cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארגז חול (מחשבים)
שימוש בארגז חול במחשב אישי
קיימות מספר גישות למימוש ארגז חול במחשב אישי. ניתן להתקין מכונה וירטואלית, שמהווה סימולציה של מחשב, ועליה ניתן לבחון תוכנות ללא נזק למערכת ההפעלה האמיתי של המחשב. קיימות תוכנות שמאפשרות פעולה דומה אך ברמה עמוקה פחות, ויוצרות סביבה בטוחה לניסיונות. לבסוף, ניתן להתקין מערכת הפעלה נוספת על אותו מחשב ללא גישה למשאבי מערכת ההפעלה המקורית. פתרון זה דורש יותר ידע טכני. קיימות גרסאות של מערכות הפעלה שעולות במלואן דרך DOK או DVD וכברירת מחדל אינן מאפשרות גישה למשאבי הדיסק של המחשב.
אזור חסין - לצורך אבטחת מידע
סביבת מחשוב המגבילה, לצורך אבטחת מידע, את הגישה לקבצים ולמשאבי מחשוב אחרים. באופן זה, תוכניות המופעלות בתחום 'ארגז החול' אינן יכולות לפגוע בשאר תוכניות המחשב ובמידע המאוחסן בו. תוכניות המורצות על ידי סביבת Java או דוט נט מופעלות בתוך 'ארגז חול' מסוג זה. ניתן בדרכים שונות לאפשר לתוכנית הפועלת 'לצאת מארגז החול'. במקרה זה התוכנית נחשבת "לא מאובטחת" ובדרך כלל מערכת ההפעלה מתוכננת להודיע על כך.
בשנות ה-2000 עם התפתחות המכשירים הניידים נוצר צורך להפקיד את המחשוב המטפל בעיקר תפקוד המכשיר, כמו מערכת ההפעלה, החיוג, התקשורת והחיוב הכספי - בעוד המכשיר פתוח להתקנת תוכניות על ידי המשתמשים. במצב זה, כל התוכניות ה"פתוחות" נמצאות ב"ארגז חול" המונע מהם פגיעה ברכיבים המרכזיים והחשובים.
מכונה וירטואלית יכולה לעזור ליצור ארגז חול: גם מי שיש לו שליטה מלאה על המכונה הווירטואלית, לא יכול לצאת ממנה למכונה המארחת. לכן מכונה וירטואלית יכולה לאפשר הדמיית מערכת הפעלה או מכשיר אחד, בתוך מכשיר אחר, בלי האפשרות לפגוע במכשיר האחר.
להגדלת רמת האבטחה של המערכת הפעלה Midori תוכנן להעביר אפליקציות מופעלות לארגז חול.
סכסוך הגבולות הסיני-סובייטי (1969)
סכסוך הגבולות הסיני-סובייטי ב-1969 היה סדרת התנגשויות בין צבא ברית המועצות ובין צבא סין העממית שהתרחשו בשיאו של הפיצול הסיני-סובייטי בשנות השישים. המאבק על השליטה באי קטן, אשר נמצא בנהר האוסורי, כמעט והביא למלחמה בין שתי המעצמות ב-1969.
רקע
ההתרחקות בין שני המשטרים הקומוניסטיים, שהחלה באמצע שנות החמישים, לאחר מות סטלין, והעמיקה בשנות השישים, הגיעה למצב של נתק מוחלט וב-1965 היה הפיצול הסיני-סובייטי לעובדה מוגמרת. ביצוע מהפכת התרבות של מאו רק החמיר את המצב בין סין לברית המועצות ולמעשה בין סין לרוב העולם. היוצא מן הכלל היחיד היה הסכמתה של סין להעביר בתחומה נשק מברית המועצות לווייטנאם כדי לתמוך בצפון וייטנאם במלחמתה מול דרום המדינה וארצות הברית.
בינואר 1967 כיתרו כוחות של המשמרות האדומים את השגרירות הסובייטית בבייג'ינג. על אף שהקשרים הדיפלומטיים בין המדינות לא נותקו מעולם באופן רשמי, הם שקעו לתרדמת עמוקה. הסינים גם בחרו להעלות מחדש את עניין הגבול המשותף שלהם עם ברית המועצות, סכסוך שמקורו בהסכמים שנחתמו במאה ה-19 בין שושלת צ'ינג החלשה לרוסיה הצארית. סין לא העלתה דרישות טריטוריאליות ספציפיות, אך התעקשה שהסובייטים מודעים לכך שההסכמים הישנים נחתמו בצורה לא-חוקית. הסובייטים סירבו בתוקף להתייחס לנושא.
במהלך 1968 הסובייטים הגבירו משמעותית את הנוכחות הצבאית שלהם באזור הגבול עם סין שאורכו 4,380 ק"מ. בשנת 1961 היו לסובייטים 12 דיוויזיות מוקטנות וכ-200 כלי טיס בקרבת הגבול. בשנת 1968 צמחו המספרים ל-25 דיוויזיות מלאות, 1,200 מטוסים, כ-120 טילים לטווח בינוני וכ-658,000 חיילים באותו האזור. מולם עמדו כוחות סיניים אשר כללו, בין היתר, כ-814,000 חיילים. על אף שארבע שנים קודם לכן פוצצה סין את פצצת האטום הראשונה שלה, כוחה הצבאי לא השתווה כלל לזה של שכנתה.
תקרית ה-2 במרץ 1969
ב-2 במרץ 1969 עלה כוח של כ-30 חיילים סינים על האי הקטן אשר נקרא דמנסקי ברוסית וזן באו בסינית-מנדרינית. האי, אשר כל שטחו הוא 0.74 קמ"ר בלבד, נמצא בנהר אוסורי ונכלל לפי ההסכמים מהמאה ה-19 בשטח הסובייטי. יחידה של משמר הגבול הסובייטי נשלחה אל המקום ומספר חיילים בפיקוד קצין עלו על האי במטרה לדרוש מהכוח הסיני לפנות את האי. לטענת הסובייטים, הצבא הסיני פתח על הכוח באש משני מקורות ירי אשר ירו גם אל עבר היחידה הסובייטית שנשארה על גדת הנהר. הסינים מצדם טענו כי האש מכיוונם נפתחה לאחר "פרובוקציה בוטה" של הכוח הסובייטי. ההערכה היא כי חילופי האש נמשכו כשעה וכי היו מעורבים בתקרית כמה מאות חיילים סינים (אם כי בלחימה הממשית השתתפו כמה עשרות) וכ-70 חיילים סובייטים אשר הסתייעו בשני כלי רכב משוריינים ובשני כלי רכב רגילים. על פי אותה הערכה, נהרגו כמה עשרות חיילים, משני הצדדים, בחילופי האש באותה תקרית.
תקרית ה-15 במרץ 1969
התקריות באזור זן באו (דמנסקי) נמשכו גם בימים שלאחר התקרית הראשונה. ב-15 במרץ התרחשה תקרית גדולה נוספת באזור אי המריבה. לתקרית זו הגיעו שני הצדדים בכוחות גדולים יותר ובחימוש מגוון. בצד הסובייטי השתתפו בקרב כ-200 לוחמים אשר גובו בכ-25 טנקים ו-35 כלי רכב משוריינים. בכוח הסיני השתתפו בקרב כ-300–500 חיילים. הסובייטים אף הפעילו ארטילריה לקראת סיום יום הקרב. הלחימה החלה ב-8:00 בבוקר ונמשכה עד 15:30 באותו יום. לטענת סין, אבדות הסובייטים בשתי התקריות הגיעו לכ-250 חיילים ואילו האבדות שלהם הגיעו לכ-100 הרוגים. כמו כן, טענו הסינים להשמדת 17 טנקים וכלי רכב משוריינים סובייטים. הסובייטים טענו כי אבדותיהם בשתי התקריות היו 58 הרוגים ו-94 פצועים וכי לסינים היו כ-800 הרוגים. כמו כן, דיווחו הסובייטים כי השתמשו גם במשגרי קטיושות וברקטות ארטילריות מסוג גראד אשר הכריעו, לטענתם, את הקרב. למרות זאת, נראה כי בסופו של דבר, הסינים היו אלו אשר נשארו על האי והמשיכו להחזיק בו.
יישוב הסכסוך
תקריות אש נוספות, אם כי בהיקף מצומצם יותר, התרחשו במקביל בגבול שבין מחוז שינג'יאנג שבצפון מערב סין ובין הרפובליקה הסובייטית של קזחסטן. הגישושים הראשונים להשקטת האזור, שנעשו על ידי הסובייטים, נדחו בטענות אידאולוגיות על ידי הסינים כשאלו כינו את הסובייטים "רוויזיוניסטים". בינתיים, הגבירו הצדדים את הכנותיהם לעימות על ידי ריכוז כוחות צבא נוספים באזורי המתיחות ובניית מקלטים גרעיניים בסין כהכנה למתקפה גרעינית סובייטית. מקורות מודיעין בארצות הברית, שלא התערבה בסכסוך, טענו במסמכים פנימיים כי הסינים יוצאים נשכרים מהעימות יותר מברית המועצות. במסמכים אלו נאמר כי התעמולה הסינית מדגישה את האחדות הפנימית וקוראת לאוכלוסייה להתכונן למלחמה. מכך הסיקו האמריקאים כי מטרת העימות כולו הייתה התגברות על בעיות פנימיות בסין עצמה.
בסופו של דבר, נשאו המגעים הדיפלומטיים פרי. ראש ממשלת ברית המועצות, אלכסיי קוסיגין, נחת בבייג'ינג כאשר שב מהאנוי, מהלוויית המנהיג הצפון-וייטנאמי הו צ'י מין ונפגש עם ראש ממשלת סין, צ'ו אן לאי. בתום פגישתם של שני המנהיגים, עובד הסכם אשר הביא להפסקת פעולות האיבה בגבול, כאשר שני הצדדים מסכימים להשאיר את המחלוקת הטריטוריאלית בלתי-פתורה. למרות הרגיעה שהושגה, נמשך תהליך ריכוז הכוחות הצבאיים באזורי המתיחות עד אמצע שנות השבעים.
לטענת חלק מהפרשנים, מי שיצא נשכר מהעימות הייתה דווקא ארצות הברית. הקרע בין סין וברית המועצות הביא, בסופו של דבר, לרצונן של שתי המעצמות הללו שלא להישאר מבודדות וכך החלה הפשרת יחסי סין-ארצות הברית, שהחלה בביקור ניקסון בסין ב-1972 ובמקביל, סיום המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות ומעבר למדיניות הדטאנט.
לאחר התפרקות ברית המועצות יישבו רוסיה וסין את סכסוך הגבולות ההיסטורי בסדרת הסכמים. ההסכם הראשון, שנחתם ב-1991 (עדיין בשם ברית המועצות), העביר את הבעלות על אי המריבה זן באו אל סין. ב-1995 נחתם הסכם אשר יישב מחלוקת טריטוריאלית נוספת וב-1997 חתמו רוסיה, סין, קזחסטן, טג'יקיסטן וקירגיזסטן על הסכם המגביל את היקפי הכוחות הצבאיים באזורי הגבול שבין המדינות הללו. ב-2004 הוכרז כי הסכסוך בין המדינות הסתיים וב-2005 נחתמו ההסכמים הסופיים אשר הסדירו בעיות טריטוריאליות אשר לא נפתרו לפני כן.
קשרים
להלן רשימת קשרים המתארת סוגי קשרים שפותחו על ידי קושרי הקשרים המקצועיים, למשל בתחום ההובלה, הימאות, הצופיות וטיפוס הצוקים.
חיבורים
חיבורים או קשרים אמיתיים הם קשרים בין שני חבלים, באותו עובי או בעובי שונה.
עניבות
עניבות הם תת-סוג של חיבורים, בהם הקצה העובד של החבל נקשר לחבל עצמו במרחק מה מהקצה, ליצירת לולאה.
קביעות
קביעות - קבוצת מבנים בחבל הקיימים רק יחד עם אלמנט נוסף, חיצוני וללא אלמנט נוסף זה המבנה איננו קיים. למשל, חיבור חבל למוט. גם הקשרים הנקראים כפיתות מתאימים למעשה לקבוצה זו. על פי הגדרה זו, וגם כך נהוג באנגלית, כל הקשרים המשמשים להתחבר לחבל מתוח בעזרת פרוסיק או רצועה (פרוסיק, פרוסיק צרפתי, קלמהייסט, בכמן, זנב כלב, היידן וכו') הם למעשה קביעות.
כפיתה
כפיתה - חיבור שני מוטות או יותר באמצעות חבל. בפעילות הצופים ותנועות נוער נוספות נהוג להשתמש בסנדות בתור מוטות.
שזירה
שזירה - חיבור חבלים על ידי פיתול; מרבית החבלים הם חבלים שזורים.
קליעה
קליעה - חיבור חבלים בשתי-וערב.
קיצור
קיצור - קשר במרכזו של חבל בודד שנועד לקצר אותו.
ויאצ'סלב מולוטוב
ויאצ'סלב מיכאילוביץ' מולוטוב (רוסית: Вячесла́в Миха́йлович Мо́лотов; 9 במרץ 1890 - 8 בנובמבר 1986) היה שר החוץ של ברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה. חתם על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. על שמו קרוי בקבוק מולוטוב.
קורות חיים
נולד בכפר בשם קוקארקה שבאימפריה הרוסית, תחת השם ויאצ'סלב מיכאילוביץ' סקריאבין. אם המשפחה הייתה ממשפחת סוחרים אמידה. למד בקאזאן. הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית בשנת 1906. נעצר בשנת 1909 וגורש לעיר וולוגדה. שוחרר בשנת 1911 והחל את לימודיו במכון הפוליטכני בסנקט פטרבורג. בשנים 1912–1913 היה בין העורכים של עיתון פראבדה. בשנת 1915 נעצר וגורש לסיביר. לאחר בריחתו נבחר לוועדה המרכזית של המפלגה הבולשביקית. באותה תקופה הוא החליף את שמו למולוטוב (פירוש המלה "מוֹלוֹט" ברוסית: פטיש ו"-וֹב" היא סיומת נפוצה).
בשנת 1918 עבד עם זינובייב בתפקידי ניהול בפטרוגרד. במשך מספר שנים עבד במנגנון המפלגתי באזורים שונים עד שבשנת 1921 הועבר למוסקבה. מולוטוב החל לעבוד תחת יוסיף סטלין כבר בשנת 1922. לאחר מות לנין תמך בסטלין במאבקיו מול טרוצקי, זינובייב וקמנייב. בשנת 1926 הוא הצטרף לפוליטבירו ובמהלך 1928 - 1930 סייע לטהר את המפלגה הקומוניסטית מכל החברים שהתנגדו לסטלין.
בשנת 1930 התמנה לתפקיד ראש הממשלה (председатель СНК СССР и Совета Труда и Обороны). ביחד עם סטלין חתם על כל הפקודות החשובות להוצאה להורג בשנות ה-30.
במאי 1939 הוא התמנה לשר החוץ הסובייטי, וב־23 באוגוסט 1939 חתמה ברית המועצות על הסכם אי-התקפה עם גרמניה הנאצית, הסכם ריבנטרופ–מולוטוב (על שמם של שני שרי החוץ). בשנת 1940, במהלך החגיגות ליום הולדתו ה-50, הוחלף שם העיר פרם למולוטוב. בשנת 1957 הוחזר שם העיר להיות פרם.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה שר חוץ פעיל. השתתף בשיחות רבות עם האנגלים והאמריקאים. הוא נפגש באופן חשאי עם הנשיא פרנקלין רוזוולט ובשיחותיהם סוכם על הסכמי "השאל החכר" של ציוד צבאי אמריקני לרוסיה.
בשנת 1953, לאחר מות סטלין, תמך בחרושצ'וב והוחזר לתפקיד שר החוץ עד שנת 1956. אך במהרה התגלעו חילוקי דעות בינו לבין חרושצ'וב במספר נושאים במדיניות החוץ של המדינה. בשנת 1957 פעל להדחת חרושצ'וב בהיותו מראשי הקבוצה האנטי-מפלגתית, והועבר לתפקידים זוטרים, ביניהם שגריר למונגוליה. במהלך ההכנות לוועידה ה-22 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מתח ביקורת על מצעה החדש של המפלגה. בעקבות כך, הוצא משורות המפלגה, ובשנת 1963 פרש לגמלאות.
ב-1984 הוחזר לשורות המפלגה על ידי צ'רניינקו.
מולוטוב נפטר במוסקבה בשנת 1986, בגיל 96, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
משפחתו
היה נשוי לפולינה ז'מצ'וזינה שנקראה לפני כן פרל קרפינסקי והייתה אחותו של דוד יזרעאלי.
אולימפיאדת אתונה (2004)
אולימפיאדת אתונה (2004) היא האולימפיאדה ה-28 בעת החדשה, והיא נמשכה 17 ימים, מ-13 באוגוסט עד ה-29 באוגוסט 2004. השתתפו בתחרויות 10,625 ספורטאים מ-201 מדינות.
פילוקטטס
פילוקטטס (ביוונית: Φιλοκτήτης, פירוש אפשרי - "אהבת הקניין") הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מגיבורי שירת הומרוס וגיבורם של מחזות דרמה שנכתבו בעת הקלאסית ביוון העתיקה. דמותו נכרכת בשירה היוונית עם שהות על אי בודד ועם מאבק ממושך בכוחות פנימיים וחיצוניים; בכך, היא נקשרת עם נושא ראשיתה של התרבות, ראשית הציוויליזציה האנושית.
אולימפיאדת אתונה (2004)
אתרי אולימפיאדת אתונה (2004)
לכבוד המשחקיים האולימפיים נבנו 4 מתחמי ספורט ענקים
פילוקטטס
פילוקטטס הוא בנו של המלך פּוֹיַס מחבל תסליה, גיבור עבור היוונים, מלוחמי טרויה שנודע מעל לכל ביכולת הקשתוּת הנדירה שלו.
בספרות
לבד מאזכורים באיליאדה, עלילותיו של פילוקטטס על האי תוארו במחזות שנשאו את שמו, שאותם חיברו סופוקלס, אייסכילוס ואאוריפידס; ואולם, מחזהו של סופוקלס הוא היחיד ששרד. כמו כן הוא מוזכר במטמורפוזות של אובידיוס.
אולימפיאדת אתונה (2004)
נשים
נבחרת ארצות הברית בכדורגל לנשים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ברזיל 1-2. במדליית ארד זכתה נבחרת גרמניה לאחר ניצחון על נבחרת שוודיה 0-1.
גברים
נבחרת ארגנטינה בכדורגל לגברים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת פאראגוואי 0-1. במדליית ארד זכתה נבחרת איטליה לאחר ניצחון על נבחרת עיראק 0-1.
פילוקטטס
בספרות
בגרסאות מודרנית לעיתים מוצג כי סיבת הפציעה נבעה משריטה בחץ מורעל.
