cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תומאס ובר (היסטוריון)
התמונה מערערת על האמונה שמלחמת העולם הראשונה עשתה פוליטיזציה קיצונית ו'עשתה' את היטלר, כשהיא מציגה היטלר שחזר משוחות מלחמת העולם הראשונה במצב נפשי מבולבל ועם גישות פוליטיות שנעו בין רעיונות השמאל והימין.
באופן מכריע, מספר מכתבים שניתנו לד"ר ובר מעלים ספקות רציניים במצבו הנפשי של היטלר בסוף מלחמת העולם הראשונה.
ספרו של ד"ר ובר חושף כי בניגוד לטענות התעמולה הנאצית, אנטישמיות כמעט לא נראתה ביחידתו של היטלר וכי היטלר לא התבלט כאנטישמי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פתרון בעיות
פתרון בעיות היא היכולת להתגבר על אתגרים או מכשולים כדי להשיג מטרה מסוימת.
יכולת פתרון הבעיות מתאפשרת הודות לאינטראקציה מורכבת בין הקוגניציה למטא-קוגניציה והיא מקושרת לתפקודים הניהוליים. פתרון בעיות יכול להיות תוצר של צורות רבות של חשיבה יצירתית, שכן לעיתים קרובות היא מתעוררת מתוך הצורך להתמודד עם בעיה כלשהי. יש הטוענים כי חשוב יותר ללמוד כיצד ניתן לפתור בעיה כלשהי, מאשר להגיע לפתרון של בעיה ספציפית. יכולת פתרון בעיות יכולה לסייע בשלב התכנון והביצוע של תוכנית פעולה.
היבטים קוגניטיביים
מגבלת הקיבולת של זיכרון העבודה יוצרת את הקושי לעבד מספר רב של פרטי מידע בו זמנית ולפתור בעיות. עם זאת, ניתן לשתמש במיומנויות חשיבה כדי להתגבר על מגבלה זו. לדוגמה: אחת הדרכים להתגבר על מגבלת הקיבולת היא קיבוץ מספר בלתי מוגבל של פריטים ליחידת משמעות בודדת המכונה "גוש" (chunk). דרך נוספת לפתרון בעיות מורכבות היא על ידי פירוקן לבעיות משנה, כך שניתן לטפל בכל אחת מהן בנפרד ולאחר מכן לצרף אותן לצורך יצירת הפתרון השלם. בהתאם לכך, אנשים בעלי יכולת מטא קוגניטיבית נוטים להיות טובים יותר בפתרון בעיות.
לחשיבה מסתעפת, הכוללת המצאה של פתרונות מרובים עבור בעיה או מטלה מסוימת, יש חשיבות מרכזית ביכולת לפתור בעיות. כמו כן, נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.
אסטרטגיות לפתרון בעיות
אלגוריתם הוא דרך שיטתית (כלומר כזו שצעדיה מוגדרים היטב) לביצוע של משימה מסוימת, על נתונים, במספר סופי של צעדים. האלגוריתם יכול להיות מאוד מדויק, אך גם לגזול זמן ומשאבים מרובים. לעומתו היוריסטיקה היא כלל חשיבה פשוט, מעין כלל אצבע המבוסס על הגיון פשוט או אינטואיציה, המציע דרך קלה ומהירה לקבלת החלטות ופתרון בעיות, ללא התעמקות ובמחיר דיוק נמוך. על כן לשימוש באלגוריתם יש יתרון במקרים בהם ישנה חשיבות רבה לדיוק ולהיוריסטיקה יש יתרון במקרים בהם המהירות יותר חשובה.
במקרים רבים עבור התמודדות מול מצבים חדשים אין מספיק מידע כדי להשתמש באלוגריתם או היוריסטיקה ולכן נדרשת אסטרטגיה שונה. ניסוי וטעייה היא דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות. יכולת הפשטה מאפשרת לאדם להשתמש בסמלים כדי להעלות חלופות שונות לפתרון בעיה, ללא צורך לנסות כל אחת מהן באופן מעשי.
השפעות על יכולת פתרון בעיות
יכולת פתרון הבעיות מושפעת מהתפקודים הניהוליים.
באותו האופן ניתן גם לשפר את יכולת פתרון הבעיות על ידי פיתוח התפקודים הניהוליים. למשל, אימון אישי הוא תהליך שמערב בין היתר גם פיתוח של תפקודים ניהוליים ויכולת פתרון בעיות. קבוצה של אנשים יכולה לגייס מגוון רחב של ידע וכשרים שלא בהכרח יהיו מצויים אצל האדם הבודד. על ידי כך העבודה בקבוצה מעלה את איכות פתרון הבעיה ומונעת הטיות.
משחק השחמט, כמו משחקים נוספים, יכולים להיות כלי ללימוד מיומנויות בפתרון בעיות.
אינסומניום
אינסומניום (בשפת המקור: Insomnium) היא להקת דת' מטאל מלודי מיואנסו, פינלנד. סגנונם מושפע מסגנון הדום מטאל, שמתבטא בשירים על צער, טבע ואבל. חברי הלהקה משלבים גם אלמנטים ממוזיקת הפרוגרסיב מטאל.
שמה של הלהקה, אינסומניום, הוא מילה בלטינית הקשורה בחלומות, עם פרשנויות שונות למשמעות שלה: פנטזיה, עוררות, חזון או סיוט. אין קשר בין שם הלהקה לבין נדודי שינה (אינסומניה).
הלהקה פיתחה לאורך השנים את סגנון המוזיקה שלה. המלודיות בשיריה מתבטאות במלנכוליה גבוהה (עצבות), והסאונד הכללי שלהם יותר אפל מלהקות דת' מטאל אחרות, אם כי לא נחשב "דומי" או איטי מספיק על מנת להיחשב לדת'-דום.
האלבום השביעי שלהם, Winter's Gate, הוא אלבום קונספט. האלבום מורכב מרצועה אחת אפית בת 40 דקות, ונאמר שהוא עוסק ב"קבוצה של ויקינגים שיצאה למצוא אי אגדי ממערב לאירלנד, למרות החורף הבוגדני שמתקרב". אלבום זה התבסס על הסיפור הקצר מאת חבר הלהקה נילו, "שער החורף", או "Talven Portti" בפינית המקורית. סיפור זה זכה או היה מועמד לפרסים פיניים רבים. גם האלבום התשיעי של הלהקה, Anno 1696, הוא אלבום קונספט המבוסס על סיפור קצר אחר מאת נילו.
זאב שרוני
זאב שרוני (נולד ב-17 במאי 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד עוצבת עשת בחיל השריון, כמפקד מערך מג"ן וסגן דובר צה"ל.
ביוגרפיה
בן לניצולי שואה שהעפילו לארץ ישראל מרומניה. התגייס לנח"ל כחבר גרעין השומר הצעיר. לאחר הטירונות, עבר לחיל השריון ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בחטיבה 188. לאחר שהשתחרר מצה"ל, שירת כקצין בחטיבת מילואים בפיקוד הצפון.
ב-1989 התגייס שוב לשירות קבע ושירת כמפקד פלוגת מפקדה בגדוד 74, מפקד פלוגת טנקים בגדוד וסגן מפקד הגדוד. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שימש ראש מדור מרכבה במפקדת חיל השריון. שימש קצין אג"ם בחטיבה 188 ומפקד גדוד 53 בחטיבה, שבתקופתו נטל חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שירת כראש זירת צפון באג"ם מבצעים. ב-1999 מונה לקצין אג"ם עוצבת געש ובשנת 2001 מונה למפקד עוצבת עשת, חטיבת שריון במילואים. בנובמבר 2003 מונה למפקד מרכז הנוער והנח"ל בחיל החינוך והנוער שבתקופתו הפך למערך מג"ן). בשנת 2007 מונה לסגן דובר צה"ל, ושירת בתפקיד עד 2010. שרוני הוא בוגר של המכללה לביטחון לאומי משנת 2002.
קוהומולוגיה מקומית
באלגברה קומוטטיבית, קוהומולוגיה מקומית (Local Cohomology) היא הפונקטור הנגזר של פונקטור הפיתול ביחס לאידיאל. בהינתן חוג קומוטטיבי A ואידיאל, פונקטור ה-I-פיתול הוא תת-הפונקטור של פונקטור הזהות של המוגדר על ידי הנוסחה:
.
ניתן להראות כי פונקטור זה הוא אדיטיבי ומדויק משמאל, ולכן יש עניין בבניית הפונקטור הנגזר הימני שלו. הפונקטור הנגזר הטוטאלי הנ"ל הוא פונקטור
מהקטגוריה הנגזרת של מודולים מעל A לעצמה. הוא מחושב על ידי החלפת מודול (או קומפלקס) ברזולוציה אינג'קטיבית שלו, והפעלת פונקטור הפיתול על הרזולוציה. הקוהומולוגיות של פונקטור זה, נותנות את הפונקטור הנגזר הימני הקלאסי שלו, המסומן על ידי . ונקרא הקוהומולוגיה המקומית ה-n של M ביחס לאידיאל I. לעיתים פונקטור זה מכונה גם פונקטור הקוהמולוגיה עם תמיכה ב-I, או קוהומולוגיה עם תמיכה ב-V(I).
