cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסטון מרטין DB5
סך הכול יוצרו 1,059 יחידות.
אסטון מרטין DB5 מאיצה מ-0-97 קמ"ש ב-8.0 שניות.
באגו
באגו (בבורמזית: ပဲခူးမြို့) היא עיר במיאנמר שנוסדה ב-1152, והיא משמשת כבירת המחוז באגו.
גאוגרפיה
באגו נמצאת כ-265 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 4,314 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (1,088 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד כביש 1.
סורת אל-קיאמה
סורת אל-קיאמה (בערבית: سورة القيامة) היא סורה מספר 75 בקוראן המונה 40 פסוקים. שם הסורה לקוח מהפסוק הראשון בה, שבו נאמר "נשבעתי ביום התקומה", ומשמעותו של השם היא "חזון התקומה".
במסורת האסלאמית
ישנו חדית' שבו נטען כי הנביא מוחמד אמר שפניו של האדם שירבה לקרוא את הסורה הזאת ולנהוג על פי הנאמר בה, יהיו לכאורה ביום הדין זוהרים יותר מפניהם של אנשים שלא עשו כך.
דיוויזיית הפאנצר ה-17 (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר ה-17 (בגרמנית: 17. Panzer-Division) הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: הקרב על מוסקבה, מבצע סערת חורף, קרב קורסון-צ'רקאסי ומבצע ויסלה-אודר.
החזית המזרחית -1940-1941
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1940, כאשר הדיוויזיה ה-27 הוסבה להיות דיוויזיה משוריינת. מרבית חיילי הדיוויזיה גויסו מאזור בוואריה ושוואביה. כמפקד הדיוויזיה הראשון מונה הנס-יירגן פון ארנים. כהכנה לקראת מבצע ברברוסה, סופחה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה של היינץ גודריאן. ב-28 ביוני 1941 נפצע פון ארנים בקרבות, וכמחליפו הזמני מונה קרל ריטר פון ובר.
הדיוויזיה חצתה את הבוג המערבי ונעה דרומה אל מינסק שם יצרה קשר עם ארמיית הפאנצר השלישית. הדיוויזיה השתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, וב-9 ביולי רשמה לעצמה הישג של השמדת 100 טנקים של הצבא האדום ביום אחד באזור אורשה. לאחר מכן חצתה הדיוויזיה את נהר הדנייפר מדרום לאורשה, והשתתפה בקרבות המגננה של הצבא האדום דרומית לסמולנסק בין יולי לספטמבר של אותה שנה. ב-17 ביולי נפצע גם ובר קשה בקרבות ליד סמולנסק, וכמפקד הדיוויזיה החדש מונה וילהלם פון תומה. תומה פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב קייב, שהסתיים בניצחון גרמני מוחץ ולאחריו נכבשה מרבית אוקראינה בידי הצבא הגרמני. בינתיים החלים פון ארנים, ולאחר החלמתו, ב-4 בספטמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בספטמבר 1941 חזר לפקד על הדיוויזיה.
באוקטובר, השתתפה הדיוויזיה בקרב על מוסקבה. ב-15 באוקטובר כבשה את בריאנסק, התרכזה באזור אוריול, והייתה מעורבת בניסיון כושל ללכוד את טולה. ב-5 בדצמבר פתחו הסובייטים במתקפת נגד, וב-8 בדצמבר נסוגה הדיוויזיה לאחר שהגיעה לנקודה 120 ק"מ דרומית-מזרחית למוסקבה. הדיוויזיה התבססה בעמדות צפונית-מזרחית לאוריול, ושם נשארה עד קיץ 1942.
החזית המזרחית 1942-1943
הדיוויזיה הוצבה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז ליד בולקאוב. ב-10 באוקטובר 1942 קיבל פרידולין פון זנגר אונד אטרלין את הפיקוד על הדיוויזיה. הוא מתאר בזעזוע את מצבה:
לאחר מבצע אורנוס, הדיוויזיה הועברה במהירות תחת פיקודה של ארמיית הפאנצר הרביעית במילרובו והייתה אמורה להשתתף במבצע סערת חורף - ניסיון לחלץ את הארמייה השישית המכותרת בסטלינגרד. ההתקפה נפתחה ב-12 בדצמבר, במקביל לדיוויזיית הפאנצר השישית ודיוויזיית הפאנצר ה-23, אולם נכשלה ולקראת סוף החודש נאלצו הגרמנים לבצע נסיגה. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות מאוד במהלך הקרב, ובין היתר איבדה 222 קצינים ו-388 מש"קים. הדיוויזיה המשיכה בנסיגה כלפי ראש-גשר על נהר הדון בעיר רוסטוב על הדון, אליה הגיעה בסוף ינואר. לאחר מכן תוגברה הדיוויזיה בטנקים נוספים, והשתתפה בהתקפות בין המיוס והסוורסקי דונץ. ב-27 בפברואר הדיוויזיה צומצמה לכדי פחות מ-2,000 איש, 6 טנקים ועשרה תותחים נגד טנקים. עד סוף אפריל הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרבות טנקים ליד בלגורוד.
החזית המזרחית 1944–1945
בראשית שנת 1944 הדיוויזיה נכללה בהמשך במסגרת קורפוס הפאנצר ה-3, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולקח חלק בקרבות באזור אוקראינה המערבית. בסוף ינואר ותחילת פברואר 1944 הדיוויזיה השתתפה במאמצים לחלץ את הכוח הגרמני שנלכד ב"כיס" קורסון-צ'רקאסי במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי. למרות שהגיע עד מרחק קצר מהכיס, קורפוס הפאנצר ה-3 לא הצליח לחבור לכוח הגרמני המכותר, והאחרון נאלץ לפרוץ החוצה מטבעת הכיתור הסובייטית בליל 17/16 בפברואר, תוך שהוא סופג אבדות כבדות.
עם תחילת מבצע ויסלה-אודר ב-12 בינואר 1945, הוצבה דיוויזיית הפאנצר ה-17 יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-16 בכוח העתודה שתפקידו היה להסיט את המתקפה הסובייטית. שתי הדיוויזיות הוצבו קרוב מדי לקווים הסובייטיים, ועם תחילת ההתקפה ספגו הפגזה כבדה והתקשורת שלהן קרסה. משימתן הייתה איפה בלתי אפשרית. במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 של ולטר נהרינג, נמצאה הדיוויזיה בנסיגה מתמדת, בתחילה ללודז' לאחר מכן חצתה את האודר, ובפברואר תפסה עמדות מגננה ליד גלוגוב. במהלך אירועים אלו ספגה הדיוויזיה אבדות נוראיות, וכשבסופו של דבר התמקמה בגרליץ, לא עלתה בגודלה על רגימנט. הדיוויזיה השתתפה ב, ובסופו של דבר נאלצה לסגת לתוך צ'כוסלובקיה בכיוון ברנו. ב-8 במאי 1945 היא נכנעה לצבא האדום ליד גרליץ.
ישיבות בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית
לאורך שנות התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, שבה שלטה בארץ ישראל האימפריה העות'מאנית, התקיימו בארץ ישראל ישיבות רבות. תקופה זו נמשכה החל מכיבוש ארץ ישראל בידי סלים הראשון ב-1516, והסתיימה במלחמת העולם הראשונה, בכיבוש ארץ ישראל בידי גנרל אלנבי ב-1917. תקופה זו מאופיינת בשנויים ותמורות בחיי היהודים שחיו אז בארץ ישראל העות'מאנית. שתי תקופות חשובות הן:
בנוסף התקופות הבולטות הללו התקיימו באופן תדיר עליות לארץ ישראל של יהודים בודדים במסגרת של איש בודד עד כמה עשרות בודדים.
עלייה משמעותית אחת נוספת הייתה עליית רבי יהודה חסיד, שיצא עם קבוצה של כ-1,500 לעלות ארצה אך עקב המסע הארוך הצליחו רק כ-1,000 איש להגיע לירושלים בראש חודש חשוון ה'תס"א (14 באוקטובר 1700). לאחר מותו רבים מבני העולים שבו לארצות מוצאם בגלות ואחדים מן העולים התגלו כשבתאים מובהקים. בני הקבוצה שנותרו בארץ הקימו לעצמם בתי מדרש ללימוד תורה.
במרבית שנות השלטון העות'מאני, הייתה הקהילה ההיהודית בארץ מורכבת בעיקר מיוצאי יהדות ספרד, שעלו ארצה לאחר גירוש ספרד. שאר הקהילות שחיו בארץ קודם לכן, כמו המוסתערבים, נטמעו בקהילה הספרדית, למעט מיעוט אשכנזי קטן. לקראת דעיכת האימפריה העות׳מאנית והתעצמות מעצמות אירופה החלה עליה מוגברת של אשכנזים לארץ ישראל. עובדה זו משתקפת בישיבות ובמקימיהן שהם ספרדים עד העת החדשה.
ישיבות סביב עלית מגורשי ספרד
יהודים רבים הגיעו עם גרוש ספרד לאימפריה העות׳מאנית והתיישבו בה לכל אורכה, כמו כן בארצות הבלקן. רבים מהגולים המגורשים התיישבו בקושטא שבטורקיה ועשו את דרכם לאחר מכן או שילדיהם בדור השני עלו ארצה. אחת מן הערים האהובות על העולים הייתה צפת ובה הוקמו הרבה ישיבות ובתי מדרש שלא נותר להם שם ידוע לנו היום.
