cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק אומנה לילדים
עיקרי החוק
משרד הרווחה והשירותים החברתיים ממונה על ביצוע חוק זה, ועליו לפעול לאיתור, לגיוס, לבדיקה ולהכשרה של אומנים. במסגרת המשרד פועל ממונה על רישוי אומנה, שבסמכותו להעניק רישיון אומנה למבקש שהתקבלה בעניינו חוות דעת בדבר הערכת כשירות המעידה על התאמתו לתפקיד, ולאחר שעבר הכנה והכשרה. על האומן מוטלת אחריות לטפל בילד, להשגיח עליו ולדאוג לצרכיו ולהתפתחותו, בדרך שהורה מסור היה נוהג, ובהתאם לתוכנית הטיפול של הילד. משרד הרווחה משלם לאומן בעבור הוצאות שיאפשרו לו לספק את צורכי הילד. תשלום זה פטור ממס הכנסה. לאומן ניתנה סמכות בלעדית לתת הסכמה ולאשר פעולות של הילד, בכל עניין הקשור בחיי היום-יום של הילד, ובכלל זה בדיקה רפואית וטיפול רפואי (למעט טיפול רפואי המנוי בתוספת לחוק זכויות החולה), אבחון התפתחותי וטיפול מקובל בליקויים, בדיקות פסיכולוגיות ופסיכיאטריות וטיפול פסיכולוגי, בחירת חוגים שבהם ישתתף הילד, אישור להשתתפות בטיולים, במחנות ובפעילויות בארץ, תספורת לילד, רישום הילד בקופת חולים, לימוד נהיגה ומתן הסכמה לקבלת רישיון נהיגה. בחירת בית ספר וגן ילדים כפופה, ככל האפשר, לבחירת הורה הילד בהתחשב באורח חייו ודרכו החינוכית. יציאת הילד מישראל לתקופה העולה על שבועיים מצריכה אישור של מנחה האומנה שמונה לילד.
השמת ילד במשפחת אומנה תיעשה בהחלטה של גורם מוסמך - בית משפט, ועדת תכנון טיפול והערכה, כהגדרתה בתקנות הפיקוח על מעונות (אחזקת ילדים במעון רגיל), התשכ"ו-1965, או ועדת אבחון, כמשמעותה בחוק הסעד (טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית), תשכ"ט-1969. בחירת משפחת אומנה בעבור ילד תיעשה תוך חתירה למציאת מסגרת האומנה המתאימה ביותר לצרכיו המיוחדים, ותוך שמירה על זכויותיו, בהתאם לעקרונות הבאים:
השמת ילד תיעשה תוך חתירה, ככל האפשר, להשגת ההסכמה של הוריו בתוך זמן סביר להוצאתו מהבית, להשמתו במשפחת האומנה ולתוכנית הטיפול שהוכנה בעבורו. אחריותו, חובתו וזכותו של הורה שילדו הושם באומנה לקיים קשר אישי עמו, בכפוף לתוכנית הטיפול שנקבעה לילד ולהחלטת בית המשפט, אך אם נשקפת סכנה לילד או למשפחת האומנה מחשיפת פרטים מזהים, תתאפשר אומנה חסויה, שבה פרטים מזהים הנוגעים למקום המגורים או לעניינים אחרים הקשורים לה חסויים מפני הורי הילד.
בנוסף לאומן ממונה לילד מנחה אומנה, שישמש המלווה האישי של הילד ואיש הקשר הקבוע שלו בתקופת השמתו באומנה, וילווה את משפחת האומנה וידריך אותה.
במסגרת חקיקתו של חוק אומנה לילדים נחקקו גם תיקונים עקיפים ב-17 חוקים, לשם התאמתם לחוק החדש.
היסטוריה חקיקתית
משפחות אומנה פעלו בישראל גם שנים רבות טרם חקיקתו של חוק זה, על פי נהלים של הרשויות המעורבות בפעילות זו ועל פי התייחסות נקודתית בחוקים שונים (למשל הזכות לחופשת לידה למי שקיבל לאומנה ילד שגילו אינו עולה על 10 שנים, שנוספה לחוק עבודת נשים בשנת 2011). בהיעדר חוק המסדיר נושא זה בראייה כוללת נתקלו משפחות אומנה בקשיים שונים, כפי שהדגימה לאה גולן, מנכ"לית עמותת אור שלום המטפלת בילדים ונוער בסיכון:
את החוק יזמה חברת הכנסת קארין אלהרר מסיעת "יש עתיד". ב-1 ביולי 2013 הובאה הצעת החוק לדיון מוקדם בכנסת, וב-3 בדצמבר 2014 הוגשה לקריאה ראשונה. החוק אושר בכנסת ב-23 בפברואר 2016, ונכנס לתוקף כעבור כתשעה חודשים, ב-6 בדצמבר 2016. עם אישור החוק אמרה ח"כ אלהרר שהיא מקדישה אותו לדפנה מאיר, שגידלה עם בעלה שני ילדי אומנה בנוסף לארבעת ילדיהם, ונרצחה כחודש לפני אישור החוק.
פצ'ורה
פצ'ורה (ברוסית: Печо́ра) הוא נהר בצפון-מערב רוסיה, אשר נשפך לתוך מפרץ פצ'ורה של ים פצ'ורה (המהווה חלק מים ברנץ), בקצה אוקיינוס הקרח הצפוני. אורכו של הנהר 1809 ק"מ, ורובו עובר בשטחה של רפובליקת קומי. הערים הראשיות היושבות על גדות הנהר הן נריין-מאר ופצ'ורה.
מקור המים העיקרי לנהר הוא שלג. הנהר מכוסה בקרח מסוף אוקטובר עד לסוף אפריל.
Blue Period (אלבום)
Blue Period (בעברית: תקופה כחולה) הוא אלבום אריך הנגן של מיילס דייוויס אשר יצא לאור בשנת 1953 על ידי חברת התקליטים "פרסטיז' רקורדס". האלבום הוקלט במהלך שני מפגשים בשנת 1951 ב בניו יורק.
רקע כללי
תקופת שנות ה-50 מכונה בקריירה המוזיקלית של דייוויס כ-"התקופה הכחולה". במהלך תקופה זו, דייוויס התנסה בסגנונות שונים, וחלקם מעידים על ניסוי זה שלו כמקורו של סגנון הבי בופ.
"Bluing" ו- "Out of the Blue", שתי יצירות של דייוויס, הוקלטו ב-5 באוקטובר 1951, באותו מעמד עם החומר לאלבומו הראשון (The New Sounds ). ""Blue Room", שהולחן על ידי רודג'רס והארט, הוקלט מוקדם יותר באותה השנה ב -17 בינואר. היו בו שלוש רצועות ששימשו את האמנים השונים בתקליט "Modern Jazz Trumpets" ההקלטה הקודמת הייתה הראשונה של דייוויס עבור חברת ההקלטות פרסטיז '.
אף על פי שההקלטה של Blue Period לא יצאה מחדש על גבי תקליטור, הרצועות "Bluing" ו-"Out of the Blue" מוצגות באלבום - "Dig" של דייוויס, ושתי גרסאות של "Blue Room" (כולל הקלטה חלופית) נמצאות באלבום Miles Davis and Horns" (PRLP 7025)".
המבצעים
ב-"Blue Room"
קישורים חיצוניים
וידאו שמע של היצירה
אלבום השנה
תומאס ג'ונס בארקר
תומאס ג'ונס בארקר (באנגלית: Thomas Jones Barker; 1815 – 27 במרץ 1882) היה צייר היסטורי ודיוקנאות אנגלי.
ביוגרפיה
נולד בבאת', בשנת 1815. הוא היה בנו של הצייר תומאס בארקר ולמד בפריז אצל הוראס ורנה, בשנים 45–1835 הציג הרבה בסלון בפריז ובהמשך באקדמיה המלכותית. ככל הנראה בהשפעתו של ורנה, כמה מציוריו הצבאיים המוקדמים ביותר היו של סצינות ממלחמות נפוליאון, כולל הציור באקדמיה המלכותית שלו משנת 1853 "ולינגטון בסוברורן".
בחייו המאוחרים הוא נודע במיוחד כצייר צבאי, ותיעד את מלחמת צרפת-פרוסיה. לא ברור אם הוא היה עד ממקור ראשון למלחמת קרים, אך הוא הציג מספר ציורים המתארים מלחמה זו.
אחד הציורים המפורסמים ביותר שלו משנות ה-50 של המאה ה-19 היה "ההצלה של לאקנאו" שהושלם בשנת 1859. התמונה, שהוצגה למלכה ויקטוריה במאי 1860, הכילה דיוקנאות רבים המבוססים על רישומים שצוירו על ידי האמן השוודי אגרון לונדגרן, שנסע להודו בשנת 1858.
יצירות משמעותיות אחרות של בארקר כוללות את "כלת המוות" (1840); "מפגש ולינגטון ובליכר" (1851); "ולינגטון חוצה את הפירנאים (1857); "השיבה דרך עמק המוות" (1876); "האלוף ויליאמס וצוותו עוזבים את קארס 28 בנובמבר 1855" (1857); ו"סוסי מלחמה ללא רוכבים לאחר קרב סדאן" (1873).
לא צפוי
"לא צפוי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראליים עומר אדם ושרית אביטן. הוא יצא לאור ב-27 בינואר 2014, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב והולחן על ידי שי אלמגור, ליאור מיארה ואלירן אביטל והופק על ידי ציקי זנתי.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה ממאה אלף השמעות. הווידאו קליפ הרשמי שלו פורסם ב-28 בינואר בערוץ היוטיוב הרשמי של אדם. על-אף שנכתב שם כי השיר עתיד להיכלל באלבומו הרביעי, מודה אני, בחרו המפיקים שלא לצרפו לרשימת הרצועות. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-6.5 מיליון צפיות.
