cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיוטר מאשרוב
ביוגרפיה
מאשרוב סיים את חייו בצורה טראגית ב-4 באוקטובר 1980. הרכב הנשיאותי בו נסע סמוך למינסק, מלווה במספר מכוניות משטרה, התנגש במשאית שהובילה תפוחי אדמה. מאשרוב נפצע אנושות וכעבור מספר שעות נקבע מותו. רבים קושרים עד היום את הק.ג.ב. לטרגדיה (בטענה שהתקבלה הוראה מגבוה לסלק את אחד המועמדים המובילים והליברליים לתפקיד מנהיג ברית המועצות), אך עד היום לא הוצגו ראיות לטענה. אחד הטוענים העיקריים למעורבות מ"גבוה" בתאונה היה ויאצ'סלב קביץ', ראש הממשלה הראשון של בלארוס העצמאית ושותף פוליטי של נטליה מאשרובה, בתו של מאשרוב.
בשנות ה-90 נקראה אחת משדרות מינסק על שמו של מאשרוב, אך ב-2005 הושב לה שמה המקורי ושלושה רחובות אחרים קיבלו את שמו.. בתו של מאשרוב, נטליה, הציגה את מועמדותה לנשיאות בלארוס ב-2001, אך בהמשך הסירה אותה לפני הבחירות.
לא תנאף
לֹא תִנְאָף היא מצוות לא תעשה על קיום יחסי מין בין אישה נשואה לגבר זר. איסור זה מופיע בעשרת הדיברות, וממוקם בין האיסור על רצח לאיסור על גנבה. האיסור מופיע במקומות נוספים בתורה.
בנוסף לאיסור של מעשה בפועל קיים איסור בעשרת הדיברות לחמוד אשת איש במחשבה.
האיסור
רש"י מפרש כי הביטוי "ניאוף" מתייחס לקיום יחסי מין עם אשת איש בלבד, ולראיה מביא פסוקים נוספים המתייחסים לכך:, או . גם הרמב"ן ורבינו בחיי סוברים כמותו. חיזוק לשיטתם מביא רבנו בחיי, שטוען כי העבירות הנכללות בעשרת הדיברות הן רק כאלה שחייבים על ביצוען מיתת בית דין.
חומרת האיסור
מעשה הניאוף נחשב ביהדות לאחד משלוש העבירות החמורות ביותר, שעליהן נאמר "ייהרג ואל יעבור". כך למשל מתואר הניאוף בספר משלי:
על פי החוק המקראי אנשים שחטאו בניאוף דינם מיתה. חז"ל פסלו ראיות נסיבתיות לחטא הניאוף ודרשו עדויות מוצקות ביותר וגם התראה, כך שמימוש העונש היה כמעט בלתי אפשרי. מסכת סוטה עוסקת בדיני אישה שנחשדת על ידי בעלה בניאוף.
אדם שנולד כתוצאה מניאוף הוא ממזר, שעליו קבעה התורה : "לא יבוא ממזר בקהל ה', גם דור עשירי לא יבוא לו בקהל ה'". לפיכך הממזר (וצאצאיו) אינו רשאי לשאת יהודיה כשרה, והוא רשאי להינשא רק לממזרה, לשפחה או לגיורת.
איסור על ניאוף קיים גם בדתות ובתרבויות אחרות.
אסורה לבעלה ולבועלה
כאמור, העונש על ניאוף הוא מיתה, אך עונש זה אינו מופעל בימינו. עונש המופעל בימינו הוא הכלל "אסורה לבעלה ולבועלה" - על האישה הנואפת להתגרש מבעלה, ואסור לה להינשא לזה שאתו נאפה. גם בהקשר זה נדרשת עדות של שני עדים שראו את מעשה הניאוף, עדות שאותה קשה להשיג.
כאשר לבית הדין הרבני מוצגת עדות נסיבתית, למשל עדות כי האישה התייחדה בחדר בבית מלון עם גבר זר, אף שלא תמיד יחייבו את האשה להתגרש, יופעל הכלל "אסורה לבעלה ולבועלה", ואם בסופו של דבר תתגרש, הרי תהיה אסורה לאדם שעמו נאפה (על פי החשד). בשנת 2015 הוציא נשיא בית הדין הגדול הנחיות המסדירות את הבירור בנושא זה.
אשת איש שנאנסה אינה נאסרת על בעלה, אלא אם כן הבעל כהן.
דנש רונאי
דנש רונאי (במקור איזידור רוזנברג, בהונגרית: Rónai Dénes; דיולה, 10 ביולי 1875 – בודפשט, 8. באפריל. 1964) היה צלם, בובנאי, במאי קולנוע, צלם קולנוע יהודי-הונגרי. הוא החלוץ ההונגרי של בובות אמנותיות. אחיו של מיהאי רונאי (1879–1945) וטרינר ושל השחקנית הרמין רונאי (1877–1926). בן דודו של אמן הצילום אלדאר סקיי.
ביוגרפיה
איזידור רוזנברג נולד במשפחה יהודית. הוריו היו פיליפ רונאי (רוזנברג) ואלינורה בלייר. הוא עבר לבודפשט בשנת 1892, שם היה חניך של הצלם אדה מרטנס (Mertens Ede). בין השנים 1893–1895, הפך לאמן הריטוש של יורשי הסטודיו של קארוי קולר (Koller Károly) (1889–1838). הוא סיים לאחר מכן את לימודי אמנות הצילום שלו בבודפשט ובווינה. בשנת 1895 עבר לסטודיו של ד"ר סקיי, קלמאר וסיגטי בווינה. באותה השנה למד גם במינכן אצל האנפשנגל (Hanfstängl) ובהמבורג אצל רודולף דירקופ (Rudolf Dührkoop). הוא היה סטודנט של ה"מכון הכשרה ומחקר גרפי גבוה" (Graphische Lehr- und Versuchsanstalt) בווינה בשנת 1899. אחר כך נסע לליון ולקח חלק בעבודת הצילום הנע לצד האחים לומייר (לואי ז'אן ואוגוסט מארי לואי ניקולא לומייר, מאבות הראינוע). בשנת 1899 פתח סטודיו עם אלדאר סקיי באורושהזה. בין 1900 לבין 1903 היה לו סטודיו במזטור. בין השנים 1903–1909 עבד בסטודיו שלו בעיר אגר. משנת 1905 התחיל להציג בתערוכות. בשנת 1908 נסע לסיור לימודים במלגה למדינות מערב אירופה. בין השנים 1909 - 1910 עבד בעיר סולנוק. בשנת 1910 פתח את הסטודיו שלו בבודפשט. לאיוש גולאצ'י ארגן את התערוכה הראשונה שלו בסטודיו לצילום משלו בשנת 1911. בין השנים 1914 לבין 1917 רונאי התנדב לצבא במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1917–1918 ייסד את תיאטרון הבובות האמנותי ההונגרי הראשון, שם הציג בין השנים 1918 - 1919. (תיאטרון מרכז העיר). בשנת 1919 הם הציגו ב"פארק האנגלי" בשם "תיאטרון הבובות הממלכתי". בשנת 1929 רונאי היה העורך הראשי של כתב העת "הצילום ההונגרי", ובין השנים 1934–1938 היה העורך שלו. הוא הצליח לשרוד את תקופת השואה ובשנת 1945 פתח סטודיו חדש במקום הסטודיו הקודם שנהרס במהלך המצור על בודפשט. משנת 1957 היה חבר "באיגוד הצלמים ההונגרים".
סוכנות החקירות הפליליות (מקסיקו)
סוכנות החקירות הפליליות (בספרדית: Agencia de Investigación Criminal) הייתה גוף חקירות של משרד התובע הכללי במקסיקו. מטרתה הייתה תכנון, תיאום, ביצוע, פיקוח והערכה של פעולות למאבק בפשיעה תוך שימוש במודיעין ושירותים מדעיים וזיהוי פלילי התומכים בחקירת פשעים. סוכנות החקירות הפליליות פעלה בצמוד למשטרה הפדרלית המיניסטריאלית ושיתפה פעולה עם אינטרפול.
סוכנות החקירות הפליליות הוקמה בצו נשיא מקסיקו ב-25 בספטמבר 2013 והחלה לפעול ב-26 בספטמבר של אותה שנה. בספטמבר 2016 התפטר ראש הסוכנות, תומאס סרון, לאחר שהואשם בסילוף ראיות במסגרת תיק חקירת חטיפת הסטודנטים באיגואלה, מה שסיבך את הסוכנות במחלוקת והוביל לפירוקה בנובמבר 2018, חמש שנים בלבד לאחר הקמתה. היא הוחלפה במחלקה לתיאום שיטות חקירה (Coordinación de Métodos de Investigación), שהוקמה בלשכת התובע הכללי.
ליגת העל הלוקסמבורגית
ליגת העל הלוקסמבורגית (בלוקסמבורגית: Fussball Nationaldivisioun) היא ליגת הכדורגל הבכירה בלוקסמבורג.
הליגה החלה לפעול בעונת 1909/1910, למעט הפסקות בעונת 1912/1913, וארבע שנות מלחמת העולם השנייה (1940-1944). בזמן הכיבוש הגרמני בלוקסמבורג הקבוצות המקומיות שיחקו במערכת ליגות הכדורגל של גרמניה הנאצית. התחרות נקראה "האליפות הלוקסמבורגית" עד 1913/1914. החל מעונת 1914/1915 ועד 1931/1932 נקראה "הפרימייר דיוויזיון". לאחר מכן מ-1932/1933 ועד 1956/1957 נקראה "ליגת הכבוד" (Éirendivisioun), ומעונת 1957/1958 התחרות נקראת "הליגה הלאומית".
