cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיל רון שמע
קריירה מוזיקלית
משנת -2012 מכהן בתפקיד מנהל האמנותי של הפסטיבל הסופי בישראל אותו יסד וכן של פסטיבל ירושלים למוזיקה מקודשת. משנת 2018 רון שמע מכהן כמנהל תוכן אומנותי באקדמיה למוסיקה מן המזרח -״מקאמאת״ בצפת העתיקה. במהלך הופעותיו עם ההרכבים השונים, הופיע רון שמע מול אישים ידועים כגון הדלאי לאמה, שרון סטון, מדונה, ריצ'רד גיר, קולדפליי, סטינג, רדיוהד מנהיגי עולם מלכים ונושי תבל ועוד.
ב-30 ביולי 2023 הוציא את האלבום "דבקה פאנק".
גיל רון שמע נווד החי בין יפו לגליל נשוי באושר לעדי רון שמע אמנית צורפת ומעצבת ואב למעיין רפאל ויסמין שירה.
תרגום וכתיבה
בשנת 2001 הוציא ספר בשם "ההארה" - תרגום לעברית משירת ג'לאל א-דין רומי, משורר פרסי סופי מהמאה ה-13, שהנושא המרכזי של הגותו הוא מושג "התאווחיד" – אחדות. ב-2007 יצא תרגום נוסף של רון-שמע לשירתו, בספר "שיר אחד".
לאורך השנים כתב רון-שמע מאמרים למגזין "חיים אחרים", לאתר "מהות החיים" ועוד. בנוסף הוא עוסק בכתיבת שתי סדרות של ספרים, העומדות לצאת לאור: סדרת אגדות לצעירים, וסדרת "יום בחייו של ילד" בליווי צילומים אותנטיים.
משחק ובימוי
ב-1993 שיחק במופע "אקו-ים" בפסטיבל עכו, בו גם ניגן. ב-1994 היה ממייסדי קבוצת התיאטרון הקבלי "מטטרון". על הופעתו באותה שנה ב"חנוך נסיך ההוויה" בפסטיבל עכו, זכה בפרס חבר השופטים 'ציון לשבח' על בימוי ומשחק. באותה שנה ייסד גם הרכב סיפור מוזיקלי, "מרבד הקסמים", שהופיע עד 1996 בכ-600 מופעים במסגרת משרד החינוך.
ב-1995 הופיע בסרט "חנוך", וכן ביים ושיחק בהצגה "החתונה השמימית" במסגרת פסטיבל עכו. ב-1996 הופיע במופע מולטי-מדיה בתיאטרון המלכותי של אמסטרדם, "I LAB YOU", בבימויו של דודי מעיין. באותה שנה ביים ושיחק במופע רחוב קירקסי, "עץ משיח", במסגרת פסטיבל עכו.
ב-2001 ביים, הפיק ושיחק בהצגה "מי שומר על העצים" במסגרת פסטיבל בת ים ופסטיבל עכו.
ב-2011 שיחק בסרט "בלדה לאביב הבוכה" בבימויו של בני תורתי.
יחסי דנמרק–מזרח טימור
יחסי דנמרק–מזרח טימור הם יחסי החוץ בין דנמרק ומזרח טימור.
היסטוריה
ה-"IWGIA" היה ארגון לא ממשלתי בדנמרק שפעל למען עצמאותה של מזרח טימור מאינדונזיה. בשנת 2003 כוננו יחסים דיפלומטיים בין דנמרק למזרח טימור.
דנמרק השתתפה במינהל הביניים של האו"ם למזרח טימור (UNTAET), משלחת התמיכה של האו"ם במזרח טימור (UNMISET), משרד האו"ם במזרח טימור (UNOTIL) ובנציגות המשולבת של האו"ם במזרח טימור (UNMIT). הדיפלומט הדני פין רסק-נילסן היה מתאם האו"ם ונציג של UNDP בין השנים 1999–2002 וסגן הנציג המיוחד של האו"ם למזרח טימור וסגן ראש UNMIT משנת 2006 עד שהפך לנציג המיוחד של האו"ם למזרח טימור בעצמו ב-2012.
בשנת 2012, דנמרק שלחה צוות לבחירות במזרח טימור כחלק ממשלחת המשקיפים על הבחירות של האיחוד האירופי.
יחסי סחר
בעוד הלשכה לסטטיסטיקה של מזרח טימור לא דיווחה על קשרי מסחר בין מזרח טימור ודנמרק לשנת 2016, היא כן רשמה יבוא מדנמרק בשווי 324,000 דולר לשנת 2018, והציבה את דנמרק כמדינת המקור ה-32. לכך נוסף יבוא של רכב למזרח טימור בשווי 62,448 דולר מגרינלנד.
ארוחה רשמית (אוניברסיטה)
ארוחה רשמית (באנגלית: Formal Meal או Formal Hall) היא ארוחה רשמית מסורתית הנערכת במספר אוניברסיטאות ותיקות ויוקרתיות בבריטניה, בהן סטודנטים לבושים בלבוש רשמי ולעיתים קרובות אף מתהדרים בגלימה אקדמית. ארוחות אלו מתקיימות בעיקר באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת דרהאם. הארוחה מהווה חלק מהגאודי (Gaudy), כינויו של אורח חיי הסטודנטים באוניברסיטאות אלה.
אופי הארוחות שונה במכללות (קולג'ים) השונות המקיימות ארוחות רשמיות. גם תדירות הארוחות אינה זהה במכללות השונות, שכן יש מכללות המארחות ארוחה כזו מדי יום וישנן שמקיימות ארוחה כזו רק פעם בשבוע. סיבות רבות לכך, בעיקרן:
חוקים ומסורות בארוחות
כיאה לאירועים ותיקים במהלך השנים התפתחו מספר חוקים ומסורות:
סדרת הרכבות
The Railway Series (בתרגום חופשי: "סדרת הרַכבות") היא סדרת ספרי סיפורת העוסקת בעלילותיה של מערכת רכבות הממוקמת באי האגדי סודור. בסדרה קיימים ארבעים ושניים ספרים. עשרים ושישה מספרי הסדרה נכתבו על ידי הכומר האנגלי וילברט אודרי בין השנים 1945 ו-1972. שישה עשר ספרים נוספים נכתבו על ידי בנו, כריסטופר אודרי - ארבעה עשר נכתבו בין השנים 1983 ו-1996, ושניים נוספים נכתבו בשנים 2007 ו-2011.
הדמויות והסיפורים מסדרת הספרים הרכיבו בהמשך את הבסיס לסדרת הטלוויזיה "תומס הקטר וחברים".
כמו כן, לאורך השנים הופקו גם ספרים מוקלטים של סיפורי הסדרה תחת השם "סיפורי הרַכבות".
היסטוריה
וילברט אודרי החל לעבוד על הסיפור הראשון בסדרה במהלך שנת 1942 כאשר בנו כריסטופר חלה בחצבת והיה מרותק לחדר חשוך. במהלך אותה התקופה וילברט סיפר לכריסטופר סיפורים והקריא לו שירים קצרים שונים עם חרוזים על מנת לשמח אותו. אחד מאותם השירים, שאותו אהב כריסטופר במיוחד, היה:
מקורו המדויק של החרוז אינו ידוע, אבל מחקר שערך הסופר האנגלי בראיין סיבלי מעיד על כך שמקור החרוז הוא אף מלפני תקופת מלחמת העולם הראשונה. התשובות של וילברט אודרי לשאלות של כריסטופר אודות החריזה הובילו את וילברט ליצור את הסיפור הקצר הראשון בסדרה ששמו היה "יומו של אדוארד". סיפור זה התמקד בעלילותיו של אדוארד הקטר הכחול, קטר ישן שמורשה לצאת מהמבנה בו שהה ליום אחד. בהמשך וילברט יצר את הסיפור השני בסדרה שהתמקד גם כן בדמותו של אדוארד. בסיפור זה שולבה גם דמותו של גורדון הקטר הגדול. גורדון נקרא על שמו של ילד שחי באותו הרחוב של משפחת אודרי ואשר אותו כריסטופר החשיב לשתלטן. מקורו של הסיפור השלישי בסדרה ("סיפורו העצוב של הנרי") היה בחמשיר שכריסטופר אהב:
כמו בשיר הקודם, גם המקור של שיר זה איננו ידוע עד היום. ראוי לציין כי אודרי קיבל בעבר מכתב בו נטען כי שיר זה הוא בעל דמיון רב לשיר שהופיע בספר שירי ילדים שהופץ בשנת 1902:
בסיפור זה הופיעו לראשונה דמויותיהם של הנרי הקטר הירוק והמנהל השמן.
בחג המולד שנת 1942 נולדה דמותו של תומס הקטר, שבהמשך הפך לדמות הראשית בסדרה. אודרי יצר באותה שנה קטר צעצוע עבור בנו כריסטופר, והקטר זכה לשם תומס. כריסטופר ביקש בהמשך מאביו שיכתוב עבורו סיפורים אודות תומס. בעקבות כך, ב-1946 פרסם אודרי את הספר "Thomas the Tank Engine". ספר זה אויר על ידי רג'ינלד פיין. בדומה לספר הקודם בסדרה, ספר זה זכה להצלחה רבה ועקבות כן וילברט התבקש לכתוב סיפורים שיתמקדו בעלילותיו של הקטר ג'יימס, שהוצג לראשונה בסיפור הקצר "תומס ורכבת החילוץ" (הסיפור האחרון בספר "Thomas the Tank Engine"). הספר "James the Red Engine" יצא לשווקים לראשונה בשנת 1948, השנה בה קווי הרַכבות בבריטניה הולאמו. בשל כך המנהל השמן בסדרת הספרים זכה החל מעתה לשמו הרשמי שבו הוא נודע עד היום - המפקח השמן (Fat Controller).
