cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנט לארסן
שליטה בתחרויות 1965 - 1973
לארסן ניצח בתחרות לוגאנו בשנת 1970 עם 9.5/14, לפני פרידריק אולפסון. בדו-קרב בין ברית המועצות לשאר העולם שיחק לארסן בלוח הראשון של נבחרת שאר העולם, לפני פישר ששיחק בלוח השני. לארסן השיג 2.5/4 נקודות, שלוש תוצאות תיקו מול ספסקי וניצחון על לאוניד שטיין. בתחרות ליידן חלק מקום 3–4 עם 5.5/12 (ניצח: ספסקי). בדו-קרב עם לובומיר קאבלק ניצח 2–6. לארסן ניצח בתחרות וינקובצ'י עם 10.5/15 לפני דוד ברונשטיין, הורט וגליגוריץ'. בפלמה דה מיורקה חלק מקום 6–7 עם 9/15 (ניצחו: אוסקר פנו וליובומיר ליובוגביץ' ). לארסן חלק מקום 8–9 בתחרות סן אנטוניו בשנת 1972, בתוצאה 8.5/15, במקומות הראשונים סיימו פורטיש, פטרוסיאן ואנטולי קרפוב. לארסן ניצח בתחרות טיסייד עם 11/15 לפני ליובוגביץ' ופורטיש. בלאס פלמס חלק מקום 2–3 עם 11/15 (ניצח: פורטיש).
בתחרות הייסטינגס 1972/3 ניצח לארסן עם 11.5/15 לפני וולפגנג אולמן. בתחרות באואנג בשנת 1973 הגיע לארסן למקום הרביעי עם 6/9 (ניצח: קאבלק). לארסן ניצח בתחרות גרנה (אליפות ארצות הצפון) עם 8.5/10. בתחרות מנילה ניצח שוב לארסן, עם 12.5/15, לפני קאבלק וליובוגביץ'.
לארסן באולימפיאדות
לארסן ייצג את דנמרק שש פעמים באולימפיאדות שונות, תמיד בלוח הראשון, ותוצאתו המצטברת היא 75/109 (+61 =28 -20 + ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), או 68.8%. בכל האירועים הוא שיחק מספר רב של משחקים, כמעט בכל הסיבובים, וזכה בשלוש מדליות על הלוח הראשון, אחת מזהב ושתיים מארד.
קריירה מאוחרת
בשנת 1988 הפסיד לארסן לתוכנת מחשב בשם "הרהור עמוק" (Deep Thought), פרויקט שהתחיל במחשב "צ'יפטסט" ("ChipTest") באוניברסיטת קרנגי מלון, שפותח על ידי פנג-הסיונג הסו; מערכת המחשב שנוצרה לראשונה נקראה על שם המחשב בעל אותו השם בספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". הסו הצטרף ל-IBM ועבד עם מאריי קמפבל על בעיות חישוב מקבילי. "כחול עמוק" הוא פיתוח של עבודה זאת.
לארסן היה רב האמן הראשון והשחקן עם מד הכושר הגבוה ביותר (באותו זמן 2560) שנוצח על ידי תוכנה במשחק בתנאי תחרות.
לארסן המשיך להשתתף בתחרויות שחמט מדי פעם עד סוף שנת 2004. בשנת 1999 סיים שביעי באליפות דנמרק, אך בשנת 2000 נאלץ לפרוש באמצע התחרות ועבר ניתוח מוח דחוף. מאז השתתף בכמה תחרויות בבואנוס איירס, בשנת 2002 סיים במקום הרביעי בתחרות לזכר מיגל ניידורף.
סגנון שחמטאי וכתיבה שחמטאית
לארסן ידוע כשחקן בעל חשיבה מעמיקה ורבת דמיון, מוכן לנסות רעיונות בלתי שגרתיים וליטול סיכונים גדולים יותר מיתר עמיתיו. אספקט זה של משחקו התבטא גם בבחירת הפתיחות. לארסן האמין בערכה של ההפתעה ומשום כך בחר לעיתים קרובות בהסתעפויות מפוקפקות בפתיחה. הוא אהב לסבך עמדות על אף הסיכון הגדול שהיה כרוך בכך. היה לו ביטחון עצמי רב במשחקו והוא לא פחד מאף שחקן. סגנונו הייחודי הוכיח את עצמו אפקטיבי ביותר נגד שחקנים חלשים יחסית אך לא היה מוצלח במיוחד נגד עילית השחקנים בעולם. לארסן הוא אחד מרבי האמנים המודרניים הבודדים שהשתמשו בפתיחת בירד (1. ו4) והמשך שנים רבות השתמש בפתיחה 1. ב-3, שיטה שידועה כיום כפתיחת לארסן או כהתקפת נימצוביץ' לארסן לכבוד השניים. לארסן שיחק בהצלחה את הפתיחה ההולנדית בתקופה שהשימוש בפתיחה היה נדיר ברמה העולמית הגבוהה. לארסן החיה את פתיחת הרץ הנדירה (1. ה4 ה5 2. רג4) בשנת 1964. לארסן היה השחקן הראשון מצמרת השחמט שהשתמש בהצלחה בהסתעפות 1. ה4 ג5 2. ו4 בהגנה סיציליאנית והגביר מאוד את הפופולריות של הסתעפות זו. באמצע שנות השישים היה אחד מהבודדים שהאמין בהגנת אלכין (1. ה4 פו6) בתחרויות חשובות. לארסן השתמש גם בהגנה סקנדינבית (1. ה4 ד5) כדי לנצח את אלוף העולם אנטולי קרפוב בשנת 1979, ועורר אגב כך עניין מחודש בהסתעפות זו. פתיחה בה השתמש פעמים רבות הייתה הגנת קארו-קאן (1. ה4 ג6 2. ד4 ד5 3. פג3 ד:ה4 4. פ:ה4 פו6 פ:ו6+ ז:ו6) והסתעפות זו קרויה היום על שמו ועל שמו של דוד ברונשטיין. לארסן השתמש בהגנת גרינפלד (1. ד4 פו6 2. ג4 ז6 3. פג3 ד5) בהצלחה, ולעיתים קרובות יצר עמדות אופייניות להגנה זו בלבן. הוא חבר בצוותא עם סטפן זויטן ספר מוביל על פתיחה זו ועל מבנים דומים בפתיחות אחרות. לארסן חיבר ספר ובו 50 ממשחקיו הנבחרים ובו דגש על ההערות שנכנסות לתחום הפסיכולוגיה השחמטאית והשימוש בפתיחות נדירות, בצורה שנדירה אצל שחקני הצמרת. לארסן מוערך ככותב מצוין והיה אחד משבעת רבי האמנים שכתבו פרקים בספר משנת 1974 "איך לפתוח את משחק השחמט". כמו כן ערך את ספר התחרות של סן אנטוניו בשנת 1972.
לארסן ניצח כל אחד משבעת אלופי העולם שנשאו בתואר משנת 1948 ועד 1985. הוא זכה נגד מיכאל בוטביניק, וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בוריס ספסקי, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
משחקי מופת
=== לבן: מארק טיימנוב שחור: בנט לארסן וינקובצי 1970 ===
קוץ (פירושונים)
{{פירושונים|
קוץ':
ראו גם
}}
דב שוורצמן
הרב דב (ברל) שוורצמן (כ"ב באלול תרפ"א, 25 בספטמבר 1921 – י' בחשוון תשע"ב, 7 בנובמבר 2011) היה ראש ישיבת בית התלמוד בירושלים.
תולדותיו
נולד בעיר נבל שברוסיה לרב יהושע זאב שוורצמן. אמו הייתה בת למשפחת היצחקי, חסידי חב"ד. בילדותו למד ב"חדר" של חסידי חב"ד שפעל במחתרת.
בתחילת שנת תר"צ, בהיותו כבן שמונה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בתל אביב. אביו שימש כרב בתל אביב, ולמחייתם היו בבעלות המשפחה פרדסי אתרוגים. בשנת תרצ"ג, לפני הגיעו לגיל בר מצווה, נכנס ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בלימודיו בישיבה נחשב לעילוי והתבלט בהתמדתו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע לביקור בארץ ישראל הרב אהרן קוטלר, ראש ישיבת לייקווד, שחיפש חתן לבתו. מעמדו של הרב קוטלר בעולם התורה משך אליו בחורי ישיבה רבים ששוחחו עמו בדברי תורה. שמו של הבחור דב שוורצמן הגיע לאוזניו, וכשהתברר לו שהוא לא נמנה עם הבאים אליו נסע הרב קוטלר לפגוש בו בישיבה. לאחר ששוחח עמו בדברי תורה והתפעל מגאונותו בחר בו כחתן לבתו היחידה, שרה. בשנת תש"ו נערכו הנישואים בארצות הברית.
לאחר נישואיו נשאר הרב שוורצמן להתגורר בסמיכות לישיבת לייקווד ומסר 'חבורות' (שיעורים) לתלמידיה. בשנים תשי"א-תשי"ב כיהן כר"מ בישיבת רבנו חיים ברלין. לאחר מכן ייסד, יחד עם הרב שמואל קמנצקי, את ישיבת פילדלפיה, ומסר בה שיעורים במשך מספר שנים.
באמצע שנות ה-60 שב לישראל. עם בואו הוזמן על ידי הרב יעקב אדלשטיין לשמש כר"מ בישיבת השרון. כעבור שנה פרש וייסד את ישיבת בית התלמוד בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, שכללה רשת של ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים. ביסוד ישיבתו הסתייע ברב משה שפירא. הרב שוורצמן עמד בראשות הישיבה במשך עשרות שנים והעמיד תלמידים רבים.
בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי ישיבתו מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל". לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהוא עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים. עסק גם בספרות המחשבה ונחשב בקי ובר-סמכא בספרי המהר"ל.
ספרים
בשנים האחרונות הוציאו כמה ספרים מוועדים שמסר לחתנים בפסיכולוגיה.
כמו כן יצאה לאור סדרת מאמרי רבי דב שוורצמן (מאמרים שהשמיע בישיבת בית התלמוד) על סדר חומשי התורה (ה' כרכים), בעריכת הרב גד ארלנגר.
משפחתו
היה נשוי בנישואים ראשונים לשרה פעשא, בתו של הרב אהרן קוטלר, ראש ישיבת לייקווד.
בניו:
חתניו: בנישואים שניים היה נשוי ליהודית, בתו של עו"ד מתייה (מאיר) מולר מפריז, שהיה יושב-ראש ועד ההצלה של אגודת ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. ילדיו מנשואיו השניים הם:
אירוויזיון למקהלות 2019
האירוויזיון למקהלות 2019 היא התחרות ה-2 של האירוויזיון למקהלות. שוודיה אירחה את האירוויזיון הזה בפטילה ארנה.
פורמט
המדינות החברות באיגוד השידור האירופאי זכאיות להתחרות בתחרות זו. לכל מדינה מתחרה, יש מקהלה שהיא הנציגה של אותה מדינה. כל אחת מהמקהלות מבצעת קטע מקהלה שנמשך לא יותר מארבע דקות. כל קטע יכול לכלול לפחות יצירה מוזיקלית אחת. אבל, כל יצירה חייבת להכיל השפעה לאומית או אזורית מהמדינה המשתתפת. לאחר בחירת השופטים בחצי הגמר, 3 מקהלות יעפילו אל הגמר ויבצע קטע מקהלה שנמשך לא יותר משלוש דקות.
חצי גמר
10 מקהלות ינסו להעפיל לגמר.
גמר
3 מדינות יעפילו מחצי הגמר אל הגמר, וינסו לזכות השנה.
ח'רקובצנקה
ח'רקובצ'נקה (ברוסית: Харьковчанка, "אשת חרקוב", יוצר בשם הקוד: ייצור 404S), הוא רכב שטח, שיועד לאנטארקטיקה. יוצר בין השנים 1957–1958 בברית המועצות. תוכנן ונבנה במפעל הנדסת התחבורה בחרקוב, ומאוחר יותר יוצר על ידי מפעל מאלישב. מבוסס על פלטפורמת הטרקטור AT-T (שתבססה על טנק T-54). בדצמבר 1959 שניים מהם ("21" ו-"23") הגיעו לאנטארקטיקה ולקוטב הדרומי הגאוגרפי. ברכב השלג המאסיבי היה מטבח קטן, שירותים, תנור ושמונה מיטות.
במשלחת הרוסית ה-39 לאנטארקטיקה ה-Vityaz DT-30Ps החליפו את החרקובצ'נקות. והם הוחלפו מאוחר יותר על ידי 300 כלי שלג מסוג PistenBully.
היסטוריה
בשנת 1958 נבנו שלוש חרקובצ'נקות ונשלחו לאנטארקטיקה. הם עברו מחוף האוקיינוס לתחנת ווסטוק הסובייטית בפברואר 1959. שניים מהם, ו-AT-T שלישי, יצאו מתחנת ווסטוק לקוטב הדרומי בתחילת דצמבר 1959, והגיעו לנקודה ב-26 בדצמבר 1959. הרוסים הפתיעו את הצוות האמריקני שהוטסו לתחנת אמונדסן – סקוט בקיץ הקודם.
בעשרות השנים שלאחר מכן נערכו בעזרת החרקובצ'נקה משלחות מחקר לתוך אנטארקטיקה.
בשנים 1974–1975 תוכנן ונבנה הדור השני של החרקובצ'נקה. השוני המרכזי היה החזרת המנוע לקדמת הרכב והגישה אליו הייתה מבחוץ, נוסף גנרטור חדש לחשמל וחימום בשעה שהמנוע הראשי לא עבד. שלוש חרקובצ'נקות מדור שני ירדו מפס הייצור בסתיו 1975.
דור שלישי פוטנציאלי שהתבסס על ה-MT-T תוכנן בשנות ה-80, אך נעצר מספר פעמים מסיבות תקציביות. פירוק ברית המועצות, הותיר את החרקובצ'אנקה ככלי התחבורה העיקרי באנטארקטיקה עד שנת 2010.
דור ראשון
בדומה לקרוזר השלג האנטארטי, המנוע היה חלק ממרחב המחיה ואפשר טיפול מבלי להיחשף לקור החיצוני. כתוצאה מכך, רעש המנוע מנע שינה מהצוות ומרחב המחיה כוסה בפיח ריחות מאדי הפליטה.
פלופונסוס
פֶּלוֹפּוֹנֶסוֹס (ביוונית: Πελοπόννησος, ביוונית מודרנית נהגה פֶּלוֹפּוֹנִִיסוֹס) הוא חצי אי גדול בדרום יוון. פירוש השם ביוונית הוא Pelopos nesos, כלומר "האי של פלופס" (גיבור מן המיתולוגיה היוונית). בהתאם לפירוש מכונה חצי האי לעיתים הפלופונסוס (מיודע - "האי של פלופס").
בימי הביניים נקרא פלופונסוס מוראה.
מחוז פלופונסוס המשתרע על מרבית שטחו של חצי האי פלופונסוס מהווה אחד ממחוזות יוון, ומכיל חמש יחידות אזוריות:
שתי יחידות אזוריות נוספות, אכאיה ואליס, נמצאים גאוגרפית על פלופונסוס, אך שייכות למחוז מערב יוון מבחינה מנהלתית.
גאוגרפיה
שטחו של פלופונסוס הוא 21,556 קמ"ר. חצי האי מופרד מהיבשה על ידי מפרץ קורינתוס, מפרץ פטרס והמפרץ הסרוני. על אף חופיו הארוכים אין בו מישורי חוף פרט לדלתות של הנהרות, חלק מהחוף הצפוני מערבי ומפרץ ארגוליס. צפונו ומערבו מכוסים על ידי גוש הרים, שגובהם הממוצע מעל אלף מטר. הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת פרופיטיס איליאס (2,407 מטר) על רכס טייגטוס. ההרים מבותרים על ידי אפיקי נהרות שזורמים לכל הכיוונים, מקשים על התחבורה, ובתקופה העתיקה שימשו כיסוד לחלוקה המדינית.
במזרחו של חצי האי, ישנה חלוקה ברורה יותר על ידי רכסי הרים מקבילים, שביניהם עמקים שממשיכים למפרצי ים. הגדול ביניהם הוא עמק נהר אורוטס הפורה. בינו לבין הים האגאי מפריד רכס ההר פרנון (1,835). מישור ארגוליס הוא שפלה שנמשכת בין מפרץ ארגוליס לתעלת קורנית, ושימש תמיד כדרך תחבורה ראשית.
מתוך פלופונסוס יוצאים ארבעה חצאי איים המופנים דרומה.
יהודים
קיים תיעוד לקשרים בין יהודה וספרטה במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס והם חודשו בהמשך על ידי יונתן החשמונאי. מכתבו של הקונסול הרומאי מ-142 לפנה"ס, שהעתקים ממנו נשלחו לספרטה וסיקיון שבפלופונסוס, מעיד על קיום יישובים יהודים במקומות אלה.
הכהן הגדול חוניו השלישי נמלט לספרטה מפני אנטיוכוס אפיפנס.
במאה ה-1, היו לפי עדותו של פילון האלכסנדרוני יהודים ברוב חלקי פלופונסוס. פאולוס מצא יהודים ובתי כנסת בעיר קורינתוס. אספסיאנוס שלח אלפי שבוים יהודים אל נירון קיסר לעבוד באיסתמוס הקורינתי. לאורך התקופה הרומאית והביזנטים הלכה וגדלה האוכלוסייה היהודית. תחת השלטון הטורקי המשיכו היהודים בשגשוגם, והיישוב גדל על ידי חלק מאנוסי ספרד שברחו לאזור. עם פלישת ונציה לפלופונסוס ב-1685 ברחו היהודים בבהלה מפטרס.
היוונים שבפלופונסוס, שמרדו לעיתים קרובות בטורקים, היו פוגעים בקהילות היהודיות, שנחשבו בעיניהם בעלי ברית של הטורקים. בפרוץ מרידת היוונים בפלופונסוס (1821) נטבחו שם 5,000 יהודים והנותרים נמלטו לקרקירה ולכלקיס. בתקופה הטורקית עסקו היהודים בעיקר ברוכלות ובפחחות וחיו בדלות.
אאוגאנן, מלך הפיקטים
אאוגאנן או אאוגאנאן או אאוגאן או אואואן (באנגלית: Eóganan או Eogán או Uuen, בגאלית סקוטית: Eóganan mac Óengusa; נפטר ב-839) בנו של אואנגוס השני, היה מלך הפיקטים (מלך פורטריו). אאוגאנן מלך כשנתיים, החל מעלייתו לשלטון בשנת 836 או 837 ועד מותו.
קורות חיים
אאוגאנן היה בנו של אואנגוס השני, ועלה לשלטון לאחר מות דודו, דרסט התשיעי בשנת 836 או 837. ב"דברי ימי אירלנד" מוזכר פטירתו של אאוגאנן, יחד עם אחיו בראן בקרב נגד הויקינגים בשנת 839. קרב זה מוזכר גם ב"דברי ימי אלסטר". במותו הסתיימה שלטון צאצאיו של אואנגוס הראשון בממלכת הפיקטים.
ב"דואן אלבאנאך" מוזכר אאוגאנן, יחד עם דודו ובן דודו דומנל מק קאוסטנטין כאחד מ"מלכי סקוטלנד". רשימה מאוחרת זו, מתקופת שלטונו של מלקולם השלישי מציינת את החשובים במלכי סקוטלנד ודאל ריאטה.
מסורות איריות מציינות כי אאוגאנן נפגש עם רגולוס הקדוש בפורטביוט כאשר רגולוס הביא את שרידיו של אנדרו הקדוש לסקוטלנד. כמו כן אאוגאנן שמר ומימן מנזרים בנורת'מבריה (ועד שנת 840 נאמרו בהם תפילות בעבורו).
על פי "דברי ימי הפיקטים", לאחר מותו של אאוגאנן עלה לשלטון אואוראד לתקופה קצרה, ואחריו מלכו בניו של אואוראד: ברידיי, קיניאוד ודרסט. אחד מצאצאיו היה קנת מק אלפין שנחשב לראשון בין מלכי ממלכת סקוטלנד.
שאמיל (ניגון)
ניגון שאמיל הוא ניגון חב"די ללא מילים, אשר על פי המסורת בחב"ד הלחין אותו האימאם שאמיל, והוא אחד מניגוני הרבי מלובביץ'. הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד.
אודות הניגון
את הניגון לימד הרבי מלובביץ' בשמחת תורה ה'תשי"ט (1958). קודם שלימד הרבי את הניגון, הקדים כי החסידים מהם שמע את הניגון, סיפרו את הרקע לחיבורו:
בזמן מלחמת הקווקז, חיו בהרי הקווקז שבטים פראיים שלא היו תחת שלטון חוק כלשהו. כשהתחילה האימפריה הרוסית להתפשט ולכבוש שטחים, נערכה פלישה צבאית לקווקז, במטרה לשלוט בשטח זה. השבטים שהתגוררו בהרים אלו הביעו התנגדות אקטיבית לכיבוש הרוסי, שכללה פעולות גרילה בהן נגרמו נזקים לצבא רוסיה. בראש מערך ההתנגדות עמד המנהיג האימאם שאמיל. בשל הקושי בכיבוש האזור, הנחשב לגבוה, נקטו הרוסים בתחבולה כדי להכניע את תושבי המקום; הם רימו את מנהיג ההתנגדות והבטיחו לו כי יעשו עמו שלום ויאפשרו לו ולאנשיו הנחות תחת השלטון הרוסי. כאשר התרצה לשתף עם הרוסים פעולה, ב-1859, אסרו ושלחו אותו לגלות בקלוגה, עיר קטנה במרכז רוסיה. במקום גלותו, בעת שנזכר בתקופה בה היה יושב בהרים הגבוהים כאדם חופשי, היה שר ניגון זה, הפותח ברגשות געגועים לעבר ומסתיים בתקווה לעתיד טוב יותר. משכך, ניתן למצוא בניגון ביטוי לגעגועים אל העבר הטוב, כשאחריהם מובעת תקווה לעתיד שיוטב.
חסידים ברוסיה, לדברי הרבי מלובביץ', הקבילו את געגועי שאמיל לגעגועיה של הנשמה לכור מחצבתה.
הניגון מופיע בספר הניגונים - חב"ד מספר ש"ב (302).
כמה שנים לאחר שהרבי לימד את הניגון, עבר כשליח ציבור באחת השבתות במניין של הרבי אחד החסידים, ובחזרת הש"ץ כשהגיע ל'ממקומך' בקדושה, החל לנגן את ניגון שאמיל. כיום נהוג בבתי כנסת חב"ד רבים בעולם לנגן ניגון זה ב'ממקומך'.
עיבודים מוזקליים
ב-1963 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 4" של ניח"ח בביצוע החזן משה טלישבסקי. ב-1973 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. ב-1995 הופיע באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה. ב-2004 הוציא הזמר יוני שלמה אלבום "שאמיל" על שם ניגון זה, המבוצע באלבום. ב-2014 הופיע באלבום "אהבה רבה" בביצוע להקת התזמורת העממית של נאור כרמי. ב-2015 הופיע הניגון באלבום "צמאה 1" בביצוע אברהם פריד. ב-2020 הופיע באלבום "לחיים טיש חב"ד" מספר 2 בביצוע זאנוויל וויינברגר.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרכוס יחד עם בני פרידמן, שמחה פרידמן ואחרים.
יחסי אפגניסטן–נפאל
יחסי אפגניסטן–נפאל הם היחסים הדיפלומטיים בין אפגניסטן לנפאל. לאפגניסטן יש יחסים עם נפאל דרך. לשתי המדינות יש יחסים בילטרליים ארוכים ושתיהן חברות בארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי.
היסטוריה
היחסים החלו בתקופת המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה. ב-1839 הצטרפו אלפי חיילים נפאלים מיחידות הגורקה ל"צבא האינדוס". לא ידוע כמה מהם נהרגו בזמן המלחמה. עם זאת, ידוע כי מאות לוחמים אלה היו תחת מצור.
חיילים נפאלים נשלחו על ידי ראש הממשלה למערכה על וזיריסטן (1919–1920) בגבול עם פקיסטן.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים כוננו ב-1 ביולי 1961.
לוחמי גורקה בריטים נלחמו כחלק מכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי של נאט"ו באפגניסטן בין השנים 2001 ל-2014. הנסיך הארי, דוכס סאסקס שירת גם כחלק מכוח זה באפגניסטן ב-2007.
נשיא אפגניסטן אשרף ע'ני אחמדזאי ביקר בנפאל בשנת 2014 כדי לפגוש את נשיא נפאל. הם דנו בדרכים להעמקת היחסים הבילטרליים, במיוחד במסגרת הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי.
במהלך מלחמת אפגניסטן מאבטחי הגורקה הנפאלים שנשכרו על ידי קבלנים פרטיים מילאו תפקיד מכריע בהגנה על מקומות דיפלומטיים ופקידויות באפגניסטן. לא פחות מ-15,000 היו במדינה, והיה להם שכר טוב למרות המצב באפגניסטן.
בשנת 2016 13 קבלנים נפאלים שהגנו על שגרירות קנדה בקאבול נהרגו בפיגוע התאבדות.
לאחר נפילת קאבול ב-2021, ניסתה ממשלת נפאל לפנות את כל הנפאלים השוהים באפגניסטן. לקטמנדו אין שגרירות בקאבול, ושגרירות אפגניסטן בניו דלהי משמשת כשגרירות במקום זאת.
אלקילציה
אלקילציה (בעברית: אִלְקוּל) היא תגובה כימית שבה עוברת קבוצה אלקילית ממולקולה אחת לאחרת. הקבוצה האלקילית יכולה לעבור כאלקיל שהוא קרבוקטיון, כרדיקל חופשי, כקרבואניון או כקרבן. מפני שהקבוצה האלקילית היא הקבוצה השכיחה ביותר בכימיה האורגנית, תגובות אלקילציה נפוצות ביותר.
בזיקוק נפט, אלקילציה מכוונת בעיקר לתגובות של איזובוטאן ואלקנים על מנת לשדרגו.
חומרי אלקילציה
חומרי האלקילציה מחולקים על פי אפיונם הנוקלאופילי או האלקטרופילי.
חומרי אלקילציה נוקלאופילים
חומרי אלקילציה נוקלאופילים גורמים לתוצאות דומות הנגרמות על ידי יון אלקיל שלילי (קרבואניון). בין הדוגמאות הם שימוש של תרכובות שונות כגון תרכובת גריניאר ותרכובות אורגנומתכתיות שונות.
חומרי אלקילציה אלקטרופילים
חומרי אלקילציה אלקטרופילים גורמים לתוצאות דומות הנגרמות על ידי יון אלקיל חיובי (קרבוקטיון). בין הדוגמאות הם שימוש של אלקיל הלידים עם חומצת לואיס המשמשת כזרז לתגובת אלקילציה עם חומרים ארומטיים בתגובת פרידל-קראפטס. אלקיל הלידים יכולים להגיב ישירות עם אמינים כדי ליצור קשרי C-N.
החומרים האלקטרופילים רעילים ביותר בדרך עקב יכולתם לגרום אלקילציה לDNA ויש ללבוש ציוד מגן רב על מנת להימנע מכל מגע איתם. מפני שהם רעילים, משתמשים בהם בכימותרפיה על מנת לייצר תרופות נגד סרטן, ובתעשייה הנשק משתמשים בהם כנשק כימי כגון גז חרדל. DNA שעבר אלקילציה לא יכול להיפתח ולהסגר בצורה נכונה, ולא נקרא על ידי אנזימים ולכן לרוב עובר תא עם DNA כזה תהליך של אפופטוזה. אולם, לפעמים במקרה של מוטציות עלול התא להתפתח כתא סרטני, ובכך תופעה זו מסבירה את הסיכויים הגדולים לסרטן לאחר חשיפה לגז החרדל.
כוהלים ופנולים יכולים לעבור אלקילציה לקבלת אלקיל אתרים: את החומצה שנוצרת (H-X) ניתן להסיר על ידי בסיס או במקרה שהחומצה עלולה להזיק, ניתן לבצע דה-פרוטונציה (הוצאת פרוטון) והפיכתו לאלקוקסיד, ולאחר מכן הוספת השייר האלקילי.
ישנה בעיה באלקילציה של אמינים. כאשר אמין עובר אלקילציה, הוא הופך ליותר נוקלאופילי. לכן, כאשר רכיב אלקילציה אלקטרופילי מגיב עם אמין ראשוני, הוא יעבור אלקילציה עד לקבלת אמין רבעוני, ולכן תגובה זו אינה תמיד רצויה.
בביולוגיה
מתילציה היא תגובת האלקילציה הנפוצה ביותר, אשר מעבירה קבוצת מתיל למולקולה אחרת. ההבדל העיקרי בין מתילציה לאלקילציה הוא שמתילציה מתייחסת להעברת קבוצת מתיל בעלת פחמן אחד בלבד, ואילו אלקילציה מתייחסת להעברת קבוצות ארוכות יותר. מתילציה נפוצה מאוד בתפקוד אנזימים המושפעים על ידי ויטמין B12, שבהם קבוצת המתיל נקשרת לקובלט.
תרכובות אלקטרופיליות עלולות לבצע אלקילציה לנוקלאופילים רבים בגוף. רעילותם, היותם גורם מסרטן, ושימושם להריגת תאים סרטניים על ידי אלקילצית ה-DNA הן דוגמאות נפוצות.
זיקוק נפט
בתהליך זיקוק נפט רגיל, איזובוטאן עובר אלקילציה עם אלקנים קלים (בעיקר תערובת של פרופן ו) בנוכחות זרז חומצי, בדרך כלל חומצה גופרתית או חומצה הידרופלואורית.
רות אליעז
קורות חיים
אליעז נולדה בשם רות הופרט (Huppert). במלחמת העולם השנייה נשלחה לגטו טרזין ולאחר מכן לאושוויץ, שם שרדה ניסוי של יוזף מנגלה. משם נשלחה למחנה הריכוז טאוכה. שם הכירה את קורט, לימים בעלה. לאחר המלחמה עלתה לישראל והתיישבה בבית יצחק. בשנת 2004 נשאה את דבר הניצולים בעצרת בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.
ספרה
ספרה רוח חיים יצא לאור בגרמנית בהוצאת פיפר (Piper Verlag) בשנת 1988 בשם Die Hoffnung erhielt mich am Leben (התקווה שמרה עלי בחיים). עם יציאת הספר לאור ביקרה אליעז ב-17 ערים גרמניות ודיברה עם אלפי צעירים גרמנים במסגרת מסע הקידום של ספרה. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1990 ובאנגלית בהוצאת ג'ון ויילי (John Wiley) בשנת 1998 בשם Triumph of hope.
ולדימיר קונסטנטינוב
ולדימיר אנדרייביץ' קונסטנטינוב (ברוסית: Влади́мир Константи́нов; נולד ב-19 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי רוסי ברפובליקה של קרים, וכיהן כיו"ר המועצה העליונה (מרץ 2010–מרץ 2014). מ-7 באפריל 2014 הוא חבר במפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-5 במרץ 2014 פסק בית המשפט בשבצ'נקו בקייב על מעצרם של הפוליטיקאים סרגיי אקסיונוב וולדימיר קונסטנטינוב. על שירות הביטחון האוקראיני הוטל להביאם לבית המשפט.
ביוגרפיה
בשנת 2010 נבחר ליושב ראש המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של קרים, בית הנבחרים של חצי האי קרים (תפקיד שמילא עד מרץ 2014). בשנת 2012, קונסטנטינוב גינה בחריפות את הקריאות לשילוב קרים ברוסיה. ברם, ב-20 בפברואר 2014, במהלך ביקור במוסקבה, הוא הצהיר כי העברת קרים ב-1954 מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית הייתה טעות. מאז מרץ 2014, היה לתומך נלהב בסיפוח הרוסי של קרים ב-2014.
יו"ר מועצת המדינה של רפובליקת קרים
באפריל 2014 הצטרף ולדימיר למפלגת רוסיה המאוחדת. מ-17 במרץ 2014 - הוא יו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה של קרים.
בשנת 2018, במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה, הוא הפך ליושב ראש משותף במטה של קרים לתמיכה ציבורית בפוטין. ב-25 באפריל 2018 הוא קרא לתושבי קרים שלא לבקר באוקראינה.
ב-7 במאי 2018 הוא הוזמן לטקס השבעתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-5 ביולי 2018, קונסטנטינוב תמך בפומבי ברפורמה בפנסיה, בפגישה של 61 קולות - רוב מוחץ שמיוצג על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת - אישר את העלאת גיל הפרישה, רק סגן אחד של מועצת המדינה היה נגד. לדברי יו"ר הפרלמנט, אנשי קרים תומכים ברפורמה המוצעת על ידי ממשלת רוסיה.
ב-14 ביוני 2019, ולדימיר קונסטנטינוב הכריז על כוונתו להשתתף בבחירות למועצת המדינה של קרים, המתוכננות ל-8 בספטמבר.
ב-29 ביולי 2019, על פי החלטת ועדת הבחירות של הרפובליקה של קרים, הוא הפך למועמד לסגן של מועצת המדינה של הרפובליקה.
ב-8 בספטמבר 2019, ביום ההצבעה, נבחר קונסטנטינוב לסגן של מועצת המדינה של קרים.
ב-20 בספטמבר 2019, קונסטנטינוב הפך שוב ליושב ראש מועצת המדינה של הרפובליקה של קרים בחמש השנים הבאות, 74 סגנים של הפרלמנט של קרים הצביעו בעד מועמדותו, סגן 1 היה נגד.
תיקים משפטיים
ב-2 באפריל 2014, שירות הביטחון האוקראיני הכניס את קונסטנטינוב לרשימת המבוקשים "בקשר לפעולות שמטרתן לשנות או להפיל בכוח את הסדר החוקתי של כוח המדינה" (סעיף 109 לחוק הפלילי של אוקראינה).
קונסטנטינוב גם עמד בראש אחת מחברות הבנייה הגדולות בקרים במשך תקופה ארוכה, שבסופו של דבר הייתה חייבת 7.3 מיליון, לישויות משפטיות וליחידים. מסיבה זו כל החשבונות של החברה נעצרו על ידי השירות המנהל של אוקראינה.
סבכי טוחנים
סבכי טוחנים (שם מדעי: Sylvia curruca) הוא סבכי טיפוסי שקיבל את שמו העברי בשל גופו התחתון הלבנבן. זהו מין בעל תפוצה נרחבת המקנן באזורים בעלי אקלים ממוזג של אירופה, מלבד בדרום מערב היבשת, ובמרכז ומערב אסיה.
ציפור שיר קטנה זו נודדת וחורפת באפריקה, מדרום לסהרה, בחצי האי ערב ובהודו.
בארץ ישראל מקנן מצוי בחורש סבוך בעיקר בצפון הגולן, בגליל, בכרמל ומעט בהרי יהודה, ובחרמון נפוץ מאוד עד גובה 1700 מ´. חולף מצוי בסתיו, בעיקר מאמצע אוגוסט ועד אמצע אוקטובר, ובאביב נפוץ ביותר, בעיקר במרץ-אפריל.
שלא כמו בסוגי הסבכי הטיפוסי השונים, הזכר והנקבה (זוויגים) כמעט זהים. זהו מין קטן, אורכו 11.5 עד 13.5 ס"מ ומוטות כנפיו 7 ס"מ, משקלו 11 עד 14 גרם. גבו חום-אפרפר, והחלק התחתון שלו לבנבן מה שהעניק לו את שמו העברי, ראשו אפור ובעל סוככי אזניים כהים יותר, חצי העין התחתונה מודגשת בפס לבן עדין, גרונו לבן, רגליו אפורות כהות.
זהו סבכי הקטן במעט מהסבכי קוצים, והוא חסר את הצבע הערמוני בכנפיים ואת הצבע האחיד בראשו. שירתו של הסבכי טוחנים היא סדרת צקצוקים מהירה של "טט" או "צ'י". כמו רוב סוגי הסבכי, הוא ניזון בעיקר מחרקים, אולם ניזון גם מגרגירים ופירות רכים אחרים. זוהי ציפור של שטחים פתוחים, חורש וגנים בעלי שיחים גדולים, ומעט עצים. הזכר יתחיל בבניית מספר קנים דמויי סלסילה שטוחה, לאחר מכן הנקבה תבחר קן ושני הזוויגים ישלימו את בנייתו, הנקבה מטילה 3 עד 7 ביצים. בישראל מגיעה האוכלוסייה המקננת באמצע מרץ, והקינון מתחיל באפריל. באירופה מתחיל הקינון מאוחר יותר, בצפון-מערב אירופה בסוף אפריל, בפינלנד בעיקר בתחילת יוני.
מנזר ויסוקי דצ'אני
מנזר ויסוקי דצ'אני (בסרבית: Манастир Високи Дечани או Manastir Visoki Dečani - "מנזר דצ'אני עילית") הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי גדול השוכן באזור מטוחיה שבחבל קוסובו, במרחק 12 קילומטרים דרומית לעיר פץ'. הקתוליקון של המנזר הוא הכנסייה הגדולה ביותר שנבנתה בבלקן בימי הביניים, ובה נמצאים פרסקאות גדולים ומשומרים היטב. המנזר שוכן בחורש ערמונים בעמק הנהר ביסטירצה, והוא מוקף בהרים בהרים ויערות. לאורך ההיסטוריה שלו היה המנזר מרכז רוחני ואמנותי פעיל, ובשנת 2004 הוכר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
לפי מגילה שנכתבה ב-1330, הוקם המנזר הוקם בין השנים 1335-1327, והמבנה נועד לשמש כמאוזולאום למלך הסרבי סטפאן דצ'אנסקי (Stefan Dečanski). האדריכל היה פרה ויטה (Fra Vita) מאסיזי, נזיר פרנסציקני מקוטור, כיום במונטנגרו. המלך נפטר ב-1328, לפני שהעבודות הושלמו והוא נטמן במקום. הבנייה, הריהוט והעיטורים המשיכו בפיקוחו של בנו סטפאן דושאן (Stefan Dušan), למעט הפרקסאות שציורם המשיך. המקום ידע פריחה במחצית השנייה של המאה ה-16, וצייר המנזר לונגין, בילה שני עשורים מחייו בציור הפרסקאות שגולת הכותרת שלהן היא באלה המוקדשים למלך סטפאן דצ'אנסקי ולסצנות מחייו. בסוף המאה ה-17 בזזו הטורקים העות'מאנים את המנזר, אך לא הסבו נזק לפרסקאות. במאה ה-19 המבנה חודש, ושני איקונוסטזיסים חדשים הוצבו בקפלות הצד.
משהוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית ב-2004 ציין ארגון אונסק"ו, בין היתר, כי:
אילנה אביטל
אילנה אביטל (נולדה ב-18 בפברואר 1960) היא זמרת, מלחינה ושחקנית ישראלית.
מנזר ויסוקי דצ'אני
היסטוריה
האתר הוסף בשנת 2006 לרשימת אתרי המורשת העולמית המצויים בסיכון בגלל חשש מנזקים שייגרמו בעקבות המתח הבין-עדתי השורר באזור, והוא נשמר על ידי כוח מיוחד מטעם נאט"ו. ב-30 במרץ 2007 נשמעו קולות פיצוץ בקרבת המנזר. קיומו של הפיצוץ אושר על ידי מקורות סרביים ובינלאומיים. הבישוף תאודוסיי, המנהל את המקום, טען כי התקרית הייתה התקפה באמצעות רימון יד שנועדה לשלוח מסר מאיים לנזירים ולכוחות נאט"ו.
בשנים האחרונות מתגוררים במנזר כשלושים נזירים העוסקים במגוון פעולות מסורתיות כמו גילוף עץ, ציור איקונות, פרסומי ספרים ועבודה מיסיונרית. הטקסים במנזר מתנהלים לפי הטיפיקון של הר אתוס.
אילנה אביטל
ביוגרפיה
נולדה בשם בריז'יט אביטבול בפריז שבצרפת למשפחה יהודית ממוצא תוניסאי. כשהייתה בת 11, עלתה לישראל עם משפחתה, והתגוררה בנתניה.
מנזר ויסוקי דצ'אני
המבנה
תוכניתו של המנזר אופיינית לאדריכלות הכנסייתית הסרבית של המאה ה-12, וחומת המנזר החיצונית מקיפה את כל מבניו. הקתוליקון ניצב במרכז המתחם ופונה מזרחה ומערבה, ויתר מבני המנזר - אזור המגורים, המטבח, חדר האוכל ומגורי אב המנזר - הוקמו לאורך צדדיה המערביים והצפוניים של החומה. מבין כל המבנים האלה רק המגדל שמעל לשער המערבי וחדר האוכל ההיסטורי שמרו על צביונם ההיסטורי, ואילו יתר המבנים שונו עם השנים.
כנסיית המנזר, המוקדשת לעליית ישו השמיימה, נבנתה מגושי שיש בצבע אדום-סגול וצהוב בהיר וכן משוהם. הכנסייה ידועה בשל גודלה ובשל סגנון בנייתה המשלב אלמנטים רומנסקיים וגותיים מוקדמים. בצידה המערבי נרתקס שלו שלוש קשתות, לאחריו חמישה מעברים, ובקצה המזרחי שלושה מעברים המסתיימים באפסיס. גולת הכותרת של הכנסייה הם הפרסקאות הרבים שהשתמרו בה במצב מצוין, והם מתארים באופן כרונולוגי את תולדות הנצרות מהבריאה ועד המאה ה-1. במבנה למעלה מאלף ציורי דמויות המכסות את כל קירותיו, והמתחלקים לפי נושאים (בישופים, נביאים, מלאכים, מחזור חייה של הבתולה וכו'); ואילו בכיפה נראה "ישו המלך". מלבד הפרסקאות נמצאים בכנסייה גם טמפלון אבן מקורי מהמאה ה-14, כסאו של ההגמון המקומי מ-1335 וסרקופג העץ המגולף של המלך סטפן דצ'אנסקי מ-1340. רצפת השיש המקורית נשמרה גם היא. בית האוצר של מנזר ויסוקי דצ'אני הוא העשיר בכל סרביה ובו שישים איקונות מהמאה ה-14 עד המאה ה-17, כתבי יד וחפצים אחרים.
הרשטיק
הרשטיק הוא שם משפחה יהודי שמקורו מיידיש הרששטוק (גרמנית: Hirschstock, או Herzstock ):
אילנה אביטל
ביוגרפיה
כשהייתה בת 12 שינתה את שמה לשמה הנוכחי אילנה אביטל.
בגיל 13 הקליטה לחברת תקליטים גדולה מצרפת שלושה שירים בצרפתית.
בגיל 16 הפנה אותה מורה לפיתוח קול למפיק שלמה צח. צח ערך אודישנים לזמרי ליווי ליזהר כהן והתרשם מקולה. היא לא התקבלה כזמרת הליווי, אבל צח החתים אותה אצלו.
ב-1977 צח יזם את השתתפותה של אביטל בפסטיבל הזמר והפזמון 1977 עם השיר "אותך", שכתב והלחין שייקה פייקוב, השיר הגיע למקום השלישי והזניק את הקריירה שלה.
ב-1978 השתתפה בפסטיבל הזמר הבינלאומי בצ'ילה עם השיר "לאהוב", הגיעה למקום השלישי ואף זכתה בפרס ההופעה הטובה ביותר. בשנה זו יצא אלבומה הראשון, "לאהוב". עקב נישואיה לשלמה צח באותה השנה אביטל לא התגייסה לצה"ל.
בספטמבר 1981 יצא תקליטון הבכורה של אביטל בשיר "שלום חבר", לקראת אלבום בצרפתית. השיר נסק לראש מצעד הפזמונים של מונטריאול. בקריירה שלה מחוץ לישראל היא השתמשה בשמות הבמה לנה וסנדי מילר.
ב-1982 השתתפה אביטל בשירוויזיון עם השיר "מלכת הכיתה" שזכה במקום השביעי.
במרץ 1983 השתתפה אביטל בקדם האירוויזיון עם השיר "עוד ועוד", עמו הגיעה למקום החמישי.
ב-1984 הוציאה את האלבום "בזכות ימים כאלה", שכלל שירי ילדים. בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיגל עם השיר "אבא, אמא וארץ ישראל", אותו הלחינה בעצמה, למילים של יורם טהרלב, והשיר הגיע למקום השני בתחרות. באותה שנה השתתפה גם בקדם האירוויזיון של צרפת, שם הגיעה למקום השני.
ב-1985 עברה עם בעלה ועם בנם לגור בצרפת. בדצמבר אותה שנה התחרתה בשנית בפסטיגל עם השיר "בוא אל החגיגה", שהלחינה למילים של שמרית אור, והשיר הגיע למקום השלישי.
באפריל 1987 השתתפה בשנית בקדם אירוויזיון עם השיר "די לי די", שהלחינה בעצמה, למילים של שמרית אור, והשיר הגיע למקום השני. באותה שנה הלחינה עבור עדנה לב את השיר "הדגל שלי" (למילים של יורם טהרלב), שהגיע למקום השלישי בפסטיגל של אותה שנה.
במרץ 1991 השתתפה בפעם השלישית בקדם אירוויזיון עם השיר "אהבתי האחרונה", שהלחינה בעצמה למילים של אהוד מנור, והשיר הגיע למקום התשיעי.
ב-1996 הוציאה קלטת וידאו בשם "אשת חיל", קלטת המיועדת לנשים ועוסקת בטיפוח חן, ומדריכה כיצד להפוך לאישה נשית ומושכת ולבצע את מטלות הבית בחדווה. עוד באותה שנה השתתפה בפעם הרביעית קדם אירוויזיון עם השיר "לס מואה טמה", שהלחינה בעצמה למילים של שלמה צח, ועיבוד של בנה עמית צח, והשיר הגיע למקום השביעי.
בשנת 2001 חזרה לתודעה בעקבות משחקה בטלנובלה "לגעת באושר" שהפכה להצלחה גדולה. בעקבות כך הופיעה בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "גלגל המזלות". בנוסף, השתתפה בתפקיד קטן בסרט ההמשך בסדרת הסרטים אסקימו לימון, "אסקימו לימון-החגיגה נמשכת", וב-2002 בסדרה "סיטי טאוור".
ב-2003 השתתפה בתוכנית הריאליטי "המופע של סטיב".
ב-2005 שיחקה במחזמר "צלילי המוסיקה".
ב-2006 שיחקה במחזמר "סינדרלה".
אביטל שימשה סגנית מנהלת אמנותית של בית הספר "הבמה", בית הספר לאמנויות הבידור בחיפה. טענות רבות הופנו כלפי טוהר הכוונות של בית הספר, ויש שטענו כי הוא נוצר על מנת לגרוף כסף על גבם של ילדים ששואפים להתפרסם.
ב-2007 הוציאה אביטל סינגל חדש בשם "צא מהסרט", והופיעה בהופעת בידור חדשה, "איזה מין שיפוצניק", לצד יוצא "האח הגדול" יוסי בובליל. באותה שנה גילמה את גברת דוידי בסרט הקולנוע "ריקוד מסוכן" שביים מנחם גולן והשתתפה בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור".
ב-2011 השתתפה בתוכנית המציאות "היכל התהילה" בערוץ 24 יחד עם עוד 11 זמרים וזמרים, שייצגו ז'אנרים שונים במוזיקה ישראלית.
במרץ 2012 הוציאה אביטל סינגל חדש בשם "אז אני לבד" שכונה על ידי גולשי רשת האינטרנט גם כ"המנון הגרושות". אביטל עצמה כתבה, צילמה וערכה את הקליפ לשיר.
ב-2012 הופיעה במסגרת הרכב משולש עם אדם ומייקל הרפז, חבריה לתוכנית "היכל התהילה".
ב-2020 השתתפה בתוכנית הריאליטי הישרדות VIP עונה 3. באותו זמן כבר עבדה כמנהלת אסטרטגית בחברת היח"צ פאבליק ליין. באותה השנה נבחרה להופיע אביטל במופע הפסטיגל לציון 40 שנה למופע. אביטל חזרה למופע בפעם הרביעית ולאחר 19 שנים מאז הפעם האחרונה. במופע חידשה את השירים "בוא אל החגיגה" לצד רן דנקר ושירי מימון ו"יד ביד" לצד משתתפי המופע הנוספים.
חיים אישיים
ב-15 ביוני 1978 נישאה אביטל לשלמה צח, וב-1979 נולד בנם עמית, מוזיקאי. השניים התגרשו במאי 1987.
ב-1988 נישאה אביטל בשנית לאיש העסקים שי טוכמאייר, וב-1993 נולד בנם ברק. בשנת 2001 התגרשו השניים.
אביטל מתגוררת בהרצליה.
שיווק במדיה חברתית
שיווק במדיה חברתית (מוכר גם בראשי התיבות SMM מאנגלית: Social media marketing) הוא ענף בשיווק באינטרנט, שבו מותגים ועסקים משתמשים ברשתות חברתיות מקוונות כדי להפיץ מסרים שיווקיים ולהרחיב את מעגל הלקוחות שלהם.
השיווק במדיה חברתית גדל במקביל לגידול בשימוש ברשתות חברתיות כגון פייסבוק, טוויטר, LinkedIn וכדומה החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, והפיכתן לפלטפורמת תקשורת נפוצה עבור מיליוני משתמשים בכל העולם.
בשל פוטנציאל השוק הגבוה של רשתות אלו, המשווקים מנסים להחדיר לתוך השיח החברתי הכללי באתרים אלו מסרים שיווקיים ופרסומיים, במטרה להגדיל את החשיפה למוצרים או לשירותים של המותג או העסק. השיווק ברשתות חברתיות נעשה לעיתים בצורה גלויה של פתיחת חשבון מותג, עדכון ואף קידום בתשלום, ולעיתים בצורה סמויה, באמצעות פתיחת חשבונות פיקטיביים ליצירת באז מלאכותי וכתיבת ביקורות חיוביות. בשיווק ברשתות חברתיות נהוג לשתף פעולה עם משתמשים הנחשבים למובילי דעת הקהל, שלהם מספר רב של חברים ועוקבים, כדי להגדיל את החשיפה של מסע הפרסום.
מעורבות (Engagement)
מעורבות ברשתות חברתיות היא האינטראקציה הדדית שנוצרת בין המשתמשים ברשת החברתית והייצוג של המותג באותה רשת חברתית. מידת המעורבות נמדדת במספר השיתופים והתגובות שמקבלים עדכוני הדף של המותג. המעורבות נחשבת לאחד המדדים החשובים בהצלחת קמפיין השיווק במדיה החברתית, וכמה ממוצרי הפרסום של הרשתות החברתיות מכוונות להגברת המעורבות. [5]
טוויטר
הרשת החברתית טוויטר מציעה שלושה מוצרי פרסום: ציוצים ממומנים – קידום בתשלום של ציוצים והפצתם לקהל יעד ממוקד; חשבונות ממומנים וטרנדים ממומנים.
פייסבוק
דפי פייסבוק לעסקים מאפשרים למותגים ולעסקים לעדכן בקטעי טקסט (סטטוסים), תמונות, סרטוני וידאו, קישורים, הצעות ועוד. לפייסבוק ניתן להכניס חומרים להורדה Commercial bribery וגם קישור לאתר החברה.
גוגל לעסק שלי
הרשת החברתית של גוגל מאפשרת לבעלי עסקים ומותגים לפתוח דפים עסקיים ולשלב אותם עם מוצרים אחרים של גוגל כמו גוגל מפות, גוגל אנליטיקס, גוגל אדוורדס ועוד. נכון ל-2014, עדיין אי אפשר לפרסם בגוגל+.
לינקדאין
לינקדאין היא רשת חברתית מקצועית, המאפשרת לחברות ליצור פרופילים עסקיים (Company Pages) ולקדם את הדפים בתשלום לפי מודל CPC. בשל התפשטות דואר זבל שנשלח לעבודה למחפש, חברות מובילות מעדיפות להשתמש ב-LinkedIn לגיוס של העובד במקום באמצעות עבודה עם חברות כוח אדם.
Yelp
Yelp מורכב ממדד מקוון מקיף של פרופילים עסקיים. עסקים הם חיפוש לפי מיקום, בדומה לדפי זהב. האתר פועל בכמה מדינות שונות, כולל ארצות הברית וקנדה. בעלי חשבונות עסקיים רשאים ליצור, לשתף ולערוך פרופילים עסקיים. הם יכולים לפרסם מידע כגון מיקום העסק, פרטי קשר, תמונות ומידע על שירות. האתר מאפשר לעוד אנשים לכתוב, לפרסם ביקורות על עסקים ולדרג אותם בסולם של חמש נקודות.
Foursquare
Foursquare היא רשת חברתית מבוססת מיקום, בה משתמשים יכולים לסמן באפליקציה שהם נמצאים במקום בילוי מסוים (לעשות check-in) ולקרוא ביקורות על עסקים סביבם. בעלי עסקים יכולים לפתוח דף באופן אקטיבי, או לקחת בעלות על לוקיישן שנוצר עבורם כשמשתמשי האפליקציה עשו בעסק שלהם check-in. ככל שלעסק יש יותר check-ins יוקרתו ברשת החברתית עולה. עסקים רבים בפורסקוור מציעים תמריצים כגון הנחות ומזון ומשקאות בחינם ללקוחות בתמורה לביצוע check-in.
אינסטגרם
אינסטגרם היא רשת חברתית לשיתוף תמונות וסרטוני וידאו שהושקה באוקטובר 2010. השירות מאפשר למשתמשים לצלם תמונה או וידאו, להחיל מסנן דיגיטלי אליו, ולאחר מכן לשתף אותו עם משתמשי אינסטגרם אחרים אשר מחוברים לרשת החברתית, כמו גם במגוון רחב של שירותי רשתות חברתיות. אינסטדגרם הוכרה לראשונה כרשת שיתוף תמונות אבל התחילה יישום של תמיכה בווידאו מיוני 2013. נכון לספטמבר 2013, היו לאינסטגרם מאה חמישים מיליון משתמשים פעילים חודשיים.
יוטיוב
יוטיוב היא מדיה מאוד פופולרית; חברות יכולות לפרסם סרטונים ומוצרים למכירה על ידי העלאה לאתר. הלקוח יכול להעיר או להוסיף סימן "Like" "dislike" וגם לספר לחברים שלו. יוטיוב נמצאת בבעלות גוגל ולכן מדורגת גבוה במנוע החיפוש של גוגל.
פינטרסט
פינטרסט היא רשת חברתית חזותית המאפשרת למשתמשים לאסוף דימויים לפי תחומי עניין שונים, ליצור אוספים ("לוחות") של סימניות חזותיות ("סיכות"). חברות רבות משתמשות במדיה הזו כדי לשווק מוצרים וליצור אינטראקציה עם לקוחות. בדומה לפייסבוק, ניתן לעקוב אחרי משתמשים בפייסבוק ולהשתמש בכפתור "like" ו-“repin” כדי לשתף חברים. החל מ-2014 חברות גדולות יכולות לפרסם בפינטרסט בתשלום.
Delicious, Digg and Reddit
אתרים פופולריים לשיווק במדיה חברתית. הם נמצאים בשימוש רב בשל היכולת שלהם לשתף בנוחות קישורים.
שיווק באמצעות משפיענים (Influencers) ברשתות החברתיות
שיווק באמצעות משפיענים נסמך על איתור וזיהוי משתמשים פופולריים ברשתות חברתיות וקישור בינם לבין מותגים ומוצרים רלוונטיים. המשפיענים יוצרים תוכן עצמאי בזכותו יש להם קהל עוקבים נרחב ופעיל, והשיווק מתבצע באמצעות שילוב המוצרים בתוכן של המשפיען. המשפיען מקבל בדרך כלל תמורה כספית, או רק את המוצר או השירות אותו הוא מקדם.
המשפיענים אינם בהכרח ידוענים, ולרוב הם מוכרים בנישות מסוימות (אופנה, הורות, לייפסטייל וכדומה) ולקהלים מסוימים. זירות מרכזיות לפעילות שיווקית מסוג זה הן אינסטגרם וסנאפצ׳ט. לעיתים ברור שהתוכן הוא שיווקי, ולעיתים הפעילות מתבצעת באופן שאינו שקוף לקהל העוקבים.
שודדי הפיצוחים
שודדי הפיצוחים (באנגלית: The Nut Job; בתרגום חופשי לעברית: שוד האגוזים) הוא סרט קומי אמריקאי-דרום קוריאני בהנפשה ממוחשבת מ-2014. הסרט בוים על ידי פטר לפניסוטיס, התסריט נכתב על ידי לורן קמרון ופיטר לפניסוטיס והופק על ידי ווק יונג וגרהם מולוי. הכנסות הסרט עומדות על $77,463,668.
העלילה עוקבת אחר סולי, סנאי בודד המחפש אחר אספקת אגוזים לתקופת החורף. את סולי מדבב ויל ארנט ולצידו מדבבים ברנדן פרייזר, גבריאל איגלסיאס, ליאם ניסן וקתרין הייגל.
עלילה
בעיירה בדיונית בשם אוקטון מתגורר סולי (ויל ארנט), סנאי סגול אנוכי, יחד עם חברו בארי, עכברוש כחול אילם. סולי ובארי משיגים בלוטים כאספקת מזון לחורף לעצמם ללא דאגה לחיות האחרות ובעקבות כך נודו מהחברה. בפארק של אוקטון התאחדה קבוצת בעלי חיים במטרה להשיג אספקת מזון לחורף כשבראשם רקון הדביבון (ליאם ניסן) ועוזרו חולד הקרדינל.
דמויות ומדבבים
בדיבוב האנגלי השתתפו גם ג'ולי למייה, ג'יימס קי, סקוט מקורד וקייטי גריפין. בדיבוב העברי השתתפו גם תום אידלסון, מיה קדוש, רובי מוסקוביץ, שרון כהן, דן קיזלר, חובי סטאר, טלי בן-יוסף, טליה ברקאי ואלונה אלכסנדר.
הפקה
ב-17 בינואר 2011 הוכרז כי לורן קמרון תכתוב את התסריט לסרט לצד פיטר לפניסוטיס. ב-15 בנובמבר 2012 נודע כי קתרין הייגל, ויל ארנט וברנדן פרייזר ידבבו בסרט ובהמשך גם כי ליאם ניסן ידבב בסרט. ב-19 בדצמבר 2013 נודע כי הזמר הדרום קוריאני PSY יופיע בתפקיד אורח בסרט.
הפצה
גרסאות ה-DVD וה-Blu ray של הסרט מופצות בארצות הברית החל מ-15 באפריל 2014.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 11% המבוסס על 72 חוות דעת עם ציון ממוצע של 3.9/10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 36 מתוך 100 המבוסס על 39 חוות דעת. בסקירת קהל שנעשתה לאתר CinemaScore קיבל הסרט ציון B.
הכנסות
נכון ל-8 במאי 2014 גרף הסרט $64,251,541 בארצות הברית, $13,212,127 מחוץ לארצות הברית ו-$77,463,668 ברחבי העולם כולו. בסוף השבוע הראשון להקרנותיו גרף הסרט $19,423,000 ודורג שלישי בקופות ושמר על דירוג זה גם בשבוע שלאחריו.
סרט ההמשך
ב-23 בינואר 2014 נודע כי סרט ההמשך יופץ ב-15 בינואר 2016. בסופו של דבר, הסרט הופץ ב-11 באוגוסט 2017.
Ancient Rites
Ancient Rites (באנגלית: פולחנים עתיקים, מבוטא: איינשנט רייטס) היא להקה בלגית, שניגנה בתחילת דרכה בלאק מטאל, אך יותר מאוחר התחילה לנגן גם ויקינג מטאל.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1988 על ידי הסולן והבסיסט גונתר תייס, שאליו הצטרפו הגיטריסטים פיליף ג'והן והמתופף סטפן. ב-1990 הקליטה הלהקה את הדמו Dark Ritual. זמן קצר לאחר מכן נהרג פיליף בתאונת דרכים, וסטפן התאבד. חרף זאת המשיכה הלהקה לתפקד בעזרתם של הגיטריסט בארט וונדרייק, והמתופף ולטר ואן קורטנברג, שתפסו את מקומם של סטפן ופיליף. בהרכב זה הוציאה הלהקה ב-1994 את אלבומה הראשון של, The Diabolic Senerades.
ב-1996 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, Blasfemia Eternal, וקבעה סיבוב הופעות לקידום האלבום החדש, אך 10 ימים לפני תחילתו עזב וונדרייק את הלהקה. מוזיקאים בלגים ולא בלגים התנדבו לעזור ללהקה, שעד שלב זה הייתה מורכבת אך ורק מפלמים, לקיים את מסעה ההופעות. בסופו של דבר תפס את מקומו של וונדרייק אריק ספרוטן ההולנדי.
במהלך מסע הופעות ב-2003 לקידום ה-DVD, And The Hordes Stood As One, שב וונדרייק ללהקה.
מאז הקמתה השתנה הסגנון המוזיקלי של הלהקה מבלאק מטאל לוויקינג מטאל, ובאלבומה האחרון, Rubicon, אף הופיעו אלמנטים מסגנון האוריינטל מטאל.
במהלך השנים הופיעה הלהקה עם לא מעט להקות אחרות, בהן מטאליקה, דייסייד, סלייר, מנאוור, מוטורהד, מורביד אנג'ל, ספולטורה, קריידל אוף פילת', להקת הדת' מטאל הישראלית סיילם ועוד.
סלין אסייג
סלין אסייג (נולדה ב-21 ביולי 1967) היא סופרת, משוררת ועורכת ספרות ושירה, כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2017.
חייה ועבודתה
אסייג נולדה בקריית גת וגדלה בבת-ים, שבה היא גרה עד היום. בוגרת תיכון שז"ר בעיר ולפני השירות הצבאי הוכשרה כטכנאית אלקטרוניקה. בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבדה כהנדסאית מכונות 25 שנה. היום היא עורכת המקור בידיעות ספרים, עורכת כתב העת צריף ומעבירה סדנאות כתיבה.
לאסייג שתי בנות.
יצירתה הספרותית ופרסים
אסייג פרסמה שני רומנים, וסיפורים קצרים פרי עטה ראו אור באנתולוגיות ובכתבי-עת. על ספרה הראשון, צעקה הפוכה, הייתה מועמדת לפרס ספיר, זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית וכן במלגת פרדס מטעם הספרייה הלאומית. הספר הקנה ל"אחוזת בית" את פרס השרה להוצאה 2014. על ספרה השני, פרקי מכונות, הייתה מועמדת לפרס ספיר; וב-2017 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול (פרס ראש הממשלה).
ספר הביכורים, צעקה הפוכה, ראה אור בקיץ 2014, ועוקב אחר ילדותה והתבגרותה של הגיבורה בבת-ים של שנות השבעים. הוא עשוי פרקים קצרים ומסופר ברובו בגוף ראשון.
הסופר סמי ברדוגו כתב על צעקה הפוכה: "סלין בוראת חתיכות דרמטיות של זמן ומקום, שתולות בתוך מרחב ישראלי צדדי, אשר בהן מנסות הדמויות למצוא נחמה ולשאול על קיומן. מעבר לסצנות הבלתי צפויות, המצבים 'המחרידים' והמשעשעים באירוניה שלהם, נראה כי אצל סלין אסייג עובדת השפה. לא ניתן להתעלם מקולה של המחברת, וכמדומני שלא נתקלתי בסגנון שכזה עד עתה בספרות העברית."
הספר זכה לביקורות נלהבות וזיכה את אסייג בפרסים. בנימוקי ועדת מלגת פרדס, כתב פרופ' אריאל הירשפלד, יו"ר הוועדה, את הדברים הבאים: "אסייג מתגלה כאן כמספרת ריאליסטית רגישה ביותר המסוגלת להעמיד עולם משפחתי-חברתי על מלוא מתחיו ומועקותיו. יש בכתיבתה הדים המזכירים את כתיבתם של הסופרים הבורגנים הגדולים – תומאס מאן ונגיב מחפוז, ודומה שהמתח בין אירופה למצרים הוא המפעם ביסוד הסגנון הריאליסטי האישי של אסייג."
פרקי מכונות ראה אור במאי 2017 וזכה אף הוא לביקורות משבחות. הספר עוסק בגיבורה המתקבלת לעבוד במפעל לייצור חלקי מתכות ומתעדת את חייה ואת חיי העובדים במפעל. הספר מבוסס על ניסיון חייה של אסייג, ונמסר מתוך רגישות ססמוגרפית לכוחה של המילה הכתובה לתאר הוויית חיים סיזיפית.
המבקרת דורית שילה ציינה כי: "המידע היבש והנימה המרוחקת לפרקים מתחלפים בכתיבה מפוארת שקשה למצוא דומה לה בין הכותבות והכותבים בישראל היום. פסקה רודפת פסקה כמו בתחרות יופי, ואין זה משנה שאין תכלית סיפורית כי התוצאה מעוררת השתאות. לא אחת עצרתי את הקריאה ושאלתי את עצמי 'מה קראתי עכשיו?', ורק לאחר קריאה חוזרת של הפרק הבנתי שקראתי יצירת אמנות מדויקת."
המבקר עמיחי שלו תיאר במילים נרגשות את איכויות הכתיבה של אסייג: "כשקוראים את פרקי מכונות של סלין אסייג מבינים מהר מאוד שמדובר בדבר האמיתי. הכי אמיתי. כל כך אמיתי שהוא חובט במוח ובלב. [...] פרקי מכונות הוא אנרגיה נדירה שכולה אותנטיות וכישרון."
אלי סניור
אלי סניור (נולד ב-28 במרץ 1976) הוא עיתונאי ישראלי. משמש כראש דסק הפלילים בחדשות 13.
ביוגרפיה
עם הקמת האתר ynet ב־2000 הצטרף לצוות הכותבים, ככתב פלילים באזור מרכז, תא להב 433 ומטה ארצי. הוא שימש כתב של אותם תחומים גם בעיתון ידיעות אחרונות.
בהמשך היה כתב ספורט בידיעות אחרונות וכיסה בין היתר את מועדון ספורט אשדוד והתחום הפלילי בספורט.
בין הישגיו העיתונאיים הבולטים של סניור: האיומים מהעולם התחתון שהביאו להגלייתו של השחקן חיים רביבו מהארץ. חתימת הסכם עד מדינה עם ניר חפץ. התחקיר על פרשת זיוף וטיוח ביחידת להב 433 של המשטרה, שבמסגרתה קציני משטרה בכירים ביחידה להב 433 היו שותפים לזיוף דוח מבצעי ולהעלמת מסמכים בניסיון לטייח רשלנות של אחד משוטרי היחידה. טיוח שהייתה שותפה לו צמרת היחידה, כולל קצינים שקודמו מאז. בעקבות התחקיר החליט נציב תלונות הציבור על הפרקליטות, השופט בדימוס דוד רוזן, לפתוח בבדיקה מקיפה של האירוע, כולל הסיבה שבגללה נסגר התיק במח"ש. פרסום הפרוטוקול שתיעד את האישור שנתנה צמרת המשטרה לאירוע שבו התרחש האסון במירון, בעקבותיו קצינים בכירים קראו למפכ"ל המשטרה קובי שבתאי להתפטר.
ב-25 בנובמבר 2021 עבר לערוץ 13 והתמנה לכתב הפלילים במקום מאור צור.
הוא בעל תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה.
סניור בזוגיות עם נעמה כהן פרידמן, דוברת מחוז דן במערך הכבאות.
מתגורר בבית דגן.
חוזה פריז (1815)
חוזה פריז של 1815 נחתם ב-20 בנובמבר 1815, בעקבות תבוסתו והתפטרותו של נפוליאון בונפרטה. נפוליאון חזר מגלותו באלבה בפברואר, הגיע לפריז ב-20 במרץ, והחל בשלטון מאה הימים. ארבעה ימים לאחר תבוסתה של צרפת בקרב ווטרלו, ב-22 ביוני, נפוליאון השתכנע להתפטר פעם נוספת. המלך לואי ה-18 חזר לשלטון ב-8 ביולי, לאחר שנמלט מהמדינה כאשר נפוליאון הגיע לפריז.
החוזה נכתב כולו בצרפתית, הלינגואה פרנקה של התקופה.
תנאי ההסכם היו קשים יותר עבור צרפת בהשוואה לחוזה 1814, שנחתם לאחר תבוסתו הראשונה של נפוליאון ונוסח לאחר תמרונים הפוליטיים של שארל-מוריס דה טליראן. אחת הסיבות לכך הייתה התמיכה העממית הרחבה שזכה לה נפוליאון בשובו מאלבה. צרפת נאלצה לסגת לגבולותיה משנת 1790; היא איבדה את הישגיה הטריטוריאליים שהושגו בשלב הראשון של מלחמות המהפכה הצרפתית, בין 1790 ל-1792, שלפי ההסכם הקודם היא שמרה ברשותה. צרפת נאלצה גם לשלם פיצויים בסך 700 מיליון פרנקים בחמישה תשלומים שנתיים, ולממן מתקציבה למשך חמש שנים את 150,000 חיילי הצבאות המנצחים, שהוצבו בגבול המזרחי של הטריטוריות הצרפתיות, החל מתעלת למאנש ועד הגבול עם שווייץ. המטרה הכפולה של הכיבוש הצבאי הובהרה בוועידה שהייתה בסמוך לחתימת ההסכם, שבה תוארו התנאים שבהם צרפת תוכל לנהל משא ומתן על קשרי מסחר למטרת תשלום הפיצויים: בנוסף לווידוא כי המדינות השכנות לא יאלצו לחשוש מתחייתה של המהפכה בצרפת, באמצעות הנוכחות הצבאית הובטח גם כי צרפת תעמוד בסעיפים הכלכליים של החוזה.
אף שחלק מבעלות הברית, ובייחוד פרוסיה, דרשו שצרפת תוותר על שטח גדול יותר במזרח, היריבויות בקרב המעצמות ורצון הכללי להחזיר את בית בורבון לשלטון הפכו את הסכם השלום לפחות מכביד ממה שהוא היה עשוי להיות. במקרה הזה צרפת המובסת לא הייתה חתומה על המסמך: החוזה נחתם בין ארבע המעצמות המנצחות בריטניה, אוסטריה, רוסיה ופרוסיה.
החוזה הוכרז באופן רשמי "בשמו של השילוש הקדוש והבלתי מתחלק", כהקדמה לחזרתם של הישועים ולחידוש מעמדה הגבוה של הדת, בייחוד הקתולית, בתגובה לתקופתו של נפוליאון. החוזה קצר מאוד. בנוסף ל"שמירה על צרפת ואירופה מפני התהפוכות שהומטו עליה על ידי נפוליאון בונפרטה", חותמי החוזה גם התנערו "מהמערכת המהפכנית שנוצרה בצרפת".
החוזה הוצג "מתוך רצון לאחד באמצעות שימור לא-אלים של הסמכות המלכותית, ובאמצעות השבת החוקה וסדר הדברים בצרפת על כנם". החוקה שאליה התייחסו הייתה חוקת צרפת משנת 1791, שנקבעה על ידי השלטון הישן זמן קצר לפני פרוץ המהפכה הצרפתית. הסעיפים שנגעו לפעילות הממשלה בצרפת הפכו במהרה לאות מתה: החוזה סייג את השינויים בסדרי הממשל בהסכמתו של מלך צרפת. חוזה פריז הראשון, שנחתם ב-30 במאי 1814, והכינוס האחרון של קונגרס וינה ב-9 ביוני 1815, אושררו פעם נוספת. הנסיכויות והערים החופשיות שלא היו חתומות על החוזה הוזמנו לקבל את תנאיו, כיוון שהוא היה אמור להפוך לחלק מהחוק הציבורי באירופה, מלבד האימפריה העות'מאנית, שלפיו "יתקיימו יחסים שמהם ניתן יהיה לגזור מערכת של שיווי משקל אמיתי וקבוע באירופה".
לודוביקו ספורצה
ביוגרפיה
ספורצה, בנו של פרנצ'סקו ספורצה דוכס מילאנו, נולד בויג'באנו (כיום בחבל לומברדיה שבאיטליה). החל מ-1481 שימש כעוצר בשם אחיינו, ג'אן גלאצו (שהיה נער חולני) ולמעשה ניהל את כל ענייני הדוכסות. החל מ-1483 היה פטרונו של לאונרדו דה וינצ'י שעבר להתגורר בעיר. הוא היה גם פטרונם של אמנים רבים אחרים (ובהם דונטו ברמנטה), הקים בניינים מפוארים, ייסד את האוניברסיטה של פאביה ופתח בתי ספר למדע במילאנו.
כצייר החצר של דוכסות מילאנו צייר לאונרדו בין היתר את המדונה בין הסלעים (1483–1485) ואת הסעודה האחרונה (1495–1498), ועיצב דגם חומר ענק לאנדרטת פרש לזכר פרנצ'סקו ספורצה. לאונרדו שימש גם כמהנדס צבאי וכאדריכל ועסק בפרויקטים אמנותיים רבים. בינואר 1491 נשא ספורצה לאישה את ביאטריצ'ה (ביאטריס), בתו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, ודה וינצ'י ארגן עבורו את חגיגות הנישואים. לספורצה היו מאהבות רבות, אך המאהבת המועדפת עליו הייתה צ'צ'יליה גאלראני, שילדה לו בן, צ'זארה ספורצה ויסקונטי, בשנה בה נישא לביאטריצ'ה. צ'צ'יליה הצעירה הייתה המודל לציור "הגבירה עם החמוס" המוצג במוזיאון צ'רטוריסקי בקרקוב וכן משערים שהייתה המודל של לאונרדו בציוריו "מדונה בין הסלעים".
ב-1494 מת אחיינו, וספורצה תפס את השלטון והוכתר לדוכס מילאנו. באותה שנה קרא לשארל השמיני מלך צרפת לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי, שהייתה בשליטת ספרד. אך בעוד שארל השמיני מתקדם אל עבר נאפולי, לואי השני דוכס אורליאן (לואי השנים עשר מלך צרפת לעתיד, שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי ונינו של ג'אן גלצו הראשון, דוכס מילאנו) פלש אף הוא עם צבאו לאיטליה במטרה לכבוש את מילאנו. ספורצה התחרט עד מהרה על כך שהזמין את הצרפתים לאיטליה, והצטרף לליגה של ונציה שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת האפיפיור אלכסנדר השישי.