cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסיבת רחוב
מסיבות רחוב בישראל
מסיבות רחוב נערכות בישראל לציון חגים כמו פורים ושמחות אחרות כגון יום העצמאות, והן נעשות בשיתוף ובעידוד הרשות המקומית.
בעבר נחגגו בתל אביב מסיבות ברחוב דיזנגוף וברחוב שינקין. כיום שכונת פלורנטין מהווה את המוקד העיקרי למסיבות רחוב בעיר. כך בפורים תשס"ח ובערב יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל נערכו בשכונה מסיבות רחוב, בהשתתפות אלפי אנשים.
ברחוב הרב קוק בתל אביב ארגנו התושבים מסיבת רחוב ב-2006, לציון השלמת שיפוץ הרחוב שארך כחצי שנה. לנוכח הצלחת האירוע, שמומן כולו מתרומות המשתתפים וללא חסויות מסחריות, החליטו התושבים להפכו למסורת וחגגו מסיבות רחוב גם בשנה העוקבת ובזו שאחריה, כשמספר המשתתפים עלה משנה לשנה. בחיפה נערכות מעת לעת מסיבות רחוב ברחוב מסדה שבהדר הכרמל, כמו גם במרכז הכרמל, תוך שיתוף פעולה בין העירייה לבין ארגונים שונים, ומ-2009 עורכת העירייה מדי קיץ אירועי "קַלָּבַּת-שבת" ברחוב הנמל שבעיר.
בירושלים התקיימה ב-2009 מסיבה המונית ברחוב דורות ראשונים שבלב העיר.
בשנת 2010 החלו להיערך בישראל מסיבות אוזניות, שבהן מחולקות לעוברים ושבים אוזניות אלחוטיות שבאמצעותן הם רוקדים לצלילי המוזיקה המשודרת מתקליטן אחד או יותר המנגן באותו הרחוב. במקרים אחרים מחולקים נגני MP3 ודיסקמנים.
סופגנייה
סֻפְגָּנִיָּה (או בשמה התקין, אם כי נפוץ פחות, "סֻפְגָּנִית") היא מאכל בצק מטוגן בשמן עמוק, המהווה את אחד המאכלים המסורתיים והסמליים של חג החנוכה.
אטימולוגיה
המילה סופגנייה נהגתה, כנראה, על ידי דוד ילין בשנת 1896, על ידי הוספת סיומת ההקטנה "-יה" אל המילה "סוּפְגָּן". סופגן נזכרת במשנה – במסכת כלים:, ובמסכת חלה: , שרבי עובדיה מברטנורא מפרש:. ביאליק הסתייג מצורת ההקטנה "-יה". במקומה, הציע אספוג (במשקל אתרוג) ובריבוי אספוגים, ואף עשה במילה שימוש בשיריו.
שורש השם, ספ"ג, מותאם למהותה של הסופגנייה, הסופגת לתוכה שמן טיגון רב. מקור המילה "סופגן" במילה היוונית σπόγγος (סְפּוֹנְגוֹס), ומשמעותה "ספוג". ביידיש, בהשפעת השפות הסלאביות, נקראות הסופגניות "פּאָנטשקעס" (נהגה: "פּוֹנצ'קֶס").
הסבר לאכילתה בחנוכה
ההסבר המקובל לאכילת מאכלים מטוגנים בשמן, כמו סופגניות ולביבות, בחנוכה, הוא כזכר לנס פך השמן שבו שרתה ברכה במעט השמן שהיה בפך, והוא הספיק להדלקת מנורת המקדש במשך שמונה ימים.
גם בפירוש המיוחס לרבי מיימון הדיין, אביו של הרמב"ם, נכתב ביחס למנהג אכילת "סופגנין" בחנוכה:
מאכלים דומים בעולם
בקרב עמי אירופה קיימים מספר מאפים דומים לסופגנייה, בהם ה"בֶּרְלִינֶר" (Berliner) הגרמני (בדרום גרמניה: קראפפן, Krapfen), הנמכר לקראת סוף השנה, בומבולוני באיטליה ה"פּוֹנְצֶ'ק" (Pączek) הפולני, ה"קרוף" (Krof) הסלובני, ה"קובליהה" (Kobliha) הצ'כית וסמולטרינג בנורווגיה.
בצפון אפריקה מוכרים את הספנז והספינג', ובלבנון מוכרים סופגניות זעירות הנקראות עוואמה.
בניו אורלינס שבארצות הברית, קיים מאכל דומה בשם בנייה (Beignet), המבוסס על בצק שמרים מטוגן בשמן עמוק.
מרכיבים ואופן הכנה
את הסופגניות יוצרים מכדורי בצק שמרים קטנים המטוגנים בשמן עמוק לאחר תפיחתם. בדרך כלל הסופגנייה ממולאת בריבת תות שדה, אך ניתן למצוא סופגניות במילויים נוספים, כגון שוקולד וריבת חלב. לאחר טיגון ומילוי הסופגנייה, בוזקים מעליה אבקת סוכר. בשנים האחרונות, בהשפעת הדונאטס (סופגניות אמריקאיות), יש המצפים את הסופגניות בציפויים שונים כמו זיגוג לבן או צבעוני.
ישנם מתכונים של סופגניות המכילים מוצרי חלב, כמו לבן, ככל הנראה כתוצאה מזיקת הסופגנייה לחג החנוכה והמנהג לאכול בו מאכלי חלב, זכר למעשה יהודית שהשקתה את הולופרנס בחלב.
הסופגנייה ידועה כמאכל עשיר באנרגיה: סופגנייה בינונית מכילה לפחות כ-350 קלוריות.
ברכתה
ברכתה של סופגנייה אפויה היא המוציא לחם מן הארץ (אם לא עשו את הבצק מתוק מאד). נחלקו הפוסקים האם ברכתה של הסופגנייה המטוגנת בורא מיני מזונות או המוציא לחם מן הארץ, מכיוון שלא נאפתה בתנור אלא נתבשלה בנוזל. להלכה נפסק שברכתה בורא מיני מזונות אולם בשולחן ערוך כתוב שירא שמים יקפיד לאכלה בתוך הסעודה. המנהג הוא לברך בורא מיני מזונות על סופגנייה, גם כשאוכל ממנה כמות רבה.
יפה במנהטן
יפה במנהטן (באנגלית: Maid in Manhattan) הוא סרט דרמה-קומדיה רומנטי אמריקאי משנת 2002 בבימויו של וין וונג. בכיכובם של ג'ניפר לופז, רייף פיינס, ונטשה ריצ'רדסון. בסרט, עוזרת בית מלון ופוליטיקאי בעל פרופיל גבוה מתאהבים. הסרט יצא לאקרנים ב-13 בדצמבר 2002 על ידי סרטי קולומביה וזכה להצלחה בקופות, והכניס למעלה מ-100 מיליון דולר יותר מהתקציב שלו.
עלילה
מריסה ונטורה, אם חד הורית המגדלת את בנה טיי בן ה-10, עובדת כמשרתת במלון ברספורד בלב מנהטן. כשהיא לא בבית הספר, טיי מבלה עם חבריה לעובדי המלון של מריסה, שחושבים שאפשר לקדם אותה להנהלה.
בזמן שמריסה ועמיתתה לעבודה סטפני מנקות את החדר של קרוליין ליין, סטפני משכנעת את מריסה לנסות מעיל של דולצ'ה וגבאנה. ליין ביקשה בעבר להחזיר אותו לחנות, וסטפני טוענת כי "מבחינה טכנית" אינו שייך לאף אחד כרגע. במקומות אחרים במלון, טיי מתיידד עם אורח המלון והמועמד הסנאטורי כריסטופר "כריס" מרשל, שלטענתו טאי מעוניין בריצ'רד ניקסון, נושא הצגת בית הספר שלו. טיי רוצה ללכת עם כריס כדי ללכת עם כלבו והזוג הולך לחדרה של קרוליין כדי לבקש את רשותה של מריסה. כריס פוגש את מריסה, שלובשת את המעיל המעוצב, ונמשך אליה. הוא מניח שהיא קרוליין. השלישייה מבלה קצת זמן בפארק. אף על פי שמריסה וכריס נמשכים זה לזה, מריסה מבועתת מכך שההנהלה תגלה את התופעה ותקפיד להימנע מכריס לאחר מכן.
כריס מבקש מהשרת הראשי של המלון, ליונל בלוך, להזמין את "קרוליין ליין" לארוחת צהריים, אך הוא מבולבל כאשר קרוליין האמיתית מופיעה במקום מריסה. מריסה נכחה כאשר קיבלה את ההזמנה ואף הציעה לקרוליין עצות מה ללבוש ל"ארוחת הצהריים à deux" שלהן. כאשר קרוליין האמיתית מופיעה, כריס מבקש מעוזרו ג'רי סיגל למצוא את "קרוליין ליין השנייה", מבטיח כי יגיע לארוחת ערב חשובה ומאחל לה ללכת איתו. ג'רי מבקש מליונל למצוא אותה. ליונל, שהבין שמריסה היא האישה שכריס חיפש, אומר לה ללכת לארוחת הערב ולסיים את הפרשה במהירות אם היא רוצה עתיד בניהול בתי מלון.