הרב שלמה סאגיס, חתנו של האר"י ותלמידו, היה ראש ישיבה בצפת בימי האר"י ואחרי מותו.
פחות או יותר במקביל לתקופה זו כיהן הרב משה אלשיך בצפת כדיין ועמד בראש שתי ישיבות שבהן למד בעיון.
ישיבות בעת החדשה
הישיבה הגדולה ביותר בארץ ישראל לתקופה ממושכה הייתה ישיבת בית יעקב (וויגה) אשר נוסדה בירושלים בשנת ה׳תי"ח (1658). ישיבה זו נוסדה על-ידי רבי ישראל יעקב חגיז שעלה לארץ ישראל ממרוקו ואשר מקורו במגורשי ספרד. ישיבה זו גם הקנתה לימודי חול לתלמידים ותיקים שהתמידו בלימודי הקודש, עם דגש על מתמטיקה ומדעי הטבע. ישיבה זו הייתה הגדולה ביותר בירושלים באותן השנים עד דעיכתה וסגירתה.
שנים מספר אחר הקמת ישיבת בית יעקב (וויגה) בשנת ה׳תו"ט הקים הגביר אברהם פירירא בחברון את הישיבה הספרדית חסד לאברהם והצליח להעמיד בראשה את הרב אברהם ישראל זאבי.
כמה שנים לאחר הקמת ישיבת בית יעקב (וויגה) הגדילו עולים אחרים מאנוסי ספרד בשנת ה׳תקנ"א (1691) והקימו ישיבה גדולה נוספת בשם ישיבת בית יעקב (פירירא). ישיבה זו שכנה כמו ישיבת בית יעקב (וויגה) בירושלים ואחד מתלמידיה היה החיד"א.
בשנת ה׳תצ"ז (1737) יסד רבי גדליה חיון בירושלים את ישיבת המקובלים בית אל לאחר שעלה מטורקיה לארץ ישראל. ישיבה ספרדית זו התמקדה בלימוד תורת הסוד ומשכה אליה יהודים מכל העולם, אשכנז וארצות האסלאם כאחד. בין אנשיה הבולטים היו הרש"ש שעלה מתימן ללמוד בה והפך לראש הישיבה, ותלמידו רבי אברהם גרשון מקיטוב, שהיה גם כן גיסו של הבעל שם טוב.
ישיבה חשובה נוספת ישיבת כנסת ישראל (הספרדית הראשונה) (אין לבלבל בינה לבין ישיבת כנסת ישראל האשכנזית שנוסדה מאוחר יותר בסלבודקה) שהוקמה בשנת ה'תק"א על-ידי אחד מגדולי מפרשי המקרא – ר' חיים בן עטר בעל "אור החיים". ישיבה זו התקימה במשך כמאתיים שנה עד אמצע המאה ה-19. הבוגר המפורסם ביותר מהישיבה הוא החיד"א.
פער הזמן הקצר בין הקמת ישיבת ישיבת המקובלים בית אל בשנת ה׳תצ"ז והקמת ישיבת כנסת ישראל בשנת תק"א –ארבע שנים בלבד ושתיהן בירושלים – מעיד עדות נאמנה וחשובה על לימוד התורה והדרישה למוסדות תורה בקרב תושבי ארץ ישראל ומחוצה לה.
בשנת ה׳ תרמ"ו (1886) נוסדה בירושלים ברובע המוסלמי ישיבת תורת חיים, אחת מן הישיבות האחרונות שנוסדו בארץ ישראל לפני התפרקות האימפריה העות'מאנית. בישיבה זו למדו רבנים גדולים שחיו בתקופת הקמת מדינת ישראל ושנותיה הראשונות: הרב יוסף שלום אלישיב, הרב אריה לוין, הרב אברהם חיים נאה, הרב יחיא עבאהל ואחרים רבים.
בשנת ה׳תרס"ו (1906) הוקמה ישיבת מקובלים אחרונה, הפעם אשכנזית – ישיבת המקובלים שער השמים אשר בה לומדים ומתפללים על-פי תורת הרש"ש, מראשי ישיבת ישיבת המקובלים בית אל הנדונה למעלה. ישיבה זו קימת עד ימינו ושוכנת בשכונת מקור ברוך.
ישיבה כנראה אחרונה 'קמה באימפריה העות'מאנית היא הישיבה שהקים הרב אברהם יצחק הכהן קוק שנקראה ישיבת הרב קוק ביפו זו נסגרה כשש שנים אחרי יסודה.
ספיירנט
ספיירנט תקשורת (באנגלית: Spirent Communications plc) היא חברה בינלאומית לבדיקות טלקומוניקציה הממוקמת בקרואלי, מערב סאסקס, בריטניה. היא רשומה בבורסת לונדון (LSE: SPT, OTC Pink: SPMYY). שווי החברה הוערך בכ-485 מיליון דולר (יולי 2015).
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1936 על ידי ג'ק בואות'ורף בשם "Goodliffe Electric Supplies". בשנת 1949 שינתה את שמה ל"Bowthorpe". בשנת 1989 רכשה את חברת "אופטימה אלקטרוניקס" בשנות ה-90 התפתחה במהירות עם בועת הדוט-קום. עם רכישת חברות נוספות כגון "Adtech" ב 1997, כבר הופיעה מדי פעם במדד FTSE 100.
במהלך ההתפתחות השילה מעצמה את מערך ההגנה והרכב וקנתה ב-1999 את החברה האמריקאית "Netcom Systems" ואת "DLS" הקנדית. שנה לאחר מכן רכשה את חברות התקשורת "Hekimian", "Zarak Systems" ו "Net-Hopper". במהלך אותה שנה (2000) שינתה את שמה שוב, הפעם ל"Spirent" (השאלה מהמילים inspired innovation).
המשך מסע הרכישות התמקד בחברות בדיקות ביצועים כמו "Avalanche", "Scientific Software Engineering", "Imperfect Networks" ו "Fanfare Software" בשנים 2006-2011.
הנסיך (סרט, 2019)
הנסיך (בספרדית: El Príncipe) הוא סרט דרמה צ'יליאני משנת 2019, בבימויו של סבסטיאן מונוז, אשר כתב את התסריט יחד עם לואיס באראלס. הסרט מבוסס על רומן מאת מריו קרוז שנכתב בתחילת שנות ה-70. עלילת הסרט מתרחשת בסביבות שנת 1970 בבית כלא בעיר סן ברנרדו שבצ'ילה, זמן קצר לפני בחירתו של סלבדור איינדה לנשיא. הסרט מגולל סיפור אפל על חיבה ונאמנות בין אסירים, חיפוש זהות מינית, אהבה, אלימות ועליית השלטון מאחורי הסורגים. הקרנת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה לשנת 2019 בקטגוריית "Critic’s Week", בו זכה בפרס Queer Lion היוקרתי. הסרט נבחר להתחרות גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן לשנת 2019 בקטגוריית Horizontes Latinos.
ספיירנט
היסטוריה
ב-2004 קבוצת רד-בינת החלה לשווק מוצרי ספיירנט בישראל.
הנסיך (סרט, 2019)
עלילה
בתוך בית כלא בסנטיאגו של שנות ה-70, חיימה, אסיר צעיר שהורשע בעוון עבירה אלימה ובלתי מוסברת כלפי חברו הטוב ביותר, אותו דקר מאחר שלא ידע איך לבטא את תשוקתו אליו, ונפגש במקרה עם "הסוס", אחד המנהיגים והאסירים המבוגרים בכלא. בחיפוש אחר הגנה, חיימה מפתח עם הגבר יחסי חיבה ורוך, מגלה את אהבתו ואת הצורך לזכות להכרה, ובהמשך, כשהוא הופך ל"הנסיך", הוא מהרהר לבסוף לגבי זהותו המינית, ולגבי הסיבה לפשע שהכניס אותו לבית הכלא.
ספיירנט
היסטוריה
ב-2012, עם התפתחות טכנולוגיות הענן, רכשה את "Mu Dynamics" ו "Metrico Wireless" כדי לחזק את אחיזתה בנושאים רלוונטיים.
הנסיך (סרט, 2019)
הפקה
פרויקט העיבוד הקולנועי לרומן היחיד שכתב מריו קרוז, סופר לא מאוד מוכר, הוערך לפני שנים רבות על ידי הקולנוענית אלישיה שרסון, שניהלה שיחות עם המחזאי לואיס בארלס להכנת התסריט. תקופת השיא של הרומן ההומו-ארוטי של קרוז הייתה בשנות ה-70. הוא מעולם לא היה זמין בחנויות הספרים, וניתן היה לרכוש אותו רק בדוכני העיתונים ברחוב סן דייגו בסנטיאגו, והפך לרומן קאלט. הבמאי סבסטיאן מוניוז גילה עליו במקרה, וגם בארלס עצמו, שעידן את התסריט לצורתו הסופית. לאחר מכן הצטרפו לפרויקט צוותי ההפקה הצ'יליאניים "סרטי נינה נינו" ו"סרטי אל אוטרו", יחד עם "לה טירו סיין" הארגנטינאי ו"בי רבולושן פיקצ'רס" הבלגי. צוות השחקנים הושלם עם השחקנים יוצאי הצבא אלפרדו קסטרו (מרחוק, The Club) וגסטון פולס (תשע מלכות), לצד השחקנים הצעירים חואן קרלוס מלדונדו (מהטלוויזיה, בתפקיד המפתח הראשון שלו בסרטים), סבסטיאן איילה (שחקן תיאטרון ובמאי קולנוע) ולוקאס בלמסדה (תיאטרון וטלוויזיה, ואחיו הצעיר של השחקן הצ'יליאני פדרו פסקל).
