cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טייסת 116
היסטוריה
ב-2002 סיימה הטייסת את טיסותיה המבצעיות כטייסת סקייהוק. ב-2003 קלטה מטוסי F-16 פייטינג פלקון מדגמי A ו-B, "נץ", ושמה שונה ל"מגיני הדרום". באוגוסט 2013 קלטה טייסת 116 לשורותיה את מטוסי הנץ של טייסת 140, את מרבית אנשיה ואת גף הקא"מ (קורס אימון מבצעי), לאחר שהאחרונה נסגרה כחלק מהקיצוצים במערכת הביטחון. בקיץ 2015 הטייסת נסגרה כטייסת "נץ". סגירת הטייסת הייתה סוף העידן המבצעי של מטוסי ה"נץ" בחיל האוויר.
בנובמבר 2019 נחתו בישראל שני מטוסי ה"אדיר" הראשונים של הטייסת. ב-16 בינואר 2020 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת אדיר, F-35I, בבסיס נבטים, ושמה שונה ל"אריות הדרום". באוגוסט באותה שנה היא הוכרזה כטייסת מבצעית.
סמלי הטייסת
הסמל החדש, בעל הרקע השחור המציין את האופי של טייסות מטוסי חמקן בחיל האוויר (כדוגמת טיסת 140), עוצב לקראת פתיחתה המחודשת של הטייסת, עם קבלתם המיועדת של מטוסי "האדיר" בשנת 2020. בסמל החדש ניתן לראות היפוך צבעים מהגרסאות הקודמות, וזאת כדי להמחיש את השינוי המשמעותי בכלי הטיס, ממטוסי ה-F-16 למטוסי ה-F-35i. צורת הכנף בסמל, צומצמה ל-5 מקטעים, שמסמלים את הדור החמישי של מטוסי הקרב, אליו משתייך ה-F-35i. שמונה הפסים האפורים מציינים את שמונה הטייסים שנפלו במערכות השונות האפהנקודות שמאחורי הפסים האפורים, יוצרות את המילים "טייסת 116" בקוד מורס. את סמל הטייסת המקורי עיצב זיקי (אבינועם וייס), טייס בטייסת 116.
עור בהיר
עור בהיר הוא עור בעל גוון בהיר המופיע באופן טבעי המאופיין בפיגמנטציה נמוכה של אומלנין ואשר נפוץ באזורים גאוגרפיים בעלי קרינת UV נמוכה. עור בהיר נפוץ ביותר באירופה ובמזרח אסיה.
אנשים בעלי פיגמנטציה של עור בהיר נקראים לעיתים "לבנים" או "צהובים", אולם המשמעות של שימוש במילים אלו משתנה כאשר פעמים שמשמעותו השתייכות לקבוצה אתנית ולאו דווקא לגוון העור.
אנשים בעלי עור בהיר קולטים ויטמין D לתהליכים פיזיים כגון ייצור קלציום, בכמויות גדולות יותר מאשר בעלי עור כהה בשל תכונות המסייעות לקליטת קרינה אולטרא-סגולית. לעומת זאת בעלי עור בהיר החיים בסביבות קו המשווה נתונים לסיכון גבוה יותר של מחסור בחומצה פולית וכתוצאה מכך לנזק ב DNA, פגמי לידה וסוגים שונים של סרטן ובפרט סרטן העור.
ביוכימיה
אצל אנשים בעלי עור בהיר ביותר, העור מקבל את צבעו בעיקר מהרקמה התכלת-לבנה המחברת בין הדרמיס וההמוגלובין אשר בכדוריות הדם הזורמות בנימים של הדרמיס. הצבע הקשור להמוגלובין שבמחזור הדם, הופך בולט יותר, בעיקר בפנים, כאשר עורקיקים מתרחבים ומתמלאים דם כתוצאה מפעילות גופנית מאומצת או גירוי סימפטטי של מערכת העצבים (כגון במצב של בושה או כעס). עד 50% מקרינת UVA יכולה לחדור לעומק הדרמיס אצל אנשים בעלי עור בהיר עם שכבה דלילה של פיגמנט מלנין להגנה.
עור עדין, שיער אדום ונמשים קשורים לכמויות גבוהות של פאומלנין ונמוכות של אומלנין. פנוטיפ (Phenotype) זה נוצר על ידי מוטציית-חוסר-תפקוד בגן הקולטן מלנוקטורטין 1 (MC1R). אולם, וריאציות ברצף גנטי של MC1R בלבד בעלות השפעה משמעותית על פיגמנטציה באוכלוסיות בהן שיער אדום ועור עדין נפוצים. שינויים גנטיים כאלו משפיעים בעיקר על הגברת סינתזה של אומלנין על חשבון פאומלנין, אולם הדבר בעל השפעה נמוכה על החזרת האור מן העור, בין קבוצות אתניות שונות. תרבית תאית של תאי עור בהיר עם קרטינוציטים מעלים את הפצת המאפיינים של עור בהיר.
נמשים מופיעים בעיקר אצל אנשים עם פיגמנטציה נמוכה של העור. צבע הנמשים משתנה בין כהה מאוד לבין גוון חום בהיר והם מפוזרים באקראי על העור. לנטיגו סולארי, הוא סוג נוסף של נמשים, שמופיע אצל אנשים ללא קשר לצבע עורם. אנשים עם עור בהיר ביותר (מסוגים I ו II) מייצרים כמות מועטה של מלנין במלנוציטים ויכולתם לייצר מלנין בהשפעת קרינת UV נמוכה מאוד או חסרה. עובדה זו משפיעה של כוויות שמש תכופות יותר, ונזק רב יותר ובלתי נראה הנגרם לרקמה ול DNA הנמצא תחת העור. נזקים אלו עלולים לגרום להזדקנות מואצת ולסרטן העור.
אנשים עם פיגמנטציה מתונה יותר (מסוגים III ו IV) יכולים לייצר מלנין בעור כתוצאה מקרינת UV. שיזוף ריגל דחוי יותר עקב השהות הלוקחת למלנין "לטפס" במעלה האפידרמיס.
מאיה גולד
מאיה גולד (נולדה ב-1978) היא אמנית ישראלית, מרצה במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה
גולד למדה לתואר ראשון B.F.A בבצלאל בין השנים 1998–2002. בשנת 2001 למדה בלונדון ב-Slade School of Fine Art, U.C.L. בשנת 2005 סיימה את לימודי MFA בבצלאל. מאז השלימה את לימודי התואר הראשון והשני בבצלאל וב- Slade school London פועלת גולד בתחום הציור, תוך כדי שימוש בטכניקת ציור מסורתית והפעלת אסטרטגיות ציור קלאסיות כגון פרספקטיבה ונקודת מבט. ציוריה, הנראים בתחילה כציורים ריאליסטיים לחלוטין, מתאפיינים לעיתים קרובות בממד סוריאליסטי חבוי, המתגלה לאחר התבוננות ממושכת בעבודות ומערער את אחיזתו של הצופה בדימוי המוכר, הראשוני. הדימויים הריאליסטיים (בין אם אלו דמויות זעירות הפועלות במרחב או נופים ליניאריים) המשובשים באופן הצגתם, מעלים שאלות מעניינות וחשובות על אודות מהותו ואופן היווצרותו של החלל הציורי ומקומו של הצופה מולו.
עבודותיה של גולד הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם.
בשנת 2012 שיתפה מאיה גולד פעולה עם הזמר שלמה ארצי בהפקת האלבום אושר אקספרס. גולד עיצבה את עטיפת האלבום ואת ציורי החוברת המצורפת לאלבום (שמן על בד) במשך מספר חודשים, בהשראת שירי האלבום והדו-שיח המשותף עם ארצי.
תערוכות יחיד
2013- בצבאות או בריחות השדה, גלריה אלון שגב, תל אביב. מאיה גולד, Minnesota street project, San Francisco. 2020- חוטים, גלריה עינגא, תל אביב.
אריק רואן
ג'וסף רוד (באנגלית: Joseph Ruud; נולד ב-28 בנובמבר 1981) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה אריק רואן.
את מרבית תחילת הקריירה שלו העביר ביפן, כשהתאמן והופיע בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Noah. בשנת 2011, חתם על חוזה ב-WWE ונשלח לארגון הפיתוח שלו, Florida Championship Wrestling (FCW). כעבור שנה הוא הופיע לראשונה ב-NXT (לאחר שארגון ההיאבקות FCW מיתג את עצמו לשם NXT) כחלק מקבוצת משפחת וויאט. בתקופתו ב-WWE, רואן הוא פעם אחת אלוף הזוגות של NXT (עם לוק הארפר) ופעמיים אלוף הזוגות של סמאקדאון (האחד עם לוק הארפר והשנייה עם דניאל בריאן).
קריירה מוקדמת (2003–2011)
רוד החל להתאבק תחת הדרכתו של אדי שארקי בשנת 2003, כשהופיע תחת שם הבמה תורוף מריוס. הוא הוזמן להתאמן במתחם האימונים של ארגון ההיאבקות Pro Wrestling Noah ביפן בשנת 2007, כאשר הוא התחרה הן בקרבות יחידים והן בקרבות זוגות. לאחר מסע ההופעות שלו ביפן, רוד חזר בשנת 2008 לארצות הברית והחל להופיע בארגון ההיאבקות F1rst, שהתבסס במינסוטה.
Florida Championship Wrestling (2011–2012)
בפברואר 2011, רוד חתם על חוזה פיתוח ב-WWE ומיד נשלח לארגון הפיתוח שלו, Florida Championship Wrestling. מאותה נקודה, הוא השתמש בשם הבמה אריק רואן. את קרב הבכורה שלו ערך בחודש אוגוסט של אותה השנה ובו הוא גבר על קנת' קמרון כאשר הוא לווה לקרב על ידי ביירון סקסטון וג'יימס ברונסון. רואן הצטרף לפיוד של סקסטון עם טייטוס אוניל, כשהוא וברונסון הפסידו בקרב זוגות לאוניל וליאקי. אף על פי שרואן המשיך להתמודד בקרבות יחידים וזוגות עם ברונסון, הוא לא היה מעורב בפיודים אחרים ולא בקרבות על האליפויות השונות של הארגון.
טקוץ'
טקוץ' (ברומנית: Tecuci) היא עיר ברומניה, בחבל מולדובה, במחוז גאלאץ. בטקוץ', נכון ל-2011, היו 34,871 תושבים, העיר הגדולה במחוז אחרי גאלאץ - בעבר הייתה בירת מחוז טקוץ'.
טקוץ' מהווה צומת מסילות ברזל.
תולדות היישוב
היישוב התפתח בימי הביניים על בסיס חלוקת ההנהגה בין המנהיגות המקומית ובין נציג השליט. היישוב נהנה מאוטונומיה מקומית והונהג על ידי ועד נבחר בראשות "שויטוז" ותריסר "פרגארי". היישוב קיים את עצמו מגביית מיסים וגם הנהיג שיפוט מקומי.
הקהילה היהודית
בשלהי המאה ה-18 התיישבו יהודים בטקוץ, בעיקר ברחוב הראשי, שהפך לרחוב יהודי מסחרי. היהודים, סוחרי ובעלי מלאכה, בנו בתים בהם בקומה הראשונה היה בית המסחר או בית המלאכה וביתר הקומות התגוררה המשפחה.
בימי מלחמת העולם השנייה אולצו יהודי היישובים הכפריים של הסביבה לעבור לטקוץ, לרחוב הראשי, שהפכה לסוג של גטו. ב-1947, לאחר המלחמה, היו בטקוץ' 2,600 יהודים. במהלך השנים היגרו יהודי טקוץ', מרביתם לישראל.
רנו Type DM
רנו Type DM (בצרפתית: Renault Type DM) היא מכונית סלון מהודרת, מסוג טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1913–1914.
התפלגות בינומית שלילית
בתורת ההסתברות, התפלגות בינומית שלילית היא התפלגות בדידה המתארת את מספר ההצלחות בסדרת ניסויי ברנולי בלתי תלויים לפני שמתרחשים מספר קבוע נתון מראש, r, של כישלונות. לדוגמה, אם נטיל מטבע שוב ושוב, נגדיר כישלון כעץ ונעצור כאשר נקבל עץ בפעם השלישית (אם סימנו מראש r=3 ), אז מספר ההצלחות (קבלת "פלי") שנראה יתפלג באופן בינומי שלילי. אם ההסתברות להצלחה בכל ניסוי היא p וההסתברות לכישלון היא (p-1) אז המספר האקראי של ההצלחות שנראה, X, יהיה בעל התפלגות בינומית שלילית עם הפרמטרים (r,p) ונסמן זאת כך:
משתנה מקרי X מתפלג נקודתית:
כאשר הביטוי בסוגריים הוא המקדם הבינומי ושווה ל:
תוחלת של משתנה מקרי בינומי שלילי היא \frac{r}{p} והשונות
גבעת ביקון (אנטארקטיקה)
גבעת ביקון (באנגלית: Beacon Hill) היא גבעה מכוסה קרח, בצורת כיפה, במישור המימונט בארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת 3.5 קילומטרים צפונית-מזרחית לגבעת מקלאוד.
הגבעה משקיפה על הבקע המפריד בין קרחון נורת'איסט לבין קרחון בילז גאלץ'.
גובהה של הגבעה 1,810 מטרים מעל פני הים, והיא מתנשאת לגובה של 120 מטרים מעל רמת הקרח המקיפה אותה.
גילוי ומיפוי הגבעה
הגבעה מופתה לראשונה על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
בין השנים 1946–1950 הגבעה מופתה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד כשהסוקרים יצאו מהאי סטונינגטון.
מקור השם
בנובמבר - דצמבר 1940 הפעיל השירות האנטארקטי של ארצות הברית תחנה מטאורולוגית בסמוך לגבעה, מדרום-מערבה לה; ובין השנים 1940–1941 הפעיל השירות האנטארקטי של ארצות הברית מגדלור על הגבעה - ומכאן שמה ("Beacon" משמעו "איתות אור").
קנטו יאמזאקי
קנטו יאמזאקי (ביפנית: 山﨑賢人; ) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יפני.
ביוגרפיה
קנטו יאמזאקי נולד טוקיו. בילדותו הוא רצה להיות כדורגלן. בשנים 2009–2011 הוא היה דוגמן.
בשנת 2010 הוא לראשונה השתתף בסדרת טלוויזיה Atami no Sousakan. בהמשך הוא שיחק בסדרות נוספות. פריצת הקריירה שלו התרחשה לאחר השתתפותו ב-L DK בשנת 2014. בשנת 2015 הוא שיחק לצד טאו צוטיה בסרט Orange שזכה להצלחה מסחרית. בשנת 2015 הוא זכה בפרס של האקדמיה היפנית לקולנוע.
בשנת 2016 יאמזאקי שיחק מורה לפסנתר בסרט Your Lie in April. כהכנה לצילומי הסרט הוא למד נגינה במשך חצי שנה. בשנת 2018 יאמזאקי שיחק בסדרה Good Doctor שזכתה לפופולריות רבה ביפן. על משחק בסדרה הוא זכה בפרס.
בשנת 2020 יאמזאקי החל להצטלם בסדרת טלוויזיה "בורדרלנד" שמבוססת על מאנגה בבאותו שם. לאור הצלחת העונה הראשונה הוחלט להמשיך לעונה השנייה. באותה שנה הוא שיחק בסרט Kingdom, שגם עבורו בשנת 2022 יצאה סרט המשך.
עד לשנת 2022 קנטו יאמזאקי שיחק בכ-40 סרטים וסדרות טלוויזיה.
יאמזאקי חובב צילום והוציא לאור מספר ספרים עם צילומיו.
יאסרברני KSE
יאסברני KSE (בהונגרית: Jászberényi KSE; נודעה בעבר גם כפורטרס יאסברני) היא קבוצת כדורסל הונגרית מהעיר יאסברן במרכז הונגריה המתמודדת בליגת העל ההונגרית.
הקבוצה מארחת באולם הספורט סלגוטרהן בעיר, המכיל 1,800 מקומות ישיבה.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 2001. בסיום עונת 2004/05 העפילה לליגה השנייה. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת הבכורה סיימה הקבוצה בתחתית הטבלה. בעונה השנייה סיימה במקום החמישי והפסידה ברבע גמר הפלייאוף לקבוצת קאפושווארי 3-2.
אוניברסיטת מלבורן
אוניברסיטת מלבורן (באנגלית: The University of Melbourne) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת במלבורן שבאוסטרליה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1853, והיא השנייה בעתיקותה באוסטרליה (אחרי אוניברסיטת סידני ולפני אוניברסיטת אדלייד), והוותיקה ביותר בוויקטוריה. הקמפוס הראשי ממוקם בפארקוויל שהוא פרבר פנימי צפונית לרובע העסקים המרכזי של מלבורן ובנוסף ישנם מספר קמפוסי משנה ברחבי וויקטוריה. הגוף העליון באוניברסיטה הוא מועצה הבוחרת את מנהל האוניברסיטה ואת סגן הנשיא, מנהלת את האוניברסיטה באופן שוטף ואחראית על הכוונת התקציב.
קשרים בינלאומיים
האוניברסיטה שייכת ל"קבוצת השמונה", חברה בארגון האוסטרלי אוניברסיטאות אוסטרליה, ושותפה בחברה הפרטית "אסטרונומי אוסטרליה" שהיא מוסד ללא כוונת רווח שחבריה כוללים אוניברסיטאות אוסטרליות וארגוני מחקר עם יכולת מחקר משמעותית באסטרונומיה. בנוסף, היא שייכת לקבוצה הלא רשמית בעלת הכינוי "אוניברסיטאות אבן החול' באוסטרליה. האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בינלאומיים; חברה ברשת אוניברסיטאס 21, חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה ברשת אוניברסיטאות אוסטרליה אפריקה (באנגלית: Australia Africa Universities Network, בראשי תיבות: AAUN) המחברת בין חוקרים אנשי אקדמיה וסטודנטים משתי היבשות כדי להתמודד עם אתגרים משותפים.
בוגרים ידועים
מבין תלמידי האוניברסיטה או חברי הסגל שלה, ניתן למנות:
קישורים חיצוניים
אתרים רשמיים
אתרי מדיה ועיתונות
אביבה איינהורן
אביבה איינהורן (באנגלית:Aviva Einhorn נולדה ב-21 במאי 1929- 7 באפריל 2015 ) היא נגנית ומנצחת ישראלית צרפתית זוכת פרסים. האישה הראשונה שניצחה על תזמורות בישראל.
ביוגרפיה
איינהורן נולדה באנטוורפן, בלגיה ב-21 במאי, 1929 ). ויש לה עוד שני אחים ושתי אחיות. בגיל ארבע וחצי החלה לנגן בפסנתר וניכר היה שהיא נגנית פסנתר מוכשרת, וכבר בגיל 5 החלה להופיע בקונצרטים. בעקבות מלחמת העולם השנייה, נאלצה להפסיק את לימודיה. לאחר המלחמה, המשפחה הגיעה לפריז.
בשנת 1946 עלתה עם משפחתה לארץ. איינהורן המשיכה בלימודי המוזיקה. היא למדה פסנתר אצל אליהו רודיאקוב והפסנתרן פרופסור ליאו קסטנברג ולמדה קומפוזיציה וניצוח אצל פאול בן-חיים. בהמלצתו של בן חיים, בשנת 1950 נסעה לקונסרבטוריון בפריס ללמוד ניצוח, ולמדה שם שש שנים. במהלך שהותה בפריז היא גרה אצל אחיה שלמד רפואה, וסיימה שם את לימודי התיכון.
בשנת 1956 זכתה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית בצרפת למנצחים צעירים בעיר בזאנסון. איינהורן זכתה בפרסים למרות הערות מצד שופטים שלא כדאי לתת לנשים פרס בתחום הניצוח כיוון שהן לא תשארנה במקצוע ואין להן אופק מקצועי, ברגע שיקימו משפחה.
באיטליה היא קיבלה מלגה וניצחה שם על התזמורת הפילהרמונית של פירנצה. איינהורן גם למדה בטנגלווד בארצות הברית וניצחה על האופרה "זאידה" של מוצארט. בשובה לצרפת ניצחה על תזמורת הרדיו של מונטה קרלו
בשנת 1958 זכתה בפרס ראשון בתחרות ניצוח בצרפת, האישה המתמודדת היחידה מול תשעה גברים. התחרות הייתה מורכבת מארבעה שלבים: ניצוח על היצירה "הים" מאת קלוד דביסי, גילוי שגיאות של נגנים בתזמורת, ניצוח על הסוף של "קונצ'רטו לפסנתר" של ללו (?) וניצוח על יצירה שניתנה להם ללא שם, רבע שעה לפני התחרות. למרות זכייתה בפרס הראשון איינהורן לא הצליחה להשתלב בארץ בעיסוק בניצוח, שהיה באותו זמן מקצוע שנחשב מאוד גברי, ועבדה כפקידה טכנית במוסד למוזיקה.
הפרלמנט האיטלקי
הפרלמנט האיטלקי (באיטלקית: Parlamento Italiano) הוא הפרלמנט הלאומי של איטליה. הוא מורכב משני בתי מחוקקים, בית הנבחרים והסנאט אשר בעבר החילו 945 מושבים. לשני הבתים אותן חובות וסמכויות, אולם מכיוון שנשיא הסנאט הוא ממלא מקום נשיא איטליה, הסנאט נחשב לבית העליון.
אביבה איינהורן
ביוגרפיה
בשנת 1959 הייתה איינהורן העוזרת של המנצח הצרפתי ז'אן פורנה, וכמו כן ניצחה על קונצרטים בארץ בהמשך למדה תחת מנהל רדיו הילברסום, ואן-קמפן.
הפרלמנט האיטלקי
ב-21 בספטמבר 2020 על פי משאל עם שנערך, קוצץ מספר המושבים בפרלמנט מ-945 ל-600.
פעילות הפרלמנט
לפי החוקה האיטלקית לשני בתי הפרלמנט יש אותן סמכויות. שני הבתים פועלים בהפרדה מוחלטת והם לא נפגשים למעט נסיבות מיוחדות המפורטות בחוקה. בית הנבחרים כולל 400 חברים והסנאט 200 חברים נבחרים ועוד מספר מועט של חברים לכל החיים.
אביבה איינהורן
ביוגרפיה
איינהורן לא הצליחה להתקדם בארץ מבחינה מקצועית בתחום הניצוח ועברה לצרפת. היא הוזמנתה לנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית ותזמורת קול ישראל רק לאחר שניצחה בחו"ל וגם זה בהפרשי זמן ניכרים. בצרפת היא ניצחה על קונצרטים וגם הופיעה בטלוויזיה.
הפרלמנט האיטלקי
חקיקה
הפעילות העיקרית של הפרלמנט היא חקיקה והיא מבוצעת בצורה דומה בשני הבתים. הצעת חוק נדונה באחד הבתים שם היא עוברת תיקון, אישור או דחייה. לאחר אישור הצעת החוק היא עוברת לדיון בבית השני, שם עוברת דחייה, אישור או תיקון שמחזיר אותה לבית הקודם. במידה והיא מאושרת בשני הבתים, נשיא איטליה חותם עליה והיא נכנסת לתוקף.
אביבה איינהורן
ביוגרפיה
בשנת 1991, פסקול הסרט הצרפתי Jealousy, הכיל קטעים מהאופרה דון ג'ובאני של מוצרט בניצוחה של איינהורן.
בשנת 1992, איינהורן ניצחה על התזמורת הקאמרית האנגלית להקלטת תקליט של יצירות קלוד דביסי, אריק סאטי, אלבר רוסל.
איינהורן נפטרה ב-7 באפריל, 2015, בגיל 85.
הפרלמנט האיטלקי
בחירת נשיא איטליה
בחירת נשיא איטליה נעשית במושב מיוחד של שני בתי הפרלמנט ו-58 נציגים אזוריים. יושב ראש בית הנבחרים אחראי על ניהול ישיבה זו.
עיטים (תת-משפחה)
עיטים (שם מדעי: Aquilinae) היא תת-משפחה של דורסי יום ממשפחת הנציים. רוב המינים בתת-משפחה זו מכונים עיטים אך לא כל העיטים שייכים לקבוצה זו, למשל מיני העיטם.
אלו מהגדולים שבדורסי היום והגדול מביניהם הוא העיט הלוחם שכול להגיע למשקל 3 ק"ג ולמוטת כנפיים של 260 ס"מ ובעבר היה מין עיט האסטי שחי בניו זילנד והיה גדול גם מהעיט הלוחם. לעופות אלה מקור חד כתער, טפרים גדולים וכנפיים רחבות העוזרות להם לדאות ביום.
רוב מינים העיטים הם מונוגמיים ובעלי טריטוריה עליה הם מגינים מעיטים אחרים. הם ציידים קשוחים היכולים להרוג חיות גדולות מהם, כמו קופים, איילים צעירים ואנטילופות קטנות ממדים, אך בדרך כלל הם צדים טרף קטן יותר כמו מכרסמים, ארנבות או עופות אחרים.
גרם למטר רבוע
גרם למטר רבוע או גרם למ"ר (g/m2 או gsm) הוא יחידת מידה של משקל מרחבי בתעשיית הנייר, המשקפת את הצפיפות של הנייר המיוצר, בהתאם למשקלה בגרמים של יריעת נייר ששטחה מטר רבוע אחד.
בדרך כלל ככל שמספר הגרם למטר רבוע קטן יותר כך הנייר רך יותר, אך ישנם פרמטרים נוספים לקביעת רכות נייר כגון חומר הגלם ושיטת הייצור.
מדידת משקל הנייר נעשית בטחנת הנייר כחלק מבקרת האיכות של ייצור הנייר. בחלק מאריזות הנייר (למשל אריזות של נייר משרדי) נהוג לציין מידע זה.
שיטת מדידה נוספת, מקובלת פחות, קרויה "משקל בסיס" - משקל חבילה (500 יחידות ולפעמים 1,000 יחידות) של גיליונות נייר בגודל נייר נתון.
בית הספר נאות קטיף
בית הספר נאות קטיף היה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים ממלכתי דתי אזורי, שהוקם ב-1978 בנווה דקלים ונסגר ב-2005, עם פינוי גוש קטיף.
בשיאו מנה בית הספר כ-630 תלמידים.
היסטוריה
בית הספר הוקם ב-1978 בנוה דקלים, ההתנחלות המרכזית בגוש קטיף אך בשנתו הראשונה של בית הספר ולאור העובדה שהכיל כ-3 כיתות לימוד בלבד (כיתות א' עד ג' בלבד) מבנה הבית הספר היה המבנה שלימים יהפוך לאחת המכולות של היישוב הסמוך לנווה דקלים, נצר חזני.
לאחר התגברות הביקוש לכיתות לימוד נוספות הוחלט להעביר את מיקום למושב קטיף, שם המבנה הכיל כ-6 כיתות לימוד, הפעם מכיתה א' עד כיתה ד'. בנוסף לכך, באותה שנה הוקמה בסמוך לבית הספר ספרייה שימשה את הילדים שלמדו בבית הספר.
בית הספר הועבר בשנית בינואר 1983, לנווה דקלים (שם גם נשאר עד פינוי גוש קטיף ב-2005) והיה למעשה מבנה הראשון ביישוב שהוקם עוד באותה שנה. בטקס החניכה השתתף שר השיכון, דוד לוי.
בפברואר 1990 נחנך מבנה חטיבת הביניים של בית הספר. 4 שנים לאחר מכן, בינואר 1994 הוחלט במסגרת פגישה עם סגן שר החינוך, מיכה גולדמן להרחיב את מתחם בית הספר ולהקים בו מגרשי ספורט ומשחקים. שנבנו מספר חודשים לאחר מכן.
הפיגוע באוטובוס הילדים
בשעה 7:38, על "ציר טנ'צר" במרחק של כ-700 מטרים מכפר דרום, הפעילו שלושה מחבלים אשר שכבו בתוך פרדס פחות מ-100 מטרים מן הכביש, מטען נפץ באמצעות כבל חשמלי, אשר ירה פצצת מרגמה בקוטר 120 מ"מ אל חלקו התחתון הקדמי של האוטובוס. כן פוצצו מטענים נוספים. מעוצמת הפיצוץ נפערו חורים גדולים בדופן האוטובוס הממוגן, וחלקי מטען חדרו לתוכו לאורך כל ארכו.
נהג האוטובוס נפגע קל בפיצוץ והמשיך בנסיעה מרחק של כמה מאות מטרים, עד לצומת גוש קטיף. שניים מן היושבים בקדמת האוטובוס נהרגו במקום: מרים אמיתי, מורה באולפנת נווה דקלים בת 35, נשואה ואם לארבעה, וגבריאל ביטון, איש צוות האחזקה בבית הספר נאות קטיף בן 34, נשוי ואב לשישה. תשעה נוספים נפצעו, רובם ילדים.
תוכנית ההתנתקות
ביולי 2005, בתום 27 שנים בהם פעל בית הספר, פונה בית הספר יחד עם כל המבנים שהיו בנווה דקלים במסגרת תוכנית ההתנתקות. על אף העובדה שהתוכנית אושרה בכנסת כבר בפברואר של אותה שנה התעקשו כ-80% מהורי התלמידים לרשום את ילדיהם לשנת הלימודים הבאה בבית הספר, בתקווה כי התוכנית לא תצא לפועל או תכשל. אם לא די בכך, מנהל בית הספר, הרב יוסי קרקובר טען בראיון לתקשורת כי ההרשמה לבית הספר גדלה ונרשמו כ-50 תלמידים חדשים.
לאחר ביצוע התוכנית פתחה אוניברסיטת אל-אקצה קמפוס שעושה שימוש במרכז המסחרי של היישוב ומתחם בית הספר.
גרהם נאש
גרהם ויליאם נאש (באנגלית: Graham Nash; נולד ב-2 בפברואר 1942) הוא מוזיקאי בריטי-אמריקאי.
נאש ידוע בקול הטנור העדין שלו ובהיותו חבר בלהקת הפופ-רוק האנגלית "ההוליס", ובסופרגרופ "קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג". נאש הפך לאזרח אמריקני ב-14 באוגוסט 1978, ומחזיק באזרחות כפולה של בריטניה וארצות הברית. נאש הוא גם אספן צילום וצילומיו אף יצאו לאור. הוא נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בהרכב "קרוסבי, סטילס ונאש" בשנת 1997, וכחבר בלהקת "ההוליס" בשנת 2010. נאש מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) במסגרת הרשימה לשירותים למוזיקה ולצדקה של שנת 2010 לכבוד יום הולדתו. נאש מחזיק בארבעה תוארי דוקטור לשם כבוד, כולל אחד מהמוסד הטכנולוגי של ניו יורק, אחד במוזיקה מאוניברסיטת סלפורד בשנת 2011. ואת הדוקטורט האחרון שלו באמנויות יפות (fine arts) מאוניברסיטת לסלי בקיימברידג', מסצ'וסטס.
ראשית חייו ותחילת הקריירה המוזיקלית
גרהם ויליאם נאש נולד בשנת 1942 בבלקפול, לנקשייר, אנגליה. אמו פונתה מעיר הולדתו של נאש, סלפורד, בגלל מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן חזרה המשפחה לסלפורד, שם גדל נאש. בתחילת שנות ה -60 הוא ייסד את "ההוליס", אחת מלהקות הפופ המצליחות ביותר בבריטניה, עם אלן קלארק, חברו לספסל הלימודים. באלבום הראשון של ההוליס הוא היה מנהיג בולט ולעיתים קרובות שימש כזמר ראשי. לאחר מכן, הוא המשיך ושר קולות רקע בשירים נוספים בהוליס: "So Lonely", "I've Been Wrong", "Pay You Back With Interest". בשנת 1966 היו לנאש מספר קטעי סולו באלבומים של ההוליס, ולאחר מכן מ-1967 גם על סינגלים בבי-סייד (B-side), בעיקר ב-"On a Carousel" וב-"Carrie Anne".
ב -1965, נאש, יחד עם אלן קלארק והגיטריסט טוני היקס, הקימו את Gralto Music Ltd, חברת הוצאה לאור שטיפלה בשירים שלהם, ומאוחר יותר גם החתימה את אלטון ג'ון שניגן פסנתר ועוגב עם ההוליס בהקלטות בשנים 1969 ו-1970.
פזמונאות, קרוסבי סטילס נאש ויאנג, קרוסבי ונאש, וקריירת סולו
נאש לא התמקד רק בתחום אחד, ושילב גם הלחנה וגם כתיבת מילים לשירים. לעיתים קרובות כתב את הבתים בשירי קלארק, היקס ונאש. עם זאת, נאש גם הלחין שירים בעצמו תחת "צוות באנר" (כמו השותפות של לנון-מקרטני). האלבום The Butterfly כלל כמה משיריו. באלבום זה היו פחות שיתופי פעולה בין חברי הלהקה, אלא יותר גישת זמר-כותב שירים. הוא היה מאוכזב שהסגנון החדש לא תאם לטעם הקהל שלהם, במיוחד השיר "King Midas in Reverse" (נאש והמפיק רון ריצ'רדס התווכחו לגבי השיר הזה משום שריצ'רדס האמין שהוא "מורכב מדי" ולא יהפוך ללהיט כסינגל).
נאש פגש לראשונה את דייוויד קרוסבי וסטיבן סטילס ב-1966 במהלך סיבוב הופעות של ההוליס בארצות הברית. בביקורו הבא בלוס אנג'לס בשנת 1968, הוא וקרוסבי הכירו יותר לעומק על ידי חברתם המשותפת, קאס אליוט מהלהקת האמהות והאבות. נאש עזב את ההוליס כדי להקים להקה חדשה עם קרוסבי וסטילס. בתחילת דרכה, הלהקה הורכבה משלושה חברים, קרוסבי, סטילס ונאש. מאוחר יותר הפך ההרכב לרביעייה עם ניל יאנג.
ב-2 הגלגולים של ההרכב החדש, נאש המשיך להצליח ברמה עולמית הצלחה גדולה אף יותר, והכניס חלק מהסינגלים המצליחים ביותר של ההרכב כגון "Marrakesh Express" (שנדחה על ידי ההוליס), "Our House", "Teach Your Children" (שגם נדחה על ידי ההוליס), ו-"Just a Song Before I Go". נאש, אשר כונה "ווילי" על ידי חברי הלהקה שלו, תואר כדבק שמחזיק את החברויות השבריריות שלהם לעיתים קרובות.
נאש הפך לפעיל פוליטי לאחר שעבר לקליפורניה, כפי שהשתקף בשיריו של נאש: "Military Madness" ו"Chicago". השיר "Immigration Man", הלהיט הגדול ביותר של קרוסבי ונאש כצמד, נבע מוויכוח שהיה לו עם פקיד המכס האמריקני בעת שניסה להיכנס לארצות הברית.
בשנת 1972, במהלך ההפסקה הראשונה של קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג, חבר נאש לדייוויד קרוסבי, ויצר צמד שעבד לסירוגין יחד. הם יצרו ארבעה אלבומי אולפן וכמה אלבומי אוסף מהופעות חיות.
בשנת 1979, ייסד נאש את עמותת "המוזיקאים המאוחדים למען אנרגיה בטוחה", אשר מתנגדת להרחבת הכוח הגרעיני בעולם. העמותה הייתה אחראית על גיוס הכספים למטרות החינוכיות לכנס בשם "No Nukes" ("אין פצצות אטום"). ב -2007 צילמה הלהקה קליפ של גרסה חדשה של השיר "For What It's Worth" של להקת באפלו ספרינגפילד.
נאש חזר לזמן קצר להוליס ב-1983 (כדי לציין את יום השנה ה-20 לפעילותם) להקליט שני אלבומים, "What Goes Around" ו "Reunion".ב -1993, נאש שוב התאחד עם ההוליס כדי להקליט גרסה חדשה של "Peggy Sue Got Married". קולו של באדי הולי (שנהרג בשנת 1959) הופיע בגרסה זו של השיר. קולו נלקח מתוך גרסה חלופית של השיר שניתנה לנאש על ידי אלמנתו של הולי. שיר זה פתח את האלבום "Not Fade Away"- אלבום מחווה להולי בו השתתפו מספר אמנים נוספים.
בשנת 1997 נאש נכנס לראשונה להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בהרכב קרוסבי, סטילס ונאש.
בשנת 2005, נאש שיתף פעולה עם ההרכב הנורווגי A-ha בהקלטת השירים "Over the Treetops" ו-"Cosy Prisons". בשנת 2006 עבד נאש עם דייוויד גילמור ודייוויד קרוסבי על שיר הנושא של אלבום הסולו השלישי של גילמור, "On an Island". ב-2006 האלבום יצא לאור והגיע במהירות למקום הראשון במצעדים בבריטניה. נאש וקרוסבי יצאו לסיבוב הופעות בבריטניה עם גילמור, בתפקידי ליווי.
בנוסף לשיריו הפוליטיים, כתב נאש שירים רבים על נושאים אחרים ומגוונים: טבע ואקולוגיה, סוגיות חברתיות, ושירים אנטי-מלחמתיים.
בשנת 2010, נאש נכנס בפעם השנייה להיכל התהילה של הרוק אנד רול, הפעם כחבר בהוליס. באותה שנה הוא קיבל את תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית "עבור שירותים למוזיקה ופעילויות צדקה", והפך קצין במחלקת דיפלומטיית חוץ, של חטיבת רשימות הכבוד, לרגל יום ההולדת של כבוד המלכה.
ב -22 בינואר 2016, נאש הודיע ​​על אלבומו החדש "This Path Tonight" (אלבום אוסף) שיצא ב-2016, והוציא את סינגל הנושא דרך האתר של מגזין MOJO. ב -4 בפברואר 2016, מגזין רולינג סטון חשף שיר חדש מהאלבום החדש, "Encore", המנגינה הרכה שעוטפת את האלבום החדש של נאש. עם שחרורו החדש של אלבום האולפן החדש שלו, נאש יצא לסיבוב הופעות עולמי.
ב -2018, הוציאה חברת Rihno records אוסף כפול בשם "Over The Years", אוסף של 30 הקלטות דמו של נאש, שהוקלטו בין השנים 1968 ל -1980.
חייו האישיים
נאש היה נשוי לאשתו הראשונה, רוז אקלס משנת 1964 ועד 1966. הוא היה נשוי לסוזן סנט במשך 38 שנים עד שנת 2016, אז התגרש ועבר לניו יורק. יש לו שלושה ילדים.
נאש פרסם ב-2003 ספר זיכרונות אוטוביוגרפי בשם "Wild Tales: A Rock & Roll Life". צילומים שצילם במהלך הקריירה שלו מוצגים כאוסף אמנות בגלריית San Francisco Art Exchange. בראיונות המתייחסים הן לזכרונות והן לתערוכת האמנות הוא מזכיר את השפעתה של ג'וני מיטשל, שעמה הוא חי שנתיים בתקופה הראשונה שלו בקליפורניה.
נאש תמך בברני סנדרס בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
דיולה מאהלר
דיולה מאהלר (בהונגרית: Mahler Gyula; ציפר, 12 באוגוסט 1866 – 1941) היה רופא יהודי-הונגרי, אחיו של אדוארד מאהלר. דיולה מאהלר גורש מווינה ב-15 במרץ 1941 לפולין, לכפר בדרום מזרח פולין ומת כנראה במחנה ההשמדה בלז'ץ.
ביוגרפיה
דיולה מאהלר נולד במשפחה יהודית כבנם של שלמה מאהלר (1823–1895), הרב של ציפר, ושל קלרה רגנר (1822–1897). סבו וסבתו היו משני הצדדים איגנץ מאהלר, נטי מאהלר; משה רגנר, צציליה לייכנר. לימים אביו נבחר לרב הראשי הניאולוגי של העיר ברטיסלבה (1873–1895). דיולה נולד הצעיר משלושה בנים. אחיו הגדול מיקשה מאהלר (אוקטובר 1846 – ברטיסלאבה, 23 ביולי 1919) היה מורה בתיכון ואחיו האמצעי אדואר (אדה) מדען. הוא סיים את הגימנסיה בברטיסלאבה בשנת 1884. אחר כך למד באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1889. הוא עבד בבית החולים הציבורי בווינה וכן בפוליקליניקה הכללית במחלקה הראשונה. באפריל 1896 הפך לעוזר בכיתה של א. שטופלה ובינואר 1897 הפך למרצה. משנת 1890 היה חבר באיגוד חוקרי הטבע והרופאים הגרמני וכן ב-Société française d'Hygiène בפריז. ב-5 במרץ 1941 גורש על ידי הנאצים מווינה למודליבוריצה בדרום מזרח פולין. הוא נספה בשואה בין השנים 1941–1942.
ב-24 במאי 1896 התחתן בווינה עם סבינה ליכטנשטיין. בנם, פרידריך, נולד ב-25 בנובמבר 1897 בווינה.
פארק תעשיות בר-לב
פארק התעשיות בר-לב הוא אזור תעשייה השוכן כקילומטר מזרחית לצומת אחיהוד, סמוך לכביש עכו-צפת. הפארק קרוי על שמו של הרמטכ"ל השמיני, רב-אלוף חיים בר-לב. מנהלת הפארק היא חברת בת של המועצות באזור: מועצה אזורית משגב, מועצה אזורית מטה אשר וכרמיאל.
היסטוריה
הקמת הפארק החלה בשנת 1970 כשהוקם מפעל סאיקלון מוצרי תעופה ושלצידו מנחת ציקלון למטוסים קלים. במשך שנים רבות היה סאיקלון המפעל היחיד במתחם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל פיתוח המתחם כפארק תעשיות, הוא הוכרז כאזור עדיפות לאומית א' והחל בשיווק מגרשים ופיתוח סביבתי. בין המפעלים הראשונים שהוקמו בפארק היו מחלבת שטראוס שעברה מנהריה, דור כימיקלים ובית הדפוס של עיתון ידיעות אחרונות. באותה עת עלתה גם תוכנית, שלא יצאה לפועל, להרחיב את מסלול הטיסה של מנחת ציקלון מש-600 מטר ל-1,200 מטר, במטרה להפעיל קו טיסות לתל אביב ובכך לחסוך לאנשי עסקים את זמן הנסיעה ברכב.
בשנת 2005 נחנך מפעל למשטחי קוורץ של חברת אבן קיסר בפארק.
בשנת 2007 צורפה העיר הערבית שגור (איחוד היישובים בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום) כשותפה בפארק.
באפריל 2013 החלו עבודות להרחבת הפארק לשטח של 2,030 דונם.
תחבורה
בספטמבר 2017 נפתחה, בסמוך לפארק, תחנת הרכבת אחיהוד עם השלמת פרויקט מסילת עכו-כרמיאל, מן התחנה ניתן להגיע ישירות לחיפה, לכרמיאל, לתל אביב ובאר שבע.
סביטי ליפניה
סביטי ליפניה (בצרפתית: Savity Lipenia; נולד ב-17 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
ליפניה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בקיץ חתם בהכח עמידר רמת גן ששיחקה אז בליגה הלאומית. עונת העפיל עם המועדון לליגת העל. ב-26 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה.
בקיץ חתם במכבי אחי נצרת.
גשר הזיכרון ארלינגטון
גשר הזיכרון ארלינגטון (באנגלית: Arlington Memorial Bridge) הוא גשר כביש הנטוי על פני נהר הפוטומק בגבול העיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. קצהו הצפון-מזרחי של הגשר, שאורכו 659 מטרים, מהווה את המשכה של שדרת המול של וושינגטון, ואילו הכביש הנמשך מקצהו האחר, בתחומי מדינת וירג'יניה, מוביל אל שערי בית הקברות הלאומי ארלינגטון, הסמוך לגשר.
הקונגרס הציע לבנות גשר באותו מיקום על גבי הפוטומק כבר בשנת 1886, אך הדיונים על הגשר והליכי התכנון שלו התמשכו בעצלתיים על פני שנים רבות, בין השאר עקב עבודות פיתוח נרחבות שנעשו בראשית המאה העשרים בקצהו המערבי של המול ופרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתחילה הוצעו לו השמות "גשר הזיכרון לינקולן-גרנט" ו"גשר הזיכרון הגנרל גרנט". בניית הגשר אושרה על ידי הקונגרס ב-1925 והוא נפתח לשימוש ב-16 בינואר 1932, בטקס במעמד נשיא ארצות הברית הרברט הובר.
הגשר מקשר באופן מעשי וסמלי את אנדרטת לינקולן שממזרח לו ואת בית ארלינגטון, ביתו לשעבר של גנרל רוברט אי לי, גדול מצביאי מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית, הניצב על הגבעה המתנשאת מעל לקצהו המערבי של הגשר. חיבור זה היה מכוון והוא מיועד לסמל את האיחוד מחדש של מדינות הצפון והדרום לאחר מלחמת האזרחים.
הגשר תוכנן בסגנון הנאו-קלאסי על ידי משרד האדריכלים מק'ים, מיד ווייט (McKim, Mead & White). הוא בנוי אבן ונשען על גבי תשע קשתות מבטון מזוין, שלהן מיפתח של כ-66 מטרים. רוחבו הוא כ-30 מטרים ובו שלושה נתיבי תנועה לכל כיוון. עלות בניית הגשר והכביש שעליו הגיעה ל-21 מיליון דולר.
חלקו המרכזי של הגשר נבנה ממתכת ונועד לשמש כגשר מתרומם, על מנת לאפשר מעבר של כלי שיט גדולים במעלה הפוטומק. כוונה זו ננטשה לאחר שמצפון לגשר נבנה גשר תאודור רוזוולט, אשר לא כלל תכונה זו.
פניו האנכיים של כל אחד מעמודי הגשר מעוטרים על ידי עיטור עגול של נשרים ופסקס שעוצבו על ידי הפסל קרל פול ג'נויין (Carl Paul Jennewein). במבוא הגשר הסמוך לוושינגטון ניצבים שני פסלים מוזהבים, פסלי "אמנויות המלחמה" (The Arts of War), "הקרבה" ו"גבורה" שמותיהם. הם פוסלו על ידי הפסל ליאו פרידהנדלר והושלמו בשנת 1951.
בשנת 1980 הוכלל הגשר במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
טקאו פוקודה
טקאו פוקודה (ביפנית: 福田 赳夫; 14 בינואר 1905 – 5 ביולי 1995) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-67.
ביוגרפיה
פוקודה נולד במחוז גונמה ולמד באוניברסיטת טוקיו. לפני מלחמת העולם השנייה שירת פוקודה כבירוקרט במשרד האוצר, ולאחר מכן היה המזכיר הכללי של הממשלה.
פוקודה קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן ב-1952, ובו יצג את המחוז שלו. הוא נבחר למזכיר המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1957 וכיהן במספר תפקידים, בהם שר החקלאות, היערנות והדיג (1959–1969), שר האוצר (1971–1973), והמנהל הסוכנות לתכנון כלכלי (1974–1976). הוא היה מועמד לראשות הממשלה ב-1972, אך הפסיד לקקואיי טנאקה.
הוא קיבל את נשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית צידי טקאו מיקי, לאחר אובדן הרוב בבית הנבחרים בבחירות של 1976. המפלגה נותרה בשלטון, אך נאלצה להסתמך על תמיכת מפלגות קטנות יותר, שהקנו לה רוב מוחלט. אף על פי שהיה ידוע בתור נץ פוליטי בתחום יחסי החוץ, ספג פוקודה ביקורת על כך שנכנע לדרישות הטרוריסטים מהצבא האדום היפני שחטפו את טיסה 472 של ג'פאן איירליינס.
במאמץ למזער את תופעת הסיעתיות בתוך המפלגה, הנהיג פוקודה בחירות מקדימות. בבחירות הראשונות, שנערכו בסוף 1978, הביס אותו מסיושי אוהירה והתמנה לנשיא המפלגה, בעוד פוקודה נאלץ להתפטר. הוא פרש מהחיים הפוליטיים ב-1990.
בנו הבכור, יסואו פוקודה, התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן בספטמבר 2007, לאחר התפטרותו של שינזו אבה, ונותר בתפקיד במשך שנה. בכך היה בנו הראשון של ראש ממשלת יפן המכהן כראש הממשלה בעצמו. בנוסף, ראש הממשלה ג'ונאיצ'ירו קואיזומי החל דרכו הפוליטית בתור מזכירו של פוקודה, והשניים נותרו בקשר לאורך השנים.
דמיין (סרט)
דמיין: ג'ון לנון הוא סרט תיעודי משנת 1988 על המוזיקאי הבריטי ג'ון לנון.
הסרט מוזכר בשירו של הזמר הישראלי דני רובס "רכבות 68-80-88" שיצא ב-1991.
הפקה
הסרט כולל אוסף רחב היקף של שיאים מהקריירה המוזיקלית של לנון. בנוסף ישנן בו הקלטות שטרם הושמעו: הקלטה אקוסטית של השיר Real Love שהוקלטה ב-1979, והקלטה שבוצעה בחזרות לשיר Imagine בשנת 1971.
הסרט הוזמן על ידי יוקו אונו, אשתו של לנון, ואף לא אחד משלושת חברי הביטלס לשעבר, פול מקרטני , ג'ורג 'האריסון או רינגו סטאר, הסכים להשתתף בסרט.
הסרט מורכב מראיונות עם בני משפחה וקולגות של לנון ומקטעי ארכיון. בין המרואיינים גם סינתיה לנון, אשתו הראשונה. ג'ון וסינתיה התחתנו צעירים, באופן לא מתוכנן, ב-1962, לאחר שהיא גילתה שהיא בהיריון עם בנם ג'וליאן, שבהמשך המשיך את דרכו של לנון והפך גם הוא לזמר. נישואיהם ידעו קשיים ומשברים רבים, והסתיימו סופית ב-1968, אך היו לכך רמזים מטרימים, עליהם מספרת סינתיה בסרט.
סרט זה אינו סרט הטלוויזיה Imagine משנת 1972 (אותו יצרו לנון ויוקו אונו).
מבטח שמיר אחזקות
מבטח שמיר אחזקות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר מבטח שמיר, היא חברת החזקות והשקעות ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
בשנת 1992 איש העסקים מאיר שמיר רכש את השליטה בחברה מידי נתנאל אלוני ונתן חץ. בשנה זו עזבה החברה את פעילותה בתחום המזון ונכנסה לענף עסקי הביטוח וניהול קרנות פנסיה. בעקבות מהלך זה שם החברה שונה ל"מבטח שמיר סוכנות לביטוח". כעבור שנה החברה נכנסה לתחום ההשקעות וההחזקות ושמה שונה שוב, הפעם ל"מבטח שמיר אחזקות".
באוקטובר 1999 רכשה 10% ממניות חברת האינטרנט זן מדיה אשר הפעילה את אתר תפוז אנשים. בשנת 2001 מכרה 55.1% ממניות חברת הביטוח מבטח שמיר פיננסים לקבוצת מגדל תמורת 66 מיליון שקל. בשנת 2008 מכרה את מלוא החזקותיה בחברת סקיילקס. בינואר 2008 החברה רכשה יחד עם חברת אייפקס, את השליטה בקבוצת תנובה. במרץ 2015 השלימה את מכירת מלוא החזקותיה בתנובה לברייטפוד הסינית.
בתחילת יולי 2019 פורסם שקבוצת MRC, המורכבת מצ'יינה הרבור (החברה הסינית הממשלתית), מבטח שמיר ורפק (RAPAC) הישראליות, זכתה במכרז לרכישת תחנת הכוח אלון תבור שתעבור לרשותם עד סוף השנה.
תחומי פעילות
כמו כן, מבטח שמיר מושקע במיזם תחנות כוח קסם אנרגיה ליד כפר קסם וראש העין.
בעלי עניין
בעל השליטה בחברה ומנכ"לה הוא מאיר שמיר שמחזיק 36.16% ממניותיה. יושב ראש דירקטוריון החברה הוא יחזקאל דברת. בעלי מניות נוספים בחברה הם חברת אשטרום נכסים המחזיקה כ-8.86% ממניותיה, ואיש העסקים ליאון רקנאטי המחזיק כ-8.45% ממניותיה. בעבר איש העסקים עופר גלזר החזיק כ-8% ממניות החברה.
דודו אנתדזה
דוֹדוֹ אַנתַדזֵה (בגאורגית: დოდო ანთაძე; 10 באוקטובר 1900 – 18 באפריל 1978) היה במאי תיאטרון גאורגי.
ביוגרפיה
דודו אנתדזה נולד בשנת 1900 בכפר ורדזיה שבחבל אימרתי. בשנים 1920-1919 הוא למד בסטודיו לתיאטרון של ג' ג'דברי בטביליסי. בשנים 1925-1920 הוא עבד כעוזר במאי ובשנים 1927-1925 כאחד הבמאים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; בתיאטרון זה הוא ביים בשנת 1925 את המחזה "אסירי ליסבון" מאת פוליקרפה קקבדזה.
בשנים 1952-1938, דודו אנתדזה היה המנהל הראשי והאמנותי של תיאטרון מסחישווילי שבכותאיסי; בתקופה זו, אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "אנשי האתמול" מאת שלווה דדיאני (1939), "הסיפור שלהם" מאת ו' גבסקיריה (1939), "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר (1939), "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר (1941), "חתונתו של קרצ'ינסקי" מאת אלכסנדר סוחובו-קובילין (1944), "השודדים" מאת פרידריך שילר (1948) ו"רביזור" מאת ניקולאי גוגול (1952).
בשנים 1957-1952, דודו אנתדזה היה מנהל תיאטרון גריבוידוב שבטביליסי (תיאטרון בשפה הרוסית); המחזה הבולט שביים אנתדזה באותה תקופה הוא "זְקַן העמק גוֹצַ'ה" מאת ס' שנשיאשווילי, שהתבסס על ספרו של אלכסנדרה קזבגי (1957).
בשנים 1962-1957, דודו אנתדזה היה מנהל תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי. בשנים 1974-1962, אנתדזה היה מנהל "החברה התיאטרלית" של גאורגיה.
דודו אנתדזה כתב שני ספרים; בשנים 1966-1962 הוא חיבר ופרסם בשני כרכים את הספר "ימי העבר הקרוב", שבו גולל את תולדות התיאטרון הגאורגי הסובייטי וסיפר על יצירותיהם של קוטה מרג'נישווילי ותלמידיו. בשנת 1975 הוא פרסם את הספר "לצד מרג'נישווילי" על עבודתו לצד מייסד תיאטרון מרג'נישווילי.
דודו אנתדזה היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1940 ובשנה זו זכה בתואר "אמן העם של גאורגיה". בשנת 1971 זכה בתואר "אמן העם של ברית המועצות". בשנת 1977 דודו אנתדזה קיבל את הפרס הממלכתי של גאורגיה הסובייטית ע"ש קוטה מרג'נישווילי.
דודו אנתדזה מת בשנת 1978 בטביליסי.
דודונאה דביקה
דוֹדוֹנאה דביקה (שם מדעי: Dodonaea viscosa) הוא מין של צמח בעל פרחים ירוק-עד השייך לסוג דודונאה במשפחת הסבונניים, הכוללת גם את הסוג אגוזי סבון. מקור הצמח באוסטרליה ומשם הוא הופץ לרחבי העולם, לכן תפוצת הצמח היא קוסמופוליטית באזורים הטרופיים והסובטרופיים, ובחלקים החמימים של אזורים של אקלים ממוזג באפריקה, אמריקה, דרום אסיה ואוסטרלאסיה.
השם המדעי של הסוג (Dodonaea) מנציח את רֶמְבֶּרְט דוּדֶנס (Rembert Dodoens), בוטנאי פלמי בן המאה ה-16. האפיתט (viscosa) הוא מלטינית פירושו "דביק", בהתייחס לחומר המופרש על העלים.
תיאור
העלים בגוון ירוק-צהוב, צורתם משתנה מסגלגלה, לדמוית כף או רומח, לעיתים קרובות בצורת עלה יושב (חסר פטוטרת), אורכם בין 4 ל-7.5 סנטימטרים ורוחבם בין 1 ל-1.5 סנטימטרים, מסורגים ומפרישים חומר דביק דמוי שרף, מה שהקנה לצמח את שמו. קצה העלה מחודד או מעוגל. בסיס הטרף נרחב. מרקם העלה דמוי עור, נוקשה, אבל גם גמיש. העורק המרכזי אינו בולט והולך ונעלם לקראת קצה העלה. 6 עד 10 זוגות של עורקים משניים דקים, בדרך כלל בלתי מובחנים, מנוגדים או סרוגים ויוצאים מהעורק הראשי בזוויות משתנות בין 12° ל-70°. שולי העלים בדרך כלל משוננים או גליים.
הפרחים גדלים בקצות הענפים במַכְבֵּדים דביקים ומעט שעירים באורך 2.5 סנטימטרים. גונם צהוב עד כתום-אדום ואורכם 6 מילימטרים עם 5 עלי גביע שעירים וללא עלי כותרת. הפרח יכול להיות או זכרי או נקבי בלבד, ועל צמח בודד יהיו פרחים זכריים או נקביים בלבד (צמח דו-ביתי). עם זאת, לפעמים צמח בודד יכיל גם פרחים זכריים וגם פרחים נקביים (צמח חד-ביתי). בפרח הזכרי יש 10 אבקנים, ובפרח הנקבי עלי עם שחלה ועמוד עלי קצר. ההאבקה מתבצעת בעזרת הרוח. משערים שבמהלך האבולוציה איבדו פרחי הדודונאה הדביקה את עלי הכותרת במטרה להגביר את החשיפה לרוח.
שימושים
העצה קשה ועמידה במיוחד. בניו זילנד, שם היא הכבדה ביותר מכל עץ מקומי, השתמשו בו המאורים באופן מסורתי לייצור כלי נשק, מקלות הליכה מגולפים וידיות גרזינים. דודונאה דביקה (הקרויה במדינות דוברות אנגלית hopbush) משמשת לבנייה ולהסקה אצל העמים בחלק המערבי של האי גינאה החדשה, בדרום-מזרח אסיה, מערב אפריקה וברזיל. בעלי הצמח אפשר להשתמש כאספלנית לפצעים.
ילידי הוואי קוראים לצמח ʻaʻaliʻi, ונהגו לייצר מהעצה עמודים לבתים (pou), פיתיונות דגה (laʻau melomelo) ומקלות חפירה (ʻōʻō), וצבע אדום מהפרי.
מגדלים את הזן התרבותי Purpurea, בעל העלווה הסגולה בצורה נרחבת כשיח גינה. הדודונאה הדביקה גדלה היטב בשטחים פתוחים או כיער משני, והיא עמידה למליחות, לבצורת ולזיהום. היא יכולה לשמש לייצוב דיונות, לשיקום קרקעות מזוהמות (Environmental remediation) ולייעור מחודש. הצמח עמיד בפני רוחות חזקות ומשום כך משמש כגדר חיה, שובר רוחות וכשיח דקורטיבי.
בני הסרי שבדרום מקסיקו משתמשים בצמחים לצרכים רפואיים. הוא שימש גם כדי לעורר הנקה אצל אימהות, כטיפול בדיזנטריה, לריפוי הפרעות במערכת העיכול, בעיות עור ושיגרון באפריקה ובאסיה. בגינאה החדשה אנשים משתמשים בצמח כקטורת להלוויות. בעבר שימשה הדודונאה הדביקה במקום כשותנית לייצור בירה על ידי אוסטרלים (כפי שהיא באה לידי ביטוי בשם האנגלי hopbush, כלומר "צמח הכשותנית").
תת-מינים
לדודונאה דביקה יש כמה תת-מינים:
בישראל
הדודונאה הדביקה הוכנסה לארץ בין השנים 1950–1940 לגינות הנוי, ושימשה בעיקר כגדר חיה. משום שהצמח עמיד ליובש, למליחות ולטמפרטורות גבוהות הרבו לשתול אותו, והוא הופץ ביישובים רבים. נהוג לגדלו לקישוט, ואף מייצאים ענפים שלו. בישראל פיתחו שני זנים של הדודונאה הדביקה: "דודונאה דנה" שעליו ופירותיו אדומים כהים מאוד ומקושטים, ו"דודונאה דרור" המצטיין בכך שעם ירידת הטמפרטורות העלים מקבלים גוון בורדו, כהה מאוד המתאים לשמש כקישוט.
רנו Type HG
רנו Type HG (בצרפתית: Renault Type HG) היא מכונית סלון מהודרת, מסוג טורפדו, אשר יוצרה על ידי חברת רנו הצרפתית בין השנים 1920–1921.
עקבים
עקבים (שם מדעי: Buteoninae) היא תת-משפחה של דורסי יום ממשפחת הנציים. מקור שמם במנהגם לעקוב ולרדוף אחרי טרפם לאורך זמן, עקב זריזותם ועקב מנהגם לצוד בחבורות קטנות.
עופות דורסים אלה יותר קטנים מהעיטים אך גדולים מהנץ ומהדיה ויכולים לתפוס טרף גדול יותר. הם חיים במגוון בתי גידול ודואים במשך שעות בחיפוש אחר טרפם, אותו הם תופסים והורגים על ידי צלילה ותפיסה בטפריהם הענקיים ומקורם החזק והחד.
העקבים בעלי כסות נוצות חומה-כתמתמה וזנבם מוארך מעט. צבע המקור צהוב והרגליים צהובות וחשופות מנוצות. מינים מסוימים נמצאים רוב הזמן על הקרקע.
מיון
על פי חלוקות מסוימות שייכים הנה גם מיני העיטים.
דנאה
במיתולוגיה היוונית דנאה (Danaë, ביוונית עתיקה: Δανάη) הייתה נסיכה מהעיר ארגוס ואמו של הגיבור פרסאוס. מיוחס לה ייסוד העיר ארדיה שבמחוז לאטיום (מחוז לאציו, הכולל את רומא).
דנאה במיתולוגיה
דנאה הייתה בתו היחידה של המלך אקריסיוס מארגוס. מאוכזב מהעדר בן זכר שאל המלך את האורקל מדלפי האם זה ישתנה. האורקל הודיע לו שלעולם לא ייוולד לו בן, עם זאת לבתו דנאה כן ייוולד בן, שבבוא היום יהרוג אותו. באותה תקופה לא היו לדנאה בנים, וכדי לשמר את המצב כלא אותה אקריסיוס בתא ארד שהוקם תחת חצר ארמונו (לפי גרסאות אחרות היא נכלאה במגדל ארד גבוה). דנאה הייתה אמורה להישאר כל ימי חייה בתא זה. עם זאת, זאוס מלך האלים חפץ בה, הגיע אליה בדמות גשם של זהב, אשר זלג מטה דרך גג החדר התת-קרקעי אל תוך רחמה, ועיבר אותה. זמן קצר לאחר מכן נולד בנם פרסאוס.
כשנודע הדבר למלך אקריסיוס, הוא לא רצה לעורר את זעם האלים על ידי הרג בתו ונכדו, ועל כן השליך את שניהם לים בתוך תיבת עץ. אל הים פוסידון וזאוס דאגו לכך שהם ישרדו, ובסופו של דבר התיבה נסחפה לחוף באי היווני סריפוס, שם נמצאה על ידי דיקטיס, אחיו של המלך פולידקטס, שגידל את פרסאוס עד בגרותו.
המלך פולידקטס הוקסם על ידי דנאה, אך היא לא גילתה בו שום עניין. לאחר דין ודברים עם פרסאוס, פולידקטס הסכים לא להתחתן עם דנאה אם פרסאוס יביא לו את ראשה של המדוזה מגורגון, דמות נשית מפלצתית שכל המביט בה ישירות היה הופך לאבן.
כאשר חזר פרסאוס לסריפוס ובתרמילו ראשה של המדוזה, גילה שפולידטקס לא עמד בדיבורו והמשיך להטריד את אמו דנאה, ואף אנס אותה עד שנאלצה להימלט למקדש. פרסאוס התעמת עם פולידקטס אשר לא האמין לטענתו שערף את ראשה של המדוזה. כהוכחה, חשף פרסאוס את הראש לעיניו של פולידקטס, אשר הפך מיד לאבן.
מאוחר יותר, התגשמה נבואתו של האורקל. פרסאוס התוודע לנבואה וכדי להימנע מהריגת סבו החליט לא לבקר בארגוס. במקום זאת נסע ללאריסה, אשר בה נערכו המשחקים האולימפיים, שם הטיל כידון (לפי גרסאות אחרות דיסקוס) אשר פגע בטעות בראשו של אקריסיוס, שהיה בין הצופים, והרגו.
בספרות העברית
בספרו מר מאני, משתמש הסופר א.ב. יהושע בדמותה של דנאה באופן אירוני בתיאורו את הספינה בה נשלחו יהודי קפריסין להשמדה. הדובר, הסמל הנאצי אגון ברונר הציעה, כ"מומחה לשינוי זהות ולידה", לשנות את שם האוניה לדנאה על שם הדמות המיתולוגית. בניגוד לדנאה, הנשלחת לטביעה בים, היהודים על האוניה נשלחים אל מותם דווקא ביבשה, ובניגוד לאלים המצילים אותה ומזכים אותה בחיים, המפציץ הבריטי המאתר את הספינה מפציץ אותה ורק מזרז את מותם של הנוסעים.
דנאה באמנות
דנאה מתוארת בכמה מציורי העירום המפורסמים ביותר, בין היתר על ידי אנטוניו דה קורג'ו, טיציאן ורמברנדט.
ימים של תהילה (1986)
ימים של תהילה (באנגלית: Hoosiers) הוא סרט ספורט אמריקאי משנת 1986 בבימויו של דייוויד אנספו, עם ג'ין הקמן, דניס הופר וברברה הרשי בתפקידים הראשיים.
ג'רי גולדסמית' היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
דניס הופר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
הסרט נבחר על ידי מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-13 ברשימת מאה שנים... מאה השראות.
ב-2001 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על "היותו בעל ערך תרבותי, היסטורי או אסתטי".
תקציר העלילה
אינדיאנה 1951, נורמן דייל (ג'ין הקמן) מגיע לעיירה הקטנה היקורי (שם פיקטיבי) שם התקבל לעבודה בבית הספר התיכון המקומי כמורה להיסטוריה ואזרחות וכמאמן קבוצת הכדורסל של בית הספר. תנאי הפתיחה שלו אינם טובים - הוא מבוגר ולא עסק באימון כדורסל 12 שנים. מנהל בית הספר קלטוס סמרס (שלבי וולי) היה ידידו בעבר, תומך בו ומשמש גם כעוזרו באימון אך שאר התושבים אינם מרוצים ממנו.
הוא מכיר את המורה מיירה פלינר (ברברה הרשי) שתומכת בו יחד עם אמה (פרן פרסונס). דייל מכניס משטר משמעת ומתעמת עם מספר תלמידים. השחקן המצטיין ג'ימי צ'יטווד (מאריס ולאיניס) פרש מהקבוצה ומיירה מעודדת אותו להשקיע יותר בלימודים.
הקבוצה מפסידה במשחקים הראשונים. דייל רב עם השופטים וקלטוס מתרגש ומקבל התקף לב.
בעיירה מסתובב שוטאר פלאץ' (דניס הופר) שהיה פעם שחקן ומאמן אך נהפך לאלכוהוליסט ומנודה על ידי האנשים אף על פי שבנו אוורט (דייוויד ניידורף) משחק בקבוצה. דייל מתייחס אליו בחמלה ומציע לו משרת עוזר מאמן בתנאי שיפסיק לצרוך אלכוהול. באחד המשחקים מוצא דייל אמתלה להתחמק ומוסר את ניהול המשחק לשוטאר שמצליח להוביל את הקבוצה לניצחון.
לאחר מכן מידרדר שוטאר שוב לשתייה ונפצע מיריה ברובהו. דייל מוצא אותו, מאשפז אותו ודואג לו.
אינטרנט בקוריאה הצפונית
הגישה לאינטרנט אפשרית בקוריאה הצפונית, אך מותרת רק עם אישור מיוחד והאינטרנט משמש בעיקר עבור מטרות ממשלתיות ועל ידי זרים. במדינה קיימות תשתיות פס רחב מסוימות, כולל סיבים אופטיים המקשרים בין המוסדות הגדולים. עם זאת, שירותים מקוונים עבור רוב האנשים והמוסדות מסופקים בחינם באמצעות רשת אינטראנט המכונה קוואנגמיונג (광명, "האור הזורח"), כאשר הגישה לאינטרנט העולמי מוגבלת רק חלק קטן מאוד מהמשתמשים.
ספקי שירות
יש רק ספק שירותי אינטרנט אחד המספק חיבור לאינטרנט בקוריאה הצפונית: Star Joint Venture Co, מיזם משותף בין תאגיד הדואר וטלקומוניקציה של ממשלת קוריאה הצפונית וחברת Loxley Pacific הממוקמת בתאילנד. הספק לקח שליטה על הקצאת כתובות האינטרנט ב-21 בדצמבר 2009. טרם הקמת הספק הגישה לאינטרנט התאפשרה רק באמצעות קישור לוויני לגרמניה,  או עבור חלק משימושי הממשלה באמצעות חיבור ישיר עם צ'יינה יוניקום. כמעט כל תעבורת האינטרנט של קוריאה הצפונית מנותבת דרך סין באמצעות צ'יינה יוניקום.
החל מפברואר 2013, זרים מסוגלים להתחבר לאינטרנט באמצעות רשתות 3G דרך Koryolink.
מכיוון שסוני, אפל ומיקרוסופט אינן מורשות להפיץ את המוצרים שלהן לקוריאה הצפונית, חברות צד שלישי קונות את המוצרים שלהן, מוכרות אותם כשלהם ללקוחות. מעט מאוד ידוע על תעשיית האלקטרוניקה בקוריאה הצפונית עקב מדיניות הבידוד הממשלתית.
מאפריל 2016, קוריאה הצפונית החלה לחסום את פייסבוק, טוויטר, יוטיוב ואתרי אינטרנט של קוריאה הדרומית בשל "החשש שלה עם התפשטות המידע המקוון".
ב-19 בספטמבר 2016, שרת השמות של קוריאה הצפונית – שמכיל מידע על כל האתרים בעלי סיומת ".kp" – הוגדר באופן שגוי, ואפשר בכך לחוקרים לגשת ולפרסם שמות המתחם וחלק מקובץ המידע בנוגע לאתר, ובכך נחשף כי לקוריאה הצפונית יש רק 28 אתרי אינטרנט.
תקנות האינטרנט של קוריאה הדרומית
משתמשי אינטרנט בקוריאה הדרומית חייבים לציית ל חוקי הסחר עם קוריאה הצפונית (סעיף 9 חלק 2) שעל פיהם יש לקבל את אישור משרד האיחוד של קוריאה הדרומית להתחברות לאתרים צפון קוריאנים.
טווחי כתובות IP
נכון ל-2014 לקוריאה הצפונית יש טווח כתובות אחד ידוע של 1,024 כתובות IPv4: למרות הגבלת הגישה לאינטרנט בקוריאה הצפונית, מאגר כתובות ה-IP הקטן הוביל להקצאה שמרנית מאוד של כתובות. כך למשל, לאוניברסיטת פיונגיאנג למדע ולטכנולוגיה, הייתה בשנת 2012 רק כתובות IP אחת לאינטרנט העולמי.
ארנסט בדיאן
ארנסט בדיאן (בגרמנית: Ernst Badian; 8 באוגוסט 1925 - 1 בפברואר 2011) היה היסטוריון אמריקאי-יהודי יליד אוסטריה, אשר התמחה בהיסטוריה של יוון ורומא. שימש כפרופסור באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1971-1998.
ביוגרפיה
בדיאן נולד ב-8 באוגוסט 1925 בווינה בירת אוסטריה. לאחר האנשלוס ב-1938, עת החריפו הרדיפות כנגד היהודים באוסטריה, עברה משפחתו לניו זילנד. בדיאן למד בקנטרברי קולג', והשלים תואר ראשון ב-1945. לאחר מכן למד כסטודנט-אורח ביוניברסיטי קולג' באוקספורד אצל הפרופסור ג'ורג' קוקוול. הוא קיבל תואר דוקטור ב-1962. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בהדרכתו של רונלד סיים, ומאוחר יותר בדיאן עיבד אותה לספרו הראשון (יצא לאור ב-1958). בהמשך ערך בדיאן שניים מתוך שבעת הכרכים של ספרו של סיים, "Roman papers". בדיאן כתב 5 ספרים העוסקים ברומא העתיקה, וכמאתיים מאמרים בכתבי עת וכרכים מרוכזים. מפורסם במיוחד הוא אחד ממאמריו הבוחן בצורה ביקורתית את פועלו של אלכסנדר הגדול.