cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מניין השטרות
השימוש במניין השטרות
מניין השטרות שימש לציון התאריך בכתובות, גיטין, שטרות, קולופונים, ולשאר עניינים, לפחות עד המאה ה-16 בקרב היהודים ברחבי המזרח התיכון ומרכז אסיה וכן יהודי קוצ'ין ואפילו חלק מיהודי חצי האי קרים השתמשו בו כמה מאות שנים. לעיתים היו מציינים במקביל גם את התאריך לבריאת העולם ולפעמים גם את התאריך לחורבן הבית.
ספר מקבים ב' עושה שימוש במניין זה באיגרת ליהודי מצרים המופיעה בפרק הראשון של הספר.
בבית הכנסת בדורה אירופוס נמצאה כתובת בארמית משנת 556 שהיא שנת 2 לפיליפוס הערבי = 245.
הרמב"ם משתמש במניין השטרות במספר מקומות במשנה תורה: ..
על 8 מצבות בבית קברות יהודי ליד הכפר ארגיס שבדרום ארמניה, נמצאו תאריכים לפי מניין השטרות. הקדום שבהם הוא י"ח בתשרי א'תקע"ח (=ה'כ"ז) המקביל ל-19 בספטמבר 1266 והמאוחר משנת א'תרנ"ח שהיא ה'ק"ז - 1347.
רבי יששכר בן מרדכי אבן סוסאן כתב בספרו תקון יששכר בשנת ה'רצ"ט (1539) . בעיראק השתמשו במניין השטרות לפחות עד סוף המאה ה-16, בבוכרה גם במהלך המאה ה-17. בפרס מניין השטרות היה בשימוש לבדו עד תחילת המאה ה-19 והוזכר יחד עם המניין לבריאת העולם גם בסוף אותה מאה.
בכתב יד אחד מתחילת המאה ה-17 מתבריז יש 3 קולופונים: הראשון מונה לשטרות בלבד, השני לשטרות וליצירה, השלישי ליצירה בלבד.
רבי יעקב ספיר ביקר בתימן בשנת ה'תרי"ט (1859), וכתב כך על יהודי תימן: "רובם אינם יודעים מניין שנות העולם שאנו מונים רק הרבנים והסופרים", מלבד יהדות עדן שכבר במאה ה-18 חלקם עברו למנות ליצירה. הרב יצחק רצאבי חיזק את השימוש במניין השטרות גם בישראל, ולצורך כך התקין נוסח כתובה המציינת את מניין השטרות.
הקראים במצרים המשיכו להזכיר את מניין השטרות, שכונה אצלם "מספר יונים", עד המחצית השנייה של המאה ה-19. גם לוחות שנה בקוצ'י ציינו עד אותה תקופה את מניין השטרות כהוגן, יותר ממאתיים שנה אחרי שהפסיקו להשתמש בו במסמכים ומצבות.
הקורפוס ה-13 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-13 (וירטמברג) (בגרמנית: XIII. (Königlich Württembergisches) Armee-Korps) היה קורפוס של צבא ממלכת וירטמברג. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם בשנת 1817, והיה המפקדה הגבוהה ביותר בצבא ממלכת וירטמברג. ב-24 ביולי 1866 השתתפו כוחות הקורפוס בקרב טאוברבישופסהיים כחלק מהקורפוס הפדרלי השמיני, וספגו בו תבוסה מכוחות הצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה השתתף הקורפוס בפיקודו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בלחימה כחלק מכוח משלוח משולב מווירטמברג ומבאדן, ולחם בקרבות ורת וסדאן, ולאחר מכן השתתף במצור על פריז, וב-18 בדצמבר 1871 הצטרף הקורפוס לצבא הקיסרות הגרמנית כקורפוס ה-13.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון, שם הפך לפלגת ארמייה שלחמה בניסיון לכבוש את העיר איפר, אך לא הצליחה במשימתה. בשנת 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, שם לחם כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות השונים. באותה שנה נלקחו יחידות מהקורפוס להקמת הקורפוס האלפיני, שהשתתף בקרבות הנהר איזונצו, ובמסגרתו קיבל ארווין רומל את עיטור הפור לה מריט. בשנת 1916 חזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרב שמפאן השני כחלק מפלגת ארמייה ארעית, שכללה גם את הקורפוס ה-15 והקורפוס הבווארי ה-2. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב על הסום, ובשנת 1917 לחם בקרב קמברה כחלק מהארמייה השנייה. בהמשך לחם בקורפוס במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית, ובסוף המלחמה הוא נלחם כחלק מפלגת הארמייה C.
יחסי יפן–ערב הסעודית
יחסי יפן–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן לבין הממלכה הערבית הסעודית. יחסים רשמיים בין שתי המדינות נקשרו בשנת 1955.
מאז ייסוד היחסים, יפן, בתור הכלכלה השלישית בגודלה בעולם ולפרקים השנייה בגודלה, וערב הסעודית, כיצרנית הנפט הגדולה בעולם נהנו מהאינטרסים ההדדיים שלהן. ב-2015 הפכה יפן לשותפת הסחר השלישית בגודלה של ערב הסעודית, כשייבאה סחורות בשווי כולל של 45.4 מיליארד דולר שעיקרן נפט וייצאה סחורות בשווי 7.5 מיליארד דולר בעיקר של מוצרים מוגמרים.
המחצית הראשונה של המאה ה-20
שתי המונרכיות שמרו על קשרים רעועים במשך השנים שלאחר מכן; תרמה לכך המתקפה על פרל הארבור שהביאה לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ולקריסת הקשרים בין האימפריה לממלכה הסעודית. לבסוף, במרץ 1945 הממלכה הכריזה מלחמה על יפן וגרמניה הנאצית.
המחצית השנייה של המאה ה-20
בשנת 1953 ממשלת יפן שלחה משלחת לבריטניה והאיצה את התהליך ששיאו היה בייסוד היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לערב הסעודית. נקודת ציון חשובה נוספת היא שנת 1957 כשניתן ליפן הזיכיון לחפש נפט והקמת חברת הנפט היפנית-ערבית.
בשנת 1968, במהלך הנס הכלכלי היפני עקפה כלכלת יפן את כלכלת גרמניה המערבית והפכה לכלכלה השנייה בגודלה בעולם אחרי ארצות הברית.
ביקורו של פייסל, מלך ערב הסעודית בטוקיו ב-1971 חיזק את היחסים בין המדינות ופתח עידן חדש ביחסים בין המדינות, במהלכו התקיימו ביקורים הדדיים רבים. כמו כן, הקשרים בין משפחת המלוכה הסעודית והמשפחה הקיסרית היפנית התחזקו.
המחצית הראשונה של המאה ה-21
בשנת 2001 ביקר שר החוץ של יפן בסעודיה והכריז על יוזמות בשלושה תחומים עיקריים: קידום הדיאלוג בין התרבויות ועם העולם האסלאמי, פיתוח מקורות המים ודיאלוג פוליטי רחב.
יחסים כלכליים
היחסים המיוחדים בין שתי המדינות תורגמו למציאות בשטח ובראשה התחום הכלכלי ועדות לכך היא שיפן היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של הממלכה הסעודית, עם ייצוא סחורות סעודיות ליפן בשווי כולל של 3.035 מיליארד ין שעיקרן נפט, וייבוא סחורות יפניות לסעודיה בשווי 826 מיליארד ין ועיקרן הוא מכוניות, מכונות וות.
שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה טכנולוגי וכלכלי מאז שנת 1975, שכולל גם את הקמת הוועדה המשותפת הסעודית–יפנית לפיקוח על יישום תנאי ההסכם בין המדינות.
כוכב הלענה
כוכב הלענה (באנגלית: Wormwood) הוא גרם שמימי המתואר בספר ההתגלות (חזון יוחנן) בברית החדשה. הביטוי מופיע בפרק ח' בספר ההתגלות, כחלק ממסע ההרס שנופל על העולם כחלק מהאפוקליפסה:
פירוש
בספר ההתגלות מסופר כי אלוהים מזמן אליו שבעה מלאכים עם שופרות בידם. לאחר שנשמעת תקיעת השופר הראשונה, ברד, אש ודם יורדים על הארץ, ושליש משטחו, עציו וכל הירק מתכלים. כשנשמעת תקיעת השופר השנייה, הרים בוערים נופלים אל תוך הים, ושליש מהמים הופכים לדם ושליש מהדגה ומהספינות נהרסות. כשנשמעת תקיעת השופר השלישית, נופל כוכב הלענה על שליש מהמעיינות והנהרות, מרעיל אותם ואת האנשים ששתו מהם.
יש פרשנים מייחסים את כוכב הלענה למטאורואיד שיפגע בכדור הארץ באחרית הימים ויגרום לאסון סביבתי. אחרים רואים ב"כוכב לענה" כמטאפורה, המסמלת את המרירות (תכונה המיוחסת לצמח הלענה) שתיפול על האנשים לאחר נפילתו. פרשנים אחרים טוענים שמדובר בנבואה שכבר התרחשה בעבר. יש הרואים בפלישת צבאו של אטילה ההוני כהתגשמותה. אחרים טענו שאסון צ'רנוביל הוא התגשמות הנבואה.
בתרבות הפופולרית
הסופר הפולני צ'סלב מילוש פרסם ספר שירים הנקרא כוכב הלענה, אשר תורגם לעברית על ידי דוד וינפלד.