ספיירנט
היסטוריה
ביולי 2014 רכשה מחברת Avaya את חטיבת הטכנולוגיה של Radvision, שהוקמה במקור על ידי קבוצת רד-בינת, היושבת בתל אביב. בשנת 2017 רכשו את היחידה מנהליה והיא הוקמה כחברה חדשה בשם Softil.
הנסיך (סרט, 2019)
ביקורת
במהלך פסטיבל ונציה, רוב העיתונות המתמחה באיטליה העריכה את הסרט באופן חיובי. מרטינה בארון מ-Cinematographe כתבה: "סרט של חושניות פזיזה. סרט מטריד, בפראותו המינית, הרגשית והפרימיטיבית רבת-הפנים", סמואל ססטיירי מ-PointBlank כתב: היצירה הראשונה של הקולנוען הצ'יליאני סבסטיאן מונוז היא שיר מסנוור של אהבה ומוות, בין הנאה לכאב", קרלו ולרי מ-Sentieriselvaggi כתב: "סרט קלאוסטרופובי, אך יחד עם זאת מלא בדחפים תאוותיים. מחניק ונלהב כחיבוק אחרון לפני פרידה". לבסוף הסרט זכה בפרס ה-Queer Lion מהסיבות הבאות, לפי חבר המושבעים:
לאחר הזכייה בפרס ה-Queer Lion וקבלת ביקורות טובות באירופה, ההסתכלות האמריקאית הראשונה על הסרט, שהגיעה מבויד ואן הויג מהוליווד ריפורטר (שהיה בעבר בחבר השופטים של פרס ה-Queer Lion ), הייתה דווקא שלילית, ובשורה התחתונה הוא כתב: "פנטזיית כלא נטולת אישיות".
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 92% ודירוג ממוצע של 7.38/10 בהתבסס על 13 ביקורות.
ריקי קאסו
ריצ'רד אלן "ריקי" קאסו ג'וניור (29 במרץ 1967 - 7 ביולי 1984), שנודע גם בכינוי "מלך האסיד", היה רוצח אמריקאי שרצח את גארי לאורס בן ה-17, ב-19 ביוני 1984. הרצח בוצע בנורת' פורת, ניו יורק.
שנותיו הראשונות
ריקי קאסו היה בנם של מורה להיסטוריה ומאמן פוטבול. בגיל ההתבגרות, הוא נזרק מהבית מספר פעמים, ונאלץ לישון ברחוב, במכוניות, במוסכים, ביער, ובבתים של חבריו. הוא נהג לצרוך סמים, בעיקר קנאביס, חשיש, LSD, ו-PCP. קאסו התעניין בתורת הנסתר, ולכאורה אף לקח חלק במספר טקסים בעלי אופי מאגי. חבריו סיפרו שהוא התעניין בתנ"ך השטני. לפחות במקרה אחד, הוריו אשפזו אותו בבית חולים פסיכיאטרי
הרצח של גארי לאורס
הסכסוך בין לאורס לקאסו החל כשלאורס גנב עשר חבילות של הסם PCP מהבגדים של קאסו, לאחר שקאסו איבד את ההכרה במסיבה. קאסו התעמת עם לאורס מיד לאחר מכן, מה שגרם ללאורס להשיב חמש מתוך עשרת החבילות, ובנוסף להבטיח שהוא ישלם לקאסו 50 דולר עבור חמש החבילות האחרות שכבר בוזבזו. לפי עדויות, קאסו הכה את לאורס בארבע מקרים שונים.
בליל הרצח, קאסו הזמין את לאורס לצרוך סמים איתו, עם ג'ימי טוריאנו, ועם אלברט קווינונס. הם נכנסו ליער, שם הם צרכו מספר מנות של סם פסיכדלי, ככל הנראה LSD, ובנוסף צרכו PCP. לאחר מכן, הם הדליקו מדורה. במהלך הלילה, התפתחה אלימות ביניהם. קאסו הכה את לאורס בצווארו, ודקר אותו בחזה. קאסו המשיך לתקוף את לאורס, ודקר אותו עשרות פעמים, וככל הנראה גם עקר את עיניו. לאחר הרצח, קאסו וטוריאנו כיסו את גופתו של לאורס בעלים וענפים, והשאירו אותה ביער.
לאחר הרצח
לאחר הרצח, קאסו החל להתרבר בפני חבריו על כך שהוא רצח את לאורס, ואף הראה לכמה בני נוער את הגופה. ב-1 ביולי, אדם אנונימי דיווח למשטרה על הרצח. ב-4 ביולי, מצאה המשטרה את גופתו של גארי לאורס. קאסו וטוריאנו נעצר ביום שלאחר מכן. ב-7 ביולי, ריקי קאסו התאבד בתלייה בתא המעצר. ב-1991, גם אביו של ריקי התאבד.
Me and Bobby McGee
Me and Bobby McGee ("אני ובובי מק'גי") הוא שיר מאת קריס קריסטופרסון ופרד פוסטר. במקור בוצע השיר על ידי רוג'ר מילר ב-1969, אך הוא התפרסם בעקבות ביצועה של ג'ניס ג'ופלין (שירה וגיטרה) שראה אור רק לאחר מותה, בינואר 1971 והוא אחד השירים המזוהים עמה ביותר. השיר הגיע לראש מצעד בילבורד הוט 100 ושהה בו שבועיים במרץ 1971 (היה זה השיר השני בהיסטוריה שהגיע לראש המצעד לאחר מות מבצעו, הראשון היה Sittin' On The Dock of the Bay מאת אוטיס רדינג ב-1968). במצעד השנתי של אותה שנה הגיע השיר למקום ה-11. בנוסף הקליטו את השיר אמנים נוספים, בהם גרייטפול דד, קני רוג'רס, גורדון לייטפוט, ג'רי לי לואיס, ג'וני קאש, קריסטופרסון עצמו ועוד. בשנת 2002 הוכנס השיר להיכל התהילה של פרס גראמי.
סיפור השיר
השיר מספר על זוג נוודים הנודדים בטרמפים ברחבי דרום ארצות הברית. השיר מתחיל בטרמפ מבאטון רוז' לניו אורלינס בלואיזיאנה, ובהמשך מתואר מסע שעובר בדרך מקנטקי לקליפורניה, שם נפרדות דרכיהם ליד העיר סלינאס. במילים המקוריות של קריסטופרסון בובי היא אישה, אך כיוון שהשם "בובי" יכול להיות של גבר או אשה, ניתן לשיר את השיר בהיפוך תפקידים כך שבובי הוא גבר תוך שינוי מילים ספורות, כפי שעשתה ג'ופלין בגרסה שלה.
בעברית
בעברית שרה את השיר גל דה פז, שתרגמה אותו גם להוויה הישראלית בשם "קובי שלי".
יפות רצח
יפות רצח (באנגלית: Violet & Daisy) הוא קומדיית פשע שחורה משנת 2011 שנכתבה, הופקה ובוימה בידי ג'פרי פלטשר. זה הוא הסרט הראשון שביים פלטשר, שזכה שנה קודם לכן בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור הסרט פרשס.
Me and Bobby McGee
בעברית
השיר מוזכר בשירו של נמרוד גאון "שיר חייל", שבוצע על ידי שלמה ארצי באלבומו "דרכים" ("בלוז ישן על בובי מק'גי").
יפות רצח
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-15 בספטמבר 2011, והוא יצא לאקרנים ב-7 ביוני 2013 בארצות הברית.
עלילה
ויולט (אלקסיס בלדל) ודייזי (סרשה רונן) הן זוג נערות מתנקשות המחסלות מדי פעם אישים מעולם הפשע הניו-יורקי, ומוסחות רק בשל העובדה שהופעה של אמנית הפופ האהובה עליהן, ברבי סאנדיי, בוטלה במפתיע.
מתוך נחישותן לגייס כסף לקניית שמלות של ברבי סאנדיי, הצמד מקבל עבודת חיסול המוצעת להן בידי הבוס שלהן, ראס (דני טרחו), לאתר ולחסל גבר מתבודד חסר שם (ג'יימס גנדולפיני) שגנב משאית מלאה בכסף ובמי קולון. ויולט ודייזי מאתרות את האיש בבניין נטוש, ונסחפות למסע בלתי צפוי של גילוי עצמי.
סיר טיגון ללא שמן
סיר טיגון ללא שמן (באנגלית: Air fryer) הוא מכשיר למטבח המיועד לטיגון של מזון כאשר המאוורר במכשיר מפיץ אוויר חם סביב האוכל במהירות גבוהה ובאופן זה המכשיר מבשל את האוכל ויוצר ציפוי פריך לאוכל כתוצאה מקיומו של תהליך תגובת מייאר, מבלי שיש צורך בשימוש בכמויות גדולות של שמן. ניתן להוסיף כמות קטנה של שמן צמחי לפי הטעם במהלך הטיגון אך הדבר אינו הכרחי. חלק מהייצרנים של מכשירי הטיגון ללא שמן אשר נמכרים כיום בשווקים טוענים כי ניתן להימנע מלהשתמש בכ-80% משמן הבישול בו משתמשים בעת טיגון אותם המאכלים בטיגון עמוק מסורתי.
רקע
החברה הראשונה שרשמה את הפטנט על מכשיר הטיגון ללא שמן הייתה חברת TurboChef Technologies Inc האמריקנית אשר עשתה זאת בשנת 2005. המוצר המקורי היה מורכב ויקר יחסית ונועד בשל כך בראש ובראשונה לשימוש בתעשיית האירוח.
