cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
KSR-2 קלט
השימוש בטיל במלחמת יום הכיפורים
המדינה היחידה שרכשה את הטיל מחוץ לברית המועצות הייתה מצרים. בשנת 1972 ערך חיל האוויר המצרי ניסויי בשיגור הטיל באזור אסואן. העימות היחיד שבו הוא הופעל היה מלחמת יום הכיפורים. בסך הכל שוגרו לעבר מטרות ישראליות 25 טילי קלט ממפציצי טופולוב 16. 20 מהם יורטו על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי או הופלו על ידי כוחות נ"מ, וחלק מן הנותרים לא הגיעו למטרתם עקב תקלות טכניות.
פרס ג'ודית רזניק
פרס ג'ודית רזניק (אנגלית: IEEE Judith A. Resnik Award) הוא פרס שנתי על שמה של האסטרונאוטית ג'ודית רזניק שנהרגה באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
הפרס ניתן לאישים בולטים שתרמו לקידום חקר החלל והפעילות האנושית בו, בדגש על תרומתם ההנדסית. הפרס מוענק על ידי ארגון IEEE, המכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה, גוף בינלאומי הפועל לקידום הטכנולוגיה לתועלת האדם.
ביה (סדרת טלוויזיה)
ביה (בספרדית: Bia) היא סדרת טלוויזיה ארגנטינאית שהופקה על ידי ערוץ דיסני באמריקה הלטינית. הפרק הראשון של הסדרה יצא לאור ב-24 ביוני 2019. הסדרה החלה את שידוריה בישראל ב-3 בנובמבר 2019. יוצרי הסדרה הם מרינה אפרון, כרמן לופז-שטחל וחורחה אדלשטיין, בהפקה עם ערוץ דיסני ביבשת אירופה, במזרח התיכון ובאפריקה.
השחקנים הראשיים הם איזבלה סוזה, חוליו פניה, אנדראה דה אלבה וגידו מסינה.
ב־10 באוקטובר 2019 אושר כי הסדרה התחדשה לעונה שנייה.
ב־14 במרץ 2020 אושר חידוש הסדרה לעונה שלישית באמצעות הופעה חיה של השחקן רודריגו רומי.
הפקה
צילומי הסדרה אושרו ב-17 באוגוסט 2018. היא הופקה על ידי החברות פגסה ונון סטופ עבור ערוץ דיסני אמריקה הלטינית ומבוצעת בשיתוף פעולה עם ערוץ דיסני באירופה במזרח התיכון ובאפריקה. בבימויים של חורחה בכרה ודניאל דה פליפו. צוות השחקנים של העונה הראשונה הוכרז ב-23 באוגוסט 2018.
קידום
הטריילר הראשון של הסדרה פורסם ב-24 במרץ 2019 בחשבון היוטיוב הרשמי של ערוץ דיסני באמריקה הלטינית. ב-27 במרץ עלו שני טריילרים לסדרה בחשבון האינסטגרם של הסדרה.
מוזיקה
הקליפ הראשון שכותרתו "Así yo soy" (ככה אני) הועלה לאינטרנט ב-4 באפריל 2019. האלבום הראשון של הסדרה "Así yo soy" יצא לאור ב-18 ביוני 2019.
המזח (סדרת טלוויזיה)
המזח הוא סרט דרמת מלחמה ישראלי, בבימוי ליאור חפץ, שעלה בבתי הקולנוע ב-3 באוגוסט 2023. באוקטובר של אותה שנה, גרסה שונה של הסרט צפויה להעלות לשידור כסדרה בת חמישה פרקים בכאן 11.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת במהלך מלחמת יום הכיפורים ומגוללת את סיפורו האמיתי של מוצב "המזח", מוצב מבודד על גדות תעלת סואץ. לאחר התקפת פתע מצרית, 42 חיילים בפיקודו של סגן צעיר נאבקים להדוף התקפות אויב שבמהלכן מחצית הלוחמים נפצעים או נהרגים.
דוב קוטב
דוב קוטב (שם מדעי: Ursus maritimus) או דוב לבן הוא דוב שתפוצתו מוגבלת לאזור הארקטי. לצד דובי הקודיאק, דובי הקוטב הם הטורפים היבשתיים הגדולים ביותר בעולם, הזכרים הבוגרים שוקלים בין 300 ל-700 קילוגרם, והנקבות שוקלות כחצי ממשקל הזכרים. פרוותם חלולה ושקופה למחצה, אולם לצופה מרחוק היא נראית בצבע לבן או בז', ולכן היא מספקת לדובים הסוואה. עורם של דובי הקוטב שחור. שכבת השומן והפרווה שלהם מגנות עליהם מפני הקור העז השורר באזורי המחיה שלהם. זנבם הקצר ואוזניהם הקטנות מאפשרים את הקטנת איבוד החום לסביבה. מבנה גופם וראשם הקטן מותאמים לשחייה חלקה במים.
דוב הקוטב הוא יונק ימי מימי-למחצה, והוא הסתגל לכמה סביבות חיים: יבשה, ים וקרח. באזורי מחייתו הוא נחשב לטורף-על. הוא ניזון בעיקר מכלבי ים, מניבתנים ומלווייתנאים, אולם הוא יאכל כל מה שיעלה בידו. כמו כן הוא חוטף טרף של טורפים קטנים כמו שועלים, זאבים או דובים אחרים.
מצב שימורו של דוב הקוטב על פי האו"ם "פגיע", כלומר הוא נמצא בסיכון, אם כי ההערכות לגבי מידת הסיכון שנויות במחלוקות. יש זואולוגים סבורים כי ההמסה הצפויה של הקרחונים ושל ימות הקרח בשל ההתחממות העולמית תביא לצמצום אוכלוסיות דובי הקוטב לכדי שליש מגודלן הנוכחי עד אמצע המאה ה-21. מחקרים ארוכי-טווח מראים כי רוב תת-האוכלוסיות של דובי הקוטב נמצאות בתהליך הצטמצמות, אף כי ניכרת גם עלייה במספרם בכמה מקומות.
מאפיינים פיזיים
דובי קוטב, יחד עם דובי הקודיאק (Ursus arctos middendorffi), הם הטורפים הגדולים ביותר החיים כיום על היבשה. זכרים בוגרים שוקלים בין 300 ל-700 ק"ג, ואורך גופם 2.4–3 מטרים. לעומתם, נקבות בוגרות שוקלות בין 150 ל-300 ק"ג, ואורך גופן 2–2.5 מטרים. משקל הנקבות עולה משמעותית בתקופת ההיריון. נתונים אלו מעמידים את דובי הקוטב כמין היונק השני ברמת הדו-צורתיות הזוויגית שלהם, שניים רק לאוטריים. הגורים שוקלים בהיוולדם רק 600–700 גרם.
פרוותם של דובי הקוטב נראית בצבע לבן-בז' (השערות עצמן שקופות), והיא מספקת הסוואה טובה. בנוסף, הפרווה משמשת כשכבת בידוד תרמי, כלומר חשיבותה הרבה נובעת מהאקלים הארקטי שבו חיים הדובים. הפרווה עשויה להפוך לצהבהבה עם הגיל. עורם של הדובים שחור, וניתן להבחין בכך באזורים החשופים (מפרווה) של הדוב: האף, העיניים והפה. הפרווה מכוסה שמן דוחה מים, המשמש כבידוד תרמי לדוב בעת שהותו בתוך המים, כאשר פרוותו אינה מבודדת בגלל הרטיבות. שערות קשיחות בסוליות כפות הדוב מספקות לו בידוד תרמי מהקרקע ואחיזה על פני הקרח החלק.
שלא כמו יונקים ארקטיים אחרים, אין דובי הקוטב משירים את פרוותם הלבנה והסמיכה לשם הצמחת פרווה כהה ודלילה יותר בקיץ. בעבר סברו כי השערות השקופות של פרוות הדוב מעבירות את אור השמש אל עור הדוב (בדומה לאופן פעולתם של סיבים אופטיים), אולם השערה זו הופרכה בהמשך.
אבולוציה ומיון
דוב הקוטב הוא מין בסוג דוב המשתייך למשפחת הדוביים. המין הקרוב אליו ביותר הוא הדוב החום. על פי ממצאי מאובנים ומחקרים מולקולריים, נראה שדוב הקוטב והדוב החום התפצלו זה מזה לפני כ-200 אלף שנים בהערכה גסה. מאובנים מראים כי השיניים הטוחנות של דוב הקוטב השתנו משמעותית מאלו של הדוב החום לפני כ-10 עד 20 אלפי שנים בלבד. כפי הנראה, דוב הקוטב התפצל מאוכלוסיית דובים חומים שהפכה מבודדת במהלך תהליך התקרחות בתקופת הפליסטוקן.
מחקרים גנטיים מצביעים על כך שקבוצות אחדות של דובים חומים קרובות יותר מבחינה גנטית לדובי הקוטב מאשר לקבוצות אחרות של דובים חומים. משמעות הדבר היא שלפי תפיסות מסוימות של הגדרת המין דובי הקוטב אינם נחשבים למין נפרד. יתר על כן, מספר פעמים אירעו מקרים שבהם דובי הקוטב הזדווגו בסביבתם הטבעית עם דובים חומים ויצרו בני-כלאיים פוריים. זוהי עדות נוספת לקרבה הגנטית בין המינים, שמצביעה על התפצלות מאוחרת יחסית. עם זאת, אף אחד מהמינים אינו מסוגל לשרוד לאורך זמן בגומחה האקולוגית של האחר, והם נבדלים במורפולוגיה, במטבוליזם, בתזונה, בהתנהגות ובמאפיינים פנוטיפיים אחרים. לכן, שני הדובים הללו מסווגים על פי רוב כמינים נפרדים.
