cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שגרירות ספרד בישראל
היסטוריה
הנציגות הספרדית הראשונה בארץ הייתה הקונסוליה הספרדית בירושלים, שהוקמה ב-1853, בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, ופעלה ברצף בימי המנדט הבריטי ולאחר מכן בירושלים המחולקת. לאחר איחוד העיר ב-1967 המשיכה הקונסוליה לפעול כנציגות לתושבי יהודה ושומרון וכנציגות דה פקטו לישראל עד הקמת השגרירות.
ממלכת ספרד מרכזת את נציגותה בישראל בשגרירות בתל אביב. ספרד, כמו רוב המדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל, הקימה את שגרירותה בעיר זו בהתאם להחלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם שגינתה את חוק יסוד:ירושלים בירת ישראל.
אייזפוטה
אייזפוטה (בלטבית: Aizpute) היא עיר במערב מחוז אייזפוטה שבלטביה.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באייזפוטה החלה במאה ה-9 לספירה, כשקורוניאנים, שבט בלטי, הגיעו לאזור.
במאה ה-13, בזמן מסעות הצלב, נכבש האזור בידי צלבנים גרמניים, ומנהיג המסדר הליבוני דיטריך פון גרינינגן, הורה בשנת 1247 על הקמת מבצר במקום, שנודע בשם הסנפוט. המבצר נועד לשמור על הכניסה הדרומית לעיר, המחברת בין פרוסיה לליבוניה. המבצר מופיע בדגל העיר.
במהלך השנים נחרב המקום מספר פעמים באופן חלקי, בעיקר במהלך מלחמות פולין-שוודיה. בשנת 1665 שופץ המבצר בידי הדוכס הבלטי-גרמני יעקב פון קטלר, שעבר להתגורר במקום. לאחר מותו בשנת 1682, עבר המבצר שיפוץ נוסף ובשנת 1860 נבנתה במקום הכנסייה הלותרנית סנט ג'ון.
בתקופת רפובליקת לטביה, אייזפוטה הפכה למרכז מסחרי גדול, אך בזמן התקופה הסובייטית נחלשה וסופחה למחוז לייפאיה. בשנת 2009 הפכה העיר למרכז המחוז אייזפוטה.
מוקדי עניין בעיר
באייזפוטה קיים מוזיאון היסטורי, בו מוצגים העוסקים בהיסטוריה המקומית, במסילות הרכבת Liepāja-Aizpute ו-Aizpute-Saldus, בחינוך ובאמנות המקומית.
פארק האמנות Ģirts Brumsons הוא מוזיאון פתוח המציג פסלים ויצירות אמנות המשולבים בצמחייה.
תחנת הכוח ההידרואלקטרית הנטושה של אייזפוטה, שהוקמה במאה ה-18, מהווה מוקד עניין בשל מפל המים הגבוה, גשר אבן עתיק ומבשלת הבירה הסמוכים למקום.
קהילה יהודית
הקהילה היהודית נוסדה במאה ה-16, אז החלו יהודים להגיע לאזור מליטא ומפרוסיה המזרחית. בית התפילה הראשון נוסד במקום בשנת 1708. בשנת 1750 קיבלו היהודים זכות ישיבה חוקית באיזפוטה, ושנה לאחר מכן ניתנה להם רשות לבנות בית כנסת.
ב־1800 הכילה הקהילה 678 איש. בשנת 1835 מנתה הקהילה 1,599 איש והיוותה את הרוב בעיר. הקהילה הצטמצמה בעקבות הגירת מספר משפחות לרוסיה וכן בשל מחלת הכולרה שהתפרצה במקום.
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-700 יהודים.
עם פרוץ המלחמה, נמלטו מספר משפחות מהעיר, אחרות גורשו לסיביר, רבים גויסו לצבא ונפלו בקרב, ואחרים נותרו במקום.
ב־24 ביולי 1941 נורו למוות ליד בית העלמין 36 יהודים שהוגדרו כשמאלנים או כבעלי רכוש. 386 יהודים נשלחו לגטו שהוקם בבניין גדול, ולאחר מכן נלקחו ליער ליד תחנת הרכבת של קאוויני ונרצחו שם.
ערים תאומות
אייזפוטה היא עיר תאומה של הערים הבאות :
קמפצ'ה
קמפצ'ה (בספרדית: Campeche; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של קמפצ'ה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Campeche) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. קמפצ'ה נמצאת בדרום-מזרח מקסיקו, בחצי האי יוקטן, והיא גובלת במפרץ מקסיקו בצפון, יוקטן בצפון-מזרח, קינטנה רו ובליז במזרח, גואטמלה בדרום וטבסקו במערב. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קמפצ'ה.
היסטוריה
שם המדינה נובע משם בירתה שנובע משם התיישבות של בני המאיה באזור בשם "א-קינ-פץ'". הספרדים הגיעו לאזור לראשונה ב-1517 והאוכלוסייה המקומית נטמעה בהם. הספרדים הקימו בהתיישבות נמל שהפך לאחד מהחשובים של ספרד באזור.
העיר ירדה מגדולתה במאה ה-19, עקב פתיחת נמלים אחרים והידרדרות בחקלאות. תחילה קמפצ'ה הייתה חלק ממדינת יוקטן, אך היא הפכה להיות מדינה בפני עצמה ב-1863. כעבור שנה צרפת פלשה למקסיקו והחזירה את קמפצ'ה להיות חלק מיוקטן, אך כעבור מספר שנים מקסיקו השתחררה מהכיבוש הצרפתי וקמפצ'ה חזרה להיות מדינה.
כלכלה
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על נפט שנמצא מול חופיה בשנות ה-70. נוסף על כך יש מעט חקלאות.
אוניברסיטה קלוז'-נאפוקה (מועדון כדורסל)
מוביטלקו קלוז'-נאפוקה (ברומנית CS Mobitelco Cluj-Napoca) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר קלוז'-נאפוקה המתמודדת בליגה הרומנית וביורוקאפ.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1947 והשתתפה לראשונה בליגה הראשונה בשנת 1966. השנים החזקות של הקבוצה היו בשנות ה-90 כשזכתה ב-3 אליפויות רצופות וגביע אחד. בעונת 2010/11 זכתה באליפות הרביעית כשניצחה בגמר הפלייאוף את קבוצת אססופט פלוישט 2-4.
הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1994. בין היתר השתתפה ב: גביע ספורטה, יורוקאפ צ'לנג' והיורוצ'לנג'.
בעונת 2006/07 הגיעה עד לרבע גמר היורוקאפ צ'לנג' והפסידה לאפולון לימסול בסיכום שני מפגשים.
קישורים חיצוניים
דף הקבוצה באתר Eurobasket.com
בית קחברידזה
בית קַחַבֶּרידזֶה (בגאורגית: კახაბერისძე) היו משפחת אצולה גאורגית בימי הביניים ששלטו על המחוזות ההיסטוריים רצ'ה ולצ'חומי (תאקוורי) מתחילת המאה האחת עשרה ועד לסוף המאה השלוש עשרה.
מקור שם השושלת מגיע מהמילה קַחַבֶּר, בנו של ראטי מבית בר'וואשי, שושלת דוכסים שביססה את עצמה ברצ'ה, בשנות התשעים של המאה העשירית. בסביבות שנת 1184, כאשר תמר מלכת גאורגיה עלתה לכס המלכות, קחבר השני החזיק בתאקוורי (לצ'חומי) והחזיק בתואר הדוכס הגדול (אריסתוות-אריסתווי) של רצ'ה וטקווארי. קחבר, יחד עם הארכיבישוף אנטון מכותאיסי, הניחו את הכתר לראשה של תמר בטקס שהתקיים במנזר גלאתי. מאוחר יותר היווה קחבר אופוזיציה מתונה לכתר הגאורגי.
צאצאו של קחבר הראשון, כנראה נכדו, קחבר השלישי קחברידזה, עזר לדוד השישי נארין, מלך גאורגי אנטי-מונגולי, בשנת 1259, לבסס את עצמו כמלך עצמאי בפועל במערב גאורגיה. מאוחר יותר הוא מבצע מרידת נפל כנגד המלך הגאורגי ומצדד במונגולים. הוא נאלץ, מאוחר יותר, למצוא מקלט בחצרו של אבאקה חאן (1265-1281). בשנות השבעים של המאה השלוש עשרה הוא קיבל חנינה מדוד אבל קשר נגדו שוב, נכלא ועוור. בניו גורשו לקונסטנטינופול, ובשנת 1278 לערך, בוטלה הדוכסות שלו. לאחר מכן נעלמת המשפחה מההיסטוריה של גאורגיה.
פיגוע ימי (ספר)
פיגוע ימי (באנגלית: Nimitz Class) הוא ספר מתח צבאי מאת הסופר הבריטי פטריק רובינסון.
עלילה
עלילת הספר נפתחת כאשר צוללת שזהותה נותרה אנונימית משמידה את נושאת המטוסים "תומאס ג`פרסון" של הצי האמריקני, על 6,000 אנשי צוותה, באמצעות טורפדו בעל ראש נפץ גרעיני. נשיא ארצות הברית קלארק מטיל על המטות המשולבים לגלות מי עומד מאחורי הטבעת הספינה ולמצות עמו את הדין. בראש החקירה עומד האדמירל ארנולד מורגן, מפקד צוללת לשעבר וראש סוכנות ה-NSA, הנעזר במומחה לנשק גרעיני ביל בלדרידג', אף הוא קצין מערכות נשק בצוללות תקיפה בעברו. במקביל מאשר הנשיא מבצע חשאי במסגרתו נשלח צוות מן הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), בראשות הסרן ראסל בנט להשמיד את שלוש הצוללות שברשות חיל הים האיראני בנמל בנדר עבאס.
