cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולאוס הימונאס
ביוגרפיה
אביו היה סמל צבא בדימוס מהגדוד היווני של בלקלבה שלחם להגנת סבסטופול במהלך מלחמת קרים. אמו הייתה גם ממוצא יווני אתני שקיבלה מקלט ברוסיה לאחר מלחמת רוסיה-טורקיה. הוא גדל ביאלטה, שם עסקה המשפחה במסחר, והוא קיבל חינוך טוב.
מאוחר יותר, הוא למד באקדמיה לאמנות ותעשייה של סנט פטרבורג ובשנת 1889, החל בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם מוריו כללו את איוואן שישקין וארכיפ קוינדג'י, שאיתם הפך לחבר לכל החיים. הוא סיים את לימודיו ב-1897 והצליח לנסוע עם קבוצת תלמידי האקדמיה לברלין, דרזדן, וינה ופריז.
בשנת 1902, בניגוד לרצונו של אביה, נשא לאישה את אולגה חיטרובה, צעירה ממשפחת אצילים ותיקה, בת שבע-עשרה בלבד. שנתיים לאחר מכן, הוא ערך את נסיעתו הראשונה ליוון ונשאר שנה. הוא לימד ציור ב"חברה האימפריאלית לעידוד האמנויות" מ-1897 עד 1919.משנת 1900 הוא היה המפקח שם, והפך לחבר מן המניין ב-1909, השנה שבה סייע בהקמת "אגודת האמנים קוינג'י". בשנת 1916 הוא מונה לאקדמאי.
עזיבת רוסיה
ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים הרוסית, אולגה נעצרה על ידי הממשלה החדשה בשל העברת הודעות שנכתבו על ידי אסירים פוליטיים. ניסיונותיו לשחרר אותה כשלו, ורק הביאו לסבך את מצבו, אז הוא חיפש מקלט אצל קרובי משפחה בחצי האי קרים, וכאשר נוצרה ההזדמנות היגר ליוון. לאחר שהגיע, הוא בילה מספר שנים בנסיעות ברחבי הפלופונס, כרתים והאיים בחוף המערבי, בציור נופים ואתרים אדריכליים. בסופו של דבר, בשל השפעתו של אביה, שוחררה אולגה והצליחה להצטרף אליו שוב.
ב-1929 הם התיישבו בסקירוס, שם חלה במלריה ומת כתוצאה מאבחון שגוי וטיפול לא נכון.
מאוחר יותר באותה שנה הציגה אולגה רטרוספקטיבה מרכזית של יצירותיו באתונה, ובשנה שלאחר מכן, בלונדון.
אולגה מתה בלונדון ב-1963.
יוכבד פנחסי-אדיב
יוכבד (יוכי) פנחסי אדיב (נולדה ב-15 באוגוסט 1969) היא ד"ר למיקרוביולוגיה, מנהלת המכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל ויו"ר פורום המכללות הטכנולוגיות. נכון לשנת 2019 מכהנת כחברת מועצת העיר ראש העין.
ביוגרפיה
ד"ר פנחסי אדיב נולדה בתל אביב, בשיכון דן להורים ילידי הארץ, אב אמן במקצועו בתחום הרכב, ואם עקרת בית. בצה"ל שירתה עם פתיחת האינתיפאדה הראשונה בלשכת אלוף פיקוד הדרום, האלוף יצחק מרדכי, ובהמשך ביחידת המודיעין 8200.
לקראת הבחירות לראשיות המקומיות הכריזה פנחסי אדיב ב-29 במאי 2018 על מועמדותה לראשות עיר מגוריה ראש העין.
נשואה לרמי ואם לשלושה. אחיה הבכור יוסף פנחסי הוא פרופ' חשמל ואלקטרוניקה שהיה דיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל ואחיה ד"ר גדי פנחסי אף הוא מרצה להנדסה באוניברסיטת אריאל.
קריירה
בין השנים 1991–2002, למדה לתארים ראשון, שני ושלישי במדעי החיים. עבודת המאסטר שלה עסקה בגילוי הגורם לזיהומים בנשים לאחר ניתוח קיסרי, עבודה שפורסמה במאמר מדעי בתחום ושינתה את פרוטוקול הטיפול. עבודת הדוקטורט עסקה בפילוח מיקרואורגניזמים העוסקים בפירוק חומר אורגני מחי באדמת הנגב. בנוסף לכך, פנחסי אדיב היא בעלת תעודת הוראה מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2002, הצטרפה פנחסי אדיב למכללה האקדמית יהודה ושומרון באריאל, ולימדה קורסים בתחום הביולוגיה ומדעי החי, בהמשך הצטרפה לבית הספר להנדסאים והחל משנת 2003 לימדה בבית הספר למדעים - המרכז לעיצוב ולטכנולוגיה אריאל בשומרון. בהמשך עמדה בראש מחלקה לביוטכנולוגיה, והקימה את המחלקה לכימיה תרופתית במכללה.
החל משנת 2006 פנחסי אדיב עומדת בראש המכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל הפועל בסמיכות לאוניברסיטת אריאל בשומרון.
בחודש מאי 2018 הכריזה פנחסי אדיב על מועמדותה לראשות עיריית ראש העין. לאחר הבחירות המקומיות זכתה פנחסי אדיב במנדט והחלה לכהן בשנת 2018 כחברת מועצה מטעם סיעת "ראש העין של כולם".
פורום המכללות הטכנולוגיות
החל משנת 2010, פועלת יוכבד פנחסי אדיב, יחד עם פורום מנהלי המכללות הטכנולוגיות, במטרה להוביל לשינוי התפיסה וצמצום הפער התקציבי בין המכללות האקדמיות למכללות הטכנולוגיות. מאז 2011, היא עומדת בראש פורום המכללות הטכנולוגיות.
בראשותה של ד"ר פנחסי אדיב יצא פורום המכללות הטכנולוגיות למאבקים ציבוריים מול משרדי הממשלה השונים. מטרתם הייתה לקדם את ההשכלה הטכנולוגית ופיתוח המכללות הטכנולוגיות הפרוסות ברחבי הארץ.
בשנת 2013 הקים פורום המכללות הטכנולוגיות מאהל מחאה מול משרד האוצר, בעקבות ביקורת על התנהלות משרד האוצר ומשרד הכלכלה. ראשי המכללות בראשות ד"ר פנחסי אדיב פתחו בשביתת רעב שנמשכה חמישה ימים. המכללות דרשו מהממשלה שורה של שינויים מערכתיים בהם: שיפור מודל התקציב והקצאת תקציבים ייעודיים להצטיידות, פרויקטים ואזורי עדיפות לאומית; התאמות פדגוגיות מקיפות לרבות שיפור במערך הבחינות וריווח בחינות; הקמת קרן מלגות ייעודית לסטודנטים הנדסאים בשיתוף התאחדות הסטודנטים. בתום המחאה ממשלת ישראל חתמה על סיכום תקציבי ומבני שש שנתי למכללות הטכנולוגיות ונקבע כי בתום תקופת ההסכם תקציב מה"ט יגיע כמעט להכפלה (תקציב מה"ט תוגבר במתווה רב שנתי נומינלי בסך 108 מיליוני ש"ח על פני שש שנים).
לאחר המחאה ייצגה פנחסי-אדיב את פורום המכללות הטכנולוגיות בוועדות ופורומים בכנסת.
בפברואר 2018, נחתמה מול משרד האוצר רפורמה חדשה למכללות הטכנולוגיות.
המכללה האקדמית רמת גן
היסטוריה
המכללה האקדמית רמת גן היא מוסד ללא כוונות רווח אשר נבנה על יסודות ה"מכללה לישראל" ושלוחת אוניברסיטת הריוט ואט, שבהן סיימו לימודיהם כ־12,000 בוגרים ומוסמכים. בשנת 2010 קיבלה המכללה היתר פעולה ובשנת 2012 הוכרזה כמוסד מוכר להשכלה גבוהה.
תוכניות הלימודים
תואר ראשון (B.A.) בניהול מצבי חירום ומשבר
תואר ראשון (.B.Sc) במדעי המחשב
תואר שני (.M.A) בניהול השינוי וייעוץ ארגוני
אונטראר (קרחון)
קרחון אונטראר (בגרמנית: Unteraargletscher, מילולית: "הקרחון התחתון") הוא קרחון יבשתי באורך 12.95 קילומטר הנמצא ברכס האלפים הברניים ברמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.
גאוגרפיה
קרחון אונטראר מורכב משתי זרועות מרכזיות המתחברות יחד וזורמות אל אגם גרימזל:
בין הזרועות מדרום לקרחון לאוטראר ומצפון לקרחון פינסטראר, עובר רכס הרים הכולל את ההרים לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן, הוגיהורן ולאוטראר רוטהורנר.
לאחר החיבור בין הזרועות ממשיך הקרחון לכיוון מזרח מדרום להרים באכלישטוק וברנדלמהורן ושם נשפך לאגם גרימזל.
מחקר
במאה ה-18 ובמאה ה-19 היה הקרחון אחד הראשונים בו התפתח חקר הקרחונים.
פורטו צ'רבו
פורטו צ'רבו (Porto Cervo) היא עיירה השייכת לעיריית ארזח'ינה (Arzachena) בנפת אולביה טמפיו בסרדיניה. העיירה היא מרכזו של חבל קוסטה זמראלדה (Costa Smeralda). אוכלוסייתה הקבועה אינה עולה על 400 תושבים, אך בעונת הקיץ, כאשר מגיעים אליה תיירים מארצות אירופה ומהמזרח התיכון, המחזיקים בה בתי מגורים, עולה מספר תושביה לאלפים אחדים. אטרקציה מיוחדת הקיימת בעיירה היא רכבת הנעה בכבישים על גלגלי גומי, באמצעותה ניתן לבקר בין הווילות ודירות הקייט של תושבי המקום. במהלך הנסיעה שומעים הנוסעים הקלטה על תולדות המקום, על הווילות ועל תושבי העיירה המפורסמים.