האופן בו המכשיר פועל
האוויר שבתוך המכשיר מחומם באמצעות תנור חשמלי כאשר על האוכל זורם אוויר במהירות גבוהה אשר מבשל את האוכל ויוצר קרום פריך על האוכל. למרות שהבישול של האוכל במכשיר אפשרי גם ללא שמן, ניתן לעיתים רבות להגיע לתוצאה קרובה יותר לטיגון המסורתי אם מכסים את האוכל בשכבה דקה של חמאה. באופן זה ניתן לטגן מאכלים רבים כמו צ'יפס, בשר עוף, המבורגרים, סטייק, דגים, עוגות, תפוחי אדמה, קיש, ירקות וכו' תוך שימוש בכמות שמן פחותה בהרבה בהשוואה לכמות השמן בה משתמשים במהלך תהליך של טיגון עמוק מסורתי.
בעוד שבחלק מהדגמים של מכשירי הטיגון ללא שמן נדרשים הלקוחות לנער את הסלסילה בה נמצא האוכל באמצע תהליך הבישול, על מנת להבטיח שהבישול יהיה אחיד, ישנם כיום דגמים מתקדמים יותר אשר מזיזים את המזון באופן אוטומטי במהלך תהליך הבישול.
אילצ'ו ג'יורגיוסקי
אילצ'ו ג'יורגיוסקי (במקדונית: Илчо Ѓорѓиоски; נולד ב-11 בדצמבר 1971) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת הקשר וכיום מאמן את ברגלניצה שטיפ.
בין השנים 2012–2018 שימש כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל במקדוניה הצפונית.
קריירה כשחקן
ג'יורגיוסקי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של וארדאר סקופיה. בשנת הצטרף למקדוניה וכעבור שנה חזר לווארדאר סקופיה.
בקיץ חתם בבני יהודה מליגת העל במדיה רשם 18 הופעות, עד ששוחרר בסיום העונה לאחר שירדה לליגה הלאומית.
בקיץ הצטרף לסלוגה יוגומגנאט ובסיום העונה פרש מכדורגל.
ב-2 באפריל 1997 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת מקדוניה הצפונית בניצחון 2-3 נגד.
לאחר הפרישה
עם פרישתו מכדורגל מונה למאמן קבוצת הנוער של מקדוניה. בשנת מונה למאמן נבחרת הנוער של מקדוניה ולאחר מכן חזר לקבוצת מקדוניה, הפעם כמאמן הקבוצה הבוגרת.
בקיץ מונה למאמן וארדאר סקופיה בה אימן עונה אחת. שנה לאחר מכן, מונה לנשיא ההתאחדות לכדורגל במקדוניה הצפונית. בתפקיד זה כיהן 6 שנים. ב-13 במרץ 2014 נפצע קשה בתאונת דרכים ליד העיר קומאנובו בדרך חזרה למשחק צדקה. בתאונה זו, נהרג שוער הנבחרת בעבר פטר מילושבסקי.
ב-1 בינואר 2022 מונה למאמן ברגלניצה שטיפ.
אנחנו ההרים שלנו
"אנחנו ההרים שלנו" (ארמנית Մենք ենք, մեր սարերը  - "מנק ינק, מר סררי") הוא מונומנט השוכן מצפון לעיר סטפנקרט, בירת הישות המדינית העצמאית דה-פאקטו נגורנו קרבאך. הפסל שפוסל בשנת 1967 בידי סרגיס באע'דסריאן, נחשב לאחד מסמלי נגורנו קרבאך, והוא מופיע במרכז סמלה ועל מטבעותיה. המונומנט עשוי מטוף ונראים בו פני גבר ואשה זקנים החצובים בסלע ומייצגים את הרי האזור. הפסל ידוע גם בכינוי סבא וסבתא (տատիկ-պապիկ - "טאטיק-פאפיק"). באירוויזיון 2009 עוררה תמונת הפסל אשר שולבה בקליפ ארמני, את מחאתה של אזרבייג'ן אשר הגישה תלונה לאיגוד השידור האירופי. התמונה הוסרה מן הקליפ, אך הוקרנה בעת ששודרה הצבעת ארמניה.
אורנה עקאד
אורנה עקאד (נולדה בשם אורנה כהן ב-31 בינואר 1962) היא מחזאית ובמאית תיאטרון, סופרת, מתרגמת מחזאות ושירה ערבית, זוכת פרס אקו"ם לעידוד היצירה לשנת 2002, המחלקת את חייה האישיים והמקצועיים בין שני המגזרים, הערבי והעברי.
קורות חיים
עקאד למדה תיאטרון בלונדון. במשך מספר שנים ביימה בתיאטרון הקהילתי בטייבה, והייתה מדריכה ארצית להוראת התיאטרון בבתי ספר דוברי ערבית. לימדה תיאטרון דרך שילוב תרבויות באוניברסיטה העברית. תרגמה מחזות מערבית (ממצרים, מסוריה, ממרוקו ומפלסטין) שחלקם הוצגו בקריאה מבוימת על ידי שחקני תיאטרון החאן בפסטיבל ישראל ואחד בוים על ידה והוצג על ידי בוגרי סמינר הקיבוצים. בשנת 2013 ביימה גרסה ערבית של המחזה דוזה, פיש, וי, סטאס - ארבע נשים מאת פאם ג'מס באקדמיה לאמנויות המופע שהוצגה גם בתיאטרון אל-מידאן. בשנת 2018 ,זכתה עקאד בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו על ההצגה "ואדי מילח" (עבוד לרומן שכתבה), הייתה שותפה לכתיבת התסריט עכו חלומות עם הבמאי דני וקסמן (פסטיבל הסרטים חיפה 2018). שמשה כעורכת התוכן לתוכנית התרבות בערבית فنFun (כאן תאגיד השידור)- מרכזת מגמת תיאטרון ב"כנפיים עושים אומנות". עקאד הוצבה במקום השביעי ברשימת מפלגת דעם לכנסת ה-19.
מחזה על יצירתה של המשוררת פדווא טוקאן
המחזה עננים בדרך הררית מאת עקאד הועלה בפסטיבל עכו, הפסטיבל לתיאטרון ישראלי אחר, בשנת 2004, בתיאטרון אל-מידאן בשנת 2006 ובתיאטרון תמונע ב - שנת 2010, הועלה המחזה בצפון אירלנד, בהפקת התיאטרון Sole Purpose. הצגה זו מתייחסת לאישה הפלסטינית הלכודה במיתוס הלאומי מחד גיסא, ומעמדה בחברה מאידך גיסא. במחזה מופיעה דמות פיקטיבית של המשוררת פדווא טוקאן המתמודדת עם טרוריסטית, מחבלת מתאבדת פלסטינית. המחזה מבוסס בחלקו על האוטוביוגרפיה "דרך הררית" שכתבה טוקאן, ובחלקו על מפגשים של עקאד עם אסירות ביטחוניות פלסטיניות. בראיון זה אומרת עקאד, שהיא חיה בשני עולמות שונים - הישראלי והפלסטיני - ולא נמצאת בצד של אף אחד.
רומן פרי עטה
בשנת 2017 הרומן יצא לאור בשפה הגרמנית.
רומן חדש פרי עטה "אוריאנה " ( טיוטה של מכתבי שחקנית שלא הכרתם) יצא ביולי 2023 בהוצאה עצמית.
מתרגומיה
מחזותיה תורגמו לערבית ואנגלית, "עננים בדרך הררית" הוצג בערבית בתיאטרון אלמידאן, חיפה 2007 ואנגלית בצפון אירלנד על ידי קבוצת התיאטרון הרפרטוארי Sole Purpose ב-2010.
גטניו
גטניו או גטיניו (בפורטוגזית Gatenho) הוא שם משפחה יהודי-ספרדי. משפחה בשם זה מתועדת בספרד של המאה ה-14. מקור השם באזור טבעי בצפון צרפת (Gâtinais).
הפרס (סרט, 1963)
הפרס (באנגלית: The Prize) הוא מותחן וסרט ריגול אמריקאי משנת 1963 בבימויו של מארק רובסון, עם פול ניומן, אדוארד ג'י רובינסון ואלקה זומר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הפרס" של אירווינג וואלאס משנת 1962.
תקציר העלילה
הרוזן ג'קובסון (לאו ג. קרול), אחראי על טקס חלוקת פרסי נובל בסטוקהולם. אנדרו קרייג (פול ניומן) מגיע לקבל פרס נובל לספרות. משרד החוץ השוודי מצמיד לו מלווה בשם אינגר אנדרסן (אלקה זומר).
למקום מגיעים גם זוכה פרס נובל לפיזיקה, ד"ר מקס סטרטמן (אדוארד ג'י רובינסון) עם אחייניתו אמילי (דיאן בייקר), זוכי הפרס לרפואה - האמריקאי ד"ר ג'ון גארט (קווין מקארתי) והאיטלקי ד"ר קרלו פארלי (סרג'ו פנטוני) וזוכי פרס נובל לכימיה ד"ר קלוד מרסו (ז'ראר אורי) ואשתו ד"ר דניז מרסו (מישלין פרסל). מצטרפת אליהם מוניק (ז'קלין ביר), מזכירתו/פילגשו של ד"ר מרסו.
