cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריאנה ויקטוריה מספרד
משפחתה
בשנת 1729 התחתנה מריאנה ויקטוריה עם ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך
בטופולוגיה, קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך היא טכניקה לבניית העתקה אוניברסלית ממרחב טופולוגי X למרחב האוסדורף קומפקטי \beta X, שיש לה חשיבות אפילו כאשר X מרחב דיסקרטי. קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך \beta X של X היא מרחב האוסדורף קומפקטי הגדול ביותר הנוצר על ידי X, במובן שכל העתקה מ-X למרחב האוסדורף קומפקטי מתפצלת באופן יחיד דרך \beta X. אם X הוא מרחב רגולרי לחלוטין, אז תמונת X ב-\beta X הומיאומורפית ל-X, וכך אפשר לחשוב על X כתת-מרחב צפוף של \beta X. במקרה הכללי, ההעתקה אינה מוכרחה להיות חד-חד-ערכית.
אם מניחים את אקסיומת הבחירה, לכל מרחב טופולוגי יש קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך. בלעדיה, אפילו הטענה ש- אינה מוכרחה להיות נכונה, ובפרט קשה לתאר נקודות של באופן ישיר.
אוניברסליות ופונקטוריאליות
המרחב \beta X והפונקציה מ-X אליו מקיימים את התכונה האוניברסלית הבאה: לכל פונקציה רציפה, כאשר K מרחב האוסדורף קומפקטי, יש הרחבה יחידה לפונקציה רציפה. כרגיל במקרים של אוניברסליות, תכונה זו מאפיינת את \beta X עד כדי הומיאומורפיזם.
ההעתקה היא הומיאומורפיזם אל התמונה אם ורק אם X הוא מרחב טיכונוף. ההעתקה היא הומיאומורפיזם עם תמונה פתוחה אם ורק אם X מרחב האוסדורף קומפקטי מקומית. תכונת ההרחבה שתוארה לעיל מאשרת כי \beta הוא פונקטור מן הקטגוריה Top של מרחבים טופולוגיים, אל הקטגוריה CHaus של מרחבי האוסדורף קומפקטיים. נסמן ב- את הפונקטור השכחן. אז כל מורפיזם (עבור ) מתאים באופן יחיד למורפיזם X \to uK (באמצעות צמצום ל-X ותכונת האוניברסליות), כלומר. היינו, הפונקטור \beta הוא פונקטור צמוד משמאל ל-u.
בניה
אם X מרחב דיסקרטי, אפשר לבנות את \beta X כמרחב כל העל-מסננים על X, עם טופולוגיית סטון. אברי X מתאימים למסננים הראשיים. ידועות גם בניות אחרות, המתאימות למרחב טופולוגי כללי.
קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך של חבורה למחצה
אם S חבורה למחצה דיסקרטית, יש הרחבה יחידה של הפעולה מ-S ל-\beta S כך שהכפל מימין בכל איבר הוא רציף, והכפל משמאל בכל איבר של S הוא רציף. הרחבה זו היא אסוציאטיבית. מתברר ש-\beta S אוניברסלי כחבורה למחצה קומפקטית והאוסדורף (כלומר ביחס להומומורפיזמים רציפים). אם חבורות למחצה דיסקרטיות, אז  גם היא תת-חבורה למחצה.
המרכז הטופולוגי של \beta S (הכולל, בהגדרה, את האיברים שהכפל משמאל בהם רציף) שווה למרכז האלגברי. אם S חבורה למחצה אינסופית ובעלת צמצום מימין או משמאל, אז הוא אידיאל ימני או שמאלי, בהתאמה.
קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך של המספרים הטבעיים (עם הטופולוגיה הדיסקרטית) היא אובייקט נחקר ובעל חשיבות בתורת הקבוצות. גם המבנה האלגברי של המספרים הטבעיים משך תשומת לב לא מבוטלת בהקשר זה. אלא שהמבנה האלגברי של הקומפקטיפיקציות ו- סבוך להפליא. למשל, במרכזים של, ו- אין אף איבר שאינו שייך לקבוצה המקורית (הטבעיים בשני המקרים הראשונים, השלמים באחרון). ב- כמעט ואין שלשות המקיימות את החוק הדיסטריבוטיבי.
מרסלו מורנו
מרסלו מרטינס מורנו (בספרדית: Marcelo Martins Moreno, נולד ב-18 ביוני 1987 בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בשה-ג'יאג'וואנג אבר ברייט מליגת המשנה הסינית ובנבחרת בוליביה בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
מרסלו מורנו גדל במועדון הבוליביאני אוריינטה פטרולרו, ובגיל 17 עבר לשחק במועדון הברזילאי ויטוריה. כעבור שנה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה הברזילאית השלישית, ובשנת 2005 זכה עמה באליפות מדינת באהיה. בעונת 2006 הבקיע מורנו 12 שערים עבור ויטוריה, והצטיינותו גררה התעניינות ממועדונים גדולים יותר. בשנת 2007, לאחר שזכה באליפות נוספת של מדינת באהיה עם ויטוריה, חתם מורנו בקרוזיירו הברזילאית, אך רק בשנת 2008 הפך לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה הבקיע שמונה שערים בגביע ליברטדורס, והיה למלך השערים של הטורניר, בצוותא עם סלבדור קבניאס, ובנוסף, זכה עם המועדון באליפות מדינת מינאס ז'ראיס.
במאי 2008 חתם מורנו על חוזה לחמש שנים בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית. שחטאר שילמה עבורו תשעה מיליון אירו לקרוזיירו. עם זאת, מורנו לא הצליח להשתלב במועדון האוקראיני. בחודש מאי 2009, לאחר שזכה עם הקבוצה בגביע אופ"א לאחר ניצחון במשחק הגמר על ורדר ברמן, בו לא שותף, הושאל מורנו לאותה ורדר ברמן, שכבר הביעה עניין בשחקן בקיץ 2008, כאשר בחר לחתום בשחטאר. גם השאלה זו לא עלתה יפה, ובפגרת החורף של עונת 2009/10 חזר מורנו לשחטאר דונצק לאחר שלא הבקיע כלל במשחקי הליגה, אך הבקיע שני שערים בגביע הגרמני ושער אחד בהליגה האירופית, בניצחון 4-1 על נסיונל מדיירה. ביום האחרון של פגרת החורף של עונת 2009/10, הושאל מורנו לויגאן אתלטיק עד לתום העונה. גם שם לא הבקיע מורנו ולו שער אחד, וחזר לשחטאר בתום העונה.
את עונת 2010/11 פתח מורנו בשחטאר דונצק, והופיע ב-18 משחקי ליגה, בהם הבקיע חמישה שערים, ובתום העונה זכה באליפות אוקראינה. גם את עונת 2011/12 החל מורנו בשחטאר, אך לקראת סיום חלון ההעברות, חתם בגרמיו הברזילאית, שם הציג עונה מצוינת בשנת 2012, כאשר הבקיע 10 שערים בליגת העל הברזילאית ושערים נוספים בשאר המפעלים בהם השתתפה גרמיו. בשנת 2013 הושאל לפלמנגו, אך לא הצליח להותיר שם חותם על אף שזכה עם המועדון בגביע הברזילאי. בשנת 2014 הושאל מגרמיו לקרוזיירו, בה כבר הצליח בעבר, וזכה עמה הן באליפות ליגת העל הברזילאית, והן באליפות מדינת מינאס ז'ראיס, בפעם השנייה בקריירה שלו. בנוסף, הבקיע מורנו 15 שערי ליגה באותה עונה, וסך הכל 23 שערים בכל המפעלים.
בפברואר 2015 נמכר מורנו למועדון צ'אנגצ'ון יאטאי מליגת העל הסינית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע תשעה שערים. בינואר 2017 עבר לווהאן זאל מהליגה הסינית השנייה. בתחילת 2019 עבר לשה-ג'יאג'וואנג, אף היא מליגת המשנה הסינית.
קריירה בינלאומית
אביו של מורנו ברזילאי ואמו בוליביאנית, ולכן מורנו היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת ברזיל או בנבחרת בוליביה. מורנו ייצג את ברזיל בגילאי הנוער, אך כאשר נדרש לבחור באיזו נבחרת בוגרת לשחק, בחר לייצג את בוליביה. בספטמבר 2007, הודות להצטיינותו במדי קרוזיירו, זומן מורנו לראשונה לסגל נבחרת בוליביה, והבקיע את שער הבכורה בנובמבר 2007, במשחק מוקדמות מונדיאל 2010 נגד נבחרת ונצואלה. באפריל 2009 היה מורנו אחד מהמבקיעים בניצחון הסנסציוני של נבחרת בוליביה בתוצאה 6-1 על נבחרת ארגנטינה במוקדמות מונדיאל 2010. עם זאת, בוליביה לא העפילה למונדיאל 2010 עצמו.
בשנת 2011 השתתף מורנו עם נבחרת בוליביה בקופה אמריקה 2011, ממנה הודחה בוליביה בשלב הבתים. לאחר כישלון נבחרת בוליביה להעפיל גם למונדיאל 2014, מורנו השתתף עם בוליביה גם בקופה אמריקה 2015, והבקיע את השער השלישי לבוליביה בניצחון 3-2 על נבחרת אקוודור, שהיה הניצחון הראשון של בוליביה בקופה אמריקה מאז קופה אמריקה 1997. ניצחון זה אף העלה בדיעבד את בוליביה לרבע הגמר, גם כן לראשונה מאז 1997, שם הודחה בוליביה לאחר הפסד 3-1 לנבחרת פרו, במשחק בו מורנו הבקיע את השער המצמק לבוליביה.
תארים
עם ויטוריה:
עם קרוזיירו:
עם שחטאר דונצק:
עם פלמנגו:
תארים אישיים:
אגרות ארץ ישראל
אגרות ארץ ישראל, שכתבו היהודים היושבים בארץ לאחיהם שבגולה מימי גלות בבל ועד שיבת ציון שבימינו הוא קובץ של איגרות יומנים של 83 איגרות של אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל אל תפוצות ישראל, מאז העת העתיקה ועד העת החדשה, בעריכתו ועם ביאוריו של הביבליוגרף אברהם יערי. הקובץ יצא לאור ב-1946.
כותבי האיגרות היו בחלקם עולים חדשים וחלקם וותיקים; מוצאם היה משלל קהילות יהודיות; והם התגוררו ביישובים ברחבי הארץ. מחברי האיגרות מתארים את מצב האוכלוסייה בארץ ומדיניות השלטונות כלפיה; הם מוסרים מידע על חיי התרבות והכלכלה ועל יחסי הקבוצות האתניות והעדות השונות, במיוחד על מעמד היהודים ואפשרויות המחייה להם בארץ. יערי השתדל להביא באוסף האיגרות מבחר מייצג של מחברים ויוצרים מבין האתרים והתקופות.
בין מחברי האיגרות שהובאו בקובץ: ירמיהו הנביא, רבן גמליאל הזקן, ראשי הקראים בירושלים, דניאל בן-משה אלקומסי, סהל בן מצליח הכהן, "המיוסרים" מטבריה, רבי שמואל בן שמשון, הרמב"ן, אליהו מפרארא, יוסף דמונטנייא, יצחק לטיף, ר' עובדיה מברטנורא, תלמידו של רבי עובדיה, רבי ישראל מפירושא, דוד די רוסי, שמשון בק, רבי שלמה שלומיל מיינשרל, רבי ישעיה הלוי הורוויץ, אברהם רוויגו, אברהם ישמעאל חי סנגויניטי, ר' חיים אבולעפיה, ר' חיים אבן עטר, ר' אברהם גרשון מקיטוב, יוסף סופר, תלמידי הגר"א, רבי ישראל משקלוב, אריה נאמן, יהוסף שווארץ, אליעזר הלוי, מרדכי צורף, יעקב ספיר הלוי, יחיאל מיכל פינס, אברהם משה לונץ, אנשי ביל"ו, זאב יעבץ, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הלל יפה, יוסף ויתקין, אהרן דוד גורדון, יוסף טרומפלדור, חיים ארלוזורוב והעולים מתימן.
ויין סלדן
ויין אנתוני סלדן הבן (באנגלית: .Wayne Anthony Selden Jr; נולד ב-30 בספטמבר 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בניו יורק ניקס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות
סלדן החל את דרכו בתיכון ג'ון ד'אובריאנט, לפני שעבר לתיכון טילטון. בטילטון הוא העמיד ממוצעים של 24.8 נקודות, 10.1 ריבאונדים ו-4 אסיסטים בשנתו האחרונה, ונבחר לאחד משחקני העונה בתיכונים מטעם מקדונלד'ס. סלדן נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, כשהוא מסיים כקלע המוביל השני של נבחרת המזרח עם 13 נקודות ב-5 מ-7 מהשדה, 2 מ-4 לשלוש, 5 ריבאונדים ו-3 אסיסטים. סלדן שיחק גם בג'ורדן ברנד קלאסיק. הוא דורג בחמישה כוכבים על פי יכולתו בתיכונים ודורג במקום ה-14 ב-ESPN מכל שחקני המחזור שלו ובמקום 12 על ידי Rivals.com.
סלדן שיחק שלוש שנים באוניברסיטת קנזס. בעונתו השלישית והאחרונה, הוא נבחר לקבוצה השנייה של המחוז ואחד השחקנים המצטיינים בגביע נייסמית'. בעונתו השלישית, הוא שיחק ב-38 משחקים ופתח בחמישייה 37 פעמים, והעמיד ממוצעים של 13.8 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים ב-29.9 דקות כשהוא קולע ב-47.4 אחוזים מהשדה, 39.2 אחוזים לשלוש ו-61.2 אחוזים מהעונשין.
קריירה מקצועית
ב-29 במרץ 2016, סלדן הודיע כי הוא לא ממשיך לעונה נוספת שבמסגרת הזכאות שלו במכללות והוא העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA. לאחר שלא נבחר בדראפט, ב-6 באוגוסט חתם סלדן בממפיס גריזליס, אך שוחרר ב-22 באוקטובר לאחר ששותף בחמישה משחקי קדם עונה. שבעה ימים לאחר מכן, הוא חתם בקבוצת הבת של מינסוטה טימברוולבס מליגת הפיתוח של ה-NBA, איווה וולבס. ב-35 משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 18.5 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים ב-30.6 דקות.
ב-8 במרץ 2017, חתם סלדן ל-10 ימים בניו אורלינס פליקנס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA שישה ימים לאחר מכן, כשרשם 2 נקודות, 3 ריבאונדים ואסיסט כשפתח ושיחק 15 דקות בניצחון 77–100 על פורטלנד טרייל בלייזרס. ב-17 במרץ, במשחקו השלישי ב-NBA, קלע סלדן 11 נקודות בניצחון 112–128 על יוסטון רוקטס.
ב-18 במרץ, לאחר סיום חוזהו בניו אורלינס, חתם סלדן בממפיס גריזליס. ב-7 באפריל, קלע סלדן שיא קריירה של 13 נקודות בניצחון 88–101 על ניו יורק ניקס. בהופעת הבכורה שלו בפלייאוף ה-NBA ב-15 באפריל, הוא רשם 5 נקודות, 3 ריבאונדים, אסיסט אחד וחטיפה אחת כשפתח במשחק הראשון בסדרה מול סן אנטוניו ספרס.
ב-3 בינואר 2019, סלדן עבר בטרייד לשיקגו בולס.
ב-17 בינואר 2020, חתם סלדן בסאות' ביי לייקרס. ב-25 בפברואר, סלדן צבר 28 נקודות, 7 ריבאונדים, 3 אסיסטים וחסימה בניצחון על איווה וולבס. ב-29 בפברואר נפצע סלדן והחמיץ את שאר העונה.
ב-8 בדצמבר 2020, חתם סלדן בעירוני נס ציונה מהליגה הישראלית.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את סטאל אוסטרוב מפולין 74:82.
לקראת עונת חתם על חוזה בניו יורק ניקס.
תאודור בוסה
תאודור בּוּסֶה (בגרמנית: Theodor Busse; 15 באוקטובר 1897 – 21 באוקטובר 1986) היה גנרל גרמני שנטל חלק חשוב בקרב על ברלין בסוף מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
בוסה נולד ב-15 בדצמבר 1897 בפרנקפורט על האודר. הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1915 כצוער, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-12 (ברנדנבורג ה-2 - קרל, נסיך פרוסיה). על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות.
לאחר המלחמה היה בין 2,000 הקצינים שהמשיכו לשרת בקבע ברייכסווהר ועלה בסולם הדרגות.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה שירת כקצין מבצעים תחת פיקודו של אריך פון מנשטיין בארמייה ה-11 וקבוצת ארמיות דון ואחר כך כראש מטה קבוצת ארמיות דרום. ב-30 בינואר 1944 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 ביולי 1944 מונה למפקד הדיוויזיה ה-121, שהייתה חלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה ה-18, וב-1 באוגוסט 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-1, שהיה חלק מהארמייה ה-16 ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-9 בנובמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ב-20 בינואר 1945 מונה למפקד הארמייה התשיעית, ונאלץ להתגונן נגד ההתקפה הגדולה של הצבא הרוסי שהחלה ב-12 בינואר 1945. הרוסים התקדמו במהירות והגיעו לגדת האודר. בוסה נאלץ לסגת ושני ניסיונות שלו להסיר את המצור מהעיר קיסטרין נכשלו. בישיבה בפיהררבונקר ב-28 במרץ 1945 תקף היטלר את בוסה על כישלונותיו. הרמטכ"ל היינץ גודריאן גיבה את בוסה ואמר שאין להאשימו בכישלון ההתקפות בקוסטרין בגלל שהיה בנחיתות כוח אדם וארטילריה לעומת הרוסים. בסופה של אותה פגישה טעונה הדיח היטלר את גודריאן.
הקרב על ברלין
ב-16 באפריל 1945 פתחו הרוסים במתקפה האחרונה במלחמה ותוך זמן קצר הגיעו לפאתי ברלין. מצפון לבוסה התקדם ז'וקוב ומדרומו קונייב. בוסה שלח בקשת נסיגה מחשש שיילכד בו שני הכוחות אך קבל סירוב.
כשהמצב החמיר והיטלר שקע בייאוש, הגה וילהלם קייטל רעיון שיכול לדעתו להציל את המצב. הוא ידע שהאמריקאים החליטו לעצור בנהר האלבה. לפי תוכניתו, גנרל ולטר ונק מפקד הארמייה ה-12 שהיה באזור האלבה ינוע מזרחה, ייפגש עם בוסה ושתי הארמיות ינועו צפונה לעבר ברלין ויכתרו את הרוסים ביחד עם הארמייה של גנרל פליקס שטיינר שינוע מצפון דרומה.
ב-23 באפריל 1945 הגיע קייטל למפקדתו של ונק ופקד עליו לתקוף לכיוון ברלין כדי להציל את הפיהרר. בוסה קבל רשות לסגת מזרחה כדי להתחבר עם ונק וביחד לנוע לכיוון ברלין. ונק ידע שאין לו סיכוי להגיע לברלין. הוא השאיר כוח קטן ליד האלבה, שלח כוח קטן לכיוון פוטסדם בעוד שעיקר הארמייה פנתה מזרחה להתחבר עם הארמייה התשיעית של בוסה. בינתיים התעודד היטלר וחיכה שבוסה וונק יבואו להציל את ברלין. הודעות על כך שודרו ברדיו והופצו בברלין. משנודע להיטלר שונק, בוסה ושטיינר אינם מוכנים להציל אותו והחליט להתאבד, שבוע לאחר מכן אכן התאבד.
בוסה התעלם מההוראות מברלין ונסוג מערבה בתוך יערות שפרוולד ואיתו כ-200.000 חיילים ואזרחים שברחו מהעיר פרנקפורט על האודר מהצבא הרוסי המתקדם כשהוא מותקף מצפון ומדרום ואבדותיו כבדות. ב-28 באפריל 1945 הוא ביצע פריצה באזור הכפר האלבה, שם התחולל קרב גדול ובו נהרגו אלפי חיילים ואזרחים. לבסוף הצליח בוסה להתחבר עם ונק. מכל הכוח של בוסה הצליחו 25.000 חיילים וכמה אלפי אזרחים להימלט למערב, 30.000 נהרגו והשאר נפצעו או נשבו. בבית הקברות באלבה קבורים 10.000 גרמנים ועד היום מתגלים ביערות בסביבה שלדים נוספים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוחזק בוסה כשבוי מלחמה עד 1948. הוא מונה לראש ההגנה האזרחית בגרמניה המערבית וכתב וערך מספר ספרים על המלחמה. ב-21 באוקטובר 1986 מת בוסה בעיר ולרשטיין, והוא בן 88 שנים.
טריאבנה
טריאבנה (בבולגרית: Трявна) היא עיר במחוז גברובו שבמרכז בולגריה, על המורדות הצפוניים של הרי הבלקן, בעמק נהר הטריאבנה שעל שמו קרויה העיר, בסמוך לגברובו. העיר ידועה בארכיטקטורת התחייה הלאומית הבולגרית, ובה כ-140 אתרי תרבות, מוזיאונים ותערוכות.
נכון לינואר 2011, מתגוררים בה 9,426 תושבים. העיר משמשת כמרכז מועצה מקומית בעלת שם זהה.
היסטוריה
העיר נוסדה עוד בתקופה התראקית, אך המסמך הראשון המתעד את קיומה הוא מהמאה ה-12. במהלך תקופת בולגריה העות'מאנית נהנתה העיר מפריחה, כאשר בולגרים בלבד התגוררו בעיר, ובשל כך זכתה העיר בזכויות מיוחדות. בעת התחייה הלאומית הבולגרית קיבלה העיר צביון מיוחד, ותושביה עסקו בייצור כלים. רישומה של תקופה זו נשאר על בתים רבים בעיר, בעלי סגנון ארכיטקטי מיוחד.
כיום העיר היא יעד תיירותי חשוב, עם מלונות מודרניים ומגוון מסעדות ואתרי בילוי בעיר.
פסגת טריאבנה שבאי ליווינגסטון קרויה על שם העיר.
ג'ניואנלונג
גֶ'ניוּ'אֶנלונְג (שם מדעי: Zhenyuanlong) הוא סוג נכחד של דינוזאור ממשפחת דרומאוזאוריים, שחי בתקופת הקרטיקון התחתון, 125 מיליון שנה לפני זמננו.
גילוי
ג'ניואנלונג ידוע ממאובן יחיד, מסומן בסימון הקטלוגי JPM-0008, שהתגלה במחוז ליאונינג שבסין, בתצורת יישיין, אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול. המאובן נחקר על ידי הגאולוג הסיני ג'ו'נצ'אנג לו (吕君昌, בפין-יין: Lǚ jūnchāng) מן המכון לגאולוגיה בבייג'ינג והפלאונטולוג הבריטי סטיבן ברוסאטה (Stephen Brusatte) מאוניברסיטת אדינבורו. הם פרסמו את התגלית בשנת 2015.
החוקרים קראו את השמות המדעיים של הסוג Zhenyuanlong ושל המין היחיד בסוג suni לכבודו של סון ג'ניואן, אשר השיג את המאובן והעבירו למחקר, והסיומת "לונג" שפירושה במנדרינית "דרקון" היא סיומת נפוצה לשמות דינוזאורים בסין, כך שמשמעותו של השם המדעי הכפול בסינית היא "הדרקון של סון ג'ניואן".
תיארוך
המאובן התגלה בתצורת יִישְׂייֵן, המתוארכת לגיל של כ-125 מיליון שנה לפני זמננו, בקרטיקון התחתון. בתצורת יישיין התגלו מאובנים רבים, מהם שלמים ומפורטים להפליא, המעידים על עולם חי עשיר שכלל גם סוגים אחרים של דינוזאורים מנוצים ועופות קדומים.
אנטומיה ומורפולוגיה
ג'ניואנלונג היה בגודל של תרנגול הודו גדול. אורך גופו ביחד עם הזנב מוערך ב-165 ס"מ ומשקל גופו ב-20 קילוגרם - דומה בגודלו לבן-משפחתו המפורסם ולוצירפטור. הוא היה קטן משמעותית מיוטרפטור ודיינוניכוס (הדומים בגודלם ל"רפטורים" המוצגים בסרטי פארק היורה) אך גדול משמעותית מבני-משפחה אחרים שלו אשר היו ככל הנראה בעלי יכולת תעופה או דאייה - צ'אנגיורפטור שמשקלו מוערך ב-4 ק"ג ומיקרורפטור שמשקלו כקילוגרם אחד בלבד.
זרועותיו של ג'ניואנלונג קצרות, יחסית לאורך רגליו האחוריות, מזרועותיהם הארוכות של צ'אנגיורפטור ומיקרורפטור, רמז נוסף לחוסר יכולתו לעוף. למרות זאת, במאובן JPM-0008 נראות "כנפיים" - נוצות ארוכות ובעלות-קולמוס מרכזי בדומה לנוצות תעופה של עופות בני-ימינו על הזרועות, וכן על הזנב.
המאובן מראה שלד זנב ארוך הבנוי מחוליות רבות ובלתי-מאוחות זו לזו, כמו אצל דינוזאורים אחרים, ובניגוד לשלד הזנב הקצר והמאוחה בעופות בני-ימינו. אורכו הכללי של הזנב אינו ברור שכן קצהו חסר במאובן. כמו אצל צ'אנגיורפטור ומיקרורפטור, נוצות זנב בעלות קולמוס צומחות משני צדדיו של הזנב.
אבולוציה
ג'ניואנלונג משויך על ידי חוקריו למשפחת הדרומאוזאוריים - משפחת דינוזאורים תרופודים הקרובה מאוד לעופות. המפורסם מבין חברי המשפחה, בשל הופעתו בסרטי פארק היורה, הוא ולוצירפטור. בניגוד לאופן בו הוא מוצג בסרטים, חוקרי דינוזאורים כיום סבורים שוולוצירפטור היה עטוי נוצות ואף שהיו לו "כנפיים" - נוצות ארוכות בעלות קולמוס מרכזי על זרועותיו. במאובנים של כמה משאר חברי המשפחה, למשל אצל טיאניולונג וסינאורניתוזאור, נראים רישומי נוצות ברורים, ואצל מיקרורפטור וצ'אנגיורפטור אף נראות אברות ארוכות בעלות קולמוס על הגפיים והזנב, בדומה לאלו של עופות מעופפים בני-ימינו, שכמעט ללא ספק שימשו לתעופה.
למרות קרבתה של משפחת הדרומאוזאוריים לעופות, הם אינם נחשבים לאבות ישירים של העופות בני-ימינו, אלא מהווים קבוצה אחות לאביאלאה, הדינוזאורים מהם השתלשלו העופות. בדומה לשאר הדינוזאורים המנוצים של תצורת יישיין, ג'ניואנלונג מאוחר מכדי להיות אב קדום של העופות. תצורת יישיין מתוארכת לגיל של 125 עד 121 מיליון שנה לפני זמננו, מאוחרת בכ-20 מיליון שנה מארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון, ונמצאו בה גם מאובנים רבים של עופות קדומים מקבוצת פיגוסטיליה, דוגמת קונפוציוסאורניס, שהם כבר בעלי שלד זנב קצר ומאוחה בדומה לעופות בני-ימינו.
מיקומו המדויק של ג'ניואנלונג בתוך משפחת הדרומאוזאוריים עדיין לא ברור. חוקרי ג'ניואנלונג ערכו ניתוח קלדיסטי המשווה את מאובן JPM-000 לסוגים אחרים של דינוזאורים ועופות קדומים, ומצאו שצ'אנגיורפטור קרוב יותר למיקרורפטור וצ'אנגיורפטור מאשר לוולוצירפטור ודיינוניכוס. עם זאת, הוספת מאובן JPM-000 לניתוח הקלדיסטי ביטל את מעמדה של תת-משפחת המיקרורפטוריים (Microraptorinae) כענף נפרד המכיל את מיקרורפטור, צ'אנגיורפטור ומספר דרומאוזאוריים קטנים נוספים. תוצאה זו רומזת שג'ניואנלונג שייך לענף משלו, נפרד גם מן המיקרורפטוריים וגם מן ה"רפטורים" הגדולים. להלן ייצוג מקוצר של העץ הפשוט ביותר שנמצא בניתוח הקלדיסטי (רק מספר סוגים מייצגים נראים ממשפחת הדרומאוזאוריים):
אף על פי שג'ניואנלונג איננו אב ישיר של העופות בני-ימינו, חוקריו מתארים אותו כבעל חשיבות בחקר האבולוציה של העופות, שכן הוא מהווה עדות ישירה לקיומן של כנפיים בדינוזאור שככל הנראה היה כבד מדי לתעופה. בכך הוא מראה שכנפיים בדינוזאורים מנוצים היו עשויות לשמש לצרכים אחרים. אף שג'ניואנלונג עצמו מאוחר מן העופות הראשונים, הוא רומז שנוצות ארוכות ובעלות קולמוס על הזרועות היו עשויות להתפתח עוד לפני הופעת העופות והתעופה.
יחידת השכנות
בתכנון ערים, יחידת השכנות היא דיאגרמה או מודל של תכנון עבור פיתוח אזורי מגורים באזורי מטרופולין. המושג התגבש מתוך גישות סוציולוגיות ואינטלקטואליות נפוצות של תחילת המאה ה-20 על ידי מתכנן הערים האמריקני קלרנס פרי. המודל פותח על ידי פרי על-מנת לשמש כמסגרת עבודה עבור מתכנני ערים המנסים לתכנן שכונות פונקציונליות, עצמאיות ונחשקות בתחילת המאה ה-20 בערים תעשייתיות. המושג השתרש והתרחב כאמצעי לסידור וארגון קהילות מגורים חדשות באופן שישביע את הרצון העכשווי עבור "הדרישות החברתיות, המנהלתיות והשירותיות עבור קיום עירוני מספק". השתרשות המושג התרחשה גם בישראל, בעיקר בעקבות "תוכנית שרון" משנת 1951, אשר הגדירה "ערים חדשות" כמבוססות על עקרונות התכנון של יחידת השכנות.
היסטוריה
רעיון יחידת השכנות, אותו הגה מתכנן הערים האמריקני קלרנס פרי, התפתח מתוך רצון מוקדם שלו לספק "נוסחת תכנון" עבור הסידור והחלוקה של מגרשי משחקים בניו-יורק. הצורך בנוסחה כזאת מיוחס לעליית השימוש ברכב הפרטי בתחילת המאה ה-20. בתקופה זו "תחושת כביש" לא הייתה במודעות תכנונית וחברתית ורבים מהאמצעים העירוניים אשר משמשים אותנו כיום כחלק מההתנהלות השוטפת אל מול איום תנועת הרכבים, לא היו קיימים או לא היו נפוצים (כמו מעברי חצייה, צמתים מרומזים ותמרורים). כך, ערים כמו ניו-יורק התפתחו ואימצו את הרכבים אך סבלו מתמותה משמעותית בכבישים שהגיעה לכמויות של עד ילד ביום.
קלרנס פרי ראה בשכונות באותה העת "איים" המוקפים בים של תנועת כלי רכב - מכשול מסוכן שמונע מילדים (וגם ממבוגרים) הליכה בטוחה לגני משחקים או שירותים אחרים. רעיון יחידת השכנות של פרי החל כאמצעי להתגבר על המכשול הזה. בסופו של דבר, הרעיון התפתח למטרה רחבה יותר, של יצירת זהות מובחנת לרעיון של "שכונה" והצעה למתכננים מסגרת עבודה עבור התרחבות העיר לאזורי משנה קטנים.
רעיון יחידת השכנות הוצג כבר ב-1923, בכנס משותף של הארגון הלאומי של המרכזים הקהילתיים (National Community Center Association) והאגודה האמריקאית לסוציולוגיה בוושינגטון די סי, אך פרסום המאמר של קלרנס פרי בשנת 1929 הביא לקידום יחידת השכנות ככלי תכנוני. המאמר של קלרנס פרי, שכותרתו "יחידת השכנות, תוכנית לארגון קהילה של חיי משפחה" (The Neighborhood Unit, a Scheme for Arrangement for the Family-Life Community), הציע תנאים ממשיים בדמות מודל דיאגרמה עבור תוכנית אידיאלית לשכונה בגודל אוכלוסייה מסוים. המודל הציע קווים מנחים עבור חלוקה מרחבית של מגורים, שירותים קהילתיים, רחובות ועסקים.
פרי השתמש במגוון עקרונות תכנון מוסדיים, חברתיים ופיזיים, שהושפעו מתפיסות עולם פופולריות בשנות ה-20 של המאה ה-20 כמו הפרדה של תנועת כלי רכב ותנועת הולכי רגל, וגבולות עורקיים התוחמים את תא השכונה, ממקדים אותה כלפי פנים ומפרידים אותה מהתנועה העירונית. טבעה של יחידת השכנות כ"תא בודד" איפשר להשתמש בה כאבן בניין בתכנון של מערכי שכונות, דבר שהביא לשימוש בה כיחידה מודולארית שלמה בתקופה של התרחבות מהירה של אזורי מגורים בערים רבות מסביב לעולם וגם בישראל.
בעוד ששמו של פרי קשור לרוב למושג יחידת השכנות הרעיון עצמו של "הגדרה ותכנון מחדש של העיר כבסיס עבור שכונות" לא היה של פרי לבדו. במאמר על "יחידות השכנות", לואיס ממפורד התייחס לשכונה כפי שהיא נחווית באופן אורגני כמו גם להשפעות – התאורטיות והפרקטיות – שהביאו את פרי ליצירת המודל של יחידת השכנות כמכניזם של תכנון עירוני. ממפורד הכיר בפרי כמי ש"הראה כיצד באמצעות עיצוב מתוכנן השכונה יכולה להפוך ליחידת שכנות, המקבילה המודרנית לרובע או קהילה מימי הביניים: יחידה שתתקיים כעת, לא רק על בסיס ספונטני או אינסטינקטיבי".
ויליאם דראמונד, שהיהאדריכל מרכזי בסטודיו של פרנק לויד רייט בין השנים 1899–1909, הגדיר את יחידת השכנות במסגרת הגשתו לתחרות התכנון של המועדון העירוני של שיקגו (Chicago City Club) בשנת 1912. התחרות ביקשה להתייחס ל"פרמטרים תאורטיים ופרקטיים, חברתיים ופיזיים, של מיקרו-קהילה בהקשר של פרבר, בדגש על דיור, השנייה נגעה למרכז קהילתי", וקראה להצעות לתכנון באתר בגודל 'רבע-חתך' (160 אקר שהם כ-640 דונם) דרומית למרכז שיקגו. התכנית של דראמונד דגלה ברעיון כי יחידת השכנות תהיה הבסיס המארגן עבור כל העיר, ו"תיחשב כיחידה במבנה החברתי והפוליטי של העיר".
התחרות הזו, במידה רבה באה כתגובה לתנאי החיים הלא הבריאים של הסביבה העירונית בחלקה הראשון של המאה העשרים שכללו מגורים סביב מפעלים וחשיפה לרעש וזיהומים. היא הייתה חלק מעידן פרוגרסיבי ורפורמיסטי בפוליטיקה האמריקאית. פרוגרסיביים ראו בשכונות העוני, הסלאמס, תוצאה של שחיתות וניצול. הם האמינו כי יוכלו להתגבר עליהם באמצעות אקטיביזם בפוליטיקה המקומית. דראמונד הושפע מהסוציולוג צ'ארלס קולי ומאמירתו כי "בארגון החברתי והפוליטי של העיר [השכונה] היא היחידה המקומית הקטנה ביותר". יסודות חברתיים ופוליטיים אלה מעניינים כאשר הם נשקלים אל מול מגוון היישומים וההיקפים של תכנון שכונות.
השפעה רעיונית
רעיון יחידת השכנות אומץ בארצות שונות בגלל האידיאליזציה של הקהילתיות וכן בהיותו רעיון קל יחסית ליישום בערים מתפתחות.
באנגליה מהווה יחידת השכנות חלק בלתי נפרד מצורת התכנון והעיצוב של "העיר החדשה" (New Town Movement). תנועה זו התפתחה על בסיס יחידת השכנות כמו גם על גישת עיר הגנים, של אבנעזר הווארד כמענה לבעיות שמהן סבלו ערי בריטניה לאחר המהפכה התעשייתי כמו צפיפות, זיהום אוויר, תנאי תברואה ירודים, פערים ומתח חברתי.
בברית המועצות ותחת משטרו של סטלין יחידת השכנות נתפסה כרעיון רע אשר מבזבז שטח ו"בורגני באופיו". למרות הביקורת, רעיון ה"מיקרו-מחוז" שהוצע על ידי מתכננים סובייטים בשנות ה-50 היה דומה בסכימה שלו לרעיון יחידת השכנות.
אינטגרציה מול סגרגציה
לתוך המציאות הזאת נכנס רעיון יחידת השכנות. פרי ראה ביחידת השכנות פתרון לצרכים סוציאליים רבים. לא רק על מנת לנתק את שכונת המגורים מתנועת המכוניות אשר גזלה חיי אדם, אלא גם להשיג קהילתיות ואינטראקציה בין אינדיבידואלים ומשפחות.
צורת המגורים בעיר באותה תקופה אופיינה בסידור סביב מפעל ייצרני: מחיה בתנאים לא טובים וחשיפה לרעש וזיהום. מצד שני, המגורים בפרברים הצריכו שימוש נרחב בתחבורה על מנת להגיע לעיר לעבודה ולצריכת שירותים. נקודת המוצא לתכנון של קלרנס פרי הייתה להרחיק את האנשים מהמגורים במפעלים וכפתרון פרי הציע למקם את בית ספר כמרכז השכונה כגרעין שסביבו השכונה נבנית. פרי הבין את חשיבתו של בית-הספר כמבנה עם פונקציה מסדרת ובונת קהילה, שבכוחו לאחד בין תושבים מקומיים וזרים, לייצר מיזוג אתני ולממש דמוקרטיה אמיתית.
למרות חזון זה ליחידת השכנות תפקיד מרכזי בשימור וחיזוק הסגרגציה. יחידת השכנות שהכילה בית ספר במרכזה הפכה לקונספט מועדף על האליטות האינטלקטואליות, אשר היה להן כוח כלכלי לגור בשכונה מסוג זה, והן השאירו בחוץ את מי שלא יכלו, דבר שהחריף את הסגרגציה והפערים. בנוסף, בתוך יחידות שכונות פעלו וועדים וארגוני שכונה אשר השתמשו בתקנות והגבלות על-מנת למנוע כניסת "זרים" אל השכונה ושימוש במתקנים שהם על פניו ציבוריים.
ביקורת
נקודת ביקורת אחת מני רבות, הועלתה כבר בשנות ה-40 על ידי רג'ינלד אייזק (Reginald Isaac), מנהל התכנון של בית החולים "מייקל ריס" בשיקגו. טענתו הייתה כי יחידת השכנות קיבלה תמיכה מוגזמת ומוטעית כ"תרופה לכל המחלות של העיר" ושחסידיה הנלהבים מייחסים לה כוחות מיסטיים תחת שיח קנאי.
טענתו העיקרית של אייזק הייתה כלפי השימוש ביחידות השכנות ככלי להפרדה קבוצות גזעיות, אתניות דתיות או כלכליות על ידי יזמים וקבלנים פרטיים, אשר רואים בהפרדה כמשרתת תועלת כלכלית עבורם. . כדי להוכיח את טענתו אייזק מציג חומרי פרסום עבור שכונה בבנייה, כמו גם ציטוטים מחוקרי סוציולוגיה ודו"חות תכנון ממשלתיים, המראים כולם כי יחידת השכנות היא מעוז לאדונים המשאירה את תנועת הרכבים בחוץ, אך גם את הלא רצויים.
טיעוניו של אייזק היוו את הבסיס לתנועת האופוזיציה ליחידת השכנות, ומתכננים החלו לתהות בנוגע להשפעותיה הבלתי צפויות של השימוש התכוף בה, אופייה המפריד חברתית והדגש של הסביבה הפיזית כאינדיקטור היחיד לחיים טובים. בארצות מתפתחות ברחבי העולם (וישראל בניהן) פיזור המערכות העירוניות והשימוש הלא יעיל בשטח אשר אומץ על-מנת לייצר אורח חיים קהילתי "כפרי" סינתטי החלו להיתפס ככאלה אשר פוגעים ביצירת עירוניות ברת-קיימא.
חולשתו של הטיעון הביקורתי היה היעדר הצעת אלטרנטיבה עבור תכנון קהילתי. גם נכון לשנת 2009 גופים פרטיים וציבוריים ממשיכים לפתח ולעשות שימוש ברעיון המודולארי של יחידת השכנות כשמתכננים עבור קהילות חדשות. עם זאת, זה נהיה בלתי אפשרי לטשטש את הבעיות הקשורות להמשך השימוש ברעיון הנפוץ הזה על חלופותיו השונות, כאשר פרבור היא אחת התוצאות המוכחות לשימוש ברעיון זה בערים מפותחות רבות.
בשלב זה, נהיה ברור כי יש צורך בחשיבה והתייחסות חדשה לגישה ההטרו-נורמטיבית של תכנון קהילות חדשות בשולי העיר, או בפיתוח מחדש של שכונות קיימות על-מנת להשיג את הצפיפות הנדרשת לגדילה ברת-קיימא.
יחידת השכנות בישראל – 'תוכנית שרון' והערים החדשות
הקונספט של יחידת השכנות השתרש בתכנון הישראלי בעקבות 'תוכנית שרון'. תוכנית שרון פורסמה בשנת 1951 כתוכנית אב הארצית המקיפה הראשונה וכונתה על שם האדריכל אריה שרון שעמד בראש הצוות התכנון.
כחלק מהתכנית הוגדרה טיפולוגיה של ערים חדשות עבור 14 יישובים. למרות שם זה גם ערים קיימות עם גרעין אוכלוסייה קטן כמו באר-שבע או צפת נכללו תחת תוכנית זו. הטיפולוגיה של הערים הללו מתוארת במסמך "תכנון פיסי בישראל" כמבוססת על יחידת השכנות. שרון מבקר את הגישות הישנות לבניית עיר, מכנה אותן שמרניות ומציג את תפיסת תכנון העיר על בסיס יחידת השכנות כרעיון הנכון והמודרני לאותה תקופה. שרון מתאר את יחידת השכנות בדומה לרעיון שמופיע אצל קלרנס פרי: עיר המחולקת למספר יחידות שכנות המתפקדות כל אחת כיחידה עצמאית. תכנון השכונה צריך להיות כזה שמטרתו "למנוע תנועה מסוכנת מיותרת בגבולות יחידות השכנות ולאפשר גישה ברגל אל השירותים החיוניים לתושבי היחידה". שרון קובע גודל רצוי לכל יחידת שכנות (6000-10,000 תושבים) וכן מרחקי הליכה לשירותים חיוניים (עד 750 מ') ומדגיש את החשיבות של יצירת דרכים בטוחות לילדים על ידי יצירת שבילי הליכה לילדי גן והרחקת הדרכים הראשיות מבית-הספר. כלל יחידות השכונות יוקמו מסביב למרכז עירוני ובו עיקר המסחר ושירותי הציבור.
מעבר להגדרה המילולית התכנית מציעה טיפולוגיות תכנון לכל אחת מ-14 הערים החדשות מקריית שמונה ועד אילת. הטיפולוגיות במידה רבה זהות זו לזו – אזורי מגורים (יחידות שכנות) בצפיפות נמוכה מופרדים אלו מאלו ברצועות ירק. בכל שכונה מרכז ציבורי, והשכונות מתכנסות מסביב לאזור מרכז עיר. הכבישים מעוקלים על-מנת האט את התנועה, ואזור התעשייה נמצא בשטח אחר בנפרד. גרעין העיר הקיימת אינו משתלב בעיר החדשה, כחלק מנקודת מבט המתעלמת מהקיים ותופסת את הקיים כ"שממה".
לאחר פרסום "תוכנית שרון" רעיון יחידת השכנות השתרש בתוך תכנון הערים בישראל. כמו במקומות אחרים בעולם, אפשרות בניית העיר בשלבים ברורים העלה את קרנו את הרעיון, במיוחד עבור פיתוח של מדינה חדשה. זיקת התכנון הישראלי לזה האנגלי, כהשלכות של המנדט, וייבוא הרעיון תחת תנועות "העיר החדשה" ו"עיר גנים" יצרו גם הם כר נוח להשתרשות הרעיון באסכולת התכנון. כמו כן, בניית הערים המותאמות עבור קליטת עולים יצרה סיטואציה בה "צרכן השירות" הסופי הוא בגדר נעלם, והקמת יישובים חדשים הם כדף חלק. בכך יחידת השכנות היוותה מודל נייטרלי שמתאים, לפחות על הנייר לכולם ולאף-אחד.
נרטיב יחידת השכנות שוכפל ברחבי כל הארץ, בעיקר בשנות ה-50. לא רק בערים החדשות כמו באר-שבע או קריית שמונה כי אם גם בשכונות חדשות של ערים קיימות כמו רמת-אביב א' (1954) או רמת-יוסף בבת-ים (1958). בין אם בערים חדשות או וותיקות, הפכה יחידת השכנות למזוהה עם המודל של "השיכון".
מקרה בוחן – באר שבע
באר שבע היא אחת מהערים שהוגדרו ב-1951 כעיר חדשה ב"תוכנית שרון" כאשר התכנון המנחה את בנייתה הוא עקרון יחידת השכנות. תוכנית הבנייה מגדירה חמש שכונות חדשות, מתחם של מרכז מסחרי ואזורי תעשייה. השכונות והמרכזים החדשים מתוכננים בנפרד מהשטח הבנוי הקיים שנבנה ב-1900 על ידי העות'מאנים וגדל תחת המנדט הבריטי. ואכן בשנות החמישים בעקבות תכנון זה נבנו בבאר-שבע חמש שכונות חדשות בעלות מאפיינים של יחידת השכנות, בצפיפות נמוכה של כ-2 יח"ד לדונם, ולא יותר מ-3.5 יח"ד לדונם. שכונות אשר נבנו בתקופה שלאחר מכן, בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 נבנו בצפיפות גבוהה יותר של כ-5 יח"ד לדונם, בעקבות ההבנה כי העיר צריכה להצטופף יותר על מנת ליצור עירוניות טובה ובטוחה יותר. אך, גם עם העלאת הצפיפות, העקרונות המנחים אשר מבוססים על תוואי הליכה משמעותיים יחד עם הוצאת תנועת הרכבים מהשכונה לא השתנו. בניית "שכונה לדוגמה" – שכונה ה', המאופיינת באדריכלות ייחודית עם מבני שטיח בצפיפות גבוהה בין מבנים ארוכים (שיכון רבע הקילומטר) נותרה גם היא תחת סכימה תכנונית של יחידה עצמאית ומנותקת. עם זאת, בעקבות העלאת הצפיפות ובנייה אדריכלית ייחודית, נראה שתפיסת יחידת השכנות מתחילה להתנתק מהפן האידאולוגי הציוני-כפרי.
במהלך שנות ה-70 בעקבות העלייה מברית-המועצות, השכונות החדשות בבאר-שבע קיבלו תפנית באופי תכנונן: שינוי התכנון מסממנים נוספים של "תוכנית שרון" בא לידי ביטוי בתוכנית האב שהתגבשה במהלך שנות ה-60 מתוך הצורך לתקן את מה שנתפס כטעויות תכנוניות. עם זאת, גם לאחר פעולות אלו כמו הפיכת הדרכים ממתעגלות לגריד או ביטול ההפרדה הפיזית בין השכונות, נותרו השכונות כיחידת הבנייה העיקרית של העיר שמטרתן לתפקד באופן אוטונומי. במקום על ידי שטחים ריקים הן הופרדו על ידי כבישים עורקיים אליהן הפנו השכונות את גבן. המוסדות הקהילתיים נותרו בתוך השכונות לצד חצרות מדושאות ושבילי הולכי רגל, ואילו כלי רכב נותרו מחוץ לשכונה.
בשלב זה יחידת השכנות נשאה רק את שמה ו"נוקתה" מסממניה האידאולוגיים. ההשתחררות המלאה התרחשה עם שינוי רעיוני בחברה הישראלית: עליית האינדיבידואליזם על-פני האידיאליזם בשנות ה-80, עם מגמה של פרו-עירוניות ועלייה בשימוש ברכב הפרטי. עבור באר-שבע, הוויתור המלא על רעיון יחידת השכנות התרחש כאשר בעקבות שני אירועים משמעותיים ששינו את פני העיר: העלייה הגדולה ברית-המועצות בשנות ה-90 שהביאה לתנופת בנייה והגדרתה של באר-שבע כעיר מטרופולין תחת תמ"א 31. בעקבות אלו נוצרה תוכנית מתאר חדשה לעיר, לפיהבאר שבע תוכננה כמרכז צפוף וקומפקטי, ושכונות חדשות נבנו בדגמים מסורתיים של רחובות המשכיים ובלוקים אורבניים.
ביקורת על יחידת השכנות בישראל
יחידות השכנות, כרעיונות מודרניים אחרים, יושמו בארץ באופן אחיד. כך למשל באר-שבע המדברית תוכננה כמו קריית שמונה הצפונית. הרקע של כלל התוכניות עבור כל הערים החדשות צבועות בתוכנית שרון בצבע ירוק, ללא התייחסות לאקלים השונה של כל אחת, וללא הבחנה והבנה האם ניתן להגשים את התכנון על ידי שתילת ה"ירוק" במקום. ביצוע הרעיון זה לא הצליח למשל בבאר-שבע, שבה שטחי הירק המתוכננים הפכו לכתמי לס צהובים והצמחייה לא הצליחה להשריש שורשים בצורה מספקת והותירה שטחים הריקים בין הבתים. השטחים שתוכננו כגנים, נותרו כאדמה ריקה ושימשו בפועל לזריקת פסולת.
מרקוס זוטנר
מרקוס זוטנר (בגרמנית: Markus Suttner, נולד ב-16 באפריל 1987) הוא כדורגלן אוסטרי בינלאומי, המשחק כמגן באוסטריה וינה.
קריירת מועדונים
זוטנר התקדם דרך מחלקות הנוער השונות של קבוצת אוסטריה וינה, עד אשר ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבכיר של המועדון ב-1 ביולי 2007. אחרי 8 שנים במועדון נעוריו, זוטנר חתם ב-2015 בקבוצת הבונדסליגה הגרמנית אינגולשטאדט 04. ב-13 ביולי 2017 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
פרעון
פרעון (בערבית: فرعون) היא עיירה פלסטינית בנפת טולכרם במערב השומרון, השוכנת כארבעה קילומטרים דרומית לטולכרם ליד הקו הירוק. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית פרעון מונה כ-3,100 תושבים (2007). מספר זה גדל ל-4,321 תושבים בשנת 2020.
היסטוריה
בשנת 1265 היה פרעון בין המקומות שהסולטן ביברס הקצה לאמיריו לאחר שגירש את הצלבנים. מחצית משטחי מפרעון הועברו לאמיר סייף אל-דין דאכאק אל-בגדאדי, והחצי השני לעלאם אל-דין סנג'אר אל-אזקאשי.
בשנת 1870 תיאר החוקר הצרפתי ויקטור גרן את המקום ככפר הממוקם על גבעה ומכיל 500 תושבים. בשנת 1882, המקום תואר בתור "כפר קטן על מדרון בקצה המישור, עם כמה עצים ובארות במזרחו. התושבים הם נוצרים יוונים." ממפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית פרעון כ-341 תושבים, כולם מוסלמים. מספר זה גדל במפקד 1931 ל-456 (ובהם 6 נוצרים) ב-107 בתים.
כיום השטח הכולל של העיירה הוא 8,800 דונם, מתוכם 495 שטח בנוי. באדמות החקלאיות גדלים זיתים, הדרים, גויאבה ושקדים. רוב כוח העבודה של העיר מועסק בחקלאות או בעבודה בתוך ישראל. בעיירה פועלים מסגד, שני בתי ספר, מרפאה ומרכז לטיפול בילדים.
נייטרליות (פילוסופיה)
נייטרליות (באנגלית: Neutrality) היא הנטייה שלא לבחור בצד כלשהו בסכסוך (פיזי או אידאולוגי). עם זאת, הטיה לצד מסוים תהיה העדפה עבור אותו צד, אם כי נבדל מהנטייה של לפעול על פי אותה העדפה.
ישראל באירוויזיון 2021
ישראל השתתפה באירוויזיון 2021. זו הייתה ההשתתפות ה-43 של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון, לאחר שאירוויזיון 2020 בוטל בשל מגפת הקורונה. נציגת ישראל באירוויזיון הייתה מי שנבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020, עדן אלנה עם השיר "Set Me Free" איתו הופיעה על במת האירוויזיון באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד.
רקע
ב-12 בדצמבר 2019 החליט תאגיד השידור הישראלי לבחור בעצמו את נציג ישראל לאירוויזיון 2021 ואילך, ובכך הסתיים שיתוף הפעולה עם שידורי קשת בתחרות הכוכב הבא, שבחרה את נציג ישראל באירוויזיון משנת 2015 עד 2020. מאוחר יותר הוחלט שמנחת אירוויזיון 2019, לוסי איוב, תנחה את בחירת נציג ישראל לאירוויזיון 2021. ב-27 בינואר 2020 יצא "כאן" בקול קורא להפקת תוכניות לבחירת הנציג והשיר של ישראל לאירוויזיון 2021, אך בשל מגפת הקורונה וביטול אירוויזיון 2020, הפקה זו בוטלה.
בחירת המבצע
ב-22 במרץ 2020 תאגיד השידור החליט שעדן אלנה תייצג את ישראל באירוויזיון 2021, זאת לאחר שהייתה צריכה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020, אך האירוויזיון בוטל בשל מגפת הקורונה.
בחירת השיר
ב-15 ביולי 2020 יצא "כאן" עם קול קורא להפקת תוכניות לבחירת השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2021. בסיומו הוחלט ש-"ארצה הפקות" ו-"קומא הפקות" יפיקו את התוכניות.
ב-16 בספטמבר 2020 פרסם התאגיד קול קורא להגשת שירים לתחרות 2021. עד סיומו הוגשו לוועדה המקצועית כ-220 שירים. בין היוצרים שהגישו שירים לוועדה ניתן למצוא את דולי ופן יחד עם רון ביטון, דנה לפידות יחד עם טל פורר וספיר עמר, דודי בר דוד עם צליל קליפי וינון יהל, נוי אלוש עם נועם עקרבי, רמי קלינשטיין, ארקדי דוכין, אסתר רדא ועוד. ב-19 וב-20 באוקטובר 2020, ועדה מקצועית מטעם "כאן" הכוללת את עופרי גופר (מנהל תחנות המוזיקה בכאן), רועי דלמדיגו (עורך בכיר בכאן גימל), טל ארגמן (דיג'אית, עורכת מוזיקלית ושדרנית בכאן 88), אלונה קדם (עורכת בכאן 88 וכאן גימל), טלי כץ (ראש המשלחת הישראלית לאירוויזיון) ומיכל וייסברג (מנהלת כללית של ארומה מיוזיק בה חתומה אלנה) בחרה 9 שירים בלבד מתוך כלל השירים שהוגשו.
השלב הדיגיטלי
9 השירים שנבחרו על ידי הוועדה הועלו לאתר של התאגיד ב-2 בדצמבר 2020 להצבעת הציבור שנמשכה עד ה-13 בדצמבר 2020. ב-3 בינואר 2021 פורסמו 3 השירים שעברו לשלב הבא, 2 שירים שקיבלו את מירב הקולות מהציבור ושיר אחד נוסף שבחרה הוועדה מתוך 7 השירים הנותרים.
שלב הסינון הסופי
ב-5 בינואר 2021 הועלו לאתר של התאגיד 3 השירים שהגיעו לשלב זה בביצוע של עדן אלנה. ב-19 בינואר 2021 שודר משדר פתיחת ההצבעה ובו הוצגו הוידאו קליפים לשירים ולקראת סוף המשדר נפתחה ההצבעה לציבור שנמשכה עד ה-25 בינואר 2021. ב-25 בינואר 2021 התקיים המשדר "השיר שלנו לאירוויזיון 2021" אותו הנחתה לוסי איוב במתחם מרכז יצחק רבין בתל אביב-יפו, במהלך המשדר הוצגו 3 הקליפים הרשמיים בביצועה של עדן אלנה בשילוב קטעי וידאו המתעדים את תהליך העבודה על שלושת השירים לצד יוצריהם ולבסוף השיר "Set Me Free", הוכרז כשיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2021.
באירוויזיון
חצאי-הגמר והגמר הועברו בשידור חי בערוצים: כאן 11, כאן חינוכית וכאן תרבות. פרשני השידור בכל המופעים היו אסף ליברמן ועקיבא נוביק. חמשת החברים בצוות השיפוט הישראלי היו: אביה פרחי, נוי אלוש, אוהד חיטמן, רוני דואני, יוסי חרסונסקי.
חצי גמר 1
ישראל השתתפה בחצי-הגמר הראשון, שהתקיים ב-18 במאי 2021 ברוטרדם. השיר מוקם מספר 12 מתוך 16 בסדר ההופעות. במהלך ההופעה הצליחה אלנה לשבור שיא של 25 שנה באירוויזיון כשביצעה את "צליל השריקה" היא הגיעה לצליל סי הגבוה באוקטבה השלישית (B6) בזמן הפזמון השלישי. בתום ההצבעה, ישראל העפילה לגמר יחד עם נורווגיה, רוסיה, אזרבייג'ן, מלטה, קפריסין, שוודיה, בלגיה, ליטא ואוקראינה.
גמר
הגמר התקיים ב-22 במאי 2021. השיר מוקם מספר 3 מתוך 26 בסדר ההופעות. את הניקוד של ישראל הגישה לוסי איוב, מנחת אירוויזיון 2019. בתום הכרזת הנקודות, התברר שישראל סיימה במקום ה-17 עם 93 נקודות (20 מהשופטים ו-93 מהקהל).
מרדכי לנדינסקי
הרב מרדכי לנדינסקי (י"ז בכסלו תרס"ו, 15 בדצמבר 1905 - י"ז בסיוון תשנ"ה, 15 ביוני 1995) היה רב פולני אמריקאי, כיהן כרב בעיר נובופוסט שבפולין ובברוקלין שבניו יורק. היה חבר באגודת הרבנים של ארצות הברית ופעיל בועד ההצלה. הקים וניהל את ישיבת "חפץ חיים" בניו יורק וישיבת ראדין בנתניה.
ביוגרפיה
נולד בראדין שבפולין, לרחל ולרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. בבחרותו למד בישיבת ראדין אצל החפץ חיים ואצל אביו. בשנת תרצ"ז (1926) נסמך להוראה על ידי רבי נפתלי טרופ ורבי אהרן וולקין. לאחר נישואיו שימש ברבנות בעיר נובופוסט שבפולין. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לפני כיבוש ליטא הצליח להגר לארצות הברית והתיישב בברוקלין, ניו יורק, שם מונה לרב קהילת "אגודת אחים בני יעקב".
היה חבר באגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה. ופעיל בארגון עזרת תורה שעל ידי האגודה.
מנחם חשאי
הרב מנחם חשאי (ה'תש"א, 1941 - ה'תש"ע, 2010) היה דיין ישראלי, חבר בית הדין הרבני הגדול.
ביוגרפיה
נולד בתימן בשנת ה'תש"א עלה ארצה כילד יתום במסגרת עליית הנוער ב-1949. למד בישיבת פורת יוסף, ובשנת ה'תש"ך (1960) נסמך לרבנות בידי הרב סלמן חוגי עבודי והרב עובדיה יוסף ורבנים אחרים.
לאחר נישואיו התגורר בשכונת קריית אליעזר בחיפה, יסד בה בית כנסת ושימש כרבו. הוא גם נהג להעביר שיעורים קבועים בבתי כנסת אחרים באזור. בימות החול למד בכולל "תורה והוראה" בעיר.
בניסן תשל"ה (1975) הוסמך לדיינות בידי מועצת הרבנות הראשית. במשך שנים כיהן כאב"ד בבית הדין הרבני האזורי בחיפה. בשנת 2007 התמנה כחבר בית הדין הרבני הגדול, ולאחר שלוש שנים בתפקיד נפטר.
תל (נפת שכם)
תל (בערבית: تلّ) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם בצפון יהודה ושומרון, הממוקמת כחמישה ק"מ דרומית-מערבית לשכם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית העיר מנתה 4,334 תושבים בשנת 2007. רוב עובדי העיירה עובדים בחקלאות, כאשר התאנים והזיתים הם מקור ההכנסה העיקרי.
במסגרת השלטון העות'מאני
הכפר הופיע ברשומות המס העות'מאניות של שנת 1596. צוין כי הוא ממוקם כמספר שילוט רבים בסמוך לשכם. האוכלוסייה כללה 46 משקי בית – כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו שיעור מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים ובהם חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בסך הכל המס שנגבה מתל היה 5,100 אקצ'ות.
בשנת 1882 הכפר תואר במפת הקרן לחקר ארץ ישראל כ"כפר בגודל בינוני על קרקע נמוכה, עם תלולית גבוהה בדרומו. יש בו כמספר בארות ועצים. הגבעות מצפון חשופות ולבנות, אך מדורגות עד לפסגתן."
במסגרת המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין של 1945 האוכלוסייה כללה 1,060 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 13,766 דונם. מתוכם 1,056 דונם נועדו למטעים וקרקע להשקיה, 7,023 לדגנים ואילו 55 דונם סווגו כשטחים בנויים.
במסגרת השלטון הירדני
מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 מנה בכפר כ-1,539 תושבים.
ממצאים ארכאולוגיים
קרמיקות מהאימפריה הביזנטית נמצאו בכפר.
אישים הקשורים לכפר
מוחמד אשתייה, כלכלן ופוליטיקאי פלסטיני, נולד בכפר.
אליסון דוס סנטוס (כדורגלן)
אליסון איירס דוס סנטוס (בפורטוגזית: Allyson Aires dos Santos; נולד ב-23 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקויאבה.
קריירה
דוס סנטוס התחיל את הקריירה שלו ב-2013 בגרמיו בראורי. ב-23 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בחצי השנה הראשונה של עונת רשם 17 הופעות כאשר בכולן פתח בהרכב. ב-1 באוגוסט 2013 עבר לאינדנפנדנטה, אך הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה רק בתחילת העונה שלאחר מכן. ב-6 בפברואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה.
ב-17 ביולי 2015 הגיע לישראל הצטרף למכבי פתח תקווה. ב-10 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק גביע הטוטו מול מכבי תל אביב.
ב-28 במאי 2017 חתם דוס סנטוס לשלוש שנים במכבי חיפה. ב-22 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-1 נגד מכבי נתניה.
ב-17 בספטמבר 2019 חתם דוס סנטוס בבני יהודה תל אביב לעונה אחת.
בקיץ, אליסון חתם בבאנדירמספור מהליגה הטורקית השנייה.
בקיץ הצטרף לאומרנייספור מליגת העל הטורקית.
ב-7 באפריל 2023 חזר לברזיל וחתם בקויאבה מליגת העל הברזילאית.
צוקי גרביאן
צוקי גרביאן (נולד ב-26 בפברואר 1976) הוא אמן ישראלי.
ביוגרפיה
צוקי גרביאן, האמצעי בין שתי בנות, נולד בירושלים וגדל בה עד גיל חמש, אז עבר עם משפחתו לראשון לציון. בצה"ל שירת בנח"ל.
בין השנים 2002–2006, למד גרביאן לתואר בוגר תואר ראשון באמנות (B.ed) במדרשה להכשרת אמנים מורים, בית ברל. שם למד פיסול אצל מרים גמבורד והיה אסיסטנט של גדעון גכטמן וארז ישראלי.
בשנים 2009–2010 למד ציור ורישום פיגורטיבי ב"התחנה".
בשנים 2010–2012 שהה ברזידנסי בחממת ST-Art של האספן סרג' תירוש.
בשנת 2007 החל לשמש כמורה לאמנות בתיכון לאמנויות "מוזות" שביפו. בשנת 2014 החל לרכז את מגמת האמנות בבית הספר. בשנים 2008–2012 היה מורה לפיסול ולציור בסדנת אמני הקיבוץ בתל אביב. החל מ-2014 מלמד ציור ורישום בסטודיו לציור ה"תחנה", לצד האמנים ארם גרשוני, דוד ניפו ואדם כהן.
ממקימי גלריה חנינא מקום לאמנות עכשווית בשנת 2008, היה חבר בה עד לשנת 2015.
סמדר שפי, על התערוכה "דיוקנאות":
"צוקי גרביאן מציג דיוקנאות שמתכתבים עם קלאסיקה ושמותיהם... “ולאסקז” “סרג’נט” או “ורמיר” יוצרים עיגון בתולדות האמנות אבל העניין בהם הוא דווקא באופן בו הוא פורע סדרים, מפגיש התבוננות ופנטזיה. גרביאן בולט כבר שנים אחדות וכדאי לעקוב אחר השפה שהוא מפתח בהתמדה. בדיוקנאות המוצגים חוגגים חופש ציורי והומור. כוחם הוא בכך שיותר מהתבוננות מעמיקה ודיאלוג, שני אפיונים המשויכים בדרך כלל לדיוקנאות משובחים, הם מצליחים להעביר תחושה של התרשמות ראשונה ואסוציאציות לדמויות, כמו היו התגלמות זרם תודעה חזותי."
Half-Life: Blue Shift
כמו חבילת ההרחבה הקודמת (Half-Life: Opposing Force) הסיפור הוא בידיוק כמו של Half-Life רק מנקודת מבט של דמות אחרת, הגיבור במשחק זה הוא מאבטח "בארני קלהון" שהיה מועסק בתור המאבטח של "בלאק מסה".לאחר תקלה מדעית שנגרמת ב"בלאק מסה" שגרמה לפלישת חייזרים, קלהון חייב להילחם ולהגיע למקום מבטחים.
המשחק קיבל הערכה שלילית מידי השחקנים מרחבי העולם, מכיוון שהוא היה חסר תוכן חדש וזהה לגרסאות הקודמות: Half-Life ו-Half-Life: Opposing Force.
עלילה
בדומה למשחק המקורי, ברני קלהון מגיע בקרון רכבת חשמלית לאגף C בו הוא עובד כמאבטח ב"בלק מאסה". בהיגעו לשם, לאחר כדקה של טיפול בתקלה בדלת, הוא נקרא לעזור בהפעלת מעלית ראשית באגף G שמשום מה נתקעה. ברני לובש את אפודו, טוען את נשקו ויוצא למעלית התקועה, אך הוא נאלץ ללכת ברגל עקב תקלות בקרונות הרכבת. לאחר שהפעיל את המעלית בהיותו מתקבל בקרירות על ידי המדענים, הניסוי של גורדון פרימן מתבצע ומשתבש וגורם לשיבוש קשה של המעלית וכך ברני הופך עד ראייה לפלישת החייזרים. ברגע הבא, המעלית מתמוטטת וברני מתעלף בעוד שני המדענים אותם ליווה נהרגים.
כשברני חוזר להכרה, הוא מתחיל להילחם בחייזרים דמויי הכלב וראשי הסרטן ובעצת מדען שמצא מתחבא, יוצא לכיוון התעלה הצפונית על מנת לצאת מהמקום. בדרך הוא ממשיך להילחם בדמויי כלב, ראשי סרטן וורטיגונטים, אשר משתמשים בחשמל כדי לתקוף. ביוצאו מהתעלה, מגיע ברני לחצרות המיון של בלק מאסה, ולומד ממדען בשם דוקטור הרולד שהוא וחברו דוקטור רוזנברג ועוד קבוצת מדענים קטנה ניסו לברוח למעבדת אבטיפוס המשמשת לניסויי שיגור (טלפורטציה) על מנת לברוח, אבל חלקם נתפסו. הרולד, אשר עונה על ידי קבוצת נחתים לפני שברני הגיע, מת מפצעיו, וברני מבין שרוזנברג הוא הסיכוי היחיד שלו לברוח למקום מבטחים. לבסוף, מוצא ברני את רוזנברג ומחלץ אותו ויורד איתו אל מעבדת האבטיפוס, שם על מנת לכוון במדויק את יעד הבריחה, רוזנברג שולח אותו לכוכב זן (Xen) ממנו הגיעו החייזרים כדי שיפעיל מכשיר של קבוצת מדענים שהגיעה לכוכב וחקרה את הקריסטלים שבו ונהרגה כליל. ברני מפעיל את המכשיר וחוזר אל רוזנברג ששולח אותו לקומה התחתונה ביותר אל הגנרטור הראשי כדי להביא תא כוח טרי ומלא בשביל הטלפורטר הגדול, כי השליחה של ברני לכוכב זן רוקנה את הסוללה שהייתה.
לאחר שנלחם בנחתים וחייזרים גם בקומת הגנרטור הראשי, ברני חוזר לרוזנברג עם סוללה מלאה ועוזר לו להפעיל את הטלפורטר ולשגר את כולם למקום היציאה. ברני יוצא מהמעבדה אחרון וברגע האחרון לפני שהנחתים הפולשים הרסו את הטלפורטר ואת רוב המעבדה. הרס הטלפורטר גרם ל"ריפלוקס הרמוני שוטף", תופעת לוואי של השיגור אשר משגרת את ברני אקראית למקומות בזן ובלק מאסה, באחד מהם הוא עד ללכידת גורדון פרימן בידי נחתים. לבסוף מתייצב השיגור ונעצר וברני חוזר אל רוזנברג ושאר המדענים ובורח איתם ברכב שטח של החברה.
הסכם ברלין (1926)
הסכם ברלין (ידוע גם בשם חוזה הנייטרליות והאי–תוקפנות הגרמני–סובייטי) הוא הסכם שנחתם ב-24 באפריל 1926 שבו גרמניה וברית המועצות הסכימו להישאר נייטרליות במקרה במקרה שאחת מהן תותקף על ידי צד שלישי למשך חמש שנים. ההסכם אשרר את הסכם רפאלו מ-1922.
הצדדים אשררו את ההסכם ב-29 ביוני 1926, והוא נכנס לתוקף מאותו יום. ההסכם נרשם בסדרת הסכמי חבר הלאומים ב-3 באוגוסט 1926. הוא חודש ב-24 ביוני 1931, ואושר ב-5 במאי 1933. הפרוטוקול הנוסף נרשם בחבר הלאומים ב-15 בפברואר 1935.
פרטי ההסכם
ההסכם כלל את הסעיפים הבאים:
מטעם גרמניה חתם גוסטב שטרזמן, ומצד ברית המועצות חתם ניקולאי קרסטינסקי.
התגובות להסכם
בגרמניה הושווה ההסכם לברית ביטוח המשנה שחתם אוטו פון ביסמרק מול האימפריה הרוסית ב-1887. ההצבעה בעד אישור ההסכם ברייכסטאג התקבלה פה אחד, לראשונה בתולדות רפובליקת ויימאר.
אחרית דבר
ביוני 1926 בנקים גרמניים העניקו לברית המועצות אשראי בסך 300 מיליון מארק. הריבית עמדה על 9.4% לשנה. באוקטובר 1926 הזמינה ממשלת ברית המועצות קבוצה של צירי רייכסטאג למוסקבה. גאורגי צ'יצ'רין, שר החוץ הסובייטי, ביקר בברלין בדצמבר 1926 וציין את שיפור היחסים בין המדינות לעומת 1925.
לאחר 1926 החלה דעיכה איטית בטיב היחסים, כששיאה היה בעליית אדולף היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933.
סימן A ויפט
סימן A ויפט (באנגלית: Medium Mark A Whippet) היה טנק בינוני בריטי שפותח במהלך מלחמת העולם הראשונה ושירת עד שנות ה-30. הוויפט פותח על ידי ויליאם טריטון אשר עיצב גם את הסימן 1, והיה מיועד לסייע לסימן 1 שהיה איטי ומאסיבי הרבה יותר.
הטנק כונה על שם גזע כלבי הציד "ויפט".
היסטוריה
באוקטובר 1917 טנקי הויפט הראשונים יצאו מהמפעל והחלו להישלח לחזית, כאשר זוג ראשון נשלח לגדוד 6 של רגימנט הטנקים המלכותי. טנקי ויפט הופיעו לראשונה בשדה הקרב במרץ 1918 במהלך מתקפת האביב, ב-24 באפריל בקרב השריון הראשון בהיסטוריה, טנק ויפט אחד הושמד על ידי טנק A7V גרמני. באותו היום פלוגה של שבעה טנקי ויפט הצליחו לכתר גדוד חיל רגלים גרמני, כאשר הם הורגים כ-400 מחיילי האויב.