להקת המטאל הגותי טריסטניה כתבה שיר אפוקליפטי בשם "Wormwood" המופיע באלבומה השלישי World of Glass. השיר נפתח בציטוט בלטינית מספר חזון יחנן המופיע בתחילת ערך זה.
מיס תבל 1980
שופטים
ָ*איילין פורד
בתומי
בַּתוּמי (גם: בטומי, בגאורגית: ბათუმი, עד שנת 1936 נקראה בַּטוּם) היא עיר נמל לחוף הים השחור בגאורגיה. העיר משמשת כבירתה של הרפובליקה האוטונומית אג'ריה. בתומי היא התחנה האחרונה בקו הרכבת הטרנס-קווקזי והיא נמצאת בקצה הסופי של צינור הנפט באקו-בתומי. העיר ממוקמת כ-20 קילומטרים מגבול גאורגיה-טורקיה. בסביבת בתומי ישנם מטעי הדרים ושדות תה. ענפי התעשייה המרכזיים בעיר הם זיקוק נפט, בניית ספינות, תעשיית המזון ותעשיית מנורות. בתומי הוכרזה כעיר בשנת 1878, עם סיפוחה לאימפריה הרוסית, ואוכלוסייתה מונה כ-169,000 איש.
מלחמה, קומוניזם, ועצמאות
בשנת 1899 גורש יוסיף סטלין מן הסמינר לכמורה לאחר שלא התייצב למבחן, והחל בפעילות מחתרתית קומוניסטית בבתומי. סמוך לחג המולד של שנת 1899 התקבל לעבודה בשירות המטאורולוגי, אך הצליח להחזיק במקום עבודתו רק שלושה חודשים. זו הייתה העבודה היחידה שביצע סטלין אי פעם מחוץ למשרד. במהלך שנת 1901, 16 שנה לפני מהפכת אוקטובר, ארגן הפגנות לטובת הבולשביקים. תקופת חייו זו של סטלין הונצחה במחזה שכתב מיכאיל בולגקוב, בשנת 1938, בשם "בטום" ("Батум").
ב-3 במרץ 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין רוסיה למעצמות המרכז (גרמניה, אוסטרו-הונגריה והאימפריה העות'מאנית). במסגרת ההסכם נאלצה רוסיה למסור לאימפריה העות'מאנית את כל השטחים שכבשה ממנה במלחמה העות'מאנית-רוסית, כולל בתומי.
באפריל 1918, נכנסו כוחות עות'מאניים בחזרה לבתומי, אבל הסכם פותי, הסכם זמני בין האימפריה הגרמנית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה שבו קיבלה גאורגיה הגנה והכרה מגרמניה, העביר את השליטה לידיים גאורגיות. ההסכם נחתם ב-28 במאי 1918, במטרה למנוע מהאימפריה העות'מאנית - שהמשיכה במערכה צבאית נחושה כנגד הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז - לכבוש אותה. ההסכם איפשר לגרמניה קשר לשדות הנפט של באקו בים הכספי ומסילת הברזל המשותפת, וצינור הנפט המקשר בין בתומי לבין הים הכספי. תבוסתה הצבאית של גרמניה בנובמבר 1918 הביאה לשיתוף פעולה חדש בין הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה לבין בריטניה. וכך, בדצמבר של אותה שנה נכנסו כוחות בריטיים לאזור והקימו את הרפובליקה של בתומי. הבריטים עזבו רק ביולי 1920, והשליטה על העיר עברה לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר-מרץ 1921, הביאה לכך שב-23 באוקטובר 1921 חתמו נציגי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה על הסכם קארס, הסכם ידידות בין הטורקים לרוסיה הבולשביקית, ולפיו נמסרה אג'ריה והעיר בתומי לרוסים תוך הסכמה כי יהיו לאזור אוטונומי לתועלתם של תושביה המוסלמים, ואילו נפות ארטווין, קארס ואדיר נמסרו לטורקים.
עם נפילת ברית המועצות מונה אסלן אבשידזה לראש המועצה השלטת של אג'ריה, מועצה שהחזיקה מעמד בשנות ה-90 המתוחות. בעוד מחוזות אחרים, כמו אבחזיה, ניסו להתנתק מגאורגיה, אג'ריה נותרה חלק אינטגרלי מהרפובליקה של גאורגיה. במאי 2004 נמלט אבשידזה לרוסיה בעקבות הפגנות מסיביות שהתלהטו במהפכת הוורדים בטביליסי.
בימינו
נמל בתומי משמש כיום כנמל העיקרי של גאורגיה. לנמל יכולת קיבול של 80,000 טון של מכליות נפט. הנפט מגיע מבאקו שבאזרבייג'ן, מזוקק ליד הנמל ומשם הוא מובל על פני כל העולם. כמויות קטנות יותר של נפט ליצוא מגיעות מקזחסטן ומטורקמניסטן. בנוסף לכך מייצאת העיר מוצרים חקלאיים אזוריים. משנת 1995 גדלה בהדרגה יכולת הקיבולת של הנמל, ובשנת 2001 היא עמדה על 8 מיליון טון. הרווח השנתי של הנמל מוערך בכ-200 עד 300 מיליון דולר. יחד עם זאת, חנוכת צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן ב-28 במאי 2006 תביא לירידת הפעילות בבתומי.
מאז השינוי במעמדה של אג'ריה, משכה בתומי את תשומת לבם של משקיעים בינלאומיים, שגילו עניין בנכסי דלא נידי של בתומי, משנת 2001. משקיעים קזחים דיווחו על השקעות בהיקף של 100 מיליון דולר ברכישת 20 מלונות באוטונומיה של אג'ריה.
בבתומי ממוקם גם אחד משני הבסיסים הרוסים בגאורגיה. הבסיסים בבתומי ובאחלציחה הם שריד מהעידן הסובייטי, המהווה מקור למתיחות גדולה בין רוסיה וגאורגיה, וזו האחרונה מאיימת לחסום את הגישה לבסיסים. השיחות על הנסיגה הרוסית עדיין נמשכות. אף על פי כן, מסוף שנת 2005, בפרק זמן העולה על 18 חודשים, חלק גדול מכלי הנשק הכבדים הועברו מהבסיסים הגאורגיים לבסיס 102 הרוסי בגיומרי, ארמניה.
גאוגרפיה
בתומי שוכנת על חצי אי מישורי הסגור בקרבת הדלתא של נהר הצ'ורוחי בים השחור. מסביבה שרשרת הרים תלולים, בקדמת הקווקז הקטן. פרברי העיר עם בנייני עץ ושכונות בלוקים שנבנו בתוך ההרים, בעוד העיר העתיקה של העיר גובלת בים.
אקלים
האקלים בבתומי הוא סובטרופי גשום.
הטמפרטורה הממוצעת בבתומי היא 14 מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר, עם טמפרטורה ממוצעת של 6 מעלות צלזיוס. יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר בשנה, עם טמפרטורה ממוצעת של 22 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה היא 8 מעלות מתחת לאפס והטמפרטורה הגבוהה ביותר, 40 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא כ-2,500 מ"מ והעננות מרובה בה יותר. ינואר הוא החודש שבו יורד הגשם הרב ביותר (20 ימים גשומים). במשך השנה יש בבתומי 72 ימים בהירים.
כלכלה
כלכלתה של בתומי מבוססת בעיקרה על תנועת היצוא בנמלה, שהוא נמל מודרני ועמוק. רובו של היצוא הוא נפט המיובא מבאקו בשני צינורות, אחד לנפט גולמי ואחד לנפט מזוקק. חלק מהנפט הגולמי מזוקק בבתומי עצמה. מסילת הברזל העוברת מבאקו לרוחב עבר הקווקז עד לבתומי, מביא לנמל עצים, מנגן, משי גלמי, פירות, צמר, כותנה וזרעוני שמנים.
דמוגרפיה
התפלגות האתנית של האוכלוסייה בשנת 1989 הייתה:
יהודי בתומי
הקהילה היהודית בבתומי נוסדה בשנת 1878, עם הגעת האימפריה הרוסית ובשנת 1879 התגוררו בבתומי 1,179 יהודים. בשנת 1889 גורשו מרבית התושבים היהודיים של בתומי, מאחר שהיו חסרי זכות-ישיבה במקום. לאחר גירוש זה נותרו, על פי המקורות הרשמיים, 31 משפחות. מקורות בלתי רשמיים ציינו כ-100 משפחות יהודיות. מספר היהודים בבתומי חזר וגדל במהירות, ובשנת 1897, כבר ישבו בה 1,179 יהודים.
עד היום אחד מבתי הזיקוק בעיר נמצא בבעלות משפחת רוטשילד במסגרת חברה של בעלי הון יהודיים מרוסיה. בשנת 1923 התגוררו בבתומי 3,700 יהודים כשהם מהווים 6.1% מאוכלוסיית בתומי; בשנת 1926 2,954 יהודים, שהם 4.5% מהאוכלוסייה הכללית, בכללם 1,917 יהודים אשכנזים; בשנת 1939 1,778 יהודים; בשנת 1959 1,139 יהודים; בשנת 1970 התגוררו בבתומי 1,334 יהודים, ביניהם 398 יהודים מקומיים, 16 קרימצ'קים, ושנים מיהודי ההרים; בשנת 1979 התגוררו 917 יהודים שביניהם 77 יהודים מקומיים.
בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה גדלה השפעת הציונות בבתומי. יצא לאור עיתון יהודי חדש "קול היהודי". בשנת 1922 סגרו השלטונות הסובייטים בית כנסת. ובשנת 1924 פתחו יהודים מקומיים את בית הכנסת והגנו על המבנה. בשנים 1920-1940 גם התקיימה ישיבה בלתי לגלית. בשנים 1922-1928 שימש כרב העיר, נחום שמריהו ששונקין. במהלך השנים 1925-1929 הוקמו ארבעה בתי ספר יהודיים. ובסוף שנות ה-30 נסגר בית הכנסת. באמצע שנות ה-40 היו בעיר לפחות שני מבנים של בתי כנסת לשעבר. זה שנסגר בשנות ה-30 הפך לאולם ספורט והשני שהיה בבניין קטן שנבנה בראשית שנות ה-30 ושכן ברחוב ה-9 במרס חזר לשמש כבית כנסת לאחר שהקהילה היהודית במקום התארגנה ונרשמה כחוק, בשנת 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה. בית כנסת זה המשיך לפעול עד 1958 לפחות. בשנות ה-80 חל חידוש החיים היהודיים בעיר. ביוזמתו של אמיל קרופניק (נולד בשנת 1936) ואחותו. הם יסדו, בשנת 1989, סניף של התאחדות הקשר הגאורגי-ישראלי בראשות קרופניק, שהיה מטרייה לפעילות של הקהילה היהודית בבתומי. קרופניק עצמו החל לארגן אירועים חברתיים עבור יהודי בתומי. עם היבחרו של אסלן אבשידזה, בשנת 1991, לראשות אג'ריה, נקראו מנהיגי המעוטים האתניים במחוז לפגישה עמו. קרופניק, כראש הקהילה היהודית במקום ביקש בפגישה זו את פתיחת בית הכנסת היהודי בבתומי. בית הכנסת עצמו, שנבנה בשנים 1900-1904, נפתח באותה שנה. בסוף שנות השמונים עלו רוב יהודי בתומי לישראל, ארצות הברית ומדינות אחרות. בשנת 2001 היו בבתומי פחות ממאה יהודים.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי בתומי, הנמצא במרחק של 2 קילומטרים דרומית לעיר.
אלכסנדר ואסיוטין
אלכסנדר יורייביץ' ואסיוטין (ברוסית: Александр Юрьевич Васютин; נולד ב־4 במרץ 1995 בסנקט פטרבורג, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת השוער במועדון זניט מליגת העל הרוסית.
זניט
הוא בוגר בית הספר לכדורגל "סמנה", שפעל בחסות מועדון הכדורגל זניט. הוא זומן לסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה (עד גיל 17) למוקדמות יורו 2012, אבל לא עלה למגרש. בשנת 2013, הוא זכה בטורניר לזכר גרנטקין ובטורניר גביע סלובקיה במדי נבחרת רוסיה (עד גיל 19).
הוא צורף לקבוצת הנוער של זניט ועשה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בכדורגל לנוער, ב-18 במאי 2013 במשחק המחזור ה-29 נגד וולגה ניז'ני נובגורוד (0:2). בסך הכל באליפות הנוער של רוסיה שותף ב-42 משחקים. בחודש נובמבר 2013, הוא שיחק שני משחקים בגביע אופ"א לנוער - עם אתלטיקו מדריד (3:4) ואוסטריה וינה (1:2).
לאהטי
באוגוסט 2016 הוא הושאל לשישה חודשים למועדון ליגת העל הפינית, להאטי. ב-13 באוגוסט, במשחק הבכורה נגד PK-35, הוא עלה בהרכב הפותח ובדקה השנייה, בתוצאה 0:1, הוא הבקיע שער אחרי בעיטה חופשית כשרץ לאזור נקודת העונשין של הקבוצה היריבה. בפברואר 2017 הוארך חוזה ההשאלה לתקופה נוספת.
סארפסבורג 08
ביולי 2018, הוא הצטרף למועדון "סארפסבורג 08" מליגת העל הנורווגית לחוזה של שנתיים וחצי והתבלט כאחד השוערים הטובים בה.
חזרה לזניט והשאלה
ביולי 2019 חזר לקבוצת נעוריו כשנרכש תמורת 1.5 מיליון אירו על ידי זניט סנקט פטרבורג. החוזה ביניהם נחתם עד לסוף עונת 2022/2023. את הופעת הבכורה במדי זניט ערך במשחק שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל ב-30 באוקטובר 2019 נגד טום טומסק. בהיעדר דקות משחק במדי זניט, בפברואר 2021 הוחלט לשלוח אותו להשאלה במועדון יורגודן מליגת העל השוודית עד 31 בדצמבר 2021. בינואר 2022 חזר לסנקט פטרבורג.
קיפול חלבונים
הביופיזיקה של קיפול חלבונים
העובדה שתהליך הקיפול הוא ספונטני ומועדף אנרגטית התגלתה על ידי כריסטיאן אנפינסן בניסוי בו הראה שחלבונים שעברו דנטורציה על ידי אוראה (Urea) ואיבדו את מבנם הטבעי ותפקודם, מסוגלים לחזור ספונטנית לתפקוד כאשר שוטפים את האוראה (לעבור רנטורציה). למעשה, הניסוי הוכיח שכל המידע הנחוץ לקיפולו של החלבון מצוי ברצף חומצות האמינו שלו. בשנת 1972 זכה אנפיסן בפרס נובל לכימיה על התגלית. כיום מוכרים גם חלבונים חסרי קיפול יציב יחיד ונמצאים בתנועה מתמדת בין מספר רב של מצבי קיפול שונים ואף חלבונים מתפקדים שאינם מקופלים כלל.
הכוח הכימי העיקרי הפועל במהלך תהליך הקיפול הוא אינטראקציות הידרופוביות והידרופיליות. בסביבה מימית (הידרופילית) - חומצות האמינו ההידרופוביות (שאינן מסיסות במים) נוטות להתכנס יחד ופנימה וחומצות האמינו ההידרופיליות (המסיסות במים) נמשכות לסביבה המימית ולכן נחשפות החוצה. מכאן נובע שהסביבה בה פועל החלבון משפיעה באופן ישיר על המצב האנרגטי המועדף של הקיפול ולכן התא מקדיש מאמצים לשמר את התנאים הכימיים השוררים בו. הפרה של תנאים אלו תגרום לקיפול לא נכון של חלבונים ולאבדן תפקודם. כתוצאה מכך, אפילו מוטציה שקטה, אשר אינה פוגעת ברצף חומצות האמינו בחלבון, עשויה לפגוע בתהליך קיפולו ובתפקודו של החלבון. זאת כתוצאה מזמינות שונה של ה-tRNA בתא, במהלך סינתזת החלבון בריבוזום, אשר גורמת לפגמים בקיפולו.
מלבד ויסות של התנאים הכימיים, ישנם בתא שני מנגנונים נוספים המבטיחים קיפול נכון של חלבון. הראשון הוא השפרונים (Chaperones) - חלבונים המסונתזים לרוב במצבי עקה כמו חום, ומאפשרים תנאים כימיים נוחים יותר לקיפול החלבון. מנגנון שני הוא מערכת הדגרדציה של התא - חלבונים שקיימת בעיה בקיפולם מסומנים באמצעות החלבון יוביקויטין ונשלחים לפירוק.
מבנים שניוניים
על אף שברמה הכללית נוטה החלבון להתקפל על פי כוחות הידרופוביים והידרופיליים, קיימים שני מבנים שניוניים שמהווים בסיס למבנם של מרבית החלבונים: סליל אלפא ומשטח בטא. המבנים השניוניים מתקפלים בעיקר על פי קשרי המימן הנוצרים בין חומצות האמינו המרכיבות את החלבון. אינטראקציות נוצרות בין מבנים שניוניים שכנים וכך נוצר המבנה השלישוני של החלבון.
מחלות של קיפול חלבונים
ניתן לחלק את המחלות הקשורות לקיפול שגוי של חלבונים לשלוש:
שיטות לקביעת המבנה המרחבי של חלבון
חיזוי המבנה השלישוני של החלבון על פי רצף חומצות האמינו הוא בלתי אפשרי ברוב המקרים, כתוצאה מריבוי הכוחות הפועלים והאפשריות. קיימות מספר שיטות לקביעת המבנה המרחבי לרוב לאחר הקיפול:
ליגת החלומות
ליגת החלומות הוא שעשועון ספורט לאוהדים שמופעל על ידי כלי תקשורת או אתרי אינטרנט המסקרים את תחום הספורט, בעיקר תחום משחקי כדור כמו כדורגל או כדורסל.
מקור
מקורה של ליגת החלומות מצוי בספורט פנטזיה. מדובר בקונספט שבבסיסו מצוי הרעיון שבו האוהד זוכה להרכיב קבוצה דמיונית מספורטאים קיימים ואיתה ניתן להתחרות על פי סט חוקים ומגבלות שנקבע מראש, בהתאם לסטטיסטיקה האישית של כל ספורטאי. הראשון להגות זאת בשנות ה-60 המוקדמות היה אחד הבעלים של קבוצת הפוטבול אוקלנד ריידרס, וילפריד "ביל" ויקנבאך. לאחר שניסה זאת בגולף ובבייסבול, חבר ויקנבאך לעוד שני עיתונאי ספורט ויחדיו הם יצרו את ליגת הספורט פנטזיה הרשמית הראשונה, שעסקה בפוטבול. במהרה התפשטה התופעה לאורך צפון קליפורניה. ב-1980 יצר לראשונה דניאל אוקרנט, כותב ועורך, ליגת ספורט פנטזיה בפגישה שנערכה במסעדה בניו יורק, וביסס אותה על "תקציב" שניתן מראש למשתתף, ועל ניקוד מסוים שנקבע מראש, וסטטיסטיקה שחולקה לקטגוריות, ובכך הניח את היסודות לספורט הפנטזיה שאותו מכירים כיום. בהמשך, הודות למחשוב ואינטרנט, התחום צבר תאוצה והתפשט מארצות הברית לכל העולם.
מתודולוגיה
כל טורניר "ליגת החלומות" מתנהל בצמוד לליגה מקצועית כלשהי, לרוב הליגה הבכירה במדינה מסוימת, כגון ליגת העל בכדורגל. במסגרת הטורניר האוהד מקבל "תקציב" התחלתי ובכסף זה עליו לבנות קבוצה על ידי "רכישת" שחקנים המשחקים באותה ליגה (לרוב תחת מגבלות מסוימות), כאשר השחקנים הטובים ביותר עולים הכי הרבה כסף ושחקנים לא מוכרים (כגון שחקני נוער) עולים הכי מעט. השחקן נדרש לאזן בין רכישת "כוכבים" לרכישת "תגליות" כדי לבנות קבוצה חזקה. בכל שבוע, כאשר מתקיימים משחקים אמיתיים בליגה, כל שחקן מקבל ניקוד בהתאם לביצועיו (למשל בכדורגל כל שחקן מקבל 4 נקודות לכל שער שהבקיע ו-3 נקודות לכל שער בישל, ושוער מקבל 5 נקודות אם שמר על שער נקי ו-2- בשער הראשון שהוא ספג ועל כל שער נוסף מינוס נקודה). בסיום המחזור מסכמים את הניקוד של כל השחקנים בקבוצה ומעניקים לקבוצה של האוהד ניקוד שבועי. ישנם שני מסלולי תחרות: הטורניר השבועי שבו הקבוצה שזכתה בהכי הרבה נקודות מזכה את האוהד שבנה אותה בפרס (לרוב קטן יחסית) והמסלול העונתי, שבו סופרים את הנקודות עד סוף העונה ואז קובעים מי המנצחת לפי הניקוד המצטבר, והאוהד המנצח זוכה בפרס גדול.
"ליגת החלומות" הוא שעשועון מקובל בישראל שאורגן מספר פעמים על ידי גופים שונים בהם "מעריב ספורט", "ידיעות ספורט", "ערוץ הספורט" וגופים נוספים
סימולציות מוקדמות
ניתן לתארך את ההתחלה של משחקי הפנטזיה למאה ה-19. משחק השולחן Sebring Parlour Base Ball, שהוצג ב-1866, אפשר למשתתפים לדמות משחקים על ידי הנעת מטבע לתוך חריצים על לוח עץ. משחקים מאוחרים יותר כללו תוצאות שנקבעו על ידי הטלת קוביות או סבבים. בשנת 1930, קליפורד ואן ביק עיצב את משחק הלוח National Pastime, שהכיל כרטיסי בייסבול מותאמים אישית של שחקני ליגת הבייסבול (MLB) .שחקנים עם סטטיסטיקה טובה יותר בעונה הקודמת היו בעלי סיכוי גבוה יותר לקבל תוצאות טובות; זה אפשר ל- National Passtime להפוך לאחד המשחקים הראשונים שניסו לדמות במדויק את הביצועים של שחקני MLB מהחיים האמיתיים.
דוגמה בולטת למשחקים כאלה הייתה APBA, ששוחרר לראשונה ב-1951 והכיל גם כרטיסים של שחקני MLB עם תוצאות במשחק המתואמות לסטטיסטיקה שלהם מהעונות הקודמות. המשתתפים יכלו להרכיב קבוצות פנטזיה מהקלפים ולשחק אחד נגד השני או לנסות ליצור מחדש עונות קודמות באמצעות הסטטיסטיקה על הקלפים. קלפי שחקן בודדים וסימולציות של הטלת קוביות זכו לחיקוי גם במשחק Strat-O-Matic, שיצא לראשונה ב-1961.
בשנת 1961, צורה מוקדמת נוספת של משחק פנטזיה בענף הבייסבול קודדה עבור מחשב IBM 1620 על ידי ג'ון בורגסון, שעבד אז עבור IBM. משתמש בחר קבוצה מתוך סגל מצומצם של שחקנים שפרשו והי יכול לשחק נגד קבוצה שנבחרה באקראי על ידי המחשב. לאחר מכן, המחשב ישתמש בהפקת מספרים אקראיים ובסטטיסטיקות של שחקנים כדי לדמות את תוצאת המשחק ולהדפיס תיאור משחק אחר משחק שלו.
בעוד שחלק ממשחקי הפנטזיה הללו הניבו תוצאות המבוססות על ביצועים של ספורטאים אמיתיים, הם לא תוכננו להתנהל במהלך עונה, וגם לא לקחו בחשבון סטטיסטיקות עדכניות, והסתמכו במקום זאת על אלה משנים קודמות.
הליגות הראשונות
בשנת 1960, הסוציולוג וויליאם א. גמסון פיתח את ליגת סמינר הבייסבול, שבה המשתתפים היו מנסחים סגלים של שחקני MLB פעילים ומשווים תוצאות בסוף העונה על סמך ממוצעי החבטות הסופיים של השחקנים, ממוצעי ריצות, ריצות שחבטות ועוד סטטיסטיקות.
שנתיים לאחר מכן, בחדר מלון בניו יורק במהלך טיול חוצה קאנטרי של ריידרס ב-1962 ,פיתח ווינקנבך, יחד עם עובד יחסי הציבור של ריידרס ביל טאנל וכתב של התאגיד אוקלנד טריביון סקוטי סטירלינג את הכללים שיהיו בסופו של דבר הבסיס למשחק הפנטזיה המודרני. הליגה המכוננת נקראה Greater Oakland Professional Pigskin Prognosticators League (GOPPPL), והדראפט הראשון התקיים בביתו של ווינקנבך באוקלנד באוגוסט 1963. אחד החברים המקוריים של הליגה, אנדי מוסלימאס, היה בעל ספורט בר באוקלנד בשם King's X, שם נוסדה ליגת הפנטזיה הציבורית הראשונה ב-1969. הרעיון התפשט מפה לאוזן כאשר הפטרונים של ברים אחרים באזור המפרץ ביקרו ב- King's X לתחרויות טריוויה.
רוטיסרי ליגת בייסבול
בייסבול רוטיסרי, שזכה לכינוי רוטו, הוכיח את עצמו כפופולרי למרות הקשיים לאסוף נתונים סטטיסטיים ביד, מה שהיה חסרון מוקדם להשתתפות. אוקרנט מייחס את התפשטותו המהירה של הרעיון לעובדה שהליגה הראשונית נוצרה על ידי עיתונאי ספורט. לפי אוקנט, בייסבול רוטיסרי העניק לסופרי ספורט את ההזדמנות לכתוב על חומר הקשור לבייסבול במהלך שביתת ליגת הבייסבול ב-1981, ואמר "לכותבים שסיקרו בייסבול לא היה על מה לכתוב, אז הם התחילו לכתוב על הקבוצות שהרכיבו בליגות שלהם. וזה מה שהפך את זה לפופולרי והפיץ את זה באופן רחב".
צמיחה ומשתתפים מוקדמים
לפני הופעת האינטרנט, ספורט הפנטזיה צמח באמצעות פרסומים מודפסים, כגון מגזינים ועיתונים. בשנת 1987 הושק ''פנטזי פוטבול אינדקס, המגזין הלאומי הראשון המוקדש לכדורגל פנטזיה, על ידי איאן אלן וברוס טיילור. מגזין פנטזיה ספורט'' יצא לראשונה בשנת 1989 כפרסום הרגיל הראשון המכסה יותר מספורט פנטזיה אחד.
בשנת 1990, צמד משחקי פנטזיה כלל ארציים, Dugout Derby ו-Pigskin Playoff, הושקו במגוון עיתונים ברחבי ארצות הברית, כולל הרפובליקה של אריזונה, הארטפורד קוראנט, הלוס אנג'לס טיימס, והמיאמי הראלד. שחקנים בחרו את הקבוצות שלהם על ידי התקשרות למספר טלפון חינם והזנת קודים בני ארבע ספרות עבור כל אחת מבחירת השחקנים שלהם. המשחקים שימשו כגרסה מוקדמת של ספורט הפנטזיה היומי של היום על ידי תגמול המשתתפים עם הניקוד הגבוה ביותר בכל שבוע בפרסים.
עידן האינטרנט
צמיחת האינטרנט במהלך שנות ה-90 הביאה ל"שינוי דמוגרפי רחב בהשתתפות בספורט פנטזיה" מכיוון שהוא אפשר למשתתפי משחקי פנטזיה להוריד באופן מיידי נתונים סטטיסטיים בטבלאות, במקום לחפש תוצאות של משחקים בודדים בעיתונים.
