cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבא פגום
אבא פגום - שורדים ביחד
בינואר 2017 פתח סער קבוצת פייסבוק סגורה לגברים בלבד, בשם "אבא פגום - שורדים ביחד". הקבוצה נועדה לתת מקום לאבות לפרוק את אשר על לבם, לצחוק, לייעץ, לבקש עזרה ולהכיר זה את זה. בתוך זמן קצר הפכה הקבוצה לקהילה של ממש, בעלת חוקים, לוגו, סלנג ומנהגים ייחודיים. המנהג הידוע מכולם הוא השארת "משהו טוב" ופתק חיובי על כלי רכב של חברי קבוצה אחרים המעוטרים במדבקת הקבוצה. בהמשך הלוגו הופיע על מוצרים נוספים דוגמת חולצות.
הקהילה חרתה על דגלה את ערך העזרה והתרומה. מאז היווסדה אספו חברי הקהילה מאות אלפי שקלים לצורך מימון המונים לילדים חולים, שיפצו דירות של קשישים, עזרו למאות משפחות קשות יום בתרומה של מצרכים ומוצרים שונים, הקימו מערך "פוסטים אנונימיים" המאפשר לכל חבר לפרוק את אשר על ליבו ללא הצורך להזדהות, תמכו באבות בקשיים נפשיים, ביקרו מספר רב של פעמים בבתי חולים כדי לשמח ילדים חולים ועוד. נוסף לבן הרוש, לקבוצה 14 אדמינים אשר מנהלים את הקהילה בהתנדבות.
לקבוצה יש מספר רב של חברים מכל רחבי העולם. באמצע 2018 נפתחה רשמית השלוחה האמריקאית בלוס אנג'לס (הכוללת לוגו מותאם, מנהלי קהילה ישראלים מהעיר ומפגשים קבועים).
גם קבוצה זו הייתה פעילה בקמפיין "#כבר_קבעת?" המקדם מודעות לדרכים לגילוי מוקדם של סרטן השד ובקמפיין "#נקודת_יציאה" נגד אלימות כלפי נשים.
בחודש ינואר ערכה הקבוצה שיתוף פעולה עם תחנת הרדיו גלגלצ ועם הזמר מוקי ויחד הם עיבדו גרסה חדשה לשיר "לא רוצה להתבגר", אותו שר מוקי עצמו.
הקבוצה זכתה לסיקור רב בכלי התקשורת ולפרק שלם המבוסס עליה בתוכנית "סברי מרנן", אשר שודר באוגוסט 2019, וכלל הופעת אורח של סער בן הרוש עצמו.
אופל סופר
אופל סופר (נולדה ב-20 במאי 1997) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כקשרית בקבוצת מ.ס. קריית גת בליגת העל בכדורגל נשים וכן בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
סופר נולדה באבן יהודה למשפחה דתית. למדה בבית הספר היסודי הדתי בקדימה ולאחר מכן בחטיבת ביניים לבנות, ובבית הספר התיכון "אמית רננים" ברעננה. מגיל צעיר מאוד נכח הכדורגל בביתה – אביה שיחק בעברו בקבוצת הנוער של מכבי נתניה ואחיה משחק בקבוצת ספורטינג תל אביבליגה ב'.
שירתה בצה"ל כספורטאית מצטיינת בחיל המודיעין.
מועדונים
סופר הצטרפה לקבוצת הנערות של הפועל רעננה בשנת 2010 כשהיא בת 13, ולאחר עונה אחת עברה לשחק בקבוצת הפועל עירוני פתח תקווה לשתי עונות (2011/12, 2012/13), בשתיהן זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה וגביע המדינה לנערות.
בשנת 2013 התקבלה סופר לאקדמיה לכדורגל בנות במכון וינגייט, שם התאמנה במשך שנתיים שבסופן שיחקה במדי נבחרת ישראל עד גיל 19 באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שהתקיימה בישראל. לאחר האליפות חזרה לשחק בשורות הפועל עירוני פתח תקווה לשנתיים נוספות.
לקראת עונת 2017/2018 עברה לקבוצת מ.כ רמת השרון, עמה זכתה בסיום העונה בגביע המדינה שהיה לתואר הראשון בקריירה שלה. בסיום עונה זו עברה לשחק באס"א תל אביב וזכתה יחד עם הקבוצה בדאבל בעונת 2018/19.
נבחרת ישראל
בשנת 2016 זומנה לסגל הנבחרת הבוגרת. את הופעת הבכורה ערכה ב-13 במרץ נגד נבחרת ליטא. נכון למאי 2020, לזכות סופר 13 הופעות בנבחרת הבוגרת.
בשנת 2018 ייצגה את ישראל במדי נבחרת האוניברסיטאות באליפות העולם בכדורגל אולמות שנערכה בקזחסטן.
מארק אובריאן
מארק אובריאן (31 ביולי 1949 - 4 ביולי 1999; באנגלית: Mark O'Brien) היה עיתונאי, משורר, ופעיל חברתי למען אנשים עם מוגבלויות, למימוש זכותם לחיים עצמאיים, בארצות הברית. מאבקו על זכותו למיניות הפך לסמל של הקמפיין למען הזכות למיניות של אנשים עם מוגבלויות. הוא זכה להכרה וחשיפה ציבורית בעקבות שני סרטים שהופקו על חייו ותרומתו לחברה: הראשון בשנת 1997 "Breathing Lessons: The Life and Work of Mark O`Brien" והשני בשנת 2012 "מפגשים" - "The Sessions".
מלידה לבגרות
אובריאן היה צאצא למשפחת מהגרים מאירלנד. בנם הבכור מארבעת ילדיהם של הלן וולטר. מיום לידתו התגורר עם הוריו בבית סבו מצד אימו ברובע דורצ'סטר בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו וולטר אובריאן היה הראשון מבני המשפחה שסיים תואר ראשון בבי"ס למשפטים אוניברסיטת מסצ'וסטס והיה עורך דין במקצועו, ואימו עקרת בית. בגיל שש חלה אובריאן בפוליו, בעטיה, לאחר 30 ימים בתרדמת, נותר משותק מצווארו בארבע גפיו. שלושה שרירים בלבד תפקדו בגופו: בכף רגלו הימנית, בצווארו ובלסתו. והוא נעזר בריאת ברזל לנשימה. הוא היה מאושפז בבית חולים לילדים לטפול רפואי, ומקץ שנתיים כשנצפה שמסוגל היה להימצא מחוץ לריאת ברזל בשינה במשך חמישה לילות רצופים, הוצע על ידי הצוות הרפואי להעבירו למוסד סיעודי, למגורי קבע. הוריו דחו את ההצעה, משהתברר להם הנתון הסטטיסטי שזמן חיים ממוצע של דייר במוסד סיעודי הוא 18 חודשים.
בסתיו 1957 כשהיה בן 8 עבר עם הוריו ואחיו הצעירים, קנט וקארן, לבית מותאם לריאת ברזל, בשכונת סטוגטון בבוסטון. מורה מבית הספר היסודי לימדה אותו בבית. אחותו קארן נפטרה מדלקת ריאות חודשיים לפני יום הולדתה השמיני, בינואר 1961. בשנת 1962 כשהיה בן 13 עבר ניתוח בעמוד השדרה, שבעקבותיו היה מסוגל לשבת בכיסא גלגלים, באותה שנה נולדה אחותו רחל. בשנת 1966 בעקבות עבודת אביו עברה המשפחה לסקרמנטו שבקליפורניה, שם גם סיים את לימודיו בבי"ס תיכון בשנת 1968. מחודש ספטמבר 1976 החל תהליך שיקום, שנמשך כשנתיים במרכזי שיקום שונים והשתתף במכינה שכללה טיפולים ורכש מיומנויות לחיים עצמאיים מתוך שאיפה ללמוד ולרכוש מקצוע במטרה להפחית את תלותו הכלכלית בקצבת נכות ולהתפרנס בכבוד.
אוניברסיטת ברקלי
ב-1978 לאחר ניסיונות חוזרים להתקבל לאוניברסיטה שנדחו על רקע היותו מונשם ותלותו בריאת ברזל, התקבל כסטודנט מן המניין בתוכנית לסטודנטים עם מוגבלויות (Disabled Students' Program) שהותאמה על ידי המרכז לחיים עצמאיים ( Center for Independent Living - CIL) באוניברסיטת ברקלי. בראשית לימודיו התגורר במעונות הסטודנטים ביחידת דיור שהותאמה לו, והסתייע במלווים בתשלום לביצוע פעולות היומיום, במטלות הלימודיות ובנגישות ברחבי הקמפוס. בשנת 1979 עבר להתגורר בדירה מחוץ לקמפוס, שהותאמה לצרכיו. בשנת 1980 כבר התנייד ברחבי הקמפוס עם כיסא ממונע, שתרם לעצמאותו ונגישותו. בשנת 1982 קיבל תואר בוגר בספרות אנגלית. הוא גילה עניין בשייקספיר ויצירותיו, ובבייסבול. קשריו החברתיים התבססו על מפגשיו עם מלוויו והוא חש בדידות. בקשותיו להתקבל ללימודי תואר שני בבית הספר לעיתונאות נדחו לפי הטיעון, שלא יוכל לעשות עבודת שטח כנדרש מעיתונאי, מפאת מוגבלותו. ערעורו הביא לקבלתו והיווה תקדים, לאנשים עם מוגבלויות לשערי בית הספר לעיתונאות. הוא למד במשך שנה, אך לא השלים את לימודיו. לאחר עזיבתו את בית הספר לעיתונאות, עסק כעיתונאי ומשורר.