מריסה לא מצליחה לסיים את הרומן, והיא מבלה את הלילה בחדר המלון של כריס. למחרת בבוקר, מריסה נצפתה על ידי קרוליין האמיתית וחברתה עוזבים את חדרו של כריס. קרוליין מספרת את האמת להנהלת המלון ומריסה מפוטרת מול כריס בסוויטת המלון של ליין. גם מריסה וגם כריס מבלים יחד כשהוא עדיין חושב עליה. מריסה גם נרדפת על ידי התקשורת ואמה המפסלת ורוניקה.
זמן מה לאחר מכן, מריסה מבטיחה עבודה נוספת כמשרתת במלון אחר. כריס עורך מסיבת עיתונאים באותו מלון. טיי משתתף בו ושואל את כריס אם צריך לסלוח לאנשים אם הם עושים טעויות, בהתייחסו לנשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון. טיי מוביל אותו לחדר העובדים שבו מריסה עושה הפסקה. כריס ומריסה מתאחדות מחדש, והסרט מסתיים בתמונות של פרסומים המראים כי כריס נבחר, הוא ומריסה עדיין ביחד לאחר שנה, מריסה וחברותיה עוזרות לניהול.
פאן
במיתולוגיה היוונית, פַּאן (ביוונית: Πάν) הוא אל הרועים ועדריהם ומייצג גם את המוזיקה הפסטורלית והשעשועים. ראו בו האנשה של הטבע, שמצד אחד מושך ומפתה בסגולותיו המרגיעות, אבל עשוי להתחלף בזמן קצר לסוער ומסוכן. בגלגולו המאוחר במיתולוגיה הרומית הוא נקרא בשם פּאונוס.
מקור המילה פאן על פי הגרסה שרווחה עד תחילת המאה ה-20 הוא מהמילה היוונית πᾶς שמשמעותה "הכול", כיום משערים שיש מקור משותף לשמו של האל פאן ולשמו של פושאן (בסנסקריט: पूषन), אחד מאלי השמש האדיאטים הודים.
דמותו של פאן בדרך כלל מוצגת כסוג של דמון, כ"סאטיר" – יצור בעל חצי גוף תחתון של תיש וחצי עליון של אדם עם קרניים וזקן תיש. בימי הביניים שימשה דמות זו לתיאור שדים.
קימות גרסאות רבות לסיפור לידתו של פאן, אחת מהן היא שפאן הוא בנם של האל הרמס ובת התמותה פנלופה, נולד וחי בארקאדיה. לפי מיתוס אחד, כשאמו ילדה אותו וראתה את מראהו המבעית, נחרדה וברחה מיד אחרי שנתנה בו מבט אחד. אביו לא נרתע ממנו ולקחו לאולימפוס לשעשע את האלים בצורתו והתנהגותו המבדחת, אך הוא חזר לארץ. היה חלק מפמליתו של דיוניסוס. הוא נחשב גם אל הפוריות. פאן היה נגן נפלא, המפיק מחלילו נעימות ערבות כשירת הזמיר. הוא היה חי במקומות שוממים, הרים, חורשות ויערות, אך העדיף את ארקאדיה, ארץ מולדתו.
פאן מתואר כרודף נשים גדול מאין כמוהו, שבילה את רוב זמנו ברדיפה אחרי הנימפות. הוא התאהב בנימפה סירינקס אך זו לא רצתה אותו ופנתה לאלים לעזרה. האלים, על מנת להרחיק את פאן מאותה נימפה, הפכו אותה לקנה. פאן, באבלו, חתך את הקנים לחלקים באורכים שונים ויצר מהם חליל הידוע בשם "חליל פאן" ובמספר שפות "סירינקס" או "סירינגה". נימפה אחרת שסירבה לו, היא אכו, נימפת הנחלים והיערות. הוא שיסה בה את כלביו שטרפוה ורק הד קולה נותר. לעומת זאת, את הנימפה פיתיס הרג אל הרוח הצפונית, בוריאס, שהתחרה עם פאן על אהבתה. במקום מותה צמח עץ אורן המקודש לפאן.
המילה פאניקה נובעת מהמילה פאן. יש הסוברים שמקורה מהפחד הפתאומי שחש מי שנתקל באל פאן באזור שומם, או הפחד שעולה משמיעת קולות מוזרים ומעוררי אימה שהיו בני האדם שומעים בלילות, אשר יוחסו לאל פאן. הרועים הקפידו על שקט בשעות הצהריים אחרת היו צפויים לחמת זעמו – מנוסת בהלה בקרב העדרים, אשר היו רצים אל מותם.
טיבריוס, קיסר רומי, חקר פעם שמועה על מותו של פאן. יורד ים בשם תאמוס סיפר שקראו בשמו והודיעו לו ש"פאן הגדול מת". אמנם יועצי הקיסר חוו דעתם שאכן זה קרה, אך יש הטוענים כיום שלמעשה תאמוס טעה בהבנת הדברים. הוא שמע את המקוננים על מות האל תמוז (המת בכל קיץ), שקראו "תמוז פאן הגדול, מת" (תמוז הגדול מכול [=פאן], מת) ואילו הוא הבין: "תאמוס, פאן הגדול מת".
בנחל חרמון – הבניאס, אשר בצפון ארץ ישראל הוקם מקדש רומאי לכבוד האל פאן (ומכאן שמו ההיסטורי – "פאניאס") ועיר מפוארת בעלת מבנים מרשימים. לאחר הכיבוש הערבי שובש שם הנחל ל"בניאס", וזאת משום שבשפה הערבית לא קיים ההגה "פּ".
על שמו נקרא פאן, אחד מירחי שבתאי, וכן כוכב הלכת המינורי שהתגלה על ידי בני הזוג האסטרונומים יוג'ין וקרוליין שומייקר.
אליפות העולם בשחמט 2006
אליפות העולם בשחמט 2006 הייתה תחרות שנערכה באליסטה, שברוסיה. בתחרות זו נפגשו אלוף העולם (קלאסי), ולדימיר קראמניק ואלוף העולם (פיד"ה) וסלין טופאלוב והמטרה העיקרית הייתה לסיים את הפילוג שהיה קיים משנת 1993. ולדימיר קראמניק ניצח במפגש והוכתר אלוף העולם.
רקע
בשנת 1993 אלוף העולם, גארי קספרוב, היה אמור להתמודד בדו-קרב עם מנצח תחרות המועמדים, אך לקראת ההתמודדות התברר שקיימת אי-הסכמה בין השחמטאים לבין פיד"ה. כתוצאה מכך, קספרוב ומנצח תחרות המועמדים, נייג'ל שורט, פרשו מפיד"ה וארגנו דו-קרב בחסות "איגוד השחמטאים המקצוענים". במפגש זה ניצח קספרוב. בשנת 2000 הוא הפסיד בדו-קרב על התואר לולדימיר קראמניק.
פיד"ה מצידה המשיכה לתחרויות אליפות העולם. בשנת 2004 וסלין טופאלוב ניצח בתחרות.
במשך תקופה ארוכה התנהלו דיונים לאיחוד וסיום הפילוג. רק כעבור 13 שנים השיחות הסתיימו בהצלחה ושני אלופי העולם התמודדו בדו-קרב.
הדו-קרב היה אמור לכלול 12 משחקים. אם ולאחר 12 משחקים לא היה יתרון לאף שחמטאי היה אמור להתחיל השלב השני - 4 משחקים של 25 דקות ו-10 שניות לאחר כל צעד.
התחרות החלה ב-23 בספטמבר 2006 והסתיימה ב-13 באוקטובר.
פרשת השירותים
לאחר המשחק הרביעי, כאשר התוצאה הייתה לטובת ולדימיר קראמניק, צוות של וסלין טופאלוב האשים אותו באופן רשמי שהוא מנצל יציאות לשירותים לטובת התייעצות עם תוכנת מחשב. בבדיקת השירותים לא נמצא דבר. על אף זאת, ועדת ערר שטיפלה בנושא החליטה לסגור את השירותים, והשחמטאים נאלצו להשתמש בשירותים ציבוריים. הפרשה זכתה לכינוי Toiletgate.
בסופו של דבר דו-קרב חודש לאחר פתיחת השירותים מחדש והחלפת חברי ועדת ערר. קראמניק ציין שאם טופאלוב ינצח בדו-קרב בעקבות יתרון שקיבל עם ניצחון טכני, הוא יפנה לבית המשפט.
הקרב חודש, אך באווירה קשה.
רודניה
רוּדְנְיָה (ברוסית: Ру́дня; בפולנית: Rudnia) היא עיר מחוז במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
העיירה, השוכנת על גדות נהר מלאיה ברזינה (Malaya Berezina), כ-68 ק"מ צפונית מערבית לסמולנסק, נזכרת לראשונה בשנת 1363. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1926, תחת השלטון הסובייטי, הוענקו לרודניה זכויות עיר.
יהודי רודניה
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,235 יהודים, שיעור גבוה באוכלוסייתה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מספר קולחוזים יהודיים.
ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך כחודש רוכזו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו סבלו מצפיפות ומרעב, והועסקו בעבודות כפייה. עד ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-120 מיהודי הגטו.
ב-21 באוקטובר 1941 נמסר ליהודי הגטו שבעיירה כי הם עתידים להיות מועברים לסמולנסק. כאשר התרכזו, ערכו בהם הגרמנים סלקציה, ולמעט כ-300 בעלי מלאכה, רצחו מחוץ לעיירה את כל היהודים. בד בבד נרצחו יהודים שהסתתרו בבתיהם בגטו.
בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את אחרוני היהודים שנותרו בעיירה, ביחד עם כ-300 יהודים נוספים ממיקולינו.
