cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב יהושע פלק
משפחתו
שושלת בית דוד: משפחות רבניות רבות מתייחסות לפני יהושע, ומציינות זאת, מפני שהפני יהושע הוא צאצא של מחבר 'מגיני שלמה', ומחבר 'מגיני שלמה' היה מיוחס לפי הקדמת ספרו לרבינו תם, סבו רש"י, ובהמשך לרבי יוחנן הסנדלר ולדוד המלך.
החרם הערבי
היקף החרם
החרם חל על שלושה סוגי חברות:
יעקב יהושע פלק
משפחתו
צאצאיו: דור שני:
החרם הערבי
ארצות הברית
ב-1977 אושר בארצות הברית חוק לפיו נאסר על חברות אמריקאיות להשתתף בחרם של מדינה זרה על מדינה אחרת, אלא אם ארצות הברית משתתפת אף היא בחרם זה. יעד עיקרי של החוק היה מניעת חרם על ישראל. למען המעקב אחר יישום חוק זה, נפתח בארצות הברית משרד בשם Office of Antiboycott Compliance, המהווה חלק ממשרד המסחר האמריקני.
התפוררות חלקית של החרם הערבי
פורמלית, מעטות ממדינות ערב ביטלו לחלוטין את החרם הערבי אולם ההקפדה על החרם ובמיוחד על החרם הלא ישיר (המימד השני והשלישי) נמוכה בהרבה מכפי שהייתה עד תחילת שנות התשעים. בעקבות הסכמי השלום עם מצרים וירדן, הופסק החרם מצידן. הראשונה לחתום, מצרים, גורשה מהליגה הערבית לתקופה של 10 שנים. מלחמת המפרץ גרמה לביטול החרם הלא ישיר לגבי חברות אמריקאיות במדינות המפרץ, וזאת בשל ההגנה האמריקאית על האזור כנגד עיראק. גם הסכמי אוסלו תרמו להתפוררות החרם, כאשר מדינות ערב הרחוקות מישראל, החלו להתעלם חלקית מהחרם, ומקצתן אף פתחו משרדי אינטרסים בישראל.
בחריין
כדי להקל על אישור הסכמי סחר חופשי בין בחריין וארצות הברית הכריזה ממשלת בחריין באוגוסט 2005 על הפסקת השתתפות המדינה בחרם הערבי (אך ללא הסדרת היחסים עם מדינת ישראל). ההתנתקות מעזה נתנה לבחריין כיסוי להקפאת החרם. למרות ההתנתקות, ההחלטה נתקבלה בביקורת קשה בציבור בבחריין, וב-11 באוקטובר 2006 הפרלמנט הבחרייני הצביע (בהצבעה לא מחייבת) בעד חזרת בחריין להשתתפות בחרם. כחלק מהסכם בחריין–ישראל ב-2020 כוננו המדינות יחסים מלאים ובוטל החרם.
ערב הסעודית
עם הצטרפות ערב הסעודית לארגון הסחר העולמי ב-11 בדצמבר 2005, התחייבה ערב הסעודית לציית לחוקים של הארגון, ביניהם האיסור על קיום חרם על מדינות אחרות החברות בארגון, בהן ישראל. התחייבות זאת ניתנה לאחר 12 שנים של משא ומתן על תנאי ההצטרפות.
איחוד האמירויות הערביות
כחלק מן ההבנות לקראת החתימה על הסכם איחוד האמירויות-ישראל, ב-29 באוגוסט 2020 הסיר נשיא איחוד האמירויות הערביות, ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, את החוק משנת 1972 שעוסק בחרם הכלכלי על ישראל. אאל נהיאן חתם על צווים שמאפשרים הסכמים מסחריים וכלכליים עם חברות בבעלות ישראלית. אחרי חתימת הסכמי אברהם, הליגה הערבית לא פרסמה הודעה נגד בחריין והאמירויות. מזכיר הליגה גונן על ההיגיון שמאחורי ההסכמים בריאיון שהעניק לערוץ סקיי ניוז בערבית, המופעל מהאמירויות.
מרוקו
בשנת 1994 הפסיקה מרוקו את השתתפותה בחרם הערבי, בעקבות הסכמי אוסלו וכינון היחסים בין ישראל למרוקו, אך בשנת 2000 חידשה מרוקו את החרם על ישראל, בעקבות ניתוק היחסים בין המדינות ופרוץ האינתיפאדה השנייה.
סודאן
עם היווסדה, הצטרפה סודאן לליגה הערבית. בשנת 1958 עיגנה סודאן בחוק את החובה לציית להוראות החרם הערבי אבל לא הפעילה כל מנגנון לאכיפתו. כחלק מהסכם ישראל–סודאן ב-6 בינואר 2021, הביעה סודאן נכונות לנורמליזציה של היחסים עם ישראל ואף הביעה נכונות לבטל את חוק החרם במדינה בעת ביקורו של שר המודיעין אלי כהן במדינה. בתאריך 6 באפריל 2021 אכן ביטלה ממשלת המעבר הזמנית של סודאן את חוק החרם על ישראל.
מאוריטניה
מאוריטניה מעולם לא השתתפה בחרם על ישראל. היא כוננה יחסים עם ישראל לאחר הסכמי אוסלו, וניתקה אותם ב-2009 לאחר מבצע עופרת יצוקה.
מדינות נוספות
לאחר הסכמי אוסלו, עומאן, קומורו וקטר ביטלו את השתתפותם בחרם על ישראל וכוננו יחסים עימה, אך לאחר שנים חזרו בהן. עומאן חזרה לחרם לאחר האינתיפאדה השנייה וניתקה יחסים עם ישראל, קטר עשתה זאת לאחר מבצע עופרת יצוקה, וקומורו עשתה זאת לאחר המשט לעזה ב-2010.
תוניסיה ואלג'יריה מעולם לא אכפו את החרם. תוניסיה קיימה יחסים עם ישראל לאחר הסכמי אוסלו וניתקה אותם לאחר האינתיפאדה השנייה.
אפרו
אפרו הוא תסרוקת בה השיער מתרחב מהראש בצורה של הילה, ענן או כדור. אפרו דורש שיער מתולתל מאוד. עבור אנשים רבים ממוצא אפריקאי, אפרו הוא צורת השיער הטבעית שלהם. כל אחד מכל רקע אתני מסוגל לגדל אפרו במידה ושיערו מתולתל מאוד. אנשים ממוצא אפריקאי שתלתליהם מלופפים באופן הדוק, יכולים ליישר אותם, וכך השיער מקבל נפח ואורך נוסף, על ידי קליעת השיער והפרדת ההתפתלויות תוך שימוש ב"מכוש אפרו". מכוש האפרו הוא עיבוד של כלי סירוק אפריקאי מסורתי, שהוא מסרק צר עם שיניים ארוכות ומרווחות. באופן דומה, אפשר להוסיף נפח לשיער בעזרת מכוש אפרו בשילוב עם חום של מייבש שיער. התוצאה מכונה "התפוצצות".
בד סטרץ'
בד סטרץ', ובקיצור סטרץ' הוא קבוצה של בדים סינתטיים גמישים, המתמתחים לפי הצורך.
בדי סטרץ' הם משני סוגים:
טלסקופ החלל PLATO
משימות
היעוד של טלסקופ חלל PLATO הוא חיפוש אחר כוכבי לכת דמויי ארץ מחוץ למערכת השמש, בדגש על אפשרות של כוכבי לכת בהם התנאים הפיזיים מאפשרים התפתחות והישרדות של חיים מחוץ לכדור הארץ. על ידי שימוש ב-34 מכשירים אופטיים שונים, הטלסקופ אמור לסרוק למעלה ממיליון כוכבים בחיפוש אחר מערכות פלנטריות. על מנת להשיג מטרה זו, יבצע את המטלות הבאות:
רב-לשוניות
רב־לשוניות היא מונח בבלשנות המתאר שתי תופעות:
בעולם ישנם יותר אנשים רב־לשוניים מאשר אנשים הדוברים שפה אחת בלבד.
אדם רב־לשוני
אדם רב־לשוני הוא אדם המסוגל לתקשר בעזרת יותר משפה אחת, בין אם בצורה פעילה (על ידי דיבור וכתיבה) ובין אם בצורה סבילה (על ידי האזנה וקריאה). ניתן לציין את מספר השפות שבהן מסוגל אדם לתקשר על ידי שימוש במונחים דו־לשוני לאדם המסוגל לתקשר בעזרת שתי שפות, תלת־לשוני לאדם המסוגל לתקשר באמצעות שלוש שפות וכך הלאה.
בהתאם למידת הגמישות של המשתמש במונח, ניתן להחשיב את "היכולת לתקשר" באמצעות שפה מסוימת ליכולת לתקשר באמצעותה ברמת שפת אם (לדוגמה, אדם הדובר רוסית ועברית ברמת שפת אם ייחשב כדו־לשוני); או להחשיב ידע בסיסי יותר (למשל, אדם הדובר עברית שוטפת ומבין אנגלית ברמה בסיסית ייחשב בהגדרה זו כאדם דו־לשוני). ההגדרה הראשונה היא הנפוצה יותר כאשר משתמשים במונח זה.
