cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי פינלנד–רוסיה
1901-1939
בהכרזת העצמאות פינלנד הוגדרה כרפובליקה, אך למרות זאת, לאחר מלחמת האזרחים, וללא סוציאל-דמוקרטים, הצביעו בפרלמנט לטובת ייסוד ממלכת פינלנד. פרידריך קרל, נסיך הסן, שהיה גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נבחר להיות המלך החדש. אולם עם תבוסתה של גרמניה במלחמה הרעיון נזנח, ופינלנד הפכה לרפובליקה, עם קארלו יוהו סטאלברג כנשיאה הראשון.
הרגשות הלאומיים שנשארו לאחר מלחמת האזרחים התפתחו לכדי הקמת מפלגת לאפואה הפשיסטית, שצברה כוח ופופולריות בתחילת שנות השלושים בקרב פינים אנטי-קומוניסטים, אך ניסיון הפיכה כושל בשנת 1932 גרם להוצאת המפלגה מחוץ לחוק ולמאסר מנהיגיה.
בשנות השלושים החלה ברית המועצות להגביר את המדיניות האנטי-פינית שלה, ובשנת 1937 היא מנעה לגמרי מספינות פיניות לשוט בין מפרץ פינלנד לימת לדוגה.
מלחמת החורף
למרות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין גרמניה לברית המועצות ב-23 באוגוסט 1939 חששו הסובייטים מפני הפרת ההסכם על ידי הגרמנים. דאגתם העיקרית הייתה לעיר לנינגרד, השוכנת 30 ק"מ בלבד מהגבול הפיני. הסובייטים רצו להתגונן מפני האפשרות, שגרמניה תתקוף דרך פינלנד ותסתער על לנינגרד. לפיכך פנו לפינלנד בכמה תביעות:
בעקבות דרישות אלה הגיע למוסקבה יוהו קוסטי פאסיקיבי - מדינאי פיני שנמנה עם המדינאים שחתמו על חוזה השלום עם ברית המועצות בשנת 1921. בשיחות ממושכות ניסה למנוע מהסובייטים את ההשתלטות על חלקים מפינלנד. הפינים היו מוכנים להיעתר לחלק מהדרישות, אך ויתור על נמל האנגו התפרש על ידיהם כהפקרה של העם הפיני בידי הרוסים, את זה הם לא היו מוכנים לסבול. לאחר כחמישה שבועות של שיחות חזר פאסיקיבי לארצו ופינלנד החלה להתכונן למלחמה. היא גייסה את כל כוחותיה והציבה אותם על הגבול בקרליה.
ב-28 בנובמבר 1939, ביטל ויאצ'סלב מולוטוב את הסכם אי ההתקפה בין פינלנד לברית המועצות, אחרי שהפגיזה את הכפר הסובייטי מיינילה על מנת לספק עילה למלחמה כנגד פינלנד ולצאת למלחמת החורף.
ב-30 בנובמבר החלה המלחמה וברית המועצות החלה בפלישתה לפינלנד. תחילה, היא הפציצה את הלסינקי ואת ביצורי הגבול בחבל קרליה. כוחות רגלים סובייטיים נעו לכיוון פינלנד אך לא הצליחו להתקדם ונעצרו בקו מנרהיים - קו המבוצר היטב בתוך יער המכוסה שלג עמוק. הפינים נלחמו בסובייטים בכוח רב ואף מצאו נוסחה חדשה לרימון תבערה, שנקרא "בקבוק מולוטוב" על שם שר החוץ הסובייטי. הקור העז והשלג הקנה לפינים יתרון על יריביהם הסובייטים, הם היו מצוידים ואומנו בעבר למלחמה בתנאים קשים אלו, לעומתם, הסובייטים חסרו את הציוד הדרוש.
במשך כחודשיים נלחמו הפינים בחירוף נפש והסבו אבדות קשות לצבא הסובייטי. הממשלה הסובייטית הייתה בהלם - הם סברו כי המלחמה תהיה מבצע צבאי קצר. הכישלון הסובייטי התקבל בקורת רוח בגוש המערבי. ברחבי אירופה לעגו לצבא הסובייטי הענק (שהצטייר כחלש) ופינלנד הייתה ליקירת אירופה; הממלכה המאוחדת, צרפת וארצות הברית שלחו נשק ומתנדבים לפינלנד וראו בלחימה המופלאה של הפינים נקודת אור ומקור עידו במלחמה מול יריב גדול כמו ברית המועצות.
בתחילת פברואר 1940 שילבו הסובייטים התקפות אוויר כבדות ומתקפות ארטילריה על בסיסי אספקה ומסילות ברזל בפינלנד. במשך 12 יום רצופים ירו הסובייטים אלפי פגזים, ולאחר מכן חדרו חילות הרגלים הסובייטיים והבקיעו את הקו. עד תחילת חודש מרץ 1940 נפלו קו מנרהיים ומבצר ויפורי. הצבא הפיני סבל מחוסר חמור בתחמושת. הצרפתים והבריטים תכננו לשלוח עזרה לפינלנד, אך לא הספיקו. ב-7 במרץ 1940 נסע פאסיקיבי למוסקבה פעם נוספת, כדי לסכם את תנאי הכניעה של פינלנד.
ב-12 במרץ קיבלו הפינים את תנאי הסובייטים וחתמו על כתב הכניעה. פינלנד נאלצה לוותר על המיצר הקרלי ולהעביר לברית המועצות מספר איים במבצר פינלנד, כמו בדרישות המקוריות, אלא שהפעם היא לא חכרה, אלא העבירה לריבונות ברית המועצות את חצי האי ריבתי עם נמל פטסאמו ואת נמל האנגו במפרץ פינלנד.
מלחמת ההמשך
בשל הכישלון במבצע ברברוסה בסתיו 1941 ובשל הכישלון במורמנסק הפינים החלו לפקפק ביכולתם של הכוחות הגרמניים ומנהיגי פינלנד שינו אסטרטגיה ורצו לפנות לשלום עם ברית המועצות. הפינים חיכו שה והצבא האדום יתישו זה את זה כדי שהצעת השלום תבוא.
ב-9 ביוני 1944 (שלושה ימים אחרי תחילת מבצע אוברלורד) פתחו הסובייטים במתקפה גדולה על הפינים באזור ימת לדוגה. הסובייטים התקדמו 21.7 ק"מ והתעורר חשש לשלומה של פינלנד. ב-28 ביוני כבשו הסובייטים בחזרה את פטרוזבודסק. שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ, בא בהצעה לפינים לפיה גרמניה תספק לפינים נשק אנטי-טנקי מודרני (לפינים לא היו כלי נשק כאלו) כנגד המתקפה הסובייטית בתמורה להצהרה פינית שלא לשאת ולתת עם ברית המועצות. ב-26 ביוני 1944 הצהיר נשיא פינלנד ריסטו רייטי הצהרה שכזו. היטלר שלח לפינלנד 59 תותחי סער מסוג שטאג סימן 3 ויחידת מטוסים של הלופטוואפה.
בתחילת יולי 1944 הצליחו הפינים לבלום את הסובייטים בקרב טאלי-איהנטלה בעזרת הסיוע הגרמני, למרות עליונות מספרית וחומרית של הסובייטים. הפינים נסוגו 100 ק"מ אך הסובייטים כבר גנזו את הרעיון לכיבוש פינלנד. פתיחתו של מבצע אוברלורד והנחיתה בנורמנדי גרמו לסובייטים לחשוב כי מוטב לרכז את כוחותיהם בכיבוש מזרח ומרכז אירופה לפני שבעלות הברית המערביות יעשו זאת. מהצד השני הפינים כבר מאסו במלחמה והרמטכ"ל מנרהיים חזר ואמר שאם אסטוניה תכבש על ידי הסובייטים, יפסיקו הפינים בלחימתם - זאת כיוון שאסטוניה יכולה הייתה לשמש בסיס מצוין לתקיפות ימיות ואוויריות נגד פינלנד. ב-19 בספטמבר 1944 נסוגו החיילים הגרמנים מאסטוניה. ב-4 בספטמבר הכריזו הפינים על הפסקת אש וב-19 בספטמבר נחתם הסכם שביתת נשק בין ברית המועצות ופינלנד.
עם סיום המלחמה נפתחה מלחמת לפלנד שבסופה גורשו הגרמנים מאדמת פינלנד. באפריל 1945 גורשו הכוחות הגרמנים האחרונים מהמדינה. בחוזה פריז שנחתם ב-10 בפברואר 1947 אושררו תנאי שביתת הנשק מ-1944, והפינים העבירו לברית המועצות את חבל קרליה, סאלה ופטסמו.
היחסים עם ברית המועצות
פינלנד שמרה על החוקה הדמוקרטית ועל הכלכלה החופשית שלה גם בתקופת המלחמה הקרה. הסכמים שנחתמו עם ברית המועצות ב-1947 ו-1948 כללו הגבלות שהוטלו על פינלנד וכן ויתורים טריטוריאליים. אף על פי שהקרבה למעצמה הסובייטית גרם לממשל הפיני להיות זהיר במיוחד בנושאי מדיניות החוץ (ר' פינלנדיזציה), פינלנד פיתחה שיתוף פעולה קרוב יותר עם המדינות הנורדיות האחרות והכריזה על עצמה נייטרלית בענייני הפוליטיקה של מעצמות העל.
למרות הסכם הדרכונים פינלנד לא יכלה להצטרף למועצה הנורדית עד שנת 1955 בשל חששות הרוסים שהיא תתקרב מדי למערב. באותה התקופה ברית המועצות ראתה במועצה הנורדית חלק מנאט"ו. באותה שנה פינלנד הצטרפה גם לאו"ם. בשנת 1961 היא הצטרפה לאיגוד הסחר החופשי האירופי.