בעבר זיהו חוקרים שני תת-מינים תחת המין Ursus martimus: תת-המין Ursus maritimus maritimus זוהה על ידי קונסטנטין פיפס (1744–1792) ב-1774, שהיה הראשון לתאר את דובי הקוטב כמין נפרד; תת-המין השני היה Ursus maritimus marinus, שזוהה על ידי פיטר פלאס (1741–1811) ב-1776. עם זאת, מאז נמצא שהמיון לתת-מינים מוטעה - כיום המין אינו מפוצל לתת-מינים, ובמקום זאת ממיינים את אוכלוסייתו העולמית ל-19 תת-אוכלוסיות החיות בחמש מדינות: הארכיפלג הקנדי הארקטי בקנדה (חלק מממלכת דנמרק) סבאלברד (חלק מנורווגיה) מרכז סיביר וארכיפלג פרנץ יוזף שברוסיה שבארצות הברית
תת-האוכלוסיות השונות שומרות על אזור חיים קבוע בהתאם לעונות השנה. פרטים מתת-אוכלוסיות שונות עשויים להזדווג ביניהם.
בעבר היה גם תת-המין דוב קוטב טירני (Ursus maritimus tyrannus) העצום, אם כי כמה חוקרים רואים בו תת-מין של דוב חום.
התנהגות
זכרי דוב הקוטב הם בעלי חיים יחידאים (סוליטרים), למעט בעונות הייחום, בעוד שהנקבות חברותיות יותר אחת כלפי השנייה. דובי הקוטב הם אגרסיביים מאוד וכאשר זכרים נתקלים בדובי קוטב זכרים אחרים, עלול להתפתח ביניהם קרב, כדי לבחון מי החזק מהם. במהלך הקרב הם עלולים להיפצע ולשבור את שיניהם. דובי קוטב צעירים מרבים לערוך קרבות ביניהם כחלק ממשחק, במהלכו הם מפתחים כישורי לחימה שישמשו אותם בבגרותם במאבק על בת זוג להזדווגות. במהלך קרבות המשחק הם מתנסים בלחימה ובמגע גופני, מבלי שיסתכנו בפציעה. קרבות בין דובי הקוטב לבין מיני דובים אחרים מתרחשים רק לעיתים רחוקות, וייגרמו רק כתוצאה מבהלה או מבלבול. קרבות אלו מסתיימים לרוב בפציעות קלות, אך במקרים נדירים עלול הדוב להרוג, ואף לאכול את יריבו.
תנועה ופעילות
עיקר זמנם של דובי הקוטב מתחלק בין ציד ואכילה ובין מנוחה. המנוחה באקלים הקוטבי חשובה, שכן איבוד החום בזמן חוסר-פעילות קטן. דובי הקוטב ישנים בין 7 ל-8 שעות ביממה, בדומה לאדם. פעילותם מתבצעת בשעות ה"לילה" על-פי רוב, בהתאם לשעות הפעילות של טרפם העיקרי, כלבי הים. עם זאת, אין המדובר בלילה ממשי, שכן אחד ממאפייניה של סביבת החיים הקוטבית הוא שעות אור רבות בקיץ ושעות חושך רבות בחורף. בנוסף לשינה, דובי הקוטב מנמנמים בכל הזדמנות שנקרית בדרכם, ובכך חוסכים אנרגיה רבה. בחורף הם חופרים מאורה או שוחה רדודה כדי לישון בה, ובזמן סערה הם ישהו במאורה במשך מספר ימים.
דובי הקוטב הם שחיינים מצטיינים הודות לגופם המותאם היטב לשחייה: הנחיריים והאוזניים נאטמים בעת צלילה, פרוותם השמנונית מונעת ספיגת מים, אחוז השומן הגבוה בגופם עוזר להם לצוף, וכפות רגליהם מכוסות בקרומי שחייה חלקיים. דובי קוטב יכולים לשחות במהירות של עד 10 קילומטרים לשעה. הדובים הם גם צוללים מצטיינים, והתחמקו בעבר מציידים אנושיים באופן זה.
בשונה מדובים אחרים, דובי הקוטב נותרים ערים ופעילים לכל אורך השנה. הנקבות ההרות חופרות מערות קטנות, שבהן הן ממליטות בבטחה את גוריהן. בעודן במערות הנקבות ישנות, ובחודשי האביב הן יוצאות במצב פיזיולוגי דומה לזה של דוב חום שעבר "תרדמת חורף", אף על פי שטמפרטורת הגוף שלהן לא ירדה בדומה לאלו של הדובים החומים.
לדובי הקוטב יש הסתברות שווה למות לכל אורך החיים, כשדובי הקוטב גורים הם ניצבים בפני שלל סכנות, אחד מהם הוא התוקפנות של דובי קוטב זכרים לגורים, מסיבה זו הדובה מתבודדת כבר שהיא בהריון כדי להבטיח שהגורים לא יהיו בקרבת דוב קוטב זכר. אתגר וסכנה נוספת עומדת בפני הגורים הם להקות זאבים אשר מנסות להפריד בין הגור לאם ובכך לטרוף את גור הקוטב. במהלך חייהם הבוגרים של דובי הקוטב ישנם עוד שלל אתגרים וסכנות - אחד האתגרים שדובי הקוטב מתמודדים עימם הוא הצומות הארוכים, דובי הקוטב נודדים בעיקר על מנת לחפש טרף ולאכול, ישנם דובים אשר לא מצליחים לטרוף ופשוט מתים מרעב ומחוסר אנרגיה, אתגר נוסף הקשור גם לתזונתם הוא מזג האוויר הקפוא הצורך מהם אנרגיות רבות.
ציד ותזונה
דובי הקוטב הם טורפי-על, בעלי התזונה המבוססת ביותר על בשר ממשפחתם והם הניזונים בעיקר מכלבי ים, ובמיוחד מפוסות טבעתיות שיוצרות חורים בקרח על מנת לנשום. עם זאת, בהיותם ציידים אופורטוניסטים, דובי הקוטב יאכלו כל יצור שביכולתם להרוג: עופות, מכרסמים, צדפות, סרטנים, לבנתנים, ניבתנים צעירים, דגים, איילי צפון, כבשי מושק, פגרים של חיות שונות, ולעיתים נדירות אף דובי קוטב אחרים. מערכת העיכול שלהם מותאמת לעיכול השומן של בעלי החיים הימיים, ולכן הערך התזונתי של הטרף היבשתי קטן יותר עבורם. מרבית בעלי החיים רצים מהר יותר מדובי הקוטב ביבשה, או שוחים מהר יותר מהם במים, ולכן טכניקת הציד העיקרית שלהם ללכידת כלבי ים היא מארב: דוב הקוטב ממתין, כשהוא מוסווה בפרוותו, בקרבת חורי נשימה המפוזרים על פני הקרח, ומחכה לכלב הים העולה לפני המים כדי לנשום אוויר. הוא תוקף את כלב הים בעזרת מלתעותיו ומנסה לתפסו על ידי שבירת הקרח סביבו. המארב מצליח רק בשני אחוז מהמקרים. ככלל, דוב הקוטב אוכל רק אחת לארבעה עד חמישה ימים. הדוב אוכל רק את העור ואת השומן של כלב הים, בעוד שמשאר חלקיו ניזונות חיות אחרות, במיוחד בחורף. כך לדוגמה, נמצא כי שועלי שלג ניזונים בעונה זו בעיקר משאריות שהותירו אחריהם דובי הקוטב.
חוש הריח המפותח של הדוב מסייע לו לאתר פגרי בעלי חיים ממרחק רב, המגיע לעיתים לכדי 30 ק"מ. בשל כך, חלק חשוב בתזונתם מורכב מפגרי ניבתנים ולווייתנים. דובי הקוטב הם טורפים חזקים ומסוכנים מאוד, אולם רק לעיתים רחוקות הם הורגים ניבתנים בוגרים שמשקלם כפול ממשקלם שלהם. בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו עובי שכבת הקרח קטן מדי, ולכן הם טורפים פחות ומנצלים את מאגרי השומן שצברו. אף על פי כן, אוכלוסיית דובי הקוטב במפרץ הדסון המערבי נצפתה אוכלת גם מיני צמחייה כתותי יער, אצות, שורשים ופירות שונים כאשר מלאי המזון הרגיל שלה אזל.
לדובים בוגרים אין טורפים טבעיים והסכנה העיקרית לקיומם היא מידי האדם. לעיתים נמצאו שאריות של דובי קוטב בקיבתם של קטלנים ושל כרישי ישנן גרינלנדי, אך הציד לא שכיח. דובים גם נהרגים לעיתים בציד לא מוצלח של ניבתנים וגורים נטרפים לעיתים בידי זאב ארקטי, דובים חומים ולפי מספר טענות גם בידי הגרגרן, אף שישנה מחלוקת על סיפורים אלה. הדובים גם משמשים פונדקאים של האקרית Alaskozetes antarcticus. באופן נדיר ליונקים דובי קוטב סובלים לעיתים רחוקות מכלבת.
רבייה
אסטרטגיית החיים ההיסטורית של דובי הקוטב היא אסטרטגיית רבייה K, דפוס גדילת האוכלוסייה הוא בקצב נמוך כאשר דובה מגיעה לבגרות מינית בגיל 5 והיא יכולה להיכנס להריון כל 3 שנים וללדת 2 צאצאים בממוצע, בנוסף הנקבה תצטרך להתבודד בזמן הריונה על מנת להגן על גורה מדובים זכרים ואיומים אחרים. מכיוון שקצב גדילתם נמוך ובגלל שינוי האקלים כיום, דובי הקוטב נחשבים בסכנת הכחדה ולכן הם גם "מין דגל". הדינמיקה המשפיעה ביותר על אסטרטגיית החיים של דובי הקוטב היא האקלים - דובי הקוטב תלויים בקרח ובעונות השנה, בנסיגת הקרחים בקיץ הם צמים והם צדים בעיקר בחורף, בתי רבייתם, מזונם ומסלול נדידתם תלויים בטופוגרפיה ובאקלים הארקטי.