כתיבה עיתונאית
את כתביו הראשונים הקריא אובריאן בקצב הכתבה למלוויו, בהמשך למד להדפיס בעזרת מקל בפה על מכונת כתיבה חשמלית, ומאוחר יותר על מחשב. מאמרו הראשון “How I Become a Human Being” שהתייחס לפרטים אוטוביוגרפיים ועסק בעצמאותם של אנשים עם מוגבלויות, הוכתב על ידו במשך ארבעה ימים, נדחה על ידי מגזינים באופן מנומס, עד שפורסם בשנת 1982 במגזין: Co-Evolution Quarterly לאחר שהעורך הראשי סנדי קלוז התרשם מהמאמר ולקח אותו כבן חסותו. הוא כתב כפרילנסר ב- The Disability Rag, The voice of disability, Sun Chronicle, San Francisco Examiner, The Sun ועוד. נושאי כתיבתו עסקו לרוב בספורט, דת ומוגבלות. הוא ראיין אנשים עם מוגבלויות, בין השאר את האסטרופיזיקאי סטיבן הוקינג ואת מייסד "המרכז לחיים עצמאיים" באוניברסיטת ברקלי אד רוברטס (Ed Roberts), והביא למודעות תפיסות עולמם ומעשיהם. כתיבתו התאפיינה בכנות ושנינות.
פעילות חברתיות למען זכויות אנשים עם מוגבלויות
אובריאן צידד במודל החברתי, לפיו לחברה יש אחריות להבטיח שוויון הזדמנויות מלא למימוש הפוטנציאל האישי של כל חבריה. כסניגור של "התנועה לחיים עצמאיים", הוא הדגיש את הצורך האוניברסלי של בני אנוש להיות בעלי שליטה בחייהם. כל אדם יהיה בשלב מסוים בחייו מוגבל, ולכן מוגבלות צריכה להיחשב כבעיה של החברה ולא של הפרטים. במשך מאות שנים, אנשים עם מוגבלויות נשמרו רחוקים מעיני כל במוסדות סעודיים סגורים ונמנעו מהם זכויות רבות וחופש בחירה לגבי חייהם. בכתביו מזכיר אובריאן את אד רוברטס (Ed Roberts) ג'ודי יומאן (Judy Heumann) והלה צוקאס (Hale Zukas) ואחרים שהובילו את השינוי: תבעו את היציאה מהמוסדות, לחמו לפיתוח תוכנית ליווי לאנשים עם מוגבלויות באוניברסיטאות, למימון המדינה ברכישת כיסאות ממונעים ולחקיקת חוקים נגד אפליית אנשים עם מוגבלויות. שינויים אלו הביאו להפחתת תופעת המיסוד, אך לא לביטולה. הוא חש בר מזל כאזרח מדינת קליפורניה שבה התהוותה תוכנית עבור אנשים עם מוגבלויות, והביע את תקוותו שמדינות אחרות יצטרפו לכך. במאמרו: “How I Became a Human Being” פרסם לראשונה את משנתו, ולאורך הקריירה העיתונאית, בכתיבתו ובשיריו. הוא תיעב גילויי רחמים ואת דחיקתם לשוליים והדרתם של אנשים עם מוגבלויות, והביע את בקורתו והתנגדותו באיתנות להמתת חסד של אנשים עם מוגבלויות.
מוגבלות ומיניות
ב-1983 כתב לראשונה מאמר על מוגבלות ומיניות המתאר ראיונות שערך עם גברים ונשים עם מוגבלויות הפעילים מינית. במאי 1990 פרסם מאמר אוטוביוגרפי חושפני במגזין “The Sun”. במאמר תיאר את הנסיבות שהובילו אותו להיפגש בשנת 1985 עם מטפלת סרוגייט. מיניות ומחשבות על מין עוררו אצלו רגשות אשם ומבוכה. כאדם קתולי אדוק פחד מפני האל, אך יותר מכך קיננו בו פחד ובושה מהוריו.
במאמר הוא מתייחס לתרבות המעריכה במיוחד נעורים, יופי ושלמות גופנית. הוא מגדיר את עצמו כאדם מופנם, מכוער, מעוות שנגזר עליו גורל משמיים על ידי אל אכזר. לטענתו, בבתי חולים שיקומיים העיסוק המרכזי הוא ברכישת מיומנויות לתפקודי חיים יומיומיים אך לא ניתן מקום כלל לנושאים חשובים כמו: פגיעה בדימוי עצמי, הזכות לאהוב ולהיות נאהב והזכות למיניות. הטאבו סביב נושא המיניות ובעיקר זו של אנשים עם מוגבלות, (שנחשבים לעיתים קרובות לא מיניים), מביא לקושי ביכולתם של אנשים עם מוגבלויות העוברים שיקום במוסדות אלו לאהוב את עצמם ואחרים באמצעות מין, או לאהוב את גופם הלא מושלם.
בגיל 37 כשהוא ללא ניסיון מיני קיבל החלטה בהתייעצות עם הפסיכותרפיסטית שלו על התחלת טיפול מיני עם סרוגייט. המגע הפיזי שהיה מוכר לו מאז שחלה היה בעיקרו רפואי, ונעשה בעיקרו על ידי אנשי מקצוע טיפוליים כגון: רופאים, אחיות ומטפלים. בששת המפגשים שקיים עם הסרוגייט שריל כהן גרין (Cheryl Cohen-Greene) עבר תהליך של גילוי מיניותו ורכש מיומנויות של קרבה ואינטימיות בינו לבין עצמו ועד למגע מיני מלא עם הסרוגייט. כשנה לאחר מכן, היה שרוי בדיכאון כשהבין כי המפגשים עדיין לא הביאו ליצירת קשרים רומנטיים. על בסיס חוויות אלו של אובריאן נכתב הסרט "מפגשים".
שירה
בין השנים 1988 - 1993 קיבל אובריאן מענקים מ-Ingram Merrill Foundation והתרכז בכתיבת שירים. בשירתו נתן ביטוי לנושאים אישיים מאוד בחייו, כמו גם למשחקי בייסבול ותוכניות טלוויזיה מועדפות. הוא התנסה בשירה בסגנונות שונים: סונטות, האיקו, חריזה וחמשיר. לדעתו, האומץ והדיוק משותפים לשירה ולכתיבה. בשתי צורות הכתיבה, הניסיון להעביר מידע מורכב הוא באופן בהיר ותמציתי. ספר שבו אוסף שיריו הראשון, ”Breathing”, יצא לאור בשנת 1990. ספרי שירה נוספים, ”The Man in the iron Lung” (1997) ו-“Love and Baseball” (1998), ראו אור בהוצאה לאור Lemonade Factory שהקים יחד עם חברתו לחיים סוזן פרנבך (Suzan Fernbach).
ספר אוטוביוגרפי
הספר "How I Became a Human Being. A Disabled Man Quest for Independenc" נכתב במשותף עם גיליאן קנדל ויצא לאור בשנת 2003. בספר מגוללים חייו מרגע לידתו, המחלה שבעקבותיה נותר משותק ומאבקו לחיים עצמאיים. בדפי הספר שזורים שירים וראיונות, בין השאר גם עם סטיבן הוקינג. בספר מופיע גם הספד שכתב לאחר מות אימו, בהספד מודה אובריאן לאימו על המתנה הכי גדולה שהעניקה לו - עצמאות. כמו כן, מופיע בספר הנאום שלו בטקס סיום בוגרי המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת ברקלי, בו הוא מתייחס לשפה כהישג הגדול ביותר של האדם, לכוחה של המילה, ולתפקידה של בקורת עצמית בשמירה על רגישות בסביבה בה אנו חיים.
קולנוע
בהתבסס על חייו הופקו הסרטים:
פטר לקו
פטר לקו (בהונגרית: Lékó Péter, בסרבית: Петер Леко, נולד ב-8 בספטמבר 1979 בסובוטיצה, יוגוסלביה), הוא שחמטאי הונגרי בדרגת רב-אמן. לקו הפך ב-1994 לרב האמן הצעיר ביותר.
ב-2004 התמודד מול ולדימיר קראמניק, האלוף המכהן, באליפות העולם. הדו-קרב הסתיים בתוצאה 7-7, וקראמניק שמר על תוארו.
נכון לפברואר 2020, מדורג במקום השלישי בהונגריה וה-76 בעולם.
