cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוקהיד SR-71
השפעה אסטרטגית ומדינית
למרות הסודיות של תוכנית Senior Crown המטוס שימש לאיסוף גלוי ולא חסוי. אף על פי שהיה שילוב מבנה וחומרים בעלי תכונות חמקניות במבנה המטוס, הוא היה לא חמקן ומערכות המכ"ם של האויב יכלו לעקוב אחריו ופרופיל הטיסה הייחודי שלו (גובה רב ומהירות גבוהה) הסגיר אותו בכל טיסה. בשל זאת המטוס שימש ככלי דיפלומטי להעברת מסר של עניין אמריקאי בנעשה באזור שהמטוס היה חולף על פניו, לעיתים היעף תוכנן ליצור בום על קולי למסירת המסר למנהיגים שהאמריקאים צופים בהם.
יורשים למטוס
בשל המסתורין והעמימות מאחורי הפיתוח והתפעול של מטוסי ביון מתוחכמים ישנו חוסר במידע רשמי ואמין לגבי מטוסים שיועדו להחליף את ה-SR-71. מספר תוכניות לכאורה פותחו להחלפת מטוס הביון המזדקן בכללם תוכנית ה-קוורץ וה-אורורה, האחרונה ביניהן הופרכה זה מכבר. הקוורץ, שפיתוחו החל ב-1983 על פי המגזין AVIATION WEEK, היה אמור להיות מטוס ריגול חמקני מתקדם, אך מחיר התוכנית והתפרקות ברית המועצות הביאו לסגירתה ב-1992. עם זאת התוכנית הביאה לשתי תוכניות פיתוח האחת פיתחה את ה-RQ-4 גלובל הוק והשנייה הייתה אמורה לפתח את ה-RQ-3 דארקסטאר החמקני אך התוכנית הזאת נסגרה גם כן באופן רשמי בשנת 1999.
מה שקרה בפועל שתוכניות פיתוח למטוסים שאמורים היו למלא את הנישה של איסוף מודיעין באזור מאוים לא התממשה לפחות עד לכניסתו לשירות של ה-נורת'ורפ גראמן RQ-170 בשלהי שנות ה-2000 ועד תחילת שנות ה-2010.
על פי המגזין AVIATION WEEK ישנו תהליך פיתוח למטוס המכונה נורת'ורפ גראמן RQ-180 ומטרתו היא איסוף מודיעין באזורים מוכי טילים.
בשנת 2014 חברת לוקהיד מרטין חשפה הצעה ליורש של הציפור השחורה - מטוס ביון בלתי מאויש היפר קולי המכונה SR-72 המתוכנן לטוס במהירות מאך 6.
המטוס בתרבות
ההישג של חברת לוקהיד שייצרה את המטוס ללא עזרה של ציוד ממוחשב אלא עם סרגלים, עפרונות וידע מעבר לכל המשמעויות הטכנולוגיות והאסטרטגיות הקשורות בייצור, ביכולות ובשירות של המטוס, מהווה סמל ליכולת הטכנולוגית של ארצות הברית, ושל המערב ככלל. ה-SR-71 הוא מטוס הסילון מאויש המגביה טוס והמהיר בהיסטוריה. השיאים שנקבעו במהלך שירותו לא נשברו מעולם ועומדים על כנם.
הצללית המיוחדת של המטוס, היכולות והמסתורין מאחורי המשימות שלו הפכו אותו ליקיר הקהל ובכל סלון אווירי בו השתתף המטוס, הוא היה למיצג המשמעתי שמשך את מירב תשומת הלב של המבקרים, תצפיתני כלי טיס התגודדו באופן קבוע מול הבסיסים בקאדינה ומילדנהול בשביל לחזות בהמראות ונחיתות של ה-SR-71. בשל כל אלה המטוס נחשב לאחד המטוסים המשמעותיים והיפים בהיסטוריה של התעופה.
המטוס הופיע במגוון סדרות תעודה על תעופה וכן במספר סרטים עלילתיים:
צומת רעננה
צומת רעננה הוא צומת המקשר בין כביש 4, כביש 402 וכביש 541, בין רעננה לכפר סבא. התנועה בצומת מתנהלת באמצעות רמזורים.
היסטוריה
צומת רעננה החל לפעול כצומת דרכים בשנת 1936, עם פתיחת כביש 4 צפונה לרעננה עד חיפה בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול, שהביא לקשיי מעבר ליהודים בדרך הישנה לחיפה שעבר בכביש 444 הנוכחי, דרך הערים הערביות קלקיליה וטולכרם. צומת רעננה היה צומת T שחיבר את כביש 4 הישן שעבר מפתח תקווה דרך רמתיים, חצה את המושב כפר מלל בין שדרות עצי אקליפטוס (בתוואי כביש 402 הנוכחי), והגיע לצומת רעננה, ומשם לצומת השרון, עם רחוב אחוזה ברעננה (כביש 541) שיצא מערבה מצומת רעננה לכיוון הרצליה ומשם דרך המושבה רמת השרון, לעשר טחנות ברמת גן, כיום אצטדיון רמת גן. כחצי קילומטר דרומה לצומת יצאה מזרחה הכניסה לכפר סבא, ממנה נמשכה דרך צרה לכיוון קלקיליה, התחברה עם כביש 444 והמשיכה עד שכם, הוא כביש 55. במאי 1968, עם פתיחת הקטע של כביש 4 המחבר את צומת רעננה עם צומת מורשה, היה צומת רעננה לצומת של ארבע כניסות.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נודע הצומת כמוקד של הפגנות בין פעילי ימין ושמאל, בעיקר בתקופת שלטונם של יצחק רבין, שמעון פרס ובנימין נתניהו. במהלך הפגנה שערך הימין נגד ממשלת רבין, נשאו המפגינים ארון קבורה ועליו הכיתוב "רבין ממית את הציונות".
צומת רעננה הוא מוקד לפקקי תנועה. תוכנית משרד התחבורה לשחרר את העומס מהצומת היא סלילת שני כבישי רוחב שיחברו בין כביש 6 וכביש 444 לכביש 2 (כביש החוף): כביש 551 העתידי מצפון למחלף כפר סבא רעננה צפון, וכביש 531 (שכבר הוקם מאז) מדרום לצומת רעננה.
ב-16 בספטמבר 2009 הוחלט לבטל את הפניות שמאלה לבאים מרעננה ומכפר סבא במהלך שלוש שעות בבוקר (10:00 עד 13:00) ובמהלך שלוש שעות אחרי הצהריים (16:00 עד 19:00) על מנת להקל את עומסי התנועה הכבדים הנוצרים בצומת. ביטול הפניות שמאלה חוסך זמן המתנה ברמזורים.
סמוך לצומת נמצא מסוף האוטובוסים צומת רעננה. המסוף הוא אחד הגדולים בישראל ויוצאים ממנו אוטובוסים לערים רבות.
מחלף ותחנת רעננה דרום
מדרום לצומת נבנה בשנות ה-90 השלב הראשון של מחלף רעננה דרום, אשר מקשר את כביש 4, כביש 531 וכביש 554. פיתוחו של המחלף נמשך עם התקדמות סלילתו של כביש 531 והוא נפתח בתצורתו הסופית באפריל 2017. ב-3 ביולי 2018 נפתחה, בתוך המחלף, תחנת הרכבת רעננה דרום.
ארמיד
ארמידים (באנגלית: Aramids) הם משפחת סיבים סינתטיים בעלי תכונות פיזיקליות ייחודיות של עמידות בחום ובעלי חוזק קריעה (Tensile Strength). בשל תכונות אלו הם משמשים כבַּד לצרכים צבאיים ולתחליפי אזבסט. השם נגזר מצמד המילים: ארומטי ואמיד. הסידור המרחבי הוא כזה שבו השרשראות הפולימריות מסתדרות זו לצד זו ליצירה מבנה סיבי חזק.
היסטוריה
הפוליאמיד הארומטי הראשון היה הנומקס, שנתגלה לראשונה על ידי חברת דופונט ב-1960. מטא-ארמיד זה מוכר בשל עמידותו בטמפרטורות גבוהות מאוד.
סטפני קוולק, שעבדה בחברת דופונט באותו הזמן, הייתה הראשונה שהציגה את הפרה-ארמיד, הידוע יותר בכינויו "קוולאר", בשנת 1973. חמש שנים לאחר מכן חברת AKZO הציגה את אותו ארמיד בעל השם Twaron. שתי החברות, דופונט ואקסו, יצאו למלחמת פטנטים בשנות השמונים בעקבות החומר החדש.
היקף ייצור הארמידים מסתכם ב-55,000 טון לשנה, וקיים גידול של 5%-10% בייצור לשנה.
הכנה
ארמידים בדרך כלל מסונתזים על ידי ריאקציה בין דיאמין ארומטי לבין דיקרבוקסיכלוריד ארומטי.
נורית פלד-אלחנן
היא אחת ממקימי "טריבונל ראסל על פלסטין" (באנגלית, Russell Tribunal on Palestine) יחד עם שגרירת הרשות הפלסטינית באיחוד האירופי ליילה שהיד, חבר הקונגרס הבלגי פייר גלאנד והדיפלומט הצרפתי בדימוס וממנסחי מגילת זכויות האדם סטפן הסל.
ביוגרפיה
נורית פלד-אלחנן גדלה בשכונת רחביה בירושלים. את הבית בו גדלה היא מתארת כבית שמאלני ציוני. סבה, אברהם קצנלסון, חתום על מגילת העצמאות של ישראל. אביה, מתי פלד, היה אלוף בצה"ל, חוקר ספרות ערבית וחבר הכנסת ה-11 מטעם הרשימה המתקדמת לשלום. אחיה, מיקו פלד, הוא פעיל לזכויות הפלסטינים וסופר. אח נוסף, יואב פלד, הוא פרופסור בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ופעיל חברתי ישראלי. לנורית פלד-אלחנן ולבעלה רמי שלושה בנים. בתם, סמדר נהרגה בשנת 1997 בגיל 14 בפיגוע ברחוב בן-יהודה בירושלים.
פלד-אלחנן תרגמה לעברית את ספרו של אלבר ממי "הגזענות" וספרים נוספים. בשנת 2012 התפרסם בבריטניה ספרה Palestine in Israeli Books: Ideology and Propaganda in Education ("פלסטין בספרים ישראלים: אידאולוגיה ותעמולה בחינוך").
מבחר ספרים בתרגומה
הגזענות]]''' (1982), הוצאת כרמל, 1998
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
דרוקמן
דרוקמן (Druckman או Drukman) הוא שם משפחה.
וורנר רקורדס
וורנר רקורדס בע"מ (לשעבר ) היא חברת תקליטים אמריקאית שבבעלות וורנר מיוזיק גרופ ומשרדיה הראשיים נמצאים בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. היא הוקמה בשנת 1958 כחטיבת המוזיקה המוקלטת של אולפני הקולנוע האמריקאים האחים וורנר, ונחשבת לאחת מחברות התקליטים הגדולות והמצליחות ברחבי העולם. במהלך שנות פעולותיה, הוקמו שלל חברות תקליטים נוספות לצידה החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ועד העשור הראשון של המאה ה-21. במהלך התקופה הזו, חברת וורנר רקורדס הפכה מחברת תקליטים מזערית בתעשיית המוזיקה לאחת מחברות התקליטים המובילות בעולם.
בשנת 2004, חברת התקליטים הזו נמסרה מוורנר מדיה ונרכשה על ידי קבוצה עצמאית אחרת. וורנר מיוזיק גרופ היא הקטנה ביותר מבין שלושת תאגידי המוזיקה הבינלאומיים הגדולים ביותר בעולם, הכוללים גם את יוניברסל מיוזיק וסוני מיוזיק. מקס לוסאדה מפקח על פעולות המוזיקה המוקלטות של החברה. בשנת 2019 שונה שם החברה לוורנר רקורדס.
אמנים בולטים שהקליטו שירים ואלבומים במסגרת חוזה עם החברה כוללים את: מדונה, פרינס, שר, ואן היילן, אליס קופר, קיילי מינוג, גו גו דולס, טום פטי, שריל קרואו, גורילז, אדם למברט, בט מידלר, גרייטפול דד, בלר, דוראן דוראן, דיפ פרפל, פליטווד מק, ליאם גלאגר, פליט פוקסס, ג'יימס טיילור, לילי אלן, סוויטי, ג'וג'ו, לינקין פארק, מיוז, ג'ורג' בנסון, ליה דלריה, בלאק סבאת', רד הוט צ'ילי פפרז, הבלאק קיז, מיי כמיקל רומנס, סיארה, מק מילר, דואה ליפה, אר.אי.אם., אן-מארי, אשניקו, פיית' היל, אידינה מנזל וסקס פיסטולס.
חברות תקליטים משויכות
{{עמודות
לקט מחברות התקליטים לשעבר
}}
גלידה מונטנה
גלידה מונטנה היא גלידריה מפורסמת שהייתה ממוקמת בביתן הבולגרי לשעבר, שהיה קיים במגרשי התערוכה הישנים בתל אביב. היה קיים גם סניף נוסף, בבאר שבע.
היסטוריה
בתחילה, בינואר 1960, נפתח מפעל ליצור גלידות על ידי ישראל מגדי, ניצול שואה מפולין ואברהם פוגל, עולה חדש ממונטנה, שהביא מארצות הברית את המכונות לייצור הגלידה. המקום נקרא אז פוגל&מגדי. לאחר מכן, הצטרף לעסק יחזקאל בירזון. לאחר כמה שנים נוספות, הצטרף השותף האחרון ישעיהו ליכטנשטיין, והשם שונה לגלידה מונטנה, על שם מדינת מונטנה, ממנה הגיע פוגל עם המכונות המתאימות לייצור הגלידה.
מונטנה הוקמה בנמל תל אביב בעת שזה היה עדיין פעיל, ובסביבתו היו מפעלים רבים. הגלידריה נבנתה בסגנון אמריקני: הוצבו בה מכונות משחק ומכונת תקליטים, והגלידה שנמכרה בה הייתה גלידה אמריקאית שיוצרה במפעל קטן שהוקם לשם כך בפתח תקווה, והוגשה בטעם שוקו או וניל עם סירופ בשני טעמים וקצפת, ודובדבן מעל.
עד מהרה הפכה גלידה מונטנה למקום בילוי מועדף על בני נוער בתל אביב בשנות ה-60 וה-70, ובקופות השתרכו תורים ארוכים.
סדרת סרטי אסקימו לימון כוללת סצנות רבות המתרחשות בגלידריה, המתוארת כמקום הבילוי של גיבוריה. הגלידריה שימשה גם כמקום מרכזי בסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד".
בעשורים מאוחרים יותר, ירד מעמדה של הגלידריה. היא המשיכה לפעול, ובעליה הקפידו לשמור על עיצובה, אך את מקומה כמוקד בילוי מרכזי תפסו אתרים אחרים, והמבנה בו היא שכנה החל לסבול מהזנחה. שניים ממייסדי הגלידריה בירזון וליכטנשטיין, הפעילו אותה עד סגירתה.
בעשור השני של המאה ה-21, הוחל בהליך שיפוץ מתחם התעשייה הזעירה, בו שוכנת הגלידריה, במטרה להרחיב את מתחם הבילויים בנמל תל אביב גם לאזור זה. חברת "אתרים", האחראית על ביצוע הפרויקט הודיעה כי, העסקים הישנים הפועלים במקום ושאינם מתאימים למיזם החדש, ובהם גלידה מונטנה, יפונו. לאחר משא ומתן, חתמו בירזון וליכטנשטיין על הסכם עם החברה, לפיו המבנה ישופץ, אך הגלידריה תמשיך לפעול במקום, לצד עסקים נוספים שישכרו חלקים מהמבנה. בסופו של דבר נסגרה הגלידריה, ולא נפתחה מחדש.
סניף באר שבע
ב-1965, נפתח גם סניף בבאר שבע, בגבולה המזרחי של שכונת נווה נוי, הנמצאת בקצה הדרומי של העיר. גלידה מונטנה בבאר שבע שימשה במשך שנים רבות כמרכז בילוי בבאר שבע וכתחנת עצירה למטיילים בדרכם לנגב, לאילת ובחזרה. פופולריות המקום הביאה אף לפתיחת עסקים אחרים באזור הסמוך, שהיה מרוחק ממרכז באר שבע. עם סלילת הכביש העוקף את באר שבע והתפתחות מקומות בילוי נוספים בעיר, ירדה הפופולריות של המקום. הסניף נסגר ב-2000, על רקע סכסוך עסקי.
Future Starts Now
Future Starts Now (בעברית: הֶעָתִיד מַתְחִיל עַכְשָׁו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס. הוא יצא לאור ב-27 באוגוסט 2021, על ידי חברת התקליטים שלה, BunHead. בהמשך, בעקבות חוזה הקלטות עליו חתמה, הופץ מחדש בהוצאת חברות התקליטים אמיגוס רקורדס וריפבליק רקורדס.
השיר היה אמור להיכלל באלבום האולפן השלישי העתידי של פטרס, Problématique, אך זה נגנז בהמשך.
רקע והוצאה
השיר דובר לראשונה בטוויטר על ידי פטרס, שאמרה שהאלבום שלה "הוקלט במלואו" והסינגל המוביל יופץ בשבועות הקרובים. את השיר ביצעה במהלך הופעתה שלה בפסטיבל לולהפלוזה שאירע ב-29 ביולי 2021. לאחר ההופעה, הופצה סקיצה קצרה באתר האינטרנט של פטר עצמה עם קישור לשמירה מראש של השיר בספוטיפיי. ב-16 באוגוסט, פורסמה הודעה רשמית על תאריך היציאה הרשמי ברשתות החברתיות שלה, בה נראתה פטרס מוקפת בבגטים כשברקע מוקרן קליפ קצר של השיר.
בתחילת אוגוסט 2022, פטרס אישרה שהאלבום, ששמו Problématique, בוטל ופרסמה קטעים מתוכו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "Future Starts Now" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-5 באוקטובר 2021 וצבר למעלה מ-3 מיליון צפיות.
אהרון מויאל (קצין)
אהרון שמואל מויאל (7 באוגוסט 1915 – 27 בספטמבר 1968 ) היה הפרקליט הצבאי הראשי לצה"ל בשנים 1950–1952, ובהמשך מנכ"ל משרד הפנים.
ביוגרפיה
ב-1948 התגייס לצה"ל, שירת כתובע ראשי בחיל האוויר וכסגן הפרקליט הראשי. השתחרר ב-1950 ועבד במשרד המשפטים. באוקטובר באותה שנה נקרא לחזור לצבא, ומונה לפרקליט הצבאי הראשי בדרגת אלוף-משנה.
אחותו, אורה, נשאה לעו"ד ושופט בית המשפט העליון לשעבר, דוד גויטיין.
נפטר באופן פתאומי מהתקף לב ב-1968, בגיל 53. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
על שמו של מויאל נקרא רחוב בשכונת צהלה בתל אביב-יפו.
Chicago Assyrian Dictionary
Chicago Assyrian Dictionary (בקיצור: CAD), או בשמו המלא: The Assyrian Dictionary of the Oriental Institute of the University of Chicago, הוא מילון מקיף לשפה האכדית שהוהדר במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. העבודה על המילון נמשכה כתשעים שנה, בין השנים 1921 ו-2011. המילון, המחזיק 21 כרכים, מקיף את מגוון הדיאלקטים של השפה האכדית.
יוזם המילון היה ג'יימס הנרי ברסטד (James Henry Breasted), אשר קודם לכן ערך בברלין את המילון למצרית עתיקה. בין התורמים ליצירת המילון נתן לציין גם בנו לנדסברגר. הכרך הראשון של המילון פורסם בשנת 1956. בין השנים 1973 ל-1996 שימשה אריקה ריינר כעורכת המילון ואותה החליפה בתפקיד מרתה רות, אשר שימשה כעורכת המילון עד פרסום הכרך האחרון בשנת 2011.
מטריקה (רשתות)
ברשת תקשורת, מטריקה היא ערך של מגנון הניתוב הקובע באיזה נתיב עדיף להשתמש אם יש מספר נתיבים אל אותו היעד ברשת, כאשר הנתיב עם הערך המינימלי הוא הנתיב המועדף. טבלת הניתוב מכילה אך ורק את הנתיבים הטובים ביותר האפשריים, ומתעלמת משאר הנתיבים בעלי המטריקות הגבוהות יותר, אך פרוטוקול ניתוב המתבסס על מסד נתונים המכיל את הטופולוגיה של הרשת עשוי להכיל את כלל האפשרויות בלי קשר לעלותן.
המטריקה מחושבת על בסיס נתונים שונים של הניתוב, וכל פרוטוקול מייחס חשיבות שונה לכל אחד מהנתונים. נתונים לדוגמה המשמשים את פרוטוקולי הניתוב הם:
רוי קושטה
רוי מנואל סזאר קושטה (פורטוגזית: Rui Manuel César Costa; נולד ב-29 במרץ 1972 בליסבון שבפורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי. נבחר בשנת 2004 לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
סמיון לאבוצ'קין
סמיון אלכסייביץ לאבוצ'קין (ברוסית: Семён Алексе́евич Ла́вочкин; 29 באוגוסט 1900 – 9 ביוני 1960), היה מהנדס אווירונאוטיקה סובייטי יהודי, חבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות, וראש משרד לתכנון מטוסים, טילים וחלליות בברית המועצות.
כובע באולר
כובע באולר (באנגלית: bowler hat; בארצות הברית: derby; בספרדית: bombín; מתורגם לעברית פעמים רבות כמגבעת ולעיתים רחוקות יותר כבומבט. ) הוא כובע גברים שחור, עשוי לבד, בתבנית מגבעת קשיחה, כיפת הכובע בצורת חצי-כדור ושוליו צרים יחסית. הכובע נקרא על שם חברת הכובענים Thomas and William Bowler, שיצרו אותו בשנת 1849 לפי הזמנתו של אדוארד קוק, שביקש כובע יציב ועמיד שלא יעוף מראש רוכב בעת רכיבה על סוס ויגן על ראש הרוכב משריטות ענפים נמוכים. הבאולר היה כובע פופולרי בקרב שכבות רחבות ושימש כובע יומיומי כמאה שנה.
סמיון לאבוצ'קין
קורות חיים
לבוצ'קין נולד בעיר סמולנסק בשם שמעון מגזינר. אביו, אלתר, היה מלמד ב"חדר". בשנת 1918 התנדב לאבוצ'קין לצבא האדום. לחם כטוראי ביחידת חיל רגלים במהלך מלחמת האזרחים. בדצמבר 1920 השתחרר מן השירות הצבאי. למד הנדסה באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה. סיים את לימודיו בשנת 1927. לקראת סיום הלימודים עבד במשרד תכנון בהדרכת אנדריי טופולב. בשנת 1939 החל לעבוד במשרד לתכנון מטוסים כמתכנן ראשי. במהלך מלחמת העולם השנייה תכנן לאבוצ'קין שורה של מטוסי קרב עבור חיל האוויר של ברית המועצות, ובהם הדגם La-5, אחד ממטוסי הקרב הטובים ביותר של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. על פועלו הרב בתכנון מטוסים, הועלה לאבוצ'קין לדרגת גנרל מאיור.
כובע באולר
בבריטניה
מבנהו היציב והנוח ועמידותו הפכו אותו חביב על בני מעמד הפועלים של התקופה הוויקטוריאנית, ככובע לעבודות בחוץ. עם זאת הפך פופולרי גם בקרב בני המעמד הבינוני בבריטניה של ראשית המאה ה-20 ודמותו של פקיד חבוש באולר עם מטריה הפך לאחד מהסמלים של הסיטי של לונדון.
כובע באולר שחור מעוטר בסרט משובץ שחור-לבן משמש שוטרות בבריטניה.
סמיון לאבוצ'קין
קורות חיים
לאחר המלחמה עסק משרד התכנון לאבוצ'קין בפיתוח טילים, ובהם הטיל נגד מטוסים S-75 דווינה, שהיה לימים לטיל הנ"מ נפוץ בעולם. משרד התכנון עסק גם בפיתוח לוויינים וחלליות מסוגים שונים, כולל רובוט הירח הראשון בעולם, לונוחוד, חלליות מחקר לנוגה ולמאדים.
כובע באולר
בבריטניה
כובע באולר הוא אחד מסמליהם של היוניוניסטים בצפון אירלנד.
כובע באולר לרוב מזוהה עם פקידים בריטים אחרי המחצית השנייה של המאה ה-19.
סמיון לאבוצ'קין
קורות חיים
נפטר בשנת 1960 מהתקף לב במהלך ניסוי של מערכת טילים.
כובע באולר
בארצות הברית
כובע הבאולר היה נפוץ במערב הישן של אמריקה אף יותר מכובע בוקרים. התאמתו לרכיבה ולנסיעה ברכבת מבלי שיעוף הפכה אותו לפופולרי. בין היתר מצולמים חבושים בכובע באולר "גיבורי המערב" בהם פורעי חוק בוץ' קסידי, בילי הנער לצד שופטים, רופאים ועורכי דין. בסרטי מערבונים נראים בדרך כלל העירונים חובשים כובעי באולר.
סמיון לאבוצ'קין
עיטורים
לאבוצ'קין עוטר במגוון אותות ועיטורי כבוד, וביניהם:
כובע באולר
בדרום אמריקה
פועלי רכבת הביאו את הכובע לבוליביה בשנות העשרים. הכובע אומץ על ידי נשות העמים דוברי הקצ'ואה והאיימרה ומהווה מאז פריט מסורתי במלתחתן.
סרגו אורדז'וניקידזה
אורדז'וניקידזה נולד בכפר ר'ורשה שבנפת חרגאולי (מערב גאורגיה). הוא נהיה מעורב בפוליטיקה הרדיקלית בשנת 1903, ואחרי שסיים את חוק לימודיו כרופא בבית הספר לרפואה מיכאילוב, הוא נעצר על העברת נשק. הוא שוחרר ונסע לגרמניה, אבל בשנת 1907 חזר לרוסיה והתיישב בבאקו, שם עבד עם סטלין ואחרים. אורדז'וניקידזה השתתף במהפכה החוקתית האיראנית כשליח של המפלגה הבולשביקית, ונשאר בטהראן לזמן מה (בסביבות 1909).
הוא נעצר בגין חברותו במפלגה סוציאל-דמוקרטית והוגלה לסיביר, אבל הצליח להימלט שלוש שנים מאוחר יותר. הוא חזר עם סטלין לסנקט פטרבורג באפריל 1912, אבל שוב נתפס ונשפט לשלוש שנות עבודת פרך, אותן ריצה במבצר שליסלבורג. בתקופת מלחמת האזרחים הוא הפך לקומיסר לאוקראינה, והשתתף במאבק שהתחולל בקווקז, במקום שלימים הוא עזר לייסד כוח סובייטי במדינות כמו ארמניה. בשנת 1921 פלישה של הצבא הבולשביקי לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ואת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה.
אורדז'וניקידזה מונה לפוליטביורו בשנת 1926, אך בשנת 1936 החל סטלין לפקפק בנאמנותו, בפרט כאשר גילה כי השתמש בהשפעתו להגנה על דמויות מסוימות שהיו תחת חקירת הנ.ק.ו.ד.. בינתיים, שמועות שהתפשטו טענו כי אורדז'וניקידזה מתכנן להוקיע את סטלין בנאומו במליאה באפריל 1937. אורדז'וניקידזה נמצא מת לפני שהספיק לשאת את הנאום. הוא ירה בעצמו לאחר פגישה סוערת עם סטלין. בזכרונותיו מציין ניקיטה חרושצ'וב כי אורדז'וניקידזה גילה למיקויאן, בלילה שלפני מותו, שלא ימשיך להתמודד עם מה שקורה במפלגה, קרי, החיסולים השרירותיים של חברי מפלגה.
מספר ערים בברית המועצות נקראו על שמו של אורדז'וניקידזה, כמו למשל ולדיקווקז.
מוזיאון אוסקר נימאייר
מוזיאון אוסקר נימאייר (בפורטוגזית: Museu Oscar Niemeyer) ממוקם בעיר קוריטיבה במדינת פרנה, בברזיל. הוא נחנך בשנת 2002 בשם נובו מוזאו או "המוזיאון החדש". הוא נחנך מחדש ב-8 ביולי 2003 עם סיום השיפוץ ובנייתו של אגף חדש, תוך הגדרה מחודשת של המוזיאון לכבוד האדריכל המפורסם שלו שהשלים פרויקט זה בגיל 95. מוזיאון זה ידוע גם בשם Museu do Olho או Niemeyer's Eye (מוזיאון העין), בגלל העיצוב הארכיטקטוני הייחודי שלו.
המוזיאון מתמקד באמנות חזותית, אדריכלות ועיצוב. בזכות ההידור, היופי שלו וחשיבות הקולקציה האמנותית המוצגת בו, הוא מייצג מוסד תרבותי בעל משמעות בינלאומית. המתחם הכולל שני בניינים המתפרסים על פני שטח של 35 אלף מ"ר (מתוכם 19 אלף מוקדשים לחלל תצוגה), מהווה דוגמה אמיתית לאדריכלות הקשורה באמנות. הבניין הראשון המהווה ביטוי נאמן לסגנון התקופה, תוכנן על ידי אוסקר נימאייר בשנת 1967, ויועד במקור לשמש מכון חינוכי, שנפתח בשנת 1978.
המוזיאון כולל אלמנטים רבים המאפיינים את נימאייר: צורות גאומטריות נועזות, נפחים פיסוליים ומעוגלים המוצבים בצורה בולטת ובניגודיות לצורות מלבניות, מסלולי הליכה להולכי רגל, שטחים גדולים של בטון צבוע לבן, ומשטחים המכוסים ציורי קיר עזי צבע או ציורים. אף שהוא מושרש באדריכלות המודרנית מאז ראשית יצירתו בסגנון הבינלאומי, העיצובים של נימאייר משתלבים גם בסגנון האדריכלות הפוסט-מודרנית וככזה מהווה המוזיאון בניין עכשווי, ממש כמו היצירות המוצגות בו.
העין של נימאייר
האגף הייחודי למוזיאון אוסקר נימאייר מזכיר בעיצובו עין אנושית והוא שהעניק למוזיאון את זהותו החדשה. האגף הושלם ונפתח לקהל בשנת 2003, בשם "נובו מוזיאו" (המוזיאון החדש) ובהמשך לכך שונה שמו של המוזיאון באותה שנה ממש לשמו הנוכחי "מוזיאון אוסקר נימאייר". ייחודיותו של המבנה בכך שהוא בנוי מבטון מזוין, שגובהו 30 מטרים, היושב מעל בריכת מים ומחובר לבניין המוזיאון הראשי על ידי שביל תת-קרקעי עתידני. האגף כולל גרם מדרגות לולייני גדול בין מפלסיו, ושתי חזיתות בצורת יהלום המדמה "עין" הבנויות מזכוכית ופלדה ומספקות אור טבעי לחלל התצוגה.
המוזיאון ממוקם בתוך גן שתוכנן על ידי אדריכל הנוף רוברטו בורל מרקס, שותפו לשעבר של נימאייר בתכנון פארק איביראפורה בסאו פאולו. גודלו של הגן של חורש.
טבלת ניתוב
בתקשורת מחשבים, טבלת ניתוב (באנגלית: Routing Table, או RIB - Routing Information Base) היא טבלה המוחזקת במסד נתונים או בקובץ על גבי רכיב כלשהו ברשת תקשורת (נתב), ומשמשת לאחסון המידע הנדרש לניתוב חבילות ברשת. המידע בטבלה כולל את הניתובים האפשריים ברשת לפי כתובת היעד של החבילה, ולעיתים גם את הציון הרלוונטי לכל אחד מהנתיבים כך שבמידה ויש מספר נתיבים לאותו היעד ניתן יהיה לבחור את הטוב מביניהם. הציון נקבע לפי מטריקה הנקבעת בנתב או בפרוטוקול הניתוב. ברוב המוחלט של רשתות התקשורת הניתובים מתייחסים לסביבה המיידית של הרכיב, ומציינים את הרכיב הבא אליו יש להעביר את החבילה על מנת שזו תגיע בסופו של דבר ליעדה. בנייתה של טבלת הניתוב נעשית באופן דינמי תוך שימוש בנתונים העוברים באמצעות פרוטוקולי הניתוב השונים וכן באופן סטטי על ידי הגדרות מקומיות של ניתובים סטטיים.
כיום, בשל גודלן של רשתות התקשורת והעומס הרב בתהליך הניתוב, לרוב נתבים לא משתמשים בטבלאות הניתוב המלאות באופן ישיר, אלא גוזרים מהן טבלאות העברה (Forwarding Tables) המכילות אך ורק את הניתובים הנבחרים עבור היעדים השונים, באופן המאפשר גישה וחיפוש מהירים - אם על ידי שימוש במבני נתונים מתאימים ואם על ידי אחסון בחומרה.
מבנה טבלת הניתוב
טבלת הניתוב מכילה עבור כל ניתוב לפחות שלושה נתוני חובה:
בנוסף לנתוני חובה אלו, על בסיס מימושים שונים של טבלת הניתוב, היא יכולה להכיל גם את הנתונים הבאים:
דוגמה לטבלת ניתוב במערכת ההפעלה חלונות
במערכת ההפעלה חלונות ניתן להדפיס את טבלת הניתוב הנוכחית על ידי שימוש בפקודה route PRINT. תוצאה לדוגמה של הקשת פקודה זו:
=
============================================================== Active Routes: Network Destination       Netmask          Gateway       Interface  Metric 0.0.0.0         0.0.0.0       10.0.0.138       10.0.0.20	  25         10.0.0.0        255.0.0.0        10.0.0.20       10.0.0.20	  25        10.0.0.20  255.255.255.255        127.0.0.1       127.0.0.1	  25   10.255.255.255  255.255.255.255        10.0.0.20       10.0.0.20	  25        127.0.0.0        255.0.0.0        127.0.0.1       127.0.0.1	  1        224.0.0.0        240.0.0.0        10.0.0.20       10.0.0.20	  25  255.255.255.255  255.255.255.255        10.0.0.20       10.0.0.20	  1 Default Gateway:        10.0.0.138
==============================================================
דוד מורז'ינסקי
דוד מורז'ינסקי (1905–1975) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה
מורז'ינסקי נולד בסובלקי שבפולין ליעקב שהיה צייר של בתי כנסת. אחיו הוא הצייר מרדכי אריאלי. מורז'ינסקי עלה לישראל באמצע שנות ה-20, ובין 1925 לבין 1927 הוא למד אמנות אצל פרופסור בוריס שץ בבצלאל.
מחט
מחט היא חפץ ארוך דק וחד, בעלת קצה מחודד ובצידו השני חור שנקרא קוף. יש אנשים הנוהגים לתפור או לרקום עם אצבעון על האצבע שדוחפת את המחט, כדי להימנע מיבלות או פצעים.
היסטוריה
מחטים עם קוף, עשויות מעצמות, מקרניים ומשנהב נמצאו במספר אתרים פלאוליתים באירופה, אסיה וצפון אמריקה. בJournal of Humam Evolution הופיע ב-2018 מחקר מקיף בו השתתפו חוקרים מסין, קנדה, צכיה וצרפת שחקרו 30,000 שנות היסטוריה של התפירה. החוקר ד'אריקו (d’Errico) כותב שהמחקר מראה שמחטים עם קוף, הומצאו כנראה באופן נפרד בסין ובסיביר בערך לפני 42,000 שנה ומאז הן קבלו צורות שונות כדי להתאים לצרכים שונים של התפירה, הרקמה וכדומה.
באירופה המחטים הופיעו באופן מפוזר בערך לפני 26,000 שנים והיוו חלק מנרתיקיהם של הציידים שיישבו את היבשת האמריקנית לפני כ-14,000 שנה. מחטים הן כלי יעיל לתפירת בגדים וכובעים הנחוצים בסביבות קשות שבהן גרו אוכלוסיות בחצי הצפוני של כדור הארץ, אומר ד'אריקו.
יצירת מחטים מעצמות ובעיקר קדיחת הקוף בעזרת כלי אבן, זו מלאכה לא פשוטה. המחטים צריכות להיות דקות וחדות בקצה אחד. עצמות הן שבירות וצריך היה לעיתים להשחיזן מחדש, מה שהיה אפשרי רק אם הן נשברו קרוב לקצה החד. מכאן מבינים שהאנשים שייצרו אותן פתחו מיומניות מורכבות.
משנות המאה ה-19 ועד אחרי מלחמת העולם השנייה מפעל 'פורג' מיל' (Forge Mill) ברדדיטש (Reddditch) באנגליה, היה מרכז הייצור של מחטים לכל השוק העולמי כולל ארצות הברית. המפעל נסגר בשנות ה-1950 המאוחרות. החל בשנות ה-1960 המוקדמות, התחילו להופיע בשווקים מחטים יותר זולות. ארצות שונות ובראשן יפן הציפו את השווקים.
ישנן מחטים מפלסטיק, שאפשר להשתמש בהן כאשר רוצים ללמד ילדים קטנים בגילי הגן לרקום או לתפור.
שימושים
מחטים משמשות במגוון תחומים:
תפירה
בתחום התפירה, המחט עשויה כיום ממתכת. בעבר, מחטי תפירה היו מיוצרות מעצמות בעלי חיים או מעץ. מחטים מודרניות מיוצרות מתיל פלדה עשירה בפחמן, אשר צופה בניקל או בזהב לשם הגנה מקורוזיה. מחטי הרקמה מן האיכות הגבוהה ביותר עשויות פלטינה. מחטים נשמרות בדרך כלל בספרי מחטים או בתיבות מחטים ייעודיות מקושטות.
בקצה הקהה של מחט לצורכי תפירה ביד נמצא חור הקרוי קוף (שמו לקוח מהאות קופא באלפבית היווני העתיק אשר צורתה כצורת החור), אשר באמצעותו עובר החוט דרך הבד לאחר שהבד חורר באמצעות הקצה החד. קיימים שמות שונים למחטים לצורכי תפירה ביד, על-פי התכלית שהן ממלאות: לרקמה, עבודות עור, ריהוט, וכדומה. במכונת תפירה נעשה שימוש במחט שבה הקוף מצוי סמוך לקצה החד.
גודל המחט מצוין על אריזתה באמצעות מספר. נהוג כי אורכה ועובייה של המחט גדלים ככל שהמספר המציין את מידתה קטן. למשל, מחט מספר 3 תהיה ארוכה ועבה ממחט מספר 9.
באומנויות טקסטיל שונות מורחב השימוש במילה מחט לכל חפץ שתכליתו לחדור בד, גם אם רק חלקו חודר את הבד, כמו מחט לאריגת שטיחים.
אביזרים נילווים למחט
מחטים נמכרות בחפיסות נייר או פלסטיק, מחטים לתפירה ורקמה ביד נמכרות בדרך כלל בחפיסות שבהן יש מחטים שונות באורך ובגודל הקוף, כדי שהקונה תוכל להשתמש בהם לכל עסוקיה. מחטים המיועדות למכונות תפירה נמכרות בחפיסות שבהן כל המחטים בגודל אחיד. במאה ה-19 חפיסות המחטים נארזו בתחילה בנייר שחור מקופל כמעטפה. עם הזמן הן הפכו למעטפת קרטון שבתוכה המחטים ננעצו בנייר רך או פיסות בד זעירות. עטיפות הקרטון אויירו בציורים שונים מתאימים לאיסוף, או איורים שהתאימו למצב החברתי והפוליטי. חפיסות אלו נקראו באנגלית Needlebooks. ב-1909 הדפיסה חברת מחטים חפיסה מיועדת לחיילים עם ציור של מצעד צבאי של הצבא האמריקאי הופיעה הכתובת The American Army and Navy Needle book. לפעמים הוסיפו למחטים גם משחיל מחטים. החפיסות שימשו לעיתים גם כאחסון למחטים.
ערכת תפירה שבה יש כמה מחטים, כמה סלילי חוטים, כמה סיכות, משחיל, וסיכות ביטחון, נקראת בעברית עזרה שנייה.
אלן בוש
אָלַן דאדלי בּוּש (באנגלית: Alan Dudley Bush; 22 בדצמבר 1900 - 31 באוקטובר 1995) היה מלחין ופסנתרן בריטי. כקומוניסט מושבע, הציב לעיתים את הפוליטיקה במרכז יצירותיו.
חייו
אלן בוש נולד בדאלוויץ', לונדון. בשנים 1918 עד 1922 למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, אצל פרדריק קורדר (הלחנה) וטוביאס מאטאי (פסנתר). בהמשך למד מוזיקולוגיה ופילוסופיה אצל יוהנס וולף ופרידריך בלומיין באוניברסיטה של ברלין (1929 - 1931), וכן, בשנים 1927 עד 1932, קיבל שיעורים בהלחנה מג'ון איירלנד. בוש השתלם בנגינה בפסנתר אצל בנו מויסייביץ' וארטור שנאבל. בשנת 1931 נשא לאישה את ננסי הד, אחותו הצעירה של חברו ללימודי ההלחנה, מייקל הד. ננסי הד כתבה לבריות לשלוש מארבע האופרות שלו באורך מלא, שלוש אופרות לילדים ויצירות אחרות.
בין השנים 1925 ל-1978 לימד בוש באקדמיה המלכותית למוזיקה. בין יצירותיו בתקופה זו הייתה "מנחה לוויליאם שטרנדייל בנט". במהלך לימודיו האקדמיים, בייחוד בברלין, יצר קשרים עם אמנים סוציאליסטים ממסורות שונות, כדוגמת ברטולט ברכט, קורט וייל והנס אייזלר.
באפריל 1940 ניצח בוש על הבכורה הבריטית של הקונצ'רטו לפסנתר ברה במול מז'ור מאת אראם חאצ'טוריאן עם הפסנתרנית מורה לימפאני. לימפאני, הסכימה לבצע את היצירה לאחר שקליפורד קרזון סירב להצעתו של המנצח אדוארד קלארק, וזאת אף על פי שהפרטיטורה הייתה עדיין בכתב יד והיה לה רק חודש אחד ללמוד את היצירה. קלארק היה מנצח ולשעבר מפיק רב-השפעה בבי.בי.סי., אולם במקרה זה פעל כחבר באגודה לקשרי תרבות עם ברית המועצות. בוש היה מיודד מזה כמה שנים עם קלארק, שהיה גם הוא בעל השקפות שמאלניות אך לא הזדהה כקומוניסט בדומה לבוש. בשנת 1930 הקדיש בוש את יצירתו "אוברטורה למחול" לתזמורת צבאית לאדוארד קלארק.
מוזיקה ופוליטיקה
בוש נודע בתמיכתו הגלויה ועזת-הפנים במרקסיזם. הוא כיהן כמנצח המקהלה של מפלגת הלייבור הלונדונית וב-1936 היה שותף לייסוד אגודת המוזיקה של הפועלים, ובהמשך נשיא האגודה. בוש חיבר את המוזיקה למקהלה ב"חזיון העבודה" (Pageant of Labour) בקריסטל פאלאס באוקטובר 1934 וניצח עליה.. השפעה זו ניכרת בעוד רבות מיצירותיו, לרבות האופרות "ואט טיילר" (1948-50) ו"אנשי בלקמור" (1954-55), ובקונצ'רטו לפסנתר, הכולל דקלום טקסט קומוניסטי בפי מקהלת גברים בפרק האחרון. אמברגו שידור שהוטל על חותמים לוועידה העממית בשנת 1941 וכלל את בוש הוביל לסירובו של רלף ווהן ויליאמס לתת זכויות שידור ליצירה חדשה כפעולת מחאה, אף כי לא היה שותף להשקפותיה הפוליטיות של הקבוצה.
יצירותיו כוללות גם ארבע סימפוניות (מס' 1 בדו מז'ור; מס' 2 "הנוטינגהם"; מס' 3, "סימפוניית ביירון" ומס' 4, סימפוניית לאסקו"); "וריאציות, נוקטורן ופינאלה על שיר ים אנגלי", אופוס 60, לפסנתר ותזמורת; ו"שירי הנידונים".
בין תלמידיו ידועי השם, ניתן למנות את מייקל ניימן.
אלן בוש מת בווטפורד בשנת 1995 לאחר מחלה קצרה.
אותיות סופיות
אותיות סופיות או אותיות מנצפ"ך הן אותיות שצורתן משתנה כאשר הן נמצאות בסוף המילה. בשפה העברית ישנן חמש אותיות סופיות: כ|כ"ף, מ|מ"ם, נ|נו"ן, פ|פ"א וצ|צד"י. בתלמוד נקראות אותיות אלו בשם 'מנצפ"ך'. במקרים מועטים משמרות האותיות פ״א וכ״ף את צורתן גם בסוף מילה: פ״א דגושה בסוף מילים ושמות לועזיים (מיקרוסקופ, פִילִיפּ), כ״ף בתעתיק האות הערבית ك (מובארכ), או בסלנג (חָרַפּ).
היסטוריה
לדעת החוקרים, מקור שתי הצורות של אותיות מנצפ"ך הוא באות קדומה אחת שדומה לצורה הסופית. מקורו של הכתב המרובע בכתב הסופרים הארמים שכתבו עבור האימפריה הפרסית בה שימשה השפה הארמית כלינגואה פרנקה. בכתב זה הייתה לכל אות צורה אחת בלבד. בעברית הייתה מסורת של כתיבה בלתי פורמלית ואותיות נצפ"ך המופיעות באמצע מילה קיבלו צורה חדשה, "מעוגלת" יותר, ללא ה"זנבון" שהפריע למהירות הכתיבה. בסוף מילה צורת האותיות הללו לא הפריעה שכן בלאו הכי היד נעצרת, ועל כן הצורה הסופית של אותיות נצפ"ך כמעט זהה לצורת האות בארמית.
יוצאת מן הכלל היא מ|מ"ם שמקבילתה הארמית לא דומה גם לצורה הסופית.
פרשנות יהודית
לדעת ה אותיות מנצפ"ך חודשו על ידי הנביאים, או בלשון התלמוד: "מנצפך צופים אמרום". למסקנת הדיון בתלמוד, הנביאים לא חידשו מעצמם את האותיות מאחר 'ואין נביא רשאי לחדש דבר מעתה' אלא רק חידשו מסורת שניתנה במעמד הר סיני ונשכחה ("שכחום וחזרו ויסדום"). בעלי התוספות שם דנים בשאלה מדוע קוראים לאותיות אלו מנצפ"ך ולא כסדרן כִּמְנַפֵּ"ץ, ועונים שמנצפך מבטא במשמעותו 'מן צופים', כשהכוונה לנביאים המכונים 'צופים' שחידשו את אותיות אלו.
פייטני התפילה אף הם עשו שימוש בייחודן של אותיות מנצפ"ך. כך, בנוסח תפילת העמידה למוסף של שבת נפתחת ברכת היום, ברכת השבת שבתפילת העמידה, במילים הסדורות לפי האות הפותחת כל מילה, וזאת על פי סדר הא"ב מן הסוף אל ההתחלה (בסדר תשר"ק), מן האות תי"ו, שי"ן, קו"ף ואילך: תכנת שבת רצית קרבנותיה צוית פקודיה וכו' עד לאות א' במילה 'אז'. מכאן ואילך ממשיך הנוסח לפי סדר אותיות מנצפך: מסיני נצטוו ציוויי פעליה כראוי' (ברוב הנוסחים מלבד נוסח אשכנז).
אלפבית ערבי
בשפה הערבית ישנה תופעה כמעט הפוכה, בה כל האותיות (פרט לאותיות ארז דוד) נכתבות בצורה שונה על פי מיקומן במילה. בנוסף על העברית, בערבית יש לאותיות מסוימות צורה שונה לא רק באמצע המילה או סופה אלא גם בתחילתה.
אלפבית יווני
האות היוונית סיגמא (<font size=+1>Σ ) מופיעה כאות קטנה בשתי צורות: בתחילת מילה או באמצעה: <font size=+1>σ וכאות סופית: <font size=+1>ς.
רולף ברין
רולף ברין (נולד ב-10 בנובמבר 1930) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
רולף ברין נולד בפולין. הוא עלה לישראל בשנת 1949 בגיל 19. בוגר בית הספר הממשלתי לאמנות הבמה בפולין, בוגר בית הספר לאמנות הבמה – "בית צבי".
בקולנוע ובטלוויזיה ברין שיחק במגוון סרטים וסדרות ובהם : שיחק "אור מן ההפקר" (בתפקיד אלי), "הבית ברחוב שלוש" (בתפקיד גרוסמן),"הכלה וצייד הפרפרים" (בתפקיד החצוצרן), "חמש מאות אלף שחור" ,"חרבת חיזעה" (בתפקיד נהג), "האם תל אביב בוערת?" (בתפקיד נהג), "אריות בירושלים" (תפקיד פקד אבני) ,"גרין" ,"אלכס חולה אהבה" (תפקיד דוור), "אבא גנוב 3" (תפקיד ראש העיר הופמן), "צלקת" (בתפקיד נהג אוטובוס) ו"לחיות מחדש" (בתפקיד מעצב אופנה).
ישראל פלדי
ישראל פלדי (פלדמן) (14 במרץ 1892 - 21 באוגוסט 1979) היה צייר ישראלי יליד האימפריה הרוסית. יצירתו של פלדי מזוהה עם "אסכולת ארץ ישראל", שהתפתחה בארץ ישראל החל משנות העשרים של המאה ה-20. על יצירתו זכה פלדי מספר פעמים בפרס דיזנגוף.
ביוגרפיה
פלדי נולד בברדיאנסק שבאוקראינה בשנת 1892. בשנת 1900 היגרה משפחתו לשווייץ, שם גדל והתבגר. הוא עלה לארץ ישראל ב-1909 וב-1911 חזר לאירופה כדי להשתלם באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. הוא סיים לימודיו בהצלחה ב-1914 ועבר להתגורר בקושטא, שם לימד ציור בבית הספר "עזרה" ולימד גם גרמנית בגימנסיה העברית בעיר. בשנת 1920 הורה במשך שנה ציור וכיור בגימנסיה העברית "תרבות" בעיר קובל שבווהלין ואחר כך, ב-1921 חזר שוב ארצה.
בשנת 1927 עיצב פלדי תלבושות ותפאורה עבור המחזה "הדייגים", מאת הרמן הרמאנס, שהוצג בתיאטרון "האהל".
פלדי נמנה עם הבולטים ב"מודרניסטים" מקרב אמני ישראל של שנות העשרים. בציוריו מתקופה זו ניתן לחוש בהשפעות שספג מסזאן ומפיקאסו. במחצית השנייה של שנות העשרים צייר נופים אידיליים ממראות הארץ, מלחים ערבים חסונים המשיטים סירות בנמל יפו, דיוקנאות ועוד. בשנת 1929 יצא להשתלמות בפריז ולקח עמו לשם כשלושים מציוריו. אלה אבדו, ועל פי גרסה אחת - בלתי מאומתת - פלדי עצמו העלה אותם באש בהתקף של תסכול שחווה משנוכח בפער בין איכות ציוריהם של גדולי האמנים לאיכות עבודותיו שלו. לאחר שובו מפריז השתנה סגנונו לחלוטין. במשך עשרות בשנים צייר ציורים "מתיילדים" שנושאיהם חיות, יצורים פנטסטיים ומעין מפלצות מפרי דמיונו. בציורים אלה שילב לעיתים כפתורים וחפצים קטנים נוספים.
בשנת 1957 שכל את בנו,, שנפל בהיאחזות הנח"ל כרם אבשלום. בין השנים 1958-1960 שהה בפריז לצורך השתלמות בציור. בתקופה זו אף הציג מעבודותיו שם.
לאורך הקריירה שלו הציג פלדי את יצירותיו במוזיאונים רבים, בין השאר במוזיאון תל אביב ובמוזיאון ישראל. ישראל פלדי נפטר בתל אביב ב-1979 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בעיר. הוא הותיר אחריו את רעייתו מרים 1906-2005).
בשנת 1982 הפיק דואר ישראל בול הנושא את ציורו של פלדי "פסטורלה" מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
במסגרת המיזם של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי במה, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של ישראל פלדי ברחוב הירקון 264 בתל אביב.
יחסי הונגריה–פולין
יחסי הונגריה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הונגריה לבין רפובליקת פולין. היחסים בין שתי המדינות החלו בימי הביניים. שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת כשתי מדינות מרכז אירופה, וכאיחוד אחד גדול. שתי המדינות חולקות דת משותפת ותרבות ואף חלקו בעבר שליטים. בשתי המדינות מקובל השיר "Pole and Hungarian Brothers to be" (או לפי הגרסה ההונגרית - Pole and Hungarian, two good friends). שתי המדינות חוגגות את קשרן ב-23 במרץ מדי שנה.
היסטוריה מוקדמת
היחסים הטובים בין פולין להונגריה החלו בימי הביניים. בתי האצולה הפולניים וההונגרים (למשל שושלת פיאסט, או בית ארפאד) התרועעו זה עם זה לעיתים קרובות; המלך ההונגרי הנודע לאסלו הראשון, מלך הונגריה היה פולני למחצה. לאיוש הראשון, מלך הונגריה היה מלך הונגריה וקרואטיה מ-1342 ומלך גם על פולין מ-1370 עד מותו ב-1382.
הוא היה יורשו של אביו, קארוי הראשון, מלך הונגריה מבית אנג'ו (מלך הונגריה וקרואטיה) ויורשו של דודו, קז'ימייז' השלישי, מלך פולין "הגדול" (האחרון משושלת פיאסט). למלך קז'מייז' לא היו יורשים לגיטימיים. ככל הנראה, כדי לספק המשכיות נאמנה לשושלתו, הוא מינה את אחיינו המלך לאיוש הראשון מהונגריה, להיות יורשו בפולין. בתו הצעירה של לאיוש, ידוויגה ירשה את כס המלוכה הפולני והייתה למלכה על פולין למשך 15 שנה. ידוויגה הייתה פטרונית והיא הייתה מלכה פופולרית מאוד בפולין של המאה ה-14.
במאה ה-15 שתי המדינות חלקו לתקופת זמן קצרה את אותו המלך ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה שמלך למשך 4 שנים על שתי המדינות ולמשך 10 שנים על פולין לבד. ולדיסלב נפטר בגיל 20 בלבד כאשר נפל בקרב נגד הטורקים שהיו באזור העיר וארנה שבבולגריה. במאה ה-16 בחרה פולין את המלך סטפאן באטורי ההונגרי למלוך עליה.
מהפכת 1848
במהלך המהפכה ההונגרית של 1848, הגנרל הפולני, יוזף בם הפך לגיבור לאומי של הונגריה ופולין כאחד. הוא הופקד על הגנת טרנסילבניה בסוף 1848, ובשנת 1849, הפך לגנרל הראשי של כוחות הסקלרים הלוחמים. ב-8 באוגוסט 1849 הוא נפטר תוך הגנה על הלאום ההונגרי. הוא היה אחד מהמקימים של הלגיון הפולני שהשתתף בכל הקרבות החשובים במלחמה.
בסוף המלחמה נמלטו שרידי הלגיון לטורקיה, הם היו 800 במספר ונמלטו יחד עם ההונגרים האנטי-הבסבורגים.
המלחמה הסובייטית-פולנית
המלחמה הפולנית-סובייטית התרחשה בין פברואר 1919 למרץ 1921. מלחמה זו קבעה את גבולותיה המזרחיים של פולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
היה זה מאבק מזוין בין ברית המועצות אשר עדיין הייתה מצויה בחבלי הקמתה, ובין הרפובליקה הפולנית השנייה אשר זה עתה קמה. ברקע הדברים היה רצונה של פולין להשיג את חבלי הארץ שאיבדה בחלוקתה בסוף המאה ה-18, וניסיון הבולשביקים להחזיר לידיהם חבלי ארץ שאבדו לאימפריה הרוסית במהלך מלחמת העולם הראשונה. עמוק יותר היה השסע האידאולוגי, כאשר בעלות הברית המערביות והעולם כולו ראו בפולין של פילסודסקי משום מחסום בפני ההשפעה הבולשביקית, ופילסודסקי ראה עצמו בחזונו בראש קונפדרציה סלאבית הכוללת את פולין, ליטא, אוקראינה ובלארוס, בעוד לנין ראה בפולין ראש גשר להתפשטות המהפכה הקומוניסטית לתוככי אירופה, ובמיוחד להתחברות אל הפרולטריון הגרמני התוסס והמרדני.
הגבולות בין פולין ורוסיה הסובייטית לא הוגדרו במדויק בהסכם ורסאי והמצב הכאוטי שהביאה עמה המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה שבעקבותיה, כמו גם הנסיגה הגרמנית מחבלי הארץ שהחזיקה גרמניה במזרח, גרמו לבלבול נוסף.
בשנת 1919 החזיקו הפולנים ברוב שטחי המחלוקת. תקריות גבול זעירות החריפו לכלל לוחמה גלויה בעקבות ניסיונו של פילסודסקי לנצל את חולשת הרוסים, ולפלוש לאוקראינה בתחילת שנת 1920. באזור קייב נתקל פילסודסקי בהתנגדותו של הצבא האדום, ונהדף עד לבירתו, ורשה. בינתיים הגיעו חיילים מערביים מגבולות גרמניה על מנת לסייע לפולנים ולהדוף את האיום הבולשביקי. כוחות צרפתים (ובהם שירת אף קצין צעיר בשם שארל דה גול) בראשות הגנרל מקסים וייגאן (שלימים יעמוד בראש הצבא הצרפתי המובס במלחמת העולם השנייה) סייעו לארגן את הצבא הפולני על פי קווים מערביים, לשפר את חימושו, אימונו, והלוגיסטיקה שלו. על אף שבמהלך חודשי הקיץ נראתה נפילת ורשה כוודאית, השיגו כוחות פולין באוגוסט ניצחון מפתיע ומכריע, והחלו בהתקדמות מזרחה, עד להשגת הפסקת אש באוקטובר 1920. הסכם ריגה, שנחתם בריגה במרץ 1921, סיים את המלחמה, קבע את גבולה המזרחי של פולין, וחילק את שטחי המריבה בין פולין ובין ברית המועצות.
שני הצדדים טענו לניצחון: פולין טענה כי הגנה על קיומה בפני התקפה שמטרתה להשמידה ולהפוך אותה לחלק מברית המועצות, כאשר ברית המועצות התגאתה בהדיפת הפולנים מקייב, אשר נחשבה על ידם כחלק מן ההתערבות הזרה במלחמת האזרחים ברוסיה.
במלחמה עזרה הונגריה לפולין רבות. הממשלה לשלוח 30,000 פרשים לעזרתה של פולין, אך ממשלת צ'כוסלובקיה סירבה לאפשר להם לעבור דרך האזור המפורז שהיה קיים בין צ'כוסלובקיה והונגריה מאז סוף מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, כמה רכבות תחמושת הונגריות הגיעו לפולין.
מהפכת 1956
במועצת הסטודנטים במכון הטכני בבודפשט שהתקיימה ב-22 באוקטובר 1956, העלו הסטודנטים דרישות, והפגינו סולידריות עם האירועים בפולין. בלילה שבין 22 ו-23 באוקטובר שוכפלו דרישות הסטודנטים לכרוז שהופץ ידנית, נתלה על קירות ועל עמודי חשמל, ונשלח על ידי נציגי הסטודנטים לפועלים במפעלים.
ב-23 באוקטובר 1956 צעדו הסטודנטים ברחובות בודפשט. אל הסטודנטים הצטרפו מספר פועלים, ואזרחים מן השורה. מספר הצועדים הגיע לכ-100,000. החיילים ההונגרים המוצבים ברחובות העיר לא גילו התנגדות, אלא הצטרפו לצועדים, תוך שהם קורעים מעל מדיהם את סמל השלטון הקומוניסטי, הכוכב האדום, ומשליכים אותם אל ההמון.
דרישותיהם של המפגינים היו בתחילה מתונות, אך נקודת המפנה אירעה כאשר אנשי המשטרה החשאית ההונגרית (AVO) פתחו באש על המפגינים והרגו רבים מהם. כל העמדת הפנים של מתינות משני הצדדים פסקה. מכוניות משטרה נהפכו והועלו באש, ורובים חולקו להמונים על ידי פועלי המפעלים. הנחת העבודה של אנשי המפלגה הקומוניסטית הייתה כי המרד ידוכא בתוך מספר שעות ללא התנגדות של ממש על ידי הכוחות הרוסיים אשר יגיעו לבודפשט. הממשלה הורתה על עוצר ועל איסור על התקהלות, וחיכתה להגעת הכוחות הרוסיים. המזכיר הראשון של המפלגה ארנו גרו קרא להתערבותם של הסובייטים (פעולה שיוחסה בטעות על ידי ההמונים לנאג') והיה ברור כי במהלך הלילה יגיעו הכוחות הרוסיים לבודפשט. על מנת לפייס את הציבור ערכה ההנהגה שינויים פרסונליים. הרפורמיסט הפופולרי אימרה נאג' מונה לראש הממשלה, ועל אף שאנשי הממשל הישן שמרו על כוחם, הצליח נאג' לקבל מינויים של אנשיו למספר משרות מפתח.
בין ה-23 באוקטובר ל־3 בנובמבר 1956 לחמו מורדים בכל רחבי הארץ נגד הכוחות הרוסיים המתערבים. כאשר ממשלתו של נאג' נמצאת בין הפטיש והסדן. הרוסים התעמתו תחילה עם ההמון, אך עד ל-31 באוקטובר הוציאו את כוחותיהם מן העיר בודפשט, ויצרו טבעת כיתור מסביב לה, כשהם מזרימים כוחות נוספים.
הפולנים הביעו הזדהות עם האירועים שקרו בהונגריה, דרכם להביע אותה הייתה תרומת דם. עד סוף המלחמה תרמו 11,196 פולנים דם. הצלב האדום סניף פולין שלח להונגריה 44 טון ציוד רפואי דרך האוויר. דרך היבשה נשלחו כמויות גדולות אף יותר.
היחסים כיום
לאחר התפרקות המשטר הקומוניסטי, היחסים שבין שתי המדינות חזרו להיות טובים כשהיו. שתי המדינות הצטרפו אל האיחוד האירופי ואל ברית נאט"ו באותו היום ויצרו את קבוצת וישגראד יחד עם סלובקיה וצ'כיה. בשנת 2007 החלו לציין בשתי המדינות את "יום הידידות ההונגרי-פולני" ב-23 במרץ מדי שנה. וכל שנת 2016 הוקדשה בפולין ובהונגריה לסולידריות והזדהות עם העם השני.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, התקיים שיתוף פעולה אסטרטגי הדוק בין ממשלת פידס בהונגריה וממשלת חוק וצדק בפולין. שתי המדינות החברות באיחוד האירופי תמכו זו בזו בסכסוכי הנפרדים שלהן עם בריסל אשר עסקו בשלטון החוק.
בשנת 2022, המדינות היו במתיחות בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה ויחסן השונה של הממשלות לרוסיה. סגן ראש ממשלת פולין אמר גם כי שיתוף פעולה נוסף עם בודפשט אינו אפשרי אלא אם תשתנה גישת הממשלה לתוקפנות רוסיה נגד אוקראינה.
דייוויד רובינסון
דייוויד מוריס רובינסון (באנגלית: David Maurice Robinson; נולד ב-6 באוגוסט 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך כל הקריירה שלו בעמדת הסנטר בקבוצת סן אנטוניו ספרס. רובינסון נחשב לאחד מהשחקנים הטובים בתולדות סן אנטוניו, ולאחד מגדולי כדורסלני ה-NBA בשנות ה-90. לקראת סיום הקריירה שלו, כאשר שיתף פעולה עם טים דאנקן, הוא זכה עם סן אנטוניו בשתי אליפויות (1999 ו-2003). כמו כן, רובינסון השתתף בשלוש אולימפיאדות ובאליפות עולם אחת עם נבחרת ארצות הברית. בעקבות שירותו בצי האמריקני רובינסון נודע בכינוי "האדמירל".
ביוגרפיה
דייוויד רובינסון נולד בקי וסט שבפלורידה לאמברוסה ולפרדה רובינסון, והיה בנם השני. משפחתו עברה מקומות מגורים פעמים רבות כאשר אביו שירת בצי האמריקני, אך לאחר שאביו פרש מהצי, היא התיישבה בווירג'יניה. כתלמיד בבית הספר ניסה רובינסון, שהיה גבוה מאוד כבר כנער, את יכולתו במשחק הכדורסל, אך לבסוף עזב את המשחק. הוא נעשה לבוגר בית הספר התיכון אוסבורן פארק במנאסאס שבווירג'ינה, קצת ליד וושינגטון די. סי., שם עבד אביו כמהנדס לאחר פרישתו מהצבא.
עד לשנתו האחרונה בתיכון, רובינסון לא שיחק כלל כדורסל בצורה מאורגנת. גם כשצורף לנבחרת הכדורסל של בית הספר שלו על ידי מאמן הקבוצה, והגיע במדי הקבוצה למספר הישגים אישיים, לא משך את התעניינותם של מאמני קבוצות בליגת המכללות האמריקאית. כדורסל לא היה כלל תחום ההתעניינות העיקרי שלו באותו זמן, ולאחר שהתקבל לאקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בחר בלימודי מתמטיקה.
במקביל ללימודיו באקדמיה הימית שירת רובינסון בצי האמריקני. עם הזמן הוא החל לפתח יותר ויותר את משיכתו לתחום הכדורסל, ושיחק בנבחרת המכללה לאורך כל ארבע שנותיו בה. רובינסון הצטיין במיוחד ככדורסלן במסגרת האקדמיה - בשתי עונותיו האחרונות בה הוא נכלל בחמישיית ה"אול-אמריקן", שהיא נבחרת המצטיינים של ליגת המכללות, וזכה ב-1987 בשלושה פרסים של כדורסלן השנה במכללות: פרס נייסמית', פרס ג'ון אר. וודן וכן הפרס מטעם התאחדות עיתונאי הכדורסל האמריקאית.
לאחר שנעשה לבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית הציע רובינסון את מועמדו לדראפט ה-NBA ב-1987, ונבחר במקום הראשון על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס. אף על פי כן, הוא לא יכול היה לעבור לשחק מיידית בסן אנטוניו, מאחר שנותרו שנתיים עד לסיום שירותו הצבאי בצי האמריקני. שירותו בצי הקנה לו את הכינוי "האדמירל", שבו נודע לאורך כל הקריירה המקצועית שלו.
קריירה ב-NBA
על אף שלרובינסון הייתה אפשרות לבחור שלא לחתום על חוזה בסן אנטוניו ולהפוך לשחקן חופשי בליגת ה-NBA עד לסיום שירותו הצבאי, החליט רובינסון לבסוף לחתום בסן אנטוניו, והצטרף לקבוצה ב-1989.
בעונת הבכורה שלו ב-NBA,, הפגין רובינסון יכולת מרשימה במיוחד, והוביל את סן אנטוניו למאזן של 56 ניצחונות ו-26 הפסדים במהלך העונה הסדירה. בכך סייע לקבוצה לשבור את שיא השיפור הגדול ביותר של קבוצה מסוימת במאזן העונתי לעומת העונה הקודמת, לאחר שבעונת סיימה הקבוצה עם מאזן של 21–61. סן אנטוניו העפילה למשחקי הפלייאוף ואף הגיעה לסדרת חצי גמר המערב, שם הפסידה בשבעה משחקים לפורטלנד טרייל בלייזרס. בעקבות הצלחתו, זכה רובינסון בתואר רוקי השנה ב-NBA.
לאחר מכן הוביל רובינסון את סן אנטוניו להעפלה לפלייאוף במשך שבע עונות רצופות, אך מעולם לא עבר עמה את סדרת גמר המערב. באותן שנים הוא השתתף בקביעות במשחק האולסטאר של הליגה, וכן זכה בפרס שחקן ההגנה של העונה ב-1992. רובינסון אף היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית, שכונתה "דרים טים", לאולימפיאדת ברצלונה ב-1992. הוא היה שותף להצלחתה ולזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב.
בעונת גבר רובינסון על שאקיל אוניל וזכה בתואר מלך הסלים של ה-NBA, לאחר שקלע 29.8 נקודות בממוצע למשחק. במשחק נגד לוס אנג'לס קליפרס באותה עונה הוא קלע 71 נקודות, ובכך שבר את שיא הנקודות של שחקן בודד במשחק בתולדות סן אנטוניו (השיא הקודם היה שייך לג'ורג' גרווין ועמד על 63). רובינסון אף זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA בעונת, ובאוקטובר 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בהיסטוריית הליגה.
על אף הישגיו האישיים הרבים בקריירה, בשנות השיא שלו (בין 1991 ל-1996) רובינסון לא הצליח לזכות באף אליפות NBA. הקבוצות שעל ידן הודחה סן אנטוניו פעם אחר פעם במשחקי הפלייאוף היו גולדן סטייט ווריורס, פיניקס סאנס, יוטה ג'אז ויוסטון רוקטס. ב-1995, עונה בה זכה בתואר ה-MVP, הצליח רובינסון להגיע עם קבוצתו עד לסדרת גמר המערב מול יוסטון. סדרה זו הייתה מרגשת במיוחד, שכן רובינסון התמודד מול האקים אולאג'ואן, שיחד איתו נחשב לאחד משני הסנטרים הטובים בליגה. סן אנטוניו הפסידה באותה סדרה לאחר שישה משחקים.
לפני תחילת עונת נפצע רובינסון בצורה רצינית, כשנפגע בגבו במהלך אימוני ההכנה שלפני העונה. רובינסון הצליח לשוב לשחק, אך שישה משחקים לאחר מכן סבל מפציעה חמורה אף יותר, כאשר שבר את רגלו במפגש עם מיאמי היט. פציעה זו גרמה לו להיעדר עד לסיום אותה עונה. כתוצאה מחסרונו של רובינסון ושל מספר שחקני מפתח נוספים בקבוצה, סן אנטוניו סיימה באותה עונה עם מאזן חלש של 20–62. אף על פי כן, מאורעות אלו השפיעו לבסוף לטובה על הקבוצה - היא קיבלה את הזכות על בחירת הדראפט הראשונה ב-1997, ובחרה בו את כוכב המכללות דאז, הפאוור פורוורד טים דאנקן.
ב-2001 זכה רובינסון בפרס הספורטיביות של ה-NBA. במהלך עונת, הודיע רובינסון כי עונה זו תהיה האחרונה בקריירה שלו. הוא סיים את אותה עונה עם זכייה באליפות שנייה בקריירה, לאחר שסייע לסן אנטוניו לנצח בשישה משחקים את ניו ג'רזי נטס בסדרת הגמר. במשחק השישי והאחרון בסדרה קלע רובינסון 13 נקודות והוריד 17 ריבאונדים. לאור הקריירה הגדולה שלו והזכייה באליפות באותה עונה, קיבל רובינסון בסוף 2003 את פרס "ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד", במשותף עם טים דאנקן.
לאורך קריירת ה-NBA שלו העמיד רובינסון ממוצעים סטטיסטיים של 21.1 נקודות, 10.7 ריבאונדים, 3 חסימות ו-2.5 אסיסטים למשחק. בנוסף, הוא אחד ממספר מצומצם של שחקנים שקלעו בקריירה שלהם למעלה מ-20,000 נקודות במסגרת ה-NBA. הוא גם אחד מארבעה שחקנים בלבד שהשיגו "קוואדרופל-דאבל" (34 נקודות, 10 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חסימות במשחק נגד דטרויט פיסטונס בפברואר 1994), ואחד משבעה שחקנים שקלעו 70 נקודות ומעלה במשחק NBA. רק אלג'ין ביילור, וילט צ'מברלין, דייוויד תומפסון, דווין בוקר, דונובן מיטשל וקובי בראיינט הגיעו להישג זה חוץ ממנו.
תארים והישגים
להלן התארים האישיים בהם זכה רובינסון במהלך קריירת ה-NBA שלו:
רובינסון הוא היחיד בהיסטוריה שזכה לאורך הקריירה בכל התארים: מלך הסלים, מלך הריבאונדים, מלך החסימות, רוקי השנה, שחקן ההגנה של העונה וה-MVP של העונה. הוא נבחר ב-1996 לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, ובספטמבר 2009, הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל כאות הוקרה על הישגיו.
בנוסף לתאריו האישיים, זכה רובינסון בתארים הבאים במדי נבחרת ארצות הברית:
בלינצונה
בלינצונה (איטלקית Bellinzona; צרפתית Bellinzone ובעבר Bellence; בגרמנית ארכאית Bellenz; לטינית Bilitio) היא עיר בדרום שווייץ ובירת קנטון טיצ'ינו. בלינצונה ממוקמת לרוחבו של עמק נהר טיצ'ינו הצר, בגובה 238 מטרים מעל גובה פני הים. היא חבה את קיומה למיקומה האסטרטגי על הגדה השמאלית של הנהר, החולש על הדרך המובילה מעמק הפו בדרום אל שלושה ממעברי ההרים החשובים באלפים (מעבר סנקט גוטהרד, מעבר סן ברנרדינו ומעבר לוקמניר), ומשם לצפונה של אירופה.
קיימות ראיות לקיומו של יישוב במקום כבר לפני 6,000 שנים, ובמשך התקופה הרומית הוא שימש כנקודה אסטרטגית חשובה בהגנת גבולה הצפוני של האימפריה. לאחר הרומאים נשלטה העיר על ידי שליטים שונים, ובהם האוסטרוגותים, הביזנטים, הלומברדים, האימפריה הרומית הקדושה ודוכסי מילאנו, עד שבתחילת המאה ה-16 עברה לשליטת הקונפדרציה השווייצרית.
בשנת 2010 התגוררו בבלינצונה כ-18,000 איש, כמעט כולם דוברי איטלקית. כשליש מתושבי העיר הם זרים, רובם איטלקים, ובסביבתה התגוררו כ-50,000 איש. בלינצונה ידועה בשלוש הטירות השוכנות בה, טירת קסטלגראנדה (Castelgrande), טירת מונטבלו (Montebello) וטירת סאסו קורבארו (Sasso Corbaro), אשר יחד עם חומותיה, הקנו לה מעמד של אתר מורשת עולמית בשנת 2000.
פרהיסטוריה והעת העתיקה
שרידי מבנה ואתרי קבורה הראו כי סביבת העיר הייתה מיושבת כבר בתקופה הנאוליתית, במהלך האלף ה-4 לפנה"ס. בעיר גופא התגלו שרידים ליישוב מתקופה זו, מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל בעיקר על הגבעה הסלעית עליה ניצבת כיום טירת קסטלגראנדה.