cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חקר מוקיר
יישומים ושימושים בחקר המוקיר
החקר המוקיר היא גישה שניתן ליישם אותה בארגונים ובכלל, כיוון שהגישה לומדת את חוזקות הארגון ואנשיו, ומעודדת אותם להתבונן בעצמם כשהם בשיאם- מה שמוביל להתפתחות והתחברות של הארגון לחוויות שיא של העבר, מהן יוצרים מכוונות לעתיד. מאמרו של כרם מחזק עובדה זו וטוען כי, גישות אחרות המתמקדות בחסר, משפיעות לרעה על הארגון ואינן מייצרות פתרונות יעילים וחיוביים המאפשרים לארגון לשנות ולהתקדם. עם זאת, החקר המוקיר משמשת כגישה חיובית, שיתופית ומערכתית. בעזרתה, ארגונים יכולים לבנות את עתידם בכך שהם מבינים מה כן עובד בתוך הארגון מתוך ההנחה שהפתרונות כבר נמצאים בתוך הארגון. בנוסף, גישת החקר המוקיר יוצרת מערכות יחסים ותקשורת משופרת בתוך ארגונים, מייצרת תחושת מטרה משותפת ואף מעוררת יצירתיות ומשפרת את היכולת של אנשים להיות מוכנים לשינויים. כמו כן, השימוש בחקר מוקיר באה לידי ביטוי בעבודה עם צוותים על מנת לשמר הצלחות ולבנות תוכניות עבודה ואף בהובלה של צוותי עבודה רוחביים לקידום סוגיות ארגוניות.
המאמר גם מוסיף כי גישת החקר המוקיר יכולה לבוא לידי שימוש גם בקבוצות קטנות, מערכות יחסים, משפחות ובקהילות שונות. מאמרו של אלינער פרדס הציג את היישום של גישת החקר מוקיר בעבודה קהילתית- יישום של פרויקט רחב היקף של הנגשת שירות לקשישים באמצעות ביקורים במקלטים ובבתיהם של עולים שהגיעו לקריית שמונה, וזאת במהלך מלחמת לבנון השנייה ובמשך השנה שאחריה. מטרת הפרויקט הייתה פריצת מעגל הבדידות של העולים וגיוסם לפעילויות מחוץ לבית בעת המלחמה ולאחריה. מרבית מהעולים היו קשישים שלא יצאו מבתיהם מס' חודשים בעקבות המלחמה, לכן היה קשה להניע אותם לצאת מהבתים למרות המאמצים הרבים שעשו ארגונים בקהילה. לשם כך, יישמו את גישת החקר המוקיר: המטפלים והמתנדבים בקהילה הציפו יחד סיפורים על פעילויות שהצליחו להביא להשתתפות ערה מצד המשתתפים. כלומר, במקום להתמקד בקשיים, אפשר היה דרך הסיפורים לגלות מה עבד באופן הטוב ביותר ומהם התנאים המאפשרים גיוס של השתתפות פעילה. ההתמקדות בחוויות חיוביות, בהצלחות ובסיפורים על המיטב, מהווה מקור ממשי ללמידה ארגונית ולהתפתחות, לצמיחה ולעיצוב משותף של העתיד הארגוני. הרגשות החיוביים המתעוררים סביב התהליך מטעינים את המצברים והופכים את התהליך למבוע של יצירה והתחדשות.
ביקורת על גישת החקר המוקיר
גישת החקר המוקיר זכתה למספר ביקורות, מאחר שיישום של תהליך החקר המוקיר הוא דבר שלוקח זמן רב, מאחר שלא מדובר בתיקון או שינוי מהיר על פי הגישה, אל בשינוי נקודת הראיה הכללית. לרוב, שינויים ארגוניים בקנה מידה גדול המיושמים על ידי חקר מוקיר, צורכים משאבים רבים מצד הארגון. גישת החקר המוקיר מסתמכת במידה רבה על סביבה ארגונית חיובית, תומכת ופתוחה ובעיקר כזאת המזמינה שיתוף מצד כל בעלי העניין והעובדים בה. חשוב להדגיש כי לא כל בעלי העניין תמיד יכולים להיות מעורבים באופן מציאותי כפי שגישת החקר המוקיר מציגה. שכן אם לא כל בעלי העניין יכולים להיות מעורבים, הדבר מעלה שאלות סביב המוסר האתי של הגישה וסביב הניסיון שלה להיות קונצנזוס דמוקרטי לשיטתה. בנוסף נראה כי תכנון זהיר הופך לחשוב כאשר אנו שוקלים אם להשתמש בחקר מוקיר, ולרוב יישום הגישה נעשה בהקשרים מאוד ספציפיים. עם זאת, חשוב להדגיש כי יישומיים ממשלתיים וציבוריים של גישת החקר המוקיר עשויים להיות בעייתיים במיוחד במציאות.
על פי מאמרו של בוש, הביקורת על גישת החקר המוקיר מתבטאת בכך שקיימת אפשרות כי התמקדות תמידית בסיפורים וחוויות חיוביים בארגונים תבטל את החוויות והסיפורים השליליים שקורים בארגונים, וכך תדחיק שיחות חשובות ומשמעותיות שהיו יכולות להתקיים בהקשר לכך. מאמר שהתפרסם באתר Organizing Engagement מחזק ביקורת זו וטוען כי אחת הביקורות הבולטות על הגישה היא ההתעקשות של המודל למסגור חיובי. לפי כותבי המאמר, שינויים בארגון שמתבססים על גישת החקר המוקיר לא בהכרח יהיו חיוביים לטווח הארוך, כי לפיהם הגישה מתעלמת מבעיות. למשל, יכולים להיות מנהלים בכירים בארגון בעלי אינטרס מובהק להימנע מדיונים על בעיות בארגון מתוך הטענה שהם מתבססים על החיוביות שבגישה, וכך, גם אם יש בעייתיות עם המנהיגות שבארגון, הם יעלימו עין. עם זאת, מאמרים אחרים טוענים שגישת החקר המוקיר לא בהכרח פוסלת את כל הנושאים השליליים שמתרחשים בארגונים, וכן ניתן לתכנן תהליכי חקר מוקיר ולקיים דיונים על בעיות בדרכים שונות- גנריות ופרודוקטיביות. גם הבלוג של הכותב גיא וולס מדבר על ביקורת כזו כלפי גישת החקר המוקיר וטוען כי הגישה יכולה להתמקד בהצלחות יתר על המידה ולשים דגש רק על מה שעובד, ואילו במקביל להתעלם מן המציאות והקשיים שקורים מול עיניי הארגון. בנוסף, הכותב טוען בבלוג כי נכון להשתמש בחקר המוקיר בנוסף לפתרון בעיות וליקויים, אך לא במקומם- "Use Appreciative Inquiry to improve where there is No Problem".
לפיכך, זוהי סוגיה מעניינת שניתן להרחיב עליה בהקשר של הביקורת. כמו כן, על פי מאמרה של כרם, גישת החקר המוקיר ספגה ביקורת על היותה בלתי מאוזנת מכוח הדגש שלה על החיובי. למשל, רמת החיוביות הגבוהה הנדרשת מאנשים בכירים בארגון בכדי ליישם ולשמור על מיקוד חיובי. המאמר מציע שגישה "מאוזנת" יותר עשויה להיות כדאית יותר. השאלה העולה מן המאמר היא האם סוגיה כזו יכולה להתרחש באופן טבעי או שמא יש לקחת אותה בחשבון בתכנון מחדש של גישת החקר המוקיר. בנוסף, המאמר טוען שגישת החקר המוקיר יכולה להוות גם בעייתיות עבור מחקרים, מכיוון שברגע שחוקרים מעוניינים לראיין משתתפים/ ארגונים מסוימים בהקשר של הגישה, אם הם יעלו בפניי המרואיינים שורה של שאלות חיוביות, המרואיינים עלולים לחשוב שהמראיינים דיי "נאיביים" בנוגע למציאותם ורק רוצים לשמוע מהם חדשות טובות או להמעיט בקשיים העומדים לפניהם. כלומר, גישה זו נתפסת בעיני המבקרים ככזו שלא רואה את המציאות כפי שהיא ומנסה לצייר איזשהו עולם חיובי מדי.
מכאן אפשר לומר כי הפסיכולוגיה החיובית וגישת החקר המוקיר מעט נסחפים ומגזימים, משום שתפקידה של הפסיכולוגיה החיובית וגישת החקר המוקיר בפרט הוא לא להתעלם לחלוטין מבעיות אלא להתבונן גם במה שחזק, שעובד ומצליח, ולעבוד איתו ובעזרתו על תיקון, שיפור והגברה של החוזקות כמו יתר "הבעיות" שדורשות תיקון.
מלחמת העצמאות של אינדונזיה
מלחמת העצמאות של אינדונזיה (באינדונזית: Perang Kemerdekaan Indonesia) היה סכסוך מזוין ומאבק דיפלומטי בין הרפובליקה של אינדונזיה לממלכה ההולנדית כמו גם מאבק סוציאלי פנימי בתקופת אידונזיה הפוסט-קולוניאליסטית של אחרי המלחמה. המלחמה החלה עקב הכרזת העצמאות של אינדונזיה ב-1945 ונמשכה עד הכרתה של הולנד באינדונזיה בסוף 1949. המאבק בן ארבע השנים כלל לחימה ספורדית אך עקובה מדם ושינויים בחברה האינדונזית ושתי התערבויות דיפלומטיות בינלאומיות משמעותיות. כוחות צבא הולנדיים הצליחו לשלוט בערים הגדולות ובמרכזי תעשייה חשובים אך נכשלו מלעשות כן באזור הכפרי. עד 1949, הלחץ הבינלאומי על הולנד כמו גם הקיפאון הצבאי הוביל להכרה בעצמאות אינדונזיה. מלחמת העצמאות סימנה את סוף השלטון הקולוניאלי באיי הודו המזרחיים ההולנדיים חוץ מגינאה החדשה ההולנדית. המלחמה גם שינתה את המבנה החברתי באינדונזיה והובילה להפחתה בכוח של חלק מהשליטים המקומיים, הרג'ה.
דיאנה האג'ייבה
חייו
האג'ייבה נולדה בבאקו. בתום לימודיה לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה בבאקו החלה לפעול בשם DiHaj, שהפך בהובלתה להרכב מוזיקה אלקטרונית בן שלושה חברים.
בדצמבר 2016 הודיעה רשות השידור האזרית כי האג'ייבה תייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון לשנת 2017. ב-11 במרץ נחשף השיר "Skeletons". השיר הצליח להעפיל לגמר התחרות ושם סיים במקום ה-14.
האג'ייבה נישאה בשנת 2009 והיא אם לילד.
אורי גולדפרב
אורי גולדפרב (6 בנובמבר 1945 – 19 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בדרגת רב-סרן בצה"ל, שלחם במערכה בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו בימי המלחמה עוטר גולדפרב בעיטור העוז.
ביוגרפיה
אורי גולדפרב נולד בעיר בודפשט שבהונגריה לנשקה וצבי גולדפרב, שהיו ניצולי השואה ופעילים במחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה.
משפחתו של אורי עלתה לארץ ישראל בשנת 1947 והתיישבה בקיבוץ פרוד. למד בבית הספר היסודי בקיבוצו ובבית הספר התיכון בקיבוץ גינוסר וכן במכללת תל חי. היה חבר תנועת הנוער העובד והלומד ובהמשך הדריך גרעין נח"ל של תלמידי בית הספר החקלאי כדורי שנועד להגיע לקיבוץ פרוד.
לאחר גיוסו לצה"ל ב-1964 התנדב לשרת בחטיבת הצנחנים ולימים הוסמך לקצין. השתתף במלחמת ששת הימים. לאחר תום השירות הסדיר סיים קורס מפקדי פלוגות שריון. במהלך מלחמת ההתשה התנדב לשרת כ"נמר" ופיקד על מעוז שעל גדות תעלת סואץ.
בקיבוצו הקים גולדפרב את ענף הכותנה וריכז אותו וגם שימש כמרכז העבודה במשק. עבד במשך שנה כקצין ביטחון בחברת אל על.
במלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים שירת גולדפרב כקצין המבצעים של גדוד הטנקים 61 בחטיבה 205. חטיבתו נקראה להשתתף במתקפת הנגד של צה"ל ברמת הגולן. בכתב העיטור שניתן לו נכתב כי ב-7 באוקטובר, לאחר קרב קשה מול מגנן נגד טנקים לפני תל פארס, ארגן את חילוצם של טנקים שנותרו ללא דלק, כשהוא מהלך ברגל וחשוף להפגזות במשך כשלוש שעות. ב-10 באוקטובר ניהל את חילוץ הטנקים התקועים של חטיבתו ופינה חללים מתוך טנקים שנפגעו, גם זאת תחת אש ארטילרית כבדה. ב-18 באוקטובר נטל את הפיקוד על גדודו לאחר שמפקד הגדוד משה מלר לקה בהתייבשות. באותו יום הוטל עליו להשתתף בראש פלוגה מהגדוד בכיבוש הכפר אום בוטנה. למחרת, במהלך הקרב, נפגע הטנק שלו והוא נהרג. לאחר נפילתו הועלה לדרגת רב-סרן.
לאחר המלחמה הובא אורי גולדפרב לקבורה בקיבוצו פרוד. הניח הורים, אח ואחות.
בשנת 1975 עוטר גולדפרב לאחר מותו בעיטור העוז על פעולתו במהלך המלחמה.
הנצחה
שמו של גולדפרב הונצח על גבי אנדרטאות אחדות, לרבות אנדרטת יד לשריון, אנדרטת גדוד 61 ברמת הגולן, אנדרטה לזכר חללי חטיבה 205 בכניסה למחנה החטיבה, סמוך לצומת פלוגות, אנדרטה בקיבוצו והאנדרטה לזכר נופלי התנועה הקיבוצית ביערות מנשה.
הניסוי של רדי
הניסוי של רדי הוא כינוי לניסוי מפורסם שנערך בשנת 1668 על ידי חוקר הטבע האיטלקי פרנצ'סקו רדי. הניסוי, שהיה אחד מהניסויים החשובים בתולדות הביולוגיה, הפריך את הדעה הרווחת שלפיה היווצרותו של יצור חי היא מחומר דומם (תאוריית הבריאה הספונטנית), וקבע כי מוצאו של החי הוא מהחי.
חמאה מזוקקת
חמאה מזוקקת היא סוג שמן בישול, שמופק מחמאה ומכיל פחות מוצקי חלב, חלבונים וסוכר חלב, ביחס לחמאה רגילה. החמאה המזוקקת היא שומן מן החי הניתן לשימור למשך זמן ללא צורך בקירור.
הניסוי של רדי
מהלך הניסוי
לאחר מספר יממות, רדי מצא וראה שבצנצנת הפתוחה ישנו מספר גבוה של זבובים ורימות על נתח הבשר, בצנצנת המכוסה בבד נמצאו מספר מועט ונמוך יותר של רימות ושבצנצנת שנאטמה בעזרת פקק השעם לא נמצאו כלל רימות או זבובים.
חמאה מזוקקת
חמאה מזוקקת מצויה במטבחים רבים בעולם. במטבח התימני, המרוקאי, ובמזרח התיכון, נקראת חמאה זו סאמנה. במטבח האתיופי, חמאה זו נקראת ניטֵר קיבֵה. במטבח ההודי חמאה זו נקראת גהי.
הניסוי של רדי
מהלך הניסוי
תוצאות הניסוי זכו לפרסום רב, פורסמו בספרו "ניסויים בדבר מוצא החרקים" (Esperienze intorno alla generazione degli insetti) וגררו בעקבותיהן ניסויים דומים שהפריכו את תאוריית הבריאה הספונטנית מיסודה.
חמאה מזוקקת
כדי להכין חמאה מזוקקת מתיכים חמאה רגילה בלי להביאה לרתיחה, מסירים את הקצף הנוצר מעל פני הנוזל, ומקררים אותו. החמאה נפרדת לחומר צלול וחומר עכור. החומר הצלול הוא השומן, ואילו העכור הוא שאריות מוצקי חלב. חמאה מזוקקת עמידה יותר לחום מחמאה רגילה, וניתכת ב-252 מעלות צלזיוס.
שאיואצ'ג
שאיואצ'ג (בהונגרית: Sajóecseg) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי שאיואצ'ג
בשאיואצ'ג חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (1991)
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה התקיימו בבירת רוסיה ב-12 ביוני 1991 וזכה בהן ראש העיר המכהן, יו"ר מוסובייט ומועמד תנועת "רוסיה הדמוקרטית", גבריאיל פופוב. מולו התמודד מועמד המפלגה הקומוניסטית, ואלרי סייקין, שעמד בראשות העיר בשנים 1986–1990.
צב יבשה מצרי
צב יבשה מצרי (שם מדעי: Testudo kleinmanni) הוא מין של צב יבשה החי במדבריות של צפון אפריקה ובעיקר במצרים ולוב, ששמו המדעי נקרא על שם החוקר הצרפתי אדואר קליינמן (Édouard Kleinmann), שאסף את דגימתו לראשונה ב-1875.
צב זה קרוב למין הישראלי, צב יבשה מדברי ובעבר סברו שהאחרון הוא תת-מין שלו. הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע עקב ציד לא חוקי ועקב פגיעה בבית גידולו ובביציו ועקב סחר לא חוקי. במצרים האוכלוסיות כמעט קרסו לחלוטין. הצב מתרבה באיטיות יחסית, מה שמקשה להציל את המין מכליה מוחלטת.
תיאור
הצב צמחוני לחלוטין והוא ניזון לרוב מעשב, מספר פירות, ירקות וזרעים. מרבית התזונה ידועה מהתנהגותו בשבי, כשלא ידוע מה מזונו בטבע.
אולפני אפל
אולפני אפל (באנגלית: Apple Studios) היא חברת הפקת קולנוע וטלוויזיה אמריקאית שהיא חברת בת של אפל מתמחה בפיתוח והפקה של סדרות טלוויזיה וסרטים עבור שירות הזרמת הווידאו הדיגיטלי אפל TV פלוס.
היסטוריה
באוקטובר 2019, הוליווד ריפורטר דיווח כי אפל משיקה חברת הפקות משלה, בניהולם של זאק ואן אמבורג וג'יימי ארליכט, להפקת תוכני טלוויזיה וסרטים מקוריים עבור אפל TV פלוס.
רכס קונוויי
מרבית הרכס הוא רמה הררית מישורית.
הרכס משתרע דרומית מאוכף פריי, ועד קרחון מאקאיי.
בצידו במזרחי של הרכס הוא מסתיים במצוקים תלולים; בצידו המערבי של הרכס, הרמה יורדת בהדרגה עד שהופכת לגדה של קרחון קיימברידג'.
הרכס מהווה את הגבול המערבי של אגן הניקוז של קרחון פריי.
חקר ומיפוי הרכס
מחלקת החקר הניו זילנדית הצפונית (The New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958), חקרה את אזור רכס קונוויי בשנת 1957.
מקור השם
הרכס נקרא על שם שיירת הספינות (שייטת הספינות), אשר הפליגה למצר מקמרדו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מחלקת החקר קראה לאתרים ברכס על שמם של כלי השייט השונים אשר הפליגו למצר.
פרס רכטר
פרס רכטר הוא פרס על תכנון אדריכלי המוענק מדי שנתיים לזכרם של זאב רכטר ובנו יעקב רכטר בחסות משרד התרבות והספורט.
בחלוקת הפרס הוחל בשנת 1962, כאשר משרד השיכון, חברת עמידר ומשפחתו של זאב רכטר הקימו קרן לחלוקת פרס דו שנתי בסך 3,000 לירות, המוענק על ידי אגודת האדריכלים בישראל. לאחר מותו של יעקב רכטר בשנת 2001 הפרס נקרא גם על שמו, עבר לאחריות משרד התרבות והספורט וכולל שני פרסים: פרס עידוד לאדריכל צעיר בסך 10,000 ש"ח ופרס עבור הישג אדריכלי על מבנה או קבוצת מבנים משולבת, בגובה של 25,000 ש"ח. הפרס ניתן למבנה עד 10 שנים משנת הקמתו.
קריפטולוקר
קריפטולוקר (CryptoLocker) היא תוכנת כופר המופצת כסוס טרויאני. התוכנה מצפינה קבצים על גבי המחשב המותקף כך שהמשתמש החוקי לא יכול להשתמש בהם יותר. התוקף, במקביל, מציג הודעה למשתמש החוקי ולפיה הוא יוכל לפענח את ההצפנה רק אם ישלם דמי סחיטה לתוקף, בדרך כלל, באמצעות מערכת ביטקוין. כאשר הנוזקה נכנסת לפעולה היא מצפינה קבצים מסוימים במחשב המותקף באמצעות הצפנת RSA, באמצעות מפתחות פומביים, כאשר המפתח הפרטי נשמר אך ורק על שרתי התוקף.
תיאור כללי
תוכנת קריפטולוקר התגלתה לראשונה בספטמבר 2013, על ידי חוקרי האבטחה של חברת Dell. הנוזקה מתפשטת באמצעות קבצים המצורפים לדואר אלקטרוני או על ידי ניצול בוטנט קיים. לאחר הפעלת הקובץ, מתבצעת הצפנה של קבצים מסוימים שאמורים להיות בעלי ערך רב למשתמש. בשלב הבא, מוצגת הודעה למשתמש ולפיה הוא יוכל לקבל את המפתח שמאפשר לפתוח את ההצפנה, רק אם ישלם לתוקף סכום מסוים, עד לתאריך מסוים שבו האולטימטום יפוג. בדרך כלל, שיטת התשלום היא באמצעות ביטקוין או על ידי וואוצ'ר משולם מראש. את הנוזקה עצמו ניתן להסיר בקלות יחסית, אבל את הקבצים שנחסמו באמצעות הצפנה אי אפשר לקרוא יותר.
האיום של תקיפת קריפטולוקר, במידה מסוימת, הוסר מרחבי האינטרנט, במסגרת "מבצע תובר". במסגרת המבצע הורדה רשת "גיים אובר זאוס" מהאינטרנט. במהלך זה, נמצא גם הקובץ המכיל את מפתחות ההצפנה הפרטיים ששימשו את כותבי קריפטולוקר, ונבנה כלי המאפשר לשחזר קבצים שהוצפנו. חוקרים מעריכים כי הסכום הכולל שנסחט באמצעי זה הוא מעל שלושה מיליון דולר.
מאז הגרסה הראשונה של קריפטולוקר אותרו כמה גרסאות נוספות שלחלקן אף הודבק אותו השם.
לפי חוקרי סימנטק כ-3% מאוכלוסיית הנתקפים אכן שילמו כדי לקבל את היכולת לפתוח חזרה את הקבצים שלהם.
נטשה אגילאר
נטשה אגילאר קומיסרובה (בספרדית: Natasha Aguilar Komissarova; 2 ביוני 1970 - 1 בינואר 2016) הייתה שחיינית קוסטה ריקנית בסגנון חופשי שזכתה בשתי מדליות, כסף וארד, במשחקים הפאן-אמריקאיים (אינדיאנפוליס 1987).
ביוגרפיה
אגילאר גדלה בבית של שחייניים מצטיינים. אחיה הגדול, אנדרי אגילאר, השתתף בשתי אולימפיאדת (מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984) בשחייה.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטיאגו דה לוס קביירוס, ברפובליקה הדומיניקנית ביוני 1986 היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה באוגוסט 1987 זכתה אגילאר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
באולימפיאדת סיאול (1988) היא סיימה במקום 34 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:10.22 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.67 דקות.
ב-1 בינואר 2016, כשהיא בת 45, נפטרה אגילאר כתוצאה מסיבוכי שבץ מוחי עקב נפילה במדרגות.
אברהם יצחק ברומברג
הרב אברהם יצחק ברומברג (כ"ב בניסן ה'תרנ"ח, 14 באפריל 1898 - כ"ב בשבט ה'תשל"ה, 13 בפברואר 1975) היה רב ישראלי דתי-ציוני יליד פולין, מהדיר ספרות הראשונים, פרשן התלמוד הירושלמי ומחבר פורה בתחום ההיסטוריה של תנועת החסידות. כיהן כרבה של גרודז'ונדז וכרב בצבא פולין החופשית בשנות מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד באוסטרוב מזובייצקה לרב נתן ברומברג, מחסידי גור. למד בחדר ובהמשך נסע ללמוד בישיבה בוורשה אצל הרב רפאל זאב סוקולוב, חתנו של רבי יואב יהושע וינגרטן מקינצק. בעת לימודיו בישיבה החליף מכתבים עם הרב יוסף רוזין (הרוגוצ'ובר), תופעה מקובלת בקרב מצטייני ישיבות פולין, את התכתובת פרסם ב-1913 בירחון "שערי תורה". במקביל למד לימודים כלליים בסמינריון הממשלתי למורים בוורשה שבראשותו עמד אז שמואל אברהם פוזננסקי, ובמחלקה לפדגוגיה באוניברסיטת ורשה. בתקופה זו פרסם כמה מאמרים בשבועון של צעירי המזרחי בוורשה.
נסמך לרבנות בשנת ה'תרפ"ה, 1925, בידי הרב יחזקאל צבי מיכלזון והרב שלמה דוד כהנא. בשנת 1926 נישא לליבא מושא גורביץ', בת למשפחת חסידי חב"ד. ובשנת 1930 קיבל משרת רבנות בעיר גרודז'ונדז שבמערב פולין והצטרף כחבר באגודת הרבנים בפולין. לצד תפקידיו הרבניים היה הרב ברומברג עסקן בתנועת המזרחי בפולין ומחנך.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לבית הוריו בוורשה. בשנת ה'תרצ"ט, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה, הדפיס את ספרו (בפולנית) "המוסר היהודי" שכלל מבוא מאת פרופסור משה שור, אך כל עותקי הספר הושמדו בוורשה תחת הכיבוש הנאצי. עם ראשית הכיבוש הנאצי, סברו יהודים רבים כי הסכנה העיקרית נשקפת לגברים שרבים מהם נלקחו לעבודות כפייה, מתוך מחשבה זו השאיר הרב ברומברג את אשתו עם בנו בן ה-5 ובתו בת השנה, בבית הוריו, ונמלט מזרחה. הוא הגיע לביאליסטוק וממנה לווילנה ולקובנה. בקובנה פגש את ידידו זרח ורהפטיג אך דרכם נפרדה והם עלו לארץ ישראל בנפרד. ברומברג הגיע לארץ ישראל רק לאחר מסע נדודים מפרך שעבר דרך ריגה, סטוקהולם, אמסטרדם, בריסל, אנטוורפן ופריז. רק מפריז הצליח להגיע לארץ ישראל ומיד עם הגיעו הצטרף לצוות מכון התלמוד הישראלי השלם ועסק בההדרת ספרי ראשונים ופרסם מאמרים בתחום זה. משהבין שאיבד את כל משפחתו בשואת יהודי פולין התנדב כרב בצבא פולין החופשית במזרח התיכון ונסע עם מחנות הצבא ברחבי האזור. במסגרת שירותו זה הגיע לאיראן, עיראק, סוריה ומצרים. הוא העביר שיעורים בקהילות היהודיות שאותן פגש במקומות אלו וזכה לכינוי "החכם אברהם מפולין".
לאחר שחרורו בתום המלחמה המשיך בעבודתו במכון התלמוד הישראלי. בתקופה זו קיבל ידיעות מבוססות יותר על גורל משפחתו, בעקבות זאת נישא בשנית לבתיה בת הרב ישראל דב הכהן שהיה רבו הראשון של הכרמל. השיא אותם הרב שלמה דוד כהנא מוורשה, בביתו בעיר העתיקה (ירושלים). משנת ה'תש"ז החל לכתוב ביוגרפיות של אישים בולטים בעיקר מתנועת החסידות במסגרת מכון שהקים בעקבות השמדת יהדות אירופה בשואה, לשם תיעוד ההיסטוריה של יהדות זו. כן שימש במשך עשרים וחמש שנים כמפקח על הישיבות ובתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי בישראל מטעם המחלקה לחינוך במרכז העולמי של "המזרחי". בין השאר הוציא לאור את הסדרה עתירת הכרכים 'מגדולי התורה והחסידות', העוסקת באישים מתנועת החסידות שהיו גם למדנים או פוסקים בולטים.
הוא נפטר בכ"ב בשבט ה'תשל"ה, 13 בפברואר 1975. לאחר פטירתו הקימה אלמנתו בתיה בשיתוף עם כמה מחבריו ועדה לפרסום הכתבים הרבים שהשאיר אחריו ולא נדפסו.
מילדין שוביץ'
מילדין שוביץ' (Miladin Šobić, בקירילית:  Миладин Шобић; נולד ב-7 בינואר 1956, ניקשיץ') הוא זמר ממונטנגרו וכותב שירים.
שוביץ' היה זמר פעיל בסוף שנות השבעים של המאה ה-20 ובתחילת שנות השמונים ביוגוסלביה, הוא היה פופולרי במיוחד במונטנגרו, סרביה, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה. שירתו בעיקרה מלנכולית והמוזיקה נשלטת על ידי גיטרה אקוסטית.
קורות חיים
שוביץ' נולד בעיר ניקשיץ' השוכנת במרכז מונטנגרו. תחילת יצירתו המוזיקלית החלה בבית הספר התיכון בכתיבת שירים ובהלחנת מוזיקה. לאחר התיכון עבר לדוברובניק שם החל ללמוד תיירות בקולג'.
בין השנים 1982-1981 שיתף פעולה עם נגן הפסנתר גאבור לנדל (Gabor Lenđel) בהוצאת שני תקליטים. התקליטים יצאו בחברת התקליטים היוגוסלבית לשעבר "דיסקוטון" (Diskoton). בשנת 1981 יצא תקליטו "Ožiljak"' (הצלקת), ובשנת 1982 יצא תקליטו "Umjesto gluposti" (במקום טפשות). שוביץ' הקליט אלבום שלישי בשם "Barutana Ljubavi" (אבקת אהבה). בעקבות מות אחותו גנז את התקליט והפסיק ליצור ולשיר.
פריצת גבולות
פריצת גבולות - כיצד להגשים את החיים שתמיד רצית, הוא ספר מאת אלון אולמן, שיצא לאור ב-2017 ומכר 40 אלף עותקים.
מבנה הספר
הספר כולל את סיפור חייו של אלון אולמן ואת הפיכתו למנטור מצליח. בשנת 1994 הוא עבר קריסת ריאה במהלך טיסה מטורקיה לארץ, ובעקבות כך נכרתה חלק מריאתו. לאחר האירוע, מצבו הרפואי השברירי הביא אותו לנסות למתוח את הגבולות הפיזיולוגיים שלו ולאתגר את עצמו. בגיל 41 הוא נרשם לתחרות איירון-מן באריזונה. אחרי כשמונה חודשים של אימונים הוא הצליח לשחות 3.8 קילומטר, לרכוב על אופניים 180 קילומטר (כמו המרחק מתל אביב לקריית שמונה) ואז לרוץ מרתון (42 קילומטר), וכל זה ברצף של קצת יותר מ-12 שעות. זו הייתה נקודת המפנה בחייו, וכדבריו "כשחציתי את קו הסיום הבנתי שאת האושר הזה משיגים כשמגשימים מטרות שיא. כשאתה עושה משהו שמרגש ומפחיד אותך, אתה מרגיש שצמחת". במהלך השנים לאחר מכן השלים אולמן את התחרות עוד שלוש פעמים.
בעקבות הצלחתו בתחרות השתנתה תפיסת עולמו של אולמן, לעמדה שלפיה שכל אדם מסוגל לממש את חלומותיו, ובלבד שיעשה זאת בדרך המתאימה ועם הדרכה צמודה. בעקבות כך הוא הקים את חברת "קוד המנצח", שבמסגרתה הוא מעביר סדנאות והרצאות על פריצת גבולות. הספר משלב תובנות, תבניות פעולה ומודלים להצלחה, השזורים בסיפור חייו של אולמן. הוא מסיים את ספרו: "בסוף - כולם מתים. בדרך חלק גם חיים".
הספר נמכר בכ-40,000 עותקים וקיבל אות פלטינה מאת התאחדות הוצאות ספרים בישראל.
הבחירות הפרלמנטריות ביוון (יוני 2023)
בניגוד לבחירות במאי, ההצבעה ביוני בוצעה בשיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני, מה שאמור להגדיל את הסיכוי להרכבת ממשלת רוב. ב-25 במאי 2023, כנדרש בחוקת יוון, מינתה הנשיאה קתרינה סקלארופולו את יואניס סארמס לראש ממשלה זמני עד להרכבת הממשלה הבאה לאחר הבחירות.
כ-9.98 מיליון אזרחים היו זכאים להצביע, מתוכם אחוז ההצבעה עמד על כ-52.84%.
מערכת הבחירות
בינואר 2020, זמן קצר לאחר שחזרה לשלטון בבחירות הכלליות ביוון, "דמוקרטיה חדשה" (שתמיד הייתה חסידה של בונוס מושבים מאז 1974), העבירה חוק להחזרת הבונוס למפלגות הגדולות. לפי החוק, המפלגה הגדולה שקיבלה לפחות 25% מהקולות תקבל 20 מושבים נוספים, עם מושב אחד נוסף לכל חצי אחוז מעל 25%, עד למקסימום של 50 מושבים נוספים ב-40% (או יותר) מהקולות. לאחר מתן הבונוס, מתחילה החלוקה היחסית עבור המושבים הנותרים, שיכולה לנוע בין 250 אם מפלגה אחת צברה לפחות 40%, ל-300 אם אף מפלגה לא הגיעה ל-25%. חוק זה נכנס לתוקף לראשונה בבחירות שביוני 2023.
חוק משנת 2019 העניק זכות הצבעה ליוונים מחוץ למדינה שהתגוררו כשנתיים ביוון במהלך 35 השנים הקודמות ושהגישו החזר מס במהלך שנת הבחירות או בשנה הקודמת. מצביעים מחו"ל בוחרים בקלפי מפלגה, מבלי לבחור את מועמדיה. ביוון ישנה חובת הצבעה שאינה נאכפת בפועל.
תוצאות
לאחר נצחון מפלגתו בבחירות, חזר קיריאקוס מיצוטאקיס לתפקיד ראש ממשלת יוון.
חיזוק
בפסיכולוגיה, חיזוק הוא גורם המגביר את הסיכוי להתרחשותה של התנהגות מסוימת של האורגניזם. חיזוקים יכולים להשפיע על בעלי חיים ואדם כאחד.
התנהגות תלוית חיזוקים היא קשר עקבי, בין תגובה מסוימת לבין השינויים שהיא יוצרת בסביבה.
על פי רוב המונח "חיזוק" נתפס כתחושה סובייקטיבית של חיבה והנאה, או כתגמול הניתן על פעולה שבוצעה כראוי. ענישה היא הפעולה ההפוכה לחיזוק ומטרתה היא לצמצם או להכחיד התנהגות מסוימת.
סוגי חיזוקים
ישנם מספר סוגים של חיזוקים, אשר ניתן לחלק אותם על פי קריטריונים שונים. גירוי מסוים יכול להשתייך למספר קטגוריות.
חיזוק ראשוני ומשני
כל גירוי יכול להפוך למחזק מותנה, בתנאי שהוא מזווג עם מחזק ראשוני.
חיזוק חיובי ושלילי
ההבחנה בין חיזוק חיובי ושלילי אינה עוסקת בהיבט הערכי של הגירוי, אלא באופן שבו הוא מוצג או מיושם. בשני המקרים הופעת החיזוק משפרת את תחושותיו של הפרט ומיועדת להגביר את ההתנהגות הרצויה.
ניבוי חיזוקים
הציפייה לחיזוק יכולה להשפיע על ההתנהגות והיא מתבססת על הערכת הסבירות לקבלת גמול עבור פעולה מסוימת. הערכה זו היא ניבוי או חיזוי של ההסתברות להתרחשותו העתידית של מאורע רצוי כלשהו. נהוג לייצג את רמת ההסתברות על ידי האות P.
טעות הניבוי עבור חיזוק מתייחסת לפער שבין ההסתברות הצפויה לקבלת הגמול לתוצאה הממשית, כלומר - קבלה או אי קבלה של הגמול.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
קולטני החישה של מערכות החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם. עם זאת לא קיימים קולטני חישה המסוגלים לזהות חיזוק באופן ישיר, על כן השפעתו על ההתנהגות לא יכולה לנבוע רק מאירועים בסביבה החיצונית והיא מושפעת גם מגורמים נוספים.
להצגה של גירוי מחזק יש השפעה על מערכת העצבים. כאשר מתרחשים דברים טובים מנגנוני חיזוק במוח מופעלים ומשפעלים שינוי בחיבור הסינפטי. שינוי זה מתאפשר הודות לפלסטיות של מערכת העצבים.
באופן כללי, מנגנוני החיזוק יכולים לערב אזורים מוחיים רבים.
למוליך העצבי דופמין יש תפקיד מרכזי במערכת החיזוק. הוא מתפקד כמתווך בתהליך העברת אות החיזוק במוח. הטגמנטום הגחוני הוא נקודת המוצא של שתי מערכות דופמינרדיות. המערכת המוזוקטרטיקלית mesocortical system, אשר מסתיימת בקליפת המוח הקדם-מצחית והמערכת המזולימבית, אשר מתסתימת בגרעין האקומבנס (NAC), באמיגדלה ובהיפוקמפוס. לליבה של גרעין האקומבנס (NACc) יש תפקיד חיוני ביכולת של חיזוקים מותנים (CR - Conditioned Reinforcer) להשפיע על ההתנהגות. הסטריאטום הוא חלק מגרעיני הבסיס והוא מעורב בהנחיית ההתנהגות על עבר השגת חיזוקים. הוא עושה זאת על ידי הנעה לבחירה וסידור של הפעולות באופן המכוון להשגת המטרה.
תאי עצב דופמינרגיים מקודדים את טעות החיזוי של הגמול באופן דו-כיווני, כך שהתגובה הדופמינרגית שווה לגמול שהתרחש פחות הגמול שנצפה. התגובה הפאזית (phasic) של הדופמין במערכת החיזוק מושפעת ממידת ההתאמה שבין הגמול הצפוי לגמול הממשי והן מייצגות את הערך של הגמול. לעומת זאת, התגובה הטונית (tonic) הנלוות לתגובה הפאזית משקפת את רמת אי-הוודאות המקושרת לגירוי.
השפעות על יעילות המחזק
איתורו של גירוי היכול לשמש כמחזק אינה משימה פשוטה, משום שקיימות השפעות שונות על מידת יעילותו של כל מחזק עבור אורגניזם מסוים במצב מסוים.
השפעות תלויות בקשר
מערכת החיזוק אינה מגיבה באופן אוטומטי כאשר גירוי מסוים מוצג, משום שתגובתה משתנה בהתאם למצב שבו נמצא האורגניזם שנחשף לאותו הגירוי. כתוצאה מכך אותו הגירוי יכול לשמש כמחזק במצבים מסוימים, אך לא לעורר כל השפעה במצבים אחרים. לדוגמה: הימצאותו של מזון יכולה לחזק את ההתנהגות של חיה רעבה, אך לא תשפיע על ההתנהגות של חיה שבעה.
השפעות התלויות במאפייני הפרט
אוכלוסיות מסוימות יכולות להגיב לחיזוקים בצורה שונה. לדוגמה, אנשים בעלי הפרעת קשב מראים תגובה לא טיפוסית לחיזוק חיובי. השינויים העקביים שנמצאו במנגנונים החיזוק של אנשים בעל הפרעת קשב, יכולים להיות מרכיב מרכזי של ההפרעה. עם זאת, שינויים מסוג זה אינם ייחודיים להפרעת קשב והם לא תמיד מופיעים בעקבותיה.
למידה וחינוך
הלמידה מאפשרת להפיק תועלת מהניסיון באמצעות חזרה על תגובות שהניבו תוצאות חיוביות בעבר. על כן, ניתן לראות את מטרת הלמידה כמציאת מנבאים מדויקים עבור אירועים בעלי משמעות מוטיבציונית.
אחד השימושים הנפוצים לחיזוק הוא במסגרת התניה אופרנטית, שהיא מושג מרכזי בפסיכולוגיה הביהביוריסטית. שימוש בחיזוקים לצורך עיצוב התנהגות פותח לאור מחקריהם של פרדריק סקינר ואיוואן פבלוב.
"כלכלת אסימונים" היא שיטה המתבססת על חיזוקים ומשמשת לצורך חינוך וטיפול קוגניטיבי-התנהגותי.
היבטים דתיים וחברתיים
תורת הגמול היא הדרך בה מקשרים מאמינים בין קיום או אי קיום החובות המוטלות עליהם על ידי האלוהים או האלים לבין הגמול אותו הם קיבלו או עתידים לקבל, בחייהם, לאחר מותם או באחרית הימים. תורת הגמול דנה בשאלות על חוסר ההתאמה בין הגמול הנראה לעין לבין מעשיו של האדם, ומעלה שאלות על היחס לשלטון החוק ולנורמות החברתיות המספקים אף הם 'תורת גמול' מקבילה.
מדע וטכנולוגיה
השיטה המדעית משמשת לחקר תופעות, צבירת ידע חדש, או תיקון ושילוב של ידע קודם. השערה היא הסבר אפשרי כלשהו לתופעה בטבע או בחברה שטרם ניתן לה אישוש מספק. תהליך בדיקת השערות נועד לבחון את התוקף שלהן ושל התאוריה שמתבססת עליהן. בהקשר זה כל הוכחה המצביעה על נכונותה של השערה מהווה חיזוק לנכונותה.
ניתן לראות בתהליך ההתגבשות של תאוריה כחיזוק של העמדות המדענים בנושא המחקר שלהם.
אטיוס טוליוס
אטיוס טוליוס אמפידוס (בלטינית: Attius Tullius Aufidius) היה מצביא וולסקי שחי על פי ההשערות באזור המאה ה-6 לפנה"ס. אופידיוס הנהיג את הוולסקים במהלך מלחמת קוריולאנוס, ועל פי פלוטרכוס היה אחראי רציחתו של גאיוס מרקיוס קוריולאנוס.
קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת.
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע אודות חייו המוקדמים. פלוטרכוס, המשמש כמקור עיקרי לחייו, כותב שהוא היה ממשפחה וולסקית מיוחסת ועשירה מהעיר אנטיום (Antium). הולסקים היו עם שחי בחצי האי האפניני בטרם השתלטו עליו הרומאים. פלוטרכוס מספר על טולוס ש"בגלל עושרו, אומץ ליבו וייחוס משפחתו היו כל הוולסקים רואים אותו כמין מלך". פלוטרכוס גם רומז על כך שלטולוס היה קשר מימי הילדות עם גאיוס מרקיוס קוריולאנוס וכי הם היו יריבים ואויבים.
בשנת 493 לפנה"ס, ספגו הוולסקים מכה קשה כאשר כבשו הרומאים את אחת החשובות שבעריהם קוריולי (Corioli). במהלך הקרב על קוריולי התבלט קצין רומאי צעיר בשם גאיוס מרקיוס ולאות הוקרה על כך, העניק לו הסנאט הרומי את התואר "קוריולאנוס". עם זאת, קוריולאנוס הפך עד מהרה לשנוי בקרב המוני העם ברומא, בשל גאוותו והתבטאויותיו הבוטות כנגד הפלבס. שנה לאחר מכן הוא גורש בחרפה מרומא. מרקיוס, זעם על השפלתו, והיה נחוש לנקום בכל מחיר. פלוטרכוס כותב שלמרות איבתם הישנה "מרקיוס הרגיש בו בטולוס נדיבות-רוח, וידע בו שבכל הוולסקים לא היה איש שיהא בהול כמוהו להשיב לרומאים כגמולם כשתבוא שעת הכושר לידו".
מרקיוס קוריולאנוס חדר לאנטיום והגיע בתחפושת אל ביתו של טולוס. הוא נכנס פנימה, כיסה את פניו, והתיישב על יד האח. בני הבית תמהו על כך, וקראו לטולוס שאותה שעה אכל ארוחת ערב. טולוס לא זיהה אותו ושאל אותו לרצונו, קוריולאנוס גילה את פניו וסיפר לו על החרפה שהמיטה עליו עירו. קוריולאנוס הציע לטולוס להיות היועץ שלו במלחמה חדשה נגד הרומאים. טולוס התלהב מההצעה, אירח את קוריולאנוס בנדיבות, ויחד עמו החל לתכנן את המלחמה ברומאים.
את העילה למלחמה מצאו הוולסקים בתחבולה. טולוס שיגר שליחים אל הקונסולים ברומא, והודיע להם שהאורחים הוולסקים שבאו לרומא לצפות במשחקים לכבוד יופיטר מתכננים להעלות את רומא באש בזמן החגיגות. הקונסולים מיהרו להודיע שכל הוולסקים מצטווים לעזוב את רומא עוד לפני שקיעת השמש. היה זה טקס משפיל במיוחד, שכן הוולסקים נאלצו לעזוב עם משפחותיהם ומטלטליהם, ובתקופה זו שהו ברומא אורחים מעמים רבים, וכולם ראו בהשפלת הוולסקים. טולוס המתין עד שהוולסקים המגורשים התרחקו מרחק ניכר מהעיר, ואז פנה אליהם והסית אותם לפרסם את סיפורם. לאחר מכן הוא כינס את מועצת אנטיום ושכנע את המועצה לשלוח שליחים אל רומא עם דרישה מחוצפת להחזיר את כל הערים הוולסקיות שנלקחו במלחמה הקודמת. הרומאים זעמו על הדרישה, והצהירו ש-"הוולסקים חגרו [את החרב] ראשונים, אבל אנחנו נפתח אחרונים". כך פרצה המלחמה הידועה בכינוי "מלחמת קוריולאנוס".
הוולסקים בחרו בטולוס וקוריולאנוס כמצביאים ראשיים. קוריולאנוס זכה במספר הצלחות, ולפיכך מונה למפקד ראשי בעוד טולוס מונה למפקד חילות המצב וכוחות העתודה. קוריולאנוס זכה בסדרת הצלחות מסחררות, ערים נפלו בידיו בזו אחר זו. בשל כך הועם זוהרו של טולוס לטובת קוריולאנוס, וטולוס כבר החל רוחש לו קנאה בסתר. עם זאת, קוריולאנוס נכשל בפני המכשול האחרון - העיר רומא עצמה. על פי האגדה, קוריולאנוס כבר עמד לכבוש את העיר, והמצב בה היה כלאחר יאוש, אולם אז פנתה אל קוריולאנוס אמו וולמוניה, וריככה עד ליבו עד שביצע נסיגה. טולוס החליט שהגיע השעה להיפטר מקוריולאנוס, והחליט להשתמש במפגן החולשה שגילה כעילה לכך. הוא דרש מקוריולאנוס להופיע בפני מועצת אנטיום ולפרט את מעשיו. עם זאת, התברר עד מהרה שחברי המועצה מכבדים את מרקיוס, וגם להם נמאס מהמלחמה והם שמחו על השלום הנוח. לפיכך, נתן טולוס הוראה למספר מאנשיו, והללו קמו והרגו אותו בפומבי.
לאחר הרצח, קיבל טולוס את הפיקוד העליון על הצבא הוולסקי, והא ניסה ליזום ברית עם האיקווים כדי לצאת למלחמה חדשה ברומא. עם זאת, האיקווים לא הסכימו לקבל את טולוס כמצביא עליון, והדברים הגיעו עד כדי שפיכות דמים. התפתחה מלחמה קשה, שגרמה להחלשה של שני העמים. הוולסקים המותשים לא יכלו לעמוד בפני התקפה רומאית חדשה שלא איחרה לבוא, והם הובסו בקרב ולטרי. ידוע שטולוס נהרג בו "ועמו כל בחור וטוב".
ייצוגיו בתרבות
במחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס", הוא מכונה טולוס אופידיוס, וניתן לו תפקיד גדול מכפי שהיה לו במציאות. הוא מתואר כיוזם המלחמה הראשונה ברומא, הוא מנהל דו-קרב עם מרקיוס במהלך המצור על קוריולי, ובאופן כללי מתואר כמי ששונא את מרקיוס שנאת נפש. בסרט "קוריולאנוס" המבוסס על מחזהו של שייקספיר, הוא מגולם בידי ג'רארד באטלר.
שאיוהידווג
שאיוהידווג (בהונגרית: Sajóhídvég) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בשאיוהידווג חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
ז'יגמונד מאניאי
ז'יגמונד מאניאי (במקור ז'יגמונד מַאנדל, בהונגרית: Mányai Zsigmond; בודפשט, 13 בפברואר 1877 – בודפשט, 30 בינואר 1922) היה זמר אופרה (בריטון) יהודי-הונגרי, אביו של השחקן לאיוש מאניאי, סבה של השחקנית ז'וז'ה מאניאי.
ביוגרפיה
ז'יגמונד מאניאי נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף מַנְדל (סיטונאי) ושרולטה קליין. הוא הפך לתלמיד האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בשנת 1893, וסיים את לימודיו כמה חודשים בלבד לאחר תחילת שנתו השנייה, בשנת 1894 ופרש ב-20 בנובמבר.
הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון הלאומי (ההונגרי) בקולוז'וואר בשנת 1899, משם עבר כסטודנט במלגה לבית האופרה של בודפשט על פי חוזה שהחתים אותו המלחין ומנצח רז'ה (ראול) מאדר. בשנים 1901–1902 הוא היה במאי ושחקן באופרה של ברטיסלבה. בשנת 1902 נסע לווינה. לאחר מות אמו פרש מהבמה לתקופה מסוימת, עסק במסחר, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה הופיע שוב על במת "תיאטרון הפארק העירוני" (Városligeti Színház). הוא היה זמר בריטון בעל קול נעים. מותו הפתאומי נגרם על ידי דלקת ריאות, ושפעת. מקום קבורתו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה פלורה קראוס, בתם של לאיוש קראוס ושל רגינה אוברזון, הוא נשא את פלורה לאישה ב-5 בפברואר 1911 בעיר קסטהיי.
יעקב נפתלי שמחוני
יעקב נפתלי הרץ שמחוני (שמחוביץ) (על פי רוב  י. נ. שמחוני; 20 בינואר 1884, כ"ב בטבת תרמ"ד, סלוצק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 21 במאי 1926, ח' בסיוון תרפ"ו) היה משכיל יהודי, היסטוריון ומתרגם, בקי במזרחנות ומדעי היהדות.
קורות חיים
שמחוני נולד בשנת 1884 בסלוצק שברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בשם יעקב נפתלי הרץ שמחוביץ, בנו של שמואל, איש משכיל בן 60, מנישואיו השניים לזיסיל, בתו של ר' יעקב נפתלי הרץ ברנשטיין מלבוב. אחותו רוזה הייתה מורה ופסיכולוגית, ופעילה בייווא. את השם בעל הסיומת הלועזית (הסלאבית) שמחוביץ', שינה לשם עברי מתוך רגש לאומי.
ב-1896 אביו נפטר וב-1898 שמחוני עבר עם אמו למינסק, שם למד לטינית, יוונית וערבית. ב-1903 נקבעה בסלוצק בחינת הבגרות שלו בכתב ליום שבת. אף על פי שלא היה שומר מצוות, סירב להיבחן מטעמים לאומיים, מה שעיכב את לימודיו באוניברסיטה.
ב-1906 יצא לבירת רוסיה סנקט פטרבורג, ולאחר שקיבל שם תעודת בגרות אקסטרנית בבית ספר ממשלתי, יצא ללייפציג שבגרמניה, ללמוד באוניברסיטה. את חופשות הקיץ עשה בשווייץ, שם הכיר את המשורר יעקב כהן. בתרע"ב פרסם כהן את מאמרו העברי הראשון של שמחוני, "רבי יהודה הלוי בתור משורר לאומי", בקובץ "העברי החדש: מאסף לספרות, לאמנות ולחיים". על מאמר זה חתם לראשונה בשם "י. נ. שמחוני". באותה שנה התפרסם מאמר נוסף שלו ב"העתיד" על יחזקאל הנביא.
ב-1914, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל תואר דוקטור על עבודתו "לחקר ההרצאות של הסופרים הערבים ע"ד הכוזרים". החל משנה זו גר בברלין. ב-1916, לאחר כיבוש פולין על ידי הגרמנים, נתחדשה "הצפירה" ושמחוני פרסם בה שני מחקרים גדולים, על רבי יהודה החסיד ועל ש"ד לוצאטו (שד"ל).
ב-1917 הוזמן לגימנסיה העברית בלודז' שבפולין, להורות את הלימודים העבריים. במקביל להוראה בגימנסיה (1917–1924), עסק בהרבה תחומים (היסטוריה, ארכאולוגיה, בלשנות ופילוסופיה) והשתתף במרבית העיתונים וכתבי העת העבריים בביקורות ספרים ובמאמרים ומחקרים על השירה העברית בימי הביניים והעת החדשה, הספרות היהודית-ערבית בימי הביניים ותולדות ישראל. בין היתר פרסם מאמרים על רבנו גרשום מאור הגולה ("השלח", כרך כ"ח, חתום בכינוי "נפתלי בן שמואל") ושלמה אבן גבירול. בנוסף, כיהן כציר מטעם לודז' בוועידה הארצית של ציוני פולין.
ב-1922 הוציא את "דברי ימי ישראל", ספר לימוד מקיף לתיכון להיסטוריה של עם ישראל.
ב-1923, שנה בלבד לאחר הופעת הכרך השני של ספרו ההיסטורי-פילוסופי של אוסוואלד שפנגלר "שקיעת המערב", פרסם שמחוני, בעברית, מסה מקיפה מאוד על שפנגלר, שפורסמה ברבעון "התקופה", כתב העת הספרותי העברי היוקרתי והפופולרי ביותר בראשית שנות ה-20.
באותה שנה תרגם שמחוני, בהזמנת הוצאת שטיבל, את ספרו הראשון של יוסף בן מתתיהו, "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים". בתרגומו לספר הזה, קנה לו שם של מתרגם קפדן.
ב-1924 כתב שמחוני את המבוא לתרגום העברי של טשרניחובסקי לאפוס הבבלי "עלילות גילגמש". במבוא המפורט ביטא את קנאותו לתנועה הלאומית העברית, כשטען כי הספרות המסופוטמית היא חלק מהספרות העברית, אך הרנסאנס של היצירה הזאת לא יוכל לצאת לפועל באירופה, אלא רק על ידי "יהדות קבועה בארץ ישראל", שתחייתה התרבותית תפנה גם "אל יצירת-שם העתיקה", בדומה למקומו של הרנסאנס של התרבות היוונית הקלאסית בתרבויות אירופה.
ב-1925 עבר שמחוני לברלין, שהייתה אז מרכז של תרבות עברית, והצטרף למערכת המדעית של האנציקלופדיה שייסדו יעקב קלצקין ונחום גולדמן - אנציקלופדיה יודאיקה הגרמנית, כמזכיר ראשי ועורך מחלקת ההיסטוריה של עם ישראל עד חתימת התלמוד. הוא תרם ערכים רבים לשני הכרכים הראשונים של האנציקלופדיה, אך פטירתו גדעה את המשך תרומתו לאנציקלופדיה.
הוא גם היה נשיא בית הוועד העברי בעיר. באותה שנה תרגם גם את ספרו האחרון של יוסף בן מתתיהו, "נגד אַפִּיוֹן". עם פתיחת האוניברסיטה העברית, הוזמן על ידה להורות בה את ההיסטוריה העברית והתכוון להענות להצעה: "חג פתיחת מכללתנו הוא חג העתיד".
הוא חלה בתחילת חודש סיון תרפ"ה, וכתוצאה מהניתוח שעבר, נפטר ערירי באסרו חג של שבועות 1926. אסיפות אבל נערכו לזכרו בקהילות היהודיות בברלין, ורשה, לודז', קובנה וריגה. ב-14 ביוני 1926 נערכה אספה כזאת בניו יורק. אחרון הדוברים היה חיים נחמן ביאליק:
ב-1929 הוציאו חבריו של שמחוני בברלין קובץ לזכרו בשם "ציונים". הקובץ מחולק לארבעה מדורים: "ספרות", "גנזי שירה", "מחקרים", "שירים, מסות ומכתבים". השתתפו בו גדולי התרבות היהודית שבתקופה ובראשם ח"נ ביאליק.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית בירושלים.
תרגום "מלחמת היהודים עם הרומאים"
תרגום שמחוני ל"תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים" הוא התרגום השני שנעשה לעברית, אך הראשון שנעשה ישירות מהמקור היווני. התרגום הקודם לעברית, של קלמן שולמן, נעשה מתרגום גרמני, ולדעת שמחוני "אינו אלא מהדורה מליצית של ספר יוספוס".
מכיוון שיוסף בן מתתיהו מספר שאת "מלחמת היהודים" כתב לראשונה בלשון "אבותיו" ורק אחר כך תרגם אותו ליוונית, בחר שמחוני לתרגם את הספר לעברית של זמנו של יוסף:
במידה וב"שפת אבותינו" התכוון יוסף לעברית ולא לארמית, הקפדתו של שמחוני להימנע משימוש במילים מאוחרות לחתימת המשנה (220 לספירה לערך), מהווה ניסיון לשחזר איך הייתה עשויה להיראות הגרסה הראשונה של יוסף, שלא שרדה.
תרגום שמחוני הוא גם התרגום המקובל בקרב חוקרים ישראלים, ובו משתמשים בדרך כלל בימינו כמקור העיקרי לציטוט. תרגומו נחשב לנאמן למקור, מלווה בהערות שוליים רבות בגוף הספר, הערות ובאורים לכל פרק מרוכזים בסוף הספר, וכן במבוא מרתק ובנספחים חשובים: לוח זמנים של מאורעות המלחמה, מפתח שמות ומקומות, לוחות יוחסין ומפות.
חתיכה דוקרנית (סרט)
חתיכה דוקרנית (באנגלית: Barb Wire) הוא סרט פעולה מדע בדיוני אמריקאי משנת 1996, המבוסס על סדרת הקומיקס מבית Dark Horse באותו שם. מככבת בו פמלה אנדרסון בתפקיד הראשי, לצד טמורה מוריסון, ויקטוריה רוול, קסנדר ברקלי, אודו קייר וסטיב ריילסבק. בראד ווימן הפיק, ודייוויד הוגאן שביים מתוך תסריט מאת צ'אק פרפר ואילן צ'ייקן. הסרט נקטל על ידי המבקרים והיה מועמד למספר פרסי פטל הזהב. הסרט גם כשל בקופות, והכניס רק 3,794,000 דולר בארצות הברית.
עלילה
בשנת 2017, במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית השנייה, בארב ווייר ("החתיכה הדוקרנית") הוא הבעלים של המרהד, מועדון לילה בסטיל הארבור, "העיר החופשית האחרונה" בארצות הברית שחרבה מהמלחמה. היא מכניסה כספים בעיקר כסף מזומן נוסף מעבודתה כשכירת חרב וציידת ראשים. מפקד המשטרה וויליס פושט על המועדון שלה. היעד של וויליס הוא הנמלט ד"ר קורינה "קורה ד." דבונשייר, מדען ממשלתי לשעבר ובעל מידע אודות נשק ביולוגי המפותח על ידי הפקח לשעבר, קולונל פריזר ממינהל הקונגרס. ד"ר דבונשיר מקווה לברוח לקנדה על מנת לפרסם את המידע הזה.
דבונשייר מופיע בהמרהד. מלווה באקסל הוד, "לוחם חופש" שבארב הכירה ואהבה בפרוץ המלחמה, אך השניים הופרדו במהלך הסכסוך. אקסל מנסה לעזור לקורה להגיע לקנדה. הם מנסים למצוא זוג עדשות מגע סותרות שיאפשרו לקורה להתחמק מזיהוי סריקת הרשתית בשדה התעופה סטיל הארבור. העדשות עוברות לידיים של כמה חברי כנופיה נמוכי-דרג לפני שהן מגיעות גם למועדון הלילה של בארב.
במקום לתת את העדשות לקורה ואקסל, בארב עושה עסקה עם "ביג פאטסו", מנהיג כנופיית גרוטאות: פאטסו רוצה את העדשות ששוות הון בשוק השחור, ובארב רוצה מיליון דולר במזומן. מלווה חמוש לשדה התעופה, שם היא מתכננת לעלות על המטוס לקנדה. אבל פאטסו הוא מרגל כפול וכאשר בארב, אקסל וקורה מופיעים בחצר הגרוטאות כדי לבצע את ההחלפה, קולונל פריזר וחייליו נמצאים שם, יחד עם מפקד המשטרה וויליס. וויליס מעמיד פנים שהוא עוצר את בארב וקורה, אבל במקום לשים אזיקים על בארב, הוא מחליק לה רימון יד. בארב משתמשת ברימון כדי להרוג את פאטסו ולגרום לבלבול מספיק כדי לאפשר לבארב, אקסל, קורה וויליס לעלות על המכונית המשוריינת של בארב ולהימלט במרדף מכוניות, שמגיע לשיאו בקרב יד ביד בין בארב לקולונל פריזר, על מלגזה שתלויה במנוף מעל הנמל. פריזר נופל אל מותו בזמן שבארב בורחת.
החבורה מגיעה לשדה התעופה, שם בארב מגלה כי עדיין יש לה עדשות מגע. היא נותנת אותם לקורה, וקורה ואקסל עולים על המטוס לקנדה בעוד וויליס ובארב נשארים על המסלול סחוף הגשם.
שחקנים ודמויות
בסרט, מותניה של אנדרסון כווצו לכדי והיא עשתה כמה מהפעלולים בכוחות עצמה, אם כי המחוך והעקבים שלבשה הפכו את סצינות הקרב למאתגרות במיוחד.
נומי
נועם כהן (3 במרץ 1992 – 1 באוקטובר 2021), ידוע בשם הבמה נומי, היה ראפר ישראלי.
ביוגרפיה
כהן נולד ב-3 במרץ 1992 וגדל במעלה אפרים עד גיל שנתיים וחצי. כשהוריו התגרשו, עבר לגור עם אימו בחולון. מגיל שלוש וחצי גדל והתחנך בבאר שבע לאחר שאימו נישאה בשנית. הוא למד בחטיבת הביניים של כפר הנוער אשל הנשיא. לאחר כשלוש שנים בחטיבה זו ובעקבות צלילתו אל עולם המוזיקה, כהן החליט לעזוב את אשל הנשיא ועבר למכללה הטכנולוגית של חיל האוויר, שם סיים את לימודיו.
במרץ 2011, התגייס לצה"ל ליחידת יהל"ם של חיל ההנדסה הקרבית, תחתיה סיים שירות מקוצר. מיד עם שחרורו מהצבא, הוא למד בקורס לברמנים, הוציא רישיון לשיט והחל בלימודי משחק, כשבהמשך פרש.
2005–2017: תחילת הקריירה ומיקסטייפים
בגיל 13, החל לכתוב ראפ תחת שם הבמה "נומי"; לימים, כהן פירש את שם הבמה שלו כ"ניו מי" (בתרגום לעברית: "האני החדש"). שנתיים מאוחר יותר, כהן הופיע לראשונה על במה בתל אביב ביחד עם חברו לימים, אביחי נפתלי. בנוסף, השתתף במעגלי פריסטייל עם בני נוער בגילו בבאר שבע. ב-2008, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "נשאר לבד", שעלה בפורום "ראפ מחתרתי" באתר קהילות הפורומים הישראלי, FXP, כשבהמשך החליט לגנוז אותו. רוב שיריו הראשונים הוקלטו בחדרו עד לגיל 18, כשמאוחר יותר עבר להקליט באולפני הקלטות בעיר.
ב-2009, הכיר את גיא ביטון (פנץ') וביחד הם הופיעו במועדונים בעיר. באותה השנה, הוציא לאור שני מיקסטייפים, האחד בשם "נועם אחר", והאחר בשם "Blacklist" לצד אותו פנץ' ורועי זיסקין. בשנתיים שבאו לאחר מכן, שחרר שני מיקסטייפים נוספים: "נומיסטייל", ו"שינויים", אותם הוציא להורדה חופשית בפורום FXP. במהלך תקופה זו, הקליט בעיקר עם אביחי נפתלי, שהיה חבר באותו הזמן בהרכב המוזיקלי פרנקלין, כשמבין שיתופי הפעולה ביניהם בלטו הרצועות "זוכרת" ו"הייטר".
ב-2014, עבר מבאר שבע למרכז הארץ כדי להיות קרוב לסצנת הראפ וליצור תוכן באופן מקצועי יותר. באותה תקופה, הוא חבר למפיק המוזיקלי גיא קושנירסקי, שהפיק את שיריו.
2017–2019: "רוקסטאר, כפרה" ועבודה על אלבום שני
ב-2019, יצא האלבום "ילד מסדרון" של אביחי נפתלי, בו התארח בשיר "מה השם שלי". ב-8 בספטמבר, הוציא את אלבום הבכורה, "רוקסטאר, כפרה". האלבום זכה למאות אלפי השמעות בפלטפורמות הסטרימינג ולביקורות חיוביות. נוסף על כך, האלבום לווה בסיבוב הופעות בשם "טור קוביין, באנג!". לאחר צאת האלבום, כהן עבד על אלבום שני, כשהספיק להוציא מתוכו שני סינגלים: "סטיבי", ו"הנוף משתנה" במהלך שנת 2020. באותו הזמן שכהן היה בארצות הברית, הקליט שיר בשם "האחים בלוז" יחד עם טיאובי, שהיה אמור להיות חלק מתוך אלבום משותף אותו תכננו להפיק בעתיד. בדצמבר 2022, טיאובי הפיק את אותו השיר כחלק מאלבום לזכרו של כהן, שנקרא בשם "ג'ון בלושי", כשכולו הוקדש למשפחתו של כהן.
מותו
ב-1 באוקטובר 2021, נהרג כהן בתאונת אופנוע על כביש 4, סמוך לגבעת שמואל. אמנים רבים בסצנת ההיפ הופ הישראלי ספדו לכהן, כשביניהם רביד פלוטניק, סטטיק ואיתי לוקץ'.
לאחר מותו
במאי 2022 נערך עבורו ערב הנצחה בהשתתפות בני משפחתו וחבריו מסצנת ההיפ הופ, ביניהם רביד פלוטניק, לוקץ', מוקי ואיזי. במסגרת הערב הופקה גרסה מחודשת לשירו "אין לי זמן" בביצוע משפחתו, חבריו ואמנים מוכרים מסצנת ההיפ הופ. בנוסף, חשפה אימו כי משפחתו עובדת על הוצאת אלבומו השני, עליו עבד נומי לפני מותו.
בספטמבר 2022 חברו אביחי נפתלי הוציא את האלבום "וויסקי ודמעות", שלדבריו, מוקדש כולו לזכרו של כהן.
צ'רי A5
צ'רי A5 (באנגלית: Chery A5) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר יוצרה בסין בין השנים 2006–2010.
דגמי "צ'רי A5" מיוצרים בתצורות: מנוע בעירה פנימית ובתצורת הנעה היברידית (מנוע מסוג "VVT"). דגם "שרי A5" הוא הדגם הראשון בעלי מנוע הנעה היברידית המיוצר בסין.
1996 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך הנשה בוצעו 77 שיגורים מהם 33 (43%) על ידי ארצות הברית.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
הרי הנסיך אלברט
הרי הנסיך אלברט (באנגלית: Prince Albert Mountains) הם רכס הרים גדול באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, ובארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
הרכס מהווה חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים.
הרכס הוא רכס חופי, המשתרע לאורך חוף ארץ ויקטוריה לכיוון צפון החל ממצר מקמרדו.
שיא גובהו של הרכס -
הרכס ממוקם בין קרחון פריסטלי לבין קרחון פראר.
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים נסקרו ומופו ביסודיות על ידי חוקרים מארצות הברית ומניו זילנד בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20.
מקור השם
רוס נתן לרכס ההרים את שמו.
הרכס נקרא על שם הנסיך אלברט, בן זוגה של המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
לקריאה נוספת
• DAVID H. ELLIOT, THOMAS H. FLEMING, CHRISTOPHER CONAWAY, and PETER BRADDOCK, Geologic studies in the Prince Albert Mountains, Byrd Polar Research Center and Department of Geological Sciences, Ohio State University, Columbus, Ohio 43210
• Lanza, R. and E. Zanella, Palaeomagnetism of the Ferrar dolerite in the northern Prince Albert Mountains (Victoria Land, Antarctica), Geophysical Journal International 114 (1993): 501-511, Ohio 43210, DOI:10.1111/J.1365-246X.1993.TB06983.X
• Fausto Ferraccioli and Emanuele Bozzo, Cenozoic strike-slip faulting from the eastern margin of the Wilkes Subglacial Basin to the western margin of the Ross Sea Rift: an aeromagnetic connection, Geological Society, London, Special Publications, 210, 109-133, 1 January 2003, https://doi.org/10.1144/GSL.SP.2003.210.01.07
•Rock samples of Prince Albert Mountains, Antarctica, 2011-12 season
תערוכת האימפריה הבריטית
תערוכת האימפריה הבריטית (באנגלית: British Empire Exhibition) היא תערוכה קולוניאלית שנערכה בוומבלי שבמידלסקס ב-1924 וב-1925.
התערוכה נפתחה על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-23 באפריל, יום חגו של סנט ג'ורג'. האימפריה הבריטית הורכבה מ-58 מדינות באותה תקופה, ורק גמביה וגיברלטר לא נטלו חלק בתערוכה. עלות התערוכה הייתה כ-12 מיליון לירות שטרלינג, והיא הייתה התערוכה הגדולה ביותר שנערכה במקום כלשהו ברחבי העולם עם 26 מיליון מבקרים.
מטרתה הרשמית של התערוכה הייתה "לעורר את הסחר, לחזק קשרים בין מדינת האם לאחיותיה ובנותיה, להביא למגע קרוב יותר של איש עם רעהו, לאפשר לכל אלו שנאמנים לדגל הבריטי להיפגש על בסיס משותף וללמוד להכיר איש את רעהו". מתכנן הפרויקט היה האדריכל מקסוול איירטון. שלושת הבניינים העיקריים שבהם נערכה התערוכה היו ארמונות התעשייה, ההנדסה והאמנויות. ארמון ההנדסה היה מבנה הבטון המזוין הגדול ביותר בעולם. לצורך התערוכה נבנו שלוחה מיוחדת של מסילת רכבת ותחנת רכבת, על מנת לחבר את האתר לתחנת לונדון מרילבון. המבנים השונים של האתר חוברו באמצעות רשת מסילות רכבת קלה.
רוב האולמות שבהם נערכה התערוכה היו אמורים להיות זמניים ולהיהרס לאחר סיומה, אך ארמון ההנדסה וביתן ממשלת בריטניה שרדו עד שנות ה-70, בין השאר בגלל העלות הגבוהה של הריסת מבני בטון. בריכת האימפריה הפכה לארנה של ומבלי, ולפי הצעת יושב ראש ועדת התערוכה, סר ג'יימס סטיבנסון, הוחלט לשמור גם את אצטדיון האימפריה; מבנה זה הפך לאצטדיון ומבלי הישן, שהיה מגרש הבית של נבחרת אנגליה בכדורגל עד 2000, אז הוא נסגר והוחלף על ידי אצטדיון ומבלי החדש שנפתח ב-2007.
UGG
UGG (לשעבר UGG Australia, נהגה אַג) היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור מוצרי הנעלה מפרווה וצמר כבשים.
תערוכת האימפריה הבריטית
התערוכה הייתה גם האירוע הראשון שעבורו הנפיק שירות הדואר הבריטי בול זיכרון. הבולים הונפקו ב-23 באפריל 1924, והדפסה שנייה הונפקה ב-9 במאי 1925. בנוסף לבולים הונפקו גם מזכרות רבות אחרות כגון מעטפות וגלויות. ב-21 ביולי 1924 נערכה תהלוכת האימפריה באצטדיון האימפריה, שעבורה חיבר סר אדוארד אלגר את "מארש האימפריה" ואת הלחן עבור סדרת שירים שנכתבו על ידי אלפרד נויס.
UGG
החברה הוקמה ב-1978 בקליפורניה על ידי בריאן סמית', גולש אוסטרלי שהיגר לארצות הברית. סמית' מכר את החברה ב-1995 לחברת "Deckers Outdoor Corp". בשנת 2000 זכתה החברה לפרסום כשאופרה וינפרי העניקה את מגפי החברה ל-350 הנוכחים בקהל תוכניתה ובשנים לאחר מכן בחרה במוצרי החברה לרשימת המוצרים האהובים עליה, תמיכתה של וינפרי הביאה לגידול ניכר בביקוש למוצרי החברה. ב-2006 פתחה החברה בסוהו שבניו יורק את החנות הקמעונאית הראשונה שלה, ובאותה שנה פתחה את החנות הראשונה גם מחוץ לארצות הברית, במרכז טוקיו שביפן.
תערוכת האימפריה הבריטית
הנהלת התערוכה ביקשה מוועדת המחקרים האימפריאלית של המכון הקולוניאלי המלכותי לסייע לה בהיבטים החינוכיים של התערוכה, וכתוצאה מכך יצא לאור בלונדון ב-1924 הספר בן 12 הכרכים The British Empire: A survey.
UGG
בשנת 2011 חתמה החברה על חוזה חסות עם כוכב הפוטבול טום בריידי. עם בריידי כפרזנטור פתחה החברה בקמפיין שיווקי על מנת לפנות גם לקהל הגברי, וב-2012 השיקה לראשונה חנות ייעודית לגברים בשדרה החמישית בניו יורק. במהלך השנים התרחב המותג גם לתיקי יד ואביזרי אופנה נוספים.