cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפרץ קומונוולת'
רוחות קטבטיות
סערות נגרמות על ידי רוח קטבטית, זרם מרוכז של אוויר קר, הנע לאורך פני השטח התלולים של תכסית הקרח לקראת הים. השיפוע הגדל והולך של פני הקרח ומקשת המצוק בכף דניסון גורמים להאצה בזרימת האוויר. בקיץ יש תקופות של רגיעה יחסית, אבל במשך החורף הסופות חזקות במיוחד, נמשכות זמן רב ויכולות להתחיל ולהסתיים בפתאומיות. להתחלה ולסיום פתאומי של סערה עשויות להתלוות מערבולות רבות-עוצמה ועננים נמרצים, הנעים בחיפזון ונעלמים חיש מהר בקו החוף.
על אף מזג האוויר הקיצוני, חופו של מפרץ קומונוולת' הוא אזור רבייה חשוב ליסעור האנטארקטי, לפינגווין הקיסרי ולפינגווין אדלי, ומכאן, גם מקום מחיה לכלב ים נמרי.
R בארנבת
R בארנבת (R Leporis, נקרא גם "כוכב הארגמן של הינד" (Hind's Crimson Star)) הוא כוכב ענק אדום משתנה מסוג מירה הממוקם בקבוצת הכוכבים ארנבת ובסמוך לקבוצת הכוכבים ארידנוס.
בהירותו המוחלטת של הכוכב היא -5.55 והטמפרטורה שלו היא 2,877 קלווין.
הכוכב מרוחק 1,300 שנות אור (400 פארסק) מכדור הארץ והוא בעל עוצמת הארה הגדולה פי 102,000 מעוצמת הארתה של השמש.
וילה מדיצ'י די סראווצה
פאלאצו מדיצ'י די סראווצה (באיטלקית: Palazzo mediceo di Seravezza), היא וילה השוכנת בקומונה סראווצה (Seravezza) בנפת לוקה במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת "הווילות של משפחת מדיצ'י", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. היא שוכנת על מורדות הרי האלפים האפונים (Alpi Apuane), רכס הרים שאיננו חלק מהרי האלפים ובמפגש הנהרות סרה (Serra) ווצה (Vezza). בתוך הבניין פועלת כיום ספרייה עירונית, והמוזיאון לעבודה והמסורות הפופולריות של ורסיליה ההיסטורית", הבניין הסמוך ששיכן בעבר את האורוות של הדוכס הגדול שוחזרו ב-2006 ומשמש משכן לתערוכות ואירועים זמניים.
החזית המודרנית היא למעשה עורף הבניין שמוביל לאורוות מדיצ'י. הכניסה המקורית אטומה כעת והיא ממוקמת במקום בו נמצאת כעת ספריית הילדים. מעל ניתן להבחין בכתובת חרותה בלטינית לכבוד פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
היסטוריה
הווילה נבנתה על ידי קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה בין השנים 1560 ל-1564, כפרויקט של אדריכל לא ידוע. היא מיוחסת על ידי חלק מהחוקרים לברתולומאו אמאנטי ועל ידי אחרים לברנרדו בואונטלנטי הצעיר (בהתחשב בדמיון לווילה די ארטימינו).
לאזור סראווצה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה לשליטה על חבל ורסיליה, שהיה שנוי במחלוקת במשך מאות שנים בין הרפובליקות פיזה, לוקה, ג'נובה ופירנצה עצמה. עם עליית ממשל הדוכסות הגדולה של טוסקנה (1513), דאג קוזימו בהקדם האפשרי להקים מוצב מוחשי בנקודת גבול התחום שלו. למעשה, הווילה יכולה הייתה להפוך למאחז צבאי הגנתי במידת הצורך, כפי שאפשר לראות גם מהמבנה המוצק והקומפקטי שלה עם קצוות דמויי מבצר וחרכי ירי בקומת הקרקע.
אולם תכנון זה לא פגע בתפקוד של המבנה למגורים ולנופש, כפי שניתן לראות גם מהלונטה של ג'וסטו אוטנס בווילה לא פטראיה, עם היערות הגדולים שבהם נהגו לצוד, גן ירק וגן איטלקי גאומטרי, קפלה ובניין המשמש כאורוות. יתרה מזאת, מגדת נהר וצה הסמוכה נשבה קרירות, והפכה את החופשה לנעימה במיוחד בחודשי הקיץ, כשהייתה יעד מקובל לשהות של אנשים מחצר מדיצ'י. בין האורחים שבילו תקופות ארוכות במיוחד היו ביאנקה קאפלו, אשתו השנייה של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, וכריסטינה מלורן, שהתגוררה שם תקופות ארוכות לאחר שהתאלמנה מפרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, אחיו ויורשו של פרנצ'סקו (המאות ה-16 וה-17).
לאזור סראווצה היה מאפיין אסטרטגי חשוב נוסף, והוא הקרבה למחצבות והמכרות שקוזימו הראשון רצה לפתח. מחצבות השיש והכסף לא היו פעילות במשך זמן מה, אך הדוכס הגדול נתן תנופה חדשה לפעילות הכרייה גם לאחר גילוי עורקים של כסף מעורב בעופרת, ומאז 1563, היה ביקוש רב לשיש של סרוואצה בשל ערכו. לפיכך, הייתה לקוזימו, ההזדמנות לעקוב מקרוב אחר פעילות הכרייה, שהוא עצמו יזם מחדש, מהווילה של סראווצה.
הווילה עברה למשפחת לורן כשהגיעה קיצה של משפחת מדיצ'י (המאה ה-18). הדוכס הגדול לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקצה חלק מחצרות המבנה למחסנים ולמשרדי הניהול של מפעלי היציקה, שעדיין נראים בצד הבניין, שנבנה סביב שנת 1786 לאורך נחל וצה. בשנת 1835, עם סגירת מפעלי היציקה, חזרה הווילה להיות מקום מגורים של משפחת הדוכס. לאחר מכן היא עברה לבעלות המדינה האיטלקית, ובשנת 1864 היא נתרמה לעיריית סראווצה, שלאחר שהשתמשה בתחילה בבניין כבית כלא, שיפצה אותו ובהמשך שימש אותה כבית העירייה, עד 1966. כיום הוא מאכלס את המוזיאון לעבודה והמסורות הפופולריות של ורסיליה ההיסטורית, הספרייה העירונית של הארכיון ההיסטורי ותערוכות של אמנות מודרנית ועכשווית.
המוזיאון לעבודה והמסורות הפופולריות של ורסיליה ההיסטורית
המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1996 ומשחזר את פעילות הייצור של האזור והתפתחותו ההיסטורית. ראשית כל, ענף חציבת השיש, מהמחצבות הסמוכות של מונטה אלטיסימו, המתועד על ידי סדרת כלי עבודה, מכונות ודגמי מכונות המדגימות את טכניקות החציבה, ההובלה והעיבוד שהיו נהוגות באזור.
ישנם גם חפצים הקשורים לפעילויות ביתיות אחרות, כמו אריגה, וכלים חקלאיים שונים הן לעיבוד אדמות הרריות והן לעיבוד אדמת מישור. ישנם מספר תצלומים וכרטיסים הממחישים את תפקודם של החפצים השונים המוצגים בתצוגה.
כלי עבודה מוצגים באחד עשר החדרים וניתן לתארך אותם בין סוף המאה השמונה עשרה לאמצע המאה העשרים.
הספרייה העירונית
מאז 1984 עברה הספרייה העירונית על שם סיריו ג'אניני (Sirio Giannini) לקומת הקרקע עם כ-30,000 פריטים. בהמשך הועבר הארכיון ההיסטורי לאותו מיקום.
טאבריה סימפרופול
מועדון הכדורגל טאבריה סימפרופול (ברוסית: Таврия Симферополь; באוקראינית: Таврія Сімферополь) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מקצועני שהוקם ב-1958. ב-1962 נקרא "אוונגרד" ולאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה המועדון פורק. בשנת 2016 הקבוצה הוקמה מחדש בעיר בריסלאב שבמחוז חרסון. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה וכיבוש מחוז חרסון, הקבוצה פורקה במרץ 2022.
טאבריה הייתה אלופת אוקראינה הראשונה והקבוצה הראשונה מאוקראינה העצמאית שהתמודדה בליגת האלופות. העפילה לגמר הגביע האוקראיני ב-1994 וזכתה בגביע האוקראיני בעונת 2009/2010. עד לסיפוח קרים מגרש הבית היה אצטדיון לוקומוטיב בסימפרופול, בן 19,979 מושבים.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1958 על בסיס קבוצת בורובסטניק, ב-1962 הפכה לאוונגרד ומאז 1963 שם הקבוצה הוא טאבריה סימפרופול. משחק הבכורה של המועדון נערך ב-20 באפריל 1958 מול חימיק יארוסלבל הרוסית במשחק שהסתיים בשוויון מאופס.
ב-1973 הקבוצה זכתה באליפות הליגה הסובייטית השנייה והעפילה לליגה הראשונה, ליגת המשנה הסובייטית. ב-1980 הקבוצה העפילה לליגה הבכירה וב-1981 סיימה במקום ה-17, כשמתחתיה פחטאקור טשקנט האוזבקית והיא נשרה לליגת המשנה. בעונת 1986/1987 העפילה לחצי גמר הגביע הסובייטי והפסידה לדינמו מינסק, בתוצאה 2:0. ב-8 בנובמבר 1991 בעיר יקטרינבורג, הקבוצה שיחקה את משחקה האחרון במסגרת האליפות הסובייטית כאשר הפסידה 6:2 לאוראלמאש סברדלובסק המקומית.
ב-1992 טאבריה הפכה לאלופה האוקראינית הראשונה כשניצחה במשחק הגמר בלבוב 1:0 את דינמו קייב, אנאטולי זיאייב היה מאמן הקבוצה דאז. אז הקבוצה קיבלה את זכותה להשתתף במוקדמות ליגת האלופות. היא גברה על שלבורן הצרפתית (0:0, 2:1) ובסיבוב הראשון הפסידה לאלופה השווייצרית, סיון (4:1, 3:1) והודחה מהמוקדמות.
בעונת 1994/1993 הקבוצה הפסידה בגמר הגביע האוקראיני לצ'רנומורץ אודסה בדו-קרב פנדלים, 3:5. בעונת 2010/2009 טאבריה סימפרופול גברה על מטאלורג דונצק בגמר הגביע האוקראיני וזכתה בגביע לראשונה בתולדותיה. ב-2010 הקבוצה התמודדה בסופר קאפ האוקראיני מול האלופה שחטאר דונצק והפסידה 7:1.
בעונת 2013/2014 נשרה הקבוצה מליגת העל, לאחר שסיימה את העונה במקום לפני האחרון ועקב המתיחות בחצי האי קרים הקבוצה פורקה. באוגוסט 2016 הקבוצה הוקמה מחדש ועברה לעיר בריסלאב במחוז חרסון שבאוקראינהואירחה את משחקיה באצטדיון מאשינוסטרויטל בעיר. החל מאוגוסט 2020 נערכו משחקיה של טאבריה באיצטדיאון מריאנובסקי, גם הוא במחוז חרסון. הקבוצה שיחקה בליגה האוקראינית השנייה, עד מרץ 2022 כאשר מחוז חרסון נכבש על ידי רוסיה במהלך פלישתה למדינה והקבוצה הודיעה על פירוק.
דרק בנפילד
ביוגרפיה
בנפילד נולד בברדפורד במערב יורקשייר, ולמד בבית הספר בינגלי. הוא כתב את הפארסה "Running Riot" ושיחק בדמות בעלה של פטרישה ראוטלדג' בסדרה "הטי ויינתרופ חוקרת" בשנים 1996–1998.
אחד מתפקידיו הידועים של בנפילד היה בדמות ביל ריילי בסדרת הטלוויזיה הבריטית "האחים" מתחילת שנות השבעים של המאה העשרים. לפני כן כיכב בתפקיד פרנק סקינר בסדרת המדע בדיוני "Timeslip" ששודרה ברשת ITV. תפקידים נוספים שלו היו בתפקיד וולטר גרינהאלג באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" ב-1961 עד 1969, אלברט הפקיד בלשכת עורכי הדין בסדרה "רמפול" בשנים 1978–1980, בסדרה "Breakaway" מ-1980, ובסדרה "First of the Summer Wine" מ-1988.
בקולנוע שיחק בנפילד בתפקידים קטנים בסרטים "Crossplot" (מ-1969), "I Don't Want to Be Born" (מ-1975) וב"ערפדי החלל" (1985). בנפילד כתב מחזות בהם הפארסות "Post Horn Gallop" ו-"Wild Goose Chase", שניהם על הדמויות הבדיוניות של הלורד והליידי אלרוד התמהוניים ואורחיהם בטירה שלהם.
חיים אישיים
בנפילד היה נשוי לסוזן. היו לו שני ילדים קייט וג'יימי, ושני נכדים.
פיקסל (טלפון חכם)
{{טלפון סלולרי }} "פיקסל" ו"פיקסל XL" (באנגלית: Pixel) הם טלפונים חכמים אשר פותחו ושווקו על ידי גוגל. הם הושקו במהלך אירוע עיתונות ב-4 באוקטובר 2016 ומריצים את אנדרואיד נוגט 7.1. הם הסמארטפונים הראשונים בסדרת ה-Google Pixel. הטלפונים האלו שייכים לשורת מוצרים הכוללת את פיקסל C ואת פיקסל Chromebook.
חומרה
שני הדגמים עטויים במעטפת אלומיניום ובגבם זכוכית ליד המצלמה וחיישן טביעת האצבע. בתחתית המכשירים ישנו חיבור מסוג USB-C שתומך ב-USB 3.0 ומשמש להטענה ולהעברת קבצים. בקצה העליון קיימת יציאת שמע סטנדרטית. שניהם מכילים מעבד מסוג Snapdragon 821 מבית Qualcomm, וגם זיכרון בנפח של 4GB מסוג LPDDR4. הדגמים שונים זה מזה בגודלם ובקיבולת הסוללה שלהם. המסך של הדגם הקטן יותר, פיקסל, הוא בגודל 5 אינץ', ברזולוציית 1080p ומסוג AMOLED. ואילו המסך של הדגם הגדול יותר, פיקסל XL, הוא בגודל 5.5 אינץ', ברזולוציית 1440p ומאותו הסוג. בנוסף, קיבולת הסוללה של הפיקסל היא 2,770 mAh לעומת זו של הפיקסל XL, שהיא 3,450 mAh. עם זאת, שניהם משווקים בנפח אחסון של 32GB או 128GB.
סקוט ודמן
סקוט דין ודמן (באנגלית: Scott Dean Wedman; נולד ב-29 ביוני 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1986. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן קנזס סיטי קינגס ( ו-), וזכה פעמיים באליפות ה-NBA כשחקן בוסטון סלטיקס ( ו-). ממוצעיו הכוללים בליגה הם 13.2 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
ודמן נולד בעיר הרפר שבדרום קנזס, ובין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת קולורדו. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 17.7 ו-20.0 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה, ובשתיהן נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big Eight".
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1974 נלקח ודמן בבחירה השישית, על ידי קנזס סיטי קינגס. כבר בעונתו הראשונה פתח בחמישייה הפותחת, וב-6 העונות הבאות היה אחד השחקנים הבולטים של הקינגס, לצד סם לייסי, נייט ארצ'יבלד ואוטיס בירדסונג, עם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-6.0 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת קלע שיא קריירה של 19.0 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר. בעונתו האחרונה בקנזס סיטי,, העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף מהמקום החמישי במערב, אך הפתיעה והעפילה עד לגמר האזורי לראשונה מזה 17 שנים. בסדרת גמר המערב הפסידו הקינגס מול יוסטון רוקטס, בתוצאה 1–4.
לקראת עונת חתם ודמן על חוזה בקליבלנד קאבלירס. ב-89 משחקיו בקליבלנד שמר על יכולת סולידית כשחקן חמישייה, עם ממוצעים של 13.8 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, ועד לפרישתו בשנת 1986 שימש כשחקן ספסל בקבוצה. בבוסטון שיתף פעולה עם שחקני היכל התהילה לעתיד לארי בירד, קווין מקהייל, רוברט פאריש, דניס ג'ונסון, נייט ארצ'יבלד וביל וולטון, וזכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-. במשחק הראשון של גמר קלע ודמן את כל 11 הזריקות שלקח, והוביל את קלעי הסלטיקס (לצד מקהייל) עם 26 נקודות בניצחון מול הלייקרס, בתוצאה 148–114. בהמשך זכה המשחק לכינוי "הטבח של יום הזיכרון" ("Memorial Day Massacre"), מכיוון שנערך ביום הזיכרון האמריקאי, וכתיאור מוגזם לכך שהסלטיקס "טבחו" בלייקרס.
לאחר 6 במשחקים בעונת נשלח ודמן בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, ומיד שוחרר ופרש ממשחק.
תבניות מוארה
במתמטיקה, פיזיקה, ואמנות, תבניות מוארה או פסי מוארה הן תבניות התאבכות בקנה מידה גדול, שנוצרות כאשר תבנית אטומה עם פסים שקופים מכסה תבנית דומה אחרת. כדי שתבנית ההתאבכות של מוארה תופיע, שתי התבניות צריכות להיות שונות זו מזו, למשל מוסטות אחת מהשנייה, מסובבות אחת ביחס לשנייה או בעלות פסיעה שונה מעט.
תבניות מוארה מופיעות במצבים רבים ושונים. בהדפסה, למשל, עובדים עם תבנית צפופה שתי וערב (מטריצה) של נקודות שיכולות להופיע או להיעדר וכך ליצור תמונה הנראית רציפה. אולם, תבנית נקודות המודפסות עצמה עלולה להתאבך עם תמונה הכוללת תבנית מחזורית. בצילום טלוויזיה ודיגיטל, תבנית על העצם המצולם יכול להתאבך עם מטריצת הפיקסלים של חיישני האור וליצור תמונת התאבכות לא רצויה. תבנית מוארה נוצרת לעיתים גם במכוון, במיקרומטר או במד-זחיח (קליבר), למשל, התבנית משמשת להגברת ההשפעות של תנועות קטנות מאוד.
באקוסטיקה הביטוי המקביל לתבניות מוארה היא תופעת הפעימות המתרחשת כאשר מתאבכים שני מקורות קול עם תדירויות כמעט זהות.
אטימולוגיה
מקור המילה מוארה (moiré בצרפתית) בסוג של טקסטיל, באופן מסורתי של משי, אבל עכשיו גם של כותנה או סיב סינתטי, עם מראה גלי או "רטוב". בד מוארה מיוצר על ידי לחיצה על שתי שכבות זהות של הטקסטיל כשהן רטובות. המרווח הדומה אך הלא מושלם של החוטים יוצר תבנית אופיינית שנשארת לאחר התייבשות הבד.
תבניות מוארה
תבנית מוארה היא לעיתים תופעה בלתי-רצויה המתקבלת בתמונה המיוצרת בעת סריקת תמונה מסוג הלפטון (halftone). סריקה ברזולוציה גבוהה יותר עשויה למנוע את ההופעה הבלתי רצויה של תבניות מוארה. שיטות מתוחכמות יותר להתגבר על הופעת תבניות מוארה פותחו בתחום העיבוד הממוחשב של תמונות, מיפוי MIP וסינון אנאיזוטרופי, לדוגמה.
התמונה הדינמית, החמישית מלמעלה, מראה אותיות AB2 המסתתרות בשלוש התבניות שבצד שמאל ונגלות לעין בתבנית מוארה או צורת מוארה הנוצרת כאשר תבנית הקווים מימין נעה מימין לשמאל, מכסה את שלוש התבניות ונעה מלמטה למעלה.
התמונה הדינמית, השישית מלמעלה, מראה תבניות מוארה המתקבלות משתי תבניות קונצנטריות זהות המוזזות אחת ביחס לשנייה.
תומאס מקנזי
סר תומאס נובל מקנזי (באנגלית: Thomas Noble Mackenzie; 10 במרץ 1854 – 14 בפברואר 1930) היה פוליטיקאי ניו זילנדי ממוצא סקוטי ומגלה ארצות, שכיהן לתקופה קצרה כראש ממשלת ניו זילנד ה-18 ב-1912 ומאוחר יותר  כנציב העליון של ניו זילנד בלונדון.
ראשית חייו
תומאס מקנזי נולד באדינבורו, סקוטלנד. משפחתו היגרה לניו זילנד ב-1858 בהיותו בן 4 והוא התחנך בבתי ספר בדנידין. הוא עבד כמודד וניסה לשלוח את ידו בחקלאות ובמסחר.
חבר הפרלמנט
ב-1887 נבחר מקנזי לפרלמנט של ניו זילנד מטעם מחוז הבחירה של קלות'ה. ב-1896 הוא התפטר כדי לעסוק במסחר בבריטניה ונשאר שם למשך שלוש שנים. בשובו לניו זילנד הוא נבחר מחדש לפרלמנט וכיהן בפרלמנט ברציפות בין השנים 1900 – 1912 מטעם כמה מחוזות בחירה.
תבניות מוארה
סריגי רונצ'י
סריג רונצ'י (אנ') הוא מבנה של מסכה או מטרה אופטית הכולל קוים שחורים חדים במרווח קבוע ביניהם עם חתך של גל ריבועי כמו בתמונות הרביעית והשביעית. נניח שני סריגי רונצי' כאשר המרחק בין הקווים בסריג הראשון הוא p, ובין הקווים בסריג השני הוא p + δp, כאשר
תומאס מקנזי
חבר הפרלמנט
מקנזי היה גם חוקר ארצות בולט. הוא היה חבר במשלחות שיצאו בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19 בתחילת המאה ה-20 לחקור את אזורי הפרא בדרומו של האי הדרומי.
תבניות מוארה
סריגי רונצ'י
0 < δp < p
תומאס מקנזי
שר וראש ממשלה
בינואר 1909 מונה מקנזי להיות שר התעשייה והמסחר, התיירות והבריאות, שימור הטבע והיערות בממשלתו של ג'וזף וורד. במאי אותה שנה הוא התמנה גם כשר החקלאות. בהמשך הוא כיהן כשר המכס, כשר החינוך וכשר הדואר. במאי 1912 הוא החליף את וורד בתפקיד ראש הממשלה ובמקביל כיהן כשר הקרקעות. בכל אופן, ביולי 1912 הוא נחל תבוסה בפרלמנט בהצבעת אי-אמון ומונה להיות הנציב העליון של ניו זילנד בלונדון. הוא שירת בתפקיד זה עד 1920 ובתקופה זו היה נציגה של ניו זילנד לשיחות השלום עם אוסטריה, בולגריה וטורקיה שהתקיימו ב-1919. כמו כן הוא היה חבר בוועדת החקירה לחקר האירועים במערכת גליפולי ובוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. במרץ 1921 הוא מונה להיות חבר המועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט של ניו זילנד שהיה קיים אז).
תבניות מוארה
סריגי רונצ'י
, כפי שמודגם בתמונה השביעית מלמעלה. קווי התבניות מונחים זה לצד זה בצד שמאל של הדמות, התזוזה בין הקווים גדלה כאשר הולכים ימינה. לאחר מספר שורות נתון, התבניות מנוגדות: הקווים של התבנית השנייה הם בין הקווים של התבנית הראשונה. אם אנו מסתכלים ממרחק רב, יש לנו תחושה של אזורים חיוורים כאשר הקווים מונחים זה על זה (יש לבן בין השורות), ושל אזורים כהים כאשר הקווים "מנוגדים".
תומאס מקנזי
שנותיו האחרונות
ב-1916 קיבל מקנזי את התואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וב-1920 הוא קודם להיות אביר מפואר של המסדר.
תבניות מוארה
סריגי רונצ'י
אמצע האזור החשוך הראשון הוא כאשר ההזזה שווה ל- p / 2. הקו ה- n של התבנית השנייה מוזז ב- n δp לעומת הקו ה- n של הרשת הראשונה. אמצע האזור החשוך הראשון מתאים אפוא ל-הרווח d בין אמצע האזור החיוור ובין אמצע האזור הכהה נתון על ידי המשוואה הבאה: מנוסחה זו אנו יכולים לראות כי: ניתוח זה מתאים גם לשנתות מד- הזחיח (קליבר).
תומאס מקנזי
שנותיו האחרונות
בנו, קלות'ה מקנזי, התעוור בגליפולי ובמשך שנים עסק בפעילות למען עיוורים.
תבניות מוארה
סריגים סינוסואידלים
בסריג סינוסואידלי הצבע משתנה בין שחור מלא ללבן מלא דרך גוני אפור הדרגתיים באופן סינוסואידלי. במקרה של סריג שקוף, ההשתנות היא בין אטימות מלאה לשקיפות גמורה. לצורך הדיון נניח ששני הסריגים מודפסים כל אחד בדיו בגווני אפור על דף לבן, כאשר האטימות (למשל, גוון אפור) של החלק ה"מודפס "ניתנת בערך בין 0 (לבן) ל־1 (שחור) ועד בכלל, ו- מייצג אפור 50%. אנו גם בוחרים לייצג את אטימות התבנית הנובעת מהדפסת סריג אחד על השני בנקודה מסוימת כמוצע האריתמטי של אטימות כל סריג במיקום זה. ערך זה אינו עולה על 1.
תומאס מקנזי
שנותיו האחרונות
ב-1923 סייע מקנזי לארנסט ולנטין סנדרסון בהקמת אגודת ההגנה על ציפורי ניו זילנד והיה לנשיאה הראשון של האגודה.
תבניות מוארה
סריגים סינוסואידלים
כדי לחשב את תבנית המוארה הנוצרת בהדפסת סריג אחד על ניר ואז הדפסת סריג שני על גביו, מייצגים את העוצמה האפורה בכל סריג על ידי פונקציית אטימות חיובית של המרחק בכיוון קבוע (נניח, קואורדינטת ה- x) במישור הנייר: כאשר נוכחות של 1 שומרת על הפונקציה חיובית מוגדרת, והחלוקה על ידי 2 מונעת ערכי פונקציה גדולים מ־1.
תומאס מקנזי
שנותיו האחרונות
תומאס מקנזי מת בדנידין ב-1930 ונקבר בבית הקברות הצפוני של העיר.
תבניות מוארה
סריגים סינוסואידלים
הגודל k מייצגת את התדר המרחבי של עוצמת האפור של התבנית. נניח כעת שני שריגים כאלה, עם תדרים מרחביים k השונים זה מזה מעט : הממוצע של שתי הפונקציות הללו מייצג את תבנית המוארה f המתקבלת בהדפסה, כדלקמן:  כאשר  ו  ערך הפונקציה f 3, נמצא בבירור בטווח [0,1]. היות שההשתנות המרחבית A היא הממוצעת בין k 1 ו- k 2 וקרובה לשניהם, תבנית מוארה מודגמת בצורה ייחודית על ידי פונקציית המעטפה הקוסינוסית או הפעימה (cos(Bx, שההשתנות המרחבית שלה היא חצי מההבדל בין השונויות המרחביות k 1 ו- k 2, כלומר, תדר מרחבי נמוך בהרבה מ- k 1 ו- k 2.
סיבוב סריגי רונצ'י
לכן אנו יכולים לראות שככל ש α קטן יותר, כך הקווים החיוורים יותר רחוקים זה מזה; כאשר שני הדפוסים מקבילים ( α = 0 ), המרווח בין הקווים החיוורים הוא אינסופי (אין קו חיוור).
יש אפוא שתי דרכים לקבוע את α : על ידי כיוון הקווים החיוורים ועל ידי המרווח שלהם אם אנו בוחרים למדוד את הזווית, השגיאה מתכונתית לשגיאת המדידה. אם אנו בוחרים למדוד את המרווח D, השגיאה מתכונתית להיפוך של המרווח. לפיכך, עבור הזוויות הקטנות, עדיף למדוד את המרווח.
הדפסה וסריקה של תמונות צבעוניות
בתחום האומנות הגרפית והמדפסת, הטכנולוגיה המקובלת להדפסת תמונות בצבע מלא כרוכה בהצבת מסכי הלפטון בארבעה צבעים זה על גבי זה. המדובר במסכי נקודה מלבניים רגילים, בדרך כלל בצבעי ציאן, צהוב, מגנטה ושחור(CMYK). הופעת תבניות מוארה במידה מסוימת היא בלתי נמנעת, אך במצב הטוב תבנית המוארה צפופה כל כך עד שאינה מורגשת. באומנות הגרפית כאשר מזכירים מוארה הכוונה היא שתבנית המוארה נראית לעין יתר על המידה. חלק מאמנות ההדפסה מורכבת מבחירת זוויות מסך ותדרי הלפטון אשר ממזערים את הופעת תבניות מוארה בלתי-רצויות. קשה לעיתים לחזות את הופעת תבניות מוארה ואותה קבוצת מסכים עשויה להניב תוצאות טובות עם תמונות מסוימות, בעוד שבתמונות אחרות מופיעות תבניות מוארה.
יש תוכנות מחשב של סורקי תמונות שמספקות מסנן "מסך", למניעת הופעה של תבניות מוארה.
מסכי טלוויזיה ותצלומים
תבניות מוארה נראים בדרך כלל על מסכי טלוויזיה כאשר אדם לובש חולצה או ז'קט של מארג או תבנית מחזורית קבועה. תבנית המוארה נוצרת בגלל התאבכות בין תבנית האריג ותבנית הפיקסלים במצלמה הדיגיטלית או במסך הטלוויזיה. בגלל זה, שדרני חדשות ואנשי מקצוע אחרים המופיעים בטלוויזיה באופן קבוע מקבלים הנחיות להימנע מביגוד שעלול לגרום להופעה לא רצויה של תבניות מוארה.
כאשר מצלמים מסך טלוויזיה או מחשב במצלמה דיגיטלית עלולים לקבל תבניות מוארה בגלל התאבכות מטריצת הפיקסלים במצלמה עם מטריצת הפיקסלים במסך. כדי למנוע זאת, מומלץ לצלם בזווית של כ-30 מעלות ביחס למסך. תבניות מוארה משמש במשואות לכלי שיט הנקראות "סימני מוביל של אינוגון" או "אורות אינוגון", המיוצרים על ידי Inogon Licens AB, שוודיה, כדי לכוון את הספינות לדרך הבטוחה ביותר לעבר מרינות, או נמלים וולציין סכנות מתחת למים כגון צינורות או כבלים. תבניות המוארה בשלט הן בצורת חיצים לעבר אזור הסכנה או למסלול התנועה קו המעבר הבטוח. כאשר הספינה עוברת את מסלול התנועה, החיצים על המשואה הופכים לפסים אנכיים לפני שהם חוזרים לחצים המפנים בכיוון ההפוך. בנוסף, אורות אינוגון פרוסים בשדות תעופה כדי לסייע לטייסים בשטח לשמור על הקו המרכזי של מסלולי ההסעה.
מדידת מעוות
בתעשיות הייצור משתמשים בתבניות מוארה לבחינה של מעוות או עיבור מיקרוסקופי בחומרים: על ידי עיוות רשת ביחס לרשת התייחסות ומדידת תבנית מוארה, ניתן להסיק את רמות הלחץ וסוגו. טכניקה זו אטרקטיבית מכיוון שקנה המידה של תבנית מוארה גדול בהרבה מהסטייה הגורמת לה, דבר המקל על המדידה. לשם כך, צריך לצייר תבנית קווים אחת על האובייקט ולהניח תבנית קווים השנייה על התבנית הראשונה בלי להצמידן מכנית, כפי שמודגם בתמונה משמאל.
שטרות כסף
בתכנון שטרות כסף מנצלים את נטייתם של סורקים דיגיטליים לייצר תבניות מוארה וכוללים בשטר עיצובים עגולים או גליים עדינים אשר עשויים להציג תבניות מוארה כאשר הם סרוקים ומודפסים.
מיקרוסקופיה
במיקרוסקופ מנהור סורק, פסי מוארה מופיעים אם לשכבות אטומיות בפני השטח יש מבנה גביש שונה מהגביש. זה יכול להיות למשל בגלל שחזור פני השטח של הגביש, או כאשר שכבה דקה של גביש שני נמצאת על פני השטח, למשל שכבה יחידה, שכבה כפולה של גרפן, או מבנה ננו ואן דר וואלס מעורב של גרפן ו- hBN,  או מבני ננו של ביסמוט ואנטימון.
במיקרוסקופ אלקטרונים חודר (TEM), ניתן לראות פסי מוארה בגלל סריגי גבישיים משתנים וחופפים, עם מרווחים שונים או עם כיוונים שונים.
מדעי החומרים
במדע חומרים, דוגמאות ידועות המציגות תבניות מוארה הן שכבות דקות או ננו-חלקיקים מסוג (MX (M = Ti, Nb; X = C, N אשר חופפים למטריצה אוסטניטית. בשני הרכיבים, השכבה הדקה MX והמטריצה, יש מבנה גביש קובי ומתקבל מבנה של קובייה על קובייה. אולם, יש אי התאמה משמעותית בין הרכיבים של סריג של בערך של 20-24% (בהתבסס על ההרכב הכימי של הסגסוגת), שמייצר תבנית מוארה.
תבנית מוארה מופיעה גם בחומרים דו־ממדיים. זאת, כאשר יש אי התאמה בין פרמטר הסריג או הזווית של שכבת הדו-מימד לזו של המצע. תבנית המוארה נובעת מחוסר ההתאמה, ומנוצלת כאמצעי להנדסה של המבנה האלקטרוני או התכונות האופטיות. . דוגמה בולטת היא בגרפן דו-שכבתי, אשר בזווית קסם מיוחדת יוצר תבנית מוארה בד בבד עם הצגת מוליכות-על ותכונות חשובות אחרות.
בישראל
בשנים 1977–1994 פעלה בקריה למחקר גרעיני בנגב (קמ"ג) קבוצת מחקר שכללה בין השאר את ד"ר עודד כפרי, ד"ר עמינדב ליבנת, ד"ר אילנה גלאט וד"ר אליעזר קרן ועסקה ביישומים שונים של תבניות מוארה.  חברת היישומים של קמ"ג, רותם תעשיות, הקימה ב-1986 מחלקה שמימשה את הידע המדעי שהצטבר בקבוצה במוצרים שונים, ובשנת 1994 הפכה את המחלקה לחברת הבת רותלקס. רותלקס פעלה תחילה בפארק רותם ליד דימונה ועברה מאוחר יותר לפארק התעשייתי בעומר. רותלקס פעילה בתחום בדיקת האיכות של משקפיים, עדשות מגע ועדשות עין מלאכותיות להחדרה תוך-עינית (במקרי קטרקט וקוצר ראייה חזק).
תבניות מוארה שימשו ברותם תעשיות גם לבדיקת איכות של מראות משושות קעורות שהיוו חלק ממראת מקטעים לריכוז אור שמש שבנו לנדו וחבריו. זאת, על ידי שימוש בתבנית קווים צפופה של 3 קווים למ"מ שהונחה על גבי המראה. התבנית השתקפה במראה הנבדקת והתאבכה עם עצמה. התמונה בצד שמאל מדגימה תבניות מוארה שהתקבלו בבדיקת ארבע מראות משושות. תבנית המוארה הקונצנטרית בצד שמאל למעלה התקבלה ממראה קעורה באיכות גבוהה עם רדיוס עקמומיות של 17 מטר. שאר המראות היו באיכות נמוכה יותר, דבר שהתבטא בתבניות מוארה עם עיוותים שונים של המבנה הקונצנטרי.
אלפרד ריד גודווין אוסטן
גנרל סר אלפרד ריד גודווין אוסטן ( 1889–1963) היה איש צבא בריטי, הידוע בשל שירותו בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, במערכה במזרח אפריקה ובמערכה במדבר המערבי.
מוצא ונעורים, קריירה מוקדמת
גודווין אוסטן נולד ב-1889 למשפחה בעלת מסורת צבאית. אביו היה לייטננט קולונל בצבא הבריטי, ואבי סבו, גנרל הנרי גודווין, היה איש צבא בכיר במאה ה-18. גודווין אוסטן סיים את האקדמיה הצבאית הבריטית בסנדהרסט והתגייס לצבא הבריטי ב-1909 בדרגת לייטננט שני. ובמהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בתחילה בחזית המערב, ולאחר מכן בגליפולי, מצרים ועיראק. את המלחמה סיים בדרגת מייג'ר, ובמהלך השנים שבין המלחמות שירת בתפקידי קצונה שונים. בינואר 1939 הגיע לארץ ישראל. בתחילה פיקד על האזור הצבאי של השומרון ולאחר מכן על אזור חיפה. ביוני 1940 קיבל דרגת מייג'ר ג'נרל ומונה למפקד הדיוויזיה השמינית של הצבא הבריטי שהיוותה את חיל המצב בארץ ישראל, ולמעשה את הפיקוד הכולל על כוחות הצבא בארץ ישראל.
הנסיגה מסומלילנד הבריטית
באוגוסט 1940 נשלח גודווין אוסטן לקבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים האפריקאית השנייה שהייתה בשלבי הקמה וגיבוש בקניה, לקראת השתתפותה במערכה במזרח אפריקה. בעודו בדרכו מארץ ישראל לקניה, פלשו כוחות איטליה הפשיסטית, בסדר גודל של 110,000 חיילים בפיקודו של הגנרל גוליילמו נאסי, לסומלילנד הבריטית, מושבה הנמצאת במזרח אפריקה. על כוחות בריטניה במושבה פיקד קצין נמוך יחסית, קולונל בשם צ'אטר, שהועלה לדרגת בריגדיר עם תחילת הקרבות. הבריטים נסוגו אל קו החוף, אל העיר ברברה והדרך אל העיר עברה דרך מעבר הררי המכונה טור ארגן. הבריטים ניסו לחסום את המעבר ולמנוע מהאיטלקים לעבור דרכו, לפחות זמן מספיק כדי לארגן פינוי ימי מברברה לבסיס הבריטי הגדול בעדן הנמצא בצידם השני של מפרץ עדן בים האדום.
כאשר הגיע גודווין אוסטן לזירה, ב-11 באוגוסט היה כבר הקרב על מעבר טור ארגן בעיצומו. גודווין-אוסטן קיבל את הפיקוד על הכוחות, ומתאריך זה והלאה ניהל את הקרב. במשך 4 ימים לחמו הצדדים על המעבר, והבריטים גילו עקשות והתנגדות. לאחר שמספר עמדות מפתח נפלו לידי האיטלקים, ולאחר שהיה חשש כי האיטלקים יצליחו לכתר את הכוח המגן ולאגף אותו, הורה גודווין אוסטן על נסיגה. עיקר הכוחות נע לברברה, כשגדוד "המשמר השחור" מחפה על הנסיגה. ב-17 באוגוסט אותר טור איטלקי הנע על דרך החוף מזיילה לברברה. הטור הותקף על ידי סיירת בריטית בשם "צרס", ונעצר בעיירה בולהר. בין ה-16 ל-18 באוגוסט פונה כל הכוח הבריטי דרך הים לנמל עדן. ב-19 באוגוסט נפלה ברברה לידי האיטלקים, ובכך, למעשה, הסתיים כיבוש סומלילנד הבריטית.
אבדות הבריטים היו 38 הרוגים, 102 פצועים ו-120 נעדרים. ה-RAF איבד שבעה מטוסים, וכן 12 הרוגים ו-3 פצועים. האיטלקים העריכו את אבדותיהם במספר דומה. יש לציין כי בשטח לחמו גם כוחות בלתי סדירים של סומלים ואתיופים, לצד שני הצבאות. אבדותיהם היו קשות יותר, והוערכו במספר אלפים.
צ'רצ'יל זעם על תוצאת הקרב, וסבר כי הניהול הטקטי של גודווין אוסטן לא היה משביע רצון, וכי התבוסה נתנה לצבא האיטלקי תנופה מורלית בנקודת זמן רגישה. ארצ'יבלד וייוול לימד זכות על גודווין אוסטן, וטען כי הקרבות היו קשים.
הפלישה לסומליה ולאתיופיה
לאחר סיום פרשת סומלילנד הבריטית, הגיע גודווין אוסטן לקניה, וקיבל שם את הפיקוד על הדיוויזיה האפריקאית השנייה. דיוויזיה זו הייתה חלק מכוח בן שלוש דיוויזיות שעמד לפקודתו של הגנרל אלן קנינגהם ונועד לפלוש לאתיופיה ולסומליה מדרום, בעוד שכוח נוסף, בפיקודו של גנרל ויליאם פלאט פולש לאריתריאה מצפון, ומורדים אתיופים המכונים כוח גדעון מסייעים בפעולות בתוככי אתיופיה.
כוחותיו של גודווין אוסטן יצאו למתקפה מגבול קניה אל סומליה בכיוון הנמל קיסמאיו שעל נהר הג'ובה. הדיוויזיה ניהלה מסע מהיר ומוצלח. היא יצאה לדרכה ב-11 בפברואר, וב-22 בפברואר הצליחה בכיבוש העמדה האיטלקית המבוצרת והחשובה בגליב, שהייתה המכשול העיקרי במסע המלחמה בסומליה. למעלה משלושים אלף איטלקים נהרגו או נשבו. משם המשיך הכוח למוגדישו, ופנה במפתיע צפונה, מעבר למדבר אוגדן אל תוככי אתיופיה. גודווין אוסטן נכנס כמנצח אל הבירה אדיס אבבה ב-6 באפריל 1941. על הצטיינותו במערכה זו קיבל גודווין אוסטן את התואר אביר מסדר האמבט.
המערכה במדבר המערבי
בספטמבר 1941, נשלח גודווין אוסטן לפקד על הקורפוס הבריטי ה-13 שהשתתף במערכה במדבר המערבי. תחת פיקודו נמצאו הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 בפיקודו של מייג'ר ג'נרל ברנרד פרייברג, הדיוויזיה ההודית ה-4 בפיקודו של מייג'ור ג'נרל פרנק מסרווי, ובריגדת הטנקים הראשונה של הארמייה (טנקי חי"ר).
בנובמבר 1941 יצאה הארמייה הבריטית השמינית במסגרתה לחם הקורפוס ה-13 למבצע צלבן שנועד להסיר את המצור על טוברוק ולגרש את כוחות הציר מקירנאיקה. מולם עמד קורפוס אפריקה בפיקודו של גנרל ארווין רומל.
בשלבים הראשונים של המבצע מילא הקורפוס את יעדיו, והתקדם אל היעדים שנקבעו לו. יחידותיו איגפו וכיתרו את העמדות המבוצרות של הציר בגבול מצרים-לוב והתקדמו מערבה לכיוון טוברוק. בשלב זה הפתיע רומל את הבריטים, והתקדם עם קורפוס אפריקה לאזור הגבול, תוך שהוא מאיים על עורפם של הכוחות הבריטיים, ומכתר חלק מיחידות הקורפוס. קנינגהם שקל להורות על נסיגה מלוב, אך מפקד פיקוד המזרח התיכון גנרל קלוד אוקינלק, שהגיע לזירת הלחימה, התנגד לכך. בהתייעצויות שנערכו במפקדת הארמייה השמינית, היה גודווין אוסטן איתן בדעתו שיש להמשיך בלחימה עד להשגת יעדי המתקפה הבריטית. קנינגהם הועבר מתפקידו, והוחלף בגנרל ניל ריצ'י. ההחלטה להמשיך במבצע ולא לסגת חזרה למצרים הוכחה כנכונה. למרות שיחידות הקורפוס ה-13 (במיוחד הניו זילנדים) ספגו אבדות כבדות במהלך ההתקפות נגד של כוחותיו של רומל, נאלץ האחרון להורות בסופו של דבר על נטישת המצור על טוברוק ונסיגה מבליטת קירנאיקה. הקורפוס ה-13 מילא תפקיד מרכזי בניצחון הבריטי במבצע צלבן.
בינואר 1942 שב רומל ותקף את הכוחות הבריטיים שהחזיקו בבליטת קירנאיקה. גודווין אוסטן חשש מכיתור הדיוויזיה ההודית הרביעית על ידי קורפוס אפריקה הגרמני. לאחר התייעצות עם גנרל ריצ'י הוא הורה לדיוויזיה לסגת, אך ריצ'י שלח במקביל פקודה סותרת וציווה על הדיוויזיה להחזיק בעמדותיה. גודווין אוסטן, שזעם על הפכפכותו של ריצ'י ועל הדרך המבולבלת בה ניהל את הקרב, הגיש את התפטרותו, והוחלף על ידי ריצ'י.
לאחר ההתפטרות
לאחר ההתפטרות לא קיבל גודווין אוסטן פיקוד קרבי נוסף. זמן מה שהה ללא תפקיד, כפי הנראה עקב התנגדותו של צ'רצ'יל להעניק לו תפקיד צבאי. בנובמבר 1942 מונה לתפקיד מנהל היחידה הטקטית במשרד המלחמה. בסופו של דבר מונה לסגן האחראי על האפסנאות במשרד המלחמה, לאחר מכן לאחראי על האפסנאות, ובסופו של דבר לאחר סיום המלחמה, לאחראי על השלישות בפיקוד הודו, תחת פיקודו של אוקינלק. בשנת 1946 קיבל תואר "סיר", ובשנת 1947 פרש בדרגת גנרל.
גודווין אוסטן עוטר בעיטורים רבים, ביניהם מסדר כוכב הודו, מסדר האמבט, ואביר האימפריה הבריטית.
בשנת 1963 מת.
אל-מסדר
אל-מַסְדַר (בערבית: المصدر, בתעתיק מדויק: אלמצדר; "המקור") היה אתר חדשות ישראלי בשפה הערבית עבור קהל הקוראים הערבי הן בישראל והן ברחבי העולם הערבי.
האתר הוקם ב-2013 במסגרת הארגון האמריקני The Israel Project על ידי העיתונאית הישראלית שמרית מאיר. מערכת האתר ישבה בתל אביב וכללה יהודים וערבים ישראלים.
קדמה לאתר מערכת חדשות קטנה יותר שהפעילה משנת 2011 דף פייסבוק בערבית בשם "ישראל ללא צנזורה" (إسرائيل بدون رقابة) שזכה להצלחה וליותר מ-1.3 מיליון לייקים.
מטרתו של האתר הייתה להגיש לקורא הערבי מידע וחדשות על ישראל ללא תיווך של אתרי חדשות ערביים, אם כי הוא עסק גם בתחומים שאינם קשורים לישראל. האתר גם דיווח על תכנים ונושאים שלא זכו להתייחסות רבה בתקשורת הערבית כגון התייחסות לנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב.
בסוף אפריל 2019 הודיעה מאיר כי האתר נסגר, ופעילותו תועבר לגופים אחרים. לדבריה, הסיבה לסגירת האתר איננה כלכלית.
רובע ניקולאי
רובע ניקולאי (גרמנית: Nikolaiviertel) הוא רובע עתיק בברלין, שנוסד בסביבות שנת 1200 וממוקם בשכונת מיטה, בקרבת כיכר אלכסנדרפלאץ. הרובע מהווה, ביחד עם קולן הסמוכה את אלט-ברלין, הלב ההיסטורי המשוחזר של העיר.
גאוגרפיה
רובע ניקולאי נמצא על הגדה המזרחית של הנהר שפרה, ותחום ברחובות Rathausstraße, Spandauer Straße ו- Mühlendamm. הרובע נקרא על שם כנסיית ניקולס הקדוש שנמצאת במרכזו והיא הכנסייה העתיקה ביותר בברלין.
היסטוריה
שני היישובים, ברלין העתיקה וקולן (אשר בצדו השני של השפרה), מקורם בנתיב סחר ישן "סכר מילס", מעברה בה נוח לחצות את הנהר בקלות. כנסיית ניקולס הקדוש, במקור בזיליקה רומנסקית, הוקמה בסביבות 1230. האזור שמסביב לכנסייה והסמטאות מימי הביניים נשמרו לאורך מאות שנים, עד שנהרסו בהתקפות אוויריות ובקרב ברלין במהלך מלחמת העולם השנייה.
במלאת 750 שנה לברלין בשנת 1987 שוחזר האזור כתערובת של בתים היסטוריים משוחזרים ומבני בטון טרומיים, מה שנותן לו מראה ייחודי. כיום האזור מפורסם בזכות המסעדות והברים הגרמניים המסורתיים שבו.
המפלגה העצמאית האמריקאית
המפלגה העצמאית זכתה בקולותיהם של 9,906,473 מצביעים אמריקנים בבחירות 1968 (שהיוו 13.5% מהמצביעים), כאשר עיקר התמיכה לה זכה הגיעה ממדינות בדרומה של ארצות הברית. אולם מצביעיו היו מפוזרים במדינות רבות ולכן המפלגה לא זכתה לאלקטורים רבים על פי שיטת הבחירות האמריקנית. מטרתו של וולאס במערכת בחירות זו הייתה להוות לשון מאזניים למועמדים האחרים - אולם מטרה זו נכשלה ולנשיאות נבחר המועמד הרפובליקני ריצ'רד ניקסון, כאשר וולאס עצמו גורף לא מעט קולות מהמפלגה הדמוקרטית - דבר שתרם לעלייתה של המפלגה הרפובליקנית לשלטון.
מאז התמודדות המפלגה העצמאית ב-1968, לא היה עוד מתמודד עצמאי שהצליח לגרוף קולות אלקטורים במערכת בחירות אמריקנית. בשנת 1976 חל פיצול במפלגה. המפלגה האמריקאית התפלגה לשתי קבוצות. המפלגה האמריקאית המתונה יותר מינתה את תומאס ג'. אנדרסון לנשיא ורופוס שקפלפור לסגן הנשיא. המפלגה האמריקאית העצמאית הקיצונית יותר מינתה את מושל ג'ורג'יה לשעבר לסטר מדוקס לנשיא וויליאם ד. דייק, ראש עיריית מדיסון לשעבר, ויסקונסין, לסגן הנשיא. לשתי המפלגות היו מועמדים לנשיאות מאז, אבל אף אחד לא זכה להצלחה רבה.
נכון לשנת 2016, המפלגה היא השלישית בגודלה (מבחינת חברים רשומים) במדינת קליפורניה, כאשר 3% מבעלי זכות ההצבעה חברים במפלגה. אמנם המפלגה היא השלישית בגודלה, אך ישנו הבדל ניכר בינה לבין המפלגות הגדולות (במפלגה הדמוקרטית נרשמו כ-43%, ובמפלגה הרפובליקנית, נרשמו כ-28%)
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, המפלגה הכריזה לראשונה על תמיכה במועמד ממפלגה גדולה- דונלד טראמפ מהמפלגה הרפובליקנית, שזכה לבסוף.
נכון להיום (2019) אין למפלגה שום כוח מעשי- לא במישור הארצי ולא במישור המדיני.
יחסי סן מרינו–קטר
יחסי סן מרינו–קטר הם ההתייחסות הפוליטית ושיתופי הפעולה שבין הרפובליקה של סן מרינו למדינת קטר. בין המדינות מתקיימים יחסים חמים ומלאים. האינטרסים הקטריים בסן מרינו מנוהלים בשגרירות בסן מרינו והשגריר הקטרי הלא תושב בסן מרינו הוא עבד אל-עזיז א-מאליכי אאל ג'והני.האינטרסים הסן מרינזיים בקטר מנוהלים בשגרירות סן מרינו בספרד, השגריר בשגרירות הזו הוא חוסה מנואל דה מולינדו מרטינז.
היסטוריה
ב-31 במאי 2010 השתתפה שרת החוץ הסן מרינזית אנטונלה מולרוני ב"פורום דוחה" העשירי. הפורום מתקיים מדי שנה בחסות אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני דאז ודהיום תמים בן חמד אאל ת'אני. גם השגריר הפועל בספרד, חוסה מנואל דה מולינדו מרטינז הגיע לקטר והשתתף בפורום.
ב-1 באוקטובר 2012 ביקר שגריר קטר הלא תושב דאז סולטאן בן סעד אאל מריחי בסן מרינו והשתתף בטקס מינוי קפטני המחוז, הביקור היה הראשון של בעל תפקיד מדרגה ראשונה קטרי בסן מרינו. בביקור שיגר השגריר את הברכה של אמיר קטר לקפטני המחוז החדשים של סן מרינו ואיחל להם בהצלחה בחצי שנת שלטונם.
ב-23 בספטמבר 2015 נפגשו שגריר קטר באיטליה ובסן מרינו ושר התעשייה הסן מרינזי ברומא, אחד הנושאים הבולטים שהועלו בפגישה הוא שיפור היחסים הדיפלומטיים בין קטר לסן מרינו וייסוד שיתופי פעולה.
ב-2 באפריל 2017 נפגשו שגריר קטר באיטליה ובסן מרינו ומזכיר החוץ של סן מרינו בסן מרינו, הנושאים שהועלו בפגישה בין השניים היו בין היתר מציאת מכנים משותפים בין שתי המדינות, תמיכה של כל אחת מהמדינות בשנייה ושיפור של היחסים הדו-צדדיים הקיימים.
סן מרינו היא אחת מ-33 מדינות שאזרחיהן רשאים להיכנס למדינה עם אשרה כללית לקטר ועומאן.
פירליי
פירליי (בפולנית: Firlej) הוא כפר במחוז לוברטוב בפרובינציית לובלין בפולין, המונה כ-1,200 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
פירליי נזכרת לראשונה במאה ה-15 ככפר בבעלות פרטית של משפחת האצילים פירליי. בשנת 1557 הוענק לה מעמד של עיירה עצמאית, אך היא לא התפתחה ולמעשה נשארה יישוב כפרי. התושבים עסקו בעיקר בחקלאות.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית בפירליי נשארה קטנה ולא התפתחה כלכלית במהלך המאות ה-17 וה-18. ב-1670 חיו בה 3 יהודים. ב-1789, כמאה שנה מאוחר יותר, מספרם גדל ל-7, אשר היוו 2% מאוכלוסיית היישוב.
במאה ה-19 היו בפירליי משפחות בודדות, כשהקהילה היהודית הייתה בקשר עם הקהילה היהודית בלוברטוב. באותה העת הוקמו במקום מפעלי תעשייה קטנים לקדרות ולכלי חרס והעיירה הייתה מקום קיט ונופש לתושבי לובלין הסמוכה כשתושביה של פירליי עסקו במתן שירותים, כגון הספקת מזון כשר, מסחר, חייטות וניהול חנויות מכולת, בהם מכרו משקאות אלכוהוליים.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נראתה גדילה איטית באוכלוסיית היהודים בפירליי, עד שהיוו 15% מהאוכלוסייה. אחרי מלחמת העולם הראשונה חיו בפירליי כ-180 יהודים. הייתה בה קהילה יהודית לא גדולה ולה בית מדרש, בית כנסת ואפילו בית קברות (שהקבורה האחרונה בו בוצעה ב-1942). רוב היהודים התפרנסו ממסחר ופקדו את הירידים בערים אחרות באזור. חלקם עסקו במלאכה, ומשפחות אחדות התפרנסו משירותי קיט. מצבם הכלכלי הדחוק הקשה על התפתחות חיי הציבור.
קשיים כלכליים אלו גרמו ליהודים לעזוב את פירליי ב־1930. ממש לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, היהודים היוו רק 9% מאוכלוסיית פירליי.
ערב מלחמת העולם השנייה הורע מצבם של היהודים עוד יותר לנוכח התגברות האנטישמיות. הותקפו יהודים ברחובות והוכו. באותה העת ישבו בפירליי 167 יהודים.
השלטון הנאצי בעיירה
ערב מלחמת העולם השנייה אירעו בפירליי תקריות אנטישמיות רבות ויהודים רבים נפצעו בהן. הגרמנים כבשו את פירליי ב-15 בספטמבר 1939. הם דרשו מהיהודים (167 במספר) תשלום כופר והפכו את בית הכנסת לאורווה. את ספרי הקודש קרעו לגזרים והשליכו לאשפה. הדרישה הראשונה שהציגו ליהודים הייתה לספק להם תוך חצי שעה 100 חתיכות סבון מאיכות טובה ו-21 ק"ג קפה. היהודים אכן מילאו את הפקודה, אולם בעקבותיה דרשו הגרמנים כסף, זהב, תכשיטים, פרוות ודברי ערך נוספים.
כעבור זמן קצר נצטוו היהודים לעבור לאוסטרוב או לקוצק. התירו להם לקחת עמם 150 זלוטי למשפחה וכמות מוגבלת של חפצים אישיים כגון לבנים, בגדים ומצעים. כשיצאו יהודי פירליי מן העיירה, עצרו אותם אנשי משטרת הביטחון בדרך וערכו חיפוש מדוקדק בחפציהם ועל גופם. מי שנמצאו בכליו חפצים או כסף מעבר למותר הוכה מכות קשות והיה קרבן להתעללויות אכזריות. אפילו תושבי פירליי הפולנים הזדעזעו, ומקצתם מחו בפני משטרת הביטחון ואף פנו למפקד האזור הגרמני. מסיבה לא ידועה הופסק גירוש היהודים מנפת לוברטוב, ויהודי פירליי שבו לעיירתם. בסוף 1939 הביאו הגרמנים לפירליי יהודים ממלאווה ומפשאסניש, ממרחק של כ-280 ק"מ מהעיירה. הפליטים הגיעו מוכים, חולים ורעבים. יהודי פירליי קלטו את אחיהם ופתחו למענם מטבח ציבורי.
ב-18 בינואר 1940 נצטוו היהודים לשאת על השרוול סרט לבן ועליו מגן דוד. בתחילת 1940 נתמנה בפירליי יודנרט (שלטון עצמי של היהודים), ובראשו הסוחר האמיד גולדמן. ב-1941 הוחל בגיוס יהודי פירליי לעבודת כפייה, ונאסר עליהם לקיים מגע עם ה"לא-יהודים". על כל עברה, ולו הקטנה ביותר, נענשו היהודים בעונש מוות. במרס 1942 הובאה לפירליי קבוצת יהודים מלובלין, וב-15 באפריל 1942 הגיעו יהודים מסלובקיה. אז מנו היהודים 317 איש. באותו החודש הורו הגרמנים ליודנרט של פירליי להקים גטו.
בקיץ 1942 מצבם של יהודי פירליי הלך והורע. מפקד הס"ס לורנץ הורה ליודנראט בפירליי להעמיד לרשותו 25 חייטים שיישלחו למיידנק. בתחילת אוקטובר 1942 נצטוו יהודי גטו פירליי לפנות את עיירתם. אנשי אס.אס ומשטרת הביטחון הוציאו אותם מבתיהם וממקומות מסתור שונים לגטו לוברטוב. בגטו לוברטוב שכעת נוספו אליו היהודים מפירליי, אוסטרוב, קמיונקה וטרלו שהו כ-6,000 או 7,000 איש. משם גורשו ב-11 באוקטובר 1942 למחנות ההשמדה בלז'ץ וסוביבור. במקורות מידע אחרים נכתב שנשלחו לטרבלינקה.
50 צעירים וצעירות ברחו מהגטו בפירליי ליערות פרצ'ב, לפני הגירוש מפירליי. רבים מהם הצטרפו ליחידות פרטיזנים מלוברטוב, מקמיונקה ומיישובים אחרים בסביבה. בין הפעולות שהשתתפו בהן התפרסמה ההתפרצות לאחוזה גרמנית בכפר ידלינקה. הפרטיזנים העלו את האחוזה באש על כל בנייניה ומבניה ופיזרו את הבקר שהיה בחווה. בפעולה אחרת תקפו את משרדי המועצה בכפר אדמובו, שתושביו הסגירו לגרמנים רבים מיהודי הסביבה בעת שניסו להימלט מן האקציות. פעולות נוספות שהשתתפו בהן פרטיזנים יהודים מפירליי היו פיצוץ רכבות שהובילו אספקה ותחמושת לחזית, שרפת מנסרות שהיו שייכות למשתפי פעולה עם הנאצים, תקיפת משאיות שהסיעו קבוצות קטנות של אנשי ס"ס ומשטרת הביטחון או חיילים גרמנים, וכיוצא באלה.
לא נמצאו עדויות על יהודים שחזרו לעיירה פירליי לאחר השואה.
הקיץ האדום
הקיץ האדום (באנגלית: Red Summer) הוא הכינוי שניתן לתקופת הקיץ בשנת 1919 בארצות הברית, שבמהלכה אירעו סכסוכים אתניים ופיגועי טרור רבים של אנשי עליונות לבנה נגד אפרו-אמריקאים, בעשרות ערים ברחבי ארצות הברית וכן במחוז כפרי בארקנסו. מונח זה נטבע על ידי ג'יימס ולדון ג'ונסון, שהיה פעיל ב-NAACP ושימש כמזכיר הארגון.
ברוב האירועים הותקפו שחורים על ידי לבנים. במספר מקרים אפרו-אמריקאיים תקפו בחזרה; הבולט בהם היה מהומות הגזע בשיקגו, בהן נהרגו 38 בני אדם. אירוע בולט נוסף היה, במחוז ארקנסו, בו נהרגו בין 100 ל-240 בני אדם.
מהומות הגזע פרצו על רקע מתחים חברתיים שהתפתחו בארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה. חיילים רבים שסיימו שירות צבאי שבו לארצות הברית והשתלבו בחברה, אך גילו שעקב השפל הכלכלי מקומות עבודה רבים בחרו להעסיק אפרו-אמריקאים. במקביל למהומות פרצו גם מחאות רבות של איגודי עובדים כנגד המצב הכלכלי.
מאורעות הקיץ האדום תועדו בהרחבה בעיתונות, כאשר לרוב דעת הקהל התייחסה בשלילה להשפעתם של סוציאליסטים וקומוניסטים על פעילי התנועה לזכויות האזרח, ששאבו השראה מהמהפכה הבולשביקית ברוסיה. כמו כן היה חשש מארגוני אנרכיסטים, שבאותה תקופה ביצעו נגד אזרחים, עסקים וגופי ממשל.
הרקע למהומות
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסו כוחות נרחבים למערכה, ונוצר משבר כלכלי בצפון ארצות הברית בגלל מחסור בידיים עובדות. המעסיקים החלו לגייס עובדים מדרום ארצות הברית, רובם אפרו-אמריקאים. עד שנת 1919 היגרו כ-500,000 אפרו-אמריקאים מדרום ארצות הברית לערים התעשייתיות בצפון-מזרח ארצות הברית והמערב התיכון. זה היה הגל הראשון של ההגירה הגדולה, שנמשכה עד 1940. באותה תקופה התקשו אפרו-אמריקאים למצוא עבודה במדינות הדרום בגלל גזענות ובגלל הפרדה גזעית.
המצב החריף לאחר המלחמה, כאשר חיילים משוחררים רבים חזרו לארצות הברית והתקשו למצוא עבודה. בקיץ 1917 התרחשו מהומות גזע אלימות נגד אפרו-אמריקאים על רקע תעסוקתי במזרח סנט לואיס (אילינוי) וביוסטון (טקסס). ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז כתב בביטאון ה-NAACP: "בשם האל שבשמיים, אנחנו פחדנים וטיפשים אם עכשיו, כשהמלחמה הסתיימה, אנחנו לא מנצלים כל גרם במוחנו ובכוחנו כדי להילחם בקרב חזק יותר, ארוך יותר ובלתי פוסק, נגד כוחות הגיהנום בארצנו."
באותה שנה התרחשה המהפכה הבולשביקית ברוסיה, ובארצות הברית התעוררו חששות כבדים מפני השפעת הקומוניזם, תופעה שכונתה "". בגופי השלטון היה מי שמצא דמיון בין המהפכה הקומוניסטית לדרישות התנועה לזכויות האזרח, שביקשו, זכויות עבודה וזכות לביטחון אישי, עקב ריבוי מקרי הלינץ'. הנשיא וודרו וילסון אמר בשיחה פרטית במרץ 1919 כי "הכושי האמריקאי שחוזר מהמלחמה הוא האמצעי הטוב ביותר להביא את הבולשביזם לאמריקה."
האירועים
בדו"ח של ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית מצוין כי בין 1 בינואר ל-14 בספטמבר 1919 נמנו 38 מהומות בערים שונות ברחבי ארצות הברית, בהן לבנים תקפו שחורים. 38 נהרגו במהלך לינץ', 16 בתלייה, 8 הועלו על המוקד ועוד מספר לא ידוע של שחורים נרצחו בירי.
מתחילת ינואר נרשמו חיכוכים רבים בין לבנים לשחורים במקומות שונים בארצות הברית. המצב החריף ב-13 באפריל, במהומות במחוז ג'נקינס בג'ורג'יה, בהן נהרגו 6 שחורים, וכן הוצתו בתיהם של שחורים וכנסייה ששימשה אותם.
ב-19 ביולי החלו ארבעה ימי מהומות בוושינגטון די. סי. לאחר שנפוצה שמועה על גבר שחור שאנס אישה לבנה. גברים לבנים רבים, חלקם חיילים במדים, התפרעו ברחובות, תקפו בתי עסק של שחורים, הכו אנשים שחורים שעברו ברחוב, והורידו נוסעים שחורים מאוטובוסים על מנת לפגוע בהם. אנשי ה-NAACP מחו על התקיפות בפני נשיא ארצות הברית וביקשו את עזרת המשטרה, אך זו סירבה להתערב, והאוכלוסייה השחורה נאלצה לתקוף בחזרה. כעבור ארבעה ימים שלח הנשיא וודרו וילסון את כוחות המשמר הלאומי להשבת הסדר. כשהסתיימו המהומות נמנו 15 הרוגים: 10 לבנים, בהם שני שוטרים, וחמישה שחורים. זו הייתה אחת הפעמים הבודדות במהומות הקיץ האדום שבה מספר ההרוגים הלבנים עלה על מספר השחורים.
ב-21 ביולי, בנורפוק (וירג'יניה) ביצעו אנשי עליונות לבנה פיגוע ירי בטקס שנערך לחיילים אפרו-אמריקאים ששבו ממלחמת העולם הראשונה. לפחות 6 אנשים נהרגו.
ב-27 ביולי פרצו מהומות הגזע בשיקגו, שנמשכו שבועיים. בחופים של אגם מישיגן, הסמוך לשיקגו, הונהגה הפרדה גזעית. נער שחור נכנס בטעות לאגם בצד של הלבנים. הוא נסקל באבנים וטבע למוות. משטרת שיקגו סירבה לחקור את המקרה, והחלו קטטות המוניות בין שחורים ללבנים, בעיקר ממוצא אירי. קבוצות של לבנים הרסו מאות בתים ועסקים של שחורים בשיקגו. לעיר נשלחו כוחות צבא גדולים כדי להשיב את הסדר. במהומות נהרגו 23 שחורים ו-15 לבנים, ואלף משפחות שחורות נותרו חסרות בית.
באוגוסט פרצו מהומות באוסטין, בירת טקסס, ובנוקסוויל, טנסי.
ב-30 בספטמבר התרחש, במחוז כפרי בארקנסו, על רקע סכסוך עבודה. אספסוף לבן תקף שחורים ברחבי המחוז במשך יומיים. מספר ההרוגים השחורים נאמד בין 100 ל-240, וכן נהרגו חמישה לבנים.
ועדת חקירה שמינה מושל ארקנסו קבעה שהשחורים אחראים לאירועים האלימים, ועצרה 79 שחורים שהועמדו לדין. חבר המושבעים היה מורכב מלבנים בלבד. מתוך הנאשמים, 12 נידונו לעונש מוות, והשאר קיבלו עונשי מאסר של עד 21 שנה. חלקם ערערו לבית המשפט העליון, ו-6 מהערעורים התקבלו.
בנובמבר פרצו מהומות בעיר וילמינגטון (דלאוור). לאורך שנת 1919 נרשמו ברחבי ארצות הברית מהומות נוספות בהן לבנים תקפו שחורים.
תגובות
ארגוני זכויות אדם רבים פנו לנשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, ולנציגי ממשל נוספים בקריאה להגן על המיעוט האפרו-אמריקאי. באחד המכתבים לנשיא נכתב: "אנו מצפים שארצות הברית תגן על המיעוט הגזעי כפי שהיא אילצה את פולין ואוסטריה להגן על המיעוטים הגזעיים בארצם.”
וילסון לא הגיב וכלל לא התייחס למקרי הרצח. הוא דיבר אמנם נגד מעשי לינץ' באופן כללי, אך לא הפעיל את משאבי הממשל הפדרלי נגד האלימות.
באוקטובר 1919 הוגש דו"ח היינס בנושא המהומות לוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית. הדו"ח פורסם בהרחבה ובהבלטה בעיתונים, והעלה את המודעות לנושא הלינץ' שנעשה בשחורים. היינס ציין כי הלינץ' הוא בעיה לאומית, וכי משנת 1889 עד 1918 נהרגו יותר מ-3,000 איש במעשי לינץ', רובם שחורים. לדבריו, התעלמות השלטונות ממעשים אלה הייתה בין הגורמים למהומות.
המשורר, יליד ג'מייקה, כתב סונטה בשם "אם נגזר עלינו למות" בעקבות אירועי הקיץ האדום. הסונטה זכתה לפופולריות ברחבי העולם. להלן השורות הראשונות בסונטה, בתרגום לעברית של שחר-מריו מרדכי:
פרידריך השני, מרקיז מייסן
פרידריך השני, מרקיז מייסן (בגרמנית: Friedrich II. der Ernsthafte; 30 בנובמבר 1310 – 18 בנובמבר 1349) היה מרקיז מייסן בין השנים 1323–1349.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-30 בנובמבר 1310 בגותה, לפרידריך הראשון, מרקיז מייסן ולאליזבת מלובדבורג-ארנשאוגק, בתם של הרטמן האחד עשר, רוזן לובדבורג-ארנשאוגק ואליזבת, רוזנת ויימאר-אורלאמינדה. בשנת 1323 מת אביו, ופרידריך ירש את מרקיזות מייסן ואת תורינגיה, תוך שאמו משמשת כעוצרת בשמו עד לבגרותו בשנת 1329. לאחר תפיסתו את השלטון היה עליו לעבור קרבות ארוכים עם הווסאלים והשכנים שלו, אשר פרצו בעיקר בשל הכרזת השלום של פרידריך בשנת 1338, אשר הפחיתה באופן דרסטי את הזכויות וההשפעה של בעלי הקרקעות הקטנים והשליטים המקומיים, ושמטרתה הייתה שעבוד שתי הקבוצות האחרונות. בשנת 1342, אצילים לא מרוצים, שחששו על זכויותיהם ועצמאותם, התאספו יחד בארנשטאדט (דרומית מערבית לארפורט) נגד פרידריך השני, במה שהיה ידוע בתור מלחמת הרוזנים התורינגית, אשר נמשך עד 1346. לאחר מותו של הקיסר לודוויג הרביעי, המפלגה הבווארית ניסתה לשכנע אותו לקבל את הכתר הגרמני, אך הוא לא סמך על ההתנגדות של הבוחרים שלו ודחה את הבקשה לטובת קרל מלוקסמבורג. פרידריך השני הגביל את עצמו כדי לבסס את שלטונו ולהגן מפני הסכנה שיצאה מקרל הרביעי. בפגישה שנערכה בין השניים בשנת 1348 בבאוצן, שניהם הכירו בחזקת השטחים המוחזקים בידיהם.ב-18 בנובמבר 1349 מת פרידריך בווארטבורג, ובניו פרידריך, וילהלם, בלתזר ולודוויג (בישוף במברג) ירשו במשותף את רוזנות תורינגיה ומרקיזות מייסן.
כתב גבל
כתב גבל (ידוע גם בשמות כתב ההברות של גבל, כתב פסאודו-הירוגליפי, כתב פרוטו-גבלי, פרוטו גבלית או גבלית), הוא שיטת כתב בלתי מפוענחת המוכרת מעשר כתובות שנמצאו בגבל (עיר חוף פיניקית מרכזית). הכתובות נוצרו על ידי חריתה על גבי לוחות ברונזה ומריות (כפות שטוחות), ועל ידי חקיקה באבן. הן התגלו בחפירות שערך מוריס דונאן בין השנים 1928 ו-1932, ופורסמו בשנת 1945 במונוגרפיה שלו Byblia Grammata. הכתובות מתוארכות על פי המקובל לאלף השני לפנה"ס, ככל הנראה בין המאות ה-18 וה-15.
דוגמאות לכתב נמצאו גם במצרים, באיטליה ובמגידו (גרביני, קולס).
עשר הכתובות
כתב גבל נכתב בדרך כלל מימין לשמאל; לרוב בלי סימן מפריד בין מילים. עשר הכתובות שנמצאו נקראות a עד j לפי סדר גילוין, והן:
כתובות נוספות
תווים בודדים מכתב ההברות של גבל נמצאו גם על גבי חפצים אחרים, כגון גרזנים וחרסים. בנוסף, נמצאה מרית אשר בצידה הקדמי כתובת בפיניקית ובצידה האחורי שרידים של כתובת פרוטו-גבלית ובה ניתן לזהות כשישה תווים בפרוטו-גבלית. הכתובת הפיניקית על כף זו מתוארכת למאה העשירית לפני הספירה, מה שמאפשר אולי לשער שפסאודו הירוגליפים המשיכו להיות בשימוש במשך זמן רב מכפי שנהוג לחשוב.
בנוסף, נמצא בגבל חלק מכתובת מונומנטלית החקוקה באבן בכתב שנראה כשלב ביניים בין הפסאודו-הירוגליפים לבין הכתב הפיניקי המאוחר יותר. אפשר לראות בו 21 תווים, רובם משותפים לכתב הפסאודו-הירוגליפי ולכתב הפיניקי, והשאר הם או פסאודו-הירוגליפים או תווים פיניקיים.
רשימת סימני הכתב
כל תא בטבלה לעיל מראה סימן כתב (שמאל למעלה), קוד דונאן (שמאל למטה), שכיחות (ימין למטה) וציון האם הוא מופיע בלוחות (T), במריות (S) או במונומנטים (M) (ימין למעלה). ייתכן שבתאים שונים מופיעים וריאנטים של אותו סימן כתב; למשל התווים H6, G17 ו-E12 בשורה העליונה הם כנראה אותו סימן.
מספר התווים
מספר התווים הכולל בעשר הכתובות הפסאודו-הירוגליפיות הוא 1046, ומספר הסימנים הייחודיים על פי הספירה של דונאן הוא 114. גרביני ציין שמספר זה כנראה גדול מדי, משתי סיבות. ראשית, הרשימה כוללת תווים משובשים שעבורם אי אפשר לקבוע אם מדובר בסימן חדש. שנית, לא קיימת אחידות בכתיבת הסימנים, למשל יש הבדל בין הסגנון ה"מונומנטלי" של האסטלות לבין הסגנון ה"ליניארי" של המריות והלוחות. אם לוקחים בחשבון את המגוון הזה, מספר הסימנים הייחודיים יכול לקטון בחצי.