הליגה כללה 12 קבוצות עד עונת 2005/2006, ובסיום אותה עונה הורחבה ל-14 קבוצות, והפכה את שמה ל"ליגת הBGL", באמצעות הורדת שתי קבוצות לליגת המשנה והעלאת ארבע קבוצות מאותה הליגה, כך היא משחקת עד היום.
הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות בליגה לעונת 2021/2022
גותית
גותית היא שפה שנכחדה, המשתייכת לענף המזרחי של השפות הגרמאניות במשפחת השפות ההודו־אירופיות. הגותית, שאינה מדוברת כיום, דוברה בפי הגותים באלף הראשון לספירת הנוצרים. בהגיית השפה הגותית ההטעמה הייתה על ההברה הראשונה במילה או על ההברה הראשונה של השורש, בדומה לשאר השפות הגרמאניות. היא נכתבה תחילה באמצעות האלפבית הרוני, שבו נכתבו בתחילה רוב השפות הגרמאניות. במאה הרביעית לספירה, הומצא האלפבית הגותי על-מנת לכתוב את תרגום התנ"ך לשפה הגותית.
תנועות
בגותית ישנן חמש תנועות קצרות ושבע ארוכות.
הטיית שם עצם לפי יחסה
בגותית חמש יחסות להטיית שם עצם:
הטיית שם עצם לפי מספר
בגותית שלושה מקרים להטיית שם עצם מאיזושהי יחסה, לפי מספר:
הטיית שם עצם לפי מין
בגותית שלושה מינים דקדוקיים להטיית שם עצם ביחיד:
הטיית שם תואר בגותית
שם התואר בגותית מוטה בהתאמה לשם העצם אותו הוא מתאר, הסיומות משתנות בהתאם.
חוץ מזה ההטיות מתחלקות לשתי קבוצות:
יידוע שם עצם
בניגוד לשפות גרמאניות מודרניות אשר בהן שני סוגי תוויות - לשם מיודע ובלתי-מיודע (לדוגמה באנגלית: a/an מול the) בשפה הגותית ישנה רק תווית יידוע המקבילה ל-the באנגלית, ממש כמו בעברית.
היידוע נעשה לפי מין ומספר:
תוית היידוע בגותית זהה לכינוי הרמז, כך שלכל אחת מהמילים יכולה להיות גם משמעות של "ה" וגם משמעות של "זה/זו" וניתן לדעת רק לפי ההקשר.
הטיית פעלים בגותית
יש להטות פעלים בגותית לפי שם הגוף (גוף ראשון, שני, שלישי ביחיד או רבים) ולפי הזמן.
הזמנים בגותית
בגותית ישנם רק שני זמנים הווה ועבר כאשר ההווה משמש גם לצורך התייחסות לעתיד. חוץ מזה אופן ביטוי שונה יכול לגרום לביטוי ציווי, ציון (אמירת ביטוי אובייקטיבי) או פעולה אפשרית או היפותטית.
פעיל וסביל
לפועל בגותית יש צורת פעיל וצורת סביל רק בהווה, על-מנת ליצור סביל בזמן עבר יש להשתמש בפועלי העזר: wisan - להיות או wairþan - ליהפך, וצורת פועל המתארת פעולה שהסתיימה.(פרטיסיפלי)
הקסאן
הקסאן הוא פחמימן אלקאני עם 6 אטומי פחמן. רוב האיזומרים של הקסאן אינם פעילים. הם משמשים לעיתים קרובות כממסים אינרטים בתגובות של חומרים אורגניים היות שהם מאוד לא קוטביים. כמו כן הם מצויים בבנזין ובדבקים המיועדים לנעלים, מוצרי עור וגגות. בנוסף, משתמשים בהקסאן כדי למצות שמנים לבישול וכחומר לניקוי נעליים, רהיטים וטקסטיל. הקסאן מיוצר על ידי זיקוק נפט.
להקסאן חמישה איזומרים:
רעילותו האקוטית של ההקסאן נמוכה יחסית, אך הוא מהווה חומר מרדים חלש. שאיפת ריכוזים גדולים מביאה למצב של אופוריה חלשה, ולאחריה רצון עז לישון, כאבי ראש, ובחילות.
ג'וש שירמן (סדרת ספרים)
יהושע (ג'וש) שירמן הוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח מאת יאיר לפיד אשר הושפע ביצירתו מעבודתם של ריימונד צ'נדלר ודשיל האמט, אבות הסוגה של הבלש הפרטי הקשוח (Private Eye או Hard Boiled Detective) בספרות האמריקנית.
ביוגרפיה בדיונית
ג'וש שירמן הוא בלש פרטי ובלש משטרה לשעבר. דמותו של שירמן נוצרה בהשראת יוצרו של הבלש הפרטי פיליפ מרלו, הסופר ריימונד צ'נדלר, אשר שנא עובדות יבשות ועל כן מיעט בפרטים ביוגרפים ברורים לגבי הגיבור שלו. עם זאת לאורך סדרת הספרים מתגלה לקורא כי שירמן, שהוא בשלהי שנות השלושים לחייו בספר הראשון בסדרה, "הראש הכפול", ובשלהי שנות הארבעים לחייו בשני הספרים האחרים, הוא גבר גבוה, גדל גוף וחזק, אולם לפיד מתארו תמיד כמי שנגרר לפעולה מתוך כורח ולא מתוך רצון וכמי שנאבק ללא הצלחה במשקל עודף.
שירמן הוא יליד תל אביב ואביו עיתונאי חוקר ותיק ובעל שם. בנעוריו נהג להתאמן באגרוף וקרב מגע. את שירותו הצבאי עשה שירמן בגולני, שם הוכשר כלוחם ועבר קורס מ"כים חי"ר. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לחטיבה כמפקד מחלקה. כאיש מילואים לחם שירמן בלבנון. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס שירמן למשטרת ישראל, ובמהרה עשה לעצמו שם כשוטר קשוח וישר שלו מוח אנליטי חריף. הוא שירת במשטרה כעשר שנים ופוטר לאחר שנתפס על ידי מפקד המרחב בעת שהכה עציר בחדר החקירות. לאחר שעזב את המשטרה פתח משרד עצמאי לחקירות פרטיות.
לאורך סדרת הספרים מתגלה שירמן כצלף מיומן הבקי היטב בשימוש באקדח, וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף. מספר לספר משתנה סוג האקדח שבידו. כך למשל:
כמו כן משתנה במהלך הסדרה סוג המכונית בה הוא נוהג. בספר הראשון בסדרה נוהג שירמן בפורד מסוג "קאפרי" מודל 1971. בספר השני זוהי מכונית ביואיק מדגם "סנצ'ורי". בספר השלישי בסדרה, "האישה השנייה", נוהג שירמן בוולוו משנת 1989.
אחותו הקטנה של שירמן רונית, המכונה "רוני", נרצחה במהלך הספר הראשון בסדרה ומותה מלווה כצל את הגיבור לאורך כל סדרת הספרים. שירמן הוא גרוש. וחי לבדו בדירה ברחוב מאפו בתל אביב. הוא סוליסט ומעין "זאב בודד" וחבריו היחידים הם ז'אקי, עבריין שעצר כשעוד עבד בבילוש, וקרביץ, חברו עוד מצעירותו אשר הוא קצין משטרה בכיר והיה שותפו לשעבר של ג'וש בעת שירותו במשטרה. לאורך הסדרה כולה לא מוזכר שמו הפרטי של קרביץ.
הראש הכפול
הראש הכפול הוא הספר הראשון בסדרת ספרי המתח מאת הסופר והעיתונאי הישראלי יאיר לפיד, המתארים את עלילותיו של הבלש הפרטי ובלש המשטרה לשעבר ג'וש שירמן. הספר יצא לאור בשנת 1989.
עלילת הספר
הספר נפתח בעת ששירמן מבצע מעקב אחר שי טל, בעל מלטשת יהלומים, אשר היה הסמג"ד של שירמן בצבא. אשתו של טל, רינה, שכרה את שירמן לעקוב אחר בעלה משום שחשדה כי הוא מנהל רומן עם אישה אחרת. במהלך המעקב עד שירמן לכנופיית פורצים השודדים את המלטשה הנ"ל ומלטשה נוספת, וכן מוצא צעירה חסרת הכרה על הכביש. הצעירה מתגלה כרחל (רלי) שטאמפפר, בתו של הרב אהרון שטאמפפר, ראש אגודת החסידים של קהילת ליטסק בבני ברק, אשר נאנסה קרוב לשתי מלטשות היהלומים שנשדדו. עד מהרה מתברר לשירמן, אשר חוקר בעבור אביה של רחל שטאמפפר מי אנס אותה, כי הוא חשוד בביצוע השוד וכן ברצח. כאשר המשטרה וכן גורמים נוספים פותחים במרדף אחריו נאלץ שירמן להוכיח את חפותו ולגלות מי הפליל אותו.
החידה השישית
החידה השישית הוא הספר השני בסדרת ספרי המתח מאת הסופר והעיתונאי הישראלי יאיר לפיד, המתארים את עלילותיו של הבלש הפרטי ובלש המשטרה לשעבר ג'וש שירמן. הספר יצא לאור בשנת 2001.
עלילת הספר
הספר נפתח בעת שהגר הוסמן פונה לשירמן ומבקשת לשכור את שירותיו כדי לאתר את בתה, יערה, שנעלמה בעודה בת 9 מן הגן שליד ביתה בשכונת בבלי שבתל אביב. אף כי שירמן מסרב בתחילה לבקשת האם, הוא נעתר ולוקח על עצמו את הטיפול בחקירה. עד מהרה מתברר לשירמן כי יערה היא אחת משש ילדות שנעלמו החל משנת 1989 ועד לשנת 2001. גופותיהן של ארבע מן הילדות נמצאו בחולות ראשון לציון כשגרונן משוסף. עד מהרה מתברר לשירמן כי הוא במרדף אחר רוצח סדרתי החוטף ילדות ורוצח אותן.
