cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפי איתן
ילדותו
בגיל 3 עבר עם הוריו לרמת השרון, שם ניהלו משק מעורב שהקימו (פרדס, גן ירק, מכוורת ורפת). לאחר סיום בית הספר העממי ברמת השרון עבר לתיכון החקלאי בקיבוץ גבעת השלושה. בבית ספר זה התגוררו בחדר אחד ארבעה תלמידים, ובהם רפי איתן ורחבעם זאבי. שם קיבל את כינויו "רפי המסריח":
שירותו בפלמ"ח
איתן התנדב לפלמ"ח, עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי כיתות וקורס מפקדי מחלקות. בין השאר השתתף בשחרור מעפילי עתלית, במבצע ליל הגשרים ובהתנקשות בשני טמפלרים אקראיים בנובמבר 1946 כדי להרתיע את יתר חברי הקהילה מלשוב לארץ בתום המלחמה.
באחת הפעולות לקליטת מעפילים בקיבוץ יגור התפוצץ מוקש לידו וגרם לו חירשות כמעט מוחלטת. מאז נעזר במכשירי שמיעה רבי עוצמה. בעת שירותו בפלמ"ח שימש כקצין הסיור של הגדוד הראשון של הפלמ"ח, בהמשך פיקד על הפעולה הרביעית לפיצוץ תחנת רדאר.
בקהילת המודיעין
לאחר שירות צבאי כקצין המודיעין של חטיבת יפתח, גויס איתן לשב"כ על ידי מכרו יעקב כרוז, ושימש כמפקד שלוחת תל אביב של מטה 10, היחידה המבצעית. בשנת 1954 פיקד על מבצע ברן להחזרתו לישראל של קצין צה"ל שטס לרומא, יצר קשר עם השגרירות המצרית שם ונחשד בריגול. בשנת 1955 החל ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון ובמקביל שימש איש הקשר של המוסד ל-MI6. הוא לא סיים את לימודיו וחזר ב-1958 לישראל. באוקטובר 1959 מונה איתן לראש מטה 10, יחידת המבצעים של השב"כ שסיפקה שירותים גם למוסד. איתן היה בין היתר מופקד על מבצע לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960. לאחר מלחמת ששת הימים עמד בראש שלוחת "אגף צומת" באירופה. במסגרת זו היה מעורב בפרשת בן ברקה ובמאמץ לסכל את העסקת המדענים הגרמנים במצרים.
באמצע שנות השבעים שימש איתן כעוזרו של חברו אריאל שרון, בעת ששרון שימש כיועץ לענייני טרור לראש הממשלה יצחק רבין. כאיש מודיעין נקשר שמו של איתן לפרשיות סודיות שונות, וייעוץ ל-MI6 (סוכנות הביון של בריטניה) במלחמתם במחתרת האירית (IRA). כמו כן שימש איתן כיועץ לכוח דלתא בתיחקור מבצע טופר העיט. כן פורסם כי ביקר ב-1968 במפעל NUMEC של זלמן שפירו שנקשר להעברת אורניום מועשר עבור תוכנית הגרעין הישראלית. בשנת 1981 מונה על ידי שר הביטחון שרון לעמוד בראש לק"ם, הלשכה לקשרי מידע של משרד הביטחון, גוף מודיעיני סודי שתפקידו היה השגת טכנולוגיות מערביות לטובת התעשיות הביטחוניות בישראל. כראש הלק"ם, איתן שימש איש מפתח בפרשת הריגול של יונתן פולארד - הוא ניהל את אביאם סלע, מפעילו של פולארד במודיעין הצי האמריקאי, שנלכד בידי ה-FBI בנובמבר 1985. הפעלתו של פולארד היוותה חריגה מהמדיניות שבה נהגו לפני כן בקפדנות, לפיה ישראל נמנעת מאיסוף חומרי גלם מודיעיניים ממקורות בפנטגון. על פעילות זו אמר האלוף שלמה גזית: "אני רוצה להבהיר - אם עליי לבחור בין הרווח המודיעיני שבקבלת ידיעות מאנשי קשר כאלה לבין הסכנה הפוליטית של התפוצצות הפרשה, אין לי ספק שאני מוותר לגמרי על כל המידע שקיבלנו או שאנו עשויים לקבל בעתיד."
בעקבות לכידתו של פולארד נאלץ איתן לפרוש מקהילת המודיעין. הפרשה גרמה נזק גדול ליחסים בין ישראל לארצות הברית, ועלתה השאלה כיצד אושרה פעילות כזו. בישראל הוקמו שתי ועדות חקירה שקבעו כי פולארד הופעל על ידי הלק"ם ללא ידיעת שרי הביטחון, יצחק רבין ומשה ארנס. כתוצאה ממסקנותיהן של ועדות חקירה אלו פורקה הלק"ם וסמכויותיה הועברו לממונה על הביטחון במשרד הביטחון.
פולארד ותומכיו האשימו את איתן בהפקרתו והעלו חשש מכך שהתמנותו לתפקיד שר ב-2006 עתידה להרגיז את האמריקנים ולפגוע בכך בסיכויי השחרור של פולארד. תומכי פולארד עתרו לבג"ץ נגד מינויו של איתן כשר בממשלה מסיבות אלו, אך העתירה נדחתה.
בתוכנית עובדה עם אילנה דיין ששודרה ב-1 בדצמבר 2014 סיפר רפי איתן שהוא האדם שנתן את ההוראה שלא להכניס את הזוג פולארד לשגרירות הישראלית.
איש עסקים
במקביל לעבודתו בקהילת המודיעין פנה לעסקים החל משנות ה-70 של המאה ה-20, סחר בכימיקלים ונפט, ועסק ברכישת קרקעות בשומרון. יחד עם אלי לנדאו החזיק בקרקע שעליה הוקמה חלק מההתנחלות קרני שומרון וישיבת ההסדר קרני שומרון. אחר כך היה בסכסוך משפטי עם ישיבת ההסדר קרני שומרון על כספים שהייתה חייבת לו, תמורת רכישת הקרקע.
בשנת 1986 מונה על ידי שר המסחר והתעשייה אריאל שרון לעמוד בראש מועצת המנהלים של חברת כימיקלים לישראל (כי"ל). הוא הודח מהתפקיד בתחילת 1990, לאחר ששרון טען שהוא מכשיל את תוכנית הממשלה למכירת החברה. איתן עתר לבג"ץ בטענה שההדחה נעשתה ממניעים פוליטיים, ולבסוף הודיע על פרישה. בעקבות ההדחה נקטעה למעשה חברותו עם שרון. השניים התפייסו רק לאחר מותה של רעייתו של שרון, לילי. אחר כך הפך לאיש עסקים בינלאומי וביסס את מעמדו הכלכלי. הוא ניצל את המוניטין של ישראל בתחום החקלאות לפיתוח עסקיו בקובה, שהפכה להיות מרכז פעילותו העסקית הגלויה והסמויה. בנוסף היה שותף של איש העסקים מארק ריץ', מייסד תאגיד הענק גלנקור, והם היו שותפים בהקמת ריף הדולפינים באילת ב-1990.
פעילותו של איתן התבצעה באמצעות שתי חברות עיקריות: "GBM - GRUPO BM" בקובה ו"ריסימקס" בישראל. החברות עסקו בתחומים מגוונים, כולל: נדל"ן, חקלאות, תעשייה, מסחר והיי-טק. GBM רכשה שטחים לגידול קני סוכר בקובה, אחר כך גם שטחי פרדסים, והסתייע בחברת אגרקסקו הישראלית כדי לשווק את הפרי לאירופה ולשבור את האמברגו האמריקאי על האי. בשנת 1997 ארצות הברית הטילה סנקציות על איתן והחברה. בהודעת מחלקת המדינה של ארצות הברית נאמר כי הרכוש שבו מחזיקה החברה הופקע מידי אזרחים אמריקאים בידי המשטר המהפכני של פידל קאסטרו בשנת 1959. על פי "חוק הלמס-ברטון" מוטלות סנקציות בארצות הברית על חברות זרות הסוחרות או מקיימות פעילות עסקית בקובה ושבהן מעורב רכוש שהיה שייך לאזרחים אמריקאים.
GBM הייתה מעורבת גם בתחום ההיי-טק והתקשורת, ובין היתר הייתה המפיצה הבלעדית של חברת ECI Telecom הישראלית באמריקה הלטינית (ב-2003 פורסם כי ECI סגרה עסקת ענק בקובה בתיווכו של איתן). בשנת 2000 החלה להקים בשותפות עם הממשלה הקובנית ואיש העסקים הרצל חבס, את ה"מירמאר טרייד סנטר" - מרכז עסקי ומסחרי רחב היקף בהוואנה, הכולל 18 בניינים, שהוקם בהשקעה של כ-200 מיליון דולר. ב-2005 תיווך בחוזה עם קבוצת רד-בינת להקמת תשתית התקשורת במתחם. בין השאר החזיק גם בחברת התוכנה "בלו סיסטמס", והשקיעה גם בחברת ההזנק "אימפקטיה", שנמכרה ב-2009.
במהלך השנים נפוצו שמועות רבות על קשריו עם פידל קסטרו, אך הוא הכחיש אותן. בראיון עם כניסתו לפוליטיקה אמר איתן ש"אני לא עובד עם פידל קסטרו". במאי 2006, כשר בממשלת ישראל נפגש עמו בגלוי לראשונה. בפברואר 2019, חשף אנריקה רוטנברג, שניהל את עסקיו של איתן בקובה, כי הם נפגשו עם קסטרו פעמים רבות, ולמעשה כל משא ומתן על עסקים במדינה התנהל איתו ישירות. ולאחר שראול קסטרו מונה לנשיא, ממשלת קובה לא חידשה את החוזים עם חברת GBM.
קריירה פוליטית
בתחילת 2006, לקראת הבחירות לכנסת ה-17, התבקש איתן לפעול במסגרת מפלגת הגמלאים הישראלית, מפלגת גיל, לאחר שזו החליטה לרוץ לכנסת באופן עצמאי. הוא נבחר לכהן מטעמה כחבר כנסת בכנסת ה-17 לאחר שמפלגתו הגיעה להישג המפתיע של שבעה מנדטים וזכתה לשני תפקידי שרים.
איתן כיהן כשר במשרד ראש הממשלה הממונה על ענייני גמלאים, בין 4 במאי 2006 ל-25 ביולי 2007, אז הוקם המשרד לענייני גמלאים. בנוסף, החל מתאריך זה הופקד איתן על ענייני ירושלים. במסגרת תפקיד זה ניהל את המגעים לפתרון פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה.
לאחר מינויו של שמעון פרס לנשיא המדינה ופרישתו מהכנסת, הפך איתן לזקן חברי הכנסת.
מפלגת גיל בראשות איתן התפצלה כמה פעמים וכן לא עמדה במטרות שהציבה לעצמה. אלו, כנראה, הסיבות המרכזיות לכישלונה של גיל בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009: מ-7 מנדטים לפחות מ-1/3 מאחוז החסימה. עם זאת מונה איתן לאחר הבחירות כיועץ לענייני גמלאים לראש הממשלה.
במאי 2010, הקים איתן את מפלגת הגמלאים "דור - מפלגת הגמלאים החברתית החדשה". באוקטובר 2012 הודיע איתן שמפלגתו תתמודד בבחירות הקרובות לכנסת ה-19. לקראת בחירות 2013 החליף אותו אפרים לפיד כראש מפלגת הגמלאים והתמודד במקומו לכנסת ה-19 בראש רשימה שנשאה את השם "דור בוני הארץ".
ב-1 בפברואר 2018 פורסם בחשבון הטוויטר של מפלגת "אלטרנטיבה לגרמניה" סרטון של איתן המברך את המפלגה על פועלה, בזכות התנגדותה לאסלאמיזציה של גרמניה. בציוץ אמר איתן: "ברכות מישראל במיוחד ליו"ר אלכסנדר גולנד. אנחנו בישראל מעריכים את גישתכם כלפי היהדות וקראנו את הודעת התמיכה שלכם ב-27 בינואר ביום השואה הבינלאומי" ואיחל להם שבעתיד "במקום אלטרנטיבה לגרמניה תהפכו לאלטרנטיבה לאירופה". שגריר ישראל בגרמניה, ג'רמי יששכרוף, תקף את איתן וצייץ בטוויטר: "אני שולל לחלוטין את אמירתו של רפי איתן". איתן נימק את עמדתו בראיונות לתחנות רדיו בישראל, אך בעקבות הביקורת שספג אמר ש"אני מרגיש שטעיתי" בעיסוק בנושא, אך לא שינה את דעתו העקרונית.
חיים אישיים
היה נשוי למרים (אלמנתו של יאיר פלד) ולהם שני בנים (בנוסף גידלו גם את יעל, בתם של מרים ויאיר פלד, שנהרג לפני הולדת ביתו). איתן התגורר בשכונת אפקה שבצפון תל אביב. איתן עסק בפיסול במתכת כתחביב.
נפטר בבית החולים איכילוב, ב-23 במרץ 2019, ונקבר בבית העלמין "מנוחת עולם" בנתניה.
בשנת 2020 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "איש הסוד".
בספרות המתח
איתן מוזכר בספר המתח כל הפחדים כולם מאת טום קלנסי, כמי שגייס את אבי בן יעקב, סגן ראש המוסד בספריו של קלנסי. ככל הנראה, דמותו של סוכן המוסד הוותיק "קורץ", בספרו של ג'ון לה קארה: "המתופפת הקטנה", מבוססת על דמותו של רפי איתן.
נחמן אוריאלי
נחמן אוריאלי (24 בפברואר 1939 - 2 באוגוסט 1986) היה מנכ"ל מספר הוצאות ספרים בישראל, בהן א. לוין אפשטיין, הוצאת שקמונה, עם עובד (בה עבד מ-1973 ועד 1976) וכתר הוצאה לאור. כן הנחה תוכנית ראיונות בגלי צה"ל בשנות השבעים והיה מזכיר "התנועה לשינוי שיטת הבחירות" (לימים התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) והיה מראשיה).
תולדות חייו
אוריאלי למד בבית ספר תיכון בחדרה יחד עם יהודה אטלס ודני קרמן (עובדה שתוביל ב-1977 ליצירת הספר "והילד הזה הוא אני").
מבחינה פוליטית היה אוריאלי ליברל. הוא כיהן כמזכיר "התנועה לשינוי שיטת הבחירות", שקמה ב-1974 וממנה צמחה "תנועת שינוי" שהיוותה את הבסיס לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש), שהתמודדה בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 וזכתה בשבעה מנדטים. בשנת 1982 גולל אוריאלי את תולדות המפלגה בספרו עלייתה ונפילתה של ד"ש.
דואק
דואק, דוויק או דוויך (באנגלית: Douek/Duek/Dweck, בספרדית: Duak, בפורטוגזית: Doak) הוא שם משפחה יהודי, שאת שורשיו ניתן ליחס אל יהדות ספרד ככלל, ובפרט גם אל יהדות פורטוגל, בחצי האי האיברי.
היסטוריה
לאחר גירוש יהדות ספרד בשנת 1492 הגיעו רבים מנושאי השם אל הקהילות היהודיות הקיימות ברחבי המזרח התיכון, וספציפית אל העיר חלב שבסוריה אשר השתקעו בה, אך נושאי השם התפזרו בין הקהילות היהודיות בכל העולם.
משפחת דואק היהודית היא משפחת כהנים עתיקה, ניתן לשייך את השם אל צאצאייהם של משפחת כהנים גולי ספרד החל מהמאה ה-15, אך נושאי השם מתחקים אודות שורשייהם עוד מימי בית שני. סברה אחת למקור השם היא כי באמצעות עיוותו של השם המקורי יכלו בני המשפחה להיטמע בצורה טובה יותר בתוך הקהילות הערביות הגדולות שחיו בתוכן, מהכינוי בשפה הערבית לתרנגול קטן, "דיכ" (ديك) הוא תרנגול ובמשקל ההקטנה "דואיכ" (دويك). על פי מסורות של חלקם מנושאי השם, כתיבת השם המדויק בעברית הינו דויכ – כאשר המילה מורכבת משתי הבהרות, דו- כמילה נרדפת אל "משנה" וצירוף האותיות יכ – בתור ראשי התיבות של "יום כיפור". על פי המסורת, אבי שושלת המשפחה שימש כמשנה לכהן הגדול במהלך ההכנות אל תפילת יום הכיפורים בבית המקדש בימי בית שני. מלבד השתתפות בטיהור בית המקדש, אחד מתפקידיו של המשנה לכהן הגדול על פי סיפורים, היה ללפף סביב הכהן הגדול חבל, טרם נכנס אל הדביר, וזאת מכיוון שאם היה פוסע בקודש הקודשים ולא היה ראוי או טהור דיו, היה מת. כך יכלו למשוך את גופתו החוצה, שהרי אסור היה לאיש מלבד הכהן הגדול, לפסוע בתוך קודש הקודשים. יום הכיפורים נחשב בתקופה זו אל נקודת השיא בעבודת ה' בקרב עם ישראל, מטרת העבודה הקדושה אשר בוצעה על ידי הכהנים הכהן הגדול ומשנו בבית המקדש, הייתה לכפר על חטאיהם של כל איש ואיש מישראל ולטהר את המקדש עצמו מכל חטא. יום הכיפורים הוא היום היחיד בשנה שבה הותרה כניסה אל קודש הקודשים, וזאת לכהן הגדול בלבד.
בשפה האנגלית השם Dweck מצטייר כמילה נרדפת ומשויך אליו התואר, לצירוף המילים – "יוצר אוניות".
משפחת דואק המודרנית הצמיחה מתוכה במהלך הדורות רבנים גדולים אשר היוו אישים מובילי דעה וגדולים בתורה בקרב הקהילות היהודיות בהן חיו, ואף עזרו לשמר את דרכה של קהילת יהודי ספרד. הרבנים שביניהם הגשימו עצמם הן באמצעות ספרות והן בעבודת ה', בתפוצות המזרח התיכון וצפון אפריקה (ראו גם ערך מוסף אישים). עקב מעמדה של המשפחה בעיר חלב, וריבוי הרבנים שיצאו ממנה, אשר היו לאישים חשובים בקרב הקהילה היהודית, זכו כמה דורות של משפחת דואק להיות האחראים אל כתר ארם צובא, אשר שכן בבית הכנסת הגדול של חלב. על פי האגדה, הוא נבנה במאה ה-9 עם זאת יש המאמינים, ששימש כבית כנסת עוד במאה ה-5. על פי המסורות של יהדות ארם צובא וסיפורים שעברו מפה לאוזן, בסיסו של בית הכנסת נבנה על ידי יואב בן צרויה קרוב ל-950 לפנה"ס. לאחר שצבאו של דוד המלך כבש את העיר במהלך מלחמותיו באזור סוריה המודרנית. רבים מאמינים שבית כנסת זה הוא בית הכנסת הראשון שנבנה בעולם, ולכן הוא מכונה גם בית הכנסת העתיק. חוקרי המקרא רואים בכתב אשר ממלא את דפיו של כתר ארם צובא כנוסח המדויק ביותר של התנ"ך אשר נכתב בטבריה בשנת 930 לערך. ב-9 בפברואר 2016 כתר ארם צובא הוכרז על ידי אונסק"ו כנכס תרבות עולמי, באותה השנה חרב בית הכנסת הגדול של חלב. בקרב נושאי השם היו גם סוחרים גדולים ולרוב שופטים מנהיגים ואבי בית דין בקהילות בהן חיו בגולה.
בקרב הסוחרים בני המשפחה, ניכר כי במהלך המאה 19, בעקבות השלמתה של תעלת סואץ, נפגע נתיב הסחר המרכזי שחלף דרך חלב ודמשק שבאותם הימים היה לנתיב סחר חשוב אשר היה למקור הכנסה ראשי בעבור בני המשפחה בפרט, ובני הקהילה היהודית בסוריה ככלל, אשר בעקבות התעלה החדשה, החל לדעוך ולהיחלש עקב תחרות גדולה יותר ושפע רב יותר שהחל לזרום ולהתנייד דרך התעלה החדשה. כתוצאה מכך, חלק גדול מבני המשפחה אשר עסקו בסחר למחייתם, עברו להתגורר והעתיקו בתיהם אל הערים קהיר ואלכסנדריה בשטחה של מצרים. זאת על מנת לשמור על חוזקם הכלכלי ולהתאים עצמם אל אופיו של נתיב הסחר המרכזי החדש במזרח התיכון. מכאן נבע שינוי באופן בו שם המשפחה נכתב בשפות הלועזיות שדוברו באותם האזורים. נושאי השם אשר כותבים את שמם תחילה עם DW הם צאצאייהם הישירים של יוצאי יהדות סוריה. בעוד שאלו אשר כותבים את שמם תחילה עם DOU/DU (אשר נועד לעוות מעט את השם המקורי כדי שיטמע טוב יותר בשפה הצרפתית) משתייכים אל יוצאי יהדות סוריה, אשר היגרו אל מצרים באותה העת.
גביע דייוויס 1954
גביע דייוויס 1954 הייתה התחרות ה-43 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 30 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה", ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-29-27 בדצמבר 1954 בסידני, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה הפסידה לנבחרת ארצות הברית עם תוצאה 2:3. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם ה-17 בסך הכל.
בית אמריקה
הבית כלל 7 נבחרות כולל יפן.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בבריזביין, אוסטרליה, במהלך 18-16 בדצמבר 1954. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 0:5.
וידור
אישים ששם משפחתם וידור (Vidor, Widor):
ראו גם
}}
וולוו PV51
וולוו PV51 (שוודית: Volvo PV51) היא מכונית סלון אשר הוצגה על ידי חברת וולוו השוודית בחודש דצמבר 1936. יוצרה עד 1945, (גם בזמן מלחמת העולם השנייה). מטרת חברת וולוו הייתה להציג מודל קטן יותר ופחות יקר, מהדגמים שיוצרו עד 1936. יוצרו 6,905 יחידות מהדגמים PV57- PV51.
בתחילת 1937 הוצג מודל וולוו PV52 - (דה-לוקס). אבזורו של הוולוו PV52 כלל מגיני שמש תאומים, שעון, חימום, מנורת קריאה ומשענות על כל ארבע הדלתות.
ארנסט מאך
ארנסט מאך (בגרמנית: Ernst Mach; 18 בפברואר 1838 – 19 בפברואר 1916) היה פיזיקאי ופילוסוף אוסטרי-צ'כי. עיקר השפעתו של מאך הייתה בגישתו האמפיריציסטית לתחום הפיזיקה ובהתנגדותו למרחב המוחלט ולתנועה המוחלטת העומדת ביסודה של המכניקה הניוטונית, הנהגתה כנתון ברור מאליו, עד כדי קביעתה כעובדה אפריורית על ידי עמנואל קאנט. לרעיונות אלה הייתה השפעה עמוקה גם על אלברט איינשטיין בפועלו לניסוח מה שיהיה תורת היחסות כלומר מרחב שאינו מוחלט עוד. על שמו של מאך קרויים מספר מאך, עקרון מאך וענף מאך.
ביוגרפיה
מאך נולד ב-Chrlice (כיום בצ'כיה) וחונך בביתו עד גיל 14. הוא למד במשך תקופה קצרה בגימנסיה לפני שנרשם לאוניברסיטת וינה בהיותו בן 17 בלבד. שם למד מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה והשלים דוקטורט בפיזיקה ב-1860.
מחקריו המוקדמים עסקו באפקט דופלר, בייחוד בתחומי האופטיקה והאקוסטיקה. ב-1864 התמנה לפרופסור למתמטיקה בגראץ, וב-1866 מונה גם לפרופסור לפיזיקה. במהלך תקופה זו התעניין מאך גם בפיזיולוגיה של התפישה החושית, וזאת במסגרת התעניינותו בפילוסופיה של עמנואל קאנט, שקבע שהאדם מעצב את ניסיונו (התופעות הנצפות על ידו) באמצעות הסינתטי אפריורי (מעין חוקי בנייה) הגלום בתוכו. ב-1867 התמנה מאך לראש הקתדרה לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת קארל בפראג.
מאוחר יותר חזר מאך לאוניברסיטת וינה, שם התמנה לפרופסור לפילוסופיה אינדוקטיבית ב-1885. שנתיים לאחר מכן הוא לקה בשבץ וב-1901 פרש ממחקר פעיל כאשר מונה כחבר פרלמנט בפרלמנט האוסטרי. על אף שפרש מהוראה ומחקר, המשיך מאך להרצות בפני הציבור הרחב.
מאך הלך לעולמו ב-19 בפברואר 1916 בהאאר (Haar) שבגרמניה.
פיזיקה
היחס בין מהירות התנועה של גוף למהירות הקול נקרא מספר מאך על שמו. למספר זה תפקיד חשוב באווירודינמיקה ובהידרודינמיקה.
למאך הייתה תרומה חשובה גם לקוסמולוגיה הנקראת "עקרון מאך". עקרון מאך קובע כי "האינרציה של כל מערכת היא התוצאה של האינטראקציה שלה עם שאר היקום. במילים אחרות, כל חלקיק ביקום משפיע בסופו של דבר על כל חלקיק אחר."
לעיקרון זה הייתה השפעה חזקה מאוד על התפתחות תורת היחסות של איינשטיין, והוא שימש כנשקו העיקרי של מאך להתמודד עם טיעון הדלי של ניוטון בזכות תנועה מוחלטת.
פילוסופיה של המדע
עיקר תרומתו וחשיבותו של מאך הייתה הגותו בנושא הפילוסופיה של המדע ומהותה של הפיזיקה. לפילוסופיה שפיתח הייתה השפעה רבה על המדע של המאה ה-19 ועל המדע של המאה ה-20.
בחושבו על יסודות המדע ועל מהות חוקי הטבע, תהה מאך מהי המשמעות של "חוק מדעי". מאך הושפע מהפילוסופיה של עמנואל קאנט שקבעה שניתן לחוות תצפיות ולדבר עליהן רק מתוך העיניים (או ה"משקפיים" שדרכן) שצפו בהן, כלומר: אדם אינו יכול לדבר על המציאות כפי שהיא באופן נפרד מהאופן שהוא חווה אותה. מאך טען שחוקים מדעיים הם הכללות של תצפיות ניסיוניות, ש"נוצרו על ידי בני האדם" למען הבנה מקיפה וכוללת של מגוון רב ומסובך של תוצאות ונתונים. וכשכאלה, חוקי המדע עוסקים יותר בתודעה ההוגה אותם ופחות במציאות הקיימת בנפרד מהתודעה.
להלן מספר ציטוטים מכתביו של מאך בהם הוא מסביר נקודות בפילוסופיה שלו:
מאך כפר בקיומם של ישים תאורטיים בלתי נראים לעין כגון אטומים. מאך התנגד לתורה האטומית שהציעו לודוויג בולצמן ואחרים, מאחר שראה באטומים פיקציה תאורטית שלא ניתן לצפות בה בניסוי. לשיטתו, ניתן להאמין בקיומן של תופעות בלתי נראות רק כשהן מקיימות את "עקרון ההמשכיות הסיבתית". לפי עיקרון זה, יש להאמין בישים תאורטיים או בתופעות תאורטיות רק כשהם המשך של תופעות שניתן להבחין בהן בעזרת החושים. למשל, ניתן להאמין שאובייקטים מיקרוסקופים רוטטים באותן נסיבות שבהן רוטטים אובייקטים מקרוסקופיים, גם אם במקרה של האובייקטים המיקרוסקופים לא ניתן להבחין בויברציות באמצעות העין. עיקרון זה זוכה לביקורת הן על ידי פילוסופים אמפיריציסטים והן על ידי פילוסופים ריאליסטים. הפילוסופים האמפיריציסטים טוענים שעיקרון זה לא עקבי עם המחויבות האמפיריציסטית של מאך להאמין רק בידע שבא מהחושים, משום שבעיקרון אין כל דרך לדעת באמצעות החושים אם תופעות מיקרוסקופיות אכן זהות לתופעות מקרוסקופיות. מנגד, פילוסופים ריאליסטים, המאמינים בקיומם של ישים תאורטיים כגון אטומים, טוענים שישים אלו מקיימים את עקרון ההמשכיות, או שלכל הפחות עיקרון זה עמום, משום שאובייקטים מיקרוסקופיים דומים לפחות בחלק מתכונותיהם לאובייקטים מקרוסקופיים.
הפירוש האקטואליסטי
הפילוסוף הישראלי זאב בכלר מבחין בין פילוסופיות אקטואליסטיות, המתמקדות במה שקיים בעולם עצמו בלבד, לבין פילוסופיות פוטנציאליסטיות, העוסקות בכל מה שיכול להתקיים בתודעה האנושית (חלוקה זו תואמת פחות או יותר את החלוקה המוכרת בין אמפיריציזם לרציונליזם). בפרט, אצל בכלר הפוזיטיביזם הלוגי, שמאך היה ממבשריו, הוא פילוסופיה אקטואליסטית.
מאך הרבה להדגיש שחוקי המדע הן הכללות שבנתה האנושות והם בעצם אינם קיימים בטבע עצמו. בטבע קיים רק המקרה הפרטי, כלומר: תנועתם של הגופים ותו לאו. תוצאה פרטית אך חשובה של עיקרון זה היא, כפי שטען גם דייוויד יום כשדן בבעיית האינדוקציה, שסיבה ותוצאה אינן קיימות בטבע אלא הן הכללה או חוק הנמצא בתודעה האנושית בלבד.
בנוסף, מאך מפריד בין מושגים תאורטיים למושגים תצפיתיים. לשיטתו מושגים כמו מסה, אטום וכוח הם רק פיקציות תאורטיות שאין להן "שום ממשות מעבר למחשבה ובנפרד ממנה" (שם, 660). הבחנה זו היא אבן יסוד של הפוזיטיביזם הלוגי.
בפרט, האדם רואה רק תנועה יחסית ולכן היא הדבר היחידי שקיים בטבע ואין משמעות לקיומה של תנועה מוחלטת. מאך הוסיף מסקנה חריפה יותר להצהרה זאת: תנועה (יחסית) יכולה להיות נצפית (להיות נתפשת) רק ביחס לעצם ממשי וחומרי. כלומר, לא ניתן עוד לבחור מערכות ייחוס מופשטות שאותן אנו מדמיינים על המרחב, אלא אם נעגן אותן (נבחר את ראשיתן) בעצם ממשי חומרי (כגון כוכב בשמיים או עץ ליד הכביש). מאך המשיך והעז וקבע שהתנועה היחסית אינה נמדדת ביחס לעצם החומרי אלא גם נקבעת על ידו (במעין סיבתיות לוגית). כלומר: אם נסיר את עצמי הייחוס, ייתכן שהגוף ינוע בצורה שונה מבחינתנו.
ביקורת על המכניקה הניוטונית וטיעון הדלי
מאך השתמש באונטולוגיה זו כדי לתקוף את המכניקה הניוטונית שהניחה "מרחב מוחלט" וכתוצאה מכך הוכיח ניוטון שהוא יכול לזהות תנועות מוחלטות. לב ההוכחה של ניוטון לכך היה ניסוי מחשבתי הנקרא "טיעון הדלי" שבו דלי ובו מים מתחיל להסתובב וכתוצאה מהסיבוב מתקערים פני המים, ללא תלות בתנועה היחסית בינם לבין הדלי, אלא רק עקב העובדה שהדלי באמת מסתובב.
השפעה
אלברט איינשטיין הושפע ישירות מהגותו וציין אותו כנביא שהקדים לחזות את תורת היחסות.
צפע מדברי
צפע מדברי (שם מדעי: Macrovipera deserti) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים החי בצפון אפריקה במדבר סהרה של לוב, תוניסיה ואולי גם באלג'יריה, באזור הרי האטלס. לא ידוע על תת-מינים שלו. הוא מצוי בסוג צפע גדול, אך כמה חוקרים רואים בו קרוב של המין צפע הודי.
צפע זה מגיע לאורך 1.3 או 1.6 מטר. צבעו דומה לצבעי החול והוא בעל ראש גדול עם עיניים הפונות לצדדים. כמו רבים מקרוביו הוא ארסי מאוד, ומזכיר את המין הקרוב צפע מזרחי. הוא יכול להרוג אנשים שלא מקבלים טיפול, אך הארס מיועד להרוג טרף קטן כמו עכברים ולטאות ולעיתים אף נחשים אחרים.
הצפע מעדיף אזורי סלעים חמים, בהם יש חום ויובש אך גם הרבה צמחייה מדברית אשר מצוי בהם טרף.
בורות לוץ
בורות לוֹץ הוא מקבץ של 17 בורות מים בהר הנגב המפוזרים על פני שטח של 2 קמ"ר, בקרבת הר רמון.
ליד הבורות נמצא גם מערכת מאגורה. במטרה למנוע את סתימת הבורות בסחף נחצבו בורות שיקוע. כ-8 מהבורות עדיין מתמלאים במים בעונות החורף. באתר הבורות נמצאת גם אלה אטלנטית עתיקה. באזור פריחה רבה בחודשי החורף והאביב, בעיקר עקב הקרבה למקורות מים.
הבורות היו אתר שלא הוביל אליו כביש עד תחילת שנות ה-80 והישראלים כמעט ולא הגיעו אליהם. האתר נבדק על ידי נלסון גליק בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1980, בעקבות הסכם השלום עם מצרים, התגברה ההתעניינות בנגב, נפרץ כביש 171 אל אתר הבורות והתקיימו במקום חפירות ארכאולוגיות ועבודות ניקיון ושחזור בשיתוף בני מושבים. עד חפירות אלו ההנחה הרווחת של יוחנן אהרוני הייתה שהבורות נחפרו בתקופת שלמה במאה ה-10 לפנה"ס ושהם היו פעילים עד גלות בבל. אולם בעקבות גילוי עתיקות מהתקופה הכנענית באתר, החלה להתגבש הסברה שהבורות עתיקים יותר.
כיוון שהאזור הוא אחד המבודדים בישראל וכמות זיהום האור בו מזערית, הוא מהווה אתר פופולרי לתצפיות אסטרונומיית חובבים.
ארתור הונגר
ארתור הונגר (בצרפתית: Arthur Honegger; 10 במרץ 1892 – 27 בנובמבר 1955) היה מלחין שווייצרי, שנולד בצרפת וחי חלק גדול מחייו בפריז. הוא היה חבר בקבוצת השישה. יצירתו המבוצעת בתדירות הרבה ביותר היא, קרוב לוודאי, "פאסיפיק 231" לתזמורת, המחקה את קולו של קטר קיטור.
הקרב על פריז (1814)
הקרב על פריז (בצרפתית: Bataille de Paris) היה האחרון בקרבות במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, חלק מתוך המלחמות הנפוליאוניות. הקרב התרחש בין 30 ל-31 במרץ 1814. במסגרת הקרב לחמו הצבאות המאוחדים של האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית וממלכת פרוסיה בפיקוד קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג, נגד הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בפיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים. הקרב הביא לנפילתה של הבירה הצרפתית ולכניעתה של הקיסרות הצרפתית. לאחר הקרב הודח נפוליאון משלטונו ויצא לגלות באי אלבה בעוד כוחות הקואליציה השיבו את בית בורבון לכתר הצרפתי בראשות לואי השמונה עשר, מלך צרפת.
ארתור הונגר
הונגר נודע ברבים כחובב נלהב של רכבות וצוטט כמי שאמר פעם: "תמיד אהבתי קטרים בלב ונפש. בשבילי הם יצורים חיים ואני אוהב אותם כמו שאחרים אוהבים נשים או סוסים".
הקרב על פריז (1814)
המערכה בגרמניה
בעקבות תבוסות במלחמות הקואליציה הרביעית והחמישית, ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית הפכו בכפייה לבעלות ברית של הקיסרות הצרפתית הראשונה במהלך פלישת הצרפתים אל האימפריה הרוסית. כאשר מערכה זו הביאה להשמדת הגרנד ארמה של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, פרוסיה ניצלה את המצב וחברה לרוסיה להקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית (1813-1814). הנסיגה מרוסיה הפכה למלחמה חדשה על אדמת הקונפדרציה של הריין. נפוליאון נשבע ליצור צבא חדש גדול כמו זה ששלח לרוסיה. אף על פי שהוא גרם ל-40,000 הרוגים לבעלות הברית במהלך קרב ליצן וקרב באוצן, הצרפתים איבדו גם הם כוחות רבים בקרבות אלו. הצדדים הלוחמים הכריזו על שביתת נשק, במהלכה שני הצדדים ניסו להתאושש מהפסדים. במהלך תקופה זו, משא ומתן של בעלות הברית הביא לבסוף את אוסטריה להביע התנגדות גלויה לצרפת ולהצטרף לכוחות הקואליציה.
ארתור הונגר
ביוגרפיה
ארתור-אוסקר הונגר נולד בלה-האבר, צרפת. התחיל ללמוד הרמוניה וכינור בפריז, ואחרי תקופה קצרה בציריך, חזר לשם ללמוד אצל שארל-מארי וידור וונסן ד'אנדי. הוא המשיך ללמוד בעשור השני של המאה ה-20 לפני שחיבר את הבלט Le dit des jeux du monde בשנת 1918, שנחשב בדרך כלל ליצירתו האופיינית הראשונה. בשנת 1926 נשא לאישה את אנדריאה ווראבור, פסנתרנית וחברה ללימודים בקונסרבטואר בפריז. בת אחת, פסקל, נולדה להם בשנת 1932. להונגר היה גם בן, ז'אן-קלוד, שנולד בשנת 1926 לזמרת קלייר קרואזה.
הקרב על פריז (1814)
המערכה בגרמניה
לאחר סיום שביתת הנשק נראה היה כי נפוליאון החזיר לעצמו את היוזמה במהלך קרב דרזדן, שם הביס את צבא בעלות הברית שהיה עדיף מבחינה מספרית והביא לאבדות עצומות תוך שהוא מאבד כוחות מעטים יחסית. עם זאת, בערך באותה תקופה, הצרפתים ספגו תבוסות בשאר המערכות, בהם גם במלחמת חצי האי, כאשר הפורטוגזים, הספרדים והבריטים תחת ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, הפילו את ממלכת ספרד הנפוליאונית בקרב סלמנקה וקרב ויטוריה. נפוליאון, חסר יחידות פרשים מעולות, לא הצליח לנצל את ניצחונו בדרזדן במלואו ולא יכול היה להימנע מהשמדת קורפוס שלם בקרב קולם, מה שהחליש עוד יותר את צבאו. הוא נסוג ללייפציג בממלכת סקסוניה שם שינה את האסטרטגיה הצרפתית להגנתית. לבסוף נחל נפוליאון הפסד מכריע לבעלות הברית בקרב לייפציג (ידוע גם בתור "קרב האומות" בפי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). השליטה הצרפתית בגרמניה התפרקה, הצבא הצרפתי נסוג חזרה לצרפת עצמה ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, הורה על פלישה לתוך אדמת הקיסרות הצרפתית בשנת 1814.
הצעדה לפריז
לאחר שנסוג מגרמניה נלחם נפוליאון בסדרת קרבות כדי למנוע את ההתקדמות של הקואליציה לצרפת, אך נאלץ לסגת בהתמדה לנוכח כוחות עדיפים. במהלך המערכה על צרפת הוא הוציא צו המורה על גיוס 900,000 חיילים טריים, אך רק חלק קטן מהם אכן גויס. בתחילת פברואר 1814, יצא נפוליאון למסע מערכת ששת הימים שבו ניצח בכמה קרבות כנגד כוחות אויב עדיפים מבחינה מספרית שצעדו לעבר פריז. עם צבא של 70,000 חיילים בלבד עמד הקיסר בפני לפחות חצי מיליון חיילי כוחות בעלות הברית שהתקדמו בכמה דרכים עיקריים. מערכת ששת הימים התמשכה בין 10 בפברואר ל-15 בפברואר, ובמהלכו נפוליאון הנחיל ארבע תבוסות: בקרב בשמפאובר, קרב מונמירייל, קרב שאטו-תיירי וקרב וושאן. עם זאת, הניצחונות של הקיסר לא היו משמעותיים מספיק כדי לבצע שינויים בתמונה האסטרטגית הכוללת. בעודו נאבק נגד ההתקדמות הרוסית והפרוסית, הכוחות האוסטרים תקפו מדרום תחת פיקודו של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג.
ארתור הונגר
ביוגרפיה
נוסף לאופרות שכתב ביחידות, שיתף פעולה עם ז'אק איבר הן באופרה, "הנשר הצעיר" L'Aiglon משנת (1937) והן אופרטה. במהלך תקופה זו כתב גם את "ריקוד העז" Danse de la Chèvre משנת 1921 קטע חיוני ברפרטואר לחליל. יצירה זו, שהוקדשה לרנה לה רוי וכתובה לחליל בלבד, רעננה ומלאת חיים, אבל טבועה בחותם הישירות המאפיינת את כל יצירותיו של הונגר.
הקרב על פריז (1814)
הפסקת האש
עם זאת, לאחר שישה שבועות של לחימה, צבאות הקואליציה כמעט לא הצליחו לכבוש שטח משמעותי. הגנרלים עדיין קיוו להביא את נפוליאון לקרב מכריע נגד כוחותיהם המשותפים. עם זאת, לאחר קרב ארקיס-סור-אובה, נפוליאון הבין שהוא לא יכול להמשיך באסטרטגיה הנוכחית שלו להביס את צבאות הקואליציה בהתנגשויות נגד כוחות לא מאוחדים והחליט לשנות את הטקטיקה שלו. היו לצרפתים שתי אפשרויות: לחזור אל פריז ולקוות שחברי הקואליציה יבקשו להגיע להסדר, שכן לכידת פריז בעודה מוגנת בידי הצבא צרפתי בפיקודו תהיה קשה ותגזול זמן רב, או לצאת במתקפה על הרוסים ולהשאיר את פריז פתוחה לאויביו כפי שהם השאירו לו את מוסקבה שנתיים קודם לכן. נפוליאון החליט לנוע מזרחה לסן דיזייר, לגייס כמה שיותר חיילים, ולהביא את כל המדינה להתקוממות אזרחית נגד הפולשים. הוא החל בביצוע תוכנית זו כאשר העביר מכתב לרעייתו מארי לואיז, דוכסית פארמה, בו הסביר על תוכניתו. המכתב התגלה לכוחות הקואליציה והתוכנית הצרפתית נחשפה למפקדי בעלות הברית. מפקדי הקואליציה קיימו מועצת מלחמה בפוגי במרץ והחליטו בתחילה להגיע למשא ומתן עם נפוליאון, אך למחרת הצאר אלכסנדר הראשון מרוסיה והמלך פרידריך וילהלם מפרוסיה יחד עם יועציהם שקלו מחדש והבינו את חולשת יריבם והחליטו לצעוד לעבר פריז.
ארתור הונגר
ביוגרפיה
הונגר שמר על קשר מתמיד עם שווייץ, הארץ ממנה באו אבותיו, אבל עם פרוץ המלחמה והכיבוש הנאצי, מצא עצמו לכוד בפריז. הוא התגייס לרזיסטנס, המחתרת הצרפתית, ובסך הכול לא הושפע מן הנאצים עצמם, שהתירו לו להמשיך בעבודתו בלי להתערב בה יותר מדי. המלחמה דיכאה אותו, אך בין תחילתה למותו, כתב את ארבע הסימפוניות האחרונות שלו (ממספר שתיים עד חמש), המבוצעות ומוקלטות לעיתים קרובות.
בשנת 1929 ושוב ב-1947 ביקר בארצות הברית. הוא לקה שם במחלת לב, שממנה לא נרפא עוד עד מותו בהתקף לב ב-27 בנובמבר 1955, בביתו שבפאריז. הוא נקבר בבית הקברות סן-וינסן ברובע מונמרטר בפריז.
הקרב על פריז (1814)
הקרב על העיר
צבאות אוסטריה, פרוסיה ורוסיה חברו יחד והועברו תחת פיקודו של הרוזן הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי, לו ניתנה גם האחריות של ההשתלטות על העיר, אך הכוח המניע מאחורי הצבא היו קיסר רוסיה ומלך פרוסיה. נפוליאון השאיר את אחיו הבכור ז'וזף בונפרטה להגנת פריז עם חיילים נוספים בפיקוד המרשלים אוגוסט דה מרמון, בון אדריאן ז'נו דה מונסי ואדוארד מורטייר. צבא הקואליציה הגיח אל מחוץ לשערי פריז בסוף מרץ. בסמוך לעיר, חיילים רוסים שברו את המערך ורצו קדימה כדי לקבל הצצה ראשונה לעיר הבירה הצרפתית. כוחות הקואליציה חנו מחוץ לעיר ב-29 במרץ, לפי תוכניתם היו אמורים לתקוף את העיר מצידה הצפוני והמזרחי למחרת בבוקר. מלבד דה טולי גבהרד לברכט פון בליכר הנהיג את הכוחות הפרוסים והנסיך שוורצנברג את האוסטרים. מרמונט ומורטייר גייסו כוחות זמינים לעמדות ברמת מונמארטר כדי להתנגד להם. ב-30 במרץ החל הקרב כאשר כוחות הקואליציה תקפו את הצרפתים שהוצבו על הרמה. לאחר יום של קרבות התבהר ניצחון הקואליציה על הצרפתים המעטים. הקרב הסתיים כאשר המפקדים הצרפתים נכנעו ובשמם נכנעה העיר. אלכסנדר שלח שליח להיפגש עם הצרפתים ולזרז את הכניעה. הוא הציע תנאים נדיבים לצרפתים, אף על פי שהיה מוכן לנקום בשם השריפה במוסקבה יותר משנה קודם לכן, הכריז על עצמו שהוא מביא שלום לצרפת ולא להרס. ב-31 במרץ מסר המרשל טלייראן את מפתחות העיר לצאר הרוסי. מאוחר יותר באותו יום, צבאות הקואליציה נכנסו בניצחון לעיר עם הצאר בראש הצבא ואחריו מלך פרוסיה והנסיך שוורצנברג. ב-2 באפריל הכריז הסנאט הצרפתי על הדחת נפוליאון והקמת הרסטורציה הצרפתית, במסגרתה הושבו לשלטון בני בית בורבון בראשותו של לואי השמונה עשר, מלך צרפת.
ארתור הונגר
ביוגרפיה
אף כי הונגר היה חבר בקבוצת השישה, יצירותיו אינן שותפות לקלילות המשועשעת ולפשטות של שאר חברי הקבוצה. לא זו בלבד, שהוא לא גילה התנגדות פעילה לרומנטיקה של ריכרד וגנר וריכרד שטראוס כיתר חברי הקבוצה, יצירותיו הבוגרות של הונגר מגלות השפעה ברורה של יצירותיהם. על אף ההבדלים בסגנונותיהם, הוא וחברו לקבוצת השישה, דריוס מיו, היו ידידים קרובים, מאז לימודיהם בצוותא בקונסרבטואר של פריז. מיו הקדיש את חמישיית המיתרים הרביעית שלו לזכרו של הונגר.
הקרב על פריז (1814)
תוצאות
נפוליאון התקדם עד פונטנבלו כאשר הגיעה אליו הבשורה על כניעתה של פריז. זועם, הוא רצה לצעוד לעבר הבירה, אך המרשלים שלו לא נלחמו למענו ודחקו בו שוב ושוב להיכנע. הוא ויתר על הכס לטובת בנו נפוליאון השני ב-4 באפריל. בעלות הברית דחו זאת על הסף, ואילצו את נפוליאון להתפטר ללא תנאי ב-6 באפריל. תנאי הפטירה שלו, שכללו את גלותו לאי אלבה, הוסדרו בחוזה פונטנבלו ב-11 באפריל. נפוליאון בעל כורחו אישר זאת כעבור יומיים. מלחמת הקואליציה השישית הסתיימה. בהמשך, במהלך 1815, שב נפוליאון לצרפת והושב לכס, בכך החלה תקופת מאה הימים שבסופו של דבר הביאה להדחתו המחודשת ולהגלייתו לסנט הלנה באוקיינוס האטלנטי.
ארתור הונגר
ביוגרפיה
דמותו של הונגר מונצחת כיום על שטר הכסף בן 20 פרנק שווייצריים.
הקרב על פריז (1814)
הערות שוליים
קטגוריה:אוסטריה: קרבות קטגוריה:המלחמות הנפוליאוניות: קרבות קטגוריה:פרוסיה: היסטוריה צבאית קטגוריה:פריז: היסטוריה קטגוריה:צרפת: קרבות קטגוריה:רוסיה: קרבות קטגוריה:1814
אפאנאסי רזמריצין
אפאנאסי פרוקופיוביץ' רזמריצין (ברוסית: Афанасий Прокопиевич Размарицын; 1844 – 1917) היה צייר ז'אנר רוסי-אוקראיני וצייר היסטורי.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת אצולה, כנראה באוקראינה. הוא הועסק באודסה בבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית. הוא אהב לעשות רישומי עיפרון של חבריו, שאמרו לו שעליו לעסוק באמנות באופן מקצועי.
בשנת 1874, הוא עזב את שירות המדינה ונסע לדיסלדורף, שם הראה את עבודתו לפרופסור אדוארד פון גבהרדט, צייר בלטי-גרמני שלמד בסנקט פטרבורג. על בסיס זה, הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות. ככל הנראה הוא הקדיש מעט זמן ללימודיו ולעיתים קרובות היה חולה.
לאחר שבילה שם שלוש שנים, הוא יצא לנסיעות בצרפת ובאיטליה וחזר לאודסה ב-1877. הוא התגורר בבית מלון ופרנס את עצמו בשיעורי ציור. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1882, עם ציור בשם "רקוויאם", בתערוכה של הנוודים. הציור נרכש על ידי פאבל טרטיאקוב עבור הגלריה שלו.
הכרה
תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה ב-1884 והוא ערך תערוכה משותפת גדולה עם ניקולאי בודארבסקי ב-1889. הוא השתתף בתערוכה העולמית ב־1900, הפך לחבר מן המניין בנוודים ב-1903, זכה בתואר "אקדמי" של כבוד, על ידי האקדמיה הקיסרית לאמנויות בשנת 1910 והיה אחד ממייסדי "איגוד האמנים הדרום רוסיים". ככל הנראה מת ב-1917. בית הקברות בו נקבר נהרס ב-1935.
אוג'ניו קאלו
אֶוּגֶ’נִיוֹ קַאלוֹ (באיטלקית: Eugenio Calò; ) היה יהודי-איטלקי, גיבור איטליה על פעילותו כפרטיזן נגד הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קאלו היה סגן מפקד חטיבת הפרטיזנים "פִּיוֹ בּורִי", אשר פעלה נגד הנאצים בהרי קאזֶנְטִינוֹ שבטוסקנה. אֶוּגֶ’ניוֹ זכה להוקרה רשמית כגיבור איטליה ולמדליית זהב על גילוי אנושיות וגבורה עילאיים בפני האויב הגרמני. הוא חס על חיי חיילים גרמנים ועקב כך נרצח באכזריות בידי הצבא הגרמני באירוע הידוע כטבח סן פולו.
נעוריו ותחילת דרכו
אֶוּג’ניו קַאלו נולד בפיזה שבטוסקנה, בן למשפחה יהודית ותיקה באיטליה. הוא גדל, התחתן והקים משפחה ובית בעיר אַרֶצוֹ. היה לו בית מלאכה לייצור מכלים לתעשיית היין המקומית. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד את פרנסתו, את ביתו ולבסוף גם את אשתו קָרולִינָה ושלושת ילדיו אֶלֶנַה, רֶנְצוֹ ואַלברטוֹ, אשר נתפסו בידי הגרמנים. דבר תפיסתם נודע לו והוא ניסה לארגן פעולה לשחררם מבית המעצר איל-מוראטה (Il Murate) בעיר פירנצה. בחודש מאי 1944, כאשר היה קאלו בן 38, הועלו קרולינה אשתו ושלושת ילדיו על הרכבת ונשלחו במשלוח מספר 16 למחנה ההשמדה אושוויץ. קרולינה, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את ילדם הרביעי ברכבת. עם הגיעם למחנה המוות, נרצחו קרולינה וארבעת ילדיה בתאי הגזים.
הפעילות כנגד הגרמנים
חודשיים לאחר מכן, כאשר תפסו קאלו וחבריו הפרטיזנים כ-30 חיילים גרמנים, הוא הפעיל את כל כובד משקלו כמפקד וכאדם, ובניגוד גמור לרצון חבריו, מנע מהפרטיזנים מלהרוג את החיילים הגרמנים שנפלו בידיהם. במקום זאת, התנדב להבריח את החיילים הגרמנים שנתפסו, אל מעבר לקו החזית ולהסגירם לבעלות הברית כשבויי מלחמה.
לכל אורך שנת 1944 ביצעו הגרמנים טבח אחר טבח באזרחים איטלקים חפים מפשע, על-מנת להרתיע את האוכלוסייה האזרחית מלשתף פעולה עם בעלות הברית המתקדמות מדרום, ועם ארגוני הפרטיזנים שחיבלו במאמץ המלחמתי הגרמני. אֶוּג’ניוֹ קַאלו, וחבריו אנג'לו ריקאפיטו ולואיג'י ולנטיני יצאו עם קבוצה של שבויים גרמנים לעבר מפקדת בעלות הברית שהייתה בקורטונה, תוך ידיעה ברורה שתפיסתם האפשרית תעלה לתושבי הכפרים שבאזור בטבח אכזרי, ולהם במוות בעינויים קשים ביותר. הקבוצה מצאה דרך ביערות קסנטינו אל מעבר לקווי הגרמנים, וב-2 ביולי 1944 הגיעה לקורטונה והסגירה את החיילים הגרמנים לידי הכוחות הבריטים.
על פי בקשת הגנרל קלארק, מפקד הארמייה החמישית של בעלות הברית, התנדבו קַאלו וריקאפיטו לחזור לצד הגרמני של החזית לשם העברת מסרים ותיאום-פעולה בין הפרטיזנים ובין בעלות הברית לקראת הכניסה אל העיר אַרֶצוֹ, שתוכננה ליום הארבעה עשר ביולי. הם הצליחו לעבור שוב מבעד לקו החזית ולהגיע אל חבריהם הפרטיזנים שישבו בטחנת-הקמח (Molin de Falchi ), שם הקימו הפרטיזנים מתקן מעצר ליתר החיילים הגרמנים ששבו. חייל גרמני שהצליח לברוח, דיווח לצבא הגרמני ולמשתפי פעולה פאשיסטים על קיום מחנה המעצר. ב-14 ביולי, לאחר שהגיעו קַאלו וריקאפיטו אל חבריהם, החלה מתקפה של הגרמנים והתנהל קרב קשה בו נפלו כ-40 פרטיזנים.
הטבח בסן-פולו
הפרטיזנים שנשארו בחיים הובלו אל הכפר סן-פולו לשם חקירה וביצוע פעולת עונשין. הפקודות בצבא הגרמני, הנחו לחרוג מכללי אמנת ז'נבה, ואסרו כל היסוס או גילוי רחמים כלפי האוכלוסייה האזרחית. ההנחיות הבטיחו הגנה מוחלטת של הפיקוד העליון בפני כל אישום של גילויי אכזריות ושל חריגה מכללי המלחמה המקובלים.
הפקודות הורו במפורש על עינויים ורצח של לוחמים ואזרחים חפים מפשע כאחד, עשרה אזרחים על כל חייל גרמני שנהרג. בהתאם לפקודות, נאספו כל הגברים שבכפר (מלבד הכומר). הגרמנים ריכזו את הפרטיזנים השבויים בווילה מנצ'יני, ששימשה כמפקדה, וחקרו אותם בעינויים ותוך התעללות קשה ביותר. עדות של תושבת הכפר מספרת על צעקות, מכות ויריות שנשמעו למרחוק, עד כדי כך שהכומר בא על מנת לחקור.
עדויות נוספות מתארות את פרטי ההתעללות שהייתה סאדיסטית ביותר. קאלו וריקאפיטו עמדו בעינויים מבלי לחשוף את המידע שהיה בידיהם. מקץ כחצי יום, הובלו הפרטיזנים השבויים, פצועים ועל סף מוות, ביחד עם תושבי הכפר שנתפסו, לשדה שליד וילה ג'יליוזי הסמוכה (שהופקעה למגורי החיילים הגרמנים). השבויים אולצו לחפור שלושה בורות, ותושבי הכפר נורו והושלכו לבור.
הפרטיזנים הושלכו לבור עם הגופות בעודם בחיים, וכוסו בעפר כאשר ראשם בולט אל מחוץ לאדמה. לבסוף פוצץ חומר נפץ שנטמן בבור ביחד עם האנשים. הגרמנים לא אפשרו לכומר ולתושבי הכפר להביא את גופות החללים לקבורה מסודרת. רק כעבור ארבעה ימים, כאשר נכנסו הכוחות הבריטים לכפר, יכלו תושבי הכפר לדאוג למתיהם. הם הוציאו ואספו גופות וחלקי גופות, זיהו את החללים, והביאום לקבורה. גופתו של קאלו זוהתה על ידי ג'יג'י ולנטיני על פי הכותפות שנתן לו, והובאה לקבורה בבית הקברות היהודי בעיר פירנצה שם נטמנה בצמוד לקבר הוריו.
פוטון (קומיקס)
ג'ניס-וול (באנגלית: Genis-Vell) הוא דמות בדיונית של גיבור-על (ולעיתים אנטי גיבור) המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Silver Surfer Annual #6 מאוקטובר 1993 ונוצרה על ידי הכותב רון מארץ והמאייר רון לים. ג'ניס-וול הוא בנו של מאר-וול, גיבור-העל מגזע הקרי שידוע בכינויו קפטן מארוול, והוא השלישי לשאת את הזהות לאחר מוניקה רמבו.
תחילת חייו
לאחר מותו של מאר-וול, מאהבתו אליסיוס החליטה להביא לעולם ילד. כאחת מחברי הנצחיים שחיים בכוכב הלכת טיטאן, היא השתמשה בטכנולוגיה המתקדמת של הגזע שלה כדי להרות בעזרת החומר הגנטי של מאר-וול. עם היוולדו של ג'ניס-וול, אליסיוס מבקשת להגן על הילד מידי אויביו הרבים של מאר-וול, ולוקחת אותו לכוכב מרוחק. שם היא מעבירה אותו תהליך התבגרות מואץ, שותלת בתוכו זכרונות כוזבים וגורמת לו להאמין שהייתה לו ילדות נורמלית וכי הוא בנו של חבר הנצחיים ארוס.
אוונג'רס לנצח: מלחמת הגורלות
כאשר כוח הגורלות מתעורר בריק ג'ונס בפעם השנייה (הפעם הראשונה קרתה במהלך מלחמת קרי-סקרול), הדבר הוביל לקונפליקט ברחבי הזמן שנודע בשם "מלחמת הגורלות". צוות מגוון של האוונג'רס מורכב, ביניהם גרסה עתידית של ג'ניס-וול הנודעת בכינוי קפטן מארוול, שנבחרה עקב הקשר שלה עם ריק ג'ונס. בשיאה של מלחמת הגורלות וכשחייו של ריק ג'ונס היו נתונים בסכנה, ג'ניס-וול יוצר מחדש את הקשר של צמידי השלילה שמאפשרים חיבור קוסמי בין השניים כדי להציל את חייו של ג'ונס. לאחר המלחמה, ריק חוזר לזמן ההווה, וג'ניס מזמן ההווה מוצא את עצמו מחובר שלא מרצונו אליו, תהליך שמעורר בו את המודעות הקוסמית הרדומה אצלו.
מקושרים
ג'ניס-וול וריק ג'ונס יוצאים ביחד להרפתקאות, בהתאם לסידור שנעשה בין מאר-וול לג'ונס בעבר. במהלך הזמן אותו העבירו ביחד, השניים החליפו ביניהם מקומות מהיקום הרגיל לאזור השלילה ולחלופין, והיו מסוגלים לשמוע אחד את מחשבתו של השני. בנוסף, הם מסוגלים לחזות אחד בשני על משטחים משתקפים, כאשר הם נראים כחזיונות.
בעוד מאר-וול וריק ג'ונס ביססו קשר חברי חזק במשך השנים, ג'ניס-וול וג'ונס לא הסתדרו היטב. הפרספקטיבה החייזרית וחסרת הבגרות של ג'ניס לא תאמה את רוח השותפות של ג'ונס הצעיר. יכולתם לשמוע את מה שהשני חושב מובילה למספר מקרים מביכים עם אשתו של ריק, מרלו צ'נדלר, ועם מאהבותיו הרבות של ג'ניס. אולם בסופו של דבר, השניים נעשים לחברים טובים. בזמן זה הוא מגיע לאזור השלילי ונתקל באביו, מאר-וול.
אי שפיות
חוסר יכולתו של ג'ניס לשלוט במודעות הקוסמית שלו מביאה אותו על סף שיגעון, והוא נחלש עוד יותר עד שהיה נתון להשפעתן של הישויות הקוסמיות אנטרופי ואפיפאני. לאחר מספר הרפתקאות חסרות הגיון, ג'ניס משמיד את היקום לבקשתן של הישויות הקוסמיות. הוא יוצר את היקום מחדש, כאשר אף אחת מהדמויות המאכלסות אותו אינה זוכרת כי ג'ניס נפל לתהומות השיגעון, ומתגלה כי יש לו אחות בוגרת בשם פילא-וול. למרות שהוא נשבע לעשות מעשים טובים ביקום, חיזיון של אפיפאני אומר לו שהוא עדיין מטורף.
ג'ניס מקים בסיס מבצעים לפעילותו כגיבור-על בירח היפריון. פילא-וול מגיעה ולועגת לו על נסיונותיו, אך שניהם מותקפים בידי גרסה עתידית של מרלו. ג'ניס עורך מסע בזמן כדי להבין מדוע מרלו הפכה לנבלת-על, ובניסיון למנוע את זה. בתקופת זמן זו, ג'ניס לומד כי בנו שטרם נולד הפך למרושע והתעתד להשתמש גם בג'ניס וגם במרלו כדי ליצור אירוע הכחדה אוניברסלי. הוא אינו מסוגל להביס את בנו בקרב, ולכן בוחר להרוג אותו בעודו תינוק. על ידי בחירה זו, בנו הבוגר מתעמעם מהקיום. ג'ניס חוזר לזמן ההווה מלא צער על החלטתו. בהמשך, הוא הופרד מריק ג'ונס בידי הישות הקוסמית אקספדיאנסי.
פוטון והת'נדרבולטס החדשים
ג'ניס עורך מסע כדור הארץ ומצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס. הוא מותקף באכזריות בידי חבר הקבוצה אטלס, שהיה תחת השפעה של נבל-העל האיש הסגול, וכמעט הורג אותו. ברון הלמוט זמו, חבר ת'נדרבולטס לשעבר, משתמש בשני אבני ירח חייזריים כדי ליצור פקעת אנרגיה, המזינה אותו באנרגיה מתחילתו של הזמן וכן סופו וגורמת לג'ניס-וול להחלים לאיטו. כשהוא מתעורר מתרדמתו, צמידי השלילה מתמזגים לתוך גופו.
ג'ניס בוחר לאמץ את הכינוי "פוטון", אך הדבר גורם לו להתעמת עם מוניקה רמבו, קפטן מארוול השנייה לשעבר, אשר גם קראה לעצמה בכינוי זה. לבסוף, ג'ניס ממשיך בזהותו כפוטון, ומוניקה בוחרת להשתמש בזהות "פולסר".
אולם, ברון זמו מבין כי טעה ועצם שאיבת אנרגיה מקו הזמן בעבר ובעתיד יצרה למעשה קישור בין ג'ניס ליקום עצמו, מה שאיים על שלומו של היקום. יחד עם אבני הירח, זמו חוקר את תקופות העתיד השונות, אך נכשל למצוא דרך להציל גם את ג'ניס וגם את היקום; בכל קו זמן עתידי אפשרי, ג'ניס משמיד את היקום. ג'ניס מודע לעובדה זו, אך הוא מנסה למנוע זאת על ידי שימוש במודעות הקוסמית. לבסוף, ג'ניס מובס בקרב עם זמו. זמו לוכד את ג'ניס ברגע מסוים בזמן, ומשתמש בשילוב בין כוחות האופל לבין אבני הירח כדי לפצל את ג'ניס למספר חלקים, ולוכד אותם באזורים מרוחקים בממד האופל כדי שלא יוכלו להתחבר מחדש.
יצירה מחדש
לאחרונה, קרול דנברס גילתה כי ג'ניס-וול נוצר מחדש ככפיל של המקורי, לאחר שהמולקולות שלו התמזגו עם אלה של מרלו צ'נדלר כאשר השניים השתגרו יחד עם ריק ג'ונס באמצעות צמידי השלילה.
כוחות ויכולות
הודות לאמו חברת הנצחיים, ג'ניס-וול הוא עוצמתי יותר מאביו מאר-וול, אם כי הוא עדיין זקוק לצמידי השלילה כדי להשתמש במלוא עוצמת כוחותיו. הוא ניהל קרב חזיתי עם המלך תור, התגלמות חזקה יותר של תור המשלבת את כוחו של אודין. כוחותיו הפכו לחזקים יותר כאשר הוא אוחד עם גרסותיו השונות מהעתיד. הקרנת האנרגיה שלו היא כה עצומה, עד שהוא יכול היה להרוג את הישות הקוסמית אטרניטי. בנוסף, הוא יכול היה לעזור לבנה אנטרופי באתחול מחדש של יקום מארוול.
במקור, ג'ניס משתמש בצמידי השלילה רק לתעופה, שאיבת אנרגיות וטלפורטציה לאזור השלילי ובחזרה. הוא מסוגל גם להגדיל את כוחו לרמה שתאפשר לו להתמודד עם יריבים כמו ענק המאסטרו ודראקס המשמיד. לאחר שנקשר לריק ג'ונס, המודעות הקוסמית הרדומה שבו - אותה ירש מאביו - התעוררה. בחוברות ת'נדרבולטס התברר כי הוא מסוגל להחיות את עצמו ממוות אפשרי. בנוסף, הוא יכול להתקיים בו זמנית במציאויות של שלוש תקופות זמן שונות - בעבר, בהווה ובעתיד, ולפתוח שערים בין-ממדיים לכל תקופת זמן. כאשר העניק למעניש הצצה לתוך עתידו, הדבר הביא את המעניש עד לכדי דמעות.
ג'ניס-וול יכול למקד את המודעות הקוסמית שלו, ובכך לדעת בדיוק מהו הדבר אותו נדרש לעשות. אולם, כאשר כוחותיו גדלו, הוא נדחף לכדי שיגעון בידי קנה המידה הנרחב ביותר של המודעות הקוסמית, למרות שהיה טלפת ברמה אומניברסלית. כשהשתגע, הוא חזר מהמתים, הקים את ריק ג'ונס בחזרה לחיים, ויכול היה גם לשלוט בגופותיהם של המתים, ליצור הולוגרמות, להתגבר על רוצח סדרתי חייזרי ועל צי ספינות מלחמה.
לאחר שברון זמן מקשר בטעות את גופו של ג'ניס לאזורים נוספים ברחבי הזמן, ג'ניס סופג לתוכו את צמידי השלילה ומפתח כוחות טלפורטציה שיכולים לשגר אותו גם בזמן וגם במרחב. חברו לצוות הת'נדרבולטס, ד"ר צ'ן לו (האיש הרדיואקטיבי), מעלה תאוריה לפיה ג'ניס יכול לשלוט בפוטונים המרכיבים את כל החומרים, מה שמרמז על כוחות לשינוי המציאות.
חוה יבלונקה
חוה יבלונקה (נולדה בשנת 1952) היא ביולוגית, פרופסור אמריטה להיסטוריה ופילוסופיה של הביולוגיה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. מחקריה עוסקים בתאוריה האבולוציונית ותורשה אפיגנטית.
תולדות חייה
יבלונקה נולדה בפולין ב-1952, ובשנת 1957 עלתה לישראל. ב-1976 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ב-1980 קיבלה תואר שני במיקרוביולוגיה, ועל עבודת המחקר בו קיבלה בשנת 1981 את פרס לנדאו לעבודת מחקר מצטיינת. ב-1988 קיבלה תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "שינויים במבנה הכרומוזום ובפעילות גנים בכרומוזום ה-X הבלתי פעיל בנקבות יונקים", שנעשתה בהנחייתם של מנשה מרכוס וחיים סידר. קיבלה את פרס מרכוס לעבודת דוקטור מצטיינת. פוסט דוקטורט החלה במעבדה של מועצת המחקר הרפואי בלונדון, והמשיכה במרכז אדלשטיין להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים, הטכנולוגיה והרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1990 הוענקה לה מלגת אלון, ובמסגרתה היא מונתה למרצה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 עלתה לדרגת מרצה בכירה, בשנת 2000 עלתה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2005 - לדרגת פרופסור מן המנין.
תחומי מחקר עיקריים
יבלונקה עוסקת שנים רבות באבולוציה, אפיגנטיקה ותורשה. בשנת 1995 פרסמה יחד עם הביולוגית הבריטית מריון ג' למב את "Epigenetic Inheritance and Evolution: the Lamarckian Dimension". בשנת 2005 יבלונקה ולמב פרסמו את "אבולוציה בארבעה ממדים". הספרים עוסקים בתהליכי תורשה שאינם גנטיים, שינויים העוברים מדור לדור שאינם אקראיים אלא קשורים לתהליכים של תגובות פנוטיפיות והתנהגותיות של הפרט לסביבתו. לפי התאוריה שמציגות המחברות, הווריאציות שהברירה הטבעית יכולה לפעול עליהן נוצרות באמצעות ארבעה דרכי תורשה שונות - תורשה גנטית, תורשה אֶפּיגנטית, תורשה התנהגותית ותורשה סמלית-תרבותית. ספר זה, שתיאורית האבולוציה הארבע-ממדית המוצגת בו נחשבת בו-זמנית לחדשנית ולנאו-לאמארקית, יצא לאור בשנת 2009 גם בעברית, בהוצאת עם עובד.
ב החלה יבלונקה לעסוק גם בחקר התודעה, ובמרץ 2019 יצא לאור בהוצאת MIT Press ספרה החדש "האבולציה של התודעה: למידה ומקורותיה של המודעות" אותו כתבה פרופ' יבלונקה ביחד עם פרופ' סימונה גינזבורג, ואשר מציג תאוריה חדשה אשר מתייחסת אל התודעה במונחים אבולציונים.
חיים אישיים
הייתה נשואה לשחקן דורון תבורי, ואם לבן. מתגוררת בירושלים.
דני פדרוסה
שלבים מוקדמים
פדרוסה החל להתחרות כבר בגיל 9 כשהשתתף באליפות ספרד במיניבייק. כבר במרוץ השני הצליח להשיג מקום בפודיום ואת עונת הבכורה שלו סיים במקום השני. עונה לאחר מכן התחרה שוב בסבב, אך סיבות בריאותיות מנעו ממנו לשפר את הישגיו והוא סיים את העונה במקום השלישי.
חוה יבלונקה
דעותיה
יבלונקה מתנגדת בתקיפות למדיניותה של ישראל ביחס לפלסטינים. היא חתמה על עצומה בריטית הקוראת לאיחוד האירופי שלא להתייחס עוד אל ישראל כאל מדינה אירופית בקשריה המדעיים אתה עד ש"תפעל לפי החלטות האו"ם ותפתח במשא ומתן רציני לשלום עם הפלשתינאים" (ישראל נהנית ממעמד של מדינה אירופית בתוכניות מחקר אירופיות רבות, דוגמת "Horizon Europe"). נמנית עם יוזמי עצומה של אנשי אקדמיה ישראלים הקוראת לממשלה לאפשר לסטודנטים פלסטינים גישה חופשית ללימודים גבוהים. חתמה על עצומה הקוראת לביטולה של תוכנית לשילובם של קציני צה"ל בבתי ספר תיכוניים. חתמה על עצומת אקדמאים למען חד"ש בבחירות לכנסת ה-18.
דני פדרוסה
125 סמ"ק
בעונת 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקטגוריית 125 סמ"ק וסיים את העונה במקום השמיני, כשבמהלכה הגיע פעמיים לפודיום. בעונתו השנייה שיפר משמעותית את הישגיו, כשניצח שלושה מרוצים והגיע עוד שש פעמים לפודיום. את העונה סיים במקום השלישי. בעונת 2003 השיג חמישה ניצחונות והבטיח את הזכייה בתואר האליפות שני סיבובים לפני תום העונה. שבוע לאחר הבטחת התואר שבר את שני הקרסוליים בתאונה שהתרחשה במהלך האימון לקראת גרנד פרי אוסטרליה. פציעה שסיימה עבורו את העונה.
אל נורא עלילה
אֵל נוֹרָא עֲלִילָה הוא פיוט הפותח את תפילת נעילה של יום הכיפורים בקהילות הספרדים והתימנים. הפיוט פותח בשורות:.
דני פדרוסה
250 סמ"ק
לאחר הזכייה באליפות עבר פדרוסה להתחרות בקטגוריה של 250 סמ"ק. עקב ההחלמה מהפציעה לא הספיק לערוך הכנות מקדימות לפני פתיחת העונה. למרות חוסר ההכנה, בתשעת המרוצים הראשונים בעונה ניצח ארבע פעמים וארבע פעמים נוספות סיים במקום השני. עד סיום העונה העלה את מספר הניצחונות לשבעה והוסיף עוד שלושה פודיומים בדרך לזכייה באליפות ובתואר רוקי העונה. לאחר הזכייה החליט להישאר עונה נוספת בקטגוריה, עונה שאותה סיים עם שמונה ניצחונות, 11 פודיומים ותואר אליפות נוסף.
MotoGP
המעבר לסבב ה-MotoGP בעונת 2006 גרר אחריו שורה של ביקורות שהתייחסו לגובהו ומשקלו של פדרוסה (1.58 מטר, 51 קילוגרם) וליכולת שלו לרכב על אופנוע כבד בהצלחה. כבר במרוץ הראשון בעונה שנערך במסלול בחרס הוכיח פדרוסה את יכולותיו כשסיים במקום השני. בגרנד פרי שאנגחאי, המרוץ הרביעי בעונה, רשם את ניצחון הבכורה שלו והוסיף ניצחון בבריטניה במרוץ התשיעי. לאחר 13 המרוצים הראשונים בסבב התייצב פדרוסה במקום השני, כשלפניו רק בן קבוצתו ניקי היידן. בשני המרוצים הבאים התקשה לצבור נקודות וירד למקום החמישי בטבלת האליפות. בסיבוב החמישי של גרנד פרי פורטוגל ניסה לעקוף את היידן, אך התנגש בו והוציא את שניהם מהתחרות. התאונה גרמה להיידן לאבד את המקום הראשון בו החזיק לטובת ולנטינו רוסי וסגרה את הסיכוי התאורטי שהייתה לפדרוסה לזכות באליפות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות האחרונה בעונה הצליח היידן לנצח בתחרות ולזכות באליפות ואילו פדרוסה סיים במקום הרביעי, שהעניק לו את המקום החמישי בסיום העונה. הוא זכה בתואר רוקי העונה, לאחר שגבר בתחרות צמודה על יריבו מקטגוריית ה-250 סמ"ק, קייסי סטונר.
אל נורא עלילה
תוכן הפיוט
תוכן הפיוט הוא בקשה מאלוהים למחול על חטאי העם, וגם בקשה לגאולה קרובה. בשל מליצתו היפה של הפיוט הונהג לאחרונה לאומרו גם בכמה קהילות אשכנזיות.
דני פדרוסה
MotoGP
בעונת 2007 הציגה הונדה את דגם חדש של האופנוע בעל 800 הסמ"ק, ה-הונדה RC212V. במהלך העונה סבל פסדרוסה מבעיות מכניות רבות. למרות הבעיות הצליח לסיים את העונה במקום השני אחרי סטונר, שזכה בתואר. בסיום העונה הוחתם על חוזה לשנתיים נוספות בקבוצת רפסול.
אל נורא עלילה
תוכן הפיוט
האותיות הראשונות בכל מחרוזת בפיוט יוצרות אקרוסטיכון: "משה חזק". המשורר פונה לבוראו בתואר "אל נורא עלילה", כלומר האל שמעשיו מעוררים יראה כלפיו, שמקורו בספר תהלים פרק סו: "לכו וראו מפעלות אלוהים, נורא עלילה על בני אדם". חלקים בפיוט פונים אל הבורא, וחלקים אחרים פונים לקהל המתפללים ("תזכו לשנים רבות...) ולמלאכי מרום ("מיכאל שר ישראל, אליהו וגבריאל...). נעימת הפיוט המסורתית קצבית ואופטימית, בשונה ממרבית פיוטי הימים הנוראים, ונועדה להפיח התעוררות רוחנית בקהל המתפללים המותשים מן הצום לקראת הישורת האחרונה של תפילות יום הכיפורים.