cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרז'ו
ההתיישבות האנושית
העיירה הגדולה באי, סווארה (Soure), מונה כעשרים אלף תושבים (21.270 תושבים נכון לשנת 2004) מתוך כמאתיים אלף תושבי האי. התושבים העניים יחסית מתפרנסים מדיג, רעיית תאואים, גידול אננס, ליקוט אסהי ועיבודו. התיירות באי פנימית בעיקרה ומתנהלת בעיקר בסופי שבוע ובחגים. באי מסורת עתיקה ומפותחת של קליעת מלכודות חסילונים.
היסטוריה
ההתיישבות האנושית באי מתוארכת לאלף השני לפני הספירה הנוצרית. התרבות המרז'וארית (Marajoara) הטרום-קולומביאנית של האי נודעת בסגנון הקדרות העשיר שלה. הסופר צ'ארלס מאן מתארך תרבות זו למאות התשיעית עד החמש עשרה לספירת הנוצרים, בעוד שחוקרים אחרים מתארכים אותה למאות הרביעית עד ההשבע עשרה לספירת הנוצרים.
האי מרז'ו הוא המקום היחיד בעולם בו לא תועדה מגפת השפעת הספרדית בשנים 1918–1919, בקרב אוכלוסייה אנושית משמעותית בצפיפותה.
טבע
באי מגוון גדול וייחודי של עופות. יערות האי, אף כי הופרעו על ידי האדם, עודם משמשים בית גידול לקופים רחבי אף, דובי נמלים בינוניים, עצלנים חומי-גרון (Bradypus variegatus) וחיוורי-גרון (Bradypus tridactylus) ויונקים נדירים נוספים. נהרות ונחלי האי שוקקי חיים, בהם דגי הפיררוקו והפיראניה.
גדת שפך האמזונאס
חופי האי משנים את צורתם על בסיס יומי ועונתי בשל הגאות של האוקיינוס האטלנטי ועליית מפלס המים בנהר האמזונאס. דייגי הנהרות הסמוכים לגדה מתזמנים את צאתם ושובם מהדייג בהתאם למועדי הגאות והשפל, כדי לא לכלות כוחם בשיט נגד הזרם. בלב האי ישנה ימה גדולה. המליחות המשתנה בשפך הנהר קטלנית בכל רגע נתון לאוכלוסייה שונה של דגים, שגופותיהם נסחפות לחופי האי, למאכל להקות האורובו השחור. יערות מנגרובים גדלים על חלקים נרחבים מחופי האי ותוחמים מקטעים ארוכים של חופים חוליים נוחים לרחצה. עצי פרי כדוגמת הבקורי והתולענה גדלים בקרבת החוף ומזינים להקות קופי סנאי צהובי-מרפקים.
יחסי אל סלוודור–הודו
יחסי אל סלוודור–הודו הם היחסים הבינלאומיים בין אל סלוודור והודו.
היסטוריה
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות על קיום התייעצויות קבועות בין משרדי החוץ בהתאמה בפברואר 2004. ההתייעצויות הראשונות של משרד החוץ בין אל סלוודור להודו נערכו באוגוסט 2012. באותו חודש הם חתמו על הסכם על שיתוף פעולה במדע, טכנולוגיה וחדשנות. בנובמבר 2010, שגריר אל סלוודור בהודו סמורה ריבאס הצהיר כי הודו היא "מרכזית מאוד בתוכניות העתידיות שלנו [של אל סלוודור]" בכל הנוגע להגברת הקשרים העסקיים של המדינה עם אסיה.
שרי החוץ של אל סלוודור מריה אאוחניה בריסואלה דה אווילה, פרנסיסקו א. ליינס והוגו מרטינס ביקרו בהודו בפברואר 2004, מרץ 2007 ומרץ 2011, בהתאמה. סגנית הנשיא אנה וילמה דה אסקובר ביקרה במדינה בינואר 2008 כדי להשתתף בפסגת השותפות של ה-CII. גם כמה שרים אחרים מאל סלוודור ביקרו בהודו. מהודו, הביקורים הבכירים ביותר באל סלוודור היו ברמת שר המדינה.
במרץ 2011 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות בנושא דיג וחקלאות מים.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין אל סלוודור והודו הסתכם ב-74.72 מיליון דולר בשנים 2015–2016, ורשם צמיחה של 4.15% לעומת התקציב הקודם. הודו ייצאה לאל סלוודור סחורות בשווי 68.54 מיליון דולר, וייבאה בשווי 6.18 מיליון דולר. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לאל סלוודור הן תרופות, בדים, כימיקלים אורגניים, מוצרי פלסטיק ופלסטיק. הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו מאל סלוודור הן עץ, מוצרי עץ, ברזל ופלדה.
היו מספר ביקורים של משלחות סחר ואחרות מאל סלוודור והודו זו אצל זו.
יחסי תרבות
הנוכחות ההודית היחידה באל סלוודור היא מספר קטן של נזירות שעובדות עם מיסיונרי הצדקה. נכון לדצמבר 2016, היו באל סלוודור פחות מ-12 הודים.
סיוע חוץ
הודו תרמה תרופות בשווי 24,000 דולר לאל סלוודור בעקבות הוריקן מיץ' ב-1998. עוד 10,000 דולר של תרופות נתרמו באוגוסט 2005, ו-18 רכבי Bajaj תלת-גלגלי נתרמו בנובמבר 2005. ממשלת הודו הודיעה על קו אשראי של 15 מיליון דולר לאל סלוודור במרץ 2007. הודו הציעה קו אשראי נוסף של 10 מיליון דולר במהלך פגישת הדיאלוג ברמת שר החוץ של הודו-SICA ביוני 2008. עם זאת, נכון לדצמבר 2016, אל סלוודור לא הצליחה להשיג קווי אשראי אלה בשל הגבלות על הלוואות שהוטלו על המדינה על ידי קרן המטבע הבינלאומית.
במסגרת תוכנית ITEC, הודו שלחה את ד"ר אניתה קארון, מדענית ראשית (גננות) ומומחית לפירות טרופיים, קוקוס ומנגו, אשר עבדה עם המרכז הלאומי למחקר חקלאי של אל סלוודור ביולי-אוגוסט 2013.
אזרחי אל סלוודור זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
אנגרי בירדס 2 (משחק וידאו)
אנגרי בירדס 2 (באנגלית: Angry Birds 2) הוא משחק המשך למשחק המקורי ומשחק הווידאו השנים עשר בסדרת המשחקים. המשחק יצא לקנדה ב-5 במרץ 2015, בשם Angry Birds Under Pigstruction, ולאחר מכן שוחרר לשאר מדינות העולם תחת השם Angry Birds 2.
מהלך המשחק וכלליו
מטרת המשחק לא השתנתה מהמשחק הראשון - להרוג את כל החזירים ולעבור לשלב הבא.
עם זאת, יכולות המשתמש והשלבים - הורחבו. במשחק החדש ישנם שלבים בעלי מספר זירות משחק, כלומר לאחר שהשחקן סיים זירה הוא עובר לזירה הבאה וכך הלאה עד שמגיע לזירה האחרונה שמה הוא גומר רשמית את השלב. הגישה אל שלבי המשחק השתנתה, במקום טבלה עם מספרי שלבים, ישנה מפה המחולקת למספר עולמות המכילים שלבים שאותם השחקן צריך לעבור. במשחק ישנן שישה ציפורים המשולבות מהמשחק הראשון, ושישה ציפורים שנוספו למשחק, אך ישנם גם חמישה "כישופים" שבהם יכול השחקן להשתמש.
למשחק עצמו גם נוספו שלבי "בוסים" ושלבים שנקראים "שלבים קשים". (ראה שלבים)
דבר נוסף שהשתנה הוא הנגישות לציפורים. במשחק המקורי בכל שלב ניתן מספר קבוע של ציפורים וסדר הירייה שלהם נקבע מראש ע"פ הקריבות שלהם לרוגטקה, במשחק החדש השחקן מקבל שלושה קלפים חשופים כאשר הוא יכול לבחור איזו ציפור לשגר מהשלוש החשופות, והוא יכול להשיג ציפורים נוספות במהלך המשחק. דבר זה נקבע על פי מספר הנקודות שהשחקן השיג, עד היום אפשר להשיג תוצאות גבוהות ושיאים חדשים. בנוסף לכך יש ארבע ציפורים חדשות מהמשחק הראשון, ושניים חדשות בכללי (פיגי מק'קול, סילבר).
מטרות המשחק
המשחק מתחלק לשני השוואות עיקריות.
זירות - יש שלבים בפיצ'רים מסוימים של המשחק בהם אין גבול לכמות הזירות, והמטרה שלך היא לעבור כמה שיותר זירות עד שכל הציפורים שלך נגמרות.
כספי המשחק
הכסף במשחק אינו חד משמעי, יש כמה דברים ופרסים.
נוצות - נוצות מקבלות ממגדל המזל, מתיבות, מאתגרים וכדומה, נוצות הן הדרך של הדמות לקבל יותר ניקוד עבור הריסת מבנה, יותר ניקוד יקרב אותך יותר לקבל קלף נוסף במהלך המשחק, ומשמש גם לקבלת פרסים ולתחרויות, הנוצות מתחלקות לפי צבעים, כאשר כל צבע מתאים לדמות שלו ומשדרג אותו, נוצות צבעוניות מסמנות שבקבלתן תנתן לך האופציה לבחור לאיזו ציפור תתן את הנוצות.