האיש שנולד מחדש
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת ב-1823 בצפון ארצות הברית באזור הרי הרוקי ונהר ילוסטון. יו גלאס (לאונרדו דיקפריו) הוא חבר במשלחת ציידים וסוחרי פרוות, עמו נמצא הוק (פורסט גודלאק), בנו מרעייתו שנרצחה, אינדיאנית בת שבט הפוני. המחנה של הציידים מותקף בידי אינדיאנים משבט אריקרה, המונהגים על ידי צ'יף המחפש אחר בתו שנחטפה. הניצולים מהתקיפה נמלטים בסירה בנהר ומשם מוביל אותם גלאס הסייר דרך היער, כשהאינדיאנים דולקים אחריהם. גלאס מותקף על ידי דובת גריזלי ונפצע באורח קשה לפני שמצליח להרוג אותה. בתחילה החבורה נושאת את גלאס על אלונקה מאולתרת, אך לנוכח הקשיים והחשש לשלומם, שוקל מפקד המשלחת, קפטן אנדרו הנרי (דונל גליסון), להרוג את גלאס ולהמשיך בלעדיו. לבסוף מחליט הנרי, שהקבוצה תתפצל, שניים מהציידים - ג'ון פיצג'רלד (טום הארדי) וג'ים ברידג'ר (ויל פולטר) - מתנדבים להישאר עם גלאס ובנו (פורסט גודלאק) והשאר ממשיכים הלאה. כשברידג'ר מתרחק מהמחנה, פיצג'רלד מנסה לרצוח את גלאס חסר האונים עמו היה לו סכסוך קודם, וכשבנו מתערב ומנסה להגן על אביו, רוצח אותו פיצג'רלד מול עיניו של אביו המשותק והזועם. למחרת פיצג'רלד מספר לברידג'ר שהוק נעלם, האינדיאנים מתקרבים והם צריכים לברוח. הוא משליך את גלאס לקבר שחפר מראש, ברידג'ר מצטרף אליו לא לפני שהוא מבקש סליחה מגלאס ומשאיר לו מימייה. פיצג'רלד וברידג'ר חוברים למחנה, שם פיצג'רלד מספר לקפטן הנרי שגלאס מת מפציעתו והם קברו אותו באופן מכובד.
כשגלאס מתאושש הוא מתחיל במסע הישרדות. הוא פוגש בדרך אינדיאני בן שבט הפוני, האינדיאני מספר לו שמשפחתו נרצחה ושהוא בדרכו להתאחד עם בני שבטו, ומציין שאת הנקמה יש להשאיר לאל. האינדיאני מסייע לגלאס להחלים ולשרוד את איתני הטבע, עד שנרצח בידי קבוצת צרפתים, שמתברר שהיו אלו שחטפו את בת הצ'יף. גלאס מצליח לשחרר את בת הצ'יף, הורג מספר מחברי הכנופיה וגונב את אחד הסוסים. בזמן הימלטו נשמטת המימייה שהשאיר לו ברידג'ר.
אחד הצרפתים ששרד את ההתקפה מגיע למחנה הציידים ומציג בפניהם את המימייה. קפטן הנרי מוציא משלחת חיפוש בתקווה לאתר את הוק, שכן הם סבורים שאולי הוא הצליח לשרוד. למרבה הפתעתם הם מגלים דווקא את גלאס אותו חשבו למת, שמספר להם על מעשיו של פיצג'רלד. כשהם חוזרים למחנה מתברר שפיצג'רלד נמלט ושדד את כל הכסף של המשלחת. הנרי מחליט לרדוף אחרי פיצג'רלד וגלאס מתעקש להתלוות אליו למרות מצבו הבריאותי הירוד. פיצג'רלד מצליח לארוב לשניים ולהרוג את הנרי. לאחר מרדף ומאבק ממושך מצליח גלאס להכריע את פיצג'רלד. רגע לפני שהורגו חוזר גלאס על המשפט של ידידו האינדיאני, ש"הנקמה בידי האל", ומשליך את פיצג'רלד לנהר. פיצג'רלד נסחף עד לקבוצת האינדיאנים בראשות הצ'יף, שנוקם עבור גלאס את נקמתו. בהתקרבם אליו מבחין גלאס כי בת הצ'יף שהציל נמצאת עמם והם חולפים על פניו ללא פגע.
הפקה וצילום
מרבית צילומי הסרט התבצעו בקולומביה הבריטית ובאלברטה שבקנדה. צילומים נוספים נעשו באושואיה שבארגנטינה ובמונטנה בארצות הברית. במאי הסרט אלחנדרו גונסלס איניאריטו בחר לצלם את הסצנות בהתאם לסדר שלהם בעלילה ובאור טבעי בלבד, בחירה שהאריכה את תקופת הצילומים ויקרה את תקציב ההפקה מ-90 מיליון דולר מתוכננים לכ-135 מיליון דולר. ההפקה סבלה מעזיבת אנשי צוות לאור קשיים לוגיסטיים וקור מקפיא. כוכב הסרט לאונרדו דיקפריו ציין כי הצילומים היו מענים ומתישים והיה זה הסרט הקשה ביותר שעשה בחייו. הבמאי איניאריטו ציין כי עיקר ההתייקרות של הצילומים הייתה בשל כך שנאלצו לעבור מיקום מקנדה לארגנטינה, לאחר שלא היה מספיק שלג לצילומי הסצנות האחרונות.
הסרט כולל אלמנטים של שבירת הקיר הרביעי, בהם הבל פיהם של הדובה והגיבור מכסה את עדשות המצלמה והפניית המבט שלו היישר אליה.
יציאת הסרט נקבעה לחג המולד ב-25 בדצמבר 2015, בהפצה מוגבלת בארצות הברית, כך שהסרט יהיה זכאי להיכלל ברשימת המועמדים לפרסי האוסקר.
פרסים
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס הפסקול הטוב ביותר.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, והשחקן הטוב ביותר, הוא היה מועמד לתשעה פרסים נוספים בהם סרט הטוב ביותר.
CET
בעבר נקרא אזור הזמן הזה גם MET או באנגלית Middle European Time.
מדינות שמשתמשות ב־CET
כל השנה:
בחורף:
היינץ פנחל
היינץ (חיים) פֶנחֶל (גרמנית: Heinz Fenchel; 11 בספטמבר 1906 – 1988) היה אדריכל ומעצב פנים ישראלי, זוכה פרס רוקח לאדריכלות לשנת 1961 על תכנון הספרייה הצרפתית בפסז' הוד בתל אביב.
קורות חיים
היינץ פנחל נולד בשנת בברלין בירת גרמניה, למשפחה יהודית חילונית של סוחרים. בברלין גם עבר את הכשרתו כאדריכל באקדמיה לאמנות בשרלוטנבורג. את ראשית דרכו עשה כאדריכל בחברת הפקת הסרטים "אופא", שנחשבה לחברה החשובה ביותר באירופה בשנות ה-20. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עזב פנחל את ברלין בשנת 1934 ועבר להתגורר ולעבוד בצרפת. לאחר מכן נדד לאוסטריה, צ'כוסלובקיה ופולין. באותה העת, התמחה בעיצוב פנים ובתכנון בתים פרטיים.
בשנת 1941 הוזמן לעמאן על ידי עבדאללה הראשון, מלך ירדן, לתכנן מחדש את ארמונו. במקביל תכנן בעיר בתים פרטיים לעשירי הממלכה.
עבודתו החשובה והידועה ביותר של פנחל היא מלון דן תל אביב על חוף הים של תל אביב (1950–1953). בשנת 1961 זכה בפרס רוקח לאדריכלות, על תכנון הפנים של הספרייה הצרפתית "ספריית אלשיך" בקרן הרחובות דיזנגוף-פרישמן. כמו כן שימש פנחל כמעצב הפנים של רשת מלונות דן, ובין השאר תכנן את עיצוב הפנים במלון דן כרמל בחיפה (1959–1963), ואת הרחבתו של מלון המלך דוד בירושלים. פנחל שימש גם כמעצב פנים במלון איבואר בבעלות חברת "האחים מאיר", באביג'ן שבחוף השנהב בסוף שנות ה-60. אחת מעבודותיו הבולטות היא בית פרטי בליבה של תל אביב בפינת הרחובות של"ג ויהואש.
בדצמבר 2012 נפתחה במוזיאון בית ראובן בתל אביב התערוכה "מכחולו של אדריכל" (אוצרת: כרמלה רובין), המציגה את עבודתו של פנחל לאורך 60 שנים. התערוכה לוותה בספר "חיים הנץ פנחל - מעשה תשבץ מורכב".
אנטואן-אנרי ז'ומיני
אנטואן-אנרי ז'ומיני (בצרפתית: Antoine-Henri Jomini; 6 במרץ 1779 – 24 במרץ 1869) היה היסטוריון צבאי וגנרל בצבא הצרפתי ובצבא הרוסי יליד שווייץ. היה משתתף פעיל במלחמות נפוליון, תחילה בצד הצרפתי ואחר כך בצד בעלות הברית. נודע כהיסטוריון צבאי חשוב במחצית הראשונה של המאה ה-19, והשפיע השפעה רבה על התפיסות הצבאיות שלפני מלחמת העולם הראשונה.
חייו
ז'ומיני נולד בשווייץ בשנת 1779 ומגיל צעיר גילה נטייה לחיי צבא. הוא שירת בצבא השווייצרי ובשנת 1801 עבר לפריז, שם עבד כבנקאי ופרסם את חיבורו הצבאי הראשון. הגנרל מישל נה מהצבא הצרפתי, שקרא את החיבור, התרשם מאוד וקרא לז'ומיני לשרת תחת פיקודו. נה אף עזר לז'ומיני להוציא את חיבורו האסטרטגי השני, ולהבאת עותק ממנו לידי נפוליאון שהתרשם ממנו עמוקות. ז'ומיני קודם לדרגת קולונל בשנת 1805 ושירת כשלישו הראשון של נה ולאחר מכן כראש מטהו, אך קידומו לדרגת גנרל נבלם עקב היותו שווייצרי. ז'ומיני, מתוסכל מכך, ערך מגעים עם הצבא הרוסי על קבלת דרגת גנרל רוסי, ובשנת 1813 ערק אל הצבא הרוסי ובו שירת עד סוף ימיו. גם בצבא הרוסי לא זכה ז'ומיני לפיקוד על גייסות בקרב, עקב חוסר האמון שרחשו כלפיו בכירים בצבא הרוסי. ז'ומיני מת בגיל 90 ממגפה.
מדע המלחמה
על אף שז'ומיני הדגיש כי ניהול המלחמה הוא אומנות ואינו מדע מדויק, התייחסותו של ז'ומיני למלחמה היא כשל טכנאי ולא כשל אומן או פילוסוף. ז'ומני בהתייחסותו למלחמה מנסה לפשט את המלחמה לגורמיה ולהציג דרך שלדעתו תוביל בדרך כלל לניצחון. ז'ומיני ראה במערכה מעין לוח שחמט בו מתנהל משחק עמדתי בין שני כוחות, וכך הוא ניתח קרבות רבים, בעיקר של נפוליאון או פרידריך הגדול. לדעתו, ניתן להגדיר את שטח המערכה כריבוע הסגור מכמה מצדדיו על ידי מכשולים טבעיים ומכמה מצדדיו על ידי בסיסי הצדדים הלוחמים. בהסתכלות כזאת, מופשטת, ניתן לראות בבירור לאן ראוי שיחתור כל צד והיכן הן נקודות התורפה שלו.
עקרונות המלחמה
ז'ומיני היה סבור כי ישנם כמה עקרונות קבועים, שמצביא שינקוט בהם בדרך כלל ינצח ומצביא שיתעלם מהם יפסיד. הוא סבר שמדע המלחמה צריך לנסות ולעמוד על אותם עקרונות יסוד שיהוו מעיין מתכון לניצחון. ז'ומיני אף הרחיק לכת וסבר כי ישנו עיקרון בסיסי שחייב לתבטא בכל טקסיסי המלחמה על מנת שיצליחו. את עיקרון זה מנסח ז'ומיני כך: (מועתק מתוך ספרו של יהודה ואלך, בתרגומו של אליקים ואלך):
ז'ומיני סבר כי העקרונות האלו הן טרנס-היסטוריים, ואף טבע את המשפט: "השיטות משתנות ואילו העקרונות נשארים בתוקפם".
אסטרטגיה וטקטיקה
ז'ומיני חילק את המלחמה לשש רמות או ענפים, שאת כל אחד מהם צריך ללמוד בפני עצמו, אף שיש קווים השווים בכולם:
ז'ומיני רצה להוסיף את הגורם המוראלי שבמלחמה אך למעשה לא עסק בו בכלל.
על פי תורתו של ז'ומיני, האסטרטגיה היא ראיית הלחימה בכללותה, היא אומנות הזזת הגייסות ממקום למקום, הטקטיקה, לעומת זאת, היא אומנות ניהול הגייסות בקרב עצמו.
ז'ומיני כלל ברכיבי המלחמה את המדיניות אך בניגוד לבן דורו, קלאוזביץ, דגל בעליונותה של המערכת הצבאית על המערכת המדינית. הוא סבר שאסור למדיניות להכתיב למערכת האסטרטגית את דרכה, אלא שהמערכת המדינית צריכה להתאים את עצמה לבעיות האסטרטגיות.
הגנה והתקפה
ז'ומיני העדיף את ההתקפה על פני ההגנה. ז'ומיני ציין את הכלל כי רק ההתקפה תניב הישגים, וגם סבר כי ההתקפה היא צורת הלחימה החזקה. בחירתו של ז'ומיני בהתקפה הייתה חד משמעית, את ההגנה הוא שלל באופן מוחלט וראה בה כישלון, הן ברמה הטקטית והן ברמה האסטרטגית, אפילו כשהיא נדרשה ממניעים מדיניים. ז'ומיני בהתאם לאופן ניתוחו את המלחמה כטכנאי, הציג 12 תבניות למתקפה חזיתית ומנה את יתרונותיהן וחסרונותיהן. אמירתו זו של ז'ומיני השפיעה רבות על שיטת הלחימה הצרפתית ערב מלחמת העולם הראשונה, שסברה כי לא משנה מה יעשה האויב חייבים להיות כל הזמן בהתקפה.
לחימה בקווים פנימיים ובקווים חיצוניים
ז'ומיני היה מחסידי המלחמה בקווים פנימיים, הוא סבר כי אחת הסיבות העיקריות שבגינם נפוליאון ניצח הייתה דגילתו שוב ושוב בקווים פנימיים. ז'ומיני ציין כי קווים פנימיים עדיפים על קווים חיצוניים שכן כך ניתן לספק תגבורות ממקום למקום במהירות ולהפתיע את האויב. נקודה נוספת שבגינה עדיפים הקווים הפנימיים על פי ז'ומיני היא בעיית הקשר, לחימה בקווים חיצוניים באופן טבעי מתפרסת על שטח רב והזמן הלוקח לידיעות להגיע מצד לצד הוא גדול מדי, בעיה זאת הפסיקה להפריע עם התפתחות אמצעי התקשורת במאה ה19. ז'ומיני, כשם שעשה בסוגיית ההגנה וההתקפה, דבק בעמדתו עד כדי קיצוניות ושלל מלחמה בקווים חיצוניים מכל וכל.
השפעתו
לז'ומיני הייתה השפעה רבה על המצביאים והוגי המלחמה שלפני מלחמת העולם הראשונה, בעיקר על הצרפתים שבהם. ז'ומיני נחשב למפרש האסטרטגי החשוב ביותר של נפוליאון וכמי שאי אפשר להבין את קרבות נפוליאון בלעדיו. השיטה האסטרטגית הצרפתית שבתחילת מלחמת העולם הראשונה, שדגלה בהתקפה בכל מחיר ובלא התחשבות במעשי האויב, התבססה רבות על הכרעתו של ז'ומיני כי ההתקפה היא צורת הלחימה החזקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה דעכה קרנו של ז'ומיני שכן הוא מתעלם מהגורמים הבלתי ניתנים לחישוב שבמלחמה, וגם מפני ששיטתו ההתקפית נכשלה במבחן מלחמת העולם. היום הוא מוכר יותר כאנטיתזה לקלאוזביץ ופחות כהוגה צבאי חשוב. השפעתו של ז'ומיני על הטקטיקה הייתה חשובה אך זמנית וחולפת.
קמברקה
קמברקה (ברוסית ובאודמורטית: Камбарка) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היסטוריה
העיר קיבלה את שמה מנהר הסמוך. ב-21 בפברואר 1741 נקנה שטח אדמה מאוכלוסייה מקומית, לצורך הקמת מפעלי יצקת.
על פי החלטת השלטונות מ-22 באוגוסט 1760 ניתן רישיון להקמת שני מפעלי יצקת וטחנת מים לחיתוך עץ. היישוב נועד לשרת את התעשיות האלו.
במקום פעל בית החולים. ב-1863 נפתח בית הספר לבנים, ב-1872 בית ספר לבנות. ב-1883 נפתחה ספרייה.
ב-1945 קיבלה קמברקה מעמד של עיר. ב-1964 נפתח מוזיאון לתולדות העיר.
אוכלוסייה
אוכלוסיית קמברקה לפי שנים:
בולי מדינת ישראל - שנת 1950
בשנת 1950 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 21 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 1468 פרוטות.
הערך הנקוב
באופן רשמי, המטבע ששימש את מדינת ישראל בשנת 1950 היה ה-מיל, אולם באופן מעשי השיח הציבורי הכריע לטובת השם העברי של המטבע, "פרוטה". לפיכך, מקובל להתייחס אל הערך הנקוב של הבולים בשנה זו כאל פרוטה, אם כי על הבולים לא הודפס שם המטבע.
שיטת הדפוס
כל בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1950, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים
מרבית הבולים של שנת 1950 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. המעצבים מיכאל קארה, וינד-סטרוסקי (וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי), ארתור שיק, ו-אברם גיימז הצטרפו לקבוצת מעצבי הבולים.
בולים מן המניין
בשנת 1950 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש, והדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949. עם זאת, ששת הבולים הונפקו מחדש תוך תיקון הכיתוב השגוי ששולב בהם במקור.
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בולי דואר אוויר
בשנת 1950 הונפקה הסדרה הראשונה של בולי דואר אוויר בישראל. בבולים אלו שולבו ציפורים שהופיעו ביצירות אמנות עתיקות. הבולים עוצבו בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:.
