cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וושינגטון אירווינג
שנותיו האחרונות ומותו
אירווינג שב לארצות הברית בשנת 1846, התיישב באופן קבוע בסאניסייד, והחל כותב "מהדורה מתוקנת של המחבר" לאסופה של יצירותיו הספרותיות, עבור המוציא לאור ג'ורג' פלמר פטנם. אירווינג חתם עם המוציא לאור על הסכם ולפיו יקבל 12 אחוז מן המכירות של הספר בחנויות, הסכם חסר תקדים באותה תקופה. בשנת 1848, עם מותו של ג'ון ג'ייקוב אסטור, מונה אירווינג למנהל עיזבונו, ועל פי צוואת אסטור, הוא מונה אף ליושב ראש ספריית אסטור, אשר הפכה ברבות השנים לספריית העיר ניו יורק.
עד לשנות ה-70 לחייו הוא המשיך להופיע באירועים חברתיים ולהתכתב ואהדתו בציבור הייתה גבוהה. בשנת 1859 כתב הסופר אוליבר ונדל הולמס האב כי ביתו של אירווינג, סאניסייד, הפך לאתר עלייה לרגל, ובדומה למאונט ורנון, הוא אחד הבתים האהובים ביותר במדינה.
ב-28 בנובמבר 1859, רק שמונה חודשים לאחר שהשלים את הכרך החמישי של הביוגרפיה של וושינגטון, אירווינג מת מהתקף לב בביתו, בגיל 76. מספרים כי מילותיו האחרונות היו: "ובכן, אני חייב לסדר את הכרית שלי ללילה נוסף. מתי זה ייגמר?" ב-1 בדצמבר הוא נקבר בבית הקברות סליפי הולו ועל קברו הועמדה מצבה פשוטה.
בשנת 1876 כתב עליו ועל קברו המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו את השיר "גן הכנסייה בטריטאון".
דמותו כסופר
אירווינג נחשב בעיני רבים לסופר האמריקאי הראשון, במלוא מובנו של המונח, והראשון שהתפרנס מכתיבה ספרותית בלבד. ידידו המשורר לונגפלו שהספידו בפני החברה ההיסטורית של מסצ'וסטס בחודש דצמבר 1859, הכיר בחשיבותו של אירווינג כמקדמה של הספרות האמריקאית: "הוא חשים בצדק גאווה בכך שהתפרסם כסופר, איננו שוכחים כי, בין הישגיו האחרים הראויים להכרתנו, הוא היה הראשון שהביא למדינתו שם מכובד ומעמד בהיסטוריה של אנשים יודעי ספר."
סיפוריו הקצרים של אירווינג הם ממיטב הסיפור הקצר האמריקאי, והוא היה הסופר האמריקאי הראשון שסיפוריו מתחוללים באופן מובהק בארצות הברית, אף כאשר הם גרסאות לסיפורי עם גרמנים או הולנדים. יש המייחסים לו את היותו הראשון שכתב בשפת היום-יום, ללא מחויבות למסרים מוסריים או חינוכיים בסיפוריו, אלא כתב סיפורים כדי לבדר ולא כדי לחנך. אירווינג אף עודד סופרים מתחילים רבים, הוא פגש רבים מהם והציע להם מעצתו.
מבקריו, בהם אדגר אלן פו, טוענים כי לצד תרומתו כמחדש ספרותי, כתיבתו לעיתים קרובות הייתה פשטנית, וכי זכה להערכה יותר מכפי המגיע לו.
השפעתו על התרבות האמריקאית
אירווינג הוא שהטמיע את הכינוי "גוטהאם" לעיר ניו יורק, כינוי שנעשה ידוע עוד יותר לאחר שהופיע בספרי ובסרטי באטמן, יש המייחסים לו אף את הביטוי "הדולר הכל-יכול" (The almighty dollar).
אחת מתרומותיו הבולטות של אירווינג לתרבות האמריקאית היא בדרך שבה אמריקאים רואים וחוגגים את חג המולד. בתיקונים משנת 1812 לספרו "היסטוריה של ניו יורק", אירווינג הוסיף קטע תיאור חלום שבו ניקולאוס הקדוש מרחף בכרכרה מעל צמרות העצים - עלילה שמאוחר יותר הותאמה לסנטה קלאוס. בחמשת סיפורי חג המולד שכתב ב"ספר האיורים" הוא תיאר חגיגה אידיאלית של מנהגי חג המולד בבית אנגלי עתיק, המבוססת על ניסיונו בבית אחותו בברמינגהאם. הספר תרם להחייאת מנהגי חג המולד בארצות הברית. אף צ'ארלס דיקנס ייחס לאירווינג השפעה על האופן שבו תיאר את חג המולד בסיפוריו, כולל סיפורו הידוע "מזמור לחג המולד".
הנצחתו
ביתו של אירווינג, סאניסייד, עדיין עומד במקומו בכפר טריטאון במדינת ניו יורק. הבית הוכרז כאתר היסטורי על ידי האגודה לשימור אתרים היסטוריים בעמק ההאדסון ופתוח לקהל הרחב. סמוך לכניסה לכפר, בתחומי הכפר השכן אירווינגטון, קיימת אנדרטה לזכרו. הכפר עצמו נקרא על שם אירווינג. שמו של אירווינג הוזכר פעמים רבות בספרו של ג'וזף הלר, מלכוד 22, בקטע החוזר על עצמו שבו שמו של אירווינג נחתם על ידי אחרים על מסמכים, דבר הגורר חקירה צבאית באשר לזהותו של אירווינג וושינגטון. בארצות הברית נקראו בתי ספר רבים על שמו ועל שם מקומות בסיפוריו הדמיוניים.
גשר החירות (ונציה)
גשר החירות (באיטלקית: Ponte della Libertà - "פונטה דלה ליברטה") הוא גשר באורך של 3,850 מטר, החוצה את לגונת ונציה, ומקשר בין העיר ונציה לעיר מסטרה.
הגשר תוכנן בשנת 1931 על ידי האדריכל אוגניו מיוצי ונחנך בשנת 1933 בנוכחות בניטו מוסוליני בשם "גשר ליטוריו" (Ponte Littorio). הגשר, בו שני מסלולים לכל כיוון, נבנה בצמוד לגשר הרכבת אל העיר (שהוקם בשנת 1846 וכלל שתי מסילות ברזל לכל כיוון), במטרה לאפשר הגעת כלי רכב לאיי ונציה. בתום מלחמת העולם השנייה שונה שמו של הגשר לשמו הנוכחי - "גשר החירות", לציון תום השלטון הפשיסטי באיטליה ושחרור העיר ונציה בפרט ואיטליה בכלל מהכיבוש הנאצי.
הגשר מגיע לאי טרונקטו, שם נמצאים מגרשי החניה לכלי רכב, ומאפשר הגעת אוטובוסים לתחנת האוטובוסים המרכזית הנמצאת בפיאצלה רומא (Piazzale Roma). על הגשר שני מסלולים בכל כיוון, והוא נמצא בקצה המזרחי של הכביש הארצי SS11, המגיע מטורינו.
פיליפ חתי
פיליפ ח'ורי חתי (בערבית: فيليب خوري حتي; 22 ביוני 1886 - 24 בדצמבר 1978) היה היסטוריון של האסלאם, חלוץ לימודי התרבות הערבית בארצות הברית.
ביוגרפיה
חתי נולד למשפחה מרונית בכפר בנפת עאליי במחוז הר הלבנון, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. למד בבית ספר פרסביטריאני ובאוניברסיטה האמריקנית בביירות. אחרי סיום לימודיו לימד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית בה לימד שפות שמיות וקיבל תואר דוקטור בשנת 1915. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה חזר לאוניברסיטה האמריקאית בביירות בה לימד עד שנת 1926. בשנת 1926 קיבל משרה באוניברסיטת פרינסטון, בה כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 1954 כפרופסור לספרות שמית ויושב ראש המחלקה לשפות אסיה. לאחר פרישתו לגמלאות עבר ללמד באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1944 העיד בפני ועדה של בית הנבחרים של ארצות הברית כנגד הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל בטענה שאין צידוק היסטורי למדינה כזאת. עדותו התפרסמה בעיתון ופתחה דיון פומבי בינו ובין אלברט איינשטיין ואריך קהלר.
גורמים בימין בישראל נוהגים לצטט את חתי כאומר: "אדוני, אין דבר כזה היסטוריה פלסטינית. בהחלט לא!" כאסמכתא לטענתם שאין עם פלסטיני.
אוניברסיטת דיוק
אוניברסיטת דיוק (באנגלית: Duke University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית הנמצאת בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. דיוק נחשבת כאחת מהאוניברסיטאות היוקרתיות והמובילות ביותר בעולם, ובדירוג ה'וול סטריט ג'ורנל' בארצות הברית מדורגת במקום ה-5, עם אחוז קבלה של 5.7% בלבד. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
על בוגרי האוניברסיטה נמנים נשיא ארצות הברית, 15 זוכי פרס נובל, 3 זוכי פרס טיורינג, 50 זוכי מלגת רודס, 25 זוכי, 13 זוכי ו-8 זוכי , כמו גם אנשי ממשל ושופטים בכירים במערכת השירות הציבורי של ארצות הברית, לצד חוקרים בעלי שם, ו-14 מיליארדרים.