אולימפיאדת אתונה (2004)
נשים
נבחרת ארצות הברית בכדורסל לנשים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת אוסטרליה 63-74. במדליית ארד זכתה נבחרת רוסיה לאחר ניצחון על נבחרת ברזיל 62-71.
פילוקטטס
פילוקטטס אצל סופוקלס
הדרמה המחורזת של סופוקלס הועלתה לראשונה ב-409 לפנה"ס כחלק מאירועי הדיוניסיאה המסורתיים, וזכתה בפרס ראשון. היא ממוקמת על ציר הזמן בנקודה שלאחר השלכתו של הקַשָת המוכשר, פילוקטטס מהעיר מַליס, מהאונייה שבה הפליג עם המלחים במסע לכיבוש טרויה, לאחר שהוכש ברגלו על ידי נחש וייסורי פציעתו מאיימים על הצוות שעימו על הסיפון. הוא נעזב על ידי חבריו על האי לֵמְנוס כשהוא סובל מפצע וברשותו קשתו בלבד. למעשה, העלילה מתרחשת מתום עשר שנים מאותו נידוי, והיא מגוללת את המפגש בין הגיבור המתענה, השוהה בגלות נוראה ובודדה על האי, לבין שליחי צבא יוון הבאים להשיב אותו אל החזית, ובתוך כך מביאה את הקונפליקט העוצמתי בין מייצגי הציוויליזציה (התרבות) לאדם שנמצא מחוץ לה.
אולימפיאדת אתונה (2004)
גברים
נבחרת ארגנטינה בכדורסל לגברים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת איטליה 69-84. במדליית ארד זכתה נבחרת ארצות הברית לאחר ניצחון על נבחרת ליטא 96-104.
טבלת מדליות
עשר המדינות אשר זכו במירב המדליות:
המשלחת הישראלית
לאולימפיאדה זו, שלחה ישראל 36 ספורטאים והתחרתה במספר שיא של ענפים עד אז, 14 במספר. לראשונה השתתפו ספורטאים ישראלים בטניס שולחן, טאקוונדו ושחייה אמנותית.
במהלך האולימפיאדה הצליח נציג ישראלי לזכות לראשונה במדליית זהב. היה זה שייט המיסטרל גל פרידמן, מחזיק מדליית הארד מאולימפיאדת אטלנטה. פרידמן, אשר רק שנתיים קודם לכן זכה באליפות העולם באותו ענף, הצליח להאפיל על מתחריו לענף ולהביא להשמעת המנון התקווה בפעם הראשונה במשחקים האולימפיים. בנוסף לפרידמן, אריק זאבי, אז 3 פעמים אלוף אירופה, זכה במדליית ארד בענף הג'ודו (עד 100 ק"ג), והביא לישראל מדליה שנייה באולימפיאדה באתונה.
גמר גביע המדינה בכדורגל 2022
גמר גביע המדינה בכדורגל 2022 התקיים באצטדיון טדי בירושלים ב-24 במאי 2022, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2021/2022 היא הפועל באר שבע, שניצחה במשחק את מכבי חיפה בתוצאה 1-3 בדו-קרב פנדלים, אחרי תיקו 2-2 בתום הארכה. הייתה זו המהדורה ה-83 של גביע המדינה, וה-69 מאז קום המדינה.
המחצית הראשונה
שניות ספורות מפתיחת המשחק, נזרקו אבוקות מכיוון יציע אוהדי הפועל באר שבע, והמשחק נעצר למספר דקות. לפני חידושו, הגיב היציע של מכבי חיפה עם רימוני עשן ואבוקות שגרמו לעצירת המשחק פעם נוספת.
עם חידוש המשחק בדקה ה-11, שחקן מכבי חיפה דולב חזיזה עם האיום הראשון לשערו של עומרי גלזר שוער הפועל באר שבע, כאשר הוא בעט מחוץ לרחבה לכיוונו, אבל הכדור שלו יצא החוצה. בדקה -14 נוצרה התקפה מתפרצת ביתרון מספרי של הירוקים, אך היא הסתיימה מוקדם מידי, כששחקנה של חיפה צ'רון שרי נתן לעצמו מקדמה גדולה מידי ואיבד את הכדור. בדקה ה-15 ספג שחקן חיפה, בוגדן פלאניץ' כרטיס צהוב, אחרי עבירה על יוג'ין אנסה.
בדקה ה-24, הגבהה של שחקן חיפה עומר אצילי הגיעה לאזור מסוכן ברחבה וגלזר לא יצא טוב, אבל בלמה של באר שבע, מיגל ויטור הרחיק היטב את הכדור.
בדקה ה-28 כדור חוץ של שחקן הפועל באר שבע אור דדיה הגיע ליוג'ין אנסה, שרץ על הקו והוציא כדור רוחב לחלוץ רמזי ספורי שהיה פנוי ברחבה, והפועל באר שבע עלתה ליתרון 1:0 במשחק. בדקה ה-30 עבירה קשה של שחקן חיפה, חוסה רודריגס, זיכתה אותו בכרטיס צהוב.
בדקה ה-33 הייתה הזדמנות נוספת לשחקן ב"ש ספורי, אך הפעם הכדור עבר ליד הקורה ויצא החוצה. בדקה ה-40 רשמה חיפה מצב מסוכן, כאשר כדור עומק של חזיזה מצא את שרי בזווית קשה וההולנדי חילץ קרן משוער ב"ש גלזר.
בדקה ה-45+2 שחקן חיפה, עומר אצילי נפל ברחבה של גלזר ודרש פנדל מהשופט בר נתן, אבל השופט לא שרק. בדקה ה-45+5 הייתה הזדמנות מצוינת של ב"ש לצאת למתפרצת, אך המצב הסתיים בכדור עומק לא טוב, אליו אנסה הגיע סמוך לקו החוץ.
המחצית השנייה
בפתיחת המחצית השנייה ביצעה מכבי חיפה צמד חילופים.
בדקה ה-48 בעיטה של נטע לביא הגיע לגלזר, שהדף מצוין. במתפרצת בצד השני, ניסה חלוץ ב"ש אנסה בעיטה משלו מרחוק, אבל שלח את הכדור החלש ישר לידיים של שוער חיפה.
בדקה ה-56 איזנה מכבי חיפה את התוצאה ל-1:1, כאשר השופט בר נתן הצביע על הנקודה הלבנה והעניק פנדל, לאחר ששחקן חיפה מחמוד ג'אבר הוכשל ברחבה. את הפנדל המיר עומר אצילי ל-1:1.
בדקה ה-58 דולב חזיזה בעט מרחוק, בעיטה שחלפה מעל לשערו של גלזר.
בדקה ה-66 הגבהה מצוינת לרחבה נבעטה מהאוויר על ידי מיקאל אלפונס, שסחט הצלה של שוער ב"ש. שרי שהיה ברחבה לא הגיע לריבאונד.
בדקה ה-71 עלתה הפועל באר שבע ליתרון של 1:2 לאחר שכדור נייח של דנילו אספרייה הגיע אל המחליף, רותם חטואל, שעלה מעל כולם וכבש את היתרון בנגיחה.
בדקה ה-74 קיבל צ'רון שרי את הכרטיס הצהוב. בדקה ה-81 היה ניסיון נוסף של חטואל מרחוק, כשניסה להקפיץ מעל שוער חיפה שהיה מעט מחוץ לשער. הכדור שלו יצא החוצה. בדקה ה-83 ביצעה הפועל באר שבע חילוף כפול בניסיון לשמור על תוצאת המשחק לטובתה.
בדקה ה-85 ספג הלדר לופש את הכרטיס הצהוב הראשון במשחק לחובתה של הפועל באר שבע.
בדקה ה-87 הצליחה מכבי חיפה לכבוש ולאזן את התוצאה ל-2:2, אחרי שהגבהה של חיפה ננגחה על ידי ויטור אל מעל גלזר שיצא אל הכדור ואף אחד לא הצליח לעצור את הכדור, והובקע גול עצמי.
בדקה ה-90 אספרייה ספג את הכרטיס הצהוב השני לחובת באר שבע במשחק. המשחק הסתיים לאחר 4 דקות תוספת זמן, והמשחק הומשך להארכה על מנת להכריע את הגמר.
הארכה ודו-קרב פנדלים
בדקה ה-98, קשר חיפה דולב חזיזה קיבל כרטיס צהוב. בדקה ה-106 ספג מוחמד אבו פאני את הכרטיס הצהוב. בדקה ה-113 ביצעה מכבי חיפה את החילוף האחרון במשחק. בדקה ה-120 ספג דוניו את הכרטיס הצהוב האחרון במשחק. המשחק סיים את זמנו החוקי, והמפגש עבר לדו-קרב פנדלים.
בדו-קרב המכריע - הבעיטה הראשונה של שחקן הפועל באר שבע דנילו אספרייה, נעצרה במשקוף השער. הבעיטה הראשונה של שחקן חיפה דולב חזיזה הוחמצה. בהמשך הכניסו תומר יוספי ומוחמד אבו פאני את הפנדלים שלהם והתוצאה נשארה שוויון של 1:1 בתום 2 בעיטות לכל קבוצה.