בולי דמי דואר
בשנת 1950 לא הונפקו בישראל בול דמי דואר בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי דמי דואר מן הסדרה הראשונה שהונפקו בשנת 1949.
יום העצמאות
כל אחד מן הבולים עוצב בידי מעצב אחר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מועדים לשמחה
במחצית שנת 1950 החל השירות הבולאי לתכנן את הנושא שיופיע על בולי סדרת "מועדים לשמחה" שתונפק לרגל חגי תשרי תשי"א. שר התחבורה דוד רמז, שהיה ממונה על הדואר והיה מעורב מאוד בקביעת תוכני הבולים, בחר בעצמו את הצעתו של האמן האמריקאי ארתור שיק.
סגנונו המיוחד והאופייני של האמן האמריקאי לא התקבל בעין יפה על ידי הציבור בישראל, והצעות שהוא הכין לבולים אחרים, דוגמת בולי יום העצמאות, לא הונפקו.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
האוניברסיטה
הבול עוצב בידי פרנץ קראוס. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הנגב
הבול הונפק לרגל פתיחת בית הדואר הראשון באילת. דואר ישראל הודיע כי הבול מהווה חלק מן הסדרה הראשונה של בולים מן המניין. הבול עוצב בידי וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי (מבוסס על ציור של ראובן רובין). להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בקטלוגים השונים נחשבת מעטפת היום הראשון של הבול עם שובל מלא לאחת היקרות ביותר מאז הקמת המדינה.
איגוד הדואר העולמי
הבול עוצב בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
המכבייה השלישית
הבול עוצב בידי אברם גיימז. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מנזר מאטר אקלסייה
מנזר מאטר אקלסייה (באיטלקית: Monastero Mater Ecclesiae; בתרגום חופשי לעברית: מנזר אם הכנסייה) הוא מנזר נוצרי קתולי השוכן בקריית הוותיקן בעיר רומא שבאיטליה.
המנזר
המנזר הוקם בגני הוותיקן, באתר שבו ניצב קודם לכן בניין מטה הז'נדרמריה של הקריה, בסמוך למזרקת אקווילון (Aquilone fountain) ושולב בתוך שרידי החומה הלאונינית.
במבנה שני אגפים. באגף המערבי, בן שתי קומות, נמצא בית תפילה. האגף המזרחי ובו ארבע קומות מכיל חדרי מגורים לנזירות, רפקטוריום ומתקני עזר. ליד המנזר ממוקם גן לגידול פירות וירקות.
מגורי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר
במהלך כהונתו כאפיפיור ביקר בנדיקטוס השישה עשר במנזר מספר פעמים וקיים בו מיסות עם הנזירות. עם פרישתו מכהונתו בשנת 2013 החליט לקבוע את מקום מגוריו במנזר. בעקבות זאת עזבו הנזירות את המבנה ונערכו בו עבודות שיפוץ. בנדיקטוס השישה עשר נכנס להתגורר בו במאי 2013. הוא גר במקום עם צוות של עוזרים ועוזרות עד למותו ב-31 בדצמבר 2022.
בית עישון
בית עישון או ביתן עישון הוא מבנה המשמש לעישון של בשר או דגים בכמויות גדולות. בתי עישון עשויים לשמש גם כמקום האחסון של המוצר המוגמר, לפעמים למשך שנה או יותר.
היסטוריה
בתי עישון מסורתיים שימשו גם כמתקן לעישון בשר וגם לאחסון הבשר, לעיתים קרובות עבור קהילות או מספר רב של אנשים. תהליך העישון היה שיטה נפוצה לשימור מזון, בעיקר בשר ודגים. בתי עישון בארצות בעלות אקלים קר איפשרו עישון בשיטה של "עישון קר". שיטת שימור נפוצה נוספת הייתה המלחה של הבשר או הדגים. עם תחילת העונה הקרה היו בעלי החיים המיועדים לשימור (על פי רוב חזירים) נטבחים ומבותרים לחלקים אשר נתלו על אנקולים או הונחו על מדפים בבית העישון, שם עברו את תהליך השימור. במהלך הקיץ נצרכו המוצרים המוגמרים והביתן היה מתרוקן.
עיצוב
באופן מסורתי, בית עישון הוא ביתן חיצוני סגור, בדרך כלל עם פתח כניסה אחד וללא חלונות. גג המבנה בדרך כלל משופע: חרוט, גמלוני או בצורת פירמידה. בנוסף, מכיל בית העישון בור ברצפתו או מעין אח בקיר לבערת העץ ויצירת העשן. בתי עישון קהילתיים ומסחריים גדולים יותר מבתי עישון המהווים חלק מנחלה פרטית.
מכיוון שבשר משומר הוא מוצר רב ערך הדורש השקעה הן בחומר הגלם והן בתהליך, חלק חשוב בעיצוב של בתי עישון הוא מניעת גישה פנימה לבעלי חיים ולגנבים.
ראובן מינקובסקי
ראובן מינקובסקי (23 במרץ 1914 – 14 במרץ 2005) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב. כיהן כמפקדה הראשון של היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה.
ביוגרפיה
נולד לאריה לייב ושושנה. מינקובסקי התגייס ב-1936 למשטרת המנדט בעקבות פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. שירת כחוקר במשטרת פתח תקווה. עם קום המדינה וייסוד משטרת ישראל מונה למפקד תחנת משטרת חולון. בהמשך שירת כמפקד משטרת נתניה, וראש הלשכה הפלילית בנפת חדרה. בפסק הדין שזיכה את זאב שטיינברג, כתבה השופטת על עדותו של מינקובסקי, ש"ניכר היה שהוא שש להשמיע כל עדות מפלילה נגד הנאשם ולהתעלם מכל עדות העלולה להיות לזכותו ... בעדותו של המפקח מינקובסקי קשה לקבוע מה בדבריו אמת ומה אינו אמת, וישנה גם לא אמת.". בשנת 1962 עבר לתפקיד ראש הלשכה הפלילית בנפת נגב, ובראשית 1964 הועלה לדרגת רב פקד. בשנת 1965 עבר להיות חוקר במדור חקירות כלכליות במטה הארצי. בשנת 1973 מונה לראש מחלקת חקירות במטה הארצי ובשנת 1974 עבר להיות ראש ענף חקירות במחוז הדרומי.
בין החקירות אותן הוביל במהלך השנים היו רצח רעיה גולן (1964), חקירת פרשת ילדי תימן (מונה לראש צוות חקירה מיוחד ב-1967), רצח מנהלת בית הספר בלה קירשנבאום על ידי תלמידיה (1968) ופרשת הארכיבישוף המחבל הילריון קפוצ'י (1974).
במאי 1976 מונה לראש מחלקת חקירות במטה הארצי וב-1977, בעקבות מסקנות הוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל ("ועדת שימרון") מונה להקים את היח"פ, היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה. כיהן בתפקיד זה עד פרישתו מהמשטרה ביולי 1980.
לאחר פרישתו כיהן כסגן מבקר אגף המשטרה במשרד הפנים. בשנת 1984 פרסם דו"ח שהמליץ לצמצם את היחידה הארצית לחקירות הונאה בגלל חוסר יעילות.
היה נשוי לשרה לבית סווטיצקי, ממנה התאלמן בשנת 2001.
דף עד
דף עד לרישום והנצחה של הנספים בשואה הוא טופס שהונפק על ידי מוסד יד ושם כחלק מפרויקט ההנצחה שלו, ובו קרוביהם ומכריהם של קורבנות השואה מוסרים את פרטיהם. ניתן לקבל טפסים בשפות רבות ולמלא טפסים אלו בשפות רבות.
היסטוריה של דפי העד
במאגר המידע שיצר יד ושם כתוצאה ממילוי טפסים אלו נכללים כשני מיליון דפי עד, ובהם שמות הנספים ופרטיהם האישיים, ובחלקם אף תצלומים. הנתונים עובדו ועברו דיגיטציה, ובחודש נובמבר 2004 הועלו השמות, יחד עם כמיליון שמות נוספים שאוחזרו ממקורות ארכיוניים אחרים ומפרויקטים של מחשוב בכל רחבי העולם, למאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באינטרנט, בתוספת מנוע חיפוש המאפשר למצוא דפים רצויים. כותרת-המשנה למאגר היא ציטטה ממכתבו האחרון של דויד ברגר, בן פשמישל, לפני הירצחו בווילנה ביולי 1941 בגיל 19:.
כתוצאה מכך שכל אדם יכול למלא טופס עבור כל אדם אחר, נוצרו כפילויות, ובחלק מהמקרים מופיעים בטפסים שונים נתונים שונים במעט עבור אותו קורבן.
דפי עד הם מקור גנאלוגי יקר ערך, ואף אפשרו מספר מקרי איחוד משפחות.
דף העד בתור אזרחות זיכרון
מטרתו הראשונה של דף העד, כפי שנוסחה בשנת 1950, הייתה הענקת "אזרחות זיכרון" של מדינת ישראל לנספים. שמו המקורי של דף העד הוא "דף עד להענקת אזרחות זיכרון לחללי השואה". "דף עד זה הוא התעודה, שבהסתמך עליה תוענק אזרחות זיכרון של מדינת ישראל לקרבן הנרשם", צוין בגיליונו הראשון של כתב העת "ידיעות יד ושם". החותם על דף העד חתם, למעשה, על בקשה להעניק אזרחות זיכרון לנספה שהנציח.
"הסמכות של יד ושם [היא] להעניק 'אזרחות זיכרון' לבני העם היהודי שהושמדו בימי השואה", אמר בן-ציון דינור, שר החינוך ולימים יו"ר יד ושם, בדברי הפתיחה לדיונים על החוק בכנסת. הוסיף דינור:
זרח ורהפטיג, מראשי הציונות הדתית, אמר: "לאמיתו של דבר, כל היהודים האלה היו אזרחי הארץ. הם לא הספיקו להגיע אל הארץ. נאסוף אותם עכשיו לעמנו, ונעניק להם אזרחות זיכרון." והוסיף שופט בית המשפט העליון משה זילברג: "אזרחות זיכרון זוהי חובה אינדיבידואלית, ואי אפשר להשתחרר מחובת החוק."
באחד מנוסחיו הראשונים של דף העד נכתב לאחר מסירת פרטי הנספה: "אני מבקש/ת להעניק לנ"ל אזרחות זיכרון מטעם מדינת ישראל." דפי העד הראשונים הגיעו ליד ושם מדרום אמריקה בשנת 1954. דפים אלו נועדו לשמש "יסוד להענקת אזרחות הזכרון לקרבנות השואה... על יסוד הדף הזה ובקשת נותן העדות תוענק, כידוע, אזרחות הזכרון על ידי מדינת ישראל לקרבן שלו מוקדש דף העד."
מטרתו הראשונה של דף העד הייתה סמלית: מענה לצורך הנפשי של יצירת קשר רעיוני בין מדינת ישראל והנספים, קשר שיגשר בכוח הרצון על פני זמן ומקום. כדבריה של חברת הכנסת בבה אידלסון (מפא"י) באותו מושב של הכנסת, "אל יכניסו את החוק הזה למסגרת המקובלת ולנוסח שאנחנו רגילים בו, אלא תפעם במחוקקים הרוח המיוחדת של אותה גבורה, של אותה ההקרבה המיוחדת של האם שהחזיקה בידיה את הילד והלכה על קידוש השם". חברי כנסת ממפלגות המזרחי, חרות והציונים הכלליים התבטאו ברוח דומה.
הועלה חשש שאזרחות הזיכרון תגרום "הסתבכויות משפטיות לא רצויות". הענקת אזרחות לנספה על ידי מדינה שטרם התקיימה בעת שנספה, היא בדיה משפטית. אם יהודי מקבל לאחר מותו בשואה אזרחות זיכרון של מדינה שטרם התקיימה בעת הירצחו, האם אין הדבר הופך מדינה זו – ישראל - לאחראית על שאריו? האם אין בכך ויתור על זכויותיהם של הנספה ושאריו לפיצויים או להחזר רכוש, מצד מדינות המגורים או המדינות הרודפות? כמו כן, יהודים בדרום אמריקה – שם בוצעה התוכנית הניסיונית הראשונה של מילוי דפי עד, בשנת 1954 – חששו שאם ימלאו דפי עד על קרוביהם שנספו, הרי שהם מסתכנים בכך שיחשדו בהם ב"נאמנות כפולה" – לישראל ולמדינת מגוריהם.
יד ושם ניסה להפריך חששות אלה: נטען שרוב הקהל היהודי בדרום אמריקה "מתייחס ברצון רב לאזרחות סמלית זו". ולגבי הסיבוך המשפטי של אזרחות כפולה, קבעו מומחים לחוק בינלאומי כי למרות ש"חוקה זו תהיה בעלת אופי היוצא מגדר הרגיל [...] גם המקרה [...] הנהו יוצא מגדר הרגיל. תהא זו משימה ללא תקדים בהחלט, של קביעת אות כבוד, זכרון וסולידריות לקרבנות אותו רצח, שגם הוא חסר תקדים".
במחצית השנייה של שנות ה-80 הובא שוב לידיעת הציבור דבר קיומו של טופס "אזרחות הזיכרון". עלון "חדשות יד ושם" דיווח בגיליונו מחודש מרץ 1988 כי "בהתאם להחלטת הכנסת והכרזת נשיא המדינה, מיום כ"ז בניסן תשמ"ז, הוענקה לכל בני העם היהודי שנספו בשואה אזרחות זיכרון של מדינת ישראל." נראה שההחלטה לא הייתה ידועה בציבור הרחב. ביד ושם המשיכו להתקבל בקשות להכרה בנספי השואה כזכאים לאזרחות זיכרון של מדינת ישראל. בשנות ה-90 הגיעו ליד ושם כמאה בקשות בשנה. בשנים האחרונות (שנות העשרה של המאה ה-21) דעך העניין בכך; מדי שנה מגיעות כ-2–3 בקשות בלבד ל"אזרחות זיכרון" עבור נספים בשואה.
יחסי דנמרק–קניה
יחסי דנמרק–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לבין קניה.
שיתוף פעולה בפיתוח
קניה כבר תקופה ארוכה היא שותפה של דנמרק בפיתוח.
הסיוע הדני לקניה החל לאחר עצמאותה של קניה בשנת 1963. קניה היא אחת מארבע המדינות הראשונות שקיבלו מדנמרק סיוע בפיתוח. ב-1989, קניה הייתה אחד מהמדינות הראשונות שהשתתפו בתוכנית הדנית לסיוע למדינות. התוכנית שואפת לקדם ממשל תקין וכיבוד זכויות האדם בקניה ולהרחיב את המרחב הדמוקרטי. דנמרק תומכת יחד עם תורמים אחרים, באסטרטגיה לקידום ממשל תקין, בדגש על תחומי הליבה, כמו המאבק בשחיתות, רפורמות שיפוטיות, רפורמות במשטרה ובשירות בתי הסוהר.
דנמרק עוזרת למגזר החקלאות בקניה. דנמרק תומכת בפיתוח המסגרת המוסדית הכוללת למגזר, לתשתית, להגדלת הגישה לאשראי וכיוון כללי בשוק. 198 מיליון קרונה דנית נתרמו בתקופה בין השנים 2005 ל-2010.
דגל איידהו
דגל מדינת איידהו (באנגלית: Flag of Idaho) הוא דגל כחול שבמרכזו חותם המדינה. המילים "מדינת איידהו" (באנגלית: State of Idaho) מופיעות באותיות מוזהבות בתוך קלף צבוע אדום וסביבו זהב מתחת לסמל.
סמל המדינה, המצוי במרכז הדגל, מתאר שלט אצולה בעל שני תומכים: כורה - המייצג את אנשי המדינה, ואישה המייצגת שוויון, חירות וצדק. במרכז מגן האבירים מצויים סמלים המייצגים את המשאבים הטבעיים של המדינה: כרייה, יערות, חקלאות ובעלי חיים.
הדגל מתבסס על דגל שנשא גדוד חיל הרגלים הראשון של איידהו בשנת 1899 במהלך המלחמה הספרדית-אמריקאית. הדגל אומץ רשמית ב-12 במרץ 1907 ושונה במקצת בשנת 1957.
Sad but True
Sad but True (עצוב אבל נכון) הוא שירה של להקת ההבי מטאל האמריקאית, מטאליקה. הסינגל יצא לאור בפברואר, 1993 כסינגל החמישי והאחרון מאלבומה החמישי הקרוי על שמה של הלהקה (ידוע גם כאלבום השחור). הווידאו קליפ לשיר יצא לאור באוקטובר 1992.
השיר הגיע למקום הראשון בפינלנד.
המסגד הגדול של קירואן
המסגד הגדול של קירואן (בערבית: جامع القيروان الأكبر) הוא מסגד השוכן בעיר קירואן בלב רובע המדינה של העיר אשר הוכר כאתר המורשת העולמית בתוניסיה. המסגד הוא אחד מהמרשימים, הגדולים והעתיקים בצפון אפריקה ובעולם המוסלמי בכלל. כיום הוא משמש כיעד תיירותי כביר עבור מאמינים מוסלמים מכל העולם, אך גם עבור אדריכלים ומעצבי חוץ שמתרשמים מהעיצוב האדריכלי שלו.
המסגד, שהוקם על ידי המצביא הערבי ומושלהּ הראשון של איפריקיה, עוקבה בן נאפע, בשנת 670 לספירה, עם ייסודה של העיר קירואן, משתרע על שטח של למעלה מ־9,000 מטר רבוע. זהו אחד ממקומות התפילה המוסלמיים העתיקים ביותר שקיימים כיום, ומהווה מודל אדריכלי המאפיין כמעט את כל המסגדים האופייניים במגרב. היקפו של המסגד הוא כ-405 מטר, מכיל אולם תפילה המגובה בהיפוסטילים, חצר מרוצפת שיש ומינרט מרובע יחיד, שהוא המינרט העתיק ביותר כיום. בנוסף למשמעות הרוחנית שלו, המסגד מהווה יצירת מופת של האדריכלות האסלאמית.
תא מאגמה
תא מאגמה הוא מאגר תת-קרקעי גדול של מאגמה – סלע מותך – הנמצא מתחת לפני השטח, בקרום או במעטפת כדור הארץ. מאגרים אלה הם המקום העיקרי לקיומם של תהליכים פיזיקליים וכימיים במאגמה, בעיקר גיבוש מפריט.
תאי מאגמה מהווים מקור ללבה הנפלטת במהלך התפרצויות געשיות. מיקומם האופייני של תאי מאגמה הוא קילומטרים אחדים מתחת לפני השטח. תא מאגמה נוצר באמצעות תימרת מעטפת או הסעת חום הנובעת מהמעטפת. באמצעות מאגרים אלה מועברים חום וסלע מותך אל בסיס הקרום. מאחר שהמאגמה צפופה פחות מהסלעים המוצקים סביבה, היא מתרוממת מבעד לסדקים. הגזים המומסים בה מצויים בלחץ רב ומסייעים לדחוף את המאגמה כלפי מעלה. כאשר התקדמות המאגמה נבלמת, היא תיאגר בתאים והלחץ בתוכם יגבר. עם גבור הלחץ תידחק המאגמה כלפי מעלה מבעד לסדקים או לצינורות הזנה, ותיפלט במהלך התפרצות געשית מבעד להרי געש.
תאי מאגמה התקיימו כבר סמוך להיווצרות כדור הארץ. יש הרואים בגלעין החיצוני של כדור הארץ את תא המאגמה הגדול ביותר במערכת השמש: אזור זה, המורכב בעיקר מברזל מותך, מכיל כ-30 אחוזים מהמסה של כדור הארץ. ההתגבשות האיטית של הגלעין החיצוני יוצר גבישים השוקעים אל תוך הגלעין הפנימי, המסתובב מעט מהר יותר מכדור הארץ עצמו. אף שהוא קבור בעומק של כ-2,900 ק"מ, צורתו הכדורית וגודלו מוכרים מתחום הסייסמולוגיה. אף שטבעו הפיזיקלי של תא מאגמה פעיל זה ידוע לפרטיו, הרכבו הכימי אינו ידוע בוודאות. הוא מהווה היפוך גמור לתאי מאגמה הקשורים בגעשיות – שהרכבם הכימי ידוע לפרטי פרטים באמצעות תוצריהם הגלויים: סלעי יסוד ומחדרים פלוטוניים, אך צורתם, גודלם וקצב התקררותם של הפעילים בהם אינו ברור לגמרי.
מאגמה
מאגמה היא חומר סלעי מותך, המכיל צירופים שונים של גבישי מינרלים, נוזלים וגזים. מאחר שקיים קושי לחקור את המאגמה באופן ישיר, המידע על היווצרה, תכונותיה ותהליכים המתקיימים בה מתקבל ממחקרים וולקנולוגיים של הרכב לבה ובדיקות פטרולוגיות של סלעים הנחשפים על פני השטח.
איתור תאי מאגמה
תאי מאגמה הם קשים לאיתור, ומרבית התאים המוכרים נמצאים קרוב לפני השטח – בדרך כלל בעומקים של 10-1 קילומטרים. את התאים ניתן לזהות ולמקם באמצעות שימוש בשיטות סייסמיות, מאחר שגלים סייסמיים שמקורם ברעידות אדמה נעים באיטיות דרך סלע מותך לעומת מהירותם במעבר דרך סלע מוצק.
היווצרות וצמיחה של תאי מאגמה
המאגמה נוצרת במעטפת או בקרום, והיא עולה בגלל צפיפותה הנמוכה יחסית לסלעי הסביבה. כאשר המאגמה נתקלת במחסום, היא מתחילה להצטבר ויוצרת מאגר.
תא מאגמה הוא אזור אחסון המקבל הזנה חוזרת ונשנית של מאגמה ומאחסן אותה בתוך הקרום למשך פרקי זמן ארוכים. בעשותו כן, הוא משפיע באופן משמעותי על אופייה של המערכת הגעשית שהוא חלק ממנה. חקר מחדרים ותאי מאגמה פעילים מראה כי אזורי האחסון משתנים באופן ניכר בצורתם ובגודלם. הגופים בעלי המבנה הגאומטרי הפשוט ביותר – סילים ודייקים – מייצגים כנראה הזנה חד-פעמית של מאגמה, ולכן אינם נחשבים לתאי מאגמה. זאת, מאחר שמרכיב מהותי בהתפתחות תאי מאגמה הוא הזנה חוזרת – רציפה או לסירוגין – של המאגר במאגמה טרייה.
כל גוף מגמטי בקרום נתון להתקררות: דייק צר שחדר לתוך קרום רדוד עשוי להתקרר במהלך שעות או ימים ספורים. דייק עבה יותר או סיל יתקררו לאט יותר – במהלך שנים ספורות עד מאות שנים – תלוי בעובי המחדר ובהבדל הטמפרטורות בין המאגמה לבין סלעי הסביבה. מחדר ראשוני עשוי להתפתח לתא מאגמה פעיל לאורך זמן רק אם נמנעת התקררות והתגבשות של המאגמה בתוכו. מניעה כזו יכולה להתקיים רק באמצעות הזנה חוזרת של חום לפרוטו-תא בצורה של הזרמה חוזרת של מאגמה. הדרך הסבירה ביותר לכך היא אם בדייק המזין הראשוני התרחשה הזרמה חוזרת של מאגמה משכבות נמוכות יותר. הזרמה חוזרת בדייקים באמצעות צברים של מאגמה היא תופעה מוכרת ומתועדת היטב. תופעה זו מתרחשת לעיתים כאשר הדייק מגובש כמעט לחלוטין, כאשר מאגמה חודרת למרכזו של דייק ששוליו כבר מצויים בשלבים מתקדמים של התמצקות. במקרים אחרים מוזרקים זרמים טריים של מאגמה לתוך דייקים בשלבי התמצקות ראשוניים.
הזנת תא המאגמה
טבעה של המערכת העמוקה להזנת תאי המאגמה עדיין לא ברורה דיה. הזנה חוזרת בדייקים מספקת מנגנון להתפתחות מערכת מגמטית כזו. עם זאת, ההזנה החוזרת של המאגמה מבעד למערכת והטמפרטורות הגבוהות השוררות בקרום מצביעים על כך שמערכת כזו מתפתחת לאורך זמן למשהו הנראה פחות ופחות כדייק. הוולקנולוג ברוס מארש (Bruce Marsh) הציג את מודל "עמודי העיסה המגמטית" (Magmatic Mush Columns). הוא מתאר צנרת זו כאזור מחומם בעדו חודרת מאגמה שוב ושוב, אשר אינו מתקרר ומתגבש לגמרי כך שהוא תמיד מכיל עיסה גבישית דרכה יכולים צבירי מאגמה לעלות. עמודי העיסה של מארש מתוארים כסדרה של תאי מאגמה בצורות וגדלים שונים הקשורים זה לזה במוליכים. מדענים אחרים תיארו מאפיינים דומים כ"צינורות חום" (heat pipes) המשמשים להולכת חום.
אם המאגמה עולה ברציפות או לסירוגין, מערכת צינורות עמוקה זו אינה ברורה לחלוטין. שני המודלים עשויים לספק הזנה להרי געש שונים או אף להזין הר געש יחיד בזמנים שונים. לדוגמה, מחקר בקילוואה שנערך במשך 50 שנים טוען כי אספקת המאגמה לתא המאגמה הרדוד היא רציפה למדי ומתרחשת בקצב של כ-0.05 ק"מ מעוקב לשנה. לפני שנת 1950 הייתה הפעילות בקילוואה דלה יותר, וקצב ההזנה חושב כ-0.009 ק"מ מעוקב לשנה – קצב המצביע על כך כי גם אם ההזנה רציפה, קצבהּ עשוי להשתנות באופן משמעותי לאורך זמן. מדידות שנערכו בהר הגעש קרפלה (krafla) באיסלנד בשנים 1984-1975 מצביע על אספקה רציפה של מאגמה בקצב של כ-5 מטרים מעוקבים בלבד לשנה. דפוסי התפיחה וההצטמקות במהלך המדידות היו דומים לאלה הנראים בקילוואה. עם זאת, בתקופות פעילות של קרפלה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 חלו פסקי זמן ארוכים של חוסר געשיות. פסקי זמן אלה מצביעים על אספקת מאגמה רציפה במשך כמה שנים פעילות, המופרעת או מתמעטת משמעותית ביניהן. הפעילות הגעשית באסקיה בשנת 1875 מוכיחה כי אספקת המאגמה לתא חלה בהפסקות. באסקיה התרחשו גם התפרצות פליניאנית ריוליטית משמעותית וגם התפרצות בזלתית מתוך סדקים. שני סוגי ההתפרצויות נראו כנגרמים על ידי הזרמה פתאומית של מאגמה בזלתית מעומק רב אל תא המאגמה הרדוד.
לאופן האספקה – רציף או מקוטע – השפעה על תדירות ואופי ההתפרצויות במערכת הגעשית. עם זאת, במונחים של הישרדות תא המאגמה, הגורם החשוב הוא סדירות סבירה של אספקת מאגמה טרייה למניעת התמצקות של תא המאגמה.
מאפיינים
תאי מאגמה נבדלים זה מזה גם בסוג המאגמה שהם מכילים. הרכב המאגמה עשוי להיות בזלתי, אנדזיטי וגרניטי, ומהווה אחד המאפיינים הקובעים את תדירות ועוצמת ההתפרצויות.
צורתם של תאי מאגמה נוטה לעבור שינוי נרחב ממבנה גאומטרי פשוט של לקולית או סיל למבנה מפותח ומורכב מאוד. צורת התא מתפתחת במהלך הזמן באמצעות צירוף של תהליכים גאולוגיים, הכוללים מעוות טקטוני, סדיקה של סלעי הסביבה, התמוטטות טריזית והתקררות המאגמה הגורמת להתכווצות תוכן המאגר ולקריסה של דפנותיו.