היסטוריה
טריניטי קולג', המוסד שהיווה את התשתית להקמת האוניברסיטה, נוסד ב-1838 על ידי קווייקרים ונוצרים מתודיסטים. ב-1924 הקים איל הטבק, ג'יימס ביוקנן דיוק, קרן למימון אוניברסיטה בדרהאם, ובה 40 מיליון דולר (531 מיליון דולר בערך של 2011). לאחר סירוב של מוסד אחר להקים את האוניברסיטה בדרהאם, נודע לו כי בטריניטי קולג' בוחנים אפשרות להגדיל את המוסד, הוא פנה אל הנהלת המוסד והציע את תרומתו, הם נענו להקים את האוניברסיטה החדשה בדרהאם וזכו במימון הקרן. בעקבות התרומה קבעה האוניברסיטה את שמה על שם אביו,.
דירוג בתחומים שונים
לצד דירוג כללי מוביל, מספר בתי ספר לתארים מתקדמים בולטים במיוחד בדירוגים שונים לאורך השנים:
ספורט
לאוניברסיטת דיוק קבוצת פוטבול וקבוצת כדורסל מצליחות, אשר מכונות "", "השטנים הכחולים של דיוק". קבוצת הכדורסל נחשבת לאחת המצליחות בטורניר המכללות אי פעם וצברה לה לאורך השנים תומכים ושונאים רבים אשר רואים בה נציגה של אמריקה האליטיסטית. הקבוצה הגיעה להישגים מכובדים בטורנירי NCAA רבים בכדורסל, כאשר ב-38 השנים האחרונות היא מאומנת בידי המאמן מייק ששבסקי. כוכבי כדורסל רבים יצאו מהמכללה ובהם כריסטיאן לייטנר, גרנט היל, אלטון ברנד, שיין באטייה, קרלוס בוזר, לואול דנג, ג'יי. ג'יי. רדיק, קיירי אירווינג וג'ייסון טייטום. בנוסף, בדראפט 2019 נבחרו 3 שחקנים שיצאו מהאוניברסיטה בעשרת הבחירות הראשונות שלו. השחקנים הם: זאיון ויליאמסון (בחירה מספר 1), אר. ג'יי. בארט (בחירה מספר 3) וקאם רדיש (בחירה מספר 10).
גבעות מקאלפיין
גבעות מקאלפין או גבעות מקאלפאיין (באנגלית: MacAlpine Hills) הן שרשרת של גבעות שאינן מכוסת קרח, באזור חוף שקלטון של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
שרשרת הגבעות משתרעת החל מהר אחרנר, לכיוון דרום מערב, לאורך הגדה הדרומית של קרחון לואו ועד לקרחון סיילוסטר.
מקור השם
שמן של הגבעות ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעות נקראות על שם פרח טייס (Ensign ) קנת' די. מקאלפיין (Kenneth D. MacAlpine), מחיל המילואים של צי ארצות הברית (U.S. Navy Reserve), שהיה חבר בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, אשר נפל בהתרסקות מטוס במצר מקמורדו, באוקטובר 1956.
אדוה עדני
אדווה עדני (נולדה ב-10 בספטמבר 1965) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" משנת 1990.
בין תפקידיה בתיאטרון באר שבע: הרו ב"מהומה רבה על לא מאומה", כלילת חן ב"הנסיכה והרועה", אוסי ב"הנאהבים", פיבי ב"כטוב בעיניכם", מרי וורן ב"ציד המכשפות", "יתוש בראש", שילה ב"אהבה וזיכרון", מימי ב"בית מלאכה", "נוכלים ואוהבים", אנה פרנק ב"אנה פרנק", ריטה ב"לחנך את ריטה", פרנצ'י בגריז, "בימינו לא יוצאים לדו-קרב", "אבודים ביונקרס".
הופיעה במחזהו של מתי גולן, "אטום", שהועלה בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד עיתונאית המקורבת לראש הממשלה הנבחר.
בין השנים 1998–1999 השתתפה בשתי עונות של "פרפר נחמד". כמו כן, הופיעה בסדרות הטלוויזיה "הבורר", "הבורגנים" וב"תיכון השיר שלנו".
עדני נשואה לדוד קיגלר ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בגבעתיים.
בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם.
קליפרטון
השם
השם קליפרטון ניתן לפי שמו של שודד הים אנגלי ג'ון קליפרטון (1722-1676) שנאבק בספרדים בתחילת המאה ה-18 ושנטען כי ביקר באי ואולי אף השתמש בו כבסיס לפשיטותיו על ספינות זרות. הצרפתים נתנו לו את השם "אי הפסיון" אחרי ששתי פריגטות צרפתיות גילו את האטול באופן רשמי ב־2 באפריל 1711 ביום שישי הקדוש, שהוא יום הפסיון של ישו בדת הנוצרית. האי מכונה משום כך "האי קליפרטון" או "פאסיון-קליפרטון".
מיקום גאוגרפי
האי קליפרטון הוא הטריטוריה היחידה בבעלות צרפתית בצפון האוקיינוס השקט. בקו דרומי-מערבי נמצא במרחק 1,081 ק"מ מחופי מדינת מיצ'ואקאן של מקסיקו ובקו דרום-דרום-מזרחי במרחק 949 ק"מ מהאי סוקורו מהארכיפלג רווייאחיחדו (Revillagigedo) של מקסיקו. עיר הנמל הכי קרובה, אקפולקו במקסיקו, נמצאת במרחק 1,200 ק"מ. הטריטוריה הצרפתית הקרובה ביותר הוא היווה אואה באיי מרקיז, במרחק 3,980 ק"מ מערבית-דרום-מערבית. העיר הונולולו באיי הוואי נמצאת 5,326 ק"מ מרחק צפונית מערבית ממנו. לפי נתוני הוועד הצרפתית של IUCN, קליפרטון הוא האטול המבודד בעולם.
היסטוריה
האי התגלה ב-2 באפריל 1711 על ידי הצרפתים מארטן דה שאסירון ומישל די בוקאז'. מקסיקו הסמוכה אליו לא הכירה בריבונות צרפת בתחילה.
ב-1906 רכשה חברת British Pacific Island Company את הזכויות לכריית גואנו באי. החברה, בשיתוף עם הממשלה המקסיקנית, הקימה באי מכרות, מחנה עובדים ומגדלור. ב-1914 חיו באי כ-100 גברים, נשים וילדים. האוכלוסייה תוספקה פעם בחודשיים על ידי אוניית אספקה מאקפולקו. ואולם עם פרוץ המהפכה המקסיקנית פסקה האספקה להגיע והתושבים נותרו ללא מזון וציוד. אוניית המערכה האמריקנית לקסינגטון ביקרה בקליפרטון בשלהי 1915 והציעה לפנות את כל התושבים. ואולם המושל המקסיקני קפטן רמון ארנו טען שהפינוי אינו נחוץ.
עד 1917 כל הגברים, להוציא שומר המגדלור, נספו. רובם מצפדינה והשאר מתקריות שונות. קפטן ארנו ועוד שלושה גברים טבעו כשיצאו בקאנו לעבר אונייה חולפת במטרה להזעיק עזרה. שומר המגדלור, שנותר לבדו עם 15 נשים וילדים, הכריז על עצמו "מלך" והחל במסע אונס ורצח - עד שנהרג על ידי אחת הנשים שנותרו. מייד לאחר מותו, ב-18 ביולי 1917, נאספו הניצולים, ארבע נשים ושבעה ילדים, על ידי ספינת התותחים האמריקנית יורקטאון. מאז לא נעשו עוד ניסיונות ליישב את האי, אם כי הוא היה מאוכלס לפרקי זמן קצרים בשנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנות ה-40 של המאה ה-20.
הבעלות על האי הייתה שנויה במחלוקת בין צרפת ומקסיקו, ואלה פנו למלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי כבורר. לאחר הבוררות הבינלאומית בה זכתה צרפת בשנת 1931, הכירה מקסיקו בריבונות הצרפתית ב-1959. בשנים 1944–1945 היה האי כבוש על ידי ארצות הברית.
הסכמי הדיג בין צרפת למקסיקו (2007)
לפני שנת 2007 מבחינה צרפתית הספינות המקסיקניות דגו בצורה בלתי חוקית באזור הכלכלי האקסקלוסיבי של האי. בעקבות תקרית ב-26 באפריל 2005 כשאוניית מלחמה צרפתית עצרה ספינת דיג מקסיקנית ופירקה אותה מנשקה, בשנת 2007 מקסיקו וצרפת חתמו על הסכם דיג לעשר שנים. ההסכם מציין היקף מרבי של הדיג.האוניות המקסיקניות אמורות להודיע על תפוקתם ולהירשם בוועדה הבין-אמריקאית לטונה טרופית IATTC. תמורת זאת הן רשאיות לבקש רשות לדיג חופשי באזור ZEE מסביב לאי, כולל במים הטריטוריאליים וללא מכסה מוגבלת מראש. בשטח האוניות המקסיקניות אינן נבדקות. בשנת 2017 ההסכם הוארך לעוד עשר שנים.
החי
למרות ממדיו הקטנים והמשאבים המוגבלים שבו, אוכלוסיית החי של האי מונה בין השאר סרטנאים (כ-11 מיליון סרטנים ממשפחת ה-Gecarcinidae), עופות, המנצלים את בידודו לקינון (באי נמצאת מושבת הציפורים Sula dactylatra הגדולה בעולם - 40,000), זוחלים, הכוללים נחשי ים מסוג Pelamis platurus, ובעבר היו במקום גם צבי ים ירוקים ודגים.
