cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הסוהר המרכזי בירושלים
בית הסוהר המרכזי בירושלים
מערכת המשפט ואכיפת החוק של המנדט הבריטי בארץ ישראל כללה בתי דין אזרחיים וצבאיים, משטרה (Palestine Police) ושירות בתי סוהר (Palestine Prison). ברחבי הארץ הוקמו בתי כלא ומחנות מעצר, כשהגדולים בהם הם בית הסוהר המרכזי בירושלים, בית הסוהר המרכזי בעכו, מחנה המעצר בעתלית, מחנה המעצר בלטרון ובית הסוהר לנשים בבית לחם. בדרגות הגבוהות בשירות בתי הסוהר המנדטורי שירתו בריטים, ובדרגות הביניים והדרגות הזוטרות שירתו ערבים או יהודים.
בראשית תקופת המנדט נכלאו בבית הסוהר המרכזי בירושלים כ-250 אסירים, מספר שהוכפל לקראת סוף התקופה. בשנותיו הראשונות לא היו בבית הסוהר חשמל ומים זורמים. בכל אחד מתאיו עמדו לרשות האסירים חבית מי שתייה ועביט לצרכים. בשנת 1930 חוברו משרדי בית הסוהר והמסדרון הראשי שלו לרשת החשמל, ובשנת 1937 הורחב החיבור לכל בית הסוהר.
באגף הדרומי היו תאי הצינוק, שכונו בפי האסירים בשם "הגיהנום". תאים צרים אלה שימשו לכליאת אסירים שעברו על חוקי הכלא, כמו השתתפות בקטטה או התחצפות לסוהר. עונש המאסר בצינוק ניתן על ידי מנהל הכלא, והוא נע בין שעות ספורות לשבועיים. תאי הצינוק היו קטנים מאוד, וכללו מחצלת ודלי לצרכים בלבד. בבית הסוהר פעלו גם מרפאה ואולם אשפוז בן 20 מיטות.
האסירים הועסקו במלאכת כפיים, שנועדה להעסיק אותם בשעות הפנאי הרבות ולמנוע מריבות הנובעות משעמום, ומאידך נועדה לספק את צורכי הכלא ואף למכור את התוצרת מחוץ לכתליו. בתי המלאכה שפעלו בתחומי בית הסוהר כללו מאפייה, בה אפו האסירים לעצמם לחם ופיתות; מחסן בגדים ומתפרה, בהם התקינו האסירים לעצמם את מדי הכלא; בית דפוס בו הדפיסו פרסומים וכרזות מטעם השלטון הבריטי; סנדלריה, בה למדו האסירים רצענות ותיקון נעליים, ושימשו את יושבי הכלא; נגריה, בה התקינו רהיטים לכלא וכן ארונות קבורה, בהם נטמנו חיילים בריטים, ועוד. לרבים מהאסירים היה זה פתח ללימוד מקצוע, בו עסקו לאחר שהשתחררו.
על אף המתח הלאומי ששרר מחוץ לכותלי בית הסוהר, נראה כי לפחות בשנים הראשונות היו היחסים בין האסירים היהודים לערבים תקינים בדרך כלל. בשנות ה-30 הלך המתח וגדל.
עם גבור הסכסוך בין השלטון הבריטי ותנועת המרי העברי לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945, חששו הבריטים שחברי תנועת המרי יפוצצו מבנים בתחומי מגרש הרוסים. בשל כך הם תחמו את האזור כולו בגדרות תיל, וכינוהו 'אזור ביטחון'. חברי תנועת המרי, לעומת זאת, כינו את המתחם הסגור בשם "בֵּווינגרד" על שם ארנסט בווין, שר החוץ של בריטניה דאז, שנודע בגישתו האנטי-ציונית לפתרון הסכסוך בארץ ישראל.
ב-19 בינואר 1946 ערכו לוחמי אצ"ל ולח"י התקפת נפל על בית הסוהר. בראש ההתקפה עמד איש לח"י, יעקב בנאי ("מזל"). ההתקפה לא עלתה יפה ותוך זמן קצר הוזרמו כוחות צבא ומשטרה לאזור והלוחמים מצאו את עצמם לכודים. בנאי פקד על נסיגה והלוחמים הבקיעו דרכם תוך אש מקלעים וזריקת רימונים והצליחו להחלץ. בהתקפה נהרג לוחם אצ"ל וארבעה נפצעו. מהבריטים נהרגו שני קצינים ומספר שוטרים נפצעו.
בינואר 1947 פרצה קטטה המונית, אשר כונתה "הטושה הגדולה". באירוע זה נרצח החובש היהודי אברהם בחנה (שווילי) בידי המון מוסלמי, ועשרות נפצעו. בעקבות האירועים הופרד הכלא לשני אגפים נפרדים: חציו הדרומי של הכלא הפך לאגף ערבי בלבד, ובחציו הצפוני שוכנו מאז יהודים בלבד.
בבית הסוהר נתלו כ-100 אסירים ערבים, אך אף לא יהודי אחד. ארבעה מעולי הגרדום, דב גרונר, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי ויחיאל דרזנר, שהיו כלואים בבית הסוהר בירושלים, הועברו בחשאי ב-15 באפריל 1947 לכלא עכו, ולמחרת הועלו לגרדום שם. שני לוחמי מחתרת, שאמורים היו להיות היהודים הראשונים להיתלות בכלא בירושלים, משה ברזני ומאיר פיינשטיין, התאבדו ב-21 באפריל 1947, ערב הוצאתם המתוכננת להורג, באמצעות רימון יד שהוברח אליהם, מוחבא בתוך תפוז.
ב-20 בפברואר 1948 ברחו מבית הסוהר שמונה אסירים מהאצ"ל (בהם מתתיהו שמואלביץ' ומשה סבוראי) וארבעה מהלח"י (בהם מנחם מלצקי ויוסף שמחון), באמצעות מנהרה שחפרו.
ב-3 באפריל 1948 נמלטו מבית הסוהר שני אסירים ערבים, לאחר שבית הסוהר הותקף ביריות וברימונים.
סיום פעולת בית הסוהר והפיכתו למוזיאון
במאי 1948, לקראת תום תקופת המנדט, פונה בית הסוהר המרכזי מיושביו, והאסירים הועברו לבתי כלא אחרים. ב-14 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נכבש מגרש הרוסים על ידי ה'הגנה' בסיוע 'אצ"ל' ולח"י במבצע קלשון. לאחר קום מדינת ישראל שימש הבניין לצרכים אזרחיים שונים, ובהם מחסנים של הסוכנות היהודית. בשנות ה-60 של המאה ה-20, רכשה מדינת ישראל את מגרש הרוסים ב"עסקת התפוזים".
לפני מספר שנים ויתר משרד הביטחון על כל שטח חזית בית הסוהר לטובת בנייתו של קמפוס "בצלאל" החדש. השטח שנמסר שימש במקור כחצר הביקורים, שנחצתה בגדר אבן ותלתליות שהפרידה בין האסירים לבין מבקריהם, בני משפחות ואף עורכי דין. בשטח זה הוצבו בעבר המצבות המקוריות שהונחו על קברי ברזני ופיינשטיין בהר הזיתים. מצבות אלה הועברו למחסני המוזיאון.
ב-2017 פורסם כי יש תוכנית להעביר את גלי צה"ל מיפו לשטח המוזיאון. בתום פעולת התנגדות ציבורית, בהובלת שוחרי האתר, אסירים ובני משפחות וכן ציבור וחברי כנסת, נסוג שר הביטחון מכוונתו המקורית ונענה לקריאה להותיר המתחם על כנו. בעקבות זאת הוחל בקידום יוזמה להפוך המתחם לאתר למורשת המאבק בדרך למדינה: הארגונים; האסירים והעצורים; עולי הגרדום ויתר חללי המאבק.
וויקובסקי
נפת ווֹיקוֹבְסְקִי (ברוסית: Войковский район) היא נפה במחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 6.61 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 70,899 תושבים (2020).
המראה הנוכחי של הנפה החל להתגבש בשנות השלושים של המאה העשרים, כאשר מאגר חימקי, מבני המגורים, המפעלים ומכוני השכלה הראשונים הרב-קומתיים הופיעו כאן. לאחר 1945 החלה בנייה רחבת היקף ובנייה תעשייתית – הופיעו שכונות חדשות. בימינו מתרחש שחזור בנייני הדיור הרעועים והשטחים העצומים של מפעלי תעשייה, נבנים מתקנים חברתיים ותרבותיים.
חייא
רבי חייא (בתלמוד ירושלמי: חייה) היה שמם של כמה מחכמי התלמוד
היינריך
{{פירושונים| קיסרים, מלכים ואצילים ששמם הפרטי הוא היינריך: אישים ששם משפחתם הוא היינריך:
ראו גם
}}
דאפר יוסף
דאפר יוסף (בערבית: ظافر يوسف; נולד ב-19 בנובמבר 1967) הוא מלחין, זמר ונגן עוד ממוצא תוניסאי.
ביוגרפיה
יוסף נולד בטבולבה שבתוניסיה. החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 10 כאשר הוזמן לשיר שירים אסלאמיים-סופיים בחתונות שהתקיימו בעירו. עם הזמן קנה לעצמו מוניטין ברמה המקומית בשל איכויות הקול שלו, והוזמן מספר פעמים להופיע ברדיו מונסתיר.
בעודו תלמיד במדרסה אסלאמית נהג להאזין בסתר לרדיו וגילה את סגנון הג'אז. ב-1990 עזב את תוניסיה והיגר לאוסטריה, המדינה היחידה שהייתה מוכנה לקבל אותו ללא ביורוקרטיה מסובכת בנושא הויזה. חסר ממון התיישב תחילה בגראץ, לאחר מכן עבר להתגורר בווינה, ומשם נדד לברצלונה, ברלין וניו יורק, עד שחזר לאוסטריה.
אלבום הבכורה שלו "מלאכ" (Malak) יצא ב-1999 וזכה להצלחה יחסית. עם זאת, הוא המשיך להתגורר בבתי מלון שונים ברחבי העולם ולא התיישב בבית משלו. ב-2002 התחתן ועבר להתגורר בפריז. בשנה זו הוציא את אלבומו "אלקטריק סופי", שבעקבות הצלחתו יצא למסע הופעות נרחב באירופה.
יוסף הוציא חמישה אלבומים משלו, ונוסף על כך ביצע מספר שיתופי פעולה עם מוזיקאים כגון החצוצרן הסרדיני פאולו פרזו, הגיטריסט הנורווגי איווינד אראסט, הפסנתרן הקובני עומר סוסה והפסנתרן האמריקאי אורי קיין.
יוסף טען כי הוא נמשך למוזיקה הודית ומוזיקה נורדית. במוזיקה שלו ניתן למצוא השפעות מזרחיות ממוזיקה סופית ומיסטית והשפעות מערביות ממוזיקת הג'אז וממוזיקה אלקטרונית. באופן כללי, ניתן לאפיין את המוזיקה שלו עם סגנון הג'אז-פיוז'ן האתני.
יוסף היה מועמד למספר פרסים מוזיקליים בתחום האוונגרד והג'אז.
פיטר ברוק (נהג מרוצים)
פיטר ברוק (באנגלית: Peter Brock; 26 בפברואר 1945 – 8 בספטמבר 2006) היה נהג מרוצים אוסטרלי. הוא ניצח בתחרויות רבות באוסטרליה, במשך 40 שנים היה חלק מקבוצת הולדן.
הוא (בואי כלה)
הוא (בואי כלה) הוא פזמון שביצעו אחינועם ניני וגיל דור למילות השיר של לאה גולדברג "האוהבים על שפת הים".
פיטר ברוק (נהג מרוצים)
ביוגרפיה
פיטר ברוק נולד בפרבר של מלבורן, ויקטוריה שבאוסטרליה. לאחר סיום הלימודים בשנת 1965 הוא התגייס לצבא אוסטרליה. בשנת 1969 הוא לראשונה השתתף במרוץ מכוניות. בשנת 1972 הוא לראשונה ניצח במרוץ "בטהרסט" ועד לשנת 1987 ניצח במרוץ זה עוד שמונה פעמים. בשנת 2003 לאחר הפסקה של מספר שנים הוא ניצח פעם נוספת בתחרות זו.
הוא (בואי כלה)
רקע
בשנת 1987 הוציא אריק איינשטיין את האלבום "על גבול האור" שכלל בין היתר שלושה שירים שהלחין מיקי גבריאלוב לשירי לאה גולדברג. אחד משירים אלה היה "האוהבים על שפת הים", שכתבה בשנת 1955.
פיטר ברוק (נהג מרוצים)
ביוגרפיה
פיטר ברוק השתתף שלוש פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן, בפעם הראשונה בשנת 1976. ב"לה מאן" ברוק היה נהג של מכוניות BMW ופורשה. אי הצלחתו במרוץ 1984 (שם הוא היה נהג משנה בצוות) גרמה לו אכזבה גדולה ולמעשה הוא לא חזר להתחרות מחוץ לאוסטרליה.
הוא (בואי כלה)
רקע
שירה של גולדברג עוסק באהבה נכזבת. הוא כולל שני חלקים, תחת הכותרות "הוא" ולאחר מכן "היא" היוצרות דיאלוג בין גבר לאשה. החלק הראשון הולחן על ידי גבריאלוב ומספר שנים לאחר מכן על ידי ניני ודור. בחלק זה פונה אדם לאהובתו המרוחקת ממנו וקורא לה להצטרף אליו. בחלק "היא" מסרבת הבחורה להעתר לבקשתו ועונה לו "לא אבוא".
פיטר ברוק (נהג מרוצים)
ביוגרפיה
ברוק נהרג בשנת 2001 תוך השתתפות במרוץ מכוניות במכונית Daytona Sportscar.
הוא (בואי כלה)
רקע
בשנת 1993 הוציאו אחינועם ניני וגיל דור אלבום הנושא את שמם. הם הלחינו וביצעו את החלק הראשון מתוך שירה של גולדברג. השיר הושמע רבות בחתונות בחלק של לפני הכניסה לחופה, אף שתוכנו הוא אהבה שנכשלה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ג (1993) דורג השיר במקום ה-29.
פיטר ברוק (נהג מרוצים)
ביוגרפיה
במרוצת הקריירה ברוק ניצח ב-86 מרוצים באוסטרליה ומעל ל-200 פעמים היה בשלולת המהירים. בשנת 1978 ו-1980 הוא ניצח באליפות אוסטרליה. בניגוד לנהגי מרוצי מכוניות אוסטרלים אחרים, הוא לא השתתף בתחרויות רבות מחוץ לגבולות המדינה.
בעקבות ההצלחה במסלול המרוצים, ברוק הוזמן להנחות מספר תוכניות טלוויזיה. על חייו צולמו מספר סרטי תעודה, הראשון בשנת 1997 The Legend.
כהכרה להצלחותיו של פיטר ברוק, החל משנת 2006 מנצחי תחרות בטהרסט מקבלים Peter Brock Trophy. בשנת 2016 הוקרנה ברשת טלוויזיה אוסטרלית סדרת טלוויזיה Brock על חייו.
בשנת 1980 הוא התקבל למסדר אוסטרליה ובהמשך קיבל מספר עיטורים נוספים.
דראפט 2019 (WWE)
הדראפט של ה-WWE לשנת 2019 (באנגלית: 2019 WWE Draft) היה הדראפט ה-14, שהופק על ידי ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, בין המותגים Raw וסמאקדאון. האירוע חזר לשמו המקורי ("הדראפט") ולפורמט המסורתי שלו, כשזה הוא הדראפט השני לשנת 2019 לאחר הסופרסטאר שייק-אפ, שהתקיים בחודש אפריל. האירוע נערך יומיים: 11 ו-14 באוקטובר 2019 בתוכניות סמאקדאון ו-Raw, ברשת הטלוויזיה פוקס ו-USA, בהתאמה. התוכנית סמאקדאון שודרה מארנת T-Mobile שבלאס וגאס, נבדה, בעוד שהתוכנית Raw שודרה מהפפסי סנטר שבדנוור, קולורדו. זה הוא הדראפט הראשון שבו לרשת הטלוויזיה המייצגת את המותג, הייתה השפעה על החלטות המותג בדראפט.
שנת 2019 הייתה השנה הראשונה, שבה שתי מהדורות דראפט התקיימו באותה השנה. ההחלטה על קיום הדראפט הגיעה מכיוון שהיו חילוקי דעות לגבי חוק הויילד קארד שנחקק במהלך הסופרסטאר שייק-אפ בחודש אפריל, בנוסף למעבר של סמאקדאון לרשת הטלוויזיה פוקס. יותר מ-70 מתאבקים (גם מתאבקי היחידים וגם מתאבקי הזוגות) מהתוכניות Raw, סמאקדאון, NXT ו-205 לייב היו יכולים להיות מועברים בין המותגים Raw או סמאקדאון. מרבית בחירות הדראפט הוכרזו במהלך השידורים החיים של התוכניות סמאקדאון ו-Raw, בעוד שהבחירות המשניות הוכרזו לאחר קיום הדראפט באתר הרשמי של ה-WWE. כחלק מהעלילה, מתאבקים שלא הועברו בדראפט הפכו למתאבקים עצמאיים, כשניתנה להם הבחירה באיזה מותג הם יחתמו. חוק הויילד קארד בוטל לאחר קיום דראפט זה.
רקע
באפריל 2019, ה-WWE קיימו את הסופרסטאר שייק-אפ, ששימש כדראפט בין המותגים כאשר הפורמט אינו היה מסודר וההחלטות על בחירות הדראפט התקיימו מאחורי הקלעים ולא על המסך. לאחר קיום השייק-אפ, יושב ראש ומנכ"ל ה-WWE, וינס מקמהן, הציג את חוק הויילד קארד, שבמסגרתו כמות של עד ארבעה מתאבקים ממותג אחד קיבלה רשות להופיע במותג האחר לאותה התוכנית. לעומת זאת, ההתניות של חוק זה אינן נאכפו בפועל, כשמתאבקים מרובים (מעל הכמות המותרת של ארבעה) הופיעו במותגים השונים, מה שלמעשה טשטש את זהות החלוקה בין המותגים Raw וסמאקדאון. עם המעבר של סמאקדאון לרשת הטלוויזיה פוקס בחודש אוקטובר והישארותה של Raw ברשת הטלוויזיה USA, ה-WWE החליטו על קיום דראפט שני אשר יחלק את המתאבקים למותגים השונים, והפעם באופן ברור יותר. הדראפט הוכרז ל-11 ו-14 באוקטובר בתוכניות סמאקדאון ו-Raw, בהתאמה. האירוע חזר לשמו המקורי ("הדראפט") ולפורמט המסורתי שלו, כשזאת הייתה הפעם הראשונה שבה לרשת הטלוויזיה המייצגת את המותג, הייתה השפעה על החלטות המותג בדראפט. כמו כן, חוק הויילד קארד בוטל לאחר קיום דראפט זה.
ידוענים רבים אושרו כי הם יופיעו במהלך הדראפט כמו שחקן ה-MLB והאנליסט של רשת פקוס, אלכס רודריגז, שחקני התוכנית סאטרדיי נייט לייב, מייקל צ'ה וקולין ג'וסט (שהשתתפו בקרב הבאטל רויאל לזכר אנדרה הענק ברסלמניה 35 בחודש אפריל), כוכב הסדרה מר רובוט, כריסטיאן סלייטר, מגיש NFL on Fox, ג'ו באק, חבר היכל התהילה של הפוטבול המקצועני, טרוי אייקמן, מגיש התוכנית Mad Money, ג'ים קריימר, האנליסטים של התוכנית FOX MLB, קווין בורקהארט ופרנק תומאס, מגישי התוכנית FOX NFL Sunday, טרי בראדשו, האווי לונג, מייקל סטרהאן, ג'ימי ג'ונסטון וטוני גונזאלס, האנליסטים של FOX NFL, רונדה ברבר, צ'ארלס דייוויס, כריס ספילמן ודאריל ג'ונסטון, מגישי התוכנית FOX NFL Kickoff, קאריסה תומפסון, מייקל ויק ופיטר שרגר, מגישי התוכנית Big Noon Kickoff, רוב סטון (אלוף 24/7 לשעבר), בריידי קווין, רג'י בוש, מאט ליינרט ואורבן מאייר, האנליסט של Fox College Football, ג'ואל קלאט, דולה היל מהסדרות בניחוש חוקר וחליפות, ג'יימס רודיי מהסדרה בניחוש חוקר, מרקוס לימוניס מהסדרה The Profit, מרגרט ג'וזפס ומליסה גורגה מהסדרה עקרות הבית האמיתיות של ניו ג'רזי, רודני האריסון וכריס סימס מהתוכנית Football Night in America, ורבקה לואו, רובי מוסטו וקייל מרטינו מהתוכנית Premier League Live.
חוקי הדראפט 2019
חוקי הדראפט היו כדלקמן:
תוצאות הדראפט
הדראפט התחלק בין השידורים של התוכניות, כש-30 בחירות הוקצבו לסמאקדאון ו-41 הוקצבו ל-Raw. מתאבקים הועברו במהלך התוכנית שבה נמצאו מלכתחילה. מתאבקים שלא הועברו הפכו מיידית לעצמאיים, כשניתנה להם הבחירה באיזה מותג הם יחתמו.
סמאקדאון (11 באוקטובר)
הלילה הראשון של הדראפט לשנת 2019 הכיל ארבעה סיבובים. מנהלת המותג הראשית, סטפני מקמהן, היא זו שהכריזה על בחירות הדראפט של כל סיבוב. נציג Raw והאלוף האוניברסלי, סת' רולינס, ניצח בפסילה את נציג סמאקדאון, רומן ריינס, והעניק ל-Raw את בחירת הדראפט הראשונה של הלילה.
בחירות נוספות לאחר לילה מספר 1
שמונה בחירות נוספות הוכרזו באתר הרשמי של ה-WWE ב-13 באוקטובר.
Raw (14 באוקטובר)
הלילה השני של הדראפט לשנת 2019 הכיל שישה סיבובים. מנהלת המותג הראשית, סטפני מקמהן, הכריזה פעם נוספת על בחירות הדראפט של כל סיבוב. הבחירה מספר אחת של Raw ואלופת הנשים של Raw, בקי לינץ', ניצחה את נציגת סמאקדאון, שארלוט פלייר (שהחליפה את סשה בנקס, מכיוון שלא הייתה יכולה לקחת חלק בקרב מבחינה רפואית), והעניקה ל-Raw את בחירת הדראפט הראשונה של הלילה.
1 קאריו, טוזאווה וגייבל לא הועברו במהלך הלילה הראשון, אך הועברו במהלך הלילה השני. 2 זיגלר ורוד היו אלופי הזוגות של Raw בזמן האירוע, אך הם הפסידו את חגורות האליפות ל-The Viking Raiders, כשלבסוף זיגלר ורוד הועברו לסמאקדאון.
בחירות נוספות לאחר לילה מספר 2
עשר בחירות נוספות הוכרזו באתר הרשמי של ה-WWE במסגרת התוכנית WWE The Bump ב-16 באוקטובר.
טרייד לאחר הדראפט
לאחר לילה מספר 2 במסגרת פרק הבכורה של התוכנית Backstage ב-15 באוקטובר, מנהל התפעול הראשי של ה-WWE, טריפל H, הודיע על קיום טרייד בין Raw לסמאקדאון, שבמסגרתו אלופות זוגות הנשים של ה-WWE לשעבר, אלכסה בליס וניקי קרוס, הועברו מ-Raw לסמאקדאון בתמורה להטבות בבחירת הדראפט בעתיד.
יובל טופר-ארז
יובל טוֹפֶּר-ארז (נולד ב-1988) הוא ישראלי הידוע בעיקר בשל היותו הגבר הטרנסג'נדר הראשון בישראל שהרה וילד. טופר-ארז הוא פעיל זכויות להט"ב וממובילי מאבקי הטרנסג'נדרים בישראל.
ביוגרפיה
טופר-ארז נולד כנקבה וגדל בירושלים למשפחה דתית, ולו ארבעה אחים צעירים. בגיל צעיר החל ביציאה בשאלה, ובגיל 14 יצא מהארון בפני הוריו כאישה לסבית. מאוחר יותר גילה טופר-ארז שמשיכתו המינית היא לשני המינים, והגדיר את עצמו כביסקסואל. בגיל 16 החל טופר-ארז לחקור את זהותו המגדרית, והחל כבר בגיל 18 לחיות את חייו כגבר. באותה תקופה הוא הופיע בבר "שושן-4" של הקהילה הגאה בירושלים במופע דראג. מאוחר יותר, בגיל 20, החל טופר-ארז בתהליך להתאמה מגדרית, שכלל תחילה טיפול הורמונלי, ולאחר מכן הליכים פיזיים נוספים. משפחתו הדתית של טופר-ארז מקבלת אותו בזהותו החדשה, עם משפחתו וילדיו.
בספטמבר 2010 נישא (פעמיים: בראשונה בישראל והשנייה בקנדה) לבן-זוגו מתן טופר-ארז.
בשנת 2011 הרה טופר-ארז, וב-28 בדצמבר באותה שנה ילד את בנו הבכור. היריון זה היה מהמתוקשרים ביותר במדינת ישראל, בשל העובדה שהתינוק גדל ברחם של גבר ונולד על ידי גבר טרנסקסואל שנשאר עם איברי רבייה ומין נקביים.
בספטמבר 2013, בתום כשנה וחצי של הידיינות ומאבק מול משרד הפנים, נרשם בנם של הזוג טופר-ארז כילדם הביולוגי. לראשונה בישראל נרשם ילד כבן ביולוגי של שני הורים מאותו מגדר. בפברואר 2014 ילד טופר-ארז את בתו השנייה.
פעילות קהילתית
טופר-ארז הוא פעיל בקהילת הלהט"ב בישראל. בעבר התנדב ב"איגי - ארגון נוער גאה" וב"חוש"ן - חינוך ושינוי", וכיום מרצה במסגרות שונות על סיפורו האישי ועל נושאים מגדריים אחרים.
Jesus Is King (סרט)
Jesus Is King (בתרגום חופשי לעברית: "ישו הוא מלך") הוא סרט קונצרט נסיוני אמריקאי משנת 2019 של קניה וסט שבוים על ידיי ניק נייט. בסרט מופיעה להקת הגוספל של וסט, סאנדיי סרביס קוואייר. הסרט ליווה את יציאתו של Jesus Is King, אלבום האולפן התשיעי של וסט שיצא לאחר עיכובים רבים ב-25 באוקטובר 2019.
הפקה
ב-29 בספטמבר 2019, הוכרז כי IMAX וקניה וסט משתפים פעולה כדי להוציא סרט של קונצרט Sunday Service. הסרט צולם בקיץ 2019 במכתש רודן במדבר הצבוע שבאריזונה.
יציאה
תצוגה מקדימה קצרה של הסרט הוצגה בשלוש מסיבות האזנה לאלבום האולפן התשיעי של וסט, Jesus Is King, ב-27 בספטמבר 2019 בדטרויט, 28 בספטמבר 2019 בשיקגו, וב־29 בספטמבר 2019 בניו יורק.
ב-17 באוקטובר 2019, יצא טריילר לסרט עם פסקול של גרסת גוספל לסינגל של וסט, "Say You Will" מתוך האלבום 808s & Heartbreak. צלם האופנה הבריטי, ניק נייט, מונה גם לבמאי הסרט.
הסרט יצא באולמות IMAX ב-25 באוקטובר 2019.
קרן ביל ומלינדה גייטס
קרן ביל ומלינדה גייטס (באנגלית: The Bill & Melinda Gates Foundation, בראשי תיבות: BMGF) היא הקרן הפרטית הגדולה והעשירה בעולם, שהוקמה בידי ביל ומלינדה גייטס. היא הוקמה בשנת 2000 ולפני כן נקראה "קרן ויליאם ה. גייטס" ("William H. Gates Foundation"), ממועד הקמתה ב-1994 ועד הפיכתה לקרן הנוכחית. לקרן הון עצום של 42.3 מיליארד דולר אמריקאי. מטרותיה העיקריות של הקרן הן ברמה הגלובלית; היא פועלת ברחבי העולם להעלאת רמת הבריאות והפחתת העוני. מטרותיה בארצות הברית בפרט, הן הרחבת ההזדמנויות לחינוך וגישה למידע טכנולוגי.
הקרן מבוססת בסיאטל, וושינגטון, ובנוסף לביל ומלינדה גייטס, נשלטת במשותף על ידי ידידם הקרוב ואיש אמונם, המיליארדר וורן באפט, העוסק בנדבנות גם כן. בשנת 2012 תרם באפט לקרן 1.5 מיליארד דולר. בכיר נוסף בקרן הוא אביו של ביל גייטס, ויליאם הנרי "ביל" גייטס השני. בשנת 2007 דורגו מייסדי הקרן ביל ומלינדה במקום השני ברשימת האנשים הנדיבים ביותר באמריקה, אחרי וורן באפט.
בזמן התפרצות הנגיף Covid19 ברחבי העולם, תרמה הקרן 250 מיליון דולר למען המאבק בו.
נכון ל-2018 תרם ביל גייטס 36 מיליארד דולר לקרן.
Dantel
Dantel (בעברית: תַחרָה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הטורקייה אירם דריג'י. האלבום יצא לאור ב-11 בפברואר 2016, על ידי חברת התקליטים GNL אנטרטיימנמט. כמו כן, מתוך האלבום יצאו ארבעת הסינגלים; "Dantel", "", "" ו-"Bana Hiçbir Şey Olmaz".
האלבום יצא לאחר כמה חודשים מצאת הסינגל המצליח "Aşk Eşittir Biz", שלבסוף לא נכלל בו.
רקע ויציאה
האלבום יצא לראשונה בפורמט של תקליטור בטורקיה ב-11 בפברואר 2016. למחרת, הופץ גם בפורמט של הורדה דיגיטלית ברחבי העולם ובטורקיה בפרט. בנוסף לכך, הקונספט של האלבום כשמו, הוא תחרה.
בין היתר, הפך שיר הנושא "Dantel" לאחד מן השירים הטורקיים המצליחים ביותר בהיסטוריה, כאשר כבש 20 צמרות מצעדים שונים בטורקיה.
קורט פפרמן
קורט פפרמן (8 בינואר 1919 – 21 בספטמבר 2016) היה אמן רב תחומי, מעצב תכשיטים, פסל וצורף ישראלי. עבודותיו הוצגו בתערוכות בארצות הברית, קנדה, איטליה, שוודיה ועוד, והוא זכה בעשרה פרסים בינלאומיים וציונים לשבח בתחום הצורפות והפיסול. פפרמן ייסד את חברת התכשיטים העצמאית KP Design, שפעלה בין השנים 1965–1985 ונחשבה חלוצית בתחום ייצור התכשיטים התעשייתי בישראל. כמו כן היה פפרמן מהחברים המייסדים של איגוד מעצבי המוצר בישראל, ועיצב תכשיטים עבור חברת משכית.
קורות חיים
פפרמן נולד בברלין בשנת 1919. אביו, ד"ר פרדיננד פפרמן, היה רוקח ובעל חברת תרופות, ונפטר כשקורט היה בן שבע. בקיץ 1939 נשלח פפרמן לישראל על ידי אמו. פפרמן עלה בגפו בעוד האם נשארה בגרמניה, ונשלחה יחד עם דודתו וסבתו של פפרמן למחנה טרזיינשטט, שם השלוש נספו. בהמשך פעל פפרמן להנצחתן דרך התבליט "יזכור", שזכה בפרס הצטיינות גבוהה בתערוכה למלאכת מחשבת בשטוטגרט ובהמשך נתרם ליד ושם. בישראל, החל פפרמן ללמוד צורפות ומלאכת מחשבת בבצלאל, כאשר הלימודים במקום זיכו אותו בסרטיפיקט. בשנת 1942 סיים פפרמן את לימודיו בבצלאל והכיר את לילו, אחות ופסלת במקצועה. השניים נישאו שנה לאחר מכן והתגוררו בתל אביב, שם פפרמן לימד מלאכה ואמנות בבית ספר יסודי. בשנת 1947 השתתפו בני הזוג בסרט של ארגון קרן היסוד לעידוד עלייה לישראל, המתעד את החיים בתל אביב. במלחמת העצמאות שירת פפרמן כמשרטט מפות עבור "שירות מפות וצילומים", שהיווה חלק מחיל המודיעין.
בשנת 1950 עברו קורט ולילו לחיפה. שם, החל פפרמן ללמד אמנות ומלאכה בבית הספר הריאלי. פפרמן עבד בתפקיד זה במשך 28 שנים, תוך דחיית הצעות עבודה בבצלאל. את שיעוריו העביר פפרמן בצריף "בית בירם" שבבית הספר, בו נחנכה בשנת 2017 פינת הנצחה לזכרו. במקביל לעבודתו, ובתחילה כתחביב, המשיך פפרמן לעסוק בעיצוב תכשיטים ויודאיקה. בשנת 1957 זכה פפרמן בפרס לתכשיט כסף בעיצובו, שהוצג בתערוכה "אמנות יום - יום" בבית הנכות בצלאל. באותן שנים החל פפרמן ביצירת פמוטים, שזכו בשנת 1963 בציון לשבח מטעם מכון היצוא הישראלי. בשנת 1961 הוצגה מנורת כסף בעיצובו בתערוכה לאמנות שימושית ביריד המזרח, אשר תוארה בידי מבקרי עיתון "הארץ" כ-"עבודה מקורית, המעידה על מעוף וטעם טוב". אותה חנוכייה הוצגה ב -1962 בתערוכה במינכן. באותה שנה זכה פפרמן במדליית זהב עבור תכשיטים שעיצב בתערוכה הבינלאומית 'צורה ואיכות' שנערכה אף היא במינכן. בשנים הבאות המשיך פפרמן לנחול הצלחה, כאשר בשנת 1963 הוא זכה בציונים לשבח בתערוכות בירושלים ובניו יורק במקום שלישי בתערוכה של מכון הייצוא עבור ענק כסף, ובפרס שלישי בתערוכת הליטון סנטר בלוס אנג'לס. כמו כן השתתף פפרמן בביתן הישראלי בתערוכת מלאכת מחשבת בפירנצה, שזכה במדליית זהב. בשנת 1964 השתתף פפרמן בתערוכה נוספת של מכון הייצוא, בירושלים.
בשנת 1965 הקים פפרמן חברת התכשיטים והיודאיקה KP Design, שייצרה את תכשיטיה באופן תעשייתי ונחשבה חלוצית בתחום זה בישראל. במסגרת החברה המשיך פפרמן בפעילותו, כאשר בשנת 1965 הוא זכה בציון לשבח מטעם המרכז לחפצי חן ומלאכות מחשבת. בשנת 1966 זכה פפרמן בפרס הצטיינות בתערוכה בשטוטגרט עבור העבודה "יזכור" ובפרס שני מטעם המרכז לחפצי חן עבור חנוכייה מפליז. עבודותיו פורסמו בכתבי העת הגרמניים Goldschmiede Zeitung ו-kunst + handwerk. בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, עיצב פפרמן סיכה בהשראת הכותל המערבי, אותה ענדו בין היתר רות דיין, תמר קולק, ועוד נשות נשיאים וראשי ממשלה. כמו כן זכה בציון לשבח בתערוכה בתל אביב. בשנת 1969 הציג פפרמן שרשרת זהב בתערוכה Internationale Kunsthandwek 1969 בגרמניה. באותה תקופה תכשיטיו נמכרו בחנויות משכית. בשנות השבעים הופיעו עבודות פפרמן בכתב העת 'Israel now', ובספר Crafts of Israel מאת רות דיין ווילברט פיינבורג. כמו כן הופיעו תכשיטיו בתערוכה של איגוד מעצבי המוצר בישראל בשנת 1975; באותה תקופה החל פפרמן להרצות בנושאי עיצוב מתכת בטכניון ובבצלאל. בשנת 1978 השתתף פפרמן בתערוכה של חברת משכית. באותה שנה, עזב פפרמן את עבודתו בבית הספר הריאלי. ב-1980 נמכרו תכשיטיו בגלריה "אלף" של ריבי פקר. בשנות השמונים והתשעים המשיך פפרמן בייצור תכשיטים וחפצי יודאיקה. בשנת 1980 החל פפרמן לעצב מזוזות. ביולי 1981 הופיעו עבודותיו בכתב העת Kunsthandwerk in Europa. בשנות התשעים פפרמן התחיל ליצור פסלי מתכת. בשנת 2008 הוצג תבליט הקיר 'לזכרם' בעיצוב פפרמן בתערוכה 'זכרוננו' בבית חיל האוויר בהרצליה.
פפרמן נפטר בשנת 2016, מותיר אחריו את אשתו, שלושה ילדים, שמונה נכדים ושלושה נינים.
פאו-פור-דאוס
Pão-por-Deus (באנגלית: Bread for God, ובעברית: לחם לאלוהים) הוא מסורת של ילדים בסביבות גילאי 10 בפורטוגל. כמו כן, הוא מעין דבר מסורתי שמתאר הענקת עוגת נשמה לעניים ביום כל הקדושים. המאכל המוענק הוא מעין עוגת נשמה, אותה נהוג להעניק לאותם העניים בתקופת החג. שמו של מנהג זה עשוי להשתנות בין אזורי המדינה הרבים. למשל, בלייריה ובסביבתה היא מכונה "דיא דו בולינהו" ("יום העוגיות").
תיאור
באזורים המקומיים נותנים לילדים עוגה בשם "כספיאדה" (באנגלית: "caspiada") במסגרת המסורת הפולחנית הזו. לעוגות יש צורה של החלק העליון של הגולגולת.
הפאו-דה-דאוס או סנטורו הוא הלחם, או המנחה, המוענקים למתים. המולטה או סמגאיו (נקראים גם סבטינה, ראיבה דה קריאנצ'ה (פירוש: "זעם הילד")) הוא הלחם, או המנחה, הניתנים כאשר ילד נולד.
מקור
ישנן רשומות של ימי פאו-דה-דאוס שהתקיימו במאה ה-15. ב-1 בנובמבר 1755 בליסבון, לאחר שהרוב המכריע של תושבי העיר איבדו הכל בעקבות רעידת האדמה בליסבון, היו השורדים צריכים לבקש את הלחם הזה בערים השכנות.
ואלרי פקרס
ואלרי פקרס (בצרפתית: Valérie Pécresse; נולדה ב-14 ביולי 1967) היא פוליטיקאית צרפתית חברת מפלגת הרפובליקנים, המכהנת כנשיאת מחוז איל-דה-פראנס (אזור המטרופולין של פריז). היא הייתה מועמדת קואליציית השמרנים בבחירות לנשיאות צרפת 2022. בבחירות לנשיאות היא הגיעה למקום החמישי עם כ-4.8% מהקולות, התוצאה הגרועה ביותר של מועמד הרפובליקנים מאז הקמת המפלגה.
ביוגרפיה
פקרס נולדה בניי-סיר-סן. היא בתם של הכלכלן דומיניק רו ושל קתרין ברטאניה. ב-1988 סיימה תואר ראשון מבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז וב-1992 סיימה תואר במשפטים מבית הספר הלאומי למינהל. היא לימדה משפטים במכון למדע המדינה פריז, עבדה בסוכנות הידיעות הצרפתית.
ב-1997 החלה לעבוד בלשכתו של ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן ולאחר מכן בלשכתו של נשיא צרפת ז'אק שיראק.
ב-2002 נבחרה לאספה הלאומית כנציגת המושב השני של מחוז איוולין מטעם מפלגת האיחוד למען תנועה עממית (UMP). היא כיהנה כחברה בוועדת התרבות ובוועדת החוקה וכן שימשה הדוברת של מנהיג המפלגה ניקולא סרקוזי.
ב-2007 מונתה לשרה להשכלה גבוהה ומחקר בממשלתו של פרנסואה פֿיוֹן. ביוני 2011 מונתה לשרה לענייני תקציב ורפורמות וכן לדוברת הממשלה. ב-2012 בעקבות הפסד השמרנים בראשות סרקוזי, חזרה לכהן כחברה באספה הלאומית ושימשה חברה בוועדת הכספים.
בדצמבר 2015 נבחרה לנשיאת מחוז איל-דה-פראנס, היא נבחרה לתקופת כהונה נוספת ביוני 2021.
בדצמבר 2021 נבחרה למנהיגת גוש השמרנים לקראת הבחירות לנשיאות צרפת 2022 לאחר ניצחון בסיבוב השני של הבחירות המקדימות על אריק צ'יוֹטי. בסיבוב הראשון היא הגיעה למקום החמישי עם כ-4.8% מהקולות, התוצאה הגרועה ביותר של מועמד המפלגה. לאחר תבוסתה, היא הכריזה על תמיכתה בעמנואל מקרון בסיבוב השני. כיוון שלא חצתה את הסף של 5% מקולות הבוחרים, פקרס אינה זכאית להחזר על הוצאות הקמפיין, שעלה כ-7 מיליון אירו, מתוכם כ-5 מיליון אירו הוצאו מכיסה הפרטי. היא הכריזה על קמפיין למימון המונים במטרה להחזיר את ההוצאות.
פקרס נשואה ואם לשלושה.
טקסטרון
טקסטרון (באנגלית: Textron, NYSE: TXT) הוא תאגיד אמריקאי תעשייתי. קבוצת חברות הבת שלה כוללת את בל הליקופטר, ססנה איירקראפט קומפני, גרינלי ועוד. היא נוסדה על ידי רויאל ליטל בשנת 1923 בשם "Special Yarns Company" כחברת טקסטיל. המשרדים הראשיים נמצאים בפרובידנס, רוד איילנד, ארצות הברית.
שווי השוק שלה (יוני 2015) מוערך בכ-12.5 מיליארד דולר והיא מעסיקה כ-40,000 עובדים.
זיו קוז'וקרו
זיו (קוז'ו) קוז'וקַרוּ (נולד ב-22 ביוני 1977 בבאר שבע) הוא מלחין, מנצח, מעבד ופסנתרן ישראלי, המשמש בתפקיד ראש החוג לתורת המוזיקה, קומפוזיציה וניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
פעילותו המוזיקלית
כמלחין - יצירותיו בוצעו בישראל וברחבי העולם במסגרות כגון פסטיבל MATA למוזיקה עכשווית בניו יורק, פסטיבל Euro Classic באולם ה- "קונצרטהאוס" בברלין, במרכז "ארנולד שנברג" בווינה, בפסטיבל חג המוזיקה הישראלית, בפסטיבל צלילים במדבר, בתחרויות האביב, בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ועוד. יצירותיו נבחרו לפסטיבלים הבינלאומיים ACL 2016 בווייטנאם, ו-ISCM 2015 בסלובניה. את יצירותיו ביצעו בין השאר: אנסמבל מיתר, האנסמבל צייטפלוס מאוסטריה, הרביעייה הישראלית העכשווית, אנסמבל טמפרה, אנסמבל סולני תל אביב, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית הצעירה ויימאר-ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, המנצחים מיכאל זנדרלינג, עומר מאיר ולבר, אבנר בירון, הפסנתרן עמית דולברג, אמן כלי הנקישה תומר יריב ועוד. יצירותיו יוצאות לאור במכון למוזיקה ישראלית (IMI) ובמרכז למוזיקה ישראלית (IMC). יצירותיו מוקלטות ומשמעות בישראל ובחו״ל, בין היתר על ידי Deutschlandfunk Kultur, רדיו ליובליאנה, קול המוסיקה, גלי צה"ל, תאגיד השידור הישראלי ועוד.
כמעבד – כתב למיטב ההרכבים הקאמריים והתזמורות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, אנסמבל סולני תל אביב, אנסמבל מיתר, אנסמבל טמפרה ועוד.
כמנצח - היה מנצח הבית של הסינפונייטה הישראלית באר שבע והופיע עם התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת האופרה הקאמרית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, תזמורת סימפונט רעננה, אנסמבל מיתר, אנסמבל זמרי מורן, התזמורת הפילהרמונית של בוטושאן ברומניה ועוד.
בזירת המוזיקה הפופולרית - החל משנת 1998 קוז׳וקרו בלט כמעבד מוזיקלי, מפיק, מנצח, פסנתרן ונגן קלידים. הוא שיתף פעולה עם אמנים כמו גידי גוב, דויד ברוזה, יהודה פוליקר, אלון אולארצ'יק, ערן צור, רמי קליינשטיין, יוני רכטר, שלמה גרוניך, דודו טסה, יהודית רביץ, יזהר אשדות, שלומי שבן, ריטה, אורי בשן, קובי אפללו, אביב גדג׳, ריקי גל, הראל סקעת, אברהם טל, לירז צ'רכי, דוד דאור, מיקי קם, מוריס אל מדיוני ועוד.
די.בי.סי פייר
'''די. בי.סי פייר (באנגלית: DBC Pierre; נולד ב-1961) הוא שם העט של הסופר הדרום אוסטרלי פיטר וורן פינלי''', המתגורר כיום באירלנד.
ביוגרפיה
פייר נולד בבריינלה הישנה המצויה בדרום אוסטרליה. שם העט שלו מורכב מראשי התיבות באנגלית DBC (מלוכלך אבל נקי) השם פייר הוא כינוי שהוענק לסופר בילדותו על ידי חבריו, פייר המלוכלך! הייתה דמות מצוירת מתוך סדרת אנימציה בשם סופר 6. אביו היה מרצה באוניברסיטת אדלייד האוסטרלית.
פייר התגורר באוסטרליה, ארצות הברית, אנגליה, ספרד, מקסיקו. משפחתו הייתה אמידה מבחינה כלכלית, מאידך הסופר העיד על עצמו שבמשך שנים היה מכור לסמים ועסק בפעילות פלילית כדי לספק את התמכרותו. הספר "ורנון גוד ליטל" הוא סאטירה ביקורתית אודות תרבות הצריכה והמותגים והאופן שבו אמצעי התקשורת מלעיטים את הצרכנים במידע אשר איש לא טורח לבקר או לבדוק את אמיתותו. ורנון ליטל הוא נער מוזר בן 15 מעיירה נידחת בטקסס ארצות הברית המואשם ברצח 16 תלמידי תיכון על לא עוול בכפו. הוא נידון לגזר דין מוות. משפטו, מאסרו וגזר דינו יוצרים "פסטיבל" תקשורת מאחוריו עומדים ספונסרים ואילי תקשורת. הספר תורגם לשפות רבות והיה לרב-מכר. זכה בפרס מאן בוקר לשנת 2003 בפרס ויטברד לרומן ראשון, בתואר ספר השנה של סן פרנסיסקו כרוניקל, בספר הבולט לשנת 2003 של הניו יורק טיימס ובפרס ג'יימס ג'ויס
תורביורן פלדין
נילס אולוף ת'ורביאן פלדין (בשוודית: Nils Olof Thorbjörn Fälldin; 24 באפריל 1926 – 23 ביולי 2016) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן בשתי תקופת כהונה כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1976 – 1982 ובין השנים 1971 – 1985 כיהן כמנהיג מפלגת המרכז השוודית. עם בחירתו לתקופת כהונתו הראשונה ב-1976 הוא היה לראש הממשלה הראשון מזה ארבעים שנה שלא נבחר מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה.
ראשית חייו
ת'ורביאן פלדין נולד בחבל אוניירמנלנד. הוא היה בנם של ניל יוהאן פלדין שהיה חוואי ושל רעייתו הולדה לבית נילסן. ב-1956 רכשו הוא ורעייתו מיד לאחר נישואיהם חווה קטנה. אף על פי כן, הרכישה לא אושרה על ידי הממסד החקלאי, שכן, החווה נחשבה קטנה מדי מבחינת היקפי היצור שלה ולפיכך הם לא קיבלו סובסידיות חקלאיות. מאבק זה הוביל את פלדין אל סניף החטיבה הצעירה של מפלגת "ליגת החוואים" (Bondeförbundet), שב-1958 שינתה את שמה ל"מפלגת המרכז" (Centerpartiet). פלדין ומשפחתו המשיכו להחזיק את החווה במשך כל הקריירה הפוליטית שלו וב-1985, כאשר הוא פרש מן החיים הפוליטיים, הוא שב אל החווה מיד.
קריירה פוליטית
כניסתו של פלדין לפוליטיקה הארצית השוודית ארעה עם בחירתו לריקסדאג (הפרלמנט השוודי) ב-1958 מטעם מפלגת המרכז בעלת השורשים החקלאיים. כשהוא מתמודד מול יוהאנס אנטונסון, הוא נבחר ב-1969 לתפקיד סגן יושב ראש המפלגה, הראשון שכיהן בתפקיד זה וב-1971 הוא ירש את גונאר הדלונד בתפקיד יושב ראש המפלגה. ב-1973 הציע פלדין שהמפלגה תתמזג עם המפלגה הליברלית, אך לא עלה בידו לגייס את תמיכתם של רוב החברים למהלך.
בבחירות שנערכו ב-1976 איבדה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בהנהגתו של אולוף פלמה במפתיע את הרוב שלה בפרלמנט בפעם הראשונה מזה ארבעים שנה. המפלגות הלא-סוציאליסטיות (מפלגת המרכז, המפלגה הליברלית והמפלגה השמרנית) חברו לקואליציה, מפלגת המרכז הייתה הגדולה מבין שלוש המפלגות ופלדין נבחר להיות ראש הממשלה. אף על פי כן, שנתיים מאוחר יותר קרסה הקואליציה על רקע תלותה של שוודיה באנרגיה גרעינית (כשמפלגת המרכז נקטה במדיניות אנטי-גרעינית חזקה), פלדין התפטר מתפקידו והוקמה ממשלת מיעוט של המפלגה הליברלית.
לאחר בחירות 1979 שב פלדין לתפקיד ראש הממשלה, אף על פי שמפלגתו נחלה הפסדים קשים ואיבדה את תפקיד ההובלה באגף המרכז-ימין במפה הפוליטית השוודית, בעיקר על רקע ההתפקחות הציבורית מהאשליה בנוגע לפשרה שהגיעה מפלגת המרכז עם השמרנים שהיו בעד שימש באנרגיה גרעינית, שבעקבותיה הוא שוב הקים קואליציה עם הליברלים ועם השמרנים. ממשלה זו גם כן סיימה את כהונתה לאחר שנתיים, כאשר אי הסכמה בנוגע למדיניות המיסוי אילצה את השמרנים לפרוש מהקואליציה. פלדין המשיך לכהן כראש הממשלה עד לבחירות של 1982, כאשר זכו הסוציאל-דמוקרטים מחדש בשלטון.
לאחר מערכת בחירות הרת אסון מבחינת מפלגת המרכז שנערכה ב-1985 ספג פלדין ביקורת קשה מאנשי מפלגתו. הוא התפטר מתפקידו כיושב ראש המפלגה ופרש מן החיים הפוליטיים. לאחר התפטרותו הוא שימש כיושב ראש מועצות המנהלים של בנק חקלאי (Föreningsbanken), "האגודה הנורדית" (Föreningen Norden, אגודה של ארגונים חוץ-ממשלתיים של המדינות הנורדיות) ושל תאגיד התקשורת הממשלתי השוודי (Televerket).
מורשתו
במהלך 27 שנות פעילותו בפוליטיקה הארצית השוודית זכה פלדין להערכה רבה בדרך כלל ברוב המחנות הפוליטיים בשוודיה בשל גילוי הלב שלו, חוסר יומרנותו ונכונותו להטות אוזן לכל ההשקפות. שתי תקופות כהונתו כראש הממשלה היו רחוקות מלהיות קלות עבורו בשל ניסיונותיו להביא שלוש מפלגות שונות לשולחן עבודה משותף במהלך תקופה בה ניצבה שוודיה מול המיתון הגדול בתולדותיה מאז שנות השלושים של המאה ה-20.
פלדין סירב לאפשר לשיקולי אבטחה להכתיב את אורח חייו. במהלך כהונתו כראש הממשלה הוא התגורר בגפו בדירה שכורה קטנה במרכז סטוקהולם, בעוד שמשפחתו המשיכה לנהל את החווה המשפחתית בצפון שוודיה. הוא בישל לעצמו את ארוחותיו ופינה את האשפה מדי בוקר אל פחי האשפה השכונתיים, לפני שיצא להליכה של 15 דקות למשרדו, כשמרחוק עוקב אחריו רכב משטרתי סמוי שהמתין מחוץ לבניין המגורים שלו, התפשרותו היחידה בנוגע לאבטחתו.
כמי שכיהן כראש הממשלה במהלך תקרית הצוללת הסובייטית באוקטובר-נובמבר 1981, ייזכר פלדין בשל תשובתו הפשוטה "שמור על הגבול!" (Håll gränsen!) לשאלתו של המפקד העליון של הכוחות המזוינים של שוודיה כאשר זה התמודד עם חשד לפלישה סובייטית.
חייו האישיים ומותו
ב-1956 נשא פלדין לאישה את סולוויג אוברג, בתם של החוואי אלברט אוברג וסופיה לבית נסמן. ת'ורביאן פלדין הלך לעולמו בגיל 90 ב-23 ביולי 2016. הלווייתו התקיימה ב-11 באוגוסט בקתדרלה שבעיר הארנסאנד שבמחוז הולדתו והוא נטמן בבית הקברות המקומי.
איירבוס בלוגה
איירבוס בלוגה (באנגלית: Airbus Beluga) מכונה גם איירבוס A300-600ST, הוא מטוס מטען מתוצרת יצרנית המטוסים האירופית איירבוס. המטוס הוא מטוס איירבוס A300-600 בו הורחב בטן המטוס בצורה משמעותית על מנת שיוכל לשאת מטענים גדולים במיוחד.
ממטוס זה נבנו חמש יחידות, והן משמשות את איירבוס להעברת חלקי מטוסים בין מפעליה הפזורים בצרפת, גרמניה, ספרד, ובריטניה. בתחילה נקרא המטוס "סופר טראנספורטר" (Super Transporter), אולם בהמשך שונה שם המטוס לשמו באנגלית של הלבנתן הלבן, "בלוגה".
פיתוח
כשנוסדה איירבוס ב-1970 הוסעו רכיבי המטוסים המיוצרים במספר מדינות בכבישים. בשנת 1972 רכשה איירבוס ארבעה מטוסי בואינג 377 שעברו הסבה דומה, ומכונים "סופר גופי" (Super Guppy).
בשנת 1991 החלו החברות דיימלר-קרייזלר איירוספייס ו-Aérospatiale, שתי השותפות העיקריות של איירבוס, בפיתוח מטוס שיחליף את הבואינג 377. המטוס שתוכנן היה זהה ל-A300 בכנפיים, מנועים, כן הנחיתה, וחלקו התחתון. אולם כדי שיוכלו להכניס מטענים מבלי לנתק את המערכות ההידראוליות, הועבר תא הטייס לתחתית המטוס. כמו כן חוזק מבנה הזנב כדי לשמור על יציבות המטוס.
בניית המטוס החלה בספטמבר 1992, וטיסת הבכורה התקיימה ב-13 בספטמבר 1994. לאחר 335 שעות של מבחנים, קיבל המטוס את אישור הרשויות באוקטובר 1995.
המטוס משמש להעברת רכיבי המטוסים להרכבה הסופית בטולוז או המבורג. במשך השנים שמשו המטוסים להעברת מגוון רחב של מטענים מיוחדים, בהם רכיבי תחנת חלל, מכונות, ומסוקים.
נפח תא המטען גדול יותר מהC-5 גלקסי והאנטונוב 124, אולם המטוס מוגבל לנשיאת מטען של עד 47 טון, בהשוואה לגלקסי היכול לשאת 122.5 טון, והאנטונוב 124 המסוגל לשאת 150 טון. למרות גודלו, המטוס לא מסוגל לשאת את חלקי ה-A380 המועברים לרוב על גבי ספינות.
בשנת 1999 נשא המטוס את ציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם", מפריז לטוקיו. גובה הציור היה גדול בשביל הבואינג 747, והוא הועבר בתוך מכולה מיוחדת במטוס.
מטוס איירבוס בלוגה XL אמור להחליף אותו ובשנת 2020 הוא ביצע את הטיסה הראשונה.
הערות שוליים
Airbus A300
Una lacrima sul viso
"Una lacrima sul viso" (בעברית: "דמעה על פנייך") הוא שיר איטלקי משנת 1964 שכתבו מוגול ובובי סולו ובוצע על ידי בובי סולו. השיר בוצע לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-14, בנפרד על ידי בובי סולו והזמר האמריקאי פרנקי ליין. ליין ביצע גרסה אנגלית של השיר בשם "For Your Love". השיר הגיע לגמר התחרות, אבל מכיוון שסולו סבל מדלקת במיתרי הקול, הוא שר עם פלייבק, ומשום כך נפסל מהתחרות.
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האיטלקי ושהה שם במשך תשעה שבועות. התקליט נמכר ביותר משלושה מיליון עותקים ברחבי העולם, והגיע למעמד של תקליט זהב.
גרסאות כיסוי
מלבד גרסת הכיסוי של פרנקי ליין באנגלית בשם "For Your Love", השיר הוקלט על ידי אמנים נוספים בהם אקילה טוליאני, קלוד שלה, ובביצועים אינסטרומנטליים על ידי ריצ'רד קליידרמן, פרנק פורסל ופרנסיס גויה.
בתרבות הפופולרית
השיר נתן את שמו לסרט מוזיקלי איטלקי (Musicarello) שביים אטורה מריה פיצרוטי, בכיכובם של בובי סולו ולאורה אפריקיאן.
השיר הופיע בפסקול של סרטים אחדים, בהם הסרט "ברצלונה" של ויט סיטלמן, הסרט הצרפתי "Quand j'étais chanteur" של קסבייה ג'נולי, וסרטו של פרנסואה אוזון "5x2".
יורחליס רודריגס
יורחליס רודריגס (בספרדית: Yorgelis Rodríguez; נולדה ב-25 בינואר 1995) היא אתלטית קובנית המתחרה בקרב שבע.
ביוגרפיה
רודריגס נולדה בגוואנטאנמו שבקובה.
ב-2014 זכתה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בתוצאה של 6006 נקודות לאחר המנצחת מורגן לייק. כמו כן השתתפה בתחרות הקפיצה לגובה אך לא עברה את שלב המוקדמות. במשחקי מרכז אמריקה והאיים הקריביים זכתה במדליית זהב בתוצאה של 5984 נקודות. באליפות העולם עד גיל 20 סיימה במקום ה-14.
ב-2015 זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים בשיא אישי ושיא תחרות של 6332 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה סיימה במקום ה-21.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום השביעי בשיא קובה של 6481 נקודות, במהלך התחרות שיפרה גם את שיאיה האישים בהטלת כידון וריצת 800 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום הרביעי בשיא קובה של 6594 נקודות.
מרתה רדנר
מרתה רדנר (בשם נעוריה גוטמן, בהונגרית: Rédner Márta; בודפשט, 15 בדצמבר 1909 – בודפשט, 12 בפברואר 1991) הייתה אמנית צילום, וצלמת עיתונות יהודייה-הונגרייה זוכת פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה). בעלה, מיקלוש רדנר (1909–1944), היה צלם וצלם עיתונות שניספה בשואה.
יורחליס רודריגס
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית ארד בקרב חמש בתוצאה של 4637 נקודות. היא התחרתה גם בקפיצה לגובה וסיימה במקום ה-13. באולימפיאדת טוקיו פרשה בתחילת התחרות.
מרתה רדנר
ביוגרפיה
מרתה גוטמן נולדה במשפחה יהודית לשמואל גוטמן (1874–1956) נפח אמן, ולארז'בט נוימן.
תמונות הז'אנר שלה, דיוקנאות האמנים ותצלומי החיות שנעשו על פי המסורות הקלאסיות של צילומי רפורטז' הם יצירות של אישה רגישה ביותר.
ציון עוזיה מלך יהודה
לוח האבן היה בוודאי נתון במקורו במגרעת מעל לפתח הכניסה לחדר הקבורה.
הכתובת
הכתובת המקורית בארמית היא:
תרגומה לעברית הוא: לכאן הובאו
עצמות עוזיה
מלך יהודה
פירוש ומסקנות
הכתובת חקוקה בכתב עברי של ימי הבית השני (שהחוקרים מכנים "כתב יהודי"), המשמש גם את השפה הארמית, שהייתה נהוגה בקרב היהודים באותה תקופה. האותיות כתובות בצורה נאה באופן לפידארי (כלומר כנהוג בחקיקה באבן). יש מעין תגים משולשים בראשי אותיות, סממן המצוי גם בכתובות על גלוסקמאות, והוא בוודאי נלקח מכתב הסופרים שהיה נהוג במסמכים שנכתבו בדיו על גבי קלף (כמו במגילות הגנוזות).
למרות ההידור, המרמז על ממלכתיות מסוימת, כותב הכתובת ערבב בין אותיות רגילות לאותיות סופיות. הכתובת נכתבה אפוא לפני שהתייצב השימוש באותיות הסופיות מנצפ"ך, דבר המאפיין את שלהי ימי הבית השני. יש לציין כי תופעה זו קיימת גם בנוסח המסורה של המקרא, כמו ב:; וב:.
הכתובת מספרת כי בזמנה (שלהי ימי הבית השני) הועברו עצמותיו של עוזיהו מלך יהודה, מקבר אחד (אל נכון הקבר שבו נקבר לאחר מותו) אל קבר אחר במקום אחר. מקום הקבר המקורי, כמו מקום הקבר ה"חדש", אינו ידוע. הועלתה הצעה לזהות את הקבר החדש עם קבר זכריה.
בתוספתא (בבא בתרא א, יא) נאמר שניתן לפנות קברים הסמוכים מדי לעיר, כשהעיר התרחבה לכיוון הקברים, פרט לשני יוצאים מן הכלל: "קבר בית דוד וקבר חולדה הנביאה היו בירושלים, ולא נגע בהן אדם מעולם". משערים שקבר עוזיה פונה, למרות היותו מבית דוד, מפני שמלכתחילה נקבר במקום מיוחד: "וישכב עוזיהו עם אבותיו ויקברו אותו עם אבותיו בשדה הקבורה אשר למלכים, כי אמרו: מצורע הוא" (, ראו דעת מקרא מלכים-ב טו, ז).
הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה
הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה (בגרמנית: Horch 853 Voll & Ruhrbeck Sport Cabriolet) היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית סלון מהודרת מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית הורך אשר יוצרה בין השנים 1935–1937.
בשנת 1932 מוזגה הורך עם יצרנית הרכב DKW, יצרנית הרכב ונדרר ומפעל אאודי ההיסטורי אשר נוסד בשנת 1910 על ידי אוגוסט הורך. החברה החדשה הייתה קרויה Auto Union AG.
רובן אמורים
קריירת מועדונים
אמורים, יליד ליסבון, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית ב-14 בדצמבר 2003, כששיחק דקה אחת במדי בלננסש בניצחון 2–0 על אלברקה. בסך הכל ערך בקבוצה 96 הופעות וכבש ארבעה שערים.
הבאג של רון
הבאג של רון (באנגלית: Ron's Gone Wrong) הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת בהפקת "Locksmith Animation", שיצא ב-21 באוקטובר 2021 (בישראל,בארצות הברית פורסם ב-22 באוקטובר 2021) בהפצת אולפני המאה ה-20. הסרט בוים על ידי ז'אן פיליפ-ויין ושרה סמית', שכתבה את התסריט יחד עם פיטר ביינהאם, והופק על ידי לארה ברי וג'ולי לוקהארט.
תקציר העלילה
הסרט מתרחש בעתיד בו לכל ילד יש חבר רובוט דיגיטלי אשר מדבר והולך אתו. הסרט מספר את סיפורו של הילד ברני אשר מגלה שהרובוט שלו לא עובד כל כך טוב.
רובן אמורים
קריירת מועדונים
באפריל 2008 חתם על חוזה לארבע שנים בבנפיקה ליסבון.
הבאג של רון
הפקה
ב-12 באוקטובר 2017, הוכרז שהסרט הראשון של "Locksmith Animation" יהיה "הבאג של רון". אלסנדרו קרלוני וז'אן פיליפ-ויין יביימו את הסרט ופיטר ביינהאם ושרה סמית', מקימת האולפן, יכתבו את התסריט. אולפני "DNEG" יהיו התומכים הדיגיטליים. באותו יום, ביינהאם ואליזבת מורדוך הוכרזו בתור מפיקי הסרט.
ההנפשה והדיבוב הופקו מהבתים עקב מגפת הקורונה.
רובן אמורים
קריירת מועדונים
הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-23 בנובמבר בניצחון 2–0 על אקדמיקה דה קוימברה.
אלטון פארקר
פארקר היה יליד ניו יורק העליונה, ולמד משפטים בקינגסטון, ניו יורק, לפני שמונה לבית המשפט העליון של ניו יורק ולבית המשפט לערעורים. הוא שימש כשופט הראשי בבית המשפט לערעורים בין 1898 ל-1904, כשהתפטר כדי לנסות להיבחר לנשיאות. ב-1904, הוא ניצח את המו"ל ויליאם רנדולף הרסט עבור המועמדות הדמוקרטית. בבחירות הכלליות, התנגד פארקר לנשיא היוצא האהוד, תאודור רוזוולט ההרפובליקני. לאחר מסע בחירות לא מאורגן ולא אפקטיבי, פארקר השיג 140 אלקטורים בחבר האלקטורים לעומת 336 לרוזוולט, כשהוא מנצח רק בדרום ארצות הברית. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין.
רובן אמורים
קריירת מועדונים
בעונה שלאחר מכן חזר לבנפיקה, שיחק 37 משחקים בכל המסגרות וזכה עמה בטרבל.
אלטון פארקר
ראשית חייו
פארקר נולד בקורטלנד, ניו יורק, לג'ון ברוקס פארקר, חקלאי, והרייט סטרטון. שני הוריו היו מלומדים ועודדו אותו לקרוא מגיל צעיר. בגיל 12 או 13, פארקר ראה את אביו משרת בחבר מושבעים והחליט להיות עורך דין. הוא למד הוראה ולימד בניו יורק. לאחר מכן התארס למרי לואיס שונמקר, בתו של אדם שהיה בעל רכוש והתגורר ליד בית ספרו. פארקר התחתן איתה ב-1872 ועבד כפקיד בפירמה של אחד מקרובי משפחתה. לאחר מכן למד משפטים באלבני. לאחר שהשיג את התואר שלו ב-1873, הוא עסק בעריכת דין בקינגסטון, עד 1878, כשותף במשרד עורכי דין.
הבאג של רון
מוזיקה
הנרי ג'קמן יהיה המנצח של פסקול הסרט.
ב-19 באוגוסט 2021, נחשף שליאם פיין יבצע את שיר הנושא של הסרט אשר נקרא "Sunshine". השיר נחשף ביוטיוב ב-27 באוגוסט 2021.
רובן אמורים
קריירת מועדונים
לאחר שסבל מפציעות רבות, ב-14 באוגוסט 2015 חתם בהשאלה לעונה אחת באל וואקרה מקטר.
אלטון פארקר
ראשית חייו
פארקר הפך לפעיל במפלגה הדמוקרטית ותמך במי שהפך למושל ניו יורק ולנשיא, גרובר קליבלנד. הוא היה ציר בוועידה הדמוקרטית של 1884, בה נבחר קליבלנד להיות מועמד המפלגה לנשיאות. קליבלנד ניצח בקרב צמוד את ג'יימס בליין הרפובליקני בבחירות. באותה תקופה, פארקר ניהל את מסע הבחירות של דייוויד היל לתפקיד מושל ניו יורק, מסע בחירות בו היל ניצח בקלות.
רובן אמורים
קריירת מועדונים
ב-4 באפריל 2017, לאחר יותר משנה של חוסר פעילות, סיים אמורים את חוזהו בבנפיקה ופרש ממשחק פעיל בגיל 32.
אלטון פארקר
קריירה כשופט
לאחר היבחרו, מינה היל את פארקר לבית המשפט העליון של ניו יורק. ב-1886, פארקר נבחר לכהונה של ארבע עשרה שנים בתפקידו. כעבור שלוש שנים, הפך לשופט לערעורים, כשהיל מינה אותו לבית המשפט לערעורים. בנובמבר 1897, הוא נבחר לשופט העליון בבית המשפט לערעורים, כשהוא מנצח את ויליאם וולאס הרפובליקני.
פתיחת רטי
פתיחת רטי היא פתיחת שחמט היפרמודרנית שמתחילה במהלכים הבאים: על ידי ההתקפה מן האגף (2.ג4), הלבן מתכנן להסיט ממרכז הלוח את חייל השחור (מד5 לג4), או לפתותו לערוגה ד4 לצורך הכאתו מאוחר יותר. יחד עם פיאנקטו בצד המלך בהמשך פיתוח הכלים (ז3 ור-ז2), הלבן מפעיל לחץ על 2 המשבצות הבהירות שבמרכז (ד5 וה4).
אלטון פארקר
קריירה כשופט
בתקופתו כשופט, פארקר ואשתו מכרו את ביתם בקינגסטון וקנו בית באיזופוס, על נהר ההדסון. לזוג הייתה בת אחת ובן אחד, שמת מטטנוס.
פתיחת רטי
הפתיחה קרויה על שם ריכרד רטי (1889-1929), שחמטאי יהודי מצ'כוסלובקיה (במקור מאוסטרו-הונגריה). פתיחה זו, בה השליטה במרכז מושגת דרך איום מהצד ולא על ידי אכלוס ישיר, מבטאת את רוח ההיפרמודרניזם בו דגל רטי. 1.פ-ו3 מפתח את הפרש לעמדה טובה, המאפשרת הצרחה קטנה מהירה ומונעת מהשחור לכבוש את המרכז עם 1... ה5. הלבן שומר על גמישות בכך שהוא אינו מחויב כעת לפיתוח מבנה רגלים במרכז ויכול להגיב במספר דרכים למהלכי השחור.
אלטון פארקר
מועמדות לנשיאות
כשהבחירות של 1904 התקרבו, הדמוקרטים החלו לחפש מועמד שיעמוד מול הנשיא הרפובליקני האהוד, תאודור רוזוולט, ושמו של פארקר נחשב למועמד פוטנציאלי. מזכיר המלחמה של רוזוולט, אליהוא רוט, טען שפארקר "מעולם לא פתח את פיו בכל שאלה לאומית", אולם רוזוולט חשש שהנייטרליות שלו תתן לו יתרון פוליטי.
פתיחת רטי
פתיחת רטי אינה מוגבלת לרצף ייחודי של מהלכי פתיחה או למהלך פתיחה בודד אלא מהווה פתיחה מורכבת הכוללת מספר וריאציות עם תמות משותפות.
הבאג של רון
הפצה
באוקטובר 2017, הסרט קיבל תאריך הפצה ל-6 בנובמבר 2020. בנובמבר 2019, תאריך ההפצה עבר ל-26 בפברואר 2021. במאי 2020, עקב מגפת הקורונה, תאריך ההפצה עבר ל-23 באפריל 2021. ב-22 בינואר 2021, הוצאת הסרט נדחתה ל-22 באוקטובר 2021.
פתיחת רטי
באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), פתיחת רטי מסווגת בקודים A04-A09.
הבאג של רון
הפצה
זה יהיה הסרט היחיד של "Locksmith" שיופץ על ידי אולפני המאה ה-20, סרטים עתידיים של החברה יופצו על ידי האחים וורנר עקב הסכם עם החברה בשנת 2019.
פתיחת רטי
היסטוריה
לפי רטי, הפתיחה הוצגה לראשונה ברמת אמן בתחילת 1923. פתיחה זו זכתה לפרסומה הגדול ביותר כאשר רטי הביס את חוסה ראול קפבלנקה, אלוף העולם בשחמט המכהן, במשחק ביניהם בטורניר ניו יורק 1924, אחת התחרויות החזקות שאורגנו אי פעם, תוך שימוש בפתיחה זו. היה זה הפסדו הראשון של קפבלנקה בשמונה שנים.
ישנן עדויות כי אף אלכסנדר אלכין נהג לשחק את פתיחת רטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך באותה עת כמעט כל משחק שהחל עם פ-ו3 ו- ג4 של הלבן נחשב כפתיחת רטי. עם צבירת הפופולריות של פתיחה זו יחד עם פתיחת היפרמודרניות נוספות, השתכללה פתיחת רטי ונעשתה הבחנה ברורה בינה לבין פתיחות דומות אחרות.
אלטון פארקר
מועמדות לנשיאות
הוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1904 התרחשה בסנט לואיס, מיזורי, לצד האולימפיאדה. פטרונו של פארקר, דייוויד היל, שניסה להיות מועמד ב-1892, החליט לתמוך בפארקר. ויליאם ג'נינגס ברייאן, שנבחר ונוצח בידי ויליאם מקינלי ב-1896 וב-1900, לא נחשב לאלטרנטיבה ראויה. הרדיקלים במפלגה תמכו במו"ל ויליאם רנדולף הרסט, אולם ההתנגדות מברייאן ומצד הטמאני הול, המנגנון הפוליטי החזק של ניו יורק, מנעו מהם להשיג רוב. הצירים רצו לתמוך במועמדים אחרים, ואף בקליבלנד, למרות שקליבלנד לא היה אהוד מחוץ למפלגה או בתוכה, עקב הסכסוך שלו עם ברייאן.
פתיחת רטי
היסטוריה
סבלי טרטקובר כינה פתיחה זו בשם "פתיחת רטי-צוקרטורט", והתייחס ל-1.פ-ו3 כ"פתיחה מן העבר, שהפכה, במהלך 1923, לפתיחת העתיד".
אלטון פארקר
מועמדות לנשיאות
הנייטרליות של פארקר הייתה יתרון עבורו, והוא נמנע מלקחת צדדים בנושאים שפילגו את המפלגה, בעיקר בנושאים מוניטריים. היל ותומכי פארקר שתקו בכוונה בנוגע לאמונותיו של המועמד. כשהוועידה הצביעה, היה ברור שרק פארקר יוכל לאחד את המפלגה, והוא נבחר בסיבוב הראשון. הנרי דייוויס, מיליונר זקן ממערב וירג'יניה שהיה סנאטור בעברו, נבחר להיות סגנו בתקווה שיממן את מסע הבחירות.
רובן אמורים
קריירה בינלאומית
אמורים שיחק עבור נבחרת פורטוגל עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007 בהולנד.
אלטון פארקר
מועמדות לנשיאות
הוועידה התפלגה בנוגע לרצון לכלול את הצמדת הדולר לכסף במצע המפלגה, בניגוד לתקן הזהב, ותמיכה בהטבעת דולרים מכסף. תנועת "הכסף החופשי", שהייתה חזקה במפלגה ב-1896 וב-1900, הייתה אהודה בקרב חקלאים בעלי חובות במערב שהרגישו שאינפלציה תעזור להם לשלם את חובותיהם. אנשי העסקים, לעומת זאת, תמכו באינפלציה הנמוכה של תקן הזהב. ברייאן, שהתפרסם בנאום "צלב הזהב" שלו מ-1896 שהתנגד לתקן הזהב, נלחם נגד התמיכה בתקן הזהב במצע ב-1904. המפלגה הסכימה לא לכלול את הנושא במצע.