דובי הקוטב מזדווגים בין החודשים מרץ ויוני. זמן קצר לאחר ההזדווגות נפסקת התפתחותה של הביצית המופרית בגופה של הדובה, והיא נשארת באותו מצב בחלל הרחם עד לחודשים ספטמבר - אוקטובר. מנגנון זה מאפשר לנקבות להמליט ולהיניק במהלך החורף, ונועד להבטיח שגורי הדובים ייצאו מהמאורה לראשונה בחייהם בחודשים מרץ או אפריל; שכן אז מזג האוויר חם יחסית והמזון זמין. התהליך נקרא "קינון מאוחר של הביצית" או "היריון מושהה".
דובי הקוטב מגיעים לבגרות מינית בגיל 6–10 שנים, ואילו דובות הקוטב מגיעות לבגרות מינית בגיל 4–6. ההזדווגות תתרחש רק אם לדובת הקוטב יש מספיק שומן בגוף בשבילה ובשביל ההיריון. בעוד הזכרים מתחילים לנדוד לאזור הקוטב בחודשים אוקטובר ונובמבר, שבו הם שוהים במהלך החורף, נקבות הרות מחפשות אתרים ביבשה ובקרחוני-ים כדי לחפור בהם מאורות בשלג, בעיקר בצלע גבעה. הדובה חופרת מאורה בת שני חללים, ולעיתים קרובות היא מנצלת מאורה ישנה שנדרשות בה עבודות "שיפוץ" קטנות בלבד. בין נובמבר לינואר ממליטה האם גור אחד עד שלושה גורים במאורה (לרוב שניים, ובמקרים נדירים ארבעה). כמו בקרב דובים אחרים מהסוג "Ursus", הגורים שאך נולדו הם קטנים מאוד: אורכם כ-30 סנטימטר ומשקלם כ-700 גרם, בדומה לגודל של סנאי. הגורים נולדים עיוורים, חסרי ישע ועם שכבת פרווה דקה. הגורים נשמרים במאורה צמודים לפרוות האם ונהנים מטמפרטורה הגבוהה ב־10 עד 40 מעלות מזו שבחוץ. חלב האם, המכיל 31 אחוזי שומן, מזרז את גידולם ומספק להם את צורכיהם בארבעת חודשי חייהם הראשונים. הם אינם יוצאים מהמאורה במשך כחודשיים, וכשהם עוזבים אותה באביב גודלם הוא כשל חתול בית.
בחורף שלאחר ההמלטה שוהה הנקבה במאורה יחד עם גוריה, ובעיקר ישנה וללא אוכל, במצב הקרוב לתרדמת חורף. הטמפרטורה בתוך מאורה כזו יכולה להיות חמה בכ-40 מעלות מהטמפרטורה החיצונית. הגורים גדלים במהירות הודות לחלב אימם העשיר. הם פוקחים את עיניהם לאחר כחודש, מגיחים מהמאורה במשקל של כ-10 קילוגרם, ומסוגלים ללכת בגיל חודש וחצי. בגיל זה הם כבר בעלי פרווה ושומן שמגנים עליהם מפני האוויר הקר, אולם הם עדיין אינם מוכנים לשהייה במי האוקיינוס הקרים. הם מתחילים לאכול אוכל מוצק בגיל 4–5 חודשים. עם בוא האביב, כשהגורים בני כמה חודשים, האם יוצאת איתם לחופי הים, בהם יש שפע של כלבי ים וניבתנים. הדובה מלמדת אותם לצוד ומגנה עליהם מפני סכנות, ובכלל זה מפני דובי קוטב זכרים בוגרים שלעיתים טורפים גורים. הגורים נשארים עם אמם ויונקים ממנה במשך כשנתיים, ומסיבה זו מחזור הרבייה של הנקבות נמשך לפחות שלוש שנים. דובי הקוטב מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש עד חמש שנים.
מפגשים עם האדם
בניגוד לרוב הדובים שיימנעו מקרבה לאדם, דוב הקוטב הוא טורף-על היכול להתמודד בהצלחה עם מרבית הטרף המועט שסביבו, מה שהופך אותו לתוקפני יחסית לאדם נוסף על העובדה שאיננו מתקיים לצד האדם וחסר פחד טבעי ממנו, כך שהוא רואה באדם טרף אפשרי ובשל כך מרבית התקיפות נובעות מציד. לעומת זאת הדוב איננו טריטוריאלי כמו דובים אחרים. הדובים מפגינים תוקפנות בעודם חושבים על האדם כטרף, אך לאחר שהם מבינים את גודל האתגר יפגינו זהירות ואף יברחו מהאדם שמולם. דובים יתקפו בעיקר מרעב, בעוד דובים שבעים ימעטו לתקוף אנשים למעט לאחר התגרות. הצלם היפני הושיגו נרדף בידי דוב קוטב באלסקה ואף שהגיע למשאיתו הדוב ניסה להתנפל ואף קרע את אחת מדלתות המשאית לפני שהוא נסע.
תקריות בין בני אדם לדובים לבנים הם נדירות בטבע, אך לאחרונה הלחץ והרעב של הדובים גורר אותם להתקרב ליבשה ולחפש מזון במזבלות בקרבת יישובים, מה שמעלה את התקריות. נוסף על כך דובים רבים סובלים מתת-תזונה קיצונית, מה שגורר אותם לנקוט בפעולות קיצוניות כמו תקיפת אנשים. לפי מחקר בין השנים 1870 עד 2014, היו 73 התקפות דובי קוטב מאושרות בהן נהרגו 20 בני אדם ו-63 נפצעו. המחקר גם מציג ש-61% מהתקיפות נבעו מדובים נמוכי משקל בהרבה מהרגיל
תפוצה ובתי גידול
תפוצת המין כוללת את אזור אוקיינוס הקרח הצפוני ואת האזור שסביב לו, והיא תחומה בדרומה על ידי צוקי קרח. הנקודה הדרומית ביותר בה נראו דובי קוטב היא מפרץ ג'יימס בקנדה. אף שמספרם קטן מעבר לקו הרוחב 88, קיימות עדויות על הימצאם של דובי קוטב בכל מרחבי האזור הארקטי. תפוצתם של דובי הקוטב תלויה במישרין בכמות הקרח באזור, בו הם מסתייעים ללכידת כלבי הים, שמהווים את עיקר מזונם. כלבי הים ודובי הקוטב נוטים להתקבץ סביב חורים בקרח, ולכן הרס בית הגידול הארקטי מאיים על הישרדותם של דובי הקוטב.
מרכזי האוכלוסייה העיקריים של דובי הקוטב הם:
בשנת 1998 דיווחה קבוצת מומחים מטעם ארגון השימור העולמי (IUCN) על קיומן של 19 אוכלוסיות של דובי קוטב. אוכלוסייתם הכוללת נאמדת בכ-25,000 פרטים, 60 אחוז מהם בקנדה. עם זאת, ההערכה היא כללית למדי: בעוד שבאוכלוסיות הקטנות יותר ההערכה מדויקת למדי, הערכת גודלן של אוכלוסיות אחרות, ובכללן הגדולות ביותר, בוצעה על סמך "ניחוש מושכל" בלבד.
ביוני 2022 דווח על קבוצה נוספת של כ-300 דובי קוטב, שנמצאה בדרום מזרח גרינלנד. במחקר שנערך כ-7 שנים, נמצא שדובים אלה נבדלים גנטית, והתנהגותם מותאמת גם לתנאי מים מתוקים כמו גם לתנאי מי הים
שימור
לפי הרשימה של IUCN, דובי הקוטב מוגדרים כ-VU, כלומר הם בעלי סיכון משמעותי להכחדת המין מהטבע. דובי הקוטב נמצאים כפגיעים כתוצאה משינויי האקלים ואובדן הקרח באזוריהם. שינויי האקלים באזור הארקטי גורמים להמסת קרחונים ונדרש מהדובים מאמץ רב בשחייה לאזור הציד. כתוצאה מכך מצטמצמים תקופת הציד של דובי הקוטב והרבייה והילודה וכך מחמיר המצב כל שנה מחדש (Derocher, 2004). מצב השימור של דובי הקוטב סווג בעבר בקטגוריה של 'סיכון נמוך' כשהאיומים העיקריים עליהם היו ציד מסחרי לשם ניצול בשרם ופרוותם, וכן שפיכת נפט אל הים באזורי מחייתם. עם זאת, הסכנה העיקרית הנשקפת להם כיום נובעת מההתחממות העולמית.
היסטוריה והסכמים
בשנות ה-60 וה-70 היה הציד האיום העיקרי על דובי הקוטב, והביא לדלדול מהיר של האוכלוסייה. בשנת 1972 הוחלט להכריז על דוב הקוטב כמין מוגן בארצות הברית. החוק האמריקאי אוסר באופן מוחלט על ציד של דובי קוטב, להוציא ציד שנערך על ידי ילידים, להם מותר לצוד מספר דובים מוגבל למטרות קיום או יצירת חפצי אמנות. ב-15 בנובמבר 1976, בעיצומה של המלחמה הקרה, נחתם באוסלו הסכם בינלאומי בין ארצות הברית, ברית המועצות, דנמרק (גרינלנד), נורווגיה וקנדה לשימור דובי הקוטב ולשיתוף בינלאומי במחקר ובניהול אוכלוסיות הדובים. "הסכם אוסלו" נחשב כאחת מאמנות השימור המוקדמות והמוצלחות במאה ה-20. אמנה נוספת נחתמה בשנת 2001 בין ארצות הברית ורוסיה לשימור האוכלוסיות בשטחיהן, להגברת המעורבות של העמים הילידים ולשימור מערכות אקולוגיות.