את הפנדל השלישי של באר שבע הבקיע איאד אבו עביד שנתן יתרון לקבוצתו, אך שחקן חיפה לא הצליח להשוות והתוצאה בתום שלושה סיבובי בעיטות היה 2:1 להפועל באר שבע. בהמשך הבקיע שחקן באר שבע הלדר לופש פנדל נוסף לקבוצתו וקבע תוצאה של 3:1. שחקן מכבי חיפה מאוויס צ'יבוטה החמיץ את הפנדל הרביעי לקבוצתו, ובזאת חיפה הפסידה את הדו-קרב והמשחק הוכרע לטובתה של הפועל באר שזכתה בגביע בפעם השנייה ב-3 שנים.
נייג'לה לוסון
נייג'לה לוסי לוסון (באנגלית: Nigella Lucy Lawson; נולדה ב-6 בינואר 1960) היא מחברת ספרי בישול, עיתונאית ושדרנית יהודיה בריטית.
קורות חייה
לוסון היא בתו של נייג'ל לוסון, פוליטיקאי מהמפלגה השמרנית שכיהן כשר האוצר של הממלכה המאוחדת בימי מרגרט תאצ'ר וונסה סלמון שמשפחתה היא מיסדת ובעלת רשת המסעדות הבריטית J. Lyons & Co. שני הוריה יהודים. אחרי שסיימה את לימודיה בליידי מרגרט הול, אוניברסיטת אוקספורד, לוסון החלה לעבוד כמבקרת ספרים ומבקרת מסעדות, אחר-כך היא התמנתה לסגנית העורך הספרותי של הסאנדיי טיימס ב-1986. מאותה עת היא פתחה בקריירה של עיתונאית עצמאית, וכתבה למספר כתבי עת ועיתונים. ב-1998, הוציאה לוסון את ספר הבישול הראשון פרי עטה, How to Eat, שמכר 300,000 עותקים ונהפך לרב-מכר. היא המשיכה וכתבה את ספרה השני שיצא לאור ב-2000, How to be a Domestic Goddess וזיכה אותה בפרס הספר הבריטי לסופרת השנה.
ב-1999 היא החלה להנחות תוכנית בישול בערוץ 4 בשם Nigella Bites שזיכה אותה בפרס גילדת סופרי האוכל; אולם תוכנית שיחות שהגישה ב-2005 ברשת ITV נתקלה בביקורות שליליות וקיבלה מידרוג נמוך ובוטלה עקב כך. לוסון הגישה תוכנית בערוץ האוכל האמריקאי בשם Nigella Feasts ב-2006 ואחריה סדרה בת שלושה חלקים ברשת BBC Two, בשם Nigella's Christmas Kitchen, בבריטניה. הדבר הוביל לתוכניתה Nigella Express ברשת BBC Two בשנת 2007.
ללוסון מערכת כלי אוכל הנושאת את שמה, Living Kitchen. היא מכרה למעלה מ-3 מיליון ספרי בישול ברחבי תבל. לוסון אינה שפית מוסמכת ומציגה גישה ישירה ונינוחה לבישול.
לוסון הייתה נשואה לעיתונאי ג'ון דיאמונד עד מותו ב-2001. לזוג נולדו שני ילדים. לאחר מכן נישאה לפרסומאי ואספן האמנות צ'ארלס סאצ’י. ביוני 2013 התפרסמו תמונות ממסעדה בה נראה סאצ'י חונק אותה. הם התגרשו לאחר מכן.
קישורים חיצוניים
כתבות בעברית
הפחד עצמו (קומיקס)
הפחד עצמו (באנגלית: Fear Itself) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס השונות על ידי חברת מארוול קומיקס בין אפריל 2011 ליוני 2012 למשך 10 חוברות בסדרה הראשית ו-128 חוברות נוספות. את הסיפור כתבו בין היתר מאט פרקשן ואד ברובייקר באיורם של מספר אמנים כגון סטיוארט אימונן, וויד פון גראובאדג'ר ולורה מרטין.
האירוע קוטע את עידן הגיבורים, וכמו עלילת "מצור", הוא מתמקד באסגארד. העלילה מגוללת את השפעתם של פטישים קסומים על דמויות ביקום מארוול, ובהתמודדות הדמויות האחרות נגדם.
פרולוג
בחוברת Fear Itself: Book of the Skull #1, הגולגולת האדומה מכנס כנס תחת הוראתו של אדולף היטלר, וגורם לפטיש של סקאד'י ליפול מהשמיים. אגודת תולה מחביאה את הפטיש באנטארקטיקה, ושנים רבות לאחר מכן, סין וברון זמו מגלים את מיקום הפטיש.
התחלה וסוף
בעוד טוני סטארק מודיע כי יעזור לשקם את אסגארד (שנהרסה לאחר המצור), סין מרימה את הפטיש של סקאד'י והופכת לסקאד'י עצמה. היא משחררת את הנחש מכלאו התת-ימי, ובעקבות כך, אודין מורה על נסיגה מכדור הארץ למורת רוחו של בנו, תור. שבעה עצמים שמימיים נופלים מהשמיים, ומתגלים כפטישים קסומים המכילים את רוחותיהם של גנרלי הנחש. הענק הירוק, ג'אגרנוט, טיטניה ואטומא מרימים את הפטישים, והופכים לגנרלי הנחש: הענק הירוק לנול, שובר העולמות; ג'אגרנוט לקואורת', שובר האבן; טיטניה לסקירן, שוברת הגברים; ואטומא לנקרוד, שובר האוקיינוסים. במקום אחר, הדבר הופך לאנגריר שובר הנשמות, הגרגויל האפור למוק שובר האמונה והאיש הסופג לגריית'ות' שובר הרצונות.
במהלך קרב בוושינגטון די. סי., סקאד'י הורגת את קפטן אמריקה הנוכחי, ג'יימס בארנס. באסגארד, אודין מתכוון להשמיד את כדור הארץ ובכך להשמיד את הנחש, אך תור מגיע לכדור הארץ כדי להגן עליו. סטיב רוג'רס חוזר לתפקידו כקפטן אמריקה ונאבק נגד הנחש, אשר מתגלה כאחיו של אודין, קול בן בור. תור נלחם בנול ובאנגריר בו זמנית, הורג את אנגריר (אשר מוחזר לחיים על ידי פרנקלין ריצ'רדס) ומעיף את נול לרומניה. איירון מן מבקש נשק מאודין כדי להילחם בקבוצת הראויים (הגנרלים של הנחש), בעוד בעימות בין האוונג'רס לנחש, מגנו של קפטן אמריקה נשבר. תור מתאושש מהקרב נגד אנגריר ונול באסגארד, ואודין נותן לו את חרבו ושולח אותו לקרב נגד הנחש. איירון מן וגמדי סוורטאלפהיים בונים נשק קסום לכל אחד מחברי האוונג'רס העשוי מאורו (המתכת ממנה עשוי המיולניר).
ספיידרמן, האלמנה השחורה, איירון פיסט, וולברין, הענקית האדומה, גברת מארוול, הוקאיי ודוקטור סטריינג' זוכים לנשקים קסומים ומתעמתים עם הנחש וכוחותיו. קפטן אמריקה זוכה להניף את המיולניר של תור נגד סקאד'י, ומארחי הראויים יוצאים משליטתם. תור הורג את הנחש במחיר חייו, והאוונג'רס מתאבלים על מותו של ג'יימס בארנס ותור. הנשק שסטארק בנה מוחזר לאסגארד (פרט לחרב של הענקית האדומה), והמגן של קפטן אמריקה נבנה מחדש ומצופה באורו.
תוספות וחוברות נלוות
עלילת הפחד עצמו השפיעה על מספר חוברת, ואלו הן הבולטות:
הפחד עצמו: העורף
מיני-סדרה זו בוחנת את השפעות האירוע על אזרחים, בדומה לסדרות Civil War: Front Line ו-Siege: Embedded. הסדרה עוקבת אחר רובי בולדווין הנמלט מהמון זועם, ועימותיו עם נקרוד וקואורת'. כמו גם, מוצג ניסיונו של אמריקן איגל להתמודד עם האירוע, ותיאורה של מתקפה על X-23 ואמדאוס צ'ו בין היתר.
ת'נדרבולטס
קבוצת ת'נדרבולטס מתמודדת עם בריחת האסירים מהרפסודה, נגד חברם לשעבר לקבוצה ג'אגרנוט/קואורת', ונגד סוכן ארצות הברית המרשיע את קרוסבונז בבריחה. כמו כן, הקבוצה נאבקת במוטאנטים תת-ימיים מימת מישיגן.
בני נוער במרד
קפטן סטיב רוג'רס מבקש מריצ'רד גילמור/פרודיג'י להרכיב צוות חדש של היוזמה. התוצאה היא מעצרה של תור גירל, הנעשית לפושעת נמלטת. הצוות מתעמת עם קרוסבונז בניו ג'רזי, ומנסה להביס את קואורת' ללא הצלחה.
ביבליוגרפיה
{|
ארמופילה ביגנונית
ארמופילה ביגנונית (שם מדעי: Eremophila bignoniiflora) הוא מין שיח או עץ ממשפחת המיופוריים שמוצאו באוסטרליה. באנגלית הוא נקרא בשמות שונים, חלקם שמות אבוריג'יניים:Bignonia Emu Bush, Creek Wilga, Dogwood, Eurah, Gooramurra, Kurumbimi ו-River Argee.
הארמופילה הביגנונית יכולה לגדול בגדלים שונים ממטר עד לכ-8 מטרים. פרחיה גדולים וצבעם לבן או קרם.
תיאור המין פורסם לראשונה בשנת 1848 על ידי ג'ורג' בנטהאם, שקרא לו בשם Stenochilus bignoniaeflorus. שם המין נובע מדמיון צורת פרחיו לפרחי משפחת הביגנוניים.
