cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דב מיזל
ביוגרפיה
בשנת 1940 נענה מיזל לבקשתו של ברל כצנלסון וגויס למזכירות תנועת הנוער העובד והלומד במחלקת ההדרכה ובמערכת עיתון התנועה "במעלה". דב התמסר באהבה לתפקיד וראה בו ייעוד ושליחות. הוא הוסיף מדורים הפונים לנוער והתאים את גודל הדף המודפס כדי להגדיל את תפוצת העיתון. מאז ועד יומו האחרון זכר חסד נעורים לעיתונות ולדפוס. ב-1942 השתתף דב במסגרת תנועת הנוער העובד במסע הראשון של התנועה למצדה, שאורגן על ידי שמריה גוטמן ונקרא "סמינר מצדה". מיזל לקח עימו את כתבי יוספוס פלביוס על מנת לקרוא בראש ההר את סיפור מצדה, וכן מצלמה שבאמצעותה תיעד את המסע. מיזל היה עורך עיתון "במעלה" בשנים 1943 עד 1947.
בשנת 1948 טס לשליחות בארצות הברית יחד עם אשתו לוטי באור, מטעם תנועת "החלוץ". מיזל ואשתו התגוררו בניו יורק והוא ניהל חוות הכשרה של התנועה. גרעין בוגרי ההכשרה היו ממקימי קיבוץ כיסופים. לאחר חזרתם לקיבוץ אלונים בשנת 1950 עבד כחצרן וכלולן.
בין השנים 1953 ו-1956 שהה מיזל בניו יורק לצורך טיפול רפואי בבנו ישראל, שחלה בפוליו. בזמן שהותו למד הסרטה ועבד בקונסוליה בהוצאה לאור של פרסומי הקונסוליה. בשנת 1959 ערך יחד עם המאייר גידי קייך את "הגדת כפר-גלעדי-אלונים" שהייתה הבסיס להגדה הקיבוצית לפסח של הקיבוץ המאוחד. ההגדה עברה שינויים קטנים במהלך השנים ושימשה עשרות קיבוצים. בשנת 1961 גויס דב לוועדת התרבות המרכזית של הקיבוץ המאוחד והיה חבר בה עד לשנת 1967. במסגרת זו ערך והביא לדפוס חומר רב בנושא החגים באמצעות תלקיטים, חוברות ותערוכות שהשפיעו רבות על התרבות ועל ארגון החגים בתנועה הקיבוצית.
Over the Rainbow
לאחר כ-5 דקות מתחילת הסרט שרה דורותי את השיר "Over the Rainbow" לאחר שניסתה, ללא הצלחה, לגרום לדוד ולדודה שלה להקשיב למה שקרה לה ולכלבה טוטו, דודתה אומרת לה למצוא לעצמה מקום שבו לא תכנס לבעיות. בעקבות כך אומרת דורותי לטוטו: "אתה חושב שיש מקום כזה, טוטו? חייב להיות. זה לא מקום שאפשר להגיע אליו בסירה או ברכבת, זה מקום רחוק, מאוד רחוק, מאחורי הירח, מעבר לגשם ..." ואז מתחילה לשיר.
השפעת היצירה
השיר הוא הראשון ברשימת שירי המאה שנבחרה על ידי הקרן הלאומית לאמנויות ועל ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. נוסף לכך גם מכון הסרטים האמריקאי בחר השיר זה למקום הראשון ברשימת מאה שנים... מאה שירים. בזמן מלחמת העולם השנייה שימש השיר כסמל ארצות הברית (יחד עם השיר White Christmas של אירווינג ברלין) של כוחות אמריקאים באירופה, ואף בוצע השיר על ידי ג'ודי כחלק מהופעות לחיילים בזמן המלחמה ב-1943. באפריל 2005 הנפיק שירות הדואר האמריקאי בול לזכרו של הפזמונאי יפ הרבורג, ובו רואים את מילות התחלת השיר.
דב מיזל
ביוגרפיה
מיזל נפטר בכ"ז בשבט תשס"ו, 25 בפברואר 2006, והובא לקבורה באלונים.
Over the Rainbow
הקוסם מארץ עוץ
לאחר הקרנה ראשונית של הסרט "הקוסם מארץ עוץ" בסאן לואיס אוביספו, קליפורניה, הוחלט לבטל את הסצנה הזאת של השיר, לאחר שלואי ב. מאייר, מייסד MGM, והבמאי מרווין לרוי טענו שהשיר וש, אולם התעקשותם של עוזר הבמאי ארתור פריד ושל מאמן הקול של ג'ודי רוג'ר אדנס להשאיר את השיר השתלמה לבסוף.
בתחילת הסרט, חלק מהשיר נוגן על ידי התזמורת של MGM במהלך הקרדיטים, וגרסה נוספת של השיר צולמה בסצנה אחרת, ובה מקהלה נוספת שרה עם דורותי בזמן שהיא כלואה בטירה של המכשפה, מצפה למותה הקרב כשבשעון החול ייגמר החול. אולם, על אף שהגרסה המצולמת של קטע זה כנראה אבדה, הפסקול המוקלט של הסרט מכיל את גרסה במהדורה כפולה מיוחדת של הסרט, שפורסם על ידי חברת ההקלטות "Rhino Entertainment".
ההקלטה המקורית של השיר
ההקלטה הראשונית בביצועה של ג'ודי גרלאנד התרחשה ב-7 באוקטובר 1938 באולפן של MGM, ולאחר מכן הייתה הקלטה של הסינגל באולפן הקלטות פרטי ושוחררה בספטמבר 1939 על ידי חברת התקליטים דקה. על אף שאין זו הגרסה המקורית של הסרט, המשיכה דקה למכור גרסה זו כסינגל וגם בתוך תקליטי אוסף עד לשנות ה-60. רק מ-1956 הוציאה MGM עצמה את הפסקול המקורי של הסרט ולציבור ניתן לרוכשו. במקביל גם שודר בשנה זו לראשונה הסרט בטלוויזיה. לאחר מכן יצאה לאור הגרסה המקורית מספר פעמים במשך השנים.
במשך השנים לאחר צאת הסרט, זוהתה ג'ודי עם שיר זה, והופיעה איתו במהלך 30 השנים הבאות עד למותה בשנת 1969. ג'ודי הקפידה במשך בשנים לשיר במדויק כמו בגרסה המקורית בסרט, והסבירה את נאמנותה לשיר כנאמנות לדמותה של דורותי ולמסר של השיר להיות באמת מעבר לקשת בענן. במכתב להרולד ארלן, כתבה ג'ודי:
מילות השיר
מילות השיר נכתבו, כאמור, על ידי יפ הרבורג, אולם ישנה גרסה קדומה יותר של השיר אשר לא שימשה לסרט ובעיקר משמשת בהפקות תיאטרון שונות של "הקוסם מארץ עוץ", ישנן גרסאות כיסוי רבות של גרסה זו שנעשו בין השאר על ידי פרנק סינטרה, דוריס דיי, שרה ווהן, טוני בנט, סוזאן בויל, קונצ'יטה וורסט, פינק, ביונסה נואלס, בובי מקפרין, מקהלת המשכן המורמונית, קרלי רוז סוננקלר ואלה פיצג'רלד. גרלאנד עצמה שרה גרסה זו פעם אחת בלבד, ב-1948 בתוכנית הרדיו של לואלה פרסונס.
הגרסה העברית
ישנם כמה תרגומים לעברית של השיר, המוכר ביותר הוא תרגומו של ירון כפכפי בשם "אי שם מעבר לקשת" שכיכבה במספר מחזות זמר של הקוסם מארץ עוץ בשם הקוסם!, וישנם גם תרגומים של אהוד מנור ושל דוני ענבר. גם לשיר בעברית ישנם ביצועים של זמרים רבים שהמוכר בהם הוא של מיכל ינאי, בנוסף ישנן גרסאות של רוני דואני, רוני דלומי וטוביה צפיר, נינט טייב ומיה דגן, אסתר עופרים וגידי גוב, דודו פישר, נורית גלרון, דוד ד'אור, תום כהן, מארינה מקסימיליאן, רינת גבאי, רמה מסינגר, חני נחמיאס ועוד.
הגרסה של ישראל קמקוויוואולה
באלבום "Facing Future" משנת 1993 של ישראל קמקוויוואולה ישנה גרסה של השיר משולב יחד עם השיר "What a Wonderful World" שבה ישראל מנגן ביוקולילי שלו. גרסה זו יצאה גם כסינגל במקומות רבים באירופה ובמשך השנים כיכבה במצעדי השירים זמן רב וזכתה בפרסים בכל רחבי אירופה וארצות הברית. גרסה זו שימשה גם במספר פרסומות, סרטים, ותוכניות טלוויזיה, בין השאר ב"למצוא את פורסטר", "לפגוש את ג'ו בלאק", "50 דייטים ראשונים", "נחשים על המטוס", "מכושפות", "ER", "סקראבס" ואף בסיום העונה הרביעית של "עבודה ערבית". בנוסף הזמר קליף ריצ'רד הקליט גרסה משולבת זו והוציא אותה בתור סינגל.
הגרסה של איווה קסידי
ב-1992 הקליטה איווה קסידי גרסה משלה לשיר יחד עם הזמר צ'אק בראון לאלבום "The Other Side". ב-1998, שנתיים לאחר מותה של איווה, יצא השיר בדיסק של אוסף שירים שלה שהוציאו לזכרה, "Songbird", הגרסה הזאת הייתה פופולרית מאוד בערוץ הרדיו של ה-BBC ובתוכניות מוזיקה בטלוויזיה הבריטית. הפרסום של שיר זה גרם לכך שהדיסק "Songbird" הגיע למקום ראשון במצעדים בבריטניה. שיר זה יצא לראשונה בביצוע נוסף שלה ממועדון ה-"Blues Alley" באלבום "Simply Eve" בשנת 2011. הביצוע המיוחד של קסידי נבחר להיכנס לאלבום שירי המאה של ה-BBC ב-1999.
הגרסה של קיילי מינוג
בזמן החלמתה מסרטן השד, הוציאה הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג גרסת כיסוי משלה לשיר בדיסק הופעה חיה בשם "Kylie Showgirl", אשר צולם במרכז התערוכות ארלז קורט בשנת 2005.
הגרסה של אריאנה גרנדה
ב-4 ביוני 2017 נערך מופע צדקה בשם "One Love Manchester" למען נפגעי הפיגוע במנצ'סטר ארנה, שם בוצע השיר על ידי אריאנה גרנדה, אשר הייתה אחראית גם על קיום המופע. היא ביצעה מחדש את השיר והוציאה אותו באותו היום כסינגל.
את השיר בחרה גרנדה לבצע כיוון שהמילים "אי שם מעבר לקשת" הביעו את תקוותה שהמעריצים שנהרגו בפיגוע אכן נמצאים "שם מעבר לקשת". היא ביצעה את השיר בכמה הופעות שהיו חלק מסיבוב ההופעות שלה, "Dangerous Woman Tour". גרנדה הוציאה גם גרסת פסנתר לשיר, שזכתה להצלחה רבה ביוטיוב.
ביורן הלאנד-הנסן
ביורן הלאנד-הנסן (בנורווגית: Bjørn Helland-Hansen; 16 באוקטובר 1877 – 7 בספטמבר 1957) היה מדען נורווגי, חלוץ בתחום האוקיינוגרפיה. הוא חקר את דפוסי ההשתנות של מזג האוויר באוקיינוס האטלנטי הצפוני ושל האטמוספירה.
חייו
פרופסור הלאנד-הנסן פיתח ב-1910 את הפוטומטר הקרוי על שמו, שהובא אל סיפון האונייה "מיכאל סארס". הפוטומטר הופעל לראשונה סמוך לאיים האזוריים בעומק שבין 500 ל-700 מטרים. בשנת 1915 התמנה לפרופסור לאוקיינוגרפיה במוזיאון של ברגן, וב-1917 למנהל המכון הגאופיזי באוניברסיטת ברגן.
ה-1933 קיבל את מדליית אלכסנדר אגאסיז. ב-1939 התמנה לנשיא האיגוד הגאודזי והגאופיזי. הוא היה חבר באקדמיה הפרוסית למדעים וחבר בסגל האקדמיה למדעים של גרמניה המזרחית.
הלאנד-הנסן הנחה את אלכסנדר קוצ'ין, האוקיינוגרף הרוסי שיצא לאנטארקטיקה במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן. אי בים קארה הרוסי, מזרחית לאיי הייברג נקרא גלאנדה-גאנסנה על שמו של הלאנד-הנסן.
קישורים חיצוניים
https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=11751408X
בית הספר התיכון הארווי מילק
בית הספר התיכון הארווי מילק (באנגלית: Harvey Milk High School) הוא בית ספר על-יסודי ציבורי באיסט וילג' בעיר ניו יורק המיועד בעיקר לצעירים הומואים, לסביות, ביסקסואליים וטרנסג'נדריים, כמו גם לאלו שאינם בטוחים בזהותם המינית; עם זאת, בית הספר אינו מדיר תלמידים סטרייטים. בית הספר נקרא על שם הארווי מילק, לשעבר חבר במועצת העירייה של סן פרנסיסקו, ההומוסקסואל הגלוי הראשון במדינת קליפורניה אשר התמודד ונבחר למשרה ציבורית בבחירות כלליות.
אודות
בתחילה, בית הספר נוהל על ידי מכון הטריק-מרטין (באנגלית: Hetrick-Martin Institute, בראשי תיבות: HMI), ארגון ללא כוונת רווח המעניק תמיכה חברתית לבני נוער בסיכון, בפרט לאלו שאינם הטרוסקסואלים. מאז שהפך לבית ספר ציבורי מוסמך לחלוטין בשנת 2002, בית הספר מנוהל על ידי מחלקת החינוך של עיריית ניו יורק, בנפרד מ-HMI. בית הספר והמלכ"ר עדיין חולקים מקום באותו בניין, כאשר הטריק-מרטין מספק את רוב התוכניות האמנותיות והתרבותיות של בית הספר.
בית הספר הוקם בשנת 1985 כתוכנית קטנה, עם שני חדרים וקצת יותר מתריסר תלמידים, על ידי HMI בשיתוף המרכז לחינוך לקריירה במחלקה החינוך של עיריית ניו יורק. מחלקת החינוך מנהלת את בית הספר ואחראית לרישום וקבלה. המוסד הוקם כבית ספר אלטרנטיבי, עבור בני נוער שמתקשים או שלא מסוגלים ללמוד בבתי הספר שבאזור מגוריהם, אם בשל איומים, אלימות או.
בית הספר זכה לחשיפה ציבורית רחבה בשנת 2002, כאשר מועצת החינוך אישרה העברת תקציב של 3.2 מיליון דולר לבית הספר, כאחת ההחלטות האחרונות שהתקבלו בטרם בית הספר הפך לבית ספר ציבורי. התקציב איפשר לשפץ את בניין בית הספר. הביקוש לבית הספר גבר, וההרשמה קפצה מ-50 ל-100 תלמידים. בשנת 2003, מנהל בית הספר ויליאם זלצמן אמר שזה יהיה "מאתגר מבחינה אקדמית". מייקל לונג, יו"ר המפלגה השמרנית של מדינת ניו יורק, מתח ביקורת, ושאל: "האם יש דרך אחרת ללמד הומוסקסואלים? האם יש מתמטיקה הומוסקסואלית? זה לא בסדר ... אין סיבה לטפל בילדים אלה בנפרד". לעומתו, התומכים טענו כי בית הספר הזה הוא פתרון פרגמטי, תוך מתן דרך אלטרנטיבית להשגת תעודת בגרות עבור תלמידים שאינם מסוגלים להצליח בבית ספר תיכון כללי בגלל אי-סובלנות. לא כל הטיעונים נגד בית הספר הגיעו מכיוון אחד של המפה הפוליטית. ראש העיר העצמאי מייקל בלומברג תמך בשיפוץ בית הספר, בזמן שרובן דיאז, סנאטור בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית, התנגד לו.
בשנת 2004 עבר בית הספר הרחבה, ל-1,600 מ"ר, ועלייה לשמונה כיתות לימוד ו-110 תלמידים.
מעגל שלם
מעגל שלם היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בהפקת רשת ה-BBC ובהנחייתו של השחקן מייקל פיילין, שעלתה לשידור בשנת 1997.
הסדרה מתעדת מסע בן עשרה חודשים ו-80,000 קילומטרים שערך פיילין במדינות שלחופי האוקיינוס השקט במהלך השנים 1995 ו-1996. הייתה זו סדרת הטלוויזיה השלישית מתוך שמונה אודות מסעות שערך פיילין בעולם (קדמו לה מסביב לעולם בשמונים יום ומקוטב לקוטב). היא כוללת עשרה פרקים בני 50 דקות כל אחד.
במהלך המסע ביקר פיילין (יחד עם אנשי צוות הצילום שהתלוו אליו) ב-17 מדינות שונות.
המסע
פיילין החל את מסעו באי דיומיד הקטן שבמצר ברינג ונע משם במדינות שלאורך חופי האוקיינוס השקט נגד כיוון השעון. הוא סיים את מסעו בעברו המערבי של האוקיינוס השקט בניו זילנד והחל את מסעו בעברו המזרחי בכף הורן. בתום המסע הוא התכוון לשוב אל דיומיד הקטן, אך בשל תנאי מזג אוויר גרועים הצליח להגיע רק למרחק של כ-3.5 קילומטרים ממנו.
רוב מסעו של פיילין נעשה בתחבורה יבשתית וימית, לרבות שיט בנהרות. הוא פגש בתושבי המדינות שבהן שהה, ביקר באתרים ובאזורים טבעיים שונים והתוודע לתרבות ולפולקלור של אותם מקומות.
אתרי המסע
בעקבות סדרת הטלוויזיה יצאו לאור גם ספר המסע שכתב פיילין וספר צילומים של באזיל פאו, צלם שהתלווה אליו במסעו.
התקופה הלחה באפריקה
התקופה החלה בסיום עידן הקרח האחרון 14 אלף שנה לפני זמננו והסתיימה 5 אלפי שנה לפני זמננו (12,000-3000 לפנה"ס) עם תנאי לחות מרביים 11 אלף ו-6 אלפי שנה לפני זמננו. אולם גם לפניה התחלפו בסהרה תקופות יובש עם תקופות לחות יותר.
מינוח
מקובל במחקר המינוח African humid period (AHP) אף על פי שככול הנראה האקלים הלח היה רק באפריקה שמצפון לקו המשווה וייתכן שאפילו פחות מכך, מונחים חלופיים הם "התקופה הלחה בצפון אפריקה" (North African humid period) וסהרה הירוקה (Green Sahara).
היווצרות התקופה הלחה
ככול הנראה הגורם המשמעותי ביותר להיווצרות התקופה הלחה הם שינויים במסלול ובנטיית כדור הארץ (מחזורי מילינקוביץ), שינויים אלו גורמים להגברת שטף קרינת השמש המגיעה לסהרה ולהתחממותה, התחממות המדבר גורמת להתחממות האוויר שמעליו ולעלייתו, עליית האוויר גורמת ליצירת שקע ברומטרי וכניסת אוויר לח מהאוקיינוס האטלנטי במקומו של האוויר שעלה למעלה, האוויר הלח הגורם לגשמי קיץ כחלק ממערכת המונסון.
