cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פריפריה
מאפיינים בישראל
הקמת יישובים היוותה ציר מרכזי בהגשמת רעיונות הציונות והחלוציות. לאחר קום המדינה נוצר צורך דחוף להגן על המרחב מפני פלישת צבאות ערב מתוקף תפיסת "ההגנה המרחבית" ששלטה אז, וצידדה בגיוס מהיר של האוכלוסייה המקומית להגנה על סביבתה, ותוך כך הקטינה התפיסה את האפשרות לפגיעה משמעותית בהפצצות על ריכוזי אוכלוסייה צפופים. רבים מהעולים החדשים, מרביתם יוצאי צפון אפריקה ואסיה שהיו נטולי מידע ואוריינטציה ביחס לאופציות ההתיישבותיות הקיימות עבורם, הופנו למעברות וליישובים המרוחקים מאזור המרכז ומירושלים, שלעיתים אף היו בתהליכי הקמה מוקדמים וחלקיים בלבד, וזאת על-מנת ליישב את שטחי המדינה המאוכלסים בדלילות, בעיקר בקרבת הגבולות בגליל ובנגב. כך נוצרו גם עיירות פיתוח רבות שהתאפיינו ברובם גם הן בעולים עם קשיי הסתגלות, ללא שפה, ללא מעמד וללא הנהגה מוסמכת שהובילו ליצירת מדרג סוציו-אקונומי נמוך באזורים אלה שנותר עד היום.
פערים כלכליים וחברתיים
במהלך השנים הראשונות תשומת לבם המיידית של עולים אלה הייתה נתונה למלחמת הישרדות אישית ורק בשלהי שנות ה-50 החלה להתגבש בקרבם זהות עצמית. אבל בשלב זה כבר נקבעה העובדה הגאוגרפית המהותית: מקום קליטתם של המוני המהגרים נקבע הרחק מהמרכז. תושבי הפריפריה, שלעיתים קרובות זוהו או זיהו עצמם כ"שולי המדינה", לא התגאו במעמדם כאותם חלוצים שפנו אל הסְפר בטרם קום המדינה כדי ליישבו מבחירה אידאולוגית. הם חשו אי-צדק כלפי הניכור המתקיים, מעצם הגדרת הפריפריה, בינם ובין מה שנתפס כ"מרכז" - הן מבחינת תשתית חומרית והן מבחינה כלכלית.
הפניית אוכלוסיית העולים לפריפריה העמיקה את הבדל המעמדות החריף, כאשר קבוצה זו מלכתחילה הייתה חלשה יותר ומשכילה פחות וכיוון שהאוכלוסייה החזקה נותרה במרכז בעוד האוכלוסייה החלשה נשלחה לאזורים עם תשתית מפגרת, תעסוקת דחק, ללא מוסדות תרבותיים ומערכת חינוך נחשלת. כל אלו ועוד, יצרו מעגל קסמים שלא ניתן היה לצאת ממנו, למשל- קושי לגייס לבתי הספר מורים טובים. יתר על כן, התוכנית לפיה עיירות הפיתוח אמורות היו לשמש גרעין ליישובים החקלאיים סביבם כשלה בשל ההתארגנות המשותפת של יישובים אלו בינם לבין עצמם והן מכיוון שהיישובים החקלאיים העדיפו לקבל את כל השירותים האחרים להם נזקקו במרכז. הפריפריה נהפכה למצבור חברתי של תסכול, הדימוי העצמי של התושבים היה נמוך והוא השפיע גם על הדימוי הקולקטיבי שלהם ושל מקום מגוריהם.
הריחוק מהמרכז, שיעורי האבטלה והעוני גרמו לכך שבמהלך השנים תשתיות הבריאות גם הן לא התפתחו כפי שניתן היה, ומנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה כי ביישובים הפריפריאליים אנשים חיים פחות שנים מאשר במרכז הארץ. בנוסף כ-19% מהתושבים אף לא ניגשים לקבל טיפול רפואי עקב אי יכולת כלכלית (נכון לאוגוסט 2019).
בעיות נוספות שנוצרו הן צמצום השטחים הפתוחים וחוסר היכולת לדאוג לתחבורה ציבורית יעילה ולתשתיות אחרות כניקוז, ביוב, ואפילו חשמל. התושבים מצאו עצמם לא פעם במרכז סכסוכים מדיניים על רקע אירועי גבול. מציאות שהרעה את מצבם. בתוך זמן קצר איבד רעיון ההתיישבות בספר את כוח המשיכה שהיה לו בעבר, והפריפריה הפכה למילה כמעט נרדפת לאי-שוויון על כל גווניו שהתרחב והתעצם בכל קנה מידה.
פעולות לצמצום הפערים
החל משנות ה-70 נעשה מרכז הארץ צפוף מדי לאנשי המעמד הבינוני-גבוה, והתפתחה מגמה של יציאה ל"איכות החיים" בפריפריה, בבתים צמודי קרקע. מגמה זו נותבה על ידי הממשלות השונות לאזורים הפריפריאליים בהם לא נפתרו בעיות הביטחון והדמוגרפיה כדוגמת המצפים בגליל. בשנים האחרונות, ניתן דגש רב יותר על שיפור הכבישים, התחבורה הציבורית ובפרט מערכת הרכבות בין המרכז ליישובי הפריפריה. לדוגמה, מסילת העמק שנפתחה ב-2016 בין בית שאן, עפולה וחיפה. רבים מהיישובים בפריפריה מוגדרים כ"אזור עדיפות לאומית" וזכאים להטבות מיסוי והטבות למלגות לימודים במוסדות גבוהים.
בשנים האחרונות מתרחבת הבנייה למגורים בפריפריה. מתוך נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בין ינואר 2015 לסוף המחצית הראשונה של 2019, החלו להיבנות בכל אחד ממחוזות הצפון וחיפה, 36 אלף יח"ד. לכך יש להוסיף 38,500 דירות במחוז הדרום. מדובר בכ-45% מכלל התחלות הבנייה בכל הארץ לתקופה זו. ההסבר לכך מצוי במידה רבה בתוכניות הדיור הממשלתיות- מחיר מטרה הוותיקה ומחיר למשתכן.
במקביל להתרחבות הבניה למגורים בפריפריה דובר רבות במנהל התכנון על כך שקיים צורך ממשי ביצירת מקומות תעסוקה המגבה את הבנייה החדשה למגורים. ואולם, בעוד הבנייה למגורים קרמה עור וגידים- התעסוקה, כך עולה מהנתונים, נותרה על הנייר בלבד, והנתונים המספריים מצביעים על בנייה של תעסוקה של בין 15%-20%. מכך, נוצר מצב בו המדינה מעודדת בנייה בפריפריה ומשקיעה בכך מאמצים רבים בשיפור התשתיות, אך פיתוח מקומות התעסוקה הנדרשים לא מתקיים לרוב, ולכן אנשים שבוחרים לגור בפריפריה נאלצים לצאת לעבוד במרכז הארץ.
דוח של הלמ"ס מאוגוסט 2019 הבוחן פערים בין מרכז לפריפריה מצא כי שביעות הרצון הכללית מהחיים גבוהה הן ביישובי המרכז והן ביישובי הפריפריה (90.3% ו-88.5%) בהתאמה. בנוסף ביישובים המוגדרים כפריפריאליים מאוד 93.5% מהתושבים מרוצים מהחיים. ממצאים אלו מגבירים את ההערכה שהפיתוח הכלכלי והחברתי של האוכלוסייה תלוי בגורמים נוספים ולא רק בהון הכלכלי הפיזי ומעמדה ביחס לשאר האזורים, אלא בהון החברתי שעוטף אותה, כלומר, במאפיינים ודפוסים של ארגון חברתי, המאפשרים שיתוף פעולה ותיאום לתועלת הכלל . משאב ההון החברתי מתבטא בטיב היחסים בין האזורים ובנכונותם לשתף פעולה ביניהם ובכך להקל על תיאום ושיתוף פעולה לתועלת הדדית של התושבים בקהילה או באזור . הון חברתי רב יותר בא לידי ביטוי בקהילה אקטיבית ועצמאית, בעלת יכולת גבוהה לשיפור איכות חיי תושביה ויכולת להגיע להישגים רבים יותר בנושאי חינוך, רווחה, תרבות, מניעת אלימות, מאבק בעוני ועוד נושאים המשפיעים על חיי היום-יום, באופן שהרשות הפורמלית והתושבים, כל אחד מהם בנפרד לא, היו מצליחים לקדם.
השקעה ייחודית בפריפריה
קידום הפריפריה וצמצום הפערים בינה למרכז מהווה רכיב במצע של מרבית המפלגות בישראל, מימין ומשמאל.
המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל פועל במגוון רחב של תחומים לפיתוח הפריפריה: אישור והעברת הטבות ותקציבים בלמעלה מ-200 מיליון ש"ח לחיזוק הנגב והגליל, תעסוקה, התיישבות, חינוך, השכלה גבוהה ומחקר, פיתוח התיירות ותרבות. בשנת 2014 השקעת המדינה ב"מענקי איזון" עמדה על 380–790 ש"ח לתושב במחוז הצפון ובמחוז הדרום, לעומת 79 ש"ח בלבד לתושב במחוז המרכז. למרות ההשקעה המסיבית, עדיין נותרו פערים משמעותיים בין הפריפריה למרכז, כאשר תחום התעסוקה וההשתכרות הוא מהבולטים בהם.