מנהל
בהתאם לחוק הים כפי שנקבע בהסכם הבינלאומי על זכויות ימיות (1982) יש לצרפת מסביב לאי אזור כלכלי אקסקלוסיבי ZEE (Zone économique exclusive) המכסה שטח של 435,600 קמ"ר  (יותר מהאזורים הימיים של צרפת המטרופוליטנית - המסתכמים ב-345,000 קמ"ר). במרחב הזה לצרפת זכויות ריבוניות לכל סוג של פעילות. האקדמיה הצרפתית למדעי הטריטוריות שמעבר לים המליצה עוד בשנת 1981 להקים על האטול בסיס דיג, לפתוח מחדש הלגונה של האטול, המכונה "לגון" ולשקם את מסלול הקיים למטוסים. בשנים 1946-1936 היה האי בחסות "היישובים הצרפתיים של אוקיאניה" (Les Établissements français de l’Océanie) ובין השנים 1986-1946 (עד 18 במרץ 1986) בחסות המוסדות של פולינזיה הצרפתית. כעת מעמדו הוא של נכס טריטוריאלי של הרפובליקה הצרפתית. מתוקף מעמד זה הוא מנוהל על ידי המשרד הצרפתי לטריטוריות שמעבר לים באמצעות הנציב העליון בצרפתי בפולינזיה הצרפתית.
אליהו בירנבוים
אליהו בירנבוים (נולד בשנת 1958) הוא סופר וראש מכון שטראוס עמיאל להכשרת רבנים לקהילות יהודיות בתפוצות ורב עמותת שבי ישראל העוסקת בחיפוש אחר צאצאי עם ישראל בעולם וטיפוחם. שימש כרב הראשי של אורוגוואי וטורינו.
תולדות חייו
אליהו בירנבוים נולד באורוגוואי ועלה לישראל בשנת 1972. למד בישיבת הר עציון והוסמך לרבנות בשנת 1982. למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים וקבל תואר דוקטור בפילוסופיה יהודית מאוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1985 ל-1990 עבד בהסתדרות הציונית העולמית במגוון תפקידים: מרצה לנוער באמריקה המרכזית בנושא ציונות ויהדות, יועץ לענייני אמריקה הלטינית, ואחראי על הפרסומים בספרדית במחלקה לתרבות וחינוך יהודי.
יצא לשליחות לאורוגוואי וכיהן כרבה הראשי בין השנים 1992–1997.
ברקליס סנטר
ברקליס סנטר (באנגלית: Barclays Center) הוא מגרש מקורה רב-תכליתי ברובע ברוקלין שבניו יורק. המגרש יושב בחלקו מעל מסילת רכבת התחתית של ה-MTA בפינת אטלנטיק אווניו ומרכז העסקים וונדרבליט. זהו מתחם בעלות של 4.9 מיליארד דולרים עבור מגרש ספורט, עסקים ומגורים. המגרש הוא ביתה של קבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, שמשחקת בו מאז עונת 2012/13. החל מעונת 2015/16 משמש האולם גם כבית לקבוצת ה-NHL ניו יורק איילנדרס. החסות להקמת המגרש ושמו הם על שם חברת השירותים הפיננסיים האנגלית ברקליס.
אליהו בירנבוים
תולדות חייו
בירנבוים היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
ברקליס סנטר
הפרויקט פותח על ידי פורסט סיטי רטנר, שרכש את הנטס בשנת 2004, במטרה להעביר אותם מניו ג'רזי למיקום זה בסמוך לשדרת אטלנטיק - מרכז ברקליס, ותחנת הרכבת תחתית (רכבות 2, 3, 4, 5 ו-B, D, N, Q, R) וטרמינל הרכבת ללונג איילנד בברוקלין, אחד ממרכזי התחבורה הנגישים ביותר בעיר. המהלך סימן חזרה של קבוצת ספורט מקצוענית לרובע, דבר שלא היה מאז עזיבת הדודג'רס ללוס אנג'לס ב-1957. מחלוקות בין תושבים מקומיים ושימוש בהפקעה, תביעות משפטיות מרובות, כמו גם מחסור במימון, עיכבו את השלמת הפרויקט בכ-4 שנים.
אליהו בירנבוים
תולדות חייו
מאז 1998 מכהן כראש מכון עמיאל - אור תורה סטון, להכשרת רבנים ומנהיגים רוחניים לעבודה בקהילות בתפוצות. הוא עוסק בגיור ובין השאר מלווה את קהילת בני מנשה. לדבריו, קליטתם של בני מנשה שעלו מהודו עד עתה, כאלף מהם בכל שנה, הייתה " 100% של הצלחה". הוא מכהן כדיין בבית הדין לגיור של הרבנות הראשית לישראל וכן כרב של שבי ישראל.
ברקליס סנטר
ב-1 במרץ 2010, בית המשפט העליון של ארצות הברית בברוקלין פסל תביעה של בעלי נכסים בנוגע לשימוש של המדינה בהפקעות. הנחת אבן הפינה לפרויקט התקיימה ב-11 במרץ 2010, והמגרש נפתח לציבור ב-21 בספטמבר 2012. האירוע הראשון שהתקיים במגרש היה קונצרט של ג'יי זי ב-28 בספטמבר 2012. הנטס שיחקו לראשונה במגרש ב-15 באוקטובר 2012 נגד הוושינגטון ויזארדס.
אליהו בירנבוים
תולדות חייו
ביולי 2010 מונה לכהן כרב הראשי של העיר טורינו, ובנובמבר אותה שנה נכנס לתפקידו.
ברקליס סנטר
בנוסף למשחקי כדורסל מקצועיים, מארח את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לונג איילנד בברוקלין LIU בלאקבירדס.
אליהו בירנבוים
ביקור בתפוצות
הרב בירנבוים הוא ראש תוכנית "עמיאל" השולחת רבנים לקהילות יהודיות ברחבי העולם, ובמסגרת זו הוא יוצא לביקורים תכופים ביהדות התפוצות. בשנת 2007 ביקר בקהילות יהודיות, שנותרו כמעט ללא יהודים, כמו ביהדות זימבבואה, יהדות ארמניה ויהדות הודו ועמד על צורכי הדת שלהם.
את רשמיו מביקוריו בקהילות יהודיות ברחבי העולם פרסם במדור "יהודי עולמי" במוסף "שבת" של "מקור ראשון". על כתבות אלו זכה בפרס בתחום העיתונות המודפסת של המרכז העולמי של בני ברית לשנת 2008, יחד עם תמר איש-שלום וישראל רוזנר. ועדת הפרס הביעה דעתה כי "המדור פותח צוהר על קהילות יהודיות נידחות ופחות מוכרות ברחבי העולם". המדור הופיע במשך כ-3 שנים ובמסגרתו פורסמו יותר מ-50 כתבות שקובצו לספר בפורמט אלבומי הנושא את שם המדור בעיתון, "יהודי עולמי". משנת 2016 מנחה הרב בירנבוים את תוכנית הטלוויזיה יהודי עולמי בערוץ 20 שבה הוא תר יחד עם מפורסמים אחר יהודים בעולם.
החל משנת 2006 הוא ביקר בקהילות הבאות:
פעילות בקרב האנוסים
הרב בירנבוים שותף פעיל לפעולות הגיור המתבצעות באמצעות עמותת שבי ישראל, שהיא עמותה העוסקת בקירוב הצאצאים המשוערים של עם ישראל לעמו ולארצו. בין השאר, הרב מהווה מקור להתעניינות של שכבות מבוססות בספרד ובפורטוגל. התחושה שלהם כי יש להם שורשים יהודיים יוצרת עניין בנושאים יהודיים. הדיווח העדכני של האגודה הוא שמדובר בקבוצות של אנשים במדריד, בבלמונטה ובברצלונה.
הרב בירנבוים מבחין בין שני סוגי אנוסים:
רמת פוטוראנה
רמת פּוּטוֹראנה (ברוסית: Плато Путорана) הקרויה באופן רשמי שמורת הטבע הלאומית פוטוראנה (Путоранский государственный природный заповедник) היא שמורת טבע במחוז קרסנויארסק שבמזרח רוסיה. שטח השמורה הוא 1,887,251 הקטאר, ו-1,773,300 הקטאר מהם מהווים שטח שמור שהציד בו אסור. בשנת 2010 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית, בעיקר בשל אוכלוסיית איילי הצפון הגדולה שבה ובשל נוף הטייגה והמדבריות הארקטיים.
הרמה הוכרזה כשמורה לאומית ב-15 בדצמבר 1988, בין היתר על-מנת להגן על עדר כבשי השלג החיים בה, ועל אוכלוסיית איילי הצפון הגדולה בעולם החיה בשטח השמורה.
טוביאס ורהאכט
טוביאס ורהאכט (בהולנדית: Tobias Verhaecht; 1561 – 1631) היה צייר פלמי, שצייר בעיקר נופים. סגנונו משתייך לתחום נופי עולם שפותח על ידי אמנים כמו יואכים פטיניר ופיטר ברויל האב. הוא היה המורה הראשון של פיטר פול רובנס.
ביוגרפיה
טוביאס ורהאכט נולד באנטוורפן כבנו של קורנליוס ואן הכט. כנראה אביו היה גם אמן, שכן ורהאכט הוכנס לגילדת אנטוורפן סנט לוק כבן של אמן מהגילדה.
לא תועד עם מי הוא למד. לפני 1590 נסע לאיטליה ועבד לראשונה בפירנצה. פרנצ'סקו דה מדיצ'י, הדוכס הגדול מטוסקנה היה פטרונו. לאחר מכן הוא עבר לרומא שם היה פעיל כצייר ציורי פרסקו. הוא חזר לאנטוורפן שם הפך ללחבר בגילדת סנט לוק בשנים 1–1590.
זמן לא רב לאחר מכן התחתן עם סוזנה ואן מוקנבורץ', שהייתה נכדתו של אביו החורג של פיטר פול רובנס, יאן דה לנדמטר, ובן דודה של אמו. לזוג היו שני בנים, קורנליוס וילם, ובת אחת, סוזנה. אשתו נפטרה בשנת 1595 לאחר לידת בתם. מותה קרה בתקופה כלכלית קשה של ורהאכט, כאשר הוא מונה לדיאקון של הגילדה.
