cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התרמית אודות הוראת השואה בבריטניה 2007
ראשית התרמית
ב-2007 הופצה בהודעות דואר אלקטרוני טענה כוזבת לפיה הוראת השואה נאסרה בבתי הספר בבריטניה בגלל החשש שהדבר עלול לפגוע בתלמידים מוסלמים. טענות אלה היו שקריות אך התבססו על דיווחים על ידע מועט ולעיתים שגוי בבריטניה, בנושא השואה.
במיילים נטען כי האיסור הוטל בגלל החשש כי הוראת השואה עלולה לפגוע בתלמידים מוסלמים, וזאת מכיוון שהאוכלוסייה המוסלמית מכחישה את השואה. אמצעי ההפצה המרכזי של טענה זו היה מכתב שרשרת. מכתב זה הוביל לפניות ל-BBC בשאלה האם העובדות הכלולות בו נכונות. למעשה, הוראת השואה היא חובה בבתי ספר ציבוריים בבריטניה (אך לא בבתי הספר הפרטיים), ולא נאסרה במקומות אחרים בבריטניה.
לאחר הודעות דואר אלקטרוני נוספות בשנת 2008, החליט שר בתי הספר הבריטי של ממשלת בריטניה, אד בולס (Ed Balls), לכתוב לשגרירויות בריטניה ברחבי העולם ולתקשורת העולמית מכתב ובו הפרכת הטענה כי בתי ספר בבריטניה אסרו על הוראת השואה או נרתעו מללמד על השואה.
כחלק מהתגובה לשמועות אלה, פרסם ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון בשנת 2014 יוזמות ממשלתיות עדכניות להוראת נושא השואה בבתי ספר בבריטניה.
באתר עלונדון פורסם ב-2019 כי התרמית עדיין מופצת באימיילים וברשתות החברתיות כבר 12 שנה.
דוח האגודה ההיסטורית
הודעות הדוא"ל התבססו על דוח רחב שהזמין המשרד לחינוך ומיומנויות למידה בבריטניה מהאגודה ההיסטורית, קבוצה המקדמת את חקר ההיסטוריה. הדוח ציין כי מורים עשויים להימנע מלימוד בכיתות של תקופות רגישות ושנויות במחלוקת בהיסטוריה, אך לא המליץ לעשות כן. הדוח המשיך והביא דוגמה ל"עיר צפונית" שבה מחלקה להיסטוריה "נמנעה לאחרונה מלבחור את השואה כנושא בבחינות לקראת לימודים אקדמיים בבריטניה (General Certificate of Secondary Education - GCSE) מחשש להתמודד עם רגשות אנטישמיים והכחשת שואה בקרב חלק מהתלמידים המוסלמים"; מאידך צוין כי בבית ספר אחר לימדו את השואה למרות "רגשות אנטישמיים בקרב תלמידים מסוימים", אך מסעי הצלב לא נלמדו, בגלל הניגוד לנרטיבים עליהם גדלו תלמידים מוסלמים. על כל פנים, מניעת פגיעה במכחישי שואה לא צוינה במטרה בדוח הנזכר. ב-2 באפריל 2007 פרסמו הדיילי מייל והגרדיאן כתבות בנושא הדוח, אשר השתמשו בשפה כללית, כגון "מורים מפסיקים ללמד את השואה" במקום לציין שהדוח מספר על דוגמה יחידה.
ג'ו רגלנד
ג'וזף אלכסנדר רגלנד (באנגלית: Joseph Alexander Ragland; נולד ב-11 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי-ליברי, המשחק בעמדת הרכז והקלע בפריסטרי אתונה.
קריירת מכללות
לאחר שלמד ושיחק בתיכון בווסט ספרינגפילד, עבר רגלנד למכללת נורת' פלייט. בעונתו האחרונה במכללה נבחר לחמישיית העונה של הליגה והעמיד ממוצעים של 18.4 נקודות למשחק ב-56 אחוזים מהשדה. רגלנד סיים את הקריירה שלו במכללה כקלע המוביל בכל הזמנים של המכללה עם 1,286 נקודות, עם ממוצעים של 19.5 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק.
בעקבות יכולותיו המרשימות במכללת נורת' פלייט, הוצע לרגלנד מלגה באוניברסיטת המדינה של ויצ'יטה. בעונתו הראשונה במכללה והשלישית בקריירת המכללות, הוא פתח ב-19 משחקים והוביל את הקבוצה באסיסטים. כבר בעונתו הראשונה הצליח לזכות עם המכללה באליפות. רגלנד רשם את שיא הקריירה שלו מול אוניברסיטת נבדה בלאס וגאס עם 31 נקודות כשהוא קולע 8 שלשות. בעונתו האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 13.4 נקודות למשחק. בעקבות יכולתו נבחר רגלנד לחמישייה הראשונה של המחוז. בסך הכל בשתי העונות שלו במכללה, רגלנד שיחק ב-69 משחקים והעמיד ממוצעים של 10 נקודות, 3 אסיסטים ו-2.3 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצועית
בשנת 2012, חתם רגלנד לשנתיים במורסיה מהליגה הספרדית. בתום העונה, לאחר שהצליח להשאיר את הקבוצה בליגה, עבר רגלנד לפלקנסטרו קאנטו אשר בדיוק שיחקה בפלייאוף הליגה האיטלקית. רגלנד היה אחד הגורמים המשמעותיים בעלייתה של קאנטו לחצי הגמר.
ביולי 2013, האריך רגלנד את חוזהו לעונה נוספת בקאנטו. רגלנד פתח בכל משחקיו בקבוצה, ותרם רבות הן בליגה והן ביורוקאפ, שם נבחר למשחק האולסטאר ולשחקן המצטיין של המחזור הרביעי.
ב-29 ביולי 2015, חתם רגלנד לעונה בפינאר קרשיאקה מהליגה הטורקית. ב-9 בדצמבר אותה שנה הוא עזב את קרשיאקה וחזר לאיטליה כדי לחתום עד תום העונה באבלינו. ב-15 ביוני 2016, האריך רגלנד את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
ב-21 ביולי 2017, חתם רגלנד לשנתיים לוקומוטיב קובאן מהליגה הרוסית.
ב-19 ביולי 2019, חתם רגלנד לעונה בדרושפאקה, אך בעקבות פציעה אינו שותף באף משחק בקבוצה. ב-12 בדצמבר אותה שנה, הוא חזר לאיטליה ולקדנציה שנייה בפלקנסטרו קאנטו.
ב-21 ביולי 2021, חתם רגלנד בהפועל חולון.
ג'ון היישם גיבון
ג'ון היישם גיבון (באנגלית: John Heysham Gibbon; 29 בספטמבר 1903 - 5 בפברואר 1973) היה רופא ומנתח אמריקאי שנודע בעיקר בזכות המצאת מכונת הלב-ריאה וביצוע ניתוחי לב פתוח שחוללו מהפכה בעולם ניתוחי הלב.
ביוגרפיה
גיבון נולד בפילדלפיה, פנסילבניה. לד"ר ג'ון היישן גיבון האב (מנתח בבית החולים פנסילבניה) ומרג'ורי יאנג גיבון (בתו של הגנרל סמואל יאנג). גיבון הוא צאצא למשפחת גיבון שהגיעה לראשונה לפילדלפיה מוילטשייר, אנגליה בשנת 1684, והגיע משורה ארוכה של רופאים, כולל אביו, סבו ורב סבו. גיבון היה השני מבין ארבעה ילדים וגדל בבית הספר פן צ'רטר בפילדלפיה.
גיבון החל את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון בגיל 16 וקיבל את התואר הראשון שלו ב-1923. הוא למד בבית הספר לרפואה על שם תומאס ג'פרסון בפילדלפיה וקיבל את תואר הMD שלו ב-1927. לאחר מכן התמחה בבית החולים בפנסילבניה מ-1927 עד 1929.
מחקריו ופיתוח מכונת הלב-ריאה
בין השנים 1930–1931 ו-1933–1934 היה גיבון עמית מחקר בבית הספר לרפואה של הרווארד תחת ד"ר אדוארד דלוס צ'רצ'יל והפך לעוזר מנתח בין השנים 1931–1942 בבית החולים של פנסילבניה ובבית החולים Bryn Mawr. במהלך תקופת המחקר שלו בהרווארד פיתח לראשונה את הרעיון למכונת לב-ריאה. מטופלת פיתחה תסחיף ריאתי מסיבי לאחר ניתוח לכריתת כיס המרה. הצוות תחת ד"ר צ'רצ'יל ביצע הסרה של התסחיף אך המטופלת לא שרדה. גיבון האמין שמכונה שהייתה לוקחת את הדם הוורידי שלה, מחמצנת אותו ומחזירה אותו למערכת העורקית שלה הייתה מצילה אותה.
גיבון התחיל לעבוד על פיתוח מכונה כזאת בניסויים בחתולים בהרווארד ובהמשך באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1937 לאחר שהצליח לשמור על תפקודי הלב-ריאה של החתולים במשך כמעט 4 שעות באמצעות המכונה הוא פרסם את התוצאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת גיבון כמנתח בזירת בורמה, סין והודו, עלה לדרגת לוטננט קולונל והפך למנהל הכירורגי בבית החולים מאיו. לאחר המלחמה המשיך במחקרו וב-6 במאי 1953 ביצע בהצלחה את ניתוח הלב פתוח הראשון באמצעות מכונת לב-ריאה, ניתוח לסגירת פגם במחיצה הבין-פרוזדורית בחולה בן 18 ששרד את הניתוח וחי יותר מ-30 שנה לאחר מכן. על הישג זה הוענק לו פרס קרן גיירדנר בשנת 1960, ופרס לסקר בשנת 1968.
המשך הקריירה
בשנת 1945 לאחר המלחמה, מונה גיבון לעוזר פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן קיבל את התואר פרופסור לכירורגיה ומנהל מחקר כירורגי בג'פרסון מדיקל קולג'.
בשנת 1956, מונה לפרופסור לכירורגיה בבית החולים של המכללה הרפואית ג'פרסון.
גיבון פרש ב-1967 ומת מהתקף לב ב-1973.
חיים אישיים
גיבון היה נשוי למרי הופקינסון, בתו של הצייר צ'ארלס הופקינסון שעזרה לו בפיתוח מכונת לב-הריאה. ואב ל4 ילדים.
הוגו באר
ביוגרפיה
אביו היה סוחר. לאחר שלמד בגימנסיה גרמנית, למד אריגה בבית ספר מקומי לאומנויות בין השנים 1889–1892. מאוחר יותר הצליח להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל צייר הנוף, רודולף ריבארז ובאקדמיה לאמנויות, במינכן, שם היו המדריכים העיקריים שלו גבריאל פון האקל והיינריך קניר.
בשנת 1903 הוא התחתן עם בתו של מנהל מפעל כובעים והציג את תערוכתו הראשונה בווינה, שם השתתף בתערוכה שהקימה קבוצת ציירים שהיה חבר בה.
בשנה שלאחר מכן ערך תערוכת יחיד באולומוץ, ליד מקום הולדתו. לאחר שהתיישב מחדש שם, הכיר את בוהומיר ירונייק, חבר ב"אגודת האמנים המורביים" שאיפשר לו להציג עם אותו ארגון. בשנת 1907 הוא היה אחד החברים המייסדים של איגוד המוזיאונים המקומי.
הוא הציג גם בברנו עם "האגודה לאמנות מורביה", המקבילה הגרמנית. בשלב זה הוא היה בהשפעתו של גוסטב קלימט והיה קשור ל.
מאוחר יותר עזר בהקמת "אגודת אמנים הגרמניים-המורביים" בברנו והפך לסגן יו"ר שלה. היו"ר היה הוגו שרלמונט, אך באר ארגן את כל פעילויות הקבוצה.
בשנת 1910 נסע רבות ברחבי גרמניה, בלגיה והולנד.
מרסל ואודה
מרסל רייניר ואודה (בהולנדית: Marcel Reinier Wouda; נולד ב-23 בינואר 1972) הוא שחיין עבר הולנדי, אלוף עולם (פרת' 1998) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (סביליה 1997 ואיסטנבול 1999) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, סגן אלוף עולם (פרת' 1998), אלוף אירופה (סביליה 1997) ושיאן עולם בבריכת 25 מטר (1997–1998) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובעל מדליית ארד אולימפית (סידני 2000) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. ואודה היה לשחיין ההולנדי הראשון שזכה בתואר העולמי.
ביוגרפיה
ואודה נולד בטילבורך וגדל באודן. בסוף בשנת 1992 עבר להתאמן באוניברסיטת מישיגן באן הרבור בהדרכתו של המאמן הראשי ג'ון אורבנצ'ק לצד מתחריו הגדולים טום דולאן ואריק ניימסניק האמריקאים, כן שחו בקבוצתו טום מלצ'ו וגוסטבו בורג'ס מברזיל.
1992
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים ואודה במקום 19 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.51 דקות ובמקום 22 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.95 דקות.
1993
באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 הוא זכה במדליית ארד 400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.90 דקות, אחרי תמאש דארני מהונגריה (4:15.24 דקות) ויאני סייבינן מפינלנד (4:15.51 דקות).
1994
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 סיים ואודה במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר מערוב אישי בתוצאה של 4:21.41 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.08 דקות.
1996
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים ואודה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.45 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 2:01.21 דקות ועלה שני למשחה הגמר, במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.71 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 4:17.30 דקות ועלה שני למשחה הגמר ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 7:21.96 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:49.89 דקות.
שיאן עולם (בריכת 25 מטר)
בתחרות שנערכה (בריכת 25 מטר) בגלזנקירכן, גרמניה ב-1 בפברואר 1997 קבע ואודה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 4:05.59 דקות, שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפריז, צרפת ב-8 בפברואר הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 4:05.41 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכה ואודה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.18 דקות, לפני קסבייה מרשאן (2:01.66 דקות) ורון קארנוף מארצות הברית (2:01.89 דקות). מדליות כסף במשלחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.53 דקות, אחרי טום דולאן מארצות הברית (4:14.95 דקות) ולפני קרטיס מיידן מקנדה (4:16.45 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:16.77 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 7:12.48 דקות ולפני בריטניה (7:17.33 דקות).
1999
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהונג קונג בתחילת אפריל 1999 זכה ואודה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם פיטר ואן דן הוחנבאנד, יוהאן קנקהאוז ומרטין זידוויג, בשיא אירופה חדש של 7:04.48 דקות, לפני בריטניה (7:07.20 דקות) וקנדה (7:08.02 דקות), מדליות כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.29 דקות, אחרי מתיו דאן מאוסטרליה (4:06.05 דקות) ולפני פרדריק חוויד (4:10.92 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מארק פינס, יוהאן קנקהאוז ופיטר ואן דן הוחנבאנד בשיא אירופה חדש של 3:11.57 דקות, אחרי אוסטרליה (3:11.21 דקות) ולפני שוודיה (3:12.69 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.63 דקות, אחרי מתיו דאן (1:55.81 דקות) וג'יימס היקמן מבירטניה (1:56.51 דקות).
באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בסוף יולי אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.43, לפני מאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (2:01.46 דקות) ויאני סייבינן מפינלנד (2:02.11 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:16.27 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:39.52 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.26 דקות, אחרי פרדריק חוויד (4:17.16 דקות) ומיקי חליקה מישראל (4:17.49 דקות).
2000
באולימפיאדת סידני (2000) זכה ואודה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מרטין זידוויג, יוהאן קנקהאוז ופיטר ואן דן הוחנבאנד בשיא לאומי חדש של 7:12.70 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:07.05 דקות וארצות הברית (7:12.64 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.56 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:37.23 דקות, הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:01.20 דקות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.48 דקות ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 1:01.94 דקות.
קריירה כמאמן
ואודה אימן מספר אלופות ואלופים אולימפיים ביניהם: הינקליין שרודר אלופה אולימפית במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (בייג'ינג 2008), שרון ון רוונדאל האלופה האולימפית ל-10 ק"מ (ריו דה ז'ניירו 2016), מרטן ואן דר ויידן אלוף אולימפי ל-10 ק"מ (בייג'ינג 2008) ואלוף עולם ל-25 ק"מ (סביליה 2008), פרי וירטמן האלוף האולימפי ל-10 ק"מ (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף עולם ל-10 ק"מ (בודפשט 2017) ועוד שחיינים זוכי מדליות באליפויות אירופה.
המגדל הגאה
המגדל הגאה: דיוקן העולם לפני מלחמת העולם הראשונה, 1890–1914, הוא ספר מאת ההיסטוריונית ברברה טוכמן שראה אור בשנת 1966. בספר מנסה טוכמן להציג תמונה רחבה וכוללת של העולם המערבי בשני העשורים שקדמו למלחמת העולם הראשונה. תקופה זו זכתה לכינוי Fin de siècle (מצרפתית- "קץ המאה") והיא מייצגת את השקיעה שאליה נכנס העולם המערבי לאחר תקופת השגשוג של הבל אפוק. הספר הוא אוסף של מאמרים שפורסמו בכתבי עת שונים החל משנת 1960, וכל אחד מהם עוסק במדינה אחרת. שניים מפרקי הספר עוסקים בתופעות שחצו את הגבולות המדיניים - הסוציאליזם והאנרכיזם.
שמו של הספר לקוח מתוך קטע של אדגר אלן פו:. כוונתה של טוכמן לרמוז בשורות אלו על מצבה של אירופה בשלהי המאה ה-19, שאותו היא מתארת כמגדל גאה ש"התפוצץ במשבר סופני" עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
מבצע ספארי
רקע
ב-9 באפריל 1940 כבשה גרמניה הנאצית את דנמרק כמעט ללא התנגדות. הגרמנים הפכו את דנמרק למדינת חסות, תוך כדי כך שממשלת דנמרק כמו גם בית המלוכה הדני ממשיכים לתפקד כרגיל. בקרב החיילים הגרמנים נודעה דנמרק בתור "חזית השמנת" (Sahnefront) בשל המשימות הקלות שהוטלו על החיילים שהוצבו בארץ, כמו גם הכמות הגדולה של מוצרי חלב שזרמו מדנמרק לגרמניה. עם זאת, הגנרל הרמן פון הנקן - מפקד הכוחות הגרמניים בדנמרק - היה מודאג מהאפשרות שבעלות הברית יפלשו לדנמרק. בתרחיש כזה, הנקן היה סבור שהצבא הדני יצטרף לפולשים ויפגע בהתגוננות הגרמנית. אי לכך, דרש הנקן שהצבא הדני יפורק מנשקו מבעוד מועד. כבר ביוני 1943 החל המטכ"ל הגרמני להכין תוכנית לפירוק הצבא הדני. עם זאת, מפקד כוחות הצי הגרמניים בדנמרק הנס-היינריך וורמבך התנגד לתוכנית בטענה שהכוחות הדניים ממלאים עבור השלטון הגרמני תפקידים חיוניים. אי לכך, התכנית נדחתה עד סוף יולי. ב-28 ביולי פוצצה המחתרת הדנית אניית משא גרמנית. הדבר הוביל לסדרת מחאות עממיות בכל רחבי דנמרק, שנודעו לימים כ"מרידת אוגוסט". בעקבות האירועים, החליטו הגרמנים להתחיל בתוכנית בהקדם האפשרי.
המבצע
הממשלה סירבה לדרישות אלה וב-29 באוגוסט פיזרו הגרמנים באופן רשמי את ממשלת דנמרק והנקן הטיל ממשל צבאי על המדינה. הממשלה הגישה את התפטרותה למלך וכיוון שהמלך מעולם לא קיבל את ההתפטרות באופן רשמי, הממשלה תפקדה דה יורה עד תום המלחמה. מיד לאחר מכן החלו הכוחות הגרמנים להשתלט על בסיסי צבא ונקודות אסטרטגיות ברחבי דנמרק. הדנים היו מופתעים מהמתקפה, וכתוצאה מכך התנגדותם הייתה קטנה ולא מאורגנת. בבית הספר הצבאי המלכותי התגוננו הצוערים והרגו שלושה גרמנים. משפחת המלוכה הדנית התבצרה בארמון סורגנפרי. הגרמנים פרצו לארמון, אולם המשמר המלכותי הדני התגונן והרג שבעה חיילים גרמנים.
בידיעתם שצפויה התקפה גרמנית על רציפי נמל קופנהגן, הנחה הצי המלכותי הדני את קברניטי הספינות שלו להתנגד לכל ניסיון גרמני להשתלט על הספינות. הצי הצליח להטביע 32 מהספינות הגדולות שלו, בעוד שהגרמנים הצליחו לשים את ידם על 14 מהספינות הגדולות ועל 50 מהקטנות יותר. בהמשך הצליחו הגרמנים למשות מהמים ולהשמיש 15 מהספינות הטבועות. במהלך הטבעת הספינות הצטוו כמה מהספינות לנסות ולהימלט למימיה של שוודיה ו-13 ספינות הצליחו בכך, כשארבע מתוכן היו ספינות גדולות. שתי ספינות נשארו במים הבטוחים של גרינלנד. הספינה HDMS Niels Juel הוטבעה בידי הצי הגרמני כאשר ניסתה להימלט לשוודיה.
אחרית דבר
הגרמנים לקחו בשבי 4,600 חיילים דנים. חיילים רבים אחרים נמלטו מהמדינה לשוודיה, והצטרפו שם אל "הבריגדה הדנית". ספינות הצי שהצליחו להימלט לשוודיה הקימו את "השייטת הדנית". תוצאה ישירה של המבצע הייתה החלטה גרמנית ליישם על יהדות דנמרק את הפתרון הסופי, החלטה שהובילה בסופו של דבר להצלת יהודי דנמרק. דנמרק שוחררה מהכיבוש הגרמני בידי הצבא הבריטי ב-5 במאי 1945.
גן בעברית
גן בעברית הוא פארק עירוני וגן ציבורי בראשון לציון שבישראל. הגן ממוקם בקצה הצפון-מזרחי של העיר, סמוך למחנה צריפין וליד שכונת רביבים. הגן הוקם ב-2013 ונחנך ב-14 באוקטובר 2013 על ידי ראש העיר דוב צור.
תיאור
גן בעברית הוא פארק עירוני רחב-ידיים וגן נושא המבוסס על השפה העברית, שחודשה ופותחה באופן ניכר בראשון לציון על ידי אליעזר בן-יהודה וסגל המורים של בית ספר חביב. שטח הגן כ-68 דונם.
הפארק כולל מדשאות, מתקני שעשוע לילדים (רובם מקורים בסככה), מתקני כושר, מזרקות, סככות, שבילי אופניים, שבילי החלקה אתגריים ובריכה אקולוגית גדולה ובה צמחי מים, נימפאות ודגים. באזור המדשאות והשבילים נטועים עצי דקל. בחלק המזרחי של הפארק עצי אקליפטוס המספקים צל ואזור המיועד לפיקניקים. בגן מספר מבנים שנשארו מהמחנה הצבאי, בהם מספר ביתנים וצריפים וכן מספר האנגרים וסככות ששולבו בעיצוב הגן.
בצפון הגן מגרשי ספורט למשחקי כדור, אך אלו סגורים עד להעתקת קו מתח גבוה שעובר מעליהם. לצד הגן ישנה חניה לכלי רכב בתשלום.
היסטוריה
הגן הוקם ביוזמת ראש העיר דוב צור במסגרת תוכנית פיתוח של מזרח העיר. את הגן תכנן משרד אדריכלי הנוף ברוידא-מעוז. הגן הוקם על שטח של 68 דונם שפינה צה"ל והיה שייך בעבר למחנה הצבאי צריפין. חלק מהסככות של המחנה, שבהן חנו כלי רכב, הושארו בפארק. עלות הקמת הפארק נאמדה ב-35 מיליון שקלים חדשים. הפארק נחנך ב-14 באוקטובר 2013, אף על פי שלא הושלם עד הסוף. באותו שבוע הומלץ הפארק על ידי דובי זכאי מעיתון מעריב וזכה למבקרים רבים. באמצע דצמבר נהרסו מספר מתקנים בגן כתוצאה מהסופה במזרח התיכון (2013). בעקבות בדיקות קרינה שהתבצעו בגן בראשית 2014 נסגרו מגרשי הספורט שבחלקו הצפוני, והם צפויים להיפתח מחדש רק לאחר שיועתק קו המתח הגבוה שעובר מעליהם.
ג'רג' ציפרה
ראשית חייו
ציפרה נולד בבודפשט בשנת 1921, ילד שלישי במשפחת מוזיקאים ממוצא צועני. אביו, שנקרא גם הוא ג'רג' ציפרה, ניגן בצימבלום בעשור השני של המאה ה-20 בבתי קפה, במסעדות ובקברטים בפריז. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשל היותם אזרחים של מעצמה עוינת, נכלא האב על ידי השלטונות הצרפתיים ואשתו ושתי בנותיהם גורשו להונגריה. בימי המלחמה הן גרו בדוחק בדירת חדר. האב השתחרר וחזר הביתה בתום המלחמה. ציפרה גדל בשכונת הפועלים אנגיאלפלד וגם הוא התעניין מגיל צעיר במוזיקה. מגיל 4 למד לנגן בפסנתר, קודם עם אביו, ואחר כך מתוך חיקוי נגינתה של אחותו הגדולה, יולאן. כבר בהיותו בן חמש ניגן פעמים אחדות אלתורים בקרקס נודד שביקר בעיר, עוד בטרם ידע תווים. אגדות אורבניות סיפרו על כך שלראשונה למד תווים סמוך לשנתו ה-20, לאחר שכבר ידע לנגן יצירות וירטואוזיות מן הזיכרון, אך בפועל הוא החל בכך בגיל 9 - אכן גיל מאוחר יחסית לפסנתרנים מקצועיים - כאשר נרשם לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. מוריו היו אישטוואן טומאן וארנסט פון דוהנאני. בגיל 13 השלים תוך זמן קצר מאוד את האופרטה של מלחין אחר. החל מגיל 16 ערך סיורי קונצרטים ברחבי אירופה - במיוחד בהונגריה, בהולנד ובארצות הסקנדינביות.
ימי מלחמת העולם השנייה
בגיל 20, כשנתיים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא ההונגרי ונשלח אל החזית המזרחית באוקראינה, זמן קצר לאחר שאשתו (משנת 1941) סולייקה, שהייתה בתו של שגריר מצרים בהונגריה, נכנסה להריון. לפי סיפוריו, בערב אחד בחורף 1943 נתבקש לנגן בפסנתר בקזינו שנערך עבור הקצינים הגרמנים. גנרל שנכח האירוע התרשם מאוד מנגינתו והציע לו לבוא לברלין ולקשרו עם ריכרד שטראוס. ציפרה חשש לנסוע לשם. אחרי שהשקה שני שומרים עם משקאות חריפים, גנב רכבת ששהתה בסביבה ונהג בה אל הקווים הסובייטיים. נפל בשבי פרטיזנים רוסיים וגורש לגולאג. לקראת סוף המלחמה גויס ליחידת שבויים הונגרים בחסות סובייטית וחזר להונגריה.. בבודפשט התפרנס מנגינה בברים ובמועדונים.
בהונגריה הקומוניסטית
ב-1950 ניסה ציפרה לברוח מהונגריה הקומוניסטית, אך נתפס ונשלח למאסר עם עבודות פרך. הוא נשא בעונש זה עד לשנת 1953, ואז שוחרר וחזר לנגינה. פרק היד שלו נפגע מעינויים בכלא, ובשנים הבאות הוא נהג לכרוך בשעת נגינה סרט על אזור זה. ב-1955 זכה בפרס הראשון בתחרות הנגינה על שם פרנץ ליסט בבודפשט.
במערב אירופה. צרפת
כשנה לאחר מכן, ב-1956, הגיע לרסיטל בווינה - שהיה להצלחה גדולה - וניצל את ההזדמנות כדי לערוק עם אשתו. הופעותיו הבאות בלונדון, בפריז, בניו יורק ובמרכזי תרבות חשובים אחרים זכו להצלחות נאות. בין השאר ביקר גם בישראל ונתן רסיטל בתל אביב.
במהלך השנים הבאות הוא עבר להתגורר בצרפת, וב-1968 קיבל אזרחות צרפתית. בסוף שנות השבעים פרסם את ספרו האוטוביוגרפי 'תותחים ופרחים', המגולל מסכת חיים כאובה ואמיצה. ב-1981 נפטר בנו, ג'רג' ציפרה הבן, שהיה גם הוא מוזיקאי מוכשר והחל בקריירה מצליחה של מנצח. האסון השפיע עמוקות על ציפרה האב, והוא חדל להופיע עם תזמורות.
הוא נפטר בשנת 1994בגיל 72 ביישוב לונפון -סור-אורז' במחוז אסון בזמן היותו חולה בסרטן הריאות, לדברי מקורביו - בעקבות אוטם שריר הלב. חלק מבעיותיו הבריאותיות יוחסו לעישון טבק ולשתייה מופרזים. נקבר לצד בנו בבית הקברות של סנלי.
ביצועיו ויצירותיו
ציפרה פיתח טכניקות ייחודיות של נגינה בפסנתר, במיוחד לנגינה וירטואוזית. הוא ידוע במיוחד בביצועיו ליצירות שופן וליסט. ביצועו לרפסודיות ההונגריות של ליסט נחשב לביצוע מופת. מלבד זאת ידועים גם ביצועיו ליצירות של שומאן ול"מעוף הדבורה" של רימסקי קורסקוב.
ביצועיו של ציפרה אינם נוטים לרגשנות, אך בולטים באופיים החופשי, כמעט הקפריזי, במיוחד בכל הנוגע לשינויי קצב ודינמיקה מהירים ומפתיעים. בחלק מביצועיו - למשל לאטיודים של שופן - הוא נותן ביצוע 'פראי', בהשוואה לפסנתרנים אחרים, שיש בו כדי ליצור ריגוש מיוחד אצל המאזין. סגנון נגינתו נשאר ייחודי, וכיום אין אף פסנתרן בולט הממשיך אותו.
ת'דאה גרהם
ת'דאה גרהם (באנגלית: Thaddea Graham; נולדה ב-29 במרץ 1997) היא שחקנית צפון אירית ילידת סין.
ביוגרפיה
גרהם אומצה מבית יתומים בצ'אנגשה, סין לאחר שמלאה לה שנה. היא גדלה במחוז דאון בצפון אירלנד. היא הייתה אחת מהילדים הראשונים שאומצו מחו"ל בצפון אירלנד. היא למדה בבית הספר היסודי קילינצ'י בקילינצ'י ומאוחר יותר בבית הספר "קולג'ייט בלומפילד" בבלפסט. גרהם סיימה תואר ראשון במשחק מבית הספר לחינוך לאמנויות בלונדון בשנת 2018.
אליעזר אפלבוים
אליעזר אפלבוים הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
אפלבוים נולד בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ברמלה. בשנת 1980, השלים לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בין השנים 1982–1998 שיחק בתיאטרון הלאומי הבימה. כמו כן, שיחק בתיאטראות נוספים: הקאמרי, תיאטרון אורנה פורת, בית לסין ואחרים.
בטלוויזיה שיחק במיני סדרה משנת 1982 "מישל עזרא ספרא ובניו", ובסרט הטלוויזיה על פי ספרו של אלי עמיר ובימוי של דן וולמן, "תרנגול כפרות" משנת 1991. כמו כן הופיע בתפקיד אורח בתוכנית הטלוויזיה החינוכית, "בלי סודות".
בקולנוע שיחק במספר סרטים בניהם בשנת 1987 שיחק בתפקיד אורח בסרט "אבא גנוב". בשנת 1990 שיחק בסרט "נשיקה במצ"ח". בשנת 1994 שיחק בסרט "ארץ חדשה". בשנת 1998 שיחק בסרט "סופר בוי". בשנת 2014, שיחק בסרט "לוויה בצהריים".
בנוסף להיותו שחקן, אפלבוים דיבב בסרט "הקטר הקטן" ובסדרת הטלוויזיה "ילדי החירות".
קבוצת אשינגטון
קבוצת אשינגטון (באנגלית: Ashington Group) הייתה חבורה קטנה של אמנים מאשינגטון, נורת'מברלנד, שנפגשה בקביעות בין השנים 1934 - 1983. אף שהורכבה ברובה מעובדי מכרות ללא הכשרה אמנותית רשמית, הקבוצה ועבודתה התפרסמו בעולם האמנות הבריטי של שנות השלושים והארבעים.
הקמה
הקבוצה החלה כסניף באשינגטון של אגודת העובדים לחינוך (WEA), שפרסם לראשונה שיעור בנושא 'אבולוציה' בשנת 1927. לאחר שבע שנים נוספות של שיעורי ערב בנושאים שונים הם הפנו את תשומת ליבם להערכה אמנותית. אוניברסיטת WEA ואוניברסיטת דרהאם התארגנו להדרכתם, והצייר והמורה רוברט ליון (1894–1978) הפך למדריך הקבוצה. חברי הקבוצה, בעיקר הגברים, לא היו מרוצים מהקורס של הערכה אמנותית. ליון הציע לחברי הקבוצה לנסות ליצור ציורים משלהם כאמצעי לפיתוח הבנה והערכת אמנות.
הצלחה
עד שנת 1936 הקבוצה - שרבים מחבריה היו מחויבים לעקרונות מפלגת הלייבור העצמאית - ערכה רשימה נרחבת של תקנות, לפיה החברים נאלצו לפעול, וכינתה את עצמה קבוצת אשינגטון. היא גם קיימה את תערוכתה הראשונה בגלריית האטון, חלק ממכללת ארמסטרונג, ניוקאסל-על-טיין. תערוכה נוספת נערכה בשנת 1938 כהרחבה של הפרויקט.
בתחילת שנות הארבעים הקבוצה הציגה בלונדון והמשיכה לשגשג לאחר שרוברט ליון עבר להיות המנהל הרביעי של מכללת אדינבורו לאמנות, אף שנשאר בקשר עם חברי הקבוצה, וכתב את עבודת התואר השני על הפרויקט החינוכי שלו עם הקבוצה. במהלך השנים הבאות עבודת הקבוצה זכתה לשבחים על ידי מספר אמנים ומבקרים בריטיים בולטים, כמו ג'וליאן טרוואליאן והנרי מור. עבודתם נאספה על ידי אישים בולטים כמו הלן סאתרלנד.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה, ההתעניינות בקבוצה דעכה, אך הם המשיכו להיפגש מדי שבוע, והפיקו עבודות אמנות חדשה וקבלו חברים חדשים. המבקר ויליאם פיבר פגש את אחד מחברי הקבוצה המרכזיים, אוליבר קילבורן, בראשית שנות השבעים, וגרם לחידוש העניין בעבודתם, ששוחזרה והוצגה בכמה תערוכות. בשנות השמונים "אוסף הקבע" של הקבוצה הפך לתערוכה המערבית הראשונה בסין לאחר מהפכת התרבות.
מקום המפגש של הקבוצה נהרס סופית בשנת 1983. קילבורן, האחרון מבין מייסדי הקבוצה, דאג לשימור הציורים לפני מותו בשנת 1993, וכעת הם נשמרים במוזיאון וודהורן. ספרו של פיבר על הקבוצה, "צירי פיטמן: קבוצת אשינגטון" 1934-1984, הפך למחזה מאת לי הול.
את האוסף קבע של עבודות קבוצת אשינגטון ניתן לראות בוודהורן ליד אשינגטון, נורת'מברלנד.
האמן נרבי פרייס השלים דוקטורט על מורשת קבוצת אשינגטון באוניברסיטת ניוקאסל ואצר תערוכה חדשה של עבודות מאוספים פרטיים שכותרתה 'Pitmen Painters Unseen' בשנת 2018.
בית הכנסת ברחוב פאווה
בית הכנסת ברחוב פאווה (בהונגרית: Páva utcai zsinagóga) הוא מבנה משמעותי באדריכלות בתי הכנסת ההונגרית של המחצית הראשונה של המאה העשרים. בית הכנסת שתוכנן על ידי האדריכל ליפוט באומהורן, כיום משמש כמרכז לזיכרון ותיעוד השואה בבודפשט, ומתפקד גם כבית כנסת שמשמש מוזיאון עם אתר זיכרון.
היסטוריה
יהודי בודפשט, רובע יוז'פווארוש (רובע 8) קבעו כמטרה לבנות בית כנסת גדול ממדים בשנות העשרים של המאה העשרים. בפינת רחוב פאווה (טווס בהונגרית) טוּזְאֵלְאוֹטוֹ (כבאי בהונגרית) הציע בעל מפעל בשם גזה בלאטיני בראון, מגרש לבנית בית הכנסת. אדריכל שתכנן את בית הכנסת באסוד הכין תוכניות, אך בין השנים 1914–1918 השתוללה מלחמת העולם הראשונה והתכנית לא יצאה לפועל. בשנת 1923 עלה הנושא שוב על הפרק, וזקן האדריכלים בתכנון בתי כנסת בהונגריה, ליפוט באומהורן, הכין תוכנית חדשה. על סמך תוכניות אלה הוקם בית הכנסת עד ינואר 1924.
בית הכנסת נבנה כדי להכיל 1,700 איש ואישה ואת תפעולו ואחזקתו קיבלה עליה הקהילה היהודית של פשט. המגזין Egyenlőség (שוויון) מספר 17, באפריל 1926 הציג בפני הקהל את פנים בית הכנסת החדש: "בנוסף לשימוש בזהב בעושר אך בעדינות ובטעם יש שימוש בשלושת הצבעים היהודיים המסורתיים שמעצבים צביעה אדריכלית עשירה: הצבעים כחול, לבן וצהוב. סגנון הצביעה מתהדר ברומנטיקה: ציורי וילונות שמשמשים לעיתים קרובות בציור מימי הביניים משמשים כאן באפסיס של אזור ארון הקודש עם אפקט יפהפהשל מוטיבים על הקירות; בעזרת הנשים למעלה פזורים על המעקות ציורי חבצלות מכבים, והעמוד הכחול שתומך את ארון הקודש מסמל את שני העמודים במקדש שלמה באופן מסורתי עם כתב עברי. המוטו הגדול של האתיקה היהודית מאיר ליד ארון המקדש: "ואהבת לרעך כמוך" בתוספת טקסטים עבריים והונגריים. כל המוטיבים של הציורים עוצבו וצוירו עד לפרט הקטן ביותר בתכנון של האדריכל ליפוט באומהורן".
הבניין לא משמש כבית כנסת מזה עשרות שנים בשל מיעוט האוכלוסייה היהודית באזור, אך שוכים בו מאז 1980 המשרדים ואולם התרבות של הקהילה היהודית המקומית האזורית ואילו אולם התפילה החורפי הקטן משמש למטרות דתיות שונות. המבנה המודרני של המרכז לזיכרון ותיעוד השואה נבנה בסביבתו הקרובה של בית הכנסת.
סירניים
משפחה זו כוללת מינים דמויי צלופח החיים רק במים, הם בעלי גפיים קדמיים קטנים וחסרי גפיים אחוריות. אורכם נע בין 25 ל-95 ס"מ. השלד של חלקם מורכב מסחוס והם בעלי זימים חיצוניים, גם אצל הבוגרים. תפוצתם בטבע היא בדרום מזרחה של ארצות הברית ובצפון מקסיקו.
לסירנים אין שיניים והלסת שלהם מזכירה מקור, איתה הם שואבים במהירות טרף קטן. הם ניזונים מתולעים שונות, חסילונים, חלזונות קטנים ואצות.
בתקופות יובש הם יכולים לעצור את נשימתם, להתחפר בבוץ ולחכות בתרדמה עד לבוא הגשמים והם יכולים לעלות ליבשה לשם כך ולהסתמך על ריאותיהם הקטנות.
מיון
במשפחה זו ישנם 2 סוגים קיימים ו-4 מינים:
סליו טראוולי
קריירת מועדונים
טראוולי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקאלון מליגת העל של סיירה לאון, ובשנת 2015 הצטרף אל בית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית. הוא ערך במועדון שבע הופעות ליגה.
לאחר שעזב את ישראל חתם טראוולי בדילה גורי מליגת העל הגאורגית. ב-5 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד צ'יחורה סצ'חרה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-8 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד קולחתי 1913 פותי במסגרת המחזור השישי בליגה. הוא ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן ערך חמישה שערים.
לפני עונת חזר טראוולי ליבשת אירופה וחתם בויקינגור אולפסוויק מליגת המשנה האיסלנדית. הוא ערך במועדון 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
לאחר שעזב את ויקינגור אולפסוויק חזר לקאלון מליגת העל של סיירה לאון, הקבוצה בה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו.
קריירה בינלאומית
ב-21 ביוני 2015 ערך טראוולי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בהפסד 2-1 לנבחרת מאוריטניה במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2016. במשך זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
יחיאל צבי מושקוביץ
הרב ד"ר יחיאל צבי מושקוביץ (9 בינואר 1917 - 24 באוקטובר 1999, ה'תש"ס) היה איש חינוך ופרשן מקרא ישראלי, ממחברי סדרת "דעת מקרא".
בהונגריה
נולד לשלמה ושרה ברוסקובה שבמחוז מרמורש בטרנסילבניה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך כשנתיים אחרי זה חלק מרומניה) בשנת 1917, למשפחת סוחרים ציונית. בנערותו למד בישיבת "תורת א"ש" בעיר הולדתו, בראשות הרב המקומי אברהם שלמה כ"ץ. בגיל 17 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט והוסמך לרבנות, ובמקביל למד פילולוגיה באוניברסיטת בודפשט. קיבל תואר ד"ר בשנת 1943. היה פעיל בתנועת בני עקיבא בבודפשט. עם פרוץ שואת יהודי הונגריה גורשו רוב בני משפחתו לאושוויץ, שם נרצחו. הוא גורש למחנה עבודה, והצליח לברוח ממנו. במהלך המלחמה נישא לחנה היילברון, שאותה הכיר בפעילותם בבני עקיבא. חתונתם התקיימה תחת הפגזות של בעלות הברית. לבני הזוג היו תעודות חסות שווייצריות, והם שהו ב"בית הזכוכית". הם עזרו לפליטים ששהו שם, ובעיקר סייעו להם לזייף תעודות שאיפשרו להם לברוח. לאחר המלחמה הקים בית יתומים עבור ילדים ניצולים, ובהמשך התמנה למנהל המשרד הארצישראלי בבודפשט.
בישראל
בשנת 1949 עלו בני הזוג לישראל עם בנם התינוק, והתיישבו בתחילה בפתח תקווה, שם החל ללמד בתיכון ישורון. כשנה לאחר מכן עברו לבני ברק, שם היה מורה לתנ"ך בבית הספר התיכון העירוני הדתי בני ברק. יצא לשליחות בצרפת ומרכז אירופה מטעם המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך והתרבות, לצורך ארגון חינוך יהודי באזורים אלו. לאחר כשלוש שנים שב לארץ, והתמנה למנהל בית הספר שבו לימד בבני ברק. בהמשך, יצא לשליחות חינוכית נוספת בטהרן שלפני המהפכה. ב-1964 הפך למפקח על לימוד התנ"ך בחינוך הדתי, עד צאתו לגמלאות. לאחר פרישתו יצא לשליחות של מספר שנים מטעם ארגון הג'וינט בבודפשט אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי, ופעל לשיקום החינוך היהודי בהונגריה.
במקביל, היה חבר במערכת "דעת מקרא", ואף חיבר את הפירוש לחומש במדבר, לספר יחזקאל ולמגילת איכה. היה ממגישי השיחות בתוכנית "פרקי היום בתנ"ך" ב"קול ישראל", והיה מורה בכיר בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.
היה ממייסדי בית העדות להנחלת זיכרון השואה בניר גלים. לאחר פטירתו נקרא על שמו ועל שם אשתו מפעל "תיק לכל ותיק" בארכיון בית העדות, שבמסגרתו מוקם מאגר מידע על הפעילות והפעילים של בני עקיבא ושל תנועות נוער ציוניות דתיות נוספות.
נפטר ב-24 באוקטובר 1999, י"ד בחשוון ה'תש"ס, ונקבר בבית הקברות סגולה.
בנו הוא ד"ר חגי משגב.
חיבוריו
מלבד זאת, חיבר מאמרים בכתבי עת שונים בנושאי תנ"ך ויהדות הונגריה.
ספר המורמונים (מחזמר)
"ספר המורמונים" (באנגלית: The Book of Mormon) הוא מחזמר סאטירי שנכתב והולחן על ידי טריי פארקר ומאט סטון והמחזאי רוברט לופז. ההצגה משלבת בין סאטירה על עולם הדת לבין פארודיה על מחזות הזמר הקלאסיים.
"ספר המורמונים" מביא את סיפורם של שני נערים מיסיונרים מהזרם המורמוני שנשלחים לכפר נידח בצפון אוגנדה, הנשלט בידי גנרל אכזרי שמטיל אימה על האוכלוסייה המקומית. בראייה אופטימית ותמימה, מנסים השניים לשכנע את תושבי הכפר לקרוא את ספר מורמון (על אף שרק אחד משניהם באמת קרא אותו), זאת במטרה להציע לתושבי הכפר להמיר את דתם. תושבי אוגנדה מודאגים יותר מהמלחמה, הרעב, העוני וממחלת האיידס שמכה בהם, וכך נוצרת תקשורת בעייתית שמקשה על השניים לשכנע את תושבי הכפר להתפנות לטובת קריאה בספר.
לאחר שבע שנות פיתוח, ההצגה עלתה בברודוויי, ניו יורק, במרץ 2011. "ספר המורמונים" גרף ביקורות חיוביות ופרסים רבים, כולל תשעה פרסי טוני, שאחד מהם היה פרס טוני למחזמר הטוב ביותר ופרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר. האלבום, בביצוע להקת השחקנים המקורית של ברודוויי, יצא לאור בחודש מאי 2011, ונחשב לאחד האלבומים הנמכרים ביותר מבין אלבומי מחזות הזמר של ברודוויי בארבעת העשורים האחרונים.
ב-25 בפברואר 2013 הועלתה ההפקה הבריטית למחזמר בווסט אנד. הבכורה הרשמית של המחזמר בלונדון נערכה מספר שבועות לאחר מכן, ב-13 במרץ 2013. באפריל 2014 זכתה ההפקה הבריטית בארבעה פרסי אוליבייה (טקס פרסי התיאטרון החשוב ביותר באנגליה): המחזמר הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר, שחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר ופרס עיצוב התנועה הטוב ביותר.
מערכה ראשונה
במרכז האימונים של הכנסייה המיסיונרית ביוטה שבארצות הברית, לומד התלמיד האדוק, הנאה והיהיר קווין פרייס. בפתיחת המחזמר, פרייס עומד על הבמה עם חבריו לכיתה, וביחד הם מבצעים תרגיל שבו הם צריכים להראות למנהל כיצד הם מתכוונים להציג את "ספר מורמון" כשיעברו מדלת לדלת במדינות שונות במסגרת שליחותם המיסיונרית ("Hello!"). אחד התלמידים, ארנולד קנינגהאם, הוא נער חסר ביטחון וחנון חסר-תקנה הסובל מעודף משקל. במהלך התרגיל ניתן לראות שאין לו שום סיכוי להצליח במשימה.
פרייס מאמין שאם הוא יתפלל מספיק, הוא יישלח לאורלנדו שבפלורידה ויבלה שם במשך שנתיים במסגרת השליחות המיסיונרית. אולם לתדהמתו הוא וקנינגהאם נשלחים ביחד כצמד לאוגנדה ("Two By Two"). אחרי שהשניים נפרדים מבני משפחותיהם, הם עולים על מטוס בשדה התעופה של העיר סולט לייק סיטי. פרייס מתכנן להשלים את המשימה באופן מופלא (לבדו), בזמן שקנינגהאם פשוט שמח על כך שיש לו מעכשיו "חבר הכי טוב". אמנם הוא הכיר את פרייס רק יום קודם לכן, אבל על פי חוק מס' 72 של מרכז האימונים בכנסייה המורמונית, לפרייס אסור לעזוב את שותפו החדש אף לא לרגע, חוץ מאשר בשירותים ("You And Me But Mostly Me").
מיד עם הגעתם לכפר בצפון אוגנדה, שני הנערים נשדדים על ידי חייליו החמושים של הגנרל המקומי, גנרל באט-פאקינג-נייקד. לאחר מכן, הם מתקבלים בברכה על ידי ראש הכפר, מאפאלה חטימבי, וקבוצה של תושבים המשתפים אותם במציאות היומיומית הקשה.
בתו של חטימבי, נאבאלונגי, מובילה את פרייס וקנינגהאם המזועזעים לדירה שבה חיים שאר המיסיונרים המורמונים שפועלים באזור. פרייס וקנינגהאם מגלים במהלך המפגש עם חבריהם החדשים שאף אחד מהם לא הצליח לצרף אפילו אפריקני אחד לזרם המורמוני. מקינלי, מנהיג המיסיונרים באזור, מלמד את פרייס וקנינגהאם כיצד מוטב להם להתמודד עם הרגשות השליליים והכואבים שלהם, ומציע להם להדחיק כל דבר שגורם להם להרגיש רע ("Turn It Off").
פרייס וקנינגהאם מגיעים למיטתם ללילה ראשון באוגנדה, ועל אף שפרייס חושש מפני העתיד ומראה סימני לחץ, קנינגהאם מרגיע אותו ובטוח שפרייס יצליח להמיר את דתם של תושבי הכפר ("I Am Here For You").
פרייס שהתעודד בזכות דבריו של שותפו, קם בבוקר נחוש מתמיד להצליח במשימה שכל שאר המיסיונרים נכשלו בה: ללמד את תושבי הכפר על ג'וזף סמית, מייסד הכנסייה המורמונית. הוא מחליט לעשות זאת באמצעות שיר שמתחיל כשיר הלל לסמית, אך מסתיים כשיר הלל לעצמו ("All-American Prophet"). אנשי הכפר לא מביעים שום עניין בסיפור על ג'וזף סמית ומתייחסים לפרייס כאל נודניק שמטריד את מנוחתם. זמן קצר לאחר שפרייס שר את השיר, מגיע הגנרל האכזר ומודיע על הצו שהוציא, ולפיו כל בנות הכפרים של צפון אוגנדה יעברו מילה תוך שבוע (זאת משום שעל פי אמונתו, הדגדגן הוא איבר עוצמתי ואימתני שעלול לחסל אותו). אחד מבני הכפר מוחה נגד הגנרל, ובתגובה הגנרל יורה בראשו למוות.
נאבאלונגי בורחת לביתה ומתחבאת שם. היא נזכרת בשיר ששר פרייס על ספר מורמון ובהבטחותיו לכל מי שימיר את דתו שיצפו לו חיים טובים יותר. היא חולמת על הארץ החדשה שנשמעת כמו גן עדן עלי אדמות ("Sal Tlay Ka Siti").
בינתיים, בדירת המיסיונרים שבכפר נרשמת פאניקה כשמנהיג המיסיונרים האזורי מקינלי מתבקש להעביר דיווח לנשיא הכנסייה המורמונית על מספר האנשים באוגנדה שהמירו את דתם לזרם המורמוני בנצרות, והרי חבורת המיסיונרים שלו לא הצליחה לשכנע אפילו אדם אחד בכפר. הלחץ רק גובר כשמתברר שגם פרייס וקנינגהאם נכשלו במשימתם. שניהם עדיין מזועזעים מהמציאות החשוכה של אפריקה, ופרייס מחליט לבקש העברה לאורלנדו, בזמן ששותפו הנאמן קנינגהאם מבטיח לפרייס שילך איתו לאן שרק יגיד. אבל פרייס מבהיר לקנינגהאם שהוא נוטש אותו ובורח מהאזור. קנינגהאם השבור נותר לבדו, אלא שאז מגיעה נאבאלונגי שמביעה את רצונה ללמוד על ספר מורמון. לטענתה, היא שכנעה גם את שאר בני הכפר להגיע לשיעור ולהקשיב. קנינגהאם אוזר אומץ, ומחליט לקחת את המושכות בפעם הראשונה בחייו ("Man Up").
מערכה שנייה
קנינגהאם מעולם לא קרא באמת את ספר מורמון, ולכן כשהקהל שלו מתחיל להראות סימני נטישה ומאיים לעזוב את השיעור, קנינגהאם ממציא במהירות סיפורים שמשלבים בין מעט הדברים שהוא יודע על המורמונים לבין מוטיבים המוכרים לו היטב מסרטי מדע בדיוני. הסיפורים היצירתיים של קנינגהאם מדברים לליבם של אנשי אוגנדה ומעוררים בהם הזדהות, וכך הם שבים להקשיב לו. המצפון של קנינגהאם (בדמות אביו, ג'וזף סמית, הוביטים, דארת' ויידר ועוד) נוזף בו, אבל הוא משכנע את עצמו שאם הסיפורים שהוא המציא עוזרים לאנשים אחרים, אז זו בטח לא טעות לעשות זאת ("Making Things Up Again").
פרייס מגיע בינתיים לאורלנדו והוא מאושר, עד שלמעשה הוא מבין שהוא רק חלם על כך. לפתע, הוא נזכר בחלום בלהות שהיה לו לאחר שחטא בילדותו (הוא גנב סופגניה מהמטבח בשעת לילה, ולמחרת בבוקר האשים את אחיו בגנבה). כעת, הוא נחרד להבין שהסיוט עומד לחזור על עצמו ("Spooky Mormon Hell Dream"). בחלומו, פרייס מגיע לגיהנום כשמסביבו רוקדים השטן, שדונים, ונשמותיהן של דמויות אכזריות כמו היטלר וג'ינגיס חאן. כמו כן, מסתובבות בגיהנום גם כוסות קפה, זאת משום שהזרם המורמוני אוסר על שתיית קפה.
פרייס מתעורר מהסיוט ומבין שעליו לחזור למשימה בכפר שבצפון אוגנדה. קנינגהאם מגיע ומודיע על עשרה אפריקנים שמתעניינים בכנסייה המורמונית, אלא שלמרות הפצרותיו של פרייס, קנינגהאם מסרב להחזיר אותו לחייו. מקינלי מבהיר לקנינגהאם שאף אחד מהאפריקנים לא ימיר את דתו כל עוד הגנרל האכזר לא יאפשר זאת. פרייס רואה בדבריו של מקינלי הזדמנות להוכיח את תרומתו, והוא מחליט לפרוץ ללשכתו של הגנרל עם ספר מורמון בידו, במטרה לשכנע גם אותו להמיר את דתו ("I Believe"). לאחר מכן, פרייס נראה על הבמה כשהוא נמצא במרפאה שם מחלץ הרופא מישבנו את ספר מורמון.
קנינגהאם ממשיך בשיעוריו, ואנשי הכפר המהופנטים מחליטים לעבור הטבלה ולהמיר את דתם לזרם המורמוני בנצרות. קנינגהאם הנרגש מטביל באופן אישי את נאבאלונגי ("Baptize Me"), וכל חבריו המיסיונרים מטבילים את שאר אנשי הכפר. במעמד הטקס החגיגי, המיסיונרים מרגישים סוף סוף אחדות שלמה עם בני הכפר וחוגגים על כך ("I Am Africa"). בינתיים, הגנרל שומע על המרת הדת של אנשי הכפר והוא מחליט להרוג את כולם.
פרייס מטביע את יגונו בשתייה ממושכת של כוסות קפה, וקנינגהאם מוצא אותו שם. הוא מספר לפרייס הממורמר שהם צריכים – לפחות – להתנהג כאילו הם שותפים למשימה, משום שנשיא הכנסייה המורמונית ובכירים נוספים בקהילה עומדים לבקר את המיסיונרים באוגנדה כדי לברך אותם על הצלחתם במשימה. אחרי שקנינגהאם עוזב, פרייס נזכר בכל הבטחות השווא ששמע כל חייו מאנשי הכנסייה, מהוריו, מחבריו ומהחיים באופן כללי ("Orlando").
בשעת החגיגה של אנשי הכנסייה המורמונית עם המיסיונרים באוגנדה, פרייס וקנינגהאם מוכתרים כשני המיסיונרים המוצלחים ביותר בכל יבשת אפריקה. מיד לאחר מכן, נאבאלונגי מגיעה למסיבה יחד עם שאר המקומיים, וביחד הם מבקשים להציג את מופע הראווה שהכינו על "סיפורו של ג'וזף סמית, משה האמריקני" ("Joseph Smith American Moses"). אלא שההצגה שלהם משקפת את הסיפורים המעוותים שקנינגהאם סיפר להם: בין היתר, הם טוענים שג'וזף סמית קיים יחסי מין עם צפרדעים כדי להירפא מאיידס. נשיא הכנסייה נכנס להלם מהפרזנטציה. הוא מורה לכל המיסיונרים המורמונים לשוב לדירתם, ומבהיר לנאבאלונגי שהיא וחבריה לכפר אינם באמת מורמונים. לבה של נאבאלונגי נשבר כשהיא מבינה שלעולם לא תגיע לגן העדן, והיא מקללת את אלוהים על כך שהזניח אותה ("Hasa Diga Eebowai [Reprise]").
קנינגהאם מתוסכל מכישלונו, אבל פרייס מגיע לתובנה שלפיה קנינגהאם צדק לאורך כל הדרך; אף על פי שכתבי הקודש חשובים, אין דבר שיותר חשוב בדת מאשר לעזור לזולת. שניהם מתפייסים וחוזרים במהירות לנאבאלונגי ואנשי הכפר כדי להציל אותם מהגנרל האכזר.
בינתיים, נאבאלונגי – שעדיין כועסת על קנינגהאם – אומרת לאנשי הכפר שהוא נאכל על ידי אריות, והם בתגובה מתאבלים על כך. הגנרל האכזר מגיע לכפר ומאיים לפגוע בכולם. אך לפתע, קנינגהאם חוזר ואנשי הכפר בטוחים שהוא קם לתחייה. פרייס וקנינגהאם מצליחים להבריח את הגנרל לאחר שהם מדגישים בפניו כי הוא לא יוכל לפגוע בקנינגהאם "בן האלמוות". בנוסף לכך, הם מאיימים להיעזר בכוחותיו של ישו ולהפוך אותו ללסבית (והרי הגנרל מפחד מדגדגנים).
פסקול
מערכה ראשונה
מערכה שנייה
אלק נילאש
אלק נילאש (בהונגרית: Elek Nyilas; נולד ב-3 במאי 1969) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
נילאש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של דונאקשי ובגיל 11 הצטרף לאויפשט. בשנת, נילאש הצטרף לגודי מהליגה הרביעית בהונגריה, ובשנת נילאש חתם באורושאזה.
בשנת, נילאש חתם בדונקניאר-ואץ. בשנת, זכה עם הקבוצה באליפות הונגריה.
בקיץ חתם בפרנצווארוש, עליה העיד כי אהד אותה בילדותו. נילאש, השתתף עם הקבוצה בהופעה ההיסטורית שלה בשלב הבתים של ליגת האלופות, ואף כבש שני שערים במשחקים נגד אייאקס אמסטרדם וגראסהופרס ציריך בהתאמה. באותה עונה הוא גם זכה עם הקבוצה באליפות הונגריה.
בקיץ, נילאש הושאל למכבי תל אביב, בה שיחק שבעה חודשים.
בקיץ, חזר להונגריה וחתם בגיור.
ב-11 באוקטובר 1995, נילאש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה בהפסד 0–3 ל. ב-10 בנובמבר 1996, נילאש הבקיע צמד בניצחון 0–3 נגד.
הפארק הלאומי ואטנאיוקול
הפארק הלאומי ואטנאיוקול (באיסלנדית: Vatnajökulsþjóðgarður) הוא אחד משלושת הפארקים הלאומיים באיסלנד. הוא מכיל את כיפת הקרח ואטנאיוקול.
ההכרזה על הפארק הלאומי הייתה ב-7 ביוני 2008, וב-5 ביולי 2018 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
מאפיינים
שטחו של הפארק 14,141 קמ"ר המהווה כ־14% משטחה של איסלנד כולה והופכת אותו לפארק הלאומי השני בגודלו באירופה ביחס לשטח המדינה, לאחר הפארק הלאומי יוגיד-וה ברוסיה.
ייחודיותו של הפארק במגוון הרחב של תצורות נוף שנוצרו משילוב של נהרות, קרחונים, ופעילות געשית וגיאותרמית.
האזור הצפוני של השמורה מתאפיין ברמה מישורית המחולקת על ידי נהרות קרח, שזרימתם חזקה בקיץ. במזרח ישנן ביצות רחבות ידיים שמהוות בתי גידול לאיילי צפון ואווזים ורודי-רגל. דרום השמורה מתאפיינת בהרים גבוהים כולל הר הגעש Öræfajökull, והפסגה הגבוהה ביותר באיסלנד קוואנאדאלסניוקור. באזור המערבי של השמורה היו זירה של פעילויות געשיות משמעותיות. בפרט, ההתפרצות של הר הגעש Eldgjá בשנת 934 והתפרצות הר הגעש לאקי בשנים 1783–1784 נחשבות לשתיים מבין ההתפרצויות הגדולות ביותר שתועדו בהיסטוריה.
סלמנדרות ענק
סלמנדרות ענק (שם מדעי: Cryptobranchoidea) היא על-משפחה של בעלי זנב המכילה את הדו-חיים הגדולים בעולם, כשהגדולה מכולם היא סלמנדרת ענק סינית (Andrias davidianus) היכולה להגיע לאורך 2 מטר. ישנן שתי משפחות בקבוצה, כשבעבר היו כמה משפחות נוספות שנכחדו. הן קרובות לתת-סדרת הסלמנדרות (Salamandroidea).
בני הקבוצה חיים רק ברוסיה האירופית ובאסיה הצפונית עד ליפן - בה חיים רוב המינים, סין, טאיוואן ומין אחד סלמנדרת ענק אמריקאית חיה באמריקה הצפונית.
מינים אלו מותאמים לחיים במים וניזונים מיצורים קטנים החיים בהם, כשמיני סלמנדרות הענק יכולות לטרוף דגים ואף יונקים ועופות מים קטנים.
מרמוסט ג'ופרי
מרמוסט ג'ופרי או מרמוסט לבן-ראש (שם מדעי: Callithrix geoffroyi) הוא מין של פרימט קטן מסוג מרמוסט שבמשפחת המרמוסטיים. הקוף אנדמי ליערות הגשם של דרום-מזרח ברזיל בסמוך לאוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים
אורכו נע בין 20–29 ס"מ ומשקלו 20–350 גרם. הוא בעל פרווה אפורה-כהה עם ראש לבן ופנים ורודות, ציצות אוזניים ארוכות שחורות וזנב מפוספס באפור שחור. הקוף מצוי רוב זמנו בין העצים ונע בחבורות קטנות ביער.
הקוף ניזון בעיקר מפירות וחרקים קטנים הנמצאים על עלים. הוא עצמו מאוים מעופות דורסים, נחשים גדולים, אוצלוט או טאירה - סמור היער.
המרמוסט מוחזק במספר גני חיות ברחבי העולם.
טום ברק (שחקן)
טום ליאם בנדיקט בֶּרק (באנגלית: Tom Liam Benedict Burke; נולד ב-30 ביוני 1981) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר בעיקר בתפקיד אתוס בסדרה "המוסקטרים" של ה-BBC, ובתפקיד דולוחוב בסדרת הדרמה "מלחמה ושלום".
ביוגרפיה
ברק נולד בלונדון וגדל בקנט. הוריו, דייוויד ברק ואנה קאלדר-מרשל, וגם הסנדקים שלו, אלן ריקמן וברידג'יט טרנר, היו כולם שחקנים. סבו היה הסופר ארתור קאלדר-מרשל. ברק נולד עם שפה שסועה שתוקנה בניתוח.
הוא תמיד רצה להיות שחקן ובנעוריו שיחק בתיאטרון הלאומי לנוער ובתיאטרון יאנג ארדן בפאברשם. בנוסף השתתף בהצגות בהן שיחקו הוריו כשהופיעו בעיר הולדתו.
כילד אובחנה אצלו דיסלקסיה והוא התקשה בלימודים. הוא נטש את הלימודים לפני סיום בחינות A-levels. בגיל 17, אחרי שעזב את בית הספר, כתב לסוכנות שחקנים וקיבל תפקיד באודישן הראשון שעשה. הוא למד בבית ספר לריקוד ובגיל 18 התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
קריירה
תפקידו הראשון של ברק היה בשנת 1999 בסרט "Dragonheart: A New Beginning", סרט המשך לסרט "לב הדרקון" משנת 1996. באותה שנה הופיע בטלוויזיה בפרק בסדרה "דיינג'רפילד" ובסרט הטלוויזיה "כל אנשי המלך". אחרי שסיים את לימודי התואר ב-RADA החל להופיע בקביעות בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון.
התפקיד הראשון בטלוויזיה אחרי סיום לימודיו היה בסדרת המתח "שם המשחק" של פול אבוט, בכיכובם של ג'ון סים, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי. ב-2004 שיחק בתפקיד לי בסרט הטלוויזיה "Bella and the Boys". ב-2005 גילם את דמותו של ג'יאק בן העשרים, בנו של ג'קומו קזנובה במיני-סדרה אודות חיי קזנובה, בכיכובם של דייוויד טננט ופיטר או'טול.
ב-2006 שיחק ברק בתפקיד ד"ר ג'ון סווארד בסרט הטלוויזיה "דרקולה". ב-2007 גילם את דמותו של נפוליאון בונפרטה בפרק בסדרת הדוקו-דרמה "Heroes and Villains" של ה-BBC. עוד באותה שנה הופיע בתפקיד מוציא לאור בדרמה הסאטירית "The Trial of Tony Blair". ב-2009 שיחק בתפקיד לוטננט קולין רייס בפרק בעונה ה-12 של הסדרה "פוארו" על פי ספרי אגאתה כריסטי. ב-2011 הופיע בתפקיד בנטלי דראמל במיני-סדרה "תקוות גדולות" עיבוד של ה-BBC לספרו של צ'ארלס דיקנס. ב-2012 שיחק בתפקיד קבוע בעונה השנייה של הסדרה "The Hour" בתפקיד העיתונאי ביל קנדל. החל מינואר 2014 הוא מגלם את אתוס בסדרת הטלוויזיה של BBC One "המוסקטרים" עיבוד ל"שלושת המוסקטרים", רומן מאת אלכסנדר דיומא האב. ב-2016 גילם ברק את דולוחוב בדרמה ההיסטורית החדשה מבית ה-BBC, עיבוד לספרו של לב טולסטוי, הנקרא (בדומה לספר) "מלחמה ושלום". ב-2017 גילם ברק את קורמורן סטרייק במיני-סדרה "סטרייק" המבוססת על הרומנים הבלשיים מאת ג'יי קיי רולינג.
ב-2004 השתתף בסרט הקולנוע "ליברטין". ב-2007 שיחק בתפקיד יוצר קולנוע שמביים סרט פורנו בקומדיה "I Want Candy". ב-2008 הופיע בתפקיד בלואי בסרט האימה "Donkey Punch" שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס באותה שנה. ב-2009 גילם את דמותו של ג'ף גודארד בסרט "Telstar: The Joe Meek Story". באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרט "שרי" בבימויו של סטיבן פרירס. ב-2010 שיחק בתפקיד דייווי בסרט הדרמה "Third Star" בכיכובם של בנדיקט קמברבאץ', ג'יי ג'יי פילד ואדם רוברטסון, העוקב אחרי מסעם של ארבעה חברים, שאחד מהם חולה אנוש, לבאראפונדל ביי שבוויילס.
ב-2012 שיחק ברק בתפקיד מארק בסרט "Cleanskin". ב-2013 גילם את בילי, אחיו הגדול הדמות ששיחק ראיין גוסלינג בסרט "רק אלוהים סולח", בבימויו של ניקולס וינדינג רפן. עוד באותה שנה השתתף בתפקיד משנה בסרטו של רייף פיינס "האישה הנעלמת".
בתיאטרון שיחק ברק עם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-2004 גילם את רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון "שייקספיר גלוב". ב-2010 שיחק במחזה "Design for Living" מאת נואל קאוורד בתיאטרון אולד ויק לצדם של אנדרו סקוט וליזה דילון. ב-2011 הופיע בתיאטרון אלמיידה בתפקיד גרג במחזה "היופי כן קובע" מאת ניל לביוט. ב-2002 שיחק בתפקיד המלט במחזה "Gertrude – The Cry" מאת הווארד בייקר, עיבוד למחזה "המלט" מאת שייקספיר המתמקד בדמותה של גרטרוד, אמו של הגיבור.
ב-2006 עבד ברק עם איאן מקלן במחזה "The Cut". ב-2008 שיחק בתפקיד אדולף במחזה "Creditors" בתיאטרון "דונמאר ורהאוס". את ההצגה ביים אלן ריקמן, שהוא סנדקו של ברק, ועל הופעתו במחזה זכה ברק בפרס איאן צ'ארלסון. ב-2010 הועלתה ההצגה ב-"Brooklyn Academy of Music" בניו יורק. ב-2012 שיחק ברק בתפקיד לואיס דובדט במחזה "דילמת הרופא" בתיאטרון הלאומי.
בשנת 2016 יצא ברק עם שני מחזות מצליחים ביותר- "סיבות להיות שמח" (Reasons To Be Happy), והמחזה החדש בכיכובה של הלן מק'קרורי "ים כחול ועמוק" (Deep Blue See).
אלטאוסזה
אלטאוסזה (בגרמנית: Altaussee) היא עיירה במדינת שטיריה שבאוסטריה, על גדות אגם אלטאוסזה. המקום ידוע כספא ופעילות מכרות מלח רבות באזור.
היסטוריה
בהתאם לממצאים ארכאולוגיים נוכחות התיישבות באזור הייתה קיימת עוד בתקופת האימפריה הרומית.
בסביבת היישוב קיימות מספר פסגות בגובה כ-1700 מ'. עוד במהלך המאה ה-12 החלה באזור כריית מלח במכרות שנחפרו בתוך ההר. תחילה הם היו בבעלות המנזר המקומי. בשנת 1211 בהוראת לאופולד השישי שהיה דוכס אוסטריה הם הועברו לשליטתו. בשנת 1334 הם עבדו לבעלות פרטית. באותה תקופה עבדו בהם 130 פועלים והם יצרו כ-10 אלף טון מלח בשנה. בשנת 1445 בהחלטת פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הם חזרו לבעלות המדינה. בשנת 2008 נוצרו במקום 450 אלף טון מלח.
במהלך המאה ה-19 באזור התפתח אזור ספא. בין מבקרי הספא המקומי היו הוגו פון הופמנסתאל, יעקב וסרמן ותאודור הרצל.
בשנת 1938 האזור סופח לגרמניה. מספר אחוזות שהיו בבעלות יהודית עבדו אריזציה. אחת מהן שימשה את יוזף גבלס במהלך חופשות באזור. לקראת סיום המלחמה האזור היה חלק של "מבצר האלפי". במכרות המלח הוסתרו אוצרות רבות שנאספו על ידי הנאצים ברחבי אירופה הכבושה. אירועים אלו תוארו בסרט "ציידי האוצרות". במהלך המלחמה באזור פעלה מחתרת בה השתתפה בין היתר אדית האוור פריצ'מות' שעל פעילותה קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם. ב-8 במאי 1945 האזור נכבש על ידי כוחות צבא ארצות הברית. ב-12 במאי בקרבת היישוב נתפס ארנסט קלטנברונר. עד לשנת 1955 האזור היה חלק של אזור כיבוש האמריקאי.
מחוז פיזולי
מחוז פיזולי (באזרית: Füzuli rayonu) הוא מחוז באזרבייג'ן. הוא נקרא על שם המשורר האזרביג'אני מוחמד בן סולימאן. בירתה הרשמית היא העיר פיזולי, אולם כתוצאה מסכסוך נגורנו קרבאך, הבירה הזמנית של המחוז היא העיר הורדיז.