הערות שוליים
קט:שירי 2014 קט:סינגלים מ-2014 קט:שירי עומר אדם קט:שירים בעברית קט:סינגלים בהוצאת NMC
הכשר הרב לנדא
הכשר הרב לנדא הוא גוף כשרות פרטי חרדי-ישראלי, אחת ממערכות הכשרות המקובלות על רבים בציבור החרדי. מערכת הכשרות הוקמה על ידי הרב יעקב לנדא, רב העיר בני ברק. לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו, הרב משה יהודא ליב לנדא, ברבנות העיר ובניהול מערכת הכשרות. מאז פטירתו, במרץ 2019, ממלאים את מקומו ומנהלים במשותף את הרבנות ואת מערכת הכשרות, בנו הרב חיים יצחק אייזיק לנדא, והרב שבח צבי רוזנבלט.
היסטוריה
בשנת ה'תרצ"ו מונה הרב יעקב לנדא לרב המושבה בני ברק, והחל לדאוג לענייני המעשרות בחנויות, שמירת שבת, מקוואות, עירוב ושיעורי תורה. הוא היה מסייר בחנויות על-מנת להפריש מהפירות ומהירקות תרומות ומעשרות. כשצרכי הדת בעיר גדלו, הקים בשנות ה-50 מערכת כשרות, שהתפתחה במשך השנים ונתמכה על ידי רבנים בעיר ומחוצה לה, בהם הרב אברהם ישעיהו קרליץ (החזון איש). עד לפטירתו בשנת תשמ"ו (1986) עמד הרב יעקב לנדא בראש מערכת הכשרות. בהוראתו, לא נגבית אגרה על נתינת כשרות (מעבר להוצאות המינימליות) עד היום.
אחרי פטירת הרב יעקב לנדא, מילא את מקומו, בנו הרב משה יהודא ליב לנדא. עם פטירתו בשנת תשע"ט (2019), מחליפו בנו הרב יצחק אייזיק לנדא יחד עם הרב שבח צבי רוזנבלט. במשך השנים היו חברים במערכת הכשרות הרבנים: אליהו לנדא, יוסף יצחק בלינוב, מנחם מנדל שפרן, יהודה לייב וויס, שלמה מחפוד, בצלאל שוץ ועוד.
לאורך השנים חלה שחיקה מתמשכת בכשרות העירונית; ב-1988 עם התמנות הרב משה לנדא לרב העיר הקים הרב שך את בד"ץ שארית ישראל, והציבור הליטאי החל צורך מוצרים מכשרות זו. חלק מהאולמות בעיר עברו לכשרות בד"ץ העדה החרדית, כדי לפנות גם אל הציבור הליטאי. לפי חוקר החברה החרדית פרופ' בנימין בראון, למרות המאבק, המשיך ההכשר להיות מהמובילים בתחום הכשרות, ומוצריו המשיכו לעלות גם על שולחנם של מנהיגים ליטאיים.
עם פטירת הרב משה לנדא, מונה גם רב ליטאי לצד בנו הרב יצחק אייזיק לנדא, מהלך אותו ניהל כשנה וחצי קודם פטירתו. בטבת תש"פ עברו שלושה אולמות בהשגחת לנדא לכשרות שארית ישראל. המעבר של האולמות עורר סערה וגרר מכתבי גינויים של רבנים המזוהים בעיקר עם החסידים, וגם מכתב התנערות של הרב רוזנבלט מהמהלך, וזאת למרות שהוא מראשי שארית ישראל. בעקבות זה כינסו רבני הכשרות את רבני הקהילות בבני ברק לכינוס חיזוק ותמיכה במערכת הכשרות לנדא.
ככל גופי הכשרות הפרטיים, גם על כשרות לנדא נאסר, בהתאם לחוק איסור הונאה בכשרות, להשתמש במילה "כשר" באישורים שהוא מוציא, ולכן אין בסמליל הכשרות את המילה כשר.
מימון
חלק מתקציב מערך הכשרות ממומן על ידי עיריית בני ברק.
בינואר 2020 הודיע היועץ המשפטי של הרבנות הראשית כי בשל מאפייני מערך הכשרות ככשרות פרטית ולא עירונית (זאת עקב מתן הכשר למפעלים ועסקים מחוץ לגבולות העיר ובחוץ לארץ) לא יוכר עוד הרב לנדא כנותן כשרות מטעם הרבנות הראשית, ויוכל לתת כשרות רק בצמוד לתעודת רבנות מקומית. בשל מאפיינים אלה גם לא תוכל עוד עיריית בני ברק לתקצב את מערך הכשרות, בתגובה ביקש הרב יצחק יוסף להשהות את ההחלטה עד לדיון במועצת הרבנות הראשית.
עסק בשותפות יהודי וגוי בשבת
עסק בשותפות יהודי וגוי בשבת הוא איסור של חז"ל על חלוקת רווחים מעבודה בשבת בעסק שבשותפות יהודי וגוי.
שותפות יהודי וגוי בזמן התלמוד
הברייתא במסכת עבודה זרה דנה בישראל וגוי שיש להם עסק אריסות שדות (עבודה בתמורה לאחוז מן הפירות) משותף. צורת העבודה היא שבכל יום ישנה מחויבות של שניהם לעבוד בשדה. חכמים אסרו על הישראל למנות את הגוי כשליח עבורו לעבודה ביום השבת, אך הוסיפו שאם בתחילת השותפות נעשה הסכם מיוחד שמפריש את עבודת יום השבת לגוי בלבד – מותר לגוי לעבוד בשבת.
כאשר עשו הסכם חלוקה מראש
אם מראש התנו שאין ליהודי שום חיוב לעבוד בשבת ואין לגוי שוב חיוב לעבוד ביום ראשון (לדוגמה), נמצא שכאשר הגוי עובד בשבת, הוא אינו עובד בשליחות הישראל אלא עבור עצמו בלבד. במקרה זה עליהם לכתוב את הרווחים שעולים בכל יום, והגוי יקבל את כל רווחי השבת, ואילו היהודי את כל רווחי יום החול שסוכם שיעבוד בו לבדו, ובשאר הפירות יחלקו בשווה. כאשר לא ניתן לדעת מהו הרווח היומי - יחלקו הכל בשווה.
יש פוסקים אחרונים שהחמירו במקרה בו למרות ההסכם בשעת החלוקה משווים את הרווחים של הימים שחולקו ביניהם, משום שמוכח שההסכם פיקטיבי.
כאשר לא עשו הסכם מראש וחילקו הימים בזמן העבודה
כאשר לא עשו תנאי מראש הדין הוא שהגוי עובד לבדו בשבת ונוטל את כל הרווחים של אותו יום, ואילו היהודי והגוי מתחלקים בעבודה בששת ימי השבוע. ואם לא יודעים כמה הרווח של יום השבת בדיוק, ניתן להניח שזה שביעית מהפירות, ונמצא שהיהודי הפסיד אחד חלקי ארבע עשרה מהרווחים. אולם אם הגוי יוותר ויחלק באופן שווה את הפירות – יכול הישראל לקחת את רווחי השבת בהבלעה, שכיון שלא עבד כנגדו לבד באחד מימי החול נמצא שהגוי עובד עבור עצמו.
כהמשך לדין הבסיסי, אסור ליהודי לומר לגוי בשעת העבודה "טול חלקך בשבת ואני בחול", דהיינו שאתה תעבוד בשבת ואני אעבוד במקומך בחול, משום שכיון שהדבר לא מעוגן בהסכם מתחילת עבודתם נמצא שהגוי עובד בשליחות הישראל, ולא לצורך עצמו.
גם אם לא התנו מתחילה, ישנה אפשרות לתקן על ידי שיחזרו וימכרוהו למוכר (או למישהו אחר) ויקבלו דמיהם ממנו ויחזרו ויקנוהו בשותפות ויתנו קודם הקנייה השנייה.
כאשר עבדו ללא הסכם וללא בקשה מפורשת
כאשר הישראל והגוי לא סיכמו ביניהם בתחילה על העבודה בשבת, ומנגד גם בימי העבודה לא ציווה הישראל על הגוי שיעבוד עבורו, ישנם שני מקרים: אם השוו את רווחי הימים באופן כזה שיחלקו את הרווחים בשווה, או שחלקו ללא חישוב את כל הפירות חצי חצי.
כאשר השוו את רווחי כל הימים
אם הישראל והגוי לא סיכמו דבר, לא בהסכם ולא בזמן שעבדו, אלא הגוי ממילא עבד בשבת, והיהודי באחד מימי החול. ובשעת חלוקת הפירות אמר הישראל שיעשו חשבון - לדעת רוב הראשונים הדבר אסור, משום שגילה הישראל שדעתו הייתה שהגוי יהיה שליחו בשעת העבודה. אלא הגוי יטול את מה שהרויחו בשבת, ואם לא ניתן לדעת יטול שביעית מהרווחים, והשאר יחלקו בשווה.
כאשר חלקו את הרווחים ללא חישוב
אם לא עשו הסכם מפורש, אך מנגד היהודי לא ציווה על הגוי לעבוד בשבת כנגדו, אלא הגוי עשה זאת מיוזמתו ("סתמא"), ובשעת החלוקה כוונתם לחלוק בשווה, אך אינם מחשבים יום תמורת יום. מקרה זה לא התברר בגמרא מה דינו.