איומים עתידיים
בפברואר 2005 פנו מספר ארגוני שימור סביבה לשירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית (Fish and Wildlife Service; FWS) בבקשה להכליל את דובי הקוטב ברשימת המינים בסכנה, תחת החוק האמריקני להגנת חיות בסכנה. החוק בארצות הברית קובע כי על שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית להגיב לבקשה בתוך 90 יום, אולם באוקטובר 2005, לאחר שלא נתקבלה תגובה, איימו הארגונים לתבוע את ממשל ארצות הברית, וב-14 בדצמבר הוגשה התביעה. השירות קבע לבסוף, כי דוב הקוטב ימוין כ"פגיע", אך לא "בסכנה". סיווג זה אושר שוב ב-2009 וב-2010.
ארגון השימור העולמי הכליל את הדובים ברשימת המינים בסיכון במאי 2006. האוכלוסייה העולמית של דובי הקוטב עומדת על כ-20,000 - 25,000 פרטים והיא הולכת ומצטמקת. הערכת אוכלוסיית הדובים בחוף המערבי של מפרץ הדסון שבקנדה, לדוגמה, עמדה בשנת 1987 על כ-1,200 דובים, ובשנת 2007 עמדה על כ-950 דובים בלבד. עם זאת, יש הטוענים כי האוכלוסייה העולמית של דובי הקוטב גדלה דווקא.
הסכנה המיידית והמוכרת ביותר לקיום העתידי של דובי הקוטב היא הפשרת הקרח באזורי המחיה שלהם בעקבות ההתחממות העולמית. בנובמבר 2006 קבעו חוקרים בסקר הגאולוגי של ארצות הברית כי הפשרת קרח בים בופור הובילה לגידול משמעותי בשיעור התמותה של גורי דובי קוטב. ההתחממות מובילה לכך שהקרח באזורי המחיה של הדובים דק יותר, דבר שמקשה עליהם לצוד את טרפם. הם נאלצים לשוב ליבשה ולקצר באופן משמעותי את תקופת הציד שלהם, לפני ואחרי עונת החורף הקשה, דבר שמוביל לרעב ולמוות של בוגרים ושל גורים.
גורם סיכון נוסף הן בעיות בריאות עקב זיהום הסביבה, בעיקר עקב חשיפה למזהמים אורגניים עמידים (POP). כמה מחקרים קשרו בין הירידה בשיעור ההישרדות של הדובים לבין מזהמים אורגניים עמידים כמו ביפניל פוליכלוריד (PCB), לינדן, דיאוקסין וחומרים נוספים. יש חשד להשפעות של חומרים אלה על מערכות הגוף של הדובים, כמו המערכת האנדוקרינית, מערכת החיסון, מערכת הרבייה ועוד. לדוגמה, 1.5% מהנקבות שנדגמו באזור סבאלברד היו בעלות איברי מין זכריים מפותחים למחצה (Pseudohermaphroditism), ומדענים מאמינים כי פגם זה קשור למזהמים אורגניים עמידים.
איום נוסף הקשור בהתחממות העולמית הוא התלקחות יערות בתקופות בצורת. מבין המאורות הבנויות באזור צ'רצ'יל שבקנדה, לדוגמה, חלק ניכר מהן הן מאורות עתיקות שנחפרות ומועמקות בכל שנה. שריפות היער משחירות את האדמה, דבר שגורם להתחממות גדולה יותר של האדמה מקרינת השמש, דבר שתורם להפשרת האדמה הקפואה ולהתמוטטות המאורות.
בשביה
ברחבי העולם מוחזקים כ-1,000 דובי קוטב בשביה בגני חיות. בטבע יכולים הדובים להגיע לגיל 18 לערך, והם מוגבלים בעיקר בגלל חוסר יכולת לצוד ביעילות בגיל זה. בשביה, לעומת זאת, הם מסוגלים להגיע עד לסוף שנות השלושים לחייהם. דובי הקוטב החיים בגני החיות, ואפילו הנדיבים ביותר מבחינת הקצאת אזורי מחיה, חיים באזור מחיה קטן בהרבה מזה שדובי קוטב רגילים לו בטבע.
כמו פילים וחתולים גדולים, דובי הקוטב מעניינים את הציבור ונחשבים למגפאונה כריזמטית המושכת קהל מבקרים. מסיבה זו הם מצויים לא אחת במרכזם של מאבקים בנושא זכויות בעלי חיים ורווחת בעלי חיים. גני חיות מערביים שהבטיחו בעבר כי לא יביאו עוד גורים מהטבע, חזרו בהם מהבטחתם.
מספר גורמים מעריכים כי בשל ההתחממות העולמית, הקרח באוקיינוס הארקטי יפשיר כולו עד סוף המאה ה-21, ודובי הקוטב התלויים בקרח זה לא ישרדו. נוכח אפשרות זו, יש החושבים שהסיכוי היחיד של דובי הקוטב לשרוד כמין הוא בגני החיות. מן הצד השני, יש פעילי זכויות בעלי חיים שמצהירים כי הם מעדיפים שדובי קוטב ייכחדו ולא יחיו במצב שלדעתם הוא מבזה וקרוב לשיגעון. דובי קוטב צריכים כישורים נלמדים רבים כדי לשרוד בטבע, ומעולם לא הוחזר דוב קוטב משביה לטבע בהצלחה. בתחילת שנת 2007 התפרסמה פרשה שבמרכזה עמד גור דוב קוטב בשם קנוט שנולד בגן החיות בברלין. בחודשים שלאחר לידתו הפך קנוט למושא לפרסום עולמי מצד אחד, ולסוגיה שנויה במחלוקת בדבר הזכות להחזיק חיות בר בשביה ולהחתימם באופן מלאכותי על ידי אדם, מצד שני. מסיבות שונות נדחה הגור על ידי אמו מיד לאחר הלידה. בהיותו גור חסר ישע, אילולא היה מטופל, גורלו היה נחרץ. הוא נלקח על ידי אחד מעובדי גן החיות, שטיפל בו במסירות, הציל בכך את חייו, ובהמשך העבירו לגן החיות. קנוט נמצא מת במתחם שהוקצה לו, כ-4 שנים לאחר מכן, במרץ 2011.
בתרבות ובמסחר
הייחודיות של דובי הקוטב, הידועים בפרוותם ובבית הגידול שלהם, הפכה אותם למפורסמים ולמעוררי מחלוקת גם יחד. חברות כמו קוקה-קולה, נלבנה, פולר בווברגס ואחרות השתמשו בדמויות של דובי קוטב בלוגו שלהם. בנוסף, חברת קוקה-קולה הציגה את דובי הקוטב כיצורים החיים יחד עם פינגווינים, אף שהאחרונים חיים דווקא בקוטב הדרומי. החברה השתמשה בדובי קוטב גם בקמפיין סביב אולימפיאדת סידני (2000). המטבע של שני דולר קנדי נושא דמות של דוב קוטב. הדובים המשוריינים בטרילוגיית הפנטזיה "חומריו האפלים" הם דובי קוטב בעלי אינטליגנציה ברמה אנושית, יכולת דיבור והכנת כלים. סדרת הטלוויזיה אבודים הציבה דובי קוטב באי טרופי מסתורי שם הם מוצגים כמפלצות אימתניות. מגוון האזכורים והמופעים של דובי הקוטב בתרבות ובמסחר הביא לשיפור תדמיתם בתרבות האמריקאית ובתרבות העולמית. כמו כן הדוב מופיע כבר מאות שנים בסמלים צבאיים ומלכותיים של ממלכת דנמרק, ומופיע גם בסמלה של גרינלנד.
קישורים חיצוניים
https://doi.org/10.2305/iucn.uk.2015-4.rlts.t22823a14871490.en דוב קוטב, רמת סכנת הכחדה
רוסלאן ולודמילה
רוסלאן ולודמילה (ברוסית: Руслан и Людмила) היא פואמה שנכתבה בשנים 1817–1820 בידי אלכסנדר פושקין, גדול משוררי רוסיה, ומאוחר יותר עובדה לאופרה השונה במידת מה בעלילתה ובדמויותיה.
לז'אנר הפואמות הרומנטיות מהווה יצירה זו את מה שדון קישוט מהווה לז'אנר סיפורי האבירים. מספר דמויות ביצירה הפכו לאבות-טיפוס של ספרות מאוחרת יותר, וזו אחת היצירות החשובות ביותר שנכתבו בשפה הרוסית. החידוש בה הוא שילוב של הומור סרקאסטי וציני ביצירה רומנטית שירית, דבר שלא היה קיים בספרות הרוסית המוקדמת יותר. טכניקת החריזה הווירטואוזית מהווה עד היום מודל לחיקוי למשוררי רוסיה.
תמצית הפואמה
פתיחתה הקסומה של הפואמה נועדה להכניס את הקורא אל עולם האגדה הרוסי, ולאחר מכן באים שישה פרקי שירה, המכילים 2822 שורות, המספרים את סיפור העלילה: לודמילה היא נסיכה יפהפייה בת י"ז שנים, בתו של הנסיך הגדול והנערץ מקייב ולדימיר-שמש, ארוסתו של רוסלאן, האביר עז הרוח. בליל הכלולות הנסיכה בהירת השיער נחטפת בידי המכשף הרשע צ'רנומור. ולדימיר מבטיח לזה שיציל את הנסיכה את ידה וחצי מממלכתו. הפואמה עוקבת אחר מסעו הנועז של האביר האמיץ אל מעבר להררי השחור למעונו של הכשפן ובחזרה אל הקרת קייב המעטירה. בדרכו פוגש רוסלאן יצורים מסקרנים, מכשפים, קוסמים, ואת שלושת מחזריה הנכזבים של לודמילה שקיבלו לפתע תקווה חדשה: פרלאף הזללן והפחדן, רטמיר התמים והלוהב, ורוגדאי האכזר והמרושע.
האופרה
רוסלאן ולודמילה היא אופרה בחמש מערכות. המוזיקה לאופרה נכתבה בידי מיכאיל גלינקה, לליברית שכתב ולריאן פיודורוביץ' שירקוב על פי הפואמה של פושקין. היא הועלתה לראשונה על ידי תיאטרון בולשוי בסנקט פטרבורג ב-9 בדצמבר 1842.
מיזרי
מיזרי הוא ספר מאת סטיבן קינג וראה אור ב-1987. הספר מספר על סופר בשם פול, הנשבה בידי מעריצתו המטורפת, לאחר תאונת דרכים. המעריצה, אנני וילקס, מכריחה אותו לכתוב רומן נוסף בסדרת הספרים פרי עטו, "מיזרי", שעוקבת אחרי מיזרי צ'סטיין, למרות שסדרת הספרים כבר נסתיימה ולפי העלילה, גיבורת הסיפור כבר נהרגה.
הספר עובד לסרט בעל אותו שם, שהופץ מ-1990, ולמחזה שהועלה לראשונה ב-1992 בלונדון. עיבוד אחר למחזה הועלה בשנת 2015 בברודוויי. עיבוד זה הועלה בישראל ב-2019 בתיאטרון הקאמרי.
תקציר העלילה
לאחר שסיים את רומנו האחרון, הוא משתכר ויוצא למסע במכונית שלו בהרי הרוקי, אז הוא נפגע בתאונת דרכים ומרסק את שתי רגליו. אנני וילקס, שמספרת על עצמה שהיא "המעריצה מספר אחת שלו", מוצאת אותו ולוקחת אותו אל ביתה. והסיפור מתחיל בהתעוררותו של שלדון מחוסר־ההכרה בה היה שרוי. כשהזמן עובר, פול שעשה מחקר מקיף על הפרעות נפשיות מתחיל להבין שאנני היא פסיכופתית, ושאין לה כל כוונה לשחררו.
אנני וילקס
אנני וילקס (אנטגוניסט) היא אחות במקצועה. היא פסיכופתית שרצחה כ-30 איש (מתוך תחושה שכך תגמול אותם מייסורי העולם, כך הסיק פול), בהם זקנים ותינוקות, במחלקה בה היא עבדה. לבסוף הורשעה, אך הצליחה לצאת זכאית על אף דיבוריה שהיו עלולים להסגירה, ואז ברחה לביתה המבודד שבהרי הרוקי, ליד סיידווינדר, קולורדו. היא אוהבת רומנים קלילים ומלודרמטיים, במיוחד את סדרת "מיזרי" של פול שלדון, ולעיתים מתקשה להבדיל בין המציאות לסיפור.
אנני מתעבת קללות ויכולה להיכנס למצבים אלימים במיוחד אם משתמשים בהן לידה. את זעמה היא מביעה במילים ילדותיות ובאלימות. היא לוקה במחלות נפש רבות, בהן פרנויה, סכיזופרניה והפרעה דו-קוטבית.
דמותה של ווילקס דורגה על ידי דאג ווקר במקום התשיעי מתוך 11 במסגרת רשימת "11 התפקידים המפחידים ביותר", מעל דמות ה-T1000 משליחות קטלנית 2 ומתחת לחניבעל לקטר.
דייוויד מיור
דייוויד ג'ייסון מְיוּר (באנגלית: David Jason Muir; נולד ב-8 בנובמבר 1973) הוא כתב בכיר ומגיש חדשות אמריקני שעובד בחטיבת החדשות של רשת ABC.
מיור מגיש את מהדורת החדשות המרכזית של רשת ABC, ה-World News Tonight, שמדורגת כיום כמהדורת החדשות הנצפית ביותר בארצות הברית עם כ-9.4 מיליון צופים מדי ערב.
קורות חייו
מיור נולד וגדל בעיר סירקיוז שבמדינת ניו יורק.
מיור סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת במכללת אית'קה (אנ') בניו יורק בשנת 1995, והוא למד במקביל במכון לעיתונאות פוליטית באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת סלמנקה בספרד.
קריירה
בתחילת הקריירה העיתונאית שלו, החל משנת 1995, הוא שימש ככתב חדשות בתחנת הטלוויזיה המקומית של קבוצת ABC בעיר הולדתו, סירקיוז, ולאחר מכן הוא עבר לעבוד בתחנה מקומית גדולה יותר מאותה הרשת בעיר בוסטון. בתחנה הזו הוא היה שותף לזכייה בפרס על שם אדוארד מורו על תחקיר שהתחקה אחר מבצעי פיגועי 11 בספטמבר.
בחודש אוגוסט 2003 הצטרף מיור לחטיבת החדשות של רשת ABC הארצית כמגיש תוכנית העדכונים הלילית "World News Now". משנת 2007 הוא החל להגיש את המהדורה המרכזית של הרשת בימי שבת, ובהמשך הוא קיבל לידיו גם את מהדורת החדשות המרכזית של ימי ראשון. כשנה לאחר מכן, בשנת 2013, הוא מונה בנוסף להיות המגיש של מגזין האקטואליה לשעות הפריים-טיים של הרשת, "20/20", לצדה של אליזבת ורגאס.
לאחר כמה שנים כמגיש מהדורות סופי השבוע, מונה מיור בחודש ספטמבר 2014 להיות המגיש הקבוע של המהדורה המרכזית של רשת ABC גם בימי חול, ה-"World News Tonight", כתחליף לדיאן סויר שהכריזה על פרישתה מהתפקיד. כשנתיים לאחר כניסתו לתפקיד הפכה המהדורה בהגשתו לנצפית ביותר באמריקה עם ממוצע של כ-8.3 מיליון צופים מדי ערב לעונת 17–2016 לפי נתוני מדד נילסן. בכך הצליחה המהדורה בהגשתו לעבור לראשונה מזה 21 שנה את המהדורה המתחרה של רשת NBC בהגשתו של לסטר הולט ולהגדיל את הפער מהמהדורה של רשת CBS בהגשתו של ג'ף גלור המדורגת במקום השלישי.
מיור בין השאר דיווח מישראל בתקופת מלחמת לבנון השנייה ומרצועת עזה, מפרו לאחר רעידת האדמה ב-2007, מסין לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן (2008) ומהאיטי לאחר רעידת האדמה ב-2010. הוא סיקר את אולימפיאדת בייג'ינג ואולימפיאדת ונקובר וכיסה מערכות בחירות ואסונות בזירה האמריקנית.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לתפקיד נשיא ארצות הברית היה מיור העיתונאי הראשון שראיין אותו.
פורד מודל C
פורד מודל C (באנגלית: Ford Model C) היא מכונית פתוחה בתצורת "Touring car" מתוצרת יצרנית הרכב פורד האמריקאית אשר יוצרה בין השנים 1904–1905.
יאנה טרזי
ביוגרפיה
טרזי נולדה ב-7 במאי 1980 בסלוניקי. היא בתו של הזמר היווני פסכאליס טרזיס. בגיל 20 עברה לאתונה כדי להתחיל בקריירת מוזיקה. בשנת 2004 היא הוציאה את שירה הראשון. בשנת 2006 יצא אלבומה הראשון, "Gyrna to kelidi", עם חברת התקליטים "קובלט מיוזיק יוון".
בשנת 2008 עברה טרזי לחברת התקליטים "מינוס אמי", והוציאה את אלבומה השני - "Ase me na taxidepso" - עם סינגל באותו השם כבר באותה השנה.
בהמשך עברה לגור בארצות הברית, ועבדה שם בחיפוש כישרונות (סקאוטינג) עם חברת התקליטים אינטרספוק רקורדס.
ב-2017 היא נרשמה עם חברת התקליטים החדשה שלה, פאניק רקורדס, אצל רשות השידור היוונית לתוכנית אליניקוס טליקוס 2018 עם השיר "Oneiro Mou" ב-27 באוקטובר 2017. מאוחר יותר, ב-8 בנובמבר, היא הפכה לאחת מחמשת המועמדים שעברו לגמר הטלוויזיוני.
בעקבות פסילה של שניים מחמשת המועמדים על כך שהשיר לא נשמע יווני, נכנס השיר "Oniero Mou" לשלב הגמר הסופי (3 מועמדים). ב-15 בפברואר 2018 נמסר כי חברות התקליטים של שני האמנים המתחרים סירבו לשלם אגרה בסך של 20,000 יורו לרשות השידור היווני (ERT) ונפסלו מהתחרות, כך בוטל הקדם היווני לשנה זו והשיר נבחר. ב-8 במאי 2018 שרה טרזי בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון, והייתה הזמרת ה-14 בתור. היא לא הצליחה לעלות לשלב הגמר.
מייקל ביליראקיס
ביוגרפיה
ביליראקיס נולד בטארפון ספרינגס (Tarpon Springs) שבפלורידה, אך את שנות ילדותו העביר בעיירה קליירטון שבמערב פנסילבניה. באוניברסיטת פיטסבורג השלים לימודי תואר ראשון, שם היה חבר באחוות סיגמא פי. לזמן מה אף למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. את לימודי המשפטים שלו השלים באוניברסיטת פלורידה. במהלך מלחמת קוריאה שירת ביליראקיס בחיל האוויר של ארצות הברית.
ביליראקיס התמודד לראשונה לתפקיד ציבורי בבחירות אמצע הכהונה של 1982, כאשר רץ במחוז הקונגרס התשיעי של פלורידה אשר זה עתה נוצר מכוח מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1980. ביום הבחירות גבר על ג'ורג' שלדון, חבר בית הנבחרים המדינתי, בפער של 4,300 קולות גרידא. הוא נבחר מחדש עם 78% מקולות הבוחרים בשנת 1984 ומאז עשר פעמים נוספות, ומעולם לא ניצב בפני התנגדות רצינית. בשנים 1988, 1994, 1998 ו-2004 התמודד ללא התנגדות בכלל.
בבית הנבחרים היה חבר בוועדת האנרגיה והמסחר וכן סגן יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא מילא תפקיד מרכזי בחקיקת "החוק לביטחון בריאות הציבור ומוכנות ותגובה לטרור ביולוגי", ואישור מחדש של "חוק דמי המשתמשים בתרופות מרשם". ביליראקיס היה נותן החסות הראשי של "חוק ההשקעה מחדש בסיעוד" משנת 2002 וחיבר את החוק לשיפור תרומת איברים. ספר יעץ בנושא הפוליטיקה של ארצות הברית מאת כתב-העת "National Journal" מנה אותו בין חברי הקונגרס ה"פרודוקטיביים ביותר" מבחינה חקיקתית.
ביליראקיס פרש לגמלאות לקראת הבחירות ב-2006. בנו, גאס, אז חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת פלורידה.
באוגוסט 2009 דווח כי ביליראקיס הוא מועמד פוטנציאלי של מושל פלורידה צ'ארלי כריסט למילוי מקומו של מל מרטינז בסנאט של ארצות הברית, אך לבסוף מינה כריסט את ג'ורג' למיו.
מכניקת המוצק
מכניקת המוצק הוא תחום בהנדסה העוסק בשינויים במצבו של מוצק כתוצאה מכוחות המופעלים עליו. התחום כולל ענפים כמו דינמיקה, תורת חוזק החומרים ותורת הרטט (תנודות), ומהווה את אחד מהיסודות של ההנדסה המכנית.
יסודות
אבני הבניין הבסיסיות של מכניקת המוצק הם כוחות והזזות. כוחות אלה מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
ההזזות יכולות להיגרם כתוצאה מכוחות שמופעלים על הגוף, או כתוצאה של התפשטות או התכווצות הגוף כפועל יוצא של טמפרטורה.
מכניקת המוצקים מנסה להגדיר את יחסי הגומלין בין ההזזות והכוחות כפונקציה של תנאי השטח והחומר הקיימים בבעיה.
לפי החוק השני של ניוטון, ההזזות והכוחות מתקשרים זה לזה על ידי המשוואה הדיפרנציאלית:
כאשר u היא ההזזה, m היא מסת הגוף ו-F הוא הכוח.
דינמיקה עוסקת בתנועת הגופים כאשר ההנחה הבסיסית היא שהגוף אינו משנה את צורתו בזמן הפעלת הכוחות עליו. ואילו תורת התנודות עוסקת בהשפעתן של תנועות מחזוריות על מצבו של הגוף.
מאמצים ועיבורים
כאשר עוסקים בתורת החוזק, הכוח מומר לעומס או מאמץ המסומנים כ-. ובמקום להיות וקטור הוא הופך להיות לטנסור. גם ההזזות מומרות למעוותים (או עיבורים). בעיקרון המעוותים הם שינויים בצורת הגוף יחסית למצבו הראשוני. המעוותים גם הם בדומה לעומסים הם מבנים מתמטיים של טנזורים.
במקרה זה החוק המקשר בין המעוותים לעומסים נקרא החוק הקונסטיטוטיבי או בשמו הנפוץ יותר : חוק הוק. הגדרה בסיסית למעוות היא:. כאשר L הוא האורך הסופי, L0 האורך ההתחלתי.
הטרוסקסואליות כפויה
הטרוסקסואליות כפויה הוא מונח שמתייחס לרעיון שההטרוסקסואליות היא הנחת יסוד, אשר נאכפת על ידי חברה הטרונורמטיבית, כך שהטרוסקסואליות יכולה להיות מאומצת על ידי אנשים ללא קשר לנטיות המיניות האישיות שלהם. על פי ההטרונורמה, הטרוסקסואליות נתפסת כנטייה או מחויבות טבעית של שני מינים מובחנים ובלעדיים. כתוצאה, כל מי שנבדל מן הנורמליות של ההטרוסקסואליות נחשב לסוטה או מתועב.
נרקוקורידו
נַרְקוֹקוֹרידוֹ (בספרדית: Narcocorrido, פירוש: "שיר סמים" או "בלדת סמים") הוא סגנון מוזיקה מקסיקנית. שירי הנרקוקורידו התפתחו מסגנונות מקומיים מסורתיים כמו המריאצ'י, והפכו להיות פופולריים עם הגידול בסחר בסמים במדינה, בעיקר במדינות הצפוניות של מקסיקו ולאורך הגבול עם ארצות הברית, ומהווים כיום חלק מהתרבות הסובבת סביב הסחר בסמים.
הטרוסקסואליות כפויה
אדריאן ריץ' הכניסה את המונח לשיח הפמיניסטי והמגדרי במאמרה משנת 1980, "Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence" (הטרוסקסואליות כפויה והקיום הלסבי). הניסוח הראשוני של ריץ' לגבי הטרוסקסואליות כפויה כלל רק נשים, אולם גרסאות מאוחרות יותר של הרעיון כללו גם את האופן בו ההטרוסקסואליות הכפויה משפיעה על גברים. דוגמאות נפוצות כוללות את ההנחה שילדים יגדלו ויינשאו לאדם מן המין השני, שילדים צריכים לרקום חברויות עם בני מינם ולהתרחק מחברות עם המין "ההפוך", ספרי חינוך מיני שדנים באופן בלעדי בהטרוסקסואליות, המושג "יציאה מן הארון", מוסדות וארגונים דתיים וחילוניים שפועלים מתוך הנחה שכל החברים בהם הטרוסקסואלים, והאמונה שעדיף לאנשים להעמיד פנים שהם הטרוסקסואלים אם הם יכולים, ואף להתאמץ לשם כך, כי הטרוסקסואליות עדיפה על כל אופציה אחרת.
נרקוקורידו
הנושא העיקרי של שירי הנרקוקורידו הוא מעלליהם של מבריחי סמים וסוחרי סמים, אשר מתוארים כגיבורים עממיים שנלחמים ברשויות החוק למען העם. הטקסטים לרוב מתייחסים למקרים ספציפיים וכוללים תאריכים ומקומות אמיתיים. שירים אלו נוטים להציג בחיוב ואף להלל פשעים כמו רצח, סחיטה, הברחת סמים, עינויים והגירה בלתי חוקית. חלק מהשירים גם מבטאים מחאה נגד שחיתות הממשלה.
הטרוסקסואליות כפויה
על פי התאוריה, הטרוסקסואליות כפויה נובעת מבורות, תורמת להומופוביה על ידי הדרה לשוליים של לא-הטרוסקסואלים, וגורמת למודעות מופחתת למספר הרב של האנשים בתוך האוכלוסייה שאינם הטרוסקסואלים.
נרקוקורידו
בשל החשש שהשירים מעודדים צעירים לראות עבריינים כמודלים לחיקוי, ובמסגרת המלחמה בסחר בסמים במקסיקו, הועלו בשנים האחרונות מספר הצעות לחוקים שיאסרו הפצה והשמעה של נרקוקורידוס במספר מדינות במקסיקו.
הטרוסקסואליות כפויה
קונספט ומינוח
אדריאן ריץ', שהפכה את המונח הטרוסקסואליות כפויה לפופולרי, טוענת במאמרה כי הטרוסקסואליות היא מוסד פוליטי שצריך לבחון מחדש כדי שנשים יוכלו להימלט ממקומן המוחלש בחברה. היא טוענת שרוב הספרות הפמיניסטית עדיין פועלת תחת פרדיגמה הטרוסקסואלית כפויה, ושזו בעיה העומדת בפני הקהילה ההומוסקסואלית; שהמאמרים האקדמיים מאת תאורטיקניות וחוקרות פמיניסטיות אינם מכירים בכך שמוסדות כמו נישואים, הנחשבים לנורמליים, הם למעשה חיברות שהופנם ושוכפל בחברה. ריץ' טוענת גם כי ללא קשר לנטייתה המינית, כל אישה יכולה לבחור להיות לסבית. כמו כן, ריץ' רואה את ההזדהות הלסבית כרצף. היא מאמינה שכל הנשים יכולות להיות לסביות על ידי הפיכתן ל"נשים המזדהות כנשים", כלומר, נשים צריכות להתמקד בצרכים וברגשות של נשים אחרות. היא טוענת כי לנשים יש גם תשוקות אמהיות וגם מיניות, ושהן, בניגוד לגברים, מגוונות יותר ביכולותיהן לטפל באחרים בדרכים שהן לא רק מיניות. בשל טיעון זה, בין היתר, עבודתה של ריץ' ספגה ביקורת רבה. עם זאת, עבודתן של תאורטיקניות אחרות ניסתה להחיות את הטיעון הבסיסי שהעלתה ריץ' ולהתבסס עליה.
חוקרות אחרות טענו כי להטרוסקסואליות כפויה שימושים חשובים מרובים. סטיבי ג'קסון כתבה שהטרוסקסואליות כפויה כפי שניסחה אותה ריץ' "יכולה להיחשב כמבשרת של רעיון ההטרונורמטיביות", ושהיא "רוצה לשמר מורשת מוזנחת לעיתים קרובות של המושג הקודם: כי הטרוסקסואליות ממוסדת, נורמטיבית, מסדירה את אלה הנמצאים בגבולותיה ודוחקת לשוליים ומטילה סנקציות על מי שמחוץ להם. המונח 'הטרונורמטיביות' לא תמיד תופס את הרגולציה החברתית הכפולה הזו." עבודות אלו הדגישו שאנשים חשופים להטרוסקסואליות כפויה מלידה, ולכן מי שבמיעוט המיני חייבים לחקור את הבנתם את עצמם בניגוד לחברה, ושאנשים מניחים לעיתים קרובות שהם הטרוסקסואליים עד אשר יוכח אחרת. הן גם מציינות שיחד עם הקיטוב של המינים מגיעה, בהכרח, היררכיה ביניהם. וכן, על פי הטיעון, שפירוק המחסומים המלאכותיים בין המינים ימגר את הסקסיזם.