אנשים רב־לשוניים הם אנשים אשר רכשו שפה מסוימת בשנות ינקותם ושפה זו נקראת "שפת אם" (L1). שפת אם נרכשת בצורה לא־פורמלית, על ידי מנגנונים אנושיים טבעיים. אופן רכישתה של שפת אם נחקר באופן אינטנסיבי במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, ועל אף ההתקדמות הרבה בהבנת התהליך, התמונה עדיין אינה שלמה. עדיין שוררת מחלוקת לגבי השאלה עד כמה נעשה תהליך הרכישה באופן אינטואיטיבי ועד כמה מעורבות בו התניות אופרנטיות (מידע נוסף בערכים: בלשנות גנרטיבית וביהביוריזם). בכל מקרה מוסכם כי רכישתה של שפת אם אפשרית עד תחילת ההתבגרות בערך. שפה שנייה (L2) נרכשת באמצעות חינוך פורמלי (בדרך כלל בבתי ספר בהם נלמדת שפה נוספת כשפה בינלאומית) או לאחר מעבר למגורים בקרב קהילה אחרת אשר דוברת שפה שונה (הגירה). רב לשוניות הוא שדה מחקר שנידון בספרות במשך עשרות שנים בתחומי הבלשנות, הפסיכולוגיה והחינוך. המונח רב לשוניות מתייחס גם לאדם רב לשוני וגם לקהילה רב לשונית. ניתן להגיד שתופעת הרב לשוניות נובעת בשל התלות הכלכלית בין מדינות, התפתחות אמצעי התקשורת, קלות הניידות בעולם וההגירה ממקום למקום. כל אלה מובילים למגעים בינלאומיים ובין –לשוניים. ההגדרה של רב לשוניות (multilingualism) המופיעה במסמכי האיחוד האירופי (2007) היא:. אדם רב לשוני הוא כל אדם שמסוגל להפיק מבעים שלמים ובעלי משמעות בשתי שפות שונות או יותר, בין אם על ידי דיבור וכתיבה או על ידי האזנה וקריאה.
ניתן לסווג את הדו לשוניות על פי גיל התחלת החשיפה לכל אחת מהשפות, אופן לימוד השפות וכישוריו ויכולותיו של כל דובר בכל אחת מהשפות. ההבחנה לפי גיל החשיפה לשפה מסווגת לפי דו לשוניות בו זמנית, בה הילד נחשף לשתי השפות על ידי הוריו או דמות משמעותית בחייו לפני גיל 3, ודו לשוניות ברצף, בה הילד נחשף לשפה נוספת אחרי גיל 3. הבחנה נוספת נעשית לפי אופן הרכישה; רכישה טבעית לפני גיל 3, כבר מלידה ההורים מדברים עם הילד בשפת האם שלהם והילד נחשף לשפה אחרת במסגרת החינוכית. לימוד שפה שנייה, ילדים לומדים אנגלית בחוגים ובבית הספר אך אינם חיים בסביבה שדוברת את השפה. סיווג נוסף נעשה על פי יכולות ועושר בחשיפה לכל שפה; דו לשוניות חלקית, הילד יכול להבין את השפה אך לא לכתוב ולקרוא. דו לשוניות מלאה, לילד יש יכולת להבין, לכתוב ולקרוא בשפה.
בית סימה (ולדיווסטוק)
בית הכנסת בית סימה (ברוסית: Владивостокская синагога) הוא מרכז החיים הדתיים של הקהילה היהודית בוולדיווסטוק. זהו בית הכנסת היחיד בפרימוריה והעתיק מבין הקיימים במזרח הרחוק של רוסיה.
רב-לשוניות
אדם רב־לשוני
ילדים הרוכשים שתי שפות בו־זמנית מכונים "דו־לשוניים סימולטניים". אף במקרה שלהם, שפה אחת היא בדרך-כלל השפה הדומיננטית יותר והיא זאת הנמצאת בשימוש רב יותר בשנות ילדותם. סוג זה של דו־לשוניות נוצר בדרך כלל כאשר את הילד מגדלים הורים דוברי שפות שונות, או כשהשפה שמדברים ההורים וקרובי המשפחה שונה מהשפה המדוברת בקהילה הרחבה יותר. לא ידוע על מגבלה על מספר השפות שיכול ילד לרכוש. ילד שגדל בסביבה שבה מדברים שלוש או ארבע שפות עשוי לרכוש את כולן כשפות אם, אם כי סביר שלא ישלוט בכולן באותה מידה. כמו כן, ברוב המקרים רכישת שתי שפות או יותר במקביל מאטה את תהליך הרכישה, כך שילדים רב-לשוניים סימולטניים מתחילים לדבר בגיל מאוחר יותר, ומגיעים לשליטה מלאה בשפות האם שלהם באיחור מסוים לעומת ילדים חד-לשוניים.
טירת ריבו
טירת ריבו (בצרפתית: Château du Rivau) היא טירה בסגנון הרנסאנס בעמק הלואר בצרפת. הטירה ממוקמת בקרבת טירת שינון בשטח אנדר ולואר.
בית סימה (ולדיווסטוק)
המבנה ממוקם במרכז ההיסטורי של ולדיווסטוק, ברחוב החייל קומארוב. במשך יותר מ-70 שנה היה בניין בית הכנסת בבעלות המדינה. עם החזרת הבניין לקהילה היהודית בשנת 2005, שוב התחדש השירות בבית הכנסת, לאחר התיקון והשיפוץ נקרא בית הכנסת "בית סימה".
רב-לשוניות
אדם רב־לשוני
ילדים דו לשוניים בו זמניים נחשבו עד לפני 30 שנה כילדים עם עיכוב שפתי אך במחקרים שנערכו נמצא כי לא קיים איחור ברכישת השפה אצל ילדים אלו מלבד היכולת להשתמש בצורני זמן- הטיה לזמנים ושימוש בפועלי עזר המציינים זמן. בנוסף נמצא כי אוצר המילים של ילדים אלו לרוב מצומצם יותר משל ילדים חד-לשוניים בשל מגבלת הזמן, כמות החשיפה והאיכות של החשיפה לכל שפה. מהשוואה שעשו בין שתי קבוצות האוכלוסייה, דו לשוניים בו זמניים וחד לשוניים, נמצא כי עד גיל שנתיים וחצי יש לילדים הדו לשוניים חסר בכל אחת מהשפות, אך אם מסתכלים על כמות אוצר המילים של ילדים אלו כמקשה אחת רואים כי לא קיים פער בין מכלול המילים שלהם מבחינת שימוש בשמות עצם, פעלים ותארים לבין אוצר המילים של ילדים חד לשוניים. ניתן אף לראות כי ילדים דו לשוניים מבינים ומפיקים בשתי השפות יחד יותר מילים מאשר ילד חד-לשוני. לא כך הדבר אצל ילדים שהוריהם אינם מודעים לחשיבות החשיפה לשתי השפות, או שלא פנויים להשקיע מאמץ בלימוד הילדים מילים בשתי השפות. אצל ילדים אלו יהיה פער גדול בכמות אוצר המילים בשתי השפות ביחס לחד לשוניים.
טירת ריבו
גני הטירה
הטירה ידועה בגניה הציוריים שהוקמו סביבה, 12 במספר, בנושאי שונים. בתוך הגנים משולבים יצירות של אמנים שונים לרבות פיליפ ראמט. גן הוורדים כולל אוסף של 450 זנים של ורדים. בין מבני שרות ממוקם גן ירקות שבו גדלים ירקות בממדים גדולים. גן מיוחד מוקדש לספר אליסה בארץ הפלאות וניתן לראות בו פסלים של דמויות מהספר. כמו כן בתוך הטירה עצמה מצוי מוזיאון.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
לפני מהפכת פברואר של 1917 יהודים ברוסיה שמחוץ לתחום המושב הייתה הזכות לקיים חדר תפילה פרטי יחיד מושכר, ללא זכות בעלות. הקהילה היהודית בוולדיווסטוק, שמנתה כ-160 גברים בשנת 1911, שכרה חדר תפילה בבית מספר 19 ברחוב קומרובסקאיה (כיום רחוב החייל קומוארוב 5).
רב-לשוניות
אדם רב־לשוני
מבחינה מעשית נמצא כי ילדים דו לשוניים בני שנתיים-שלוש מסוגלים לזהות מיהו הדובר ולהתאים את השפה שלהם כלפי הדובר. כאשר הילדים באים במגע עם אדם שאינו מוכר להם לרוב ישלבו את שתי השפות יחד (Comeau & Genesee,2001). בנוסף נמצא כי ילדים אלו מסוגלים להבחין כבר בגיל שלוש האם הכשל בתקשורת נוצר עקב שימוש בשפה לא נכונה כלפי המאזין או שיש צורך לחזור על המשפט בשנית כדי שיבינו אותם.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
לאונטי (לייבה) סמיונוביץ' (שימנוביץ') סקידלסקי (1845–1916), סוחר הגילדה הראשונה, אזרח כבוד של ולדיווסטוק, השתתף במימון החברה לחקר מחוז אמור והמוזיאון שלה. הוא היה אחד התעשיינים הגדולים. הוא הציע, בנה ותרם לקהילה היהודית בית כנסת.
רב-לשוניות
אדם רב־לשוני
מבחינת ההתפתחות הפונולוגית נמצא כי ילדים דו לשוניים מסוגלים להבחין כבר החל מגיל 5 חודשים באינטונציה של כל שפה וכבר החל מגיל שנה מסוגלים להשתמש בהנגנה של כל שפה בנפרד.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
ב-5 באוקטובר 1916, שלושה ימים לפני מותו של סקידלסקי, התקיימה הנחת אבן הפינה ל"בתי הכנסת של הקהילה היהודית בוולדיווסטוק" ליד חדר התפילה הקודם. הבנייה בוצעה בתרומות פרטיות, התרומה הגדולה ביותר הועברה על ידי סקידלסקי. במקרים כאלה, יהודים ברוסיה הסכימו לעיתים קרובות לראשונה על הקמת "אחוזה אישית" ואז היו מבקשים אישור להתאים לכאורה את האחוזה המוגמרת לבית תפילה. בשנת 1917 הדת היהודית אושרה בחוק ובית הכנסת שנבנה הפך רשמית לרכוש הקהילה.