שנה לאחר מות אשתו הראשונה התחתן עם אסתר פמפי, שאחותה מריה התחתנה עם הצייר סבסטיאן פרנקס. לזוג נולד עוד בן ובת. אשתו השנייה נפטרה בשנת 1612. ורהאכט סבל עוד יותר עם מותם של ילדיו הראשונים: הבן הבכור קורנליוס בשנת 1614 ושל בתו סוזנה בשנת 1623.
ורהאכט היה חבר במועדון ויכוחים ונאומים - לשכת הרטוריקה המקומית, שהייתה קשורה לגילדת סנט לוק באנטוורפן, עבורה כתב קומדיה בשנת 1620. הוא היה המורה הראשון של רובנס, שלמד איתו בסביבות 1592 במשך כשנתיים אך עזב מכיוון שהעניין שלו היה ציור היסטוריה ולא נוף. היו לו תלמידים רבים, ביניהם גם בנו וילם ואן הכט.
יצירתו
טוביאס ורהאכט התמחה בציורי נופים והפיק כמה גרסאות של ״מגדל בבל״. נופיו עקבו אחר הסגנון המסורתי של נופי עולם, אשר פותח במחצית הראשונה של המאה ה-16 על ידי יואכים פטיניר והגיע לשיאו עם פיטר ברויגל האב. הנופים מתארים הרים דמיוניים המאופיינים בפסגות סלעיות הנראות מנקודת מבט גבוהה וכוללות בדרך כלל סצנה דתית או מיתולוגית. נופים אלה כוללים לרוב כפרים ודמויות המתגמדות בסביבתן ומופיעות בדייקנות רבה. עבודותיו דומות בסגנונן ל-12 הדפסים גדולים שפרסם המדפיס הירונימוס קוק לאחר עיצובם על ידי פיטר ברויגל האב, המכונים על ידי היסטוריוני האמנות כנופים הגדולים. העבודות המוקדמות ביותר של ורהאכט שומרות על סגנון ברור: תצורות הסלע התלולות והביזאריות והאווירה המוזרה כפי שצייר יואכים פטיניר, שנפטר עשרות שנים קודם, לפני שורהאכט החל ליצור את עבודותיו. ורהאכט מציין ביצירות אלה את המשכיות ההתפתחות של ציור הנוף במחצית השנייה של המאה השש עשרה. בשנות ה-1620 וה-1630 הוא צייר נופים פנורמיים באופק גבוה תוך שימוש בסכמה המסורתית עם שלושה צבעים. לפיכך הוא עדיין עבד במסורת הנוף הפנטסטית בתקופה שבה יאן ברויגל האב צייר נופי כפר מזדמנים, ותלמידו לשעבר רובנס מימש זאת בציור של כמה נופים יפים. נופיו של ורהאכט לא התעלמו לחלוטין מיצירתם של ג'וס דה מומפר וג'יליס ואן קונינקסלו, שהתפתחו לעבר גישה ריאליסטית יותר והוא אימץ כמה ממרכיבי הגישה החדשה שלהם. הוא שיתף פעולה עם ציירים מקומיים אחרים כמו יאן ברויגל האב, פרנס פרנקן הצעיר, סבסטיאן פרנקס וג'יליס קוינט שצייר את הדמויות בציוריו. חלק מהנופים של ורהאכט הפכו להדפסים.
גשר החירות (נובי סאד)
גשר החירות (בסרבית: Мост слободе - "מוסט סלובוד") הוא גשר מעוגן כבלים החוצה את נהר הדנובה בעיר נובי סאד שבסרביה.
הגשר הוקם בשנת 1981 אולם נהרס במהלך הפצצות נאט"ו ב-4 באפריל 1999. הגשר הוקם מחדש במימון האיחוד האירופי, בתכנונו של האדריכל ניקולה היידין ובעלות של 40 מיליון אירו ונפתח ב-7 באוקטובר 2005.
אורכו של המקטע המרכזי של הגשר 351 מטרים, אורכו הכולל 1,312 מטרים ורחבו 27.60 מטרים.
ז'וזפ גוארדיולה
ז'וזפ (פפ) גוארדיולה אי סאלה (בקטלאנית: Josep Guardiola i Sala; נולד ב-20 בינואר 1971 בסנטפדור, פרבר של ברצלונה) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי, כיום משמש כמאמנה של מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג. נחשב לאחד השחקנים המזוהים ביותר עם ברצלונה, שבה החל את הקריירה, והיה שותף לאחת התקופות המוצלחות ביותר שלה, שבזכותה כונתה "קבוצת החלומות". בחלוף השנים הפך לקפטן הקבוצה, ונמנה עם השחקנים המעוטרים ביותר בהיסטוריה שלה, עם 19 תארים. כשחקן, בלט בקריאת המשחק וביכולת מסירה בדיוק רב.
ב-2001 עזב את ברצלונה על מנת לשחק באיטליה. כעבור שתי עונות בהן שיחק בברשה וברומא, עבר לאל-אהלי בקטר. ב-2005 עזב את הקבוצה וב-2006 שיחק במשך עונה בודדת במקסיקו, לפני שפרש. לצד קריירת המשחק שלו במועדונים השונים, הופיע גוארדיולה ב-47 משחקים של נבחרת ספרד ובתשעה משחקים של נבחרת קטלוניה.
כשנה לאחר פרישתו, החל לאמן את ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ובתום העונה מונה למאמן של הקבוצה הבוגרת. על אף חוסר ניסיונו באימון כדורגל, הגיע בעונתו הראשונה,, להישג חסר-תקדים, כאשר זכה בטרבל: אליפות הליגה הספרדית, גביע המלך הספרדי וזכייה בליגת האלופות, תוך הצגת טקטיקת כדורגל התקפית ביותר, ושבירת שיאים. הוא היה למאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה (גיל 38) שזכה בליגת האלופות ובטרבל. ב- זכה פעם נוספת עם קבוצתו בליגת האלופות. בסוף עונת, בה זכתה ברצלונה בגביע הספרדי פעם נוספת, עזב גוארדיולה את ברצלונה.
ב-2013 החל לאמן את באיירן מינכן הגרמנית, שם היה עד 2016. בשלוש עונותיו במועדון זכה באליפות גרמניה, לכך הוסיף שתי זכיות בגביע הגרמני. עם הקבוצה העפיל שלוש פעמים ברציפות לחצי גמר ליגת האלופות.
החל מעונת משמש גוארדיולה בתור מאמנה של מנצ'סטר סיטי האנגלית.
שנותיו הראשונות
גוארדיולה גדל עם שלושת אחיו בבית עני בעיירה הקטלאנית סנטפדור. כילד, נהג לשחק כדורגל ברחובות עיירתו. הוא החל את קריירת המשחק שלו בחימנסטיק מנרסה, בגיל 9. כעבור 4 שנים, ב-1984, הצטרף ל"לה מאסיה" של ברצלונה, ועם השנים עלה בדרגים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ברצלונה. לימודיו התנגשו עם הכדורגל, ולכן החליט לוותר על הלימודים באוניברסיטה כעבור שנה. ב-1989 הגיע עם קבוצת הנוער הראשונה של ברצלונה (Juvenil A), אל גמר גביע המלך לנוער, בו הפסידה הקבוצה לריאל בטיס. בתום העונה הבאה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק.
תחילת הקריירה - "קבוצת החלומות"
בעודו שחקן הרכב בקבוצת המילואים, ערך גוארדיולה את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה בגיל 19, ב-16 בדצמבר 1990, עם חולצה מספר 10 ותחת המאמן יוהאן קרויף, שנהג לקדם שחקנים צעירים, בניגוד לנהוג בספרד באותה עת. גוארדיולה ערך ארבע הופעות בקבוצה הבוגרת בעונת הבכורה בלה ליגה. ב-10 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע אירופה, מול האנזה רוסטוק.
בהמשך הפך גוארדיולה לשחקן קבע ולאחד ממנהיגי הקבוצה, שבזכות הצלחתה כונתה "קבוצת החלומות". תפקידו היה לקשר בין ההגנה להתקפה, תוך הסתמכות על מסירותיו הארוכות. העונה השנייה שלו בבוגרים, עונת, הייתה עונת שיא בעבור גוארדיולה בפרט והקבוצה בכלל. הוא היה שותף, לצד שחקנים כגון רונאלד קומאן, חוסה מריה באקרו, אנדוני זוביזרטה ומיכאל לאודרופ, לזכיית הקבוצה בדאבל: אליפות לה ליגה וגביע אירופה. באותה עונה היה גוארדיולה שותף למספר אירועים קבוצתיים ואישיים נוספים, כגון הקלאסיקו הראשון שלו, הדרבי העירוני מול אספניול, בו בישל ארבעה שערים, ולבסוף זכייתו בפרס בראבו, פרס המוענק לשחקן הצעיר המצטיין של השנה.
בסוף השנה כשלה ברצלונה לזכות בגביע הביניבשתי בעקבות הפסד לסאו פאולו. בהמשך עונת, ב-24 במרץ 1993, הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה, בבעיטה ממרחק רב במשחק גביע המלך מול ריאל ואיאדוליד. הקבוצה זכתה בסיום העונה באליפות שלישית ברציפות.
בעונת שיחק גוארדיולה בקישור הקבוצה עת ניצחה את יריבתה ריאל מדריד 0:5. בסוף אותה עונה אמנם זכתה הקבוצה באליפות הליגה, אך הובסה בתוצאה 4:0 על ידי מילאן בגמר ליגת האלופות שנערך ביוני 1994. על ההפסד גוארדיולה אמר: "כולנו חשבנו שאנחנו משחקים נגד קבוצה חלשה. חיינו באופוריה והם חבטו בנו. הם היו כל כך גדולים שרק ביקשנו בטירוף שהמשחק ייגמר".
ההפסד סימן את תום תקופת "קבוצת החלומות". בעקבותיו נערכו בקבוצה מספר שינויים, כגון הבאת שחקנים צעירים מקבוצת המשנה. גוארדיולה קיבל את חולצה מספר 4, שלבש במשחקיו עד סוף קריירת המועדונים שלו. בעונה הבאה, עונת, הבקיע את שערו הראשון בקאמפ נואו, בניצחון ברצלונה 3:4 על אתלטיקו מדריד, שהובילה 3:0 במחצית.
כקפטן ברצלונה
השנתיים הבאות היו טובות פחות מבחינה קבוצתית - הקבוצה סיימה במקום הרביעי בליגה בעונת 1994/1995 ובמקום השלישי בעונה שאחריה, אך גוארדיולה המשיך לבסס את מעמדו בקבוצה. בשנתיים האלו הופיע ב-55 משחקי ליגה והבקיע שלוש פעמים. ב-1996 החליף בובי רובסון את קרויף. בעונה הבודדת של רובסון כמאמן זכה גוארדיולה, לצד שחקנים כגון רונאלדו, סרג'י ברז'ואן, לואיש פיגו ולואיס אנריקה, בגביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע המלך. בעונה זו שיחק במספר שיא של משחקי ליגה לעונה – 38. בתום העונה היה גוארדיולה קרוב להצטרפות לפארמה האיטלקית, שהציעה למועדון סכומי כסף גבוהים עבורו, אך נשיא ברצלונה ז'וזפ ליואיס נונייז הציע לו חוזה משופר, שבזכותו נשאר בברצלונה. בחוזה המשופר הועלה סעיף השחרור שלו ל-15 מיליון פזטות, השני בגובהו בספרד באותה העת.
בקיץ 1997 החליף לואי ואן חאל את רובסון. בשל עזיבת הקפטן הקודם חוסה מריה באקרו, מינה ואן חאל את גוארדיולה להיות קפטן הקבוצה. בעונה זו נפצע באופן חמור במיתר הברך, הושבת לתקופה ארוכה ושיחק בשישה משחקי ליגה בלבד. למרות פציעתו זכתה ברצלונה בדאבל נוסף - בתואר אליפות ספרד ובגביע המלך. גוארדיולה חזר למגרשים בדצמבר 1998, ובסיום עונה זו זכה באליפות השישית שלו עם המועדון - מספר שיא של אליפויות לשחקן במועדון, יחד עם אנטוני רמלייטס.
באוגוסט 2000, בזמן אימון של נבחרת ספרד בוולנסיה, נפצע גוארדיולה בקרסולו השמאלי והזדקק לניתוח. הוא חזר למגרשים בדצמבר באותה שנה. באפריל 2001 הודיע במסיבת עיתונאים על רצונו לעזוב את ברצלונה כדי לשחק מחוץ לספרד ולהכיר עולמות חדשים, אף על פי שהוצע לו חוזה משודרג. במהלך העונה ערך בסך הכול 24 הופעות, כבש שער ובישל תשעה נוספים. בסך הכול, במשך 11 עונות, הופיע ב-384 משחקים במדי ברצלונה וכבש עשרה שערים.
איטליה
בסוף עונת עבר לברשה וחתם על חוזה לשנה אחת. הוא התמנה לתפקיד קפטן הקבוצה באוקטובר 2001, בעקבות פציעתו של רוברטו באג'ו. בהמשך החודש התגלתה רמה גדולה של ננדרולון (סטרואיד אנאבולי) בבדיקת שתן שערך, ולאחר משחק ליגה מול לאציו נכשל בבדיקה פעם נוספת. גוארדיולה הכחיש שהשתמש בסטרואידים, והצביע על אוכל מקולקל כהסבר אפשרי. אף על פי כן, הוא הושעה לארבעה חודשים וחזר לשחק בסוף מרץ 2002. גוארדיולה סייע לקבוצה להישאר בליגה, עם 11 הופעות בליגה בעונה זו. הוא נפצע לפני המחזור האחרון בברכו הימנית, ולכן החמיץ את האפשרות להיקרא לסגל נבחרת ספרד למונדיאל 2002. ב-2007 נוקה מההאשמות על שימוש בננדרולון, עת קבע בית המשפט בברשה כי לא נעשה שימוש בחומר האסור ושגוארדיולה חף מפשע.
ביולי 2002 עבר לרומא שאימן פאביו קאפלו. הייתה זו תקופה לא מוצלחת עבור גוארדיולה, בה הופיע רק בארבעה משחקי ליגה, ולאחר חצי שנה בלבד בקבוצה, חזר לברשה. בברשה הוא נטל חלק משמעותי במשחקים, ולמרות קשיים רבים, הצליחה הקבוצה להישאר בליגה הראשונה.
עונותיו האחרונות
בקיץ 2003, בתום עונה בברשה, שב גוארדיולה לעיר ברצלונה. בעת הבחירות לנשיאות מועדון הכדורגל ברצלונה, הוא היה חבר בקבוצה של המתמודד לואיס בסט, שייעד למנות את גוארדיולה לתפקיד המנהל הטכני של המועדון, במקרה שייבחר. לבסוף ניצח ז'ואן לאפורטה בבחירות, וגוארדיולה החליט להמשיך לשחק, אך הפעם בקטר. הוא חתם באל-אהלי, שם שיחק במשך שתי עונות. גוארדיולה התמנה במהרה לתפקיד הקפטן של הקבוצה ובתום עונת זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה בליגה הקטרית, למרות הצלחתם של שחקנים אחרים בעלי שם עולמי, כגון גבריאל באטיסטוטה. בעונה הבאה, עונת, הבקיע גוארדיולה חמישה שערים וסייע לקבוצה לסיים במקום השמיני בליגה.
לאחר שעזב את קטר באוגוסט 2005, עלתה בתקשורת האפשרות שגוארדיולה ימשיך את הקריירה באנגליה, אך ניסיונות ההידיינות עם מנצ'סטר סיטי וויגאן אתלטיק העלו חרס. בדצמבר באותה שנה חתם על חוזה לחצי שנה בקבוצה המקסיקנית דוראדוס דה סינלואה, שאימן חברו הטוב, הספרדי חואן מנואל לייו. בקלאוסורה של 2006 שיחק גוארדיולה בעשרה משחקים והבקיע שער בודד. הקבוצה אמנם סיימה במקום השמיני, אך ירדה לליגת המשנה, כיוון שבמקסיקו המיקום בטבלה בארבע העונות הקודמות הוא שקובע את הקבוצות היורדות. למרות התעניינות מצד באנפילד הארגנטינאית, החליט גוארדיולה לפרוש, בגיל 35.
נבחרת לאומית
גוארדיולה ייצג את ספרד לראשונה באולימפיאדת ברצלונה (1992). הוא שותף בכל משחקי הנבחרת האולימפית והבקיע שער בודד, במשחק הפתיחה מול נבחרת קולומביה. בגמר הטורניר ניצחה הנבחרת הספרדית 2–3 את נבחרת פולין וגוארדיולה, יחד עם שאר שחקני הנבחרת, זכה במדליית זהב.
החלפת גוארדיולה במשחק מול נבחרת קפריסין ב-7 בספטמבר 1994 סימנה את הדחתו מהנבחרת לשנתיים הבאות. גוארדיולה לא נכלל בסגל הנבחרת עד לאחר יורו 1996, בו אִכזבה. תקופתו השנייה במדים הלאומיים נמשכה כשנה, עקב פציעה חמורה שסבל ממנה בסוף שנת 1997. הוא החלים מהפציעה לפני מונדיאל 1998, אך משום שלא היה בכושר גופני מספק, נאלץ להיוותר מחוץ לסגל גם בטורניר זה. שיבתו השנייה הייתה ב-27 במרץ 1999, במשחק כנגד נבחרת אוסטריה, עת חוסה אנטוניו קמאצ'ו אימן את הנבחרת.
גוארדיולה פתח בכל משחקי נבחרת ספרד ביורו 2000, שנערך בהולנד ובבלגיה, עד הדחתה ברבע הגמר על ידי נבחרת צרפת. לאחר שעזב את ברצלונה ערך את הופעת הפרידה שלו מהנבחרת, במשחק מול נבחרת מקסיקו ב-14 בנובמבר 2001. גוארדיולה הפגין יכולת טובה לפני מונדיאל 2002, אך הפציעה בברכו כחודש לפני הטורניר מנעה ממנו להשתתף בו.
בסך הכול ערך 47 הופעות והבקיע חמישה שערים בשורות הנבחרת.
בנוסף להופעותיו במדי נבחרת ספרד, היה גוארדיולה קפטן נבחרת קטלוניה. הוא ערך את משחק הבכורה שלו במשחק מול קבוצתו, ברצלונה, ב-24 ביוני 1995. מאז צבר שמונה הופעות נוספות, האחרונה שבהן ב-25 בדצמבר 2005, נגד נבחרת פרגוואי. אחד המשחקים הזכורים של גוארדיולה בנבחרת קטלוניה היה זה מול נבחרת צ'ילה ב-28 בדצמבר 2001, כשחזר לברצלונה מפני שהיה מושעה ממשחק באיטליה בשל חשד לשימוש בסטרואידים.