ד"ר סטרטמן הוא מדען שערק ממזרח גרמניה לארצות הברית. הנס אקהרט (ג'ון ונגרף) ראש רשת קומוניסטית, נפגש איתו ופוקד עליו לשאת נאום אנטי אמריקאי. כשהוא מסרב, הוא נחטף ובמקומו מובא שחקן דומה לו שעבר איפור (אדוארד ג'י רובינסון). לאמילי אומרים כי המחליף הוא בעצם אחיו של מקס, וולטר סטרטמן שנשאר בגרמניה והוא אביה הביולוגי שלא הכירה. היא מחליטה לשתף איתו פעולה.
קרייג מקבל הודעה טלפונית מאדם בשם בקשר לד"ר סטרטמן. כשהוא מגיע למקום הוא מוצא אותו הרוג מדקירה. הרוצח מתחיל במרדף אחריו. קרייג בורח לגג ומושם הוא מופל לתעלת מים וכמעט נדרס על ידי ספינה. הוא ניצל, מגיע לאינגר שמזעיקה שוטר. הם מגיעים למקום ולא מוצאים שום סימן לרצח. כולם חושבים שזה דמיון של קרייג בגלל שתיינותו.
הקומוניסטים חוטפים את אינגר. קרייג מקבל מידע שאנייה עומדת להפליג מסטוקהולם ללנינגרד. הוא מניח שהחטופים שם. הוא מצליח להתגנב לאנייה ולהבריח את כולם בתוך מכוניות מועמסות.
במלון לוקה סטרטמן בדום לב. שני הרופאים מטפלים בו. ד"ר פארלי מאלתר דפיברילטור משני חוטי חשמל ונותן לו שוק חשמלי שמצליח לעורר אותו. הטקס מתנהל בינתיים וד"ר מקס סטרטמן נכנס. הכפיל מנסה לברוח אך נדקר על ידי סוכן קומונסי. הוא מצליח לומר לאמילי כי אינו אביה אלא שחקן כפיל. בינתיים רודף קרייג אחרי הרוצח שנופל מהגג אל מותו וקרייג נכנס בזמן לקבל את פרס נובל.
מטוס אימון
מטוס אימון הוא מטוס ייעודי לצורכי לימוד טיסה, הדרכה ותרגול. מטוסי אימון מתוכננים ומיוצרים כך שיהיו בהם מרכיבים בטיחותיים נוספים, כמו ממשקי היגוי כפולים בתצורת טנדם, תכונות טיסה סלחניות וסידור פשוט של מכשירי תא הטייס ורק את המערכות הרלוונטיות לצורכי האימון והתרגול. מרכיבים אלה מאפשרים לפרחי הטיס ולטייסים המתלמדים ללמוד בביטחה ולהתקדם במטוס סלחני יותר לטעויות.
מטוסי אימון כוללים בדרך כלל שני מושבים, למדריך הטיסה ולטייס המתלמד. כאמור, למטוסי אימון יש ממשקי היגוי כפולים, כדי שהמדריך יוכל לקחת פיקוד ולהטיס את המטוס במקרה חירום. המטוסים מיוצרים בשתי תצורות עיקריות: צד-בצד (Side-by-side), בו יושב המדריך לשמאלו של החניך וטנדם (Tandem) לשלבי האימון המתקדמים יותר. בתצורת טנדם יושב החניך בתא טייס נפרד, המדמה טוב יותר מטוס חד-מושבי, והמדריך יושב בתא טייס משלו, מאחוריו. למרות השימוש הגובר במדמה טיסה אין תחליף לטיסה אמיתית לשם לימוד טיס ואימונים.
סוגי מטוסי אימון
מטוסי האימון נחלקים לסוגים המתאימים לשלבי לימוד ואימון הטיס:
שימושים נוספים במטוסי אימון
במדינות בעלות חילות אוויר קטנים ומעוטי-אמצעים, נעשה שימוש במטוסי אימון לצרכים קרביים. גם ארגוני גרילה (למשל נמרי השחרור של טאמיל אילם) מנסים לשים ידם על מטוסי אימון קלים, פשוטים לתפעול ולהברחה, לצרכים צבאיים.
צוותי אווירובטיקה עושים פעמים רבות שימוש במטוסי אימון (למשל פוגה מגיסטר וגרוב G-120) לצורך פעלולים אוויריים.
יעקב אגוזי
יעקב אגוזי (1899 – 16 במרץ 1972) היה חלוץ, שכיהן כראש המועצה האזורית "יזרעאל" בשנים 1959 – 1968, טרם איחודה עם המועצה האזורית קישון, ליצירת המועצה האזורית עמק יזרעאל.
ביוגרפיה
אגוזי נולד בלובלין, פולין, לדובה ויצחק ניסנבוים, שהיו חסידים. הוא עלה ארצה ב-1918 עם קבוצה מתנועת "צעירי ציון". זו הייתה עלייה בלתי לגלית ומסעם ארצה היה ארוך ומורכב.
בארץ ישראל הוא עבד בייבוש ביצות ליד דגניה א'. ב-1920 הצטרף לדגניה ג' ועקר עם הקבוצה ב-1922. הקבוצה הקימה את קבוצת גניגר.
בקיבוץ, אגוזי מילא תפקידים מנהליים לצד תפקידים חקלאיים. הוא נבחר גם לתפקיד ראש מועצה אזורית "יזרעאל" (לפני האיחוד שייצר את המועצה האזורית "עמק יזרעאל") ונשאר חבר במליאת המועצה עד יום מותו. כראש מועצה הוא היה גם נשיא איגוד ערים של מכבי האש באזור יזרעאל.
חיים אישיים
היה נשוי ללאה לבית ברונטמן שהצטרפה בנעוריה לקבוצה. לשניים נולדו שלושה ילדים ביניהם, טייס שנפל בעת שירותו.
מוניווה
מוניווה (בבורמזית: မုံရွာမြို့) היא עיר במיאנמר.
גאוגרפיה
העיר נמצאת כ-72 ק"מ מסאגאינג, בירת המחוז וכ-270 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 903 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (234 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד כביש 71 וכביש קאיופה.
אוטו לינד
אוטו קאטהארוס לינד (בדנית: Otto Katharus Lind; 28 בנובמבר 1920 - 8 בספטמבר 2000) היה גנרל דני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1984–1985.
ביוגרפיה
לינד נולד בקופנהגן ב-28 בנובמבר 1920. ב-1943 הוא התגייס לצבא המלכותי הדני. זמן קצר לאחר מכן פתח הוורמאכט במבצע ספארי ופירקו את הצבא הדני. לינד הצטרף למחתרת הדנית וביצע פעולות כנגד הכיבוש הגרמני. ב-1944 הוא נתפס כאשר תצפת על ביצורים גרמניים ונמסר לידי הגסטאפו. עד סוף המלחמה הוא הוחזק כבן ערובה ואף עבר עינויים.
לאחר המלחמה חזר לינד לצבא הדני ושרת ברגימנט המשמר של המלכה. הוא מילא מגוון תפקידים בכירים בצבא הדני ושימש גם כמפקד כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי. ב-30 בספטמבר 1984 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא פרש מתפקידו כעבור 14 חודשים בלבד ב-30 בנובמבר 1985.
הוא נפטר בוויבורג ב-8 בספטמבר 2000.
נילי פינק
נילי פינק (נולדה ב-31 באוקטובר 1981) היא זמרת-יוצרת, מלחינה, גיטריסטית, מפיקה מוזיקלית וקופירייטרית ישראלית.
ביוגרפיה
פינק נולדה בחיפה לצילה, מנהלת בית ספר, ויגאל, מהנדס. בילדותה למדה לנגן על כינור בקונסרבטוריון בקריית ביאליק ועל גיטרה - באופן עצמאי. למדה בתיכון קריית חיים והקימה בנעוריה את סניף נוער העבודה במקום. בשנים 2004–2007, לאחר שירותה הצבאי, למדה ברימון בית ספר למוסיקה במגמת הלחנת שירים. בשנת 2017 סיימה תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
בזמן לימודיה ברימון כתבה פינק והלחינה חלק משירי אלבומה הראשון, שאותו הקליטה שנתיים לאחר סיום לימודיה. את האלבום הפיק המפיק המוזיקלי והגיטריסט אור בהיר, והוא הוקלט והופץ בלייבל "אנובה מיוזיק". שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות וחלקם נכנסו לפלייליסט של תחנת הרדיו כאן 88. משנת 2011 מופיעים פינק וההרכב שלה עם שירי האלבום ברחבי הארץ. במקביל להוצאת האלבום ליוותה את הזמר אלי רוזן בהופעותיו והייתה כנרת בלהקתו של שחר אבן צור. בשנת 2011 השתתפה בפרויקט "מסע אספלט" - ביצועים לשיריו של סשה ארגוב, שיצא בקול הקמפוס בניהולה המוזיקלי של טלי פולק. פינק ביצעה שם את שירו של ע. הלל יוסי, ילד שלי מוצלח.
בשנת 2016 הוציאה מיני אלבום של חמישה שירים, "Five", שאותו הפיקה מוזיקלית בעצמה ואת חלקו גם מיקססה. האלבום יצא בלייבל "סוס" בניהולו של יונתן קוטנר, ושיריו הושמעו בתחנות רדיו רבות. באותה שנה השתתפה באלבומה של הזמרת איה כורם 2023. היא ביצעה בו את השיר "אלף פעם", שיצא גם כסינגל. ב-2016 גם השתתפה פינק בפסטיבל אינדינגב, במופע משותף עם דניאל ספיר.
משנת 2017 היא המפיקה המוזיקלית והגיטריסטית של להקת הפסיכדליה התיאטרלית "טוניק קלוניק". אלבומם הראשון, "הביתה כבר", יצא ב-2019, אותו הפיק אוראל תמוז.
