cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איטלו גריבולדי
מלחמת העולם השנייה
בשלהי 1940, במהלך מבצע מצפן, כיהן גריבולדי לזמן קצר כמפקד הארמייה העשירית בשל מחלתו של מפקדה מריו ברטי. במהלך הקרבות, לאחר שהגנרל ג'וזפה טלרה שהחליף את מריו ברטי נהרג, מונה גריבולדי שוב למפקד הארמייה. במועד מינויו הארמייה כבר ספגה אבדות כבדות והתקשתה להמשיך ולפקד ככוח לוחם. בין 25 במרץ ועד 19 ביולי 1941 כיהן כמושל לוב ומפקד כוחות צבא איטליה בצפון אפריקה. גריבולדי הועבר מתפקידו בשל חיכוכי דעות מול מפקד קורפוס אפריקה ארווין רומל.
שלהי הקריירה ואחריתו
בספטמבר 1943, לאחר כניעת האיטלקים לבעלות הברית, נשבה גריבולדי בידי הגרמנים, נשפט ונידון למוות בעוון בגידה. בשלהי 1944 שוחרר ממאסרו על ידי כוחות בעלות הברית, ושב לאיטליה. הוא פרש מהצבא לחיים פרטיים. בשנת 1970 הלך לעולמו והוא בן 91. גריבולדי נקבר באחוזתו המשפחתית בעיר הולדתו לודי. בנו, מריו גריבולדי, היה אף הוא גנרל בשורות הצבא האיטלקי ונאט"ו.
פילקו
מכשירים נוספים: ממכונות כביסה עד לווייני תקשורת
פילקו-פורד פיתחה וייצרה לווייני תקשורת ולוויינים מטאורולוגיים. כן פיתחה עבור נאס"א את מערכת המעקב הקרקעית הגלובלית של תוכנית מרקורי. חברת ייצור לווייני התקשורת לוראל (Space Systems/Loral) ממשיכה את קו ייצור הלוויינים של פילקו.
רכישות ומיזוגים
בדצמבר 1961 רכשה חברת פורד את פילקו ובמשך זמן מה נקראה החברה פילקו-פורד. ב-1974 נמכרה פילקו על ידי פורד לתאגיד GTE. ב-1981 נרכשה פילקו על ידי פיליפס ההולנדית, על מנת להחדיר את המותג "פיליפס" לארצות הברית, השם הדומה והלוגו הדומה סייעו לביצוע רכישה זו.
קים פילבי
קורות חייו ומעשיו
בשנת 1945 ערק פקיד צופן בשגרירות הסובייטית בקנדה בשם איגור גוזנקו, וגילה כי בידיו ראיות לכך שרשת ריגול סובייטית פועלת בבריטניה. העניין הועבר דווקא לטיפולו של פילבי, איש הרשת. עדותו של גוזנקו הביאה למעצרם של 22 סוכנים בבריטניה ו-15 סוכנים בקנדה. גוזנקו מסר כי גם בתוככי ה-MI5 פועל סוכן סובייטי, אך הבריטים סירבו להאמין לכך.
לאחר תום המלחמה, בשנת 1949, הגיע פילבי לוושינגטון לשמש כאיש הקשר של המודיעין הבריטי עם סוכנויות הביון האמריקאיות, ה-FBI וה-CIA.
בשנת 1950 נשקלה מועמדותו לתפקיד ראש שירות המודיעין הבריטי, אך עדויותיהם של ולטר קרביצקי ואיגור גוזנקו, על אף שלא אומתו, לא נשכחו ורחשו מתחת לפני השטח. גם מעברו החד של פילבי, בשנות השלושים, מהשקפות מרקסיסטיות מוצהרות לפעילות בימין הקיצוני ולתמיכה בפרנקו, היו גורם מחשיד – והמינוי לא יצא אל הפועל.
בשנת 1951, כאשר התעורר חשד כי ברג'ס ומקלין הם סוכנים סובייטיים, נעלמו עקבותיהם. בשנת 1956 התגלה כי ערקו לברית המועצות.
פילבי נחשד כי הוא האיש שגילה לברג'ס ולמקלין את דבר החשדות נגדם ובזה גרם להימלטותם. הוא נקרא לחזור ללונדון לחקירה, אך הצליח להערים על חוקריו. עם זאת לא נוקה כליל מן החשדות ולא הוחזר לוושינגטון, אלא יצא לביירות בירת לבנון ככתב של שני עיתונים בריטיים, ובאופן חלקי כסוכן חצי עצמאי של השירות. בביירות היה פילבי בשנת 1956 שותף להכנות למבצע מוסקיטר שנועד לכבוש את תעלת סואץ על ידי כוחות בריטניה וצרפת, במקביל ובתיאום עם מבצע קדש הישראלי.
בשנת 1955 דיווח העיתון האמריקאי "ניו יורק סאנדיי ניוז" כי פילבי הוא מרגל סובייטי. ראש הממשלה אנתוני אידן סירב להשיב לשאילתה בעניינו של פילבי שהועלתה בבית הנבחרים הבריטי. שר החוץ הרולד מקמילן פרסם הודעה המטהרת את פילבי, ולפיה פילבי מילא את תפקידיו בצורה כשרונית ומצפונית. פילבי עצמו מסר הודעה המכחישה מכל וכל קשרים עם קומוניסטים. חבר בית הנבחרים שהעלה את השאילתה נאלץ לחזור בו מדבריו.
בדצמבר 1961 ערק לבריטניה מרגל סובייטי בשם אנטולי גוליצין ומסר לחוקריו על קיומה של רשת ריגול סובייטית בבריטניה, אותה רשת שברג'ס ומקלין היו חברים בה. עדותו גרמה לחידוש החקירה נגד פילבי. שניים מחבריו לשירות של פילבי נשלחו לביירות לשכנעו להתוודות על היותו סוכן סובייטי.
ב-23 בינואר 1963 נמלט פילבי מביירות וטס במטוס סובייטי למוסקבה. תחילה התקבלה עריקתו על ידי מפעיליו הסובייטיים בחשד שביים את עריקתו, ולמעשה עבד בשירות המודיעין הבריטי. רק בראשית שנות השמונים, כשהסובייטים השתכנעו סופית כי בעריקתו לא שימש סוכן בריטי, התמנה פילבי כיועץ לק.ג.ב.
על פי ההיסטוריון בן מקנטייר בספרו "מרגל בין חברים", הידיעות על עריקתו של פילבי חצו את קהיליות המודיעין משני עברי האוקיינוס האטלנטי כשריפת יער. הן גרמו הלם, מבוכה והאשמות הדדיות נזעמות. אלה שהגנו על פילבי ב-MI6 היו המומים, ואילו מקטרגיו ב-MI5 זעמו על שהניחו לו להימלט.
על פי דיווחים שונים סביב עריקתו של פילבי, מתקבל רושם שאלה שגילו את בגידתו העדיפו אותו רחוק ומנותק. "פילבי הורשה להימלט, אולי אפילו עודדו אותו לעשות כן. אם יוחזר לאנגליה וירשיעו אותו בבגידה זה יהיה מביך אף יותר... העריקה של פילבי אולי הייתה מביכה, אך היא גם פתרה בעיה.". עוד נאמר כי השירות החשאי לא הופתע מעריקתו של פילבי, אלא "עודד אותו בפועל לברוח".
כאשר הגיע פילבי למוסקבה, התברר לו שהוא איננו קצין בק.ג.ב כפי שניתן לו להאמין. שולמו לו 500 רובלים לחודש ומשפחתו לא הורשתה להצטרף אליו בגלות. רק לאחר עשר שנים קיבל מן המפקדה של הק.ג.ב מעט עבודה ממשית. למעשה פילבי היה נתון במעצר בית, וכל אורחיו סוננו על ידי הק.ג.ב. נאמר לו שכל זאת נעשה על מנת להגן על ביטחונו האישי, אך בשלב מאוחר יותר הודה מיכאל ליובימוב, הקשר הקרוב עליו ביותר, שבק.ג.ב פחדו שפילבי יחזור ללונדון.
פילבי העסיק את עצמו בכתיבת זיכרונותיו, שהתפרסמו בבריטניה ב-1968 בספר בשם My silent war (תורגם לעברית בשם "המרגל מבית"). בספרו הודה כי היה סוכן סובייטי במשך שלושים שנה. בברית המועצות התפרסמו זיכרונותיו רק ב-1980.
בשנת 1988, באחרית ימיו, העניק פילבי ריאיון לעיתון הבריטי "סאנדיי טיימס" בו הצדיק את בגידתו במולדתו בכך שבשנות השלושים לא האמין בכוחן של מדינות המערב להתגבר על גרמניה הנאצית ועל איטליה הפשיסטית, והאמין כי רק בכוחה של ברית המועצות להביסן.
הסובייטים העניקו לו 4 עיטורים: עיטור לנין, עיטור הדגל האדום, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה ועיטור מסדר ידידות העמים.
קים פילבי מת בשנת 1988. לאחר מותו, בעקבות פירוקה של ברית המועצות וחשיפת מסמכים חסויים של הק.ג.ב., התברר כי שירותיו של פילבי לא הועילו רבות לסובייטים, מאחר שהמידע שהעביר התקבל במוסקבה בפקפוק משום שהיה בעיניהם "טוב מדי מכדי להיות אמיתי". בשנת 2002 אולג קאלוגין, ראש הק.ג.ב שגייס את פילבי, הואשם בבגידה ונגזרו 15 שנות מאסר. קאלוגין, עבר לארצות הברית והואשם בהסגרת סודות תמורת הזכות למגורים במדינה.
