cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולא הראשון, דוכס לורן
ביוגרפיה
ניקולא היה מאורס לאן מצרפת, בתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, אולם הוא לא התחתן איתה לבסוף, והייתה לו רק בת לא חוקית אחת, מרגריט. ב-27 ביולי 1473 מת ניקולא בננסי, והועלו טענות שהורעל בידי סוכניו של לואי האחד עשר, ודודתו יולנדה, דוכסית לורן ובנה רנה השני, דוכס לורן ירשו את נחלתו ותאריו.
ג'יין אייר
לאורך השנים נעשו לספר מספר עיבודים וגרסאות שונות לטלוויזיה, קולנוע ותיאטרון.
עלילה
ג'יין אייר, גיבורת הרומן והמספרת, נשלחה לבית דודה ודודתה העשירים לאחר מות הוריה. הדוד מת מספר שנים לפני תחילת הסיפור, וג'יין מתגוררת בבית דודתה, מרת שרה ריד וילדיה ג'ון, אילייזה וג'ורג'יאנה. הדודנים המפונקים מתאכזרים אל ג'יין ומדגישים בפניה שהיא נחותה מהם בגלל מוצאה העני. ג'יין היא פשוטת מראה, שקטה וחולמנית, אך כאשר דודניה מגדישים את הסאה וג'ון אף תוקף אותה פיזית, היא מגיבה בהתפרצות זעם יוצאת-דופן ומטרידה את דודתה באמצעות אזכור של הדוד המת.
כאשר גוברת המתיחות בבית, ג'יין נשלחת לפנימיית "לווד", המיועדת לילדות יתומות או עניות ומנוהלת על ידי כומר קפדן וחסר רחמים, מר ברוקלהרסט. הוא מוקיע את ג'יין כשקרנית, דבר שפוגע בה אף יותר מהתזונה הלקויה והקור במקום. מנהלת בית־הספר, מיס טמפל, מזכה את ג'יין מהאישום ותומכת בה. ג'יין מתיידדת עם הלן ברנס, נערה מלומדת ואינטליגנטית, בעלת סבלנות רבה ואמונה חזקה באלוהים. בניגוד לג'יין שמגיבה על העוולות בעולם בזעם עצור, הלן מקבלת בשלווה את הסבל הארצי, כולל מותה בטרם עת, בעקבות מחלת השחפת.
לאחר מות חברתה הטובה, הלן ברנס, הנהלת בית הספר מתחלפת, והתנאים במקום משתפרים. ג'יין מסיימת את לימודיה, אך נשארת בפנימייה שנתיים נוספות כמורה. כאשר מיס טמפל מתחתנת ועוזבת, מחליטה ג'יין לעזוב את המקום, כדי להכיר את העולם מעבר ללווד. היא מפרסמת מודעה ומקבלת הצעת עבודה כאומנת־מחנכת באחוזה בשם תורנפילד הול.
החיים בתורנפילד מתנהלים בתחילה על מי מנוחות. ג'יין מלמדת את אָדֶל, ילדה צרפתייה בת חסותו של אדון האחוזה והיא מעבירה את זמנה עם מנהלת משק הבית, מרת פיירפקס. כאשר בעל האחוזה, מר אדוארד רוצ'סטר, חוזר לביתו - הכול משתנה. רוצ'סטר הוא טיפוס ביירוני מהורהר וסוער. הוא וג'יין מתחילים להכיר ולכבד זה את זה, וג'יין מתאהבת בו בהדרגה. כאשר חדרו של רוצ'סטר עולה באש בנסיבות מסתוריות, ג'יין מצילה את חייו.
רוצ'סטר מעמיד פנים שהוא מחזר אחרי בלאנש אינגראם, יפהפייה מקומית. ג'יין סובלת בשקט, אך כשהיא מתפרצת ומוחה בפניו, הוא מצהיר על אהבתו אליה, ומודה שחיזוריו אחר מיס אינגראם נועדו לעורר את קנאתה של ג'יין. בתגובה, נענית ג'יין להצעת הנישואים שלו. התגובות מהסביבה לא מעודדות; ג'יין בת 19 בלבד, תמימה וחסרת ניסיון, לעומת רוצ'סטר שהוא כמעט בן 40, בעל ניסיון רב ונטול אשליות. רוצ'סטר רוצה להרעיף על ג'יין מתנות ותכשיטים, אך היא מתנגדת לכך ונשארת צנועה כשהייתה. היא אוחזת בעקרונות מוסריים מוצקים, והשבועות שלפני החתונה עוברים לשביעות רצונה.
טקס החתונה נקטע כאשר מופיע עורך דין הטוען שרוצ'סטר כבר נשוי. אשתו חולת הנפש, ברטה מייסון קריאולית מג'מייקה, כלואה בעליית הגג בתורנפילד הול. ג'יין מבינה כעת את הסיבה לאירועים המסתוריים שקרו בתקופת שהותה בתורנפילד; פרצי צחוק היסטריים שנשמעו מדי פעם, השריפה בחדרו של רוצ'סטר וכדומה. מר רוצ'סטר, מלא חרטה, מציע לג'יין לנסוע איתו לחו"ל, אך ג'יין מסרבת לוותר על עקרונותיה ועל כבודה העצמי עבור הנאות העולם וחיים כפילגש. היא לא נעתרת לרוצ'סטר, האומר שהיא תשבור את לבו אם תסרב לו. ג'יין עוזבת את תורנפילד לפנות בוקר, כשהיא קרועה בין אהבתה לרוצ'סטר ובין צו מצפונה. היא יוצאת לדרך כמעט חסרת כל וללא מקום שאליו היא יכולה ללכת.
ג'יין משוטטת בדרכים מספר ימים, ולבסוף כשהיא תשושה,אחרי שלא אכלה כמעט כלום במשך שלושה ימים מוצאת מקלט בבית של כומר, סנט־ג'ון ריברס, ושתי אחיותיו. היא חיה ביניהם בשם בדוי, אך הקשרים איתם מתהדקים. כעבור זמן מה ג'יין מקבלת משרת מורה בבית־ספר בכפר, והיא מנהלת חיים עצמאיים בבית משלה.
כאשר סנט־ג'ון מגלה את זהותה האמיתית, מתברר שהוא ואחיותיו הם בני דודים של ג'יין. ג'יין יורשת סכום כסף גדול מדוד אחר שלה, שחי בחו"ל. עקב סכסוך משפחתי ישן, ג'יין מקבלת את כל הירושה, ולא בני משפחת ריברס. בהיותה מודאגת ממצוקותיהם הכלכליות, היא מתעקשת לחלק את הכסף בין ארבעתם, וכעת כולם מבוססים כלכלית. סנט־ג'ון רוצה לממש את ייעודו ולנסוע להודו בשליחות מיסיונרית. הוא מציע לג'יין להינשא לו וללוות אותו להודו. בניגוד למערכת היחסים שהייתה לה עם מר רוצ'סטר, ג'יין יכולה להתחתן כעת עם אדם בעל עקרונות, אבל היא יודעת שהוא אינו אוהב אותה, ושאם תינשא לו תבגוד בעצמה. סנט־ג'ון לוחץ עליה להחליט והיא כמעט נכנעת לדרישתו, אך ברגע האחרון היא שומעת את קולו של רוצ'סטר קורא לה: "ג'יין, ג'יין, ג'יין". היא חשה שהיא צריכה לענות לו, היא יוצאת וקוראת אליו: "אני באה! חכה לי! היכן אתה?".
ג'יין נוסעת לתורנפילד הול ומוצאת את חורבות הבית הנטוש שעלה באש. נודע לה שרוצ'סטר איבד את ידו וכמעט את כל מאור עיניו, כאשר ניסה להציל את ברטה מן הלהבות, אך ללא הועיל - היא השליכה עצמה מהגג ונהרגה. הוא חי בבדידות בקרבת מקום הנקרא פרנדין ושקע ביגון. ג'יין הולכת לביתו, הם מתפייסים וג'יין מנחמת את מר רוצ'סטר. הוא מאוכזב ומניח שעליו לפתח כלפי ג'יין רגשות אבהות, אך כעבור לילה הוא מציע לה נישואין בשנית. ג'יין שמחה ומסכימה מיד, והם מתחתנים. הסיפור מסופר במבט לאחור כעשר שנים אחרי חתונתה, ובסופו היא מספרת בלשון הווה על הולדת בנם הבכור. מאור עיניו של מר רוצ'סטר שב אליו והוא יכול לראות את בנו. התממשה שאיפתה של ג'יין למצוא אהבה ותחושת שייכות.
הצלחה
"ג'יין אייר" נלמד במחלקות לספרות אנגלית ברחבי העולם. בישראל זכור גם העיבוד הטלוויזיוני שלו משנת 1983, עם טימותי דלטון. בתקופת כתיבתו נתפס הרומן כספר נועז ובועט. הזעם של ג'יין הצעירה, הדיון הגלוי על דילמות דתיות הגובלות בכפירה, שפתו הגסה של רוצ'סטר והמתח המיני בינו לבין ג'יין - כל אלה עוררו ביקורת רבה, ובאותו הזמן הפכו את הספר לרב-מכר.
אונס בתנ"ך
התנ"ך מכיל התייחסויות רבות לאונס ולצורות אחרות של אלימות מינית. התייחסויות אלה כוללות הן התייחסות הלכתית, דהיינו חוקים העוסקים ביחס לאונס ובעונש על מעשה זה, הן תיאורים שונים של מעשי אונס בסיפורי התנ"ך.