הספר "James the Red Engine" היה הספר הראשון שאויר על ידי קלרנס רג'ינלד דאלבי. ספר זה, שהוא אחד מהספרים המוכרים ביותר בסדרת הספרים הוא גם אחד מהספרים השנויים ביותר במחלוקת בסדרת הספרים. דאלבי אייר את כל יתר הספרים בסדרה בשנים הבאות עד לספר "Percy the Small Engine" (1956). דאלבי יצר איורים חדשים לספר המקורי בסדרה וביצע מספר שינויים באיורים של הספר "Thomas the Tank Engine".
הספרים הבאים בסדרה הציגו לראשונה דמויות בולטות שונות כגון אנני וקלרבל, פרסי הקטר הקטן וטובי קטר הטראם.
על מנת שהסיפורים יהיו אמיתיים כמה שאפשר, וילברט קיבל השראה רבה בעת הכתיבה ממספר ספרים בספרייה הפרטית שלו, בנוסף לטור "scrapheap" בעיתון "Railway Gazette" שהיה שימושי במיוחד עבור אודרי כמקור לתקריות רכבות יוצאות דופן שאותן שילב אודרי בסדרת הספרים. וילברט המשיך לעבוד על סדרת הספרים עד שנת 1972 שבה פרסם את הספר העשרים ושישה בסדרה - "Tramway Engines". אודרי, שהחל להתקשות להמציא רעיונות לסיפורים חדשים בסדרה, החליט בעקבות כך כי הגיע הזמן לפרוש. אף שווילברט אודרי לא כתב ספרים חדשים נוספים בסדרה לאחר 1972, הוא כן כתב בהמשך סיפור ספין-אוף לסדרת הטלוויזיה בשם "מסיבת חג המולד של תומס" ויצר גם מספר מהדורות מורחבות לחלק מהספרים הישנים בסדרה. כמו כן כתב גם את הספר "האי סודור: העם, ההיסטוריה והרכבות" (The Island of Sodor: Its People, History and Railways). בנוסף לכך הוא כתב גם מספר סיפורים קצרים ומאמרים שפורסמו בשנתונים של הזיכיון (Thomas and Friends annuals).
סדרת ספרי ההמשך של כריסטופר אודרי
כריסטופר אודרי, בנו של וילברט, המשיך לכתוב את סיפורי הסדרה החל משנת 1983. את ההשראה לסיפור הראשון שיצר קיבל כשביקר בקו הרכבת Nene Valley Railway שבקיימברידג', אנגליה. בהמשך יצר ארבעה סיפורים חדשים נוספים: "Triple Header" ,"Stop Thief!" ,"Mind That Bike" ו-"Fish". כריסטופר הראה את כל הסיפורים לאביו, שהציע לו לשלוח את הסיפורים לחברת ההוצאה לאור. באותה העת עבדה חברת ההפקות Clearwater Features על הפקת העיבוד לטלוויזיה, ובשל כך הסכימה חברת ההוצאה לאור קיי וורד לפרסם סיפורים חדשים ב"סדרת הרַכבות" פרי עטו של כריסטופר אודרי. הספר "Really Useful Engines" יצא לאור בשנת 1983.
בשנת 2005 הפיצה לראשונה חברת Sodor Enterprises, בבעלותו של כריסטופר אודרי, ספר בשם "סודור: קריאה בין השורות" (גם: "בין הפסים" או "בין הקווים"; Sodor: Reading Between the Lines). ספר זה סיפק הצצה רחבה יותר לעולמו של האי סודור. דרך חברת ההפצה Sodor Enterprises כתב והפיץ כריסטופר אודרי מספר ספרים נוספים לילדים שעלילתם עוסקת ברכבות, שרובם מתרחשים בקווי רכבת אמיתיים בבריטניה. כמו כן המשיך כריסטופר לפרסם באמצעות חברת ההפצה שלו את הסיפורים ב"סדרת הרַכבות" המקורית ולנכוח באירועים שונים שהיו קשורים לסדרה.
בשנת 2006 החלו המוציאים לאור להחזיר לשוק את הספרים בפורמט המקורי. כמו כן, 14 הספרים שנכתבו על ידי כריסטופר הופצו מחדש באוגוסט 2007.
ב-3 בספטמבר 2007 הוציא כריסטופר ספר חדש, "Thomas and Victoria", והסדרה הגיעה לארבעים ואחד כרכים. הספר אויר על ידי קלייב ספונג. ספר זה טיפל בבעיות בקשר לתנועת שימור קווי הרכבת.
ציון ברוך
ציון ברוך (נולד ב-25 באוקטובר 1979) הוא קומיקאי, תסריטאי, צייר, זמר-יוצר, מסעדן ושחקן ישראלי. חבר בהרכב הקומי "שלישיית מה קשור", לצד אסי ישראלוף ושלום מיכאלשווילי.
ביוגרפיה
ציון ברוך נולד ברמלה למשפחה ממוצא תוניסאי ורוסי, בנם של חנה וחיים ברוך. אביו היה נגר. את שירותו בצה"ל השלים במחנה צריפין כספר, שם הכיר את גיא מזיג. במהלך שירותו הצבאי החל להופיע במופעי סטנד-אפ יחד עם אסי ישראלוף ושלום מיכאלשווילי. השם "מה קשור" נבחר בהצעתה של אמו של ברוך.
בשנת 2000 העלו ברוך, שלום מיכאלשווילי ואסי ישראלוף את מופע הבידור "מה קשור?". בשנת 2001 החלה השלישייה להופיע בתוכנית הטלוויזיה של אלי יצפאן, "יצפאן", בערוץ 3. בשנת 2002 הופיעו עם מערכוניהם בעונתה האחרונה של תוכנית הבידור "רק בישראל", לצד אורנה בנאי וארז טל בערוץ 2, וזכו לחשיפה משמעותית.
ב-2003 השתתף ברוך בסרט הטלוויזיה של דני סירקין "הללויה" לצדם של הבדרנים טל פרידמן ואורי גוטליב. ב-2004 התארח במספר פרקים בתוכנית הטלוויזיה של רשת "החיים זה לא הכל". באותה שנה השתתף בסרטו של אסי דיין, "הבשורה על פי אלוהים". ב-2005 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "היכל התרבות" ובסרט "החשוד האחרון".
בין השנים 2009-2013 דיבב ברוך לצד אודי גוטשלק את הדמויות של המותג ביסלי גריל וברביקיו, ברוך דיבב את ברביקיו.
בדצמבר 2012 החל להשתתף יחד עם חברי השלישייה בתוכנית הסאטירה "בובה של מדינה" בערוץ 10.
באוגוסט 2013 פתח את מסעדת "Matsuya", מסעדה יפנית במתחם הבורסה ברמת גן.
בשנים 2014–2015 הגיש ברוך יחד עם חבריו ל "שלישיית מה קשור" תוכנית יומית ברדיו ללא הפסקה.
ב-28 באפריל 2017 יצא הפרק הראשון של "ג'ודה", סדרת פשע-אימה, המגוללת את סיפורו של עבריין זוטר שנהפך לערפד. את הסדרה ברוך כתב ויצר, והוא משחק בה בתפקיד הראשי לצד אילנית לוי, עמוס תמם ונוספים.
בשנת 2019 שיחק בסדרה המוקומנטרית "מצולמים" ב-HOT.
בשנת 2021 יצא סרטם המשותף של ברוך וחבריו להרכב "מה קשור", "לשחרר את שולי", המבוסס על מערכונים מתוכניתם "עם סגולה". הסרט זכה להצלחה קופתית, כאשר צפו בו מעל ל-800 אלף איש בחודש הראשון להקרנתו.
חיים אישיים
ברוך הוא צייר חובב. בפברואר 2012 נמכר ציור שלו באירוע התרמה ב-50 אלף ש"ח.
מסוף שנת 2012 ברוך הוא בן זוגה של הדוגמנית ומשתתפת "האח הגדול" יאנה יוסף, ב-15 ביולי 2014 הם התארסו וב-21 בדצמבר 2014 הם נישאו. בצעירותה יוסף החלה לעבור תהליך גיור שלא הושלם, מאז שהכירה את ברוך החליטה לחזור לתהליך, ובנובמבר 2014 השלימה אותו. ב-13 בנובמבר 2015 נולדה בתם הבכורה. ב-2018 נולד בנם השני, ובאפריל 2020 נולד בנם השלישי.
טמרה (יזרעאל)
מקור שמו של היישוב הוא בשם הכפר שהיה במקום בימי בית שני.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת במפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 193 תושבים ו-34 בתים. בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-240 תושבים (מתוכם 80 יהודים, מתיישבי רמת צבי). במהלך מלחמת העצמאות, בניגוד לרוב הכפרים באזור שהתפנו מיושביהם לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב, הם לא עזבו לאחר שיצרו קשר עם שכניהם היהודים שאמרו להם להישאר במקומם.
אחד משמות הרחוב ביישוב הוא רחוב תמרה על שם המושב והכפר שבשולי עמק יזרעאל.
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל)
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (באנגלית: FWA Footballer of the Year) הוא תואר המוענק מדי עונה (מאז שנת 1948) על ידי התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית, לכדורגלן אשר נבחר לשחקן הטוב ביותר בפרמייר ליג.
היזמה להענקת הפרס הגיעה מצ'ארלי באקן, ובבחירת הזוכה משתתפים חברי התאחדות העיתונאים, אשר מונה כ-400 עיתונאי ספורט מכל רחבי אנגליה.
שיאן הזכיות בתואר הוא תיירי הנרי עם שלוש זכיות, והוא גם השחקן הראשון שזכה בתואר פעמיים ברציפות.
זעמניים
הזַעַמָנִיִּים (שם מדעי: Colubridae) היא הגדולה במשפחות הנחשים ומונה כ-2,100 מינים (בארץ ישראל 23 מינים).
נחשים אלה מתאפיינים לפי שיני הארס:
הזעמניים מצויים בדרך כלל בין קו הרוחב 65 מעלות צפון לבין קו הרוחב 45 מעלות דרום.
על מנת לתפוס את המזון, משתקים הזעמניים את טרפם והורגים אותו על ידי חניקתו באמצעות היכרכות סביבו או מחיצתו על הקרקע. בנוסף, יש מינים אשר בולעים את טרפם בעודו בחיים. אחרים מכישים את הטרף עם שיניהם האחוריות.
רוב הזעמניים מטילים ביצים, אך חלק מהמינים משריצים.
הזעמניים מופיעים בכל הצבעים. על ראשיהם מגינים גדולים דמויי מרצפות מסודרים סימטרית. עיניהם גדולות וצורת קשקשי הגב היא מעוינת וקצותם מעוגלות. בחלק הגחון המגנים רחבים, גדולים, רעופים ובטור אחד. זנב הזעמנים הולך וצר ככל שמתקדמים לקודקודו. בניגוד למשפחות אחרות, כלל אין שרידי גפיים.
על אף שרוב המינים אינם ארסיים, חלק מהמינים ארסיים ולהם שיני ארס אחוריות בלבד, אך גם המינים הארסיים אינם מהווים סכנה לאדם, למעט 3 סוגים יוצאי דופן: בומסלנג (Dispholidus typus) האפריקני, נחש זרדים (Thelotornis) והסוג Rhabdophis ובאופן פחות נפוץ נחשי הבויגה (Boiga) שיכולים להרוג אדם באמצעות נשיכתם ולנחש יוצא דופן הימקגאשי (Rhabdophis tigrinus), בלוטות רעל על צווארו בנוסף לשיניו, אותם הוא משיג מאכילת קרפדות ארסיות.
כמו שאר הנחשים, הזעמניים בתרדמה בחורף הקר. חלק מן המינים יהיו פעילים ביום, חלקם בלילה וחלקם במשך כל היממה.
כאשר נתפסים הזעמניים, הם עלולים לנשוך ולאיים בהפרשה מריחה רע. בנוסף, הם נושפים ו'מתחפשים' לנחשים מזן ארסי על ידי כך שישנו את אופן תנועתם. הם זריזים ובעלי גמישות רבה, דבר שמקל עליהם במציאת מקום מסתור - מחילה, סדק, נקיק או מים.
אילי (נהר)
נהר אילי (בסינית: 伊犁河) הוא נהר הזורם ממערב שינג'יאנג שבצפון מערב סין לקזחסטן, ונשפך אל ימת בלחש.
בין השנים 1965–1980 נבנתה על הנהר תחנת כוח הידרואלקטרית לייצור חשמל בקפצ'אגאי.
מונדיאל 1966
מונדיאל 1966 נערך באנגליה בין ה-11 ביולי ל-30 ביולי. בתואר זכתה נבחרת אנגליה, לאחר שניצחה את נבחרת גרמניה המערבית 4:2 במשחק הגמר, שהוכרע בשער מעורר מחלוקת, המכונה "שער ומבלי".
אאוזביו הפורטוגלי היה מלך השערים של הטורניר, לאחר שכבש תשעה שערים לזכות נבחרתו.
במונדיאל זה הייתה רק קבוצה אחת מיבשות אפריקה ואסיה, נבחרת קוריאה הצפונית, משום שרוב נבחרות אסיה ואפריקה, כולל נבחרת סוריה שהועברה לבית האירופי פרשו מהמוקדמות מפני שלשתי היבשות ניתן רק מקום אחד משותף בגביע העולם. , שהועברה לבית האירופי, וקוריאה הצפונית, שלא הסכימה עם החרם, התחרו במוקדמות, נבחרת קוריאה הצפונית העפילה לגביע העולם בעוד שנבחרת ישראל הפסידה בשלב המוקדמות ל ול.
מבנה הטורניר נשאר כפי שהיה במונדיאל 1962. 16 נבחרות העפילו לטורניר לאחר טורניר מוקדמות, וחולקו לארבעה בתים של ארבע נבחרות בכל בית. שתי הנבחרות הטובות ביותר מכל בית העפילו לשלב רבע הגמר.
למונדיאל זה היה גיבור לא רגיל במקצת, כלב ששמו פיקלס (Pickles). במהלך ההכנות לקראת הטורניר, נגנב הגביע העולמי על שם ז'יל רימא מתצוגה של תערוכה שנערכה במדינה. אומה שלמה פתחה במסע חיפושים אחר הגביע האבוד, שנמצא לבסוף על ידי הכלב פיקלס, שמצא אותו עטוף במספר עיתונים, כשרחרח ליד שיח בלונדון.
הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה
הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה היא ספריית המוזיקה הציבורית הגדולה ביותר בישראל. נוסדה בשנת 1951, בחסותם של משרד החינוך והתרבות ועיריית תל אביב-יפו, כספרייה מיוחדת עבור מוזיקאים מקצועיים ולמען שוחרי המוזיקה בישראל. על מייסדיה נמנו מוזיקאים ידועי שם כפרנק פלג, פרופ' אסתר גרזון-קיוי והמלחין רומן האובנשטוק-רמתי. אגודת א.מ.ל.י. שהוקמה בארצות הברית על ידי מקס ופאני טארג, תמכה במשך שנים רבות בספרייה ותרמה לפיתוחה.
מונדיאל 1966
מונדיאל 1966 תואר בסרט דוקומנטרי בשם "גול!!" שהוקרן בהקרנות מסחריות ברחבי העולם.
הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה
היסטוריה
הספרייה הוקמה ביוזמת מארק טארג והאגודה "אמריקאים למען ספריה מוזיקאלית בישראל" שהוא הקים. שותפים לספרייה היו מחלקת החינוך של עירית תל אביב, ומשרד החינוך והתרבות. הספרייה פתחה את שעריה לראשונה בשנת 1953 בבית הספר תחכמוני ברחוב לילינבלום במקום בו פעל הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב. בשנת 1954 התקבלה הספרייה כחברה באיגוד הספריות למוזיקה הבינלאומי (IAML). בשנת 1958 עברה הספרייה להיכל התרבות. בעת המעבר כללה הספרייה 25,000 ספרים וחברות תווים, ו-8,000 תקליטים, מהם 1,000 אריכי נגן. בשנת 1960 קבלה הספרייה תרומה של יצירות מעזבונו של ברוניסלב הוברמן. בשנת 1974 עברה הספרייה מהיכל התרבות לבית שנקר הסמוך לכיכר ביאליק. בפברואר 1976 נפתח בספרייה מדור למוסיקה יהודית על שמו של יהויכין סטוצ'בסקי. בשנת 1981 כללה הספרייה כ-65,000 ספרים וכ-11,000 תקליטים.
גומצן ברזילי
גומצן ברזילי (שם מדעי: Bothrops brazili) הוא מין של צפע גדול החי באמריקה הדרומית. אף שהוא נפוץ בברזיל, הוא קרוי דווקא ע"ש ד"ר ויטאל ברזיל (1865-1950) המייסד של מכון בוטאנטאן למחקר רפואי.
הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה
היסטוריה
ב-1994 נהרס הבניין הישן שלא תאם יותר את אוספיה הגדלים של הספרייה, ובמקומו הוקם ביתה החדש והמהודר, לזכרה של הפסנתרנית הידועה פליציה בלומנטל. הבניין תוכנן על ידי האדריכלית נילי פורטוגלי.
עבודות הבנייה של המרכז למוזיקה והספרייה ע"ש פליציה בלומנטל, הושלמו בשנת 1996 כפרויקט של קרן תל אביב לפיתוח. בחודש יוני 1997, נפתח המרכז למוזיקה מחדש לקהל הרחב.
אוספי הספרייה
הספרייה אוצרת בתוכה כ-85,000 כותרים: ספרים בכל נושאי המוזיקה – ספרות מקצועית ופופולרית, כל-כתבי מלחינים, תווים, מוזיקה קאמרית ותזמורתית וכדומה. אוספים גדולים ורבי ערך של מוזיקה ישראלית, זמר עברי ומוזיקה יהודית, אוסף ספרים נדירים והוצאות מוקדמות מעזבונות שונים.
אוסף הספרייה מכיל גם כ-13,000 תקליטורים, כ-1,100 תקליטורי DVD וכ־18,000 תקליטים (ביניהם הקלטות נדירות שלא הועתקו לתקליטורים). 65 סוגים של כתבי עת מקצועיים, קלטות וידאו, קלטות שמע ואוסף של כלי נגינה אתניים מתרומתם של פרופ' אסתר גרזון-קיוי ובונה הכינורות משה וינשטיין.
בנוסף מצויים בספרייה ארכיונים אישיים שהחשובים מביניהם: ארכיון הכנר ברוניסלב הוברמן - מייסד התזמורת הפילהרמונית ומיוזמי תנועת פאן-אירופה. ארכיון זה מכיל כתבי יד נדירים, תעודות, הקדשות והתכתבויות עם גדולי המוזיקאים, אנשי רוח ומדינאים בני זמנו. ארכיון יהויכין סטוצ'בסקי – צ'לן, מלחין וחוקר מוזיקה יהודית. ארכיון מנשה רבינא המתעד את חיי המוזיקה בישראל מראשיתם, ארכיון בית לויים (בית הספר הראשון למוזיקה בתל- אביב/ישראל), אוסף התווים של הכנר היהודי-הולנדי סאם סוואפ Sam Swaap וארכיונים קטנים נוספים כביה"ס הראשון למוזיקה בארץ - "שולמית". לארכיונים אלה חשיבות רבה בקרב אנשי מחקר ומוסדות מחקר בישראל ומחוצה לה. כל אלה מעניקים לספרייה למוזיקה בתל אביב מעמד ייחודי וחשיבות אוניברסלית.
גומצן ברזילי
נחשים אלה מגיעים לאורך 70–90 ס"מ בממוצע אך יכולים להגיע עד ל-140 ס"מ. כמו רוב האימתנים הנקבות כבדות יותר מהזכרים. עיצוב הקשקשים שלו טיפוסי עם רצועות שחורות ומוקפות מעט בקשקשים לבנים לאורך הגב ומספרם פוחת בקרבה לראש הנקי מרצועות שחורות. צבעו הוא ורדרד או צבע אדמה עד חום כהה. הראש ופלג הגוף התחתון לבנים. לנחש ה ישנם גומות החשות בחום הגוף של חיות אחרות - בעיקר של מיני מכרסמים שהם טרפו העיקרי.
הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה
אוספי הספרייה
הספרייה למוזיקה היא הספרייה הציבורית הגדולה ביותר למוזיקה בארץ ומשרתת קהל רב של מבקרים תושבי תל אביב ושאינם תושבי העיר: מוזיקאים, שוחרי מוזיקה, תלמידים, סטודנטים, מרצים, מנצחי תזמורות ומקהלות, האופרה הישראלית החדשה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, קונסרבטוריונים ומוסדות למוזיקה.
גומצן ברזילי
הם חיים ביערות גשם בדרום קולומביה, מזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום ומזרח ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית, ברזיל וצפון בוליביה.
הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה
אוספי הספרייה
השירות השוטף ניתן גם למבקרים במקום וגם טלפונית וכולל ייעוץ ביבליוגרפי ועזרה בחיפוש במאגרי מידע בישראל ומחוצה לה. בספרייה מתקיימים ימי עיון, סדנאות, הרצאות ותערוכות בנושאי מוזיקה וכן סדרה מיוחדת לילדים.
גומצן ברזילי
נחש זה נחשב לארסי מאוד אף שלא ידועים מקרי מוות, בעיקר עקב חיותו רחוק ממגורי האדם. על אף זאת הילידים של מקום חיותו, בעיקר בקולומביה, מפחדים ממנו מאוד.
מונדיאל 1966
שלב הבתים
בשלב הבתים של הטורניר, רוב המשחקים היו דלי שערים, בעיקר עקב משחקן הטקטי וההגנתי של הנבחרות.
בית א'
בבית א' סיימה נבחרת אנגליה במקום הראשון של הבית, כשלזכותה רק ארבעה שערי זכות, ואף לא שער חובה אחד. אורוגוואי הייתה הנבחרת השנייה שעלתה מבית זה, על חשבון נבחרות מקסיקו וצרפת.
כל משחקי בית א' נערכו באצטדיון ומבלי, פרט למשחק בין נבחרות אורוגוואי וצרפת, שנערך באצטדיון וייט סיטי.
בית ב'
בבית ב' העפילו נבחרות וארגנטינה לשלב הבא בקלות, אחרי שצברו 5 נקודות כל אחת.
נבחרת ספרד סיימה שלישית עם שתי נקודות, ונבחרת שווייץ סיימה את הבית במקום הרביעי והאחרון, ללא נקודות, לאחר שהפסידה בכל משחקיה.
בית ג'
מחזיקת הגביע, נבחרת ברזיל, בראשות כוכבה פלה, איכזבה וסיימה את הבית במקום השלישי, אחרי נבחרות פורטוגל והונגריה שסיימו במקומות הראשונים בהתאמה, והודחה מהטורניר כבר בשלב מוקדם יחד עם נבחרת בולגריה שסיימה את הבית המקום הרביעי והאחרון. פלה סבל מפגיעות חוזרות ונשנות במשחק הראשון של ברזיל מול בולגריה, נעדר מהמשחק השני מול הונגריה ושיחק פצוע מול פורטוגל ולמעשה לא התאפשר לו כלל להפגין את יכולתו.
בית ד'
בית ד' סיפק הפתעה גדולה, כשנבחרת קוריאה הצפונית גברה על נבחרת איטליה בתוצאה 1:0, וסיימה במקום השני בבית, על חשבון האיטלקים שהודחו. קוריאה הצפונית עלתה לשלב רבע הגמר יחד עם נבחרת ברית המועצות שסיימה את הבית המקום הראשון.
נבחרת צ'ילה סיימה את הבית במקום האחרון והודחה.
רבע גמר
בשלב רבע הגמר הביסה גרמניה המערבית בקלות את נבחרת אורוגוואי בתוצאה 4:0.
במקביל, הסתמן כי נבחרת קוריאה הצפונית המפתיעה נמצאת בדרך לעוד סנסציה. במשחק שנוהל על ידי השופט הישראלי מנחם אשכנזי, אשר שפט לפני כן בהצלחה גם את המשחק בין מקסיקו וצרפת, הובילה קוריאה הצפונית 3:0 על פורטוגל כבר אחרי 25 דקות של משחק. אך אאוזביו, כוכב נבחרת פורטוגל, הבקיע ארבעה שערים, הפך את התוצאה לטובת הפורטוגלים, וקבע 4:3. אוגוסטו (Augusto) קבע 5:3 כשהבקיע את החמישי בדקה ה-78, והשלים את אחד המהפכים הגדולים בתולדות גביע העולמי.
בשני משחקי רבע הגמר האחרים, ניצחו נבחרות ברית המועצות ואנגליה את נבחרות הונגריה וארגנטינה בהתאמה, ועלו לשלב חצי הגמר. המשחק בין אנגליה וארגנטינה שבו ניצחה אנגליה 1:0 התפרסם בנוקשותו הרבה ובפגיעות הקשות שפגעו שחקני שתי הקבוצות זו בזו. לאחר המשחק כונו שחקני ארגנטינה על ידי המאמן האנגלי אלף ראמזי "חיות". משחק זה החל מסורת של יריבות מרה בין שתי הנבחרות.
חצי גמר
שני משחקי חצי הגמר הסתיימו בתוצאה 2:1. פרנץ בקנבאואר הבקיע את שער הניצחון לזכות הגרמנים, שניצחו את ברית המועצות בתוצאה 2:1, ובובי צ'רלטון האנגלי הבקיע צמד לזכות נבחרתו, שניצחה את פורטוגל בתוצאה 2:1.
גמר
אצטדיון ומבלי שבלונדון אירח את משחק הגמר של המונדיאל, שחזו בו 97,000 צופים. לאחר 10 דקות של משחק כבש הלמוט האלר שער יתרון לזכות הגרמנים, אך לאחר 4 דקות איזן ג'ף הרסט את התוצאה וקבע 1-1. מרטין פיטרס כבש לזכות האנגלים בדקה ה-78, והוביל אותם ליתרון 2:1.
היה נראה כי האנגלים היו בדרך הבטוחה לעבר התואר, עד אשר השופט השווייצרי דינסט פסק בדקה ה-90 לכדור חופשי לזכות הגרמנים. הכדור נהדף על ידי השוער האנגלי גורדון בנקס, אך וולפגנג ובר הגרמני הצליח להשתלט על הכדור החוזר ולדחוק אותו פנימה וקבע 2:2. האנגלים טענו שהייתה נגיעת יד של שחקן גרמני בכדור לאחר שהכדור נהדף, ודרשו לפסול את השער, אך השופט פסק שלא הייתה נגיעת יד, ואישר את השער.
בדקה ה-101 בעט הרסט האנגלי כדור חזק, שפגע במשקוף השער הגרמני, ונחת בדיוק על קו השער. השופט פסק תחילה לשער לזכות האנגלים, אך לאחר מחאות הגרמנים הוא ניגש להתייעץ עם הקוון טופיק בחראמוב שהיה בעמדת צפייה עדיפה. הקוון והשופט התקשו לתקשר זה עם זה עקב מגבלות השפה, אך הקוון סימן לשער, וכך אושר השער מעורר המחלוקת. השער כונה בשם "שער ומבלי" בגלל טענת הגרמנים שלא היה מדובר בשער חוקי, עד היום, כל כמה שנים, מנסים בעזרת טכנולוגיות חדשות לבחון האם הכדור עבר את קו השער במלוא היקפו.
בדקה ה-120 חתם הרסט את תוצאת המשחק, כשכבש את שערו השלישי, ואת הרביעי של האנגלים שקבע 4:2. הרסט הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שכבש שלושער בגמר המונדיאל, והיחיד שעשה זאת עבור הקבוצה המנצחת. (הבא לכבוש שלושער בגמר המונדיאל היה קיליאן אמבפה במונדיאל 2022).
עם שריקת הסיום פרצו רבבות אוהדים אנגלים נלהבים לכר הדשא, וחגגו עם נבחרתם את הזכייה בגביע.
את דקות הסיום של המשחק תיאר העיתונאי האנגלי קנת וולסטנהולם (Welstenholme) במשפט שנכנס לספרי ההיסטוריה: "יש אנשים שכבר על כר הדשא, הם חושבים שהכל נגמר" (נאמר בזמן שהתוצאה הייתה 3:2, והאוהדים האנגלים החלו לרדת לכיוון כר הדשא), "זה נגמר!" (בדיוק כשאמר את המשפט הראשון, כבש הרסט את השער הרביעי).