ריבוד מעמדי
הפריפריה נחשבת כאנטיתזה למרכז, שמתואר כמקום אטרקטיבי שבו מתרכזות אליטות חברתיות וכלכליות. לעומת זאת, הפריפריה נמצאת מחוץ למרכז ומכילה אזורים צפופים פחות שמוצגים כמקום דל ונחשל הזקוק לעזרת המדינה כדי לפתח ולקדם אותו. "הדיכוטומיה הבינארית הזו בין פריפריה למרכז נראית מובנת מאליה אבל בפועל היא אינה טבעית או מקרית; היא תוצר היסטורי-תרבותי שמשרת את הקבוצה השלטת בקיבוע ההבדל בינה לבין ה"אחר". דיכוטומיה זו מקבלת ביטוי בחלוקות גאוגרפיות במרחב". המונח פריפריה הפך מציון גאוגרפי נייטרלי למילה בעלת משמעות שלילית, המרמזת על נחשלות לעומת המרכז. ניתן לומר כי המילה פריפריה היא מילה חלופית לפערים חברתיים, שמשתמשת בדימוי הגאוגרפי על מנת להדגיש אותם. פריפריה, בסופו של דבר, היא מונח שדומה מאוד למונח אי-שוויון.
ניתן לקשר לפריפריה גם את המונח אתנו-מעמדיות, המתאר את הריבוד המעמדי. אתנוקרטיה היא מונח מתחום הממשל ומדעי החברה המתאר דומיננטיות אתנית בשלטון, כלומר, מצב שבו קבוצה אתנית אחת אוחזת ברוב עמדות הכוח השלטוניות או בכולן, ביחס שחורג ממשקלה של אותה קבוצה באוכלוסיית המדינה. תחת משטר אתנוקרטי, קבוצות המיעוט מופלות לרעה באופן עקבי על ידי המדינה ועשויות לסבול דיכוי, רדיפה או הפרות של זכויות האדם, האזרח או זכויות קבוצתיות שלהן.
המונח אתנוקרטיה הוטבע בשיח הישראלי על ידי החוקר אורן יפתחאל שכינה את משטר המקרקעין בישראל כמבוסס על אזרחות המאורגנת על בסיס אתנוס (יהודיות) לעומת דמוס (חוקיות). הקישור בין אתנוקרטיה לפריפריה בישראל מתבטא ביחסים הגאוגרפים והחברתיים בין יהודים מול ערבים, אשכנזים מול מזרחים, ותיקים מול עולים. המאבק בין האשכנזים למזרחים הוא מאבק ארוך שנים בישראל, בו האשכנזי נחשב לנאור ומצליח בעוד המזרחי נחשב כבור ממעמד נמוך. בבחינה של הפריפריה למול המרכז, מוחרף המאבק הזה: הפריפריה נחשבת למקום נחשל שתושביה בעיקר מזרחים, ערבים או עולים, כשמנגד מרכז הארץ מתואר כמקום מצליח ונחשק, שבו מתגוררים אנשים בעלי תארים אקדמיים שעובדים במקצועות צווארון לבן. כך, הולך ומתעצם הפער האתנו-מעמדי בישראל ואיתו גם הפער בין הפריפריה למרכז.
ראובן וובשת
הרב ראובן וובשת (נולד בכ"ז בסיוון ה'תש"ל, 1 ביולי 1970 באמבובר) הוא רב ישראלי יליד אתיופיה, המכהן מתחילת שנת 2018 בתפקיד הרב הראשי ליהדות אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל, יקיר העיר נתיבות ומחבר ספרי דרוש והלכה.
בעבר, שימש כרב במועצה דתית שדות נגב, רב אזורי ליהודי אתיופיה בנתיבות וסביבתה וכיהן כיושב ראש עמותת "בית דין צדק ליהודי אתיופיה".
ביוגרפיה
נולד בכפר אמבובר שבמחוז גונדר שבאתיופיה, לשמואל ולשושנה, נכד לקס אייטגב וובשת. בהיותו כבן שנתיים, בדצמבר 1972, הגיעה משפחתו לישראל והתיישבה ברמלה. את חינוכו היסודי קיבל ברמלה, כאשר למד בבית הספר הממלכתי-דתי "נווה יצחק" שבעיר, ובשעות אחר הצהריים בתלמוד תורה עץ חיים. את לימודי התיכון סיים בישיבת בני עקיבא אור עציון שבמרכז שפירא. למד בישיבת ההסדר ימית בנווה דקלים, שם הושפע רבות מראש הישיבה הרב יעקב אריאל. במסגרתה התגייס לצה"ל בשנת 1989 ושרת כלוחם מא"גיסט בחטיבת גולני. בהמשך עבר קורס קצינים במסגרת קורס רבנים צבאיים (אותו סיים בהצטיינות), ושרת כרב צבאי.
לאחר גמר לימודיו בישיבה, החל לעסוק כמורה וכמדריך פנימייה בישיבת בני עקיבא "בית יהודה" בכפר מימון, וכמורה ממלא מקום בבית הספר דע"ת בקיבוץ הדתי סעד. לאחר נישואיו לעפרה, התחיל לעסוק בעשייה חברתית ורוחנית למען עולי אתיופיה בהשפעת הרב יורם אברג'ל, והחל ללמוד בכולל "קול רינה רב פעלים" בראשותו בנתיבות, בשנים 1993–2003.
בשנת 2017 הוחלט במשרד לשירותי דת להוציא לגמלאות את הרב הראשי ליהדות אתיופיה, הרב יוסף הדנה. בהיעדר מועמד העומד בשני תנאי הסף לתפקיד - כושר לכהן כרב עיר והסמכה מטעם הרבנות הראשית להנפיק אישורי יהדות לעולים מאתיופיה - הוחלט במשרד למנות לתפקיד את הרב וובשת, המחזיק כושר לכהן כרב אזורי. ב-1 בינואר 2018 נכנס הרב וובשת לתפקיד.
אנסמבל זמרי מורן
אנסמבל זמרי מורן הוקם בשנת 1998. האנסמבל צמח ממקהלת מורן, שהוקמה בשנת 1986 וממשיכה לפעול עד היום. למקהלה מתקבל כל ילד הרוצה לשיר, מגיל 4 ומעלה, והילדים מתקדמים משלב לשלב, ממקהלת הילדים למקהלת הנוער, עד שהמצטיינים ביניהם מגיעים לשיר באנסמבל הבוגרים. גיל הזמרים באנסמבל הוא בין תשע-עשרה לשלושים, ובהם חיילים מוזיקאים מצטיינים וסטודנטים באקדמיות למוזיקה.
מטרת האנסמבל היא לקדם זמרים צעירים לשירה אמנותית ומצוינות מוזיקלית ולפתח את הזמרה הסולנית. למעשה, כל משתתפי האנסמבל הם זמרים סולנים, ובקונצרטים השונים ניתנת ליחידים מן האנסמבל הזדמנות להופיע בתפקידי סולו. האנסמבל, כמו גם מקהלת הילדים והנוער, מופיע בכל סוגי המוזיקה - מוזיקה עתיקה, בארוק, מוזיקה קלאסית, מוזיקה רומנטית ומוזיקה מודרנית, כמו גם שירים ישראלים ואחרים.
האנסמבל מבצע בין השאר יצירות מקוריות של מלחינים ישראלים, ביניהם גיל אלדמע, גיל שוחט, מנחם ויזנברג, חיים פרמונט, יחזקאל בראון ושלמה גרוניך.
בשנת 2002 זכה האנסמבל בפרס ראשון בתחרות בינלאומית ביפן ובשנת 1998 זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית "שירת הימים" בישראל. הוא הופיע בפסטיבל באך באורגון, ארצות הברית, בפסטיבל ליטורגיה בגרמניה וייצג את ישראל ב"אקספו 2000" בהנובר, גרמניה. בעונת הקונצרטים 2002-2003 השתתף באופרה דידו ואניאס של הנרי פרסל ובמיסה ברוויס של מוצרט. כן השתתף בעונת 2003-2004 בסדרות קונצרטים של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הקאמרית הישראלית.
בקיץ 2005 הוזמן האנסמבל לקחת חלק בפסטיבל באך בטורונטו, קנדה בשירת קנטטות בניצוח הלמוט רילינג.
במאי 2008 הופיעה האנסמבל ביצירת "בלדה על שלושה נביאים" של אלה מילך-שריף ונאווה סמל. בקונצרט, שהתקיים בשצ'צ'ין שבפולין לכבוד יום העצמאות ה-60 של ישראל, השתתפו עוד שתי מקהלות זרות.
נעמי פארן היא המנצחת והמנהלת של מקהלות מורן. לצדה פועלות שרית שטקלר, מנצחת "צעירי מורן" ו"קטנטני מורן", כרמל עמית-אנטוקולסקי כמנצחת-משנה מאז 2009, הדס פארן-אסיה כמורה לקול במקהלות מורן, וכן אייל באט, פסנתרן מקהלות מורן ואולג יקירביץ', שהיה פסנתרן אנסמבל זמרי מורן בשנים 2006-2004 ומאז 2010 הוא פסנתרן מקהלת מורן.
שרון אברהם-ויס
שרון אברהם-ויס (נולדה ב-17 ביולי 1969) היא משפטנית, פמיניסטית ומנהלת נציבות השוויון והמגוון באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2014-2021 הייתה מנכ"לית האגודה לזכויות האזרח בישראל. בעבר הייתה הנציבה הראשונה במחוז תל אביב והמרכז בנציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה. פעילה לשינוי חברתי העוסקת בעיקר בקידום זכויות חברתיות-כלכליות וזכויות נשים. בשנת 2005 נבחרה על ידי המגזין "דה מרקר" כאחת מעשרת האנשים המשפיעים לטובה על החברה הישראלית. בין השנים 2013–2015 כיהנה כדירקטורית מקרב הציבור בחברת גני יהושע- פארק הירקון. ביוני 2014 נבחרה על ידי הנהלת האגודה לזכויות האזרח לתפקיד מנכ"לית האגודה. חברת הוועדה הציבורית של דירוג מעלה - עסקים מנהיגים אחריות חברתית. חברה בוועד המנהל של התאחדות הטיפוס הספורטיבי והאתגרי בישראל. והייתה יושבת ראש משותפת של ארגון הגג העולמי של ארגוני זכויות האדם INCLO. ב-2020 נכללה במקום הארבעים ושבעה ברשימת האנשים המשפיעים של העיתון דה-מרקר.
