cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיונה או'שונסי
ביוגרפיה
או'שונסי נולדה בעיר גולוויי שבמחוז גולוויי. כשהייתה בת 9 עברה המשפחה לגור ברדינג שבאנגליה. בימיה בבית הספר ברדינג למדה לרקוד בלט, סטפט, מחול ג'אז ומודרני. כעשור לאחר מכן חזרה לגולוויי ופיתחה קריירה בתיאטרון. היא שיתפה פעולה עם שחקנים אחרים בגולוויי והופיעה במקומות כגון "קינגס הד", בפסטיבל האומנויות ובתיאטרון דרואיד.
קריירה
התפקיד הבולט של או'שונסי בתיאטרון היה סלומה בתיאטרון גייט בדבלין. עוד הופיעה על הבמה במחזה "The Shaughraun" בתיאטרון אבי בדבלין שהועבר ב-2005 לתיאטרון אלברי ב ווסט אנד. ב-2006 הופיעה במחזה "Blackwater Angel" מאת ג'ים נולן בתיאטרון פינבורו בלונדון. עוד שיחקה בתיאטרון גייט במחזות "Arms and the Man", "אוליבר", "חשיבותה של רצינות", "גאווה ודעה קדומה", "Blythe Spirit", ו-"Present Laughter", שהוצג בסיור הופעות בצ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית, "See You Next Tuesday", ו"חתולה על גג פח לוהט"
נאום ההספד של פריקלס
נאום ההספד של פריקלס הוא נאום מפורסם אותו נשא פריקלס בטקס ההלוויה הממלכתית לחללי השנה הראשונה של המלחמה הפלופונסית. הנאום שמצוי בידינו מובא על ידי תוקידידס בספרו "תולדות המלחמה הפלופונסית". לאור נטייתו של תוקידידס לכתוב נאומים שונים בסגנונו שלו וכפי ראות עיניו (כפי שהוא מודיע לקוראיו בתחילת ספרו), קשה לדעת עד כמה הנאום המובא על ידי תוקידידס נאמן או אפילו קרוב לנאום המקורי שנישא על ידי פריקלס. השפה של הנאום - קשה, סבוכה ותובענית כפי סגנונו הרגיל של תוקידידס, אך מבחינת התכנים הנאום מביע היטב את תפישת העולם והאידאולוגיה של אתונה בראשית המלחמה הפלופונסית.
הנאום מהווה מסמך נדיר, חשוב ומרשים המתאר את האידאולוגיה של הדמוקרטיה האתונאית במאה החמישית לפנה"ס.
הסוגה
החל במאה החמישית לפנה"ס התפתח באתונה מנהג של טקסי קבורה ציבוריים לחללי מלחמה. טקסים אלו התנהלו על פי כללים קבועים, ששיקפו במובהק את הדמוקרטיה הייחודית: קבורה כללית על פי השתייכות שבטית, ללא הבחנה בין אצילים לפשוטי עם, בין עשירים לעניים או בין מפקדים לחיילים. כחלק מריטואל הטקס נכלל נאום הספד ממלכתי.
מאותה התקופה השתמרו מספר נאומי הספד, ביניהם נאומיהם של גורגיאס, ליסיאס, אפלטון (שמהווה למעשה פארודיה על נאומי ההספד), דמוסתנס והיפרידס. נאומו של פריקלס הוא המפורסם שבכולם.
רקע מדיני
פריקלס, מנהיג אתונה, האמין שנים רבות כי התנגשות צבאית עם ספרטה ובנות בריתה בלתי נמנעת. בהתאם לכך נערכה אתונה זמן רב מראש לעימות ומשזה פרץ, הייתה אתונה מוכנה. אתונה התבססה במלחמה על יתרונה הימי המובהק על יריבותיה, בעוד שביבשה ניהלה מערכה הגנתית כנגד פלישת צבא היבשה העדיף של ספרטה. לפיכך, לא סבלה אתונה מנזק רב במהלך השנה הראשונה למלחמה, ונראה היה כי מדיניותו של פריקלס נוחלת הצלחה. בתום שנה זו נערך הטקס המסורתי להלווית חללי המערכה, ובו נשא פריקלס את נאום ההספד.
מבנה הנאום
הנאום נפתח בהצדקת המנהג של הספד החללים (תולדות מלחמת פלופונס, ספר שני פרק ל"ה). מיד לאחר מכן (פרק ל"ו) מדבר פריקלס בשבח אבות העיר והעלאה על נס של ניצחונות העבר שלהם.
פרקים ל"ז-מ"א המכילים שבחים למשטר האתונאי מהווים את החלק המעניין ביותר מבחינה היסטורית. פריקלס מתאר את היסודות האידאולוגיים של הדמוקרטיה האתונאית, תוך "עקיצת" משטריהם של אויבי אתונה. בין היסודות אותם מציין פריקלס בנאומו: הנאום מסתיים (פרקים מ"ב-מ"ו) בתשבחות לחללי המלחמה והבעת תנחומים למשפחותיהם, כולל הבטחה לסעד כלכלי ליתומי המלחמה.
הערכת האותנטיות של הנאום
הנאום, כאמור, מצוטט על ידי תוקידידס. תוקידידס הבחין בספריו בין נאומים ששמע בעצמו לבין אלו ששמע את שחזורם מאחרים. נאום ההספד שייך קרוב לוודאי לקטגוריה הראשונה - תוקידידס אינו מציין זאת במפורש אולם מבחינת הנסיבות סביר שתוקידידס נכח יחד עם שאר אזרחי אתונה בטקס.
יתרה מזאת, ישנם מספר סימנים נוספים המחזקים את הדעה כי הציטוט נאמן למקור: המבנה של הנאום, הלוגיקה שלו ומעל הכל הכריזמה המשתמעת מסגנון הנאום, מעידים כאלפי עדים על פריקלס - המנהיג המוכשר והכריזמטי של אתונה בשיא הצלחתו.
PaLM
PaLM (Pathways Language Model) הוא מודל שפה גדול המבוסס על טרנספורמר של 540 מיליארד פרמטרים שפותח על ידי Google AI.
החוקרים הכשירו גם גרסאות קטנות יותר של PaLM, בהם 8 ו-62 מיליארד מודלים פרמטרים, כדי לבדוק את ההשפעות של קנה המידה של המודל.
PaLM מסוגל לבצע מגוון רחב של משימות, כולל חשיבה רגילה, חשיבה אריתמטית, הסבר בדיחות, יצירת קוד ותרגום. בשילוב עם הנחיה של פרומפטים, PaLM השיגה ביצועים טובים יותר באופן משמעותי על מערכי נתונים הדורשים חשיבה של מספר שלבים, כגון בעיות מילים ושאלות מבוססות לוגיקה.
הדגם הוכרז לראשונה באפריל 2022 ונשאר פרטי עד מרץ 2023, אז השיקה גוגל API עבור PaLM ועוד כמה טכנולוגיות. ה-API זמין תחילה למספר מצומצם של מפתחים שמצטרפים לרשימת המתנה לפני פתיחתו לציבור.
גוגל ו-DeepMind פיתחו גרסה של PaLM 540B בשם Med-PaLM המכווננת ומאומנת על נתונים רפואיים ועולה על דגמים קודמים במדדי תשובות לשאלות רפואיות.
Med-PaLM הייתה הראשונה שהשיגה ציון עובר בשאלות רישוי רפואי בארצות הברית, ובנוסף לענות בצורה מדויקת הן על שאלות מרובות והן על שאלות פתוחות, היא גם מספקת נימוקים ומסוגלת להעריך את התשובות שלה.
במאי 2023, גוגל הכריזה על PaLM 2 באירוע המרכזי השנתי של Google I/O. הדיווח העדכני הוא כי PaLM 2 הוא דגם של 340 מיליארד פרמטרים שאומן על 3.6 טריליון פריטי מידע.
אימון
PaLM מאומן מראש על מאגר מידע איכותי של 780 מיליארד פריטי מידע הכוללים משימות שונות של שפה טבעית ומקרי שימוש. מערך נתונים זה כולל דפי אינטרנט מסוננים, ספרים, מאמרי ויקיפדיה, מאמרי חדשות, קוד מקור המתקבל ממאגרי קוד פתוח ב-GitHub ושיחות מדיה חברתית. הוא מבוסס על מערך הנתונים המשמש לאימון מודל LaMDA של גוגל. החלק של השיחות מהמדיה החברתית במערך הנתונים מהווה 50% מהמאגר, מה שסייע למודל לשפר וללמוד יכולות שיחה טובות.
דולאווירה
דולאווירה (בגוג'ראטית: ધોળાવીરા) הוא אתר ארכאולוגי במחוז, במדינת גוג'ראט בצפון-מערב הודו, הקרוי על שם עיירה השוכנת כקילומטר מדרום לו. העיירה ממוקמת 165 קילומטרים מהעיר. האתר ידוע גם בשם קוטדה טימבה (Kotada timba), וכולל חורבות של תרבות עמק האינדוס (הקרויה גם תרבות האראפה). אתר דולאווירה שוכן על חוג הסרטן. זהו אחד מחמשת האתרים ההאראפיים הגדולים, והאתר הארכאולוגי הבולט ביותר בהודו השייך לתרבות עמק האינדוס. הוא נחשב גם אחד הערים הגדולות ביותר של תקופתו. הוא ממוקם על האי קהדיר בט (Khadir bet) בשמורת חיות הבר של מדבר קוץ' ב (אזור של ביצה מלוחה במדבר טהאר). צורת העיר מרובעת והיא משתרעת על שטח של 470 דונם בין שני נחלים עונתיים, המנסר (Mansar) בצפון והמנהר (Manhar) בדרום. האתר נחשב מיושב החל מ-2650 לפנה"ס, והלך והידרדר לאט לאחר שנת 2100 לפנה"ס, וננטש לזמן קצר ואז יושב מחדש עד שנת 1450 לפנה"ס. אולם מחקרים אחרונים מצביעים על תחילת ההתיישבות בסביבות 3500 לפנה"ס (טרום האראפה) והמשכיות עד שנת 1800 לפני הספירה (תחילת תקופת האראפה העליונה).
האתר התגלה בשנים 1967–1968 על ידי ג'. פ. ג'ושי, מ (בראשי תיבות ASI), והוא החמישי בגודלו מבין שמונה אתרי האראפה הגדולים. הוא נחפר ברציפות מאז 1990 על ידי ה-ASI, שלדבריו "דולאווירה אכן הוסיפה ממדים חדשים לאישיות של תרבות עמק האינדוס". ערי ההאראפה הגדולות האחרות הן: האראפה, מואנג'ודארו,, , , ולותאל.
האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "דולאווירה: עיר ההאראפה" ב-27 ביולי 2021.
כרונולוגיה של דולאווירה
רווינדרה סינג בישט (Ravindra Singh Bisht), מנהל החפירות בדולאווירה הגדיר את שבעת השלבים הבאים של ההתיישבות באתר. תיארוכים אחרונים באמצעות פחמן-14 והשוואת סגנונות כלי חרס הראו שיש לכנות את שני השלבים הראשונים תרבות דולאווירה קדם האראפה ויש לתארכם דלהלן: שלב I (בערך 3500-3200 לפנה"ס) ושלב II (בערך 3200-2600 לפנה"ס).
חפירות
החפירות הארכאולוגיות במקום החלו בשנת 1989 על ידי מכון ה-ASI בניהולו של בישט, והיו 13 עונות חפירות בין 1990 ל-2005. החפירות חשפו את התכנון והאדריכלות העירונית, ומספר רב של עתיקות כגון עצמות של בעלי חיים, זהב, כסף, קישוטי טרקוטה, כלי חרס וכלי ארד. הארכאולוגים סבורים שדולאווירה הייתה מרכז מסחר חשוב בין היישובים בדרום גוג'ראט, בסינד ובפנג'אב ובין מערב אסיה.
אדריכלות ותרבות חומרית
על פי הערכות, הייתה העיר דולאווירה עתיקה יותר מעיר הנמל לותאל. צורת העיר מלבנית, והיא מתפרשת על פני 220 דונם. אורכה 771.1 מטרים, ורוחבה 616.85 מטרים. בניגוד להאראפה ומואנג'ודארו, העיר נבנתה לפי תוכנית גאומטרית המורכבת משלוש חטיבות: המצודה, העיר התיכונה והעיר התחתית. לאקרופוליס ולעיר התיכונה היו ביצורים, שערים, שטחים בנויים, מערכת רחובות, בארות ושטחים פתוחים גדולים נפרדים. האקרופוליס הוא האזור המבוצר ביותר והמורכב ביותר בעיר, והוא מהווה את החלק העיקרי של האזור הדרום-מערבי. ה"מצודה" הייתה מוגנת על ידי סוללות כפולות. ליד זה היה מקום שבו גרו פקידים חשובים. העיר בתוך הביצורים הכלליים מהווה 480 דונם. ישנם אזורים שעליהם יש מבנים נרחבים הנמצאים מבחוץ, אך מהווים חלק בלתי נפרד מהיישוב המבוצר. מעבר לחומות נמצא יישוב נוסף. המאפיין הבולט ביותר של העיר הוא שכל הבניינים שלה, לפחות במצב שימורם הנוכחי, בנויים מאבן, בעוד שרוב האתרים האחרים של ההאראפה, כולל האראפה עצמה ומואנג'ודארו, בנויים כמעט אך ורק מלבנים. העיר דולאווירה מוקפת בשני נחלי אכזב: מנסר בצפון, ומנהר בדרום. בכיכר העיר, יש שטח גבוה מעל הקרקע, המכונה "המצודה".
מאגרי מים
בישט, שפרש מתפקידו כמנכ"ל משותף של ASI, אמר: "סוג המערכת היעילה של ההאראפנים מדולאווירה, שפותחה לשימור, איסוף ואגירת מים, מדגים בבהירות את ההנדסה ההידראולית המתקדמת שלהם, בהתחשב במצב הטכנולוגי בתקופת האלף השלישי לפני הספירה". אחד המאפיינים הייחודיים של דולאווירה הוא מערכת שימור המים המתוחכמת של תעלות ומאגרים, המוקדמת ביותר שנמצאה בעולם, בנויה כולה מאבן. בעיר היו מאגרים גדולים מאוד, שלושה מהם פתוחים. הם שימשו לאחסון מים מתוקים שמקורם במי גשמים או לאיגום מים המופנים משני פלגים סמוכים. מערכת זו נוצרה בבירור בתגובה לאקלים המדברי ולתנאי מדבר קוץ', שבו עשויים לחלוף מספר שנים ללא גשמים. נחל עונתי העובר בכיוון צפון-דרום סמוך לאתר נסכר בכמה נקודות לאיסוף מים. בשנת 1998 נתגלה במקום מאגר נוסף.
המאגרים נחצבו באבן במאונך, ועומקם הוא כ-7 מטרים ואורכם 79 מטרים. הם עוטפים את העיר, בעוד המצודה והמרחצאות ממוקמים במרכז על קרקע מוגבהת. יש גם באר גדולה עם שוקת חצובה המחברת אותה לניקוז שנועד להוביל מים למכל אחסון. במכל הרחצה היו מדרגות היורדות פנימה.
באוקטובר 2014 החלה החפירה במאגר מלבני עם מדרגות שאורכו 73.4 מטרים, רוחבו 29.3 מ' ועומקו 10 מטרים, מה שהופך אותו לגדול פי שלושה מהמרחצאות הגדולות של מואנג'ודארו.
ייצור חותמים
חלק מהחותמים שנמצאו בדולאווירה, השייכים לשלב III, הכילו דמויות של בעלי חיים בלבד, ללא כל סוג של כתב. משערים שסוג חותמים אלו מייצג מוסכמות מוקדמות של ייצור החותמים של האינדוס.
מבנים וחפצים אחרים
על פי ההערכות, מבנה עגול ענק באתר הוא קבר או אנדרטה, אם כי הוא לא הכיל שלדים או שרידים אנושיים אחרים. המבנה מורכב מעשרה קירות לבני בוץ היוצאים מנקודה מרכזית הבנויים בצורת חישורים של גלגל. במעבר השער המזרחי נמצא פסל מאבן חול רכה של זכר עם פאלוס זקוף אך ללא הראש או הרגליים מתחת לקרסול. נמצאו מבני קבורה רבים (אם כי כולם פרט לאחד היו נטולי שלדים), וכן כלי חרס, חותמים מטרקוטה, צמידים, טבעות, חרוזים ותחריטים בדפוס שקוע.
תגליות
באתר נמצאו כלי חרס של אינדוס מצוירים בשחור-על-אדום, חותמים מרובעים, חותמים ללא כתב אינדוס, שלט ענק באורך של כ-3 מטרים, המכיל עשר אותיות של כתב האינדוס. נמצא גם פסל גבר יושב עשוי אבן שהשתמר בצורה גרועה, דומה לשני פסלי אבן באיכות גבוהה שנמצאו בהאראפה. באתר זה נמצאו גם קנקנים גדולים עם ציפוי שחור עם בסיס מחודד. פטיש ארד ענק, אזמל גדול, מראת יד מארד, חוט זהב, יתד זהב, כדורי זהב עם חורים, צלמיות נחושת וצמידים, צמידים מקונכיות, פסלי אבן דמויי פאלוס, חותמים מרובעים עם כיתוב אינדוס ושלטים, חותם עגול, חיות מקומרות, כלי חרס עם מוטיבים מצוירים, גביעים, צלחת על גבי מעמד, כדים מחוררים, כוסות טרקוטה במצב טוב, חלקים אדריכליים עשויים אבני נטל, אבני טחינה, וכו'. נמצאו גם משקולות אבן במידות שונות.
הנתיב היבשתי
הועלתה השערה שהייתה קיימת דרך לאורך החוף המקשרת בין לותאל ודולאווירה ל, האתר המערבי ביותר שהתגלה של תרבות עמק האינדוס.
שפה וכתב
בני תרבות ההאראפה דיברו בשפה לא ידועה וה שלהם טרם פוענח. משערים כי הוא כלל כ-400 סימנים בסיסיים, עם וריאציות רבות. ייתכן שהסימנים ייצגו הן מילים והן הברות. כיוון הכתיבה היה בדרך כלל מימין לשמאל. רוב הכתובות נמצאות על חותמים (לרוב עשויים אבן) ועל פיסות חימר שעליהן נלחץ החותם כדי להשאיר את רושמו. כתובות מסוימות נמצאות גם על לוחות נחושת, כלי ארד וחפצים קטנים עשויים טרקוטה, אבן ו (חומר קרמי מצופה בזיגוג). ייתכן שהחותמים שימשו במסחר וגם לעבודה ניהולית רשמית. הרבה חומר כתוב התגלה במואנג'ודארו ובאתרים אחרים של תרבות עמק האינדוס.
שלט דולאווירה
התגלית המשמעותית ביותר בדולאווירה נעשתה באחד החדרים הצדדיים של השער הצפוני של העיר, והיא ידועה בדרך כלל בשם שלט דולאווירה. בני תרבות ההאראפה סידרו וקבעו חלקים מגבס מינרלי ליצירת עשרה סמלים או אותיות גדולות על לוח עץ גדול. בשלב מסוים, הלוח נפל על פניו. העץ נרקב, אך סידור האותיות שרד. האותיות של השלט דומות ללבנים גדולות ששימשו בקירות הסמוכים. גובה כל אות כ-37 סנטימטרים והלוח שעליו נרשמו אותיות היה באורך של כ-3 מטרים. הכתובת היא אחת הארוכות ביותר בכתב האינדוס, כאשר אחת האותיות מופיעה ארבע פעמים, ועובדה זו, וגודלו הרב של השלט ואופיו הציבורי הופכים אותו לראיה מרכזית שהובאו על ידי חוקרים הטוענים כי כתב האינדוס מייצג אוריינות מלאה. באתר התגלה גם שלט עם ארבע אותיות גדולות על אבן חול, הנחשבת לכתובת היחידה על אבן חול מבין כל אחד מאתרי תרבות ההאראפה.
Selena
Selena (בעברית: סלינה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה. האלבום יצא לאור ב-17 באוקטובר 1989 על ידי חברת התקליטים EMI לטין. האלבום משלב מגוון של ז'אנרים עדכניים עם שילוב של קומביה וסגנונות מוזיקליים מקסיקניים אחרים.
רקע
לאחר שהקים להקה עם ילדיו, הפך אברהם קינטנייה ג'וניור למנהל הלהקה והחל לקדם אותה. הלהקה הקליטה אלבום עם פרדי רקורדס בשנת 1984, אך הוא מעולם לא יצא. לאחר מכן אברהם סיפק שתי הקלטות לדוגמה לבן של הבעלים של חברת התקליטים קארה רקורדס אשר החליט להחתים את הלהקה בחברה כאשר סלינה הייתה הזמרת המובילה בעוד שאר הלהקה התלוותה אליה בנגינה, כתיבה והפקה. בינתיים, מאני גוארה אשר היה חלק מהבעלים של קארה רקורדס החליט להקים חברה משלו והוא גם רצה את סלינה בחברה שלו. בעקבות כך סלינה הקליטה עבור גוארה שירים עד שנת 1988 אך ללא חוזה.
בריאיון אמר אביה של הזמרת כי הוא שכח מעניין חתימת החוזה וגוארה ניצל זאת ונתן לסלינה להמשיך להקליט שירים בעוד שהיא החלה לצבור פופולריות. באותה התקופה סוג'וזה בהאר ממייסדי סוני מיוזיק הקים חברת תקליטים חדשה תחת יוניברסל בשם EMI לטין. הוא הגיע לטקס פרסי הטחאנו של 1989 שם גילה את סלינה לראשונה בהאר רצה להחתים את סלינה בחברה בטענה שגילה את גלוריה אסטפן הבאה אף על פי שלא האמינו לו. בעקבות כך סוני מיוזיק רצו להחתים את הזמרת גם ונלחמו עליה מול EMI. בסופו של דבר, אביה של הזמרת החליט להחתים את הלהקה ב-EMI מכיוון ש-EMI האמינו שסלינה יכולה להשתלב גם בשוק הבין לאומי וגם כי הוא רצה שלידיו יהיו הראשונים לחתום בחברה זו.
מנהלי EMI הגישו בקשה לממונים עליהם שסלינה תקליט אלבום שמשלב גם שירים באנגלית. היא אף הציגה עבור מנהל חטיבת הפופ של EMI שלושה שירים באנגלית שהקליטה אך בסופו של דבר הבקשה נדחתה בטענה שהיא זקוקה לקהל מעריצים רחב יותר כדי למכור אלבום כזה. מנהלי EMI לעומת זאת היו בטוחים בהחלטתם וחשבו שההחלטה לדחות את הבקשה נבעה מהעובדה כי אף אחד לא הצליח להאמין שאישה מקסיקנית אמריקאית יכולה להצליח עם אלבום דו לשוני אם כי מנגד נטען שסלינה הוחתמה בחברה כדי לבסס את הצלחתה במקסיקו ובדרום אמריקה. במקור סלינה הייתה אמורה להקראות "Selena y Los Dinos" על שם הלהקה של אחיה אשר ליוו אותה בעבודות על האלבום והחתימו איתה ב-EMI אך EMI החליטו כי הקהל יתעניין בסלינה יותר כזמרת סולו מאשר חברה בלהקה ולכן החליטו לשווק אותה כזמרת סולו בעוד שאר הלהקה עבדה מאחוריי הקלעים על האלבום.
יצירת האלבום
במקור האלבום היה אמור לשלב שירים באנגלית על פי בקשת נשיא חברת התקליטים אך בסופו של דבר הבקשה נדחתה על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ (ש-EMI הייתה חברת בת שלהם) בטענה כי "היא צריכה לבסס קודם את קהל מעריציה" ולכן זה עוד מוקדם מדי להוציא שירים באנגלית. אחיה של הזמרת, א.ב. קינטנייה השלישית שימש כמפיק של האלבום ובנוסף לכך הוא גם היה מעורב או כתב לבד את כל שירי האלבום ובנוסף לכך שאר אחיה של הזמרת עבדו גם על האלבום באספקטים נוספים תחת להקה שהם הרכיבו.
בנוסף לאחיה, סלינה גם עבדה עם הכותבים המקסיקנים אלחנדרו מונטיגלר וריינאלדו אורנלה. זו הייתה הפעם הראשונה בה סלינה עבדה תחת חברה גדולה ובכך ציפו לה הצלחה גדולה וגם תקווה לכך שתוכל להגיע אל קהלים בין לאומיים ולא רק לטינים.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים המקסיקני של בילבורד ובכך הפכה לאחת מהזמרות המצליחות ששרו מוזיקת טחאנו. בנוסף הזמרת גם זכתה בפרס "זמרת השנה" ובפרס "בדרנית השנה" בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו. בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס "שיר השנה" על סינגל הבכורה ולפרס נוסף על עוד אחד משירי האלבום.
בעקבות יציאת האלבום הזמרת צברה פופולריות רבה והפכה לסמל מין. בעקבות הצלחת האלבום סלינה והלהקה איתה עבדה החלו להתנסות בז'אנרים נוספים של קומביה ועם השנים הקומביה הפכה לסימן ההיכר של סלינה. מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "Contigo Quiero Estar", "Mentiras" ו-"Sukiyaki" שהוא גרסת כיסוי לשיר יפני.
אולמן
אולמן (בכתיב לועזי: Ullmann, ולעיתים Ulmann או Ullman) הוא שם משפחה שמקורו כנראה בצירוף "Ulmer Mann" – אדם שמוצאו בעיר אולם (Ulm) שבגרמניה. על פי סברה אחרת, מקור השם במילה הגרמנית העילית העתיקה Uodalrich, שפירושה "שגשוג וכוח" (uodal = שגשוג, ric = כוח) – בדומה לשם אולריך (Ulrich)..
ישמעאל אדו
ישמעאל אדו (באנגלית: Ishmael Addo; 30 ביולי 1982) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ. בישראל שיחק אדו בקבוצות מכבי נתניה ומכבי תל אביב.
קריירה
אדו החל את קריירת הבוגרים שלו בהארטס אוף אוק, עמה שיחק גם בליגת האלופות האפריקאית ואף כבש במדיה בשני משחקי הגומלין של גמר המפעל וזכה עם הקבוצה בתואר. לאחר הזכייה עבר אדו לבסטיה הצרפתית אך חזר להארטס אוף אוק אחרי חצי עונה בלבד. בעונת 2001/02 הוכתר כמלך השערים של הקבוצה עם 22 כיבושים, ולאחר שהופיע במדי הנבחרת הצעירה של גאנה קיבל הצעה לעבור לשחק בישראל בקבוצת מכבי נתניה.
כאשר עבר למכבי נתניה, בתחילת עונת, עזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה עם 8 כיבושי ליגה, ובעונת , עונת הירידה של מכבי נתניה לליגה הלאומית כבש רק חמישה שערי ליגה. עם ירידתה של נתניה לליגת המשנה עבר אדו לקבוצת מכבי תל אביב, בה כבש רק שער ליגה אחד אך השתתף במשחקיה של הקבוצה בליגת האלופות. בסוף עונת עזב אדו את ישראל, ושיחק תקופות קצרות בקבוצת ארגוטליס ביוון, ובפראלימני בקפריסין.
בשנת 2006 חזר לקבוצת נעוריו בגאנה, ובשנת 2008 חתם לתקופה קצרה בקבוצת מזרח בנגל מקולקטה שבהודו. לאחר ששיחק שנתיים נוספות בהארטס אוף אוק, עבר בשנת 2011 לקבוצה הגנאית וסאמאן יונייטד, אותה עזב בסוף אותה שנה. בינואר 2015 חתם בשורות קבוצת אילבן וונדרס (Eleven Wonders) מהליגה השנייה בגאנה.
מהפך (תוכנית טלוויזיה)
מהפך היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ 2 בהנחיית אורנה דץ בשנים 2001–2006, בשנת 2015 חזרה התוכנית בהנחיית יעל בר זוהר ביחד עם סנדרה רינגלר, גרסה מחודשת של התוכנית באותו ערוץ.
התוכנית עלתה לשידור ביוני 2001 בימי שישי בשעה 19:15. לאחר הצלחת העונה הראשונה הוחלט על הפקת עונה נוספת. העונה השנייה שודרה בימי ג' במקום בימי ו' בשבוע.
פורמט
בתוכנית היו שני משתתפים אשר קיבלו מלתחה חדשה, שינוי תדמית חיצוני ועיצוב אופנתי על ידי אנשי מקצוע, בהתחשבות בבקשתם. למשל, בן קיבוץ המעוניין לקבל מראה עירוני, או אישה המעוניינת לקבל מראה צעיר יותר.
מתחילת התהליך ועד סופו המשתתפים אינם חשופים למראה, ואינם מודעים לאיך שהם נראים, ורק בסוף כל פרק זכו לראות את עצמם במראה.
בכל תוכנית התראיינה גם דוגמנית או מלכת יופי לשעבר.
במסגרת התוכנית אורגנה גם תחרות יופי הנקראת "הכי יפה שיש" והזוכה הייתה אירית קירילוב.
התוכנית זכתה בפרס מסך הזהב.
בעקבות התכנית יצא בשנת 2002 ספר המבוסס על תוכנית שכתבו נילי לנדסמן ומיקי בוגנים ויצא בהוצאת מודן.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ירקן
ירקן היא אבן חן יקרה למחצה. בפועל, "ירקן" הוא כינוים של שני סוגי סלע שונים הבנויים ממינרלים סיליקטיים שונים -"ירקן נפריט" ו"ירקן ג'יידיט". ירקן נפריט עשוי מהמינרל נפריט, אחת הצורות שבהן מופיע בטבע המינרל אקטינוליט (אחד מהחברים בקבוצת האמפיבול - קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים), ו"ירקן ג'יידיט" או ג'יידיטיט מורכב כמעט אך ורק מהמינרל ג'יידיט, (אחד מהחברים בקבוצת הפירוקסן - גם היא קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים).
שם
שם האבן נגזר מצבעה הנפוץ ביותר - הירוק. בשם ירקן קראו בעבר לאבנים שונות. כך למשל מתרגם תרגום אונקלוס את אבן החושן פטדה למונח הארמי ירקן. גם תרגום השבעים ראה בפטדה אבן ירוקה ומכנה אותה ירקתא. כיום מקובל לקשור בין הפטדה לבין הטופז למרות שצבעו הנפוץ הוא דווקא צהוב. גם לאבני החן אקוומרין ו"בלאדסטון" (סוג של ישפה) נהגו לקרוא ירקן, אלא שכיום קוראים כך רק לאבן המכונה באנגלית "ג'ייד" (Jade). השם "ג'ייד" הוא כינוי חדש יחסית ונוצר כשיבוש של השם שניתן בספרדית לאבן הירקן "piedra de ijada" (כינוי המצוי בכתובים בפעם הראשונה ב-1565), כלומר "אבן החלציים" או "האבן של חלקו התחתון של הגוף". מקור הכינוי בספרדית הוא באמונה שאבן הירקן מסוגלת לרפא מחלות הקשורות בחלקו התחתון של הגוף, כדוגמת אבנים בכליות ומחלות כליה.
משם זה נגזר גם שמם של שני המינרלים השונים הבונים את שני סוגי האבן. שם המינרל ג'יידיט נגזר ישירות משם האבן באנגלית, ואילו שמו של המינרל נפריט נגזר מהכינוי "lapis nephriticus" (לפיס נפריטיקוס), שפירושו "אבן כליה", והוא הגרסה הלטינית של השם הספרדי לירקן.
בסין, שם האבן מוכרת לפחות 5,000 שנים, היא מכונה "יוּ'" (במנדרינית תקנית 玉, בפין-יין yu). כמעט כל המילונים נוהגים לתרגם את התו 玉 לירקן, אבל תרגום זה גורם לאי הבנה. הסינים, הקוריאנים, כמו גם אנשי המערב טועים בהערכת המושג התרבותי של המילה שהוא נרחב הרבה יותר בסין ובקוריאה מאשר במערב. תרגום מדויק יותר יהיה "אבן יקרה/אבן לקישוט". כמעט אף פעם לא נעשה שימוש במילה זו בפני עצמה במנדרינית תקנית על מנת לתאר את האבן המכונה ירקן במערב. לדוגמה: ג'יידיט הוא " יִינְג יוּ'" (硬玉 – "ירקן קשה"), ונפריט הוא " זְ'ווָאן יוּ'" (軟玉 – "ירקן רך"). שמות בסינית של אבני קישוט רבות שאינן ירקן מכילות בתוכן את התו "יוּ'", ודוברי השפה מבינים היטב כי אבנים אלו אינן למעשה נפריט או ג'יידיט יקרי ערך. למרות זאת, מסיבות מסחריות, שמותיהן של אבנים אלו מתורגמים לאנגלית כ"ירקן", ומנהג זה ממשיך להביך את חסרי הידע.
היסטוריה
חפצי הירקן הקדומים ביותר נתגלו בחפירות באתרים פרהיסטוריים בסין וכוללים חפצי חן פשוטים שצורתם חרוזים, כפתורים או שפופרות. בנוסף, נעשה שימוש בירקן עבור ראשי גרזנים, סכינים וכלי נשק אחרים. כאשר התגלו שיטות לעיבוד מתכות, הפך הירקן בשל יופיו ליקר ערך עבור שימוש בקישוטים ובחפצי חן. קשיותו של הירקן על פי סולם מוס נעה בין 6.5 ל-7,ולכן ניתן לעבדו באמצעות אבקת קוורץ או גארנט וללטשו בעזרת חזרן ואפילו אבקת ירקן.
עמים שונים עשו שימוש בירקן מנפריט או מג'יידיט החל מהפרהיסטוריה למטרות דומות. שני הסוגים הם בערך בעלי אותה קשיות כמו של קוורץ, הם חזקים בצורה יוצאת דופן, מופיעים בגוונים יפהפיים, וניתן לגלף מהם צורות מעודנות. ירקן מנפריט היה בשימוש בעיקר בסין שלפני המאה ה-19, כמו גם בניו זילנד ולאורך החופים של אמריקה הצפונית עם האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, באירופה של התקופה הנאוליתית ובדרום-מזרח אסיה. בירקן מג'יידיט נעשה שימוש באמריקה התיכונה, ביפן של התקופה הנאוליתית ובתרבויות אירופאיות.
רק במאה ה-19 גילה מינרלוג צרפתי את העובדה ש"ירקן" הוא בעצם שני חומרים שונים.
סין הפרהיסטורית וההיסטורית
על פי ממצאים ארכאולוגיים, הסינים יצרו חפצי ערך מירקן לפני למעלה מ-5,000 שנים. עד המאה ה-19 הכירו הסינים רק את הירקן מנפריט, ובנוסף הם התייחסו לאחת הצורות של סרפנטין כאל סוג ירקן שאותו כינו "שְׂיוֹ יוּ'". הסינים לא הכירו את הירקן מג'יידיט, עד שהחל יבוא של האבן לסין בתקופת שושלת צ'ינג (1912-1644).
המקורות העיקריים הידועים לירקן מנפריט בסין בתקופה הנאוליתית, עבור חפצים שימושיים וחפצי פולחן מירקן, היו המרבצים שנוצלו עד תומם בנינגשאו שבאגן הדלתה של היאנגצה (תרבות לְיָאנְגג'וּ 3400 לפנה"ס-2250 לפנה"ס); בנפת לאנטיין שבמחוז שאאנשי, ובהר דוּ (独山, בפין-יין: Dú Shān, מילולית, "הר בודד") בנפת נאניאנג שבמחוז חנאן. חפצי ערך מגולפים בירקן שמקורם בהר דוּ נתגלו בקברי המלכים משושלת שאנג (1600 לפנה"ס-1050 לפנה"ס) באתר "חורבות יִין" (殷墟, בפין-יין: Yīnxū), עיר הבירה של שושלת שאנג, המצויה קרוב לעיר אניאנג שבמחוז חנאן. המקור העיקרי לירקן מסרפנטין הוא באזור במחוז ליאונינג במונגוליה הפנימית (תרבות הונְגשָׁאן 4700 לפנה"ס-2200 לפנה"ס).
הסינים עשו שימוש בירקן להכנת חפצים שימושיים ופולחניים רבים, החל בחפצי חן ביתיים וכלה בחליפת קבורה מירקן. לירקן התייחסו כאל "אבן חן קיסרית". מזמנן של שושלות הקיסרים הקדומות ועד ימינו היו מרבצי הירקן שבהם נעשתה עיקר הכרייה באזור חוטאן (באויגורית: خوتەن, הסינים קוראים למקום הֶאטְייֵן (和田), בפין-יין: Hétián) שבמחוז המערבי שינג'יאנג, אם כי גם לירקן שבמרבצים מאזורים אחרים של סין, כדוגמת נפת לאנטיין שבשאאנשי היה ביקוש רב. הירקן מאזור חוטאן מכונה "ירקן האטיין" ונכרה במחצבות קטנות המצויות לאורך רצועה שאורכה 1,500 קילומטרים על המדרון הצפוני של רכס הרי קונלון או שנאסף כאבני חצץ וכגושי סלע בנהרות הזורמים מרכס הרי קונלון צפונה אל מדבר טקלה מקאן. הירקן המצוי בנהרות הוא בדרך כלל באיכות טובה יותר מהירקן אותו כורים במחצבות. איסוף ירקן התרכז בנהרות ירקאנד, נהר "הירקן הלבן" (יורונגקאש) ונהר "הירקן השחור" (קאראקאש). בירקן מצויים לעיתים תכלילים זעירים של דיופסיד, סרפנטין, גרפיט, מגנטיט ומינרלים נוספים, והם מעניקים לירקן גוונים שונים, לבן, ירוק כחול, שחור וכו'. תשלומי מס שנתיים שכללו את הירקן הלבן (שנחשב ליקר הערך מבין כל סוגי הירקן) נשלחו מממלכת חוטאן, בקצה הדרומי של דרך המשי, לחצר הקיסרות הסינית, שם נהגו אומנים מוכשרים לגלף מהאבן חפצי אומנות. בסין נחשב הירקן כיקר ערך יותר מכסף או זהב.
הירקן הפך לחומר מועדף לגילוף חפצים של מלומדים סיניים, כגון מעמדים למברשות של קליגרפיה, כמו גם לפיות של צינורות לעישון אופיום, בשל האמונה שנשימה דרך ירקן תעניק אריכות ימים למעשנים העושים שימוש בפיה כזו.
ירקן מג'יידיט, שגווניו ירוק-אזמרגד, ורוד, לבנדר, כתום וחום, יובא לראשונה לסין מבורמה רק אחרי 1800. סוג ירקן זה, בעל הצבע הירוק הססגוני, קיבל את הכינוי "ירקן נוצות השלדג" (翡翠, בפין-יין: Feicui, תעתיק: פֵייצְווֵי). סוג ירקן זה החליף תוך זמן קצר את הירקן מנפריט כסוג הקיסרי של ירקן.
לירקן הייתה תמיד משמעות מיוחדת לאורך ההיסטוריה הארוכה של התרבות והאומנות באימפריה הסינית הכבירה, בערך כפי שהתייחסו לזהב ויהלומים במערב. בירקן נעשה שימוש לא רק בגילוף חפצי חן וצלמיות פולחניות, אלא גם בריהוט הקברים של רמי מעלה ממשפחה הקיסרית.
שליט השמים בפנתאון של הטאואיזם מכונה קיסר הירקן (玉帝, בפין-יין: Yù Dì - תעתיק יוּ דִי).
קוריאה הפרהיסטורית וההיסטורית
השימוש בירקן ואבנים ירוקות אחרות היה חלק ממסורת ארוכת שנים בקוריאה (850 לפנה"ס – 668). ירקן נתגלה בכמויות קטנות בבתי מגורים חפורים באדמה ובאתרי קבורה. אומנות גילוף אבני ירקן בצורת סהרון או גליל מחומרים כדוגמת ירקן, מיקרוקלין, ישפה, וכו' צמחה בקוריאה הדרומית מאמצע תקופת קדרות מומון (550-850 לפנה"ס). אבני ירקן בצורת סהרון מצויות על כמה מכתרי הזהב של אצולת ממלכת שילה (668-300/400 לספירה) ואתרי קבורה מהודרים של האליטה מתקופת שלוש הממלכות של קוריאה. הפופולריות של טקסי המוות הקשורים בבודהיזם, שהתגברה לאחר איחוד חצי האי הקוריאני על ידי מדינת שילה ב-668 לספירה, גרמה לירידה בשימוש בירקן בקברים כחפצי קבורה יוקרתיים.
מאורים
במאורית, שפתם של המאורים בניו זילנד, מכונה אבן ירקן מנפריט בשם פאונאמו (pounamu). האבן מהווה מרכיב חשוב בתרבות המאורית ונחשבת יקרת ערך. האבן נחשבת "טאונגה" (taonga), או אוצר, ולכן מוגנת על ידי הסכם ואיטנגי, וניצולה מוגבל ונשמר בקפדנות. האי הדרומי של ניו זילנד קרוי במאורית "טה וואי פאונאמו" (Te Wai Pounamu) כלומר "המים של האבן הירוקה", משום ששם היה מצוי הירקן.
מירקן נהגו ליצור כלי נשק וחפצי חן, בייחוד האלה הקצרה המכונה "מֶרִי" (Mere), כלי הנשק של ראשי השבטים, והתליון לצוואר המכונה "האי-טיקי" (Hei-tiki). המאורים האמינו כי לחפצים אלו יש כוח משלהם (מאנה), ולכן הם עברו בירושה כחפצי ערך, וניתנו לעיתים קרובות כתשורות על מנת לסמל חתימת הסכמים. מכיוון שלמאורים לא היו כלי מתכת נעשה שימוש בירקן במגוון כלים כדוגמת מכושים.
בניב האנגלי של ניו זילנד מכונה האבן Greenstone ("אבן ירוקה"). תכשיטים המכילים את האבן בעיצובים מאוריים פופולריים בין התושבים המקומיים, בלא קשר למוצאם, וכן אצל תיירים, למרות שרוב אבן הירקן עצמה מיובאת כיום מקולומביה הבריטית וממקומות אחרים.
אמריקה התיכונה
ירקן הייתה אבן נדירה ויקרת ערך בתרבויות הפרה-קולומביאניות של אמריקה התיכונה. המקור היחיד ממנו יכלו העמים הילידים, כדוגמת האולמקים והמאיה, להשיג ירקן היה בעמק הנהר מוטאגואה (Motagua) בגואטמלה. בני האצולה היו עיקר המשתמשים בירקן, ונהגו לגלף אותו בצורות שונות, בין אם כאמצעי לחרוט עליו הירוגליפים, או לעצב אותו כפסלונים סמליים. החומר היה בדרך כלל בעל משמעות סמלית גדולה ונעשה בו שימוש לעיתים קרובות בטקסים ופולחנים דתיים.
כיום מפיקה גואטמלה ירקן ג'יידיט במגוון צבעים, החל בסגול רך שקוף למחצה, כחול, ירוק, צהוב ושחור. היא גם המקור לצבעים חדשים, כולל "ירקן צבעי הקשת בענן", "זהב גלקטי", ו"אולמק כחול".
סוגים ותפוצה
את הנפריט ניתן לגלות בגוון לבן קרמי, כמו גם במגוון של צבעים ירוקים. לעומתו יש לג'יידיט מבחר צבעים גדול יותר, כולל כחול, לבנדר-ארגמן, ורוד וירוק-אזמרגד. ג'יידיט הוא הנדיר מבין השניים וידוע על פחות מתריסר מקומות בעולם בו ניתן למצוא אותו. סוגי הירקן הם:
היצרניות העיקריות של ג'יידיט כיום הן בורמה וגואטמלה. קנדה היא היצרנית העיקרית של נפריט.
בתרבות כיום
ירקן היא אבן החן הרשמית של מדינות ויומינג וקליפורניה בארצות הברית ושל קולומביה הבריטית בקנדה, מקום בו נמצאו מרבצים גדולים באזורי לילואט (Lillooet) וקאסיאר (Cassiar). ירקן הוא גם הסלע הרשמי של אלסקה. מרבצי ירקן נתגלו באלסקה, בייחוד באזור קובוק (Kobuk). גוש סלע ירקן שמשקלו שני טון המונח בכניסה למרכז המבקרים של אנקורג' נחצב סמוך לקובוק ונתרם לעיר כאטרקציה.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד הירקן הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש יולי.
במדליות שחולקו באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שובצה טבעת של ירקן, הפעם הראשונה בהיסטוריה בה נעשה שימוש בחומר שאינו מתכת במדליה אולימפית.
ירקן מדומה
בעת רכישת ירקן נקבעת האיכות על פי רמת השקיפות, הניקיון וטוהר הצבע. לעיתים נמכרים מינרלים אחרים תחת הכינוי ירקן, רובם הם סוג של סרפנטין (גם בואניט), קרנליאן, אוונטורין, זכוכית, גרוסולר, וזוביאניט, סטיאטיט ולאחרונה כריזופראס מאוסטרליה. "ירקן קוריאני", "ירקן סוג'ואו", "ירקן משטיריה", "ירקן זית" ו"ירקן חדש" הם כולם בעצם סרפנטין; "ירקן מטרנסוואל" או "ירקן אפריקאי" הם גרוסולאר; "ירקן שלום" הוא תערובת של סרפנטין, סטיכטיט, וקוורץ; "קוורץ מלזי" הוא קוורץ צבוע; "ירקן הרים" הוא שיש דולומיט צבוע. ניתן להבדיל בין ירקן מדומה לבין ירקן אמיתי באמצעות בדיקת הפצילות והקשיות של האבן.
שיפורים
ניתן לשפר ירקן (לעיתים הפעולה קרויה "לייצב"). קיימות שלוש שיטות, לעיתים מתייחסים אליהם כאל שיטת הטיפול ABC:
מבצע צמצום טווח
מבצע "צמצום טווח" היה מבצע שנועד לחסום מעבר מחבלי חזבאללה מהכפר מיידון אל נקודות תצפית בדרום לבנון. ב-22 בפברואר 1999, ז' באדר ה'תשנ"ט, יצא כוח של סיירת צנחנים לבצע מארב בשטח בו התבצעה פעילות עוינת של מחבלים בקלעת ג'בור בדרום לבנון. הכוח נקלע למארב של מחבלי החזבאללה, ומהאש נהרגו מפקד הסיירת, קצין ההנדסה ומפקד אחד הצוותים בסיירת.
מהלך המבצע
הכח חצה את הקו האדום לאחר תנועה ארוכה וטיפוס לגובה של 1,200 מטר באזור קלעת ג'בור. בהגיעם לשיא הגובה של הרכס, הלך מפקד היחידה, יחד עם קצין ההנדסה לסרוק את שטח העמדה, שהיה באזור תלול מרובה סבך ובולדרים, ובו גם שאריות שלג. כאשר התקרבו לעמדה נפתחה עליהם אש ממרחק קצר, כמטר וחצי, ממנה נהרגו איתן ולירז. , מפקד הצוות, רץ לחלץ את השניים למרות שידע שהוא עלול להיהרג במלכודת האש. הוא השיב באש, קרא לשאר הלוחמים לבוא לסייע, ולמעשה תפס פיקוד על הכוח.
בעת ניסיון חילוץ ההרוגים נפגע דוד גרנית מצרור ונפצע אנושות. הוא הספיק להורות לחיילים שבאו לחלצו לטפל בפצועים האחרים קודם לפני שמת מפציעתו. לאחר חילופי אש קשים עם המחבלים חולץ הכוח לארץ במסוק ובו הפצועים וההרוגים. על הלחימה בקרב הוענקה תעודת הערכה של אלוף פיקוד צפון גבי אשכנזי למיכאל ברוכי, לוחם שנכנס מיד אחרי דוד לחילוץ הנפגעים ונפצע שלוש פעמים במהלך הקרב, וצל"ש אלוף פיקוד צפון לדוד גרנית בו נאמר:
ויליאם וולטון
ויליאם טרנר וולטון (באנגלית: William Walton; 29 במרץ 1902 - 8 במרץ 1983) היה מלחין בריטי.
מבצע צמצום טווח
הנצחה
לזכרו של איתן הוקם מצפה ליד בית הוריו ברמות נפתלי, ומדי שנה מתקיים לזכרו כנס מנהיגות במכללת תל חי.
ויליאם וולטון
חייו
בגיל עשר התקבל לתפקיד נער מקהלה בקתדרלת כרייסט צ'רץ' באוקספורד וקבל שיעורי מוזיקה מאורגניסט הקתדרלה. בגיל שש-עשרה נתקבל כתלמיד בקוליג' כרייסט צ'רץ' באוקספורד והחל בלימודי התואר הראשון במוזיקה. ב-1920 עזב את אוקספורד ללא תואר. הוא עבר ללונדון והתחבר למשפחת סיטוול, משפחה אריסוקרטית עשירה ומשכילה. וולטון הלחין מוזיקה לשיריה של אדית סיטוול והתוצאה הייתה הסוויטה פאסאד.
בסוף שנות ה-20 החל להתפרסם בעיקר בגלל הקונצ'רטו לויולה (1929), האורטוריה משתה בלשאצר (1931), הסימפוניה מס' 1 (1935) והקונצ'רטו לכינור (1939).
מבצע צמצום טווח
הנצחה
לזכרו של דוד הוקם גן הנצחה ביישוב עפרה.
ויליאם וולטון
חייו
משנת 1930 החל לחבר מוזיקה לסרטים. במלחמת העולם השנייה קיבל שחרור משירות צבאי כדי שיחבר מוזיקה לסרטים פטריוטים כמו הראשון בין המעטים (1942) ו-הנרי החמישי (1944). ב-1951 קיבל תואר סר וב-1968 קיבל את אות מסדר ההוקרה.
במשך שבע שנים עבד על האופרה טרואילוס וקרסידה שהועלתה ב-1954. ב-1956 כתב קונצ'רטו לצ'לו ובשנת 1960 כתב סימפוניה שנייה.
בשנת 1949 קנה בית באי איסקיה ושם בילה את שארית חייו.
לי קלהון
לי קווינסי קלהון (באנגלית: Lee Quincy Calhoun; 23 בפברואר 1933 – 21 ביוני 1989), היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות בריצת 110 מטר משוכות ושיאן עולם בריצה זו.
ביוגרפיה
קלהון נולד וגדל בלורל מיסיסיפי. הוא למד באוניברסיטת מרכז צפון קרולינה. הוא זכה פעמיים ברציפות, באליפות NCAA, בשנים 1956 ו-1957 בריצת 120 יארד משוכות ו-3 פעמים באליפות האיחוד אתלטים חובבים (AAU) בשנים 1956 ו-1959 בריצת 110 מטר משוכות ובשנת 1957 בריצת 120 יארד משוכות.
אלוף אולימפי
בשנת 1958 הושעה קלהון מתחרויות ספורט לאחר שהשתתף בשעשועון טלוויזיה "חתן וכלה" וקיבל מתנות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בשנת 1959 זכה קלהון במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.7 שניות, אחרי בן ארצו הייס ג'ונס (13.6 שניות). תוצאות אלו נקבעו בסיוע רוח גבית.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בברן, שווייץ ב-21 באוגוסט 1960 השווה קלהון בריצת 110 מטר משוכות את שיא העולם כשרץ בתוצאה של 13.2 שניות. שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת רומא (1960) הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.98 שניות, מאית השנייה לפני וילי מיי (13.99 שניות) והייס ג'ונס (14.17 שניות), שניהם מארצות הברית ובכך הגן על תוארו.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי שימש קלהון כמאמן אתלטיקה באוניברסיטת גרמבלינג סטייט, אחר כך באוניברסיטת ייל ולבסוף באוניברסיטת מערב אילינוי. בשנת 1976 שימש כעוזר מאמן בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
בשנת 1989 נפטר קלהון בארי, פנסילבניה בגיל 56.
בסטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלכסנדר משקביץ
אלכסנדר משקביץ (נולד ב-1957 בפרונזה, קירגיזסטן) הוא איל הון יהודי קזחי, המחזיק גם באזרחות ישראלית. נשיא הקונגרס היהודי האירו-אסיתי.
ביוגרפיה
נולד להורים פליטים מאירופה. אביו אנטון היה רופא, ואמו רחל יופה עורכת דין שהתפרסמה בפרונזה.
משקביץ למד בלשנות באוניברסיטה הלאומית של קירגיזסטן, לאחר שסיים תואר שלישי נהפך לדיקן הפקולטה.
בשנות ה-90 עבר לקזחסטן, קשר קשרים עם הנשיא נורסולטאן נזרבייב והתמנה לראש החברה לייצור אלומיניום. חברתו קצרה הצלחה. משקביץ משמש כיושב ראש דירקטוריון הבנק האירו-אסייתי. הוא נבחר למזכיר הקונגרס היהודי האירו-אסייתי, וכן הוא משמש כנשיא האיגוד המסחרי האירו-אסייתי. הוא תורם רבות לקהילות היהודיות במרכז אסיה ובקווקז, ולאחרונה התחיל בפרויקט בניית בתי כנסת בקהילות היהודיות בקזחסטן. נכון לשנת תשפ"א (2021) משקביץ בנה בקזחסטן 3 בתי כנסת בערים נור סולטן (אסטנה), פאבלודר, קוסטנאי.
ב-2011 דירג אותו כתב העת פורבס כאיש השישי בעושרו בישראל ובמקום ה-297 בין עשירי העולם, עם הון של 3.7 מיליארד דולר
וב-2013 דורג על ידי פורבס במקום ה-704 בעולם עם הון אישי של כ-2.1 מיליארד דולר .
נשוי ללריסה ואב לשתי בנות, אנה ואלה.
בעקבות אסון השריפה בכרמל דאג יחד עם איש העסקים מיכאל מירילשוילי להקמת צי של כלי רכב למלחמה באש.
קניון
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
מולא סדרא
סאדר א-דין מוחמד שיראזי, הנקרא גם מולא סדרא (בפרסית: ملا صدرا; שמו מאוית גם באופנים הבאים: מולה סאדרה, מולסדרא או סאדר-אול-מותא'להין; בערבית: صدر المتألهین 1571 או 1572 – 1635 או 1640) היה פילוסוף סופי, תאולוג ועולמא מוסלמי פרסי, שהשתייך לזרם התריסריים המרכזי השיעי, אשר הוביל את הרנסאנס התרבותי באיראן במאה ה-17. לדברי הפרופסור לפילוסופיה, אוליבר לימן, מולא סדרא הוא, ללא ספק, הפילוסוף החשוב והמשפיע ביותר בעולם המוסלמי בארבע מאות השנים האחרונות.
לגבי זרם פילוסופיית ההארה (إشراقية, אישראקיה; באופן מילולי: "זריחה"), מולא סדרא אמנם לא נחשב למייסדו של הזרם, אך הוא נחשב לפילוסוף החשוב ביותר בזרם פילוסופי זה ולדמות חשובה שמיזגה את הזרמים הפילוסופיים הרבים מתקופת תור הזהב המוסלמי, למה שהוא כינה תיאוסופיה טרנסצנדנטלית (الحكمة المتعالية, אלחיכמה אלמותעליה; באופן מילולי: "החוכמה הנשגבת").
מולא סדרא הביא עימו תובנה פילסופית חדשה במסגרת העיסוק עם טבעה של המציאות והוא גרם למעבר משמעותי מהזרם המהותני לאקזיסטנציאליזם, במסגרת הפילוסופיה המוסלמית. למרות זאת, אין להשוות בין האקזיסטנציאליזם של מולא סדרא לבין האקזיסטנציאליזם המערבי. חשיבתו האקזיסטנציאליסטית, נגעה בשאלות קוסמולוגיות תאולוגיות הנוגעות לטיב קיומו של האלוהים ביחס ליקום והיא נבדלת למשל באופן ניכר מזרמי האקזיסטנציאליזם הרוסי, הצרפתי, הגרמני או האמריקאי, בכל הנוגע לשאלות קיומיות הנוגעות לאינדיבידואל ובבעיות מוסריות או חברתיות, אשר עומדות בליבת זרמים אלו.
מולא סדרא מיזג באופן שאפתני למדי אסכולות פילוסופיות מגוונות, כאשר הוא משלב את עקרונות הזרם הפילוסופי מיסודו של אבן סינא, את פילוסופיית ההארה מיסודו של שהאב א-דין סוהרוורדי, את המטאפיזיקה הסופית של אבן ערבי, וכן את התאולוגיה של אסכולת התריסריים השיעית וכן את תאולוגיית הכלאם האשערית.
חיבורו החשוב ביותר נקרא "הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית של ארבעת המסעות של השכל", או בקצרה "ארבעת המסעות".
ראשית חייו
מולא סדרא נולד בעיר שיראז, באיראן של היום, למשפחה ידועה של פקידי חצר, בשנת 1571 או ב-1572. בזמנו של מולא סדרא, שלטה באיראן השושלת הספווית. המלכים הספווים העניקו עצמאות לפרובינציית פארס, שנשלטה בידי אחיו של המלך, אביו של מולא סדרא, ח'וואג'ה איברהים קוואמי (خواجه ابراهیم قوامی), שהיה פוליטיקאי מוכשר ונאמן ביותר. כשליטה של פרובינציה בעלת שטח עצום, ח'וואג'ה היה אדם עשיר והחזיק בתפקיד בכיר. אמנם בתחילה לא היו לו ילדים, אך לאחר תפילות ותחנונים רבים, האל נתן לו בן, כאשר המשפחה מעניקה לו את השם מוחמד אך כינויו בפועל, היה סדרא. שנים מאוחר יותר, הוענק לו הכינוי "מולא", כלומר "מדען דגול". סדרא היה בנו היחיד של ח'וואג'ה. באותה תקופה היה זה נהוג ללמד את ילדי האצולה המקומית אצל מורים פרטיים, בארמונות המלכותיים שכל שליט החזיק. סדרא היה ילד מאוד אינטליגנטי, חד, אנרגטי, למדן וסקרן והצטיין בכל השיעורים הקשורים לספרות ערבית ופרסית, כמו גם את אמנות הקליגרפיה הפרסית, במהלך פרק זמן קצר ביותר. בהתאם למסורות הלימוד העתיקות של זמנו, זאת לפני הגיעו לגיל הבגרות, סדרא אף למד רכיבה על סוסים, שיטות לחימה וציד, מתמטיקה, אסטרונומיה, כמה נושאים הקשורים לרפואה, והלכה ומשפט איסלאמיים. אולם, הוא נמשך במיוחד לפילוסופיה ובאופן ספציפי לפילוסופיה מיסטית וגנוסטיקה.
מוריו
מולא סדרא נהיה המומחה הראשי של המדעים של זמנו. בראייתו, המדע החשוב ביותר היה מדע הפילוסופיה. בהיותו בעיר קזווין, סדרא רכש את רוב ידיעותיו המלומדות, משני מורים בולטים: מיר דאמאד (ميرداماد) ובהאא' אל-דין אל-עמילי (بهاء الدين العاملي), אשר להם הוא התלווה כשעיר הבירה של האימפריה הספווית הועברה מן העיר קזווין, אל העיר אספהאן, בשנת 1596 לספירת הנוצרים (1006 לספירת ההיג'רה). שייח' בהאא' היה מומחה במדעי האסלאם, אך גם היה מומחה באסטרונומיה, מתמטיקה תאורטית, הנדסה, ארכיטקטורה, רפואה וכמה תחומים הקשורים לידיעת הנסתר. מיר דאמאד, בנוסף, אף הוא ידע את המדעים של זמנו, אך תחם את עצמו ללימוד המשפט וההלכה, החדית'ים השונים ובעיקר פילוסופיה. מיר דאמאד היה מומחה ראשי, הן של האסכולה הפריפטטית, מיסודו של אריסטו, הן של פילוסופיית ההארה, במסגרת הפילוסופיה המוסלמית. מולא סדרא רכש את רוב ידיעתו בפילוסופיה וגנוסיס, ממיר דאמאד והוא תמיד הציג את מיר דאמאד כמורו האמיתי וכמדריכו הרוחני.
בשנת 1612, עלי קולי ח'אן, בנו של אללה ווארדי ח'אן והמושל החזק של פרובינציית פארס, ביקש ממולא סדרא לסיים את גלותו ולחזור לשיראז כדי ללמד ולנהל מדרסה חדשה שתוקדש למדעי הרוח. סדרא נפטר בבצרה לאחר החג' ונקבר בנג'ף שבעיראק של היום.
במהלך שהותו בשיראז, החל סדרא לכתוב חיבורים שמיזגו ושילבו תחומים נוכחיים רחבי יריעה של המחשבה האיסלאמית הקיימת. רעיונות האסכולה שהוא הגה, אשר ניתן לראות בהם כהמשך של אסכולת אספהאן, מיסודם של מיר דאמאד ושייח' בהאא', גובשו לאחר מותו על ידי תלמידיו, שכמה מהם נהיו הוגי דעות מבוקשים בזכות עצמם, למשל מולא מוחסן פאיז קאשאני (ملا محسن فیض کاشانی) וכן עבד אלרזאק להיג'י (عبدالرزاق لاهیجی), שהיה חתנו של מולא סדרא.
אף על פי שהשפעתו של סדרא נשארה מצומצמת כמה דורות לאחר מותו, היא התגברה באופן משמעותי במהלך המאה ה-19, כאשר רעיונותיו עוררו השראה בקרב המוסלמים השיעים התריסריים, תוך שהם מחדשים עניין באסכולת האח'בריה. בשנים האחרונות, חיבוריו נלמדו באיראן, אירופה ואמריקה.
אקזיסטנציאליזם
לדידו של מולא סדרא, "הקיום קודם למהות ולכן זהו עיקרון ראשי, מאחר שדבר מסוים חייב קודם כל להיות בעל קיום ולאחר מכן להיות בעל מהות". ידוע שעבור מולא סדרא, נושא זה נגע באופן ספציפי לאלוהים ולמקומו של האלוהים ביקום, במיוחד בהקשר של יישוב שתי העמדות הנוגעות למקומו של אלוהים בקוראן אל מול הפילוסופיות הקוסמולוגיות של תור הזהב המוסלמי, בעלות ההשפעה היוונית.
אכן, מולא סדרא נותן את היכולת להיות לא נתון לתמורות ולשינויים רק לאלוהים, בעודו קושר זה בזה באופן טבעי בין מהות לקיום, תוך שהוא נותן עדיפות לכוחו של האל מעל לקיום. בעשותו זאת, הוא ראה את האלוהים כעליון על כל הדברים, בעודו פותר את בעיית ידיעתו של האל לגבי דברים ספציפיים ופרטיקולריסטיים, כולל אלו שנחשבים כאלו השייכים לעולם הרשע, ללא כל צורך להיות באופן מובנה אחראי לגביהם - אף על פי שהאל משמש כסמכות על כל הדברים הקיימים ביקום ואף מספק את המסגרת לקיומו של הרוע, בין השאר. פתרון חכם זה, נותן פתח לבחירה מרצון, להכרה בעליונות האל, לקיומו של אל יודע כל עד אין סוף, לקיומו של רוע ולקיומו של קשר הדוק בין הגדרות המהות והקיום, עד כמה שזה נוגע לבני אדם, אך שומר על הפרדה בין שתי הגדרות אלו, עד כמה שזה נוגע לאלוהים.
הדבר החשוב ביותר כנראה, הוא שבכך שמולא סדרא רואה את הקיום כדבר שנמצא מעל למהות, הוא אף מגדיר שכוח השיפוט של האלוהים, הוא כזה שלא מושפע, באופן ישיר או בלתי ישיר, מהישויות הנחשבות למרושעות, העומדות למשפט. האלוהים לא צריך לחטוא כדי לדעת מהו חטא: האלוהים מסוגל לשפוט את האינטנסיביות של חטא ספציפי, כיוון שהאלוהים תופס את כל הקיום בבת אחת.
תוצאה אחת של הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית היא "האיחוד בין השכל המבין לבינה" (اتحاد العقل والمقل). כפי שהנרי קורבין ניסח זאת:
תנועה מהותית
רעיון מרכזי נוסף במסגרת הפילוסופיה של מולא סדרא, הוא התאוריה של "תנועה מהותית" (الحركة الجوهرية; אלחרכת אלג'ווהירייה), אשר מבוססת על ההנחה שכל מה שנמצא בטבע, כולל גרמי ומסלולי השמים, עובר תהליך של שינוי ותמורה מהותיים, כתוצאה מזרימה עצמית או האצלה (فايد; פאיד) והתבוננות פנימה של הישות הנדונה (سرايان الوجود), אשר מעניקה לכל אינדיבידואל קונקרטי את חלקו בקיום. בניגוד לאריסטו ואבן סינא, אשר הסכימו לגבי תהליכי שינוי ותמורה החלים רק בארבע קטגוריות: כמות (كام), איכות (كايف), כיווניות או גבוליות (واد), מקום (عين), סדרא מגדיר שינוי כמציאות בעלת תפיסה כוללת העוברת בכל מישורי היקום בהכלילו בנוסף כקטגוריה נוספת את היסוד החמישי, הנקרא ג'ווהר (جوهر; מהות, יסוד עיקרי).
קיום כמציאות
מולא סדרא החזיק בהשקפה שהמציאות היא הקיום. הוא האמין שמהות היא כשלעצמה, רעיון כללי ולכן היא לא קיימת במציאות. אחד מחוקריו האיראנים של מולא סדרא, פזלור רחמן, אמר לגבי הקוסמולוגיה הקיומית של הפילוסוף: "הקיום הוא המציאות האחת והיחידה. קיום ומציאות הם זהים אם כן. הקיום הוא המציאות המקיפה את הכל ואין שום דבר שנמצא מחוץ לה. מהויות שהן שליליות מצריכות סוג מסוים של מציאות ולכן מהויות כאלה הן כן קיימות. לא ניתן אם כן להכחיש קיום. לכן, לא ניתן לשלול קיום. כפי שלא ניתן לשלול קיום, זהו דבר המובן מאליו שהקיום הוא האלוהים. לא צריך לחפש את אלוהים בממלכת הקיום אולם הוא הבסיס לכל הקיום. מציאות בערבית נקראת בשם "אל-חאק" (ערבית: ٱلْحَقُّ) ובקוראן מוצהר שזהו אחד משמותיו של האלוהים.
אם להשתמש בטיעון הלוגי להוכחת קיומו של אלוהים, לדידו של מולא סדרא:
סיבתיות
סדרא טען שכל הישויות המוגדרות כקיימות, מצריכות סיבה לקיומן, אשר שמה את האיזון בין קיום לחוסר קיום לטובת הקודם; שם דבר לא יכול להגיע לידי קיום בלי סיבה. מאחר שהעולם תלוי בקיומו באותו סיבה ראשונית של בריאה, המסקנה הנובעת היא שלא רק שאלוהים מוכרח להתקיים, אלא הוא גם חייב להיות זה שאחראי לאותו מעשה ראשוני זה של בריאה. סדרא אף האמין שרגרסיה סיבתית איננה אפשרית, מפני שהשלשלת הסיבתית פועלת על החומר שיש לו התחלה, אמצע וסוף:
לרשת הסיבתית של מולא סדרא ישנה צורה של אונטולוגיה קיומית במסגרת המערך הקוסמולוגי שהאסלאם תומך בו. בעבור מולא סדרא, הסוף וההתחלה הסיבתיים המקבילים זה לזה, טהורים באופן כזה, המלמד שאלוהים נמצא הן בראשית והן באחרית של מעשה הבריאה או היצירה. יכולתו של האל להעריך ולמדוד את האינטנסיביות של המציאות הקיומית באמצעות מדידת הדינמיקה הסיבתית ויחסי הגומלין בינה לבין המקור הראשוני שלה, אל מול חוסר ידיעתו את התוצאה הסופית, סיפקה עבור האסלאם מסגרת מקובלת לתפיסת האל כאל שמסוגל לשפוט את המציאות בלי צורך להיות מוכתם מהישויות האינדיבידואליות שעומדות למשפט כזה (בני אדם, לדוגמה). פתרון זה, מהווה פתרון גאוני לסוגיה שהעסיקה רבות את הפילוסופים המוסלמים זה כמעט אלף שנים: איך אלוהים מסוגל לשפוט חטא בלי לדעת מהו חטא?
אמת
בעבור מולא סדרא, הצהרה נכונה היא הצהרה הנאמנה לעובדות הקונקרטיות של הקיום. הוא החזיק בדעה שמושג האמת הוא מושג מטאפיזי ולא מושג פורמלי, באומרו שהעולם מורכב מחפצים בעלי תודעה עצמית, שהם תמיד נכונים ואמת היא לא תמיד רק מה שמקובל מבחינה רציונלית במסגרת תיאוריה המתארת דבר מה מסוים. לדעתו של מולא סדרא, לאדם אין יכולת גישה למציאות הכוללת של הקיום: רק ניתוח בלשני אפשרי כדי להגיע למטרה כזו. לתאוריה זו של האמת ישנם שני היבטים: הטענה שהשערה מסוימת היא נכונה אם היא תואמת לדברים מוחשיים במציאות; ושהשערה היא נכונה אם היא עונה באופן מוחלט על הדבר עצמו בפועל.
מתודולוגיה
ג'אנאן איזאדי, מאמין שהחוכמה הנשגבת מהווה סוג מסוים של שפת על, זאת בהתאם לדעתו של מהדי חאירי יזדי (مهدی حائری یزدی). גישה זו יכולה להעריך את החוזק של האפיסטמולוגיה הכלולה בדעות הפילוסופיות של מולא סדרא. אולם, ישנן שתי קבוצות מובחנות שרואות אחרת את המתודולוגיה של מולא סדרא. קבוצת חוקרים אחת לא הסכימה באופן עקרוני שקיים איזשהו סוג של ידע וגישה מתודולוגית שיטתיים במסגרת אלחכמת אלמותעליה (החוכמה הנשגבת). הקבוצה השנייה מסכימה לחלופין שיש כזו מתודולוגיה מובנית הנמצאת בבסיס הפילוסופיה אותה פיתח מולא סדרא. הם מדגישים שישנן עקביות וגישה מתודולוגית במסגרת פילוסופית זו. למעשה, הגישה העל-שפתית יכולה להימצא רק במסגרת הקבוצה המחזיקה בדעה השנייה, לא בראשונה.
יש לה ביצים
יש לה ביצים (באנגלית: She's the Man, "היא הגבר") הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2006 בכיכובם של אמנדה ביינס וצ'נינג טייטום, ובהשראת המחזה "הלילה השנים עשר" של ויליאם שייקספיר. הסרט עוסק סביב חייה של המתבגרת ויולה הייסטינגס, שלאחר פירוק קבוצת הכדורגל של הבנות מנסה להתקבל לקבוצת הכדורגל של הבנים, זאת באמצעות התחזות לאחיה. חלק ניכר מהסרט זהה לסרט "אחת מהחבר'ה" (Just One of the Guys) משנת 1985.
עלילה
ויולה היא שחקנית כדורגל המשחקת יחד עם נבחרת הבנות בבית ספר. בתחילת הסרט הקבוצה נסגרת והבנות פונות אל המאמן (רוברט טורטי) של קבוצת הבנים ומבקשות שיצרפן. המאמן אינו מאמין בכישוריהן והן נדחות. ויולה מתחפשת לאחיה, לאחר שנודע לה כי הוא מתכוון לא להופיע במשך מספר שבועות בתחילת הלימודים.
במהלך העמדת הפנים ויולה מתאהבת בחבר לחדרה, דיוק. ויולה, בהיותה אישה המחופשת לגבר, מגלה תכונות כמו רגישות, פתיחות ורצינות. יתר הבנות במוסד מגלות חיבה לתכונות אלו, ומתאהבות בוויולה המחופשת לסבסטיאן. בסוף הסרט, מתקיים משחק כדורגל חשוב בין שתי נבחרות. באמצע המשחק, העמדת הפנים של ויולה מתגלה, והיא ממשיכה לשחק הודות לנחישות המאמן של קבוצתה. כעת בתור אישה, היא מבקיעה שער וזוכה עם קבוצתה במשחק.
טקס פרסי אוסקר ה-53
טקס פרסי אוסקר ה-53 (באנגלית: 53rd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1980 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-31 במרץ 1981. הקומיקאי ג'וני קרסון הנחה את הטקס בפעם השלישית ברציפות. במקור תוכנן הטקס להיערך ב-30 במרץ, אך הוא נדחה בעקבות ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן, נשיא ארצות הברית.
סרט הדרמה "אנשים פשוטים" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר (רוברט רדפורד), התסריט המעובד הטוב ביותר (אלווין סארג'נט) ושחקן המשנה הטוב ביותר (טימותי האטון). בעת זכייתו הפך האטון בן ה-20 לזוכה הצעיר ביותר אי פעם בפרס זה. כמו כן בלטו בטקס הסרטים "איש הפיל" ו"השור הזועם", אשר כל אחד מהם היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לשחקן הוותיק הנרי פונדה. פרס אוסקר להישגים מיוחדים הוענק לסרט "מלחמת הכוכבים: האימפריה מכה שנית" בגין האפקטים החזותיים יוצאי הדופן שהוצגו בו.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
התערוכה העולמית של פריז (1889)
התערוכה
שטח התערוכה היה כקילומטר מרובע שהשתרע על פני שאן דה מארס (אזור ששימש גם את התערוכה העולמית של פריז ב-1867 ואת התערוכה העולמית של פריז ב-1900), הטרוקדרו, גדות הסן וארמון האינווליד.
כשער התערוכה שימש מגדל אייפל, שהקמתו טרם הסתיימה עם פתיחתה והמבקרים הורשו לעלות רק עד קומתו השנייה.
בנוסף הוקם מבנה "גלריית המכונות" (Galerie des machines), ששימש להצגת המצאות וחידושים בתחום הטכנולוגיה. מבנה זה, באורך 111 מטרים, היה המבנה המקורה הארוך ביותר בעולם בשעתו. הקירוי נעשה על ידי סדרת גשרים מקבילים עשויי פלדה וברזל. המבנה פורק ב-1910, לאחר ששימש גם את תערוכת 1900.
למנגינת התערוכה נבחרה גלי הדנובה, שזכתה במקום הראשון מבין 116 מנגינות.
אטרקציות מרכזיות
"הכפר הכושי" (village nègre) היה אחת האטרקציות המרכזיות של התערוכה. היה זה למעשה גן חיות לבני אדם, בו הוצגו כ-400 ילידים אפריקאים שהציגו את חייהם ה"אותנטיים" לעיני הקהל.
כמו כן משכו את עניין הציבור תומאס אלווה אדיסון שהציג את תאורת החשמל ואת הפונוגרף, מופע המערב הפרוע של באפלו ביל עם הצלפית אנני אוקלי והאופרה Esclarmonde מאת ז'יל מאסנה, שהועלתה 50 פעם במסגרת התערוכה על ידי האופרה-קומיק, הופעת הבכורה של האופרה הייתה ב-14 ביולי (יום הבסטיליה), שהיה האירוע המרכזי והגדול ביותר בימי התערוכה.
ארמאן פז'ו ושותפו הציגו בתערוכה תלת אופן, שהורכב בו מנוע קיטור.
הביקור בתערוכה השפיע על אמנים רבים שביקרו בה. המלחינים קלוד דביסי ואריק סאטי נחשפו בה לראשונה למוזיקת גאמלן מיאווה, פול גוגן הציג את ציוריו בשטח התערוכה ב-Café Volpini, במה שהיה לתערוכה הראשונה של הסימבוליזם בעיר ואדוורד מונק נחשף בתערוכה, לפי מספר סברות, למומיה פרואנית שהיוותה השראה לציורו הנודע הצעקה.
את באי התערוכה שירתה רכבת קטנה לאורך מסילה בת 3 קילומטרים.
בוריס שטורמר
בוריס שטורמר (ברוסית: Борис Владимирович Штюрмер) (15 ביולי (27 ביולי) 1848 – 20 באוגוסט (2 בספטמבר) 1917) היה מדינאי רוסי, ראש הממשלה במהלך שנת 1916, במקביל היה שר הפנים ושר החוץ.
חייו
שטורמר נולד באחוזה משפחתית בקרבת עיר טבר למשפחת קצין בגמלאות ממוצא גרמני. בשנת 1872 הוא סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג. לאחר הלימודים שטורמר שירת במסגרת משרד המשפטים.