cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיס דג'וי
בחירתו לתפקיד
ב-6 במאי 2020 בחרה מועצת המנהלים של שירות הדואר של ארצות הברית, שכל חבריה נבחרו על ידי הנשיא טראמפ ומינוייהם אושרו על ידי הסנאט, בדג'וי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, על אף חששות שהועלו בנוגע לניגוד עניינים. באותו יום ברך נשיא איגוד הדוורים הלאומי, פרדריק רולנדו, את דג'וי על מינויו, אך הזהיר מפני פוליטיזציה של שירות הדואר, באומרו: "שמירת הפוליטיקה מחוץ לשירות הדואר ושמירה על עצמאותו היא גורם מרכזי להצלחתו". דג'וי לא עבר את תהליך הבדיקה הרגיל עבור תפקיד המנהל הכללי. שירותיהן של שתי חברות איתור נפרדות נשכרו על ידי מועצת המנהלים, ואף אחת מהן לא הזכירה את שמו ברשימות המועמדים שלהן.
אנפה כיפתית
תיאור
אורכה הממוצע מגיע ל-60 סנטימטרים ומשקלה ל-400 עד 450 גרם. צבע הבטן והחזה לבן-צהבהב או קרם והפלומה העליונה אפורה. כיפת הראש שחורה לגמרי עם 4–5 נוצות המזדקרות ממנה והפנים והמקור כחולים. אין הרבה הבדלים בין שני הזוויגים, אך הצעירים מעט לבנים יותר והנוצות המזדקרות שלהם קצרות יותר.
לואיס דג'וי
בחירתו לתפקיד
מינויו של דג'וי לא היה שנוי במחלוקת רק בשל קשריו הפוליטיים, אלא גם בשל מצבו הפיננסי. בעוד שהוא מכר את המניות של United Parcel Service ושל אמזון שהיו בבעלותו ערב כניסתו לתפקיד, הוא לא מכר מניות הון עצמי בשווי מוערך של 30 עד 75 מיליון דולר של XPO, שהיא קבלנית משנה של שירות הדואר. בתקופת כהונתו כמנהל הכללי של הדואר הרחיב שירות הדואר את היקף עסקיו עם XPO. בנוסף, כאשר מכר דג'וי את מניותיו באמזון, הוא רכש אופציות בחברה שמייצגת בין 20% ל-100% של אמזון. כאשר הוא החל לכהן כמנהל הכללי של הדואר נתן שירות הדואר עדיפות לחבילות של אמזון.
אנפה כיפתית
תיאור
אנפה זו חיה לרוב בביצות עשב או אדמות לחות וגם ביערות גשם (לרוב ביער האמזונאס). האנפה מעדיפה סביבות בעלות צמחייה צפה בקרבת המים אך נמצאה כבר באזורי חופים, במטעי קפה ושדות אורז מוצפים.
מזונה של האנפה הוא חרקי מים, דגים, צפרדעים וזוחלים קטנים שהיא חוטפת במהירות במקורה. האנפה לרוב מדשדשת במים עד שהיא מזהה טרף ואז קופאת וחוטפת אותו במהירות. ואולם ההצלחה של האנפה לא קבועה, מאחר שמקורה די קצר והיא צריכה מספר ניסיונות כדי לתפוס דג זריז. הציד מתרחש הן ביום והן לפנות ערב.
לא ידוע הרבה על רביית האנפה. פרטים בשבייה הטילו 2 עד 4 ביצים שבקעו כעבור חודש, אך הצאצאים לא שרדו. מצב שימורה של האנפה הוא "ללא חשש", עקב תחום מחייה נרחב שלה, אך לא ידוע מספיק עליה.
לואיס דג'וי
משבר הדואר - 2020
דג'וי הוא המנהל הכללי הראשון של דואר ארצות הברית מזה שני עשורים ללא שום ניסיון קודם בשירות הדואר. עם כניסתו לתפקיד ב-16 ביוני 2020, הוא החל לנקוט בצעדים כמו איסור על שעות נוספות ועל נסיעות למרחקים ארוכים להעברת דואר, זאת לצורך חיסכון בעלויות. הוא לא פרסם את הסיבות לשינויים אלו. צעדים אלו גרמו להאטת משלוחי הדואר. הדמוקרטים בקונגרס קראו לביטול צעדיו של דג'וי. יותר מ-600 מכונות מהירות למיון דואר תוכננו לפירוק והוצאה ממתקני הדואר. צעד זה העלה דאגות בנוגע לאפשרות שפתקי ההצבעה בבחירות לנשיאות של 2020 שנשלחו בדואר לא יגיעו עד ה-3 בנובמבר. בערים רבות הוסרו תיבות דואר. לאחר שהמידע על כך נפוץ ברשתות החברתיות, אמר דובר של שירות הדואר שהן הועברו לרחובות בהן תנועת העוברים ושבים ערה יותר ושבכל מקרה העברות אלו הופסקו עד לאחר הבחירות.
ב-7 באוגוסט 2020 הודיע דג'וי שהוא העביר מתפקידם או פיטר 23 מנהלים בכירים בשירות הדואר, כולל שני הבכירים האחראים על התפעול היומיומי. הוא אמר שהוא מנסה להפיח חיים חדשים ב"מודל העסקי השבור". חבר בית הנבחרים ג'רי קונולי, יושב ראש הוועדה המפקחת על שירות הדואר, אמר שצעדי הארגון מחדש הללו היו "חבלה בכוונה תחילה".
במכתב ששיגר ב-13 באוגוסט לעובדי שירות הדואר, אישר דג'וי את העיכובים בחלוקת הדואר וכינה אותם "השלכות בלתי צפויות" שלשינויים שבסופו של דבר ייעלו את השירות. באותה עת בה נקט דג'וי באותם צעדים שעובדי הדואר והאיגוד המקצועי שלהם טענו שהם מאיטים את חלוקת הדואר, אמר הנשיא טראמפ בראיון טלוויזיוני שהוא עצמו עוצר מימון לשירות הדואר במטרה לעקב את ההצבעה בדואר.
לאחר מחאות שנשמעו בקונגרס, פתח המפקח הכללי של שירות הדואר בבדיקה האם שינויי המדיניות של דג'וי עומדים בקנה אחד עם כללי האתיקה הפדרליים. ב-18 באוגוסט הודיע דג'וי ששירות הדואר משעה את המהלכים לקיצוצים בהוצאות וצעדים תפעולים אחרים עד לאחר הבחירות. מנגד הוא ציין שציוד שכבר הוצא מן השירות לא יוחזר.
בספטמבר הוציא בית משפט צו מניעה נגד שירות הדואר לשליחת דיוורים לתושבי קולורדו אודות מידע שגוי על ההצבעה בדואר במדינתם. מזכירי המדינה במדינות ארצות הברית דרשו שדג'וי יחשוף בפניהם את נוסחי הדיוורים שבכוונת שירות הדואר לשלוח, אך הוא סירב.
בחודש אוקטובר הסכים שירות הדואר להפוך על פיהם את כל השינויים שבוצעו ביוני שהשפיעו על שירותי הדואר במונטנה, ובכך יישבו תביעה משפטית שהגיש מושל המדינה נגד שירות הדואר ונגד דג'וי יום לפני שימוע שהתקיים בבית המשפט המחוזי בגרייט פולס. שירות הדואר הסכים להחזיר למקומן את תיבות הדואר שהוסרו, להחזיר לפעילות את מכונות המיון ואת מתקני המיון שנסגרו, להשיב על כנן את שעות השירות שצומצמו ולבטל את האיסור על שעות נוספות ועל נסיעות לטווחים ארוכים לחלוקת דואר, צעד שתקף בכל מדינות ארצות הברית.
ב-24 בפברואר 2021 ספג דג'וי ביקורת על החלטתו להתקשר בחוזה בלעדי בהיקף של 6.5 מיליארד דולר לטובת מודרניזציה של צי הרכב של שירות הדואר עם חברת אושקוש, שכבר קודם לכן התברר שאין לה את המומחיות בייצור מכוניות חשמליות, ולפיכך לא תוכל לעמוד במחויבותו של הנשיא ג'ו ביידן להסב את כל צי הרכב של השירות ל-100% חשמלי. בנוסף, הפנה חבר בית הנבחרים טים ראיין את תשומת לב הוועדה לניירות ערך ולבורסות לרכישה של 54 מיליון דולר של מניות אושקוש שנעשתה שעות מספר לפני שהוכרז על החוזה. דג'וי ורעייתו מחזיקים השקעות בסכומים שנעים בין 30 ל-70 מיליון דולר בחברות שקשורות לשירות הדואר.
תרומות נוספות ופעילות ציבורית
ב-2014 העביר דג'וי תרומה בסכום של 747,000 דולר לאוניברסיטת דיוק, ששימשה לבניית מגדל "הבלו-דווילס" והמועדון על שם משפחת דג'וי באצטדיון הפוטבול של האוניברסיטה. באותה שנה התקבל בנו של דג'וי ללימודים במוסד והצטרף לנבחרת הטניס שלו בתור שחקן שלא הגיע לאוניברסיטה על סמך מלגת ספורט. בתו של דג'וי למדה אף היא לימודי מוזיקה באוניברסיטת דיוק.
דג'וי משמש כחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אילון שבקרוליינה הצפונית.
חיים אישיים
דג'וי נשוי לאלדונה ווס, רופאה ילידת פולין, שבתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש כיהנה כשגרירת ארצות הברית באסטוניה. מאז 2017 משמשת ווס כסגנית יושב הראש של "ידידי הבית הלבן". ב-11 בפברואר 2020 הודיע הנשיא טראמפ על כוונתו למנותה כשגרירה בקנדה. אישור מינויה עדיין מתנהל בוועדת החוץ של הסנאט.
לבני הזוג בן ובת תאומים. הם מחזיקים בשני בתים: האחד בשכונת קלורמה שבוושינגטון, והשני הוא מעון בשטח של 1,000 מטרים בגרינסבורו, שאותו הם רכשו ב-2005, טרם כניסתו של דג'וי לתפקידו.