תכונות בסיסיות
הקוהומולוגיה המקומית מעניינת במיוחד במקרה בו החוג מעליו היא מוגדרת הוא נתרי, ובמיוחד במקרה בו מדובר בחוג מקומי וקוהומולוגיה מקומית ביחס לאידיאל המקסימלי. בהינתן חוג נתרי מקומי, ובהינתן מודול מעל A, אלכסנדר גרותנדיק הראה את התכונות הבאות של קוהומולוגיה מקומית:
כאשר, העומק של M, מסמל את אורכה הארוך ביותר של סדרה M-רגולרית המורכבת מאיברים המוכלים ב אידיאל המקסימלי. הוא הזזה של מודול. באופן כללי יותר, אם M הוא קומפלקס חסום עם קוהומולוגיה נוצרת סופית, אז M נקרא כהן-מקולי אם הקומפלקס הוא הזזה של מודול.
חישוב
על פי ההגדרה, על מנת לחשב קוהומולוגיה מקומית של מודול M, יש להחליפו ברזולוציה אינג'קטיבית, ולהפעיל עליה את הפונקטור \Gamma_I(-). במקרה שבו החוג A הוא חוג נתרי, דרך אלנטרנטיבית לחשב את הקוהומולוגיה המקומית היא בעזרת קומפלקס צ'ך. בהינתן חוג נתרי A, ואידיאל I, בוחרים סדרה כלשהי של יוצרים. לכל אחד מאיברי הסדרה הזו, מייחסים את קומפלקס צ'ך:
המרוכז בדרגות קוהומולוגיות 0,1. לסדרה כולה, יש קומפלקס צ'ך המוגדר על ידי:
בעזרת קומפלקס זה, ותחת ההנחה שהחוג A הוא נתרי, מתקיים כי
אם החוג A אינו נתרי, ייתכן כי נוסחה זו תהיה שגויה. במקרים כאלו, ההתנהגות של הקוהומולוגיה המקומית היא גרועה במיוחד, ויש פונקטורים טובים יותר המחליפים אותה, בעלי תכונות טוב יותר.
הגדרה פונקטוריאלית
אם החוג A הוא נתרי, קיימת דרך נוספת לבנות את פונקטור הקוהומולוגיה המקומית. בהינתן אידיאל, קומפלקס שרשרת M נקרא קומפלקס עם קוהמולוגיה I-פיתולית אם לכל , המודול מקיים את השוויון , כלומר אם כל איברי הקוהומולוגיות של M הם מודולים I-פיתוליים.
אוסף כל קומפלקסי השרשרת בעלי קוהומולוגיה I-פיתולית מהווה תת-קטגוריה משולשית (Triangulated) של הקטגוריה הנגזרת D(A). נסמן קטגוריה זו ב. ניתן להראות כי לפונקטור ההכלה
קיים פונקטור צמוד מימין
ההרכבה
היא פונקטור, שבמקרה שבו A הוא חוג נתרי, ניתן להראות שהוא איזומורפי בצורה טבעית לפונקטור הקוהומולוגיה המקומית. במקרים בהם A אינו נתרי, ייתכן שפונקטורים אלו יתנו תוצאות שונות. מתברר כי במקרים אלו, לפונקטור Q \circ G יש לעיתים תכונות טובות יותר מלפונקטור הקוהומולוגיה המקומית, ולכן הוא מהווה במובן מסוים פונקטור קוהומולוגיה מקומית טוב יותר.
לקריאה נוספת
* Book review by Hartshorne
ישעיהו לנדאו
ישעיהו (שייקה) לנדאו (1927 – 25 בנובמבר 2018) היה איש עסקים ישראלי, שייסד את "קבוצת רציו", המחזיקה כיום יחד עם שותפים נוספים בשדה הגז לוויתן.
ביוגרפיה
ישעיהו נולד באוקראינה בשנת 1927. בזמן מלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו לאוזבקסיטן. בשנת 1946 עלה לארץ ישראל ללא בני משפחתו בספינת המעפילים "הגנה" שנתפסה על ידי הבריטים. עם תפיסתה נכלא במחנה המעצר עתלית.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקים את חברת חירם לנדאו שעסקה בייזום פרויקטים של בניה ותשתיות. בשנת 1981 הקים יחד עם שותפים נוספים את חברת ההחזקות גרנית הכרמל. בשנת 1992 רכש את השליטה בבנק איגוד יחד עם משפחת רוטלי. בהמשך השנה שתי המשפחות ייסדו גם את קבוצת רציו חיפושי נפט.
בנובמבר 2018 הלך לעולמו. הוא התגורר בסביון והותיר אחריו אישה וארבעה ילדים, שממשיכים את דרכו בעולם העסקים. בנו יגאל מכהן כמנכ"ל "חירם לנדאו" ו"רציו חיפושי נפט".
גביע אפריקה לאומות 1996
גביע אפריקה לאומות 1996 היה הטורניר ה-20 של גביע אפריקה לאומות בכדורגל. הטורניר התקיים בין ה-13 בינואר ל-3 בפברואר 1996 בדרום אפריקה, שהחליפה את קניה, שתוכננה במקור לארח את הטורניר.
הטורניר הורחב לראשונה ל-16 קבוצות, שחולקו לארבעה בתים, מהן העפילו שתי הראשונות בכל בית לשלב רבע הגמר. עם זאת, בטורניר השתתפו 15 נבחרות בלבד, לאחר ש ביטלה את השתתפותה ברגע האחרון.
המארחת זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה 2–0 במשחק הגמר על תוניסיה, מצמד שערים של מארק ויליאמס.
מוקדמות
טורניר המוקדמות התקיים בין ספטמבר 1994 ליולי 1995. השתתפו בו 42 נבחרות החברות ב-CAF, שחולקו לשבעה בתים בני שש נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית העפילו לטורניר הגמר, ואל 14 המעפילות הצטרפו המארחת ו, מחזיקת הגביע, שהעפילו אוטומטית.
דראקס (היקום הקולנועי של מארוול)
דראקס המשמיד (באנגלית: Drax the Destroyer), המכונה בדרך כלל דראקס, הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי דייב בטיסטה בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU). הדמות מבוססת על דמות בעלת אותו שם במארוול קומיקס.
נכון לשנת 2023, הדמות הופיעה בשישה סרטים: שומרי הגלקסיה, שומרי הגלקסיה: חלק 2, הנוקמים: מלחמת האינסוף, הנוקמים: סוף המשחק, תור: אהבה ורעם ושומרי הגלקסיה חלק 3. כמו כן, הדמות הופיעה בשומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד ובסדרה מה אם...?.
מקור
לפני 2014, רונאן המאשים פלש לכוכב הבית של דראקס, תחת הוראותיו של תאנוס. רונאן הרג את אשתו ובתו של דראקס, והוציא את דראקס למסע נקמה. כתוצאה מכך, דראקס נלכד ונשלח לכלא חלל בשם קילן.
שומרי הגלקסיה והתמודדות עם אגו
בשנת 2014, השומרים פוגשים לראשונה את דראקס בכלא, אשר מביע עוינות מיידית כלפי גאמורה עקב הקשר שלה לתאנוס. דראקס תוקף את גאמורה, אבל פיטר קוויל משכנע אותו לחוס עליה בשל יכולתה למשוך אליה את רונאן, וכך דראקס יוכל לנקום. דראקס עוזר לשומרים לברוח מהכלא, ומלווה אותם לראשומקום, שם הוא מתווכח עם רוקט ובעודו שיכור קורא לרונאן לבוא להתעמת עמו. רונאן מגיע, מביס בקלות את דראקס ועוזב עם אבן הכוח. דראקס מתחרט על מעשיו ומצטרף לשומרים בהגנה על זאנאדר מפני ההתקפה של רונאן. לאחר שספינתו של רונאן מתרסקת, דראקס ורוקט הורסים את הגרזן של רונאן, המכיל את אבן הכוח. השומרים מחזירים לעצמם את השליטה באבן הכוח ומשמידים את רונאן.
מספר חודשים לאחר מכן, דראקס והשומרים נשכרים על ידי הריבוניים להגן על הסוללות יקרות הערך שלהם, בתמורה לנביולה, אחותה של גאמורה. לאחר שהם עוזבים, צי של הריבוניים רודף אחריהם, מפני שרוקט גנב את הסוללות שלהם, דבר שדראקס היה מודע לו. לאחר שהם מתרסקים על כוכב לכת, הם פוגשים את אביו של קוויל, אגו. דראקס מחליט ללוות את קוויל וגמורה לכוכב של אגו, בזמן שרוקט, גרוט ונביולה נשארים מאחור. על כוכב הלכת של אגו הם פוגשים את העוזרת שלו, מנטיס, איתה דראקס מתיידד. כשהשומרים מגלים את התוכניות המרושעות של אגו, דראקס מצטרף אליהם בלחימה נגד אגו עד שקוויל שם עליו חליפה ושולח אותו משם עם מנטיס מחוסרת ההכרה.
מלחמת האינסוף והשיבה לחיים
בשנת 2018, השומרים מגיבים לקריאת מצוקה ומצילים את תור שצף בחלל בהריסות של ה"סטייטסמן". דראקס מלווה את קוויל, גאמורה ומנטיס לראשומקום כדי למנוע מתאנוס להשיג את אבן המציאות. תאנוס מגיע לשם לפניהם ומשתמש באבן כדי להפוך את דראקס לערימת בלוקים. לאחר שתאנוס לוקח את גאמורה ועוזב, דראקס שב לעצמו ומלווה את קוויל ומנטיס לטיטאן. בטיטאן הם מצטרפים לנוקמים טוני סטארק, פיטר פארקר וסטיבן סטריינג' במאמץ להביס את תאנוס. המאמץ נכשל, וזמן קצר לאחר מכן, דראקס נופל קורבן להתפוררות.