איש השירות החשאי הבריטי דייוויד קורנוול, אשר עבד תחת כיסוי דיפלומטי בבון במהלך המלחמה הקרה, נחשף בעקבות מידע שהעביר פילבי לסובייטים. בעקבות זאת התפטר קורנוול מן השירות והפך לסופר תחת שם העט ג'ון לה קארה. את ספרו רב המכר "החפרפרת" ביסס באופן חופשי על סיפורו של פילבי, אם כי בספר הוא מכונה בשם אחר, ופרטי תפיסתו שונו לחלוטין. תמונה קרובה יותר למציאות ניתן למצוא בספרו של גרהם גרין (בעצמו סוכן-לשעבר, שעבד תחת פיקודו של פילבי) - "הגורם האנושי", שבו הדמות המבוססת על פילבי נקראת מוריס קאסל.
משפחתו
בפברואר 1934 פילבי נשא לאישה את ליצי פרידמן, קומוניסטית אוסטרית שפגש בווינה. הם עברו יחדיו לבריטניה. הם נפרדו כזוג לאחר זמן קצר, היא עברה לפריז ולאחר מכן השתקעה בגרמניה המזרחית. מתברר שהקשר הידידותי ביניהם נמשך במשך שנים רבות.
כאשר עבד כעיתונאי בספרד, ניהל פילבי פרשת אהבים עם פרנסיס דובל, שחקנית גרושה שהעריצה את פרנקו ואת היטלר. הם חיו יחדיו בספרד עד אוגוסט 1939.
ב-1940 התחיל לחיות עם איילין פורס בלונדון. שלושת ילדיהם הראשונים נולדו בין השנים 1941 ל-1944. בשנת 1946 השיג פילבי הסכם גירושים פורמלי מליצי פרידמן, והם נישאו בספטמבר 1946, כאשר הרתה איילין את ילדם הרביעי. ילדם החמישי נולד בשנת 1950. איילין סבלה מבעיות פסיכיאטריות שהחריפו בתקופת המחסור הכספי והחשדות סביב פילבי לאחר הימלטותם של ברג'ס ומקלין. היא חייתה בנפרד מפילבי בקראובורו כאשר הוא חי בלונדון ולאחר מכן בביירות. ב-1957 נמצאה מתה בדירתה וחרושת השמועות לגבי סיבת מותה נשארה בלתי פתורה.
ב-1956 החל פילבי בקשר רומנטי עם אלינור בראואר, אשתו של כתב הניו יורק טיימס סם בראואר. הם נישאו ב-1959 לאחר גירושיה מבראואר. לאחר שפילבי נמלט לרוסיה היא באה לחיות עמו במוסקבה. ב-1964, לאחר ביקור בארצות הברית, חזרה למוסקבה מתוך כוונה להישאר עמו, אולם בהיעדרה החל פילבי קשר רומנטי עם אשתו של מקלין, מלינדה. פילבי ואלינור התגרשו והיא עזבה את מוסקבה ב-1965.
אלינור פילבי כתבה ספר אודות חייה עם קים פילבי. "הוא בגד באנשים רבים ואני בתוכם. צריך אומץ או חולשה גדולה כדי להיצמד להחלטה שאדם עשה שלושים שנה קודם לכן ולשלם כל מחיר. הוא פגע באנשים שהכי אהבו אותו". אלינור הדגישה שלגמרי לא הייתה מודעת לכך שפילבי היה מרגל סובייטי וסיכמה זאת כך "אינך יכול לעולם לדעת מי הוא הזולת".
מלינדה עזבה את מקלין וחייתה עם פילבי במוסקבה. ב-1968 היא חזרה למקלין. ב-1971 נשא פילבי לאישה את רופינה איבנובנה פוקובה, רוסיה ממוצא פולני הצעירה ממנו בעשרים שנה, שעמה חי עד מותו. היא תיארה אותו בשלב מאוחר יותר כ"מאוכזב במובנים רבים לגבי מה שגילה במוסקבה. הוא ראה סבל אנושי רב מדי אך ניחם את עצמו בכך שהרעיונות היו נכונים אך הוצאו לפועל בצורה לא נכונה". לדבריה הוא שתה הרבה אלכוהול וסבל מבדידות ודיכאון, ובשנות השישים ניסה להתאבד באמצעות חיתוך ורידיו.
משפט בל
בפיזיקה, משפט בל הוא שם כללי למשפחת תוצאות המוכיחות כי מכניקת הקוונטים סותרת את המובן הפשוט של עקרון המקומיות. עקרון המקומיות במובן זה הוא ההנחה שמדידה הנערכת במקום אחד במרחב, לא יכולה להשפיע באופן מיידי על תוצאת מדידה הנערכת במקום אחר במרחב. משפט בל מתקבל על ידי ניסוח מתמטי של אי-שוויונות הנוגעים לקורלציה האפשרית בין מדידות שונות תחת הנחת עקרון המקומיות, ומציאת תחזיות של מכניקת הקוונטים המְּפֵרות את האי-שוויונות הללו. אי-שוויונות כאלו נקראים אי-שוויוני בל.
את המשפט הגה והוכיח הפיזיקאי ג'ון סטיוארט בל במאמר בשנת 1964. היה זה למעשה מאמר תשובה לפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן שתקפו את הפרשנות ההסתברותית למכניקת הקוונטים באמצעות הנחת עקרון המקומיות, ובקשו להוכיח את קיומה של תאוריית משתנים חבויים המשלימה את תורת הקוונטים. תשובתו של בל מצהירה שמכניקת הקוונטים סותרת באופן מהותי את הנחת היסוד של איינשטיין, פודולסקי ורוזן, ולפיכך הקושי עליו הצביעו לא נוגע דווקא לפרשנות ההסתברותית. כל תאוריית משתנים חבויים שתתאים לעקרון המקומיות לא תוכל להתאים לחלק מתחזיות מכניקת הקוונטים.
אי-שוויון בל
אי-שוויון בל מתייחס למתאמים (קורלציות) בין תכונות השייכות לאובייקטים. אי השוויון נכון לכל 3 תכונות שהן. אין זה משנה אם התכונות תלויות או בלתי תלויות זו בזו.
התרחיש במאמר של בל מבוסס על תרחיש דומה לזה המופיע ב-EPR ובו בודקים את ערכי הספין של זוג אלקטרונים שזורים הנמצאים בשני מקומות מרוחקים ואי-השוויון מתייחס להתאמת הספין בכיוונים שונים. בניסוחו המקורי נכתב האי שוויון כך:
כאשר b,a ו- c הם כיוונים שונים שעבורם נמדד הספין של האלקטרונים, ו-\ C(x,y) היא ההתאמה בין ערכי הספין בכיוון x בגלאי אחד ובכיוון y בגלאי השני. לצורך ההסבר כאן נשתמש באי שוויון אחר ששקול לאי השוויון הזה (ראה גרסאות של אי שוויון בל בהמשך).
הסבר
ניקח קבוצה של אובייקטים שלכל אחד מהם יכולות להיות או לא להיות כל אחת משלוש התכונות B, A ו- C. נסמן את קיומה של תכונה A ב-\ A, את העדרה ב-\overline A, ובאופן דומה את קיומן או העדרן של התכונות האחרות. מספר האובייקטים בקבוצה שיש להם, למשל, התכונות A ו- B אבל לא C יהיה.
כיוון שמספר החברים בקבוצה שלהם צירוף כלשהו של תכונות יכול להיות 0 או יותר, נוכל לרשום את אי השוויון הבא:
נוסיף שני איברים לשני הצדדים של אי השוויון:
כיוון שמספר האובייקטים שיש להם תכונה מסוימת ועוד מספר האובייקטים שאין להם אותה תכונה הוא מספר כל האובייקטים, נוכל לחבר זוגות איברים ולרשום:
אי שוויון זה שקול לאי השוויון של בל (ראה תיאור גרפי של אי-שוויון בל למטה).
הספין של אלקטרון יכול לקבל אחד משני ערכים – up או down, או בסימון אחר 1/2 או 1/2- בכל כיוון מרחבי. על פי עקרון אי הוודאות של הייזנברג, לא ניתן למדוד את ערך הספין של אלקטרון מסוים ביותר מכיוון אחד. אבל עבור זוג אלקטרונים במצב שזירות, אם נמדוד את הספין של כל אחד מהם בכיוון מסוים נקבל תמיד ערכים הפוכים. אם לאחד מהם יהיה הספין בכיוון מסוים 1/2, הספין של השני באותו כיוון יהיה תמיד 1/2-. לכן, אם נמדוד את הספין של אחד מזוג אלקטרונים במצב שזירות בכיוון אחד ואת הספין של השני בכיוון אחר, נוכל לכאורה לדעת את הספין של כל אחד מהם בשני כיוונים שונים. יותר נכון, נוכל לדעת מה היה הספין של האלקטרון בכיוון שלא נמדד לו היינו מודדים אותו.