הישגים בולטים
לקו השיג ניצח בתחרויות שחמט רבות, ביניהן: התחרויות השנתיות בדורטמונד, ויק-אן-זהה, לינארס והתחרות לזכר טל. הוא ייצג את הונגריה בשמונה אולימפיאדות שחמט בין 1994 ל-2014, בהן זכה במדליית זהב אישית ובשתי מדליות כסף קבוצתיות.
בשנת 1999 הוא ניצח בתחרות השחמט בדורטמונד.
ב-2006 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20) ביחד עם רוסלן פונומריוב ולבון ארוניאן.
לקו הוא מאמנו של ילד הפלא הגרמני, וינסנט קיימר.
פטר לקו באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1994 ל-2014 השתתף פטר לקו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
פרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר
פרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר (באנגלית: Grammy Award for Best R&B Performance) הוא פרס גראמי, אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית לאמנים מקליטים על ביצוע R&B איכותי. הפרס הוצג לראשונה בטקס פרסי גראמי ה-1 בשנת 1959 בשם "ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר" עד 1961, ולאחר מכן בין השנים 1962–1968, כ"הקלטת הרית'ם אנד בלוז הטובה ביותר". בשנת 2012, הוחזר הפרס בשילוב הקטגוריות הקודמות עבור ביצועי R&B: ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר - גבר, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר - אישה, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר - צמד או להקה והביצוע האורבני/האלטרנטיבי הטוב ביותר. הארגון מחדש של קטגוריות אלה נבע מרצונה של האקדמיה להקלטות להקטין את רשימת הקטגוריות והפרסים ולבטל את ההבחנות בין ביצועי גברים ונשים ובין ביצועי יחיד וצמד/להקה.
הפרס מוענק לאמן. המפיק, המהנדס והפזמונאי יכולים להגיש בקשה לתעודת זוכה.
אמנים עם מספר זכיות
5 זכיות
2 זכיות
אמנים עם מספר מועמדויות
5 מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
דללול
דללול (באנגלית: Dallol, באמהרית:  ዳሎል) הייתה עיר בצפון אתיופיה, השוכנת במחוז עפר ובגובה של כ-130 מטרים מתחת לפני הים. בעיר זאת היה מספר זעום של תושבים ולפי הנתונים של השלטונות באתיופיה היא תוארה כעיר רפאים.
דללול נחשבת למקום המיושב החם ביותר על פני כדור הארץ. בין השנים 1960 ל-1966 עמד ממוצע הטמפרטורות השנתי בה על 35 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה החודשית הממוצעת בחודש החם ביותר (אוגוסט) עומדת על 47 מעלות צלזיוס.
דללול היא אחת מהערים המבודדות ביותר בעולם. אין בה כבישים ושירות התחבורה היחידי הפעיל בה הוא שיירות גמלים שמגיעות אליה כדי לאסוף מלח.
היסטוריה
העיר הייתה מרכז חשוב לתעשיית המלח והאשלג באתיופיה. ייצור האשלג מדללול פסק לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובין 1920 ל-1941 נעשו מספר ניסיונות לא מוצלחים כדי לחדש את הייצור. בין 1925 ל-1929 כרתה חברה איטלקית כ-25,000 טונות של סילביט מדללול.
ב-2004 נודעה העיר בעולם לאחר שנשיונל ג'יאוגרפיק וערוץ 4 של הטלוויזיה הבריטית הציגו אותה בסדרה שעסקה במקומות בהם שוררים התנאים הקיצוניים ביותר על פני כדור הארץ.
הדיוויזיה ה-28 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-28 (בגרמנית: 28. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית ובחזית המזרחית.
הדיוויזיה ה-28
הדיוויזיה הוקמה בברסלאו ב-1 באוקטובר 1936, והועמדה תחת פיקוד הנס פון אובסטפלדר. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית, והשתתפה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה.
דיוויזיית היגר ה-28
ב-1 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-28. הדיוויזיה לחמה בקרבות בחצי האי קרים, כחלק מהארמייה ה-11, ובספטמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית יחד עם שאר הארמייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ובכלל זה במצור על לנינגרד, ובשנת 1944 הועברה לגזרה המרכזית, שם לחמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית כחלק מהארמייה הרביעית עד סוף המלחמה.
שמואל אטלס
פרופ' '''שמואל ה. אטלס''' (ה'תרנ"ט, 1899 – ה'תשל"ז, 1977) היה פילוסוף וחוקר תלמוד. מהדיר חידושי הראב"ד על מסכת בבא קמא והשגות הרמ"ך על הרמב"ם. פרופסור אמריטוס בהיברו יוניון קולג' ומאנשי סגל בית המדרש לרבנים באמריקה.
תולדות חייו
נולד בקמאי שבליטא, לאברהם ליב בן רפאל אטלס, וברכה בת אליהו, אחותו של רבי ברוך הורוביץ מאלקסוט. למד בישיבות ליטא, בהן בישיבה שהוקמה בעיר הולדתו על ידי רבי ישראל זיסל דבורץ, ובימי מלחמת העולם הראשונה ב'קיבוץ' של רבי איצל'ה פוניבז'ר שהתקיים אז בשל תנאי המלחמה במריאופול על חוף הים האזובי בדרום-רוסיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, התיידד בליטא עם רבי יחיאל יעקב וינברג, ובעקבותיו יצא ללמוד באוניברסיטאות גרמניה, באוניברסיטת ברלין ובגיסן. הקשר ביניהם נמשך גם בשנים שלאחר מכן, וכלל התכתבות ודברי הערכה.
למד בבית המדרש לרבנים בברלין, ובהמשך לימד במכון למדעי היהדות בוורשה. עוד לפני השואה, הביא לדפוס את חיבורו הגדול, מהדורה מדעית של חידושי הראב"ד על מסכת בבא קמא.
אטלס נמלט ללונדון והדפיס בה בשנת ה'ת"ש (1940) את מהדורת חידושי הראב"ד שלו, וקטעים מכתב ידו של הרמב"ם בספרו משנה תורה, שאותם הקדיש לרעייתו צילה. ביתו נפגע בהפצצות על לונדון במלחמת העולם השנייה וכתבים רבים שלו עלו באש. ב-1942 הוא היגר לארצות הברית.
כתביו
אטלס ההדיר מספר חיבורים מספרות הראשונים, שלהם צירף הקדמות והערות:
אומיד כוכבי
אומיד כוכבי (בפרסית: امید کوکبی; נולד ב-1982) הוא פיזיקאי ניסויי איראני באוניברסיטת טקסס באוסטין אשר נעצר באיראן כאשר חזר מארצות הברית כדי לבקר את משפחתו ב-30 בינואר 2011. תחילה הוא הואשם ב"איסוף מידע ושיתוף פעולה נגד הביטחון הלאומי", אך לאחר שזוכה מהאשמות העיקריות הוא נשפט על "התקשרות עם מדינה עוינת (ארצות הברית)" ו"הכנסות לא חוקיות". על אף שהכחיש את ההאשמות נגדו, נידון כוכבי בסופו של דבר למאסר של 10 שנים.
בספטמבר 2013 האגודה הפיזיקאית האמריקאית הודיעה שכוכבי יחלוק את פרס אנדריי סחרוב לשנת 2014 על "האומץ שלו לסרב להשתמש בידע שלו בפיזיקה כדי לעבוד על פרויקטים שמסוכנים לאנושות ועל עמידתו בפני לחץ פיזי ופסיכולוגי קיצוני".
בנובמבר 2013 ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הפיץ הודעה לעיתונות על כך שהם רואים בכוכבי כ"אסיר מצפוני, שנאסם אך ורק בשל סירובו לעבוד בפרויקטים צבאיים של איראן וכתוצאה מהאשמות מזויפות הקשורות לקשרי ההשכלה הלגיטימיים שלו עם מוסדות אקדמאיים מחוץ לאיראן". הארגון דרש את שחרורו המיידי וללא תנאי.
באוקטובר 2014 האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) העניקה לכוכבי את אות המדע החופשי והאחראי "על עמידתו האמיצה ומוכנותו לשאת מאסר ולא לפגוע בהשקפה המוסרית שהמומחיות המדעית שלו לא תשמש לשימושים הרסניים ועל מאמציו לספק תקווה וחינוך לאסירים דומים".
מאסר
במהלך חופשה בשנת 2011, נסע כוכבי לאיראן כדי לבקר את משפחתו. בפברואר 2011 נעצר בנמל התעופה הבינלאומי האימם חומייני בדרכו לטוס חזרה לארצות הברית, והוא הושם בצינוק במשך 36 ימים לאחר מעצרו. במכתב פתוח כוכבי טען שהרשויות מנסות להשיג את שיתוף הפעולה שלו עבור תוכנית הגרעין האיראנית באמצעות איומים עליו ועל בני משפחתו.
לאחר 15 חודשים של מעצר ללא משפט ודחייה של שני משפטים ביולי ובאוקטובר 2011, כוכבי הועבר למעצר בטהראן ב-13 במאי 2012. על פי סנגורו, סעיד חליל, כוכבי נשפט בפני השופט אבולגהאסם סלווטי עם קבוצה של 10–15 אנשים באותו המשפט, תחת אישום משותף של שיתוף פעולה עם המודיעין הישראלי (המוסד). בעוד שאסירים אחרים הודו בפומבי בשידור בטלוויזיה, כוכבי הכחיש את כל האשמות ולא דיבר במשפט. הוא נידון ל-10 שנים במאסר, שנותר גם לאחר ערעור שהתקיים ב-19 באוגוסט 2012.
כמה איגודים מקצועיים של פיזיקאים, בהם איגוד הפיזיקאים האמריקאי, האגודה הבינלאומית להנדסה אופטית SPIE, האגודה האופטית האמריקאית (OSA) והאגודה האופטית האירופית הביעו מחאה נגד מאסרו. במכתבים הפתוחים שפרסמו למנהיג העליון של איראן, האיתוללה עלי ח'אמנאי, נכתב כי כוכבי אינו פעיל פוליטית ולא היה מעורב באף תנועה פוליטית באיראן. כוכבי הוא מומחה לטכנולוגיית לייזר, ומומחיות זו ייתכן שהובילה לניסיון להשתמש בו כדי לעבוד עבור תוכנית הגרעין האיראנית, בתחום של הפרדת איזוטופים.
מאז 2007, מספר בעלי אזרחות כפולה אמריקאית-איראנית או האמריקאים ממוצא איראני עמדו בפני מעצר, מאסר או תביעה פלילית בעת ביקור באיראן.
ב-24 בנובמבר 2015 הועבר אומיד לבית החולים טלגהני בטהראן, בשל אבנים בכליות.
לואימן קוריקונקריט
לואימן קוריקונקריט (בפינית: Loimaan Korikonkarit), היא קבוצת כדורסל פינית מהעיר לואימה, המתמודדת בליגה הפינית, ביורוקאפ ובליגת VTB.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1963 והשתתפה שנים רבות בליגות הנמוכות. בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה לליגה השנייה, בתחילת עונת 2010/11 החלה חברת מיזוג אוויר בשם "נילן ביסונס" לתמוך כלכלית במועדון, כשבסיום העונה העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. בעונת הבכורה (2011/12) הגיעה הקבוצה עד לסדרת גמר הפלייאוף וניצחה את קבוצת קטאיה יואנסו 1-3, וזכתה בתואר האליפות הראשון שלה.
בעונת 2012/13 זכתה באליפות שנייה ברציפות, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת קוטקה באסקט. כמו כן הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצת פירינטו טמפרה.
הקבוצה מארחת בלואימה ארנה, המכיל 1,000 מקומות ישיבה. במשחקי היורוקאפ נודדת הקבוצה 150 קילומטרים ומאחרת בהיכל הקרח בהלסינקי המכיל 8,200 מקומות ישיבה.
השתתפות באירופה
בעונת 2013/14 תשתתף הקבוצה לראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של היורוקאפ. בעונת 2014/15 משתתפת הקבוצה גם בליגת VTB.
בדש
בדש הוא שם משפחה יהודי שמקורו אשכנזי. השם הוא נוטריקון של השם "בן דוד שלמה". ידוע גם על מקרה שבו משפחה יהודית ששמה היה שב"ד, שומר בית דין, ערכה שיכול אותיות בשמה מחרדת הפרעות.
באט
באט (בתאית: บาท) הוא המטבע של תאילנד. הבאט מחולק ל-100 יחידות בשם סאטאנג.
במחזור כיום מטבעות בני 1, 5 ו-10 סאטאנג (נדירים במחזור), 25 ו-50 סאטאנג, באט אחד, 2, 5 ו-10 באט, ושטרות בני 20, 50, 100, 500 ו-1,000 באט.
שער המטבע
נכון ל-9 במרץ 2022, שקל חדש שווה ל-10.05 באטים (באט = 0.099 שקלים חדשים).
מלחמת העולם השנייה (ספר מאת וינסטון צ'רצ'יל)
מלחמת העולם השנייה (באנגלית: The Second World War) הוא ספר עב כרס בן שישה כרכים, אשר נכתב בידי וינסטון צ'רצ'יל. ששת החלקים מתארים את מהלכה של המלחמה כולה החל מעלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה ועד לניצחון בכל החזיתות, מגוף ראשון - מנקודת מבטו של מי שהיה ראש ממשלת בריטניה לאורך מרבית שנות המלחמה. ייחודה של היצירה טמון בקרבתו האישית של המחבר לאירועים המתוארים בה ובגישתו לחומרים מסווגים הקשורים בה וכן בסגנונו המיוחד של צ'רצ'יל ושל יצירתו המשלבת גם תמונות, מפות, סטטיסטיקות, נאומים וחליפות מכתבים ממושכות שניהל המחבר עם מנהיגי אומות העולם ואנשיו שלו כאחד תוך כדי הרגעים הדרמטיים של המלחמה.
חשרת הסופה
הכרך מתאר את תחילת המלחמה ואת הסיבות לפריצתה, בין היתר יוצא צ'רצ'יל נגד חוזה ורסאי והמעצמות שלא אכפו אותו כראוי, ונגד צ'מברלין והסכם מינכן בשני הדברים הללו הוא תולה את הסיבה לפרוץ המלחמה, בחלקו השני מתוארים כיבושם המהיר בזה אחר זה של פולין, נורווגיה, הולנד ובלגיה. את הכרך מסיים צ'רצ'יל בהתמנותו לראשות הממשלה ובנאומו המפורסם דם, יזע ודמעות.
הכרך בן 539 עמודים והוא מחולק לשני חלקים: ממלחמה למלחמה ומלחמת בין השמשות.
שעתם הנאה
השני בכרכי הספר. בחלקו הראשון, נפילת צרפת, מתוארת המתקפה על צרפת וכיבושה המהיר, דבר אותו תולה המחבר שוב בשאננותם של הבריטים כמו גם של הצרפתים, צ'רצ'יל מתגאה מאוד במבצע דינמו אותו הוא מכנה בשם "ישועת דנקרק".
בחלקו השני של הכרך, בדד, מסופר על מלחמתה של בריטניה כנגד גרמניה הנאצית לבדה, צ'רצ'יל מתמקד מאוד ב והוא מזכיר את המשפט המפורסם אותו טבע בנאומו בפני בית הנבחרים:
הכרך כולו בן 519 עמודים.
הברית הגדולה
הכרך השלישי בסדרה. בחלקו הראשון גרמניה פורצת מזרחה מתאר צ'רצ'יל את פלישת גרמניה לברית המועצות במבצע ברברוסה תוך הפרה של הסכם אי ההתקפה ביניהן. המחבר ממשיך ומצייר בצבעים קודרים את המערכה הקשה על בריטניה שטרם הוכרעה ופנתה כעת למאבק ימי מחריף ואת התקווה הנכזבת להתערבות אמריקנית במלחמה, כמו גם את ניסיונות בריטניה לגבש חזית איתנה בבלקן ולהדוף את הגרמנים מצפון אפריקה והמזרח התיכון.
החלק השני של הכרך - המלחמה באה לאמריקה מתאר את כניסת ארצות הברית למלחמה עם התקפת הפתע היפנית על פרל הארבור, צ'רצ'יל מנתח את צפונותיה של הקיסרות היפנית ופורט את הסיבות לכניסתה למאבק. בהמשך הספר מספר המחבר על הקמתה של הברית הגדולה בין בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות ועל הקרבות העזים באוקיינוס השקט וברוסיה.
את הספר חותם צ'רצ'יל בתקווה למפנה ולניצחון ובסיפורו טיסתו מאמריקה לאנגליה שכמעט ונסתיימה באסון.
הכרך מונה 616 עמודים.
ציר הגורל
כרך זה הוא הכרך הרביעי בסדרה, בחלקו הראשון הסתערותה של יאפאן, צ'רצ'יל מתאר את המהלכים והאירועים הקורים בדרום מזרח אסיה אוסטרליה, מדגסקר והים התיכון, בנוסף לפגישות בין בעלות הברית הכוללים את ויאצ'סלב מולוטוב ופגישה בוושינגטון.
בחלקו השני אפריקה נגאלת צ'רצ'יל מתאר אירועים וקרבות בצפון אפריקה כגון קרב אל-עלמיין השני וועידת קזבלנקה.
הכרך הזה מונה 699 עמודים.
שנות ה-70 של המאה ה-8
שנות ה-70 של המאה ה-8 היו העשור השמיני של המאה ה-8, החלו ב-1 בינואר 770 והסתיימו ב-31 בדצמבר 779.
מלחמת העולם השנייה (ספר מאת וינסטון צ'רצ'יל)
הטבעת מתהדקת
בחלקו השני מטהרן עד רומא, צ'רצ'יל מתאר את ההכנות לפלישה לנורמנדי ועוד.