בשנת 2023, דראקס מושב לחיים ומובא דרך פורטל לכדור הארץ כדי להשתתף בקרב נגד כוחותיו של תאנוס החלופי משנת 2014. לאחר מכן, דראקס משתתף בהלווייתו של סטארק, ועוזב לחלל יחד עם תור ושאר השומרים.
בשנת 2024, דראקס ושאר השומרים, מלווים בתור, יוצאים להרפתקאות בחלל. כשהם עונים לקריאת מצוקה באינדיגאר, לצוות נודע על אלים שנהרגו. בעקבות זאת, תור נפרד מהם.
משימות אחרונות
בשנת 2025, השומרים רוכשים את ראשומקום מידי האספן, ודראקס עוזר לבנות מחדש את המקום. כאשר קוויל מרגיש מדוכא בגלל אובדנה של גאמורה, דראקס מצטרף למנטיס בארגון חגיגת חג מולד משמעותית לקוויל, והבאת קווין בייקון כמתנה לקוויל. דראקס ומנטיס נוחתים בהוליווד, לוס אנג'לס. הם מרוויחים כסף כשהם מצטלמים עם תיירים, ומשתכרים בבר במועדון לילה. מוכרת של מפות ידוענים מציעה לגלות להם היכן נמצא ביתו של בייקון. הם הולכים לביתו של בייקון בבוורלי הילס, לוכדים אותו וגונבים קישוטי חג המולד מחנות. בחזרה לראשומקום, הם עורכים חגיגת חג המולד ומעניקים את בייקון לקוויל.
בשנת 2026, לאחר שבנו מחדש את ראשומקום, השומרים מותקפים על ידי אדם וורלוק. רוקט נפצע אנושות והשומרים לא מסוגלים לטפל בפצעיו בגלל מתג הרג המותקן בו. הצוות, מחליט לנסוע למטה חברת אורגוקורפ, המונהגת על ידי הוד התפתחותו, בתקווה למצוא קוד ביטול למתג. בעקבות תקלה בתקשורת עם קוויל - דראקס, מנטיס ונביולה נתקלים בהמוני ילדים כלואים על ספינתו של הוד התפתחותו ולאחר מכן נתפסים על ידו. לאחר שברחו והביסו את הוד התפתחותו וצבאו, קוויל ומנטיס מחליטים לעזוב את הצוות, ונביולה מבקשת מדראקס להישאר על ראשומקום כדי לטפל בילדים שהצילו. דראקס מסכים לעשות זאת, ונפרד בדמעות ממנטיס, לפני שהוא פונה לטפל בילדים.
גרסאות חלופיות
בשנת 2011 חלופית, דראקס היה בין המשתתפים החייזרים הרבים במסיבה של תור על פני כדור הארץ.
יצירה ואפיון דמות
נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הזכיר לראשונה את "שומרי הגלקסיה" כסרט פוטנציאלי בקומיק-קון הבינלאומי, סן דייגו בשנת 2010, והצהיר: "יש גם כמה כותרים לא ברורים, כמו שומרי הגלקסיה. אני חושב שהם שופצו לאחרונה בצורה מהנה מהספר [קומיקס]." פייגי הודיע שהסרט נמצא בפיתוח פעיל בקומיק-קון הבינלאומי בשנת 2012 במהלך הפאנל של אולפני מארוול, עם תאריך יציאה מתוכנן של 1 באוגוסט 2014. הוא אמר שהצוות של הסרט יורכב מהדמויות סטאר לורד, דראקס המשמיד, גאמורה, גרוט ורוקט. בשנת 2013 דייב בטיסטה לוהק לגלם את הדמות.
בטיסטה אמר על הדמות: ""אני יכול להזדהות מאוד עם דראקס שזה אפילו לא מצחיק. הדברים הפשוטים שיש לנו במשותף. דברים פשוטים כמו הקעקועים, הטרגדיה - כי, אתה יודע, הייתה לי גם קצת טרגדיה בחיי. אז ממש קל לי לשאוב מזה". בטיסטה גם ציין שיש "לדראקס הרבה אתנחתא קומית", אבל הדמות לא מודעת לכך. בטיסטה הצהיר שהוא לא התכונן כל כך לתפקיד, כי "למזלי, בשבילי, אני הייתי ספורטאי כל חיי והסתגלתי ממש מהר".
בטיסטה אמר שכשקרא את התסריט של שומרי הגלקסיה: חלק 2 לראשונה, הוא לא השתגע על החלק שלו, והוסיף: "זה הלך לכיוון אחר ממה שחשבתי שהם ילכו עם דראקס". בטיסטה ציין שהוא לא "חשב שדראקס יהיה כל כך משמעותי בסרט". הכל "התחבר" אצל בטיסטה לאחר קריאת התסריט עם השחקנים האחרים. בטיסטה אמר שדראקס "יותר מצחיק, שאפתן" מאשר בסרט הראשון, בניגוד ל"תפיסה הראשונית של רוב האנשים על דראקס, שהוא פשוט חיה גדולה ושרירית".
מראה ואפקטים מיוחדים
בסרט הראשון, תהליך האיפור של בטיסטה ארך כארבע שעות, ותהליך הסרתו ארך 90 דקות. לדראקס יש דפוסי צלקות שונים על גופו, שמחליפים את הקעקועים הפשוטים מהקומיקס, שלכל אחד מהם יש סיפור ספציפי. בנוסף, גוון העור שלו שונה מירוק בהיר בקומיקס לאפור בוצי יותר, כדי להימנע מדמיון חזותי לענק הירוק.
בסרט השני, תהליך האיפור של בטיסטה ארך רק 90 דקות, לעומת ארבע שעות בסרט הראשון. הוא נאלץ לשבת בסאונה בסוף ימי הצילומים כדי להוריד את האיפור, לאחר שבדיקת האיפור שלו נמצאה "שוחקת" מדי.
מייקל ג'קסון: חגיגות השלושים
מייקל ג'קסון: חגיגות השלושים (באנגלית: Michael Jackson: 30th Anniversary Celebration) הוא מופע שהתקיים בספטמבר 2001 במדיסון סקוור גארדן, ניו יורק לציון שלושים שנות קריירת הסולו של מייקל ג'קסון. המופע התקיים פעמיים: ב-7 בספטמבר וב-10 בספטמבר. בחודש נובמבר אותה שנה שידרה רשת CBS ספיישל באורך שעתיים, באותו השם, שהורכב מקטעים שצולמו בשתי ההופעות. בהופעות לקחו חלק מספר רב של אומנים שביצעו גרסאות כיסוי לשירים מהקריירה של ג'קסון. בין האומנים נמנו ויטני יוסטון, בריטני ספירס, לייזה מינלי, אליזבת טיילור וגלוריה אסטפן. בהופעה, מייקל ואחיו ביצעו מחרוזת משירי "חמישיית הג'קסונים", ההופעה האחרונה של האחים אי פעם.
בהופעה הראשונה נראה ג'קסון מבולבל - הוא ביצע רק פעם אחת בקצרה את הליכת הירח המזוהה עם הזמר ואלתר את תנועות הריקוד בסיום השיר "Billie Jean". בסרט "Michael Jackson: The Life of an Icon" שהפיק דייוויד גסט, ששימש גם כמנה ההופעות, טען סט כי במופע הראשון ג'קסון היה תחת השפעה של סמים. ג'רמיין ג'קסון, אחיו של מייקל, כתב בספרו "You Are Not Alone: Michael Through a Brother's Eyes" כי מייקל היה באותו הזמן תחת השפעת דמרול, משכך כאבים בעל השלכות פסיכיאטריות.
רשימת השירים
===הופעה ראשונה, 7 בספטמבר===
יחסי מרוקו–צרפת
יחסי מרוקו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין הרפובליקה הצרפתית.
קשרים ראשונים בימי הביניים (700–1500)
בעקבות הפלישה של ח'ליפות בית אומיה (ששלטה על מרוקו באותה העת) לחופיה של ספרד שנעשתה על ידי המפקד הברברי טאריק אבן זיאד בשנת 711, חילות ערביים וברברים רבים פלשו לאזור דרום ומרכז צרפת במהלך המאה השמינית לספירה. המוסלמים המורים שנתמכו על ידי בית אומיה הגיעו עד לאזור העיר אנז'ה ובקרב טור בשנת 732 הם נהדפו חזרה לאזור הרי הפירנאים - גבול צרפת-ספרד.
בין המוסלמים לפרנקים התקיים גם שיתוף פעולה תרבותי כאשר במהלך המאה העשירית לספירה הנזיר הפרנקי ז'רבר מאוריאק שהפך לאחר מכן לאפיפיור סילבסטר השני נסע לספרד על מנת ללמוד על תרבות האסלאם, וייתכן כי למד את הנושא באוניברסיטת אל-קרוויין שממוקמת בעיר פאס שבמרוקו עצמה.
צרפת הדפה התקפות של אימפריית המוראביטון במהלך המאות ה-12 וה-13. הפרנקים אף תרמו לנוצרים באזור חצי האיברי ועזרו להם להפיל את אימפריית המוראביטון.
בשנת 1402 ההרפתקן ומגלה הארצות הצרפתי ז'אן דה בתנקור עזב את צרפת במסגרת משלחת והפליג על יד חופי מרוקו על מנת לכבוש את האיים הקנריים ולהפוך למלכם.
קונסולים ורופאים - הרנסאנס המוקדם (1500–1600)
במהלך המאה השש עשרה, יישומה של הברית הפרנקו-עות'מאנית בין המלך פרנסואה הראשון לסולטן סולימאן המפואר אפשרו קשרים רבים בין סוחרים צרפתיים לבין מדינות תחת ההשפעה העות'מאנית, מדינות כמרוקו. בשנת 1533 פרנסואה הראשון שלח שגריר למרוקו, הקולונל פייר דה פיטו. במכתב לפרנסואה הראשון מ-13 באוגוסט 1533, אחמד בן מוחמד מנהיג השושלת הווטאסית, בירך את הפתיחות הצרפתית, נתן את חופש השיט לצרפתים במרוקו והבטיח הגנה על הסוחרים הצרפתיים ברחבי המדינה. צרפת החלה לשלוח ספינות למרוקו בשנת 1555 תחת שלטונו של אנרי השני, בנו של פרנסואה.
צרפת תחת אנרי השלישי שלחה קונסול לפאס (גילם בראר) בשנת 1577, היא הייתה המדינה האירופאית הראשונה לעשות כן. בראר היה רופא במקצועו והציל את חייו של הנסיך המרוקאי עבד אל-מאליק במהלך מגפה באיסטנבול; כאשר הגיע לכס המלכות הוא ביקש להחזיר לבראר על שירותו והצלת חייו באותו המטבע.
בראר סיים את תפקידו ולאחר מכן נכנס לתפקד ארנול דה ליזה, ולאחריו אטיין הוברט מאורליאן. אטיין מאורליאן החזיק גם בתואר של רופא הסולטן המרוקאי וגם בתואר הנציג הצרפתי במדינה. הקשרים עם צרפת קרו במהלך שלטון עבד אל-מאליק ויורשו אחמד אל-מנסור.
בזמן ההוא, האנגלים ביקשו ליצור קשרים טובים עם השושלת הסעדית גם הם, ושאפו ליצירת ברית אנגלו-מרוקאית, עם ביקורו של אדמונד הוגאן ב-1577.
משלחות ממרוקו לצרפת
המשלחת המרוקאית הראשונה שנשלחה לצרפת הייתה זו של אל-חג'ארי ב-1610–1611. האחרון נשלח לאירופה בהוראתו של השליט המרוקאי במטרה להשיג פיצויים על התנהגות הספרדים ל"מוריסקוס" - המוסלמים המורים שנאנסו להתנצר על ידי הספרדים. לעומת המודחארים שנשארו נאמנים לאסלאם, המוריסקוס הורשו להישאר בספרד אך היו תחת השגחה מתמדת. הם נרדפו על ידי פליפה השני, מלך ספרד, התמרדו בשנת 1568 ולבסוף הושמדו ברובם בידי האינקויזיציה.
זמן קצר לאחר ביקורו של אל חג'ארי בצרפת, יצא אל המדינה אחמד אל-ג'זולי. הוא יצא עם משלחתו אל המדינה בשנים 1612–1613. ראשית נסע אל ג'זולי להולנד, שם התערב הפרלמנט על מנת לאפשר לו לבקר בצרפת. בצרפת עצמה הוא היה אחראי על השבת מלאי הספרייה של הסולטאן המרוקאי מולאי זידאן, מלאי שנלקח על ידי ז'אן פיליפ דה קסטלאן.
משלחותיו של איזק דה רזילי
איזק דה רזילי, בליוויו של קלוד דו מאס, הפליג לראשונה למרוקו כבר בשנת 1619. הוא עשה זאת בשליחות של לואי השלושה עשר ששקל כבר אז לכבוש חלק ממרוקו. דה רזילי היה יכול לסייר בחופי מרוקו עד לאזור אסואירה (באותה התקופה - מוגדור). דה רזילי ודו מאס חזרו לצרפת מלווים בשליח בשם סעיד פארס, שמשימתו הייתה לקחת את ספרי מולאי זידאן בחזרה למרוקו.
בשנת 1624 דה רזילי הושם כאחראי על פרשת הספרייה של מולאי זידאן והגיע לסלא על מנת לפתור אותה. דה רזילי נעצר ונכלא על ידי המשטר המרוקאי לפני ששוחרר (הגיע למרוקו ללא אישורם), ונאלץ לעזוב כתבים נוצריים רבים מאחוריו. נוצרים קפוצ'ינים רבים שניסו להתבסס במרוקו תמכו בדה רזילי במשימתו.
ב-1626 לאחר שהקרדינל רישלייה ביקש להקים קולוניה צרפתית, דה רזילי הציע לו לכבוש את אסואירה שבמרוקו ובתוך כך ליצור בסיס גם נגד הסולטאן במרקש שהיה עוין לצרפתים. אלו תקפו כשלוש שנים לאחר מכן בשנת 1629 וגרמו לנזק אך בסופו של דבר נסוגו חזרה. ב-1630 ביקר רזילי פעם נוספת במקורו ולקח חלק במשא ומתן על שחרור העבדים הצרפתיים מהמרוקאים. הוא ביקר במרוקו שוב ב-1631 והשתתף במשא ומתן על האמנה הצרפתית-מרוקאית בשנת 1631, יחד עם צאצאיו של שודד הים והדיפלומט היהודי מרוקאי שמואל פאלאג'י.
בריתות (1631–1781)
במהלך המאה השבע עשרה מולאי איסמעיל, סולטאן מרוקו, חיפש בעלי ברית נגד ספרד, והייתה לו מערכת יחסים מאוד טובה עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. מולאי איסמעיל שלח את מוחמד תמים להיות שגרירו בצרפת בשנת 1682 ובין שתי המדינות נרקם שיתוף פעולה במגוון תחומים. שוטרים צרפתים התאמנו עם הצבא המרוקאי וצרפתים עזרו למרוקאים בתחום הבניין. קונסולים צרפתים היו נוכחים במרוקו, כמו ז'אן באטיס אסטל שהיה הקונסול בתטואן. שגריר צרפתי נשלח למרוקו לראשונה בשנת 1693.
לאחר סיום מלחמת שבע השנים, צרפת הפנתה את תשומת ליבה אל הפיראטים הברברים, בעיקר אלו שפעלו במרוקו, וניצלו את הקונפליקט שהיה על מנת לתקוף ספינות של מדינות המערב.
קשרים בין צרפת למרוקו המשיכו לקרות במהלך המאה השמונה עשרה, כמו אלו של המהנדס הצרפתי תאודור קורן עם המלך מוחמד בן עבדאללה. קורן עיצב את הנמל החדש של אסואירה בשנת 1760. בשנת 1767 צרפת כוננה אמנה חדשה עם מרוקו, שנתנה לצרפתים הגנה קונסולרית ודיפלומטית במרוקו. האמנה הזו הייתה מודל לאמנות בין כוחות אירופאיים שונים בשנים הבאות.
בשנת 1777 מוחמד בן עבדאללה שלח שגריר לצרפת שנשלטה באותה התקופה על ידי לואי החמישה עשר, השגרירות הונהגה על ידי טהאר פניח וחאג' עבדאללה. צוות השגרירות הביא איתו במתנה 20 עבדים צרפתים שנתפסו על ידי פיראטים ברברים בסלא, בנוסף ל-6 סוסים מפוארים. שני השגרירים נשארו בצרפת למשך שישה חודשים.
שגרירות נוספת נשלחה לצרפת בשנת 1781, אך זו לא הוכרה לבסוף בעקבות עניינים פנימיים בצרפת.
המלחמה הפרנקו-מרוקאית הראשונה
לאחר התקופות הקשות והמטלטלות שעברה צרפת תוך המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות, צרפת הראתה פעם נוספת עניין חזק מאוד במרוקו במהלך שנות השלושים של המאה התשע עשרה. היא ראתה במרוקו כתוספת להשפעה שלה באזור המגרב, בנוסף לאלג'יריה ולתוניסיה. המלחמה הפרנקו-מרוקאית הראשונה התקיימה בשנת 1844 והעילה הרשמית לה הייתה הברית המרוקאית עם אלג'יריה כנגד צרפת. לאחר מספר תקריות בגבול שבין אלג'יריה למרוקו והסירוב של מרוקו לדרישה הצרפתית לבטל את תמיכתה באלג'יריה, צרפת החלה במלחמה. צרפת ניצחה במלחמה ניצחון מוחץ וזאת לאחר הפצצת טנג'יר (6 באוגוסט 1844), קרב איסלי באוג'דה (14 באוגוסט 1844) והפצצת מוגדור (15 באוגוסט עד ה-17 באוגוסט 1844). המלחמה נגמרה באופן רשמי ב-10 בספטמבר עם חתימת אמנת טנג'יר. במסגרת אמנת טנג'יר מרוקו קיבלה את התנאים הצרפתיים וכלאה את עבד אל-קאדר (שהיה מראשי המתנגדים לכיבוש צרפת את אלג'יריה). בנוסף לכך, מרוקו צמצמה את המשמר שלה באוג'דה והקימה ועדה לשמירת הגבול. הגבול המרוקאי-אלג'יראי שנקבע באמנת טנג'יר השתמר.
הכיבוש הצרפתי במרוקו
הכיבוש הצרפתי הצבאי במרוקו החל בשנת 1907 כאשר כבשה את אוג'דה, וזאת בתגובה לרצח הרופא הצרפתי אמיל משאם במרקש. חזית מערבית נפתחה באוגוסט 1907 עם הפצצת קזבלנקה.