בשנת 2018 ניגנה במופע "חלוצות" - מחווה לשירי הלהקות הצבאיות, בהנחיית עידן אלתרמן. במופע השתתפו אלון אולארצ'יק, ירדנה ארזי וחגית יאסו.
בשנת 2019 הקימה עם דניאל ספיר את להקת "סניקי". ההרכב מבצע מופע אינסטרומנטלי-פסיכדלי שאת המוזיקה שלו הלחינו ספיר ופינק. אלבומם "Super Tragic Expeditions" ייצא בשנת 2022.
בשנת 2021 השתתפה בפרויקט "תקרית" – ביצועים לשירים מאת דוד אבידן. באלבום שרה פינק עם אלון בר את שירו של אבידן, "תחזית קרובה". באותה שנה השתתפה בפסטיבל אינדינגב.
הפקה מוזיקלית
מלבד המיני-אלבום Five, פינק הפיקה את השיר "אהבה שלי מתה" מתוך אלבומם הראשון של "טוניק קלוניק". מתוך אלבומם השני, שעתיד לצאת ב-2022, הפיקה את השירים "כל אחד יושב בצד", "לא רוצה לסבול" ו"מן משהו". כמו כן הפיקה אלבומים לזמרים עומר רביד ונחמה אסתר. פינק היא טכנאית סאונד שמיקססה שירים לזמרים ולהרכבים רבים ובהם דור הייטנר, הילה רוח, "סניקי" ו-טוניק קלוניק".
פעילות אמנותית אחרת
בשנת 2006 הפיקה את פסטיבל "התוצרת" עם תמר מושינסקי ומיכאל מבורך. הפסטיבל אירח 40 אמנים מתחומים שונים ומגוון להקות והרכבים. בפסטיבל השתתף בין היתר יהוא ירון, שהייתה זו עבורו הופעת הבכורה של ההרכב שלו.
בשנים 2010 ו-2012 הפיקה את "פסטיבל בשביל המפעל", מרתון הופעות רחוב בהשתתפות אמנים רבים, בהם הילה רוח ולהקתה "כלבי רוח", "רומן אמפייר" ומיכל לוטן.
עשייה נוספת
פינק קריינית וכותבת תוכן ותסריטים לעמותות מהמגזר השלישי והרביעי בהן הקרן החדשה לישראל, האגודה לזכויות האזרח בישראל ועמותת סיכוי.
איוון קולוף
אוראל דונלד פראס (באנגלית: Oreal Donald Perras; 25 באוגוסט 1942 – 18 בפברואר 2017) הידוע יותר בשם הבמה שלו, איוון קולוף היה מתאבק קנדי. הוא מוכר בעיקר בשל החזקתו הבודדת באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWWF. כמו כן, הוא נודע בכינוי "הדוב הרוסי".
ביוגרפיה
פראס נולד ב-25 באוגוסט 1942 במונטריאול, קוויבק, קנדה וגדל ברפת באונטריו הכפרית לצד שישה אחים ושלוש אחיות.
עקב צפייתו בטלוויזיה בענף ההיאבקות המקצועית כבר בגיל שמונה, הוא רצה להפוך למתאבק. בגיל 18, הוא עזב את בית הספר והצטרף לבית הספר להיאבקות של ג'ק ונטרוורת'.
תחילת הקריירה (1961–1967)
את תחילת הקריירה פראס החל בדמות נבל אירית בשם רד מקנאלטי העוטה רטייה. במשך שלוש השנים הבאות, הוא התאבק בעיקר באזור טורונטו, עד שהתפטר מעבודתו הקבועה על מנת להופיע בארגוני היאבקות בחלקו הצפון מערבי של קנדה. בארגונים אלה, פראס צבר ניסיון, כשמשם הוא התקדם אל עבר היאבקות ביפן.
חייו ומותו
פראס כתב ספר בשם ''That Wrestling Fake? The Bear Facts'' אשר יצא לאור ב-1 בינואר 2007.
פראס נאשם בתביעה שהוגשה על ידי ה-WWE בשנת 2015 לאחר שקיבלו ממנו מכתב שהצהיר על כוונתו לתבוע אותם בגין פגיעות זעזוע מוח שנגרמו לו במהלך שהותו בארגון. הוא יוצג על ידי עורך הדין, קונסטנטין קירוס, המעורב בכמה תביעות נוספות הקשורות למתאבקי ה-WWE לשעבר. לבסוף, התביעה נדחתה בספטמבר 2018.
הוא נפטר ב-18 בפברואר 2017 בווינטרוויל, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית מסרטן הכבד.
חיים אלפאנדרי הזקן
רבי חיים אלפאנדארי או אלפאנדארי הזקן (ה'שמ"ח - ה'ת') היה רב, דיין וראש ישיבה בקושטא ומחבר ספר מגיד מראשית.
ביוגרפיה
נולד בשנת שמ"ח (1588) בקושטא לרבי יעקב. למד את תורתו מפיו של רבי אהרן ששון, מחבר ספר תורת אמת וכיהן כדיין בקושטא. היה בן דורו של המהרי"ט, שפנה לרבי חיים בשאלות בהלכה, וכן של רבי אברהם אליגרי, בעל ספר לב שמח על הרמב"ם, עמו התווכח "ויכוח גדול" כלשונו של החיד"א בנושא סבלונות, המובא בספרו של רבי חיים . התכתב גם עם רבי חייא רופא מחבר ספר בני חיי, שכותב לו תשובתו:
מעט מתשובותיו נדפסו על ידי נכדו, רבי חיים אלפאנדרי, בספר מגיד מראשית. כמו כן ישנה תשובה שכתב לבנו בשנת ה'שע"ט, המופיעה בספרו של האחרון, מוצל מאש.
נפטר בשנת ה'ת ליצירה, והוא כבן חמשים ושתיים.
חיבוריו
כתב ספרים רבים, ונכדו רבי חיים מעיד כי בידו חיבורים רבים של סבו וביניהם שיטות על שישה סדרים, בפלפול עצום, ופסקי דינים רבים.
יורם יונגרמן
יורם יונגרמן הוא מוזיקאי, כנר וויולן ישראלי המשמש כמנכ"ל הקאמרטה הישראלית ירושלים.
קריירה
נולד וגדל בבאר שבע, בשנת 2018 יורם ניהל את המכון למוזיקה ישראלית ואת פסטיבל חג המוזיקה הישראלית, ואף הקים מחדש בקונסרבטוריון באר שבע, עיר הולדתו, את תזמורת כלי הקשת הצעירה, ולצידה תוכנית מוזיקה קאמרית.
בארצות הברית לימד במהלך כשני עשורים באוניברסיטאות שונות. בין היתר, לימד כינור, ויולה ומוזיקה קאמרית באוניברסיטאות סינסינטי, צפון קנטקי, וצפון קרולינה. כמרצה אורח הוזמן ללמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (2008) ובאוניברסיטת דיוק (2011 – 2012).
התוכנית שהקים וניהל בקרוליינה הצפונית במוזיקה קאמרית לנגנים צעירים זכתה לשבחים רבים. מאז פתיחתה בשנת 2005 ועד היום הניבה התוכנית MYCO @ UNC (כיום במסגרת אוניברסיטת צפון קרולינה, צ'פל היל) בוגרים שיצאו לקריירה מקצועית בתזמורות מובילות ובהרכבים קאמריים בארצות הברית. ביניהם תלמידים שזכו לפרסים והצטיינויות בתחרויות המוזיקה הקאמרית החשובות, כולל תחרות פישוף (Fischoff) המפורסמת. משנת 2005 הוא משמש גם כמנצח תזמורת פסטיבל סאמיט בניו יורק (Summit Music Festival).
חיים רוסו
חיים רוסו (נולד ב־19 במאי 1946) הוא מהנדס ישראלי, לשעבר מנהל בכיר בתעשייה הישראלית וזוכה פרס התעשייה. כיהן במשך 11 שנים כמנכ"ל חברת האלקטרו-אופטיקה אל-אופ ולאחר מכן כסגן נשיא למצוינות הנדסית וטכנולוגית בחברת אלביט מערכות, חברת האם של אל-אופ.
ביוגרפיה
רוסו נולד וגדל בתל אביב. בילדותו למד בבית הספר היסודי "גרץ" ואת לימודיו התיכוניים סיים בתיכון עירוני י' ברמת אביב.
מתגורר ברחובות. נשוי ליהודית ואב לשלוש בנות.
קריירה
לאחר סיום לימודי התואר הראשון החל רוסו לעבוד בחברת אל-אופ כמהנדס אלקטרוניקה ומנהל פרויקטים. רוסו עבד בתפקיד זה כשמונה שנים ולאחר מכן התקדם לתפקידים נוספים בחברה: מנהל הפיתוח, סמנכ"ל ומנהל יחידות עסקיות כגון: ראיית לילה, חלל ולייזרים. בנוסף, היה אחראי על הפיתוח העסקי האזרחי של החברה כולה.
בשנת 1998 מונה למנכ"ל אל-אופ וכיהן בתפקיד במשך 11 שנה. בתקופת כהונתו מנתה החברה כ-1,500 עובדים והיקף המכירות השנתי שלה הגיע בתום התקופה לכ-500 מיליון דולר (כשלושה רבעים מתוך זה לייצוא). בתקופה זו פיתחה החברה מוצרים רבים בתחומי האלקטרו-אופטיקה אשר העמידו אותה בחזית הטכנולוגית והיישומית העולמית והיוו נדבך חשוב בחיזוק חוסנה הביטחוני של מדינת ישראל.