גאוגרפיה
העיירה נחשבת לאתר נופש יוקרתי, ובנויה מסביב למפרץ עמוק, המשמש נמל ליאכטות. שמו של המקום צ'רבו שפירושו הוא צבי אדום. מקור השם נעוץ בעובדה, שהעיירה בנויה משני הצדדים של המפרץ, צדדים הנראים כצלעות של צבי. הגבעות עליהן בנויה העיירה נראים כמו רגליים אחוריות של צבי, המונחות בבסיסן על פני הים.
מרכז העיירה נבנה על פני מישור המשקיף על הים וכולל ככר קטנה, בוטיקים, חנויות ומקומות בידור ליליים.
ההסכמה הקטנה
ההסכמה הקטנה או האנטנטה הקטנה (על משקל ההסכמה הלבבית) הייתה ברית בין צ'כוסלובקיה, ממלכת יוגוסלביה ורומניה.
התחלת ברית זו צוינה ב-14 באוגוסט 1920 על ידי החתימה בבלגרד של ההסכם ל"ברית הגנתית" בין צ'כוסלובקיה ובין "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים", לימים ממלכת יוגוסלביה. ב-23 באפריל 1921 נחתם בבוקרשט הסכם דומה בין צ'כוסלובקיה ובין רומניה. הברית הושלמה ב-7 ביוני 1921 על ידי חתימה בבלגרד של הסכם בין רומניה ובין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. סוכם בשנת 1929 על "מסמך כללי לפיוס, בוררות ולהסדר משפטי" בין שלוש חברות הברית והוא נחתם בבלגרד ב-29 במאי 1929. מאמציו של שר החוץ הרומני ניקולאה טיטולסקו הביאו לניסיון לחזק את הברית על ידי חתימה בז'נבה ב-16 בפברואר 1933 על "ברית ארגונית".
ההסכמה הקטנה פעלה בתיאום עם ההסכמה הבלקנית. הברית החלה להתפורר בשנת 1936 והתפרקה סופית בשנת 1938 בעקבות הסכם מינכן כשהערבות הצרפתית לגבולות צ'כוסלובקיה לא יושמה. בשנת 1939 צ'כוסלובקיה נמחקה לחלוטין מעל המפה. בשנת 1941 בא גם תורה של ממלכת יוגוסלביה שפורקה על ידי הכובשים הגרמנים בברית עם הונגריה, איטליה ובולגריה.
קווין מוסקט
קווין וינסנט מוסקט (נולד ב-7 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת יוקוהמה אף. מרינוס.
מוסקט ניהל קריירת משחק שנויה במחלוקת, שהייתה רצופה באירועים אלימים ובעימותים רבים עם שחקנים ומאמנים יריבים. לאורך הקריירה, בייחוד בתקופתו כשחקן בממלכה הבריטית, זכה לכינויי גנאי רבים מצד חבריו למקצוע, והוגדר לא פעם כ"כדורגלן השנוא ביותר בעולם".
מוסקט החל את הקריירה בליגה האוסטרלית, בטרם יצא לתקופה של שמונה עונות לשחק באנגליה ובסקוטלנד, שם זכה בטרבל המקומי עם גלאזגו ריינג'רס. הוא שב לאוסטרליה, לעונת הבכורה של ה-A-League, וכקפטן קבוצת מלבורן ויקטורי זכה בשתי אליפויות אוסטרליה. לזכותו 46 הופעות ועשרה שערים במדי נבחרת אוסטרליה, אותה ייצג בשלושה גביעי קונפדרציות, ועמה זכה בגביע אוקיאניה לאומות.
לאחר פרישתו, הצטרף לצוות המקצועי של מלבורן ויקטורי כעוזר מאמן. ב-2013 התמנה לתפקיד המאמן. לזכותו זכייה בדאבל כמאמן הקבוצה.
קריירת משחק
מוסקט נולד בקראולי שבמערב סאסקס, אנגליה, למשפחה ממוצא מלטזי. הוא החל את דרכו בקבוצת הנוער של סאנשיין ג'ורג' קרוס, אז מועדון בליגה הבכירה באוסטרליה. במהלך עונת כבר הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון, על אף היותו בן 17 בלבד, ועד לתום העונה ערך תשע הופעות ליגה. עונה אחר כך הצטרף לקבוצת הנוער של המכון האוסטרלי לספורט, במדיה זכה להכרה עם קבלת מדליית ויינשטיין לכדורגלן הצעיר המצטיין של מדינת ויקטוריה.
בעונת שב מוסקט לליגה האוסטרלית הבכירה, והצטרף לקבוצת היידלברג יונייטד. באותה עונה ערך 18 הופעות ליגה מתוך 26 של קבוצתו, ובתום העונה עבר לסאות' מלבורן. בעונת הבכורה שלו במועדון הגיע מוסקט עם קבוצתו למקום הראשון בליגה בתום העונה הסדירה, אך יכולת חלשה ושלושה הפסדים בשלושה משחקים בפלייאוף, מנעו ממנה להגיע לגמר ולהתמודד על התואר. מוסקט שיחק ארבע עונות במדיה של סאות' מלבורן, במהלכן זכה להתעניינות מצידו של מאמן שפילד יונייטד האנגלית, דייב באסט. במהלך עונת, הרביעית והאחרונה של מוסקט במלבורן, נבחן מוסקט בשפילד אך נותר לבסוף במלבורן. בסך הכול בארבע עונות בסאות' מלבורן כבש מוסקט שישה שערי ליגה ב-73 הופעות.
מוסקט פתח את עונת עם קריסטל פאלאס בפרמייר ליג, ואף רשם תשע הופעות ליגה, בטרם ירד חזרה לליגת המשנה וחתם במדי וולברהמפטון וונדררס באוקטובר 1997. הוא נותר בקבוצה במשך חמש עונות בליגת המשנה, באחרונה שבהן אף העפיל עמה לפלייאוף מהמקום השלישי בטבלה. במקביל להיותו שחקן הרכב קבוע ומשמעותי לאורך עונותיו בקבוצה, התגברה גם תדמיתו כשחקן קשוח, לעיתים אף אלים וברוטלי, שהיה מעורב בתקריות קשות ולא פעם גרם נזק פיזי לשחקני היריבות.
לקראת עונת, לאחר חמש עונות ו-180 הופעות במדי וולבס, עבר מוסקט בהעברה חופשית לגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית. מוסקט רשם עונה מוצלחת עם 22 הופעות ליגה וזכייה בטרבל המקומי תחת המאמן אלכס מקליש. בליגה, הכריעה ריינג'רס את סלטיק בסיומה של העונה הצמודה בהיסטוריה, בהפרש שערים עדיף באחד בלבד. בגביע הסקוטי ניצלה ריינג'רס את הדחתה המוקדמת של סלטיק, כבר ברבע הגמר, ושייטה לזכייה בתואר לאחר ניצחון 0–1 בגמר על דנדי, בו עלה מוסקט מהספסל בדקה ה-68, שתי דקות לאחר שער הניצחון. מוסקט לא שותף בהדרבי של גלאזגו בגמר גביע הליגה הסקוטית, בו ניצחה ריינג'רס 1–2. למעשה, מוסקט לא שותף כלל במשחקי הדרבי לאורך העונה כולה, ונטען כי הסיבה היא אופן משחקו הקשוח, והחשש כי יגרום למהומות במשחק נפיץ מסוג זה. מוסקט סיים את העונה עם 22 הופעות ליגה, ונפרד מהמועדון בתום עונה אחת.
מוסקט חתם כקפטן קבוצת מלבורן ויקטורי לעונת, עונת הבכורה של ה-A-League, ליגת העל האוסטרלית החדשה. לאחר שהקבוצה סיימה את העונה במקום השביעי, בחר המאמן ארני מריק להסיט את מוסקט לקישור. המהלך המוצלח הביא את מוסקט לשיא הכיבושים האישי שלו לעונה אחת, עם שבעה שערי ליגה בעשרים הופעות, ולזכייה באליפות אוסטרליה. בעונת, שתי עונות אחר כך, זכה מוסקט עם קבוצתו באליפות נוספת, שנייה כקפטן הקבוצה. בסך הכול בשש עונות במדי הקבוצה כבש מוסקט 34 שערי ליגה, יותר מבכל קבוצה אחרת בקריירה, ב-138 הופעות. הוא נפרד מהקבוצה בתום עונת, ולאחר מכן חזר לקבוצת נעוריו, סאנשיין ג'ורג' קרוס, בליגה השלישית. לאחר שלוש הופעות ליגה ושער בודד, פרש ממשחק פעיל בגיל 38.
נבחרת אוסטרליה
מוסקט החל את דרכו בנבחרות הצעירות של אוסטרליה, וייצג את הנבחרת פעמיים בגביע העולם עד גיל 20. בשני הטורנירים בהם השתתף, בפורטוגל 1991 ובטורניר הביתי ב-1993, סיימה נבחרתו במקום הרביעי. מוסקט אף ייצג את נבחרתו באולימפיאדת אטלנטה (1996), שם לא הצליחה אוסטרליה לצלוח את שלב הבתים.