לאחר מכן החל המשבר המרוקאי השני. המתיחות בין גרמניה לצרפת הגיעה לשיאה ב-1 ביולי 1911 כאשר ספינת תותחים קטנה של הצי הגרמני "פנתר" הגיעה לנמל אגאדיר. ממשלת גרמניה טענה כי היא שיגרה את ה"פנתר" ואת "ברלין", משחתת קלה גדולה יותר שהגיעה כעבור ימים אחדים לאגדיר, כדי להגן על נתינים מגרמנים בדרום מרוקו. הממלכה המאוחדת חששה שהגרמנים מתכוונים לבנות בסיס ימי באוקיינוס האטלנטי. כתוצאה מכך נסוג הצי הבריטי קרוב לעבר צרפת, והאיבה בין הממלכה המאוחדת וגרמניה הגיעה לשיאה.
הגרמנים החליטו שלא להסכים עם פתרונו של המשבר המרוקאי הראשון ב-1906, ותבעו עצמאות מוחלטת של מרוקו מידי צרפת.
משא ומתן בין צרפת לגרמניה החל ב-9 ביולי ונמשך עד 4 בנובמבר, ונסתיים בחתימתן של שתי המדינות על הסכם לפיו גרמניה תכיר בשליטתה של צרפת במרוקו, וזו תתן לה מושבה חדשה באפריקה בשטח הרפובליקה של קונגו היום.
מרוקו כקולוניה צרפתית (1912–1956)
הסכם פאס שנחתם ב-30 במרץ 1912 הפך את מרוקו לפרוטקטורט (מדינת חסות) צרפתי. מנקודת מבט משפטית קשיחה, ההסכם לא שלל את מעמדה של מרוקו כמדינה ריבונית. גם לאחר אמנת פאס צרפת ערכה את הכוחות שלה במרוקו ונלחמה שם לא פעם אחת. המלחמות הידועות ביותר של צרפת במרוקו היו מלחמת זאיין שהתקיימה בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הריף, שהתקיימה מעט לאחר מכן. שתי המלחמות התקיימו באזור צפון מרוקו ובהרי האטלס.
שיתוף הפעולה במלחמת העולם הראשונה
צרפת עודדה במהלך מלחמת העולם הראשונה גיוס מרוקאים לחיל שהורכב כולו מחיילי הקולוניות שלה, כמו שעשתה בקולוניות אחרות שלה באפריקה וברחבי העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, כ-40,000 מרוקאים נלחמו עבור צרפת, כשהם יוצרים את "הבריגדה המרוקאית". חיילים מרוקאים שירתו לראשונה את צרפת במהלך הקרב הראשון על המארן בספטמבר 1914, והשתתפו בקרבות גדולים במהלך המלחמה, כולל קרב ארטואה הראשון, קרב שמפאן הראשון וקרב ורדן. המרוקאים מצדם תמכו בצרפתים והתבטאו בעד הלחימה, חלקם אפילו תיארו את הלחימה המרוקאית במסגרת הצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה "אחד מהרגעים החשובים ביותר בהיסטוריה המשותפת המרוקאית-צרפתית".
עצמאות מרוקאית
תוקפו של הסכם פאס פג רק בשנת 1956. הסכם זה, שהתאים לתחילת המאה העשרים, לא התאים לשאיפותיה הבדלניות של מרוקו לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כאשר גרמניה פסקה מלהוות איום צבאי. אולם פירוק הסכם החסות לא היה מקובל על ממשלת צרפת. במסגרת התנגדותה לפירוק ההסכם, כפתה צרפת על סולטאן מרוקו מוחמד החמישי לצאת מתחומי ארצו לגלות, מאחר שסברה כי הצהרותיו היוו איום מדיני על ההסכם. רק בשנת 1956, לאחר מאבק מר, קיבלה מרוקו את עצמאותה המדינית, השתחררה מהסכם פאס, והסולטאן מוחמד החמישי שהוגלה קודם לכן על ידי הצרפתים, קיבל את הרשות לחזור למרוקו. עם שובו שינה את תוארו מ"סולטאן" ל"מלך" והכריז על עצמאות המדינה.
היחסים בהמשך המאה העשרים (1956–2000)
מהדי בן ברקה היה פוליטיקאי מרוקאי, מנהיג האופוזיציה. בשנת 1962 הואשם בקשירת קשר כנגד המלך חסן השני ויצא לגלות. לאחר שתמך באלג'יריה בפלישתה למרוקו בשנת 1963, נידון למוות במולדתו בהיעדרו. בן ברקה נראה בפעם האחרונה בפריז ב-29 באוקטובר 1965. פרשת חטיפתו עירבה את שירותי הביטחון בצרפת, ובמרוקו כמו גם את המוסד וה-CIA. נראה כי נרצח וגופתו הועלמה. הפרשה השפיעה על יחסי ישראל–צרפת באופן ישיר.
ב-3 במרץ 1973 הכריז חסן השני, מלך מרוקו, על מדיניות חדשה של מרוקניזציה ובמסגרתה הועברה הבעלות על אדמות ועסקים של המעמד הגבוה המקורב לממשל הצרפתי בעיקר, אל מרוקו. לאחר המרוקניזציה עלה שיעור העסקים שנמצא בידי מרוקאים מ-18 אחוזים ל-55 אחוזים.
מבנה ליגות הכדורגל בישראל
המבנה כיום
מספר הקבוצות בכל הליגות מלבד ליגה ג' נשאר קבוע כל עוד לא נעשה שינוי במבנה ובגודל הליגות. בליגה ג' מספר הקבוצות משתנה משנה לשנה בהתאם למספר הקבוצות הנרשמות באותה עונה. המספרים מעודכנים לפתיחת עונת 2021/22.
יחסי מרוקו–צרפת
היחסים במאה העשרים ואחת (2000–הווה)
היחסים הנוכחיים בין צרפת למרוקו תוארו כיחסים נאו-קולוניאליים. כקולוניה צרפתית לשעבר (ששמרה על עצמצאותה), מרוקו נחשבת כחלק מחבל "פרנצאפריק", מונח המשמש לתיאור היחסים בין הקולוניות לשעבר של צרפת באפריקה, לצרפת עצמה. היחסים הללו בין הרפובליקה הצרפתית וממלכת מרוקו קיימים בעיקר בתחומי הסחר, ההשקעות, התשתיות, החינוך והתיירות.
מבנה ליגות הכדורגל בישראל
המבנה כיום
מספר קבוצות לפי ליגה כיום: { "version": 2, "width": 400, "height": 200, "data": [ {			"name": "table", "values": [ {					"x": 1, "y": 14 },				{					"x": 2, "y": 16 },				{					"x": 3, "y": 32 },				{					"x": 4, "y": 64 },				{					"x": 5, "y": 110 }			]		}	],	"scales": [ {			"name": "x", "type": "ordinal", "range": "width", "zero": false, "domain": { "data": "table", "field": "x" }		},		{			"name": "y", "type": "linear", "range": "height", "nice": true, "domain": { "data": "table", "field": "y" }		}	],	"axes": [ {			"type": "x", "scale": "x" },		{			"type": "y", "scale": "y" }	],	"marks": [ {			"type": "rect", "from": { "data": "table" },			"properties": { "enter": { "x": { "scale": "x", "field": "x" },					"y": { "scale": "y", "field": "y" },					"y2": { "scale": "y", "value": 0 },					"fill": { "value": "steelblue" },					"width": { "scale": "x", "band": "true", "offset": -1 }				}			}		}	],	"padding": { "top": 30, "bottom": 30, "left": 30, "right": 30 } }
יחסי מרוקו–צרפת
היחסים במאה העשרים ואחת (2000–הווה)
במהלך 2021, פרצה סערה בצרפת בעקבות פרסומים כי שירותי הביון של מרוקו עקבו אחרי טלפון נייד של נשיא צרפת עמנואל מקרון. כך גם לגבי אחרים. מרוקו התעניינה במיוחד בקשרים עם אלג'יריה ובפעולות הבדלנים בסהרה המערבית. מרוקו הכחישה.
כלכלה
מרוקו היא הלקוחה הגדולה ביותר של צרפת, והמקבלת העיקרית של ההשקעות הצרפתיות ביבשת אפריקה. צרפת היא המשקיעה הגדולה ביותר במרוקו בכל מגזר כלכלי, כולל חברת התעופה הלאומית, רויאל אייר מרוק, ורכבת מרוקו (ONCF). מרוקו היא המשקיעה האפריקאית הגדולה ביותר בצרפת מן הצד השני - רוב הנשק של הצבא המרוקאי הוא נשק שנקנה מצרפת. מעל 750 חברות צרפתיות פועלות במרוקו ומעסיקות בין 80,000 ל-100,000 אנשים.
מבנה ליגות הכדורגל בישראל
שינויים במערכת הליגות בארץ ישראל לאורך ההיסטוריה
השינוי האחרון בליגה הבכירה התבצע לקראת עונת 2012/2013 - שינוי זה כלל צמצום הליגה מ-16 ל-14 קבוצות.
יחסי מרוקו–צרפת
כלכלה
הסחר השנתי בין מרוקו לצרפת מסתכם בעשרות ביליונים של דולרים בשנה.
מבנה ליגות הכדורגל בישראל
התמורות בליגות והפלייאופים על עלייה וירידה בליגות הנמוכות
לאחר שני סיבובים מתקיים בליגת העל פלייאוף אשר במסגרתו יחולקו הקבוצות לשני בתים. בית אחד של 6 קבוצות ובית אחד של 8 קבוצות. 6 הקבוצות אשר יסיימו במקומות 1 עד 6 ייקחו חלק בפלייאוף העליון, והקבוצות אשר יסיימו במקומות 7 עד 14 ייקחו חלק בפלייאוף התחתון. הקבוצות שיסיימו את העונה במקומות ה-13 וה-14 תרדנה לליגה הלאומית. בליגה הלאומית יתקיים פלייאוף של שני בתים גם כן. הקבוצות אשר יסיימו במקומות 1–8 יטלו חלק בפלייאוף העליון. שתי הקבוצות שיסיימו בשני המקומות הראשונים יעלו אוטומטית לליגת העל. הקבוצות אשר יסיימו במקומות 9–16 יטלו חלק בפלייאוף התחתון. הקבוצות שיסיימו במקומות 15 ו-16 יירדו אוטומטית לליגה א'. הקבוצה שתסיים במקום ה-14 תתמודד בשני משחקי מבחן מול הקבוצה שתסיים במקום ה-2 בליגה א'. שיטת הקיזוז בליגה הלאומית בוטלה החל מעונת 2012/2013. {| ליגה א' דרום
יחסי מרוקו–צרפת
כלכלה
צרפת מימנה 51 אחוזים מפרויקט הרכבת המהירה במרוקו, שנחנכה על ידי עמנואל מקרון ועל ידי מוחמד השישי יחד.
מבנה ליגות הכדורגל בישראל
התמורות בליגות והפלייאופים על עלייה וירידה בליגות הנמוכות
פלייאוף עליה ליגה א' / הישרדות ליגה לאומית
יחסי מרוקו–צרפת
חינוך
החינוך הצרפתי פופולרי מאוד במרוקו. עד ימים אלו, בתי ספר מסוימים במרוקו מלמדים בשפה הצרפתית וערבית מלומדת כשפה השנייה. בתי ספר צרפתיים רשמיים נמצאים בקזבלנקה, רבאט, פאס, מרקש, מקנס ואוג'דה.
צרפת היא יעד אליו נוהרים מרוקאים ללימודים אקדמיים. כ-60% מכלל המרוקאים שלומדים מחוץ למרוקו, עושים זאת בצרפת. המרוקאים מהווים גם את קבוצת התלמידים הזרים הגדולה ביותר בצרפת, הם מהווים 12% מכלל התלמידים הבינלאומיים שלומדים באוניברסיטאות הצרפתיות, נכון ל-2015. מרוקו היא המדינה בעלת אחוז דוברי הצרפתית הגבוה במגרב, היא מובילה עם שלושים וחמישה אחוזים, אלג'יריה מעט מאחוריה עם שלושים ושלושה אחוזים ומאוריטניה עם שלושה עשר אחוזים של דוברי צרפתית בלבד.
מרוקאים בצרפת
נבחרת מרוקו בכדורגל מכלילה בסגל שלה שחקנים אזרחים מרוקאים רבים שנולדו בצרפת.
תאודור ראלי
תאודור ז'אק ראלי (באנגלית: Théodore Ralli; ביוונית: Θεόδωρος Ράλλης;  16 בפברואר 1852 – 2 באוקטובר 1909) צייר יווני בצבעי מים שעבד בעיקר בצרפת וצייר במצרים.
הוא צייר יצירות ז'אנר, פורטרטים, דמויות מקומיות, נושאים אדריכליים, פנים עם דמויות ובעלי חיים. אבל הוא ידוע בעיקר בזכות ציוריו האוריינטליסטיים.
ביוגרפיה
הוא נשלח לפריז בחסות המלך אותון של יוון ולמד אצל ז'אן-לאון ז'רום, צייר ופרופסור צרפתי בבית הספר לאמנויות יפות, ואצל ז'אן-ז'ול-אנטואן לקומטה דו נואי, שניהם ידועים בציוריהם האוריינטליסטיים.
לאחר מכן נסע ראלי לצפון אפריקה ובמזרח התיכון, והתיישב לזמן מה בקהיר, מצרים. כאן הוא מצא את השראתו למיסטיקה הרומנטית ולחושניות של ציוריו האוריינטליסטיים הרבים. ציורי הז'אנר האחרים שלו היו לרוב זכרונות נוסטלגיים מהחיים והמנהגים של מולדתו היוונית, שאותם תיאר בחרדת קודש עדינה ומרגשת. ציוריו נעשו תוך תשומת לב רבה לפרטים, תוך הקפדה רבה על תלבושות והבעות פנים. מקורות האור המגוונים בציוריו כגון קרני אור, נרות או הגחלים הזוהרות באח מוצגים בצבעים רכים.
התערוכה הראשונה של ראלי הייתה בסלון בפריז בשנת 1875. מ-1879 הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית בלונדון. הוא היה חבר באגודת האומנים הצרפתית שם קיבל ציון כבוד ב-1885, ומדליית כסף ב-1889 על כל עבודתו. הוא הציג את ציוריו בסלון דה רואן (1897, 1903, 1906 ו-1909) וגם באתונה במהלך המשחקים האולימפיים של 1896. הוא גם שימש כשופט בתחרות ב-1900 בתערוכה העולמית של פריז. בשנת 1901 הוא הפך לאביר של לגיון הכבוד.
לאחר מותו הוא נשכח. שמו אפילו לא נכלל במילון גרוב לאמנות. רוב ציוריו נמצאים עדיין באוספים פרטיים ורק מוזיאונים בודדים רכשו אי פעם את יצירותיו. כמה מציוריו נמכרו במכירה פומבית במאה ה-20, אך קיבלו מחירים צנועים. עם זאת, במאה ה-21, ציוריו התגלו מחדש והם נמכרים במחירים שהם פי עשרה מאלה שהיו כמה שנים קודם לכן. הם ומשיגים מחירים מ-30,000 עד 100,000 אירו.
טלאי צווארון
טלאי צווארון הוא סימול אשר נענד על דש הצווארון כחלק ממדי צבא, כוחות ביטחון או שירות אזרחי. טלאים אלו נענדים משני צדדי הצוואר ומשמשים לסימול דרגה, יחידה צבאית, שיוך לזרוע או שיוך לאגף. כיום טלאי צווארון נענדים ברוב הצבאות רק על מדי שרד או מדים ייצוגיים.
השימושים העיקריים של טלאי הצוואר הם לסימול קבוצת דרגות (לרוב דרגות קצונה גבוהות) וסימול שיוך לזרוע בכוחות המזוינים. ארגונים אשר עושים שימוש בטלאים מסוג זה הם לרוב בעלי מאפיינים צבאיים, כגון ארגוני רפואה וכוחות שיטור וביטחון. הכוחות המזוינים של מדינות רבות כוללות שימוש בטלאי צווארון לסימול דרגות קצונה גבוהות לרוב בצבע ועיצוב אחיד, כך נהוג לדוגמה בצבא הבריטי, צבאות המזרח התיכון והצבא הרוסי. השימוש בטלאי צווארון לסימול שיוך לזרוע או אגף בכוחות המזוינים נפוץ מאוד בבונדסוור הגרמני והיה נפוץ גם בברית המועצות.
במקביל לטלאי הצווארון, מדינות רבות עושות שימוש בסימול צווארון בצורת סיכה במקום טלאי. במקרים אלו הסיכה מסמלת לרוב את הארגון, דרגת קצונה, או בצבאות בודדים לסימול שיוך לזרוע או חיל. סיכת דש צווארון נהוגה באופן נרחב בכוחות המזוינים של ארצות הברית. בצה"ל קיים שימוש בסיכת קצונה הנענדת על הדש השמאלי של הצווארון, בעבר היה נהוג לענוד סיכה עם סמל צה"ל על שני דשי הצווארון.
הממלכה המאוחדת ומדינות חבר העמים הבריטי
לכוחות המזוינים של בריטניה ישנה מסורת ארוכה של שימוש בטלאי צווארון, עוד מהתקופה שהמדים הורכבו מצווארון גבוה שצבעו העיד על שיוך החייל לרגימנט מסוים (צבע מכפלת). המסורת המודרנית של טלאי צווארון החלה בסוף המאה ה-19 לציון קציני מטה, במהלך מלחמת העולם הראשונה טלאים שימשו את כלל קציני המטה עם חלוקה לצבעים בהתאם לשיוך החילי של הקצין. החל משנת 1921 טלאי צווארון נענדו רק על ידי קצינים מדרגת קולונל ומעלה, עם חלוקה למספר מצומצם של צבעים לציון מקצועות מסוימים. במלחמת העולם השנייה הצבע הבסיסי היה אדום לסימול קציני מטה כלליים מדרגת קולונל ומעלה, בנוסף היה: כחול בהיר (הנדסה), כחול כהה (חימוש), כחול חיוור (חינוך), ורוד (רפואה), חום ערמוני (שרות וטרינארי), סגול (דת), ירוק (רפואת שיניים) וצהוב (ניהול כספים).
כיום טלאי צווארון נענד על גבי מדים ייצוגיים ומדי שירות (מס' 2 ו-4) בצבא הבריטי, בקרב קצינים מדרגת קולונל בהתאם לזרוע בה הם משרתים. צוערים בצבא, בצי ובחיל האוויר המלכותי עונדים גם הם טלאי צווארון המסמל את דרגתם. במשטרת הממלכה המאוחדת נענדים טלאי צווארון דומים, אך בעלי רקע שחור ועיטור כסוף.
מלבד הממלכה המאוחדת, צבאות חבר העמים הבריטי כגון אוסטרליה, הודו וקנדה כוללות מסורת דומה של ענידת טלאי צווארון על מדי שירות. בצבאות אלו בדומה לכוחות המזוינים של בריטניה קצינים בכירים בצבא היבשה עונדים טלאי צווארון אדום עם עיטור זהוב, בנוסף כוחות משטרה ושירותי ביטחון בחלק ממדינות אלו כוללות מסורת דומה.
גרמניה ואוסטריה
במדינות דוברות גרמנית, בהן גרמניה, שווייץ ואוסטריה, התפתחה מסורת של ענידת טלאי צווארון הנקרא בגרמנית קרגנשפיגל (Kragenspiegel) לסימול הן הדרגה והן השיוך החילי או המקצועי. בנוסף קצינים בדרגות בכירות עונדים טלאי צווארון מעוטר בדומה לנהוג במדינות רבות אחרות, אלו מכונים לעיתים ארבסקן-קרגנשפיגל (Arabesken-Kragenspiegel).
בגרמניה הקיסרית היו נהוגים טלאי צווארון רק בקרב מספר יחידות, קצינים בדרגות גבוהות ויחידות משמר. בתקופת רפובליקת ויימאר שלאחר מלחמת העולם הראשונה הצבא אימץ את השימוש בקרגנשפיגל באופן נרחב יותר לסימול שיוך חילי ודרגה, אך לא במדי הצי.
בתקופת גרמניה הנאצית נמשך השימוש בטלאי לסימול שיוך חילי על ידי צבע הטלאי (ואפנפרבה), בנוסף לטלאי אדום מעוטר לסימול דרגות בכירות. בלופטוואפה ובוואפן אס אס השימוש בטלאי הצווארון הורחב וכלל גם את דרגת העונד. בוואפן אס אס הטלאי היה שחור וכלל לרוב זוג טלאים זהה משני צידי הצוואר, עם זאת יחידות מסוימות כללו את סמל היחידה בטלאי השמאלי (בעיקר יחידות מתנדבים). בלופטוואפה, בדומה לצבא היבשה, צבע הרקע של הטלאי השתנה בהתאם לשיוך או התפקיד של העונד, כך לדוגמה טייסים ויחידות קרקעיות (כגון צנחנים) ענדו טלאי בצבע צהוב שעליו הוצגה גם דרגת העונד.
לאחר המלחמה השימוש בטלאי נמשך בגרמניה המזרחית והמערבית, הצבא היבשה וחיל האוויר, אך לרוב לא בצי (מלבד כמה יחידות הצי של גרמניה המזרחית). עם איחוד גרמניה הבונדסוור הפך לצבא גרמניה וכן עד היום טלאי הצווארון משמש הן לציון דרגות גבוהות והן לסימול שיוך מקצועי לפי צבע הטלאי (ראו ואפנפרבה).
ברית המועצות ורוסיה
בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה אימצו כוחות הצבא של האימפריה הרוסית את טלאי הצווארון. עם ייסוד ברית המועצות והקמת הצבא האדום, בין 1924 ל-1943 טלאי הצווארון שימש בתור הסימול היחיד לדרגת החייל, בשנת 1943 הוחזרו הדרגות לכותפות וטלאי הצווארון שימש לסימול שיוך מקצועי או חילי של החייל.
כיום טלאי הצווארון משמשים את כלל החיילים והקצינים לסימול שיוך מקצועי וחיל (באמצעות צבע הטלאי, צבע הפאות וסמל חילי). קצינים בדרגות בכירות עונדים טלאי צווארון במורכב מעיטור מוזהב בלבד.
המזרח התיכון
רוב הכוחות המזוינים של מדינות המזרח התיכון וארצות ערב עושים שימוש בטלאי צווארון אדום או שחור מעוטר, אשר משמש העיקר את דרגות הקצונה הבכירות ביותר. בהם ניתן למנות את מצרים, ירדן וסוריה עם טלאי צווארון אדום ואיראן ועומאן עם טלאי צווארון שחור מעוטר. מסורת המדים והעיטורים של מדינות אלו שואבת רבות ממסורת המדים של האימפריות האירופאיות ששלטו באזור עד למלחמת העולם השנייה ובעיקר בריטניה וצרפת, השימוש בטלאי הצווארון נובע גם הוא ממסורות אלו ודומה לרוב בצבעו ועיצובו לנהוג במדינות אירופה.
מלאקה (מדינה)
מלאקה (במלאית: Melaka) היא מדינה במלזיה. מלאקה נמצאת במערב מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בנגרי סמבילן בצפון, ג'והור במזרח ומצר מלאקה בדרום ובמערב. בירתה היא העיר מלאקה.
היסטוריה
מקורה של מדינת מלאקה הוא בסולטנות מלאקה שנוסדה בסוף המאה ה-14 על ידי פרמסווארה. פרמסווארה היה השליט של אזור סינגפור של היום והוא ברח משם עקב מתקפה של אימפריית מג'פהיט. לאחר שהוא ברח הוא התקדם צפונה לאורך החוף המערבי של חצי האי המלאי עד שעצר בנקודה מסוימת והקים את העיר מלאקה ובעקבותיה את הסולטנות שנקראה על שמה. היישוב החדש הפך למרכז מסחרי חשוב בדרום-מזרח אסיה תוך שנים מעטות.
ב-1434 הסינים הפסיקו להתעניין בנעשה מחוץ למדינתם והם הפסיקו לתמוך במלאקה, שהחלה להתבסס כסולטנות עצמאית. הסולטנות הדפה ניסיונות כיבוש של סיאם ב-1446 ו-1456. השנים שלאחר מכן נחשבות לתור הזהב של הסולטנות, במהלכן הייתה לה השפעה על מדינות שונות באזור והיא הפכה לגורם חשוב מאוד במסחר באזור.
ב-1509 הגיע למלאקה משלחת ספינות פורטוגזית מגואה שמטרתה הייתה ליצור קשרי ידידות ומסחר עם הסולטאן. לאחר ששוכנע על ידי סוחרים הודים וערבים שהמטרה האמיתית של פורטוגל היא להשתלט על הסולטנות הוא ניסה להשתלט על הספינות של הפורטוגזים, אך רובם הצליחו לברוח. עם זאת נתפסו מספר שבויים.
כעבור שנתיים, ב-1511, יצאה למלאקה משלחת פורטוגזית בפיקודו של אפונסו דה אלבוקרקי. לאחר שהסולטאן סירב לשחרר את השבויים הפורטוגזים תקפו והצליחו לאחר שני ניסיונות לכבוש את הסולטנות. הסולטאן ברח ושניים מבניו הקימו לאחר מכן את סולטנות ג'והור ואת סולטנות פרק.
במהלך שלטון הפורטוגזים ירד מעמדה של מלאקה כמרכז מסחרי חשוב. בהמשך המאה ה-16 ולאחר מכן בתחילת המאה ה-17 הפורטוגזים הצליחו לבלום ניסיונות פלישה של הולנד ושל סולטנויות ג'והור, פרק ואצ'ה. ב-1641 הולנד הצליחה לכבוש את מלאקה בעזרת סולטנות ג'והור. תחילה היה ניסיון של המושלים במלאקה מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית להחזיר את מלאקה לגדולתה, אך בסופו של דבר מאמצי ההולנדים הושקעו במושבתם בטאוויה (כיום ג'קרטה) באי ג'אווה.
ב-1795, לאחר הקמת הרפובליקה הבטאווית בהולנד, בריטניה השתלטה על מושבות הולנד באזור והחזיקה בהן עד 1818. ב-1824 נחתם חוזה בין אנגליה והולנד במסגרתו הבריטים קיבלו את מלאקה בתמורה לקולוניה שלהם בסומטרה. תחילה מלאקה נשלטה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית ובהמשך היא הפכה למושבת כתר. ב-1826 היא צורפה לקולוניית מושבות המצרים, שכללה אותה ביחד עם עוד מספר שטחים קטנים של בריטניה בחוף מצר מלאקה, כמו סינגפור.
ב-1946 התיישבויות המצרים צורפו לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה. ב-1957 פדרציית מלאיה קיבלה את עצמאותה והיא הייתה בין הישויות שהרכיבו את מלזיה ב-1963.
כלכלה
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על תעשייה, המרוכזת בעיקר בבירה מלאקה ובקרבתה.
הספר הוולשי
הסְפַר הוולשי או המארצ'ים הוולשים (באנגלית: Welsh Marches, בוולשית: Y Mers, בלטינית: Marchia Walliae) הוא כינוי לאזורי הגבול בין אנגליה לויילס. ההגדרה המדויקת השתנתה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה.
כיום המונח משמש לתיאור האזורים באנגליה הצמודים לגבול הוולשי, בעיקר מחוזות הרפורדשייר ושרופשייר, ולפעמים גם באופן מורחב לאזורים נוספים או לאזורים בצד הוולשי של הגבול. בתקופות קדומות יותר, במיוחד בין המאה ה-11 וה-16 אזורי הספר הוולשי היו בסיס לאדמות שניתנו לאדוני הספר (אדוני המארצ'ר) במטרה להגן על אזורי הגבול כנגד הוולשים.
היסטוריה
סביב המאה ה-9 התחיל להתגבש גבול בין הנסיכויות הוולשיות (בעיקרן פוויס) וממלכת מרסיה. כתגובה לאימותים הטריטוריאליים בין שני צדדי הגבול, הוקמו ובוצרו עיירות בצד האנגלו-סקסוני של הגבול והוקמו מכשולים לאורך הגבול (החשוב בהן סוללת אופה). לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה ב-1066, מספר אצילים נורמנים קיבלו אדמות לאורך הגבול עם ויילס במטרה לבצר את הגבול ולהגן על ממלכת אנגליה מפני הוולשים. אזורים אלו נקראו "מארצ'ים" מהמילה הלטינית הקדומה לגבול או קצה "March", על אותו משקל שמה של ממלכת מרסיה, תואר מרקיז ותואר המארקגראף.
חשיבות אזורי הספר, האדונויות ששלטו בהם והאצילים שעמדו בראשן, הלכה וגברה בין המאה ה-11 ל-13. האצילים הנורמנים שהוצבו באזורי החיץ הללו, גדלו בכוחם והקימו משפחות נרחבות שחלשו על מספר אחוזות ואדמות, לאורך השנים הם גם נאלצו לעמוד אל מול התקפות הממלכות הוולשיות וכך גם התרחבו בהדרגה לעומק ויילס. בשיא גודלם של אזורי הספר, הם היוו כשני שלישים מוויילס לאורך מזרח ודרום ויילס. אזורי הספר נוהלו על פי החוק הנורמני-אנגלי ואף תושבים ממלכת אנגליה עודדו להתיישב באדוניות הספר וכך התעצב מרקם חברתי תרבותי שונה באזורים אלו. כך לדוגמה, כשסוקרים את אזורי דוברי הוולשית גם כיום, הם מרוכזים ברובם בפינה הצפון-מערבית של ויילס, היכן שלא שלטו אדוני הספר.
בין 1277 ל-1283 נכבשה ויילס באופן מלא בידי אדוארד הראשון, מלך אנגליה ונסיכות ויילס העצמאית הפכה לחלק ממלכת אנגליה עם חקיקת צו ריד'לן. למרות הכיבוש וביסוס נוכחות שלטונית אנגלית בוויילס, זו המשיכה לנהל שלטון מקומי וחוקים וולשים בלי התערבות אנגלית לרוב, ובאותה עת המשיכו גם אזורי הספר להתחזק ולתנהל גם הם באופן עצמאי מהשלטון המרכזי בלונדון. בהדרגה התגבשו שלוש רוזנויות מרכזיות לאורך הגבול האנגלו-וולשי; רוזנות צ'סטר בצפון, רוזנות שרוסברי במרכז, ורוזנות הרפורד בדרום. בפנים ויילס, בעיקר בדרום חצי-האי, התבססו מספר משפחות אצולה מרכזיות שהחזיקו כוח פוליטי רב בהם בית מרשל רוזני פמברוק.
בשנת 1536 הנרי השמיני, מלך אנגליה החליט לשים סוף לעצמאות של אזורי הספר ונסיכות ויילס, הוא חוקק את חוקי ויילס שביטלו את האדונויות הספר והאוטונומיה הוולשית והחיל את החוק האנגלי על כלל ויילס. מאז למעשה חשיבות אזורי הספר החלה לצנוח, אף על פי שאצילים רבים המשיכו להחזיק בכוח והשפעה אזורית, הם היו כפופים באופן ישיר יותר למלך אנגליה.
כיום הגדרת הספר הוולשי מתייחסת לאותם מחוזות הגובלים עם ויילס מהצד האנגלי, ולפעמים גם למחוזות המקבילים להם מהצד הוולשי. מבחינה חברתית-תרבותית, כאמור אזורי הספר הושפעו הרבה יותר מהתרבות הנורמנית והאנגלית ולכן מבחינה זו ניתן לראות גם כיום הבדלים רבים בין "פיורה וואליה" (ויילס האמיתית) ו-"מארצ'יה וואליה" (הספר הוולשי).
אדוני הספר הוולשי
אדוני הספר (Marcher Lords) התקיימו מאז הכיבוש הנורמני של אנגליה במאה ה-11, ועד לאיחוד ויילס ואנגליה על ידי הנרי השמיני, מלך אנגליה ב-1536. לאורך הגבול האנגלי-וולשי ובאזורים נרחבים בפנים ויילס התקיימו מספר רב של אחוזות וקרקעות בראשות אדונים שבמקור שימשו כאמור לשמש חוצץ בין ויילס וממלכת אנגליה.
אדונויות ששיטחיהן הועברו לאנגליה: בישופס קסל (שרופשייר), קליפורד (הרפורדשייר), קלאן (שרופשייר), האנטינגטון (הרפורדשייר), ניטון (שרופשייר, כיום פוויס), אוסווסטרי (שרופשייר), וויטינגטון (שרופשייר), ווויגמור (שרופשייר).
אגיינסט אול אודס (2011)
תשעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, ג'ף הארדי ניצח את מר אנדרסון וזכה באליפות העולם במשקל כבד של TNA. עוד ברשימת הקרבות, מדיסון ריין ניצחה את מיקי ג'יימס בקרב מי שעומדת אחרונה ושמרה על אליפות נשות הנוקאאוטס של TNA, וקאזריאן ניצח את רובי אי ושמר על אליפות ה-X דיוויז'ן של TNA.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact.
אליסיה שחף
אליסיה שחף (נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-25 בנובמבר 1959) היא אמנית, צלמת, ופעילה חברתית שצילמה ויצרה תערוכות אמנות בנושאים אישיים וגם עם מסרים חברתיים של נפגעי אלימות מינית, שורדי שואה ומהגרים.
תולדות חייה
אליסיה שחף היא בתם של שושנה שקליאר מוניס (Susana Schkliar Monis), שהייתה מנהלת חשבונות ילידת ארגנטינה, ומריו מוניס (Mario Monis) שהיה מנהל חשבונות יליד ארגנטינה. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1971 והתגוררה בבת ים. בשנת 1975 שבו לארגנטינה ובשנת 1980 עלו לישראל בפעם השנייה וגרו ברמת השרון.
שחף התגוררה בקיבוץ מצר בין השנים 1981–1996, שם התחתנה עם נסטור סקלוביץ (שחף).
בשנת 1994 סיימה את מגמת הצילום בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה. בשנת 2003 הפכה לבוגרת הסמינר לאוצרות ותרבות בבית הספר. בשנת 2018 סיימה מסלול "פוטותרפיה בשילוב אמנויות" באוניברסיטה הפתוחה.
על אמנותה
שחף עוסקת בנושאים שקשורים להיסטוריה המשפחתית שלה, להיותה אישה, מהגרת. צילמה והציגה תערוכות על אנשים שנפגעו בצורות שונות, דוגמת בעיות הגירה או בעיות מקומיות, מתוך תחושה שבצילום אין רק תיעוד, אלא שההתבוננות באמצעות הצילום מאפשרת הבנה של אירועים, פרטים ומצבים. שחף הושפעה מאמנותם של צלמים שקדמו לה, ואימצה את הגישה לפיה צילום יכול לעלות מודעות לנושאים חברתיים. בהרצאה במוזיאון על התפר בשנת 2018 סיפרה שהושפעה מצלמים כמו לואיס היין האמריקאי, שנכנס להיכל התהילה של הצילום הבינלאומי, שצילומיו עוררו מודעות ציבורית לבעיות של מעמד הפועלים ובפרט למצבם הנואש והקשה של ילדים עובדים בכל רחבי ארצות הברית. צלמת נוספת שמאוד השפיעה על שחף הייתה הארגנטינאית, אדריאנה לסטידו, שבצילומיה הראתה את קשיי חייהן של אמהות בגיל העשרה, אסירות, ויחסי אמהות ובנות. לדבריה ההשפעה הכי גדולה על דרכה האמנותית הייתה מהצלם רוברט מייפלתורפ, שצילם גברים אפרו-אמריקאים בעירום, בקומפוזיציה שמציגה אותם כמעין אלים. צילומים אלו השפיעו על מעמדם של הגברים הללו בחברה. כמו כן הושפעה מפרנצסקה וודמן (Francesca Woodman), צלמת אמריקאית שהתפרסמה בצילומי שחור-לבן שלה או של דוגמניות, שזכו לתשומת לב חיובית. בהרבה מצילומיה נראות נשים עירומות או לבושות במטושטש.
באותה הרצאה היא מדגישה שהיא אינה מטפלת בנשים שעברו אלימות מינית, אלא שבעזרת חשיפת הדיוקן שלהן הן מעבירות מסר שאין להן סיבה להסתתר או להתבייש. מכיוון שבישראל אסור להראות תמונות של נפגעות אלימות מינית (עד לשנת 2018) ללא אישור שופט. כך, נפגעות מרגישות גם פגועות וגם "שקופות". הדיוקן הגדול בפנים גלויות בא להראות שהן גיבורות ולא קורבנות שצריך להסתירן מעיני הציבור. לאחר מכן יצירה שחף תערוכה נוספת של גברים שעברו אלימות מינית, מתוך רצון להדגיש גם את חשיבותו של הנושא.
תערוכות יחיד נבחרות
2016: "נראים" – דיוקנאות של גברים נפגעי אלימות מינית, מרכז ענב לתרבות, תל אביב.
2018: "מביטים קדימה" – דיוקנאות של ניצולי שואה, אוניברסיטת חיפה. אוצרת: פרופ' שרון פוליאקין, ליווי פרופ' יוחאי רוזן.
2022: כלוב הצלעות - תערוכה והשקה של ספר אמנית, הגלריה בבארי, אוצרת: סופי ברזון מקאי.