בשנת 2009 עבר רוסו לחברת אלביט מערכות, חברת האם של אל-אפ, ומונה לתפקיד סגן נשיא בכיר למצוינות הנדסית וטכנולוגית. בתפקיד זה החזיק עד פרישתו לגמלאות בשנת 2015.
בנוסף, כיהן רוסו בין השנים 1995–2015 כיושב ראש מועצת המנהלים של שש חברות בנות של אלביט בישראל, אירופה והמזרח הרחוק, וכן כחבר במועצת המנהלים של חמש חברות נוספות.
בשנת 2012 הוציא לאור את הספר "המרחיק ראות" המתאר את ההיסטריה ואת חזון חברת אל-אופ מיום הקמתה, בשנת 1938, ועד לשנת 2009. בשנת 2022 הוציא לאור ביחד עם אחיותיו לבנה אשד וניצה רוסו-שטאובר את הספר "שורשים לעתיד- אהרן רוסו ,האיש ומורשתו"
פרסים וציוני דרך
בשנת 2003 זכה רוסו ב"פרס התעשייה". בנימוקי ועדת הפרס נכתב כי הפרס הוענק לו "כאות הערכה על הצבת אל-אופ-תעשיות אלקטרו-אופטיקה בע"מ, בחזית טכנולוגיית-העל העולמית ומיצובה כמובילה עולמית באיכות ובחדשנות, על מנהיגות מטפחת, המובילה צוותים מקצועיים לפיתוחים מעוררי השתאות בכושר ההמצאה שלהם, ועל פעילות ענפה למען הקהילה גם בתחום רווחת הפרט וגם בקירוב צעירים ובני נוער לתחום התעשייה בכלל ולתעשיית ההיי-טק בפרט".
במהלך התקופה בה כיהן כמנכ"ל אל-אופ, זכתה החברה פעמיים בפרס ביטחון ישראל (2005, 2007) ופעמיים בפרס האיכות הלאומי (1998, 2007).
פעילות ציבורית וחינוכית
רוסו כיהן משנת 2016 עד שנת 2019כנציג הציבור במועצת הרשות לחדשנות במשרד הכלכלה.
בין השנים 2007–2014 היה רוסו יושב ראש ועדת החינוך של התאחדות התעשיינים, וכמו כן היה חבר בנשיאות איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה בישראל, בין השנים 2004–2016. החל משנת 2019 משמש רוסו כיו"ר משותף של "פוטוניקס ישראל" -אגוד תעשיות הפוטוניקה בישראל.
בנוסף לפעילותו הציבורית, רוסו הוא פעיל מרכזי בנושא קידום החינוך המדעי-טכנולוגי במדינת ישראל. בין השנים 2008–2015 כיהן כחבר בוועד המנהל של רשת "אורט ישראל" וכיום הוא מכהן במספר תפקידים ציבוריים-חינוכיים נוספים:
פעילות אקדמית
רוסו פעיל גם בזירה האקדמית כמרצה בכיר נלווה בקורס "ניהול מו"פ" לתואר שני במינהל עסקים בטכניון וכן כמורה מן החוץ בקורס דומה במסגרת המסלול לתואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. כמו כן מלמד את הקורס במסגרת הלימודים להנדסת מערכות במכללת אפקה וכן קורס "מצויינות בתעשייה" במסגרת לימודי תואר ראשון במכללה האקדמית רמת גן
בין השנים 2008–2016 כיהן כחבר בוועד המנהל של מכללת אפקה בתל אביב.
אקווה די פארמה
אקווה די פארמה (באיטלקית: Acqua di Parma) היא חברת לייף סטייל איטלקית המייצרת בשמים, נרות, חלוקי רחצה ועוד, כל מוצרי החברה מיוצרים אך ורק באיטליה אבל מופצים ב-43 מדינות שונות.
היסטוריה
הבושם המקורי של החברה, היה בושם בשם "קולוניה", נוצר בשנת 1916 במפעל בושם קטן אשר שוכן במרכז העיר העתיקה של פארמה, אשר על שמה גם נקראת החברה בשם זה.
שנות השלושים והחמישים של המאה ה-20 מתוארים כ"תור הזהב" של אקווה די פארמה, בשנים אלו הצליחה החברה מאוד בעיקר בקרב אנשים מהמעמד הגבוה ואף הייתה עם קהל לקוחות שכלל מפורסמים.
ב-1998 פתחה החברה את הבוטיק הראשון שלה ברחוב ויה דל ג'סו במילאנו (שברובע Quadrilatero della moda), ולאחר מכן פתחה חנות נוספת הפעם ברחוב פרנס בורז'ואה בשכונת המארה שבפריז. ב-2017 פתחה החברה חנות במיאמי.
לוגו החברה הוא שלט האצולה של מארי לואיז, הדוכסית מפארמה כהכרת תודה על תרומתה לפיתוח תעשיית הבשמים של הפארמה.
הכל יהיה בסדר (סדרת טלוויזיה)
הכל יהיה בסדר (באנגלית: Everything's Gonna Be Okay) היא סדרת טלוויזיה דרמטית-קומית אמריקאית שיצר הקומיקאי האוסטרלי ג'וש תומאס. תומאס יצר, כתב, ביים וכיכב בעבר בסדרת הטלוויזיה האוטוביוגרפית-למחצה ועטורת הפרסים "קבלו אותי".
הסדרה "הכל יהיה בסדר" עלתה לשידור לראשונה ברשת Freeform ב-16 בינואר 2020. במאי 2020 הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשידור לראשונה ב-8 באפריל 2021. באוגוסט 2021 הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בלבד.
תקציר
ניקולס (ג'וש תומאס), אנטומולוג הומוסקסואל אוסטרלי בשנות העשרים לחייו, מבקר בלוס אנג'לס, קליפורניה את אביו האמריקאי ואת שתי אחיותיו למחצה - מטילדה בת ה-17 וז'נייב בת ה-14 (מייב פרס). במהלך ביקורו, אביו של ניקולס מספר לו שהוא חולה סופני בסרטן ומעוניין שלאחר מותו ניקולס יהפוך לאפוטרופוס של מטילדה וז'נייב.
פיתוח
ב-10 במאי 2018 פורסם כי Freeform הזמינה פיילוט עבור "הכל יהיה בסדר", שנכתב על ידי הקומיקאי האוסטרלי ג'וש תומאס. ב-12 בדצמבר 2018 פורסם כי בעקבות הפיילוט, Freeform אישרה והזמינה עונה שלמה שתכלול 10 פרקים. כמו כן פורסם כי תומאס ישמש בתפקיד לצד דייוויד מרטין, ג'ון ת'ודיי, והמפיק האחראי ריצ'רד אלן-טרנר מטעם Avalon Television. סטפני סוודלוב וקווין ווייט ישמשו כמפיקים הראשיים. ב-19 במאי 2020, Freeform חידשה את הסדרה לעונה שנייה, שכללה גם היא 10 פרקים, ושודרה החל מה-8 באפריל 2021 ועד ל-3 ביוני 2021. ב-17 באוגוסט 2021, Freeform ביטלה את הסדרה לאחר שתי עונות בלבד.
סטן סטייזיאק
ג'ורג' אמיל סטיפיץ' (באנגלית: George Emile Stipich; 13 באפריל 1937 – 19 ביוני 1997) הידוע יותר בשם הבמה שלו, סטן סטייזיאק היה מתאבק קנדי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות World Wide Wrestling Federation (ה-WWWF, לימים ה-WWE) בשנות ה-70, שבו זכה פעם אחת באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWWF. בשנת 2018, הוא הוכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
הכל יהיה בסדר (סדרת טלוויזיה)
הפצה
למחרת שידורם בערוץ Freeform, הפרקים החדשים הפכו זמינים לצפייה ב-Hulu וב-Freeform On Demand. הסדרה הופצה לקהל בינלאומי על ידי Avalon Distribution. באוסטרליה הסדרה משודרת באמצעות שירות הסטרימינג Stan, באותו היום כמו בארצות הברית.
סטן סטייזיאק
תחילת הקריירה (1959–1965)
סטיפיץ' החל להתאמן במונטריאול, כשאת הבכורה שלו בענף ערך בשנת 1959. בקרב הבכורה שלו הוא הופיע תחת שם הבמה אמיל קוברלי באירוע עבור ארגון ההיאבקות Big Time Wrestling, שבסיסו היה בקלגרי, אלברטה. בשלהי שנת 1960, הוא ביצע מעבר לארצות הברית, שם הופיע עבור ארגון ההיאבקות St. Louis Wrestling Club, שבו הופיע תחת שם הבמה סטן סטייזיאק; שם במה זה נלקח ממתאבק אחר בשם סטנלי סטייזיאק (ששמו האמיתי ג'וזף סטייזיאק) אשר נפטר בשנת 1931 מאלח דם.
הכל יהיה בסדר (סדרת טלוויזיה)
תגובות וביקורות
באתר Rotten Tomatoes, לסדרה יש דירוג של 94% בהתבסס על 17 ביקורות. על פי דעת הרוב, נכתב באתר כי הסדרה "מתוקה, שנונה וחמה" וכי היא "בעלת-לב לא פחות מדמויותיה הכתובות היטב". באתר Metacritic יש לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 80 מתוך 100, המבוסס על 6 ביקורות, ציון המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". סטיב גרין מ-, שסקר את העונה הראשונה, שיבח את האמפתיה הנרטיבית של התוכנית. לוק באקמאסטר מהגרדיאן כתב שהסדרה היא החמצה, ששיאה הוא פרק פתיחת העונה. לאחר שידורם של שני הפרקים הראשונים של העונה השנייה, המבקר אלכס רייף מ-laughingplace.com כתב כי "כוחה של הסדרה הוא בכך שהיא מתמודדת עם בעיות רציניות בצורה קומית" וכי "התוכנית היא משב-רוח רענן".