את הופעתו הראשונה במדי נבחרת אוסטרליה ב-1994, מול. מוסקט נכלל בסגל של המאמן טרי ונבלס לגביע הקונפדרציות 1997, שם הפתיעו האוסטרלים והעפילו עד לגמר. במשחק הגמר הובסה אוסטרליה 0–6 על ידי, במשחק בו עלה מוסקט מהספסל בדקה ה-31.
מוסקט זומן לסגל אוסטרליה לגביע אוקיאניה לאומות 2000 על ידי המאמן פרנק פארינה. במשחק הראשון של בית הגמר הביסה אוסטרליה 0–17 את, עם צמד של מוסקט. במשחק הבא הסתפקה אוסטרליה בניצחון 0–6 על, במשחק בו כבש מוסקט את שערו השלישי בטורניר. אוסטרליה המשיכה עד לגמר, שם גברה 0–2 על, וזכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה. שנה אחר כך זימן פארינה את מוסקט לסגל לקראת גביע הקונפדרציות 2001. אוסטרליה צלחה את שלב הבתים לפני שנכנעה ברבע הגמר 0–1 ל. במשחק על המקום השלישי הפתיעה אוסטרליה וגברה 0–1 על ברזיל. פארינה זימן את מוסקט גם לגביע הקונפדרציות 2005, שם כשלה אוסטרליה עם שלושה הפסדים בשלושה משחקים, מה שהביא לסיום דרכו של פארינה כמאמן הנבחרת.
מחליפו של פארינה, חוס הידינק, לא זימן את מוסקט לסגל נבחרתו, וכך החמיץ מוסקט את ההעפלה ואת ההשתתפות במונדיאל 2006. גרהאם ארנולד, שהחליף את הידינק, שיתף את מוסקט בניצחון 0–2 על כווית ב-2006, מה שהיה למשחקו ה-46 והאחרון במדי אוסטרליה. לזכותו עשרה שערים במדי הנבחרת.
סגנון משחק
לאורך הקריירה ספג מוסקט ביקורות רבות על סגנון משחקו הקשוח, שנתפס לא פעם באלימות ובברוטליות. לאורך הקריירה היה מעורב מוסקט בתקריות רבות, בהן תקריות שהשביתו שחקני יריב עקב תיקולים חריפים.
ב-1996, בעונת הבכורה שלו בקריסטל פאלאס ובאנגליה בכלל, היה מעורב בתקרית ראשונה, שהייתה סימן לבאות. מוסקט הורחק לאחר עבירה גסה על דארן אידל מנוריץ' סיטי, שבעקבותיה התחוללה מהומה בה היו מעורבים כעשרים שחקנים. מלבד מוסקט שהורחק בכרטיס אדום, הורחקו שני שחקנים נוספים.
בספטמבר 1999 כינה איאן רייט, אז חלוצה של נוטינגהאם פורסט, את מוסקט "עלוב נפש", ותיאר תקרית בה היה מעורב מוסקט. לטענתו, בעת שנמסר אליו כדור, שמע את דאגי פרידמן, שותפו להתקפה, קורא לו לעזוב את הכדור. רייט קפץ מעל הכדור, וכשהסתובב גילה כי מוסקט היה זה שקרא לו וחיקה את פרידמן כדי להרחיק את הכדור בבטחה.
בשנת 2000 כינה כדורגלנה של בירמינגהאם סיטי, מרטין גריינג'ר, את מוסקט "האיש השנוא בעולם הכדורגל", וזאת בעקבות גלישה אלימה לעברו של בן ארצו, סטן לזארידיס. באותן השנים סבלו שחקני היריבות של קבוצותיו של מוסקט מתיקוליו האלימים של הבלם האוסטרלי, ובין היתר קרייג בלאמי מנוריץ' נאלץ לעבור עשרה תפרים ברגלו ולהיעדר חודשיים מהמגרשים בברכו, ומאטי הולמס מצ'רלטון אתלטיק תוקל באופן חמור כך שרופא קבוצתו טען שבשלב מסוים שקל לכרות את רגלו של הולמס. הולמס, אז בן 28, עבר סדרת ניתוחים, שיחק מאז עשרים דקות משחק בלבד בשנתיים וחצי, עד שפרש ממשחק פעיל. הולמס הגיש תביעה כנגד מוסקט, ולאחר הסדר הוחלט על פיצוי של כ-750 אלף ליש"ט (כולל הוצאות משפט).
בשלהי תקופתו בוולבס, במרץ 2002, הורחק כבר לאחר תשע דקות במשחק מול גרימסבי טאון, לאחר ששלח מרפק לכיוון חלוץ היריבה. הפסדה של וולבס בסיום הביא להרחקתו של מוסקט משלושה משחקים נוספים. כשעבר לגלאזגו ריינג'רס, לא שותף כלל במשחקי הדרבי של גלאזגו, ויש שטוענים כי מדובר בהחלטה של המאמן אלכס מקליש שלא לגרור אירועים אלימים במהלך המשחקים הרגישים.
תקופתו במילוול אף היא הייתה רצופה באירועים לא ספורטיביים. ב-2003, שלושה שבועות בלבד לאחר שחתם בקבוצה, נקנס מוסקט לאחר משחק מול ווטפורד, לאחר שהורחק בכרטיס אדום וגרם לפנדל לזכות היריבה, לאחר שדרך על דני ובר. ב-2004, במשחק גביע הפוטבול ליג מול ליברפול, תפס מוסקט את מילאן בארוש בגרונו. עוד באותה השנה, נקנס שחקנה של נוריץ, איוואן רוברטס, לאחר שהודה כי דרך בכוונה על מוסקט, כדי לנקום בו על פציעתו של קרייג בלאמי חמש שנים קודם לכן. בנוסף לקנס, הושעה רוברטס על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית. עוד ב-2004, במשחק מול שפילד יונייטד, תיקל מוסקט את אשלי וורד מאחור, הורחק וגרם לקטטה בה היו מעורבים רוב שחקני שתי הקבוצות. הוא הושעה מחמישה משחקים נוספים.
בדצמבר 2005 היה הראשון לעמוד לוועדת משמעת בליגה האוסטרלית החדשה, והורחק לשני משחקים בעקבות התנהגות אלימה. באוקטובר 2006, במשחק מול אדלייד יונייטד, הפיל מוסקט את מאמן היריבה ג'ון קוסמינה מכסאו, בניסיון להגיע לכדור. בתגובה אחז קוסמינה בגרונו של מוסקט והורחק לארבעה משחקים.
באוקטובר 2010 חשף אשלי יאנג, כי מוסקט איים עליו טרם משחקו הראשון בבוגרים במדי ווטפורד, בגיל 18 בלבד. לטענתו של יאנג, אמר לו מוסקט כי ישבור את רגליו אם ינסה לעבור אותו, בזמן שהשניים ערכו חימום. היה זו אותו המשחק בו הורחק מוסקט לאחר שדרך על דני ובר, כך שהשניים לא נפגשו באותו היום על המגרש.
גם בשלהי הקריירה באוסטרליה, היה מעורב מוסקט באירועים אלימים במגרשים שהביאו שוב ושוב לוועדות משמעת ולהרחקות ממושכות. בלטה הרחקתו בכרטיס אדום בינואר 2011, לאחר מרפק לפניו של אדם יוז מאדלייד יונייטד. במשחק החזרה שלו מהרחקה, הושעה לשמונה משחקים מהמגרשים לאחר תיקול גס ואלים על שחקנה של מלבורן הארט, אדריאן זאהרה. התיקול החריף גרר גינויים רבים בעולם הכדורגל האוסטרלי. שוער העבר מארק בוסניץ' כינה אותו "בושה", ועיתון הסאן הבריטי תיאר אותו כאחד הגרועים בתולדות הכדורגל העולמי.
ב-19 שנות קריירה ספג מוסקט 12 כרטיסים אדומים ו-123 כרטיסים צהובים.
קריירת אימון
ב-2009, שנתיים טרם פרישתו, החל מוסקט לשמש כעוזר מאמן במקביל לתקופתו כשחקן במלבורן ויקטורי, לצידו של המאמן ארני מריק. בעקבות סעיף בחוזהו, נותר מוסקט בתפקידו גם לאחר פרישתו. ב-2012 זכה להוביל את מלבורן ויקטורי כמאמן זמני, עם פיטוריו של מהמט דוראקוביץ', ובמשחק אחד על הקווים הוביל את הקבוצה לניצחון 1–2 על ניוקאסל ג'טס.
לאחר ששירת כעוזר מאמן תחת ארבעה מאמנים שונים, זכה מוסקט לקבל לידיו את הקבוצה כמאמן ראשי ב-31 באוקטובר 2013, שלושה משחקים מפתיחת עונת. עונה אחר כך הוביל את הקבוצה לזכייה בפרמיירשיפ (אליפות הליגה הסדירה) ובצ'מפיונשיפ (אליפות אוסטרליה, מוענקת לזוכה בפלייאוף האליפות). היה זה התואר הכפול השלישי של הקבוצה, כאשר בשניים הראשונים זכה מוסקט כקפטן. באותה העונה זכה עם קבוצתו גם בגביע האוסטרלי, לאחר ניצחון 0–2 על פרת' גלורי.
פלימות' מודל Q
פלימות' מודל Q (באנגלית: Plymouth Model Q) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בשנת 1928. סך הכול יוצרו 66,097 יחידות.
