cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VIX
התנהגות המדד לאורך זמן
המדד במתכונתו הנוכחית פותח בתחילת שנות התשעים על ידי רוברט ויילי מאוניברסיטת דיוק. ערכו הנמוך ביותר - 9.48 נרשם בדצמבר 1993. ערכו הממוצע של המדד מ-1990 ל-2008 היה סביב 19 נקודות. בשנים הראשונות של המאה העשרים ואחת, בתקופת משבר בועת ההיי-טק, הגיע המדד לרמות של מעל 40 נקודות (בשנת 2002), אך לאחר שוך המשבר נע בדרך כלל בערכים שבין 10 ל-20 נקודות.
עם פרוץ משבר הסאב-פריים, בסוף יולי 2007, פרץ המדד באופן מובהק את רמת 20 הנקודות, אך רק עם החרפת משבר האשראי בספטמבר 2008, שבר המדד שיאים גבוהים יותר, והגיע ב-24 באוקטובר 2008 ל-89.53 נקודות - שיא של כל הזמנים. לאחר ההתייצבות היחסית בשוקי ההון העולמיים בשנת 2009, ירד המדד במרץ לרמות של כ-40 נקודות, וביולי אותה שנה התבסס ברמות של פחות מ-30 נקודות. בתחילת 2010 ירד המדד אל מתחת ל-20 נקודות.
במאי 2010, במהלך המשבר בגוש האירו, קפץ המדד בשבוע אחד ביותר מ-80% וחזר לרמות של יותר מ-40 נקודות.
את שיאו בשנת 2011 קבע ב-8 באוגוסט עת נקבע ברמה של 48 נק' וזאת לאחר שזינק ב-173% במשך 13 ימי המסחר שקדמו לו.
על מדד VIX עצמו נסחרות אופציות מסוג CALL ו-PUT, חוזים עתידיים וכן מספר תעודת סל כשהפופולרית שבהן היא ה-VXX שמנהלת נכון לתחילת ספטמבר 2011 כ-1.4 מיליארד דולר ושמחזור המסחר שלה עולה על 30 מיליון תעודות ביום.
VIXTA - מדד הפחד הישראלי
בישראל פיתחו הכלכלנים שמואל האוזר מהקריה האקדמית אונו ורפי אלדור מהמרכז הבינתחומי בשיתוף עם יואב ליבל מדד פחד ישראלי, אותו הם מכנים VIXTA (Tel Aviv VIX), המחושב על בסיס נתוני האופציות על מדד תל אביב 35. מפתחי מדד זה הגדירו רמות לתיאור רמת הפחד, כך שרמה שבין 5 ל-18 נקודות הוגדרה כרמת פחד נמוכה, רמה שבין 18 ל-30 כבינונית, רמה של בין 30 ל-40 נקודות כגבוהה, ורמה של מעבר ל-40 כפאניקה. רמת מדד הפחד הישראלי הגיעה בתקופת המשבר של 2008 אל מעל ל-65 נקודות (אוקטובר 2008).
תוכי חום-ראש
תוכי חום-ראש (שם מדעי: Poicephalus cryptoxanthus) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת התוכיים, ונפוץ בדרום-מזרח אפריקה. לתוכי חום-ראש תפוצה רחבה ואוכלוסייתו נחשבת יציבה על אף ציד לא חוקי למטרת גידולו כתוכי מחמד, זאת בשל מזגו הנוח והשקט ההופך אותו לנפוץ בשבי האדם.
תיאור
תוכי בצבע ירוק, פלג גופו התחתון בצבע ירוק בוהק וכנפיו בצבע ירוק כהה. פנים כנפיו בצבע צהוב. צווארו בצבע חום-אפור וראשו חום. זנבו בצבע זית-חום. עינו בצבע ירקרק-צהוב או צהוב. רגליו בצבע אפור. החלק העליון של המקור בצבע אפור כהה והתחתון בהיר. ישנם פריטים בעלי מספר נוצות צהובות בראש בצוואר ובכנפיים. גודלו 22–25 ס"מ, אורך כנפיו 14–17 ס"מ, ומשקלו 115–150 גרם.
מידע טקסונומי
המין תואר לראשונה ב-1854 על ידי החוקר הגרמני ויליאם פיטרס. מקור שמו המדעי מיוונית,kryptos שמשמעו חבוי ו-xanthos שמשמעו צהוב, מאחר שהחלק הפנימי של כנפי התוכי בצבע צהוב.
תת-מינים
לתוכי חום-ראש מוכרים 3 תת-מינים הנבדלים זה מזה בצבעם ובגודלם:
התנהגות
בטבע נצפה באזורי סוואנה, אזורים מיוערים ובמטעים. בדרך-כלל בלהקות של 4–12 פריטים, לעיתים בלהקות גדולות יותר של עד כ-40 פריטים. תזונתו מורכבת מזרעים, פירות, אגוזים וניצני עלים, לעיתים נדירות ניזון מזחלי חרקים. מין זה נחשב מזיק לחקלאות שכן פושט על שדות ומטעים.
רבייה
עונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי: בין אפריל לאוקטובר בדרום אפריקה, מאי במלאווי, יולי עד ספטמבר במוזמביק, ספטמבר-אוקטובר בזנזיבר. מקנן בחורים בעצים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, עליהם היא שומרת למשך של 26–30 יום בזמן שהזכר מביא מזון. הגוזלים בוקעים עירומים ובעלי עיניים חומות. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר כ-50–54 יום ונשארים בסביבתו למשך כ-28 יום נוספים בטרם נעשים עצמאיים.
לקומב, לוסיאן
לָקוֹמְבְּ, לוּסְיָאן (בצרפתית: Lacombe Lucien) הוא סרט מלחמה צרפתי משנת 1974. עלילת הסרט עוסקת בנער צרפתי שחי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עלילה
ביוני 1944, כאשר בעלות הברית נלחמות נגד גרמניה הנאצית במערכה בנורמנדי, לוסיאן לקומב (פייר בלייז), נער צרפתי בן 17 מנסה להצטרף למחרת, אך מסורב בידי אחד ממנהיגי המחרת. תחת השפעת משקה אלכוהולי, הוא מסגיר למשטרה את המורה שסירב לו להצטרף למחתרת. הוא נהנה מעמדת הכוח אך מתאהב בנערה יהודייה ילידת צרפת, ובמהלך הסרט עוזר לה להימלט מהנאצים. באפילוג נכתב כי הוצא להורג.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות טובות יחסית. וינסנט קנבי העניק לסרט ביקורת חיובית וטען כי זהו הסרט השאפתני והפרובוקטיבי ביותר של לואי מאל.
פרסים
הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר בשנת 1974. הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר וכמו כן לפרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
מלני קוסטה
מלני פליסיטאס קוסטה שמיד (באנגלית: Melanie Felicitas Costa Schmid; נולדה ב-24 באפריל 1989) היא שחיינית ספרדייה, אלופת עולם (בריכת 25 מטר) (איסטנבול 2012) וסגנית אלופת עולם (ברצלונה 2013) במשחה ל-400 מטר חופשי.
נייטרינו טאואוני
נייטרינו טאואוני (Tau neutrino, סימול: ντ) הוא חלקיק יסודי, חלק מאבני הבסיס המרכיבים את החומר. הוא חלק מהדור השלישי במודל הסטנדרטי (מודל המתאר מהם אבני הבניין הקטנים ביותר לחומר הידועים לנו היום). הנייטרינו הטאואוני הוא פרמיון ממשפחת הלפטונים (leptons). כמו לשאר חלקיקי הניטרינו גם לנייטרינו הטאואוני אין מטען חשמלי, אין מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד. כמו כן הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד. בדומה לכלל הניטרינו, הסיכוי שהוא יבצע אינטראקציה עם גוף כלשהו נמוך מאוד.
נייטרינו טאואוני נוצר כאשר טאו (חלקיק יסוד נוסף, גם ממשפחת הלפטונים, בדור השלישי עם הנייטרינו הטאואוני) מתפרק ללפטון קל יותר (מיואון או אלקטרון, שני חלקיקים נוספים ממשפחת הלפטונים).
מלני קוסטה
ביוגרפיה
קוסטה נולדה בפלמה דה מיורקה.
נייטרינו טאואוני
תגלית
הניחו את קיומו של הנייטרינו הטאואוני לראשונה בשנת 1978 עם גילוי החלקיק טאו ב SLAC, מרכז המאיץ הקווי בסטנפורד(the Stanford Linear Accelerator Center). הם הבינו כי חלקיק טאו היה רק גרסה כבדה יותר של האלקטרון והמיואון ולכן כמו שלאלקטרון יש אלקטרון-ניוטרינו ולמיואון יש מיואון-ניוטרינו מצופה שלטאו יהיה נייטרינו טאואוני גם כן, להשלמת המודל הסטנדרטי. הנייטרינו הטאואוני לא היה ניתן לזיהוי במשך שנים רבות מכיוון שחלקיק הטאו נשאר רק במשך כ -300 FS, ולכן קשה לעקוב אחריו ולעקוב אחרי הניטרינו המקביל שלו. נייטרינו-טאו הם נדירים מאוד.
מלני קוסטה
ביוגרפיה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 סיימה קוסטה פעמיים במקום 11, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.02 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.76 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.66 דקות.
נייטרינו טאואוני
DONUT
בשנת 2000 - פיזיקאים במעבדת המאיץ הלאומי פרמילאב (Fermi National Accelerator Laboratory)  דיווחו על הממצאים הראשוניים לקיומו של נייטרינו טאואוני.