רב-לשוניות
אדם רב־לשוני
דו-לשוניות היא תופעה שכיחה ביותר בכל העולם. קיימים דיווחים על כך שמחצית מאוכלוסיות העולם היא דו-לשונית כלומר משתמשת בשתי שפות או יותר בתפקוד היומיום, ורובה עושה זאת מתקופת הילדות. קיימת הסכמה בקרב חוקרי השפות שהילדים שמגיל צעיר רוכשים באופן טבעי יותר משפה אחת, אינם שונים באופן משמעותי מילדים חד-לשוניים בדרך שבה לומדים את השפות.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
בסוף 1932 נסגר בית הכנסת על ידי הרשויות הסובייטיות, הקהילה היהודית בוטלה ונאסר על קיומה. מאז שנת 1933, מועדון מפעל הקונדיטוריה של ולדיווסטוק היה ממוקם בבניין בית הכנסת (כיום מפעל זה ממוקם בבית מספר 5 ברחוב שבצ'נקו) ופעל כאן עד ראשית שנות התשעים. תחילה הוא הוחלף בחנות של אותו מפעל והבניין שופץ שוב ושוב, נערכו בו הרחבות חדשות, כאשר רק החזיתות הדרומיות והמערביות שרדו את השיפוצים. בשנת 1996 ממשלת המחוז הכריזה על המבנה כאנדרטה אדריכלית בעלת משמעות אזורית ונאסר לפגוע בו.
ב-8 בספטמבר 2004 מסר מושל פרימוריה, סרגיי דארקין לרב הראשי של רוסיה ברל לזר, המייצג את איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה (FEOR), מסמכים לזכות השימוש בבניין ללא הגבלת זמן ובחינם. FEOR, בתורו, העביר את הבניין לשימוש בלתי מוגדר וחופשי לידי הקהילה הדתית והתרבותית היהודית המקומית (מרכז ERCO). החזרת הבניין בפועל התרחשה בתחילת 2005.
רב-לשוניות
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
גרעיני הבסיס אחראיים ללמידה ויישום של תמורות מורכבות בתגובות לגירויים, מהסוג הדרוש לשימוש בכללי הדקדוק של שפה.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
בפברואר 2013 הכריז רבה של פרימוריה ו-ולדיווסטוק שמעון וראקין על תוכניות לשחזור ושיפוץ בית הכנסת. בקהילה היהודית של ולדיווסטוק, שמנתה כעת כ-300 חברים בשנת 2013, אמורים היו אנשי עסקים גדולים ממוסקבה לעזור במימון העבודות.
רב-לשוניות
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
במוחם של אנשים רב לשוניים, לגרעיני הבסיס יש תפקיד נוסף המתייחס לקבלת ההחלטות בנוגע לשפה בה יש להשתמש עבור סיטואציה מסוימת.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
בסתיו 2013 החלו עבודות תיקון ושיקום בית הכנסת. השיקום בפועל יצא לדרך ביוני 2014. הספונסר הראשי לשיקום בית הכנסת היה הבנקאי הרוסי ולדימיר קוגן, ראש מועצת הנאמנים של הקהילה היהודית של ולדיווסטוק.
רב-לשוניות
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
במוחו של אדם רב לשוני נצפתה פעילות עוצמתית יותר בעת ביצוע משימות הדורשות שימוש ביכולות שפתיות. כתוצאה מכך, באזורים אלו נוצרים יותר חומר אפור ולבן ולכן הם חזקים יותר מאשר אלו של אדם חד-לשוני. בין אזורים אלו בולטת האונה המצחית.
הפלסטיות של מוחם המתפתח המאפשרת להם להשתמש בשתי ההמיספרות בעת למידת שפה, ילדים מסוגלים ללמוד שפות בקלות יותר. בעת הבגרות, יכולות השפה הנרכשות מוטות בעיקר להמיספרה השמאלית. מחקרים מעידים שעקב כך, אנשים הלומדים שפה נוספת במהלך בגרותם נוטים להפגין התנהגות רציונלית יותר כאשר הם מתמודדים עם בעיות בשפה שאינה שפת האם המקורית שלהם.
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה
טקס הפתיחה של בית הכנסת המחודש נערך ב-18 בדצמבר 2015. בית הכנסת החל להיקרא "בית סימה" - לכבודה של סרפים "סימה" קוגן, אמו של ולדימיר קוגן.
רב-לשוניות
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
יש הטוענים שאנשים שדוברים יותר משתי שפות יכולים לחוות באופן רבגוני יותר את חייהם. מחקר שבוצע תוך שיתוף פעולה בין מספר אוניברסיטאות באירופה, הדגים כיצד דוברי שפות שונות מתייחסים לאותו דבר בצורה אחרת. במחקר הוצג סרטון שבו נראית אישה הולכת לכיוון רכב מסוים לנבדקים דוברי אנגלית ולנבדקים דוברי גרמנית. אף על פי שמוצא השפה האנגלית הוא מתוך הגרמנית, עדיין נמצאו הבדלים בין הנבדקים. דוברי האנגלית תיארו אישה הולכת, ואילו דוברי הגרמנית תיארו אישה הולכת לרכב. המחקר סבר כי דוברי האנגלית התמקדו בפעולה בעוד שדוברי הגרמנית התמקדו במטרה. מכאן הועלתה השערה כי אנשים שיש באמתחתם יותר משפה אחת מסוגלים לחוות סיטואציה מסוימת בכמה דרכים באמצעות כל שפה שהם דוברים והייחודיות שלה.
קהילה רב־לשונית
בעבר, בקהילות אשר היו מצויות באזורי השקה של שתי שפות או יותר, חל צורך של הקהילה לתקשר עם בני קהילות שונות הדוברות שפות שונות, בדרך כלל על מנת לקיים מסחר. הדבר הצריך את בני אותה קהילה לשלוט ברמה בסיסית לפחות ביותר משפה אחת. בימים שבהם כמעט לכל קהילה קטנה־יחסית הייתה שפה משלה, תופעת הרב־לשוניות הייתה הרבה יותר נרחבת מאשר בימינו. הדבר נכון גם בימינו במקומות כדוגמת הודו ואפריקה, בהם ישנן שפות רבות בשימוש. הבלשן אקהארד וולף (Ekkehard Wolff) מעריך כי כ־50% מאוכלוסיית אפריקה היא רב־לשונית.
אליהו אגסי
אליהו אגסי (28 בדצמבר 1909 – 2 בנובמבר 1991) היה פעיל-הסתדרות בין השנים 1932 - 1976, והיה מראשוני הפעילים שעסקו בקירוב הפועל הערבי להסתדרות ושיפור תנאי עבודתו, ובהסברה לחיזוק נאמנותו של המגזר-הערבי למדינה. בין תפקידיו בהסתדרות ניתן למנות את ניהול המחלקה לענייני ערבים, עריכת-משנה של העיתון בערבית "חקיקת אל-אמר", וניהול בית-ההוצאה הערבי.
כאיש חינוך, היה חבר ב"מועצה לחינוך ולתרבות לערבים" מטעם משרד החינוך, וב"מרכז לתרבות וחינוך" של ההסתדרות, ופעל בתפקידים אלה לקירוב ערביי המדינה ולקירוב בין העדות בישראל.
כמו כן היה סופר, עיתונאי, פעיל בתחום פולקלור עדות-המזרח, ופולמוסן נגד האפליה העדתית ובעד מיזוג-גלויות/עליות.
ביוגרפיה
אגסי נולד בשנת 1909 בבגדאד שבעיראק, לאביו הרב שמעון אגסי ולאימו רחל. הוא היה בן הזקונים למשפחה בת עשרה ילדים, ששלושה מהם נפטרו לפני לידתו. הוא למד בחדר ואחר כך בבית-הספר האמריקאי לבנים בבגדאד ואף שימש שם כמורה במשך שנה אחת.
הוא עלה בגפו ארצה בשנת 1928, ולמד בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב ואחר כך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת לימודיו השנייה הוא נקרא על ידי אבא חושי ודב הוז לפעול בשליחותה של הסתדרות העובדים, ונאלץ להפסיק את לימודיו.
אגסי היה נשוי לעדה לבית ורדי, ולהם בת ושני בנים.
את פעילות ההסתדרות בתקופה המנדטורית מסכם אגסי באמרו: "בתקופה המנדטורית הפעילות ההסתדרותית לבשה אופי פוליטי חזק, וגם ההתנגדות לפעולה זו הייתה התנגדות מטעמים פוליטיים... אפשר להעריך את הפעילות ההסתדרותית הזו, מפני שהיא הפגינה מדי פעם בפעם, שאנשי השכבות העממיות הערביות מוכנים להושיט יד לפועל היהודי, להתארגן איתו ולהיעזר בו... ואפילו בשנות המאורעות. מבחינה כלכלית... עצם קיומה של ההסתדרות והישגיו של הפועל היהודי היו גורם מתסיס ומעורר לחיקוי, וטבעי היה שתינתן לפועל הערבי האפשרות להתארגן באמצעות ההסתדרות ולהילחם על זכויותיו מול המעבידים הנצלנים. מבחינה חברתית היה לפעילות ההסתדרות ערך מדרבן ומזרז את התפתחותו של ציבור פועלים ערבי בעל הכרה. משלוש הבחינות האלה — הפוליטית, הכלכלית והחברתית — היה ערך רב להסתדרות ולפעולתה בקרב הפועלים הערבים".
אחרי קום המדינה שרת אגסי בהסתדרות בתפקידים הבאים: מבין האישים הבולטים שפעלו באותה תקופה בקירוב המגזר הערבי ושאיתם פעל אגסי, ניתן למנות את ראובן ברקת, שמואל טולידאנו ומיכאל אסף.
בתקופה זו דגל אגסי בתפישה כי על ההסתדרות להתייחס לפועל הערבי באופן שוויוני לפועל היהודי, באמרו, כבר בשנת 1947: "סיכומו של דבר: לשכת עבודה אחת, חוקת עבודה אחת וארגון מקצועי אחד - היא המטרה שעל תנועתנו לשאוף להגיע אליה, מעבר לכל המכשולים אשר שונאינו מעמידים בדרכנו כיום... ההכרזה על מטרה סופית זו צריכה להישמע כבר כיום, באשר יש בה משום גורם מחנך לציבורנו, עידוד רב לפועלים הערבים, ונטילת הרוח ממפרשיהם של מתנגדינו". תפיסה זו מומשה על ידי ההסתדרות רק בשנת 1966.
לאחר סיום מילוי תפקידיו בהסתדרות, עיקר עיסוקו היה בתחום הפולקלור של עדות המזרח, בו מילא את התפקידים הבאים:
מבין אנשי הפולקלור הבולטים שאיתם פעל בתקופה זו ניתן למנות את מרדכי בן-פורת, פרופסור שמואל מורה ופרופסור דב נוי.
את העיסוק בפולקלור ראה אגסי כפעילות שתועלותיו רבות, לא רק בשימור המורשת של המוצא האתני, אלא גם בהקניית ערך עצמי וקירוב לבבות, כפי שהתבטא: "חשוב לעשות את העיסוק בפולקלור העדות למפעל תרבותי עממי שיקיף המונים, ויקנה להם את ההרגשה של שותפות בעשייה תרבותית שחשובה לכולנו... מעלתו השנייה שהוא מבליט את הרקע המשותף של חיי היהודים באשר הם – עברם, דרכי מחשבתם, צרותיהם ויחסם אל סביבתם העוינת – כך שלפעמים קורה אפילו שסיפור של סבתא מעיראק זהה לסיפור של סבתא מרומניה... ומעלתו השלישית היא – שכל העם יכול לעסוק בו מתוך הרגשה של שוויון בתרומה, כך שהמונים שנגזרה עליהם פסיביות תרבותית, יגלו בעצמם יכולת לתרום תרומה אקטיבית, ולהיגאל מהרגשת עניות רוחנית משתקת."
את גישתו בעד מיזוג-גלויות/עליות ונגד אפליה גזעית ניתן לסכם באמירתו "כאשר עם אחד מקבץ את פזורותיו, וליכודם לחברה אחת מאוחדת (לא בהכרח הומוגנית) הוא בנפשו, חובה על כל אחד מבניו לגמול עצמו מרגשי עליונות, וחובה על מנהיגיו, מחנכיו, סופריו, בדרניו וכו' לעזור לו בכך, בכוונת מכוון..."
ספריו
ליקוט סיפורי ילדים של יהדות בבל, תרגומם, עיבודם והעלאתם על הכתב היוו לאגסי תחביב, מענה לשאיפה לשמר ולהעביר לדורות הבאים את זכר תרבות בבל החילונית, ומימוש תפיסתו לחשיבותו של העיסוק בפולקלור כמקרב לבבות.
את אופיים של הסיפורים שפרסם אגסי ניתן לסכם בציטוט מהקדמתו לספר "הסיפור הארוך ביותר בעולם": "בְּמִגְוָן הַמַּעֲשִׂיּוֹת הַמּוֹפִיעוֹת בְּסֵפֶר זֶה, יִמְצָא הַקּוֹרֵא הַרְבֵּה פִּקְּחוּת, הוּמוֹר, וְכֵן בִּטּוּי נֶאֱמָן שֶׁל הַעֲרָכָה וְכָבוֹד לָעֲבוֹדָה וְלַמְּלָאכָה, לַצֶּדֶק הָאֱנוֹשִׁי, לַנְּדִיבוּת וְלָאַהֲבָה וְלַהֶבְדֵּל בֵּין טוֹב לָרַע..."
ואלה הם ספריו:
בעזבונו של אגסי נמצא ספר סיפורי-ילדים נוסף, בשם "אלף ערב ועוד ערב", שכוונתו הייתה להוציאו לאור, אך לא הספיק.
ספר נוסף שחיבר אגסי, שראה בהקניית השפה הערבית כלי לקירוב בין היהודים לערבים, הוא ספר לימוד השפה הערבית.
מחקריו וכתביו
בשנות פעילותו בהסתדרות תיאר אגסי בכתביו את המצב החברתי, הכלכלי והפוליטי בארץ, ובפרט של הפועל הערבי, את הפעילויות שעשתה ההסתדרות לקרב את הפועל הערבי, ואת האתגרים והקשיים שבפניהם עמדה. מידי תקופה חיבר אגסי סקירה נרחבת של פעילותו, ניתוחי מצב והצעות לפעילות המשך, ששימשו את מקבלי ההחלטות בהסתדרות לתכנון ההתארגנות והפעילות מול המגזר הערבי בהמשך הדרך. ברשימה להלן מופיעות הכתבות שפורסמו.
כפעיל בקרב עולי בבל, חיבר אגסי מחקרים ומאמרים, שכללו סקירות היסטוריות וזיכרונות אוטוביוגרפיים של יהדות עיראק.
להלן רשימה שלהם:
בהיותו מנהל "בית-ההוצאה הערבי", סקר אליהו, בין היתר, את הנעשה במרחב הערבי ופרסם מספר חיבורים, שהוצגו בסימפוזיונים שונים בהם השתתף.
נושא הפולקלור המזרחי העסיק את אגסי, ובמסגרת פעילותו בקרב ארגוני הפולקלור השונים – "ידע עם", אח"י, אסע"י, ו"מרכז מורשת בבל" – כתב, בין היתר, מספר חיבורים על הפולקלור הבגדדי, ביניהם:
שנים ארוכות היה אגסי פעיל נגד האפליה העדתית ובעד מיזוג הגלויות/עליות, וככזה התפלמס רבות עם כותבים שונים. אגסי היה נשוי לעדה לבית ורדי, יוצאת מזרח אירופה, וראה בכך גם דוגמה אישית למימוש חזון מיזוג העדות בו הוא דגל.
גריניץ' (אי, איי שטלנד הדרומיים)
האי גריניץ' או האי גרניץ' (באנגלית: Greenwich Island) הוא אי באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
אליהו אגסי
מחקריו וכתביו
להלן רשימה של חלק ממאמריו בנושא:
גריניץ' (אי, איי שטלנד הדרומיים)
האי ממוקם בין האי רוברט לבין האי ליווינגסטון.
אליהו אגסי
מחקריו וכתביו
מקורות נוספים
גריניץ' (אי, איי שטלנד הדרומיים)
אורכו של האי 27.7 קילומטרים.
אליהו אגסי
פרסים והוקרה
בשנת 1992, לאחר פטירתו של אגסי, העניק לו המכון היהודי־ערבי של ההסתדרות את "פרס הדו־קיום", כהוקרה "על תרומה ייחודית וסגולית במסירות ובהתמדה להגברת ההבנה, לקירוב לבבות ולהעמקת הדו־קיום בין יהודים וערבים בישראל".
גריניץ' (אי, איי שטלנד הדרומיים)
רוחבו בין 800 מטרים (ברוחב הצר ביותר) ל-11.11 קילומטרים (ברוחב הרחב ביותר); רוחבו הממוצע של האי 5.23 קילומטרים.
שטחו של האי 142.7 קילומטרים רבועים.
שיא גובהו של האי (בפסגת מומצ'יל) - הוא 625 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
בשנת 1821 ניתן השם גריניץ' לאי.
בסיסי מחקר
בסיס המחקר הצ'יליאני ארתורו פראט ממוקם על החוף הצפון - מזרחי של האי; תחנת המחקר הוקמה בשנת 1947.
בסיס המחקר האקוודורי פדרו ויסנטה מאלדונאדו ממוקם על החוף הצפוני של האי.
מדענים צ'יליאנים טענו כי עמים ילידים ביבשת אמריקה הגיעו אל האי, בעקבות ממצאים ארכאולוגיים - שני ראשי חץ - שהתגלו באי; עם זאת, התגלה כי מדובר במרמה.
לקריאה נוספת
• Christophe Fatras, Beatriz Fajardo Fernandez-Palma, Carlos Martillo, Estimating ice retreat on Greenwich island – Antarctica between 1956 and 2019 using optical and SAR imagery, Polar Science, Volume 24, 2020, 100526, ISSN 1873-9652, https://doi.org/10.1016/j.polar.2020.100526.
• F. Poblete, C. Arriagada, P. Roperch, N. Astudillo, F. Hervé, S. Kraus, J.P. Le Roux, Paleomagnetism and tectonics of the South Shetland Islands and the northern Antarctic Peninsula, Earth and Planetary Science Letters 302 (2011) 299–313, https://doi.org/10.1016/j.epsl.2010.12.019
צ'רנומורץ אודסה
מועדון הכדורגל צ'רנומורץ אודסה (באוקראינית: Футбольний клуб Чорноморець Одеса) הוא אחד ממועדוני הכדורגל היותר חשובים וידועים באוקראינה ולפני כן בברית המועצות. המועדון נמצא בעיר הנמל אודסה שבדרום אוקראינה.
הים השחור
בתחילת המאה ה-20 באודסה, ליד פארק שבצ'נקו, מבנה שיועד להיות אגם. אך, לאחר חפירות האגם, מימון העבודה הופסק וכך גם הבנייה. במהרה החור הפך למגרש דשא לאחת מקבוצות הכדורגל שלא משחקות בליגה. החור יצר צורה המזכירה את צורתו של הים השחור, ולכן השם שניתן למגרש זה ולקבוצת הכדורגל היה צ'רנומורץ, שפירושו הוא "איש הים השחור".
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה המועדון הוקם מחדש כאשר היא משותפת בליגה הסובייטית הנמוכה. בשנת 1950 המועדון הפסיד את מקומו בשלב הפלייאוף לספרטק אוז'הורוד וירד להשתתף בתחרויות רפובליקניות. בשנת 1953, בזמן הרחבתה של הליגה השנייה, מטאלורג אודסה הופיעה בליגה. לאחר מכן מטאלורג שינתה את שמה לפיסצ'ביק אודסה הידועה. מאז שנת 1958 המועדון מוכר כצ'רנומורץ אודסה.
לאחר פירוק ברית המועצות
לאחר פירוקה של ברית המועצות המועדון היה אחד מהמייסדים של ליגת העל האוקראינית, כאשר הוא זוכה בגביע האוקראיני ומסיים במקום החמישי בעונה הראשונה של הליגה. צ'רנומורץ רשמה לעצמה את המקום השלישי במשך שתי העונות שבאו לאחר מכן ואת המקום השני בשתי העונות הבאות. הם זכו שוב בגביע בשנת 1994.
השנים המוצלחות ביותר של המועדון היו תחת המאמן ויקטור פרוקופנקו ולאחר מכן המאמן לאוניד בוריאק. בסוף עונת 98–1997, לאחר קשיים כלכליים ומכירת שחקנים מובילים, הקבוצה ירדה לליגה השנייה של אוקראינה. הם העפילו לליגה הראשונה בחזרה עונה לאחר מכן, אך סיימו במקום הלפני אחרון וירדו בחזרה ליגה. צ'רנומורץ חזרו לליגה הראשונה בעונת 03–2003 ושרדו בליגה לאחר עונות סבירות ביותר. הם סיימו את עונת 06–2005 במקום השלישי והשתתפו במפעל גביע אופ"א שנה לאחר מכן.
המועדון השתתף במוקדמות גביע אופ"א בעונת, שם הודח על ידי הפועל תל אביב.
ב-6 בנובמבר 2008 פיפ"א הפחיתה שש נקודות לקבוצה. המועדון סיים את עונת 09–2008 במקום העשירי למרות הפחתת הנקודות. עונת 10–2009 נרשמה כתצוגה רעה של הקבוצה וכך מצאו את עצמם יורדים ליגה. זה לקח רק שנה לצ'רנומורץ לחזור לליגה הבכירה ומנקודה זו הצליחה להישאר בליגה.
הקבוצה סיימה את עונת 2009/2010 במקום 15 ובעקבות כך ירדה מפרמייר ליג האוקראיני לליגה האוקראינית הראשונה. את ליגת המשנה בעונת 2010/2011 סיימה צ'רנומורץ במקום השני ובעקבות כך חזרה לליגה הבכירה. ברם בעונת 2018 שוב שיחקה בליגה הראשונה, אך עונה לאחר מכן חזרה לליגת העל, בעקבות פירוק מועדון "פולטבה". ברם, בתום עונה זו ירדה חזרה לליגת המשנה אחרי שהפסידה במשחקי המבחן.
בעונת 2020/2021 הבטיחה חזרה לליגת העל האוקראינית בכדורגל לאחר העדר של 3 שנים.
ארנסט בוש
קריירה מוקדמת
בוש נולד ב-6 ביולי 1885 באסן וקיבל חינוך צבאי. הוא גויס לצבא האימפריה הגרמנית ב-1904 והצטרף לרגימנט הרגלים ה-13 (וסטפאליה ה-1 - הרוארט פון ביטנפלד). בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא הוביל את הפלוגה ה-11 ברגימנט הרגלים ה-56 (וסטפאליה ה-7 - פוגל פון פלקנשטיין), וב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן. ביוני 1916 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-56, וב-4 באוקטובר 1918 הוא מנע פריצת דרך של האויב במהלך קרב בשמפאן, ועל כך זכה בעיטור פור לה מריט. כמו כן הוענקו לו במהלך המלחמה גם עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה נותר בוש ברייכסווהר כאיש צבא הקבע, ומונה לאחראי על התעבורה בצבא ב-1924, וב-1 באפריל 1924 הועלה לדרגת מיור. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט ומונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי), וב-1 בינואר 1932 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1932 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-23, וב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-4 בפברואר 1938 בעקבות עמידתו לצד היטלר בפרשת בלומברג-פריטש הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-8.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו
במהלך הפלישה לפולין ב-1939 שירת תחת הגנרל וילהלם ליסט, ובמהלך השנה שלאחריה הוביל את הארמייה ה-16 במהלך המערכה על צרפת. בשל הצטיינותו בפיקוד על הארמייה קיבל מהיטלר ב-26 במאי 1940 את צלב האבירים של צלב הברזל.
בוש השתתף במבצע ברברוסה בראש הארמייה ה-16, ולקח חלק במערכת דמיאנסק וכן במצור על לנינגרד, בו הדף בהצלחה התקפות נגד של הצבא האדום. בשל כך קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל ב-1 בפברואר 1943, וב-1 באוגוסט אותה שנה הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בשנים 1943 ו-1944 פיקד על קבוצת ארמיות מרכז, אך לאחר תבוסתו של הוורמאכט במבצע בגרטיון ביוני 1944 פוטר על ידי היטלר והוחלף בגנרל-פלדמרשל ולטר מודל.
לודולוגיה
מהו משחק מחשב?
באופן כללי, משחק הוא פעילות המאופיינת בחוקים בה השחקנים מנסים להגיע למטרה כלשהי. משחק יכול להתקיים לבד או בקבוצה. משחק מחשב הוא תוכנה הנקראת ומופעלת על ידי מכונה, בין אם מחשב, קונסולת משחקים או מכונת ארקייד. המכונה הקוראת את התוכנה מייצרת פלט, אותו השחקן יכול לשנות בעזרת מקלדת, שלט או כלי קלט אחר. התוכנה מלמדת את המכונה את חוקי המשחק והמכונה מייצרת סימולציה של החוקים שהוכתבו והפעולות שמבצע השחקן.
בעיות ומטרות הלודולוגיה
אחת הטענות העיקריות העומדת בפני הלודולוגיה היא השאלה: האם יש קשר בין משחקים לנרטיב? ואם כן, באיזה אופן הם חופפים. ישנם לודולוגיסטים הטוענים שאין קשר, בעוד הרוב מבינים שקשר כזה יכול להוכיח את נחיצותו של חקר המשחקים, ולהוביל את המחקר לפריצת דרך בנוגע להשפעה של משחקים על שחקנים, ובמציאת נוסחאות לבניית משחקים "שוברי קופות".
לודלוגיה בישראל ובעולם
ברחבי העולם קמו מספר גופים שונים הדוגלים בחקר המשחקים. אחד הבולטים שבהם הוא DiGRA (ראשי תיבות של Digital Games Research Association). גופים אלה שמו לעצמם כמטרה לקדם את ההכרה במשחקי המחשב כאמצעי למידה וחוויה, וככלי תקשורת בין בני אדם.
לימודי לודולוגיה קיימים בישראל במכללה האקדמית בית ברל במסלול עיצוב ופיתוח משחקי מחשב. המסלול מספק סדנאות מעשיות לצד לימודים אקדמיים בנושא.
אפקט קולידג'
אפקט קולידג' (באנגלית: The Coolidge Effect) הוא מושג מתחום הביולוגיה והפסיכולוגיה המתאר דפוס תגובה מינית של זכרים, המראה רמת גירוי מיני גבוה יותר עם החלפת הפרטנרית. במצב כזה, אם תהיה בחברת הזכר נקבה שלישית, הוא יגורה ממנה בזמן קצר יותר מאשר משתי הקודמות, וכן הלאה.
האפקט הודגם על מינים שונים של בעלי חיים, כולל האדם. הניסוי הראשון שעליו דווח בוצע בחולדות. זכר הוכנס לכלוב עם מספר נקבות מיוחמות. הוא החל מיד בהזדווגות עם כולן. לאחר זמן מסוים הזכר הותש ולא נענה לליקוקי החולדות הנקבות המבקשות להמשיך. בשלב זה הוכנסה נקבה מיוחמת חדשה לכלוב והזכר החל את ההזדווגות איתה במלוא המרץ. מחקרים נוספים הראו שהאפקט קשור לעלייה ברמת הדופמין במערכת החיזוק.
אפקט קולידג' קרוי על שם בדיחה עממית אמריקאית המספרת על נשיא ארצות הברית בשנים 1923–1929, קלווין קולידג', שנודע בחוש הומור מאופק אך שנון. הבדיחה מספרת כי הנשיא קלווין קולידג' ורעייתו גרייס ביקרו בחווה בה היה לול להטלת ביצים. אשת הנשיא התפעלה מכמות הביצים הרבה יחסית למספר התרנגולים הזכרים, ושאלה את החוואי לפשר התופעה. החוואי ענה בגאווה שהתרנגולים שלו מבצעים את חובתם עשרות פעמים ביום. "שמא תוכל להפנות לכך את תשומת לבו של מר קולידג'?" אמרה אשת הנשיא. הנשיא שמע את השיחה ופנה לחוואי: "האם בכל פעם התרנגול משרת את אותה התרנגולת?" "מה פתאום? בכל פעם עם נקבה אחרת!" השיב החוואי. "שמא תוכל להפנות לכך את תשומת לבה של הגב' קולידג'?" סיים הנשיא.
הפטריוט
תקציר העלילה
המחזה מורכב מסדרה של מערכונים כאשר ברובם מופיעה הדמות המרכזית של "להב עשת" - הוא הפטריוט שעל שמו ההצגה. בתחילת ההצגה, במסגרת תוכנית "חיים שכאלה" לכבודו, להב רב עם אחיו על מגרש שירשו ברומניה, עם ידידו רייכמן שלטענתו גזל ממנו כסף ועם בנו על תכשיטים שנעלמו מהכספת, ולבסוף מחליט להגר לאמריקה. בפגישה עם הקונסול האמריקאי הוא מתבקש לירוק על אימו כהוכחה לכך שלא יביא אותה איתו לארצות הברית. לפני עזיבתו הוא בא להשקיע בקרקעות בשטחים, ועל מנת להוכיח את נאמנותו למדינה הוא מתבקש על ידי הממונה על הקרקעות לבעוט בנער ערבי המצחצח את נעליו. לאחר היסוס הנובע מתמימותו ואדישותו של הנער, להב מוצא את הכוח לבעוט בו תוך היזכרות דווקא באימו הנותרת בארץ, ולבסוף אף הורג את הנער הערבי. לאחר שהוא מביע את שנאתו ואהבתו לישראל וליהודים, להב פוגש שוב את ידידו רייכמן בשדה התעופה, וזה משכנע אותו להבריח לארצות הברית יהלומים המוסתרים בתוך תפילין. רגע לפני העלייה למטוס להב מגויס למלחמה באלבניה ונהרג מפגיעת כדור. מול כסו של אלוהים הוא מתחיל להתוודות על חטאיו אך לבסוף תופס את מקומו על הכיסא, מקלל ומגרש אותו.
במהלך ההצגה מופיעים מספר מערכונים נוספים, הכוללים מערכון בו שר בממשלה חושב שבא לטקס הנחת אבן פינה אך מגלה שלמעשה הוא נמצא בהלוויה, וכאשר הוא נושא הספד עבור המת אמירותיו משתנות מרגע לרגע ככל שהוא לומד עליו עובדות חדשות. בין המערכונים שזורים מבזקי חדשות קצרים ומחורזים בנוגע להתפתחויות צבאיות ומדיניות המופיעים תמיד בזוגות ומחולקים ל"ידיעות פנים" ו"ידיעות חוץ", למשל:
המונולוג "מיומנו של צנזור", שנכתב בעקבות פסילת ההצגה על ידי הצנזורה, הוקרא בסיום ההופעה במספר הצגות. המונולוג מתאר באופן סאטירי כיצד הצנזור משנה לגמרי את תוכנן של הצגות (במקרה זה הוא מתאר את אותלו של ויליאם שייקספיר) על מנת שיתאימו לכללי הצנזורה הישראליים.
הקשר תרבותי ופוליטי
הפטריוט סימן את חזרתו של חנוך לוין ליצירה סאטירית מובהקת מהסוג בה החל את הקריירה התיאטרונית שלו, בניגוד למחזות הדרמטיים אותם כתב וביים בעשור שקדם לכתיבת הקברט. תגובת הקהל ליצירה זו, לעומת זאת, לא הייתה חריפה כבעבר, אף על פי שהצנזורה עדיין דרשה את הורדתה המיידית. על פי מיכאל הנדלזלץ מצב זה נבע מכך שראייתו הביקורתית של לוין כבר הייתה מקובלת יותר בקרב הקהל הרחב:
חלקי היצירה
היצירה מורכבת מעשרים קטעים – חלק משוחקים וחלקם מושרים.
הצגת הבכורה
הקברט הועלה לראשונה על ידי "קבוצת התיאטרון" של המרכז התיאטרוני בנווה צדק באוקטובר 1982 בבימויו של עודד קוטלר, עם תפאורה של יעל פרדס, מוזיקה מאת אלכס כגן ורפי קדישזון וביצועים של דורלי חזון על הפסנתר.
משתתפים: ההצגה נפסלה בשלמותה על ידי הצנזורה אך למרות הפסילה התיאטרון הציג אותה פעמיים באופן הפגנתי. לאחר מכן הוגש ערעור לצנזורה ובעקבותיו ההצגה הותרה פרט לשלושה קטעים, שלאחר מכן גם מצאו דרכם אל הבמה.
סיפורו של הטוחן
סיפורו של הטוחן (באנגלית: The Miller's Prologue and Tale) הוא השני בסיפורי קנטרברי שחיבר הסופר האנגלי בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר. הסיפור מובא מפיו של טוחן מבושם על מנת "להפטר" מסיפורו של האביר. זהו 'פבליאו' (Fabliau - סיפור קצר) גס, המוני וסאטירי העומד בניגוד מוחלט לקורות אהבה הנאצלת הנשקפת מסיפורו של האביר.
הפרולוג של הטוחן
הפרולוג של הסיפור נכתב בצורת דו-שיח הנערך בין הארי ביילי (בעלי פונדק הטאבארד בו מתאחרת החבורה) לטוחן, העונה לשם רובין. בעוד שהפונדקאי מבקש תחילה לשמוע עוד מעללי גבורה נשגבים בעקבות סיפורו של האביר, הוא ניאות לבסוף להתיר לטוחן (ולו כדי לסכור את פיו) לגולל את סיפורו.
הטוחן מתואר כשתוי וצעקני, וקולו מזכיר את זה של פונטיוס פילטוס במחזות מסתורין (שורה 16). האפסנאי מפציר בטוחן לבל ישים לצחוק את מקצועו; אך האחרון משיב כי אין בכוונתו להעליב נגרים ככלל, או לתארם כבעלים נבגדים, וממשיך בסיפורו. כך, הסיפור הבא אחריו הוא זה של האפסנאי, המנסה לאזן את סיפורו של הטוחן בטווית-עלילה ובה כמה נערים העושים צחוק מטוחן חמדן ונכלולי.
סיפורו של הטוחן
"סיפורו של הטוחן" עוסק בצעיר העונה לשם ניקולס, המנסה לשדל את אשתו הצעירה (אליסון) של הזקן הקנאי - בעל-הבית בו הוא מתגורר, להעביר עמו את הלילה. לבסוף, מאמציו נושאים פרי והצמד מתכנן כיצד לתנות אהבים על ידי הולכת ג'ון, בעל-הבית, שולל, באמצעות מזימה מורכבת שבמסגרתה משכנעו ניקולס כי הוא גילה, בזכות הכרתו את תורת האצטגנינות, כי שיטפון בממדים תנ"כיים עומד להחריב את המקום. ביטחונם תלוי, כך מתריע בפניו ניקולס, בהעברת לילותיהם בגיגיות אישיות שתתלנה מהתקרה, ובעת שהשיטפון בוא יבוא, יהא צורך לנתקן מהחבלים. הוא מוסיף ומזהיר את בעל-הבית כי אם הלה יגלה את דבר השיטפון הממשמש ובא לחבריו, כי-אז הם יחשיבוהו למטורף (בעוד שלמעשה מטרת הדברים אינה אלא להבטיח כי איש לא יכניס טיפת שכל בקודקודו של בעל-הבית). תרמית מבדחת זו פותחת בפני אליסון וניקולס את חלון-ההזדמנויות לו ציפו בדריכות, ולאחר שקיעת-החמה, משבעל-הבית נרדם בגיגיתו, חומקים השניים אל מחוץ לגיגיותיהם ומבצעים את זממם זה בזו.
בעת שניקולס ואליסון שוכבים זו בצד זה, לבלר הקהילה הגנדרן והאיסטניסי, אבשלום (אבסולון), הנמשך לאליסון ומעריך שבעלה אינו שוהה בביתו באותה העת, מופיע וכורע ברך תחת פתח השפכים של חדר השינה ("shot-wyndowe") ומבקש את אליסון כי תנשקהו. באפלה, היא מגישה בפניו את ישבנה והוא "kiste hir naked ers ful savorly", בחודלו רק כאשר חש בשערות. הוא תופש כי נפל קורבן למתיחה אכזרית ונוטש את המקום בזעם רב. הוא שואל מחתה לוהטת מנפח משכים קום ובשובו לבית אליסון, הוא מבקשה בשנית לנשקו, בכוונתו לגרום לה כוויה. אך בפעם הזו, ניקולס, שבדיוק קם מהמיטה על מנת להטיל את מימיו ומחליט להצטרף אף הוא לחינגה, תוחב את ישבנו לאשנב ומשחרר נפיחה רמה היישר לפניו של אבשלום. המחזר הנזעם משלח את המחתה היישר "amidde the ers" וגורם לניקולס לכווייה קשה. בייסוריו, זועק ניקולס למים על מנת לצנן את הכווייה, וזעקותיו אלו מעירות את בעל-הבית ג'ון הסובר כי הנה הגיע השיטפון. הוא נתפש לפאניקה, חותך את החבל המחזיק את הגיגית באוויר, נשמט לרצפה ושובר את זרועו. כתוצאה מהבוקה והמבולקה, נעורה כל העיירה משנתה ומתגודדת במקום, וכך, מוטל בגיגית, נמצא ג'ון. הוא מנסה להסביר את מעשיו, ועד מהרה, כפי שניקולס חזה מראש, הוא נתפש כמטורף (וגם כבעל מקורנן).
סולסברי (מרילנד)
סולסברי (באנגלית: Salisbury) היא מושב המחוז של מחוז וייקומיקו שבמרילנד, ארצות הברית, והעיר הגדולה ביותר בחוף המזרחי של מרילנד. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 30,343 תושבים, ולפי הערכות מנתה בשנת 2018 כ-32,800 תושבים. סולסברי היא המרכז המסחרי של חצי האי דלמרווה, הכוללת את מדינת דלאוור וחלקים ממדינות וירג'יניה ומרילנד.
היסטוריה
סולסברי הוקמה בשנת 1732 על ידי ססיל קאלברט, המוכר כ"ברון בולטימור השני", כמאחז קולוניאלי אנגלי. העיר נבנתה בראש נהר וייקומיקו על מנת שתהיה נוחה למטרות סחר. בשל מוצאם של מקימי העיר ובשל הדמיון הפיזי בין הערים, היסטוריונים רבים מניחים כי היא קרויה על שם סולסברי שבדרום-מערב אנגליה.
במלחמת האזרחים האמריקנית שימשה סולסברי כמחנה של כוחות האיחוד, אשר חיפשו בסביבתה אחר תומכים מאזור דרום ארצות הברית ופעלו למנוע עריקה של חיילים אל כוחות הקונפדרציה.
בשנים 1860 ו-1886 התמודדה העיר עם שרפות ענק אשר התפשטו וכילו בה שטחים רבים.
בעיר שמונה אתרים הנמנים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים – בית גיליס-גריר, האניסאקל לודג', בית ויליאם פי. ג'קסון, פמברטון הול, בית פרי-קופר, אחוזת פופלר היל, יוניון סטיישן ומשרדו של אף. לנארד ויילס.
דמוגרפיה
סולסברי היא מושב המחוז של "מטרופולין סולסברי", אליו שייכים מחוזות וייקומיקו, וורסטר וסאמרסט במרילנד, ומחוז סאסקס בדלאוור.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010 וסקר אוכלוסין משנת 2017, בעיר כ-32,800 בני אדם ו-12,246 משקי בית, כאשר מספר האנשים הממוצע במשק בית הוא 2.68 בני אדם. לפי נתוני ההערכות משנת 2017, צפיפות האוכלוסין היא 913 לקמ"ר.
ההרכב הגזעי של העיר הוא 52.8% לבנים, 39.3% אפרו-אמריקאים, 3.4% אסייתים, 0.4% ילידים אמריקאים, 0.2% מאיים באוקיינוס השקט, 1.4% מגזעים אחרים ו-2.5% ממוצא של שני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מהווים 6.4% מהאוכלוסייה.
ההרכב המגדרי של העיר הוא 53.3% נשים ו-46.7% גברים. הגיל החציוני בעיר הוא 28.1 שנים.
יעקב ישראל איפרגן
הרב יעקב ישראל איפרגן (נולד בכ"א בכסלו ה'תשכ"ז, 4 בדצמבר 1966), המכונה "הרנטגן", הוא מקובל ישראלי. הכינוי "הרנטגן" ניתן לו בעקבות השמועות על יכולתו לאבחן מחלות ובעיות במבט עיניו.
ביוגרפיה
נולד לשלום ולאסתר איפרגן בנתיבות, כילד התשיעי והצעיר במשפחה.
אביו נולד במרוקו, במחוז תרודאנת שבעמק הסוס, גדל בכפר תיזנית ועסק בסחר בבדים. המשפחה עלתה לישראל בשנת התשי"ז. האב עסק בלימוד זוהר ולטענת משפחתו התקרב אל הבאבא סאלי. הוא נפטר בח' בתמוז ה'תשנ"ד. על שמו נקראו רחובות בערים רמלה ונתניה.
הוא נקרא "יעקב" על שם אחד מאבות המשפחה, ו"ישראל" על שם הבאבא סאלי, שעל פי המסורת המשפחתית היה הסנדק בברית המילה שלו. למד בישיבה עד גיל 17. שירת שלוש שנים בצה"ל כאפסנאי, ולאחר מכן עבד במפעל בדרום.
את דרכו כמקובל החל הרב איפרגן בגיל 29 עם פטירתו של אביו. הוא ובני המשפחה הפיצו סיפורי מופתים על האב. שמו התפרסם כשחסידיו הפיצו בשנות התשעים שהוא סייע למשטרה בפענוח רצח הנערה חנית קיקוס, ועזר לאתר את מקום קבורתה.
הרב איפרגן עורך טקסי 'תיקונים' בחלקת הקבר הגדולה שהקים לאביו בנתיבות, בימי חמישי בלילה, שבהם הוא משליך נרות אל האש הבוערת בסמוך לקבר, לעיני צופים רבים. טקס דומה מתקיים בהילולא שעורך איפרגן ביום פטירתו של האב, והוא מושך אליו עשרות אלפי אנשים.
ידוענים ואנשי ציבור נוהגים לפקוד את לשכתו, להתייעץ ולקבל ברכה. על פי פרסומים באמצעי התקשורת, שרי אריסון הייתה אצלו לפני שרכשה את השליטה בבנק הפועלים. שחקן הכדורגל ליאור אסולין עבר לקבוצת בית"ר ירושלים לאחר התייעצות עמו, ואיש העסקים נוחי דנקנר שילם 600 אלף ש"ח עבור הזכות לפקוד ראשון את קבר אביו ביום ההילולה למותו. ידוענים ופוליטיקאים אחרים הוזכרו כמי שנוהגים לבקרו, ובהם אריאל שרון, משה קצב, רוני מילוא, גדעון עזרא, זאב רווח, דודו טופז, ג. יפית וצביקה פיק.
בסיוע התרומות הקים איפרגן שלוש עמותות: "ברית שלום וחסד" (כוללים לאברכים ועוד); "יד יהודית" (סיוע למשפחות במצוקה כלכלית); ו"קול יהודית" (בתי ספר לבנים ולבנות, גני ילדים וישיבה). ב-2012 הוערכה חצרו על ידי 'פורבס' בשווי של 90 מיליון ש"ח, והוא דורג כשישי בעשירים שברבני ישראל. שנה לאחר מכן עלה למקום החמישי. ב-2017 דווח שהחצר נקלעה לקשיים כספיים, בין היתר בעקבות נפילתו של נוחי דנקנר, התרחקותם של עשירים נוספים והידלדלות הקהל.
סכסוך חצרות
קברו של אביו נמצא בנתיבות, במרחק של כ-100 מטרים מקבר הבאבא סאלי, והקרבה בין שני הקברים המהווים מוקד עלייה לרגל הפכה ליריבות בין חצרו לחצר ה"באבא ברוך", הרב ברוך אבוחצירא. היריבות הובילה את נציגי החצרות לבתי משפט בתביעות בנושאי קרקעות.
הסכסוך אף הוביל לתלונה שהגישו חמש נשים כנגד הרב איפרגן בטענה שהטריד אותן מינית. החקירה הובילה למסקנה שהתלונות שקריות, ושלוש מהמתלוננות נידונו בבית משפט לעבודות שירות במסגרת עסקות טיעון. כתבי אישום הוגשו נגד מי שנחשדו כיוזמי העדויות, מחצרו של הבאבא ברוך.
בערב יום כיפור ה'תשע"ג (2012) נערך מפגש פיוס בין הרבנים איפרגן ואבוחצירא.
בבחירות המקומיות ב-2013 תמך הרב איפרגן באייל מסיקה והרב יורם אברג'ל ביחיאל זוהר. הרב אברג'ל והעבריין שלום דומרני נעצרו בחשד שהאחרון איים על הרנטגן ביוזמת הרב אברג'ל. הרנטגן מצידו הכחיש את הדברים. בהמשך נסגר התיק מחוסר ראיות.
ביקורת
הרב עובדיה יוסף יצא נגד הרב איפרגן באומרו: "ממתי אנחנו מאמינים בכישופים ובמדורות?".
על רקע מעורבותו בבחירות המקומיות בנתיבות בשנת 2008, שבהן הריץ רשימה מתחרה לרשימת 'שס"ג' המשותפת ליהדות התורה וש"ס, חתמו רבנים ליטאים בולטים, ובראשם הרב יוסף שלום אלישיב, הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב חיים קניבסקי, על גילוי דעת שבו נאמר ביחס לאיפרגן: "כל מי שיש לו קשר עמו הרי הוא בכלל הפורש מדרכי ציבור שאין לו חלק לעולם הבא". מאוחר יותר התקיימה בין הרב איפרגן לחלק מאותם רבנים פגישה, שתוארה כפגישת התפייסות.
חיים אישיים
הרב איפרגן נשוי לרבנית רוחמה ואב לחמישה. בנו הוא המוזיקאי שלומי מאיר איפרגן.
גם לאחיו, חיים איפרגן, היה חצר משלו בקריית אתא, וזכה לכינוי דומה - "האולטרה-סאונד". אחותו היא הרבנית ברוריה זבולוני, המכונה "הבוררת" (שדורגה בעבר בעשרת הרבנים העשירים, עם כ-20 מיליון ש"ח). אחיו דוד איפרגן, ייסד את עמותת "עולם חסד" ועוסק בדרשנות. אחייניו הם הרב יגאל שריקי, המכונה "הסי.טי", והרב נתנאל שריקי מנתיבות שחסידיו כינו אותו "רב המנהרות".
סרטים
"יעקב ישראל איפרגן", ב"וידאופדיה" - אנציקלופדיית הווידאו של חדשות 2 באינטרנט (גם ביוטיוב)
אמנון לוי, "שומר מסך", "יעקב איפרגן "הרנטגן" - האמת מאחורי משפחת איפרגן" (חלק א', חלק ב')
אנג'ליקה רוזיאנו
אנג'ליקה רוזיאנו (שם נעורים: אדלשטיין; 15 באוקטובר 1921, בוקרשט - 22 בפברואר 2006) הייתה שחקנית טניס שולחן רומניה - יהודיה, אשר זכתה 6 פעמים ברציפות באליפות העולם בטניס שולחן לנשים בשנים 1950 – 1955. הישג זה, שהוא יחיד במינו בהיסטוריה של טניס השולחן לנשים, מציב את רוזיאנו בשורה הראשונה של שחקניות טניס השולחן לדורותיהן ויש אשר סבורים כי היא ראויה לתואר השחקנית הגדולה בכל הזמנים. בסך הכל היא זכתה באליפות העולם בטניס שולחן ב-30 מדליות, מהן 17 מדליות זהב, 5 מדליות כסף ו-8 מדליות ארד. רוזיאנו, עלתה לישראל ב-1960 זכתה במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 ובאליפות ישראל לנשים בשנים 1961 ו-1962.
ביוגרפיה
רוזיאנו נולדה לסוחר יינות בשם אדלשטיין. היא הכירה את המשחק לראשונה בגיל 8, כאשר אחיה בן ה-16 הרכיב בבית רשת של טניס שולחן. במשחקים שהתנהלו בביתה פיתחו בני הבית דרך אימון מיוחדת כאשר השתדלו להכות בכדור כך שינחת בתוך כובע שאת מיקומו שינו מפעם לפעם. בגיל 12 זכתה בגביע רומניה לנשים, כבר בגיל 13 העפילה אנג'ליקה לגמר אליפות רומניה לנשים וזכתה במקום השני ובגיל 14 זכתה באליפות רומניה לנשים. בשנים 1940-1945 לא הורשתה לשחק בגלל היותה יהודיה.
בשנים 1950-1955 הגיעה לשיאה וזכתה שש פעמים ברציפות באליפות העולם. אולם בשנת 1956 היא נוצחה כבר בסיבוב השני על ידי יפנית די אלמונית.
במהלך שנות ה-50 כיהנה רוזיאנה כמאמנת ראשית בטניס שולחן ברומניה והייתה אחראית על הסמכת מאמנים.
בתחילת 1960 עלה בעלה לישראל ובאוגוסט 1960 עלתה לישראל עם בתה. עם עלייתה היא הצטרפה להפועל חיפה ומונתה למאמנת נבחרת טניס השולחן של הפועל. היא זכתה בתחרות טניס השולחן בכינוס הפועל השביעי במאי 1961 ובמכביה השישית שנערכה בספטמבר 1961 ובאליפות ישראל לנשים בשנים 1961 ו-1962.
באוקטובר 1961 פרסמה רוזיאנו ביקורת על התאחדות טניס השולחן של ישראל על שקיבל הזמנות עבורה לתחרויות בינלאומיות, ומבלי לידע אותה לא טרח לענות על ההזמנות, כדי שלא תצטרך לשלם על הוצאות הנסיעות. בתגובה אמרו בהתאחדות שהם מעדיפים לשלוח ספורטאים לאליפויות אירופה, אסיה והעולם ולא לתחרויות בינלאומיות אחרות. בתחילת 1962 אפשרה ההתאחדות לרוזיאנו להשתתף באנגליה וצרפת, אך דחתה את ההזמנה לשחק בגרמניה. בנוסף, נדרשה רוזיאנו שלא לשחק עם בת זוג מגרמניה.
באמצע 1962 היא השתתפה במשך 40 יום בתחרויות ראווה בדרום אפריקה בהזמנת הקהילה היהודית. בעקבות זאת דרש יו"ר ההתאחדות הבינלאומית מההתאחדות בישראל להטיל עליה עונש מרתיע. עניינה נדון בספטמבר 1962 בדיון בו התברר שרוזיאנו הייתה מודעת לאיסור לשחק בדרום אפריקה, הגם שהתרעה רשמית לא נשלחה אליה, למרות שהוכנה. באוקטובר 1962 היא גונתה בחריפות על ידי בית הדין של ההתאחדות. עם זאת, לא הוטל עליה עונש בהיעדר סעיף מתאים בתקנון.
בסוף 1964 היא מונתה למאמנת נבחרת ישראל לגברים בטניס שולחן למרות מחאות הנהלת מכבי שרצתה למנות לתפקיד את אוטו פפרבאום איש מכבי. במכבי טענו שרוזיאנו אינה מתאימה לתפקיד בגלל הופעתה בדרום אפריקה בשנת 1962. לעומת זאת רוזיאנו טענה שמכבי מתנכלים לה בגלל שבחרה בעלייתה לעבוד עם הפועל ובגלל היותה אשה. נציגי מכבי החרימו את הנבחרת והתאמנו בנפרד. בפברואר דווח על פשרה על פיה רוזיאנו הייתה המאמנת ופפרבאום ראש המשלחת, אולם הסכסוך לא יושב ובגלל החרם של מכבי הוחלט לא להשתתף באליפות העולם. בהמשך, הושגה הסכמה ברגע האחרון להוציא את המשלחת בכל זאת על פי מתווה הפשרה.
באוגוסט 1966 פוטרה מתפקידה כמאמנת בהפועל עקב קיצוצים בתקציב. היא עזבה את העיסוק בטניס שולחן ועברה לעבוד באלביט בתיכנות מחשבים, בהזמנת בתה שעבדה אז באלביט. במהלך מלחמת ששת הימים עבדה כנהגת מונית במשך ארבע שעות ביום כדי לסייע במאמץ המלחמתי.
בשנת 1972 היא סירבה להזמנה להצטרף לוועדה מקצועית לקידום טניס השולחן. גם בתחום המחשבים באו לידי ביטוי חלק מהתכונות שהפכו אותה לאלופת עולם ובשנת 1980 זכתה בתואר "עובד מצטיין של אלביט". בשנת 1981 הונצחה רוזיאנו ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. בשנותיה האחרונות התגוררה בחיפה וזכתה ב-2001 לתואר אזרחית כבוד של העיר.
חיים אישיים
רוזיאנו נישאה ללו רוזיאנו, פרופסור לכימיה בטכניון בתחום חוזק חומרים שקודם לעלייתו היה ראש המעבדה לחקר תופעות בלייה באקדמיה למדעים ברומניה. בשנת 1946 נולדה בתם מיכאלה הרבסט שבצעירותה שחקה אף היא טניס שולחן. באליפות ישראל בשנת 1961 הגיעו האם והבת לגמר ליחידים והאם החליטה לא לשחק אלא לחלק ביניהן את הניצחון. לעומת זאת, בזוגות מעורבים, נצחה הזוג שכלל את האם את הזוג שכלל את הבת.
הערכה
רוזיאנו הצטיינה בכל תחומי המשחק: הייתה לה עבודת רגליים מצוינת, שליטה טובה בכדור וטכניקה טובה. כל אלו השתלבו ביכולת טבעית, נחישות ושאיפה מתמדת לניצחון.
את סגנון משחקה היא תיארה בשנת 1960:
היא תוארה במעריב בשנת 1955:
צופן העתיד
צופן העתיד הוא ספר מאת הפרופסור לחקר העתיד דוד פסיג. יצא לאור בישראל בשנת 2008. הספר מציג שש-עשרה תחזיות בתחומי החברה, הכלכלה הביטחון והזהות.
תחזיות מהספר
מבחר תחזיות מהספר:
פואטייה
פואטייה (בצרפתית: ) היא הבירה המנהלתית של מחוז ויין שבמערב צרפת והייתה בירת חבל פואטו-שראנט עד סוף שנת 2015. מרכז העיר ציורי ובנוי בסגנון רומנסי בין שאר המבנים שנותרו בעיר מאותה תקופה נמצאת קתדרלת פואטייה. עיר זו שימשה כעיר בירה חלופית לפריז במהלך מלחמת מאה השנים.
גאוגרפיה
פואטייה נמצאת במעבר הרים (סול דה פואטו) בין המסיב סנטראל למסיב ד'ארמוריקן על קו פרשת המים בין האגן הפריסאי לאגן האקיטני, במרחק של 340 ק"מ מפריז ו-220 ק"מ מבורדו. המיקום האסטרטגי הן מבחינה צבאית והן מבחינת מסחר הוביל לקרבות רבים במקום.
העת העתיקה
תחילת ההתיישבות באזור זה הייתה על ידי עמים קלטים ביישוב בשם לימונום. במאה הראשונה לספירה, העיר נכבשה ונבנתה מחדש כעיר רומית שכללה אמפיתיאטרון גדול ממדים (שנחרב בשנת 1857) ומרחצאות. בתקופה זו העיר שימשה כבירת הפרובינקיה גאליה אקוויטניה. במאה הרביעית הוקמה חומה בעיר שהגנה על מרכז העיר בלבד (האמפיתיאטרון למשל נשאר מחוץ לחומה) כנראה בגלל הטופוגרפיה הבעייתית באותו הזמן השתנה שם העיר לפואטייה על שם העם הגאלי שהיה במקום - הפיקטונים. מלבד שם העיר, גם הפרובינציה הצרפתית שהייתה באזור זה עד לייסודה של הרפובליקה הראשונה ב-1792 נקרא על שם עם זה ונקרא פואטון.
ימי הבינים
בעקבות מיקומה הגאוגרפי-אסטרטגי, העיר לא הייתה נתונה לשלטון מרכזי מרוחק של הפרנקים אלא הרוזן מפואטייה שלט על הפרובינציות פואטון ואקיטן. שלטון זה החזיק מעמד עד 1137 שבו מת גיום העשירי. בתו אלינור שירשה אותו, התחתנה עם מלך צרפת ומלך אנגליה (לאחר גירושיה) ובכך מלכי אנגליה וצרפת היו גם הרוזנים של פואטייה (למשל ריצ'רד לב הארי). בשנת 1241 מונה אלפונס אחיו ויורש העצר של המלך לואי ה-9 לדוכס פואטייה מאז יורשי עצר מונו לדוכסות זו עד שהפכו למלכי צרפת. יורש העצר האחרון שהיה לרוזן פואטייה היה שארל השביעי שהיה רוזן עד 1422 בה מונה למלכות צרפת.