Geany
ג'יני (Geany) היא סביבת פיתוח משולבת מהירה וקלת משקל.
היא פותחה במטרה ליצור סביבת פיתוח משולבת קטנה ומהירה, בה יש תלות בספריות בודדות, וכדי ליצור סביבת פיתוח משולבת עצמאית ככל האפשר מסביבת שולחן עבודה דוגמת GNOME. היא עושה שימוש ב־GTK 3 בלבד, ולכן זקוקה רק לספריות זמן הריצה של GTK 3 כדי לפעול.
התכנה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GNU GPL) גרסה 2, ומתורגמת ליותר מ־40 שפות, בהן גם עברית. היא נכללת בחבילה של StartOS.
הד מיינר
הד מיינר (נולד ב-1986) הוא מעצב אופנה ישראלי, המציג בקביעות בשבוע האופנה בפריז וחתן פרס קרל לגרפרד של תאגיד LVMH.
ביוגרפיה
הד מיינר גדל בעמוקה. אמו היא ציירת ואביו הוא מסגר. אחיו של היוצר עטר מיינר. בגיל 16 נחשף לראשונה לעולם האופנה ועסק כמתלמד בעבודות עור, תכשיטים ותפירה ידנית. בגיל 22 התקבל למחלקה לאופנה וצורפות בבצלאל וסיים בהצטיינות בשנת 2012.
הוא המשיך ללימודים ב-Institut Français de la Mode בפריז. לאחר מכן הקים את המותג שנושא את שמו בסטודיו בתל אביב.
בשנת 2015 נבחר מיינר, יחד עם עוד שבעה מעצבים, להשתתף במחזור הראשון של חממת מפעל הפיס לאופנה, ובשנת 2016 היה מיינר אחד מחמשת מעצבי האופנה הישראלים שהשתתפו בסדרת הדוקו "סיפורי בדים", ששודרה ביס דוקו.
בשנת 2017 היה למעצב הישראלי הראשון שנבחר להציג באופן קבוע בשבוע האופנה של פריז. מיינר זכה בשנת 2019 בפרס קרל לגרפלד מטעם תאגיד האופנה LVMH.
היה נשוי לזמרת ריף כהן. השניים התגרשו ב-2019.
עיצוביו
בגדיו של מיינר, המעצב לגברים, מאופיינים בגזרות יוניסקס רחבות בהשראת מדי צבא ובגדים חסידיים ובשילוב פריטים מחוייטים. על פי מגזין האופנה ווג, עיצוביו של מיינר הם "בהשפעת חייטות יהודית אורתודוקסית מסורתית, והוא משלב בקולקציות בהשראת הצבא שלו רוח נצחית מלאה ברוחניות".
איילססטאד'יר
איילססטאד'יר (באיסלנדית: Egilsstaðir) היא עיירה בצפון-מזרח איסלנד, בירת מחוז אוסטורלנד והעיירה הגדולה בו.
איילססטאד'יר שנוסדה בשנת 1947, היא כיום העיירה החשובה ביותר במזרח איסלנד. בעיירה קיים בית חולים, מכללה, ושדה תעופה.
בין השנים 2004–2008 התפתחה העיירה במהירות, זאת עקב בניית סכר קראוניוקאר (Kárahnjúkar) בסמוך לה.
אלמור ג'יימס
אלמור ג'יימס (באנגלית: Elmore James; 27 בינואר 1918 - 24 במאי 1963) היה גיטריסט בלוז אמריקאי, זמר, כותב שירים ומוביל הרכב. הוא נודע כ"מלך גיטרת הסלייד" ובסגנונו המוזיקלי בולטת ההגברה.
תולדות חייו
אלמור החל יוצר מוזיקה בגיל 12 על כלי פריטה בעל מיתר בודד שהיה מחובר לקיר צריף. בנערותו ניגן באירועי הרקדה מקומיים והופיע בשם קלינהאד (Cleanhead) וג'ו וילי ג'יימס (Joe Willie James). בשנת 1942 לערך התחתן לראשונה עם מיני מאי. מאוחר יותר בחייו התחתן פעמיים נוספות, בשנים 1947 ו-1954.
ג'יימס שאף להיות למוזיקאי ידוע ולהנות מן היוקרה המלווה מקצוע זה, כמו גם הזדמנות למוצא מגורל של פועל חקלאי קשה-יום. הוא ניגן בשנות ה-30 עם רוברט ג'ונסון והושפע מאוד מסגנונו, כמו גם מסגנונם של קוקומו ארנולד (Kokomo Arnold) וטמפה רד (Tampa Red). הוא הקליט כמה משיריו של טמפה רד ושניים מתזמורתו של טמפה הצטרפו לתזמורתו של ג'יימס. קיימת מחלוקת בשאלה האם היה זה רוברט ג'ונסון או אלמור ג'יימס שכתב את סטנדרט הבלוז Dust My Broom.
החל מגיל צעיר, עוד בתקופת היובש, ג'יימס הרבה לשתות ויסקי אשר יוצר באופן מחתרתי, מנהג שפגע בבריאותו, כמו גם בבריאותם של מוזיקאים אפרו-אמריקאים אחרים מאותו אזור. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לצי האמריקני, היה הגאי והשתתף בפלישה לגואם. עם שחרורו משרות צבאי שב למרכז מיסיסיפי והתיישב בעיר קנטון, שם התגורר עם אחיו המאומץ רוברט יוסטון. בתקופה זו בחייו אף התברר לו כי לקה במחלת לב קשה. בעת שעבד בסדנת החשמל של אחיו הוא פיתח צליל אלקטרוני ייחודי באמצעות חלקים שמצא שם. בינואר 1951 החל להקליט מיצירתו בחברת Trumpet Records בעיר ג'קסון, תחילה כנגן בהרכבים של סאני בוי ויליאמסון ואחרים, ובחודש אוגוסט הקליט את Dust My Broom. השיר הפך ללהיט רית'ם אנד בלוז בשנת 1952 ועשה את ג'יימס לכוכב. לאחריו הפר את חוזה ההקלטות שלו עם חברת Trumpet Records וחתם בחברת Bihari Brothers בעזרתו של המוזיקאי אייק טרנר (Ike Turner). שירו I Believe הפך ללהיט בשנת 1953. בשנות ה-50 הוא הקליט במספר חברות תקליטים נוספות ולהקת הליווי שלו נודעה בשם The Broomdusters.
ג'יימס נפטר בשיקגו, לאחר התקף לב שלישי, בשנת 1963, בטרם יצא לסיבוב הופעות מתוכנן באירופה. הוא נקבר במיסיסיפי.
יצירתו
ג'יימס ניגן במגוון גרסאות של בלוז, אשר לעיתים נגעו סגנונות מוזיקליים אחרים, בדומה למאדי ווטרס, האולין וולף וחלק מיצירתו של בי בי קינג, אולם בעל צליל גיטרה חזק ויחודי שנוצר מגיטרה אקוסטית שאותה התאים לצרכיו, הדומה לצליל גיטרות חשמליות מוצקות שנוצרו שנים אחר כך. הוא ניגן לעיתים קרובות ניגן בשיטת גיטרת סלייד, אף שבחלק מהקלטותיו לא השתמש בטכניקה זו. קולו וסגנון שירתו היו אף הם בולטים בייחודם. ג'יימס ולהקתו היו אהודים במועדוני הבלוז של שיקגו, אף שג'יימס נודע כמוביל הרכב בעייתי, אשר נהג לשתות לשכרה בזמן הופעות, לנטוש הופעות ולקבוע הופעות במועדים חופפים.
כיוון שמת בגיל צעיר, בטרם הפך הבלוז לסוגה מוזיקלית פופולרית בשנות ה-60, מעט יחסית התפרסם על האיש ויצירתו. לא ידוע על תמונות של ג'יימס בזמן הופעות, למעט אלה שצולמו בידי צלם אחד, חובב בלוז בלגי, ולא ידוע על תאורים מפורטים מהופעותיו, או הקלטות מהופעות.
השפעתו
רוב נגני גיטרת סלייד יודו בהשפעה הרבה של סגנון נגינתו של ג'יימס על אופן הנגינה בגיטרת סלייד. השפעתו של ג'יימס חרגה מעבר לנגינת בלוז, ואף גיטריסטים רבים בתחום הרוק הושפעו ממנה, כך בריאן ג'ונס מלהקת הרולינג סטונז, וג'רמי ספנסר מלהקת פליטווד מק. בשנת 1969 הקליט זמר הבלוז הבריטי ג'ון מאייל (John Mayall) את השיר "מיסטר ג'יימס" המוקדש לאלמור ג'יימס. להקת האחים אולמן, אשר ציינה את השפעתו על נגינתם, ביצעה גרסאות כיסוי ליצירותיו Done Somebody Wrong ו-One Way Out. סטיבי ריי וון הרבה לבצע גרסאות כיסוי ליצירותיו בהופעות חיות.
הגיטריסט הבולט ביותר שהעריץ את סגנון נגינתו של ג'יימס היה ג'ימי הנדריקס. בתחילת הקריירה שלו כינה עצמו הנדריקס בשם "מוריס ג'יימס" ואחר כך "ג'ימי ג'יימס", כאות הוקרה לאלמור ג'יימס. באלבום בלוז של הנדריקס, אשר ראה אור בבריטניה, מופיעה תמונתו כשהוא אוחז באלבום "המיטב של אלמור ג'יימס". בשנת 1969, בעת שהופיע באלברט הול, ביצע הנדריקס את Bleeding Heart של ג'יימס, כך עשה גם בעת הופעות בניו יורק בהמשך אותה שנה. הוא אף הקליט שתי גרסאות ליצירה זו.
ג'יימס מוזכר בשירם של הביטלס For You Blue, משנת 1969, בו מנגן ג'ון לנון בגיטרת סלייד. פרנק זאפה, גרייטפול דד, אריק קלפטון הם בין היוצרים הבולטים הרבים שהושפעו מיצירתו של ג'יימס. בשנת 1968 הקליטו קלפטון וג'ימי פייג' שיר אשר כונה "הוקרה לאלמור" (Tribute to Elmore). אחד השירים האייקונים המבוססים על אחד משיריו הוא " breakonthrogh to the other side" של להקת הדלתות המבוסס על שירו "stranger blues".