היכל סינאן ארדם
האולם קרוי על שם סינאן ארדם (1927-2003), שהיה ראש הוועדה האולימפית הלאומית של טורקיה משנת 1989, עד מותו מסרטן הכבד בשנת 2003.
שימושים עיקריים
מועדון הכדורסל אנאדולו אפס אירח את משחקי ליגת העל הטורקית בכדורסל ואת משחקי היורוליג בהיכל סינאן ארדם בין השנים 2010-2012. פנרבחצ'ה אולקר גם אירחה את משחקי הבית שלה באולם משנת 2010 ועד שעברה לאולמה החדש אולקר ספורט ארנה בינואר 2012. בשיקטש השתמשה באולם לאירוח משחקי הבית שלה בעונת 2015/16.
משנת 2010, ההיכל משמש גם כמגרשה הביתי של נבחרת טורקיה בכדורסל.
אירועים בהיכל
היכל סינאן ארדם אירח את אליפות העולם בכדורסל 2010. בין השנים 2011-2013 אירח את אליפות סבב ה-WTA.
בשנת 2012 אירח ההיכל את הפיינל פור של היורוליג ואת אליפות העולם בשחייה בבריכת 25 מטר מטעם פדרציית השחייה הבינלאומית.
סנורקה
סנורקה (בשוודית: Snorkfröken, בפינית: Niiskuneiti) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
אנו פוגשים לראשונה את סנורקה בספר המומינים השני שנקרא "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" והיא מופיעה כמעט בכל הספרים הבאים.
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, ליליאן ברטו, חני נחמיאס, אורנה לביא-פלינט ואיריס זינגר דיבבו את קולה של סנורקה.
אישיות
סנורקה נהנית לחלום בהקיץ, ולעיתים קרובות מדמיינת איך נראה נסיך החלומות שלה. היא גם קצת גאוותנית ופלרטטנית, אך יכולה להיות מאוד יצירתית במצבים קשים. למשל בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים", סנורקה מוצאת דרך להיפטר מתמנון שאיים על חיי מומינטרול על ידי סנוורו בעזרת מראה.
מראה חיצוני
מראה החיצוני של סנורקה דומה לזה של יתר המומינים - דמותה כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם. צורתה עדינה ועגלגלה. כמו אצל שאר המומינים - עיניה גדולות ואוזניה קטנות, וציצית בקצה זנבה.
על מצחה של סנורקה פוני, שתמיד מסורק ומסודר בקפידה. על רגלה, היא עונדת אצעדה זהובה.
משפחת המוצא
סנורקה היא אחותו של סנורק. סנורקה ואחיה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים. תכונה מיוחדת של סנורקים היא שהם משנים את גוון עורם לפי מצב רוחם. כאשר סנורקה עצובה או מאוכזבת, צבע עורה נעשה ירוק בהיר. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחתם או הוריהם של סנורק וסנורקה.
יחסיה עם מומינטרול
בסדרת הספרים נרמז מספר פעמים כי מומין מאוהב בסנורקה, אותה פגש לראשונה כאשר הציל אותה מצמח קטלני בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". ניתן לראות את סנורקה בתור חברתו של מומין, אולם יחסיהם אינם מתוארים כך בסדרת הספרים. בסדרת האנימה לעומת זאת סנורקה היא חברתו של מומין, השניים אוהבים אחד את השנייה מאוד, ונהנים לבלות זמן יחדיו.
フローレン
צחי נחמיאס
צחי נחמיאס (נולד ב-12 בדצמבר 1970) הוא איש עסקים ישראלי, המכהן כיושב ראש דירקטוריון ובעל השליטה בחברה הציבורית מגה אור החזקות, שבתורה מחזיקה כ-29.9% ממניות החברה הציבורית השקעות דיסקונט.
ביוגרפיה
צחי נולד בשנת 1970, לאיש העסקים פיני נחמיאס. את דרכו העסקית בתחום הנדל"ן החל לצד אביו. ביולי 2002 הקים את חברת הנדל"ן מגה אור החזקות. ביוני 2007 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
באוקטובר 2020 החל להוביל את עסקת רכישת מניות דיסקונט השקעות, לאחר שבעלת השליטה בה, אי די בי חברה לפיתוח, נכנסה להליך פירוק על ידי בית המשפט. במרץ 2021 הושלם החלק הראשון שבעסקת הרכישה. באפריל 2021 הושלם החלק השני, ונחמיאס מונה ליושב ראש דירקטוריון דיסקונט השקעות. באפריל 2020 פורסם כי משרד המשפטים, רשות ניירות ערך (ני"ע) ורשות התחרות החלו לבחון האם המהלכים האחרונים שהוביל צחי נחמיאס הם אינדיקציה לעבירה על חוק הריכוזיות.
בשנת 2023 עבר מתפקיד יו"ר למנכ"ל מגה אור.
ילדי וינדרמיר
ילדי וינדרמיר (באנגלית: The Windermere Children) הוא סרט דרמה ביוגרפי ובריטי משנת 2020, שנכתב על ידי סיימון בלוק, בוים על ידי מייקל סמואלס ומבוסס על סיפור אמיתי. הסרט עוסק בסיפורם של קבוצת ילדים באגם וינדמייר שבאנגליה, שמנסים להתאושש ולהשתקם אחרי תום מלחמת העולם השנייה והשואה.
תקציר עלילה
הסרט מתרחש אחר תום מלחמת העולם השנייה באגם וינדמייר, שם קם מחנה תמיכה ושיקום לילדים ניצולי השואה, שמתמודדים עם זיכרונות וטראומות מהשואה, ומנסים להשתקם מזה בעזרת פסיכולוג.
יחסי מרוקו–פקיסטן
יחסי מרוקו–פקיסטן הם יחסי החוץ בין מרוקו ופקיסטן. היחסים באופן מסורתי חזקים ולבביים.
היחסים בין שתי המדינות
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנות החמישים, זמן קצר לאחר עצמאותה של פקיסטן מבריטניה. המדינות שיתפו פעולה באופן משמעותי בעבר וממשיכות להרחיב את הקשרים ביניהם. בעבר פקיסטן טענה כי אינה מכירה ברפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית בסהרה המערבית, וכי מעמד האזורים שנוי במחלוקת ויוחלט על ידי החלטות האו"ם, היא תמכה בנקודת המבט המרוקאית כי הסכסוך הוא עניין פנימי.
יחסים כלכליים
בסוף שנת 2007, שגריר מרוקו, מוחמד רידה אל פאסי, הזמין ועודד יזמים ואנשי עסקים פקיסטנים לנצל את הסכם הסחר החופשי של מרוקו (FTA) עם ארצות הברית והאיחוד האירופי, במיוחד בבגדי הטקסטיל והמוצרים המוגמרים. בפגישה עם סגן נשיא הפדרציה של לשכות המסחר והתעשייה של פקיסטן (FPCCI), זובאיר טופייל, אמר השגריר כי תחת ה-FTA, למרוקו יש גישה חופשית עבור בגדים מוכנים לארצות הברית. "מרוקו היא יצואנית גדולה של בגדים מוכנים לאירופה, ואנחנו מזמינים חברות פקיסטניות לחלוק את הייצוא המרוקאי לאירופה", אמר פאסי. השגריר המשיך והזמין חברות פקיסטניות להקים יחידות בגדים במרוקו, שם אפילו תוספת ערך של 30% מקובלת על האיחוד האירופי.
סגן נשיא ה-FPCCI, זובאיר טופאיל, קיבל בברכה את הצעת השגריר והדגיש כי המגזר הפרטי של שתי המדינות יתקרב לפתיחת אפשרויות חדשות לסחר דו-צדדי. נכון לעכשיו, היצוא של פקיסטן למרוקו עומד על 11.5 מיליון דולר, ואילו הייצוא המרוקאי לפקיסטן עומד על 147 מיליון דולר.
המידע
המידע הוא רומן טרגי-קומי מאת הסופר הבריטי מרטין איימיס. הרומן יצא לאור ב-1995 בבריטניה, ובישראל יצא לאור בשנת 1998 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
תקציר העלילה
המידע עוקב אחר ניסיונו של ריצ'רד טל, סופר כושל בן ארבעים, לפגוע בידידו הטוב ביותר והנמסיס שלו, גווין בארי, אף הוא סופר. הרצון לפגוע נובע מתחושת עלבון והשפלה, ומרצון לנקום בגורל, אך בעיקר ממשבר גיל הארבעים שבו נמצא ריצ'רד (וכמדומה פוגע בו יותר מאשר בידידו שהוא בדיוק בגילו). ניסיונות הפגיעה נעים בין הקנטות תמימות, הטלת עלבונות עקיפים, פיתוי אשתו של גווין, פגיעה גופנית בו, ולבסוף גם ניסיון פגיעה במוניטין הספרותי שנוצר לו. הניסיונות גורמים לריצ'רד למצוא את עצמו מתעסק עם אנשי העולם התחתון, ביניהם סטיב קוזינס המכונה סקוזי. דמותו של סקוזי היא מהדמויות הראשיות ברומן, ואופיו מהווה ביקורת על החברה הפוסט-מודרנית: הוא צעיר לבן, א-מיני, בעל שאיפה להרס ולמעשי אלימות. בפגישותיו עם ריצ'רד הוא מתמרן אותו לפעול כנגד גווין, אך כל ניסיון פגיעה באחרון מביא לפגיעה חמורה יותר בריצ'רד עצמו.
מלבד הקנאה בגווין, ריצ'רד מתמודד עם כישלונותיו הספרותיים כאשר אף בית הוצאה לא מקבל את כתבי היד שלו, עם בעיות רומנטיות כאשר פירוד מאשתו מאיים עליו בגלל לילה אחד עם המזכירה שלו, ועם בעיות כלכליות כאשר למען הפרנסה הוא נאלץ לכתוב ביקורות על ביוגרפיות וכן כתבה גדולה על ידידו הסופר המצליח.
סגנון ומבנה
מרטין איימיס מוערך בשל סגנונו הייחודי ושליטתו הרמה בשפה האנגלית, והמידע נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות ליכולות אלו. ריצ'רד טל ויריבו גווין הם שתי דוגמאות קיצוניות לסוגים של סופרים: האחד כותב ביומרנות חסרת תקנה שאינה מאפשרת לו להתפרנס, והשני זוכה בהצלחה ותהילה שהיא לחלוטין חסרת ביסוס. דרך דמותם איימיס מכסה את כל הקשת של חוויית הסופר בעידן המודרני, מתוך קשיי הכתיבה וההוצאה לאור אל התחרות המרה והיהירות האופפת את עולם הפרסום.
התמה המרכזית ברומן היא אותו "מידע" שרודף את ריצ'רד טל בשנתו, המתברר כפרשנותו המיוחדת של איימיס למשבר אמצע החיים - הוודאות הפתאומית של המוות. איימיס ממשיך ברומן זה להתעסק עם דמויות של פושעים ואנשי העולם התחתון דרך אישיותו המטרידה של סקוזי. בנוסף, הנרטיב מפעם לפעם פוסק מעיסוקו בסיפור האנושי ופותח בתיאורים של שלל תופעות קוסמיות המתרחשות באותו זמן. ריחוק פתאומי זה מהאירועים תורם לתפיסת הקטנוניות של דאגותיו של ריצ'רד טל, ואת אי-חשיבותם לעומת תנועתם האדירה של צבירי כוכבים והמוות הבלתי נמנע המחכה לו.
צבי דנילביץ'
צבי דנילביץ' (הרשלה) (1882–1941) היה משורר יידיש ומתרגם יהוד-פולני.
קורות חיים
צבי דנילביץ' נולד בליפנו, פולין למשפחת יערנים, אך עוד בהיותו ילד עבר לוורשה, למד ב'חדר', ורכש גם השכלה כללית. היה פעיל בנעוריו בארגוני מחתרת מהפכניים, ואף נעצר כמה פעמים. הוא ברח לשווייץ ושהה בה כמה שנים.
בשנת 1922 חזר לפולין, השתקע בעיירה הנריקוב, ועסק בעריכה, הגהה והבאה לדפוס. יצירותיו לילדים, שירי העם המעובדים, מעשיותיו וההומורסקות שכתב לאורך השנים, כולן ביידיש, התחבבו מאוד על המוני קוראי השפה, הורים וילדים. על יצירותיו לילדים נהג לחתום בשם הרשלה, ובשם זה נתפרסם בין הקוראים.
לאחר כיבוש פולין בידי הנאצים גורש צבי דנילביץ' לגטו ורשה, היה פעיל בתנועת המחתרת היהודית ואף כתב והוציא, עד סמוך למותו, עלונים מחתרתיים, נגד הגרמנים ועוזריהם. ב-1941 מת מרעב בגטו.
צבי דנילביץ' היה גם אספן ידוע של יצירות פולקלור יהודיות, שאת חלקן גם פרסם בקובצי פולקלור שערך והוציא לאור. 1,200 שירי-עם ביידיש, מהאוסף הענק שלו, העביר למשורר ח"נ ביאליק. ביאליק ציין שהסתייע בשירים אלה כשכתב את שירים ופזמונות לילדים. בבית הספרים הלאומי בירושלים מצויים גם תרגומיו ליידיש, משל פרידריך שילר ואחרים.
אימרה קרטס
אימְרֶה קֶרְטִס (בהונגרית: Kertész Imre; 9 בנובמבר 1929 בבודפשט, הונגריה – 31 במרץ 2016) היה סופר הונגרי-יהודי, זוכה פרס נובל לספרות.
קורות חיים
קרטס נולד ב-1929 בבודפשט, לזוג יהודי מתבולל, לאסלו וארנקה (לבית יעקב) קרטס. הוריו נפרדו בגיל חמש. ב-1944, בגיל 15 גורש על ידי הנאצים לאושוויץ-בירקנאו ולאחר מכן לבוכנוואלד, אך הצליח לשרוד. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שב לבודפשט והחל לעבוד כעיתונאי. ב-1951 השתלט הקו הקומוניסטי גם על עיתונו והוא פוטר ונאלץ לעזוב את מקצוע העיתונות לחלוטין. לפרנסתו הוא החל לעסוק בתרגום ספרים, בעיקר כתבים של גדולי הפילוסופים, מגרמנית להונגרית.
הוא פרסם את הספר הראשון שלו, "ללא גורל", העוסק בחוויותיו כנער בשואה, בשנת 1975, אך הספר לא זכה להכרה ציבורית עד שנת 1988. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי תורגמו ספריו והחלו להופיע בגרמנית ובלשונות אירופאיות נוספות. ארבעה מהם אף תורגמו לעברית.
בשנת 2002 הוענק לו פרס נובל לספרות.
בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט "ללא גורל" בבימויו של לאיוש קולטאי, על פי ספרו של קרטס. קרטס טען שהסרט, יותר מהספר, קרוב לביוגרפיה שלו.
קרטס היה נשוי פעמיים. הוא התאלמן מאשתו הראשונה אלבינה ואש ב-1995, ונישא כעבור שנה למגדה אמברוש, לה נשאר נשוי עד מותו ב-2016. בשנות חייו האחרונות חלה במחלת פרקינסון.
יוחנן שטסמן
התמחותו של שטסמן היא בתחום הרפואה הפנימית והרפואה הגריאטרית. יזם מחקרים רבים בתחום זה והיה אחראי להקמתן של מחלקות גריאטריות בבתי חולים שונים ושירותים קהילתיים ברפואה גריאטרית, בישראל. כתב ופרסם למעלה מ-150 מאמרים מדעיים במיטב הספרות הרפואית הגריאטרית והגרונטולוגית. היה אחד מחמשת המומחים הראשונים בישראל ברפואה גריאטרית (1985).
ביוגרפיה
נולד בירושלים לד"ר ברוך והלנה שטסמן. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר. בשנים 1964-1962 שירת בצה"ל כלוחם ביחידות נח"ל מוצנח וחי"ר, בשילוב לימודים בישיבת ההסדר "כרם ביבנה", ובשנת 1965 הוסמך לרבנות.
בשנים 1967–1973 למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים. עם סיום לימודיו עבר קורס קציני רפואה, והשתלב כרופא במערך המילואים של צה"ל, במסגרתו הגיע לדרגת רב-סרן.
בשנים 1977–1984 עבד כרופא במחלקה הפנימית בבית החולים הדסה הר הצופים. בשנים 1984-1980 עבד במקביל כרופא ראשי במחלקות לשיקום וגריאטריה בבית החולים הרצוג בירושלים. בשנים 1988-1984 היה מנהל המחלקות לשיקום וגריאטריה בבית החולים הרצוג, ובשנים 1988–1991 היה מנכ"ל בית החולים. בשנים 1967-1970 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1991 הוזמן להקים את המכון לרפואה גריאטרית של שירותי בריאות כללית בירושלים.
בשנים 1993–1998 ובשנים 2004–2011 היה גם ראש המערך לשיקום וגריאטריה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה הר-הצופים.
ב-1998 מונה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי. הוא הרחיב את הפעילות המקצועית של המוסד ובמיוחד טיפח את גמלאות הסיעוד. במהלך כהונתו נאבק במגמה של קיצוץ קצבאות המוסד, ובין השאר כתב בעניין ביטוח אבטלה: ב-2004 התפטר מתפקידו במחאה על הקיצוצים בקצבאות וחזר לתפקידיו המקצועיים והרפואיים.
לשטסמן, ששימש כרופאו האישי של הרב עובדיה יוסף, היו קשרים קרובים עם תנועת ש"ס.
שטסמן נמנה עם ראשוני היישוב בית אל, וכיום הוא מתגורר בירושלים, נשוי לפנינה ואב ל-5 ילדים. ב-2007 התמנה בנו, הרב שלמה שטסמן, לדיין.
יסוד וניהול שירותים רפואיים וגריאטריים בירושלים
פרופסור יוחנן שטסמן יזם, תכנן, הקים וניהל שירותים גריאטריים רבים בירושלים.
בשנים 1984–1991 הוא הפך את בית החולים הפסיכיאטרי הרצוג (עזרת נשים), שהייתה בו מחלקה שיקומית אחת, למרכז לשיקום וגריאטריה ובו שבע מחלקות גריאטריים בנוסף לשתי מחלקות פסיכיאטריות. בשנים 1989-1991 שימש כמנכ"ל בית החולים הרצוג. במסגרת זאת, הוא יזם את הקמת המחלקה הראשונה בישראל ל"גריאטריה תת-חריפה", שמטרתה לאשפז חולים לטיפול המשכי במחלות פנימיות בזיקנה.
פרופ' שטסמן הוזמן ב-1991 להקים את המכון לרפואה גריאטרית של שירותי בריאות כללית בירושלים, ומאז ניהל אותו באופן כמעט רצוף עד היום. במסגרת זאת היה הרופא הראשון בישראל שיסד וניהל מפעל "אשפוז בית" לקשישים בירושלים במסגרתו אושפזו בביתם משך השנים עד 500 חולים קשים בו זמנית, ובמשך השנים עשרות אלפי קשישים. באשפוז בית במסגרת המכון, מטופלים חולים במחלות פנימיות קשות. חולי סרטן מתקדם, שיקום בית וכמאה חולים בהנשמה ממושכת. הוא הקים במסגרת המכון, "יחידה להערכה גריאטרית", הראשונה מסוגה בישראל, לאבחון רפואי תפקודי וקוגניטיבי של קשישים בירושלים, ושירותים רבים נוספים.
פרופסור שטסמן יזם והקים ב-1997 את המרכז לשיקום וגריאטריה "הוד עמל" במעלה אדומים, בו כ-200 מיטות אשפוז, ב-5 מחלקות שונות, ועדיין מנהל אותו כיום.
מחקר והוראה אקדמית
מתוך בנק מידע מקיף זה, פורסמו מעל 100 עבודות מדעיות מקוריות חשובות בתחומי הגריאטריה הרפואית והגרונטולוגיה במיטב הספרות המקצועית העולמית.
פרופ' שטסמן היה ב-1984 ממייסדי ההוראה ברפואה גריאטרית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים, ולימד רפואה גריאטרית לסטודנטים לרפואה ולרופאים משך שנים רבות.
הוא שימש כחבר ויו"ר של מספר ועדות ממשלתיות בענייני השירותים הרפואיים והחברתיים והזקנה. "הועדה לתכנון המערך הגריאטרי הלאומי ל-2010-2020 ו 2020-2030", בראשותו, הצביעה לראשונה (2011) על המחסור החמור במיטות אשפוז לקשישים בבתי החולים הכלליים והגריאטרים במדינה, והגדירה זאת במונחים כמותיים, והציעה לממשלה פתרונות. מסקנות ועדה זו נקבעו כמדיניות משרד הבריאות, אך יישומן לא התקדם.
עיסוקים נוספים
יוחנן שטסמן חובב לימודי תנ"ך ותלמוד מנעוריו, היה מורה לתנ"ך בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים (1967-1972).
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
קצין
קצין, בגוף בעל הירארכיה פיקודית, הוא מי שנושא בדרגה המקנה סמכויות פיקוד (אם כי סמכות פיקוד יכולה להינתן, במידה מצומצמת, גם למי שאינו קצין). המונח "קצין" משמש בהיקף נרחב בצבא ובגופים נוספים בעלי הירארכיה פיקודית כמו המשטרה, מכבי האש וארגוני רפואת חירום (בהם מגן דוד אדום, הצלב האדום והסהר האדום). במדינות דוברות אנגלית נעשה שימוש במונח ״קצין״ גם בשמות תפקידים אזרחיים, למשל קצין רפואה.
המילה קצין מופיעה בתנ"ך 6 פעמים. האטימולוגיה שלה אינה ברורה, אך כנראה שמקורה במילה "קצה", במובן "המייצג את הפיקוד".
בצבא ארצות הברית, בצבא בריטניה ובצבאות רבים אחרים משמשות בפועל, מהמחצית השנייה של המאה ה-20, עשר דרגות קצונה, מלוטננט משנה ועד גנרל. בחלק מהמדינות קיימות מעל דרגות אלה דרגת קצונה אחת או שתיים, שאינן בשימוש כיום ע״י קצינים בשירות פעיל. בצה"ל קיימות תשע דרגות קצונה.
צבא פרוסיה היה הצבא הראשון שהקפיד על מתקנים נפרדים לקצינים, במטרה לשמור על מערכת יחסים מקצועית בין המפקדים לחיילים, הפרדה שאומצה לאחר מכן בכל צבאות העולם.
אופן קבלת דרגות הקצונה
בצבא, קצין מפקד על יחידה צבאית, או משרת בתפקיד אחר שדורש דרגת קצונה. בצה"ל, מקבלים מרבית החיילים דרגות קצונה בעקבות קורס קצינים - קורס התנדבותי הכולל לימודי מנהיגות וניהול בנוסף להכשרה צבאית מקצועית, ומשכו בישראל כחצי שנה. אחרים המקבלים דרגות קצונה הם טייסים וחובלים, אקדמאים, ולעיתים נדירות, חיילים שהוכיחו מנהיגות במהלך פעילות מבצעית. כך, למשל, העניק הרמטכ"ל דאז, משה דיין למאיר הר-ציון, שהיה מפקד בולט ביחידה 101 ובצנחנים בימי פעולות התגמול והקים את סיירת צנחנים, מינוי לקצונה. היה זה מקרה נדיר ויחיד בתקופת כהונתו של דיין כרמטכ"ל. האלוף נעם תיבון, ששירת כלוחם בסיירת מטכ"ל, היה אמור לצאת לקורס קצינים אך עקב השתתפותו במבצע מיוחד של היחידה בוטלה תוכנית זו ובסיום המבצע הוענקו לו דרגות הקצונה ללא שעבר קורס קצינים. האלוף טל רוסו, מפקד פיקוד הדרום לשעבר, שירת כלוחם ביחידת שלדג, ובעודו סמ"ר שימש כמפקד צוות ביחידה ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה כמפקד פלוגה. לאחר המלחמה מונה לסרן. רוסו ותיבון הם הקצינים הבכירים ביותר בצה"ל שאינם בוגרי קורס קצינים.
ברוב המדינות המערביות, תואר ראשון מהווה תנאי כניסה לקורס קצינים או לחלק מהקורס. המדינות הבולטות בכך שאינן מחייבות קבלת תואר ראשון לקצינים הן אוסטרליה, בריטניה, ניו זילנד וישראל. עם זאת, בצה"ל, חלק ממסלולי הקצונה כוללים לימודי תואר ראשון. כך הדבר בעתודה האקדמית, בקורס טיס, בקורס חובלים וכן בתוכניות צבאיות-אקדמיות נוספות כמו המכללה לפיקוד טקטי, תוכנית חבצלות, תוכנית תלפיות ותוכנית פסגות. בכל מקרה, בשירות סדיר בצה"ל, כמו במשטרת ישראל, יש צורך בתואר ראשון כדי להתקדם לדרגת קצונה בכירה כסגן-אלוף בצבא או רב-פקד במשטרה.
ממ"ק
בצה"ל הייתה קיימת דרגה מיוחדת: ממלא מקום קצין (ממ"ק), שנתנה לבעליה סמכויות של קצין. הדרגה הוענקה בין היתר לבוגרי העתודה האקדמית שלא עברו קורס קצינים, ולמי שסיימו קורס קצינים בציון נמוך אך עדיין נמצאו ראויים להיות מפקדי מחלקות, ונקבע כי כעבור פרק זמן בתפקיד יועלו לדרגת סג"ם. השימוש בדרגה היה מוגבל בזמן עד למציאת קצין שימלא את התפקיד. בין הקצינים הבכירים שנשאו בדרגה זו אביגדור קהלני וגיורא ענבר.
דבורה גילוץ
דבורה גילוץ (1884–1972), אשתו של מנחם גילוץ, הייתה ממייסדי תל אביב.
ענת קורול-גורדון
ענת קורול-גורדון (נולדה בחיפה ב-30 בינואר 1994) היא עיתונאית, קריינית, מגישה ואשת רדיו וטלוויזיה ישראלית. עובדת ככותבת ומגישה בדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי.
דבורה גילוץ
ביוגרפיה
דבורה גילוץ לבית לוין, נולדה בעיירה לוצין (אז בתחום האימפריה הרוסית והיום בלטביה), שבמחוז ויטבסק. בבית קיבלה חינוך מסורתי ולמדה בבית ספר ממשלתי לבנות. אביה עלה לארץ-ישראל לפני המשפחה, ודבורה, אימה ואחיה הגיעו בעקבותיו ב-1897. המשפחה התיישבה בראשון לציון ושם למדה דבורה מלאכה. אחרי שנים אחדות עברה המשפחה ליפו ושם הכירה את מנחם גילוץ והתחתנה עמו ב-1908 (ד' תמוז תרס"ח). הזוג הצעיר היה בין 66 המייסדים של אחוזת בית - לימים העיר תל אביב.
ענת קורול-גורדון
קריירה
ב-2012, התגייסה לגלי צה"ל שם שימשה כקריינית ומגישה. הגישה את רצועת הבוקר "בוקר טוב צה"ל", את הפינה היומית "דקה ישראלית" וכן תוכניות מוזיקה ותוכן בגל"צ וגלגלצ ("בהצבעה בלבד", "מה הסיפור"). במהלך שירותה יצרה תוכניות רדיו דוקומנטריות, הבולטת בהם - "רדיו רחוב". התוכנית, אשר הביאה בכל פרק את סיפורם של אנשים מרחובות שונים בארץ, נמשכה כשלוש עונות וזיכתה אותה ב'פרס מפקד גלי צה"ל' לשנת 2014.
דבורה גילוץ
ביוגרפיה
במלחמת העולם הראשונה גורשו תושבי תל אביב מהעיר, ודבורה נדדה עם המשפחה לנס ציונה, ואחר כך לפתח תקווה, שם ילדה את יהושע, ילדה הרביעי, לימים אלוף-משנה בחיל האוויר ומפקדו הראשון של בסיס רמת דוד.
ענת קורול-גורדון
קריירה
ב-2015 השתתפה בתחרות הפיץ' של הרדיו הבין תחומי, עם רעיון לפודקאסט מקורי המתרחש כולו בנסיעות אוטובוס.
דבורה גילוץ
ביוגרפיה
כשחזרה לתל אביב עם ילדיה, התפרנסה במשך חודש ימים בדוחק מאפיית לחם בשביל החיילים האנגלים, היות שבעלה מנחם גילוץ שהה מעבר לקווי החזית בפתח תקווה.
ענת קורול-גורדון
קריירה
ב-2015 קריינה את דמותה של חברתו לשעבר של אורי (איתי טיראן), בסרט "היורד למעלה" של היוצר אלעד קידן, אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים בקאן. בנוסף, השתתפה בפרויקטי רדיו דוקומנטרי והייתה שותפה למיזם "סיפור משפחתי" מבית היוצר של רן לוי. כמו כן, עסקה בעריכת ערבי הרצאות והנחיית טקסים ואירועים.
ב-2016 החלה לשמש ככתבת ומגישה במחלקת החדשות של תאגיד השידור הישראלי "כאן", וכן השתתפה בכתבות של מחלקת הדיגיטל וברדיו.
בשנת 2017, הגישה את התוכנית 'חמש מקורי' בכאן 11, לצדו של העיתונאי דרור פויר.
דבורה גילוץ
ביוגרפיה
גולת הכותרת בפעילותה הציבורית הייתה הקמת בית הספר לתפירה וגזירה במסגרת "התאחדות נשים עבריות עממיות", יחד עם מלכה גורדון של"ג ושמחה אברונין. מוסד זה הוקם על מנת לאפשר לבנות ישראל פרנסה המכבדת את בעליה ועצמאות כלכלית - נושא שהיה בעל חשיבות גדולה בעיניה.
ענת קורול-גורדון
קריירה
ב-2019 התחתנה עם נועם.
דבורה גילוץ
ביוגרפיה
דבורה ומנחם גילוץ הקימו בית פתוח לכל מבקש עצה ועזרה. נולדו להם 5 ילדים. הם היו נשואים 64 שנים.
ענת קורול-גורדון
הערות שוליים
__לחיפוש__
הקבוצה הנגזרת
בטופולוגיה, הקבוצה הנגזרת של קבוצה A במרחב טופולוגי היא קבוצת כל נקודות ההצטברות שלה. מקובל לסמן את הקבוצה הנגזרת ב-A'. את המושג הגדיר גאורג קנטור ב-1872. במידה רבה הוא פיתח את תורת הקבוצות כדי לחקור את הנגזרות של קבוצות בישר הממשי.
תכונות
הסגור של קבוצה A במרחב טופולוגי X הוא הקבוצה הסגורה הקטנה ביותר המכילה את A. באופן שקול, הוא שווה לאיחוד. ברור כי A סגורה אם ורק אם היא שווה לסגור שלה, ולכן נובע כי זה קורה אם ורק אם.
קיימות קבוצות שהקבוצה הנגזרת שלהן ריקה, אלה הקבוצות שנקודותיהן מבודדות. בצד השני קיימות קבוצות השוות לקבוצה הנגזרת שלהן, אלה מכונות קבוצות מושלמות, ואלה קבוצות ללא אף נקודה מבודדת. במרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת ההפרדה T1, כלומר כזה שבו כל היחידונים סגורים, כל קבוצה נגזרת היא סגורה. בפרט כל קבוצה מושלמת במרחב כזה היא סגורה.
"קבוצה דקה" (meager set) היא קבוצה שאפשר להציג כאיחוד בן מניה של קבוצות בעלות נגזרת ריקה.
אופרטור הנגזרת קובע את הטופולוגיה
שני מרחבים טופולוגיים הם הומיאומורפיים אם יש העתקה רציפה וחד־חד־ערכית מהראשון על משנהו, שהיא גם פתוחה, כלומר מעבירה את הקבוצות הפתוחות מן המרחב הראשון אל הקבוצות הפתוחות בשני. אם f הומאומורפיזם אז לכל קבוצה A בתחום של f מתקיים. מתברר שבמרחב המקיים אקסיומת הפרדה T1 גם ההפך נכון: אם f פונקציה חח״ע ועל המקיימת, אז היא הומאומורפיזם. זאת כי במרחב כזה, קבוצה U היא פתוחה אם ורק אם היא זרה לקבוצה הנגזרת של משלימתה,.
דרגת קנטור-בנדיקסון
לכל מספר סודר \alpha אפשר להגדיר את נגזרת קנטור-בנדיקסון מסדר \alpha של מרחב טופולוגי X, באינדוקציה טרנספיניטית: סדרת הנגזרות של כל מרחב טופולוגי היא יורדת ומוכרחה לעצור בסופו של דבר (ייתכן שהיא תסתיים בקבוצה הריקה). הסודר הקטן ביותר שעבורו נקרא דרגת קנטור-בנדיקסון של המרחב. המרחבים המושלמים הם אלו שהדרגה שלהם היא 0.
משפט קנטור-בנדיקסון קובע שכל קבוצה סגורה במרחב פולני ניתנת לפירוק יחיד כאיחוד של שתי קבוצות: האחת בת מניה והאחרת היא קבוצת נקודות ההתעבות שלה. בפרט נובע שבמרחב פולני, כל קבוצה סגורה היא מושלמת. למעשה המשפט קובע שדרגת קנטור-בנדיקסון של כל מרחב פולני היא בת-מניה. משפט זה שקול לאקסיומת הבחירה, וקבוצת ברנשטיין מהווה דוגמה נגדית במודל ללא אקסיומת הבחירה.
Remember
Remember הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האנגליה, בקי היל, והתקליטן והמפיק המוזיקלי הצרפתי, דייוויד גטה, שיצא, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס ואקו רקורדס, ב-18 ביוני 2021, כסינגל הרביעי מאלבום האולפן הראשון של היל, Only Honest on the Weekend.
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-124 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הלירי יצא בערוץ היוטיוב של גטה, ב-18 ביוני 2021. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-2.6 מיליון פעמים.
הווידאו קליפ, שבוים על ידי קרלי קוסאן, יצא בערוץ היוטיוב של היל, ב-25 ביוני 2021. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-14 מיליון פעמים.
תפריט, הירחון לכל
"תפריט, הירחון לכל" הוא ירחון שהופיע בישראל בשנת 1949 עד לשנת 1952 בקירוב.
הירחון הציג מבחר אקלקטי של סיפורים, מקוריים ומתורגמים, סקירות מתחום הבידור לצד קריקטורות ואיורים שונים. הירחון הודפס בפורמט קטן (גובה 16.5 ס"מ, רוחב 12 ס"מ) ובצבע אחד. כריכת הירחון, לעומת זאת, הודפסה בצבע מלא וכללה איור של אמנים שונים כפרידל שטרן ושלמה זבדי, שעסקו גם בעריכה גרפית של כתב העת.
על צוות הכותבים והמאיירים בעיתון נמנו שטרן, זבדי, גרשון אפפל, דוש, אורי אבנרי, מידד שיף, אביגדור המאירי, פרי רוזנפלד ואחרים.
חוקת האיטי (1843)
חוקת האיטי משנת 1843 נחקקה ב-30 בדצמבר 1843 בתקופת נשיאותו של צ'ארלס ריבייר-הרארד.
שינויים וחידושים
החוקה הכילה חוקים מחוקת האיטי הישנה, אך היא גם הכילה חידושים רבים. לפני 1843, השופטים נבחרו על ידי הנשיא, ובחוקה של שנת 1843, השופטים נבחרו על ידי עם. בנוסף, חוקה זאת הגבילה את כהונתו של הנשיא, שלפני כן הייתה מוגבלת, וכהונתו של ראש הממשלה הוגבלה לארבע שנים.
בחוקה זו, כל חוק והחלטה של הנשיא לא תעבור ללא הסכמתו של השר האחראי על כך.
עקב חקיקת חוקה זו, הוקם בית המשפט לחשבונות וננקטו צעדים נוקשים במטרה להבטיח חופש אישי וכבוד רכוש.
סאבוי (אילינוי)
סאבוי (באנגלית - Savoy) הוא כפר במחוז שמפיין שבמדינת אילינוי שבארצות הברית. הכפר מהווה פרוור של העיר שמפיין ומונה, נכון לשנת 2000 4,476 בני אדם.
הכפר גובל עם שמפיין מצפון ונמצא במרחק שני קילומטרים מהקמפוס של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. מדרום גובל הכפר בשדה התעופה ווילארד המקיים טיסות סדירות לשיקגו ודאלאס, טקסס.
תרבות ומסחר
הכפר מקיים מדי שנה בחודש ספטמבר את "פסטיבל ימי המטע" (Savoy Orchard Days Festival) הכולל הופעות של אמנים מקומיים, מכירת תוצרת של חקלאים מהמחוז ובירה מקומית.
מצפון לכפר קיים מרכז מסחרי וקולנוע המשרתים את תושבי הכפר, את תושבי שמפיין ואת הסטודנטים.
המהפך (ספר)
רקע
בהקדמה לחלק הראשון בסדרה, "המהפך - המדע מגלה את האמת שבתנ"ך", כותב המחבר, שאף על פי ש"אין עוררין על כך שהתנ"ך הטביע את חותמו יותר מכל גורם אחר בהיסטוריה... בכל הנוגע למדע ומחקר, נתפסה התורה בקרב רבים בעולם, כלא רלוונטית ואף נוגדת את הקיים, לאור מסקנות מחקרי המדע".