הארמופילה הביגנונית מצויה במישורי הצפה ביבשת אוסטרליה. המין מסווג כ"מאוים" בתקנות ההגנה על החי והצומח (1988) של מדינת ויקטוריה.
משפחת אלון
משפחת אֵלון היא משפחה ישראלית שכמה מבניה אמנים, רבנים, סופרים ושופטים.
יהודית סגל שטולצר
יהודית סגל שטולצר (בגרמנית: Judith Stolzer-Segall; 20 במאי 1904 – 1 בדצמבר 1990) הייתה אדריכלית ישראלית. בין שאר עבודותיה, השתתפה וזכתה בתחרות אדריכלית לתכנון בית הכנסת הגדול בחדרה למרות ההתנגדויות לתכנון בית כנסת על ידי אישה.
תולדות חייה
יהודית סגל נולדה בעיר מליטופול בליטא. ילדותה ונעוריה עברו עליה בברלין אותה נאלצה לעזוב עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. עבר עם משפחתה לעיר קובנה שם למדה בגימנסיה העברית בשנים 1921–1924. מעיון בתעודת הבגרות הכתובה בשפה העברית ובשפה הליטאית, ניתן לדעת שהייתה תלמידה מוכשרת בתחומים ההומאניים וגם בריאליים. שלטה בכמה שפות - רוסית, ליטאית, צרפתית, גרמנית ולטינית.
בלטה בכישרון ציור ובהתאם לכישוריה החליטה ללמוד אדריכלות. היה זה צעד בלתי שגרתי שכן בתקופה זו נדיר היה לראות נשים במקצוע זה. את לימודי האדריכלות עשתה בדנציג, אליה עברו הוריה בשנת 1924 ובה שימש אביה כמנהל הבנק היהודי קופת עם וכראש הקהילה היהודית. באותה שנה נרשמה לסמסטר חורף במחלקה לאדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה בדנציג-לנגפור. בשנת 1927 סיימה את תשעת הסמסטרים והחלה בעבודת ההתמחות אותה עשתה במשרד בנייה, ובו הייתה שותפה בהכנת תוכנית עבור תחרות לתכנון בית כנסת בעיר דנציג-לנגפור. בסיום לימודיה הוענקה לה תעודה מקצועית - דיפלומה - ופרויקט הגמר שלה היה תכנון "בית מפגש" - (מה שכונה בעיירות המרפא באירופה - קזינו).
אחרי סיום לימודיה עבדה כאדריכלית במשרדו של ארתור מגייס (Megies) בדנציג. בחודש נובמבר 1929 עברה לברלין בה עבדה במשרדו של האדריכל היהודי לאו נכטליט (Leo Nachtlicht), אחד מאדריכלי האוונגרד של תקופה זו.
המשבר הכלכלי אשר פקד את ארצות הברית בשנת 1929, השפיע גם על שוק העבודה והבנייה באירופה. יהודית פוטרה מהמשרד בו עבדה ועברה לעבוד במשרד הבנייה של הקהילה היהודית בברלין. בין השאר עבדה על שני פרויקטים של בתי כנסת.
באוגוסט 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל. את דרכה לישראל עשתה דרך טריאסט. בהגיעה לישראל עבדה במשרדה של לוטה כהן וכן במשרדו של זאב רכטר ובמשרדו של אוסקר קאופמן.
בחודש הראשון לשהותה בארץ זכתה בפרס ראשון בתחרות לעיצוב בית למתיישבים, ובדצמבר אותה שנה זכתה בפרס רביעי עבור הצעת התכנון שלה למעונות עובדים ז'.
מירה ורהפטיג, כותבת בספרה (בשפה הגרמנית) :הם הניחו את אבן הפינה — חייהם ועבודתם של יהודים דוברי גרמנית בפלשתינה, 1918-1948:
בשנת 1941, בגיל 37, נישאה לד"ר אויגן שטולצר, איתו עבדה במשרדו של האדריכל אוסקר קאופמן.
בשנת 1957, בגיל 53, חזרה לגרמניה עם בעלה. כעבור שנה הוא נפטר ונקבר ברומא.
בשנת 1959 עברה למינכן שם נפגעה בתאונת דריסה. בעקבות התאונה נותרה מרותקת למיטתה עד יום מותה בשנת 1990.
עיון במסמכים שנתגלו במזוודה מאפשר ללמוד ולהכיר את יהודית. עיון בספר הכתובות אשר נמצא במזוודתה מתאר שקיימה קשרים עם חוגים פציפיסטיים. התכתבה עם סופרים, משוררים ועם אמנים בעלי מעורבות פוליטית. לאחר עזיבתה את הארץ היא לא שבה לעסוק במקצוע האדריכלות. בקורות חייה מציינת סגל את שהייתה בפלשתינה במשפט אחד בלבד!
אדוארד מורן
אדוארד מורן (באנגלית: Edward Moran; 19 באוגוסט 1829 - 8 ביוני 1901) היה אמן אמריקאי, יליד אנגליה, שהתמחה בציורים ימיים. הוא התפרסם בזכות סדרת 13 הציורים ההיסטוריים הימיים של ארצות הברית.
ראשית חיים
מורן נולד לתומס ומרי היגסון מלנקשייר, אנגליה ב־19 באוגוסט 1829. בעקבות מקצוע אביו, הוא למד להפעיל נול יד בגיל צעיר, אך על פי שלעיתים קרובות הוא עשה רישומים עם פחם על הבד הלבן במקום להפעיל את הנול. משפחתו היגרה בהתחלה למרילנד בשנת 1844, ולאחר שנה עברה לפילדלפיה. אף על פי שמורן אהב לספר לאחרים כי עבר לבדו מבולטימור לפילדלפיה כדי למצוא לעצמו עתיד טוב יותר, אחייניתו הצהירה כי המשפחה כולה עברה לעיר יחד.
קריירה אומנותית
בפילדלפיה בסביבות 1845 אדוארד הפך לחניך אצל ג'יימס המילטון וצייר הנוף פול וובר; המילטון הנחה את מורן באופן ספציפי בציורים ימיים. בשנות החמישים של המאה ה-19 התחיל מורן לעשות לעצמו שם בעיליתה האמנותית בפילדלפיה. הוא עבד באותו סטודיו בו אחיו הצעיר, הצייר האמריקני תומאס מורן, קיבל אדוארד משימות ואף השלים עבודות ליטוגרפיות.
בשנת 1862 הוא נסע ללונדון והפך לתלמיד באקדמיה המלכותית. לאחר שחזר לפילדלפיה, התחתן מורן עם אנט פרמנטייה (אשתו השנייה), שהייתה אמנית נוף בפני עצמה. לאחר מכן הקים סטודיו בניו יורק בשנת 1872, ובמשך זמן מה לאחר 1877 התגורר בפריז.
אחת התערוכות הידועות יותר שלו, שכותרתה "יבשה וים", הציגה 75 מציורי הנוף והים שלו בחודש מרץ 1871; ציורים האלה הופיעו מאוחר יותר בקטלוג באותו שם. ההכנסות מהתערוכה, הקטלוג וממכירת ציור נוסף נתרמו על ידי מורן כדי לסייע לסובלים ממלחמת צרפת-פרוסיה. בשנת 1885, בשיא הקריירה שלו, החל מורן במה שנחשב ליצירה החשובה ביותר שלו - סדרה של 13 ציורים המייצגים את ההיסטוריה הימית של ארצות הברית. הוא בחר 13 ציורים בסדרה בגלל חשיבות המספר בהיסטוריה של אמריקה (היו: 13 מושבות, 13 כוכבים ופסים על דגל ארצות הברית המקורי וכו'). האירועים הנבחרים כוללים בין היתר את לייוו אייריקסון, כריסטופר קולומבוס, ארננדו דה סוטו, הנרי הדסון ואדמירל דיואי. לאחר השלמתה, הסדרה כולה הוצגה ביריד העולמי בשנת 1893 בשיקגו.
אחרית ימיו
מורן התגורר בעיר ניו יורק עד מותו בשנת 1901. אף על פי שהוא העביר את סדרת שלוש-עשרה הציורים לאשתו מספר שנים לפני כן, התפתח מאבק משפטי לאחר מותו על הבעלות על הציורים: בעל האחוזה של מורן סירב למסור להם אותם, והצהיר כי הם תחת חסותו. בית המשפט העליון בעיר ניו יורק שפט בסופו של דבר לטובת אלמנתו של מורן.
בזמן מותו נחשב מורן כאחד הציירים הימיים החשובים במאה ה-19. בהווה הוא לא מוכר, בהשוואה לעבודתו של אחיו הצעיר, תומאס מורן. בנוסף, בניו אדוארד פרסי מורן (יליד 1862) ולאון מורן (יליד 1864), אחיו האחר פיטר מורן (נולד 1842), ואחיינו ז'אן לאון גרום פאריס, הפכו גם הם לאמנים אמריקאים.
רייד
{{פירושונים| אישים:
פודל
פודל הוא סוג של כלב. קיימים פודלים בגדלים, צבעים וסוגי פרוות שונים.
היסטוריית הגזע
ציורי כלבים, הדומים לפודל, נראים על קברים ומטבעות רומאיים משנת 30 לספירה. הפודל מופיע אף בציוריו של אלברכט דירר, בן המאות ה-15 וה-16. בשלהי המאה ה-18 היה הפודל כלב הלוויה העיקרי בספרד, כפי שניתן לראות בעבודותיו של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה.
מקור הפודל המוכר כיום הוא בגרמניה, ככלב ציד שאומן להביא עופות מים שנורו ונפלו למים. משמעות השם "פודל" בגרמנית היא 'להשתכשך במים'. למרות מוצאו הגרמני, הפודל נחשב לכלב הלאומי של צרפת והוא מופיע בסרטים רבים. עיצוב תסרוקת האריה המוכרת לנו כיום עוצבה כדי לעזור לכלב לשמור על עצמו בזמן הציד (פונפון בקצה הזנב כדי לשמור על יציבות ולעזור בשחייה, כפות רגליים מגולחות להליכה נוחה יותר, שיער בחזה כדי לשמור על הריאות בכניסה למים קרים). בזכות חוש הריח המפותח שלהם ורגליהם העדינות, השתמשו (בעיקר בפודלים המיניאטוריים שפותחו מאוחר יותר) לחיפוש פטריות כמהין. בזכות האינטליגנציה הגבוהה שלהם, זריזותם ומראם המיוחד התאימו הפודלים למופעי קרקס.
תרשים זרימת נתונים
תרשים זרימת נתונים (באנגלית: Data Flow Diagram או DFD) הוא כלי בהנדסת תוכנה המהווה צורה חזותית של הצגת תהליכי עיבוד נתונים המתרחשים במערכת מידע. יצירת תרשים זה היא חלק משלב הניתוח במחזור החיים של מערכת המידע, ונועדה כדי לבדוק את יישומיות מחשוב המערכת.
פודל
היסטוריית הגזע
כיום משמש הגזע בעיקר ככלב לוויה ושעשועים. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך הפודל לאחד הכלבים הפופולריים ביותר בעולם, מכיוון שפרוותו אינה נושרת, וריחו מתון יחסית לגזעים אחרים.
תרשים זרימת נתונים
מטרת התרשים
נעזרים ב-DFD בשני חלקים עיקריים של שלב הניתוח: למעשה, המערכת העתידית נבנית מהמצב הקיים בעזרת שינוי ה-DFD הראשוני.
פודל
הופעה
הפודל הוא כלב פעיל מאוד, נבון ואלגנטי, מבנה גופו ביחס נכון בין האיברים וצלליתו ריבועית. כדי להבטיח את צלליתו הריבועית, המרחק מעצם החזה ועד לעכוז צריך להיות דומה למרחק שבין הנקודה הגבוהה בכתפיים ועד לקרקע. עיני הפודל חייבות להיות כהות מאוד, צורתן סגלגלה ומבען עירני ונבון. האוזניים נופלות בצמוד לראש, החל מגובה העיניים, או מעט נמוך מהן.
תרשים זרימת נתונים
רמות התרשים
רוב תרשימי ה-DFD מורכבים מרמה עליונה (DFD-0), ועוד מספר תת-רמות (DFD-1, DFD-2 וכן הלאה), המפרטות את התהליכים המוצגים בשכבות מעליהם.
פודל
פרווה
בניגוד לרוב זני הכלבים, הפודל מתאפיין בשכבת פרווה אחת (ללא פרווה פנימית) של שיער צפוף ומתולתל. הפודל כמעט שאינו משיר את פרוותו ולכן הוא נחשב לכלב היפואלרגני.
תרשים זרימת נתונים
DFD-0
ברמה זו יוצגו כל התהליכים המטופלים במערכת המידע. במערכת פשוטה ביותר, ניתן ליצור 3 בועות: קלט, עיבוד ופלט. במערכות מסובכות יותר, ניתן לחלק את התהליכים לפי מספר שיטות:
פודל
פרווה
עובדה זו מחייבת את בעלי הכלב לשמירה וטיפוח של פרוותו, שכוללים גיזום תקופתי וסירוק תכוף. מרקם השיער משתנה מכלב לכלב, כאשר אצל חלק מהכלבים הוא עשוי להיות קשה ואצל חלקם האחר רך יותר ומזכיר צמר גפן.
תרשים זרימת נתונים
DFD-0
ישנם מספר כללים בסיסיים ב-DFD-0:
פודל
צבעים
רוב הפודלים הם בעלי צבע אחיד ומועדוני גזע רבים מתירים אך ורק לכלבים בעלי צבע אחיד להשתתף בתצוגות יופי. לפודלים מגוון רחב של צבעים: לבן, שחור, אפור, חום, כסף, בז', אפרסק, אדום, קרם, ועוד.
תרשים זרימת נתונים
תת-רמות
בשאר רמות התרשים, כאמור, מפרקים את התהליכים ברמה שמעל הרמה הנוכחית: כל קבוצת בועות מייצגת תהליך אחד.
פודל
צבעים
פרוות הפודל אחידה במרקמה ובגוון אחיד סמוך לעור. בכלבים בצבע כחול, אפור, כסוף, חום ובצבע אפרסק, יכול שיהיו גוונים של אותו הצבע בפרוות הכלב, כאשר פרוות האוזניים עשויה להיות כהה יותר. אף שכלבים בעלי פרווה בגוון אחיד לחלוטין, עדיפים על אלה שפרוותם מגוונת, תופעה זו כשלעצמה אינה מהווה פגם. לכלבים חומים ובצבע קפה, האף, שולי האוזניים והשפתיים יהיו בצבעים חיים יותר ואילו העיניים תהיינה בצבע ענבר כהה. בכלבים בצבע שחור, כחול, אפור, כסוף, קרם ולבן, האף, שולי העיניים, השפתיים והציפורניים שחורים, או בצבע הכלב. צבע לא מתאים באף, בשפתיים או בשולי העיניים, הוא פגם משמעותי בכלב זה.
קיימים אף פודלים בהרכבי צבעים: פרטי, טוקסידו וכתם. פרטי פודל (Parti Poodle) הוא פודל שבו יש כתמים כהים על פרווה לבנה. טוקסידו פודל הוא כלב עם שטח נרחב של פרווה לבנה (40% או יותר) בעיקר על הצוואר, הבטן והרגליים, כאילו נפל לקערת צבע. פודל מוכתם דומה לטוקסידו אולם שטח הכתם הלבן קטן בהרבה, בדרך כלל רק כתם קטן על אצבעות הרגליים או החזה.
תרשים זרימת נתונים
תת-רמות
כללי ה-DFD-0 נשמרים בתת-הרמות, בשינוי:
פודל
אופי
הפודל ידוע ברמת האינטליגנציה הגבוהה שלו (שני רק לבורדר קולי), באופיו הפעיל ובצרכים החברתיים הגבוהים שלו. הפודל נזקק לפעילות פיזית ברמה גבוהה ולגירוי שכלי גבוה. בשל העובדה כי במקור שימש הפודל ככלב ציד, הזן ידוע באופיו הטריטוריאלי ובדחף שלו לרדוף ולהחזיר חפצים לבעליו. פודל ממוצע נוטה להיות חשדן כלפי זרים אולם חם במיוחד ומשפחתי כלפי בני אדם שהוא מכיר. התנהגות אגרסיבית ואלימה נחשבת לנדירה במיוחד. פודלים ידועים גם באופיים הנוח לאילוף ומסוגלים ללמוד מגוון רחב של תרגילים, טריקים ואימוני התנהגות תוך זמן קצר במיוחד. כזן חברתי במיוחד, הפודלים זקוקים לנוכחות של בני משפחה בסביבתם והשארתם לבד לפרקי זמן ארוכים עלולה לגרום להם לחרדה ואי נוחות.
תרשים זרימת נתונים
מספור
נהוג למספר את הבועות, הישויות ואת מאגרי המידע, אך לא את האפיקים. המספור הוא שרירותי, לרוב, אך לפעמים הוא קשור לסדר ביצוע הפעולות.
פודל
הפודל כמטפורה
אופיו הנוח, צייתנותו והיות הפודל בן לוויה נאמן, גרמו לכך שהביטוי "פודל" הפך מטפורה, כתיאור שלילי ומזלזל למי ששם עצמו בצל של "בעליו", בעל אישיות רדודה וצייתנית, המקבל סמכות ללא שיקול דעת. אחד השימושים הבולטים לכך בישראל הוא הביטוי שטבע יצחק רבין על יוסי ביילין: "הפודל של פרס". מנהיגים נוספים שסבלו מתדמית של "פודל", הוא ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, שסבל מתדמית של "הפודל של אמריקה" בתקופת מלחמת עיראק.
תרשים זרימת נתונים
מספור
המספר יופיע בדרך הבאה:
אוקסיארטס
אוקסיארטס (יוונית Oxyártēs, פרסית وخش‌ارد, במקור מאיראנית עתיקה -Huxšaθra*) היה אציל מבאקטרה (כיום בלך באפגניסטן) ואביה של רוקסנה, אשתו של אלכסנדר הגדול.
הוא מוזכר לראשונה במקורות העתיקים כאחד מקציניו של בסוס בזמן נסיגתו, מבאקטרה לסוגדיאנה, מפני צבאו של אלכסנדר. לאחר מות בסוס, שלח אוקסיארטס את אשתו ובנותיו לחסות במבצרו, בסוגדיאנה, אשר היה בנוי בפסגת צוק ונחשב לבלתי ניתן לכיבוש. אך אלכסנדר הצליח להשתלט על המבצר והחליט שברצונו לקחת את רוקסנה לאישה. מששמע על כל זאת, מיהר אוקסיארטס להיכנע לאלכסנדר וב-327 לפנה"ס חגגו את הכלולות בסעודה גדולה.
זמן קצר לאחר מכן מתואר כי סייע בשכנוע כוריאנס, אשר החזיק במבצר-צוק משלו, להיכנע לאלכסנדר. זמן-מה לאחר מכן מונה בידי אלכסנדר לאחשדרפן פרובינציית פרופמיסאדה שבהודו (אזור הינדו-כוש). אוקסיארטס שמר על מקומו כאחשדרפן בפרופמיסאדה גם לאחר חלוקת השלל הראשונה שלאחר מות אלכסנדר (323 לפנה"ס) והשנייה, שנתיים לאחר מכן בטריפרדיסוס. בזמן מלחמת האזרחים שלח כח צבאי קטן לסייע לאאומנס, אך, לאחר מותו ב-316 לפנה"ס, נראה שהגיע לעמק השווה עם יריבו אנטיגונוס מונופתלמוס.
לא נמצא אזכור מאוחר יותר של שמו, לפיכך יש להניח שמת לפני מסעותיו להודו של סלאוקוס הראשון, אשר העביר את השליטה על פרופמיסאדה (יחד עם שאר הפרובינציות ההודיות) לצ'נדרגופטה מאוריה, שליט האימפריה המאורית.
לונג שוט (סרט)
לונג שוט (באנגלית: Long Shot) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי של נטפליקס. הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-29 בספטמבר 2017.
עלילה
צילומים גולמיים מצילומי פרק לעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "תרגיע" שבוצעו באצטדיון נתנו לו אליבי לזמן ביצוע הרצח וסייעו להוכיח את חפותו.
הפקה
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-29 בספטמבר 2017. הוא פורסם עוד קודם לכן בפסטיבל הסרטים של טלורייד ב-3 בספטמבר 2017.
משפט אושוויץ השני
משפט אושוויץ השני התקיים בפרנקפורט מ-1963 עד 1965 ובו נשפטו 22 קצינים וסמלים ב-אס-אס על פשעים שביצעו בתקופת השואה בעת ששרתו במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
רקע
רוב חברי הפיקוד הבכיר של מחנה אושוויץ הוסגרו לפולין בשנת 1947 והועמדו שם לדין במשפט אושוויץ הראשון.
החל משנות ה-50 שררה בקרב חלק מאוכלוסיית גרמניה המערבית הגישה שפשעי גרמניה הנאצית שייכים לעבר, וזהו נושא סגור שאין לדוש בו.
ההכנות למשפט, והמשפט
פריץ באואר שהיה התובע הכללי במדינת הסן שבגרמניה ושופט ממוצא יהודי, הגיש בפברואר 1959 בקשה לבית הדין הפדרלי להעביר את סמכות השיפוט על כל הפשעים שנעשו במחנה אושוויץ לבית הדין המחוזי בפרנקפורט. בנוסף פעל לביטול ההתיישנות על פשעים אלו (שחלקם עתידים היו להתיישן בשנת 1960). באואר היה אחראי על איתור הנאשמים, חקירתם והעמדתם לדין. במקביל פעל לאיתור מסמכים ועדויות שאפשרו לשחזר את המבנה הארגוני ודרך ההתנהלות של המחנות במתחם אושוויץ.
בפרנקפורט התנהלו 22 משפטים בתקופה שבין דצמבר 1963 ואוגוסט 1965, ובהם הועמדו לדין מפקדים במתחם מחנות אושוויץ בדרג בינוני וזוטר ונשפטו על פי החוק הפלילי הגרמני. למשפט הועמדו רק מספר זניח של נאשמים ביחס לסך של אלפי אנשי מנהלה שהועסקו במחנות בתקופה השואה.
וילהלם בוגר הורשע בחמישה מקרי רצח והשתתפות ברצח ונידון למאסר עולם ועוד 15 שנים, הוא מת בכלא ב-1977. גם הופמן, קאדוק, סטפן ברצקי, בדנארק וקלר הורשעו ברצח ונידונו למאסר עולם. רוברט מולקה נידון ל-14 שנות מעצר.
חלק גדול מהמורשעים לא ריצו את מלוא עונשם. טענתם העיקרית של הנאשמים, שהם רק ביצעו הוראות מגבוה ושלא ניתן היה לפעול אחרת, התקבלה בהבנה ובאהדה בקרב רוב הציבור הגרמני.
תגובות ומשמעות
בציבור בגרמניה המערבית ראו בסדרת המשפטים מעין הלקאה עצמית מיותרת, בעיקר נוכח הסבל הגרמני במלחמת העולם השנייה ולאחריה, לרבות גירוש גרמנים בתום המלחמה.
המשפטים העלו לשיח הציבורי, בפעם הראשונה מאז המלחמה, את נושא השואה ואחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו הנאצים.
עריכת המשפטים הייתה אבן בוחן ליצירתה של מודעות חוקית חדשה, דרישה מן הציבור הגרמני לאחר מלחמת העולם השנייה לעיסוק ולדיון בנושא השואה ובמידת אחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו במהלכה.
נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21
נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 (בצרפתית: Equipe de France Espoirs) היא נבחרת הכדורגל הצעירה של צרפת, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות. היא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית. לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 היא העפילה 8 פעמים ויש לה זכייה אחת ב-1988.
מגדל העולם לוטה
מגדל העולם לוטה הוא גורד שחקים בגובה 554.5 מטר (1,819 רגל), הכולל 123 קומות. הוא נמצא בסיאול שבדרום קוריאה, ונפתח לציבור ב־3 באפריל 2017. הוא מספר 6 מבין המגדלים הגבוהים בעולם והבניין הגבוה ביותר במדינות ה־OECD.
היסטוריה
אחרי 13 שנים של תכנון והכנת האתר, המגדל זכה לאישור סופי להתחלת הבנייה על ידי הממשלה בנובמבר 2010. הבנייה עצמה החלה בחודש מרץ 2011.
בערב השנה החדשה 2016 חזית הבניין הראתה "2016".
ב-27 במרץ 2016 אירע המקרה הראשון של פריצה לאתר העבודה וטיפוס על הבניין. כאשר המגדל עדיין היה בבנייה, שני צלמים רוסים טיפסו לקצה המנוף וצילמו תמונות וידאו. הם נכנסו לאתר הבנייה ללא אישור.
ב-2 באפריל 2017 נורו זיקוקים כדי לחגוג את הפתיחה הרשמית של המגדל.
גג הבניין
לבניית הגג היה צורך בכ-3,000 טון של חלקי פלדה, מנוף שיכול להרים עד 64 טון והלחמות מיוחדות.
הגג בנוי כך שהוא יכול לשאת את משקלו ללא עמודי חיזוק ולעמוד ברעידות אדמה עד עוצמה 9 בסולם ריכטר וברוחות חזקות במיוחד.
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2013
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2013, הידועה גם בשם יורו הנשים 2013, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים ה-11 שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בשוודיה מ-10 ביולי עד 28 ביולי 2013. נבחרת שוודיה העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, כאשר שאר 11 הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו במרץ 2011.
במשחק הגמר נפגשו גרמניה (בפעם השביעית בתולדותיה) ונורווגיה - בהופעה שישית בגמר אליפות אירופה ולאחר שבאליפות הקודמת הגיעה למקום השלישי. בסיום המשחק ניצחה גרמניה 0-1, וזכתה בתואר בפעם השישית ברציפות. נדין אנגרר, שוערת נבחרת גרמניה נבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר.
אצטדיונים
שבעה אצטדיונים, בשבע ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי אליפות אירופה. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים של גטבורג ונורשפין ומשחק הגמר נערך בסולנה, סטוקהולם.
הצבים
הצבים (באנגלית: The Turtles) הייתה להקת רוק אמריקאית מהעיר לוס אנג'לס משנות ה-60.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1961 על ידי מארק וולמן והווארד קאילן ששמו המקורי היה הווארד קפלן. בהתחלה הם קראו לעצמם The Nightriders ולאחר מכן The Crossfires ותחת השם הזה הקליטו ב-1963 שלושה סינגלים שלא נכנסו למצעד. בשנת 1965 הם שינו את שמם ללהקת הצבים ובתחילת דרכם התרכזו בעיקר בלהיטי פולק רוק. הלהיט הראשון שלהם, It Ain’t Me Babe של בוב דילן, הגיע למקום השמיני במצעד האמריקאי ושני הלהיטים הבאים היו של פי. אף. סלואן וזכו להצלחה בינונית בלבד. באלבום הראשון שלהם הקליטו הצבים להיט נוסף של פי. אף. סלואן Eve Of Destruction שהפך ללהיט ענק בביצוע של בארי מקגווייר. שנת 1966 הייתה לא מוצלחת מבחינת הלהקה, שהחליפה סגנון בשנת 1967. בתחילת השנה הם הקליטו שיר של בונר וגורדון מלהקת הקוסמים. הלהיט Happy Together כבש את פסגת המצעד האמריקאי והפך אותם ללהקה מפורסמת. She’d Rather Be With Me, הלהיט הקצבי שבא בעקבותיו הגיע למקום השלישי בארצות הברית והצליח מאוד גם במצעד הבריטי. בשנת 1968 החלו וולמן וקאילן לנגן מוזיקה ניסיונית וחברת התקליטים החלה לרטון. והתוצאה - הלהיט Elinore שהגיע למקום השישי ואחריו שיר ישן של להקת הבירדס עוד לפני שהתפרסמו - You showed me שגם הוא הגיע למקום השישי. המשך דרכה של הלהקה היה בסימן ירידה. בשנת 1969 הפיק להם ריי דייוויס מהקינקס את האלבום Turtle soup שבקושי הצליח. בשנת 1970, לאחר שסירבו להשלים לחברת התקליטים את האלבום Shell Shock בהפקת ג'רי יסטר, הצבים התפרקו (האלבום הלא גמור יצא ב-1984 ונכשל). וולמן וקאילן הצטרפו ללהקת The Mothers Of Invention של פרנק זאפה, והחל מ-1972 הופיעו כצמד Flo and Eddie.
בשנת 1992 השיר Elinore זכה לגרסה עברית בביצועה של להקת אור כשדים. את המילים לגרסה העברית, אלימור, כתב סולן הלהקה, רונן בן-טל והוא מופיע באלבום הלהקה אחד מול אחד.
איוואן איליץ'
איוואן איליץ' (בקרואטית: Ivan Illich; 4 בספטמבר 1926 – 2 בדצמבר 2002) היה פילוסוף ואנרכיסט אוסטרי ממוצא קרואטי ויהודי, שרעיונותיו על סוגים שונים של סמכות מקצועית הביאו לו פרסום רב. איליץ' חיבר סדרה של מסות ביקורתיות על מוסדות החברה המודרנית. הוא עסק בנושאים שונים, כגון חינוך, רפואה, עבודה, התפתחות כלכלית ומגדר. יצירותיו התפרסמו באופן נרחב בשנות ה-70 של המאה ה-20.
חייו
איליץ' נולד בעיר וינה לאב קרואטי ואם יהודיה. הוא למד היסטולוגיה וקריסטלוגרפיה באוניברסיטת פירנצה.
משנת 1942 עד שנת 1946, למד איליץ' תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית בקריית הוותיקן. את עבודת הדוקטורט שלו כתב על ההיסטוריון ארנולד טוינבי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא ביקש להתמנות לעוזר הכומר הקהילתי בעיר ניו יורק. ב-1956 מונה להיות סגן הרקטור באוניברסיטת פוארטו ריקו, שם פגש את אוורט ו' רימר, והשניים החלו לנתח את התפקיד של עצמם כמנהיגים חינוכיים.
בשנת 1961 ייסד איליץ' בקורנאבאקה שבמקסיקו את המרכז הבין-תרבותי לתיעוד, מרכז מחקר שהציע קורסים בלימוד שפות למיסיונרים מאמריקה הצפונית. מטרתו של איליץ' הייתה להתעמת עם העובדה שהוותיקן לקח חלק בפיתוח של העולם השלישי. איליץ' האמין שיש לראות את העולם השלישי ואת חוסר הפיתוח שלו כמושא לקנאה. הוא הסתכל בחוסר אמון על הרחמים הליברליים ועל היהירות השמרנית שהניעו את גל ההתפתחות התעשייתית העולמית. הוא ראה את השליחים של העולם המערבי לעולם השלישי כסוג של הגמוניה תעשייתית, וככזאת, כפעולה של "מלחמה על הקיום". הוא שאף ללמד את המיסיונרים שנשלחו על ידי הכנסייה לזהות את עצמם כתיירים ואורחים של המדינה המארחת.
לאחר 10 שנים, הניתוח הביקורתי של המרכז על הפעולות המוסדיות של הכנסייה הביא את המרכז לכדי עימות עם הוותיקן, ואיליץ' הוזמן לרומא לתשאול. בשנת 1976, ככל הנראה עקב דאגתו מזרם האקדמאים הרשמיים ותופעות הלוואי האפשריות של "ההתמסדות" של המרכז עצמו, סגר איליץ' את המרכז, בהסכמת חברי המרכז. מספר חברים המשיכו בלימוד שפות בקורנאבאקה, וחלק מקורסים אלו עדיין קיימים. איליץ' עצמו התפטר מתפקידו ככומר כבר בסוף שנות ה-60.
אווה דה דומיניצ'י
אווה קרולינה קטרוצ'י (בספרדית: Eva Carolina Quattrocci; נולדה ב-21 באפריל 1995), הידועה בשם אווה דה דומיניצ'י, היא שחקנית ודוגמנית ארגנטינאית. ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות "קטנטנות", "פטיטו", "מפונקים" ו-"עשירים לא מבקשים רשות".
איוואן איליץ'
חייו
החל משנות ה-80 של המאה ה-20, טייל איליץ' רבות, וחילק את זמנו בעיקר בין ארצות הברית, מקסיקו, וגרמניה. בין היתר, לימד פילוסופיה באוניברסיטת ברמן.
אווה דה דומיניצ'י
ביוגרפיה
דה דומינצ'י נולדה באבז'אנדה, בואנוס איירס, ארגנטינה. היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2006 לאחר מספר שנים שעסקה בדוגמנות.
קריירה
הופעת הבכורה של דה דומיניצ'י הייתה ב-2006 בטלנובלה של המפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, "קטנטנות" בתפקיד מיקי.
איוואן איליץ'
ביטול בית הספר
יצירתו הנודעת ביותר היא הספר "ביטול בית הספר" שיצא בשנת 1971 ותורגם גם לשפה העברית. הספר הוא מסה ביקורתית על חינוך כפי שהוא מתקיים בכלכלות מודרניות. הספר מתאר בפירוט תוכניות ודאגות של התקופה בה נכתב ולכן עלול להחשב ארכאי, אך מהות טענותיו והצעותיו נשארה רדיקלית כיום, באותה מידה בה הייתה בזמנו. בעודו מספק דוגמאות מציאותיות על השפעותיו של החינוך הממוסד, מציע איליץ' הצעות קונקרטיות לחינוך אלטרנטיבי ומבוזר.
אווה דה דומיניצ'י
קריירה
בשנים 2007–2008 דה דומיניצ'י נטלה חלק בתפקיד משני בטלנובלה "פטיטו" בתפקיד תמרה, לצידם של ברנדה אסניקר, תלמה פרדין וגסטון סופריטי.
ב-2010, דה דומיניצ'י נטלה חלק בקומדיה הארגנטינאית לילדים "מפונקים".
איוואן איליץ'
ביטול בית הספר
הטענה המרכזית של איליץ' היא כי יש לבטל את בית הספר. הוא טוען כי הדרך להביא לחברה מתוקנת בה אנשים חופשיים ומאושרים, לא יכולה להתקיים באמצעות בית הספר. איליץ' שולל את בית הספר כאופציה להתחנכות תקינה, הן של האדם והן של החברה, מסיבות שונות. בין סיבות אלו אפשר למצוא טענות כנגד חוסר השוויון של מערכת החינוכית, המונופול של מערכת החינוך על התהליך הלימודי, תפקיד בית הספר בהנצחת הפאסיביות של הלומד, והיותו של בית הספר כלי להנצחת החברה הקפיטליסטית.
אווה דה דומיניצ'י
קריירה
ב-2014, דה דומיניצ'י נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "דרך לאהבה" בתפקיד ולנטינה, לצידם של מריאנו מרטינס, פאבלו מרטינס וקרינה סמפיני. שיחקה גם את דמותה של פילאר מירנדה בטלנובלה "אנחנו משפחה"של ערוץ טלפה. לצדה של השחקנית הקולומביאנית אנה מריה אורוסקו.
ב-2016, דה דומיניצ'י נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "עשירים לא מבקשים רשות" בתפקיד חוספינה, לצידם של גונסלו הרדיה, לוסיאנו קסטרו ואגוסטינה צ'רי.
איוואן איליץ'
נמסיס רפואי
בספרו "נמסיס רפואי" (Medical Nemesis), שפורסם לראשונה ב-1975, וידוע גם בשם "מגבלות לרפואה" (Limits to Medicine), מובאת מתקפה מפורטת על הרפואה המערבית. איליץ' טען שהמדיקליזציה של אירועי החיים, כמו הלידה והמוות, גרמה לעיתים קרובות ליותר נזק מאשר תועלת וגרמה לאנשים רבים להיות מוגדרים למעשה כחולים לכל חייהם. איליץ' הציג סטטיסטיקות להדגמת ההיקף המזעזע של הסיבוכים שלאחר ניתוח ושל מחלות הנגרמות על ידי תרופות בחברה התעשייתית המתקדמת. הוא הציג את הרעיון של מחלה יאטרוגנית לציבור רחב יותר. רעיון, אשר בוסס מדעית מאה שנה קודם לכן על ידי האחות הבריטית פלורנס נייטינגייל (1820–1910). תמיכה לדעותיו הובעה גם בעשורים שאחרי מותו.
אווה דה דומיניצ'י
קריירה
ב-2017 דה דומיניצ'י נטלה חלק במיני-סדרה הארגנטינאית "La fragilidad de los cuerpos", לצידם של חואן מנואל חיל נבארו, הרמן פלסיוס ומרסלו סוביאוטו.
בשנת 2018, דה דומיניצ'י שיחקה בתפקיד אורח, בטלנובלה הארגנטינאית "אגרוף בלב" בתפקיד ריטה.
בשנת 2020 התארחה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית של רשת הטלוויזיה CBS; "הוואי חמש-אפס" בתפקיד של מריה.
בשנת 2021 השתתפה בסרט האמריקאי "חטא קוסמי" לצדו של ברוס ויליס. באותה שנה שיחקה בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "מרדונה: חלום מבורך" מבית פריים וידאו אודות הכדורגלן הארגנטינאי דייגו מראדונה. דה דומיניצ'י גילמה את לורנה גאומונט, זמרת ספרדייה בתחילה דרכה איתה מארדונה ניהל רומן בשנות השמונים.
חיים אישיים
בין השנים 2016–2018 דה דומיניצ'י הייתה במערכת יחסים עם השחקן הארגנטינאי חואקין פוריאל.