cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלאוס שנק פון שטאופנברג
הפציעה
למרות התנגדותו למהלכיה של גרמניה במלחמה, התקדם שטאופנברג במהירות בשירותו הצבאי. ב-1 בינואר 1937 קודם לדרגת האופטמן (סרן), והחזיק בדרגה זו במשך 6 השנים הבאות. הרגימנט שלו סופח לדיוויזיית הפאנצר השישית, והוא היה מעורב בכיבוש חבל הסודטים. בפרוץ המלחמה השתתף בקרבות בפולין, בצרפת ובברית המועצות, ולקראת סוף המערכה בצרפת ב-31 במאי 1940 זכה לעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה.
ב-1 בינואר 1943 קודם שטאופנברג לדרגת אוברסט-לוטננט (סא"ל). המחאות שהביע בפומבי על הניהול הלקוי של המלחמה גרמו לפיקוד העליון להציב אותו רחוק מהם, והוא נשלח להיות קצין מבצעים בדיוויזיית הפאנצר העשירית.
ב-7 באפריל 1943, במערכה בצפון אפריקה. במהלך הפגזת מפציץ בריטי הוא נפצע קשה, ואיבד את עין שמאל, כף יד ימין, והאצבעות הרביעית והחמישית ביד שמאל (על כך התלוצץ ואמר: 'בקושי ידעתי מה לעשות קודם בכל אצבעותיי').
קשר העשרים ביולי
אחרי הפלישה לפולין ב-1939, החליט שטאופנברג להתנקש בהיטלר. לאחר שהחלים מפצעיו, הוא הוצב כקצין המטה של צבא התחלופה בבנדלר-שטראסה בברלין. אחד ממפקדיו שם, גנרל פרידריך אולבריכט, היה אחד מחברי המחתרת הפעילים. בארמיית העתודה הייתה להם הזדמנות חד-פעמית להפיכה צבאית, תוך הריגתו של היטלר ונטילת השלטון. הקושרים ביססו את תוכניתם על תוכנית סודית שאישר היטלר בשם "מבצע ולקיריה", בה על ארמיית העתודה לתפוס את השלטון בברלין, במקרה של הפיכה. תוכנית הכיסוי הייתה אמצעי מנע נגד השתלטות עובדי הכפייה על ברלין.
ההתנקשות התרחשה ב-20 ביולי 1944 ב"מאורת הזאב" בפרוסיה המזרחית. שטאופנברג הניח מתחת לשולחן התדרוכים תיק ממולכד בעל מנגנון השהיה פשוט, שנתן לו בין 10 ל-15 דקות להסתלק מהמבנה. שטאופנברג שם רק חצי מחומר הנפץ שהבריח לתוך התיק, וזאת אחת הסיבות להישרדותו של היטלר. לאחר שראה את הפיצוץ ממרחק, השתכנע שטאופנברג שהיטלר נהרג, ויצא מהמחנה במהירות עם עוזרו, סגן ורנר פון האפטן. הם טסו בחזרה לברלין, אך במהלך הטיסה יצאה הוראה ממפקדתו של היטלר, ששרד את ההתנקשות, ליירטם. ההוראה נחתה על שולחנו של קושר אחר, פרידריך גאורגי, וכך הגיע המטוס בבטחה לברלין.
לאחר שכבר הפעילו את 'מבצע ולקיריה', נוצר קשר בין נאמני היטלר בברלין למפקדתו, ונודע בברלין שהוא עודו בחיים. תחנות הרדיו שהיו בשליטת היטלר שידרו את החדשות כי היטלר עודו בחיים. זמן קצר לאחר מכן נעצרו הקושרים.
הוצאתו להורג
הגנרל פרידריך פרום, מפקד ארמיית העתודה, ביקש להציג עצמו כמדכא ההתקוממות, למרות שמפקדת הקשר הייתה תחת פיקודו. בשל כך דן את המעורבים למוות, ובהם את שטאופנברג, אולבריכט, פון האפטן, וקצין נוסף בשם קירנהיים. הם הוצאו להורג בכיתת יורים עוד באותו ערב בחצר בנדלרבלוק, לאור פנסי מכונית צבאית. מילותיו האחרונות של שטאופנברג היו "תחי גרמניה הקדושה שלנו!" (המעשה לא הועיל לפרום, והוא הוצא להורג זמן קצר לאחר מכן). בהוראת הימלר, הוצאו גופות הקושרים מקברם הזמני ונשרפו. אפרם פוזר במרבד טיהור השפכים של ברלין.
לאחר מותו
לאחר הוצאתו להורג של שטאופנברג, נאסרה אשתו ההרה נינה במחנה עבודה, וארבעת ילדיה נלקחו לבית יתומים. בתה התינוקת, שנולדה לאחר כמה חודשים, נלקחה אף היא, וגדלה בבית יתומים עם אחיה עד סוף המלחמה. שמם שונה ל"מייסטר" לצורכי האימוץ, משום שהיטלר הורה על מחיית השם שטאופנברג. אף לאחר קץ המלחמה, נחשבו שטאופנברג ועמיתיו לבוגדים בגרמניה המערבית, וסקרי דעת קהל הראו כי רוב הציבור ראה בהם מפירי שבועה. רק מאמץ מרוכז של מוקירי זכרם, דוגמת הנשיא תיאודור הויס, הביא למפנה הדרגתי בתפישה שלהם. ברבות השנים הפכו לגיבורי ההתנגדות הגרמנית למשטר הנאצי. הרחוב הראשי בברלין בו הוצא להורג נקרא על שמו - רחוב שטאופנברג, ובמקום נפתח מוזיאון המציג מסמכים ותצלומים רבים הנוגעים לקשר העשרים ביולי. נינה פון שטאופנברג נפטרה בשנת 2006, בגיל 92.
פאנק
{{פירושונים|
פֿאנק Funk
}}
נקודת תצפית (ספרות)
נקודת תצפית היא מונח בספרות המציין את עמדת הדובר או הדמויות ביצירה, את הידע שלהם ואת הפרספקטיבה שלהם, והיא שם כולל למערך הנורמות והידע של הדובר או של הדמויות.
את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין.
נקודת תצפית משולבת
החל מספרות המאה ה-19 החלו סופרים להשתמש בנקודת תצפית משולבת (הידועה גם בכינוי סיפר משולב), שהיא טכניקה המגבילה את מסירת המידע לנקודת התצפית של דמות מסוימת. מקובל לייחס את השימוש בטכניקה זו להנרי ג'יימס, אולם ישנם חוקרים הטוענים שדווקא ג'יין אוסטן השתמשה בה לראשונה.
לדוגמה, במשפט "ניק הביט בשעונו. השעה הייתה 5 לפנות בוקר" ניתן לראות כי המספר עוקב אחר מבט הדמות, והמידע במשפט נמסר בהתאם לזמן שבו הדמות קולטת אותו. לעיתים משתמשים גם במבע משולב, כלומר, שימוש באוצר מילים ובביטויים המתאימים לדמות.
נקודת תצפית משולבת לא חייבת להיות "גלובלית", כלומר להתפרש לכל אורך היצירה. אין הכרח שמספר, שנצמד לנקודת התצפית של דמות אחת, ימשיך להגביל את עצמו לאותה נקודת תצפית. כמו כן, לא מן הנמנע שהדובר יגביל את עצמו למספר נקודות תצפית שונות לכל אורך היצירה. בסיפור "המרקיזה פון או" של היינריך פון קלייסט, לדוגמה, הדובר מגביל את עצמו תחילה לנקודת תצפית של דמות אחת, ולאחר מכן נצמד לנקודת תצפית של דמות אחרת. במקרים רבים לאורך הסיפור, קשה לדעת לאיזו נקודת תצפית בחר הדובר להיצמד.
התנ"ך השטני
התנ"ך השטני (אנגלית: The Satanic Bible) הוא ספר שנכתב על ידי אנטון לה-ויי בשנת 1969 ומהווה את הבסיס הפילוסופי והפולחני לדת האתאיסטית "שטניזם לה-וייאני", בה דוגלים חברי כנסיית השטן, אחד מהארגונים השטניסטיים הגדולים ביותר. הוא מכיל אוסף של מאמרים, הבחנות ופולחנים שטניסטיים בסיסיים, ומתאר את הפילוסופיה השטניסטית הייחודית של להווי (אם כי הוא מכיר בהשפעתם של פילוסופים שונים על גיבוש פילוסופיה זו, ביניהם ניקולו מקיאוולי, פרידריך ניטשה, ראגנר רדבירד ואיין ראנד). הספר מכיל את העקרונות הבסיסיים של שטניזם, ונחשב לאבן היסוד של הפילוסופיה והדוֹגמה עליה היא מושתתת. כנסיית השטן היא הדוניסטית ואינדיבידואליסטית במהותה, המבקשת להתאים לטבע האנושי ולטפח את הפוטנציאל הטמון בפרט וטוענת שהדתות המונותאיסטיות מדכאות אותו. שטניסטים גורסים כי התנ"ך השטני אינו נתון לפרשנות או רוויזיה, ושאין תוקף בדת השטניסטית לאף חוק או עיקרון הנוגדים את הכתוב בתנ"ך השטני.
חלוקתו של התנ"ך השטני לספרים
לאחר ההקדמות שנכתבו על ידי מחברים אחרים, התנ"ך השטני מחולק לארבעה ספרים: "ספרו של השטן", "ספרו של לוציפר", "ספרו של בליעל" ולבסוף "ספרו של לווייתן". כל ספר מתמקד בפן שונה של שטניזם, ומשרת מטרה ייחודית בתוך המבנה של התנ"ך השטני.