בשנת 1995, ESPN השיקה את משחק פנטזיה הבייסבול הראשון שלה מבוסס-אינטרנט, כשחברות ספורט ובידור גדולות אחרות עקבו אחרי ההצלחה בשנים שלאחר מכן. באוקטובר אותה שנה, שוחרר אתר הוקי פנטזיה על ידי Molson Breweries כחלק מאסטרטגיית השיווק "I am Online" של החברה שבמרכזה קמפיין הפרסום שלה I am Canadian. האתר התמקד במוזיקה, בידור והוקי בכלל בנוסף לתחרויות פנטזיה. זה אפשר למשתמשים לרשום חשבונות ולהשתתף בליגות פנטזיה של תשע קבוצות. האתר כלל עדכונים של סטטיסטיקות ליגת ההוקי הלאומית (NHL) וסיפק תוכן מהיכל התהילה של ההוקי.
CBS Sports החלה להציע ליגות כדורגל פנטזיה בשנת 1997,  באותה שנה שבה הושק אתר חדשות הפנטזיה הידוע כיום בשם RotoWire. ביולי 1999, יאהו החלה להציע את מוצר הכדורגל הפנטזיה שלה בחינם, החלטה שהעניקה לאתר יתרון על מתחריו. יוצרי Fantasy Football Weekly השיקו את Fanball.com מאוחר יותר באותה שנה. בעוד שחלק מהאתרים נטשו מודל בתשלום בעקבות החלטת יאהו, כמה אתרים קטנים יותר, כמו RotoWire, החלו להציע מוצרים בתשלום כשהחלו להפסיד עסקים למתחרים גדולים יותר. CBS, שעברה למודל חינמי עבור שירותי הנציבות בליגה שלה, חזרה לדגם בתשלום לפני עונת ה-MLB של 2002.
קבוצת סחר לענף, איגוד הסחר של ספורט פנטזיה, הוקמה בשנת 1998, הידועה כיום כ-Fantasi Sports & Gaming Association (FSGA), הארגון מעריך שבשנת 2003, היו 15.2 מיליון שחקני ספורט פנטזיה ב-Fantasy Sports & Gaming Association. ארצות הברית וקנדה.
במהלך העשור הראשון של שנות ה-2000, ספורט הפנטזיה החל להפוך לתחביב מיינסטרים. בשנת 2002, ליגת הפוטבול הלאומית (NFL) גילתה שבעוד שהגבר הממוצע שנסקר באתר האינטרנט שלה בילה 6.6 שעות בשבוע בצפייה בליגה בטלוויזיה, שחקני פנטזיה שנסקרו אמרו שהם צופים ב-8.4 שעות של NFL בשבוע. "זו הפעם הראשונה שהצלחנו להדגים ספציפית שמשחק פנטזיה מניע את הצפייה בטלוויזיה", אמר כריס רוסו, סגן הנשיא הבכיר של ה-NFL באותה תקופה. כתוצאה מממצאי הסקר, הליגה הפכה את הצעות הפנטזיה לבולטות יותר באתר האינטרנט שלה והפיקה מודעות טלוויזיה לליגות פנטזיה בהשתתפות שחקנים פעילים. לפני ההתפתחויות הללו, ספורט הפנטזיה נתפס במידה רבה לרעה על ידי ליגות הספורט הגדולות, כאשר רוסו נזכר מאוחר יותר ש"היו חששות אם זה יהיה נכון לאוהדים או שזה יכול להתפרש כהימורים". עם זאת, הליגות החלו לאמץ ספורט פנטזיה כאשר הערך שלהן כלפי הגדלת צריכת הספורט של האוהדים הפך לברור יותר.
מקרים משפטיים הקשורים לשימוש בסטטיסטיקה של שחקנים
במשך השנים נוצרו סוגיות משפטיות הקשורות לשימוש בסטטיסטיקה של שחקנים מקצוענים למטרות ניקוד במשחק:
בשנת 1996, STATS INC, ספקית סטטיסטיקה גדולה לחברות ספורט פנטזיה, זכתה בתיק בית משפט, יחד עם מוטורולה, בערעור נגד ה-NBA בעקבות מצב שבו ה-NBA ניסתה למנוע מ-STATS להפיץ מידע על ניקוד המשחק באמצעות מכשיר אלחוטי מיוחד. מכשיר שנוצר על ידי מוטורולה. לזכייה זו היה חלק גדול בהגנה על מקרים אחרים שבהם ליגות ספורט ניסו לחסום אפשרות להוספה של סטטיסטיקה חיה ממקור זר. הניצחון גם האיץ את הביקוש לסטטיסטיקה בזמן אמת על רקע הצמיחה של תעשיית ספורט הפנטזיה.
התפתחות ספורט הפנטזיה יצרה מתח בין חברות ספורט פנטזיה לבין ליגות מקצועיות ואיגודי שחקנים על הזכויות על פרופילי שחקנים וסטטיסטיקות. איגודי השחקנים של ליגות הספורט הגדולות סברו שמשחקי פנטזיה באמצעות שמות שחקנים כפופים לרישיון בשל זכות הפרסום של השחקנים המעורבים. בדרך כלל השחקנים העניקו את זכויות הפרסום שלהם לאגודת השחקנים שחתמה על עסקאות רישוי, זאת כדי להרשות לחברות ספורט הפנטזיה לשתמש בשמם ובפרטים אודות עצמם. במהלך שנות ה-80 וה-90 חברות רבות חתמו על עסקאות רישוי עם איגודי השחקנים, אך חלק מהחברות לא. הנושא הגיע לשיאו עם התביעה של Major League Baseball Advanced Media (MLBAM), חברת האינטרנט של MLB, מול CBC Distribution and Marketing Inc. מסנט לואיס, חברת האם של CDM Sports. כאשר סירבה החברה לתת ל-CBC הסכם רישוי חדש עם MLBAM ( החברה החזיקה בזכויות מאיגוד שחקני הבייסבול) למשחק הפנטזיה שלה, הגישה CBC תביעה. CBC טענה ש"זכות הפרסום" אינה חלה על הסטטיסטיקה המשמשת בספורט פנטזיה. ה-FSTA הביעה תמיכה בCBC, גם בטענה שאם MLBAM תזכה בתביעה, תהיה לכך השפעה דרמטית על הענף, שממנו התעלמו במידה רבה ליגות הספורט הגדולות במשך שנים, בעוד מספר יזמים קטנים יותר הגדילו אותו לתחום תעשייה של מיליארדי דולרים, ופסיקה עשויה לאפשר ל-MLBAM להיות בעל מונופול על התעשייה. CBC זכתה בתביעה כאשר שופטת בית המשפט המחוזי בארצות הברית מרי אן מדלר קבעה כי סטטיסטיקה היא חלק מנחלת הכלל וניתן להשתמש בהן ללא עלות על ידי חברות פנטזיה. "השמות ושיאי המשחק של שחקני בייסבול מהליגה העליונה כפי ששימשו במשחקי הפנטזיה של CBC אינם מוגנים בזכויות יוצרים", כתבה מדלר. "לכן, חוק זכויות היוצרים הפדרלי אינו מקדים את זכותם של השחקנים לפרסום." בית המשפט ה-8 לערעורים אישר את ההחלטה באוקטובר 2007. "זה יהיה חוק מוזר שלאדם לא תהיה זכות תיקון ראשון להשתמש במידע שזמין לכולם", אמר הרכב של שלושה שופטים בפסק דינו. בית המשפט העליון אישר את החלטת בית המשפט המחוזי בכך שסירב לדון בתיק ביוני 2008
קיכלי חום-כנף
קִיכְלִי חוּם-כָּנָף (שם מדעי: Turdus eunomus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים, המקייץ ומקנן החל ממרכז סיביר מזרחה עד קמצ'טקה, וחורף ביפן, דרום סין ומיאנמר.
הוא מזדמן נדיר ביותר לישראל, עם תצפית בודדת בנובמבר 1982 בשדה בוקר.
טקסונומיה ואטימולוגיה
הוא קשור קשר הדוק למין קיכלי נאומן (T. naumanni), הדרומי יותר; השניים נחשבו בעבר למין יחיד. השם המדעי של הסוג, Turdus, מגיע מהמילה הלטינית לקיכלי. שם המין הספציפי eunomos מגיע מיוונית עתיקה, ומשמעותו מסודר או מאורגן.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
אקולוגיה
מין זה מקנן בשטחי חורש פתוחים, אך בניגוד לקיכלי נאומן, קיכלי חום-כנף קשוח יותר, וניתן למוצאו גם בבתי גידול הרריים ושולי טונדרה. מין זה נודד במלואו, חורף עד דרומית לדרום-מזרח אסיה, בעיקר בסין ובמדינות שכנות. הוא מזדמן נדיר למערב אירופה. בדצמבר 2016 תצפית של פרט בדרבישייר בבריטניה הביאה מאות טוויצ'רים (צפרים הרודפים אחר מינים נדירים) לראות אותו.
הוא מקנן על עצים, מטיל 3–5 ביצים בקן לא מסודר אך מרופד בקפידה. בנדידה ובחורף הוא יוצר לרוב להקות קטנות. הוא אוכל כל, כולל מגוון רחב של חרקים, במיוחד יתושים, שלשולים ופירות יער.
תיאור
זהו קיכלי בינוני וחסון המזכיר במבנהו קיכלי אפור קטן. אורך גופו 21–24 ס"מ, ומשקלו 77 גרם. תת-הכנף שלו בצבע חום-אדמדם, ויש לו פס-גבה חיוור. הגב והשת בצבע חום כהה; הפנים, החזה וכתמי הצד שחורים; והבטן והזנב לבנים. בהשוואה אליו לקיכלי נאומן יש גב וראש חומים בהירים יותר, והפנים, החזה, כתמי הצד והגב אדמדמים במקום שחורים; ואילו הבטן והזנב לבנים גם הם.
הנקבה דומה למדי לזכר, אך לצעירים יש סימונים חלשים יותר.
השירה של הזכר פשוטה ובעלת צליל חלילי או שורקני, בדומה לזו של קיכלי לבן-גבה. נטען כי השירה של קיכלי חום-כנף וקיכלי נאומן שונות זו מזו.
קנטאו
קנטאו (בקזחית: Кентау), לשעבר מירגלימסאי (Миргалимсай), היא עיירה שהוקמה באוגוסט 1955. העיירה נמצאת במחוז טורקיסטן שבקזחסטן.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת ליד רכס קרטאו, והיא נמצאת כ-20.5 ק"מ מבירת המחוז, טורקיסטן וכ-858 ק"מ מבירת קזחסטן, אסטנה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 506 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (99 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
מגפת הקורונה בשטחי הרשות הפלסטינית
מגפת הקורונה (הנגיף ה-SARS-CoV-2, הגורם למחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19)) החלה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן, שבמחוז חוביי בסין, ומשם התפשטה למדינות נוספות. בתחומי הרשות הפלסטינית התגלו חולים במחלה החל ממרץ 2020.
רקע
ב-5 במרץ התגלו כמה מקרים במלון בבית לחם, שבו שהתה קבוצת צליינים מיוון שהיו נשאי הנגיף, בעקבות כך הורה שר הביטחון הישראלי דאז נפתלי בנט להטיל סגר על העיר.
ברשות
ב-9 במרץ אומתו 20 חולים ודווחו 2,000 מבודדים. ישראל העבירה כ-250 ערכות בדיקה לרשות הפלסטינית, ותיאמה הדרכות לצוותים הרפואיים.
עובדים פלסטינים העובדים בשטח ישראל צפויים להידרש לשהות בישראל לאורך מספר שבועות, או להישאר בשטחי הרשות הפלסטינית.ב-25 במרץ דיווחה הרשות על 66 חולים (2 מהם ברצועת עזה) וכן על מותה של אישה בת 64 מכפר בידו בבית החולים ברמאללה.ב-29 במרץ דווחו 8 מקרים בכפר קטנה ומקרה נוסף בנפת חברון.
באפריל, הלווה משרד האוצר הישראלי סכום של כחצי מיליארד שקלים לרשות הפלסטינית לצורך התמודדות עם נגיף הקורונה. כמו כן, אלפי ערכות לזיהוי נגיף הקורונה הועברו לרשות הפלסטינית.
ב-19 ביוני, הוכרז גל שני: אובחנו יותר מ-100 חולי קורונה בשלושה ימים. מוקד ההתפרצות המשמעותי נרשם במחוז חברון. מושל חברון השיב את ההגבלות על המחוז. ברצועת עזה נותר מצב יציב ולא חל שינוי במספר הנדבקים. אם אכן מדובר בתחילתו של גל שני, הרשות הפלסטינית נכנסה אליו כשהתיאום האזרחי בינה ובין ישראל הופסק עקב הכוונה לספח שטחים על רקע תוכנית המאה. ביולי הרשות ביקשה להקים מחסומי קורונה בשטחי C ו-B. מוחמד אשתייה, ראש הממשלה הפלסטיני, הודיע שהוא יפנה לארגוני האו"ם הפועלים בשטחים לסייע בהקמת מחסומים ובפיקוח עליהם. כמות הנדבקים במחלה הייתה גדולה בהרבה מבגל הראשון, ורוב המתים ממנה ב-24 באוגוסט היו 132 מתים, 130 מתוכם מתו המהלך הגל השני.
ברצועת עזה
ב-22 במרץ דווח על שני נשאים ראשונים ברצועת עזה, שני האנשים ששבו מפקיסטן, הועברו למתקן בידוד ואובחנו מיד כשחצו את הגבול במעבר רפיח.
ב-22 במרץ העביר ארגון הבריאות העולמי לרצועת עזה דרך מעבר ארז עשרות בדיקות מעבדה לגילוי קורונה וכן אמצעי מיגון לצוותים הרפואיים.
ב-23 במרץ הודיעה קטר כי תשלח סיוע של 150 מיליון דולר במהלך תקופה של שישה חודשים לתמיכה בתוכניות ההומניטריות של האו"ם ובמאמצים לסייע במאבק בקורונה.
ב-26 במרץ דווח כי 7 נדבקים חדשים אובחנו ברצועת עזה. לפי משרד הבריאות הפלסטיני, הנדבקים שאובחנו הם אנשי ביטחון ששהו סמוך לחדרי בידוד בסמוך למעבר רפיח. בסוף מאי, חמאס הורה, בפעם הראשונה מאז מרץ, על פתיחה מחודשת של המסגדים ברצועת עזה לתפילות יום שישי לכבוד עיד אל-פיטר. המתפללים נדרשו להקפיד על חיטוי ידיים בכניסה, להביא שטיחי תפילה אישיים, לחבוש מסכות ולשמור על מרחק. למחרת דווח על מקרה מוות ראשון מהקורונה ברצועה - אשה ממצרים.
במרץ 2021 התמודדו בעזה ובגדה עם גל תחלואה נוסף. באפריל החלה התמתנות לאחר סגר. במהלך מבצע שומר החומות נסגרה מעבדת הקורונה ברצועה.
טיפול הגורמים הממשלתיים
בצהרי 22 במרץ הודיע ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מוחמד אשתייה בשידור חי בטלוויזיה הפלסטינית כי החל מהשעה 22:00 בערב יוטל עוצר כללי ברשות, היציאה מותרת רק לבתי מרקחת, מכולת ולטיפולים רפואיים דחופים. הצוותים הרפואיים, עובדי בתי מרקחת, עובדי מרכולים ועובדים במאפיות הוחרגו מהעוצר. ב-23 במרץ, הרשות הפלסטינית החליטה להעניק חנינה לאסירים פליליים מסוימים, שריצו מחצית עונשם בבתי הכלא, כצעד להגנה על שלומם מפני נגיף הקורונה.. בהתאם לסקר שנערך על ידי מרכז ירושלים לתקשורת רוב האוכלוסייה תומכת בסגר.
בתחילת אפריל עברו צוותים רפואיים מרצועת עזה הדרכה מרופאים ישראלים, כמו כן החמאס אימץ את העצות והאריך את תקופת הבידוד משבועיים לשלושה. כמו כן, אלפי ערכות לזיהוי נגיף הקורונה הועברו לרשות הפלסטינית.
ביהודה ושומרון הוקמו 16 מרכזי בידוד לקורונה אשר אכלסו בעיקר אנשים שהגיעו מחוץ לרשות וחויבו בכניסה לבידוד כמו גם פועלים השבים מעבודה בישראל אחרי תקופה של שבועות. בנוסף, ישנם בגדה המערבית 13 מרכזים רפואיים שהוסבו לטיפול בחולי קורונה. במחנות הפליטים ברחבי הגדה המערבית הוקמו מרכזי בידוד קהילתיים. ברצועת עזה הוקמו 24 מרכזי בידוד.
בתחילת הגל השני, הרשות הטילה איסור על מעבר פועלים לישראל וממנה למשך 14 יום, כפי שנעשה בגל הראשון. מדובר בפועלים שבאים לעבודה יומית, כלומר נכנסים בבוקר ויוצאים בערב. הפועלים גם לא יוכלו לעבוד בהתנחלויות. מוחמד אשתייה קרא לערביי ישראל להימנע מכניסה לגדה למשך 14 ימים. ב-20 ביוני, על מחוז חברון הוטל סגר: תימנע הכניסה והיציאה אליה, מלבד אספקת מזון. בתוך המחוז חל איסור תנועה למשך חמישה ימים. העיר שכם נסגרה ל-48 שעות, כדי לאפשר לצוותים הרפואיים למפות את החולים בעיר. כמו כן בהמשך יוטל סגר על כל כפר, מחנה פליטים, שכונה או עיר שהנגיף יתפשט בהם. ייפתחו מחדש מרכזי הבידוד ומחלקות הקורונה בבתי החולים. בכל מחוזות הרשות ייאסר על התקהלויות.
ב-1 ביולי, הוכרז שיהיה סגר מלא בכלל שטחי הרשות ובכל המחוזות החל מיום שישי, למשך חמישה ימים. במשרד הבריאות הפלסטיני הבהירו כי ייתכן שהסגר יתארך. כל העסקים ייסגרו למעט חנויות לממכר מזון ובתי מרקחת שיישארו פתוחים בהתאם להוראות.
לאחריו, היה ניסיון להימנע מסגר כולל הוטלו סגר במהלך הלילה או בסופי השבוע בעת הצורך. בהמשך, במקומות כמו רמאללה ושכם אף הוטל סגר מקומי. ב-13 במרץ 2021 הוחלט להטיל סגר קצר בכל שטחי הגדה.
בסוף אוגוסט, משרד הבריאות בעזה הודיע על הטלת עוצר מלא בכל הרצועה ל-48 שעות מהלילה לאחר שנתגלו 4 חולים חדשים מחוץ לאחד ממרכזי הבידוד. אחרי חודש הודיעו על הקלות וטענו לשליטה במצב התחלואה כחלק מהמאבק במגפה, הטילו בחמאס מגבלות קשות על התושבים כדי להביא לירידה בתחלואה, ובכללן אף סגר כללי ועוצר מלא על שכונות שלמות, מה שהוביל לירידה. בנובמבר, התחלואה עלתה. כל המפעלים והחנויות ברצועת עזה חויבו לסגור את שעריהם ב-17:00, וההתקהלות במרחב הציבורי הוגבלה ל-15 איש.
ב-24 במאי, פסק התיאום הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית. ב-1 בדצמבר, צה"ל אישר לכוחות פלסטיניים לפזר חתונה של תושבי מזרח ירושלים בשטח B, לראשונה מאז חזרת התיאום הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית בנובמבר.
בדצמבר, בעקבות התחלואה הגבוהה, החליט חמאס להטיל עוצר מוחלט על רצועת עזה מימי חמישי ועד ראשון במהלך החודש. במקביל הרשות הפלסטינית בגדה המערבית הטילה מגבלות מקומיות ואזוריות ושקלה גם הטלת סגר כללי נוסף אם לא תהיה האטה בקצב התחלואה.
בתחילת 2021, קיבלה הרשות חיסוני קורונה ראשונים. לאחר מכן, הועברו חיסונים ראשונים לרצועת עזה. כמו כן, הוחלט שישראל תחסן פועלים פלסטינים שעובדים בישראל. ביוני 2021 סוכם שישראל תעביר לרשות הפלסטינית יותר ממיליון חיסונים. בתמורה לכך ישראל תקבל מנות חיסון מפייזר שיועדו לרשות. ההסכם בוטל.
חטיבת הנגב
חטיבת הנגב ("חטיבת סרגיי"; במקור חטיבה 12) היא חטיבת מילואים פעילה בצה"ל. הייתה אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח ("יפתח" – בצפון, "הראל" – במרכז, "הנגב" – בדרום).
בעת הקמתה התבססה על שלושה גדודים: הגדוד השני בפיקודו של משה נצר שאזור הנגב הצפוני היה תחת אחריותו, הגדוד השביעי במרכז והגדוד השמיני בפיקודו של חיים בר-לב שהיה אחראי על הנגב הדרומי, מאזור נירים במערב ועד לנבטים במזרח. לפני כיבוש באר שבע נוסף לחטיבה גדוד משוריינים, גדוד 9, בפיקודו של ישראל כרמי. החטיבה לחמה באזור הנגב והשתתפה במבצעים אחדים. חטיבת הנגב השתתפה בכל מלחמות ישראל, ממלחמת העצמאות ועד למבצע צוק איתן.
רקע להקמת החטיבה
שעות ספורות לפני שהחל באו"ם הדיון בדבר גורלה של פלשתינה, הותקפה שיירה במבואות באר שבע בדרכה לבית אשל. לאחר חילופי אש הגיעה השיירה ליעדה בדרך עוקפת עם מספר פצועים. כעבור שלושה ימים הציע מושל מחוז עזה הבריטי ג'ון קלמנט לחברי היישובים בנגב להתפנות צפונה עם סיוע מרבי מצדו. מיכאל הנגבי שהיה המוכתר של קיבוץ נגבה וראש המוכתרים בנגב ענה לו: "לא נפנה אפילו ישוב אחד ללא קרב".
הנגב שהשתרע על שישים אחוז מגבולות שביתת הנשק של 1949 היה החוליה החלשה במערך ההגנה היהודי. כל יושביו היהודים התגוררו ב-25 יישובים לא גדולים מרוחקים זה מזה שמנו בסך הכל 900 איש. בחלקו הדרומי ישבו רק 400 איש. הגנה סטטית צמודה ליישובים - כפי שהיה אז ברחבי הארץ - לא הייתה יעילה בתנאים האלה והאחריות על האזור הוטלה על הפלמ"ח. גבולות גזרות האחריות בנגב נקבעו לפי חלוקה קודמת שנעשתה בין יחידות החי"ש הדרומיות לבין פלוגה י"ב של הפלמ"ח. עם פרוץ המלחמה ב-30 בנובמבר 1947, ירשה חטיבת גבעתי את גזרת החי"ש ואת גיזרת פלוגה י"ב ירש הגדוד השני של הפלמ"ח ובהמשך חטיבת הנגב. הגבול בין שתי החטיבות (חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב) היה ציר הרוחב: כביש מג'דל - עיראק סווידאן - פלוג'ה - בית ג'וברין. נראה שהמטכ"ל המשיך לדבוק בגבול גזרה זה מטעמי נוחות. בגזרת התפר הזאת התנהלו אחדים מהקרבות הקשים ביותר במלחמת העצמאות. באותה שנה (1947) הונחו שני קווי המים המזרחי והמערבי ליישובי הנגב ול-11 הנקודות. על אף שהותקנו בצינורות ברזים מיוחדים לאספקת מים לבדווים, הפכה השמירה על קווי המים לבעיה ביטחונית קשה ביותר. הבאת יחידות פלמ"ח לנגב הייתה פעולה כמעט טבעית: פלוגות הפלמ"ח התאמנו בנגב עם נשק בלתי לגאלי הרחק מעינם הצופיה של הבריטים, יחידות הפלמ"ח סייעו להקמת שלושת המצפים ב-1943, כוח פלמ"ח בהיקף של פלוגה בפיקודו של דני מס אבטח את עליית 11 הנקודות.
עד תחילת 1947 השתתף הפלמ"ח בנגב רק במבצעים מיוחדים כאשר משימות הביטחון השוטף מולאו על ידי משטרת היישובים העבריים שמיעוטם קיבלו משכורת מהבריטים ורובם היו חברי קיבוצים ומושבים שהושבעו כנוטרים מתנדבים. להגנה על צינור המים ומניחיו לא היה די בנוטרים, ואליהו בן חור הציע לישראל גלילי (הרמ"א) לא להשאיר משימה זו בידי הפיקוד הנפתי מכיוון שדרושות לה יחידות ניידות. גלילי, יגאל אלון מפקד הפלמ"ח וממלא מקום הרמטכ"ל יצחק שדה הציעו לפיקוד העליון להפקיד את הנגב בידי מטה הפלמ"ח ולהקים בו פיקוד מרחבי. הפלמ"ח נועד להיות כוח ארצי נייד, ולא מרותק ליישובים או למרחבים. המפקדה שוכנעה ולמעשה היה מטה הפלמ"ח אחראי לנגב עד לשלב בו הוקמה חזית הדרום. יצחק רבין - מפקד הגדוד השני של הפלמ"ח שיחידת הנגב הוכפפה לפיקודו, הניח שעל מנת להבטיח את צינור המים יש לשלוט במרחב. המפתח הוא שליטה בדרכים ולכך הכרחית ניידות של משמרות. הרצון לא לגרוע את מכסת הנשק של יחידות הנוטרים מהמשטרה הבריטית מצד אחד ומצד שני להיות משוחררים מן הפיקוח הבריטי, הביאו לפתרון של הקמת יחידות ניידות חמושות בנשק ליגאלי - מקלות, בעוד הנשק היחידתי היה מוסתר בתחתית הטנדרים. עקב מגבלות כספיות כלל הכוח הראשון מחלקה בת 35 בלבד איש שהתחלקה לשתי יחידות משנה, כל אחת על משמר זרוע אחת של הקו. הבסיסים שלהן היו משמר הנגב בקו המזרחי ובארות יצחק וניר עם בקו המערבי. לכל יחידה היה בתחילה טנדר אחד. עם התגבר הפיגועים תכננו להוריד לנגב יחידות שלמות שהיו אמורות להתחלף מדי זמן, אך מיד הסתבר שהתוכנית אינה בת ביצוע היות שבמחלקות (ההכשרות) היו בנות רבות שלא התאימו לתפקידי תנועה במרחבי הנגב בין שבטי הבדואים. פרט לכך הפלמ"ח היה קשור בחוזים עם משקים שיחידותיו חנו בהם. לכן נאלצו לקבל פתרון בלתי רצוי: גיוס יחידות מקובצות על ידי הטלת מכסות על הפלוגות. ביחד עם יחידות הנוטרים עלה גודל היחידה ל-60 איש שפעלו בארבע יחידות משנה. ההכרח להשביע חלק מהאנשים כנוטרים כדי ליצור מצב שיאפשר נשיאת נשק בצורה חוקית וגלויה, ביטל את התוכנית הראשונית להחליפם. מחוסר ברירה התגבשו היחידות הארעיות ליחידת קבע ונתלכדו לפלוגה י"ב - פלוגת הנגב של הפלמ"ח. ביולי 1947 מינה מטה הפלמ"ח את משה ברכמן למפקד הפלוגה תחת פיקודו מרחוק של יצחק רבין. באותם חדשים ראשונים הוכנסו היישובים למהלכי התבצרות, הובאו אמבולנסים עם הנעה קדמית והוחדרה באנשים התודעה שמלחמה מתקרבת. עמי צור מ"מ בפלוגה זו, מונה למפקד המרחב הדרומי שכלל חמישה יישובים: רביבים, בית אשל, נבטים, חזלה, וחצרים. בתחילה היה המטה בבית אשל. כעבור זמן כאשר גרעין חזלה התפרק, עבר המטה לחזלה.
בהמשך מונה יצחק רבין לקצין המבצעים של הפלמ"ח ובמקומו מונה כמפקד הגדוד השני משה נצר. בסוף נובמבר נמסר לנצר במטה הפלמ"ח שיש לתגבר את היחידות בנגב ושפלוגה ב' שמחלקותיה בנען, גבעת ברנר וכפר מנחם יתגברו את פלוגה י"ב שבנגב. נצר קיבל את הפיקוד על כל הנגב ולסגנו מונה משה ברכמן. דוד ניב היה לקצין במבצעים ודוד קרון איש הש"י השלים את המטה שלו. ב-29 בנובמבר ירדה לנגב פלוגה ב' בפיקודו של נימרוד לויטה לנגב הדרומי והייתה בהמשך חלק מהגדוד השמיני ומיד אחר כך ירדה גם פלוגה ה' שהתפרסה בקיבוצים הצפוניים והתחברה ליחידות שהיו לחלק מהגדוד השני.
עד אמצע דצמבר נפלו שלוש חוליות של אנשי הפלמ"ח שביצעו סיורים רגליים בנגב, דבר שהסעיר את הפיקוד העליון. ב-15 בדצמבר הציע שלום עשת יועצו הצבאי של בן-גוריון לפנות את כל המרחב שמדרום לכביש עזה באר שבע. בן-גוריון סירב להצעה והטיל על עשת לתכנן את ביצור הנגב. תוכניתו של עשת שהוגשה למחרת לבן-גוריון כללה תגבור של חמישים לוחמים בכל ישוב, בסך הכל כ־1000 איש, בניית ביצורים, פינוי אוכלוסייה בלתי לוחמת מצפון לקו עזה - באר שבע, גדרות תיל, מוקשים, פטרולים כלי רכב לפטרולים וכדומה.
גם יצחק שדה שחזר מסיור בנגב ב-15 בדצמבר, המליץ לבן-גוריון להגדיל את כוח האדם לאלף איש. לספק ללוחמים כלי רכב משוריינים, נשק ארוך טווח, לבצר את היישובים כהלכה ועוד. ב-20 בדצמבר הוקמה ועדת הנגב שמשימותיה היו ציוד היישובים וביצורם. ב-11 בינואר החליט מטה הפלמ"ח להקים בנגב גדוד נוסף, את הגדוד השביעי, ולהכליל את הפיקוד על כל הכוחות בנגב במסגרת חטיבה תחת פיקודו של נחום שריג. ב-18 בינואר הציע יגאל אלון בישיבה למנות את שריג למפקד ולצרף אליו מטה של מספר אנשים שיטפלו גם בנושאים האזרחים. בן-גוריון הציע למנות לתפקיד מושל עם שני סגנים אחד לנושאים צבאיים ושני לנושאים אזרחים. הוא הציע לתפקיד את שאול אביגור ואת דיין ושריג לסגניו. גלילי שכנע את אביגור לא לקבל את התפקיד והוא יצא בשליחות רכש לחו"ל.
ערב מלחמת העצמאות
החטיבה הוקמה על בסיס שני גדודי פלמ"ח: הגדוד השני בפיקודו של משה נצר, והגדוד השמיני בפיקודו של חיים בר-לב, אשר בעצמו הוקם על בסיס פלוגה ב' של הגדוד השני.
לאחר הקמת החטיבה צורפו שני גדודים נוספים: הגדוד השביעי בפיקודו של יוחנן זריז, והגדוד התשיעי, גדוד פשיטה ממוכן שהוקם בהמשך מתוך החטיבה בפיקוד ישראל כרמי. בסיסו של הגדוד היה ליד קיבוץ רוחמה בנגב.
בשלבו הראשון, כלל הגדוד שתי פלוגות ג'יפים של "יחידת הפשיטה" ואת יחידת "חיות הנגב" בהרכב של שתי מחלקות שהועברה לצורך זה מהגדוד השני וצוידה ב-10 זחל"מים, והוסבה לפלוגת חרמ"ש.
הגדוד התשיעי היה הגדוד היחידי מחטיבת הנגב-פלמ"ח, שהמשיך להתקיים לאחר סיומה של מלחמת העצמאות.
ערב הכרזת העצמאות
השתתפה החטיבה בכיבוש משלטי חוליקאת (האזור שמצפון למקום בו נמצאת היום העיר שדרות), במטרה לקדם את פני הפולש המצרי.
פרוץ המלחמה
הצבא המצרי לא חידש התקפתו צפונה, אלא ביסס קו רוחב שנשען על מג'דל במערב וחטיבה שהתמקמה באזור אל-פאלוג'ה (צומת פלוגות היום).
לאחר מלחמת העצמאות
בשלהי 1949 הפכה חטיבת ה"נגב" (12) לחט' חי"ר מילואים בצה"ל ונטלה חלק בפעילות בט"ש ואימונים. מפקדת החטיבה וגדודיה השתתפו בתרגילים הפיקודיים והמטכליים בשנות החמישים, שכונו "תמרונים". במסגרת החטיבה פעלה בין השנים 1951–1952 יחידת סיור סדירה בשם יחידה 30 שעליה הוטלה המשימה להילחם במסתננים באזור מסוים שכונה "המערב הפרוע", באזור בית גוברין. החטיבה הוכפפה לפיקוד דרום.
מלחמת סיני
בשנת 1955 התמנה קצין יוצא פלמ"ח ותיק, אל"ם דוד אלעזר, "דדו", למפקד החטיבה.
1.2.55 - החטיבה מוכפפת לפיקוד המרכז, כשהיא כוללת 3 גדודי חי"ר: גדוד 44 (אחר כך 132), גדוד 75 (אחר כך 76) ו-112.
במבצע קדש, במהלך החודשים אוקטובר ונובמבר 1956, הופעלה החטיבה בצפון רצועת עזה בלכידת חוליות ה"פדאיון" וכיבוש הרצועה. גדוד 112, הוטס לא-טור, כבש את אזור א-טור וראס סודר, החליף את כוח הצנחנים שהיה באזור ואיפשר להם לנוע דרומה לעבר שארם א-שייח'.
1966-1958
בשנת 1958 עברה החטיבה תהליך התארגנות מחדש. גדוד 44 שונה ל-132 וגדוד 75 קיבל את המספר 76.
10.9.58 - מספר החטיבה שונה לחט' 99 היא קלטה חיילים צעירים ועסקה באימונים מוגברים. היו בה חיילים בגילאים שונים, עולים חדשים לצד חיילים ותיקים. לתושבי הדרום והנגב היה בה ייצוג נכבד. באותה תקופה פיקדו על החטיבה אל"ם אהרון (ארוין) דורון, אל"ם אברהם טמיר (אברשה), ואל"ם אורי בר-רצון.
מלחמת ששת הימים
לפני מלחמת ששת הימים, שפרצה ב-1967, התמנה מח"ט חדש, אל"ם יקותיאל אדם. החטיבה נכללה באוגדה בפיקודו של האלוף אריק שרון ופוצלה לשני צוותי קרב. הצוות הראשון, שכלל את מפקדת החטיבה, יחידותיה האורגניות, גדוד חי"ר 76, ושני גדודים מפיקוד הנח"ל (גדוד בית הספר למ"כים של הנח"ל וגדוד האחזויות 907), בפיקוד המח"ט, כבש את מתחם ההגנה העיקרי של הצבא המצרי באום-כתף כחלק מהקרב האוגדתי המשולב. חט' 99 הגיעה אל המתחם המצרי במסע רגלי מבריק ומדויק דרך הדיונות שמצפון למתחם. לאחר הרעשה ארטילרית כבדה של חיל התותחנים הישראלי, הסתערו שלושת הגדודים וחדרו לתוך תעלות הקשר של המתחם המצרי. תוך לחימה נחושה הצליחו לכבוש את התעלות ואת המתחם בקרב מורכב שנמשך כל הלילה. בכך נפתחה הדרך לשריון לנוע אל תוך המתחם והובקע המעוז העיקרי במערך המצרי בסיני. שישה מלוחמי החטיבה המורחבת זכו לצל"ש הרמטכ"ל על גבורתם. הצוות החטיבתי השני, בפקוד אל"ם אורי ביידץ, אשר כלל את גדודי החי"ר 112, ו-132, וכוח טנקים, כבש את מוצבי ה"סבחה", הטריד וריתק את מתחם קוסיימה הגדול, וב-7 ביוני כבש אותו, לאחר שרוב הכוח המצרי נמלט.
בתום הכיבוש, נעה החטיבה צפונה לפעולות סריקה והשתלטות על שטחים באזור אל עריש. בפעולה זו נפלו בין השאר שני לוחמים מפלוגת הסיור החטיבתית שזכו לצלש"ים על גבורתם בניסיון לחילוץ הנפגעים. כמו כן, קיבל סרן דניאל ורדון את צל"ש הרמטכ"ל ואת עיטור הגבורה, ורב"ט יוסף חכמון קיבל את צל"ש אלוף הפיקוד.
מלחמת ההתשה
לאחר מלחמת ששת הימים התארגנה החטיבה מחדש. החל מספטמבר 69 עסקה בפעילות מבצעית בדרום סיני בכפיפות לחטמ"ר מרחב שלמה 72, אך יחידותיה פעלו גם בהגנת הקווים ברמת הגולן, ובמלחמת ההתשה בתעלת סואץ ובעמק בית שאן. אחת ההצלחות הייתה בתעסוקה בגזרת חטמ"ר צמח במרדף של יחידה מגדוד 76 בפיקוד המג"ד, סא"ל שמואל רוביצ'ק, אחר קבוצת מחבלים גדולה מארגון ג'יבריל שחדרה ב-1970 לרמת הגולן. המרדף הסתיים באזור נוקייב ובלחימה נהרגו 2 מחבלים ו- 8 נישבו.