התקופה שלאחר המלחמה בפינלנד הייתה תקופה של צמיחה כלכלית ויציבות חברתית ופוליטית בפינלנד. בחמישים השנה שלאחר מלחמת העולם השנייה פינלנד הפכה מחברה חקלאית שבעת מלחמות לאחת המדינות המפותחות-טכנולוגית ביותר בעולם, בעלת כלכלת שוק מתוחכמת ורמת מחיה גבוהה.
המאה ה-21
סין ורוסיה חשודות בריגול בקנה מידה גדול במשרד החוץ הפיני. הריגול התמקד בתעבורת הנתונים בין פינלנד לבין האיחוד האירופי, במהלך הצטרפותה של המדינה לאיחוד, ובסין ורוסיה ספציפית. הסברה המקובלת היא שהריגול החל באביב 2009 ונמשך ארבע שנים שלמות עד לחשיפתו. רשת הריגול נחשפה באביב 2013 והחל מחודש אוקטובר 2013, חוקרת את המקרה משטרת הביטחון של פינלנד (Supo).
לפי סקר משנת 2017, 22% מהפינים החזיקו בדעה חיובית על נאט"ו. מדיניות הנייטרליות הצבאית זכתה לתמיכה רחבה במדינה . בדצמבר 2021, משרד החוץ הרוסי לחץ על פינלנד ושוודיה להימנע מהצטרפות לנאט"ו. רוסיה טען כי להזמנות המתמשכות של נאט"ו לשתי המדינות להצטרף לברית הצבאית יהיו השלכות פוליטיות וצבאיות גדולות שיאיימו על היציבות האזורית בצפון הארץ. יתרה מזאת, רוסיה ראתה בהכללה של פינלנד בנאט"ו איום על הביטחון הלאומי הרוסי, שכן סביר להניח שארצות הברית תוכל לפרוס ציוד צבאי בפינלנד אם פינלנד תצטרף לנאט"ו. עם זאת, ב-1 בינואר 2022, נשיא פינלנד סאולי ניניסטה, קבע כי ממשלת פינלנד שומרת לעצמה את הזכות להגיש בקשה לחברות בנאט"ו. יתר על כן, הוא אמר כי הדרישות הרוסיות מאיימות על "סדר הביטחון האירופי". בנוסף, הוא מאמין כי יש צורך בשיתוף פעולה טרנס-אטלנטי לשמירה על הריבונות והביטחון של חלק מהמדינות החברות באיחוד האירופי, כולל פינלנד. פינלנד שללה הצטרפות לנאט"ו אך תמכה בזכות להגיש בקשה לחברות אם תרצה.
יחסים כלכליים
בשנת 2014 הצטרפה פינלנד, כחברה באיחוד האירופי, לסנקציות כלכליות ופוליטיות הקשורות לסיפוח חצי האי קרים ולאירועים במזרח אוקראינה, שננקטו נגד רוסיה ומספר אנשים וארגונים רוסים ואוקראינים. ב-6 באוגוסט 2014 הטילה רוסיה סנקציות תגמול, אשר, לדעת מומחים, יכל היה להכות באופן קשה את הכלכלה של פינלנד. ב-15 באוגוסט התקיים בסוצ'י מפגש של נשיאי פינלנד ורוסיה, סאולי ניניסטה וולדימיר פוטין, והם דנו במגמות השליליות שהתגלו בשיתוף הפעולה הרוסי-פיני. לדעת פוטין, בעקבות הסנקציות הנוכחיות של האיחוד האירופי, "כל הקומבינציה של הסחר וההשקעות הרוסי-פיני היו תחת איום". הסנקציות של האיחוד האירופי והסנקציות הנגדיות של רוסיה הביאו לירידה משמעותית בסחר בין שתי המדינות; כך, בינואר 2015, לעומת ינואר 2014, היצוא של פינלנד לרוסיה ירד ב-43%, והיבוא מרוסיה לפינלנד ב-36%.
בשנת 2017, רוסיה הייתה במקום החמישי ברשימת השותפות של פינלנד בכל הקשור להיקף הסחר. בעשור השלישי של המאה ה-21, דווח כי רוסיה מספקת 80% מצורכי הגז הטבעי של פינלנד. יש לציין שפינלנד נחשבת למדינה הנסמכת באופן משמעותי על אנרגיה אטומית לטובת ייצור חשמל.
סלומון ליבמן
סלומון ליבמן (בספרדית: Salomón Libman; נולד ב-25 בפברואר 1984) הוא כדורגלן פרואני-יהודי המשחק באוניברסידד טכניקה דה קחאמרקה.
קריירה
ליבמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ספורט בויס. אחרי 5 עונות בהן לא הצליח את מעמדו כשוער ראשי בקבוצה, בעונת הוא הצליח לייצב את מקומו כשוער ראשון בקבוצה.
בחלון העברות חתם באליאנסה לימה. בעונת נבחר לשוער העונה בליגת העל.
לפני עונת חתם באוניברסידד ססאר ואייחו. בסיום עונת ססאר ואייחו ירדה לליגה השנייה וליבמן עזב את הקבוצה.
לקראת עונת חתם בספורט רוסאריו.
מוצאו היהודי של ליבמן עורר עניין בקרב קבוצות ישראליות כיוון שהוא לא יחשב כזר, ליבמן עצמו הצהיר כי הוא מעוניין לשחק בליגת העל. במאי סיכם בהפועל רעננה, אך ההסכם בוטל בגלל התנגדותו של מאמן הקבוצה דודו אברהם.
ב-9 ביולי 2010 ליבמן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרו בניצחון 1–2 נגד. ליבמן השתתף עם הנבחרת פעמיים בקופה אמריקה בשנים: 2011 וב-2015, בשניהם סיים עם הנבחרת במקום השלישי.
דיבוקים (מיני-סדרה)
דיבוקים (באנגלית: Possessions) היא מיני-סדרה ישראלית-צרפתית מסוגת דרמת-מתח פסיכולוגית על-טבעית, שנוצרה על ידי היוצר והתסריטאי שחר מגן, שכתב את התסריט יחד עם התסריטאית הצרפתית ואלרי זאנתי; והופקה עבור "Yes" בשיתוף פעולה עם הערוץ הצרפתי "CANAL+".
מיני-הסדרה כוללת 6 פרקים, והיא עלתה לשידור ב-2 בדצמבר 2020. בצרפת, הסדרה עלתה לשידור ב-2 בנובמבר 2020.
תקציר העלילה
במהלכה של חתונה בין ערן, יליד הארץ, לבין נטלי, עולה חדשה מצרפת, ערן נמצא דקור בזמן שהסכין נמצא בידי כלתו הטרייה, נטלי. קארים, פקיד מהקונסוליה הצרפתית, שנקרא לסייע לנאשמת ולמשפחתה, מוצא את עצמו נקשר באופן אובססיבי למקרה. במקביל, נטלי טוענת בפני אסתי ורפי, חוקרי המשטרה הישראלים שמתמנים לחקור את המקרה, שהיא חפה מפשע על אף שהיא אינה זוכרת את הרגע עצמו; למרות שבתחילה פתרון המקרה נראה ברור ויש רק אשמה אחת שמחזיקה את כלי הרצח מול עשרות אנשים, עם התקדמות החקירה, מספר החשודים הולך ונערם, ומעל לכל סימני השאלה שסובבים את המקרה, מרחף סיפור משפחתי ישן אודות דיבוקים וחתונות.
הפצה
ששת פרקיה של מיני-הסדרה עלו לשידור לראשונה בצרפת בערוץ "CANAL+" ב-2 בנובמבר 2020. בישראל, מיני-הסדרה עלתה לשידור ב-"Yes" ב-2 בדצמבר 2020.
ב-14 באוקטובר 2020, נודע שזכויות השידור של מיני-הסדרה בארצות הברית נרכשו על ידי HBO Max.
קישורים חיצוניים
כתבות
סוחוי S-70 אוחוטניק
S-70 אוחוטניק ("צייד") הוא כלי טיס בלתי מאויש רוסי, שפותח על ידי חברת "סוחוי".
היסטוריה
פיתוח המל"ט נמצא תחת ניהולו של משרד ההגנה הרוסי מאז 2012.
ביוני 2018 נערכה ההפעלה הראשונה של המטוס.
ב-23 בנובמבר 2018 החל המל"ט בניסויי הסעה על המסלול. ב-19 בדצמבר 2018 אושרה מוכנות המל"ט לטיסת הבכורה על ידי סגן שר ההגנה של הפדרציה הרוסית אלכסיי קריוורוצ'קו, שציין כי העבודה על הפרויקט היא "בעדיפות עליונה וברמה טובה."
בינואר 2019 קבעו מומחים צבאיים כי המל"ט "אוחוטניק" נראה בתמונות האינטרנט כבנוי על פי תצורת "כנף מעופפת".
בתחילת 2019 נודע כי אב הטיפוס השלישי של ה-Su-57 שימש כמעבדה מעופפת לבדיקת מספר מערכות הכטב"ם "אוחוטניק", בפרט, נבדקו מערכות אוויוניקה, ותקשורת שיאפשרו הפעלה מבצעית.
ב-3 באוגוסט 2019, אוחוטניק ביצע את טיסתו הראשונה שנמשכה למעלה מ-20 דקות. המטוס, בשליטת המפעיל, ביצע כמה חליפות מעל שדה התעופה בגובה של כ-600 מטר וביצע נחיתה מוצלחת.
תקציב הפרויקט
התקציב עבור עבודות הפיתוח והייצור מוערך בכ-1.6 מיליארד רובל.
הרכב
יש להניח כי המל"ט הוא בעל מסה של כ-20 טון ובפיתוחו השתמשו בטכנולוגיות להפחתת שטח חתך המכ"ם (חמקנות). המל"ט מפותח באמצעות טכנולוגיות מהדור החמישי הלקוחות מתוכנית הפיתוח של ה-סוחוי Su-57.
כמו במל"ט אוריון נעשה שימוש באוויוניקה שפותחה על ידי KRET. מערכות האוויוניקה של כלי הטיס כוללות:
הערכת פרויקט
ב־9 ביולי 2018, בתגובה לדיווח ב-TASS על הכנת אב-טיפוס של כלי הטיס הבלתי-מאויש אוחוטניק לתחילת טיסות ניסוי פרסם מגזין "מכניקה פופולרית" מאמר בו המומחה להגנה ואבטחה לאומית, קייל מיזוקאמי, תיאר את ממדים כלי הטיס כמרשימים. תוך השוואה לדמיון עם RQ-170, עלתה את השערה כי המל"ט החדש יסייע להתגבר על הפער בין רוסיה וארצות הברית בתחום טכנולוגיות המל"טים. מיזוקאמי הגיע למסקנה שאולי יש להתייחס למידע אודות התוכנית בספקנות, אך תקופת הפיתוח של 7 שנים מספיקה לטיסת המל"ט הראשונה.
עד 2 באוגוסט 2019, טיסת מל"טים עם טילים הייתה חלק מהאיסורים שהוטלו בעקבות אמנת INF, שאסרה טילים בטווח שבין 500 ל-5,500 ק"מ; לאחר תאריך זה, כאשר ארצות הברית נסוגה מהאמנה, רוסיה השתחררה מחובות אלה.
עדולם
עֲדֻלָּם הייתה עיר מקראית מרכזית בשפלת יהודה, בנחלת שבט יהודה. מיקומה המשוער הוא בתל המצוי דרומית למושב אדרת, על גבעה ברום 439 מטר מעל פני הים.
זיהוי המקום
העיר הקדומה מזוהה כיום עם תל ששמו המקורי הוא "ח'רבת א-שיח' מד'כור", הנמצא במזרח פארק עדולם, דרומית למושב אדרת. הזיהוי הוצע לאור נתוני המקרא ועדותו של אוסביוס, ולאור שמה של חורבה קטנה לצד התל, הנזכרת במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תחת השם "ח'רבת עיד אלמיה". מבקרים במקום באותה העת ציינו כי הוא האתר אינו מאוכלס, למעט במשך עונת הגשמים, המביאה רועי צאן מקומיים לתפוס מחסה במערות בשעות הלילה. בה על-פי מסורת מקומית שתועדה במאה ה-19, העיר עיד אלמיה חרבה חורבן כליל וכל תושביה נטבחו, כולל נשים, זקנים וטף, וכן שמונים זוגות אחים.
לפי הסברה, שמו של התל השתמר בשמה של חורבה זו, כאשר השיבוש נובע מהפיכת השם הקדום לשם בעל משמעות בערבית - "חג (עיד) המאה (אלמיה)". בתל ובחורבה שרידי בורות מים, מבנים קדומים ומערות. מקום בארות המכונות כיום "בארות עדולם", וכן מערות הקרויות כיום "מערות עדולם".
הערות שוליים
Liste geographischer und ethnographischer Bezeichnungen in der Bibel
מאזן אימה
מאזן אימה הוא מצב גאופוליטי בו החשש ההדדי של שתי ישויות, בדרך כלל מדינות, מתוצאות הרות אסון של עימות אפשרי, כגון מלחמה, מונע את התרחשותו. על אף שמאזן אימה משמש מנגנון בקרה יעיל למדיניותן של מדינות, טמונה בו סכנה תמידית להידרדרות מהירה ולמימוש האיומים ההדדיים.
השימוש העיקרי במושג זה מתייחס להימנעותן של ארצות הברית וברית המועצות ממלחמה ישירה ביניהן, שעלולה הייתה להוביל לאומניסייד, במהלך המלחמה הקרה. מאזן האימה מנע מהמלחמה הקרה להפוך למלחמה של ממש. הסרט הידוע דוקטור סטריינג'לאב דן במאזן האימה אשר שרר במהלך המלחמה הקרה ומשמש דוגמה מפורסמת למדרון החלקלק שבקיום מאזן אימה מסוג זה ולסכנה הטמונה בו.
אבו בכר
אַבּוּ בַּכְּר עַבְּד אללַּהּ בְּן אַבִּי קֻחַאפַה עֻתְ'מַאן בְּן כַּעְב א-תִּימִיּ אלְ-קֻרַשִׁיּ (בערבית: أبو بكر عبد الله بن أبي قحافة عثمان بن كعب التيمي القرشي; בערך 573–634), היה הח'ליפה הראשון אחרי מות מוחמד, כיהן שנתיים (632–634) עד מותו. אביה של עאישה, אחת מנשות מוחמד ובן דודו של טלחה אבן עוביד-אללה, מחברי. מכונה גם "אַ-סִּדִּיק" (בערבית: الصديق – הצדיק).
המנון אלג'יריה
מתוך שבועה (בערבית: قسمًا) הוא ההמנון הלאומי של אלג'יריה. הוא נכתב על ידי מופדי זכריא בשנת 1956, עת ישב בכלא השלטונות הקולוניאלים הצרפתים, ששלטו באותה עת באלג'יריה. ההמנון הולחן על ידי המלחין המצרי, מחמד פאוזי. ההמנון אומץ רשמית בשנת 1963, זמן קצר לאחר קבלת עצמאותה של אלג'יריה.
אבו בכר
אבו בכר נלווה אל מוחמד כאשר היגר ממכה לאל-מדינה. הוא ירש את מוחמד כמנהיג פוליטי ודתי, והיה לח'ליפה הראשון מבין ארבעת הח'ליפים ישרי הדרך. בתקופת שלטונו ביסס את שלטון האסלאם בחצי האי ערב. בהיבט המדיני, שמר על המשך קיומה של המדינה הקטנה שיצר מוחמד ופתח את מסעות הכיבוש האסלאמיים בשליחת צבאות לסוריה ולעיראק. בהיבט הדתי, השיב אל חיק האסלאם במלחמות הרדה את עשרות השבטים המורדים של חצי האי ערב, שחזרו בהם מן האסלאם ולא חשו מחויבים לביעה (שבועת האמונים לנביא ולאסלאם).
ראשית חייו
אבו בכר נולד בשנת 573 בעיר מכה שבמחוז חג'אז בחצי האי ערב (כיום במערב ערב הסעודית). הוא נולד למשפחה אמידה משבט קורייש להורים אבו קֻחאפה ואום אל-ח'יר. על פי המסורת, בילדותו אהב לשחק עם גדיים ובכרים, מכאן הכוניה שניתנה לו - אבו בכר (אבי הבכרים).
כבן למשפחה עשירה, ידע קרוא וכתוב מגיל צעיר והיה חובב שירה וספרות. כמו כן היה בעל זיכרון מפותח וידע נרחב אודות השבטים והפוליטיקה האזורית.
בגיל 18 החל לסחור בבגדים ומשום כך נדד רבות בחצי האי ערב. הוא התעשר, נהיה סוחר חשוב ומרכזי באזור, והוכתר לראש השבט עוד בחיי אביו.
בראשית ימי האסלאם
בשנים שלאחר מכן, הטיף אבו בכר בפומבי וקרא לאנשים להישבע אמונים לאסלאם ולנביא. מכה הייתה אז עיר אלילית ברובה, ואנשי העיר לא ראו בעין יפה את ההטפות והחלו לרדוף את המוסלמים. על פי המסורת, באחת הפעמים הוכה אבו בכר על ידי גברים משבט קורייש עד שאיבד את הכרתו (מה שהוביל להתאסלמות אמו).
ב-620 נפטרה אשתו של מוחמד, ח'דיג'ה, והוא שודך לבתו של אבו בכר, עאישה.
ההג'רה
ב-622, בפיקודו של מוחמד, היגר אבו בכר יחד עם כל מוסלמי העיר מכה לאל-מדינה, כחלק ממהלך המכונה הג'רה (הגירה), המסמן את נקודת ההתחלה למניין השנים המוסלמי. באל-מדינה רכש אבו בכר עבור מוחמד קרקע שעליה נבנה מסגד הנביא ונשא לאישה את חביבה, בתו של חריג'ה בן אבו נאצרי, חבר קרוב.
כמצביא
ב-624 לקח אבו בכר לראשונה חלק במסע צבאי והיה שומר סף אוהלו של מוחמד בקרב בדר, וב-625 השתתף בקרב אוחוד. ב-627 השתתף בקרב אל-חנדק, שם נחלו כוחות העיר אל-מדינה בהנהגת מוחמד ניצחון גדול מול קואליציית כוחות יהודיים-ערביים.
ב-628 היה עד להסכם חודיבייה, השתתף בקרב ח'ייבר ופיקד על מסע אבו בכר הצדיק לנג'ד (מרכז חצי האי ערב), שם הכריע הצבא המוסלמי שבפיקודו צבא של שבטים ערביים. ב-630 השתתף בכיבוש מכה מידי השבטים הלא-מוסלמים, קרב חונאין בו נחלו המוסלמים הצלחה מול השבט הואזן הבדואי ובמצור על טאיף, מצור שנמשך כשבועיים על העיר טאיף ונפסק בעצת אבו בכר שייעץ להסיר את המצור כאשר לא נראתה הכרעה, בטענה שהעיר תיפול כשהאל ירצה בכך.
כשנה לאחר מכן, בעת שמוחמד שהה באל-מדינה, הוביל אבו בכר כ-30,000 לוחמים לעיר תבוכ במטרה לכבוש אותה מידי הביזנטים, אך אלה איבדו את אחיזתם באזור הזה של המזרח התיכון, והעיר נכבשה ללא קרב.
מות מוחמד
ב-8 ביוני 632, זמן קצר לאחר שחזר אבו בכר לאל-מדינה ממסעות הכיבושים, נפל למשכב מוחמד ונפטר בגיל 63 בביתה של עאישה. בנקודה זו מתחיל הפיצול בין האסלאם השיעי לאסלאם הסוני, שכן על פי המסורת השיעית בעודו על ערש דווי, הכריז מוחמד על בן דודו עלי בן אבי טאלב, לימים הח'ליף הרביעי, כיורשו. על פי המסורת הסונית הוא לא השאיר הוראות ברורות לגבי יורש או מחליף.
כח'ליף הראשון
לאחר מות מוחמד החלו להיווצר מתחים בין המוסלמים מאל-מדינה – האנסאר, לאלו שהיגרו למכה במהלך ההיג'רה – המהאג'רון, ולמעשה האומה המוסלמית החלה להתפרק. שבטים ערביים שהתאסלמו כתוצאה מכיבושי מוחמד החלו לחזור לסדר הישן של שבטיות ג'אהלית פגאנית, והחלו לצוץ מטיפים שהכריזו על עצמם כנביאים וניסו להוביל כוח נגד המוסלמים. משום כך, התכנסו האנסאר באל-מדינה ודנו לגבי מי ראוי שיירש את מוחמד ויאחד מחדש את האומה המוסלמית. על פי המסורת, עומר בן אל-ח'טאב ואבו עוביידה בן אל-ג'ראח נשבעו אמונים לאבו בכר, ובכך שכנעו את המועצה להכיר בו כח'ליף הראשון.
כח'ליף הניף אבו בכר את דגל דיכוי המרידות באומה, ופתח במלחמות הרדה נגד השבטים שחזרו בהם מן האסלאם. לאחר מכן התפנה למסע כיבוש אזורים שהיו תחת שליטת האימפריה הסאסאנית המתפוררת והאימפריה הביזנטית, מבצע שנמשך עד אחרון הראשידון ואף בימי הח'ליפות האומיית.
בשנת 633 פלש צבאו של אבו בכר לגבולה הדרום-מערבי של האימפריה הסאסאנית, כווית ועיראק של היום, בפיקודו של ח'אלד בן אל-וליד. הצבא מנה 18,000 חיילים, ובחודשיים הראשונים לפלישה, אפריל-מאי, צלח חמישה קרבות מרכזיים: הראשון שבקרבות מול הסאסאנים, קרב השרשראות, וארבעה קרבות על גדות נהר פרת; קרב הנהר, קרב ולג'ה, קרב אל-יס והחשוב מביניהם, המצור שהוביל לכיבושה של העיר אל-חירה. לאחר הפוגה קצרה, צר צבאו של אבו בכר על העיר אל-אנבר במשך כמה שבועות, עד שנפלה. הוא המשיך דרומה וכבש את העיר עין א-תמר. באוגוסט שב בן אל-וליד לחצי האי-ערב על מנת לדכא מרד, ובאותו הזמן התארגנו כוחות פרסיים לגבש צבא גדול שיכניע את הכובשים המוסלמים. בן אל-וליד החליט להפתיע את הפרסים ותקף אותם בלילה אחד בנובמבר בשלוש חזיתות שונות: קרב א-זמיל, קרב א-ת'אני וקרב א-מ'ודייח. פעולה זו הביאה לסיום שליטת הפרסים בעיראק.
לאחר מכן פנה אבו בכר להילחם בביזנטים. ביוני 634 פלש בן אל-וליד לסוריה וכבש במהרה את הערים סווא, אראק, תדמור, א-סוחנה, אל-קרייתין וחאורין. לאחר מכן כבש את בוסרה, בסיוע שני מצביאים אחרים; שרהביל ואל-עוביידה. לאחר מכן פנה אבו בכר לכבוש את דמשק, אך בדרך נתקל צבאו בהתנגדות ביזנטית והכריע אותה בשלושה קרבות; קרב יאקוסה, קרב אג'נדין וקרב מראג' א-סאפר. באוגוסט הגיע הצבא בפיקודו של בן אל-וליד לדמשק, צר עליה וכבש אותה.
מותו
אבו בכר נפטר ב-23 באוגוסט 634 במהלך המצור על דמשק באל-מדינה, כנראה מהכשת נחש, בניגוד לשאר הראשידון שנרצחו. זמן קצר לפני מותו הוא קרא לקהילה המוסלמית לקבל את עומר בן אל-ח'טאב כיורשו לח'ליפות. מרבית הקהילה אימצה את עומר, אולם תומכי עלי בן אבו טאלב, שלימים יתגבשו לשיעה, סברו כי עלי היה צריך לרשת את אבו בכר, לאחר שבראייתם, אבו בכר גזל מעלי את ירושת הנביא מוחמד.
צאצאיו
לאבו בכר היו 4 נשים. מגרושתו, קותילה בנת עבד אל-עוזה, היו לו בת, אסמאא, שממנה היו חמישה נכדים ושלושה נינים, ובן, עבדאללה. מאשתו השנייה, אום רומאן, היו לו בן מאומץ, טופיל אבן-עבדאללה, בן, עבד א-רחמאן, ובת, עאישה. מאשתו השלישית אסמאא בנת עומיס, היה לו בן, מוחמד, נכד ושני נינים. מאשתו הרביעית, חביבה בנת ח'ריג'ה, הייתה לו בת, אום כולתום.
יחסו ליהודים
בזמנו של מוחמד, נאבקו המוסלמים בשבטים הלא מוסלמיים בחצי האי ערב, בין השאר גם ביהודים, לאחר שלא הצליחו ליצור עימם בריתות איתנות. אבו בכר לקח חלק מרכזי בגירוש השבט בני נצ'יר מאל-מדינה ב-624 וגירוש שבט בני קינוקאע היהודי. כמו כן, המוסלמים בראשות מוחמד הרגו את כל גברי שבט בני קוריט'ה, ונשותיהם וילידיהם אוסלמו או נמכרו לעבדות. בעקבות מסע הכיבושים המוצלח של אבו בכר בסוריה ועיראק נכבשו בין השאר יהודים ונוצרים רבים, אשר זכו למעמד של ד'ימי באימפריה, בתמורה לכניעה.
בתרבות
אבן אסחאק, היסטוריון ערבי מן המאה ה-8, כתב על אבו בכר שהיה אדם שאנשים חיפשו את קרבתו, בעל מידות טובות ואדם אהוד. נודע כאחד שיודע את תולדות שבט קורייש יותר מכל אדם. אנשים רבים היו דנים איתו ומתייעצים עמו, משום שהיה בעל ידע רב וניסיון בענייני מסחר. הוא הזמין את מי שנתן בו אמון להתעטף בכנפי האסלאם. אבו בכר, שקירב את צעירי מכה לאסלאם, ובתוכם גם מהמשפחות המשפיעות, נודע כפותר חלומות.
אבו בכר אל בגדאדי (אבו בכר הבגדדי), מייסד ארגון ח'ליפות המדינה האסלאמית, מכונה כך על שמו של אבו בכר משום היותו הח'ליף הראשון מאז הקמת הארגון. כמו כן, השם נהיה נפוץ לאורך ההיסטוריה.
משפט הממדים עבור העתקות ליניאריות
משפט הממדים עבור העתקות ליניאריות הוא משפט באלגברה ליניארית העוסק בשוויון עבור העתקה ליניארית בין מימד התחום לבין מימד תמונת וגרעין ההעתקה הליניארית.
בכתיב מתמטי: יהיו U ו-V תתי מרחבים וקטורים מעל שדה F. נגדיר את f להיות העתקה ליניארית,, אזי.
אסטרטגיה
נבחר בסיסים שמכילים מספר וקטורים מסומן כללי עבור התמונה וכך גם עבור הגרעין, ונראה שמקורות הווקטורים בבסיס התמונה מצורפים יחד עם וקטורי הבסיס של הגרעין מהווים בסיס עבור התחום. מכך, ינבע שסכום מספר הווקטורים בבסיס של הגרעין ומספר הווקטורים בבסיס התמונה (שזה אותו מספר הווקטורים שהם המקורות) שווה למספר הווקטורים בתחום. מכאן ינבע כי סכום מימד התמונה ומימד הגרעין שווה למימד התחום של העתקה ליניארית, כנדרש.
בחירת סדרות וקטורים מתאימות
נקח את u_1,...,u_k להיות הבסיס של גרעין ההעתקה, ואת v_1,...,v_m להיות הבסיס של תמונת ההעתקה. מכאן, מימד הגרעין הוא k ומימד התמונה הוא m. נשים לב לכך שלכל וקטור בתמונה יש מקור מהתחום, כלומר ניתן לרשום את v_1,...,v_m כך:, (כאשר וקטורים ב-U). צריך להוכיח שמימד התחום הוא m+k. נעשה זאת על ידי הוכחה כי סדרת וקטורים מהווה בסיס של התחום U.
הוכחה כי סדרת הווקטורים פורשת את המרחב U
נראה כי. תחילה, נראה כי : כל וקטור בסדרת הווקטורים מוכל ב-U בפני עצמו (שכן הגרעין הוא קבוצת וקטורים מהתחום, וגם המקורות של התמונה הם קבוצת וקטורים מהתחום), ולכן. כעת, נראה כי : נקח וקטור כללי מ-U ונסמנו u. נתבונן בהצגה היחידה של f(u) על ידי בסיס התמונה:. כעת, נתבונן בוקטור (ששייך ל-U, מכיוון ש-U הוא תת-מרחב וקטורי, ולכן סגור לחיבור ולכפל בסקלר). נפעיל את ההעתקה f על הווקטור בו אנו מתבוננים ונראה שהואיל ו-f היא העתקה ליניארית, כלומר משמרת חיבור וכפל בסקלר, מתקיים:
לכן נובע ש-, ולכן יש לו ייצוג על ידי צירוף וקטורי בסיס הגרעין: ולאחר העברת אגפים נקבל את הייצוג של u על ידי צירוף הווקטורים :
ולכן,. קיבלנו הכלה דו כיוונית ומכאן.
הוכחה כי סדרת הווקטורים בלתי תלויים ליניארית
כדי להוכיח אי-תלות ליניארית נניח שעבור הסקלרים הצירוף הליניארי של הווקטורים  מביא לאפס המרחב הווקטורי. צריך להוכיח כי (תנאי שקול לאי תלות ליניארית). לפי הנחה זו: נפעיל על השוויון את ההעתקה הליניארית f:
(הווקטורים של בסיס הגרעין שייכים לגרעין ולכן הפעלת ההעתקה עליהם מביאה לאפס.וכל העתקה ליניארית על וקטור האפס שווה ל-0). ואם כן מכיוון ש-v_1,...,v_m בסיס של התמונה, אזי המקדמים c_1,...,c_m הם אפסים (מכיוון שהווקטורים v_1,...,v_m בלתי תלויים ליניארית). ואז, נחזור לביטוי המקורי ונקבל ומאותם שיקולים של היות u_1,...,u_k בסיס, נובע ש-s_1,...,s_k אפסים. ולכן כל הסקלרים המקדמים הם בהכרח 0, ולכן קיבלנו ש- בלתי תלוים ליניארית, כנדרש.
סיכום
הראנו ש- סדרת וקטורים בלתי תלויה ליניארית שפורשת את U ולכן הם מהווים בסיס עבור U. אם כן, נשים לב שמימדו של U הוא m+k. נזכור כי בתחילת ההוכחה הגדרנו את מימד התמונה להיות m ומימד הגרעין להיות k, אזי לפיכך נקבל:
שזה מה שצריך להוכיח.
אוגיגינוס
אוגיגינוס (שם מדעי: Ogyginus) הוא סוג נכחד של פרוקי-רגליים מקבוצת הטרילוביט, אשר התקיים במשך תקופת האורדוביק שבפלאוזואיקון במימי אירופה שלפני 478 מיליון שנה מזמננו בקירוב.
תיאור
המאובנים שלו התגלו מתצורות בווילס והוא תואר בידי החוקר מוריסון (Murchison) ב-1839, אך שייך אותו לסוג Asaphus, בו נכללו מינים רבים שהועברו בהמשך מהסוג. הסוג הנוכחי שלו תואר בשנת 1912 בידי ריימונד. הסוג הכיל מין בודד - Ogyginus corndensis.
סוג טרילוביט זה היה גדול יחסית בדומה לאיסוטלוס, באורך מוערך של 700 מ"מ וברוחב 400 מ"מ. עם זאת מרבית הפרטים המאובנים שנמצאו היו קטנים בהרבה, באורך של קרוב ל-10 ס"מ או פחות. ככל הנראה היה זה טרילוביט נפוץ ביותר לאורך חופי אירופה, כשהוא נע על קרקעית הים וחיפש מזון קרקעי עם מחושיו הארוכים. להגנה מטורפים הוא השתמש בשלד החיצוני עטוי השריון הפרוק שלו.
סוג זה נכחד עם סיום תקופת האורדוביק.
התניה סמויה
התניה סמויה היא מושג המבוסס על מונחים מתחום הפסיכולוגיה הביהביוריסטית ומעיצוב התנהגות, לפיו ניתן ליצור שינוי בהתנהגותו של אדם או בחוויה הפנימית שלו, באמצעות יצירת התניות בתהליכים קוגניטיביים כגון חשיבה וזיכרון. לפי גישה זו, ניתן ליצור למידה ושינוי בחשיבה של האדם באותה דרך בה משתנות התנהגויות באמצעות התניה קלאסית ואופרנטית; ניתן ללמוד, לחשוב ולהבין מידע, ולשנות חוויות פנימיות, לפי התגובות שהתעוררו אצל האדם בעקבות חשיפה חוזרת לגירויים מסוימים או לחיזוקים חיובים ושלילים שהתקבלו מהסביבה.
רצח אב
רצח אב (בלטינית: parricida) הוא מעשה של רצח האב על ידי בנו או בתו. לעיתים משתמשים בכינוי זה גם לגבי התנקשות בשליטים, שרואים בהם בהשאלה את "אבי האומה".
רצח אם (בלטינית: matricidio) נדיר יותר ולא משמש בהשאלה. ההתייחסות בחקיקה לרצח הורים חמורה יותר מרציחות רגילות.
נושא רצח האב העסיק יוצרים עוד בימי קדם והוא נפוץ במיתוסים (זאוס קיצץ לחתיכות את אביו, קרונוס) ומונצח על ידי סופוקלס במחזה אדיפוס המלך והמשכיו. זיגמונד פרויד השתמש בנושא בתארו את תסביך אדיפוס.
על פי הדין הישראלי מי שגורם במזיד למותו של אביו, אמו, סבו או סבתו יואשם ברצח, גם אם לא הוכחה כוונה תחילה ובכך מבטא המחוקק דין חמור יותר מאשר בהריגות אחרות. על פי הדין ביפן נקבע להורג אביו עונש מוות או מאסר עולם, אולם ב-1968, מקרה בו בת רצחה את אביה, לאחר שזה ניצל אותה מינית, הביא לשינוי החקיקה.
התארכות אפית
התארכות אפית (אנגלית: Epic lengthening) היא תופעה בפונטיקה לפיה ניתן לשקול תנועה קצרה כארוכה עבור המטריקה.
◡ - ◡  ◡-  ◡◡  - ◡ ◡  - -  - ◡  ◡ - ἠὲ κασίγνητον ὁμογάστριον ἠὲ καὶ υἱόν Hom. Il. 24.47 התופעה יכולה להתרחש גם בהיאטוס:
- -◡◡ -  -  -  ◡  ◡  -◡ ◡   - ◡◡ - χρυσέῳ ἐν δέπαϊ, ὄφρα λείψαντε κιοίτην Hom. Il. 24.285 יוטה הייתה צריכה להיות קצרה בשל correption אולם במקום יש התארכות יוטא.
לעיתים ביוונית הומרית יש שינוי תנועה במילה לדוגמה:
φαινομένη λήθεσκεν ὑπεὶρ ἅλα τ᾽ ἠϊόνας τε. השפה היוונית הלירית לעיתים רבות יצרה צירופים תנועות כדי להקל על המשקל. במקרה לעיל ὑπείρ היה צריך להיות ὑπέρ אולם כדי שהמילה תתאים למשקל האפסילון נכתב כדיפתונג.
משפחת אלדוברנדיני
המשפחה נקשרה בקשרי נישואין עם משפחות פארנזה (רנוצ'יו הראשון פארנזה, דוכס פארמה ופיאצ'נצה נשא לאשה את מרגרטה אלדוברנדיני ב-1600) ובורגזה (פאולו בורגזה נשא לאשה את אולימפיה אלדוברנדיני ב-1638).
המשפחה ממשיכה להתקיים כנצר לאולימפיה בורגזה-אלדוברנדיני ותואר הבכיר בבניה הוא "נסיך אלדוברנדיני". כך למשל דון קאמילו בורגזה, נסיך אלדוברנדיני (1816-1902) היה מראשי "האצולה השחורה" ("nobiltà nera" או "aristocrazia nera"), קבוצה של משפחות אצולה רומאיות (בהן גם משפחת אורסיני ומשפחת קולונה) שתמכה באופן מסורתי במדינת האפיפיור ולא בשלטון החילוני ששלט ברומא, בעיקר לאחר כינון ממלכת איטליה ב-1870. יורש התואר כיום הוא הנסיך קאמילו אלדוברנדיני (יליד 1945) ובנו דון קלמנטה אלדוברנדיני (יליד 1982).
בת המשפחה, הנסיכה אולימפיה-אנה אלדוברנדיני (ילידת 1955), נישאה ב-1974 לדוד רנה דה-רוטשילד (מן הענף הצרפתי של המשפחה, יו"ר דה בירס לשעבר).
אוסף האמנות של המשפחה כולל ציור של המדונה והילד מאת רפאל, הנקראת "המדונה של אלדוברנדיני".
Apollonia
Apollonia הוא אלבום האולפן הראשון של הרכב האינדי פופ והמוזיקה האלקטרונית Garden City Movement. האלבום יצא ב-16 במרץ 2018 על ידי חברת התקליטים הבריטית Night Time Stories.
הפקה
העבודה על האלבום החלה שנה וחצי לפני כן, כאשר חברי ההרכב החליטו לשכור חדר בקיבוץ עין השופט ולהפוך אותו לסטודיו על מנת להתחיל לעבוד על אלבום באורך מלא לאחר שלושה מיני-אלבומים שזכו להצלחה ולהכרה בינלאומית. לאחר שנתקלו בקשיים, החליטו השלושה לחזור לתל אביב ולהתחיל לעבוד מחדש על האלבום. לטענת חברי ההרכב, האלבום מהווה שינוי, או בלשונם "רענון שפה" בהתייחס לדרך בה הם יוצרים את המוזיקה שלהם. בעוד שעד כה חברי ההרכב יצרו בעצמם את האפקטים הקוליים, במהלך העבודה על האלבום החליטו דווקא להסתמך יותר על דגימות קול, אותם דגמו מאלבומי מוזיקה שהיו ברשותם, מז'אנרים מוזיקליים שונים דוגמת מוזיקה צרפתית, רוק, וג'אז. לטענת שרוני, האלבום "מהווה המשך התפתחותי של היצירה שלנו - הפקתית וטקסטואלית".
מופע ההשקה של האלבום בישראל אירע ב-28 באפריל 2018 במועדון הבארבי שבתל אביב.
מפעל קירוב
מפעל קירוב (ברוסית: Кировский завод) הוא אחת מהחברות הגדולות ביותר בסנקט פטרבורג, רוסיה, בעלת היסטוריה נרחבת השזורה גם בתולדות העיר. המפעל הוקם ב-1801.
היסטוריה
המפעל הוקם ב-28 בפברואר 1801 על פי צו קיסרי של הקיסר פאבל הראשון, עם העברת מפעל הפלדה של קרונשטדט. בין השנים 1868–1880 המפעל היה בבעלותו של ניקולאי פוּטילוֹב, איש עסקים ומהנדס רוסי, שעל שמו נקרא המפעל החל מ-1868 ועד 1917. בשנת 1900 המפעל היה ממפעלי המתכות המתקדמים באירופה וב-1905 היה במרכז מהפכת 1905 כאשר פועלי המפעל יצאו להפגין מול הצאר בכיכר הארמון שבעיר.
במאי 1917 לנין נאם בפני פועלי מפעל זה, שוטח את השקפותיו הסוציאליסטיות. נכון לפברואר 1917 המפעל היה למפעל הארטילרי הגדול ביותר בפטרוגרד והועסקו בו כ-36 אלף עובדים. ב-1922, לאחר הלאמת המפעל, הוא נקרא בשם "הפוטילובץ האדום". המפעל ייצר קרונות לרכבות, טנקים (המפעל ייצר בין השאר את טנק KV הנודע), מאז 1934 המפעל מכונה בשם מפעל קירוב, על שם ראש העיר, סרגיי קירוב שנרצח באותה שנה. המפעל תרם רבות לתעשיית המלחמה הסובייטית בתקופת מלחמת העולם השנייה וספג אבדות כבדות בעת המצור על לנינגרד.
ב-1992 הוקמה חברת מפעל קירוב, כבעלת המניות במפעל. המפעל ייצר טרקטורים שונים ומחזיק בבעלות פטנט רשום על טרקטור "קירובץ". המפעל ייצר גם מספר דגמים של חשמליות מדגם פוטילוב, על שם הבעלים הראשונים.
נכון לשנת 2015 מועסקים במפעל כ-5,900 עובדים.
1966 בישראל
ב-1966 חגגה ישראל 18 שנים מיום היווסדה. במוקד השיח הציבורי עמד המצב הכלכלי ובייחוד העלייה באבטלה ו"המיתון".
כלכלה ותשתיות
כאמור, המצב הכלכלי עמד במוקד השיח הציבורי בישראל בשנת 1966. בנאום שנשא ב-14 בפברואר, עת הציג בפני הכנסת את תקציב המדינה, הציג שר האוצר פנחס ספיר את עיקרי הבעיות העומדות בפני המשק הישראלי - גירעון במאזן התשלומים, עליית השכר במשק, עליה בתקציב הביטחון. הכלים למלחמה בבעיות אלו - העלאת מסים והתייקרויות; מדיניות שזכתה לכינוי "מיתון".
חברה ותרבות
אירועים אחרים:
סיימון וודס
סיימון וודס (באנגלית: Simon Woods; נולד ב-1980) הוא שחקן אנגלי שהתפרסם עקב תפקידו כאוקטביוס בסדרת הטלוויזיה "רומא".
חייו
וודס למד בבית הספר התיכון איטון קולג', ולאחר מכן במודלן קולג' באוקספורד.
1966 בישראל
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966)
סיימון וודס
חייו
ב-2003 קיבל וודס את תפקידו הראשון, במיני-סדרה "מרגלי קיימברידג'", בהפקת ה-BBC. ב-2005 השתתף בסרט "גאווה ודעה קדומה", המבוסס על ספרה של ג'יין אוסטן, בו גילם את דמותו של צ'ארלס בינגלי. ב-2007 הצטרף לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רומא", בה גילם את דמותו של אוקטביוס, החל מן הפרק הרביעי, בו אוקטביוס הבוגר שב לרומא. עד לאותו הפרק גולמה דמות זו בידי מקס פירקיס, הצעיר יותר. עוד ב-2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "קרנפורד", המבוססת על ספריה של אליזבת גסקל, בתפקיד הרופא ד"ר האריסון.
וולבי זנב-מסמר מרוסן
וולבי זנב-מסמר מרוסן (שם מדעי: Onychogalea fraenata; מכונה גם מרין) הוא מין של כיסאי נדיר וססגוני בסוג וולבי זנב-מסמר שאנדמי ליבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1841 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד. בעבר, תפוצתו הייתה רחבה ביותר והשתרעה על מרבית המישורים של מזרח אוסטרליה; כיום לעומת זאת, הוא מוגבל למספר שמורות טבע בקווינסלנד בעקבות ירידה קטסטרופלית באוכלוסייה בשלהי המאה ה-20 שנגרמה מהכנסת מינים פולשים ומפגיעה בבית גידולו על ידי המתיישבים האירופאים שהגיעו ליבשת.
מאפיינים פיזיים
הוולבי המרוסן הוא כיסאי חינני בגודל קטן-בינוני המזכיר במקצת את הארנב; אורך ראשו וגופו: 70-43 סנטימטרים, ואורך זנבו: 73-36 סנטימטרים. בעמידה זקופה, הוולבי מתנשא לגובה של כמטר. הדו-צורתיות הזוויגית באה לידי ביטוי במסת הגוף: הזכרים עשויים לשקול לעיתים קרובות כמעט פי שניים מהנקבות; משקלו הממוצע של הזכר: 8-5 קילוגרם, ושל הנקבה: 5-4 קילוגרם בלבד.
מבנה גופו של הוולבי המרוסן מקושת ועגלגל, כשהפלג האחורי רחב משמעותית מהקדמי. ראשו ארוך ומשולש, פניו צרות, וחוטמו קטן וקצר. אוזניו משולשות ורחבות ועיניו גדולות במיוחד. הגפיים שלו קצרצרות ובעלות טפרים דקיקים ורגליו ארוכות וחזקות עם קרסולים מוארכים ו-3 אצבעות בלבד.
הזנב שלו ארוך ועבה; בדומה למינים אחרים בסוגו, גם לוולבי המרוסן יש בקצה הזנב מסמר ייחודי באורך 3–6 מילימטר אשר מוסתר ברובו בשיער. המסמר הייחודי שאינו מצוי אצל אף יונק אחר, התמיה את חוקרי הטבע שהעלו השערות שונות לגבי מטרתו: סברה אחת גורסת שבמהלך ריצה מהירה הוא מיועד לפגוע בקרקע בתור סוג של עוגן, ובכך לאפשר לוולבי לבצע סיבובים ופניות חדות מבלי לאבד את שיווי המשקל ולהתרסק; סברה אחרת גורסת, שהמסמר הקשיח משמש בתור סוג של נשק נוסף במהלך הקרבות בין הזכרים, שיכולים להכות באמצעותו בגופו של היריב. ההשערות הללו טרם אומתו.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה של הוולבי המרוסן קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי הוא אפור-שזוף עד אפור-צפחה או כסוף, כאשר בפלג הגוף הקדמי הכולל את הכתפיים, הצוואר ובסיס הזרועות, היא משתנה לחום בהיר, אדמוני או כתמתם. הבטן, החזה הגרון והמפשעה בצבע לבן-אפרפר, וישנם זוג פסים לבנים חיוורים לאורך הרגליים. מהמצח ועד לכתפיים, ישנו פס שחור עבה ומבריק, אשר הופך בהדרגה למעורפל ודהוי מהכתפיים עד לבסיס הזנב; בנוסף, יש בדרך כלל כתם שחור נוסף מאחורי כל זרוע.
סימן ההיכר הבולט ביותר של הוולבי המרוסן, הוא זוג פסים לבנים שמשתרעים במקביל לפס העורפי השחור לאורך הכתף, ואז יורדים מטה ומקיפים את השכמות עד שמסתיימים באזור החזה. זוג הפסים יוצרים יחדיו צורת רסן לבן סביב הכתף, וזהו המקור לשמו של המין.
טווח
הוולבי המרוסן אנדמי ליבשת אוסטרליה. תפוצתו ההיסטורית השתרעה בעבר לכל אורך המישורים של מזרח היבשת (בתחומי קווינסלנד, ויקטוריה, ניו סאות' ויילס ואוסטרליה הדרומית): משולי הרי החיץ הגדול במזרח ועד שולי האאוטבק האוסטרלי הצחיח במערב, ומאגן מארי-דרלינג בדרום עד חצי האי כף יורק בצפון. בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התחוללה צניחה קטסטרופלית באוכלוסיית הוולבי המרוסן, והוא נעלם מכל רחבי התפוצה שלו; למעשה, הוא לא נצפה כלל בין 1937 ל-1973, וההנחה הייתה שהוא נכחד מן העולם.
בשנת 1973, קבלן גידור אוסטרלי הופתע לקרוא במאמר בעיתון על היכחדותו של הוולבי המרוסן, כאשר הוא ידע בבירור שצפה באוכלוסיית וולבים כאלה במרכז קווינסלנד סמוך לעיירה דינגו. הוא מיהר לדווח על כך לרשויות השימור האוסטרליות, וצוות חוקרים שנשלח לאזור אישר שמדובר באוכלוסייה של וולבי מרוסן. שירות הפארקים וחיות הבר של קווינסלנד מיהר להכריז על האזור כשטח מוגן, ובסופו של דבר הוקם בו הפארק הלאומי טאונטון במטרה להבטיח את ההישרדות של מין זה. שטח הפארק משתרע על 11,000 דונם, ויש דיווחים על תצפיות של וולבים בטווח של עד 10 ק"מ מהפארק.
על מנת לסייע למין להתאושש, רשויות השימור האוסטרליות החלו לשחרר וולבים מרוסנים לשמורות טבע נוספות ברחבי קווינסלנד באזורים שבהם היה נפוץ בעבר; כיום מלבד האוכלוסייה הוותיקה בפארק הלאומי טאונטון ישנן 3 אוכלוסיות גדולות הפזורות בקווינסלנד (הפארק הלאומי אידליה, שמורת סקוטיה, ושמורת הטבע אבוצט), ואוכלוסייה קטנה נוספת בוויקטוריה. עם כל זאת, טווח התפוצה הנוכחי של הוולבי המרוסן, עדיין מצומצם ביותר, ומהווה פחות מ-5% מטווח התפוצה ההיסטורי שלו.
סביבת מחיה
בית הגידול של הוולבי המרוסן מורכב מפסיפס של חורשים דלילים ושטחי מרעה, והוא נוטה לאכלס את האזורים הפוריים ביותר בצמחייה. במהלך היום שמנוצל על ידי הוולבי למנוחה, הוא מעדיף לשהות בבית גידול המורכב מעצי שיטה צעירים, ומנוקד בשיחים ומקטעי עשב גבוהים; אף על פי שדרישות בית הגידול של הוולבי כוללות נוכחות של בולי עץ חלולים המשמשים לו למסתור, בהיעדרם הוא מסתגל לכיסי סבך ועשב יבשים וגבוהים, אשר מסייעים לו להיות מוסתר מפני טורפים אפשריים ולאפשר לו להתקרב עד לאזור ההאכלה מבלי להיחשף. מקלטי סבך אלו אשר צפופים במיוחד, כוללים עלווה וגבעולים בגובהו של הוולבי, ומרוכזים בשולי חורשים.
במהלך הלילה שמנוצל על ידי הוולבי לחיפוש מזון, הוא עובר לבית גידול דליל יותר המכיל בעיקר מרעה ומנוקד בשיטות צעירות. אף שהוולבי נכנס במהלך הרעייה לתוך אחו ומרעה פתוח, הוא נוטה להישאר קרוב ככל האפשר לשולי החורש או מקלטי הסבך, כדי שיוכל להימלט אליהם במקרה הצורך. מבחינה היסטורית, הוולבי המרוסן אכלס בעבר גם בתי גידול צחיחים למחצה בשולי המדבריות האוסטרלים.
בחלק הצפון-מערבי של הפארק הלאומי טאונטון, הוולבי המרוסן מאכלס את כל ארבעת סוגי בתי הגידול שבפארק: חורש אקליפטוס שבקרקעיתו עשב נמוך, חורש משולב של מיני פיגמיים ושיטה צפופה, רצועת המנשק (אזור מעבר) בין חורשי אקליפטוס לחורשי שיטה, ובאזור עם צמיחה מחודשת של שיטת בריגאלוב (Acacia harpophylla) אשר יוצרת במהלך הצמיחה שלה מעין כיסי סבך צפופים וגדולים עם חופה נמוכה בגובה מטר אחד אשר מסתירה את כל מה שתחתיה. כאשר השיטות הצעירות מתנשאות לגובה של 2–3 מטר, הן כבר אינן בהישג ידו של הוולבי, והצמחייה הקרקעית שתחתיהן דלילה עקב חסימת קרני השמש; בעקבות זאת, הוולבי עוזב את האזור ומחפש שוב אזור עם צמיחה מחודשת של שיטה.
התנהגות ופעילות
הוולבי המרוסן הוא יונק יחידאי הפעיל רוב הזמן בבדידות. בתקופות בצורת כשיש מחסור במרעה, עשויים להיווצר קבוצות קטנות של עד 5 פרטים הרועים יחדיו. במהלך היום, הוולבי מבלה את מרבית הזמן במנוחה בשקעים רדודים בתוך עשב גבוה וכיסי שיחים; בשעות הדמדומים, הוא יוצא ממקום מחבואו לשטחי המרעה, ומבלה את הזמן באכילה לאורך הלילה עד שעות הבוקר המוקדמות. הוולבי המרוסן הוא יונק צמחוני, הניזון בעיקר מעשבים ועלים; הצמחים האהובים עליו הם רגלת הגינה, ירבוז, כף אווז לבנה, טריאנתמה, ומינים שונים של מורכבים ודגניים; הרכב התזונה משתנה בהתאם לזמינות ולעונה. המתחרים העיקריים של הוולבי המרוסן על מקורות המזון הם וולבי שחור-פס וכבש הבית.
הוולבי המרוסן אינו טריטוריאלי, אך פעיל בתוך שטח קבוע שמשתנה בגודלו בין הזוויגים: 60 דונם לזכר ו-25 דונם לנקבה. גודל השטח תלוי בזמינות המזון. אף שהוולבי עשוי לנוע במהלך היום, התנועה שלו עדיין מוגבלת ביותר מחשש לטורפים וקשורה בעיקר להחלפת מקומות מסתור. בלילה לעומת זאת, הוא עשוי לנוע בין 10 ל-200 מטר בשעה. הטורפים הפוטנציאליים של הוולבי המרוסן הם הדינגו והשועל האדום, והגורים פגיעים במיוחד לטריפה מצד חתול הבית בתקופה שלאחר עזיבת הכיס.
הוולבי הוא יונק ביישן וזהיר, ויש לו שתי דרכים להימנע מסכנות: הסתתרות בתוך בולי עץ חלולים, וזחילה מתחת לשיחים צפופים שבהם התנועה קשה עבור טורף גדול. כאשר הוולבי חש מאוים בשטח הפתוח, הוא עשוי לשכב על הצמחייה הנמוכה עד הרגע האחרון בתקווה שלא יבחינו בו. התנהגות זאת מנוגדת לרוב הקנגורים אשר מעדיפים להימלט מאשר להסתתר. הזואולוג הבריטי ג'ון גולד שכתב את התיאור המדעי של המין, צפה כיצד הילידים האבוריג'ינים צדים את הוולבי באמצעות רשתות או בסיוע כלבים; הוא ציין שהוולבי היה זריז-תנועה, ועל מנת להתחמק מהכלבים טיפס בזריזות במעלה עץ רקוב וחלול וקפץ לתוכו במטרה למצוא בו מחסה עד יעבור זעם.
רבייה ומחזור חיים
הוולבי המרוסן הוא יונק פוליגמי. הזכר משוטט על פני שטחים גדולים בתורו אחר נקבות מיוחמות באמצעות חוש הריח. כאשר מצא נקבה שעומדת לקראת יחום, הוא ממתין לצידה עד כשבוע, ובמהלך ההמתנה, עשויים להצטבר סביב הנקבה מספר זכרים נוספים. כאשר הנקבה נכנסת ליחום, הזכר הגדול והכבד מקבל גישה לנקבה ומגן עליה מפני זכרים אחרים לזמן קצר.
הבדל בולט בין הוולבי המרוסן לקנגורים אחרים, הוא העדר מדרג חברתי אצל הזכרים לפני המפגש עם הנקבה. הסיבה לכך נובעת מהיותו מין סוליטרי הפעיל בגפו, כך שהמפגשים הראשונים בין הזכרים מתרחשים רק ליד נקבות. אף על פי כן, אין זה מחייב שהזכרים ילחמו ביניהם במשך זמן ההמתנה ליחום הנקבה. המדרג נקבע מלכתחילה על בסיס משקל וגודל, ובנוסף, הזכרים מסוגלים לזהות את המדרג החברתי שנקבע במפגש הקודם ביניהם, וכך למנוע בזבוז אנרגיה על לחימה מיותרת. הנקבות מצידן, מגדילות את שטח הפעילות שלהן בתקופת הייחום ונפגשות עם מספר רב של זכרים. טקס החיזור קצר וכולל מרדף איטי של הזכר אחרי הנקבה.
מצב שימור
הוולבי המרוסן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל אוכלוסייתו הקטנה וטווח התפוצה המצומצם שלו. כתוצאה מכך, הוא רגיש במיוחד לבצורות ופעילות אנושיות, ועשוי להגיע למצב קריטי או אף להיכחד לחלוטין בתוך פרק זמן קצר. במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-21, לא חלו תנודות חדות באוכלוסיית המין, ולכן מצבו נחשב ליציב יחסית. בעוד שבעבר הוא ניצוד בהרחבה עבור פרוותו ובשרו ובשל דימויו כמזיק, כיום, האיומים העיקריים על הוולבי המרוסן הם מצד המינים הפולשים שהוכנסו על ידי האדם ליבשת אוסטרליה, כדוגמת השועל האדום וחתול הבית אשר מהווים איום חמור עבור האוכלוסיות הקטנות שלו. ממחקרים שנעשו בשמורות הבודדות שבהן הוולבי חי, נמצא שהאוכלוסייה שלו גודלת במהירות בשמורות מגודרות שנוקו משועלים ומחתולים, לעומת קריסה מהירה בשמורות לא מגודרות. כלבי בר מהווים אף הם איום משמעותי לוולבי. איומים אחרים כוללים אובדן בית גידול בעקבות הכנסת מיני צמחים פולשים, רעיית יתר של עדרי בקר וצאן, ובצורות ממושכות. שלושת האיומים האחרונים, נחשבים לגורמים העיקריים לירידה הקטסטרופלית של הוולבי המרוסן בשלהי המאה ה-20, והם עדיין עשויים לפגוע באוכלוסיות המבודדות והקטנות שלו.
האוכלוסייה העולמית של הוולבי המרוסן נאמדת בסביבות 1,100-800 פרטים.
הסדר ואסנאר
הסדר ואסנאר על בקרת הייצוא של נשק קונבנציונלי וסחורות וטכנולוגיה דו-שימושית הוא משטר פיקוח רב-צדדי (MECR) עם 42 מדינות משתתפות, לרבות מדינות רבות אשר לקחו חלק בקומקון (ברית ורשה).
הסדר ואסנאר יוסד כדי לתרום לביטחון וליציבות אזוריים מקומיים ובינלאומיים באמצעות קידום שקיפות ואחריות גדולה יותר בקשר עם העברות נשק קונבנציונלי וסחורות וטכנולוגיה דו-שימושית, ובכך למנוע את ערעור היציבות. המדינות המשתתפות מעוניינות, באמצעות המדיניות הלאומית שלהן, להבטיח שהעברות של פריטים אלה אינן תורמות לפיתוח או להגברת היכולות הצבאיות שבכוחן להחליש את מטרות ההסדר, וכן שאינן מוסטות לתמוך ביכולות אלה.
ההסדר הוא המחליף של ועדת הקואורדינציה של המלחמה הקרה - עבור בקרת היצוא הרב-צדדית (Coordinating Committee for Multilateral Export Controls - COCOM). הוא יוסד ב-12 ביולי 1996, בוואסנאר, הולנד, הסמוכה להאג. הסדרי ואסנאר קפדניים הרבה יותר מאשר COCOM, ומתמקדים בעיקר בשקיפות של מדיניות בקרת הייצוא הארציים ואינם מעניקים זכות וטו לחברים יחידים על החלטות ארגוניות. מזכירות לניהול ההסכם נמצאת בווינה, אוסטריה. ואולם, בדומה ל-COCOM, אין המדובר באמנה, ולכן ההסדר אינו מחייב מבחינה משפטית.
מדי חצי שנה מחליפות המדינות חברות מידע על משלוחים של נשק קונבנציונלי למדינות שאינן חברות בהסדר ואסנאר (ראו בהמשך), משלוחים המשתייכים לשמונה קטגוריות נשק רחבות: טנקים, כלי רכב משוריינים (AFV), ארטילריה בקנה מידה גדול, מטוסים צבאיים, מסוקים צבאיים, ספינות מלחמה, טילים או מערכות טילים, וכן כלי נשק קטנים וכלי נשק קל.
רשימות בקרה
קווי המתאר של ההסדר מפורטים במסמך שכותרתו "הנחיות ונהלים, לרבות היסודות הראשונים". רשימת הטכנולוגיות המוגבלות מחולקת לשני חלקים, "רשימת מוצרים וטכנולוגיות דו-שימושיות" (הידועה גם בשם הרשימה הבסיסית) ו"רשימת החימוש". הרשימה הבסיסית מורכבת מעשר קטגוריות המבוססות על רמות גבוהות של תחכום:
הרשימה הבסיסית מחולקת לשתי קטגוריות משנה מהותיות - רגיש ורגיש מאוד. פריטים המקוטלגים כ"רגיש מאוד" כוללים חומרים עבור טכנולוגיות זיהוי חדירה - לדוגמה, ציוד שיכול לשמש לגילוי צוללת, מכ"מים מתקדמים או טכנולוגיות מנועי סילון.
רשימת החטיבות מחולקת ל-22 קטגוריות, שאינן מקוטלגות.
שיטת רונגה-קוטה
באנליזה נומרית, רונגה-קוטה היא משפחת שיטות איטרטיביות, ישירות ועקיפות (Implicit and explicit), הכוללות את השיטה הפשוטה והידועה, שיטת אוילר, המבוססת על דיסקרטיזציה טמפורלית להערכת פתרונות מקורבים של משוואות דיפרנציאליות רגילות. שיטות אלו פותחו בסביבות שנת 1900 על ידי המתמטיקאים הגרמנים קרל דייוויד רונגה ומרטין וילהלם קוטה. לשיטות שימושים רבים בפיזיקה, בכימיה ובביולוגיה.
הסדר ואסנאר
חברות
נכון לפברואר 2018, 42 המדינות המשתתפות הן:
שיטת רונגה-קוטה
השיטות משמשת לפתרון של משוואה דיפרנציאלית רגילה ויחידה מסדר ראשון או שני (דוגמת החוק השני של ניוטון), או לפתרון סט של שתי משוואות דיפרנציאליות מצומדות מסדר ראשון (דוגמת משוואות המילטון). במקרים מסוימים ניתן אף להשתמש בשיטות הללו על מנת לפתור משוואות דיפרנציאליות חלקיות, כגון משוואת שרדינגר (אותה נהוג לפתור, מטעמי דיוק, באמצעות שיטת רונגה-קוטה-ורנר מסדר שישי, RKV6).
הסדר ואסנאר
דרישות קבלה
מדינה המעוניינת להצטרף להסדר צריכה לעמוד בדרישות הקבלה הבאות:
שיטת רונגה-קוטה
תיאור
שיטות רונגה-קוטה ממוספרות על פי הסדר הגבוה ביותר של פונקציונלי העזר המשמשים במסגרתן. כך למשל, שיטת רונגה-קוטה מסדר שני עושה שימוש בשני פונקציונלים על מנת לקבל כלל נסיגה המגדיר את וקטור הפתרונות. בנוסף, מתוך מספור השיטה ניתן לקבל מידע על הסדר של שגיאת הקיטוע המקומית.
הסדר ואסנאר
דרישות קבלה
ההסדר פתוח, על בסיס גלובלי ולא מפלה, למדינות הדבקות והעומדות בקריטריונים המוסכמים. קבלה של חברים חדשים דורשת את הסכמה של כל החברים להסדר. הרפובליקה העממית של סין אינה חברה בהסדר. גם ישראל אינה חברה בהסדר (בין השאר משום שאינה חתומה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני), אך חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני מסתמך על ההסדר בקביעה של ציוד לחימה וציוד דו־שימושי מפוקח שעל הייצוא שלהם חל החוק.
הודו הצטרפה כמדינה ה-42 ב-7 בדצמבר 2017. "מדינות ההסדר של ואסנאר בחנו את ההתקדמות של מספר מדינות מבקשות והסכימו בישיבת המליאה על צירוף בהודו, אשר תהפוך למדינה ה-42 המשתתפת בהסדר, וזאת מיד עם השלמת הסידורים הדרושים להצטרפות" נאמר בהצהרה. הבקשה של הודו נתמכה על ידי רוסיה, ארצות הברית, צרפת וגרמניה.
שיטת רונגה-קוטה
תיאור
השיטה המוכרת ביותר במשפחה זו, היא שיטת רונגה-קוטה מסדר רביעי, המוכרת גם בתור "שיטת רונגה-קוטה הקלאסית" או בתור הקיצור RK4. להלן המרשם לפתרון משוואה דיפרנציאלית רגילה מסדר ראשון.
הסדר ואסנאר
תיקונים לשנת 2013
בחודש דצמבר 2013 תוקנה רשימת הייצוא של טכנולוגיות מוגבלות, כך שתכלול מערכות מעקב מבוססות אינטרנט. טכנולוגיות חדשות שכעת תחת משטר בקרת הייצוא כוללות "תוכנת חדירה" - תוכנה המיועדת להביס את אמצעי ההגנה של המחשב או הרשת כדי לחלץ נתונים או מידע - כמו גם מערכות מעקב IP.
מטרת התיקונים הייתה למנוע מחברות טכנולוגיה מערביות למכור טכנולוגיות מעקב לממשלות הידועות בפגיעה בזכויות אדם. עם זאת, כמה חברות טכנולוגיה הביעו חשש כי היקף הבקרות עשוי להיות רחב מדי, באופן שיגביל את יכולתם של חוקרי הביטחון לזכות ולתקן רגישויות אבטחה. גוגל ומטא מתחו ביקורת על ההגבלות שיוטלו על פעילויות כמו בדיקת חדירות, שיתוף מידע על איומים ותוכניות תמריצים לזיהוי באגים. לטענתם, ההגבלות יחלישו את ביטחון המדינות המשתתפות, ויעשו מעט כדי לרסן איומים מצד מדינות שאינן משתתפות.
שיטת רונגה-קוטה
תיאור
תהי בעיית תנאי שפה (מד"ר מסדר ראשון) מהצורה הבאה:
כאשר y היא פונקציה לא-ידועה של הזמן אותה נרצה להעריך במסגרת הקירוב. הפסוק הנ"ל אומר כי הנגזרת של y היא פונקציה של הזמן ושל y עצמה. עוד נתון תנאי ההתחלה על y, אשר יהווה מרכיב מרכזי בפתרון בשיטת רונגה-קוטה להלן.
כעת נבחר צעד h אי-שלילי כלשהו ונגדיר ארבעה פונקציונלים k_{i}:
כאשר ניתן לתת פרשנות גאומטרית לכל אחד מהם:
על בסיס ארבעת הפונקציונלים הללו, נבנה את כלל הנסיגה הבא:
לעיתים, נהוג הסימון T_{4} לממוצע הפונקציונלים המשוקלל המופיע בכלל הנסיגה לעיל. ניתן לראות כי משקל רב יותר ניתן לשיפוע במחצית המקטע.
אם f לא תלויה ב-y הרי שהאינטגרציה טריוויאלית ושיטת רונגה-קוטה מסדר רביעי שקולה להפעלתו של כלל סימפסון (אנ').
שגיאת הקיטוע המקומית בשיטה הנ"ל היא מסדר גודל של h^{5}, בעוד השגיאה הנצברת הכוללת היא מסדר גודל של h^{4}.
פרנק מריל
פרנק דאו מריל (באנגלית: Frank Dow Merrill; 4 בדצמבר 1903 - 11 בדצמבר 1955) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית אשר התפרסם כמפקד יחידת הפשיטה 5307 ("הפושטים של מריל") במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה.