cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השבעת נשיא ארצות הברית
המצעד
בשעות הערב של יום ההשבעה, מיד לאחר סקירת Review of the troops נערך מצעד חגיגי בשדרות פנסילבניה של הבירה וושינגטון; בו יוצאת מהמקום שיירה, שבמרכזה רכבו של הנשיא שזה אך הושבע. השיירה נוסעת באיטיות במסלול ידוע מראש בעיר, אשר לאורכו מתקבצים המונים, המנופפים בידיהם לנשיאם החדש. לעיתים, על פי הנוהג, יוצאים הנשיא ורעייתו מהרכב הממוגן וצועדים כברת דרך מסוימת ברגל. בנוסף, במצעד משתתפות תזמורות צעידה, המהוות נציגות של כל מדינות ארצות הברית. אלו עוברות בסך לפני הבית הלבן, כאשר הנשיא הנכנס וסגנו, בני משפחתם ומכובדים נוספים, מביטים בצועדים ומנופפים להם לשלום מתוך ביתן ממוגן, הנבנה במיוחד לצורך האירוע. מלבד התזמורות, אשר נבחרות על ידי ועדה מיוחדת, מבין רבות המבקשות להשתתף באירוע, צועדות בו גם תזמורות צבאיות, ולכל אלו נוספים גם מיצגי ענק הנישאים על גבי משאיות. המצעד משודר בשידור חי ברשתות טלוויזיה המסקרות את אירועי אותו יום.
נשפים
בשעות הערב לאחר המצעד החגיגי, נערכים בוושינגטון נשפים שונים לרגל היום המיוחד. מקובל כי הנשיא הנכנס ורעייתו יפקדו כמה מהם.
תאריך
טקס ההשבעה הראשון, של ג'ורג' וושינגטון, התקיים ב-30 באפריל 1789. כל טקסי ההשבעה שלאחר מכן, משנת 1793 עד 1933, התקיימו ב-4 במרץ (או ב-5 במרץ, במקרה שה-4 במרץ חל ביום ראשון), היום שבו הממשלה הפדרלית החלה את פעילותה תחת חוקת ארצות הברית בשנת 1789. בשנת 1937, בעקבות קבלת התיקון ה-20 לחוקה, עבר טקס ההשבעה ל-20 בינואר והוא נותר בתאריך זה מאז. יום ההשבעה הוא יום חופשה עבור העובדים בשירות הממשל הפדרלי בוושינגטון הבירה וסביבתה.
מיקום
רוב טקסי ההשבעה נערכו מול בניין הקפיטול. ההשבעה הטקסית נערכת מבחוץ לבניין או בתוכו, בהתאם למזג האוויר. טקסים חיצוניים התקיימו באופן מסורתי בחזית המזרחית של הקפיטול. בשנת 1980 החליטה ועדת הקונגרס המשותפת לטקסי ההשבעה להעביר את הטקס לצד המערבי של בניין הקפיטול, כדי לחסוך כסף ולספק יותר מקום עבור הצופים. רייגן היה הנשיא הראשון שהושבע בחזית המערבית, בינואר 1981, דבר שהוליד "אגדה אורבנית" לפיה הוא עצמו ביקש את השינוי, כדי להישבע כשפניו כלפי המדינה שלו, קליפורניה. טקס ההשבעה השני של רייגן ב-1985 התקיים בתוך בניין הקפיטול עקב מזג האוויר הקר. כל טקסי השבעה מאז התקיימו בחזית המערבית של הקפיטול.
מארגנים
מאז 1901, אורגנו כל טקסי ההשבעה על ידי ועדה משותפת של הקונגרס לטקסי ההשבעה. בנוסף, ועדה צבאית מיוחדת אחראית לניהול חלקו של הצבא בטקס ההשבעה, השותף לאירוע מתוקף היות הנשיא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים. טקס ההשבעה עצמו ממומן על ידי המדינה, בעוד ועדה נשיאותית מיוחדת אחראית לגיוס הכסף עבור שאר האירועים המתקיימים ביום ההשבעה, כגון המצעד והנשפים, שממומנים על ידי אנשים פרטיים או חברות.
משתתפים
מלבד הקהל הרחב, נוכחים בטקס בדרך כלל חברי הקונגרס, שופטי בית המשפט עליון, קציני צבא בכירים, נשיאים לשעבר, מקבלי אותות הכבוד ומכובדים נוספים. נהוג, כי גם הנשיא היוצא משתתף בהשבעתו של הנשיא הנבחר. רק שישה נשיאים בחרו שלא לעשות זאת: ג'ון אדמס, עדיין כואב על תוצאות הבחירות של 1800, לא נשאר בוושינגטון כדי לחזות בהשבעתו של תומאס ג'פרסון, יורשו. בשנת 1829, ג'ון קווינסי אדמס עזב אף הוא את העיר לפני השבעתו של אנדרו ג'קסון. בשנת 1869, אנדרו ג'ונסון ניהל בכעס ישיבת קבינט בזמן שיורשו, יוליסס גרנט, הושבע לתפקיד. וודרו וילסון לא השתתף בהשבעתו של וורן הרדינג ב-1921 (אם כי הוא נסע איתו אל הקפיטול). ריצ'רד ניקסון עזב ב-1974 את הבירה עוד לפני שהתפטרותו נכנסה לתוקף, וכך החמיץ את השבעתו של מחליפו, ג'רלד פורד וב־2021 דונלד טראמפ עזב את וושינגטון לפני השבעתו של מחליפו ג'ו ביידן.
על פי כללי סדר הירושה של נשיא ארצות הברית, נמנע אחד מחברי הקבינט להשתתף בטקס על מנת לשמש כ"השורד המיועד", למקרה שבו גם הנשיא וגם סגנו נהרגים.
התזמורת הרשמית המנגנת בטקס החל מ-1801 היא תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית.
מרכיבי הטקס
תהליך ההשבעה נשלט על ידי מסורת ולא על ידי החוקה (ההליך החוקתי נדרש רק לצורך השבועה לתפקיד, שלהלכה יכולה להתקיים בכל מקום ובכל עת קודם לתחילת הכהונה, בנוכחות עדים שיכולים להעיד בשבועה מבחינה משפטית).
באופן מסורתי, מארח הנשיא המכהן את הנשיא הנבחר בבית הלבן לפגישה קצרה ולאחר מכן, שניהם ממשיכים אל טקס ההשבעה בקפיטול.
ההשבעה לתפקיד
לפני כניסתו לתפקיד באופן רשמי, על הנשיא הנבחר לשאת שבועה מיוחדת. שבועה זו, הכתובה בחוקה, היא:
נשיא רשאי להצהיר אמונים, במקום לשאת שבועה, אך למעט פרנקלין פירס לא היה נשיא שעשה כן. כל הנשיאים מאז צ'סטר ארתור בחרו גם להוסיף בסופה של השבועה את המילים "so help me God" (כה יעזרני אלוהים), אף על פי שמילים אלה אינן מופיעות באף טקסט רשמי. את ההשבעה עורך נשיא בית המשפט העליון, והיא נעשית כאשר יד אחת של הנשבע, הנשיא הנבחר, מונחת לרוב על ספר התנ"ך הנוצרי - הברית הישנה והחדשה (הנשיאים אדמס בחר להניח ידם על ספר חוקים). ברק אובמה ודונלד טראמפ בחרו בהשבעתם להישבע לתפקיד על אותו ספר תנ"ך שעליו הניח ידו אברהם לינקולן בעת השבעתו.
נאום
נהוג כי הנשיא המושבע נושא מיד לאחד ההשבעה נאום, המכונה "נאום ההשבעה". כמה נשיאים ויתרו על נאום ביום ההשבעה ובמקום זאת נשאו במועד מאוחר יותר נאום בקונגרס. אחרים נשאו יותר מנאום אחד. בסך הכל נישאו 54 נאומי השבעה על ידי 37 נשיאים. הנאום השני של ג'ורג' וושינגטון היה הקצר ביותר (135 מילים), ואילו נאומו של ויליאם הנרי הריסון היה הארוך ביותר (8,495 מילים).
תפילה
מאז 1937 כולל טקס ההשבעה שתי תפילות או יותר, המייצגות בדרך כלל זרמים דתיים שונים. חלק מטקסי ההשבעה כללו תפילות שנישאו על ידי רב יהודי.
שירה
החל משנת 1961 טקסי ההשבעה החלו לכלול קטעי שירה. הראשון היה רוברט פרוסט בשנת 1961. בשנת 1993 שה הייתה מאיה אנג'לו. בשנת 2013 השירה נכללה בטקס בפעם החמישית והיא הוקראה על ידי ריצ'רד בלנקו.
ירקן (מקצוע)
ירקן הוא אדם העוסק במכירה קמעונאית של ירקות ופירות. ירקן עובד בחנות העוסקת אך ורק במכירת ירקות ופירות, או במחלקה העוסקת בכך במסגרת חנות מזון מקיפה יותר, כגון סופרמרקט. בשוק נמצאים פעמים רבות דוכנים רבים של ירקנים, מהם המוכרים מגוון רחב של ירקות ופירות, ומהם המתמחים בסוג מסוים (כגון פרי הדר או אבטיח).
לעיתים עוסק הירקן ברכישת הסחורה בשוק הסיטונאי והובלתה לחנותו, ולעיתים הוא רוכש את הסחורה מספקים המביאים אותה עד לחנותו. בשני המקרים עוסק הירקן בסידור הסחורה בחנותו, ובזריקת מוצרים שהתקלקלו. משך חיי המדף של ירקות ופירות קצר יחסית (יום אחד או ימים מעטים), ולכן על הירקן לדאוג לטריות הסחורה בחנותו ולתחלופה נאותה שלה (בדרך כלל בשיטת נכנס ראשון יוצא ראשון). כן עליו לתכנן בקפידה את רכש הסחורה לחנותו, משום שרכישת כמות גדולה מדי תביא להתקלקלות חלק ממנה, ורכישת כמות קטנה מדי תביא לחוסר יכולת להיענות לצורכי הלקוחות.
רכישת פירות וירקות אצל הירקן נעשית בדרך כלל באמצעות ביקור בחנותו, ביקור המאפשר לקונה לבחור את המוצרים הנאים בעיניו ומתאימים לצרכיו. בדומה לחנויות מזון אחרות, מאפשרים גם חלק מהירקנים הזמנה של מוצרים בתקשורת (בטלפון,ובאינטרנט), אך הזמנה כזו אצל ירקן מצריכה יחסי אמון מיוחדים בין הלקוח לירקן - בעוד שבמוצרי מזון תעשייתיים אין הבדל בין שני מוצרים מאותו סוג, הרי בין ירקות יש הבדלים מבחינת איכות, גודל וטריות, כך שעל הלקוח לבטוח בירקן שיספק לו סחורה נאותה.
בישראל
על ירקות ופירות טריים חל בישראל מע"מ בשיעור 0%, אך ירקות ופירות מעובדים חייבים במע"מ בשיעור הרגיל. על הירקן להבדיל בין שני סוגי מוצרים אלה (כאשר הוא מוכר את שני הסוגים), כדי לשלם מע"מ כחוק.
בשנת שמיטה נדרש ירקן ישראלי, המוכר לאוכלוסייה שומרת מצוות, גם למחלוקת ההלכתית בעניין מכירת ירקות ופירות בשנה זו, ולהחליט האם למכור רק תוצרת מיבול חו"ל ויבול שנה שישית, או למכור גם תוצרת על פי היתר מכירה. בהתאם להחלטתו, עליו להציג ללקוחות את המידע על התוצרת הנמכרת ואת ההכשרים המתאימים.
חסידות סטוטשין
חסידות סטוטשין היא חסידות גליציאנית, ענף מחסידות רוזבדוב מגזע דז'יקוב-רופשיץ. מקים החסידות היה רבי יצחק הורוביץ. חסידות סטוטשין היא היחידה מחצרות בית רופשיץ ששרדה אחרי השואה וקיימת עד היום, על אף שרוב החסידים נרצחו בשואה.
תולדות החסידות
רבי יצחק נולד בדז'יקוב בשנת תרכ"ב לרבי משה הורוביץ מרוזבדוב ולאמו בת רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט. היה חתנו של רבי מנחם מנדל אייכנשטיין מזידיטשוב (כל צאצאיו נולדו מזיווג זה), ובזיווג שני של הרב יואל הירשפלד. בשנת תרמ"ד החל לכהן ברבנות סטוטשין, ולאחר פטירת אביו בשנת תרנ"ד החל לכהן גם באדמו"רות. לפני זמן מלחמת העולם הראשונה עבר לטרנוב. בתקופה זו התבודד מספר שנים ועסק בתורה כשהוא לא יוצא מחדרו. היה בעל מנגן גדול ורבים באו לשמוע את תפילתו וזמירותיו בנוסח רוזבדוב. התפרסם בחריפותו ובשנינותו הרבה. בסוף ימיו דיבר רבות על הגאולה ועל ביאת משיח. היה מתנגד חריף לציונות. נפטר בסאנוק בכ"ד באדר א' ת"ש בזמן שרצה לברוח לרוסיה. בנותיו נישאו לרבי ישראל יוסף מריגליץ ולרבי נפתלי משנדישוב.
עלי ותד
עַלִי וַתַד (בערבית: علي وتد; נולד ב-28 באפריל 1958 בכפר ג'ת במשולש) הוא פרופסור ללשון העברית, סגן הנשיאה לעניינים אקדמיים במכללה האקדמית בית ברל, לשעבר ראש המכון האקדמי הערבי לחינוך במכללה האקדמית בית ברל. תחומי התמחותו הם: מילונאות דו-לשונית (עברית-ערבית) של העברית על פי הנוסח השומרוני; הלשון העברית של תקופת ימי הביניים; והכשרת מורים בחברה הערבית בישראל. הוא פרסם מחקרים שראו אור בישראל ומחוצה לה.
חסידות סטוטשין
תולדות החסידות
בנו, רבי יהודא מילא את מקומו. נולד בי"ג בתמוז תרנ"ב. היה חתנו של בן דודו רבי יהושע מריבטיטש. לאחר מעברו של אביו לטרנוב מילא את מקומו בסטוטשין ומסר שיעורים לבחורים. אביו צווה עליו ליטול קויטלאך ושלח אליו אנשים לברכות. במשך שנים רבות לא היו לו ילדים וכסגולה נסע לארץ ישראל והתגורר כשנה בטבריה בביתו של הרב יואל אשכנזי, ואכן נולדה לו בתו היחידה חנה. הוא חזר לגליציה והחל לכהן כאדמו"ר בסטוטשין. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית ופתח בבורו פארק בית כנסת סטוטשין ושרידי חסידי סטוטשין התקבצו אליו. הוא היה מנשיאי כולל גליציה. היה בעל מנגן ומלחין. נפטר בט' בחשוון תשמ"ב. כתב את סדרת הספרים מנחת יהודא, על התורה ועל המועדים. הייתה לו בת יחידה.
עלי ותד
ביוגרפיה
עלי ותד נולד בכפר ג'ת במשולש. בגיל 15 עבר לבדו לעיירה טירה, בה גר בגפו. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון, סייע לפרנסת המשפחה בעבודה בחקלאות במשק של המשפחה. בשנת 1977, מיד לאחר לימודי התיכון, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית לתואר ראשון בלשון עברית (חוג מורחב).
חסידות סטוטשין
דרך החסידות
חסידות סטוטשין ממשיכה את דרך חסידויות רופשיץ, הדוגלות בלימוד התורה בהתמדה ובעבודת ה' בחכמה ובצניעות. רבי יהודא מסטוטשין אמר שמבין בניו של רבי נפתלי מרופשיץ, רבי אליעזר מדז'יקוב קיבל הכי הרבה בהבנת דרך רופשיץ ומנהגיה, ומבין בניו של רבי אליעזר קיבל הכי הרבה בנו רבי משה מרוזבדוב, ומבין בניו של רבי משה קיבל הכי הרבה רבי יצחק מסטוטשין (כלומר שחסידות סטוטשין היא הממשיכה המרכזית של רופשיץ). ניגוני סטוטשין מיוסדים על נוסח רוזבדוב, שהיה מורכב מתנועות קצרות של "התייפחות" או שמחה.
עלי ותד
ביוגרפיה
לאחר סיום התואר הראשון, המשיך ברצף את לימודיו לתואר השני בלשון עברית בהתמחות בעברית של תקופת ימי הביניים וכתב חיבור גמר בנושא "משנתו הלשונית של רבי יהודה חיוג' מבעד למונחיו במקורם הערבי ובתרגומם העברי" בהנחייתו של הפרופסור דוד טנא. במקביל לתחילת לימודי התואר השני, התחיל בשנת 1980 ללמד בבית הספר התיכון בטירה, שבו סיים את לימודיו קצת פחות משלוש שנים קודם לכן.
חסידות סטוטשין
דרך החסידות
חסידי סטוטשין נוהגים להתפלל במבטא הגליציאני.
עלי ותד
ביוגרפיה
בשנים 1985–1990 לימד והגיש תלמידים ערבים לבחינת בגרות בעברית גם בבית הספר התיכון החקלאי ימה. בשנת 1991 התחיל להרצות בסמינר למורים ולגננות ערבים במכללה האקדמית בית ברל, שלימים הפך למכון האקדמי הערבי לחינוך.
בשנת 1995 התחיל את לימודיו לתואר השלישי בלשון עברית באוניברסיטת תל אביב בהתמחות במסורת המילונאית הדו-לשונית לתורה על פי נוסח שומרון. בשנת 1999 הוענק לו תואר דוקטור על החיבור "המליץ – המילון המיוחס לפנחס הכהן בן יוסף הרבן (בן המאה ה-14)" (חיבור של 4 כרכים) בהנחייתם של הפרופסור אברהם טל ושלמה רז. ותד ממשיך ללמד בחוג ללשון עברית וספרות עברית במכון האקדמי הערבי לחינוך במכללת בית ברל. באפריל 2021 אישרה המועצה להשכלה גבוהה את העלאתו של ותד לדרגת פרופסור.
תפקידים
בשנים 1995–1999 היה ראש החוג ללשון וספרות עברית במכון האקדמי הערבי לחינוך במכללה האקדמית בית ברל.
בשנים 2000–2009 היה מרכז ההתמחות בהוראה, תפקיד חדש במדינה, והוא ייסד אותו במכון והטמיע אותו בחברה הערבית.
בשנת 2005 התמנה לתפקיד המרכז האקדמי של המכון וכיהן בתפקיד זה עד 2012, במסגרת התפקיד העביר את ההכשרה המעשית של המכון מדגם מסורתי לדגם ה-PDS.
בשנים 2006–2007 היה מפקח תוכן למקצוע העברית כשפה שנייה לבתי הספר הערביים באגף תכנון תוכניות לימודים במשרד החינוך, במסגרת התפקיד הוביל יחד עם הוועדה את תוכנית הלימודים המקיפה הכוללת של לימודי העברית בבתי הספר הערביים.
בשנת 2008 הוזמן על ידי מנהלת אגף התמחות וכניסה להוראה/סטאז' במשרד החינוך להיות רפרנט ההתמחות/סטאז' בחברה הערבית והוא עוסק בכך עד היום.
בשנים 2013–2018 היה ראש המכון האקדמי הערבי לחינוך. משנת 2012 עד היום הוא ראש ועדת המקצוע של העברית כשפה שנייה בבתי הספר הערביים.
בשנים 2017–2020 היה חבר ועדת המומחים לבחינת המבנה והמתווה של ההכשרה להוראה במוסדות להשכלה גבוהה בישראל, מטעם המל"ג (המועצה להשכלה גבוהה), מתווה שאושר בפברואר 2021.
מאז 2019 הוא העורך הראשי של כתב העת האקדמי השפיט "אלחצאד" (الحصاد = "הקציר"), היוצא לאור מטעם המכון האקדמי הערבי לחינוך במכללה האקדמית בית ברל.
בשנת 2021 התמנה לסגן הנשיאה לעניינים אקדמיים במכללה האקדמית בית ברל.
חברות במועצות ציבוריות
ותד הוא חבר במועצה הציבורית של היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות במשרד המשפטים שהוקמה ב-2018.
בשנת 2019 התמנה כחבר במועצה הציבורית של האקדמיה ללשון העברית.
ותד הוא חבר האגף להתמחות וכניסה להוראה במינהל הכשרה ופיתוח מקצועי לעובדי הוראה שבמשרד החינוך ומשמש כאיש קשר להפעלת מערך ההתמחות והליווי במגזר הערבי.
עמדות
לדברי ותד, מה שמניע אותו הוא השאיפה לקדם את החברה האנושית בכלל ואת החברה הערבית בישראל בפרט.
ותד היה בין חותמי מחאת הבלשנים בעקבות חוק הלאום.
ויקטור ארדאי
ויקטור ארדאי, (במקור עד 1906 דייזה אפשטיין, בהונגרית: Erdei Viktor; בודפשט, 16 באוקטובר 1879 – בודפשט, 9 במרץ 1945) היה פסל, גרפיקאי וצייר יהודי-הונגרי שנספה בשואה. אשתו הייתה אחותו של פרידייש קארינתי, הציירת אדל יוסטינה קארינתי.
ביוגרפיה
ארדאי נולד כבנם של וילמוש אפשטיין ורוזה קוטנר. בקיץ 1899 ביקר בבית הספר החופשי של הצייר שימון הולושי בבאיה מארה ובאותה שנה הציג ציורי פחם בסלון הלאומי בבודפשט. הוא היה תלמידו של ברטלן סקיי בבית הספר לעיצוב (היום: האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) (1899–1900). בשנת 1903 עבד שוב בבאיה מארה, ליד קארוי פרנצי. בשנת 1905 השתתף בתערוכת היכל האמנות (איש זקן, רישום פחם), בשנת 1907 ארגן את תערוכת האוסף הראשונה שלו, של ציורי שמן, רישומים, תחריטים ופסלי ראש. הוא היה חבר מייסד ב"אגוד האמנים ההונגריים באמנות יפה ויישומית" (KÉVE), שנוסד באותה תקופה וארדאי השתתף קבוע בתערוכות הקבוצה.
ב־14 ביוני 1908 התחתן ארדאי בבודפשט עם אדל יוסטינה קארינתי, אחותה של פרידייש קארינתי, בתם של יוז'ף ארנה קארינתי ושל קרולינה סרנה אנגל. נישואיהם התפרקו בשנת 1922, אך ב־21 ביוני 1924 הם התחתנו בשנית בבודפשט. בשנים 1908–1909 ערך מסע לימודים למינכן ובשנת 1912 בפריז. בשנת 1911 הציג את עבודותיו באורדיאה, בשנת 1912 בסגד, בשנת 1915 הציג עבודות ציורי פחם של חיילים בבתי חולים בתערוכה הצבא ומשרד הבריאות הציבורית. הוא עשה ליטוגרפיות עבור הכרכים "בטהובן", ו"מיניאטורה" של בלה רווס, אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הוא היגר לווינה. ארדאי שב מווינה בשנת 1924 והתיישב בעיירה וינוהרדיב שבמפגש הגבולות הונגריה-רומניה-אוקראינה. בשנת 1926 ארגן את תערוכת האוספים השנייה שלו בסלון הלאומי בבודפשט.
במהלך העשור שלו בוינוהרדיב הוא חקר את חיי היהודים בזקרפטיה, צייר את המסורות העתיקות שלהם ואת הטיפוסים האופייניים להם. הוא הציג את פירות עידן זה בתערוכת האוספים השלישית שלו בשנת 1934, הפעם במוזיאון ארנסט. לאחר מכן שב להתגורר בבודפשט. החל משנת 1939 רישומיו הופיעו בתערוכות של קבוצת האמנים היהודיים רק באומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, בשל החוקים האנטי-יהודיים כמו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי שלא איפשרו לו להציג בתערוכות רגילות בשל יהדותו. בפעם האחרונה הציג במרץ 1944 מעט לפני כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט. הוא נאלץ לחוות את המצור על הבירה בגטו בודפשט ומת שם זמן קצר לאחר שחרור הגטו.
אתלטיק בילבאו
אתלטיק קלוב (בספרדית: Athletic Club, בבסקית: Athletic Kluba), המוכרת בעיקר כאתלטיק בילבאו, היא קבוצת כדורגל מהעיר בילבאו מחבל הבסקים שבספרד.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1898 על ידי סטודנטים בסקים ששבו מלימודים בבריטניה, והתאחדה ב-1901 עם קבוצה שהקימו עובדי מכרות ומספנות בריטים שעבדו בעיר. מסיבה זו נקראת הקבוצה בשם האנגלי המקורי שלה, Athletic, עד היום.
הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה מאז הקמתה, ומעולם לא ירדה לליגה השנייה (הישג לו שותפות ברצלונה וריאל מדריד בלבד). ייחודה של הקבוצה בכך שמעולם לא רתמה לשורותיה שחקן לא בסקי, ובכך מגבילה מאוד את הכישרונות שיכולים לשחק אצלה. עד שנת 1989 גם ריאל סוסיאדד הייתה שותפה לרעיון הלאומיות הבסקית, אז רכשה שחקן לא בסקי ושברה את המסורת. על פי חוקי הקבוצה, שחקן יכול לשחק בקבוצה גם אם הוא איננו יליד חבל הבסקים בתנאי שהוא נצר למשפחה מחבל הבסקים ויש לו שורשים בחבל זה, בצידו הצרפתי או הספרדי של החבל, או שהוא למד כדורגל בחבל הבסקים, דבר שמתאפשר במועדונים כמו ריאל סוסיאדד, בילבאו אתלטיק, אוסאסונה ודפורטיבו אלבס.
לזכות הקבוצה שלוש הופעות בגביע אירופה לאלופות. בהופעה הראשונה בעונת 1956/1957 הקבוצה הגיעה לשלב רבע גמר והפסידה לקבוצת מנצ'סטר יונייטד. בנוסף בעונת 1976/1977 הקבוצה הגיעה לגמר גביע אופ"א והפסידה לקבוצת יובנטוס. בעונת ,העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת דינמו טביליסי מגאורגיה אך בשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות יובנטוס מאיטליה, גלאטסראיי הטורקית ורוזנבורג הנורווגית, הקבוצה סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד, שלוש תוצאות תיקו ושני הפסדים והודחה מהמפעל.
אתלטיק בילבאו נחלשה בעשור הראשון של המאה ה-21 ונאלצה להיאבק על מקומה בליגה הראשונה. בעונת שמרה על מקומה בלה ליגה בזכות ניצחון במחזור הסיום.
בעונת 2011/12 העפילה אתלטיק בילבאו לגמר הליגה האירופית כאשר בדרכה לגמר היא עברה קבוצות חזקות וטובות ממנה כגון: פריז סן-ז'רמן, מנצ'סטר יונייטד, שאלקה 04 וספורטינג ליסבון אך במשחק הגמר היא הובסה בידי אתלטיקו מדריד 3-0.
בעונת 2012/13 הוגרלה הקבוצה בשלב הבתים של הליגה האירופית לבית יחד עם אולימפיק ליון מצרפת, ספרטה פראג מצ'כיה ועירוני קריית שמונה הישראלית אך לא הצליחה לשחזר את ההישג מהעונה הקודמת והודחה כבר בשלב הבתים.
בעונת 2013/14 סיימה הקבוצה במקום הרביעי, הישג שהקנה לה כרטיס למוקדמות ליגת האלופות. הקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות בפעם השלישית בתולדותיה, והוגרלה עם פורטו, שחטאר דונצק ובאטה בוריסוב, היא סיימה במקום השלישי והודחה מהטורניר. בשנת 2015 סיימה הקבוצה במקום השביעי, והגיעה לגמר גביע המלך, בו הפסידה לברצלונה בתוצאה 1–3. בעקבות ההעפלה לגמר, השתתפה בילבאו בסופר קאפ הספרדי, בו ניצחה את ברצלונה 1–5 בסיכום שני המשחקים. זהו התואר הראשון של הקבוצה משנת 1984.
בינואר 2021 זכתה שוב בסופר קאפ כאשר גברה פעם נוספת על ברצלונה בתוצאה 2–3 לאחר הארכה, עם שער דרמטי בדקה ב-90 של אסייר וילאליבר.
סגל שחקנים
נכון ל-13 בספטמבר 2022
תארים
1929/1930, 1930/1931, 1933/1934, 1935/1936, 1942/1943, 1955/1956, 1982/1983, 1983/1984 1902, 1903, 1904, 1910, 1911, 1914, 1915, 1916, 1921, 1923, 1930, 1931, 1932, 1933, 1943, 1944, 1945, 1950, 1955, 1956, 1958, 1969, 1973, 1984 1984, 2015, 2021. 1913/1914, 1914/1915, 1915/1916 1919-20, 1920-21, 1922-23, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928, 1928/1929, 1930/1931, 1931/1932, 1932/1933, 1933/1934, 1939/1940 1934/1935
הולנת'ון
הלהקה עיצבה לעצמה צליל מקורי המערב השפעות מהמוזיקה הקלאסית והשפעות אתניות שונות עם בלאק מטאל. השירה מתחלקת בין מנהיג הלהקה, מרטין שירנק (במקור בלהקת הדת' מטאל האוסטרית האוונגרדית פנג'נט סטנץ') ואשתו אלנה, בצירוף של שירה גברית אופראית.
אלבומם השני היה With Vilest Of Worms To Dwell ("לחיות לנצח בקרב התולעים המגעילות והמרושעות ביותר"). האלבום הראשון נוטה יותר מן השני לכיוונים אתניים.
אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה
בצעירותו
אוגוסט נולד בפרייברג ב-31 ביולי 1526, כבנם הצעיר והשלישי (אך השני ששרד) של היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה וקתרינה ממקלנבורג. בשל כך הוא השתייך לענף האלברטיני של משפחת וטין. הוא גדל כלותרני, קיבל חינוך איכותי ולמד באוניברסיטת לייפציג.
כאשר הדוכס היינריך הלך לעולמו בשנת 1541, הוא ציווה כי אדמותיו תתחלקנה שווה בשווה בין שני בניו; אולם, בשל העובדה שצוואתו נגדה את החוק האלברטיני, היא לא נתמלאה, והדוכסות עברה כמעט בשלמותה לאחיו המבוגר, מוריץ. ברם, אוגוסט נותר ביחסים ידידותיים עם אחיו, ועל מנת לקדם את עמדתו העביר זמן מה בחצרו של הקיסר פרדיננד הראשון, שליט הקיסרות הרומית הקדושה, שמקום מושבו היה בווינה.
ב-7 באוקטובר 1548 נשא לו אוגוסט בטורגאו לאישה את אנה מדנמרק, נסיכת הבוחר מסקסוניה, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג. הם קבעו את מקום מושבם בווייסנפלס. לזוג נולדו חמישה-עשר ילדים, רק ארבעה מהם (אליזבת, כריסטיאן, דורותיאה ואנה) הגיעו לבגרות.
עם נישואיו, חש אוגוסט עד מהרה ברצון לחזק את מעמדו. כתוצאה מכך, מוריץ התייחס בנדיבות לאחיו ומינה אותו לעוצר של סקסוניה בשנת 1552 בימי העדרו. אוגוסט שהה בביקור בדנמרק עת הלך מוריץ לעולמו, ביולי 1553, והוא ירש את מקומו כנסיך הבוחר מסקסוניה.
שלטונו
עם עלותו לשלטון השלים אוגוסט עם יוהאן פרידריך מסקסוניה, שהיה הנסיך הבוחר מסקסוניה עד להדחתו בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחר המלחמה השמלקלדית. בנוסף, עקב חששו של אוגוסט ממלחמות שעלולות לגרום לו לאבד את נסיכות הבוחר מסקסוניה, דחף אוגוסט לפשרה בין הקתולים לפרוטסטנטים, ואכן בשנת 1555 נחתם שלום אאוגסבורג. בשנת 1566 ניסה יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה בסיוע כמה אצילים להחזיר לידיו את הנחלות שאיבד אביו, אולם, המרד נכשל בשנת 1567 בסיוע מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויוהאן פרידריך נשלח לכלא עד למותו בשנת 1595.
בשנת 1573 מת יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ואוגוסט מונה לעוצר הדוכסות, ובתמורה קיבל לידיו את אזור העיר מנספלד. בנוסף, על ידי כספו הצליח אוגוסט לקנות שטחים הסמוכים לנחלותיו ולהציב את נאמניו בתפקידים שונים במדינות הסמוכות.
ב-1 באוקטובר 1585 מתה אשתו אנה מדנמרק, נסיכת הבוחר מסקסוניה, וב-3 בינואר 1586 התחתן אוגוסט עם אגנס הדוויג מאנהלט, בתו של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט, אולם, ב-11 בפברואר באותה שנה מת אוגוסט, ובמקומו עלה לשלטון בנו כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
משפחתו
ב-7 באוקטובר 1548 התחתן אוגוסט עם אנה מדנמרק, נסיכת הבוחר מסקסוניה, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג, ממנה נולדו לו 15 ילדים:
מדינת ברזיל
מדינת ברזיל הייתה יחידה מנהלית קולוניאלית באמריקה הפורטוגלית שהתקיימה בין 1621 ל-1815 בחלקים נרחבים משטחה של ברזיל המודרנית. לאחר כישלון שיטת הקפיטניות הכפיף פליפה השלישי, מלך ספרד ופורטוגל, מספר קפיטניות תחת סמכותה של יחידה מנהלית חדשה, "מדינה", וייסד שתי מדינות שכאלו: מדינת ברזיל, שכללה את רוב האזורים המפותחים דאז של אמריקה הפורטוגלית והתפרשה על אזורי דרום, מרכז-מערב, דרום-מזרח, וכל אזור החוף המזרחי, ואת מדינת מרניאו מצפון לה.
רקע לייסוד
בין 1534 ו-1536, כ-35 שנים לאחר גילויה על ידי פורטוגל, חולקה ברזיל לרצועות רוחביות, שכונו קפיטניות, אשר ניתנו על ידי מלך פורטוגל לאצילים בממלכה במטרה לפתח ולאכלס את הקולוניה. משלא הושגה מטרה זאת, שלחה פורטוגל ב-1549 מושל כללי לרכז את פעילות הקפיטניות ובכך יצרה שלטון מרכזי. עם ריכוז השלטון והחלפת האינדיאנים המקומיים בעבדים אפריקנים ככוח עבודה, חלק מהקפיטניות התחילו לספק הכנסות נאות לכלכלת פורטוגל.
ב-1580 כבש פליפה השני, מלך ספרד, את פורטוגל והכריז על עצמו כמלך פיליפה הראשון של פורטוגל. מאז ועד 1640 שלטה ספרד על פורטוגל, וכתוצאה גם על קולוניותיה, לרבות ברזיל. עם זאת, ריבוי הרפתקאות צבאיות וניהול פנימי חלש הביאו להידרדרות כלכלית של הממלכות. עד שעלה לשלטון בנו של פיליפה השני, פליפה השלישי (פיליפה השני של פורטוגל), הלכה וגברה תלותה של ספרד בהכנסות מהקולוניות. תהליך זה הביא את הצורך בפיקוח צמוד יותר על המסחר והמיסוי בברזיל.
ייסוד וניהול
ב-1621 חילק פיליפה השלישי את ברזיל הקולוניאלית לשתי מדינות: מדינת ברזיל ומדינת מרניאו. מטרת ייסוד מדינת ברזיל הייתה פיקוח הדוק יותר על השלטון המקומי. מטרת ייסוד מדינת מרניאו הייתה הגברת השמירה על הקפיטניות הצפוניות המרוחקות ממרכז הקולוניות בפני פלישות צרפתיות וכן עידוד הייצור החקלאי והמסחר בו.
מדינת ברזיל כללה את כל הקפיטניות, למעט מרניאו, פרה, וסֶיאָרַה. בירתה הייתה סלבדור, שהייתה גם בירת הקולוניה כולה עד אז.
בשלהי המאה ה-17, אחרי שפורטוגל הייתה שוב עצמאית, התגלו מכרות זהב, מתכות, יהלומים, ואבנים יקרות נוספות בקפיטניית סאו ויסנטה (São Vicente) הדרומית. האזור נקרא מינאס ז'ראיס ("מכרות כלליים"). כתוצאה, עברה בירת המדינה ב-1763 לריו דה ז'ניירו, אשר שמשה כנמל יציאה של הזהב לפורטוגל.
לאחר 1720 קיבל שליט המדינה את הכינוי משנה למלך, אף על פי שהמדינה מעולם לא קיבלה תוקף רשמי של מלכות משנה.
בעקבות העתקת מושבה של החצר המלוכה הפורטוגלית אל ברזיל ב-1808, חדלה מדינת ברזיל להתקיים ב-16 בינואר 1815. אז העלה הנסיך העוצר ז'ואאו את כל הקולוניה הברזילאית לדרגת ממלכה ואיחד אותה עם ממלכת פורטוגל ואלגראבש ביחידה מנהלית אחת, המכונה "הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגראבש".
עבדות בבסיס הכלכלה
הכלכלה במדינת ברזיל במאה ה-16 וה-17 התבססה על ניצול עבדים אפריקאים בעבודות במטעי הקקאו, הטבק והסוכר. מזג האוויר הטרופי המאפיין אזור זה אפשר גידול מסיבי של מטעי הסוכר אשר הפיקו פי שלושה רווחים מיתר התפוקה החקלאית. תהליך הפקת הסוכר מקנה הסוכר הוא תהליך מפרך וממושך שדורש כוח עבודה רב. כתוצאה ממחסור בכוח עבודה ומהביקוש ההולך וגדל של סוכר במדינות אירופה, צמחה שיטת העבדות. העבדים בתקופה זו היוו כוח חיוני לכלכלה הקפיטליסטית שהתפתחה, שכן ככל שהדרישה למוצרי יוקרה באירופה גברה, כך גבר הצורך ביותר עבדים. כמו כן, החברה שצמחה באזורי המטעים הייתה מורכבת ברובה מעבדים אשר נשלטו בידי קבוצת אליטה אירופאית או קריאולית. קבוצה זו שלטה באוכלוסיית העבדים בכל היבטי החיים כמו התערבות במסגרת המשפחתית ושלילת זכויות אדם בסיסיות. שיטת ניצול זו היא בין השיטות האכזריות ביותר שהכירה האנושות וקשורה באופן הדוק לשגשוג מדינת ברזיל ומדינות נוספות באירופה.
הומולוגיה (ביולוגיה)
הומולוגיה (או איבר הומולוגי) היא דמיון של שני איברים ביצורים שאינם שייכים לאותו המין. בשונה מהומופלסיה (המכונה גם אנלוגיה), איברים של אורגניזמים שונים מוגדרים כהומולוגיים אם לאורגניזמים יש אב קדמון משותף, שהיה לו איבר דומה ואותו איבר נשמר בשני הקווים האבולוציוניים שהובילו למינים בני ימינו. כמו כן, בהתפתחות העוברית מיקום האיבר והתפתחותו דומים בין שני המינים. הומולוגיה היא גם אחת התכונות הבסיסיות של ביולוגיה השוואתית. לדוגמה, האוזניים של העכבר והחמור הן הומולוגיות מפני שהיו אוזניים כבר ליונק הראשון שהוא האב הקדמון המשותף של העכבר והחמור. לעומת זאת, הסנפירים של הדולפין והכריש לא הומולוגיים, כי הסנפירים של הדולפין התפתחו באבולוציה שלו מרגליים של יונק קדום שהלך על הקרקע.
בביואינפורמטיקה, משמש המושג בהקשר של השוואת הדמיון הגנטי בין שני יצורים על ידי עימוד רצפים. גנים הומולוגיים הם גנים בעלי רצף דומה של דנ"א מפני שהתפתחו באבולוציה מגן שהיה באב הקדמון המשותף.
אב קדום משותף חשוב לצורך הגדרת האיברים כהומולוגיים משום שאם לא כן, ייתכן שמדובר באבולוציה מתכנסת, ובאיברים שהתפתחו להתאמה לתנאי סביבה דומים, כמו בדוגמה של הדולפין והכריש. איבר הומולוגי יכול להוות עובדה התומכת בכך שהאורגניזמים הם מאותה קבוצה טקסונומית. למשל למינים שונים של ציפורים יש כנפיים הומולוגיות ולכן אפשר להסיק שכולם התפתחו מאב קדמון משותף, ולכן כללו אותם בקבוצת העופות.
ב-1843 הגדיר ריצ'רד אוון את ההומולוגיה של תכונות כ"אותו איבר בבעלי חיים שונים, בין אם משמש לאותו תפקוד ובאותו מבנה או לא".
אטימולוגיה
המילה הומולוגיה נטבעה ב-1656 ומקורה בשפה היוונית (homologos) הומו=דומה או זהה + לוגוס= קשר.
בביולוגיה, שני איברים הם הומולוגיים אם הם חולקים קשר משותף, למשל עצם מסוימת באיבר שאנו מכנים "יד" על צורותיו השונות. הזואולוג הבריטי ריי לנקסטר הגדיר את המונח הומוגני, כלומר, הומולוגי על בסיס תורשה גנטית מאב קדמון משותף, ואת המונח הומופלסיה, שמתאר הומולוגיה מסיבות אחרות.
הגדרה
הומולוגיה מוגדרת כקשר על בסיס מבנה אנטומי או על בסיס דנ"א מאב קדמון משותף, בין מגוון אורגניזמים שונים. תכונה הומולוגית בין אורגניזמים שונים יכולה ללמד על מוצא גנטי משותף ביניהם. ההגדרה ההפוכה להומולוגיים היא איברים הומופלסיים, שיכולים למלא תפקיד דומה בשני מינים שונים, אך האיבר לא הופיע אצל האב הקדמון המשותף האחרון, אלא התפתח בצורה עצמאית ובנפרד.
דוגמה למאפיין הומופלסי הן כנפי העטלפים, העופות והפטרוזאורים. מבנה תעופה אלו התפתחו באופן עצמאי מאבות קדמונים שונים שלא בהכרח השתמשו בגפיהם העליונות לתעופה.
1898 בספורט
כדורסל
החלו משחקים בליגת ה NBL, הליגה המקצוענית הראשונה בארצות הברית.
פרנסיס דרייק
סר פרנסיס דרייק (באנגלית: Francis Drake; 1540 לערך - 28 בינואר 1596) היה מגלה ארצות, פריבטיר ויורד ים אנגלי בן התקופה האליזבתנית. האדם השני שהפליג מסביב לעולם, האנגלי הראשון, הקברניט הראשון, והראשון שעשה זאת שלא בשירות הכתר הספרדי. כמו כן היה סגן מפקד הצי האנגלי שהביס את הארמדה הספרדית ב-1588.
ילדותו
דרייק נולד בטביסטוק שבדבון לאב שהיה איכר פרוטסטנטי. פרנסיס היה השני מבין שנים עשר ילדים במשפחה לכן לא זכה לרשת את החווה של אביו והיה צריך למצוא את פרנסתו בכוחות עצמו.
ב-1549 נאלצה המשפחה לעבור לקנט שבדרום מזרח אנגליה לחופי התעלה בעקבות מהפכה שהשליטה מחדש באופן זמני את הקתוליות בממלכה.
דרייק הצעיר החל את קריירת הימאות שלו בסביבות גיל 13 על ספינות מטען בים הצפוני. בגיל 20 כבר היה לרב חובל של אונייתו לאחר מות מפקדו.
מסעותיו לעולם החדש
למרות הכישלון בסן חואן דה אולואה דרייק שב לאמריקה הספרדית וב-1573 הצליח ללכוד (באזור פנמה של ימינו) את צי האוצר הספרדי ולחזור לממלכת אנגליה עם זהב ספרדי רב, לאחר שנאלץ להשאיר כמויות גדולות של כסף בגלל מגבלות המשקל של ספינותיו. במהלך שהותו בפנמה, בתצפית מצמרת עץ גבוה, היה דרייק האנגלי הראשון שראה את האוקיינוס השקט. בין התומכים במסעותיו היה סר פרנסיס וולסינגהם.
הקפת העולם
ב-17 בדצמבר 1577 יצא דרייק מנמל פלימות' באניה "פליקן" בראש משלחת בת חמש ספינות ו-150 איש בשליחות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה למסע לחוף המערבי של אמריקה ששילב מסע מחקר, השתלטות על טריטוריות ומסע כנגד הספרדים. לאחר שחצו את אמריקה דרך מצר מגלן, נותר דרייק עם ספינה בודדת, "גולדן היינד" ("איילת הזהב"), איתה הפליג צפונה ותקף את הנמלים הספרדים שנקרו בדרכו. דרייק עשה שימוש במפות ספרדיות עדיפות על שלו שנמצאו על אוניות ספרדיות שלכד.
מאחר שלא הצליח למצוא מעבר צפוני בחזרה לאוקיינוס האטלנטי המשיך דרייק מערבה, לא לפני שעגן, תיקן את ספינותיו וחידש את מלאי המזון והמים בנמל שמיקומו המדויק לא ידוע היום אך משערים שזה היה מפרץ דרייקס. דרייק קרא לאדמת הנמל, שיש המשערים שהייתה בקליפורניה או אורגון של היום, "אנגליה החדשה" וטען לבעלות אנגלית על האזור. מסעו של דרייק היווה בדורות שלאחר מכן בסיס לתביעות הטריטוריאליות של אנגליה באמריקה כמו גם לאלה של ארצות הברית לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
בדרך מערבה עצר דרייק באינדונזיה של היום וסובב את כף התקווה הטובה. ביולי 1580 הגיע לסיירה לאון וב-26 בספטמבר השלים את המסע ושב לאנגליה, עם 59 אנשי צוות. השלל שהביא איתו, תבלינים יקרים ואוצרות זהב וכסף ששדד מספרדים, היה גדול כל כך שחלקה של המלכה בו עלה על כל שאר הכנסות בית המלוכה באותה שנה. דרייק זכה לתהילה כאנגלי הראשון שהקיף את העולם. הגיבור העממי אף קיבל מהמלכה תואר אבירות והיה לראש העיר פלימות וחבר הפרלמנט.
הארמדה הספרדית
ב-1585 לאחר תקופה ארוכה של שלום קר וסכסוכים מקומיים, פרצה מלחמה בין אנגליה הפרוטסטנטית לספרד הקתולית של פליפה השני. דרייק הפליג שוב לאמריקה הספרדית ופשט על הנמלים של סנטו דומינגו וקרטחנה. בדרך חזרה כבש את סן אוגוסטין שבפלורידה. הפעולות האלה עוררו את פליפה השני להורות על תכנון של פלישה לאנגליה.
פעולת מנע של דרייק ב-1587 הצליחה לעכב את הפלישה בשנה; הוא "חרך את זקנו של מלך ספרד" כשכבש את עיר הנמל הספרדית החשובה קדיס והחזיק בה במשך שלושה ימים במהלכם לכד 6 ספינות והשמיד עוד 31 ספינות וכמויות גדולות של אספקה.
תבוסת הארמדה הספרדית, שהיוותה עבור דרייק נקודת שיא בקריירה, הייתה נקודת מפנה היסטורית שסימנה את ראשית שקיעתה של ספרד ועלייתה של ממלכת אנגליה כמעצמה ימית. עם זאת, בהמשך המלחמה האנגלים נחלו תבוסות בידי הספרדים, כולל ניסיון כושל של דרייק לשחרר את פורטוגל ב-1589. השינוי המשמעותי במאזן הכוחות העולמי הגיע רק במאות ה-17 וה-18, לאחר מלחמת שלושים השנים.
אחרית ימיו
על אף גילו המתקדם המשיך דרייק לצאת למסעות נגד הספרדים באמריקה. ב-1595 התאחד שוב עם ג'ון הוקינז בראש צי בן 27 ספינות ו-2,500 איש, במטרה לתקוף בפוארטו ריקו ופנמה וללכוד אוצרות ספרדיים. ההתקפה כשלה כישלון חרוץ מאחר שהספרדים ידעו את תוכניות האנגלים והתכוננו בהתאם.
במהלך המסע, כחודשיים לאחר שהוקינז חלה, מת ונקבר בים, פגש דרייק גורל דומה. הוא נפטר מדיזנטריה ונטמן בים לחופי פנמה, בסוף ינואר 1596.
בתרבות הפופולרית
מאז מותו של דרייק וקבורתו בים, ועד היום, מחפשים עשרות דייגים את קברו מדי שנה, אך הקבר לא נמצא מעולם.
בסוף שנות השבעים שודרה בטלוויזיה הישראלית סדרה לילדים על מסעותיו ומלחמותיו של סר פרנסיס דרייק, ובו הוצג כגיבור המנצח את אויביו בהוגנות, נלחם בספרדים השודדים את ארצות מרכז אמריקה ודרומה, ונאלץ להתמודד עם הכינוי "שודד ים" על אף שלמעשה הוא מייצג את המלכה ונאמן לארצו ולערכיה.
גם בספרו של גבריאל גארסיה מארקס "מאה שנים של בדידות" מתואר סר פרנסיס דרייק כשודד ים.
בסדרת משחקי הווידאו הפופולרית "Uncharted" גיבור המשחק ניית'ן דרייק (במקור מורגן) שינה את שם משפחתו לדרייק מכיוון שרצה להתחיל חיים חדשים כהרפתקן וצייד אוצרות, התעניין מאוד בדמותו של סר פרנסיס דרייק וראה בעצמו צאצא שלו (על אף שלסר פרנסיס דרייק לא היו צאצאים).
השיר "Dragon On The Sea" של פרויקט הפרוגרסיב מטאל "אירייאון" מתאר את שליחתו של פרנסיס דרייק על ידי המלכה אליזבת להגן מפני פלישת הארמדה הספרדית.
נאפולי (כדורגל)
אגודת הכדורגל נאפולי (באיטלקית: Società Sportiva Calcio Napoli) היא קבוצת כדורגל באיטליה המשחקת בסרייה א'. היא הקבוצה הבולטת ביותר בנפת דרום איטליה. הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות איטליה בליגת הסרייה א׳ בעונות 1986/87, 1989/90 ועוד זכייה היסטורית ב2022/23. ובנוסף, גם זכתה בליגה הארופית בעונת 1988/89. השחקן הבולט בהיסטוריית הקבוצה הוא דייגו מראדונה, אשר על שמו גם נקרא מגרשה הביתי.
השנים הראשונות
הקבוצה נוסדה ב-1905 על ידי הימאי ויליאם פות'ס ושותפו לעסקים הקטור באיון. בתחילה נקרא המועדון הלא רשמי "מועדון הכדורגל והקריקט של נאפולי", ושנתיים מאוחר יותר שונה השם ל"מועדון הכדורגל של נאפולי". בשנים הראשונות שיחקה הקבוצה בעיקר מול קבוצות מדרום איטליה או קבוצות שהורכבו מימאים, זאת, מכיוון שהליגה האיטלקית הורכבה בשנותיה הראשונות רק מקבוצות מצפון איטליה. ב-1912 השתתפה הקבוצה לראשונה באליפות איטליה תחת השם "אינטרנציונאלה נאפולי".
ב-23 באוגוסט 1926 שונה שם המועדון ל-"Associazione Calcio Napoli", ביוזמתו של נשיא המועדון הראשון ג'ורג'ו אסקרלי, איש עסקים יהודי. תאריך זה נחשב בעיני ההנהלה הנוכחית של המועדון ובעיני אוהדי הקבוצה לתאריך הרשמי להקמת המועדון.
בשנותיה הראשונות בליגה בכירה, נאפולי לא הרשימה והייתה קבוצת תחתית, אך עם מינויו של האנגלי ויליאם גרבוט למאמן, הפכה הקבוצה לקבוצת צמרת וסיימה פעמיים במקום השלישי. באותן שנים שיחקו בקבוצה המתאזרח הפרגוואי, אטילה סאלוסטרו, שהפך לכובש המצטיין של הקבוצה עם 106 שערי ליגה במדי הקבוצה, והמתאזרח הקרואטי אנטוניו וויאק שהפך לכובש השני המצטיין של הקבוצה עם 102 שערי ליגה במדי הקבוצה.
התקופה לפני מראדונה
עם מינויו של ברונו פסאולה כמאמן חזרה הקבוצה למאבקי הצמרת וסיימה בין חמשת המקומות הראשונים באופן קבוע. היא אף סיימה במקום השני בעונת 1967/1968, אחרי מילאן. בקבוצה שיחקו באותן שנים שחקנים כדוגמת השוער דינו זוף, אומר סיבורי, ז'וזה אלטפיני ואנטוניו יוליאנו, שהפך עם השנים לאחד השחקנים עם מספר ההופעות הרב ביותר במדי הקבוצה (394 הופעות ליגה, ו-505 הופעות בכל המסגרות).
תחת הדרכתו של המאמן לואיס ויניסיו סיימה הקבוצה פעמיים במקום השלישי בעונות 1970/1971 ו-1973/1974, בהם גם השתתפה בפעם הראשונה בגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום השני והצליחה גם להעפיל לסיבוב השלישי של גביע אופ"א. הקבוצה זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע איטליה בעונת 1975/1976 אחרי ניצחון בגמר על מילאן.
לאחר הניצחון על סאות'המפטון בגמר הגביע האנגלו-איטלקי, העפילה הקבוצה לגביע אירופה למחזיקות גביע של עונת 1976/1977, והגיעה עד שלב חצי הגמר לאחר ניצחונות על הקבוצות בודה/גלימט, אפואל ניקוסיה ושלסק ורוצלב. הקבוצה שבה וסיימה במקום השלישי בעונת 1980/1981, אך לאחר מכן לא הצליחה לבסס את מעמדה והפכה לקבוצה בינונית ששורדת בליגה בקושי בכל עונה.
תקופת הזוהר: ימי מראדונה
ב-1984 הפתיעה נאפולי את עיתונות הכדורגל העולמית, כשרכשה את דייגו ארמנדו מראדונה תמורת כ-7.5 מיליון דולר, ושברה את סכום שיא ההעברות עבור שחקן עד אז, אותו החזיק מראדונה עצמו כשנרכש על ידי ברצלונה מבוקה ג'וניורס.
כבר בעונתו הראשונה של מראדונה נאפולי סיימה את השנה עם ממוצע של 77,600 צופים למשחק. ההתחלה אמנם הייתה צולעת, אך נאפולי סיימה את העונה במקום ה-8 כשמראדונה כובש 14 שערי ליגה. בעונתו השנייה של מראדונה נאפולי המשיכה להתקדם וסיימה במקום השלישי כשמראדונה תורם 11 שערי ליגה כשהחשוב מביניהם היה שער הניצחון על יובנטוס, האלופה שבדרך, מבעיטת עונשין שקטעה 13 שנים ללא ניצחון נאפוליטני על היריבה מהצפון.
עונת 1986/1987 (שהגיעה לאחר מונדיאל 1986 בו כיכב מראדונה והוביל את נבחרת ארגנטינה לזכייה סנסציונית) הייתה העונה הגדולה ביותר בתולדות המועדון, כאשר נאפולי זכתה באליפות איטליה (ה"סקודטו") הראשונה שלה ומאוחר יותר השלימה זכייה בדאבל עם זכייה שלישית ב"קופה איטליה".
בקיץ שלאחר הזכייה צירפה נאפולי את קארקה הברזילאי, וביחד עם מראדונה היוו השניים צמד קטלני. השניים, שהיו גם לחברים טובים מחוץ למגרש הכדורגל, כבשו ביחד 28 שערים (מראדונה עם 15, קארקה עם 13), אך נאפולי לא הצליחה לשמור על תארה וסיימה רק במקום השני אחרי מילאן. את עונת 1988/1989 נאפולי סיימה עם הרגשה חמוצה-מתוקה, כאשר הקבוצה סיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השני כשהפעם מקדימה אותה אינטר. בכל אופן, הקבוצה התנחמה בזכייה בגביע אופ"א, הגביע האירופאי הראשון והיחיד בתולדות המועדון, אחרי ניצחון בשלב הגמר על שטוטגרט הגרמנית, כשבדרך היא גוברת על היריבה המרה יובנטוס, וכן באיירן מינכן ובורדו.
שנתיים רצופות במקום השני דרבנו את מראדונה, שהוליך את נאפולי לזכייה שנייה בסקודטו כשבדרך הוא כובש 16 שערים. המונדיאל שנערך באיטליה בשנה זו הפגיש בחצי הגמר את איטליה המארחת ואת ארגנטינה בנאפולי, כאשר מראדונה קרא לתושבי נאפולי לתמוך בנבחרת של ארץ מוצאו, ארגנטינה, במקום באיטליה ואוהדי נאפולי רבים נקרעו בין האהבה למראדונה לבין הנאמנות למולדתם. בשנתו האחרונה של מראדונה הוביל אותה לזכייה בסופר קאפ האיטלקי לשנת 1990, אך בליגה יכולתו הייתה בינונית, כאשר דייגו כבש רק 6 שערים, כולם מבעיטות עונשין. מראדונה נתפס משתמש בסמים מספר פעמים, נעדר מאימונים בגלל "לחץ" לטענתו, התמודד עם סקנדל הקושר אותו לילד מחוץ לנישואים ונחשד בשיתוף פעולה עם המאפיה המקומית, ה"קאמורה". לאחר שהושעה במשך 15 חודשים על כישלון בבדיקת סמים מסוג קוקאין, עזב מראדונה את נאפולי בשנת 1992.
שנות ה-90 - ימי השפל - השקיעה
לאחר השעייתו של מראדונה החלה נאפולי להתדרדר ביכולתה. האלופה הגאה של איטליה סיימה עונה נוראית ואף לא הצליחה לסיים במקום המעפיל לגביע אופ"א בליגה, והקבוצה חזרה להיות קבוצת מרכז טבלה עם יומרות שהסתכמו בניסיון להעפיל לגביע אופ"א, וזאת למרות כישרונות בסגל כדוגמת צ'ירו פרארה, פאביו קנבארו, רוברטו אז'אלה, אנדרה קרוז, לורן בלאן, פאביו פקיה, דניאל פונסקה וג'אנפרנקו זולה. ב-1998, אחרי 33 שנים רצופות בסרייה A, ירדה נאפולי ליגה, והקבוצה נאלצה לבלות שנתיים בליגת המשנה בטרם חזרה לסרייה A, אך לא הצליחה לשרוד וירדה שוב לסרייה B ב-1997/1998, וזאת לאחר עונה לא מוצלחת מבחינה מקצועית, בה ניצחה פעמיים בלבד בעונה שלמה.
שנות ה-2000
עוד בטרם הספיקו הנאפוליטנים להסתגל לסרייה B נחתה על הקבוצה מכה נוספת. החובות הכבדים של המועדון גרמו לקבוצה לפשוט את הרגל והקבוצה הורדה לסרייה C. כחלק מסילוק החובות הקבוצה התפרקה ובמקומה נוסד המועדון: Napoli Soccer. הקבוצה נרכשה על ידי הקולנוען אאורליו דה לאורנטיס, שהחל לתכנן מיד את החזרה של הקבוצה למקומה הראוי - הסרייה A.
את עונת נאפולי החלה עם יומרות גדולות אך החמיצה את העלייה כשהפסידה בפלייאוף לאבלינו. דה לאורנטיס לא התייאש והמשיך לחזק את הקבוצה, ושנה מאוחר יותר חגגה נאפולי את החזרה שלה לסרייה B. במהלך השנתיים בסרייה C המשיכו האוהדים של הקבוצה למלא את יציעי סאן פאולו, למרות הליגה הנמוכה בה היה המועדון ונאפולי הציגה ממוצע קהל מהגבוהים באיטליה וקבעה שיא סרייה C - קרוב ל-65,000 צופים במשחק העלייה מול פרוג'יה.
בעונת, מיד אחרי שהבטיחה את העלייה, הצהירו ראשי המועדון שהמטרה היא העפלה לסרייה A. הקבוצה החליטה להשאיר את אדוארדו רייה בתפקיד המאמן, שינתה את שמה בחזרה ל-SSC Napoli והחלה לבצע רכש מסיבי. התקוות והביטחון של הקבוצה רק התגברו לאחר משחקי האימון של הקבוצה וההצלחה במסגרת גביע מורטי שנערך בסאן פאולו, שבמסגרתו התמודדה הקבוצה עם האלופה אינטר וכן מול יובנטוס. הקבוצה גם הצליחה במסגרת הגביע האיטלקי, והדיחה את יובנטוס בסיבוב השלישי לאחר משחק דרמטי בסאן פאולו שהסתיים ב-3:3 ודו-קרב בפנדלים שהסתיים לזכות הקבוצה.
הקבוצה, שנחשבה מתחילת העונה כאחת המועמדות הבולטות לעלייה לסרייה א', הצליחה לעמוד בציפיות וב-10 ביוני 2007, העפילה הקבוצה לסרייה א' מהמקום השני לאחר שסיימה בתיקו 0:0 בחוץ מול גנואה, שהבטיחה באותו משחק את עלייתה גם היא, אחרי שסיימה בפער של 10 נקודות מפיאצ'נזה שבמקום הרביעי. בתום 42 מחזורי הליגה סיימה נאפולי במקום השני עם 79 נקודות (6 נקודות פחות מהיריבה יובנטוס, שבילתה בליגה השנייה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' ועלתה אף היא בעונה זו חזרה לסרייה א'), ניצחה ב-21 משחקים, סיימה ב-16 משחקים בתיקו והפסידה בחמישה. היא הבקיעה 52 שערים וספגה 29 שערים (ההגנה הטובה בליגה).
בעונת 2007/2008 עלייתה של הקבוצה התקבלה בהתלהבות רבה בעיר, שם הקבוצה נקשר למספר שחקנים בסרייה א', שהם ילידי העיר אשר הבולטים ביניהם היו מאורו אספוזיטו ואנטוניו נוצ'רינו. אף שהשניים לא הגיעו לבסוף, הקבוצה ערכה רכש נרחב שכלל בין היתר את אסקיאל לאבסי, מרסלו זלאייטה, מנואלה בלאזי, מארק האמסיק, וולטר גרגאנו ומתאו קונטיני.
ראשי המועדון הציבו בפני הקבוצה את המטרה לסיים במקומות 10 עד 12 בליגה בעונת החזרה הראשונה, והקבוצה הציגה יכולת טובה במהלך העונה. בעוד שבמשחקי הבית הצליחה הקבוצה בצורה מרשימה (ניצחה את כל קבוצות הצמרת למעט רומא), יכולתה במשחקי החוץ הייתה לא מרשימה ונאפולי סיימה את העונה עם 3 ניצחונות חוץ בלבד. הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני עם 50 נקודות, וזכתה בשל כך בהשתתפות בטורניר גביע האינטרטוטו. בשלב הראשון היא פגשה את פניוניוס היוונית, אבל לא הצליחה להעפיל לשלב הבא לאחר הפסד 3:2 בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2008/2009, כחלק מתוכנית ארוכת טווח כשהמטרה העיקרית היא העפלה לגביעי אירופה השונים, נאפולי המשיכה להתחזק והצליחה גם לשמור על שחקניה המובילים, למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות צמרת הן מאיטליה והן מרחבי אירופה. מאז חזרתה של הקבוצה לסרייה א' ועד לקיץ 2008 השקיע נשיא הקבוצה דה לאורנטיס כ-73 מיליון אירו לחיזוק הקבוצה ורכש 16 שחקנים. במשחק הפתיחה התמודדה נאפולי מול רומא במשחק חוץ שבסיומו התפרעו אוהדי הקבוצה בתחנת רכבת. הנזקים שגרמו האוהדים נאמדו בחצי מיליון אירו. כתוצאה מכך, הטילה ההתאחדות האיטלקית קנס כספי בסך 10,000 אירו וסגרה את שני יציעי ה"אולטראס" לשלושה משחקי בית (מול פיורנטינה, פלרמו ויובנטוס). בשל כך, במועדון העריכו את ההפסדים הכלכליים בשל סגירת היציעים ב-3 מיליון אירו. ב-2009/2010 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה והעפילה לליגה האירופית פעם נוספת.
החל מ-2010 ואילך
בעונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה והעפילה לליגת האלופות' לראשונה מאז תחילת שנות ה-90 שהצליחה להעפיל למפעל הבכיר של אירופה.
בעונת 2011/2012 הקבוצה סיימה במקום החמישי בליגה, וזכתה בגמר גביע המדינה נגד יובנטוס לאחר 25 שנה. בעונת 2012/2013 הקבוצה סיימה במקום השני, וזו הייתה העונה הטובה ביותר במועדון מאז עונת הזכייה האחרונה בעונת 1989/1990. שחקן הקבוצה, אדינסון קבאני, סיים כמלך השערים בליגה עם 29 שערים.
בעונת 2013/2014 זכתה נאפולי בגביע האיטלקי החמישי בתולדותיה, לאחר כשגברה על פיורנטינה בתוצאה 1–3. בעונת 2014/2015 זכתה נאפולי בסופר קאפ האיטלקי, לאחר שגברה על יובנטוס בתוצאה 5–6 בפנדלים. בליגה סיימה הקבוצה במקום החמישי, כאשר רפאל בניטס עזב את נאפולי לטובת ריאל מדריד, והוחלף על ידי מאוריציו סארי. הקבוצה התחרתה ביובנטוס על האליפות בעונה הבאה, אבל סיימה רק במקום השני בליגה. בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה כסגנית האלופה, כאשר היא מהווה יריבה ליובנטוס במהלך כל העונה, אבל כשלה בסיבוב האחרון. במסגרת האירופית סיימה הקבוצה במקום השלישי בבתים בליגת האלופות ונשרה לליגה האירופית, שם הפסידה לר.ב. לייפציג בשלב 32 האחרונות. בסוף העונה עזב סארי את המועדון לצ'לסי. קרלו אנצ'לוטי מונה במקומו למאמן הקבוצה, והצליח להשיג עם הקבוצה את המקום השני, כאשר הקבוצה סיימה פעם נוספת כסגניתה של יובנטוס, בהפרש של 10 נקודות מהמקום השלישי. בעונת 2019/2020 זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי בפעם השישית בתולדותיה לאחר שניצחה את יובנטוס 2–4 בדו-קרב פנדלים בתום 120 דקות, אחרי תיקו 0-0 במשחק הגמר. בעונת 2022/2023 זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה, לראשונה מזה 33 שנה. רוב העונה הייתה הקבוצה במקום הראשון, והובילה בפער ענק על ירבותיה.
אצטדיון ואוהדים
הקבוצה משחקת באצטדיון סאן פאולו, אחד האצטדיונים הגדולים באיטליה. תכולת האצטדיון מוגבלת ל-70,240 צופים בשל תקנות בטיחות. האצטדיון עצמו מכיל 78,210 מושבים ומשמש כאצטדיונה הביתי של הקבוצה משנת 1959. לפני שעברה לשחק בסאן פאולו, שיחקה נאפולי באצטדיון ארטורו קולאנה ואצטדיון ג'ורג'ו אקסרלי.
נאפולי סיימה ראשונה באיטליה בממוצע הקהל שלה מ-1966 עד 1988 (למעט שנתיים בהן מילאן הציגה ממוצע גבוה יותר), ובשנת 1985 הציגה ממוצע של 77,600 צופים למשחק. אוהדי הקבוצה ה"שרופים", המכונים ה"אולטראס", יושבים ביציעים מאחורי השערים הנקראים "קורבה A" ו"קורבה B" (מכילים 28,200 מקומות ישיבה ביחד). האצטדיון נחשב לאחד האצטדיונים הביתיים באיטליה. כך, למשל בעונת 2007/2008 ניצחה נאפולי את כל קבוצות הצמרת למעט רומא, וזאת על אף שסיימה במקום השמיני בלבד.
לאוהדי נאפולי קשרים טובים עם אוהדי גנואה. בנוסף חברים אוהדי נאפולי עם הגרעין הקשה שבאוהדי לוקומוטיב פלובדיב הבולגרית, שקראו לעצמם "Napoletani Ultras Plovdiv" על שם המועדון הנפוליטני. קשרים נוספים מקיימים אוהדי נאפולי עם אוהדי קטניה, בורוסיה דורטמונד, פריס סן ז'רמן וסלטיק.
יריבות
שלא כמו ג'נובה, רומא ,מילאנו או טורינו, נאפולי היא המועדון הגדול היחידי בעיר נאפולי, ולכן אין לקבוצה משחק דרבי גדול רשמי. אולם אוהדי הקבוצה מחשיבים שני מפגשים עם יריבות מאותו האזור כ"משחקי דרבי" מבחינתם: "דרבי דלה קאמפאניה" (Derby della Campania באיטלקית) - היריבות עם סלרניטנה מהסרייה א', ועם אבלינו מהליגה פרו.
מבחינה ספורטיבית לנאפולי יריבות עם רומא, ולמפגשים ביניהם קוראים "דרבי דל סול" (Derby del Sole באיטלקית, בתרגום: "דרבי השמש"), כאשר הן שתי הקבוצות שנחשבות לאהודות ביותר מחוץ לצפון איטליה (כשרומא מייצגת את מרכז איטליה, ונאפולי את דרום איטליה).
כמו כן, קיימת לנאפולי יריבות היסטורית מסורתית קשה עם יובנטוס בגלל מספר אירועים שקרו בין הקבוצות במהלך השנים, בעיקר אליפויות וגביעים שהקבוצות לקחו אחת על חשבון השנייה.
בנוסף למועדון יריבות עם קבוצת הכדורגל של פלרמו הסיציליאנית, ולמפגשים ביניהם קוראים "דרבי שתי הסיציליות" (Derby delle Due Sicilie באיטלקית), המייצג את היריבות ההיסטורית בממלכת שתי הסיציליות בין ממלכת סיציליה לממלכת נאפולי.
תלבושת הקבוצה
הקבוצה משחק עם חולצות תכלת ומכנסיים לבנים. מדי הקבוצה לא השתנו מאז הקמת המועדון. עם זאת, חולצת החוץ עברה במהלך השנים מספר שינויים. במשך שנים רבות, השתמשה הקבוצה בחולצות לבנות ומכנסיים תכולים כמדי החוץ. בנוסף, השתמשה הקבוצה במדים צהובים, וכיום משתמשת הקבוצה גם במדים בצבע כחול במשחקי החוץ של הקבוצה ובמדים לבנים כחולצה שלישית.
סגל הקבוצה
נכון ל-18 בינואר 2023
(בהשאלה מהלאס ורונה) (בהשאלה מסמפדוריה)
(בהשאלה מססואולו) (בהשאלה מטוטנהאם הוטספר)
הכובשים המצטיינים בכל המסגרות
כיתוב מודגש מייצג שחקנים שעדיין משחקים בקבוצה
מכשפת
תקציר העלילה
הסדרה מתוארת כ"עיבוד מחודש של האגדה הארתוריאנית, המסופרת דרך עיניה של נימואה, נערה מסתורית המיועדת להפוך לגבירת האגם החזקה והטרגית. לאחר מות אמה, נימואה מוצאת שותף בלתי צפוי למסע בדמותו של ארתור, שכיר חרב צעיר, במסע למצוא את מרלין ולמסור לו חרב עתיקה. במהלך מסעה נימואה הופכת לסמל של אומץ ומרד נגד האבירים האדומים המפחידים, ולמלחמה נגד המלך אות׳ר".
נטפליקס תיארה את הסדרה כ"סיפור התבגרות שתמותיו מוכרות לזמננו אנו: השמדת עולם הטבע, טרור דתי, מלחמה חסרת טעם ומציאת האומץ לעמוד בפני הבלתי אפשרי".
הפקה
ב-28 במרץ 2018, הוכרז שנטפליקס הזמינה מההפקה עונה ראשונה בת עשרה פרקים. הסדרה מבוססת על רומן גרפי באותו השם מאת פרנק מילר וטום וילר שהוכרז עצמו שבוע לפני כן וצפוי לצאת לאור במהלך שנת 2019. בנוסף, נודע כי כי וילר יכתוב את עלילת הרומן ומילר יאייר אותו. בנוסף ליצירת העיבוד הטלוויזיוני, מילר ווילר עתידים גם להפיק את הסדרה. ב-12 בספטמבר 2018 הוכרז כי המפיקה והבמאית זטנה פואנטס אמורה לביים ולשמש כמפיקה בפועל עבור שני פרקיה הראשונים של הסדרה; ושקתרין לנגפורד לוהקה לתפקיד הראשי. במרץ 2019 הוכרז שדבון טרל, גוסטב סקארסגרד, פיטר מולאן, לילי ניוארק, שלום ברון-פרנקלין, דניאל שרמן, סבסטיאן ארמסטו, אמילי קואטס ובילי ג'נקינס הצטרפו לצוות השחקנים.
בינואר 2019, בניית הסטים על אדמות צבאיות שלא נעשה בהן שימוש בדיפקאט שבבריטניה החלה. הכנת הסטים עבור הצילומים התעתדה להימשך עד מרץ 2019, כשאז הצילומים התעתדו להתחיל ולהימשך עד ספטמבר 2019.
פיטר גלב
פיטר גלב (באנגלית: Peter Gelb, נולד ב-1953 הוא מנהלן אמנויות אמריקאי-יהודי. מאז אוגוסט 2006 מכהן גלב כמנהל הכללי של מטרופוליטן אופרה בניו יורק.
קריירה
פיטר גלב נולד לברברה וארתור גלב, סופר ועיתונאי בכיר בניו יורק טיימס. עוד בתקופת לימודיו התיכוניים החל הקשר של גלב עם המטרופוליטן, כסדרן. בגיל 17 החל גלב את הקריירה שלו בעולם המוזיקה הקלאסית כנער משרד אצל האמרגן סול יורוק.
גלב ניהל את הסיור של התזמורת הסימפונית של בוסטון לסין בשנת 1979, עם תום מהפכת התרבות. בשנת 1980 היה גלב למנהל העסקים של ולדימיר הורוביץ. גלב סייע לפסנתרן לחדש את קריירת ההופעות שלו וארגן את שיבתו ההיסטורית לרוסיה בשנת 1986. גלב שיתף פעולה עם ממשלת סין בהכנת ביצוע הבכורה של "סימפוניית 1997" מאת טאן דון עם יו-יו מה, בטקס ההעברה של הונג קונג לסין.
ב-1982 ייסד גלב את CAMI וידאו, מחלקה של מינהל אמני קולומביה, ועמד בראשה. במסגרת זו כיהן כמפיק בפועל של "המטרופוליטן אופרה מציגה", סדרה של שידורי אופרה טלוויזיוניים של האופרה המטרופוליטנית, במשך שש שנים. גלב הפיק 25 הפקות לטלוויזיה בשביל המטרופוליטן, בהן שידור טלוויזיה של מחזור הטבעת המלא של ריכרד וגנר, בניצוח ג'יימס לוויין. בתקופת עבודתו ב-CAMI, הפיק גלב ולעיתים ביים יותר מ-50 תוכניות לטלוויזיה, שבהן השתתפו אמנים כמו הרברט פון קאראיין ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
ב-1992 הפיק גלב הן את הגרסה הבימתית והן הקולנועית של הפקת האופרה הראשונה של ג'ולי טיימור, "אדיפוס רקס", לפסטיבל סאיטו קיינן של סייג'י אוזאווה. עוד לפסטיבל יפני זה, הזמין אוזאווה ב-1994 הצגת אופרה מוקדמת של רובר לפאז', "קללת פאוסט". גרסה מחודשת של הפקה זו הוצגה לאחר מכן במטרופוליטן בעונת 2008–2009.