נולדה בפתח תקווה לאם דור שני לניצולי שואה ולאב מהגר מהודו וגדלה באילת. סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר. בשנים 1987–1990 שירתה בחיל החינוך, השתחררה בדרגת סגן. היא בוגרת בתזונה קלינית ובמשפטים – שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בעלת תואר מוסמך בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ומוסמך במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, כעמיתת קרן וקסנר משנת 2012. בשנת 1998 בהיותה סטודנטית, הייתה בין מייסדי הארגון החברתי "מרכז ברירה", הפועל למעורבות חברתית של סטודנטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, להשגת זכויות לאוכלוסיות שונות בירושלים כאזרחים שווים במדינת ישראל.
בשנת 2000 החלה לעבוד באגודה לזכויות האזרח כמתמחה, והייתה עורכת הדין הראשונה באגודה שעסקה בזכויות חברתיות-כלכליות. בין עיסוקיה פעלה רבות בנושא הקשת הדמוקרטית המזרחית לצמצום הפערים בחברה הישראלית והביאה את תחומי זכויות עובדי הקבלן והשוואת זכויותיהם לסדר היום באגודה. בנוסף, אברהם-ויס הייתה ממייסדות איתך - משפטניות למען צדק חברתי במטרה לקדם את זכויותיה של אוכלוסיית הנשים מהשכבות המוחלשות חברתית וכלכלית, כהגדרתה. בשנת 2008 הקימה את הקליניקה לאחריות חברתית של תאגידים, במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, ועמדה בראשה, בשנת 2009 נבחרה להקים ולעמוד בראש נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה, במשרד הכלכלה במחוז ת"א. עבודתה הבולטת עסקה באחריות מעבידים להטרדה מינית ובהפליית עובדים מבוגרים מחמת גילם. בין השנים 2013–2015 הייתה ממובילות מאבק מאות התושבים באזור אלנבי בתל אביב, שהביא לסגירת פיצוציות סמים ומועדונים ולהחזרת האכיפה של העירייה במקום.
חיים אישיים
אברהם ויס נישאה בשנת 1997 לאמן יואב ויס על ידי סוניה סוטומאיור, מי שלימים מונתה להיות השופטת ההיספנית הראשונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לזוג שתי בנות והם מתגוררים בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מכתביה
נעמי פארן
נעמי פארן (נולדה ב-18 ביולי 1952) היא מייסדת מקהלת מורן, ומאז הקמתה, המנצחת והמנהלת המוזיקלית של המקהלה.
ביוגרפיה
פארן היא בוגרת המגמה לניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב. השתלמה בניצוח מקהלות בקונסרבטוריון בקופנהגן ובבית הספר הגבוה למוזיקה במאלמה שבשוודיה.
מוזמנת באופן קבוע להנחות כיתות אמן למנצחים וסדנאות בסימפוזיונים ברחבי העולם וכן לשפוט בתחרויות בינלאומיות: סלובניה, דנמרק, הונג קונג, סין, קוריאה הדרומית, איטליה, ספרד, ארגנטינה ובהולנד בפסטיבל "אירופה קנטאט".
זכתה בתואר Outstanding Conductor בתחרות מקהלות בינלאומית בשנת 1996.
בשנים 1992–2002 שימשה בתפקיד מיוחד מטעם משרד החינוך והתרבות, בהובלת פרויקט קידום ופיתוח מקהלות ילדים ונוער בישראל. במסגרת תפקידה, יזמה סדנאות למידה למורים ולמנצחים, הנחתה מקהלות בכל רחבי הארץ והעמיקה את הקשר בין מלחינים לבין מקהלות הילדים והנוער.
בשנת 2002 הוקם ביזמתה של נעמי המרכז הישראלי למוזיקה ווקלית, מיסודה של מקהלת מורן.
במסגרת המרכז נערכות סדנאות לזמרים צעירים, למנצחים, למורים ולמקהלות. פרק מיוחד בפעילות המרכז מוקדש לקירוב וקידום של אוכלוסיות טעונות טיפוח, על ידי הפעלה משותפת של ילדי מקהלת מורן עם ילדים חולי סרטן, ילדים בסיכון וילדים ונוער בעלי צרכים מיוחדים.
נעמי מאמינה ששירה היא הביטוי האנושי הטבעי והעמוק מכולם אשר יצור גשר בין אנשים, תרבויות ועמים: "עלינו להטמיע את תרבות השירה בתוכנו כדי שנוכל להיות אנשים טובים יותר, רגישים יותר ותורמים יותר לסביבה... לנצח פירושו לאזן בין מודעות לזרימה, בזמן אמיתי. לשיר זה פשוט להיות אתה".
ב-2022 זכתה פארן בפרס אמ"י למפעל חיים.
מסע משולם מוולטרה בארץ-ישראל
מסע משולם מוולטרה בארץ-ישראל בשנת ה'רמ"א (1481) הוא ספר המסעות של הנוסע היהודי מאיטליה משולם בן מנחם מוולטרה. משולם מוולטרה היה שולחני עשיר, תלמיד חכם ומשכיל שחי בתקופת הרנסאנס. היה מיודד עם רבי עובדיה מברטנורא וממכריו של לורנצו מדיצ'י שליט פירנצה. מסעותיו של משולם נועדו לקיים נדר שנדר.
מוצא המשפחה בבולוניה, משם עברו לוולטרה וכשעברו לפירנצה נודעו בתור אלו שבאו מוולטרה ומכאן הכינוי משולם מוולטרה.
במסעותיו הוא סוקר נושאים מגוונים: "הליכות עמים וטבעי ארצות, אבנים טובות וכתבי-יד, מאורעות מדיניים ומנהגי עם ועם". הוא מתעניין בכל מקום בו הוא מבקר בגורל היהודים ובמצבם של אתרים עתיקים. כתב היד המקורי של הספר שמור בספרייה הלורנציאנית בפירנצה. ספר המסעות מהווה מקור ראשוני חשוב בחקר התקופה הממלוכית בארץ ישראל. בכתב היד המקורי היו 54 דפים שרובם אבדו, ורק 21 הדפים האחרונים שרדו, אך תיאור המסע כמעט ולא נפגם והוא מתואר כמעט מתחילתו. בהשערה שהעלה הרב שי עילם הוא מציע שבדפים האבודים כתב הרב משולם מבוא מפורט על חייו וחיי משפחתו שהייתה כאמור מיוחסת ובעלת מעמד.
תיאור מסעו
ב-28 במאי 1481 הוא יצא לדרכו מנמל נאפולי בדרכו לאלכסנדריה ונקלע לקרב ימי מדרום לאי רודוס בין האונייה שבה הפליג לבין אונייה ממדינת ונציה אשר שלטה באי. הוא הגיע למצרים ב-22 ביוני, שם פגש את השליט הממלוכי אל-מלכ אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי. ב-10 ביולי הוא יצא מקהיר, חצה את מדבר סיני ותיאר את הבעיות שעמדו בפני הנוסעים במדבר. ב-21 ביולי הוא הגיע לעזה - שם נח שבוע ימים עד שהתארגנה שיירה להמשך דרכו. הנוסע מוולטרה עלה לחברון ומשם הגיע ב-29 ביולי לירושלים - בה שהה כחודש ימים. משם ירד ליפו והפליג צפונה לביירות ולדמשק. ב-8 בספטמבר החל את מסעו לוונציה - אליה הגיע ב-19 באוקטובר 1481, כעבור 40 יום. בדרכו חזרה, עבר דרך קפריסין, רודוס, יוון, חצי האי הבלקני, רגוזה, ודרום איטליה וחצה חזרה את הים האדריאטי - סך הכל קרוב ל-150 יום.
עזה
עוד בטרם הגיע לעזה, הוא נאלץ לעצור בח'אן יונס. הוא כותב: "שמענו כי ארבאני (ערבים) שטו בארץ ואין איש יוצא מפתח ביתו". השודדים הרגו 3 אנשים ולקחו את הסחורה שהובילו על הגמלים. משולם וחבורתו חיכו עד שהיו בשיירה "ה' אלפים איש" ורק אז המשיכו בדרכם.
כאשר הגיע לעזה, גילה כי מצב הביטחון רע. הנסיעה מעזה התנהלה רק בשיירות. היות שהעיר הייתה תחנת מעבר לשיירות ממצרים לדמשק, הפונדקים היו מלאים עד אפס מקום. הוא מנה את הממתינים לנסיעה בשיירות והגיע לשבעת אלפים אנשים ועשרת אלפים גמלים. רק כאשר מתאספים די נוסעים יוצאת שיירה לדרך. השלטונות נלחמו נגד השודדים הערבים אשר שלטו על הדרכים היוצאות מעזה ("הלך נגד הארבי", כלשונו), בשיתוף עם מושלי רמלה ויפו. המאבק הצליח ונהרגו אלפים מבין השודדים.
משולם מוולטרה מתאר את העיר עזה: "ארץ טובה ושמנה ופרותיה משובחים מאד. יש שם לחם ויין, שרק היהודים מכינים. היא בעלת אוכלוסייה גדולה. יש בה כ-70 משפחות יהודיות וכן ארבע משפחות של שומרונים. הוא מספר כי היהודים יושבים בחלק העליון של העיר - "בראש (נמצאת) הייודיקה ובה הבית של דלילה, והיה דר בתוכה שמשון הגיבור". כמו כן הוא ראה את "החצר הגדול אשר הפיל בחוזקתו ובתוקפו" והוא מוצא כי הבתים ההם עדיין חרבות ושוממות "כי יראה כי החצר ההוא היה דבר גדול לפי מה שיראה עד היום הזה".