גורם נוסף שהוצע הוא הדרמה של מסלולי השקעים נושאי הגשם העוברים בים התיכון.
סיום התקופה הלחה והיווצרותו של מדבר סהרה הנוכחי
בעוד שתחילתה של התקופה והמנגנונים שאפשרו אותה ידועים, סופה של התקופה והמנגנונים האקלימיים שגרמו לה ברורים פחות.
ברור שהשינויים שמסלול כדור הארץ שהחלו את התקופה תרמו גם לסיומה. אך ייתכן שרעיית יתר ושריפות המוצתות על ידי רועים על מנת לחדש את הצמחייה העשבונית הרצויה להם תרמו גם הם לתהליך המדבור על ידי הפחתת כמות הצמחייה, הפחתת הצמחייה צמצמה את כמויות המים הנפלטים מהצמחים בתהליך הדיות, הפחתת הדיות הפחיתה את הלחות באוויר שבתורה הפחיתה את כמות הגשם.
בנוסף אזורים מכוסי צמחייה צבעם כהה ביחס לאזורים חסרי צמחייה הנתונים לרעיית יתר והם בולעים יותר קרינה המגיעה מהשמש.
ציורי סלע
במקומות רבים בסהרה קיימים ציורי סלע בהם מתוארים בעלי חיים שאינם קיימים במדבריות צחיחים אך קיימים באזורים לחים יותר כמו פילים, ג'ירפות וקרנפים, בנוסף באותם אזורים שכיום הם צחיחים בצורה קיצונית מתועדים בציורים אנשים הרועים עדרי בקר ושוחים במים.
נושאי ציורי הסלע משתנים לאורך הזמן.
בציורים המוקדמים המתוארכים לתחילת התקופה מתארים חיות בר, מאוחר יותר מתוארים בעיקר עדרי בקר, לאחריהם מופיעים גם ציורי מרכבות, סוסים ופרשים ובסופה גמלים רוכבי גמלים.
הציורים מהווים עדות לשינויים שעברו הן האקולוגיה בסהרה והן החברה האנושית.
בתחילה ציירו ציידים. לקטים את חיות הבר שבקרבם הם חיו ואותם צדו.
מאוחר יותר, ייתכן כתגובה ליובש הגובר, התפתחה חקלאות המבוססת על מרעה עדרי בקר בדומה לחקלאות הקיימת היום מאות ק"מ דרומה משם ואילו מספר חיות הבר קטן.
עם המצאת הגלגל מתוארות גם מרכבות הרתומות לבקר.
בעקבות ביות הסוסים והשימוש בהם במצרים הפרעונית והאימפריות שהגיעו אחריה הגיעו גם סוסים, פרשים ומרכבות שהטביעו את חותמם בדמיון הציירים (ושכנראה גם השתמשו בהם).
בעלי חיים וצמחים רליקטיים (שורדים)
בהרים הגבוהים שבמרכז הסהרה קיימים צמחים ים תיכוניים במרחק מאות ק"מ מקרוביהם השוכנים לאורך חוף הים התיכון, צמחים אלו כמו זית Olea europaea subsp. laperrinei והברוש הסהרה (Cupressus dupreziana)  מעידים שבעבר הרחוק השתרעה חגורת הצומח הים תיכוני מאות ק"מ דרומה, עם התייבשות הסהרה נכחדו הצמחים שצמחו בה ושרדו רק אלו הצומחים בראשי ההרים והנהנים מקצת יותר גשמים ובעיקר מזרימת המים בערוצי הסלעים.
ערוצים ואגמי ענק יבשים
בתקופה הלחה זרמו מים אשר יצרו ערוצים במדבר ונשפכו לימות ענק שכיום הם יבשות, מימות אילו שרדו רק אגם צ'אד אגמי אוניאנגה המכסים רק שטח קטן מגודלם בתקופה הלחה.
יש חוקרים הטוענים שלמעט אגם צ'אד שהיה באותה תקופה ימת ענק, מרבית האגמים היו דומים יותר לביצות (Wetland) מאשר לאגמים.
כיום חלק ניכר מהערוצים קבורים תחת החול וניתן לראות אותם רק על ידי הדמיות מכ"ם מלווין.
אקוויפרים מאובנים
אבן החול הנובית מהווה שכבת סלע רציפה בתת-הקרקע של מדבר הסהרה, שכבת אבן חול זו רוויה במים שחלק קטן מהם פורץ החוצה בנאות המדבר, אך רובם נשארים כאקוויפר בתת-הקרקע, בדיקות איזוטופיות שנעשו למים העלו כי הם ירדו לפני אלפי שנים ומאז אינם מתחדשים מאז ולכן הם נקראים אקוויפר מאובן.
מחקרי אקלים ומחקרים ארכאולוגים נוספים
בשנים האחרונות מתרבים מחקרי מיקרו ארכאולוגיה, שיטות המאפשרות לתארך ולנתח במדויק ממצאים ארכאולוגיים באמצעות ניתוח שרידים מיקרוסקופיים ושיטות טכנולוגיות מתקדמות אחרות, בין שיטות המחקר נמצאות ניתוח גרגירי אבקת פרחים שהשתמרו בבוץ שהיה בקרקעית אגמים וביצות שיבשו, גם מחקרים אלו מצביעים בבירור כי הצמחייה שצמחה בסהרה מאפיינת כיום אזורים לחים בהרבה.
אדם בסהרה הירוקה
בתקופות היבשות הסהרה משמשת מחסום לנדידת קבוצות אוכלוסייה בין צפון אפריקה ואירו אסיה לחלקים הדרומיים יותר של אפריקה וחלק מאוכלוסיות האדם בה נכחדות. כאשר הסהרה נמצאת בתקופה לחה מתאפשרת נדידת אוכלוסין בין חלקי אפריקה והסהרה עצמה משמשת כאבן שואבת לבני האדם הנהנים משפע המים והמזון.
תקופות מעבר מאקלים גשום ליבש גורמות ככול הנראה בתחילה ליתרון לרועיי פרות על פני ציידים לקטים ולאחר מיכן ליתרון לחקלאות משולבת המתבססת על גידול דגנים, עצי פרי (בעיקר תמרים) בנאות מדבר ומרעה עזים ולקט על פני כלכלת לקט או כלכלה המבוססת על רעיית פרות.
ייתכן גם שהאדם מאיץ את התייבשות הסהרה ולא רק מגיב לתהליך.
כאשר האקלים הופך לאקלים קיצוני, ננטשים יישובים מתפתחת תרבות המבוססת על הגמל ומעט חקלאות בנאות המדבר.
בתקופות שפע שבהם מתפתחות תרבויות עשירות משני עברי הסהרה, רועי הגמלים המכירים את מקורות המים המעטים משמשים כגשר בין תרביות אלו ומתפתח סחר חוצה סהרה. באזור פזאן שבלוב הגיע השילוב שבין הסחר לחקלאות לשיא והתפתחה התרבות הידועה בשם גרמנטי וכיום ממלאים תפקיד זה שבטי הטוארג.
הוצע שתקופות מעבר גורמות גם לנדידת אוכלוסייה אל ומהסהרה תופעה הנקראת במחקר תאוריית משאבת הסהרה.
הוצע גם שתקופות מעבר מאקלים יבש לגשום הגורמות לשיטפונות בעמק הנילוס, גורמות לנדידת אוכלוסייה מעמק הנילוס החוצה. ואילו תקופות התייבשות גורמות להתרכזות האוכלוסייה בעמק, האוכלוסייה הגדולה והמחסור במשאבים גורם למעבר מכלכלה המבוססת על ציד ולקט להתפתחות חקלאות המבוססת על שיתוף פעולה וחפירת תעלות השקיה, הצורך בארגון הביא להתפתחות מוסדות חברתיים-שלטוניים וליצירת תרבות מצרים העתיקה, וממלכת כוש.
התקופה הלחה והאקלים בנגב
הנגב מהווה את המשכו של מדבר סהרה ברצועת המדבריות העולמית ולכן רק הגיוני להניח שגם הוא חווה תקופה לחה (Negev Humid Periods – NHP) במקביל למדבר סהרה.
אולם מחקרי פליאו-אקלים המבוססים על השקעת נטיפים אינם תומכים בהשערה זו.
מחקרים אילו זוכים לאישוש ממחקר נוסף שבדק את השקעת האבק ולפיו הגבול הצפוני של התקופה הלחה בחלקה המזרחי של סהרה היה דרומי בהרבה מנגב. [[קובץ:סהרה בתרחישי אקלים שונים.jpg|ממוזער|סהרה בתרחישי שינוי אקלים שונים על פי דו"ח ה IPCC 6.
ניתן לראות שבעוד שבכול תרחיש הסהרה תתחמם.
לעומת זאת השוליים הצפוניים של הסהרה יתייבשו כחלק מהתייבשות אגן הים התיכון בכללו.]]
התקופה הלחה בסהרה כמודל אקלימי
התקופה הלחה בסהרה וההיווצרות הפתאומית של המדבר שבאה אחריה משמשים כמודל אקלימי הן להשפעת ההתחממות הגלובאלית על חגורת המדבריות העולמית שישראל נמצאת בחלקה הצפוני והן להשפעה של תהליך מדבור פתאומי על האוכלוסייה האנושית והמערכות האקולוגיות.
