cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שושנה בהט
שושנה בהט (תרפ"א, 1921, פולין – ה' בכסלו תשנ"ה, נובמבר 1994, ישראל) הייתה לשונאית ומילונאית ישראלית, מחברת "מילון ההווה". פרסמה ספרי לימוד, מילונים ומאמרים שונים. שימשה בתפקידים בכירים באקדמיה ללשון העברית.
חייה ופועלה
שושנה בהט (ברגשטיין) נולדה בשנת 1921 בפולין. בשנת תרצ"ג (1932) עלתה משפחתה לישראל. בבגרותה לימדה בבית הספר "מעלה" ובבית המדרש למורים "מזרחי". בשנת תשכ"ד (1964) סיימה תואר מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטה העברית בירושלים, והחל משנה זו עבדה בתור מזכירה מדעית באקדמיה ללשון העברית במשך כעשרים ושבע שנים, וריכזה את רוב ועדות המינוח המקצועיות באקדמיה ואת ועדת הדקדוק. ערכה במשך שנים רבות את עלוני "למד לשונך" המוצאים על ידי האקדמיה ובשנות עבודתה האחרונות ערכה את כתב העת "לשוננו לעם". שימשה כחברת הוועדות למונחי המיקרוביולוגיה והפסיכולוגיה והוועדה למילים בשימוש כללי. בשנת תש"ן (1990) סיימה את עבודתה באקדמיה ופרשה לגמלאות. באותה שנה, בתאריך ה' בשבט נבחרה בהט לחברה-יועצת. לקראת סוף ימיה החלה לעבוד על מילון ההווה יחד עם ד"ר מרדכי מישור, אולם לא זכתה לראותו יוצא לאור.
שושנה בהט נפטרה ב-ה' כסלו תשנ"ה (נובמבר 1994), הותירה אחריה בן יחיד - עמיהוד (עודי) בהט, לימים ראש הצופים הדתיים.
Ќ
קִייֵה היא אות של הכתב הקירילי, המשמשת רק באלפבית המקדוני. שם היא מייצגת את הפלסיב הפלאטלי חסר הקול /c/, או את ה-alveolo-palatal affricat חסר הקול /tɕ/. קייה היא האות ה-24 באלפבית זה. היא מתוארת כ-⟨ḱ⟩ או לפעמים ⟨ķ⟩ או ⟨kj⟩.
מילים עם אות זו קשורות לרוב לאלו בסרבו-קרואטית עם ⟨ћ⟩/⟨ć⟩ ובבולגרית עם ⟨щ⟩, ⟨т⟩ או ⟨к⟩. לדוגמה, ноќ מקדונית (noḱ, לילה) מקבילה לסרבו-קרואטית ноћ/noć, ולבולגרית нощ (nosht). סיום שם המשפחה הנפוץ -ić מאוית -иќ במקדונית. האות קייה מקבילה בעברית לקו"ף.
אליפות העולם בשחמט 1990
שלבי הפלייאוף
שלבי הפלייאוף נערכו במהלך אוגוסט 1988 - מרץ 1990.
דו-קרב על התואר
הדו-קרב התקיים בניו יורק, שבארצות הברית ובהמשך בליון, שבצרפת. הוא היה אמור לכלול עד 24 משחקים. אם הוא היה מסתיים בתיקו, קספרוב היה נותר אלוף העולם.
מגלן חום-צוואר
מגלן חום-צוואר (שם מדעי: Theristicus caudatus) הוא מין של מגלן גדול, שמצוי באזורים הפתוחים של מזרח וצפון אמריקה הדרומית. בעבר הוא מוין כתת-מין של המגלן שחור-פנים, אך כיוון שהוא חי באזורים קרירים ובטנו חומה, בשונה מהמגלן שחור-הפנים, הוא נחשב כיום כמין נפרד.
מאפיינים
אורכו כ-75 ס"מ. הצוואר חום-צהבהב, הכנפיים והגב אפורים, הבטן ונוצות התעופה שחורות, ועל הכנפיים יש כתם לבן. המקור וקטע העור החשוף שמקיף את העיניים שחורים. הרגליים אדומות.
מגלן חום-צוואר מצוי במגוון רחב של בתי גידול: בין השאר שדות, ביצות, סוואנה וערבות.
במגלן זה זוהו שני תת-מינים החיים באוכלוסיות שונות:
תת-המין T. c. caudatus מצוי בצפון ומרכז אמריקה הדרומית, במדינות קולומביה, ונצואלה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, ברזיל וסורינאם.
תת-המין T. c. hyperorius מצוי בדרום-מרכז אמריקה הדרומית: דרום ברזיל, מזרח וצפון בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה.
מגלן חום-צוואר חי בעיקר באזורי שפלה סובטרופיים, אך עשוי להגיע גם לאזורי רמה (אם כי, מעולם לא נצפה בגבהים בהם מצוי המגלן שחור-הפנים). מגלן זה הוא עוף יציב, כלומר, כמעט ואינו נודד.
מכיוון שאוכלוסייתו גדולה (לפי ההערכות האחרונות, היא עומדת כיום על כ-25,000 עד כ-100,000 פרטים), המגלן הוכרז במצב ללא חשש ברשימה האדומה של ארגון IUCN.
יצורים ליליים (סרט)
יצורים ליליים (באנגלית: Nocturnal Animals) הוא מותחן נאו-נואר פסיכולוגי אמריקאי משנת 2016, שכתב, ביים והפיק טום פורד. זה הוא סרטו השני של פורד, אחרי "סינגל מן" משנת 2009. בתפקידים הראשיים משחקים ג'ייק ג'ילנהול (בתפקיד כפול) ואיימי אדמס, ובתפקידי משנה: מייקל שאנון, ארון טיילור-ג'ונסון, ארמי האמר, איילה פישר ואלי באמבר.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לרומן משנת 1993 בשם "טוני וסוזן" מאת אוסטין רייט, והעלילה מעובדת כסיפור בתוך סיפור: רומן שכתב הסופר אדוארד שפילד (ג'ילנהול), מהווה אלגוריה של יחסיו עם גרושתו, בעלת הגלריה לאמנות סוזן מורו (אדמס), הקוראת את כתב היד ומזהה את ההקבלות בין העולם האמיתי לרומן הבדיוני. הסרט מתפתח כעלילה לא ליניארית, המדלגת בין שני הסיפורים ובין הווה ועבר.
בעולם האמיתי
סוזן מורו, בעלת גלריה מצליחה בלוס אנג'לס, התגרשה מהסופר אדוארד שפילד לפני 19 שנה. בהווה, היא נשואה לאיש העסקים האטון מורו ולהם בת מתבגרת בשם סמאנתה. האטון מרבה להיעדר מהבית ונישואיהם מידרדרים. סוזן מקבלת בדואר חבילה מאדוארד המתגורר באוסטין, טקסס, ובה כתב היד של הרומן החדש שלו, שצפוי לצאת לאור בקרוב. לכתב היד צירף אדוארד מכתב שבו הוא מזמין את סוזן לארוחת ערב במהלך ביקורו הצפוי בלוס אנג'לס, ומסביר שהרומן נכתב בהשראתה ומוקדש לה, ומן הראוי שהיא תהיה הראשונה שתקרא אותו. הרומן נקרא "יצורים ליליים", כהרמז לכינוי החיבה שלה בפי אדוארד, "חיית לילה", משום שהיא ממעטת לישון בלילות.
במהלך ערב פתיחת תערוכה בגלריה, סוזן מביעה באוזני חברתה האמנית אליסיה את אומללותה בחיי עושר ריקים ממהות, ומתוודה שהיא שונאת את עבודתה כמנהלת, במקום להיות אמנית. אליסיה נשואה לקרלוס ההומוסקסואל, אמן אף הוא, המנחם את סוזן באמרו שעולם האמנות מכאיב הרבה יותר מ"העולם האמיתי". סוזן חוזרת לביתה ושוקעת בקריאת הרומן.
הרומן
טוני הייסטינגס (ג'ייק ג'ילנהול) הוא איש משפחה עדין נפש, נשוי ללורה ואב לאינדיה. שלוש הדמויות הן ייצוגים ספרותיים של אדוארד שפילד, סוזן מורו ובתה סמנתה.
במהלך נסיעה לילית של משפחת הייסטינגס לחופשת קיץ בעיר מארפה שבמערב טקסס, נטפלים אליהם שלושה פושעים: ריי מרקוס, לוּ בייטס וסטיב אדמס, המכונה "טורקי" ("טֶרְק"- Turk). הם פוגעים במכונית המשפחה, מאלצים את טוני לעצור בשולי הכביש ומאשימים אותו בתאונה. הפושעים מסלימים את העימות לכדי תגרה אלימה שבסופה חוטפים ריי ו"טרק" את לורה ואינדיה במכוניתו של טוני, ומשאירים את טוני חסר אונים עם לו המאלץ אותו לנהוג במכוניתו של ריי אל דרך עפר. טוני רואה בדרך את המכונית שלו חונה ליד קרוואן ישן, אך לו מאלץ אותו להמשיך לנהוג, ובקצה הדרך הוא משליך את טוני מהמכונית ומסתלק. מאוחר יותר באותו לילה, חוזרים ריי ולו ומחפשים את טוני, אך הלה מסתתר מפניהם, והם מסתלקים. עם שחר, טוני הולך אל הכביש, מגיע לבית חווה ומתקשר למשטרה.
מכוניתו של טוני נמצאת נטושה וריקה, ועל חקירת המקרה מופקד הבלש רוברטו "בובי" אָנְדֶס. השניים יוצאים יחד לשחזר את אירועי הלילה, ובדרך העפר, בקרבת הקרוואן שלידו חנתה מכוניתו של טוני בלילה, הם מוצאים את גופותיהן העירומות של לורה ואינדיה, שנאנסו ונרצחו. סיפורו של טוני מאומת לאחר שטביעות אצבעותיה של לורה נמצאו על שלדת המיטה בקרוואן. אכול רגשי אשמה על שלא השכיל להציל את אשתו ובתו, עולמו של טוני חרב עליו.
בקיץ כעבור שנה, אנדס מודיע לטוני שסטיב "טרק" אדמס נהרג במהלך שוד כושל. שודד שני נתפס, ושלישי נמלט. במסדר זיהוי, טוני מזהה בוודאות את לו בייטס כשודד שנתפס. אנדס מסיק שהשודד שנמלט הוא ריי מרקוס, ומאתר את ריי בבקתה נטושה שהוא השתלט עליה. טוני מזהה את ריי ואנדס עוצר אותו, אך ריי מכחיש את ההאשמות ומשוחרר בנימוק שהראיות נסיבתיות בלבד.
אנדס מתוודה באוזני טוני שהוא גוסס ממחלת סרטן הריאה, מאלצים אותו לפרוש מעבודתו, ואין לו סיכוי להשיג אישום ברצח נגד ריי מרקוס, בנימוק משפטי שמצב בריאותו פוגע במקצועיותו. מכיוון שאין לו מה להפסיד, אנדס מחליט לקחת את החוק לידיו ולסייע לטוני לעשות צדק. השניים חוטפים את ריי ואת לו, ומפעילים עליהם לחץ פסיכולוגי תחת איומי אקדח. כאשר אנדס הולך להקיא, ריי ולו מנסים להימלט. אנדס פוצע ביריית אקדח את לו, וריי מצליח לברוח. אנדס מוודא את הריגתו של לו, נותן לטוני אקדח ושולח אותו לרדוף אחרי ריי.
מפרצון מובילאויל
מפרצון מובילאויל או מפרצון מובילאוייל (באנגלית: Mobiloil Inlet) הוא מפרצון מלא קרח, בחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אל המפרצון נשפכים כמה קרחונים הזורמים צפון-מזרחה ומזרחה, בין פסגות רוק פייל לחצי האי הוליק-קניון.
גילוי המפרצון
סר יוברט וילקינס גילה אותו בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928.
יצורים ליליים (סרט)
בחזרה לעולם האמיתי
סוזן מזהה בדמותו של טוני את אדוארד, ורואה בתוכנו האפל והאלים של הרומן רצון של אדוארד להיפרע ממנה על האופן הבוגדני שהיא נהגה כלפיו. היא מתחילה לבחון את השתלשלות חייה, זכרונותיה מהשנים איתו מוצגים כקטעי פלשבק, והעולם האמיתי נחלק בסרט להווה ועבר. היא מתקשרת להאטון שנמצא בנסיעת עסקים כביכול, ומגלה באקראי שהוא בוגד בה. בעקבות קריאת סצנת מציאת הגופות, סוזן מתקשרת בדאגה לבתה, לוודא ששלום לה. שיחת הטלפון מוצאת את סמנתה ישנה עם בן-זוג, ושוכבת באותה תנוחה שבה נמצאה גופתה של אינדיה בספר.
מפרצון מובילאויל
מקור השם
וילקינס נתן למפרצון את שמו.
וילקינס קרא אותו על שם מוצר של חברת ואקום אויל האוסטרלית.
יצורים ליליים (סרט)
בחזרה לעולם האמיתי
סוזן משחזרת לעצמה את תקופת אהבתה לאדוארד. הם למדו יחד בבית הספר התיכון "הייסטינגס" בטקסס, והיו מאוהבים. דרכיהם נפרדו כאשר סוזן למדה באוניברסיטת ייל, ואחר כך עברה לניו יורק ללימודי תואר שני באמנות באוניברסיטת קולומביה. הם נפגשו שוב במקרה כאשר אדוארד בא לניו יורק לנסות להתקבל ללימודים ב"קולומביה". סוזן נזכרת איך סיפרה לטוני שאחיה ההומוסקסואל, קופר, היה מאוהב בו, וכיצד אמה ניסתה לשווא להניא אותה מלהינשא לאדוארד ולעבור לטקסס, משום שסברה שאדוארד לא ראוי לבתה. כעת, סוזן מודה שאהבה את אדוארד, אך לא האמינה בו. היא נזכרת כיצד נישואיהם הידרדרו מכיוון שאדוארד ביקש להתמקד בעבודתו כסופר, אך היא לא ראתה עתיד בשאיפותיו הספרותיות, וזלזלה בכתבי היד שלו. היא טענה שהם לא מתאימים זה לזה, משום שהוא רומנטיקן רגיש, בעוד היא אשה מעשית שחיה "בעולם האמיתי", והוא פירש את טענתה כמייחסת לו חולשת אופי. היא התחילה לבגוד באדוארד עם האטון, בטרם התגרשה ממנו ונישאה להאטון. אדוארד ניתק את הקשר איתה אחרי שגילה שהיא הייתה בהריון ממנו, אך עברה הפלה בסתר, בתמיכתו של האטון.
בעקבות קריאת כתב היד, סוזן חשה אשמה על האופן שבו פגעה באדוארד, ושולחת לו אימייל שבו היא מגדירה את הרומן "שובר לב", מבקשת לפגוש אותו, וחותמת "באהבה, סוזן". השניים קובעים להיפגש במסעדה. סוזן ממתינה לשווא לאדוארד שלא מגיע, בעוד המסעדה מתרוקנת מיושביה.
הקבלות בין הסיפורים
הסרט מתחיל במיצג המתקיים בגלריה של סוזן, ובו רוקדות נשים עירומות, עבות בשר ונפולות חזה, כמסר לכך שגם נשים שאינן הולמות את מודל הגוף האידיאלי העכשווי, יכולות להיות מאושרות בעולם חומרני. הדימוי נוגד את סוזן בעלת ההופעה הנאה והאלגנטית, החיה בלי אושר.
מאחר שאדוארד כתב את הספר בהשראת סוזן, היא רואה דמיון בין אדוארד לטוני הבדיוני, שניהם נראים חלשי אופי. כמו אדוארד, שכנגד הגינות ורוך, קיבל בגידה, כך התנהלותו האדיבה והכנועה של טוני כלפי הפושעים מסתיימת בחטיפת אשתו ובתו, כאשר ההפלה שסוזן עשתה, וגרמה לכך שאדוארד איבד את משפחתו, משולה ברומן לרצח של לורה ואינדיה. כאשר אדוארד תופס את סוזן והאטון אחרי ההפלה, הם יושבים במכונית בשעת חשיכה, בעוד אדוארד עומד מולם חסר אונים, כפי שטוני עמד חסר אונים לנוכח חטיפת לורה ואינדיה במכוניתו. שתי אנלוגיות מרומזות קושרות בין הסיפורים. האחת - בין הרצח להפלה, כאשר סמאנתה נראית שוכבת במיטה באותה תנוחה שבה נמצאה גופת אינדיה, בת-דמותה הספרותית, והשנייה - כשמתברר שאדוארד בחר בשם בית הספר שבו למד יחד עם סוזן, כשם משפחת גיבור הרומן ("הייסטינגס"). נראה שגם הבחירה ב"אינדיה" כשם בתו של טוני ברומן איננה מקרית, כשהיא נושאת את שם השחקנית המגלמת את סמאנתה, בתה של סוזן (בספר המקור, שם בתו של טוני הוא הלן).
שני הסיפורים, הרומן והעולם האמיתי, מסתיימים בנקמה, ובשניהם אדוארד מנסה להיפרע מסוזן על בגידתה בו, גם אם בצורה מגושמת. ברומן, טוני הורג את האנס הרוצח בתמיכה מוסרית של הבלש בובי אנדס, אך מתעוור ונהרג בעצמו. בעולם האמיתי, הרומן מעורר מחדש את רגשות האהבה של סוזן כלפי אדוארד, והיא נענית להזמנתו לארוחת ערב, ורמת הציפיות וההתרגשות שלה עולה, אך בסופו של דבר הוא לא מגיע, ומציב אותה בנעליו שלו, כאישה הנבגדת שחייה הרוסים וריקים מתוכן. בעוד סופו של גיבור הרומן ברור, סיבת אי-הגעת אדוארד לפגישתם נשארת עלומה, וסוזן נותרת בודדה בייסוריה בתוך מסעדת יוקרה, כהמחשה של חייה החומרניים הריקים ממשמעות, כפי שהיו חייו כאשר בגדה בו.
הפקה
ב-24 במרץ 2015 נמסר שטום פורד יביים את הסרט עבור חברת "Smoke House" שבבעלות משותפת של ג'ורג' קלוני וגרנט הסלוב, לפי עיבוד קולנועי שפורד כתב בעצמו לספרו של אוסטין רייט. בפועל, הסרט הופק על ידי Fade To Black, חברת ההפקות של פורד. שלב הצילומים החל בלוס אנג'לס ב-6 באוקטובר 2015, והושלם כעבור חודשיים.
תקציב ההפקה היה $22,500,000. כדי לחסוך השקעה בהקמת תפאורה לצילומי אולפן, הסרט צולם באתרים אותנטיים בקליפורניה: לוס אנג'לס, מאליבו, לנקסטר, וכן במדבר מוהאבי. צילומי החוץ באור יום צולמו, בנוסף למדבר מוהאבי, גם בפאלמדייל. המעצב האמנותי של ההפקה, שיין ולנטינו, סיפר שכדי להעניק לנופי המדבר מראה טקסני, היה צורך להסתיר את עצי יהושע הנפוצים במוהאבי, אך לא גדלים בטקסס. ולנטינו הוסיף שכנקודת התייחסות לעיצוב נופי המדבר, הוא השתמש ב"פריז טקסס" של וים ונדרס, משום שראה דמיון בין נדודי הדמות שגילם הארי דין סטנטון, ובין הבעיה של טוני הייסטינגס שלא זכר בדיוק את מקומות אירועי הלילה.
הפצה והכנסות
בעולם, הסרט גרף בבתי הקולנוע הכנסות בסך $32,329,726, ועוד $2,345,551 במכירות לצפייה ביתית (DVD, Blu-ray). לפי אתר Mojo, ב-26 בינואר 2017 הגיע סך ההכנסות ל-$30,311,857.
בעולם
אתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 73 מתוך 100, בשקלול 261 ביקורות. סיכום הביקורות הוא שהסרט משוחק היטב וחביב לצפייה, ומבליט את היכולת הייחודית של פורד, כתסריטאי ובמאי, לראות ולספר עלילה. אתר Metacritic העניק ציון 67 מתוך 100 על בסיס 45 ביקורות שהוגדרו "אוהדות בדרך כלל".
בעקבות ההקרנה בפסטיבל ונציה, דייוויד רוני כתב ב"הוליווד ריפורטר" שהסרט משלב יחד את דייוויד לינץ', אלפרד היצ'קוק ודאגלס סירק, ופורד הוא מספר סיפורים מוכשר, בעל טביעת עין לפרטי דמויות, צבע וקומפוזיציה. לדידו של רוני, משחקה של אדמס הוא "הצגה של אשה אחת", ומדובר בליהוק מושלם שבו כל שחקן מותיר רושם חד. באותה נימה, פיטר בראדשו כתב ב"גארדיאן" שזהו מותחן נקמה אפל ההופך את בטנו של הצופה מתוך מתח וחרטה, אימה וייאוש בסגנון נבוקובי. על אף שכמה סצנות מעולם האמנות בלוס אנג'לס ארוכות, זהו מותחן סוחף מתובל ברשעות טהורה. סקוט שאק כתב שזהו סרט אוונגרד המכה את הצופים באֵלֶם, והוא יותר אמנות מאשר קולנוע.
בעקבות ההכרזה על תשע מועמדויות לפרס באפט"א, יצאה הסופרת ומנחת הטלוויזיה ויקטוריה קורן מיטשל חוצץ נגד הסרט, תקפה את עמיתיה ששבחו אותו, וקראה להימנע מלצפות בו. את זעמה עוררו תמונות החטיפה והגופות העירומות. מיטשל תקפה אישית את פורד על העיצוב האסתטי של הגופות, משום שגופות של נשים שנאנסו ונרצחו, אינן מראה אסתטי. היא הגדירה זאת כ"פורנוגרפיה גינפובית של מוות" (Gynophobic death-porn; גינפוביה = פחד מנשים). יתרה מכך, מיטשל התרעמה על שכל המועמדים הם גברים, תוך התעלמות ממשחקן המבריק של הנשים בסרט.
בישראל
אורי קליין סבר שחולשתו העיקרית של הסרט היא שסיפור המסגרת רדוד, והסיפור שבתוכו לא מפצה על כך. לדעת קליין, פורד לא נותן טיפול מעמיק דיו לשורת הנושאים שהסרט עוסק בהם: בגידה, אשמה, חרטה ונקמה, וכיצד שגיאות העבר משליכות על ההווה. התוצאה היא גיבוב מבלבל, לעיתים עד גיחוך. בניגוד לקליין, אורון שמיר סבור שמדובר בסרט מהפנט שנראה כאילו יצא מהקרביים של פורד, מותחן פסיכולוגי מסויט עם עלילה קשה לעיכול ותחושת מחנק ההולכת ומתפשטת בהדרגה.
שמוליק דובדבני ראה בסרט שילוב של מותחן נקמה נוסח שנות ה-70 עם סאטירה חברתית אפלה על עולם האמנות של לוס אנג'לס. לדידו, הסרט הוא מסע מהפנט אל מעמקי נשמתה של החברה הגבוהה, הנחשפת במערומיה ובמלוא פגיעותה. לדעתו של עופר ליברגל, מדובר ביצירה מרתקת, משום שאלמנטים מהותיים פתוחים ליותר מקריאה אחת, ולמרות פגמים הנובעים מהיצמדות לייצוגים מוקצנים של העולם. לדעת אבנר שביט, האלמנטים של אמנות ברמתה הגבוהה ביותר, לא משאירים חותם, בעיקר בגלל משחק סולידי מדי של אדמס וג'ילנהול. תומר קימרלינג סבור שהסרט נראה נהדר, מלוהק בחוכמה ומספר סיפור מורכב, אך בסופו של דבר, היומרה נשארת ללא כיסוי.
פרסים
כמו כן, מייקל שאנון זכה בפרס מיוחד של אגודת מבקרי הסרטים של סן דייגו עבור עבודתו בסרט זה ובשלושה סרטים נוספים: ספיישל חצות; לאבינג; אלוויס וניקסון.
ג'ואן הריסון (תסריטאית)
ג'ואן הריסון (באנגלית: Joan Harrison; 26 ביוני 1907 - 14 באוגוסט 1994) הייתה תסריטאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה
הריסון נולדה בגילדפורד שבמחוז סארי. היא למדה בקולג' סנט יוז באוניברסיטת אוקספורד, וכתבה סקירות על סרטי קולנוע בעיתון הסטודנטים. היא גם למדה בסורבון. ב-1933 החלה לשמש כמזכירתו של אלפרד היצ'קוק. בסופו של דבר החלה לקרוא עבורו ספרים ותסריטים והייתה לאחד השותפים המהימנים ביותר שלו. הריסון הופיעה בסצנה בסרט "האיש שידע יותר מדי", הגרסה המקורית של היצ'קוק משנת 1934, בה היא אוכלת ארוחת ערב עם הדמות שגילם פיטר לורה. הריסון הייתה אחד הכותבים לסרט "פונדק ג'מייקה" משנת 1939, המבוסס על הרומן באותו שם מאת דפנה דה מוריאה.
במרץ 1939 כשהיצ'קוק עבר להוליווד להתחיל את החוזה שלו עם דייוויד או. סלזניק, הריסון נסעה איתו כעוזרת וכתסריטאית. היא המשיכה לתרום לתסריטים של סרטי היצ'קוק בהם "רבקה", אף הוא עיבוד לרומן מאת דה מוריאה, "כתב זר" (1940), "חשד" (1941), ו"חבלן" (1942). עוד השתתפה בכתיבת תסריט לסרט "מים אפלים" (1944).
הריסון השתתפה בכתיבת תסריטים ללא קרדיט בסרטים "Ride the Pink Horse" (מ-1947), ו-"Your Witness" (מ-1950). ב-1944 הפכה למפיקה עם הסרט "פנטום ליידי", והפיקה סרטים כגון "The Strange Affair of Uncle Harry" (מ-1945), "נוקטורנו" (1946), "Ride the Pink Horse" ו-"They Won't Believe Me" (מ-1947). באותה עת היא הייתה אחת משלוש נשים מפיקות בלבד שפעלו בהוליווד. השתיים האחרות היו וירג'יניה ואן אפ והארייט פרסונס.
בטלוויזיה עבדה הריסון עם היצ'קוק ועם נורמן לויד בהפקת הסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש". בהמשך היא ולויד היו מפיקים של סדרת האנתולוגיה "Journey to the Unknown" של חברת ההפקה האמר טי וי. הסדרה רצה עונה אחת בלבד בשנת 1968.
חיים אישיים
ב-1958 התחתנה הריסון עם הסופר אריק אמבלר, והייתה נשואה לו עד מותה ב-1994.
תעלת יונים
תעלת יונים (באנגלית: Ion channel) היא מבנה עשוי חלבונים הממוקם בקרום התא של כל התאים החיים.
תפקיד
תעלות יוניות מהוות מרכיב חשוב בתהליכים רבים בגוף כמו הולכה עצבית, קצב הלב, הפרשת הורמונים, תנועה של תאים, הומאוסטאזיס ועוד. ברוב המקרים תעלות משפיעות על שינוי במתח הממברנה עקב שינוי מאזן היונים משני צידיה ובכך גורמות להפעלה של תעלותאו קולטנים אחרים המתווכים תהליך פיזיולוגי.
אופן הפעולה
תעלת היונים מאפשרת מעבר של יונים דרך קרום התא בפעפוע כתוצאה מקיומו של מפל אלקטרוכימי הקובע את כיוון תנועת היונים. קיימים סוגים רבים של תעלות יונים הנבדלות זו מזו בסוג היון אותו הן מסוגלות להעביר ובאופן שבו ניתן להפעיל את התעלה. לולא קיומן של התעלות, יונים כמעט ולא היו יכולים להיכנס לתא או לצאת ממנו בגלל הדו-שכבה הליפידית המרכיבה את קרום התא ומונעת מיונים מומסים במים לעבור דרכה.
רוב התעלות היוניות מבוקרות על ידי מנגנונים שונים, על מנת למנוע דליפה לא מבוקרת של היונים. מנגנונים כאלו יכולים להיות מתח ממברנה (כמו בפוטנציאל פעולה) לחץ פיזי, טמפרטורה, חומציות, קישור חלבונים (כמו חלבוני G), קישור חומרים (כמו אצטיל כולין) ועוד.
מבנה
מרכיבי חלבוני התעלה בחלקם הידרופילים ובחלקם הידרופובים. החלקים ההידרופילים נמצאים בשני קצות התעלה והחלק ההידרופובי במרכז התעלה, כך שמרכז התעלה ממוקם בתוך התווך ההידרופובי של קרום התא, והקצוות פונים אל תוך התא ואל מחוץ לתא שם הנוזלים הידרופיליים.
היבטים רפואיים
קיימים גם רעלנים רבים הפועלים על תעלות יוניות כמו הטטרודוטוקסין (רעלן מדג הפוגו החוסם תעלת נתרן תלוית מתח), קפסאיצין (החומר הפעיל בפלפל חריף המפעיל תעלה רגישה לחום) ועוד. בגלל מעורבותן של התעלות היוניות בתהליכים רבים ומגוונים כל כך יש עניין רב במחקר הרפואי למצוא חסמים או מפעילים ספציפיים לתעלות השונות.
אנהרמוניה
אנהרמוניה (באנגלית: Enharmonic) הוא מונח המשמש בתאוריית המוזיקה המודרנית לתיאור דרכים שונות "לאיית" את שמו של תו אחד: לדוגמה מי♯ = פה = סול♭♭, דו♯ = רה♭ וכן הלאה. שני צלילים שנשמעים זהים אך מוגדרים בצורות שונות נקראים "שוי-ערך אנהרמוניים"; שוי-ערך אנהרמוניים הם הומונימים, או שוי-צורה, מוזיקליים. יחסים אנהרמוניים יכולים להתקיים, בעיקרון, רק במערכת מושווית של אוקטבה המתחלקת לשנים-עשר חצאי-טונים שווים; אך גם במערכות אינטונציה שבהן שני צלילים שוי-ערך, כמו סי♭ ולה♯, למשל, אינם מבוצעים באותו גובה בדיוק, המאזין עשוי לתפוס את שניהם כאותו צליל, והמלחין יעשה שימוש בזהות הצלילים כפי שהם נקלטים אצל המאזין.
במודולציה אנהרמונית נעשה שימוש בשינוי שמו של הסולם, בדרך כלל במעבר מסולם מז'ור לסולם מינור (למשל, מ-דו♯ מינור ל-רה♭ מז'ור, כמו בפנטזיה-אימפרומפטי אופוס 66 של שופן).
במוזיקה של יוון העתיקה השתמשו במושג אנהרמוניה כטטרקורד.
בני מר (קצין)
ביוגרפיה
מר נולד בחולון, בן להורים ניצולי השואה. התגייס לצה"ל ב-1984, שירת כלוחם כחיל התותחנים ולאחר קורס מפקדים שימש מפקד צוות בגדוד 55. לאחר קורס קצינים שימש קצין סיור בגדוד 55, קצין עמדה בקורס מפקדים ומפקד סוללה בגדוד 55. בהמשך שימש קצין אג"ם במפקדת קצין התותחנים של פיקוד המרכז, סגן מפקד גדוד 403 וקצין אג"ם בעוצבת הגולן. כסגן-אלוף פיקד על גדוד 404 וכאלוף-משנה שירת כראש תורת חיל תותחנים במפקדת זרוע היבשה. ב-2003 מונה למפקד אגד ארטילרי 215. בתפקיד זה מונה ב-2004 גם למפקד חטיבת מכבים, חטיבה מרחבית חדשה שהוקמה באוגדת אזור יהודה ושומרון. בתפקידו הבא פיקד על בית הספר לתותחנות שדה, במקביל שירת כקצין התותחנים הפיקודי בפיקוד הדרום. שירת כראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה ובתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כראש מטה פיקוד הצפון עד שחרורו ב-2013.
לאחר שחרורו מונה לסמנכ"ל פיתוח וחדשנות בחברת הייעוץ הביטחוני SBM.
ב - 2016 הקים את חברת 'בימר ייעוץ אסטרטגי' - העוסקת בייעוץ ביטחוני ושיווק בינלאומי
מר בוגר תואר ראשון בעבודה סוציאלית, ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה מ- US Army War College'
מר נשוי ואב לשלושה.
Ў
אוּ קצרה היא אות באלפבית הקירילי. השפה הסלאבית היחידה המשתמשת באות זו בכתיב שלה היא בלארוסית, אם כי היא משמשת כסמל פונטי בחלק מהמילונים הרוסיים והאוקראינים. בין השפות הלא-סלאביות המשתמשות באלפבית קירילי, Ў משמשת בדונגנית, קרקפאלקית, קראצ'אית, אוסטית ו-יופיק סיבירית. היא משמשת גם באוזבקית - אות זו מתאימה ל-Oʻ באלפבית הלטיני האוזבקי וצלילה כשל האות W.
שנים-עשר השליחים
שנים-עשר השליחים הם תלמידיו של ישו שנשלחו לאחר מותו להפיץ את תורתו ברחבי העולם. כל השליחים, למעט יוחנן בן זבדי, לא מתו מוות טבעי.
קרן החזית האלקטרונית
קרן החזית האלקטרונית (אנגלית: Electronic Frontier Foundation, EFF) הוא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו המוצהרת היא לחנך את הציבור על זכויות הפרט וזכויות האדם, בהם חופש הביטוי ופרטיות, בהקשר של עידן המידע - מחשבים, רשת האינטרנט וכיוצא בזה ולהגן עליהם בדרכים ציבוריות ומשפטיות. משרדי הקרן נמצאים בסן פרנסיסקו והיא פועלת בארצות הברית ובמדינות אחרות.
הקרן נוסדה בשנת 1990 על ידי מיטץ' קאפור, ג'ון גילמור וג'ון פרי בארלו, שנפגשו בקהילה המקוונת The WELL במסגרת דיון על פשיטה שביצע האף.בי.איי על קבוצת אנשים שנחשדה בעבירות על דיני מחשבים ושנראתה לשלושה בלתי חוקית. ההקמה מומנה על ידי קאפור, סטיב ווזניאק ותורם אלמוני נוסף.
שנים-עשר השליחים
ההתייחסות אליהם כשליחים מתוארת בבשורה על-פי לוקס כך:
קרן החזית האלקטרונית
במשך שנות קיומה הקרן סיפקה סיוע משפטי בכמה תיקים ידועים אשר נוגעים לחופש המידע, בהם תיק דמיטרי סקליארוב (Дмитрий Скляров), מתכנת רוסי אשר נשפט בארצות הברית לאחר שפרץ תוכנת הצפנה של תאגיד אדובי מערכות ותיק יון לך יוהנסן (Jon Lech Johansen; מכונה גם DVD Jon), נער נורווגי שהפיץ את DeCSS, תוכנה לפריצת ההצפנה של סרטי DVD; בשני המקרים הנתבעים זכו במשפט. הארגון היה גם שותף למאבקים המשפטיים נגד הדרישות של כנסיית הסיינטולוגיה להטיל הגבלות על הבעת התנגדות לסיינטולוגיה ועל הפצת החומרים הסודיים של הכנסייה באינטרנט.
שנים-עשר השליחים
כמו כן קיימים אזכורים לעובדת היותם שליחים בבשורה על-פי מרקוס ובבשורה על-פי מתי. על פי הבשורות, 12 השליחים הם אלו שנכחו בסעודה האחרונה בה ישו אמר לתלמידיו לאכול מהלחם שמסמל את בשרו שנבצע עבורם, ולשתות את היין המסמל את הברית החדשה בדמו, וזאת ביקש לעשות לזכרו.
קרן החזית האלקטרונית
הארגון שותף למאבקים ציבוריים בעד תוכנה חופשית ונגד ניהול זכויות דיגיטלי (DRM).
בשנת 2014 הוא הוציא תוסף לדפדפן Privacy Badger.
שנים-עשר השליחים
שליחים נוספים
פאולוס הקדוש הוא שליח נוסף של ישו, וזאת משום שלפי הברית החדשה הוא קיבל את הבשורה ישירות מישו (כפי שמתואר ב"מעשי השליחים"), ואכן פטרוס ויוחנן קיבלו את היותו "שליח לגויים". כן הוא מחשיב כשליחים את עוזריו השונים - סילא, ברנבא, אנדרוניקוס ויוניה.
יעקב, אחי ישו (המכונה גם "יעקב הצדיק") לא נחשב לשליח לפי ספרי הבשורות, אך פאולוס מתייחס אליו כאל "שליח" ב"אל הגלטים", א', 19. יעקב אחי ישו מילא תפקיד חשוב בהנהגת הנוצרים ביהודה בשנותיה הראשונות של הכת, והכנסייה היוונית-אורתודוקסית מחשיבה אותו כאחד מ"שבעים השליחים".
בנטו
{{פירושונים|* בנטו (עמים) – קבוצת עמים שמקורם באפריקה
ראו גם
}}
הובפרמה ארנה
הובפרמה ארנה (בבולגרית: Хювефарма Арена) הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בראזגרד שבבולגריה ומכיל 9,000 מקומות ישיבה ומשמש את קבוצת הכדורגל לודוגורץ ראזגרד והנבחרת הצעירה.
היסטוריה
האצטדיון נפתח בשנת 2011 עם 5,000 מקומות ישיבה כאשר לפי התכנון הסופי, האצטדיון יכיל כ-12,000 מקומות ישיבה. ב-25 בספטמבר 2011 נערך המשחק הראשון בתולדות האצטדיון שהסתיים בניצחון 1-2 של לודוגורץ המקומית 1-2 נגד לבסקי סופיה. את השער הראשון באצטדיון כבש מירוסלאב איבנוב בדקה ה-10 של המשחק.
ב-12 באוגוסט 2017 נחנך באצטדיון יציע חדש המכיל 3,500 מקומות ישיבה, דבר המאפשר ללודוגורץ לארח משחקים בשלב הבתים של המסגרות האירופיות. ב-28 בספטמבר 2017 נערך באצטדיון המשחק הראשון במסגרת אירופית בו ניצחה לודוגורץ 1-2 את הופנהיים הגרמנית.
ב-18 בדצמבר 2019, שונה שם האצטדיון ל"הובפרמה ארנה".
מרכז העדכונים
מרכז העדכונים (באנגלית: Notification Center) היא תכונה במערכות ההפעלה של חברת אפל, המספקת סקירה של התראות מיישומים. התכונה קיימת במכשירי האייפון, האייפוד והאייפד במערכת ההפעלה iOS 5 והלאה, ובמחשבים הניידים והנייחים של אפל במערכת ההפעלה macOS 10.8 והלאה. התכונה מציגה ומקבצת הודעות והתרעות שעוד לא נקראו, עליהן יכול המשתמש להקיש בשביל לקרוא את ההודעה במלואה ולהיכנס ליישום ממנו הגיעה. כמו כן, המשתמש יכול לבחור אילו יישומים יופיעו במרכז העדכונים, לפי התאמתו האישית. אפל שחררה תחילה את התכונה בהשקת ה- iOS 5 באוקטובר 2011, והודיעה שהתכונה תהיה זמינה גם ב-Mac, כחלק ממערכת ההפעלה OS X Lion Mountain בחודש יולי 2012.
תכונות
מרכז העדכונים שוחרר בצאת מערכת ההפעלה iOS 5 כדי להחליף את המערכת הקודמת והתמודדות עם ההתרעות שמגיעות מיישומים. במקום שההתרעה תפריע למשתמש בזמן שימוש במכשירים, ההתרעה תיכנס אל תוך המרכז ויוצג באנר בחלק העליון של המסך. זה מאפשר למשתמש להמשיך ולהשתמש במכשיר שלו, והבאנר יעלם לאחר זמן של כמה שניות. כדי לראות את ההתרעה, על המשתמש להחליק את האצבע מהחלק העליון של המסך מטה (במכשירים אייפון, אייפוד ואייפד), כדי שיפתח מעין וילון, שבו כל ההתרעות שעוד לא נקראו מהיישומים שבמכשיר יוצגו. במחשבים של אפל, על ידי לחיצה על כפתור מרכז העדכונים. את התרעות שתוצגנה במרכז זה ניתן לבחור על פי התאמה אישית של המשתמש, על ידי כניסה להגדרות ובחירת היישומים שמהם תגיע ההתרעה (תמונה מספר 4). בתוך המרכז, כדי לקרוא את ההתרעה במלואה ולהגיע אל היישום ממנו הגיעה ההתרעה, יש ללחוץ על באנר ההתרעה. כאשר ילחץ המשתמש על הבאנר ויכנס אל תוך היישום, בפעם הבאה שיפתח את מרכז העדכונים ההתרעה לא תהיה כיוון שסומנה כ"נקראה". משתמשים יכולים גם להסיר התרעות ממרכז העדכונים מבלי לקרוא אותן על ידי נגיעה על סימון ה- שקיים בכל באנר (תמונה מספר 1) ולאחר מכן על ידי נגיעה על "נקה" (תמונה מספר 2). כאשר מכשיר ה-iOS נעול, התרעות חדשות שמופיעות על מסך הנעילה (תמונה מספר 5), ניתן לקרוא אותן על ידי החלקת הסמל של היישום משמאל לימין לכל אורך ההודעה (תמונה מספר 6).מרכז העדכונים ב-אייפון ו-אייפוד טאץ' כולל גם יישומון מזג אוויר ומניות. ביישומון של מזג האוויר מוצג מידע על מזג האוויר במיקום הנוכחי של המשתמש, וביישומון של המניות, מוצג מידע על מניות שהמשתמש בחר להציגן. תכונה זו אינה זמינה באייפד וב-OS X. המשתמש יכול גם לבחור באפשרות להציג את יישומוני פייסבוק וטוויטר, שמאפשרים לו לשלוח טוויטים או לעדכן את הסטטוסים שלו ישירות ממרכז העדכונים. (תמונה מספר 3)כל התרעה שמגיעה מיישום ונכנסת לתוך מערכת ההתרעות מסופקת על ידי אפל, וגם הודעות מקומיות, עשויות להיכנס לתוך מרכז העדכונים. יישומי OS X, יכולים להיכנס לתוך המערכת הזו רק אם הם מורדים מ-Mac App Store. משתמשים יכולים להתאים אישית את מה שהם רוצים שיופיע במרכז העדכונים, ויכולים לבחור להפסיק התרעות המגיעות מיישומים מסוימים המופיעים במרכז, או בשליחת התרעות למסך שלהם. משתמשי OS X יכולים להשבית התרעות ליום, דבר העוצר הופעת התרעות המופיעות על המסך. עם זאת, כל ההתרעות שנשלחו בתקופה זו עדיין גלויות במרכז ההתרעות. שירות דומה כלול ב-6 iOS כחלק מהתכונה נא לא להפריע, המאפשרת השבתה של כניסת התרעות מיישומים, שיחות ועדכונים, למשך תקופה מסוימת של זמן שנקבעת על ידי המשתמש.
זכויות להט"ב בישראל
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בישראל''' הן בין המתקדמות ביותר ביבשת אסיה, והמתקדמות ביותר במזרח התיכון. עם זאת, להט"בים ישראלים אינם נהנים משוויון זכויות מלא, וקיימים בציבור גילויי הומופוביה ואפליה.
החוק בישראל אינו מכיר בנישואים חד-מיניים או באיחוד אזרחי, אף שבשנת 2006 הורה בג"ץ למדינה להכיר בנישואים חד מיניים שנערכו במדינה אחרת. על כן, דפוס חייהם של זוגות חד-מיניים מקביל לזה של "ידועים בציבור". בעקבות ההכרה במוסד ה"ידועים בציבור", זוגות חד-מיניים זכאים לכל הזכויות הפיננסיות שמוענקות לזוגות הטרוסקסואלים. החל משנת 2021, זוגות חד-מיניים בישראל רשאים לעבור תהליך של פונדקאות מסחרית או וולנטרית, בעקבות פסיקת בית המשפט העליון ("בג"ץ הפונדקאות").
פסקי דין שונים של בג"ץ שניתנו במהלך השנים העניקו הכרה מסוימת בזכויותיהם של זוגות חד מיניים. פסקי הדין, שזכו לדיווח תקשורתי נרחב, מכסים מגוון תחומים ולרוב מנוסחים בלשון שאינה משתמעת לשתי פנים.
להט"בים בישראל אינם נהנים משוויון זכויות חוקי מלא, והם נאבקים על מקומם בחברה ועל השוואת זכויותיהם האזרחיות, במיוחד בזוגיות ובהורות, לאלה של הטרוסקסואלים. זוגות חד-מיניים בישראל חווים אפליה בתחום הנישואים ובאימוץ ילדים, ונמנעות מהם זכויות שונות שניתנות אך ורק לזוגות שנישאו על פי החוק, המגדיר נישואים כבין גבר ואישה בלבד. המסורתיות המאפיינת חלקים גדולים בחברה הישראלית והיחס הסטיגמטי גורמים לפרטים ולזוגות חד-מיניים להסתיר את זהותם המינית ואת זוגיותם ואף כופים עליהם לעיתים לנהל חיים כפולים.
סקירה כללית
החל מסוף שנות ה-80 חתירתם של הומואים ולסביות לשוויון זכויות בכל העולם המערבי כולל בישראל זוכה למודעות הולכת וגדלה, וגם הביטויים לשוויון זכויות זה במרחב הציבורי גוברים. הם אינם נתונים לאיום מצד החוק ואין עליהם איסור לחיות את חייהם, לקשור קשרים רומנטיים, לקיים יחסי-מין או להביע חיבה בפומבי. החוק בישראל מספק הגנות מפני אפליה על רקע נטייה מינית. הם מגויסים לצה"ל ופתוחים בפניהם כל התפקידים ובכלל זה משרות פיקוד. הם אינם זוכים לשוויון זכויות בחיי המשפחה, זוגיות, אימוץ והבאת ילדים, אך גם בתחומים אלה מצבם הולך ומשתפר עם השנים.
פסיקת בתי המשפט בישראל מכירה דה-פקטו בזוגות הומוסקסואלים, בעיקר במסגרת ההגדרה "ידועים בציבור", שהסדיר בעבר רק את ענייניהם של זוגות הטרוסקסואלים שלא נישאו באופן רשמי. הגדרה זו מעניקה לזוגות להטבי"ם מעמד טוב יותר מהמקובל במדינות רבות, לרבות בעולם המערבי. אף על פי כן, בנושאים כגון דיני ירושה, אימוץ, אזרחות, ביטוח לאומי, משכנתאות, מיסוי מקרקעין ועוד, לא קיימת בחקיקה התייחסות לזוגיות להטבי"ת, ועקב כך נדרשת פנייה לבתי משפט במקרים רבים. בבתי המשפט ובבג"ץ תלויים ועומדים מספר הליכים בנוגע לנושאים אלו.
במאי 2006 הפיץ משרד המשפטים תזכיר חוק (טיוטה לפני הגשתה של הצעת חוק) שנוסח על-פי המלצות ועדה לבחינת דיני הירושה בראשות השופט בדימוס יעקב טירקל. על פי התזכיר זוגות הומוסקסואלים יוכרו לצורך זכויות ירושה. התזכיר כולל גם שינויים בנוגע לדיני הירושה של זוגות הטרוסקסואלים נשואים או ידועים בציבור. בדיון שהתקיים ב-17 במאי בבית המשפט המחוזי בתל אביב, קיבל בית המשפט את ערעורם של ידועים בציבור בני אותו המין, שהוגש על פסק דינו של בית משפט לענייני משפחה ברמת גן, אשר דחה את בקשתם לאשר הסכם ממון שערכו ביניהם, בטענה שהם אינם נחשבים לבני זוג ידועים בציבור ולכן אינם יכולים לבוא בשעריו של בית המשפט לענייני משפחה. בערכאת הערעור הביע היועץ המשפטי לממשלה עמדה כי ניתן לאשר את הסכם הממון שערכו ידועים בציבור בני אותו מין לפי חוק בית המשפט לענייני משפחה, וכי הסמכות המתאימה לכך היא בית המשפט לענייני משפחה.
דעת הקהל
סקר שערך עיתון הארץ בשנת 2009 ובדק את היחס למיעוטים בחברה הישראלית בסולם של 1 עד 5, מצא כי הציון הממוצע הכללי של יחס הציבור הישראלי להומואים ולסביות הוא 3.2 - גבוה במעט מיחס נייטרלי וציון ממוצע די מקובל בעולם. כ-60% מהנשאלים חושבים שישנה הסתה נגד הומוסקסואלים ולסביות בישראל. החרדים בולטים ביחס שלילי בולט להומואים ולסביות (ממוצע של 1.5), ונמצא כי נשים מתייחסות להומוסקסואלים ולסביות (ולמיעוטים אחרים) טוב יותר מגברים. על פי "מדד הדמוקרטיה הישראלית 2010", ל-25% בציבור היהודי היה מפריע להתגורר בשכנות לזוג הומוסקסואלים (לעומת 23% המסתייגים ממגורים לצד חרדים). בציבור הערבי 70% היו מוטרדים ממגורים בשכנות לזוג הומוסקסואלים (בקרב חרדים הנתון הוא 74% ובקרב יהודים דתיים 55%).
ב-2007 ערך מכון PEW סקר עולמי שבו נשאלה השאלה: "האם ההומוסקסואליות צריכה להיות מקובלת בחברה?". שיעור משיבי ה-"כן" בישראל היה 38%, שיעור נמוך במידה ניכרת ממדינות מערב אירופה ואמריקה אך גבוה יותר מאפריקה, רוב מדינות אסיה וחלק ממדינות מזרח אירופה.
מצד שני, סקרים אחרים מצביעים על פתיחות רבה, יחסית, כלפי המשפחה החד-מינית. על-פי סקר שהתפרסם בעיתון הארץ בחודש אוגוסט 2009, 61% מהציבור בישראל תומכים בנישואין חד-מיניים, ו-60% תומכים במתן הזכות לאימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים. מספרים אלה גבוהים מהמספרים המקבילים להם באיחוד האירופי. לפי נתוני עמותת חדו"ש המסתמכים על סקר מכון סמית, סקר שנערך בשנת 2011 קבע כי 53% מן הציבור היהודי ו-69% מן הציבור היהודי-חילוני תומכים בנישואים חד-מיניים. סקר של העמותה בשנת 2016 מצא כי 76% מהישראלים תומכים בכך שיש לאפשר לזוגות בני אותו מין נישואין או רישום זוגיות בישראל. סקר שערכה ביוני 2017 מצא כי 79% מהישראלים תמכו בכך שיש להרשות לזוגות חד-מיניים להינשא או לערוך איחודים אזרחיים בישראל (עלייה של כ-18% משנת 2009).
חקיקה
עם הקמתה ירשה מדינת ישראל, באמצעות פקודת סדרי השלטון והמשפט, את חוקי המנדט הבריטי, שבהם נקבע קיום יחסי מין "שלא כדרך הטבע" (מין אנלי באיש או באישה) לפשע שדינו עשר שנות מאסר. היועץ המשפטי השני לממשלה, חיים כהן, נכשל בניסיונו להעביר בממשלה החלטה המעבירה את ההכרעה בנושא להנחיית היועץ המשפטי, אך בשלהי שנות ה-50 הנחה את המשטרה והפרקליטות להימנע מאכיפת האיסור במקרים שמדובר בבגירים שקיימו יחסי מין בהסכמה. (חיים כהן הפעיל כאן את סמכותו לשיקול דעת בעניין אכיפת חוקים, סמכות שמסורה ליועץ המשפטי גם כיום, כל עוד לא הורו לו הכנסת או בג"ץ אחרת). לימים כתב כהן:
בעת שכיהן כשופט בבית המשפט העליון פסק חיים כהן כי: "משכב אישה שלא כדרכה, וכן משכב זכר, כשהמעשה נעשה בצנעה ועל ידי בני אדם בגירים מרצונם הטוב אינם מעשים שיש בהם קלון, ואין הם מעידים על עושיהם שהם פושעים הראויים לעונש".
בשנת 1972 ההנחיה קיבלה תוקף רשמי כשנוספה לקובץ הנחיות היועץ המשפטי לממשלה, מאיר שמגר.
המקרה היחיד בו הועמדו לדין בישראל הומוסקסואלים באשמת הפרת האיסור בין בגירים, בהסכמה ובצנעה, היה מקרה שבו הועמדו שני חיילים לדין צבאי, והורשעו על פי הודאתם. נאשמים בישראל הורשעו בסעיפי האיסור על משכב "שלא כדרך הטבע"; על פי רוב דובר בנאשמים שהואשמו בעבירות מין נוספות, אך הורשעו בקיום יחסים שלא כדרך הטבע. פסק-דין כזה ניתן ב-1953 ב"פרשת והבה" על ידי שופט בית המשפט העליון שניאור זלמן חשין. והבה הואשם בהחדרת איבר מינו לפיו של ילד בן חמש, מעשה שאינו מוגדר כבעילה ואינו מאפשר האשמה באונס. בפסק דינו הרחיב חשין את האיסור הפלילי על יחסים כאלה, והחיל אותו גם על יחסים לסביים. בפסק דין אחר ("פרשת כראדי", 1956) כתב חשין בפסק דינו:
פסקי דין כאלו ניתנו עד שנות השמונים של המאה ה-20; התייחסויות למין הומוסקסואלי כאל דבר משפיל ומבזה נפוצות בפסקי דין כאלה.
החוק האוסר על יחסים "שלא כדרך הטבע" (המדובר בסעיף 152(2) לפקודת החוק הפלילי, אשר הפך לאחר מכן לסעיף 351(1) ו-351(3) לחוק העונשין, תשל"ז-1977) נותר שנים רבות בספר החוקים, על כל המשמעות הסמלית העולה מכך. זו גם הסיבה לכך שבשנת 1975, כשקמה העמותה הישראלית לזכויות הומוסקסואלים, היא נקראה בראשיתה "האגודה לשמירה על זכויות הפרט" (כיום: אגודת הלהט"ב), כדי שלא תואשם בעידוד עבירה על החוק. האגודה לשמירת זכויות הפרט ניסתה להביא לביטול האיסור הפלילי מימיה הראשונים. ב-1976 נפגשו אנשיה עם אהרן ברק, היועץ המשפטי לממשלה, וב-1983 שלחה לכל חברי הכנסת חוברת שבה קראה להפסיק להפלות הומוסקסואלים ולסביות.
בינואר 1976 הגישו שולמית אלוני, יוסי שריד ועקיבא נוף הצעת חוק לביטול האיסור על משכב זכר, אך הצעתם לא נתקבלה. ב-14 ביוני 1978 הוגשו המלצות של ועדה מיוחדת שבראשה עמדה שולמית אלוני. הייתה זו ועדה משותפת לוועדת הפנים של הכנסת ולוועדת חוקה, חוק ומשפט, שעסקה ברפורמה בחוק העונשין בהתייחס לפשעי מין בכלל ולאונס בפרט. ההמלצות הביאו את הממשלה להגיש לכנסת את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 14), ב-29 ביולי 1980. על אף שוועדת החקיקה של הכנסת אישרה קודם נוסח של החוק שבו נמחק סעיף 351 לחלוטין, בהצעה לא נמחק סעיף 351, לאור הסתייגותו של יוסף בורג. עם זאת, הוצע לשנותו: תימחק העבירה על יחסים "שלא כדרך הטבע" בין אישה לגבר, והעונש על משכב זכר יופחת מעשר שנים לשנת מאסר אחת. בסופו של דבר נגנזה ההצעה ולא הגיעה לשלבי חקיקה מתקדמים.
בדצמבר 1985 חזרו והגישו שולמית אלוני ויוסי שריד הצעה לביטול האיסור הפלילי על משכב זכר. ב-11 בספטמבר 1986 אושרה בקריאה ראשונה הצעת חוק של הממשלה, שכללה רבים מהשינויים שכללה ההצעה מ-1980, אך סעיף 351 לא נזכר בה כלל. לאחר האישור בקריאה ראשונה, עברה הצעת החוק לוועדת חוקה, חוק ומשפט. אלוני, שעמדה בראש ועדה משותפת לוועדת הפנים וועדת החוקה, ניסתה לבטל בוועדה את הסעיף, אבל חבריה התנגדו לכך והסכימו רק על הפחתת העונש עליו לשנת מאסר. למרות זאת, ב-22 במרץ 1988 הגישה אלוני את החוק לקריאה שנייה ושלישית, ללא הסעיף, מבלי שחברי הכנסת הדתיים שמו לב לכך. כך נמחק סעיף 351 במסגרת תיקון מס' 22 לחוק העונשין.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
זוגות חד-מיניים אינם יכולים להינשא בישראל, ונושא זה הוא סוגיית ליבה במאבק לשוויון זכויות עבור הומוסקסואלים, לסביות, טרנסג'נדרים והביסקסואלים בישראל. זוגות חד-מיניים נהנים מאותן זכויות המוקנות לידועים בציבור הטרוסקסואלים. בית המשפט מאשר הסכמי ממון בין בני זוג מאותו המין ומעניק להם תוקף של פסק דין.בדומה למדינות אחרות, גם בישראל נושא הנישואים החד-מיניים נמצא במחלוקת ציבורית, אולם סקרים מראים שרוב הציבור בישראל תומך בנישואים כאלה (בדומה למצב במדינות רבות אחרות, בעיקר באירופה). על-פי סקר שהתפרסם בעיתון הארץ בחודש אוגוסט 2009, 61% מהציבור בישראל תומכים בנישואין חד-מיניים, ו-60% תומכים במתן הזכות לאימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים. מספרים אלה גבוהים מהמספרים המקביליים להם באיחוד האירופי.
הכרה בהסכמי חיים משותפים וגירושין
באוגוסט 2001 החליטה שופטת בית משפט לענייני משפחה בבאר שבע, אסנת אלון-לאופר, לאשר הסכם זוגיות בין בנות זוג לסביות, תוך שהיא קובעת כי "הגדרת המשפחה היא הגדרה רחבה, ושתי בנות הזוג עונות על הגדרת 'בן משפחה' שבחוק בתי המשפט לענייני משפחה. לא מצאתי", הוסיפה השופטת, "שההגדרה בחוק מכוונת דווקא לבני זוג ממין שונה". בית המשפט נתן באופן תקדימי תוקף של פסק דין להסכם לחיים משותפים של בנות זוג, תוך שקבע כי זוג לסביות עונות להגדרת "בן משפחה" לפי החוק.
בספטמבר 2006 הכיר בית המשפט לראשונה בהסכם שחתמו זוג נשים שנפרדו, והעניק לו תוקף של פסק דין בדומה לגירושין.
משנת 2020 מספר ערים בישראל, בהן תל אביב, גבעתיים, רמת גן, הרצליה, ראשון לציון וחיפה, הודיעו שעבור מתן זכויות והטבות עירוניות ירשמו זוגות שאינם נשואים כידועים בציבור על בסיס תצהיר.
הכרה בנישואים חד-מיניים שנערכו במדינה זרה
חמישה זוגות גברים ישראלים ערכו מחוץ לישראל, בטורונטו שבקנדה, טקס נישואין אזרחי המוכר באותה מדינה. עם שובם לישראל פנו לפקיד הרישום, וביקשו לשנות את רישומם במרשם האוכלוסין מ"רווק" ל"נשוי". פקיד הרישום סירב לבקשה, בנימוק ש"נישואין שכאלו אינם מוכרים באופן חוקי במדינת ישראל, ולפיכך לא ניתן לרושמם בקובץ המרשם" (מכתבו של מנהל הלשכה למנהל אוכלוסין בתל אביב מיום 24.5.2005).
בעתירתם לבג"ץ ביקשו הזוגות לרשום את הנישואין הללו בישראל, על-פי הכלל שלפיו רושם מינהל האוכלוסין נישואים שנערכו בין בגירים בחוץ לארץ לפי חוקי המדינה הזרה. עמדת המדינה הייתה כי בעוד שיש לתת לזוגות הומו-לסביים שוויון זכויות מלא בכל הנוגע לזכויות כלכליות, בית המשפט אינו רשאי להכיר בתבנית משפטית חדשה למיסוד הזוגיות, אלא עליו להשאיר עניין זה להסדרה בידי הכנסת. לטענת המדינה, אם בית המשפט יחייב אותה לרשום נישואין חד-מיניים במרשם האוכלוסין, תהיה בכך הכרה בפועל מצדו בתבנית המשפטית החדשה.
ב-21 בנובמבר 2006, חייב בית המשפט העליון את המדינה לרשום כנשואים את הזוגות שנישאו בקנדה, בין השאר בהסתמך על הלכת פונק שלזינגר, שבה חויבה המדינה לרשום נישואים אזרחיים שנעשו מחוץ לישראל. בפסק דינו של נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) אהרן ברק נקבע כי חובה על מנהל האוכלוסין של משרד הפנים לרשום כנשואים זוג גברים הומוסקסואליים שנישאו כדין במדינה זרה.
הרקע החוקי לאימוץ במדינת ישראל
חוק אימוץ ילדים, התשמ"א-1981, אינו מכיר מפורשות באפשרות שבן זוג במערכת יחסים חד-מינית יאמץ את ילדיו הביולוגיים של בן זוגו. סעיף 3 לחוק קובע באומרו כי: סעיף 25 לחוק קובע:
מקרים משפטיים בישראל
בשנת 2000 קיבל בית המשפט הגבוה לצדק את עתירתן של בנות הזוג רותי וניקול ברנר-קדיש (שהוגדרו בפסק הדין כ-"שותפות לחיים מזה שבע שנים") והורה למדינה לרשום את צו האימוץ שהוציא בית משפט בקליפורניה לבנות הזוג כחוקי ואישר את ניקול ברנר-קדיש כהורה מאמץ לילדה של רותי ברנר-קדיש שנולדה מתרומת זרע. בכך, בג"ץ פסק כי בהיעדר ראיה סותרת, משרד הפנים חייב להכיר בתהליך אימוץ חוקי שנעשה מחוץ לישראל ולרשום את הילדה במרשם התושבים בישראל תחת שתי אימהות: ביולוגית ומאמצת.
מאז שנת 2005 מדינת ישראל מכירה בהורות משותפת בקרב בני זוג מאותו המין. הדרך לכך נסללה בעקבות 9 שנים של מאבק משפטי שניהלו בנות הזוג טל ואביטל ירוס חקק, עד שבית המשפט העליון הכשיר הכרה בתהליכי אימוץ חורג בקרב משפחות חד-מיניות. ב-12 בפברואר 2006 אימצו באופן חוקי טל ואביטל ירוס-חקק זו את ילדיה הביולוגיים של זו, ובכך, הפכו לזוג החד-מיני הראשון בישראל שהותר לו לעשות זאת. ב-17 באוקטובר באותה שנה אישר בית המשפט אימוץ נוסף בנסיבות דומות, ועד תחילת 2008 ניתנו כ-25 צווי אימוץ בנסיבות דומות. מאז התקדים הזה ניתנו בבתי המשפט צווי אימוץ נוספים בקרב משפחות חד-מיניות, ומשרד הפנים יצר מסמכי רישום מיוחדים לילדים שלהם יש שתי אימהות או שני אבות. נכון לשנת 2007, בישראל היו קיימים מעל ל-2,500 זוגות של אימהות לסביות שגידלו ילדים ומאות אבות הומוסקסואלים. בעקבות מאבקן של ד"ר טל וד"ר אביטל ירוס-חקק להכרה בהורותן המשותפת על ילדיהן, קבע בית המשפט העליון כי חוק האימוץ הישראלי מאפשר אימוץ בתוך משפחה חד-מינית. במהלך תקופת הדיונים המשפטיים שערכו במשך השנים, קבע בנוסף בית המשפט לענייני משפחה ברמת גן בשנת 1999 כי ניתן להעניק צו אפוטרופסות לאם הלא-ביולוגית במשפחה שמורכבת מאימהות לסביות.
ב-18 בדצמבר 2007, מינו שר המשפטים ושר הרווחה בהתאמה, דניאל פרידמן ויצחק הרצוג ועדה לבחינת חוק האימוץ הקיים. בראשות הוועדה עמד השופט יהושע גרוס, ושמה הוגדר כ-"ועדת גרוס". 9 שנים לאחר מכן, בנובמבר 2016, הגישה הוועדה את מסקנותיה, ובשל חילוקי דעות בה, דרשה משרת המשפטים איילת שקד, ומשר הרווחה חיים כץ להכריע בנושא השוואת המעמד של זוגות חד-מיניים לזה של זוגות מהמין השני בחוק.ב-10 בפברואר 2008 הורחב תקדים האימוץ, כאשר היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז הודיע בעקבות דיון בהשתתפות אנשי מקצוע מתחום הרווחה והמשפטים, כי:
בדצמבר 2010 הוציא לראשונה בית משפט לענייני משפחה בירושלים צו אימוץ לפיו אימץ גבר את בנו הביולוגי של בן זוגו. הילד בן השנתיים נולד מתרומת ביצית על ידי אם פונדקאית בהודו, ובני הזוג חיו ביחד עד לאותה העת כ-8 שנים. בית המשפט אישר את הבקשה לאחר שקיבל את מסקנת עובדי משרד הרווחה כי אישור בקשת האימוץ הוא לטובת הילד.
בשנת 2016 הוגשה עתירה על ידי המרכז הרפורמי לדת ומדינה ועמותת אבות גאים בדרישה לתקן את חוק האימוץ הישראלי, הקובע שלמעט במקרה של אימוץ בן משפחה או בנו של בן הזוג, אין אימוץ אלא על ידי "איש ואישה" (בג"ץ 3217/16). ביולי 2017 הודיעה המדינה לבג"ץ כי היא מתנגדת לאימוץ ילדים בידי זוגות חד-מיניים, ונימקה זאת בכך שמשפחות אלה הן "חריגות" ועלולות "להעמיס מטען נוסף על הילד", זאת בניגוד למחקרים שהוצגו לצוות המקצועי. בתגובה לכך, ב-20 ביולי 2017, נערכה הפגנה מול קריית הממשלה בה השתתפו כ-10,000 איש. באותה תקופה קרא הזמר הראל סקעת לבני נוער שמוגדרים כלהט"ב בישראל לא להתגייס לצה"ל ולא לשלם מיסים בעקבות סירוב משרד הרווחה לאפשר אימוץ ילדים לזוגות חד-מיניים. בהמשך, הסביר את עצמו ואמר שלא הייתה בו שום כוונה להמריד כנגד המדינה. אלא שכאשר כתב את הפוסט היה בלהט הרגע וכעוס מאוד. סקעת גם בחר להתנצל על כך באופן פומבי. בסוף אוגוסט 2017, הודיע משרד הרווחה על שינוי עמדתו בנושא, תוך אימוץ העמדה הסוברת שיש לבטל את תנאי הסף הדורש זוגיות של "איש ואשתו" דווקא, תוך עמידה על כך שנדרש קשר זוגי יציב וממושך. בכך, המשרד התאים את עמדתו למסקנת ועדת גרוס (שהתקיימה בשנת 2007) לפיה "אין מקום לקבוע תנאי סף ויש להסתפק בקביעת קווים מנחים להתאמת ילד למאמציו". עוד הוסיף משרד הרווחה כי "המקום הראוי להמשך הדיון בסוגיה הוא בית המחוקקים", כלומר, ידרש תיקון חקיקה בכנסת. בהמשך הודיעה המדינה כי תפעל לתיקון החוק באופן שיאפשר אימוץ גם על ידי זוגות להט"ב. המדינה התחייבה לפרסם תזכיר חוק בנושא עד אמצע שנת 2018. עם זאת, תזכיר החוק פורסם לבסוף באוגוסט 2019.
ביוני 2018 הודיע היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לשר הפנים אריה דרעי כי לא יגן על עמדת הממשלה בעניין רישום זוגות חד-מיניים בתיקי אימוץ בבג"ץ ויתמוך ברישום הורים מאמצים מאותו המין בטענה כי "אי-רישום הורים מאותו המין לוקה בפגיעה בשוויון ואיננה משרתת תכלית ראויה". בשנת 2020 חבר הכנסת עידן רול הוביל את ההליך שחייב את מבקר המדינה לחקור את האפליה של זוגות חד-מיניים בהליכי אימוץ.
הלמר הנסן
הלמר יוליוס הנסן (בנורווגית: Helmer Julius Hanssen 24 בספטמבר 1870 - 2 באוגוסט 1956) היה חוקר קטבים נורווגי ואחד מחמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
זכויות להט"ב בישראל
מקרים משפטיים בישראל
ב-28 באוקטובר 2020 עלתה להצבעה בכנסת הצעת חוק של חבר הכנסת יוראי להב-הרצנו ממפלגת יש עתיד בעניין רישום הורי בטפסים רשמיים של המדינה. ההצעה, שהנוסח בטפסים יהיה "הורה 1" ו-"הורה 2" במקום "אב" ו-"אם" עבור עיגון בירוקרטי של זוגות חד-מיניים, נפלה ברוב של 48 נגד מול 25 בעד. שר המשפטים אבי ניסנקורן לא הצביע אף על פי שנכח במליאה, ואמר לאחר מכן שמדובר ב-"הצעת חוק ראויה" ושיפעל ליישם את הרפורמה במקומות בהם הדבר אפשרי ללא חקיקה. בתחילת נובמבר 2020 עודכנו הטפסים של משרד המשפטים, כך שיכללו רישום נייטרלי מבחינה מגדרית של זוג ההורים. בהמשך החודש יושם שינוי דומה גם בטפסים של משרד הביטחון, כשהשר בני גנץ נימוק את המהלך במילים: "זהו צעד סמלי וחשוב מצידנו. כדי שנוכל לתת לכל האזרחים, בכל המשרדים - תחושה שהם חלק". ליוזמה הצטרפו במהלך השנים 2020–2021 מספר ערים בישראל, ביניהן קריית ביאליק, גבעת שמואל ויהוד-מונסון. גבעתיים הייתה הראשונה לאמץ את הנוהג עוד בשנת 2017.
הלמר הנסן
חייו
הלמר הנסן נולד בביירנסקין, על האי אנדויה בחלקה הצפוני של נורווגיה. הוא היה נווט קרח מנוסה, מיומנות שלמד כצייד כלבי-ים בסביבות שפיצברגן.
מ-1903 עד 1905 השתתף הלמר הנסן כקצין שני באונייה Gjøa במסע המוצלח של רואלד אמונדסן לגילוי המעבר הצפון-מערבי. במשלחת למד מן האינואיטים איך לנהוג כלבי מזחלת. ב-1910 נלווה אל אמונדסן במשלחתו לכיבוש הקוטב הדרומי, הפעם כנוהג כלבים מומחה. כמו כן היה ממונה על הניווט ונשא את המצפן הראשי על מזחלתו.
זכויות להט"ב בישראל
מקרים משפטיים בישראל
בפברואר 2021 האריך בית המשפט העליון את הזמן להכרה ברישום הורות של בנות זוג, מחצי שנה אחרי הלידה ל-9 חודשים. בית המשפט קבע בנוסף כי אימהות לסביות שבקשתן נדונה בבית משפט יוכלו לקבל הכרה כהורים לילדיהן ללא תלות במועד הגשת הבקשה.
הלמר הנסן
חייו
הלמר הנסן היה בין חמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי ב-14 בדצמבר 1911, יחד עם רואלד אמונדסן, אולאף ביאלאנד, אוסקר ויסטינג וסוורה האסל, קבוצת הקוטב של משלחת הקוטב הדרומי. במהלך שהותם בקוטב הדרומי, היה זה ככל הנראה הנסן שעבר כמטחווי 180 מטרים מנקודת הקוטב הדרומי המתמטי, זאת בעת אחת מתרוצות הסקי, שאמונדסן הורה לבצע לשם הקפת הקוטב במסגרת שלמה, כאמצעי לשלול כל ספק בכך, שהמשלחת אכן הגיעה אל הקוטב הדרומי. על השתתפותו במשלחת, הוענקה להלמר הנסן מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה של בית המלוכה הנורווגי, שהמלך הוקון השביעי קבע בשנת 1912 לכבוד משתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
בשנת 1912 יצא שוב צפונה, הפעם כרב החובל של האונייה "מוד" במשלחת המעבר הצפון-מזרחי של רואלד אמונדסן.
זכויות להט"ב בישראל
מקרים משפטיים בישראל
במרץ 2022 הודיעה המדינה לבית המשפט הגבוה לצדק כי היא תומכת בגישה שוויונית לאימוץ ילדים עבור זוגות להט"ב.
הלמר הנסן
חייו
בשנת 1936 פרסם הנסן את האוטוביוגרפיה שלו, "מסעותיו של ויקינג בן-ימינו" (The Voyages of a Modern Viking'', London: Rutledge, 1936)
הלמר יוליוס הנסן התמנה לאביר מסדר אולאף הקדוש של הכתר הנורווגי על הצטיינות ימית במשלחות של רואלד אמונדסן אל קצות העולם, הצפוני והדרומי.
זכויות להט"ב בישראל
טיפולי הפריה
בשנת 1996 הגישה האגודה לזכויות האזרח בישראל עתירה לבג"ץ בשם טל ירוס-חקק, שחייתה עם בת זוג מאז 1989, נגד משרד הבריאות בנוגע לטיפולי פוריות. בעתירה דרשה ירוס-חקק שמשרד הבריאות יחיל עליה את הכללים המיועדים לאשה נשואה המבקשת לקבל תרומת זרע או הפריה חוץ-גופית ולא את הכללים הנוגעים לרווקה אשר דרשו חוות דעת פסיכיאטרית ודו"ח של עובדת סוציאלית. בלחץ שופטי בג"ץ ביטל משרד הבריאות את ההבדלה בין נשים נשואות לאלו שאינן נשואות והנחה את כל המרכזים הרפואיים של טיפולי פוריות שלא לתת יחס שונה לנשים לא-נשואות.
למרות הנחיות משרד הבריאות, חלק מבתי החולים הציבוריים בישראל מסרבים להעניק טיפולי פוריות לנשים לסביות או רווקות. פורסמו מקרים כאלה לגבי המרכז הרפואי שערי צדק ובית החולים לניאדו. בעקבות תובענה ייצוגית שהוגשה נגד בית החולים לניאדו שונתה ב-2018 מדיניות בית החולים, והוא מאפשר טיפולי פוריות לנשים רווקות הנמצאות בזוגיות עם גבר. מדיניות זו לא נותנת מענה ליחידניות או ללסביות.
פונדקאות
החוק הישראלי המסדיר פונדקאות (חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), תשנ"ו-1996) אינו מתיר לזוגות מאותו המין לעבור תהליך של פונדקאות. זוגות רבים מאותו מין, במיוחד של גברים, עוברים הליכי פונדקאות מחוץ לישראל (לרוב בארצות הברית ובהודו) אך התהליך נחשב ליקר במיוחד ומסובך מבחינה פרוצדורלית.
בתיקון לחוק הפונדקאות שאושר ביולי 2018, נקבע כי "הורים מיועדים" הם לא רק בני זוג שהם גבר ואישה, אלא גם אם מיועדת יחידה, ונדחתה הסתייגות של חבר הכנסת אמיר אוחנה שלפיה החוק יחול גם על הורים יחידנים שהם גברים. דחיית ההסתייגות עוררה מחאה ציבורית וב-22 ביולי 2018 התקיימה מחאת הלהט"ב שכללה כ-80,000 מפגינים בסדרת הפגנות לצד שביתה פוליטית חלקית, במטרה למחות על אפליית להט"ב במסגרת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (המוכר כ-"חוק הפונדקאות") לצד דרישות נוספות כגון מניעת פשיעה נגד קהילת הלהט"ב, תיקון חוק הפרשנות כך שיכלול נטייה מינית וזהות מגדרית בכל חוק האוסר אפליה, התאמת שירותי הרווחה, חינוך לשוויון והקצאת משאבים. לאחר מחאה בקרב פעילים ופעילות בקהילה, התווספה גם דרישה לקידום חקיקה לנישואים בין בני או בנות אותו המין.במהלך השביתה, שחפפה לצום תשעה באב שחל באותו היום, האגודה למען הלהט"ב בישראל הכריזה על שביתה כללית וקראה לחברי הקהילה הלהט"בית להיעדר ממקום עבודתם ולקחת חלק בפעילויות המחאה. חברות, ארגונים ומוסדות בישראל, חלקם ממשלתיים, הודיעו כי יתירו לעובדיהם שלא להגיע לעבודה. חברות אחדות הודיעו כי יסייעו לעובדיהן במימון הליכי פונדקאות. רשת בתי קולנוע לב הודיעה כי ביום השביתה תציג ללא תשלום את הסרטים "גאווה", "קרול" ו-"אישה פנטסטית", העוסקים בשוויון בקהילה הגאה. המחאה נערכה בערים רבות בהן תל אביב, ירושלים, עפולה, חיפה, באר שבע ורעננה.