גורמים
אדריאן ריץ' טוענת כי הטרוסקסואליות מחוזקת על ידי המוסדות החברתיים. היא טוענת כי נישואים חד מיניים מחזקים הטרוסקסואליות כפויה. אם, כפי שטוענים שומרי הסף של ההטרונורמה, כדוגמת ויליאם האבילנד, נישואים הם איחוד מוכר מבחינה חברתית או חוזה משפטי בין בני זוג המחילים זכויות וחובות בינם לבין עצמם, בינם לבין ילדיהם, ובינם לבין משפחותיהם, ונישואים חד-מיניים נתפסים כתוספת שלילית למבנה חברתי/משפטי/דתי זה, אזי הקונוטציה השלילית של נישואים חד מיניים היא משום שנישואים אלה פועלים נגד הרעיון שבבסיס ההטרונורמטיביות. בספרה "The New Homonormativity: The Sexual Politics of Neoliberalism" (ההומונורמטיביות החדשה: הפוליטיקה המינית של הנאו-ליברליזם), כותבת ליסה דוגן:
ב"המצאת התרבות ההטרוסקסואלית", לואי-ז'ורז' טאן טוען כי החשיבות שמוקנית ליחסים בין גברים ונשים, והדגש על רבייה, מאפילים על "קשרים זכריים הומו-חברתיים", שלפי טענתו רווחו בימי הביניים. הוא טוען שהקונוטציות השליליות היו דווקא כלפי יחסים בין גברים ונשים לפני כן, וכי היה זה משום שיחסי מין נחשבו להפרעה לחובות רוחניות, וכי האמינו אז כי יחסים בין גברים לא יהפכו למיניים. לדברי טולמן, ספנסר, רוזן-רינוסו ופורשה, "ריץ' טענה כי הטרוסקסואליות היא פוליטית בטבעה, ולא טבעית, ושהיא משרתת את הצרכים והרצונות של גברים בתוך הפטריארכיה, ולכן דורשת צורות שונות של כפייה גברית על נשים לתחזוקתה".
גילויי כוח זכרי
לטענת ריץ', דומיננטיות גברית ונוכחותה במוסדות חברתיים היא גורם מרכזי באכיפת ההטרוסקסואליות הנשית. היא מתארת את התופעה בעזרת רשימה של "שמונה מאפיינים של כוח זכרי בחברות ארכאיות ועכשוויות":
ריץ' מסכמת כי כל המאפיינים הללו תורמים לתרבות שמשכנעת נשים שמערכות יחסים הטרוסקסואליות ונישואים הם בלתי נמנעים, בין אם הם נכפים בכוח פיזי או ב"שליטה על התודעה", ובמיוחד בשילוב עם מחיקה לסבית.
מחיקה לסבית
ריץ' טוענת כי הטרוסקסואליות כפויה, כאמצעי המבטיח את הזכות הגברית לגישה פיזית, כלכלית ורגשית לנשים, מותירה שלמה את הקונבנציה החלשה נשית באמצעות מערכות הטרוסקסואליות, ואינה מאפשרת צמיחה של מיניות אלטרנטיבית הנתפסת כסוטה, כמו לסביות. ריץ' מציעה "רצף לסבי" המעודד מערכות יחסים נשיות, ללא תלות בתשוקה מינית, ורואה הטרוסקסואליות כמוסד המוטל על נשים. ריץ' רואה את ההכרה בבחירה מינית כתנאי הכרחי להעצמה נשית ולהבנה של ההתנגדות המתמשכת של נשים לגברים לאורך ההיסטוריה.
בנוסף, ריץ' מבקרת את המחקר הפמיניסטי על אי-הכללתה של לסביות כאפשרות אמיתית וטבעית עבור נשים. היא כותבת:
ההנחה שנטייתן המינית של נשים היא באופן מהותני כלפי גברים, או שהבחירה הלסבית היא לא יותר מאשר מחווה של מרירות כלפי גברים... רווחת בספרות ובמדעי החברה. יש פה גם שני נושאים נוספים. הראשון, כיצד ולמה בחירה של נשים בנשים אחרות כחברות נלהבות, שותפות לחיים, עמיתות, מאהבות, שבט, נמחצה, בוטלה, גורשה למחבוא ולמסווה; ושנית, הזנחה טוטאלית או קרובה לכך, של הקיום הלסבי במגוון רחב של כתבות, כולל במחקר ותאוריה פמיניסטיים. זה ברור שיש קשר בין הדברים.
ריץ' בוחנת את התכנים של Her Own Good: 150 Years of the Experts' Advice to Women מאת ברברה ארנרייך ודירדרה אינגליש, Toward a New Psychology of Women מאת ז'אן בייקר מילר, ו-Minotaur: Sexual Arrangements and the Human Malaise מאת ננסי Chodorow, אשר, על פי ריץ', מוצגים כטקסטים פמיניסטיים, ומניחים "שהיחסים החברתיים בין המינים מבולגנים ובעייתיים מאוד". ריץ' טוענת שהטקסטים הפמיניסטיים האלה אינם בוחנים את סוגיית ההטרוסקסואליות הכפויה או מכירים בכך שייתכן שאישה לא תבחר בהטרוסקסואליות אם היא הייתה מחוברתת בחברה שוויונית יותר.
קתלין דבלד, בספרה Dilemmas of desire: Teenage girls talk about sexuality, טוענת כי מחיקה לסבית יכולה להיות בעיה בתחום הבריאות. היא מציעה שהטרוסקסיזם גלום כהנחה שבשתיקה כאשר "טפסים שמטרתם להעריך סיכונים בריאותיים שואלים 'האם את פעילה מינית?' ומיד אחרי זה שואים על אמצעי מניעה". האגודה הרפואית האמריקנית קובעת כי "הומוסקסואליות שאינה מוכרת על ידי הרופא או חוסר רצון של המטופל לדווח על הנטייה המינית שלו עלולה להוביל לאי-הצגה, אבחון או טיפול בבעיות רפואיות חשובות".
תאוריה אבולוציונית
אחד המניעים המרכזיים להטרוסקסואליות כפויה הוא האבולוציה. הגישה האבולוציונית מקשרת את הערך של נטייה מינית עם רבייה. באופן אבולוציוני, כדי לקדם את המין האנושי חייבים לייצר צאצאים. מתוך הבנה בסיסית זו של הביולוגיה ננקטים צעדים נוספים המביאים לתפישה של הטרוסקסואליות כצורה ה"טבעית" של בני האדם, ולכן הופכים את ההומוסקסואליות באופן ספציפי, וכן את כל המיעוטים המיניים והמגדריים ל"לא נורמלים". ישנם חוקרים רבים שמצאו קשרים רבים בין הומוסקסואליות (נשית וגברית) לבין סיבות אבולוציוניות שונות - לכן הדבר יכול לסתור את הטענה כי הומוסקסואליות (נשית או גברית) עוצרת את מהלך האבולוציה. מה גם, שיש התעלמות מוחלטת מקבוצות אחרות בחברה: אפשר לומר את אותו הדבר אודות עקרים, לדוגמה, שאינם יכולים כלל להביא ילדים.
על אף שלטיעונים האבולוציוניים יש השלכות לגבי מיעוטים מיניים, הם גם משפיעים ישירות על הסטריאוטיפים של יחסים הטרוסקסואלים ובמיוחד על מושגים של גבריות. תפישות היסטוריות של גברים בתור "הציידים" מוחלים אז על ההבנה העכשווית של המין הזכרי כעליון. הצד השני של ההבנה הזאת הוא ההשפעה של תפישה זו על המין הנשי, המתואר בתור המין החלש יותר ושתפקידו העיקרי הוא לידה. אבל, הבנות אלה אינן כוללות רעיונות של מוסר, על אף שהתפישות מתורגמות כמוסר בשל אימוצם בתור ערך מרכזי בחברה.
דת
רוב הדתות, במיוחד דתות המערב, כוללות מודל בינארי של מיניות. לדוגמה, הסיפור התנ"כי לפיו אדם וחוה הם ראשיתה של האנושות. בנוסף, טקסטים ספציפיים כולל האיסור בספר ויקרא: . למוסדות דתיים לאורך ההיסטוריה היו קווים מנחים קפדניים בכל הנוגע לנישואין ומה שנחשב מקובל בעיני האל. תפישה דתית זו מתורגמת ישירות להטרוסקסואליות כפויה בחברה דרך ההשפעה של מנהיגי הדת, כמו גם חסידיה.
מסיבה זו הומוסקסואלים (כולל לסביות) מתקשים למצוא קבלה חברתית, בעיקר באזורים דתיים מאוד.
בעוד מודל בינארי של מיניות יכול להיאכף, "פוריטנים רבים בניו אינגלנד הקולוניאלית האמינו שלכל בני האדם יש תשוקה הומוסקסואלית בנוסף להטרוסקסואלית, וכי נוצרי טוב צריך לכוון את התשוקה הזו למין לצורך רבייה בתוך מסגרת הנישואין." אידאולוגיה זו מתגלה בנצרות השמרנית המודרנית, כשהיא בבסיס ברעיון שמי שטולרנטי כלפי הרעיון של הומוסקסואליות מעודד יותר אנשים להיכנע לתאוותיהם ההומוסקסואליות.
