cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בעיית ההתאמה של פוסט
שלב א' - מעבר לבעיית התאמה עם מחרוזת ראשונה נתונה
בחלק הבא של ההוכחה מוכיחים כי בעיה זו אינה כריעה. מכאן שכדי להראות כי בעיית פוסט המקורית היא בלתי כריעה, יש להראות כי ניתן "לתרגם" כל מופע של הבעיה החדשה למופע של הבעיה המקורית בצורה כזו שהמופע של הבעיה החדשה פתיר אם ורק אם המופע של הבעיה הישנה פתיר (דבר שכזה מכונה רדוקציה חישובית).
אם כן, נניח כי נתון אוסף זוגות וכמו כן נתון הזוג המיוחד \ (x,y). הרעיון הבסיסי בהמרת בעיה זו לבעיית פוסט המקורית היא לקחת סימן שאינו באלפבית הנוכחי של המחרוזות (למשל, \ *) ו"להשתיל" אותו בתוך כל הזוגות \ (a_i,b_i) באופן כזה שבאיבר הימני של כל זוג הכוכביות מופיעות לפני כל אות, ואילו באיבר השמאלי הכוכביות מופיעות אחרי כל אות. מכאן שלא ניתן להתחיל את בניית המילה המשותפת עם אף אחד מהזוגות \ (a_i,b_i) ש"טופלו" באופן שכזה, כי האיבר הימני בזוג מתחיל בכוכבית, ואילו השמאלי לא. כדי שעדיין יהיה ניתן ליצור מילה משותפת, יש לתקן את הזוג \ (x,y) בהתאם, וכמו כן להוסיף זוג אחד נוסף, ש"יסיים" את בניית המחרוזת וישווה את מספר הכוכביות שבכל אחד מהעותקים.
כדי לתאר בצורה פורמלית את הבנייה נוח להגדיר שתי פונקציות על מילים, \ L(w),R(w), שעבור המילה "משתילות" כוכביות באופן הבא:
כעת, אם הוא אוסף הכללים של הבעיה שאותה מתרגמים, אז אוסף הכללים החדש יהיה
כאשר גם \ \$ הוא סימן שאינו שייך לאלפבית של הבעיה המקורית.
שלב ב' - סימולציה של מכונת טיורינג באמצעות בעיית ההתאמה
חלקה השני של ההוכחה מסתמך על כך שהמודל החישובי של מכונת טיורינג הוא פשוט מאוד לתיאור, ועל כן ניתן לבצע מעין "סימולציה" שלו באמצעות בעיית ההתאמה. הרעיון הבסיסי הוא לתאר חישוב של מכונת טיורינג בתור סדרה של תצורות (קונפיגורציות) שכל אחת מהן מתארת את מצבו הנוכחי של סרט הקלט, מיקום הראש הקורא והמצב הפנימי הנוכחי של המכונה. קונפיגורציה שכזו נוח לתאר באמצעות סדרת תווים מהאלפבית של המכונה, המציינת את תוכן סרט הקלט הנוכחי (עם סימן מיוחד המצביע על הנקודה שבה מסתיים החלק של הסרט שבו נעשה שימוש עד כה), אשר בתוכה "מושתל" סימן המתאים למצב הפנימי הנוכחי של המכונה, והוא נמצא משמאל לתא בסרט שהמכונה קוראת. כך למשל הסדרה הבאה:
מייצגת את הקונפיגורציה שבה החלק של הסרט שבשימוש מכיל את המחרוזת "01001010", המכונה נמצאת במצב הפנימי מס' 3, והראש הקורא מצביע על ה-"0" הלפני אחרון.
ניתן כעת לחשוב על חישוב שלם של המכונה כסדרה עוקבת של קונפיגורציות שמופרדות על ידי סימן מיוחד (למשל, כוכבית) כך שכל אחת מהן מתקבלת מקודמתה באמצעות פונקציית המעברים של מכונת הטיורינג. דוגמה לסדרה שכזו:
מחרוזת זו מייצגת את הריצה שבה המכונה התחילה במצב 0 ועם שני אפסים כתובים על הסרט, שינתה את הראשון מביניהם ל-1 עברה למצב 1 ונעה עם הראש הקורא ימינה, שינתה את השני ל-1, עברה למצב 2 ונעה שוב ימינה, כתבה 0 על הסרט, עברה למצב הפנימי 3 ונשארה באותו מקום על הסרט, ולבסוף נעה צעד אחד שמאלה ועברה למצב הפנימי 0.
הסימולציה של מכונת הטיורינג מתבצעת כך: ראשית, הזוג ההתחלתי של מילים בבעיית ההתאמה יהיה הזוג, כאשר \ w היא המילה שעבורה נבדקת עצירת המכונה. כלומר - האיבר השמאלי בזוג מתאר את הקונפיגורציה ההתחלתית של המכונה, ואילו האיבר הימני הוא "ריק". מכאן שכדי שהזוגות ירכיבו את אותה המילה, בחירת האיברים הבאים צריכה להיות כזו ש"תעתיק" את הקונפיגורציה שקיימת באגף שמאל לאגף ימין. הרעיון הוא שתוך כדי ביצוע ההעתקה הזו לאגף ימין, תיווצר (על ידי האיברים השמאליים בזוגות שיתווספו) קונפיגורציה חדשה באגף שמאל - כזו שנובעת מיידית מהקונפיגורציה הקודמת. כך למשל לכל תו \ \sigma, הזוג מבטיח העתקה של תוכן הסרט מהקונפיגורציה הקודמת לנוכחית, וזוגות כמו  (שמתאים למעבר ) מבטיחים את שינוי הקונפיגורציה החדשה על פי פעולה אפשרית עבור מכונת הטיורינג המסמלצת.
כל עוד המכונה לא הגיע למצב מקבל, אגף ימין לא יכול להדביק את אגף שמאל; על כן, מוסיפים זוגות שמאפשרים, בהינתן שאגף שמאל מייצג קונפיגורציה שהגיעה למצב מקבל, "למחוק" חלקים מהקונפיגורציה בכל העתקה שלה, עד שלבסוף אגף ימין מדביק את אגף שמאל. בצורה זו מובטח שקיים פתרון לבעיית ההתאמה אם ורק אם המכונה המסומלצת מגיעה למצב מקבל.
היירם בינגהאם השלישי
היירם בינגהאם השלישי (באנגלית: Hiram Bingham III; 19 בנובמבר 1875 - 6 ביוני 1956) היה חוקר ופוליטיקאי אמריקאי, בעת היותו מרצה באוניברסיטת ייל, גילה את עיר האינקה מאצ'ו פיצ'ו. שימש כמושל קונטיקט שבארצות הברית וכיהן כנציג המדינה בסנאט האמריקאי.
חייו
בינגהאם נולד בשנת 1875 בהונולולו, הוואי. הוא היה בן למשפחת מיסיונרים, וסבו, אשר על שמו הוא נקרא, היה איש הדת הנוצרי הראשון אשר הגיע לממלכת הוואי במטרה להמיר את דתם של תושביה. את שנותיו הראשונות העביר בינגהם בהוואי, ובהגיעו לגיל 17 עבר ללמוד בבית ספר תיכון במדינת מסצ'וסטס, שם השלים את לימודיו בשנת 1894. בשנים שלאחר מכן השקיע את זמנו ברכישת השכלה גבוהה וקיבל את תאריו האקדמיים מאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה (1900), ומהרווארד אשר במסצ'וסטס (1905). עם סיום לימודיו החל לעבוד כמרצה להיסטוריה ופוליטיקה באוניברסיטת הרווארד, ולאחר מכן שימש כמרצה באוניברסיטת פרינסטון ועוזר לוודרו וילסון, שעתיד היה להפוך לנשיא ארצות הברית. בשנת 1907 התקבל לעבודה באוניברסיטת ייל כמרצה להיסטוריה דרום-אמריקאית.
את מאצ'ו פיצ'ו גילה בינגהאם במהלך כהונתו כמרצה ולאחר מכן כפרופסור בייל. ב-1908 הוא שימש כנציג ארצות הברית בקונגרס הפאן-אמריקני הראשון למדע בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה. בשובו לארצות הברית עבר דרך פרו, שם ערך לו בכיר מקומי סיור באולאנטאיטאמבו, עיר מהתקופה הפרה-קולומביאנית. הסיור הותיר את בינגהאם נסער מהמחשבה על מציאת ערים לא ידועות של האינקה, ובשנת 1911 הוא חזר לפרו בראש משלחת ארכאולוגית מטעם האוניברסיטה. ב-24 ביולי הוא שכר את שירותיו של מסטיסו מקומי, אשר הוביל אותו למיקומה של מאצ'ו פיצ'ו, עיר שלא הייתה ידועה עד אותה העת, פרט למקומיים שגרו בקרבתה. לאחר גילוי העיר חזר בינגהאם להרי האנדים עוד פעמיים, בשנת 1912 ובשנת 1915, כשאת משלחותיו מממנות אוניברסיטת ייל וחברת נשיונל ג'יאוגרפיק.
במהלך השנים ששהה בפרו, הצליח בינגהאם ליצור קשרים טובים עם פקידי ממשל פרואנים בכירים. קשרים אלו סייעו לבינגהאם כשרצה להשיג אישורים ממשלתיים שונים, לטפל במהירות בעבודת ניירת בירוקרטית, ובהשגת היתרים לנוע ברחבי המדינה ולקחת בהשאלה עתיקות. כאשר סיים את פעילותו בפרו וחזר לייל, בינגהאם לקח עמו אוסף של כ-5,000 פריטים. הבעלות על פריטים אלו עדיין נתונה במחלוקת בין אוניברסיטת ייל וממשלת פרו.