בטקס הנפת הגביע, העניקה מלכת אנגליה, אליזבת השנייה, לנבחרת האנגלית את הגביע.
מצטיינים
נבחרת הטורניר:
גומצן ענק
גומצן ענק (שם מדעי: Lachesis muta) הוא מין של נחש ארסי דרום אמריקאי גדול, אחד מהמסוכנים ביותר בנחשי העולם החדש.
מאפיינים
הגומצן ניזון מחיות קטנות, בעיקר עכברים וחולדות. הנחש ממתין לטרף במארב כשהוא מוסווה כמעט לגמרי ובנשיכה אחת הורג את טרפו.
הגומצן הענק הכיש והרג אנשים רבים והוא ידוע לשמצה עקב ארסו הקטלני. על אף כמות ארס קטנה יחסית למיני צפעים אחרים, המית הגומצן אנשים רבים יותר מרוב הנחשים באמריקה. מדד ה-LD50 שלו הוא 1.6–6.2 מ"ג/ק"ג מסת גוף.
לגומצן הענק שני תת-מינים:
ג'ודי דנץ'
דיים ג'ודית אוליביה "ג'ודי" דנץ' (באנגלית: Dame Judith Olivia "Judi" Dench; נולדה ב-9 בדצמבר 1934) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. זוכת עשרה פרסי באפט"א, שבעה פרסי לורנס אוליבייה, שני פרסי גלובוס הזהב, שני פרסי גילדת שחקני המסך, פרס אוסקר ופרס טוני.
דנץ' נולדה בעיר יורק שבצפון אנגליה. למדה בבית ספר לדרמה בלונדון. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה ב-1957 בתפקיד אופליה בתיאטרון ה"אולד ויק" בליברפול. בהמשך השתתפה בהפקות של "רויאל שייקספיר קומפני" (RSC), והתיאטרון הלאומי. ב-1964 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט The Third Secret. אחרי שנה זכתה בפרס BAFTA הראשון שלה. דנץ' המשיכה להופיע בסרטי קולנוע, אך זכתה להכרה ולשבחים בעיקר על תפקידיה בתיאטרון. דנץ' חוננה אף בקול ערב והופיעה במחזות-זמר, זכורה במיוחד הופעתה ב"מוזיקת לילה זעירה" של סטיבן זונדהיים וביצועה המרטיט לבלדה הנודעת "הכניסו את הליצנים".
בשנות ה-80 גברה ההערכה אליה על הופעותיה בסרטים. תפקידה ב"זיכרונות אהבה מפירנצה" זיכה אותה בפרס BAFTA נוסף; בפרס זה זכתה תשע פעמים על תפקידים שונים בקולנוע וטלוויזיה, והייתה מועמדת לפרס פעמים רבות נוספות.
אחרי הופעותיה הרבות בתפקידים היסטוריים, שאחד מהם היה בסרטו עטור השבחים של קנת בראנה "הנרי החמישי", שינתה דנץ' כיוון לתפקיד מודרני וגילמה את "M" בסרט "גולדן איי", סרטו הראשון של פירס ברוסנן בתפקיד ג'יימס בונד. היא המשיכה לגלם את דמות "M" בסרטים הבאים בסדרה: "מחר לנצח", "העולם אינו מספיק", "למות ביום אחר" ,"קזינו רויאל", "קוונטום של נחמה" ו"סקייפול".
ב-1997 הייתה דנץ' מועמדת לפרס האוסקר על תפקידה בסרט "גברת בראון" בו גילמה את דמותה של המלכה ויקטוריה, היא זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקיד זה. בפרס האוסקר זכתה בקטגוריית שחקנית המשנה כשגילמה את המלכה אליזבת בסרט "שייקספיר מאוהב". ב-2001 הייתה מועמדת שוב לפרס האוסקר עבור הסרט "שוקולד", וב-2002 על תפקידה בסרט "אייריס" על חייה של הסופרת הבריטית אייריס מרדוק.
דנץ' הייתה נשואה לשחקן מייקל ויליאמס משנת 1971 ועד מותו ממחלת הסרטן ב-2001, נולדה להם בת אחת, השחקנית פינטי ויליאמס. בני הזוג הופיעו יחד בסדרת טלוויזיה A Fine Romance.
עוד בטלוויזיה הופיעה ג'ודי דנץ' בסדרה הקומית "בחלוף השנים" לצדו של ג'פרי פאלמר, סדרת הדרמה "מידלמארץ'" (לפי ספר של ג'ורג' אליוט) ובסדרה Behaving Badly. כמו כן בשנת 1989 ביימה את סרט הטלוויזיה "הבט אחורה בזעם" לפי המחזה של ג'ון אוסבורן.
ביוגרפיה
דנץ' נולדה בעיר יורק שבצפון אנגליה למשפחה נוצרית. אמה, אלאונורה אוליב, נולדה בדבלין שבאירלנד. אביה, רג'ינלד ארתור דנץ', רופא במקצועו, נולד במחוז דורסט שבדרום מערב אנגליה, ועבר עם משפחתו לדבלין בה גדל. הוריה נפגשו בדבלין כשאביה למד רפואה בטריניטי קולג'. אחיה של דנץ' נולדו בטילדסלי שבלנקשייר, ואחד מהם הוא השחקן ג'פרי דנץ'.
דנץ' למדה בבית הספר הקווייקרי "מאונט סקול" ביורק, וכך דנץ' המירה את הזרם הנוצרי שלה לזה של כנסיית הקווייקרים בעצמה.
קריירה
בבריטניה נחשבת דנץ' לאחת השחקניות הטובות ביותר מהדור שאחרי המלחמה, בעיקר על משחקה בתיאטרון שבו בלטה לאורך הקריירה שלה. יותר מפעם אחת היא נבחרה כשחקנית הטובה ביותר בבריטניה.
השנים הראשונות
כבר מגיל צעיר היה לה קשר לתיאטרון. אביה היה הרופא של התיאטרון ביורק, ואמה הייתה אחראית על המלתחה. לעיתים קרובות התארחו בביתם שחקנים. בשנות החמישים השתתפה באופן לא מקצועי בהפקה מודרנית של "York Mystery Plays". על אף שבתחילה רצתה להיות מעצבת תפאורות, החלה להתעניין בתיאטרון בעקבות אחיה ג'ף והחלה ללמוד בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" שבאוניברסיטת לונדון. ונסה רדגרייב הייתה בת כיתתה. היא סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות וזכתה בארבעה פרסי משחק, ומדליית זהב כתלמידה מצטיינת.
בספטמבר 1957 הופיעה לראשונה באופן מקצועי על במת התיאטרון עם להקת "אולד ויק" בתיאטרון "רויאל קורט" שבליברפול, בתפקיד אופליה במחזה "המלט". אחרי כך הופיעה בהופעת בכורה בלונדון באותו תפקיד. בין השנים 1957 עד 1961 הייתה חברה בלהקת התיאטרון. בין הדמויות שגילמה היו: קתרין במחזה "הנרי החמישי" ב-1958 (שהיה גם תפקיד ראשון שלה בניו יורק), יוליה ב"רומיאו ויוליה" בבימויו של פרנקו זפירלי (1960). במהלך תקופה זו הייתה בסיבוב הופעות בארצות הברית ובקנדה, הופיעה ביוגוסלביה ובפסטיבל אדינבורו. בדצמבר 1961 הצטרפה ל"רויאל שייקספיר קומפני", ושיחקה בתפקיד אניה במחזה "גן הדובדבנים" בתיאטרון אולדוויץ' (Aldwych) בלונדון. באפריל 1962 הופיעה לראשונה בסטרטפורד אפון אייבון במחזה "מידה כנגד מידה" בתפקיד איזבלה. לאחר מכן שיחקה במשך כמה עונות בתיאטרון רפרטוארי עם "נוטינגהאם פלייהאוס" בנוטינגהאם החל מינואר 1963, ועם "פלייהאוס קומפני" באוקספורד החל מאפריל 1964. באותה שנה השתתפה לראשונה בסרט קולנוע "The Third Secret".
הצלחה מקצועית
ב-1966 זכתה בפרס באפט"א כשחקנית המבטיחה ביותר על הופעתה בסרט "ארבע לפנות בוקר", וב-1968 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה ב-"Talking to a Stranger" מאת המחזאי ג'ון הופקינס.
כשהוצע לה לגלם את סאלי באולס במחזמר "קברט" חששה שלא תוכל לשיר. אך כשהמחזה עלה בתיאטרון פאלאס בפברואר 1968, כתב פרנק מרקוס ביקורת ב-"Plays and Players" שהיא שרה היטב, ובפרט שיר הנושא הוגש ברגש רב.
אחרי "קברט" חזרה להופיע עם "רויאל שייקספיר קומפני" במשך כעשרים שנה שיחקה במספר רב של הפקות בסטרטפורד ובלונדון, וזכתה במספר פרסים בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר". בין תפקידיה היו הדוכסית במחזה "הדוכסית ממאלפי" מאת ג'ון ובסטר (1971). בעונת התיאטרון של 1976 בסטרטפורד וב-1977 באולדוויץ' הופיעה בקומדיות, האחת כאדריאנה בעיבוד מוזיקלי של טרוור נאן ל"קומדיה של טעויות", והשנייה לצידו של דונלד סינדן כביאטריס בעיבוד של ג'ון ברטון ל"מהומה רבה על לא דבר". אחד ההישגים הבולטים שלה היה הופעתה כליידי מקבת' ב-1976. ההפקה עטורת שבחים של נאן ל"מקבת'" הועלתה בעיצוב מינימליסטי בתיאטרון "The Other Place" בסטרטפורד. הבמה העגולה הקטנה מיקדה את הפוקוס בדינמיקה והפסיכולוגיה של הדמויות. הן איאן מקלן בתפקיד הראשי והן דנץ' קיבלו ביקורות אוהדות ביותר. מייקל בילינגטון כתב ב"הגארדיאן": "אם זה אינו משחק גדול אינני יודע משחק גדול מה הוא". בספטמבר 1977 עברה ההפקה לתיאטרון "דונמר ורהאוס" בלונדון. המחזה עובד לטלוויזיה ויצא מאוחר יותר על גבי וידאו ו-DVD. דנץ' זכתה בפרס SWET כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1977.
ב-1979 הייתה דנץ' מועמד לפרס באפט"א על תפקידה כהייזל ויילס בדרמה של ה-BBC "על כתפי הענק" (On Giant's Shoulders). ב-1989 לוהקה לתפקיד פרו פורסט, אשתו השתקנית של טום פורסט, באופרת הסבון הרדיופונית "The Archers" של ה-BBC. בסרט הטלוויזיה "Langrishe, Go Down" שיחקה בתפקיד רומנטי לצידו של ג'רמי איירונס, לפי תסריט של הרולד פינטר עיבוד לרומן מאת איידן היגינס ובבימויו של דייוויד ג'ונס, בו גילמה אחת משלוש אחיות המתגוררות באחוזה מתפוררת באזור הכפרי של ווטרפורד באירלנד. מחזה הבכורה שלה כבמאית היה ב-1988 עם "רנסאנס תיאטר קומפני" במסגרת סיבוב הופעות בשם "Renaissance Shakespeare on the Road" בהפקה משותפת עם תיאטרון ברמינגהם, ולסיום נערכו במשך שלושה חודשים הופעות בתיאטרון פניקס שבלונדון. תרומתה של דנץ' הייתה עיבוד למחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתקופת נפוליאון, כיכבו קנת בראנה וסמנתה בונד כבנדיק וביארטריס. פעמים רבות הופיעה בווסט אנד כולל כמיס טרנט בגרסה המוזיקלית מ-1974 של "The Good Companions" ב"תיאטרון הוד מלכותה". ב-1981 הייתה דנץ' אמורה לשחק בתפקיד הראשי כגריזבלה במחזמר "קטס", אך נאלצה לוותר על התפקיד כיוון שקרעה את גיד אכילס, ואיליין פייג' זכתה בתפקיד. ב-1987 שיחקה בתפקיד בלתי נשכח של קלאופטרה בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה". בספטמבר 1995 גילמה את דזירה ארמפלט בהפקה מחודשת של "מוזיקת לילה זעירה" מאת סטיבן זונדהיים, על תפקידה זה זכתה בפרס אוליבייה.
הצלחה בקרב הקהל הרחב
אחרי הפסקה ארוכה בין סרטי ג'יימס בונד "רישיון להרוג" מ-1989 והסרט הבא "גולדן איי" ב-1995, לוהקה דנץ' בתפקיד M הבוסית של ג'יימס בונד. היא הייתה האשה הראשונה שגילמה את הדמות והחליפה בתפקיד את רוברט בראון. הסרט ה-17 בסדרה והראשון בכיכובו של פירס ברוסנן, "גולדן איי" סרט בונד הראשון אחרי התפרקות ברית המועצות ותום המלחמה הקרה אשר סיפקו את סיפור הרקע לעלילת הסרט.
ב-1997 הופיעה דנץ' לראשונה בתפקיד ראשי בסרטו של ג'ון מאדן "גברת בראון" בתפקיד המלכה ויקטוריה. הסרט מתאר את מערכת היחסים של המלכה עם משרתה האישי החביב עליה ג'ון בראון בגילומו של בילי קונולי. הכוונה המקורית הייתה לשדר את הסרט בטלוויזיה ב-BBC ובערוץ WGBH-TV, בסופו של דבר הסרט נרכש על ידי המפיק הארווי ויינשטיין ממירמקס, שחש אחרי שראה אותו שסרט הדרמה הזה ראוי להיות מוקרן באולמות הקולנוע. הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה קופתית בלתי צפויה, עם הכנסות של 13 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ב-1997 במסגרת "Un Certain Regard". דנץ' זכתה לשבחי המבקרים על משחקה בסרט, וזכתה בפרס הבאפט"א הרביעי שלה והייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בטקס האוסקר ה-70. ב-2011 בטקס קבלת פרס מטעם מכון הסרטים הבריטי, העירה דנץ' שהסרט "גברת בראון" השיק את הקריירה שלה בהוליווד והתבדחה כי "היה זה הודות להארווי, ששמו מקועקע מאז אצלי על הישבן".
סרט נוסף שדנץ' שיחקה בו ב-1997 היה הסרט "מחר לנצח" של רוג'ר ספוטיסווד, הסרט השני מסדרת ג'יימס בונד בהשתתפותה. סרט הריגול מתחקה אחר בונד, בכיכובו של ברוסנן, כשהוא מנסה לעצור טייקון תקשורת המתכנן תקריות בינלאומיות כדי לחולל מלחמת עולם שלישית. הסרט, שצולם בצרפת, תאילנד, גרמניה, בריטניה, וייטנאם ובים סין הדרומי, הצליח יפה בקופות והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב אף על פי שקיבל ביקורות מעורבות. עוד באותה שנה חברה דנץ' לבמאי ג'ון מאדן לצילומי הסרט "שייקספיר מאוהב" (1998), דרמה-קומית-רומנטית המתארת רומן של המחזאי ויליאם שייקספיר, בגילומו של ג'וזף פיינס בעת כתיבת המחזה "רומיאו ויוליה". על הופעתה של דנץ בסרט כמלכה אליזבת הראשונה כתב מבקר הניו יורק טיימס כי "אליזבת השנונה והמרתיעה בגילומה של דנץ' הייתה אחת ההנאות הגדולות של הסרט". בשנה שלאחר מכן הייתה מועמדת לפרסים החשובים ביותר בענף הקולנוע, היא זכתה גם בפרס אוסקר וגם בפרס באפט"א בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. בנאום התודה עם קבלת פרס האוסקר התבדחה דנץ' ואמרה כי "עבור שמונה דקות על המסך מגיע לי רק חלק קטן ממנו".
2001–2005
בינואר 2001 נפטר בעלה של דנץ' השחקן מייקל ויליאמס מסרטן הריאות. זמן קצר אחרי ההלוויה נסעה דנץ' לנובה סקוטיה לצילומי סרטו של לאסה הלסטרם "חדשות הספנות", ולדבריה מעשה זה הציל אותה. "אנשים, חברים, אמרו לי 'את לא מתמודדת עם זה; את צריכה להתמודד', אולי הם צדקו, אבל אני הרגשתי שאני מתמודדת - באמצעות משחק. האבל מספק לך כמויות עצומות של אנרגיה. הייתי חייבת להשתמש בה". בין לבין סיימה דנץ' את העבודה בסרטו של הבמאי ריצ'רד אייר "אייריס וג'ון" בו גילמה את דמותה של הסופרת אייריס מרדוק. היא חלקה את התפקיד עם קייט וינסלט, שתיהן גילמו את דמותה של מרדוק בשלבים שונים של חייה. שתיהן היו מועמדות לפרס אוסקר על תפקידיהן, ולדנץ' זו הייתה המועמדות הרביעית לאוסקר במשך חמש שנים. בנוסף זכתה בפרס ALFS (איגוד מבקרי הקולנוע של לונדון) ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
אחרי כן חזרה דנץ' לקנדה לסיום צילומי "חדשות הספנות" לצידם של קווין ספייסי וג'וליאן מור. הסרט מבוסס על רומן זוכה פרס פוליצר מאת אנני פרו, מגולל את סיפורו של סדר דפוס שקט ומכונס (ספייסי) שאחרי מות אשתו, הוא עובר לניופאונדלנד יחד עם בתו ודודתו (בגילומה של דנץ'), בעיירה קטנה זו הוא מתחיל את חייו מחדש. הסרט זכה לביקורות מעורבות, וללא הצלחה מסחרית. דנץ' עצמה הייתה מועמדת לפרס באפט"א ופרס SAG על הופעתה.
ב-2004 הופיעה דנץ' בסרט המדע בדיוני "רידיק: המסע מתחיל" בבימויו של דייוויד טוואהי. היא שיחקה בתפקיד ארון, המגלה את העבר המסתורי של ריצ'רד ב. רידיק, בגילומו של וין דיזל. היא נבחרה על ידי דיזל שביקש מהכותבים ליצור מחדש את הדמות כנשית כי רצה לעבוד עם שחקנית. לדבריה היו הצילומים "כיף אדיר", אף על פי ש"לא היה לה שמץ של מושג מה מתרחש בעלילה". הסרט נכשל גם אצל המבקרים וגם בקופות. המבקר ג'יימס ברארדינלי מ-ReelViews כתב כי נראה שהמטרה של הדמות של דנץ' בסרט הייתה רק כדי "לתת לה הזדמנות להופיע בסרט מדע בדיוני".
התפקיד הבא היה מסורתי יותר, בדרמה "גברות בלוונדר" של צ'ארלס דאנס, בו כיכבה לצידה של מגי סמית'. דנץ' מגלמת דמות של אחת משתי אחיות שאוספות לביתן ומטפלות בצעיר שנסחף בים סמוך למקום מגוריהן. לבסוף היא מוצאת שהיא מתאהבת בגבר הצעיר ממנה בשנים רבות. הסרט זכה בביקורות חיוביות. עוד ב-2004 השתתפה בסרט האנימציה "מרד החיות" בהפקת וולט דיסני, יחד עם רוזאן בר וג'ניפר טילי כשהן מגלמות שלישיית פרות חולבות.
ב-2005 השתתפה בעיבוד המצליח של ג'ו רייט "גאווה ודעה קדומה" לפי ספרה של ג'יין אוסטן, בכיכובם של קירה נייטלי ומת'יו מקפדיין. דנץ' גילמה את דמותה הקשוחה של ליידי קתרין דה ברג. לסרט הייתה הצלחה ביקורתית וקופתית גדולה והוא היה מועמד למספר פרסי אוסקר וגלובוס הזהב.
2006–2010
דנץ' הייתה היחידה מבין השחקנים שהשתתפו בסדרת ג'יימס בונד בכיכובו של ברוסנן שהמשיכה להופיע גם בסרט הבא בסדרה "קזינו רויאל", סרט הבכורה של דניאל קרייג בתפקיד סוכן ה-MI6. הסרט קיבל ביקורות חיוביות, כשהמבקרים מציינים לטובה את הופעתו של קרייג וחידוש הדמות של בונד. באפריל 2006 חזרה להופיע על הבמה בווסט אנד במחזה "Hay Fever" מאת נואל קאוורד לצידם של פיטר בולס, בלינדה לאנג וקים מדקאלף. בסוף השנה שיחקה בתפקיד גברת קוויקלי ב-"The Merry Wives", עיבוד מוזיקלי למחזה "נשות וינדזור העליזות של שייקספיר.
ב-2006 שיחקה דנץ' לצידה של קייט בלאנשט בסרט הדרמה של ריצ'רד אייר "רמז לסקנדל", עיבוד לרומן באותו שם מאת זואי הלר. בסרט גילמה דנץ' דמות של מורה בבית ספר בלונדון, אישה מרירה וגלמודה המביעה חיבה לנשים פגיעות. דנץ' שאהבה את ספרה של הלר אמרה שהיא : "התרגשה בקבלת התפקיד, לגלם את דמותה של האישה, למצוא את האנושיות בדמות נוראית זו". הסרט זכה לביקורות אוהדות והרווחים היו כ-50 מיליון דולר ברחבי העולם. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס כתב כי "אולי הן צמד השחקניות המרשים ביותר בסרטי 2006. דנץ' ובלאנשט נפלאות". בשנה שלאחר מכן הייתה דנץ' מועמדת בפעם השישית לפרס האוסקר, זכתה בפרס BIFA ובפרס "איבנינג סטנדרט".
דנץ' גילמה את מיס מטי ג'נקינס בסדרת הדרמה "קרנפורד" של BBC One לצידם של איילין אטקינס, מייקל גמבון, אימלדה סטאונטון ופרנצ'סקה אניס, עיבוד לספר באותו שם מאת אליזבת גסקל. העונה הראשונה של הסדרה שודרה ב-2007.
בפברואר 2008 הייתה דנץ' לקריינית באטרקציה ספינת החלל כדור הארץ במרכז אפקוט שבדיסניוורלד. סרט הקולנוע היחיד שצילמה ב-2008 היה "קוונטום של נחמה" הסרט ה-22 בסדרת סרטי ג'יימס בונד בו גילמה את M לצידו של דניאל קרייג. הבמאי מארק פורסטר רצה לתת לה תפקיד משמעותי יותר ואינטראקציה רבה יותר עם בונד. התגובות לסרט היו מעורבות, ולפי המבקרים הסרט לא היה מרשים כקודמו "קזינו רויאל", בכל זאת הפך לשובר קופות. על תפקידה בסרט הייתה דנץ' מועמדת לפרס סאטורן.
ב-2009 גילמה בווסט אנד את מאדאם דה מונטריי במחזה "מאדאם דה-סאד" מאת יוקיו מישימה בבימויו של מייקל גרנדז' שהועלה בתיאטרון ויינדהם. באותה שנה השתתפה בסרטה הנסיוני של סאלי פוטר "Rage", בו מופיעים 14 שחקנים המגלמים דמויות בדיוניות מעולם האופנה ונושאים מונולוגים כשמאחוריהם רקע חשוף. היא קידמה בברכה את ההזדמנות לעבוד עם פוטר ולעשות משהו שונה ממה שעשתה עד כה. "אני אוהבת לעשות דברים בלתי צפויים, שאי אפשר לחזות אותם. הייתי צריכה ללמוד לעשן ג'וינט, והצתי את המכנסיים שלי." אמרה על צילומי הסרט. סרטה הבא היה "Nine" סרט מוזיקלי שביים רוב מארשל המבוסס על ספרו של ארתור קופיט שהושפע מסרטו האוטוביוגרפי של פדריקו פליני "½8". בין השאר כיכבו בסרט דניאל דיי-לואיס, מריון קוטיאר, פנלופה קרוז וסופיה לורן. דנץ' גילמה את לילי לה פלר, מעצבת תלבושות צרפתייה, תמהונית אך גם אימהית, והיא מבצעת את השיר "פולי ברז'ר". אף על פי שזכה לביקורות מעורבות היה הסרט מועמד לארבעה פרסי אוסקר. וזכה בפרס סטלייט לסרט הטוב ביותר ופרס צוות השחקנים הטוב ביותר.
עוד ב-2009 גילמה דנץ' שוב את דמותה של מטילדה ג'נקינס במיני סדרה בת שני פרקים "השיבה לקרנפורד" סדרת ההמשך של "קרנפורד" שביים סיימון קרטיס. דנץ' זכתה לשבחי הביקורת כמו גם הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, פרס אמי פריימטיים ולפרס סאטלייט. ב-2010 שיתפה פעולה עם פיטר הול והופיעה בתיאטרון רוז בקינגסטון אפון תיימז במחזה "חלום ליל קיץ". היא גילמה את טיטניה בדמותה של המלכה אליזבת הראשונה, כמעט חמישים שנה אחרי שגילמה את הדמות עם ה"רויאל שייקספיר קומפני". ביולי 2010 ביצעה דנץ' את השיר "הכניסו את הליצנים" בקונצרט חגיגי מיוחד לכבוד יום הולדתו ה-80 של המלחין סטיבן זונדהיים.
2011–היום
ב-2011 שיחקה דנץ' בסרטים "ג'יין אייר", "השבוע שלי עם מרילין" ו"ג'יי. אדגר". בסרטו של קרי פוקונגה עיבוד לרומן ג'יין אייר מאת שרלוט ברונטה, שיחקה בתפקיד אליס פיירפקס, סוכנת הבית של רוצ'סטר הבעלים של ת'ורנפילד הול. בתפקיד הראשי בדמות ג'יין שיחקה מיה וסיקובסקה נאמר שדנץ' הצטרפה לפרויקט אחרי שקבלה פתק הומוריסטי מפוקונגה בה הוא "מבטיח לה שאם תשחק בסרט היא תהיה האשה הסקסית ביותר על הסט". הביקורות לסרט היו משבחות, אך בקופות זכה להצלחה בינונית.
בסרט "השבוע שלי עם מרילין" של סיימון קרטיס, המספר על ההתרחשויות מאחורי הקלעים של הסרט "הנסיך ונערת השעשועים" משנת 1957 בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה, גילמה דנץ' את דמותה של סיביל ת'ורנדייק. הסרט זכה לביקורות חיוביות, וזיכה את דנץ' במועמדות לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט האחרון שלה בשנת 2011 היה "ג'יי אדגר" סרט דרמה ביוגרפי בבימויו של קלינט איסטווד ובכיכובו של לאונרדו דיקפריו. הסרט מתמקד בקריירה של ג'ון אדגר הובר, ראש הלשכה לחקירות פדרליות (ה-FBI) משנת 1924 ועד מותו בשנת 1972, לרבות בחינה של חייו הפרטיים. דנץ' נבחרה על ידי איסטווד לגלם את אימו של הובר, אנה מארי הובר. בהתחלה כשאיסטווד התקשר אליה, חשבה שזה חבר שעובד עליה, וסיפרה כי "מההתחלה לא לקחתי את זה יותר מדי ברצינות. ואז הבנתי שזה באמת הוא וזאת הייתה שיחה מסובכת." באותה שנה חברה דנץ' לרוב מרשל ולג'וני דפ והופיעה בהופעת קמע בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתפקיד האישה שקפטן ג'ק ספרו שודד אותה. הופעת קמע נוספת שלה באותה שנה הייתה בסרט " Run for Your Wife" מאת ריי קוני.
ב-2011 חזרה דנץ' לעבוד עם הבמאי ג'ון מאדן בסרט "מלון מריגולד האקזוטי", כחלק מצוות אנסמבל שכלל את סיליה אימרי, ביל ניי, רונלד פיקאפ, מגי סמית', טום וילקינסון ופנלופי וילטון. קבוצה של בריטים מבוגרים פורשים לגמלאות ועוברים לחיות בהודו במלון המנוהל על ידי סוני, צעיר הודי הלהוט להצליח, בגילומו של דב פאטל. הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מפתיעה בקופות. דנץ' זכתה על משחקה בפרס גלובוס הזהב ובפרס הקולנוע הבריטי העצמאי.
עוד ב-2012 יצא לאקרנים סרט אינדי קצר בשם "Friend Request Pending" שצולם ב-2011. הסרט הופץ כחלק מהסרטים באורך מלא בשם "Stars in Shorts" ו-"The Joy of Six", שכללו סדרה של סרטים קצרים. כריס פוגין ביים את הקומדיה הקצרה (12 דקות) בתקציב של 5,000 פאונד בלבד. היא מגלמת פנסיונרית המתאהבת במנצח המקהלה של הכנסייה, ומגלה את נפלאות הפלירטוט הווירטואלי באמצעות הרשתות החברתיות. הסרט האחרון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, השביעי בו השתתפה דנץ' בתפקיד M היה "סקייפול" שביים סם מנדס. בסרט חוקר בונד מתקפה על מטה ה-MI6, מתברר שסוכן MI6 לשעבר, ראול סילווה (בגילומו של חאווייר ברדם), מנסה להתנקם ב-M להשפיל אותה ולהכפיש את שמה כיוון שהיא בגדה בו והסגירה אותו לסינים. בסוף הסרט הוא גורם למותה, ואז פוגש בונד את המחליף שלה בתפקיד M (בגילומו של רייף פיינס). בסרט זה חגגו יובל לסרטי ג'יימס בונד, והסרט זכה לביקורות חיוביות והצלחה רבה בקופות. דנץ' הייתה מועמדת על הופעתה בסרט לפרס סאטורן.
ב-2013 כיכבה דנץ' בסרט פילומנה שביים סטיבן פרירס. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי של אישה המחפשת את בנה שנלקח ממנה לפני חמישים שנה על ידי הנזירות במנזר בו ילדה אותו. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה, זכה לביקורות אוהדות, ודנץ' זכתה לשבחי המבקרים. היא הייתה מועמדת לפרסים רבים על תפקידה זה בהם המועמדות השביעית שלה לפרס האוסקר.
בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. בהמשך אותה שנה שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין ושבה לגלם את דמותה של המלכה ויקטוריה בסרט "להעיר את המלכה". בשנת 2020 שיחקה בסרט הפנטזיה של קנת בראנה "ארטמיס פאול" שמבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר האירי אואן קולפר.
חיים אישיים
ב-1971 התחתנה דנץ' עם השחקן מייקל ויליאמס. בתם היחידה, טרה קרסידה פרנסס ויליאמס, נולדה ב-24 בספטמבר 1972, והיא שחקנית הידועה בשם הבמה פינטי ויליאמס. דנץ' ובעלה כיכבו יחד בהצגות תיאטרון אחדות וכן בסיטקום הבריטי "A Fine Romance" שכתב התסריטאי בוב לארביי (1981–84). מייקל ויליאמס נפטר מסרטן הריאות ב-2001 בגיל 65. להם נכד אחד, סם ויליאמס, בנה של פינטי, שנולד ב-1997. בראיון ב-2012 ספרה דנץ' שהיא סובלת ממחלת העיניים ניוון מקולרי והיא זקוקה שמישהו יקרא לה את התסריטים שהיא מקבלת.
ב-2013 דיברה על אמונתה הדתית ועל היותה קווייקרית ואמרה שזה משליך על כל מה שהיא עושה ושלא יכלה להתקיים בלעדי האמונה.
ב-1970 מונתה דנץ' לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE), וב-1988 מונתה למפקדת מסדר האימפריה הבריטית עם התואר דיים (DBE). ב-2005 הוענק לה עיטור מסדר עמיתי הכבוד. ב-2011 התקבלה כחברה במכון הסרטים הבריטי.
דנץ' היא פטרונית של הארגונים "the Leaveners" (אמני במה קווייקרים), "Friends School Saffron Walden", להקת התיאטרון "The Archway Theatre" בהורלי שבסארי, ושל "OnePlusOne Marriage and Partnership Research" שבלונדון. ב-2006 מונתה לנשיאת בית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" בלונדון בהחליפה בתפקיד את סר ג'ון מילס. היא נשיאה של "Questors Theatre" באילינג. ב-2006 הייתה לעמיתה של כבוד של "Royal Society of Arts". בנוסף היא הייתה פטרונית של בית הספר "אובינגדין הול", פנימייה לילדים לקויי שמיעה בברייטון, וסגן נשיאה של ארגון הצדקה "The Little Foundation".
דנץ' היא עמיתה של כבוד ב"קולג' לוסי קוונדיש" שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1996 הוענק לה דוקטורט של כבוד (DUniv) מטעם אוניברסיטת סארי. ב-2000–2001 קיבלה דוקטורט של כבוד (DLitt) מאוניברסיטת דרהאם. ביולי 2000 הוענק לה תואר DLitt נוסף באוניברסיטת המלכה מרגרט שבאדינבורו. עוד קיבלה תוארי כבוד מטעם אוניברסיטת סנט אנדרוז ב-24 ביוני 2008, ומאוניברסיטת סטירלינג ב-26 ביוני 2013.
פרסים ומועמדויות
בין הפרסים שבהם זכתה דנץ' אפשר למנות פרס אוסקר אחד, פרס טוני אחד, שבעה פרסי אוליבייה, שישה פרסי באפט"א לקולנוע וארבעה פרסי באפט"א לטלוויזיה. עוד פרסים חשובים בהם זכתה הם שני פרסי גלובוס הזהב שני פרסי גילדת שחקני המסך ועשרה פרסי מבקרים.
ירושלים הנצורה (אוניית מעפילים)
ירושלים הנצורה הייתה אוניית מעפילים. זו הייתה אוניית משא דו-תרנית עשויה עץ, בעלת מבנה רחב המגיעה לעומק של עד 4 מטרים. במקור, נקראה האונייה Ambrosiana אך שמה שונה בעקבות המצור על ירושלים במלחמת העצמאות.
האונייה נרכשה על ידי עדה סרני והמוסד לעלייה ב' באיטליה, באמצעות איש קשר מקומי במילאנו. היא הוכנה על ידי מפקד המשימה, יהודה צפתי, אנשי המוסד לעלייה ב' אנשי פלי"ם וגדעונים והצוות המקומי שכלל מכונאי אוסטרי, רב מלחים ושלושה מלחים. כחלק מארגונה לשייט סודרו מקומות לעולים, נבנה מטבח בצריף עץ, נבנו סליקים בחרטום. בספינה היו שתי סירות הצלה ל-20 איש כל אחת. כן הוטען מזון שאמור היה להספיק ל-5–10 ימים ו-5 טון מים.
מבחינת התקשורת, הגדעוני הכין את האונייה שבועיים לפני ההפלגה. היה בה משדר קריסטל ונמתחה אנטנה מראש התורן האחורי אל הגשר. נבנה סליק למכשיר בחדר המכונות, בין טנק הדלק לדופן התא ובו היו ארבעה מכשירי שידור והקלטה תוצרת ארצות הברית. כמו כן לא היה מכשיר SOS על האונייה.
ב-3 בפברואר 1948 בשעה 03:00 יצא מנמל הפליגה מפשיה רומנה באיטליה, כשעל סיפונה 670 מעפילים אוניית ירושלים הנצורה והצטרפה לצי הצללים. ב-10 בפברואר בשעה 10:00 הגיח מטוס ליברייטור בריטי וחג מספר פעמים מעל הספינה, אשר הייתה במרחק 80 מיל מחופי הארץ. כעבור מספר שעות הגיע מטוס נוסף. כדי להקשות בזיהוי הספינה, האנשים הסתתרו בבטן האנייה ומבני השירותים והמטבח הושלכו לים. לפנות ערב, הופיעה משחתת בריטית אשר ליוותה את הספינה במשך כל הלילה. למחרת, 11 בפברואר, הופיעו שתי משחתות נוספות אשר חסמו את נתיב השיט לתל אביב. מפקד האונייה הורה למעפילים שלא להתנגד בכוח לפינוי. גם מפקד המשחתת הודיע שלא יעשה שימוש בנשק אם לא יתנגדו. בשעות לפנות בוקר של 12 בפברואר הגיעה הספינה לפתח נמל חיפה וניסתה להיכנס בכוחות עצמה. בהיותה במרחק 600 מטר מהחוף ניסו הבריטים להשתלט עליה ולהכניסה לנמל. כדי למנוע מהם להשתלט על האונייה, חיבלו המעפילים במכונות. לבסוף נאלצו הבריטים לגרור את הספינה למעגן צדדי בנמל חיפה. בנמל חיפה הורדו העולים והועברו באמצעות ספינת משמר בריטית לספינת הגירוש אושן ויגור.
לאחר שסיימה את שירותה נמכרה האונייה לגריטה.
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש (באנגלית: Pocahontas II: Journey to a New World) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני שיצא בשנת 1998, המהווה המשך לסרט המצליח "פוקהונטס" (1995). הסרט לא הוקרן בקולנוע, אלא הופץ רק בוידאו וב-DVD.
עלילה
בסיום הסרט הראשון, הספן ג'ון סמית (דונל גיבסון) נפרד מהילידים האינדיאנים ומהנערה פוקהונטס (אירן בדרד), כשהוא פצוע בחזהו; פוקהונטס מוותרת על אהבתה אליו לטובת עמה, ולא מצטרפת אליו במסעו חזרה לארצו, אנגליה. בנוסף מסתיים הסרט בהשלכתו של המושל המרושע רטקליף (דייוויד אוגדן סטיירס) כבול לספינה, כשהמלחים ובראשם החובל הצעיר תומאס תופסים את הפיקוד.
בסרט השני מותקף ג'ון סמית בספינתו על ידי חיילים הטוענים שנשלחו לתופסו בהוראת המלך ג'יימס (ג'ים קאמינגס). לאחר מרדף של רטקליף, יועץ המלך, הוא מודיע לכולם שהרג את ג'ון.