פנינים שחורות - פנינות שחורות מתקבלות ממגדל המזל, מתיבות, מאתגרים וכדומה, בעזרת פנינות שחורות תוכל לקנות כובעים שיגרמו לציפורים להראות יותר יפה, הכובעים מתחלקים לפי נדירויות בסטים (בכל סט יש כובע אחד לציפור אחת) בעת השלמת סט שלם של כובעים (כלומר כאשר לכל ציפור משבע הציפורים הרגילות יש כובע) הסט נחשב כסט מושלם, ומעלה את המקלע שלך ברמה, שיפור המקלע נותן גם הוא יותר ניקוד כיוון שבעת שיפורו עולות כל הדמויות ברמה אחת.
יהלומים - יהלומים יכולים להיקנות בכסף אמיתי, יהלומים מתקבלים ממגדל המזל ותיבות פשוטות, היהלומים מאפשרים הוספת ציפורים לאחר שנגמרו לך הציפורים באמצע השלב, הם גם מאפשרים קניית והחלפה עבור דברים אחרים וכדומה.
תפוחים - תפוחים מתקבלים ממגדל המזל, תיבות פשוטות, אתגרים וכדומה, תפוחים נועדו על מנת להאכיל את ציפור המחמד שלך, ציפור המחמד שלך מזכה אותך כל שלב בו היא עולה בשלב אחד נוסף עבור כל ציפור, לאחר האכלת הציפור מביאה הציפור כמות נוצות צבעוניות בהתאם לרמה שלה, ככל שהרמה שלה יותר גבוהה היא אמנם מביאה יותר נוצות ומשפרת את הציפורים שלך יותר, אך דורשת יותר תפוחים, אם לא האכלת את הציפור למעלה משלושה ימים - הציפור תעזוב ואיתה הרמות הנוספות שהיא הביאה לציפורים.
עלילה
המשחק מתחיל בפלאשבק שבו אנחנו רואים שלאחר העלילה של הפרק הראשון במשחק הקודם 'ביצים עלומות' הצליחו החזירים לגנוב ביצה אחת ועמדו לבשל אותה. ופתאופ הביצה בקעה ויצאה ממנה ציפור כסופה קטנה, שאותה החזירים החליטו לגדל כאחת משלהם וקראו לה סילבר. שש שנים לאחר מכן, חזיר מיניון גנב את הביצים וכלא את כל הציפורים חוץ מרד. לאחר שרד מביס את אותו החזיר, מגיע חזיר שף וגונב אותן באמצעות צפלין. לאחר שרד מביס גם אותו, חזיר בוס גונב את הביצים בצפלין משלו ולאחר שרד מביס גם אותו, מגיע המלך חזירי וגונב אותן בצפלין משלו. במהלך המשחק פיגי מק'קול, חזיר עריק נותן לרד את המפתחות לכלובים של שאר הציפורים וגם לכלוב של סילבר, שנכלאה לאחר שלא הסכימה להילחם בהאל השבוי למען המלך חזירי והיא מצטרפת לציפורים, לאחר שכל הציפורים שוחררו, פיגי מק'קול מצטרף גם הוא כדמות ניתנת למשחק. בסופו של יום ארוך, הציפורים לבסוף כולן חוזרות לקינם, בעודנו שומעים את קולו של המלך חזירי מדבר על כך שסוף כל הזמנים קרוב מאוד, ואנו מקבלים מבט חטוף בביצה זהובה, שתהיה חשובה מאוד במשחק הבא.
ציפורים
בעת פגיעה של כל אחת מציפורים אלו בפריט כלשהו - מתבטלת האופציה להפעיל את יכולת הציפור כיוון שהיא כבר "נפגעה".
ציפורים מיוחדות
גם לאחר פגיעה של כל אחת מהציפורים בהללו בפריט כלשהו - האופציה להפעיל נשמרת, אולם חלקם פשוט מפעילים אותה אחרי שתי שניות (בדומה ל"בומב").
שלבים
סוגי שלבים
פיצ'רים נוספים
במשחק עצמו נוספו עוד הרבה דברים שלא היו במשחק הראשון.
אתגר יומי - אתגר יומי כשמו מתחדש כל יום, הוא מתחלק לשלושה שלבים, כאשר באחרון יש בוס, ניצחון האתגר מביאה לך הרבה פרסים, ונוצות מסוג מסוים, הנוצות הן בהתאם לאתגר היומי של הציפור, כלומר, בכל יום בשבוע יש אתגר אחר של ציפור (בשני מתחילים מרד, שלישי עוברים לבלוז, וככה עד ראשון בו טרנס הוא הציפור היומית, וחוזרים חלילה) בעת ניצחונו נפתח אתגר חדש והוא אתגר מלך החזירים, בו בכל שלב יש בוס, וניצחונו מעניק לך אפ' יותר פרסים.
ארנה - בארנה נלחמים ביריבים המותאמים לרמת השחקן הנקבעת מתוצאותיו בה.
מחנה הנשר - לשחק במחנה תוכל רק פעם ביום (אלא אם תשתמש ביהלומים) ובמהלך המשחק תצטרך לעבור כמה שיותר שלבים, כל שלב יביא לך יותר מטבעות נשר - שהן משומשות בשביל לקנות דברים בחנות הנשר (כגון תיבות, כובעים וכו..) הניקוד שצברת במהלך אותו משחק מביא לך נקודות אשר יעלו את המשתמש שלך רמות, בסוף כל עונה כל המשתמשים במחנה מתאפסים, והניקוד שצברת במהלך כל העונה ממומר למטבעות נשר, הכל מתאפס מלבד מטבעות הנשר שנשארו.
קלאן (שבט) - תוכל ליצור או להצטרף לקלאן, בקלאן תוכל להתכתב עם אנשים וכדומה, בכל כמה ימים יגיע איוונט מסוג שונה שיכול להביא לך פרסים בהתאם לניקוד האישי שלך, ובהתאם לניקוד הקבוצתי, הקלאן יעלה ברמתו ע"פ כמות הניצחונות שלו.
אכלתום
אֶכַּלַתוּם הייתה עיר אשורית עתיקה במסופוטמיה העליונה. מיקומה המדויק עדיין לא זוהה. על פי הטקסטים המזכירים אותה, מיקומה היה לאורך הגדה המערבית של החידקל מדרום לעיר אשור. משמעות השם אכלתום הוא "היכלות". העיר הייתה עיר בירה של שושלת אמורית שהיה לה קשר לאשור. העיר הייתה חשובה במאות ה-19 וה-18 לפנה"ס. אזכורים ומידע על העיר מופיע בארכיון העיר מארי.
היסטוריה
המלך הראשון שלה שידוע שמו היה אילה-כבכבו, שחי במאה ה-19 לפנה"ס. הוא היה אביו של שמשי-אדד הראשון. בתחילה היה ביחסי ידידות עם יגיד-לים מלך מארי, אבל בשנת מלכותו האחרונה של אילה-כבכבו פרצה ביניהם מלחמה ואילה-כבכבו ניצח. שמשי אדד הראשון ירש אותו ב-1810 לפנה"ס. הוא המשיך את העימות עם מארי והרחיב אותו לאורך עמק נהר החבור. התרחבותו הופסקה על ידי יחדום-לים, בנו של יגיד-לים. הוא נוצח על ידי נרם-סין מלך אשנונה וברח לבבל. הוא חזר לעיר לאחר מותו של נרם-סין. לאחר מכן המשיך במסעות מלחמותיו ונחל ניצחונות כשהוא צר על אזורים שונים במסופוטמיה העליונה. הוא הוריד את ארישום השני משלטונו על אשור, הקים עיר בירה בשובת-אנליל, ואת בנו הבכור אשמי-דגן הראשון שם כשליט על אכלתום (את בנו הצעיר ישמח-אדד שם כשליט על מארי). לאחר מותו של שמשי אדד, לא הצליח בנו אישמי דגן לשמור את כל הממלכה הגדולה. אבל הוא המשיך להיות שליטה של אכלתום.
בתקופה זאת התנהלה דיפלומטיה בינלאומית בין הממלכות השונות, ואכלתום הייתה חלק מהמגעים הדיפלומטיים. במכתב שנמצא בארכיון מארי שנכתב על ידי אחד הפקידים של זמרי-לים, הוא מציין את הממלכות שלקחו חלק במגעים הדיפלומטיים וכותב אליו בבקשת הנחיות:
מכתב זה מציין את אכלתום יחד עם ממלכות בולטות וידועות באותה עת, והוא מעיד על חשיבותה בתקופה זאת. בכתובת מלכותית שנמצאה באשנונה המספרת על הקרב לכיבוש קַברַה, קרב שבו שיתפו פעולה שמשי אדד ודדושה מלך אשנונה, נכתב "שמשיאדו מלך אכלתום".
תקופת מלכותו של אשמי-דגן באכלתום הייתה רצופה במאבקים. הוא לא הצליח לשמור על כוחה של העיר והיא הייתה נתונה להתקפות רבות של שליטים בסביבה, במיוחד זמרי-לים שליט מארי, שמלך לאחר ניצחונו על ישמח-אדד. זמרי-לים שיתף פעולה עם איבלפיאל השני מלך אשנונה, וביחד הם תקפו את אכלתום. בשנת 1770/1771 לפנה"ס, כבש צבא אשנונה את אכלתום (וגם את העיר אשור) בעת שאשמי דגן היה בבבל אצל חמורבי. בשנת 1765 נכבשה אשנונה על ידי עילם. אשנונה שלטה באותה עת באכלתום. הכוח המשיך במעלה החידקל, כבש את אכלתום וכרת ברית עם תושבי העיר. אשמי דגן נחשד בנאמנות לחמורבי ולכן הובא לאשנונה לבירור בפני השליט העילמי. הוא שילם דמי כופר כדי להשתחרר ומצא מקלט אצל חמורבי. באותה שנה חזר אשמי דגן לאכלתום והשתלט עליה תוך שהוא כובש שטחים נוספים. לאחר מכן סייע לחמורבי במאבקו בעילם. כתוצאה מכך, שוב תקפו כוחות עילם את אכלתום אבל לא הצליחו לכבוש אותה, בעקבות קואליציה של מלכים שבאה לעזרתו של אשמי דגן. בשנת 1762/1763 ביקש אשמי דגן את עזרתו של חמורבי באחד ממאבקיו ולא קיבל סיוע. מאוכזב מהעדר עזרה מצידו של חמורבי, כרת אשמי דגן ברית עם אשנונה. בהמשך הידקה אשנונה את קשריה עם בבל ונטשה את אשמי דגן. תושבי העיר, שלא היו מרוצים מהברית אותה כרת עם אשנונה, גרשו אותו והוא שוב קיבל מקלט בבבל. לאחר מכן ניצח חמורבי את אשנונה וצירף לממלכתו גם את אכלתום. בהמשך כבש חמורבי גם את מארי והרס אותה. העיר הפכה לעיר ואסאלית של בבל, שהפכה לשליטה על מרבית מסופוטמיה.