על קהילת היהודים הוא מספר כי יש בית כנסת יפה וקטן. יש להם שדות וכרמים. הנוסע הזכיר שמות של שני יהודים מעזה: ר' משה ב"ר יהודה ספרדי וחותנו ר' מאיר ספרדי צורף.
תיאור הדרך
הנוסע נתן עצות לאלו המתכוננים להגיע לעזה ממצרים ומשם להמשיך לירושלים. הדרך היא כולה מדבר. יש לקחת שני סוסים: האחד, לנסיעה והשני, להובלת מזון ומים. בכל הדרך אין למצוא "מים מתוקים". הנסיעה צריכה להתבצע רק בשיירות בגלל השודדים וגם לאיטה בשל העפר והחול שכן "הסוסים נכנסים בו עד ברכיהם והולכים בכבדות". השודדים אורבים בדרך, מסתתרים בחולות וזועקים לעזרה. אם הם מגלים כי לפניהם שיירה חלשה הם קמים ותוקפים אותה.
הוא הציע לנוסעים ללבוש את בגדי תושבי המקום כדי שלא יזהו אותן כזרים: יהודי או "פרנקו" (כינוי לכל האירופאיים). הוא מזהיר את הנוסעים כי לא יגיבו לפעולות שיינקטו נגדם בתחנות המכס. המוכסים מרשים לעצמם לפעול גם נגד פקידי השלטון. המלצתו לנהוג באדישות, לשבת במקום, אפילו לא ללכת לשירותים כי אז הסכנה לשוד גדולה עוד יותר. הוא מסכם: "ואוי למזלו למי שיפול ברשת".
חברון
בעזה המתינו הנוסעים לשיירה לחברון. ואכן, "שר מערת המכפלה" עם 200 סוסים יצא מעזה לחברון. הנוסע מציין כי עקב תפקידו הרם "כולם אוהבים אותו" ואין חשש מפני הערבים ומפני השודדים. הוא הגיע לחברון, ביקר במערת המכפלה וערך תרשים של המערה.
הוא מספר על חברון, שכמו בעזה, אין לה חומות. היא "עיר טובה". על מערת המכפלה יש מסגד והיהודים אינם מורשים להיכנס למבנה. הם רשאים להתפלל רק דרך "חלון קטן" ולשם "זורקים מעות ומיני בֹושם". הוא מספר על מנהג מעניין של הערבים- הם נותנים לציבור כל יום מזון הדומה לזה שנתנו האבות:
בחברון הוא מצא 20 משפחות יהודיות. הן סיפרו לו כי הנשים, מצליחות להיכנס למסגד, שכן לא מזהים שהן יהודיות בשל הרעלה שעל פניהן. הן סיפרו כי על קברי אברהם ושרה בתוך המסגד יש "מנורת זהב עם אבנים טובות" ועל שאר הקברים יש מנורת כסף עם אבנים טובות.
משולם מוולטרה מספר כי למערה יש הכנסות גדולות מכרמים, זיתים ובתים. ובנוסף לכך, "הישמעאלים המתים לכפרת נפשם ייתנו יותר מה' אלפים דוקטים זהב כל שנה".
הוא מצא שני אנשים נכבדים, ממוצא ממלוכי, ויחד עם שני נוצרים מזרחיים, נסע לירושלים. אך בזה לא תמו הרפתקאותיו. בדרך הצטרף אליהם ישמעאלי ובחלחול ניסה להרוג אותם. בעזרת תחבולה ניצלו ממנו והגיעו לעיר הקודש.
מנואל איטורה
מנואל רולאנדו איטורה אורוטיה (בספרדית: Manuel Rolando Iturra Urrutia; נולד ב-23 ביוני 1984 בטמוקו שבצ'ילה) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני ששיחק הקשר האחורי. הופיע 34 פעמים בנבחרת צ'ילה.
קריירת מועדונים
איטורה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוניברסידד דה צ'ילה. ב-2003 עלה לראשונה לבוגרים של המועדון כשהוא רק בן 19. את הפריצה שלו, עשה איטורה בעונת 2009 כאשר עזר לקבוצתו לזכות באליפות בפעם ה-13 בתולדותיה.
בינואר 2011 חתם באוניאו דשפורטיבה דה לייריה. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-12 בפברואר 2012 נגד נסיונאל מדיירה. איטורה הפך לשחקן משמעותי בקבוצה ועזר לה להישאר בליגה ולסיים במקום ה-10. בקיץ 2012 הושאל איטורה לריאל מורסיה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-28 באוגוסט 2012 חתם במאלגה הספרדית כמחליפו של אנצו מרסקה שעבר לסמפדוריה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-18 בספטמבר 2012 במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות נגד זניט סנקט פטרבורג בו ניצחה מאלגה 0–3, כאשר איטורה הוחלף במחצית על ידי פרנסיסקו פורטיאו.
ב-2013 עבר לקבוצת גרנדה. ב-22 ביולי 2015 חתם באודינזה האיטלקית. ב-31 בינואר 2016 הושאל לראיו ואיקאנו.
ב-30 בינואר 2019 חתם עד תום העונה, עם אופציה לעונה נוספת, בקבוצת מכבי חיפה. בחודש מאי, לאחר ששותף רק בשני משחקים שוחרר מהקבוצה וחתם בדפורטס איקיקה מליגת העל הצ'יליאנית.
קריירה בינלאומית
ב-18 באוגוסט 2005 ערך איטורה את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת נגד. ב-24 במאי 2006 הבקיע את שערו היחיד במדי הנבחרת בניצחון 0–1 על. איטורה זכה להיות עם הנבחרת בקופה אמריקה 2007 והגיע איתה עד לרבע הגמר.
איקונוסטאזיס
איקונוסטאזיס (יוונית Εἰκονοστάσις וכיום Εικονοστάσιο - "איקונוסטאסיס" = "מעמד איקונין") היא המחיצה המפרידה בין החלל המרכזי של הספינה בכנסייה הנוצרית אורתודוקסית, לבין אזור הקודש שבו ניצב המזבח ואשר בו נערכים הטקסים הדתיים. האיקונוסטאזיס מעוטר באיקונות - דמויות קדושים נוצריים ומכאן שמו. האיקונוסטאזיס התפתח מהטמפלון שהיה קיים באדריכלות הכנסייתית הביזנטית, בין המאה ה-10 והמאה ה-15.
מיקום בכנסייה
הסורג מפריד בין חלל הכנסייה המרכזי, שבו נהגו לעמוד (וכיום יושבים) מרבית המתפללים, לבין האזור המקודש שסביב המזבח. לרוב נבנתה מדרגה לפני האיקונוסטאסיס, לשימושם של המשרתים בקודש, הנקראת "סולאס", ובמרכזה לרוב נבנתה במה בגובה המדרגה ולפניה, שצורתה כשל חצי סהר. על המדרגה הקרויה "אמבון" ניצב הדיאקון הדת בעת קטעים מסוימים בטקס האורתודוקסי. על אף גובהו, אין האיקונוסטאזיס מגיע לתקרת הכנסייה, דבר המאפשר למאמינים לשמוע את התפילה הנאמרת מאחוריו.
מבנה האיקונוסטאזיס
על פי רוב, באיקונסטאזיס שלוש דלתות - במרכז "הדלתות המלכותיות" המכונות גם "השערים היפים" או "הדלתות הקדושות", ודלתות צדדיות בשני הצדדים. מקור שמן של הדלתות המלכותיות, במנהג קיסר האימפריה הביזנטית, לעבור דרך הדלתות במרכז האיקונוסטאזיס שניצב בעבר בכנסיית האגיה סופיה שבקונסטנטינופוליס. דלתות אלה נותרות תמיד סגורות, למעט בעת טקס התפילה, כאשר הן נפתחות בשלבים שונים של הטקס, בהתאם לנוהגי הכנסייה.
הדלתות הצדדיות מכונות דלתות הדיאקונים, ולכן על פי רוב הן מעוטרות בדמויות קדושים נוצרים המגינים על הכמרים כגון סטפנוס הקדוש, ואפרים הסורי. לעיתים מכונות הדלתות בשם "דלתות המלאכים", והן מעוטרות בהתאמה בדמויותיהן של המלאכים מיכאל או גבריאל. על פי רוב משמשת הדלת הימנית לכניסת הדיאקונים והצפונית ליציאתם, ולכן דמותו של מיכאל, הנחשב למלאך מגן, תופיע על הדלת הימנית, ודמותו של גבריאל, הנחשב לשליחו של האל, על הדלת הצפונית.
מיקום דמויות הקדושים
ישנם מספר כללים הקובעים את מיקום האיקונות על האיקונוסטאזיס, אך הדבר נתון לשינויים. הסידור המושלם ביותר כולל חמש שורות:
משמעות תאולוגית
האיקונוסטאזיס לא נועד לשמש כמחיצה בין אזור הקודש ליתר הכנסייה, אלא להיות גורם מאחד ומקשר בין השנים. האיקונוסטזיס הוא למעשה קישור בין הקודש (או קודש הקודשים) המסמל את גן העדן לבין הכנסייה (אזור מקודש) ובשל כך מסמל את הפרוכת שהייתה במשכן ובבית המקדש. דמויות הקדושים שעל האיקונוסטאזיס נועדו להוביל את המאמינים לעבר גן העדן. האיקונות נחשבות לחלונות של גן העדן או גשרים אל גן העדן, ולכן דמותו של ישו מופיע במרכז האיקונוסטאזיס מאחר שהוא מסמל בנצרות את השער בין העולם הגשמי לעולם הרוחני, ובין בני האדם לממלכת גן העדן.