אם נמדוד באחד מזוג אלקטרונים ספין 1/2 בכיוון a ובשני ספין 1/2 בכיוון b, יהיה זה כאילו לאלקטרון הראשון יש ספין 1/2 בכיוון a וספין 1/2- בכיוון b. אם נמדוד מספר גדול מאוד של אלקטרונים בצורה דומה, נוכל לסמן ב-\ N_{ab} את מספר המדידות שבהן התקבלה תוצאה כזאת. באופן דומה נמדוד מספר זהה של מדידות גם בכיוונים a ו-c ובכיוונים b ו-c. נוכל עכשיו לרשום עבור הניסוי את אי השוויון שלמעלה באופן כזה:
(3)
על פי תורת הקוונטים, אם מודדים את הספין של כל אחד מזוג אלקטרונים שזורים בשני כיוונים שונים שהזווית ביניהם θ, החלק של האלקטרונים שיהיה להם ספין 1/2 בגלאי אחד מתוך סך כל האלקטרונים שיש להם ספין 1/2 בגלאי השני נתון על ידי:
(4)
אם שני הגלאים מודדים בכיוונים ניצבים (θ=90o) הערך יהיה 0.5 – למחצית מן האלקטרונים שלבן הזוג שלהם ספין 1/2 יהיה ספין 1/2.
אם שני הגלאים מודדים כיוונים הפוכים (θ=180o) הערך יהיה 1 – לכל האלקטרונים שלבן הזוג שלהם ספין 1/2 יהיה ספין 1/2.
נניח ששלושת הכיוונים שלנו הם:
a=0o
b=30o
c=60o
ואנחנו בודקים עבור כל זוג זוויות  N  זוגות אלקטרונים שהספין שלהם בגלאי הראשון הוא 1/2.
לפי (4) יהיה:
כלומר, התחזית של תורת הקוונטים (4) לא מקיימת תמיד את אי השוויון (3).
ניסויים שונים שנערכו כדי לבדוק את משפט בל, איששו את תחזיות תורת הקוונטים וסתרו את אי השווין של בל.
המשמעות של משפט בל
משפט בל הוא משפט לוגי-מתמטי היוצא מהנחות מסוימות ומגיע למסקנה הניתנת לבדיקה בעזרת ניסוי. אימות הפיתוח על ידי חוקרים רבים, יחד עם הפרכת המסקנה בניסויים רבים, מראה שאחת ההנחות שגויה.
שתי ההנחות המרכזיות בפיתוח, שאינן ניתנות לאימות, הן:
הפרשנויות המרכזיות של המשפט שוללות אחת משתי הנחות אלו.
הנחות יסוד נוספות עוסקות בתקפות חוק המספרים הגדולים שבאופן כללי משמש להסקת מסקנות מניסויים פיזיקליים, ואף בתקפות הלוגיקה שבאופן כללי משמשת לאימות פיתוחים מתמטיים. אכן, יש המפרשים את המשפט באופן המציע לוגיקה אלטרנטיבית.
ההשלכות הפילוסופיות של משפט בל
על החלק התיאורי של תורת הקוונטים אין כמעט חילוקי דעות. התחזיות והנוסחאות הסטטיסטיות שכלולות בה נבדקו בניסויים רבים ותוצאות הניסויים תואמות את התחזיות. לעומת זאת, על הפרשנות של תורת הקוונטים ניטש ויכוח ארוך שנים. תורת הקוונטים אומרת שלא ניתן לחזות מראש את תכונותיו הקוונטיות של חלקיק מסוים, אלא רק את הסיכוי למציאת כל אחד מהערכים האפשריים אם וכאשר נמדוד אותם. על פי פרשנות קופנהגן – ממשנתו של נילס בוהר – לחלקיק אין כלל ערך מסוים לתכונה עד למדידתה, אלא הוא נמצא במצב של סופרפוזיציה קוונטית שמשלב את כל הערכים האפשריים. רק בזמן המדידה עצמה הוא מקבל את אחד הערכים האפשריים. פרשנות זו סותרת את אחת מהנחות היסוד של הפיזיקה הקלאסית – ההנחה שהמציאות היא דטרמיניסטית ובכל נקודת זמן יש לה תכונות מוגדרות וחד משמעיות שיקבעו את כל המצבים הבאים שלה. איינשטיין התנגד לפרשנות זו וידועה אמירתו "אלוהים אינו משחק בקוביות" שהופיעה במכתב לפיזיקאי מקס בורן.
פרשנות זו נעשית עוד יותר בעייתית כאשר מדובר על זוגות חלקיקים במצב של שזירות קוונטית. במצב כזה, בכל מדידה נקבל תמיד ערכים משלימים לשני החלקיקים. אם למשל יהיה לאחד מהם ספין 1+ לשני יהיה בהכרח ספין 1-. אם החלקיק מקבל את כיוון הספין רק בזמן המדידה, הוא צריך להשפיע באופן מיידי גם על הספין של בן זוגו – גם אם זה נמצא במרחק רב. את האפשרות להשפעה כזאת כינה איינשטיין: "Spooky action at a distance" (פעולה מוזרה ממרחק).
איינשטיין גרס, שלכל חלקיק ישנן תכונות קבועות מראש – משתנים סמויים - שקובעות מה יהיה הערך של כל תכונה קוונטית, גם אם איננו יכולים לדעת מראש מה הן.
הוויכוח בין תומכי פרשנות קופנהגן לבין תומכי תאוריית המשתנים הסמויים נמשך עד היום. עד לפרסום משפט בל, הוויכוח הזה התנהל ברמה הפילוסופית בלבד. מכיוון שאין כל דרך לדעת מה מצבו של חלקיק שאיננו מודדים אותו באופן כלשהו, כל אחת משתי הפרשנויות האלה עשויה להיות נכונה באותה המידה והבחירה ביניהן תלויה בהשקפה הפילוסופית של כל אחד. פרסום משפט בל, שהראה שיש סתירה בין תחזיות תורת הקוונטים לבין כל תאוריית משתנים סמויים לוקאליים אפשרית, נתן אפשרות להעמיד לבחינה בניסויים את היתכנותה של תאוריה כזאת. כאמור, תוצאות הניסויים שנערכו לבדיקת משפט בל, תמכו בתחזיות תורת הקוונטים והיטו את הכף כנגד תאוריית משתנים סמויים לוקאליים.
רבים נוהגים להסיק מכך שהמציאות, לפחות ברמת החלקיקים התת-אטומיים, איננה לוקאלית ושפרשנות קופנהגן היא הפרשנות הנכונה לתורת הקוונטים. אבל האמת היא, כפי שנאמר קודם, שמה שמראים הניסויים הוא שאיננו יכולים לדבוק בכל ארבע ההנחות המופיעות למעלה. ויתור על אחת או יותר מההנחות הללו, יפתור את הסתירה בין תוצאות הניסויים לאי השוויון של בל. השאלה על איזו מן ההנחות הללו לוותר מחזירה אותנו – לפחות בינתיים - למגרש של הפילוסופיה.
גרסאות של אי השוויון של בל
היום ידועות מספר גרסאות של אי השוויון של בל. במאמר המקורי של ג'ון בל מופיע אי השוויון בצורה הבאה:
(4)
ניתן לפשט ביטוי זה לצורה של (1) למעלה:
נראה תחילה שאי השוויון (3) שבו השתמשנו להסבר שלמעלה שקול לאי השוויון (1):
ניתן לכתוב את אי השוויון שהשתמשנו בו (3) גם כך:
(7)
אם נחבר את (6) ו-(7) נקבל:
נכפיל את שני צידי אי השוויון ב-2/N ונוסיף ונחסר 1 בכל צד שלו ונקבל:
(8)
(9)
אם נציב את (9) ב-(8) נקבל:
אבל בשל הסימטריה בין זוגות הזויות נוכל להחליף ביניהן ולכתוב גם:
אם נאחד את שתי המשוואות נקבל:
או:
אי השוויון CHSH
גרסה נוספת ידועה של אי השוויון היא זו של ג'ון קלאוסטר, מיכאל הורן, אבנר שמעוני וריצ'רד הולט (CHSH) שפורסמה במאמר בשנת 1969. אי השוויון מתייחס לקורלציה הקוונטית של זוגות זוויות בניסוי דומה לזה המתואר ב-EPR: כל גלאי בכל אחד מהצדדים מכוון לשתי זוויות שונות, ובארבע בדיקות נפרדות בודקים את ארבעת הצירופים האפשריים של זוויות הגלאים. אי השוויון נרשם כך:
כאשר (x,y)E מוגדר כממוצע המשוקלל של המכפלה (x)B•(x)A. אם מגדירים את ערכי הספין 1 ו-1-, (x,y)E נתון על ידי מספר המקרים בהם הערכים ב A ו-B היו שווים, פחות מספר המקרים שהערכים היו שונים חלקי סך-הכל המקרים שנבדקו:
ניסויים לבדיקת משפט בל
מאז פרסום משפט בל נערכו מספר גדול של ניסויים לבדיקת קיומו או אי קיומו של אי השוויון של בל. רוב הניסויים נערכו על אור מקוטב ולא על הספין של אלקטרונים כפי שמוצע במסמכים המקוריים, מכיוון שניסויים באור מקוטב קלים יותר ליישום. תכונת הקיטוב של האור דומה במובנים רבים לתכונת הספין של אלקטרונים, כאשר הזויות של המקטבים הן מחצית הזויות המקבילות של גלאי הספין.
אפשרות אחרת, קצת מורכבת יותר, היא ניסוי עם שני ערוצים שבו ישנם שני גלאים בכל צד שמודדים את שני הערכים הקוונטיים האפשריים.
תיאור גרפי של אי-שוויון בל
אם ניקח שלוש קבוצות: קבוצת האובייקטים בעלי תכונה A, קבוצת האובייקטים בעלי תכונה B וקבוצת האובייקטים בעלי תכונה C ונצייר אותן בדיאגרמה עם כל החפיפות (חיתוכים) האפשריות ביניהן, נקבל שבעה אזורים שנסמן אותם באותיות
a-g:
כל אחד מהאזורים יכול להכיל 0 או יותר אובייקטים.
נרשום את האיברים של משפט בל באמצעות האזורים בדיאגרמה:
מכיוון ש-b + d ≥ 0 הרי שאי-שוויון בל מתקיים.
רפאל ברוך טולידאנו
רבי רפאל ברוך טולידאנו (תר"ן, 1890 - י"ח בחשוון תשל"א, 17 בנובמבר 1970) היה רבה וראש אבות בתי הדין של מקנס שבמרוקו. מחבר "קיצור שולחן ערוך" לפי מנהגי הספרדים.
תולדות חייו
נולד במקנס שבמרוקו לרבי יעקב טולידאנו רבה של מקנס ולחנה לבית סודרי. משפחת טולידאנו היא משפחת רבנים ותיקה ממגורשי ספרד, שמקורה בטולדו. נישא לבת דודתו רחל בת רבי שלום עמאר. רבו המובהק היה רבי חיים בירדוגו. למד מוסר אצל רבי חיים משאש.
השם רפאל נוסף לו בשנת תר"צ, לאחר שחלה.
סמוך לפטירת אביו, בשנת תרצ"ב החל לכהן כדיין רשמי בבית הדין שבמקנס בראשות הרב יהושע בירדוגו. לאחר מספר שנים, הצטרפו להרכב בית הדין הרב יוסף משאש והרב ברוך אברהם טולידאנו. במסגרת תפקידו הרבני, נהג להתשתתף בכינוסים שקיימה מועצת רבני מרוקו מעת לעת. באספה החמישית של המועצה, קרא לייסד חינוך עצמאי תחת השגחת הרבנים, שישולבו בו לימודי חול עד לקבלת תעודה מתאימה.
בישראל
בשנת תשכ"ג (1963) עלה הרב טולידאנו לישראל. הוא התיישב בבני ברק, תחילה בשכונת זיכרון מאיר ובסוף ימיו בשכונת רמת אהרון. דרש דרשות התעוררות וחיזוק בקרב עולים ממרוקו בישראל והשפיע עליהם לשלוח את בניהם לישיבות.
היה מזוהה עם אגודת ישראל. השתתף בכנסייה הגדולה החמישית בשנת תשכ"ד (1964) ונשא בה נאום שבו ביכה את מצב הנוער הספרדי העולה לארץ ונוטש את מורשת אבותיו. הוא הטיל את האחריות על הציבור החרדי וזעק:.
נפטר בי"ח בחשוון תשל"א ונקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
הנצחתו
אחר פטירתו קראה עיריית בני ברק את הרחוב שבו התגורר בסוף ימיו על שמו. רחוב על שמו קיים גם בשכונת רמת שלמה בירושלים. צאצאיו הקימו ישיבות ובתי מדרש על שמו: ישיבת חזון ברוך בצרפת, ישיבת אור ברוך בירושלים וקהילת עטרת ברוך בבני ברק.
חיבוריו
הרב טולידאנו חיבר את הספר "קיצור שולחן ערוך השלם". הספר מבוסס בעיקר על פסקי שולחן ערוך ועל ביאור כף החיים וכן על קיצור שולחן ערוך, ובתוספת מנהג מרוקו. בספר מופיעים גם פיוטים שכתב, והידוע בהם הוא "אשורר שירה לכבוד התורה", אשר נפוץ בקרב עדות המזרח. כתביו ותשובותיו על אורח חיים ויורה דעה יצאו לאור על ידי מכון אהבת שלום, תחת הכותר "שו"ת רבי ברוך".
אליפות העולם בג'ודו 2019
אליפות העולם בג'ודו בשנת 2019 התקיימה בין התאריכים 25 באוגוסט עד 1 בספטמבר באולם ניפון בודוקאן בטוקיו, יפן. באליפות התחרו 834 ג'ודוקא מ-146 מדינות.
טבלת המדליות
הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה".
ישראל באליפות העולם
המשלחת הישראלית לאליפות העולם הייתה הגדולה ביותר בתולדות הענף בישראל, וכללה 14 ג'ודוקא. שגיא מוקי זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של 81 ק"ג, לאחר שניצח בשישה קרבות.
קתרין הייהו
ראשית חיים והשכלה
קטרין הייהו נולדה ב-15 באפריל 1972, בטורונטו, אונטריו. אביה, דאג הייהו, היה מורה למדעים ומיסיונר. כשהיהו הייתה בת תשע, משפחתה עברה לקאלי שבקולומביה, שם עבדו הוריה כמיסיונרים ומורים.
ויקטור יאנג
ויקטור יאנג (באנגלית: Victor Young; 8 באוגוסט 1900 - 10 בנובמבר 1956) היה מלחין, מעבד, כנר, ומנצח יהודי אמריקאי.
קתרין הייהו
ראשית חיים והשכלה
הייהו סיימה את לימודי תואר הראשון בפיזיקה ואסטרונומיה מאוניברסיטת טורונטו ב-1994 והמשיכה ללימודי אסטרופיזיקה. בעקבות קורס במדעי האקלים, היא שינתה את התחום המחקר שלה למדעי האטמוספירה. היא סיימה את התואר השני ולימודי הדוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בראש ועדת הדוקטורט שלה עמד פרופ' דונלד וובלס, שגייס אותה לפרויקט מחקר להערכת מצבם של האגמים הגדולים בשיקגו עקבות שינויי האקלים.
ויקטור יאנג
חייו
יאנג החל את הקריירה ככנר קונצרטים, אך בהמשך נכנס למוזיקה פופולרית, כשהצטרף לתזמורתו של טד פיוריטו. באמצע שנות ה-30 עבר להוליווד, שם עסק בכתיבת מוזיקה לסרטים, בנוסף ליצירת אלבומים רבים בתחום המוזיקה הקלה. ב-1943 היה מוענד לפרס אוסקר על פסקול המוזיקה לסרט למי צלצלו הפעמונים.
קתרין הייהו
תחומי מחקר
הייהו חוקרת באוניברסיטת טקסס טק מאז 2005. היא כתבה יותר מ-120 פרסומים מדעיים ושותפה לכתיבת מספר דוחות עבור תוכנית המחקר לשינויי גלובליים של ארצות הברית (US Global Change Research Program), כמו גם מספר דוחות של האקדמיה הלאומית למדעים. ב-2014 לאחר פרסום והוגש דוח הערכת האקלים הלאומית האמריקאי לנשיא ולקונגרס הייהו הדגישה, "שינוי האקלים הם כאן ועכשיו, ולא בזמן או מקום רחוקים", ו"לבחירות שאנו עושים היום תהיה השפעה משמעותית על עתידנו". היא גם שימשה כמבקרת מומחית בדוח ההערכה הרביעי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינויי אקלים.
ויקטור יאנג
חייו
בין יצירותיו המוכרות ניתן למנות את "שבע הגבעות של רומא", "When I Fall In Love", "Blue Star", "Love Letters", ההצגה הגדולה בתבל, סקרמוש, עגילי זהב, ג'וני גיטאר, "סיפורו של ד"ר וואסל", יאנקי בחצר המלך ארתור ואת "Stella By Starlight".
קתרין הייהו
תחומי מחקר
ב-16 בספטמבר 2019, הייהו קיבלה את התואר מגינת כדור הארץ של התוכנית הסביבתית של האו"ם בקטגוריית מדע וחדשנות.
ויקטור יאנג
חייו
יאנג היה מועמד 22 פעמים לזכייה בפרס אוסקר, אך מעולם לא זכה בו במהלך חייו. פרס האוסקר היחיד שזכה בו ניתן לו לאחר מותו עבור כתיבת המוזיקה לסרט "מסביב לעולם בשמונים יום" שיצא בשנת 1956. ב-1951 זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור המוזיקה שהלחין לסרט "רומן בספטמבר".ב-1954 חיבר את הפסקול לסרט הקש בעץ בכיכובו של דני קיי.
קתרין הייהו
דיברור שינוי האקלים
בנוסף למחקריה בתחום שינויי אקלים, הייהו היא דוברת רהוטה בנושא ופועלת להעלאת המודעות לפעולות שניתן לעשות למזער את משבר האקלים. ב-2014, הטיים כלל אותה בין 100 האנשים המשפיעים ביותר. באותה השנה, האיחוד הגיאופיזי האמריקאי העניק לה את פרס התקשורת האקלימית.
ויקטור יאנג
חייו
נפטר בשנת 1956 בפאלם ספרינגס, קליפורניה, לאחר שלקה בדימום מוחי.
קתרין הייהו
דיברור שינוי האקלים
הייהו מבקרת את מכחישי המשבר האקלי. ב 2018, היא אמרה, "ששת השלבים של הכחשת האקלים הם: זה לא אמיתי. זה לא אנחנו. זה לא כזה נורא. זה יקר מדי לתקן. אהה, הנה פתרון מצוין (שממש לא עושה כלום). ו- אוי לא! עכשיו זה מאוחר מדי. באמת הייתם צריכים להזהיר אותנו קודם."
ב-2021 הייהו הוציאה לאור ספר מדע פופולרי save us (הצל אותנו) הדן בדרכים שכולם יכולים להיות חלק משינוי האקלים ולהציל את כולנו. הספר מציע דרכים לשוחח על משבר האקלים גם עם אנשים המתכחשים לו. הייהו מדגישה ששכנוע אנשים אינו יכול להתבסס רק עו עובדות אלא גם על הרגש והתפיסה.
הסברה לקהילות נוצריות
ב-2009, הייהו ובעלה, אנדרו פארלי, כתבו יחד ספר המחבר בין מחקר האקלים לאמונה הנוצרית. בעקבות פרסום הספר, הייהו הוזמנה להרצות לכנסיות, קולג'ים נוצריים וקבוצות שמרניות נוספות.
פרסים והוקרה
2019: מגינת כדור הארץ של התוכנית הסביבתית של האו"ם
2019: אחת ממאה ההוגי המשפיעים בעולם של מגזין Foreign Policy
2018: פרס על שם המדען סטיבן שניידר בתחום התקשורת המדעית
2017: אחת מחמישים המנהיגים הבינלאומיים של מגזין פורצ'ן
2016: פרס ידיד כדור הארץ של המרכז הלאומי לחינוך מדעי, ארצות הברית
2014: 100 האנשים המשפיעים ביותר של מגזין טיים
2014: פרס התקשורת האקלימית של האיחוד הגיאופיזי האמריקאי
חיים אישיים
הייהו, היא נוצרייה אוונגליסטית. היא מתארת שהחשיפה שלה כנוצרייה ומדענית מרגישה "כמו יצאה מהארון". אביה, דאג הייהו, שימש כרכז מדע וטכנולוגיה במועצת בתי הספר של מחוז טורונטו, וכיום פרופסור חבר לחינוך במכללה ובסמינר של אוניברסיטת Tyndale בטורונטו. האוניברסיטה הנוצרית בטורונטו הייהו מייחסת את אביה כמקור השראה לגבי אמונתה שהמדע והדת אינם חייבים להיות בקונפליקט.
אנדרו פארלי, בעלה, הוא פרופסור חבר לבלשנות שימושית באוניברסיטת טקסס טק, והכומר הראשי של כנסייה כנסייה אוונגליסטית בלובבוק, טקסס.
אלכסנדרו סובורוב
אלכסנדרו סובורוב (נולד ב-2 בפברואר 1987 בקישינב, מולדובה) הוא כדורגלן מולדובי המשחק בעמדת הקשר בספינטול גיאורגה מליגת העל המולדבית ובנבחרת מולדובה.
סובורוב התחיל את הקריירה שלו בשריף טירספול ועלה לבוגרים לראשונה ב-2002. ב-2007 עבר לפ.צ. טירספול וכעבור שנתיים חזר לקבוצת נעוריו. ב-2010 חתם בקרקוביה קרקוב. לזכותו של סובורוב 42 הופעות ו-5 שערים במדי נבחרת מולדובה.
בינואר 2013 חתם באקדמיקה קישינב ובקיץ עבר למורדוביה סרנסק.
נייבה (נהר, רוסיה)
נייבה (ברוסית: Нева) הוא נהר רוסי באורך 74 קילומטרים הנובע מימת לאדוגה ונשפך לתוך הים הבלטי במפרץ נייבה שבמפרץ הפיני, ליד סנקט פטרבורג.
בשפך הנהר נבנה סכר להגנת חופי סנקט פטרבורג מפני השיטפונות הנגרמים מגלי הסערות. הנהר מהווה חלק מנתיב המים וולגה-בלטי. בדלתה של הנהר ישנם מספר איים היוצרים ביניהם תעלות. האי הגדול ביותר הוא נייבה הגדול והתעלות הגדולות ביותר הן: תעלת מורסקוי, תעלת אובוודני, תעלת גריבוידוב ותעלת קריוקוב.
על הקרח שכיסה את נהר הנייבה ובסביבתו נערך בשנת 1240 קרב נייבה בין הצבא השוודי ובין צבאו של נסיך נובגורוד, אלכסנדר ירוסלביץ'. לאחר הניצחון לקח לעצמו הנסיך את השם אלכסנדר נבסקי לזכר קרב נייבה.
אבי ארוך
אבי ארוך הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק כוח האדם. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת UMI יוניברסל מוטורס ישראל (יבואנית מכוניות ג'נרל מוטורס לישראל).
ביוגרפיה
ארוך נולד בתל אביב ולמד בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. התגייס לצה"ל ב-1965 והוכשר כמכונאי מטוסי סילון. שירת כמכונאי בטייסת 101 במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר קורס קצינים שירת כשליש בטייסת 109. בהמשך שירת כמפקד גף מנהלה בבמצ"א 108 (בית מלאכה לציוד אלקטרוני בצריפין), מפקד גף מנהלה ביחידת בקרה אווירית הדרומית (יב"א 509), ראש ענף חינוך בחיל האוויר, מפקד טייסת מנהלה בבסיס חצור ומפקד טייסת מנהלה של בסיס תל נוף. לאחר מבצע שלום הגליל שימש מפקד שדה התעופה ביירות. שירת כראש מחלקת פרט וחוגרים בחיל האוויר. ב-1990 מונה לראש להק כוח האדם בחיל ושירת בתפקיד זה עד 1992.
לאחר שחרורו משירות הקבע, הצטרף לחברת יוניברסל מוטורס ישראל, יבואנית ג'נרל מוטורס, בה כיהן מפקדו לשעבר בחיל האוויר אביהו בן-נון כיושב הראש. ארוך כיהן כסמנכ"ל לענייני שיווק ומכירות, בינואר 2008 מונה למנכ"ל החברה וכיהן בתפקיד עד סוף 2014.
תא דם
תא דם נמצא בעיקר בדם אבל נוצר בתהליך שנקרא המטופוייזה המתרחש במח העצם ורק בצורתו הבוגרת מגיע לדם. הסוגים העיקריים של תאי הדם כוללים:
תאי הדם מהווים עד 45% מנפח הדם, 55% הנותרים מהווה נוזל הדם, הפלזמה.
המכביה השלישית
המכביה השלישית, המכונה גם מכביית ראשית הגאולה, התקיימה בתקופת חג סוכות תשי"א, מ-27 בספטמבר ועד 8 באוקטובר 1950.
היה זה מפגן הספורט הבינלאומי הראשון שנערך במדינת ישראל. הייתה זו גם המכביה הראשונה שנערכה במדינת ישראל, מדינה יהודית ועצמאית. מפגשם של הספורטאים היהודים המצטיינים מכל העולם וחידוש מפעל המכביה לאחר 15 שנות הפסקה, היו ציון דרך משמעותי בחיי העם היהודי, לאחר מוראות השואה והקזת הדם במלחמת העצמאות. במכביה זו בלטו בהיעדרם הספורטאים היהודים ממדינות מזרח אירופה - רובם נרצחו בשואה, ועל הנותרים נאסרה ההשתתפות על ידי המשטרים הקומוניסטיים בארצותיהם.
למכביה השלישית, כמו ליתר המכביות, הייתה תרומה למפעל הציוני, חיזוק הקשר של הספורטאים היהודים והמלווים שלהם למדינת ישראל והזדמנות להכירה. במהלך השנים רבים מהספורטאים שבאו להתחרות במכביה עלו לישראל.
ההכנות והרקע
המכביה השלישית הייתה אמורה להתקיים שלוש שנים לאחר המכביה השנייה, כלומר ב-1938. ההכנות למכביה כבר החלו, למשל פתיחת התחרות לציור הכרזה, ואורחים נכבדים, דוגמת הרב הראשי של יהדות רומניה, יעקב יצחק נימירובר, הגיעו לארץ לשם כך, אך קיום האירוע לא התאפשר בגלל האווירה בארץ ישראל המנדטורית, בתקופת המרד הערבי הגדול. המכביה לא התקיימה גם בשנים הבאות בשל מלחמת העולם השנייה, ובהמשך בשל המאבק בשלטונות הבריטיים ומלחמת העצמאות.
באירוח התחרויות לקחו חלק הערים ירושלים, תל אביב, חיפה, רמת גן, רחובות, פתח תקווה, ראשון לציון ונתניה. הביטוח הרפואי אורגן על ידי קופת חולים מכבי. הקריקטוריסט יוסף בס לקח על עצמו להכין ספר קריקטורות של הספורטאים המתחרים במכביה. לקראת פתיחת התחרויות הופק "מדריך המכביה" כרך א', חוברת עם תוכנית כל הופעות המכביה והסברים על מבנה השלטון בישראל ועל המוסדות הספורטיביים.
המכביה השלישית הייתה גם מקור משיכה למבקרים רמי מעלה, דוגמת קאמיל הויסמנס, לשעבר ראש ממשלת בלגיה ומראשי התנועה הסוציאל-דמוקרטית.
התכנסות הספורטאים היהודים מכל העולם היוותה הזדמנות למחות נגד סירוב הוועד האולימפי הבינלאומי לאפשר את השתתפותה של ישראל באולימפיאדת הלסינקי בשנת 1952.
