cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפטרה
היסטוריה
קיימות דעות שונות לגבי התקופה בה החלו לקרוא הפטרות, ובהתאם קיימת מחלוקת באשר לטעם הקריאה בהן. היו שטענו שהקריאה החלה עם חתימת ספרי הנביאים. אחרים סברו שעזרא הסופר כלל את קריאת ההפטרה, בצד תקנתו לקרוא בתורה. לפי דעת רבי דוד אבודרהם, ההפטרות נתקנו כתחליף לקריאת התורה בעת שהייתה גזירה שאסור לקרוא בתורה, ובהתבסס על דעתו היו שקבעו את זמן התחלת קריאת ההפטרות לתקופת הגזירות של השלטון הסלאוקי ביהודה. על פי השערה זו, שמה של ההפטרה נובע מהעובדה שהיא פוטרת מהחובה לקרוא בתורה. השערה חלופית הוצעה על ידי הרבנים ראובן מרגליות ושמשון רפאל הירש, ולפיה ההפטרה הונהגה כדי להיאבק בזרמים ביהדות שראו רק את חמשת חומשי התורה ככתבי קודש (כדוגמת השומרונים), אך ללא פירוט היסטורי לגבי זהותה הספציפית של הקבוצה.
העדות הראשונה בידינו לקריאת הפטרה מופיעה בברית החדשה. מסופר שם שישו הלך בשבת לבית הכנסת בנצרת, שם ניתן לו ספר ישעיהו והוא קרא ממנו ב. התלמוד מספר על אירוע בו ההפטרה נקראה בנוכחות רבי אליעזר בן הורקנוס שחי בימי חורבן בית שני.
התלמוד מפרט את סדר ההפטרות בארבע פרשיות ובמועדים שונים. באשר להפטרות של שאר פרשיות השנה, כתב רבי יוסף קארו שאין תקנון קבוע של הפטרות וכל מפטיר (קורא ההפטרה) בוחר קטע מתאים מתוך הנביאים. במשך הזמן, בחירות מסוימות של קטעים מהנביאים מוסדו בקהילות השונות והפכו למסורת. הסבר זה מסייע להבין מדוע יש מגוון מסורות שונות בנוגע לקטעי ההפטרה לקהילות השונות, כאשר קהילות שונות קוראות קטעים שונים (או חלקים שונים של אותו הקטע) לאותה פרשה או אירוע. עם זאת, לדברי הרב משה פיינשטיין, אין כיום למפטיר רשות לסתור את מסורת הקריאות ולבחור בעצמו קטע להפטרה, מכיוון שהדבר סותר את המנהג.
הטעמים בהפטרה
בהפטרה יש לטעמי המקרא לחנים שונים מאשר הלחנים שלהם בקריאת התורה. מקורות מימי הביניים המאוחרים (אשכנזיים וספרדיים) מעידים שכך היה נהוג כבר בתקופה זו.
מנהגים בהפטרה
קורא ההפטרה נקרא "מפטיר". המפטיר הוא האדם האחרון שנקרא לעלות לתורה, ויש פוסקים שסוברים שעולה אחר יכול לקרוא את ההפטרה. קריאה בהפטרה נחשבת לכבוד גדול ונוהגים לכבד בקריאתה בעלי שמחה. בקהילות מסוימות נהוג להוסיף פסוקים קבועים הנאמרים לפני או אחרי ההפטרה. כמעט בכל הקהילות הספרדיות, וכן בנוסח איטליה ובנוסח פרובאנס מוסיפים לאחר ההפטרה את הפסוק "גואלנו ה' צבאות שמו קדוש ישראל". יהודי עיראק מוסיפים לאחריו את הפסוק "בית יעקב לכו ונלכה באור ה'". בקרב יהודי גאורגיה, נוהגים להוסיף את הפסוק "חִזקו ויאמץ לבבכם, כל המיחלים לה'", טרם ברכות ההפטרה. ויש בקהילות גאורגיה, שנהגו להוסיף לאחר קריאת ההפטרה, מלבד פסוק גואלינו, עוד שני פסוקים נוספים: "כי פדה ה' את יעקב, וגאלו מיד חזק ממנו", "ציון במשפט תפדה, ושביה בצדקה".
מנהג החסידים שהמפטיר קורא בלחש את ההפטרה וכל אחד קורא לעצמו.
ישנם כמה אופנים לקריאת ההפטרה:
כאמור, בדרך כלל ההפטרה קשורה בקשר ענייני לנושא הפרשה שנקראת בבית הכנסת כמו הפטרת במדבר הפותחת במילים "והיה מספר בני-ישראל, כחול הים, אשר לא-ימד, ולא יספר" קשורה לפרשת במדבר שבתחילתה מסופר על מפקד של בני ישראל ומספרם. לפעמים ההפטרה קשורה לאירוע הסמוך לקריאתה ("מענינא דיומא"), כמו ההפטרות של תלת דפורענותא ושבע דנחמתא, או הפטרת מחר חודש.
ההפטרות לא נלקחו במידה שווה מספרי הנביאים השונים, שיעור ההפטרות שנלקחו מספר ישעיה, תרי עשר וספר מלכים גדול משיעורם היחסי בנביאים.
ההפטרה כחלק ממנהג בר המצווה
ביהדות האורתודוקסית, אצל רוב יהודי אשכנז, יהודי תימן, וחלק מקהילות הספרדים (יהודי מרוקו ועיראק), נהוג שכחלק מטקס בר־המצווה יקרא הנער בר־המצווה את ההפטרה. בקהילות הרפורמיות והקונסרבטיביות, גם בת־המצווה קוראת בהפטרה.
לעומת זאת, ברוב הקהילות הספרדיות לא נהוג שהנער קורא את ההפטרה, אלא הוא עולה לתורה לקטע אחר. כך למשל, בקהילות יהודי גאורגיה נהוג שחתן בר המצווה עולה עליית ראשון במקום כהן.
רשימת הפטרות
כאמור, הבחירה איזה קטע מקטעי הנביאים יש לקרוא כהפטרה מעולם לא הייתה זהה בכל קהילות ישראל. רשימה זאת כוללת את קטעי ההפטרות לפי מנהגי הקריאה של העדות השונות, ובנויה לפי המנהג המקובל בו מסיימים את קריאת כל התורה בשנה אחת.
סימון
אם לא מצוין אחרת, ההפטרה זהה לכל העדות.
הפרקים והפסוקים אותם קוראים בהפטרה מצוינים בצורה הבאה:
הפטרות שנהגו בארץ ישראל במחזור הקריאה התלת-שנתי
בארץ ישראל נהג בתקופה הקדומה מחזור קריאה תלת-שנתי שכלל כ-157 'סדרים'. ההפטרות לפי מחזור הקריאה הזה נשמרו בקטעים מגניזת קהיר. יוסף עופר זיהה את רשימות ההפטרות השונות וערך רשימה של כל ההפטרות לפי המנהג התלת-שנתי.
לקריאה נוספת
מאיר רפלד, לפרשת הסתירות בסוגיית הפטרת מנחה בשבת ועמדתם של חכמי פרובנס, בתוך כנישתא ג, עמ' רצג-שא.
אדוארד סטולפר
אדוארד מנין סטולפר (באנגלית: Edward Manin Stolper; נולד ב-16 בדצמבר 1952) הוא גאולוג, פטרולוג ופלנטולוג אמריקאי במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
חייו ועבודתו
ב-1974 סיים סטולפר תואר ראשון במדעי כדור הארץ בהארוורד קולג', ב-1976 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטת אדינבורו בגאולוגיה, וב-1979 קיבל באוניברסיטת הרווארד תואר דוקטורט במדעי כדור הארץ. באותה שנה, הוא החל לשמש "פרופסור משנה" (Assistant Professor, מקביל לדרגת מרצה בכיר בישראל) במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ב-1982 הוא הפך "פרופסור חבר" (Associate Professor) ובשנת 1983 קיבל פרופסורה מלאה. מאז 1994 הוא ראש המחלקה לגאולוגיה ולמדעים פלנטריים במכון הטכנולוגי, ומאז 2007, הוא מנהלה האקדמי (Provost) של האוניברסיטה. בשנת 2013/2014, הוא היה נשיאו הזמני של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
סטולפר עוסק במחקר שדה, במחקר במעבדה, בהדמיות ממוחשבות ובשיקולים התאורטיים של התפתחות סלעי יסוד במערכת השמש. הוא בחן דגימות מהארץ, מהירח וממאדים, וכן מטאוריטים שונים. סייע רבות להבנת תהליכי ההיתוך בתוך כוכבי הלכת, ואת החשיבות של מים, פחמן דו-חמצני וגופרית בתהליכים אלה.
אדוארד סטולפר נשוי משנת 1973 ללורן, מנהלת המלגות במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ושירותי הקריירה והלימוד בחו"ל של המכון.
פרסים ואותות הוקרה
המינרל סטולפריט (באנגלית Stolperite) נקרא על שמו של אדוארד סטולפר.
ארג'ון אפדוראי
ארג'ון אפדוראי (Arjun Appadurai; נולד ב-1949) הוא אנתרופולוג חברתי אמריקאי ממוצא הודי, המתמחה בכתיבה על מודרניזם, גלובליזציה ותהליכי עיור, והיבטיהם השונים.
ביוגרפיה
אפדוראי נולד במומבאי, הודו, שם סיים לימודים בבית ספר תיכון ולימודי אמנות בין-תחומיים בקולג' אלפינסטון(. בסוף שנות ה-60 היגר לארצות הברית וב-1967 השלים לימודי תיאר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ברנדייס. לאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטת שיקגו, שם רכש את התואר השני בשנת 1973 ואת תואר הדוקטור בשנת 1976, שניהם בתחום של חשיבה חברתית. במהלך הקריירה האקדמית, אפדוראי שימש כמרצה באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת שיקגו ואוניברסיטת פנסילבניה, וכן הרצה ולימד כמרצה אורח במוסדות אקדמיים רבים ברחבי העולם. בנוסף, שימש כיועץ למספר רב של ארגונים וקרנות, ציבוריים ופרטיים, בין השאר קרן רוקפלר, קרן פורד, אונסק"ו, הבנק העולמי ועוד.
כיום אפדוראי מרצה וחוקר במחלקה למדיה, תרבות ותקשורת באוניברסיטת ניו יורק, מרצה תחומי אנתרופולוגיה וגלובליזציה בבית הספר Hertie למשילות בברלין, משמש כחוקר בכיר במכון טאטא למדעי החברה במומבאי, ובעל מעמד של חוקר בכיר במכון מקס פלנק לחקר שונות אתנית ודתית בגרמניה.
אפדוראי זכה במספר רב של מלגות ומענקים, וקיבל פרסים שונים מהמוסדות האקדמיים השונים בהם שהה. בשנת 1997 נבחר להיות חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ובשנת 2013 הוענק לו תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם.
אפדוראי נשוי ואב לשני ילדים.
תחומי מחקר
תחומי העניין במחקר ובהוראה של אפדוראי הם: אנתרופולוגיה היסטורית, אנתרופולוגיה של תהליכי גלובליזציה, אלימות אתנית, צריכה, מרחב ודיור, החברה האזרחית הבינלאומית, תהליכי עיור בדרום אסיה.
גלובליזציה
עבודתו של אפדוראי מתמקדת בגלובליזציה ובהשפעותיה, בזרימה המתמדת של אנשים, רעיונות וטובין בין המרכזים השונים והפריפריות השונות, כאשר המונחים מרכז ופריפריה אינם חד משמעיים ומקיימים ביניהם סוג של הדדיות. רעיונות, מושגים ומוצרים תרבותיים שונים המגיעים מ"המרכז" (שנתפס בדרך כלל כמדינות המערב)ל"פריפריות" השונות, ושם הם מושפעים על ידי התרבות המקומית והופכים להיות חלק ממנה. תהליכי הגלובליזציה על פי אפדוראי קשורים לכמה היבטים המקיימים קשרי גומלין ביניהם. לצורך ניתוח התופעה הוא יצר חמישה ממדים המתארים את תהליכי הגלובליזציה, כאשר כל ממד כזה מהווה סוג של "נוף" (landscape) שהצירוף של כולם יכול לתת תמונה יותר כללית (הסיומת 'סקייפ' של כל מושג רומזת להיותו חלק מהנוף וככזה נתון לשינויים תמידיים):
אפדוראי טוען שמה שמאפיין את התהליכים הגלובליים הנוכחיים הוא היעדר התאמה וקוהרנטיות בין הממדים השונים - הזרימות השונות מתקיימות בו זמנית בכיוונים שונים ובאמצעות בני אדם שונים ולכן התוצאה אינה יצירת "כפר גלובלי" הומוגני אחד. הגלובליזציה מתרחשת במקומות בהם הזרמים השונים נתקלים ומושפעים זה מזה - ויוצרים עולם שהוא מערכת אינטראקטיבית.
אחת התוצאות של תהליכים אלה היא תופעת ה"דה-טריטוריזציה" - מצב בו הגבולות הפוליטיים שהיו חלק מהעולם המודרני מתערערים ומטשטשים. אוכלוסיות גדולות נודדות מסיבות שונות מהטריטוריה המקורית שלהן, ובמקומן החדש מתנתק הקשר החד ערכי בין מדינת הלאום הנוכחית לבין זהותם הלאומית המקורית. תופעה נוספת היא יצירת מה שאפדוראי מכנה "הדמיון כפרקטיקה חברתית" - מערכת מדומיינת הנוצרת מהזרמים התרבותיים השונים הנפגשים, מתערבבים ומושפעים זה מזה. מתוך נקודת מבט אופטימית התקווה היא שתהליכים אלה ייצרו עולם בו האוניברסלי והלוקלי יוכלו להתקיים זה בצד זה בצורה דינמית המשתנה בהתאם לזרמים השונים המתרחשים באופן תמידי.
דיור
בעולם המודרני היכולת להגיע לדיור מותנית בקיום רמה כלכלית מינימלי שמתחתיה נוצרות, בעיקר בערי העמק בעולם, קבוצות גדולות של חסרי דיור המוגדרים על ידי אפדוראי כ"עניים עירוניים". המשמעות של העדר דיור-בית היא מחיקת חלק גדול מהמרכיבים של אזרחות, אנושיות, כבוד, שארות ומקלט.
חסרי דיור אלה הם בעלי "אזרחות חשופה" ומעמדם דומה לזה של פליטים, שבויי מלחמה וזרים בלתי חוקיים. קבוצות אלה יוצרות במקרים רבים שכונות עוני שאינן תמיד מוסדרות פורמלית – "דיור בלתי מוגן", ואז נהרסות ומפונות על ידי השלטונות, בדרך כלל מסיבות של רווח כלכלי ומבלי לספק לתושביהן פתרונות דיור אחרים. אפדוראי רואה בתופעות אלה הפרות של זכויות האדם שלא תמיד זוכות לתשומת הלב של אקטיביסטים ופוליטיקאים.
עם זאת, אפדוראי רואה תקווה בתהליכים בהם נוצרות התארגנויות של פעילים קהילתיים שזוכות לשיתוף פעולה עם סוכנויות מימון בינלאומיות ותורמים מקומיים. קהילות כאלה בשכונות עוני שונות החלו לשתף אחת את השנייה בהתנסויותיהן, לפתח דרכים להתמודד עם הכוחות המאיימים עליהן ולנסות לשפר את תנאי הדיור שלהן. אפודראי היה מעורב בפרויקט מסוג של בעיר מולדתו, מומבאי.
קורט רוזנווינקל
קורט פיטר רוזנווינקל (באנגלית: Kurt Peter Rosenwinkel; נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי. רוזנווינקל נחשב לאחד מהגיטריסטים ונגני הג'אז המשפיעים ביותר משנות ה-90 ואילך, וניגן עם רבים ממעצבי הסגנון בני דורו, בכללם מארק טרנר, ג'ושוע רדמן, בראד מלדאו, בריאן בלייד ואהרון גולדברג. מבין השפעותיו המוזיקליות נמנים ג'ון סקופילד, פט מתיני, אלן הולדסוורת', קית' ג'ארט, אלמו הופ, באד פאוול, אלכס לייפסן, דיוק אלינגטון, ג'ון קולטריין ורבים אחרים.
ביוגרפיה
בשנת 2003 נסע רוזנווינקל לגור בציריך, וכשנתיים לאחר מכן עבר לגור ולהשתקע בברלין, גרמניה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הוציא 6 אלבומים, בהם אלבומי ג'אז בכיכוב רביעיית או חמישיית ג'אז, וכן אלבומים בהשתתפות אנסמבלים גדולים יותר, דוגמת האלבום Heartcore בהפקתו של קיו-טיפ. בשנת 2016 הקים חברת תקליטים עצמאית בשם "Heartcore Records", שבתחילת דרכה שיתפה פעולה עם חברת Razdaz Recordz של אבישי כהן. נכון ליוני 2021, רוזנווינקל חבר בסגל בית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר.
כמוביל
עם Human Feel
כמלווה
עם מארק טרנר
עם בריאן בלייד
עם פול מושן
בובספוג מכנסמרובע (עונה 1)
העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה והאנימציה בובספוג מכנסמרובע, שנכתבה על ידי הביולוג הימי לשעבר והאנימטור סטיבן הילנבורג, שודרה בערוץ ניקלודיאון החל מ-1 במאי 1999, ועד 3 במרץ 2001, והיא מורכבת מ-20 פרקים (41 חלקים). העונה החלה עם שלושת החלקים הראשונים של הפרק הראשון, "דרוש עובד" (Help Wanted) "שואב השונית" (Reef Blower) ו"תה מתחת לכיפה" (Tea at the Treedome) והסתיימה עם שני חלקי הפרק העשרים, "קרסים" (Hooky) ו"איש הים ונער הפלא 2" (Mermaid Man and Barnacle Boy II). זו הייתה העונה היחידה בה השתמשה הסדרה באנימציית "cel", כאשר בעונות הבאות הסדרה כבר השתדרגה לאנימציות יותר מודרניות.
הסדרה מתעדת את עלילותיו והרפתקאותיו של בובספוג מכנסמרובע וחבריו השונים בעיר הבדיונית ביקיני בוטום. את הדמויות הראשיות בעונה מדבבים טום קני, ביל פייגרברייק, רוג'ר בומפאס, קלנסי בראון, דאג לורנס, ג'יל טלי, קרולין לורנס, מרי ג'ו קטלט ולורי אלן. בין הכוכבים האורחים הראשונים שהופיעו בעונה ובכלל נמנים ארנסט בורגניין וטים קונוויי שדיבבו את דמויות גיבורי העל המקומיים, איש הים ונער הפלא, בהתאמה. בגרסה העברית, מדבבי הדמויות הראשיות הם עידו מוסרי כבובספוג, לירון ברנס כפטריק, גלעד קלטר כסקווידוויד, עמי מנדלמן כמר קראב, נעמה אוזן כסנדי, דון לני גבאי כפרל, עדי וייס כפלנקטון, ומאיה בר שלום כגברת פאף. בישראל, דובבה העונה לעברית באולפני נ.ל.ס.
במהלך שנות ה-10 של המאה ה-21 פורסמו מספר תקליטורי DVD שהכילו את הפרקים מהעונה. "בובספוג מכנס מרובע: ה-DVD המלא של העונה הראשונה" פורסם באזור 1 (ארצות הברית, קנדה, קובה, ברמודה, וגינאה הצרפתית) ב-28 באוקטובר 2003, באזור 2 (אירופה, המזרח התיכון, אזור דרום אפריקה, ויפן) ב-7 בנובמבר 2005, ובאזור 4 (אמריקה הלטינית, הקאריביים ואוקיאניה) ב-30 בנובמבר 2006. פרק הפיילוט, "דרוש עובד" (Help Wanted), לא נכלל ב-DVD עקב בעיות בזכויות יוצרים עם השיר "Livin' in the Sunlight, Lovin' in the Moonlight" של טייני טים, שהשומע בפרק, אך לאחר מכן שוחרר כפיצ'ר בונוס ב-DVD של העונה השלישית. עם יציאתה העונה זכתה לביקורות חיוביות של המבקרים.
ליהוק
בעונה זו דיבב טום קני את קולו של בובספוג מכנסמרובע, וכן את חילזון המחמד שלו, גארי. חברו הטוב ביותר של בובספוג, כוכב ים בשם פטריק סטאר, דובב על ידי ביל פייגרברייק, את סקווידוויד, תמנון כעסן וחסר מזג ושכנו של בובספוג, דיבב רוג'ר בומפאס. עם שאר קאסט המדבבים של הדמויות הראשיות בעונה, נמנו קלנסי בראון בדיבוב מר קראב, סרטן רודף בצע והבוס בובספוג במסעדת הסרטן הפריך; דאג לורנס כפלנקטון, יריבו העסקי של מר קראב; ג'יל טלי בתפקיד קרן, אשתו הממוחשבת של פלנקטון; קרולין לורנס בתפקיד סנדי צ'יקס, סנאית שמוצאה מטקסס; מרי ג'ו קטלט בתפקיד גברת פאף, המורה לשייט של בובספוג; ולורי אלן בתפקיד פרל קראב, לווייתנית מתבגרת, ובתה של מר קראב.
בזמן שהילנבורג, דרק דריימון וטים היל כתבו את פרק הפיילוט, "דרוש עובד" (Help Wanted), הילנבורג ערך גם אודישנים למציאת מדבבים לדמויות בסדרה. הוא יצר את הדמות של בובספוג יחד עם מדבבו, טום קני, ולקח השראה מאישיותו של קני עצמו על מנת לבדות את אופיו של בובספוג. בסגנון קולו של בובספוג עשה קני שימוש בעבר בדמות מינורית נשית של תנין בשם אל בחיים המודרניים של רוקו. קני שכח את הקול בהתחלה כיוון שהשתמש בו רק פעם אחת. הילנבורג, לעומת זאת, נזכר בכך והציג לקני של הפרק, כדי להזכיר לו את סגנון הקול בו השתמש. קני אמר שהצחוק הגבוה של בובספוג נועד באופן ספציפי להיות ייחודי, והסביר כי הם תכננו אותו בכוונה תחילה כך שיהיה מעצבן וצורם. הילנבורג הציע במקור לדאג לורנס את תפקיד הקול של סקווידוויד. לבסוף החליט הילנבורג להעניק ללורנס תפקידי דיבוב דמויות שונות בסדרה, בהן פלנקטון.
בנוסף לחברי הקאסט הקבועים, בפרקים שונים בעונה מדבבים כוכבים אורחים ממגוון מקצועות, בהם שחקנים, מוזיקאים ואמנים. שחקני הצי של מקייל לשעבר, ארנסט בורגנין וטים קונוויי, התאחדו עם פרויקט הטלוויזיה המשותף הראשון שלהם מזה 33 שנה כשחקני אורח המדבבים את גיבורי העל האהובים על בובספוג, איש הים ונער הפלא, בהתאמה. בורגנין הסביר כי "אנחנו שיחקנו אחד את השני. טים הוא שחקן נהדר... עשינו הרבה רעש. אנשים מחוץ לחדר התלהבו. אנחנו אמורים להיות מתחת למים, אתם יודעים...". השניים דיבבו את גיבורי העל בשנית בפרק ה-20, "איש הים ונער הפלא 2", בשיתוף עם צ'ארלס נלסון רלי, שדיבב את אויבם המושבע, הבועה המזוהמת. בפרק "הפחדן" (Scaredy Pants), פרק ספיישל של האלווין, השתתפה הלהקה האמריקנית The Ghastly Ones, והופיעה באופן חד פעמי, ואת ההולנדי המעופף, דיבב באותו הפרק בריאן דויל-מוריי. הגיטריסט האמריקאי ג'וניור בראון ביצע הופעת קמע ווקאלית, כשהוא מבצע את השיר "טקסס", בפרק הנושא את אותו השם. בפרק "המרית של נפטון", דיבב ג'ון אוהארלי את המלך נפטון. ג'ון לורי וג'ים ג'ארמוש (ששיתפו פעולה בסרטים זרים ונרדפי החוק) הופיעו הופעת קמע כדייגים אנושיים בפרק "קרסים".
כתיבה
טרם תחילת הפקת הסדרה, הילנבורג החליט מראש שהוא מעוניין שבובספוג מכנסמרובע תהיה סדרה שתתבסס על סטוריבורד, ולא על תסריט. שימוש בסטוריבורד הוא גישה המחייבת אמנים לשרטט ראשית את שלד הסיפור, הדיאלוגים והמבנה, המהווה "איזון בין סיפור עלילתי לגחמני". הילנבורג רצה תחילה ש"צוות של צעירים רעבים" יעבוד על הסדרה. הקבוצה, שעבדה בעבר עם הילנבורג על החיים המודרניים של רוקו, כללה את אלן סמארט, ניק ג'נינגס ודרק דריימון. הצוות שכר את פיטר ברנס לעבוד כתסריטאי, שפיתח את הרעיון לפרק "מכנסיים קרועים" (Ripped Pants), בו בובספוג קורע שוב ושוב את מכנסיו על מנת להצחיק את חבריו ולזכות בתשומת לבם. במהלך העונה הראשונה צוות הכותבים השתמש ברוב רעיונות התסריטים שהופיעו בספר היעץ של הילנבורג, "series bible" ונתקלו בקשיים לגבי פיתוח רעיונות חדשים לעלילות הפרקים. בשלב מסוים, צוות הכותבים החל ללכת לים ולנוח בתקווה לקבל השראה ולמצוא רעיונות חדשים. הצוות לא הצליח להעלות רעיונות רבים, ובהמשך, פיטר ברנס עזב את עבודתו כתסריטאי, ומריוות'ר ויליאמס נאלצה לקחת שליטה על מלאכת הכתיבה ולנסות להדביק את הפער שנוצר בלוח הזמנים. הילנבורג הסביר כי באחריות ויליאמס היה לעזור לכותבים להעלות רעיונות חדשים. ויליאמס העניקה לדריימון ספר בשם Zen in the Art of Writing, שנכתב על ידי ריי ברדבורי, אשר מקבץ אוסף של מסות על תהליך הכתיבה. אחת הדרכים לפיתוח עלילות שהופיעה בספר הייתה "כתיבת שמות עצם שעניינו אותו (ברדבורי) על פתקים ולתלות אותם במשרדו. הוא הרגיש שרק הבנה של המילה באופן ויזואלי תביא למוחו לעבוד". ויליאמס לקחה את שיטה זו והפכה אותה ל"תרגיל כתיבה". בישיבות הכתיבה, צוות העובדים מנה 10 שמות עצם על רצועות נייר והניח אותם בכובע. הכובע הועבר לאורך השולחן, ולכל כותב היה זמן מוגבל לחשוב ולפתח רעיון המבוסס על שם העצם שכתב. דריימון אמר כי "זה כמעט תמיד הוביל לדיון קבוצתי, והצלחנו ליצור ממנו פרקים רבים", והסביר שוויליאמס אכן הוסיפה תוספת נהדרת לתהליך הכתיבה.
הנפשה ועיצוב
פרקי העונה הראשונה הונפשו מעבר לים, באולפני Rough Draft, שבדרום קוריאה. לאורך כל שידור העונה, משנת 1999 עד 2001, בובספוג הונפש באמצעות אנימציית cel. הסדרה עברה לאנימציה של "דיו וצבע דיגיטלי" החל מהעונה השנייה, בשנת 2000. בשנת 2009, אמר מנהל ההפקה פול טיביט כי "[...] העונה הראשונה של בובספוג נעשתה בדרך המיושנת של cel, וכל חלק היה צריך להיצבע חלקית, להתייבש, ולהיצבע בצבעים אחרים... ". בעונה זו נעשה שימוש בסטוריבורד, על ידי שרם כהן, דרק דריימון, סטיב פונטי, סטיבן הילנבורג, צ'אק קליין, ג'יי לנדר, כריס מיטשל, מארק או'האר, אהרון שפרינגר, פול טיביט, אניו טורסן, וינסנט וולר ואריק וויז.
כשהצוות החל לייצר את פרק הפיילוט, הוטל עליהם לתכנן את המיקומים בסדרה ש-"יופיעו שוב ושוב, ובמסגרתם יתקיימו רוב הסצנות, כדוגמת הסרטן הפריך ובית האננס של בובספוג". להילנבורג הייתה תמונה ברורה, על כיצד הוא רוצה שהסדרה תיראה. הרעיון היה "לעשות את הכל באופן ימי", ולכן נעשה שימוש רב בחבלים, קרשי עץ, גלגלי אוניות, רשתות, עוגנים, ומסמרות.
בעונה הראשונה הוצגו "פרחי השמיים" כרקע העיקרי בסדרה. הפרחים הופיעו לראשונה בפרק הראשון, ומאז הפכו למאפיין נפוץ לאורך הסדרה. כשנשאל מעצב רקע הסדרה קני פיטנג'ר לגביהם, הוא ענה כי "הם מתפקדים כעננים בצורה מסוימת, אך מכיוון שהסדרה מתרחשת מתחת למים, הם לא באמת עננים". פיטנג'ר הסביר כי פרחי השמיים הם בעיקר אלמנט עיצובי גחמני שסטיב [הילנבורג] ביקש ממנו לעצב על מנת ליצור מראה של חולצת הוואי בהדפס של פרחים.
ביקורות
העונה הראשונה זכתה לביקורות חיוביות ושבחים רבים. שלושה מהפרקים בעונה זכו בפרס עריכת הקול הטובה ביותר באנימציה בטלוויזיה בטקס פרסי סליל הזהב לשנת 2000. הפרקים הזוכים היו "איש הים ונער הפלא" (Mermaid Man and Barnacle Boy), "חמוצים" (Pickles) ומקצצי הקארטה (Karate Choppers). בשנת 2001, "מהפח אל הפחת" (Rock Bottom) ו"שודדי ים" (!Arrgh) זכו גם הם בפרסי סליל הזהב על עריכת הקול הטובה ביותר באנימציה בטלוויזיה, עבור הסאונד, ואילו "אחד באפריל" (Fools in April) ו"המרית של נפטון" (Neptune's Spatula) היו מועמדים לעריכת הקול הטובה ביותר באנימציית טלוויזיה, עבור המוזיקה.
בביקורתו במגזין וראייטי אמר נואל הולסטון כי "[התוכנית] חכמה וקורנת יותר מרוב תוכניות האנימציה בפריים טיים ששודרו בשנה האחרונה". יתרה מזאת, מרבית הביקורות על ה-DVD של העונה הראשונה היו חיוביות, וחלקן הציגו את הסדרה כאחת מתוכניות הקומדיה האמריקאיות הטובות ביותר. בסקירה של ה-DVD שנכתבה על ידי ביל טרדווי באתר DVD Verdict, הוא כינה את התוכנית "הקומדיה האמריקאית המונפשת הטובה ביותר מאז משפחת סימפסון, זו טענה שאני עומד מאחוריה". בטרדווי הסביר שהתוכנית מתאימה לכולם, כי "מבוגרים יהנו מהסאטירה השנונה ומהבדיחות הערמומיות שהוכנסו בעדינות לכל פרק". הוא ציין גם כי "ילדים יאהבו את הצבעים הבהירים, את הקצב ה'ספאנקי' ואת הדמויות התוססות" וכי "ההורים לא יצטרכו לדאוג מאלימות או הומור גס". ג'ייסון בווברג מ-DVD Talk הצהיר כי בובספוג מכנסמרובע הוא "אנימציית השבת בבוקר הטובה ביותר מאז ימי השיא של האחים וורנר". בסקירה נפרדת על יציאת ה-DVD של העונה, בווברג המליץ עליו בחום וכתב כי הוא אוהב מאוד את התוכנית. בווברג התייחס במיוחד לאי כלילת פרק הפיילוט, דרוש עובד, והסביר כי זו האכזבה היחידה של ה-DVD. רון ג'יי אפשטיין, אף הוא מ-DVD Talk, אמר כי הדמות של בובספוג היא "אחת מהדמויות המצוירות המוזרות ביותר שאי פעם היה לי העונג לצפות בהן". הוא הוסיף כי "בניגוד לרוב התוכניות המצוירות כיום, בובספוג מכנסמרובע מתאים גם לילדים וגם לקהל מבוגר".
בביקורתו בוושינגטון פוסט בשנת 2009, ציין מייקל קוונה את פרק הפיילוט ודירג אותו במקום השלישי ברשימת חמשת הפרקים הטובים ביותר בבובספוג מכנסמרובע. ננסי בסיל מ-About.com (כיום Dotdash ) ציינה גם היא את הפרק הראשון, והסבירה כי "ההומור והמהות האופטימית של בובספוג ניכרת אפילו בפרק הראשון".
ערכת DVD
ערכת ה-DVD לעונה הראשונה פורסמה על ידי פאראמונט הום אנטרטיינמנט וניקלודיאון בארצות הברית ובקנדה באוקטובר 2003, שנתיים לאחר ששודרה בטלוויזיה. מהדורת ה-DVD כוללת קטעי בונוס, בהם סרטוני מוזיקה, קטעי שמע ופיצ'רים אחרים. פרק הפיילוט "דרוש עובד" (Help Wanted) לא נכנס למהדורת ה-DVD בעקבות בעיות זכויות יוצרים. על פי דרק דריימון, הפרק לא נכלל מכיוון שניקלודיאון סירבה לשלם על עיזבונו של טייני טים עבור הזכויות ל-DVD. עם זאת, ביציאת ערכת ה-DVD הגרמנית של העונה, דרוש עובד אכן נכלל. "דרוש עובד" פורסם מאוחר יותר במהדורת ה-DVD של העונה השלישית כקטע בונוס ב-27 בספטמבר 2005, מעל ל-6 שנים לאחר שידורו בבכורה בטלוויזיה. הוא אף יצא במהדורת ה-DVD של 100 הפרקים הראשונים בסדרה, לצד כל הפרקים של חמש העונות הראשונות. הפרק היה לקטע בונוס בסדרת ה-DVD שנקראה "בובספוג מכנסמרובע: 10 הרגעים המשמחים ביותר" שיצאה ב-14 בספטמבר 2010. עם יציאתה, ערכת ה-DVD אזלה כמעט מיד בחנויות בסט ביי, ונמכרה במהירות אצל הקמעונאים המקוונים, כגון אמזון, וולמארט ובארנס אנד נובל.
באלי (פירושונים)
{{פירושונים| אינדונזיה אתיופיה טאיוואן יוון מרוקו ניגריה קמרון הינדואיזם בידור אחר
ראו גם
}}
ג'יימס דווייט דיינה
ג'יימס דווייט דֵיינָה (באנגלית: James Dwight Dana; 12 בפברואר 1813 - 14 באפריל 1895) היה גאולוג, מינרלוג, וולקנולוג וזואולוג אמריקני. דיינה התפרסם בשל מחקריו החלוציים בנושאים מגוונים: תהליכי היווצרות הרים, פעילות געשית, בעלי חיים ימיים ומקורם ומבנם של היבשות והאוקיינוסים, וכן בשל שיטת מיון המינרלים שיזם הקרויה על שמו.
תולדות חייו
ג'יימס דיינה נולד בעיירה יוטיקה (Utica) שבמדינת ניו יורק ב-1813. אביו, ג'יימס דיינה (1860-1780), היה יצרן אוכפים ובעלים של חנות מצליחה לחומרי בניין. אמו, הרייט דווייט (1870-1792), הייתה בת למשפחה ידועה של מיסיונרים מניו אינגלנד ואדוקה בדתה. ג'יימס היה הבכור מבין עשרת ילדיהם של בני הזוג דיינה. כבר בנעוריו גילה דיינה עניין במדע, שטופח בידי פיי אדרגטון (Fay Edgerton; 1832-1803), המוֹרֶה שלו בבית הספר התיכון ביוטיקה. ב-1830, בגיל 17, החל דיינה ללמוד מדעים באוניברסיטת ייל (אז עדיין קולג' ייל) אצל הכימאי בנג'מין סילימן (Benjamin Silliman; 1864-1779) וסיים את חוק לימודיו ב-1833. הוא גילה כישרון למתמטיקה ועניין מיוחד בבוטניקה ובמינרלוגיה, אך כיוון שבאותה תקופה לא ניתן היה להתקיים ממקצועות אלו, החל דיינה לשמש כמורה למתמטיקה עבור צוערים בחיל הים האמריקני. באותה תקופה עוד טרם היה בית ספר ימי, והלימודים התקיימו תוך כדי הפלגה בים. דיינה הצטרף להפלגה של אוניית המפרשים USS Delaware (הושקה ב-1817 ונשרפה בנורפוק ב-1861) והפליג בה לים התיכון, שם חזה בהתפרצות הר הגעש וזוב. הוא חזר לארצות הברית ב-1834 על סיפונה של הפריגטה United States. את רשמיו ומחקריו מהמפגש עם הווזוב סיכם במאמר "על התנאים של הווזוב ביולי 1834" ("On the Condition of Vesuvius in July, 1834") שהתפרסם ב-1835 ב-American Journal of Science, כתב עת שייסד סילימן ב-1818 וערך במשך שנים רבות.
לאחר שחזר ממסעו המשיך דיינה ללמוד מינרלוגיה וכימיה באופן פרטי כשהוא מתגורר לסירוגין בבית משפחתו שביוטיקה ובניו הייבן שבקונטיקט, מקום משכנה של אוניברסיטת ייל. ב-1837 קיבל דיינה משרה כעוזר לפרופסור סילימן במעבדה לכימיה באוניברסיטת ייל. דיינה עבד במעבדה כשנתיים. המשרה העסיקה את דיינה לא יותר משלוש שעות ביום, וביתרת הזמן הוא פיתח בהדרגה שיטה לסיווג מינרלים המבוססת על תכונותיהם הכימיות ועל הקריסטלוגרפיה של גבישיהם. את תוצאות השיטה פרסם דיינה ב-1837 בספר בן 580 עמודים בשם "A System of Mineralogy" (שיטה של מינרלוגיה), שכלל גם מסה על קריסטלוגרפיה. דיינה היה אז בן 24 בלבד, ובזכות הספר יצא שמו לפניו. ספר זה זכה למהדורות רבות, עבר שינויים ותיקונים על ידי דיינה עצמו ועל ידי עורכים אחרים אחרי מותו. הגרסה האחרונה יצאה בשנת 1997.
בהמלצת ידידו הבוטניקאי אסא גריי (Asa Gray; 1888-1810), הצטרף דיינה ב-1838 כמומחה לגאולוגיה ולמינרלוגיה למשלחת וילקס, משלחת מחקר בת חמש ספינות לדרום האוקיינוס השקט בפיקודו של הקצין הימי צ'ארלס וילקס. המשלחת הפליגה מנורפוק שבווירג'יניה ב-18 באוגוסט 1838, ולאחר הקפת אמריקה הדרומית בכף הורן, הפליגה לטהיטי, לסמואה, ולסידני שבאוסטרליה. דיינה נשאר לבצע מחקרים באוסטרליה ובניו זילנד, בה בשעה שווילקס המשיך דרומה לכיוון אנטארקטיקה. בספטמבר 1840 הפליגה המשלחת לטונגה ולהוואי. בנובמבר 1840, בהיותה בהונולולו, החליט וילקס לפטר את ג'וזף קות'ווי (Joseph Pitty Couthouy; 1864-1808), ששימש כזואולוג הימי של משלחת, ודיינה קיבל גם תפקיד זה. באוקטובר 1841 החלה המשלחת את מסעה חזרה מסן פרנסיסקו שבקליפורניה דרך הוואי, סינגפור והפיליפינים וסביב כף התקווה הטובה והאי סנט הלנה, והגיעה לניו יורק ב-10 ביוני 1842.
דיינה התיישב תחילה בעיר וושינגטון והחל לכתוב את סיכום המחקרים של ארבע שנות המשלחת. בסופו של דבר ארכה עבודה זו 13 שנים, והניבה ארבעה ספרים אותם אייר בעצמו ומאמרים רבים. עם זאת, דיינה לא היה מרוצה משהותו בוושינגטון. ב-1844 הוא חזר לניו הייבן, משכנה של אוניברסיטת ייל. ב-5 ביוני אותה שנה נשא דיינה לאישה את הנרייטה פרנסס סילימן (Henrietta Frances Silliman; 1907-1823), בתו של מורו הוותיק בנג'מין סילימן. ב-1846 הוא מונה לעורך משותף של כתב העת American Journal of Science (מאוחר יותר היה גם העורך הראשי), שלו תרם במשך השנים מאמרים רבים על גאולוגיה ועל מינרלוגיה. ב-1850 הוא ירש את מקומו של סילימן באוניברסיטת ייל כפרופסור להיסטוריה של הטבע ולגאולוגיה, משרה בה החזיק עד 1892. ב-1854 מונה דיינה לנשיא השנתי של האגודה האמריקנית לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science), שש שנים לאחר היווסדה. דיינה זכה למוניטין בינלאומי ונהג להתכתב עם כמה מחשובי המדענים של אותה תקופה, ובהם אסא גריי, לואי אגסי, חוקר טבע ממוצא שווייצרי שלימד באוניברסיטת הרווארד, וצ'ארלס דרווין. חילופי המכתבים תרמו להפריה הדדית של רעיונות.
ב-1859 סבל דיינה מהתמוטטות עצבים, ככל הנראה כתוצאה מהמאמץ הגופני והנפשי של הכתיבה וההוראה. הוא יצא להחלים באירופה ושהה בה כעשרה חודשים, אך הוא לא נרפא לחלוטין. מדי פעם סבל דיינה שוב מהתמוטטויות עצבים ונאלץ לצמצם עד מאוד את פעילותו החברתית, ובמשך 35 השנים האחרונות לחייו חי בבידוד יחסי. למרות מצבו הבריאותי המעורער לא פסק דיינה מלכתוב ומלפרסם, בין השאר ספרי לימוד בתחום הגאולוגיה והמינרלוגיה, שמהדורות מעודכנות שלהם מתפרסמות גם בימינו. ב-1863, בעיצומה של מלחמת האזרחים האמריקנית, היה דיינה בין מקימיה של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1890 מונה דיינה לנשיא השנתי של החברה הגאולוגית של אמריקה (Geological Society of America), שנה לאחר הקמתה.
ג'יימס דווייט דיינה מת בשלווה בניו הייבן ב-14 באפריל 1895. בנו, אדוארד סולסברי דיינה (Edward Salisbury Dana; 1935-1849), היה אף הוא מינרלוג ידוע.
גאולוגיה
תרומתו הגדולה ביותר של דיינה הייתה למדע הגאולוגיה. בין הפרסומים הרבים שכתב בנושא היו ספרי הלימוד בגאולוגיה ובמינרלוגיה, ושלוש מהדורות של ספרו על שיטת סיווג המינרלים שהמציא עוד כשהיה בן 24 ושכלל במשך השנים, כשהוא מתבסס על תכונותיהם הכימיות, הפיזיקליות והמתמטיות. ערוץ חשוב נוסף לתרומותיו בגאולוגיה (כמו גם בענפים נוספים) היה בכתב העת American Journal of Science, שדיינה שימש כעורכו הראשי. לעיתים השפיעו החוויות שעבר על תוכן המאמרים. כך למשל כתב דיינה ב-1849 מאמר מפורט בכתב העת על אזור הר שסטה וקסטל קרייגס (Castle Crags - אזור הררי במערב ארצות הברית) על בסיס הסיור בשנת 1841 במסגרת משלחת וילקס. במאמר הוא תיאר את הסלעים, המינרלים והגאולוגיה של הר שסטה. הגורם, ככל הנראה, לפרסום המאמר, היה מעשי; באותה שנה התחוללה הבהלה לזהב בקליפורניה, ודיינה, כבכיר הגאולוגים של ארצות הברית באותה תקופה וכאחד החוקרים הבודדים שהכיר את אזור צפון קליפורניה מקרוב, הוצף בבקשות לתיאור האזור.
במאמרים שקיבל לפרסום או שפרסם בעצמו וכן בביקורות על מאמרים או על ספרים השפיע דיינה במידה רבה על הגישה לגאולוגיה בארצות הברית בתקופתו. ממחקריו וממחקרים של חוקרים אחרים גיבש דיינה תאוריה שניסתה להסביר את התהליכים שהביאו ליצירת היבשות וההרים, אגני האוקיינוסים והרי הגעש. דיינה ראה בכדור הארץ יחידה גאולוגית אחת שהייתה בתחילה חמה מאוד, וככל שהתקררה כך התכווצה. על פי התאוריה שגיבש, היבשות הם האזורים שהתקררו בצורה המהירה ביותר, והאזורים בין היבשות, כלומר האוקיינוסים של ימינו, נוצרו אחר כך, בשעה שהתכווצות כדור הארץ גרמה לשקיעת הקרקעית וליצירת אגני האוקיינוסים. הלחץ שנוצר בשולי האגנים על שולי היבשות גרם להיווצרות רכסי ההרים, כדוגמת הרי האנדים והרי הרוקי. היבשות התרחבו ועקב כך נעשה אקלימן קשה יותר, ומשום כך נעשו האורגניזמים שחיו על היבשה מורכבים יותר. דיינה, שהיה אדוק בדתו, ראה בכך הוכחה ל"כוח מעל הטבע" שהכין את כדור הארץ לבוא האדם, האורגניזם המסובך מכולם, ולדעתו זוהי מטרת כל התהליכים.
במאמר שכתב קרל ואגה (Karl Mensch Waage; 1915-1999), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ייל, על ג'יימס דיינה באנציקלופדיה בריטניקה, הוא סיכם את פועלו של דיינה במילים:.
וולקנולוגיה
כבר במסעו הראשון חזה דיינה בהתפרצות הר הגעש וזוב, שעל אודותיה כתב את מאמרו הראשון. משלחת וילקס, שבה היה דיינה המומחה לגאולוגיה, שהתה באיי הוואי במשך כמה חודשים בשנים 1840–1841. דיינה שמר על קשר מכתבים עם המיסיונר טיטוס קואן (Titus Coan; 1881-1801) שחי בהוואי, שסיפק לו תיאורים של התפרצויות הרי הגעש בהוואי, וב-1852 פרסם דיינה מאמר קצר על התפרצות הר הגעש מאונה לואה. תהליך היווצרותם של איי הוואי הוסיף לגרות את סקרנותו של דיינה והוא ביצע מחקר מעמיק יותר בשנים 1880 ו-1881. באמצעות תצפיות על ההבדלים שבין דרגת הסחיפה בין האיים השונים הוא הצליח לוודא שגילם של האיים הולך וגדל ככל שגדל המרחק מהאי הדרומי ביותר. הוא גם ציין ששרשרות איים רבות אחרות באוקיינוס השקט מציגות תופעה דומה של גידול בגילם בכיוון מדרום-מזרח לצפון-מערב. דיינה הסיק ששרשרת איי הוואי מורכבת משני פתילים געשיים, השוכנים לאורך נתיבים מקומרים, מקבילים ונבדלים. הוא טבע את המונחים "לואה" ו"קיאה" לשני נתיבים אלו. נתיב קיאה כלל את הרי הגעש קילוואה, מאונה קיאה, קוהאלה (Kohala), הלאקלה (Haleakalā) ומערב מאוי (West Maui). נתיב לואה כלל את הר הגעש התת-מימי לואהי (Lōʻihi), מאונה לואה, הולאלאלי (Hualālai), קאהולאווה (Kahoʻolawe), לאנאי ומערב מולוקאי.
ב-1884 הגיעה להוואי משלחת בראשות הגאולוג קלרנס דטון (Clarence Edward Dutton; 1912-1841) והוא הרחיב ופיתח את הרעיונות של דיינה. בין השאר הוא גילה כי על האי הוואי יש חמישה הרי געש, ולא שלושה כפי שספר דיינה, והסיבה לכך היא שדיינה התייחס לקילוואה כאל לוע באגפו של ההר מאונה לואה ואל קוהאלה כחלק ממואנה קיאה. לדטון מיוחסת גם ההבחנה בין סוגי הלבה, בין לבת טרשים (אָאָ) לבין לבת מקלעות (פָּהוֹיהוֹי), אף שדיינה תיאר סוגים אלו קודם לכן. תוצאות המחקר של משלחת דטון דרבנו את דיינה לחזור להוואי ב-1887, והוא פרסם מאמרים רבים על תוצאות משלחת זו ב-American Journal of Science. ב-1891 סיכם דיינה את מחקריו בספר מפורט על מאפייני הרי הגעש, עם דגש על הרי הגעש של הוואי. הספר היה המקור העיקרי על הגעשיות באיי הוואי במשך שנים רבות אחר כך.
זואולוגיה ימית
כאמור שימש דיינה גם כזואולוג של משלחת וילקס, וסיכומיו מן המשלחת יצאו בשני ספרים. הראשון, "זואופיטים" (Zoophytes), שדן באלמוגים ובשושנות ים וכלל תיאורים של 261 מינים של שושנות ים (שמתוכם 203 לא היו מוכרים אז למדע) ו-483 מיני אלמוגים (229 מתוכם בלתי מוכרים). השני, "סרטנאים" (Crustacea), דן בתת-מערכת הסרטנאים, ספר בן 1,600 עמודים. בשניהם עשה דיינה ניסיון לסווג את המינים השונים, וכמו דרווין במקביל אליו, שם לב להתפתחות שחלה במינים, אם כי כנוצרי מאמין הוא ייחס אותם לידו של הבורא. ב-1872 חזר דיינה לנושא האלמוגים, כשהוציא לאור את הספר "אלמוגים ואיי אלמוגים" (Corals and Coral Islands), ספר שיצא בשלוש מהדורות. בספרו מתאר דיינה את הפיזיולוגיה של הפוליפ היוצר את מושבת האלמוגים ואת האקולוגיה של המושבה. הספר דן באריכות בתהליך ההיווצרות של שוניות האלמוגים השונות (אטול, שונית מחסום ושונית שוליים). כשהוא קושר בין ידיעותיו בתחום הוולקנולוגיה, הוא הרחיב את התאוריה המקורית של צ'ארלס דרווין על היווצרות אטולים כתוצאה משקיעת האי הגעשי שסביבו צמחו האלמוגים.
כתביו
ברשימה של כתביו מופיעים 214 ספרים, מאמרים ומסות, החל מהמאמר בשנת 1835 על מצבו של הווזוב. כתביו כוללים מחקרים, ספרים עיוניים וספרי לימוד בנושאי גאולוגיה, וולקנולוגיה, מינרלוגיה וזואולוגיה. חלק מכתבים אלו הוא סיכום של מסעותיו, כך למשל הופיעו החל מ-1846 דוחות על אלמוגים, על הגאולוגיה של האוקיינוס השקט ועל סרטנאים, שסיכמו את עבודתו במסגרת משלחת וילקס (1842-1838). השנים הפוריות ביותר שלו בתחום זה היו בין 1844 ל-1854, שעה שיצאו לאור כ-7,000 דפים מודפסים במסגרת כתביו וכן כמה מאות איורים ושרטוטים פרי עטו.
להלן הידועים שבין ספריו:
בין כתביו יוצא דופן מאמר ארוך שנכתב בין 1856 ל-1857 במטרה ליישב סתירות בין הממצאים המדעיים לבין התנ"ך, הקרוי Science and the Bible (המדע והתנ"ך).
Sing When You're Winning
Sing When You're Winning הוא אלבום האולפן השלישי של זמר הפופ הבריטי רובי ויליאמס. האלבום נכתב על ידי ויליאמס עצמו, ועל ידי גאי צ'יימברס, שהפיק את האלבום יחד עם סטיב פאוור. האלבום יצא לאור ב-28 באוגוסט 2000, דרך חברת התקליטים EMI רקורדס. ויליאמס החל לעבוד על האלבום באמצע סיבוב ההופעות שלו ב-1999. המקור לשמו של האלבום הוא מקבוצת פוטבול בעלת שם זהה. עטיפת האלבום היא תמונה של ויליאמס זוכה בפרס באצטדיון סטמפורד ברידג' של צ'לסי. הגרסה המקורית של האלבום לא כוללת את שמו של ויליאמס על עטיפת האלבום, כמו גם את רשימת השירים באחורי הדיסק, מה שהשתנה בגרסאות הבאות של הדיסק.
רקע
האלבום נכתב על ידי רובי ויליאמס ועל ידי גאי צ'יימברס. ויליאמס אמר על האלבום: על פי ויליאמס, השיר "The Road To Mandalay" הוא אחד השירים המועדפים עליו. השיר הושפע מזמנו של ויליאמס בצרפת. הוא אמר:. תמונת האלבום צולמה על ידי הצלם פאול מ. סמית'. בתמונה, רובי ויליאמס לובש את חליפת הפוטבול שלו שנמכרה מאוחר יותר במכירה הפומבית של ויליאמס, "Bid It Sum", על מנת לגייס כסף עבור צדקה.
Rock DJ
Rock DJ הוא הסינגל הראשון מהאלבום. השיר נכתב על ידי גאי צ'יימברס, והופק על ידו ועל ידי סטיב פאוור. השיר יצא לאור ב-31 ביולי 2000. השיר כולל דגימות משירו של בארי וייט, "It's Ecstasy When You Lay Down Next to Me". השיר היה לשיר הרביעי הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2000. השיר הגיע למעמד לפטינה בבריטניה ובאוסטרליה, ולמעמד זהב בניו זילנד. בנוסף, השיר הגיע למקום הראשון בבריטניה, בניו זילנד ובאירלנד. עם זאת, השיר לא נכנס למצעדים באמריקה, אך הושמע מספר פעמים ב-MTV וב-VH1. השיר זכה בפרס ה"שיר הטוב ביותר של שנת 2000" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, "הסינגל הטוב ביותר של השנה" בפרסי המוזיקה הבריטית ובפרס ה-VMA עבור האפקטים הקוליים הטובים ביותר.
Kids
Kids הוא הסינגל השני מהאלבום. השיר הוא דואט עם הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג. השיר נכתב כאשר פנתה מינוג אל ויליאמס על מנת שיכתוב עבורה שירים בשביל אלבום הבכורה שלה בחברת התקליטים פרלפון רקורדס, Light Years. ויליאמס החליט להכיל את השיר באלבומו, ולהוציאו כסינגל. השיר יצא לאור ב-9 באוקטובר 2000, בהפקתו של ויליאמס ושל גאי צ'יימברס. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ולעשרת הגדולים בניו זילנד ובאירלנד. בנוסף, הגיע השיר למעמד זהב באוסטרליה ולמעמד כסף בבריטניה.
Supereme
Supereme הוא הסינגל השלישי מהאלבום. השיר הופק על ידי גאי צ'יימברס, ויצא לאור ב-11 בדצמבר 2000. השיר הגיע לעשרת הגדולים בשבע מדינות, ולמעמד כסף בצרפת. מקס רייב ביצע גרסת כיסוי לשיר יחד עם התזמורת שלו. בנוסף, קיימת גרסה צרפתית לשיר בשם "Suprème", אשר מופיעה במקום הגרסה הרגילה באלבום Greatest Hits של ויליאמס. שירם של הלהקה הבריטית מקפליי, "I Need a Woman" מכיל דגימות מהשיר Supereme.
הצלחה
Sing When You're Winning, הוא אלבומו השלישי של ויליאמס. לעומת אלבומיו הקודמים, האלבום זכה להצלחה רבה יותר. האלבום הגיע למעמד פלטינה×8 בבריטניה, פלטינה×7 בניו זילנד, והגיע לדרגות פלטינה שונות במדינות נוספות, כמו גם למעמד זהב במספר מדינות, וביניהן קנדה. האלבום הגיע למקום הראשון בארבע מדינות: בריטניה, ניו זילנד, אירלנד וגרמניה.
ביקורות
הביקורת על האלבום באתר Allmusic, הייתה ברובה חיובית. בביקורת נכתב "למרות ירידה באיכות הכתיבה לעומת אלבומיו הקודמים, Sing When You're Winning מצליח לגמרי, והקרדיט חייב ללכת לויליאמס עצמו." באתר NME, ניתנו לשיר חמש נקודות מתוך עשר. הביקורת על האלבום הייתה שלילית ברובה, אך נכתב "ישנם, בכל זאת, כמה שירים טובים, אך לא כאלו שיתמודדו עם Millennium או עם Angels" הכותב החמיא לשיר "Kids" שהוא דואט עם קיילי מינוג. באתר אנטרטיינמנט ויקלי נכתב שבאלבום זה, הבגרות גוברת על ה"דיבור המלוכלך" של ויליאמס, וכתבו: "ויליאמס מטפל בנושא הסבוך של בגרות אמנותית כמו גבר. אולם, אדם שיכול לספק שורה כמו "האם מעשה סדום מעניין אותי? / אני לא יודע / כנראה שכן" לא יכול להיות עד כדי כך בוגר." הביקורת על האלבום, שנכתבה בסלנט מגזין, הייתה חיובית, ונכתב:
זאב תשבי
חייו
תשבי נולד בשנת 1915 בביאליסטוק שבפולין. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו. תחילה התגוררו בחיפה ואחר כך עברו לירושלים. למד ציור בבצלאל אצל פרופסור בוריס שץ ואחר כך למד רישום וגרפיקה אצל יעקב שטיינהרדט, השתלם בצרפת, באיטליה ובבלגיה. למד זמן קצר במחיצתו של אנרי מאטיס ועבד בהכנת תפאורות באופרה לה סקאלה במילאנו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי והשתתף במסע לצפון אפריקה ובקרבות באיטליה בבריגדה היהודית (חי"ל). משנוסדה הלהקה הצבאית נטל בה חלק פעיל בציור וכשחקן והשתתף בהצגות לניצולי המחנות בברגן-בלזן ובמקומות אחרים. פגישתו עם שואת ישראל ושארית הפליטה ורושמן מצא ביטוי חזק בכמה מתמונותיו. הווי הצבא, חורבן היהדות והשארית החיה היוו מעכשיו נושאי תמונותיו.
עם שיחרורו מהצבא, בשנת 1946, חזר לירושלים, הקים בית בנווה עוז והיה מורה לציור בבית הספר פיק"א בפתח תקווה. בינתיים פרצה מלחמת העצמאות ותשבי השתתף בה. עם תום הקרבות הוא חזר להוראה וליצירה.
תערוכות יחיד נבחרות
כן השתתף תשבי בתערוכות הכלליות במוזיאון תל אביב, בבית האומנים ובמקרא סטודיו בתל אביב (1948: החייל והצייר).
גיזלה אגנס מאנהלט-קתן
גיזלה אגנס מאנהלט-קתן (בגרמנית: Gisela Agnes von Anhalt-Köthen; 21 בספטמבר 1722 - 20 באפריל 1751) הייתה נסיכה גרמנייה, ואשתו של לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו.
ביוגרפיה
גיזלה אגנס נולדה ב-21 בספטמבר 1722 בקתן, ללאופולד, נסיך אנהלט-קתן ולפרדריקה הנרייטה מאנהלט-ברנבורג, בתם של קרל פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג וסופיה אלברטינה מזולמס-זוננוואלדה.
בשנת 1728 מת אביה בלא להותיר יורש זכר, ודודה אוגוסט לודוויג, נסיך אנהלט-קתן ירש את הנסיכות. עם זאת, גיזלה אגנס טענה לזכותה בירושה ובנחלות, והופיעה עם טענתה בפני בית המשפט הקיסרי. בתיווך יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט הושגה פשרה, שבה גיזלה תוגמלה עם סכום של 100,000 טלר, ובנוסף היא קיבלה פנסיה שנתית עד נישואיה. כמו כן היא גם קיבלה את האוסף של אביה, שכלל רובים, מטבעות ועוד 32,000 טלר על עיזבונות בפרוסיג, קלפציג וקתן.
ב-25 במאי 1737 התחתנה גיזלה אגנס בברנבורג עם בן דודה, לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו נולדו לה 7 ילדים. הנישואים היו מאוד מאושרים, ובשל כך לאחר מותה של גיזלה אגנס ב-20 באפריל 1751 בדסאו, לקח זאת לאופולד באופן קשה, והוא מת כעבור 8 חודשים.
משפחתה
ב-25 במאי 1737 התחתנה גיזלה אגנס עם לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו היו לה 7 ילדים:
לטסי השלישי, מלך לסוטו
לטסי השלישי (Letsie III of Lesotho, נולד ב-17 ביולי 1963) או, בשמו המלא, דייוויד מוהאטו ברנג סיסו, הוא מלך לסוטו. מאחר שלסוטו היא מלוכה חוקתית, מרבית תפקידי המלך הם טקסיים.
לימודיו
לטסי למד בבית הספר היסודי הפרטי איקטסטסנג (Iketsetseng) במסרו בין השנים 1968–1972, לאחר מכן עבר ללמוד בממלכה המאוחדת, בבית ספר נוצרי קתולי ביורקשייר המנוהל על ידי מסדר בנדיקטוס הקדוש, בו למד משנת 1973–1976. לאחר מכן בשנת 1977 החל ללמוד במכללת אמפלפורת' שבממלכה המאוחדת (בה למד גם אביו) בה סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1980.
לטסי המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת לסוטו, אותה סיים עם תואר ראשון במשפטים. לאחר תום לימודי המשפטים המשיך ללמוד בין השנים 1984–1986 באוניברסיטת בריסטול, בה למד משפט אנגלי, ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג' לימודים התפתחותיים (Development Studies) עד שנת 1989, ובמקביל למד במכללת ויי של אוניברסיטת לונדון כלכלה בהיבט חקלאי (Agricultural Economics). עם סיום לימודיו בשנת 1989 שב ללסוטו.
עלייה לשלטון
לטסי עלה לשלטון לאחר שאביו מושואשו השני, מלך לסוטו נאלץ לצאת לגלות בשנת 1990. אביו שב לשלוט במדינה זמן קצר בשנת 1995 אולם נהרג בראשית 1996 בתאונת דרכים, ולטסי שב לכס המלוכה.
ב-16 בדצמבר 1989 הוכרז לטסי כצ'יף הראשי של מאטסינג, וב-12 בנובמבר 1990 הוכתר כמלך.
חיים אישיים
בשנת 2000 נשא לטסי לאישה את קאראבו מוטסאואננג, אשר ילדה לו 3 ילדים:
ביקרבונט
ביקרבונט (מימן פחמתי, Bicarbonate) הוא יון שנוסחתו -HCO3 ומסתו המולרית 61.01 דלטון. אטום פחמן מרכזי מוקף בשלושה אטומי חמצן במבנה של משולש מישורי ואטום מימן הקשור לאחד החמצנים, הביקרבונט אִיזוֹ-אלקטרוני לחומצה חנקתית (אותו מספר אלקטרונים באותה קונפיגורציה). לביקרבונט מטען שלילי אחד, הוא החומצה המצומדת ליון הקרבונט CO3undefined והבסיס המצומד לחומצה פחמתית H2CO3. במים יהיה יון הביקרבונט חלק מתגובות שיווי המשקל הבאות:
המלחים המכילים ביקרבונט נקראים גם ביקרבונטיים, כמו סודיום ביקרבונט (סודה לשתייה) NaHCO3. ביקרבונטים, בבואם במגע עם חומצה פולטים פחמן דו-חמצני.
רוב הפחמן הדו-חמצני, כ-80%, מובל בדם בצורת יון ביקרבונט שנוצר כתוצאה מריאקציה של הפחמן הדו-חמצני עם מולקולת מים. בריאקציה הזו נוצרת חומצה קרבונית וממנה נוצר יון ביקרבונט. על פי "אפקט בוהר", ככל שכמות הפחמן הדו-חמצני גבוהה, ההמוגלובין ישחרר יותר חמצן.
בתאים של בעלי חיים רב תאיים, נמצאה מערכת בקרת כניסת ביקרבונט לתאים, שבאמצעותה מבוקרת יצירת נוקלאוטידים והשגשוג התאי. מערכת זו משתמשת במוביל משותף (קו-טרנספורטר) של נתרן וביקרבונט (sodium bicarbonate cotransporter), בשם.
אנסנדה
אנסנדה (בספרדית: Ensenada) היא העיר השלישית בגודלה במדינת באחה קליפורניה ועיר נמל חשובה במערב מקסיקו. העיר נמצאת בחצי האי באחה קליפורניה לחופו של האוקיינוס השקט. נכון לשנת 2005 חיו בעיר כ-460,000 תושבים. העיר הוקמה ב-15 במאי 1882.
אנסנדה היא עיר נמל חשובה למקסיקו, עיר מסחר ותיירות. היא שוכנת באזור שמוכר בגפנים שלו והיין שמפיקים מגפנים הללו נחשב למשובח במקסיקו.
נמל אנסנדה הוא מהחשובים במקסיקו בזכות קרבתו לנמל לונג ביץ' ונמל לוס אנג'לס במדינת קליפורניה. זהו הנמל היחידי במדינת באחה קליפורניה והצפוני ביותר במקסיקו בחוף האוקיינוס השקט. הנמל נהנה מפריחה גם בזכות העובדה שאין שום מסילת רכבת המחברת את העיר עם מסילת הרכבות של מקסיקו ועל כן ספינות ומשאיות משא הן הדרכים הזולות ביותר להעביר מטען לארצות הברית, אולם ישנה תוכנית לבנות מסילת רכבת שתחבר את אנסנדה לסן דייגו.
אנסנדה שוכנת 120 ק"מ דרומית לגבול עם ארצות הברית ועל כן נחשבת ליעד תיירות פופולרי בידי אמריקאים ומקסיקנים כאחד. בנוסף ישנם נתיבי שיט רבים של ספינות תענוגות היוצאות מלוס אנג'לס ועוצרות באנסנדה למספר ימים/שעות.
מלאנוקס
מלאנוקס טכנולוגיות בע"מ (באנגלית: Mellanox Technologies Ltd.) היא חברת טכנולוגיה ישראלית רב-לאומית המתמחה בפיתוח וייצור של מוצרים ורכיבים אלקטרוניים למערכות תקשורת בטכנולוגיות InfiniBand ואתרנט, המיועדים להעברה מהירה של מידע בין שרתים ומערכות אחסון לשוק מחשוב הענן ולמרכזי נתונים.
מלאנוקס הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק. במרץ 2019, הודיעה חברת Nvidia שתרכוש את חברת מלאנוקס תמורת 6.9 מיליארד דולר. העסקה נסגרה סופית ב-26 באפריל 2020 וכל מניות החברה נרכשו עבור 125$ למנייה ומלאנוקס הפכה ליחידה עסקית נפרדת באנבידיה.
היסטוריה
מלאנוקס טכנולוגיות הוקמה במרץ 1999 על ידי איל וולדמן, שי כהן, מיכאל כגן, רוני אשורי, אוולין לנדמן, איתן זהבי, שמעון רוטנברג, אודי כץ ואלון וובמן. את שם החברה הגתה אשתו של וולדמן מהמילים מילניום (millennium) והסיומת ox.
החברה החלה את דרכה כספקית של שבבי תקשורת בתקן InfiniBand שנועד להאיץ את תעבורת הנתונים בין שרתים ואביזרים שונים לרשת לפתרונות אחסון. הארכיטקטורה אמורה לגרום לשיפור משמעותי בביצועים, באמינות ובשימוש של שרתי המחשבים.
בפברואר 2007 החברה הונפקה בנאסד"ק לפי שווי של כ-510 מיליון דולר. ובהמשך השנה נרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב במסגרת רישום כפול. ביוני 2013 החברה החליטה למחוק את עצמה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בנימוק של עודף רגולציה בשוק ההון הישראלי.
בנובמבר 2010 רכשה מלאנוקס את חברת וולטייר (Voltaire) מרעננה תמורת 218 מיליון דולרים במזומן. וולטייר סיפקה פתרונות תשתית תקשורת ורשתות מחשבים למרכזי נתונים. המיזוג של מלאנוקס ווולטייר יצר ספקית מובילה של פתרונות קישוריות.
ב-30 בספטמבר 2015 פורסם שמלאנוקס רוכשת את חברת השבבים הישראלית איזיצ'יפ, השוכנת אף היא ביוקנעם.
בשנת 2017 רכשה הקרן האקטיביסטית Starboard Value LP  10.7% ממניות מלאנוקס.
בינואר 2018 שלחה Starboard Value מכתב למחזיקי המניות, בו היא דורשת להחליף את כל  הדירקטוריון. במאי 2018 לאחר חודשים של עימות מתוקשר, הגיעו מלאנוקסו Starboard Value  להסכם.
ב-11 בנובמבר 2020 עזב וולדמן, המייסד, את מלאנוקס ואנבידיה.
ארגון
באפריל 2017, שכרה כ-15 קומות בצמד המגדלים "תאומי רובינשטיין" בתל אביב, בעת שעוד היו בבנייה.
בעולם היו למלאנוקס משרדים ומרכזי פיתוח בארצות הברית, סין, הודו, דנמרק, סינגפור, ואוקראינה.
מלאנוקס הייתה חברת פאבלס, כשאת הייצור עצמו של רכיבי החומרה שאותם מפתחת החברה היא מייצאת לקבלני ייצור, כדוגמת TSMC.
רבי יעקב (תנא)
רבי יעקב בן קרשי היה תנא בדור הרביעי. נזכר בכל מקום בשם רבי יעקב, ופעמים בודדות בשם רבי יעקב בן קרשי (או בן קדושאי/קודשי, בגרסה אחרת). היה אחד מרבותיו של רבי יהודה הנשיא, מחבר המשנה.
ייחוסו
בשני מקומות שונים בתלמוד הבבלי מובא בשם רב יוסף:. לפי זה, רבי יעקב היה בן בתו של אלישע בן אבויה - החכם שכפר, המכונה "אחר".
קורות חייו
רבי יעקב היה חברו של רבי מאיר ואף אמר הלכות בשמו. חברים נוספים עמם למד וחלק, היו רבי נתן, רבי שמעון, רבי יהודה, ורבי יוסי בנו של רבי יהודה.
תלמידים נוספים שהביאו הלכות בשמו, היו יהודה בן נקוסא ואלעזר בן יהודה איש אבלים.
בתלמוד מסופר שרבי יעקב הציל את נשיא הסנהדרין רבן שמעון בן גמליאל מבושה. כשנודעה לו כוונתם של רבי מאיר ורבי נתן לשאול את רבן שמעון שאלה קשה ממסכת עוקצין, ולאחר שרבן שמעון לא ידע לענות - להדיחו מן הנשיאות, הלך רבי יעקב ולמד מסכת זו בקול כל הלילה מאחורי דירתו של רבן שמעון, וכך רמז לו להתכונן ל'מבחן'. הצלחתו של רבן שמעון ב'מבחן' הביא בהמשך להוצאתם של רבי מאיר ורבי נתן מבית המדרש. הדעה הרווחת היא שמעשהו היה חיובי, אך יש שרואים זאת לשלילה כי בכך גרם כעס על שני חבריו, ולאי הזכרת שמם במשנה.
בספר הלכות גדולות מובא שלאחר המעשה הנ"ל, רבי מאיר פגש את רבי יעקב והקפיד עליו, ומחמת כך נפטר רבי יעקב.
יחסי מלזיה–סנט קיטס ונוויס
יחסי מלזיה–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הבילטרליים שבין פדרציית מלזיה לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס.
יחסים כלכליים
מלזיה מייצאת מדי שנה סחורה בשווי מאות אלפי שקלים אל סנט קיטס ונוויס. לעומת זאת, סנט קיטס ונוויס כמעט ולא מייצאת סחורה אל מלזיה.
נבחרת סודאן בכדורגל
נבחרת סודאן הייתה אחת משלוש הנבחרות (ביחד עם נבחרת אתיופיה ונבחרת מצרים) שהשתתפו בגביע אפריקה לאומות הראשון בהיסטוריה ב-1957 ואף זכתה בטורניר בשנת 1970.
אופוס דאי
אופוס דאי (בלטינית: Opus Dei - "עבודת האל") הוא ארגון קתולי, שנוסד בשנת 1928 בידי חוסה-מריה אסקריבה, לאחר חיזיון שלטענתו פקד אותו. משימתו העיקרית הייתה לסלול דרך חדשה של קדושה לכל האנשים, כל זאת מבלי לשנות את המצב שבו הם נתונים. הדגש היה ועודנו על התקדשות דרך העבודה היומיומית, ועל שוויוניות בכל הנוגע למין, לגזע ולמוצא.
מעמד הארגון
במשך שנים רבות מעמד הארגון היה כ"מוסד סקולרי" (חילוני). בראשיתו נרדף בספרד על ידי מסדר הישועים. בשנת 1962 החל אסקריבה בצעדים ראשונים לשינוי מעמדו של הארגון, עד אשר ב-1982 קיבל הארגון מעמד פורמלי של "פרלטורה אישית" ("Personal Prelature"). מעמד זה אושר על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. אהדתו של האפיפיור העלתה את הארגון על דרך המלך ותרמה לפופולריות שלו. במסגרת מעמד זה הארגון הוא חלק מההיררכיה המוסדית של הכנסייה תחת פיקוד "קונגרגציית הבישופים". המושג "פרלטורה אישית" מתייחס לקריטריון המגדיר את החברוּת לפרלטורה, דהיינו היא לא מוגדרת על פי קריטריון קשור לשטח מסוים כמו המחוזות הרגילים של הכנסייה, אלא מדובר במוסד שתחום הגדרתו הוא אנשים. כלומר, חברי האופוס דאי הם תחת סמכותו של הפרלט רק בכל הקשור למטרה הספציפית של הפרלטורה, אולם בכל שאר העניינים 'הם קתולים השייכים למחוזות אשר בהם הם מתגוררים באופן קבוע או חלקי, "והם נמצאים אפוא תחת סמכותו של הבישוף המחוזי בכל אשר נקבע בחוק הקנוני באופן כללי לגבי מאמינים מן השורה".
ב-2002 הוכרז מייסד הארגון כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. המהירות שבה נסתיים תהליך הקנוניזציה התאפשרה בזכות רפורמת החקיקה לתיקי הקנוניזציה, אשר עליה הכריז יוחנן פאולוס השני ב-1983 ואשר השלימה את עבודת פישוט ההליכים אשר בה פתח עוד פאולוס השישי. תיקים אחרים, כגון הקנוניזציה של פדרה פִּיוֹ, של אל-פֵּלֵה או של אמא תרזה מקולקטה הגיעו לקצם תוך פרק זמן קצר יותר הודות לחקיקה החדשה.
תנאי קבלה
כדי שאדם יתקבל כחבר, עליו קודם כל להיות בגיר (בן או בת 18). המעוניין חייב לבקש להתקבל באופן חופשי, מתוך ביטחון כי נקרא לכך על ידי האל. לפני שישתלב באופן זמני לפרלטורה, עליו לחכות לפחות 18 חודשים, ועוד חמש שנים נוספות, לכל הפחות, כדי שהשתלבותו תהיה סופית.
מבנה הארגון
הארגון פרוש באופן רשמי ב-67 ארצות ומכיל מעונות בכל מדינה בהם חברי הארגון יכולים לשהות בעלות סמלית, וכולל כ-88 אלף חברים. משתייכים לאופוס דאי אנשים מכל המעמדות החברתיים ומכל הסוגים: מאמינים מן השורה וכמרים, נשים וגברים, צעירים וזקנים, נשואים ורווקים. חברות באופוס דאי לובשת שלוש צורות שונות. לא מדובר במעמדות או בקטגוריות שונות אלא בדרכים שונות לחיות את הייעוד הנוצרי הזה בהתאם לנסיבות חייו האישיות של כל אדם. רוב החברים (70%) הם סופרנומרריים, דהיינו, "חברים מעבר למניין" – אלה הם נשים וגברים נשואים אשר גרים בבתיהם ועוסקים במקצועם הרגיל. הנומרריים, דהיינו "חברים מן המניין" (20%), הם נשים וגברים רווקים אשר גרים על פי רוב במרכזי הפרלטורה ועוסקים במקביל במקצועם ובפעילויות האופוס דאי. אחדות מן הנשים עוסקות באופן מקצועי בעבודות הבית ובניהול המרכזים ומכוּנות "נומרריות עוזרות". לבסוף, העמיתים, דהיינו "חברים שלא מן המניין", הם נשים וגברים רווקים אשר גרים עם משפחותיהם או לבדם.