מלני קוסטה
ביוגרפיה
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה קוסטה במקום 18 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.50 דקות ובמקום 14 במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי 8:00.90 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה בתוצאה של 2:00.92 דקות.
נייטרינו טאואוני
DONUT
דונאט (DONUT -Direct observation of the nu tau) היה ניסוי במעבדות פרמי אשר הוקדש לחיפוש אחר אינטראקציות הנייטרינים טאו הגלאי פעל במהלך כמה חודשים בקיץ 1997, ובהצלחה זוהה נייטרינו טאואוני. דבר המאשר את קיומו של הלפטון האחרון של המודל הסטנדרטי. הנתונים מהניסוי שימשו למדידת חתך הפעולה (הסיכוי שהוא יבצע אינטראקציה עם חלקיק כלשהו) של הנייטרינו הטאואוני.
ניסוי OPERA
גילוי מדעי היסטורי של ניסוי "אופרה", הממוקם במעבדה תת-קרקעית מתחת להר "גרן ססו" (Gran Sasso) באיטליה: 170 חוקרים מ-33 מוסדות ב-12 מדינות, גילו לאחר שבע שנים של ניסוי כי אחד מתוך המיליארדים הרבים של מיואון-נויטרינו שנוצרו באלומת CERN Neutrinos to Gran Sasso) CNGS) שבקומפלקס מאיצי CERN הפך לכאורה את עורו לנייטרינו טאואוני והוא נצפה באמצעות מתקן הניסוי אופרה.
מלני קוסטה
ביוגרפיה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2010 סיימה קוסטה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.29 דקות ובמקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.84 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיינדהובן, הולנד בנובמבר 2010 זכתה קוסטה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.26 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:21.92 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.83 דקות.
נייטרינו טאואוני
ניסוי OPERA
ניטרינו מופיעים בטבע במספר סוגים ונראה שאלקטרון-ניטרינו ומיואון-ניטרינו יכולים להפוך באופן ספונטני מצורה אחת לצורה אחרת של ניטרינו. הצוות שיגר במאיץ קרניים המכילות סוג אחד בלבד של נייטרינו – נייטרינו של מיואונים ושולח אותם מCERN למעבדה בגרן ססו באיטליה כדי לראות כמה מהם מגיעים כסוג שונה – נייטרינו מסוג טאו. במהלך הניסוי הבחינו החוקרים כי החלקיקים הופיעו כמה מיליארדיות שנייה מוקדם לאותו המרחק בהשוואה למהירות האור.
מיואון-ניטרינו עבר "תנודה" במהלך מסע של 730 ק"מ מCERN למכון הלאומי האיטלקי לפיזיקה גרעינית והגיע כנייטרינו טאואוני.
מלני קוסטה
ביוגרפיה
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין, פולין בדצמבר 2011 זכתה קוסטה ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:54.31 דקות ומדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:00.30 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:16.28 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 סיימה קוסטה במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.71 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קוסטה פעמיים במקום תשיעי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.76 דקות ובמשחה ל-400 מטר חפשי בתוצאה של 4:06.75 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.59 דקות, 3 מאיות השנייה איטי מנבחרת יפן שדורגה במקום השמיני המאפשר עלייה לשלב הגמר והתמודדות על המדליות ומאית השנייה איטי מנבחרת הונגריה שדורגה במקום התשיעי ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:03.05 דקות, היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 55.20 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר, צרפת בנובמבר 2011 סיימה קוסטה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.96 דקות.
אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2012 זכתה קוסטה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.18 דקות, לפני לוריין בויל מניו זילנד 4:01.24 דקות וקלואה סוטון מארצות הברית (4:01.20 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.45 דקות, אחרי אליסון שמיט מארצות הברית (1:53.59 דקות) וקטינקה הוסו מהונגריה (1:54.31 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:23.56 דקות, במקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.25 שניות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.42 דקות, היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 54.22 שניות.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכתה קוסטה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.47 דקות, אחרי קייטי לדקי מארצות הברית שקבעה שיא אישי חדש של 3:59.82 דקות ולפני לוריין בויל (4:03.89 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.04 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ספרד חדש של 1:56.19 דקות ועלתה מהמקום השלישי, במקום 23 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.51 שניות, במקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.20 דקות, במקום עשירי במשחה שליחות 4x200 מטר מעורב בתוצאה של 4:03.79 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ספרד חדש של 3:42.08 דקות.
יחסי טרינידד וטובגו–סין
יחסי טרינידד וטובגו–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של טרינידד וטובגו.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו ב-20 ביוני 1974 ממשלת סין הקימה שגרירות בנמל ספרד באפריל 1975, ואילו טרינידד וטובגו הקימה שגרירות בבייג'ינג ב-26 בפברואר 2014. ראש הממשלה אריק ויליאמס היה ראש הממשלה הראשון של טרינידד שביקר בסין ב-1974. ב-2002, מאזן הסחר בין שתי המדינות עמד על 47.15 מיליון דולר, כאשר סין מייצאת הכל מלבד 4.81 מיליון דולר מזה.
סין וטרינידד וטובגו חולקים קשר ידידותי עם חברת הבנייה שנחאי שבסיסה בסין לאחר שבנתה את המעון הרשמי של ראש הממשלה של טרינידד וטובגו, הידוע גם בשם המרכז הדיפלומטי של סיינט אן, והאקדמיה הלאומית לאמנויות הבמה (NAPA), בין התפתחויות אחרות.
Pocophone F1
Pocophone F1 הוא טלפון חכם שפותח על ידי שיאומי, והוכרז ב-22 באוגוסט 2018. זהו מכשיר ביניים אשר מציע מפרט דגל במחיר נמוך ממתחרים אחרים.
חומרה
המכשיר מצויד במסך מגע קיבולי מסוג IPS LCD, בגודל 6.18 אינץ' וברזולוציית 1080×2246 פיקסלים, ביחס רוחב-גובה בן 18.7:9.
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, כאשר 4 מהן פועלות בתדר עבודה של 2.8 ג'יגה הרץ, וה-4 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 1.8 ג'יגה הרץ. במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם Snapdragon 845 מתוצרת קוואלקום. האחסון הפנימי של המכשיר הוא בנפח 64 או 128 ג'יגה בייט. למכשיר יש זיכרון RAM בנפח 6 או 8 ג'יגה בייט. כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללת ליתיום פולימר בקיבולת של 4000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה.
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל שתי מצלמות אחוריות, ומצלמה קדמית אחת, הכולל: חיישן ראשי ברזולוציה 12 מגה פיקסל הכולל פוקוס אוטומטי ופלאש LED; חיישן משני לצילום עומק ברזולוציה 5 מגה פיקסל; כמו כן, מצלמה קדמית המיועדת לסלפי ברזולוציה 20 מגה פיקסל. בינואר 2019 בעדכון תוכנה נוסף הקלטת וידאו של 960 פריימים לשנייה ב-slo-mo ומצב לילה.
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 8.1 (אוראו) המבוססת על הממשק MIUI 9.6. כמו כן, המכשיר עודכן בעדכון תוכנה למערכת ההפעלה אנדרואיד 10 המבוססת על הממשק MIUI 12.
מכירות
מאז הכרזת המכשיר באוגוסט 2018, הוא הפך לרב מכר עם 700 אלף יחידות שנמכרו עד דצמבר.
אושואיה
אושואיה (בספרדית: Ushuaia נהגה "אוסואיה") היא עיר ארגנטינאית, בירתה של הפרובינציה טיירה דל פואגו.
העיר שוכנת על חופי תעלת ביגל, מוקפת בשרשרת הרי המרטיאל במפרץ אושואיה. מלבד היותה מרכז מנהלתי, היא צומת של תעשייה, נמל, ותיירות.
אושואיה היא העיר היחידה בארגנטינה שנמצאת בצד המערבי של הרי האנדים. בנוסף, בהתאם למיון האוקיינוסים והימים של ארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי, זוהי העיר והנמל הארגנטינאים היחידים השוכנים לחופי האוקיינוס השקט, אם כי באופן רשמי מגדירה אותם ארגנטינה כחופי האוקיינוס האטלנטי, ואת תעלת ביגל כבין־אוקיינית, מטעמים משפטיים ומדיניים הנובעים מהסכמי הגבול שנחתמו עם צ'ילה.
אושואיה נחשבת לעיר הדרומית ביותר בעולם, אך עוד כשהייתה כפר קטן, בצ'ילה העדיפו שהתואר ייפול על העיר פונטה ארנס. לאחר מכן, עם התרבות האוכלוסייה באופן משמעותי בעיר, אושואיה קיבלה את התואר בחזרה. אמנם, הכפר פוארטו ויליאמס נמצא דרומית מאושואיה, אך יש ספקות לגבי מעמדו של הכפר, מאחר שאוכלוסייתו מונה כ־2,000 תושבים, ורובו מאוכלס על ידי אנשי צבא ואנשי נמל שאינם תושביו.
מאושואיה יוצאות הפלגות על פני מעבר דרייק לכיוון חצי האי האנטארקטי, המהווה את הנקודה הכי צפונית של יבשת אנטארקטיקה שנמצאת כאלף ק"מ מהעיר.
היסטוריה
המתיישבים הראשונים שהגיעו לאזור שנקרא היום "האי הגדול של ארץ האש", היו ציידים-לקטים שנדדו ברגל מהצפון, לפני כ־11,000 שנים, שהיו מוכנים לשרוד עם המשאבים הטבעיים שהציע השטח שהיה חלק מפטגוניה. קבוצות אלו היו קשורות לטוואלצ'ה (בספרדית: tehuelches). הכוונה לילידים שחיו באזור פטגוניה. הם בנו את הכפרים סלקנם ואווש (בספרדית: Selknam ו־Haush). מהאיים המערביים של פטגוניה הגיע גל נוסף של מתיישבים, נוודי הים מבני היאמנה והקוואסגר (בספרדית: yamanas ו־kawesgar).
ב־1873 יזם נשיא ארגנטינה חוליו ארחנטינו רוקה תוכנית להקמת מושבת עונשין באושואיה, שמטרתה הייתה לשמור על ביטחון אזרחי ארגנטינה ובנוסף לחזק את הריבונות הארגנטינאית באזור, אך הדבר לא התאפשר עד הסכם הגבולות בין ארגנטינה לצ'ילה ב־1881. היום שנחשב ליום ייסודה של אושואיה כעיר הוא ה־12 באוקטובר 1884, היום בו אגוסטו לסרה, יצר את הנציבות הראשונה על חוף תעלת ביגל, כשהמיסיונרים וקצינים ימיים חתמו על הצו. דון פליס פס נבחר להיות מושל טיירה דל פואגן וב־1885 הוא הכריז על העיר כבירתה, אף על פי שהממשלה הפדרלית הארגנטינאית אישרה זאת רק ב־1904.
לא היה תיחום רחובות עד 1894 והכפר גדל והפך לכפר ציורי ססגוני. בתחילת המאה ה־20, נבנה בקרבת הכפר של אושואיה הכלא המפורסם שעבד בשנים 1902–1947. הכנסייה האנגליקנית הפסיקה את עבודתה והפעילויות היחידות בעיר מלבד ניצני מסחר, היו עובדי הממשלה והכלא. מאוחר יותר עבר לידיו של צבא ארגנטינה ולאחר זמן קצר ננטש, כיום במבנה זה נמצא המוזיאון הימי וכלא אושואיה. בין היתר בכלא עברה הרכבת הדרומית ביותר בעולם, שהובילה את האסירים מבית הכלא עד למחנות העבודה שהיו ממוקמים בשטח שכיום הוא חלק מהפארק הלאומי של ארץ האש. כיום הרכבת משמשת בעיקר למטרות תיירות.
מרגע הגעתו של האדם הלבן לאדמה זו, הילידים סבלו מאוד מהפרעות בחייהם. מאושואיה ועד נקודות אחרות יצאו כנופיות של שכירי חרב שנשכרו על ידי חוואים, בהסכמתן של הרשויות, להשמיד את אוכלוסיית הילידים, וכך עד שנת 1930 הם נעלמו כמעט לחלוטין.
מקור השם
המילה אושואיה מורכבת משתי מילים בשפת "ז'גן" (בספרדית: Yagan, שפת הנוודים באיים הדרומיים של צ'ילה וארגנטינה) אוש ('לעומק') והמילה וואיה (מפרץ/ערוץ), ותרגומה הוא "מפרץ עמוק" או "מפרץ תחתון". בספרדית מבטאים את שם העיר או־סו־איה.
סמל
בשנת 1971 ערכה העירייה תחרות לבחירת סמל העיר, ובה זכה המגן בעיצובו של ויסנטה גומס (Vicente Gomez).
ציאן
צִיאַן הוא צבע שמזכיר טורקיז, אשר מתקבל כשמערבבים כמויות שוות של אור כחול ואור ירוק. אורך הגל שלו הוא בין 490 ל-520 ננומטר, ותדירותו היא בין 575 ל-610 טרה-הרץ. הוא הצבע המשלים לאדום, לכן פיגמנט בצבע ציאן בולע אור אדום.
אושואיה
גאוגרפיה
העיר ממוקמת במפרץ אושואיה, מוקפת לחלוטין בהארכת רכס הרי האנדים.
ציאן
ציאן הוא אחד מהצבעים הנפוצים של דיו צבעונית בדפוס צבע ביתי ומסחרי, יחד עם צהוב ומג'נטה, אך בעברית בדרך כלל נקרא "דיו כחול" באופן שגוי. ייצוג הצבע במחשב הוא בקואורדינטות RGB שהן (0,255,255) כלומר כמות מרבית של אור כחול וירוק, וללא אור אדום. באופן טבעי, ייצוגו בקואורדינטות CMYK הוא (100,0,0,0) כלומר דיו ציאן בלבד. בגלל הקושי ביצירת דיו בצבע ציאן אידיאלי, דיו ציאן על נייר לא נראה כצבע ציאן ממש, והוא קרוב יותר לצבע תכלת.
אושואיה
גאוגרפיה
רוב הנהרות מוצאם באנדים. בדרך כלל הם קטנים אך שופעים כתוצאה מהמסת שלגים וקרח. הנהרות המוכרים ביותר בזכות נגישותם או עניין תיירותי הם בין היתר פיפו, בוואנו, לטיסיה, לשיפשח, ואוליבה.
גם מוצא האגמים הוא בהרי האנדים. אגם פניאנו (lago Fagnano), גובל באזור אושואיה וריו גראנדה. האגם הנסתר (lago Escondido), נמצא כ־57 קילומטר צפונית לעיר.
הקרחונים החשובים ביותר הם המרטיאל (El Martial), ברכס באותו השם, ווינסיגרה (Vinciguerra) שנמצא בנסיגה.
אקלים
במיון שיטת קפן, האקלים באושואיה הוא אקלים ממוזג, לח כל השנה, ובקיץ קר, שם נוסף למזג אוויר זה הוא "קור אוקייאני" או "תת קוטבי אוקיאני". הטמפרטורה הממוצעת השנתית באושואיה היא °C 5.7 מעלות צלזיוס. טמפרטורות גבוהות מ־°C 15 בקיץ או נמוכות מ־°C 8- בחורף הן נדירות בעיר.
דמוגרפיה
אושואיה היא השנייה בגודלה באי ארץ האש, והתשיעית בגודלה בפטגוניה. מעמד נוסף של העיר הוא בירת הפרובינציה הכי פחות מאוכלסת במדינה.
כלכלה
הענפים העיקריים בכלכלה המקומית הם דיג, גז טבעי, נפט, כבשים ותיירות אקולוגית.
נמל אושואיה נמצא במפרץ אושואיה, באזור הצפוני של תעלת ביגל, גודלו 550 מ' אורך ו־29 מ' רוחב. לנמל מגיעות אוניות תובלה, ספינות מסחריות, תיירותיות, וספינות מחקר. זהו הנמל השני בארגנטינה (אחרי נמל בואנוס איירס), בכמות המכולות שמגיעות אליו, ובנוסף הוא הדלת היחידה לאנטארקטיקה.
תחבורה
כביש מספר 3 הוא הכביש היבשתי היחיד שעובר באושואיה עד סופו ב"באייה לפטייה". ישנן חברות אוטובוסים פרטיות שמפעילות קו בין אושואיה – טולווין – ריו גראנדה באופן יומיומי.
נמל התעופה הבינלאומי אושואיה־מלבינס ארחנטינס נמצא במרחק של 4 ק"מ מדרום למרכז העיר ומשרת אותה. לנמל מגיעות טיסות ישירות של חברת התעופה הלאומית של ארגנטינה, אארולינאס ארחנטינס, משני נמלי התעופה של בואנוס איירס. זמן הטיסה הוא כ־3 שעות ו־35 דקות. מנמל התעופה חורחה ניוברי מופעלות 1–3 טיסות יומיות, המבוצעות במטוסי בואינג 737-700 או במטוסי בואינג 737-800, ומנמל התעופה אסייסה מופעלת טיסה יומית אחת המבוצעת במטוס רחב גוף מדגם איירבוס A340-300. בנוסף, יש טיסות לערים נוספות בארגנטינה כמו קומודורו ריבדביה, ריו גז'גוס, אל קלפטה וטרלאו, וטיסות עונתיות לסאו פאולו ופונטה ארנס.
גסטרונומיה
באושואיה מטבח דרומי טיפוסי, אפשר למצוא בו סרטנים פווגינים, בקלה שחור, דניס, רכיכות וכמו גם אסאדו טלה פטגוני שמתייחד בכמות הבשר הגדולה שיש בו לעומת השומן.
מסלולי טיול
מסביב לעיר ישנם מסלולי טיול רבים. 11 ק"מ מהעיר נמצא הפארק הלאומי ארץ האש. בפארק ישנם 4 מסלולים ואפשרויות לינה.
יחסי אוקראינה–קזחסטן
יחסי אוקראינה–קזחסטן הם יחסי החוץ המתקיימים בין קזחסטן לאוקראינה.
סקירה כללית
בין המדינות קשר היסטורי רב, שכן עד שנת 1918 היו שתי המדינות חלק מהאימפריה הרוסית ולאחר מכן, עד 1991 היו חלק מברית המועצות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בשנת 1991 עם קבלת העצמאות של שתיהן.
בקזחסטן חיים כיום בין 895,000 ל-2,400,000 תושבי קבע ממוצא אוקראיני. שתי המדינות חברות יחד בחוגים בינלאומיים שונים, כמו האומות המאוחדות, שותפות לשלום ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. שתי המדינות גם חולקות אופי גאוגרפי דומה: המרחק בין שתי הנקודות הקרובות ביותר ביניהן הוא רק, שמופרדים על ידי רוסיה.
הסחר הדו-צדדי בין אוקראינה לקזחסטן בשנת 2012 היה לפי הערכות גורמים רשמיים כ-4.4 מיליארד דולר, כפול ממה שהיה בשנת 2010.
ב-14 באוקטובר 2013 נפגש שר החוץ הקזחי ארלן אידריסוב עם שר החוץ האוקראיני, ליאוניד קוז'רה. השניים דנו בקידום שיתופי פעולה בין שתי המדינות. בשנת 2014 היה אמור לבקר בקזחסטן נשיא אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ'. אולם ינוקוביץ' הודח מהנשיאות באותה שנה. אף שרוסיה, שהיא בעלת השפעה עצומה על קזחסטן, התנגדה בתוקף לממשלה שלאחר המהפכה בקייב, ממשלת קזחסטן הודיעה כי תמשיך לקיים יחסים מלאים עם אוקראינה.
אדירי איומה יאדירו בקול
אדירי איומה יאדירו בקול הוא פיוט מסוג רהיט מתוך הקדושתא "את חיל יום פקודה" של רבי אלעזר בירבי קליר, הנאמר במנהג אשכנז בחזרת הש"ץ של שחרית ביום הראשון של ראש השנה.
מבנה הפיוט ותוכנו
בפיוט שמונה בתים המורכבים משלוש שורות כל אחד, על סדר האלף בית. בכל שורה ישנו תיאור של המלאכים או של עם ישראל (למשל אדירי איומה, המוני המולה) ופועל שהם עושים (למשל יאדירו, יהללו) ומתואר שהם יעשו זאת "בקול" (אדירי איומה יאדירו בקול, המוני המולה יהללו בקול) ולאחר מכן מתואר שהם יאמרו בקול את אחד משלושת חלקי המשפט. הרפרן של הפיוט הוא המשפט המלא.
לפי השערת מאיר בר-אילן, פיוט זה מושפע מהפיוט בהגדה של פסח אדיר במלוכה, שלדעתו היה במקורו אף הוא פיוט לראש השנה.
השפעה
רהיט זה היה דוגמה לכתיבתם של רהיטים רבים במבנה דומה או זהה, המבוססים על הרפרן "ה' מלך ה' מלך..." ומתארים את אמירתו בידי ישראל והמלאכים. בעקבות רבי אלעזר בירבי קליר בפיוטו זה, הפך רהיט מסוג זה לרהיט קבוע בקדושתאות לראש השנה בידי פייטנים רבים שבאו אחריו, ביניהם רבי שמעון בן יצחק, רבי יוסף טוב עלם, רבי יצחק בן יהודה גירונדי ורבי משה בר שבתי.
ג'ורג' גאמוב
ג'ורג' גאמוב (ברוסית: גאורגי אנטונוביץ' גאמוב, באנגלית: George Gamow, 4 במרץ 1904 – 19 באוגוסט 1968) היה פיזיקאי וקוסמולוג רוסי-אמריקאי.
חייו
גאורגי גאמוב נולד באודסה, אז בשליטת האימפריה הרוסית, היום באוקראינה.
הוא החל את לימודי הפיזיקה שלו באוניברסיטת נובורוסיה באודסה, ולאחר כשנה, ב-1923, עבר לאוניברסיטת לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) שם למד זמן מה תחת אלכסנדר פרידמן. הוא נחשב לעילוי בעיני השלטונות הסובייטים, שאף עשו בו שימוש תעמולתי, אך לא היה מרוצה מגישתם למדע שהייתה נגועה באינטרסים פוליטיים והחליט לערוק מהמדינה. ב-1932 ניסה לחתור ביחד עם אשתו דרך הים השחור לעבר טורקיה, מרחק של כ-250 ק"מ, אך הניסיון הנועז נכשל בגלל מזג אוויר קשה.ב-1934 הוזמן לכנס סולווה בבריסל, ולאחר שהשיג ההיתרים הדרושים לצירוף אשתו למסע, עזב הזוג את המדינה ללא כוונה לשוב.
גאמוב ערק לארצות הברית, שם שינה את שמו לג'ורג', והצטרף לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא עסק בעיקר בחקר התהליכים התרמו-גרעיניים שמתרחשים בכוכבים. הוא היה ממפתחי מודל "המפץ הגדול" במסגרתו ניבא את קרינת הרקע הקוסמית, שלדבריו היא שריד מאירוע "המפץ הגדול". כמו כן חקר את תופעת הנוקליאוסינתזה, שהוא התהליך של היווצרות גרעיני יסודות חדשים בכוכבים.
גאמוב היה ער לעובדה שאם היקום היה פעם צפוף יותר הרי שהוא היה צריך להיות חם יותר וגם צפוף יותר עד כדי גרימת פיצוץ, שכן לכך גורמים חום וצפיפות אינסופיים. גאמוב שם לב כבר קודם לכן לעובדה שכאשר דוחסים חומר הוא מתחמם, וכשנותנים לו להתנפח הוא מתקרר.
הוא היה ידוע בחוש ההומור שלו. הוא פרסם את מאמר אלפר-בתה-גאמוב שכתב יחד עם תלמידו רלף אלפר וביקש מהנס בתה לצרף את חתימתו כדי לקבל את הצירוף שנשמע כמו שלוש האותיות הראשונות באלפבית היווני: אלפא, בטא, גמא. הוא כתב: "יש שמועה שכשתאוריית אלפא-בתא-גאמא ירדה מן האופנה, בתה ניסה לשנות את שמו לזכריה." אודות עמית שלו הוא כתב: "רוברט הרמן, שמסרב בעקשנות לשנות את שמו לדלטר" (נשמע כמו "דלתא"). בנוסף פרסם מספר שירים עוקצניים בנושאי פיזיקה.
ג'ורג' גאמוב פרסם ספרי מדע פופולרי, בהם "הולדת השמש ומותה", "אחת שתיים שלוש... אינסוף", "קורות האדמה" וסדרת "מר טומפקינס". על כך זכה בפרס קלינגה לשנת 1956.
אוונגרד אומסק
מועדון ההוקי קרח אוונגרד מחוז אומסק (ברוסית: Хоккейный клуб «Аванга́рд» Омская область) הוא מועדון הוקי קרח רוסי ממחוז אומסק שבסיביר, המשחק בליגת KHL. מחזיק גביע גגארין לשנת 2021.
שנים ראשונות
הקבוצה הוקמה ב-1950 במחוז אומסק כמועדון חובבני שהורכב משחקני בנדי בשם "ספרטק".
ספרטק אומסק נבחרה להיות קבוצת ההוקי הראשונה לייצג את אומסק באליפות רוסיה הסובייטית בעונת 1950/51. בעונת 1955/1956 הייתה לקבוצה הזדמנות לייצג את העיר באליפות ברית המועצות, להצטרף לליגה השנייה ולגייס את מיטב שחקני ההוקי מאומסק. ארבע עונות מאוחר יותר, הקבוצה זכתה סוף סוף בזכות להעפיל לליגה הבכירה.
ב-1966, אירופלוט ירדה לליגה השלישית. בעונה הבאה, 1967–1968, שונה שמה של הקבוצה לקאוצ'וק (גומי) המשקף את השינוי בבעלות הקבוצה שהועברה למפעל הגומי סיבירסקי.
בתקופה הסובייטית המאוחרת
על מנת לשפר את ביצועיה של אומסק באליפות ברית המועצות, קאוצ'וק, בשנת 1972, מוזגה עם יריבתה העירונית לוקומוטיב אומסק לקבוצה אחת בשם חימיק.
בשנת 1975, חימיק אומסק הועברה לידי מפעל הצמיגים אומסק ולאחר מכן שונה שם הקבוצה לשיניק. ב־1981, הקבוצה החליפה ידיים שוב, לחברת אומסקטרנסמאש והצלה להיקרא אוונגרד אומסק.
כך לאורך כל התקופה הסובייטית הקבוצה שיחקה בליגות נמוכות ורק בעונת 1992 הצליחה לעלות לליגה העליונה.
תקופת קיסלב
בשנת 1987 מונה לאוניד קיסלב למאמן. באותה שנה עברו השחקנים למתחם הספורט אירטיש המיוחל, אולם הבית המקורה הראשון של הקבוצה.
ב־1990, לאחר 27 שנים של נדידה בין הליגה השנייה והשלישית של ההוקי הסובייטי, ניתנה לבסוף לאוונגרד ההזדמנות לשחק בטורניר ההעפלה לליגה הבכירה. למרות ששחקני אומסק לא הצליחו באותה תקופה, הקבוצה עלתה בסופו של דבר לליגה הבכירה לאחר סדרת 1991 והצטרפה לאליפות חבר המדינות הראשונה והאחרונה. במהלך אותה עונה, אוונגרד תחת ליאוניד קיסלב שאימן אותה עלתה על ההצלחה של אירופלוט של שנות ה-60 ועלתה למקום ה-12 בליגה.
קיסלב המשיך לאמן את אוונגרד בדרכו להפוך למועדון גדול ומוכר בליגת ההוקי הרוסית. לקראת עונת הפתיחה שלה, ב־1992, הצטרף לקבוצה יבגני שסטין, כוכב הוקי סובייטי משנות ה-80 ובוגר בית הספר להוקי של אומסק. איתו הקבוצה סיימה שלישית בבית המזרח, אומסק המשיכה לפלייאוף והגיעה לרבע הגמר. לאחר עונת 1993–1994 חסרת הברק, אוונגרד חזרה על ההצלחה הזו ב-1995 כשהיא חזרה לרבע הגמר, שם הובסה בסופו של דבר על ידי האלופה של אותה שנה, דינמו מוסקבה.
ההיסטוריה של קבוצת אוונגרד משנות התשעים הגיעה לשיא בעונת 1995–1996. למרות שסיימה במקום השני במזרח, הקבוצה הייתה בשוויון נקודות עם סלבאט יולאייב אופה הבשקירית לאחר המחזור האחרון, מה שהוביל לסכסוך מינורי בין הקבוצות. זה נפתר כשגם אוונגרד וגם סלבאט נרשמו כמי שסיימו במקום השלישי.
במהלך העונה הבאה, 1997, הצטרף לאוונגרד הפורוורד מקסים סושינסקי, השחקן המצליח ביותר בעידן המודרני בתולדות המועדון.
הליגה הרוסית
לאחר עזיבתו של קיסלב באוקטובר 1997, אנטולי ברדין מונה לנשיא הקבוצה, בעוד למאמן הראשי נונה ולדימיר גולובוביץ' נכנס לתפקיד המאמן הראשי. עד תום העונה סיימה הקבוצה במקום השישי, אך זו הייתה העונה השנייה ברציפות שהפסידה ברבע הגמר, הפעם למטאלורג מגניטוגורסק. בעונת 1998-1999, אוונגרד השיקה קמפיין מיתוג מחדש ונקראה "נשרי אומסק" (Омские Ястребы), היא שינתה את הלוגו ואת צבעי הקבוצה לשחור ואדום. אומסק סיימה במקום הרביעי באליפות הסדירה עם דינמו מוסקבה והייתה לקבוצה השלישית בפופולריות שלה, אך שוב לא הצליחה להתקדם מעבר לחצי גמר הפלייאוף לאחר תבוסה 2–1 בסדרה לטורפדו יארוסלבל. בשנת 1999, הקבוצה בהדרכתומשל גולובוביץ' הגיעה גם למקום השלישי בגביע הקונטיננטלי האירופי של IIHF, תוך חלוקת נקודות עם האלופה של אותה שנה, מועדון Ambrì-Piotta משווייץ.
העשור הראשון של המאה ה־21
במהלך עונת 1999–2000, מונה גנאדי ציגורוב למאמן, הוא בא לבנות את הקבוצה מחדש ופנה לדור צעיר של שחקני אומסק מקומיים, כולל כישרונות עתידיים כמו אלכסנדר סביטוב ואיגור שאסטין. למרות שהשינויים פגעו במעמדו של המועדון במהלך העונה והוא לא הצליח לעזור לאוונגרד לצלוח את שלב רבע הגמר מול היריבה מטאלורג מגניטוגורסק, קו ההתקפה של הקבוצה כלל את דמיטרי זטונסקי, ראוויל יאקובוב ומקסים סושינסקי עדיין סיים את השנה כקו ההתקפה הפורה ביותר בליגה. תחת ציגורוב, יאקובוב הוחלף מאוחר יותר באלכסנדר פרוקופייב כדי ליצור את אחד הקווים החזקים ביותר בתולדות המועדון. בעונת 2001–2002, השלישייה הבכירה של אוונגרד נבחרה לקו ההתקפה הפורה ביותר בליגה. המנהיג שלה, מקסים סושינסקי, הפך ל-MVP של פלייאוף הליגה גם בעונות 200/–01 ו-2001/02 וגם נבחר להרכב קבוצת האולסטאר של הליגה בעונת 2002. בשנים 2000/01, הצטרף לסגל גם שחקן ההגנה המקומי של אומסק, קיריל קולצוב. ב-2001, הקבוצה בראשות סושינסקי הפכה לקבוצת אוונגרד הראשונה שהגיעה לגמר האליפות אך הפסידה למגניטוגורסק 4–2. העונה הבאה הייתה פחות מוצלחת עבור אומסק שכן שוב נעצרה בחצי הגמר על ידי מגניטוגורסק.
במהלך שנות ה-2000 המוקדמות, אוונגרד הפך לאחד ממועדוני ההוקי הרוסיים הראשונים שהזמינו שחקנים זרים בכירים. לפני עונת 2001/2002, הם החתימו את ה-MVP של אליפות העולם 2000, מרטין פרוצ'צקה וב-2002 הצטרפו אליו שני שחקני נבחרת צ'כיה נוספים - פאבל פאטרה וטומאש ולאסק. יחד היוו את קו ההתקפה הצ'כי של אומסק. החיזוק הצ'כי משנת 2002 הושלם כאשר הוחתם המאמן המפורסם, איוואן הלינקה, למאמן הראשי החדש של אוונגרד.
אוונגרד אומסק זכתה בתואר אליפות ראשון בעונת 2004, כשגברה בגמר על מטלאורג מגניטוגורסק בגמר. הזכייה הבטיחה לאוונגרד השתתפות בגביע אירופה לאלופות שבחסות IIHF. הם היו הראשונים לזכות בטורניר אחרי שגברו על Kärpät מהליגה הפינית SM-liiga.
העונה הזו נחשבת לאחת הגרועות בתולדות המועדון, כשהמוניטין של המועדון מוכתם גם על הקרח וגם מחוצה לו. במהלך הקיץ, אנטולי ברדין, מנכ"ל הקבוצה, היה עסוק בהבאת 18 שחקנים חדשים, כולל כוכב העל לשעבר של פיטסבורג פינגווינס, יארומיר יאגר, השוער ג'ון גרהאם והחלוץ סטניסלב צ'יסטוב.
לאחר התחלה לא משכנעת, המאמן הראשי סרגיי גרסונסקי פוטר שישה משחקים מפתיחת העונה. מאוחר יותר הוא יתחיל בהליכים משפטיים נגד המועדון כדי לקבל את הפיצוי שהיה זכאי לו לכאורה על פי חוזהו. לאחר מספר דיונים וערעורים, זכה גרסונסקי בסכום של מיליון רובל, רק חלק קטן ממה שהוא טען במקור שהיו חייבים לו. וויין פלמינג הקנדי מונה במקומו למאמן החדש.
פרשת מות צ'רפונוב
ב־29 בדצמבר 2008 חשפו חוקרים רוסים כי הוא סבל מדלקת שריר הלב, מצב בו לא מגיע מספיק דם ללב, וכי לא היה עליו לשחק הוקי באופן מקצועני. ועדת החקירות הפדרלית הודיעה גם כי ניתוח כימי של דגימות הדם והשתן של צ'רפונוב איפשר למומחים להגיע למסקנה "שבמשך מספר חודשים אלכסיי צ'רפונוב קיבל סמים." מקורות רשמיים ציינו שהחומר האסור שנלקח היה ניקתמיד, חומר ממריץ ושזה נלקח שלוש שעות לפני המשחק בו התמוטט.
העשור הראשון
במקביל לפרשת מות השחקן, ההופעה הגרועה של אוונגרד על הקרח נמשכה. זה הביא לתקרית מוזרה כאשר אנטולי ברדין ביקש מהמאמן וויין פלמינג לעזוב את הספסל במהלך ההפסקה השנייה במשחק הביתי מול ויטיאז צ'כוב. תוך קצת פחות מחודש, המאמן שוחרר מתפקידו, והוחלף על ידי איגור ניקיטין חסר הניסיון. לאחר שסיים את העונה הסדירה במקום 16, אוונגרד הצליח להעפיל לפלייאוף. עם זאת, הקבוצה הפתיעה את כולם כשהדיחה את אלופת העונה הסדירה, סלבאט יולאייב אופה, מהתחרות כשניצחה 3–1 בסדרה. יתרה מכך, הקבוצה הייתה במרחק של רק 15 שניות מלהביס את אק בארס קאזאן, האלופה העתידית של 2009, בסיבוב השני, אך לא הצליחה להחזיק את יתרון השער והמשיכה לספוג שער הארכה במשחק ההכרעה שנערך בטטנפט ארנה.
ב-9 בינואר 2010 פרצה קטטה אדירה במשחק מול ויטיאז צ'כוב. הסכסול הראשוני החל במהלך החימום לפני המשחק, כאשר דארסי ורוט חבט בכוונה דבקית לעבר לאסה קוקונן, מה שגרם לאלכסנדר סביטוב לגונן על חברו לקבוצה, קוקונן. זמן קצר לאחר תחילת המשחק, ברנדון סוגדן אתגר את סביטוב לקרב, שהסלים לאחר מכן וכלל ברוטב את שמונת המחליקים האחרים על הקרח. לאחר מכן התפתחו מספר קרבות נוספים, שהובילו לקטטה והרחקה לתיבת עונשין. השופטים נאלצו להשעות את המשחק רק לאחר שלוש דקות ו-39 שניות, שכן רק ארבעה שחקנים בין שני הצדדים נותרו לשחק את המשחק. שיא עולמי בסך 840 דקות עונשין נגרמו במהלך המשחק. בעקבות המשחק, הנהלת ה-KHL הטילה קנסות כבדים על שני המועדונים, מספר שחקנים בשתי הקבוצות והמאמנים הראשיים של שני המועדונים וכן החליטה להשעות שישה שחקני ויטיאז ודמיטרי ולסנקוב מאוונגרד, שהיה הראשון לעזוב את הספסל במהלך הקטטה. ה-KHL גם רשמה את המשחק כתבוסה 5–0 לשתי הקבוצות, ללא נקודות.
עם זאת, נראה היה שהקטטה נתנה לקבוצה דחיפה מורלית כשהיא המשיכה לנצח בששת המשחקים הבאים. למרות זאת, הבינוניות חזרה וניקיטין פוטר והוחלף על ידי ראימו סומאמן שעות ספורות לפני תחילת הפלייאוף. המאמן החדש לא הצליח למלא את החלל כשהקבוצה ספגה שלוש תבוסות רצופות מנפטכימיק ניז'נקאמסק והודחה בסיבוב הראשון.
בעונת 2012 העפילה לסדרת הגמר של גביע גגארין, לאחר שפתחה את העונה עם 18 ניצחונות רצופים בליגה, אך הפסידה לבסוף לדינמו מוסקבה וסיימה במקום השני.
תקופת בוב הרטלי
ב־27 במאי 2018, מונה בוב הרטלי הקנדי למאמן הקבוצה לשנתיים.
בעונת 2018/2019 הקבוצה עברה לעיר בלאשיחה, שבמחוז מוסקבה, עד להשלמת שיפוצים בארנה אומסק. באותה עונה הציגה מאזן מרשים של רצף ניצחונות וזכתה באליפות המזרח והעפילה לגמר גביע גגארין, ברם בשלב הגמר נכנעה לצסק"א מוסקבה מוסקבה שזכתה באליפות KHL בתוצאה 4:0 בסדרה.
בספטמבר 2019 זכתה בגביע לוקומוטיב אחרי שגברה על צסק"א, במשחק המסמל את פתיחת עונת 2019/2020 והעפילה עד לגמר גביע גגארין. ב־28 באפריל 2021, הרטלי זכה עם הקבוצה בגביע גגארין לראשונה באליפות הליגה לעונת 2020/2021.
עם זאת בעונת 2021/2022, אוונגרד תחתיו הפסידה לצסק"א ברבע גמר הפלייאוף. ב-4 באפריל 2022 הודיע בוב הרטלי על עזיבתו וכוונתו לקחת פסק זמן מאימון.
נאש (מוזיקאי)
גארט צ'ארלס נאש (באנגלית: Garrett Charles Nash; נולד ב-16 ביוני 1993), הידוע יותר בשם הבמה נאש (Gnash; לעיתים מעוצב כ-gnash), הוא מוזיקאי, ראפר, זמר-יוצר, תקליטן ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ניגודיות בינארית
ניגודיות בינארית (נקראת גם אופוזיציה בינארית) היא מערכת הכוללת שני מצבים או מושגים המוגדרים כמנוגדים זה לזה, כך שמצד אחד לא ניתן להימצא בשניהם בעת ובעונה אחת, ומצד שני אין אפשרות שלא להיות באחד מהם. ניגודיות בינארית היא מושג מפתח בסטרוקטורליזם - תאוריה לפיה כל תופעה או אובייקט מהווים יחידה בתוך מערכת או מבנה כולל וניתן להבינם רק באמצעות היחסים שלהם עם חלקי המערכת האחרים. השיטה הבסיסית ביותר להבחנה בין יחידות במבנה היא באמצעות ניגודיויות בינאריות - ניתן להבין את משמעותה של כל יחידה רק על רקע היחידה האחרת ממנה היא נבדלת, ולהפך. ההגדרה של שתי היחידות מותנית בהנגדתם, כאשר קיים תיחום ברור ביניהן.
נאש (מוזיקאי)
ראשית חייו
נאש נולד ב-16 ביוני 1993 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית לאביו, מוזיקאי ולאמו, במאית ומפיקה.
ניגודיות בינארית
הניגודיויות הבינאריות מאפיינות ומשמשות להסבר תופעות בתחומי הטבע והמדע. הניגודיות הבינארית הבסיסית בעולם התכנות והמחשוב מתייחסת למצבי "0" או "1" של יחידות החומרה הבסיסיות, אשר המעברים ביניהם יוצרים את תוכנות המחשב השונות. ניגודיויות בינאריות נוספות הן הקטבים המגנטיים, כיווני כוח המשיכה (משיכה-דחייה), סימטריה - אסימטריה ועוד. ניגודיויות בינאריות המיושמות בתחומי התרבות האנושית נוטות להיות פחות חד-משמעיות, אך עדיין תורמות להסבר תופעות אנושיות.
נאש (מוזיקאי)
ראשית חייו
לפני שהתחיל לכתוב את המוזיקה שלו, נאש התחיל להקליט כשהיה בן 13.
ניגודיות בינארית
רומן יאקובסון, פרדיננד דה-סוסיר
חקר הלשון היה אחד מהתחומים הראשונים בהם יושמה התפיסה של ניגודיות בינארית. תפיסה זו הייתה מרכזית בחשיבה שהתפתחה באסכולת פראג שפעלה בשנים 1928–1939 ועסקה בפונולוגיה - ענף בבלשנות העוסק בחקר היחסים בין ההגאים, תפקודם, וצירופם זה לזה בשפה נתונה. רומן יעקובסון, אחד מהוגי אסכולת פראג, דיבר על אופייה הדו-צדדי של הלשון וטען כי כל סימן לשוני מתארגן בשני אופנים של ארגון: צירוף וברירה. פרדיננד דה-סוסיר, מנקודת המבט של הלשון כמערכת של ייצוג וסימון, יצר את הניגודיות הבינארית הבסיסית עולם-לשון, וראה בכל מילה כמכילה את צמד המושגים - 'מסמן' (המילה השרירותית שנבחרה לייצג משהו בעולם), ו'מסומן' - האובייקט או המושג אותם היא מסמלת. מושגים בינאריים נוספים שדה-סוסיר טבע בהקשר למערכת הלשונית הם סינכרוני-דיאכרוני, שפה-דיבור. ככלל, במסגרת התפיסה סטרוקטורליסטית, המערכת הלשונית בנויה מצמדים של ניגודים (יום/לילה, טוב/רע וכו'), וניתן להבין כל מושג רק על רקע ההבדל שלו מניגודו. בהמשך, המבנה של ניגודיות בינארית יושם ושימש להסבר תופעות אנושיות וחברתיות בתחומי דעת שונים.
נאש (מוזיקאי)
קריירה
בריאיון למגזין בילבורד ב-2016, נאש ציין את Death Cab for Cutie, The Postal Service, קניה וסט וג'ק ג'ונסון כהשפעותיו המוזיקליות.
באוקטובר 2017, הוציא בשיתוף פעולה עם MAX את הסינגל "Lights Down Low". השיר הגיע בשיאו למקום ה-20 בבילבורד הוט 100.
ניגודיות בינארית
רנה דקארט
דקארט טען לשתיים מהניגודיויות הבסיסיות בתרבות המערבית - הניגודיות סובייקט-אובייקט והדואליזם גוף-נפש. הסובייקט הוא אדם החושב והפועל, והאובייקט הוא הדבר שחושבים עליו או פועלים עליו. כל אדם מורכב משני העצמים גוף ונפש, הפועלים עצמאית ללא תלות ביניהם.
נאש (מוזיקאי)
קריירה
ב-11 בינואר 2019, הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, We.
ניגודיות בינארית
קלוד לוי-שטראוס
התאוריה הלשונית של דה-סוסיר הביאה את קלוד לוי-שטראוס, אנתרופולוג-סטרוקטורליסט שפעל במהלך המאה ה-20, לזהות את אופן התפקוד של התרבות לדומה לשפה, ובעקבות רומן יעקובסון ראה את המוח האנושי כמאורגן בצורה של צמדי ניגודים בינאריים. לוי-שטראוס סימן סדרה של ניגודים בסיסיים כאלה אשר ניתן להבין כל תרבות במונחיהם. לוי-שטראוס שחקר מיתוסים של עמים שונים, טען כי המיתוס מציית לחוקי פעולה בינאריים ובאמצעותם תיאר סדרה של דיכוטומיות, כשאחת המרכזיות היא הדיכוטומיה בין טבע לתרבות. הוא ראה במיתוס מודל לוגי שנועד ליישב ולהתמודד עם סתירות הנוגעות לשאלות יסוד של הקיום האנושי, כאשר הפשרה בין שני הקטבים מושגת על ידי גורם מתווך שמסייע להתמודד עם אזור הביניים המאיים.
נאש (מוזיקאי)
קריירה
ב-21 בדצמבר 2019, הוא הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, If.
ניגודיות בינארית
ויקטור טרנר
ויקטור טרנר, אנתרופולוג בריטי, חקר את אופיים של טקסי מעבר בחברות שונות וטען לקיומם של שני סוגי מבנים חברתיים. הראשון הוא מצב של 'מערכת הסטטוס' שהוא המצב היציב של הסדר החברתי, ולעומתו המצב הלימינלי בו מתבצעים טקסי המעבר - ה'קומיוניטס'. ההבדלים בין תכונותיהם של שני מצבים אלה מתוארים על ידי טרנר באמצעות סדרה של ניגודיויות בינאריות, כגון מבנה יציב מול מאפיינים של מעבר ותנועה, שוויון-אי שוויון, היעדר רכוש-בעלות על רכוש, קדושה-חולין ועוד. החיים החברתיים, הן של פרטים והן של קבוצות, נעים בין שני מצבים אלה - שני קטבים המכוננים זה את זה ובלתי ניתנים להפרדה.
נאש (מוזיקאי)
קריירה
ב-16 ביוני 2020, הוא הוציא את המיני-אלבום החמישי שלו, Outside/Inside.
ניגודיות בינארית
סוציולוגיה
תרבות מרכז מול תרבות שוליים - תרבות המרכז מייצגת את הנורמות והערכים של הקהילה שבדרך כלל מחזיקה גם את העמדה ההגמונית בחברה. תרבות המרכז רואה עצמה כאוניברסלית וכמתקדמת יותר, ומנסה להשליט את ערכיה על החברה כולה. תרבות השוליים, בדרך כלל בגלל סיבות היסטוריות וכלכליות, היא בעלת יכולת מוגבלת להתנגד לתהליכים אלה ולהמשיך לאחוז במאפייני הזהות שלה. כדי לבדל את עצמה, תרבות המרכז מייצרת מערכת של אבחנות בינאריות המגדירות את קו הגבול, והיחס מרכז-שוליים הופך להיות אנלוגי ליחסים נוספים, כגון תרבותי-פראי, שחור-לבן, תבוני-רגשני ועוד. מערכת ניגודיויות מסוג זה עמדה בבסיס הקולוניאליזם המערבי.
תרבות
בתחום התרבות ניתן למצוא תפיסה של חלוקה בינארית בין תרבות גבוהה לתרבות פופולרית או תרבות ההמונים. התרבות הגבוהה מאופיינת כבעלת עידון, מקוריות, גיוון ויצירתיות, בעוד שהתרבות הפופולרית מתקשרת לוולגריות, קיטש, הומוגניות וסטנדריזציה.
הביקורת הפוסט-סטרוקטורליסטית
הפוסט-סטרוקטורליסטים מערערים על התפיסה הסטרוקטורליסטית לפיה הניגודיויות הבינאריות הן מאפיין מהותי של אופן החשיבה של הסובייקט ושל המערכות התרבותיות. לטענתם, ניגודיויות בינאריות הן דוגמה לאופן בו הלשון מייצרת היררכיה ומתקשרת לכוח ושליטה. בכל אחד מצמדי הניגודים השונים האחד מקבל מעמד מרכזי והשני משמש אך ורק כרקע להגדרת הראשון, והופך לנחות, או אפילו ללא לגיטימי ביחס אליו. הטענה היא שתהליך זה מנוצל על ידי בעלי הכוח ליצירת העדפה של ערכים המחזקים את המבנה החברתי הקיים ומנציח את מעמדם בו. כדוגמאות לתהליך זה ניתן לראות את הצמדים גבר-אישה, מזרח-מערב, טבע-תרבות ועוד.
ביקורת נוספת מתייחסת לעובדה שארגון המציאות באמצעות ניגודיויות בינאריות מוחק את כל מופעי הביניים, ההופכים להיות במידה מסוימת בלתי לגיטימיים. הגישה הפוסט-סטרוקטורליסטית מצביעה על קיומן של קטגוריות היברידיות שונות המשלבות את שתי האפשרויות הבינאריות ומאפשרות את קיומן של אופציות רבות נוספות.
פירוק הניגודיויות הבינאריות (דקונסטרוקציה) – ז'אק דרידה
ז'אק דרידה טען שבחינה קפדנית של עקרונות שנראים בסיסיים לכאורה, תראה שתמיד אפשר לפרק אותם מאחר שהם תוצר של מערכת משמעות מסוימת. עקרונות אלה, שאחד המרכזיים בהם הוא המערך של ניגודיויות בינאריות, מוגדרים על ידי הדרה - כדוגמה, בחברה הפטריארכלית הגבר הוא הצד הראשוני, המרכזי, והאשה היא הניגוד המודר, הצד השלילי המוגדר על ידי היעדר התכונות הגבריות בה. אולם על פי דרידה, ההגדרה של הגבר אינה יכולה להתקיים ללא קיומה של האשה, הנושאת את כל מה ש"אינו גבר". התלות הזו וההדגשה של הגבול והשוני בין שני הצדדים של הניגודיות רומזים על האפשרות שייתכן שהגבול אינו כל כך בלתי חדיר כפי שהצד האחד מציג אותו.
באופן זה המבנה של ניגודיויות בינאריות משמש את האידאולוגיות המעדיפות לייצר גבולות נוקשים בין מותר לאסור, בין אמיתי לשקרי ועוד. פירוק של ניגודיויות אלה ואחרות מערער גבולות אלה ומראה כי כל צד כולל גם משהו מהקצה השני, וכי על מנת לתחזק ניגודיויות אלה יש למחוק או לדחוק לשוליים כל מה שאינו מציית לחלוקה זו.
קלנר
קלנר (Kallner או Kellner) הוא שם משפחה שפירושו בגרמנית "מלצר".
רענן לוריא
רענן לוריא (באנגלית: Ranan R. Lurie; 26 במאי 1932 – 8 ביוני 2022) היה קריקטוריסט ועיתונאי ישראלי, שהתגורר בארצות הברית.
משפחה וילדות
רענן לוריא נולד בפורט סעיד שבמצרים ב-26 במאי 1932, לאחר שהוריו נסעו לשם מארץ ישראל לצורך הלידה בבית סבו ישעיה, דור חמישי בירושלים, וראש הקהילה היהודית-אשכנזית במצרים, שטרח לזמן לקראת הלידה רופא ואחות פרטיים. בהיותו בן עשרה ימים חזרו עמו הוריו לתל אביב. אביו, יוסף לוריא, דור שישי בירושלים, נולד בשנת 1906. אמו, שושנה, הייתה דור שביעי בארץ ישראל, שאביה, חוואי מגדל בקר, השתתף בייסוד מטולה.
שירות צבאי
למד בגימנסיה הרצליה. בשנת 1946 הצטרף ליחידה לוחמת באצ"ל, יחד עם קרוב משפחתו ישעיהו יריב, לימים מייסד והבעלים של גלריה גורדון בתל אביב, וידידו לספסל הלימודים אשר דר, לימים מפקד הנח"ל. בשנת 1947 צורף לוריא לנבחרת הכדוריד הצעירה של ישראל. בערב חג הפסח 1948 נשלח לסיור מודיעיני, ונפצע מרימון יד בריטי בפעילות מבצעית ביפו, כנראה הפצוע הראשון של התקפת האצ"ל על יפו. במהלך אשפוזו שלח קריקטורה שפורסמה בידיעות אחרונות רק לאחר שהבריטים עזבו את הארץ.
עם הקמת צה"ל, זייף את גילו מ-16 ל-18 והתנדב לקורס טיס, הראשון שנערך כולו בישראל ("קורס 2"). במסגרת הקורס השתתף כמטילן ממטוסי תובלה שהוסבו למפציצים, במבצע יואב ובמבצע עובדה. במהלך הקורס עבר קורס פיקוד קרבי, שבסיומו הוסמך כמפקד מחלקה. לפני תום הקורס הודח עקב טיסה נמוכה מדי.
בשירות המילואים היה לוחם ביחידת קומנדו קטנה של צניחה חופשית, מורכבת מקצינים בלבד, שאורגנה על ידי אברהם ארליך (לימים אלוף אברהם אורלי) ואפרים מרקוס, מפקדי בית הספר לצניחה של צה"ל, שבמסגרתה נשלח לאימונים עם לגיון הזרים הצרפתי בהרי הפירנאים, עם הצנחנים הבריטים במחנה אלדרשוט באנגליה, ועם צנחני ארצות הברית בפורט קמפבל שבקנטקי. היחידה נועדה בעיקר לנחות בעומק שטחי אויב. במקביל שירת במילואים גם בגדוד 171 של חטיבה 5 כמ"פ בדרגת רב-סרן.
תחילת דרכו האומנותית
בשנות ה-50 עיטר בקריקטורות שלו (שהחל לשלוח בעת שהיה חניך בקורס טיס) את בטאון חיל האוויר שבעריכת משה הדר (פומי). סימן ההיכר שאימץ לקריקטורות שלו היה ציור זעיר של שמש בכל ציור. אם הציור היה על רקע שאין בו שמש, כגון חדר סגור, או ציור לילי, הוסיף לוריא את השמש בפינה כלשהי בציור: על גבי בגד, בתמונה התלויה על הקיר וכיוצא באלו. הוא שמר על סימן היכר זה לאורך הקריירה שלו.
עבד כעורך גרפי וקריקטוריסט בשבועון "העולם הזה", וככתב צבאי וקריקטוריסט ב"במחנה" וב"מעריב". שימש ככתב של "מעריב" בגליל ולאחר מכן בתל אביב, מונה כעורך משנה של "הדור".
ביולי 1954 ביקר באוניית הצי המצרי, "דומיאט", שעגנה בוונציה כשהוא מציג עצמו כעיתונאי אוסטרלי (אמו שהתה באוסטרליה מספר שנים). הוא ראיין את מפקדיה וטען שצילם את מתקני המכ"ם שלה. את ביקורו תיאר בכתבת שער שהתפרסמה ב"במחנה" וב"מעריב", שתוארה כ"פעולה הנועזת ביותר בעיתונות הישראלית" ועליה קיבל את "פרס הרפורטז'ה" הראשון.
בשנת 1955 פרסם את ספר הקריקטורות שלו "בין השמשות". הספר, שיצא לאור בהוצאת חיל האוויר, כלל קריקטורות על נושאים הקשורים לצה"ל ולחיל האוויר, ולא היו בו קריקטורות פוליטיות. אפרים קישון כתב הקדמה לספר, שיצא לאור בכמה מהדורות. בהמשך פרסם לוריא עוד עשרה ספרים באנגלית, ביפנית, בגרמנית ובעברית.
משנת 1956 החל לפרסם את הקריקטורות שלו ב"ידיעות אחרונות". הקריקטורות שפרסם בעיתון היו פוליטיות, לרוב מנקודת מבט פטריוטית המפנה חצי ביקורת כלפי מדינות ערב והמעצמות. הקריקטורות של לוריא בתקופה זו כמעט ולא עסקו בביקורת פוליטית פנימית ובפלוגתות פוליטיות וחברתיות בישראל, משום שכבר אז התעוררה דרישה לציוריו בעיתונות בחו"ל, והוא ריכז את נושאיו באירועים בינלאומיים. לוריא סיקר מטעם עיתונות בינלאומית, בסוף שנה זו, את הכנות הבריטים והצרפתים למבצע סואץ, ובילה הרבה בקפריסין, ששימשה בסיס עיקרי לצנחנים הבריטים והצרפתים, ידידיו הוותיקים לאימונים משותפים.
בשנת 1964 נערכה תערוכת יחיד של ציורי השמן שלו בבית סוקולוב בתל אביב, שפתחו אותה ראש הממשלה, לוי אשכול, והאמנים יוסף זריצקי, ראובן רובין ומירון סימה, מוריו. ב-23 במאי 1967 פתח נשיא המדינה, זלמן שזר, תערוכת יחיד של לוריא בתערוכה העולמית אקספו 67' בקנדה. באוקטובר 1973 נערכה תערוכת יחיד שלו באולמות הסנאט של ארצות הברית, בחסות שתי המפלגות הגדולות: מטעם הדמוקרטים פתח אותה הסנטור אברהם ריביקוף ומטעם הרפובליקנים נאם הסנטור לואל וייקר. יושב ראש ועדת הסרת הלוט היה סגן הנשיא ג'רלד פורד, שאף כתב הקדמה לאחר מכן לאחד מספרי הקריקטורות של לוריא שיצאו בהוצאת הספרים של "הניו יורק טיימס".
מלחמת ששת הימים ולאחריה
כשבוע לפני מלחמת ששת הימים, בעת ששהה במונטריאול שבקנדה, נקרא לוריא למילואים בישראל. הוא חויל ושירת כמפקד פלוגה בדרגת רב-סרן בחטיבה 5 שבפיקודו של זאב שחם. תחילה הוטל עליו להגן על "המותניים הצרות" של ישראל (בין נתניה לטולכרם), כאשר יחידתו המקורית מתעבה לכ-500 לוחמים (כולל טנקים, תול"רים מורכבים על ג'יפים, תותחי הוביצר, פלוגת מילואים של הטכניון, ופלוגת הנדסה קרבית). לאחר יום וחצי של הפגזות ירדניות קשות עבר עם חייליו להתקפה וכבש את טולכרם מצפון. בהמשך קיבל פקודה ישירה מאלוף פיקוד המרכז, עוזי נרקיס, לפרוץ "כמה שיותר לכיוון שכם ולהגיע לצומת ראמין תוך תשעים דקות, ולנסות לגלות בדרך יחידות קומנדו מצריות או עיראקיות המנסות להעביר גזים לחזית." במשימה זו נתקל בחיילי קומנדו מצרי וחיילי הלגיון הערבי. הכוח בפיקודו של לוריא איתר את לוחמי הקומנדו המצרים, ולאחר שחיסל אותם מצא ג'ריקנים ועליהם סמל של גולגולות, שאישר את איתור היעד המבוקש. לאחר שהעיירה ענבתא נכנעה לצה"ל, קיבל לוריא הוראה לגרש את תושביה אל מעבר לנהר הירדן. הוא סירב פקודה ויצר קשר עם ידידו, ראש הממשלה לוי אשכול. הלה השתכנע והינחה את שר הביטחון משה דיין להחזיר את התושבים שכבר גורשו. את חוויותיו מהמלחמה תיאר במגזין LIFE.
קריירה כקריקטוריסט
בארצות הברית זכה לוריא להצלחה רבתי, ובמשך כארבעה עשורים נמנה עם הקריקטוריסטים המובילים בעולם. בין השאר פרסם בקביעות עמוד קריקטורות פוליטיות שבועי בשבועוני החדשות "ניוזוויק" (1973–1977), U.S. News & World Report (1984–1986) ו"טיים מגזין" (1994–1997), ובמגזין "Foreign Affairs" (2000–2004). היה קריקטוריסט פוליטי ראשי בעיתונים The Times (לונדון), "די ולט" (גרמניה), "אסאהי שימבון" (יפן) ו"נויה ציריכר צייטונג" (ציריך). ספר השיאים של גינס ציין אותו כעשרים שנה ברציפות כ"קריקטוריסט הנפוץ בעולם" וכתב שהוא מודפס באופן קבוע ב-1,105 עיתונים ב-103 ארצות. לוריא לא רק צייר את האישים נשוא ציוריו, אלא גם יצא למסעות בעולם על מנת לראיין אישים מפורסמים וראשי מדינות. הוא צייר וראיין יותר מ-250 מנהיגים (מלכים, נשיאים, ראשי ממשלה, שרי חוץ, רמטכ"לים ודיקטטורים).
בשנת 1983, כאשר היה הקריקטוריסט הפוליטי והפרשן המדיני של החשוב בעיתוני יפן, "אסאהי שימבון", יצא לפיליפינים לראיין את נשיא המדינה, פרדיננד מרקוס, שהיה חשוד ברחבי תבל כיוזם הרצח של יריבו הפוליטי, בניגנו אקינו הבן. במהלך הראיון הציע לוריא למרקוס להפריך את החשדות נגדו באמצעות בדיקת פוליגרף. מרקוס נענה להצעה, והבדיקה נקבעה למחרת בבוקר. כאשר חזר לוריא למלונו הגיע לשם שר האינפורמציה, והודיע לו שעליו להסתלק מיד מהפיליפינים, אחרת יאונה רע לו ולמשפחתו. לוריא התיישב מיד על כיסא במלונו, כתב את מה שעבר זה עתה והצמיד קריקטורה שתיארה את מצבו. הוא שלח את הכתבה בפקס והמריא לטוקיו, שם קיבל עם נחיתתו את העיתון "אסאהי שימבון", ובו הראיון ותוצאותיו, בלוויית קריקטורה המראה את מרקוס מחובר לפוליגרף המנותק מהחשמל.
ב-1984 יצר לוריא, בתיאום והמלצת הנסיך מיקאסה, אחיו של קיסר יפן הירוהיטו, וראש ממשלתה דאז, יסוהירו נקסונה, את הסמל הקריקטוריסטי הלאומי של יפן, "טארו סאן". ב-1985 יצר, בתיאום והמלצת ממשלת טאיוואן, את הסמל הקריקטוריסטי הלאומי של טאיוואן, "קזין לי".
ב-1985 המציא שיטת אנימציה לטלוויזיה שהביאה את יצירותיו היומיות ל-266 תחנות הטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית.
ביוזמתו של ג'ון ברואר מהניו יורק טיימס, החל לוריא בשנת 1993 ביצירת טור משותף עם מיכאיל גורבצ'וב, נשיא ברית המועצות לשעבר. בטור המשותף כתב גורבצ'וב את עמדתו בנושאים שעל סדר היום (כגון עתיד הקומוניזם, מלחמת המפרץ ויחסי ברית המועצות והוותיקן), ולוריא הוסיף קריקטורה המציגה עמדה נגדית לזו של גורבצ'וב. הטור פורסם במשך שנים אחדות ביותר ממאה עיתונים בעולם, ובהם "הניו יורק טיימס".
בתחילת 1996 יצר לוריא כתב עת חינוכי מזן חדש, "Cartoon News", שלימד במסגרת של רמת בית ספר תיכון ותחילת אוניברסיטה מאורעות שוטפים בעזרת קריקטורות פוליטיות שנתמכו על ידי טקסט מינימליסטי. כשישים ממיטב הקריקטוריסטים העולמיים עבדו עבור המגזין בעריכתו של לוריא שהגיע עד מהרה ליותר מ-600,000 קוראים באנגלית ובערבית. בערך כשנה לאחר מכן, בהמלצתו של שגריר ארצות הברית במצרים, נד ווקר, הנשיא חוסני מובארכ והמו"לים של "אל-אהרם" הציעו ללוריא לפרסם בעיתונם את הקריקטורות שלו ולהתחיל להדפיס במצרים את כתב העת בערבית - וכך היה - עד שהקריקטוריסטים המצריים גילו התנגדות ל"קריקטוריסט הצנחן הישראלי שיום אחד יצנח על הפירמידות שלנו".
בנובמבר 2005 החלה הצגת המיזם "Uniting Painting" - יצירת אמנות מודרנית גדולת ממדים (אורכה כ-280 מטר וגובהה כ-25 מטר) שתחילתה במטה האומות המאוחדות והמשכה עד האי רוזוולט. היצירה הוצגה במשך ארבע שנים, והרחבות שלה הוצגו על ידי ממשלת קוריאה הדרומית בגבול שבינה ובין קוריאה הצפונית. הרחבה נוספת מקיפה את כדור הארץ בלוויין, והרחבה נוספת הועלתה למרומי האוורסט (ראו בתחתית ערך זה).