סגנון משחק
גוארדיולה היה קשר מוכשר שניחן בראיית משחק טובה. תפקידו בברצלונה תואר כ"כדורגלן המארגן" של הקבוצה. גוארדיולה אמנם לא היה מהיר או זריז כשחקנים אחרים, או בעל כושר גופני מהמעלה הראשונה, אך מבחינה התקפית נודע גוארדיולה בזכות יכולת המסירה המדויקת והמתוזמנת היטב שלו למרחקים ארוכים, שהניבה לאורך השנים מעל ל-160 בישולים לחבריו לקבוצה בברצלונה. כמו כן, יכולת הבקעת השערים שלו הסתמכה על בעיטות ארוכות טווח ועוצמתיות. באופן זה הבקיע את מרבית שערי השדה שלו בקריירה. מבחינה הגנתית, הצליח גוארדיולה להקדים, הודות לראיית המשחק שלו, את יריביו ובכך לחטוף מהם את הכדור באופן נקי.
גוארדיולה הטביע את חותמו על חולצה מספר 4, שלבש במשך רוב הקריירה שלו. כשאוהדי ברצלונה מתייחסים ל"מספר 4 קלאסי", הם מתכוונים לשחקן שעמדתו וסגנונו דומים לאלו של גוארדיולה. נאמר כי שחקנים שגדלו במערכת הנוער של ברצלונה, כדוגמת צ'אבי, אנדרס אינייסטה וססק פברגאס, חונכו לשחק כמו גוארדיולה ורואים בו מודל לחיקוי.
קריירת אימון
בקיץ 2005 החל גוארדיולה ללמוד בקורס מאמנים של התאחדות הכדורגל הספרדית. שנה לאחר פרישתו, ב-21 ביוני 2007, החל לאמן את ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה (יחד עם עוזרו פרנססק וילאנובה). בהנהגתו, עלתה הקבוצה מן הליגה הרביעית בספרד לליגה השלישית. תחילת העונה הייתה לא קלה לקבוצה, והיא התקשתה מאוד במשחקי החוץ שלה. בחלון ההעברות צירף שחקן חדש לקבוצה, ובכך הצליח גוארדיולה לשנות את מצבה, ולראיה הגיעו שני ניצחונות חוץ רצופים. רצף תוצאות חיוביות הבטיח, ארבעה מחזורים לסיום העונה, את הגעת הקבוצה לפלייאוף המכריע את העלייה לליגה השלישית. בזכות ניצחון במחזור האחרון זכתה הקבוצה באליפות הליגה הרביעית בפעם השנייה בתולדותיה. לאחר מכן ניצחה בפלייאוף ועלתה לליגה השלישית.
פילוסופיית האימון של גוארדיולה
בתום העונה התמנה להיות מאמן הקבוצה הבוגרת. חמשת השחקנים שהוחתמו בחלון ההעברות של הקיץ היו דני אלבס, סיידו קייטה, אלכסנדר חלב, מרטין קאסרס וג'רארד פיקה. גוארדיולה, בדומה לקודמו פרנק רייקארד, יישם מערך 4-3-3. אך למרות הדמיון במערך הבסיסי של הקבוצה, ההבדל בין שני המאמנים ניכר מאוד. שחקני ההתקפה של הקבוצה הפעילו לחץ על שחקני ההגנה של היריב וניסו פעמים רבות יותר לחטוף את הכדור קרוב לשער היריבה. שחקני הקבוצה החלו להחזיק בכדור משך זמן רב יותר מאשר בעבר, תוך שהם מניעים את הכדור בסבלנות ומתמסרים בעיקר במסירות קצרות וזריזות, בנגיעה בודדת בכדור. טקטיקה זו הסתמכה במידה ניכרת על הכישרון והיכולת הטכנית של השחקנים, למשל אלו של הקשרים צ'אבי ואנדרס אינייסטה. בזכות אסטרטגיה זו, היו לשחקני הקבוצה היריבה פחות הזדמנויות לתקוף מצד אחד, ומצד שני הם נעשו מותשים ומתוסכלים בניסיון לחטוף את הכדור.
גם מחוץ למגרש יישם גוארדיולה כללים שונים. אחד הבולטים שבהם היה ההקפדה הרצינית על משמעת בקרב שחקני הקבוצה, ובראשם הוקפד על ההגעה בזמן לאימונים. שחקנים שאיחרו קיבלו קנס כספי, ללא קשר למעמדם החברתי או המקצועי. בנוסף לכך, התקיימה בקרה רבה סביב הרגלי התזונה של השחקנים. בניגוד לתקופתו של רייקארד, חויבו השחקנים לאכול במועדון ארוחות בוקר וצהריים, שהורכבו ממאכלים מזינים. הבדל בולט נוסף בין שני המאמנים הייתה הגישה לחדר ההלבשה של הקבוצה. גוארדיולה לא התיר לגורמים זרים (כגון אנשי תקשורת), כמו גם לרוב עובדי המועדון, להיכנס אליו, לעומת רייקארד שלא הגביל את הכניסה לחדר ההלבשה.
ברצלונה
עד סיום הסיבוב הראשון בליגה זכתה הקבוצה להצלחה רבה – היא הגיעה למקום הראשון הן בבית בליגת האלופות והן בליגה הספרדית, עם הפרש של 12 נקודות מהמקום השני וממוצע שערי זכות של שלושה למשחק. הקבוצה השלימה את הסיבוב הראשון המוצלח ביותר בתולדות הליגה, עם 50 נקודות.
גוארדיולה הנהיג את ברצלונה בדרכה לזכייה בטרבל ראשון בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי – זכייה באליפות ספרד, בגביע המלך ובליגת האלופות באותה עונה. בדרכה לאליפות הבקיעה ברצלונה 105 שערי זכות - שיא של המועדון – והביסה את יריבתה בליגה, ריאל מדריד, באצטדיונה הביתי בתוצאה 2:6. בדרכה לזכייה באליפות אירופה ניצחה את אולימפיק ליון, באיירן מינכן וצ'לסי, ובמשחק הגמר את מנצ'סטר יונייטד. בעקבות הזכייה בליגת האלופות הפך גוארדיולה למאמן הצעיר ביותר שזוכה בתואר זה בפרט ובטרבל בכלל.
בקיץ הבא הוחתמו במועדון, לפי בקשתו של גוארדיולה, השחקנים זלאטן איברהימוביץ', מקסוול ודימיטר צ'יגרינסקי. עונתו השנייה בקבוצה הבוגרת החלה בזכייה בשני תארים: בסופר קאפ הספרדי ובסופר קאפ האירופי, לאחר שהקבוצה גברה על אתלטיק בילבאו ושחטאר דונצק, בהתאמה. בעונה זו לוח המשחקים של הקבוצה היה עמוס במשחקים רבים, שכן הקבוצה השתתפה במספר רב של מפעלים, ולפיכך החל צוות האימון להכין סרגל מאמצים, תוכנית אימונים עונתית וייחודית שבה מידת הקושי באימונים דינאמית ותלויה במיקום בציר הזמן של העונה. על פי התוכנית, עד חודש אוקטובר לא הושם דגש על הכושר הפיזי של השחקנים, והוא היה נמוך יחסית, אך הוא נבנה בהדרגה לקראת שיא ראשון בנובמבר ובדצמבר, בהם נערכו הקלאסיקו ואליפות העולם לקבוצות. בינואר ובפברואר שוב הופחת הדגש שהושם על הכושר הפיזי, ולבסוף הוא עלה לשיא נוסף למשך השלבים המכריעים בליגת האלופות ובליגה הספרדית. בדצמבר זכה גוארדיולה עם הקבוצה באליפות העולם לקבוצות לאחר ניצחון בגמר על אסטודיאנטס. בכך השלימה הקבוצה זכייה בשישה תארים בשנת 2009, הישג שלא השיגה אף קבוצה אירופית עד אז. בינואר 2010 סוכמה עם גוארדיולה הארכת חוזהו בברצלונה לשנה נוספת, עד סוף עונת 2010/2011.
בעונה זו קידם גוארדיולה את שחקני הבית הצעירים פדרו וסרחיו בוסקטס, שתפסו מקום קבע בהרכב על חשבונם של יאיא טורה ותיירי הנרי הוותיקים יותר. יתר על כן, החל להשתמש במערך 4-4-1-1, כשהוא מציב את ליונל מסי בעמדת החלוץ הנסוג, במקום עמדת הקיצוני ימני ששיחק בה לפני כן, מאחורי איברהמוביץ' כחלוץ המרכזי. מעבר זה התגלה כיעיל מאוד עבור הקבוצה בכלל, שזכתה באליפות עם 99 נקודות, מספר הנקודות הגבוה ביותר שצברה קבוצה ספרדית בליגה עד אותה עונה, ועבור מסי בפרט, שהבקיע בעונה זו כמות שיא של שערים בכל המסגרות - 47 בסך הכול. בליגת האלופות, הודחה ברצלונה בחצי הגמר על ידי אינטר מילאנו, ששיחקה בשיטת משחק הגנתית מאוד, בייחוד במשחק הגומלין, בניגוד לשיטה ההתקפית של ברצלונה.
לקראת עונת 2010/2011 עבר סגל השחקנים מספר שינויים נוספים. איברהמוביץ', טורה וצ'יגרינסקי עזבו, ומנגד הצטרפו אל הקבוצה דויד וייה, אדריאנו וחאבייר מסצ'ראנו. בעונה זו שינה שוב גוארדיולה את מערך המשחק של הקבוצה – הוא החזיר את מערך ה-4-3-3, אך השאיר את מסי לשחק במרכז, כחלוץ נסוג, ואת וייה הסיט לצד שמאל, במקום עמדת החלוץ המרכזי אליה התרגל בקבוצותיו הקודמות. ברצלונה צברה נקודות בליגה בקצב דומה לעונה הקודמת, ובסופה זכתה באליפות שלישית ברציפות. אחד מהשיאים בעונה זו היה בניצחון 0:5 בקלאסיקו מול ריאל מדריד. בעונה זו אירע תקדים ייחודי בהיסטוריית ההתמדדויות בין ברצלונה וריאל מדריד – השתיים התמודדו ארבע פעמים בהפרש של 18 ימים - בליגה, בגמר גביע המלך ופעמיים בחצי גמר ליגת האלופות. במשחק הליגה נפרדו הקבוצות בתיקו 1:1, אך בגמר הגביע נוצחה ברצלונה בתוצאה 1:0. לאורך ימים אלו התלונן ז'וזה מוריניו, מאמן ריאל מדריד, על כך שפעמים רבות נעשה שיפוט לא צודק לטובתה של ברצלונה. דבריו גררו תגובה לא שגרתית מצד גוארדיולה, שקילל את מוריניו במהלך מסיבת עיתונאים שהתקיימה לפני המשחקים במסגרת ליגת האלופות. לבסוף הצליחה ברצלונה להעפיל לגמר ליגת האלופות לאחר ניצחון בתוצאה מצטברת של 3:1. בגמר פגשה ברצלונה את מנצ'סטר יונייטד, אלופת אנגליה, ניצחה בתוצאה 3:1 וזכתה בליגת האלופות בפעם השנייה בתוך שלוש שנים.
עונתו הרביעית של גוארדיולה בברצלונה החלה עם עזיבתם של גבריאל מיליטו, ז'פרן ובויאן קרקיץ'. שתי רכישות משמעותיות בוצעו במהלך חלון ההעברות של הקיץ: אלכסיס סאנצ'ס עבר מאודינזה וססק פברגאס, שגדל במחלקת נוער של ברצלונה, עבר מארסנל. שני שחקנים קודמו באופן מלא מברצלונה ב': טיאגו אלקנטרה ואנדראו פונטאס. באוגוסט זכתה ברצלונה בסופר קאפ הספרדי הודות לניצחון ריאל מדריד בתוצאה המצטברת 5:4. ב-26 באוגוסט זכתה ברצלונה בסופר קאפ האירופי לאחר שניצחה את פורטו 2:0. עם התואר הזה הפך גוארדיולה למאמן המעוטר ביותר בהיסטוריית המועדון, עם 12 תארים, חולף על פני יוהאן קרויף. את שנת 2011 סיימה ברצלונה עם זכייה בתואר החמישי לשנה זו – היא זכתה באליפות העולם לקבוצות לאחר שהביסה את יריבתה הברזילאית, סנטוס, 4:0.
ב-9 בינואר 2012 נבחר גוארדיולה למאמן השנה של פיפ"א. למרות ניצחון 3:1 בקלאסיקו נגד ריאל מדריד שנערך בסנטיאגו ברנבאו בדצמבר, הייתה ברצלונה מאחורי מדריד בטבלה במשך רוב שלבי העונה, והפסד 2:1 בקאמפ נואו ב-21 באפריל חתם באופן מעשי את האליפות לטובתה של מדריד, שהייתה ביתרון 7 נקודות על פני ברצלונה 4 משחקים לפני סיום העונה. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-24 באפריל, הודחה ברצלונה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי צ'לסי, לאחר שסיימה את המשחק בקאמפ נואו בתיקו 2:2 והפסידה בתוצאה המצטברת 3:2. ב-27 באפריל הודיע גוארדיולה כי יסיים את תפקידו כמאמן ברצלונה בסוף עונת 2011/2012, כשהוא מציין שעייפות היא הסיבה המרכזית להחלטתו. יום לאחר מכן נודע כי מחליפו כמאמן הקבוצה יהיה עוזרו, טיטו וילאנובה. ברצלונה העפילה לגמר הגביע הספרדי לאחר שגברה בדרך על ריאל מדריד ברבע הגמר ועל ולנסיה בחצי הגמר. משחק הגמר, שנערך ב-30 במאי, היה משחקו האחרון של גוארדיולה כמאמן הקבוצה, והוא נפרד ממנה עם ניצחון 3:0, התואר ה-14 שהוא זוכה עמה.
באיירן מינכן
בקיץ 2014 עבר סגל הקבוצה תמורות משמעותיות. הצטרפו חואן ברנט וצ'אבי אלונסו הספרדים ואל-מהדי בן עטיה הבלם המרוקאי. הקשר טוני קרוס עזב לריאל מדריד, ובעמדת החלוץ הגיע רוברט לבנדובסקי במקומו של מריו מנדזוקיץ', בטענה שהוא לא מתאים לסגנון המשחק של גוארדיולה. עונת 2014/2015 החלה עם הפסד נוסף לבורוסיה דורטמונד בסופר קאפ הגרמני, הפעם בתוצאה 2:0. בעונה זו קידם גוארדיולה את שחקן מחלקת הנוער של באיירן מינכן ג'אנלוקה גאודינו, בעודו בן 17. ב-21 באוקטובר, במשחק שלב הבתים של ליגת האלופות, הביסה באיירן מינכן את רומא 7:1 בביתה וכך קבעה את ניצחון החוץ הגדול ביותר של באיירן בהיסטוריית המפעל. בהמשך דרכה בליגת האלופות, הביסה באיירן את שחטאר דונצק 7:0 ב-11 במרץ 2015, בשמינית גמר המפעל. במשחק הראשון של רבע הגמר הפסידה 3:1 לפורטו, אולם במשחק הגומלין הצליחה לנצח 6:1 ולהעפיל לחצי הגמר, בפעם הרביעית ברציפות עבור הקבוצה. בחצי הגמר פגשה באיירן מינכן את ברצלונה, קבוצתו הקודמת של גוארדיולה. במשחק הראשון היא הובסה 3:0, ולמרות ניצחון 3:2 בגומלין, היא הודחה מהמפעל. בסוף אפריל הבטיחה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות את זכייתה באליפות הבונדסליגה. ב-28 באפריל, בחצי גמר הגביע הגרמני, הפסידה באיירן לבורוסיה דורטמונד בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר ששחקניה החטיאו את כל 4 בעיטותיהם.
במהלך עונת 2015/16 הודיע גוארדיולה כי יעזוב את התפקיד בתום העונה.
מנצ'סטר סיטי
ב-1 בפברואר 2016 חתם גוארדיולה על חוזה ל-3 שנים במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, והחל את עבודתו בקבוצה לקראת עונת 2017/2016. בעונתו הראשונה כמאמן סיטי הוא ערך מספר שינויים בסגל. ראשית, בשל זיקתו הידועה לשוער עם משחק רגל משובח, השוער הוותיק של הקבוצה ג'ו הארט עזב ובמקומו הגיע קלאודיו בראבו הצ'יליאני מברצלונה. בחלון ההעברות מנצ'סטר סיטי החתימה מספר רכשים, לסגל הצטרפו אילקאי גונדואן ולירוי סאנה הגרמנים שהגיעו מבורוסיה דורטמונד ומשאלקה, והבלם האנגלי ג'ון סטונס שהגיע מאברטון תמורת 49 מיליון ליש"ט שבאותו זמן היה סכום שיא עבור שחקן הגנה. ובחלון העברות בינואר החלוץ הברזילאי הצעיר, גבריאל ז'סוס, הצטרף מפאלמיירס הברזילאית. בעונתו הראשונה סיטי סיימה את העונה במקום השלישי בליגה, הקבוצה הודחה בשמינית גמר ליגת האלופות למונקו וסיימה את העונה ללא תואר. בעונתו השנייה סיטי עשתה שינוי מאסיבי בחלון העברות, במיוחד בהגנה. שחקנים ותיקים במועדון כדוגמת המגנים פבלו סבאלטה, גאל קלישי ואלכסנדר קולארוב עזבו והגיעו במקומם שלושה מגנים חדשים: קייל ווקר מטוטנהאם הוטספר, בנז'מן מנדי ממונקו ודנילו מריאל מדריד. לאחר שקלאודיו בראבו איכזב בעונתו הראשונה בקבוצה, מנצ'סטר סיטי קנתה מבנפיקה ליסבון את השוער הברזילאי אדרסון, אשר נחשב לאחד השוערים המוכשרים בעולם מבחינת משחק הרגל. מנצ'סטר סיטי ביצעה גם מהפך בחוליית הקישור, נוליטו, חסוס נבאס ופרננדו עזבו, ומנצ'סטר סיטי החתימה את קשר מונקו ונבחרת פורטוגל ברנרדו סילבה. בחודש ינואר הקבוצה שילמה 56 מיליון ליש"ט כדי להביא את בלמה הצרפתי של אתלטיק בילבאו, אמריק לאפורט, שבמהרה הפך לשחקן הרכב חשוב בקבוצה של פפ. המהפך הרציני בסגל של סיטי השתלם והקבוצה זכתה בשני תארים - ב-25 בפברואר 2018 גוארדיולה זכה עם סיטי בתואר הראשון שלו כמאמן הקבוצה, בגביע הליגה האנגלי לאחר ניצחון 0–3 על ארסנל. ב-15 באפריל 2018 גוארדיולה זכה עם סיטי באליפות הפרמייר ליג. בעונה זו גוארדיולה הוביל את סיטי לעונה שוברת שיאים בפרמייר ליג בה המועדון שבר את שיא צבירת הנקודות לעונה עם 100 נקודות, שיא כיבוש השערים לעונה ואת שיא הניצחונות הרצופים בפרמייר ליג עם 18 ניצחונות. ב-24 בפברואר 2019, זכה גוארדיולה פעם נוספת בגביע הליגה לאחר ניצחון 4:3 בפנדלים על קבוצת צ'לסי (0:0 בתום 90 דקות). בזכות העונה המצוינת של סיטי גוארדיולה זכה בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג והאריך את חוזהו במועדון עד 2021. בסוף עונת 2018/2019 גווארדיולה הוביל את סיטי לאליפות שנייה ברציפות לאחר מאבק צמוד עם ליברפול. באותה עונה סיטי זכתה גם בגביע ה-FA לאחר ניצחון 0–6 על ווטפורד בגמר, מה שמהווה הניצחון הגבוה אי פעם בגמר הגביע. בסיום אותה עונה סיטי זכתה בטרבל מקומי, והקבוצה הפכה לקבוצה היחידה בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי שזוכה בכל התארים האפשריים באנגליה בעונה אחת. בעונת 2019/2020 מנצ'סטר סיטי סיימה במקום השני בפרמייר ליג 18 נקודות אחרי ליברפול עם 102 שערי זכות.
במחזור השלישי של עונת 2020/2021 בפרמייר ליג, הובסה מנצ'סטר סיטי 5–2 על ידי לסטר סיטי, הייתה זו הפעם הראשונה בקריירת האימון של גוארדיולה שקבוצה שבהדרכתו סופגת חמישה שערים במשחק אחד.
ב-7 במרץ 2021 הפסידה מנצסטר סיטי 0–2 למנצ'סטר יונייטד, ההפסד הזה הפסיק למנצ'סטר סיטי רצף של 21 ניצחונות רצופים. זה היה הרצף הגבוה ביותר של גוארדיאולה כמאמן.
ב־29 במאי 2021, סיטי ופפ הגיעו לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, אך הפסידו 0–1 ליריבה מלונדון, צ'לסי.
בעונת 2021/2022 זכתה סיטי בליגה האנגלית בפעם השנייה ברציפות, והרביעית תחת הדרכתו של גוארדיולה.
גם בעונת 2022/2023 אחרי שרוב העונה הייתה תחת ארסנל במקום השני, זכתה הקבוצה באליפות נוספת, השלישית ברציפות, ובנוסף בגביע השני תחת גוארדיאולה והשביעי בתולדות המועדון. הקבוצה גם גברה על יריבתה העירונית מנצ'סטר יונייטד בגמר הגביע האנגלי 2-1. ב-10 ביוני פגשה הקבוצה את אינטר בגמר ליגת האלופות וניצחה 1-0 בדרך לזכייה ראשונה בליגת האלופות וטרבל היסטורי.
חיים אישיים
גוארדיולה הביע זיקה לאומה הקטלאנית לאורך חייו – הוא דיבר בקטלאנית ולעיתים, לאחר שקבוצתו ניצחה, התעטף בדגל קטלוניה. הוא תומך נלהב בשירה לאומית קטלאנית, וב-2003 העניקה לו התאחדות Òmnium Cultural את פרס "Premi Bages de Cultura", על שום מחויבותו לזהות והתרבות הקטלאנית. הוא נחשב כמייצג בולט להיותו של מועדון הכדורגל ברצלונה סמל לשאיפה להגדרה לאומית קטלאנית.
גוארדיולה דגמן במספר הזדמנויות, כאשר הבולטות שבהן היו בעבור מעצב הבגדים הקטלאני אנטוני מירו.
גוארדיולה נשוי לכריסטינה סרה, ולזוג נולדו שתי בנות, ב-2000 וב-2008, ובן ב-2003. הוא דובר 5 שפות: קטלאנית, ספרדית, גרמנית, איטלקית ואנגלית.
בשנת 2023 הופיע בעונה השלישית של טד לאסו כמאמנה של מנצ'סטר סיטי.
כמאמן
מעודכן לתאריך 4 ביוני 2023
Bad (שיר של דייוויד גטה ושואוטק)
Bad (בעברית: רע/ה) הוא שיר של הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה וההרכב השוודי שואוטק בשיתוף הזמרת האוסטרלית ואסי. הוא יצא ב-17 במרץ 2014 כסינגל השני מתוך אלבומו השישי של גטה. הוא נכתב על ידי גטה עצמו, שואוטק, הצמד סולטן אנד שיפארד, די ג'יי מאניאן, ג'ורג'יו טינפור, ואסי עצמה וניק טורפין. השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע לעשרים העליונים ב-17 מדינות ולמעמד פלטינה או יותר ב-7 מדינות. השירה של ואסי בשיר היית המלווה בשימוש באוטו-טיון ואפקטים קוליים מה שהביא לביקורות מעורבות מהמבקרים.
קליפ מילים
לשיר לא יצא קליפ רמשי אך כן יצא לו קליפ מילים אשר יצא ב-10 באפריל 2014. בקליפ נראית בחורה שנלחמת בזומבים והזומבים רוקדים מולה (כמחווה לקליפ לשיר "Thriller" של מייקל ג'קסון). לאחר מכן היא מתאהבת באחד הזומבים וביחד הם בורחים משאר הזומבים.
ביקורת
מייק ווס מאתר "Idolator" כתב ביקורת חיובית על השיר כאשר שיבח את השימוש במוזיקת האוס בשיר ואת ההתרחקות ממוזיקת הדאנס שאפיינה את גטה בפעמים הרדומות, אותה כינה כ"מסחרית". בנוסף הוא גם שיבח את עבודתם את שואוטק בשיר ואת השילוב של ואסי בשיר אם כי מתח ביקורת על השימוש הכבד באפקטים קוליים בקולה.
היסטוריה של אירלנד
תחילת ההיסטוריה של אירלנד היא בנוכחות האדם המתועדת הראשונה באי, המתוארכת לאלף ה-11 לפנה"ס. התקופה הקלטית באי הסתיימה עם הגעת הנצרות במאה ה-5 לספירה, אשר החליפה והטמיעה לתוכה את הדתות הפגניות והפוליתאיסטיות ששררו בו.
הפלישה האנגלו-נורמנית לאירלנד בסוף המאה ה-12 סימנה את תחילתן של 800 שנות שלטון אנגלי, ומאוחר יותר בריטי. בשנת 1177, קיבל ג'ון "לקלנד" מאביו הנרי השני, מלך אנגליה את התואר לורד אירלנד. ממלכת אנגליה לא ביקשה לשלוט בכל שטחי האי, אלא הסתפקה בתחום שליטה מצומצם סביב הבירה דבלין. מצב זה נותר על כנו עד לערעור מעמדה באירלנד על ידי רוזן קילדייר בתחילת המאה ה-16. הנרי השמיני, מלך אנגליה הכריז על עצמו כמלך אירלנד אך נכשל להנחיל את חוקי הרפורמציה באי. הניסיונות לכבוש או לספח את הממלכות העצמאיות האיריות לתוך ממלכת אירלנד האנגלית הביאו למספר מערכות צבאיות בין השנים 1534 ו-1603. בתקופה זו הונהגה מדיניות יישוב אירלנד על ידי הכתר האנגלי, במסגרתה נושלו בעלי האדמות הקתוליים מרכושם, ובמקומם הגיעו אלפי מתיישבים פרוטסטנטיים מאנגליה ומסקוטלנד שתפסו את מקומם. מפלתם הצבאית והפוליטית של התושבים המקוריים של האי הובילה לקיטוב חריף באוכלוסייה האירית בין התושבים הקתולים ה"ותיקים" לבין המתיישבים הפרוטסטנטים החדשים, שהפך לסוגיה משמעותית בהיסטוריה של אירלנד.
בשנת 1614 הושג רוב פרוטסטנטי בפרלמנט האירי הודות להוספת אזורי בחירה רבים, בהם היה רוב לתושבים הפרוטסטנטים. בסופה של אותה המאה נאסר על התושבים ה"ותיקים" באי, שהיו לכ-85% מאוכלוסייתו, להיבחר לפרלמנט. השליטה של המיעוט הפרוטסטנטי הייתה מוחלטת לאחר שתי מערכות שהתרחשו בין הצדדים בשנים 1641–1652 ו-1689–1691. הרוב הקתולי ופרוטסטנטים שלא היו נאמנים לכנסייה האנגליקנית סבלו מעוני וממחסור כבדים בעקבות חוקי העונשין החדשים שהותקנו בידי הפרלמנט. בעקבות המרד האירי של 1798 בוטל הפרלמנט האירי, ואירלנד הפכה לחלק אינטגרלי מבריטניה במסגרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, לאחר חקיקת חוק האיחוד של 1800. הקתולים נותרו רוב נרדף ולא שווה זכויות במדינתם שלהם עד לאמנציפציה הקתולית בשנת 1829.
המפלגה הפרלמנטרית האירית, שרוב הנציגים האירים בפרלמנט הבריטי היו מטעמה, חתרה להשגת שלטון עצמאי מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19. המפלגה אכן הצליחה לחוקק את חוק השלטון העצמאי בשנת 1914, אך זה נדחה בעקבות פריצתה של מלחמת העולם הראשונה. מרידת חג הפסחא פרצה שנתיים לאחר מכן והביאה למחאות אלימות בכל רחבי האי. בשנת 1922, לאחר מלחמת העצמאות האירית וחתימת האמנה האנגלו-אירית הפך רובו של האי למדינת אירלנד החופשית, ולאחר כתיבתה של חוקת אירלנד בשנת 1937, לאירלנד. ששת המחוזות הצפון-מזרחיים נודעו מעתה כצפון אירלנד ונותרו חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. מעט לאחר תום מלחמת העצמאות פרצה מלחמת האזרחים האירית. ההיסטוריה של צפון אירלנד הייתה רצופה במאבקים סקטוריאליים לא סדירים בין הרפובליקנים, שרובם קתולי לבין היוניוניסטים, שרובם פרוטסטנטי. מאבקים אלו הפכו לסכסוך בצפון אירלנד בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, ותמו רק שלושים שנים לאחר מכן עם חתימת הסכם יום שישי הטוב בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.