הכרך הזה מונה 528 עמודים.
ניצחון וטרגדיה
הכרך הזה הוא השישי והאחרון בסדרה, בחלקו הראשון נחשול הניצחון צ'רציל מתאר את הפלישה לנורמנדי, כניסת בעלות הברית לתוך צרפת, ועידת קוויבק השנייה, פגישה במוסקבה ועוד.
בחלקו השני מסך הברזל צ'רצ'יל מתאר את ועידת יאלטה, ניצחון באיטליה, כניעת גרמניה הנאצית, הטלת פצצות האטום ועוד.
כרך זה מכיל 563 עמודים.
זכויות להט"ב בקפריסין
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקפריסין מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית בקפריסין מאז 1998, בעוד איגודים אזרחיים בין זוגות חד מיניים המעניקים מספר מהזכויות וההטבות של נישואים מוכרים מאז דצמבר 2015. עם זאת, נישואים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים אינם מוכרים נכון לשנת 2021.
באופן מסורתי, לכנסייה היוונית-אורתודוקסית השמרנית מבחינה חברתית הייתה השפעה משמעותית על דעת הקהל והפוליטיקה הקפריסאית בנוגע לזכויות להט"ב. עם זאת, מאז שקפריסין הפכה לחברה באיחוד האירופי, נאלצה לשנות את חקיקת זכויות האדם שלה, לרבות חוקיה לגבי נטייה מינית וזהות מגדרית. בשנים האחרונות, עמדות כלפי חברי קהילת הלהט"ב הקפריסאית מוגדרת כמתפתחות והופכות לבעלות מידת קבלה רחבה במידה רבה מבעבר.
בשנים 1987–1988, הוקמה התנועה לשחרור הומוסקסואלים הקפריסאית (AKOK), כארגון זכויות הלהט"ב הראשון במדינה. ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון ברחבי המדינה עם מעל 4,500 מפגינים בהם נכללה תמיכה מהנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין, 15 שגרירויות שונות שצעדו במהלכו והופעתה של ילידת קפריסין וזמרת הפופ הבינלאומית אנה ויסי.
מעמד בחוק
קפריסין נפלה לשליטת האימפריה העות'מאנית ב-1571.
עם עצמאותה מבריטניה ב-1960, קפריסין שמרה על החוק הקולוניאלי הבריטי על האי, כאשר החלקים הרלוונטיים של חוק תיקון החוק הפלילי משנת 1885 הפכו לסעיפים 171 עד 174 של פרק 154 של הקוד הפלילי של קפריסין. המאמרים עורערו לראשונה ב-1993, כאשר אלכסנדרוס מודינוס, אדריכל קפריסאי ופעיל זכויות להט"ב, זכה בתביעה משפטית נגד ממשלת קפריסין, הידועה בשם פסק דין מודינוס נגד קפריסין, בבית הדין האירופי לזכויות אדם. בית הדין קבע כי סעיף 171 לחוק הפלילי של קפריסין מפר את זכותו של מודינוס לחיים פרטיים, המוגנת על פי האמנה האירופית לזכויות אדם, הסכם בינלאומי שאשררה קפריסין ב-1962.
למרות הפסיקה המשפטית, קפריסין לא שינתה רשמית את החוק הפלילי שלה כדי לציית לפסיקה עד 1998. גם אז, גיל ההסכמה לא היה שווה בין זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים כאשר להתנהגות הומוסקסואלית נקבע הגיל 18 והטרוסקסואלית היה ל-16. מלבד גיל ההסכמה הבלתי שוויוני, הקוד הפלילי המתוקן הפך "קידום הומוסקסואליות" לפשע, אשר שימשה להגבלת זכויות להט"ב. ב-1996 הוחל משפט פלילי נגד האב פנקראטיוס מרקליס, שהואשם בקיום "מעשי סדום" אשר גרם להתפרעות ציבורית חמורה שעצרה את ההליכים. מרקליס נתפס כבישוף אפשרי, אך נחסם על ידי הארכיבישוף של קפריסין, כריסוסטומוס הראשון מקפריסין, שהאמין כי מרקליס הוא הומוסקסואל וכי איידס מופץ על ידי נטייתו המינית. הערותיו הובילו לתגובות שליליות מצד פקידי בריאות ציבוריים ואזרחים קפריסאים. בציון מצעד הגאווה הראשון של קפריסין בבירה ניקוסיה בשנת 2014, עמד מרקליס בגיל 81 בראשו.
בשנת 2000 בוטל האיסור המפלה על "קידום הומוסקסואליות", בעוד גיל ההסכמה הושווה בשנת 2002. כיום, עומד על 17 שנים עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
קפריסין הצפונית, מדינה דה פקטו אשר לא מוכרת על ידי מדינות העולם והקהילה הבינלאומית מלבד טורקיה, העבירו תיקון ב-27 בינואר 2014, המבטל חוק מהתקופה הקולוניאלית שהעניש יחסים הומוסקסואלים בהסכמה עד חמש שנות מאסר. צפון קפריסין הייתה לטריטוריה האחרונה באירופה שהעבירה אי-הפללה עבור קיום יחסים הומוסקסואלים בין גברים בוגרים בהסכמה. בתגובה להצבעה, הצהיר פאולו קורטה-ריאל מהאיגוד הבינלאומי "ILGA" באומרו כי "אנו מברכים על ההצבעה של היום וסוף סוף אנו יכולים לקרוא לאירופה יבשת חופשית לחלוטין מחוקים המפלילים הומוסקסואליות".
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
החוק הנוכחי של קפריסין מכיר בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד ואינו מכיר בנישואים חד מיניים. עם זאת, מאז 2015, זוגות חד מיניים רשאים לקבל הכרה במערכות היחסים שלהם באמצעות איחודים אזרחיים.
ב-26 בנובמבר 2015 התקבלה הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי בבית הנבחרים עם רוב של 39 בעד, 12 מתנגדים ו-3 נמנעים אשר פורסם ב-9 בדצמבר 2015, ונכנס לתוקף באותו היום.
הגנה מפני אפליה
בשנת 2004 יישמה קפריסין חוק נגד אפליה שאוסר במפורש על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה. החוק, המכונה החוק לשוויון במקצועות תעסוקה 2004, נועד לפעול בהתאם להנחיית המסגרת התעסוקתית של האיחוד האירופי לשנת 2000.
במשך השנים חוק העונשין הקפריסאי תוקן כדי להפוך את אלימות נגד להט"ב לגורם מחמיר במתן גזר הדין. סעיף 99 לקוד, שכותרתו "הסתה לאלימות או שנאה בשל נטייה מינית או זהות מגדרית", קובע מאסר עד שלוש שנים או קנס עד 5,000 אירו לכל אדם אשר "במזיד, בפומבי או בדרך אשר מאיים או מעליב או פוגעני באופיו, דוחף או מסית, בעל פה או בכתב, לאלימות או שנאה כלפי קבוצה, אדם או חבר בקבוצת אנשים על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית". אף על פי הוראות החוק, דיווחים על הסתה לשנאה או לאלימות נגד להט"ב מביאים מדי פעם ללא פעולה מצד כוחות המשטרה או עונשים משפטיים כלשהם, בעיקר כאשר הם מבוצעים על ידי אנשי הדת של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. בפברואר 2019 הותקף הומוסקסואל בבירה ניקוסיה, אך המשטרה לא הצליחה לקבוע אם מדובר בפשע שנאה על רקע נטייתו המינית. תקרית נוספת, גם היא בניקוסיה, ארבעה חודשים לאחר מכן הובילה אף היא ללא לפעולה משטרתית בנושא.
בשנת 2017 הקים משרד החינוך את התוכנית "HOMBAT - מאבק בבריונות הומופובית וטרנספובית בבתי ספר" להכשרת מורים ופרופסורים בנוע לטיפול בבריונות והטרדות המופנות נגד תלמידי להט"ב.
כחלק מהסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בשנת 2019, קפריסין קיבלה 7 המלצות הנוגעות לזכויות להט"ב אשר כללו מאבק באפליה ואלימות, הפללת הטרדה, אימוץ תוכנית פעולה נגד הומופוביה וטרנספוביה ואימוץ חוק להכרה בשינוי מגדר. קפריסין קיבלה את כל 7 ההמלצות לאחר מכן.
בדצמבר 2021, כשהסדרה היוונית "Agries Melisses" שודרה בתחת הטלוויזיה "ANT1 Cyprus", סצנה בהשתתפות שני דמויות גבריות מתנשקות - בגילומו של דימיטריס ציקליס וג'יורגוס קורוביליס צונזרה עקב "עמימות חקיקתית" בנוגע לתקנות הרדיו והטלוויזיה, אף על "שאין הנחיות כלליות או חקיקה האוסרות על שידור כל תוכן הנוגע ללהט"ב". החלטה זו גררה ביקורות שליליות מצד פעילים וברשתות החברתיות, שהדגישו כי סצנה אלימה בה אחד משני הגברים אשר הוצגו בתוכנה היה עירום למחצה, עקוב מדם ומעונה על ידי אביו של חברו, נותרה שלמה בשידור. בנוסף, שידור התוכנית שונה מהשעה 21:00 עד 22:30, מה שלטענת המבקרים אינו מקרי. על פי פעיל זכויות הלהט"ב פוטיס פוטיו והחבר לשעבר בארגון "Accept LGBTI Cyprus", לקפריסין "ישנה היסטוריה של תוכן להט"ב שצונזר הן על ידי רשתות טלוויזיה מקומיות והן בקרב מחזות תיאטרון".
זהות מגדרית
בנובמבר 2017, הנשיא ניקוס אנסטסיאדיס נפגש עם ארגון זכויות הלהט"ב הקפריסאי "Accept-LGBT Cyprus" בכדי לדון בנושאים הנוגעים לזכויות טרנסג'נדרים. לאחר מכן נוסחה הצעת חוק לאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי שלהם, בתמיכת הנשיא ושר המשפטים.
ב-10 ביוני 2019, לאחר חודשים של עצירות ועיכובים, ארבעה הורים לילדים טרנסג'נדרים דיברו בעד חקיקת הצעת החוק ודחקו ב-"אימוצה המהיר". החקיקה דווחה כי תאפשר לטרנסג'נדרים מעל גיל 18 זכות לשנות את מינם החוקי על בסיס הגדרתם העצמית, ללא חיוב אבחנה, טיפול הורמונלי או העברת ניתוח להתאמה מגדרית לשם כך.
שירות צבאי
צבא קפריסין נהג לאסור על הומוסקסואלים לשרת בטענה שהומוסקסואליות היא "מחלת נפש". בשנת 2003 נאסר על גבר הומוסקסואל קפריסאי בן 28 להוציא רישיון נהיגה מכיוון שהוא נחשב "לא יציב פסיכולוגית" בעודו נדחה משירותו הצבאי בשל נטייתו המינית, שהצבא סיווג אז כ-"מחלת נפש". עם זאת, במשך השנים שלאחר מכן, טענה זו הוסרה על ידי הצבא ותושבים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים הפכו לרשאים לשרת מאז.
תנאי מחיה
במהלך העשורים האחרונות, חברי קהילת הלהט"ב הקפריסאית החלו להיות מוגדרים כגלויים והפכו למבוססים מבחינה מקומית בעוד ברים הומוסקסואלים, מועדונים ומוסדות אשר מצהירים בגלוי על היותם "ידידותיים ללהט"ב" נמצאים במספר ערים ברחבי המדינה בהן פאפוס, לימסול, לרנקה וניקוסיה.
באפריל 2019 שלח משרד החוץ הנחיות לכלל שגרירויות קפריסין לתמוך בפעילים זכויות להט"ב מקומיים. ב-17 במאי 2019, במהלך ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הניף המשרד את דגל הגאווה, וכך גם מספר שגרירויות קפריסאיות ברחבי העולם.
אקטיביזם
בשנים 1987–1988, הוקמה התנועה לשחרור הומוסקסואלים הקפריסאית (AKOK), כארגון זכויות הלהט"ב הראשון במדינה אשר צלח לסייע בביטול האיסורים הפליליים האזרחיים בנוגע לפעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים.
בשנת 2007, קבוצת היוזמה נגד הומופוביה הוקמה בקפריסין הצפונית במטרה לפעול למען זכויות חברי הקהילה בצפון. ב-25 באפריל 2008 הציגה הקבוצה הצעה בנוגע לתיקון החוק הפלילי בנוגע לפעילות הומוסקסואלית באזור בפני ראש הפרלמנט, פאטמה אקנוגלו. בשנת 2010 הציגו נציגי ארגון הלהט"ב האירופי, "ILGA-Europe" את ההצעה לראש הפרלמנט החדש, חסן בוזר. עם זאת, לא ננקטה כל פעולה בנוגע להצעה והומוסקסואלים המשיכו להיעצר בטענות של קיום "מין לא טבעי". באוקטובר 2011, מפלגת הדמוקרטיה הקהילתית (TDP) הציגה את אותה הצעה לפרלמנט עם הדרישה לבטל את הפללתה בדחיפות של הומוסקסואליות בצפון קפריסין. מאז מרץ 2012, קבוצת היוזמה נגד הומופוביה המשיכה את פעילותה בשם אגודת קוויר קפריסין (טורקית: Kuir Kıbrıs Derneği) ברחבי הצפון.
בצפון קפריסין בשנת 2008 נוסדה תנועת "Shortbus" המורכבת מפעילי זכויות אדם אשר חותרת למען שוויון זכויות עבור הקהילה הצפון קפריסאית. התנועה קיבלה תמיכה כספית ממשרד הנציבות האירופית בקפריסין והנציבות האירופית וארגנה פעילויות רבות להעצמה על ידי הגברת המודעות באמצעות שיתוף מידע קשור, מתן שירותי מידע חינוכיים, פסיכולוגיים ומשפטיים עבור חברי הקהילה הצפונית.
"Accept-LGBT Cyprus" (יוונית: Accept-ΛΟΑΤ Κύπρου) הוא הארגון הרשום הרשמי היחיד בקפריסין למען זכויות להט"ב. הוא נרשם במלואו ב-8 בספטמבר 2011 והוגדר לאורך השנים כמי שזוכה לתמיכה של אזרחים רבים, בסיוע ארגונים לא ממשלתיים שונים, הפרלמנט האירופי ושגרירויות זרות הפועלות בקפריסין. הארגון קיבל לעיתים סיוע מרשויות מקומיות ועורך אירועים בחסות ראשי ערים מקומיות.
ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון בקפריסין בבירה ניקוסיה. המצעד נחל הצלחה עם מעל 4,500 צועדים. עמותת הלהט"ב אשר ארגנה את קיומו הודיעה לאחר מכן כי ציפתה לכמה מאות משתתפים, אך הייתה המומה מפופולריות האירוע. המצעד זכה לתמיכה פוליטית נרחבת כמעט מכל המפלגות ברחבי הקשת הפוליטית, כמו גם לתמיכה של הנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין ועוד כ-15 שגרירויות שצעדו עם המצעד כולל נציגים זרים. יתר על כן, שגרירויות דנמרק, פינלנד, הולנד, שוודיה וארצות הברית במדינה הניפו דגלי גאווה. זמרת הפופ הבינלאומית ילידת קפריסין, אנה ויסי, השתתפה גם כן במהלכו. אלכסנדרוס מודינוס בן ה-81, שזכה בפרשת בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 1993 נגד קפריסין בגין חוקיה אשר הפלילו פעילות הומוסקסואליות בזמנו, עמד בראש המצעד. התגוששות פרצה בין קבוצה של מפגינים נוצרים אורתודוקסים שהוקיעו את האירוע שכינו כ-"מביש" והפגינו מחוץ לפרלמנט. את האירוע הקדים פסטיבל הגאווה בקפריסין, שהתקיים בין 17 במאי (היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה) ל-31 במאי. אירועים ופעילויות נוספות, המעניקות מודעות לזכויות להט"ב במדינה, נערכות בפאפוס ובגרוסקיפו.
פתיחת אליהו הנביא
פתיחת אליהו הנביא הוא מאמר מתוך ספר הזוהר, המופיע בהקדמה השנייה לתיקוני הזוהר, ועוסק בעיקרו בעשר הספירות ובדרך הנהגתו של אלוהים את העולם.
כיום ידוע המאמר כתפילה הנאמרת כפתיח לפני תפילת שחרית ותפילת מנחה בבתי כנסת ספרדיים, או אחרים הנוהגים על פי האר"י. התפילה נקראת "פתח אליהו" כלשון הביטוי המופיע בראשיתה.
רקע
מאמר זה הוא קטע מתוך ספר הזוהר. ההקדמה השנייה של "תיקוני הזוהר" פותחת בתיאור התאספותם של רשב"י וחבריו-תלמידיו. בתחילת האספה, ניתנת רשות לאליהו הנביא לפתוח בדרשה: תרגום: "באותו הזמן שהתחבר החיבור הזה, ניתנה רשות לאליהו להסכים עמהם בו, ולכל בעלי הישיבה של מעלה ומטה. . להיות עמהם בהסכמה ורצון כאחד. פתח אליהו ואמר..."
בדומה לשאר חלקי הזוהר הוא מנוסח כולו בארמית. ניכרים בו ריבוי של מונחים קבליים מובהקים, כגון עשר הספירות. הטקסט מייחס עצמו לאליהו הנביא. המאמר פותח בדברי שבח לאלוהים על גדולתו ועל עשר הספירות שברא. אחר כך מפרט המאמר את עשר הספירות ואת מהות היחסים בינן לבני מושגים אנושיים כגון תורה שבעל פה. המאמר מדגיש כי האלוהים הוא סיבת הסיבות וראשית ובורא הכל, תוך כדי סקירת הספירות. בסוף הקטע, פונה אליהו לר' שמעון וקורא לו לחדש בעצמו ולגלות את הסודות הגנוזים:תרגום: "קום רבי שמעון ויתחדשו דברים על ידך, שהרי רשות יש לך לגלות סודות גנוזין על ידך, מה שלא ניתן רשות לגלות, לשום אדם עד עתה".