התפתחות ארכיטקטונית
האיקונוסטאזיס התפתח מהטמפלון (τέμπλον), שהיה בתחילתו מעין מעקה שהוצב בחללן של כנסיות ביזנטיות. בבזיליקה שנבנתה בשנת 463 בקונסטנטינופוליס והוקדשה ליוחנן המטביל, הוקם טמפלון בצורת האות π, אשר התנשא לגובה של 1.6 מטרים. בטמפלון זה נקבעה דלת מרכזית שקישרה בין מרכז הבזיליקה לאזור הקודש, ומשני צדדיה הותקנו שתי דלתות צדדיות. במהלך המאות השישית - שמינית נבנו טמפלונים בכנסיות הנוצריות שהלכו וגבהו. בכנסיות מהמאה ה-10 הוחלפו טמפלוני אבן אלה בסורג עשוי עץ, ככל הנראה בהשפעת הסורג בכנסיית האגיה סופיה שבקונסטנטינופול. האיקונוסטאזיס גבה במהלך השנים, והכללים לסידור האיקונות נתקבעו, אם כי אלה משתנים בין הזרמים המזרחיים השונים. כמו כן נוצרו מספר הבדלים בצורת השער בין הכנסיות - כאשר בחלקן ישנו שער עץ מעוטר ומוזהב, ובאחרות מדובר בפרוכת בד.
נמרוד בוכמן
נמרוד בוכמן (נולד ב-8 ביולי 1983) היה שוער נבחרת ישראל בכדורגל חופים וקבוצת "מסעדות אחלה" פתח תקווה אלופת הליגה הישראלית בכדורגל חופים. בוכמן הצטרף לקבוצה זו, לאחר שבשנים 2007 ו-2008 שיחק במדי קבוצת תל אביב. ב-2010 זכה בוכמן יחד עם קבוצת "קדמת עדן כפר סבא" באליפות המדינה בכדורגל חופים.
בוכמן השתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים ביוון. כמו כן, השתתף במוקדמות אליפות העולם בקסטליון שבספרד (2009) שם רשם הופעות בכל 4 המשחקים של הנבחרת, שהעפילה לשמינית הגמר שם הודחה על ידי המארחת ספרד.
בוכמן שימש גם כשוער אס"א תל אביב בליגת הכדורגל באולמות וזכה עמה באליפות המדינה בליגת הכדורגל באולמות בשנת 2009 לאחר שנבחר למצטיין בסדרת הגמר. ואף השתתף עמה בליגת האלופות האירופאית באוסטריה.
ב-2010 זכה בוכמן יחד עם קבוצת אס"א תל אביב בדאבל בליגת הכדורגל באולמות לאחר זכייה בגביע ובאליפות המדינה.
פעילות ציבורית
בוכמן שימש כאחד מראשי מטה המאבק של אוהדי הפועל תל אביב נגד הריסת אולם אוסישקין והיה מראשי מטה המאבק של אוהדי הפועל תל אביב נגד בעלי הקבוצה, אלי טביב.
בקיץ 2011 היה בוכמן אחד מהפעילים הבולטים במסגרת המחאה החברתית.
חיים אישיים
בוכמן הוא אחיהם של הכדורסלנים יפתח וכרמל בוכמן. הוא בעל תואר שני בדיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב. נכון לשנת 2016, הוא חי בברלין.
שיח ירושלם
שִׂיחַ יְרוּשָׁלַ ִם הוא סידור תכלאל ומחזור תפילה בנוסח תימני בלדי. הסידור נערך על ידי הרב יוסף קאפח, ויצא לאור בהוצאת מכון משנת הרמב"ם.
רקע
הסידור הוא גרסה משודרגת לתכלאל שיבת ציון, שיצא לאור בשנות ה-50. שיח ירושלים נערך על ידי הרב יוסף קאפח, בתוספת הלכות והערות. נוסח הסידור מבוסס על נוסח התפילה של הרמב"ם, כפי שמופיע בספרו "משנה תורה".
הסידור הוא בנוסח בלדי (נוסח שנקבע במאה ה-18 על ידי הרב יחיא צאלח), אך הותאם גם למנהגי הזרם הדרדעי באמצעות הוספת הערות וגרסאות לנוסחים ולמנהגים השונים, שסומנו בכוכביות במקומות השינוי, וכן הערות מעל קטעי טקסט שנאמרים או שלא נאמרים באחד הנוסחים. למרות זאת, הסידור נמצא בשימוש בעיקר אצל הזרם הדרדעי.
הסידור יצא במספר מהדורות נוספות, גם לאחר פטירתו של הרב קאפח. במהדורות השונות נערכו שינויים בעיצוב ובסדר, תוקנו שגיאות בטקסט ונכתבו הערות, שכולן נלקחו ממקורות אחרים שכתב הרב קאפח בעבר. הרב קאפח בדק, השווה והצליב מקורות וכתבי יד של סידורי תכלאל קדומים וכתבי יד של הרמב"ם, ולאחר מלאכת איסוף וחקר המידע, הוא ערך את הסידור ותיקן בהתאם. במקומות בהם גילה מחלוקת לגבי נוסח הניקוד או המילה, הוא סימן את המקום באות, ובתחתית העמוד ציין את הגרסאות השונות לכתיב או לניקודה של המילה.
פורמטי הסידורים
ישנם שלושה פורמטים לסידורי שיח ירושלים:
יוזף ולאשצ'יק
יוּזֶף וְלָדִיסְלָב וָלָאשְׁצִ'יק (בשם מלא בפולנית: Józef Władysław Walaszczyk; 13 בנובמבר 1919 – 20 ביוני 2022) היה איש עסקים פולני וחסיד אומות העולם.
ראשית חייו
ולאשצ'יק נולד בצ'נסטוחובה למשפחה אמידה. אמו הייתה אחות, ואביו היה עיתונאי. בשנת 1927 נפטר אביו במהלך ביקור בארצות הברית, ובעקבות מותו מצבה הכלכלי של המשפחה החמיר. האם והילדים עברו מוורשה, שם התגוררו, לרילסק, שם היה בן דודה לודוויק אוקצקי, בעל אחוזה ובית חרושת לקמח תפוחי אדמה. ולאשצ'יק המשיך את לימודיו בצ'נסטוכובה, אלכסנדרוב קויאבסקי, לוביץ' ופיוטרקוב טריבונלסקי. הוא סיים את בית הספר התיכון למסחר בוורשה. לאחר סיום לימודיו התגורר בדירת סטודיו ברחוב קרוצ'ה 34, שם עסק במסחר. את חופשותיו בילה בעיירה רילסק, שם למד לנהל את האחוזה. בשנת 1938 הצטרף למפלגה הלאומית, אותה עזב בגלל גילויי אנטישמיות.
רילסק
לאחר פלישת הנאצים לפולין ב-1 בספטמבר 1939 גויס ולאשצ'יק ונשלח לעיר ברסט שבמזרח פולין. בספטמבר חזר לרילסק. בזכות ידיעותיו בשפה הגרמנית, הוא מונה למנהל המפעל וכמנהל האחוזה ברילסק. האחוזה העסיקה 200 עובדים. בשנת 1941 ביקש ממנו אחד מחבריו להעסיק ארבעים יהודים מהגטו ברווה מזובייצקה. הוא נאלץ לשחד את ראש ארגון העבודה המקומי על מנת להעסיק שלושים יהודים. ואלאשצ'יק נדרש לשחד את הפקידות אחת לשבועיים. עם זאת, לאחר שנה, ראש ארגון העבודה משך את הסכמתו, וולאשצ'יק ביקש מעובדיו להסתיר את עובדיו היהודים במקרה שהגרמנים יופיעו. כשהיה בדרכו למשרדו, הופיעו באחוזה קצינים גרמנים עם משאיות. זוג יהודים שלא הסתתרו נעצרו והועברו לגטו לודז'. השאר הוסתרו ושרדו את המלחמה.
ורשה
ולאשצ'יק שיתף פעולה גם עם תנועת ההתנגדות הפולנית ועזר לחבריו היהודים החיים בגטו ורשה. הוא סיפק להם מזון, תרופות ומסמכים מזויפים.
שמשון מאוסטרופולי
הרב שמשון בן פסח מאוסטרופולי היה רב ומקובל, נולד בקוריץ בווהלין בשנת ה'ש"ס (1600) בערך, ונרצח בג' באב בעת פרעות גזרות ת"ח 1648 בעיר פולונה.
יוזף ולאשצ'יק
ורשה
כשפרץ מרד ורשה ב-1944, הצליח ולאשצ'יק להעביר את פרונט ואת שתי הנשים אל מחוץ לוורשה. בינואר 1945 הוא ופרונט חזרו לוורשה ושהו שם עד סוף המלחמה.
שמשון מאוסטרופולי
אימו הייתה בתו של רבי שמשון בן בצלאל ליווא, אחי המהר"ל מפראג.
יוזף ולאשצ'יק
לאחר המלחמה
ולאשצ'יק ופרונט עברו לקרקוב, שם הקים עסקים חדשים, כולל קו היסעים מקרקוב לקטוביץ. למרות שהם נפרדו, פרונט וולאשצ'יק נשארו ביחסים טובים.
שמשון מאוסטרופולי
משנתו
הגותו של רבי שמשון היא בעיקרה פרשנות לחיבורים ולמאמרים קדומים, שחלקם אכן נמצא בכתובים עתיקים יותר, וחלקם מופיע לראשונה בכתביו של רבי שמשון.
יוזף ולאשצ'יק
לאחר המלחמה
בסביבות 1950 התחתן ולאשצ'יק עם אליסיה יאסטרז'בסקה, אותה הכיר בקרקוב. בשנת 1951 היא ילדה את בנם רישארד. לאחר גירושיו נישא ולאשצ'יק לברברה ונולד להם בן, סלובומיר.
שמשון מאוסטרופולי
משנתו
כמה מפירושיו עוסקים בגימטריאות מבריקות, שעל ידן הוא מוצא הקבלה בין נושאים שונים, ולרוב טמונה בהן תאולוגיה פרשנית. בין העקרונות הדומיננטיים בפרשנות זו נמצא העיקרון לפיו לכל כח מ"כוחות הטומאה" יש כח מקביל בקדושה (בעל ערך גימטרי זהה), שנועד כדי לבטל אותו.
יוזף ולאשצ'יק
לאחר המלחמה
בשנת 2002, בהמלצת פרונט, האישה שהציל, הוענקה לו על ידי יד ושם מדליית חסיד אומות העולם. הוא היה פעיל בהתאחדות חסידי אומות העולם מפולין מאז אוגוסט 2008 ועד למותו וכיהן כסגן נשיא הארגון. בשנת 2009 הוא היה בין נציגי חסידי אומות עולם מפולין שביקרו בארצות הברית, ונפגשו עם הנשיא ברק אובמה. באותה שנה התפרסמו זיכרונותיו "Przywracanie pamięci" ("שחזור זיכרון").
שמשון מאוסטרופולי
משנתו
הרמח"ל בדרך עץ חיים מספר על ר' שמשון מאוסטרופולי שהשביע את הסטרא אחרא על הגזירות בת"ח ות"ט, ונענה שאם יבטלו שבת מילה ותורה יבוטלו הגזירות, וענה ר' שמשון שאות אחת מהתורה לא תבוטל. בסיפור זה הוכנסו מוטיבים מחייו של רבי עקיבא: גזירות ההריגה על קידוש השם, ואיסור קיום מצוות שבת, מילה ותורה.
יהודה ליבס מוצא שהקו העיקרי בצורת מחשבתו של רבי שמשון הוא העדר ההבחנה בין החזיונות לחיים המעשיים, בין הדמיון למציאות ובין החלומות לשברן. רבים מגילוי החלום והמגיד שלו מערבבים גם בין אישים שונים בתקופות שונות, וכך הוא גם רואה את עצמו כהשתקפות (או גלגול) של שמשון הגיבור ושל רבי עקיבא.
כך ליבס משער, שחלק מן המאמרים הקדומים לכאורה שהובאו בכתביו, אשר לא נמצא להם מקור אחר מלבד בכתביו, למעשה נגלו אליו במהלך חזיונותיו הרוחניים, והוא נתן להם פירושים, לעיתים פירושים שלו ולעיתים גם הפירושים נחוו אצלו כגילויים מיסטיים. ליבס גם משער שרבי שמשון קרא בכתבים נוצריים, והשתמש ברעיונות מתוכם כדי להילחם בנצרות.
קבלה
רוב חידושיו בקבלה כרוכים בגימטריות. לדוגמה, מספר האותיות בשמותיהם של כל האבות (אברהם יצחק יעקב) מצד אחד ושל כל האמהות (שרה רבקה רחל לאה) מצד שני הוא 13 (י"ג) שהוא מספרן של י"ג מידות של רחמים.
גם הגימטריה של "אחד" היא 13, ולדבריו זה נובע מכך שהאבות והאמהות היו אלו שהפיצו בעולם את יחודו של ה', ואם מחברים את מספר האותיות של האבות והאמהות, יהיה המספר 26, שהוא הגימטריה של השם המפורש. בספריו מופיע פעמים רבות הביטוי "והוא רחום יכפר עוון" בהטיות שונות, כאשר נראה שמחד רצה לגלות את סודות הקבלה, ומאידך חשש מפני סכנות, רוחניות כפיזיות, העלולות לבוא כתוצאה מגילוי הסודות.
האגרת
רבי שמשון חיבר אגרת הנחשבת כבעלת סגולה בייחוד בערב פסח ולפי המסורת מי שקורא אותה מובטחת לו שמירה מפורעניות לכל השנה. איגרת זו נדפסה ברבות ממהדורות המחזורים וההגדות של פסח. האיגרת מנוסחת כמכתב תשובה לרבנים שביקשו פירוש למאמר סתום המיוחס באיגרת לאר"י. המאמר עוסק בשמות המלאכים שהופקדו על הכאת המצריים בעשר מכות מצרים, ועל פיו מלאכים אלו הם האחראים גם על גאולת ישראל בעתיד. רבי שמשון מבאר באיגרת את המאמר על פי גימטריה של שמות המלאכים. כמו כן ביאר באיגרת על פי הקבלה את הסימן דצ"ך עד"ש באח"ב.
מותו על קידוש השם
כשלוש וחצי שנים לפני גזירות ת"ח ות"ט, טען רבי שמשון לגלוי מהמגיד שהתגלה לו, שהודיע לו על הגזירות הממשמשות לבוא, והכינו לכך. רבי שמשון עורר בעקבות כך את הסובבים אותו לשוב בתשובה, אך תשובתם לא הועילה לבטל את גזר הדין. ובחודש אב ה'ת"ח, בהתקרב הפורעים, אסף רבי שמשון את בני עירו לבית הכנסת ועסק עמם בתפילה, עד שנהרגו על ידי הפורעים. באגדות מאוחרות יותר מסופר אודות הפלא שהתרחש עמו, כאשר לא הרגיש כלל בעת שהרגו אותו.
וכך כתב עליו תלמידו, רבי נתן נטע הנובר:
הריגתו על קידוש השם מימשה את רצונו העז למות בצורה זו, רצון הבא לידי ביטוי בכתביו. גם שם ובעיקר באגדות מאוחרות יותר, מיוחסת הריגה זו לנאמר במסורת על כך שמשיח בן יוסף עתיד להיהרג על קידוש השם.
מצאצאיו
אחד מניניו היה:
על צאצאיו נמנים גם רבי ליבר הגדול מברדיטשוב וצאצאיו למשפחות ליברזון והיילפרין (אלפרין) מאוסטרוה. בין צאצאיו נמנה גם גרש בודקר, פיזיקאי סובייטי שהתעסק בתחום הפיזיקה הגרעינית.
מספריו
רבי שמשון מציין בספריו ספרים רבים שכתב ומפנה אליהם, ובין רושמי הביבליוגרפיות שלו יש המונים את כל הספרים הללו כספרים שאכן נכתבו על ידו. אך לדעת החוקרים ספרים אלו מעולם לא נכתבו. מאידך, ישנם ספרים אותם פירש רבי שמשון ואת גוף החיבור יחס למחברים אחרים, כאשר לדעת החוקרים הוא זה שכתב הן את החיבור והן את פירושו. כך הספר "קרנים", המיוחס על ידי רבי שמשון לדמותו של רבי אהרן בן אברהם מקרדינא (מחבר "אגרת הטעמים" שנדפסה כפנים החיבור "שפע טל" של רבי שבתי שפטל הורביץ), חוברה, לדעת גרשום שלום, על ידי רבי שמשון. אולם, יש קושי בעמדה זו, היות שספר קרניים מזכיר ספרים אשר ר' שמשון בפירושו "דן ידין" כותב שחיפש אותם ולא מצא אותם, ולעיתים גם חולק על תוכן דבריו של בעל ספר הקרניים עצמו. לעומת דעת החוקרים הנ"ל יש הטוענים שרבי שמשון באמת האמין שהספרים עליהם כתב פירוש הם של מחברים קדומים כך שהן החיבורים של החכמים הקדומים התגלו לו באופן חזיוני ורוחני בתור חיבור אבוד שהתגלה ברוח קודשו והן הפירוש על החיבור התגלה לרבי שמשון בגילוי רוחני גם אלא שזה יותר שייך לו בתור מבאר כוונת המחבר הקדום.
החיבורים שודאי נכתבו על ידי רבי שמשון, הם:
מדברי תורתו שהובאו בשמו בספרים שונים, חוברו הספרים:
מתלמידיו
וכך כתב עליו תלמידו, רבי יעקב קופל זסלבר:
קישורים חיצוניים
חיבוריו
דפש מוד
דפש מוד (באנגלית: Depeche Mode) היא להקת גל חדש שנוסדה ב-1980 בעיר בסילדון שבאנגליה. היא אחת מהלהקות המצליחות ביותר שצמחו מהגל החדש והנאו-רומנטי של ראשית שנות השמונים, והיא פעילה עד היום. הלהקה מכרה למעלה מ-100 מיליון עותקים מאלבומיה.
ראשית ימי הלהקה
הגרעין של דפש מוד החל לנבוט בשנת 1976, כאשר וינס קלארק ואנדרו פלטשר ייסדו את להקת "No Romance in China", שלא זכתה להצלחה. בשנת 1979 הקים וינס קלארק להקה חדשה בשם "French Look" עם מרטין גור. אנדרו פלטשר הצטרף גם הוא והלהקה שינתה את שמה ל "Composition of Sound" עם קלארק בתפקיד הסולן. לאחר מספר חודשים גייסו השלושה את דייב גהאן, לאחר ששמעו אותו שר בהופעה מקומית, ושינו את שמם לדפש מוד, שם שנלקח ממגזין אופנה צרפתי (במקור Dépêche-mode, בתרגום לעברית: "מברק אופנה")
להקת דפש מוד, שנודעה בעולם כלהקת סינתיסייזרים, ניגנה בתחילה דווקא בגיטרות. את השיר הראשון שלהם ("Photographic") הם הוציאו עדיין כשלישייה והוא הופיע באלבום האוסף של חברת התקליטים Some Bizzare, אך עד מהרה הוחתמו בחוזה שבעל פה בחברת Mute של דניאל מילר והוציאו בה את אלבומם הראשון (וגם את כל האלבומים שלאחריו). האלבום נקרא Speak & Spell והסינגל השלישי מתוכו Just Can't Get Enough זכה להצלחה גדולה ונכנס לעשירייה המובילה במצעד הפזמונים הבריטי.