גביש
גביש (בלועזית: קריסטל) הוא תצורת חומר במצב צבירה מוצק. המאפיין העיקרי של גביש הוא סדר פנימי ארוך טווח, כלומר, קיים מבנה בסיסי, הנקרא תא יחידה, החוזר על עצמו למלוא המרחב (תא היחידה דומה לאריח שבאמצעותו מרצפים חדר גדול, אך הוא תלת־ממדי ולא דו־ממדי). הגביש פותר את בעיית הריצוף הגאומטרית, בשלושה ממדים. ישנם חומרים רבים המופיעים בטבע בצורת גביש, למשל מלח, קוורץ, קלציט. פעמים רבות הסדר הקפדני של המבנה הפנימי בא לידי ביטוי בצורה החיצונית של החומר, כלומר לפעמים יש לגבישים צורה יפה בעלת סימטריה מובהקת.
הענף העוסק בחקר הגבישים נקרא קריסטלוגרפיה; במיוחד מתייחס מונח זה לחקר מבנה הגבישים באמצעות קרינה (קרני רנטגן, או קרינת אלקטרונים למשל). תהליך שבו חומר הופך עצמו לגביש נקרא התגבשות; תהליך שבו הופכים באופן פעיל חומר לגביש נקרא גיבוש. שני המושגים נקראים בלועזית קריסטליזציה.
תכונות רבות של החומר מוסברות על ידי הבנת המבנה הגבישי שלו, למשל הסדר הפנימי של הגביש יוצר "קווי שבירה" טבעיים, שלעיתים מאפשרים במאמץ קטן לשבור את המבנה. תכונה זו של גבישים נקראת פצילות.
דוגמאות
מרבית אבני החן, ובראשן היהלום, הן גבישים גדולים בהם הסדר ארוך הטווח משתרע על פני נפחים גדולים - כלומר חד־גביש. בטבע נדיר למצוא חד-גבישים גדולים, ומרבית החומרים מופיעים במבנה רב־גביש, שהוא מבנה של מספר רב של גבישונים צמודים זה לזה.
היהלום הוא אחת מארבע תצורות המוצק של היסוד פחמן. גביש זה ממחיש הן את הצורה ה"מושלמת" של הגביש והן את הנדירות של ההיווצרות הספונטנית שלו (ולכן הערך הכספי הגבוה שלו). הפחמן ממחיש שלחומר יכולות להיות יותר מתצורת התגבשות אחת. במעבדות ובקווי ייצור ניתן לשחזר את התנאים הנדירים הללו באופן מלאכותי. קיימות טכניקות של ייצור יהלום באופן מלאכותי, אך היישום הנפוץ ביותר של גביש תעשייתי הוא כנראה גביש הצורן (סיליקון) המשמש בתעשיית המיקרואלקטרוניקה. לקבלת תכונות של מוליך למחצה, נדרשת תצורת הגביש, היות שרק בגביש יש סדר ואחידות פנימיים היוצרים דיאגרמת פסים מובהקת של רמת־ערכיות ורמת־הולכה קבועות.
סיווג
ישנן דרכים אחדות לסווג ולמיין גבישים. הראשונה היא על פי הגאומטריה והסימטריה של תא היחידה. כאמור, הגביש "פותר" את בעיית הריצוף. לכן יש רק שבעה מבנים גאומטריים אפשריים עבור תא היחידה (מבנים אלו נחלקים לתת קבוצות נוספות), והם: קובייה, תיבה משוכללת, תיבה, מנסרה משולשת, מעוינון (רומבוהדרון), מונוקליני (מנסרה הבנויה משתי מקביליות וארבעה ריבועים) ומקבילון.
דרך נוספת היא על פי התכונות האופטיות של הגביש. בחלוקה זו קיימות שלוש משפחות: גבישים איזוטרופיים, גבישים חד-ציריים, וגבישים דו-ציריים. בגבישים לא איזוטרופיים מתקיימת התופעה הנקראת שבירה כפולה.
כללי פאולינג (1928) לסריג גבישי – יציבות גבישית
פאולינג חקר את היציבות של מבנים גבישיים ובשנת 1928 הציע את כללים הבאים:
שמישות
שְׁמִישׁוּת (לעיתים שימושיות; Usability בלעז) היא מידת הקלות שבה ניתן להשתמש במוצר מסוים. לרוב מדובר במוצרים טכנולוגיים בעלי ממשק משתמש. מידת השמישות נקבעת על פי הפשטות, היעילות והמהירות שבה מבוצעות מטלות ספציפיות במוצר. המונח נמצא בשימוש בתחום הנדסת אנוש. שמישות יכולה להיות מושגת באמצעות עיצוב מכוון-משתמש (User-centered design) או עיצוב מונחה משימה (Task-centered design).
"נגישות" היא שמישות לאנשים עם לקויות.
מאפייני השמישות
יועץ השמישות ג'ייקוב נילסן ופרופ' בן שניידרמן הגדירו את מאפייני השמישות כדלקמן:
ארה (קרחונים)
קרחוני ארה (Aargletschers) הם קבוצת קרחונים המהווה את מקורות נהר הארה במזרח רכס האלפים הברניים ברמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.
קרחוני ארה מורכבים משתי קבוצות קרחונים מרכזיות:
מספר מדענים שווייצרים ביניהם האחים הוגי ולואי אגאסי בנו בשנת 1841 תחנת מחקר על הקרחון ומדדו את קצב הזרימה של הקרחונים באזור.
חוואינאן
חוואינאן (בסינית: 淮南; בפין-יין: Huáinán; בתרגום מילולי: "מדרום ל") היא נציבות עירונית בצפון מחוז אנחווי שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בנציבות העירונית 3,033,528 תושבים, מתוכם 1,561,636 בשטח האורבני.
העיר מפורסמת בעיקר בזכות תעשיות הפחם ותחנות הכוח הגאותרמיות שלה. עץ העיר הוא הדולב המזרחי, והפרח שלה הוא הוורד הסיני. העיר נחשבת גם למקום הולדתו של הטוֹפוּ.
חלוקה מנהלית
הנציבות העירונית חוואינאן מנהלת חמש מועצות ושתי נפות בשטח כולל של 5,530 קמ"ר.
כלכלה
העיר היא מרכז גדול לייצור פחם, ובשנת 2006 עמד הייצור בעיר על 43.28 מיליון טונות פחם.
משה רוזנבוים
משה אהרן רוזנבוים (נולד בכ"ז בניסן ה'תש"י, 14 באפריל 1950) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית בית אל בין 2003 ל-2013.
ביוגרפיה
נולד במושב שפיר לחיה בלומה ומאיר, חקלאים ניצולי השואה. למד בישיבת אור עציון במרכז שפירא ושרת בחטיבת הצנחנים כלוחם וקצין, והשתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל למד ריכוז משק מושבי במשך כשנה במכללת רופין, ועבד כרכז המשק של מושב תקומה במערב הנגב. לאחר לידת בנו הבכור, בגיל 25, עבר לירושלים והחל ללמוד בישיבת מרכז הרב. בשנת 1977 היו מהגרעין המייסד של היישוב בית אל, שחלקו היה מבוגרי מרכז הרב. היה ממקימי ישיבת בית אל, וניהל בה מסלול של תלמידים מחו"ל. לאחר מכן חזר לשירות קבע במשך 12 שנה.
ב-2003 נבחר לראשות המועצה המקומית בית אל, עד נובמבר 2013. כשחולקו צווי הקפאת הבנייה, קרע את הצו שקיבל. כראש מועצה הוביל את המשא ומתן על פינוי בתים בשכונת האולפנה, שהוביל בסופו של דבר לפשרה לפיה הבתים יפונו ובמקומם ייבנו 300 יחידות דיור חדשות.
למד לימודי תעודה במכון לשלטון מקומי באוניברסיטת בר-אילן, ולתעודת הוראה במכללת הרצוג.
חיים אישיים
היה נשוי לחנה, ילידת ארצות הברית, ולהם שבעה ילדים (בהם הילדה הראשונה שנולדה בבית אל). לאחר פטירת אשתו ממחלה, נישא לרבקה, אלמנת הרב אלימלך שפירא, ראש המכינה בפדואל שנרצח בפיגוע ירי. מתגורר בפדואל.
אספרק אוול
אספרק אוול ("ינשוף", באנגלית: Aspark Owl) היא מכונית על חשמלית במרכב קופה, שיוצרה על ידי אספרק בשנת 2019. היא הוצגה בנובמבר 2019. אספרק יצרה יחידה אחת (אב טיפוס).
רוב חלקי המכונית עשויים מסיבי פחמן.
שם
שמה בתרגום לעברית הוא "ינשוף" מפני שעיצובה הוא בצורת ינשוף והדלתות שלה נפתחות כלפי מעלה כמו כנפיו של הינשוף.
מפרט טכני
היא כוללת ארבעה מנועים חשמליים המספקים יחד 2012 כ"ס ומומנט מרבי של 2,000 ניוטון מטר. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 1.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 400 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 69 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 451 ק"מ.
שיא התאוצה למכוניות בייצור סדרתי
משנת 2019 עד יוני 2021 היא נקראה המכונית המהירה ביותר בעולם בתאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש מכיוון שהיא מאיצה מ-0 ל-100 בתוך 1.9 שניות, עד להצגת רימאק נברה שתאוצתה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 1.85 שניות.
יציאה בשאלה
יציאה בשאלה היא כינוי לתהליך שבו יהודי שומר מצוות עוזב את אורח החיים הדתי, ולעיתים גם את הקהילה שחי בה, ועובר באופן מלא או חלקי לאורח חיים חילוני ולהשקפת עולם חילונית. יציאה בשאלה היא מהלך אישי, להבדיל מתהליך חילון שבמסגרתו חברה שלמה הופכת חילונית יותר.
המונח נגזר מהביטוי ההופכי של המונח חזרה בתשובה שפירושו לשוב אל הבורא ולקיים מצוותיו. המונח נטבע לגבי יהודים, אם כי לפעמים משתמשים בו בהשאלה גם לגבי בני דתות אחרות, והוא אינו משמש לציון התבוללות.