האשה השנייה
האשה השניה הוא השלישי בסדרת ספרי המתח מאת הסופר והעיתונאי הישראלי יאיר לפיד, המתארים את עלילותיו של הבלש הפרטי ובלש המשטרה לשעבר ג'וש שירמן. הספר יצא לאור בשנת 2006.
עלילת הספר
הספר נפתח בעת ששירמן, אשר מצא את עצמו ללא עבודה והרחיב עקב כך את תחום עיסוקו גם למגזר האבטחה, משמש כשומר ראשה של סופי קליינמן, אשתו השנייה של סוחר הסמים דוביק קליינמן. קליינמן הוא האיש שבראש ארגון פשיעה רחב היקף, העומד בפני צו הסגרה להולנד וכלוא בישראל בטרם משפטו. בני הנדל, עורך דינו של קליינמן, רוצה בשירותיו של שירמן משני טעמים. האחד הוא חששו כי נחי אביחיל, ראש ארגון הפשע המתחרה, אשר כנגדו הוא מנהל מעין "מלחמה", הכוללת חיסולים והתנקשויות בחברים בכירים בארגון ובהם אביו של אביחיל, עלול לפגוע בסופי כנקמה. הטעם השני הוא הפחד של קליינמן שמא סופי בוגדת בו עם מאהב בשעה שהוא בכלא. בתחילה שירמן נרתע מן העבודה בעבור קליינמן, אולם בשל העובדה כי הוא נותר ללא עבודה אחרת הוא מסכים. מהר מאוד מוצא עצמו שירמן בעיצומו של רומן אהבים עם סופי, אותה הוא אמור לאבטח. באחד הלילות ישנו חשד לפריצה לוילה בה גרה סופי בתל ברוך. אף כי אין בחשד ממש העימות שפורץ עקב כך בין שירמן לסופי מביא לסיום פרשיית האהבים. זמן קצר אחר כך נרצחת סופי באכזריות. רימון יד שהושלך לעברה בכניסה לביתה הורג אותה במקום. קליינמן, בעלה הכלוא אשר זועם על ג'וש בשל הרומן שניהל עם אשתו, פוקד על שניים מן הבריונים שעובדים עבורו, סרגיי 1 וסרגיי 2 להכות את שירמן. על אף זאת שוכר קליינמן את שירמן למצוא את מי שרצח את אשתו. במקביל מנהל שירמן, עבור אלה, זונה לשעבר, חקירה כדי לאתר את אחותה התאומה.
מנואל אלוורס בראבו
מנואל אלוורס בראבו (ספרדית: Manuel Álvarez Bravo; 4 בפברואר 1902 – 19 באוקטובר 2002) היה צלם מקסיקני. הוא נולד במקסיקו סיטי למשפחה שחיבבה אמנות, עסקה בה ועודדה אותה. אביו היה מורה וצייר חובב וכן עסק בספרות ובצילום וסבו היה צייר פורטרטים במקצועו. בראבו היה חשוף לאמנות בת תקופתו במקסיקו והושפע מאמנים שפגש, ביניהם הצלמת טינה מודוטי (Modotti) והצייר דייגו ריברה. מ-1928, ובמהלך המחצית השנייה של המאה העשרים, הוא נחשב לצלם המשפיע ביותר במקסיקו ולאחד מהמטמיעים של יסודות הצילום המודרני בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בראבו ידוע בתמונותיו הפואטיות של ילידים (אינדיאנים) ושל מקומות במקסיקו. הוא היה חלק מהתחייה האמנותית שחלה אחרי המהפכה המקסיקנית (1910-1921), ומודרניסט שהושפע מהתפתחויות אמנותיות בעולם, בייחוד מפיקטוריאליזם ומסוריאליזם.
ביוגרפיה
בתקופת בית-הספר היסודי, קרבות רחוב של המהפכה המקסיקנית וסצנות מוות השאירו על בראבו רושם משמעותי. בגיל 13 עזב את בית-הספר לטובת עבודה, ומאז רכש השכלה בכוחות עצמו. באותה שנה הכיר בראבו לראשונה את יסודות הצילום באמצעות מצלמת דאגרוטיפ של חבר מבית הספר. הוא החל מתעניין לעומק בתהליך הצילום: עשה ניסויי צילום בביתו באמצעים ביתיים, יצר חדרי חושך ולמד לפתח סרטי צילום בעצמו. תמונותיו הראשונות צולמו ברחוב ובמסדרון.
בראבו למד חשבונאות במטרה לרכוש מקצוע, וב-1916 החל לעבוד עבור משרד האוצר המקסיקני. מ-1917 החל ללמוד ספרות ומוזיקה ב"אקדמיה סאן קרלוס" ובמקביל למד ציור ב- Academia Nacional de Bellas Artes (האקדמיה לאומית לאמנויות יפות). ב-1922 עבד כאסיסטנט של הצלם הוגו קונוויי, פגש והתיידד עם האמנית והצלמת טינה מודוטי, שהתגוררה במקסיקו אז, ונחשף לעבודותיה ודרכה לתצלומיו של אדוארד וסטון (Weston), בן זוגה. שנה לאחר מכן רכש את מצלמתו הראשונה, Century Master 25, אך החל לעסוק בצילום מקצועי רק לאחר שנתיים, אז החל גם לכתוב על אסתטיקה ועל עבודת הצילום הטכנית. בתקופה זו החל בראבו להתנסות בצילום תמונות בסגנון פיקטוריאליסטי.
ב-1930 גורשה טינה מודוטי ממקסיקו, והעבירה לו את עבודתה במגזין "Mexican Folkways", בו צילמה ציירי קיר (Murals) של התקופה. עבודתו של בראבו עבור המגזין כללה צילום תיעודי של ילידים מקסיקנים וצילום פורטרטים של כותבי מאמרים או של אמנים שנכתב עליהם במגזין. ב-1931 רכש המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק כמה עבודות של בראבו (אותם קיבלו כתרומה מאספן).
ב-1932 הציג בראבו את תערוכת היחיד הראשונה שלו ב"גלריה פוסדה" במקסיקו סיטי. ב-1935 הציג ב"גלריית ג'וליאן לוי" בניו יורק, יחד עם ווקר אוונס ועם אנרי קרטייה ברסון, שהעריץ אף הוא את בראבו. באותה שנה נסע בראבו לשיקגו והציג בה שתי תערוכות. הוא לימד בבית-הספר לאמנות "הול האוס" בשיקגו בשנת 1936, ובין השנים 40–1938 לימד ב"אקדמיה סאן קרלוס" במקסיקו. ב-1938 הכיר דייגו ריברה לבראבו את אנדרה ברטון, אבי התנועה הסוריאליסטית, בעת ביקורם בביתו. דרך ברטון נחשף בראבו לרעיונות הסוריאליסטים, שהשפיעו על תצלומיו למשך תקופה מסוימת. ברטון אהב את עבודתו של בראבו, והציג תמונות משלו בתערוכה שהעלה בפריז ב-1939.
בשנת 1933 פגש בראבו בצלם פול סטרנד, שעסק אז בצילום סרטו, "The Wave", במקסיקו, והעריץ את עבודתו של הצלם המקסיקני. דרך סטרנד החל בראבו להתעניין בקולנוע. בשנים 31–1930 צילם בהפקת הסרט שלא הושלם של סרגיי אייזנשטיין "Que Viva Mexico!". ב-1934 הפיק בראבו את סרטו באורך-מלא הראשון והיחיד "Tehuantepec", המתמקד באזור מטריארכלי בדרום מקסיקו. בשנה זו גם נפרד מאשתו, לולה. ב-1942, השנה בה נפטרה טינה מודוטי, התחתן בראבו עם דוריס היידן (Heydn), סופרת, ארכאולוגית וצלמת. בין השנים 59–1943 לימד בראבו צילום ועבד כצלם סטילס בתעשיית הקולנוע במקסיקו. הוא עזב משרה זו כדי להצטרף לצוות ה-Fondo Editorial de la Plastica Mexicana, כחבר הצוות הטכני, וכצלם הראשי של הקרן. בנוסף, לימד מ-1969 באוניברסיטה ללימודי קולנוע Universitario de Estudios Cinematograficos.
עבודותיו של בראבו נכללו בתערוכה של המוזיאון לאמנות מודרנית במוסקבה ב-1945, וב-1955 נבחרו שניים מתצלומיו להציג בתערוכה החשובה "משפחת האדם", שאצר אדוארד סטייכן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
שנים מאוחרות
ב-1970 חידש נגטיבים מוקדמים וחדשים יותר בטכניקת הדפסי פלטינום ופלדיום (Palladium).
בשנת 1987 קיבל את אות הכבוד Master of Photography על ידי המרכז הבינלאומי לצילום (International Center of Photography) בניו יורק.
בשנת 2002 נפטר מנואל אלוורס בראבו.
אמנים משפיעים
בראבו קיבל השראה ממגוון מקורות מודרניסטיים. מחד, הייתה לו משיכה לסימנים סוריאליסטיים מצויים, שניתן למצוא, למשל, בשלטים (כמו, למשל, בתצלום Parábola optica מ-1931, או Dos pares de piernas מ-1928). מאידך, הייתה לו נטייה לסוג של פורמליזם, האופייני לקוביזם ולאמנות מופשטת. אך למרות ההשפעה הרבה שהייתה לאמנות האירופאית על תצלומיו, להשפעה זו קשר זניח יחסית למראה תמונותיו. בראבו עצמו טען שעבודתו "קשורה יותר לאמנות המקסיקנית ולחיים במקסיקו מאשר למסורת של הצילום". בראבו תרגם ואיחה בתצלומיו השפעות אירופאיות עם השפעות מקומיות, ובחר לצלם נושאים ותמות מקסיקניות במובהק.
הצלם הגרמני המוביל במקסיקו, בתקופה בה החל בראבו לצלם, הוגו ברהם (Brehme), היה הצלם הראשון ממנו הושפע. השניים נפגשו ב-1923 – בראבו השקיף על ברהם בעבודתו בחדר-החושך, ואחרי זמן קצר גם רכש את מצלמתו הראשונה. הוא העיד כי סדרת תצלומיו הראשונה נעשתה בסגנון פיקטוריאליסטי בהשפעת ברהם.
ב-1927 פגש את טינה מודוטי, שהכירה לו כשנתיים אחר כך את דייגו ריברה. לטענת בראבו, החברות עם טינה מודוטי בשנות העשרים הייתה זו שהובילה אותו לראות את תמונותיו המודרניסטיות של שותפה, אדוארד וסטון. חברויות אלה ואחרות ביססו אצל בראבו אידאולוגיה וכריזמה חברתית שייצגו וייחדו את עבודתו: תכנים עמוקים שמעבר לתיעוד המלווים בדמיון ובמתן ביטוי לתרבות ולזהות המקסיקנית, תיעוד חיי האורבניים וחיי הכפר, הדת, המסורת והנוף. במהלך עבודתו עבור המגזין Mexican Folkways מ-1930, התעמת בראבו עם נושא פישוט הצורה כאשר צילם עבודות של ציירי-קיר כמו ריברה, חוזה קלמנטה אורוסקו (Clemente Orozco) ודוויד אלפרו סיקיירוס.(Alfaro Siqueiros).
בראבו הושפע מאוד מעבודתו של הצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה בעקבות רכישת ספר שלו (1930). אטז'ה שימש לו מודל חשוב ביותר לעיצוב מחשבתו ונקודת מבטו, להעלאת מודעותו למקומות בהם הוא מסתובב ולדברים אותם הוא רואה. דרכו הגדיר בראבו את סגנונו האמנותי בעבודתו: נושא הצילום של תרבות עשירה ועתיקה, והבנת הצילום כאמנות גבוהה אקפרסיבית. הצלם פול סטרנד השווה בין שני הצלמים דרך יחסם למקום, כשטען שבראבו "שואף לדבר על מקסיקו באותה החמימות בה אטז'ה דיבר על פריז". בראבו הושפע גם מעבודותיו של הצלם אלברט רנגר-פטש (Renger-Patzsch), המביא אסתטיקה מודרניסטית המבוססת על צורות נקיות ופשוטות, ומהצייר רופינו טאמאיו (Tamayo) בגישתו לאמנות ולמהפכה המקסיקנית בשנות ה-20.
ניתן למצוא השפעות סוריאליסטיות רבות בעבודתו של בראבו, שהחלו בעקבות הכרותו עם אנדרה ברטון, ומאוחר יותר דרך הכרותו עם צלמים סוריאליסטים אחרים. כך, למשל, אפשר למצוא זיקות בין תצלומי ציורי הקיר של בראבו לתצלומי קירות של בראסאי, או ברגישות לדרמות קטנות של חיי היום יום בין תצלומי הרחוב של שני הצלמים הללו. יכולתו להגיב לניואנסים במחוות ואינטראקציות אנושיות הזכירה למבקרי צילום מסוימים את עבודתו של הצלם אנדרה קרטש. גם בחירת שמות התמונות של בראבו מזכירה כותרות של עבודות סוריאליסטיות, בעיקר בכך שהן אינן חוזרת על תוכן הנראה בתצלום, אלא מדגישות או מרחיבות את משמעותם המטאפורית. על-אף שבעבודותיו הקומפוזיציות הלא-טבעיות מזכירות את המראה המסתורי והמוזר של הסוריאליזם, בראבו טען בתוקף שלסוריאליזם הייתה דווקא השפעה מינימלית על עבודתו. על כותרות תצלומיו אמר בראבו: "אין כל ספק שהכותרת המומצאת, ולא הברורה מאליה, היא האמיתית ביותר - והיא זו שמגדירה טוב יותר את התצלום".
לבראבו ולאנרי קרטייה ברסון יש תמונות דומות להפליא, של נושאים זהים ושל אותם מקומות. לא ידוע כמה ואם בכלל השפיעו אמנים אלו זה על זה, אך בראבו טען באחד הראיונות שהם לא צילמו יחד אך הלכו באותם רחובות וצילמו דברים דומים רבים. במקור אחר נאמר כי בראבו וקרטייה-ברסון פעלו באופן הדדי והשפיעו זה על זה בעבודותיהם.
סגנונו האמנותי ותרומתו
כבר בשנות פועלו המוקדמות כצלם קיבל בראבו הכרה נכבדת בעבודתו. בשנת 1928, תערוכת הצילום הראשונה והחשובה של ה- Primer Salon Mexicano de Fotografia במקסיקו סיטי הציגה עבודות שלו. תמונותיו המודרניסטיות אפיינו אותו כצלם הנמנה עם אמני האוונגרד של התקופה. ב-1939 הכניס אנדרה ברטון את בראבו למרכז עולם האמנות כיוצר אוניברסלי, כשהציג עבודה שלו בתערוכת סוריאליזם בפריז. המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA) רכש תשע עבודות של בראבו לאוסף המוזיאון ב-1942.
אלוורס בראבו טען כי: "עבודתי מתייחסת יותר לאמנות מקסיקנית ולחיים המקסיקניים מאשר למסורת הצילום". תפיסת אמנות הצילום החדשה אותה אימץ בראבו משליכה על ההיסטוריה, התרבות והזהות של מקסיקו, ומתחברת לתפיסה החדשה של הצילום כמדיום גמיש המשקף רגעים מחיי היומיום הנתפסים בעינו העירנית של הצלם, והופכים לסימנים של חוויות או לסיפורי-בדיה. מהפכה זו במבט הצילומי התבססה בחלקה על השפעת ההמצאה של מצלמת הכיס (פורמט קטן, 35 מ"מ) בתחילת המאה ה-20. המצאה זו שינתה את אופן הצילום ואת תפיסתו: היות שפעולת הצילום הפכה לפשוטה ומהירה, הצלם יכול לצלם ללא תכנון מוקדם והתמונה יכולה להיות מקרית. על-אף שצילום מסוג זה נעשה כבר מהמצאת הצילום, המצלמה הקטנה, שהפכה גם נפוצה, יכלה לתפוס רגע בקלות יתרה וליצור מערכות-יחסים שייחודיות לצילום: נוצרו אסוציאציות כמו הומור, אלימות, חברה וסקס, ופתאום כל דבר נהיה פוטנציאל לדימוי צילומי.
עם כל אופני הצילום השונים שלו, התמקד בראבו בתרבות המקסיקנית. הוא התעניין באינטראקציה האנושית, בייחוד זו של המעמד החברתי הנמוך, ויצר תמונות רגישות של חלומות, מוות או רגעי יומיום מעניינים. מעבר לתיעודם הישיר, בצילומיו למגזין Mexican Folkways בשנות ה-30, אפיין בראבו את הפורטרטים שצילם, והוסיף להם מימד שנון כך שכל אדם הופך לאינדיבידואל. בין היתר, עסק בראבו בעבודותיו במעמד הפועלים ובנושא המוות, והחדיר בהן אווירה של מסתוריות וסוריאליזם (באופן לא ישיר).
Can't Take Me Home
Can't Take Me Home הוא אלבום הבכורה של הזמרת פינק אשר יצא לאור בשנת 2000. מהאלבום יצאו לאור שלושה סינגלים ("There You Go", "Most Girls", ו- "You Make Me Sick"), ומוקמו במקום ה-26 במצעד הבילבורד האמריקאי. ביולי 2006 מכר האלבום 2.4 מיליון עותקים בארצות הברית. מפיקי האלבום הם: קווין בריגס, בייבי-פייס, קנדי בורוס, טרנס אבני, דאריל סימונס וטריקי.
SEBIN
השירות הבוליביארי למודיעין לאומי (בספרדית : Servicio Bolivariano de Inteligencia Nacional, SEBIN) היא סוכנות הביון העיקרית בוונצואלה. זהו כוח ביטחון פנים הכפוף לסגן נשיא ונצואלה מאז 2012. SEBIN תואר ככוח לשיטור פוליטי של הממשלה הוונצואלנית על ידי ארגונים בינלאומיים, כמו ארגון מדינות אמריקה ומכון ברוקינגס ומלומדים כמו קליפטון רוס, פרמין לארס והומברטו מארקס.
הסוכנות מהווה לישות פדרלית ונחשבת לסוכנות הביטחון היחידה בוונצואלה שאף פעם לא משתתפת במעורבות ישירה כלשהי עם הקהל הרחב. SEBIN לא מבצעת פטרול בדרכים הציבוריות, לא עוצרת אזרחים או מבצעת עבודות אכיפת חוק סדירות כמו מחלקות המשטרה, היא אינה משתתף בשום פשיטות משטרתיות, כוחות משימה משותפים או פעולות שאינן קשורות למשרד הפנים וההמשפיים. הארגון מהווה לסוכנות המשלבת תפקידים של סיכול ריגול, ביצוע מבצעי ביון ואיסוף מודיעין, מלחמה בטרור, חקירות ממשלתיות, חקירות רקע ומספקת שירותי הגנה וליווי לעובדי ממשלה בכירים וסוכניה פעלו בשטח בעת ניסיון ההתנקשות בניקולאס מדורו. קציני סוכנות זו נראים לעיתים רחוקות בציבור כשהם לובשים את מדיהם השחורים המלאים.
