים ברובד האסטרטגי ובכאלה שעשויה להיות להם השלכה על יחסי החוץ של מדינת ישראל".
בנוסף המבקר שיבח את הארגון ואת אג"ת על הכנת תוכנית "100 הימים", ש"כללה פרטי מידע חשובים לצורך הרחבת בסיס הידע של שרי הקבינט בתחומים שהם בליבת העשייה הביטחונית הלאומית".
2017-היום
עם כניסתו של מאיר בן שבת לתפקיד התחולל שינוי מבני שהוביל את המל"ל לעסוק במשימות, כמו הסכמי אברהם, קידום הקשרים עם מדינות אפריקה, אסיה, אמריקה הלטינית וגם תכלול הגופים העוסקים בקורונה. הוקם האגף לנושאים מיוחדים אשר מעורב עמוקות במגעים עם ארצות הברית, בריטניה וצרפת בעניין הסוגיה האיראנית. המל"ל עסק רבות גם ביחסים המיוחדים עם רוסיה של ולדימיר פוטין ועם הודו. עוד המל"ל היה אחראי לנורמליזציה ביחסי ישראל–צ'אד וביחסי ישראל–סודאן, המל"ל בתקופה זו פעל להטוות רשת קשרים בחלקים הדרומיים והמזרחיים של כדור הארץ, שבעבר נחשבו עוינים לישראל, בניגוד לאמריקה ואירופה האוהדות. כאשר בגזרת
מדינות אפריקה
המל"ל היה אחראי בתקופת שנים אילו לכמה הישגים מדיניים והיסטוריים:
השיא היה תכנון ביקורו המדיני הראשון מאז 1967 של ראש הממשלה ישראלי באפריקה ב-2016. בהמשך יצא ראש הממשלה לביקור מדיני נוסף בליבריה בה השתתף בועידת הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS), במהלכה נוצר פיוס עם מאלי וסנגל זאת, לאחר כחצי שנה של מתיחות ביחסים בעקבות תמיכתה של סנגל בהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם.
ב-20 בינואר 2019 הודיעו ישראל וצ'אד על נורמליזציה מלאה ויחסים דיפלומטיים מלאים וזאת לאחר מגעים שביצע המל"ל, במהלך זו ערך ראש ממשלה ישראלי לראשונה ביקור היסטורי בנג'מנה בירת צ'אד ואילו נשיאה זה האחרונה ביקר בירושלים.
ב-6 בינואר 2021 הודיעה סודאן על נורמליזציה של ישראל.
אמריקה הלטינית
בתקופה זו עבד המל"ל על חידוש יחסי החוץ עם כמה מדינות מפתח באמריקה הלטינית כגון ארגנטינה, קולומביה ומקסיקו. מאמצים אלו נשאו פרי ובאו לידי ביטוי בביקורו של ראש הממשלה בנימין נתניהו באמריקה הלטינית, בארגנטינה, ברזיל, קולומביה ומקסיקו.
ראש המטה לביטחון לאומי
ראש המטה לביטחון לאומי משמש גם כיועץ לביטחון לאומי של ראש הממשלה וכפוף לו.
ראש המל"ל מוזמן קבוע, לכל ישיבה של הממשלה, של ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי של ועדת שרים אחרת או הרכב שרים אחר בענייני החוץ והביטחון, לכל דיון של ועדת ראשי השירותים החשאיים.
חוק המל"ל קובע כי כל מידע בענייני החוץ והביטחון המועבר לעיונו של ראש הממשלה יועבר על ידי הגורם שהעביר את המידע גם לעיונו של ראש המטה לביטחון לאומי.
עוד קובע החוק כי ראש המל"ל רשאי לדרוש ממשרדי הממשלה ומיחידות הסמך שלהם, מצבא הגנה לישראל, מהגופים הביטחוניים שראש הממשלה ממונה עליהם וממשטרת ישראל, מידע, מסמכים ודוחות, שבתחום סמכותו של אותו משרד או גוף.
ראש המטה לביטחון לאומי עובד בשיתוף פעולה הדוק עם המזכיר הצבאי לראש הממשלה.
מט חנק
בשחמט, מט חנק הוא סוג של מט שבו המלך אינו יכול לברוח כי הוא מוקף על ידי כלים מהצבע שלו. מט חנק מבוצע על ידי פרש בלבד, כי הוא היחיד שיכול "לדלג" מעל הכלים שחוסמים את המלך. מט חנק נקרא כך כי המלך "חנוק" ואינו יכול לזוז.
התמונה משמאל היא דוגמה למט חנק. זהו מט החנק הפופולרי ביותר, כיוון שהוא בפינת הלוח ולכן מספיקים מעט כלים כדי למנוע את תזוזת המלך. לעיתים קרובות, המט הזה מבוצע בעזרת הקרבת מלכה: 1.מהז8+! צ:ז8□ 2.פו#7. הפרש יהיה בדרך כלל קודם לכן ב-ח6, כדי שהמלך לא יוכל להכות בעצמו את המלכה.
דוגמאות
עמדה זו היא דוגמה למט המתואר בתחילת הערך. היא לקוחה מהמשחק יאן טימן – נייג'ל שורט 1990. המשחק המשיך: 27.פו7+ מז8□ 28.פח6++ מח8□ 29.מהז8+! צ:ז8□ 30.פו#7.
דוגמה מהמשחק אדוארד לסקר - ישראל הורוביץ ניו יורק סיטי, 1946: 1.ד4 פו6 2.פו3 ד5 3.ה3 ג5 4.ג4 ג:ד4 5.פ:ד4 ה5 6.פו3 פג6 7.פג3 ד4 8.ה:ד4 ה:ד4 9.פב5 רב4+ 10.רד2 0-0 11.ר:ב4 פ:ב4 12.פב:ד4 מהא5 13.פד2 מהה5+ פה2 פד#3.
בבעיות שחמט
גם בבעיות שחמט נעשה לעיתים שימוש במט חנק. הבעיה מימין היא בעיה מז'אנר ה-"גרוטסקו" שהן בעיות המציגות מצבים מגוחכים לחלוטין, כמו פה, שמלך ורגלי מתגברים על מערך כלים מלא. הבעיה חוברה על ידי אוטו בלאטי, 1922, ופתרונה הוא: 1.מ:ה1 מהא1 2.ח3 מהא2 3.ח4 מהא1 4.ח5 מהא2 5.ח6 מהא1 6.ח7 מהא2 7.ח8=פ!! מהא1 8.פו7 מהא2 9.פד8 מהא1 10.פה6 מהא2 11.פ:ג5 מהא1 12.פה4 מהא2 13.פד6 מהא1 14.פ:ג4 מהא2 15.פא5 מהא1 16.פ:ב#3. ניתן לראות שהלבן ניצח באמצעות הכתרת פרש והנחתת מט חנק. במילים אחרות, כדי לנצח על השחקן הלבן קודם כול להכות את הפרש במשבצת ה1 באמצעות המלך שלו ולאחר מכן לא להזיז את המלך שלו בכלל כך שלאורך המשחק השחקן השחור יכול להזיז רק את המלכה שלו ממשבצת א2 למשבצת א1 ולהפך, אחר כך להזיז את הרגלי שלו משבצת אחת קדימה היות שזה מסע מאוד קריטי שבלעדיו יאפסו הסיכויים שלו לנצח, להכתיר את הרגלי שלו לפרש, להכות את הרגלי במשבצת ג5, להכות את הרגלי במשבצת ג4, ובסוף להכות את הצריח במשבצת ב3 ובכך להנחית מט חנק.
מרית (צמח)
מָרִית (שם מדעי: Anvillea) הוא בן שיח מעוצה ממשפחת המורכבים.
בסוג זה מספר מינים בודדים כאשר בישראל צומח מין אחד בלבד - מרית מדברית.
שפות סינו-טיבטיות
שפות סינו-טיבטיות הן משפחת שפות, הכוללת, בין השאר, את השפות הסיניות, הטיבטית, והבורמזית, ומונות בסך הכל כ-250 שפות במזרח אסיה. משפחה זו נמצאת במקום השני בדירוג משפחות השפות המדוברות בעולם, אחרי משפחת השפות ההודו-אירופיות, ודוברים אותה 1.2 מיליארד אנשים.
ישנם חוקרים הטוענים כי אין לקשור את הטיבטית-בורמית למשפחת השפות הסיניות. הם מצביעים על העדר התאמה קולית ומורפולוגית לשונית, ומוכיחים שישנו חומר לקסיקלי רב, כלומר מילים, המושאלות מהסינית לטיבטית-בורמית.