הרמב"ם והרי"ף פסקו בספק זה להחמיר, וכך פסק השולחן ערוך. ואילו הרא"ש ורבינו ירוחם היקלו משום שהוא ספק דרבנן, ודעת הרמ"א שניתן לסמוך בהפסד מרובה על דבריהם בדיעבד. אך מלכתחילה יש לתקן את ההסכם.
הסכמי שותפות בתקופה המודרנית
הרב משה פיינשטיין ניסח הסכם חלוקת עסק בין יהודי וגוי באופן שהעסק יהיה בבעלות הגוי בכל ימי השבת והחגים, ואילו היהודי יקבל כנגד ימות חול במהלך השנה בהם העסק רק בבעלותו.
לדעת הרב אליעזר מלמד, מותר ליהודי לרכוש מניות בחברה של גוים, על אף שעובדת בשבת. משום שבמקרה זה הגוים עובדים עבור רווחי עצמם, והיהודי רק מרוויח ממילא. אך אם החברה בבעלות יהודים אסור לקנות, משום שנעשה שותף לחילול שבת.
רונית שני
רונית שני (נולדה ב-24 בנובמבר 1950 בחיפה) היא צלמת ישראלית ומורה לצילום.
ביוגרפיה
שני נולדה ב-1950 בחיפה, שם גדלה והתחנכה עד לגיוסה לצה"ל. בין השנים 1970–1973 למדה צילום בלונדון, ואת לימודי התואר השני (MFA) עשתה במכון פראט (Pratt Institute) שבניו יורק. היא בעלת תעודת הוראה ממכללת לוינסקי לחינוך, ובנוסף למדה שנה ראשונה של תרפיה באמנות, בסמינר הקיבוצים, וקורס הנחיית קבוצות, בחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
עבדה כצלמת עיתונות בלונדון ובישראל (מוסף "הארץ", "7 ימים", "מוניטין", "את"), כמבקרת צילום ("מוניטין", מוסף תרבות ספרות ואמנות ב"ידיעות אחרונות"), כצלמת תיאטרון בתיאטרון "בית לסין", וכתבה מאמרים וכתבות אודות צלמים וסקרה ספרי-צילום חדשים במסגרת העיתונים "ידיעות אחרונות" ו"סטודיו".
החל מ-1977 מלמדת צילום במכללה האקדמית בית-ברל, וכן לימדה קורסים בצילום בחוג לתקשורת של אוניברסיטת תל אביב, ב"קמרה אובסקורה", בבי"ס "מימד", ב"כותרת", רמת אביב, ובמחלקת הצילום של "בצלאל". בנוסף, ערכה מפגשי-אמנות ברחבי הארץ, במסגרת "אמנות לעם", ולימדה תולדות הצילום במדרשה לצילום גאוגרפי. אצרה את התערוכה "בארבע עיניים", (1987) גלריה "מימד" הגדולה, תל אביב, ואת התערוכה "חצר פנימית", (2012) בגלריה בינט, תל אביב.
יצירותיה נמצאות באוספים של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, ומשכן לאמנות עין חרוד.
שני נשואה ואם לבן.
מרכז סרס
מרכז סרס (בצרפתית: Centre d'Etudes et de Recherches Scientifiques, ובראשי תיבות: CERS; בתרגום לעברית: "המרכז למחקרים מדעיים". מכונה גם SSRC) הוא ארגון ממשלתי סורי שמטרתו המוצהרת היא קידום, הכוונה ותיאום של פעילויות מדעיות במדינה.
המרכז אחראי על מחקר ופיתוח בתחום הכלכלי, החברתי ובתעשייה. בין היתר אחראי על מחשוב וציוד הטכנולוגי באוניברסיטאות בסוריה ובמשרדי הממשלה. מגזין ג'יינס וכן סוכנויות המודיעין ברחבי העולם מעריכים כי הארגון אחראי גם על מחקר פיתוח וייצור טילי קרקע-קרקע, נשק כימי, ביולוגי וגרעיני. כולל פיתוח ויצור טיל ה-"M-600".
הקמה
הארגון הוקם בשנת 1971 בראשות עבדאללה וטיק שהיד, פיזיקאי גרעיני שכיהן בשנת 1967 כשר להשכלה גבוהה בסוריה. לכאורה היה מדובר בגוף אזרחי אך מטרתו הייתה פיתוח נשק, וכתוצאה מכך בשנת 1973 הפך הארגון לאחראי על פיתוח ושיפור מערכות אמל"ח עבור צבא סוריה.
מאז הקמתו של הארגון אחד הפרויקטים המרכזיים שלו היה פיתוח וייצור נשק כימי. בתקשורת פורסם כי לארגון מפעלים העוסקים בפיתוח וייצור סארין, VX וגז חרדל בערים דמשק, חמה, חומס, חלב ולטקיה. בנוסף עוסק הארגון גם בפיתוח נשק ביולוגי, בפרט נשק המבוסס על הרעלן ריצין. כלל המתקנים הם לכאורה מתקנים אזרחיים. להערכת סוכנויות מודיעין מערביות, הידע לפיתוח וייצור נשק כימי הועבר לארגון ממקורות רוסיים.
בשנת 1996 חשף ה-CIA כי המרכז קיבל רכיבים מהרפובליקה העממית של סין עבור ייצור טילים. בשנת 2005 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הטיל סנקציה על הארגון ובשנת 2007 גם על שלוש חברות בת: HIAST, "מכון האלקטרוניקה" ו"המעבדה הלאומית לתקנים וכיול (NSCL)".
בשנת 2010 טען ניצן נוריאל, שכיהן באותה תקופה כראש המטה ללוחמה בטרור, כי סרס העביר נשק לארגוני טרור חמאס ולחזבאללה.
ב-24 באפריל 2017 הטיל משרד האוצר האמריקני סנקציות נגד 271 מעובדי המרכז הסורי למחקרים מדעיים בעקבות התקיפה הכימית בח'אן שייחון. "עובדים אלה מומחים בכימיה ופועלים לטובת תוכנית הנשק הכימי של אסד משנת 2012 לפחות".
מלחמת האזרחים בסוריה
באוגוסט 2013, על פי דו"חות מודיעין אמריקאים, הכין הארגון נשק כימי להתקפה נגד אזרחי סוריה במסגרת מלחמת האזרחים שהרג ופגע עשרות אזרחים. על פי המודיעין הצרפתי, היחידה האחראית לייצור החומרים הכימים נקראת "ענף 450". אלו אחראים למלא את ראשי הקרב בחומר וכן לאבטח את האתרים בהם מאוחסנים החומרים הרעילים. ב-2015 דווח כי צוות חקירה בינלאומי מצא שרידים של גזי העצבים סארין ו-VX באחד מאתרי הארגון. זאת, אף על פי שהשלטון הסורי הודיע כי העביר את כל הנשק הכימי שברשותו לארגון למניעת הפצת נשק כימי (OPCW) במסגרת תהליך פירוק הנשק הכימי שהתבצע בשנת 2013.
לישראל מיוחסות מספר תקיפות של מתקני CERS.
בסוף 2022 פורסם כי איראן יצרה קשר עסקי ישיר עם גורמים במרכז סרס כדי שתעזור לחמש את שלוחותיה (חזבאללה, חות'ים וארגונים נוספים). בנוסף לכך, איראן סייעה למרכז בהעברת ציוד לייצור, במימון ובשירותי ייעוץ ביטחוניים. כדי להגן על מתקני המרכז, סייעה איראן להקים תשתיות תת-קרקעיות שיוכלו להגן על המרכז ועל פס הייצור שלו מתקיפות ישראליות שנעשות באופן תדיר כחלק מהסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. על אף שהמרכז אמור להיות סורי, נודע כי כל הפעילות של איראן בנושא נעשתה ללא תיאום עם מערכת הביטחון הסורית.
מבנה ארגוני
לדברי עובד לשעבר בארגון, נכון ל-2015 מרכז סרס מעסיק כ-20 אלף עובדים.
מנוח
בתנ"ך, מָנוֹחַ היה אביו של שמשון הגיבור.
לפי המדרש נקרא כך בגלל שזכה לדבר עם מלאך והנבואה שקיבל נקראה מנוחה.
מנוח גר בצרעה שבנחלת שבט דן. בספר שופטים, בפרק י"ג, מתואר מפגשה של אשת מנוח עם המלאך אשר מבשר לה על הלידה הצפויה של שמשון ומורה לה לגדלו כנזיר. אשת מנוח מספרת לו על המפגש ומנוח מתפלל בבקשה כי המלאך יתגלה גם לו. המלאך מתגלה לשניים ומוסר להם את ההוראות בשנית. יוסף בן מתתיהו תיאר את מנוח כבעל קנאי "ללא מידה" וייחס לו את החשד שהמפגש בין אשתו למלאך לא היה טהור. בספר שופטים לא מוזכר שם אשתו העקרה, אך בתלמוד הבבלי (מסכת בבא בתרא, דף צ"א ע"א בהסתמך על דברי הימים א ד, ג) מוזכר ששם אשתו היה הַצְלֶלְפּוֹנִי ושהיא הייתה משבט יהודה.
רב נחמן כינה את מנוח עם הארץ, עקב חוסר ידיעתו והבנתו בפסוקי המקרא, המראים שלא ראוי ללכת מאחורי אשה.