כוונת המונח
היהודי הדתי מחויב במגוון רחב של מצוות המקיפות את כל היבטי חייו. לדוגמה: היהודי הדתי מאמין. חלק מסדר יומו של הגבר מיועד לתפילה, הפעילות העסקית נפסקת בשבת ובחגי ישראל, ותחום האישות מתנהל על פי ההלכה. עם זאת, יש הבדלים רבים בין היהודים הדתיים במידת אדיקותם במצוות. בנוסף, יש חילונים רבים המקפידים על קיום-בפועל של חלק מהמצוות ממניע דתי או לחלופין, מתוך קרבה מסוימת לדת.
הביטוי "יציאה בשאלה" מיוחס לרוב לתהליך בו איש או אישה שהשתייכו לציבור הדתי או החרדי מפסיקים באופן גלוי לשמור את המצוות המייחדות את הציבור הדתי ולרוב גם עוזבים ציבור זה. זה להבדיל מהמונח חרדי אנוס המתאר אדם מהציבור הדתי או החרדי אשר הפסיק, באופן חבוי, להחזיק בכל או רוב התפיסות הדתיות, והוא למעשה חילוני אשר מסיבות שונות משמר את אורח חייו הדתי למראית עין, לפחות עד שיעזוב את חברה זו. הביטוי יציאה בשאלה בדרך כלל אינו משמש לציון מקרים פחות קוטביים, כגון צמצום זמני בשמירת מצוות אצל אנשים דתיים, ותופעה זו מכונה "היחלשות דתית".
בעבר
ההיסטוריה גדושה באישים ידועים שעזבו את הדת. מאלישע בן אבויה, הידוע בכינויו "אחר", שהיה תנא חשוב מתקופת התנאים ונטש את דרך הדת (המאה ה-1 וה-2 לספירה), ועד לפילוסוף ברוך שפינוזה, במאה ה-17.
קשה להעריך את אחוז העוזבים את הדת בעת העתיקה ובימי הביניים, במקום ובזמן מסוים. עם זאת, מניחים כי במקומות בהם הייתה קהילה יהודית גדולה אשר נעלמה באופן חלקי או מלא, כאשר לא ידוע על אסונות או הגירה רחבת-היקף באותה תקופה, הגורם להתדלדלות הקהילה היה נטישת הדת בנוסף להתבוללות. בספרות השו"ת ישנן שאלות רבות לגבי התמודדות עם אנשים שהמירו את דתם או הפסיקו לשמור חלק מהמצוות או את כולן, אולם קשה להעריך מה היה האחוז של אנשים אלו.
במאה ה-18 וה-19 הייתה במערב אירופה תופעה של נטישה המונית של הדת, ורק מעטים נשארו שומרי מצוות. לעומת זאת, במזרח אירופה היו היקפי היציאה בשאלה קטנים יותר, אף על פי שעדיין, היו משמעותיים מאוד. בתקופת ההשכלה, התפשטות הליברליזם, ומאוחר יותר, תקומת המרקסיזם, ותחילת הציונות, החל הגל הגדול הראשון של עזיבת העולם החרדי בשל תפיסות חילוניות ואתאיסטיות. עם גל זה נמנים רופאים, אנשי מדע, סופרים ופילוסופים ואיתם ראשי הציונות והתחייה העברית כמו יל"ג, אחד העם, אליעזר בן-יהודה, בוריס שץ, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מנדלי מוכר ספרים, חיים ברנר, יהושע חנא רבניצקי, חיים נחמן ביאליק, אד"ם הכהן ורבים אחרים. יציאתם בשאלה של רבים מהם הייתה מתונה, והתבטאה בקריאת תיגר על הנורמות הדתיות המקובלות, החזקה בדעות חריגות על המסורת, ונקיטה באמונות ובאורח חיים אשר במרכזו לא הייתה הדת היהודית, אלא המדע ורעיונות אוניברסליים או אידאות כמו הסוציאליזם. במסגרת היציאה בשאלה המתונה הייתה תופעה של "הגירה" של בוגרי החינוך התורני (חרדי לאומי) לעבר דתיות פושרת יותר. לעיתים הקפידו היוצאים בשאלה רק על חלק מהמצוות: למשל, א.ד. גורדון הקפיד על מצוות לא תעשה עד סוף ימיו, בזמן שוויתר לחלוטין על קיום מצוות עשה. לעיתים היה חוסר הקפדה על מצוות שבין אדם למקום, אך הקפדה על מצוות שבין אדם לחברו. בנוסף, יש שהקפידו על מצוות שמקורן בתורה (מצוות דאורייתא) אך לא על מצוות שמקורן בחז"ל (מצוות דרבנן). על היקף היציאה בשאלה ניתן ללמוד מדבריו של הרב קוק, שכתב לאב שילדיו נטשו את מצוות הדת, שהתופעה נובעת מרוח הזמן אשר מושך רבים מהצעירים.
בימי העליות הראשונות לפני קום מדינת ישראל, בקרב תנועות הנוער באירופה שהתכוננו לעלייה לישראל וכן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי היו אחוזי נטישה גבוהים של הדת. דבר זה גרם לגורמים מסוימים במדינות המזרח ולחלק מהרבנים במזרח אירופה לייעץ לאנשים שלא לעלות לארץ ישראל. תופעה דומה התחוללה בארצות הברית, דבר שהוליך להתנגדות מסוימת להגירה לארצות הברית ממזרח אירופה. השואה במלחמת העולם השנייה גרמה למשבר אמוני נרחב ונטישת אורח החיים הדתי. לאחר קום המדינה, קליטת המוני פליטים יהודים ממדינות ערב ובפרט בתקופת המעברות, התחוללה תופעת חילון נרחבת אצל בני הדור הצעיר שנקלטו בחברות נוער בקיבוצים, וזאת עקב קריסת המסגרות החברתיות המסורתיות, ניתוק חלקי ממשפחתם, חוסר באמצעים הנדרשים לשמירת מצוות, והשפעת כור ההיתוך הסוציאליסטי הישראלי, החילוני בעיקרו.
מחקרים עדכניים
בעשור השני של המאה ה-21, נוהגים להבדיל בין הציבור החרדי לשאר הדתיים בהערכת היקף התופעה. מחקרים של הסוציולוג פרופ' מרדכי בר-לב שנערכו בשנות השבעים והתשעים ביקשו לבחון את היקף תופעת החזרה בשאלה בקרב בוגרי החינוך הממלכתי-דתי, וטענו כי כ-20% מבוגרי החינוך הממלכתי-דתי יוצאים בשאלה. מחקר של מכון גוטמן משנת 1993 מצא בנוגע לכלל האוכלוסייה היהודית כי מבין אלו שהגדירו את בית הוריהם כבית שבו "מקפידים לשמור" על המסורת היהודית 6% טענו שהם עצמם אינם שומרים כלל ו-22% הגדירו את עצמם כמסורתיים, וכי מבין אלו שהגדירו את בית הוריהם כבית שבו "שומרים במידה רבה" על המסורת היהודית, 7% טענו שאינם שומרים כלל, ו-44% טענו שהם מסורתיים.
בעשור האחרון נערכו מספר סקרים המבקשים לאמוד את היקפי החילון בישראל באמצעות השוואה בין ההגדרה הדתית של אנשים כיום לעומת האופן שבו הם מגדירים מבחינה דתית את בית הוריהם. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בוחנת את הנושא במסגרת הסקר החברתי השנתי שלה, החל משנת 2007. בסקר זה נמצא כי בקרב אלו שהגדירו את בית הוריהם כחרדי, ישנה לאורך השנים יציבות של בין 91% ל-94% המגדירים את עצמם כיום כחרדים או דתיים, כך שבין 6% ל-9% הגדירו את עצמם כמסורתיים-דתיים, מסורתיים לא כל כך דתיים או חילונים. לעומת זאת, בקרב אלו שהגדירו את בית הוריהם כדתי, שיעור המגדירים את עצמם כיום כמסורתיים-דתיים, מסורתיים לא כל כך דתיים או חילונים גבוה בהרבה, אם כי הוא נמצא בירידה הדרגתית: בשנת 2007 עמד שיעור זה על 50.5% ואילו בשנת 2018 הוא עמד על 41.8%. סקר מקיף שערך מכון הסקרים האמריקאי פיו (pew) בישראל במהלך השנים 2014–2015 הצביע על מגמות דומות: בקרב מי שגדלו בבית חרדי 97% הגדירו את עצמם כחרדים או דתיים ורק 2% הגדירו את עצמם כמסורתיים ו-1% כחילונים. לעומת זאת, בקרב שמי שגדלו בבית דתי 35% הגדירו את עצמם כמסורתיים ועוד 5% כחילונים, כך ש-40% לא הגדירו את עצמם כדתיים. סקר מקיף נוסף שערכו העיתונאי שמואל רוזנר והסוקר קמיל פוקס בשנת 2018 מצא כי מבין אלו שגדלו בבית חרדי 9% הגדירו את עצמם כמסורתיים או חילונים ומבין אלו שגדלו בבית דתי 32% הגדירו את עצמם כמסורתיים או חילונים.
לאור סקרים אלו טען פרופ' דן בן דוד ששיעורי היציאה בשאלה הנוכחיים בחברה הדתית-לאומית עומדים על כ-40%, ואף למעלה מכך. לדבריו, הציבור הדתי-לאומי אינו מצטמק באופן הדרגתי בשל היקף הילודה הגבוה בחברה זו.
מנגד, מחקר שערך אריאל פינקלשטיין המבוסס על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומכון פיו טען ששיעורי היציאה בשאלה נמוכים בהרבה מאלו שמתאר פרופ' בן דוד. פינקלשטיין הראה שישנם הבדלים משמעותיים בין צעירים ומבוגרים, כך שבקרב אלו שגדלו בבית דתי והם בני 20–50 שיעור המגדירים את עצמם כמסורתיים או חילונים עומד על כ-30% ואילו בקרב מבוגרים מעל גיל 50 שגדלו בבית דתי שיעור המגדירים את עצמם כמסורתיים או חילונים גבוה בהרבה ועומד על 53%. לדבריו, הפערים הללו נובעים מהיקפים גבוהים של חילון בתקופת הקמת המדינה שהלכו והצטמצמו לאורך השנים. בנוסף, הוא טען כי שיעור גבוה מאלו שגדלו בבית דתי ומגדירים את עצמם כיום כמסורתים-דתיים או מסורתיים הם אנשים המעידים על עצמם כי מידת הדתיות שלהם כלל לא השתנתה לאורך השנים, כך שרבים מהם מקיימים אורח חיים שנהוג לתפוס אותו בציבור כדתי, הן ברמה הסוציולוגית (חבישת כיפה) והן ברמת שמירת המצוות. לאור זאת, העריך פינקלשטיין ששיעור הדתל"שים האמיתי כיום בחברה הדתית-לאומית עומד על כ-25%, ואולי אף למטה מכך. בדומה לכך, סקר שערך ד"ר עדו ליברמן בקרב 1,500 בוגרים של החינוך הממלכתי-דתי בגילאי 19–30 מצא כי מבין בוגרי החינוך הממלכתי-דתי שגדלו בבית דתי 21.2% מגדירים את עצמם כמסורתיים או חילונים.
באשר להיקפי היציאה בשאלה לפי מגדר הצביעו המחקרים השונים על מגמות נגדיות. בעוד בסקר החברתי של הלמ"ס לשנת 2018, בסקר מכון פיו, ובסקר של ד"ר עדו ליברמן נמצא כי שיעורי החילון בקרב גברים גבוהים יותר, הרי שבנתוני הסקר החברתי שנערכו במהלך השנים בשנים 2007–2017 נמצא כי דווקא בקרב נשים שיעור החילון גבוה יותר.
מקור השם
"יציאה בשאלה" הוא ביטוי מודרני, המהווה פרפרזה היפוכית של המושג חזרה בתשובה. הסופר אשר רייך מייחס לעצמו את טביעת הביטוי "חזרה בשאלה", אך חלקו הראשון של הביטוי, המילה 'חזרה', מוחלפת פעמים רבות במילה 'יציאה'. על הביטוי "יציאה בשאלה" כתב רוביק רוזנטל ש"הוא יוזמה לשונית מאוחרת ונכונה".
יש המתנגדים לביטוי הזה משתי סיבות:
ביטויים נוספים, נרדפים או דומים במשמעותם לביטוי "יציאה בשאלה", הם:
הפסקת האמונה היהודית
כאשר יהודי מגיע למסקנה שאין אלוהות, או שהפרשנות היהודית לרעיון האלוהות שגויה, או שאלוהי היהדות אינו מחייב את שמירת המצוות הכתובות בתורה במתכונתן, הוא עשוי להפסיק לקיים את המצוות או חלקן, כצו אלוהי או בכלל.
היציאה בשאלה ותופעת החילון
החל מהמאה ה-17 החל באירופה תהליך של הצגת סימני שאלה לדת, שהשפיע גם על היהודים. תהליך זה נבע ממספר רב של גורמים כלליים (בין היתר: אידאולוגיות חברתיות, התפתחות המדע והמודרניזציה, ביקורת המקרא), וספציפית אצל היהודים (אמנציפציה, התבוללות, עליית הציונות, השואה, התפצלות היהדות לזרמים שונים), והוא היווה את האטמוספירה הכללית שבתוכה יצאו בשאלה אנשים כפרטים.
סיבות אישיות
בדו"ח שחיבר חוקר מדע המדינה נרי הורביץ, נבחנו דיווחיהם של יוצאים בשאלה מן החברה החרדית.
גם שרית ברזילאי, בספרה "לפרוץ מאה שערים", טוענת – על סמך ראיונות עם כחמישים יוצאים בשאלה – שלמעט בודדים, הפסקת האמונה אינה הסיבה הראשונית ליציאה אלא מהווה חלק מתהליך, אשר מונע בדרך כלל מסיבות אישיות אחרות. בנוסף ניתן למצוא כאלו שיצאו בשאלה אך נותרו באמונתם בצורה כלשהי.
משיכה לאורח החיים החילוני והכמיהה לעצמאות
האדם הדתי, המוקף באיסורים ובחובות הלכתיים המחייבים אותו בכל אשר יפנה, עשוי לראות באורח החיים החילוני חלופה שאינה כובלת אותו לחובות ולאיסורים רבים. בנוסף, השתחררות מהקהילה החרדית מאפשרת ליוצאים בשאלה להשתלב בכלכלה ובתעסוקה, מעבר ללימודי התורה התמידיים וגידול הילדים שמכתיבה החברה החרדית. לא מעט יוצאים בשאלה מדווחים שעזבו את הדת כי חשו שהיא פוגעת בעצמאותם ובחירותם הבסיסית. לתפיסתם, הדת דורשת ציות מוחלט, שוללת את תחושת ה"אני" והרצון האישי, ואינה מאפשרת חקירה חופשית וביטוי אישיות. בהקשר זה מוזכרים גם האיסורים וההגבלות בנוגע למין ומיניות, שלעיתים אינם עומדים בקנה אחד עם צרכיו ורצונותיו הטבעיים והבסיסיים של הפרט.
כאשר פרט בחברה הדתית חש שאין תכלית לאיסורים המוטלים עליו או שאינו מעוניין או יכול לעמוד עוד במצופה ממנו בחברתו, הוא לעיתים עוזב את קהילתו ומהגר לסביבה חופשית יותר. הוא עשוי להתערות בקרב החילוניים ולאבד את מנהגי הדת, אך לעיתים אין אמונתו מתערערת ורק בחירותיו משתחררות מהשפעת הסמכות הדתית. ישנם הטוענים שבקרב אנשים המצהירים על נטייה מינית שונה, דוגמת הומוסקסואלים ולסביות, יש אחוזי יציאה בשאלה גדולים יותר מאשר בקרב הטרוסקסואלים, בגלל האיסור המוחלט בתורה על משכב זכר. עם זאת, קיימות כיום קבוצות של הומוסקסואלים ולסביות דתיים המשלבים בין הנטייה המינית ואורח החיים הדתי, או לפחות, עמדות ומנהגים המקובלים בציבור הדתי הכללי, כמו ההתארגנויות "בת קול", חברותא, הו"ד, וכמוך.
מרד נעורים
צעירים בגיל ההתבגרות לעיתים מתמרדים נגד הוריהם ונגד המוסכמות החברתיות בהן הם גדלים. ייתכן שהשפעות שונות מזרזות את המרד, כמו השפעה חברתית וחשיפה לגירויים ותרחישי חיים שונים, בנוסף לרצון להתגייס לצה"ל, דבר שהקהילה החרדית מתנגדת לו. מרד הנעורים אינו פוסח על בני החברה הדתית והחרדית. לעיתים, כתוצאה ממרד נעוריו, המתבגר הדתי או החרדי עוזב את הדת לגמרי, לרוב בגלל התנגדות ההורים וחוסר רצונם להכיר ברצונות הילד.
טראומה
אלימות קשה, התעללות מינית, אונס והתעללות פסיכולוגית שאדם עבר מצד רב או אדם אחר שהוא מזהה עם מסגרת דתית, עלולים לגרום טראומה ולהוביל את הקורבן לשנות את אורח חייו.
היעדר קהילה תומכת
במהלך העת העתיקה וימי הביניים, אחד החסמים העיקריים ליציאה בשאלה היה מבנה הקהילה היהודית הגדול יחסית, והיעדר אופציה חברתית חלופית ליהודי המפסיק לקיים מצוות. יהודי שהפסיק לקיים מצוות נרדף וספג סנקציות פליליות בתוך קהילתו. כדי להסתפח לחברה הלא-יהודית היה עליו להתנצר.
בתקופת האמנציפציה ועליית תנועת ההשכלה הוסרו חסמים אלו כשהחברה הגויית נעשתה ליברלית יותר. רוב היהודים נטשו את עול המצוות, חלקם הצליחו להתערות בחברות הנוצריות בלא להמיר את דתם, אולם בדרך כלל הקהילה היהודית עברה מודרניזציה ורוב חבריה לא הרגישו מחויבים לשמירת המצוות. מצב זה הקל מאוד על עזיבת הדת המסורתית. כאשר קהילה יהודית התפרקה, בגלל הגירה, השמדה או חילון המוני, הנשארים נותרו ללא משענת קהילתית ונטו להתבוללות. כך קרה גם למהגרים לארצות חדשות בהן לא היו קהילות יהודיות מסודרות.
לחץ חברתי
אדם הנמצא בחברה מושפע במקרים רבים מהסובבים אותו. דתי הנמצא בחברה חילונית עשוי לרצות להידמות לרוב או לפחות לטעום מאורחות חייו. כך גם, אנשים היוצרים קשר משמעותי עם אדם נערץ חילוני, מורה דגול או בן זוג, עשויים להיות מושפעים מהם ולסגל את אורח חייהם החילוני (או הדתי).
סיבות אישיות וחברתיות
במקרים מסוימים, נוטשים דתיים את החברה החרדית או הדתית מסיבות חברתיות או אישיות, ולא בגלל אופייה של החברה עצמה. לעיתים חשים יוצאים בשאלה כי שינוי באורח החיים יהווה מעין קרש הצלה או פתרון לבעיות אישיות וחברתיות מסוימות. במקרים כאלה, ההעדפה לחברה החילונית אינה בשל ערכיה או אורח החיים הנהוג בה, אלא פשוט משום שהיא שונה ולפי שעה, אין לה חלופה דתית.
היציאה בשאלה בראי החברה הדתית והחרדית
בחברה החרדית רווחות גישות שליליות כלפי היוצאים בשאלה, ונדיר מאוד לשמוע הכרה בכך שייתכן שהמניע לעזיבת הדת מושכל ונעשה מסיבות לגיטימיות.
בחברה הדתית לאומית ישנם לעיתים קווי אופי מקבילים להתייחסות החרדית ליוצאים בשאלה, ולעיתים התגובות פחות שליליות. ככלל, במשפחות וחברות שהדבר נפוץ יותר בקרבן התגובות לרוב רכות יותר.
קשיי היציאה בשאלה
בתהליך היציאה בשאלה עומד היוצא בפני אתגרים שונים, בגלל השינוי הדרסטי שחווה באורח חייו. לעיתים הקשר עם המשפחה נפגע או אף מתנתק לחלוטין. בעבר, בתקופת ההשכלה ובין מלחמות העולם, היו משפחות שישבו שבעה על היוצא בשאלה, בעיקר כאשר היציאה הייתה מעורבת בנישואי תערובת, או מעורבות בפעילות אנטי דתית; כיום נוהג זה אינו מקובל, אבל יש עדיין שנוהגים בו. פעמים רבות, היוצא בשאלה חי חיים כפולים ומסתיר את השינוי שעבר מהמשפחה ומהחברה שיצא ממנה. השינוי באורח החיים עשוי להביא עמו תחושה של חירות ויציאה משעבוד, אך גם עלול ליצור בדידות, ייסורי מצפון, התחבטויות ועימות פנימי בין המעשים והרצון לבין השקפת העולם. היוצא עלול להתקשות להסתגל ולהשתלב בחברה החדשה, השונה ממה שהכיר עד אז, ואף להיראות בה כנטע זר. במקרים רבים, הוא מאבד את מקור פרנסתו הקודם ועליו למצוא מקום עבודה חדש. במקרים מסוימים, בני הזוג של היוצא בשאלה אינם עוברים את התהליך עמו, מה שמוביל למחלוקות ולגירושין. רבים מהיוצאים בשאלה מבקשים לרכוש השכלה כללית שאינה מקובלת בחברה שיצאו ממנה.
החברה הדתית המסורתית כוללת דתיים-לאומיים המגלים יותר סובלנות כלפי יוצאים בשאלה, וחרדים המגלים בדרך כלל פחות סובלנות. מסיבה זו, נטישת החברה הדתית כרוכה פעמים רבות גם בשינוי מקום המגורים.
קשיים ייחודיים לחרדים שיצאו בשאלה
המרחק מהעולם החרדי לחילוני עצום במובנים רבים, ולכן יציאה בשאלה פירושה עבור חרדי מהפך קיצוני ביותר, ודורשת סיבות חזקות מאוד. מאידך, בחוגים דתיים פחות, יציאה בשאלה מתרחשת לא פעם באופן הדרגתי בגיל ההתבגרות ואחריו. סוציולוגים שהתייחסו לתופעה דימו את היציאה בשאלה להגירה. בפני חרדים היוצאים בשאלה ניצבים קשיים, שאינם ניצבים בדרך כלל בפני דתיים שיצאו בשאלה. כמה מהקשיים העיקריים:
אובדנות
בעקבות הקשיים הרבים שעוברים היוצאים, אבדן תחושת השייכות והבדידות גבוהים אחוזי ההתאבדויות בקרב אוכלוסיית היוצאים ביחס לשאר האוכלוסייה. על פי סקר שנערך ב-2013 על ידי עמותת "בשביל החיים" ופורסם בעיתון הארץ, כ-40% מהיוצאים לשאלה הם בעלי נטיות אובדניות ובקרב אלו הנמצאים בעיצומו של תהליך היציאה לשאלה אחוז בעלי הנטיות האובדניות אף מגיע ל-45%. כמו כן, רווחת בדיווחים של יוצאים תקופה בה היו דפוסי שתייה ועישון סמים קלים בצורה בלתי מבוקרת כביטוי של מצוקה רגשית, בדידות ודיכאון. בשנת 2014, לאחר גל התאבדויות בקרב קהילת היוצאים ומתוך חשש לתופעת "הדבקה", כאשר התאבדות של יוצא קרוב מאיצה אובדנות אצל יוצא קרוב אליו אמרו בעמותת הל"ל כי נחוצים מנגנוני תמיכה וסיוע נרחבים יותר ליוצאים בשאלה. העמותה החלה מציעה סיוע טלפוני לנזקקים, ושר האוצר יאיר לפיד, הודיע כי יקצה לעמותה שלושה מיליון שקלים.
"טרנס-יוצא"
"טרנס-יוצא" הוא מונח שטבעה הסופרת שרית ברזילאי, ומתייחס ליוצאים בשאלה מסוג ייחודי – אלה שאיבדו את אמונתם הדתית האורתודוקסית ואינם מקפידים עוד על שמירת המצוות, אך עדיין חיים בתוך חברה חרדית ומציגים כלפי חוץ חזות חרדית. כבר משנות השלושים תיאר הסופר יהושע בר יוסף מקרה ייחודי זה בספריו. פתח לעולמם של הטרנס-יוצאים נותנת רשת האינטרנט. אלו יכולים למצוא בה בימה חופשית ומוגנת יחסית באמצעות כתיבה בבלוגים ובפורומים. טרנס-יוצאים משתמשים בכינויים כמו "חסיד מורד", "כופר עם שטריימל", "מאמין בעל כורחו" ו"אנוסים". היהודים בארצות הברית מכנים חברים בקבוצה זו בשם "אורתופרקס" (Orthoprax), שפירושו "נוהג על פי הדת", בניגוד ל"אורתודוקס" (דהיינו "אורתודוקסי"), שמציין אדם דתי מאמין.
בין הסיבות שמונה ברזילאי לתופעה: החשש לפגוע במשפחה, תחושה שהשהות בקהילה הדתית נוחה על אף הדיסוננס באמונה ובקיום המצוות, תלות כלכלית, תחושה שאין בידי הפרט הכישורים הנדרשים או המוטיבציה להתערות בחברה החילונית, והשתייכות רגשית לחברה הדתית או החרדית.
אימוץ הזהות החדשה
בעת תהליך היציאה בשאלה נדרש הפרט, מבחינה חברתית, לכונן זהות השונה מזו שבה הורגל או הזדהה, לא בהכרח מרצונו, בתקופה בה החלו ספקותיו להדהד בו. חלק ניכר מהיוצאים בשאלה למעשה עוברים תהליך של בנייה או גילוי של זהותם האמיתית בענייני אמונה ודת בעת תהליך יציאתם ומזדהים על פי המונח אשר לפי שעה מתאר את השקפתם על הצד הטוב ביותר, כאשר הזהות תכונה לרוב בכינויה הנפוץ. היות שלא כל היוצאים בשאלה מפרידים את הדת מחייהם לחלוטין ולעיתים גם לא במידה רבה במיוחד, וחלקם ממשיכים לתרגל אספקטים שונים שלה ואף להתהדר בהם, הרי לעיתים הדבר יוצר דילמת זהות, שהיוצאים בשאלה פותרים בדרכים מגוונות. רובם מזדהים כדתל"שים, או (הרבה פחות נפוץ) "דתי לפעמים", אך מבחינה סוציולוגית, רובם תופסים את עצמם או מזדהים כחילונים או לא דתיים. אחרים מדגישים יותר את עמדתם התאוסופית, ומגדירים עצמם כאגנוסטים, אתאיסטים, דאיסטים, או פנתאיסטים, הגדרות שנפוצות בקרב חילונים, ומעידות בעקיפין על זיקתם לפרקטיקה הדתית כשלעצמה. אחרים אף מאמצים זהויות ספציפיות חדישות יחסית, כגון אתאיסט אגנוסטי, איגנוסט, או הגדרות ש"מאפשרות" או לפחות מעידות על עשייה ובחינה, ממקום רוויזיוניסטי קמעה, של רעיונות דתיים, כגון רפורמי או אפילו מסורתי, הגדרות סינתטיות יותר כגון רוחני, או הגדרה המתארת שייכות לאידאולוגיה ליברלית (שמעצם טבעה מתנגדת לתפיסות הדתיות האורתודוקסיות) כגון הומני, או "חופשי". יש גם יוצאים בשאלה שמביעים סלידה משימוש בתיוג סוציולוגי או בהגדרות שמתיימרות לשקף את תפיסתם המדויקת בסוגיות של דת ושל אלוהות, ונמנעים מלהגדיר עצמם בדרך כלשהי מסיבותיהם שלהם, או משתמשים בהגדרה הסולדת מהגדרות תוך הדגשת החשיבה הדינמית והניתוח העצמי של כל פרט ברגעי חייו.
גופים התומכים ביוצאים בשאלה
רובם המכריע של היוצאים בשאלה עושים זאת בתהליך איטי והדרגתי. במהלך התהליך, הכולל לרוב שאלות ותהיות לגבי דת ואמונה, קשה ליוצאים בשאלה למצוא בסביבתם הקרובה אנשים אחרים איתם יוכלו לדבר ולהתייעץ בגילוי לב. רק מעטים מהיוצאים בשאלה מגיעים בשלב הזה לגופים חיצוניים שנועדו לתמוך בהם, ורבים נעזרים בפורומים באינטרנט המיועדים לקהל יעד זה.