קוקורוזי
קוקורוזי (בצרפתית: CocoRosie, נהגה: קוֹקוֹרוֹזִי) הן צמד מוזיקלי מסוג פריקפולק ופולקטרוניקה אשר נוסד בשנת 2003 בצרפת ומורכב מהאחיות ביאנקה ליילאני ("קוקו") וסיירה רוז ("רוזי") קאסדי. סגנונן המוזיקלי מאופיין במוזיקה אקוסטית עשירה, מגוונת ומנימיליסטית, שירה רכה ולעיתים אף אופרה עדינה בשילוב טקסטים ופיוטים עמוקים וביזאריים. הופעתן החצונית של השתיים יוצאת דופן ובעלת מוטיביים קברטים ובוהמיים.
סיירה בעיקר מנגנת בגיטרה, פסנתר ונבל ומבצעת את קולות הרקע. ביאנקה שרה ומפעילה כלים שונים היוצרים צלילים מיוחדים כמו צעצועי ילדים וכלים אלקטרונים שונים. קוקורוזי הופיעו בתחילה אך ורק כצמד, אך בשנים האחרונות הן צירפו בהופעותיהן התכופות נגני רקע, בעיקר בסיסט ונגן סינתיסייזר ומכונת תופים. בנוסף, השתיים ביצעו שיתופי פעולה עם זמרי פולק שונים כגון דבנדרה בנהארט, אנתוני האגרטי, דיאן קלאק ועוד.
ילדוּת ונעורים
ביאנקה וסיירה הן אחיות ממוצא אינדיאני. סיירה נולדה באיווה וביאנקה בהוואי שבארצות הברית, ושמות החיבה שחוברו לכדי שם ההרכב, "קוֹקוֹ" ו"רוֹזי", ניתנו להן על ידי אימן אשר נדדה איתן ברחבי יבשת אמריקה בצעירותן. כשאר היו האחיות בנות 3 ו-5 הוריהן התגרשו. אביהן היה מרוחק מהן יחסית ועסק בשאמאניזם, בחינוך ולדורף במקומות שונים בארצות הברית ובדת הפיוטה האופיינית לאינדיאנים וכוללת שימוש נרחב באנתאוגן פיוטה. במהלך עונות הקיץ נהגו ביאנקה וסיירה לסייר עם אביהן בשמורות טבע אינדיאניות.
בגיל 14 הוצאה סיירה מביתה על ידי אמהּ ונשלחה לפנימייה. למשך זמן קצר למדו האחיות ביחד בבית ספר באריזונה, אך בהמשך החליפה סיירה בתי-ספר כמעט כל שנה ובכך ניתק הקשר עם אחותה. בשנת 2000 כאשר הייתה בת 20 עברה סיירה לדירה קטנה ברובע מונמארטר שבפריז והחלה ללמוד במכללה למוזיקה בשאיפה לכונן קריירה כזמרת אופרה. במהלך תקופה זו ביאנקה למדה בלשנות וסוציולוגיה בניו יורק והתמידה בעיסוק באמנות חזותית וכתיבה.
הקמת "קוקורוזי"
בשנת 2003 חשה ביאנקה שהיא מיצתה את ניו יורק והחלה לטייל בעולם, ובאופן לא מתוכנן היא הגיעה לדירתה של סיירה. השתיים בילו כמעט את כל זמנן יחד בחדר האמבטיה כאשר הן מנגנות ושרות יחד, ובחרו בחדר הקטן כיוון שהיה בעל הבידוד האקוסטי הטוב ביותר בדירה. במהרה הן השלימו את הקלטות אלבום הבכורה שלהן, "La Maison de Mon Rêve", ובנוסף קטע היפ הופ בשם "Word to the Crow" אשר לא הופץ מעולם. במקור, האלבום תוכן להיות מופץ בקרב מעגל החברים הקרוב של השתיים, אך בשנת 2004 הגיע עותק של הדיסק לחברת התקליטים העצמאית Touch and Go Records ואלה מיהרו להחתים את השתיים ולהפיץ את האלבום, על אף שהיה באיכות סאונד נמוכה (Lo-Fi) האופיינית להקלטות ביתיות. לאחר הפצת האלבום הפכו האחיות לצמד מוזיקלי רשמי.
המשך פעילות
לתקופה מסוימת עברו האחיות להתגורר יחד בברוקלין שבניו יורק, ולאחר מכן חזרו לפריז. ב־2006 הקימה סיירה יחד עם חבר הרכב בשם "מטאליק פאלקונס" (Metallic Falcons). ההרכב חתום בחברת התקליטים "Voodoo Eros Records" אותה הקימה אחותה, ביאנקה. בנוסף, השתיים פתחו גלריה וחלל להופעות בברוקלין, ובמקום הוצגה תערוכת אומנות של ביאנקה, ובמקביל הן המשיכו להופיע.
במאי 2007, לאחר הופעה בוונקובר שבקנדה נעצרו שניים מהנגנים של קוקורוזי במעבר הגבול לארצות הברית ונפתחו נגדם הליכי גירוש. הסיבה למעצר לא פורסמה, אך הלהקה ביטלה את כל סיבוב ההופעות שתוכנן לה בארצות הברית.
כמה משיריהן של קוקורוזי שימשו כמוזיקת רקע בסרטוני פרסומת אחדים. בשנת 2006 נכללו כמה שירים בפסקול ששימש תצוגת אופנה של רשת "פראדה" באיטליה. בשנת 2008 שיריהן שימשו את ההפקה המחודשת למחזה השייקספירי "המלט" שהועלה בתיאטרון הדרמה המלכותי בסטוקהולם שבשוודיה. ב־29 באפריל 2008 הופיעו הצמד בתזמורת הקונצרטחבאו שבאמסטרדם.
קוקורוזי הלחינו פסקול לשני סרטים: "Haus der Wünsche" הגרמני ו- "Frankie" הצרפתי. שירים שלהן הופיעו גם בסרט הצרפתי "Anna M" שיצא ב־2007, ובסרט האימה הקווירי של הבמאי השנוי המחלוקת ברוס לה ברוס "Otto; or Up with Dead People" מ־2008.
באוקטובר 2008 דורגו קוקורוזי במקום ה-16 ברשימת "100 האמנים של העשור" שערך מגזין המוזיקה " betterPropaganda".
בשנת 2009 עזבו קוקורוזי את חברת התקליטים המקורית שלהן, "Touch and Go Records", והוציאו באופן עצמאי EP בשם "Coconuts, Plenty of Junk Food". מאז הן אינן חתומות באף חברת תקליטים.
אבסולוט וודקה
אבסולוט (בשוודית: Absolut Vodka) היא וודקה שוודית על בסיס חיטה המיוצרת מאז שנת 1879 ומכילה 40 אחוז אלכוהול. במקור יוצרה על ידי לארס אולסון סמית', והמותג שייך לחברה הצרפתית Pernod Ricard.
בשנת 1979 החליטה לצאת החברה אל מחוץ לגבולות שוודיה וצפון אירופה ולהיכנס לשוק האמריקאי, באחד ממסעי הפרסום הבולטים ביותר שנערכו מעולם והתבסס בעיקר על מודעות ופוסטרים שבהם שולב הבקבוק של אבסולוט (בקבוק בעל צורה בנאלית) בסביבות מגוונות, תחת הססמה "הכל יכול להיות אבסולוט".
אבסולוט היא אחת ממותגי הוודקה הנמכרים ביותר בעולם.
דמות המותג
לאורך השנים הרבתה אבסולוט וודקה בשיתופי פעולה יצירתיים עם אמנים חשובים ומעצבי אופנה, שעיצבו עבורה מודעות. ביניהם אנדי וורהול, קית' הרינג, ז'אן מישל בסקיאט, ולואיז בורז'ואה. הקולנוען ספייק לי השיק עם החברה בקבוק מיוחד ב"טעם ברוקלין". שיתוף פעולה מרכזי נוסף הוא עם הקולנוען ספייק ג'ונז, שהפיק יחד עם המותג את "I'm here", סרט בן 30 דקות.
אבסולוט בלנק בישראל
כדי לממש את הקונספציה הבינלאומית בישראל, בחרה אבסולוט וודקה לשתף פעולה עם האמן ניר הוד. הוד עיצב במיוחד עבור אבסולוט 5 בקבוקים. לדברי ניר הוד, "זו חוויה ליצור עבור מותג כמו אבסולוט, חברה שבמשך עשרות שנים הייתה חלוצה בהבנתה את השילוב בין אמנות למסחריות. במהלך השנים בהן אני יוצר תמיד היה לי חשוב למתוח את השיח האמנותי ואת האמנות הלאה, אל התרבות הרחבה, ולהפוך לחלק ממנה. אני מאמין שזה משרת את האמנות ואת כוחה והופך אותה לנחשקת. זהו כבוד בשבילי ליצור עבור מותג כמו אבסולוט, שאירח אמנים מדהימים כמו אנדי וורהול, לואיז בורז'ואה ואד רושה".
אבסולוט RTD
כמו הרבה חברות גדולות גם כן אבסולוט הוציאה לשוק את משקאות ה-Ready To Drink, שהם משקאות קלילים שמעורבבים בסודה ורמת האלכוהול שלהם לא עולה בדרך כלל על 6%. סדרת משקאות ה RTD של אבסולוט נקראת "אבסולוט קאט" (Absolut cut).
סיכת ביטחון
סיכת ביטחון היא אביזר רכיסה פשוט, הכולל סיכה, מנגנון קפיצי וחֶבֶק. לחבק שתי מטרות - ליצור לולאה סגורה כך שהסיכה תהודק היטב אל מה שהיא רוכסת, ולכסות את קצה הסיכה כדי להגן על המשתמש מהקצה החד.
סיכות ביטחון משמשות בעיקר להידוק בדים או בגדים. שימוש נפוץ בהן היה הידוק חיתולי בד של תינוקות. שימוש נוסף הוא איחוי קרע בבגד או תחליף לכפתור חסר, רוכסן מקולקל וכדומה.
סיכות ביטחון עשויות לשמש כאביזר אופנה, כשהן נושאות חרוזים או תליונים ומשמשות לעיטור בגדים, תיקים, חגורות או תכשיטים.
מיתת תלמידי רבי עקיבא
מיתת תלמידי רבי עקיבא הוא מעשה, שמקורו בתלמוד, בדבר מיתת 24,000 מתלמידיו של התנא רבי עקיבא. על פי המתואר בתלמוד, תלמידים אלו מתו במיתת אסכרה 'מפני שלא נהגו כבוד זה בזה'. לפי דעת חוקרים אחדים, הם מתו במרד בר כוכבא.
סיכת ביטחון
היסטוריה
מקורה של סיכת הביטחון במאה ה-14 לפנה"ס ביוון המיקנית, באביזר שנקרא פיבולה ושימש לרכיסת בגדים וכתכשיט - סיכת בגד. דגמים קדומים במיוחד של פיבולה, מהמאות ה-14 וה-13 לפנה"ס נראים דומים מאוד לסיכת הביטחון המודרנית.
סיכת הביטחון המודרנית הומצאה מחדש על ידי הממציא האמריקאי וולטר האנט, והוכרה כפטנט ב-10 באפריל 1849.
מיתת תלמידי רבי עקיבא
מיתת התלמידים אירעה בין חג הפסח לשבועות. במהלך השנים נקבעו ימי אלו (ימי ספירת העומר) לימי צער ואבל לזכר מאורע זה. על פי אחת המסורות פסק מות התלמידים ביום ל"ג בעומר, ולכן ביום זה נוהגים להפסיק את ימי האבלות, ואף לנהוג בו כמה ענייני שמחה. על פי מסורת אחרת סיבת השמחה ביום ל"ג בעומר קשורה בתנא רבי שמעון בר יוחאי.
סיכת ביטחון
הקשרים תרבותיים
בסוף שנות השבעים, עם הופעתה של תרבות הפאנק, הפכה סיכת הביטחון מזוהה עם ז'אנר זה, אופנתו ומעריציו. יש הטוענים כי המראה הומצא על ידי ריצ'רד הל, ואומץ על ידי מעריציו הבריטיים. על טיעון זה חולקים כמה אמנים מתקופת הגל הראשון של הפאנק הבריטי, הבולט ביניהם הוא ג'וני רוטן, המתעקש כי בתחילה שימשו סיכות הביטחון לצרכים מעשיים, למשל למנוע נפילה של מכנסיים "מתפרעים". מעריצי פאנק בריטים, אשר ראו את הבגדים שלבשו מבשרי הפאנק הללו, אימצו את סיכת הביטחון למלתחתם כקישוט לבגדים או כפירסינג, והאביזר המעשי שינה את יעודו לאביזר אופנה. בהמשך אומצה סיכת הביטחון כאייקון פאנק על ידי המדיה ותרבות הפופ.
מיתת תלמידי רבי עקיבא
תיאור המעשה בתלמוד
במספר מקורות חז"ל מוזכר סיפור מותם של תלמידי רבי עקיבא, וכך נכתב בתלמוד:
סיבת מותם
בתלמוד מבואר שסיבת מות התלמידים הוא "מפני שלא נהגו כבוד זה לזה". כעין זה גם מופיע במדרש ש"הייתה עינם צרה זה בזה". לפרשנותו של רבי נחמן מברסלב הייתה ביניהם מחלוקת, ולא היה ביניהם שלום.
הטעם שנעשו בעונש חמור על מעשה זה, ביארו המהר"ל מפראג והתשב"ץ שכאשר הם זלזלו אחד בשני "ולא נהגו כבוד בחבריהם שהם תלמידי חכמים יודעי התורה" נחשב בכך כאילו זלזלו בתורה עצמה.
לדעת השם משמואל הזמן בין פסח לשבועות הוא זמן התכללות של האדם הפרטי בכלל ישראל, וחוסר הכבוד שלהם אחד כלפי השני העיד עליהם שהם לא התכללו בכלל.
לפי הרב משה צבי נריה, חז"ל רמזו לנו שתלמידיו עסקו במרד ובמלחמת גרילה שבה לא יכולים לנהוג בכבוד כבתנאי שגרה בשל תנאי המלחמה, ואם כן סיבת מותם, למעשה, הייתה נפילתם במלחמה.
מרד בר כוכבא
על פי הנוסח הספרדי של "אגרת רב שרירא גאון", ששם נאמר שתלמידי רבי עקיבא מתו בשמדא, (הביטוי שמדא בחז"ל מתייחס לעיתים רבות למרד בר-כוכבא), הסיק שי"ר וחוקרים נוספים ש"המגפה" הנזכרת כאן, היא ביטוי אלגורי הרומז למות תלמידיו במרד בר כוכבא. הם מבססים זאת בעיקר על תמיכתו הברורה של רבי עקיבא במרד זה, על כך שבתי המדרש לא היו יכולים להכיל מספר כה רב של לומדים, ועל כך שהדבר עשוי להסביר מוות של תלמידים רבים כל כך בפרק זמן קצר וכן על ראיות שונות אחרות. לפי דעה זו, "תלמידיו" - מתפרש לא כתלמידים היושבים בבית המדרש, אלא כאלו הדוגלים במשנתו הרוחנית. ראיה חלקית לכך יש ממדרש תנחומא (פרשת חיי שרה), "מעשה ברבי עקיבא שהיו לו שלש מאות תלמידים בנערותו ומתו כולם...", מה שמצביע לדעתם על מספר נמוך של תלמידים מזה המתואר. וכן שמיתה רעה המוזכרת במקור על מות תלמידי ר"ע, פירושה הוא כדברי חז"ל במסכת סנהדרין בדיון על ההבדל בין מיתה יפה למיתה רעה בכל הנוגע למיתה בחרב.
דעת החוקרים אומצה על ידי התנועה הציונית, שבעקבות כך הפכה את ל"ג בעומר לחג לאומי לזכר הגבורה שהתגלתה במרד בר כוכבא.
אמנם הרב יצחק אייזיק הלוי בספרו "דורות הראשונים" הוכיח שמרוב המקורות התלמודיים משמע שתלמידי רבי עקיבא מתו במגפה שנים רבות לפני מרד בר כוכבא, וכך סובר גם החוקר גדליה אלון.
ע"פ הרב אורי שרקי הד נוסף למיתת תלמידי רבי עקיבא במרד, מופיע במסכת מועד קטן הן בתיאור מעשה שמתו בניו של רבי עקיבא ובאו כל ישראל לנחמו והן בתיאור מעשה שמתו בניו של רבי ישמעאל ובא רבי עקיבא לנחמו, בתוכן ניחום האבלים שנאמר שם ושבהקשרם נוגעים לנפילה במלחמה להצלת ישראל מיד צר.
מנהגי אבלות בימי ספירות העומר
המנהג הוא להימנע מנישואין ומתספורת ומשמיעת מוזיקה בתקופה שבין פסח לעצרת (חג השבועות), ויש הנמנעים רק בחלק מתקופה זו, כמו שיבואר.
המנהג נזכר לראשונה בתשובת הגאונים שנשאל, האם המנהג להימנע מלקדש ולשאת נשים בין פסח לעצרת הוא איסור? והשיב שאינו איסור, אלא מנהג אבלות על מות שנים עשר אלף זוגות תלמידים של רבי עקיבא בתקופה זו. וכתב שנהגו מאותה שעה ואילך לא לכנוס (לשאת) ארוסות, אך אין מקפידים עם מי שכנס, ולקדש בלא נישואין לא נמנעו. לאחר כמה מאות שנים הוסיפו איסור תספורת ואיסורים נוספים.
טעמים נוספים למנהגי האבלות
הגאונים וקדמוני הראשונים כותבים שזמן האיסור הוא מפסח לשבועות, וכפי שכתוב בגמרא ובמדרשים שהוא הזמן שמתו בו תלמידי רבי עקיבא. באמצע תקופת הראשונים התפתחו מנהגים שונים לזמן האיסור. יש שאסרו רק מפסח עד ל"ג בעומר, ויש שאסרו רק מב' אייר עד שבועות.
ל"ג בעומר
נהגו לפסוק ממנהגי האבלות ביום ל"ג בעומר, על אף שבתלמוד לא נאמר בפירוש כי מות התלמידים פסק ביום ל"ג בעומר, עם זאת המאירי מביא שקבלה (=מסורת) ביד הגאונים שביום ל"ג פסקה המיתה.
המקור הראשון אשר מציין כי מנהגי האבלות פוסקים ביום ל"ג בעומר הוא ר' אברהם בן נתן הירחי, במאה ה-12 המביא בשם ר' זרחיה הלוי כי בספר ישן הבא מספרד כתוב שתלמידי רבי עקיבא מתו מפסח ועד "פרוס העצרת", ומשמעות 'פרוס' היא חמישה עשר ימים, וזהו ל"ג לעומר:
יש אומרים, שלפי זה מותר להסתפר רק ביום ל"ד לעומר בבוקר ולא בל"ג, וכן הוא מנהג הספרדים.
יש שכתבו שחישוב זה לוקה בחסר לכאורה, שכן מחצית החודש קודם לחג השבועות הוא כ' באייר, ולא י"ח באייר. מאוחר יותר הציע המהרי"ל את הנימוק שבספירת העומר יש רק 32 ימים בהם אומרים תחנון, וייתכן שרק ימים אלו נספרו לקביעת פרוס העצרת. עם זאת, גם חישוב זה מתבסס לכאורה על מנייה שגויה של ימים אלו.
מוזיאון קורר
מוזיאון קורר (באיטלקית: Museo Correr) הוא אחד מהמוזיאונים העירוניים של ונציה שבאיטליה.
המוזיאון ממוקם בצידה המערבי והדרומי של כיכר סן מרקו בסמוך לבזיליקת סן מרקו ולארמון הדוג'ים.
המוזיאון ממוקם באגף שנבנה על ידי נפוליאון בונפרטה ואשר תוחם את הכיכר ממערב, וכן בקומה השנייה והשלישית של הפרוקטרטי נובה - המבנה התוחם את הכיכר מדרום.
במוזיאון מוצגים מסמכים, חפצים שימושיים (כגון כלי נשק), מפות ותמונות המציגים את ההיסטוריה של ונציה. באגף הנפוליאוני של המוזיאון חדרים הבנויים בסגנון נאו קלאסי (ובהם חדר הנשפים שנבנה עבור נפוליאון). באגף הנפוליאוני מוצגות יצירות מעשה ידי אנטוניו קאנובה.
מסגר
מַסְגֵּר הוא אוּמָן, בעל מקצוע מומחה העוסק בעיצוב רכיבי פלדה מעובדים לצרכים שונים, בייצור ותיקון של אביזרים וחפצים ממתכת, ובביצוע שינויים במִסְגָּרוֹת ובקורות, בפרט כאלה בהן מותקנים מנעולים. על פי רוב מסגר מחזיק במיומנויות ובכלים המאפשרים לו לכופף חלקי מתכת, לרתך חלקי מתכת זה לזה, ולבצע בהם פעולות של חיתוך, השחזה וקדיחה.
בהשוואה לבעלי תפקידים אחרים
מיומנויותיו של המסגר קרובות לאלו של בעלי מקצוע אחרים העוסקים במתכת. בין מרכיבי תפקידו הוא מטפל במסגרות ובקורות המכילות מנגנוני נעילה כמו המנעולן, מרתך מתכת כמו הרַתָּךְ, וחותך, מחמם ומכופף מוטות ברזל כמו הנַפָּח. אלא שבניגוד למנעולן, הוא אינו מתמקד רק במנעולים ובמסגרותיהם אלא עוסק גם בייצור כלים ממתכת לפי דרישה; בניגוד לרתך, תפקידו כולל פעולות אחרות מלבד ריתוך; ובניגוד לנפח, הוא אינו עוסק במתכת הגולמית - אין ברשותו כבשן לחימום גושי מתכת עד ריכוכם, ולכן גם אינו מעצב מתכת במצב נוזלי-למחצה, אלא מעבד רכיבי מתכת שכבר עברו עיבוד ראשוני.
במקורות
במקרא כונה בעל מקצוע המעבד ברזל "חָרַש" או "חָרַש בַּרזֶל". פעולת ה"חרישה" מוּבָנַה עיבוד חומר הגלם בכלים קשים היוצרים בו תלמים וחריצים, כלומר מאפשרים לחרש לשנות את צורתו.
מכיוון שחָרָשִׁים, דהיינו כלל בעלי המלאכה העוסקים במתכת, נדרשו לבניית כלי מלחמה וביצורים, מחסור בהם הקשה על יציאה למלחמה, למשל במקרה של מלחמת מכמש:.
מאותה סיבה של מניעת מרד, בגלות יהויכין, המכונה גם "גלות החרש והמסגר", הוגלו החרשים והמסגרים מיהודה לבבל יחד עם צמרת ההנהגה והצבא:.
המסגר מופיע גם בהקשר של מנעולים וכליאה, כמונח חלופי לבית סוהר או למנעול: ;.
הנפח, לשם השוואה, מוגדר כחרש שכדי לבצע את מלאכתו, נדרש לדאוג לאש חזקה באמצעות פחם והשבת אוויר:.
שאול שוחט
שאול שוחט (נולד ב-20 במרץ 1955) הוא שופט וסגן לנשיא בבית המשפט המחוזי בתל אביב, שופט בית המשפט העליון במינוי זמני לשעבר, ומרצה בכיר לדיני משפחה. כיהן כשופט בבית המשפט לענייני משפחה (1998 -2007), ועמד בראש הוועדה הציבורית לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, שנקראה על שמו (2008–2010). בדצמבר 2021 מונה לשופט בבית המשפט העליון, במינוי זמני למשך חצי שנה.
ביוגרפיה
שוחט למד בפנימיה של בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. ב-1980 סיים תואר ראשון בהצטיינות בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. הוסמך כעורך דין בשנת 1981, ולאחר מכן עבד כעו"ד עצמאי. ב-1992 הוענק לו תואר שני במשפטים - בהצטיינות, מאוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 1998 מונה לשופט בבית המשפט לענייני משפחה במחוז תל אביב והמרכז. בתפקיד זה כיהן עד למינויו לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, ביוני 2007. בסוף 2007 כיהן כחבר ב"וועדת רובינשטיין" לבחינת גישור חובה מהותי בישראל. ב-2008 מונה לעמוד בראש הוועדה הציבורית לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, שנקראה "ועדת שוחט" על שמו. הוועדה הגישה את מסקנותיה ב-2010, והן היו בסיס לחוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, התשע"ד-2014 שאושר בכנסת ביולי 2014. ב-2009 מונה בידי שר המשפטים, דניאל פרידמן, לחבר בוועדת ההיגוי לקידום גישור חובה בתיקים אזרחיים מעל 50 אלף ש"ח.
ביוני 2018 החל לכהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב יפו.
שוחט מרצה בכיר לדיני משפחה באוניברסיטת בר-אילן ובקריה האקדמית אונו. בנוסף משמש מנחה ומרצה בכנסים של לשכת עורכי הדין בישראל.
פסיקה
במקרה אחד, שוחט סירב לדון בערעור שהוגש בפניו על פסק דין של בית המשפט לענייני משפחה, עקב ניסוח "בוטה ומשתלח" בכתב הערעור כלפי השופט קמא, ודרש מהמערער להגיש כתב ערעור חדש "בלשון נקיה" ולהתנצל בפני השופט קמא כתנאי לדיון בערעור
פלילי
השופט שוחט ביקש לקבוע בדעת מיעוט, שחילוט כספים בהליך פלילי איננו עונש ועל כן כספים שחולטו בהליך פלילי ייחשבו להוצאה לצורכי מס.
מנהלי
בדעת מיעוט, ביקש לחייב את בית המשפט המנהלי לדון בחוקיות החלטה של רשויות המדינה, אף על פי שהרשות הסכימה, לפנים משורת הדין, לשנותה, לאחר שביקר בחריפות את התנהלותה של המדינה אשר טרטרה את המבקשת במשך שנים ולא נימקה את החלטותיה.
יחסי סודאן–צ'אד
יחסי סודאן-צ'אד הם היחסים בין הרפובליקה של סודאן לבין רפובליקת צ'אד.
הרבה לפני עצמאותן של המדינות, היו קשרי מסחר, דת ותרבות בין תושבי מזרח צ'אד ותושבי מערב סודאן. קשרים אלו נותרו חזקים, למרות ההאשמות ההדדיות בין הממשלות הטוענות להתערבות בסכסוכים פנימיים, כגון מלחמת האזרחים בצ'אד והסכסוך בדארפור.
היסטוריה
במשך מאות שנים, היו חוצים רועי-צאן בקביעות את הגבול בין שתי המדינות, שנמשך לאורך כ-950 קילומטרים. מוסלמים ממזרח צ'אד חצו את הגבול כדי להגיע למכה, וצעירים מוסלמים למדו בבתי ספר איסלאמיים בסודאן. בשנת 1978 כחצי מיליון פועלים מצ'אד עבדו במטעי קפה בסודאן.
בתחילת שנות השישים של המאה ה-20 החלו היחסים להיעכר. מוסלמים מדרום סודאן חשו כי ממשלת צ'אד פוגעת בחופש הדת שלהם, וממשלת סודאן איפשרה לארגון המורדים "חזית השחרור הלאומית של צ'אד (בצרפתית: Front de Libération Nationale du Tchad)" להקים בסיסים ולאמן פעילים בחבל דארפור שבמערב סודאן. פליטים רבים נמלטו מפני הלחימה וחצו את הגבול לשני הכיוונים.
לאחר ההפיכה השלטונית בצ'אד בשנת 1975, בה הודח הנשיא פרנסואה טומבלבאי, שגשגו היחסים בין נשיא סודאן ג'עפר נומיירי ונשיא צ'אד החדש פליקס מעלום, כשהסיבה המרכזית לכך היא חששם של השניים משליטה של לוב השכנה, מועמר קדאפי. נומיירי דחף לסיום הסכסוך המתמשך בין ממשלת צ'אד למורדים, ואף גרם למעלום לשלב חלק מן המורדים בממשלתו.
במקביל למהומות הנמשכות שהיו בצ'אד בין 1979 ל-1982, שהסתיימו בהדחתו של מעלום ובעלותו של היסנה (חוסיין) הברה לשלטון, נאלץ השליט הסודאני נומיירי להתמודד עם מאבקים מבית, שהסתיימו בהדחתו בשנת 1985, בעת שהותו בארצות הברית, על ידי עבד א-רחמן סוואר א-דהב.
היחסים בין א-דהב להברה הביאו את הקשר בין המדינות לשפל חדש, כשהברה אישר לחיילים לוביים לתקוף בשטחה של סודאן מתוך גבולותיה של צ'אד.
ביוני 1989, כשעומר אל-בשיר השתלט על סודאן, הפך כל אזור מערב דארפור לשדה קרב בין נאמני הממשלה הצ'אדית שבראשות היסנה הברה ובין המורדים שבהנהגת אידריס דבי שנתמכו בידי ממשלת לוב. דבי משתייך לשבט הזגאווי, החי לאורך שני צידי הגבול, והם סייעו לו ולחייליו במעברי הגבול ובלחימה. מאות מבני השבט נמלטו מצ'אד לסודאן כדי להתרחק מאזורי הקרבות. מאידך, ממשלת סודאן התעלמה מחיילי צבא צ'אד שפלשו לעיתים קרובות לחבל דארפור במרדף אחרי ארגוני המורדים.
במאי 1990 פלשו חיילים צ'אדיים לעיירה אל-פשיר שבסודאן וחילצו את חבריהם השבויים שהוחזקו בבית-חולים בעיירה. במהלך אותו קיץ שרפו חיילי צבא צ'אד לפחות 18 כפרים באותו אזור, וחטפו למעלה מ-100 אזרחים מקומיים. כתגובה לכך סיפקו חייליו של דבי נשק לשבט הזגאווי ולמיליציות מקומיות נוספות, כדי שיגנו על האזרחים מפני החיילים הצ'אדיים. הנשק שימש את המיליציות גם ללוחמה בינן לבין עצמן, ומאות אזרחים נהרגו עד שבדצמבר 1990 אידריס דבי ניצח את היסנה הברה, השתלט על הנהגת צ'אד והפסיק את פעילות המיליציות. דבי דחף ליחסים קרובים עם סודאן, והנשיא הסודאני אל-בשיר ביקר בבירת צ'אד מספר פעמים לשיחות דיפלומטיות.
ב-24 בדצמבר 2005, צ'אד הכריזה על מצב מלחמה עם סודאן בשל העובדה כי הסכסוך באזור הגבול עם דארפור הפך לסוער, כשמורדים סודאנים נמלטו למחנות פליטים בצ'אד, וכוחות צבא סודאנים מצוידים במטוסי קרב חצו את הגבול כדי לתקוף שם. צ'אד גם האשימה את הממשלה הסודאני בתמיכה במורדים השלטונות של אידריס, תמיכה שהגיעה בשל המקלט שהעניקה ממשלת צ'אד למורדים הנמלטים מסודאן.
ב-8 בפברואר 2006 חתמו סודאן וצ'אד על "הסכם טריפולי". למרות ההסכם המשיכו הכוחות להילחם זה בזה, אך ב-11 באוגוסט נרגעה הלחימה והשלום חזר, בעידודו של נשיא לוב מועמר קדאפי.
ב-3 במאי 2007 חתמו שתי הממשלות על "הסכם ריאד", וב-13 במרץ 2008 חתמו על הסכם נוסף, "הסכם דקר", כדי להשקיט את הסכסוך החוזר ונשנה.
ב-11 במאי 2008 הודיעה ממשלת סודאן כי היא מנתקת רשמית את היחסים בין המדינות משום שממשלת צ'אד, לטענתה, מסייעת למורדים מחבל דארפור לתקוף את בירת סודאן, חרטום. עם זאת, בנובמבר 2008 חודשו היחסים.
מצב נוכחי
ב-3 במאי 2009 חתמו הממשלות על "הסכם דוחה".
ב-15 בינואר חתמו המדינות על "הסכם נג'מנה", ומאז החלו היחסים להשתפר בהדרגה.
היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשיאם כשנשיא צ'אד, אידריס דבי, הגיע לבקר בחרטום בירת סודאן ב-9 בפברואר 2010. כתוצאה מביקור זה ביטלה צ'אד את תמיכתה בארגוני המורדים בסודאן, דבר שהשפיע משמעותית על הדינמיקה באזור. שתי הממשלות התחייבו לסיורי גבולות משותפים של חייליהם, כשצבא סודאן יהיה אחראי שישה חודשים, ובשישה חודשים שלאחריהם יהיה אחראי צבא צ'אד.
הבחירות לנשיאות ליטא 2019
הבחירות לנשיאות התקיימו בליטא במאי 2019 בשני סבבים (הראשון ב-12 במאי, והשני ב-26 במאי). עקב מגבלה חוקתית האוסרת על נשיא ליטא להתמודד לאחר שתי קדנציות בתפקיד, הנשיאה המכהנת דליה גריבאוסקאיטה לא התמודדה בבחירות, לאחר שניצחה בבחירות ב-2009 וב-2014.
מכיוון שאף מועמד לא השיג 50% מהקולות בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני בין שני המתמודדים המובילים, אינגרידה שימוניטה וגיטנאס נאוסדה. נאוסדה ניצח בבחירות עם 66% מהקולות ונכנס לתפקיד נשיא ליטא ב-12 ביולי.
מערכת הבחירות
הבחירות נערכו בשיטת הצבעה בשני סיבובים. כדי לנצח בבחירות כבר בסיבוב הראשון, מועמד נדרש לרוב מוחלט עם מעל 50% מהקולות או ששיעור הבחירה בו יהיה מעל לפחות שליש ממספר הבוחרים הרשומים. אם אף מועמד לא מנצח בסיבוב הראשון, נדרש סיבוב שני בהשתתפות שני המועמדים המובילים.
תוצאות הבחירות
בסיבוב הראשון ניצחה בפער קטן שרת האוצר לשעבר אינגרידה שימוניטה, בעוד שהכלכלן גיטנאס נאוסדה סיים במקום השני. מאחר שאף אחד מהמועמדים לא עבר את הסף של 50% מהקולות, התקיים סיבוב שני בין שימוניטה לנאוסדה ב-26 במאי. נאוסדה ניצח בסיבוב השני עם למעלה מ-66% מהקולות.
לאחר שסיים במקום השלישי בלבד, ראש הממשלה סאוליוס סקוורניאליס הודיע על כוונתו להתפטר בליל הבחירות, וכי התפטרותו תיכנס לתוקף ב-12 ביולי. מאוחר יותר, התברר כי סקוורניאליס ימשיך את כהונתו כראש הממשלה עד לבחירות הבאות לפרלמנט.
רומן וישניאק
רומן וישניאק (באנגלית: Roman Vishniac; 19 באוגוסט 1897 – 22 בינואר 1990) היה צלם יהודי-אמריקאי ממוצא רוסי שעיקר פרסומו בא לו בזכות שתיעד בצילומיו את התרבות של יהודי מרכז ומזרח אירופה לפני השואה.
וישניאק היה צלם מגוון ביותר, הוא היה בעל ידע רב בביולוגיה, אספן אמנות מומחה ומורה להיסטוריה של האמנות. לכל אורך חייו הוא תרם תרומות נכבדות בשטחי המיקרופוטוגרפיה וצילום בהשהיה. וישניאק גילה גם עניין רב בהיסטוריה, במיוחד זו של בני עמו. הוא שמר על קשר עבות ליהדותו ובתקופת חייו המאוחרת היה אף ציוני.
וישניאק זכה בהכרה בינלאומית בזכות עבודתו כצלם – תמונותיו מן השטעטל והגטאות היהודיים, צילומי פורטרט של אישים ידועים ותמונות מיקרוסקופיות בתחום הביולוגיה. ספרו הידוע ביותר הוא "עולם שנעלם" (A Vanished World), אשר פורסם בשנת 1983 והיה אחד הספרים הראשונים אשר תיעדו בתמונות את תרבות יהודי מזרח אירופה בתקופה שקדמה לשואה. וישניאק אף נודע כהומניסט אדוק אשר הערצתו לחיים בולטת בעבודתו.
ילדותו
רומן וישניאק נולד בדאצ'ה של סביו בעיירה פבלובסק שבפאתי סנקט פטרבורג. הוא גדל במוסקבה. הזכות להתגורר במוסקבה בתקופת הצאר הוענקה ליהודים מעטים בלבד, אבל וישניאק יכול היה לגור בעיר כיוון שאביו, סלמון וישניאק, היה יצרן אמיד של מטריות, ואמו מניה הייתה בתו של סוחר יהלומים עשיר. בחודשי הקיץ, היו בני משפחת וישניאק עוזבים את העיר ושוהים בדאצ'ה סמוכה.
כילד הוקסם וישניאק מתחום הביולוגיה והצילום וחדרו היה מלא ב"צמחים, חרקים, דגים וחיות קטנות". ביום הולדתו השביעי קיבל מסבתו מיקרוסקופ שאליו חיבר מצלמה והחל לצלם אברי בעלי חיים שונים. עד היותו בן 10 קיבל את חינוכו בבית הוריו, והחל מגיל זה למד בבית ספר פרטי במוסקבה. החל משנת 1914 למד משך שש שנים במכון שאניאבסקי (כיום אוניברסיטה) במוסקבה. עוד בתקופת היותו סטודנט שירת בצבא הצאר ואחר כך בצבא הסובייטי. לאחר שקיבל תואר דוקטור בזואולוגיה הפך למרצה לביולוגיה.
ברלין
בשנת 1918 עברה משפחתו הקרובה של וישניאק לברלין בירת גרמניה, לנוכח עליית האנטישמיות לאחר המהפכה הרוסית. וישניאק עבר לברלין בעקבות משפחתו, וזמן קצר לאחר שהגיע לשם נישא ללוטה (לאה) באג. לזוג נולדו שני ילדים: מארה ווולף. וישניאק תמך במשפחתו בעבודות מגוונות. בזמנו החופשי הוא למד את תחום אמנות המזרח הרחוק באוניברסיטת ברלין. הוא אף עסק במחקר בתחום האנדוקרינולוגיה, האופטיקה ואף צילם. בברלין הוא אף החל להרצות בפני קהל על נטורליזם.
בסוף קיץ 1940 הגיע וישניאק לפריז. הוא נאסר על ידי משטרת ממשל פטן ונשלח למחנה גירוש באנדר ולואר. המאסר אירע כיוון שוישניאק היה בעל אזרחות לטבית ואילו לטביה "נבלעה" בגוש הסובייטי, דבר ששינה את מעמדו לאדם חסר נתינות. לאחר שלושה חודשים, בזכות מאמצי אשתו, הצליח להשתחרר ממאסר, לעבור לליסבון ומשם היגר עם משפחתו לארצות הברית. אביו הצליח להתחבא במהלך המלחמה בצרפת, ואמו נפטרה מסרטן בשנת 1941.
ניו יורק
בסוף שנת 1940 הגיעה משפחת וישניאק לניו יורק. וישניאק ניסה משך ימים ארוכים למצוא עבודה אולם כשל. אף ששלט במספר שפות, בהן גרמנית, רוסית ויידיש, הוא לא דיבר אנגלית, דבר שהיה לו לרועץ. הוא עסק מדי פעם בצילום פורטרטים, בעיקר ללקוחות זרים, אבל כמעט שלא עבד. בתקופה זו, בשנת 1942, הוא צילם את אלברט איינשטיין, אחד הפורטרטים הידועים ביותר שלו. וישניאק הגיע לביתו של איינשטיין בפרינסטון, ניו ג'רזי, והצליח להיכנס לבית באמתלה שהביא דרישת-שלום מחברים משותפים באירופה. את תמונתו של איינשטיין צילם בעוד המדען שקוע במחשבותיו ואינו שם לב למתרחש. מאוחר יותר ציין איינשטיין כי זהו הפורטרט החביב עליו. בשנת 1946 התגרש וישניאק מלוטה, ושנה אחר כך נשא לאישה את אדית ארנְסט, ידידת משפחה ותיקה. שנים ספורות אחר כך הפסיק לצלם פורטרטים והחל לצלם בשיטת המיקרופוטוגרפיה.
מתוך כ-16,000 תמונות שצילם וישניאק במזרח אירופה, רק כ-2,000 הגיעו לארצות הברית. חלקם באמצעות משפחתו וחלקם הוברחו באמצעות חברו הקרוב וולטר בירר, דרך קובה.
חייו המאוחרים
אף בזקנתו המשיך וישניאק להיות פעיל מאוד. בשנת 1957 הוא מונה לעמית מחקר בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין ובשנת 1961 קיבל תואר "פרופסור לחינוך ביולוגי". בעשורים השביעי והשמיני לחייו הוא קיבל מינוי "פרופסור ליצירתיות" במכון פראט, שם לימד קורסים שונים, בהם קורס על הפילוסופיה של הצילום. בתקופה זו חי במנהטן עם אשתו אדית ועסק אף בצילום ואספנות.
במהלך חייו יצר וישניאק סרטים רבים ואף הופיע במספר סרטים דוקומנטריים. בין סרטיו: סדרה על "הביולוגיה החיה" שעסקה במגוון נושאים כגון ביולוגיה של התא, אמבריולוגיה, אבולוציה, גנטיקה ועוד.
לווישניאק הוענקו תוארי דוקטור לשם כבוד מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד, הקולג' לאמנויות קולומביה והקולג' לאמנות של קליפורניה. הוא נפטר מסרטן המעי הגס ב-22 בינואר 1990.
1935–1939
וישניאק ידוע בזכות תמונותיו הדרמטיות של יהודים בערים ובשטעטל במזרח אירופה. תחילה מימן את עבודתו ארגון הג'וינט כחלק ממאמציו לאיסוף תרומות, אבל וישניאק גילה עניין אישי בפרויקט זה. הוא המשיך לנסוע הלוך ושוב מברלין לגטאות בברית המועצות, פולין, רומניה, צ'כוסלובקיה וליטא, שנים לאחר שתם המימון מן הג'וינט.
בעודו תר באירופה, הוא הסתובב בכסות של סוחר בדים, כאשר הוא נסמך על עזרתם של יהודים מקומיים ומשחד מדי פעם את אלה שניסו לעוצרו בדרכו. בשנים הללו הוא נעצר על ידי המשטרה לעיתים קרובות כיוון שנתפס בעודו מצלם. לעיתים נחשד בריגול (באותה תקופה נאסר על יהודים לצלם או אפילו לשאת מצלמה). שנים אחר כך הציג את צילומיו, לעיתים בתערוכות יחיד במוזאונים ובמוסדות שונים.
כל אחד מ-16,000 הצילומים שצילם דרשו מאמץ; רבים מהם צולמו במסתור, לעיתים ללא ידיעת המצולמים. וישניאק אף התקשה לרכוש סרטי צילום למצלמתו, כיוון שהיה יהודי. לעיתים פיתח את תמונותיו בברלין ופעמים אחרות עשה זאת בטבע, במי נהרות בלילות חסרי ירח.
לחלק מן הכפרים הנידחים אליהם הגיע היה צריך לשאת את ציוד הצילום על גבו, עשרות קילוגרמים של מצלמות וחצובות, משך קילומטרים רבים. בתצלומיו תיעד עשרות אלפי יהודים עניים במזרח אירופה. לצילומים בתוך בתים השתמש במצלמה מתוצרת לייקה ששאל מידיד לא-יהודי, ואילו מחוץ לכותלי בתים צילם בדרך כלל במצלמת רולופלקס.
חבורת התמורות הזוגיות
כל תמורה ניתנת לכתיבה כמכפלה של חילופים (טרנספוזיציות). ניתן להציג תמורה נתונה כמכפלה של חילופים באופנים שונים, ומספרם של החילופים אינו בהכרח קבוע; עם זאת, הזוגיות של מספר החילופים, כלומר השארית בחלוקה לשתיים, אינה משתנה. חבורת התמורות הזוגיות כוללת את התמורות שהן מכפלת מספר זוגי של חילופים. מכיוון שסימן של מכפלת תמורות שווה למכפלת הסימנים, מכפלה של תמורות זוגיות היא זוגית, ולכן אוסף התמורות הזוגיות מהווה חבורה.
לדוגמה, \ A_3 כוללת את כל המחזורים באורך 3, בעלי הצורה \ (abc). קבוצת המחזורים באורך 3 יוצרת את \ A_3. אם \ n\geq 4 אפשר ליצור את החבורה באופן דומה, על ידי התמורות מהצורה \ (ab)(cd) כאשר \ a,b,c,d שונים זה מזה.
חשיבותן הרבה של החבורות \ A_n נובעת מכך שהן חבורות פשוטות לכל \ n\geq 5. בפרט, החבורה \ A_5, שסדרה 60, היא החבורה הפשוטה הקטנה ביותר (שאינה ציקלית). משפחה זו של חבורות פשוטות היא הראשונה שהתגלתה. שאר החבורות הפשוטות הסופיות, פרט ל-26 החבורות הספורדיות, הן חבורות של מטריצות מעל שדות סופיים. העובדה שהחבורות \ A_n הן פשוטות לכל n > 4, משמשת, לדוגמה, בהוכחת אחד המשפטים המרכזיים בתורת גלואה - שלא קיימת נוסחה כללית לפתרון פולינום מדרגה > 4.
מן העובדה ש-\ A_n פשוטה נובע שזוהי תת-החבורה היחידה מאינדקס 2 של החבורה הסימטרית \ S_n; עובדה זו נכונה אפילו כאשר \ n<5. אם \ n\geq 5 אז אין לחבורה הסימטרית אף תת-חבורה אחרת מאינדקס \ n\geq (זוהי תוצאה של העידון של משפט קיילי). לעומת זאת, לחבורה \ S_4 יש שלוש תת-חבורות מאינדקס 3, שכולן איזומורפיות לחבורה הדיהדרלית מסדר 8.
החבורות הקטנות
חבורת התמורות הזוגיות \ A_4 אינה פשוטה: יש לה סדרת ההרכב חבורה זו מספקת את הדוגמה הנגדית הקטנה ביותר לכיוון ההפוך של משפט לגראנז': אין לה תת-חבורה מסדר 6.
לתיאור גאומטרי זה של החבורות יש קשר הדוק להצגה שלהן לפי יוצרים ויחסים: להשלמת התמונה, יש לציין כי החבורה אינסופית וגרף קיילי שלה מרצף את המישור באמצעות משולשים ותריסריונים משוכללים.
בכמה מקרים אפשר להציג חבורה של תמורות זוגיות גם כחבורה של מטריצות מעל שדה סופי: , ו-. לעומת זאת, \ A_8 ו- הן חבורות פשוטות לא-איזומורפיות מאותו סדר .
טווח דינמי
טווח דינמי הוא מונח המשמש בתחומים רבים לתיאור היחס בין הערכים המזעריים והמרביים של כמות בת-שינוי, כגון צליל או אור. הטווח הדינמי נמדד כיחס או כערך לוגריתמי בבסיס 10 (דציבל), או בבסיס 2 (סיבית, 'סטופ').
הטווח הדינמי של חושי האדם
לחושי הראייה והשמיעה של בני האדם טווח דינמי גבוה מאוד. אדם מסוגל לשמוע לחישה שקטה בחדר אטום-לקול, וכן צלילים של מופע רוק רועש. טווח דינמי שכזה עשוי לעבור אף ‎100 dB, ערך המייצג הבדל של פי עשרה מיליארד בעוצמה. אדם מסוגל לראות עצמים באור כוכבים או באור שמש בהיר, למרות שבלילה חסר ירח, עצמים מקבלים רק מיליארדית מעוצמת ההארה המתקבלת ביום שמש, כלומר טווח דינמי של ‎90 dB.
יה אכסוף
יָהּ אֶכְסֹף הוא פיוט לשבת שחיבר רבי אהרן הגדול מקרלין, וחתם שמו באקרוסטיכון 'אהרן' לאחר המילה הראשונה שבכל בית.
פיוט זה הוא אחת היצירות הקאנוניות החסידיות הבודדות שנכנסו לזמירות השבת. והוא נפוץ בעיקר בחצרות חסידים. בהרבה מקהילות אשכנז נהגו לשורר הפיוט בסעודת ליל שבת.
רקע
את הפיוט חיבר רבי אהרון הגדול מקרלין בהוראת רבו המגיד ממזריטש, כאשר ישב אצלו בשולחן השבת. כשנשאל רבי אהרן על ידי בנו רבי אשר מהיכן לקח את הזמר הנפלא, ענה: מבית אהרן; ועל שום זאת קרא נכדו, רבי אהרן השני מקרלין, את שם ספרו "בית אהרן".
הזמר מושר בשבת ברוב הקהילות החסידיות (מלבד חסידות חב"ד וחלק מחסידויות פולין) והוא חדר אף לציבור הליטאי והדתי לאומי. במיוחד בולט הזמר בכינוסי חסידים ובטישים הנערכים בחצרות האדמו"רים החסידיים, בליל שבת. בקהילות רבות מזמרים את השיר גם בסעודה שלישית, ובקהילות בודדות גם בסעודת הבוקר של השבת.
ייחודיות הפיוט היא בכך שהוא עוסק רק בענייני הרוח והנשמה של השבת, ולא בענייני אכילה ושתייה, ומשום כך יש הנוהגים לשיר אותו אף ביום כיפור שחל בשבת. הפיוט נותן מבט לצורת השבת בחצרו של המגיד ממזריטש, שם עיקר העיסוק היה להרגיש את קדושת השבת ולקבל ממנה שפע רוחני.
הפיוט לא מותאם לפי כללי השירה המקובלים (כמו משקל, יתדות ותנועות).
לחנים
לפיוט לחן מפורסם המיוחס למחבר הפיוט רבי אהרן מקרלין, ומושר ברוב הקהילות וכן בישיבות ליטאיות וציוניות. לחן זה נחשב בציבור הדתי והחרדי לאחד מניגוני הרגש הטובים ביותר. השיר יצא בין היתר, בדיסק "לחיים טיש" בהפקת "לחיים הפקות" של יוסף משה כהנא. לחנים נוספים על קטעים מהפיוט:
מילות הפיוט
האותיות הראשונות במילה הראשונה בארבעת הבתים הן ראשי תיבות של השם המפורש, האותיות הראשונות במילה השנייה בארבעת הבתים הן ראשי תיבות של המילה " אהרן ", כשם המחבר. האותיות הראשונות במילה השלישית בארבעת הבתים הן ראשי תיבות של המילה " נשמה ".
פרשת חילמי שושא
הפרקליטות ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון, שביטל ב-12 בנובמבר 2000 את הזיכוי והרשיע את קורמן בהריגה. השופטות דליה דורנר, דורית ביניש ואילה פרוקצ'יה קבעו כי הגרסה שמסר קורמן אינה מתקבלת על הדעת, אך ציינו שההריגה בוצעה בקלות דעת, ללא כוונה או רצון להביא למותו של שושא, והתחשבו בכך שקורמן ביצע החייאה בשושא. הדיון הוחזר לבית המשפט המחוזי לקביעת גזר הדין, ובעסקת טיעון, שאישרה השופטת רות אור, נקבע כי קורמן ירצה שישה חודשי עבודות שירות, ויוטלו עליו 15 חודשי מאסר על תנאי.
בעקבות פסק הדין הראשון של בית המשפט המחוזי, שזיכה את קורמן, האגודה לזכויות האזרח מתחה ביקורת על תקופת מעצרו הממושכת של קורמן עד לתום ההליכים המשפטיים (כ-9 חודשים).
פרופ' אליאב שוחטמן מתח ביקורת על הרשעתו של קורמן בידי בית המשפט העליון אשר הפך את החלטת בית המשפט המחוזי, וטען כי "פרשת הרשעתו של נחום קורמן בהריגת הילד חילמי שושא, מעוררת חששות כבדים, שמא הורשע כאן אדם על לא עוול בכפו".
ב-1997 פרסמו אריאלה אזולאי וחיים דעואל לוסקי חוברת בנושא: "חילמי שושא מגש הכסף".
סרט הסטודנטים התיעודי משנת 2006, "חילמי שושא מת מעצמו" של הבמאית עידית אברהמי, עוסק בפרשה.
שממל
שְמֶמֶל היא להקת אוונגרד ישראלית, המשלבת סגנונות מוזיקליים שונים לרבות קברט, ג'אז, רוק, פופ, גרוב, סקא, פולק ומוזיקה חסידית - או כפי שסולן הלהקה, דרור ויידמן, הגדיר זאת, "פאנק יהודי במזרח התיכון".
היסטוריה
הלהקה הוקמה רשמית בשנת 2007, לאחר מספר שנות פעילות באתרי יצירה כגון יוטיוב ו"במה חדשה", לשם הועלו חומריה הראשונים וטיוטות של שירייה העתידיים (טיוטה לשיר מלחמה/נסלי, שיר המחק, סופרמן, גלגלצ ועוד). במהלך הופעותיה משלבת הלהקה שירים מקוריים, חלקם סאטירים ואף פוליטיים, יחד עם מערכונים קצרים והומוריסטים.
בעשור השני של המאה ה-21 התפרסמה הלהקה בקרב הקהל הרחב בזכות מספר שירים חדשים אשר ליוו מהלכים חברתיים ופוליטיים מדוברים, כגון: "אל תגעו לנו בערק" (המתייחס להעלאה של מחירי המשקה במשק), "שיר אהבה חברתי" (שנכתב ובוצע בתקופת מחאת האוהלים בשנת 2012) וקאבר בשם "Talking about an arab revolution" (שמביע תמיכה במחאות האביב הערבי). שירים אלו התפרסמו בתפוצה רחבה, בין השאר בעקבות הקשרם האקטואלי-חברתי ושיתופי פעולה עם אמנים מוכרים בביצועם.
ב-24 ביוני 2014 שחררה הלהקה את גרסת האודיו של שירה החדש "ישבני". מספר ימים לאחר מכן פרסמה הלהקה את הקליפ המלא לשיר זה, המבוסס על טכניקת הצילום וואן-שוט.
ברנדט סובירו
ברנדט הקדושה מלורד, נולדה כמארי-ברנרד סובירו ולמעשה כמאריה ברנרדה סובירו (בצרפתית: Maria Bernada Soubirous באוקסיטנית; 7 בינואר 1844 - 16 באפריל 1879) היא קדושה של הכנסייה הקתולית.
ברנדט נולדה בלורד (Lourdes) בדרום צרפת כבתו של טוחן. בין ה-11 בפברואר ל-16 ביולי 1858 היא דיווחה על 18 מקרים שבהם התגלתה אליה "גברת", כשהכוונה בעולם הנוצרי היא למרים, אם ישו, אף על פי שברנדט עצמה מעולם לא טענה שזוהי הגברת. בתחילה התייחסה הכנסייה הקתולית לדיווחים בספקנות, אבל הטענות הוכרו כראויות לאמונה. היא הפכה לאחר מכן לנזירה ומתה בעיר נוור ממחלת השחפת. אחרי מותה, נטען כי גופתה לא נרקבה, ומקדש לכבודה בלורד הפך למוקד לעלייה לרגל, אליו מגיעים מיליוני קתולים כל שנה. ב-8 בדצמבר 1933 הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה. הסופר היהודי פרנץ וורפל פרסם ספר בשם שירת ברנדט ובו הוא מגולל באופן ספרותי ובכישרון נדיר את קורותיה של ברנדט סובירו מבוקר יום ההתגלות הראשונה ועד מותה ובכלל.
שממל
היסטוריה
בשנת 2014 הם הוצאיו אלבום חדש בהפקה של מרקיסיו.
חברי הלהקה
זאת בנוסף לשלוש דמויות פיקטיביות המשמשות לקטעי הנונסנס והסאטירה של הלהקה: בלה ברטוק - ברווזת יד, חזירסקי חזירוביץ' - חזיר יד ותרצה שחורציאניטיס - תרנגולת גומי.
מלבד כלי הנגינה המוצהרים של חברי הלהקה, חלק מחבריה יודעים לנגן גם על כלים נוספים (בין השאר חליל וסקסופון).
למרות מספרם הרב של חבריי הלהקה, מרבית הופעותיה כוללות הרכב קבוע של 10 חברי להקה, אליו מצטרפים אמנים אורחים משתנים. בין האורחים שהופיעו עם הלהקה נמנים: דודו זר, גורי אלפי, לירון לב, תמר אייזנמן, קובי אוז, אפרים שמיר, תומש ואבי גרייניק.
יחסי ארגנטינה–קזחסטן
יחסי ארגנטינה–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארגנטינה לבין קזחסטן.
גאורג צונדק
שמואל (גאורג) צונדק (25 באוקטובר 1894 – 15 בינואר 1970) היה פרופסור לרפואה פנימית ומנהל המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב.
ביוגרפיה
צונדק נולד בפוזן, בנם השלישי של דרייפר אברהם ושרה, למד באוניברסיטת רוגסן ואוניברסיטת ברלין וקיבל תואר דוקטור בשנת 1919. עבד בבית החולים המפורסם שריטה בברלין ובתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא עזר וזכה בצלב הברזל. בשנת 1922 התמנה מרצה וכעבור ארבע שנים פרופסור לרפואה ורוקחות פנימית. בשנת 1927 פרסם את מחקרו על "אלקטרוליטים: המשמעות שלהם לפיזיולוגיה, פתולוגיה וטיפול". לאחר עליית הנאצים לשלטון נמלט עם אחיו הרמן תחילה לשווייץ ולאחר מכן לאנגליה, שם עבדו שניהם בבית החולים היהודי במנצ'סטר.
הם היגרו לפלשתינה (א"י) בשנת 1934. כאן התמנה לתפקיד מנהל המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב. הוא היה חבר במועצת המערכת של כתב העת הרפואה והיושב ראש המדעי של ההסתדרות הרפואית בישראל. הוא היה הרופא של נשיא המדינה חיים ויצמן.
נפטר בגיל 75 שנים בתל אביב.
שלושת האחים הפרופסורים לבית צונדק: הרמן צונדק, ברנרד וגאורג (שמואל) היו בין המדענים הרפואיים הבולטים של המאה ה-20. דודם הפרופ' מקס צונדק תושב ברלין, היה מהאורולוגים המפורסמים בעולם בתחילת המאה העשרים. החל משנת 1934 התיישבו בארץ ישראל והובילו את המחקר בתחומי האנדוקרינולוגיה, גינקולוגיה ופרמקולוגיה. רבים מתלמידיו של פרופ' שמואל צונדק המשיכו את דרכו כמנהלי מחלקות פנימיות בכל רחבי ישראל. בין תלמידיו: פרופ' אלכסנדר גפל, שמונה למנהל המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב, לאחר פטירתו של פרופ' צונדק, ד"ר מרדכי-מוטל צ'צ'יק שמונה למנהל פנימית ג' ולמנהל היחידה הנפרולוגית, ד"ר ישראל סום, ד"ר נפתלי (נורברט) שניצר, ד"ר אליהו לוריא, הקרדיולוג פרופ' מאיר בנדמן, ד"ר אומברטו גנצני שבהמשך מונה לרופא הפרסונל של "הדסה" ורופא הפרסונל של עיריית תל אביב.
צונדק היה קרוב משפחה של ברכה פולד,.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: הרצאה פרופ' ס. גאורג צונדק: היפרטוניה ומחלת הסרטן (1 ביוני)
ורקינגטוריקס
ורקינגטוריקס (לטינית: Vercingetorix) (82 לפנה"ס [משוער] - 46 לפנה"ס) היה ראש שבט גאלי. התפרסם כמנהיג המרד הגאלי נגד הרומאים במלחמת גאליה.
משמעות שמו בגאלית, בקירוב: "מלך מלכי הלוחמים".
קורות חייו
רוב הידוע על קורות חייו של ורקינגטוריקס - מספרו של יוליוס קיסר: "מלחמת גאליה", בהקשר למרד שהנהיג.