בעוד שמחקרים מצביעים על שחגורת המדבריות תתרחב צפונה ו"הסהרה תגיע לספרד" על כל ההשלכות הנובעות מכך על החקלאות בפרט והאוכלוסייה האנושית ככלל, קיימים מחקרים המצביעים על כך שייתכן וההתחממות הצפויה בסהרה תניע מנגנון שיביא לחזרה, חלקית לפחות, של התקופה הלחה.
אנרכיזם בסין
האנרכיזם בסין (בסינית מסורתית: 中國無政府主義) היה גורם אינטלקטואלי מרכזי, בתנועות הרפורמיות והמהפכניות בתחילת המאה העשרים. בשנים שקדמו לה, ואחרי הפלת שושלת צ'ינג, אנרכיסטים סינים עמדו על כך שמהפכה אמיתית אינה יכולה להיות פוליטית - היינו שבה ממשלה אחת תוחלף באחרת. מהפכה אמיתית צריכה לשנות את התרבות המסורתית, וליצור פרקטיקות חברתיות חדשות, בעיקר בתחום המשפחה. "אנרכיזם" תורגם לסינית פשוטו כמשמעו, "הדוקטרינה של שום ממשלה".
סטודנטים סיניים ביפן ובצרפת חיפשו בהתמדה תורות אנרכיסטיות כדי להבין תחילה את ארץ מולדתם ואז לשנות אותה. הקבוצות הללו הסתמכו על החינוך ככלי ליצירת תרבות שבה לא יהיה צורך בממשלה חזקה, משום שגברים ונשים יהיו אנושיים ביחסים ביניהם במשפחה ובחברה. הקבוצות בפריז ובטוקיו פרסמו כתבי עת ותרגומים שנקראו גם בסין והקבוצה של פאריס ארגנה את תוכנית ללימודים/עבודה כדי להביא סטודנטים סיניים לצרפת. בסוף המאה ה -19 ובתחילת המאה ה -20 לתנועות ניהיליסטיות ולקומוניזם אנרכיסטי ברוסיה היו השפעה גדולה. השימוש בהתנקשות ככלי לגיטימי לפעילות פוליטית יצר שרשרת התנקשויות בסין, בדומה לפיגועים התאבדותיים של קבוצות אנטי-צאריות רוסיות. אולם בשנות העשרים של המאה העשרים, המפלגה הלאומנית הסינית והמפלגה הקומוניסטית הסינית הציעו כוח ארגוני ושינויים פוליטיים שרוקנו את התמיכה מאנרכיסטים.
תנועות סטודנטים סיניות
הנוכחות האנרכיסטית הסינית הופיעה לראשונה בצרפת וביפן, כאשר בני משפחות עשירות יצאו אל מחוץ למדינה ללימודים אחרי מרד הבוקסרים הכושל. בשנת 1906 נשלחו בתוכניות לאומיות ואזוריות 500–600 סטודנטים לאירופה וכ־10,000 ליפן. יפן, במיוחד טוקיו, הייתה היעד הפופולרי ביותר בגלל הקרבה הגאוגרפית שלה לסין, העלות הזולה יחסית שלה, וכמה זיקות בין שתי התרבויות. השימוש בשפה היפנית בסימנים סיניים עשה את השפה קצת יותר קלה ללמוד. באירופה הייתה פריז פופולרית במיוחד. החיים בעיר היו זולים יחסית, ממשלת צרפת סבסדה את הסטודנטים, וצרפת נתפשה כמרכז הציוויליזציה המערבית.
פקידי הממשל הסיני רצו גם להוציא סטודנטים רדיקליים מהארץ. הסטודנטים הקיצוניים ביותר הגיעו לאירופה וסטודנטים מתונים יותר ליפן. מדיניות זו הייתה קצרת ראייה כי הסטודנטים המשכילים האלה ישתמשו בשיטות ואידאולוגיות של הסוציאליזם האירופי ובאנרכיזם כדי להפוך לחלוטין את החברה הסינית. בשני מקומות הלימוד, האנרכיזם הפך במהרה לדומיננטי ביותר כאידאולוגיות מערביות שאומצו על ידי התלמידים. בשנת 1906, שתי קבוצות אנרכיסטיות נפרדות נוצרו - אחת בטוקיו ואחת בפריז. המיקומים השונים, ואולי גם הנטיות השונות של התלמידים שנשלחו לכל מקום, הביא לסוגים שונים מאוד של אנרכיזם.
הקבוצה הפריזאית
מה שנקרא "קבוצת פריז" התארגנה בהדרגה סביב הדמויות ז'אנג רנג'ה (הידוע גם בשם ג'אנג ג'ינג-ג'אנג) ולי שיזנג, שהגיעו לפריז ב-1902 כנספחים בשגרירות הסינית. עד מהרה הצטרפו אליהם וו ז'יה-הווי, דמות מבוגרת יותר וקפדנית יותר מבחינה אינטלקטואלית ומבקר רדיקלי של ממשלת צ'ינג. וו הציג את הקבוצה לחברו, צאי יואנפיי, שהפך למנהיג תנועת התרבות החדשה. בשנת 1906 ייסדו ג'אנג, לי ו-וו את הארגון האנרכיסטי הסיני הראשון, ״החברה העולמית״. ב-1908, הארגון פתח שבועון שבועי בשם "שיין שיגי" (New Era או New Century), שכותרתו "לה נובאג 'טמפאג'" באספרנטו), שהציג בפני הסטודנטים הסינים בצרפת, יפן וסין את ההיסטוריה של הרדיקליות האירופית. תורמים אחרים לשבועון כללו את ואנג ג'ינג-ויי, ג'אנג ג'י וצ'ו מיני.
לי כתב כי ניתן לחלק את ההשפעות של קבוצת פריז לשלושה תחומים עיקריים: ליברטרינות רדיקלית ואנרכיזם; דרוויניזם ודרוויניזם חברתי; ואת הפילוסופים הסינים הקלאסיים. בעוד שהקבוצה של פריז נרתעה יותר ממקביליהם בטוקיו בהשוואת תורתו של לאו צו עם הקומוניזם האנרכיסטי שדגלו בו, תיאר לי את הקבוצה כמורכבת מחניכים שקיבלו חינוך מצוין במסורת סינית קלאסית. הוא מודה שהחשיבה הישנה השפיעה עליהם. המגמה הברורה בקבוצת פריז, לעומת זאת, הייתה להתנגד באופן פעיל לכל קשר של אנרכיזם עם התרבות המסורתית. לקבוצת פריז, כפי שמציין ההיסטוריון פיטר זארו, "המדע היה אמת והאמת היא מדע".
קבוצת טוקיו
קבוצת טוקיו התבססה על אותן השפעות, אך בסדר עדיפויות שונה. בעוד קבוצת פריז הייתה מאוהבת במדע המערבי ובציוויליזציה המערבית, מנהיגים כמו ליו שיפו התבססו באנרכיזם שלהם על מסורות פוליטיות אסייתיות. מבחינה מעשית פירושו של דבר שהקבוצה של פריז למדה אספרנטו, דגלה באנרכו-סינדיקליזם, והתבססה על יצירותיהם של מיכאיל באקונין ופיוטר קרופוטקין. קבוצת טוקיו דגלה בחברה חקלאית שנבנתה סביב כפרים מנוהלים באופן דמוקרטי, המאורגנת בפדרציה חופשית לסיוע ולהגנה הדדית. הם התבססו באידאולוגיה שלהם על שילוב של טאואיזם, בודהיזם והמסורת של סין העתיקה, והעדיפו את לב טולסטוי על קרופוטקין. ליו שיפי וג'ן, אשתו, נפרדו מתוכניות הג'אנג בינגלין ומנהיגים אחרים בטוקיו וחזרו לשאנגחאי. כשהתפרסם כי בני הזוג היו מלשינים שעבדו עבור הפקיד הרשמי של מנצ'ו, הם הורחקו מהתנועה.
פריז וטוקיו גם תמכו בהתחלה בהתנקשות, אולי אינדיקטור להשפעות ניהיליזם מתמשכות, אך עד 1910 התגלגלו לאנרכיזם בדרך כלל תוך וויתור על רצח כטקטיקה.
שיתוף פעולה והבדלים
בתחילת המאה ה-20 הייתה התנועה האנרכיסטית במידה רבה תנועה מערבית והתלמידים הסיניים הלומדים בפריז תמכו בהתלהבות באנרכיזם משום שראו בה את החשיבה המתקדמת ביותר מכל האידאולוגיות המערביות, ולפיכך הרחוקות ביותר ממה שהם ראו כתרבות הסינית מסורתית. עמדה זו העמידה אותם שוב ושוב מול קבוצת טוקיו שראתה בחיוב חלקים מסוימים בתרבות המסורתית, ואף טענה כי מכיוון שסין לא אימצה את האשליה של דמוקרטיה קפיטליסטית ליברלית, ייתכן שיהיה קל יותר להם לעבור לאנרכיזם מאשר לאירופאים. הבדלים אלה לא הפריעו לשיתוף פעולה בין שתי הקבוצות. בגלל המבנה הפוליטי המבוזר והדגש על ההגדרה העצמית הכלכלית והפוליטית של שתי הקבוצות, הם הצליחו להגיע להבנה שבשתיקה, שלאחר המהפכה יוכלו שתי המערכות להתקיים בדו-קיום בשלום. הסכסוך היה בעיקרו אחר הערכים וסדרי העדיפויות, והשיטות להשגת יעד המהפכה אשר שתיהן דגלו בו. הסכסוך התמקד על מקומה של הפילוסופיה הסינית המסורתית והשפעתה על הרעיונות האנרכיסטיים ומעשיהם. זה היה המקור העיקרי של חיכוך ודיון בין שתי הקבוצות.
הנטייה של קבוצות אנרכיסטיות שונות לחלוק על נושאים, אך באותה העת מסכימים לשתף פעולה, אינה ייחודית לניסיון האנרכיסטי הסיני. מסיבה זו מדענים פוליטיים רבים מתארים אנרכיזם כתנועה של תנועות. המגוון האידאולוגי הגלום בתנועת תנועות כזו היה בעבר אחד מעוצמותיה הגדולות, אך גם ערער שוב ושוב את הניסיונות לעצב אותו ככוח מלוכד לשינוי חברתי.
אנרכיזם ולאומיות
בשלב הראשון היו אנרכיסטים משני בתי הספר בדרך כלל משתתפים בתנועת הלאומנים, אף כי בתאוריה הם דחו את הלאומיות ואת מדינות הלאום. הם הושפעו מתנועות זרות כגון "רצון העם" והלאומנים הלא-סלאביים כמו "היד השחורה". אף על פי שהאנרכיזם והניהיליזם הם אידאולוגיות מובחנות ונפרדות, העיתונות הפופולרית באירופה ובסין שילבה את השניים באופן כללי. בוועידה הבינלאומית של רומא להגנה סוציאלית נגד האנרכיסטים הוגדרה האנרכיה "כפעולה שהשתמשה באמצעים אלימים להשמדת ארגון החברה". הקשר עם אלימות פוליטית קידם התעניינות מוקדמת באנרכיזם בקרב כמה מהרדיקלים הסיניים.
התקפות לאומניות
ההתקפות הראשונות על התנועה האנרכיסטית הגוברת בסין באו מצד לאומנים שראו באנרכיזם איום על אומה מודרנית חזקה, מאוחדת ומרוכזת, העומדת בפני האימפריאליזם המערבי. כפי שכתב אחד הקוראים במכתב לשין שיג'י (בעיתון ״העולם החדש״), העיתון האנרכיסטי שפורסם בקבוצת פריז:
אם אתם יודעים רק איך לבכות בקול רם ולומר "אנחנו לא רוצים ממשלה, לא חיילים, לא גבולות לאומיים ולא מדינה ", ואתם בעד הרמוניה אוניברסלית, צדק, חירות ושוויון, אני חושש שמי שדוגל רק בקיום כוח ולא בקיום צדק ישתמשו בצבאותיהם כדי לחלק את אדמתנו ואת עמנו.
לאומנים טענו גם כי רק על ידי בניית חזית עממית יכולה התנועה המהפכנית להביס את שושלת צ'ינג, וכי בטווח הארוך אם תצליח האנרכיה, חייבת להיות לה מערכת שלטון רפובליקנית שתשלוט בסין.
תגובה אנרכיסטית
תגובתם של עורכי ״העולם החדש״, שנכתבה על ידי לי שיזנג, הייתה בשלושה כיוונים: ראשית, המהפכה שהאנרכיסטים דגלו בה תהיה גלובלית, סימולטנית, מבוזרת וספונטנית. לפיכך, האימפריאליסטים הזרים יהיו עסוקים מדי במהפכות במדינותיהם כדי להטריד את סין או לכבוש אותה. שנית, הם טענו כי בעבר ממשלה סינית חזקה ומרכזית לא מנעה מאויביה של סין לתקוף אותה. לבסוף, הייתה נקודת המוסר - בטווח הארוך, עריצות היא עריצות, ללא קשר אם היא ילידית או זרה. לכן, הגישה ההגיונית היחידה עבור אנשים שרוצים חופש חייבת להיות בהתנגדות לכל סמכות שלטונית זרה או ילידית.
לאחר מכן שאלו מבקרי האנרכיזם, כיצד יוכלו האנרכיסטים הסיניים לצפות למהפכה ספונטנית עולמית. לי וקבוצת פריז הניחו, וכמוהם גם רדיקלים רבים הפזורים בכל רחבי העולם באותה עת, שמהפכה היא משהו הדומה לכוח הטבע. בחשיבתם, המהפכה תבוא כי היא צורך הכרחי של התהליכים החברתיים. תפקידם היה פשוט להכין את אנשים למהפכה ולעזור להם לראות את הצורך הברור בשינוי חברתי. פרספקטיבה זו מספקת תובנה חשובה לאופי האבולוציוני הבסיסי של התנועה, ומסביר את התמקדות התנועה בחינוך במקום בבניית הארגון.
תוצאות שיתוף פעולה
מעורבותם של אישים לאומניים בולטים מעידה על תפקידה של מערכת היחסים האישית בארגון הקבוצות של פריז. האנשים שייסדו את הקבוצה הזאת יצאו מהתנועה הלאומנית ונותרו קשורים אליה ברשת של ידידות אישית קרובה. לכן היה טבעי שהם ינסו לכלול את חבריהם בארגונם בתקווה לזכות בחברים האלה (ובהשפעתם) בנושא האנרכיסטי.
יש ראיות לכך שאנרכיסטים רבים יותר יכלו להצטרף לממשלה הלאומנית החדשה ולהגיע לעמדות כוח וזכויות, אך סירבו לעשות זאת, משום שהדבר היה מנוגד לעקרונותיהם. כפי שציינו סקלאפינו ויו "אין ספק כי רבים סירבו למלא את התפקיד הפוליטי שהיה נחוץ כל כך בתקופה שבה כוח אדם מאומן היה מצומצם ביותר בהשוואה למשימות שהיו".
נושאים אסטרטגיים
עריק דיירליק טוען כי בעיות אלה היו אינדיקציה לעמימות מתמשכת בהגדרת האנרכיה. אנשי התנועה האנרכיסטית ראו עצמם כך, משום שהם פעלו למען ביטול הקפיטליזם, המדינה והסמכות הכופה בטווח הארוך. בחזון שלהם, האנרכיזם היה מטרה ארוכת טווח מאוד ולא משהו שהם ציפו לראות בחייהם. צ'יאנג, למשל, ציפה שיידרשו 3,000 שנה כדי להביא למהפכה שחלמו.
מנקודת מבט זו, קל יותר לראות מדוע אנרכיסטים יתפתו לנהל קמפיין פוליטי או לשתף פעולה עם גורמים אוהדים בממשלה, שכן הדבר יעזור להם להשיג את מטרותיהם ארוכות הטווח. גישה זו נבדלת בעליל מהאנרכיזם המהפכני של קרופוטקין ובאקונין, או אפילו של קבוצת גואנגג'ואו, שדגלו במהפכה מיידית וביצירת חברה אנרכיסטית בעתיד הקרוב.
נטייה זו לפעול למען מהפכה ארוכת טווח והתמקדות בפילוסופיה ובתאוריה במקום בארגון קונקרטי של כמה מהמשתתפים בעלי ההון שהיו חברים בתנועה, עשויה להיות מושרשת ברקע המעמדי. הפילוג בין אנרכיסטים פילוסופיים עשירים יותר, מרקסיסטים או סוציאליסטים, לבין מהפכנים ממעמד הפועלים יכול להיות מאפיין משותף של תנועות מהפכניות.
צמיחה של אנרכיזם
קבוצת פריז הכריזה כי החינוך הוא הפעילות החשובה ביותר שהמהפכנים יכולים להיות מעורבים, וכי רק באמצעות חינוך ניתן להשיג אנרכיזם. לפיכך, הם כיוונו את פעולותיהם לחינוך במקום יצירת דמוקרטיות מלמטה או התנקשויות אישיות (שתי צורות האקטיביזם האחרות). לשם כך הקימה קבוצת פריז מגוון של עסקים, כולל מפעל לייצור מוצרי סויה, שהעסיק סטודנטים עובדים מסין שרצו בחינוך בארצות חוץ. התלמידים עבדו במשרה חלקית ולמדו במשרה חלקית, וכך זכו לחינוך אירופי עבור תשלום קטן יחסית. רבים מהם רכשו גם ניסיון ממקור ראשון על משמעות החיים, עבודה ולמידה בחברה אנרכיסטית. תוכנית לימודי-חוץ הזאת מילאה תפקיד מכריע בהפיכת שפה ורעיונות אנרכיסטיים לתנועות הלאומיות והמהפכניות הרחבות יותר, בהשתתפות מאות סטודנטים בתוכנית. הגישה הוכיחה שמודלים ארגוניים אנרכיסטיים המבוססים על סיוע ושיתוף פעולה הדדיים הם חלופות בנות קיימא למיזמים קפיטליסטיים מונעי רווח. קבוצות פריז וטוקיו נרתמו גם הן לעניין הלאומי. Li Shizeng, וו Zhihui, וג 'אנג Renjie הפכו לחברי הקוומינטנג והיו חברים קרובים של סון יאט-סן. סון קיבל סיוע כלכלי ניכר מז'אנג. שיתוף הפעולה הזה היה מובן, בהתחשב בדגש של האנרכיסטים ושל הלאומנים על חשיבות שיתוף הפעולה בין מהפכנים, ובגלל האקלקטיות של סאן יאט-סן, שאמר כי "המטרות הסופיות של שלושת העקרונות הן הקומוניזם והאנרכיזם".
ב־1911 הפך האנרכיזם לכוח המניע מאחורי ההתגייסות העממית, ועבר מקשר ראשוני עם סטודנטים עשירים יחסית, הלומדים מחוץ לסין, והפך לתנועה מהפכנית אמיתית בקרב העם כולו. ישנן עדויות לכך שתנועת העובדים העממית שהתפתחה בתקופה זו נהנתה מזרימה משנית של אידיאלים אנרכיסטיים, שכן אנשים שעבדו בארצות הברית נאלצו לחזור לסין בעקבות חוק ההגירה מסין לארצות הברית מ-1888. חוק זה הגביל את זרימת העובדים הסינים אל ארצות הברית וממנה.
המהפכה הלאומנית של 1911
בעקבות המהפכה הלאומנית של 1911 וניצחון הברית המהפכנית, כמה אנרכיסטים בולטים סומנו כ״זקני התנועה״, וככאלה קיבלו תפקידים ארגוניים. עם זאת, השלטון הלאומני לא היה ערובה לחופש ההתארגנות של האנרכיסטים והרדיפה הממשלתית נמשכה. עם מטרה של הפלת שושלת צ'ינג, ההתנגדות האידאולוגית העיקרית לאנרכיזם באה מהסוציאליסטים והאגף השמאלי של התנועה הלאומנית, אשר הונהגה על ידי סאן יאט סון. ג'יאנג קאנגו, שייסד את החברה הסוציאליסטית הסינית ב־1911, כתב בעיתון האנרכיסטי ״העולם החדש״ (אחד מפרסומי קבוצת פריז), ותמך בביטול המדינה, המבנה המסורתי של המשפחה והתרבות הקונפוציאנית כבסיס במצע המפלגתי שלו.
ליו שיפו, שהמשיך להיות אחד הדמויות החשובות ביותר בתנועה האנרכיסטית בסין, ייסד קבוצה בגואנגג'ואו מאוחר יותר באותה שנה, עם פלטפורמה אנרכיסטית-קומוניסטית מפורשת.
סוציאליזם טהור
הפלטפורמה המתוקנת של הסוציאליסטים הטהורים כללה ביטול מוחלט של רכוש ומערכת כלכלית אנרכיסטית-קומוניסטית. שיפו ביקר אותם על שמירת השם "סוציאליסטי", אבל המצע שלהם היה בבירור אנרכיסטי, כך שתי הקבוצות התייחסו אחת לשנייה. הדגש על חשיבות מאבק האיכרים, רעיון שנתמך קודם על ידי קבוצת טוקיו, הפך גם הוא לנושא מרכזי לדיון בין האנרכיסטים הסינים, ובין הסוציאליסטים. האנרכיסטים היו הראשונים שהצביעו על התפקיד המכריע שיש לאיכרים בכל ניסיון מהפכני רציני בסין, והם גם היו הראשונים שניסו לארגן את האיכרים למאבק כזה.
קבוצת גואנגזו
הבסיס העיקרי של הפעילות האנרכיסטית בסין בשלב זה היה בגואנגז'ואו, שם קבוצות פריז וטוקיו המשיכו להשפיע. גם הסוציאליסטים היו מעורבים מאוד, אבל מכיוון שהם היו בודהיסטים באותה מידה שהם היו אנרכיסטים, הם היו פחות ממוקדים במהפכה מיידית. באותה תקופה הפכה קבוצת פריז את רעיון האנרכיה שלה לפילוסופיה אמיתית, שעסקה יותר במיקומו של הפרט בתוך החברה, מאשר בכפייה הממשלתית כלפי העובדים. הנטייה שלהם לשלום הייתה מפתיעה נוכח הרקע המעמדי העשיר יחסי של רוב חברי הקבוצה מפריז, אך היא הובילה לחיכוך גובר בינם לבין אותם חברים שתמכו בכפייה ממשלתית בגואנגג'ואו.
קבוצת גואנגג'ואו מתוארת בדרך כלל כמונהגת על ידי ליו שיפו, אבל מעולם לא הוענק לו מעמד רשמי או סמכות כמנהיג על ידי הקבוצה. תרומתה המשמעותית ביותר בשלב זה הייתה ה"ברית בין אינטלקטואלים לעובדים" ועבודת התעמולה, שהביאה לבידול האנרכיזם מכל שאר הסוציאליסטים שצברו פופולריות. כך התגבשה לראשונה הבנה בקרב ההמונים, מהי בדיוק תפיסת העולם של האנרכיזם.
בעוד שקבוצת פריז העדיפה לתאר את האידיאל שלה במונחים של חירויות שליליות, כלומר חופש מכפייה, חופש ממסורת וכו'; קבוצת גואנגזו השתמשה בטענות חיוביות של זכויות עובדים, זכויות נשים, איכרים וקבוצות מדוכאות אחרות, כדי לתאר את חזונה על החברה האנרכיסטית. מהמצעים נעדר כל אזכור של מיעוטים אתניים, שכן חלק בסיסי של המצע תמך בחיסול הזהויות האתניות, הגזעיות והלאומיות לטובת זהות בינלאומית. הזהות הבינלאומית הייתה בחשיבות עליונה מעל כל נאמנות אתנית. עמדתם הייתה, אפוא, כי ארגון המבוסס על מוצא אתני מקדם את הגזענות, ולא היה לו מקום במהפכה שחתרה לשחרור לכל האנושות.
מבחינה מעשית, עבודתה של התנועה בשלב זה הייתה תעמולה וארגון. אנרכיסטים של גואנגזו הקימו עיתון בשם Peoples Voice והחלו לארגן עובדים. במחוז שאנשי שבצפון-מערב, ייסד ג'ינג מייג'יו בית-חרושת ובית ספר הפועלים על ידי נשים אנרכיסטיות, כדי לעזור להן להתפרנס וללמוד בעת ובעונה אחת.
השפעת קבוצת פריז
ב-1912, חברי קבוצת פריז שחזרו לסין מנהיגותם כללה אנרכיסטים בולטים כמו לי שיזנג ולאומנים כמו ואנג ג'ינג-ויי. בהתאם למגמותיה של קבוצת פריז, הייתה להם תשומת לב גדולה לכללי התנהגות אישית מוסרית. ברמות שונות של מחויבות - חלקם נמנעו מאכילת בשר. נאסר עליהם במפורש לצרוך זנות, לנסוע בכיסאות סדאן, לקחת פילגשים.
ייתכן ואפשר לראות כללים כאלה מיותרים, אבל הראיות מצביעות שלקחו אותם ברצינות, שכן רוב הארגונים האנרכיסטים בסין בתקופה זו כללו חוקים דומים עבור חבריהם. המטרה הייתה ליצור צוות של מהפכנים שיובילו בדוגמה אישית ויסייעו ליצור מודל לתרבות מהפכנית חדשה. יש כאן מקבילות ברורות לחובתם המסורתית של אנשים המעורבים בחיים הציבוריים, ליצור דוגמה ולקדם את המידות הטובות.
אנרכיזם כתנועה עממית
ב־1914 הפך האנרכיזם לתנועה עממית מקורית בסין, כאשר מספרם ההולך וגובר של אנשים הצטרפו אליה: איכרים, פועלים, אינטלקטואלים וסטודנטים, שהתייאשו מתפקוד הממשלה הלאומנית וחוסר היכולת שלה לממש את השגשוג שהבטיחה.
במצב כזה היה צורך לבדל את האנרכיסטים מקבוצות מהפכניות אחרות שהיו בשפע. העתונות האנרכיסטית כיוונה בעיקר לבידול מסון יאט-סן שבתעמולתו השתמש בביטויים סוציאליסטים כדי לתאר את כוונותיו, בעוד שלמעשה הוביל באידאולוגיה לאומנית. גם הסוציאליסטים עצמם ביקשו לתאר חזון צר של מהפכה שהתמקד רק בסין, ולא במהפכה עולמית - כפי שראו אותה האנרכיסטים. ויכוחים אלה מעל דפי העיתון האנרכיסטי ״פיפל ווייס״ מטרתם הייתה ליצור דיון ציבורי פתוח בין הקבוצות המהפכניות השונות.
במשך חמש השנים הבאות התנועה האנרכיסטית צמחה לאט אבל בהתמדה, כאשר כל אחת מהקבוצות השונות המשיכה את התעמולה, החינוך וארגון הפרויקטים של עצמה. ב־1915 הרעיונות האנרכיסטיים למהפכה חברתית, שמקורן היה לפני עשור בפריז, הפכו לתנועה רחבה יותר ב״התנועה לתרבות חדשה״, שנולדה על ידי קבוצה קטנה של אינטלקטואלים בבייג'ינג, והתפשטה לשאר המחוזות בארבע השנים הבאות, עד שהתמזגה עם ״תנועת הארבעה במאי״.
״התנועת לתרבות חדשה״ לא הייתה אנרכיסטית, אבל בהאדרתה את המדע והזלזול בקונפוציוניזם ובתרבות המסורתית, הביאה לביקורת עליה מצד קבוצת פריז. המשתתפים ראו בה ניסיון מודע ליצור רנסאנס סיני, וחיפשו במודע ליצור ולחיות על פי התרבות החדשה שהם אימצו.
הירידה ועליית המאואיזם
ב־1919 התפשטה ״תנועת ה -4 במאי״ כאשר לרעיון האנרכיה השפעה גדולה עליה, ואנרכיסטים היו בעמדות בולטות. בתקופה זו החלו הבולשביקים הראשונים להתארגן בסין והחלו ליצור קשר עם קבוצות אנרכיסטיות לקבלת סיוע ולתמיכה. האנרכיסטים, שלא היו מודעים לכך שהבולשביקים השתלטו על הסובייטים ודיכאו את תנועת האנרכיה, סייעו להם להקים קבוצות לימוד קומוניסטיות - שרבות מהן היו ברובן אנרכיסטיות - והכניסו את הבולשביקים לאיגודי העובדים ולתנועות הסיניות.
החיכוך בין האנרכיזם הסיני לקומוניזם הסיני
בעוד שהוויכוחים הראשונים בין או שנגבאי (歐勝白) לבין צ'ן דושיו, מורהו לשעבר, היו ידידותיים, הדיונים המאוחרים יותר הפכו לעוינים. צ׳ן תמך בעמדה המרקסיסטית שטבע האדם עוצב על ידי מבנים חברתיים וכלכליים, וביקר את האמונות האנרכיסטיות שטבע האדם הוא טוב ואנשים יהיו בשליטה עקב רגשות הבושה שלהם. המתח עם הקומוניסטים גבר בעקבות ביקורת אנרכיסטית על ברית המועצות. לדיווחים של אנרכיסטים מאוכזבים הייתה השפעה גדולה, כמו אמה גולדמן, שהיו לה חברים רבים בסין, ואשתו של קרופוטקין, שהפיצה דיווחים ממקור ראשון על כשלי הבולשביזם.
מיעוט אנרכיסטים, רובם מקבוצת פריז, היו מעורבים בקואומינטאנג כמעט מאז היווסדו. אבל רוב האנרכיסטים, בהתאם לעקרונות המוצהרים שלהם נגד המעורבות בהפעלת הסמכות הכפויה, סירבו להשתתף בברית הזאת. כאשר הקואומינטאנג טיהר את שורותיו מקומוניסטים ב-1927, המיעוט הקטן של האנרכיסטים שהשתתפו בו זה מכבר, דחק בחבריהם הצעירים להצטרף לתנועה ולהשתמש בתנועה הלאומית ככלי להביס את הקומוניסטים ולהגשים את האנרכיה. הדבר עורר התנגדות מיידית מצד אותן קבוצות אנרכיסטיות שעדיין תיפקדו. אבל גם אלה העבירו ביקורת על האופי האופורטוניסטי הזה. בסופו של דבר, הם הצטרפו לקואומינטאנג - ולו רק שזאת נראתה ההזדמנות שנותרה כדי להפוך את התנועה האנרכיסטית שלהם לרלוונטי שוב להחזיר את המומנטום האבוד שלה.
אנרכיזם בהווה
ארגון אנרכיסטי גלוי חדל להיות גורם בפוליטיקה הסינית המודרנית, בשל הדיכוי הכבד שהוטל נגדם על ידי המדינה המאואיסטית מאז ימי המהפכה התרבותית. עם זאת, כתנועת התנגדות תת-קרקעית, האנרכיזם נשאר בעל השפעה. זרמים ליברליים סוציאליסטיים וזרמים אנרכו-קומוניסטיים היו חזקים במיוחד בתנועה האנטי-דיקטטורה ובתנועת העבודה המחתרתית של סין. הידועה ביותר בעולם המערבי היא הקבוצה האוטונומית בבייג'ינג, אחת מכמה קבוצות האחראיות לארגון מחאות בכיכר טיין-אן-מן ב-1989.
עונת 1996/1997 בסרייה א'
עונת 1996/1997 בסרייה א' הייתה העונה ה-95 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-8 בספטמבר 1995 והסתיימו ב-1 ביוני 1997.
בולוניה, ורונה, פרוג'ה ורג'אנה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
בסיום העונה, ב-23 באוגוסט 1997 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו יובנטוס ניצחה את ויצ'נצה 1:0 וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו קליארי, פרוג'ה, ורונה ורג'אנה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ברשה, אמפולי, לצ'ה ובארי.
כדורגלנים מצטיינים
פיליפו אינזאגי שחקנה של אטאלנטה כבש 24 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
החל משנת 1997 התאחדות הכדורגל האיטלקית החלה להעניק פרסים לשחקנים מצטיינים:
דרך השלום (ערבה)
דרך השלום היא נתיב טיול בצפון הערבה, המוליך לאורך גבול ישראל-ירדן, ממושב עידן בצפון, דרך מושב חצבה, ועד לעין יהב בדרומה של הדרך. אורכה של הדרך הוא כ-24 ק"מ, היא סלולה ומתאימה לכל סוגי הרכב ורוכבי אופניים.
הדרך נסללה בשנות ה-90 על ידי הקרן הקיימת לישראל, בעקבות הסכמי השלום עם ירדן.
מעידן לחצבה
הדרך מתחילה סמוך לשער הכניסה למושב עידן (נקודה מס' 2 במפה המצורפת), וממשיכה משם בכיוון דרום. בין מושב עידן למושב חצבה (כ-5 ק"מ), מתפתלת הדרך על גבי בתרונות החוואר שמעל נחל הערבה. באמצע קטע זה מתפצלת דרך עפר לכיוון מזרח, בה ניתן לרדת לכיוון נחל הערבה ומאגר חצבה (נקודה מס' 3 במפה) - מאגר מים השוכן צפונית-מזרחית לחצבה, ואוגר את מי השיטפונות של נחל הערבה. קיבולת המאגר היא 1.8 מיליון מטר מעוקב.
כ- 1.5 ק"מ צפונית לחצבה מגיעה הדרך למצפור השלום (נקודה מ' 4 במפה), הצופה מזרחה לעבר עמק הערבה הירדני והרי אדום. במקום סככת צל יפה ונעימה, פסל סביבתי, ומסלול הליכה קל אך חווייתי בתוך בתרונות החוואר.
עם הגעתה למושב חצבה, בסמוך לשער האחורי של המושב, פונה הדרך מזרחה ויורדת אל אפיק נחל הערבה. סמוך לפניה נמצא אתר הנצחה צנוע לסמ"ר אורן ליאור, שנפל באזור בשנת 1989 (נקודה מס' 5 במפה).
מחצבה לעין יהב
מנקודה זו ואילך, ממשיכה הדרך דרומה על בסיס תוואי נחל הערבה, בתוך שטחה של שמורת הטבע נחל שיזף. כ-7.5 ק"מ דרומית לחצבה, באזור החממות של מושב עין יהב, מתפצלת דרך השלום לשני סעיפים:
- ניתן להמשיך דרומה (ישר) כ-7 ק"מ, עד למושב עין יהב
- לחלופין, ניתן לפנות מזרחה, בדרך שחוצה את נחל הערבה ומגיעה עד למצפור חופירה (נקודה מס' 6 במפה), ומשם למושב עין יהב. חשוב: קטע הדרך שחוצה את נחל הערבה משובש מעט וחולי, ומתאים רק לרכבים בעלי הנעה 4X4! לנוסעים ברכב רגיל, מומלץ להמשיך דרומה עד למושב עין יהב, ומשם לנסוע לפי שילוט המכוון למצפור חופירה (או ג'בל חופירה). הממשיכים דרומה מנקודת הפיצול, יגיעו אחרי 3.5 ק"מ ל"חניון הזיל". במקום נקודת מי שתייה, שולחנות פיקניק, ועצי שיטה יפים הנותנים צל. החניון הוקם על ידי קק"ל בשנת 2009, וזכה בשמו בזכות משאית צבאית ישנה המוצבת במקום. זוהי משאית רוסית מתוצרת "זיל" שסופקה במקור לצבא המצרי על ידי צבא ברית המועצות, נלקחה שלל במלחמת ששת-הימים, ובסופו של דבר התגלגלה למקום מנוחתה הסופית בחניון זה. בחניון הזיל נערכות מדי פעם תצפיות אסטרונומיה מודרכות, והוא מהווה נקודת מנוחה מומלצת החביבה על מפעילי סיורים שונים באזור. כ-2 ק"מ דרומית לחניון הזיל, בערך 1.5 ק"מ מצפון למושב עין יהב, מתפצלת מדרך השלום מערבה דרך סלולה שעולה לכיוון גבעה ועליה שלוש אנטנות גבוהות. מהגבעה תצפית יפה מאוד על מאגר נקרות, שאוגר את מי השיטפונות של נחל נקרות. לאחר חורף גשום, מחזיק המאגר מים לאורך כל חודשי הקיץ.
מהכביש ההיקפי של מושב עין יהב ניתן לנסוע לפי שילוט המוביל למצפור חופירה (או ג'בל חופירה). המצפור נמצא על גבעה שבה שוכן גם מוצב צה"לי נטוש, וצופה גם אל שטחי החממות במערב וגם לכיוון ירדן והרי אדום במזרח. במקור, על פי הסכמי שביתת הנשק של שנת 1949, נמצא המצפור בתוך שטח ירדן. השטח נתפס על ידי צה"ל בשנות ה-60 כדי להפסיק מעשי איבה מצד מסתננים שהטרידו את מושב עין יהב בשנותיו הראשונות. כחלק מהסכמי השלום עם ירדן, בוצעו חילופי שטחים בהסכמה, כך שהגבעה ועליה המוצב נותרו בידי ישראל.
היסטוריה
עד לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994, נאלצו תושבי הערבה והמבקרים בה לנסוע בין המושבים עידן, חצבה ועין יהב דרך כביש 90. דבר זה האריך את הדרך באופן משמעותי. לאחר חתימת הסכם השלום, התגייסה קק"ל לסלילת דרך נוף שתחבר את שלושת המושבים, וגם תהווה אטרקציה נופית באזור. מאז סלילתה, הפכה דרך השלום לערוץ תחבורה חשוב עבור תושבי האזור.
גלאי מתכות
גלאי מתכות הוא מכשיר חשמלי שנועד לזיהוי גופי מתכת. גלאים משמשים למציאת עצמים חבויים או קבורים באדמה (כגון מוקשים, ולכן ידוע גם כמגלה מוקשים), ובשימושים נוספים, בבניין, תעשייה, ואבטחה. למכשיר שימושים שונים בתחומי הצבא והביטחון, באבטחה (גילוי מתכות בכניסה למקומות מאובטחים כשדות תעופה ומשרדי ממשלה), ארכאולוגיה (הן מדעית-ממסדית והן ארכאולוגיית-חובבים או "גילוי אוצרות"), בנייה, תחזוקה ושיפוצים (זיהוי צנרת או חיזוקי פלדה בבטון), ובקרת תהליכים תעשייתיים.
עקרון הפעולה
עיקרון פעולת גלאי המתכות מתבסס על התגובה הייחודית של מתכת לשינויים בשדה מגנטי בסביבתה. בכל חומר, תנועת האלקטרונים סביב גרעין האטום והספין שלהם (תכונה קוונטית של האלקטרונים) מגיבים לתנועת שדה מגנטי בסביבתם. אך בעוד שבחומרים שאינם מתכות, האלקטרונים מסודרים בזוגות בהם הספין של האחד הפוך למשנהו והם מבטלים זה את זה, במתכת יש אלקטרונים לא-מזווגים, והיא מייצרת על ידי כך שדה מגנטי בתגובה לשינוי.
בגלאי מתכות בסיסי מיוצר שדה מגנטי באמצעות העברת זרם חשמלי בסליל השראה הנקרא משדר. הנעת הגלאי על פני השטח יוצרת שינויים בשדה המגנטי. בחלק אחר של המכשיר מותקן מקלט, שאף הוא סליל, המחובר לחיישן מצפצף. השדה המגנטי הנוצר במתכת מעביר זרם חשמלי בסליל ומפעיל את החיישן, וכתוצאה מכך משמיע הגלאי צפצוף אופייני.
כושר הגילוי של גלאי מתכות (עומק החדירה בקרקע) מותנה בעוצמת הזרם החשמלי בגלאי בעוד רגישותו (כמות המתכת הנדרשת לשם עירור התגובה) מותנה בסליל המקלט. מגלי מוקשים צבאיים מסוגלים לחדור 30 מטרים אדמה.
היסטוריית הפיתוח
בעקבות ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד בספטמבר 1881 נרתם הממציא אלכסנדר גרהם בל לפתח גלאי מתכות על מנת לגלות את מיקומו של הקליע שפילח את גופו של הנשיא. בל פיתח במהירות אבטיפוס של גלאי מתכות, אולם מסגרת המתכת של מיטתו של גרפילד גרמה למכשיר לתקלה. לפיתוח זה לא היה המשך.
במלחמת העולם השנייה פיתח קצין צבא פולין החופשית, יוזף קוסקי (Józef Kosacki) את "גלאי המוקשים הפולני", הדומה למכשיר הקיים כיום. הגלאי הופעל לראשונה וסייע לכוחות בעלות הברית בקרב אל-עלמיין השלישי. בהמשך נעשה שימוש רב בגלאים בפלישת בעלות הברית לסיציליה, פלישת בעלות הברית לאיטליה והפלישה לנורמנדי וכן בפינוי שדות המוקשים ברחבי העולם לאחר המלחמה. המכשיר היה כבד ומגושם, התבסס על שפופרות ריק ועל מערך סוללות נישא כבד-משקל.
באמצע שנות השישים שופרו מנגנוני הפעולה של המכשיר בהיבטי ייעול והפחתת משקל עד כדי הפיכתו למכשיר חשמלי זמין לרכישה ושימוש נרחב. הדבר הוביל לפריחה ושגשוג תחביב "גילוי האוצרות".
גילוי אוצרות חובבני
הפיכת גלאי המתכות לזמין עוררה אנשים מן היישוב, פנסיונרים ואחרים, לרכוש גלאי ולצאת לחיפושים אחר עתיקות, מטבעות ישנים, תכשיטים ועוד, בשדות ועל שפת הים.
כנגד ציידי האוצרות קמו ארכאולוגים ממוסדים שביקרו את ההוצאה הסיטונית של פריטים מאתרים שונים ללא רישום מסודר ותוך איבוד מידע וחומר. הביקורת הופנתה הן נגד שוד העתיקות בעלות הערך כמו גם על הרס ממצאים חסרי ערך כספי, אך בעלי ערך מחקרי, שהוצאו מאתרם והושלכו ללא כל תיעוד.
בשנת 1996, לאחר גילוי מטמון הוקסון (Hoxne Hoard), מטמון בערך של 2.5 מיליון ליש"ט שהתגלה על ידי מגלה אוצרות חובב שנעזר בגלאי מתכות שדיווח ומסר אותו לרשויות, חוקק בבריטניה "חוק האוצרות" (Treasure Act). החוק הסדיר לאחר שנות מאבק רבות את התחום, הוא מחייב את המוצא אוצר להפסיק את החפירה ולפנות מייד לרשות הארכאולוגית המקומית לשם ביצוע חפירה מסודרת וכן למסור את הממצאים החומריים למוסד מוסמך במסגרתו נערכת הערכת שווי. ערכו הכספי של הממצא נמסר על ידי הממשלה ונחלק בחלקים שווים למוצא ולבעל הקרקע.
אבטחה
עם התגברות הטרור וחטיפת המטוסים בראשית שנות השבעים, הפך מעבר נוסעים וכבודה דרך גלאי מתכות להליך קבוע בשדות תעופה.
גלאי מתכות נישאי-יד מופעלים על ידי מאבטחים בשערי מגוון מתחמים מבוקרים ומאובטחים, שהכנסת נשק אליהם נאסרה, ממשרדי ממשל ובתי משפט, דרך בתי ספר ומרכזי מסחר הומי אדם ועד מגרשי ספורט ומועדוני לילה.
לפני קום מדינת ישראל ערכו חיילי המנדט הבריטי חיפושים אחרי נשק מוסלק באמצעות גלאי מתכות.
ב-2017 גדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית השתמש במגלה מוקשים לאיתור וגילוי כלי נשק ואמצעי לחימה שהסתירו הפלסטינים, כולל נשק שנטמן עמוק באדמה. השימוש במגמ"ק העלה באופן ניכר את כמות האמל"ח שנתפסה.
אסטריקס הגאלי (סרט)
אסטריקס הגאלי (בצרפתית: Astérix le Gaulois, באנגלית: Asterix the Gaul) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי-בלגי, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על חוברת הקומיקס "אסטריקס הגאלי", החוברת הראשונה בסדרת הקומיקס "אסטריקס" שכתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו. הסרט, שבויים על ידי ריי גוסנס, שומר על עלילת החוברת באופן די הדוק ומרחיב עליה רק מעט.
הסרט במקור היה אמור להיות סרט טלוויזיה, אולם הסרט הופץ בבתי הקולנוע בצרפת. רנה גוסיני ואלבר אודרזו, שלא היו מעורבים בהפקת בסרט, לא התרשמו ממנו.
עלילת הסרט
לאחר הצגת הדמויות המרכזיות, הסרט עוקב אחר דמותו של אסטריקס כאשר הוא תוקף קבוצה של חיילים רומאים ביער. למרות כמות המספרים, אסטריקס עוזב בעוד הרומאים פצועים וחבולים כתוצאה מהפרעה לציד חזירי הבר שלו. כאשר המנהיג של הרומאים "פונוס בלונוס" חזר הם מתכוונים למצוא איך הגאלים קיבלו את כוחם העל טבעי. פונוס בחר מתנדב (באמצעות משחק הכיסאות) כדי להתחזות לגאלי ולהפריע לכפר. המפסידן חסר המזל הוא נמוך, רווי לשון ולא יוצלח בשם קאליגולה מינוס. הוא חבש פאה, שפם מזויף ולבוש גאלי מסורתי והגיע בשלשלאות דרך היער כאסיר, חיכה שהגאלים יצילו אותו. אסטריקס ואובליקס גילו אותו והצילו אותו במחשבה שהוא גאלי אמיתי מבלגיה.
כאשר נכנס לכפר הגאלים, דחק מינוס באסטריקס לחלוק איתו את סוד שיקוי הקסם איתו. הוא השתמש באותה טכניקה עם אשפיקס במטרה להשיג את השיקוי לעצמו. לפני שהוא הצליח לחטוף את השיקוי ולחזור למחנה, דמותו האמיתי של מינוס נחשפה בטעות בזמן ריקוד מסורתי. אסטריקס הסיר ממינוס את השפם המזויף. עדין היה עוצמתי בשיקוי, מינוס הצליח לברוח, בעוד הגאלים ניסו לעצרו ללא הצלחה.
פונוס בולונוס חקר את מינוס, אשר למד שעל מנת להשיג את שיקוי הקסם הם צריכים לחטוף את אשפיקס ולהביאו למחנה. אשפיקס נארב בידי הרומאים כאשר הוא אסף צמחי דבקון, אולם סירב לגלות את הסודות של שיקוי הקסם לפונוס. כאשר אשפיקס נכשל לחזור לכפר, אסטריקס הלך ליער על מנת לחפשו, שם הוא פוגש מוכר עם דילמה עם השוורים שלו. לאחר שהפיק תועלת מהרווח של אסטריקס, המוכר הסכים לקחת אותו אל מחנה הרומאים בעגלה, מוחבא בערמת עלים למשך הלילה. כאשר הגיעו אל המחנה, אסטריקס שמע את פונוס מדבר עם דקוריון להפיל את הקיסר. אסטריקס מצא את אשפיקס והגה תוכנית לשחררו. הוא נעצר בכאילו ושכנע את הרומאים שאשפיקס יוכל לשתף פעולה מאשר להתייסר. אשפיקס אז ליווה את הליגיונרים כשהוא אוסף את המרכיבים לשיקוי ביער. אולם שהוא התקשה למצוא תותי שדה (מפני שהם לא צומחים בעונה), אשפיקס ציווה על הרומאים לחפש רחוק בשבילם. כאשר הלגיונרים חזרו ים סלסלה מיוון, הגאלים אכלו את כל התותים ובקשו מהרומאים לאסוף עוד כאלה. זה גרם לפונוס להתייאש. אשפיקס אז התכונן להכין את השיקוי ללא התותים.