בשנת 1922 נבחר בינגהאם לתפקיד סגן מושל מדינת קונטיקט, תפקיד אותו מילא עד שנת 1924, השנה בה נבחר לתפקיד מושל המדינה. ב-16 בדצמבר של אותה השנה נבחר בינגהאם כנציג המפלגה הרפובליקנית לסנאט, לאחר שקודמו בתפקיד התאבד. הוא שירת במשרת הסנאטור עד שנת 1933, אז ניסה להיבחר בשנית, אך נכשל. במהלך כהונתו כסנאטור שימש בראשן של כמה ועדות סנאט.
היה חבר במסדר הבונים החופשיים בלשכת "חירם" מספר 1 בקונטיקט.
מסוף כרמלית
מסוף כרמלית הוא מסוף תחבורה ציבורית בדרום-מערב תל אביב, השוכן בין גן הכובשים מדרום לשוק הכרמל מצפון, ובין רחוב הכובשים ממערב לרחוב הכרמל ממזרח. הרחוב המרכזי החוצה את המסוף הוא רח' כרמלית. תחנות המוצא של מספר קווים שוכנות מדרום לגן הכובשים ברח' יצחק אלחנן וכן ממזרח למסוף ברח' הכרמל וממערבה לו ברח' הכובשים.
היירם בינגהאם השלישי
חייו
בינגהאם נפטר ב-6 ביוני 1956 בביתו אשר בוושינגטון הבירה. בנו היירם בינגהאם הרביעי, אשר היה גיבור מלחמת העולם השנייה, כיהן כדיפלומט, ובנו השני, ג'ונתן ברוסטר בינגהאם, שימש כנציג המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית.
מסוף כרמלית
היסטוריה
מסוף כרמלית נפתח ב-1985 במטרה להעביר את שלל קווי האוטובוס של דן שסיימו את מסלולם בכיכר הכנסת לחניון אוטובוסים מסודר. במהלך שנות השמונים והתשעים עברו אליו קווים אחרים שחנו ברחבי העיר כמו בגן רינה, ברחוב הכרמל הסמוך למסוף, וברחוב מרכז בעלי מלאכה, במטרה לפנות את אותם מקומות מאוטובוסים חונים אשר היוו מפגעים של רעש וזיהום מצד אחד, ולא אפשרו בהם מנוחה לנהגי האוטובוס מצד שני. מהלך דומה נעשה במסוף רידינג בתחילת שנות השמונים.
היירם בינגהאם השלישי
חייו
יש הטוענים כי חייו של בינגהאם כחוקר וכפרופסור שימשו בסיס לדמותו של אינדיאנה ג'ונס בסדרת הסרטים הנושאים את אותו השם.
מסוף כרמלית
שירות האוטובוסים במסוף
מהמסוף יוצאים אוטובוסים של מספר חברות. חברת דן מפעילה קווי אוטובוס ברחבי גוש דן, מטרופולין מפעילה קווים לשרון הדרומי, קווים מפעילה קווים לקריית אונו, אור יהודה ומודיעין, ואגד עם קו לחולון.
יוזף קריפס
ביוגרפיה
קריפס נולד בווינה והיה תלמידם של אויזביוס מנדיצ'בסקי ופליקס ויינגרטנר. בשנת 1921 נעשה לעוזרו של ויינגרטנר בפולקסאופר של וינה. אחר כך היה מנצחן של כמה תזמורות שונות. בשנת 1933 חזר לנצח בווינה. כמו כן היה לפרופסור באקדמיה של וינה.
אחרי האנשלוס בשנת 1938 אולץ קריפס לעזוב את אוסטריה. הוא עבר לבלגרד שם עבד זמן מה עם התזמורת הסימפונית המקומית, עד שיוגוסלביה עצמה נכנסה למעורבות במלחמת העולם השנייה. במשך שאר המלחמה עבד במפעל מזון.
לאחר תום המלחמה היה קריפס המנצח האוסטרי היחיד שהורשה לעבוד, כיוון שלא עבד בכפיפות למשטר הנאצי. הוא היה המנצח הראשון שניהל את הפילהרמונית של וינה ואת פסטיבל זלצבורג. משנת 1950 עד 1954 היה קריפס המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. אחר כך ניהל את התזמורת הפילהרמונית של באפלו ואת התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. ב-1970 מונה למנצח הדויטשה אופר ברלין. בין 1970 ל-1973 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של וינה.
קריפס מת בשנת 1974 בז'נבה.
חיותה וברל
חיותה וברל הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של עמיר מנור, בכיכובם של רבקה גור ויוסף כרמון, שיצא לבתי הקולנוע ב-2012.
תיאור העלילה
הסרט מספר על צמד הקשישים חיותה וברל הוז (רבקה גור ויוסף כרמון) שמתגורר בבניין מתפורר בתל אביב. הם חלוצים בעברם, בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית, שהגיעו לגיל 85 כשהם מלאי אכזבות מישראל המודרנית שאין בה ערבות ועזרה הדדית, כשהם בעצמם נזקקים לסיוע וחלשים בגופם. הסרט מתאר יממה בחייהם ומפגשם עם אנשים שונים, עד שהם מחליטים לשים קץ לחייהם.
פרסים
שני פרסים בפסטיבל הקולנוע של ירושלים
ארבעה פרסים בפסטיבל הסרטים בסלוניקי
שתי מועמדויות לפרס אופיר
יקטרינה ברשקובסקיה
יקטרינה ברשקובסקיה (נולדה בשם יקטרינה קונסטנטינובה ברשקו-ברשקובסקיה, ברוסית: Екатерина Константиновна Брешко-Брешковская; נולדה ב-25 בינואר 1844 לפי הלוח הגרגוריאני או ב-13 בינואר על פי הלוח היוליאני, ונפטרה ב-12 בספטמבר 1934) הייתה דמות בולטת בתנועת הסוציאליזם הרוסית, נרודניקית ואחר כך ממייסדות המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית. ריצתה למעלה מארבעה עשורים מחייה בכלא ובגלות בסיביר בגין התנגדותה למשטר הצאר הרוסי, שנעשתה בדרכי שלום - ורכשה בשל כך מעמד בתודעה הבינלאומית כאסירה פוליטית. כונתה על ידי רבים בתואר בבושקה (бабушка) - הסבתא של המהפכה הרוסית.
נולדה בכפר איבנובו במחוז נבלסקי שבפלך ויטבסק. בגיל 26 עזבה את ביתה והצטרפה לחבורה שנתאספה סביב מיכאל באקונין בקייב. ב-1874 נאסרה כ'מהפכנית נרודניקית', ונשלחה למחנה כפייה ואחר כך לגלות בסיביר ב-1878. עונשה הוחמר בשל התעקשותה לסרב להכיר בסמכותו של בית הדין הצארי. במהלך גלותה רואיינה על ידי עיתונאי מגזין The Century ג'ורג' קנן, ואמרה "כל הסטנדרטים שלי לאומץ, נחישות, והקרבה עצמית בגבורה, נישאו לנצח, ובידי אישה". לאחר שחרורה ב-1896 הקימה קבוצה מהפכנית שהייתה שותפה להקמת המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית ב-1901. ב-1900 ברחה מהמשטר הצארי לשווייץ, וב-1905 כששבה לרוסיה, נתפסה ונשלחה בשנית לגלות בסיביר. היא שוחררה עם יתר האסירים הפוליטיים לאחר מהפכת פברואר ב-1917, וקיבלה תפקיד בממשלת המעבר בראשות אלכסנדר קרנסקי, אולם לאחר המהפכה הבולשביקית של אוקטובר אותה שנה - ועל רקע רדיפת אנשי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, נאלצה לברוח שוב לגלות - לארצות הברית ואחר כך ליפן ולבסוף ב-1924 לצ'כוסלובקיה. המשיכה להיאבק מן הגלות במשטר הבולשביקי עד יום מותה בהוואלי-פוכארניצה, ליד פראג.
בנה ניקולאי ברשקו-ברשקובסקי הוא סופר.
ביוגרפיה
בעוד אביה ובעלה קיבלו את מרות החקיקה הקיסרית, ברשקובסקיה החליטה ב-1874 לנטוש את מעורבותה ב"זמסטבו" והחלה להצטרף למעגלים חברתיים מהפכניים. סטודנטים מהפכניים שונים החלו לפנות ולפעול בקרב עובדי הקרקעות קשיי היום במטרה להתסיס ביניהם את הרגש המהפכני. בתגובה החלו הרשויות במעצרם של "נרודניקים" וברשקובסקיה ביניהם. היא נשלחה למעצר, ובהמשך לגלות בסיביר ועבודות כפייה. לאחר שניסתה לברוח חזרה למערב רוסיה נתפסה בשנית ונשלחה הרחק אל המזרח הרחוק הרוסי, בקירוב לגבול עם הקיסרות הסינית. ב-1896, לאחר 22 שנות גלות ממושכת, הותר לברשקובסקיה לשוב למערב רוסיה, שם חזרה לפעילותה המהפכנית המחתרתית. בעוד האוכרנה (המשטרה החשאית הפוליטית) נעה אחר עקבותיה, ברשקובסקיה עברה במסגרת פעילותה ברחבי רוסיה והצליחה להימנע ממעצר. ב-1902 היא הייתה בין מקימי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית שחרתה על דגלה הענקת קרקעות עבור איכרים קשיי יום.
ב-1903 יצאה ברשקובסקיה למסע תעמולה בן שנתיים במהלכו ביקרה בארצות הברית ופעלה להשיג תרומות עבור המאבק ל"שחרור רוסיה". נוכח אירועי מהפכת 1905 ברוסיה שבה ברשקובסקיה לפעילותה המחתרתית ברוסיה וקידמה את ניסיון ההפיכה השלטונית הכושל. התמיכה העממית בהפיכה דעכה ברובה לאחר פרסום מנשר אוקטובר בידי ניקולאי השני, קיסר רוסיה. דרך זרוע 'הארגון הלוחם' הייתה המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית מעורבת בפיגועי טרור, חבלות והתנקשויות פוליטיות. מדיניות זאת של שימוש בטרור עבור המאבק, נתמכה במיוחד על ידי חברים שונים במפלגה, כגון ויקטור צ'רנוב. בין ההתנקשויות המוצלחות של 'הארגון הלוחם' נרצחו אנשי ממשל כגון דמיטרי סיפיאגין, ויאצ'סלב פלבה, סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וב-1911, חבר המפלגה, דמיטרי בוגרוב, הוציא לפועל באופן עצמאי את רצח ראש הממשלה פיוטר סטוליפין.
דרך מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית שהייתה נתונה לשליטת הלגיון הצ'כוסלובקי, ברשקובסקיה ברחה תחילה ליפן ובהמשך לארצות הברית. במהלך 1919 היגרה לפראג, צ'כוסלובקיה, ממנה עסקה בפעילות מחתרתית נגד הבולשביקים. רוב התנועה הסוציאל-רבולוציונרית הושתקה ברוסיה עצמה לאחר הפיכת ה-18 בנובמבר 1918 שהעלתה את אלכסנדר קולצ'ק לפיקוד על הצבא הלבן ועמו גם העלתה את האלטרנטיבה השמרנית לבולבשיקים להנהגה על הלבנים במלחמת האזרחים. לאחר השתלטות הבולשביקים על כל רוסיה במלחמת האזרחים והקמתה של ברית המועצות, ברשקובסקיה המשיכה במאבקה הפוליטי נגד הבולשביקים ממקום גלותה וריכזה את מאבקה בעיקר דרך כתבי עת ומאמרים שתקפו את הרודנות הבולשביקית והמשיכו בקריאה לחירות פוליטית ברוסיה. יקטרינה ברשקובסקיה נפטרה בפראג, צ'כוסלובקיה, ב-12 בספטמבר 1934 בגיל 90.
גבעות פאנזאריני
גבעות פאנזאריני (באנגלית: Panzarini Hills) היא קבוצה של גבעות המהוות את צפון רכס ארגנטינה, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות מצפון לקרחון סן מרטין.
גילוי ומיפוי הגבעות
הגבעות מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1967.
מקור השם
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעות נקראו על שמו של אדמירל רדולפו נ. פאנזאריני (Admiral Rodolfo N. Panzarini), מנהל המכון האנטארקטי הארגנטיני באותה עת.
גאוגרפיה
בגבעות מצויים האתרים הבאים:
הנקודה הגבוהה ביותר בגבעות היא בהר ספאן, שגובהו 880 מטרים מעל פני הים. הר זה הוא הגבוה בהרי רכס ארגנטינה.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 246
ארבעת שלבי ההארה
בבודהיזם, ארבעת שלבי ההארה מייצגים את הדרגות דרכן עובר האדם במאמציו להגיע להארה ולהשתחרר מסבל: סוטפאנה, סקדאגאמי, אנאגאמי וארהנט (בשפת פאלי). כל אחד משלבים אלה מסמן רכישה של תובנה חווייתית עמוקה הקשורה בארבע האמיתות הנאצלות אודות הקיום. תובנות אלו משנות באופן מהותי את הדרך בה הוא תופש את העולם ואת מקומו בתוכו, ומשחררות אותו בהדרגה מעשרת הכבלים המהווים מעצור להארה. מידת השחרור מהכבלים מאפשרת לזהות את השלב הנוכחי בו נמצא האדם. הלימוד של ארבעת שלבי ההארה הוא מרכיב מרכזי בזרמים המוקדמים של הבודהיזם, כולל בזרם הטהרוואדה.
סוטפאנה - "הנכנס לזרם"
בסנסקריט: "סרוטפאנה". שלב ההארה הראשון. ה"זרם" אליו נכנס האדם הוא הדרך המתומנת הנאצלת שהתווה הבודהה. התואר סוטפאנה מגדיר אדם שהצליח לנתק את שלושת הכבלים הראשונים (היאחזות ב"עצמי", ספק והיצמדות לטקסים ולפולחנים), רכש הבנה אינטואיטיבית של התורה הבודהיסטית ("ראייה נכונה"), ומחזיק בביטחון מלא בשלוש אבני החן (הבודהה, הדהרמה והסנגהה). ע"פ המסורת, לא ייוולד מחדש כבעל חיים, פרטה (רוח רעבה), או ישות גיהנום, וייוולד מחדש שבע פעמים נוספות לכל היותר לפני שיגיע לנירוואנה.
סקדאגאמי - "החוזר-פעם-יחידה"
בסנסקריט: "סקרדאגאמין". שלב ההארה השני. תואר זה מגדיר אדם שהצליח לנתק את שלושת הכבלים הראשונים, החליש משמעותית את אחיזתם של הכבלים הרביעי והחמישי (השתוקקות ורצון-להרע), והפחית את בורותו ביחס לטבע המציאות. ע"פ המסורת, יגיע לנירוואנה לאחר שייוולד מחדש עוד פעם אחת לעולם בני האנוש.
אנאגאמי - "זה-שאיננו-חוזר"
בסנסקריט: "אנאגאמין". שלב ההארה השלישי. תואר זה מגדיר אדם שניתק את כל חמשת הכבלים הראשונים, אשר קשרו אותו לעולם החושים. ע"פ המסורת, הוא לא יחזור עוד לעולם בני האנוש, ולאחר מותו ייוולד מחדש בעולמות גבוהים דמויי גן עדן, בהם יגיע לנירוואנה.
ארהנט - "ראוי / נאצל"
בסנסקריט: "ארהט"; "זה שניצח את כל האויבים". שלב ההארה הרביעי והאחרון. תואר זה מגדיר אדם שהוסיף וניתק את חמשת הכבלים הנותרים (תאווה חומרנית, תאווה לקיום חסר-צורה, גאוותנות, חוסר שקט ובורות), זכה בהארה ובנירוואנה, והשתחרר מסבל. ע"פ המסורת, בנקודה זו מעגל גלגולי החיים של האדם מגיע לידי סיום, והוא נחלץ סופית מהסמסרה. ארהנט שהצליח לטהר את עצמו לחלוטין מכל המשקעים הלא-טהורים שנותרו בנפשו (סנקהארות) עשוי להיחשב בודהה.
דור המיסיונרים
דור המיסיונרים (באנגלית: Missionary Generation) הוא כינוי לדור שהשתרע בין 1860 ל-1882, בעיקר באזור אמריקה הצפונית והעולם המערבי, ובפרט ארצות הברית, והוא חלק מהארכיטיפ הנביאי/אידיאליסטי.
חברי דור המיסיונרים תוארו כ"ילדי העידן שלאחר מלחמת האזרחים". הם היו דור אידיאליסטי, וכבוגרים צעירים, מנהיגיהם היו מטיפים מפורסמים. חלקם היו בוגרי מכללות של שחורים ושל נשים שזה עתה הוקמו. המאפיין המגדיר שלהם היה "מסעות צלב" חברתיים: עיתונאות "מאקרייקרית", פרוהיבישניזם, זכויות עובדים, איגודים מקצועיים וזכות הצבעה לנשים. באמצע חייהם, הם פיתחו את תקופת היובש, בקרת הגירה וארגנו חוליות ללחימה בפשיעה.
מכיוון שרבים מבני "הדור האבוד" מצאו את מותם במלחמת העולם הראשונה, הנהגת דור המיסיונרים החזיקה מעמד יותר מהדורות הקודמים, ובשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 הפכה האליטה שלהם ל"זקנים החכמים" שחוקקו את "הניו-דיל", ביטוח לאומי, הובילו את המלחמה העולמית נגד הפשיזם, ואישרו מחדש את האידיאלים הגבוהים ביותר של אמריקה בתקופה טרנספורמטיבית בתולדות העולם.
כל מי שהשתייך לדור זה כבר אינו חי כיום; שרה קנהאוס האמריקאית, שנפטרה ב-30 בדצמבר 1999, בגיל 119, הייתה בין האנשים החיים האחרונים שהיו מהדור הזה, ומאלה שהאריכו ימים יותר משמעותית משאר האנשים מאותו הדור.
הסוציולוגית נעמי שייפר ריילי מאמינה כי "דור מיסיונרים" חדש מתגבש אצל ילדי שנות ה-10 של המאה ה-21.
סביהם הטיפוסיים היו המבוגרים שבדור המוזהב, הוריהם היו הצעירים שבדור המוזהב והמבוגרים שבדור המתקדם, ילדיהם היו הדור האבוד, ונכדיהם היו דור ה-GI.
נשיאי ארצות הברית
שישה נשיאים אמריקאים מזוהים עם "דור המיסיונרים":
פיזוטוטיפ
פיזוטוטיפ (מצרפתית: Physautotypie) הוא מראשוני תהליכי הצילום אשר הומצא על ידי ז'וזף ניספור נייפס וז'אק לואי דאגר בשנת 1832. בתהליך נעשה שימוש בשמן לבנדר, אלכוהול ונפט כדי לייצר דימוי פוזיטיבי על גבי לוח מתכת או זכוכית (לוח כסף במקור).
כבר בשנת 1822 ניספור נייפס עשה שימוש בשמן לבנדר בתהליך ההליוגרפיה שהמציא (ואיתו צילם את התמונה הראשונה בהיסטוריה, "נוף מחלון בלה-גרא"). בשנת 1829 נפגש נייפס עם דאגר והם סיכמו על שותפות לפיתוח תהליך ההליוגרפיה. בשנת 1832 המציאו השניים את תהליך הפיזוטוטיפ אך לאחר שנייפס נפטר בשנת 1833 מהתקף לב, דאגר לא המשיך בפיתוח התהליך והשקיע את מירב מאמציו בפיתוח הדאגרוטיפ.
סקירת התהליך
החומר הרגיש לאור בתהליך מתקבל ממשקעים של זיקוק שמן לבנדר. כדי לקבל את המשקעים נייפס ודאגר אידו את שמן הלבנדר על ידי חימום באש נמוכה לאורך זמן ארוך עד לקבלת משקעים מוצקים. את המשקעים ממיסים באלכוהול ועם התמיסה מצפים לוח מתכת או זכוכית. לאחר שהאלכוהול מתאדה, נותר משקע לבן על הלוח שהוא החומר הרגיש לאור. את הלוח חושפים בקמרה אובסקורה למשך כשמונה שעות באור יום. לאחר החשיפה תולים את הלוח עם הפנים כלפי מטה מעל מגש עם קרוסין. אדי הקרוסין ממיסים את משקעי הלבנדר שלא נחשפו לאור, מותירים משקעים לבנים באזורים שקיבלו אור וכך נוצר דימוי פוזיטיבי על גבי הלוח.
אדינה פינטילי
אדינה פינטילי (Adina Pintilie, נולדה ב-12 בינואר 1980) היא שחקנית, במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע רומניה. ב-2022 ייצגה את רומניה בביאנלה של ונציה.
ביוגרפיה
אדינה אלנה פינטילי נולדה ב-1980 בבוקרשט, רומניה. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה הלאומית של בוקרשט לאמנויות תיאטרון וצילום, במחלקה לבימוי קולנוע.
יצירתה
פינטילי ביימה מספר סרטים קצרים החל מ־2003.
בשנת 2008 סרטה Don't Get Me Wrong זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים וונקובר.
פינטילי הקימה חברת הפקות עצמאית שבסיסה בבוקרשט בשם "סרטי מנקינו".
ב-2022 ייצגה את רומניה בביאנלה ה-59 של ונציה. במסגרת זו הציגה את היצירה You Are Another Me–A Cathedral of the Body. עבודתה מבוססת על סרטונים, הכוללים ראיונות עם אנשים בעלי מוגבלויות. היא נועדה לאתגר את נקודת המבט של הצופה ללא המוגבלות: המסכים מוטים, מראות ומקרנים מופעלים כדי לעוות בכוונה פרספקטיבות, ומאלצים את הצופה להתאים פיזית את מבטו. הסרטונים מפורשים מאד. בכולם נראים אנשים עירומים המתמודדים עם סוגיות של גוף, מיניות ואינטימיות באמצעות שיחה, ריקוד או מגע. הפסקול עובר בין דיאלוג הראיון לבין צלילי הנשימה והגניחה החזקים. הסרטונים עוברים מחדר אחד למשנהו, ויוצרים תנועה גלית של הקהל (כולם נמנעים זה מעיניו של זה). אי הנוחות שמרגישים הצופים, שגרמה ללא מעט אנשים לעזוב את הסרט באמצע, נובעת מהתוכן המיני המפורש כמו גם מהגופים עצמם, המאתגרים את ה"נורמה הממוסדת". משתפי הפעולה של פינטילי על המסך כוללים זוג הומוסקסואלים, פעיל נכה המשתף איתה פעולה מזה עשור ועובדת מין טרנסג'נדרית.
תקרית גלייביץ
תקרית גלייביץ (בגרמנית: Überfall auf den Sender Gleiwitz; בפולנית: Prowokacja gliwicka) הייתה מבצע דגל כוזב שבוצע על ידי גרמניה הנאצית, והוצג לציבור הגרמני ולעולם כאילו הייתה זו מתקפת פתע פולנית נגד תחנת רדיו של גרמניה. מטרת המבצע הייתה לשמש תירוץ לפתיחת המערכה בפולין שהחלה את מלחמת העולם השנייה.
רקע
מחודש מרץ 1939 העלתה גרמניה דרישות טריטוריאליות כלפי פולין, בנוגע למעמדה של העיר החופשית דנציג והמסדרון הפולני. ב-23 באוגוסט 1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב אשר הכשיר את הקרקע לפלישה גרמנית לפולין. במקביל ניהלה גרמניה מסע תעמולה במשך מספר חודשים, שכלל סיפורי זוועה על גורלו של המיעוט הגרמני בפולין, בדומה לתעמולה בנוגע לגורלם של הגרמנים האתניים בחבל הסודטים אשר הביאה לביתורה של צ'כוסלובקיה.
מאז תחילת חודש אוגוסט עסק האס אס בהכנת הרקע התעמולתי לפלישה לפולין. היטלר הורה על פרובוקציה במסגרתה תבוים תקרית גבול, אשר האשמה בה תוטל על פולין ותכשיר את הפעולה הצבאית. תחת שם הקוד "מבצע הימלר" הוכנו מדים וכלי נשק פולניים, וכן רוכזו אסירים שיוכלו לשמש כקורבנות, אשר לכאורה "נהרגו" במהלך ההתקפה. אסירים אלו כונו בשם הקוד "שימורים".
האירוע
ב-31 באוגוסט 1939, בשעה שמונה בערב, נכנסו אנשי אס אס חמושים בפיקודו של שטורמבאנפיהרר (מקביל לדרגת רב-סרן) אלפרד נאויוקס, שלבשו מדים של פולנים, לתחנת הרדיו בעיר גלייביץ (כיום גליביצה, פולין), במחוז שלזיה שבגרמניה, בסמוך לגבול הפולני, ודאגו שצוות התחנה ישדר משדר קצר בפולנית לפיו "תחנת הרדיו בגלייביץ היא עתה בידיים פולניות". לאחר מכן הם הביאו למקום אזרח פולני למחצה בשם פרנצ'ישק הוניוק (Franciszek Honiok), שהורעל לפני כן והוצג כגרמני שנרצח. למחרת הוזמנו למקום נספחים אמריקאים להראות להם את האירוע.
ב-1 בספטמבר, בנאום שנשא ברייכסטאג, הודיע היטלר כי ביום הקודם היו 21 תקריות גבול, מהן שלוש "חמורות". תקריות אלו שימשו כתירוץ להתקפה ה"הגנתית" שהנחית הוורמאכט באותו הבוקר כנגד פולין.
המתקפה בגלייביץ שימשה את גרמניה הן כלפי חוץ, על מנת לא להיראות כתוקפנית, והן כלפי פנים, על מנת לאחד את העם הגרמני מאחורי הפלישה המתוכננת.
המתקפה בגלייביץ ידועה כאירוע שפתח את מלחמת העולם השנייה, בדומה לרצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד לפני מלחמת העולם הראשונה, אם כי בניגוד לרצח הארכידוכס, לא היה זה אירוע ספונטני כי אם פרובוקציה נאצית מבוימת.
עיקר הידיעות על האירוע מגיעות מנאויוקס, חבר באס אס ובאס דה, שנתפס על ידי ארצות הברית בסוף שנת 1944 והעיד בתצהיר על פעולותיו. התצהיר הוגש כראיה במהלך משפטי נירנברג. נאויוקס סיפר כי בראשית אוגוסט 1939 קיבל הוראה מריינהרד היידריך, ומראש הגסטפו היינריך מילר, לביים התקפה פולנית על תחנת הרדיו הגרמנית בגלייביץ, שתשמש כתואנה לפלישה לפולין.
הוראה מקדימה בפסיכיאטריה
הוראה מקדימה בפסיכיאטריה (Psychiatric advance directive - PAD), כחלק מההוראות הרפואיות המקדימות, היא מסמך משפטי שמתאר את רצונותיו של האדם לצורך יישומם בעתיד במקרה שיסבול מהפרעה נפשית בדרגה שתמנע ממנו להחליט החלטות לגבי עצמו באופן אפקטיבי. המסמך מספק מידע על הטיפול המועדף או הבלתי רצוי מפסיכיאטרים או מגורמים מקצועיים אחרים בתחום בריאות הנפש. האדם יכול גם למנות מיופה כוח שיקבל סמכות לקבל החלטות עבורו. ההוראה המקדימה בפסיכיאטריה נותנת מענה לאובדן האוטונומיה והבחירה בזמנים של משבר נפשי, ומאפשרת לאנשים להביע את רצונותיהם ואת העדפותיהם, ולתכנן את אופן הטיפול בזמן משבר עתידי.
מדינות רבות בעולם יישמו חקיקה מקבילה עבור חולים הלוקים במחלות נפש כדי לחייב את ההוראה המקדימה בפסיכיאטריה, ובהן קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, סקוטלנד, אנגליה, וב-25 מדינות בארצות הברית.
הנחיות אלה גם מספקות מידע רב וחיוני לגורמים המטפלים המסייע להצלחת הטיפול. למשל, היסטוריה של תופעות לוואי לתרופות שונות. כמו כן, רשימת סימפטומים בזמן משבר, תרופות מועדפות, בחירת בית החולים ו/או סירוב להתאשפז בבתי חולים מסוימים, רשימת אנשי קשר בזמן חירום, הנחיות מיוחדות לצוות המטפל, הנחיות כלליות בעניין תזונה, אלרגיות וכו'.
ממחקרים שנערכו באוניברסיטת דיוק עולה ששימוש בהוראה מקדימה בפסיכיאטריה משפר את שביעות רצון המטופל מהטיפול, את תחושת העצמאות והאוטונומיה ארוכות הטווח, את הרווחה ואת היכולת לקבל החלטות בנוגע לחייו בקרב מי שלוקה במחלת נפש חמורה. מסמכים אלה הופכים יותר ויותר נגישים דרך העברה אלקטרונית ומספקים גישה מידית למידע רלוונטי על מקרים יחידים. סקר בקרב 600 אנשים מקצוע, פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, הראה כי רוב רובם של אנשי המקצוע מצדדים בהוראה פסיכיאטרית מקדימה וסבורים כי תתרום להצלחת הטיפול.
ויקיפדיה האיטלקית
ויקיפדיה האיטלקית (Wikipedia in italiano) היא מהדורה של אתר ויקיפדיה בשפה האיטלקית, שהוקמה ב-11 במאי 2001. נכון ל- ב ישנם בו  ערכים. זוהי הוויקיפדיה ה-9 בגודלה במספר ערכים. נכון ליולי 2019, מדד העומק של ויקיפדיה זו, המשמש מדד גס לאיכות הערכים, עמד על 161, לעומת 259 לוויקיפדיה העברית ו-964 בוויקיפדיה בשפה האנגלית.
באוגוסט 2005 ויקיפדיה האיטלקית עקפה את מהדורות השפה הספרדית והפורטוגזית, והפכה למהדורה השמינית בגודלה במספר ערכים. הסיבה העיקרית לזינוק המהיר מ-56,000 ל-64,000 ערכים היה בוט שיצר ערכים על יותר מ-8,000 עיריות בספרד במבצע המכונה "Comuni spagnoli". ב-8 בספטמבר 2005 עקפה ויקיפדיה האיטלקית את ויקיפדיה ההולנדית ויום אחד לאחר מכן, ב-9 בספטמבר, הגיעה ל-100,000 ערכים. ב-11 בספטמבר עקפה בגודלה את ויקיפדיה השוודית, והפכה לוויקיפדיה החמישית בגודלה. שוב, בוטים תרמו רבות לצמיחה. למשל, בוט שיצר יותר מ-35,000 ערכים על העיריות של צרפת. אבל ב-23 בספטמבר ויקיפדיה הפולנית עקפה אותה. ב-22 ביוני 2010 עברה את סך 700,000 הערכים. ב-28 בספטמבר 2010 עקפה ויקיפדיה האיטלקית את ויקיפדיה הפולנית, והפכה לוויקיפדיה הרביעית בגודלה, אם כי באוקטובר 2010 ובתחילת 2011 התחרו ויקיפדיה האיטלקית והפולנית על המקום הרביעי במספר ערכים. ב-12 במאי 2011 הוויקיפדיה הגיעה ל-800,000 הערכים ועקפה את ויקיפדיה הפולנית. ב-22 ביוני 2013 הגיעה ויקיפדיה האיטלקית למיליון ערכים.
ביולי 2019, היו 1,847,360 משתמשים רשומים בוויקיפדיה האיטלקית, בהם 109 מפעילים. המפעילים נבחרים בהצבעה, ונדרשת השתתפות של כ-70 ויקיפדים בהצבעה ו-80% תומכים כדי להפוך למפעיל. הרשאות המפעילים מועמדים שוב להצבעה אוטומטית מדי שנה. מפעילים שאינם פעילים למשך שישה חודשים מאבדים באופן אוטומטי את הרשאותיהם. בניגוד למקובל בוויקיפדיה האנגלית והצרפתית, אין בה ועדת בוררות. כמו כן נעשה בה שימוש רב בבוטים אוטומטיים להעלאות המוניות של ערכים (בעיקר ערכי עיריות בצרפת ובספרד). ערכים אלו מהווים כ-20% מהאנציקלופדיה.
בשנת 2009 ויקיפדיה האיטלקית זכתה בפרס Premiolino, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר בעיתונות האיטלקית, בקטגוריית המדיה החדשה.
סגירת ויקיפדיה האיטלקית
ב-6 באוקטובר האתר נפתח מחדש, והוצגה חלונית עליונה ובה הודעה שמסבירה את ההחלטות שהתקבלו.
ארבינקא
ארבינקא (בהגייה המקורית: אֶרְבִינְקָא; נהגה גם אַרְבִּינְקָא) הוא דמות שיצר הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון. הדמות הופיעה בטוריו בעיתון "מעריב" במשך שנים החל ב-1952, ובשנת 1967 עמדה במרכז סרט קולנוע בשם זה בבימויו.
הדמות ארבינקא
ארבינקא הופיע לראשונה בטורו של קישון "חד גדיא" בשנת 1952, והמשיך להופיע בטורים נוספים. ארבינקא היה מראשיתו המסתדר האולטימטיבי: הוא הכיר את נבכי הבירוקרטיה על בוריים, ידע כיצד לנצל חולשות אנוש לצרכיו, וידע תמיד מה הדבר שנכון לעשותו בכל מצב.
קישון ראה בארבינקא סוג של אלטר-אגו – הדמות הדמיונית המבצעת את הדברים שאותם הגה ועליהם חלם אך מעולם לא העז לעשות. כך לדוגמה מציע ארבינקא בהומורסקה "באנו מן העירייה" ב"אלף גדיא וגדיא" לשחק ב"באנו מן העירייה": השניים מגיעים לבתי אזרחים, מכריזים כי באו מהעירייה ותובעים מבני הבית קנס עירוני לפי מספר הכיסאות בבית (כולל דליים הפוכים) וחורי המנעול. ב"מבצע 'כל דכפין'" באותו ספר, מזמין ארבינקא את הסופר להתארח בחגיגות חתונה ובר מצווה שאליהן לא הוזמנו, וב"יום 'שמן הקיק'" מגלה ארבינקא תוויות לשמן קיק, ומשתמש בהן כדי לגייס תרומות מן העוברים והשבים המשוכנעים כי תרמו למטרה ראויה כלשהי.
ארבינקא היה שונה מדמות המספר בהומורסקות גם בגישתו לחיים. בניגוד לקישון, סירב ארבינקא בתוקף להתמסד: הוא לא נישא, סלד ממשפחתיות, מעבודה קבועה או מכל היבט של "התברגנות". החיים היו עבורו שעשוע מתמשך, ולא הייתה לו כל כוונה לפגום בהם באמצעות היקשרות לעוגן כלשהו.
בהומורסקה "בהלת שווא" מ"באחד האמשים" (1962), פורש ארבינקא את תפישת עולמו במפורט:
רשימות ארבינקא של קישון היו לרוב קצרות יחסית והתאפיינו בפתיחות משעשעות. כך, לדוגמה, נפתח "יום 'שמן הקיק'" בתיאור הבא:
רוב סיפורי ארבינקא התבססו על תרגילי עוקץ, תרמית או ניצול של מפתח התנהגותי מסוים של בני אדם, כשחביבים במיוחד על ארבינקא תרגילים המבוססים על צביעות אנושית או חוסר נכונותם של אנשים להודות כי אינם יודעים דבר מה.
הסרט
הסרט "ארבינקא" הופק בשנת 1966 ויצא לאקרנים בתחילת 1967. במרכזו עמד ארבינקא, בגילומו של חיים טופול (שכיכב גם בסרטו הראשון של קישון, "סאלח שבתי"). הסרט, שהתבסס על כמה הומורסקות של קישון, ליווה את ארבינקא בכמה הרפתקאות: התפרצות לא קרואה לחגיגת בר מצווה, ניסיון להערים על שכנו (יוסי בנאי) כדי שיפסיק להאזין לרדיו (סיפור זה יוחס במקור למחבר ולאשתו), גנבת זרם החשמל וכמובן שוד מפעל הפיס שביצע יחד עם אנשי העולם התחתון (הגשש החיוור), שבוצע בהסוואה של סרט המתעד את אותו השוד.
הנימה הסאטירית של קישון הייתה יותר מרומזת ממפורשת בסרט זה, במיוחד בגלל הנושא הקליל יחסית. קישון אף הופיע בהופעת קָמֵעַ קצרה בסרט כבמאי פרסומת לאופנועים.
בסרט משחק גם שייקה אופיר בתפקיד השוטר המבולבל – תפקיד שהורחב בסרט הבא של קישון, "תעלת בלאומילך" ובסרטו "השוטר אזולאי" פותח לתפקיד הראשי. הסרט היה גם אחד הסרטים הראשונים שבהם הופיעה שלישיית הגשש החיוור (ששיחקו בתור "אנשי העולם התחתון: מוסא, פרידריך ולאון").
הגיית השם
השם ארבינקא, כצורתו המקורית, צריך ליהגות אֶרְבִינְקָא (Ervinka; השם "ארווין" או "ארבין" בתוספת הקטנה וחיבה). קישון ציין מאוחר יותר כי גילה להפתעתו כי רוב הישראלים מעדיפים להגות את השם אחרת, אַרְבִּינְקָא, גרסה שאינה הנכונה, אך הייתה מקובלת עליו גם היא כבלתי שגויה בכורח הנסיבות. כך גם נהגה השם בסרט.
בתרגום לגרמנית של ספרי קישון הומר שמו של ארבינקא ב"יוסי", שם שנשמע לַמתרגם ישראלי יותר ולא עורר בעיות הגייה דומות.
צדוק
צָדוֹק הַכֹּהֵן (או צדוק בן אחיטוב), דמות מקראית, היה אחד משני הכהנים בתקופת מלכותו של דוד המלך, ומונה לתפקיד הכהן הגדול בבית המקדש בירושלים על ידי שלמה המלך, לאחר גירושו של אביתר מן הכהונה.
ייחוסו
צדוק היה התשיעי בדורות בני אלעזר. כיהן במשכן גבעון, לאחר העלאת ארון הברית לירושלים, שבה השתתף וכיהן בירושלים יחד עם אביתר.
קשרו למלכות בית דוד
בתקופת מרד אבשלום, צדוק ואביתר, יחד עם בניהם, אחימעץ בן צדוק ויונתן בן אביתר, נשארו נאמנים לדוד, והופיעו יחד עם ארון הברית, כשבדעתם להצטרף אל דוד בבריחתו. דוד סירב לסיוע זה, ושלח אותם חזרה לעיר, אך מינה את בניהם כרצים שתפקידם ליידע אותו על ההתפתחויות בעיר ולהעביר את מסריו של חושי הארכי.
בתום המרד, שמשו צדוק ואביתר בתור שליחיו של דוד אל זקני יהודה ואל עמשא בן יתר, כדי לשכנעם להמליך את דוד מחדש.
במאבק הירושה בין אדוניהו לבין שלמה, צדוק צידד בשלמה והמליך אותו במשיחה. נאמנותו השתלמה, אביתר, שותפו לכהונה, גורש וצדוק, שנמשח מחדש לכהונה בד בבד עם משיחת שלמה, נשאר כהן גדול יחיד. לפי הנאמר בספר יחזקאל, רק בני צדוק ראויים לכהונה גדולה. בכך התמלאה למעשה הנבואה לעלי הכהן בשילה, והכהנים לבית עלי, שאביתר היה מצאצאיו, פסקו מלכהן ככהנים הגדולים בממלכת יהודה.
כניסתו לכהונה גדולה
חז"ל, על פי הקושי בפסוקים המתארים את מעשי הכהנים במרד, בו נראה כי אביתר הוא המנהיג, אך דוד פונה אל צדוק מזהים נקודה זו כנקודה שבה נדחה אביתר וצדוק החל לשמש ככהן גדול במקומו:
הכהנים בני צדוק
במונח המקרא, הכהנים בני צדוק הם כהנים צאצאי "צדוק הכהן". בעת תקופת בית ראשון הם אובחנו כנאמנים להקדוש ברוך הוא בזה שלא נכנעו לעבוד עבודה זרה בעת ששאר העם - ועימם הכהנים - בחרו באלילויות שונות למיניהם.
בספר יחזקאל מופיע שרק הכהנים הללו יטלו את שירות העבודות העיקריות בבית המקדש השלישי. על פי המסורת, מתנאי בחירת כהן גדול הוא שהנבחר יהיה מן הכהנים בני צדוק. וכן עולי בבל הקפידו על כך בעת ייסוד בית שני.
צאצאיו של צדוק המשיכו לכהן במשרת הכהונה הגדולה עד שאנטיוכוס הרביעי הפקיע אותה מידיהם בשנת 172 לפנה"ס, לאחר הדחתם המשיכו צאצאיו לכהן ככהנים גדולים במקדש חוניו עד לסגירתו בשנת 73 על פי פקודת השלטונות הרומאים.
רב האי גאון ראה בבני צדוק סמל לצדקות וליושר, כיהוידע הכהן שנודע בצדקותו, ושיבח כהנים צדיקים כ"ממשיכי דרכו של צדוק":.
ההשערה לצמיחת כת הצדוקים
לפי השערתו של ד"ר אברהם גייגר, שמה של כת הצדוקים שפרחה בשלהי תקופת בית שני נגזר משמו של צדוק, כיוון שראשיה היו כהנים גדולים וייתכן שהתייחסו לצדוק. כמוהו סבורה גם פרופ' רחל אליאור מן האוניברסיטה העברית, שלטענתה מגילות קומראן - המיוחסות בידי כותביהן ל"כהנים בני צדוק ואנשי בריתם" - נכתבו על ידי הצדוקים, ואילו האיסיים לא היו קיימים כלל; טענות אלה נדחו על ידי רוב חוקרי המגילות. עוד מציינים החולקים על השערתו של גייגר כי הייחוס לצדוק ממרחק של כמעט אלף שנים הוא בעל סבירות נמוכה, וכי בדברי חז"ל מוזכר שמקימי הכת היו צדוק וחבירו בייתוס, מתלמידי אנטיגנוס איש סוכו שפעל בשנות המאה ה-3 לפנה"ס, ושמה של הכת אינו רומז לצדוק הכהן אלא לצדוק תלמיד אנטיגנוס.
בתרבות המערבית
מקור הלגיטימיות וההשראה של מלכי בריטניה הוא שלמה המלך כפי שמוצא ביטויו בהמנון טקס הכתרתם -צדוק הכהן של גאורג פרידריך הנדל.
איי אוסטרל
איי אוסטרל (בצרפתית: Îles Australes או Archipel des Australes) הם הדרומיים בקבוצות איי פולינזיה הצרפתית. קבוצת איי אוסטרל מורכבת משתי קבוצות איים - איי טובואיי ואיי באס.
איי טובואיי
איי טובואיי (בצרפתית: Îles Tubuaï), הקרויים על שם הגדול באיים, כוללים את:
מנהל
איי אוסטרל מהווים תת-יחידה מנהלית המכונה "איי אוסטרל" (בצרפתית: la subdivision administrative des (Îles) Australes), אחת מחמש תת-היחידות של פולינזיה הצרפתית. כמו כן האיים מהווים אזור בחירה (circonscription des Îles Australes) - אחד מששת אזורי הבחירה של פולינזיה הצרפתית לאספת הנבחרים של פולינזיה הצרפתית.
יחסי אפגניסטן–נורווגיה
יחסי אפגניסטן–נורווגיה הם היחסים הבילטרליים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין ממלכת נורווגיה. כ-10,475 תושבים אפגנים מתגוררים בנורווגיה. כחלק מכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי, שלחה נורווגיה מספר חיילים אל אפגניסטן שיעניקו סיוע ביטחוני במלחמת אפגניסטן.
Always Remember Us This Way
Always Remember Us This Way (בעברית: תמיד אזכור אותנו בדרך הזו) הוא סינגל מהסרט כוכב נולד ופסקולו באותו השם, A Star Is Born בביצוע כוכבת הסרט ליידי גאגא. הוא הופץ כסינגל השני של הפסקול בממלכה המאוחדת ב-24 בנובמבר 2018 ובאיטליה ב-4 בינואר 2019. השיר נכתב על ידי ליידי גאגא, נטלי המבי, הילרי לינדזי ולורי מק'קנה, והופק על ידי דייב קוב וגאגא.
השיר זכה לשבחי ביקורות נרחבים והגיע לראש המצעדים באיסלנד ולעשירייה הראשונה בבלגיה (פלנדריה וגם וולוניה), הונגריה, אירלנד, נורווגיה, פורטוגל, סקוטלנד, שוודיה ושווייץ, המצעדים הדיגיטליים של לוקסמבורג, סלובקיה והמצעד האירופי המשולב. השיר הגיע גם ל-20 המובילים בדנמרק, אסטוניה, צרפת, מלזיה, ובמפה הדיגיטלית של צ'כיה. במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית הגיע בשיאו למקום ה-41. בנוסף, נכנס גם ל-20 המובילים במצעדי אוסטרליה וניו זילנד, בעודו מוכתר כתואר פלטינה ברחבי המדינות על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הרשמי בהן.
"Always Remember Us This Way" זכה במועמדות לשיר השנה בטקס פרסי הגראמי ה-62 בינואר 2020. המועמד השני מהפסקול בקטגוריה זו אחרי "Shallow", שהיה מועמד בשנה שקדמה לו. החל מפברואר 2021 קיבל השיר מעל 550 מיליון הזרמות בספוטיפיי.
וידאו קליפ
קליפ לשיר הופץ לפני כן, המציג את הקליפ מהסרט כשגאגא מבצעת את השיר לאחר שהוצג על ידי ג'קסון (קופר) על הבמה, שאומר לה במתיקות, "אני אוהב אותך, אני תמיד אזכור אותנו ככה". גרסה בצורת אנכית של הקליפ הופצה לספוטיפיי. ברוק באגגרוביץ' ממגזין הבילבורד הסביר כי "הסרטון הרפלקטיבי" הראה את אלי וג'קסון "מתאהבים אחד בשני", תוך שהם שזורים בסצינות של הזוג היוצא לרכיבה על אופנוע, מתנשק בחניה ומבצע מוזיקה ביחד. הקליפ מסתיים בכך שהקהל מזמר את שמה של אלי, וג'קסון ניגש לחבק אותה.
הקלטה והרכב
"Always Remember Us This Way" הוקלט מיד לאחר שכותבי השירים סיימו להלחין אותו. הם גם סיפקו שירת ליווי כשגאגא הקליטה אותו באולפן. קוב אמר כי, "זה היה קסם טהור כשזה יצא ואתה יכולת לשמוע את זה בסרט - האנרגיה וההתרגשות שהתרחשה. מדהים לשמוע קול מסוג כזה באוזניות". לינדזי, ששיתפה פעולה בעבר עם גאגא באלבום האולפן החמישי שלה, Joanne משנת 2016, נזכרה שהזמרת ספגה את דמותה של אלי שהיא שיחקה בסרט לחלוטין. "היא חיה בכאב ובכאב של אלי שאיבדה את אהבת חייה. כולנו רק רצינו לחבק אותה. היא הייתה כל כך שבורה וכאבה היה כל כך גדול". הוסיפה לינדזי. מק'קנה תיאר את כתיבת השירים כרגע עוצמתי מכיוון שהמילים גרמו לכולם לדמעות, והם החליטו שאם "Maybe It's Time" הוא השיר של דמותו של קופר - ג'קסון, אז "Always Remember Us This Way" שייך לאלי - גאגא.