סטן סטייזיאק
תחילת הקריירה (1959–1965)
שנה לאחר מכן, סטייזיאק התאבק בו זמנית גם בארגוני היאבקות קנדיים וגם בארגון ההיאבקות האמריקאי מסנט לואיס. בחודש יוני 1961, הוא הפך לאלוף הזוגות הבינלאומי הראשון של NWA, כאשר הוא ומן מאונטיין קמפבל זכו בתואר זה בארגון ההיאבקות הקנדי Maple Leaf Wrestling. הם החזיקו בתואר זה במשך 91 ימים, עד שהפסידו את חגורות האליפות בחודש ספטמבר.
סטייזיאק המשיך להתאבק בשתי החזיתות בתחילת שנות ה-60. בשלהי שנת 1963, הוא הופיע עבור ארגון ההיאבקות Western States Sports, שבסיסו באמרילו, טקסס, ובו הוא הספיק לאתגר את אלוף העולם במשקל כבד של NWA באותה התקופה, לו ת'ז.
Stampede Wrestling (1964–1968)
בין השנים 1964 ל-1968, סטייזיאק הופיע באופן שגרתי בארגון ההיאבקות Stampede Wrestling מקלגרי, אלברטה. הוא זכה ארבע פעמים באליפות הקנדית במשקל כבד של NWA ושלוש פעמים באליפות הצפון אמריקאית במשקל כבד של Stampede Wrestling.
Pacific Northwest Wrestling (1965–1971)
במהלך שהותו בארגון זה, הוא זכה באליפות במשקל כבד של NWA Pacific Northwest חמש פעמים בין השנים האלה. בנוסף, הוא זכה ארבע פעמים באליפות הזוגות של NWA Pacific Northwest.
חייו ומותו
לסטיפיץ' היו שנים ילדים: בת בשם בריטני ובן בשם שון, שהיה מתאבק מקצועי גם כן.
דניאל בורימירוב
דניאל בורימירוב בוריסוב (בבולגרית: Даниел Боримиров Борисов; נולד ב-15 בינואר 1970 בווידין) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מנהל אקדמיית הנוער של קבוצת לבסקי סופיה.
בורימירוב שיחק במירב הקריירה שלו בשתי קבוצות, לבסקי סופיה ומינכן 1860. כקשר נבחרת בולגריה, הופיע בשני טורנירי מונדיאל ובשתי אליפויות אירופה, וצבר 66 הופעות בינלאומיות.
קריירת משחק
בורימירוב החל את קריירת המשחק בקבוצת וידין מעיר מגוריו. הוא החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון בליגה השלישית בעונת, כשהיה בן 17, והשתלב באופן מהיר בהרכב הקבוצה. הוא החל את דרכו ברמות הגבוהות של הכדורגל הבולגרי בעונת, כשהצטרף לקבוצת הפאר לבסקי סופיה. בתחילת דרכו במועדון הוא תופקד בעיקר כחלוץ, אך בהמשך הוסט לעמדת הקשר ההתקפי.
לאחר חמש העונות המוצלחות במדי לבסקי, עבר בורימירוב לקראת עונת למינכן 1860 מהבונדסליגה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 באוגוסט 1995, וכבש צמד בהפסד 2–4 לפ.צ. סנט פאולי. בארבעת משחקי הליגה הראשונים שלו כבש בורימירוב בסך הכל ארבעה שערים, בדרך לשישה כיבושים לאורך כל העונה שהסתיימה עם הכרטיס לגביע האינטרטוטו מהמקום השמיני בליגה. עונה אחר כך היה אחד הבולטים במדי קבוצתו, שסיימו במקום השביעי בבונדסליגה, עם תשעה שערים של בורימירוב.
בהמשך דרכו בקבוצה קיבל בורימירוב פחות דקות משחק, אך הוסיף להיות חלק משמעותי בקבוצה בקדנציה שנמשכה שמונה וחצי עונות. במהלך תקופתו צבר בורימירוב קרוב ל-300 הופעות במדי מינכן בכל המסגרות.
בינואר 2004, במהלך עונת וכשבוע לפני יום הולדתו ה-34, חזר בורימירוב ללבסקי סופיה. על אף גילו המתקדם, היה בורימירוב לאחד השחקנים החשובים במערך הקבוצה. בעונת זכתה לבסקי בגביע הבולגרי, שהיה לרביעי של בורימירוב במדיה. בעונת זכו בורימירוב ולבסקי באליפות בולגריה, ורשמו קמפיין אירופי מוצלח בגביע אופ"א. על אף היותה לא מדורגת, העפילה לבסקי לשלב הבתים של המפעל לאחר שהדיחה את אוסר הצרפתית. בשלב הבתים סיימה לבסקי במקום השני בבית שבו שיחקו גם דינמו בוקרשט, הירנביין, אולימפיק מרסיי וצסק"א מוסקבה, ועלו לשלבי הנוק-אאוט. לאחר ניצחון חלק על ארטמדיה ברטיסלאבה, 3-0 בסיכום שני משחקים בסיבוב הנוקאאוט הראשון, העפילה הקבוצה לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה הקבוצה את אודינזה, ולאחר שוויון 0-0, נקלעה לפיגור במשחק הבית. בורימירוב היה זה שכבש את שער השוויון, שערו הראשון במפעל באותה עונה, בדרך לניצחון 1–2. הריצה של לבסקי נעצרה ברבע הגמר, שם הודחה לאחר הפסד 2–4 בסיכום שני משחקים מול שאלקה 04. בורימירוב כבש את השער היחיד של לבסקי בהפסד הביתי 1–3. ב-2005 זכה בורימירוב בתואר כדורגלן השנה בבולגריה.
במהלך שנת 2006, נרשמה תקרית בה בורימירוב התפרץ לעבר שופט בעקבות החלטה שנויה במחלוקת, ואז ירק בפניו. הוא נקנס על ידי התאחדות הכדורגל הבולגרית בסכום של 10,000 לב בולגרי, והתנצל על מעשיו.
עם פרישתו ממשחק התמנה לתפקיד המנהל המקצועי של לבסקי, מעל למאמן אמיל ולב, אך הוא סיים את תפקידו עם סיום העונה. הוא שב ללבסקי פעם נוספת לקראת עונת, כמנהל אקדמיית הנוער של המועדון.
נבחרת בולגריה
בורימירוב החל את דרכו בשנת 1993, תחת המאמן דימיטר פנב. בורימירוב נטל חלק בשלושה משחקים במוקדמות מונדיאל 1994, בו הוגרלה בולגריה לבית קשה שכלל בין היתר את ו. בורימירוב נכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק הביתי של בולגריה מול, נכנס בדקה ה-60 של הניצחון 1–4 על , וזכה לשמונה דקות כמחליף במשחק שלאחריו העפילה במפתיע מהמקום השני בבית, הניצחון בצרפת במשחק האחרון, שהסתיים בתוצאה 1–2 מצמד של אמיל קוסטדינוב.
על אף שלא היה שחקן מרכזי בטורניר המוקדמות, זומן בורימירוב על ידי פנב לסגל לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. הוא פתח בהרכב בהופעה החלשה שהסתיימה בתבוסה 0–3 ל בפתיחת הטורניר. במשחק הבא מול יוון נכנס בורימירוב לשמונה דקות, וכבש בדקה האחרונה את השער שקבע 0–4 על, הניצחון הראשון של בולגריה בתולדות המונדיאלים. הוא עלה לרבע שעה כמחליף גם בניצחון 0–2 על, בדרך לשמינית הגמר. בורימירוב חזר להרכב למשחק שמינית הגמר מול. הוא שיחק לכל אורך המשחק וההארכה, וכבש את הבעיטה השלישית של בולגריה בדו-קרב הפנדלים בדרך לרבע הגמר. הייתה זו הופעתו האחרונה של בורימירוב בטורניר, בו צבר בסך הכל ארבע הופעות ושער אחד בדרך למקום הרביעי, ההישג הטוב ביותר בתולדות בולגריה בטורניר.
ביורו 1996 באנגליה, שותף בורימירוב בכל שלושה המשחקים של נבחרתו בטורניר, בכולם כשחקן מחליף. בולגריה הודחה כבר בתום שלב הבתים.
בורימירוב זומן לטורניר מונדיאל 1998 בצרפת, טורניר המונדיאל השני שלו. הפעם נבחרתו נכשלה לאחר שצברה נקודה אחת בלבד בשלב הבתים. בורימירוב, שעלה כמחליף בשני משחקיה הראשונים של בולגריה בטורניר (מול ו), פתח בהרכב בולגריה שהובסה 1–6 במשחק השלישי מול.
לאחר שכשלה להעפיל ליורו 2000 ולמונדיאל 2002, הצליחה בולגריה להעפיל ליורו 2004, אך שוב נכשלה בשלב הבתים עם שלושה הפסדים בשלושה משחקים. בורימירוב ערך הופעה אחת, כשפתח בהרכב בולגריה בהפסד 1–2 ל במשחק השלישי.