לעיתים יהיה להר געש תא מאגמה עמוק יותר שיזין את התא הרדוד המצוי קרוב לפני השטח. בזמן התפרצות מתרוקן תא המאגמה – כולו או חלקו, והסלעים המקיפים את התא קורסים פנימה. במידה ונפלטה כמות מאגמה גדולה – יאבד התא מנפחו התומך בדפנות. אלה יקרסו ותיווצר קלדרה.
נפח
אחד ההבדלים הבולטים ביותר בין תאי מאגמה הוא נפחם. חשוב לזכור כי נפח התא עשוי להכיל לא רק מאגמה נוזלית אלא גם סלעים בשלבי התגבשות שונים, וכי התא שב וניזון במאגמה חדשה. קצב צמיחת התא וקצב ההזנה שונה מתא לתא. מאחר שתאי מאגמה נתונים להתפתחות, עוביים עשוי לנוע בין מטרים אחדים לכמה קילומטרים וקוטרם עד לעשרות ואף מאות קילומטרים.
תאי המאגמה הגדולים ביותר:
השפעת הנפח על התפרצויות
ממחקר של מערכות געשיות עולה כי קיים קשר בין עוצמת ותכיפות ההתפרצויות: התפרצויות בנפח קטן מתרחשות לעיתים תכופות יותר, ואילו התפרצויות בנפח גדול נדירות יותר. כן נראה כי קיים קשר ישיר בין עוצמת ההתפרצות לבין גודל תא המאגמה המזין את הר הגעש. צירוף של שני נתונים אלה מדגיש כי נוכחות תא מאגמה במערכת הגעשית לוקחת חלק מכריע בקביעת תדירות ההתפרצויות ועוצמתן.
מחקרים גאופיזיים של הרי געש מצביעים על כך שתאי מאגמה תופחים לפני התפרצות – ראיה לכך שהם מתמלאים במאגמה טרייה. ככל שהתא יתמלא במאגמה רבה יותר, כן יגדל הלחץ בתוך התא. כשהלחץ מגיע לנקודה קריטית, נבקע התא. מאגמה חודרת לסדקים ויוצרת דייקים. כאשר דייק מתפשט ומתמלא הוא גורם לנסיגת חלק מן המאגמה מתוך התא, וזה מתחיל להצטמק. אם הדייק מגיע אל פני השטח – הוא יהווה צינור הזנה ותתרחש התפרצות געשית.
לתא המאגמה השפעה רבה על הכימיה של המאגמה הנפלטת בהתפרצות געשית, ולכן גם על תכונותיה הפיזיקליות. אחסון המאגמה בתאים רדודים מאפשר את התקררותה, את התגבשותה ואת התפתחותו הכימית של הנתך.
לקיומו של התא בתוך המערכת הגעשית השפעה גם על עוצמת ותדירות ההתפרצויות, מאחר שתאי מאגמה מהווים וסתים של הפעילות הגעשית. תאים קטנים מניבים התפרצויות תכופות אך בעוצמה נמוכה, בעוד תאים גדולים מניבים התפרצויות נדירות בעוצמות גבוהות.
התמוטטות ובקיעה של תא מאגמה וההתפרצות הבאה בעקבותיהן נובעות מאספקת מאגמה טרייה וחמה או מפליטת גזים ואדים לתוך הנתך במהלך התגבשותו. שני התהליכים גורמים לעליית הלחץ בתוך התא עד לנקודה בה נבקעים דפנותיו.
דינמיקה של תא מאגמה
לעיתים תיפסק או תתמעט הזנת התא במאגמה טרייה וחמה, והנתך הקיים יתחיל לאבד חום אל סלעי הסביבה, להתקרר ולהתגבש בתוך התא. במהלך התגבשות זו נוצרים גבישי מינרלים השוקעים אל תחתית התא, בעוד שארית המאגמה מידלדלת ביסודות ששימשו לבניית הגבישים. על פי שורת בואן, מינרלים בעלי טמפרטורת התכה גבוהה ייווצרו ראשונים, והמאגמה הנותרת תהפוך פלסית יותר ויותר ככל שהיא מתעשרת בסיליקה. תהליך זה נקרא גיבוש מפריט ותוצאתו – סלעי הצטברות ומחדרים שכבתיים, דוגמת מחדר סקרגארד בגרינלנד.
התפרצות הנובעת מתא מאגמה שעבר התבדלות יביא להיווצרות תוצרים בעלי הרכבים שונים, בהתאם למקום בו היו מצויים בתא המאגמה טרם ההתפרצות. במידה והמאגמה לא תתפרץ אל פני השטח, היא תתקרר באיטיות ותתגבש בתוך התא ליצירת סלעים פלוטוניים.
עירוב מאגמות וגעשיות דו-אופנית
לאחר התגבשותו של התא עשויה לחדור מאגמה טרייה ולשנות את הרכב התא המקורי. התוצאה תהיה הופעה של מינרלים סיליקטיים בתוך הרכבים בזלתיים, או הופעת הרכב בזלתי בתוך גופים גרניטיים.
באירוע געשי אחד עשוי להיות יותר ממקור אחד למאגמה. געשיות דו-אופנית כזו מתרחשת כאשר נוצר מגע בין נפח גדול של מאגמה בזלתית לבין תחתית הקרום. המאגמה החמה מתיכה את סלעי הקרום ויוצרת מאגמה גרניטית. שני סוגי המאגמה יוצרים תאים נפרדים, העשויים להתפרץ במקביל.
תאי מאגמה ברכסים מרכז אוקייניים
תאי מאגמה קיימים ברכסים מרכז אוקייניים. כמה תאים כאלה התגלו מתחת לקרום ברכס המרכז פסיפי באמצעות שיקוף סייסמי נרחב שנערך בשנות ה-80 של המאה ה-20. התאים שהתגלו מצויים כ-2 ק"מ מתחת לפני השטח, ועומקם בין 4-1 ק"מ נוספים. נתון נוסף, הנלמד מאופיוליטים, הוא כי עוביים של תאים כאלה מגיע ל-6-2 ק"מ. מיפוי התאים הראה כי חלקם העליון רציף, אך שאר התא נקטע באמצעות העתקי חילוף ומרכזי התפשטות.
קיומם של תאי מאגמה באזורים אלה עולה בקנה אחד עם הגעשיות באזורים הנאו געשיים לאורך צירי פסגתם של הרכסים המרכז אוקייניים, ועם סמיכותו של תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' – תחום אי רציפות בין הקרום למעטפת, לפני השטח ברכסים אלה.
עומק תאי המאגמה
על מנת להסביר את עומקם של תאי המאגמה מתחת לרכסים מרכז אוקייניים נהגו שתי השערות:
הראשונה מתבססת על הציפה של המאגמה מתחת לקרום האוקייני. מודל זה צופה כי מאגמה תתרומם עד שצפיפותה תשתווה לזו של סלעי הסביבה. עם זאת, תאי המאגמה ברכסים מצויים בעומקים גדולים יותר משניתן לנבא על פי צפיפותה של הלבה הנפלטת מהם. הבעיות העולות מן המודל הן כי ייתכן וצפיפות המאגמה בתאים גבוהה יותר או שמנגנונים נוספים לציפה שולטים בעומק התא.
תוכנית בניין עיר
תוכנית בניין עיר או בראשי תיבות תב"ע היא מסמך בעל תוקף חוקי שנועד להסדיר את השימוש בקרקע בשטח נתון כלשהו. המונח "תוכנית בניין עיר" מקורו בפקודת בניין ערים המנדטורית. בחוק התכנון והבנייה הוחלף המונח ב"תוכנית" או "תוכנית מתאר". המונח שגור בלשון הדיבור בישראל בהתייחסות לתוכנית מתאר מפורטת. הקביעה המשמעותית ביותר בחוק לגבי "תוכנית" היא זו שנקבעה בסעיף 145 בחוק התכנון והבניה התשכ"ה - 1965, אשר בה נאמר כי אין לבצע (כמעט) כל פעולה במקרקעין אלא אם כן נתנה הוועדה המקומית היתר לכך, והוועדה לא תיתן את ההיתר אלא על פי הקביעות בתוכנית. החוק גם מבחין בין כמה סוגים של תוכניות, וקובע את ההיררכיה ביניהן: החשובה ביותר היא תוכנית המתאר הארצית, והאחרונה בהיררכיה היא תוכנית מפורטת בסמכות הוועדה המקומית. תוכנית בניין עיר מורכבת משני מסמכים עיקריים - תשריט ותקנון, וכן ניתן לצרף אליה מסמכים נוספים הקרויים "נספחים".
תשריט
התשריט הוא מסמך גרפי (משורטט) הכולל, בחלקו העיקרי, מפה של המצב המוצע באותה תוכנית. המפה הערוכה על רקע מפת מדידה ועליה מסומנת חלוקת הקרקע ליחידות קניין (מגרשים, או תאי שטח), ייעודי הקרקע בכל אחת מיחידות הקניין, התווית דרכים ותשתיות אחרות, קביעת קווי בניין, ועוד. כל הסימנים המסומנים על המפה מוגדרים במקרא המשורטט מימין למפה, ומשמעותם של כל הסימנים הללו מובהרת בהוראות התוכנית (התקנון). התשריט (כמו גם הוראות התוכנית) נערך בהתאם להוראות נוהל מבא"ת (מבנה אחיד לתוכנית) של משרד הפנים, אשר מגדיר מהי תכולת התשריט הנדרשת, הנחיות לעריכת מפת המדידה, תבנית מוגדרת להוראות התוכנית ורשימה סגורה של ייעודי קרקע.
ייעודי קרקע
ייעודי קרקע (או שימושי קרקע) - בהתאם לשיטה שפותחה כבר בתחילת המאה ה-20 הנקראת אזור (Zoning), יש לסמן על התשריט את האזורים שבהם תותר בנייתם או הפעלתם של ייעודים שונים, לפי קוד צבעוני המזהה את הייעודים. לדוגמה: השטחים שייצבעו בתשריט בצבע צהוב מסמנים כי באותם שטחים ניתן לבנות מבנים שישמשו למגורים. שטחים שייצבעו בתשריט באדום מסמנים כי בשטח ניתן יהיה לפתח שם דרך. וכן הלאה.
ניתן גם לקבוע שטחים שבהם ניתן להפעיל/לבנות כמה וכמה ייעודים (תמהיל), ואזורים אלה יסומנו על פי רוב באמצעות קווים בצבעים שונים לסירוגין (פיז'מה). מחברי נוהל מבא"ת חישבו כי אם הם ירצו לאפשר כל תמהיל אפשרי, מכל שני ייעודים ומכל שלושה ייעודים שקיימים בנוהל מבא"ת, הם יצטרכו למצוא דרך לסמן כמה מאות אלפי תמהילים אפשריים. כדי להימנע מכך, בחרו מחברי הנוהל בשיטה משולבת: תמהילים פופולריים (כמו מסחר ומשרדים, לדוגמה) יקבלו סימון רגיל של פיז'מה, ואילו תמהילים שהנוהל לא מציע סימון עבורם יסומנו על ידי עירוב (צביעה לסירוגין) של הייעודים העיקריים באותה קטגוריה. כך למשל שטח שבו מוצע לאפשר בנייה של תחנת תדלוק (אחד הייעודים בקבוצת ייעודי התחבורה) ומחסנים (אחד הייעודים בקבוצת ייעודי התעסוקה) לא ייקרא "תחנת תדלוק ואחסנה" אלא "תחבורה ותעסוקה", על שם הייעודים העיקריים בקטגוריות הרלוונטיות. הפירוט המלא של השימושים המותרים באותו תמהיל יפורטו בהוראות התוכנית (התקנון).
מגורים א' עד 100%, מגורים ב' עד 200%, מגורים ג' עד 350%, מגורים ד' 351% ומעלה.
הוראות התוכנית (התקנון)
מסמך משפטי שנקרא כמקשה אחת ביחד עם תשריט המצב ה"מוצע" של התוכנית. מפרט את כל הנתונים הנדרשים לדיון ואישור התוכנית והוראות בדבר שימושי הקרקע המותרים מתוקף התוכנית והנחיות למימושה. הוראות תוכנית בניין עיר (תב"ע) נערכות בתבנית קבועה של סעיפים (לפי נוהל מבא"ת) וכוללות הוראות ליעודי הקרקע שמופיעים בתשריט ובטבלת זכויות והוראות בניה. הסברים לאופן מילוי הוראות התוכנית ניתן למצוא בנוהל מבא"ת ועמוד המבא"ת באתר האינטרנט של מינהל התכנון.
מבנה אחיד לתוכניות (מבא"ת 2006)
על מנת ליצור אחידות ובהירות בהגשת תוכניות מתאר מקומיות ומפורטות, התקין משרד הפנים נוהל בשם מבנה אחיד לתוכניות (מבא"ת). הנוהל כולל פירוט אופן הגשת התשריט והוראות התוכנית ("התקנון"), תוך התייחסות הן להגשת המסמכים והן להגשה הממוחשבת. החל משנת 2007, מחייב מינהל התכנון את המתכננים לשלוח את קובצי התשריט הממוחשבים לבדיקה ב'מרכז התמיכה למבא"ת' כתנאי סף לקליטה ולטיפול בתוכניות. בעתיד, יוגשו התוכנית באמצעות אתר האינטרנט אשר נמצא בפיתוח, והם יעברו בדיקות סף טכניות באופן אוטומטי, קודם שיועברו למוסדות התכנון לבדיקה תכנונית ולטיפול. קיימות תוכנות ייעודיות המאפשרות הפקה ממוחשבת של תשריטי תב"ע על פי נוהל מבא"ת, אולם אין בהן הכרח. צוות המבא"ת במינהל התכנון מקיים הדרכות וימי עיון וניתן להזמין (במרכז המידע הגאוגרפי-תכנוני של מינהל התכנון) תקליטור אינטראקטיבי של הדרכה מעשית לעורכי תוכניות.
תאי שטח
נוהל מבא"ת קבע, בין היתר, כי את החלוקה ליחידות קניין בתשריט יש לציין על ידי הסימון של תאי שטח. גם המושג תאי שטח איננו מוכר בחוק, והכוונה היא בעצם ליחידת סימון גרפית (יחידת צביעה). מחברי נוהל מבא"ת מצאו כי במרבית הגדולה של המקרים כל מגרש (יחידת קניין מוצעת בתוכנית) יסומן גם כיחידת צביעה (תא שטח) ולפיכך אין צורך לסמן בתשריט גם את המגרשים וגם את תאי השטח. נקבע, לפיכך, כי בתשריט יסומנו רק תאי השטח, אך הדבר איננו מוציא מכלל שימוש את הביטוי מגרש המוכר בחוק. במקרים בודדים בהם אין זהות בין יחידת קניין (מגרש) לבין יחידת צביעה (תא שטח), כמו למשל כאשר יחידת קניין אחת מחולקת לשני אזורי שימוש (יעודים), קובע נוהל מבא"ת כי יחידת הקניין תוגדר כמגרש, ואילו כל אחד מאזורי השימוש יוגדר כתא שטח.
תוכנית מתאר מקומית
במערכת התכנון והבנייה בישראל, תוכנית מתאר מקומית היא תוכנית מתאר ברמה של הרשות המקומית, אשר כוללת התייחסות לתיחום של שטחים, הוראות בנייה, מגבלות בנייה, מקומות לפינוי אשפה, בתי עלמין, דרכים בשטח היישוב ומאפיינים נוספים של התכנון העירוני. תוכנית המתאר המקומית נגזרת מתוכנית המתאר המחוזית ומתוכנית המתאר הארצית ואינה יכולה לסתור את התוכניות בדרג שמעליה.
סעיף 62א לחוק התכנון והבנייה מסמיך ועדה מקומית לתכנון ובנייה לאשר תוכניות ללא צורך באישור הוועדה המחוזית שמעליה. התוכניות שיאושרו על ידי הוועדה המקומית יהיו תוכניות מפורטות, או לחלופין תוכנית מתאר מקומית שכוללת את הסעיפים הבאים:
המכנה המשותף של סעיף זה בחוק התכנון והבנייה הוא שלועדה המקומית אין סמכות להוסיף שטח עיקרי. לדוגמה, אם ניתן אישור לפרויקט בשטח של 2,000 מטר רבוע אין לוועדה המקומית סמכות להוסיף שטח לפרויקט.
תוכנית מתאר מקומית מוגשת בהתאם לנוהל מבא"ת של מינהל התכנון, אשר עיקרו הסדרת אחידות הכנת התוכניות, כאשר בעתיד ההגשה תהייה ממוחשבת.
מיטל להבי
מיטל להבי (נולדה ב-5 באפריל 1960 בשם מרים לוי) היא סגנית ראש עיריית תל אביב-יפולתחבורה, בטיחות בדרכים וקהילה גאה, יו"ר הפורום המוניציפלי של מרצ, יו"ר מרצ תל אביב-יפו וראש סיעת "מרצ" במועצת העירייה.
פעילות חברתית
להבי הייתה בעלת החברה "מימוש פרויקטים" לייזום וקידום פרויקטים, יועצת לקידום פרויקטים סביבתיים (מחוץ למחוז תל אביב), מנחה סדנאות ל"מנהיגות מעשית" עבור שדולת הנשים בישראל, וכן יועצת לרשויות מקומיות לקידום תהליכים פיזיים וחברתיים בשיתוף הציבור. להבי נמנית עם מייסדי "הפורום הירוק" של תושבי ת"א- יפו ובעבר כיהנה בהתנדבות כמזכירת ועד סוחרי שוק הכרמל ודירקטורית בחברת "גני יהושע" בתל אביב-יפו ועמותת "חצר נשית", שהקימה ביפו בית לנערות במצוקה. כמו כן הייתה חברה במועצת החברה להגנת הטבע.
ב-1999 המריצה להבי את שכניה למאבק לשיקום הגינה בשכונה ולהסטת אוטובוסים מרחובות מגורים שקטים; בעקבות הצלחת המאבק, החליטה להתמודד על מקום במועצת העירייה.
להבי פעילה סביבתית וחברתית מאז 1997 וב-2016 הוענק לה אות הגלובוס הירוק לאישיות סביבתית מטעם ארגון חיים וסביבה - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל. בראש ועדת הפרס עמדה שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר בשנת 2014 נבחרה ליו"ר הפורום המוניציפלי ומאז פועלת בראייה כלל עירונית לקידום ערכים של שוויון זכויות והעצמת קהילות מוחלשות, כמו גם שיפור איכות החיים, הבריאות והסביבה. להבי חברה בצוות משבר האקלים של בית הנשיא (2023).