אשמי דגן מופיע ברשימת מלכי אשור. לאחר מותו של אשמי דגן, ירש אותו בנו מות-אשחור, המלך האחרון הידוע של עיר זאת. לאחר מכן העיר לא מוזכרת יותר בטקסטים שנמצאו במסופוטמיה. מות-אשחור מופיע גם הוא ברשימת המלכים של מלכי אשור ונראה שאכלתום נבלעה בתוך ממלכת אשור.
ז'ורז' פיטואף
ז'ורז' פיטואף (בצרפתית: Georges Pitoëff, ברוסית: גאורגי איוויאנוביץ' פּיטוֹייב Гео́ргий Ива́нович Питоев, 4 בספטמבר 1885 טביליסי -17 בספטמבר 1939 בלווי, ז'נבה) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי וצרפתי, ארמני יליד גאורגיה. פיטואף ניהל, בין היתר, את תיאטר דה שאנז אליזה ואת תיאטר דה מטירן בפריז והקים יחד עם אשתו, לודמילה, חברת תיאטרון משלו - להקת "ז'ורז' פיטואף" שהייתה מן החשובות בצרפת בין שתי מלחמות העולם. יחד עם הבמאים לואי ז'ובה, שארל דילן וגסטון באטי, היה פיטואף החל משנת 1927 חבר במה שנקרא "קרטל הארבעה" שנועד לקדם את ריענון התיאטרון הצרפתי.
טביליסי
אביו גאורגי פיטוייב נולד למשפחה אמידה של סוחרים ארמנים בשם פיטוייב, במקור פיטויאן, שחיו בטיפליס, בגאורגיה, אז באימפריה הרוסית וזכו לתוארי אצולה מידי הקיסר הרוסי. משפחו הייתה מעורה היטב בתרבות האירופית והרוסית, בין היתר, היו שוחרי תיאטרון מושבעים. דודו איסאי הקים בטביליסי את "חוג האמנים" ובנה בעיר בניין שאיכסן אולם תיאטרון, אולם קונצרטים ואולם ריקודים. גאורגי נולד בשנת 1885 והיה בנם הבכור של הוריו. אביו, איוואן פיטוייב וחמשת אחיו המבוגרים ממנו ניהלו חברה מסחרית שברשותה היו נכסים גדולים - שדות נפט בקווקז, חברת ספנות, עתודות דגי סלמונים וחידקנים על גדות הוולגה. האם של גאורגי - נדז'דה גרסימובנה הייתה רוסיה. בגיל 4, אביו איוואן, שבילה את נעוריו ברובע הלטיני בפריז, עזב את תפקידי הניהול בחברה המשפחתית והחל לנהל את התיאטרון הממלכתי הקטן שפעל בטביליסי. בהמשך בנה עבור התיאטרון במרכז העיר בגולובינסקי פרוספקט, בניין גדול ומודרני (בימינו - תיאטרון "רוסטבלי") שהפך לגאוות העיר. איוואן פיטוייב המשיך להיות מנהל אמנותי ואדמיניסטרטיבי של המוסד, ופעל גם כבמאי ותפאורן. כפי שמציינת לודמילה פיטואף בזכרונותיה, התיאטרון בניהול פיטוייב האב אירח את גדולי האמנים של התקופה, כולל להקות תיאטרון צרפתיות ואיטלקיות וזמרים רוסים ואוסטרים. בגיל 6 צפה גאורגי בחברת אמו בהצגת התיאטרון הראשונה - "הדמון" לפי מיכאיל לרמונטוב. במהרה התחיל הילד לביים הצגות בסלון בית הוריו. לגאורגי ולאחיו היו מטפלת גרמנייה ומטפלת צרפתייה. עד גיל 10 קיבל בבית שיעורים פרטיים, לרבות במוזיקה, ציור וצרפתית. אחר כך למד בבית הספר והתיכון הטכני של טביליסי (1902-1894), שבו הצטיין בלימודיו, כולל במתמטיקה. החל מגיל 14 נסע עם הוריו בכל חופשת קיץ לשווייץ ולצרפת, ביקר במוזיאונים ובמהלך החופשה השלישית צפה בעשרות הצגות תיאטרון.
מוסקבה
בשנים 1902–1905 עברה המשפחה לגור במוסקבה. פיטוייב למד שם בבית הספר לכבישים וגשרים (הנדסה אזרחית) שבאוניברסיטת מוסקבה. הוא חילק את זמנו בין לימודים להצגות תיאטרון, ופקד במיוחד את התיאטרון האמנותי של סטניסלבסקי ונמירוביץ'-דנצ'נקו שהלהיב אותו. כמו בתקופת לימודיו בתיכון, המשיך להיות הראשון בתלמידים.
פריז
לאחר מכן נסע עם הוריו לפריז, כדי ללמוד משפטים באוניברסיטת סורבון בשנים 1908-1904. באותו הזמן ביקר פיטואף בקורסים למתמטיקה ולמד אנגלית בהתכתבות עם מורה אנגלי. ז'ורז' ואחיו פייר, שנקראו בצרפתית "פיטואף", שהפך לחייט, היו פעילים מאוד בעיקר בחוג לאמנים רוסים שהקים אביהם ברובע מונפרנס. ארגנו שם ערבי שירה וספרות וביימו הצגות ברוסית ובצרפתית, שבהן שיחקו חבריהם. בעיקר הועלו מחזות במערכה אחת מאת צ'כוב. פיטואף צפה בהצגות רבות ב"קומדי פראנסז" ובתיאטראות "הבולוואר", בתיאטר דה ל'אוור של אורליאן לינייה-פו, ובהצגות של אנטואן בתיאטר אודיאון. בשנת 1908 סיים את חוק לימודיו במשפטים והיה לעורך דין. אולם הפגישה עם השחקנית ורה קומיסרז'בסקאיה ריתקה אותו עד כדי כך שהחליט להצטרף ללהקה שהקימה בסנקט פטרבורג. היא ביקרה במתפרה של אחיו, פייר, ברחוב טרונשה 28, כדי להזמין ממנו שמלות והתארחה גם בבית משפחת פיטואף ובערבי חוג האמנים הרוסים במונפרנאס.
פעילותו ברוסיה
ב-1908 חזר לרוסיה ולמשך כשנתיים שיתף פעולה עם התיאטרון של קומיסרז'בסקאיה בפטרבורג. גישתם של השחקנית ושל אחיה, פיודור, שהבליטו את ה"תיאטרליות", תוך דגש על תפקיד השחקן, עשה עליו רושם רב. בראש התיאטרון עמדו כמנהלים אמנותיים אחי השחקנית, פיודור, אמן תפאורות ובמאי, לימים מוכר באנגליה ובארצות הברית כתאודור קומיסרז'בסקי והבמאי הצעיר וסבולוד מיירהולד, שפוטר לבסוף בעקבות מחלוקת על הדרך האוונגרדית השונה שהנהיג. קומיסרז'בסקאיה מתה מוקדם מאבעבועות שחורות בשנת 1910. בהמשך, בשנת 1911 ביקר פיטואף בהלראו בגרמניה בקורסים לריתמיקה שהעביר אמיל ז'אק-דלקרוז. לאחר מכן הצטרף ללהקת השחקנים "התיאטרון הנייד" של פאבל גיידבורוב ונדז'דה סקרסקאיה (אחותה של ורה קומיסרז'בסקאיה), איתה סייר בכל רחבי רוסיה.
בשנת 1912 הקים פיטואף בשכונה עממית של פטרבורג, יחד עם עוד מספר במאים צעירים, את "נאש תיאטר" - "התיאטרון שלנו", שהציג מחזות רוסיים וזרים. בסוף שנת 1914 מחויבויות משפחתיות אילצו את פיטואף לעזוב את רוסיה, קודם לפריז, ואחר כך לז'נבה.
פעילותו בשווייץ וצרפת
בצרפת הכיר פיטואף את השחקנית לודמילה יאקובלבנה סְמאנובה (1951-1895) ילידת טביליסי כמוהו, שלמדה באותם ימים בפריז. הוא נשאה לאשה ב-14 ביולי 1915 וטקס הנישואים התקיים בכנסיית אלכסנדר נבסקי בפריז. בימי מלחמת העולם הראשונה בני הזוג עברו לשווייץ הנייטרלית ועבדו ביחד בתחום התיאטרון בז'נבה. את רוב ההופעות הציגו בפרבר של ז'נבה, פלנפאל. אחרי 1919 הציגו בפריז. הרפרטואר של להקתם כללה מחזות מאת צ'כוב,טולסטוי, גורקי,שו, איבסן, ביורנסון, מטרלינק, סטרינדברג,סינג. הציגו גם כמה מחזות של שייקספיר - מקבת', המלט, מידה כנגד מידה.
בדצמבר 1921 לפי הזמנתו של ז'אק אברטו (Hébertot), בעליו של ה"תיאטר דה שאנז אליזה", להקת בני פיטואף השתקעה סופית בצרפת. ב-1 בפברואר 1922 נחנך באופן חגיגי תיאטרון על שם "ז'ורז' פיטואף" בפריז. בין המחזות החשובים שהציגו על במת תאטרונם ניתן להזכיר את "הדוד וניה" והשחף מאת צ'כוב. פיטואף היה לבמאי הראשון שהכיר לקהל הצרפתי את מורשת צ'כוב. הוא לא רק ביים אלא גם שיחק בתפקידים רבים בהצגות אלה.
במחצית השנייה של שנות ה-20 חל שינוי בדגשים של פיטואף בדרך הבימוי. אם בהצגות הראשונות של "המלט" (ב-1920) ביקש להבליט את גדלות אישיות האדם, מאבקו בעד האמת, בהצגה "המלט" שבשנת 1926 הגיבור הראשי, ששוחק על ידי פיטואף עצמו, הוא מוצג כאדם שהאידיאלים שלו קרסו בהתמודדות עם המציאות העולם האכזר. דוגמה אחרת בגישה טרגית זו היוותה ההצגה "שלוש אחיות" בבימויו (1929). המחזה האחרון שביים פיטואף, בהיותו כבר חולה סופני, היה בשנת 1939 "אויב העם" מאת איבסן, שבו הוא שיחק את דוקטור סטוקמן.
לבני הזוג ז'ורז' ולודמילה פיטואף נולדו 7 ילדים. ילדם השלישי סאשה פיטואף (1991-1920) הצטיין גם הוא כשחקן תיאטרון בצרפת.
קישורים חיצוניים
Aguet, Joël: Georges Pitoëff, in: Kotte, Andreas (Ed.): Dictionnaire du théâtre en Suisse, Chronos Verlag Zurich 2005, vol. 2, p. 1413–1414.
שבח מופת
שבח-מופת, או בשמו המלא: בית הספר הרב-תחומי "שבח-מופת" למדעים ולתרבות, הוא בית ספר תיכון שש-שנתי בתל אביב-יפו, המזוהה עם ציבור העולים ממדינות ברית המועצות לשעבר. החל משנת 2010, בית הספר הוא חלק מרשת עמל. בשנת 2019 עבר בית הספר מרחוב המסגר לרחוב יעקובוב אוריאל 3 בתל אביב ושמו הוחלף לבית הספר להיי-טק ואומנויות ע"ש שמעון פרס. במקומו פועלים כיום שני בתי ספר בשמות "גוונים" ו"קשת".
היסטוריה
בית הספר נוסד ב-1946. הוא שכן בתחילה בבניין בית החרושת סיליקט. ב-1949 עבר למקומו הנוכחי על הגבעה במקום שכמאה שנים קודם לכן, הייתה חווה של אמריקאים נוצרים בשם "הר התקווה". הבניין הנוכחי נבנה ב-1948 ועד היום קיים בו קיר מגן מבטון ובו חרכי ירייה כלפי יפו. בית הספר נקרא במקור "תיכון שבח" על שם סאוולי-שבח פולק, עורך-דין, אחיו של מיכאל פולק, שתרם 130,000 לירות להקמת ביה״ס. התיכון ממוקם ברחוב המסגר 7 והוא תוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך.
בהתחלה היה "שבח" תיכון מקצועי, שבו התלמידים למדו מקצוע מסוים (כגון חשמלאות או נגרות) וסיימו עם תעודה מקצועית. כאשר חלה ירידה בדרישה לבתי ספר מקצועיים שבח הפך לתיכון מקיף-עיוני רגיל.
שבח-מופת ידוע בשעות הלימוד הרבות שלו, ובהעשרה הרבה שהוא נותן בנושאי מתמטיקה, פיזיקה, רובוטיקה, מדעים ואמנויות. חלק מתלמידי התיכון אף לומדים לתואר אקדמי במתמטיקה ובמדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב במקביל ללימודיהם שם.
ב-1 ביוני 2001 התרחש הפיגוע בדולפינריום שבו פוצץ את עצמו מחבל מתאבד פלסטיני במועדון ה"הדולפי דיסקו" בחוף הדולפינריום בתל אביב ורצח 21 ישראלים, מתוכם 14 נערות. שבעה מהנרצחים בפיגוע היו תלמידי התיכון, ורבים נוספים נפצעו. הפיגוע גרם לגל הזדהות עם תלמידי התיכון ולתרומות רבות מרחבי העולם. תרומות אלה עזרו לשפר את מצבו הכלכלי של התיכון ולשפץ את הספרייה והקפיטריה. בבית הספר קיימת אנדרטה ופינת זיכרון לשבעת התלמידים שנרצחו בפיגוע זה.
בשנת 2015 בית הספר בניהולו של מקס סיון הגיע ל-100 אחוזי בגרות ובשנת 2016 שוב בית הספר הציג 100 אחוזי בגרות. גם בשנת 2016 וגם בשנת 2017 בית הספר הציג 100 אחוזי בגרות והוא במאיון העליון של בתי ספר ציבוריים שלא ממיינים תלמידים ואוכלוסייתו מורכבת מ-70 אחוז תלמידים מחוץ לתל אביב מ-33 יישובים וכ-30 אחוז תלמידי דרום תל אביב.
בית הספר משתף פעולה עם שתי יחידות צה"ל: עם יחידת מודיעין מובחרת ועם חיל הים במסגרת השוחרות.
בקיץ 2016 החליט ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי לסגור את בית הספר שבח-מופת ולהשתמש במבנים שלו כבית ספר לילדי המסתננים מאפריקה בדרום תל אביב. ההחלטה גררה מחאות רבות ובסופו של דבר, בעקבות התערבות של שר החינוך נפתלי בנט, בוטלה ההחלטה ובית הספר לא ייסגר.
בקיץ 2017 יצגו תלמידי בית הספר את מדינת ישראל בתחרות הבינלאומית ליזמות לנוער SAGE וזכו במקום הראשון עם מוצר אותו פיתחו - שעון חכם לאוכלוסייה המבוגרת.
בשנת 2019 עבר בית הספר מרחוב המסגר לרחוב יעקובוב אוריאל 3 בשכונת נווה עופר ושמו הוחלף לבית הספר להיי-טק ואומנויות ע"ש שמעון פרס. במקומו פועלים כיום שני בתי ספר בשמות "גוונים" ו"קשת".
ברייס דאלאס הווארד
ברייס דאלאס הווארד (באנגלית: Bryce Dallas Howard; נולדה ב-2 במרץ 1981) היא שחקנית קולנוע, במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע אמריקאית. בתו של הבמאי רון הווארד. היא התפרסמה תחילה בסרטים "הכפר" שביים מ. נייט שאמלאן, "כטוב בעיניכם" שביים קנת בראנה עליו קיבלה הווארד מועמדות על תפקידה לפרס גלובוס הזהב, שיחקה גם בסרטו של סם ריימי "ספיידרמן 3" כגוון סטייסי, בסרט הדרמה "העזרה" ובסרטו של קולין טרוורו "עולם היורה".
ביוגרפיה
הווארד נולדה לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוריה הם השחקנית שריל הווארד ולשחקן והבמאי, רון הווארד. להווארד יש שתי אחיות תאומות ביניהן השחקנית פייג' הווארד ואח, הם גדלו מחוץ לתעשיית הסרטים ואף לא הורשו לצפות בטלוויזיה. הוריהם דווקא עודדו אותם לקרוא ספרים, לשחק בחוץ ולפתח תחביבים. הווארד גדלה בעיירה גריניץ' שבקונטיקט שם סיימה בהצלחה את לימודיה בבית הספר ב-1996, לאחר מכן עברה לתיכון ביירם הילס בעיירה אמרוק, ניו יורק שם הופיעה בכמה הצגות, הווארד סיימה בהצלחה את לימודיה בתיכון ב-1999.
הווארד השתתפה במופע אמנות הבמה באחוזת דלת הבמה, מחנה קיץ בצפון ניו יורק לצד חברתה הטובה נטלי פורטמן.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון למדה הווארד שלוש שנים בבית הספר לאומנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בשנת 1989, כשהייתה בת 8 שיחקה לראשונה בתפקיד קטן בסרטו של אביה "הורים במשרה מלאה". הווארד הופיעה בעוד כמה מסרטיו של אביה כשחקנית רקע, וכמו כן בתפקיד קטן בסרט "הגרינץ'" לפני שקיבלה את התפקיד הגדול הראשון שלה בסרט הדרמה "ספר האהבה" ב-2004, כמו כן הווארד הופיעה באותה תקופה על בימות ניו יורק בכמה הצגות.
את תפקיד הפריצה שלה קיבלה הווארד בסרטו של הבמאי מ. נייט שאמלאן "הכפר", בסרט היא שיחקה לצד חואקין פיניקס, אדריאן ברודי וויליאם הרט, את התפקיד קיבלה הווארד ללא אודישן לאחר ששאמלאן ראה אותה מופיעה בברודוויי והתרשם מיכולות המשחק שלה. בעקבות הופעתה בסרט נבחרה הווארד על ידי הבמאי לארס פון טרייר להחליף את ניקול קידמן בתפקיד הראשי בסרט "מנדרליי". הווארד שיתפה פעולה בשנית עם מ. נייט שאמלאן ב-2006 הפעם בסרט המתח "נערה במים", לצד פול ג'יאמטי. באותה שנה קיבלה הווארד מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרטו של קנת בראנה "כטוב בעיניכם".