ספרו של השטן
"ספרו של השטן: ההוקעה התופתית" מציג את הדת השטנית באופן דרמטי, דרך פרוזה טקסית. זהו הספר היחידי בתנ"ך השטני בעל פורמט פיוטי, הבנוי באופן מכוון כפואמה. חמשת הפרקים הראשונים ב"ספרו של השטן" הותאמו לו מתוך ספרו הידוע לשמצה של ראגנר רדבירד, "עוצמה היא נכונה". אנטון להווי לא העתיק מרדבירד באופן ישיר: הוא השתמש בקטעים מתוך חלקים שונים ב"עוצמה היא נכונה", וערך שינויים בטקסט כדי לתקן את מה שהוא תפס כפגמים בהיגיון או בעקביות בפילוסופיה של רדבירד. כפי שאנטון להווי ציין בהקדמתו שסופחה למהדורות המאוחרות של "עוצמה היא נכונה", הוא מצא בספר זה מנה נכבדת של השראה, אך גם שגיאות מובהקות שמונעות ממנו, כמו שהוא במקור, ליישר קו עם הפילוסופיה השטנית. היה זה המסר הכללי של "עוצמה היא נכונה" שקסם ללהווי, ואותו ניסה לתפוס על ידי בחירה בררנית של פסקאות ועריכת שינויים בטקסט המקורי.
"ספרו של השטן" הוא הספר הקצר ביותר בתנ"ך השטני, אך באופנים רבים גם הדרמטי ביותר. נדמה שהכוונות מאחוריו הן להדליק את הקורא, לעורר את חוש ההיגיון והעלבון שלו ולעודד אותו להסכים עם המאמרים על הפילוסופיה והדוגמה השטנית העוקבים ב"ספרו של לוציפר".
להווי דקלם את "ספרו של השטן" במלואו (כמו בהקלטה של "המיסה השטנית") או בחלקו בטקסים שטניים שונים.
"ספרו של השטן" מקושר באופן סמלי עם יסוד האש.
ספרו של לוציפר
"ספרו של לוציפר: ההארה" עוקב את "ספרו של השטן". הספר קרוי על שם לוציפר, כינויו של השטן באמונה הנוצרית. לאחר האינטונציה הזועמת של "ספרו של השטן", מבקש "ספרו של לוציפר" להסביר בטון הגיוני את הפילוסופיה והדוגמה השטנית. "ספרו של לוציפר" מחולק לשנים-עשר מאמרים, כל אחד מהם מרכיב חיוני בארכיטקטורה של שטניזם. הסיכומים הבאים הם תקצירים של כל אחד מאותם מאמרים:
I. "מבוקש- 'אלוהים' חי או מת"
מאמר קצר זה מציג את שטניזם כדת אתאיסטית במהותה, ומעמיד לדין את הדתות האחרות כמבוססות על אשליה ואשמה. כמו כן, הוא מבהיר את הגישה השטנית לשאלת קיומו של אלוהים:
הקטע ממנו לקוחה פסקה זאת מציע ש"אלוהים" הוא מושג אנושי, אמצעי שנוצר כדי להסביר את מה שהאדם לא היה מסוגל להסביר בשל בורותו או בשל חוסר יכולתו לתפוס את טבעה של המציאות. הקטע הזה גם מציג את האמרה "אני האלוהים של עצמי", ביטוי של העצמה-אישית אנוכית, הנתפסת כתכונה חיובית על ידי שטניסטים.
'''II. "האלוהים שאתה מציל עשוי להיות עצמך"'''
''' III. "מספר הוכחות לעידן השטני החדש"'''
מאמר זה ארוך מקודמיו. לאחר שני המאמרים הראשונים שמגנים את הדתות האלטרואיסטיות כצבועות ומעודדת שנאה-עצמית, מאמר זה מציע את הדת השטניסטית כתחלופה וניגוד; דת התואמת את צרכיו של האדם.
הוא פותח בהשאה ש"שבעת החטאים" הם בעצם כולם חלק בלתי נפרד מהטבע האנושי ואינם "חטאים" כלל. הוא מצהיר שהם כולם דחפים אנושיים שלא ניתן להתחמק מהם, שנבחרו בקפידה על ידי הנצרות כדי להבטיח שכל בני האדם יחטאו- מאחר שאף אחד אינו יכול להימנע מלשתף פעולה עם הדחפים האינסטינקטיביים הללו. להווי טוען שזהו אמצעי שנוצר כדי להבטיח את התלות של האדם בכנסייה הנוצרית, מאחר שלאף אחד לא תהיה ברירה אלא להתחנן בפני אלוהים למחילה על חטאים שלבטח ביצע. להווי מציע להפך; שיש לקבל את אותם "חטאים" משום שהם טבעיים עבור האדם, ויש אפילו להחשיב אותם כערכיים. הוא נותן דוגמאות, ביניהן זו:
הוא ממשיך ומסביר שבעידן מודרני זה, אנשי דת צריכים באופן מתמיד לשנות ולפרש מחדש את הטקסטים שלהם כדי להדביק את קצב הדרישות מצד "מאמינים" שיתנו להם רשות להתמסר לתאוות האנושיות הנורמליות שלהם. להווי רואה בכך לא רק צביעות אלא גם הוכחה לכך שדתות אלו הן, במהותן, מיושנות ויש להיפטר מהן לחלוטין ולהחליפן עם דת המתאימה יותר לצרכיו של האדם. שטניזם, להווי מציע, היא הדת הזאת.
להווי אז מצדיק את הפן הדתי בשטניזם על ידי כך שהוא מסביר מדוע אינה פילוסופיה בלבד. הוא מסביר שאחת הסיבות לכך שלבני אדם תמיד הייתה דת, היא שיש לו צורך בדוגמה וטיקסיות. שטניזם מכירה בכך, ולכן מציידת את חסידיה בדוגמה וטיקסיות בצורה של כישוף ופולחן. להווי טוען שזוהי בדיוק תכונה זו שמפרידה בין שטניזם להומניזם או פילוסופיות אחרות שהן אתיאיסטיות במהותן, והופך אותה לדת אמיתית שמתאימה לטבע הגשמי של האדם.
להווי מסכם את המאמר בציון העובדה שדתות "העידן החדש" האחרות שטוענות לספק לחסידיהן כלים לביצוע כישוף נכשלו בכך מפני שעשו הפרדה בין "כישוף לבן" ו"כישוף שחור". להווי אומר שכל כישוף הוא אותו הדבר, משום שכולו כאחד נעשה עבור פיאור שמו של המכשף ולכן, כמו כל מעשיו של האדם, הוא אנוכי באופן מהותי. להווי מציע ששטניסט יכול לבחור לעזור לאלו שאכפת לו מהם, כולל לעצמו, או לדון את אלו שהוא מתעב, אך בכל מקרה מעשיו הם בשיקול דעת עצמי ולכן בעלי אופי אנוכי.
'''IV. –"גיהנום, השטן, וכיצד למכור את נשמתך"'''
המסקנה הסופית של להווי היא שהשטן וכל השדים מייצגים את הטבע הגשמי של האדם שאותו דנו כרשע, ואת ההפך של הכל מסגידה מתרפסת לאלוהים ועד קונפורמיות. לכן השטן כדמות מיתולוגית-ספרותית הוא הסמל המושלם עבור דת שמעלה על נס את הטבע האנושי הגשמי והעצמאי. ניתן להשוות את ההשקפה של להווי על השטן להשקפתו הספרותית של ג'ון מילטון עליו: חיה גאה ועצמאית.
V. אהבה ושנאה
מאמר זה קצר באופן מפתיע בהתחשב במשמעותיות שלו. כאן להווי מסביר במושגים ברורים מאוד את ההשקפה השטניסטית בנוגע לענייני אהבה ושנאה, והתפקידים שלהם בפרשיות אנושיות. להווי מבהיר שאף על פי ששטניזם היא דת אנוכית ללא פשרות, הוא מגדיר אנוכיות לפי הרצון האמיתי של האינדווידואל. לפיכך, אם אדם באמת דואג לאדם אחר ומבקש להביע את אהבתו, אז עליו לעשות כן מכל הלב: אדם אנוכי לחלוטין יכול להכיר בכך שאם הוא אוהב אדם אחר, האדם הזה חשוב לפי מידת האהבה כלפיו. ניתן להשוות זאת באופן חיובי להתייחסות של האתיקה האגואיסטית לאותו עניין; שבסופו של דבר מה שתורם לאחרים עשוי לתרום גם לפרט, ובכך נשמר העיקרון שהאינטרסים האישיים תמיד בראש סדר העדיפויות. להווי כלל לא רומז שאהבה היא לא רגש טבעי לאדם, ואף מדגיש שלהפך: מאוד טבעי לאהוב פרטים מסוימים, אך לאהוב את כל בני האדם, ובכך להיות אלטרואיסטי, אינו רק טעות פילוסופית אלא למעשה בלתי אפשרי ואפילו מזיק ליכולת לאהוב באמת את האנשים המעטים הראויים לכך.
'''VI. "סקס שטני"'''
בניגוד לאמונה הרווחת ששטניזם מקדמת התנהגות מופקרת בקרב כל בני האדם, במאמר זה להווי למעשה מבקר בחריפות את תנועת ה"אהבה החופשית" (שהייתה בשיאה בשנות השישים של המאה ה-20, הזמן בו נכתב התנ"ך השטני) אותה קידמו ילדי הפרחים בזמנם כמגבילה, באותה מידה בה מגבילות הדתות האלטרואיסטיות בהטפתן שסקס הוא רע. העמדה של להווי, פעם נוספת, בעלת אופי אינדיבידואלי לגמרי בכל הנוגע לאתיקה ועניינים מיניים. הוא גורס שבעוד שחלק מבני האדם למעשה מאוד נהנים מהוללות מינית, חלקם האחר, מעצם טבעם, מסתדרים טוב יותר עם הרבה פחות פעילות מינית, או אפילו ללא פעילות מינית כלל. להווי מאמין שאף אחד מהמצבים האלו אינם בלתי טבעיים או ראויים לגינוי, אלא שכל פרט צריך לקבוע את גבולותיו לפי הטעם וההעדפות המיניות האישיות שלו.
על יסוד עיקרון בסיסי זה, להווי מרחיב בנושא על ידי הבהרה מדויקת של השוני בין פעילות מינית שטנית מורשית ולא מורשית.
הנחת היסוד של מה מותר מסוכמת על ידי המקסימה הזאת:
להווי ממהר לציין שאין זה אוסר לפיכך מזוכיזם מיני, משום שיש לפרש "כל עוד אין הדבר פוגע באף אחד אחר" במשמעות "כל עוד אינו מבקש מפורשות שיפגעו בו".
הצהרה זו בפתיחות מותירה הומוסקסואליות, ביסקסואליות, פוליגמיה, סקס בתוך או מחוץ לנישואים, משחקים מיניים כולל בדסמ, אורגיות או כל נטייה אחרת מסוג זה, ובאותו זמן כוללת גם הטרוסקסואליות, מונוגמיה או נישואים "מסורתיים". שטניזם מתייחסת לכל אותן פעילויות בצורה שווה ובאותה מידת כבוד. להווי גם מוסיף ומפרט שא-סקסואליות היא התנהגות תקפה באותה מידה, עבור מישהו שאינו חפץ בפעילות מינית כלל. להווי טוען ששטניזם היא הדת הראשונה שמאמצת עמדה זו באופן גלוי.
יש להדגיש שאותה הצהרה אינה מותירה, לפיכך, אף פעילות כגון אונס, פדופיליה או כל פעילות מינית בה המשתתפים אינם רוצים או אינם יכולים לתת את הסכמתם המודעת והמיודעת (כמו במקרה של ילד). שטניזם גם במפורש אוסרת התנהגות בלתי חוקית מכל סוג. עובדה זו מפריכה את הטענה ששטניזם מוחלת על התעללות בילדים או כל צורה של התנהגות פלילית.
'''VII. "לא כל הערפדים מוצצים דם"'''
אחד מהמאמרים הכי מפורסמים מהתנ"ך השטני, שכן בו להווי קובע את המושג "ערפדים נפשיים". להווי מגדיר את הערפד הנפשי כמישהו שמנסה לעשות מניפולציות פסיכולוגיות על אחרים על ידי כך שהוא משחק באופן שיטתי את תפקיד הקורבן: למשל, אדם שכל הזמן משתמש בפגם פיזי חסר חשיבות כתירוץ לחסרונותיו וכאמצעי להשיג סימפתיה והטבות מאחרים. להווי מאמין שאלו שלוקחים על עצמם את תפקיד הקורבן כדי לעורר רגשי אשם, הם חלשים במהותם ולכן על שטניסטים להרחיק אותם או להתרחק מהם. (יש להדגיש שלהווי אינו מניח שכל מי שיש לו פגם פיזי הוא אוטומטית חלש, אלא שכל מי שמשתמש בפגם שכזה כדי להשיג רחמים והטבות הוא חלש).
להווי מזהיר שאנשים מסוג זה מרוקנים את הפרט מהאנרגיות הנפשיות שלו (לכן המונח "ערפדים נפשיים") ולכן יש להתמודד עמם בחוסר רחמים ולהיפטר מהם לפני שנותנים להם רשות לשלוט בחיים של אינדווידואלים חיוניים ובעלי יכולת.
'''VIII. "התמסרות לא כפייתיות"'''
להווי מצהיר בצורה ברורה שהוא מאמין שהאדם תמיד צריך להתכוונן לכיוון התמסרות, במקום התנזרות. בעוד שדתות אחרות מבקשות להכתיב ממה יש להתנזר (- מרוב הדחפים הטבעיים של האדם, לפי להווי), שטניזם מחפשת לעודד את האדם להתמסר לכל תאוותיו הגשמיות (כל עוד הן לא עוברות את גבול האתיקה השטניסטית, ראה מאמר על מיניות שטנית לדוגמה). שטניזם, כדת אתית, עומדת על כך שמאחר שאין חיים אחרי המוות ולפיכך גם לא גן עדן, צריך להשיג כל אושר וסיפוק בחיים האלו, בעולם הזה. בשל כך להווי מייעץ להתמסר עד כמה שאתה מסוגל, כדי לבלות את ימי חייך הספורים עלי האדמות בצורה הטובה ביותר.
אף על פי כן, להווי גם מזהיר מפני קומפולסיביות, כלומר כישלון בתרגול שליטה עצמית, ובייחוד מפני לקיחת חלק בהרס-עצמי בתחפושת של "התמסרות". לעיתים קרובות משתמשים בקו מנחה זה כטיעון שטני נגד פעילויות כמו לקיחת סמים. להווי גם מוסיף ומדגיש שרגשי אשם דתיים אשר מונעים מהמאמינים ליהנות מעצמם הם למעשה רק כפייתיות בתחפושת של דבקות דתית; כפייתיות להתכחש לעצמך.
'''IX. "על הבחירה בהקרבת קורבן אנושי"'''
להווי מציע במקום זאת שהמכשף יציע את עצמו: במקרה של טקס תאווה, למשל, על ידי יצירת אורגזמה. הוא מסביר שהמטרה של הקרבת חיה כקורבן היא, לכאורה, להפיק ממנה את האנרגיה החיונית כדי לבצע מעשה כשפים, אך בעצם ניתן להגיע לאפקט כישופי טוב יותר בעזרת תפוקת אנרגיה אורגזמית.
להווי כמו כן מציע שבעוד שהשטניסט אינו מעודד, תחת שום נסיבות, פעילות פלילית, אם הפרט מאמין שלאדם כלשהו מגיע למות, אז יש לו צידוק מוחלט להטיל על אותו אדם קללה ובכך לעשות ממנו "קורבן אנוש".
בעוד שמאמר זה אכן מרחיב על נושאים חשובים ביותר באתיקה השטנית, בעיקר בנוגע ליחס לחיות ולהיבטים מסוימים של כישוף, הוא גם שזור בהומור אופייני, כמו למשל בהצהרה בנוגע לכל אותם "מכשפים לבנים" לכאורה, שלהווי טוען בסרקסטיות ש"אורגזמה אחת טובה לוודאי תהרוג אותם!".
X. "חיים לאחר המוות דרך סיפוק האגו" בהרחבה על נקודת המבט הבלתי-רוחנית שלו, להווי מסביר שמאחר שאין חיים בעולם הבא, יש להעריך הערכה רבה את החיים הנוכחיים ואין לשלול את ערך החיים של האינדווידואל. לפיכך, הוא ממליץ ששטניסטים ידאגו לשמור ולשמר את חייהם כל עוד הם יכולים, ומבקר קשות את התרגול הדתי של "קידוש השם".
להווי מצהיר שהנסיבות תחתן שטניסט ירצה להקריב את חייו או לסכן אותם הן מצומצמת בהחלט. מבין נסיבות אלו הוא מציין באופן ספציפי את ההגנה על היקרים ללבו של השטניסט, בעיקר הבן/בת זוג או הילדים. להווי רואה בהגנה על אלו שהפרט אוהב כאינסטינקט טבעי אצל חיות (כולל האדם), וגם כסיכון מחושב: מחד גיסא, חייו של הפרט הם בעלי חשיבות עליונה עבורו, אבל החיים של אלו שהוא אוהב עשויים להיות חשובים באותה מידה, ולכן הפרט עלול להיאלץ בנסיבות מסוימות לשקול זאת ולבחור לסכן (או אף להקריב) את חייו כדי להגן על אלו שהוא אוהב.
כמו כן, להווי מגנה התאבדות, חוץ מאשר באותן נסיבות בהן, כפי שהוא מנסח זאת, החיים עצמם הפכו להיות משוללי הנאה והמוות הפך למקור היחידה להקלה. אין חריגה זו כוללת את אלו הסובלים מתעוב עצמי בלתי מוצדק, אלא מתייחסת לאלו, אשר בשל מחלה סופנית מייסרת או נסיבות דומות, אינם יכולים לצפות כלל להנאה בחיים הקצרים שנותרו להם, ולכן בוחרים לסיימם מהר וללא כאב מאשר להמשיך ולסבול ייסורים מתמשכים.
בנוסף לכך, להווי מאמץ את העמדה שמשום שהפרט לעולם לא ישיג תפארת בעולם הבא (משום שאינו קיים), על הפרט לשאוף לתפארת בעולם הזה. הוא מאמץ את העמדה הקלאסית-משהו שניתן להשיג אלמותיות על ידי יצירת שם נצחי בעבור עצמך על ידי עשיית מעשים יוצאים מן הכלל: ניתן להשוות זאת, למשל, למיתוסים של גיבורים יוונים כמו אכילס.
להווי מתאר בקצרה שלושה חגים שטניים:
החשוב ביותר בשטניזם הוא יום ההולדת של השטניסט, כיום בו נולדה האלוהות שהיא העצמי. כך השטניסט מזכיר לעצמו שהוא הדבר הכי חשוב עבור עצמו בכל היקום, ולכן יש לתת כבוד לקיומו החיוני ולחייו. להווי ממליץ שהשטניסט יחגוג את יום ההולדת שלו בכל דרך שהוא רואה לנכון, באיזו מידה של הדר וטיקסיות שהוא חפץ בה. ניתן גם לראות בחגיגה השטנית של יום ההולדת לעג כלפי החגים בדתות אחרות המבקשים להנציח את יום לידתם של אלים או קדושים שונים.
אחרי יום ההולדת של הפרט, להווי מציג שני חגים נוספים בעלי חשיבות שטנית: ליל ולפורגה (Walpurgisnacht) וליל כל הקדושים (Halloween).
הבכיר מביניהם, ליל ולפורגה, שבנוסף לחשיבות המיסטית של תאריך זה, גם מציין את ייסודה של כנסיית השטן בשנת 1966, או, כפי שהיא נקראת, אנוס שאטאנאס (שנתו של השטן בלטינית) [Annos Satanas]. תאריך זה נחגג לרוב על ידי שטניסטים באמצעות טקסים פרטיים או קבוצתיים, וחגיגות פרטיות או משפחתיות כדי להנציח את ייסודה של כנסיית השטן.
כמו כן ליל כל הקדושים נחגג בשל חשיבותו המיסטית, אם כי שטניסטים נוטים להתייחס בהומור מסוים לחגיגתו, באותה צורה בה מתייחסים אל חגיגתו לא-שטניסטים.
להווי גם מציין את זמני חילופי העונות כחגים שטניים, כחגים בעלי חשיבות עתיקה בהיסטוריה האנושית כולה.
'''XII. "המיסה השחורה"'''
המאמר האחרון ב"ספרו של לוציפר" מכין את הקורא לקראת הספרים האחרונים ב"תנ"ך השטני" על ידי סיכום היסטורי של המיסה השחורה, אשר להווי מתאר כבעיקר המצאה ספרותית של נוצרים ואינקוויזיטורים שנועדה לתאר לאנשים את השחיתות של המכשפות שהועמדו לדין (שבעצם היו נשים חפות מכל מעשה כישוף, כפי שלהווי מציין, שאשמתן היחידה הייתה שהן היו מוזרות, סניליות או מכוערות). אף על פי כן, להווי מאמין שלפסיכודרמה מעוררת רגשית יש מקום בתוך הדת השטנית כאמצעי לפורקן רגשי וגיוס מוטיבציה - נושא אליו הוא מתייחס בפירוט בשארית התנ"ך השטני.
אין להמעיט בחשיבותו של "ספרו של לוציפר" לדת השטניסטית. הסגנון הטופיקלי של מאמר זה הפך לסימן ההיכר של להווי, ותוכנו מהווה את אחד היסודות החשובים ביותר בחשיבה השטנית. בסגנונו, המאמר הנדון לעיל כתוב בזהירות ובחסכוניות כדי להבטיח שהמסרים המועברים בו תמיד ברורים ובלתי ניתנים לפרשנות שונה, אך עם זאת הוא מכיל את כל מה שהיה צריך להיאמר. כמו כן, ראוי לציין שלהווי נמנע מכל צורה של גוזמה ב"ספרו של לוציפר" ונזהר בבחירת מילותיו לכל אורך הספר, כדי שיתייחסו לתוכנו של זה ברצינות המרבית (אם כי, הוא כן שוזר בכתביו הומור יבש, גם בחלק זה). בניגוד לכך, את המאמרים שלהווי פרסם מאוחר יותר ב"יומנו של השטן" ו"קול השטן!", הוא כתב בצורה נינוחה וחופשייה יותר. כל המאמרים שנמצאים ב"ספרו של לוציפר" נחשבים לדוגמה שטנית קבועה שאין עליה עוררין, בעוד שהספרים המאוחרים יותר המתוארים לעיל מכילים תערובת של מאמרים, חלקם נחשבים לדוגמה בדת השטנית, ואחרים בבירור רק מתארים דעות אישיות, תחומי עניין או הרהורים אישיים של להווי.
"ספרו של לוציפר" מקושר באופן סמלי עם יסוד האוויר.
ספרו של בלייעל
"ספרו של בלייעל: השליטה בארץ" מציג בפירוט כיצד שטניסטים תופסים את מושג הכישוף. כמו "ספרו של לוציפר", גם הוא מחולק למאמרים, אשר כל אחד מהם מציע הסבר רחב יותר למה שלהווי הגדיר ככישוף וכיצד הוא האמין שניתן ליישמו. מאמרים אלו ומשמעותם מסוכמים בקצרה כאן:
I. "התאוריה והתרגול של כישוף שטני (הגדרה ומטרה)"
להווי קובע את ההגדרה הבאה לכישוף:
להווי אחרי כן ממשיך ומבדיל בין מה שהוא קורא לו "כישוף פחות/נמוך" ו"כישוף עליון/גבוה".
המושג "כישוף נמוך" מתייחס למניפולציות לא טקסיות, המתבצעות דרך טכניקות טבעיות של תרמית וערמה שמטרתן לתפעל בני אדם אחרים לפי רצון הפרט ובכך להשפיע על המציאות. לפי להווי, המפתח ליכולת זו טמון בידע כיצד להשתמש במראך החיצוני לטובתך. הוא טוען שהפרט יכול לאזור מיניות (sexiness), יראה (wonder) או אהדה (sympathy) בהופעתו על מנת לזכות בחיבתם או בציותם של אחרים. המכשף והמכשפה המוכשרים יכולים אפילו לשלב בין סגנונות מראה אלו כשיש צורך. להווי מציין שפעולותיו של המכשף כדי לתפעל אחרים הן מרכיב חשוב בכישוף נמוך. על כישוף נמוך להווי כותב בהרחבה בספרו "המכשפה השטנית".
כישוף גבוה כולל את כל סוגי הכישוף הפולחני והטקסי, עליו להווי מפרט ביתר ה"תנ"ך השטני".
'''II. "שלושה סוגים של פולחן שטני"'''
להווי מציין שלושה סוגים של פולחנים שטניים:
פולחני תאווה מתבצעים כדי למשוך מינית את האדם בו בחרת. להווי מפרט שצריך להיות לך בראש אדם ספציפי, או לפחות סוג של אדם, על מנת שיהיה איזשהו סיכוי שהכישוף יעבוד.
פולחני חמלה מתבצעים לשם רווחתם של היקרים לליבך, או לשם רווח עצמי. המטרה היא להגביר את מידת הרווח הגשמי של הנתון תחת הכישוף, בין אם מדובר בחבר או בעצמך. תחת קטגוריה זאת מתקבצים כל הפולחנים שמטרתם להרוויח עושר חומרי, יתרון פיזי או שיפור המעמד בו הפרט נמצא.
פולחני חורבן ידועים גם בתור קללות או הטלת "עין הרע", ומתבצעים על מנת להרוס את האויבים של הפרט.
להווי כמו כן מזהיר שבכל אחד מהמקרים האלו, הסיכון היחיד הוא שאינך באמת רוצה שמשאלותיך התגשמו. להווי מצהיר באופן ברור מאוד שאין שום סכנה שהפולחנים שלך (פולחני חורבן, בפרט) יחזרו בחזרה אליך ויזיקו לך (כמו בתאוריה של "חוק השלושה\החזרה")- הסכנה האמיתית היא שתרגיש חרטה ואשמה אם תשיג את מה שביקשת, ובכך אתה בעצמך תזיק לך. הוא מייעץ שאם הפרט מבצע פולחן חמלה, עליו להיות מודע שכל הרווחים יהיו על חשבונו של אחר; אם הפרט מבצע פולחן חורבן, עליו להיות בטוח שלא אכפת לו אם קורבנו יחיה או ימות, ואם הוא מבצע פולחן תאווה- עליו להיות בטוח שהוא אכן חפץ בפרט אליו הוא מתאווה.
'''III. "הפולחן, או "תא לחץ אינטלקטואלי""'''
כאן להווי מסביר את תפקידם של פולחנים הנעשים לבד ושל אלו הנעשים בקבוצה, ואילו סוגי פולחן מתאימים לביצוע קבוצתי. הוא מציע שביצוע קבוצתי יכול להעצים פולחני חורבן, אך פולחני תאווה וחמלה לעומת זאת, בשל טבעם הפרטי במיוחד, כדאי לעשות לבד, מאחר שלמודעות עצמית אין מקום בתא הפולחן.
להווי אז ממשיך ומתאר את מקום הפולחן כתא להפחתת לחץ אינטלקטואלי, או אמצעי לשחרור אנרגיה עצורה על ידי היכנסות רצונית לתוך מצב תודעתי של השהיית אי-אמון. הוא מוסיף שרק אם תפטור את עצמך מביקורת ראציונלית של מעשיך בתא הפולחן, תוכל לקוות להשיג תכליות מאגיות כלשהן. הוא מכיר בכך שהפולחן השטני דומה בעיקרון לפולחנים של דתות אחרות, אך גם מדגיש שקיים שוני מהותי: השטניסט מודע לכך שהוא נכנס למצב של השהיית חוסר אמונה למען תכלית מסוימת, בעוד שפולחנים של דתות אחרות מבוססים על הונאה עצמית ואשליות.
'''IV. "המרכיבים ההכרחיים לביצוע כישוף שטני"'''
להווי מציין חמישה אלמנטים ההכרחיים למעשה כשפים:
"תזמון": את עת הפולחן יש לבחור בתאום לזמן בו המטרה הכי פתוחה להצעות. להווי מציין במיוחד את העת בה המטרה נמצאת בשינה עמוקה כזמן האידיאלי לכוון אליה את הכישוף.
"הדמיה": הצגת הציוד התורם לסביבת הפולחן, והדמיית התוצאה הרצויה. אין זה כולל רק את הציוד הטקסי, אלא גם, ליתר דיוק, כל אמצעי הדמיה מיוחד שיעזור למכשף להרכיב תמונה מנטלית של מה שהוא מבקש להשיג. זה כולל ציורים, תמונות, פסלים, בובות, טקסטים כתובים או כל דבר אחר שיעזור בלדמיין את התוצאה הרצויה.
"כיוון": כפי שהוזכר לעיל, למכשף צריכה להיות בראש מטרה ברורה. כל שלושת סוגי הפולחן דורשים מהמכשף שידע בדיוק למי (או לפחות לאיזה סוג של אדם) מיועד הכישוף. המכשף גם צריך להיות מסוגל לאוורר את כל התשוקה שלו בעת הפולחן, לא לפניו או אחריו.
V. "הפולחן השטני"
חלק זה ב"ספרו של בלייעל" מתחיל לפרט הוראות לביצוע פולחן שטני וכיצד לנהל אותו. הוא כולל הוראות לבחירה ושימוש בביגוד פולחני, מזבח, סמל הבפומט, נרות, פעמון, גביע, נקטר, חרב, פאלוס, גונג וקלף.
"ספרו של בלייעל" מקושר סמלית עם יסוד האדמה.
ספרו של לווייתן
"ספרו של לויתן: הים הסוער" מכיל הוראות ברורות למה שיש לומר ולעשות בזמן הפולחן. הטקסט שלו מורכב בעיקר מקריאות ופיוט פולחני, כולל "הקריאה לשטן" שנעשית בתחילתו של כל טקס, וקריאה נפרדת לכל אחד מסוגי הטקסים. בטקסט נכללים גם תשע-עשרה "מפתחות חנוכיים"; פרשנות חדשה ואפלה לטקסטים באותו שם שנכתבו על ידי ג'ון די בשפה ה"חנוכית" הפיקטיבית (שלטענתו, "למד" אותה מהמלאכים). מפתחות אלו מתפקדים כמזמורים פולחניים שנועדו לרגש, והתרגום באנגלית נועד גם כן כהצהרות פיוטיות של דוגמה שטנית. להווי שינה את משמעות המפתחות החנוכיים מהגרסה של ג'ון די, במאמץ להתאים אותם לדוגמה השטנית ועם זאת לשמור על היעילות שלהם כאמצעי פולחני.
"ספרו של לווייתן" מקושר סמלית עם יסוד המים.
יאנקי רוז (ורד אמריקאי)
התנ"ך השטני מסתיים עם חתימה מסתורית שבה רק המילים "יאנקי רוז". משמעותה היא עניין לספקולציה, ונותרת תעלומה, לפחות עבור הקהל הרחב. אתר האינטרנט של כנסיית השטן, לעומת זאת, מציע רמז אפשרי אחד בשיר באותו שם, שהוקלט על ידי להווי באלבום שלו "השטן יוצא לחופשה". אף על פי כן, האתר מוסיף שזה עשוי להיות או לא להיות רמז כלל, וחשיבותה האמיתית של "יאנקי רוז" תישאר לנצח תעלומה.
הטקסט ותרגומים
חברת "ספרי אייבון", שהוציאה את התנ"ך השטני בפעם הראשונה ב-1969, ממשיכה להדפיס אותו גם כיום. הטקסט העיקרי לא שונה באף מהדורה, אך דף ההקדשה שונה מאז ההוצאה הראשונה (המהדורה הראשונה כוללת את ההקדשה המורחבת המפורסמת) וההקדמות שונו והוחלפו. ברטון וולף (Burton Wolfe), עיתונאי וחבר ותיק בכנסיית השטן, כתב מבוא שיצא לאור עם הספר במשך שנים רבות. הכהן הגדול המכהן של כנסיית השטן, פיטר ה. גילמור, כתב מבוא חדש שהחליף את זה של וולף וסופח לתנ"ך השטני בשנת 2005. יוניברסיטי פרס (University Press) הוציאו לאור מהדורה בכריכה קשה של התנ"ך השטני והפולחנים השטניים.
המיניונים: עלייתו של גרו
המיניונים 2: עלייתו של גרו (באנגלית: Minions: The Rise of Gru) הוא סרט קומדיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אילומיניישן הפקות. הסרט בוים על ידי קייל בלדה ובראד אבלסון, ונכתב על ידי בריאן לינץ'. הסרט מהווה פריקוול לסרט "גנוב על הירח" מ-2010 וסרט המשך לסרט "המיניונים" מ-2015, והוא החמישי בזיכיון "גנוב על".
ב-29 בספטמבר 2022 הסרט עלה לשירות הסינמה tv בסלקום tv.
בתחילה, הסרט היה צפוי לצאת לאקרנים ב-3 ביולי 2020 על ידי סרטי יוניברסל, אולם נדחה ל-30 ביוני 2022, עקב התפרצות מגפת הקורונה.
"המיניונים: עלייתו של גרו" זכה להצלחה רבה, וגרף בקופות ברחבי העולם הכנסות של $939,433,210, שהביאו לדירוגו במקום החמישי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר לשנת 2022. כמו כן, הסרט שבר את שיאי הצפייה בארץ, עם נתוני הפתיחה הגדולים ביותר לסרט אנימציה אי פעם בישראל עם 165 אלף צופים. רבים הגיעו לסרט עם חליפות וחולצות לבנות בגלל טרנד של בני נוער בטיקטוק, ובכך עקף הסרט את "לשבור את הקרח 2" משנת 2019.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1976. גרו בן ה-12 הוא מעריץ של כנופיית נבלי-על הידועים כ"ששת הנבזים", אליהם הוא זומם להצטרף ולהפוך לנבל-העל הגדול בעולם. כאשר ששת הנבזים מסלקים את מנהיגם האגדי, ויילד נאקלס, גרו מתראיין כדי להתקבל כחבר החדש בכנופיה. העניינים מסתבכים, וגרו גונב מהם אבן יקרה בעזרתם של קווין, סטיוארט, בוב, אוטו ושאר המיניונים. הוא הופך לאויבם המושבע של ששת הנבזים, ופונה לעזרת בן-ברית לא צפוי: ויילד נאקלס בעצמו.
אתגר הטיקטוק
במדינות שונות בעקבות אתגר טיקטוק, אלפי בני נוער הלכו לבכורה של הסרט בלבוש אלגנטי. בדרך כלל, את סרטוני האתגר ליווה שירו של הראפר Yeat "Rich Minions". בישראל האתגר התפתח במהירות להתפרעויות בבתי הקולנוע ואף מעשי ונדליזם. הסרט צפוי לשבור שיאים לסרט אנימציה.
פארק בלבואה
פארק בלבואה (באנגלית: Balboa Park) הוא פארק ענק הנמצא בעיר סן דייגו שבמדינת קליפורניה. הוא קרוי על שמו של מגלה הארצות הספרדי וסקו נונייס דה בלבואה.
הפארק כולל את גן החיות של סן דייגו ומוזיאונים רבים ובהם:
הפארק הוא אחד מאתרי התיירות העיקריים בעיר סן דייגו.
אמיתי בן חורין
אמיתי בן חורין (3 באוגוסט 1961 – 22 בינואר 2022) היה מומחה וממציא בתחום הזרקת פלסטיק ופיתוח חלקי פלסטיק לתעשיית הרכב.
טוטורי (מחוז)
מחוז טוטורי (ביפנית: Tottori-ken 鳥取県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו, יפן. זהו המחוז בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר ביפן, ובירת היא העיר טוטורי.
היסטוריה מוקדמת
באזור בו שוכן מחוז טוטורי נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מהתקופה הפרה-היסטורית ג'ומון (14,000 לפנה"ס-400 לספירה), וכן מספר יישובים מתקופת יאיואי (300 לפנה"ס-400 לספירה). כמו כן, ניתן למצוא באזור מספר תלי קבורה מתקופת קופון (250-538). לאחר רפורמת טאיקה בשנת 645 הפך האזור לנחלות הוקי ואינבה.
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
בן חורין נולד בקיבוץ בית זרע ללאה קירז'נר, ניצולת השואה מפולין, ולשאול בן חורין, יליד אוקראינה, שעלה לארץ ישראל ב-1939 במסגרת ההעפלה. בן חורין היה הצעיר בארבעת ילדיהם. הוא למד בבית הספר התיכון "בקעת כנרות" ועם סיום הלימודים התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
טוטורי (מחוז)
ימי הביניים
במהלך מלחמת גנפיי בין שבט טאירה לשבט מינאמוטו בסוף תקופת הייאן, הפך אזור טוטורי לבסיס כוחות מינאמוטו. בתקופת סנגוקו התחלפה השליטה באזור מספר פעמים, אך לאחר קרב סקיגהארה ב-1600 הוא שקט. שוגונות טוקוגאווה העניקה את השליטה באזור לשבט איקדה, שישב בטירת טוטורי, והוא החזיק באזור בתקופת אדו ושמר נאמנות לשוגון.
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
לאחר השחרור מצה"ל החל לעבוד במפעל "ארקל מוצרי פלסטיק" של בית זרע כפועל ייצור. כאוטודידקט התמחה, תוך התנסות ולמידה, בתחום הפלסטיק וחלקי רכב מפלסטיק. התמחויות אלה קידמו אותו בחברה עד שהגיע במשך השנים לתפקיד סמנכ"ל הנדסה ומו"פ בחברת "ארקל אוטומוטיב", אשר הסתעפה ממפעל האם.
טוטורי (מחוז)
היסטוריה מודרנית
במהלך רסטורציית מייג'י ב-1868 בוטלו הנחלות, וב-1888 נוסד מחוז טוטורי. לאחר כיבוש קוריאה והקמת ממשלת בובות במנצ'וקוו ב-1932 הפך נמל טוטורי, השוכן לחופי ים יפן, לנמל המרכזי להעברת ציוד ואספקה לקולוניות. ב-1943 התרחשה במחוז רעידת אדמה בעוצמה 7.2 בסולם ריכטר, שהחריבה כ-80% מעיר הבירה טוטורי.
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
בשנת 1998 הגה בן חורין לראשונה את הרעיון להחלפת חלקי מתכת - המהווים חלק ממרכב המכונית - בחלקי פלסטיק. רעיון זה השתלב במגמה עולמית של מעבר לפלסטיקה טכנית בתחום הרכב. המעבר לפלסטיק אמור להחליף את המתכת בחלקי הרכב ולהפחית את משקלו, בלי פגיעה בחוזקו ובטיחותו. האתגר הגדול נבע בעיקר עקב דרישות בטיחות גבוהות. בין השאר חוזק, גמישות, יכולת ספיגת זעזועים, ויכולת עמידה בלחצים במקרה של תאונת דרכים.
טוטורי (מחוז)
גאוגרפיה
מחוז טוטורי שוכן לחופו של ים יפן, וגובל במחוז היוגו במזרח, באוקיאמה בדרום, ובשימאנה במערב, ו-14% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
רעיון זה של בן חורין, שהועלה לראשונה בחברת "ארקל אוטומוטיב", שינה את הכיוון המקצועי והמסחרי של החברה, לכיוון תעשיית הרכב. כיום (2022) "ארקל אוטומוטיב" נחשבת לאחת המובילות העולמיות בתחום זה.
טוטורי (מחוז)
גאוגרפיה
במחוז שוכנות דיונות טוטורי, מערכת הדיונות היחידה ביפן, החולשת על שטח של 30 קילומטרים רבועים.
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
מוצר נוסף אותו פיתח בן חורין מבוסס על שילוב של תרכובות Organosheets. זהו שילוב של פולימר פלסטיק מוזרק עם פולימר דומה, בו משולבים סיבי זכוכית אינסופיים ומכוונים על פי דרישות החוזק מהמוצר הסופי. בן חורין הוביל את היוזמה בפרויקטים המשלבים חיזוק חלקי פלסטיק על ידי הוספת סיבי זכוכית. ידע זה יכול להוביל בעתיד לפיתוח של חלקים מרוכבים, חזקים וקלי משקל. דוגמאות לכך ניתן למצוא ברכבים חשמליים.
טוטורי (מחוז)
ערים
במחוז טוטורי 4 ערים:
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
פטנט שני של בן חורין מתאר הזרקה רובוטית המאפשרת יצירה של קונסטרוקציות גדולות, ועם זאת, קלות משקל, מדויקות וחזקות. זאת באמצעות שילוב רכיבים מחומרים ומטכנולוגיות-ייצור שונות כגון חלקים מהזרקת פלסטיק, קורות אלומיניום ופלדה, יציקות אלומיניום וקורות מלופפות.
טוטורי (מחוז)
כלכלה
כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, ומוצריה נשלחים לכל חלקי יפן. הגידולים העיקריים של המחוז הם: אגסים, בטטות, מלון ואורז.
אמיתי בן חורין
ביוגרפיה
פטנט שלישי של בן חורין מתאר שיטת חיבור חדשנית המחברת בין אלמנטים מחומרים שונים ללא צורך בריתוך או באמצעי חיבור ומיושמת בהזרקת פלסטיק. מבנים כאלה ישולבו ברכבי העתיד במערכות שונות כגון שלדת מארזי סוללות של כלי רכב חשמליים וקורות-ייצוב קדמיות של כלי רכב.
בהובלת בן חורין הצטרפה חברת "ארקל אוטומוטיב" לקונסורציום במימון של האיחוד האירופי. מטרתו של הקונסורציום, בהובלת חברת AZL, היא לפתח פתרונות חדשניים לתעשיית הרכב החשמלי בתחום מארז הסוללות.
התנדבות ותרומה לקהילה
בן חורין עסק בהתנדבות ותרומה בקהילה. כחלק מהשקפה זו אימצו בן חורין ואשתו שתי בנות אשר הגיעו לבית זרע כילדות חוץ. כמו כן התנדב בן חורין בעמותות שונות.
הוא הצטרף לתוכנית "להעז ביחד" של עמותת "תופסים כיוון" בחצור הגלילית. עמותה זו תומכת בסטודנטים מהפריפריה, ובן חורין שימש בה כמנטור לכמה סטודנטים.
כמו כן התנדב בן חורין בעמותת "תיקון עולם מייקרים: TOM" ובכפר השיקומי עדי נגב. במסגרת זו המציא ובנה פתרונות טכנולוגיים עבור ילדים עם מוגבלויות כגון מכשור לנגישות ותנועה לילדים נכים.
חיים אישיים
בן חורין נשא לאשה את אפרת ולזוג נולדו שלוש בנות. לאחר מכן אימץ הזוג את שתי הבנות הנוספות. בשנת 2006 עברה המשפחה ליישוב רקפת. לאחר מספר שנים התגרש הזוג. בשנים האחרונות לחייו היה בן חורין בן זוגה של ד"ר תמר רז. הוא נפטר באופן פתאומי מדום לב במהלך צעידה שגרתית.
עוג מלך הבשן
עוֹג מֶלֶךְ הַבָּשָׁן הוא דמות מקראית, המוזכרת כמלך של ארץ הבשן בתקופת נדודי בני ישראל במדבר; נלחם מול בני ישראל באדרעי ונוצח. המקרא מתארו כענק, ומדרשים שונים נקשרו בשמו. על פי המדרש, עוג הוא היחיד חוץ מנוח ומשפחתו ששרד את המבול.
במקרא
אזכורו של עוג בקשר למלחמתו בעם ישראל לכשנכנסו לארץ, מופיע בספר במדבר:
עוג מלך הבשן מוצג בספר דברים כאחרון הרפאים, המתוארים כענקים. בספר דברים מופיע תיאור של מיטתו, שאורכה תשע אמות (בין 4.10 ל-5.22 מטר, בהתאם לשיטת ההמרה), ומיקומה:
על פי חלק מהפרשנים הייתה זו עריסתו של עוג כשהיה תינוק, וניתנה לו משום שבחוסר דעתו היה שובר בהשתטחו ערס של עץ. משום כך היא נשמרה ברבת בני עמון, המקום בו גדל, כמוצג מפליא לגודלו בעודו קטן. בשנת 1918 נמצא על יד רבת עמון דולמן ייחודי לאזור, שמידותיו הן בגודל המתאים לתיאור הפסוק. כמו כן, הוא עשוי אבן בזלת - דבר שאולי מתקשר לתיאור "ערש ברזל".
ממדי גופו
במדרשי האגדה נאמר שהיה גובה קרסולו 30 אמה, ויש אומרים שאורך השוק שלו הייתה יותר משלוש פרסאות.
רש"י כותב ש"אמת איש", המוזכרת בתיאור ערשו של עוג, היא אמתו של עוג, פירוש שעולה בקנה אחד עם מדרשי האגדה.
האבן עזרא והרמב"ם כתבו שגובהו של עוג היה בערך כפול מגובה אדם ממוצע:
עוג בזמן המבול
לפי מדרש האגדה, בשעת המבול ריחם עליו נח ונתן לו מקום מחוץ לתיבה על-גבי זיז, ודרך הצוהר היה מושיט לו מזונו בכל יום. היה עוג יושב לו על-גבי הזיז, מצחו נתקל כל שעה בעבים ורגליו משכשכות במים בעומק כמה מילין, יושב וּמטיל לתוך בית-הבליעה כּכּרוֹת לחם שלמות וגומע מתוך קלחת גדולה וּמפוחמת פסולת הגריסין משיורי שֻלחָנָם של נֹחַ ובניו.
עוג בזמן המלחמה להצלת לוט
בסיפור מלחמת המלכים בספר בראשית מסופר כיצד הכו ארבעת המלכים את הרפאים בעשתרות קרנים. לאחר מכן מסופר על פליט שהגיע לבשר על לאברהם על האירועים. לאור תיאורו של עוג בספר דברים כשריד מן הרפאים, זוהה עוג במדרש עם אותו הפליט. על פי המדרש, עוג מגיע אל אברהם ומספר לו על כך שלוט נשבה במטרה שאברהם ייהרג בקרב והוא ישא לאישה את שרה.
מותו
עוג נהרג בקרב מול עם ישראל בסוף חודש תשרי בשנה ה-40 לנדודיהם במדבר. על פי המדרש, כאשר באו עם ישראל לכבוש את הבשן, רצה עוג להפיל עליהם הר. הוא עקר הר מהמקום שלו, ובא לזרוק על בני ישראל. כדי שזה לא יקרה, זימן הקב"ה להר המון נמלים שאכלו אותו מבפנים, ויצרו מין טבעת. ההר נפל על הצוואר של עוג, ובנס, השיניים שלו גדלו בן רגע, ולא נתנו לו אפשרות להוציא את ההר מצווארו. בא משה שהיה בגובה 10 אמות (שכתוב ויקם את המשכן וגובהו של המשכן 10 אמות היה) וקפץ לגובה עשר אמות עם מטהו שהיה בגובה של עשר אמות ואיתו הוא פגע בקרסולו של עוג, שמעד ומת.
גויאבה מצויה
גויאבה מצויה (שם מדעי: Psidium guajava, ידועה גם פשוט בתור גויאבה או גויאבה צהובה וגויאבת התפוח) הוא מין עץ פרי ממשפחת ההדסיים. הגויאבה המצויה היא פרי טרופי המקומי לאזור האיים הקאריביים ומרכז ודרום אמריקה. הגויאבה המצויה מגודלת באזורים רבים בעולם בעלי אקלים טרופי, סובטרופי או ממוזג כגידול חקלאי. זנים מתורבתים רבים, עם שוני בגודל ובצבע הקליפה ובשר הפרי. קיימים זני גויאבה עם פירות בגודל אגס מצוי, וכאלו הקטנים רק במעט מאשכולית. עצי הגויאבה מואבקים בעזרת דבורים.
מאפיינים
גויאבות הם צמחים בעלי גדילה מהירה, וצמח שנבט מזרע עשוי לתת פרי תוך שנתיים בלבד. אף על פי שזריעים נותנים לרוב פרי אכיל, ריבוי וגגטיבי כגון ייחורים והרכבות נפוץ הרבה יותר על מנת להבטיח את טיב הפרי. צמיחתם המהירה כמו גם הגעתם לבגרות של הגויאבות הפכה אותם פולש באזורים רבים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי, והם מהווים איום אקולוגי על אזורים סגורים כגון איי גלאפגוס.
הפרי של הגויאבה המצויה הוא צהוב קליפה עם בשר פרי חיוור ובו גרעינים לבנים. עם זאת, יש זנים עם בשר ורוד ואף אדום, והקליפה יכולה לנוע בין ירוק, צהוב ואדום. לפירות ריח חריף הייחודי להם.
שימושים
פירות הגויאבה נמכרים למאכל, ובמקומות מסוימים בהוואי משתמשים בנצרי הענפים כחומר בעירה לעישון נתחי בשר ולמטרת הרחקת חרקים. יש למרבית חלקי צמח הגויאבה שימושים ברפואה עממית לטיפול בבעיות מעיים וגירויי עור.
יעקב גרונדמן
יעקב (יענקל'ה) גרונדמן (20 ביולי 1939 – 24 במאי 2004) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. שחקן בני יהודה תל אביב ונבחרת ישראל, ומאמנה של הנבחרת במשותף עם יצחק שניאור בשנים 1988–1992.
ביוגרפיה
גרונדמן נולד בפולין. בזמן מלחמת העולם השנייה, כפעוט בן שלוש, הסתתר גרונדמן יחד עם משפחתו בבור צר ממדים במשך שלוש שנים, תחת אסם של איכר פולני בפרושוביצה. פרט זה בסיפור חייו לא היה ידוע לרעייתו ולבתו עד יום מותו ונחשף רק בעת התחקיר לספר "כדורגל - סיפור אהבה" מאת שלמה אברמוביץ', שיצא לאור ב"טקסטים" הוצאה לאור וחשף את הסיפור ואת התצלום של יענקל'ה, לבוש בפיג'מה, ביום בו יצא מהבור.
גרונדמן החל את הקריירה בבני יהודה תל אביב, שם שיחק כקשר התקפי. הוא ניחן בבעיטה אדירה, הצטיין גם בפעולות הגנתיות והיה מנהיג טבעי בבני יהודה, אף על פי שהיה יוצא דופן כיוצא אירופה בקבוצה שרוב שחקניה באו מעדות המזרח, דבר אשר העניק לו גם את הכינוי: "הפולני". היה שותף לזכיית בני יהודה ב-1968 בגביע המדינה. הוא זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן גיולה מאנדי ושיחק במדיה שמונה פעמים בשנים 1961–1964.
קריירה כמאמן
בגיל 26 החליף זמנית את המאמן ישראל חליבנר ושימש כמאמן-שחקן בבני יהודה, תוך שהוא משאיר אהדה רבה בשכונת התקווה, ונמנה עד היום כאחד מגדולי שחקני המועדון בכל הזמנים ויקיר האוהדים. בגיל 28 נקטעה קריירת המשחק של גרונדמן בשל פציעה, והוא החל בקריירה חדשה כשעבר קורס מאמנים תחילה אצל עמנואל שפר. בהמשך יצא להשתלמות אימון בגרמניה. בהמשך אימן את בני יהודה (גביע המדינה), הפועל כפר סבא, מכבי פתח תקווה (העפלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה), הפועל חיפה (גביע המדינה), מכבי תל אביב (דאבל), בית"ר תל אביב, מכבי נתניה (אליפות), הפועל תל אביב, שמשון תל אביב (פעמיים גביע הטוטו) ועוד קבוצות רבות.
כמאמן זכה לראשונה בגביע המדינה עם הפועל חיפה בשנת 1974, כשבקבוצתו כיכבו יצחק אנגלנדר, יוחנן וולך, יוסי ליפשיץ ואלי לוונטל. על המאמן המוערך אמרו שחקני הקבוצה כי הם "מעדיפים לשבת אצל גרונדמן על הספסל מאשר בהרכב אצל כל מאמן אחר".
בשנת 1977 הוביל את מכבי תל אביב לדאבל היסטורי, ושלוש שנים לאחר מכן הוביל את מכבי נתניה לזכייה באליפות. גרונדמן זכה בשני גביעי טוטו עם שמשון תל אביב, ובשנת 1988 קיבל גרונדמן הצעה לאמן את נבחרת ישראל יחד עם שחקן העבר, יצחק שניאור.
צמד המאמנים, שכונה על ידי העיתונות ש"ג, הוביל את הנבחרת להישגים נכבדים והגיע עימה עד למשחקי ההצלבה מול קולומביה, בהם הנבחרת הייתה קרובה להעפיל למונדיאל 1990.
בצד עיסוקיו כמאמן ויותר מאוחר כפרשן בתוכנית הרדיו שירים ושערים המשיך גרונדמן לעסוק גם בעסקים פרטיים והיה שנים רבות הבעלים של סוכנות "פומה" בישראל, אשר אימצה את נבחרת ישראל ואת בני יהודה. גרונדמן, שנודע ברגישותו הרבה, הרבה לתרום בסתר ולסייע לעשרות ארגונים, כאשר בראש מעייניו הייתה התמיכה בנכי צה"ל ונזקקים.
בשנת 2001 חלה בסרטן, אך עד ימיו האחרונים ב-2004, המשיך לתרום לכדורגל בישראל ובין היתר שימש כסקאוט עבור נבחרת ישראל ומאמנה, אברהם גרנט. כמו כן נענה לבקשתו של דני דבורין להמשיך כפרשן ב"שירים ושערים" וכל זאת ללא תנאים ובהתנדבות מלאה, ולמרות כאביו המייסרים ממחלת הסרטן.
מספר ימים לפני מותו הספיק גרונדמן לקבל את "אות המופת" מהתאחדות הכדורגל העולמי פיפ"א על תרומתו לכדורגל בישראל, דבר המרמז על האהדה הרבה לה זכה מי שכונה "הג'נטלמן של הכדורגל הישראלי", לא רק בישראל, אלא גם בעולם הכדורגל הבינלאומי.
כאות הוקרה על תרומתו רבת השנים לספורט בארץ והיותו סמל למופת, מודל לחיקוי ומושא להערצה, נחנך לאחר מותו האצטדיון במקום מגוריו ברמת השרון על שמו (אצטדיון גרונדמן). ב-2014 נקראה על שמו כיכר בשכונת יד אליהו בתל אביב.
ברכה הסמוכה לחברתה
ברכה הסמוכה לחברתה היא הגדרה הכוללת סוג של ברכות שלפי ההלכה אינה פותחת ב"ברוך אתה ה'", וכן אין צורך להזכיר בהן "מלכות" כלומר לומר בהן את הנוסח "מלך העולם". באופן זה בנויים רצפים של ברכות כמו למשל בתפילת העמידה, בברכת המזון ובברכות קריאת שמע, כך שרק הברכה הראשונה מביניהן כוללת אזכרת "מלכות".
טעם הדין
המונח "סמוכה" בהקשר זה מבטא הישענות, לכן נחשבת הברכה השנייה תלויה ונשענת על הברכה הראשונה, הן לגבי הפתיחה בברוך והן לגבי הזכרת ה"מלכות", בשני הדברים מה שיש בברכה הראשונה משמש גם לצורך הברכה השנייה.
פסוקי דזמרא
ברכת ישתבח אינה פותחת בברוך. לפי שיטה אחת, זו משום שהיא נחשבת כסמוכה לברוך שאמר, למרות שאומרים את כל פסוקי דזמרא בינתיים.
ברכות קריאת שמע
רק הברכה הראשונה (יוצר אור או המעריב ערבים) פותחת בברוך, פותחת בברוך. קריאת שמע עצמה לא נחשבת כהפסק, כך ש"אמת ויציב" או "אמת ואמונה" נחשבות כסמוכות לברכות שלפני שמע, וגם הן לא פותחות בברוך.
תפילת העמידה
ברכת אבות היא הברכה היחידה בתפילת העמידה אשר פותחת במילים "ברוך אתה ה'", המילים המציינות פתיחה של ברכה. שאר הברכות רק נחתמות במילים אלו, אך לא נפתחות בהן. הדבר נובע מהגדרה זו של ברכה הסמוכה לחברתה, שלפיה רק הברכה הראשונה ברצף נפתחת ב"ברוך". לגבי הזכרת "מלכות" בתפילת העמידה אמרו הראשונים כמה הסברים.
ברכת אלוקי נשמה
ברכת אלוהי נשמה אינה פותחת בברוך. בטעם הדבר נאמרו כמה הסברים. לפי אחד ההסברים, הסיבה נובעת מכך שהיא ברכה הסמוכה לחברתה.
ברכת המזון
רק הברכה הראשונה פותחת בברוך ואילו שאר הברכות אינן פותחות בברוך מפני שהן סמוכות לברכה הראשונה.
ברכות ההפטרה
לאחר קריאת ההפטרה מברכים ארבע ברכות. הברכה הראשונה פותחת בברוך ואילו שאר ברכות ההפטרה אינן פותחות בברוך. טעם הדבר הוא מפני שהם סמוכות לברכה הראשונה
תפילת הדרך
תפילת הדרך אינה פותחת בברוך. בטעם הדבר מובאות כמה שיטות. לדעת מהר"ם מרוטנבורג יש להסמיך אותה לברכה אחרת כגון לאחת מברכות השחר. לדעת ר"י היא אינה ברכה אלא תפילה, ולדעת רבינו יונה (תלמידי רבינו יונה ברכות א.) כיוון שברכת שומע תפילה שבתפילת העמידה סמוכה לברכת אבות, לכן גם תפילת הדרך אינה צריכה לפתוח בברוך. לדעת רשב"א (חידושי הרשב"א ברכות כט:) היא אחת מכמה ברכות שאינן סמוכות ואפילו הכי אינן פותחות בברוך.
גוסטבו בוקולי
גוסטבו בוקולי (בפורטוגזית: Gustavo Boccoli; נולד ב-16 בפברואר 1978) הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר התאזרח בישראל ושיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
גוסטבו נולד וגדל בסאו פאולו שבברזיל, למשפחה נוצרית. החל לשחק כדורגל אולמות בילדותו ובנעוריו שיחק במספר קבוצות קטרגל אזוריות בברזיל. ב-1998 החל לשחק כדורגל. קבוצת ברשה מליגת המשנה באיטליה רצתה בשירותיו בעונת 1999/2000. בוקולי הגיע לאיטליה, אולם נאלץ להמתין כשישה חודשים, במהלכם התאמן ולא שיחק, כיוון שמכסת הזרים בברשה הייתה מלאה. בתום המתנה מייאשת שב למולדתו, לקבוצת פראנה המשחקת בליגת המשנה בדרום ברזיל.
בשנת 2001 הובא על ידי סוכנו לישראל, למבחנים במכבי פתח-תקווה. מאמן הקבוצה, אלי אוחנה, לא התרשם מבוקולי, ולא צרפו לקבוצה. בעונת 2001/2002 עבר בוקולי לשחק בקבוצת ליגת המשנה הפועל רמת-גן, והיה בין המצטיינים. בעונה שלאחר מכן עבר להכח רמת גן, ובמהלך העונה עבר לקבוצת מכבי אחי נצרת וסייע לה להעפיל בתום העונה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן נבחר בוקולי לשחקן הזר המצטיין בליגת העל, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להינצל מירידה לליגת המשנה.
בתום העונה טענה קבוצת מכבי תל אביב שהחתימה את בוקולי על חוזה. לבסוף חתם על חוזה במשרדו של יעקב שחר, בעליה של מכבי חיפה. בחיפה החליף בוקולי את ג'ובאני רוסו בתפקיד הקשר הימני והצטיין בתפקיד זה. בעונת 2005/2006 נבחר בוקולי לכדורגלן העונה על ידי כדורגלני ליגת העל במשאל המסורתי שארגן עיתון מעריב. באותה עונה כבש 12 שערים ובישל עשרה.
לזכותו ארבע אליפויות, בהן זכה במדי מכבי חיפה בעונות 2004/2005, 2005/2006, 2008/2009 ו-2010/2011. כמו כן הוא זכה פעמיים בגביע הטוטו (2005/2006 ו-2007/2008).
ב-24 ביוני 2015 הודיע על פרישה ממשחק פעיל ככדורגלן.
סגנון משחק
בוקולי שיחק במרבית הקריירה שלו כקשר ימני. הוא הרבה לרוץ באגף הימני, והיה בעל יכולת כדרור וטכניקה טובות וכושר גופני גבוה. לבוקולי בעיטות חזקות מטווח ארוך והוא כבש מספר רב של שערים בבעיטות מחוץ לרחבה. כמו כן, הצטיין בסחיטת עבירות, עדות לקושי הרב שהוא מציב לשחקנים השומרים אותו.
בעונותיו האחרונות כשחקן שיחק בוקולי כקשר אחורי וקשר מרכזי במכבי חיפה. בתפקיד זה הצטיין ברוח הלחימה ובמוטיבציה שלו, שבאה לידי ביטוי בחילוצי כדור ולחץ על קשרי הקבוצה היריבה.
מחוץ למגרש
אחרי פרישתו ממשחק כדורגל, מונה בוקולי לסקאוט במכבי חיפה. הוא הביא מספר שחקנים זרים, כשהבולט שבהם הוא גארי קגלמאכר.
בוקולי דובר גם עברית. בעבר, הגיש פינת בישול שבועית בתוכנית הרדיו "בני ברדיו" של בני בשן בגלי צה"ל.
יחסי אורוגוואי–הולנד
סקירה כללית
ישנה באורוגוואי קהילה הולנדית קטנה ביותר של מהגרים. עד סוף המאה העשרים לא היו אורוגוואים בהולנד אך קהילה נוצרה שם על רקע רילוקיישן ואי יציבות שלטונית באורוגוואי ששררה שם למשך 12 שנים.
בין הולנד לאורוגוואי נחתמו שני הסכמים דיפלומטיים:
אורוגוואי ייצאה להולנד בשנת 2017 סחורה בשווי 492 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר ציוד כימי ובשר. הולנד ייצאה לאורוגוואי באותה השנה סחורה בשווי 104 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר נפט מזוקק וירקות קפואים והיא מגוונת באופן כללי.
אורוגוואי מעידה כי הולנד היא שותפת סחר חשובה ומשמעותית עבורה.
טיפול נרטיבי
טיפול נרטיבי היא שיטת טיפול נפשי שעוסקת בסיפור חייו של המטופל, קשייו ומצוקותיו, ובבניית סיפור (נראטיב) חדש, המקל על ההתמודדות עם הבעיות.
היסטוריה
השיטה פותחה החל משנות השבעים על ידי העובדים הסוציאליים מייקל וייט מאוסטרליה ודייוויד אפסטון מניו זילנד. עם זאת, כבר בימיה הראשונים של התפתחות גישת הפסיכואנליזה של פרויד, נכללו בה גם אלמנטים סיפוריים - מטופלים התייחסו לעברם מזוויות הראייה הסובייקטיביות שלהם במהלך הטיפול, והמטפל הקשיב לסיפור והיה מזהה בו פרטים שבאמצעותם סייע למטופל להבין את עצמו ואת דחפיו המודחקים. אך בניגוד לפסיכואנליטיקאים, שחתרו לאמת פנימית אחת של המטופל - בשנות השבעים ואילך התפתח הרעיון שאין אמת אבסולוטית אחת וסיפור חיים נכון אחד, וכי יש אפשרויות שונות לגבי אופן הפירוש של סיפור חייו של המטופל. נערכו מחקרים על טיפולים נרטיביים בקשיים אישיים והפרעות נפשיות מסוגים שונים, ביניהם הפרעות אכילה כמו אנורקסיה, טיפולי גמילה מהתמכרויות, ושימושים שונים בטיפולים קבוצתיים ובטיפול בילדים.
עקרונות הטיפול
לפי הגישה, אדם בונה במהלך חייו סיפורי חיים רבים שמתארים את עצמו ואת יחסיו עם הסביבה. אם הוא בונה סיפורים שכוללים נרטיבים שליליים שפוגעים בתחושת העצמי וממוקדים כל הזמן בבעיות של האדם, עלולים סיפורים אלו ליצור תחושות שליליות ופתולוגיות שונות, ללא יכולת לראות פתרונות אפשריים לבעיה. במהלך טיפול נרטיבי, סיפור החיים של המטופל מתעצב תוך כדי השיחה בינו לבין המטפל. מכיוון שעל פי הגישה, אין גרסה נכונה אחת של סיפור חייו של המטופל - ניתן לבנות עם המטופל סיפור חיים אלטרנטיבי ומסתגל יותר, שכולל התבוננות מזווית אחרת, חיובית יותר, ויוכל להקל על תחושותיו ולגרום לו להכיר בכוחות שלו. חיבור הסיפורים החדשים נקרא בנייה מחדש (reconstructing) או חיבור מחדש (reauthoring).
על פי גישה זו, הידע על המטופל לא מצוי אצל המטפל אלא אצל המטופל. לכן קרוי הטיפול בשם "שיחה טיפולית", מתוך ראיה שהמטפל לא בא מעמדת בעל המקצוע היודע ומחפש את האמת שאינה ידועה למטופל, אלא כמסייע למטופל על ידי סקרנות אמפתית, ושאילת שאלות מתוך עמדה של "לא יודע", במטרה להבין את סיפור חייו, ולהעלות אפשרויות אחרות כדי שיוכל לבחור ביניהן. בשל תפישה זו, פעמים רבות נשאל המטופל על העדפותיו בטיפול (האם שאלות מסוימות נוחות לו? האם הגדרה מסוימת מקובלת עליו? מה במה שהמטפל עושה הוא לשביעות רצונו ומה לא? ועוד). עמדה זו של שאיפה לצימצום הפער ההיררכי בין המטפל למטופל, באה לידי ביטוי גם בשקיפות לה מחויב המטפל - בניגוד לגישות אחרות, המטפל עשוי לשתף במניעיו, מחשבותיו, ולעיתים גם בחוויותיו.
קיימות טכניקות שונות בהן ניתן להשתמש בטיפול נרטיבי, ביניהן: