cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארק ג'קסון (כדורסלן, 1975)
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1997 נבחר ג'קסון על ידי גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-37. על מנת לתמוך כלכלית במשפחתו, בחר להתחיל את קריירת המשחק בקבוצת טופאש בורסה הטורקית, אשר הציעה לו חוזה גבוה יותר מהחוזה הסטנדרטי ב-NBA לנבחרי הסיבוב השני בדראפט. ב-27 משחקיו בליגת העל הטורקית קלע 19.2 נקודות בממוצע למשחק.
בשתי העונות הבאות שיחק עבור אפס פילזן הטורקית (7 משחקים) וקנטבריה הספרדית (37 משחקים).
לקראת עונת הצטרף לגולדן סטייט, ובמהרה הפך לאחד משחקניה הבולטים; החל מתחילת דצמבר 2000 שימש כשחקן חמישייה קבוע, וב-35 משחקיו בחמישייה הפותחת קלע 16.5 נקודות ואסף 9.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. לאורך העונה כולה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, על אף שהחמיץ 27 משחקים בשל פציעה. בסיום עונת הרוקי שלו חתם ג'קסון על הארכת חוזה ל-6 עונות נוספות בגולדן סטייט, בסך כ-24 מיליון דולר.
לאחר 17 משחקים בעונת, בהם קלע 4.9 נקודות למשחק בלבד, הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס. ב-99 משחקיו עם הטימברוולבס עד לסיום עונת קלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2003 הועבר לפילדלפיה 76', כחלק מטרייד אשר במסגרתו גם גלן רובינסון נשלח לפילדלפיה, בעוד לטרל ספריוול נשלח למינסוטה, טרל ברנדון נשלח לאטלנטה הוקס וקית' ואן הורן נשלח לניו יורק ניקס. בעונתו הראשונה בפילדלפיה החמיץ 57 משחקים בשל פציעה בגבו, אולם בעונה העוקבת השתתף ב-81 משחקים והציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 12.0 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט 2005 הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס, ולאחר 37 משחקים הועבר בטרייד נוסף לניו אורלינס הורנטס. ב-83 משחקים בניו אורלינס עד לסיום עונת קלע 7.9 נקודות בממוצע למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
ביוני 2008 חתם על חוזה באוניקס קאזאן, אשר השתתפה בליגת העל הרוסית וביורוקאפ.
בעונת 2009/2010 שיחק עבור אוברדוירו הספרדית, בטרם פרש ממשחק.
גל מלכה
גל מלכה (נולד ב-29 בספטמבר 1992) הוא תקליטן, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
מלכה נולד בכרמיאל בשנת 1992, והחל ליצור מוזיקה בגיל 12. בגיל 15 החל לתקלט במועדונים.
בשנת 2015 פרץ מלכה לתודעה, כשהוציא את הלהיט "בא לה לרקוד", יחד עם הראפר סטטיק. השיר הגיע למקום ה-33 במצעד ההשמעות ברדיו השנתי שערכה חברת המוזיקה מדיה פורסט, ולמקום ה-21 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet, ואף סומן על ידי גופי תקשורת שונים כפריצה של סוגות ההיפ הופ והרגאטון אל המיינסטרים הישראלי. בעקבות הצלחתו של השיר, בשנת 2016 חימם את הופעתו של הזמר הג'מייקני שון פול בהיכל מנורה מבטחים.
בשנת 2017 נבחר לחמם את הופעתו של הזמר דדי יאנקי בישראל, והוציא לכבוד האירוע את הסינגל "Mamita", יחד עם הראפר הספרדי ג'וני אנג'ל, אותו ביצעו השניים בהופעה. ביוני 2017, הוציא יחד עם הקומיקאים דניאל אסייג ועדי אלון את הסינגל "מתחיל הקיץ".
במרץ 2018 הוציא יחד עם הלהקות הצבאיות גרסת כיסוי לשיר "אין לך מה לדאוג", שהגיע למקום ה-25 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ואתר ynet לשנת תשע"ח. בשנת 2019 הוציא יחד עם הזמר מוטי טקה את השיר "ילדה של סטורי".
בפברואר 2020 הוציא יחד עם הזמר השוודי אלחנרדרו רייס את השיר "Mi Nena", כחלק מפרויקט בינלאומי בשם "Malka". עוד באותה השנה, הפיק גרסת כיסוי לשיר "ימים טובים" בביצוע סאבלימינל, האולטראס, כיתריה, גד אלבז ורן שפיר, לרגל יום העצמאות ה-72. הגרסה הגיעה למקום השלישי במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט.
הכנסייה הסורית-אורתודוקסית
הכנסייה הסורית-אורתודוקסית (בסורית: ܥܺܕܬܳܐ ܣܽܘ̣ܪܝܳܝܬܳܐ ܗܰܝܡܳܢܽܘܬܳܐ ܬܪܺܝܨܰܬ݂ ܫܽܘ̣ܒ̣ܚܳܐ, עִדְתֹא סוּרְיֹיתֹא הַיְמֹנוּתֹא תְרִיצַתֿ שׁוּבְֿחֹא; במלאיאלאם: സുറിയാനി ഓർത്തഡോക്സ് സഭ; בערבית: الكنيسة السريانية الأرثوذكسية) היא כנסייה אוריינטלית שבסיסה בסוריה ויש לה מאמינים בכל העולם. היא אחת מהכנסיות שהתפצלו מהזרם המרכזי של הנצרות בוועידת כלקדון בשנת 451. הכנסייה הסורית-אורתודוקסית היא אוטוקפאלית, או עצמאית לגמרי, והפטריארך העומד בראשה איננו כפוף לסמכות גבוהה יותר. היא מצויה באחדות (קומוניון) מלאה עם יתר הפלגים האוריינטליים. הנהגתה יושבת בדמשק, והפטריארך הנוכחי וה-123 למניין הוא אִיגְנַטִיוּס אַפְרֶים השני (ܐܝܓܢܛܝܘܣ ܐܦܪܝܡ ܬܪܝܢܐ). מספר חבריה מוערך בבין 1.5 לשלושה מיליון. שלושה רבעים מהם מתגוררים בהודו, והפרובינציה של הקתוליקוס מקרלה היא המרכיב הגדול ביותר בכנסייה. הכנסייה משתמשת בשפה הארמית-סורית בטקסיה.
שורשי הכנסייה מצויים בפילוג הפטריארכיה העתיקה של אנטיוכיה בעקבות הצהרת כלקדון ב-451 באשר לשני הטבעים של ישו. שוללי כלקדון ייסדו את הכנסייה ומקבליה נותרו כאגף אורתודוקסי נפרד. יש המכנים את הכנסייה "יעקוביטים" על שם יעקב בורדעיא שארגן את הכנסייה המונופיזיטית בסוריה במאה ה-6, אבל הסורים-אורתודוקסים אינם מוכנים שכנסייתם תיקרא על שם אדם ורואים בכינוי זה ביטוי עוין.
לבוש הכמורה
לראשם חובשים הכמרים הסורים ברדס שחור ששני חלקיו מחוברים בחוט רקמה. בכל חלק של הכובע רקומים שישה צלבים וצלב גדול בגבו. ברדס זה, הדומה לזה שחובשים הנזירים הקופטים, מכונה בפי הסורים "סקימו". מסורת שמקורה במצרים מספרת כי מייסד הנזירות אנטוניוס היה שקוע בקריאת כתבי הקודש על שפת הנילוס והשטן שלח לו פיתויים אולם אנטוניוס לא התייחס אליהם. השטן הגיע למסקנה כי הכובע שלראשו של הנזיר אוטם את חושיו וניסה לחטוף את הכובע. אנטוניוס התעשת ותפס את קצהו השני של הכובע עד שניצח ונפל ארצה כשהכובע בידו אך קרוע באמצעו. מאז משאירים הנזירים את התפר גלוי במרכז להזכירם את פיתויי השטן. הצלבים מימין ומשמאל מסמלים את שנים עשר השליחים והצלב מאחור-את ישו.
נוכחות העדה הסורית בירושלים
על-פי המסורת הסורית, נוכחותה בירושלים הייתה רצופה ומאז 1465 הבישופים הסורים מתגוררים דרך קבע בכנסיית סנט מרק שברובע הארמני. הם שימרו זכויות מסוימות במקומות הקדושים אולם הם כפופים לפטריארכיה הארמנית כחלק מהסטטוס קוו. מרבית חברי הקהילה הגיעו כפליטי הטבח העות'מאני במרכזים סוריים באנטוליה במלחמת העולם הראשונה. כמו הארמנים בירושלים גם הקהילה הסורית הגיעה לשיא גודלה בשנות ה-40, כשרבים מחבריה התמקמו מחוץ לעיר העתיקה. הקהילה סבלה מנסיגה גדולה לאחר מלחמת העצמאות ומספר חבריה פחת בכמחצית. ב-1990 היו כ-200 סורים בירושלים וכ-1,500 בבית לחם (זאת לעומת כ-2,000 בירושלים ב-1945). הסורים לא אימצו את הזהות הערבית והם מתרחקים מפעילות פוליטית. הם מנסים להימנע מהקונוטאציה הלאומית של המושג "סורי" ומעדיפים את המושגים "ארמאי", "אשורי" או "syriac". השימוש במונח "אשורי" יוצר בלבול עם הכנסייה האשורית הנסטוריאנית.
המרכז הסורי בירושלים הוא בכנסיית מרקוס הקדוש, בה הם מזהים את מקום הסעודה האחרונה של ישו. מסורת סורית אחרת מזהה מקום זה גם כביתו של מרקוס (הוא יוחנן המכונה מרקוס על פי מעשי השליחים י"ב 12). לפתח הבית הגיע פטרוס לאחר שנמלט באורח נס מחיילי אגריפס וכאן התגוררה אמו של ישו, מריה, לאחר צליבתו. לטענתם, שם התכנסו השליחים כאשר שרתה עליהם רוח הקודש ומכאן יצאו להפיץ את הנצרות. הם הטבילו איש את רעהו, ואגן הטבילה קטן הממדים שמור במזבח מוזהב עטור בכיפה.
בבעלות הכנסייה נמצאים שטחים נרחבים ברחוב הנביאים בירושלים שחלקם מוחכרים ומשמשים למגורים ולעסקים.
שמחה רוטמן
שמחה דן רוטמן (נולד ב־13 באוגוסט 1980, א' באלול ה'תש"מ) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הציונות הדתית ויושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.
רוטמן הוא עורך דין ישראלי, פעיל ציבורי ופובליציסט, ממייסדי התנועה למשילות ודמוקרטיה והיועץ המשפטי שלה עד שנבחר לכנסת העשרים וארבע ב-2021.
ראשית דרכו
רוטמן נולד וגדל בבני ברק למשפחה דתית לאומית בעלת זיקה לפא"י. למד בתלמוד תורה "רזי לי" של החינוך העצמאי ובישיבה התיכונית מקור חיים, בתקופה שבה שכנה בירושלים. לאחר מכן למד זמן קצר בישיבת ההסדר כרם ביבנה ובישיבת תורת החיים, בתקופה שבה עוד שכנה בנוה דקלים. קיבל פטור משירות צבאי על רקע רפואי, אך התנדב לצה"ל ושירת 13 חודשים כמש"ק דת בבית הספר להנדסה צבאית.
לאחר נישואיו למד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2012 השלים תואר שני במשפט ציבורי בתוכנית משותפת לאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. התמחה במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים תחת אורית קורן, ועבד כשנה ברשם העמותות. בהמשך הקים משרד עריכת דין שעבד בשיתוף עם עורכי הדין לב ובינה, ועבד כשנה בתחום זכויות נפגעי טרור עם עו"ד זאב דסברג. השתתף בכתיבת העתירה נגד שחרור המחבלים בעסקת שליט.
מס ריבוי דירות
מס ריבוי דירות, המוכר גם בשם מס דירה שלישית, הוא מס שהוטל בישראל מתחילת שנת 2017 על מי שבבעלותו שלוש דירות מגורים ומעלה (ליתר דיוק: כאשר סך חלקי הבעלות בהן יחד הוא 249% ומעלה). המס הוטל ביוזמתו של שר האוצר, משה כחלון, ובנוסף לתרומתו להכנסות המדינה הוא נועד להניע את בעלי הדירות למכור דירות אלה, ובכך לתרום להורדת מחירי הדיור, שהאמירו מאוד מתחילת המאה ה-21 ועד למועד הטלת המס.
שמחה רוטמן
ראשית דרכו
רוטמן היה חבר בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין.
מס ריבוי דירות
המס הוטל במסגרת, שהוא "חוק ההסדרים" לשנים 2017 ו-2018.
שמחה רוטמן
ראשית דרכו
במאי 2020 ייצג את שר המשפטים, אמיר אוחנה, בעתירה לבג"ץ שדנה בהארכת כהונתו של ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד.
התנועה למשילות ודמוקרטיה
בשנת 2013, כשנה לאחר פתיחת משרדו, הקים רוטמן עם יהודה עמרני את התנועה למשילות ודמוקרטיה ועד 2021 היה גם היועץ המשפטי שלה. במסגרת עבודתו בתנועה פעל בתחום הייעוץ המשפטי לנבחרי ציבור וגופים ציבוריים, פרסם מחקרי מדיניות משפטית וניירות עמדה, וייצג את העמותה בבג"ץ.
מס ריבוי דירות
ב-6 באוגוסט 2017 החליט בג"ץ, בבג"ץ מס ריבוי דירות, על ביטול החוק והחזרתו לדיון בוועדת הכספים של הכנסת. הכנסת לא חזרה לדון במס זה.
שמחה רוטמן
התנועה למשילות ודמוקרטיה
רוטמן קידם יוזמות שחלקן אף הפכו להצעות חוק, דוגמת הצהרת הון לשופטים וקצינים בכירים, מינוי יועצים משפטיים במשרדי ממשלה כמשרות אמון, שינוי שיטת הסניוריטי, התנגדות לפרשנות המרחיבה של עבירת הפרת אמונים ועוד. רוטמן ייצג את המועצה האזורית מטה בנימין בנושא חוק ההסדרה.
מס ריבוי דירות
רקע
מתחילת המאה ה-21 האמירו מאוד מחירי הדירות בישראל. בהתאם לנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בתקופה שבין ינואר 2008 לאפריל 2016 עלו מחירי הדירות בכ-110%. בעשור השני של המאה ה-21 החלה הממשלה לחפש דרכים להוזלת הדירות. שר האוצר, יאיר לפיד העלה הצעה להנהגת מע"מ אפס על רכישת דירה ראשונה מקבלן, לזכאים, אך הצעתו לא מומשה. דרכים אחדות ננקטו לצמצום כדאיות ההשקעה בדירה נוספת, ובכך להגדיל את היצע הדירות: הועלה מס הרכישה על רכישת דירה שנייה, בתחילת 2014 צומצם במידה ניכרת הפטור ממס שבח מקרקעין שניתן למוכרי דירות, ומס ריבוי דירות הוצע כצעד נוסף להמרצת בעלי דירות להשקעה למכור את דירותיהם, כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק:
על פי הערכות, עם הטלתו יחול מס ריבוי דירות על כ-56 אלף בעלי דירות.
שמחה רוטמן
התנועה למשילות ודמוקרטיה
במסגרת פעילותו בתנועה פרסם רוטמן בקביעות טורי דעה ופרשנות בעיתון ישראל היום. כן פרסם מאמרים גם בכלי תקשורת שונים. מחזיק פרופיל טוויטר שאחריו עוקבים כ־65,000 איש (נכון לינואר 2023). בשנת 2020 נבחר לרשימת "100 המשפיעים" של העיתון TheMarker.
מס ריבוי דירות
כללי המס
המס הוטל על כל הדירות שבבעלות החייב במס, למעט שתי דירות לפי בחירתו. המס היה בשיעור 1% מהסכום הקובע לדירה החייבת (סכום המשקף את שוויה לפי נוסחה שנקבעה בחוק ותוקנה בצו שבא להבטיח שלדירה הממוקמת באזור בעל מדד כלכלי-חברתי ומדד פריפריאליות נמוכים יותר, יינתן סכום קובע נמוך יותר), וגובהו המרבי בשנת 2017 הוא 18,000 ש"ח לדירה חייבת. תא משפחתי, כלומר בני זוג (למעט בני זוג פרודים) וילדיהם עד גיל 18, נחשב כבעלים אחד. המס חל על דירה המיועדת למגורים לפי טיבה, אף אם בפועל אינה משמשת למגורים (למשל עומדת ריקה או משמשת למשרד). המס חל על דירות בישראל, וכן על דירות ביהודה ושומרון שהן בבעלות אזרח ישראל. לעניין המס, דירת מגורים שפוצלה כדין תיחשב לדירה אחת, ומספר דירות מגורים שחוברו לדירה אחת ייחשבו לדירה אחת. דירה שטרם הושלמה בנייתה אינה נכללת במניין הדירות. סעיף 120 לחוק מונה דירות מגורים הפטורות מהמס, ובהן דירה המושכרת למגורים שחוק הגנת הדייר חל עליה ודירה המהווה מלאי עסקי לעניין מס הכנסה.
שמחה רוטמן
חבר הכנסת
בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית ב-2022 (לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש) זכה במקום השלישי. הוא הוצב במקום השישי בריצה משותפת עם מפלגת עוצמה יהודית, ונבחר שוב לכנסת.
מס ריבוי דירות
כללי המס
על דירה חייבת שהבעלות בה היא במשך חלק מהשנה או שהבעלות בה היא חלקית מוטל מס בשיעור יחסי למשך הבעלות ולשיעור הבעלות. החייב במס נדרש להצהיר, עד 31 במרץ 2017, על כלל דירותיו (כתובת, שטח, שיעור הבעלות), שתי הדירות שלא יחויבו במס, הסכום הקובע לכל דירה, סכום המס לתשלום לכל דירה חייבת וסכום המס הכולל לתשלום. את המס יש לשלם בשני תשלומים שווים, האחד עד 30 ביוני והשני עד 31 בדצמבר של שנת המס.
שמחה רוטמן
חבר הכנסת
בדצמבר 2022, לקראת השבעת הממשלה ה-37, הביע רוטמן את תמיכתו בתיקון לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים שיאפשר לבעל עסק להימנע מלהעניק שירות אשר נוגד את אמונתו הדתית, כאשר השירות זמין בעסק אחר. לדבריו, החוק הנוכחי מאפשר "הטרלות פוליטיות" של בעלי עסק על ידי בעלי עניין שונים. עוד ציין כי הוא מברך את הודעתם של בנקים וחברות שהם דוחים אפליה, ומתנגד לכפייה על אמנים להופיע ביהודה ושומרון, אם הדבר נוגד את אמונתם.
מס ריבוי דירות
כללי המס
כדי שלא לפגוע בבעלי דירות רבות ששוויין נמוך, ניתן פטור מהמס למי שהסכום הקובע של דירות ההשקעה שבבעלותו (כלומר כל הדירות למעט זו שהסכום הקובע שלה הוא הגבוה ביותר) קטן מ-1,150,000 ש"ח. על מי שהסכום הקובע של דירות ההשקעה שבבעלותו גבוה מתקרה זו אך קטן מ-1,400,000 ש"ח מוטל מס חלקי.
שמחה רוטמן
יושב ראש ועדת החוקה
ב-4 בינואר 2023 נבחר רוטמן לשמש יושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט בכנסת ה-25.
מס ריבוי דירות
כללי המס
על מנת לעודד מכירתן של דירות חייבות נקבעו הטבות מסוימות למי שימכור דירה חייבת מ-1 בינואר 2017 ועד 1 באוקטובר 2017. הטבות אלה הן:
שמחה רוטמן
יושב ראש ועדת החוקה
בחודשים הראשונים שלאחר השבעת הכנסת העשרים וחמש וכינוס הוועדה, הוביל רוטמן את הצעות החוק לרפורמה במערכת המשפט. במהלך הדיונים בוועדת החוקה התפתחו עימותים בין רוטמן לבין חברי האופוזיציה ויועמ"ש הועדה.
מס ריבוי דירות
המחלוקת סביב הטלת המס
במהלך הדיון בהצעת החוק בכנסת התריעה היועצת המשפטית של ועדת הכספים, עו"ד שגית אפיק, בפני יו"ר הוועדה, ח"כ משה גפני, שהליך החקיקה אינו תקין, משום ששינויים שהוכנסו בהצעה ברגע האחרון לא איפשרו דיון נאות בהצעה. לביקורת הצטרף היועץ המשפטי לכנסת, עו"ד איל ינון, שציין כי "בהליך החקיקה של פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים נפל פגם היורד לשורש ההליך".
שמחה רוטמן
יושב ראש ועדת החוקה
ב-13 בפברואר אישרה ועדת החוקה לקריאה ראשונה את ההצעות לתיקונים בחוק יסוד: השפיטה ובחוק בתי המשפט, שקובעים את ההרכב החדש של הוועדה לבחירת שופטים וכן את האיסור שיוטל על בית המשפט העליון לפסול חוקי יסוד, וזאת לאחר פתיחה סוערת של הישיבה.
מס ריבוי דירות
המחלוקת סביב הטלת המס
מס ריבוי דירות ספג ביקורת עזה במהלך הדיונים שקדמו לאישורו בכנסת וגם לאחר אישורו. בין השאר הוגשו לבג"ץ עתירות אחדות לביטול המס, מסיבות הקשורות להליך החקיקה ומסיבות מהותיות של פגיעה לא מידתית בזכות הקניין. ב-28 בפברואר 2017 הוציא בג"ץ צו על תנאי המורה למדינה להשיב עד 23 במרץ מדוע לא יבוטל המס. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט השיב לבג"ץ שאמנם בהליך החקיקה נפל פגם, אולם אין לבטל את החוק כיוון שהפגם "אינו מגיע לרף הגבוה שמקים עילה להתערבות בחקיקה ראשית של הכנסת".
בנוסף לביקורת על עצם הטלת המס, הוצגו בעיות פנימיות בכלליו:
שמחה רוטמן
יושב ראש ועדת החוקה
ב-27 במרץ אישרה ועדת החוקה את הצעת החוק לשינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים לקריאה שניה ושלישית, תוך כדי מחאה מצד האופוזיציה.
ספרים
בשנת 2019 פרסם רוטמן את הספר "מפלגת בג"ץ" שבו הוא פורש את טענותיו כלפי בג"ץ.
בינואר 2023 פרסם רוטמן ספר בן 100 עמודים בשם "למה שהעם יבחר את השופטים? המדריך לרפורמה", כספר הסברה על נחיצותה של הרפורמה המשפטית שהוא כיו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט מקדם יחד עם שר המשפטים יריב לוין. הספר יצא לאור ב"ספריית פנס כיס" של הוצאת סלע מאיר.
מס ריבוי דירות
היסטוריה חקיקתית
ב-5 בספטמבר 2016 פרסם משרד האוצר את הפרק "מס ריבוי נכסים" בתזכיר חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה לשנים 2017 ו-2018), התשע"ו-2016.
שמחה רוטמן
חיים אישיים
באוקטובר 2021, בעקבות המהומות בלוד עבר להתגורר בלוד למשך כתשעה חודשים.
אחיו הוא הרב ברוך נתן רוטמן, ר"מ בישיבת נתיבות חכמה. גיסו הוא הרב מתניה אריאל, ראש הישיבה הקטנה דרך חיים (גמזו) שבשעלבים.
מס ריבוי דירות
היסטוריה חקיקתית
ב-5 בינואר 2017 אישרה ועדת הכספים את תקנות ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2017 ו־2018) (מענק לחייב במס ריבוי דירות בעד מכירת דירה), התשע"ז-2017, ובהן כללי הפטור ממס שבח שיינתן למוכר דירה חייבת.
השפעת המס
כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, "המס נועד בעיקרו לתמרץ את מי שמחזיק בכמה דירות לשם השקעה, למכור דירות אלה או את חלקן". בתקופת קיומו של החוק שררה אי-בהירות ביחס לגורלו, עקב העתירות לבג"ץ שדרשו את ביטולו, ורק כ-800 דירות נמכרו בהתאם לתנאי חוק זה. בדיון בבג"ץ אמרו באי-כוח הממשלה כי "בעת האחרונה חלה מגמה של ירידה משמעותית במלאי הדירות שנצבר על ידי משקיעים", אך בסקירה שפרסם הכלכלן הראשי במשרד האוצר לאחר ביטול החוק נאמר כי "חוק מס דירה שלישית תרם לכל היותר 3 נקודות אחוז בירידה בשיעור רכישות המשקיעים, כאשר יש להביא בחשבון שגורמים אחרים היו עשויים לתרום אף הם לירידה ברכישות אלו באותה תקופה, כמו למשל עליית ריבית המשכנתאות ו/או שינוי ציפיות בשוק".
חרף משקלו הזניח של המס בהשפעה על שוק הדיור אמר השר כחלון, בעקבות ביטול המס: "אני מביע צער ואכזבה עמוקה מהחלטת בג"ץ ובטוח שיש איתי עשרות אלפי זוגות צעירים שהתאכזבו מההחלטה הזאת".
מס מוגדל על השכרת דירות רבות, בדרך של חקיקה שיפוטית
בלי קשר למס ריבוי דירות, בינואר 2018 ניתן בבית המשפט העליון פסק דין בשני ערעורים שעניינם מעמדם של בעלי דירות המשכירים למגורים יותר מ-20 דירות. בעלי הדירות טענו שיש לראות בהכנסתם מפעילות זו הכנסה פסיבית, שעליה די בתשלום מס בשיעור 10% מההכנסה (בהתאם ל), ואילו רשות המיסים טענה שיש לראות בהכנסה זו הכנסה מעסק (בהתאם ל), שעליה חל המס השולי הרלוונטי, הגבוה במידה ניכרת מ-10%. בית המשפט העליון קיבל את עמדת רשות המיסים, לפיה מדובר בהכנסה מעסק. בעקבות פסק הדין פרסמה רשות המיסים טיוטת חוזר המפרט את השיקולים לאורם יש לבחון את סיווג ההכנסה מהשכרת דירות למגורים כהכנסה מעסק לעומת הכנסה פסיבית. בהתאם לטיוטה, הכנסה מהשכרה של 10 דירות מגורים ומעלה תסווג כהכנסה מעסק, הכנסה מהשכרה של עד 5 דירות מגורים תיחשב כהכנסה פסיבית, והשכרה של 6 עד 9 דירות מגורים תיבחן בהתאם למבחנים שונים ועל פיהם יוכרע אופייה כהכנסה מעסק או כהכנסה פסיבית.
מנחם מנדל קירשבוים
הרב מנחם מנדל קירשבוים (לעיתים: קירשנבוים) (י' אייר ה'תרנ"ה, 1895 - ה'תש"ג, 1942) היה רב העיירה סקאלה הסמוכה לקרקוב, דיין בקהילת פרנקפורט דמיין, ולאחר מכן רב בבריסל שבבלגיה במהלך השואה. כמו כן חיבר שו"ת בשם מנחם משיב. נרצח בשואה במחנה ההשמדה אושוויץ.
ביוגרפיה
בשנת תרע”ט (1919) התחתן עם לאה לבית ליכט. חותנו, ר’ משה, דאג לכל מחסורו כדי שיוכל להמשיך ולהתמיד בלימודו.
קיבל סמיכה מהרבי מסוכוצ'וב בעל ה"אגלי טל". התמנה לתפקיד רב העיירה סקאלה הסמוכה לקרקוב, שם עסק גם בשחיטה וניקור.
בשנת תרפ”ז (1927), עבר לשמש כדיין בקהילה הכללית פרנקפורט ד'מיין. שם, כדיין, הוא נדרש לשאלות הלכתיות הקשורות עם עליית הנאצים לשלטון. הנאצים החלו לעצור אלפי יהודי ולשלוח אותם למחנות ריכוז. רבים נרצחו ונשרפו, ואפרם נשלח למשפחותיהם. בעקבות כך, הרב קירשבוים הוציא לאור בקרקוב קונטרס, בשם “תקנות איך להתנהג כעת באפר הנשרפים בעו”ה”.
בעודו משמש שם כדיין, כתב תשובה הלכתית בה התיר חליבה בשבת בתנאים מסוימים, עליה הגיב הראשון לציון הרב עוזיאל, וחלק על היתרו. בשנת תרצ”ד (1934) נסע לפולין לבקר את הוריו, ובאותה הזדמנות בא בדברים עם גאוני פולין, בשאלת גזירת השחיטה.
בשנת תרצ”ו (1936) ביקר בארץ ישראל ודן שם עם גדולי הרבנים בעניינים הלכתיים שונים.
בשואה
בדצמבר של שנת 1938 שלח הרב את ילדיו - נתן ורחל לבריסל, והוא עצמו העדיף להישאר עם קהילתו בעת מצוקה. אך בסוף שנת תרצ”ט (1939) עזבו הרב ואשתו את פרנקפורט והצטרפו לילדיהם. הוא ייסד שם “בית ועד” להתכנסות שבועית לשם לימוד תורה. הרב מרדכי רוטנברג, אב בית דין אנטוורפן, צירף אותו לבית דינו. הוא וויתר על רישיון עליה שהיה ברשותו, ומסרו למישהו אחר, כיוון שרצה להמשיך את הקשר עם קהילתו בפרנקפורט. בהיותו בבריסל שימש כרב ודיין של קהילת "מחזיקי הדת". באביב של אותה שנה כבשו הגרמנים את בלגיה, הרב קירשבוים ניסה לברוח לגבול צרפת, ובמהלך הבריחה נורה ונפצע קשה. לקראת שנת תש”ב הוא ערך והדפיס לוח זמני הדלקת נרות שבת וזמני צאת השבת, לטובת יהודי בריסל שהיו במצור ולא הייתה להם אפשרות לדעת אותם. בראשית קיץ תש”ב (1942), במסווה של גירוש לעבודה, החלו השילוחים למחנות ההשמדה. בשבת שובה של שנת תש”ג הרב קירשבוים יצא מביתו לבית הכנסת, בלי לשאת עליו את “תעודת השחרור” מעבודה ונתפס ע”י הגיסטפו. יחד איתו נתפס גם בנו - שמעון יוסף. הוא גורש למחנה מאלין, ומשם גורש לאושוויץ, שם נרצח בהיותו בן ארבעים ושבע. אשתו נאסרה וגורשה לאושוויץ כמה ימים אחריו. לפני מאסרה היא עוד הספיקה להכניס את בנה - נתן ואת בתה - רחל לבית היתומים "טיפנברונר", שם הם עברו את המלחמה. בשנת 1946 הילדים עלו לארץ ישראל לקיבוץ נתיבה. בהשתדלות ה"חזון איש", הבן - נתן, התקבל לישיבת "קול תורה" בירושלים. ר' נתן (1930–2017) נישא לשרה רחל בת אליעזר וחיה שולמית כ"ץ והשתכן ברמת השרון.
אופירה רחמים
אופירה רחמים (נולדה ב-10 במאי 1974) היא קומיקאית, שחקנית, יוצרת ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה
אופירה רחמים נולדה וגדלה בשיכון בקסטל, ירושלים. לאביה הייתה מסעדה בשוק בשנות השמונים; הוא פשט את הרגל, והמשפחה נקלעה לעוני, אך תמיד טיפחו את חלומותיהם ושאיפותיהם של הילדים. מגיל 12 עד גיל 24 עבדה כליצנית. בגיל 16 כיכבה בתפקיד קומי ראשי ב"ביקור הגברת הזקנה", הפקה משותפת של תיאטרון החאן ותיכון ליד"ה, לצידו של אבי יששכרוף.
רחמים למדה בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי. במהלך הלימודים, בגיל 24, לקחה אותה מורתה לקולנוע רוני קיי לשחק בסדרה זבנג!, אותה ביימה בטלוויזיה (בערוץ 2). "זבנג!" מבוססת על סדרת הקומיקס בשם זה פרי עטו של אורי פינק. בגיל 25 זכתה בתפקיד בסרט הקולנוע מרס תורכי, בבימויו של עודד דוידוף, שבו גילמה את דמותה של כהן, בלשית המשטרה שפותרת את התעלומה.
ב-2003 הנחתה את שעשועון המתיחות "יצאת גדול", ששודר בערוץ 10 בבימויו של בן בכר וכן שיחקה באותה שנה בסדרה "טיפול נמרץ" לצד מיכל ינאי תפקיד נוסף שנתנה לה הבמאית רוני קיי.
שיחקה בדרמת הטלוויזיה הקומית "משכנתא" (2004), בבימוים של טל גרניט ושרון מימון, בה גילמה את דמותה של אישה שמשמשת אם פונדקאית בשוק השחור. איתה שיחקו זאב רווח, הילה סורג'ון פישר ואוולין הגואל.
רחמים כתבה וביימה את מופע הבידור "אין לי זמן" בכיכובו של דודו טופז, שרץ ברחבי ישראל במשך שנתיים וגם התארחה במופע בקטע סטנד-אפ משלה. הגישה פינת סטנד-אפ קבועה בתוכנית "הכול זז עם דודו טופז" בערוץ 2, רשת (2006-2005).
שיחקה בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית של שי אביבי "בשורות טובות" (2007-2006), בה גילמה את דמותה של אמא ענייה וחסרת כול, במעין אייטם חדשותי לצידו של דני קושמרו.
ב-2007 שיחקה בסדרה "הכל דבש" של יעל פוליאקוב, ועשתה כוריאוגרפיה ובימוי להצגת ילדים של פולי בתוך הסדרה. שיחקה בטלנובלה היומית "חשופים" (2009), בה גילמה את דמותה של מזולה, ספרית שמתחזה לקואוצ'רית ומובילה לגיהנום את מגישת המהדורה המרכזית גלי ארזי (יעל בר זוהר).
ב-2007 זכתה יחד עם שרון מימון במקום הראשון, בפרס של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בתחרות "הסיפור שלנו". T.V אירופה, הפקה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה - על כתיבת רעיון לפיתוח תסריט "שיחות מלוכלות"; על פי רעיון מקורי מאת אופירה רחמים (תחרות בינלאומית שבה שפטו אנשי טלוויזיה וקולנוע מכל העולם כולל מהBBC בריטניה ומהZDF גרמניה).
בשנת 2011 הייתה חברה במשלחת ללוס אנג'לס בניהולו של מיקי ירושלמי שערכה כיתות אומן עם מפיקים ויוצרים הוליוודיים. ב-2012 כתבה וביימה הצגת ילדים והוציאה על-פיה דיוידי, במיזם משותף עם רמי לוי.
ב-2013 שיחקה בסרטם של גיא נתיב וארז תדמור "הבן של אלוהים" והייתה חלק מהקאסט הדוקומנטרי בסרט על נשים מצחיקות ומצליחות "אילוף הגוררת".
עשתה תפקידי אורח בסרטים "להרוג דבורה" של שרון מימון וטל גרניט וב"הדילרים" של עודד דוידוף. ב-2014 שיחקה בסדרה הקומית "איפה אתה חי?" בבימויו של ירון שילון. 2021 משחקת בתפקיד חנה חנינה חנן בסדרת הרשת מותק בול באמצע.
השתתפה בפרסומות רבות, בהן לפז והונדה, וינר, מיונז - אׂסם, סלקום, אתר gov.il, קרלו תנובה והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
היא מתגוררת במבשרת ציון.
אלגברת לי נילפוטנטית
הגדרה
תהי L אלגברת לי מעל שדה F. הסדרה המרכזית היורדת של L היא הסדרה המוגדרת על ידי. כלומר, הסדרה היא.
L היא נילפוטנטית אם הסדרה המרכזית היורדת שלה מתאפסת החל ממקום מסוים, כלומר קיים n כך ש-{L}^{n}=0.
המלחת מי תהום
המלחת מי תהום היא תופעה שבה חודרים מים מלוחים או מליחים לתוך אקוויפר של מים מתוקים, באופן שגורם להגדלת המליחות שלהם.
התופעה יכולה להתרחש בנסיבות שונות של מפגש בין גופי מים השונים זה מזה בהרכבם:
בישראל תועדו כמה וכמה מקרים של המלחת מי תהום מסיבות אלו, מרביתם באזורים שונים של אקוויפר החוף ובערבה. בחלקם אף גרמה ההמלחה להפסקת השאיבה מבארות.
תשדיר החרצית
תשדיר החרצית (באנגלית: Daisy; לעיתים Daisy Girl או Peace, Little Girl) הוא תשדיר בחירות של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בבחירות של 1964. התשדיר הופק על ידי יועצו האסטרטגי לענייני תעמולה, טוני שוורץ.
בקמפיין זה נוסתה כמעט לראשונה גישה שלפיה תעמולה אינה יכולה ליצור עמדות אשר אינן קיימות בציבור, אלא רק לחזק נטיות קיימות. בהתאם לכך נעזר שוורץ בסקרים על מנת למצוא את הדימוי של המועמד המתחרה, בארי גולדווטר, ומצא כי מיוחסת לו פזיזות. בנוסף, היה זה אחד הקמפיינים הראשונים שתפס את כוחה העולה של הטלוויזיה ואת השפעתה על חברת ההמונים. על רקע האִיום במלחמה גרעינית בין הגוש המערבי לגוש הקומוניסטי ששרר באותה תקופה, יצר שוורץ סדרת תשדירים שהציגו את גולדווטר כמחרחר מלחמה. בתשדירים השתמש שוורץ בהעצמת החרדה והפחד בציבור מפני הפזיזות של גולדווטר.
תשדיר החרצית היה הבוטה והמניפולטיבי ביותר בקמפיין. הוא שודר רק פעם אחת במהלך הקמפיין ברשת NBC, ב-7 בספטמבר 1964. התשדיר הורד מיד לאחר מכן עקב ההד הציבורי השלילי שליווה אותו וביקורת כלפי ג'ונסון על הפחדת הציבור. אף על פי כן, רבים מייחסים דווקא לתשדיר זה את נקודת המפנה במערכת הבחירות של 1964.
בתשדיר נראית ילדה (מוניק קוזי ) התולשת עלי חרצית וסופרת אותם בסדר עולה. בסוף הספירה מחליף אותה קול מבוגר ומאיים הסופר דווקא לאחור. המצלמה מתקרבת לעינה הימנית של הילדה ובה משתקף שיגור טיל גרעיני. בתום הספירה נשמע פיצוץ חזק, ועל רקע צילום פטרייה גרעינית נשמע הטקסט:. לסיכום התשדיר הוצגה הדרישה:.
הבחירות הסתיימו בניצחון מוחץ של ג'ונסון בפער של יותר מ-20%. התשדיר הפך לאבן דרך בשפה השיווקית הטלוויזיונית והשפיע רבות על תרבות השיווק והתעמולה בארצות הברית.
האגודה הבינלאומית של קונגו
האגודה הבינלאומית של קונגו (בצרפתית: Association internationale du Congo), הידועה גם בשם החברה הבינלאומית של קונגו, הייתה אגודה שנוסדה ב-17 בנובמבר 1879 על ידי לאופולד השני, מלך הבלגים כדי לקדם את תחומי העניין שלו בקונגו. היא החליפה את "הוועדה לחקר קונגו העליונה" הבלגית, שהייתה חלק מחברת קש של האגודה האפריקאית הבינלאומית שהוקמה לניצול קונגו. מטרותיה של אגודת קונגו הבינלאומית היו לבסס את השליטה באגן קונגו ולנצל את משאביו הכלכליים. ועידת ברלין הכירה בחברה כריבונית על השטחים שבשליטתה וב-1 באוגוסט 1885, כלומר ארבעה וחצי חודשים לאחר סגירת ועידת ברלין, הודיע סגן המנהל הכללי של המלך לאופולד בקונגו כי החברה והשטחים הכבושים ייקראו מעתה "מדינת קונגו החופשית".
ועידת ברלין
ועידת ברלין או ועידת קונגו בשנים 1884–1885 הסדירו את הקולוניזציה והסחר האירופיים באפריקה. המלך לאופולד השני הצליח לשכנע את המעצמות בוועידה שסחר משותף באפריקה הוא לטובת כל המדינות. החוק הכללי של הוועידה חילק את אפריקה בין המעצמות העיקריות של אירופה ואישר את השטח הנשלט על ידי אגודת קונגו כרכושה הפרטי, מה שבעצם הפך אותה לרכושו של לאופולד השני.
ב-10 באפריל 1884 אישר הסנאט של ארצות הברית לנשיא צ'סטר א. ארתור "להכיר בדגל ה-AIC כשווה לזה של ממשלת בעלות ברית". ב-8 בנובמבר 1884 הכירה גרמניה בריבונות החברה על קונגו.
הפולמוס על מעמד היידיש בספרות
הפולמוס על מעמד היידיש בספרות היהודית היה ויכוח ציבורי שהתנהל בעיתונות העברית אודות מעמדה של לשון העם, היידיש, לעומת העברית. הפולמוס פרץ לאחר פריחה מחודשת של כתיבה ביידיש (שכונתה גם "ז'רגון" בלשון התקופה) לא מעט בעקבות הוצאת הספרים שייסד שלום עליכם, "די יודישע פאלקס-ביבליאטעק" (הספרייה העממית היהודית) אשר משכה אליה סופרים ידועים, שכתבו קודם לכן בשפה העברית.
הרקע
במחצית השנייה של המאה ה-19 החלו להתפרסם יצירותיו ביידיש של שמ"ר (נחום מאיר שייקביץ) בתפוצה רחבה מאוד. איכות הסיפורים נחשבה בעיני הביקורת לירודה מאוד; היו אלו לדעתם מלודרמות ממוחזרות מרומנים זולים צרפתיים בנושאים פופולריים. ספרות "השונד" (שונד ביידיש: זבל, רפש) כינו המבקרים את הסוגה הזו, ולא חסכו בביקורות שליליות. הגדיל מכולם הסופר היידי שלום עליכם, שהיה אז בגדר כוכב עולה בשמי ספרות היידיש. הוא פרסם בצ'רנוביץ בשנת 1888 חוברת ושמה: "שמר'ס משפט" (משפט שמ"ר), שבה ביקר קשות את שמ"ר ולעג בצורה נוקבת לו וליצירתו.
באותה שנה, 1888, וכנראה גם כחלק ממלחמתו בספרות השונד, הקים שלום עליכם הוצאת ספרים שנקראה "די יודישע פאלקס-ביבליאטעק" (הספרייה העממית היהודית). ב-11 בדצמבר 1888 פרסם בעיתון "המליץ" מודעת פרסומת גדולה על הקמת ההוצאה, תוך ציון המשתתפים: מנדלי מוכר ספרים, י"ל פרץ, יל"ג, מרדכי בן-עמי, שלום עליכם, יהל"ל, דוד פרישמן, שמואל ליב ציטרון, רבניצקי ואחרים – כולם מטובי הסופרים של התקופה. בתו של שלום עליכם, מרי וויפה-גולדברג כותבת בספרה: "אבי, שלום עליכם", שלאביה הייתה מטרה כפולה: ראשית לחשוף את כתיבתו הגרועה של שמ"ר, בכך שהוא, שלום עליכם, מפרסם יצירות באיכות גבוהה ביידיש. ושנית, הוא רצה להפוך את הכתיבה ביידיש לטבעית, מכובדת ומפרנסת את בעליה, שהרי 80% מהיהודים דיברו את השפה.
מתוך דאגה לעתידה של השפה העברית, כשפת התרבות המתחדשת של הלאום היהודי, החלו אנשי רוח וסופרים לפרסם בעיתונות הכתובה מאמרים נגד ספרות היידיש שהחלה לפרוח. לעומתם פרסמו מצדדי היידיש את טיעוניהם שלהם, והרוחות סערו.
מחנה המתנגדים לכתיבה ביידיש
עם כל זאת, קיבל ביאליק את בקשתו של רבניצקי לפרסם כמה שירים ביידיש בכתב העת שלו. אבנר הולצמן מסביר את השניות שנצפתה ביוצרים רבים בעובדה שברובם הגדול הם שלטו בשתי השפות, והיו בפועל סופרים דו-לשוניים.
מחנה התומכים בכתיבה ביידיש
אלו היו רק נציגים נבחרים של הפולמוס שהעסיק את העיתונות בשנותיה האחרונות של המאה התשע עשרה, והתפתח במיוחד מעל דפי "המליץ". זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1890, נסגרה הוצאת הספרים של שלום עליכם, והפולמוס אמנם איבד את האינטנסיביות שהייתה בו, אך מלחמת השפות המשיכה להדהד ברקע, ולהתפתח גם לכיוונים אחרים בארץ ישראל.
סאנג'ונג, קיסר קוריאה
סוּנְג'וֹנְג, קֵיסַר קוֹרֵיאָה (קוריאנית: 순종) נודע בתוארו המלכותי הַקֵיסָר יוֹנְג-חְווּי (קוריאנית: 융희제, הנג'ה: 隆熙帝) היה אחרון המונרכים של קוריאה ושליטה האחרון של האימפריה הקוריאנית. הוא שלט מהדחת אביו קוג'ונג, קיסר קוריאה בשנת 1907 ועד סיפוח קוריאה לתוך האימפריה היפנית והתחלת תקופת הכיבוש היפני בקוריאה בשנת 1910. לאורך שלוש שנות שלטונו ההשפעה היפנית שלטה בפועל בממשל הקוריאני בסיאול ולאחר הדחתו ומותו בשנת 1926 הוא הפך לסמל למאבק הקוריאני לעצמאות.
ביוגרפיה
סונג'ונג נולד בשנת 1874 בסיאול (דאז נודעה בתור האנסאונג) והיה בנם הרביעי של קוג'ונג, דאז מלך קוריאה והמלכה מין (מִיּוֹנְגְסוֹנְג) אך הראשון מילדיהם להגיע לבגרות. כשהיה בן שנתיים הוכרז סונג'ונג כנסיך הכתר של ממלכת קוריאה תחת שושלת ג'וסון. בשנת 1882 הוא נישא לבת שבט המין, שהפכה לימים לקיסרית סונמיונגיו. בשביל לבסס את עצמאותה וריבונותה של קוריאה משכנותיה האימפריה היפנית והאימפריה הסינית של שושלת צ'ינג, אביו של סונג'ונג, קוג'ונג, הכריז על הקמתה של האימפריה הקוריאנית בשנת 1897, וסונג'ונג הפך לנסיך הכתר הקיסרי בעוד אביו הפך לקיסר.
קיסר
הניסיון לשמור על עצמאות קוריאה נכשל ולאחר מלחמת סין–יפן הראשונה ומלחמת רוסיה–יפן, האימפריה היפנית הגבירה את השפעתה על קוריאה. ביולי 1907 כפתה יפן על קוריאה להדיח את קוג'ונג, וזאת לאחר שהיפנים גילו כי הוא שלח חלק מתומכיו לדון באירופה על עצמאות קוריאה. כתוצאה מהדחת אביו, הוכרז סונג'ונג כיורשו והפך לקיסר קוריאה. לצידו של סונג'ונג הוכתר אחיו הצעיר יוימין כנסיך הכתר ויורש העצר שכן נודע בנאמנותו לרשויות היפניות.
סנג'ונג עבר מארמון דאוקסוגונג לבית המגורים הקיסרי בארמון צ'האנגדאק. סונג'ונג שלט שלוש שנים בלבד. סמכויות שלטונו הוגבלו על ידי התערבות מזוינת הדרגתית של היפנים בקוריאה. ביולי 1907 הוא הפך לקיסר ונאלץ באופן מיידי לחתום על חוזה יפן-קוריאה משנת 1907. חוזה זה איפשר ליפנים לפקח ולהתערב בממשל של קוריאה, מה שאיפשר גם מינוי שרים יפנים בתוך הממשלה הקוריאנית.
בעודו תחת פיקוח יפני, הצבא הקוריאני פורק מנשקו, בטענה של היעדר כספים למימונו. בהמשך הרשויות היפניות אסרו על אחזקה אישית של אזרחים ברובים ונשק להגנה עצמית. בשנת 1909, יפן יישמה את פרוטוקול יפן-קוריאה שהסיר למעשה את כוחה השיפוטי של קוריאה. בינתיים, יפן שלחה את איטו הירובומי, המושל הכללי היפני של קוריאה, לנהל משא ומתן עם האימפריה הרוסית על בעיות הקשורות לריבונות ולהחזקת ההשפעה בקוריאה ובמנצ'וריה. עם זאת, איטו נרצח על ידי הלאומן הקוריאני אהן יונג-ג'ון בעודו בחרבין, מה שהוביל פוליטיקאים יפנים בממשל הקוריאני להכריח את ראש הממשלה הקוריאני, יי וואן-יון, לחתום ביחד עם סונג'ונג על חוזה סיפוח בסוף אוגוסט 1910.
הדחה
חוזה הסיפוח שהפך את טראוצ'י מסטאקה סיים בפועל את שלטונו של סאנג'ונג. ריבונות האימפריה הקוריאנית נמחקה וחצי האי סופח ליפן. כמו כן מייג'י, קיסר יפן הפך לקיסר קוריאה וכך הסתיימו שלטון שושלת ג'וסון ושלטון סונג'ונג. הרשויות היפניות העניקו לסאנג'ונג את התואר מלך אי והחזיקו אותו ואת אשתו במאסר בית בארמון המלכות שלהם במשך כמעט 16 שנים, עד למותו של סונג'ונג.
סונג'ונג נפטר ב-24 באפריל 1926 בארמונו ונקבר בקברים המלכותיים של שושלת ג'וסון (유릉) בעיר נאמיאנג'ו. הלווייתו הממלכתית ב-10 ביוני 1926 היוותה זרז לתנועה ה-10 ביוני נגד השלטון היפני. רבים בקרב האוכלוסייה הקוריאנית סברו שהיפנים למעשה הרעילו למוות את סונג'ונג ובכך מנעו כל מרידה אפשרית שתפעל להשיבו לשלטון, אם כי אין כל הוכחות לגבי הטענה.
שלטונו של סונג'ונג במשך שלוש שנים הוגבל בהדרגה על ידי הכוחות המזוינים של יפן בחצי האי הקוריאני. סיום שלטונו סימן את סיום 519 שנות שלטון של שושלת ג'וסון על חצי האי הקוריאני. שלטונו של סונג'ונג מוכר כאבן דרך מרכזית בתולדותיה של קוריאה.
משפחה
לסאנג'ונג לא היו כל ילדים ויורשים ותואר ראש משפחת המלוכה יי עבר במותו לאחיו הצעיר. אשתו הראשונה נפטרה בשנת 1904 והוא התחתן בשנית בשנת 1907. אשתו השנייה, סאנג'אונג, אשר הייתה צעירה ממנו בעשרים שנה, חייה אחרי מותו בתואר המלכה האלמנה ונפטרה בשנת 1966.
בוריס ארונסון
בוריס ארונסון באנגלית: Boris Aronson (15 באוקטובר 1898 – 16 בנובמבר 1980) היה אמן יהודי אמריקאי ממוצא רוסי, מעצב תפאורה לתיאטרון בתיאטראות ברודוויי ולתיאטרון היידיש. זכה בפרס טוני לעיצוב תפאורה שש פעמים בקריירה שלו.
קורות חיים
בנו של רב, ארונסון נולד בקייב שבאימפריה הרוסית (אוקראינה), ונרשם בצעירותו לבית הספר לאמנות. ארונסון הפך לשוליה של המעצבת אלכסנדרה אקסטר, שהכירה לו את הבמאים וסבולוד מאיירהולד ואלכסנדר טאירוב, שהשפיעו עליו. שלושת יוצאי התיאטרון והאמנות האלה היו חסידי האסכולה הקונסטרוקטיביסטית ברוסיה, בניגוד לגישה של הריאליזם של קונסטנטין סטניסלבסקי, והם שכנעו את ארונסון לאמץ את הסגנון הקונסטרוקטיביסטי.
ארונסון עבד כמה שנים במוסקבה ובגרמניה. בברלין הציג בגלריה של ואן דימן "תערוכה ראשונה לאמנות רוסית", לצד הקונסטרוקטיביסטים אל ליסיצקי ונחום גאבו, שהציגו את הקונסטרוקטיביזם למערב. הוא כתב שני ספרים בברלין, על מארק שאגאל ואמנות גרפית יהודית, לפני שהשיג ויזת מהגרים לאמריקה ב-1923. הוא עבר ללואר איסט סייד בניו יורק והחל לעצב תפאורות ותלבושות עבור תאטרונים ניסיוניים. וכן עיצב לתיאטראות ביידיש, כולל תיאטרון אונסר, תיאטרון שילדקראוט, ובעיקר תיאטרון היידיש לאמנות של מוריס שוורץ.
בין השנים 1934 ל-1952 עיצב ארונסון סצנות, תלבושות ותאורה עבור שלושים וארבע הצגות ושלושה מחזות זמר בברודוויי (כולל עיצובו למה שנחשב ל"מחזמר הקונספט" הראשון, "חיי האהבה" של קורט וייל ואלן ג'יי לרנר). הוא המשיך לעבוד בברודוויי עד שנות ה-60 וה-70 עם מחזות זמר כולל "כנר על הגג", "דו-רה-מי" (שעבורם חזר ארונסון להתנסותו הקודמת עם תיאטרון יהודי), וכן עיצב את "קברט", "זורבה", ו"פסיפיק".
ב-1945 התחתן עם המעצבת ליסה יאלובץ ארונסון (1920–2013), בתו של המנצח המוזיקלי היינריך יאלובץ. היא עזרה לבוריס בעיצוב של רבות מהפקות שלו.
ארונסון עיצב תפאורות גם עבור מטרופוליטן אופרה ולהקות בלט, כולל הפקת "מפצח האגוזים" בכוריאוגרפיה של מיכאיל ברישניקוב. הוא גם היה אמן לא תיאטרלי, שעבד כצייר וכפסל. בזמן מותו ב-1980, הוא היה חבר בקהילת התיאטרון והאמנות של ניו יורק ואחד ממעצביה.
בשנת 1979, שנה לפני מותו, הוכנס ארונסון להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
Intermediate Capital Group
אינטרמידייט קפיטל גרופ (באנגלית: Intermediate Capital Group) היא קרן השקעות פרטיות אנגלית, המנהלת הון של 43 מיליארד דולר ומשקיעה בנכסים במגוון תחומים: קמעונאות, תעשייה, אנרגיה, שירותים פיננסיים, בריאות, טכנולוגיה ונדל"ן.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר לונדון, אנגליה, מלבדו לחברה נציגות במדינות ספרד ואיטליה.
הקרן נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון והמניה שלה מהווה חלק ממדד FTSE 100.
היסטוריה
הקרן הוקמה בשנת 1989 על ידי שישה אנשי מקצוע במטרה לבצע השקעות בתחומים שונים.
בשנת 1994, החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בלונדון תחת השם ICP.
בשנת 2010, הודיעה החברה על הנפקת איגרת חוב בעקבות משבר האשראי באותה השנה.
בשנת 2014, רכשה הקרן את חברת הנדלן Longbow ואת חברת Trust Graphite Enterprise מחברת Graphite Capital ומיתגה אותן מחדש כ-ICG Enterprise.
בחודש אוקטובר 2016, הודיעה הקרן על רכישתה של חברת Vitaldent המונה יותר מ-450 מרפאות שיניים בספרד ואיטליה, תמורת כ-40 מיליון אירו.
בשנת 2019, הצהירה הקרן על כוונותיה לקדם השקעות בתחום הנדל"ן בצפון אמריקה.
במרץ 2022 לורד דייוויס שהיה יו"ר הקרן הודיע על סיום כהונתו של שלוש שנים.
אלינה דומיטרו
אלינה אלכסנדרה דומיטרו (ברומנית: Alina Alexandra Dumitru; נולדה ב-30 באוגוסט 1982) היא ג'ודוקא עבר רומנייה, האלופה האולימפית מבייג'ינג 2008 וזוכת מדליית הכסף מלונדון 2012. דומיטרו מחזיקה בשלוש מדליות ארד מאליפויות העולם וב-10 מדליות מאליפויות אירופה (8 זהב ו-2 ארד).
קריירה
בפברואר 2001, כאשר הייתה בת 18, זכתה דומיטרו במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה במדליית ארד בטורניר פריז (כיום גראנד סלאם פריז). באליפות אירופה בשנת 2002, זכתה דומיטרו במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. בהמשך הקריירה, דומיטרו הספיקה לזכות בעוד 9 מדליות מאליפויות אירופה (8 זהב ו-1 ארד).
באולימפיאדת אתונה 2004, דומיטרו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג וסיימה במקום החמישי כאשר הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה ליפנית ריוקו טאני ונשרה לקרב על הארד בו הפסידה לגאו פאנג הסינית.
באליפות העולם בשנת 2005, דומיטרו זכתה במדליית הארד אחרי שניצחה את פאק אוק-סונג הצפון-קוריאנית בקרב על הארד. באליפות העולם הבאה שנערכה בשנת 2007 בריו דה ז'ניירו, היא זכתה שוב במדליית הארד כאשר הפסידה בשלב חצי הגמר לריוקו טאני היפנית אך ניצחה את קים יאנג-רן הדרום-קוריאנית בקרב על הארד.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, דומיטרו זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג והפכה לג'ודוקא הראשונה מרומניה שזוכה בזהב אולימפי. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי וקוקה את אווה צ'רנוביצקי ההונגרייה וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את קים יאנג-ראן הדרום-קוריאנית. בחצי הגמר היא התמודדה מול ריוקו טאני היפנית, אשר הייתה בלתי מנוצחת בתחרויות הגדולות במשך 12 שנים, והצליחה לנצח אותה בזכות עונשים מאחר שהייתה יותר פעילה ויוזמת. בגמר היא פגשה את יאנט אקוסטה הקובנית. כ-40 שניות מהפתיחה היא השיגה ניקוד ווזארי ולאחר 40 שניות נוספות השיגה איפון וניצחה.
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, דומיטרו זכתה בפעם השלישית במדליית הארד לאחר שהפסידה באיפון בחצי הגמר להרונה אסמי היפנית וניצחה באיפון בקרב על הארד את צ'ונג ג'ונג-יון הדרום-קוריאנית.
באולימפיאדת לונדון 2012, דומיטרו זכתה במדליית הכסף. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את דיאריס אלווארז הקובנית לאחר דקה ו-13 שניות, ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את אורנצצג מונקבט המונגולית בניקוד זהב ובחצי הגמר היא ניצחה את המדורגת ראשונה בעולם, טוקומו פוקומי היפנית בניקוד ווזארי לאחר תרגיל קוסוטו-גארי. בגמר היא פגשה את שרה מנזס הברזילאית וכ-55 שניות לסיום הברזילאית ביצעה תרגיל טומו-נאגי שהעניק לה יוקו. כ-12 שניות לסיום הברזילאית קיבלה ניקוד ווזארי לאחר תרגיל סיאו-נאגי, דומיטרו לא הצליחה להשיג ניקוד והפסידה.
פרסים
בשנת 2008 דומיטרו קיבלה עיטור כבוד מנשיא רומניה, טראיאן בססקו, כאשר קיבלה את מדליית הכבוד הספורטיבית ("Meritul Sportiv").
באותה השנה דומיטרו קיבלה גם את פרס תושבת הכבוד מעיר הולדתה פלוישט.
נהר ספרים
נהר ספרים היא הוצאה לאור ישראלית בבעלות הסופר ראובן מירן, המתמקדת בפרסום ספרים בעלי מסרים חברתיים ופוליטיים, ספרי עיון בנושאי תרבות וספרות מתורגמת.
היסטוריה
ההוצאה הוקמה בספטמבר 2003 על ידי ראובן מירן, צוות ההוצאה הוא מירן, העוסק בתרגום ועריכה, ואשתו שושי, העוסקת בעריכה לשונית, בנוסף מועסקים בה מתרגמים פרילנסרים לעת צורך. ההוצאה מקבלת לעיתים תמיכה כלכלית מהמפעל לתרגום ספרות מופת או מהמכון הצרפתי לתרגום ספרים. ההוצאה מתמקדת בספרים בעלי מסרים חברתיים ופוליטיים, ספרי עיון בנושאי תרבות וספרות מתורגמת. ההוצאה פועלת מבית משפחת מירן בבנימינה.
מירן הסביר על האידאולוגיה מאחורי הקמת ההוצאה: "שם ההוצאה - שהנו שורש של מילה אכדית שעברה לארמית וממנה לעברית ולערבית - הוא כבר ביטוי ראשון לאידאולוגיה העומדת מאחוריה: הוא בא לבטא זרימה, אור, נהרה, הבהרה, הַנְהרָה. השם נובע מהמחשבה שעמדה ועומדת עדיין מאחורי "תפיסת המו"לות" כפי שהיא נראית לנו, לפיה להוציא ספרים לאור פירושו להיות מעורב, מחויב, לנסות להשפיע על הסביבה האזרחית באמצעות אמירה תרבותית, פילוסופית, חברתית, אינטלקטואלית, אידאולוגית".
הספר הראשון שיצא בהוצאה היה הספרון "בוקר חום" מאת פרנק פאבלוף, שעסק בפאשיזם וזכה להצלחה. אחריו יצאו "הזכות לעצלות" של פול לפארג ו"אני נכון למות" של נלסון מנדלה. ההוצאה פרסמה בין השאר ספרים מתורגמים מאת פול גוגן, פרדריק דאגלס, אלבר לונדר, אלפונס דודה, ראלף וולדו אמרסון, תומאסו קמפנלה, פרוספר מרימה, וולטר וגי דה מופאסאן, וספרים מקוריים מאת ראובן מירן, סמי שלום שטרית, מתי שמואלוף, בועז עברון ונורית זרחי.
ב-2011 יצאו בהוצאה ספרים בסדרת "זמן לפילוסופיה" מאת אפיקורוס (על האושר וההנאות האמיתיות), סנקה (על החיים המאושרים) ואפיקטטוס (המדריך).
עד שנת 2020 יצאו בהוצאה כ-150 כותרים.
החבובות: האחוזה הרדופה
החבובות: האחוזה הרדופה (באנגלית: Muppets Haunted Mansion) הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי בהשתתפותן של החבובות, המבוסס על המתקן "הטירה המכושפת" בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. זהו הסרט הראשון של החבובות לחג ליל כל הקדושים.
הסרט עוקב אחרי גונזו ופפה שנכנסים לטירה המכושפת ללילה אחד ומתמודדים עם הפחד הגדול שלהם.
הסרט הופק על ידי Soapbox Films ו-The Muppets Studio והופץ בדיסני+ ב-8 באוקטובר 2021. בישראל, הסרט שוחרר ב-16 ביוני 2022 יחד עם השקת השירות בארץ; מאוחר יותר, נוסף לו דיבוב עברי.
עלילה
גונזו ופפה נסעו להתמודד מול הפחד הגדול של גונזו אל הטירה המכושפת שם גר הקוסם האהוב על גונזו, מקגאפין הגדול, אשר נעלם לפני 100 שנים. כאשר הנהגת (איווט ניקול בראון) הגיעה לשם, גונזו ופפה יצאו אל הטירה שם הם פגשו את הקברן (דארן כריס) וכלבו יחד עם רוחות נוספות וראשי פסלים מזמרים.
"הרוח המארח" (ויל ארנט) אמר לגונזו שהוא הוזמן ללילה אחד אם הוא יצליח לשרוד, אחרת הוא ופפה יישארו שם לנצח. כאשר גונזו ציין שהוא לא פוחד מדבר, פפה פחד ונבהל מכל דבר מפחיד באחוזה. לאחר שפגשו את מאדאם פיגוטה (מיס פיגי), גונזו ופפה הגיעו לאולם עם מלא רוחות שמחות אשר הזכירו את חבריהם החבובות (קרמיט הצפרדע, פוזי הדב וכו'), המארח לפתע הגיע וסיפר לגונזו שהדרך לגבור על פחדיו הוא בחדר 999.
כאשר גונזו הלך לחדר, פפה פגש את קונסטאנס האטצ'אווי (טראג'י פ. הנסון), שם היא מתכננת להתחתן איתו על מנת להורגו כפי שעשתה לבעליה הקודמים. גונזו נלכד בחדר 999 (שהוחלף במהרה למספר "666") ומתמודד עם הפחד הגדול שלו, שאף אחד לא אוהב אותו אם הוא לא עושה דברים מסוכנים. בעקבות זאת, גונזו מתחיל להזדקן, לאחר שנזכר בשיחה עם קרמיט מוקדם יותר, הבין גונזו שהוא יכול להיות גדול שהוא יכול להיות גונזו וחזר להיות עצמו הצעיר.
המארח בירך את גונזו על ההתמודדות על פחדיו ואמר לו שהוא חופשי לעזוב את הטירה לפני זריחת השמש, אך לאחר שהבין כי פפה בצרות, סירב גונזו לעזוב את הטירה והחליט להציל את חברו. בעזרתו של הפמוט של המארח, מצא גונזו את פפה ועצר את החתונה ושניהם ברחו מהטירה ברגע שהשמש זרחה.
המארח פגש אותם בשער הטירה וחשף שהוא עצמו מקגאפין הגדול, ובירך את גונזו אשר עשה את מה שהוא לא יכל לעשות, לגבור על פחדיו. הנהגת אספה אותם מהטירה וקרמיט התקשר אליהם לארוחת הבוקר. כאשר קרמיט שאל אם הם יוכלו להביא גם את חבריהם לארוחה, ראו גונזו ופפה את שלושת הרוחות (שמנסות לתפוס טרמפ מהמתקן הטירה המכושפת) וצרחו בבהלה.
שמעון שטרית
שמעון שטרית (נולד ב-1 במרץ 1946) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה
שטרית נולד בארפוד שבמרוקו, הילד התשיעי למשפחה בת 11 בנות ובנים, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 3. המשפחה שהתה בשער העלייה ולאחר מכן התגוררה במשך שמונה חודשים באוהלים בפרדס חנה. בהמשך התגוררה המשפחה בטבריה שם שמעון גדל והתחנך. תחילה שהתה המשפחה באוהלים, בפחונים ואחר כך עברה לגור בשיכונים. למד בתחילה בתלמוד תורה ע"ש ביבס ולאחר מכן בבית הספר הממלכתי ע"ש ארליך. בגיל 13 הוכתר כחתן בחידון התנ"ך לילדים בשנת 1959. בן-גוריון העניק לו את הפרס וביקר בביתו בשיכון ד' בטבריה. בעקבות הביקור בן-גוריון כתב עליו: "עילוי".
שטרית עסק בלימוד התנ"ך גם בהמשך חייו. הוא היה חבר בחוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה שהתקיים מאז ימי בן-גוריון, בראשות פרופסור חיים גבריהו בשנים 1980–1982, וכיהן כחבר בצוות השופטים בחידון התנ"ך הבינלאומי בירושלים בשנים 1981 ו-1993. כיהן כשופט בחידון התנ"ך "אלוף האלופים" 2018 לצידו של הראשון לציון יצחק יוסף.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין ולאחר מכן למד משפטים לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית ודוקטורט באוניברסיטת שיקגו בארצות הברית. באוניברסיטה העברית למד גם לימודי שפה וספרות ערבית. עבד כמרצה למשפטים באוניברסיטה העברית ובין השנים 1974–1977 היה יושב ראש ארגון המרצים. בשנת 1984 התמנה לפרופסור חבר, ובשנת 2001 התמנה לפרופסור מן המניין. פרסם 25 ספרים ולמעלה מ-130 מאמרים מדעיים בתחום המשפטים. ספריו ומחקריו מצוטטים על ידי בתי משפט עליונים בכל העולם. זכה בפרס "International Jurist Award 2010 New Delhi".
בין השנים 1984–1988 היה חבר מליאת רשות השידור, בשנים 1986–1988 היה חבר דירקטוריון בנק לאומי, שימש גם יו"ר מועצת המנהלים של "משען" – רשת בתי אבות של ההסתדרות, וכן היה יו"ר המכון האפרו-אסיאני לשיתוף פעולה בין-לאומי בשנים 1988–1992.
בשנת 1988 נבחר כחבר הכנסת מטעם המערך וכיהן כחבר ועדת הכספים ויו"ר ועדת משנה לביטוח וכן כחבר ועדת חוקה, חוק ומשפט. בשנים אלו כיהן במקביל כיו"ר מועצת המנהלים של המכון האפרו-אסיאני של ההסתדרות (1988–1992). ב-1992 נבחר שוב ונתמנה לשר בממשלתו של יצחק רבין. כיהן כשר הכלכלה והתכנון, שר המדע והטכנולוגיה, שר הדתות והשר הממונה על הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. הוא ואריה דרעי היו הנמנעים היחידים בהצבעה על הסכמי אוסלו בממשלה, ובכנסת הצביע בעד ההסכם. בשנת 1994 זכה באות אמיתי של אגודת אמיתי להגנה על טוהר מידות ומנהל תקין.
ב-1998 התמודד על ראשות עיריית ירושלים מול ראש העיר המכהן אהוד אולמרט, במסגרת הסיעה "ירושלים אחת" (בעבר סיעתו של טדי קולק), אך הפסיד, לאחר שקיבל כרבע מקולות המצביעים. רשימת "ירושלים אחת" בראשותו זכתה בשני מושבים, לעומת שלושה מושבים שזכתה רשימתו של אהוד אולמרט.
בין השנים 1998–2003 כיהן כממלא-מקום ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט.
ב-2005 התמנה על ידי נשיא המדינה לכהן בוועדה לבחינת מבנה הממשל בישראל.
בשנת 2008 החליט לשוב ולהתמודד על מקום ברשימת העבודה בבחירות לכנסת ה-18, ושובץ במקום ה-31 ברשימה. לאחר הקמת מפלגת העצמאות תמך בה.
פעילותו בכנסת ובממשלה
בתקופת כהונתו בממשלת רבין (1992), יזם את הקמת המפעל לפיתוח חברתי לעידוד תרומה של עסקים למען החברה. במסגרת זו יזם את פרויקט מחשב לכל ילד. עד שנת 2020 העניק הפרויקט 100,000 מחשבים למשפחות הראויות לעידוד.
בתפקידו כשר הדתות טיפל במצוקת פסולי החיתון, חתם על "חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, תשנ"ו-1996", הנהיג קבורה חילונית, שוויון בהקצבות, פעל להסדרה של אגרות הנישואין.
כשר הכלכלה קידם שוויון נשים בוועדה לקידום נשים.
הוא קידם שוויון ללא-יהודים (הקצאת משרות מיוחדות בשירות המדינה, תרגום המכרזים לשירות המדינה) ויזם תגבור הקצבות במשרד הדתות לעדות הלא-יהודיות ותוכנית לשיפור התקציבים לשירותי הדת לעדות הלא יהודיות (תוכנית "משפט אחד").
מופיע בתדירות ברשתות טלוויזיה בינלאומיות, ובמיוחד ברשתות טלוויזיה בערבית.
כשר הדתות היה אדריכל ההסדר והאחדות בעדה הדרוזית אחרי עימותים קשים בעקבות פטירת מנהיג העדה דאז שייח' אמין טריף (1995–1996).
כשר ממונה העניק הזיכיונות לזכיינים בערוץ 2 (רשת, קשת וטלעד, 1993) וביסס הערוצים המסחריים בתקשורת.
גיבש את ההסדר להקמת המדרוג של הטלוויזיה וקישר בין כל הגורמים (הערוצים המסחריים, רשות השידור, ארגון הפרסומאים, ארגון המפרסמים ועוד).
היה יושב ראש הלובי החברתי בכנסת ויוזם רפורמות בתחום החברתי; חוק הערבות, חוק הגבלת ריבית בשוק האפור, החזרת קצבת ילד ראשון ושני, הגבלת מעצר חייבים והגבלת גובים פרטיים.
כיושב ראש הלובי החברתי פעל במאבק למען חסרי הדיור ונפגעי המשכנתאות בשנות ה-1990.
כיו"ר הלובי החברתי ניהל מאבק מוצלח להעלאת יהדות אתיופיה במבצע שלמה ב-1990–1991 וכן כשר דתות פעל לשיפור מעמד הקייסים והרבנים של העדה האתיופית.
כשר כלכלה הוביל פעילות לקידום הגליל והנגב ויזם את חקיקת "חוק רשות פיתוח הגליל, תשנ"ג-1993".
פעילות ציבורית
בשנת 2000 פתח במאבק משפטי נגד מכירת השליטה בחברת שיכון ובינוי לחברת "אריסון השקעות" (בבעלות תד אריסון), שנעשתה במחיר נמוך בהרבה משוויה האמיתי. המכירה נעשתה ב-1996 על פי שווי שוק של 300 מיליון שקל בלבד, למרות הערכות שווי שנתנו לחברה ערך כפול, בין השאר לא נלקח בחשבון ערך הקרקעות שהחזיקה. שנתיים אחר כך הנפיק אריסון את החברה לפי שווי של 970 מיליון שקל. את המכירה הוביל חיים רמון שהיה מזכ"ל ההסתדרות באותה עת. לאחר מאבק משפטי שנמשך שש שנים, קבע בית המשפט העליון שהמכירה הייתה 'כשרה'.
בשנת 2011 גובש הסכם קואליציוני בהסתדרות הציונית בדבר בחירתו של שטרית כיו"ר קק"ל, כמועמד מפלגת העצמאות. בהסכם תמכו 75% מסיעות ההסתדרות הציונית אולם בסופו של דבר נמנעה בחירתו כתוצאה מהפילוג במפלגת העבודה. לבסוף פסק בית המשפט שההסכם משנת 2011 אינו עדיף על הסכם קודם, משנת 2010, שנתן למפלגת העבודה את התפקיד. בסופו של יום כל התנאים שגיבש שטרית בדבר הרכב המוסדות, כגון חלוקת התפקידים והמבנה הניהולי, קוימו, למעט מינויו שלו.
ב-1988 הקים שטרית, ביחד עם פרופ' יצחק זמיר את העמותה הישראלית למשפט ציבורי.
ב-7 בספטמבר 2020 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות 2021 לנשיאות ישראל על תפקיד נשיא המדינה, אך ויתר לאחר שלא הצליח להשיג חתימות של חברי כנסת.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-114 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.