זמן קצר לאחר מכן פרש וינס קלארק וייסד להקה משלו עם אליסון מויה, שנקראה "יאזו". עזיבה זו הביאה את גור לעמדת כותב השירים באלבום השני ובשנת 1982 יצא אלבום זה, A Broken Frame, לאור. לאחר יציאתו הצטרף אלן ויילדר כחבר בלהקה והיה למחליפו של קלארק בנגינה על סינתיסייזר. האלבום הצליח היטב והיווה המשך ישיר של הקו המוזיקלי של הלהקה, עובדה שעודדה את גור ככותב וגיבשה את סגנונו, תוך שהוא נוטה לכיוון מתוחכם וקודר יותר. סגנון זה ניכר גם באלבומם השלישי Construction Time Again מ-1983.
בתחילת שנות השמונים מעריצי דפש מוד היו כמעט אך ורק אירופאים (בעיקר מגרמניה). רק ב-1984 עם יציאת האלבום Some Great Reward הצליחה הלהקה לפרוץ לקהל הרחב בארצות הברית ובריטניה. שירי אלבום זה, היו בעלי צליל תעשייתי יותר ועסקו בנושאים טעונים כמין ודת: Master And Servant עסק ביחסי מין סאדו מזוכיסטיים, Blasphemous Rumours בנושא דת וכפירה והלהיט People Are People עסק בשוויון בין בני אדם. האלבום זכה להצלחה גדולה משני עברי האוקיינוס האטלנטי ובאהדת הביקורת.
דפש מוד המאוחרת
ב-1987 הוציאה הלהקה את האלבום Music For The Masses. בזכות סיבוב ההופעות של האלבום, החלה הלהקה ליהנות מהצלחה משמעותית בארצות הברית. סיבוב הופעות זה תועד בסרטו של ד.א. פניבייקר והונצח באלבום הכפול 101 ב-1989.
עם יציאת האלבום Violator בשנת 1990, שאופיין בצליל רוק אמריקאי כבד יותר, הפכו חברי הלהקה לכוכבי על. האלבום נמכר במיליוני עותקים בעולם כולו ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד האמריקאי. שירים רבים באלבום עסקו שוב בנושאי דת ומין האופייניים לדפש מוד. האלבום הכיל את אחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה אי-פעם (אם לא הגדול שבהם), Enjoy the Silence.
בשנת 1993 יצא האלבום Songs of Faith and Devotion שהיה שיא הצלחתה של הלהקה והגיע למקום הראשון בבריטניה ובארצות הברית מיד עם צאתו. שירי האלבום נוגנו ברובם בגיטרות, ונראה כי דפש מוד נטשה את מסורת הסינת' -פופ של "קלידים עם כל דבר".
בנקודה זו של פסגת הקריירה החלו צרות בלהקה. אלן ויילדר פרש ביוני 1995 לאחר סיבוב ההופעות "Devotional" עקב תחושת מיצוי ושאיפה לבטא את טעמו המוזיקלי האישי, וחזר לעבוד תחת ההרכב Recoil, בו הוא מארח אמנים שונים. זעזוע קשה היה אשפוזו של גהאן בבית חולים עקב צריכת יתר של הרואין. גהאן עבר תקופה של התדרדרות בחייו האישיים, שמהלכה עבר מבריטניה לארצות הברית, התגרש מאשתו ונשא את חברתו האמריקאית שהייתה מקורבת ל"סצנת ההרואין", התגרש גם ממנה, ניסה להתאבד וחווה מוות קליני.
גהאן התראיין למגזין NME והתוודה כי התנקה מסמים לאחר ששמע את בנו מבקש ממנו ש"לא ימשיך להיות חולה". לאחר ארבע שנות הפסקה הוציאו גהאן, גור ופלטשר את Ultra והוכיחו שהם עדיין מסוגלים לייצר להיטים. ב-1998 יצא אלבום אוסף כפול של להיטי דפש מוד בשם The Singles 86>98, ובעקבותיו מסע הופעות עולמי ב-18 ארצות בפני למעלה מ-650,000 צופים. בשנת 2001 יצא הסינגל הראשון מאלבום האולפן Exciter שנקרא Dream On. אלבום זה הופק על ידי מארק בל, שעבד בעבר עם הזמרת ביורק.
ביוני 2001 יצאה שוב הלהקה למסע הופעות ב-24 מדינות. המסע נמשך חמישה חודשים ונערכו בו 84 הופעות, שבהן צפו 1.2 מיליון אנשים. הבמאי אנטון קורביין הנציח את ההופעה בפריז על גבי DVD שראה אור ב-2002.
בשנת 2003 הוציא דייב גהאן את אלבום הסולו שלו שנקרא Paper Monsters, שלו התלווה מסע הופעות בשם "Live Monsters". מרטין גור המשיך גם הוא בקריירת הסולו שלו ואנדרו פלטשר הקים לייבל משלו שנקרא "Toast Hawaii".
ב-17 באוקטובר 2005 יצא אלבום האולפן ה-11 של דפש מוד, Playing The Angel. האלבום הגיע למקום השישי בבריטניה, ולמקום השביעי בארצות הברית.
ב-3 באוגוסט 2006, הייתה הלהקה אמורה להופיע בפארק הירקון בתל אביב, במסגרת סיבוב ההופעות העולמי שלה, Touring The Angel, אך ההופעה בוטלה יומיים לפני כן, בעקבות מלחמת לבנון השנייה. ההופעה בתל אביב אמורה הייתה להיות הופעת הסיום של סיבוב ההופעות, בו הופיעה הלהקה מול קהל של למעלה מ-2 מיליון איש ברחבי העולם. בראיון שנתן באוגוסט 2008 לאתר מעריצים גרמני, הבטיח מנהל ההופעות של הלהקה, מארק ליברברג, שאת סיבוב ההופעות העולמי הבא שלה תפתח דפש מוד בישראל.
ב-20 באפריל 2009 יצא אלבום האולפן ה-12 של דפש מוד, "Sounds of the Universe". כמובטח, הלהקה פתחה את סיבוב ההופעות העולמי שלה, שנקרא "Tour of The Universe", בהופעה באצטדיון רמת גן ב-10 במאי 2009, לעיני כ-50 אלף צופים. יומיים לאחר מכן אושפז הסולן דייב גהאן בבית חולים באתונה, שם הייתה אמורה להיות ההופעה הבאה של הלהקה, לאחר שחש ברע. הופעותיה הבאות של הלהקה בוטלו, ובאתר הרשמי של הלהקה נכתב, כי גהאן סובל מדלקת חמורה במעיים ובקיבה, וכי הוא עובר בדיקות נוספות. מאוחר יותר פורסם, כי גהאן עבר בהצלחה ניתוח להסרת גידול ממאיר בשלפוחית השתן. הלהקה חידשה את סיבוב ההופעות ב-8 ביוני בלייפציג שבגרמניה, לאחר הפסקה של חודש וביטול של כ-14 הופעות. סיבוב הופעות זה היה הגדול והמקיף ביותר של הלהקה, וכלל 102 הופעות ב-45 מדינות ברחבי העולם.
ב-22 במרץ 2013 יצא אלבום האולפן ה-13 של הלהקה, "Delta Machine", מתוכו יצאו הסינגלים "Heaven" ו-"Soothe My Soul". ב-23 באוקטובר 2012 כינסה הלהקה מסיבת עיתונאים בפריז, בה הכריזה כי גם את סיבוב ההופעות העולמי של אלבום זה בכוונתה לפתוח בישראל, בהופעה בפארק הירקון ב-7 במאי 2013. ההופעה נערכה לעיני כ-35,000 צופים.
ב-26 במאי 2022, מת חבר הלהקה אנדרו פלטשר. ב-24 במרץ 2023 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן ה-15 שלה, "Memento Mori", האלבום הראשון שהוקלט והופץ כצמד, לאחר מותו של פלטשר.
מועדון המעריצים הישראלי
מועדון המעריצים הישראלי ללהקה הוא אחד מהגדולים בעולם. המועדון נוסד בשנת 1993 על ידי אבנר פרידמן ואורן שריג, וכלל כמה עשרות מעריצים בעוד שכיום הוא מכיל קרוב ל-10,000 איש. מאז הקמתו, נערכות מדי חודש מסיבות דפש מוד. דייב גהאן, סולן הלהקה, סיפר בראיון שאילולא מועדון המעריצים הגדול הם ככל הנראה לא היו שוקלים הגעתם ארצה.
השפעה
דפש מוד היא "להקת האלקטרוניקה הפופולרית ביותר שהעולם הכיר" כפי שנאמר במגזין Q, ו"אחת להקות הפופ הבריטיות הטובות בכל הזמנים" כפי שנאמר במגזין Sunday Telegraph. דפש מוד השפיעה על המון מהאמנים הפופולריים העכשוויים, בין השאר בשל טכניקות ההקלטה שלהם ושימוש חדשני בדגימות קול. פט שופ בויז, למשל, הכתירו את Violator כאחד המקורות הראשיים שלהם להשראה במהלך הקלטת אלבומם Behaviour. ניל טננט, חבר הלהקה אמר "אנו מקשיבים לאלבום Violator של דפש מוד, שהיה אלבום טוב מאוד, ואנחנו מאד מקנאים". כריס לאו, חבר הלהקה השני הסכים והוסיף "הם העלו את הרף".