היסטוריה
לסוכנות הביון של ונצואלה יש תיעוד נרחב של הפרות זכויות אדם, החל מהקמתה כמשטרת הדיקטטור מרקוס פרז חימנז, שהופקדה על עינויים כנגד מי שנקראו "אויבי המדינה" ועד לתפקידה כבסיס פעולות נגד קובה שלאחר המהפכה, עבור אישים שנתמכו על ידי סוכנות הביון המרכזית כמו לואיס פוסדה קרילס (שעמד בראש חטיבת הביון), לטענות האחרונות בנושא התווספו האשמות בעינויים ורצח של מתנגדים פוליטיים.
ארגונים קודמים
קודמו של SEBIN הוקם במרץ 1969 בשם DISIP, Dirección Nacional de los Servicios de Inteligencia y Prevención ("המינהל הלאומי לשירותי מודיעין ומניעה"), על ידי הנשיא דאז רפאל קלדרה. לאחר מכן במקומו הוקם דירקטוריון המשטרה הראשי (DIGEPOL ,Dirección General de Policía).
ארגון Human Rights Watch כתב ב-1993 כי DISIP הייתה מעורבת במאבק נגד מתנגדים פוליטיים בתוך ונצואלה והייתה מעורבת בטקטיקות פוגעניות. בדו"חותיהם משנת 1997 ו-1998, אמנסטי אינטרנשיונל גם פירטו את הפרות זכויות האדם שבוצעו על ידי DISIP, כולל מעצר בלתי חוקי של פעילי זכויות אדם בוונצואלה.
המהפכה הבוליברית
בשנת 1999 החל הנשיא הוגו צ'אווס בביצוע ארגון מחודש ורפורמה ב-DISIP, כאשר מפקדים ואנליסטים נבחרו על פי תכונותיהם הפוליטיות והשתייכויותיהם לקבוצות אזרחיות חמושות. בוצעו "דיווחים מוטים ולא שלמים, המותאמים לאוזניים החדשות, שהחלו להתפשט ובסופו של דבר השפיעו על יכולתו של המוסד לעבד מידע ולדעת מה קורה". ב-4 בדצמבר 2009 הודיע הנשיא צ'אבז, במהלך טקס השבעה לפיקוד הגבוה של המשטרה הלאומית הבוליביארית שהוקמה (Policía Nacional Bolivariana) על שינוי שם ה-DISIP, לשירות המודיעין הבוליביארי (SEBIN בראשי תיבות).
ארגונו מחדש של SEBIN הושלם בשנת 2013 כשאחת ממטרותיו היא להבטיח "המשכיות וגיבוש המהפכה הבוליביארית בשלטון". בתחילת ההפגנות בוונצואלה בשנים 2014–2015, סוכני SEBIN פתחו באש על מפגינים, מה שהביא למותם של שניים והדחתו של מנואל גרגוריו ברנל מרטינז ימים לאחר מכן מראשות הארגון.
תחת נשיאותו של ניקולאס מדורו, הוסב בניין שבמקור אמור היה לשמש כתחנת רכבת תחתית ומשרדים בפלאזה ונצואלה למטה של SEBIN. האסירים הפוליטיים נקראים "לה טומבה" או "הקבר" על ידי גורמים בוונצואלה ולכאורה מוחזקים חמש קומות מתחת לאדמה בתנאים לא אנושיים בטמפרטורות נמוכות מאוד וללא אוורור, תברואה או אור יום. גודל התאים הוא מטר על שלושה מטרים שיש בהם מיטת מלט, מצלמות אבטחה ודלתות חסומות, כאשר כל תא מיושר זה לצד זה, כך שאין שום אינטראקציה בין אסירים. תנאים כאלו גרמו לאסירים לחלות מאוד ועל פי נתוני ארגוני זכויות אדם נמנעים מהם טיפול רפואי. טענות על עינויים ב"קבר" ובעיקר עינויים לבנים, נפוצות אף הן, כאשר חלק מהאסירים מנסים להתאבד. תנאים כאלה על פי משפט והליך סדיר מאלצים את האסירים להודות באשמה בפשעים בהם הם מואשמים, גם אם הם בפועל חפים מפשע.
מעקב אחר התקשורת
בעקבות תקרית Narcosobrinos (שבמסגרתה אחייניו של הנשיא מדורו נעצרו בארצות הברית באשמת סחר בסמים), כתבת סוכנות הידיעות AP חנה דרייר, שדיווחה על התקרית בתקשורת בוונצואלה, עוכבה על ידי סוכנים SEBIN שאיימו עליה במהלך החקירה ואמרו כי הם יערפו את ראשה כמו שעשתה המדינה האסלאמית לג'יימס פולי ואמרו שהם ישחררו אותה תמורת נשיקה. לבסוף, הסוכנים אמרו כי הם רוצים להכריח את ארצות הברית להחליף את אחייניו של מדורו בדרייר והאשימו אותה שהיא מרגלת ומחבלת בכלכלה הוונצואלנית.
פיקוח ציבורי
בעיתון "אל נואו הראלד", אנשי SEBIN לשעבר ומומחי ביטחון ציינו כי ממשלת ונצואלה הוציאה לכאורה מיליוני דולרים כדי לרגל אחרי ונצואלנים; שימוש בטכנולוגיה איטלקית ורוסית כדי לפקח על מיילים, מילות מפתח ושיחות טלפון של אזרחיה; במיוחד אלו המשתמשים בספקית התקשורת CANTV. המידע שנרכש משמש כדי ליצור את האישיות שמסקרנת את הרשויות בוונצואלה ומאפשרת להם לעקוב באופן מלא רק על אנשים שנבחרו שנוצר בסיס נתונים לפיקוח על מי שלא הסכימו באופן ציבורי עם המהפכה הבוליברית.
מעקב על הקהילה היהודית
בינואר 2013 הודלפו 50 מסמכים על ידי ה-"Analisis24" המראים כי SEBIN חיפשה "מידע פרטי על יהודים בולטים בוונצואלה, ארגונים יהודיים מקומיים ודיפלומטים ישראלים באמריקה הלטינית". מידע כלשהו שנאסף על ידי SEBIN כלל תמונות של משרדים, כתובות בית, מספרי דרכון ומסלולי נסיעה. על פי ההערכה, המסמכים שהודלפו היו מקוריים על פי מקורות רבים שכללו את הליגה נגד השמצה, "מצמרר לקרוא דיווחים כי ה-SEBIN קיבלה הוראות לביצוע פעולות מעקב חשאיות נגד חברי הקהילה היהודית".
הפגנות 2004
במרץ 2004 הצהירה אמנסטי אינטרנשיונל בדו"ח בעקבות הפגנות בשנת 2004 כי SEBIN (אז DISIP) "כביכול השתמשה בכוח מופרז כדי לשלוט במפגינים במספר הזדמנויות".
המחאות בוונצואלה בשנים 2014–2017
בעקבות הפרות לכאורה של זכויות אדם של SEBIN במהלך ההפגנות, נשיא ארצות הברית ברק אובמה השתמש בסמכויות שהוענקו מחוק ההגנה על זכויות האדם והחברה האזרחית בוונצואלה מ-2014 והורה למחלקת האוצר להקפיא נכסים ורכוש של מנכ"ל SEBIN, גוסטבו אנריקה גונזלס לופז והמנכ"ל לשעבר, מנואל גרגוריו ברנאל מרטינז.
מבצעים בארצות הברית
בשנת 2012, ליוויה אקוסטה נוגוארה ולפחות 10 סוכני SEBIN נוספים שכביכול פעלו במסווה של ביצוע משימות דיפלומטיות, עזבו את ארצות הברית בעקבות מחלוקת שעסקה באקוסטה. בסרט תיעודי של יוניברסיטי, בעוד אקוסטה הייתה נספח תרבותי במקסיקו, היא על פי החשד נפגשה עם סטודנטים מקסיקנים שהתחזו להאקרים שכביכול תכננו להשיק התקפות סייבר על הבית הלבן, ה-FBI, הפנטגון וכמה מפעלי גרעין במדינה. לאחר חקירת FBI ותגובות של חברי הקונגרס בארצות הברית, הכריז משרד החוץ האמריקני על אקוסטה כפרסונה נון גרטה.
למרות נסיגתם של סוכני SEBIN, ממשלתו של ניקולאס מדורו "מחזיקה לכאורה" רשת מרגלים בארצות הברית, שהוקמה על ידי תומכי המהפכה הבוליביארית המקבלים תשלומים יפים, כך "על פי גורמים רשמיים ב- SEBIN. הגורמים לשעבר הצהירו כי תרומתם של "מרגלים" נשמרת על ידי חברי ארגון "הפטריוטאס קופרנטס" וממידע פתוח, למשל מדיווחי עיתונות או מידע שפורסם באתרים. על פי הדיווחים, ממשלת ונצואלה השתמשה בטקטיקות כאלה כדי לצפות בארגוני האופוזיציה בארצות הברית ואספה רישומים על פקידי ממשל בארצות הברית כמו הסנאטור הקובני-אמריקני מרקו רוביו ואליאנה רוס-לאטינן.
לוויין "סימון בוליבר"
לוויין התקשורת "סימון בוליבר" ששוגר בשנת 2008 נועד להשיג "טיפול מוחלט ובטוח במידע" בתחומי הטלפוניה, העברת נתונים וגישה לאינטרנט עבור DISIP. בנוסף נרכש לוויין שני ל"תצפית ומעקב טריטוריאלי". שני הלוויינים עדיין בשימוש כיום.
אורבונד
אורבונד היא חברה ישראלית פרטית העוסקת בייצור ואספקה של חומרי גלם לבנייה בגבס.
החברה מצויה בבעלות Knauf, קונצרן מוביל בתחום הגבס בעולם. בנוסף לייצור לוחות גבס עוסקת החברה בייבוא אביזרים והתקנים נלווים לבנייה בגבס.
החברה מעסיקה למעלה ממאה עובדים, והמפעל הגדול שלה משתרע על כ-58 דונם באזור התעשייה אלון תבור.
היסטוריה
חברת אורבונד נוסדה ב 1993 בישראל. חמש שנים מאוחר יותר נרכשה החברה על ידי קונצרן Knauf. בשנת 2011 ועל רקע כניסת חברת טמבור לשוק מוצרי הגבס נערכה בדיקה מטעם הרשות להגבלים עסקיים שהכריזה על החברה כמונופול.
לא תענה ברעך עד שקר
לא תענה ברעך עד שקר הוא מצוות לא תעשה על נתינת עדות שקר. איסור זה הוא הדיבר התשיעי בעשרת הדיברות.
אורבונד
היסטוריה
בשנת 2014 נקנסה החברה ב 750 אלף ש"ח בתמורה לביטול כתב אישום כנגדה בטענה להיותה צד בהסדר כובל במסגרת פשרה בהנחיית הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה. הפשרה הושגה לאור הודעתו של מנכ"ל החברה דאז, מר. צבי אנגל, ששהה בבלגיה, כי אין בכוונתו להתייצב להליכים שניהלה הרשות להגבלים עסקיים כנגד החברה.
מוצרים
אורבונד מייצרת מגוון של מוצרי גבס לרבות לוחות וקירות גבס, אריחי תקרה מגבס, אריחים אקוסטיים ופרופילי גבס, כולם מוצרים המשמשים לבנייה במבני מגורים, משרדים ומבני תעשייה. לכמה ממוצרי החברה אישור "תו ירוק" מטעם מכון התקנים הישראלי המעיד על פגיעה סביבתית נמוכה. בנוסף מייצרת החברה מגוון מוצרי גימור לבנייה כגון טיח גבס, תערובות מרק (שפכטל) ודבק בטוני.
לא תענה ברעך עד שקר
מקור האיסור ומהותו
מקור איסור זה מופיע ב: "לֹא תִּרְצָח לֹא תִּנְאָף לֹא תִּגְנֹב לֹא תַעֲנֶה בְרֵעֲךָ עֵד שָׁקֶר.
עדים זוממים
ישנו סוג נוסף המקביל לעדות שקר הנקרא 'עדים זוממים'. עדים זוממים הם עדים שהעידו עליהם שיש טעות לא בגוף העדות, אלא בעדים עצמם. לדוגמה - יגיעו עדים אחרים ויעידו שהעדים הזוממים היו איתם באותה שעה של הפשע, ולכן לא הגיוני שהם מעידים, זה נקרא הזמת עדות.
גל הקור באמריקה הצפונית (2019)
בסוף ינואר 2019, גל קור קיצוני פגע במערב התיכון של ארצות הברית ובמזרח קנדה עקב זרם סילון סביב המערבולת הפולארית של הקוטב הצפוני. נכון ל-3 בפברואר 2019, לפחות 22 בני אדם נספו כתוצאה מגל הקור.
ארצות הברית
כל יחידות הטמפרטורה נמדדות במעלות צלזיוס אלא אם כן מצוין אחרת.
30 בינואר
ב-30 בינואר 2019 נמדדה במטרופולין שיקגו שבאילינוי טמפרטורה של עד ל-31 מעלות מתחת לאפס, ונשבו רוחות קרות בטמפרטורה של עד למינוס 47 מעלות. באזורים אחרים בקרבת מטרופולין שיקגו נמדדו טמפרטורות דומות. בערים רבות נוספות ברחבי אילינוי נמדדו טמפרטורות נמוכות במיוחד - ברוקפורד עד ל-35 מעלות מתחת לאפס, שיא כל-הזמנים בעיר בהפרש של 2 מעלות, במולין עד ל-36 מעלות מתחת לאפס, שיא כל-הזמנים נוסף, ובמאונט קרול נמדדו עד ל-39 מעלות מתחת לאפס, שיא כל-הזמנים במדינת אילינוי כולה.
במדינת אינדיאנה הושבתו מאות בתי ספר והופסקו שירותי הדואר למשך יומיים עקב מזג האוויר. באינדיאנפוליס, בירת אינדיאנה, נמדדו עד ל-31 מעלות מתחת לאפס, טמפרטורה הזהה לשיא כל-הזמנים בעיר, ונשבו רוחות בטמפרטורה של עד למינוס 41 מעלות. בסאות בנד שבאינדיאנה נמדדו עד למינוס 29 מעלות, ובקוקומו, אף היא באינדיאנה, נמדדו רוחות בטמפרטורה של עד ל-45 מעלות מתחת לאפס.
בקוטון שבמדינת מינסוטה נמדדו עד ל-49 מעלות מתחת לאפס, הפרש של 4 מעלות בלבד משיא-כל הזמנים במדינה כולה, ונשבו בה רוחות בטמפרטורה של עד למינוס 65 מעלות.
ברוב מדינת מישיגן הושבתו שירותי הדואר למשך יומיים עקב תנאי מזג האוויר. בעיר פלינט שבמישיגן נמדדו עד ל-17 מעלות מתחת לאפס, שיא כל-הזמנים לתאריך זה בעיר בהפרש של 5 מעלות מהשיא הקודם.
31 בינואר
ב-31 בינואר 2019, בוושינגטון הבירה, נמדדה טמפרטורה של עד ל-12 מעלות מתחת לאפס, ורוחות בטמפרטורה של עד ל-19 מעלות מתחת לאפס.
בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי נמדדה טמפרטורה של עד ל-29 מעלות מתחת לאפס, ונשבו רוחות בטמפרטורה של עד ל-41 מעלות מתחת לאפס.
בעיר פלינט שבמדינת מישיגן נמדדה טמפרטורה של עד ל-26 מעלות מתחת לאפס, שיא כל-הזמנים לתאריך זה בהפרש של 4 מעלות מהשיא הקודם. במטרופולין דטרויט שבמישיגן נמדדה טמפרטורה של עד ל-26 מעלות מתחת לאפס ונשבו רוחות בטמפרטורה של עד ל-40 מעלות מתחת לאפס.
קנדה
ב-30 בינואר נמדדו ברחבי קנדה טמפרטורות קיצוניות במיוחד. בנונאווט נמדדו עד ל-41 מעלות מתחת לאפס ורוחות בטמפרטורה של עד למינוס 59 מעלות. בויניפג שבמניטובה נמדדה טמפרטורה של עד ל-40 מעלות מתחת לאפס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בעיר מאז פברואר 2007. בטורונטו שבאונטריו נמדדה טמפרטורה של עד ל-24 מעלות מתחת לאפס ורוחות בטמפרטורה של עד ל-35 מעלות מתחת לאפס. בוינדזור, גם היא באונטריו, נמדדה טמפרטורה של עד ל-22 מעלות מתחת לאפס, שיא כל-הזמנים לתאריך זה בעיר. גם למחרת, ב-31 בינואר, נמדדו ברחבי קנדה טמפרטורות דומות.
שורת בואן
את התאוריה הציע הפטרולוג נורמן לוי בואן ולכן היא קרויה על שמו. בואן ערך בתחילת המאה ה-20 סדרת ניסיונות בהם התיך אבקה של סלעים גרוסים, קרר את החומר המותך בהדרגה ואז בחן את סוגי המינרלים שנוצרו בו. המסקנות שאליהן הגיע מקובלות עד היום להסבר תהליך התגבשות המינרלים בהתקררות מאגמה.
שורת בואן מוצגת בעזרת סכמה המראה את התגבשות המינרלים במאגמה כתוצאה מירידה הדרגתית של הטמפרטורה. הסכמה מחולקת לשני ענפים. הענף הימני מייצג תהליך רציף של יצירת מינרלים בעוד שהענף השמאלי מייצג יצירה לא רצופה של מינרלים. הציר מצד שמאל מייצג את קו הטמפרטורה כאשר החלק העליון מייצג טמפרטורה גבוהה יותר. המינרלים בחלק העליון של השרטוט הם הראשונים להתגבש, כלומר נקודת ההיתוך שלהם גבוהה יותר. בהתבסס על עבודתו של בואן ועל ההרכב המינרלים המצוי בסלע מסוים ניתן לשער מה היו התנאים בעת שנוצר הסלע.
B144
שירותי B144 של בזק כוללים את שירות המדריך העסקי (b144.co.il) באינטרנט, שירות המוקד הקולי 144 והאפליקציה הסלולרית. השירות מאפשר קבלת מספרי טלפון וכתובות של כל העסקים וכל האנשים בישראל. האתר כולל בתוכו גם שירותי מפה, איתור מיקוד, ועוד.
144 - שירות המוקד הקולי
השירות החל את דרכו בשנותיו הראשונות כמוקד שירות טלפוני בו טלפנים קישרו את הפונה ליעד המבוקש ובהמשך שודרג ומסר מספרי טלפון באופן ידני באמצעות כרטיסיות. במהלך שנות ה-80 הופעלו המערכות הממוחשבות הראשונות לאיתור מספרי טלפון של אנשים פרטיים ועסקים. באמצע שנות ה-80 שונה מספר הטלפון של מוקד המידע מ-14 ל-144. במהלך שנות ה-90 הופעלה מערכת ממוחשבת למסירת המספרים על ידי כרוז, כפי שהיא מופעלת כיום. במקביל, שודרגו תשתיות המוקד והופעלו שירותים משלימים נוספים כדוגמת: "שירות השלמת שיחה" המהווה קישור למספר טלפון. מוקד 144 פועל 24 שעות ביממה כל השנה, למעט יום הכיפורים. השירות הטלפוני של 144 הוא בתשלום, להבדיל מאתר B144, המשרת בחינם מיליוני גולשים.
שיפורים טכנולוגיים במוקד 144 וחדירת האינטרנט
האימוץ הגובר של הקדמה הטכנולוגית ובפרט השימוש ברשתות האינטרנט והסלולר, יצרו ביקוש רב לפלטפורמה נגישה, מיידית וחינמית עבור הגולשים. כתוצאה מכך, בתחילת שנות ה-2000 בזק הפעילה את מדריך 144 המקוון. האתר העניק את שרותי 144 ללא תשלום, אך התבסס על טכנולוגיה ותיקה. בפברואר 2007 השיקה בזק את מוקד 144 ו- 1344, שבסופו של דבר אוחדו תחת המותג "B144". חשיבותו של האתר המאוחד התמקדה בכך שהוא כלל לראשונה את מספרי הטלפון של כל מפעילות התקשורת הסלולריות והמפ"א (מפעיל פנים ארצי). במקביל להשקת אתר B144 לבירור מספרי טלפון של עסקים ואנשים כאחד, הושק שירות ללקוחות העסקיים תחת B144 המדריך העסקי.
B144 ומדריך העסקים
B144, המדריך העסקי של בזק, מתאפיין במנוע חיפוש עסקים ומאגר רשומות של עסקים המעודכן ידנית על ידי בזק באופן שוטף ויומיומי, באמצעות מידע המגיע מכל חברות הטלפוניה. המדריך מאפשר חיפוש עסקים, אנשים, קבוצות מיקוד, גופי ממשל וגופים לא ממשלתיים על בסיס מיקום, דירוג ביקורות, זמינות ועוד. החל משנת 2009 אתר B144 מועבר גם באמצעות יישומון בסלולר שפותח על מנת לאתר בקלות ובמהירות עסקים, אנשים ומפות. בשנת 2011 שילבה בזק מערכת מפות מתקדמת בתוך האתר. החל משנת 2012, B144 משתמשת באפליקציית וייז (Waze) כשירות עזר לניווט עבור גולשי האתר, שירות שמאפשר להם לקבל הוראות הגעה ישירות ליעד שלהם. כדי לקדם את מדריך העסקים שלה, B144 עושה שימוש באסטרטגיית קידום אורגני וממומן ב-Google, לצד כלים מקוונים שונים, ביניהם: מחירונים, קופונים, המלצות ודירוגים ועוד. כל אלה מאפשרים לבזק להבטיח חשיפה רחבה יותר לבעלי עסקים המפרסמים באתר, תוך כדי שימור חוויית גלישה ידידותית למשתמשי הקצה. לצד פרסום פרטי העסק הבסיסיים באתר, יכול בעל עסק לרכוש חבילות פרסום שונות, באמצעות סוכנות הדיגיטל של B144 :B144 דיגיטל.
B144 דיגיטל
B144 דיגיטל מבית בזק, סוכנות הדיגיטל של B144, מספקת פתרונות מלאים של פרסום באינטרנט לעסקים קטנים ובינוניים בישראל.
מחוז לימה
מחוז לימה (בספרדית: Distrito de Lima) הוא אחד מ-43 המחוזות המוניציפליים במטרופולין של העיר לימה בפרו. המחוז משתרע על פני 21.98 קמ"ר. לפי מפקד האוכלוסין של 2017 אוכלוסיית המחוז מנתה באותה השנה 268,352 תושבים.
המרכז ההיסטורי של העיר לימה (סנטרו היסטוריקו) נמצא בתחום המחוז. מחוז לימה גובל בצפון עם המחוזות סן מרטין דה פורס ורימאק, במזרח עם המחוזות סן חואן דה לוריגנצ'ו ואל אגוסטינו, בדרום עם המחוזות לה ויקטוריה, לינס, חסוס מריה, ברנה, פואבלו ליברה וסן מיגל וממערב במחוז קייאו.
B144
B144 דיגיטל
החבילות של B144 דיגיטל כוללות קידום ממומן בגוגל ובפייסבוק, פרסום בB144 וברשת האתרים של B144, הקמת דפי נחיתה, הקמת אתר, הקמת חנות מקוונת, דף עסקי בגוגל, דף פייסבוק עסקי, קידום בטאבולה, שירות מענה קולי לעסקים ועוד.
B144biz, האתר של B144 דיגיטל, מספק בנוסף לחבילות הפרסום, מידע רב וטיפים בתחום השיווק הדיגיטלי לעסקים, באמצעות מומחי השיווק הדיגיטלי של החברה ואורחים ידועי שם. בלוג המומחים של האתר מציג מאמרים, סרטוני וידאו, סיפורי הצלחה ומדריכים אינפורמטיביים, במטרה לשפר את יכולות השיווק של בעל העסק, ברשת ומחוצה לה. מידע זה פתוח ונגיש לכלל הגולשים.
תלמי
{{פירושונים|אישים מהעת העתיקה ששמם הפרטי הוא תַּלְמַי
אישים ששם משפחתם תַלמִי אחר
ציונה קניג-יאיר
ציונה קניג-יאיר (נולדה ב-18 ביולי 1970) היא מנכ"לית משרד התפוצות, במקצועה היא משפטנית. בעבר הייתה סגנית נשיא מכון הרטמן. בשנים 2008–2016 כיהנה כנציבת שוויון ההזדמנויות בעבודה הראשונה.
ביוגרפיה
קניג-יאיר נולדה ב-1970 בברוקלין, ארצות הברית, עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1981, וגדלה ברעננה. היא בוגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בראשית דרכה כעורכת דין עבדה במשרד פרטי ובהמשך הייתה פרקליטה פלילית בפרקליטות מחוז תל אביב.
בהמשך שימשה מנהלת המחלקה המשפטית של שדולת הנשים ולימדה בקליניקה משפטית לזכויות נשים במכללת רמת גן.
בעקבות תיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה הוקמה בשנת 2008 במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה, האחראית על אכיפת הוראות החוק, באמצעות תביעות המוגשות בשם עובדים, או בשם הנציבות עצמה, לבתי-הדין לעבודה. קניג-יאיר מונתה לעמוד בראש הנציבות החדשה. היא כיהנה בתפקיד עד ינואר 2016.
ביוני 2021 הודיע שר התפוצות נחמן שי על כוונתו למנות אותה למנכ"לית משרד התפוצות. ב-19 ביולי אושר המינוי.
קניג-יאיר היא בוגרת קרן וקסנר.
חיים אישיים
קניג-יאיר נשואה לאייל ואם לשלושה. מתגוררת במושב בני דרום.
טורקוואטו טאסו (מחזה)
טורקוואטו טאסו (Torquato Tasso) הוא מחזה מאת יוהאן וולפגנג פון גתה על המשורר האיטלקי בן המאה השש-עשרה טורקוואטו טאסו. גתה הגה את הרעיון למחזה בויימאר ב-1780, אבל כתב את רובו באיטליה בין 1786 ל-1788 והשלים אותו ב-1790.
האטוטו
האטוטו (באנגלית: Hatutu או Hatuta‘a) הוא אי באוקיינוס השקט באיי מרקיז הצפוניים ומהווה חלק מפולינזיה הצרפתית.
אורכו של האי כ-6.5 ק"מ, בהם פרוש רכס הרים שמגיע בשיאו ל-428 מטרים מעל לגובה הים.
האטוטו אינו מיושב, ובשנת 1992 הוא הוכרז כשמורת טבע. בתחומיו נמצאת באופן נרחב ציפור הסולה כחולת-רגל, והוא שטח המחיה היחידי עבור מין ה-Hatutaa Polynesian Warbler.
היסטוריה
האי מעולם לא היה מיושב באופן רציף, בעיקר בגלל גודלו הקטן וכן בגלל מחסור במים מתוקים. עם זאת, לאורך השנים היו תושבים של אזורים שכנים מבקרים במקום. בשנת 1798 דיווח אדמונד פנינג על עשן שמיתמר מעל חלקים באי, דבר שנבע משהות אנשים במקום, לאחר שהגיעו כדי לאסוף את נוצותיהן של ציפורים ייחודיות.
תיקנחוליים
תיקנחוליים (שם מדעי: Corydiidae), ידוע בעבר בשם Polyphagidae, היא משפחה מסדרת התיקנאים. בני משפחה זו נפוצים בעיקר במדבריות ונוהגים להתחפר ביום מתחת לחול ולצאת בלילה כשהטמפרטורות צונחות כדי לחפש מזון. בין המינים מתקיימת דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי עיניים גדולות גוף מוארך ומכונפים בעוד הנקבות בעלות עיניים קטנות, חסרות כנפיים וגוף עגלגל וקמור.
חוק מענק הריבון 2011
חוק מענק הריבון 2011 (באנגלית: Sovereign Grant Act 2011) הוא חוק שמסדיר את מימון חברי משפחת המלוכה הבריטית.
עד חקיקת החוק משפחת המלוכה הייתה ממומנת משלושה מקורות: הרשימה הציבורית ממשרד האוצר, מענקי נסיעות ממשרד התחבורה ומענקי אחזקה ממשרד התרבות. החוק מבטל את כל המענקים הללו וקובע שהחל מ-2013 המונרך יקבל 15% מרווחי אחוזות הכתר (בשנה הראשונה הסכום צפוי להיות 31 מיליון פאונד).
בנוסף למענק הזה רווחי דוכסות לנקסטר יעמדו עדיין לרשות המונרך ורווחי דוכסות קורנוול יעמדו לרשות יורש העצר. במקרה שדוכס קורנוול הוא קטין 90% מרווחי הדוכסות ינוכו מהמענק, במקרה שאף אדם לא מכהן כדוכס קורנוול הרווחים ינוכו בשלמותם מהמענק ויורש העצר יקבל מענק ממשרד האוצר.
אוטרופיוס הקדוש (המאה ה-3)
אוטרופיוס הקדוש (בצרפתית: Saint Eutrope) היה הבישוף הראשון של הדיוקסיה העתיקה של הקדושים ושכן במחוז השראנט הימי בצרפת.
ביוגרפיה
על פי המסורת הוא היה רומאי או פרסי, שנשלח להפיץ את תורתו בגאליה על ידי האפיפיור קלמנס הראשון או על ידי האפיפיור פביאנוס יחד עם דיוניסיוס הקדוש.
אוטרופיוס חי כנזיר בעיירה סיינט שבצרפת. הוא גרם לבת המושל להתנצר, ובשל כך רוצץ המושל את ראשו ואת ראש ביתו במכת גרזן, והוא מת כמרטיר.
אזכור בתרבות
ההיסטוריון גרגוריוס מטור מציין את מות הקדושים של אוטרופיוס, אך מציין שלפני שהבישוף פלדיוס הקדוש כתב את סיפורו של אוטרופיוס, אף אחד לא הכיר את אגדת מותו.
גם הבישוף והמשורר הלטיני ונאנטיוס פורטונאטוס מציין את אוטרופיוס בין הקדושים.
ניפון אולפני אנימציה
ניפון אולפני אנימציה (יפנית: 日本アニメーション, ניפון אנימה-סיוסו) הוא אולפן אנימציה יפני.
אולפני ניפון ידועים בעיקר בהפקת סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית כגון "הלב", "תום סויר" ו"הרפתקאותיו של פינוקיו".
בנוסף לכך אולפן הוציא סדרות הנפשה מבוססות על מאנגה כמו "בובי", "היי בינבה" ועוד.
מרכז החתירה במים סוערים עמק לי
מרכז החתירה במים סוערים עמק לי (באנגלית: Lee Valley White Water Centre) הוא מתקן שבו נערכות תחרויות החתירה במים סוערים בקאנו ובקיאק של אולימפיאדת לונדון בשנת 2012.
תיאור המתחם
המתקן נבנה סמוך לעיר וולטהאם קרוס שבמחוז הרטפורדשייר. האתר נמצא בסמוך לגבול הצפוני של אזור לונדון רבתי, בעמק הנהר לי.
המבנה, אשר נבנה במיוחד עבור המשחקים האולימפיים, כולל מסלול סללום שאורכו 300 מטרים הכולל אשדות עבור התחרויות, וכן מסלול חימום, ואגם בקצה מסלול המרוצים. מערכת משאבות מאפשרת את זרימת המים באשדות. במהלך המשחקים האולימפיים הותקנו באתר מושבים ל-12,000 צופים. מושבים אלה יוסרו בתום התחרויות.
מתחם התחרויות תוכנן להיבנות בעיר ברוקסבורן עצמה, אולם בדיקה של האתר המיועד גילתה כי לא ניתן לבנות בו את המתחם בשל זיהום האדמה, ולכן נבחר המיקום הנוכחי.
תוכניות בניית המתחם אושרו בספטמבר 2008.
המתחם משמש כיום (2021) כמרכז חתירה.
פוטנציאל חיובי מאוחר
פּוֹטֶנְצְיָאל חִיּוּבִי מְאֻחָר (באנגלית: Late positive potential, LPP) הוא עליה ממושכת בפוטנציאל קשור-אירוע המתגברת בעקבות גירוי רגשי מעורר. זהו ERP המופיע על אלקטרודות בקו האמצע הקדקודי אמצעי, כ-300 מילישניות לאחר התחלת גירוי. לדוגמה אלקטרודות מייצגות הן Pz, CPz, Cz, CP1, ו-CP2.
תפקוד
מספר מחקרים הראו כי ה-LPP משקף את מידת החשיבות של גירויים. מחקר אחד השתמש בתמונות נייטרליות המכילות אנשים ובתמונות שאינן מכילות אנשים. התמונות שמכילות אנשים גרמו לצופים בהם לבטא LPP יותר חיובי. כמו כן, כאשר הוצגו לנבדקים תמונות נעימות ותמונות לא נעימות הן עוררו LPP חיובי יותר בהשוואה לתמונות נייטרליות. עם זאת, כאשר נבדקים הונחו להשתמש בטכניקות של פרשנות מחדש, אשר מפחיתות את המידה שגירוי מסוים מעורר בנו תגובה רגשית, אזי התנודה ב-LPP הייתה מופחתת. בנוסף כאשר חלק מתמונות הפנים הן רלוונטיות יותר לנבדק, אזי תיתכן עלייה ב-LPP, בפרט בתמונות של פנים שמחות (ראה איור משמאל).
השוואה חברתית
מחקר שהשתמש במשחק האולטימטום התמקד במקבל. במחקר זה נמצא כי ה-LPP של המקבל רגיש להשוואה החברתית. הוא היה חיובי יותר עבור הצעה שהיא שווה להצעות שקיבלו משתתפים אחרים, ביחס לתנאים בהם הוצע למקבל סכום שהוא מעל או מתחת לממוצע שאר ההצעות.
תגמול
לתגמול בין היתר יש שתי תכונות נפרדות אשר אינן תלויות זו בזו. הראשונה ערכיות התגמול (Valiance) כלומר, האם התגמול הוא חיובי או שלילי. השנייה היא המשרעת של התגמול (Amplitude) כלומר מהו גודל התגמול. כאשר שתי התכונות של התגמול מופיעות מול הנבדק, כלומר הוא יודע האם התגמול הוא חיובי או שלילי ומה גודלו, ה-LPP רגיש לעצימות של התגמול אך לא לערכו (חיוביותו או שליליותו). מנגד, כאשר התגמול מפורק, בפעם אחת מוצג האם הוא חיובי או שלילי, ובפעם נוספת מוצג גודלו, אזי ה-LPP יושפע בכל פעם מהתכונה המוצגת.
מקור האות
קבוצת מחקר מאוניברסיטת פלורידה חקרו נבדקים תחת מכשור משולב של דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI) יחד עם אלקטרואנצפלוגרם (EEG) על מנת לאתר את מקורו של ה-LPP. הם הציגו לנבדקים תמונות נייטרליות, נעימות ולא נעימות ובדקו את המתאם בין סיגנל ה-EEG לבין ה-fMRI.
החוקרים מצאו כי ישנו הבדל בין המקורות היוצרים את ההגברה ב-LPP עבור תמונות נעימות ועבור תמונות לא נעימות. האמיגדלה, גרעין במערכת העצבים שנחקר רבות בהקשרים רגשיים, נמצאה קשורה ל-LPP בתמונות נעימות, אך לא בכאלה שאינן נעימות. אם כי היא כן פעלה גם בתמונות לא נעימות, אך לא בצורה המתואמת עם סיגנל ה-LPP. בנוסף קליפת המוח הקדם-מצחית מרכזית (mPFC) וגרעין האקומבנס היו מתואמים עם LPP רק עבור תמונות נעימות. שני אזורים אלו נמצאו במחקרים אחרים כמעורבים בעיבוד תמונות של פנים אטרקטיביות, רומנטיקה וארוטיקה. לעומת זאת, עבור תמונות לא נעימות ה-LPP נמצא בהתאמה לזרימת דם מוגברת לאזורים כמו האינסולה וקליפת המוח הקדם מצחית גחונית צידית (vlPFC). האינסולה ידועה כמעורבת בעיבוד של רגשות, ובפרט כאלה של גועל או תחושת איום.
בנוסף כמה אזורים נמצאו פועלים גם עבור תמונות נעימות וגם עבור כאלה שאינן נעימות. אזור שכזה הוא הפרקונאוס. אזור זה הוא קודקודי. אזורים קודקודיים ידועים כמעורבים בצריכת קשב.
תזמורת פריז
תזמורת פריז (בצרפתית: Orchestre de Paris) היא תזמורת צרפתית, שנוסדה בשנת 1967 ושוכנת דרך קבע בפריז.
תולדות התזמורת
בשנת 1998 קנה משקיע פרטי את אולם פלייל, משכן התזמורת ואולם הקונצרטים הגדול היחיד בפריז, לקראת סגירתו והתזמורת נאלצה להתפנות. היא החלה את תקופת ישיבתה הנוכחית בתיאטרון מוגאדור בשנת 2002. ואולם, עכשיו נקבע מועד לחזרתה של תזמורת פריז אל אולם פלייל, שעבר שינויים ויש לקוות, גם שיפורים, בספטמבר 2006.
כלל (ישראל)
חברת כלל (ישראל) בע"מ, שנודעה בשם "כלל" או "קונצרן כלל", הייתה חברת החזקות ישראלית גדולה, בעלות חברות בנות ברבים מענפי המשק בישראל. עם החברות הבנות שלה נמנו כלל תעשיות, "כלל סחר", "אזורים" וכלל ביטוח. בשנת 2000 מוזגה חברת "כלל" לתוך חברת אי די בי חברה לפיתוח.