ג'יין אייר
נושאים
הרומן עוסק רבות ביחסים בין-מעמדיים ובין-מיניים. ג'יין מתחילה את חייה בעמדת חולשה משתי הבחינות הללו, ושואפת לבטל את החולשה או לעקוף אותה עד כמה שניתן. דבר זה בולט במיוחד בסיפור האהבה עם רוצ'סטר: ברור מהרומן כי נישואיה עם רוצ'סטר הם בין שווים. כשהם נפגשו לראשונה, דבר זה לא היה אפשרי, כי הם היו שווים ברוח ובעוצמת הרגשות אך לא במעמד חברתי או בניסיון חיים. אך צמיחתה הרגשית של ג'יין והשינוי במעמדה הכלכלי, יחד עם היכולות הפיזיות המוחלשות ואיבוד האחוזה של רוצ'סטר, הופכים את הקערה על פיה. כעת ג'יין היא בעלת האופציות והעצמאות.
אונס בתנ"ך
טרמינולוגיה
השורש אנ"ס מתועד במקרא בעברית רק פעם אחת, ללא כל הקשר מיני: . משמעות המילה שם, וזו גם משמעותה הראשית בלשון חז"ל, היא כל פעולה המתרחשת נגד רצונו בחירתו החופשית של האדם, כגון אדם שנכפה על ידי אחר למכור קרקע או לתת גט לאשתו.
ג'יין אייר
נושאים
דת היא נושא בולט נוסף ברומן. ג'יין פוגשת בשלוש סמכויות דתיות: מר ברוקלהורסט, הלן ברנס, וסנט-ג'ון ריברס. הם מייצגים אידיאלים דתיים שונים, אך ג'יין נוטשת את כל המודלים האלה לטובת גישתה שלה.
אונס בתנ"ך
דוגמאות
בין הדוגמאות הבולטות לסיפורים מקראיים שבהם מתוארים מעשי אונס נמנים פילגש בגבעה, מעשה שכם ודינה, מעשה אמנון ותמר, ופרשת כי תבוא.
ג'יין אייר
נושאים
הרומן "ג'יין אייר" עוסק באהבה, אחריות והקונפליקט בין יושרה אישית לבין רצון למלא אחר רצונם של אחרים.
אונס בתנ"ך
דוגמאות
יש שמצאו תיאורים של אלימות מינית והטרדה מינית גם בסיפורים מקראיים נוספים, בהם מעשה שמשון ודלילה, דוד ובת שבע, לוט ובנותיו, שכרות נח, אשת פוטיפר וחטיפת בנות יבש גלעד על ידי בני שבט בנימין.
ג'יין אייר
נושאים
יש מבקרים הטוענים כי התיאור של אשתו של רוצ'סטר, ברטה, בתו של בעל מטע מג'מייקה, רומז על כך שהייתה חולת עגבת בשלב מתקדם. אחרים טוענים שה"אשה המשוגעת" היא אמצעי עלילתי, שמטרתו להכריח את ג'יין לקבל החלטה חשובה וקשה, וללמד אותה דבר משמעותי לגבי עצמה ("אין לי משפחה או חברים, למי אכפת מה יקרה לי? למי אכפת אם אני לא אהיה מוסרית ואתית? לי אכפת. אני זו שמשנה"). ברטה מייסון היא יותר סמל רב עוצמה (או, בניתוח פסיכולוגי, חלק של התת-מודע של ג'יין) מאשר מקרה רפואי אמיתי. כמו כן, נאמר בפירוש כי ברטה לא הייתה נאמנה בנישואיה. למרות זאת, ולמרות אי בהיריות אחרות ברומן, הוא עדיין רומן יוצא דופן ומושך, שראוי למקומו בפסגה של הספרות האנגלית. הקול המספר חזק מאוד, מרגש ומשכנע, וג'יין היא גיבורה לא רגילה, במחשבה במראה ובמעשה.
הצגת דמותה של ברטה, לצד דמויות אחרות שאינן חלק מהתרבות המערבית, מעיד על השקפת העולם האירופוצנטרית-קולוניאליסטית שהייתה נפוצה באותם הימים. דמויות לא-מערביות שונות מוצגות כפראיות. ברטה עצמה מתוארת כ"גסה, לא טהורה, מושחתת, ובעלת מוח נפשי", ועם זאת כחושנית ומלאת תשוקה באופן שגורם לרוצ'סטר להתנהג כ"מטורף, שד". דוגמאות נוספות בספר מחדדות הסתכלות מערבית זו על תרבויות אקזוטיות, כמו בן דודה של ג'יין שגוסס בהודו בסוף הספר, לאחר ניסיונות חסרי תוחלת "לביית" את הילידים האקזוטיים.
אונס בתנ"ך
דוגמאות
בספרי הנביאים נמצאים תיאורים (חלקם הגדול הוא מְשַלים) של אלימות מינית ואונס, בין היתר, בפרק ג' בספר ישעיהו ("ושפח ה' קדקד בנות ציון וה' פתהן יערה"), פרק י"ג בספר ירמיהו ("נאפיך ומצהלותיך זמת זנותך על גבעות בשדה"), תיאורי אהלה ואהליבה בספר יחזקאל, סיפור גומר בת דבליים בספר הושע, חורבן נינוה בספר נחום והמלחמה על ירושלים בספר זכריה.
בספרי הנביאים נמצאים גם משלים רבים שבהם נמשלת עיר בירה לזונה ומאיימים עליה באונס, בדרך כלל כאשר העיר נתונה במצור או נכבשת על ידי כוחות צבא.
ג'יין אייר
נושאים
ברומן זה יש נקודות דמיון רבות עם "וילט" של שרלוט ברונטה. אחת מהן היא הדעה הקדומה של הגיבור כנגד ילדות צרפתיות (הילדות האנגליות מתוארות כטובות יותר מבחינה מוסרית ואיטלקטואלית).
אונס בתנ"ך
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי
כבר מימי חז"ל והמפרשים הקדמונים, הוגדרו סיפורים מקראיים מסוימים כמעשי אונס, דהיינו פעולה מינית שבוצעה ללא הסכמת שני המשתתפים. לדוגמה, מעשה שכם בן חמור בדינה בת יעקב נוסח כך בתורה במפורש: "וַיַּרְא אֹתָהּ שְׁכֶם בֶּן חֲמוֹר הַחִוִּי נְשִׂיא הָאָרֶץ וַיִּקַּח אֹתָהּ וַיִּשְׁכַּב אֹתָהּ וַיְעַנֶּהָ".
ג'יין אייר
נושאים
הרומן עוסק בזעיר אנפין בנושא הדת. תחילה, דבריו של אדון ברוקלהרסט אל ג'יין הילדה, משקפים היטב את המיסיונריות האנגלית הפונדמנטליסטית, כאשר הוא מאיים על ג'יין, כי אם תמשיך לנהוג כילדה רעה ומחוצפת היא תישלח לגיהנום, וכי בילדים מסוגה יש לנהוג באמצעות זרועה הנוקשה של המשמעת. בנקודה מאוחרת יותר ברומן, כאשר לומדת ג'יין להכיר היטב את אדיקותו הדתית של סנט ג'ון ריבס, מגלה ג'יין כי הוא מיסיונר בעל שאיפות רחבות יריעה, כאשר הוא מבקש ממנה להתלוות אליו להודו בתפקידיו המיסיונריים. הטבע הדתי מתבטא דרך דמותו של סנט ג'ון כנגזרת של הממסד האנגלי קפוא הפנים, אשר תואם את קור רוחו ועקשנותו הקיצונית לשמר את ערכי הדת מבלי לערב את ליבו או כל רמז כחוש לרגש שבהערצה האלוהית. דמותו היא דתית בנקודת מבט קונפורמיסטית גרידא.
אונס בתנ"ך
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי
וכך אכן הבינו חז"ל; למשל, בתרגום המיוחס ליונתן נאמר: "ודבר יתה באנוסה ושכיב עמה וסגפה". וגם במפרשים הראשונים נמצאה התייחסות זו, כגון בדברי הרמב"ן בפירושו לתורה שם, בהסבר המילה "וַיְעַנֶּהָ": "כל ביאה באונסה תיקרא עינוי". כמו כן, בדברי הספורנו בפירושו שם נאמר: "היה בלתי מורגל אז לאנוס את בתולות גדולי הדור ( כלומר, יעקב הנכבד בין האומות ) כאומרו: 'וְכֵן לֹא יֵעָשֶֹה'."
ג'יין אייר
נושאים
בנוסף, קיימים ברומן אזכורים אחדים של כת הקוויקרים הנוצרית שנוסדה והתפתחה באנגליה, הידועה גם כ"אגודת הידידים"; ג'יין, בנקודה מסוימת ברומן, מצהירה: "הייתי לבושה בעצמי בלבוש הקוויקרי השגרתי שלי." הקוויקרים, בעקבות אמונתם הניכרת בפשטות בדיבור ובהליכות, נהגו ללבוש לבוש צנוע ושמרני המאופיין אצל הנשים בלבוש שמלות ארוכות ומגבעות השייכות לאופנת תקופתה של אנגליה הוויקטוריאנית - כפי שג'יין נוהגת להתלבש. הקוויקרים נהגו להתלבש בצבעי לבוש שחורים, חומים ואפורים. במהלך הרומן ג'יין עוטה לבוש שחור כמנהג יומי ולבוש רשמי יותר שלה צבוע באפור. אפילו כאשר רוצ'סטר מתעקש לרכוש עבורה שמלות משי חדשות, היא מבקשת ממנו לרכוש רק שמלות בצבעים שחור ואפור. ג'יין מגלה הבנה ואהדה כלפי מצוקת העבדים, והקוויקרים דיברו בגנות העבדות באופן רשמי. הלכי צניעותה ואופיה המעודן, החומל, האדיב והנדיב יחדיו, נחשבים כהלכי רוחם של מאמינים קווייקרים, שבנוסף לפעולותיהם ההתנדבותיות למען נזקקים ואביונים, גם תמכו בתורת הפציפיזם והתנגדות בלתי-אלימה.
בעקבות ג'יין אייר
ספרי מתח רבים נכתבו בהשראת התעלומה שאופפת את אשתו הראשונה של רוצ'סטר. אחד הידועים שבהם הוא ספרה של דפנה דה מוריה "רבקה" (Rebecca שראה אור בשנת 1938). ספר נוסף שנכתב על אותו נושא הוא "ים סרגסו הרחב" (Wide Sargasso Sea) מאת ג'ין רייס שיצא לאור ב־1966 ומספר את סיפורה של ברטה מייסון. בשנת 1979 יצא הספר The Madwoman in the Attic ("האישה המשוגעת בעלית הגג") מאת סנדרה גילברט וסוזן גובאר הבוחן יצירות ויקטוריאניות מפרספקטיבה פמיניסטית.
אונס בתנ"ך
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי
אמנם ישנם סיפורים מקראיים אחרים שלא הוגדרו במסורת חז"ל כאונס, כגון מעשה שמשון ודלילה. כמו כן, בעניין מלחמת מדין, בה נהרגו כל אנשי מדין למעט 'הטף בנשים' - שעליהן נאמר "וְכֹל הַטַּף בַּנָּשִׁים... הַחֲיוּ לָכֶם", פירש שם האור החיים: "פירוש, יגיירו אותן... כדי שיהיו ראויות להם להינשא לחפץ בהם", כלומר נישואין כנהוג.
ג'יין אייר
בעקבות ג'יין אייר
ב־2001 פורסם ספר של ג'ספר פורד "פרשת ג'יין אייר", מותחן מדע בדיוני, שבו דמויות ספרותיות יוצאות מתוך דפי ספרים אל העולם האמיתי. ספר זה תורגם לעברית על ידי חנה ידור־אבני ויצא לאור בהוצאת "מודן".
אונס בתנ"ך
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי
אמנם כמה מחוקרי המקרא טענו כי המגמה הרווחת עד המאה ה-20 הייתה לפרש כל סיפור מקראי הנראה כמעשה אונס בצורה שאיננה מוגדרת כאונס:
לדוגמה, חוקר המקרא יוהנס פדרסן התעמק בנושאי מיניות ביהדות, אך בספריו על ההיסטוריה של עם ישראל לא מוזכר אף מעשה אונס, אלא רק "מגוון דרגות של מערכות יחסים אסורות". סיפורים מקראיים שבהם מתוארים מעשי אונס כונו על ידי פדרסן "הסדרי נישואים בלתי הולמים".
ג'יין אייר
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
סרטים רבים הופקו על פי הרומן, הידועים שבהם:
תרגומים לעברית
הספר יצא לאור פעמים אחדות בעברית:
אונס בתנ"ך
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי
אחד הבודדים שחרגו מפרשנות זו היה תומאס פיין, שטען בספרו "עידן התבונה" (1795) שלאחר מלחמת מדין, משה עודד ניצול מיני. הוא הותיר בחיים את בנות מדין הקטינות והן חולקו כ"שלל" בין הלוחמים, ובכך שימשו למעשה כשפחות מין.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו פרשני הדור החדש לראות בתיאורים מסוימים שעד אז לא פורשו כאונס, כתיאורים של אונס, וזאת תחת השפעתו של הגל השני של הפמיניזם, שהעלה את המודעות הציבורית לבעיית האונס בנישואים. החל מתקופה זו מקובל לראות בקרב אותה קבוצת פרשנים סיפורים מקראיים כמו חטיפת בנות שילה, כמעשי אונס קבוצתי.
לקראת סוף המאה ה-20 פורסמו מספר ספרים שבהם נטען כי בתנ"ך מתוארים מעשי אלימות מינית אונס רבים, בהם בריחת הגר, מעשה אמנון ותמר, פילגש בגבעה, ירידת אברהם לגרר, מעשה שמשון ודלילה, דוד ובת שבע, מעשה שכם ודינה ולוט ובנותיו. כמו כן נמצאו תיאורים של אלימות מינית בספר ישעיהו, ספר ירמיהו, ספר יחזקאל, ספר הושע, ספר נחום וספר זכריה.
יחס המקרא לאונס
יחס המקרא למעשי אונס מפורט בעיקר בחוקים ובמשפטים שבספר דברים, פרק כ"ב.
אונס נערה בתולה מתואר שם כפשע מחריד שחומרתו כמו רצח:.
חז"ל למדו מפסוק זה את דין רודף : הרודף אחר הנערה (כלומר מנסה לאונסה), מותר להצילה בנפשו, דהיינו שכל הרואה רשאי להורגו, אם יש הכרח בכך על מנת למנוע את האונס. דין זה הוא דין מיוחד בחומרתו, בכך שהוא מתיר לכל אדם לסמוך על שיקול דעתו ולרצוח אדם אחר; בהתאם לכך, אין היתר לכך אלא במצב כזה וכן באדם הצופה בניסיון רצח, שגם אז מותר לו להרוג את הרודף אם יש הכרח בכך כדי להציל את הנרדף.
אמנם, במקרה שלא נהרג כדין רודף קודם המעשה, המבצע נענש לאחר מעשה, בחיובו לשלם לאבי הנערה קנס משמעותי, ובנוסף לכך הוא חייב לשאת את אנוסתו, אם רצונה בכך, מבלי אפשרות לגרשה עד מותו; עונש זה הוא הרתעה מונעת.
אמנם, מספר חוקרים סבורים כי חוקי התנ"ך לא אוסרים על אלימות מינית, אלא רק קובעים את התנאים שבהם אדם רשאי לבצע אונס. לדוגמה, כתב: "דיני התורה מאפשרים אלימות. הם הופכים את מעשה האונס למובנה ומקובל, ומספקים לאנשים אמצעים להצדיק ולסבול אלימות."
אגם גאלבה
גאלבה (בליטאית: Galvė) הוא אגם בטרקאי שבליטא. באגם 21 איים, אחד מהם הוא מושבה של "טירת האי" המפורסמת. על חופו הדרומי של האגם יושבת טירה נוספת, המכונה טירת חצי האי של טרקאי. באי בז'ניטלה (Bažnytėlė) ישנם אף חורבות של כנסייה אורתודוקסית קטנה. טרקאי הייתה לבירת הדוכסות הגדולה של ליטא בשנים 1321–1323, לפני שנקבעה וילנה כבירת הדוכסות. סביב האגם ומרבית האגמים האחרים שסביב הטירה והעיר נתפתחו אגדות עם, המערבות לרוב סיפור אהבה טראגי.
משמעות שמו האגם בליטאית היא "ראש", ואמונה עממית למקור השם גורסת כי מאחר שבכל שנה טובע בו לפחות אדם אחד, האגם דורש לפחות "ראש" בשנה. למעשה פירוש אטימולוגי מקובל יותר הוא ששם האגם נובע מהמילה galvis (מדרון תלול של אגם), המקושרת לעומק, או מהמילה הלטבית dzelve (בור מים).
לאוניד אפנסייביץ' ברדיצ'בסקי
לאוניד אפאנאסייבִיץ' ברדיצ'בסקי (ברוסית: Леонид Афанасьевич Бердичевский; 24 במרץ 1908 – 31 ביולי 1944) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו על פועלו כמפקד רגימנט של חיל רגלים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר אומן באימפריה הרוסית במשפחת פקיד. למד ברבפק. גויס לצבא האדום והצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1930. עבד כממונה על קולחוזים מטעם מחוז שפטובקה. לאחר הגיוס לצבא סיים ב-1933 את המכללה לשריון בחרקוב.
השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין ובמלחמת החורף. נלחם כנגד ורמאכט מאז תחילת מבצע ברברוסה.
על לחימתו בסטלינגרד קיבל את העיטור הכוכב האדום.
במהלך הקרב על ילגבה בין 27 ל-31 ביולי 1944 יחידתו חיסלה טנק, 15 תותחי נ"מ ושבעה תותחי שדה. הטנק בפיקודו נדלק אך הצליח לחסל תותח נ"מ אחד. הוא עצמו נהרג בעקבות הדליקה.
נקבר בעיר ילגבה.
בצו נשיאות ברית המועצות מ-24 במאי 1945 הוענק על פועלו עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" לאחר מותו.
משפחת צנעני
משפחת צנעני הוא סרט קומדיה ישראלי מסוגת הבורקס, בבימויו של בועז דוידזון, שיצא לאקרנים בשנת 1976.
קבלת הסרט
הסרט זכה להצלחה ניכרת בקופות ומכר 452,000 כרטיסים בישראל. עם השנים הוא צבר פופולריות וזכה למעמד של סרט פולחן, בדומה ל"צ'רלי וחצי" ול"חגיגה בסנוקר", אף הם מאת הבמאי בועז דוידזון.
זאב רב-נוף, מבקר "דבר", כתב כי זהו "בורקס, בשלושה הבדלים: א. הנוסח הוא תימני; ב. אין אשכנזים בכלל, את תפקידיהם המסורתיים ממלאים פרסים; ג. המילוי איננו עוד ההווי הרומנטי, אלא התחושות המיניות של הגיבורים... מי יודע, על אף כל הסתייגויותי, מסתמנת כאן ראשית תהליך ליצירת סרט פולקלור ישראלי טוב יותר. אולי, אך הדרך עוד ארוכה מאוד."
בסוף הסרט בכתוביות הסיום נכתב "המשך יבוא", דבר שהעיד על רצונו של הבמאי לעשות סרט המשך, אך לבסוף רעיון זה לא הבשיל לידי מעשה.
קלי לינק
קלי לינק (באנגלית: Kelly Link; נולדה ב-1969) היא סופרת ועורכת אמריקאית.
לינק נולדה במיאמי והיא בוגרת אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת גרינסבורו שבקרוליינה הצפונית. כיום היא מתגוררת בנורת'המפטון, מסצ'וסטס.
לינק כותבת בעיקר סיפורים קצרים, ובעיקר בסגנון ריאליזם מאגי. חלק גדול מסיפוריה נחשבים בעיני הקהל לסיפורי פנטזיה, מדע בדיוני, או אימה. בנוסף לפעילותה כסופרת, היא ובעלה מנהלים הוצאה לאור בשם סמול ביר פרס, וכן היא לימדה במוסדות אקדמיים שונים ברחבי ארצות הברית.
ספריה זיכו אותה בפרס הוגו ובשלושה פרסי נבולה. ב-2013 זכתה בפרס או. הנרי על סיפורה הקצר "The Summer People". ב-2018 זכתה במענק עמיתי מקארתור.
מארי פרדריקסון
מארי פרדריקסון (בשוודית: Marie Fredriksson; 30 במאי 1958 – 9 בדצמבר 2019) הייתה סולנית להקת רוקסט, הרכב פופ/רוק שוודי שהצליח ברחבי העולם בעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-20. פרדריקסון הייתה אחראית גם ליציאתם של אלבומים שוודים רבים בקולה, אך אלבום באנגלית הוציאה רק בשנת 2004, לאחר שרוקסט החליטו לקחת פסק-זמן מפעילות.
קריירה מוקדמת
מגיל צעיר רצתה פרדריקסון להיות זמרת. במהלך קונצרט ב-1978 פגשה בחור בשם סטפן ועברה להאלמסטד כדי לחיות עמו. היא הצטרפה ללהקתו, "Strul" (שוודית: "ברדק"), שבהמשך נהייתה ל-"Mamas Barn" ("ילד של אמא"), אך לא הצליחה עם אף אחת מהן. לפרדריקסון היה חבר בשם פר גסלה שעימו חלקה סטודיו. גסלה סידר עבורה מבחן בד עם המפיק השוודי הידוע לאסה לינדבום. מהר מאוד החתים לינדבום את פרדריקסון על חוזה תקליטים, והיא פצחה בקריירת סולו עם האלבומים "Het Vind" ("רוח חמה") ו-"Den Sjunde Vågen" ("הגל השביעי").
בשנת 1984 ביקש לאסה לינדבום, שהיה גם המפיק של יילנה טידר, מפרדריקסון להקליט איתו דואט - "Så Nära Nu" ("כה קרובה עכשיו"). לינדבום התרשם מקולה, ולכן דחפו אותה הוא וגסלה לפנות לקריירת סולו. לאחר כמה דחיות, התקבלה פרדריקסון, והחלה את ההקלטות של אלבום הבכורה - "Het Vind", כשהמפיק הוא לינדבום בכבודו ובעצמו. הסינגל הראשון, "Ännu Doftar Kärlek" ("עדיין מריח כמו אהבה") הצליח מאוד. האלבום נחל הצלחה, אך משנתבקשה פרדריקסון לצאת לסיבוב הופעות, היא העדיפה לצאת עם לינדבום ולהקתו, משום שלא היה לה די ביטחון להופיע לבדה.
לאסה, מארי, פר גסלה ומאטס פרסון הקימו יחד להקה משלהם, בשם "Spännande Ostar" ("גבינות מסעירות"). הלהקה הופיעה בכמה מועדוני לילה. באותה שנה, מארי ולאסה נסעו לאיים הקנריים על מנת לכתוב שירים לאלבומה הבא של פרדריקסון. כשחזרו לשוודיה, החלו ההקלטות. האלבום יצא ב-1986, בשם "Den Sjunde Vågen". הסינגלים שיצאו הם "Den Bästa Dagen" ("היום הטוב ביותר") ו- "Silver I Din Hand" ("כלי כסף בידך"). האלבום הצליח אף יותר מקודמו, וכך גם סיבוב ההופעות. באחת מההופעות ארעה תקרית שבה זרק מישהו מהקהל זכוכית על ראשה של פרדריקסון, והיא נאלצה להתפנות לבית החולים. לאחר החלמה החלה סיבוב הופעות נוסף.
רוקסט
בשנת 1986, ייסדו פר גסלה ומארי פרדריקסון את להקת רוקסט. הם נחלו הצלחה רבה בשוודיה עם הסינגל הראשון "Neverending Love", ואילו מארי הוציאה אלבום סולו חדש - "Efter Stormen" ("אחרי הסער"). רק ב-1989 הגיע הצמד רוקסט לתודעה העולמית, עם הלהיט "The Look" מאלבומם השני "Look Sharp". הלהקה הוציאה להיטים רבים נוספים, בהם "It Must Have Been Love" והאלבום המצליח "Joyride".
סיבוב ההופעות שליווה את האלבום Efter stormen, נעשה באופן שונה. ההופעות היו אקוסטיות, מה שיצר אווירה חדשה לגמרי, והתאים מאוד לשירים המלנכוליים החדשים של פרדריקסון.
בפברואר 1989 היא הוציאה סינגל חדש. לא היה זה שיר שנלקח מאלבום מסוים, אלא שיר שהוקלט במיוחד לסדרה השוודית - "Sparvöga" ("עין של דרוֹר"), וכזה גם היה שמו של הסינגל. השיר נכתב והולחן על ידי מארי. הוא נכנס לרשימת עשרת המובילים של שוודיה ומכירותיו היו מרשימות.
המשך קריירת הסולו
ב-1992 חזרה פרדריקסון לקריירת הסולו והקליטה את האלבום "Den Ständiga Resan" ("המסע הנצחי"). אלבום אישי זה מספר על תקופה קשה בחייה של פרדריקסון, והיה הפורטרט העצמי שלה; הוא נכתב כיומן אישי המכיל שירים אישיים על חייה, רגשותיה ומערכות היחסים שלה. השיר "Ett enda liv" ("חיים פעם אחת") מספר על חברה הטוב שהתאבד. כשחבר אחר שלה שמע את השיר, תגובתו הייתה - "זה נשמע כאילו היא רצתה להרוג את עצמה"; פרדריקסון הודתה שמחשבות על התאבדות עברו בראשה אבל אישרה שאינה אובדנית. היא כתבה והלחינה את האלבום בעצמה, ואפילו הפיקה אותו, יחד עם אנדרס הרלין.
בסיבוב ההופעות הבינלאומי של רוקסט באוסטרליה, פגשה פרדריקסון את מיקאל בוליוס. הם התארסו 3 ימים אחרי שנפגשו, ומארי נכנסה להיריון תוך שנה. כיום, לשניים נותרו שני ילדים - ג'וזפין ואוסקר.
האלבום החדש הביא בעקבותיו שני סינגלים, יש אומרים הטובים ביותר שלה, "Tro" ו- "I En Tid Som Vår". באותה שנה הצטרפה מארי למסיבת השקה של אלבום הסולו החדש של פר גסלה.
בשנים 1998 ו-1999, מארי ופר עבדו על אלבום רוקסט חדש - "Have A Nice Day", ובשנה שאחרי, מארי הוציאה סוף סוף את אלבום האוסף הראשון שלה, שנקרא - "Äntligen - Marie Fredrikssons Bästa 1984-2000" ("סוף סוף - הטובים של מארי פרדריקסון").
בשנת 2000 הוציאה מארי את Äntligen, ובהמשך יצאה למסע הופעות קיצי. אותו סיבוב הופעות יצא לאחר מכן על DVD. האלבום מכר למעלה מ-350 אלף עותקים, ושני סינגלים ליוו אותו - "Äntligen" ו-"Det som var nu" ("מה שהיה עכשיו"). האלבום דחף אחורה את אלבום האוסף של הביטלס, והיה לאלבום המצליח ביותר בשוודיה באותה שנה.
פרדריקסון גם הוציאה את כל אלבומיה מחדש (Remastered). אותה קופסה נקראת "Kärlekens Guld" ("זהב האהבה") וכללה גם שירים שלא נחשפו מעולם.
היה זה בעת תהליך ההחלמה שלה, שהזמרת כתבה את אלבומה הראשון באנגלית - "The Change", שיצא לחנויות באוקטובר 2004, אך לא בארצות הברית. האלבום קיבל השראה מההתמודדות של פרדריקסון עם המוות, וחלק מהשירים הולחנו בעזרתו של בעלה בוליוס. האלבום החדש הכיל שירי בלוז ושירים מלנכוליים מהמתכונת הקודמת של רוקסט. על פי נתונים שפורסמו בשוודיה בשנת 2005, האלבום מכר מעל ל-30 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, וברחבי העולם עבר את סף ה-350 אלף. הסינגל הראשון - "2nd Chance" - נכנס למצעדי ה-Top 10 של שוודיה. אולם, בסך הכול הנתונים לא היו כה מרשימים, והאלבום נחשב לכישלון.
פרדריקסון ובעלה הקימו חברת הפצה משלהם - MaryJane Music. החברה הוקמה למעשה כדי שפרדריקסון תוכל להקליט שירים בביתה. באתר הרשמי של החברה, נכתב "אל תתפלאו אם עוד חברים טובים יצטרפו לפרויקטים שלנו!".
פרדריקסון חזרה עם אלבום חדש בפברואר 2006 - "Min Bäste Vän" ("חברי הטוב ביותר"), אסופת גרסאות כיסוי לשירים שוודים ידועים. מארי השתמשה בשירים שעליהם גדלה ושתמיד היו חלק ממנה. הסינגל הראשון היה "Sommaräng" ("שדה קיצי"). חלק מהשירים היו מחווה לזמר ג'ון הולם. מארי פצחה גם בקריירת אמנות - היא פתחה תערוכה שהציגה את עבודותיה ונקראה "After The Change". בתצוגה נחשפו 24 מהציורים האישיים ביותר שלה. התערוכה נמשכה עשרה ימים בלבד. אחד מהציורים נמצא באלבום "The Change" ועל הסינגל "All about You" שנלקח מאותו אלבום. באותה שנה חגגו רוקסט 20 שנה והוציאו סינגל חדש - "One Wish".
מיקאל בוליוס, בעלה של פרדריקסון, השיק את אלבום הבכורה שלו - "A Family Affair", ב-14 ביוני 2007. מעריצי רוקסט הופתעו לגלות שארבעה שירים מבוצעים על ידי מארי פרדריקסון, בכבודה ובעצמה. אחרי הכישלון המחפיר של האלבום "The Change", וגרוע מכך - ההתעלמות הטוטאלית מהקאמבק של רוקסט ברוב המדינות, נראה היה שפרדריקסון אינה מתכוונת עוד לחזור לקריירת סולו דוברת אנגלית. לכן היה זה משונה לגלות שהיא אכן משתתפת באלבומו של בוליוס. אחד מהשירים - "Hometown", הוא שיר שהושמע באופן חלקי בסרט שוודי שעלה לאקרנים ב-1996. אחת עשרה שנים מאוחר יותר סוף כל סוף נחשף השיר במלואו. פרדריקסון הייתה אחראית גם לקולות הרקע של יתר השירים באלבום.
מחלתה ומותה
ב-11 בספטמבר 2002, התעלפה מארי בחדר האמבטיה בביתה ונחבלה בראשה. לאחר שהובהלה לבית החולים, נמצא גידול סרטני במוחה, והיה עליה לעבור ניתוח. פרדריקסון עברה כימותרפיה וטיפולי הקרנות, סבלה מנזק תמידי במוחה ולא יכלה עוד לקרוא או לספור. במהלך החלמתה, כתבה והקליטה את אלבום הסולו דובר האנגלית הראשון שלה.
באותה שנה, רוקסט קיבלו את תואר המדליה המלכותית והסרט הכחול, ממלך שוודיה קארל גוסטף ה-16. הטקס היה האירוע הראשון שבו הופיעה מארי אחרי הניתוח שעברה. היא החלימה מספיק כדי לשיר עם פר גסלה את אחד משירי אלבום הסולו החדש שלו - "På Promenad genom Stan" ("טיול בעיר").
ב־9 בדצמבר 2019 נפטרה לאחר מאבק ממושך במחלתה.
איחוד גרמניה
איחוד גרמניה היה תהליך שבו אוחדו המדינות הגרמאניות השונות למדינה אחת, בשנת 1871, בעיצובו והנהגתו של המדינאי אוטו פון ביסמרק.
רקע
בתקופת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806), היו באזור הקיסרות מעל ל1000 מדינות/נסיכויות קטנות. ברוב השטח דיברו התושבים בשפה הגרמנית. עם זאת, בכל מדינה היה שלטון עצמאי. במהלך המאה ה-19 גברו קולותיהן של תנועות לאומיות גרמניות, ששאפו לאיחוד הארץ ולשחרורה מכובש זר.
בשנת 1806 כבש נפוליאון את שטח הקיסרות הרומית הקדושה, ואיחד את מאות ערי המדינה והנסיכויות לכ-30 מדינות גדולות, איחוד שֶכּונה הקונפדרציה של הריין. האיחוד הותיר את מדינות האזור כקונפדרציה של מדינות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי מוגבל, בשליטת צרפת. האיחוד נכפה על המדינות בפריז, וכלל רפורמות בתחומי הממשל, הכלכלה והמודרניזציה החברתית. לרפורמות הייתה השלכה גם על מעמד היהודים במדינות הפדרציה, ומיעוטים נוספים, אשר הושפעו מן האמנציפציה הצרפתית, ולראשונה הוכרו זכויות המיעוט שלהם ונאסרה אפלייתם. הקונפדרציה שנכפתה על תושבי האזור הסתיימה בשנת 1813 עם תבוסתו של נפוליאון.
בשנת 1814 התכנס קונגרס וינה, קונגרס שלום בינלאומי בהשתתפות דיפלומטים ומנהיגים מכל מדינות אירופה (למעט האימפריה העות'מאנית). את הקונגרס אירח קנצלר האימפריה האוסטרית בווינה, על מנת להשיב את הסדר הטריטוריאלי והפוליטי באירופה שלאחר מלחמות נפוליאון. במסגרת החלטות הקונגרס הוקמה הקונפדרציה הגרמנית.
מספרן של המדינות החברות בקונפדרציה, שבעבר מנה מאות ישויות פוליטיות נפרדות, קוצץ לכ-30 מדינות, ביניהן פרוסיה, אוסטריה, בוואריה, וירטמברג, הנובר, ועוד. המדינות היו עצמאיות וזכו לריבונות מלאה ולהכרה דיפלומטית גורפת. עם זאת הן קשרו עצמן בברית הגנה משותפת, החזיקו יחדיו בביצורים משותפים בגבולות החיצוניים לקונפדרציה, וקיימו אספה פדרלית שהתכנסה באופן קבוע בעיר פרנקפורט.
המלחמות שקדמו לאיחוד
שלוש מלחמות קדמו לאיחוד גרמניה והחישו את בואו:
ביסמרק, קנצלר פרוסיה, הצליח להביא לאיחוד גרמניה באמצעות מהלכים צבאיים, ומהלכים מדיניים שנלוו אליהם. בשנת 1864, בעקבות מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לשאלת השתייכותן של הטריטוריות שלזוויג והולשטיין שהיו תחת שלטון דני, עמדה בפני ביסמרק הזדמנות להתערבות צבאית, בעקבות חילופי שלטון בממלכת דנמרק. בפברואר 1864 החליט ביסמרק לפתוח במלחמת שלזוויג השנייה נגד דנמרק בשיתוף פעולה של פרוסיה עם אוסטריה. במלחמה זו, נכבשו ונלקחו אזורים אלה מידי דנמרק. הסכם שלום נחתם בווינה ב-30 באוקטובר 1864.
לאחר שנתיים, בשנת 1866 התקיימה המלחמה האוסטרו-פרוסית, שבה ניצחה פרוסיה. העילה למלחמה הייתה סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק. מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה. תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות. בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו.
שלא כקודמתה, "הקונפדרציה הגרמנית", הייתה עתה הקונפדרציה הצפון-גרמנית מדינה של ממש. שטחיה חפפו את שטחי הקונפדרציה צפונית לנהר מיין כולל את חבל פרוסיה המזרחית ואת דוכסות שלזוויג אך ללא שטחי אוסטריה, בוואריה, וירטמברג, באדן וחלקה הדרומי של הדוכסות הגדולה של הסן, והיא איחדה את צפונה של גרמניה תחת הנהגתה של פרוסיה באמצעות איחוד המכס (Zollverein) והסכמי שלום חשאיים עם מדינות הדרום (שנחתמו יום לפני החתימה על שלום פראג).
תוצאות המלחמה והקמת הקונפדרציה, שימשו אבן יסוד לכינונה של החוקה הגרמנית באותה השנה. חוקה זו העניקה לקנצלר החדש אוטו פון ביסמרק סמכויות רבות שכן היא הפכה אותו ל"אחראי" אך לא חייבה אותו לתת דין וחשבון בפני הבונדסטאג והעבירה לידיו את הסמכויות על התקציב הצבאי (לאחר המשבר החוקתי אליו נקלע וילהלם הראשון בשנת 1862).
בשנים הבאות גברה המתיחות בין פרוסיה לבין צרפת, שהייתה מעוניינת בפיצוי על כך שנעתרה לבקשת פרוסיה ולא התערבה לטובת בעלת בריתה אוסטריה במלחמת אוסטריה-פרוסיה. למתיחות נילווה גם סכסוך בנוגע לירושת הכתר הספרדי. ביולי 1870 פתחה צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. מדינות דרום גרמניה, שראו את צרפת כמדינה התוקפנית ויוזמת המלחמה, הצטרפו אל פרוסיה במלחמתה. בקרב סדאן ניצחה פרוסיה את צרפת בניצחון מוחץ, שבעקבותיו נשבו 100,000 חיילים ואף נפוליאון השלישי עצמו. בעקבות הניצחון בקרב ובמלחמה, נפל שלטון נפוליאון השלישי בצרפת; מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית ומדינות דרום גרמניה, הצטרפו אל פרוסיה על-מנת להקים לראשונה את מדינת הלאום הגרמנית. בעקבות התבוסה נאלצה צרפת למסור לידי גרמניה את החבלים אלזס ולורן שבמזרח צרפת ושילמה לה פיצויי מלחמה.
האיחוד
בשנת 1871 - אוחדה סופית גרמניה, עם ההכרזה על הקמתה של הקיסרות הגרמנית, שנודעה בשם "הרייך השני", באולם המראות שבארמון ורסאי. ביסמרק הפך מקנצלר לרייכסקאנצלר, ווילהלם הראשון הפך לקיסר גרמניה.
שטחה הגדול של פרוסיה במזרח, בצירוף השטחים הרבים שצורפו אליו, הפך את הקיסרות הגרמנית לאחת המדינות הגדולות ביבשת אירופה והגביר את השפעתה. ביסמרק התנגד להצעות של אחדים ממנהיגי הצבא להרחיב את כיבושיה של פרוסיה דרומה, לבוהמיה, לבוואריה, או אף לאוסטריה עצמה, מסיבות שונות, בין השאר עקב אי-רצונו להגדיל את חלקה של האוכלוסייה הקתולית במדינה.
הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הייתה מדינת הלאום הראשונה של העמים הגרמניים. במשך 47 שנות קיומה היא חוקקה חוקים חברתיים מתקדמים ורפורמות חברתיות. בשנת 1880 הנהיג ביסמרק, לראשונה בעולם המערבי, הגבלה של שעות עבודה, וחקיקת גיל הפרישה לפנסיה. בשנת 1883 הקים, לראשונה בעולם, את הביטוח הלאומי (Soziale Sicherheit) והנהיג זכויות סוציאליות לעובדים. הקיסרות הגרמנית קיימה חיי תרבות פורחים, וכן רפורמות נוספות, לדוגמה, הבטחת חופש העיתונות. לכל אלה נלוותה גם פריחה בתחומי המדע, המחקר והטכנולוגיה. ההצלחות בתקופה זו, הביאו לכך שעידן הקיסרות הגרמנית נחשב לעיתים רבות כתור הזהב בהיסטוריה הגרמנית.
הממלכה המאוחדת (אפקוט)
הממלכה המאוחדת הוא ביתן באזור "תצוגת העולם" של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה, הבא להציג למבקר את תרבותה של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
הביתן נפתח עם הקמת הפארק, ב-1 באוקטובר 1982.
ביתן הממלכה המאוחדת נבנה על מנת להציג מספר רב של סגנונות ארכיטקטוניים שונים. כל מבנה ומבנה מציג סגנון ארכיטקטוני שונה תוך יצירת קולז' ארכיטקטוני שלא ניתן למצוא כמוהו בממלכה המאוחדת עצמה. מרבית המבנים נבנו בסגנון כפרי, ובהתאם גינות הבתים כוללת צמחייה האופיינית לאזור הכפר באנגליה. אחד המבנים בנוי בסגנון טיודור המזכיר את ארמון המפטון קורט (בעיקר בשל הארובות המסולסלות האופייניות), ובהתאם נבנה בסמוך לו גן מבוך אופייני. אחד המבנים בנוי בסגנון עירוני, ובסמוך לו מצוי פארק האופייני לפארקים העירוניים של לונדון. מבין המבנים הבנויים בסגנון כפרי ניתן לראות רחוב ראשי של כפר (שורת קוטג'ים) וכן מבני קוטג' האופייניים לאזורי דרום אנגליה (ובייחוד לאזור הקוטסוולדס).
במבנים מספר חנויות המוכרות מוצרים המזוהים עם הממלכה המאוחדת (בעיקר מוצרי מזון - תה ומיני מאפים, וכן צעצועים ומוצרים המזוהים עם להקת הביטלס).
בביתן מופיעה הלהקה - "The British Invasion" המחקה את להקת הביטלס. כמו כן בביתן מסעדות המגישות מזון בריטי טיפוסי: פיש אנד צ'יפס, וסוגי בירה.
תמונות
<Gallery> EpcotUKBuliding.JPG|רחוב ראשי כפרי אנגלי טיפוסי Epcotuk3.jpg|אזור המדמה רחוב עירוני אנגלי Epcotuk4.jpg|אזור המדמה רחוב ראשי בכפר אנגלי Epcotuk2.jpg|אזור המדמה גינה ציבורית באמצע עיר אנגלית </Gallery>
אברהם טל (בלשן)
אברהם טל (נולד בט"ז בתמוז תרצ"א, 1 ביולי 1931, בברלאד שברומניה) הוא פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל לבלשנות לשנת ה'תש"ע.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1931 בשם אברהם רוזנטל בעיר ברלאד שברומניה, ולמד בה בגימנסיה המקומית. אך עברית ויהדות למד בלימודים פרטיים, מפי מורהו הנערץ מאיר שטיצמן. היה חבר תנועת "הנוער הציוני", ובשנת 1950 עלה למדינת ישראל הצעירה ועבד כשנה בחקלאות בכפר ויתקין. בשנותיו הראשונות בארץ לימד תורה בכפר יגל ובצור משה. בשנת 1954 התגייס לשירות בצה"ל ושירת כחובש. בתום שירותו, בשנת 1957, חזר לעסוק בהוראה. שימש מורה וסגן מנהל בבית הספר "ביאליק" בנתניה, ולימים אף לימד בבית הספר "אורט" ובסמינר למורים בעיר.
בשנת 1962 סיים את לימודי התואר הראשון במקרא ולשון עברית באוניברסיטת תל אביב, ואחרי-כן למד לתואר השני ולימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים. חיבור הדוקטור שלו, שנכתב בהנחיית פרופסור זאב בן-חיים, עסק בנושא "התרגום לנביאים ראשונים". לצד לימודיו בירושלים היה חבר בסגל הזוטר של אוניברסיטת תל אביב. לימים השתלב בסגל הבכיר שלה, ועבד בה עד פרישתו לגמלאות בשנת 2000. היה ראש החוג ללשון העברית משנת 1979 ועד שנת 1996. במקביל, מ-1985 ועד 1988 היה ראש בית הספר למדעי היהדות. בנוסף, לימד שנים רבות בסמינר הקיבוצים.
מאז שנת 1981 פועל טל באקדמיה ללשון העברית, ובשנים 2005–2009 היה סגן נשיאהּ. בשנים 2011-1992 היה עורך המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה.
בשנים 1983–1984 לימד באוניברסיטת פריז ובשנת 2001 באוניברסיטת סידני. בשנים 1988–1989 היה חוקר אורח באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
ג'ורג' כלב בינגהאם
ג'ורג' כלב בינגהאם (באנגלית: George Caleb Bingham; 20 במרץ 1811 – 7 ביולי 1879) היה אמן, חייל ופוליטיקאי אמריקאי.
אברהם טל (בלשן)
ביוגרפיה
בשנת תשמ"ג זכה בפרס יצחק בן-צבי על המהדורה הביקורתית של התרגום השומרוני לתורה, שהוציא לאור באוניברסיטת תל אביב.
טל הוא חתן פרס ישראל לבלשנות עברית לשנת תש"ע "על הישגיו המצוינים בחקר מסורות השומרונים וחקר לשונות התרגומים, במילונאות ובעבודתו כעורך המילון ההיסטורי ללשון העברית ועל תרומתו בהעמדת תלמידים חשובים".
ג'ורג' כלב בינגהאם
ביוגרפיה
ב-23 בדצמבר 1823, הנרי, אביו של ג'ורג' בינגהאם, נפטר ממלריה בגיל שלושים ושמונה. השקעתו במיזם טבק נכשל, והחובות אילצו את מכירת הבית בפרנקלין. הבנים הצעירים שמרו על החווה שלהם במחוז סאלין, בין השאר בעזרת דודם, שעבר לאזור. מרי בינגהאם פתחה בית ספר לבנות בחווה. ג'ורג', שהיה אז בן שתים-עשרה, עבד כשרת בית הספר, ובהמשך קיבל מעט שיעורי אמנות כאשר בית הספר שכר את מאטי ווד כמורה לאמנות.
אברהם טל (בלשן)
ביוגרפיה
בשנת 2013 הוכתר דוקטור לשם כבוד בתאולוגיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג בגרמניה.
ג'ורג' כלב בינגהאם
ביוגרפיה
בגיל שש עשרה בינגהאם הצעיר למד אצל יצרן ארונות ג'סי גרין בבונוויל שבמחוז קופר הסמוך. מאוחר יותר בינגהאם למד אצל יצרן ארונות אחר, ג'סטיניאנוס ויליאמס. שני אנשי המקצוע היו מתודיסטים. בעודו נמצא בהדרכתם, ג'ורג' בינגהאם למד טקסטים דתיים, וחשב להיות כומר בכנסייה הבפטיסטית שלו. הוא שקל גם להיות עורך דין.
לאחר מכן בילה כמעט חמש שנים בוושינגטון הבירה, שם צייר דיוקנאות של פוליטיקאים שונים, בהם הנשיא לשעבר ג'ון קווינסי אדמס, שהפך לחבר בקונגרס.
נישואין ומשפחה
בשנת 1836, נישאה בינגהאם פעם שנייה לשרה אליזבת האצ'יסון בת ה-18 (1818 –1848), שילדה לו ארבעה ילדים לפני מותה. בין השנים 1837 עד 1845 הם התגוררו בארו רוק שבמחוז סליין, וביתם הוגדר כציון דרך היסטורי לאומי. היא נפטרה בשנת 1848 בגיל עשרים ותשע. אמו של בינגהאם מרי עזרה לו בגידול ילדיו לפני מותה בשנת 1851.
בינגהאם התחתן פעמיים נוספות, תחילה לאליזה ק. תומאס. לאחר מספר שנים היא אושפזה במוסד לחולי נפש, שם נפטרה בשנת 1876. לאחר מכן התחתן עם האלמנה מרתה ליקינס, פעילה קהילתית בקנזס סיטי, שהייתה ידועה בזכות עבודתה בקרב יתומים.
קריירה בסנט לואיס
בינגהאם חזר עם משפחתו לסנט לואיס לצמיתות בשנת 1845. למרות - או בגלל - הצלחתו המסחרית באמצעות איגוד האמנות האמריקני שבסיסו בניו יורק שהפיץ את תחריטיו.
בשנת 1856, בינגהאם נסע לאירופה לסיור נרחב עם אשתו השנייה אליזה ובתו הצעירה. תחילה הם שהו בפריז מספר חודשים, שם מילא בינגהאם את תשוקתו ולמד את ציורי המאסטרים הישנים במוזיאון הלובר, זאת ככל הנראה הסיבה העיקרית לנסיעתו. הם המשיכו לדיסלדורף, גרמניה, שם התגוררו עד 1859, ולקחו חלק בבית הספר לציור בדיסלדורף. בינגהאם חי ועבד בקרב האמנים האמריקאים והגרמנים במושבת האמנות.
בהיותו בגרמניה, בינגהאם קיבל כמה עבודות חשובות במדינת מיזורי של הנשיאים וושינגטון וג'פרסון וכן ציורים עצמאיים.
קריירה לאחר המלחמה
אף על פי שמפלגת הוויגים כמעט התפרקה, בינגהאם חזר לפוליטיקה, ויישר קו עם המפלגה הדמוקרטית. הוא המשיך להישאר מעורב בפוליטיקה בשנים שלאחר מלחמת האזרחים באמצעות מינויים פוליטיים. בשנת 1874 מונה לנשיא מועצת המפקחים המשטרתית של קנזס סיטי, ומונה למפקד המשטרה הראשון שם. בשנת 1875, המושל מינה את בינגהאם המפקד הכללי של מיזורי.
לקראת סוף חייו, אף שהיה חולה, מונה בינגהאם לפרופסור הראשון לאמנות באוניברסיטת מיזורי בקולומביה, מיזורי, אשר ידידו מייג'ור רולינס ומשפחתו עזרו להקים. הוא נפגש עם תלמידים מעטים בלבד לפני מותו, ביניהם הייתה אמנדה אוסטין.
מוות ומורשת
בינגהאם נפטר ב-7 ביולי 1879 בקנזס סיטי, מיזורי. ג'ורג' כלב בינגהאם נקבר בבית העלמין של קנזס סיטי.
כאמן, המוניטין של בינגהאם דעך בתחילת המאה, אך גבר בשנת 1933, זמן רב לאחר מותו. בשנת 1934 נערך במוזיאון האמנות של סנט לואיס תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו, שהדגישו את תיאוריו של אנשים רגילים באמצע המאה הקודמת.
עם זאת מצבתו ניזוקה ככל שהאזור ההיסטורי של קנזס סיטי התדרדר. פעילים שיחזרו את ביתו לשעבר בארו רוק כבית ג'ורג' כלב בינגהאם.
בשנת 2011, בינגהאם נחשב לאחד מגדולי הציירים האמריקאים במאה ה-19.
אוניברסיטת מיזורי קראה לכבודו את הגלריה לאמנות ג'ורג' כלב בינגהאם.
חטיבת הביניים ובית ספר יסודי נקראים על שמו - ג'ורג' כלב בינגהאם.
אילן גולדהירש
אילן גולדהירש (11 ביולי 1944 – 19 במאי 2018) היה פזמונאי ישראלי. חלק משיריו הפכו ללהיטים. במקצועו שימש כפקיד בכיר במשרד האוצר. במקביל לעבודתו זו כתב פזמונים ושירים וכן סיסמאות וג'ינגלים לחברות מסחריות.
ביוגרפיה
גולדהירש נולד בתל אביב. למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ובמדע המדינה מהשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית, וסיים לימודי תעודה בתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כפקיד במס שבח מקרקעין במשרד האוצר.
שירו הראשון שהוקלט, בשנות ה-60, היה "עקבות בחול", בביצוע של שמעון בר ללחן של אריה לבנון. הוא אף כתב שירים לסרטים ישראליים ("אבא גנוב", "חייך אכלת אותה") עם שיריו המוכרים נמנים "פתאום נפל עלי אביב" בביצוע להקת האחים והאחיות, שיר הנושא של הסרט "משפחת צנעני" בביצועם של יגאל בשן ויזהר כהן (ב-2013 חידש קובי אוז את השיר, ושילב בו קטע מהקלטת סבו שנפטר), שיר הנושא של הסרט "חייך אכלת אותה" בביצועו של בשן, "שרונה" בלחנו ובביצועו של אבנר גדסי, "יסמין" בביצוע זוהר ארגוב ו"לילה טוב לאהבה" של יהורם גאון.
יחסי ברבדוס–טורקיה
סקירה כללית
בין ברבדוס לבין הרפובליקה הטורקית מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
אילן גולדהירש
ביוגרפיה
גולדהירש נטל חלק בפסטיבלים רבים (הרגיל, המזרחי והילדים). שירו "שולם ברוגז" בביצוע מייק בורשטיין זיכה אותו במקום ראשון. בפסטיבל הזמר 1975 זכה השיר שכתב "שיר פרטי" לביצוע וללחן של ניסים סרוסי ולעיבוד של מרטין מוסקוביץ'.
יחסי ברבדוס–טורקיה
סקירה כללית
באוקטובר 2009 ביקר ראש ממשלת ברבדוס דייוויד תומפסון יחד עם שר המדינה של ברבדוס דרסי בויס באיסטנבול שבטורקיה על מנת להשתתף בכינוס הבנק העולמי השנתי. בנובמבר 2010 ביקר השגריר הטורקי בוונצואלה בברבדוס על מנת להשתתף בחגיגות יום העצמאות ה-44 של המדינה.
אילן גולדהירש
ביוגרפיה
לאחר רצח יצחק רבין כתב לזכרו את השיר "קשה לכתוב דמעות", שהלחין ברי סחרוף ושר אריק איינשטיין בתקליטו "לאן פרחו הפרפרים".
גולדהירש היה קופירייטר פורה במיוחד, ולזכותו כ-400 פרסומות (שמות, פרסומות וג'ינגלים), ברשימה אפשר למצוא את "הכל בסיידר", "רב-מכר", "משחקי קוד-קוד", קינלי וקוקה קולה.
גולדהירש נפטר ב-19 במאי 2018. הוא הותיר אחריו פזמונים רבים שטרם הולחנו, בעיקר משני העשורים האחרונים לחייו. אלה נערכו וקובצו על ידי משפחתו בשנת 2020 לספר בשם "בדרך הלב".
קישורים חיצוניים
משיריו:
חור שחור קדמון
חור שחור קדמון (באנגלית: Primordial black hole) הוא חור שחור תאורטי שייתכן כי נוצר זמן קצר לאחר המפץ הגדול, כאשר צפיפות המסה ביקום הייתה גדולה.
בשנת 1966 יעקב בוריסוביץ זלדוביץ ואיגור דמיטריביץ נוביקוב הציעו לראשונה את התאוריה על קיומם של חורים שחורים אלו, התאוריה שמאחורי מקורותיהם נחקרה לעומק על ידי סטיבן הוקינג ב-1971. מאחר שחור שחור קדמון לא נוצר כתוצאה מהקריסה הכבידתית של הכוכבים, המסה שלהם יכולה להיות קטנה יותר מזו של הכוכבים. הוקינג העריך כי חורים שחורים קדמונים יכלו לשקול כ-(8-)^10 ק"ג.
היסטוריה תאורטית
בהתאם לדגם, מסת החורים השחורים הקדמונים מתחילה בכ-(8-)^10 ק"ג ויכולה להגיע ליותר מפי אלף ממסת הכוכבים. עם זאת חורים שחורים קדמונים שמסתם הייתה נמוכה מ-11^10 ק"ג היו מתאדים בשל קרינת הוקינג בזמן קצר יותר מגיל היקום, וכך לא יכלו לשרוד עד היקום הנוכחי. השפע של החורים השחורים הקדמונים יכול להיות חשוב לחקר של החומר האפל, שעבורו הם מועמדים סבירים. חורים שחורים קדמונים הם גם מועמדים טובים בשביל להיות זרעי חור שחור על-מסיבי וחור שחור בינוני.
היווצרות
חורים שחורים קדמונים יכלו להיווצר ביקום מוקדם מאוד (בפחות משנייה לאחר המפץ הגדול) במהלך מה שנקרא עידן הקרינה. המרכיב החיוני להיווצרותו של חור שחור קדמוני הוא תנודה בצפיפות היקום שגרם לקריסה כבידתית. וגם הניגודים בצפיפות הם הדרישה האופיינית להיווצרות חור שחור.
תצפיות ואסטרטגיות לזיהוי
מגוון של התצפיות פורשו כדי להציב גבולות על השפע והמסה של חורים שחורים קדמונים:
בעתיד, גבולות חדשים ייקבעו על ידי תצפיות שונות:
איסור כתובת קעקע
איסור כתובת קעקע הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות לפיו אסור לשרטט כתובת קעקע בגופו של יהודי. האיסור חל על כתובת קעקע בכל מקום בגוף, בין מקום שרגיל להיות גלוי ובין מקום שרגיל להיות מכוסה. העונש על קעקוע הוא מלקות.
לעומת זאת, מותר לבצע קעקוע לצורכי איפור, הנשאר על העור למשך כשנה-שנתיים ודוהה לגמרי עם חלוף הזמן.
מקור האיסור
מקור המצווה ב:.
טעם האיסור
כך כותב הרמב"ם בהלכות עבודה זרה:
פרשן המקרא חזקוני כותב את הטעם שלא ראוי ליהודי לשים בגופו אות אחר מלבד האות של המילה. טעם אחר שניתן (למשל בספר החינוך) לאיסור הוא הצורך להבדל ממנהגי עבודה זרה.
גדרי האיסור
גדר האיסור הוא בשעת עשיית הקעקוע ולא בכל רגע שהקעקוע על גופו של האדם, לכך אדם החוזר בתשובה אינו מחויב להסיר את כתובת הקעקע, יתרה מכך כאשר הסרת הקעקוע גורמת לחבלה בגופו דנים הפוסקים אם הדבר מותר.
אגם קארצה
קארצה (באיטלקית: Lago Di Carezza; בגרמנית: Karersee; בלדינית: Lec de Ergobando) הוא אגם קטן לרגלי הרי הדולומיטים בדרום טירול שבאיטליה. האגם שוכן על רקע הרי קטינסיו (באיטלקית: Catinaccio; בגרמנית: רוזנגרטן, Rosengarten) ולאטמר (Latemar), חלק מהרי הדולומיטים. האגם שייך ל האיטלקית ולשנופן (Welschnofen).
גאוגרפיה ואקלים
האגם קטן למדי בממדיו, ועומקו אינו רב ביחס לְאגם. קרקעיתו עשויה סלע גרניטי. המים שבו מקורם במי תהום מהר לאטמר, ולכן מקור מימי האגם אינו גלוי לעין.
מיקומו בגובה 1,520 מטר מעל פני הים. גובה פני המים משתנה במהלך השנה: באביב, בחודשי מאי ויוני, מגיעים פני המים באגם לשיא גובהם בשל הגשמים והמסת השלגים, בסוף אוקטובר לעומת זאת מגיעים פני המים לגובהם המינימלי במהלך השנה, ובחודשי החורף הקרים קופאים מימי האגם. בעת שיא גובה פני המים, אורכו הוא 287 מטר, רוחבו 137 מטר ועומקו המרבי עומד על 21 מטר בערך. כשגובה פני האגם בשפל, עומד העומק המרבי על 6 מטרים וחצי בלבד. הטמפרטורה המרבית של מי האגם במהלך השנה נרשמת בחודש אוגוסט ועומדת על 13ºC, ובמהלך השנה הטמפרטורה באגם עומדת על 4-7ºC לערך.
"אגם הקשת-בענן"
שמו של האגם בלדינית (שפה שמדברים באזור הרי הדולומיטים), "Lec de Ergobando", משמעו "אגם הקשת-בענן". שם זה ניתן לאגם על שום הצבעוניות המשתקפת במימיו.
ישנה אגדה רווחת, המסבירה את שמו של האגם ואת צבעוניותו. לפיה, באגם התגוררה בעבר בתולת ים, שנהגה לשבת לגדת האגם, לקלוע את צמתה ולזמר לעצמה שירים. מכשף שעבר במקום, שמע את שירתה והתאהב בה. הוא ניסה בדרכים שונות לחטוף אותה, אך כשל בכך. בייאושו, הוא ביקש את עצתה של המכשפה לנגוורדה (Langwerda), שייעצה לו להתחפש לתכשיטן, ליצור קשת בענן מהר קטינסיו עד להר לאטמר, וכן להשאיר תכשיטים על שפת האגם, וכך לפתות את בתולת הים ואז לחטוף אותה. המכשף שעה לעצתה, אך שכח להתחפש. בתולת הים השתוממה אל מול הקשת המרהיבה בענן והאבנים היפות, אך זיהתה את המכשף מסתתר על גדת האגם, ולפתע צללה אל מימיו. מאז לא ראה אותה שוב המכשף. בזעמו על כישלון תוכנית החטיפה, הסיר המכשף את הקשת-בענן מן השמים, ניתץ והשליך אותה אל האגם, יחד עם התכשיטים. מאז, על פי האגדה, מצטיין האגם בצבעי קשת-בענן מגוונים.
השערת דה ברויי
ניסוח מתמטי
כאשר:
ככל שהאנרגיה גדולה יותר, כך גדלה התדירות, ואורך הגל מתקצר. בהתחשב בקשר בין תדירות לאורך גל, ניתן להסיק כי אורכי גל קצרים אנרגטיים יותר מאורכי גל ארוכים. משוואת דה ברויי השנייה מקשרת בין תדירות החלקיק לאנרגיה:
כאשר \ f היא התדירות, ו-\ E היא אנרגיית החלקיק.
לעיתים כותבים את שתי המשוואת כך:
כאשר \hbar הוא קבוע פלאנק המצומצם, \ k מספר הגל, ו-\ \omega התדירות הזוויתית.
אישוש השערת דה ברויי
אחד האישושים הבולטים ביותר להשערה זו היא העובדה כי אורכי הרדיוסים המותרים לאלקטרון בתנועתו סביב גרעין האטום, הם רק הרדיוסים שבהם היקף המעגל שווה לכפולה שלמה של אורך גל האלקטרון. באופן הזה גל האלקטרון לא מתאבך עם עצמו בהתאבכות הורסת, אלא נשאר במצב קבוע.
בשנת 1927 במעבדות בל, קלינטון דייוויסון ולסטר גרמר כיוונו אלקטרונים איטיים לעבר מטרת ניקל גבישי. התלות הזוויתית של עוצמת האלקטרונים המוחזרים נמדדה, ונמצא כי היא מצייתת לאותה תבנית התאבכות שויליאם לורנס בראג ואביו, ויליאם הנרי בראג חזו עבור קרני רנטגן. לפני קבלת השערת דה ברויי, הניחו כי התאבכות היא תכונה של גלים בלבד. על כן, המצאות תופעות התאבכות בחומר (אלקטרונים) מדגימה את האופי הגלי של החומר. כאשר אורך גל דה ברויי הוכנס לתנאים של בראג, התאימה התאוריה לתבנית ההתאבכות שהתקבלה, ובכך קיבלה השערת דה ברויי אישוש ניסיוני עבור אלקטרונים.
הייתה זו תוצאה מרכזית בהתפתחות מכניקת הקוונטים. בדיוק באותו זמן שארתור קומפטון הדגים את האופי החלקיקי של האור, ניסוי דייויסון-גרמר הראה את האופי הגלי של החומר, והשלים את התאוריה של דואליות גל-חלקיק. עבור פיזיקאים התוצאה הייתה חשובה במיוחד, עקב היכולת ליישם משוואות גלים לתיאור תופעות בחומר, תוך שימוש באורך גל דה ברויי.
אורך הגל של עצמים גדולים
באופן תאורטי, לכל העצמים יש אופי גלי, בהתאם להשערת דה ברויי. למרות זאת, במקרה של עצמים מאקרוסקופיים לא ניתן, כיום, לצפות בתופעות גליות. נבחן את הדוגמה הבאה:
כדור בייסבול במסה 0.15 ק"ג נזרק על ידי שחקן במהירות 40 מטר לשנייה. אורך גל דה ברויי של הכדור ניתן על ידי:
אורך הגל שהתקבל קטן בהרבה מקוטר פרוטון, והוא קרוב יותר לאורך פלאנק. על כן, שום מכשיר מדידה שקיים כיום (2022) לא יכול לצפות בתופעה גלית באורך גל כזה.
Houses of the Holy
Houses Of The Holy הוא האלבום החמישי של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא לאור בשנת 1973.
היסטוריה
שם האלבום הוא שם שיר שהוקלט בשביל האלבום, אך לבסוף לא יצא לאור עד יציאת האלבום הבא של הלהקה Physical Graffiti בשנת 1975.
האלבום היווה תפנית סגנונית בקריירה של הלהקה. קטעי הנגינה בגיטרה קיבלו גוון כבד יותר כשהשפעת סגנון הבלוז החלה להתפוגג, ופירוש המלל בשירים קיבל תפנית לכיוון מיסטי. האלבום הציג סגנונות שלא היו קיימים באלבומים קודמים. למשל, השיר D'yer Mak'er מבוסס על מוזיקת הרגאיי, No Quarter מציג פן של רוק מתקדם בעוד The Crunge הוא מחוות פאנק לג'יימס בראון. השיר שחותם את האלבום, The Ocean, הוקדש למעריצים הרבים שהגיעו להופעות של הלהקה.
מקורו של שם השיר D'yer Mak'er בבדיחה לונדונית שבה ברנש מספר לחברו שאשתו נסעה לחופשה. "ג'מייקה?" שואל החבר. "לא, היא נסעה מרצונה החופשי".
רשימת השירים
צד 1
צד 2
רות רייס פופר
רות רייס פופר (1907–2002) הייתה ביוסטטיסטיקאית אמריקנית. היא עמדה בראש המחלקה לסטטיסטיקת בריאות בארגון הבריאות הפאן-אמריקני (PAHO).
ביוגרפיה
לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון ב-1929, החלה לעבוד בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הארווארד. ב-1933 עברה לנאשוויל, שם מונתה למנהלת המחלקה לסטטיסטיקה במשרד בריאות הציבור של מדינת טנסי. לאחר מכן חזרה לאוניברסיטת הארווארד כתלמידת מחקר, וב-1943 הוענק לה תואר דוקטור בבריאות הציבור. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בחקר תפוצת השחפת במסגרות משפחתיות, ויצאה לאור כספר בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הארווארד.