דיסקוגרפיה
במשך שנות פעילותה הלהקה הוציאה 13 אלבומי אולפן, 12 אלבומי וידאו (DVD וקלטות), 5 אוספים, 3 אלבומי הופעה ו-49 סינגלים.
סינגלים
1 - הסינגל Stranglove הגיע למקום #76 כשיצא, אך חברת התקליטים של הלהקה בארצות הברית, Sire, הוציאה גרסה נוספת של הסינגל. כמו כן, הלהקה ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה של ערוץ MTV, ובעקבות שני הגורמים הנ"ל השיר הגיע למקום #50 במצעד.
חוג ראשוני
בתורת החוגים, חוג ראשוני הוא חוג שבו המכפלה של כל שני אידיאלים שונים מאפס, שונה מאפס. מחלקת החוגים הראשוניים היא בעלת תפקיד מרכזי בתורת החוגים, משום שהיא רחבה מאוד, ואפשר להיעזר בה, דרך מנות ביחס לאידיאלים ראשוניים ומכפלות תת-ישרות, כדי לנתח חוגים כלליים.
בחוג ראשוני כל שני אידיאלים שונים מאפס נחתכים באופן לא טריוויאלי (הטענה נכונה גם כשאחד מהם הוא אידיאל חד-צדדי). לכן אלו הם בדיוק החוגים שאינם ניתנים לפירוק בעזרת משפט השאריות הסיני.
בין החוגים הקומוטטיביים, חוג הוא ראשוני אם ורק אם הוא תחום שלמות. באופן כללי יותר, המרכז של כל חוג ראשוני הוא תחום שלמות.
הקשר למחלקות אחרות של חוגים
חוג מטריצות מעל חוג ראשוני הוא חוג ראשוני. חוג הפולינומים מעל חוג ראשוני הוא ראשוני. מכפלה טנזורית של אלגברות שהן חוגים ראשוניים היא ראשונית, וכך גם מכפלה חופשית.
כל חוג פרימיטיבי (וממילא, כל חוג פשוט) הוא ראשוני; חוג הפולינומים מעל שדה הוא חוג ראשוני שאינו פרימיטיבי. כל תחום (כלומר, חוג לאו דווקא קומוטטיבי ללא מחלקי אפס) הוא חוג ראשוני, אך לא להפך: חוגי מטריצות מעל שדה הם פשוטים ולכן ראשוניים, אך מכילים מחלקי אפס. חוג ראשוני שאינו מכיל איברים נילפוטנטיים לא טריוויאליים הוא תחום.
אלגברה מדורגת היא ראשונית אם ורק אם המכפלה של שני אידיאלים הומוגניים שונים מאפס, שונה מאפס. אלגברה מונומיאלית היא ראשונית אם ורק אם לכל שני מונומים u,v\neq 0 ישנו מונום w כך ש-uwv\neq 0.
כל אלגברה 'כמעט סוף-ממדית' (אינסוף-ממדית מעל שדה, שכל תמונה הומומורפית אמיתית שלה היא סוף-ממדית) היא ראשונית.
לפי משפט פוזנר, חוג ראשוני המקיים זהות פולינומית ניתן לשיכון בחוג מטריצות מעל אלגברת חילוק מממד סופי מעל המרכז שלה, שהוא שדה השברים של המרכז של החוג המקורי. הלמה של רואן מבטיחה כי בחוג ראשוני למחצה המקיים זהות פולינומית, כל אידיאל שונה מאפס חותך באופן לא טריוויאלי את המרכז. מכאן שבחוג ראשוני למחצה עם זהויות פולינומיות, ראשונית המרכז שקולה לראשוניות החוג כולו.
אידיאלים ראשוניים
בכל חוג R, אידיאל P הוא אידיאל ראשוני אם ורק אם חוג המנה \ R/P ראשוני. לכן אידיאל האפס הוא אידיאל ראשוני של R אם ורק אם R ראשוני בעצמו. יש כמה תכונות שקולות לכך שאידיאל הוא ראשוני: אם P מכיל מכפלה של שני אידיאלים, הוא מוכרח להכיל אחד מהם; אם P מכיל מכפלה של שני אידיאלים שמאליים, הוא מוכרח להכיל אחד מהם; אם P מוכל ממש בשני אידיאלים אז הוא אינו מכיל את מכפלתם.
אידיאל המתקבל מחיתוך אידיאלים ראשוניים הוא ראשוני למחצה. לחלופין, אידיאל הוא ראשוני למחצה אם חוג המנה ביחס אליו הוא ראשוני למחצה.
מאיר זוהר
מאיר (מישה) זוהר (12 באפריל 1910 - 5 ביולי 1961) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1953–1961.
ביוגרפיה
נולד בדובנו שברוסיה,להוריו בוריס דוב וסוסיה ליכטנשטיין. לאחר לימודי התיכון נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה ובמקביל למד במכון לחכמת ישראל בעיר והיה חבר בתנועת הסטודנטים הציוניים. את עבודת הדוקטורט סיים ב-1935. נושאה היה: "ערכו של בעל היזמה בכלכלה המדינית". לאחר לימודיו התגייס לצבא פולין ושירת כקצין בחיל התותחנים.
ב-1939 עלה לארץ ישראל עם רעייתו פולה פנינה והצטרף לארגון ההגנה. במלחמת העצמאות שירת כסרן בשירות האיכסון ואחר כך רב-סרן בחיל ההנדסה. ב-1950 הוסמך כעורך דין במדינת ישראל ועבר לשרת בפרקליטות הצבאית. היה סגן הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת סגן-אלוף וב-1952 לסגן נשיא בית הדין הצבאי לערעורים.
במאי 1953 מונה לפרקליט צבאי ראשי. במהלך כהונתו פעל להכנת חוק השיפוט הצבאי שאושר בכנסת ב-1955. ב-1958 קודם לדרגת אלוף-משנה, ייצג את ישראל וצה"ל בקונגרס בינלאומי בתחום החוק הצבאי ודיני מלחמה. במקביל הרצה בדיני צבא בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. ב-1958 הורה לתובע הצבאי להעמיד לדין את יששכר שדמי באשמת רצח על חלקו בטבח כפר קאסם. נפטר ב-1961 לאחר מחלה קשה, בעודו בשירות. נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
רד אאורבך
ארנולד ג'ייקוב "רד" אָאוּוֶרְבָּךּ (באנגלית: Arnold Jacob "Red" Auerbach, 20 בספטמבר 1917 – 28 באוקטובר 2006) היה מאמן כדורסל יהודי-אמריקאי. היה לנשיאה ומאמנה של קבוצת הכדורסל בוסטון סלטיקס בין השנים 1950 ל-1966 בהן זכתה בתשע אליפויות NBA, שיא שנשבר רק בעונת 2008-09 על ידי פיל ג'קסון. הוא וג'קסון נחשבים לגדולי מאמני ה-NBA בכל הזמנים.
אל-ים אניות
אל-ים אניות בע"מ הייתה חברת ספנות ישראלית שפעלה בשנים 1953–2003. בשיאה, אל-ים אניות הייתה חברה מובילה בעולם בתחום ההובלה הייעודית, עם צי של למעלה מ-20 אניות ובקיבולת הובלה של מעל 2 מיליון טון.
רד אאורבך
תחילת קריירת האימון
אאורבך נולד למשפחה יהודית בברוקלין ולמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת דיוק עד שנאלץ להחליף את המאמן הראשי, גרי ג'רארד, שלקה בסרטן. אאורבך נשאר בתפקיד רק 3 חודשים כיוון שלא רצה לקבל משרת אימון בנסיבות שכאלה, ופנה לאמן את וושינגטון קפיטולס (שפורקה ב-1951) בשנים 1947-1949. בהדרכתו, הקבוצה הגיעה למאזנים מצוינים ולראשות הבית פעמיים, אך לא הצליחה לזכות באליפות. בעונת 1949/50 אימן אאורבך בקבוצת "טריי-סיטיז בלקהוקס" (כיום האטלנטה הוקס) והוביל אותה למאזן 28-29. עונה זו היא היחידה בה הוביל מועדון למאזן ניצחונות שלילי.
אימון בבוסטון סלטיקס
בעונה הבאה החל אאורבך לאמן בבוסטון סלטיקס והוביל אותה להישגים מרשימים עם ביל ראסל, בוב קוזי, ג'ון האבליצ'ק ועוד שחקנים מעולים. כשפרש מאימון בשנת 1966, לאחר 20 שנה כמאמן, נזקפו לזכותו 938 ניצחונות עונה רגילה (שיא שנשמר עד שנת 1995) וכן 9 אליפויות (השיא נשבר רק על ידי פיל ג'קסון). אחד מסימני ההיכר הידועים שלו היה הדלקת סיגר לאות ניצחון עוד לפני סיום זמן המשחק.
המשך הקריירה כנשיא ושנותיו האחרונות
רד אאורבך המשיך לכהן כמנכ"ל ונשיא הסלטיקס וזכה עימה בעוד 4 אליפויות עד : שתיים בשנות ה-70 בהנהגת האבליצ'ק ודייב קאונס, ושתיים בשנות השמונים כשכיכבו בקבוצה לארי בירד, קווין מקהייל, רוברט פאריש ועוד שחקנים מצוינים. הוא פתח בית ספר לכדורסל על שמו ועבד עם צעירים עד ימיו האחרונים. בנוסף, הוא כתב 7 ספרים על כדורסל. בשנים האחרונות לחייו מצבו הבריאותי התדרדר והוא אושפז שוב ושוב בבתי חולים. ב-28 באוקטובר 2006 לקה בהתקף לב מול ביתו ונפטר.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
אאורבך היה חלוץ בתחומים שונים בהיסטוריית ה-NBA: