cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיל ולב
קריירת אימון
בשנת 2002 הפך ולב לעוזר המאמן של לבסקי סופיה. שש שנים מאוחר יותר מונה לתפקיד המאמן הראשי של לבסקי, לאחר שווליסלב ווטסוב התפטר. ולב התמנה לתפקיד מאמן לבסקי ב-17 באוגוסט 2008 ומשחק הבכורה שלו היה בניצחון 0:6 נגד בוטב פלובדיב. עם זאת, ולב העיר לא פעם את זעמם של אוהדי לבסקי שלא אהבו את משחק הטקטיקה שלו. ולב טען בסופו של דבר כי כמה הערות שלו הוצגו בצורה אחרת על ידי התקשורת וניסה לתקן בהמשך את אי ההבנות עם אוהדי לבסקי. ושיבח אותם על האהבה שלהם לקבוצה מספר פעמים.
שירה חדד
שירה חדד (נולדה ב-19 בספטמבר 1972) היא עורכת ספרותית, תסריטאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית. שימשה כעורכת ספרות המקור של הוצאת "כתר".
ביוגרפיה
שירה חדד נולדה בשנת 1972 בקיבוץ מעגן מיכאל כ"שירה ניצן". אביה, רן ניצן, הוא איש עסקים שהתמחה בלוגיסטיקה ואמה מרים (לבית צרפתי) היא מעצבת פנים. בגיל שלוש עברה שירה עם הוריה להתגורר בניו יורק, במסגרת שליחות בת ארבע שנים אליה יצאה משפחתה.
את שנות התיכון עשתה בבית הספר הריאלי בחיפה ובשירותה הצבאי, שימשה חוקרת מצ"ח.
לאחר תום שירותה הצבאי, למדה ב והשלימה תואר ראשון בעיצוב תעשייתי. אחר כך, סיימה לימודים לתואר ראשון בספרות באוניברסיטת תל אביב. בהמשך, סיימה תואר שני באוניברסיטת קולומביה והמשיכה שם לדוקטורט בספרות, אותו סיימה בהצטיינות בשנת 2012. עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופסור דן מירון, עסקה ביצירתו של ש"י עגנון והציעה מהלך פרשני תאורטי חדש לקריאה ביצירתו של עגנון דרך מתן שמות ומעשה הסימון. ספר המבוסס על עבודת התזה שלה באוניברסיטת קולומביה ומציע קריאה סמיוטית ביצירה "תמול שלשום", פורסם בהוצאת מוסד ביאליק ב-2011.
חדד כתבה במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות. אחר כך, שימשה, במשך שבע שנים, כעורכת ספרות המקור של הוצאת "כתר". חדד ערכה, בין היתר, את ספריהם של עמוס עוז, צרויה שלו, דרור משעני, יעל נאמן, ירון לונדון ואיילת גונדר-גושן.
בשנת 2018 פורסם, בהוצאת "כתר", הספר "ממה עשוי התפוח", המבוסס על שיחות שבועיות בינה לבין הסופר עמוס עוז בשנות חייו האחרונות. הספר זכה לביקורות מחמיאות וזכויות התרגום שלו נמכרו לשפות רבות.
ב-2019 הופקה על ידי "קשת אינטרנשיונל" ואולפני "טלמונדו גלובל" סדרת הדרמה בת 64 הפרקים "Preso No. 1". הסדרה מבוססת על רעיון שלה ושל דרור משעני, שגם שימשו כמפיקים בפועל. הסדרה שודרה ברשת טלמונדו הלטינית, לאחר מכן, נמכרה לנטפליקס והייתה מועמדת בשנת 2020 לפרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר בשפה זרה בפריים טיים.
בשנת 2022 הופקה על ידי חברת ההפקות קומא סטודיוס (אלעד קופרמן ושירה מרגלית) עבור "שידורי קשת" סדרה בשם "גוף שלישי (סדרת טלוויזיה)" ועלתה לאוויר בפברואר 2023, בת 8 פרקים, שיצרה חדד יחד עם דרור משעני ושי קפון. הסדרה עוסקת בבני זוג הפונים להליך פונדקאות ומשתתפים בה רותם סלע, יהודה לוי, ליאור רז וגל מלכה. הסדרה בוימה על ידי שי קפון.
ב, חדד היא עורכת ספרים ותסריטים עצמאית. היא חברה בהנהלת העמותה לשימור בית עגנון.
שירה חדד נשואה ליזם והמעצב עמיר חדד ואמא לבן. מתגוררת בתל אביב.
בייווילז
בייווילז (באנגלית: Beywheelz) היא סדרת אנימציה קנדית-יפנית לילדים, אשר משמשת כספין אוף ל"בייבלייד". הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית בהפקת אולפני "דאבי דאב" החל משנת 2013.
סטאדיו אולימפיקו
סטאדיו אולימפיקו (באיטלקית: Stadio Olimpico - "האצטדיון האולימפי" או פשוט "האולימפיקו") הוא אצטדיון ברומא, באזור פורו איטליקו. האצטדיון בבעלות הוועד האולימפי האיטלקי ומשמש בעיקר למשחקי כדורגל.
האצטדיון נפתח ב-1937 ושופץ מספר פעמים, לאחרונה ב-1990. הוא שימש באולימפיאדת רומא (1960), בתחרויות האתלטיקה של IAAF בשנת 1987 ובגביע העולם בכדורגל בשנת 1990, בו נערך גם משחק הגמר של הטורניר. האצטדיון אירח את משחק הפתיחה ביורו 2020.
האצטדיון הוא אצטדיון 4 כוכבים של אופ"א ומכיל 70,634 מקומות. הוא אירח את גמר גביע אירופה לאלופות בשנים 1977 ו-1984 ואת גמר ליגת האלופות בשנים 1996 ו-2009. הוא מארח תדיר מאז 1998 תחרויות מליגת הזהב וממחליפתה ליגת היהלום.
סטאדיו דיי סיפרסי - 1937 - 1953
בניית האצטדיון החלה בשנת 1928 והסתיימה בשנת 1937, ובתחילה נקרא "סטאדיו דיי סיפרסי" (באיטלקית: Stadio dei Cipressi), הוא נבנה במסגרת פרויקט "פורו מוסוליני" - מתחם ענק ברומא שנבנה בשנים אלו על ידי המהנדס אנגלו פריסה והארכיטקט אנריקו דל דביו. בהשראת התקופה האימפריאליסטית, והוא אחד המבנים המרשימים והגדולים מהארכיטקטורה הפשיסטית שרווחה באותה עת בגרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית וספרד של פרנסיסקו פרנקו.
סטאדיו דיי סנטומילה 1953 - 1960
בדצמבר 1950 המשיכו העבודות על האצטדיון להשלמת טראסות הצופים שלא הושלמו בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה. הפרויקט ניתן למהנדס קרלו רוקלטי, ולאחר מותו ב-1951, המשיך את העבודה האדריכל אניבל ויטלוצ'י. העבודה על האצטדיון נסתיימה ב-1953 ותכולתו הוגדלה לכ-100 אלף צופים, ושמו שונה ל"סטאדיו דיי סנטומילה" (באיטלקית: Stadio dei Centomila). הוא נחנך במשחק בין נבחרת איטליה לנבחרת הונגריה ב-17 במאי 1953.
סטאדיו אולימפיקו מ-1960 ועד היום
לקראת אולימפיאדת רומא ב-1960 האצטדיון עבר מספר שינויים להתאמתו לאתלטיקה, כאשר תכולתו הופחתה לכ-65 אלף צופים, ושמו שונה ל"סטאדיו אולימפיקו ("האצטדיון האולימפי"). לאחר מכן האצטדיון אירח גם את אליפות העולם באתלטיקה 1974, אוניברסיאדת רומא ב-1975, גמר גביע אירופה לאלופות 1977, יורו 1980, גמר גביע אירופה לאלופות 1984 ואת אליפות העולם באתלטיקה ב-1987, ובין היתר אירח את ה"Golden Gala" של ליגת הזהב לאורך שנותיו.
לקראת מונדיאל 1990, שבו הוא היווה את האצטדיון העיקרי ואירח את גמר הטורניר, עבר האצטדיון מתיחת פנים, עם עבודות שהחלו ב-1987 ודרשו מרומא ולאציו לשחק באצטדיון חלופי. היו מספר תוכניות ולבסוף הוחלט להרוס ולבנות את האצטדיון מחדש עם בטון מזוין, מלבד יציע אחד. בוצע חיפוי לכל האצטדיון בצבע לבן, והוחלפו כלל הכיסאות, והותקנו 2 מסכי ענק. בסופו של דבר האצטדיון הגדיל את תכולתו ל-82,911 צופים, והוא היה האצטדיון במקום ה-14 בעולם בדירוג התכולה לאצטדיוני כדורגל, ובמקום ה-29 לכלל האצטדיונים, ובמקום השני באיטליה אחרי הסן סירו במילאנו.
האצטדיון אירח 5 משחקים במהלך הטורניר ואת משחק הגמר בין נבחרת גרמניה המערבית לנבחרת ארגנטינה שנגמר בניצחון 0–1 לגרמניה.
לאחר מכן אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות 1996 ב-22 במאי 1996, שהסתיים בניצחונה של יובנטוס על אייאקס בדו-קרב פנדלים.
ב-2007 עבר האצטדיון עיצוב מחדש על מנת להתאים את עצמו לסטנדרטים החדשים של אופ"א, ואירח את גמר ליגת האלופות 2009. העיצוב החדש כלל שיפור אמצעי הביטחון והבטיחות באצטדיון, שיפוץ חדרי ההלבשה, החלפת הכיסאות ישיבה, התקנת מסכי LED חדישים, והסרה חלקית של הגדרות באצטדיון, כמו כן שיפוץ חדרי השירותים והגדלת מספרם לנוחות הצופים. לאחר השיפוץ התכולה ירדה ל-70,634 צופים, והאצטדיון נחשב ל"אצטדיון עלית" של אופ"א. האצטדיון אירח את משחק הפתיחה ביורו 2020.
יציעים באצטדיון
תכולת האצטדיון כיום היא בסך הכל: 72,698 מקומות:
הופעות
ההופעה הראשונה באצטדיון נערכה ב-1991 והייתה הופעה של הזמר הבין-לאומי מיילס דייוויס.
בהמשך אירח האצטדיון עוד שלל אומנים מפורסמים כמו: אלטון ג'ון, ארוס רמאצוטי, סנטנה, טינה טרנר, בקסטריט בויז, סטינג, הקיור, אר.אי.אם., U2, רוג'ר ווטרס, דפש מוד, מדונה, איירון מיידן, הרולינג סטונז, ג'ורג' מייקל, ברוס ספרינגסטין, מיוז, פרל ג'אם, ביונסה וג'יי זי ועוד שלל אומנים איטלקיים מקומיים.
AIM-132 אסראם
AIM-132 אסראם (באנגלית: ASRAAM, ראשי תיבות של המילים: Advanced Short Range Air-to-Air Missile) הוא טיל אוויר-אוויר קצר טווח, בעל ביות תת-אדום (ביות חום) מתקדם, מתוצרת קונצרן MBDA של האיחוד האירופי (ובמקור - תוצרת בריטית).
היסטוריה
בשנות ה-80 של המאה ה-20, התפתחה הסכמה בתוך מדינות נאט"ו שעל פיה ארצות הברית תפתח טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני (ה-AIM-120 אמראם), על מנת להחליף את ה-AIM-7 ספארו המתיישן, ואילו בריטניה וגרמניה המערבית יפתחו טילי אוויר-אוויר לטווח קצר (ה-AIM-132 אסראם), על מנת להחליף את ה-AIM-9 סיידווינדר הוותיק.
גרמניה פרשה מפיתוח הטיל בתחילת שנות ה-90, עם איחוד גרמניה, ובאביב 1995 יזמה פרויקט נפרד - האיריס-טי. החלטה זו הונעה עקב הבנת הביצועים של הטיל הסובייטי וימפל R-73 (קוד נאט"ו: AA-11 ארצ'ר) שנשאו מטוסי המיג 29 שירשה גרמניה במהלך האיחוד (הסתבר כי נאט"ו הפחיתה בצורה משמעותית מערך הטיל הרוסי). למעשה, גרמניה ביקשה לעצב מחדש את האסראם, כך שיוכל להתחרות בארצ'ר מבחינת יכולת תמרון, בעוד בריטניה העדיפה לעשות זאת באמצעות יצירת טיל מהיר במיוחד, בעל גרר נמוך, שאמנם יהיה מוגבל תמרון ביחס לארצ'ר, אך בעל יתרון משמעותי בטווח הפעולה ביחס לסיידווינדר המערבי. מאחר ששתי המדינות לא יכלו להגיע לעמק השווה בעניין, פרשה גרמניה מכלל פעילות בפיתוח האסראם.
עתידו של הטיל לוט בערפל, עקב עלותו הגבוהה ביחס למתחרו העיקרי (הסיידווינדר AIM-9L/M) שהוכח לאורך השנים בקרבות אוויר רבים כיעיל דיו, ועקב היותו טיל ייחודי המצריך התאמות בתוכנות המטוסים עצמם, דבר המעלה את עלות קניית המערכת.
וולפגנג הופמן
וולפגנג הופמן (גרמנית: Wolfgang Hoffman; 25 באפריל 1914 – 22 בינואר 1989) היה פושע מלחמה נאצי.
וולפגנג הופמן נולד בשנת 1914. בשנת 1930 הצטרף לאיגוד הסטודנטים הנציונל-סוציאליסטים כנער בן 16, בשנת 1932, בגיל 18, הצטרף להיטלריוגנד, ולאס-אס הצטרף שנה לאחר מכן – כל זאת לפני שסיים את הגימנסיון (תיכון המכין ללימודים בקולג') בשנת 1934. הוא התגייס לכוח המשטרה בברסלאו (Braslau) בשנת 1936 והצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937, השנה בה סיים קורס קצינים ומונה לסגן במשטרה העירונית. הוא התגייס לגדוד 101 באביב 1942. בחודש יוני באותה שנה, בגיל 28, קודם לדרגת סרן ופיקד על פלוגה ג' בבטליון המשטרתי 101 של הצבא הנאצי.
במהלך השואה היה הופמן רוצח נלהב של יהודים. ההיסטוריון פרופ' דניאל גולדהגן מספר עליו בפתח ספרו הגדול "תליינים מרצון בשירות היטלר", שבהיותו מפקד אחת משלוש הפלוגות בבטליון 101 המשטרתי הנהיג, כיתר עמיתיו הקצינים, את פקודיו – שלא היו אנשי ס"ס אלא גרמנים מן השורה – במלאכת הגירוש והטבח הנורא שביצעו בעשרות אלפי גברים, נשים וילדים יהודים בפולין.
כך למשל, בתחילת אוקטובר 1942 הגיעה לקונסקובולה יחידה מגדוד המילואים 101 של "משטרת הסדר" הגרמנית מפולאווי, בפיקודו של וולפגנג הופמן, ועמה יחידה של כוח עזר אוקראיני. אנשי כוח זה הובילו 1,100 מיהודי העיירה קונסקובולה (Końskowola) במחוז לובלין לבורות שנחפרו ביער הסמוך לעיירה ורצחו אותם שם ביריות. כ-100 מהיהודים התקשו לעמוד בקצב ההליכה ונורו בדרך. יהודים מסתתרים וחולים נורו מיד. יהודי הגטו האחרים, כ-500 נפש, נשלחו למחנות עבודה באזור לובלין.
רכישת לואיזיאנה
רכישת לואיזיאנה (באנגלית: Louisiana Purchase, בצרפתית: Vente de la Louisiane) היא עסקה שבוצעה ב-30 באפריל 1803, ובה קנתה ארצות הברית מצרפת את לואיזיאנה הצרפתית, שטח של 2,147,000 קמ"ר, השוכן במרכז ארצות הברית של היום, תמורת כ-11,250,000 דולר. בנוסף כללה העסקה ביטול חובות של צרפת לארצות הברית בשווי 3,750,000 דולר, שווה ערך לכ-278,000,000 דולר במחירי 2003. רכישת לואיזיאנה כמעט והכפילה את שטחה של ארצות הברית באותם ימים, ומהווה כ-23% משטחה היום.
השטח שנרכש כולל את שטחן (כולו או חלקו) של המדינות הבאות (לפי הגבולות של היום): ארקנסו, מיזורי, איווה, מינסוטה, דקוטה הצפונית, דרום דקוטה, נברסקה, ניו מקסיקו, צפון טקסס, אוקלהומה, קנזס, מונטנה, ויומינג, קולורדו, לואיזיאנה ושטח קטן בקנדה של היום.
המשא והמתן על הרכישה התבצע בין נציגי הנשיא תומאס ג'פרסון לבין נציגי שליט צרפת נפוליאון. המוטיבציה הראשונית לרכישת השטח הייתה הרצון האמריקני לשליטה מלאה בעיר ניו אורלינס, השוכנת במוצא נהר המיסיסיפי לים. בנוסף, ארצות הברית, שצברה חובות רבים למדינות אשר תמכו בה במלחמת העצמאות, רצתה להשתמש בכסף שאותו תקבל מאזרחים שיקנו אדמות בחלקים אלה של המדינה על מנת לשלם את כספי החובות. תפישת הנשיא האמריקאי, לפיה עתיד המדינה החדשה שקמה הוא במערב היבשת, לא הייתה מושרשת עדיין בעם האמריקאי ועל כן רצונו לרכוש שטח אדמה כל כך גדול לא התקבל בצורה טובה בקרב חלק ניכר מההנהגה האמריקאית. יריביו חששו מחוסר תמיכת העם במהלך, לצד חוסר בכוח צבאי שיגן על השטח הזה, כמו גם יילחם בשבטים הילידים המקומיים. נטען כי במהלך המשא והמתן החליט נפוליאון להציע לאמריקנים את כל השטח שבשליטת צרפת, וזאת כמחווה של רצון טוב לאמריקנים, כצעד אסטרטגי כנגד בריטניה וכן במטרה להשתמש בכספי המכירה על מנת להגדיל את צבאו לקראת המערכות הצבאיות שתכנן באירופה.
ההסכם נחתם בצרפת באפריל 1803, והובא לידיעת העם האמריקני ב-4 ביולי. ב-20 באוקטובר הוא אושר על ידי הסנאט האמריקני, וב-20 בדצמבר החלה העברת השטח בפועל להתבצע עם מסירת העיר ניו אורלינס לידי האמריקאים. ב-4 ביולי 1805 הוכרזו שטחי הרכישה מצפון לקו רוחב 33 צפון כטריטוריה מאורגנת מאוגדת בשם טריטוריית לואיזיאנה ב-1812 שונה שמה של הטריטוריה לטריטוריית מיזורי. החלק מדרום לקו הרוחב 33 נכלל בטריטוריית אורלינס שהפכה ב-1812 למדינת לואיזיאנה.
הרכישה עוררה סערה ציבורית, שנבעה מהטענה שהרכישה אינה חוקתית, וכן מחשש שאזרחי הטריטוריות החדשות ישנו את אופייה של ארצות הברית הצעירה. אמריקאים צפוניים רבים חששו שהכנסת הקהילות החקלאיות והלא-מתועשות, קהילות שהעבדות שגשגה בהן, תוריד את הדומיננטיות של המדינות הצפון-מזרחיות (ניו אינגלנד), ותהפוך את ארצות הברית ממדינה מסחרית ותעשייתית למדינה חקלאית.
פחד, אי-ודאות וספק
Fear, uncertainty and doubt (בראשי תיבות: FUD; בעברית פחו"ס: "פחד, חוסר ודאות וספק") היא שיטת שיווק ומכירות המשתמשת בהפצת מידע שלילי ומעורפל או נכון חלקית על מוצר של מתחרה. מקורו של המונח בטקטיקות של הפצת מידע שגוי בתעשיית החומרה למחשבים בזמנו. כיום נמצא מונח זה בשימוש נפוץ בתחומים נוספים.
הגדרה
FUD הוגדר לראשונה על ידי ג'ין אמדאל לאחר שעזב את IBM כדי ליסד חברה משלו, Amdahl Corporation. לדבריו "FUD זה הפחד, אי הוודאות והספק שאנשי המכירות של IBM שותלים במוחם של לקוחות פוטנציאליים אשר ייתכן שישקלו את מוצרי אמדאהל." המונח נזקף גם לאנליסט המחשבים הוותיק אולריך וויל מחברת מורגן סטנלי.
כפי שכותב אריק ס. ריימונד: "הרעיון היה כמובן לשכנע לקוחות ללכת על בטוח עם ציוד של IBM יותר מאשר עם ציוד של מתחרים. הנחיה זו הושגה על ידי ההבטחה שדברים טובים יקרו לאלו שיצמדו ל-IBM, אבל צללים כהים העיבו על עתידם של ציוד או תוכנה של המתחרים. לאחר 1991 המונח נהפך למושג כללי לגבי כל צורה של דיסאינפורמציה המשמשת כנשק תחרותי."
התפתחויות אחרונות
אף על פי שבתחילה נעשה שימוש במושג ביחס ל-IBM, החל מ-1990 החל שימוש בביטוי ביחס לגישתן של חברות נוספות. כך למשל, מסמכים פנימיים של מיקרוסופט שתוכנם דלף, ואשר אושרו כאותנטיים על ידי החברה (מסמכי ההאלואין), עשו שימוש במונח FUD כדי לתאר טקטיקה אפשרית, לדוגמה: "תוכנת קוד פתוח נחשבת לאמינה מזה זמן רב... {ולכן} טקטיקות של FUD לא יעזרו כדי להילחם בה". לאחר מכן הוציאה מיקרוסופט הצהרות אודות "הטבע הוויראלי" של הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GPL), טענה אשר מוצגת על ידי תומכי תוכנת קוד פתוח כ-FUD. הצהרותיה של מיקרוסופט מופנות כלפי קהילת גנו/לינוקס, בכוונה לדכא את האימוץ הנרחב של לינוקס, דבר אשר יפגע בנתח השוק של מיקרוסופט. בראיון שנערך בשנת 2004 עם סטיב באלמר בנוגע לתפוצה ההולכת וגדלה של לינוקס, הדגים הלה FUD מתובל בגוונים גזעניים כאשר אמר "האם אתה הולך לבטוח בבחור כלשהו בסין?".
יש הרואים את תביעתה של חברת SCO Group ב-2003 כנגד IBM, בדבר הפרת זכויות קנין רוחני על ידי קהילת הקוד הפתוח, כניסיון להפצת FUD, במיוחד אודות לינוקס (טענה המגובה בתמיכה הכספית שקיבלה SCO ממיקרוסופט בצורה ישירה ובצורה עקיפה על ידי קרנות השקעה הקשורות למיקרוסופט). בטענותיה לבית המשפט אמרה IBM ש-SCO מפיצה FUD.
באופן דומה, הטענות המועלות על ידי חלק מקהילת ה-GPL אודות הסכנות והאיומים הצפויים לחופש התוכנה מצד מקורות שאינם GPL, כגון יצרני תוכנות מסחריות או BSD או רישיונות מסוג X11 נחשבים על ידי רבים כ-FUD.
תומכי קוד פתוח מצמידים תווית של FUD כלפי מי שלפי הרגשתם "מורחים" FUD על לינוקס או פרויקטי קוד פתוח אחרים דוגמת מוזילה פיירפוקס (FUD כלפי מוצרים עם קוד סגור קיים אף הוא, אולם לא באותו קנה מידה). בעשותם כך המונח FUD מקבל משמעות כפולה ובנוסף למשמעותו המקורית הוא גם כינוי למפיציו. לעיתים נכתב הדבר כ-"FUDy-duddy" (פודי-דודי).
FUD יכול לשמש ל"מריחת" ביקורת או חילוקי דעות לגיטימיים, אפילו במקרים בהם ההאשמות הן חסרות בסיס או קלושות. טקטיקה זו נמצאת בשימוש במקרים בהם הפרסום הראשוני המבוסס על טענות שהן FUD מאפיל על כל תיקון עובדתי שיקרה לאחר מכן.
בה בעת, אלו המושמצים יכולים לדחות ביקורת בטענה שזוהי טקטיקת FUD המופעלת נגדם. לדוגמה כאשר טענות הנוגע לליקויי שימושיות מופנות כנגד תוכנות קוד פתוח, על ידי מנהלים של חברות מתחרות. דבר זה מודגם היטב באתר סלאשדוט על ידי התגובות האגרסיביות ואנטי-מיקרוסופט של תומכי קוד פתוח.
שימושים שאינם קשורים למחשבים
טקטיקת FUD משמשת גם בנושאים שאינם קשורים למחשבים. לדוגמה בפוליטיקה נעשה בה שימוש כדי לשנות את דעת הציבור לגבי נושא מסוים או כלפי קבוצה יריבה. לעיתים תכופות תאשים קבוצה אחת את השנייה בשימוש ב-FUD. רבים מהמבקרים של ג'ורג' ווקר בוש האשימו אותו בשימוש בטקטיקות FUD בעת מערכת הבחירות של 2004 בארצות הברית. תומכי בוש האשימו את יריביהם בשימוש ב-FUD אודות גיוס חובה לצבא במידה ובוש יבחר.
בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 נטען שממשלת ישראל השלושים וחמש עשתה שימוש בשיטת פחו"ס כדי ליצור מצב של חוסר ודאות בקרב האזרחים, כדי שלא תתגבש התנגדות למדיניות הממשלה: "הנחיות שמגיעות באיחור, מתקבלות באישון לילה, שקיים ספק (לא באמת קיים ספק) אם נערך בהן דיון ראוי, ושמומטרות על הציבור בשיטת דוקטרינת ההלם".
הרברט מוריסון (שדרן רדיו)
הרברט "הרב" מוריסון (באנגלית: Herbert Morrison; 14 במאי 1905 - 10 בינואר 1989) היה כתב רדיו אמריקני. מוריסון ידוע בעיקר בשל השידור הדרמטי מהבסיס הימי בלייקהרסט, ניו ג'רזי, ב-6 במאי 1937, כשדיווח על אסון ההינדנבורג.
שידור אסון ההינדנבורג
מוריסון והטכנאי שלו, צ'רלי נילסן, הגיעו למקום כדי לסקר את הגעתה של ההינדנבורג בטיסה מעבר לאוקיינוס האטלנטי, למען תחנת הרדיו WLS בשיקגו. השידור היה אמור להיות מושהה: מדיניות רשתות הרדיו דאז אסרה על השימוש בחומר מוקלט, פרט לאפקטים קוליים בדרמות, ולמוריסון ונילסן לא היו אמצעים לשידור חי. תוצאות השידור כפי שהגיעו למאזינים היו אב הטיפוס לשידור חדשות בשנות מלחמת העולם השנייה. הפרסום שלו זכתה הקלטת דיווחו של מוריסון לא השפיע על מדיניות רשתות הרדיו עד לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ורק אז החלו הקלטות לשמש באופן קבוע בשידורים.
תיאורו של מוריסון החל באופן שגרתי, אך סגנונו השתנה מיד כשספינת האוויר החלה לעלות בלהבות:
מוריסון ונילסן המשיכו בעבודתם, דיווחו בהרחבה על מאמצי ההצלה וראיינו ניצולים, עם כמה הפסקות בזמן שמוריסון מתארגן לכל שידור. מוריסון הנמוך והנמרץ לבש חליפת צמר כחולה ומעיל. הוא חשב בטעות שהיו בסיפון ההינדנבורג 106 נוסעים ואנשי צוות, בעוד למעשה היו 97 על הספינה. שלושים וחמישה בני אדם נהרגו, בנוסף להרוג אחד על הקרקע.
ההקלטות מהיום ההוא הובהלו בחזרה לשיקגו במטוס, ושודרו במלואן בהמשך הלילה. חלקים שודרו גם ברדיו הארצי על ידי רשת NBC, למחרת. זאת הייתה אחת מההקלטות הראשונות של אירוע חדשותי ששודרו אי פעם, וכן השידור הראשון ברדיו מחוף לחוף. תגובתו המהירה והמקצועית ודיווחו המדויק של מוריסון, יחד עם תגובתו הרגשית, הפכו את ההקלטה לקלאסיקה של היסטוריית הרדיו.
יש הטוענים כי ההקלטה הקלאסית אינה ייצוג מדויק של קולו של מוריסון. מכשיר ההקלטה שבו השתמש נילסן, לטענתם, רץ באיטיות של שלושה אחוזים לערך, ולכן גורם לקולו של מוריסון להישמע שונה ועמוק פחות מקולו האמיתי. היסטוריון האודיו מיכאל בייל חקר את ההקלטות המקוריות וטען כי החלק הדרמטי ביותר של ההקלטה נפגע מגל ההלם של הפיצוץ, ורק לאחר שהטכנאי נילסן הצמיד את המחט בחזרה לדיסק ההקלטה אפשר לשמוע את מוריסון אומר "היא עולה בלהבות...".
אבירי הטנקאי
אבירי הטנקאי (באנגלית: Tenkai Knights) היא סדרת מדע בידיוני אנימציה קנדית-יפנית לילדים אשר משודרת בישראל. הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית החל משנת 2014. באולפני "דאבי דאב".
הרברט מוריסון (שדרן רדיו)
שידור אסון ההינדנבורג
תיאורו של מוריסון הוצמד לסרט יומן החדשות של ההתרסקות, והרושם הנוצר הוא של שידור טלוויזיה בסגנון המודרני, אך באותה העת יומני חדשות היו מדובבים בנפרד באולפן, ודבריו של מוריסון לא נשמעו בבתי קולנוע.
אבירי הטנקאי
עלילה: ארבעה ילדים משתמשים במכונה כדי לעבור ליקום אחר בשם קורטון, בו הם הופכים להיות אבירי טנקאי - אבירים דמויי קובייה הנלחמים בכוחות הרשע, מפלצות ודרקונים.
הרברט מוריסון (שדרן רדיו)
שידור אסון ההינדנבורג
הזמינות של הסרטים והתמונות של יומן החדשות יחד עם הקלטת התיאור של מוריסון הייתה תוצאה של יחסי ציבור כבדים של חברת צפלין, לקראת הגעתה של ההינדנבורג לאמריקה. באופן אירוני, דווקא זה מה שהפך את ההתרסקות לאירוע תקשורתי יוצא דופן והעלה את חשיבותו מעבר להרבה אסונות אחרים בעבר, שתיעודם היה דל יותר.
אבירי הטנקאי
הסדרה רצה מאז 2013 ועד היום. ביצוע שיר הפתיחה בעברית: מיכאל עינב.
הרברט מוריסון (שדרן רדיו)
שידור אסון ההינדנבורג
בעבודתו הרגילה היה מוריסון קריין בתוכניות מוזיקה, לפני ששידר את אסון ההינדנבורג הוא דיווח בהצלחה מתוך מטוס על השיטפונות במערב התיכון, ולכן הזמינו אותו לסקר את לייקהרסט באותו היום.
הישרדות (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
הישרדות (באנגלית: Survivor, תרגום מילולי: שורד/ת) היא תוכנית מציאות אמריקאית פופולרית, המופקת על ידי רשת הטלוויזיה CBS בארצות הברית ומשודרת מידי שנה בתבנית של שתי עונות קצרות (לרוב, 14 פרקים ופרק איחוד). התוכנית משודרת מאז מאי 2000, בהנחיית ג'ף פרובסט. במרץ 2022, רשת CBS חידשה מראש את התוכנית לעונותיה ה-43 וה-44.
"הישרדות" מבוססת על התוכנית השוודית "Expedition Robinson", שנוצרה על ידי צ'ארלי פרסונס בשנת 1992, בהשראת הספר "רובינזון קרוזו". במסגרת התוכנית נשלחים כ-16–20 משתתפים להתמודד עם תנאי הטבע ולהתחרות בינהם בתחרויות. אחת לשלושה ימים מדיחים אחד מהמתמודדים, כשהזוכה הוא המתמודד שנשאר אחרון. בעונותיה הראשונות עקבה התוכנית אחר מקור ההשראה השוודי, ודגש רב הושם בה על הישרדות בתנאים קשים. החל מהעונה החמישית ובייחוד מאז עונת ה"אול סטאר" הראשונה (העונה השמינית) הושם דגש הולך וגובר על הדינמיקה והמזימות בין המתמודדים בהשראת הספר "בעל זבוב".
התוכנית המקורית משודרת ברחבי העולם וכן בגרסאות מקומיות במדינות שונות (כולל גרסה ישראלית), על ידי זיכיון לשימוש בפורמט.
בישראל, בעבר שודרה הגרסה האמריקאית בערוץ 2, ב-AXN, ובעיקר בערוצי הסדרות של yes. מקיץ 2018 עלתה התוכנית לשידור באפיק 16 בערוצי הסדרות של yes (שבמהלך הלילה הפך לרצועת yes Real). בשלהי ספטמבר 2021 החל שידור העונה ה-41 של התוכנית ב-yes VOD בצמוד לשידורה בארצות הברית. העונה ה-42 של התוכנית עלתה לשידור בארצות הברית ב-9 במרץ 2022, ושודרה גם בישראל, עד לפרק שניים-עשר (חמש-עשרה בישראל) ב-yes VOD ועד ה- 25 במאי 2022 בארצות הברית. בישראל, ב-22 בספטמבר 2022 עלה הפרק הראשון (מחולק לשני פרקים בישראל) של העונה ה-43 לשידור בערוץ yes TV ACTION וב-yes VOD, בצמוד לשידור בארצות הברית.
אופן המשחק
קבוצת המתמודדים מתמודדת לאורך 39 ימים בתנאי הישרדות קשים, כאשר מדי שלושה ימים אחד המתמודדים בקבוצה מודח. המנצח במשחק הוא זה ששרד אחרון.
החל מעונתה ה-41 שונה הפורמט באופן דראסטי, עקב מגפת הקורונה בארצות הברית ובפיג'י, כשהשורדים נאלצים להתמודד לאורך 26 יום בלבד, אמנם בתנאים דומים, אך עם מספר מתמודדים מועט יותר, לצד חידושים ושדרוגים נוספים לתבנית המשחק.
שלב השבטים
המתמודדים במשחק מובאים למקום נידח כלשהו — פעמים רבות אי, חוף או גדת נהר מרוחקים ממקום יישוב — ומחולקים על ידי הפקת התוכנית לשניים עד ארבעה "שבטים", החיים במקומות שונים. השבטים מתחרים באתגרים התובעים סבלנות, כושר גופני, כוח פיזי, חשיבה, עבודה קבוצתית, מיומנות וכוח רצון על פרסים ויתרונות להמשך המשחק.
בשלב השבטים של המשחק נערכת, בדרך כלל, התמודדות בשני אתגרים:
השבט שנחל מפלה באתגר החסינות נדרש להשתתף ב"מועצת שבט": חברי השבט מתכנסים לשיחה קבוצתית עם פרובסט ועם סיומה מצביעים באופן חשאי ואנונימי מי מבני השבט יש להדיח. בעונות המתקדמות יותר של התוכנית הפכה השיחה שלפני ההצבעה למעין חקירה, בה מנסה פרובסט לעמוד על הלכי הרוח בשבט.
אחרי ההצבעה נאספים הפתקים ונקראים על ידי המנחה. המתמודד שעבורו הוטל המספר הגדול ביותר של פתקי הצבעה מודח מן התוכנית ולפידו האישי מכובה באופן טקסי על ידי המנחה ("השבט אמר את דברו").
שלב התחרות האישית
אחרי הדחת מחצית המתמודדים בערך, מתמזגים השבטים לשבט אחד, החי במקום אחד (לרוב, באזור בו חי אחד השבטים), והתחרות הופכת מקבוצתית לאישית.
המתמודדים שבים ונאבקים זה בזה בשני אתגרים מדי פרק — פרס אישי וחסינות אישית. בתחרות הפרס האישי עשויים המתמודדים להיאבק, לעיתים, בתחרות קבוצתית מאולתרת, אך אתגר החסינות מעניק למנצח "שרשרת חסינות" אישית, המגנה עליו מפני הדחה בתום הפרק.
המודחים בשלב התחרות האישית אינם מסולקים מן המשחק לחלוטין והופכים חברים ב"חבר המושבעים". למושבעים אין תפקיד כלשהו במשחק, ותפקידם הוא לצפות ולנסות לגבש דעה. בפרק האחרון של התוכנית נדרשים המושבעים להשתמש במידע שליקטו כדי להצביע מי ראוי להיות המנצח בתוכנית.
עם הדחתם של המתמודדים בזה אחר זה נותרים לבסוף ארבעה מתמודדים. אלו מתמודדים באתגר או אתגרי חסינות רצופים, שעיקרם יכולת ריכוז וסיבולת, כדי לקבוע מי יהיו שני או שלושת המתמודדים הסופיים.
המתמודדים הסופיים מתייצבים בפני חבר המושבעים ומתמודדים עם שאלותיהם או הצהרותיהם של אלו. בעונות המוקדמות, רוב המושבעים הסתפקו בהכרזות או בנאומי־זוטא. בעונות מתקדמות יותר נטו המושבעים לשאלות בירור לנקודות אישיות ונוספו דברים של המתמודדים הסופיים לפני ואחרי דברי המושבעים. כתום שלב זה, המושבעים מצביעים עבור מי שראוי לדעתם לקבל את הפרס. התוצאות נקראות בשידור חי בפרק "האיחוד".
הפרס לזוכה הוא מיליון דולר ומכונית. המתמודד מולו באספת השבט האחרונה זוכה במאה אלף דולר. שאר המתמודדים נאלצים להסתפק בפרסים כספיים קטנים בהרבה על זכייה באתגרים.
שינויים בתבנית המשחק
שתי העונות הראשונות של הישרדות שמרו על הפורמט הכללי של התוכנית השוודית, אך בעונות מאוחרות יותר הוכנסו חידושים ושינויים רבים:
עונות התוכנית
התוכנית מופקת על ידי מרק ברנט. בהנחיית ג'ף פרובסט. התוכנית משודרת בימי חמישי ברשת CBS. כל תחרות נקראת "עונה" והיא נמשכת 12–16 פרקים ועוד תוכנית "איחוד". העונה הראשונה של התוכנית שודרה בקיץ 2000 ולכן, כתוספת לעונת השידורים הרגילה, משודרות מדי שנה שתי עונות של התוכנית, כאשר רק פרק זמן קצר חוצץ ביניהן.
עונה ראשונה - בורנאו
עונת הבכורה של התוכנית נערכה (בכורה: 31 במאי 2000) בבורנאו שבמאלזיה ומנצחה הוכרז במועצת השבט האחרונה, ולא בפרק האיחוד. הזוכה היה ריצ'רד האטץ', שהתבלט בתוכנית בעורמתו, בנוהגו להסתובב ערום ובהיותו הומוסקסואל מוצהר. האטץ' זכה ברוב קולות של 3–4 מול קלי וויגלסוורת', למרות ההתנגדות שעורר בחבר המושבעים, על משחקו האסטרטגי והשנוי במחלוקת במשחק. האטץ' הפך למתמודד הראשון שהוגדר 'נבל' וזכה לתשומת לב רבה בזכות גישתו הצינית. עוד בלטו בתוכנית רודי בוש, חייל נחתים זקן, סוזן הוק, הידועה לשמצה בשל נאומה כחברת המושבעים - בו השוותה את ריצ'רד לנחש שטורף את העכברוש - קלי, וג'נה לואיס — כולם שבו והשתתפו בעונה השמינית של התוכנית. כמו כן בלטה קלי וויגלסוורת' אשר זכתה ב-4 אתגרי חסינות אישיים ונחשבת עד היום לאחת הנשים החזקות ביותר פיזית בתולדות התוכנית (חזרה להשתתף בעונה ה-31).כמו כן בלטה גם קולין האסקל שהייתה ל״גיבורה״ הראשונה בתולדות התוכנית ושהייתה האחרונה שנשארה משבטה שהוכחד במהירה והפכה אחר כך לאהודה עד מאוד על המעריצים כמו כן ניסו גם להחזיר אותה לעונה ה-8 של התוכנית אך האסקל לא הסכימה לשוב ותשובתה הייתה חד משמעית עד מאוד שלא ניסו להחזיר אותה לעונה 20 אף על פי שחסרונה היה מאוד מובהק שם. תוכנית הסיום של העונה זכתה למספר הצופים הרב ביותר בארצות־הברית, מבין כל תוכניות הסדרה. בנוסף בלטו סוניה כריסטופר המודחת הראשונה אי פעם בתוכנית, גרג בוריס זוכה שרשרת החסינות האישית הראשונה אי פעם ובמושבע הראשון אי פעם, רמונה גריי וג׳רויס פטרסון האפרו אמריקאים הראשונים אי פעם בתוכנית ושון קרניף שהדיח משלב האיחוד לפי האלפבית. בנוסף קרניף ולואיס עשו משהו חד פעמי בתוכנית שזה ללכת לאי בודד לבחור את שם השבט החדש של האיחוד ועוד דברים הקשורים לאיחוד אבל זו לא נחשבת גלות כי קיבלו שם מותרות רבות והלכו מבחירה.
עונה שנייה - האאוטבק האוסטרלי
עונה זו נערכה באאוטבק האוסטרלי, על גדות נהר הרברט בתחנת גושן, דרום-מערבית לקיירנס שבמדינת קווינסלנד (בכורה: 21 בינואר 2001). עונה זו בלטה בתנאי המחיה הקשים להם נחשפו המתמודדים ונמשכה 42 יום, בניגוד לשאר העונות, שנמשכו 39 יום. בעונה זו בלטו אירועים כמו פינויו של מתמודד (מייקל סקופין - שב להופיע בעונה ה-25 של התוכנית) שנפל לתוך מדורה ובזכייה ראשונה של אישה (טינה ווסון). עוד בלט בעונה זו קולבי דונלדסון, בן טקסס שהפך ל'גיבור' המובהק הראשון של הסדרה. דונלדסון התבלט בכישוריו הפיזיים, שאפשרו לו לזכות באתגרי חסינות ופרס רבים, ובבחירתו לצרף אליו למועצת השבט האחרונה את ווסון, בת בריתו הקרובה והאהודה יותר, אף כי יכול היה לבחור בשף קית' פאמי, שהיה אהוד פחות על המושבעים. ההחלטה, שנחשבת כאחת הטעויות הגדולות בסדרה, הובילה להפסדו של דונלדסון לווסון על חודו של קול (בהצבעת 3–4). דמויות נוספות שבלטו בעונה זו היו ג'רי מנת'י, שהפכה לדמות הנבל הנשית הראשונה, ואליזבת פילרסקי האהובה על המעריצים שהייתה לגיבורה הכי גדולה בתולדות התוכנית בעיני המעריצים, כמו כן הפכה גם אחר־כך מנחת טלוויזיה מוכרת (ניסו להחזירה לעונה 8 אך לא קיבלה את ההצעה וחיסרונה בעונה 20 גיבורים נגד נבלים היה בולט). כמו כן, המתמודדות אלישיה קאלוויי ואמבר ברקיץ' התמודדו מאוחר יותר גם בעונה השמינית, עונת ה"אול סטאר" של הסדרה (בה גם ברקיץ' זכתה)בנוסף ברקיץ׳ חזרה גם לעונה ה-40 של התוכנית לצד בעלה רוב מריאנו. ווסון, דונלדסון ומנת'י התמודדו פעמיים נוספות (דונלדסון ומנת'י - עונה שמינית ועונה 20, עונת "אול סטאר" נוספת, ווסון בעונה השמינית ובעונה ה-27 יחד עם ביתה קייטי). מתמודדים נוספים שהודחו בשלביה המוקדמים יחסית של העונה וחזרו בהמשך הסדרה היו קימי קפנברג, שבלטה בשל אופייה הקולני ואמונותיה הצמחוניות הבולטות, ושבה לעונתה ה-31 של התוכנית, והמתמודד ג'ף ורנר שהודח בפרק המיזוג ושב להתמודד פעמיים נוספות בעונות 31 ו-34. עונה זו של "הישרדות" הייתה הנצפית ביותר, בממוצע, מבין עונות התוכנית.
עונה שלישית - אפריקה
העונה השלישית של "הישרדות" נדדה לאפריקה, לשמורת שאבה שקניה (בכורה: 11 באוקטובר 2001). הייתה זו הפעם הראשונה בה התחרות לא נערכה על מקור מים. בעונה זו בלט מאוד הניגוד, בשלבים מסוימים, בין מתמודדים צעירים מאוד ומתמודדים מבוגרים יותר. המתמודדים הצעירים נידו את המבוגרים וגמרו אומר לנצל את עבודתם ולהדיחם בזה אחר זה. ערבוב השבטים, שהתרחש בפעם הראשונה בעונה זו, הוביל לסילוקם של הצעירים מעמדת כוח ולהדחתם. עוד בלטה בעונה זו הפעם האחרונה בה שיקולים הבוחנים מי ראוי לזכות בפרס תפסו מקום חשוב במערכת שיקוליהם של המתמודדים. בלטו בעונה זו זוכה העונה, היהודי אית'ן זוהן, אשר ניצח את קים ג'ונסון בהצבעת 2–5. עוד בלטו בעונה טום ביוקאנן (ביג טום בעל המבטא הדרומי העמוק) ולקס ון דן ברג עטור כתובות הקעקע. ביוקאנן, ון דן ברג וזוהן, כולם שבו והשתתפו בעונה השמינית של התוכנית. זוהן חזר גם לעונה ה-40 של הסדרה.
עונה רביעית - מרקיז
עונתה הרביעית של התוכנית נערכה באיי מרקיז שבפולינזיה הצרפתית (בכורה: 28 בפברואר 2002). בעונה זו הותר לראשונה להעביר את שרשרת החסינות לאדם אחר, ובעונה זו נעשה שימוש במתיר שוויון בדמות "האבן הסגולה" (הגרלה אקראית, בה מוציאים אבנים מתוך שקיק. השופט פסקל אינגליש שלף את האבן הסגולה והודח בהדחה הלפני אחרונה של העונה, על אף שלא הצביעו כלל נגדו). בעונה זו בלט עימות סמוי וגלוי בין מתמודדים שחורים (וספיה טאוורי, המנצחת ושון רקטור) ואחרים. עוד בלטו בתוכנית טמי לייטנר, שהפכה מאוחר יותר כתבת חוקרת שזכתה בפרס אמי וקת'י וובריק-אובריאן, אשר הגיעה למקום השלישי והייתה למתמודדת האהובה ביותר בעונה, ולאחר מכן גם השתתפה בעונה השמינית. המתמודד הבולט ביותר בעונה, עם זאת, היה רוב מריאנו (המכונה "בוסטון רוב"), שאף שהודח בשלב מוקדם יחסית, התבלט בעורמתו הטקטית, בהערותיו הסרקסטיות ובנכונותו לבגוד בכל אדם כדי לקדם את סיכויי זכייתו. גישתו והערותיו השנונות הובילו להופעתו של מריאנו גם בעוד 5 עונות של התוכנית והשתתפות בעונה ה-39 של התוכנית יחד עם סנדרה דיאז-טיוון אך לא כמתמודד. בעונה זאת בלט ה"מהפך הראשון", שנעשה כשנותרו תשעה מתמודדים, והברית החזקה במשחק שכללה 4 מתמודדים, נחשפה וחמשת המתמודדים האחרים התחברו ביחד, בהנהגתה של קאתי וובריק-אובריאן, והדיחו את חברי הברית השנייה זה אחר זה. אל מעמד הגמר הגיעו, במה שנחשב אחד מצמדי הגמר הפחות פופולריים, וספיה טאוורי ונליה דניס - בו טאוורי ניצחה בהצבעת 3–4 והפכה לזוכה האפרו-אמריקאית הראשונה של הסדרה.
עונה חמישית - תאילנד
העונה החמישית של התוכנית נערכה בקו טרוטאו, במחוז סאטון שתאילנד (בכורה: 19 בספטמבר 2002). בעונה זו בוצעו מספר שינויים מהותיים, כדי לעורר עניין מחודש. בין השאר בוצעה החלוקה לשבטים על ידי המתמודדים המבוגרים ביותר, הוצעה אפשרות לעריקה משבט לשבט, בוצע מיזוג כוזב, בו השבטים חיו יחד בלי מיזוג, ושולב אתגר מכירה פומבית, שאומץ כנוהג גם בעונות הבאות של התוכנית. הזוכה בעונה זו היה בריאן היידיק (שחקן בסרטי פורנוגרפיה רכים בעברו) שהראה שליטה בחברי השבט שלו, שהובילה אותו אל הגמר ואל הניצחון אל מול בן בריתו קליי ג'ורדן, בהצבעת 3–4. (היידיק ניסה לחזור גם לעונה ה20 של התוכנית אבל ניסיונו לא צלח) עוד בלטו במידת מה הלן גלובר, שהפכה מגישת תוכנית רדיו מצליחה ושי-אן הואנג, אשר הודחה לאחר שהראתה נכונות לבגוד בחברי השבט שלה במהלך המיזוג הכוזב, ושבה והשתתפה ב"הישרדות" בעונתה השמינית הייתה גם הליהוקים לעונה ה-20 אך לא התקבלה לבסוף. העונה נחשבת, בעיני מעריצים רבים, אחת החלשות והפחות מעניינות מעונות התוכנית. במהלך העונה טענה אחת המשתתפות, גנדיה ג'ונסון כי הוטרדה מינית על ידי משתתף אחר\ טד רוג'רס. מעשה ההטרדה, לכאורה, לא תועד, אך פרקי העונה עקבו אחר דעותיהם של בעלי העניין ומשתתפים אחרים בנושא. ג'ונסון לא הגישה תלונה.
עונה שישית - האמזונס
עונתה השישית של "הישרדות" נדדה לגדות נהר ריו נגרו, במדינת אמזונס שבברזיל (בכורה: 13 בפברואר 2003). בעונה זו של התוכנית בלטו תנאי המחיה הקשים, שהובילו כמה וכמה מתמודדים לבחון נטישת התוכנית. המתמודדים חולקו תחילה לפי מין, לנשים ולגברים, אף כי בהמשך בלטו במיוחד הפערים הרגשיים והמנטליים בין מתמודדים צעירים ומתמודדים מבוגרים — נושא חוזר בתוכנית — ונידויים של מתמודדים חריגים מבחינה פיזית (כריסטי סמית', חרשת) ונפשית (מתיו פון ארטפלדה). הזוכה הייתה ג'נה מורסקה, שניצחה בהפרש גדול את פון ארטפלדה (6-1). מורסקה שבה והשתתפה גם בעונת ה"אול סטאר". למרות מגוון הדמויות הבולטות בעונה, המשתתף הבולט ביותר היה רוב ססטרנינו, שהתבלט בעורמתו, בתבונתו ובמהלכים טקטיים. גישתו למשחק, שדגלה במניפולציה מקבילה של מתמודדים שונים, גיבוש קבוצות הצבעה ופירוקן, שימשה השראה לשחקנים בולטים רבים, וביניהם זוכים, בעונות הבאות של התוכנית. בתוכנית האיחוד אמר פרובסט כי ססטרנינו הוא המתמודד הכי חכם לשחק את המשחק, שלא ניצח. ססטרנינו הופיע קצרות גם בעונת ה"אול סטאר" של התוכנית, היידי סטרובל שבלטה בלשונה החדה וחשיבה אסטרטגית טובה בנוסף בתוכנית האיחוד אמר פרובסט שהיא מורה מה שהפתיעה הרבה מהמעריצים וסמית׳ החירשת שלא וויתרה למרות התנאים הקשים והגיעה רחוק מאוד. סצנה מפורסמת נוספת בעונה התרחשה כאשר מורסקה וסטרובל התפשטו במהלך אחד מאתגרי החסינות תמורת שוקולד וחמאת בוטנים.
עונה שביעית - איי הפנינה
עונתה השביעית של התוכנית שבה למחוזות מוכרים, כשהתארחה באיי הפנינה שבפנמה. (הבכורה: 18 בספטמבר 2003). בעונה זו של התוכנית, שנושאה היה "שודדי ים", הופתעו המתמודדים ונאלצו להתחיל במשחק בלי צידה אישית (בעונות הראשונות הותר למתמודדים להביא עמם ציוד), ולרכוש את הציוד הנדרש בכפר מקומי. השינוי הוביל להתבלטות מיידית של מספר מתמודדים, ובמיוחד של רופרט בונהאם, שהפגין תושייה כשל שודד-ים אמיתי (בונהאם שב והופיע בעונה השמינית בעונה ה-20 ובעונה ה-27 של התוכנית) וסנדרה דיאז-טוויין, ששליטתה בספרדית ויכולת המיקוח שלה הקנו יתרון גדול לשבטה (דיאז-טוויין הופיעה שוב בעונה ה-20, בעונה ה-34 ובעונה ה-40 של התוכנית). במהלך התוכנית הונהגו מספר חידושים ובהם ביזת ציודו של שבט שנחל מפלה באתגר (רעיון ששב והופיע בעונות מאוחרות יותר) והשבתם של שני מתמודדים שהודחו למשחק - ליליאן מוריס |(ליל) וברטון רוברטס (רעיון שחזר במתכונת שונה בעונות מתקדמות יותר של התוכנית). לאורך העונה בלטו הניגודים בין רופרט בונהאם עטור הזקן, שהפגין גבורה ואומץ לצד פגיעות ובורות טקטית, ובין ג'ון דלטון, שכינה עצמו "ג'וני פיירפליי". פיירפליי אימץ בעליצות את תפקיד הנבל, ושימש דגם מכונן לדמות הנבל המתהדר בבוגדנותו וברשעותו בתוכנית. פיירפליי הופיע, קצרות, גם בעונת ה"אול סטאר" השנייה (עונה 16). הזוכה בתוכנית הייתה סנדרה דיאז-טוויין, שהפליאה באבחון טיבם של הסובבים אותה. שיטתה להצליח הוגדרה על־ידה "לא אכפת לי מי יודח כל עוד זאת לא אני" — היא הביעה נכונות להצביע תמיד עם הרוב, כל עוד היא חלק ממנו. שיטת התמודדות מצליחה זו, היפה למתמודדים שאינם חזקים מבחינה פיזית, אומצה אחר־כך על ידי מתמודדים ומתמודדות רבים, מהם כמה שזכו בתוכנית. ניצחונה של דיאז-טוויין בהצבעת 1–6, נבע גם מהעוינות שרחשו המושבעים למוריס, אשר התמודדה מולה, ודפוס זה - הצבעה למתמודד השנוא פחות - הפך למאפיין קבוע בהצבעות המושבעים. כמו כן, עונה זו הייתה העונה הראשונה בה מתמודד פרש מרצונו - אוסטן טיילור, אשר לא הסתדר עם תנאי המחיה על האי, מתמודדים בולטים נוספים היו ניקול דלמה שהייתה למודחת הראשונה בתוכנית ולא זכתה לחזור למשחק אך זכתה להמון אהדה מהמעריצים, דארה ג׳ונסון שהייתה האחרונה משבטה ואף על פי שהייתה שקטה ולא קיבלה הרבה זמן מסך זכורה על ידי המעריצים עד היום בגלל מגיוון סיבות, כריסטה הסטי שעמדה לצידה של דיאז-טוויין לאורך כל הדרך וטויאנה בראדלי ששלטה באסטרטגיה בשבטה. אנדרו סבאג' חזר לעונה 31.
עונה שמינית - אולסטארס
עונתה השמינית של "הישרדות" (בכורה: 1 בפברואר 2004) נערכה שוב באיי הפנינה וכללה הפעם 18 מתמודדים וותיקים, שהתמודדו כבר בעונות קודמות של התוכנית. כמו כן, לראשונה חולקו המתמודדים בתחילת העונה לשלושה שבטים ולא לשניים. שני מתמודדים פרשו בעונה זו מרצונם - ג'נה מורסקה בשל חששה למצב אימה חולת הסרטן, וסו הוק בשל מה שנטען כהטרדה מינית מצד ריצ'רד האץ' במהלך אחת המשימות, הוק לא הגישה כנגדו תלונה. בעונה זו בלט, בשלבה הראשון, רצונם של המתמודדים להדיח מתמודדים אחרים שזכו להצלחה גדולה בעונות קודמות: שלושה מנצחי עבר נופו בשלב מוקדם (הרביעית, מורסקה, פרשה) ובין ארבעת המתמודדים הסופיים לא היה אחד שהשתתף במעמד זה קודם לכן. המתמודד הבולט ביותר בעונה זו היה רוב מריאנו, שהפגין שוב את לשונו החדה, את אבחנותיו הקולעות ואת עורמתו הטקטית, מתמודדים נוספים היו ג׳נה לואיס שחזרה למשחק אחרת ושיחקה יותר אסטרטגית מהפעם הקודמת ושלטה בכל מה שקרה בשבטה שהתפרק מאוד מהר עקב ערבוב שבטים ובנוסף הגיע לשלישייה האחרונה יחד עם מריאנו ואמבר ברקיץ׳,רופרט בונהאם שעמד לצד לואיס לאורך כל הדרך, שי-אן הונאג שזכתה להרבה מעריצים והאץ ׳ושאר המנצחים עקב היותם מנצחים והדחותיהם הטראגיות. מריאנו כרת ברית טקטית עם ברקיץ', שהפכה מאוחר יותר לקשר רומנטי (מריאנו אף הציע נישואין לברקיץ' בתוכנית האיחוד רגע לפני ההכרזה על הזוכה, השניים נישאו ולהם ארבעה ילדים; מאוחר יותר השתתפו השניים, בהצלחה מרובה, גם בתוכנית הריאליטי "המירוץ למיליון" בה הגיעו לגמר, ובעונת ה"אול-סטאר" שלה). הברית הובילה את השניים למעמד הגמר, בו התמודדו זה עם זה, כשברקיץ' קוטפת את פירות התנהגותה הנעימה יותר בדמות ניצחון במשחק בהצבעת 3–4. במועד תוכנית "האיחוד" הוכרז על פרס מיוחד של מיליון דולר לשורד האהוד ביותר. הזוכה, הצפוי מראש, היה בונהאם.
הנובר 96
הנובר 96 (בגרמנית: Hannover 96) היא קבוצת כדורגל גרמנית, מהעיר הנובר, המשחקת בבונדסליגה השנייה. אצטדיונה הביתי הוא HDI ארנה, אשר נבנה ב-1954 ומכיל כ-49,200 מקומות ישיבה.
הישרדות (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
עונה תשיעית - ונואטו
עונה זו (בכורה: 16 בספטמבר 2004) נערכה באפטה שבוונואטו. בעונה זו היו מספר חידושים, שהבולט ביניהם הייתה הצבעת הדחה כפולה (השבט המנצח באתגר החסינות זוכה בקדימות בהצבעה ובארוחה), אך בלט בו במיוחד "קרב המינים": המתמודדים חולקו לשבטים של גברים ונשים, כאשר בקבוצת הנשים בולטות שתי מתמודדות לסביות, שאחת מהן (איימי קיוזק, לשעבר דוגמנית בפלייבוי; הופיעה גם בעונה ה-16) הנהיגה את הברית והטעימה במיוחד את הניגוד בין נשים לגברים. בעונה זו בלטו במיוחד גם אלייזה אורלינס הנסערת והנרגנת שהצליחה לשרוד עד לרביעייה אף על פי שקיבלה שנאה עקב הרבה מהמתמודדים האחרים והייתה מיועדת להדחה כמעט כל מועצת שבט, (השתתפה גם בעונה ה-16), וסקאוט קלאוד לי המבוגרת והנכה שעל אף חולשתה הפיזית הגיע לשלבים המאוחרים של המשחק. במהלך המשחק זכתה ברית הנשים ליתרון מכריע, כאשר שש מתוכן הרכיבו את שבעת האחרונים, אך המנצח היה דווקא הגבר האחרון להישאר במשחק - כריס דוטרי, שניצל את הסכסוכים בין ברית הנשים ואת העוינות הרבה כלפי המתחרה שלו, טווילה טנר, אשר בגדה במתמודדים רבים וסירבה להתנצל על כך - במה שהוביל את דוטרי לניצחון 2–5.
עונה עשירית - פלאו
העונה העשירית של "הישרדות" (בכורה: 17 בפברואר 2005) נערכה במדינת קורור שבאיי פלאו. עונה זו כללה הפתעה מיד בפתיחתה, כאשר המתמודדים התחלקו לפי בחירתם ושניים מהמתמודדים, וונדה שירק וג'ונתן ליבי, הודחו מיד בפתיחת המשחק. חידוש אחר במשחק היה הגלייתו של אחד המפסידים באתגר ל"אי הגלות", המוגלה הייתה ג'אנו טורנל אשר פרשה בהמשך העונה מהמשחק על מנת שמתמודדת אחרת תישאר עד במשחק. בעונה זו בלטה במיוחד שליטתו של שבט אחד, קורור, שלא הפסיד באף אתגר והצליח להדיח את כל חברי שבט אולונג שמולו. בסופו של דבר צורפה השורדת הבודדת משבט אולונג, סטפני לה-גרוסה (התמודדה גם בעונה ה-11 ובעונה ה-20) אל השבט המנצח. בסדרה בלטו, נוסף לה-גרוסה הנחושה שהייתה למתמודדת הכי אהובה על ידי המעריצים והכי בולטת בעונה, גם בובי-ג'ון דרינקרד רב-האון, שהיה האחרון שנשאר איתה בשבט אולונג, וגם חזר להשתתף לצידה בעונה העוקבת, ג׳ניפר ״ג׳ן״ ליון שהתבלטה ברומן עם אחד המתמודדים (גרג קארי) וזכתה להמון תשומת לב מהמעריצים בשנת 2010 כאשר התמודדה עם מחלת הסרטן אך לבסוף לא הצליחה לשרוד ומתה ואיאן רוזנברגר, שוויתר על אפשרות להתמודד בגמר לטובת ידידתו, קייטי גלגר. הדמות המרכזית בשבט קורור היה טום ווסטמן (הופיע גם בעונה ה-20). אף שמטרתו הראשונית של ווסטמן הייתה לא להתבלט ("לטוס מתחת לראדאר") אילצה אותו נחיתותו הפיזית של שבט קורור לאמץ עמדת הנהגה. ווסטמן הפגין נחישות רבה וזכה בסדרה של אתגרי חסינות אישיים ובשילוב עם תבונה טקטית וברית מוצלחת עם רוזנברגר הצליח להעפיל לגמר מול גלגר ולזכות בו בקלות (6-1).
הנובר 96
היסטוריה
הנובר ידועה כקבוצת תחתית בשלושים השנה האחרונות, ולכן אינה מרבה להשתתף בטורנירים האירופאיים. הקבוצה השתתפה פעם אחת בגביע המחזיקות בעונת 1994/1993, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון. הקבוצה השתתפה פעמיים באינטרטוטו, אך לא הגיעה להישגים בו. בעונת 2011/2012 השתתפה בליגה האירופית והעפילה עד לשלב רבע הגמר. בעונה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה לשלב 32 האחרונות של המפעל.
ב-10 בנובמבר 2009 התאבד רוברט אנקה, הקפטן והשוער של הקבוצה, בקפיצה לפסי רכבת. ב-1 במאי 2016 נהרג ניקלאס פייראבנד, קשר הקבוצה, בתאונת דרכים.
סגל הקבוצה
(קפטן)
הישרדות (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
עונה שתים עשרה - פנמה: אי הגלות
עונה זו שבה בפעם השלישית לאיי הפנינה (אף כי שמה הרשמי היה "פנמה - אי הגלות". בכורה: 31 באוקטובר 2005). בפתיחת המשחק חולקו המתמודדים, בפעם הראשונה והאחרונה, לארבעה שבטים של גברים ונשים מבוגרים וצעירים. החלוקה בוטלה אחרי מועצת שבט אחת. חידוש אחר בסדרה היה "אי הגלות": הגליה של אחד המתמודדים למקום מבודד, בו טמון רמז לפסלון חסינות נסתר. מנצח התוכנית היה אראס באסקאוסקס אשר הנהיג את שבטו "קאסאיה" לשלטון מוחלט בעונה (שב להתמודד בעונה ה-27 של התוכנית יחד עם אחיו ויטאס) וניצח בהצבעת 2–5. עוד בלטו במיוחד דניאל דילורנצו, שהעפילה מולו לגמר (ושבה והתחרתה בעונה ה-20), שיין פאוורס בעל התקפי הזעם היחיד בתולדות התוכנית שכאשר באו בני משפחה לבקר את המתמודדים, בנו הקטן בא לבקרו מה שלא קרה כלל בתוכנית לראשונה ובפעם האחרונה (התמודד בהצבעה למתמודדים שיחזרו לעונה 31 אך לא קיבל מספיק קולות כדי לחזור), מיסטי גילס שהודחה בשלב מאוד מוקדם של המשחק ולא קיבלה הרבה זמן מסך זכורה איך שהוא על ידי המעריצים של התוכנית, ברוס קאנגיי עם הרוח הטובה והיפנית שהציג והשליטה באומניות לחימה, דן בארי שהודח לפני האיחוד אך קיבל המון זמן מסך עקב היותו אסטרונאוט, קורטני מרית הקולנית והמוזרה וטרי דייטז. דייטז הוצב בעמדת נחיתות כבר בשלבים הראשונים של הסדרה, כאשר בוצעה החלפת חברים בין השבטים שבודדה אותו מבני בריתו, אך הצליח למצוא את פסלון החסינות החבוי וזכה בסדרה ארוכה של אתגרי חסינות שהביאו אותו עד שלב ההתמודדות הסופית לפני הגמר (דייץ חזר לעונה ה-31). המתמודדת הבולטת ביותר בעונה זו, עם זאת, הייתה סירי פילדס, אחות במקצועה, שסומנה כאחת המודחות המוקדמות עקב חולשתה הפיזית וחוסר הניסיון שלה בתנאי שטח. סירי הפגינה יכולת מרשימה בטוויית קשרים אנושיים ושלטה במשחק בערמה באמצעות מניפולציות מתוחכמות, עד שהודחה במקום הרביעי כתוצאה מהפסד באתגר אש שובר-שוויון. פילדס, שהשתתפה גם בעונות 16, 20, ו-34 זכתה בסוף העונה בתואר חביבת הקהל, ונחשבת לאחת המתחרות הטובות ביותר בתולדות התוכנית.
הנובר 96
סגל הקבוצה
(קפטן שני) (בהשאלה מהופנהיים)
הישרדות (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
עונה שלוש עשרה - איי קוק
העונה צולמה באיי קוק שתחת ריבונות ניו זילנד (בכורה: 14 בספטמבר 2006) והביאה עמה מספר חידושים כמו עליית שלושה מועמדים לגמר. בדומה לעונה הקודמת, גם כאן חולקו המשתתפים לארבעה שבטים, הפעם לפי קרבה אתנית: לבנים, היספנים, אסיאתים ושחורים. גם כאן, השבטים שבו וחולקו לשניים במהרה. האירוע הדרמטי ביותר בעונה זו התרחש בפרק השמיני, כאשר הוצעה למשתתפים אפשרות לערוק לשבט אחר. שניים מהם, ג'ונתן פנר וקנדיס וודקוק בחרו לערוק והציבו את שבט אייטוטאקי בנחיתות מספרית, ארבעה מול שמונה, ערב האיחוד המתקרב. העריקה החדירה מוטיבציה בארבעת חברי השבט הנותרים - סנדרה אוקלי, בקי לי, אוזי לוסת' ויול קוון - ואלו זכו בארבעת האתגרים הבאים. עם המיזוג הצליח קוון, בחסות אליל החסינות שברשותו, לגייס על צידו את פנר וארבעת חברי אייטוטאקי הצליחו להדיח בשלבים את כל חברי השבט היריב. בעונה זו בלטו מספר מתמודדים. ראשון בהם היה אוזי לוסת', שהפגין דומיננטיות רבה וזכה בחמישה משישה אתגרי החסינות האישית. לוסת' השתתף גם בעונות 16, 23 ו-34, וזכה בתואר חביב הקהל לעונה. לצדו בלט גם יול קוון, שעשה שימוש נבון באליל החסינות, בברית האיתנה שלו עם בקי לי, ובדימוי "הסנדק" שנוצר לו אצל שאר המתחרים. קוון ניצח את לוסת' ובקי בפרק הגמר בהצבעת 5-4-0, והיה לאסייתי הראשון שזכה בסדרה, קוון חזר להשתתף בעונתה ה-40 של הסדרה. בעונה בלטה עוד פרוואטי שאלו הפלרטטנית, ששבה לככב בעונה ה-16, בעונה ה-20 ובעונה ה-40 של התוכנית, ונחשבת לאחת המתמודדות הטובות, החזקות, החכמות, האסטרטגיות והאהובות בתולדות התוכנית בעיני רבים מהמעריצים ואף זכתה לכינוי ״המלכה״. על אף שבעונה זו, נתפשה כמי שמשתמשת בעיקר ביכולות הפלרטוט שלה, בעונות הבאות בהן השתתפה, הפגינה שאלו יכולות אסטרטגיות מרשימות. פנר היהודי שהיה שנוא על רוב המתמודדים וכונה "עכברוש" (שב להתמודד בעונה ה-16 ובעונה ה-25), אדם ג׳נטרי שהיה האחרון מבני בריתו ואף ניהל רומן עם וודקוק (ששבה להשתתף בעונה ה-20 של התוכנית וכן בעונה ה-27 יחד עם בעלה ג'ון). סצנה מפורסמת בעונה זו היא כאשר במועצת השבט השנייה בעונה, המתמודד וירגליו ״בילי״ גרכי הצהיר ״אני עשיתי את שלי בתוכנית, מצאתי אהבה״ ואז הרחיב והסביר, כי הוא והמתמודדת וודקוק התאהבו "אהבה ממבט ראשון" כפי שהגדיר אותה. הצהרה זו הותירה את חברי השבט שלו ואת פרובסט המומים, כמו גם את וודקוק ששמעה על כך לאחר מכן. בעונה זו הייתה הפעם הראשונה שמתמודדים ויתרו על משימה והפסידו בכוונה תחילה. היו אילו שבט הלטינים שעשו כך מכיוון שרצו להדיח את גרכי שבעינם היה ל״משקל עודף״ מבחינה חברתית ופיזית.
עונה ארבע עשרה - פיג'י
העונה הארבע עשר של "הישרדות" צולמה במקואטה, ולואה לבו שבפיג'י (בכורה: 8 בפברואר 2007) וכללה שינוי בכללי השימוש בפסלון החסינות - אשר ניתן היה להשתמש בו רק לפני מועצת השבט. השבטים חולקו לשניים: האחד חי בתנאים של רווחה רבה, ואילו השני נאלץ לחיות בתנאים ירודים. הפער הוביל לכך ששבט מוטו, שחי ברווחה, זכה ב-12 מתוך 13 האתגרים עד למיזוג בין השבטים, וניסוי דומה לא חזר על עצמו בתוכנית. בעונה זו בלט מאמץ מודע של מפיקי התוכנית, שגייסו את כל המתמודדים לבד מאחד (במקום לשבץ מתמודדים שפנו אל התוכנית), להדגיש את הגיוון האתני והגילאי. מתמודדים בולטים בתוכנית היו יאן מן צ׳אן ששיחק בצורה מאוד חכמה אך מסוכנת שלא השתלמה לו אף על פי שהגיע רחוק במשחק, מישל יי שהודחה בהדחה יוצאת דופן מיד בשלב האיחוד אף על פי שהייתה בברית השולטת זכתה לכינוי ״החמודה״ על ידי המעריצים, סילביה קוואן שהודחה שלישית אך הייתה הבולטת ביותר בהתחלה, ובשל כך הודחה. קוואן הייתה מאוד שתלטנית והשתלטה על בניית המחסה שהיו כל המתמודדים יחד, קוואן הייתה זו שגם חילקה את השבטים מפני שכל המתמודדים בחרו בה כ״מנהיגה״ שלהם, ליסטי ״ליסי״ יאנרס החוצפנית שהודחה הדחה לפני האיחוד, אלכס אנדרטה עורך הדין אנדרטה היה האחרון מבירתו ונתן את אחד הנאומים הטובים במועצת הגמר, מוקי לי האסייתי והמנצח ארל קול (שניסה מאז להיכנס לכל עונות האולסטארס שהיו אך לא הצליח כל פעם בגלל סיבה שונה) שקשר כבר בשלב מוקדם ברית עם צ'אן בן ה-54, חביב הקהל (הופיע גם בעונה ה-16). נאמנותם של השניים זה לזה, תבונתו הטקטית של קול ועורמתו של צ'אן, (שהפך למתחרה הראשון שמשתמש בפסלון החסינות, ואף יצר פסלון חסינות מזויף) הובילה את שניהם לשלב הסופי של המשחק. כאשר נותרו במשחק רק שישה זכה צ'אן באתגר הפרס במכונית והעביר אותה לידי מתחרה אחר, דרה הרד (דרימז) בתמורה להבטחה כי זה יעביר לו את שרשרת החסינות אם יזכה בה באתגר החסינות הסופי. דרימז הבטיח לעשות כן, אך לא עשה זאת במועצת השבט. הצעד שגרם להדחתו של צ'אן, הרד שיחק לאורך כל המשחק ב״בשני הצדדים״ כלומר עם שתי הבריתות הרד הגיע לגמר עקב אי נתינת השרשרת לצ׳אן כנגד קול והמתמודדת קסנדרה פרנקלין, וקול, שזכה בגמר בכל 9 קולות המושבעים, בעקבות שנאת המושבעים כלפי הרד ופרנקלין. הייתה זו הפעם הראשונה והיחידה בה כל שלישיית הגמר הורכבה מאפרו אמריקאים, וזו הפעם השנייה בה אדם שחור מנצח את התוכנית. זו גם הייתה הפעם הראשונה מתוך 5 פעמים שבה מתמודד ניצח עם כל קולות המושבעים. העונה הנ"ל היא העונה היחידה בה השתתפו מספר אי זוגי של אנשים (19), משום שאחת המתמודדות פרשה יום לפני תחילת הצילומים.
הנובר 96
סגל הקבוצה
(בהשאלה מאיינטרכט פרנקפורט)
הישרדות (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
עונה חמש עשרה - סין
הסדרה נדדה הפעם לשמורת ז'לין, צזוצזאן, מחוז צזאנסי שבסין (בכורה: 20 בספטמבר 2007) וכללה שינויים קלים בתבנית המשחק, ובמיוחד הוספת מספר פסלוני חסינות והמרת אי הגלות ב'חטיפה' של בן השבט המפסיד אל המנצחים. בעונה זו בלטו במיוחד טוד הרצוג, שהשתמש בטקטיקה מחוכמת ובבריתות נבונות כדי להגיע לגמר ולנצח בהצבעת 4-2-1 ובת בריתו לאורך המשחק, אמנדה קימל, שכשלה מולו בגמר. קימל שבה והשתתפה גם בעונה ה-16, שאף בה הגיעה לגמר, ובעונה ה-20. עוד בלטו בעונה זו פי ג'י לאו אשר הייתה בעמדת המיעוט רוב העונה ונלחמה פעם אחר פעם להינצל ממנה (שבה בעונה ה-31), ג'יימס קלמנט (חביב הקהל, הודח כשברשותו שני פסלוני חסינות; השתתף גם הוא בעונה ה-16 ובעונה ה-20) וקורטני ייטס הרזה וחדת הלשון, אשר הפתיעה את חבריה למשחק והגיעה למקום השני, עם שני קולות מהמושבעים (השתתפה גם בעונה ה-20).
עונה שש עשרה - מיקרונזיה: אוהדים נגד פייבוריטים
עונה זו, עונת ה"אול-סטאר" השנייה של התוכנית, שבה לפלאו שבמיקרונזיה (בכורה: 7 בפברואר 2008) והתנהלה במתכונת של עימות בין שבט "פייבוריטים" (מתחרים מעונות קודמות) ו"מעריצים" (מתחרים חדשים). בעונה זו בלט פער היכולות בין המתמודדים המנוסים לחדשים, כאשר המתמודדים החדשים הדיחו בזה אחר זה, בגלל עימותים פנימיים, את החברים החזקים ביותר. עוד בלט הפער בין כשרונן הטקטי והמניפולטיבי של הנשים ותמימותם של הגברים. פארווטי שאלו, סירי פילדס ואמנדה קימל היו הנבונות שבנשים, והצליחו להטעות את הגברים, בזה אחר זה, להימנע משימוש בפסלון החסינות או, במקרה אחד, למסור את שרשרת החסינות לאחת הנשים. בשלב הסופי של המשחק כשלה סירי פילדס באתגר המכריע ובגמר גברה שאלו על אמנדה קימל, שהעפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר אך כשלה שוב בשלב הדיבור מול המושבעים והפסידה בהצבעת 3–5. עונה זו נחשבת בעיני רבים ממעריצי התוכנית לעונה הטובה ביותר של התוכנית, בשל המספר הרב של הדחות הפתע שבה. עוד בלטו בעונה ג'יימס קלמנט אשר זכה בחביב הקהל בפעם השנייה ברציפות, אוזי לוסת' שחזר מעונה ה-13 אשר מצא פסלון חסינות (ויצר במקומו אחד מזויף) אך הודח כשהוא לא השתמש בו, נטלי בולטון משבט המעריצים אשר התאחדה עם נשות ה"פייבוריטים", ואריק רייצ'נבאך אשר שוכנע על ידי ברית הנשים לוותר על שרשרת החסינות והודח (שב להתחרות בעונה ה-26). עוד ידועה העונה כעונה עם מספר הפרישות הגבוה ביותר. שני מתמודדים (ג'ונתן פנר וג'יימס קלמנט) נאלצו לפרוש בשל פציעות, ומתמודדת נוספת (קתלין סלקמן) פרשה בשל התנאים. שני מתמודדים נוספים (ג'וני פיירפליי וצ'אט וולץ') ביקשו מחברי שבטם להדיח אותם.