לדברי קוב זה היה קסום כש-"גאגא נכנסה לתא הקול במיקרופון והכותבים היו בחדר הבקרה. שיחקתי עם הלהקה וזה פשוט קרה. קולה היה גדול כמו הבית. לכולנו היה עור ברווז. זה קורה לעיתים רחוקות מאוד". השיר הוא בלדת קאנטרי מונעת על ידי פסנתר, אשר "נדחפת" על ידי השירה הגולמית והחזקה של גאגא. בעקבות הפסוק הראשון על הפסנתר, הגיטרות והתופים בועטים מהפסוק השני והקולותיה של גאגא מצטברים עד למקהלה האחרונה שמציגה את השורות, "כשהשמש תשקע / והלהקה לא תנגן / אני תמיד אזכור אותנו בדרך זו". השיר מבוצע במפתח של מינור בקצב איטי של 65 פעימות לדקה. הוא עוקב אחר התקדמות האקורדים של Am – F – C – G, והקולות במהלכו משתרעים בין G3 ל-E5.
ביקורת
השיר זכה לשבחי ביקורות נרחבים עם שחרורו. ג'ון פארלס מעיתון הניו יורק טיימס תיאר את השיר כ-"הופעה בהשראת אלטון ג'ון". בריטני ספנוס של מהמגזין רולינג סטון ואמילי יאהר מהוושינגטון פוסט כינו את השיר "נפץ" ו-"הרודף", בהתאמה. מייב מקדרמוט משיקגו סון טיימס אמר כי "Always Remember Us This Way" היה "הערך המסקרן ביותר" של הפסקול, A Star Is Born.
פטריק ראיין מהעיתון אמר כי השיר מדורג עם "Speechless" משנת 2009 ו-"Dope" משנת 2013 כאחת מהבלדות הטובות ביותר של גאגא. הסוחר המישורי ג'ואי מורונה כתב, "העוצמה והשליטה הקולית הניכרת שלה... מוצגים בתצוגה מלאה על הריבה האיטית הלבבית".
אמריקה הצפונית
בעקבות יציאת הפסקול "Always Remember Us This Way" הופיע לראשונה במקום השני במצעד השירים הדיגיטליים בארצות הברית. השיר עלה ברציפות למקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100 יחד עם ארבעה שירים נוספים מתוך תרשים הפסקול. הוא נכח במצעד במשך תשעה שבועות. נכון לפברואר 2019 השיר צבר כ-71 מיליון הזרמות והוכתר ב-30 מרץ 2020 על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) כתואר פלטינה לאחר שמכר מעל מיליון עותקים במדינה. בקנדה, השיר הופיעה לראשונה במקום ה-32 במצעד קנדה הוט 100 בעת שנכנס לטבלת השירים הדיגיטליים במקום השני.
אירופה ואוקיאניה
באוסטרליה השיר נכנס למצעד הסינגלים האוסטרלי במקום 18, ובשבוע הבא הגיע לשיאו במקום ה-12. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) הכתיר את השיר בתואר פלטינה לאחר שמכר כ-70,000 עותקים במדינה. באופן דומה בניו זילנד, השיר נכנס במצעד הרשמי במקום 39, ולאחר מספר שבועות הגיע לשיאו במיקום ה-14. איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי (RMNZ) הכתיר את "Always Remember Us This Way" בתואר פלטינה עבור מכירת 30,000 עותקים במדינה.
"Always Remember Us This Way" נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-39 עבור מכירת 11,029 במדינה ב-12 באוקטובר 2018. עד לשבועו השלישי במצעד, השיר עלה והגיע לשיאו במקום ה-25 בעודו מוכר כ-16,815 עותקים, והיה נוכח במאה הסינגלים המובילים במשך אחד עשר שבועות. נכון לפברואר 2020, הוא מכר כ-69,800 הורדות דיגיטליות וצבר כ-55.7 מיליון הזרמות במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) הכתיר אותו כתואר פלטינה עבור מכירת 600,000 עותקים.
באירלנד הגיע השיר למקום השלישי במצעד בשבועו השלישי. באותו שבועה סינגל הראשון מהפסקול, "Shallow" תפס את המקום הראשון במצעד הסינגלים האירי בזמן שהסינגל השלישי מתוכו, "I'll Never Love Again" הגיע גם כן לעשירייה הראשונה. "Always Remember Us This Way" הגיע לעשירייה הראשונה במצעדי סקוטלנד, שוודיה ושווייץ (מקום ראשון בחלק דובר הצרפתית ברומנדי), בשתי המדינות האחרונות באותו השבוע.
גרסאות כיסוי
הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר כיסתה את השיר בפסנתר והעלתה סרטון בשחור-לבן, שם שרה את הפסוק והפזמון הראשון מתוכו. בינואר 2019 בוצע השיר בטלוויזיה האינדונזית MNCTV על ידי הזמרת יוהאנה טריגן, במהלך קטעי הדואט החי בעונה השלישית של תחרות הריאליטי כוכב עולה. בן זוגו לדואט של טריגן איגן אנדהיקה שר את "אתה הסיבה" מאת קאלום סקוט.
בינואר 2020, הזמרת זורה לגרגר שרה את השיר במהלך הסיבוב הראשון של התוכנית "The Voice" של הולנד.
דודא
דודא (שם מדעי: Mandragora) הוא סוג צמחים עשבוניים רב שנתיים, ממשפחת הסולניים הנפוץ בכל רחבי אגן הים התיכון וברחבי מרכז אסיה עד להרי ההימליה. בתרגום אונקלוס מזוהה הדודא עם יברוח.
פולקלור
אכילת הדודא נחשבת בתרבויות רבות כסגולה לפיריון כולל בתנ"ך ואצל הבדויים. הסיבה לכך היא כנראה צורתו של שורש הדודא, שנראה כמו תינוק אנושי. אבל מחקרים מראים שכן יש כמות קטנה של הורמונים מפרים בדודא. אבל האמינו שעקירת הדודא מובילה למוות מידי, לכן היה נהוג לקשור כלב או חמור לצמח הדודא כדי לעקור אותו.
הופעות בתרבות
בהארי פוטר וחדר הסודות הדודאים מופיעים כצמח קסום, שעלול להרוג אך יכול לשמש לריפוי. הצגתם כצמח קסום כנראה נשאבת מאגדות אירופאיות על הדודא.
דודא ביהדות
מסופר בספר בראשית פרק ל' פסוקים י"ד-ט"ז, שראובן בנו הבכור של יעקב ולאה מצא את הדודאים כשיצא לקצור חיטים והביא ללאה אימו. רחל אחותה של לאה ואשתו המועדפת של יעקב אמרה ללאה שתביא לה את הדודא בשביל שתפרה, ובתמורה לכך לאה תשכב עם יעקב
מסגד חסן השני
מסגד חסן השני (בערבית: مسجد الحسن الثاني, "מסג'ד אלחסן אלת'אני") הוא מסגד שהוקם בקזבלנקה (מרוקו). בנייתו החלה ב-12 ביולי 1986 והפתיחה החגיגית נערכה ב-30 באוגוסט 1993. רחבת המסגד יכולה להכיל עד 80,000 מאמינים ואולם התפילה עד 25,000 מתפללים.
זהו המסגד הגדול ביותר בעולם אחרי המסגד במכה, ערב הסעודית. הקמת המסגד התאפשרה הודות לתרומות שנאספו מכל תושבי מרוקו. כל תושב תרם סכום לפי מצבו הכלכלי, גם יהודים תושבי מרוקו תרמו כסף להקמת המסגד. הכניסה למבקרים במסגד היא בתשלום, למעט מוסלמים המגיעים בזמני התפילה.
חלק מהמסגד בנוי על הים, במרכזו צריח בגובה של 210 מטר - מה שהופך אותו לצריח המסגד הגבוה ביותר בעולם ולמבנה הדתי הפעיל הגבוה ביותר בעולם. בראש המגדל יש קרן לייזר המצביעה על הכיוון למכה. אמנים ואומנים מכל ערי מרוקו הובאו למסגד כדי לגלף 53,000 מטר מרובעים של עץ, וכן לרצף 10,000 מטרים מרובעים של קרמיקה. במסגד יש גג בר-פתיחה לשם הזרמת אוויר טרי למתפללים.
אדריכל המסגד היה מישל פנזו (Michel Pinseau) שנעזר בבנאים צרפתיים ומרוקאים. לפי בקשת המלך חסן השני, מנהיגם הרוחני של המוסלמים במרוקו, שאימץ פסוק מהקוראן "כס מלכותו של אללה הוא על המים", נבנה חלק מהמסגד על המים. כמו כן כולל המסגד גג ענק שנפתח מעל כל אולם התפילה, מדרסה, מוזיאון, ספרייה ובחלקו התחתון בית מרחץ. מרבית חומרי הגלם הגיעו ממרוקו, כולל עצי ארז מהרי האטלס.
עבודות נרחבות של חיזוק ושימור מבוצעות מאוגוסט 2006 בחלק של המסגד הבנוי מעל הים.
עמוס הדר
עמוס הדר (7 בספטמבר 1923 – 13 בינואר 2014) היה חבר הכנסת ומזכ"ל תנועת המושבים.
הדר נולד בנהלל בשם עמוס הורביץ, אחיו של יגאל הורביץ ובן דודם של משה, זוהר ואביבה דיין (גפן). הדר היה בוגר תנועת הנוער העובד והלומד, התגייס להגנה, שירת בבריגדה בתקופת מלחמת העולם השנייה. במלחמת העצמאות לחם בקרבות עמק הירדן ובקרבות משמר העמק. הדר שימש מזכיר מושב נהלל ומרכז ועדת המשק של תנועת המושבים. בשנת 1954 החל לפעול בנגב בהתנדבות מטעם תנועת בני המושבים. באותה שנה הצטרף הדר לרפ"י, ממנה התפלג ב-1968 והתאחד אל מפלגת העבודה. בשנת 1975 הוא החל לכהן כחבר הכנסת במקומו של עוזי פיינרמן. כהונתו של הדר בכנסת נמשכה לאורך הכנסות השמינית והתשיעית. בתום כהונתו הוא כיהן כמזכ"ל תנועת המושבים (1982–1985).
ילדותו
עמוס הדר נולד בשם עמוס הורביץ בשנת 1923 במושב נהלל. היה הרביעי מבין חמישה ילדיהם של יונה הורביץ ובלה דיין. כילד עבד במשק המשפחתי ולמד בבית הספר בנהלל.
שירותו בהגנה
כנער צעיר התגייס לארגון ההגנה. נשלח לקורס מ"כים בביתן אהרון ושימש כמדריך בהגנה, אך רצה להתנדב לצבא הבריטי. לאחר שנאסר עליו להתגייס, הפך לנוטר.
השירות בבריגדה
ב-1944 כשהוכרז על הקמת הבריגדה היהודית, מתוך כוונה שתיטול חלק אמיתי בחזית מול הגרמנים, החליט להתגייס, וניתנה לו הסכמה לכך. ב-1.11.1944 התגייס ביחד עם עוד שישה חברי נהלל לצבא הבריטי.
הוא התחיל את שירותו בהכשרה בסרפנד (צריפין), ולאחר מכן עברו למצרים לאימוני נשק ושדה.
ב-5 במאי 1945, נחתו באיטליה, חנו בטרוויזיו והצטרפו לבריגדה. התחילו לפגוש בפליטים, והתארגנו יחידות ואנשים שטיפלו בפליטים. הוא המשיך להעלות בסולם הדרגות והיה לקורפורל.
במאי 1946 הצבא הבריטי עמד לשחרר את הבריגדה. מכיוון שהבריגדה עסקה רבות בפעילות עם הפליטים, כולל הבריחה, הגיעו למסקנה שצריך להשאיר חיילים מהבריגדה באירופה למען שלוש מטרות:
2.     הבריחה – הברחת האנשים לארץ ישראל באוניות המעפילים
3.     הכנת עתודה לצבא בארץ
הדר יועד לעסוק בהדרכה בנשק. המדריכים עסקו גם בחינוך הציוני וגם בהדרכה צבאית. הוא ישב בפולונה, איטליה, למרגלות האלפים, ואימן את הפליטים. שם נתקל לראשונה בארגון הג'וינט (JDC) שכלכל את המחנות, ובכללם את המדריכים.
במחנה פולונה הכיר את בתיה ברקוביץ, בת טרנסילבניה, רומניה, ניצולת אושוויץ, שהייתה חיילת במחנה הפליטים ונשארה כאחראית המטבח במחנה, והם הפכו לזוג.
החזרה לארץ ישראל
ב-1 באפריל 1947 חזר עם בתיה לישראל בעלייה ג', באונייה "מרתון". החזרה הייתה מאיטליה לאוסטריה דרך מרסיי שבצרפת, וממרסיי באונייה לישראל. בעלייה ג' עלו עם סרטיפיקטים, אישורים. הדר חזר בשם של פליט ולא בשמו האמיתי. לבסוף הגיעו לנמל חיפה. לאחר כשלושה חודשים, בל"ג בעומר 1947, התחתנו עמוס ובתיה.
שירות צבאי
הדר מונה לקצין מבלי שעבר קורס קצינים, ובכך נמנה רק עם אחדים שקיבלו דרגות קצונה מבלי לעבור את הקורס. ביום היוולדו של בנו הבכור אבנר, ב-11 במרץ 1948, גויס הדר באופן פעיל כמפקד בחטיבת גולני. הוצב בתחילה בשמרון. לקח חלק בהתקפה על משמר העמק שהתרחשה זמן קצר לאחר מכן.
במלחמת העצמאות השתתף בכל החזיתות בהן התרחשה המלחמה, למעט בכיבוש העיר אילת.
בספטמבר 1956 נסע מטעם הצבא לצרפת ללמוד על טנקים חדשים ולהביאם לישראל. שם עברת את שם משפחתו מהורביץ להדר.
במלחמת ששת הימים לחם ברמת הגולן.
במלחמת יום כיפור, כשהיה בן 50, ולאחר נפילת בנו אבנר, השתתף כמפקד פלוגת טנקים בחזית הגולן. במקביל, בנו אמנון נלחם כשריונר בחזית הדרום.
השתחרר מהצבא בדרגת סגן-אלוף.
הדרכת עולים בנגב
ב-29 באפריל 1954 קרא בן-גוריון, במהלך כנס שהיה בנהלל, לבני המושבים הוותיקים להתנדב ולהדריך את העולים החדשים במושבים שבנגב. רבים מחברי נהלל, וביניהם הדר, לקחו חלק בהתנדבות זו. במסגרת ההתנדבות כיהן הדר מספר חודשים כמנהל תחנת הטרקטורים באימרא, ולאחר מיכן ניהל מתל אביב את ההתארגנות כולה.
שירות ציבורי
ב-1960 כיהן הדר כגזבר האגודה במושב נהלל, ומשנה זו ועד 1973 לסירוגין כיהן בתפקידים שונים בנהלל. בתקופה זו נבנה מכון התערובת, כביש העיגול, צי המכוניות גדל מאוד, נבנה קו השקיה, בית אריזה, והייתה פעילות חברתית וכלכלית נרחבת בנהלל.
בשנת 1964 הלך לרכז את ועדת המשק של תנועת המושבים. בשנה זו היה מאבק קשה על חוק המושבים. באותה תקופה הייתה ועידת הפילוג במפאי, והוקמה "רפ"י", ואז הצטרף הדר לרפ"י.
בשנת 1975 נכנס לכנסת השמינית מטעם המערך, וכיהן ביחד עם אחיו יגאל הורביץ (הליכוד), ועם בן דודו משה דיין. כיהן בכנסת במשך שתי קדנציות, ובשנת 1981 פרש ולא העמיד עצמו להצבעה חוזרת.
חיים אישיים
נישא לבתיה הדר (ברקוביץ), ניצולת שואה אותה פגש באיטליה כאשר הכשיר ניצולי שואה לעלייה, אב ל, שנפל במילוי תפקידו כטייס, ולאמנון, וסב לארבעה נכדים ושלושה נינים.
אביי
אַבַּיֵּי (280 לערך – 338 לערך), או בשמו נחמני, היה אמורא בבלי בולט מהדור הרביעי. ראש ישיבת פומבדיתא וחברו של רבא. הוא היה בעלה השלישי של חומא, נינתו של רב יהודה.
תולדותיו
אביי היה ראש ישיבת פומבדיתא עד יום מותו. הוא נודע כאדם צנוע וישר, התפרנס מעבודת האדמה והיה עני רוב ימיו. אביי נולד כבן יחיד לכייליל. אביו מת טרם שאביי נולד, ואמו מתה בלידתו; הוא אומץ על ידי דודו, רבה בר נחמני.
שמו
אביי נקרא פעמים רבות בפי חבריו "נחמני". לפי סברה אחת, המובאת לראשונה ברש"י, נקרא נחמני כיוון שגדל אצל רבה בר נחמני, אך לפי סברה אחרת, שמו המקורי היה דווקא נחמני, וכדי להימנע משם הדומה לשם אביו המאמץ, קיבל את הכינוי "אביי", לפי ראשי תיבות הפסוק: – כך הסביר המהרש"א במסכת קידושין בשם "ספר יוחסין" והאר"י בשער הגלגולים.
לעומתם, יש המסבירים שנקרא אביי משום שהשם דומה למלה "אבא", היינו שרצה לומר ש"שמו כשם אבי". סברה אחרת, מודרנית, רואה בשם 'אביי' מילה בארמית עתיקה שמשמעה 'נחמה'. מכאן שהשם אביי הוא למעשה הנוסח הסורי של השם נחמני.
בתלמוד מובא כי אף בשמים הוא נקרא "נחמני": מובא כי הוא פגש בלילה באגרת בת מחלת (מזיקה) שפגשה אותו ברחוב ואמרה לו: לולי שמכריזים ברקיע הזהרו בנחמני ובתורתו, היית בסכנה. נענה אביי: אם חשוב אני בשמים, גוזרני שלא תעברי במקום יישוב לעולם.
ילדותו ורבותיו
רבותיו המובהקים היו רבה בר נחמני, דודו, שאצלו התחנך, וכן רב יוסף, מגדולי האמוראים של הדור הקודם. אביי היה עמם כל חייהם.
מסופר שכאשר חלה רב יוסף ושכח את תלמודו, היה אביי מזכיר לו. אביי הוקיר והעריך ביותר את רבותיו, עד שאמרו עליו שכאשר היה רואה את.
אביי דאג במיוחד לשמור על קשר עם חכמי ארץ ישראל וללמוד את תורתם, וכך שולבו בתלמוד הבבלי גם פסקיו של רבי יוחנן. כבר מצעירותו בלטו כשרונותיו וכך נכתב ב: