cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרנסאנס הצפוני
סקירה
הרנסאנס במערב אירופה נדחף גם כתוצאה מהחלשות הכנסייה הקתולית. אי יכולתה של הכנסייה להתמודד עם המגפה וכן עם הקרע המערבי גרם ליצירת קרעים באירופה. שקיעת הפאודליזם גם גרמה להחלשות המדיניות ארוכת הימים לפיה פקידי הכנסייה עזרו לשלוט על הצמיתים ובתמורה קיבלו כסף. כתוצאה מכך, בתחילת המאה ה-15 הוקמו מוסדות חילוניים וכן פילוסופיות חילוניות. החשובה ביותר מאלו, ההומניזם, היוותה את הבסיס הפילוסופי לרוב האמנות והמדע של הרנסאנס. סוגי התבטאויות אמנותיות שמאה שנה לפני כן היו אסורות על ידי הכנסייה לא רק שנסבלו כעת, אלא אפילו עודדו אותן.
מהירות ההתפשטות של הרנסאנס ברחבי אירופה קשורה מאוד להמצאת הדפוס. טכנולוגיה חדשה זו הומצאה אחרי תחילת הרנסאנס האיטלקי, אולם כוחה להפיץ חומרים כתובים בייצור המוני השפיעה דרמטית על מהלך הרנסאנס בצפון אירופה. היכולת להפיץ ידע בהיקף נרחב הגבירה את המחקר המדעי ועזרה לפזר את הרנסאנס מאיטליה אל כל חלקי אירופה. המצאת הדפוס עזרה גם להכנסת הפרופגנדה הציבורית, בה השתמשו שליטים על מנת לחזק את מדינותיהם.
מרד טמבוב
רקע
כלכלת מחוז טמבוב, האגררי ברובו הגדול, והתבססה על גידול דגנים ומכירתם בשוק המקומי וליצוא. שטח המחוז השתרע על שטח מחוז טמבוב ומחוז ליפצק של היום. לאחר כיבוש טמבוב והסביבה על ידי צבא המתנדבים חולק נשק רב לאיכרי הסביבה. בשנת 1920 הייתה בצורת קשה, אך הממשל המרכזי לא הקטין את מכסות הדגנים שאיכרים היו צריכים להעביר לממשל.
מהלך המרד
במחצית השנייה של אוגוסט 1920 במספר כפרי המחוז סירבו איכרים להעביר את הדגנים ליחידות איסוף שבאו מטעם הממשל. במספר כפרים החלו בהריגת חברי המפלגה הקומוניסטית, עובדי צ'קה ופקידי ממשל. במהירות רבה התפשטה ההתקוממות ובכל הכפרים המורדים חוסלו נציגי הממשל והוכרזה אי-הכרה בממשל המרכזי.
ב-21 באוגוסט הנהלת ועד המפלגה של המחוז הקימה מטה חרום והכריזה על מצב מיוחד במחוז, אך השליטה על המצב כבר אבדה. אף על פי שצבא הצליח להסב אבדות גדולות למורדים ושליטה בערי המחוז הייתה בידי הממשל המרד בכפרים נמשך. ב-31 באוגוסט ראש הממשל המקומי אלכסנדר שליכטר בראש כוח צבאי משמעותי ניסה לסיים את מרד אך נכשל ונמלט בחזרה לעיר טמבוב.
באוקטובר 1920 ולדימיר לנין העניק לפליקס דזרז'ינסקי אחריות לדיכוי המרד. לקראת 15 באוקטובר 1920 הצבא האדום באזור חוזק עד ל-5.5 אלף חיילים.
ב-14 בנובמבר 1920 המורדים החליטו לאחד את הכוחות תחת פיקוד אחיד. בעקבות כך הוקמה הארמייה המאוחדת של הפרטיזנים של מחוז טמבוב בפיקוד פיוטר טוקמקוב. תחת פיקוד זה פעלו 3 ארמיות מורדים. כמו כן הוקמו ארגונים פוליטיים על בסיס המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ארגון פוליטי "איגוד האיכרים הפועלים". דרישות המורדים כללו ביטול שלטון בולשביקי, כינון אספה מכוננת והפעלה מחדש של חופש כלכלי ופוליטי.
לקראת פברואר 1921 המרד היה בשיאו. כוחות המזוינים של המורדים הגיעו לכ-50 אלף, הם השתלטו על מחוז טמבוב כולו, למעט ערים מרכזיות, ועמדו בלחץ הצבא האדום שכוחותיו באזור עלו לכ-11,600 חיילים. ב-6 בפברואר 1921 נשלחה לטמבוב ועדה מיוחדת בראשות ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו לבדיקת המצב. ב-12 בפברואר חובת העברת הדגנים לממשל בוטלה, למורדים מן השורה הוכרזה חנינה בתנאי שהם ימסרו את נשקם ומקום מסתור של מפקדי המרד. כתוצאה מכך חלק מהאיכרים החלו לנטוש את המורדים. ב-21 בפברואר ראשי המורדים הודו בכך שבקרב המורדים מורגשת ירידה במוטיבציה ופחד.
דיכוי המרד
ב-25 במאי 1921 חטיבת פרשים בפיקוד גריגורי קוטובסקי הסבה אבדות גדולות ל-2 גדודי מורדים ומפקדיהם נהרגו. כתוצאה מהקרבות שנמשכו מה-28 במאי ועד ל-7 ביוני 1921 חדלה הארמייה השנייה של המורדים בפיקוד אנטונוב מלהתקיים. לאחר מכך, נמנעה הארמייה הראשונה מלהיכנס לקרב גדול.
ב-11 ביוני 1921 פרסמה הוועדה בראשות ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו צו לפיו הממשל החל בפעולות ענישה כנגד משפחות המורדים. בהתאם לצו זה, היה ניתן להוציא להורג חשודים ובני משפחה של חשודים בהסתרת המורדים. ב-12 ביוני 1921 פורסם צו על שימוש בנשק כימי כנגד המורדים המסתתרים ביערות. בשיטות של ריכוז משפחות המורדים במחנות מעצר, לקיחות בני ערובה והריסה טוטאלית של כפרים מורדים נעשה שימוש נרחב. על פי הערכות ההיסטוריונים, סבלו מפעולות הדיכוי עד כ-50 אלף איכרים שלא השתתפו במרד.
ביולי 1921 פרסמה הנהגת המרד צו לפיו על המורדים לעבור לפעולות פרטיזניות או לחזור לבתים. פעולות מזוינות נמשכו עד לקיץ 1922. ב-16 ביולי 1922 מיכאיל טוכאצ'בסקי דיווח על דיכוי המרד וחידוש השלטון הסובייטי ברחבי המחוז.
עלילת משנה
עלילת משנה היא עלילה משנית לסיפור המרכזי. והדמויות המשתתפות בה בדרך כלל אינן הגיבור או האנטגוניסט אלא דמות משנה. עלילת המשנה יכולה להסתיים לפני סיום העלילה הסופית או במקביל אליה.
עלילת משנה נפוצה בסיפורת בסדרות בתיאטרון ובסרטים. במקרים רבים העלילה המשנית אינה קשורה לסיפור המרכזי אך היא משפיעה עליו ומושפעת ממנו.
ז'וזף בודה דה בואמורטיה
ז'וזף בודן דה בואמורטיה (מצרפתית: Joseph Bodin de Boismortier, 23 בדצמבר 1689 – 28 באוקטובר 1755) היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק. בואמורטיה כתב יצירות כליות רבות, קנטטות, אופרות בלט, ומוזיקה קולית מז'אנרים שונים. הוא עסק בהלחנה באופן בלעדי, והיה מן המלחינים הראשונים שהתקיימו בלא פטרון; הוא התפרנס מכתיבת יצירות מוזיקליות חדשות.
ביוגרפיה
משפחת בואמורטיה עברה מעיר הולדתו של המלחין, טיונוויל (שבחבל לורן) לעיירה מץ, בה רכש את השכלתו המוזיקלית מאת ז'וזף וואלט דה מונטיניי, מלחין-מוטטים ידוע באותה עת. ב-1713 המשפחה עברה יחד עם מונטיניי לפרפניאן (על גבול קטלוניה), שם מצא בואמורטיה תעסוקה אצל המפקח המלכותי על הטבק. הוא נישא למארי וואלט, בתו של צורף עשיר וקרובת משפחתו של מורהוּ מונטיניי.
מת ב-1755 ברואסי א-ברי.
מוזיקה ויצירות
בואמורטיה היה המלחין הצרפתי הראשון אשר כתב על פי מודל קונצ'רטו איטלקי, בששת הקונצ'רטי לחמישה חלילים אופוס 15 (1727). הוא היה גם המלחין הצרפתי ראשון אשר כתב קונצ'רטו סולו לכלי, הקונצ'רטו לצ'לו (או ויול או בסון, 1729). כמו כן, מרבית את מרבית יצירותיו כתב לחליל, ואת רובן פרסם. יצירותיו לחליל ולבסון הן, בדרך כלל, המבוצעות מבין יצירותיו כיום. לחליל אף כתב ספר הדרכה, שאבד מכבר. בואמורטיה כתב בין השאר את אופוס 91 שלו לצ'מבלו אובליגטו ולחליל, יצירה מאוחרת, בהשראת יצירות דומות אשר כתב המלחין הידוע ז'אן-פיליפ ראמו "יצירות קונצרטנטיות לצ'מבלו". את אופוס זה הקדיש לחלילן ידוע שהיה גם מלחין, מישל בלאווה. יצירה נוספת הראויה לציון היא סרנדה לתזמורת, יצירה אותה נוהגים לבצע מפעם לפעם. בואמורטיה וראמו, אשר חיו ופעלו בשלהי תקופת הבארוק (ה"רוקוקו") בימיו של לואי החמישה-עשר, המשיכו לדגול במסורת הצרפתית, בהלחינם מוזיקה מלאת יופי ותחכום, אשר הוערכה רבות על ידי ציבור מאזיני המוזיקה בצרפת.
התאורטיקן ז'אן-בנז'מן דה לה בורד במאמרו "על מוזיקה עתיקה וחדשה" בשנת 1780 על בואמורטיה: " "Bienheureux Boismortier, dont la fertile plume peut tous les mois, sans peine, enfanter un volume. (אשרי בואמורטיה אשר עטו השופע, הוליד ללא שום פגע, יצירה חדשה מדי חודש). נאמר שלביקורת כזו, היה עונה בואמורטיה בפשטות "אני מרוויח כסף".
פין (בעלי חיים)
פין הוא איבר המין הזכרי אשר משמש לצורך הזדווגות, ובקרב יונקים משמש גם לצורך השתנה. איברים אלה מופיעים אצל בעלי חיים רבים, הן אצל בעלי חוליות והן אצל חסרי חוליות, אך לא בכל המינים של בעלי החיים יש לזכרים פין, ובאותם מינים שבהם יש לזכרים פין הוא לא יהיה בהכרח איבר הומולוגי.
ברוב המינים של בעלי החיים, בהם יש איבר שניתן לתאר אותו באופן סביר כפין, אין לו תפקיד מרכזי מלבד הזדווגות והעברת הזרע אל הנקבה, אך אצל יונקים עם שליה הפין נושא את החלק הדיסטלי של השופכה, אשר משחררת את השתן במהלך ההשתנה ואת הזרע במהלך הזדווגות. אצל רבים מהיונקים בעלי השליה, הפין מכיל עצם שמסייעת לנוקשות הפין.
אצל בני אדם
הפין האנושי מורכב משלוש עמודות של רקמות: שתיים מהן בגוף האיבר ואחת בראשו. כאשר מתעורר אצל הגבר גירוי מיני כלשהו, דם ממלא את הרקמות הספוגיות ומקשה אותן - מצב כזה נקרא זקפה. גודל (אורך והיקף) הפין משתנה מגבר לגבר, אבל כל עוד הוא בתחומי הנורמה, אין הגודל משפיע בהכרח על התפקוד.
אצל יתר בעלי החיים
כמו בכל איבר אחר בגוף, האורך וההיקף של הפין יכולים להשתנות במידה רבה מחיות שונות מאותו המין. אצל בעלי חיים רבים, בעיקר יונקים, גודלו של פין רפה הרבה יותר קטן מגודלו הזקוף.
התזמורת הפילהרמונית של דרזדן
התזמורת הפילהרמונית של דרזדן (בגרמנית: Dresdner Philharmonie) היא תזמורת בדרזדן, גרמניה. היא נוסדה בשנת 1870 וקיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1915.
לאחר הפסקה בפעילותה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, חידשה את הקונצרטים חודש אחד בלבד לאחר תום המלחמה (8 ביוני 1945). בשנת 1947 קיבל עליו היינץ בונגארץ את משרת המנצח הראשי. הוא שיפר את מצבה הכלכלי כאשר השיג לה מעמד של מוסד ממלכתי מתוקצב בשנת 1950. מעמדה האמנותי השתפר הודות למאמציו להעלות את קרנה הן בגרמניה והן בסיורים בינלאומיים.
מלך הצללים
מלך הצללים (באנגלית: Shadow King, ידוע בכינוי אמאל פארוק) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #117 מינואר 1979, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והאמן ג'ון ביירן.
מלך הצללים הוא ישות אנרגטית טהורה הניזונה משנאת האנושות. קשה לקבוע את סיפור מקורו המדויק עקב מספר שכתובים סותרים שנעשו לדמות במשך השנים. לפי התיאורים, מלך הצללים הוא התגלמות הצד האפל של התת-מודע האנושי במולטי-יקום, והוא נוצר לאחר שהאדם הראשון חווה את הסיוט הראשון. כאשר כוחו המוטאנטי של אמאל פארוק התפתח לראשונה, פארוק יכול היה לשלוט במחשבה של אלה הסובבים אותו, ניזון מאפלת נשמתם, והתמזג בחשאי עם מלך הצללים - אשר עבר ממארח למארח מאז שחר האנושות. למשך שנים רבות, ההתגלמות האנושית של מלך הצללים הייתה זו של אמאל פארוק. היה זה פארוק אשר נפגש לראשונה עם צ'ארלס אקסבייר ונתן לו את ההשראה להקים את קבוצת האקס-מן.
מלך הצללים מופיע כאנטגוניסט הראשי בסדרת הלייב אקשן "לגיון". דמותו, שרודפת את דייוויד הלר, מופיעה בסדרה בשלל צורות שונות - השד עם העיניים הצהובות בגילומו של השחקן קווינטון בויסקלייר, "הילד הכועס ביותר בעולם" בגילומו של דוויין דלטון, כלבו של הלר מילדותו ונער מילדותו בגילומו של קירבי מורו. הצורה הדומיננטית יותר בה התגלה להלר היא צורתה של לני באסקר, חברה של הלר בגילומה של אוברי פלזה. את דמותו של מלך הצללים כאמאל פארוק מגלם בעונתה השנייה של הסדרה השחקן נוויד נגהבאן.
אמאל פארוק הופיע לראשונה בסדרת הלייב-אקשן הטלוויזיונית "לגיון" של רשת FX האמריקאית, בגילומה של השחקנית אוברי פלזה ושל השחקן נאביד נוויד נגהבאן - כשהוא היה האנטגוניסט העיקרי בעלילה.
בורדו
בורדו (בצרפתית: Bordeaux) היא עיר השוכנת סמוך לחופי האוקיינוס האטלנטי בדרום-מערב צרפת, בחבל אקיטן החדשה. העיר, המרוחקת כ-500 ק"מ מפריז, בנויה על גדותיו של נהר הגארון ומחולקת לשני חלקים - הגדה הימנית במזרח והגדה השמאלית במערב. מבחינה היסטורית, הגדה השמאלית מפותחת יותר. הגדה השמאלית היא מישור נמוך שחלקו ביצתי.
העיר מכוּנה גם "פנינת אקיטן" ו"היפהפייה הנרדמת" בזכות מרכז העיר העתיק שהקירות בו בצבע שחור בשל זיהום האוויר.
המוטו של העיר הוא: "הפלר דה ליס לבדו שולט בירח, בגלים, בטירות ובאריה".
יין בורדו
בורדו מוּכּרת ברחבי העולם כ"בירת היין", בעיקר בזכות הכרמים הרבים שמסביבה, ובזכות יין בורדו המיוצר באזור. אחת לשנה נערך בעיר יריד יינות בינלאומי, וינאקספו, ומבקרים בו כ-50,000 איש מ-150 מדינות.
אקלים
בבורדו שורר אקלים ממוזג: הקיץ בעיר נוטה להיות חם יותר (ממוצע של 20 מעלות צלזיוס) והחורף קר יותר (ממוצע של 7 מעלות) לעומת רוב האזורים עם אקלים דומה.
אוכלוסייה
במפקד האוכלוסין ב-1999 היו בעיר 215,000 תושבים. במפקד של 2005 נצפתה עלייה חדה ומספר התושבים הגיע ל-230,000 איש. במפקד של 2010 שוב עלה מספר התושבים והגיע ל-240,000 תושבים. רוב התושבים הם צרפתים, אך יש בעיר גם קבוצות גדולות של איטלקים, ספרדים (כחמישית מתושבי העיר טוענים למורשת ספרדית במידה זו או אחרת), פורטוגזים, טורקים, גרמנים, וצפון-אפריקאים.
מבנים ואתרים
בורדו נחשבת כעיר של אמנות והיסטוריה. יש בה מעל 300 מבנים ואתרים, חלקם עוד מן התקופה הרומית. לא בכדי הוכרזה בורדו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. בעיר נמצאת קתדרלת בורדו, אשר נחנכה ב-1096 על ידי האפיפיור אורבנוס השני. מהמבנה הרומנסקי המקורי נותר רק קיר בספינה הראשית. ב-1137 נישאה בכנסייה זו אלינור מאקוויטניה ללואי השביעי, מלך צרפת, מספר חודשים לפני שהוכתר כמלך. השער המלכותי הוא מהמאה ה-13 בעוד ששאר המבנה נבנה במאה ה-14 והמאה ה-15 בסגנון גותי. בעיר גם מגדל פעמונים שהוקם במאה ה-15 וגשר מ-1822.
חיי תרבות
בורדו היא העיר הראשונה בצרפת שהקימה, בשנת 1980, תערוכה ומרכז מחקר לארכיטקטורה בשם Arc en rêve ("קשת בענן"). בעיר מספר רב של בתי קולנוע, תיאטראות, והאופרה הלאומית של בורדו. יש אתרים רבים למופעי מוזיקה. מדי שנה מתקיימים בעיר מספר פסטיבלים.
תחבורה
בורדו מהווה צומת חשוב של מסילות רכבת בין פריז לספרד. העיר מחוברת לרשת הרכבות המהירות TGV. שדה התעופה של בורדו הוא החמישי בגודלו בצרפת, ועוברים בו כארבעה וחצי מיליון נוסעים בשנה. בעיר גם פעילות ימית חשובה. בנמל בורדו עוגנות מדי שנה כ-1,600 אניות המובילות 4 מיליון טון סחורות.
יהודים
בעיר בורדו יש שרידי מבנים המעידים על קיום קהילה יהודית כבר במאה הרביעית. במאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים 'פורטוגזים', שבאו מחצי האי האיברי, במסווה של 'נוצרים חדשים', וכן יהודים מקהילות שונות בפרובאנס, בעיקר אביניון. הקהילה היהודית הספרדית-פורטוגזית הייתה הראשונה לקבל שוויון אזרחי מבין יהודי צרפת, במסגרת המהפכה הצרפתית. במרוצת המאה ה-19 פרחה הקהילה ויהודיה השתלבו בחיי המסחר והרוח בעיר. אברהם פורטדו, מראשי הקהילה כיהן כסגן ראש העיר.
בית הכנסת הגדול של בורדו נחנך ב-1882, בנוכחות הרב הראשי של צרפת, לזר איזידור, רב טולוז, אורי, ורבה הראשי של בורדו, שמעון לוי. בית הכנסת שקדם לו, ברחוב קאסרוז' שבלב הרובע היהודי הישן של בורדו, הוקם ב-1812, ונהרס בדליקה ב-27 ביוני 1873.
ערים תאומות
לבורדו 14 ערים תאומות (בסוגריים - שנת חתימת ההסכם):
גלריה צדיק
גלריה צדיק הייתה גלריה לאמנות שפעלה בין השנים 2009 ל-2019 במבנה עתיק באזור השוק היווני ביפו.
היסטוריה
"גלריה צדיק - לאמנות האפשר" הוקמה על ידי חנה קומן, תסריטאית ומרצה לקולנוע, שוחרת אמנות ואספנית. לדברי קומן הגלריה נועדה "להציג ולמכור אמנות במחירים סבירים ולאפשר לאמנים להתפרנס מיצירתם בכבוד".
המבנה שבו פעלה הגלריה היווה שמינית מתוך שוק מקורה שהוקם בשנת 1870 ברובע היווני ושימש משנת 1950 כבית חרושת לעקבי נעליים בשם ה"עקב". בשנות התשעים העירייה שינתה את ייעוד השכונה מבתי מלאכה זעירים לשכונת מגורים אבל האוכלוסייה לה ציפתה לא הגיעה, השכונה נעזבה והוזנחה והמקום הפך למחסן אריזות. בשנת 2008, על מנת להסב את החלל לגלריה לאמנות, המבנה עבר שיפוץ אינטנסיבי ונאמן למקור. השיפוץ חשף תקרות גבוהות ומקומרות ואיפשר להציג את האמנות בתאורה טבעית.
בדצמבר 2019 נסגרה הגלריה לאחר עשר שנות פעילות.
תערוכות ופעילויות
למעלה ממאה תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד הוצגו בגלריה במהלך קיומה. הגלריה נתנה במה לאמנים מכל רחבי הארץ על מנת לתת ייצוג לתפישות אמנותיות שונות, תוך שימת דגש על זיקה לאירועים אקטואליים. כמו כן הוצגו בגלריה תערוכות אורח, למשל תערוכה של אוסף האמנות של כתב העת לספרות גרנטה.
בין האמנים הישראלים שהציגו תערוכות יחיד בגלריה במהלך השנים היו: דוד טרטקובר, שי עבאדי, רחל רבינוביץ', גרישה בלוגר, ראובן זהבי, דבורה מורג, דלית פרוטר, מירי נשרי, שיתוף פעולה בין הצייר יונתן הירשפלד והמשורר אהרן שבתאי , DEDE ואחרים. בנוסף הציגו בגלריה אמנים מארצות נוספות, כמו קריסטינה חרסטקובה מצ'כיה ודטל אאוראנד מגרמניה.
בנוסף לתערוכות המתחלפות התקיימו בגלריה פעילויות רבות לקהילה: סדנאות הדפס, הקרנות סרטים, הופעות חיות, ערבי קריאה, סדרות הרצאות, שיעורי קבלה, דיונים פומביים רבי משתתפים, קונצרטים קאמריים והפעלת מקהלה עם המנצחת ג'וליאנה מטיני.
מחוזות בורונדי
מבחינה מנהלית בורונדי מחולקת ל-18 מחוזות (province). כל מחוז נקרא על שם עיר הבירה של אותו מחוז. המחוזות מחולקים לנפות. ביולי 2022 ממשלת בורונדי הציע לשנות את החלוקה המנהלית ולהקים 5 מחוזות חדשים במקום הקיימים. הצעה זו טרם אושרה בפרלמנט.
הערות שוליים
Burundi
ברנדון מקנולטי
ברנדון מקנולטי (באנגלית: Brandon McNulty; נולד ב-2 באפריל 1998) הוא רוכב אופני כביש אמריקאי בקבוצת יו. איי. אי. אמירטס. מקנולטי הוא אלוף העולם בנגד השעון עד גיל 19 לשנת 2016.
ביוגרפיה
מקנולטי נולד בפיניקס.
ב-2015, ניצח את אליפות ארצות הברית עד גיל 19 בנגד השעון. באליפות העולם שנערכה בריצ'מונד באותה שנה, זכה מקנולטי במדליית הארד במקצה נגד השעון עד גיל 19, 59 שניות מזוכה מדליית הזהב לאו אפלט הגרמני ו-42 שניות מאדריאן קוסטה האמריקאי, זוכה מדליית הכסף.
ב-2016, זכה מקנולטי במדליית הזהב באליפות העולם עד גיל 19 בנגד השעון שהתקיימה בבירת קטר, דוחה. מקנולטי הקדים את מיקל ביירג ב-35 שניות ואת איאן גאריסון האמריקאי ב-53 שניות.
ראלי (2017–2019)
ב-2018, סיים שישי באליפות ארצות הברית בנגד השעון ועשירי במרוץ הכביש באליפות. הוא לא הצליח לשחזר את הישגו משנה קודמת וסיים שמיני באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון.
ב-2019, זכה מקנולטי במדליית ארד באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון, 58 שניות ממיקל ביירג, כשרק שנייה אחת מפרידה בינו לבין איאן גאריסון שזכה במדליית הכסף. באותה עונה ניצח מקנולטי את הטור של סיציליה באיטליה, לאחר שניצח את הקטע הרביעי במרוץ.
יו. איי. אי. אמירטס (2020–היום)
ב-2020, הצטרף מקנולטי ל-יו. איי. אי. אמירטס מאיחוד האמירויות הערביות. הוא פתח את העונה בוואלטה אה סאן חואן וסיים רביעי את המרוץ, 1:21 דקות מרמקו אוונפול המנצח. לאחר מכן סיים שביעי בוואלטה אה אנדלוסיה, 3:05 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח.
הרי נצרת
רכס הרי נצרת הוא רכס ההרים הדרומי ביותר בגליל התחתון המרכזי והוא הגבול הצפוני של עמק יזרעאל. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר יונה, שגובהו 573 מטרים מעל פני הים.
על הרכס יושב "גוש נצרת" – מעין מטרופולין קטנה, ובו הריכוז הגדול ביותר של ערביי ישראל הכולל את היישובים: נצרת, יפיע, ריינה, עילוט, כפר כנא ומשהד. השכונות הסמוכות בנוף הגליל מאוכלסות בחלקן בערבים ונחשבות אף הן חלק מרצף זה. על הרכס שוכנים יישובים נוספים, בעיקר ערביים אך גם יהודיים.
ההרים הבולטים ברכס הם הר דבורה (437 מטר), הר כסולות (440 מטר), הר הקפיצה (397 מטר), הר יונה (573 מטר) והר צמרת (477 מטר).
ברכס עובר גם שביל ישראל, שעולה אליו מהר תבור.
מוקש נגד אדם
מוקש נגד אדם נועד לפצוע (ולא להרוג) מספר גדול ככל האפשר של בני אדם כדי להכביד מבחינה לוגיסטית (במיוחד בתחום הגשת עזרה רפואית) על האויב. חלק מסוגי המוקשים נגד אדם יכולים אף לגרום לנזק לשרשראות כלי רכב משוריינים, או לנקב צמיגי רכב גלגלי.
ניתן לסווג מוקשים נגד אדם למוקשי הדף ומוקשי רסיסים, אשר עשויים להיות אף מוקשים קופצים. המאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים שואף להטיל איסור על שימוש במוקשים נגד אדם ביוזמה ששיאה היה בחתימת אמנת אוטווה בשנת 1997, אמנה שאליה לא הצטרפו 32 מדינות החברות באו"ם, בהן ארצות הברית, רוסיה, סין, הודו וישראל.
שימוש
השימוש במוקשים נגד אדם דומה באופיו לשימוש במוקשים נגד רק"ם. המוקשים מפוזרים ב"שדה מוקשים" בסמוך לגבולה של המדינה, או סמוך למתחמי הגנה צבאיים. ההבדל בין מוקשים אלה לשאר סוגי המוקשים הוא בגודלם הקטן יחסית, דבר המאפשר פיזור מספר גדול יותר של מוקשים בשטח נתון. תהליך פיזור המוקשים יכול להיעשות באופן ידני, או באמצעות כלים מכניים המורכבים על כלי רכב, ואף בעזרת פיזור מן האוויר באמצעות מסוק או מטוס. ניתן אף לפזר מוקשי נגד אדם באמצעות קליעי פגז תותח.
לעיתים מניחים מוקשים נגד אדם לשימוש מסוים ותחום בזמן, כך למשל:
מוקש הדף
בדרך כלל מוקשים נגד אדם מסוג מוקשי הדף מופעלים בלחץ משקל, כאשר אדם דורך עליהם, משום כך הם מכונים אף בשם "מוקשי נעל". מטרתם העיקרית היא לקטוע את רגלו של הקורבן, לנטרל אותו מפעילות, לפצוע ולא להורגו. פציעת הקורבן באה כדי להכביד מבחינה לוגיסטית על כוח האויב ולאלצו להקצות משאבים רבים יותר לטיפול רפואי. מוקשי הדף הם המוקשים נגד אדם הנפוצים ביותר, לעיתים הם מפוזרים על הקרקע ומוסווים בשכבה דקה של עלים, או קבורים תחת 1-2 סנטימטר של אדמה.
פעולתו
פציעות משניות כתוצאה מפיצוץ המוקש נגרמות מן החומר שנהדף בהתפוצצות: חלקי אדמה וסלעים שהיו מונחים על המוקש, חלקים מנעלו של הנפגע, עצמות קטנות מהרגל. חלקיקים עפים אלה גורמים לפגיעות האופייניות לרסיסים. נעליים צבאיות מיוחדות, המכונות "מגפי הדף", יעילות רק בצורה חלקית כנגד פגיעת מוקשים מסוג זה, וברוב המקרים תוצאת ההתפוצצות תהיה אובדן כף הרגל.
מכל המוקש
מכל המוקש הוא כלי קיבול המאחסן בתוכו את מרכיבי המוקש ומגן עליהם מפני הסביבה. במוקשים נגד אדם מתחילת מלחמת העולם השנייה, מכל המוקש היה עשוי מפלדה או אלומיניום. אולם, כבר באמצע המלחמה החל הצבא הבריטי להשתמש בגלאי מתכות לצורך חשיפת ופירוק מוקשים. בתגובה פתח הצבא הגרמני מוקשים הנתונים במכל עשוי עץ או זכוכית, כדי להקשות על איתורם.
הצבא האדום עשה שימוש במוקשים הנתונים במכלי עץ, עוד בשנת 1939, וזאת במטרה לחסוך במתכות. חלק מדגמי מוקשים נגד אדם הנתונים במכל עץ המשיכו להיות בשימוש עד לשנות ה-80. מוקשים הנתונים במכלי עץ הם בעלי אורך חיים קצר יותר כיוון שהעץ נוטה להירקב בקרקע, או להתפורר.
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 רוב מוקשי ההדף נתונים במכלי פלסטיק שאינם ניתנים לאיתור בגלאי מתכות. מוקשים אלה נבנים באופן ששיעור חלקי המתכת בהם הוא זעיר ככל שניתן (לעיתים רק גרם אחד) ואיתורם קשה ביותר. קיימים אף מוקשי הדף נגד אדם שאינם מכילים מתכות כלל, אולם אלה נדירים יחסית.
דיסקת לחץ/מנגנון ההפעלה
מנגנון ההפעלה נועד כדי להפעיל את התפוצצות מטען ההדף העיקרי -חומר הנפץ המרסק - באמצעות נוקר הדרוך בקפיץ, חומר פירוטכני הרגיש לשפשוף, או באמצעות זרם חשמלי. ברוב המוקשים המרעום מופעל במכת נוקר עם הדריכה על דיסקת הלחץ. המרעום מכיל בדרך כלל כדוריות עופרת חנקתית. מנגנון ההפעלה הוא בדרך כלל החלק המורכב ביותר במוקשים יבשתיים. חלק ממנגנוני הדריכה במוקשים נגד אדם משוכללים ביותר, כך למשל במוקש האיטלקי SB-33 מנגנון ההפעלה גורם לפיצוץ המוקש אך ורק כאשר מופעל עליו לחץ העולה באופן הדרגתי, אולם הוא נועל את המנגנון במידה ומופעל עליו לחץ פתאומי. פיתוח מנגנון זה בא בתגובה לאחת השיטות המקובלות לטיהור שדה מוקשים - הפעלת המוקשים על ידי פיצוץ מטעני הדף.
מאיץ
המטען המאיץ מורכב מחומר נפץ רגיש באופן בינוני יחסית, אשר מתפוצץ בקלות כתוצאה מהדף המרעום. בדרך כלל המאיץ מורכב מ־RDX בגודל גרגר אפונה. מטרת המאיץ היא להגביר את הדף המרעום ולגרום להתפוצצות המטען העיקרי.
מוקש רסס
בעוד שמוקש הדף נועד לגרום לפציעה קשה לאדם בודד, מוקש רסס נועד לפצוע מספר רב ככל האפשר של אנשים על ידי פיזור רסיסים בשטח רחב. בדרך כלל מוקשי רסס גדולים יותר ממוקשי הדף והם מכילים כמות גדולה של רסיסי מתכת (לעיתים מספר קילוגרמים). לכן, קל יותר למומחי סילוק פצצות לאתר מוקשי רסס באמצעות גלאי מתכות. מוקשי רסס יעילים יותר בגרימת פציעות ממוקשי הדף, כיוון שרסיסיהם מגיעים לטווח גדול יותר. רסיסי חלק ממוקשי הרסס עשויים אף לפגוע בכלי רכב משוריינים על ידי גרימת תקר, והם עשויים לחדור לכלי רכב שאינו משוריין ולגרום פגיעות ליושביו.
נעוצים
מוקשים אלה ניצבים במלואם מעל פני הקרקע, כאשר מטען המוקש מונח בגובה מתאים על גבי עמוד, או חצובה, ולעיתים הוא מוסווה בצמחייה או בפסולת. מוקשים אלה מופעלים באמצעות תיל ממעיד.
מנתרים
מוקשים מנתרים מכילים מטען הדף זעיר ההודף את המטען העיקרי מן הקרקע לגובה, בטרם מתפוצץ המטען העיקרי בגובה בית החזה לערך. מנגנון הניתור גורם לפגיעות גופניות קשות יותר בעת התפוצצות המטען העיקרי ועל שטח רחב יותר. מוקש מנתר אמריקאי מדגם M16 עלול לגרום לפציעות עד לטווח של 200 מטר.
כיווניים
מוקשי רסס כיווניים (כגון M18 Claymore, בעברית "כלימגור" מכונים לעיתים "מוקשי טלוויזיה") מיועדים ליצור מטח רסיסים רק בזווית מוגבלת. מוקשים אלה מוצבים באופן שיפגעו בחיילי אויב ואילו חיילים עמיתים, הניצבים בזווית העיוורת, לא ייפגעו. מנגנון פיזור זה מאפשר את הצבת המוקשים הכיווניים סמוך לעמדות הגנה, כשהם ניצבים אל מול פני האויב. מוקשים אלה מופעלים בתיל ממעיד, או בהפעלה ידנית.
קישורים חיצוניים
地雷
חנוך בן פזי
חנוך בן פזי הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן וראש החוג לפילוסופיה יהודית (מחשבת ישראל) שם החל משנת 2018. בשנים 2003–2008 היה ראש החוג למקרא ותרבות ישראל בסמינר הקיבוצים, בשנים 1991–2000 היה מנחה 'בית מדרש' ב'מדרשת עיון' בתל אביב בקורסים בתלמוד ובמחשבה בת זמננו.
ביוגרפיה
בשנת 1991 קיבל תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה הפתוחה. בשנת 1996 קיבל תואר שני בחוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "אברהם אבן מיגאש והקבלה: התמודדותו של פילוסוף רציונליסט עם הקבלה", שנעשתה בהנחייתה של פרופ' שרה קליין-ברסלבי. בשנת 2003 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "קריאה לאחריות: עיון פילוסופי ב'קריאות התלמודיות' של עמנואל לוינס", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' אפרים מאיר.
פרסם ספרי מחקר, ומאמרים רבים בן בקובצי מחקר והן בכתבי העת המובילים בתחומי מחשבת ישראל, פילוסופיה של העת החדשה, פילוסופיה יהודית של המאה העשרים, ומחקר הדתות.
תחומי מחקרו
בן פזי חוקר וכותב בעיקר בנושאים של הפילוסופיה והמחשבה היהודית במאה העשרים בתחומים של אתיקה והרמנויטיקה, ומתמקד בהגותם של פרנץ רוזנצווייג, מרטין בובר, עמנואל לוינס. הוא שותף בקבוצות מחקר בינלאומיות, כנסים אקדמיים בינלאומיים, ארגונים ואגודות מחקר ובוועדות היגוי מקצועיות במשרד החינוך, וכותב חוות דעת בנושא מדעי היהדות והרוח. בן פזי משתתף ומרצה בפורומים אקדמיים רבים ובכינוסים בינלאומיים העוסקים ב"דת ואתיקה", פנומנולוגיה והגות יהודית של העת החדשה.
אחד מתחומי מחקר עיקריים בהגותו ובמחקריו הוא עיסוקו בפילוסופיה של עמנואל לוינס – תוך התייחסות למכלול כתביו, היהודיים והפילוסופיים, תוך עיון פילוסופי הן בכתביו היהודיים והן בכתביו הפנומנולוגיים. במחקריו ביקש בן פזי להאיר את המשמעות הישראלית העכשווית של הגותו המוסרית של לוינס, ובין היתר אודות האפשרות לחשוב מחשבה ציונית, שתהיה מנוסחת במונחים של אתיקה ואחריות, בעקבות הפילוסופיה של לוינס.
בן פזי חוקר והוגה גם ב"הרמנויטיקה יהודית" – המשמעות הפילוסופית של ההרמנויטיקה במחשבה היהודית של העת החדשה. מחקר זה שלו שקשור גם במחקר הפילוסופי של עמנואל לוינס, עוסק במשמעות המוסרית של מעשה הפרשנות, ובאחריות המוסרית המוטלת על פרשן הטקסט. הספר שלו "הפרשנות כמעשה מוסרי" הוא אחד מפירותיו של מחקר זה, ועתיד להתפרסם גם באנגלית. ספר זה עוסק בהיבט הפילוסופי של מחקר כתבי הקודש בהקשר זה, והוצג בין היתר בפורום Scriptural Reasoning, באוניברסיטת קיימברידג', ופורומים בין-דתיים.
פן נוסף בהגותו ומחקריו של בן פזי הוא עיסוקו בתחום "העדות והאחריות" – מחקר פילוסופי פנומנולוגי בפנומן העדות, המאפשר פיתוח של "העדות" כמושג פילוסופי. מחקר העדות קשור בעיקר לדיוניים פילוסופיים ומוסריים אודות משמעותה של "מסורת" ו"מסורת דתית", האחריות המוסרית המוטלת על הסובייקט בעידן התקשורת, חשיבותה של העדות בעיצוב הזיכרון והגדרת הזהות לאחר השואה. במסגרת זו הרצה בכנס American Academy of Religion 2014. מחקרו זה כולל מחקר פנומנולוגי במושג העדות ויישומו בשלושה שדות שיח: שיח הזהות, השיח הדתי והשיח הפוליטי. המחקר הפנומנולוגי כולל פיתוח של "מושג העדות" כמושג המטיל אחריות מוסרית על העד. בוחן את מושג העדות, ואת המשמעות הפילוסופית המוסרית שלו, בתוך הקשרים שונים, כולל משמעות של עיצוב זהות בעקבות "זיכרון השואה", כינון מסורת בהקשרים של "זהות דתית", ועשייה פוליטית בעקבות "ועדות הפיוס והשלום".
תחומי מחקר נוספים שלו עוסקים בקרבה שבין המחשבה הפסיכולוגית והמחקר הפסיכואנליטי לעולם ההגותי של הפילוסופיה היהודית. תוך שילוב מתודות מחקר חדשות בחקר הפילוסופיה היהודית, שימוש בכלי הניתוח הפסיכואנליטיים. וניסיון לפתיחת לאופקים נוספים של הכתיבה הפילוסופית עצמה.
הוא כותב גם על הפילוסופיה של החינוך הכוללת עיון פילוסופי בתחומי המחשבה החינוכית, והגוזר חשיבה חינוכית מן השיח הפילוסופי המודרני והעכשווי. מחשבה על השיח בעידן הפוסט-מודרני המתכלל את הוראת מחשבת ישראל ותרבות ישראל עם הוראת השואה ואתגרי הזהות היהודית בעת הזאת.
פרופסור בן פזי שותף לפורומים אקדמיים ללימוד בין-דתי. פורומים אלה מאפשרים פיתוח של שיח הרמנויטי, מוסרי ודתי, במחשבה על מקומו של הלימוד הבין-דתי במסגרת האקדמיה. בין השאר הוא פועל לחיבור הזיקה האקדמית בין אוניברסיטת בר-אילן לאוניברסיטת קיימברדיג' – Divinity School, המאפשרת למידה בין-דתית בתוך ההקשר האוניברסיטאי, ובבחינה של עשייה מחקרית משותפת, בין-דתית, בין-אוניברסיטאית, ובין-לאומית.
פרסומים אקדמיים
מלבד ספרים פרסם בן פזי מאמרים בבמות אקדמיות רבות.
בן פזי הוא גם עורך אקדמי וחבר מערכת בכתבי עת אקדמיים כמו: "דעת" – עורך שותף עם דב שוורץ ואברהם אלקיים, "סדרה אקדמית בחינוך יהודי", "אידרא" ו"הוצאת מופת", ושותף בארגון כנסים מדעיים בינלאומיים שונים.
תפקידים ציבוריים
בנוסף להיותו ראש המחלקה לפילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל משמש ומשתתף גם בתפקידים ציבוריים רבים ובקבוצות מחקר כמו :
יוגב אוחיון
יוגב אוחיון (נולד ב-24 באפריל 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז במכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל. אוחיון היה מלך האסיסטים של קבוצת מכבי תל אביב ביורוליג בכל הזמנים עם 448 מסירות שהובילו לסל.
קריירה
אוחיון נולד בצפת וגדל בקריית שמונה למשפחה מיהדות מרוקו. החל לשחק כדורסל כבר מגיל 7 במועדון קריית שמונה, בהמשך גדל במחלקת הנוער של הפועל גליל עליון והוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות בעונת 2003/2004. במקביל למד בתיכון מקיף עמק החולה ועימו זכה באליפות ליגת העל לתיכונים בשנת 2005. במסגרת ליגת העל לתיכונים השיג אוחיון קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
אוחיון נחשב לרכז אתלטי שתורם בכדורים חוזרים ובאסיסטים. אוחיון השתתף בנבחרות ישראל ברמות הקדטים והנוער, והיה משחקניה המובילים של נבחרת העתודה שסיימה במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
ב-26 ביולי 2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב. בעונת 2011/2012 השתלב אוחיון בתפקיד מוביל בקבוצה, והוא אחד משלושת השחקנים הישראליים היחידים שפתחו בחמישייה בהופעת הבכורה שלהם ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי. בקיץ 2012 הגיע לסיכום עם לוקומוטיב קובאן וביקש להשתחרר ממכבי תל אביב. אוחיון טען כי סעיף יציאה בחוזהו עם מכבי מאפשר לו לעזוב תמורת פיצוי של 200 אלף דולר, אולם לטענת הקבוצה סעיף זה ניתן למימוש רק בקיץ 2013. לאחר שהצדדים לא הגיעו להסכמה עברה ההחלטה לבוררות בפיב"א. ב-17 בספטמבר פרסם מזכ"ל פיב"א פטריק באומן את החלטתו וקבע כי אוחיון הפר את חוזהו. ב-22 בספטמבר 2012 כינסה מכבי תל אביב מסיבת עיתונאים, בה הודיעה שהגיעה להבנות עם אוחיון, והוא האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים (בנוסף לעונתו השנייה בחוזהו הישן).
בתום עונת 2012/2013 פיב"א הכריזה על אוחיון כשחקן חופשי, וחתם לשנתיים במכבי תל אביב.
במהלך עונת 2014/2015 מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה.
בתום עונת 2016/2017 שוחרר אוחיון ממכבי תל אביב.
ישראל באירוויזיון 1974
ישראל השתתפה באירוויזיון 1974 עם השיר נתתי לה חיי בביצוע של להקת כוורת. התחרות התקיימה ב-6 באפריל בברייטון, בריטניה. זאת הייתה השתתפות השנייה של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון.
יוגב אוחיון
קריירה
ב-9 ביולי 2017 חתם בהפועל ירושלים.
ישראל באירוויזיון 1974
בחירה פנימית
ועדה ברשות השידור בחרה בלהקת כוורת, בעקבות הצלחת האלבום סיפורי פוגי, לייצג את ישראל באירוויזיון 1974 עם השיר נתתי לה חיי.
יוגב אוחיון
קריירה
ביולי 2021 חתם אוחיון לשנתיים בעירוני נהריה מהליגה הלאומית בכדורסל.
ישראל באירוויזיון 1974
באירוויזיון
בתום ההצבעה קיבל השיר 11 נקודות, והציב את ישראל במקום השביעי יחד עם אירלנד מתוך 17 מדינות שהשתתפו. הדובר הישראלי, שהעניק את תוצאות ההצבעה הישראלית בגמר, היה יצחק שמעוני.
יוגב אוחיון
ליגת העל לתיכונים
קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק מקיף עמק החולה נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
חיים אישיים
נשוי.
מישק
מישקים (המכונים גם "פוגה") הם הרווחים בין אריחים, לבנים, מרצפות או חלוקים במשטחים מרוצפים או מחופים או בקירות בנויים. לרוחב המישקים, לעומקם ולטיפול בהם חשיבות רבה בעבודות הגמר ועבודות השלד בבנייה.
מישקים בהיסטוריה
בבניית אבן עתיקה היו מותירים את המישקים ריקים מה שמכונה בנייה יבשה. במקומות מסוימים היו ממלאים את המישקים האלו בתערובת של אדמה ומים. עם פיתוח חומרי המליטה בתקופת האימפריה הרומית, החלו למלא את המישקים בין האבנים בתערובת של סיד ושל חול, ושיטה זו הייתה מקובלת עד לתחילת המאה ה-20.
מישקים בקירות בנויים מלבנים או בלוקים
קירות בנויים מלבנים ומבלוקים מסוגלים להחזיק את משקלם ללא חיזוקים נוספים. מילוי המישקים בין הלבנים או הבלוקים מבוצע מטיט המורכב ממלט ומחול. מילוי המישקים בקירות בנייה ממלא שלושה תפקידים עיקריים:
מישקים בריצוף
למישקים בריצוף תפקיד נכבד בשמירה על שלמות הריצוף, יציבתו ותפקודו, לכן ניתן לביצועם משקל רב בתקנים השונים ובספרות המקצועית.
מישקים בריצוף טרצו
בדרך כלל בריצוף טראצו לא מבצעים טיפול מיוחד במישקים, אלא מנסים להצמיד את המרצפות זו לזו באופן כזה שלא יהיו רווחים בריצוף, מה שמכונה בשם "פוגה אפס".
מישקים בריצוף קרמיקה
אריחי קרמיקה, בייחוד אלו המכונים גרניט פורצלן, הם אריחי ריצוף נפוצים מאוד בדירות המגורים החדשות. בריצוף באריחים אלו המישקים מאוד חשובים כיוון שהאריחים הללו מאוד דקים ושבירים וחשוב מאוד שהכוחות ביניהם יעברו צורה אחידה ומפורסת. מסיבה זו משתמשים לצורך מילוי המישקים בקרמיקה בתערובות מינרליות תעשייתיות מיוחדות, המכונות "רובה". תערובות אלו צריכות לפתח תכונות של קשיחות ומניעת התכווצות, כדי למלא את תפקידן המילוי המישקים בקרמיקה. ניתן למצוא היום אצל ספקי החומרים לבנייה רובות בצבעים שונים מתוצרות שונות.
מישקים בריצוף אבן טבעית
מישקים בריצוף אבן טבעית או שיש מבוצעים בדרך כלל מתערובת של מלט וחול. לעיתים משתמשים ליצירת התערובת הזו במלט לבן המקנה לתערובת צבע צהבהב שדומה, לעיתים, לצבע האריחים.
מישקים בחיפוי קירות
תכנון ועיצוב המישקים בחיפויי קירות, תלויים בראש ובראשונה בחומר החיפוי. מישקים בחיפוי אריחי קרמיקה או חרסינה, מתוכננים ומבוצעים באותו אופן כמו מישקים בריצוף קרמיקה. כשמדובר בחיפוי אבן מבדילים בין חיפוי בסגנון מסורתי שמכונה בארץ "השיטה הרטובה" ובין חיפוי מודרני באמצעות עוגני מתכת שמכונה "השיטה היבשה".בשיטה מסורתית ממלאים את המישקים בתערובת של מלט וחול (כוחלה), או אפילו בתערובת של סיד וחול. שיטה מסורתית זו של מילוי מישקים, אינה מתאימה לשיטות החיפוי המודרנית ולכן, בהן בדרך כלל משאירים את המישקים ריקים.
21 במרץ
21 במרץ הוא היום ה־80 בשנה (81 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 285 ימים. כמו כן הוא מהווה יום שוויון בשני חצאי כדור הארץ בין הלילה והיום.
תתמ"ד
תתמ"ד (ראשי תיבות: תלמוד תורה ממלכתי דתי) הם בתי ספר פרטיים לבנים בחברה הדתית לאומית, ובפרט בחברה החרדית לאומית הנכללים בזרם החינוך הממלכתי-דתי.
היסטוריה
עד לשנת 2010 תלמודי התורה במגזר הדתי לאומי היו במעמד מוכר שאינו רשמי. באותה שנה החליט משרד החינוך להקים מעמד חדש בתוך החמ"ד – תתמ"ד, כאשר בתי הספר במעמד זה יזכו לקבל תקציב ממשלתי מלא אך ישמרו על עצמאותם. תלמוד תורה מורשה היה הראשון להצטרף למהלך ומעמדו כתתמ"ד נקבע לתקופת ניסיון של 5 שנים.
מאז הצטרפו תלמודי תורה נוספים למעמד. בישראל קיימים נכון ל-2023 כ-60 תתמ"דים, בפרישה גאוגרפית רחבה.
מאפיינים
בדרך כלל התתמ"ד הוא מוסד שמונה שנתי (כיתות א'–ח'). תתמ"ד מוגדר לצורך קליטת תלמידים כמוסד חינוך על אזורי (במצב שהוא היחיד באזורו).
כיום תתמ"דים הפכו להיות נפוצים בציבור הדתי לאומי ובעיקר בציבור החרד"לי.
תוכנית הלימודים
תתמ"ד הוא בית ספר ששם דגש על לימודי קודש (לימודי הקודש מהווים מעל 50% משעות הלימוד), ולומדים בו לרוב גם מקצועות חול (עברית, אנגלית, מדעים ועוד). שיעורי הקודש נלמדים בעיקר בבוקר, לפחות בשלוש השעות הראשונות בכל יום. תוכנית הלימודים בבית הספר כוללת את לימודי היסוד הנדרשים על ידי משרד החינוך בחינוך ממלכתי דתי או בחינוך ממלכתי חרדי. משרד החינוך מעניק למנהל ולנציגי הורים אפשרות לבחור את האופן בו ילמדו לימודי הקודש. התתמ"ד יכול להפעיל תוכנית לימודים נוספת ייחודית לו, והיא תמומן על ידי ההורים. התתמ"ד זכאי לבחור שלא להשתתף בפעולות תרבות שאינן תואמות את רוח התתמ"ד. ספרי הלימוד בתתמ"ד הם ספרי הלימוד המאושרים ללימוד בבית הספר הממ"ח, והחופשות תואמות ללוח החופשות של הממ"ח.
מורים בתתמ"ד
מנהל התתמ"ד נבחר על פי כללי משרד החינוך תוך הקפדה על התאמתו לאופי התתמ"ד.
המורים בתתמ"ד נקראים לרוב הרב או המורה. הם מקבלים הדרכה המותאמת לתוכנית הלימודים ולשיטות ההוראה הנהוגות בתתמ"ד. המורים נבחרים על ידי המנהל והמפקח של בית הספר, על פי כללי משרד החינוך, לפי תנאי ההכשרה הנדרשים ולפי התאמתם לרוח התתמ"ד.
מחנכי הכיתות הם מורים "מלמדים" או "רבנים", בעלי רקע תורני, שהוכשרו לתפקידם.
תקנון התתמ"ד
בפתיחת התתמ"ד, המנהל יקבע באישור המפקח על התתמ"דים תקנון בית ספרי בו התייחסות לאורח החיים הייחודי לתתמ"ד ולדרישות מן התלמידים המתחייבות מאורח חיים זה. מפקח בית הספר ונציגי הורים יידרשו לאשר את התקנון. שינוי התקנון יהיה באישור מנהל בית הספר, מפקח בית הספר ונציגי הורים.
בחינות מיצ"ב בתתמ"ד
בתתמ"דים נהוגים מבחני המיצ"ב של הממ"ח.
מרוץ אמסטל גולד
מרוץ אמסטל גולד הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים מדי שנה בחודש אפריל בחלק הדרום מזרחי של הולנד. המרוץ הוא צעיר יחסית למרוצים הקלאסיים והחל רק בשנת 1966. למרות זאת, נחשב המרוץ כאחד מהמרוצים הקלאסיים החשובים ביותר. חשיבות זו היא בחלקה תוצאה של היות האמסטל גולד רייס המרוץ החשוב ביותר המתקיים בהולנד שהיא אחת מהמדינות החזקות ביותר בספורט מרוצי הכביש. החל מתחילת המאה ה-21 מתקיים במקביל למרוץ הגברים גם מרוץ אמסטל גולד לנשים.
ההיסטוריה של המרוץ
מארגנת המרוץ מתחילתו היא מבשלת הבירה היינקן. זו הסיבה גם שהמרוץ נקרא על שם אחד ממותגיה ה"אמסטל גולד". מארגן המרוץ ומנהלו הטכני ב-30 שנותיו הראשונות היה ההולנדי הרמן קרוט. על שמו מוענק, החל מ-1995, "גביע הרמן קרוט" לרוכב ההתקפי ביותר במרוץ. מ-1995 מנהל את המרוץ ליאו ון פליט.
בשנים הראשונות של המרוץ הוא נשלט בייחוד על ידי הרוכבים ההולנדיים והבלגים אשר היו מורגלים לאופי ולתנאי המסלול. במחצית השנייה של שנות השבעים זכה הרוכב ההולנדי יאן ראס ארבע פעמים ברציפות במרוץ ונהגו לכנות את המרוץ באותן שנים "אמסטל גולד ראס". בשנות פעילותו, ניסה מספר פעמים הרוכב האמריקאי המפורסם לאנס ארמסטרונג לזכות במרוץ, (וזאת למרות שהזניח בדרך כלל מרוצים חד-יומיים), אולם הוא נכשל בכך והצליח רק לזכות פעמיים במקום השני (בשנים 1999 ו-2001) ופעם נוספת במקום הרביעי (בשנת 2002).
אחד מהמרוצים שנכנסו להיסטוריה היה ניצחונו של ההולנדי חרי קנטמן בשנת 1985. קנטמן שניצח במרוץ לראשונה ב-1974 כצעיר בן 23, הצליח לנצח שנית כרוכב מבוגר בסוף הקריירה שלו, אחרי ששנה לפני כן עבר תאונה קשה מאוד. הוא הצליח לברוח למתחריו וחצה את קו הסיום כשהוא בוכה מהתרגשות.
עוד ניצחון שנחקק בהיסטוריית המרוץ הגיע ב-2019. המרוץ התפתח לקבוצת בריחה של שני רוכבים, יאקוב פוגלסן וז'וליאן אלאפיליפ, בהמשך מיכל קוויאטקובסקי הצליח לגשר אליהם. המרוץ נראה בדרך הבטוחה להיגמר במאוץ בין שלושתם ובפער יחסית גדול, אלא שבקילומטר האחרון מת'יו ואן דר פול סגר את הפער כמעט לבדו תוך כדי שהוא סוחב אחריו קבוצת רוכבים נוספת, תפס את השלושה במהלך המאוץ אל קו הסיום וניצח במרוץ.
מסלול המרוץ
אורכו של המסלול כיום הוא כ-250 ק"מ. בעבר הוזנק המרוץ מככר השוק בעיר הארלן. נקודת הזינוק כיום היא בעיר מאסטריכט והמרוץ מתפתל בגבעות שבאזור לימבורג שהוא החלק היחידי של הולנד שאינו מישורי. מתחילת המרוץ ב-1966 ועד 1990 היה הסיום במרסן (להוציא את שנת 1968 בה הסתיים המרוץ אלסלו (Elsloo)). מ-1990 ועד 2002 היה הסיום במאסטריכט. הסיום המישורי הביא לכך שבחלק מהפעמים הוכרע המרוץ במאוץ המוני. כדי להקשות על הרוכבים הועבר הסיום מ-2003 אל גבעת קוברג אשר נמצאת בעיר פלקנברג (למרחק של 800 מטר בשיפוע של 12%). במרוץ של 2013 הועתק הסיום ל-1.8 קילומטרים אחרי פסגת הקוברג.
מסלול המרוץ עמוס בעליות קצרות שחלקן תלולות מאוד. בדרך כלל יש במרוץ מעל 30 עליות שכאלו ובניגוד לרונדה ון פלנדרן, העליות מתחילות מיד מראשית המסלול. כל המרוץ הוא על פני אספלט, אך הכבישים הצרים, שינויי הכיוון החדים והתכופים והרכיבה באזור הבנוי בצפיפות ברובו, מקשים על הרוכבים. הרוכבים ההולנדים, אשר נהנים מעידוד הקהל הביתי הגודש את צידי המסלול, זכו 19 פעמים בניצחון, מתוך 57 המרוצים שנערכו עד כה. אחריהם נמצאים הבלגים עם 14 ניצחונות.
הנרי וילסון
הנרי וילסון (באנגלית: Henry Wilson; 16 בפברואר 1812 - 22 בנובמבר 1875) היה סנאטור של מדינת מסצ'וסטס וסגן נשיא ארצות הברית ה-18. במשך 18 שנות חברותו בסנאט האמריקאי נודע בפעילותו הרבה נגד סחר העבדים.
נולד בשם ג'רמייה ג'ונס קולבאת' (Jeremiah Jones Colbath) בעיירה קטנה בדרום-מזרח ניו המפשייר. בילדותו עבד בחקלאות. בגיל 21 שינה את שמו להנרי וילסון ועבר להתגורר בנאטיק שבמסצ'וסטס, שם עבד כסנדלר. בהמשך למד במספר מוסדות אקדמיים ועבד כמורה. במשך 11 שנים שימש כחבר הפרלמנט של מסצ'וסטס והיה הבעלים והעורך הראשי של העיתון "Boston Republican", בשנים 1848–1851.
ב-1852 נכשל בניסיונו להיבחר לקונגרס האמריקני. שנה אחר כך שימש כנציג בוועידה מיוחדת שהוקמה במטרה לדון בתיקונים בחוקת מדינת מסצ'וסטס (Massachusetts Constitutional Convention of 1853). עוד באותה שנה כשל בניסיונו להיבחר לתפקיד המושל. ב-31 בינואר 1855 נבחר לסנאט האמריקני מטעם המפלגה הרפובליקנית, לאחר שהחליף את הסנאטור אדוארד אברט, שפרש. וילסון נבחר שלוש פעמים נוספות לסנאט, בשנים 1859, 1865 ו-1871. סך הכול שימש כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס במשך 18 שנים, עד ל-3 במרץ 1873, אז החל את כהונתו כסגן נשיא ארצות הברית, לאחר שיוליסס גרנט נבחר לכהונה שנייה כנשיא ארצות הברית. כסגן הנשיא כיהן עד למותו, ב-22 בנובמבר 1875, בבניין הקפיטול שבוושינגטון הבירה.
בנוסף לקריירה הפוליטית היה וילסון חוקר בתחום ההיסטוריוגרפיה. עיקר מחקריו עסקו בעבדות בארצות הברית, כשהבולט בספריו בנושא זה היה "History of the Rise and Fall of the Slave Power in America", אשר יצא לאור לראשונה ב-1872.
Fairytale of New York
Fairytale of New York הוא סינגל של הלהקה האירית-בריטית, הפוגס, בשיתוף פעולה עם קירסטי מק'קול. השיר יצא על ידי חברת התקליטים Pogue Mahone, ב-23 בנובמבר 1987. הוא נכתב על ידי ג'ם פינר ושיין מקגוואן, והופק על ידי סטיב ליליוייט. השיר הופיע באלבום האולפן השלישי של הלהקה, If I Should Fall from Grace with God.
השיר, שהסקיצה הראשונה שלו נכתב ב-1985, בעל היסטוריית פיתוח בעייתית של שנתיים, עם שכתובים וניסיונות הקלטה שהופסקו, וכן עזיבת הזמרת המקורית של השיר במהלך הפיתוח, לפני שהושלמו לבסוף באוגוסט 1987. על אף שהסינגל מעולם לא היה סינגל חג המולד בבריטניה, והיה, בשיאו, במקום השני במצעד שירי חג המולד ב-1987 (לפני גרסת הכיסוי של פט שופ בויז ל-"Always on My Mind", השיר הוכיח את עצמו כפופולרי מתמשך: הגעה ל-20 הגדולים בבריטניה ב-18 הזדמנויות נפרדות מאז יציאתו המקורית ב-1987. נכון לספטמבר 2017, נמכרו 1.2 מיליון עותקים פיזיים בבריטניה, ו-249,626 עותקים דיגיטליים, בסך כולל של 1.5 מיליון מכירות משולבות. בדצמבר 2020, השיר זכה לאישור פלטינה מרובעת בבריטניה עבור 2.4 מיליון מכירות משולבות.
בבריטניה, "Fairytale of New York" הוא שיר חג המולד המושמע ביותר במאה ה-21. הוא מצוטט לעיתים קרובות כשיר חג המולד הטוב ביותר בכל הזמנים בסקרים שמתפרסמים בבריטניה ובאירלנד, כולל בתוכנית הטלוויזיה הבריטית, The Nation's Favourite.
רקע ופיתוח השיר
על אף שקיימת הסכמה בין חברי הלהקה ש-"Fairytale of New York" נכתבה לראשונה ב-1985, מקורות השיר שנויים במחלוקת. מקגוואן התעקש שהמקור בא כתוצאה מהימור שנערך בין הלהקה למפיק של הפוגס באותה תקופה, אלביס קוסטלו, שהלהקה לא תוכל לכתוב להיט חג המולד, בעוד שמנהלם של הפוגס, פרנק מארי, מתעקש שהוא חשב על הרעיון שהלהקה צריכה לנסות לכתוב שיר חג מולד מאחר שהוא חשב שזה יהיה "מעניין". נגן הבנג'ו של הלהקה, ג'ם פינר, הגה את המנגינה והקונספט המקורי לשיר, שהתרחש במחוז קלייר בחוף המערבי של אירלנד, כולל מלח בניו יורק שמשקיף על האוקיינוס ומעלה זיכרונות מהחזרה הביתה לאירלנד. אשתו של פינר, מרסיה, לא אהבה את סיפור הימאות המקורי, והציעה לשכתב את השיר, ולהוסיף שיחה בין בני זוג בחג המולד. בריאיון עיתונאי ל-NME, אמר פינר כי: "כתבתי שני שירים עם מנגינות, לאחד היה לחן טוב ומילים מחורבנות, לשני היה רעיון -ל'Fairytale' אבל הלחן היה פוקסי, נתתי את שניהם לשיין והוא נתן לה מנגינת ברודוויי, וכך זה קרה".
מקגוואן החליט לקרוא לשיר על שם הרומן A Fairy Tale of New York של ג'יי. פי. דונלוי  משנת 1973, שפינר קרא באותה תקופה והשאיר באולפן ההקלטות. בריאיון עיתונאי של מקגוואן ל-Melody Maker, מקגוואן הביע חרטה על כך שהשיר לא הושלם בזמן כך שיצא בחג המולד באותה שנה, ורמז שהשיר יופיע במיני-אלבום שהפוגס היו אמורים להקליט בקרוב. בינואר 1986, הקליטה הלהקה את השיר במהלך הסשנים עם אלביס קוסטלו, שהפיק את המיני-אלבום Poguetry in Motion, כאשר נגנית הבס קייט או'ריורדן שרה את החלק הנשי של השיר. קוסטלו הציע לשנות את שמו של השיר ל-"Christmas Eve in the Drunk Tank", על פי שורות הפתיחה של השיר. הלהקה התנגדה להצעתו של קוסטלו, כאשר מקגוואן ציין בפני קוסטלו כי לא סביר ששיר עם כותרת כזו יתקבל וינוגן בתחנות רדיו. רוב המילים נכתבו בזמן שמקגוואן התאושש במאלמה, לאחר שנפגע מדלקת ריאות כפולה במהלך סיבוב הופעות של הפוגס בסקנדינביה בסוף 1985. מאוחר יותר הוא אמר כי: "היו הרבה הזיות ודברים אחרים, אז אני יוצא מזה עם לא מעט תמונות טובות". עם זאת, למרות מספר ניסיונות להקליט אותו, הלהקה לא הייתה מרוצה מהתוצאות והשיר נגנז באופן זמני בצד, כדי שיוחזרו אליו במועד מאוחר יותר. הגיטריסט פיליפ שברון אמר מאוחר יותר כי: "זה לא ממש היה שם. היה צריך ביצוע מלא ובטוח מהלהקה, שהיה חסר לה". המפיק של הגרסה הסופית, סטיב ליליוייט, אמר כי הגרסה שהוקלטה עם השירה של או'ריורדן לא "מומשה במלואה". תמציות מהגרסאות המוקדמות של השיר נמצאות במאזר התקליטורים משנת 2008,.
במרץ 1986, הפוגס עשו סיבוב הופעות בארצות הברית בפעם הראשונה, כאשר המיקום הראשון של סיבוב ההופעות היה בניו יורק, מקום שריתק את מקגוואן, ונתן לו השראה לשכתוב השיר. בין חברי הקהילה האירית-אמריקאית בעיר שראו את המופע בניו יורק והיו מאחורי הקלעים עם הלהקה לאחר ההופעה היו יוצר הסרט פיטר דאגרטי, והשחקן מאט דילון. שניהם מאוחר יותר הופיעו בווידאו קליפ של השיר. השראה נוספת לשיר הייתה סרטו של סרג'ו לאונה, היו זמנים באמריקה, שבו מקגוואן והחבר הלהקה, ספיידר סטייסי, היו צופים שוב ושוב באוטובוס. מלבד עיצוב הרעיונות למילים, מקגוואן כתב הקדמה איטית ומבוססת פסנתר ל-"Fairytale of New York" בהשפעת הפרטיטורה של אניו מוריקונה: המנגינה בתחילת השיר אוחדה עם המנגינה המקורית האופטימית יותר כדי ליצור את הגרסה הסופית של השיר.
עם זאת, במהלך שנת 1986, הפוגס נתקלו בבעיות שונות שהביאו להפסקת הקלטת שיריהם. חברת התקליטים שלהם, סטיף רקורדס, נקלעה לקשיים כלכליים. כמו כן, חברת התקליטים עדיין החזיקה בזכויות על הקלטות של הפוגס, ולכן היה צריך לנהל משא ומתן על עסקת הפצה עם חברת תקליטים חדשה כדי להוציא כל חומר חדש של הפוגס. מערכת היחסים ההולכת ומתדרדרת של הלהקה עם קוסטלו גרמה לעזיבתו של קוסטלו מהפקת שירי הלהקה. כמו כן, חברת הלהקה, קייט או'ריורדן, שהייתה מעורבת רומנטית עם קוסטלו, עזבה את הלהקה באוקטובר 1986. מאחר שאו'ריורדן עזבה, לא היה ניתן להקליט את השיר מאחר שלא היו מוזיקאיות נשיות אחרות בלהקה.
הקלטת השיר
הבעיות בסטיף רקורדס נפתרו בסופו של דבר, והפוגס נכנסו שוב לאולפן הקלטות בתחילת 1987 כדי לעבוד על אלבומם השלישי, בהפקתו של סטיב ליליוייט. דמו של השיר הוקלטה באולפני אבי רוד בלונדון במרץ 1987, כשמקגוואן שר את התפקידים הגברים והנשים כאחד. עם זאת, רק בסט השלישי של מפגשי ההקלטה באוגוסט 1987 באולפני RAK הסמוכים הוצע לליליוייט להביא את השיר לאולפן הביתי שלו ולתת לאשתו, קירסטי מק'קול, להוסיף קולות. לאחר שמק'קול עבדה על השירה שלה בקפדנות, ליליוייט החזיר את ההקלטה לאולפן שם הפוגס התרשמו מהשירה של מק'קול והבינו שהיא תהיה הקול האידיאלי לדמות הנשית בשיר.
מקגוואן אמר מאוחר יותר כי: "קירסטי ידעה בדיוק את המידה הנכונה לשיר של רשעות, נשיות ורומנטיקה, והיה לה אופי חזק מאוד וזה הגיע בגדול... באופרות, אם יש לך אריה כפול, מה שהאישה עושה זה באמת חשוב. הגבר משקר, האישה אומרת את האמת." מקגוואן הקליט מחדש את השירה שלו לצד הקלטת תרומתה של מק'קול (הצמד מעולם לא הקליט את השיר ביחד באולפן) והשיר הושלם כהלכה עם תוספת של נבל שנוגן על ידי סיובאן שאהאן וקטע מיתרים וקרן יער. קטע המיתרים וקרן היער הוקלטו באולפני טאונהאוס, ביום האחרון של הקלטת האלבום If I Should Fall from Grace with God, בעיבודו של פיאצ'רה טראנס לאחר שחבר הלהקה, ג'יימס פירנלי, לעג לעיבוד על מקלדת אלקטרונית.
קומפוזיציה
השיר עוקב אחר מהגר אירי בערב חג המולד על החגים שחלפו בזמן שישן בתא מעצר בניו יורק. כאשר זקן שיכור שר קטע מתוך הבלדה האירית "The Rare Old Mountain Dew", המספר (מקגוואן) מתחיל לחלום על מאהב/ת לשעבר. לשאר השיר (שעשוי להיות מונולוג פנימי) יש רצף מוזיקלי של קריאה ותגובה בין בני הזוג, אשר תקוות הנעורים שלהם נמחצות על ידי אלכוהוליזם והתמכרות לסמים, בזמן שהם מעלים זיכרונות ומתקוטטים בערב חג המולד. המילים "Sinatra was swinging" ו-"cars big as bars" נותנות תחושה כי השיר ממוקם בסוף שנות ה-40, אם כי הווידאו קליפ עצמו מתאר בבירור ניו יורק עכשווית משנות ה-80. על השפעת המילים, הלן בראון, מהדיילי טלגרף, כתבה כי:
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, שבוים על ידי פיטר דאגרטי, צולם בניו יורק בנובמבר 1987. הווידאו קליפ נפתח כשמקגוואן יושב ליד פסנתר ומנגן את הפזמון הפותח של השיר. עם זאת, מאחר שמקגוואן לא היה יכול לנגן כלי בפועל, פסנתרן הלהקה, פירנלי, ניגן על הפסנתר, כאשר הוא עונד את הטבעות של מקגוואן על אבצעותיו. פירנלי אמר מאותר יותר כי החוויה הייתה "משפילה", אם כי אמר שהרעיון שמקגוואן יושב ליד הפסנתר היה רעיון טוב.
חלק מהווידאו קליפ צולם בתוך תחנת משטרה אמיתית בלואר איסט סייד. בווידאו קליפ, השחקן מאט דילון מגלם שוטר שעוצר את מקגוואן ומכניס אותו לתא. דילון נזכר שהוא פחד מלהשתמש בכוח עם מקווגאן, והוא עודד על ידי דאגרטי ומקגוואן. לאורך כל צילום הווידאו קליפ, מקגוואן ושאר חבר הלהקה שתו משקאות חריפים, והמשטרה דאגה מההתנהלות שלהם בתאים. דילון, שהיה מפוכח, נאלץ להתערב ולהרגיע את המשטרה.
הפזמון של השיר כולל את השורה. במציאות, למשטרת העיר ניו יורק אין מקהלה, אלא להקת חמת החלילים והתופים של משטרת העיר ניו יורק. חברי הלהקה לא הכירו את "Galway Bay", ולכן שרו שיר שכולם הכירו את המילים שלו - "Mickey Mouse March", מנגינת הנושא לסדרת הטלוויזיה של מועדון מיקי מאוס. לאחר מכן, צילומי הווידאו קליפ הואטו וצולמו בחלקים קצרים כדי להסוות את העובדה שלהקת חמת החלילים והתופים של משטרת העיר ניו יורק שרו שיר אחר. מורי נזכר שלהקת חמת החלילים והתופים של משטרת העיר ניו יורק שתו שתייה חריפה לפני שהגיעו, ובזמן שהם הגיעו הם היו אפילו שיכורים יותר מחברי הלהקה, וסירבו לעבוד אלא אם יספקו להם יותר משקאות אלכוהולים.
מחלוקת לירית וצנזורה
התוכן הלירי של השיר משך תשומת לב מלכתחילה בשל השפה המופיעה בבית השני שלו, שבו דמותו של מקגואן מתייחסת לדמותה של מק'קול כ-"שרמוטה זקנה על זבל" (במקור: "an old slut on junk"), אליה מק'קול מגיבה בתימהון הכוללת את המילים "מתרומם" ו-"תַחַת" (במקור: "faggot" ו-"arse", בהתאמה). לפני הופעתו הראשוני של השיר בטופ אוף דה פופס, ה-BBC ביקש לשנות את המילה "arse" ב-"ass". במהלך הופעה חיה בתוכנית בינואר 1992, השורה הוחלפה ל-"You're cheap and you're haggard". כשקייטי מלואה ביצעה את השיר, יחד עם הפוגס ב-CD:UK בדצמבר 2015, רק המילה "arse" צונזרה.
בדצמבר 2018, שני שדרנים בערוץ המוזיקה האירי, RTÉ2, גרמו למחלוקת באירלנד, לאחר שהסירו את המילה "faggot" מהשיר. רשות השידור האירית הודיעה כי המקרה לא יחזור על עצמו. מספר ימים לאחר המקרה, כותב השיר, שיין מקגוואן, התארח ב-The Tonight Show, ואמר כי:
בדצמבר 2019, מגיש הרדיו של BBC Radio Solent, אלכס דייק, הודיע בחשבון הטוויטר שלו שהוא לא ינגן את השיר בתוכנית שלו, וכינה את השיר "שיר מגעיל מאוד" ו-"ערימה פוגענית של צ'אב בילג'". הודעה זו גררה ביקורת על האפליה המעמדית שהביא השדרן. גם עיתונאים אחרים מתחו ביקורת על מילות השיר.
בנובמבר 2020, ה-BBC הודיע שוב כי BBC Radio 1 ישמיע גרסה מצונזרת של השיר, עם הסרת המילים "faggot" ו-"slut", בעוד ש-BBC Radio 2 ינגן את המקור, ושדרני BBC Radio 6 Music יחליטו בעצמם איזו גרסה להשמיע. בתגובה, המוזיקאי האוסטרלי, ניק קייב, האשים את ה-BBC ב"השחתה" של השיר, וקבע שהוא "ייגמל מערכו". הפוגס, באמצעות חשבון הטוויטר שלהם, הגיב לקריאתו של שחקן הקולנוע לורנס פוקס להעלות את המקור לראש המצעדים עם ההאשטאג "#DefundTheBBC", וכן "תזדיין עם העליונות הנוראית והקטנה" (במקור: "Fuck off you little herrenvolk shite").
ב-19 בנובמבר 2020, עיתונאי PinkNews, ג'וש מילטון, תיאר את הוויכוח השנתי לכאורה בשאלה האם השימוש במילה "faggot" פוגע או לא כ-"מסורת החגיגית הגרועה ביותר בבריטניה".