לטענתו, בשנות המאה ה-20 חל "מהפך", וכיום (שנת 2005, בה נכתב הספר) ידוע שישנן תגליות מדעיות רבות, "אשר אינן אלא חשיפת אנשי המדע, בפיגור רב, את הגלוי והידוע לחכמי תורת ישראל - מאז מתן תורה". בספר הוא רוצה להוכיח את הטענה הזו, וליישב את הסתירות לכאורה בין הדת למדע.
תוכן הסדרה
לאורך כל החלק הראשון בסדרה, מביא המחבר דוגמאות לתגליות מדעיות מהמאות האחרונות, ומביא מקורות מקבילים מהספרות התורנית העתיקה, המוכיחים לטענתו שתגליות אלו היו ידועות לחכמי תורת ישראל כבר מאז מתן תורה. כך למשל, הוא מראה כיצד עד המאה ה-17 חשבו האסטרונומים שקיימים כוכבים בודדים בצביר הכוכבים כימה (פליאדות), בעוד שחכמי התלמוד שחיו בסוף מאה ה-2, ידעו שמספר הכוכבים החשובים והעיקריים בצביר, הוא בערך 100. דוגמה נוספת שמביא המחבר, היא מודל הארץ ככדור, המוזכר כבר בספר הזוהר, שעל פי המסורת נכתב כבר בתחילת המאה ה-2. לטענת המחבר, דוגמאות אלו ועוד, מוכיחות את אמיתותה ונצחיותה של תורת ישראל. בסופו של כרך זה, מביא המחבר מספר הוכחות לאמונה בחיים לאחר המוות, שבחלקן הוא נסמך על פראפסיכולוגיה ותחומים פסאודו-מדעיים נוספים.
הספר השני בסדרה, הנקרא "המהפך 2 - מיתוסים בקריסה - המדע מתעדכן בהתאם לתנ"ך ותורת הקבלה", מתמקד בעיקר ביישוב הסתירות בין התורה למדע, בשתי גישות עיקריות: הגישה המפרשת, הטוענת שהגורם לתפיסה שיש סתירה בין התורה למדע, הוא הבנה מוטעית ושטחית של דברי התנ"ך וחז"ל, והגישה המגבילה, הטוענת שהסתירה בין התורה למדע נובעת מכך שבתחומים מסוימים, השיטה המדעית להסקת מסקנות, שגויה ומביאה לתוצאות בלתי מדויקות. הפרקים הראשונים של הספר עוסקים בענייני מוצא האדם, גיל היקום, וחקר המאובנים, וחציו השני של הספר מוקדש להפרכת תאוריית האבולוציה, באמצעות עשר הוכחות לחוסר היתכנותה של אבולוציה מקרית ללא כוח עליון המפעיל אותה.
בדומה לספר הראשון בסדרה, גם בספר השלישי בסדרה, הנקרא "המהפך 3 - המדע צועד בעקבות התנ"ך", מובאות דוגמאות רבות לתגליות מדעיות חדשניות הרמוזות בתנ"ך ובתורת הקבלה. כך למשל, בפרק "מכניקת הקוונטים ויקומים מקבילים בתורת הקבלה", טוען המחבר שתאוריית העולמות המרובים של יו אוורט רמוזה בפסוק, על פי פרשנותו של רבי חיים ויטאל בספרו עץ חיים. באחד הראיונות התבטא הרב זמיר כהן על פרק זה, ואמר: "מבחינתי הוא אחד המיוחדים והמרשימים בכל סדרת ספרי המהפך". בסוף הספר הודפסו כמה מאמרים של פרופסורים ידועים (כגון דורון אורבך), הממשיכים את מגמתו של הספר בהוכחת אמיתת התורה.
ארבעת ספרי הסדרה מלאים בדפים צבעוניים, ובתמונות צבעוניות רבות להמחשת הנושאים הנידונים בהם. הרב זמיר כהן הסביר בראיון, שהדחף ליצור כזה ספר מאויר וססגוני, עלה במוחו בעת שנחשף לאלבום מדעי שעסק באסטרונומיה, וכלל תמונות צבעוניות ומרהיבות. "חשבתי לעצמי שלא ייתכן שהגבירה תהיה פחותה מהמשרתת" (הגבירה - התורה, המשרתת - שאר החכמות), כיוון "שכל החכמות הן רקחות וטבחות לתורה".
ביקורת
ספרי הסדרה ספגו ביקורת, בין השאר מצד ארגונים המתנגדים להחזרה בתשובה, רבנים, ובלוגרים העוסקים בדת ומדע. הביקורת נסובה בעיקר סביב השימוש, לטענתם, בפסאודו-מדע, בפרשנות מגמתית לתגליות מדעיות, ובקטיף דובדבנים (כלומר הצגה של ממצאים התומכים בדעתו תוך הסתרת הנתונים שסותרים אותה). הרב כהן השיב למבקריו בספרי ההמשך של הסדרה ובמאמר באתר "הידברות". הרב אליהו גליל ענה לכהן בשני מאמרים מפורטים, בהם הגדיר את תשובתו כ"ירייה עצמית ברגל".
משפט סטוקס
במתמטיקה, משפט סטוקס הוא הכללה של המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי עבור יריעות חלקות. המשפט קרוי על שם ג'ורג' סטוקס והוא בעל חשיבות רבה באנליזה של שדות וקטוריים.
בהינתן יריעה דיפרנציאלית קומפקטית אוריינטבילית M ותבנית דיפרנציאלית \omega המוגדרת על M מתקיים:
כאשר d\omega היא הנגזרת החיצונית של \omega ו-\partial M היא השפה של M.
חוק סטוקס
במרחב הווקטורי, ניתן לנסח את המשפט כך: , כאשר A היא יריעה אוריינטבילית דו־ממדית, האגף השמאלי הוא אינטגרל מסילתי של השדה על שפת A, והאגף הימני הוא אינטגרל משטחי על השטף של רוטור השדה דרך A. שימושה המוכר ביותר של צורה זו של משפט סטוקס (הנקראת לעיתים בפי הפיזיקאים חוק סטוקס) הוא במשוואות מקסוול, או ליתר דיוק, בחוק אמפר ובחוק פאראדיי.
משפט גרין
משפט גרין הוא מקרה פרטי של חוק סטוקס, בו השדה הווקטורי הוא. במקרה זה בהינתן מסילה פשוטה סגורה וגזירה למקוטעין C, נקרא לשטח החסום על ידי המסילה D ויתקיים:
משפט גאוס
מסקנה שימושית של משפט סטוקס ב־ היא משפט גאוס (הידוע גם כמשפט הדיברגנץ):, כאשר V הוא נפח ב־, היא המעטפת הכולאת אותו, ו־\hat n הוא וקטור נורמלי למשטח S. האגף השמאלי הוא אינטגרל נפחי של הדיברגנץ של \vec F על הנפח V, ואגף ימין הוא אינטגרל משטחי של השטף של \vec F דרך S. גם צורה זו של משפט סטוקס מופיעה במשוואות מקסוול, בחוק הנקרא חוק גאוס.
משפט הגרדיאנט (נוסחת ניוטון-לייבניץ)
משפט הגרדיאנט הוא הכללה של נוסחת ניוטון לייבניץ ואומר שאם מסילה גזירה ו-  פונקציה סקלרית דיפרנציאבילית אזי:
סנורק
סנורק (בשוודית: Snorken, בפינית: Niisku) הוא דמות ספרותית ואחד מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
סנורק מופיע לראשונה בספר המומינים השני, "כוכב שביט בעמק המומינים".
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, אסף כחולי דיבב את קולו של סנורק.
אישיות
סנורק הוא חנון גאון וחרוץ. מוכשר באופן יוצא מן הכלל בבניית מכונות חדשות וממציא דברים חדשים בלי סוף. תושבי עמק המומינים לעיתים קרובות מבקשים מסנורק עזרה בפתרון בעיות מסובכות. לסנורק ידי זהב, ולפעמים הוא בונה את ההמצאות המורכבות שלו בבית המלאכה שגם אותו בנה. בבית מלאכה זה בנה את הספינה המעופפת הביזארית שלו.
כשמבקשים ממנו, סנורק ממהר "להפשיל שרוולים" ומבצע ברמה גבוהה את המשימות המורכבות ביותר. הדיוק הוא חיוני עבורו. הוא לא יהסס להסביר איך הוא חושב שבעיות יכולות וצריכות להיפתר, ולכן הוא נחשב מעט "חכמולוג".
כקורא נלהב וסקרן, סנורק חוקר דברים בשביל עצמו, ולאחר מכן מעביר את הידע ואת המסקנות לאחרים.
מראה חיצוני
מראהו החיצוני של סנורק דומה לזה של יתר המומינים - דמותו כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם. צורתו עדינה ועגלגלה. כמו אצל שאר המומינים - עיניו גדולות ואוזניו קטנות, וציצית בקצה זנבו.
לסנורק בלורית והוא מרכיב משקפיים מרובעות.
משפחת המוצא
סנורק הוא אחיה של סנורקה. סנורק ואחותו סנורקה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים. תכונה מיוחדת של סנורקים היא שהם משנים את גוון עורם לפי מצב רוחם. כאשר סנורק עצוב או מאוכזב, צבע עורו נעשה ירוק בהיר. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחתם או הוריהם של סנורק וסנורקה.
קריה נאמנה (סרט)
קריה נאמנה (באנגלית: Faithful City) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1952 בבימויו של יוסף לייטס.
עלילת הסרט היא על אודות קבוצת ילדים ניצולי שואה המגיעים לפנימיית כפר הנוער הציוני בירושלים ערב מלחמת השחרור, ועל יחסם עם מדריכיהם על רקע המלחמה והמצור על ירושלים.
הסרט דובר אנגלית עם מילים ספורות בעברית. הסרט נרכש והופץ בארצות הברית על ידי חברת RKO.
תקציר העלילה
קבוצת ילדים עם המדריך דויד'ל (אברהם בן-יוסף) נוסעת באוטובוס לכפר הנוער בפאתי ירושלים. הילדים הם פליטי שואה מאירופה ומצפון אפריקה. הם נעצרים לחיפוש על ידי שוטרים בריטים ודויד'ל מסביר לילדים על המחתרות לאחר זה הם נרגמים על ידי ערבים, שמשות האוטובוס מתנפצות וחלק מהילדים נפצעים. כשהם מגיעים לפנימייה הם מפוחדים ולא רוצים לרדת. הם דורשים לחזור לחו"ל.
מנהל הפנימייה הוא עזרא (ג'ון סלייטר), פליט שואה עם מספר חקוק על ידו. לידו עוזר סאם (ג'יימי סמית'), מתנדב מארצות הברית שיש לו ניסיון עם ילדים. סאם עולה לאוטובוס, מתעמת עם הנער הבולט מקס (ישראל חנין) ופוקד עליו בקול סמכותי לרדת. עזרא מתווכח איתו על הדרך בה לנהוג בילדים שעברו את השואה כמוהו. הוא דוגל בקו מתון וולא תקיף כסאם.
יחד עם עזרא וסאם נמצאים בפנימייה המדריכה תמר (דידי רמתי) ואם הבית שרה (רחל מרכוס). מקס הוא החזק בחבורה והוא מושך אליו את וילי (אמנון ליפשיץ) ומתנגד לכל פקודותיו של סאם. הוא וחבריו מסרבים לעבוד בפנימייה ללא תשלום וכאשר הם רוצים ללכת לאכול הם נעצרים על ידי סאם שאומר שאין אוכל בלי עבודה. עזרא נותן להם להיכנס וגוער בסאם כי לא יתן למנוע אוכל ממי שהיה בשואה וסבל רעב. יש גם ריב ממושך בין מקס האירופאי וז'אן (יהודה לוי) שהגיע ממרוקו.
בין הנערות בולטת אנה (דינה דורון), נערה יפה שמשדרת מיניות ומתרפקת על סאם אבל הוא מעמיד אותה על מקומה. מקס ווילי גונבים את השעון של סאם ומנסים למכור אותו בירושלים. הם נתפסים ונעצרים במשטרה. סאם מגיע למשטרה ומשחרר אותם בהצהרה כי זה השעון שלו וכי נתן אותו במתנה למקס, מאז הוא ומקס נעשים ידידים. הם מסתובבים ברחובות ירושלים עם החוגגים והרוקדים לרגל החלטת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל. סאם מטיל על מקס להיות אחראי על הביצורים של כפר הנוער ואנה ממונית על העזרה הראשונה.
סאם מתגייס להגנה. הערבים מפגיזים את הכפר ואספקת המים נפסקת. דויד'ל נוסע במשאית להביא מים במיכל. מקס המפוחד בורח מהכפר ונקלע לחורבה בה נמצא ילד ערבי הבוכה על אמו ההרוגה. הם מוצאים את סאם ותחת אש הם עושים את דרכם בחזרה לכפר הנוער כשסאם נושא את הילד הערבי על כתפו.
מקס מבחין במשאית התקועה ובתוכה דויד'ל פצוע. תחת אש הוא מצליח להתניע אותה ולהגיע לכפר. כל הילדים שמחים וממלאים מים במיכל הגדול.
מיקרוגרפיה (ספר)
מיקרוגרפיה הוא ספרו רב המכר של רוברט הוק שיצא לאור בשנת 1665 בלונדון. הספר יצא לאור בחסות החברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע והפרסום שלו עזר לשמה הטוב של החברה ככזו המיטיבה לפעול בשליחות הקידמה המדעית.
במיקרוגרפיה מתאר הוק תצפיות שערך בעזרת מיקרוסקופ שבנה. מופיעים בו עשרות רישומים מעשה ידיו של מספר רב של אובייקטים בהם צפה ובנוסף לכך הסברים, תיאורים והשערות. בפרט מופיעות בספר תצפיות בשכבות דקות של נציץ, בועות סבון, ושכבות שמן על מים. תצפיות אלו הובילו את הוק למסקנה שהאור הוא סוג של גל הנע במהירות גבוהה מאוד. הוק מתאר בספר גם עין של זבוב ותאי צמח. הוא השתמש לראשונה במונח תא כי המראה הזכיר לו חדרים של נזירים. המראות המרהיבים והתרשימים שהכין הוק הראו את העוצמה הגלומה בשימוש במיקרוסקופ.
הספר הפנה את תשומת הלב לעולם הזעיר המיקרוסקופי. הוא כולל גם דיון בנושא כוכבים, תאוריה של האור, מקור המאובנים ונושאים פילוסופיים, טיפות הנסיך רופרט ומדעיים אחרים. הרושם הרב שהספר הותיר אחריו הביא את סמיואל פיפס לכתוב שזהו הספר המבריק ביותר שהוא קרא מעודו.
לבוב (מחוז)
מחוז לבוב (באוקראינית: Львівська область) הוא מחוז במערב אוקראינה. בירת המחוז היא העיר לבוב.
שטח המחוז היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי עד לחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 כאשר הוא עבר לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה השטח סופח לפולין. בשנת 1939, במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, אזור המחוז הועבר לשליטת ברית המועצות וסופח לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1941 נכבש המחוז על ידי הוורמאכט. בקיץ 1944 שוחרר האזור מהכיבוש הגרמנים על ידי הצבא האדום. באוקטובר 1944 החלק הצפון-מערבי של המחוז הועבר לידי פולין. בפברואר 1951 בוצע שינוי גבול נוסף - העיירה בלז והכפר וריאז' הועברו מפולין לברית המועצות ונכללה בתחומי מחוז לבוב. במהלך זה, האוכלוסייה הפולנית של האזור עברה לפולין.
אליעזר פאפו (ירושלים)
קורות חיים
נולד בסרייבו, בנו של שם טוב פאפו. ייתכן שהוא צאצא של הרב אליעזר פאפו, שאותו הוא מרבה לצטט בספריו.
היה מרבני סרייבו ולימד בה תורה. בין תלמידיו היה הרב אברהם רומנו.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא חיבר מספר ספרים, מהם בעברית ומהם בלאדינו. בהקדמה לספריו הוא כותב שחיבר את הספרים ל"תיקון נפשו".
נפטר בירושלים בשנת 1898. בהקדמה לספריו הוא כותב שלא היו לו בנים זכרים, ועל כך הצטער כל ימיו.
כחמש עשרה שנה לאחר מותו, עלה לירושלים תלמידו הרב אברהם רומנו.
מייקל צ'רטוף
מייקל צ'רטוף (באנגלית: Michael Chertoff; נולד ב-28 בנובמבר 1953) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית (2005-2009) תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן. אחד ממנסחי חוק הפטריוט. היה שופט בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים, תובע פדרלי ועוזר לתובע הכללי.
שנותיו הראשונות והקריירה המשפטית
צ'רטוף נולד בעיר אליבת', ניו ג'רזי לרב גרשון ברוך צ'רטוף (1996-1915), עסקן תלמודי שעמד בראש קהילת "בני ישראל" באליזבת', ולליבייה צ'רטוף (לשעבר אייזן), דיילת באל על. סבו, הרב פול צ'רטוף, שהיגר לארצות הברית עם הוריו מהאימפריה הרוסית הצארית, כיום בלארוס, היה ידוע כחכם תלמודי.
צ'רטוף למד ב"מרכז החינוך היהודי" בעיר אליזבת' וכן במכללה הקדם אקדמית, פינגרי סקול בניו ג'רזי. לאחר מכן, למד באוניברסיטת הרווארד, בה היה עוזר מחקר בספרו של ג'ון הארט "דמוקרטיה וחוסר אמון", כשהוא מסיים ב-1975. במהלך מחקר זה שהה גם כשנה בבית הספר לכלכלה של לונדון וחקר בנושא מדע המדינה בבריטניה. לאחר מכן, סיים בהצטיינות את בית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ב-1978, ובמשך שנה שימש כעוזר לשופט בבית משפט לערעורים, מוראיי גורפיין. ב-1979-1980 שימש עוזר לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם ברנמן.
לאחר מכן, עסק בעריכת דין פרטית במשרד עורכי הדין "לאת'אם אנד וואטקינס" בין השנים 1983-1980, לפני שנשכר כתובע במשרדו של מי שהיה אז התובע של מנהטן, רודולף ג'וליאני, כשהוא עובד על תיקים כנגד המאפיה ותיקי שחיתות פוליטית. באמצע שנות ה-90, צ'רטוף שב לעבוד בחברת לאת'אם אנד וואטקינס" לזמן קצר, והקים את סניף החברה בניו ג'רזי.