cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אודון
אודון הוא תבשיל אטריות עבות מחיטה מלאה, שמקורו במטבח היפני.
יחודו של תבשיל אודון, בניגוד למרקים ומאכלי אטריות בסגנון אירופי, הוא בכך שמרכיביהם לא משתדכים יחד במהלך הבישול או ההגשה. למעשה, הכנתם הנכונה היא בנפרד, בכלי בישול נפרדים, כאשר כל אחד מהם שומר על טעמו ועל אופיו הייחודי. מרכיבי המנה מוגשים בקערות נפרדות, ונוגעים זה בזה לראשונה בצלחת.
ניקופוליס (אפירוס)
ניקופוליס (מיוונית, עיר הניצחון) או "אקטיה ניקופוליס" הייתה עיר באפירוס שנוסדה בשנת 31 לפנה"ס על ידי אוגוסטוס לזכר ניצחונו על מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה בקרב אקטיום.
הקולוניה, שיושבה במתיישבים מערים בארצות שכנות הצליחה מאוד ונחשבה לבירת דרום אפירוס ואקארנאניה עם זכות לשלוח חמישה נציגים למועצה האמפיקטיונית. העיר שוקמה על ידי הקיסר יוליאנוס ואחרי הפלישה הגותית על–ידי יוסטיניאנוס הראשון אך במהלך ימי הביניים הוחלפה בעיר פרבזה. חורבות ניקופוליס שוכנות מצפון לפרבזה של היום.
קישורים חיצוניים
Nicopolis
עיוורים בישראל
בישראל כ-27,000 עיוורים הזכאים לתעודת עיוור, בגלל עיוורון מוחלט, חדות ראייה מוגבלת או שדה ראייה מצומצם. עיוורון או לקות ראייה נגרמת ממחלות עיניים או כתוצאה של פציעה, פגיעה מוחית, סוכרת או גידול, עיוורון יכול להיות גם כמגבלה מולדת או מגבלה שמתפתחת עם השנים. כשני שלישים מהעוורים הם מעל גיל 65. ילדים בעלי תעודת עיוור, שאינם בעלי לקות אחרת, משולבים בבתי ספר רגילים תוך קבלת סיוע אישי של מספר שעות שבועיות. העיוורים בישראל מקבלים קצבת נכות מהמוסד לביטוח לאומי וכ-40% מאלו שבגילאי עבודה משולבים בעבודות שונות.
היסטוריה
עם הקמת מדינת ישראל היו בישראל כ-500 עיוורים. בעקבות מלחמת העצמאות הוכפל מספרם, ועם בא העלייה ההמונית עלה מספר העיוורים בהרבה. בתחילה רוכזו העיוורים בכמה מחנות הכשרה בעין שמר, בראש העין, בבית ליד ובירושלים, שם עברו הכשרה מקצועית למלאכות כמו ייצור מזרנים, מטאטאים, ומחצלות. בשנת 1949 הקים ארגון הג'וינט את מלב"ן (מוסדות לטיפול בעולים נחשלים) - מרכז שירותים לטיפול בעולים חולים, קשישים ונחשלים. בין היתר, טיפל מלב"ן בעיוורים, עבורם הקים בתי חינוך ומפעלים מוגנים. פרויקט הדגל של מלב"ן היה הקמת כפר אוריאל, בהתאם לתפיסות שרווחו עד המחצית השנייה של המאה העשרים שראו בהקמת מסגרות נפרדות עבור בעלי נכויות שיטה מיטבית לשיקומם.
מספר העיוורים בישראל הגיע לכ-5000 בתחילת שנות ה-60. בשנת תשכ"ב עלו לישראל כ-500 עוורים.
עבודה
חוסר בעבודה הייתה אחת הבעיות העיקריות של עוורים משנות ה-50. ביוני 1954 קיימו מספר עולים הפגנה אלימה מול הכנסת בדרישה לסייע להם בשיכון ובשילוב בעבודה. בעקבות זאת, בשנות ה-50 וה-60 נעשו מאמצים לשלב עיוורים בעבודה, בעיקר במרכזנות, אריגה, תפירה ועבודות משק בית. כן פעל משרד הסעד לשכנע את המעסיקים שכדאי להם להעסיק עוורים. השירות לשיקום עוורים במשרד הסעד פעל לפתוח בפני העוורים מקצועות נוספים ובשנת 1968 קיבל צוות השירות את פרס קפלן. בין השאר קיים השירות קורסים שבעקבותיהם שולבו עוורים בהפעלת מחשבים.
ד"ר ניסן הגל המרכז לעיוור טען בשנת 1969 שהמחסור בעבודה נובע מגישת המדינה המסווגת את העוורים כמקרי סעד, ומונעת את העסקתם במקצועות מתגמלים כמו עובדים סוציאליים ומורים.
במחקר שנעשה בשנת 1996 נמצא שכ-40% מהעיוורים בגילאי 19-49 עובדים. בקרב בעלי תואר אקדמי, כשני שלישים מהעיוורים עובדים. בישראל כ-20 מרכזים לעבודה מוגנת לעיוורים, בהם מועסקים כ-900 עיוורים ולקויי ראייה אשר משכורתם משולמת על ידי משרד הרווחה, הממן גם עלויות נוספות של המרכזים.
מספרים
בשנת 2007 נמנו בישראל 1158 עיוורים עד גיל 18, בהם 436 עיוורים מוחלטים (37.7%), 8067 עיוורים בגילאי 19-65, מהם 2745 עיוורים מוחלטים (34%), ו-17,405 מעל גיל 65, מהם 4779 עיוורים מוחלטים (27.5%).
לימודים
ילדים עיוורים שאין להם לקויות נוספות לומדים על דרך כלל במערכת החינוך הרגילה לצד תלמידים רואים. בשנת תשע"ד למדו במערכת החינוך כ-300 תלמידים עיוורים בני 21-3. חלק הארי של התלמידים העיוורים (כ-40%) למדו במוסדות חינוך ייעודיים לעיוורים, ושליש מהתלמידים העיוורים למדו במסגרות חינוך מיוחד ובכיתות חינוך מיוחד בבתי-ספר רגילים. לתלמידים אלו יש לקות נוספת לצד לקות הראייה. כרבע מהתלמידים העיוורים למדו בכיתות לימוד רגילות.. באוניברסיטאות ובמכללות בישראל למדו בשנת 2006 כ-370 סטודנטים עיוורים. כ-40% מתוכם למדו באוניברסיטה העברית בירושלים המקיימת מכרז לימוד לעיוור. המוסד לביטוח לאומי מממן לסטודנטים שיעורי עזר, שירותי תמיכה ושכר דירה.
ערן הירש
ערן הירש (נולד בשנת 1970) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. בעל מדליית כסף מהמכביה השלוש עשרה (1989).
ביוגרפיה
הירש גדל בחיפה. אביו, משה הירש, היה יו"ר אגודת מכבי חיפה ויו"ר איגוד השחייה בישראל עד למותו מהתקף לב בשנת 2002. הוא למד במגמת ביולוגיה בבית הספר הריאלי והתאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתם של נדב בטשא ועדי ולפמן.
המכביה ה-12
בתחרויות השחייה לנוער של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה הירש במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.8 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה הירש במדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי, אחרי שגב פורת מהפועל גליל עליון (16:09.49 דקות), ויוחאי ליפשיץ מהפועל עמק יזרעאל (16:30.96 דקות).
1986
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה הירש בשתי מדליות כסף אישיות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.15 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:08.82 דקות) ולפני זוהר וייס מהפועל בני שמעון (4:10.97 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:55.53 דקות, אחרי ליפשיץ (16:31.73 דקות) ולפני רז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (17:19.04 דקות).
1987
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה הירש במדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם שגב פורת, שגיא שטיגמן ואייל שטיגמן בתוצאה של 7:54.21 דקות. נוסף לכך, הוא קבע במשחה ל-400 מטר חופשי תוצאה של 4:12.45 דקות וסיים במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:00.20 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות אישיות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.27 דקות, אחרי שגב פורת (4:02.81 דקות) ולפני ברק עטר מהפועל בני שמעון (4:11.06 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.29 דקות, אחרי שגב פורת (1:55.27 דקות) וזוהר וייס (1:56.91 דקות).
1989
בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה ביולי 1989 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכה הירש במדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ביחד עם יואב ברוק, שגב פורת ורז דר בשיא ישראלי חדש של 9:39.99 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.75 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.59 דקות.
1991
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1991 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.22 דקות, אחרי יואב ברוק (1:54.51 דקות) ולפני רז דר (1:57.67 דקות).
חייו האישיים
כיום הירש נשוי ומתגורר בארצות הברית.
המרכז לחקר הביטחון הלאומי
המרכז לחקר הביטחון הלאומי (NSSC) נוסד באוניברסיטת חיפה בשנת 2000 בידי צוות חוקרים שבראשו פרופסור גבריאל בן דור מהחוג למדע המדינה ופרופסור ארנון סופר מהחוג לגאוגרפיה. צוות החוקרים המגוון של המרכז, המורכב מחוקרים בכירים מתחומי האקדמיה בשילוב עם אנשי שטח מזרועות הביטחון השונות, מכשיר את הקרקע לפעילות המחקרית של המרכז הן בתחום התאורטי והן בתחומים השונים של המחקר היישומי.
המרכז לחקר הביטחון הלאומי מעורב בתוכניות מחקר, מפיק תוכנית פרסומים ומקיים פעילות במסגרת ימי עיון וכנסים תוך שילובם של אנשי מחקר ומומחים מהארץ ומהעולם. אחת ממטרות המרכז היא לסייע למקבלי החלטות וגורמים ציבוריים המעצבים את תפישת הביטחון של ישראל.
ממשלת ישראל הרביעית
ממשלת ישראל הרביעית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-24 בדצמבר 1952 עד 26 בינואר 1954, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה.
הקמת הממשלה
אחרי התפטרותו מממשלת ישראל השלישית, בן-גוריון החליט להרכיב ממשלה חדשה. לאחר שקיבל את תמיכת מפא"י, מפלגות הלוויין שלה והמפלגות הדתיות-ציוניות, החליט להרחיב את הבסיס הקואליציוני. לאחר ריכוך מדיניות הקיצוב, הסכימו הציונים הכלליים להצטרף לממשלה, וגם המפלגה הפרוגרסיבית הסכימה. הממשלה נהנתה מרוב של 87 חברי כנסת.
מדיניות החינוך
בתקופת כהונתה של ממשלה זו נחקק חוק חינוך ממלכתי, שנועד לבטל את שיטת הזרמים בחינוך שהייתה נהוגה עד אז. בטרם קבלת החוק התנהל מאבק על תוכנו: בקרב ההסתדרות הכללית היה רצון לשמר את מאפייני זרם העובדים, שהיה קשור אליה, גם לאחר המעבר לחינוך הממלכתי ולכן הוחלט במפא"י לאפשר את הנפת הדגל האדום ושירת האינטרנציונל לצד שירת התקוה בבתי הספר שבהם רוב ההורים ירצו בכך. הדבר הוביל למשבר ממשלתי (שכונה "משבר הדגל") ולפרישת הציונים הכלליים מהממשלה ב-26 במאי 1953. ב-2 ביוני שבו שרי הציונים הכלליים לממשלה, לאחר שנחתם עמם הסכם פשרה. כאמור, חוק חינוך ממלכתי נחקק באוגוסט 1953.
סיום כהונת הממשלה
בן-גוריון התפטר מהממשלה ב-7 בדצמבר 1953, והחליט להתיישב בקיבוץ שדה בוקר שבנגב.
הרכב הממשלה
הממשלה מנתה לכל אורך כהונתה 16 שרים, ללא חילופין בזהות השרים. חמישה מהשרים היו חדשים ו-11 שרים כיהנו גם בממשלה השלישית.
השרים הממשיכים היו: בן-גוריון, אשכול, בורג, שפירא, שרת, דינור, נפתלי, שטרית, מאיר, יוסף ולבון.
השרים החדשים היו: יוסף ספיר, יוסף סרלין, ישראל רוקח, פנחס רוזן ופרץ ברנשטיין
חילופי שרים
השרים סרלין וספיר התחלפו בתיקים
דרסט השישי, מלך הפיקטים
דרסט השישי (באנגלית: Drest VI; מת ב-678) בנו של דומנייל או דונגייל (Drest mac Domnal או Drest mac Dúngail) היה מלך הפיקטים. דרסט מלך כתשע שנים, החל משנת 663 ועד להדחתו בשנת 672.
דרסט עלה לשלטון לאחר מותו של אחיו, גרטנייט הרביעי בשנת 663, ועל פי "דברי ימי הפיקטים" מלך בין שש לשבע שנים.
"דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" מספרים כי דרסט הודח בשנת 672 על ידי ברידיי או ברוידה. דרסט מת בשנת 678 לערך.
אסופה (כפר)
אסופה (בהונגרית: Aszófő) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי אסופה
באסופה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
פונטיאק טוראן
פונטיאק טוראן (באנגלית : Pontiac Torrent) הוא קרוסאובר בעל תכונות של SUV אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק באמצעות General Motors Canada מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2009–2005 (שנת מודל 2006) בקנדה
מור קארואי
מור קארואי (במקור מוריץ צוקרמן, בהונגרית: Károlyi Mór, סנטש, 1 במרץ 1865 – מאי 1945) היה רופא שיניים בעל שם עולמי הונגרי-יהודי, מייסד התאוריה על שמו (אפקט קארואי). נספה בשואה. הוא דודו של פטר אדלר, אף הוא רופא שיניים, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
קארואי נולד במשפחה יהודית כבנם של קלמן צוקרמן ומריה זוננפלד. הוא שינה את שם משפחתו לקארואי בשנת 1883. את התואר ברפואה קיבל באוניברסיטת בודפשט בשנת 1889. משנת 1890 עד 1938 הוא עבד בווינה: במשך זמן קצר כעוזר הוראה במכון לרפואת שיניים באוניברסיטה ולאחר מכן כרופא פרטי. הוא חזר לעיר מולדתו סנטש בשנת 1938 לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית) גורש למחנה ריכוז בשנת 1944 ; נפטר בימי שחרור מחנה הריכוז טרזיינשטט (טרזין).
יהל שרמן
יהל שרמן (נולד במעלות ב-12 במאי 1976) הוא די ג'יי ויוצר מוזיקה אלקטרונית מסוג טראנס מישראל. מוכר בעולם בשם הבמה "Yahel".
שרמן נחשב לאחד מאמני המוזיקה האלקטרונית הבולטים בישראל, הוא בעל הצלחה בינלאומית ובשיאו דורג במקום ה-28 ברשימת 100 הדי ג'ייז הטובים בעולם בדירוג היוקרתי של המגזין DJ-Mag.
יצירותיו מנוגנים על ידי תקליטנים בינלאומיים מפורסמים כגון טייסטו וארמין ואן ביורן.
היצירה "Voyage" (המוכרת בישראל תחת השם "Viagra") של יהל ואייל ברקן, נחשבת לאחת מקלסיקות הטראנס הטובות בכל הזמנים.
יהל מבצע הופעות רבות בישראל וברחבי העולם.
היסטוריה
החל לתקלט בגיל 14. בזכות חברות עם ארז אייזן (חבר ההרכב אינפקטד מאשרום) התוודע יהל ללייבל הגרמני SST (שיבה ספייס טקנולוג'י).
שיתף פעולה רבות עם "Reverse Psychology" שהם צמד האחים אייל ברקן ואורן ברקן.
אלבום הבכורה שלו, "For The People", יצא בשנת 2000 וזכה לתשבחות רבות והרבה בזכות היצירה "For The People" שזכתה להרבה יחס ורמיקסים מצד אומנים רבים. באותה השנה הוציא שרמן את הסינגלים "Voyage" (לו נעשה רמיקס על ידי טייסטו) ו "Devotion" (לו נעשה רמיקס על ידי ארמין ואן ביורן). סינגלים אלו שנוגנו בפסטיבלים בינלאומיים מול עשרות אלפים הכניסו את שרמן לתודעה הבינלאומית והשפיעו רבות על הקריירה המוזיקלית שלו.
אלבומו השני, "Waves Of Sound", כבר הפיץ את המוניטין שלו בארץ ומחוצה לו, כשנמכר בלמעלה מ-15 אלף עותקים, מספר חסר תקדים בתחום הטראנס הפסיכדלי, בייחוד באותם זמנים.
בעקבות ההצלחה הוזמן יהל על ידי טייסטו להקליט בלייבל שלו, Black Hole, שם הוציא את "Sky Walker". בשנת 2002 יצא אלבומו Private Collection בלייבל Hommega.
ב-2010 הוציא את אלבומו השמיני "Shut Up".
ב-2014 ניגן יהל בפסטיבל המוזיקה האלקטרונית העולמי "Tomorrowland".
יצירותיו של שרמן מאופיינות בצלילים נקיים יחסית עם הקלטות קול רבות של זמרות שונות וקצב מהיר.
הפיצוץ במערכת הפלסטיין פוסט
הפיצוץ במערכת פלסטיין פוסט, היה פיגוע טרור בתקופת מלחמת העצמאות, אשר בוצע על ידי אנשי צבא הג'יהאד הקדוש , ארגונו של עבד אל קאדר אל חוסייני, בשיתוף 2 עריקים בריטיים ממשטרת מאה שערים שבירושלים. באירוע הוטלה פצצה אל בית הדפוס שבמרתף בניין המערכת, ברחוב הסולל (כיום רחוב החבצלת) בירושלים. כתוצאה מן הפיצוץ נגרם הרס רב לבניין, ארבעה אנשים נהרגו ושישה עשר נפצעו .
ביום ה-1 בפברואר 1948, לאחר השעה 22:00, הסיעו שני עריקים בריטים, חברי מחתרת פשיסטית , 'אדי בראון' ו'פיטר מדיסון', יחד עם 'אבו ח'ליל ג'נחו', איש כנופיית הג'יהאד הקדוש, משאית צבאית מסוג דודג' ומכונית משטרה בריטיות, והחנו אותן בפתח בניין הפלסטיין פוסט. בשעה 22:55 נשמע קול פיצוץ עז ובניין פלסטיין פוסט נפגע קשה בהתפוצצות. מבנים נוספים ברחוב הסולל ניזוקו, ושמשות נופצו בכל הסביבה.
לימים שימש הבניין כמקום מושבם של עיתון הג'רוזלם פוסט, והסוכנות לקטעי עיתונות.
ג'ת'רו טאל
ג'ת'רו טאל (Jethro Tull) היא להקת רוק שהוקמה בשנות ה-60 בלוטון, אנגליה. המוזיקה הייחודית של הלהקה מאופיינת בקולות שונים ומיוחדים, המנוגנים בליווי חלילו של הסולן איאן אנדרסון. שיריהם מאופיינים בשילוב של מוזיקה קלאסית עם מוזיקה קלטית עממית ורוק מתקדם. כמו כן משלבת הלהקה ביצירותיה גם צדדים אחרים של מוזיקת הרוק, כגון רוק כבד ומטאל.
שנות השישים (התחלת הדרך וביסוס סגנון הלהקה)
ג'ת'רו טאל השתייכה בתחילת דרכה לזרם הבלוז הבריטי של סוף שנות השישים. סולן הלהקה איאן אנדרסון (יליד אדינבורו, סקוטלנד), עבר להתגורר בגיל צעיר בעיר הבריטית בלקפול. בנעוריו ניגן יחד עם אחד מחבריה הראשונים של ג'ת'רו טאל, ג'ון אוונס, בלהקת בלוז וג'אז בשם "הלהבים" (The Blades). הלהקה השתייכה לסצנת המועדונים שפרחה באותה תקופה בצפון אנגליה. הלהקה החליפה את שמה מספר פעמים, ונקראה גם The John Evan Band, ו-The John Evan Smash. (אוונס השמיט בכוונה את האות S משם משפחתו). בסוף שנת 1967 החליף הבסיסט גלן קורניק את נגן הבס הקודם, וההרכב התפרק. אנדרסון וקורניק פגשו את הגיטריסט מיק אברמס ואת המתופף קלייב באנקר שניגנו קודם לכן יחדיו במספר הרכבים. הרביעייה החלה לנגן יחדיו, תחת שמות שונים, ולבסוף בחרו בשם ג'ת'רו טאל, על שמו של חוואי וממציא מן המאה ה-18. ג'ת'רו טאל הופיעו בתחילת דרכם במועדון מרקי (Marquee Club) בלונדון, שם הפכו פופולריים.
בתחילת דרכה, התחבטו חבריה ומנהליה על הסגנון והדרך העתידיים. חלקם סברו כי אין לשלב כלל את חלילו של אנדרסון בסצנת הבלוז, והעדיפו כי הגיטריסט, מיק אברמס, שהיה חובב בלוז מובהק, יתפוס את עמדת המפתח בקדמת הבמה. לבסוף הוחלט כי אברמס ואנדרסון ישתפו פעולה במידה שווה, נוסחה שהוכיחה את עצמה. אנדרסון בהופעתו האקסצנטרית שכללה לבוש בבלויי סחבות ועמידה על רגל אחת תוך כדי נגינה, הצליח למשוך את תשומת לבו של הקהל, וגם של התקשורת שהחלה להביע עניין בלהקה.
ב-29 ביוני 1968, הופיעה ג'ת'רו טאל כלהקת החימום לפינק פלויד, במופע חינם שהתקיים בהייד פארק בלונדון. בסופו של אותו קיץ, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים Island, ובאוקטובר יצא אלבומם הראשון, This Was. איאן אנדרסון הפך לדמות הדומיננטית בלהקה, ומיד לאחר צאת האלבום הראשון, עקב חילוקי דעות מקצועיים, עזב אותה הגיטריסט מיק אברמס שהוחלף במרטין באר. בספטמבר 1969 שחררה הלהקה את אלבומה השני, Stand Up. אלבום זה סימן את תחילת פרסומה של הלהקה מחוץ לגבולות בריטניה, והתקבל בהתלהבות על ידי הקהל האמריקאי. אלבום זה כלל גרסה של הלהקה ליצירה מאת יוהאן סבסטיאן באך בשם Bouree .בקיץ 1969 ניגנה הלהקה במספר פסטיבלים, ביניהם פסטיבל הג'אז של ניופורט. בנובמבר אותה שנה הוציאה הלהקה לאור את הסינגל Sweet Dream, שהיה הסינגל הראשון שפורסם ב-Chrysalis, חברת התקליטים החדשה שהקימו מנהלי הלהקה, טרי אליס וכריס רייט.
שנות השבעים (רוק מתקדם וטרילוגיית הפולק)
הסינגל הבא של הלהקה, The Witch's Promise, הגיע בינואר 1970 למקום הרביעי במצעד האנגלי. אלבומם השלישי מאותה שנה, Benefit, סימן את סופו של עידן הבלוז בלהקה ואת תחילת עידן הרוק המתקדם. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האנגלי, ולמקום ה-11 במצעד האמריקאי. Benefit גם התווה את הדרך והשפיע על סגנון הופעתה העתיד לבוא של הלהקה בעשור החדש של שנות השבעים. לאחר סיבוב הופעות בארצות הברית בעקבות האלבום, עזב את הלהקה הבסיסט גלן קורניק, והוחלף בנגן הבס ג'פרי המונד. ב-4 ביולי 1970 הופיעה הלהקה בפסטיבל הפופ של אטלנטה לצד אמנים כגון ג'ימי הנדריקס, בי בי קינג וג'וני וינטר, ובאוגוסט השתתפה בפסטיבל האי וייט. בסתיו 1970 החלו חברי הלהקה לכתוב חומרים חדשים לאלבום חדש, שלדעת רבים הוא אלבומה הטוב ביותר של הלהקה מאז ומעולם, Aqualung. האלבום יצא במרץ 1971, והיה רציני ושונה בתכלית מקודמיו. אנדרסון, שכתב את כל שירי האלבום, התעמק בו ביחסים שבין האדם לאל, והתייחס גם לצביעותה של הדת. באלבום זה, נגעה הלהקה לראשונה בז'אנר הרוק הכבד, כאשר גם הרוק המתקדם תופס נתח נכבד ממנו.
Aqualung הגיע למקום השביעי במצעד האמריקאי, ולמקום הרביעי במצעד האנגלי, וזכה להצלחה כבירה בעקבותיה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף ומוצלח ביותר בארצות הברית. לאחר חזרתה של הלהקה לבריטניה, עזב המתופף קלייב באנקר, והוחלף על ידי המתופף בארי בארלו שכונה 'בארימור בארלו' על גבי עטיפות האלבומים, להגברת האפקט הקומי שאפיין את העטיפות. בשלהי 1971 החלו חברי הלהקה בעבודה על אלבום חדש ושאפתני יותר מקודמיו. האלבום המדובר, Thick as a Brick יצא במרץ 1972, והיה ציורי וסוריאליסטי למדי. הוא הורכב כולו משיר אחד ארוך (אשר חולק לשני חלקים בגלל סיבות טכניות) וכלל ביקורת חברתית נוקבת על צביעותה של החברה האנגלית. מסע הפרסום של האלבום כלל עטיפה עשויה מעיתונים בעלי כתבות דמיוניות ומפוברקות. האלבום הגיע למקום ה-5 במצעד הבריטי, ולמרבה ההפתעה הגיע למקום הראשון בארצות הברית. הייתה זו הפעם הראשונה בה אלבום של הלהקה זכה לפופולריות רבה יותר בארצות הברית מאשר באנגליה.
בין לבין הוציאה הלהקה ב-1972 גם את האלבום Living in the Past, אסופת שירים הן מהאלבומים הראשונים, הן גרסאות שונות לשירים והן קטעים מהופעות חיות.
אנדרסון החל להיות מושפע יותר ויותר מזרם הפולק רוק, והחל לעבוד במקביל גם כמפיק עם להקת הפולק הבריטית Steeleye Span. כתוצאה מהשפעה זו שתלווה את אנדרסון גם בשנים הבאות, עבר האחרון להתגורר באמצע שנות השבעים באזור כפרי של בריטניה. בספטמבר 1975, יצא אלבומם הבא של ג'ת'רו טאל, Minstrel in the Gallery שהיה עירוב של פולק עם צליל חשמלי. האלבום הגיע למקום ה-7 במצעד האמריקאי, וזכה לביקורות בינוניות. בתחילת שנת 1976 עזב את הלהקה נגן הבס ג'פרי המונד, והוחלף על ידי ג'ון גלאסקוק. באפריל 1976 שחררה הלהקה את אלבומה הבא, Too Old to Rock 'n' Roll, Too Young to Die. האלבום הורכב בחלקו מקטעים שנכתבו בעבר, אך לא הופקו מעולם. בפברואר 1977 הוציאה הלהקה לאור את אלבום הפולק הייחודי ביותר מאז ומעולם בקריירה שלה, Songs from the Wood. אלבום זה הביע באופן עמוק את אהבתו של איאן אנדרסון לפולק האנגלי. בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בבריטניה, כאשר דייוויד פאלמר, שתרם להפקתו של War Child, הצטרף אליה כחבר מן המניין, ותרם רבות לצליל העשיר של הלהקה בהופעותיה.
אלבומה הבא של הלהקה, Heavy Horses, יצא באפריל 1978. היה זה אלבומו האישי ביותר של אנדרסון מזה מספר שנים. שיר הנושא היה למעשה קינה על עדרי סוסי הבר במרחביה הכפריים של אנגליה, שהלכו ונעלמו כתוצאה מן התיעוש והמודרניזציה שהלכו ותפסו תאוצה. באוקטובר אותה שנה, הוציאה הלהקה לאור אלבום כפול שהוקלט בהופעה חיה באירופה, Bursting Out שזכה להצלחה צנועה יחסית, ולווה בסיבוב הופעות נוסף בארצות הברית. בספטמבר 1979 יצא אלבומה הבא של הלהקה, Stormwatch. האלבום עסק בחלקו בנושאים הקשורים באיכות הסביבה, ובחלקו בנושאים חברתיים. היה זה גם אלבום שסימן את סופו של עידן בלהקה, שנפרדה מכמה מחבריה המרכזיים, ביניהם בארימור בארלו, ג'ון אוונס ודייוויד פאלמר. בנובמבר 1979 נפטר נגן הבס של הלהקה, ג'ון גלאסקוק כתוצאה מסיבוכים בעת ניתוח לב שעבר. את מקומו תפס דייב פג, נגן הבס לשעבר של להקת Fairport Convention.
שנות השמונים (רוק אלקטרוני והארד רוק)
באוגוסט 1980, הוציא איאן אנדרסון אלבום סולו בשם A. בסופו של דבר יצא האלבום בשם ג'ת'רו טאל, עובדה שלא סייעה להצלחתו. לצורך הפקת האלבום, נעזר אנדרסון באדי ג'ובסון, מוזיקאי רב תחומי שעבד בעבר עם רוקסי מיוזיק ועם קינג קרימזון. כשהיא חמושה בהרכב חדש, יצאה הלהקה שוב לסיבוב הופעות. באפריל 1982 שחררה הלהקה את אלבומה הבא, The Broadsword and the Beast. האלבום התאפיין בשימוש נרחב בסינטיסייזר ובמוזיקה אלקטרונית, וזכה להצלחה רבה בגרמניה. ב-1983 הוציא אנדרסון אלבום סולו, Walk Into Light, שהיה לראשונה כולו שלו, הפעם ללא עזרת הלהקה. באלבום בלט שוב צליל הסינטסייזר המנוכר, בניגוד לצליל הפולק החם שכה התחבב על אנדרסון בשנים הקודמות. האלבום לא זכה להצלחה יוצאת דופן.
בספטמבר 1984, הוציא אנדרסון, הפעם עם ג'ת'רו טאל את האלבום Under Wraps, שנחשב לאלבומה הכושל ביותר של הלהקה אי פעם בחנויות התקליטים ובמצעדים. האלבום הגיע למקום ה-76 בלבד במצעד האמריקאי. אחת הסיבות לכישלון האלבום הייתה דלקת גרון חריפה בה לקה אנדרסון באותה תקופה, שהשפיעה קשות על יכולתו הווקאלית. עקב כך נאלצה הלהקה לבטל חלק ניכר מהופעותיה המתוכננות, וכמו כן נדחו פרויקטים חדשים של הלהקה שכללו הפקת אלבום חדש. עקב הנסיבות, וכדי למלא את החלל שנוצר עקב חוסר פעילותה של הלהקה בתקופה זו, הוציאה חברת התקליטים Chrysalis בנובמבר 1985 אלבום אוסף של הלהקה, Original Masters. בפברואר אותה שנה יצא אלבום ייחודי ומעניין, A Classic Case, בו ניגנה הלהקה מיצירותיה במשותף עם התזמורת הסימפונית של לונדון. הלהקה חזרה לפעילות ב-1987, ובספטמבר אותה שנה יצא אלבומה הבא, Crest of the Knave, שהתקבל בחום הן על ידי המעריצים והן על ידי המבקרים. האלבום הגיע למקום ה-19 במצעד האנגלי, ולמקום ה-32 בארצות הברית, ולווה במסע הופעות עולמי. ב-Crest of the Knave היה הצד הרוקיסטי של הלהקה הדומיננטי באלבום, ולווה גם בעוצמת נגינה רבה יותר מבכל אלבום אחר של ג'ת'רו טאל בעבר. בפברואר 1989 זכתה הלהקה בפרס גראמי היוקרתי עבור אלבום זה בקטגוריות הרוק הכבד והמטאל.
הלהקה שקיבעה עתה את מעמדה בהצלחה לא מבוטלת בנישה החדשה של הרוק הכבד, רכבה על גל ההצלחה הרוקיסטי והוציאה באוגוסט 1989 אלבום בעל מתכונת זהה למדי, Rock Island, שהגיע למקום ה-18 בבריטניה ולמקום ה-56 בארצות הברית.
שנות התשעים וההווה (השפעות של מוזיקת עולם)
בספטמבר 1991 הוציאה הלהקה את אלבומה הבא, Catfish Rising, שזכה להצלחה מוגבלת ולביקורות בינוניות, זאת לאחר שני אלבומים מוצלחים שביססו מחדש את מעמדה בצמרת הרוק העולמי. בקיץ 1992 הקליטה הלהקה את האלבום A Little Light Music, שהוקלט בהופעה חיה בגרסה אקוסטית (Unplugged). למרות ירידת מה בערכה של הלהקה, עקב האלבום Catfish Rising הבינוני, המשיכו חברי ג'ת'רו טאל להקליט ולהופיע בתדירות גבוהה, ובאפריל 1993 שחררה Chrysalis קופסה מהודרת שכללה 4 דיסקים המכילים גרסאות ערוכות (Remixed) של להיטי הלהקה מכל הזמנים, הופעות חיות, וחומרים חדשים שכתבה הלהקה. איאן אנדרסון ממשיך לכתוב ולהופיע עד עצם היום הזה, ואף קיים מספר הופעות בישראל. הלהקה הודיעה על רפורמציה שלהם בספטמבר 2017 ומתכננת סיור וגם מתכננת לשחרר אלבום חדש בשנת 2018 כדי לציין את יום השנה החמישים הראשון שלהם, זה היה (1968).
שרה שפירא
שרה שפירא (1866–1932?) הייתה משוררת עברייה שחייתה באימפריה הרוסית וברוסיה. ידועה בזכות שירה "ציון", שנודע לפי מילות הפתיחה שלו, "אל טל ואל מטר".
ביוגרפיה
שפירא נולדה בשנת 1866. סבה, ישעיה מאיר שפירא, היה רב ואב בית דין בקהילת יהודי צ'ורטקוב שבגליציה. אביה, ד"ר דוד בנימין שפירא, היה רופא בעיר דינבורג שברוסיה (היום דאוגבפילס בלטביה), ופרסם מאמרים בעיתונות העברית. היא גדלה בדינבורג וכן אצל סבה בצ'ורטקוב.
שירה "ציון", שנודע לפי מילות הפתיחה שלו, "אל טל ואל מטר" (שמקורן בקינת דוד), פורסם בשנת 1887, בכרך השני של השנתון "כנסת ישראל" שבעריכת שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר). ארבע שנים לאחר פרסום השיר הלחין אותו דוד קבונובסקי, מלחין יהודי-רוסי שפעל באודסה בסוף המאה ה-19. השיר התקבל בהתלהבות ביישוב, ונדפס בשירונים ציוניים רבים.
בשנת 1901 עבדה כמורה באודסה, והשתתפה בוועידת "חובבי ציון" שהתכנסה בעיר. קיימה קשר מכתבים עם המשורר יהודה לייב גורדון (יל"ג), שאף הקדיש לה ארבעה משיריו. גם המשוררים יצחק רבינוביץ ויהודה ליב גמזו כתבו לה שירי תהילה.
אחרי המהפכה הרוסית עברה להתגורר במוסקבה עם אביה. עבדה בקיטלוג ספרים עבריים במחלקה העברית-היהודית של ספריית לנין, והייתה עוזרתו של מנהל המחלקה, שמואל אייזנשטדט.
גביע אפריקה לאומות 2010
גביע אפריקה לאומות 2010 היא תחרות כדורגל שנערכה בחודש ינואר 2010 באנגולה. זוהי התחרות ה-27 במספר של גביע אפריקה לאומות, תחרות הכדורגל החשובה באפריקה. אנגולה, המארחת עלתה אוטומטית לתחרות וחברה ל-15 נבחרות שעלו ממשחקי המוקדמות שהחלו באוקטובר 2007 וכללו 53 נבחרות. במקור היו אמורות להתחרות 16 נבחרות אך נבחרת טוגו פרשה לאחר פיגוע טרור שהופעל נגדה ובו נהרגו שלושה מאנשי צוותה בדרך לתחרות, ביניהם עוזר המאמן. בעקבות כך נערכו 29 משחקים במקום 32. נבחרת מצרים זכתה בגביע לאחר שניצחה 1–0 את נבחרת גאנה בגמר.
הייתה זו הזכייה השלישית ברציפות של מצרים בגביע והשביעית בסך הכל, יותר מכל נבחרת אחרת באפריקה אי פעם.
המדינה המארחת
אנגולה נבחרה לארח את התחרות על ידי CAF (קונפדרציית הכדורגל האפריקאית), לאחר שגם מוזמביק, נמיביה וסנגל הציעו את מועמדותן. המשחקים נערכו בארבע ערים: לואנדה, קבינדה, בנגואלה ולובנגו.
ההתקפה על האוטובוס של נבחרת טוגו
ב-8 בינואר 2010 הותקף בדרכו לתחרות האוטובוס של נבחרת טוגו על ידי מורדים מקומיים (ארגון FLEC, הדורש עצמאות לחבל ארץ קובינדה) כשהיה במרחק של כ-3 קילומטרים מגבול קבינדה. כתוצאה מהירי נהרגו עוזר המאמן אמלט אבלו, דובר הקבוצה סטן אוקלו ונהג האוטובוס מריו אדג'ואה. שבעה אנשים נפצעו, ביניהם שוער הנבחרת, קודג'ובי אביללה. הנבחרת נאלצה לפרוש מהתחרות לאחר שנשיא המדינה, פור ניאסנגבה שלח את מטוסו הפרטי ודרש מהם לחזור למדינה, למרות ששחקני הקבוצה הביעו את רצונם לשחק ולהנציח בכך את ההרוגים.
ב-30 בינואר CAF שללה מנבחרת טוגו את האפשרות להתחרות בשני הטורנירים הבאים, וקנסה אותה ב-50,000 דולר. הנימוק לעונש הוא התערבות הממשלה בכדורגל. ההשהיה בוטלה לפני מוקדמות הטורניר של 2012.
פרסים
ניתנו 5 פרסים לשחקנים על יכולת מקצועית אישית:
אילת הלר
אילת הלר (נולדה ב-19 במרץ 1959) היא במאית ויוצרת סרטי תעודה ישראלית.
ביוגרפיה
את סרטה הראשון, "דקל שפל צמרת", יצרה בשנת 1992. בסרט מתואר סיפורם של תימני כנרת, קבוצת יהודים עולי תימן שהתיישבו בעמק הירדן ב-1912 וחיו בסמוך לחוות כנרת במשך 18 שנים, עד שגורשו ממקום מושבם בלחץ חברי קבוצת כנרת ובגיבוי המוסדות הציוניים, ונשלחו לשכונת כפר מרמורק שברחובות. הלר החלה בצילום הסרט על הנושא מכיוון שראתה בו בעל חשיבות היסטורית: "זה לא קיים בדפי ההיסטוריה... וזה נשמע לי כמו הטרנספר הראשון". הסרט הביא לראשונה לתודעה הציבורית את אותה פרשיה היסטורית שנשכחה והודחקה מהשיח הציבורי בישראל. בעקבות הסרט, פורסם בשנת 2001 מחקר אקדמי מקיף של פרופסור יהודה ניני על פרשיית תימני כנרת, בספר "ההיית או חלמתי חלום". באותה שנה הועלה המחזה "הוי כנרת שלי" בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2006 ביימה את סרט התעודה שדות אדומים. הסרט צולם מיוני 2005 במשך שנה, תקופת גידול התותים בבית לאהיא, עיר ברצועת עזה. בסרט מתלווה הלר יחד עם צוות צילום מקומי לחקלאים מגדלי תותים בבית לאהיא. במהלך הצילומים מעבר הגבול היה נסגר לכניסת ישראלים באופן תכוף, והלר הנחתה את צוות הצילום טלפונית. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות של אסנת טרבלסי, בתמיכת שידורי קשת, קרן רבינוביץ וסינמטק ירושלים וזכה בפרס In the Spirit of freedom. "שדות אדומים" הוקרן בערוץ 2, בפסטיבלי קולנוע באירופה וצפון אמריקה, והופץ למכירה בארצות הברית בעותקי DVD. הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל "Slow Food" בבולוניה, והיה הבחירה הרשמית של פסטיבל אידפא 2007.
ב-2008 ביימה הלר את הסרט "American in Pyongyang", המתעד מסע של התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק לעיר פיונגיאנג, קוריאה הצפונית להופעת קונצרט ראשון לאחר 50 שנה של מצב מלחמה בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית. הסרט הופק על ידי תאגיד שידור דרום קוריאני וערוץ ארטה.
טלוויזיה
הלר יצרה וביימה מספר סדרות תיעודיות עבור ערוץ 8. בשנת 2016 יצרה וביימה את סדרת הדוקו "אחותי ג'קי", יחד עם הדס איילון. הלר יצרה את הסדרה כדי לחשוף את מציאות החיים המורכבת של קבוצות חברתיות שזכו למעט התייחסות בקולנוע הישראלי: "יש ניתוק גדול בין תל אביב ובין מה היא באמת החברה הישראלית, והיה לי מאוד חשוב להראות עוד עולמות." הסדרה שודרה במשך שלוש עונות.
ב-2018 יצרה וביימה את הסדרה "מעורב ישראלי", סדרה תיעודית על המטבח הישראלי. ב-2019 ביימה את הסדרה "סודות המוח" שיצר יורם יובל. בשנת 2020 ביימה את סרט הטלוויזיה התיעודי "היום שבו ניצלו יהודי בולגריה", העוקב אחר מסע שורשים של אושרת קוטלר וגבי אשכנזי, וסוקר את יהדות בולגריה בתקופת השואה. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-בולגרית.
נושאים
תמה החוזרת בעבודותיה של הלר היא היחסים הנרקמים בין בני אדם במצבי מתח חברתי וקונפליקט פוליטי.
נושאים נוספים בהם עוסקת הלר בעבודותיה הם ההיסטוריה של יהודים בשואה ('בצל השואה', 'צביה לובטקין-ציפור כחולה', 30 סרטים קצרים עבור מוזיאון יד ושם, 'היום שבו ניצלו יהודי בולגריה', המסע של ירדנה, מסע לפולין- סרט תעודה 2023), הקשרים היסטוריים ופוליטיים של מופעי מוזיקה קלאסית ('Orpheus in the Business World', 'חגיגת מיתרים', 'Americans in Pyongyang', 'אופרת מצדה', 'לנגן-קשת אילון'), ובפוליטיקה של אוכל ('מכורים לשחור', 'מעורב ישראלי').
מילון ספיר
מילון ספיר הוא מילון עברי, שיצא לאור בהוצאת איתאב. הוא מבוסס על מילון ההווה, ולפיכך ערכיו נכתבו בשיטת ההווה.
על המילון
מילון ההווה יצא לאור בשנת 1995 בהוצאת איתאב וספרית מעריב, והוא הבסיס למילון ספיר, שהעורך הראשי שלו הוא איתן אבניאון. המילון מופיע בשתי צורות. האחת, "מילון ספיר אנציקלופדי" בשלושה כרכים שהמהדורה האחרונה שלו הופיעה בשנת 2002; והשנייה, "מילון ספיר החדש" בכרך אחד שמהדורתו האחרונה הופיעה בשנת 2007. ההבדל המהותי ביניהם אינו במספר הערכים אלא בכך שבכרך האחד לא מופיעות דוגמאות שימוש מסבירות ודוגמאות מתעדות על פי המקורות, כמו שהן מופיעות במילון בן שלושת הכרכים. בעריכת המילון השתתפו אנשי מקצוע מתחומים שונים ובעריכה הלשונית אנשי לשון כמו פרופ' רפאל ניר, שושנה בהט, ד"ר יצחק שלזינגר ויהודית אוריין.
למילון גם מהדורת כיס הקרויה "מילון כיס ספיר". הוא גם ניתן לשימוש חינם באינטרנט.
הערכים במילון מופיעים בסדר אלפביתי לפי כתיב חסר ניקוד, על פי כללי כתיב זה של האקדמיה ללשון העברית. לצד הכתיב המלא חסר הניקוד ניתן בכל ערך גם הכתיב החסר, וכדי להקל על המחפש ישנה הפניה מכתיב חסר לכתיב מלא חסר ניקוד. כמו כן יש הפניה בכל מקום שבו הכתיב הרווח אינו שווה לכתיב על פי כללי האקדמיה (כגון: עוצמה ראו: עצמה; אפיריון ראו: אפריון). מילון ספיר מציג את הפעלים בצורת ההווה שלהם, בדומה לשיטה הנהוגה ב"מילון ההווה" בעריכת שושנה בהט.
במילון מופיעות מילים ממגוון תחומים ורמות הלשון. המילון טוען להיות המילון המקיף ביותר וכולל מילים חדשות רבות, כולל עגה, ותחומים רבים שלא נכללו עד כה במילונים העבריים, אך מקובלים במילונים הלועזיים הגדולים. ב"מילון ספיר החדש" רוכזו חלק מתוספות מיוחדות אלה במספר נספחים: לבוטניקה, לזואולוגיה ולגאוגרפיה ובהם אלפי ערכים. במילון ראשי תיבות וקיצורים וציון הרובד הלשוני של המילה.
בדומה לשאר המילונים העבריים, סדר הערכים שלו בנוי על אלף-בית חיצוני ופנימי. ביטויים מורכבים למיניהם, ניבים וכן שימוש מיוחד חריג או חד-פעמי לאחת הצורות הנטויות, מובאים כערכי משנה תחת הערך הנראה כמתאים ביותר. ההוראות השונות מופרדות במספוּר פרט למקרים בהם השוני הלשוני בהוראה אינו חד-משמעי ואז מצוינת ההפרדה בנקודה ופסיק.
ביקורות על המילון
הופעתו של המילון לוּותה בביקורות חיוביות רבות בשל חדשנותו, למשל של אריאנה מלמד, סופרת ומבקרת, שכתבה בעיתון "העיר": "ההכרה בהיותה של העברית, ככל שפה חיה, מפולשת ונתונה תדיר להשפעות מבחוץ היא הכרעה לא פשוטה מבחינה אידאולוגית. כאן הכריעו נכון, השפה נושמת, מתפתחת ומה לעשות שהיא נוטלת מילים מהעולם הגדול". המבקר גיל חובב, נינו של אליעזר בן-יהודה, כתב ב"ידיעות אחרונות": "אני יכול להסתכן ולומר על סמך הצהרותיו בחייו, שאליעזר בן-יהודה היה הראשון לחגוג את חוסר תקפותו. הוא היה חוגג משום שזוהי הגשמת חזונו, הוא היה מאושר, כי המילון החדש מוכיח כאלף עדים שהעברית החילונית, החיה, התוססת, השפה שחלם עליה ושילם עליה בדמו ובנפשו, ניצחה". אך היו גם כאלה שהסתייגו מהשיטה. למשל עוזי אורנן מציין בספרו "המילה האחרונה" (עמ' 134), כי "... מילוני ספיר למיניהם [...] מחקים את השיטה הזאת [של "מילון ההווה"] בלא להבין את כוונתה". למרות הסתייגויות אלה, היה זה המילון היחידי שעם הופעתו צעד ברשימת רבי המכר בישראל, במשך 43 שבועות רצופים.
מילון אבניאון
מילון אבניאון (מילון ספיר המקוון) הוא מילון עברי-עברי-אנגלי אינטרנטי המבוסס על המילונים השונים שיצאו בהוצאת איתאב: מילון ההווה, מילון ספיר האנציקלופדי, מילון ספיר למילים ומונחים לועזיים, מילון המקרא, "לשון ראשון" ומילונים נוספים. למילון גם יישומון ייעודי. המילון והיישומון פתוחים לשימוש חינם באינטרנט.
איתן אבניאון יזם את פרויקט המילון המקוון ושימש עורך ראשי עד שנת 2019. החל משנה זו מונה ינון קחטן לעורך ראשי של המילון, ושימש בו עד אוגוסט 2022. בשנת 2020 מונתה איילת כרמל לראש הדסק של המילון.
סוטריוס
סוטריוס (בלטינית: Soterius; מת בשנת 174), הידוע לעיתים בשם "אפיפיור החסד" נולד בפונדי שבאיטליה וכיהן כאפיפיור בערך בין השנים 166 עד 174. הוא היה האפיפיור שהכריז כי נישואין כשרים רק כסקרמנט בברכת כומר. מיוחסת לו בנוסף גם קביעת חג הפסחא כחג שנתי ברומא.
בעוד שלפי המסורת הנוצרית כל האפיפיורים המוקדמים מתו כמרטירים, במחקר רשמי על הנושא נאמר שאין בסיס להנחה שסוטריוס גם מת כמרטיר.
מטילן
המטילן היה איש צוות מוטס, שהיה אחראי על הטלת פצצות מדויקת במשימות הפצצה, בתקופת מלחמת העולם השנייה ועד שנות החמישים.
המטילן נטל פיקוד על המטוס, בהתקרבו ליעד ההפצצה, על מנת להביא אותו לנקודה המיטבית לביצוע ההפצצה, תוך שהוא נעזר בכוונת פצצות.
ברוב המפציצים בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מקום המטילן בקדמת המטוס. לפעמים מילא המטילן גם תפקיד מקלען אוויר קדמי כשלא היה עסוק בהפצצה.
עם התפתחות הטכנולוגיה, נכנסו לשירות מערכות הפצצה אוטומטיות שייתרו את תפקיד המטילן. היום מי שאחראי על מערכות הפצצה וכוונון הפצצות החכמות למטרה, הוא איש צוות מוטס שנקרא קצין מערכות חימוש.
בחיל האוויר של ארצות הברית, ערב מלחמת העולם השנייה, אויש תפקיד המטילן, לרוב, על ידי סמלים ונגדים. החל משנת 1941 הוסמכו רובם לקצונה. בצבאות חבר העמים הבריטי, אויש התפקיד, לרוב, על ידי נגדים בכירים ולפעמים על ידי קצינים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ענדו מטילני צבא ארצות הברית אות מטילן מיוחד, ובשנת 1947, עת הופרד חיל אוויר מצבא ארצות הברית, קיבלו המטילנים "סיכת כנפי נווט" הנמצאת בשימוש עד היום, וידועה בשם "כנפי קצין מערכות חימוש".
בחיל האוויר הישראלי
בחיל האוויר הישראלי שירתו המטילנים, לרוב, במטוסי B-17 מבצר מעופף והיו בוגרי קורס טיס במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים\מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן ציור פצצה.
ערב מבצע קדש שירתו בחיל האוויר רק 3 מטילנים (התפקיד נקרא נווט־מטילן) במטוסי B-17 מבצר מעופף, ביניהם סא"ל (מיל') אחיקר אייל. בשנת 1958 הוצא מטוס ה־B-17 מהשירות ומקצוע המטילן בוטל.
ג'ון סלייטון
ג'ון מרשל "ג'ק" סלייטון (באנגלית: John Marshall "Jack" Slaton; 25 בדצמבר 1866 – 11 בינואר 1955) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן שתי קדנציות לא רצופות כמושל ג'ורג'יה ה-60.
ביוגרפיה
סלייטון נולד ב-25 בדצמבר 1866 בסמוך לעיר גרינוויל שבמחוז מריוות'ר, ג'ורג'יה, לננסי ג'יין מרטין וויליאם פרנקלין סלייטון. אביו היה המפקח על בתי הספר באטלנטה. הוא סיים את לימודיו בתיכון באטלנטה בשנת 1880. סלייטון סיים תואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת ג'ורג'יה בשנת 1886. הוא עבר את בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין של ג'ורג'יה ב-1887.
משפטו של ליאו פרנק
בשנת 1915, סלייטון המיר את גזר דינו של היהודי ליאו פרנק מעונש מוות למאסר עולם. בגלל העוינות הכללית כלפי ליאו פרנק בקרב הציבור הרחב בג'ורג'יה, החלטתו של המושל סלייטון להמיר את גזר דינו ממוות למאסר עולם, זכתה לגינויים נרחבים. חוסר השביעות הציבורית כלפי סלייטון בעקבות ההחלטה נמשכה לאורך זמן רב לאחר ההחלטה. הצלת חייו של פרנק עלתה לסלייטון בקריירה הפוליטית שלו – כפי שחזה בעצמו.
אחדים סבורים שהמרת העונש של פרנק על ידי סלייטון מהווה ניגוד אינטרסים, בשל שותפות בין משרד עורכי הדין של סלייטון עם סנגורו של פרנק. פעולותיו של סלייטון הובילו לאיומים על חייו, והמשמר הלאומי של ג'ורג'יה והמשטרה המקומית נאלצו לספק לו הגנה מפניהם. החשש מאלימות נגדו ונגד אשתו, הביא אותם לעזוב את ג'ורג'יה, ולא לשוב לשם במשך עשור.
לאחר שסיים את חייו הפוליטיים שימש סלייטון כנשיא לשכת עורכי הדין של מדינת ג'ורג'יה (1928–1929) וכחבר במועצה הכללית של לשכת עורכי הדין האמריקאית.
חיים אישיים ומותו
סלייטון נפטר באטלנטה ב-11 בינואר 1955 ונקבר עם אשתו שרה פרנסס גרנט סלייטון (1870–1945) במאוזוליאום של משפחת גרנט בבית הקברות באוקלנד, אטלנטה.
חלום ליל קיץ (פירושונים)
{{פירושונים|* חלום ליל קיץ – מחזה משנת 1595 מאת ויליאם שייקספיר
ג'ון סלייטון
חיים אישיים ומותו
בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד למשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'יה ומאוניברסיטת אוגלת'ורפ. הוא קיבל את אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת בשל העניין שרכש בשפה הצרפתית.
חלום ליל קיץ (פירושונים)
קולנוע
}}
מרקיזות אוסטריה
מרקיזות אוסטריה, הייתה מרקיזות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 976 לאחר המרד של היינריך השני, דוכס בוואריה. בשנת 1156 קיבלה המרקיזות מעמד של דוכסות, בעקבות המרד של היינריך העשירי, דוכס בוואריה. לאחר היכחדות בית באבנברג, תפס את הדוכסות אוטוקר השני, מלך בוהמיה. בשנת 1278 הביס רודולף הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג את אוטוקר, וכבש את דוכסות אוסטריה, והפך אותה למעוזו של בית הבסבורג. בשנת 1453 הועלתה הדוכסות למעמד של ארכידוכסות, והחל מהמאה ה-15 יצאו ממנה כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
רקע
לאחר קריסת האימפריה הרומית בתחילת ימי הביניים, ידע אזור אוסטריה בת ימינו גלים של הגירת שבטים שונים על פניו. ביניהם היו הלומברדים, האווארים, הגותים, ההונים ואחרים, שיעדם היה חצי האי האפניני וגאליה, ובשנת 488 אף אולץ חלק מן העם הנוריכי המקומי לסגת לכיוון איטליה בידי השבטים הפולשים. לעומת זאת, שלושה שבטים שונים דווקא הקימו יישובי קבע באוסטריה: האלמאנים, שהגיעו משוואביה והתיישבו באזור פורארלברג, הבווארים, שהגיעו מבוהמיה והתיישבו באזור אוסטריה עילית ותחתית, זלצבורג וצפון טירול, והסלאבים, שהתיישבו באזור שטיריה, קרינתיה ודרום טירול. הסלאבים התערו בחברה שישבה באזור לפניהם, והקימו את ממלכת קאראנאטיה, בעוד האלמאנים התערבבו עם הבווארים.
בשנת 745 כבשו הבווארים את ממלכת קאראנאטיה, והחלו להתפשט ברחביה. ממלכתם זו המשיכה להתקיים עד שנת 788, אז הובסו בראש דוכסם טסילו השלישי, דוכס בוואריה על ידי קרל הגדול וממלכתם צורפה לאימפריה הקרולינגית.
בתקופה הקרולינגית החלו לפעול באזור נזירים אירים בחסות השלטון, שהביאו להתפשטות הנצרות. פעולתם של הנזירים הביאה גם לבירוא יערות והרחבת היישובים על חשבונם. האזור שולב גם במערכת הפיאודלית של האימפריה הקרולינגית. בשנת 798 נוסדה ארכיבישופות בעיר זלצבורג, כחלק מתהליך בשנות ה-730 שבו הוקמו עוד שלוש בישופויות בשלוש ערים שונות בבוואריה. זלצבורג, כאמור, הייתה ארכיבישופות, מעמד הנמצא מעל כל שאר הבישופויות באזור. העיר הפכה גם כן למרכז הפעילות הנוצרית בטריטוריות הסלאביות, מה ששימש גם כאמצעי להרחבת תחומה השיפוטי של האימפריה הקרולינגית.
בשנת 909 הביאה פלישת המדיארים לעצירת ההתפתחות האזורית, אולם המדיארים הובסו בשנת 955 בידי אוטו הגדול בקרב לכפלד.
מרקיזות אוסטריה
לאחר תבוסת המדיארים הוקמו טריטוריות ספר באזור אוסטריה וסביבתה. לאחר המרד של היינריך השני, דוכס בוואריה נלקחו ממנו שטחים השוכנים באזור אוסטריה בידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעונש. השטחים, שנודעו מאוחר יותר כ"אוסטריכי", ניתנו ללאופולד הראשון מבאבנברג שהוכתר למרקיז האזור, וכך קמו בית באבנברג ומרקיזות אוסטריה.
תחת שלטונו של לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה התחזקה מאוד המרקיזות. לאופולד ששלט בין השנים 1095–1136 הרחיב מאוד את גבולות המרקיזות, בנה עיירות חדשות וייסד מנזרים, והשיג מידה רבה של עצמאות לאוסטריה.
שדרוג לדוכסות
בשנת 1139 לאחר שהמלך קונרד השלישי, מלך גרמניה נישל את היינריך העשירי, דוכס בוואריה מנחלותיו, הוא מסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ולאחר מותו בשנת 1141 מסר את הדוכסות להיינריך השני, מרקיז אוסטריה. בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה המרקיזות למעמד דוכסות, ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה.
לאחר מכן
לאחר היכחדות בית באבנברג, תפס את הדוכסות אוטוקר השני, מלך בוהמיה. בשנת 1278 הביס רודולף הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג את אוטוקר, וכבש את דוכסות אוסטריה, והפך אותה למעוזה של בית הבסבורג. בשנת 1453 הועלתה הדוכסות למעמד של ארכידוכסות, והחל מהמאה ה-15 יצאו ממנה כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
סרגיי סטאנישב
סרגיי דימיטרייביץ' סטאנישב (בבולגרית: Сергей Дмитриевич Станишев;נולד ב-5 במאי 1966, חרסון, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי בולגרי, ראש ממשלת בולגריה לשעבר ויושב ראש המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית. החל משנת 2011 מכהן כראש מפלגת הסוציאליסטים האירופים, המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט האירופי.
ראשית הקריירה
סטאנישב נולד בחרסון באוקראינה (באותה עת בברית המועצות), לאב בולגרי ולאם ממוצא רוסי. למד באוניברסיטת מוסקבה, שם גם קיבל דוקטורט בהיסטוריה ב-1994. כמו כן, היה עמית מחקר אורח בלימודי יחסים בינלאומיים ובמדע המדינה, בבית הספר לכלכלה של לונדון. באותה עת, עבד גם כעיתונאי. ב-1995 הפך לחבר במטה ליחסים בינלאומיים של מפלגתו. היה ראש המטה ליחסי חוץ ומדיניות במפלגתו מ-1996 עד 2001. במאי 2000 נבחר סטאנישב לחבר במועצה העליונה של מפלגתו וחבר בוועד הפועל וב-2001 נבחר לפרלמנט הבולגרי מטעם העיר רוסה.
כהונת ראש הממשלה
בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 ביוני 2005, נבחר שוב לפרלמנט, הפעם בתור נציג העיר בורגס. הקואליציה שעמד בראשה השיגה 31 אחוז מסך הקולות וסטאנישב הודיע כי: "הקואליציה הבאה צריכה להיות מונהגת על ידי המפלגה שקיבלה את רב הקולות". ב-20 ביולי, לאחר חודש של אי ודאות פוליטית לגבי יכולת הקמת קואליציה כלשהי בעקבות תוצאות הבחירות, הסכים סטאנישב להקים קואליציה בראשותו שכללה את מפלגתו ואת תנועת "הזכויות והחופש" - תנועה קטנה של המיעוט הטורקי. ב-27 ביולי אישר הפרלמנט את מועמדותו כראש הממשלה ברוב של 120 תומכים כנגד 119, אולם הפרלמנט לא אישר את הרכב הקולאציה לאחר תמיכתם של 117 מול 119 מתנגדים.
החלטה זו יצרה שוב מבוי סתום שנמשך שבועיים. לבסוף, ב-15 באוגוסט, הורכבה ממשלה רחבה וכללה בה את מפלגתו של ראש הממשלה היוצא, סמיון סקסקובורגותסקי, וכן את תנועת "הזכויות והחופש". סטאנישב הצהיר כי מטרות הממשלה הן: "צירוף לאיחוד האירופי, מדיניות רווחה וצמיחה כלכלית". הפרלמנט הבולגרי בחר בו לראש הממשלה ואישר את ממשלתו וב-17 באוגוסט 2005 החל סטאנישב לכהן באופן רשמי כראש הממשלה.
בבחירות שנערכו בתחילת יולי 2009 ספגו סטאנישב ומפלגתו מפלה ואיבדו את השלטון למפלגת הימין - מרכז GERB בראשותו של בויקו בוריסוב.
סטאנישב, אחד מיושבי ראש המפלגה הצעירים ביותר, נחשב לטיפוס ססגוני בין הפוליטיקאים. לא היה נשוי רשמית תקופה ממושכת, אך קיים קשר זוגי ממושך עם אלנה יונצ'בה, עיתונאית בולגרית מפורסמת שמסקרת אירועים וסכסוכים ברחבי העולם. ב-2002 הוא הדהים את חברי מפלגתו, כאשר הגיע לכינוס מפלגתי, רכוב על אופנוע ולבוש בז'קט בסגנון אוהדי מוזיקת רוק, ועל גבו רשום: "אם הינך קורא זאת, סימן שאלנה נפלה בדרך". כמו כן, הוא גולש פעיל באינטרנט ולאחר בחירתו לראשות המפלגה ב-2001 השתתף בצ'ט ב-ICQ יחד עם מאות משתתפים.
בשנת 2013 התחתן עם היחצ"נית מוניקה יוסיפובה, שילדה לו ילד שנתיים קודם.
יושב ראש מפלגת הסוציאליסטים האירופים
בסוף שנת 2011 החליף סטאנישב את פול נירופ ראסמוסן בתפקיד יושב ראש מפלגת הסוציאליסטים האירופים. בספטמבר 2012 נבחר להמשיך בתפקיד זה בכנס התשיעי של סיעה פוליטית זו בפרלמנט האירופי, עם 91.3% מהקולות, כשהוא מועמד יחיד.
הארי גרג
הארי גרג (באנגלית: Harry Gregg; 27 באוקטובר 1932 – 16 בפברואר 2020) היה כדורגלן ומאמן צפון אירי, ששיחק בעמדת השוער. הוא השתתף עם נבחרת צפון אירלנד במונדיאל 1958 וזכור כ"גיבור" של האסון האווירי במינכן על כך שהציל חיי אדם.
קריירה
גרג נולד בטובמור שבצפון אירלנד בשנת 1932. כשהוא בן 18 שיחק בדונקסטר רוברס ובדצמבר 1957 עבר למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של 23,500 ליש"ט, סכום שבאותה תקופה היה נחשב לשיא שכר עולמי עבור שוער. באופן אירוני למדי, היה זה הרכש הראשון שלה אחרי ארבע שנים, כי המועדון הקים באקדמיה פס ייצור לשחקנים צעירים, ובמשך תקופה לא היה צורך להביא חיזוק מבחוץ.
גרג היה חלק מהאסון האווירי במינכן בו חלק מחבריו לקבוצה איבדו את חייהם. הוא בעצמו שב להכרתו בתוך תא הנוסעים, במחשבה שהוא מת. הוא חש דם זורם על פניו והוא "לא העז להרים את ידיו למעלה, מכיוון שחשב שהקצה של ראשו הוסר". בדיוק מעליו הוא ראה פתח המאיר אל תא הנוסעים, הוא ניגש אליו והצליח לפתוח פתח רחב מספיק על מנת להיחלץ. מאז אותו מקרה לפעמים כונה כ"גיבור של מינכן" על כך שחילץ 7 אנשים מהמטוס הבוער וביניהם היו מאמנו מאט באזבי, בובי צ'רלטון, ג'קי בלאנשפלאוור ודניס ויולט. כוכב הכדורגל ג'ורג' בסט שנהג בנעוריו לצחצח את נעליו של גרג, אמר על מעשו: "אומץ לב הוא דבר אחד, אך מה שהארי עשה היה יותר מאשר גבורה".
הופעתו הראשונה במנצ'סטר יונייטד הגיעה רק לאחר האסון במשחק נגד שפילד ונסדיי בסיבוב החמישי בגביע ה-FA. הם ניצחו אותה 0–3 והמשיכו עד לגמר ב-1958 בו הפסידו 2–0 לבולטון וונדררס. השער השני שספגה היה שנוי במחלוקת לאחר והכובש, נט לופטהאוס, הדף את גרג ביחד עם הכדור אל השער. בעקבות האסון בו איבדו כמה שחקנים הם סיימו בעונת 1957/58 רק במקום התשיעי בליגה. אומנם גרג היה חלק מהקבוצה שזכתה בכמה תארים אך מעולם לא היה שותף ברגעי הזכייה. לפני שעוד שיחק את משחקו הראשון במנצ'סטר הם זכו במגן הקהילה ב-1957, ובגמר גביע ה-FA בו ניצחו ב-1963 לא שיחק בעקבות פציעה בכתף והשוער דייוויד גאסקל תפס את מקומו. הפציעה נמשכה גם בעונת 1964/65 וכתוצאה מכך לא שיחק אף משחק בעונת האליפות. במהלך הקריירה במנצ'סטר יונייטד שמר על שער נקי ב-48 הופעות מתוך 247 בסך הכל.
בדצמבר 1966 גרג עבר לסטוק סיטי בה ערך שתי הופעות בלבד. בראשונה ספג ארבעה שערים בהפסד 4–2 נגד לסטר סיטי ובשנייה שמר על רשת נקייה בניצחון 0–2 על בלקפול. בתום עונת 1966/67 פרש מכדורגל.
נבחרת צפון אירלנד
במדי נבחרת צפון אירלנד גרג ערך 25 הופעות כשהראשונה הגיעה במרץ 1954 נגד ויילס. הוא היה שותף בניצחון 2–3 על אנגליה בוומבלי בנובמבר 1957, ועזר לה להעפיל למונדיאל 1958. גרג לא היה שוער שגרתי לתקופתו, הוא אהב להיות מעורב, לחזות מהלכים, להתחיל התקפות בזריקות ארוכות לאגפים, ולעיתים אפילו לצאת מחוץ לרחבה בדומה ללב יאשין. במשחק שלה הבתים נגד גרמניה המערבית שנגמר בתיקו 2–2 נתן תצוגה הרואית הכוללת זינוקים תכופים אל עבר החלוצים הגרמנים שהקסימו את הקהל ואת אנשי המקצוע. צפון אירלנד סיימה את דרכה ברבע הגמר וגרג נבחר להיות לשוער המצטיין בטורניר.
חיים אישיים
בעודו שחקן דונקסטר רוברס גרג התחתן עם אשתו הראשונה, מאוויס מרקהאם, בשנת 1957 בכנסיית סנט ג'יימס. מאוחר יותר באותה השנה נולדה בתם הראשונה בשם לינדה ואילו בתם השנייה, קארן, נולדה שנה אחר כך. אשתו מאוויס נפטרה ב-1961 כתוצאה ממחלת הסרטן וגרג התחתן בפעם השנייה ב-2 ביולי 1965 עם קרולין מונדרס בכנסיית פאריש סנט מרי ברוסטרן. לזוג נולדו ארבעה ילדים: ג'ולי, ג'יין, סוזן וג'ון הנרי. טרגדיה נוספת קרתה לו ב-24 באפריל 2009 כאשר בתו קארן נפטרה גם היא מסרטן כשהיא בת 50. דודו של גרג היה סבו של הכדורגלן סטיב לומאס, ששיחק במועדונים מנצ'סטר סיטי ווסטהאם יונייטד.
בעבר המלון וינדזור בעיירה ווארט פורטסטווארט היה בבעלותו. במהלך שנות ה-50 גרג שיחק בקבוצת הנוער של קולריין במשחק גביע רמלטון, ובמאי 2011, כשהוא בן 78, הסכים לחזור לרמלטון שם בילה ערב לצד ג'ובי קרוסאן ואנשים מקומיים בהיכל התהילה שם.
גרג נפטר ב-16 בפברואר 2020 בקולריין שבצפון אירלנד בגיל 87. ממשפחתו נמסר כי הוא "הלך לעולמו בבית החולים, כשהוא מוקף על ידי משפחתו האוהבת". במנצ'סטר יונייטד, וכן שחקני הקבוצה לשעבר, ספדו לגרג. הקבוצה פרסמה סרטון מחווה לשוערה לשעבר בעמוד הפייסבוק שלה. בובי צ'רלטון אמר על האיש שהציל את חייו: "קראתי לו בגאווה 'חבר לקבוצה', עבורי הוא תמיד ייזכר כגיבור. יש סיבות רבות לכך שהוא ייזכר כאחד מהשמות הגדולים של מנצ'סטר יונייטד". המאמן לשעבר של הקבוצה סר אלכס פרגוסון ספד גם הוא לגרג: "הוא היה אדם בעל אופי נהדר, ואגדה אמיתית של המועדון. תמיד נהניתי מחברתו ומהעצות הרבות שנתן".
יוחנן מגוש חלב
יוחנן מגוש חלב (שמו המלא: יוחנן בן לוי) היה ממנהיגי המרד הגדול ברומאים, במאה הראשונה לספירה. מוצאו מגוש חלב שבגליל העליון.
מעמדו החברתי
יוחנן בן לוי היה בן למשפחה בעלת אמצעים מגוש חלב בגליל. יוסף בן מתתיהו מתאר את יוחנן כמי שהיה חברו ו"מיודעו" של שמעון בן גמליאל (בנו של רבן גמליאל הזקן), שעמד בראש בית הלל בתקופת המרד (חיי יוסף, לח, 189-194). יוחנן היה אישיות מקומית חשובה עוד קודם לפרוץ המרד בשנת 66, ואחת הראיות לכך היא אזכור שמו בלוויית שמו של אביו. יוסף אף מציין כי היה "בן למשפחה ידועת שם". ראייה נוספת לכך היא הופעתו בראש המנהיגים של גוש חלב, בתחילה בניסיון למתן את התושבים הנוטים למרד ולאחר מכן בהנהגתם לאחר התנפלות השכנים הנוכרים על העיר ובביצורה. ברור שיוחנן הוא המנהיג המקומי הבולט בגוש חלב, משום שכאשר יוסף בן מתתיהו מבקר בעיר, יוחנן הוא האיש היחיד איתו הוא בא בדברים.
אישיותו
יוסף בן מתתיהו נשלח להנהיג את המרד בגליל אך בשלב מסוים יוחנן מגוש חלב החל לחשוד בו ובכנות כוונותיו, וביקש להרחיקו מתפקידו. מכאן ואילך התקיימה סדרה של מהלכים המתוארים בידי יוסף בן מתתיהו בספרו 'מלחמות היהודים', כהתנכלות של יוחנן לו ולמנהיגותו.
בספר 'חיי יוסף' טוען יוסף בן מתתיהו, כי הונו של יוחנן הושג בדרכי מרמה, כאשר יוחנן טען לפניו טענות שקר, במטרה להשיג רווחים מהירים, כי יהודי קיסריה נותרו ללא שמן זית ולשם כך הפקיע כמויות גדולות של שמן זית מגוש חלב: "הוא ידע היטב כי בקסריה נמכרים שני סכסטרים בדרכמון אחד, ובגוש חלב שמונים סכסטרים בארבעה דרכמונים".
ההיסטוריון בן המאה ה-19 צבי גרץ מתאר את אותה הדמות עצמה במילים הבאות:
בספר זה ("חיי יוסף"), שנכתב כעשרים וחמש שנה לאחר אירועי המרד, תיאר יוסף בן מתתיהו את יוחנן מגוש חלב, כמי שבתחילה היה דווקא מתון בגישתו והתנגד למרד: . אפיונו של יוחנן בהצגתו הראשונה לפני הקוראים כשוחר שלום, עומד בסתירה להצגתו ב"מלחמת היהודים", שם הוא רשע מעיקרו, וגם בסתירה להמשך הדברים ב"חיי יוסף", המציגים את יוחנן כנבל. ניתן לחשוד כי בעריכת דבריו לקראת פרסום הספר, דאג יוסף בן מתתיהו, בראשית דבריו על יוחנן, הבאים מיד אחרי דבריו על יוסטוס איש טבריה, לשפר את דמותו של יוחנן כדי להבליט עוד יותר את רשעותו של יוסטוס. יוסף בן מתתיהו השתמש בספריו כדי לנגח את אויביו הפוליטיים, ויש להניח כי תיאורו את יוחנן נובע מההיסטוריה המשותפת שלהם, ומהדרך השונה מאוד בה בחרו שניהם, ואינו תיאור אובייקטיבי של דמות חשובה זו בתולדות עם ישראל. תיאורו את יוחנן מגלה איבה מיוחדת כלפי אישיותו. מעבר להתנגדות האידאולוגית וההאשמה באסונות שקרו לאחר מכן, קיים הבדל בין תיאור יוחנן לבין תיאור מנהיגים אחרים. ביקורתו של יוסף על יוחנן חושפת איבה אישית עמוקה, ששורשיה נעוצים בעיקר בניסיונו בתקופת כהונתו כמפקד הגליל, שם היה יוחנן יריבו הנחוש ביותר, אשר עשה הכל כדי להדיחו.