cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טד יוז
עיזבונו
בשנת 2010 יצאה הודעה מטעם הספרייה הבריטית בכנס בינלאומי שנערך במכללת פמברוק, על רכישת ארכיון מאחותו של טד יוז במחיר 29,500 ליש"ט. הארכיון כולל 41 מכתבים ששלח יוז לאחותו בעת ששהה עם פלאת' בארצות הברית. בשולי המכתבים מופיעות הערות שהוסיפה פלאת'. כמו כן מכיל האוסף 18 עמודים כתובים של מחזה ללא שם, וכן 39 טיוטות של שירים, ששלושה מהם לא פורסמו מעולם. לן ברודריק, אוצרת כתבי היד של הספרות המודרנית בספרייה הבריטית, אמרה כי "הרכישה המרגשת הזאת מאפשרת מבט אמיתי על השנים הראשונות בקריירה הספרותית של יוז ופלאת, בשעה שעדיין חיפשו פרסום והכרה בעבודתם".
חברת טד יוז
חברת טד יוז (Ted Hughes Society) נוסדה בשנת 2010. היא עוסקת בפרסום מקוון של כתב העת הספרותי "טד יוז", הניתן להורדה על ידי מנויים בלבד. כמו כן היא מאפשרת גישה חופשית למאמרים ולסקירות שנכתבו על עבודתו הענפה, במטרה לעודד חוקרים וסטודנטים להמשיך בעבודת מחקר אודותיו. מעת לעת מקיימת החברה כנסים במכללת פמברוק בקיימברידג', שבהם ניתן לחלוק מידע על חייו ועל עבודתו.
פרוזה
from "Listening and Writing'', Faber and Faber, London. Scammell, Faber and Faber (London), Picador USA (New York) 1995.
ג'ינה בכאואר
ג'ינה בכאואר (ביוונית:Τζίνα Μπαχάουερ; 21 במאי 1913 - 22 באוגוסט 1976) הייתה פסנתרנית יוונית יהודיה, שהרבתה במסעות קונצרטים בארצות הברית ובאירופה. היא הייתה ידידה קרובה של מוריס אברבנל, מנצחה הקבוע של תזמורת יוטה במשך למעלה מ-30 שנה, והופיעה לעיתים קרובות עם תזמורת זו.
בשנת 1976, לאחר פטירתה של הפסנתרנית, נוסדה תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם ג'ינה בכאואר. התחרות מושכת מדי שנה פסנתרנים צעירים מכל רחבי העולם אל אוניברסיטת בריגהאם יאנג ביוטה, ארצות הברית.
ילדותה ולימודיה
נולדה ליד אתונה במשפחה יהודית. אביה היה יליד וינה ואמה הייתה אזרחית איטליה. כשרונה לנגינה בפסנתר התגלה כשהייתה בת 5 ובגיל 8 ניגנה לראשונה בפני קהל באתונה. ג'ינה בכאואר למדה פסנתר באקדמיה למוזיקה באתונה שם הייתה תלמידתו של ולדמר פרימן, מורה גרמני.
בגיל 19 נסעה לפריז כדי להשתלם אצל אחד מחבריו ללימודים של סרגיי רחמנינוב. אחר כך התקבלה כתלמידה של רחמנינוב עצמו בלונדון ולמדה ב"אקול נורמל דה מוזיק" אצל אלפרד קורטו בפריז.
חייה במצרים ובבריטניה. פעילותה האמנותית
בשנת 1930 התחתנה עם איש העסקים היווני יואניס כריסטודולוס והזוג עבר עברה לגור במצרים. בעת מלחמת העולם השנייה הרבתה לנגן (כ-630 קונצרטים) באלכסנדריה לפני חיילים וימאים של בעלות הברית ששהו במצרים, לוחמים או פצועים, שהיו מאושפזים שם. בשנת 1933 זכתה במדליית כבוד בתחרות פסנתרנים בווינה.
בשנת 1935 הופיעה לראשונה עם התזמורת הסימפונית של אתונה תחת שרביטו של דימיטרי מיטרופולוס. כעבור שנתיים ניגנה בפריז בניצוחו של פייר מונטה. את הקונצרט הראשון בלונדון ניגנה בניצוחו של אלק שרמן ב-12 בינואר 1946.
אחרי מות בעלה הראשון בשנת 1950 עזבה את מצרים לאנגליה ונישאה לאלק שרמן. היא התגוררה בלונדון ומדי שנה, בחודש דצמבר, נהגה לנסוע ליוון לרגל יום הולדתו של המלך פבלוס השני וניגנה לפני המשפחה המלכותית. אחת מבנות המלך, הנסיכה איריני של יוון ודנמרק, הייתה תלמידתה.
באוקטובר 1950 נתנה את רסיטל הבכורה שלה בניו יורק בפני אולם כמעט ריק. שבחי המבקרים שהתרשמו מנגינתה ( היו כאלה שהתרשמו מכך, שהיא "מנגנת כמו גבר") גרמו לכך, שבהופעתה השנייה ניגנה לפני אולם קונצרטים מלא.
בכאואר הצטיינה בעיקר בנגינת יצירות רומנטיות ופוסט רומנטיות - משל רחמנינוב, סקריאבין, סטרווינסקי. באחד מתקליטיה, ב"גספר הלילה" של מוריס ראוול,, מקריין ג'ון גילגוד.
ג'ינה בכאואר ביקרה וניגנה בישראל עוד בתקופת חייה במצרים. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית בעת הסיור שלה במצרים. בשנותיה האחרונות הורתה בכיתות אמן גם בירושלים.
ג'ינה בכאואר מתה באופן פתאומי מהתקף לב ב-22 אוגוסט 1976 זמן קצר לפני שעמדה לעלות על במת הקונצרטים בפסטיבל אתונה, עם התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
בשנת 1981, 5 שנים אחרי מותה, הוציאה ממשלת יוון בול דואר לזכרה.
ביתה בשכונת האלאנדרי באתונה המשיך אחרי מותה להיות מתוחזק על ידי שכניה והפך למקום עלייה לרגל למעריציה, הממשיכים את מנהגה להאכיל את החתולים במקום.
שבח אנטנה
באלקטרומגנטיות, שבח אנטנה הוא היחס בין ביצועי האנטנה בקליטה או בשידור (לרוב בכיוון מסוים), לבין ביצועים של אנטנה דמיונית שפועלת בכל הכיוונים באופן שווה ואחיד - אנטנה איזוטרופית. ביצועי האנטנה נמדדים לפי יכולתה להתמיר בין הספק חשמלי לבין קרינה אלקטרומגנטית (גלי רדיו).
ניתן להראות שהמפתח של אנטנה איזוטרופית חסרת הפסדים, אשר לפי ההגדרה יש לה שבח 1, הוא:
כאשר λ היא אורך הגל של גלי הרדיו. השבח של כל אנטנה יחסי למפתח שלה:
כך שאנטנות עם מפתח אפקטיבי גדול הן אנטנות בעלות שבח גבוה, אשר יש להן רוחב אלומות זוויתי קטן. מרבית ההספק שלהם מוקרן באלומה צרה בכיוון אחד, ומעט בכיוונים אחרים.
אדווין רומנזו אלמר
אדווין רומנזו אלמר (באנגלית: Edwin Romanzo Elmer; ) היה צייר אמריקאי שזכה להכרה מועטה במהלך חייו, אך מוכר כיום בזכות ארבע יצירותיו: "תמונת אבל", "גברת מבאפטיסט קורנר", "משקפי קסם" ו"מקום הולדתה של מארי ליאון", שהפיק בין השנים 1892-1890. יצירתו זכתה להכרה רחבה בשנות החמישים של המאה העשרים ובשנת 1982 נערכה לכבודו תערוכה בולטת במוזיאון האמנות סמית' קולג' (The Museum of Art) שבנורת'המפטון, מסצ'וסטס.
אלמר לימד עצמו לצייר, ערבב ז'אנרים שונים זה עם זה וצייר מתוך התבוננות בעיקר פורטרטים וטבע דומם.
ביוגרפיה
אלמר נולד למשפחה ענייה באשפילד במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. הוא בילה את רוב ילדותו בבקלנד השכנה.
בשנת 1867 עבר אלמר לקליבלנד על-מנת לנסות ולעבוד עם אחיו, סמואל ואנסל בעסקי חוטי-משי, אך כמה שנים מאוחר יותר חזר לבקלנד ובנה עם אחיו את האחוזה שנראית ברקע ציורו המוכר ביותר, "תמונת אבל". במשך השנים, היו לו מספר ניסיונות (רובם לא מוצלחים) בתחום העסקים; כמו ניהול סלון ביליארד, ייבוא של מסחטות בגדים, מכונות כביסה, מחבצות חמאה ועוד. הוא גם היה הממציא של חלק ממכשירים האלה ואחראי על המצאת מכשיר לקליעת שוטים וכן על המכונה מחביצת החמאה.
אלמר התחתן בשנת 1879 עם מרי ג'יין וור, בתו החורגת של בן-דודו ג'ון. שנה לאחר מכן נולדה בתם אפי שנפטרה עשר שנים מאוחר יותר (1890). פטירתה הוא נושא ציורו, "תמונת אבל" (Mourning Picture) מאותה שנה. לאחר המות הילדה, מרי חשה שברון-לב גדול וחוותה דיכאון. מסיבה זו עזבו הזוג אלמר את הבית בבקלנד, אך נשארו באזור. במשך שלוש השנים הבאות, אלמר, כאמור, הפיק את עבודותיו המוערכות ביותר והחל לעבוד גם כאומן פורטרטים מסחריים.
לא ידוע על הכשרה אמנותית ממוסדת כלשהי שקיבל אלמר, מלבד שנה אחת (1899-1900) בה למד ב"אקדמיה הלאומית לעיצוב" בניו יורק. לאחר שנה זו חזר למסצ'וסטס, הפעם לשלבורן פולס, שם הוא פתח סטודיו לדיוקנאות מסחריים.
בשנת 1907 משפחת אלמר שבה לגור באשפילד, קרוב לביתם הישן. את המשך חייו הוא העביר בתור חקלאי והמשיך לצייר עד כמה שנים לפני מותו בשנת 1923. בשנה זו הוא חלה במחלת הסרטן ושם קץ לחייו. אשתו מרי נפטרה ארבע שנים אחריו.
תרומתו לציור
בתקופה זו של המאה התשע-עשרה, ציירים מקומיים מעיירות קטנות פרחו בחוף המזרחי של ארצות הברית. ציירים אלה לא אומנו בציור אקדמי וערבבו ז'אנרים וקונבנציות זה בזה. הסגנון מכונה לעיתים בשם "אמנות פולק". אלמר אף הרבה לעשות ניסיונות בשילוב של המדיומים הציור והצילום. הוא צייר מתוך התבוננות בתצלומים ורשם בצבעי גיר על גבי הגדלות של תצלומים.
בחייו, באזור העיירות שבו חי במסצ'וסטס, הוכר אלמר כצייר הידוע בתשומת-לבו הרבה לפרטים. הוא אף זכה במספר פרסים בכמה ירידים מקומיים ובין השנים 1904-1907 הוצגו חלק מציוריו בתצוגות אישיות בשלבורן פולס; כולל שתי תערוכות בחנות לממכר גלידה.
מעת לעת עבד אלמר לפרנסתו בציור דיוקנאות מסחריים ולאחר שובו מן האקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק (1899-1900) הוא אף פתח סטודיו על-מנת להמשיך בעיסוק זה.
אמנותו
ארבעת הציורים שהופקו בין 1890-1892 הם הבסיס עליו נבנה שמו של אלמר החל ממחצית המאה העשרים. כל הציורים שהפיק לאחר שלוש שנים אלה נחשבים על ידי חוקרים כ"פחות מעניינים".
"תמונת אבל"
הציור המוכר ביותר שלו הוא "תמונת אבל" משנת 1890 ומהווה פורטרט משפחתי המתאר את האמן, את אשתו ואת בתם אפי שנפטרה זמן מה קודם לכן. כאמור היצירה משלבת בתוכה ז'אנרים שונים של ציור. אך יחד עם אלמנטים של פורטרט ציור, ישנו שילוב של קונבנציות צילום פופולריות. ציור זה, כמו ששמו מבטא ליטרלית, ניתן לכנות "ציור אבל שלאחר המוות". ייצוג מסוג זה בציור היווה פרקטיקה מקובלת מבחינה חברתית בארצות הברית של המאה התשע-עשרה והיה מבוסס בדרך כלל על דיוקן מתוך תצלום שנלקח לפני מות האדם, או לאחר מותו (צילום פוסט-מורטם). בסוג זה של ציורים, אלו שנפטרו מוצגים כחיים בהווה הציורי. ואכן, אלמר הושיב את עצמו ואת אשתו האבלה על הדשא לפני אחוזתם בבקלנד. לא רחוק מהם, בצד שמאל עומדת דמותה של אפי המתה בגודל טבעי. היא נראית ליד משחקיה וחיות המחמד שלה. לצידה עומדת כבשה בוגרת. ישנו ניגוד בין המשפחה האבלה שיושבת בחשכה יחסית, לעומת הבת המתה שטופת האור. חוקרים טוענים שישנן שתי מטרות לציורים מסוג זה: הצהרה על רעיון נצחי של ואניטאס על ידי ייצוג סוף החיים של הפרט ולעומת זאת, ניסיון לייצוג ריאליסטי של הדבר עצמו. בנוסף לתיאור האבל, עניין בעל ערך כאן הוא הצהרה על מוסד המשפחה.
לא ידוע כיצד הגיבו בני דורו של אלמר ליצירה, אך כיום הציור עומד כאמת-מידה לציור אמריקאי מקומי של המאה התשע-עשרה. כיוון שהיצירה פתוחה לכמות רבה של פרשנויות היא סוגננה בעבר כשייכת לציור הנאיבי, פרימיטיבי, סוריאליסטי, פוטוריאליסטי, ואפילו לומיניסטי ועוד. השפעות אסתטיות על אלמר אינן ידועות והן כולן פרי תאוריות לא מבוססות בעובדות.
המשוררת והתאורטיקנית הפמיניסטית אדריאן ריץ' כתבה שיר על ציור זה מנקודת מבטה של הילדה המתה, אפי.
יצירות נוספות
מיד לאחר "תמונת אבל", המשיך אלמר לצייר והפיק עוד שלוש עבודות מוכרות:
לקראת סוף חייו אלמר צייר נופים בצבעי פסטל המבוססים על תצלומים שלקח בעת נסיעותיו באזור הכפר.
עבודתו כצייר דיוקנאות
כאמור, אלמר לא מכר רבים מציוריו המקוריים אך עסק לפרנסתו בעשיית "דיוקנאות קריאון" מסחריים; רישום קל בצבעי קריאון המבוצע על-גבי הגדלות של תצלומים. כל דיוקן יכול היה להלקח מדאגרוטיפ, עד עשרות שנים לאחר שזה נעשה בראשונה ולכן הדבר מציב קשיים רבים על המעקב אחר מקור עבודות אלה.
תופעה זו הייתה שכיחה בחוף המזרחי בשני העשורים האחרונים של המאה התשע-עשרה. אלמר היה אחד ממאות שעסקו בציור ובסחר של דיוקנאות ממין אלה וראה עצמו כאמן למרות מסחריותו של תחום זה. יחד עם עבודה זו אלמר אף התפרנס ממכירת מסגרות לציור.
לקריאה נוספת
Jones, Betsy B., Edwin Romanzo Elmer, 1850-1923 ,Smith College Museum of Art, Northampton, Massachusetts, 1983.
סעודת אסתר
מקור המנהג
המקור הקדום ביותר למנהג "סעודת אסתר" הוא בספר שני לוחות הברית של הרב ישעיה הלוי הורוביץ בו כתוב: "וראיתי מאחד מהמדקדקים שהיו עושים בסעודתם של יום שני של פסח איזה זכר לסעודת אסתר כי בו ביום נתלה. כדי להזכיר שבחו של מקום ברוך הוא".
לאחר מכן נזכר המנהג, בין השאר, במגן אברהם, בערוך השולחן ובקיצור שולחן ערוך. אצל הרב יאיר חיים בכרך מצוין שהמדקדקים אוכלים "בשר יבש חתיכה הראוי להתכבד". בספר מנהגי החת"ם סופר מצוין כי הוא נהג לאכול לשון מיובשת בסעודת אסתר. בחוץ לארץ היום השני של פסח הוא יום טוב ועל כן מתקיימת בו ממילא סעודת חג.
בחסידות
אצל חסידים היו מנהגים שונים לגבי המאכל שהיו מוסיפים לסעודה וכן נוספו זמירות. הרב אהרן בראנדוויין מפלעשטין והרב יואל טייטלבוים מסאטמר נהגו לאכול פשטידה מיוחדת. הרב אהרון רוקח מבעלז נהג לאכול "חרעמזלעך" (לביבות מטוגנות) והרב אליעזר פלטיאל רויטבלאט, אב"ד שעניצא, נהג לאכול מאכל שנעשה משאריות חרוסת.
הרבי מנחם מנדל שניאורסון דן בשאלה מדוע מציינים את נס פורים בימי הפסח, שהרי נס הפורים טפל לגאולת מצרים. הוא עונה שיש מעלה בפורים בכך שהיה בו התעוררות מלמטה, מצד עם ישראל, בניגוד לגאולת מצרים שהייתה בה התעוררות מלמעלה.
קבוע גולומב-דיקמן
במתמטיקה, קבוע גולומב-דיקמן הוא קבוע מתמטי המופיע בתורת התמורות האקראיות.
יציקה
יציקה היא תהליך ייצור שבו מוזגים חומר גלם מותך, כגון מתכת או פלסטיק, לתוך תבנית בעלת צורה רצויה, שבה הוא מתמצק ומקבל את צורת חלל התבנית. כשהחומר מתמצק מוציאים אותו על ידי הסרת התבנית או שבירתה. חומרי היציקה הם בדרך כלל מתכות, זכוכית, או חומרים שמתקשים כתוצאה מערבוב של שני רכיבים או יותר יחד כדוגמת סוגי פלסטיק, בטון וטיח. תהליך היציקה משמש לרוב ליצירת צורות מורכבות שקשה לייצר אותן בשיטות אחרות כגון עיבוד שבבי או פיסול.
קבוע גולומב-דיקמן
במונחים של תורת ההסתברות, a_n הוא התוחלת של אורך המעגל הארוך ביותר של תמורה של קבוצה בעלת n איברים המתפלגת בהתפלגות דיסקרטית אחידה.
יציקה
תהליך היציקה הוא תהליך קדום שקיים מעל ל-6,000 שנים. היציקה הידועה העתיקה ביותר ששרדה היא צפרדע מנחושת אשר נוצרה בשנת 3200 לפנה"ס.
מתכות
יציקת מתכת היא אחת מתהליכי היציקה הנפוצים ביותר. כשמדובר בכמויות גדולות שיטה זו היא הזולה ביותר.
טיח, בטון ופולימרים
טיח וחומרים כימיים אחרים כגון בטון ופולימרים אפשר ליצוק בכמה סוגי תבניות כגון תבניות חד פעמיות לייצור חלקים ספציפיים (תבניות אלו יכולות להיות עשויות מחומרים רכים כגון גומי שנתמך על ידי תבנית קשיחה חיצונית) ובנוסף אפשר ליצוק לתוך תבניות רב-פעמיות לייצור המוני כמצוין לעיל. כאשר יוצקים טיח או בטון אפשר ליצור צורות שונות על התבנית עצמה ואף צבעים ומרקמים ייחודיים. דוגמאות לשימושים אלו אפשר לראות בטיח אשר המראה החיצוני שלו הוא כשל אבן טבעית, ותחריטים מסוימים על קירות בניינים. כאשר יוצקים בטון אפשר אפילו ליצור פסלים, מזרקות, ספסלים לשימוש חיצוני וכו'.
סימולציה של תהליך יציקה
לפני ביצוע היציקה עושים סימולציה של התוצאה שבה מחשבים את איכות התוצר, החוזק שלו ותכונות מכניות נוספות. הסימולציה יכולה לתת תמונה מדויקת של תכונות התוצר וע"כ אפשר לתכנן מראש תכנות ספציפיות של הרכיב ע"פ השימוש הצפוי בו. היתרון המובהק של הסימולציה הוא בחיסכון בחומר, אנרגיה ושימוש מיותר במכונות הייצור.
שימוש בתהליך הסימולציה התחיל בתחילת שנות השבעים באוניברסיטאות באירופה ובארצות הברית. במהלך חמישים השנים האחרונות התהליך התקדם מאוד הודות לשימוש בתוכנות מחשב מיוחדות כגון מגמה ("MAGMA") ואוטוקאסט ("AutoCAST") הנותנות זווית ראייה חדשה למהנדסים לתהליך הפנימי בתוך התבניות.
גאורגיה באירוויזיון
גאורגיה נטלה חלק באירוויזיון כ-15 פעמים החל מהצטרפותה הראשונה לתחרות. גאורגיה מעולם לא ניצחה בתחרות, מעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מחמש המדינות המובילות בגמר והישגה הטוב ביותר בגמר התחרות הוא המקום ה-9 אליו הגיעה פעמיים ב-2010 ו-2011. גאורגיה פרשה מהתחרות ב-2009 עקב פסילת השיר שהגישה לתחרות בטענה כי השיר מציג עמדה פוליטית האסורה על פי תקנון התחרות, והיא חזרה ליטול חלק בתחרות באופן סדיר ב-2010.
היסטוריה
ב-2005, רשות השידור הגאורגית הצטרפה לראשונה לשורות איגוד השידור האירופי. בעקבות הצטרפותה לאיגוד, הייתה יכולה גאורגיה ליטול חלק בתחרות לראשונה ב-2006. על אף שרצו שמועות אודות רצונה של גאורגיה ליטול חלק בתחרות, רשות השידור הגאורגית לא נטלה חלק בתחרות ב-2006.
שנה לאחר מכן, איגוד השידור האירופי עדיין הגביל בתחרות למקסימום של 40 מדינות שיכולות ליטול בה חלק, אולם במרץ של אותה שנה הודיע האיגוד כי ארבעים ושתיים מדינות נוטלות חלק בתחרות. רשות השידור הגאורגית הודיעה בתקשורת כי גאורגיה תיטול חלק בתחרות באותה שנה ומנכ"ל רשות השידור הגאורגית, דוד קינדטורשווילי, הודיע כי הנציג הראשון של גאורגיה לתחרות יבחר תוך בחירה פנימית של רשות השידור הגאורגית.
מחלקת השיווק של רשות השידור הגאורגית בחרה כנציגתה הראשונה לתחרות את סופו חלוושי מתוך רשימה של עשרים האמנים הפופולריים ביותר בגאורגיה. במרץ של אותה שנה, רשות השידור הגאורגית הרימה משדר במסגרתו הצופים בחרו, מתוך רשימה של חמישה שירים אפשריים, את השיר עמו הנציגה הגאורגית תופיע בתחרות. הצופים בחרו את השיר "My Story", אולם לאחר מספר ימים החליטו לשנות את שמו של השיר לשם "Visionary Dream".
בהופעתה הראשונה בתחרות סופו חלוושי העפילה לגמר מהמקום ה-8 בשלב חצי-הגמר והתמקמה בגמר התחרות במקום ה-12 עם תשעים ושבע נקודות.
הישגים
גאורגיה נטלה חלק בתחרות כ-12 פעמים: מתוכן היא הגיעה פעמיים למקום התשיעי בגמר התחרות שהוא הישגה הטוב ביותר בתחרות. הפעם הראשונה הייתה ב-2010 כאשר סופו ניזָ'ראדזֶה הופיעה עם השיר "Shine" שסיים את גמר התחרות עם 136 נקודות, ואף הגיע למקום השלישי בשלב חצי-הגמר עם 106 נקודות ובפעם השנייה שנה לאחר מכן, כאשר אלדרין הופיעה עם השיר "One More Day" שסיים את גמר התחרות עם 110 נקודות. גאורגיה מעולם לא ניצחה בתחרות ומעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מחמש המדינות המובילות בגמר התחרות.
גאורגיה נחשבת לאחת המדינות הפחות מוצלחות בתחרות האירוויזיון ומראשית ימיה בתחרות ועד ימינו כמעט ולא הצליחה להתברג למקומות מכובדים בתחרות ולעיתים קרובות אף כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר. גאורגיה הצליחה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר החל מ-2004 כשבע פעמים ב-2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015 ו-2016. גאורגיה הגיעה פעמיים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות ב-2014 ו-2018, אולם הדבר התרחש בשלב חצי-הגמר.
הישגה הגרוע ביותר של גאורגיה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-20 עם 104 נקודות, אותו השיגה ב-2016 עם השיר "Midnight Gold" עמו הופיעו ניקה קוצ'רוב ויאנג גאורגיאן. עם זאת, גאורגיה מעולם לא הגיעה למקום האחרון בתחרות בשלב הגמר ומעולם לא סיימה את גמר התחרות עם אפס נקודות.
שפה
החל מהצטרפותה לתחרות, גאורגיה שלחה לתחרות שירים בעיקר בשפה האנגלית: 9 שירים הושרו באנגלית, השירים ב-2018 ו-2019 הושרו בגאורגית והשיר ב-2012 הושר בחלקו באנגלית ובחלקו בגאורגית. גאורגיה היא בין המדינות היחידות בתחרות אשר שלחה שיר שאינו בשפה הרשמית של המדינה כאשר הצטרפה לראשונה לתחרות.
הצבעות
ארמניה, שכנתה של גאורגיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות וגאורגיה מעניקה לה מספר רב של נקודות. ב-2007, 2008, 2014, 2015 ו-2016 (הצבעת הקהל), גאורגיה העניקה לארמניה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. ב-2010 (חצי-גמר וגמר), 2013 (חצי-גמר) ו-2015 (חצי-גמר), ארמניה העניקה לגאורגיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. כמו כן, גם ליטא נוהגת להעניק נקודות רבות בתחרות לגאורגיה. כך, למשל, ב-2007, 2010 (חצי-גמר וגמר), 2011 (חצי-גמר וגמר) ו-2012 (חצי-גמר), ליטא העניקה לגאורגיה את מספר הנקודות הרב ביותר בתחרות. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מולדובה ורומניה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
גאורגיה באירוויזיון 2009
הודות לניצחונו של דימה בילאן ב-2008, התחרות עתידה הייתה להתקיים ב-2009 במוסקבה בקומפלקס הספורט אולימפיסקי. באותה שנה, לא היה בטוח אם גאורגיה תיטול חלק בתחרות העתידה להתקיים במוסקבה בעקבות הלחימה בין שתי המדינות בדרום אוסטיה. בתחילה, יושב ראש רשות השידור הגאורגית אמר כי "בלתי-סביר שגאורגיה תחליט לפרוש". בעקבות ניצחונה של גאורגיה באירוויזיון הילדים 2008 ומרב הנקודות אותן קיבלה מרוסיה באותה תחרות, הביאו את גאורגיה להחלטה להיכנס לשורותיה של התחרות עם השיר "We Don't Wanna Put In", אשר מבצעת הלהקה הגאורגית Stephane & 3G.
ב-10 במרץ 2009, נפסל השיר הגאורגי על ידי מארגני התחרות. הטענות לפסילת השיר היו כי השיר מציג עמדה פוליטית האסורה על פי תקנון התחרות, לכאורה מכיל את שמו של רה"מ רוסיה ולדימיר פוטין וכי השיר הוא משחק מילים שפשוטו כמשמעו: "אנחנו לא רוצים את פוטין" ולא, כפי שטענה רשות השידור הגאורגית, "אנחנו לא רוצים לשים". רשות השידור הגאורגית דחתה את הטענות שהובילו לפסילה בטענה כי השיר מוגש ברוח הומוריסטית ושכל מדינה דמוקרטית הייתה מתייחסת אליו כבדיחה שאינה פוגענית. היא טענה שהמניע העיקרי לפסילה הוא קנטרני וכי רוסיה הפעילה לחץ על מארגני התחרות על מנת לפסול את השיר.
העובדה כי רוסיה היא גם מארחת התחרות לא הקלה על גאורגיה את המצב, והיא התבקשה לבחור בתוך חמישה ימים שיר חדש במקום הקודם שנפסל. רשות השידור הגאורגית סירבה בטענה שהיא מסרבת "להתחרות במדינה הפוגעת בזכויות-אדם ובחוקים הבינלאומיים", החליטה לשאת בתוצאות ולפרוש מהתחרות כחודשיים טרם קיומה. בעקבות המחלוקות בין שתי המדינות, רשות השידור הגאורגית לא שידרה את התחרות ב-2009.
בתגובה לפעולותיה של רוסיה בדרום אוסטיה והלחימה בינה ובין גאורגיה, איימה ליטא להחרים את התחרות ב-2009 אם "רוסיה תמשיך להפגין כוח ולהתעלם מהמשפט הבינלאומי". בנוסף, התפרסמו דיווחים כי גם אסטוניה עלולה לא ליטול חלק בתחרות ב-2009, אם כי, למרבה האירוניה, ליטא ואסטוניה העניקו את מרב הנקודות לרוסיה ב-2008. באוגוסט 2008, שרת התרבות האסטונית, לייני ג'נס, דיווחה על החרם המשותף של המדינות הבלטיות, אסטוניה, ליטא ולטביה, על התחרות. מקבילה, שר התרבות הליטאי, ג'ונאס ג'וקאס, אמר כי "מוקדם מדי לדון בחרם" שכן "החלטות ספונטניות עשויות להחריף את מאמצי הדיפלומטים ולהחריף את המצב". מאוחר יותר לטביה הכחישה בתוקף את דיווחי החרם המשותף על התחרות והודיעה כי היא תיטול חלק בתחרות ב-2009, רשות השידור האסטונית אישרה בספטמבר 2008, כי בשל לחץ וביקוש ציבורי, אסטוניה כן תיטול חלק בתחרות ב-2009 וליטא כן נטלה חלק בתחרות שהתקיימה במוסקבה ב-2009. אולם, התחרות ב-2008 הייתה הפעם האחרונה בה ליטא העניקה לרוסיה את מרב הנקודות בתחרות וכאשר גאורגיה שבה לתחרות ב-2010 היא העניקה לה את מרב הנקודות וכך גם בשנה שאחריה.
כריסטיאן צ'אווס
חוסה כריסטיאן צ'אווס גרזה (בספרדית: Christian Chávez; נולד ב-7 באוגוסט 1983) הוא שחקן וזמר מקסיקני. ידוע בתור חואן "גובאני" מנדס לופז בטלנובלה "Rebelde", ובתור חבר בלהקת "RBD".
קריירה
ההצלחה של הטלנובלה "Rebelde" הובילה להקמת הלהקה "RBD". צ'אווס השתתף בטלנובלה פופולרית נוספת, "כיתה 406", בתפקיד פרצ'ו, יחד עם שותפיו מ-"Rebelde", אנהי, דולסה מריה, ואלפונסו הררה. בחודש יוני 2007 הוא הופיע על הבמה במופע "היום אני לא יכול לקום", במאי 2008 הוא השתתף ב"אבניו Q", הגרסה המקסיקנית של המקור, שם שיחק בתור הדמויות הראשיות, אאוג' (פרינסטון) ורודרי (רוד). הנוכחות שלו במופע הייתה אמורה להיות אחת האטרקציות.
חיים אישיים
בשנת 2005, נישא צ'אווס לבן זוגו BJ מרפי. בחודש ספטמבר 2007 הוא הואשם שניסה לפגוע בבעלו, BJ מרפי, הוא הכחיש את השמועות, וביוני 2009 התגרשו השניים.
בשנת 2007 הזמר נעצר כאשר הוא ניסה לקנות מריחואנה בניו יורק, הוא התנצל על האירוע, ומאוחר יותר להקתו "RBD" הצהירה שהם נותנים לו את תמיכתם למרות שעשה טעות.
אף על פי, שהוא תומך בזכויות ההומואים, הוא אמר שהוא לא רוצה שיראו אותו בתור נציג של הקהילה הגאה. עם זאת, בחודש יוני 2008, הוא הופיע בעמוד הראשון של מגזין חדש של הומואים מקסיקני. הוא מעריץ גדול של S.L, בנפיקה ליסבון של פורטוגל, ואמר שראה כבר את כל המשחקים.
ב-2016 החל לשחק בטלנובלה "להתעורר לצדך" בתפקיד של כריסטיאן ליל, לצידו של דניאל ארנס.
בשנת 2021 גילם את מת'יאס בטלנובלה "La suerte de Loli" מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית טלמונדו, לצדם של גבי אספינו וגבי אספינו.
סיורים
תאריכים של הופעות
פלסטוכרון
פלסטוכרון (plastochron או plastochrone) המוכר גם כאינדקס-פלסטוכרון או אינדקס-פלסטוכרוני של עלים), היא דרך למדידת גילו של צמח כתלות בתכונות המורפולוגיות שלו, יותר מאשר גילו הכרונולוגי, ומכאן שממד הזמן פחות משחק בו תפקיד. כך ניתן להימנע מטעויות במדידת גיל הצמח שיכולות לנבוע מגורמים שונים המשפיעים על קצב הגדילה וההתפתחות שלו.
יחידה 30
יחידה 30 הייתה יחידה מיוחדת של צה"ל, שפעלה בין השנים 1951–1952 במסגרת חטיבת הנגב. שהוקמה כדי לטפל בבעיית המסתננים ובמקביל ערכה סיורים גאולגים והנדסיים.
על היחידה
בתחילת שנות ה-50 היו מקרים רבים בהם מסתננים ומחבלים חדרו לשטח המדינה. באזור מסוים שכונה "המערב הפרוע", באזור בית גוברין, היו חדירות רבות ועל יחידה 30 הוטלה המשימה לטפל במצב.
בתחילה, מנתה היחידה 30 לוחמים בשתי מחלקות שהגיעו הישר מהבקו"ם. בסיס היחידה היה בבית גוברין. מפקד היחידה היה אברהם לוין, מפקדי המחלקות היו הרצל אליאב והלל באומפלד. האימונים האינטנסיבים נמשכו יותר מארבעה חודשים וכללו בין היתר מסעות ארוכים (עד 40 ק"מ), אימוני כידון, קורסים בחבלה, בצליפה ובנהיגה ואף קורס צניחה. הנשק שקיבלו הטירונים היה שונה מהמקובל. הנשק האישי היה תת-מקלע סטן, הנשק היחידתי כלל מקלעי ברן, מרגמות 2 אינץ' ופיא"טים. בתקופת האימונים של היחידה העביר אותה פיקוד הדרום למחנה קבע במשמר הנגב ומינה לה שלושה קצינים חדשים: המפקד סרן חיים דים (לימים אל"ם) ושני סגני משנה: בנימין ענבר (לימים תא"ל) ואהרון קמארה (לימים סא"ל). בין הישגי היחידה: תפיסת שיירות מבריחים והחרמת רכוש, עדרים וחשיש, סיורים לשם מיפוי גאולוגי של הנגב ורצועת עזה.
סיור בעיראק סואידן
הבתים ההרוסים של הכפר עיראק סואידן נהפכו למלונות לילה למבריחים מהר חברון בדרכם לרצועת עזה. כיתה אחת התמקמה באשקלון העתיקה ובערבים הייתה יוצאת לסיורים בהריסות שסביב עיראק-סואידן-פלוג'ה. כיתת חיילים דרוזים מיחידה 300 הצטרפה לסיורים. שבועיים העלו הלוחמים חרס עד שבוקר אחד הם שמעו נקישות וראו שיחים מונחים על השביל. כשהרימו אותם ראו עקבות שהוליכו לגדר צדדית לידה מצאו שני מסתננים מסתתרים. הם נלקחו לבסיס. יום אחר, בסביבות באר שבע, נתפסה שיירה ובה 11 חמורים שהוסבו לשימוש כניוד של היחידה. מאוחר יותר נלקחו מהם החמורים.
המארב בע'רנדל
מסתננים שחדרו לשטח ישראל מירדן רצחו חמישה שומרים במחנה החוצבים בתמנע. נודע שהמסתננים חדרו למחנה מהערבה, מאזור ע'רנדל, במרחק 30 ק"מ מצפון מזרח לקיבוץ יטבתה. בע'רנדל עמדה תחנת משטרה ירדנית וסביבה חנו שבטי בדווים. לוחמי יחידה 30, שחנו בבאר אורה, נשלחו לאזור זה כדי לחפש מסתננים ולפגוע בהם. כמו כן, הוטל על אנשי החוליות לבדוק את הקשר בין תחנת המשטרה הירדנית ובין הבדווים. נשלחו שתי חוליות משני עברי הואדי המוביל למשטרה. הלוחמים צעדו יחפים בחולות כדי לא להשאיר את עקבות נעלי הקרפ ובשטחים המסולעים הלכו בנעליים. עם שחר התמקמו על שתי גבעות מול המשטרה. המרחק בין גבעה לגבעה היה כשני ק"מ.
בשלב מסוים התגלו הלוחמים. חוליה אחת הצליחה לברוח אל הגבול. אנשי החוליה האחרת, ו נתגלו וחיילי המשמר הלאומי הירדני תקפו אותם. שעות אחדות לחמו השניים עד שאזלה תחמושתם והם נהרגו בקרב. על פי סברה שלא הוכחה הודיע אזרח שעבד במטבח בבאר אורה על הסיור לערבים שטמנו מלכודת לסיירים. ימים אחדים אחרי הקרב החזירו הירדנים לצה"ל את גופותיהם של הלוחמים ליד עקבה.
לוחמי היחידה תכננו פעולת תגמול נגד שבט בדווי שאנשיו הרגו כנראה את הלוחמים. הם הגיעו לגבול מצוידים בבקבוקי מולוטוב מאולתרים, אך שם השיגה אותם ההוראה לחזור. גם פעולת תגמול נגד עקבה בוטלה ברגע האחרון.
המסע לפטרה
ב-1952 יצאו לפטרה מפקד היחידה חיים דים וסגנו אהרון קמארה. כך מתאר זאת קמארה בספרו של אורי מילשטיין "ההיסטוריה של הצנחנים": אינני יודע מה בדיוק הייתה מטרת המשימה" אמר קמארה. "יום אחד פקד עלי חיים לקחת מימיה ונשק אישי ולהצטרף אליו לסיור. יצאנו בלילה וחזרנו בלילה שאחריו. הוא אפילו לא אמר לי לאן הולכים. הייתי סייר טוב ולכן כנראה הטיל עלי את המשימה. אני סבור שתכננו איזו פעולת גמול באזור". גם הסיור השני של קמארה נסתיים בהצלחה. רוב הסיירים האחרים שניסו להגיע לסלע האדום נהרגו. "צעדנו בזהירות, כגששים לא כחיילים," סיפר קמרה. ידענו שכל רועה ערבי בשטח הוא אויב צופה של הירדנים, ושאם אחד מהם רואה אותנו גמרנו עם החיים". זהו היה המסע הראשון של ישראלים לפטרה.
פירוק היחידה
בסוף 1952, ותיקי היחידה השתחררו מהצבא ופיקוד הדרום לא שלח לוחמים חדשים כך שלמעשה שנה לאחר הקמתה פסקה יחידה 30 להתקיים. רבים מלוחמיה סיימו אחר כך קורס קצינים ופיקדו על יחידות קרביות.
צה"ל לא ידע אז כיצד להשתמש יחידות מיוחדות, היחידה הייתה מאומנת היטב אך לא קיבלה מספיק תמיכה וגיבוי מהפיקוד העליון. עם זאת, היה זה ניסיון ראשון וחשוב להקים יחידת עלית וביחידה 101 שקמה אחריה, כבר השכילו להפיק לקחים.
משחקי העולם
משחקי העולם הם אירוע ספורט בינלאומי שנערך לראשונה בשנת 1981 ובו מתקיימות תחרויות בענפי ספורט שאינם נכללים במשחקים האולימפיים. האירוע מנוהל על ידי האגודה הבינלאומית למשחקים העולמיים תחת חסותו של הוועד האולימפי הבינלאומי, ומתקיים אחת לארבע שנים.
כמה מענפי הספורט ששוחקו במסגרת משחקי העולם נעשו מאוחר יותר ענפים אולימפיים לדוגמה, טריאתלון. ענפים אחרים היו ענף אולימפי בעבר, כמו משיכת חבל. עם זאת, לאור העמדה הנוכחית של הוועד האולימפי, שקובעת שמספר המשתתפים באולימפיאדה לא יעבור את ה-10,500 משתתפים, לא סביר שענפים רבים של משחקי הספורט העולמיים יקודמו לדרגת ענפי ספורט אולימפיים.
חלק מענפי הספורט המשוחקים כיום במסגרת משחקי העולם הם ניווט ספורטיבי, פיתוח גוף, הרמת כוח, סקווש, נטבול וסקי מים.
קיום המשחקים בענפי הספורט השונים תלויים בזמינות המתקנים בעיר המארחת את האירוע. לצורך כך נבנים לעיתים מתקנים חדשים.
בדרך כלל, בין 25 ל-35 ענפי ספורט מתקיימים בכל אירוע. חלק מענפי הספורט מוגדרים ענפי הדגמה, ובהם לא מחולקות מדליות.
אירועים
(* לא כולל את מספר הספורטאים ששיחקו בענפי ההדגמה, מספר המוגבל ל-800)
ג'ניפר לורנס
היא החלה את קריירת המשחק שלה עם תפקידים קטנים ומועטים ולאחר מכן החלה לקבל תפקידים משמעותיים בסרטי אינדי דוגמת: "ערבה בוערת" ו"קר עד העצם", עליו הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב.
לורנס קיבלה שבחים מהמבקרים על תפקידה בסדרת סרטי "משחקי הרעב" כקטניס אוורדין. בעקבותיהם היא גם זכתה לפריצה ולהצלחה שקיבלה, אשר הפכה אותה לאחת השחקניות המצליחות והפופולריות ביותר בעולם, ואף לשחקנית המשפיעה והמרוויחה ביותר לשנת 2015.
נודעת גם בתור מיסטיק/רייבן ב"סדרת סרטי אקס-מן".
ביוגרפיה
לורנס נולדה וגדלה בפרוור של לואיוויל, קנטקי שבארצות הברית. אביה גארי לורנס היה בעל חברת בנייה, אותה מכר בהמשך, וכיום הוא ואמה קארן קוץ' מפעילים מחנה קיץ בשטחה של חוות סוסים הנמצאת בבעלותם, שם לורנס אהבה לרכוב על הסוסים מלבד לעזור להוריה במחנה כעוזרת אחות. אמה גידלה אותה להיות "קשוחה" כמו שני אחיה הגדולים, בן ובליין הגדולים ממנה ב-10 ו-5 שנים בהתאמה, עד כדי כך שלא יכלה לשחק עם הבנות בגן שהיו עדינות יותר. היא גם עסקה הרבה בספורט בצעירותה כששיחקה סופטבול, הוקי שדה וכדורסל במסגרת בית ספר ואף הייתה מעודדת. את הילדות שלה תיארה כ"לא שמחה" בגלל חרדות חברתיות שהקשו עליה להשתלב, אולם ברגע שגילתה את המשחק הצליחה להרגיש שהיא טובה במשהו בפעם הראשונה בחייה. היא מעידה שתמיד הייתה שטותית ונהגה להופיע בפני המשפחה עם תלבושות ולחקות אנשים והתנהגויות בצורה פארודית. כשהייתה בת 9 הצטרפה למקהלת הכנסייה, שם קיבלה את התפקיד הראשון שלה במחזה המבוסס על ספר יונה כששיחקה זונה ולדברי הוריה "גנבה ישר את ההצגה". במשך שנים ספורות אחרי זה היא המשיכה לשחק במחזות כנסייה נוספים ובמחזמרים בית ספריים.
בגיל 14 היא התגלתה על ידי סוכן כישרונות שהבחין בה כשבילתה את חופשת האביב עם אמה בניו יורק, וזה סידר לה אודישנים בסוכנויות דוגמנות שונות בעיר. אמה עודדה אותה להיות דוגמנית אבל היא שאפה להיות שחקנית ולכן דחתה את כולן. במשך חודשים אחרי ששבה הביתה היא והסוכן הפצירו בהוריה לתת לה לעבור לגור בניו יורק כדי שתוכל להמשיך ללכת לאודישנים, עד שלבסוף השתכנעו בעזרתו של בליין, שגם היה זה שנסע איתה לשם לתקופה קצרה בקיץ. אחרי שלקחה שיעורי משחק באינטרנט היא נבחנה לתפקיד הראשון שלה בקריאה קרה (אודישן על המקום) והצליחה להרשים את הסוכנים, שחשבו שהיא עשתה את האודישן האקראי הכי טוב של ילדה בגילה. לאחר שהסוכן שכנע את אמה שבתה צריכה להיות שחקנית היא חתמה בסוכנות CESD, וכשלורנס החלה להיות מלוהקת לעבודות מזדמנות אמה עברה לגור איתה בניו יורק למשך שנה. עד 2006 הספיקה לעבור ללוס אנג'לס עם אמה שבהמשך עזבה אותה. העבודות הראשונות שקיבלה היו פרסומות לחברת סלולר ופרומו לסדרה ב-MTV. אחרי המעבר לניו יורק, לורנס לא חזרה יותר אל בית הספר ולכן מעולם לא קיבלה תעודת בגרות, אולם אמה הכריחה אותה ללמוד בחינוך ביתי כתנאי להמשיך וללכת לאודישנים. היא סיימה ללמוד שנתיים מוקדם יותר כשממוצע הציונים שלה עומד על 3.9 השווה לציון A בדירוג האקדמי האמריקאי.
2006–2010: ראשית הקריירה והפריצה לתודעה
לורנס התחילה את הקריירה שלה כשהופיעה מחופשת לקמע של קבוצת כדורסל בפרק אחד בסדרה "מונק" ששודר ב-21 ביולי 2006, אולם הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה עם טקסט הייתה בסרט הטלוויזיה "עיר חברה" באותה שנה. ב-2007 קיבלה מספר תפקידים קטנים נוספים בסדרות המתח "פשע מן העבר" ו"מדיום" אשר בזכותן לוהקה עוד באותה שנה לתפקיד הראשי בתור מתבגרת מרדנית ובת למשפחה כחולת צווארון בשם לורן פיטרסון בקומדיית המצבים "המופע של ביל אנגוול". על אף שלא למדה משחק או עברה כל הכשרה מקצועית לפני שקיבלה את התפקיד גררה הופעתה ביקורות חיוביות; מבקר הטלוויזיה של הוושינגטון פוסט טום שאלס ציין שהיא "גונבת את ההצגה", כמו גם מקבילו בניו יורק דיילי ניוז דייוויד הינקלי שיבח אותה על היכולת המוצלחת שלה "לספק את ההתמרמרות הנצחית של נערות מתבגרות". היא אף זכתה בפרס בקטגוריית ההופעה הבולטת של צעיר בסדרת טלוויזיה במסגרת הטקס Young Artist Award לשנת 2009, אז גם הסדרה הגיעה לסיומה אחרי שלוש עונות.
בשנת 2008 הופיעה לראשונה על המסך הגדול בסרט הדרמה האינדי "מסיבת הגן" כשגילמה נערה מתוסבכת בשם טיף. בהמשך אותה שנה שיחקה בדרמה "ערבה בוערת" את בתה של הדמות של קים בייסינגר כנערה בשם מריאנה המגלה שאמה עקרת הבית מנהלת רומן עם גבר נשוי. היא חלקה את התפקיד עם שרליז ת'רון שגילמה את מריאנה בשלב מאוחר יותר בחייה. הסרט קיבל ביקורות שליליות ברובן והופעתה של לורנס זכתה לתגובות מעורבות כאשר מבקר הבוסטון גלוב מארק פיני טען שקיבלה "משימה כפוית טובה" כששיחקה את ת'רון בצעירותה, בעוד מקבילו בוראייטי דרק אלי חשב שהופעתה "משכה את תשומת הלב כש[דמותה] הגיעה לרגעי שפל מרעננים יותר מאלו של השחקנים הבוגרים". עם זאת התפקיד העניק לה פרס על שמו של מרצ'לו מסטרויאני כשחקנית המתחילה הטובה ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה בגיל 18. באותה שנה שיחקה בסרטה של לורי פטי "בית הפוקר", שהופק בין היתר על ידי סטיבן ג'יי קאנל, כאחות הבכורה מבין שלוש אחיות מוזנחות ומנוצלות על ידי אימן המסוממת שעובדת בזנות. על התפקיד קיבלה ביקורת אוהדת מכתב ההוליווד ריפורטר סטפן פרבר ששיבח אותה באומרו "ללורנס יש קור רוח נוגע לב על המסך הנושא עמו את חוסנם של ילדים", והוא בנוסף זיכה אותה בפרס ההופעה הבולטת בפסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס.
התפקיד שגילמה בסרט הראשון בכיכובה "קר עד העצם" נחשב לפורץ הדרך של הקריירה שלה. הביקורת על לורנס שיבחה "הופעה מדהימה שיוצרת כוכבת"; הסרט כמו גם לורנס עצמה קיבלה עשרות מועמדויות והיא התמודדה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בטקסי האוסקר וגלובוס הזהב, בעוד המועמדות לאוסקר הופכת אותה לשחקנית השנייה הצעירה ביותר בתולדות הטקס שמתמודדת על הפרס אחרי קיישה קאסטל-יוז. כמו כן היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ובמספר פרסי מבקרים.
2011–2013: עלייתה כשחקנית קולנוע
בשנת 2011 השתתפה בשני סרטי פיצ'ר בתפקידי משנה כששיחקה בדרמה הרומנטית "מאוהבים בטרוף" ("בטירוף" / "כמו משוגעים"), וב"החיים הכפולים של וולטר" בבימויה וכיכובה של ג'ודי פוסטר. שני הסרטים נחלו הצלחה מועטה וקיבלו ביקורות מעורבות כאשר השני אף נחשב לכישלון קופתי. אחרי עשרות תפקידים דרמטיים, ובפרט הקיצוני יותר מביניהם ב"קר עם העצם" השחקנית החליטה שהפרויקט הבא שתיקח על עצמה יהיה קליל יותר, מה שהוביל אותה לחתום על חוזה עם חברת ההפצה פוקס המאה ה-20 על שלושה סרטי אקס-מן. ב-3 ביוני 2011 יצא לאקרנים הסרט הראשון מביניהם "אקס-מן: ההתחלה" שהופק בין היתר על ידי סיימון קינברג ובריאן סינגר, בו היא החליפה את רבקה רומיין כשגילמה מוטאנטית בעלת יכולת שינוי צורה בשם רייבן דארקהולם-אקסבייר הידועה בכינויה מיסטיק. על מנת להכין את לורנס לצורה הכחולה של הדמות נדרשו שבעה אנשי צוות שהלבישו ואיפרו אותה במשך כשמונה שעות. אקס-מן היה הסרט המסחרי הראשון של לורנס, ועם הכנסות עולמיות של למעלה מ-353 מיליון דולר ברחבי העולם "אקס-מן: ההתחלה" היה הסרט הרווחי ביותר של השחקנית עד אותו הרגע.
2014–הווה
כחודש לאחר מכן כיכבה בפעם השלישית בסרט של הבמאי דייוויד או. ראסל "ג'וי" שיצא לאקרנים בחג המולד ומגולל את סיפורה האמיתי של ג'וי מנאגנו אודות אם חד-הורית המוטרדת מהפן הכלכלי בחייה שהפכה המצאה לעסק משגשג ואותה למיליונרית. במהלך הצילומים דווח שהשחקנית והבמאי עשו "תחרות צעקות" על הסט עקב חילוקי דעות, דיווח שלורנס אישרה אחרי יציאת הסרט עם ההסבר "כן, היה בינינו ריב מכוער, אבל זו אני שהתנהגה כמו מפלצת. הייתי חולה, הקאתי בין הטייקים ובשלב מסוים התפוצצתי על ראסל שאמר 'בכנות, מעומק הלב, אני מפחד ממך'. הייתי כל כך רעה על הסט, ורק כלפיו. אני בחיים לא אהיה רעה כלפי מישהו שלא יכול להיות רע אליי בחזרה. אבל כשאתה באמת אוהב מישהו, אתה רב איתו". אף על פי שהכניס למעלה מ-100 מיליון דולר בקופות, לא זכה הסרט לביקורות נלהבות במיוחד, כשמנגד הופעתה של לורנס צוינה לטובה, כמו לדעתו של כתב שיקגו סאן-טיימס שטען שההופעה "מרובדת באופן נפלא" והוסיף ואמר שזוהי "ההופעה הטובה ביותר של לורנס מאז התפקיד פורץ הדרך שלה ב'קר עד העצם'". על הופעתה קיבלה את פרס גלובוס הזהב השלישי ברציפות כשזכתה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר ובנוסף קיבלה את המועמדות הרביעית בקריירה בטקס פרסי האוסקר באותה הקטגוריה וזו הפכה אותה למועמדת הצעירה ביותר בתולדות הטקס שעשתה כן.
ב-27 במאי 2016 יצא הסרט האחרון בסדרת אקס-מן עליו הייתה חתומה בחוזה "אקס-מן: אפוקליפסה" בו גילמה בפעם השלישית את דמותה של מיסטיק. הסרט קיבל תגובות מעורבות עד שליליות כשהטענה המרכזית החד משמעית בקרב המבקרים הייתה העובדה שהסרט הצליח להפוך לקלישאתי עם "עומס יתר של פעולה ורשע טיפוסי שגונבים את תשומת הלב משחקנים חזקים אחרים, נושאים בוערים אחרים והעלילה" וככזה ש"איכזב בהשוואה לקודמיו". אף על פי כן הסרט הכניס למעלה מ-543 מיליון דולר ולורנס עצמה זכתה בפרס השחקנית האהובה על ידי הציבור בטקס פרסי בחירת הקהל. בדצמבר של אותה שנה כיכבה בסרטו של מורטן טילדום "הנוסעים" לצדו של כריס פראט כששניהם הנוסעים היחידים מבין אלפי נוסעים שהתעוררו מתרדמת מכוונת על חללית 90 שנה לפני הנחיתה המתכוננת שלה על כוכב חדש. לורנס סיפרה שהייתה לחוצה לשחק את סצנת הסקס הראשונה שלה על המסך, כמו גם לנשק גבר נשוי, וחשפה ששתתה אלכוהול לפני הסצנות המדוברות. הסרט נקטל באופן גורף על ידי מבקרים שחשבו שהסיפור "פגום באופן פטלי", זאת לצד משוב חיובי על הכימיה בין לורנס ופראט ורווחים שהסתכמו בפי כשלושה מסכום התקציב עם מעל 303 מיליון דולר. לורנס בתגובה אמרה שלדעתה "התסריט היה יפה - הוא היה סיפור האהבה המוכתם והמסובך הזה. הוא בהחלט לא היה כישלון". בשנת 2017 שיחקה בסרט היחיד שלה לשנה זו, "אמא!" של דארן ארונופסקי בו גילמה אישה צעירה הנשואה לגבר המבוגר ממנה בהרבה שהשלווה בחייה מופרת עם הגעתו של זוג מסתורי. הכוכבת הסכימה לעשות חזרות במשך שלושה חודשים במחסן נטוש בברוקלין לפני הצילומים, זאת על אף שמעולם לא עשתה זאת במסגרת תפקידים קודמים, אך למרות זאת שום דבר לא הכין אותה לעוצמות של התפקיד האינטנסיבי והיא קרעה את הסרעפת אחרי שסבלה מנשימת יתר בזמן צילום סצנה. הצופים היו חלוקים בדעתם לגבי הופעתה, דבר שהביא לסרט הצלחה מועטה בקופות, בעוד בקרב מבקרים הייתה הסכמה רחבה יותר שההופעה שלה בסרט הייתה טובה.
כפרזנטורית
הניסיון הראשון והיחיד של לורנס בדוגמנות היה בגיל 14 כשהשתתפה בצילומים לאברקרומבי אנד פיץ', אמנם התמונות שלה לא נבחרו. בשנת 2012 היא חתמה על חוזה עם מותג האופנה דיור והפכה לפרזנטורית הראשית של החברה. היא סיפרה שבהתחלה חשבה לדחות את ההצעה כיוון שהיא עבודה שקרובה יותר לעולם הדוגמנות, בעוד היא רואה את עצמה כשחקנית, אך שינתה את דעתה אחרי שראתה תצוגה של מעצב החברה באותו הזמן, ראף סימונס בפריז. היא בנוסף ייצגה את המותג על השטיח האדום. במרץ 2013 יצא הקמפיין הראשון שלה בו היא מדגמנת את קולקציית תיקי היד לעונת האביב-קיץ. ב-2014 פורסם שהיא חידשה את החוזה עם החברה לשלוש שנים נוספות ותקבל סכום המוערך בין 15 ל-20 מיליון דולר. ב-2015 שיווקה את קולקציית האיפור ובפרט את השפתון מתוכו, וב-2017 השתתפה בקמפיין נוסף שנחשב פמיניסטי כשהפעם היא מדגמנת ג'ינסים וצ'וקרים, בשנת 2018 הייתה הפנים של הבושם החדש של המותג "JOY".
פרסים ומועמדויות
נכון ל-2018 לורנס הייתה מועמדת 175 פעמים מתוכן זכתה ב-83 פרסים. הרשימה מציינת את המועמדויות והזכיות הבולטות ביותר.
דירוג עשרת הסרטים המצליחים ביותר
נכון ל-2018 ג'ניפר לורנס השתתפה ב-22 סרטים כאשר 12 מתוכם חצו את רף ה-100 מיליון דולר וסך כל הכנסותיהם בקופות הסתכמו בלמעלה מ-5.7 מיליארד דולר. אלו הם עשרת הסרטים המצליחים ביותר שלה על פי אתר מוג'ו:
הון ונכסים
לורנס קיבלה מיליון דולר עבור הסרט הראשון בסדרת משחקי הרעב. אחרי זכייתה בפרס האוסקר קיבלה 15 מיליון דולר עבור הסרט אופטימיות היא שם המשחק ו-10 מיליון דולר עבור הסרט משחקי הרעב - התלקחות. עבור הסרט "הנוסעים" קיבלה 20 מיליון דולר ליום צילום ובכך השתכרה 8 מיליון דולר יותר מהכוכב ששיחק לצדה כריס פראט. בשנת 2014 רכשה בית פרטי בשטח של 5 דונם בשכונה היוקרתית בלוס אנג'לס בוורלי הילס, בסכום של 10 מיליון דולר.
היא דורגה ברשימת הסלבריטאים העשירים בעולם על ידי המגזין פורבס. הונה של לורנס הוערך על ידי פורבס בסך של 100 מיליון דולר. בנוסף בחודש יוני 2015 המגזין פורבס דירג את לורנס במקום #34 ברשימת הסליבריטאים המרוויחים של שנה עם רווחים של 52 מיליון דולר - בנוסף לורנס הייתה השחקנית הרווחית ביותר בשנים 2016 - 2015.
מערכות יחסים
בשנת 2010 החלה לצאת עם ניקולס הולט אותו פגשה על סט הצילומים של הסרט "אקס-מן: ההתחלה". השניים נפרדו זמנית ב-2012 וחזרו שוב במהלך צילומי סרט ההמשך "אקס-מן: העתיד שהיה", עד שנפרדו סופית לקראת סיום הצילומים ב-2014. בקיץ של אותה שנה היא הייתה אחת מעשרות הידוענים שנפלו קורבן לפריצה ההמונית לחשבונות iCloud של ידוענים במסגרתן הודלפו תמונות עירום שלה לרשת. לדבריה התמונות היו מיועדות להולט, ועל אף שהשתמשה בהגדרות "עבירת מין" ו"תקיפה מינית" כדי להגדיר את המקרה היא הבהירה שאין בכוונתה לתבוע את אפל בדומה לקורבנות אחרים. עוד באותו קיץ יצאה עם סולן להקת קולדפליי כריס מרטין לתקופה קצרה. כחודש אחרי צילומי הסרט "אמא!" בספטמבר 2016 הייתה בזוגיות של כשנה עם במאי הסרט דארן ארונופסקי עד שהקשר הגיע לסיומו בנובמבר 2017.
בפברואר 2019 פורסם כי התארסה לקוק מארוני, ארט דיירקטור בגלריית האומנות היוקרתית "Gladstone 64" באפר איסט סייד שבמנהטן, ניו יורק. הם נישאו באוקטובר 2019 ברוד איילנד. בנם הבכור נולד בפברואר 2022.
מעורבות חברתית
לורנס הביעה תמיכה פומבית במספר ארגונים ללא מטרות הרווח המתמקדים ברעב ועוני כמו הארגון ההומניטרי הגדול בעולם World Food Programme שמטפל ברעב ודואג לביטחון תזונתי בקרב נזקקים ברחבי העולם, Feeding America עם מטרות דומות שפועל בארצות הברית לבדה ו-Thirst Project ששם לו למטרה להבטיח שבכל אזור בעולם יהיו מים ראויים לשתייה. שני הראשונים אף חברו יחד ב-2012 ושיתפו פעולה עם לורנס וחבריה לסרט "משחקי הרעב" ג'וש האצ'רסון וליאם המסוורת' כדי לעודד את מעריצי הסרט לעזור לנזקקים. ב-2015 השלושה חזרו לשתף פעולה למען ארגון אחר בשם Do Something. ביולי של אותה שנה היא חברה לרשת השידור למטרות צדקה Chideo, ויחד עם בראדלי קופר השניים נרתמו לגיוס כספים לטורניר המשחקים הבינלאומי של ארגון ספיישל אולימפיקס כשהסכימו לארח את הזוכה במסגרת תחרות של הארגון להשקת הסרט בכיכובם "סרינה". למען אותה המטרה היא השתתפה בקמפיין של פלטפורמה אינטרנטית לגיוס כספים בשם Omaze כשאירחה תחרות גיוס כספים במסגרת ההשקה של סרטה "משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א'". בהמשך השנה היא הביעה תמיכה ב לאור תקרית ירי בסניף שלה בקולורדו לה היה אחראי מתנגד להפלות, כשטענה שלדעתה "זו לא מתקפה על הפלות אלא על נשים" בשל העובדה שהארגון מסייע לציבור בנושאים רבים אחרים, ואף חשפה שהיא ואמה נעזרו בשירותיו. לאות הזדהות היא השתתפה בסרטון המתנגד להפסקת המימון של ארגונים מסוג זה בשל חשיבותם ותרומתם הרבה לציבור. זאת ועוד היא הפכה לחברה בארגון Represent.Us הפועל למען העברת חוקים נגד שחיתות, כשב-2018 היא הודיעה על המחויבות שלה לעודד אמריקאים צעירים להתנגד לשחיתות באופן גלוי ואף להיות מעורבים פוליטית.
נדבנות
בשנת 2013 לורנס ארגנה הקרנת בכורה מוקדמת של "משחקי הרעב: התלקחות" בעיר הולדתה לואיוויל לקהל מקומי, זאת על מנת לגייס כספים לארגון Saint Mary's Center הפועל בעיר ומסייע לצעירים בעלי מוגבלויות שכליות, ובסוף ההקרנה הצליחה לגייס 40 אלף דולר למען מטרה זו. בשנת 2015 היא ייסדה קרן על שמה התומכת במטרות צדקה, כמו ארגון Boys & Girls Clubs of America המפעיל פעילויות חינוכיות לילדים אחרי שעות הלימודים והארגון הבינלאומי ספיישל אולימפיקס. שנה לאחר מכן היא תרמה שני מיליון דולר לבית החולים Norton Children's Hospital בעיר הולדתה לואיוויל שנועדו לבניית יחידת טיפול נמרץ לב שנקראה על שם הקרן.
תנועות
תנועות הוא בלט ללא מוזיקה שיצר ג'רום רובינס בנושא יחסים בין אנשים.
בתאריך 2 בספטמבר 1969 הועלתה בארץ על ידי להקת בת שבע בהופעת בכורה של הלהקה בבנייני האומה בירושלים עם הרקדנים: משה אפרתי, אהוד בן דוד, צלילה גולדשטיין, רינה גלוק, לינדה הודס, רוברטה ורברוכה, יאיר ורדי, יעל לביא, משה רומנו, רחמים רון, נורית שטרן, רנה שיינפלד, יעקב שריר.
בשנת 1984 הועלתה לראשונה על ידי ניו יורק סיטי בלט.
קישורים חיצוניים
ג'ארד אנג'ל מניו יורק סיטי בלט מנתח את העבודה
מוסדות הר"ן
"מוסדות הר"ן בארץ הקודש" (הר"ן ראשי תיבות: הרב נחום; על שם הרב נחום משאדיק, שראש המוסדות הוא מצאצאיו) הוא שם כולל למוסדות חינוך שבראשם עומד הרב צבי וייספיש. המוסדות כוללים תלמודי תורה, מכינות לישיבות קטנות, ישיבה קטנה, ישיבה גדולה וכוללי אברכים בישראל.
המוסדות
בשנת 1983 הקים הרב צבי וייספיש, אז אברך צעיר, את כולל הר"ן, כולל אברכים בשכונת רמות בירושלים. הכולל מנה מאות אברכים ונחשב מהגדולים בישראל. האווירה בכולל הייתה תובענית יותר מהמקובל אז. הוא דרש למשל מהאברכים להשתתף בתפילת שחרית בכולל. כמו כן הנהיג "סדר מוסר" והביא מרצים שייתנו שיחות מוסר בפני תלמידי הכולל, בניגוד לנהוג בכוללים אחרים שבהם לומדים גמרא והלכה בלבד.
בהמשך פתח הרב וייספיש מוסדות נוספים. הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל אוירבך סייעו לו בגיוס כספים. במשך השנים הקים רשת תלמודי תורה בשם "יחי ראובן" (על שם חותנו הרב ראובן פיין), עם סניפים בשכונת רמות בירושלים, בביתר עילית ובאופקים; וכולל נוסף בשכונת קריית הרצוג בבני ברק.
בשנת 1990 הוקמה ישיבה גדולה בירושלים בשם "ישיבת אבן ישראל", שסונפה לישיבת יד אהרון, בראשות הרב יהושע אייכנשטיין. הרב אייכנשטיין פרש בשנת תשס"ו (2006) עם מרבית הבחורים. לישיבה הובא הרב חזקיהו יוסף שרייבר יחד עם קבוצת תלמידיו. כעבור שנה פרשו שאר התלמידים הוותיקים ונותרה בישיבה קבוצת תלמידי הרב שרייבר.
בשנת 2017 פתח הרב וייספיש ישיבה לצעירים בשם ישיבת הגרי"ש.
יהוא
יֵהוּא בֶן יְהוֹשָׁפָט בֶּן נִמְשִׁי (גם יֵהוּא בֶן-נִמְשִׁי) הוא דמות מקראית, לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 842 עד 814 לפנה"ס, לאחר שביצע הפיכה נגד קודמו, יורם. על פי התיאור במקרא, ההפיכה של יהוא החלה ביוזמת הנביא אלישע, שמימש את הציווי של ה' לאליהו הנביא מורו.
מוצא משפחתו
לפי חז"ל ורבים ממפרשי המקרא, התייחס יהוא לשבט מנשה.
מרד יהוא
מרד יהוא הביא לידי שידוד מערכות מדיני, דתי וחברתי במלכות ישראל. מבחינה מדינית הביא מרד זה לניתוק היחסים בין ממלכת ישראל לממלכת יהודה מחד, ולניתוק הקשרים עם צור וצידון מאידך. תוצאות אלו הכניסו את ממלכת ישראל לתקופת שפל מדיני ולהשתעבדותה לאשור. מבחינה דתית הביא מרד זה לחיסולה של עבודת הבעל בממלכת ישראל; זו נעקרה כליל ולא שבה אליה עוד.
התמונה העולה מן המרד היא כשל הפיכה צבאית טיפוסית – המהפכה הורכבה מקציני צבא והונהגה על ידי אחד הקצינים הבכירים. כאשר הצליחו ראשי המהפכה להרוג את המלך, הקפידו על השמדת כל הטוענים האפשריים לכתר, תוך העברת נאמנותם של כל פקידי המלך ושאר הצבא אל המהפכנים.
במקרה של מרד יהוא נוספו אלמנטים אחרים למהפכה כגון פריצת המרד מחוגי הצבא. ראשוני התומכים ביהוא היו. ניתן להסביר תמיכה זו כתגובה על מדיניותו הצבאית הכושלת של יורם בן אחאב, שבראשית מלכותו לא הצליח לדכא את מרד מישע מלך מואב, ולאחר מספר שנים הוכה במלחמתו נגד חזאל הארמי ברמות גלעד. הכשלונות הצבאיים הובילו לצמצום מקורות ההכנסה של ישראל מהשליטה על קווי המסחר בעבר הירדן (באותה מידה שיהודה איבדה הכנסות מהמסחר הערבי וממכרות הנחושת בעבר הערבה המזרחי, כתוצאה ממרד אדום).
גורם נוסף הוא הנביאים, אשר מתוארים כיריבים של איזבל, אשת אחאב ואמו של יורם. בתחילת מלכות אחאב ביקשה איזבל להכרית את "נביאי ה'", אך עובדיהו "אֲשֶׁר עַל הַבָּיִת" (מבכירי שריו של אחאב) החביא מאה נביאים. לאחר רצח נבות היזרעאלי בידי אחאב ואיזבל חזה אליהו הנביא לשניהם עונש מוות נוסף להשמדה מוחלטת של בית המלוכה בשל חטאיהם הדתיים בעבודה זרה. מאוחר יותר, בתקופת אלישע, אשר המליך את יהוא, מוזכרים מספר פעמים בני הנביאים. תיאורי מרד יהוא במקרא רצופים באזכורים לנבואת ההשמדה שניבא אליהו על בית אחאב, וניכר מהסיפור שיהוא פעל במודע בהשראת אליהו. לדוגמה, אליהו ויהוא הם האישים היחידים בתנ"ך שהעידו על עצמם שקינאו לה'.
גורם אחר במרד היו בני רכב המוזכרים בספר ירמיהו, שם נכתב כי אביהם, יהונדב בן רכב, ציווה עליהם:. יהונדב בן רכב מוזכר במרד יהוא, כמי שעמד לצד יהוא בהשמדת עובדי הבעל. על פי תאורים אלה, זוהי קבוצה דתית-קיצונית, קנאית, שראשיתה בהשמדת פולחן הבעל על ידי יהוא, ופעילותה נמשכה לפחות עד תקופת ירמיהו (סוף ימי בית ראשון).
פעולות יהוא בעת המרד
על אופיו הקיצוני של יהוא ועל מניעיו, מלמדות במידה מסוימת גם פעולותיו. יהוא לא היסס להרוג את איזבל, בת מלך צור, ולנתק בכך את הקשרים הכלכליים עם צור, וייתכן גם עם ערי פיניקיה האחרות. יהוא לא נרתע גם מלהרוג את אחזיה, מלך יהודה, ולנתק בכך את הקשרים ואת שיתוף הפעולה בין ישראל ויהודה. יתר על כן, הוא לא הסתפק בהריגת כל בית אחאב בישראל, והרג גם את כל אחי אחזיה מלך יהודה, שהיו גם הם מצאצאי אחאב דרך עתליה בתו (אבל לא את צאצאיו של אחזיה מלך יהודה). מפעולותיו אלו משתקפת שנאה עמוקה אל בית אחאב ואל כל מי שהיה קשור עמו בקשרי ידידות ומשפחה.
על המניעים הדתיים של יהוא ניתן ללמוד מהכרתת פולחן הבעל בישראל, שכתוצאה מכך עבודת הבעל הצורית נעקרה כליל מישראל ולא חזרה אליה עוד.
התוצאות המדיניות של מרד יהוא
תוצאותיו המדיניות של המרד היו: השמדת בית אחאב, המתת אחזיהו מלך יהודה, הריגת איזבל ומקורביה והשמדת פולחן הבעל ועובדיו – כל אלו הביאו לניתוק היחסים בין מלכות שומרון ליהודה (בה עלתה למלוכה עתליה בת אחאב), ולניתוק מצור וצידון. ניתוק זה היה חייב להחליש את ישראל מבחינה כלכלית, צבאית ומדינית, וכך בלטה חולשתה של ישראל בהתמודדות מול ארם. ייתכן שבשל כך מיהר יהוא לשלוח אל שלמנאסר השלישי משלחת כניעה בעת מסעו של שלמנאסר לאזור בשנת 841 לפנה"ס. משלחת כניעה זו לא נזכרת במקרא, אך היא הונצחה על אסטלה המכונה 'האובליסק השחור' שנמצאה בכלח, עיראק. כאמור, בתיאורים האשוריים נקרא המלך "יהוא בן עמרי"; יש לציין כי הדבר אינו מחייב את ההשערה שיהוא היה צאצא של עמרי, שכן מבחינת האשורים, נקראה ממלכת ישראל בשם "בית עמרי" עד לסיום קיומה, בלי להתחשב בתהפוכות השלטון שחלו בה בדורותיה האחרונים.
לאחר קרב קרקר (853 לפנה"ס) שבו לקח חלק אחאב, חזר שלמנאסר השלישי והתעמת עם ברית 'מלכי חוף הים' גם בשנים 849 לפנה"ס, 848 ו-845. בשנת 843 התחוללה מהפכת חצר בדמשק וחזאל תפס את כס השלטון, ב-842 לפנה"ס התחולל מרד יהוא. שני אלו הביאו לפירוקה של הברית, או לפחות להסתלקותה של ישראל מברית זו. בשנת 842 היה שלמנאסר טרוד בצפון סוריה (באזור הר אמנוס), ורק ב-841 לפנה"ס הוא חזר ופנה נגד דמשק, ופעם אחרונה בשנת 838. אלא שהצלחתו הייתה חלקית בלבד: הוא הצליח להכניע כמה מבעלי בריתה הקודמים של דמשק, אך לא עלה בידו להכניע את חזאל.
כל עוד נמשך הלחץ האשורי על ארם, בשנים 841 ו-838, לא הורגשה חולשת ישראל ביחסיה עם דמשק, אולם כאשר זנח שלמנאסר את ניסיונותיו להכניע את דמשק ופנה לטפל באזורים אחרים, חידשו הארמים את לחצם על ישראל (מל"ב י, לב-לג). חזאל הכה את יהוא והשתלט על יישובי ישראל בעבר הירדן המזרחי – מן הבשן ועד ערוער שעל נחל ארנון. ככל הנראה, בסוף ימי יהוא (בשנת 814, שנת 28 למלכו), חדר חזאל לגדה המערבית, עבר את ארץ שומרון, הגיע עד גת וקיבל מס מיהואש בן אחזיהו מלך יהודה.
דמותו של יהוא במקרא
קריאה פשוטה בספר מלכים מציירת את דמותו של יהוא כממלא רצון האל באופן מידי ומהיר. יהוא מצווה על ידי הנביאים ופועל מיד, "זריז ומקדים למצוות". הוא איננו מתמהמה ואינו נרתע ממעשים נועזים וקשים ומיד לאחר משיחתו למלך יוצא להרוג את יהורם. הוא פועל במודע להגשמת נבואת אליהו, ומצווה להשליך את גופת יהורם בכרם נבות היזרעאלי באופן שיממש אותה במלואה. דמות זו של יהוא היא מהדמויות בממלכת ישראל שזכו ליחס החיובי ביותר בספר מלכים כפי שכתוב עליו: " וַיֹּאמֶר ה' אֶל יֵהוּא יַעַן אֲשֶׁר הֱטִיבֹתָ לַעֲשׂוֹת הַיָּשָׁר בְּעֵינַי כְּכֹל אֲשֶׁר בִּלְבָבִי עָשִׂיתָ לְבֵית אַחְאָב".