ג'יימס אלמור ויצירותיו ממשיכים להשפיע על נגני בלוז אף בתחילת המאה ה-21.
עבדאללה מנסור
עבדאללה מנסור הוא מנהיג המפלגה האסלאמית של טורקיסטן (ידועה גם בשם תנועה מוסלמית טורקיסטנית), ארגון טרור אויגורי-מוסלמי בדלני במדינת שינג'יאנג שבצפון-מערב סין. מטרתו המוצהרת היא עצמאות של מזרח טורקיסטן. הקבוצה פעילה מזה זמן רב בעיקר בסכסוך בשינג'יאנג. בין 2008 -2013
מנצור היה עורך של העיתון הרבעוני "טורקיסטן האסלאמית", לפני ששימש בהנהגת הארגון.
על פי "IntelCenter", מנסור נצפה בווידאו ב-2008, כשהוא מחזיק רובה סער ואמר: "אנחנו, חברי טורקיסטן האסלאמית, מכריזים מלחמה על סין. אנחנו מתנגדים לכיבוש הסיני של מולדתנו, מזרח טורקיסטן, המהווה חלק מהעולם האסלאמי." הוא איים בהתקפות במהלך אולימפיידת בייג'ינג 2008.
באוגוסט 2009 אמר למרכז המדיה אל פאג'ר: "עלינו לכבוש את המדינה שלנו ולטהר אותה מכל הכופרים. לאחר מכן, אנחנו צריכים לכבוש את מדינות הכופרים ולהפיץ את האסלאם".
אימפריות נופלות לאט
השיר "אימפריות נופלות לאט" מהאלבום "יורד נמוך" יצא בשנת 1996. השיר נכתב על ידי מאיר גולדברג והולחן על ידי דן תורן, וזכה במספר מצעדים ופרסים.
בהתחלה תורן ביצע את השיר לבדו אך השיר הגיע למצעדים בגרסת הביצוע של דן תורן וחמי רודנר. בגרסה הזו היו מעורבים בעיבוד השיר תורן, אורי תכלת, שיקו פלדמן ועופר קורן. בתחילת יצירת השיר, גולדברג כתב את המילים ללחן השיר america (על ידי סיימון וגרפונקל) ודן תורן קיבל את המילים בלי לדעת את העובדה הזו לכן יצר להן לחן.
תוכן השיר
השיר הוא שיר אינטימי על הפער בין אירועי ההיסטוריה שהילד מנסה להכין עליהם שיעורי בית לבין חיי היומיום הפשוטים בביתו. הילד משווה את המשפחה לאימפריה שבסופו של דבר דוהה ולא זוכרים אותה, כשהאבא נכנס לבית, הפלישה מתחילה. הילד שומע חלקים מהשיחה, האבא אומר שחצי מהמשכורת הלכה, ובשלב זה כבשו כבר חצי מהאימפריה. עד שהשיחה נגמרה, האבא מרגיע את האמא וכבר כל האימפריה נכבשה.
תורן מספר על השיר: "הוא מדבר על הפיצול, היקום המקביל, שקיים בין ההווה הכלכלי הלא קל של המשפחה בשיר, לבין עולם החלום והדמיון של הילד. כשמדברים על עבדות מודרנית צריך לזכור, זה נכון שהחיים בחוץ לא קלים, אבל לקרוא, לדמיין ולחלום זה עוזר, לעיתים אפשר למצוא בזה נחמה. בסופו של דבר, בפנים כל אחד הוא בן אדם". השיר, בביצועו של דן תורן, נכנס למצעדים השנתיים ותפס מקום מכובד בין שירים אחרים לגמרי באופיים המילולי והמוזיקלי.
הגרסה המוזיקלית
בזכות הפרסום הרב שלו זכה השיר, הוא בוצע במסגרת התוכנית "כוכב נולד". כמו כן, במסגרת פאנל בשם "העבדות המודרנית" בוצע דואט מיוחד לשיר על ידי דן תורן ובוצר. גרסה נוספת של השיר, ביצוע חי של חמי רודנר במופע "דן תורן: עוד סיבוב" שנערך ב־9 בנובמבר 2000 במסגרת "ציפורי לילה" במועדון הבארבי. המופע תועד על גבי אלבום בשם זה שיצא ב־2002.
ביקורות על השיר
אף על פי שלא זכה להצלחה גדולה במצעדים השבועיים, השיר בביצועו של דן תורן נכנס למצעדים השנתיים ותפס מקום מכובד בין השירים האחרים. בין היתר, השיר זכה במקום ה-23 במצעד השנתי של 2002, וצעד שישה שבועות במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג', לה הוצג כמועמד ב־14.7.2002 (מה-24.7.2002 עד ה-1.9.2002) ובשיאו הגיע למקום השישי (4.8.2002). זאת ועוד, הגיע למקום ה-49 במצעד פסקול העשור, ולמקום ה-7 במצעד השנתי של גלי צה"ל.
השפעתו של השיר
בעקבות ביצועו של חמי רודנר בשנת 2002 התפרסם השיר ומשמעותו הדהדה במיוחד לאחר אסון מגדלי התאומים.
קפוצ'ין מקונן
הקפוצ'ין המקונן (שם מדעי: Cebus olivaceus), ידוע גם בשם קפוצ'ין בכיין, הוא מין של קוף מסוג קפוצ'ין שחי בצפון ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, ונצואלה ואולי קולומביה. הקפוצ'ין הבכיין חי ביערות גשם ונודד מרחקים גדולים ביער במהלך היום. הם ניזונים מפירות, חלקי צמחים אחרים, חסרי חוליות קטנים, ולעיתים נדירות גם בעלי חוליות קטנים. הם לעיתים מורחים על גופים רבי-הרגליים, כנראה כהגנה מפני יתושים.
הקפוצ'ין הבכיין הוא קוף פוליגמי שחי בקבוצות של 5–30 פרטים.
הקשת הקפריסאית
כתוצאה מהתנגשות הלוחות אזור הקשת הקפריסאית פעיל מאוד מבחינה סייסמית ומתרחשות בו רעידות אדמה המורגשות גם בישראל. בשנת 1996 התרחשה באזור רעידת אדמה בעוצמה של 6.5 בסולם ריכטר, הרעידה החזקה ביותר שתועדה באזור. מוקד הרעידה היה דרום-מערבית לאי.
On Me (שיר של תומאס רהט וקין בראון)
נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-121 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הועלה לחשבון היוטיוב של אווה מקס ב-15 במאי 2020. נכון לאפריל 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-10 מיליון פעמים.
הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק
הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש מוריס ופרידה טבצ'ניק (נקרא גם בקיצור: גן טבצ'ניק) הוא גן לאומי המצוי במורדותיו הדרומיים של הר הצופים ומשתייך אל האוניברסיטה העברית בירושלים הנמצאת בצמוד אליו. בגן מצויים שני בתי קברות זעירים וכמה מצפורים הצופים אל הר הזיתים ואל עמק צורים הנמצא במורדותיו.
מרד קושצ'ושקו
מרד קוֹשְׁצ'וּשְׁקוֹ (או התקוממות קושצ'ושקו; בפולנית: Insurekcja kościuszkowska) היה התקוממות עממית רחבת היקף בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי לשעבר נגד האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה, בהנהגתו של תדיאוש קושצ'ושקו בשנת 1794. המרד היה ניסיון כושל לשחרור האיחוד הפולני-ליטאי מההשפעה הרוסית לאחר חלוקת פולין השנייה (1793) והקמת – ברית אצילים שתמכה במעורבות רוסית במדינה, והוא נחל מספר ניצחונות סמליים בתחילתו, הבולטים שבהם:, הקרב על ורשה , והמרד בפולין גדול , אך מול כוח רוסי ופרוסי משולב ועדיף בהרבה, הוא נכשל. כישלון המרד הוביל לחלוקת פולין השלישית ולביטול מוחלט של שרידי העצמאות של פולין, ולכפיית התרבות הרוסית והפרוסית בכוח במקביל לדחיקת התרבות הפולנית.
רקע
לאורך כל המאה ה-18 האיחוד הפולני-ליטאי הלך ונחלש. בתחילת המאה כבר היה האיחוד נתון להשפעה רוסית רבה, והוא נוהל בידי האצולה הגבוהה (המַגְנָאטִים) ששיתפו פעולה עם ההשפעה הרוסית. הממשל היה שחוק וכמעט מושתק. ניסיון לשינוי החוקה נתקל בהתנגדות רוסית שביטלה את הרפורמות והעלתה חוק פרו-רוסי. האצולה הנמוכה בפולין התאגדה והקימה את, ויצאה למרד מול רוסיה. המרד נתקל בתגובה קשה של שכני האיחוד הפולני-ליטאי - פרוסיה, האימפריה הרוסית ואוסטריה - שפלשו לשטחי האיחוד ונגסו ממנו שטחים רבים. האיחוד הפולני-ליטאי אולץ להכיר בחלוקה, ונכפו עליו חוקים ששוב הותירו את הממשל בו חלש. לאחר כשני עשורים, בעוד שכני האיחוד טרודים כל אחד בענייניו הפנימיים ובמלחמות עם מדינות אחרות סמוכות, העלה האיחוד את חוקת 3 במאי 1791, שחיזק את מעמד האצולה הנמוכה וייצב את הממשל הפנימי. בני האצולה הגבוהה, שהתנגדו למהלך, הקימו את שקיבלה גיבוי מלא מרוסיה, עד שכוחות רוסיים פלשו לגבולות האיחוד, והחלה. במלחמה לא הושג ניצחון מכריע למי מהצדדים, ומלך פולין פנה לחפש פתרון דיפלומטי והגיש כניעה לצבא הרוסי הפולש. הרוסים כינסו את הסיים מחדש, ודרכו ביטלו את חוקת ה-3 במאי. פולין חולקה מחדש (חלוקה שנייה), בהסכמת הסיים, כאשר רוסיה ופרוסיה נוגסים עוד משטחה, ומגבילים ביותר את עצמאותה. הצבא הפולני היה מאוכזב מכניעת מלך פולין, ואנשי צבא עם פוליטיקיאיים פולנים החלו בהתקוממות מול השלטון הרוסי בפולין. תדיאוש קושצ'ושקו, שהיה באותה התקופה פופולרי ביותר ברחבי פולין, תמך בקשר המתארגן, ועד מהרבה עמד בראשו. התערבות רוסיה ופרוסיה במבנה צבא האיחוד, במטרה להחלישו ביותר, וכן מעצרים נרחבים מול מתנגדים פוטנציאליים, החישו את קושצ'ושקו לפתוח את המרד, מוקדם מכפי שתכנן.
שקיעת האיחוד
בתחילת המאה ה-18 היה נתון האיחוד הפולני-ליטאי לשליטת האצולה הגבוהה - המַגְנָאטִים - שהיו מעמד חברתי של אצילים עתירי נכסים בעלי אגד אחוזות שניהלו משק אוטרקי. המגנאטים היו במאבק מתמיד עם האצילים בני המעמד הנמוך, שבבעלותם היו האחוזות הקטנות, ועם המלוכה שבפולין הייתה לרוב חלשה וחסרת יכולת פעולה. במאה ה-17 הם הפכו לבעלי הכוח העיקריים בפולין כאשר השתלטו על רוב האחוזות הקטנות ועל הפרלמנט - הסיים. כוחם הגדול של המגנאטים בפרלמנט אפשר להם לקבוע את תקנת לִיבֵּרוּם וֵטוֹ כלומר זכותו של כל חבר בפרלמנט להטיל וטו על כל החלטה פרלמנטרית. על פי חוקי הסיים אם בתוך שישה שבועות מהצעת חוק לא מתקבלת ההחלטה פה אחד, ההחלטה בטלה. בנוסף, על פי חוקת הסיים בכל מושב פרלמנטרי מאוגדים כל החוקים לקובץ אחד המפורסם בתום המושב, אם אחד החוקים במושב הפרלמנט נידחה (ולו על ידי חבר פרלמנט אחד) כל קובץ החוקים בטל. הם הצליחו להבטיח שלא יבוצעו רפורמות שעשויות להחליש את מעמדם המיוחד וזכויות היתר שלהם שכונו באמצעות ניצול לרעה של זכות הווטו שאפשרה לכל אציל לשתק את הסיים. אופן פעולה זה מנע ממשל אפקטיבי בפולין ועודד את שכנותיה רוסיה, פרוסיה, ואוסטריה, לנגוס משטחה של פולין ללא התנגדות, אצילים רבים שוחדו על ידי גורמים אינטרסנטיים ומעצמות זרות, והיו כאלה שהסתפקו באמונה שהם חיים ב"תור הזהב". שורה של מלחמות אזרחים ופלישות מן החוץ הביאו לשחיקת הערכים הדמוקרטים, לירידה בכוחו של הפרלמנט, ובכוחה של פולין בכלל. לעומת זאת עלה כוחם של האצילים שהפכו לשליטים למעשה במדינה. מצב זה הוביל לשיתוק מתמשך של ממשלת האיחוד הפולני-ליטאי במשך למעלה ממאה שנה.
החל מאמצע המאה ה-17 נעשו ניסיונות לרפורמות בחוקת האיחוד, אך הרעיון התקבל בעוינות על ידי האצילים ועל ידי המדינות השכנות, שנהנו מהיחלשות האיחוד, וחששו מפני כוח מדיני מתחדש ודמוקרטי בגבולותיהן. לקראת מחצית המאה ה-18 כבר לא היה האיחוד הפולני-ליטאי חזק כבעבר, ולמעשה הוא היה תלוי במדיניותה של האימפריה הרוסית. ההתערבות הרוסית בענייני הפנים של פולין הורגשה במיוחד במהלך בחירת המלך האחרון - סטניסלאב פוניאטובסקי, שהיה מקורב ליקטרינה הגדולה, קיסרית רוסיה, באופן אישי.
במהלך מלחמת שבע השנים היה האיחוד נייטרלי באופן רשמי, אך כוחות צבא של האימפריה הרוסית עברו בשטחו לכיוון פרוסיה. החל משנת 1764 ניסה מלך פולין לבטל את הליברום וטו ולהנהיג רפורמות נוספות בממשל, אך בשנת 1767 התקבלה חוקה חדשה בלחץ השגריר הרוסי ניקולאי רפנין שביטלה את כל הרפורמות הקודמות. הסיים הפולני פעל תחת שליטה מלאה של השגריר הרוסי ומתנגדיו בקרב האצולה הפולנית נעצרו. בשנת 1768 הוא אף הצליח להעביר חוק לפיו נוצרים שאינם קתולים יקבלו אותן זכויות כמו נוצרים קתולים; חוק פרו-רוסי מובהק שמשמעותו הייתה שנוצרים פרבוסלבים – הדת הרשמית של רוסיה יהיו שווי זכויות לבני הדת השלטת במדינה. ההתערבות גסה של רפנין בעניינים הפנימיים של פולין גרמה להקמת התאחדות אצילים שהתכנסה בעיר באר והכריזה על מרד, ההתאחדות כונתה, וצבאה לחם נגד צבאותיהם של המלך, האימפריה הרוסית, ונגד התקוממות מקומית באוקראינה.
חלוקת פולין הראשונה
בתקופה זו חתמו נציגי פרוסיה, האימפריה הרוסית וממלכת הבסבורג האוסטרית על ברית סודית. בפברואר 1772 חתמו מדינות הברית על הסכם סודי לחלוקת האיחוד הפולני-ליטאי. בתחילת אוגוסט 1772 פלשו צבאותיהן לשטחי האיחוד והתמקמו בהתאם לסיכום החלוקה שתואם מבעוד מועד. כוחות הקונפדרציה שבסיסיהם היו ממוקמים באוסטריה נאלצו לעזוב את בסיסיהם מאחר שאוסטריה הצטרפה לברית. מצבם הצבאי היה נחות, ומלבד סיוע מועט מממלכת צרפת לא הייתה להם עזרה חיצונית נוספת. אך הם לחמו בעקשנות, כשהמלחמה העות'מאנית-רוסית תרמה להם בעקיפין בכך שהרוסים היו טרודים בה, והלחימה של הקונפדרציה ברוסים נמשכה עד לאביב 1773. ב-28 באפריל 1773 כבשו כוחות רוסיים בפיקודו של אלכסנדר סובורוב את קרקוב והמרד חוסל.
החלוקה התבצעה בהתאם להסכם:
תוך שימוש בלחץ צבאי בלתי פוסק, דרשו מדינות הברית ממלך פולין ומהסיים להכיר בחלוקה באופן רשמי; מחוסר ברירה, כינס המלך סטניסלאב פוניאטובסקי את הסיים, ובשנת 1775 קיבלה החלוקה הכרה רשמית. כמו כן, שונו כמה מחוקי המדינה אך הליברום וטו נשאר בתוקף, בהתאם לחוקים החדשים, מינוי תפקידי מפתח במדינה היה על בסיס מועמדים שהועברו מהסיים למלך.
חוק הכניסה לישראל
חוק הכניסה לישראל, תשי"ב–1952 מסדיר את כניסתם לישראל של מי שאינם אזרחי ישראל ואת האישור לשהייתם בישראל של מי שאינם אזרחי ישראל או עולים חדשים.
מרד קושצ'ושקו
ניסיונות רפורמה
הניסיון המרכזי לרפורמה חוקתית נעשה במהלך הסיים הגדול בין השנים 1788–1792, כחלוף כמעט שני עשורים מחלוקת פולין הראשונה. שכנותיה של פולין היו טרודות במלחמות ולא היו מסוגלות להתערב בכוח בענייניו הפנימיים של האיחוד; רוסיה ואוסטריה היו מעורבות בעימותים עם האימפריה העות'מאנית (מלחמת רוסיה-טורקיה שנמשכה בין השנים 1792-1787, בה השתתפה גם האימפריה הרומית הקדושה כבת בריתה של רוסיה, בעימותים שנערכו במולדובה ובסרביה); הרוסים מצאו עצמם נלחמים בו זמנית גם ב, ונראה היה שברית חדשה שנכרתה בין האיחוד הפולני-ליטאי לפרוסיה תספק ביטחון מפני התערבות רוסית בפולין.
חוק הכניסה לישראל
הוראות החוק
לחוק קובע:
מרד קושצ'ושקו
ניסיונות רפורמה
. חוקה זו הייתה החוקה הלאומית הכתובה הראשונה באירופה, והשנייה בעולם (אחרי חוקת ארצות הברית) ב-3 במאי 1791 נחקקה חוקה חדשה שהתקבעה בשם חוקת 3 במאי 1791. החוקה החדשה, שהייתה החוקה הדמוקרטית הראשונה באירופה וזכתה לתמיכה עממית רחבה, חיזקה את כוחה של המדינה בניסיון להחליף את האנרכיה ששררה בממלכה במונרכיה חוקתית. החוקה הציגה אלמנטים של שוויון פוליטי בין בני המעמד הנמוך לבני האצולה, והעניקה לאיכרים הגנה ממשלתית; בכך מיתנה את שעבודם. החוקה אסרה על הליכים פרלמנטריים כגון הליברום וטו, שאפשר לכל אחד מבני האצולה להביא לפירוק המושב הנוכחי של הסיים. במשך 123 השנים הבאות, חוקת 3 במאי 1791, נתפסה כעדות להצלחתן של הרפורמות הפנים-מדינתיות וכסמל המבטיח את השבת הריבונות של פולין.
חוק הכניסה לישראל
הוראות החוק
מקנה לשר הפנים סמכות להעניק רישיונות שהייה:
חלק ניכר מהחוק עוסק ברישיון לשהייתם של עובדים זרים בישראל. החוק קובע כי מי שאינו אזרח ישראלי או עולה לפי חוק השבות, ונמצא בישראל בלי רישיון ישיבה, יורחק מישראל בהקדם האפשרי. שוהה שלא כדין ניתן להחזיק במשמורת עד להרחקתו. החוק קובע את סדרי הכניסה לישראל, ובכללם ביקורת הגבולות. לשר הפנים נתונה סמכות להרחיק מישראל את מי שאינו רשאי להיכנס אליה, והאחראי על כלי-הסעה שבא לישראל חייב, לפי דרישת קצין ביקורת הגבולות, להסיע מישראל כל אדם שבא באותו כלי-הסעה על מנת להיכנס לישראל ונמצא שאינו רשאי לכך. מוציא מתחולתו את מי שנכנס לישראל לפני תחילת תקפו של החוק. שר הפנים ממונה על ביצוע חוק זה, והוא רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצוע חוק זה.
מרד קושצ'ושקו
ניסיונות רפורמה
היה דל, וגם לאחר התרחבותו - בעקבות הרפורמה שהוכרזה בסיים הגדול - היה קטן יחסית ומצבת הכוח הסדיר שלו עמדה על כ-65,000 חיילים בלבד. מצב זה היה אידיאלי להתערבות צבאית עבור המדינות השכנות שצבא כל אחת מהן היה גדול בהרבה (הצבא הפרוסי וצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית עמדו על כ-200,000 חיילים כל אחד, ואילו צבא האימפריה הרוסית מנה כ-300,000 חיילים).
חוק הכניסה לישראל
היסטוריה חקיקתית
החוק אושר בכנסת ב-26 באוגוסט 1952, בעקבות הצעת חוק מטעם הממשלה שהוגשה לכנסת בתחילת אותה שנה. מאז אישורו ועד מרץ 2012 תוקן החוק 23 פעמים. 17 מתיקונים אלה נעשו מאז שנת 2000 ובעיקר באו להסדיר את כניסתם ושהייתם של עובדים זרים. בשנת 1955 הותקנו מכוח החוק תקנות הכניסה לישראל, תשט"ז-1955. אלה הוחלפו בשנת 1974 בתקנות הכניסה לישראל, תשל"ד-1974.
מרד קושצ'ושקו
ניסיונות רפורמה
החוקה החדשה נתקלה בהתנגדות גם בתוככי האיחוד עצמו ואצילים בכירים התנגדו לה בתוקף, בהם:, , , , ו. אצילים אלו ביקשו מצארית רוסיה קתרינה הגדולה להתערב למען השבת זכויות היתר שלהם כמו ועוד – חוקים שהבטיחו את המשך ההשפעה המוחלטת של האצילים על המדינה ולמעשה את המשך השיתוק של המערכת השלטונית בפולין. לשם כך הקימו האצילים הללו ב-14 במאי 1792 בעיירה ברית צבאית המוכרת כ. בינואר 1792 יצאה הקונפדרציה בהכרזה שהוכנה למעשה בסנט פטרסבורג על ידי מקורביה של קתרינה – גריגורי פוטיומקין וראש המטה שלו. הקונפדרציה גינתה את החוקה החדשה שתרמה ל"הדבקה של רעיונות דמוקרטיים בעקבות הדוגמה ההרסנית שהייתה בפריז" כלשונה, ובהכרזה נאמר כי "הפרלמנט הפר את כל חוקי היסוד ורמס את כל חירויות העמים". חברי הקונפדרציה יישרו קו עם המדיניות של קתרינה הגדולה וביקשו ממנה להתערב בסכסוך בפעולה צבאית: "אנחנו לא יכולים לעשות דבר מלבד לפנות לצארינה קתרין - קיסרית נכבדה והוגנת, ידידתנו ובעלת בריתנו השכנה, המכבדת את הצורך של האומה ברווחתה ותמיד מציעה לה יד עוזרת", כתבו.
חוק הכניסה לישראל
היסטוריה חקיקתית
ב-6 במרץ 2017 אישרה הכנסת בקריאה שלישית את תיקון 28, בו נקבע כי:
מרד קושצ'ושקו
ניסיונות רפורמה
ב-18 במאי 1792 מסר שגריר רוסיה בפולין הכרזת מלחמה לשר החוץ הפולני, ועוד באותו יום פלשו צבאות רוסיים לפולין ולליטא. , לא הניבה ניצחון משמעותי למי מהצדדים, והיא הסתיימה בכניעה עליה חתם המלך סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי שקיווה לפתור את הסכסוך בדרך דיפלומטית.
חוק הכניסה לישראל
היסטוריה חקיקתית
בפברואר 2023 נוסף לחוק סעיף המאפשר לשר הפנים לבקש מבית המשפט לבטל רישיון לישיבת קבע בישראל למי שהורשע במעשה טרור והוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל מהרשות הפלסטינית, במישרין או בעקיפין, שכר או תגמול בעד הפרת האמונים למדינת ישראל. מחבל שנשלל רישיונו לישיבת קבע בישראל יגורש, בתום ריצוי מאסרו, לשטחי הרשות הפלסטינית.
מרד קושצ'ושקו
חלוקת פולין השנייה
תקוותו של המלך פוניאטובסקי שהכניעה תאפשר פתרון דיפלומטי מקובל, התבדתה עד מהרה. בסתיו 1793 התכנס הסיים בעיר גרודנה, על שמה כונה. בעזרת צירים חדשים ששוחדו או שאוימו על ידי הרוסים תמו דיוני הסיים ב-23 בנובמבר 1793, חוקת ה-3 במאי בוטלה, והסיים הכריז על הסכמתו לחלוקת פולין השנייה: רוסיה סיפחה 250,000 קמ"ר, ואילו פרוסיה סיפחה 58,000 קמ"ר משטח האיחוד. חלוקה זו צמצמה את אוכלוסיית פולין לשליש בלבד ממה שהייתה לפני תחילת החלוקות בשנת 1772. שלטון כיבוש הוטל על פולין על ידי כוחות רוסיים, ועצמאותה הוגבלה ביותר. החלוקה השנייה היוותה מכת מחץ עבור חברי ברית טרגוביצה שהתכוונו להגן על זכויותיהם הוותיקות בנות מאות השנים, ועתה נחשבו בקרב האוכלוסייה הפולנית כבוגדים.
חוק הכניסה לישראל
מזרח ירושלים
לאחר מלחמת ששת הימים סיפחה ישראל את מזרח ירושלים והעניקה לתושביה מעמד של תושבי קבע בישראל. על פי תקנות הכניסה לישראל, תושב קבע מאבד את מעמדו אם שהה מחוץ לישראל מעל 7 שנים, אפילו אם הגיע לביקורי מולדת במהלך התקופה. מאבד את מעמד התושבות גם מי שעבר לגור ביישוב סמוך בגדה המערבית. קריטריונים אלה הביאו לשלילת תושבות והרחקה מירושלים של לפחות 14,416 מזרח ירושלמים עד 2014. מדיניות זו מכונה על ידי מבקריה הטרנספר השקט.
מרד קושצ'ושקו
ניצני המרד
הצבא הפולני היה מאוכזב מאוד מכניעתו של המלך פוניאטובסקי, ורוב המפקדים ראו זאת ככניעה מוקדמת מדי. תדיאוש קושצ'ושקו, הנסיך יוזף פוניאטובסקי, ורבים אחרים ביקרו את החלטת המלך, ורבים מאוד – בהם גם קושצ'ושקו, התפטרו מתפקידם זמן קצר לאחר מכן. קושצ'ושקו, שלא הפסיד אף קרב אחד במערכה התפטר באמצע ספטמבר מתפקידו בצבא ועזב את ורשה בתחילת אוקטובר. הוא התיישב בלייפציג, שם התקבצו מפקדים ופוליטיקאים פולנים בולטים אחרים סביב, , ו, והקימו קהילת מהגרים. הם החלו להכין התקוממות נגד השלטון הרוסי בפולין, תוך יצירת קשרים עם קבוצות אופוזיציה דומות בפולין. תמיכתו של קושצ'ושקו בקשר המתארגן הייתה תנופה גדולה עבורם, שכן הוא היה באותה תקופה אחד האנשים הפופולריים ביותר ברחבי פולין.
באוגוסט 1793 חזר קושצ'ושקו ללייפציג מביקור באיטליה והתקבל על ידי חבריו מקהילת המהגרים בדרישה להתחיל לתכנן את המרד. בספטמבר הוא הבריח את הגבול לפולין כדי לערוך תצפיות באופן אישי, וכן כדי לפגוש כמה קצינים בכירים מאוהדיו שנותרו בצבא הפולני, בהם הגנרל. ההכנות בפולין להתקוממות היו איטיות, וקושצ'ושקו שהיה מודאג מסיכויי המרד נגד שלוש המעצמות החליט לדחות את ההתקוממות. הוא עזב לאיטליה ותכנן לחזור רק בפברואר, אך המצב בפולין השתנה במהירות. ממשלות רוסיה ופרוסיה אילצו את פולין לפרק שוב את רוב כוחותיה הצבאיים, הרוסים דרשו צמצום נוסף של הצבא (אחר שכבר שהצטמצם אחרי הכניעה עליה חתם פוניאוטבסקי) מ-36,000 חיילים ל-15,000 חיילים בלבד, והיחידות המופחתות היו אמורות להיות מגויסות לצבא הרוסי. כמו כן, בחודש מרץ גילו סוכני הצאר את קבוצת המהפכנים בוורשה והחלו לעצור פוליטיקאים ומפקדים צבאיים בולטים. קושצ'ושקו נאלץ להוציא לפועל את תוכניתו מוקדם מהצפוי, וב-15 במרץ 1794 יצא לקרקוב.
חוק הכניסה לישראל
מקרים נודעים של הטלת איסור על כניסת אדם לישראל
מקרים אחדים של הטלת איסור על כניסת אדם לישראל זכו לפרסום רב:
מרד קושצ'ושקו
המרד
ב-12 במרץ 1794, החליט הגנרל – מפקד חטיבת הפרשים הלאומית הפולנית הראשונה בסביבות אוסטרולנקה (שכללה כ-1500 לוחמים), לסרב לפקודה רוסית שהורתה לו לפזר את כוחותיו, והוא קידם את החטיבה בצעד מתריס בכיוון קרקוב.
צעד זה עורר גל של מהומות נגד כוחות רוסיים ברחבי המדינה, חיל המצב הרוסי של קרקוב קיבל פקודה לעזוב את העיר ולהילחם עם מדלינסקי, מה שהשאיר את קרקוב ללא הגנה אך גם טרף את הקלפים ומנע מקושצ'ושקו לבצע את תוכניתו המקורית להשתלט על תחמושתו של חיל המצב הרוסי בעיר.
ב-24 במרס 1794, הודיע תדיאוש קושצ'ושקו - מוותיקי הצבא הקונטיננטלי של מלחמת העצמאות האמריקאית, על התקוממות כללית בנאום שנשא בכיכר העיר קרקוב. קושצ'ושקו נטל לעצמו את הסמכויות של מפקד עליון של כל הכוחות הפולניים, והכריז על עצמו כ"נצ'לניק" – מנהיג לאומי. בנאומו הוא נדר "שלא להשתמש בכוחות אלה לדיכוי כל אדם באשר הוא, אלא כדי להגן על שלמות גבולותיה של פולין, להחזיר את עצמאותה של האומה, ולחזק את החירויות האוניברסליות" בלבד.
על מנת לחזק את צבאו, פרסם קושצ'ושקו צו גיוס בו נאמר שמתוך כל 5 בתי אב בפולין קטן, יגוייס לפחות חייל אחד שיצויד בקרבין, כידון, או גרזן. הוועדה המסדרת של קושצ'ושקו בקרקוב גייסה את כל הגברים בגילאי 18–28 והטילה מס על האזרחים. צבא המרד סבל ממחסור חמור בנשק, מה שגרם לקושצ'ושקו להקים יחידות גדולות שהורכבו מאיכרים חמושים בחרמשים, היחידות כונו בפי העם "אנשי החרמשים".
על אף שהחשיבות האסטרטגית של הניצחון לא הייתה ממשית, התפשטה הידיעה על הניצחון במהירות ומחוזות נוספים בפולין הצטרפו לשורות המתקוממים, בתחילת אפריל כבר היו כוחות פולנים שהצטרפו לצבאו של קושצ'ושקו באדמות לובלין וווהלין.
מרד ורשה
בוורשה ניסו הרוסים לעצור חשודים בתמיכה בהתקוממות, ולפרק את חיל המצב הפולני החלש של ורשה במהירות על ידי השתלטות על מחסן אמצעי לחימה שהיו מאוחסנים ברחוב, ניסיון זה היווה גורם ישיר לפרוץ. לנוכח הססנותו של המלך, הסתייעו המורדים בחוסר כישוריו של שגריר רוסיה ששימש גם כמפקד צבאי של חיל המצב.
ב-17 באפריל פרץ המרד בראשותו של סנדלר מחברי המועצה העירונית בשם, היום שנבחר היה יום חמישי הקדוש, כאשר רבים מחיילי חיל המצב הרוסי היו בכנסיות ללא נשקם. המורדים נעזרו באוכלוסייה האזרחית של ורשה והפתיעו את הרוסים כאשר תקפו קבוצות קטנות של חיילים בו זמנית בכל רחבי העיר, וההתנגדות לכוחות הרוסיים התפשטה במהירות בכל העיר. לאחר יומיים של קרבות קשים נאלצו הרוסים, שספגו בין 2,000 ל-4,000 הרוגים מתוך חיל המצב שמנה כ-5,000 חיילים בסך הכל, לעזוב את העיר. התקוממות דומה הונהגה בוילנה על ידי ב-23 באפריל ועד מהרה ערים ועיירות אחרות הלכו בעקבותיה. הטבח בחיילים רוסיים לא חמושים שהשתתפו בטקסי הפסחא נחשב בעיני הרוסים כפשע נגד האנושות והיווה מאוחר יותר גורם מרכזי לנקמה במהלך המצור על ורשה.
הקרבות
ב-7 במאי 1794 הכריז קושצ'ושקו על ביטול חלקי של הצמיתות בפולין בהכרזה שנודעה בכינוי "", במסגרתה העניק חירות אזרחית לכל האיכרים והגנה ממשלתית מפני התעללות של אצילים. למרות שהחוק החדש מעולם לא נחקק פורמלית והוא אף הוחרם על ידי חלק ניכר מהאצולה, ההכרזה משכה איכרים רבים לשורות המתקוממים, הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה הפולנית שהאיכרים נחשבו רשמית כחלק מ"האומה" - מילה שמשמעותה הייתה מקבילה בעבר לאצולה.
למרות ההבטחה לרפורמות והניסיונות לגיוס מהיר של כוחות חדשים, המצב האסטרטגי של הכוחות הפולניים, שהורכב מ-6,000 איכרים, ו-9,000 חיילים, היה עדיין גרוע ביותר. ב-10 במאי חצו כוחות פרוסיה (17,500 חיילים בפיקודו של הגנרל פרנסיס פברט) את גבולות פולין והצטרפו ל-9,000 החיילים הרוסים שפעלו בצפון פולין, והמורדים החלו לנחול שורה של מפלות; ב-6 ביוני הובס צבאו של קושצ'ושקו ב על ידי כוח רוסי-פרוסי משותף, ב-8 ביוני הובס הגנרל ב, וב-15 ביוני כבש הצבא הפרוסי את קרקוב ללא התנגדות. הכוחות הפולניים שמנו 16,000 חיילים, 18,000 איכרים ו-15,000 אנשי מעמד הבורגנים, נסוגו לעבר ורשה לפי פקודת קושצ'ושקו והחלו לבצר את העיר. ב-10 ביולי נחלו המורדים הצלחה זמנית ב – קרב שנערך באמצעות נשק קר בו נהדף הצבא הפרוסי מהעיר רג'רוד באופן זמני.
ב-13 ביולי החל על ידי כוח רוסי-פרוסי משולב בפיקודם של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השני והגנרל הרוסי. ההערכות על גודלו של כח זה נעות בין 90,000 חיילים וכ-250 תותחים ל-45,000 חיילים; צבא המצור החליט לדחות את המתקפה בהמתנה לתותחים כבדים. ב-27 ביולי נפתחה המתקפה הראשונה בכיוון וולה, אך התוקפים נבלמו על ידי אוגדה פולנית בפיקודו של הנסיך יוזף פוניאטובסקי.
כדי להקל על הלחץ הפרוסי הורה קושצ'ושקו על הכרזת מרד בפולין גדול, המרד הצליח לשבש את תנועת הצבא הפרוסי. בשלב זה הפך קושצ'ושקו לרדיקלי יותר בהשקפתו הפוליטית, והוא התקרב אל היעקובינים הפולנים כדי לצבור תמיכה עממית רחבה יותר. ההתקפה השנייה של צבאות פרוסיה ורוסיה על ורשה ב-26–28 באוגוסט גם היא נכשלה, ועם התפשטות המרד בפולין גדול, הורה פרידריך וילהלם השני לכוחותיו לסיים את המצור ולסגת (הפרוסים נסוגו לנהר, והרוסים לגדה הדרומית של נהר הפיליצה).
הניצחון הפולני בוורשה נתפס כאחד ההישגים העיקריים של קושצ'ושקו, וכאחד משני הניצחונות הפולניים הגדולים ביותר במרד, הניצחון העיקרי של המרד היה המרד בפולין גדול; צבא פולני בפיקודו של כבש את בידגושץ' ב-2 באוקטובר ונכנס לפומרניה כמעט ללא התנגדות. הודות לניידותם של כוחותיו, הצליח דומברובסקי לחמוק מאיגוף צבאו על ידי צבא פרוסי ושיבש את הקווים הפרוסים, בכך אילץ את הפרוסים להסיג את מרבית כוחותיהם ממרכז פולין. על אף ההצלחה היחסית לא שהה צבאו של דומברובסקי זמן רב בשטח הפרוסי ונסוג במהרה למרכז פולין. ההתקוממות בליטא לא החזיקה מעמד זמן רב ודוכאה במהירות על ידי הכוחות הרוסיים כאשר ב-12 באוגוסט נכבשה וילנה.
פנינייה לבנת-חזה
פנינייה לבנת-חזה (שם מדעי: Agelastes meleagrides) היא מין של עוף ממשפחת הפניניתיים, החי במערב אפריקה והיא אחת משני המינים בסוג פנינייה כהה לצידה של הפנינייה השחורה (Agelastes niger).
מרד קושצ'ושקו
הקרבות
בינתיים, ציידו הרוסים חיל חדש בפיקודו של הגנרל אלכסנדר סובורוב והורה לו להצטרף לצבא שבפיקודו של איוון פרסן ליד ורשה. לאחר שני קרבות עם צבא המרד בקרופצ'יצ'ה (17 בספטמבר) ו (19 בספטמבר), החל הצבא החדש בצעידה לעבר ורשה. קושצ'ושקו גייס שני גדודים מוורשה ובעזרת 5,000 חיילים נוספים, התקיף את צבאו של פרסן שמנה 14,000 חיילים ב-10 באוקטובר ב בניסיון למנוע משני הצבאות הרוסיים להתאחד, במהלך הקרב שהסתיים בתבוסה פולנית נפצע קושצ'ושקו ונפל לידי הרוסים.
כמפקד המרד החדש נבחר, וורצקי לא יכול היה לשלוט גם במאבקים הפנימיים של הצבא הפולני, והיה בפועל למפקד הכוחות הצבאיים בלבד, בעוד שהכוח הפוליטי עבר לגנרל יוזף זייג'צ'ק, שנאבק עם - ליברלים שמאלנים קיצונים שהיו תומכים משובעים של המהפכה הצרפתית מזה, ועם אצילים ימניים שמרנים ובתוכם גם המלך מזה.
פנינייה לבנת-חזה
מאפיינים
פנינייה זו בינונית בגודלה באורך של עד 45 סנטימטרים והיא מזכירה מאוד תרנגול הודו. צבע נוצותיה שחור עם חזה לבן והצוואר והראש חשופים ואדמדמים עם מקור קצר אפור. יש לה זנב ארוך ושחור לאיזון ורגליים אפורות חזקות. הפנינייה, בדומה למרבית התרנגולאים, חיה רוב זמנה על הקרקע ומעופפת לעיתים נדירות. שני הזוויגים דומים במראם, אך הנקבות מעט קטנות יותר.
מרד קושצ'ושקו
טבח פראגה
ב-4 בנובמבר החל קרב שהתחולל בקרבת הפרבר הוורשאי  שעל הגדה הימנית של הוויסלה. לאחר ארבע שעות של לחימה פנים אל פנים, פרצו הכוחות הרוסים שמנו כ-22,000 איש, את קווי ההגנה הפולנים; המפקד הרוסי – סובורוב נתן לקוזקים יד חפשית לבזוז ולשרוף את ורשה. כ-20,000 איש נרצחו במהלך אירועים אלו שכונו "טבח פראגה". הגנרל זייג'צ'ק ברח פצוע משדה הקרב והפקיר את הצבא הפולני שנחל תבוסה מכרעת.
פנינייה לבנת-חזה
מאפיינים
הפנינייה שוכנת בעיקר ביערות הגשם של מערב אפריקה במדינות: חוף השנהב, גאנה, גינאה, סיירה לאון וליבריה. היא משוטטת בחבורות קטנות ומחפשת זרעים, פירות שנפלו וחרקים כמו טרמיטים.
מרד קושצ'ושקו
טבח פראגה
ב-16 בנובמבר, סמוך לכפר רדושיצה נכנעה ורשה. כניעה זו סימלה את סוף המרד, והישות הפולנית חדלה מלהתקיים באופן כמעט סופי; בשנה שלאחר מכן התרחשה חלוקת פולין השלישית, במהלכה סיפחו אוסטריה רוסיה ופרוסיה את שארית המדינה. לאחר החלוקה השלישית, בשנת 1795, נותר בידי רוסיה כל השטח שהיה דוכסות ליטא (פרט לפודוליה), וכן אדמות ממערב לנהר הניימן, וחבלי ווהלין ואוקראינה, אוסטריה קיבלה את האזור הדרומי המאוכלס המכונה גליציה, וכן את חבל הארץ שבין ורשה וקרקוב בין הנהרות ויסלה ופיליצה, ואילו פרוסיה קיבלה את האדמות שבין הים הבלטי וקרקוב וכן את העיר ורשה וחלקים מסוימים מליטא.
פנינייה לבנת-חזה
מאפיינים
פנינייה זו מצויה בסכנת הכחדה, עקב פגיעה ביערות בהם היא חיה ועקב ציד.
מרד קושצ'ושקו
השלכות המרד
לאחר כישלון המרד פסקה פולין להתקיים כמדינה עצמאית במשך 123 שנה, וכל מוסדותיה נאסרו בהדרגה על ידי המדינות הכובשות. עם זאת, ההתקוממות סימנה את תחילת ההשקפה הפוליטית המודרנית בפולין ובמרכז אירופה. הכרזתו של קושצ'ושקו בפולניץ על חירות לאיכרים, והרוח היעקובינית של צבאו פתחה את הדרך בפני תנועת השמאל הפולני; פוליטיקאים פולנים רבים שהיו פעילים במהלך המרד הפכו לעמוד השדרה של הפוליטיקה הפולנית, הן במדינה והן מחוצה לה במאה ה-19. כמו כן, חלק ניכר מהצבא הפרוסי היה עסוק בקרבות בפולין מה שגרם לכך שפרוסיה לא יכלה להפעיל מספיק כוחות כדי לדכא את המהפכה הצרפתית.
בפולין המחולקת היווה כישלון המרד אסון כלכלי, השוק הפולני המאוחד מזה מאות שנים התפלג ל-3, וכתוצאה מכך התמוטט הסחר הפנימי. מספר בנקים קרסו, ומספר ניכר מתוך מפעלי התעשייה הלא רבים שהוקמו באיחוד הפולני-ליטאי נסגרו. מדינות החלוקה הטילו מיסים כבדים על האדמות שסופחו, ומילאו את אוצרותיהן על חשבונה של האוכלוסייה המקומית.
תרבות
מערכת החינוך הושפעה גם היא מכיוון שבתי הספר בשטחי החלוקה קיבלו עדיפות נמוכה. שהיה משרד החינוך הראשון בעולם שהוקם - בוטל, מפני שהממשלות הריכוזיות של מדינות החלוקה לא ראו תועלת בהשקעה בחינוך בשטחים המיושבים על ידי בני המיעוט הפולני שהיו חדורי רוח מרד. הקמת מוסדות חינוך בשטחי החלוקה נעשתה קשה מאוד. השלטון הפרוסי למשל, התנגד להקמת אוניברסיטה בוורשה, יתר על כן, בשטחים שסופחו על ידי רוסיה ופרוסיה נעשתה "" ו"" בכל מרכזי הלמידה הנותרים. רק בשטחים שסיפחה אוסטריה הייתה ההתערבות הממשלתית מעטה יחסית בתוכן הלימודים.
מבחינה תרבותית יש טוענים שהחלוקה קידמה את פיתוח הספרות הפולנית והאמנות הלאומית, מכיוון שתושבי השטחים שסופחו הושפעו מההתפתחות התרבותית של גרמניה ורוסיה המתקדמות.
האצולה
התנאים שהוצבו לאליטה הפולנית היו קשים במיוחד בשטח החלוקה הרוסית. אלפי משפחות מהשלאכטה פולניות שתמכו בהתקוממות נשללו מנכסיהם שהוענקו לגנרלים רוסים או מקורבי החצר בסנט פטרבורג. לפי ההערכה הועברו כ-650,000 צמיתים פולנים לפקידים רוסים באופן זה. אצילים רבים, במיוחד באזורים הליטאיים והרותניים של האיחוד הפולני-ליטאי לשעבר, גורשו לדרום רוסיה שם עברו תהליך של רוסיזציה; הרשויות ברוסיה שללו מהן את מעמד האצולה שלהן, שמשמעותו הייתה אובדן זכויות אזרח ומעמד חברתי, מה שחסם באופן מוחלט כל אפשרות לקריירה בממשל או בצבא - מסלולי הקריירה המסורתיים של אצילים פולנים, כמו כן נאסר עליהם גם להחזיק בנדל"ן.
דת
עבור האיכרים במערב אוקראינה ובלארוס בני הנצרות האורתודוקסית שסבלו עד אז מדיכוי דתי על ידי האצילים הקתולים, הביאה החלוקה לחופש דת יחסי, אך נוצרים אורתודוקסים היו באותה תקופה מיעוט קטן בלבד במזרח בלארוס, והרוב הרווח באוכלוסיית המדינה היו קתולים מזרחיים. הרוסים דיכאו כל גילוי של אהדה למרד ולעצמאות פולין בחומרה רבה, והאיכרים הפולנים נענשו במלקות על אזכור שמו של קושצ'ושקו בלבד, או על אזכורה של הכרזתו לבטל את הצמיתות. מלבד זאת, ערכו השלטונות הרוסיים גיוס מסיבי לצבא הרוסי בקרב האוכלוסייה, גיוס שמשמעותו הייתה שירות כמעט לכל החיים.
מעמדם של יהודי פולין בתקופת המרד
מצב היהודים בפולין שנחשב לאידיאלי במשך מאות שנים, הורע במאה ה-17, ההסתה האנטישמית והתנכלויות הכנסייה הקתולית גברו, המצב הכלכלי הידרדר עקב היחלשות השלטון המרכזי והסטת נתיבי המסחר מפולין, ובין השנים 1648–1655 נהרגו רבבות יהודים בגזרות ת"ח ות"ט ובשורה של מלחמות שתכפו על פולין, וקהילות רבות נחרבו. התפוררות המשטר הכלכלי גרמה ליהודים למצוא לעצמם פרנסות חלופיות. התחזקות מעמד בעלי האחוזת - הפריצים והמאגנאטים פתחה מקור פרנסה חדש - חכירת אחוזות ועסקים מניבים באחוזות. חסותו של הפריץ על היהודי "שלו" הבטיחה לאותו יהודי הגנת מה מפני לחציהם של אנשי הכנסייה ומפני עוינותם של האיכרים, שנבעה לרוב מכך שהיהודי היה גובה המיסים. הפריצים היו קתולים ברובם ואילו האיכרים וההיידמקים פרבוסלבים. הפריצים שזילזלו באיכרים הפרבוסלבים מצאו בני ברית ביהודים, שאמנם דתם הייתה שונה אבל לא היו שותפים למרידות הקוזאקים וההיידמקים. בשלוש מרידות היידמקים (ב-1734, ב-1750 וב-1768) נפגעו קהילות שונות.
שאלת היהודים תפסה מקום ניכר למדי בדיוני הסיים הגדול, ובמהלכו הוצעו הצעות לשיפור מעמד היהודים ושילובם בחיי הכלכלה והמסחר בפולין. בשנת 1790 אף נבחרה ועדה מיוחדת לשם עיבוד תוכנית מתאימה למגורי היהודים וזכויותיהם בערים, וכן לארגון הקהילות היהודיות וחלוקה מחדש של גביית המיסים. אך לפני שהובאה התכנית לדיון במליאת הסיים, פלש ב-29 במאי הצבא הרוסי לפולין.
סיוע יהודי למרד
מיד אחרי ההכרזה על המרד בקרקוב, ביקר קושצ'ושקו בבית הכנסת הרמ"א בקרקוב ונשא בו נאום למען המרד, בו אמר כי "חלומו הוא לראות באושרם של של תושבי פולין ללא הבדלי אמונה".
בימי המרד מילאו סוחרים ואנשי עסקים יהודים תפקיד חשוב באספקה לצבא המורדים; בקרקוב תרמה הקהילה היהודית כספים למרד וכן כלי נשק. וכך גם בערים נוספות. גם בליטא הקימה הממשלה הזמנית ועדה לבדיקת "בעיית היהודים" מהיסוד, ויהודים רבים התגייסו לטובת המרד; בעיר וילנה נשבעו ראשי הקהל שבועת אמונים לממשלה הזמנית והתקבלו גם הרבה תרומות למרד.
במהלך המרד סבלו לא מעט קהילות יהודיות ברחבי פולין מהתעללות של מפקדים מקומיים בימי התוהו ובוהו של המרד, קהילות שונות נדרשה לספק טירונים או לפטור את עצמם מהשירות תמורת 50 גולדן על כל טירון, וכן לספק ביגוד לחיילי המרד. בקהילות אחרות ביצעו המורדים מעשי שוד וביזה. בפרבר שבווילנה נהרגו כ-30 יהודים בהתקפה שערך הצבא הרוסי על העיר בתחילת יולי, ובמחוז גרודנה אסרו השלטונות על משלוח מכתבים בעברית תוך איום בענשים חמורים על המפרים את הצו, כדי "שהיהודים לא יודיעו דבר לאויב". אחרי כישלון המרד אף תוכננו פרעות ביהודים מצד האוכלוסייה המקומית בהורודנה (בסופו של דבר לא יצאו לפועל).
יהודי ורשה
בשנת 1792 התגוררו בוורשה 6,750 יהודים באופן חוקי וככל הנראה היו עוד רבים ששהו בעיר באופן בלתי חוקי. על היהודים בפולין נאסר לרכוש מקרקעין בוורשה, שהייתה בעבר "עיר אסורה" ליהודים, ומכיוון שלפי החוק רק לתושבים בעלי נכסים הייתה זכות לבחור ולהיבחר למשרות העירוניות, הורחקו היהודים מכל השפעה על החיים הפוליטיים בוורשה. בעת המרד של קושצ'ושקו שאפו לרכוש את אהדתן ותמיכתן של כל הקבוצות הדתיות והאתניות למרד, והם נמנעו מלערוך שינויים דרמטיים במעמד היהודים, ולכן כל התקנות התייחסו ליהודים כמו לכל שאר התושבים במדינה; הם נקראו למתן שירותים לצבא, לבניית ביצורים, ולמטלות אחרות. בניגוד לרובם של בני השכבה הגבוהה, בקרב השכבה הבינונית והנמוכה של יהודי ורשה שרבים מהם היו פליטי גזירות תקכ"ח נוצרה אהדה גלויה למרד. במיליציה העממית שנוסדה בחודש מאי בוורשה היו חברים כ-300 יהודים, ויהודים רבים השתתפו בגירוש הצבא הרוסי מוורשה.
לפעילות יהודית זו לטובת המרד, והשתתפות פעילה בשורותיו הייתה השפעה רבה על יחסם של קושצ'ושקו ושל שלטונות המרד לאוכלוסייה היהודית, אולם מעשית לא חל במעמדם כל שינוי לטובה.
הגדוד היהודי
הגדוד של ברק נשלח לחזית הקשה ביותר עם המצור על ורשה, הוא התחפר בבית הקברות היהודי ברודנו, והגן על החזית באזור פרבר פראגה בחרוף נפש מול כוח צבאי עדיף בהרבה של הגנרל סובורוב; ב-4 בנובמבר התחולל הקרב על פראגה שהיה חסר סיכוי; בתוך ארבע שעות הוכרע הקרב, וכמעט כל הגדוד היהודי שלא הספיק לעבור אימונים ממושכים, הושמד. נותרו בחיים רק 20 איש שנפלו בשבי, ביניהם ברק יוסלביץ שנפצע קשה.
טבח פראגה
עם כניסת הצבא הרוסי לוורשה נתן סובורוב לחייליו יד חופשית, הקוזקים הסתערו על פראגה וביצעו טבח המוני שהתפרסם כ"טבח פראגה" בו נהרגו לפי ההערכות קרוב ל-20,000 אזרחים ומורדים. בהם כ-180 יהודים מתושבי השכונה. כשנכנסו צבאות הרוסים המנצחים לוורשה, הייתה הבקשה הראשונה של העירונים לגרש את היהודים מהעיר. פקודת גירוש הוצאה על ידי המושל החדשר, אלא שהייתה זו תרמית, שכן לפי הסכם סודי שנחתם בין רוסיה לפרוסיה, עבר השלטון בעיר בינתיים לידי הפרוסים, ופקודת הגירוש לא יצאה אל הפועל.
השפעה
מרד קושצ'ושקו זכה לתמיכה עממית ורחבת היקף באופן חסר תקדים מרובה של האוכלוסייה היהודית בפולין, גרמו לכך היחס הקשה מצד השלטונות באימפריה הרוסית ליהודים שם נחקקו חוקים כמו גזירת תחום המושב ועוד. אהדה יהודית זו לעצמאות פולין התחזקה והלכה במשך השנים: במרד נובמבר השתתפו יהודים רבים במאבק לעצמאות פולין, למרות הסירוב הראשוני של ראשי המרד לגיוס יהודים לצבא המרד, וניסיונו הכושל של יוסף ברקוביץ' בנו של ברק יוסלביץ' מפקד הגדוד היהודי במרד קושצ'ושקו להקים שוב גדוד יהודי, מלבד סיוע באספקת נשק מזון ותחמושת, ותרומות למרד.
מלבד המנהיגים ה"נאורים" הביעו תמיכה בעצמאותה של פולין גם מנהיגים דתיים, ובפרט מנהיגי תנועת החסידות בפולין כמו רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ שקיים קשרים עם אצילים פולנים בכירים, ובימי מרד נובמבר מנהיגים כמו רבי מנחם מנדל מקוצק ורבי יצחק מאיר אלתר, שלמה זלמן פוזנר שסייע למרד באופן פעיל, ובימי מרד ינואר התפרסם גם רבי דב בריש מייזלס כתומך נלהב במאבק לעצמאות פולין.
גיקונומי
גיקונומי - פודקאסט שבועי על החיים עצמם הוא פודקאסט ישראלי המתקיים מאז 2015 ומוגש על ידי ראם שרמן ודורון ניר במתכונת של פרק או שניים בשבוע. השניים מראיינים בכל פרק אישיות מתחום החברה, הכלכלה, הטכנולוגיה, הפוליטיקה או התרבות לראיון עומק הנע בין שעה וחצי לשעתיים.
בראשית דרכו של הפודקאסט הראיון היה של ראם ודורון מול מרואיין אורח בודד. ב-2017, לאחר מעברו של דורון לארצות הברית, המשיך ראם לרוב לראיין לבדו עד פרוץ מגפת הקורונה, עת עברו הראיונות לזום. בינואר 2022 שב דורון לארח בפודקאסט ממקום מושבו באוסטין, טקסס באמצעות זום, ודורון וראם מראיינים אורחים לסירוגין.
את הפודקאסט מלווה דף פייסבוק בשם "פורום החיים עצמם", בו מציעים מאזינים שאלות לאורח או האורחת לפני הראיון ומגיבים עליו לאחר מכן. בין מרואייני הפודקאסט הבולטים, שזכו לעשרות אלפי האזנות באופן מצטבר נמנים יאיר ניצני, רוני קובן, לינוי בר-גפן, עומר מואב, גיא רולניק, עופר שלח, לאה לב, נדב פרי, שלום בוגוסלבסקי, יגאל ליברנט, חן ליברמן, יצחק בריק ועוד.
הפודקאסט נוצר כתחביב, במסגרת עבודתם המשותפת של ראם ודורון בסטארטאפ "הפי סייל", בהשראת הפודקאסט של ג'ו רוגן. הפודקאסט מתקיים רק על סמך חסויות, המוקראות בקולו של המראיין בתחילת כל פרק. גיקונומי סייעו במהלך שנות קיומם להפיק את פודקאסטי הספורט "בכל יום נתון" של אוריאל דסקל ו"ציון 3" של יונתן נמרודי וראם שרמן, הפודקאסט הפוליטי "הראשונות לזהות" של טל שניידר ונילי אושרוב והפודקאסט הנשי "פותקאסט" של מרינה קיגל ותמר בלומנפלד.
ב-12 בינואר 2022 זכה הפודקאסט במקום הראשון בתחרות "פודקאסט הראיונות של השנה לשנת 2021" באתר Geektime, בפעם השנייה ברציפות.
יבגני ווליאנסקי
יבגני פאבלוביץ 'ווליאנסקי (ברוסית: Евгений Павлович Волянский) (מלידה ועד 1941 – יפים בוריסוביץ' קורנצוויט (ברוסית: Ефим Борисович Коренцвит; 22 ביולי 1921 – 1988) היה איש צבא סובייטי שהשתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה, מפקד פרטיזנים, בדרגת קפטן (1944).
ביוגרפיה
נולד ב-22 ביולי 1921 בעיר אודסה במשפחה יהודית. בשנת 1939 גויס לצבא האדום. שימש כמפקד כיתה בגדוד סיור מופרד (OSB) מס' 251, סגן מפקד מחלקה של גדוד ההנדסה ה-55 ומפקד מחלקה בכיתת החיסול של גיס הטנקים החמישי. בספטמבר 1941, יחד עם קבוצת לוחמים, נשלח לעורף האויב במחוז סמולנסק עם משימת ריגול. לאחר שנפל לכיתור, הצטרף לכיתת הפרטיזנים, שבהמשך הצטרפה לאוגדת הפרטיזנים "סבא" ("דדושקה"), שם מונה לראש המודיעין של הגדוד השלישי של רגימנט הפרטיזנים השלישי. באפריל 1942 הוא הועבר על ידי מפקד קבוצה למחלקת חבלה למטרות מיוחדות של המחלקה המיוחדת בנ.ק.ו.ד. בחזית המערבית, שפעלה במחוז סמולנסק, שם שירת עד אוקטובר אותה השנה.