פתיחת המכביה
לקראת כינוס המכביה השלישית נבנה אצטדיון רמת גן, ובו התקיים טקס הפתיחה של המכביה השלישית ב-27 בספטמבר 1950 בנוכחות ארבעים וחמישה אלף צופים, מחציתם ישבו ביציעים ומחציתם על הדשא. המנון המכביה, שחיבר יגאל כספי, נוגן בטקס הפתיחה בעיבודו של מרק לברי, ואברהם ברוידס חיבר לו מילים.
טקס הפתיחה של המכביה השלישית התחיל בתהלוכה של משתתפיה. פרופ' ברודצקי, נשיא ההסתדרות העולמית "מכבי", נשא ברכה, וממלא מקום נשיא המדינה, יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, הכריז על פתיחת אירועי המכביה. במכביה זו הונף לראשונה דגל המכביה, תרומת יהודית ויוסף יקותיאלי (הוגה רעיון המכביה ומגשימו), לזכר בנם אמנון, מפקד כיתה בפלמ"ח, שנפל במלחמת העצמאות. אות פתיחת הטקס ניתן ב-12 יריות תותחים והפרחת 500 יונים. בהמשך הושבעו הספורטאים על ידי האצן יהודה גבאי ונכנס לאצטדיון רץ, שהביא לפיד בוער שהודלק יום קודם לכן בסמוך לקברות המכבים. נערך טקס יזכור לחללי מלחמת העצמאות ואחרי כן הוצג קטע התעמלות המונית של חברי מכבי הצעיר. הטקס הסתיים במפקד סיום.
לכבוד פתיחת המכביה השלישית השיק דואר ישראל, ב-1 באוקטובר 1950, סדרת בולים בנושא.
המשלחות
למכביה זו הגיעו משלחות מכ-20 ארצות, שכללו שמונה מאות ספורטאים. הארצות מהן הגיעו המשלחות, וגודל המשלחות, נתנו ביטוי לשינוי הדרסטי שחל בעולם היהודי בעקבות השואה. הגיעו משלחות מאוסטרליה, הודו, דרום אפריקה, טורקיה, לוב, אוסטריה, הממלכה המאוחדת, אירלנד, שווייץ, ארצות הברית, ארגנטינה, קנדה, צרפת, הולנד, בלגיה, דנמרק, פינלנד, צ'ילה, ברזיל, חבל הסאר וישראל. עבור המשלחות מארגנטינה, קנדה, הודו, לוב ושוודיה הייתה זו השתתפות ראשונה במשחקי המכביה. המשלחת הישראלית כללה 240 ספורטאים, שנבחרו על ידי ועדה פריטטית והמרכז שלהם היה קורט מרקס. קביעת הרכב המשלחת הישראלית נדחתה עד הרגע האחרון כמעט, בגלל מחלוקות בין מרכזי הפועל ומכבי. מתוך 15 ענפי ספורט, רק על שניים, כדורעף ושחייה, הושגה הסכמה מוקדמת. על 12 ענפים נוספים הושגה הסכמה רק שבוע לפני התחרויות, ועל הענף האחרון, הכדורגל, ההסכמה הושגה רק יומיים לפני פתיחת המכביה. עיכוב קביעת הנבחרות מנע אימונים משותפים וכך הגיעו הנבחרות הישראליות למכביה, כשהספורטאים לא הוכנו כראוי. מחוץ לארץ הגיעו כ-400 ספורטאים וכ-3,000 אורחים. במשלחות שהגיעו מחו"ל, שולבו ספורטאים יהודים מפורסמים, שהחזיקו בשיאים של מדינותיהם ואף בתארים אולימפיים. במשלחת של יהדות ארצות הברית השתתפו האצן איירה קפלן (Ira Kaplan), המתאבק הכבד הנרי ויטנברג ומרים המשקולות פרנק ספלמן, שני האחרונים בעלי מדליות זהב מאולימפיאדת לונדון (1948). במשלחת של יהדות דרום אפריקה בלטו הטניסאים סיד לוי, השלישי בדירוגו בדרום אפריקה וחבר נבחרת הדייוויס שלה ונביל קאצן בן ה-16, שהגיע לחצי הגמר של תחרויות הנוער בווימבלדון. בראש משלחת יהדות קנדה הגיע המתאבק פרד אוברלנדר, שהיה אלוף בריטניה, אך שנתיים לפני המכביה היגר לקנדה והקים שם שלוחה של מכבי. במשלחת הבריטית שותף גם האצן היהודי שחור העור מטרינידאד, פרינס אלברט ג'ייקובס.
במכביה השלישית שותפו לראשונה ספורטאים יהודים, שלא היו חברי מכבי (חברי הפועל, בית"ר ואליצור), לאחר שהוחלט לאפשר השתתפות לכל ספורטאי יהודי מתאים. היריבות הישנה בין הפועל למכבי לא נעלמה לגמרי, והיה צורך במאמצים מיוחדים כדי להתגבר על תקריות שנבעו ממנה.
אופניים
במרוץ האופניים לאורך חמישים קילומטרים, שנערך בדרום הארץ, הייתה תחרות צמודה בין הרוכבים הישראלים והרוכבים מהולנד ומאנגליה. בסיום המרוץ, שהשתתפו בו 9 רוכבי אופניים, ניצח ההולנדי מרטין ואן-כלדר בתוצאה של 1:20.35 שעות, לפני הישראלי משה וישגרודסקי (1:20.40 שעות).
איגרוף
בתחרות האגרוף התחרו ספורטאים מישראל, אנגליה, אירלנד, קנדה, דרום אפריקה, הודו והולנד. הישראלים בלטו וניצחו ב-5 תחרויות.
אתלטיקה קלה
בתחרות האתלטיקה התמודדו 56 ישראלים (40 גברים ו-16 נשים), 17 בריטים (15 גברים ושתי נשים), 10 אמריקאים, 7 אוסטרים, 7 דרום אפריקאים (6 אתלטים ו-1 אתלטית), 6 שווייצרים, 4 בלגים, 2 שוודים ומתחרים יחידים מטורקיה, ארגנטינה והולנד (אתלטית). אתלטים אלה התחרו ב-29 תחומים של גברים ו-8 תחומים של נשים.
האתלטים מישראל זכו במרב מדליות הזהב (10), אך לעומתם בלטו באיכותם האתלטים מארצות הברית, שזכו ב-9 מדליות זהב וקבעו 7 שיאים ישראליים בינלאומיים חדשים, וגם ששת האתלטים מדרום אפריקה שזכו ב-9 מדליות זהב ושברו 3 שיאים ישראליים בינלאומיים.
האתלטים המנצחים מדרום אפריקה
דייב סנדלר בריצת 200 מטר, אחיו, סול סנדלר, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר, לוינסון בריצת 1500 מטר, מייק רובינוביץ' בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר, ספילקין בריצת 110 מטר משוכות ובקפיצה משולשת ועדנה פרידמן בריצת 60 מטר משוכות.
האתלטים המנצחים מישראל
יעקב קובלנץ בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה, זאב כספי בהטלת כידון, פנחס פולונסקי ביידוי פטיש, רות הרשלר בריצת 80 מטר משוכות, אהובה קריביצקי בקפיצה לגובה, לאה זמרי (הורביץ) בקפיצה לרוחק, פרידה ליכטבלאו בזריקת דיסקוס ורעיה ברונשטיין בהטלת כידון ובהדיפת כדור ברזל.
איירין לדרמן מבריטניה ניצחה בריצת 100 מטר לפני עדנה פרידמן מדרום אפריקה. לדרמן ניצחה במקצוע זה גם במכביה הרביעית.
הוקי שדה
בטורניר ההוקי שדה השתתפו רק שתי נבחרות, ישראל והודו. ישראל ניצחה את הנבחרת ההודית בשני משחקים, בתוצאות 3 - 2 ו-3 - 0.
היאבקות
המנצחים בהיאבקות בסגנון יווני-רומי
בתחרות השתתף האלוף האולימפי (לונדון 1948) הנרי ויטנברג מארצות הברית. המנצחים בהיאבקות בסגנון חופשי
הרמת משקולות
בתחרות השתתף האלוף האולימפי (לונדון 1948) פרנק ספלמן מארצות הברית. המנצחים בתחרות הרמת משקולות.
התעמלות מכשירים
תחרויות ההתעמלות נערכו באולם מכבי בחיפה.
- ג'ני שפרוט 93.65 נקודות - דבורה הירש 88.70 נקודות - רות לנצר 85.0 נקודות - ו. שחרל 150.90 נקודות - אליעזר מאיו 150.25 נקודות - ח. רם 148.10 נקודות
טניס
תחרויות הטניס עמדו בסימן השליטה הבלתי מעורערת של המשלחת הדרום אפריקאית - כל ארבעת העולים לגמר היו חברי משלחת זו. - גרטרוד קורנפלד - קאופמן - לואיס וקרול לוי - א. רבינסקי דרום אפריקה - נ. קצן דרום אפריקה - מ. שניידר דרום אפריקה
- א. סגל וא. רבינסקי דרום אפריקה - - נ. קצן ומ. שניידר דרום אפריקה
- גרטרוד קורנפלד ואריה אבידן-וייס -
טניס שולחן
תחרויות היחידים בטניס שולחן נערכו בתל אביב, בבית הספר ביל"ו, בהשתתפותם של טניסאים משמונה מדינות, הולנד, שוודיה, ארגנטינה, אנגליה, אוסטריה, בלגיה, דרום אפריקה וישראל.
כדורגל
בטורניר הכדורגל השתתפו 5 נבחרות, נבחרות מכבי מאנגליה, מדרום אפריקה, מצרפת משווייץ ונבחרת ישראל. בטורניר זכתה נבחרת ישראל, שניצחה בכל משחקיה. משחקים אלה אינם מוכרים על ידי ההתאחדות לכדורגל כמשחקים רשמיים של הנבחרת הלאומית.
תוצאות המשחקים
ישראל: חודורוב, מלמד, וייס, גלזר, שמילוביץ', שניאור, גמבש, ישראלי, שפיגל, סטודינקסי, מרימוביץ'. ישראל: חודורוב, וייס, גלזר, נוימן, שמילוביץ', שניאור, ישראלי, אלמליח, שפיגל, סטודינקסי, מרטין.
כדורמים
טורניר הכדורמים נערך בבריכת בת גלים בחיפה. בטורניר השתתפו נבחרות אוסטריה, בלגיה, בריטניה, דרום אפריקה, הודו ומישראל.
- דרום אפריקה -
כדורסל
בטורניר הכדורסל השתתפו 6 נבחרות, ארגנטינה, ארצות הברית, בריטניה, טורקיה, קנדה וישראל.
כדורעף
בטורניר הכדורעף השתתפו 3 נבחרות, ארצות הברית, הודו וישראל.
סיף
- אלן ג'יי - נורמן - - דניאל בוקנץ - אלן קורטלר - רלף קופרמן
קפיצה למים
- מורלי שפירא (Morley Shapiro) - 81.8 נקודות - יואב רענן - 70.1 נקודות
שחייה
תחרויות השחייה, הכדורמים והקפיצה למים נערכו בבריכת בת גלים, בחיפה. השחיינית הבולטת הייתה סוזי נאדור-האלטר מבריטניה, ילידת הונגריה, שזכתה ב-4 מדליות זהב.
המנצחים והמנצחות בתחרות השחייה.
מסיבת הריקודים
כחלק מאירועי המכביה השלישית תוכננה מסיבת ריקודים באצטדיון המכביה, בתל אביב, למוצאי שבת, 7 באוקטובר 1950, בין השעות 20.00 - 23.00. למסיבה תוכננו מחולות ישראליים, ריקודי עם, ריקודי חג וריקודי הופעה בהשתתפות קבוצות של מכבי וקבוצות של הפועל. הובטחו תאורה מיוחדת ותזמורת ליווי. הכרטיסים למסיבת הריקודים נמכרו מראש במהלך השבוע. במועד הנקוב התאורה הייתה לקויה מאוד ולא הייתה הגברה מתאימה למוזיקה, לכן נוצרה אנדרלמוסיה ובאי המסיבה יצאו ממנה מאוכזבים. מאוחר יותר פורסמה התנצלות בעיתונים.
נעילת המכביה
טקס הנעילה של המכביה השלישית נערך ביום 8 באוקטובר 1950 והתבסס על חיילי צה"ל. הטקס התחיל בשעה 15:00, לקול נגינת החצוצרה, בהנפת דגל המדינה והצבת משמר כבוד לדגל. מפקד המשמר העביר את הפיקוד לשר הביטחון וראש הממשלה, דוד בן-גוריון, והוא נתן את האות לפתיחת המפגן הצבאי.
צה"ל ערך ביום שישי חזרה כללית לקראת מפגן הסיום ובמשך כל ימי השבוע מטוסי תובלה של צה"ל הצניחו בובות מעל האצטדיון. המפגן התחיל בתרגילי התעמלות של חיילים על קורות, ונמשך בתרגולי חיילים עם ציוד מלא כולל כובע פלדה ורובים (תרגילי סדר חמושים). בשלב הבא הוצגו קרבות פנים אל פנים של חיילות מצוידות במקל קצר ותרגילי טיפוס על חבלים. הצופים זכו למפגן צניחת ראווה, ראשון במינו בישראל, של כ-60 צנחנים מפלוגה א' של גדוד 890 ושתי צנחניות, יוכבד קאשי ומנוחה פידל, החיילות הראשונות שעברו קורס צניחה של צה"ל, ולאחר מכן למפגן של אקרובטיקה של מטוסים. בעת שבשמים נערך המפגן האווירי, על הקרקע הגישו לראש הממשלה חמשת הצנחנים הראשונים, שלושה חיילים ושתי חיילות, איגרת: בו-זמנית קיפלו יתר הצנחנים את המצנחים והתארגנו לצעידת הצדעה מסביב לאצטדיון, כשבמרכז האצטדיון חיילים אחרים מדגימים קרבות קומנדו וג'ודו.
גביעים למנצחים
לקראת סוף הטקס נאם ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון. אחרי ראש הממשלה סיכם את הטקס משה שלוש, יושב ראש הנהלת מכבי העולמית, ונוגנה "התקווה".
אחרי הנעילה
המפגש בין הספורטאים היהודים ממדינות שונות הוביל גם להיכרויות ואף לחתונות. ספורטאי אמריקאי וספורטאית אנגלייה החליטו להינשא וכך עשו גם ספורטאי טורקי וספורטאית ישראלית.
ברוך התוגרמי
רבי ברוך התוגרמי (שנת ה' אלפים, 1240 בערך) היה ממקובלי ספרד בתקופת הראשונים.
תולדותיו
רבי ברוך היה רבו של רבי אברהם אבולעפיה בחכמת הקבלה, שמעיד עליו שפירושיו הם בדרך גימטריה ונוטריקון, ושיטתו בקבלה היא בדרך צירופי שמות.
יש המזהים אותו עם רבי ברוך המובא על ידי רבי משה מבוטריל בשם "חושן משפט בקבלה". השערה אחרת מובאת בנספח לפירוש ספר יצירה" של תלמידו, ר' אברהם אבולעפיה. המהדיר שם מנסה להתחקות על גימטריאות מקבילות של ר' אברהם ור' ברוך, ולפי זה הוא מנסה לזהות את שניהם.
ספרו היחיד הוא, מפתח הקבלה - ספר העוסק בתורת הקבלה - פירוש לספר יצירה.
המרכז הלאומי לחקר אוטיזם
המרכז הלאומי לחקר אוטיזם הוא מרכז לחקר האוטיזם שהוקם באוניברסיטת בן-גוריון בשיתוף פעולה עם ההמרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ונתמך על ידי מענק ממשרד המדע והטכנולוגיה.
היסטוריה
המרכז נוסד בשנת 2015 על ידי חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון ורופאים מהמרכז הרפואי אוניברסיטאי סורוקה אשר חוקרים, מאבחנים ומטפלים בילדים עם אוטיזם. בתחילת דרכו ייסד המרכז מאגר מידע אזורי לאוטיזם שאליו נאסף מידע נרחב הכולל מידע קליני על ההריון והלידה, ציונים ממבחנים התנהגותיים, סריקות MRI, ומידע גנטי. בשנת 2018 החליט משרד המדע לתמוך בהפיכת מרכז המחקר ללאומי ובעקבות זאת נוצר שיתוף פעולה עם עמותת אלו"ט ומרכז האוטיזם באסף הרופא. מאגר המידע נהפך מאזורי ללאומי ומכיל כיום מידע על מעל 1200 ילדים עם אוטיזם ברחבי הארץ. מידע זה כולל גם מדדי אורך שנאספים בביקורי מעקב לאורך שנים ומאפשרים ללמוד על התפתחות הילדים ושינוי בסימפטומים. שותפויות עם מרכזים רפואיים נוספים צפויים בשנים הקרובות.
מאגר המידע הלאומי מאפשר לחוקרים מכלל האוניברסיטאות והמרכזים הרפואיים בארץ לערוך מחקרים ארוכי טווח על אוכלוסיית נבדקים גדולה ולחבר בין מדדים שונים שרלוונטיים להבנת הסיבות לאוטיזם ולהבנת איכות האבחון והטיפול באוטיזם בישראל. במחקרים אלו מנסים החוקרים לזהות סוגים שונים של אוטיזם ולהבין את הסיבות והמנגנונים הביולוגיים שגורמים להתפתחות אוטיזם. כדי לקדם את האבחון והטיפול באוטיזם, המרכז מעודד מחקרים שמפתחים שיטות חדשות לאבחון וטיפול באוטיזם ומחקרים שבודקים את היעילות של שיטות אבחון וטיפול קיימות מתוך הבנה שילדים שונים זקוקים לפתרונות שונים.
המרכז פועל על פי עקרון שהחיבור בין החוקרים באוניברסיטאות, הקלינאים במרכזים הרפואיים, המשפחות, ובוגרים עם אוטיזם הוא קריטי לקידום המחקר, האבחון, והטיפול באוטיזם בישראל.
גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג
גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Georg Wilhelm, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 26 בינואר 1624 – 28 באוגוסט 1705) היה דוכס דוכסות בראונשווייג-לינבורג, ואביה של סופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה, אשתו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ביוגרפיה
גאורג וילהלם נולד ב-26 בינואר 1624 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג.
בשנת 1648 ירש אחיו כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג את נסיכות לינבורג מדודם פרידריך הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומסר לגאורג וילהלם את נסיכות קאלנברג.
בשנת 1665 מת כריסטיאן לודוויג, וגאורג וילהלם עלה במקומו לשלטון. אולם, בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על רוב נחלותיו, ואחיו יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1682 התחתנה בתו של גאורג וילהלם סופיה דורותיאה עם אחיינו גאורג לודוויג, וכך הצליח גאורג לודוויג לאחד את כל חלקי הדוכסות. אמו של גאורג לודוויג התנגדה בהתחלה לשידוך משום שאמה של הכלה הייתה פילגש מהאצולה הנמוכה, אולם היא התרככה לבסוף כאשר הבינה את התועלת שהנישואים יביאו למשפחה.
בשנת 1689 מת יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג והשאיר אחריו רק שתי בנות, תוך שהוא מנסה לפני מותו לשנות את החוק הסאלי שהיה נהוג במדינה, כדי שבתו תוכל לרשת אותו. אולם, גאורג וילהלם שהיה מהטוענים לשלטון בדוכסות, פלש אליה וכבש אותה. לאחר מכן התנהל מאבק ירושה בינו לבין טוענים אחרים לכתר, עד שהושגה הסכמה בשנת 1693 לשלטונו של גאורג וילהלם.
גאורג וילהלם מת ב-28 באוגוסט 1705 בעיר וינהאוזן, ואחיינו גאורג לודוויג ירש את נחלותיו.
קישפיזש
קישפיזש (בהונגרית: Kisfüzes) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה, בשטחו הוא הכפר השני בגודלו במחוז.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקישפיזש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 196 תושבים ובשנת 2021 רק 122 תושבים.
12 יהודים חיו בקישפיזש בשנת 1880 מתוך 152 תושבי הכפר, בשנת 1910 חיו בכפר רק שלושה יהודים. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
ראש מדוזה
ראש מדוזה (בלטינית: Caput medusae) הוא סימן של כלי דם מורחבים סביב הטבור, היוצאים ממרכז הטבור לכל הכיוונים, מה שנראה כמו הראש של היצור האגדתי מדוזה.
תופעה דומה אפשרית במקרה הפוך - של חסימת הוריד הנבוב התחתון. במקרה כזה, דם שמקורו מהגפיים התחתונות מחפש דרך אל מערכת שער הכבד דרך אותה השקה באזור הטבור. במקרה כזה הדם זורם מכל הכוונים אל מרכז הטבור.
פדרו הראשון
Piotr I
מו (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
עמדות פוטבול
בפוטבול, כל קבוצה מעמידה על המגרש בכל רגע נתון 11 שחקנים. אין הגבלת חילופי שחקנים למשחק ומותר לבצע החלפות שחקנים בין מהלכים. בשונה מכדורגל מערכי ההגנה וההתקפה משתנים בכל מהלך. כיום שחקני הפוטבול מתמחים בתפקיד מוגדר על המגרש. קבוצות פוטבול מקצועניות מורכבות מנבחרת הגנה ומנבחרת התקפה. בעבר שחקנים רבים התמחו בכמה עמדות, לעיתים לשחקנים אלו הייתה עמדה בהתקפה ועמדה בהגנה.
למעט קו ההתקפה והקוורטרבק, מספר השחקנים בעמדות ההתקפה השונות משתנה לפי הצורך. לרוב, מספר השחקנים בכל עמדות ההגנה לא משתנה למעט מספר הליינבקרים ושחקני קו ההגנה שנע בין שלושה לארבעה שחקנים בכל עמדה.
עמדות הגנה
בניגוד לעמדות בקבוצת ההתקפה, לקבוצת ההגנה אין הגדרות מחייבות לגבי מיקום השחקנים ועמדותיהם, פרט לכך שכל השחקנים חייבים להיות בשטח קבוצת ההגנה ברגע תחילת המהלך. כפי שלקוורטרבק יש אוזניה בקסדה גם לאחד משחקני ההגנה, לרוב הקפטן של ההגנה, יש אוזניה דרכה הוא מקבל הוראות מהמאמן ומכוון את ההגנה.
קו ההגנה
קו ההגנה: שלושה עד שישה שחקנים שנעמדים מול קו ההתקפה. תפקידם לפרוץ את קו ההתקפה ולהפיל את הקוורטרבק (סאק) או לבלום את הרץ. הדיפת שחקני קו ההתקפה מאפשרת לשחקני הקו האחורי לפרוץ לכיוון הקוורטרבק וכן למנוע מהרץ להתקדם במהלכי ריצה ולהפריע לקוורטרבק במהלכי מסירה.
הקו האחורי
הקו האחורי: שלושה או ארבעה שחקנים העומדים מאחורי קו ההגנה. תפקידם למנוע מהרץ להתקדם אם עבר את קו ההגנה הראשון ולפרוץ דרך קו ההתקפה את הדרך לכיוון הקוורטרבק. לעיתים הם גם מהווים הגנה נוספת נגד מסירות קצרות.
מגנים אחוריים
מגנים אחוריים: ארבעה שחקנים שתפקידם להגן מפני מסירות ארוכות ולהיות המכשול האחרון בפני הרץ אם הצליח לחדור גם דרך שחקני קו ההגנה האחורי.
קבוצה מיוחדת ("ספיישל טים")
ספיישל טים: קבוצת השחקנים בכל קבוצה שמטפלת במהלכי הבעיטות.
המינהל הפוליטי הצבאי של משרד ההגנה של רוסיה
המינהל הפוליטי הצבאי של משרד ההגנה של רוסיה רשמית: המנהל הפוליטי-הצבאי הראשי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Главное военно-политическое управление Вооружённых сил Российской Федерации) הוא גוף הפיקוד הצבאי-פוליטי המרכזי המבצע עבודות צבאיות-פטריוטיות בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. נוסד ב-20 ביולי 2018.
המינהל הצבאי-פוליטי הראשי הוקם ב-30 ביולי 2018 על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין. באותו יום, מונה הקולונל אנדריי קרטאפולוב לתפקיד ראש המינהל הפוליטי הראשי - סגן שר ההגנה של הפדרציה הרוסית. הדיווחים הראשונים על הקמת המחלקה הופיעו בכלי התקשורת בפברואר של אותה שנה בהתייחס ל"מקורות במשרד ההגנה" שהציעו כי ניתן יהיה לארגן אותה על בסיס המנהל הראשי לעבודות חינוכיות, יורשו של המינהל הצבאי-פוליטי הראשי של צבא ברית המועצות, שהתפרק בשנת 1991 לאחר הפוטש של ועדת החירום הממלכתית כחלק מחיסול הגופים הפוליטיים של המפלגה הקומוניסטית בכוחות הצבא. לפיכך, ציין סגן יו"ר המועצה הציבורית במשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, אלכסנדר קנשין, כי "בהקשר של מידע עולמי ועימות פסיכולוגי, תפקיד האחדות המוסרית והפוליטית של הצבא והחברה הולך וגובר. לאין שיעור" מה שדרש לטענתו את הצורך ב"ארגון מחדש קיצוני וחיזוק משמעותי של כל המבנה בכוחות המזוינים, שיארגן, ינהל ויהיה אחראי למרכיב המוסרי והאידאולוגי בצבא הרוסי." על פי כמה דיווחים, הרעיון לשקם את המינהל הפוליטי קודם באופן אישי על ידי שר ההגנה סרגיי שויגו . ב-7 באוגוסט, בשיחת ועידה של משרד ההגנה במרכז הלאומי לניהול ההגנה, הציג שויגו אישית את ארטאפולוב לתפקיד ראש המינהל החדש.
סמכויות
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית, המינהל הצבאית-פוליטי הראשי "מארגן עבודה צבאית-פוליטית בכוחות הצבא" במסגרת ההוראות שמשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית "מפתח ומיישם צעדים שמטרתם במתן מידע על פעילויות הכוחות המזוינים, הגברת סמכות החברה ויוקרת השירות הצבאי, שמירה והעצמה של מסורות פטריוטיות וארגון למטרות אלה פעילויות צבאיות-פטריוטיות"
המינהל אחראי על "צבא הנוער" (יונארמייה) ועל "כל החינוך הפטריוטי", מחלקת התרבות ושירות הדוברות של משרד ההגנה וכן הפעלת אמצעי תקשורת מחלקתיים. בעיתונות הרוסית טענו כי הופעתה של מחלקה עם משימות כאלה נחשבת "חזרה לסדר הישן" והשבתם של הפוליטרוקים, שבעבר עסקו בתעמולה פוליטית ובבירור מהלכה הפוליטי של הממשלה.
ראש המינהל עצמו טען כי המינהל נועד לחיזוק עבודתו של משרד ההגנה בתחום לוחמת המידע.
אירלנד באירוויזיון
אירלנד השתתפה באירוויזיון כ-56 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1965 ונעדרה מהתחרות פעמיים ב-1983 ו-2002. נכון ל-, אירלנד והיא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות, עם שבעה ניצחונות בתחרות אך חולקת תואר זה עם שוודיה שניצחה כמספר פעמים זהה. אירלנד היא המדינה היחידה שאירחה את התחרות שלוש פעמים ברציפות, המדינה היחידה שניצחה בתחרות שלוש פעמים ברציפות ואחת המדינות היחידות, יחד עם ספרד, לוקסמבורג וישראל, שניצחה בתחרות פעמיים ברציפות.