סקסיזם בכוח העבודה
ריץ' מסבירה את ההשפעה של הטרוסקסואליות כפויה במקום העבודה, ונעזרת לשם כך בעבודתה של קתרין מקינון Sexual Harassment of Working Women: A Case of Sex Discrimination. מקינון טוענת כי נשים מאיישות משרות בשכר נמוך ושהסחירות המינית שלהן היא גורם במקום העבודה. מקינון מציינת כי "עבודתה [של אישה] תלויה בהעמדת פנים שהיא לא רק הטרוסקסואלית, אלא אישה הטרוסקסואלית בכל הכרוך בזה מבחינת לבוש, וההתנהלות הנשית, הכנועה, הנדרשת מנשים 'אמיתיות'". ריץ' טוענת שההתייחסות לנשים במקום העבודה הוא בעל השפעה משמעותית על ההטרוסקסואליות הכפויה בחברה. לדבריה, נשים חשות לחץ להיות הטרוסקסואלית במקום העבודה, ולחץ זה קיים גם בחברה כולה. ריץ' מתייחסת גם לעבודתה של קתלין בארי, Female Sexual Slavery, לפיה נשים מקבלות על עצמן את הדחף המיני הגברי כבלתי נמנע, ורואות את עצמן כטרף מיני, וזה משפיע על התפישה של הטרוסקסואליות כברירת מחדל טבעית, ופגיעה מינית כבלתי נמנעת. בארי מכנה את הגישה הזו "פרספקטיבה של שליטה מינית", וגורסת כי גברים מכפיפים נשים להתעללות מינית וטרור, וכי נקודת המבט של שליטה מינית גורמת לאנשים לראות את ההתעללות המינית והטרור כטבעיים ובלתי נמנעים, ולפיכך מתעלמים ממנו, ולבסוף כבר לא "מסמנים" אותו כקיים או כמשפיע.
בארי טוענת שהרציונל הזה זוכה לרומנטיזציה באמצעי התקשורת הפופולריים. ריץ' טוענת שהמצב הזה מתוחזק דרך הטרוסקסואליות כפויה.
אצל גברים
עם טביעתו, המונח הטרוסקסואליות כפויה בחן את ההטרוסקסואליות של נשים בלבד. אך עבודות מאוחרות יותר כללו דיון על האופן שבו הטרוסקסואליות מחייבת בהכרח גברים ונשים כאחד כדי לתחזקה, וכן שגם גברים חווים את השפעת ההטרוסקסואליות הכפויה. טולמן, ספנסר, רוזן-רינוסו ופורשה (2003) מצאו כי גברים הטרוסקסואלים דיווחו על השפעות שליליות של הטרוסקסואליות כפויה, דרך היותם מחוברתי לרדוף אחרי נשים באופן אגרסיבי ובאמצעות סוגי האינטראקציות שהחברה מאפשרת להם עם גברים אחרים. במאמר אחר, In a Different Position: Conceptualizing Female Adolescent Sexuality Development Within Compulsory Heterosexuality, משתמשת טולמן במונח "גבריות הגמונית" כדי לתאר את מערכת הנורמות וההתנהגויות השולטות בהתפתחות החברתית של זכרים. הגבריות ההגמונית משקפת את ההטרוסקסואליות הכפויה תוך דרישת התנהגויות ספציפיות מזכרים; "הנורמות הללו דורשות שגברים יכחישו את רוב הרגשות שלהם, מלבד כעס, ושיהיו קשוחים בכל עת ובכל הדרכים, יעסקו באובייקטיפיקציה של נשים ושל מין עצמו, וישתתפו ברצף האלימות נגד נשים".
הטרוסקסואליות כפויה משפיעה לרעה גם על גברים הומוסקסואלים בכך שהיא מלמדת אותם מגיל צעיר שסטרייטיות היא "נורמלית" ולכן כל דבר החורג מכך הוא סטייה. דבי אפשטיין מתארת בספרה, Silenced Sexualities in Schools and Universities כיצד סטנדרטים הטרונורמטיביים וכן הטרוסקסואליות כפויה מובילים גברים צעירים לא רק להרגיש שהם נאלצים להיראות הטרוסקסואליים, ובה בעת יכולה לגרום לאלימות נגדם אם הם סוטים מהציפיות מהם. הלן לנסקי הציעה עוד במאמרה Combating homophobia in sport and physical education שהטרוסקסואליות נאכפת בזכרים באמצעות חיקוי ודרך אלימות נגד מי שחורג. באמצעות נורמות אלה, גברים לומדים מגיל צעיר שאם הם אינם עומדים בסטנדרטים ובתקנים הטרוסקסואליים, הם מציבים את עצמם בסיכון להדרה חברתית ולאלימות פיזית נגדם.
הצטלביות עם זהויות מיעוט אחרות
כדי להבין את המורכבות של הטרוסקסואליות כפויה, מספר חוקרים הצביעו על חשיבות ההשפעה של מבנה זה על ההשפעות הדיפרנציאליות על כל האוכלוסיות, כולל מיעוטים. ב"No More Secrets, No More Lies: African American History and Compulsory Heterosexuality", מטי אודורה ריצ'רדסון דנה במורכבויות הנוספות שעומדות בפני נשים שחורות במונחים של ההטרוסקסואליות הכפויה. היא כותבת ש"כל סטייה מהנורמות החברתיות של הנישואים, הביתיות והמשפחה הגרעינית מביאה האשמות חמורות של פראיות, פתולוגיה וסטייה כלפי השחורים". היא טוענת שכקבוצה שכבר מסומנת בסטיגמה במגוון דרכים, נשים שחורות ניצבות בפני לחצים נוספים הן מהקהילות השחורות והן מהלבנות כלפי ההטרונורמטיביות. כל סטייה מן ההטרוסקסואליות מציבה נשים שחורות בסיכון מיוחד לפגיעה פיזית או להדרה חברתית.
משה רביב (צלם)
משה רביב וורוביצ'יק (בצרפתית: Moi-Ver; 1904–1995) היה צייר וצלם בולט בתחום הפוטומונטז'. מראשוני קריית האמנים צפת.
GIGO
GIGO (ראשי התיבות של: Garbage In, Garbage Out, בתרגום חופשי: "קלט זבל, פלט זבל") מונח מעולם מדעי המחשב המתייחס למצב בו קלט שגוי שהוזן לתוכנית מחשב או לפונקציה מבלי לוודא את נכונותו יוביל לפלט שגוי.
משה רביב (צלם)
ביוגרפיה
נולד בשם מוזס וורוביצ'יק בעיירה לביידז'ייב באימפריה הרוסית (אז בגוברניית וילנה, כיום בבלארוס) כבן הבכור לשלמה ושפרה וורוביצ'יק, במשפחה בת ארבעה ילדים. האב היה סוחר עץ. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית הראשונה בגולה בווילנה. המשיך את לימודיו באוניברסיטת וילנה במחלקה לאמנויות ואדריכלות. בשנת 1928 נתקבל ל"באוהאוס" בדסאו, גרמניה, שם השתלם אצל פול קלה, וסילי קנדינסקי, ויוזף אלברס. בשנת 1930 המשיך להשתלם בפריז בבית הספר לצילום (Ecole de Photo Ciné) - בעיקר בתחום הצילום. ספר הצילום הראשון שלו, "רחוב היהודים בווילנה" יצא לאור ב-1931, ותמונות ממנו מוצגות בבית וילנה בתל אביב ובבתי כנסת בווילנה.
GIGO
המונח משמש בהשאלה גם לתיאור של קבלת החלטות שגויות על בסיס מידע שגוי או חסר.
משה רביב (צלם)
ביוגרפיה
רביב פרסם את ספרו "פאריס" שהכיל צילומים נדירים ופוטומונטז'ים, תחת השם Moi Ver (מוי=מוזס ור=וורוביצ'יק בשמו הצרפתי). הספר הופץ ב-1,000 עותקים. רביב החל בהכנת ספר צילום נוסף באותה שנה ה-"Ci-contre", אולם עקב עלית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוא לא הצליח למצוא מו"ל ליצירתו ופרסם את ספרו בהוצאה עצמית.
GIGO
בתחום התוכנה, על מנת להימנע מהתופעה מקובל לבצע בדיקות תקינות והגבלות על נתוני הקלט בכניסה לפונקציה.
אטימולוגיה
המונח מבוסס על משקל של מונחים מוכרים.
מתחום מדעי המחשב:
מתחום הבקרה:
משה רביב (צלם)
ביוגרפיה
משה רביב נפטר בשנת 1995 בצפת. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים ונכדים.
בשנת 2004, לכבוד יום הולדתו ה-100 של רביב, הוצגו בתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית במינכן der Moderne) Pinakothek) התמונות מספרו Ci-contre. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת, בת 1,000 עותקים.
הערכת פועלו
בחייו ובשנים שאחרי מותו לא זכה רבות להצגת דמותו כדמות מפתח בעולם האומנות המודרנית ומעמודי התווך של הכרת הצילום כאומנות, אך בשנים האחרונות חוזרות ועולות יצירות שיצר ומקבלות את מקומן בחומות התהילה של עולם האומנות המודרנית. רביב פעל בעיקר באמצעות תחום הפוטומונטז', תת-תחום בעולם הצילום, בו השתמש רבות בספריו שהופצו בפריז וברחבי אירופה וכיום משמשים כספרי יסוד בתולדות הצילום.
אכסדרה
אַכְסַדְרָה (מכונה בעברית גם "סְטָיו" או בלועזית: "קוֹלוֹנָדָה") היא שדרת עמודים מקורה. שדרות עמודים קיימות בצורות ובשימושים שונים בחזיתות מבנים, בסמוך לחצרות ובשימושים אדריכליים שונים נוספים. כאשר האכסדרה מקושתת, כלומר בין העמודים מצויים קשתות ולעיתים גם קמרונות, היא נקראת "מקשת" או "ארקדה".