cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה לוי
כהונתו כרמטכ"ל
במהלך כהונתו ביצע צה"ל, באפריל 1985, את מבצע דרך נץ, אשר במהלכו טיבעו לוחמי שייטת 13 את הספינה "מון לייט" בנמל ענאבה שבאלג'יריה וב-1 באוקטובר 1985, את מבצע רגל עץ, במסגרתו הפציצו מטוסי חיל האוויר את מפקדות אש"ף בתוניסיה. כן ביצע צה"ל בפיקודו את מבצעי העלאת יהודי אתיופיה - משה ושבא בהם הועלו כחמש מאות יהודי מאתיופיה שנותרו במחנות הפליטים בסודאן, ברכבת אווירית מסודאן לישראל. בתקופת כהונתו, ב-16 באוקטובר 1986, נפל בשבי הנווט רון ארד. לוי סיים את תפקידו לאחר ארבע שנים, באפריל 1987 והוחלף בידי סגנו, דן שומרון, ופרש מצה"ל לאחר 33 שנות שירות.
באזרחות
עם פרישתו היה לוי לעמית מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון, לאחר שזכה לתואר בוגר בכלכלה והיסטוריה של ארצות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1989 חזר לקיבוץ בית אלפא, בו התגורר עד יום מותו. לוי התכוון להתמסר לעבודה חקלאית, אולם פציעה ישנה מתקופת שירותו מנעה ממנו עבודה פיזית קשה. ב-1991 מונה לחבר בדירקטוריון התעשייה האווירית, וב-1992 לדירקטוריון חברת החשמל. מ-1993 עד פטירתו כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת כביש חוצה ישראל. בנוסף שימש גם כיושב ראש הרשות למלחמה בסמים, כיו"ר חבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין ונמנה עם חברי ועדת שמגר שחקרה את הטבח במערת המכפלה.
ב-30 בדצמבר 2007 לקה לוי באירוע מוחי, ואושפז במצב קשה בבית החולים העמק בעפולה. תשעה ימים לאחר אשפוזו הלך לעולמו ונטמן בבית העלמין בקיבוצו. הוא הותיר אחריו את אשתו, רעיה, חמישה ילדים ונכדים. אחד מילדיו, ד"ר גל לוי, הוא חוקר מדע המדינה ומרצה בסגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2008 הפיקה החברה הממשלתית למדליות ומטבעות מדליה עם דיוקנו. בבאר שבע, ברמלה, בראשון לציון, בנס ציונה, בהרצליה ובירושלים נקראו רחובות על שמו, מלבד אלו גם בית הספר לצניחה בתל נוף נקרא על שמו.
I've Got a Feeling
I've Got a Feeling (יש לי תחושה) הוא שיר של הביטלס מהאלבום Let It Be שיצא בשנת 1970. זהו בעצם שילוב של שני שירים: שירו של פול מקרטני "I've Got a Feeling", ושירו של ג'ון לנון "Everybody Had a Hard Year" שנכתב בזמן הקלטות האלבום הלבן, כשהריף המרכזי של הגיטרה בא מהשיר "Watching Rainbows" של לנון. השיר של מקרטני נכתב עבור חברתו לינדה איסטמן (שמאוחר יותר הייתה לאשתו), בו הוא אומר לה שהיא כל מה שהוא חיפש אי פעם. השיר של לנון הוא תפילה, בה כל שורה מתחילה במילה "Everybody".
בעוד השיר של מקרטני אופטימי מאוד, לנון מספר בשיר שלו שהייתה לו שנה קשה. הייתה זו שנה בה לנון התגרש מאשתו הראשונה, התרחק מבנו, ג'וליאן, חברתו יוקו אונו עברה הפלה והוא נעצר על החזקת סמים.
בסרט Let It Be מצהיר לנון בהומור כי כתב את השורה "everybody had a hard year" בלילה שלפני.
מספר אמנים ביצעו גרסאות כיסוי לשיר, חלק מהם היו בילי פרסטון ופרל ג'אם.
פול מקרטני כלל את השיר בהופעותיו במסגרת סיבוב ההופעות שערך בשנת 2008, בהן גם הופעתו בישראל. עם זאת, במהלך ביצוע השיר נמנע מקרטני מלשיר את החלק שכתיבתו מיוחסת לג'ון לנון, ואת השורות הללו שרו חברי הלהקה שהיו עמו על הבמה.
חסה תרבותית
חסה, או חסה תרבותית (שם מדעי: Lactuca sativa) היא מין צמח חד שנתי רב זנים, הרווח כירק מאכל. בארצות מערביות, עלי החסה נאכלים קרים ולא מבושלים בסלטים, בהמבורגרים ובמנות אחרות. בסין ובמקומות נוספים במזרח, נהוג לבשל את הירק ולצרוך אותו בשלמותו.
לחסה גבעול קצר ונסתר, המתארך בעת הפריחה, ומצמיח ענפים עליהם פרחים רבים, המזכירים בצורתם גרסה זעירה יותר של פרחי שן הארי. פריחת החסה נמשכת כיום אחד בלבד ובמהלכה מתבצעת האבקה עצמית. אם החסה מגודלת למאכל, היא נקטפת לפני הפריחה.
שימושים
למרות שכיום החסה משמשת רק כמזון, בעבר שויכו לה תכונות נוספות. הרומאים, אשר החסה שהייתה מצויה בתקופתם הכילה חומר הדומה בתכונותיו לאופיום, נהגו לאכול את החסה בסוף ארוחה כדי להירדם בקלות. המצרים לעומת זאת, בשל העובדה שהחסה מתיזה חומר חלבי כשהיא נחתכת, ובשל צורת עליה, קישרו את החסה עם האל מין ועם גבריות וראו בה מעוררת חשק. ביוון העתיקה, הובילו ההבדלים בן תפיסות אלו לבלבול וכך בשעה שהרופא המפורסם גלנוס מפרגמון טען שהוא אוכל את החסה בסוף הארוחה כדי לחזק את הזיכרון ולעודד שינה מהירה, הרופא רופוס מאפסוס שחי רק מאה שנים קודם לכן טען שחסה מערפלת את החושים ומקהה את המחשבה. ביהדות נהוגה אכילת החסה בליל פסח כחובת אכילת המרור, משום שהיא מזוהה בתלמוד עם החזרת, שהיא אחד המינים הנזכרים במשנה שיוצאים בהם ידי חובת המרור.
זנים
נהוג לחלק את החסה לזנים על פי מבנה וצורת העלה. זני החסה כוללים:
כשרות
בהלכה ישנו איסור לאכול שרצים הנלמד מהפסוק: "וכל שרץ העוף... שקץ הוא לכם", ו"לכל השרץ השורץ על הארץ שקץ הוא לא יאכל", לכן אסורים החרקים באכילה, לכן הירקות הנגועים במיני חרקים מהווים בעיה קשה מאוד עבור יהודים שומרי המצוות, היות שעליהם להיזהר ממיני חרקים שאינם תמיד נראים. החסה הפכה ממש סמל לירקות הנגועים, ולא בכדי, היא משמשת בית לחרקים רבים: כנימות עלה, תריפס, זחלי זבוב המנהרות, זבובים מסוגים שונים, זחלי פרודניה ודומיהם, אקריות, "פסוקים" הדומים לתריפס וכנימת עש הטבק. לכן יש רבנים המחמירים ופוסקים שיש לנקותם ביסודיות רבה על ידי שפשוף קפדני ואף השריה בדטרגנט, חומץ ומי מלח. כדי לפטור מניקוי קפדני כזה קמו חברות כגון: "בודק" ו"עלי קטיף", המרססות את הגידולים בכמויות גדולות של חומרי ריסוס, אך "אליה וקוץ בה"- נמצאו מינונים גדולים מאוד של חומרים רעילים בתוך החסה הגדלה בשיטה זו.
חסה מגוש קטיף
בגוש קטיף הומצאה שיטה על ידי מספר חקלאים, ובראשם אליהו בן נעים והאגרונום שמעון ביטון, המאפשרת גידול חסה וירקות עליים אחרים באופן המבטיח בסבירות גבוהה שלא ימצאו בה רמשים. בשיטה זו הוטל ספק על ידי מספר רבנים, בעוד אחרים נתנו ברכתם לשיטה. ישומה הביא לכך שהיקף הצריכה של החסה בקרב הציבור הדתי בישראל גדל מאוד. בכפר דרום אף הוקם מפעל מיוחד בשם עלי קטיף לאריזת החסה המיוחדת וירקות עליים אחרים עם בעיות נגיעות דומות. עם פינוי גוש קטיף, הועתקה השיטה גם לאזורים אחרים בארץ.
שימור החסה לאורך זמן
כדי לשמר את החסה לאורך זמן רצוי לשטוף אותה, לייבש אותה היטב, לצרור את העלים יחדיו בצורה רופפת ולא הדוקה, לעטוף את הצרור בנייר סופג ולאכסן בתוך קופסה אטומה.
לקריאה נוספת
משחק וידאו
פרשת הדקבריסטים
"פרשת הדקבריסטים" (ברוסית: Дело Декабристов) היא מיני-סדרת טלוויזיה, דוקו-דרמה רוסית, שעלתה לשידור בערוץ הראשון, במלאת 192 שנים למרד הדקבריסטים, בדצמבר 2017.
תיאור
בבוקר 14 בדצמבר 1825 נציגי בתי האצולה של רוסיה התאספו בכיכר הסנאט בסנקט פטרבורג ופתחו במרד נגד הצאר. לקראת ערב, לאחר משא ומתן לא מוצלח וירי לעבר המפגינים הכל נגמר.