בשלב הבא, חלק ניכר מן היוצאים בשאלה מנתקים קשר עם המסגרות (לרוב ישיבות) בהן הם נמצאים, וממשפחותיהם. כאשר צעירים אלו מגיעים לראשונה לרחוב החילוני, אין להם מושג רב איך מתנהלים החיים החילוניים, או השכלה פורמלית או כישורים שיאפשרו להם למצוא עבודה. מסיבות אלו, נוסדו מספר ארגונים ועמותות שנועדו לעזור ליוצאים בשאלה להשתלב בחברה החילונית: למצוא מקומות לינה, תעסוקה, סיוע ברכישת השכלה פורמלית או בהשלמתה, הכשרה מקצועית, ואף מציאת משפחה מאמצת שתעזור לצעיר להתמודד עם החיים החדשים. כחלק ממנגנון התמיכה מפעילות עמותות אלו פורומים באינטרנט שנועדו להפגיש בין אנשים במצב דומה, לענות על שאלותיהם ולבנות סביבה תומכת. העמותות הפועלות בתחום זה בישראל הן הל"ל, יוצאים לשינוי, בראת, ובחרת, ועמותת דרור שפעלה בעבר. בארצות הברית פועלת עמותה בשם Footsteps.
וואלטה אספניה 2018
וואלטה אספניה 2018 (בספרדית: Vuelta a España 2018) היא התחרות ה-73 של מרוץ האופניים וואלטה אספניה, אחד ממרוצי האופניים המכונים "גרנד טורס". המרוץ הוזנק ב-25 באוגוסט 2018 ממאלגה בקטע נג"ש. המרחק המצטבר שהיה על מסיימי המרוץ לעבור היה 3,271.4 ק"מ ב-21 קטעים, במסלול המקיף את ספרד, עבר במשך שלושה ימים באנדורה והסתיים ב-16 בספטמבר 2018 במדריד, בירת ספרד. למרוץ זינקו 176 רוכבים שהשתייכו ל-22 קבוצות. במרוץ ניצח הרוכב הבריטי, סיימון ייטס, שרכב בשורות הקבוצה האוסטרלית מיצ'לטון-סקוט.
התאחדות האיכרים בישראל
התאחדות האיכרים היא ארגון ארץ ישראלי של בעלי משקים פרטיים. מיסודה של התאחדות המושבות ביהודה ושומרון שהוקמה בשנת 1920, הורחבה בשנת 1927. שמה נקבע בראשית שנות העשרים כ"התאחדות האיכרים בארץ ישראל". לאחר קום מדינת ישראל, הוסב שמה ל"התאחדות האיכרים בישראל".
וואלטה אספניה 2018
קטעי מרוץ
קביעת לוח הזמנים הסופי למרוץ נקבע ב-13 בינואר 2018. הקטע הראשון ("גראן דפאר" - Grand Départ, "הזינוק הגדול") הוזנק ב-25 באוגוסט 2018 מהעיר מאלגה שבחבל הארץ אנדלוסיה בדרום ספרד בקטע נגד השעון.
התאחדות האיכרים בישראל
אחד ממוסדות התאחדות האיכרים הייתה קופת חולים עממית (שהתאחדה ב-1974 עם קופת חולים מאוחדת).
וואלטה אספניה 2018
דירוג כללי
הדירוג הכללי (לובש החולצה האדומה, בספרדית: la roja) הוא הרוכב שעבר את המסלול בזמן הקצר ביותר במצטבר (כולל "בונוס זמן" הניתן למנצחי קטעים ובנקודות הבונוס, לרוב לשלושת הראשונים), ועל כן ניתן לזכות בה מבלי לנצח שום קטע במרוץ. החולצה האדומה נחשבת ליוקרתית ביותר בתחרות. לרוב, במחצית השנייה של המרוץ, לובשים אותה "רוכבי הדירוג הכללי" (General classification).
התאחדות האיכרים בישראל
ביטאון התאחדות האיכרים היה כתב העת "בוסתנאי". __תוכן__
וואלטה אספניה 2018
מלך הנקודות ("ספרינטר")
מלך הנקודות (ידוע כ-"ספרינטר המצטיין") הוא לובש החולצה הירוקה (בספרדית: jersey verde). בכל קטע בטור ישנן מקומות של "ספרינט ביניים", בהן ניתן לזכות בנקודות (כמות הנקודות בכל מקום משתנה לפי דרגת הקושי) ובניצחון בקטעים (כמות מסוימת של רוכבים הראשונים שמסיימים את הקטע). המנצחים בחולצה הירוקה הם לרוב הרוכבים שיודעים להאיץ באופן הטוב ביותר, כמו גם ידועים ביכולתם להתמקם ב"מיקום טוב" לקראת קווי הסיום, דבר המאפשר להם לנצח את הקטעים המישוריים.
התאחדות האיכרים בישראל
היסטוריה
בשנת 1914 הוקמה התאחדות המושבות בגליל התחתון אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה ארגנה את שיווק התוצרת החקלאית, ניתוב סיוע מחוץ לארץ ושתדלנות מול השלטונות העות'מאניים. לאחר המלחמה פרשו מההתאחדות רבים מהאיכרים, שהקימו את ארגון האכר המתחרה. בשנת 1922 התאחדו שני הארגונים והקימו את "התאחדות האכרים הסתדרות כלכלית הדדית של אכרי הגליל התחתון בע"מ", שנודע בקיצור כהתאחדות האכרים בגליל התחתון.
וואלטה אספניה 2018
מלך ההרים
מלך ההרים (ידוע גם כ"מטפס המצטיין"), לובש החולצה המנוקדת (בספרדית: jersey puntos azules) הוא הרוכב שמקבל את מרב נקודות הטיפוס. ברוב הקטעים ישנן עליות בקטגוריות שונות, כאשר דירוג 4-1 הם העליות המדורגות (כאשר 4 הכי קל ו- 1 הכי קשה) וכן HC (Hors catégorie, דהיינו "עלייה בלתי מדורגת") שהיא הקשה ביותר. הדירוג נקבע לפי רמת הקושי של כל עלייה ("אחוז השיפוע" והמרחק המצטבר של הטיפוס). כל אחת מהעליות מזכה בנקודות את הרוכבים שמגיעים ראשונים לפסגה (ככל שדרגת הקושי גבוהה יותר, כך ניתן יותר נקודות למנצח וכן כך ניתן נקודות ליותר רוכבים).
התאחדות האיכרים בישראל
היסטוריה
בשנת 1920 התמודדה בבחירות לאספת הנבחרים הראשונה רשימה של האיכרים שזכתה ב-16 נציגים: אלכסנדר אהרנסון, שמואל אהרנסון, א. אייזנברג, צבי נחמיה בוטקובסקי, משה גולד, זלמן גיסין, ר. זהבי, אפרים חרל"פ, דב ליבוביץ, מנשה מאירוביץ, טוביה זיסקינד מילר, דוד ניימן, ש. סגל, דב סקיבין, מאיר קומרוב, מ.צ. רוזנצוויג.
וואלטה אספניה 2018
חולצת הקומבינציה
דירוג הקומבינציה הופך את מיקום הרוכבים בשלוש הקטגוריות (דירוג כללי, נקודות, הרים) לנקודות. המנצח בדירוג הקומבינציה הוא מי שצבר את מספר הנקודות הנמוך ביותר.
התאחדות האיכרים בישראל
היסטוריה
בשנת 1922 הוקמה התאחדות האיכרים בארץ ישראל ובשנת 1923 נעשה ניסיון לשקם אותה לאחר שחדלה לתפקד. "חבר החקלאים הלאומיים" הוקם בשנת 1926 ואיגד בתוכו חקלאים ממושבות השרון. החבר דגל בעבודה עברית מלאה. בשנות השלושים התאחד החבר עם "התאחדות האיכרים".
וואלטה אספניה 2018
דירוג קבוצתי
דירוג קבוצתי ("הקבוצה הטובה ביותר", בספרדית: clasificación por equipos) הוא הצירוף המצטבר של זמני שלושת רוכבי הקבוצה הראשונים בכל קטע. בדרך כלל, בכל קטע, מדובר בשלושה רוכבים שונים.
התאחדות האיכרים בישראל
היסטוריה
התאחדות האיכרים בישראל חרתה על דגלה את אמרתו של משה סמילנסקי "אם חקלאות כאן - מולדת כאן", והיא לוקחת חלק פעיל בהחזקת גבולות המדינה, על ידי עיבוד ושמירת האדמות הסמוכות לקווי העימות, לכל אורך המדינה. בשנת 1935 היא ארגנה עליית סיטקוב.
בסוף שנות ה-70 פעלה התאחדות האכרים להקמת מושבות חדשות ודרשה מהמוסדות המיישבים להקים גם מושבות בניגוד לעמדה הרווחת שיש להקים רק מושבים וקיבוצים. בין היישובים שהוקמו על ידי התאחדות האיכרים באותה תקופה היו: כרמי יוסף, גילון וורד הגליל. במשך שנים רבות הייתה יריבות בין התאחדות האיכרים לבין המרכז החקלאי. אולם החל משנת 1980, לאור יחס הממשלה לחקלאות, התהדק הקשר בין ההתאחדות לבין המרכז החקלאי שדרשו יחד את סיוע הממשלה לחקלאים.
וואלטה אספניה 2018
קבוצות משתתפות
במרוץ משתתפות 22 קבוצות, שמונה רוכבים בכל קבוצה.