רבי שמעון פותח בקריאה לאבות האומה הקבורים בחברון ול"רעיא מהימנא" (הרועה הנאמן = משה רבנו), לקום משנתם ולהקשיב לדבריו, ומתחיל לדרוש פסוקים משיר השירים.
תרגום לעברית
פתח אליהו ואמר: ריבון העולמים, שאתה הוא אחד ולא בחשבון. אתה הוא עליון על כל העליונים, סתום על כל סתומים, אין מחשבה תופסת בך כלל. אתה הוא שהוצאת עשרה תיקונים הנקראים עשר ספירות, להנהיג בהם עולמות סתומים שאינם מתגלים ועולמות נגלים, ובהם התכסית מבני אדם. ואתה הוא הקושר אותם ומייחד אותם. ובגלל שאתה פנימיותם, כל המפריש אחד מן החברים מאותם העשר ספירות, יחשב לו כאילו הפריש בך. כל מי שמפריש ספירה מחברתה, נחשב לו כאילו מפריש אותך.
ואלו עשר הספירות, משתלשלות כסדרן: אחת ארוכה, ואחת קצרה, ואחת בינונית. ואתה הוא שמנהיג אותם, ואין מי שינהיג אותך, לא למעלה, לא למטה ולא משום צד.
לבושים הכנת להם, מהם פורחות נשמות לבני אדם, וכמה גופים הכנת להם שנקראים גוף לגבי הלבושים המכסים עליהם, ונקראים בתיקונם כך: חסד - זרוע ימין, גבורה - זרוע שמאל, תפארת - הגוף. נצח והוד - שתי שוקיים. יסוד - סיום הגוף, אות ברית קודש. מלכות - פה, תורה שבעל פה היא נקראת. חכמה - המוח, והוא פנימיות המחשבה. בינה - היא הלב, ובה הלב מבין. ועל שני אלו כתוב "הַנִּסְתָּרתֹ לַה' אלהֵינוּ". כתר עליון הוא, והוא כתר מלכות, ועליו נאמר - "מגִּיד מֵרֵאשִּית אַחֲרִּית", והיינו תפילין של ראש. בפנימיות הוא יו"ד ה"א וא"ו ה"א, והוא בדרך אצילות, המשקה את האילן בזרועותיו וענפיו, כמים המשקים לאילן ומתגדלים אותו בהשקיה זו.
וחוץ ממך אין יחיד בעליונים ובתחתונים, ואתה הוא עילת הכל ואדון על הכל, ולכל ספירה יש שם ידוע, ובה נקראים המלאכים, ולך אין שם ידוע, שאתה הוא ממלא כל השמות, ואתה הוא השלמות של כולם. וכאשר אתה מסתלק מהם, יישארו כל השמות כגוף ללא נשמה.
אתה הוא חכם, ולא בחכמה ידועה, אתה הוא מבין, ולא בבינה ידועה, אין לך מקום ידוע, אלא להודיע תוקפך וחוזקך לבני האדם, ולהראות להם איך מתנהג העולם בדין וברחמים שהם צדק ומשפט, כפי מעשיהם של בני האדם.
דין - הוא גבורה משפט - עמוד האמצעי צדק - מלכות הקדושה. מאזני צדק - שני עמודי האמת. הן צדק - אות ברית קודש. כולם להראות איך מתנהג העולם, אבל אין לך צדק ידוע - שהוא דין, ולא משפט ידוע - שהוא רחמים, ולא מכל המידות כלל.
קם רבי שמעון, פתח ואמר: "לְךָ ה' הַגְדֻלָּה וְהַגְבוּרָּה" וכו'. עליונים שִּמְעו! אתם הטמונים בחברון והרועה הנאמן, התעוררו משנתכם! "הָּקִּיצוּ וְרַנְנוּ שכְנֵי עָּפָּר", אלו הצדיקים הללו מצד שנאמר בהם "אֲנִּי יְשֵנָּה וְלִּבִּי עֵר", ואין הם מתים, ומפני זה נאמר בהם "הָּקִּיצוּ וְרַנְנוּ" וכו'.
הרועה הנאמן, אתה והאבות הקיצו ורננו להתעוררות השכינה, שהיא ישנה בגלות, שעד עתה הצדיקים כולם טמונים וישנים בקבריהם. מיד מביאה השכינה שלושה קולות לרועה הנאמן ואמרה לו: קום הרועה הנאמן, שעליך נאמר "קוֹל דוֹדִּי דוֹפֵק" אצלי בארבע האותיות שלו, ואומר בהם "פִּתְחִּי לִּי אֲחתִּי רַעְיָּתִּי יוֹנָּתִּי תַמָּתִּי", שהרי תם עוונך בת ציון, לא יוסף להגלותך.
"שֶׁרּאשִּי נִּמְלָּא טָּל", מהו נמלא טל? אלא אמר הקב"ה: את חשבת שמיום שנחרב בית המקדש, שעליתי לבֵיתִּי שלי ונכנסתי לישובי? לא כך הוא, שלא אעלה כל זמן שאת בגלות, והרי לך סימן "שֶׁרּאשִּי נִּמְלָּא טָּ"ל": ה"א - (אחרונה) היא השכינה בגלות. השלמות והחיים שלה הוא ט"ל, היינו: יו"ד ה"א וא"ו. וה"א (אחרונה) היא השכינה שלא מחשבון ט"ל. אלא יו"ד ה"א וא"ו, שעולות האותיות בחשבון ל ט"ל שהוא ממלא את השכינה - מנביעת כל המקורות העליונים.
מיד קם הרועה הנאמן והאבות הקדושים עמו.
מנהגים
כאמור, ישנו מנהג לומר את "פתח אליהו" לפני תפילת מנחה. המנהג נפוץ בעיקר בקרב עדות המזרח הנוהגים לאומרו בכל יום. חלק מן החסידים נוהגים לאומרו רק במנחה של ערב שבת. הקישור בין אליהו הנביא לבין תפילת מנחה מתבסס על מעמד אליהו בהר הכרמל. על פי הסיפור הנ"ל נענתה תפילתו של אליהו שנאמרה "כַּעֲבֹר הַצָּהֳרַיִם ... עַד לַעֲלוֹת הַמִּנְחָה" (מלכים א', פרק י"ח, פסוק כט'), ועל כן נקשר הקטע דווקא לתפילת המנחה. מנהג נוסף הוא לאומרו לפני תפילת שחרית.
יוזף גולר
יוזף גולר (בגרמנית:  Josef Goller; 25 בינואר 1868 – 29 במאי 1947) היה צייר זכוכית וגרפיקאי גרמני.
ביוגרפיה
לאחר התמחות כצייר זכוכית במכון לאמנות, השתתף יוסף גולר בקורסי ערב בבית הספר לאמנות שימושית במינכן. בין השנים 1887 עד 1890 הועסק בסדנת זכוכית לאמנות בזיטאו. לאחר מכן הוא השתלט על הניהול האמנותי של המכון לציור זכוכית אורבן בדרזדן (לימים הפך לאורבן וגולר). בשנת 1905 השתתף גולר בתחרות על עיצוב פרסום יחד עם לודוויג סטולברק ואוטו הנקל. העיצוב שלו הומלץ על ידי השופטים לרכישה תמורת 200 מארק. משנת 1909 היה כפרופסור, ועמד בראש החוג לציור זכוכית בבית הספר לאמנויות יישומיות בדרזדן, שם היו אוטו גריבל ואוסקר פריץ בייר בין תלמידיו המפורסמים ביותר. מאוחר יותר הוא גם פנה יותר לעיצוב ואיור ספרים ולעיצוב כרזות והיה המורה של פרידריך קורט פידלר.
יצירה
גולר נחשב לנציג חשוב של אר נובו. בסקסוניה הוא יצר ויטראז'ים רבים לחלונות בבית העירייה, בתי ספר, כנסיות ותחנות רכבת, כגון האולם של התחנה המרכזית בלייפציג, [5] וארבעה חלונות למשרד הרישום של בית העירייה בנירנברג. יש גם עבודה שלו בעיריית רדבול.
בדרזדן ובסביבתו עבד בעיקר עבור כנסיות: כנסיית חיל המצב של סנט מרטין, כנסיית לותר רדבול, כמו גם עבור בית הכנסת בגורליץ. חלונות הארמון הקיסרי שנחרב עוצב מחדש, חלונות זכוכית עם גלגל המזלות בבית הספר לושוויץ ועיצוב מחודש של מבואת האופרה סמפר משנת 1912. הוא גם ביצע עבודות לגן החיות של דרזדן ובבית העירייה החדש. כמו כן עיצב את התערוכה הגדולה בדרזדן.
גולר יצר את הפסיפס של ישו, בכניסה לכנסיית ישו בישופסוורדה בשנת 1907 יחד עם וילרוי ובוך.
בקמניץ נשתמרו עבודות במרתף המועצה, ציור בכחוס בחדר השתייה ועבודות בבית הספר התיכון קמניץ-זיגמר ובכנסיית צ'מניץ-אובה.
הוא תכנן את חלון התקרה בספרייה של טירת ולדנבורג.
כאמן גרפי, וכליתוגרף היו המומחיות שלו. כרזות הקריקטורה שלו, שנמצאות כעת במוזיאון לאמנות דקורטיבית בפראג, מזכירות בעיצובן את אדמונד אדל.
בשנותיו המאוחרות הוא חזר ושוב לציורי שמן בתערוכות אמנות בדרזדן בגלריה לאמנות בבניין ליפיוס על ברוהל.
סיגפריד אדסטרם
יוהנס סיגפריד אֶדסטְרֶם (בשוודית: Sigfrid Edström, 21 בנובמבר 1870 – 18 במרץ 1964) היה תעשיין שוודי והנשיא הרביעי של הוועד האולימפי הבינלאומי (1942–1952).
ביוגרפיה
סיגפריד אדסטרם נולד בנובמבר 1870 בכפר קטן במורלנדה שבחבל בוהוסלן. בנעוריו היה אדסטרם אצן מצטיין, והיה מסוגל לסיים ריצת 100 מטר ב-11 שניות בלבד. ב-1891, הוא סיים את לימודיו במרכז הטכנולוגי של גטבורג, ומשם המשיך ללימודים במכון הטכנולוגי של ציריך ובארצות הברית. בין השנים 1900 ל-1903, עבד אדסטרם כמנהל חשמל בצי החשמליות של גטבורג, ומשם עבר לתפקיד ברשת החשמל, ASEA. ב-1934, מונה לנשיא החברה - תפקיד בו החזיק עד שנת 1939.
כבר מגיל צעיר השתלב אדסטרם בתעשיית הספורט, וב-1912 שימש כראש הוועדה המארגנת של האולימפיאדה שנערכה באותה שנה בסטוקהולם. בזמן המשחקים, נוסדה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על ידי נציגים משבעה עשר ארגוני אתלטיקה לאומיים (ארצות הברית, יוון, נורווגיה, דנמרק, גרמניה, רוסיה, בלגיה, אוסטרליה, אוסטריה, מצרים, אנגליה, צ'ילה, קנדה, פינלנד, צרפת, הונגריה ושוודיה), ואדסטרם נבחר לנשיא ההתאחדות הראשון. הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1946, אז החליפו לורד ברגלי.
ב-1920, הפך אדסטרם לחבר בוועד האולימפי הבינלאומי, ואחרי שהחזיק במספר משרות מפתח, הפך לסגן-נשיא הוועד ב-1931. אחרי מותו של אנרי דה באיה-לאטור ב-1942, התמנה אדסטרם לנשיא בפועל של הוועד האולימפי הבינלאומי, ועם סיום מלחמת העולם השנייה הפך לנשיא הרשמי של הוועד. מתוקף תפקידו, הייתה לאדסטרם תרומה חשובה בתחיית המשחקים האולימפיים אחרי מלחמת העולם השנייה. ב-1952, פרש אדסטרם מתפקידו ובמקומו מונה אייברי בראנדייג' האמריקאי.
ב-1931 היה אדסטרם שותף להחלטה מעוררת המחלוקת של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, שהחליטה להחרים את האצן הפיני פאבו נורמי, מהשתתפות באולימפיאדת לוס אנג'לס 1932, משום שראתה בו ספורטאי מקצועני - דבר שהיה אסור באותם ימים במשחקים האולימפיים. כתוצאה מההחלטה חלה התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.
אדסטרם נפטר ב-1964 בסטוקהולם, כשהוא בן 93.
מוקדמות מונדיאל 1958
55 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1958, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 14 מקומות ל-53 הנבחרות האחרות.
16 המקומות במונדיאל 1958 חולקו לאזורים היבשתיים כמפורט להלן:
בנוסף לכך קבעה פיפ"א כלל חדש ולפיו כל נבחרת, למעט המארחת והאלופה המכהנת, לא תעפיל למונדיאל אם לא שיחקה לכל הפחות משחק אחד, מאחר שבמונדיאלים הקודמים אירעו מקרים שבהם נבחרות העפילו בלי לשחק בעקבות פרישת יריבותיהן. כיוון שישראל זכתה בטורניר של אזור אפריקה ואסיה בנסיבות הללו, דרשה ממנה פיפ"א לשחק בפלייאוף נגד נציגה מאירופה שלא הייתה אמורה לעלות, וכי המנצחת בפלייאוף זה תעפיל למונדיאל. לפיכך, בסופו של דבר הוקצו לאירופה 11.5 מקומות ולאזור אפריקה ואסיה הוקצה חצי מקום.
בפעם הראשונה (ונכון למונדיאל 2014 גם האחרונה) העפילו כל ארבע הנבחרות של הממלכה המאוחדת (,, ו). ויילס הייתה לנבחרת היחידה שמעפילה לאחר שהייתה אמורה להיות מודחת במוקדמות. הייתה זו גם הפעם השנייה שאיטליה לא מעפילה למונדיאל. יחלפו עוד 60 שנה עד שאיטליה תרשום נקודת שפל נוספת על ידי אי העפלה למונדיאל 2018 ברוסיה.
דרום אמריקה
9 הנבחרות חולקו ל-3 בתים בני 3 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הראשונה בכל בית העפילה.
בית 1
ברזיל העפילה.
בית 2
ארגנטינה העפילה.
בית 3
פרגוואי העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והאיים הקריביים
באזור זה נערכו שני סבבי מוקדמות:
בית 2
קוסטה ריקה העפילה לסיבוב השני. המשחק השני בין האנטילים ההולנדיים לגואטמלה לא התקיים מאחר שהשחקנים הגואטמלים לא הורשו לנסוע לאנטילים ההולנדיים. אולם, הדבר לא שינה מאחר שלשתי הנבחרות לא היה סיכוי להעפיל לסיבוב השני גם אם היו מנצחות.
סיבוב שני
מקסיקו העפילה.
אפריקה ואסיה
פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של ו. 10 הנבחרות הנותרות שיחקו בטורניר נוקאאוט בשיטת בית-חוץ. מנצחת הטורניר העפילה למונדיאל.
סיבוב מקדים
בסיבוב המקדים היו אמורות להתמודד ו, אך אינדונזיה העפילה אוטומטית לשלב הבא בעקבות פרישת יריבתה.
בית 1
בעקבות השוויון בנקודות הוחלט לערוך משחק מכריע במיקום נייטרלי.
אינדונזיה העפילה לסיבוב השני בזכות ממוצע שערים עדיף.
בית 3
העפילה אוטומטית לאחר פרישת.
סיבוב שני
פרשה לאחר שפיפ"א דחתה את בקשתה לשחק מול במיקום נייטרלי. ישראל העפילה לסיבוב האחרון אוטומטית, ובעקבות פרישת  - גם  העפילה אוטומטית.
פלייאוף אירופה-אסיה
פיפ"א החליטה לקיים פלייאוף מיוחד בין ישראל לאחת מסגניות הבתים של אירופה (אופ"א), בהם שיחקו הנבחרות בשיטת בית-חוץ כשהנבחרת הראשונה מעפילה. בהגרלה שנערכה במשרדי פיפ"א בציריך שבשווייץ עלה שמה של, סגנית בית 4.
ויילס העפילה.
הדיוויזיה ה-26 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-26 (בגרמנית: 26. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע לבוב-סנדומייז'. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
הדיוויזיה ה-26
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בקלן, והועמדה תחת פיקוד פריץ קיהנה. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק ממפקדת הכוחות בהרי אייפל במסגרת הארמייה החמישית בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ביולי 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה האיטלקית השמינית והארמייה ההונגרית השנייה. בפברואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ובאוקטובר 1943 הועברה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, עמה לחמה באזור סמולנסק. ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית ולחמה עמה במבצע לבוב-סנדומייז', וב-10 בספטמבר 1944 הושמדה הדיוויזיה בקרבות באזור קובל, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-253.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26
ב-25 באוגוסט 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-582, וב-17 בספטמבר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בהרי ההארץ ב-21 באפריל 1945.
תת הכרה נפתחת כמו מניפה
תַּת הַכָּרָה נִפְתַּחַת כְּמוֹ מְנִיפָה הוא ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, שראה אור לאחר פטירתה, בעריכתה של הלית ישורון. הספר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בסדרת "סימן קריאה" (בעריכתו של מנחם פרי), בתל אביב בשנת תשנ"ב 1992.