מארגני המרד, שיכונו בהמשך דקבריסטים, נעצרו ונשפטו באשמת בגידה במולדת. חמישה מהם הוצאו להורג בתלייה, האחרים הוגלו לעבודות פרך בסיביר. מטרת המרד לא הושגה, אם כי התוותה את הכיוון הפוליטי והחברתי לחצי המאה הבאה.
הסרט דן בשאלה מה רצו אותם אלה שכונו דקבריסטים ומי נאלץ לשלם על זה? מדוע אלכסנדר הראשון לא התייחס ברצינות לדרישותיהם? האם מושל סנקט פטרבורג מילורדוביץ' נרצח במקרה? מדוע ביום המרד מאות נהרגו? מדוע מעורבותו של ניקולאי הראשון ריככה את עונשם של הקושרים?
דוד אלעזר
דוד אלעזר ("דדוֹ"; 27 באוגוסט 1925, ז' באלול ה'תרפ"ה – 15 באפריל 1976, ט"ו בניסן ה'תשל"ו) היה איש צבא ישראלי, הרמטכ"ל התשיעי. שירת כרמטכ"ל בזמן מלחמת יום הכיפורים. קודם לכן, שירת כמפקד פיקוד הצפון במלחמת ששת הימים.
תחילת דרכו
דוד אלעזר נולד בסרייבו (בבוסניה, אז חלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים), למשפחה ממוצא ספרדי משושלת משפחת אלעזר, שהגיעה לאזורי האימפריה העות'מאנית לאחר גירוש ספרד. אמו זהבה נפטרה כשהיה בן שש וחצי ובהמשך גדל אצל סבותיו. אביו, סולומון (שלמה), היה קצין בצבא יוגוסלביה.
בגיל 12 נסע אלעזר לזגרב (היום בירת קרואטיה) לשם לימודים, והצטרף לקן של השומר הצעיר. בתקופה זו הכיר את חיים ברוצלבסקי (לימים חיים בר-לב) עמו התיידד, ואת פליקס דויטש (לימים פליקס דותן). עקב החשש מפלישת גרמניה ליוגוסלביה, בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, ובשל הנהגת נומרוס קלאוזוס לתלמידים יהודים בבתי הספר, התארגנה קבוצת צעירים יהודים שכללה את אלעזר במסגרת עליית הנוער לצורך עלייה לארץ ישראל. הקבוצה עלתה ארצה בסוף שנת 1940, זמן קצר לפני הפלישה הנאצית ליוגוסלביה. היא נסעה לארץ ישראל ברכבת, דרך סוריה ולבנון, ועל אף שהחזיקה בסרטיפיקט של עליית הנוער, הועברה למחנה מעצר לעולים בלתי חוקיים בעתלית. אלעזר הוחזק שם עד מרץ 1941, אז הצטרף לקבוצה שנייה, שנשלחה כחברת נוער לקיבוץ שער העמקים. לאחר מכן, בעקבות החלטת "השומר הצעיר" יצאה הקבוצה כהשלמה לקיבוץ עין שמר. אלעזר נשלח להדרכה וזמן קצר לאחר הגיעו, נבחר למזכירות הקיבוץ.
בשנת 1946 נאלץ לעזוב את הקיבוץ כדי להתגייס לפלמ"ח, לאחר שבקשתו להתגייס לא אושרה על ידו. אלעזר הוצב בפלוגה ז' (פלוגת הסיירים) של גדוד "המטה" וצורף למחלקת "משמרות", בפיקודו של חיים פוזננסקי, שנקראה על שם קיבוץ משמרות בו ישבה.
בשנת 1947 היה חניך בקורס מ"כים בפיקודו של חיים בר-לב בקיבוץ דליה. בר לב ויגאל אלון העידו שכבר אז התבלט כחניך מצטיין של הקורס. לאחר הקורס נשלח לחולתה בגליל העליון לפקד על מחלקה שעסקה בסיורים והחדרת מסתערבים לסוריה וליווי עולים במסגרת ההעפלה מארצות המזרח. בפעילות זו התאפשר לו ללמוד על הכנותיה של סוריה למלחמה. בנובמבר חזר למטה הפלמ"ח ובדצמבר השתתף בפעולת תגמול נגד כלי רכב ברמלה ובפשיטה על מחסן נשק בבסיס של הצבא הבריטי בתל ליטוינסקי.
תחילת הקריירה בצה"ל 1948–1964
בראשית 1948 השתתף בקורס מזורז למפקדי מחלקות בנתניה. במהלך מלחמת העצמאות השתתף בקרבות שונים בגדוד הרביעי ("הפורצים"), של חטיבת הראל, בהם שיירת חולדה, הקרב על מנזר סן סימון והפריצה לעיר העתיקה. דדו תואר כמי שנשאר רגוע תחת אש, דאג לפצועים והקפיד לצאת לפעולה עם פקודיו. הוא התקדם מהר בתפקידים, הן עקב תכונותיו כמפקד אך גם בשל הנפגעים הרבים שהיו לשדרת הפיקוד של הפלמ"ח. בסוף מאי התמנה למפקד פלוגה ובאמצע יולי נתמנה למפקד "גדוד הפורצים" בחטיבת הראל של הפלמ"ח. בינואר 1949 מילא הגדוד בפיקודו תפקיד חשוב בקרבות באזור רפיח, בשלב השני של מבצע חורב.
לאחר תום הקרבות ב-1949, השתתף אלעזר בכנס הפלמ"ח, בניגוד לפקודות, ועל כך קיבל נזיפה והתראה מהרמטכ"ל יעקב דורי. לאחר מכן היה חניך בקורס המג"דים השני, תחת פיקודו של יצחק רבין. באותה העת דרגתו הייתה רב-סרן. בינואר 1950 נתמנה כמדריך בשלב א' בקורס המג"דים השלישי ובאותה שנה הוענקה לו דרגת סגן אלוף. ביוני 1951 מונה למדריך ראשי בשלב ב' – קורס קצינים מתקדם. הוא הדריך בקורס במשך שלוש שנים, ובתקופה זו התגבשה מחשבתו הצבאית. לצד חיים בר-לב, היה דדו בין הקצינים הבכירים הראשונים שעברו קורס צניחה וענדו כנפיים. ב-8 באוגוסט 1952 נישא דדו לחברתו, תלמה (בתו של המשורר, הסופר, העורך והמתרגם צבי ארד, ממייסדי קיבוץ עין שמר), כאשר מלאו לה 18, ואז חזר ונתקבל כחבר הקיבוץ, שהוסיף לשמש כביתם במשך מספר שנים.
בשנות ה-50 מילא אלעזר מספר תפקידי מטה. ב-1952 הוחלט על הקמת פיקוד נוסף לשלושת הפיקודים ("פיקוד 8"), וביוני מונה דדו לקצין אג"ם וסגן ראש המטה של הפיקוד, אולם הקמתו לא יצאה אל הפועל וב-1953 הוא מונה לקצין אג"ם בפיקוד מרכז. בתקופה זו למד יחד עם ישראל טל לבחינות הבגרות ועבר אותן בהצלחה. בתחילת נובמבר 1953 יצא לחופשת לימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשל סירוב הקיבוץ לאשר לו את החופשה, נאלץ דדו להפסיק את חברותו בו. הוא התגורר בירושלים ולמד במשך שנה כלכלה ולימודי המזרח התיכון. בשמונה השנים שחלפו מאז התגייס לפלמ"ח כחניך "השומר הצעיר", השתנו השקפותיו הפוליטיות והוא הזדהה עם התפיסה האקטיביסטית של "אחדות העבודה".
בשנים 1954–1955 היה דדו ראש מחלקת תורת לחימה במטה הכללי. בשנים הללו נהג ללוות כמשקיף ואף להצטרף אל הכוח הלוחם בפעולות התגמול, לצורך הפקת לקחים. בסוף 1955 התמנה למפקד חטיבת חי"ר מוגברת 12 (חטיבת הנגב). ב-15 ביוני 1956 נתמנה למפקד בית הספר לחיל רגלים והועלה לדרגת אלוף-משנה. בסוף אוקטובר 1956 נפתח מבצע קדש, במהלכו פעלה החטיבה שתחת פיקודו ברצועת עזה והוא עצמו קיבל את כתב כניעת הכוחות המצריים ברצועה מידי הגנרל דיגווי. לאחר מכן עסקה החטיבה בהחזקת הרצועה, בתפקידי שיטור ובחיפושים אחר מחבלים. בתקופת הישיבה ברצועה, החליט לעבור הסבה לשריון. ב-6 במרץ 1957 בוצעה הנסיגה מהרצועה וב-9 ביולי הוצב דדו בגייסות השריון. לדעת הביוגרף חנוך ברטוב, ההחלטה לעבור הסבה לשריון הייתה "ראשית הזינוק הגדול" שלו בחזרה אל "לב-לבה של העשייה והמחשבה של צה"ל" ותחילת התקדמותו לעבר צמרת הצבא. בתוקף הנסיבות, עברה משפחת אלעזר להתגורר בדרום הארץ, בכפר מנחם, למשך 4 שנים. דדו עשה את מסלול ההסבה בשלמותו – תקופת הכשרה שנמשכה למעלה משמונה חודשים, וב-15 במרץ 1958 מונה למפקד חטיבה 7. ב-15 באפריל 1959 נסתיימה כהונתו כמפקד החטיבה והוא מונה לסגנו של מפקד גייסות השריון, חיים בר-לב. בעת שכיהן בתפקיד זה סייע לרב-סרן אברהם ארנן במימוש יוזמתו להקמתה של סיירת מטכ"ל. ב-25 ביוני 1961 מונה למפקד גייסות השריון. הוא הועלה לדרגת אלוף והצטרף ל. בתקופה זו עברה משפחת אלעזר להתגורר בהרצליה וכעבור זמן מה ברמת אביב. דדו שירת בתפקידו זה שלוש שנים וארבעה חודשים, ובתקופה זו ביקש לרומם את קרנו של חיל השריון. בין יוזמותיו לשם מטרה זו, היו עריכת "יום גייסות השריון" השנתי, הקמת מקהלת 300 גברי השריון תחת ניצוחו של יצחק גרציאני, הקמת נבחרת כדורגל והנהגת טקסי השבעה במצדה.
אלוף פיקוד צפון 1964–1972
ב"תקופת ההמתנה" ערב מלחמת ששת הימים ב-1967, נמנה אלעזר עם מפקדי צה"ל שדחפו לכיבוש רמת הגולן, על רקע חלקה של סוריה באירועים שהוליכו למלחמה. בזמן המלחמה, פיקד אלעזר בתפקידו כאלוף פיקוד צפון, על כיבוש השומרון, שהיה בשליטת ממלכת ירדן, ועל כיבוש רמת הגולן מסוריה. הלחימה על הרמה החלה רק ביום החמישי של המלחמה, ה-9 ביוני, לאחר תום הקרבות בחזית המצרית ובחזית הירדנית. אז התרכזו בגיזרה כוחות, שנאספו מכל חלקי הארץ (שתי חטיבות הובאו מזירת הדרום וארבע חטיבות הובאו מהגיזרה הירדנית). במקביל לתקיפה אווירית מרוכזת של חיל האוויר הופעלו שבע חטיבות, בפיקודו של אלעזר, בהתקפה על רמת הגולן. ההתקפה התרכזה בגיזרת הבניאס וצפון רמת הגולן, שם היה השיפוע בעלייה לרמה מתון יחסית, וכוחות השריון יכלו לעלות לרמה ולהתקדם כמעט עד מחצית הדרך לקוניטרה. בדרום הרמה תקפו כוחות רגלים וצנחנים את המוצבים הסורים והשיגו גם הם התקדמות לא מעטה. במהלך הלילה הרחיבו כוחותיו של אלעזר את הטריז דרומה, עד לאזור גשר בנות יעקב. בבוקר יום שבת, ה-10 ביוני, פרצו כוחות שריון וחיל רגלים מזרחה תחת סיוע אווירי, והצליחו להגיע, בצפון רמת הגולן, אל מעלה החרמון ואל קוניטרה, ובדרום רמת הגולן אל צומת רפיד. ב-10 ביוני בשעה 14:00 נפסקו הקרבות ברמת הגולן ונסתיימה למעשה הלחימה.
לאחר מלחמת ששת הימים, החלה מלחמת ההתשה בבקעת הירדן. ב-16 בפברואר 1968 ביטא האלוף אלעזר את המדיניות שהתגבשה בצה"ל בתגובה לחדירות המחבלים וההפגזות מירדן: "פעולת צה"ל תורמת לשקט יותר מאשר התאפקות ממושכת. אם התושבים שלנו לא יוכלו לחיות בשקט – לא יוכלו גם התושבים בצד השני לחיות בשקט". בערב פסח אותה שנה, אמר בראיון: "חייבים אנו לנהל את המלחמה באופן שתהיה בלתי־נסבלת למדינות שמהן חודרים המחבלים. לישראל תהיה זו מלחמה קשה, קטלנית ויקרה – אבל תהיה נסבלת". בעקבות פעילות ארגון הפת"ח מלבנון, טבע אלעזר ב-1969 את הכינוי "פתחלנד" לאזור בדרום-מזרח המדינה שנשלט על ידי הארגון. בריאיון ל"מעריב", התייחס אלעזר למלחמת ההתשה: "אני אומר, שאפשר להמשיך ולחיות כך. עלינו לראות את התקופה הזאת כחלק ממלחמתו של העם היהודי על מולדת ועל מדינה עצמאית. ואם נראה את המצב כך, ניווכח כי מלחמתנו מתנהלת בתנאים לגמרי לא רעים. עברנו שלבים הרבה יותר גרועים... הבעיה אינה צבאית, כי אם מדינית וכלכלית... היום התחזקנו. מצבנו טוב... אני לא יכול להגיד שזהו הדגם לחיים מאושרים, אבל זה הולך להיות טוב יותר ויותר".
אלעזר הזדהה עם ההתנחלות ברמת הגולן והציב בראש סולם העדיפויות של פיקוד צפון את קידום אכלוסה. הוא היה מעורב באופן פעיל בהכנת התשתית וסייע באופן ישיר להיאחזויות הראשונות, ובראשן מרום גולן, אף בנושאים אזרחיים לחלוטין.
ב-23 בדצמבר 1969 מונה אלעזר לראש אג"ם.
כהונתו כרמטכ"ל עד מלחמת יום הכיפורים 1972–1973
ב-1 בינואר 1972 מונה אלעזר לרמטכ"ל התשיעי בצה"ל. בתחילת כהונתו, הקדיש תשומות רבות ללחימה בארגוני הטרור. ב-9 במאי 1972, בעת שנחטף מטוס סבנה והונחת בנמל התעופה לוד, פיקד אלעזר על מבצע ההשתלטות על המטוס ותידרך באופן אישי את לוחמי סיירת מטכ"ל, בטרם החלה הפעולה. לאחר המבצע, אמר: "אם תתנהגנה כל המדינות כפי שנהגנו אנחנו, לא תהיה בעולם פרשת־חטיפות". שלושה שבועות לאחר מכן, ב-30 במאי התרחש הטבח בנמל התעופה לוד, שביצעו חברי "הצבא האדום היפני". ב-5 בספטמבר באותה שנה אירע טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. בתגובה הורה דדו על תקיפת בסיסי מחבלים בסוריה ובלבנון, שהייתה הגדולה מסוגה עד אז. הופלו שלושה מטוסים סוריים, ועשרות מחבלים נהרגו בהפגזות הכבדות. בהמשך אישר אלעזר את מבצע "אביב נעורים", שיצא לפועל בלילה שבין 9 ל-10 באפריל 1973, ובמהלכו פגעו לוחמי יחידות מובחרות בבכירי הטרור בביירות, ובו נהרגו עשרות מחבלים, בהם בכירים בארגוני הטרור. אירוע נוסף עמו נדרש אלעזר להתמודד כרמטכ"ל היה ההחלטה ב-21 בפברואר 1973 על הפלת מטוס נוסעים לובי, שחצה את גבולה האווירי של מדינת ישראל, וסירב לדרישות להזדהות. לאחר שהמטוס הופל בשטח סיני על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי, בהוראתו האישית של דדו, התברר שהיה זה מטוס אזרחי, וכי המדובר בטעות ניווט תמימה. ההחלטה על הפלת המטוס עוררה ביקורת חריפה בישראל ובעולם. אלעזר הותקף בעיתונות ועלתה דרישה להתפטרותו. באירוע זה נהרגו למעלה ממאה אזרחים.
המהלכים לקראת מלחמת יום הכיפורים
במהלך אפריל 1973 הצטברו התרעות על כוונה של מצרים לפתוח במלחמה באמצע מאי. אלעזר חשש מאפשרות זאת ולהערכה היו שותפים ראש "המוסד", צבי זמיר ושר הביטחון, משה דיין. הערכת ראש אמ"ן אלי זעירא, לעומת זאת, הייתה שמצרים לא תצא למלחמה. אלעזר התייחס לכך גם בפומבי, באומרו:
בעקבות ההערכה כי תיתכן מלחמה בקיץ 1973, אישר שר הביטחון לרמטכ"ל, ב-17 במאי, להוציא אל הפועל את תוכניתו להעלאת הכוננות ולשיפור המוכנות של צה"ל למלחמה – כוננות כחול לבן. ב-27 במאי 1973 הוכרזה כוננות בצה"ל, ובוצע גיוס מילואים. לפי ההיסטוריון יואב גלבר, מטרת גיוס המילואים הייתה החלפת יחידות שצעדו במצעד צה"ל ולא לתגבור. בדיעבד, יש התולים במאורעות סביב כוננות זו חלק נכבד מההפתעה של צה"ל בעת פתיחת מלחמת יום הכיפורים, כיוון שסיפקה קרקע נוחה לשאננות וההתעלמות מהסימנים המקדימים של המלחמה, שבאה בעקבות אי התממשותה של ההתרעה למלחמה בעת כוננות "כחול לבן".
ביולי 1973 מינה את שמואל גונן (גורודיש) לאלוף פיקוד דרום – מינוי שנחשב גם בשעתו לשנוי במחלוקת. כבר מההתחלה, נמתחה ביקורת בצמרת צה"ל על מינויו למפקד החזית העיקרית של מדינת ישראל, ורבים מהם ראו בו את אחד המינויים המוטעים ביותר של אלעזר כרמטכ"ל. לאחר מכן מינה את ישראל טל לסגן הרמטכ"ל.
ב-13 בספטמבר הופלו 12 מטוסים סוריים בקרב אוויר שהחל כאשר מטוסים אלו ניסו ליירט מטוסי צילום ישראלים.
לקראת המלחמה
ב-1 באוקטובר 1973 הוכרזה כוננות בצבאות מצרים וסוריה. עקב הערכה מודיעינית שגויה ושיקול דעת לקוי של מקבלי ההחלטות, ננקטו בצה"ל צעדים מצומצמים בלבד, לא בוצע גיוס מילואים מלא, וההערכה הייתה כי פתיחת מלחמה היא "בסבירות נמוכה". בשעות הבוקר המוקדמות של 6 באוקטובר (יום הכיפורים) השתכנע הרמטכ"ל, דוד אלעזר, שמלחמה תפרוץ באותו היום והוא ביקש לגייס מילואים ולהנחית מכה מקדימה, אלעזר נפגש ביוזמתו עם שר הביטחון, משה דיין, וראש הממשלה, גולדה מאיר. אולם שר הביטחון, משה דיין, האמין כי מלחמה לא עתידה לפרוץ וחשש מההשלכות המדיניות של מכה מקדימה ולכן לא אישר גיוס מילואים רחב היקף ולא אישר הנחתת מכה מקדימה. אלעזר הורה, על דעת עצמו, על גיוס מילואים מצומצם אשר החל מ-5 באוקטובר,.
המלחמה
ב-6 באוקטובר, בשעה שתיים בצהריים, החלה המתקפה המשולבת של הצבאות הסורים והמצרים, הידועה כמלחמת יום הכיפורים. במידה רבה הייתה זו הפתעה לצה"ל ולעומד בראשו.
בימיה הראשונים של המלחמה היה דדו בין היחידים שהצליח לשמור על אופטימיות וקור רוח (בניגוד לשר הביטחון, משה דיין, שדיבר על "חורבן הבית השלישי"). במתקפת הנגד הכושלת של 8 באוקטובר בסיני, העביר דדו לממשלה דיווחים על הצלחות שלא היו, וזאת על פי דיווחים שהגיעו ממפקדי החזית. בשעה 18:00 באותו יום, ערך מסיבת עיתונאים בבית סוקולוב ודיווח כי התקפת הנגד מצליחה וכי חלה תפנית במלחמה. כשנתבקש על ידי דן שילון לחזות מתי יסתיימו הקרבות, השיב: "אנחנו נמשיך לתקוף ואנחנו נמשיך להכות ואנחנו נשבור להם את העצמות. אני עוד לא רוצה להתחייב כמה זמן זה ייקח לנו". אלא שעל אף שדבריו אלה נועדו להפיח תקוה, הביטוי "נשבור להם את העצמות" נתקבל בציבור כדוגמה ליוהרה וזחיחות, והוא הפך לדוגמה הבולטת ביותר לפער בין המציאות לבין התבטאויות באמצעי התקשורת.
לאחר קרבות בלימה קשים, מתקפת נגד כושלת בסיני, ואבדות רבות הן לכוחות הקרקע והן לכוחות חיל האוויר, נבלמה לבסוף המתקפה. ב-11 באוקטובר עברה הלחימה בצפון לשטח סוריה, ובליל 16 באוקטובר חצה צה"ל את תעלת סואץ. המלחמה הסתיימה כאשר כוחות צה"ל נמצאים בעומק השטח הסורי, הר החרמון, שאבד בתחילת המלחמה, הוחזר לשליטת ישראל, הארמייה השלישית של צבא מצרים מכותרת בסיני, וכוחות צה"ל נמצאים בגדה המערבית של תעלת סואץ. על הישגים אלו שילם צה"ל באבדות רבות.
ב-24 בינואר 1974, חתם אלעזר כראש המשלחת הישראלית לועידת ז'נבה על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים בקילומטר ה-101, עליו חתמו גם ראש המשלחת המצרית, הרמטכ"ל אל-גמאסי, ומפקד כוח החירום של האו"ם, לוטננט-גנרל אנסיו סילאסוואו.
מחדל אי הפצת תוכניות המלחמה של הסורים והמצרים
תוכניות המלחמה המדויקות של המצרים והסורים הגיעו לידי אמ"ן חודשים לפני המלחמה והופצו לרמות הגבוהות כולל הרמטכ"ל אלעזר, אך אלופי הפיקודים למשל, לא ידעו על תוכניות אלה. ועדת אגרנט מתחה ביקורת על כך שבפועל הצבא לא התכונן למלחמה לפי תוכניות אלה:
מחדל אי הגיוס המיידי של שתי אוגדות
ביום שבת בבוקר, יום פרוץ המלחמה, תבע הרמטכ"ל גיוס כללי אולם שר הביטחון דיין אישר לבצע גיוס חלקי. ועדת אגרנט קבעה:
לאחר ועדת אגרנט 1974–1976
בעקבות המלצת הוועדה, הגיש אלעזר את התפטרותו לממשלה ב-3 באפריל 1974, וזאת תוך שהוא טוען כי נגרם לו עוול, בעיקר על רקע העובדה כי הוועדה לא המליצה על סנקציות כלשהן נגד הדרג המדיני, וכי לא נלקח בחשבון תפקודו במהלך המלחמה, והעובדה כי בסופו של דבר הסתיימה המלחמה בניצחון.
לאחר התפטרותו פנה אלעזר לעסקים פרטיים, הפך לאיש עסקים ולאחר מכן מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת הספנות צים.
ב-15 באפריל 1976 לקה בהתקף לב, בעת ששחה בבריכת שחייה בנווה אביבים, ומת, כשהוא רק בן 50. ערב לפני כן נפגש עם סופר צללים, חנוך ברטוב, במטרה לכתוב בספר את גרסתו לאירועי המלחמה. רבים קושרים את מותו המוקדם לשיברון הלב שהיה נתון בו לאחר שוועדת אגרנט הטילה עליו את האחריות למחדל יום הכיפורים. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. יותר מעשרת אלפים איש הלכו אחר ארונו. הותיר אחריו אשה, תלמה, ושלושה ילדים: הילה (נולדה ב-1955), פסיכואנליטיקאית הנשואה לדורון כהן, אחיה של נאוה ברק; עו"ד גידי אלעזר (נולד ב-1957~) ועורך הסרטים יאיר אלעזר (נולד ב-1966), שהפיק סרט על אביו.
דמותו הציבורית
הכרעתה של ועדת אגרנט בדבר אחריותו האישית לכישלון ההכנות למלחמה לא נתקבלה במלואה. באשר למידת אחריותו לדבקות במה שהוועדה כינתה "הקונספציה", לפיה הסורים לא יפתחו במלחמה ללא המצרים והללו לא יפתחו ללא מענה לעליונות האווירית של ישראל, הרי שיש המסירים ממנו את האחריות. בפרט רבים אינם מקבלים את הסרת האחריות מהדרג המדיני, ובמיוחד משר הביטחון משה דיין. כן יש המדגישים את קור רוחו ואת תרומתו לניצחון על אף נתוני הפתיחה הקשים.
בריאיון שנערך ב-2010 עם אביעזר יערי הוא טען כי ניתן לייחס לאלעזר שתי החלטות שהיו מכריעות לגבי תוצאות המלחמה. הראשונה, החלטתו להעתיק את עוצבת המפץ בפיקודו של מוסה פלד שהייתה בעתודה מול הגבול עם ירדן (מחשש שזו תצטרף למלחמה) אל החזית ברמת הגולן בתקיפה מדרום לצפון. השנייה, התעקשותו להמתין להתקפה מצרית נוספת בטרם יחל צה"ל במתקפה מערבה ובניסיון צליחה. מתקפה מצרית זו בוצעה ב-14 באוקטובר, ונכשלה כישלון חרוץ.
לפי דעה אחרת, ב-12 אוקטובר 1973 המטה הכללי המליץ על חציית התעלה למרות הסיכון של אוגדות הטנקים המצריות שנמצאו עדיין בצד המזרחי של התעלה. תוך כדי ישיבת ממשלה שדנה בנושא, קיבל צבי זמיר ראש המוסד ידיעה חשובה שהצביעה על מעבר הטנקים המצריים לסיני כחלק מהתקפה מצרית צפויה. דוד אלעזר אמר מיד שאם כך עדיף לדחות את הצליחה לעוד מספר ימים, והממשלה אכן החליטה כך.
מספר שנים לאחר מלחמת יום הכיפורים שיבחה גולדה מאיר את דוד אלעזר ואת הדרך שבה ניהל את המלחמה, וטענה: "דדו הציל את עם ישראל".
פסיכולוגיה אנליטית
פסיכולוגיה אנליטית או פסיכולוגיה יונגיאנית הוא זרם בפסיכולוגיה המבוסס על הגותו של קרל גוסטב יונג והורחב על ידי תלמידיו וממשיכי דרכו.
הבדל בולט משמעותי בין הפסיכולוגיה האנליטית של יונג לבין גישתו של פרויד, מתבטא במשקל שניתן לאנרגיה האנושית - יונג הפחית בחשיבותם של גורמים כגון חלומות ותסביך אדיפוס, לעומת פרויד, וטען כי קיימים גורמים משמעותיים אחרים בלא-מודע של האדם, כגון מיתוסים וארכיטיפים המשותפים לכלל התרבויות האנושיות ושייכים ללא מודע קולקטיבי. הבדל נוסף בין הגישות קשור בתאוריה לגבי ההתפתחות האנושית - יונג ראה את ההתפתחות כתהליך רציף ומתמשך, לעומת פרויד שדיבר על שלבים שמגיעים לסיום עם תום גיל ההתבגרות.
טבח חברון (1834)
למרות שהיהודים לא השתתפו במרד, ולמרות הבטחותיו של אבראהים פאשא שאנשי היישוב היהודי בחברון יישארו ללא פגע, הותקפו יהודי חברון. בסך הכל נהרגו 12 יהודים. יהודי חברון התייחסו מאוחר יותר למאורעות כיאגמה אל גבירה ("חורבן גדול").
רקע כללי
מרד האיכרים ב-1834 היה התקוממות עממית, נגד צעדי גיוס ופירוק נשק שהופעלו על ידי אבראהים פאשא, שלקח לו חמישה חודשים לדכא. למרות שמנהיגים בולטים מילאו תפקיד מפתח, האיכרים היוו את ליבת המרד, ותקפו ערים כמו ירושלים. אחת ההשלכות הייתה, שהם גם עסקו בביזה נרחבת ובהתקפות על מיעוטים יהודים ונוצרים מקומיים, ועל עמיתים מוסלמים. אחד ממוקדי המרד המרכזיים היה באזורי הגבעות המרכזיים של שכם, ירושלים וחברון. חברון סבלה מתביעותיו של אבראהים פאשא: בשנה הקודמת, על פי הלכה הקובעת גיוס של חמישית מאוכלוסיית הגברים, גויסו 500 חברונים לצבא המצרי, בטענה שהם נחוצים כדי להילחם ב'עמים הנוצרים'. .
בעוד אבראהים פאשא נאבק לבלום את המרד, כוחות מקומיים משכם וירושלים ריכזו את מאמציהם לעמוד עד הסוף בחברון. תותחנים מצריים הפגיזו את הגנות המצודה, ובכניסתם לעיר, הם לא הבחינו בין מוסלמים מקומיים ליהודים - האחרונים לא שיחקו תפקיד במרד - אלא החלו לטבוח ללא הבחנה, לאחר שניתנו להם שש שעות ליהנות מפירות ניצחונם. אבראהים פאשא "שחרר את חייליו כדי לבזוז, לבזוז, לרצוח ולאנוס כנקמה ולהטיל אימה על התושבים כדי לבטל כל מחשבה על חזרה על פעולותיהם נגד ממשלתו". גם למורדים בשכם וירושלים היה תפקיד באלימות נגד היישוב היהודי. אולם, נטען כי אבראהים פאשא התערב בסופו של דבר כדי להימנע מהשמדתם.
קרב וטבח
לאחר שאבראהים פאשא הכניע את ג'בל שכם, מוקד המרד, הם המשיכו לרדוף אחרי מורדים בראשות המנהיג הראשי של המרד, קאסם אל-אחמד, שברח מג'בל שכם לחברון, שם הגיע להסכם עם השייח'ים של העיר להמשיך את המרד. באתר באזור הצפוני של חברון נתקלו המורדים בצבא המצרי ונכנסו עמם לקרב קצר בטרם נסוגו לחברון. כאשר הצבא המצרי נכנס לעיר, הם נלחמו במורדים, שהיו מורכבים מאיכרים ותושבי העיר, בקרבות רחוב קשים. המורדים עמדו בהתנגדות קשה, אך בסופו של דבר ספגו מהלומות מכריעות על ידי ארטילריה מצרית כבדה. המורדים גרמו כ-260 הרוגים ליחידה המצרית בחברון, שכללה כ-4,000 חיילי רגלים ו-2,000 פרשים, לפני שהמצרים השיגו שליטה מלאה על העיר.
הרג המוני ואונס על ידי הכוחות המצריים התרחשו בחברון לאחר שכבשו את העיר מידי המורדים. כ-500 מורדים ותושבים נהרגו, ו-750 גברים מוסלמים גויסו בכפייה. עוד 120 מתבגרים נלקחו על ידי קצינים מצרים "לעשות בהם מה שהם רוצים", לפי ההיסטוריון ברוך קימרלינג. יהודי חברון לא השתתפו במרד, אך חיילים מצרים שנכנסו לעיר התעלמו מכך. במשך שלוש שעות ביצעו הכוחות זוועות נגד אנשי חברון. היהודים לא היו כפופים למדיניות הגיוס של פאשא אך סבלו מ"הזעם האכזרי ביותר" והיו מטרות ל"אלימות מיוחדת". בעוד מוסלמים רבים הצליחו להימלט מהסכנה המתקרבת, היהודים נשארו, מפני שהיו בטוחים שהם לא ייפגעו מהמצרים. ככל הנראה, יהודי ירושלים קיבלו מאבראהים הבטחה שיהודי חברון יהיו מוגנים. בסופו של דבר נהרגו שבעה גברים יהודים וחמש בנות. יצחק פרחי תיאר גם התקפות אלימות על יהודי חברון שביצעו חיילים מצרים. הוא כותב שההרג בחברון היה חמור אף יותר מהביזה בצפת. בתי כנסת חוללו, בתים נבזזו ונגנבו חפצים יקרי ערך והותירו את היישוב היהודי בחברון חסר כל. הטבח הצליח לאחד את העדות הספרדיות והאשכנזיות של חברון, אך רק בשנת 1858 הקהילה התאוששה במלואה.
עבד אלרחמן עמר מדורא, מנהיג המורדים בחברון, נמלט מהעיירה, וגם קאסם אל-אחמד ומספר מלוחמיו הצליחו לברוח מחברון וחצו את נהר הירדן כדי לחפש מחסה בכרכ. אבראהים פאשא וחייליו עזבו את חברון כדי לרדוף אחרי קאסם ב-14 באוגוסט.
יחסי אנדורה–ליכטנשטיין
יחסי אנדורה–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות אנדורה לבין נסיכות ליכטנשטיין.
היסטוריה
שתי המדינות הן מדינות קטנות (מיקרו-מדינות), עשירות ומפותחות באירופה ושתיהן חברות בציר לא רשמי המונה את: ליכטנשטיין, מונקו, אנדורה, סן מרינו ואף לוקסמבורג כשלא מדובר בעניינים הקשורים ל. המדינות מרבות לשתף פעולה בענייני קבלה לאיחוד האירופי והמשך היותן חלק מהגוש האירופאי.
הולודק
הולודק (באנגלית: Holodeck), ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים", הוא מתקן למציאות מדומה, המותקן על ספינות חלל ותחנות חלל.
השימוש הראשון ביקום "מסע בין כוכבים" של הולודק, תוך שימוש במונח זה, היה בפרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" - "Encounter at Farpoint", אם כי "חדר מנוחה", הדומה קונספטואלית להולדק, מופיע בפרק של "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" - "The Practical Joker". בציר הזמן של היקום הבדיוני, המונח "הולודק" הוצג לראשונה לבני האדם על ידי גזע הקסיריליאן, בפרק של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" - "Unexpected".
תיאור
רוב תוכניות ההולודק הנראות בפרקי "מסע בין כוכבים" מופעלות על ידי אדם אחד, במצב סובייקטיבי, שבו מקיים המשתמש, באופן פעיל, אינטראקציה עם התוכנית ועם הדמויות שבה.
חומר הנוצר בהולודק (המכונה: הולו-חומר; באנגלית: holomatter) מחייב כי פולטי ההולוגרמה יישארו יציבים, והוא יתפורר במהירות וייעלם, אם יוסר מההולודק ללא פולט-נייד שיקיים אותו, על אף שגם בנוגע לעיקרון זה קיימות "טעויות", בפרקים מסוימים. לעיתים תכופות, התסריטאי פיל פראנד ציין כי בפרקים רבים חומר מההולודק, אשר נמצא על אדם אמיתי - עדיין קיים כאשר האדם האמיתי יוצא מההולודק. בפרק "Encounter at Farpoint", וסלי קראשר נופל אל תוך נחל הולוגרמי, אך עדיין רטוב כאשר הוא יוצא מההולודק.
בפרק "The Big Goodbye", לקפטן פיקארד יש סימן של שפתון על הלחי שלו, לאחר שהוא נתקל בסימולצית-הולודק של אישה מהמאה ה-20. בפרק "Elementary, Dear Data", דאטה וג'ורדי לה פורג' יוצאים מההולודק עם פיסת נייר שמקורה בהולודק. ניתן להסביר זאת - לא באמצעות הולו-חומר, כי אם באמצעות שימוש במשכפל חומר.
ברוב הפרקים, ההולודק נשלט על ידי פקודות קוליות, אם כי הגדרת פקודות באופן ידני נראתה גם כן, במספר פרקים. ההולודק כוללים פרוטוקולי בטיחות, שנועדו להגן על המשתמשים.
משתמשים מסוימים עלולים לפתח התמכרות להולודק (מצב המכונה "הולו-התמכרות"; באנגלית: holodiction), מה שמוביל לבילוי כמויות זמן בלתי בריאות ולהאנשת דמויות מלאכותיות (התייחסות לדמויות מלאכותיות כאילו היו בני אדם אנושיים אמיתיים). מצב זה הודגם על ידי קצין צי הכוכבים האנושי רג'ינלד בארקלי, בפרקים "Hollow Pursuits" ("מסע בין כוכבים: הדור הבא") ו-"Pathfinder" ("מסע בין כוכבים: וויאג'ר").
למרות שעל פי העונה הראשונה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ההולודק היא טכנולוגיה חדשה יחסית (על ספינות חלל), בפרק "Once Upon A Time" קפטן ג'יינוויי והארי קים מזכירים כי השתמשו בהולודק כילדים. גם כן, בסדרה "ווייאג'ר", לוטננט טום פאריס, בפרק "bride of chaotica"' במחווה לסרטי הקולונוע החללים של הוליווד בשנות ה-30, יוצר סיפור הולודק בשם "קפטן פרוטון", פרודיה לפלאש גורדון, למרות ששמו לא מוזכר בצורה רשמית. יצורים פוטונים ממימד אחר כולאים את הוויאג'ר בתוך שכבה מוסתרת של תת-חלל, והדרך היחידה להימלט היא לסיים את הסיפור ולהביס את הנבל המגוחך, כאוטיקה, פרודיה לקיסר מינג חסר הרחמים מזיכיונות פלאש גורדון. בפרק "worst case scenrio" קומנדר טובוק יוצר תרחיש צבאי בהולודק, שבו המאקי מתכננים מרד, אבל נוטש את הסיפור. כמה שנים אחרי זה, לוטננט ב'לאנה טורס מגלה את הקובץ ומתחילה לשחק בו, ומהר מאוד הוא נעשה נושא שיחה על הוויאג'ר. אווטאר הולוגרפי של הדמות "ססקה" כולא את פאריס וטובוק בתוך התוכנה. בפרק הזה מוזכרת בפעם הראשונה אהבתו של פאריס לכתיבת סיפורי הולודק. בפרק "human eror", שבע מתשע יוצרת תוכנה בהולודק שבה היא אנושית לחלוטין, מסוגלת להרגיש רגשות ובמערכת יחסים רומנטית עם קומנדר צ'קוטאי. שבע מתמכרת לתוכנה וזה מפריע לה בעבודתה. בפרק "exstreme risk" לוטננט ב'לאנה טורס משתמשת בתוכנות הולודק ספורטיביות מסוכנות על מנת לשכוח ולהכחיש את מות חברי מחבורת המאקי.
פיתוח
ההולודק של "מסע בין כוכבים" נעשה בהשראת הממציא וההולוגרפר ג'ין דולגוף הניו יורקי, שהוא גם הממציא של המקרן הדיגיטלי. מעבדת ההולוגרפיה שלו, אשר נבנתה בשנת 1964 הייתה הראשונה בניו יורק.
בשנת 1973, דולגוף העביר הרצאה טכנית אודות המודל ההולוגרפי של המוח האנושי שלו, בכנס בפראג. שם הוא פגש את מלאני טויופוקו מניו יורק, והשניים הפכו לחברים קרובים. לאחר שהקדישה זמן רב יחד עם דולגוף, ולמדה אודות עבודתו החלוצית בתחום ההולוגרפיה, לרבות ביקור במעבדת ההולוגרפיה שלו בניו יורק, מלאני הפגישה אותו עם חברה הקרוב ג'ין רודנברי, אשר ביקר בניו-יורק עם אשתו מייג'ל בארט, בסוף 1973.
דולגוף בילה את היום עם רודנברי ואשתו, הראה להם הולוגרמות רבות והסביר את התאוריות שלו אודות "חומר הולוגרמות", הטבע ההולוגרפי של היקום והטבע ההולוגרפי של המוח האנושי. דולגוף הדגיש את חשיבות של ההולוגרפיה בעתיד, ושאם ג'ין רודנברי רוצה להיות מדויק, עליו לכלול הולוגרפיה אל תוך תסריטי "מסע בין כוכבים", לרבות הרעיון של "חדר הולוגרפי" עבור הצוות, לשימוש לצורך בידור, אימונים ומטרות אחרות.
ג'ין רודנברי כתב את הרעיון לתוך "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק הבכורה של הסדרה, בשנת 1987. עם זאת, הרעיון כבר נבחן בשנת 1974, ב-"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה".
יישומים
אנשי צי כוכבים עושים שימוש בהולודק לצורכי הדרכה, אבחון ונופש. הולודקים משמשים לצורך מנוחה או לדמות מקומות או אירועים שיש לנתח, כגון לחקור ממצאים בזירת פשע למטרת אכיפת החוק, או לניסויים מדעיים. באופן כללי, ההולודק "מתפקד כמאגר תרבותי של מספר רב של אפשרויות נרטיביות", וכן "מספק לצוות האנטרפרייז מקום אשר בשום אופן לא פולש למרחב היומיומי של הספינה".
ההולוגרמה לרפואת חירום שעל ספינות חלל, כגון הוויאג'ר, מיישמת טכנולוגיית הולודק לצורך הצגת "דמות" בודדת, בתוך הסביבה הטבעית שלה - מרפאת הספינה.
דוגמה לשימוש לצורכי פנאי בהולודק היא ההולוסוויטה, אשר מושכרת על ידי הבעלים - לעיתים קרובות למטרות מיניות. למשל: קווארק, מ-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
כתיבת סיפורים וקווי עלילות עבור ההולודק היא פעילות המבוצעת על ידי מחברי הולו-רומנים (holonovelists). טום פריס מהוויאג'ר בחר במקצוע זה, לאחר שהספינה חזרה מרביע דלתא, בסיום הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
ההולוסוויטות וההולודקים עושים שימוש בשני מערכות עיקריות: הדמיית תמונה הולוגרפית והמרה של חומר. מערכת ההדמיה ההולוגרפית יוצרת סביבות ונופים מציאותיים. מערכת המרת החומר יוצרת אובייקטים פיזיים מתוך מאגר מרכזי של חומרי גלם מהספינה. בתנאים רגילים, משתתף בסימולציה הולוגרפית לא אמור להיות מסוגל להבחין בין אובייקט אמיתי לבין אובייקט מדומה.
ההולודק מייצר ייצוגים מרשימים של דמויי-אדם וצורות אחרות של בעלי חיים, באמצעות שדות-כוח בעלי צורות מדויקות, אשר מכוסים בהדמיות הולוגרפיות, עם האפקט שם נראים מוצקים למגע. הם עשויים לנוע על ידי שימוש בקרן גרירה, וכתוצאה מכך - מתקיימת הצגה של "בובות", הנשלטות על ידי המחשב בארכיטקטורה גבוהה מאוד; ההצגה מציאותית בצורה יוצאת דופן, וכמעט זהה בהתנהגותה לזו אשר מופקת על ידי יצורים חיים, תוך מגבלות התוכנה. עם זאת, מערכת טלפורטציית החומרים, המבוססת על טכנולוגיית המשכפלים, איננה יכולה ליצור יצורים חיים.
חפצים דוממים, מוצקים על ההולודק - פריטים כגון ספרים, אבנים, או תפוחים - מורכבים מחומר שאורגן על ידי מערכת המבוססת טכנולוגיית המשכפלים; במידת הצורך, על פי שיקול הדעת של המחשב, ניתן לבוא איתם במגע, או אפילו לאכול מהם. אובייקטים שנוצרו על ידי משכפל חומרים - הם אמיתיים מבחינה פיזית, ואכן ניתן להוציא אותם מההולודק, רק שאז הם כבר לא יהיו עוד תחת שליטת המחשב, מהרגע שבו הם יוסרו מתוך הסימולציה. עם זאת, אובייקטים אשר נוצרו על ההולודק, שהם אך ורק הדמיות - לא ניתן להוציא מתוך הסביבה המדומה, גם אם הם נראים כמציאותיים פיזיקלית בשל השימוש בשדות-כוח. על מנת שניתן יהיה אפשרי להוציאם מההולודק, אדם אמיתי חייב לאחוז בהם בעת שהוא/היא יוצאים מחדר הסימולציה.
המנגנון הבסיסי מאחורי ההולודק נקרא "הולו-דיודה כל-כיווני" (באנגלית: omnidirectional holo-diode; או בראשי תיבות: HDO או OHD). ה-OHD מורכב משני סוגים של מכשירים מיקרו-זעירים, אשר מקרינים מגוון של שדות-כוח מיוחדים. הצפיפות של ה-OHD על פני משטח הולוגרפי היא 400 יחידות לכל סנטימטר רבוע, המוזנים על ידי חשמל ממקור אלקטרו-פלזמה בינוני. קירות שלמים מכוסים ב-OHD, המיוצרים בתהליך לא יקר של הדפסת מעגלים על גליל.
משטח הולודק טיפוסי כולל 12 תת-שכבות מעובדות בעובי כולל של 3.5 מ"מ, הממוזגות אל תוך פאנל אור תרמי מבני, בעל עובי ממוצע של 3.04 ס"מ. החומרים העיקריים כוללים תת-מעבד/פולט (sub-processor/emitter) של מוליכי חומר. עוביו של כל HDO בודד הוא 0.01 מ"מ.
חוץ מהיכולת להקרין הדמיות צבעוניות, יחידות ה-HDO מתפעלות את שדות-הכוח בשלושה ממדים, ובכך ליצור בקרב המבקרים תחושה, שמקורה באובייקטים שלא באמת שם. גירוי חוש המישוש באופן שכזה מספק מענה הולם, שניתן לצפות מסלע המונח על הקרקע, או מעץ הגדל ביער. הגורמים היחידים המגבילים את כמות או סוג האובייקטים - זיכרון המחשב והזמן לאחזר או לחשב את הדפוס ההתחלתי של האובייקט, בין אם אמיתי או מדומה.
[גרסת ה-HDO של] האופטיקה שולחת תמונה שלמה של הסביבה או נוף, המבוסס על המיקום היחסי אל הפאנל המלא. עם זאת, המבקר רואה רק חלק קטן מכל HDO, באופן דומה לתפיסת הראייה של הזבוב. כאשר המבקר זז - משתנים ה-HDO-ים הנראים לו, ובכך משתנה הפרספקטיבה. במציאות, האנרגיה הנפלטת היא לא פליטה אלקטרומגנטית הנראית לעין, אלא למעשה דפוסים מקוטבים של הפרעה. התמונה משוחזרת במקומות שבהם הדפוסים מצטלבים עם העדשה של העין, או כל מקלט חזותי אחר.
הופעות בולטות
הפרק הראשון אשר כלל שימוש בהולודק היה "The Practical Joker", מתוך "מסע בין כוכבים: הסדרה המצוירת", אשר בו התייחסו אליו כאל "חדר מנוחה". בשל הפרעה למחשבים של הספינה, כמה אנשי צוות נלכדו בו, עד אשר צוות מהנדסים מצליח לפרוץ את הדלתות.
ב-"מסע בין כוכבים", היו כמה מקרים בהם אנשי צוות נלכדו או נפגעו מתקלות שהתרחשו בתוך ההולודק. בפרק "A Fistful of Datas" של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", לוטננט וורף, בנו אלכסנדר והיועצת טרוי נלכדים בהרפתקאה של המאה ה-19 במערב הישן של אמריקה עם פרוטוקולי הבטיחות כבויים, כתוצאה מניסוי כושל, בו מעורב לוטננט-קומנדר דאטה. וורף נפצע באורח קל מירי אקדח, כאשר המחשב החל להחליף את כל הדמויות בהעתקים של דאטה. אולם, הוא הצליח לסיים את עלילת הסיפור, וברגע שהסיפור הסתיים - התאפשר לשלישייה לעזוב את ההולודק.
קפטן ז'אן-לוק פיקארד חווה חוויית הולודק "משודרגת", בפרק "The Big Goodbye" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", אשר בו הוא גילם את הבלש דיקסון היל, גיבור ילדותו של הקפטן. פרק זה מתאר את הכוח ואת השימוש בהולודק. תקלה גורמת לדאטה, פיקארד ובברלי קראשר להיכלא בהולודק. פיקארד שב לגלם את דמותו של היל בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש". השבתת פרוטוקולי הבטיחות של ההולודק בסרט זה שימשה את פיקארד כיתרון טקטי: כאשר מצא עצמו תחת מתקפה של הבורג, פיקארד משבית את פרוטוקולי הבטיחות, תופס לידיו טומיגאן הולוגרפי, ויורה באמצעותו למוות בשני אנשי בורג.
לעיתים, ההולודק משמש כמכשיר עלילה על מנת לחקור שאלות מטפיזיות, למשל: בפרקים "Elementary, Dear Data" ו-"Ship in a Bottle" בהם דמות הולודק הופכת למודעת-לעצמה ומהרהרת אודות טבע הזהות שלה והמשך קיומה.
שימוש במסע בין כוכבים: וויאג'ר
שימושים משמעותיים/חדשניים של ההולודק ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר" כוללים:
שלג
שלג הוא משקע אטמוספירי בצורת פתיתי קרח גבישיים ואווריריים, גדולים יחסית, הנופלים מהעננים אל הקרקע.
השלג מכסה חלקים גדולים של כדור הארץ, חלקם רק בעונת החורף וחלקים אחרים בכל עונות השנה. מרבד השלג משפיע על אורחות בני האדם החיים בסביבה מושלגת, על החי ועל הצומח, הוא יוצר קרחונים שעקבותיהם נחרטים גם בסלע, וצבעו הלבן מחזיר אל החלל חלק מקרינת השמש ומשפיע על אקלים כדור הארץ.
היווצרות השלג והגאומטריה שלו
בדומה לגשם, השלג נוצר כשיש לחות גבוהה באוויר ואדי המים שבעננים עוברים תהליך של התגבשות והצטננות איטית בטמפרטורה הנמוכה מטמפרטורת הקיפאון. תחילה אדי המים עוברים ריבוץ והופכים לגבישי קרח. גביש הקרח נוצר סביב חלקיק חומר כלשהו - "גרעין קרח" (IN -Ice Nucleus), גרגר אבק זעיר, עשן או אפילו חיידק. כשהגבישים מגיעים לגודל המתאים הם נופלים ארצה. תנאי מוקדם לכך שפתית השלג יגיע לקרקע הוא טמפרטורה נמוכה של האוויר דרכו הוא עובר, אחרת הפתית יינתך וייהפך לטיפת מים והשלג ירד בצורת גשם.
חוקרים מתחום הצומח אספו ראיות לכך שחיידקים מהמין Pseudomonas syringae, מפרישים חלבונים המעודדים את היווצרות גבישי הקרח היוצרים את פתיתי השלג. על פי הממצאים שנאספו, לחיידקים אלה יש השפעה משמעותית על כמות השלג הנוצרת ועל מזג האוויר.
במהלך נפילתם באטמוספירה נאחזים פתיתי השלג זה בזה באמצעות הזרועות המסועפות וכך נוצרות הצורות  הפרקטליות שלהם, שהן בצורות משושה. צורת המשושה של פתית השלג נובעת מהרכב מולקולת המים - אטום חמצן אחד ושני אטומי מימן היוצרים משולש התואם את הזווית הפנימית של משושה. המבנה המיוחד של פתית השלג גורם להחזרת אור גבוהה, והימצאותם של גבישים רבים יחד יוצרת את הצבע הלבן, בדומה לגבישי הסוכר או המלח.
בראשית המאה ה-17 כתב האסטרונום הגרמני יוהאנס קפלר ספר בשם "על פתית השלג המשושה", שבו תיאר את הנטייה הטבעית של חפצים, הדומים בגודלם ובצורתם, להתארגן בצורת משושים; מכך הסיק, שפתית השלג נוצר מהצטברות של יחידות זעירות וזהות. הצורות הסימטריות של פתיתי השלג שבו את הדמיון האנושי ושולבו בתרבות האנושית, למשל בסמלי אצולה ויישובים.
גודלו של פתית השלג תלוי בלחות האוויר – ככל שהיא גדולה יותר, כך הפתית גדל. שטח הפנים של פתית השלג גדול יחסית למסה שלו, ולכן הוא נתקל בהתנגדות גדולה של האוויר בעת נפילתו, התנגדות המאיטה את הנפילה. משבי האוויר גורמים לכך שהנפילה אינה בקו ישר ונוצרת אשליה אופטית של ציפת פתיתי השלג באוויר.
לשלג יש צורות שונות, התלויות גם בטמפרטורה, בכמות המים, ובסביבת ההיווצרות באטמוספירה. צורות מסוימות קשורות בתופעות אופטיות. כאמור עד ל-40 מע' מתחת לאפס, ניתן לשמור מים בקירור יתר. מעל 8 ק"מ באטמוספירה, כל העננים עשויים קרח בלבד. לחץ על רוויה של קרח נמוכה יותר משל מים. כלומר לחץ אדים של 100% עבור מים, יהיה על רוויה עבור קרח, ובמצב כזה ייווצר קרח. אם מופיעים גבישי קרח בענן, הם יספחו אליהם את הטיפות. לגבישי קרח קשה מאוד להיווצר ללא גרעיני קרח (IN-Ice Nuclei). על מבנה הסריג של הקרח להיות דומה למבנה של הקרח, כך למשל NaCl אינו מתאים, לעומת יודיד הכסף AgI.
יצירת קרח בענן
ייתכנו מספר אפשרויות ליצירת קרח בענן קר (ענן המכיל פאזת קרח בנוסף לפאזה הנוזלית, בניגוד לענן חם):
מנגנונים שניוניים של יצירת קרח
קיים ריכוז נמוך יחסית של גרעיני קרח באטמוספירה, ולכן לא ברור מדוע ישנה כמות רבה של קרח באטמוספירה. הסבר אחד הוא, כאמור, שגבישי קרח נשברים לחלקיקים רבים שמהווים גרעיני קרח. ריכוז גרעיני הקרח הפעילים תלוי בטמפרטורה (חלקם נעשים אפקטיביים רק בטמפרטורה מסוימת), ובמבנה הכימי והפיזיקלי של האירוסול – בהגדרתו, לגרעין קרח יש מבנה סריגי דומה לזה של קרח. לחלק מגרעיני הקרח יש גם תכונות של גרעיני התעבות, וכך טיפה יכולה לקפוא בשלב מאוחר יותר. לעיתים נדירות בלבד יש יותר מ-10 גרעיני קרח לליטר. חלק גדול מגרעיני קרח הם חומרים אורגניים.
ריכוז גרעיני הקרח בענן נע בין 0 ל-100 חלקיקים בליטר. כמו כן, לרוב יש הבדל של כ-4 סדרי גודל בין ריכוז גרעיני הקרח וריכוז גבישי הקרח ולכן מסתבר שיש ריבוי כלשהו בכמות הגבישים.
גידול גבישים באמצעות דיפוזיה
לא פשוט לחשב את מידת הגידול של גבישי הקרח מאחר שצורתם אינה כדורית, ולפיכך שטף האדים אינו איזוטרופי.
אוויר הנחשב רווי עבור מים, נמצא במצב של על-רוויה עבור קרח, במיוחד בטמפרטורות הנמוכות מאפס. ב-15 מע' מתחת לאפס, על-רוויה של קרח היא כ-10%. לכן, אם גביש קרח נוצר באזור, או נופל לאזור שבו יש טיפות מים רבות המצויות בקירור-על, האדים יהיו בעל-רוויה עבור גבישי הקרח, ואלה יגדלו במהרה (תהליך ברגרון - Bergeron). כאשר גבישי הקרח גדלים, הם מורידים את רמת העל-רוויה מתחת לרמה הדרושה להיווצרות טיפות מים, וכתוצאה מכך יפסידו הטיפות אדים לטובת גבישי הקרח. מאחר שגבישי קרח גדלים מהר, זהו תהליך חשוב מאוד ביצירת גשם.
מקסימום הגידול הדיפוסיבי מתרחש בין -10 ל-(-20) מעלות צלזיוס. הצורות של גבישי הקרח תלויות בטמפרטורה ובלחץ האדים. במדידות שנעשו באמצעות מטוסים בענני צירוס בגבהים שונים נמצא כי יש שלושה גדלים של גבישי קרח בכל גובה. לצורות שונות יש תכונות אופטיות שונות, ואלה גורמות לתופעות אופטיות. מהירות הנפילה של גבישי קרח נקבעת לפי קוטר הטיפה המתאימה לכל גביש ועוד שני קבועים המתאימים לכל צורת גביש.
המהירות נתונה בנוסחה: U = k D^n
כאשר D הוא קוטר טיפת המים האקוויוולנטית לפתית השלג. עבור דנטריטים (פתיתי שלג בצורת כוכב) k=160 ו-n=0.3. עבור פתיתים עמודיים (columns) או שטוחים (plates), k=234, n=0.3. היחס בין הקוטר והמסה של גבישים שונים נתון בנוסחה m = a D^b.
במהלך התנגשויות בין טיפות בקירור יתר ובין גראופל, רוב החום הכמוס המשוחרר מועבר לחתיכות הגראופל. אם ההתנגשויות אינטנסיביות, שחרור החום הכמוס עשוי לגרום להפשרת הגראופל או להמראתו.
השפעות אקולוגיות
לשלג יש כושר בידוד גבוה, הנובע מכמות האוויר הרבה הכלואה בתוכו – משקלו הסגולי הוא רק עשירית משל מים. פעמים רבות קרה, שאנשים שהיו קבורים שעות בשלג לאחר מפולת נשארו בחיים בזכות שמירת חום הגוף. מעטה השלג מבודד את הקרקע ומונע בריחת חום. לובן השלג גורם להחזרת כ-80% מקרינת השמש אל החלל, אפקט אלבדו התורם להתקררות כדור הארץ. ההתחממות של כדור הארץ עלולה לגרום להמסת שלגים ויצירת תגובת שרשרת, פחות שלג - יותר חום, יותר חום - פחות שלג וכך הלאה, התחממות גדלה והולכת. בעבר היה חשש מתהליך הפוך - ב-1976, הקלימטולוג לוואל פונטה פיתח, בספר "התקררות: האם התחיל עידן הקרח הבא?" (The Cooling: Has the Next Ice Age Already Begun?), שהיה לרב מכר, תאוריה שעל פיה התרחבות האזורים המכוסים בשלג עלולה לגרום לתחילתו של עידן קרח חדש. על פי התאוריה, די היה בחמישה חורפים קשים רצופים לשם כך. ההיסטוריון הצבאי דאגלס אורגיל וחוקר האקלים והאסטרופיזיקאי ג'ון גריבין, שניהם מהחברה הגאוגרפית המלכותית, כתבו את המותחן "החורף השישי", שנושאו עתיד אפשרי, המגיע לאחר רצף של חמישה חורפים קשים וראשיתו של עידן קרח חדש. הספר תורגם לעברית והופיע בישראל בכתר הוצאה לאור. בהמשך הופק גם סרט קולנוע בשם "היום שאחרי מחר", עם שינויים מסוימים. השינויים האקלימיים מאז לא אששו את ההנחה והוגה התאוריה חזר בו.
השלג משפיע על החי ועל הצומח ומאלץ אותם להסתגל לנוכחותו. רובד השלג, המכסה את הקרקע תקופה ארוכה יחסית, חונק את הצמחייה שמתחתיו, עומס השלג על ענפי העצים גורם לשבירת ענפים ואף להתמוטטות העצים. רק בעלי חיים מעטים מסוגלים למצוא את מזונם מתחת למעטה השלג, לכן עוברים האחרים לאסטרטגיות הישרדות שונות, כמו נדידת בעלי חיים ועופות לאזורים חמים יותר או תרדמת חורף. עם הפשרת השלגים ולבלוב הצמחייה החדשה שבים הנודדים ומקיצים הישנים.
באזורים בהם מתקיים השלג לאורך כל השנה, בעלי החיים התפתחו להיות מותאמים לסביבה מושלגת, דוגמת דוב הקוטב, שועל השלג ואחרים. חלק מבעלי החיים באזורים מושלגים ניזונים מדגים, שכן אלה מתקיימים במי נהרות ואגמים, סביבה המושפעת פחות משינויי האקלים.
סוגי שלג
כאשר הטמפרטורה עולה מעל לנקודת הקיפאון של המים, השלג מפשיר והופך למים.
באזורים שבהם השלג שכיח יש גם תרבות שלג שבאה לידי ביטוי גם במבחר המילים המתארות את סוגי השלג השונים. סוגי השלג השונים נבדלים ביניהם על פי צפיפות השלג, גבשושיוּתו, רטיבותו, צורת הצטברותו ועוד.
השלג יורד מהעננים בכמה צורות:
סוגי שלג שונים על הקרקע:
בנוסף לשלג הטבעי, היורד מהעננים, קיים גם שלג מלאכותי המיוצר בעיקר לצורך חיפוי קטעים חשופים של מסלולי סקי.
תפוצת השלג ושימושיו
השלג נפוץ הרבה פחות מן הגשם (אך רוב הגשמים הם שלגים שהותכו לפני הגעתם לקרקע), והוא יורד רק בכשליש משטח כדור הארץ, בעיקר באזורים הכלולים בין קו רוחב 35° צפון לקוטב הצפוני ובין קו רוחב 35° דרום לקוטב הדרומי. השלג נדיר באזורים הטרופיים והסובטרופיים, אך יש מקומות גבוהים שבהם עשוי לרדת שלג בכל עונה, וקיימים גם מקומות רבים שבהם השלג אינו מפשיר במהלך כל השנה (שלג עד). דוגמה להר מושלג באזור טרופי הוא הר קניה, שפסגתו מרוחקת רק 50 ק"מ מקו המשווה ואפילו על קו המשווה עצמו נערם שלג על הקרקע, בנקודה הגבוהה ביותר על קו המשווה - בגובה 4,690 מטרים על המדרונות הדרומיים של הר הגעש קאימבה (Cayambe גובה הפסגה 5,790 מטרים) שבאקוודור.
תושבי המקומות שבהם השלג שכיח למדו להשתמש בו לצרכיהם ולנקוט באמצעים הדרושים כדי להתגונן מפני נזקיו. מהשלג אפשר לבנות בתים, שהודות לתכונות הבידוד של השלג, מגינים על יושביהם מפני הקור והרוחות. בית שלג הבנוי מלוחות שלג חצובים נקרא איגלו ובית שלג הבנוי משלג מהודק נקרא קוינזי. בנוסף לצורות המסורתיות של בתי שלג, בתקופה המודרנית יצר האדם גם מלונות קרח, בעיקר למטרות תיירותיות. גם הבתים הרגילים מושפעים מנוכחות השלג, העלול להצטבר בכמויות גדולות על הגגות. כמות גדולה של שלג יכולה לגרום להתמוטטות הגג, לכן נהוג לבנות גגות משופעים באזורים שיש בהם שלג רב.
השלגים הם מאגרי מי שתייה זמינים לכל דורש. ההפשרה האיטית בעונת האביב מביאה להשקיה טובה של השדות, ברכה לחקלאים. התחממות מהירה מדי של מזג האוויר, לאחר הצטברות כמויות גדולות של שלג במהלך החורף, יכולה לגרום לשיטפונות ולהצפות במקומות הנמוכים.
צורות בילוי בסביבה מושלגת
תעשיית הפנאי מנצלת היטב את היתרונות של הסביבה המושלגת ומציעה צורות בילוי מגוונות. הבילויים העממיים ביותר הם מלחמות כדורי שלג, יצירת בובות שלג והחלקה במזחלות מאולתרות. צורות בילוי אלה לא מצריכות ציוד מיוחד ואפשר להוציאן לפועל בסביבה ביתית.
אתרי סקי מציעים לנופשים מתקנים, ציוד ומסלולים לשם לימוד ובילוי. האתרים ממוקמים באזורים הרריים, שם ישנו שיפוע לצורכי גלישת שלג, והשלג זמין יותר.
תעבורה בסביבה מושלגת
הנסיעה במכונית בכבישים מושלגים קשה ומסוכנת. לשלג יש מקדם חיכוך נמוך מזה של אספלט הכבישים, וההחלקה יכולה לגרום לסטיית כלי רכב ממסלולם ואף להתנגשויות. לעיתים נוצרת אף שכבת קרח על פני השלג והיא חלקה אף יותר. פתיתי השלג הנופלים פוגעים גם בשדה הראייה של הנהגים.
כדי לפנות צירי תנועה מהשלג הנערם משתמשים בכלים מכניים מיוחדים לכך, מפלסות שלג, אך באזורים פחות מפותחים יש גם פינוי שלג הנעשה בצורה ידנית, עם אתי חפירה. למניעת החלקת כלי הרכב על משטחי השלג מתקינים צמיגים ושרשראות המיועדים לנהיגה בשלג. לאחר התחממות קלה, כשהשלג מתחיל להתמוסס, רוח קרה עלולה להקפיא את השכבה העליונה וליצור משטח חלק ומסוכן מאוד לעוברי הדרך ברכב וברגל. למניעת ההחלקה מפזרים על הכבישים והמדרכות מלח, אפר או חול מעל השלג.
בנוסף לאביזרים השונים שנועדו להתאים כלי רכב לסביבה מושלגת, יש גם אביזרים וכלי תעבורה מיוחדים לאזורים מכוסים שלג:
ספורט בשלג
ספורט השלג כולל את הענפים הבאים:
תחרויות ספורט אלה מותנות בקיום רובד של שלג, לכן הן יכולות להתקיים רק במקומות ובזמנים שבהם השלג זמין. מסיבות אלה ענפי ספורט השלג אינם משתתפים באולימפיאדה, אך חלקם משתתפים באולימפיאדת החורף.
מדינות בולטות בתחום ספורט החורף הן רוסיה, ארצות הברית, קנדה, גרמניה, שווייץ, אוסטריה וארצות סקנדינביה. בישראל שכיח השלג רק בהר החרמון ולכן ספורט הגלישה פחות נפוץ. אתר החרמון הוא אתר הסקי היחיד בישראל. למרות מגבלות אלה, באולימפיאדות החורף נוטלים חלק גם ספורטאים ישראלים.
השלג בספרות ובאמנות
בסיפורי ילדים, לובן השלג הוא מקור שמה של שלגיה וצינתו ה"מגיעה עד הלב" היא המוטיב המרכזי ב"מלכת השלג" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. כמה מעלילות סיפורי "פו הדב" מאת א.א. מילן מתרחשות ביער מושלג.
ציירים רבים ציירו נופים מושלגים, ומאז המצאת הצילום, גם צלמים כיוונו את מבטם ומצלמותיהם לעברם.
השלג הוא חומר נוח מאוד לפיסול, ומכאן המנהג העממי של בניית איש שלג. לצד הנוחות המזמינה של פיסול בשלג קיים החיסרון באורך הקצר יחסית של חיי היצירה. חרף החיסרון, במקומות שבהם מצוי השלג בשפע, הוא משמש יוצרים עממיים ומתקיימים אפילו פסטיבלים רבי משתתפים הזוכים לסיקור, כדוגמת פסטיבל השלג של סאפורו. הפַּסָל הבריטי אנדי גולדסוורת'י, העוסק בין השאר באמנות זמנית, הקים כמה עבודות פיסול משלג.