ב-2007 הופיעה הווארד בתפקיד גוון סטייסי בשובר הקופות "ספיידרמן 3" של הבמאי סם ריימי, לצד טובי מגוויר וקירסטן דנסט. למען התפקיד הווארד האדמונית הטבעית נאלצה לצבוע לבלונד. בין השאר, הווארד גברה על אלישה קאת'ברט וסיינה מילר שהתמודדו גם הן על התפקיד.
ב-2009 שיחקה הווארד בסרט הרביעי בסדרת הסרטים שליחות קטלנית, "שליחות קטלנית: התעוררות", בסרט גילמה הווארד את אשתו של ג'ון קונור לצידם של כריסטיאן בייל וסאם וורת'ינגטון. גילמה ב-2010 את הערפדית ויקטוריה בסרט "דמדומים 3: ליקוי חמה" אשר רוצה במותה של בלה (קריסטין סטיוארט) כדי לנקום את מותו של אהובה ג'יימס בסרט הראשון. ב-2011 שיחקה בדרמות המצליחות "העזרה" בתפקיד הילי הולברוק, הגזענית הראשית של ג'קסון בירת מיסיסיפי; ובסרט "50/50" בתפקיד רייצ'ל, חברתו של אדם לרנר (ג'וזף גורדון-לוויט) החולה במחלת סרטן נדירה.
בשנת 2015 השתתפה בסרטו של קולין טרוורו "עולם היורה" בתור מנהלת הפארק עולם היורה קלייר דירינג לצידו של כריס פראט. היא חזרה לגלם את דמותה בסרט מ-2018 "עולם היורה: נפילת הממלכה" ומ-2022 "עולם היורה: עולם חדש".
בשנת 2018 התארחה בסיטקום "משפחה בהפרעה".
בשנת 2019 דיבבה את הכלבה בלה בסרט "דרכו של הכלב" ושיחקה בסרט המוזיקלי אודות חיו של המוזיקאי אלטון ג'ון "רוקטמן" בתור שילה איילין.
תסריטאית ובמאית
בשנת 2017 כתבה פרק אחד מתוך הסדרה "Daytime Divas" של רשת VH1.
בשנת 2019 ביימה את הסרט התיעודי "Dads", וביימה שני פרקים מתוך הסדרה זוכת פרס אמי "המנדלוריאן".
חיים אישיים
ביוני 2006 התחתנה הווארד עם השחקן האמריקאי-יהודי סת' גייבל, אותו הכירה באוניברסיטת ניו יורק והיה בן זוגה במשך 5 שנים, כשב-2007 נולד בנם הראשון, וב-2012 נולדה להם גם בת.
הווארד הייתה טבעונית.
דירק ואן פורייסט
דירק ואן פורייסט (בהולנדית: Dirk van Foreest; 3 במאי 1862 – 24 בפברואר 1956) היה שחמטאי הולנדי. במקצועו היה רופא.
פורייסט הוא אחיו הבכור של ארנולד ואן פורייסט. הוא זכה באליפות הולנד שלוש פעמים, בשנים 1885, 1886 ו-1887. הוא הגיע למקום החמישי בתחרות גודה בשנת 1884 (אליפות הולנד, ניצח: מסהמייקר), והגיע למקום השני בתחרות רוטרדם 1888 (אליפות הולנד, ניצח: רודולף לומן).
ישעיהו תומא שי"ק
ישעיהו תומא שי"ק (17 באוגוסט 1939 – 2004) היה הוגה דעות, טבעוני, גנן אורגני, אספרנטיסט, אתאיסט, אנרכיסט, פציפיסט ואידאולוג שמאלני הונגרי-ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בבודפשט בירת הונגריה לאנדרי, עובד דפוס, ואילונה שי"ק ("שם ישראל קדוש", או "שלמים יראים קדושים").
כאשר היה בן 3 נפרדו הוריו. בהיותו בן 5 השתלטו הנאצים על עירו, חלק ממשפחתו נשלח בטרנספורטים לאושוויץ. אימו, אילונה, שהייתה כבת 35 באותו זמן, נכלאה במחנה עבודה והוא שרד בגטו בהשגחתה של סבתו. אחרי השחרור נפגש עם אימו.
עם השתלטות הצבא האדום על הונגריה וכינון משטר קומוניסטי הפך לחבר בקומסומול (תנועת הנוער הקומוניסטי). בשנת 1950 החליטה אימו לעלות לישראל בה כבר חי אחיו הגדול, שלמה. חרף התנגדותו לעזיבת הונגריה נאלץ תומא כקטין לעלות עימה.
ממייסדי תנועת סרבנות המצפון בישראל
בשנת 1957, כאשר היה מלש"ב, הצהיר על סירוב לשרת מטעמי מצפון. שירותו הצבאי הומר בשהייה בקיבוץ כשל"ת. הוא נשלח לקיבוץ צאלים אך בעקבות התנאים הקשים וההבנה שהקיבוץ הוא יישוב ספר חצי צבאי ובשהותו בו הוא מסייע לכוחות הכיבוש הוא ברח מקיבוץ צאלים והתחבא זמן מה בבית אימו. לאחר שראה שהצבא לא מחפש אחריו, עבר לתל אביב בה התגורר אצל עו"ד מרדכי שטיין.
פעל במסגרת הסניף הישראלי של התנועה הבינלאומית לסרבני מלחמה מטעמי מצפון ותמך בצעירים שסירבו לשרת מטעמי מצפון. בין הצעירים שהסתייעו על ידו: אורי דייוויס ומשה יהודאי. ב-1981 עקב סכסוכים ופילוגים התרוקן הסניף הישראלי מאנשיו, חלק מהפעילים הקימו את תנועת פרופיל חדש ותומא נשאר כמעט הפעיל היחיד.
כמו כן היה פעיל בתנועת הכוח השלישי שנוסדה על ידי שטיין.
מלחמתו לשוויון
היה שותף לפעילויות כנגד הממשל הצבאי וכנגד הפקעת אדמות והיה בין חותמי עצומה שאורגנה על ידי המפלגה הקומוניסטית כנגד הכיבוש אחרי מלחמת ששת הימים.
היה מזכיר הסניף הישראלי של ארגון "אזרחי העולם וחילק דרכוני "אזרח העולם" (לדרכונים לא היה כל תוקף, אך הם שימשו למעשה מירמה כאשר נוכלים מכרו דרכונים אלו לעולים ממדינות ברית המועצות בהבטחות שווא כי הדרכונים יאפשרו הגירה למדינות הדורשות אשרות כניסה).
הצטרף למר"י, והוצב במקום ה-57 הסמלי ברשימתה לבחירות לכנסת השמינית. בהמשך הצטרף לתנועת "גוש שלום" של אורי אבנרי והיה פעיל בהפגנות מטעמה. הצטרף ל"אגודה לסיוע ולהגנה על זכויות הבדווים בישראל" והיה פעיל ברשימה המתקדמת לשלום ועוד.
היה ממיסדי האגודה ההומניסטית החילונית בישראל שהתנגדה לסמננים הדתיים בחיי המדינה מבלי להתנגד לדת עצמה ולמקימי מצוותיה. התנגד לרישום הלאום בתעודת הזהות שלו ופנה למשרד הפנים בבקשה לבטל את הרישום. משלא נענה, פנה לבג"ץ והיה האזרח הישראלי היהודי הראשון שבסעיף הלאום שלו ושל בנותיו הופיעו שני קווים במקום יהודי.
חייו כבוגר
ב-1959 נפטרה אימו והוא ניתק באופן מעשי את קשריו עם אחיו שהיה שוטר באותה עת ונחשב בעיניו כחלק מהממסד. באותה עת ניהל מערכת יחסים זוגית עם בלה ונאבק לקבל הכרת הממסד בנישואי החוזה שערך עבורם עו"ד שטיין כנישואים אזרחיים, מאבק שנחל הצלחה רק ב-1966.
שימש כמזכיר הכפר באלוני יצחק ועבר לגור בו. מכיוון שלא רצה לגור על "אדמה כבושה", הוא הגביה את הקרוואן בו התגורר מעל הקרקע באמצעות כלונסאות. באלוני יצחק נולדו שתי בנותיו. באמצע שנות ה-70 התפטר ממשרת מזכיר הכפר ועקר עם משפחתו, בהתחלה לגבעת עדה ואחר כך לדירה בדמי מפתח בבית האונייה ברחוב לבנדה תל אביב.
התנגד למה שהוא כינה "תרבות צריכה" ונמנע ככל האפשר מרכישת מוצרים. חלק ממזונו הוא ליקט בשוק הכרמל מתוך הסחורה שהירקנים השליכו, ביגוד השיג בין היתר כתרומות יד שנייה או ביגוד שאנשים השאירו ליד פחי האשפה. חלק מהמוצרים והמזון להם נזקק השיג בעיסקאות ברטר בהן (בעיקר מעריצים צעירים) סיפקו לו מזון בתמורה להרצאות ורק חלק מצרכיו מימן בתמורה מעבודה. מריהוט נמנע ככל האפשר וריהוט שנזקק לו השיג מיד שנייה או מתרומות. ניסה לתקן כל דבר בכוחות עצמו על מנת להימנע מהצורך לפנות לבעלי מלאכה. חסך בחשמל, בין היתר בכך שלא הפעיל את דוד החימום ודרש ממשפחתו להתרחץ במים קרים. חסך במחירי תחבורה בכך שנסע על אופניו ממקום למקום.
עזיבתו את ישראל
זמן מה לאחר פרידתו מבלה ובנותיו, במהלך פעילותו בקו לעובד פגש את מלכה גאייר, מתנדבת אף היא, שהגיעה כעולה חדשה מארצות הברית. הם יצרו מערכת זוגית.
במקביל, עיריית תל אביב דרשה ממנו תשלומי ארנונה גבוהים על דירתו, בטענה שהדירה היא למעשה משרד ואינה משמשת למגורים, לכן כאשר בשנת 1995 מלכה נאלצה לחזור לסעוד את אימה החולה, מכר תומא את דירתו ונסע גם הוא לארצות הברית. יחסיו עם מלכה עלו על שרטון בהשפעת אמה והוא החליט לעזוב לאירופה.
תומא ניצל את החוק ההונגרי שאיפשר לאזרחי הונגריה לשעבר, שעזבו אותה בגלל רדיפה, לקבל חזרה את אזרחותם ההונגרית וקיבל דרכון הונגרי. בדרך להונגריה חיפש תומא קומונה באירופה אליה יוכל להצטרף, ובינתיים התארח אצל ידידים במדינות שונות כמו הולנד ואנגליה. כאשר גילה כי אין באירופה המערבית קומונות כפי שהוא חלם עליהן נסע להונגריה ובהתחלה התגורר בעיר הולדתו - בודפשט. בבודפשט ניסה להצטרף לתנועת השלום המקומית ואף היה פעיל במחאות כנגד הפלישה לעיראק, כנגד הצטרפות הונגריה לכוחות נאט"ו וכנגד הגלובליזציה, אולם הוא לא מצא שפה משותפת עם הצעירים שהיו רוב הפעילים בתנועה וסבל מכך שהלך הרוחות היה גם אנטי-ישראלי והשליך על יחסם אליו כישראלי.
בכסף שנשאר לו ממכירת דירתו קנה בשנת 2003 חווה צנועה ליד קוניה-סק (Kónya-Szék), סמוך לעיר צ'ונגראד בדרום הונגריה וקיווה להקים שם קומונה פציפיסטית צמחונית.
פטירתו
ב-13 ביולי 2004 נמצאה גופתו בשדות שליד חוותו עם סימני פגיעה מטרקטור או רכב חקלאי אחר. הוא נקבר בקבורה חילונית בבית קברות בהונגריה ב-29 ביולי.
הניח ידועה בציבור, בלה אייזיק (שי"ק) ושתי בנות. בקשתם של אייזיק ושי"ק לשינוי שם משפחתה של אייזיק לאייזיק (שי"ק) הגיעה לבית המשפט העליון פעמיים.
כריס דה ברג
כריס דה ברג (באנגלית: Chris de Burgh; נולד ב-15 באוקטובר 1948) הוא זמר ומלחין אירי, שידוע במיוחד בשל שיר אהבה שלו, "The Lady in Red", משנת 1986, שהגיע למקום ראשון במצעד הסינגלים הבריטי במצעדים במדינות נוספות.
ביוגרפיה
דה ברג נולד בארגנטינה. אביו היה קולונל בריטי ואמו מזכירה ממוצא אירי. כעבור כמה שנים עברה משפחתו לגור באירלנד.
דה ברג חתם את החוזה הראשון שלו בשנת 1974 עם חברת התקליטים הידועה, A&M Records. האלבום הראשון שלו, "Far Beyond These Castle Walls" יצא לאור בשנת 1975, אך לא נחל הצלחה רבה. כעבור חמישה חודשים הוציא בנפרד את השיר "Turning Round", מתוך האלבום מחוץ לבריטניה ואירלנד, כסינגל בשם "Flying". השיר שהה במשך 17 שבועות בראש מצעד הפזמונים בברזיל. אלבומים נוספים שהוציא בשנות השבעים נחלו הצלחה במדינות אירופה הקונטיננטלית ובדרום אמריקה.
הוא לראשונה הצליח במצעד הפזמונים בבריטניה בשנת 1981 עם אלבום אוסף של שיריו הישנים בשם "Best Moves".
ההצלחה הגדולה שלו הגיעה בשנת 1986, עת יצא לאור השיר הכי מצליח בקריירה שלו, "The Lady in Red". השיר הגיע למקום ראשון במצעד הבריטי ומקום שלישי במצעד האמריקני. האלבום שבא בעקבות השיר, "Into the Light" הגיע למקום שני במצעד הבריטי.
דה ברג ממשיך להופיע ברחבי העולם, ובמסע ההופעות שלו בשנת 2014 הוא הופיע בישראל בהיכל התרבות ב-29 במרץ.
חיים אישיים
דה ברג נשוי לדיאן משנת 1977, והם גרים באירלנד. לזוג נולדו שני בנים ובת, רוזאנה דייוויסון, דוגמנית שהוכתרה כמיס עולם, כאשר ייצגה את אירלנד בתחרות שהתקיימה בסין בשנת 2003.
אנה מריה ואן סכורמן
אנה מריה ואן סכורמן (בהולנדית: Anna Maria van Schurman; 5 בנובמבר 1607 – 4 במאי/14 במאי 1678), ציירת, חרטת, משוררת, ומלומדת הולנדית-גרמנית. ואן סכורמן הייתה האישה המשכילה ביותר באירופה של המאה ה-17. היא הצטיינה באמנות, מוזיקה וספרות ורכשה בקיאות ב-14 שפות, בהן לטינית, יוונית, עברית, ערבית, ארמית, סורית ואמהרית. היא הייתה למודל לאלו שנמשכו ליותר מעיסוק אחד.
ביוגרפיה
ב-1664 פגשה את ז'אן דה לאבדי, ישועי שהמיר את אמונתו לנצרות פרוטסטנטית. הוא ייסד פלג דתי מהורהר שנודע בשם לאבדיזם. ב-1669 עזבה ואן סכורמן את אוטרכט לאמסטרדם על מנת לחיות עם דה לאבדי וחסידיו ולאחר מכן נאלצו לעבור שוב לאלטונה, עיר ומחוז של המבורג, כיום בגרמניה אך באותה התקופה בדנמרק. ואן סכורמן הוקסמה מלאבדי ורעיונותיו והפכה לעוזרתו הראשית. לאבדי נפטר ב-1674 וואן סכורמן הפכה לדמות מרכזית בקבוצה של נשים משכילות. לאחר מכן עברה שוב לפריסלנד, שם נפטרה ב-1678. הלאבדיזם הוכחד בסביבות 1750.
גרגרנות
גרגרנות היא התמכרות לאכילה, המתבטאת בצריכת יתר של מזון, שתייה או חומרים משכרים, עד כדי בזבוז.
בהתאם לתרבות, גרגרנות יכולה להתפס כעוון או כסימן למעמד. העושר היחסי של החברה יכול להשפיע על התפישה בשני הכיוונים. קבוצה עשירה יכולה להתגאות בכך שקיים מספיק אוכל כך שאין סכנה בבזבזו, או להרתע מוסרית בעת התקלות עם המציאות של אנשים חסרי מזל.
ראשי הכנסייה המוקדמת הבינו את הגרגרנות במובן מקיף יותר, כך שהמושג מכיל גם את הציפייה האובססיבית לארוחות והצריכה הרציפה של מעדנים ומזונות יקרים במיוחד.
יערתיים
יערתיים (שם מדעי: Caprifoliaceae) היא משפחה גדולה של צמחים בסדרת השלמונאים. על פי שיטת המיון העדכנית (APG III), משפחה זו כוללת גם את הולרייניים והשלמוניים, שנחשבו בעבר כמשפחות נפרדות. המורן והסמבוק, שנכללו בעבר תחת משפחה זו, משויכים כיום למשפחת ה-Adoxaceae.
גרגרנות
בנצרות נחשבת הגרגרנות לאחד משבעת החטאים - תאווה לאוכל או מניעתו מאחרים.
יערתיים
במשפחה כ-860 מינים של צמחים בעלי פרחים, רובם שיחים ומטפסים, חלקם ירוקי עד וחלקם נשירים. הפרחים הם ברובם דמויי צינור, משפך או פעמון, בדרך כלל בעלי חמישה עלי כותרת הפונים כלפי חוץ, לעיתים קרובות ריחניים. הפירות הם לרוב מסוג ענבה.
גרגרנות
על פי הקומדיה האלוהית של דנטה, גרגרנים נשפטים למעגל השלישי של הגיהנום, שם כעונש, בהתאם לחטאם, עליהם לאכול בוץ וזוהמה.
השד המפתה לגרגרנות הוא בעל זבוב. בעבר הרחוק, בתי המשפט הקאנונים (ביהמ"ש של הכנסייה) עסקו בין היתר גם בנושא זה תחת תפקידם לאכיפת המוסר.
יערתיים
סוגים הגדלים בארץ ישראל:
אלן דג'נרס
אלן לי דג'נרס (באנגלית: Ellen Lee DeGeneres; נולדה ב-26 בינואר 1958) היא קומיקאית, שחקנית ומנחת טלוויזיה אמריקאית. זוכת פרס אמי.
ביוגרפיה
אלן דג'נרס נולדה במטרי, לואיזיאנה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-מדעית. היא למדה תקשורת באוניברסיטת ניו אורלינס.
היא החלה את דרכה בסטנד-אפ בסוף שנות ה-70. ב-1982 היא הוכתרה על ידי רשת שואוטיים כ"אישה המצחיקה באמריקה". ב-1986 הוזמנה להופיע בתוכנית הפופולרית The Tonight Show, אותה הנחה ג'וני קרסון. דג'נרס הייתה האדם החמישי והאישה הראשונה שהוזמנה לשוחח עם קרסון בהופעתה הראשונה בתוכנית. ב-1989 יצאה דג'נרס במופע סטנד-אפ אישי One Night Stand בכל רחבי ארצות הברית, מופע שאף הוקלט ושודר על ידי ערוץ הכבלים HBO. דג'נרס הופיעה כשחקנית אורחת בכמה סדרות סיטקום וכשחקנית קבועה במספר סדרות שלא הצליחו לשרוד זמן רב.
הסיטקום "אלן"
ב-1994 עלתה לאוויר תוכנית הטלוויזיה של דג'נרס, קומדיית מצבים בשם "אלן" (שנקראה These Friends of Mine בעונתה הראשונה), ברשת ABC. התוכנית התמקדה בחייה של אלן מורגן, בעלת חנות ספרים בלוס אנג'לס. התוכנית דורגה בין 10 הראשונות מבחינת הרייטינג ודג'נרס אף זכתה במועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
היציאה מהארון
דג'נרס 'יצאה מהארון' ב-14 באפריל 1997, וסיפרה שהיא לסבית בראיון מיוחד למגזין "טיימס". זמן קצר אחר כך, ב-30 באפריל, 'יצאה מהארון' גם הדמות של דג'נרס בסדרה "אלן", בפרק מיוחד שכונה "The Puppy Episode" (בתרגום חופשי לעברית: "הפרק עם הכלבלב"). 46 מיליון איש צפו בפרק המיוחד, שהפך לאחד האירועים הטלוויזיוניים הנצפים ביותר בארצות הברית עד אז ולפרק הנצפה ביותר בתוכנית אי-פעם. כוכבים הוליוודיים רבים השתתפו בפרק. בין השחקנים בתפקידי אורח היו לורה דרן, שגילמה את מושא אהבתה של אלן; אופרה וינפרי, שגילמה את הפסיכולוגית של אלן; וכוכבים אחרים כגון בילי בוב תורנטון ודמי מור. בפרק השתתפו גם אייקונים לסביים כגון הזמרות קיי די לאנג ומליסה את'רידג'. היציאה מהארון של הדמות הפכה את הסדרה "אלן" לסדרה הראשונה שבה הדמות הראשית היא לסבית. הפרק זכה לתשואות המבקרים (דג'נרס אף זכתה בפרס 'אמי', כשותפה לכתיבת התסריט הטוב ביותר), אך עורר את זעמו של הימין הנוצרי. באלבמה סירבו לשדר את הפרק, ובמדינות אחרות משכו המפרסמים את פרסומותיהם מהתוכנית. זה היה אחד הפרקים האחרונים בעונה הרביעית של התוכנית (אחריו שודרו עוד שני פרקים בהם יצאה אלן מהארון בפני חבריה ואף בפני הבוס שלה). המשך הסדרה התמקד בחייה של אישה לסבית בעולם ההטרוסקסואלי.
בעונה החמישית צנח הרייטינג של הסדרה ב-22 אחוזים. הסיבה לירידה זו אינה ברורה, יש הטוענים שהסדרה הפכה "גאה מדי", ושצופים הטרוסקסואלים הזדהו פחות עם הדמות הראשית. אחרים אמרו שהקהל האמריקאי לא היה מוכן עדיין לקבל דמות ראשית לסבית בסדרה. דג'נרס עצמה טענה שהסיבה העיקרית לירידה ברייטינג הייתה חוסר תמיכתה של רשת ABC בסדרה. הרשת הפסיקה לשדר קדימונים לסדרה, ובלחץ הימין הנוצרי אף צירפה אזהרת "תוכן בעייתי" לסדרה. ב-1998 ירדה הסדרה מהמסך.
הסיטקום "המופע של אלן"
בשנת 2000 דג'נרס הופיעה כשחקנית בסרט של HBO "אילו יכלו הקירות לדבר" (עם שרון סטון), כאורחת בתוכניות "ויל וגרייס" ו"עמוק באדמה". ב-2001 עלתה ברשת CBS סדרת סיטקום חדשה, "המופע של אלן", בה היא גילמה את אלן ריצ'מונד, אשת היי-טק המאבדת את משרתה וחוזרת לעיר הולדתה. הדמות בסדרה החדשה הייתה לסבית, אך הסדרה לא התמקדה רק בנושא זה. הסיטקום זכה לביקורות טובות, אך נכשל במבחן הקהל. הסדרה ירדה מהמסך אחרי שלושה עשר פרקים.
טרגו ניאמץ
טֶרגוּ נְיאַמץ (ברומנית: Târgu Neamţ; משמעות השם: "היריד ניאמץ" - "ניאמץ" = "גרמני" או "נכרי", לפי מצודת ניאמץ או ניאמצולוי  (Cetatea Neamţului) - "המבצר של הגרמני" או "המבצר של הנכרי"; ביידיש: נְיאַמץ) היא עיר במחוז ניאמץ, בחבל מולדובה, רומניה.
אלן דג'נרס
תוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס"
עוד בטרם ירד "המופע של אלן" מהמסך, פנתה רשת NBC לדג'נרס והציעה לה להנחות תוכנית אירוח יומית. תוכנית האירוח, "המופע של אלן דג'נרס", עלתה לאוויר בספטמבר 2003. מאז עלייתה זכתה התוכנית ב-15 פרסי אמי. תרמו להצלחתה לכך גם הופעותיה של דג'נרס כמנחת טקסי האמי שנערכו לאחר פיגועי 11 בספטמבר ולאחר אסון הוריקן קתרינה בניו אורלינס. דג'נרס עצמה התגייסה למאבק לשיקום ניו אורלינס, עיר הולדתה. ב-16 במאי 2008 הודיעה דג'נרס על אירוסיה לפורשיה דה רוסי בתוכניתה, שצולמה יום קודם לכן.
טרגו ניאמץ
העיר, שהיא מן העתיקות בערי מולדובה, מוזכרת במסמך המתוארך לשלהי המאה ה-14. נכון לשנת 2002 חיים במקום 20,496 תושבים. בעיר שוכן מצודת ניאמץ שנבנתה בסוף המאה ה-14. באזור נמצא גם "המנזר ניאמץ" (Mânăstirea Neamţului), שהוא מהמנזרים העתיקים ביותר ברומניה.
אלן דג'נרס
תוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס"
התוכנית משמשת לשיווק וקידום של סרטים חדשים, וכן של חברות ענק - למשל החברות פפסי, אפל, נטפליקס ורבות אחרות.
טרגו ניאמץ
בשנת 1710 הופצה בעיר עלילת הדם הראשונה בהיסטוריה הרומנית. מסוף המאה ה-19 ועד לשואה כיהן בה הרב חיים מרדכי רולר כרב העיירה. בפסח של שנת 1944 גורשו כל יהודי העיירה לבוחוש בגירוש כפוי באיומי נשק שהתבצע ברגל ובעגלות. לאחר השואה היה רבה של העיר הרב שלום דרמר, שלאחר מכן עלה לישראל וכיהן כרבה של העיר קריית גת. בזכות פעולתו של הרב דרמר הייתה טרגו ניאמץ מהקהילות היחידות ברומניה בהם המשיך להתקיים תלמוד תורה לאחר שהשלטונות פעלו לסגירת תלמודי התורה ברחבי רומניה.
אלן דג'נרס
תוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס"
עם השנים, הפכו חגים, או אירועים מסוימים, ל'תוכניות-ספיישל' מיוחדות. הרייטינג של התוכנית עלה משמעותית במהלך צילומי העונה השביעית, כשאופרה וינפרי הודיעה שהעונה הבאה, מספר 25, תהיה העונה האחרונה של תוכנית האירוח שלה.
הפקת התוכנית נקשרה בשערורייה סביב עדויות על "סביבת עבודה רעילה", שהובילה לחקירה על ידי אולפני האחים וורנר. בסוף החקירה פוטרו מפיקים בכירים בתוכנית ואלן ד'גנרס נשאה מונולוג התנצלות. בעונה העוקבת לפרשייה צנח הרייטינג של התוכנית ב-43%. במאי 2021 הוכרז כי עונתה ה-19 של התכנית תהיה האחרונה.
בישראל התוכנית משודרת בערוץ "הוט פמילי", בחברת הכבלים הוט; בעבר היא שודרה בערוץ Stars' Base בחברת הלוויין, yes.
הנחיית "אמריקן איידול"
ב-9 בספטמבר 2009, החליפה דג'נרס את פאולה עבדול כמנחה בתוכנית אמריקן איידול. את ההודעה הרשמית על המינוי מסרה דג'נרס עצמה במהלך הטוק שואו שלה. דג'נרס התחייבה לשמש כשופטת בתוכנית במשך 5 עונות לפחות.
הנחיית טקסי פרסים
בשנת 2001 הנחתה את טקס פרסי האמי.
בשנת 2006 הנחתה את טקס האוסקר.
בשנת 2014 הנחתה בשנית את טקס פרסי אוסקר ה-86, במהלכו העלתה סלפי ששבר שיא היסטורי במספר השיתופים בטוויטר.
לייבל מוזיקלי ופרויקטים נוספים
בשנת 2019, הופיעה בקליפ השיר "You Need to Calm Down" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט אשר הוקדש לקהילת הלהט"ב.
חיים אישיים
דג'נרס יצאה עם השחקנית אן הייש במשך כ-3 שנים. לאחר מכן ניהלה מערכת יחסים בת 4 שנים עם הצלמת והשחקנית אלכסנדרה הדיסון. משנת 2004 נמצאת דג'נרס במערכת יחסים עם השחקנית פורשיה דה רוסי. במאי 2008, בעקבות פסיקת בית המשפט העליון בקליפורניה שביטל את האיסור על נישואין חד-מיניים, הודיעה דג'נרס בתוכנית הטלוויזיה שלה על אירוסיה לדה רוסי. ב-16 באוגוסט אותה שנה, השתיים התחתנו. דג'נרס ובת זוגה היו ידועות באורח חייהן הטבעוני, אולם בשלב מאוחר יותר חשפה שכבר איננה שומרת על אורח חיים זה והתחילה לאכול חתיכות דגים.
ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
הדינוזאורים!
הדינוזאורים! (באנגלית: !The Dinosaurs) היא תוכנית טלוויזיה טבע-פלאונטולוגי אמריקאית אשר שודרה בערוץ PBS בין 22 בנובמבר ל-25 בנובמבר 1992 וכללה 4 פרקים שאורכם 56 דקות. הסדרה מורכבת משיחות ומחקרי פלאונטולוגים אשר מספרים על חיי הדינוזאורים, איך הם חיו ואיך התנהגו וכן מדברים על הסיבה שהם נכחדו בסוף הקרטיקון. היא מלווה במספר איורים של דינוזאורים ובקריינותה של השחקנית ברברה פלדון.
התוכנית גם יצאה בקלטות ולייזרדיסק אך לא ב-DVD.
התוכנית
התוכנית כוללת מחקרי פלאונטולוגים שונים על חיי הדינוזאורים השונים מראשית הטריאס, כמו ההררזאורוס עד לטירנוזאורוס של סוף הקרטיקון. חלק מהדינוזאורים היו מאבותיהם של העופות המודרניים והמדענים חלוקים על חום גופם. כמו כן התוכנית בודקת ממה הם נהרגו בסוף עידן המזוזואיקון.
בתוכנית ישנם 4 פרקים:
מרשל מאייר
הרב מרשל ת' מאייר (באנגלית: Marshall T. Meyer; 25 במרץ 1930 – 29 בדצמבר 1993) היה מנהיג היהדות הקונסרבטיבית בדרום אמריקה, הידוע גם בשל פעילותו למען זכויות אדם בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983).
קורות חיים והשכלה
מאייר נולד בברוקלין וגדל בנוריץ' שבקונטיקט. הוא סיים תואר ראשון בדארטמות' קולג' שבניו המפשייר בשנת 1952. בעקבות פגישה עם אברהם יהושע השל, נרשם ללימודים בבית המדרש לרבנים באמריקה ובשנת 1958 הוסמך לרבנות. סיים דוקטורט בפילוסופיה דתית מאוניברסיטת קולומביה.
פעילותו בארגנטינה
ב-1959 החל לשמש כרב בקהילת "בית אל" בבואנוס איירס. עם השנים הפך לדמות מרכזית ביהדות ארגנטינה. ב-1962 ייסד את בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (Seminario Rabinico Latinoamericano) בבואנוס איירס. בשנת 1983, כאשר הוחזר המשטר הדמוקרטי לארגנטינה, העניק למאייר הנשיא הנבחר ראול אלפונסין את מדליית סן-מרטין – אות הכבוד הגבוה ביותר בארגנטינה על פעילותו הרבה למען זכויות האדם בתקופת השלטון הצבאי.
חזרתו לארצות הברית
ב-1984 שב לניו יורק, לעמוד בראש קהילת בני ישורון.
נפטר מסרטן בניו יורק ב-1993, בגיל 63 ונקבר בעיר ילדותו נוריץ' שבקונטיקט.
היה נשוי לנעמי ואב לשלושה ילדים: אניטה, דודי וגבריאל.
עמותת הצבי
עמותת "הצבי" ספורט לקידום עולי אתיופיה נוסדה בשנת 1994 על ידי קבוצת ספורטאים יוצאי אתיופיה, על מנת לקדם בני נוער ספורטאים מהקהילה האתיופית בישראל. העמותה רואה את הספורט כאמצעי חינוכי לשיפור הדימוי העצמי של הנער העולה, ובשלב הבא - להשגת שילוב שוויוני ומכובד של בני העדה האתיופית בישראל. ספורטאי העמותה הבוגרים מהווים מודל לחיקוי וכוח משיכה לצעירים בתחילת דרכם.
רקע
בישראל חיים כ-20,000 ילדים ובני נוער בגילאי 10-19 המשתייכים לקהילה האתיופית. כמחציתם נולדו בישראל וכמחציתם – באתיופיה. למרות השקעת משאבים ניכרת של מדינת ישראל ושל ארגונים מלכ"רים שונים באוכלוסייה זאת, היא ניצבת עדיין בפני בעיות רבות – בעוד שאוכלוסיית הבוגרים, ילידי אתיופיה, סובלת מאבטלה, עוני ומצוקות שונות המלוות את תהליך ההגירה, סובלת אוכלוסיית הילדים והנוער מנשירה ממערכת החינוך, אלימות וניכור. על מנת לסבר את האוזן, הנה כמה נתונים: 6.5% מהתלמידים יוצאי אתיופיה בגיל 14-17 נושרים ממערכת החינוך (לעומת 3.5% באוכלוסייה הכללית). 40% מעבירות הנוער נעשות בידי עולים ו-45% מבני הנוער המשתמשים בסמים הם עולים 63% מיוצאי אתיופיה בחינוך היסודי ו- 74% מיוצאי אתיופיה בחטיבות הביניים נמצאים מתחת לרמה הממוצעת בעברית, מתמטיקה, אנגלית ומדעים. כ- 40% מהתלמידים יוצאי אתיופיה בכתות א' - ט' אינם שולטים בקריאה של טקסטים ברמת הכתה.
את רוב הקשיים הללו ניתן לייחס למשבר ההגירה המתמשך בו מצויה קהילת יוצאי אתיופיה. הוריהם של ילדים אלה עלו לישראל כשרובם מתקשים להתמודד עם אתגריה החברתיים והכלכליים. הם מתקשים לתמוך בילדיהם, ככל שמדובר בהקניית עברית, עזרה לימודית ותמיכה במצבי משבר. בין 40%-60% מהילדים (תלוי ביישוב) חיים במשפחות שבהם אף אחד מההורים אינו מועסק, ומכאן שהם אינם רואים לנגד עיניהם דגם חיובי של השתלבות חברתית אליו הם יכולים לשאוף. לכל אלה מתווסף משבר האימון האופייני לנערים בגיל ההתבגרות; שמשבר אימון זה מתעצם על רקע העדר תחושת שייכות ואובדן תחושת הערך העצמי. התוצאות עלולות להיות חמורות. נתוני עבריינות נוער בקרב בני נוער יוצאי אתיופיה מבטאים קשיים אילו.
כאמור, נעשית עבודה רבה, הן על ידי המדינה והן מטעם גורמי מגזר שלישי שפיתחו מתודות פעולה שונות בניסיון לסייע לאוכלוסיית עולי אתיופיה ובמיוחד לילדים ולחסוך מהם את "משבר הדור השני" שלא פסח על צאצאי עליות אחרות. אחת המגמות החשובות כיום היא לפעול באמצעות חיזוק נקודות הכוח של הילדים. נמצא כי אם מצליחים לאתר נקודת כוח שכזו – מצוינות בתחום לימוד, יכולת חברתית, כישרון אמנותי וכדומה – ולטפחה, ניתן ולמנף אותה ולהפוך אותה למנוע צמיחה עבור הילד. חיזוק כזה משקם את דימויו של הילד, הן בעיני עצמו והן בעיני סביבתו ומסייע לו להתקדם גם בתחומים אחרים.
לבני הקהילה נכסים רבים, שטרם באו לידי ביטוי. אחד הבולטים שבהם הוא מצוינות ספורטיבית. רבים מבני הקהילה חוננו במבנה גוף אתלטי, יכולת ספורטיבית, משמעת עצמית, סיבולת גבוהה, יכולת התמדה ודבקות במטרה, מוטיבציה ורצון להצליח – החומר ממנו עשויים מנצחים. הוכח פעמים רבות כי הספורט הוא כלי יעיל לשיפור הדימוי העצמי וכי להצלחה בספורט יש השלכות הרחק מעבר לתחומי האצטדיון, החל בחיזוק הלכידות החברתית וכלה בשגשוג כלכלי. הצלחה כזו משפיעה במיוחד (אך לא רק) על ילדים ובני נוער ותורמת להעלאת הישגיהם בכל תחומי החיים.
עקרונות העבודה של העמותה
שילוב פעילות בשני מישורים: הספורטיבי והלימודי. משום כך מעניקה העמותה הזדמנות שווה לא רק למצטיינים בספורט אלא גם לחלשים (מבחינה גופנית). עבודה עם מאמנים/מדריכים יוצא אתיופיה המכירים היטב את התרבות והמנטאליות ויכולים לדבר עם הספורטאים בגובה העיניים. ליווי בתגבור לימודי למצטיינים בספורט ( כיתת מצטיינים). שיתוף מלא של ההורים בכל התהליך והקפדה על קבלת תמיכתם ועידודם לפני תחילת העבודה. שילוב בוגרים כמודל לחיקוי ולשילוב בחברה.
מטרות העמותה
בניית תשתית למיצוי הכישרונות בספורט ובלימודים הבאת הילד לרמה הגבוהה בספורט ובהשכלה מניעת נשירה מלימודים ושיקום נערים שנשרו ממסגרת חינוכית
יעדים והישגים
יעדים:
אוכלוסיית יעד - נערים ונערות בני הקהילה האתיופית ואחרים - גילאי 18-13+
העמותה כקבוצה מתחרה ברמות הבכירות של ליגות האתלטיקה הישראליות בכל הגילאים – ילדים, נוער, קדטים ובוגרים - וזוכה להישגים לא מבוטלים.
ספורטאי 'הצבי', ילדים, נוער וגם בוגרים, זוכים מדי שנה במקומות ראשונים באליפויות ישראל לריצה למרחקים בינוניים וארוכים, אישי וקבוצתי.