יציבות_הגמונית
ביקורת
כאמור, תאוריית היציבות ההגמונית טוענת כי עם דעיכת ההגמון המערכת הכלכלית נעשית בלתי יציבה. החוקר בארי אייכנגרין (Eichengreen) חקר את הדינמיקה של הדעיכה ההגמונית והציב את השאלה: האם המערכת המוניטרית הבינלאומית אשר תלויה בדומיננטיות של ההגמון כדי לתפקד באופן תקין, תהפך לפחות יציבה? שאלה זו נגזרת ממחקרו הרחב יותר אשר ביקש לבחון את אחת מהנחות היסוד של תאוריית היציבות ההגמונית, האם ההגמוניה אכן מובילה ליציבות המערכת המוניטארית הבינלאומית? לשם כך חקר אייכנגרין באופן אמפירי את השאלה, האם העוצמה של שתי המעצמות (בריטניה וארצות הברית) הייתה קשורה באופן סיבתי ליציבות המערכת המוניטארית הבינלאומית וזאת על ידי בחינת צמיחתן של שלוש מערכות מוניטאריות: 1. סטנדרט הזהב הקלאסי, 2.סטנדרט חליפין הזהב בתקופת בין המלחמות ו- 3. המערכת של ברטון וודס. ניתוחו ההיסטורי מעיד כי העוצמה הדומיננטית הכלכלית במערכת ההגמונית, תרמה לייצובה ולתפקודה של המערכת המוניטארית הבינלאומית. עם זאת אייכנגרין מוצא כי גם למשא ומתן בינלאומי כמו גם לשיתוף פעולה בינלאומי, יש תרומה מרכזית הן בעתות של הגמון מערכתי והן בתקופות של העדר הגמון. יתרה מכך, הוא מוצא כי מגבלותיה של תאוריית היציבות באות לידי ביטוי בעיקר לאורך תקופות זמן ארוכות. קרי, מערכת מוניטארית בינלאומית שתפקודה התקין נחזה על סמך הדומיננטיות של מדינה אחת, עלולה להתברר כלא יציבה לאורך הזמן. אייכנגרין אינו מסתפק בבחינת תרומת ההגמון להתפתחות המשטרים, אלא בוחן גם כיצד תאוריית היציבות מיושמת על הפעילות של המערכות המוניטאריות הבינלאומיות. ממחקרו עולה כי תאוריית היציבות ההגמונית עוזרת להבנת הפעילות התקינה יחסית של המערכות המוניטאריות של תקופת סטנדרט הזהב הקלאסי ותקופת מערכת ברטון וודס המוקדמת. עם זאת אייכנגרין מוצא גם כי המערכת המוניטארית מבוססת יותר על שיתוף פעולה בינלאומי. בדומה לאייכנגרין, גם רוברט קוהן המזוהה בעיקר כתומך התאוריה וכמי שהעניק לה את שמה, בוחן את התאוריה ואף מותח ביקורת על טווח ישימותה. קוהן בוחן את תאוריית היציבות ההגמונית והשפעתה על השתנות המשטרים הבינלאומיים מתוך ההנחה, כי שינויים במבנה הכלכלי הבינלאומי הכללי, אמורים להסביר את השינויים במשטרים הבינלאומיים. לשם כך קוהן חקר את השינויים שחלו בין השנים 1967–1977, בשלושה תחומים: 1. המסחר בסחורות מיוצרות, 2. יחסים מוניטארים בינלאומיים ו-3. המסחר בנפט. קוהן מוצא כי תאוריית היציבות ההגמונית מסבירה היטב שינויים שחלים באופן כללי במשטרים (regimes) ספציפיים, רק כאשר שינויים אלו מצריכים ניתוח של חלוקת העוצמה החומרית שקיימת במערכת. סמנים של עוצמה חומרית יכולים להיות תוצר מקומי גולמי של מדינות, עתודות מוניטאריות, אחוז יבוא/יצוא נפט מדיני וכדומה. עם זאת קוהן טוען כי תאוריית היציבות ההגמונית אינה מכילה סמנים פחות מוחשיים המהווים גם כן מקורות עוצמה, כגון אמון (של מדינה בעצמה או במטבע), מעמד פוליטי ביחס לשחקנים אחרים במערכת ועוד. לפיכך קוהן מגיע למסקנה כי תאוריית היציבות ההגמונית מספקת הסבר טוב אך ורק בנושאים ספציפיים הדורשים ניתוח של מקורות עוצמה חומריים, אך אינה יעילה בהסברת תחומים אחרים הנוגעים גם למקורות עוצמה שאינם חומריים. אי לכך קוהן טוען כי התאוריה היא תאוריה המתאימה לתחומים מסוימים ואינה מהווה מודל מבני כללי של המערכת. כמו קודמיה, גם החוקרת הלן מילנר (Milner) דנה בשאלה האם ההגמוניה מייצרת יציבות. היא סוקרת את הגישה הריאליסטית של תיאורית היציבות ההגמונית הרואה את חלוקת העוצמה בין המדינות, כגורם המרכזי בהסברת הפתיחות והיציבות של הכלכלה הבינלאומית. מילנר חולקת על השקפה זו ומצטרפת לטענתו של קוהן כי חלוקת העוצמה במערכת, אינה גורם בלעדי שמעצב את מאפייני הכלכלה הבינלאומית, אלא גם המוסדות הבינלאומיים שותפים לכך. לטענתה הכלכלה העולמית כמו גם הפוליטיקה העולמית, יהיו פחות יציבים, פחות פתוחים ויותר נוטים לקונפליקט בהיעדר המוסדות הבינלאומיים. מילנר מציגה סמנים נוספים המשפיעים על הכלכלה הבינלאומית ויציבותה כגון: הערכים וכוחם בקביעת יעדים, מטרות וסדרי עדיפויות. היא מביאה את עליית התמיכה בתוכנית המאקרו כלכלית הקנסייאנית לאחר מלחמת העולם השנייה ואת הדומיננטיות של אמונות מונטריסטיות המדגישות את תפקיד הממשלה בשליטה על כמות הכסף, כהסבר מרכזי לכינונם של מגוון מוסדות בינלאומיים. מילנר מציינת אף את השפעתה של הפוליטיקה המקומית וטוענת כי התמקדות בשחקנים החברתיים והמקומיים כמו גם במוסדות, עשוי להביא להבנה כי סמנים אלו הם מרכזיים בעיצוב המערכת הכלכלית ולא רק חלוקת העוצמה שהיא הגורם המסביר המרכזי בתאוריה. חוקרת נוספת המבקרת את ההנחות הבסיסיות של תאוריית היציבות ההגמונית היא ג'ואן גואה (Gowa). תאוריית היציבות ההגמונית מניחה כי הגמונים פועלים ליצירת סחר חופשי אך גואה מצידה מראה, כי הגמונים רציונליים לא תמיד יעדיפו סחר חופשי אלא דווקא יבקשו ליצור מכס אופטימלי, אשר ייטיב עימם. כמו כן, תאוריית היציבות ההגמונית טוענת כי ההגמון פועל לספק טובין ציבורי. כפי שהוזכר לעיל, טובין ציבורי הוא בעל שתי תכונות מרכזיות: 1. פתוח לצריכת הכלל ו-2. צריכתו אינו פוגעת בכמות המוצעת לאחרים. גואה טוענת כי סחר חופשי, איננו טובין ציבורי כפי שתומכי תאוריית היציבות ההגמונית טוענים וזאת משום שסחר חופשי נכשל בקיום העיקרון הראשון של הטובין הציבורי, דהיינו, הוא כן מדיר את רגליהם של שחקנים מסוימים והוא איננו פתוח לכולם. לפיכך היא מסיקה כי קיומו של הגמון אינו הכרחי לקיומה של מערכת כלכלית בינלאומית יציבה. עם זאת לטענתה, הפגם המשמעותי ביותר בתאוריית היציבות ההגמונית, הוא במהות זירת הפעלתה של התאוריה, קרי הזירה הגלובאלית של הסחר בין המדינות בעולם אנארכי. המשמעויות הביטחוניות מסחר בעולם אנרכי, עולות מקשרו ההדוק עם היעילות שבה משאבים מקומיים מתפנים בעבור שימושים צבאיים. הסחר מגביר את פוטנציאל העוצמה הצבאית של כל מדינה אשר סוחרת ומכאן שסחר חופשי עלול לערער את מאזן העוצמה בין מדינות המערכת. גואה מסכמת את טענותיה באומרה כי מתוך ההשפעות הביטחוניות הנגזרות מעולם אנרכי, סביר להניח כי מערכת כלכלית פתוחה, לא תהא מועדפת על ההגמון. בשל כך היא מאמינה כי תאוריית היציבות ההגמונית איננה ישימה בעולם שכזה משום שהיא אינה לוקחת בחשבון את הזווית הביטחונית.