ניל הופ
ניל הופ (באנגלית: Neil Hope; 24 בספטמבר 1972 – 25 בנובמבר 2007) היה שחקן קנדי, שהתפרסם בעיקר בשל השתתפותו בדרמת הנעורים "דגראסי", בה גילם את דמותו של דרק ("ווילז") ווילר.
קורות חייו
הופ נולד בטורונטו, והחל לשחק כשהיה בן 9. כשהיה בן 12 לוהק לסדרה "הילדים מרחוב דגראסי", בה גילם את דמותו של גריף (1985–1986). בהמשך לוהק גם לסדרות ההמשך "חטיבת הביניים דגארסי" ו-"תיכון דגארסי" (1987–1991). הופ גילם את דמותו של דרק "וילז" ווילאר, נער הגדל במשפחה מאמצת, ושלאחר מות הוריו המאמצים בתאונת דרכים מפתח דפוסי התנהגות בעייתיים הכוללים גנבות, שתייה לשוכרה ובריחה מהבית, ובסופו של דבר אף מוצא עצמו בבית הסוהר, לאחר שגרם לתאונת דרכים בהיותו שיכור.
הופ לא המשיך בקריירת משחק לאחר ירידתה של הסדרה מהמרקעים, למעט שלוש הופעות אורח בסדרת ההמשך של "דגראסי", "דגראסי - הדור הבא",בין 2001 ל-2003, בהן שב וגילם את דמותו של וילז. ב-2007 נפטר בדירה שכורה בהמילטון. משפחתו שמרה את דבר מותו בסוד, ורק ב-2012 נודע הדבר בציבור.
ג'סי ג'יי
ג'סיקה אלן קורניש (באנגלית: Jessica Ellen Cornish; נולדה ב-27 במרץ 1988), הידועה יותר בשם הבמה שלה ג'סי ג'יי (Jessie J), היא זמרת-יוצרת אנגלייה.
לאחר קריירה קצרה ומצליחה כפזמונאית החלה ג'סי ג'יי לעבוד על אלבום הבכורה שלה Who You Are, ממנו יצאו הסינגלים "Do It Like a Dude", "Price Tag" ו-"Nobody's Perfect". "Price Tag", בו משתתף הראפר B.o.B, הגיע כבר בשבוע הראשון ליציאתו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. נכון לאפריל 2012 ג'סי ג'יי מכרה מעל 12 מיליון סינגלים ברחבי העולם ו־2.5 מיליון עותקים מאלבום הבכורה שלה Who You Are.
ביוגרפיה
ג'סיקה אלן קורניש נולדה ב-27 במרץ 1988 ברדברידג' שברובע רדברידג' בלונדון. לקורניש היו בעיות בריאותיות רבות וכבר בילדותה הייתה מאושפזת בבית החולים.
כשגדלה סיפרה קורניש בריאיון ש-"Big White Room", השיר הראשון שכתבה, נכתב לאחר שהיא אושפזה בגיל 10 בבית החולים, וחברהּ למחלקה, ילד קטן, נפטר, ולאחר פטירתו היא הייתה מתעוררת באמצע הלילה ורואה אותו מתפלל. אמה הסבירה לו שמחר יהיה לו ניתוח, ושהוא מתפלל לאלוהים. "...אני אמרתי לאמא שלי 'אבל בסוף אלוהים לא הציל אותו'. תמיד רציתי לכתוב שיר על חוויה, אבל ידעתי שאני צריכה להיות בגיל שבו לא אהיה מדוכאת ואוכל לכתוב אותו."
תחילת הקריירה המוזיקלית
כשהייתה קורניש בגיל 11 לוהקה למחזמר "Whistle Down the Wind" של אנדרו לויד ובר, ובגיל 17 הצטרפה ללהקת בנות. בגיל 19 השיגה קורניש חוזה להקלטת אלבום בכורה בחברת תקליטים עצמאית בשם "Gut Records", אך שבועיים לפני יציאת האלבום פשטה החברה את הרגל.
קורניש טסה לארצות הברית והחלה שם קריירה כפזמונאית וכמפיקה. היא כתבה את השיר "Party in the USA" למיילי סיירוס יחד עם דוקטור לוק וקלוד קלי. השיר שיצא כסינגל זכה להצלחה ברחבי העולם ומכר למעלה מארבעה מיליון עותקים בארצות הברית. לאחר מכן כתבה שירים לכריסטינה אגילרה, כריס בראון, אלישה קיז וג'סטין טימברלייק; טימברלייק אף כינה אותה "הזמרת הגדולה ביותר בעולם כעת".
2010–2012: Who You Are
"Do It Like a Dude", סינגל הבכורה מהאלבום, שנכתב במקור לריהאנה, שודר לראשונה בתחנות הרדיו בבריטניה ב-8 בנובמבר 2010. הסינגל זכה להצלחה באירופה והגיע במצעד הסינגלים הבריטי למקום השני, ולמקום הראשון בבלגיה, אירלנד, במצעד הבילבורד האירופי ואף בניו זילנד.
הסינגל השני של ג'סי ג'יי, "Price Tag", בו משתתף גם הראפר B.o.B והפיק עבורה דוקטור לוק, יצא ב-30 בינואר 2011, הסינגל יצא בהפצה עולמית, וכבר בשבוע הראשון ליציאתו הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ובמצעד הסקוטי, ומאוחר יותר הגיע למקום הראשון גם במצעדים בניו זילנד ובבלגיה, בישראל הגיע השיר למקום השלישי במצעד גלגלצ. הסינגל הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה ובניו זילנד.
יציאת האלבום, שיועדה להיות בסוף מרץ 2011, הוקדמה בחודש בעקבות לחץ המעריצים, והאלבום יצא ב-25 בפברואר 2011. עם יציאתו הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ותוך פחות מחודש הגיע בבריטניה למעמד אלבום זהב.
ב-20 באפריל 2011, יצא סינגל שלישי מהאלבום "Who You Are". קליפ לשיר "Who's Laughing Now" יצא ביוטיוב באמצעות VEVO ב-10 באוגוסט 2011.
במאי 2012 יצא הסינגל האחרון מהאלבום, "Laserlight", ולאחר שהגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי הפכה ג'סי ג'יי לזמרת הבריטית הראשונה ששישה סינגלים שלה מאותו אלבום הגיעו לטופ 10 באותו המצעד.
שיר הנושא של האלבום, "Who You Are", הופיע בסרט השלישי בסדרת הסרטים "סטפ אפ", ושיר נוסף של ג'סי ג'יי, "Sexy Silk", הופיע בסרט משנת 2010 "באה בקלות".
ב-2012 יצא הסרט התיעודי של קייטי פרי בו ג׳יי משתתפת מתור אחת מהמפורסמים הרבים המדברים על קייטי בסרט.
2013–2017: Alive ו-Sweet Talker
ב-26 במאי יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני שכולל את דיזי רסקל, כדי לקדם את שירה ג'סי הופיעה באירוע שינוי ב-1 ביוני לצד ביונסה נואלס, ריטה אורה ועוד. ב-23 בספטמבר 2013, יצא לאור האלבום השני של ג'יי שנקרא: Alive.
בתחילת שנת 2014 הודיעה ג'יי כי החלה לעבוד על אלבומה השלישי, ומאוחר יותר באותה השנה הופיעה עם שירים חדשים מהאלבום: "Keep Us Together", "Ain't Been Done", "Sweet Talker, "You Don't Really Know Me".
ב-1 ביולי 2014, הכריזה ג'יי כי הסינגל הראשון מהאלבום יקרא "Bang Bang", ובו ישתתפו ניקי מינאז' ואריאנה גרנדה. השיר יצא לאור ב-29 ביולי באותה השנה. באלבום זה גם עבדה ג'יי עם אמנית הכינור לינדזי סטירלינג על השיר "Loud".
בשנת 2015 ג'יי שרה את השיר "Flashlight" (פנס/זרקור אור) בסרט המוכר פיץ' פרפקט 2, שיר שנחל הצלחה גדולה.
2018–הווה: .R.O.S.E ו-Singer
ב-2018, השתתפה כמתחרה בתוכנית הכישרונות הסינית Singer וזכתה במקום הראשון.
ב-20 במאי, הכריזה ג'יי שתוציא אלבום חדש שנקרא: "", שיחולק לארבעה חלקים וישוחרר בנוסף גם כמיני אלבום בכל תאריך בשבוע יצא חלק אחר האלבומים צפוים לצאת ב-22 במאי, 23 במאי, 24 במאי, 25 במאי.
ב-2019, השתתפה כמנטורית בעונתה השלישית של תוכנית המציאות הבריטית "The Voice Kids" לצד שופטים אחרים, וביניהם ויל.איי.אם, פיקסי לוט ודני ג'ונס.
פרסים
בטקס פרסי המוזיקה הבריטית זכתה ג'סי ג'יי בפרס "בחירת המבקרים", ובינואר 2011 הגיעה ג'סי ג'יי למקום הראשון בסקר "הסאונד של..." לשנת 2011, סקר שנערך מדי שנה על ידי ה-BBC בקרב מבקרי מוזיקה ודמויות בולטות בתעשייה.
סריקה לוליינית
סריקה לוליינית (באנגלית: Helical scan) היא שיטת הקלטה על סרט מגנטי שמאפשרת הקלטת אות בעל מרכיבי תדר גבוהים, בלי להסיע את הסרט עצמו במהירויות גבוהות. שיטה זו נמצאת בשימוש במכשירי הקלטה שמשתמשים בסלילים ("Reel to reel") ובמכשירים המשתמשים בקלטות. סריקה לוליינית משמשת בעיקר בהקלטת אות וידאו, אך גם בהקלטת אודיו באיכות גבוהה ובאחסון נתונים.
סריקה קווית וסריקה לוליינית
בשיטת ההקלטה הרגילה על סרט מגנטי, מסיעים את הסרט על פני ראש כתיבה/קריאה (במכשירים מסוימים אלו שני ראשים שונים, אך ברוב המכשירים אותו הראש משמש בשני התפקידים). בשלב הכתיבה, או ההקלטה, האות אותו יש להקליט נשלח לראש. הראש יוצר שדה מגנטי, שגורם להכוונת החלקיקים המגנטיים על פני הסרט. בגלל תופעת החֶשֶל (היסטרזיס), הסרט שומר על מיגנוט לפי כיוון ועוצמת השדה שהייתה בראש ההקלטה בזמן שאותו מקטע של הסרט עבר על פניו. בשלב הקריאה (או ההשמעה), הסרט שוב חולף על פני הראש. הפעם, השדה המגנטי שהוקלט בסרט יוצר שדה מגנטי מושרה בראש, מה שגורם ליצירת זרם חשמלי שמועבר מהראש למערכת הגברה, ובסופו של דבר נוצר אות משוחזר, שבתנאים אידיאליים אמור להיות זהה לאות המקורי שהוקלט.
כיוון שיש מגבלה פיזיקלית כמה ניתן להקטין את הראש (למעשה הגודל הקובע אינו גודל הראש, אלא גודל השדה המגנטי שהראש יוצר, שהוא גדול יותר מגודל הראש עצמו), אחרי שמגיעים למגבלה הזו מה שנשאר הוא להסיע את הסרט מהר יותר ויותר כדי להקליט אותות בתדרים גבוהים יותר.
האוזן האנושית יכולה לקלוט אותות בתדר לא יותר מאשר 20,000 הרץ (20 קילוהרץ), כדי להקליט ולהשמיע חזרה אותות בתדרים אלו, ניתן להריץ את הסרט על פני ראש הכתיבה קריאה במהירות הנמדדת בסנטימטרים לשנייה. לעומת זאת, אות וידאו דורש תדר הנמדד במגהרצים, ולכן נחוצה מהירות יחסית בין הסרט לראש של מספר מטרים לשנייה (מערכות שונות השתמשו במהירויות בתחום בין 5 ל-10 מ/ש, שהם בין 20 ל-30 קמ"ש)
מערכות הקלטה מסוימות (בפרט, המערכות הראשונות שנבנו להקלטת אות וידאו, בשנות ה-50 של המאה ה-20) אכן מריצות את הסרט על פני ראש ההקלטה במהירויות גבוהות מאוד, אך לגישה זו מספר בעיות: המהירות הגבוהה של הסרט גורמת לבלאי מוגדל, וכדי לייצר מערכות בהן הסרט נע במהירויות גבוהות נחוץ שהמערכת המכנית המניעה את הסרט תהיה עשויה באיכות גבוהה, מחומרים חזקים ועמידים, והמערכת דורשת הספק גבוה יחסית. בנוסף, אם מריצים את הסרט על פני הראש במהירות גבוהה, הרי שכדי לקבל זמן הקלטה סביר נחוץ להשתמש בסרט ארוך מאוד, מה שמקשה על האחסון.
לבעיה זו פתרון חלופי: במקום להריץ את הסרט על פני הראש במהירות גבוהה, מסיעים את הסרט עצמו במהירות נמוכה, ובנוסף, מסיעים את הראש עצמו לרוחב הסרט. באופן כזה הסרט עצמו והמנגנון המניע אותו יכולים להיות מיוצרים באיכות נמוכה יותר ומחומרים זולים כמו פלסטיק, במחיר של סיבוך מסוים של המנגנון שמכיל את ראש ההקלטה. כיוון שמכשיר הקלטה והשמעה אחד משמש לכתיבה וקריאה של סרטים רבים, ייקור מסוים של מכשיר ההקלטה והשמעה ובתמורה הוזלה של הסרטים והקלטות מביאה למערכת כלכלית יותר.
שיטה זו של הסעת הסרט במהירות נמוכה תוך כדי הסעת הראש במהירות גבוהה נקראת "סריקה לוליינית", משום שהסרט מקיף את התוף שמכיל את ראשי הכתיבה/קריאה במסלול לולייני ("הליקס". נקרא גם "סלילי" או "בורגי"). שיטה זו נמצאת בשימוש לוידאו, אודיו, וכאמצעי לאחסון נתונים.
קיימת גישה נוספת המשתמשת בהסעת הראש לרוחב הסרט, במסלול כמעט אנכי לרוחב הסרט לעומת המסלול האלכסוני המשמש בסריקה לוליינית. גישה זו של סריקה רוחבית נקראת גם Quad, משום שהשתמשה בארבעה ראשי הקלטה, קדמה לשיטת הסריקה הלוליינית, והייתה בשימוש על ידי אנשי מקצוע, אולפנים ותחנות טלוויזיה החל במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20. המכשירים הפועלים בשיטה זו משתמשים בסרטי הקלטה רחבים - עד 2 אינץ' (50.8 מ"מ), ומכשירי ההקלטה וההשמעה יקרים. הסריקה הלוליינית דחקה את רגלי הסריקה הרוחבית שנעלמה מהשוק. עוד מידע בסעיף יתרונות.
מסלול הסרט
בשיטת "אלפא", הסרט מקיף את התוף לחלוטין, במסלול לולייני, דמוי כריכה יחידה של בורג, והתוף המסתובב מכיל ראש כתיבה/קריאה יחיד. לשיטה זו מספר בעיות: כשהראש היחיד מסיים לסרוק את החלק התחתון של הסרט ועובר לסרוק את החלק העליון של פס הסריקה הבא, נוצר פער זמן בו לא מגיע כל אות מהראש, ומכשיר ההקלטה צריך לספק אות סינתטי בזמן הזה. קושי נוסף הוא שאין דרך מעשית לכרוך את הסרט סביב התוף כריכה מלאה כאשר הסרט עצמו מגיע מקלטת, להבדיל ממערכת המשתמשת בסלילים נפרדים כשהסרט עובר מאחד לשני.
שיטת "Ω" פותרת את שתי הבעיות האלו: הסרט מקיף רק מחצית מהתוף, דבר שמתאפשר משום שהתוף מכיל זוג ראשי קריאה/כתיבה במקום ראש יחיד. כריכה סביב מחצית התוף מתאימה טוב יותר למערכת טעינה אוטומטית, בייחוד כאשר סרט ההקלטה נמצא בקלטת. גם בעיית פער הזמן בין סיום הסריקה של פס אחד לתחילת הסריקה של הפס הבא נפתרת: כאשר אחד הראשים מסיים לסרוק את הסרט, הראש השני נמצא בדיוק במצב בו הוא מתחיל את סריקת הפס הבא. כל מכשירי הסריקה הלוליינית המודרניים משתמשים במסלול סרט מסוג "Ω".
אתגרים טכנולוגיים
סריקה לוליינית מציגה מספר אתגרים טכנולוגיים שיש למצוא להם פתרונות. עם הזמן, פותחו פתרונות משוכללים יותר ויותר להתגברות על האתגרים.
המעבר המהיר של הראש על פני הסרט יוצר בלאי רב הן בראש עצמו, והן בסרט. כדי להקטין ככל האפשר את הבלאי, גם הראש וגם הסרט צריכים להיות חלקים ככל האפשר, והראש צריך להיות בנוי מחומר נוקשה. בנוסף, ברוב המערכות יש למעשה שכבת אוויר דקה ביותר ("כרית אוויר") המפרידה בין הראש ובין הסרט. בעיה נוספת היא העברת האות אל הראש בשלב ההקלטה, וממנו בשלב ההשמעה: מאחר שהראש עצמו מצוי בתוף שמסתובב במהירות, לא ניתן להשתמש באופן החיבור המקובל ביותר, תיל חשמלי. במערכות הראשונות שיישמו סריקה לוליינית נעשה שימוש במערכת מברשות, בדומה למערכת שנמצאת במנועי חשמל מסוימים, אך למערכת כזו מספר בעיות, וביניהן בלאי ופגיעה באיכות האות. מערכות חדשות יותר משתמשות בשנאי מעגלי המעביר את האות מהתוף המסתובב לגוף המכשיר הנייח ללא מגע, בעזרת השראה חשמלית.
גם מערכת ההולכה של הסרט מסובכת יותר בסריקה לוליינית מאשר בסריקה קווית, משום שכחלק מטעינת הסרט למכשיר ההקלטה, יש לכרוך אותו סביב התוף המסתובב שמכיל את הראשים.
אתגר נוסף הוא הצורך במערכת עקיבה, כדי ליצור תיאום טוב מספיק בין מערכת ההולכה של הסרט, למערכת הסיבוב של התוף: כדי לפתור זאת משתמשים בדרך כלל בראש הקלטה/השמעה נייח, שמקליט אותות המשמשים לצורך העקיבה לאורך שולי הסרט בשיטת הקלטה קווית.
זווית השדה המגנטי
האות מוקלט על גבי סרט ההקלטה בפסים מקבילים, אלכסוניים לסרט, כמו שאפשר לראות בסכימה שבראש הדף. ככל שהפסים יהיו קרובים יותר האחד לשני ניתן להגדיל את צפיפות ההקלטה, כלומר להשתמש בפחות סרט לאותו זמן הקלטה, או זמן הקלטה ארוך יותר לאותו אורך של סרט. קירוב פסי ההקלטה זה לזה, או "ציפוף" הפסים יוצר בעיה של "זליגת" האות מפס אחד לשני ("crosstalk"). במילים אחרות, כאשר ראש הקריאה קורא את הפס אותו הוא אמור לקרוא, השדה המגנטי של פסי ההקלטה הסמוכים - זה שלפניו וזה שאחריו, משפיעים גם הם על הראש ויוצרים אות טפילי, הפוגע באיכות האות. אותו אפקט משפיע גם על תהליך ההקלטה: כאשר ראש הכתיבה או ההקלטה ממגנט את הפס על סרט ההקלטה, הוא משפיע על מיגנוט הפס הקודם והפס הבא, ופוגע באיכות האות המוקלט.
כדי להתגבר על הבעיה, ניתן לרווח את הפסים, כלומר להסיע את הסרט על פני התוף במהירות מספיקה כדי שבין פס אחד לשני ייווצר מרווח קטן, או "פס רווח". השיטה זו עובדת, והיא אכן מונעת את "זליגת" האות מפס הקלטה אחד לפס הבא, אבל היא בזבזנית - חלק מסרט ההקלטה אינו מנוצל.
עקיבה (Tracking)
כדי לממש סריקה לוליינית בצורה טובה, יש לדאוג לתיאום בין שתי התנועות: תנועת הסרט על פני התוף, וסיבוב התוף עצמו. תיאום זה נקרא "עקיבה" ("Tracking"). כדי לממש את העקיבה פותחו טכניקות שונות. השיטה המקובלת היא להקליט אות על שפת הסרט במקביל לסרט עצמו ("הקלטה ליניארית") שמורה למכשיר היכן הסרט נמצא בדיוק ומאפשר לו להתאים את מיקום הסרט למיקום הראשים. בגלל הדיוק הרב שנדרש, ומשום שבתהליך הייצור עצמו יש אפיצות מסוימת, או במילים אחרות הבדלים מזעריים בין מכשיר למכשיר, או אפילו הבדל בין אותו המכשיר עצמו כפי שהיה בזמן ההקלטה למכשיר בזמן ההשמעה, נדרש לעיתים תיקון קטן לעקיבה. תקופה מסוימת מכשירי הקלטה והשמעה שהשתמשו בסריקה לוליינית היו מצוידים בכפתור כיול, שאִפשר למשתמשים לכוונן את העקיבה כוונון עדין בצורה ידנית. עם הזמן, ועם השתכללות המעגלים האלקטרוניים, פותחו שיטות שאפשרו לבצע את הכוונון העדין והעקיבה באופן אוטומטי, לפי האות המוקלט עצמו ("Auto tracking").
יתרונות
בשימוש בסריקה לוליינית להקלטת אות וידאו, הפורמטים הנפוצים מוגדרים באופן שפס אחד של הסריקה הוא מסגרת (frame) אחת של התמונה. כתוצאה מכך, מכשיר וידאו המשתמש בסריקה לוליינית יכול בקלות יחסית לממש פונקציות כמו עצירת התמונה (על ידי עצירת קידום הסרט והמשכת סיבוב התוף), והאצת ההצגה על ידי הרצת הסרט במהירות רבה יותר סביב התוף. פונקציונליות זו לא קיימת בשיטות שהיו נהוגות לפני הסריקה הלוליינית, של הקלטה ליניארית, או הקלטה רוחבית (quad), שיטה קודמת, שגם היא משתמשת בתוף הקלטה מסתובב עם מספר ראשים, אלא שבהקלטה הרוחבית, בניגוד לסריקה לוליינית, כל פס הקלטה מכיל רק חלק קטן מהמסגרת, ולכן פעולת הקריאה אפשרית רק במהירות ההקלטה המקורית.
מוחמד עלי שאה קאג'אר
מוחמד עלי שאה קאג'אר (בפרסית: محمدعلی‌شاه قاجار; 21 ביוני 1872 – 5 באפריל 1925) היה השאה השישי ל ומלך על פרס מ-1907 ועד להדחתו לאחר כשנתיים וחצי בידי כוחות רפורמיסטים פרו-חוקה.
ביוגרפיה
מוחמד עלי התנגד לחוקת 1906 שהביאה למונרכיה חוקתית אשר אושרה בידי אביו השאה ובעת עלה לשלטון פירק את הפרלמנט ואת החוקה מה שהחל מרידות רבות ברחבי איראן. מוחמד עלי פעל לפירוק ארגון המג'לס וחבריו שהיו תחת תמיכה בריטית ורוסית; שתי מעצמות שנלחמו על השפעתם בפרס. בשנת 1909 מיליציות פרו-חוקתיות התאגדו, התחמשו צעדו ברחבי טהראן והכניעו את השאה.
שנה אחר כך, השאה ביטל בשנית את החוקה ולחם במורדים במסגרת המהפכה החוקתית באיראן ולבסוף כאשר כבשו המורדים את טהראן בשנית אלו הדיחו את השאה ובנו של מוחמד עלי, אחמד, ירש את הכס הפרסי.
מאותה נקודה ועד להפיכה השושלתית של רזא ח'אן, המדינה הפרסית הייתה תחת השפעה כמעט מלאה של הכוחות הקולוניאלים רוסיה ובריטניה, אחמד שאה היה ברוב שלטונו חותמת גומי בשביל המעצמות. מוחמד ברח מאודסה אל סן רמו שם נפטר בשנת 1925. הוא ניסה לחזור לפרס בשנת 1911 ולהשיג את כוחו מחדש בהפיכה אך נכשל. עקב פירוק החוקה, מוחמד עלי זכור עד היום כסמל לדיקטטורה באיראן.
מלחמת הפטנט של האחים רייט
מלחמת הפטנט של האחים רייט היא סדרת מאבקים מסחריים ומשפטיים שהתנהלו בשנים 1906 עד 1917 בין האחים וילבור וארוויל רייט, שהטיסו את המטוס הממונע והכבד מהאוויר הראשון וקיבלו עליו פטנט, כנגד יצרני מטוסים אחרים ובראשם חלוץ התעופה האזרחית גלן קרטיס. במסגרת הסכסוכים המשפטיים הללו הגישו האחים רייט 9 תביעות אזרחיות בארצות הברית וניצחו בכולן, אך הצלחותיהם היו חלקיות יותר בצרפת ובגרמניה.
לאחר מותו של האח הבכור וילבור רייט ופרישתו של האח הצעיר אורוויל רייט מתעשיית התעופה, המשיכו הסכסוכים המשפטיים סביב הפטנט להתנהל ואף התרחבו על ידי חברת חברת רייט-מרטין, שקיבלה מהאחים רייט את הזיכיון על הפטנט.
מלחמת הפטנט עיכבה בצורה משמעותית את התפתחות התעופה בארצות הברית, וקיימת טענה שהיא אחד הגורמים העיקריים לכך שהתפתחות התעופה באירופה הייתה מהירה יותר, ולכך שהטייסים האמריקאים הטיסו מטוסים מתוצרת שאינם מתוצרת ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה אלא מתוצרת אירופה. מלחמת הפטנט הסתיימה בסופו של דבר בפשרה מסחרית שנכפתה על ידי ממשלת ארצות הברית שהייתה זקוקה לאספקה סדירה ומהירה של מטוסי קרב בזמן המלחמה.
הפטנט שבמחלוקת
בתאריך 14 בדצמבר 1903 ביצעו האחים רייט את הטיסה הממונעת הראשונה בהיסטוריה במטוס, ובאותה שנה הגישו בקשה לרשם הפטנטים האמריקאי על שיטת ההפעלה של המטוס המבוססת על שלושה צירים: עלרוד, גלגול וסבסוב. הבקשה הראשונה לפטנט נדחתה, ובעקבות כך הגישו האחים רייט בקשה נוספת בשנת 1906. בקשה זו התקבלה ב-22 במאי 1906 כפטנט שמספרו 821,393 ל-"מכונה מעופפת".
חשיבות הפטנט נעוצה בכך שהוא מתיימר להוות שיטה חדשה לשליטה בכל מכונה מעופפת, בין אם היא ממונעת ובין אם לא, וגם אם היא נשלטת באמצעים שכלל לא פותחו ולא הופעלו על ידי האחים רייט. בפטנט מתוארת שיטת "עיוות הכנפיים" שבה השתמשו האחים רייט כדי לכוון את תנועת המטוסים שבנו, אך גם שיטות אחרות מתוארות בפטנט, ובפרט השימוש במאזנות, שבסופו של דבר יהפכו לאמצעי הנפוץ ביותר להנעת מטוסים בציר הגלגול, ולביצוע תמרונים ופניות באוויר. הואיל וההגנה שהפטנט העניק לאחים רייט הייתה נרחבת ביותר, היא אפשרה להם לשלוט בפועל בשוק התעופה המתפתח בארצות הברית, באמצעות הגשת תביעות משפטיות כנגד טייסים ויצרנים אחרים של כלי טיס.
במכתב שכתב וילבור רייט בתאריך 20 בינואר 1910 לחלוץ התעופה אוקטבה קאנוט מתוארת תפיסת עולמם של האחים לגבי הפטנט, וההצדקה שהם רואים בצורך לקבל הגנה משפטית בגינו:
מלחמת הפטנט
טיסתם הראשונה של האחים רייט פרצה את הדרך לבנייה והטסה של מטוסים חדשים, שבחלקם נעשה שימוש בשיטותיהם של האחים רייט, על אף שהמתחרים טענו כי הם אלה שפיתחו לבדם את טכנולוגיית התעופה. במאמר שפורסם בעיתון הניו יורק טיימס בשנת 1910 נכתב כי:
התחרות בענף התעופה הצעיר הובילה במהרה להגשת תביעות אזרחיות מצד האחים רייט, סיקור תקשורתי מקיף ומאבק קשה במיוחד בין האחים רייט ובין גלן קרטיס, שהחל כאשר הוגשה התביעה הראשונה שלהם נגדו בשנת 1909. בתביעה טענו האחים רייט שקרטיס מפר את הפטנט שלהם במטוסים שהוא מטיס בתשלום ומוכר, ומנגד טען קרטיס כי הוא אינו מפר את הפטנט ואינו מחויב לשלם פיצויים לאחים רייט, מאחר שהמטוסים שלו נהוגים בעזרת מאזנות שהן פרי פיתוח עצמאי, שאינו מבוסס על מטוסיהם של האחים רייט הנהוגים בשיטת עיוות הכנפיים.
בשנת 1913 זכו האחים רייט בתביעתם נגד גלן קרטיס אך הוא הגיש ערעור כנגד פסק הדין, דבר שאפשר לו להימנע מתשלום פיצויים לאחים רייט כל עוד ההליך המשפטי לא הגיע לסיומו. במקביל המשיך קרטיס לפתח מטוסים חדשים, והאחים רייט הגישו תביעות נוספות נגדו בגינם.
האחים רייט הגישו תביעות גם כנגד טייסים זרים שהטיסו בתערוכות אוויריות בארצות הברית, כגון חלוץ התעופה הצרפתי לואי פולן, וחתמו על הסכם עם "מועדון התעופה האמריקאי" שאפשר למועדון לקבל רישיונות עבור התצוגות האוויריות שאורגנו על ידו, ושחרר את הטייסים שהשתתפו בתצוגות מהחשש לתביעות משפטיות על הפרת פטנט. בתמורה קיבלו האחים רייט תמלוגים מההכנסות של התצוגות האוויריות.
בנוסף, רכשו האחים רייט רישיונות בחברות אירופאיות, דבר שאפשר להם לקבל פטנט גם מחוץ לארצות הברית ולהגיש תביעות על הפרתם במדינות אחרות. תביעות אלה זכו להצלחה חלקית בלבד. ההליכים המשפטיים בצרפת נטו לטובת האחים רייט אך נמשכו שנים ארוכות עד שהפטנט איבד את תוקפו בשנת 1917. בגרמניה נדחתה תביעתם לאחר שבית המשפט קבע שהפטנט אינו בתוקף במדינה זו. בבריטניה הסכסוך לא הגיע לערכאות, אך האחים רייט שלחו מכתב התראה לחלוץ התעופה סמואל פ. קודי, שדחה את הטענה כי הוא הפר את הפטנט שלהם, וטען כי הוא השתמש בשיטת עיוות הכנפיים בעפיפונים שבנה עוד לפני טיסתם ההיסטורית של שני האחים.
עיסוקם המתמיד של האחים רייט בהליכים המשפטיים ובניסיונות למנוע הפרות של הפטנט סביב העולם, עיכב את הפיתוח של מטוסים חדשים שהם תכננו ובנו, ועקב כך כבר בשנת 1910 היו מטוסיהם נחותים בהשוואה למטוסים של מתחריהם באירופה. מצב זה הוביל גם לניסיונות הטעיה שונים שנועדו לעקוף את הפטנט. לדוגמה, בשנת 1914 סייע גלן רקטיס למוסד סמית'סוניאן, לבצע בחשאי שיפורים משמעותיים בדגם של מטוס משנת 1903 כדי שייראה כאילו הוא מסוגל לטוס, כדי לערער על המוסכמה שהאחים רייט היו הראשונים להטיס כלי טיס כבד מהאוויר.
המשך המאבקים המשפטיים על ידי חברת רייט-מרטין
ב-30 במאי 1912 מת וילבור רייט, ובשנת 1916 פרש אחיו ארוויל מעסקי התעופה ומכר את זכויותיו בפטנט תמורת סכום של יותר ממיליון דולר לחברת רייט-מרטין, שהוקמה לאחר מותו של וילבור כמיזוג של חברת רייט עם חברת התעופה חברת גלן ל. מרטין.
כדי לכסות את עלויות המכירה ששילמה לארוויל רייט, הגישה חברת רייט-מרטין תביעות משפטיות חדשות על הפרת הפטנט המקורי שכעת היה שייך לה, ובדצמבר 1916 דרשה מכל שאר יצרניות המטוסים בארצות הברית לשלם לה תמלוגים בגובה 5% על כל מטוס שהן מוכרות, בין אם המטוס נשלט בשיטת "עיוות הכנפיים" או באמצעות מאזנות, ולעמוד בתשלום תמלוגים שנתי בגובה 10,000$ לכל הפחות.
דרישותיה של חברת רייט-מרטין והתביעות המשפטיות שהיא הגישה הרתיעו יצרנים רבים מלהיכנס לעולם התעופה בדיוק בזמן שארצות הברית נזקקה ליותר ויותר מטוסים עקב תחילת מלחמת העולם הראשונה באירופה, כאשר צבא האמריקאי וצי ארצות הברית התקשו לרכוש מטוסים במספר ובאיכות מספקים כדי לעמוד בדרישות המלחמה.
פתרון המחלוקת
עד שנת 1917 שני יצרני המטוסים הגדולים, חברת רייט-מרטין וחברת קרטיס שבבעלותו של גלן קרטיס, חסמו למעשה את הכניסה לשוק התעופה שהיה זקוק באופן נואש למטוסים חדשים לצורך המלחמה, והפטנט המקורי של האחים רייט היה חסם מרכזי לשוק.
כדי לפתור את הבעיה, החליטה ממשלת ארצות הברית להקים את "איגוד יצרני התעופה" שבו יינתן פתרון לסוגיית הפטנט. הממשלה קבעה כי כל יצרני המטוסים יחויבו להצטרף לאיגוד החדש, ולשלם עם הצטרפותם סכום קבוע עבור כל מטוס חדש שייוצר על ידם. הסכומים ששולמו הועברו ברובם לחברת רייט-מרטין וחברת קרטיס כפיצוי על הפרת הפטנט ועל מנת למנוע משתי החברות לנקוט בהליכים משפטיים כנגד מתחרותיהן.
בזכות מנגנון זה ההליכים המשפטיים הנוגעים לפטנט לא נמשכו ומלחמת הפטנט הגיעה לסיומה.
השפעת מלחמת הפטנט
המאבקים המשפטים של האחים רייט פגעו בתדמיתם הציבורית, שנחשבו לגיבורים אמריקניים בזכות טיסותיהם הראשונות, ומבקריהם טענו כי פעולותיהם של האחים עיכבו את עולם התעופה האמריקאי ואפשרו לתעופה האירופאית לשגשג ולזכות ביתרון על פניה.
הפתרון שכפתה ממשלת ארצות הברית על הצדדים במלחמת הפטנט היה דוגמה מוקדמת לפתרונות שנכפו על ידה במקרים מאוחרים יותר, שבהם ההגנה שהעניק הפטנט אפשרה לגורם מונופוליסטי לצבור כוח רב מידי באופן שפוגע בטובת הכלל. לדוגמה, כאשר התנהלה מלחמת פטנטים סביב התרופה לנגיף HIV בשנות ה-90 של המאה ה-20, התערבה הממשלה האמריקאית במטרה להוזיל את עלויות הטיפול בנגיף במדינות אפריקה.
יחסי גואטמלה–ספרד
קולוניזציה ספרדית
את הכוחות הספרדיים הראשונים שהגיעו לגואטמלה הוביל הכובש הספרדי פדרו דה אלוואראדו בשנת 1524. עם הגעתם לגואטמלה, גילו הספרדים שטחים דוברי מאיה ודוברי נהואה שונים בשטח. הספרדים, בעזרת בעלי ברית ילידים וכוחות ממקסיקו, החלו לכבוש אט אט את עמי גואטמלה. הקרבות הראשונים והגדולים היו מעורבים באנשי קיצ'ה שהובסו במרץ 1524 והביאו לכיבושה והחרבתה של בירת קיצ'ה בקומארקח. בשנת 1525, הכובש הספרדי של האימפריה האצטקית, הרנאן קורטס הגיע לפטן כדי להכניע את כריסטובל דה-אוליד הסורר שנשלח לכבוש את הונדורס. קורטס חזר במהרה לספרד החדשה לאחר הקרבות.
זמן קצר לאחר כיבוש דרום גואטמלה, הקימו הספרדים בשנת 1557 את העיר סנטיאגו דה לוס קבאיירוס דה גואטמלה שהייתה אמורה להיות בירת הקפיטניה חנרל של גואטמלה, היחידה המנהלית של שטחי גואטמלה באימפריה הספרדית. מיסיונרים ספרדים החלו במהרה לגואטמלה להמיר את הילידים לקתוליות. במרץ 1697 כבשו הספרדים את כל גואטמלה עבור הכתר הספרדי לאחר כיבוש פטן. הקפיטניה חנרל של גואטמלה הפכה לחלק מספרד החדשה ונשלטה על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה שבסיסה במקסיקו סיטי.
עצמאות
בשנת 1808 הוכתר ז'וזף בונפרטה כמלך ספרד ובעקבות כך כמה מושבות אמריקאיות ספרדיות החלו להכריז על עצמאותן מספרד. כיוון שגואטמלה ורוב מדינות מרכז אמריקה נשלטו על ידי מקסיקו סיטי; ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד בשנת 1810. בשנת 1821, תוכנית איגואלה שהכריזה על מקסיקו כמלוכה חוקתית. גואטמלה הכריזה על עצמאותה מספרד ב-15 בספטמבר 1821 ובחרה להצטרף לאימפריה המקסיקנית תחת הקיסר אגוסטין דה איטורבידה.
במרץ 1823 התפטר הקיסר אגוסטין ומקסיקו הפכה לרפובליקה. גואטמלה החליטה להיפרד ממקסיקו ב-1 ביולי 1823. גואטמלה, יחד עם אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה, הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה (למעט מחוז צ'יאפס בגואטמלה שבחר להישאר חלק ממקסיקו ביולי 1824). בשנת 1839 הפדרציה המרכז אמריקאית התפרקה וגואטמלה הפכה לאומה עצמאית.
לאחר העצמאות
במאי 1863 גואטמלה וספרד חתמו על "חוזה שלום, ידידות והכרה". במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, כמה מאות ספרדים היגרו לגואטמלה. בשנת 1960 גואטמלה נכנסה למלחמת אזרחים בין הממשלה לבין קבוצות מורדים שמאלניות שונות שנתמכו בעיקר בידי הילידים המאיה האתניים ואיכרי הלאדינו. בספטמבר 1977 חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ערך ביקור רשמי בגואטמלה, נסיעתו הראשונה והיחידה כמלך במדינה.
שריפת שגרירות ספרד בגואטמלה
בשעות הבוקר המוקדמות של 31 בינואר 1980, קבוצה של איכרים גואטמלה מהוועדה לאחדות איכרים, אליהם הצטרפו עובדים וסטודנטים, נכנסה לשגרירות ספרד בגואטמלה סיטי. המפגינים הודיעו כי הם הגיעו לשגרירות בשלום וכי הם יקיימו מסיבת עיתונאים שבה יציגו את תלונותיהם נגד ממשלת גואטמלה. המפגינים בחרו להיכנס לשגרירות ספרד מכיוון שספרד הזדהתה עם מטרתם. בזמן כניסת המפגינים נפגש שגריר ספרד מקסימו קחל לופס עם סגן נשיא גואטמלה לשעבר אדוארדו קאסרס בשגרירות.
שגריר ספרד נפגש עם המפגינים והודיע לממשלה כי הם מקווים שיתקיים משא ומתן שלום. נשיא גואטמלה פרננדו רומיאו לוקאס גרסיה ופקידי המשטרה והממשלה נפגשו מיד בארמון הלאומי והחליטו להוציא את המפגינים בכוח מהשגרירות. רגע לפני הצהריים באותו יום, 300 סוכני מדינה חמושים הקיפו את הבניין וחתכו את קווי החשמל, המים והטלפון. הסוכנים החמושים נכנסו לבניין והחלו לירות לעבר המפגינים שרצו להתבצר במשרדים השונים. במהלך המהומה פרצה שרפה בקומה השנייה של השגרירות. כשהאש התלקחה, המשטרה סירבה לאפשר למתנדבים וכבאים להיכנס לבניין כדי להציל את הלכודים בקומה השנייה. 37 בני אדם מתו במהלך השרפה, בהם סגן הנשיא קאסרס וויסנטה מנצ'ו, אביו של חתן פרס נובל לשלום לעתיד, ריגוברטה מנצ'ו, וכן מפגינים ועובדי שגרירות ספרד. היו רק שני ניצולים מהשרפה, השגריר הספרדי שנמלט מהמקום והמפגין גרגוריו יוחה קסונה. שניהם הועברו לטיפול בבית החולים אררה ירנדי.
ב-1 בפברואר נכנסו 20 חמושים לבית החולים וחטפו את גרגוריו יוחה אקסונה. מאוחר יותר נמצאה גופתו המתה מעונה. על הגופה היה שלט לפיו השגריר הספרדי מקסימו קחל לופס הוא הבא בתור. השגריר, בסיוע הצוות הדיפלומטי, עזב את בית החולים ונמלט מהארץ. ב-2 בפברואר 1980 ניתקה ספרד את היחסים הדיפלומטיים עם גואטמלה בגלל התקרית בשגרירות והאיום על הצוות הדיפלומטי שלה.
בספטמבר 1984 גואטמלה וספרד כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים. בשנת 1999 הציגה ריגוברטה מנצ'ו אישומים בגין עינויים, רצח עם, מעצר בלתי חוקי וטרור בחסות המדינה נגד הנשיא לשעבר אפראין ריוס מונט וארבעה גנרלים גואטמליים בדימוס. ביולי 2006 הורה שופט ספרדי על צו מעצר לריוס מונט ואחרים שהואשמו ברצח עם.
היחסים בין שתי המדינות
גואטמלה וספרד חתמו על הסכמים וחוזים דו-צדדיים רבים, כגון אמנת הסגרה (1895); הסכם הגנה על תעשיות ומסחר (1925); הסכם לאום כפול (1961); הסכם תרבות (1964); הסכם ביטול אשרות תיירים (1968); הסכם תחבורה אווירית (1971); הסכם לשיתוף פעולה טכני (1977); הסכם לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי וספורטיבי (1989) והסכם להגנת השקעות (1999).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין גואטמלה לספרד עם חברות התעופה הבאות: איבריה וואמוס אייר.
יחסי סחר
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין גואטמלה לספרד ב-369 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של גואטמלה לספרד כולל: טונה, שרימפס, אבץ, סוכר, רום וקפה. הייצוא העיקרי של ספרד לגואטמלה כולל: מכונות, תרופות, מוצרי מזון, ציוד חשמלי ופלדה. ספרד היא המשקיעה הזרה החמישית בגודלה (אחרי ארצות הברית, קנדה, מקסיקו וקולומביה). בשנת 2018 הסתכמו ההשקעות הספרדיות בגואטמלה ב-31 מיליון דולר. בגואטמלה פועלות חברות רב-לאומיות ספרדיות כמו Mapfre, Telefónica ו-Zara.
הופ
ראו גם
}}
שאה תהמאספ הראשון
שאה תֶהַמָאסְפ הראשון (בפרסית: شاه تهماسب یکم; 22 בפברואר 1514 – 14 במאי 1576) היה השאה השני של האימפריה הספווית של ממלכת פרס. נאמר עליו כי התברך באריכות ימים יתרה על כל שאר שליטיה הספווים של פרס, שכן שלט בין מות אביו, שאה אסמאעיל הראשון בשנת 1524 ועד למותו שלו בשנת 1576; כ-52 שנה כאשר שאה אסמאעיל השני ירש אותו.
תקופת העוצרות 1524–1533
תהמאפס נולד בעת אביו כבש את ממלכת פרס והשליט עליה את דת האסלאם השיעי. בעודו בן 10, אביו נפטר והוא הוכתר לשאה החדש. הכתרתו האומנם, הייתה רק סמלית, שכן מנהיג הקִיזִילְבָּאש, דיב-סולטאן רומוב, לקח את השלטון המעשי בתור עוצר הכס. רבים בין יועצי חצר המלוכה הציעו כי דיב-סולטאן עצמו ייקח את הכס מן הילד השולט, דבר אשר נתקל בהתנגדות חריפה.
בשנת 1526 החלה מלחמת אזרחים על הכס בין תומכי תהמאספ לתומכי דיב. דיב-סולטאן עלה ככוח המרכזי במלחמה עד אשר בן בריתו צ'וחה-סולטאן תאקאלו בגד בו ביצירת קשר עם השאה תהמאספ. ב-5 ביולי 1527, בעוד דיב-סולטאן הגיעה לדיון ממשלה בחצר המלך, תהמאספ עצמו ירה חץ לעברו וכאשר זה נכשל בהורגו, אנשיו של השאה נתנו את המכה הסופית על דיב.
צ'וחה-סולטאן כעת הפך לעוצר הכס החדש. האוזבקים, אויביהם המרים של הפרסים, השתמשו במלחמת האזרחים כפרצה ופלשו לעבר ח'וראסאן. בשנת 1528 תהמאספ וצ'וחה-סולטאן צעדו בראש צבאותיהם כנגד האוזבקים. לצד ניצחונותיהם, תהמאספ גער על פחדנותו של צ'וחה-סולטאן בעת קרב. לבסוף בין 1530–1531, החלה התקוטטות פנימית בתוך הקיזילבאש אשר במסגרתה צ'וחה-סולטאן נהרג.
מנהיג סיעת השאמלו שכעת לקחה את הכוח, חוסיין חאן, לקח את הכוח והפך לעוצר החדש בשנת 1533. תהמאספ חשש כי ינסה לקחת לידיו את הכס ולכן הוציא את חוסיין להורג. בנקודה זאת היה תהמאספ מבוגר די בשביל להיות שאה בעצמו ולנהל את המדינה.
מערכות חוץ ופוליטיקה 1532–1555
ב-18 בפברואר 1529, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, חשש מאוד מהתקרבות העות'מאנים לעבר וינה. הוא שלח מכתב בבקשת עזרה לעבר טולדו ומשם הועבר אל השאה איסמעיל הראשון עוד בשנת 1524. בעוד הגיע המכתב, היה איסמעיל כבר מת ותהמאספ היה לשאה.
תהמאספ ירש את הברית עם האוסטרים ושלח חיל פרסי לעזרתם. תהמאספ הכין צבאו לפלישה אל האימפריה העות'מאנית ממזרח בשנה הבאה. במהלך השנה הזו המצב של האימפריה הספווית השתנה, שכיחות תקיפות האוזבקים מצפון מזרח הכריחו את הפרסים להיכנס למשא ומתן לשלום עם הטורקים.