cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוב האקסלי
ג'ו מיק, הטורנדוס וההגעה לישראל
ב-1966, עם העלייה בפופולריות הלהקה, הפך מיק את הלהקה לממשיכת דרכה של אחת מלהקותיו המצליחות ביותר – הטורנדוס (Tornadoes). הטורנדוס הייתה להקה אינסטרומנטלית מצליחה מאוד בראשית שנות ה-60, אך באותה תקופה הפופולריות שלה הייתה בדעיכה. ההרכב החדש שלה, שהתבסס על חברי ה-Saxons, בעצם לא כלל איש מחבריה המקוריים.
ההרכב החדש, עם האקסלי כזמר וגיטריסט, לא הצליח להעלות מחדש את הפופולריות של הטורנדוס, וחבריה הלכו ועזבו אותה. ב-1968, תוך כדי מסע הופעות בישראל, פורקה הלהקה. שניים מחבריה, האקסלי ודייב וואטס, נותרו בישראל. בעוד וואטס הצטרף ללהקת האריות, הצטרף האקסלי ללהקת Purple Ass Babboon עם מוטי לוי ויקי יושע. חבר שהכיר בישראל, הזמר הקנדי סטן סולומון, הציע לו להצטרף ללהקה בה שימש כסולן – הצ'רצ'ילים.
הצ'רצ'ילים
התקופה בה היה האקסלי בצ'רצ'ילים קיבעה אותו ואת הלהקה כפורצי דרך במוזיקה הישראלית, בזכות צליל רוק שהיה אז חלוצי וחדש בארץ. כבר בהמשך השנה הוציאה חברת CBS סינגל ראשון ללהקה, שצדו האחד כלל את השיר "Too Much In Love to Hear" שכתב האקסלי במקור כשהיה חבר בטורנדוס.
ב-1969 יצא לאור אלבומם הראשון של הצ'רצ'ילים, שאופיין בצליל של רוק פסיכדלי שהיה גם הוא חדשני בישראל. באותה שנה שיתפה הלהקה פעולה לראשונה עם אריק איינשטיין באלבומו "פוזי", שנחשב היום בעיני רבים לאלבום הרוק העברי הראשון. השיר "When You're Gone", שכתב האקסלי לאלבום של הצ'רצ'ילים, נכלל ב"פוזי" בגרסה עברית עם מילים שכתב יהונתן גפן תחת השם "אחינועם לא יודעת".
ב-1970 המשיך שיתוף הפעולה בין הצ'רצ'ילים לבין אריק איינשטיין ושלום חנוך באלבום "שבלול", ומאוחר יותר ניגן האקסלי גם באלבומם "פלסטלינה", בו הלחין את השיר "אסור לוותר" (למילים של איינשטיין וחנוך). השתתפותו המשמעותית בשני האלבומים, שנחשבים לאבן דרך במוזיקת הרוק הישראלית, קיבעה ביתר שאת את האקסלי כדמות מרכזית ברוק הישראלי בשנותיו הראשונות.
באותה שנה הלחין האקסלי במשותף עם חנוך את השיר "דוקטור יארינג" (למילים של יעקב רוטבליט), שבוצע על ידי להקת "כיף התקווה הטובה" והופיע לבסוף באלבום האוסף של שמוליק קראוס "שבעים שמונים", בשנת 1981. האקסלי והצ'רצ'ילים ניגנו ב-1970 גם באלבומו של אושיק לוי "קצת שקט", בו הלחין האקסלי שני שירים – "כץ" ו"שיהיה לך טוב" (שניהם למילים של יהונתן גפן). עוד באותה שנה הוציאו הצ'רצ'ילים את אלבומם השני, "Junkies Monkeys & Donkeys", אלבום רוק מתקדם. הלהקה הוציאה את האלבום תחת השם Jericho Jones, כדי לא לפגוע ברגשות הבריטים כלפי וינסטון צ'רצ'יל.
ב-1971 ניגנו הצ'רצ'ילים באלבומו של פופיק ארנון "כל אחד", שגם בו הלחין האקסלי שני שירים – "אל תחדלי לאהוב" (למילים של יהונתן גפן) ו"כחול ולבן" (למילים של ארנון). עם צביקה פיק ניגנו הצ'רצ'ילים בסינגל הראשון שלו, "שני תפוחים"/"אני הולך לאן שאן", ובשירים נוספים מאלבומו הראשון "זוהי הדרך שלי". שיתוף הפעולה עם אריק איינשטיין נמשך, עם אלבום משותף "שירי ילדים" שהוציאו איינשטיין והאקסלי, כאשר האקסלי הלחין בו חמישה שירים.
ב-1972 השתתף האקסלי באלבומם השלישי והאחרון של הצ'רצ'ילים, שיצא תחת השם "Jericho".
אחרי הצ'רצ'ילים
ב-2019 טען האקסלי כי הלחן של הבלדה על יואל משה סלומון לקוח משיר אישי בן בית אחד שהשמיע לאיינשטיין ביום פטירתו של אביו, יעקב איינשטיין. שלום חנוך, יורם טהר-לב, יואב קוטנר ואחרים שללו את טענתו של האקסלי, בין היתר לאור העובדה שהבלדה נכתבה בשנת 1968 ופורסמה באלבום שבלול שיצא במאי 1970, בעוד שיעקב איינשטיין נפטר ב-18 ביולי 1970.
אריק מוריץ ורבורג
אֶריק מוֹרִיץ וַרְבּוּרְג (בגרמנית: Erich Moritz Warburg; 15 באפריל 1900 – 9 ביולי 1990, המבורג) היה איש עסקים אמריקאי-גרמני יהודי בעל שם עולמי, שהיה אחד מעמודי התווך של הציונות בגרמניה ומייסד קרן ההשקעות ורבורג פינקוס.
קורות חיים
ורבורג נולד בשנת 1900 בעיר המבורג, גרמניה לאליס (לבית מגנוס) ומקס ורבורג שהיה חבר בפרלמנט של המבורג ושותף בבנק המשפחתי מ"מ ורבורג ושות' (M.M. Warburg & Co). דודו היה פליקס ורבורג, יו"ר ראשון של הסוכנות היהודית המורחבת.
ורבורג למד בתיכון היינריך הרץ (Heinrich Hertz-Realgymnasium) הממוקם בעיר המבורג ובשנת 1918 התגייס לצבא הגרמני.
בשנת 1938 נמלט מגרמניה לארצות הברית, התגייס לצבא וכיהן כקצין מודיעין בדרגה המקבילה לסגן-אלוף.
בעת שירותו הצבאי וכדובר גרמנית, חקר פושעי מלחמה נאצים רבים ובהם מפקד הלופטוואפה ומשרד התעופה, הרמן גרינג.
במהלך מלחמת העולם השנייה סייע למדענים גרמנים להגר לארצות הברית ואף קיבל עיטור צבאי אמריקאי, בלגי, צרפתי ובריטי. ורבורג נישא לדורותיאה טורש (Dorothea Thorsch) ולהם שלושה ילדים.
קריירה
ורבורג התמחה בעיקר בעסקים מתחום הבנקאות והפיננסים והיה שותף בחברות מברלין, פרנקפורט, אמסטרדם, לונדון וניו יורק.
בנוסף היה ידוע במאמציו לחיזוק הקשרים העסקיים בין גרמניה לארצות הברית ועל כך זכה בפרס אריק מוורבורג הראשון.
בשנת 1939, ייסד את חברת מ"מ ורבורג ושות' בניו יורק שהפכה בשלב מאוחר יותר לחברת "ורבורג פינקוס".
יחסי איטליה–עומאן
יחסי איטליה–עומאן הם היחסים הבילטרליים בין איטליה לעומאן.
סקירה כללית
איטליה היא שותפת הסחר השנייה של עומאן ב אחרי גרמניה, ועיקר היצוא שלה כולל מכונות תעשייתיות. באוקטובר 2021 שייח' חליפה אלהרתי, תת-שר החוץ לעניינים דיפלומטיים של עומאן קיים מושב של שיחות פוליטיות במסקט עם מנליו די סטפנו, סגן שר החוץ ושיתוף הפעולה הבינלאומי האיטלקי. שני הצדדים סקרו היבטים של שיתוף פעולה דו-צדדי בתחומים כלכליים, מדעיים ותרבותיים ודרכים להגברת שיתוף הפעולה בכל התחומים. במאי 2022 ג'מאל חסן אל-מוסאווי, מזכ"ל המוזיאון הלאומי של עומאן, קיבל את כוכב איטליה, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה.
רבי אחא בר חנינא
מתולדותיו
במקורו היה תושב דרום הארץ, ובכמה מקומות מופיע הביטוי "כי אתא רבי אחא בר חנינא מדרומא" (תרגום: כשבא מן הדרום, כנראה לישיבת טבריה). כך העביר את מאמריהם של חכמי אזור הדרום, כגון רבי יהושע בן לוי, תושב לוד.
בטבריה למד אצל רבי אסי, וממנו קיבל את מאמרי רבי יוחנן. חברו היה רבי יעקב בר אידי, ונמסר על ויכוח ביניהם על משמעותם של הייסורים בעולם.
ככל הנראה ירד לבבל, וזוהי הסיבה לשכיחות מאמריו בתלמוד הבבלי דווקא. (במסכת סנהדרין אף מופיעה שיחה בינו לבין רב פפא, מחכמי בבל, אך הגרסה שם אינה בטוחה).
אביו, רבי חנינא, נקרא לעיתים על שמו: "רבי חנינא אביו של רבי אחא". דודו, אחי אמו (ולגרסה אחרת: סבו, אבי אמו), היה חכם בשם שמואל בר נחום, שנחשב לבקי באגדה.
רבי יהודה בר טיטס מסר שמועות בשמו.
רוב מאמריו הם בענייני אגדה, וגם בסוגיות הלכתיות הרבה להביא מקורות מן המקרא לביסוס ההלכה. היה גם דורש בפני הציבור בענייני אגדה.
מחלף פולג
מחלף פולג (או "מחלף נתניה דרום") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 (כביש החוף) לכביש 553 ולכניסה הדרומית של נתניה.
מבנה
המעבר בין כבישי המחלף מתבצע באמצעות שתי רמפות, שתי לולאות ומערכת רמזורים. מבנה המחלף משלב רמפות של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן. ברבות השנים ניזוק הגשר בשל גובהו הנמוך יחסית למקובל ולכן בוצע במחלף שיפוץ שכלל את חיזוק הגשר, הנמכת מפלס הכביש והרחבת רמפת העלייה מכיוון דרום לכיון צפון.
באוגוסט 2022 החל השיפוץ של המחלף, והיה צפוי להסתיים באפריל 2023. שיפוץ המחלף הסתיים באוקטובר 2022. מתוכננת התווספות של שביל אופניים ושביל להולכי רגל למחלף.
בן מאייר
בן מאייר (באנגלית: Ben Meier; 1 באוגוסט 1918 - 2 באוקטובר 1995), פוליטיקאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של דקוטה הצפונית במשך 34 שנים (1955–1988).
מאייר נולד בנפוליאון שבדקוטה הצפונית והתחנך בבתי ספר מקומיים. הוא סיים לימודי מנהל עסקים במכללה מקומית ולימודי בנקאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנים 1943–1950 עבד בתפקידים שונים בבנקאות, האחרון שבהם כבעלי סניף הבנק בעיר הייזלטון. לאחר מכן עבר מאייר לעסוק בביטוח ובנדל"ן והחל לעסוק בעניינים פוליטיים מדיניים. בשנת 1954 הוא נבחר לראשונה למזכיר המדינה של דקוטה הצפונית.
כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה 34 שנים והיא (נכון ל-2008) הארוכה ביותר מקרב מזכירי המדינות בהיסטוריה של ארצות הברית. בשנת 1987 יזם מאייר את החלפת סמל המדינה.
מאייר נישא בשנת 1944 לקלרה קצ'ינסקי ונולדו להם שני בנים.
ועדה לשמירת הסביבה החופית
הוועדה מורכבת מ-16 חברים, כאשר יושב ראש הוועדה הוא נציג שר הפנים. לדיוני הוועדה מזומן באופן קבוע נציג מינהל מקרקעי ישראל אולם הוא בעל זכות ייעוץ בלבד.
הפקדה או אישור של כל תוכנית בתחום הסביבה החופית (מרחק של 300 מטר מקו המים) נעשית רק לאחר קבלת אישור הוועדה. שימוש חורג או הקלה ניתנים רק באישור הוועדה.
ארמון המלך חוסיין
ארמון המלך חוסיין הוא שלד של ארמון שהיה אמור לשמש כבית הקיץ של חוסיין, מלך ירדן. בנייתו החלה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר אזור יהודה ושומרון היה תחת שלטון ירדני. בנייתו הופסקה בעקבות מלחמת ששת הימים, בסיס המבנה לא נהרס והוא נמצא על גבעת תל אל פול, סמוך לשכונת בית חנינא של היום.
שלד הארמון נמצא מערבית לשכונת פסגת זאב ומשקיף על שכונת שועפאט. הוא נמצא בגובה של כ-840 מטרים מעל פני הים. חוסיין בחר ככל הנראה להקים את ארמונו, דווקא במיקום זה בגלל החשיבות ההיסטורית של האתר.
הארמון תוכנן להיבנות כמבנה מפואר בעל 3 קומות המתייצבות על קשתות עשויות מאבן ירושלמית. שלד המבנה מצופה הבטון שנותר היום משמש כמקלט לעבריינים.
באוגוסט 2011 עצרה עיריית ירושלים עבודות גידור סביב האתר.
מודל ראש עירייה–מועצה
מודל ראש עירייה–מועצה (באנגלית: Mayor–council government) הוא אחד מחמשת מודלי הרשות המקומית בארצות הברית, המאופיין בראש עיר הנבחר בבחירות דמוקרטיות מלאות, בין אם על ידי הציבור או על ידי מועצת העיר מקרב חבריה, וממלא את תפקיד הרשות המבצעת בעירייה. מועצת העיר מחזיקה בסמכויות החקיקה ומורכבת, לעיתים קרובות, מנציגים הנבחרים ברובעי הבחירה השונים בעיר (Wards). מודל ראש עירייה–מועצה הוא מודל הרשות המקומית השני הנפוץ ביותר בארצות הברית, אחרי מודל מנהל עירייה–מועצה. מודל זה משמש בכל הרשויות המקומיות בישראל.
מודל זה נוהג לרוב בערים הגדולות והראשיות וכן בעיירות שאוכלוסייתן קטנה מ-5,000 נפש בארצות הברית, ואילו מודל מנהל עירייה–מועצה נפוץ יותר בערים הקטנות והבינוניות. מודל ראש עירייה–מועצה נפוץ בעיקר במערב התיכון ובמדינות המרכז האטלנטי בארצות הברית, ו-34% מהערים בארצות הברית משתמשות בו, בהן ניו יורק, שיקגו, יוסטון ופילדלפיה.
אנה רגינסקי
אנה רגינסקי (באנגלית:  Anna Raginski; 1891– פברואר 1981) הייתה ממקימות ארגון הסתדרות הציונית הדסה, ומי שהקימה את השלוחה הראשונה בקנדה ולימים הנשיאה השנייה של הארגון. רגינסקי הייתה פעילה במוסדות ציונים רבים ובהם קרן הייסוד, הבונדס הישראלי, ארגון הנשים של קנדה ועוד.
במסגרת מפעלות הנדבנות של רגינסקי, נאספו מיליוני דולרים עבור היישוב בארץ ישראל ולימים מדינת ישראל בתחומים של רכישת קרקעות, סיוע רפואי, רווחה, ועוד.
בגין פעולתה רבת השנים עוטרה בפרסים רבים ושמה הונצח בקריאת מועדון נשים באשקלון ובכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
משפחתה וראשית חייה
אנה רגינסקי (הידועה גם בשמה הפרטי עברי חנה, ושמות משפחה קובל וסליק), היא הבת הרביעית של מנדל קאבל ורבקה (בקי) קנן, נולדה בשנת 1891 בעיר רוצ'סטר שבניו-יורק, ארצות הברית.
ב-1 באפריל 1911, עקרה משפחת קנן לטורונטו. אנה גדלה בבית, ששימש למעון האירוח הרשמי של פעילים ציונים. אנשים כמו ד"ר שמריהו לוין (אקטיביסט ציוני וממקימי הטכניון), מאיר ויסגל (מי שהיה עוזרו של חיים ויצמן וממקימי מכון ויצמן), ד"ר שמואל מרגושס (מנהיג ציוני ומנהל התקשורת של קק"ל אמריקה), מ. גיי סלונים (נשיא והוועד היהודי-האמריקאי של סנט לואיס ומכר של הנשיא טרומן) ועוד מנהיגי קהילה, עיתונאים ומחזאים ציונים, שעברו בבית משפחתה של רגינסקי. אנה הייתה אחותו של ישעיהו (סי.) קנן, אשר ייסד את ארגון איפא"ק.
מודל ראש עירייה–מועצה
ראש עיר חזק-מועצה
במודל ראש עיר חזק-מועצה (Strong-mayor form), לראש העיר הנבחר ניתנת סמכות אדמיניסטרטיבית כמעט מוחלטת ועצמאות פוליטית רחבה, וכן ניתנת לו זכות הווטו בהצבעות המועצה בחלק מהערים והסמכות למנות או להדיח ראשי אגפים וועדות. ראש העיר מכין ומנהל את תקציב העיר, אם כי על התקציב להיות מאושר בידי מועצת העיר. בחלק מהערים ממנה ראש העיר מנהל אדמיניסטרטיבי ראשי שתפקידו לפקח על ראשי האגפים השונים בעירייה, להכין את התקציב ולתאם בין האגפים השונים.
אנה רגינסקי
צעדים ראשונים בעולם העשייה הציוני
אנה החלה את המעורבות שלה בתנועה הציונית כבר בגיל 17 (בשנת 1908), אז נבחרה לתפקיד סגנית הנשיא של סניף של המועצה הציונית בעיר טורונטו. כבר בשנת 1910, הייתה מהחתומות על הישג השיא של גיוס 10,000$ לפלשתינה. בשנת 1911, בהגיעה לגיל 20, נבחרה אנה לראשונה בחייה לתפקיד ציבורי ומונתה כסגנית הראשונה של נשיא המועצה הציונית של טורונטו. באותה התקופה נישאה אנה לג'וזף סליק וילדה את בנם היחיד, לאו סליק בשנת 1913.
מודל ראש עירייה–מועצה
ראש עיר חזק-מועצה
ישנם מספר יתרונות במודל ראש עיר חזק-מועצה; ראשית, מבנה זה של אחריות מרוכזת מאפשר את קיומם של מנהיגים חזקים ומעניק לראש העיר את מלוא הסמכויות איתן יוכל לנהל את העיר באופן שוטף. שנית, מבנהו של המודל קובע נטילת אחריות מרוכזת על ידי ראש העיר (שלא כמו במודל ראש עיר חלש-מועצה). בנוסף, מבנהו של המודל מאפשר הזדמנות לראשי ערים איכותיים להגיע לידי הישגים מקצועיים רבים.
אנה רגינסקי
צעדים ראשונים בעולם העשייה הציוני
הקשר של רגינסקי לארגון "הדסה", החל בנסיעה עם אחותה אסתר, לכנס הראשון של בנות ציון, שנערך ב-29–30 ביוני 1914 בעיר רוצ'סטר שבניו יורק. הכנס הזה, היה גם הכנס בו הוחלט באופן רשמי על הקמתה של הדסה. אנה שבה מהכנס "משולהבת ונחושה" למשימה של הקמת שלוחה של הדסה בקנדה. לאחר מספר ניסיונות לכנס אספה (שלא צלחו), עלה בידה לכנס בחודש אוקטובר 1916 את כנס היסוד של הדסה בקנדה. רק 14 משתתפות הגיעו לכנס שאליו נשלחו כ-300 הזמנות. בכנס ההקמה, נבחרה אנה סליק לנשיאה של הארגון שאמור היה לקום בעיר טורונטו, קנדה. המשימה הראשונה שלקחה על עצמה אנה והחברות, הייתה לגייס תרומות לשליחה של בגדים וציוד לפליטים מפלשתינה במצרים. הצוות של הנשים, באמצעות תרומות מדלת לדלת, הצליחו לגייס סכום של 500$ (סכום השקול ל-12,000$ בערכים של ימנו), וכ-1350 פירטי לבוש, שנשלחו לאלכסנדריה שבמצרים, עבור פליטי המלחמה שגורשו על ידי העות'מאנים במסגרת מבצע יפו.
מודל ראש עירייה–מועצה
ראש עיר חזק-מועצה
אך החסרונות שבמודל ראש עיר חזק-מועצה הם: סמכויות רבות מדי המרוכזות בידי אדם בודד; אין ודאות שראש העיר הנבחר יהיה בעל כישורי ניהול, דבר שעלול לפגוע בניהול השוטף של העיר; החלטות שייעשו כתוצאה ממניעים פוליטיים, וכן עידוד ליצירת פטרונים פוליטיים ומינויים/הדחות פוליטיות. המצדדים במודל מנהל עירייה–מועצה טוענים שתחת המודל של ראש עיר חזק-מועצה, יכולות קבוצות אינטרסים שונות להשיג את מטרותיהן דרך ראש העיר בקלות יחסית, ולעומת זאת במודל מנהל עירייה–מועצה עליהן לשכנע לשם כך את רוב חברי המועצה.
אנה רגינסקי
צעדים ראשונים בעולם העשייה הציוני
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הקימה אנה את הקבוצה: "Soldiers’ Comfort League" שחרתה על דגלה "לטפל בחברי הלגיון היהודי הקנדי ששירתו בפלשתינה". באחד עד השלושה ביולי, 1917, נערך הקונגרס ה-15 של הפדרציה הציונית של קנדה בעיר וינפג במעמד של מנחם שיינקין, ד"ר נחום סירקין וד"ר בן ציון מוסינזון. בקונגרס זה, הציגה אנה סליק את ההצעה המכוננת שלה. ההצעה הייתה להתיר את ההקמה של סניפים של הדסה בכל רחבי קנדה. ההחלטה התקבלה ברוב סוחף, ובתקופה שעד הצהרת בלפור (נובמבר 1917), הוקמו 4 סניפים חדשים של הדסה בערים הקנדיות המילטון, לונדון, ברדפורד ו-ווינדזור.
מודל ראש עירייה–מועצה
ראש עיר חזק-מועצה
תפקיד ראש העיר במודל ראש עיר חזק-מועצה הפך לתפקיד נחשק מאוד עבור פוליטיקאים רבים; לדוגמה, רם עמנואל, שכיהן כראש סגל הבית הלבן תחת הנשיא ברק אובמה, עזב את תפקידו ורץ בבחירות לראשות העיר שיקגו, אותן הוא ניצח במאי 2011.
אנה רגינסקי
צעדים ראשונים בעולם העשייה הציוני
הפעילות הראשונה שעשה הסניף (שפתח את שעריו בחודש יוני 1917), היה לארגן חרם מאורגן של נשות טורונטו על עליית מחירי הלחם הכשר, כאשר מחאות של נשות טורונטו נעשו בפני מאפיות, חנויות מכולת ומסעדות שהגישו את הלחם הכשר. ביותר ממקום אחד בטורונטו נרשמו עימותים בין נשים למקומות בהם נמכר הלחם וזאת לאחר שנשים ניסו להסיר את הלחם מהמדפים. בדיווח בעיתונות הקנדית נמסר כי החרם הסתיים ב-17 ביוני 1917, לאחר שלושה שבועות, בניצחון גדול של הנשים היהודיות של טורונטו. המאפיות הסכימו להפחית את מחיר הלחם ל-10 סנט והתחייבות להפחתה ל-9 סנט, אם תהיה ירידה נוספת במחיר החיטה. בשנת 1919, בכנס ה-16 של הארגונים הציוניים בטורונטו, קנדה, יצאה לדרך התארגנותה של "הדסה קנדה" באופן רשמי. ההחלטה הראשונה של הדסה שבדרך הייתה להקים את "קרן היד התומכת" ולהעמיד בראשה את ליליאן פרימן, מי שתהפוך לימים לנשיאה הראשונה של הדסה-קנדה. הקרן הצליחה לגייס סכום של 200,000$ (כ-2.98 מיליון דולר של ימנו) להקלה בעקבות נזקי מלחמה"ע ה-1.
מודל ראש עירייה–מועצה
ראש עיר חלש-מועצה
במודל ראש עיר חלש-מועצה (Weak-mayor form) מתפקד ראש העיר כיושב ראש מועצת העיר בלבד; אין לו סמכות רשמית מחוץ למועצת העיר, הוא אינו יכול למנות או להדיח פקידים ואין לו זכות וטו בהצבעות המועצה. לפיכך, מידת השפעתו של ראש העיר ויכולתו להביא לביצוע המטרות בהן הוא חפץ, תלויה אך ורק באישיותו וביכולת השכנוע שלו את המועצה.
היתרון העיקרי של מודל זה הוא מניעה של שימוש לרעה פוטנציאלי של ראש העיר בסמכויותיו, וכן מניעת פטרונות פוליטית. משום כך, מודל זה נפוץ בעיקר בעיירות קטנות בארצות הברית, בהן הניהול השוטף איננו מורכב מדי אך הסיכון בשימוש לרעה בסמכויות הוא רב.
אנה רגינסקי
שנות ה־20: ביסוסה של תנועת הדסה
שנת 1921 הייתה שנה משמעותית מאוד בחייה של אנה סליק. בן זוגה, ג'וזף נפטר בגיל 60 והותיר את אנה לגדל לבדה את בנה, דווקא בתקופה הציבורית המשמעותית ביותר בחיי הארגון שבו הייתה חברה בכירה. ארגון הדסה הפך לראשונה לארגון לאומי בקנדה, כאשר אנה נבחרת כסגנית הנשיאה של לליאן פריימן. הארגון הדסה קנדה, הצטרף לארגון העולמי ויצו (Women’s International Zionist Organization) והסניף בראשו עמדה אנה, כבר הכיל 300 חברות פעילות בעיר טורונטו, במסגרת של 7 סניפים שונים ברחבי העיר.
מודל ראש עירייה–מועצה
ראש עיר חלש-מועצה
החסרונות במודל זה רבים הם: לראש העיר אין סמכות ממשית איתה יוכל לנהל את העיר; ישנם ראשי אגפים וועדות רבים לתחומי אחריות שונים, ונוצרות בעיות בתיאום ביניהם; פקידים וחברי וועדות, שרבים מהם מתנדבים, חסרים לעיתים קרובות את הכישורים המתאימים לניהול רשות מקומית. ולבסוף, אמנם ראש העיר חסר סמכות ממשית, אך המצביעים עדיין מאשימים אותו בבעיות ובמחדלים שלמעשה אינם תחת שליטתו.
אנה רגינסקי
שנות ה־20: ביסוסה של תנועת הדסה
בקונגרס הציוני ה-12, בה השתתפה לראשונה משלחת של הדסה קנדה, התקבלה לראשונה החלטה לאסוף כסף להקמתו של בית הספר חקלאי בנהלל לבנות. בשנת 1922, הוקצה סכום לרכישה של כ-500 דונם של קרקעות חקלאיות בעמק יזרעאל ביישוב נהלל. אך הסכום היה חסר, וללא התערבותה של הדסה קנדה בהעברה של תקציב נוסף, לא היה ניתן להתגאות בהקמת בית הספר לבנות חקלאיות בשנת 1923 בנהלל.
גאשפר פוטוצ'ניק
גאשפר פוטוצ'ניק (בסלובנית: Gašper Potočnik; נולד ב-20 בדצמבר 1980 בליובליאנה, סלובניה) הוא מאמן כדורסל סלובני.
אנה רגינסקי
שנות ה־20: ביסוסה של תנועת הדסה
בשנת 1924, כללה תנועת הדסה-קנדה כ-4500 חברות שגייסו מדי שנה סכום של 45,000$ (כ-650,000$ של ימינו) שהועבר לפלשתינה.
במשך העשור הזה, שבו הדסה ביססה את עצמה ברחבי קנדה, נעשו פעולות שונות לאיסוף כסף בצורה יצירתית. אחת מהפעילויות הללו הייתה ההקמה של שוק בו נמכרו מוצרים מעשי ידי הנשים ובצמידות לו מסעדה לנוחיות הבאים לאירוע. בשנת 1924, יזם הסניף של רגינסקי, הדסה-טורונטו, את מוסד "הבזאר". החשיבה הייתה לערוך מגבית/גיוס כסף לפלשתינה, באמצעות אירוע לכל המשפחה. מצד אחד מייצרים אירוע המשרת את הבילוי המשפחתי, ומאידך משרת גם את המטרה של גיוס כסף למען המטרה אשר נבחרה על ידי נשות הארגון. מוסד היריד נעשה שם דבר בקהילות השונות בקנדה על ידי נשות הדסה.
גאשפר פוטוצ'ניק
קריירת אימון
פוטוצ'ניק החל את קריירת האימון שלו בשנת 1999 כששימש כעוזר מאמן לקבוצת הנערים של קושקארסקי קלוב שקופיה לוקה. בפברואר 2000 הוא הפך להיות המאמן הראשי של הקבוצה. לפני עונת 2000/2001, התחיל לאמן פוטוצ'ניק את הקבוצה השנייה בעיר. בשנת 2003 הוא חזר לקושקארסקי קלוב שקופיה כמאמן הראשי. ב-2007 הוא חתם באולימפיה ליובליאנה ושימש כעוזר המאמן בקבוצה. לפני עונת 2010/2011 הוא חוזר לקושקארסקי קלוב שקופיה לוקה. בעונת 2011/2012 הוא חתם באלקטרה שוסטאן. ב-2012, חתם פוטוצ'ניק בקרקה נובו מסטו ושימש כעוזר מאמן, ולאחר שסקוליץ עזב, פוטוצ'ניק מונה למאמן הקבוצה שבסיום העונה זכתה באליפות. ב-2013 החליט לקחת אחריות על הנוער של אולימפיה ליובליאנה בנוסף לקריירת האימון שלו בקושקארסקי קלוב שקופיה לוקה. בעונת 2015/2016, חתם פוטוצ'ניק באולימפיה ליובליאנה כעוזר מאמן אך זמן קצר לאחר מכן התמנה למאמן. ב-14 בדצמבר 2016, חתם פוטוצ'ניק בפורטרס קורמנד.
אנה רגינסקי
שנות ה־20: ביסוסה של תנועת הדסה
מדווח הסופר המיוחד של הצפירה בשנת 1927, על הפעילויות שעושות נשות מונטריאול בשוק אותו ייסדו: "עלתה בידי הדסה לעניין את הציבור העברי במונטריאול והם באו בהמוניהם".
לגבי איסוף הכסף הוא מתאר בהתלהבות: "כל אחד ואחד מהמבקרים, מתעכב, מפשפש ואינו יכול שלא לקנות דבר מה, בראותו את מסירותן הנעלה של הנשים, שעבודות קודש הן עושות".
גאשפר פוטוצ'ניק
קריירת אימון
ב-15 באוגוסט 2018, חתם פוטוצ'ני בבני הרצליה מהליגה הישראלית.
אנה רגינסקי
שנות ה־20: ביסוסה של תנועת הדסה
אחד מהפרויקטים היותר יצירתיים של הסניף נעמי (הדסה טורונטו), היה איסוף מתכונים ואיגודם בספר הבישול – "Naomi Cook Book", שהודפס לראשונה בשנת 1928.
הספר הפך לרב מכר, וזכה מאז למודלים של חיקוי ואף הונצח בספר שסקר את ההתפתחות הקולינרית וספרי הבישול בקנדה, שאנה זכתה לכבוד להיות מי שכתבה את הברכה לקוראי הספר.
בשנת 1928, החליטה הדסה קנדה לסייע בהקמתה של קומה שנייה וכן ובמבנה למנהלה בעבור בית ההבראה במוצא, שנבנה על ידי קבוצת גורדנה ושכלל 60 מיטות למבריאים.
שנות ה־30: המעבר למונטריאול
הפעילות של אנה הייתה מגוונת וחצתה את גבולות הפעילות בהדסה. בשנת 1930, היא הייתה המנוע מאחורי איחוד הקהילות בערים השונות של קנדה לקהילה אחת.
לאחר שהמהלך עבר בהצלחה בעיר טורונטו, פעלה רגינסקי לאיחוד הקהילה בעיר מונטריאול. בשנת 1931, כעשור לאחר ששכלה את בעלה הראשון ג'וזף, נישאה אנה קבאל לאברהם רגינסקי במונטריאול שבקוויבק, קנדה.
אברהם רגינסקי היה פעיל ציוני ובין תפקידיו שימש כגזבר של ארגון "איחוד תלמוד תורה" ופדרציית יוצאי פולין, נשיא קהילת בני יעקב וחבר במועצה הלאומית של ארגון ציוני קנדה. לזוג לא היו ילדים משותפים.
בתקופה זו עברה אנה לעמוד בראשות הסניף המקומי של מונטריאול והמשיכה לכהן כסגניתה של ליליאן פרימן בהדסה הארצית.
בכנס של שנת 1935, נושאת אנה דברים בשם ארגון הדסה בכנס ה-24 של ארגון ציוני קנדה ושם היא מתארת כיצד 42% מסך כל התרומות שגויסו באותה שנה בקנדה, מקורן בארגון הדסה. כמו כן, דיווחה רגינסקי, כי בין השנים 1923–1935, הצליחה הדסה קנדה לאסוף סכום של כ-160,000$ עבור בית הספר לבנות שבנהלל.
שנות ה־40: בחירתה לתפקיד יו"ר הדסה קנדה
בינואר 1941, במסגרת הכנס השנתי שנערך בעיר מונטריאול, נבחרה רגינסקי לנשיאות הדסה קנדה. היא כיהנה בתפקיד עד 1947, ולאחר מכן, נשאה בתואר נשיאת הכבוד של הארגון, עד יום מותה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עסקה רגינסקי בהכנות ליום שאחרי המלחמה, והשיקום של יהדות אירופה בפלשתינה. באיגרת מיוחדת לראש השנה שפורסמה לציבור היהודי הקנדי, פעלה הנשיאה להמשך יישובם של יהודים בפלשתינה, מעבר ל-35,000 שהצליחו למלט מאירופה. בכנס שנערך עבורה ובהשתתפותה באוקטובר 1941 בוויניפג, הציגה את התוכניות לגיוס כסף ליישוב מחדש של הפליטים מאירופה.
כבר באמצע שנות ה-40 ניכר גידול משמעותי בפעילות הדסה בקנדה, שכללה כבר כ-9000 פעילות הפזורות על פני 203 סניפים ב-68 ערים ברחבי קנדה. בכתבה המסכמת את שלוש השנים הראשונות של רגינסקי כנשיאת הדסה קנדה, בוצעה סקירה על הפרויקטים שנעשו מהסכום של 750,000$ (מעל 13 מיליון דולר בערכים של היום) שגייסה הדסה בתקופת מלחמ"ע השנייה. במסגרת הפרויקטים שתוקצבו במסגרת תקציב זה ניתן למנות את בית ההבראה במוצא, בית הספר החקלאי בנהלל, בית תינוקות בי-ם, קרן שרותי המלחמה של מפעל עליית הנוער. כמו כן תרמה הדסה קנדה יחד עם שותפים נוספים כ-30 מיטות לבית החולים של הצלב האדום הקנדי באנגליה; בית החלמה ושעשועים עבור חיל העזר לנשים (ATS), שהוא חיל הנשים בצבא הבריטי, אליו התגייסו קרוב לארבעת אלפים נשים יהודיות מארץ ישראל; וזיווד אמבולנסים באנגליה ובא"י. 12 האמבולנסים, שנתרמו על ידי הפדרציות הבריטיות ובהם גם של ויצו קנדה, הועברו להפעלתן של נהגות עבריות, שעשו זאת כחלק מהסיוע לצבא הבריטי בפלשתינה.
באפריל 45, נערך כנס בינלאומי בסוגיית מציאת פתרון ליישוב הפליטים היהודיים בעיר סן פרנסיסקו, בה ייצגה אנה רגינסקי את הדסה קנדה, במשלחת הציונית הקנדית. המשתתפים בכנס התחייבו לסייע בקליטת הפליטים היהודים בארץ ישראל, ולנסח אמנה שתגן על חירויות וחופש האדם בכל העולם. ב-26 בפברואר 1947, במהלך הכנס ה-12 של הדסה קנדה בעיר ניאגרה פולס, סיימה רגינסקי את כהונתה כיו"ר של הדסה ומונתה לנשיאת הכבוד של הארגון, תואר בו החזיקה עד יום מותה.
פעילות ציבורית משנות ה־50 ועד שנות ה־80
לאחר הקמת המדינה, הגיעה במהלך 1949 אנה רגינסקי לביקור בן שלושה חודשים, אותו ערכה במדינת ישראל. בביקור זה ערכה בדיקה ביישובי עמק חפר לבחון את היישובים שהוקמו במקום כתוצאה מהתרומה שאספה הדסה בשנות ה-20 לגאולת הקרקע. אחד הפרויקטים החשובים שנעשו בתקופתה של רגינסקי כיו"ר הדסה קנדה היה לפתח את העיר באר שבע, כחלק מהחזון להפרחת הנגב. במהלך ביקורה בן שלושת החודשים בארץ, היא הגיעה לעיר באר-שבע שאומצה על ידי ויצו קנדה, שרכשה כ-5000 דונם ליד העיר והשתתפה בטקס הנטיעות של פארק אשלים.
רגינסקי הייתה אורחת הכבוד שהתחייבה להמשיך ולתרום לפיתוח העיר באר שבע, ובנאומה אמרה כי: "בטוחתני, כי מדינת ישראל לא תשכח אותנו. למרות המעמסה המוטלת עליה הגלות זקוקה לבשורת הרוח שבאה מן ישראל ולכח המוסרי הגנוז בתוכה". במהלך הביקור שלה, היא גם סיירה בפנימיית הדסים, שהוקמה בשנת 1944 בתרומה שנמסרה על ידי הדסה קנדה, כחלק מהרצון לפעול לקידום עליית הנוער בתקופת השואה ואחריה. תרומה שכללה רכישה של 400 דונם עבור יישוב הילדים ונערים שברחו מהשואה.
בשנת 1954, זכתה רגינסקי להיות האשה הראשונה בתולדות ההיסטוריה היהודית הקנדית, הזוכה לאירוע לכבודה, במסגרת "ארוחת הנגב", הנחשב לאירוע הגדול והחשוב ביותר העולם היהודי בקנדה.
הארוחה שנעשתה לכבודה נועדה להודות לה על תרומה רבת שנים לארגון הדסה, קק"ל, קרן היסוד והבונדס הישראלי. בכתבה גם מצוין כי כבר במהלך השנה הראשונה שלה בתפקידה בקרן היסוד, גדלו התרומות לקרן מ-200,000$ ל-300,000$, מה שהביא את מארגני האירוע לומר עליה:
ביולי 1956, הייתה אנה לאשה הראשונה בקנדה, שעוטרה באות "אשת חיל", בהיותה האשה הראשונה בקנדה, שהצליחה למכור אג"חים של הבונדס הישראלי בהיקף של למעלה מ-100,000$.
לאחר מותה ספדה לה מריאל סמול, מי שהייתה נשיאת ויצו-הדסה באותם הימים:.
חייה של אנה רגינסקי היו שזורים בחיבור שבין יהדות קנדה למדינת ישראל.
מעבר לתפקידיה בהדסה, ויצו ובקרן היסוד, פעלה אנה בשורה של ארגונים בתפקידים שונים. בין היתר פעלה ב: במועצת הנשים של מונטריאול ובמועצת הנשים הארצית, הקונגרס היהודי בקנדה, ארגון הנשים של תלמוד התורה, קהילת אמהות למען עזרה לקהילה בטורונטו, ארגון הנשים הקנדי, בנות האימפריה, ארגון הנשים היהודי של ביה"ח, חטיבת הנשים של הבונדס במונטריאול, חטיבת הנשים של הפדרציה של פילנתרופיה יהודית בקנדה, ועדת החלוקה הלאומית האמריקאית, ארגון הנוער יהודה הצעיר והארגון הקהילתי YM-YWHA.
במהלך חייה הונצחה בישראל הגב' רגינסקי במועדון ויצו באשקלון; ובשם של מבנה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
כלקדון (מינרל)
כלקדון או חלקדון הוא קבוצת מינרלים השייכים למינרלים הסיליקטיים. מינרלי כלקדון הם סוג של קוורץ ושבהם הגבישים קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים).
רדיו א-נאס
רדיו א-נאס או רדיו נאס ("אנשים" בערבית) היא תחנת רדיו אזורי המשדרת מנצרת החל מינואר 2020.
כלקדון (מינרל)
תכונות
הכלקדון שייך לקבוצת המינרלים הסיליקטיים (SiO4) שהם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים. בסיליקטים אטום הצורן מצוי במרכזה של פירמידה בעלת ארבעה קדקודים אותם מייצגים אטומי החמצן. מבנה הקרוי טטרהדרון (ביוונית ארבעה מישורים). הקשר הכימי בין הטטרהדרונים חייב להיות בין אטום חמצן בטטרהדרון אחד לאטום חמצן בטטרהדרון אחר. קיימות כמה אפשרויות מבנה בין הטטרהדרונים כתוצאה מכלל זה והכלקדון מייצג את המבנה התלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט - (סיליקטים במבנה מרחבי). במבנה סריג זה כל אטום חמצן משמש גשר בין שני טטרהדרונים, כלומר הוא משותף לשני אטומי צורן. מכאן נובעת הנוסחה הכימית של הכלקדון SiO2.
רדיו א-נאס
בשנת 2019, קבוצה בראשות איש העסקים זיאד עמרי, יו"ר הלא TV לשעבר, רכשה רישיון שידור. לעומרי 60% ממניות החברה, בהן הוא מחזיק באמצעות חברת הנדל"ן שלו. יתר המניות מחולקים בין סוזן מזאווי, מנכ"לית משרד הפרסום הנצרתי מזאווי פרסומאים; רמאח עוביד ובאסם סעב. מלבד בעלי המניות עצמם, בדירקטוריון החברה נמצא גם שאול מגנזי, לשעבר המשנה למנכ"ל רשת, המייצג אף הוא את עומרי.
לרדיו נאס שני תדרי שידור, שמכסים, כמו שידורי התחנה המתחרה א-שמס, את כל אזור הגליל, ודרומה עד המשולש.
כלקדון (מינרל)
תכונות
הכלקדון על מופעיו השונים נפוץ מאוד וניתן למוצאו בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. משערים כי בשל היותו של הכלקדון נפוץ, קשה ועמיד הוא היה בין חומרי הגלם הראשונים בהם השתמש האדם הקדמון. תחילה כנשק (סכינים, חוד חצים וחניתות) ואחר כך כחלק מתכשיטים.
רדיו א-נאס
התחנה ממוקמת בקומה השביעית של מלון רמדה אוליבייה נצרת בנוף הגליל.
כלקדון (מינרל)
תכונות
קבוצת המינרלים כלקדון קרויה על שם העיר היוונית כלקדון שבאסיה הקטנה, כיום קדיקוי (Kadıköy), פרבר של איסטנבול שבטורקיה.
רדיו א-נאס
ראש חטיבת החדשות בערוץ הוא מוחמד מג'אדלה. פיראס ח'טיב הוא מנכ"ל החברה.
לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו א-נאס היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה השלישית מבחינת אחוזי האזנה בקרב ערביי ישראל.
כלקדון (מינרל)
גאוכימיה
בתנאי טמפרטורה נמוכה הכלקדון מסיס יותר מהקוורץ. עובדה זו עומדת לכאורה בסתירה לכלל על פיו למינרלים בעלי מבנה גביש זהה והרכב כימי זהה צריכים להיות תכונות תרמודינמיות זהות שמהן ניתן לנבא את רמת המסיסות, אבל בכלקדון המינרלים כה זעירים (קריפטוקריסטלים – גבישים שניתן לראות במיקרוסקופ בלבד) ויש לו לכן יחס גבוה מאוד של שטח פנים ביחס לנפח. משערים כי תכונה זו היא האחראית למסיסות הגבוהה יותר של הכלקדון.
מסיסות של קוורץ וכלקדון במים מזוקקים
הטבלה להלן מראה את ריכוז הצורן שהומס לחלוטין במים מזוקקים בשיווי משקל כימי כפי שחושב על ידי PHREEQC תוך שימוש במאגר המידע llnl.dat.
מקורות
ערך זה הוא תרגום של הערך Chalcedony מוויקיפדיה באנגלית שהסתמכה על המקור הבא: והשלמות מתוך:
R U Mine?
R U Mine? (בעברית: האם את שלי?) הוא שיר של להקת האינדי רוק האנגלית ארקטיק מאנקיז. השיר יצא להורדה דיגיטלית בבריטניה ב-27 בפברואר 2012, ונשלח פיזית לחנויות התקליטים ב-21 באפריל 2012 במהדורה מוגבלת של תקליט ויניל 7, בצירוף השיר החדש, "Electricity". המהדורה כללה 1,750 עותקים בלבד שנשלחו לחנויות. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, אלכס טרנר.
השיר נחת במקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל המצליח ביותר של הלהקה במצעד, מאז "Crying Lightning", שהגיע למקום ה-12 ביולי 2009. אף על פי שיצא במקור כסינגל עצמאי, השיר נכלל מאוחר יותר כסינגל המוביל של אלבום האולפן החמישי של הלהקה, AM, בגרסה מעט שונה. מאוחר יותר, הוסמך השיר לתואר פלטינה בבריטניה, מה שהפך אותו לאחד השירים הנמכרים ביותר של ארקטיק מאנקיז.
השיר נכלל במשחקי הווידאו "Forza Horizon" ו-"Rocksmith 2014". כמו כן, נכנס השיר גם למשחק הווידאו "גיטר הירו לייב", והיה זמין להורדה במשחק המוזיקלי "Rock Band 3" החל מה-13 בינואר 2015.
רקע ופרסום
סולן הלהקה וכותב השיר, אלכס טרנר, אמר כי הלהקה שאבה השראה ממערכות היחסים האחרונות שלהם, ואמר, "יש בשיר מספר התייחסויות ורפרנסים שאפשר לזהות - השיר "Some Velvet Morning", וטרייסי איילנד. הקטע המסוים הזה הוא כמו מה שליל וויין ודרייק עושים. [ ...] אני אוהב את הדבר הזה שהם עושים כשהם מדברים על משהו לאחור, אבל אז אומרים מה זה באמת בשורה הבאה. [...] אז אני אומר, 'I'm a puppet on a string' (אני בובה על חוט), רגע לפני שהזכרנו את טרייסי איילנד. על זה מדובר - חוסר ודאות".
את הריף המרכזי של השיר כתב הבסיסט ניק אומאלי, בזמן שהלהקה הקליטה את הבי-סייד "Evil Twin".
ביקורות
מגזין המוזיקה NME דירג את השיר במקום ה-49 במצעד 100 השירים הגדולים של שנות ה-10.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר עלה ליוטיוב ב-27 בפברואר 2012, באורך כולל של 3 דקות ו-44 שניות, ומככב בו המוזיקאי וגיטריסט סקס פיסטולס לשעבר, סטיב ג'ונס. בשנת 2013, זכה הקליפ בפרס NME לקליפ הטוב ביותר.
מתופף הלהקה, מאט הלדרס, שהגה את הרעיון לקליפ, חשף כי הקליפ בוים על ידי פוקוס קריפס, ש'נתנו [ללהקה] מצלמה ואמרו לנו לצלם'.
הקליפ השני של השיר עלה ליוטיוב ב-29 במרץ 2012, בעקבות ההופעה החיה של הלהקה במקסיקו סיטי יום קודם לכן. בקליפ מבצעת הלהקה את השיר בלייב, והוא מסתיים בתמונה של המיקרופון של טרנר עם שתי חזיות תלויות עליו.
שובר את הכלים
שובר את הכלים (באנגלית: Pawn Sacrifice, מילולית: הקרבת רגלי) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2014 על השחמטאי בובי פישר. הסרט עוקב אחר האתגר של פישר נגד רבי האמנים הסובייטים בשחמט במהלך המלחמה הקרה כשהגיע לשיאו במשחק אליפות העולם בשחמט 1972 מול בוריס ספאסקי בעיר רייקיאוויק, איסלנד. את הסרט ביים אדוארד צוויק על פי תסריט של סטיבן נייט ומככבים בו טובי מגווייר בתפקיד פישר, ליב שרייבר כספאסקי, לילי רייב בתפקיד ג'ואן פישר ופיטר סרסגארד בתפקיד ויליאם לומברדי. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-16 בספטמבר 2015. הסרט זכה לביקורות חיוביות לרוב, כאשר מבקרים רבים שיבחו את הופעתו של מגווייר, אך הסרט הרוויח רק 5 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של 19 מיליון דולר.
עלילה
בשנת 1972, בובי פישר מתפרע בחדר המלון שלו במצב פרנואידי, מתוך אמונה שהק.ג.ב הסובייטי מרגל אחריו.
בובי שוקע בשחמט והופך לשחקן מומחה. למרות דאגותיה ששחמט הופך לאובססיה, אמו לוקחת אותו למועדון שחמט לבוגרים, שם הוא מרשים את אמן השחמט המקומי ומתקבל כחבר מן המניין. בובי נכנס לעולם האליפויות המקצועיות בשחמט והופך עד מהרה לאמן הצעיר ביותר אי פעם.
כשבובי חוזר לארצות הברית, עורך הדין פול מרשל מציע לעזור לו לשנות את כללי הטורניר, תוך עבודת פרו בונו כדי לתת לפישר סיכוי הוגן לזכות בטורנירים עתידיים. פישר נכנס שוב לשחמט המקצועי ובוחר את האב ויליאם לומברדי, לשעבר אלוף העולם בשחמט לנוער וכומר קתולי, כשני. לומברדי מתקשה להרגיע את התנהגות של בובי ודרישותיו הבלתי אפשריות.
עם קבלת דרישותיו, בובי מתגבר על מרבית רבי-האמן ברחבי העולם ומתקרב לאליפות העולם, והופך לגיבור של הציבור האמריקני. בשיאה של המלחמה הקרה, השליטה הסובייטית באליפות העולם בשחמט מנוצלת לצורך תעמולה כהוכחה לכך שהמערכת הקומוניסטית עדיפה על הדמוקרטיה האמריקאית. נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ומזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר עוקבים מקרוב ומעודדים את התקדמותו של בובי.
באופן פרטי, לומברדי אומר למרשל שהתמקדות מופרזת באסטרטגיית שחמט הרסה את שפיותם של השחקנים הגדולים במשחק.
במהלך טורניר בסנטה מוניקה, קליפורניה, בובי מפסיד לגדול רבי-האמן הסובייטי בוריס ספאסקי, אלוף העולם. למחרת בבוקר, בובי זועם מתקרב ומתעמת עם ספאסקי על החוף.
כשהוא רודף אחרי אליפות העולם, הלחץ מניע את בובי לפרנויה ולפסיכוזה הזויה. בפגישה עם מרשל, אחותו של בובי, ג'ואן, מצטטת ממכתבי אחיה על האופן שבו הקומוניסטים משתפים פעולה עם היהדות הבינלאומית כדי להשמיד אותו. ג'ואן מסבירה שבובי מאמין בכך למרות שהוא בעצמו יהודי ומפצירה במרשל לדאוג לבובי לקבל עזרה פסיכיאטרית. מרשל מזלזל, אך מכיוון שהתמוטטות של בובי עולה מדרגה, הוא מציע ללומברדי שבובי זקוק לטיפול ותרופות, שלומברדי דוחה.
כתבים ואוהדים מרחבי העולם מתכנסים ברייקיאוויק, איסלנד, כדי לחזות במשחק ההיסטורי באליפות העולם בשחמט 1972 בין בובי לספאסקי. בובי מפסיד את המשחק הראשון ולא מצליח להופיע למשחק השני, ומפסיד אותו. בובי מוסח בקלות מרעשים קטנים מהקהל, מצלמות מתגלגלות והצליל הקשיח של לוח השחמט, מה שמוביל אותו לדרישות קיצוניות לשתיקה ופחות הסחות דעת, העלולות לגרום להפסד נוסף. ספאסקי, שנעלב מהאפשרות לשמור על תוארו מכך, מורה לפמליה הסובייטית להיעתר לדרישותיו של בובי.
בובי מנצח את המשחק השלישי בטקטיקות לא שגרתיות. המשחק הרביעי הוא תיקו, אך בובי מנצח את המשחק החמישי לאחר שספאסקי עצמו מתחיל להראות סימני פרנויה. מומחים משערים שהמשחק הבא יקבע את תוצאות הטורניר. במשחק השישי בובי משתמש בפתיחה שמעולם לא שיחק לפני כן ומפתיע את הקהל. מחזהו מדהים את ספאסקי, שפורש ומוביל קריאה לקבוע את ניצחונו של בובי.
כתוביות שלאחרי הקרדיטים מסבירים שבובי המשיך לנצח את המשחק וכי משחקו השישי מול ספאסקי עדיין נחשב למשחק השחמט הגדול ביותר שאי פעם שוחק. עם זאת, אשליותיו החמירו, והוא המשיך לוותר על תוארו ומת בשנת 2008 כנמלט מהתביעה האמריקאית.
שחקנים ודמויות
הבמאי אדוארד זוויק הסביר את משמעות שם הסרט: "יש לך את הנרי קיסינג'ר וריצ'רד ניקסון שמתקשרים לבובי פישר; יש לך את ברז'נייב וסוכני הק.ג.ב בעקבות בוריס ספאסקי. שני הגברים הללו היו כלים של אומותיהם."
הפקה
הצילומים החלו בתחילת אוקטובר 2013 בעיר רייקיאוויק, איסלנד. באמצע אוקטובר, 41 ימי הצילומים שנותרו החלו במונטריאול, קנדה, לאחר מכן נערכו בלוס אנג'לס ב-11 בדצמבר 2013.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2014 ב-11 בספטמבר 2014. ב-10 בספטמבר 2014, Bleecker Street רכשה את זכויות ההפצה האמריקאיות לסרט, הרכישה הראשונה של החברה. הסרט אמור היה לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-18 בספטמבר 2015; עם זאת, היא נדחתה ל-16 בספטמבר, עם הקרנות נרחבות הן באמריקה והן בקנדה ב-25 בספטמבר 2015.
הסרט שוחרר במדיה הביתית ב-22 בדצמבר 2015 והכניס 1.1 מיליון דולר במכירות DVD ו-Blu-ray במהלך החודשים הראשונים שלו.
הכנסות
הסרט הרוויח 2.4 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-3.1 מיליון דולר באזורים אחרים והגיע לסך הכנסות כולל של 5.6 מיליון דולר, לעומת תקציב של 19 מיליון דולר. הסרט הכניס מיליון דולר בסוף השבוע הראשון לפתיחתו וסיים במקום ה-12 בקופות.
ביקורות
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 72% בהתבסס על 115 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.41 / 10. בקונצנזוס הביקורתי הסרט נרשם כדרמה מרתקת בהשראת אשף השחמט בובי פישר באחת מהופעותיו הטובות ביותר של טובי מגווייר. באתר Metacritic ניתו לסרט ציון ממוצע משוקלל של 65 מתוך 100, בהתבסס על 29 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
ספאסקי עצמו כינה את הסרט "חלש" ואמר כי אין בו "שום תככים"; הוא ציין שהסרט מציג באופן שגוי כיצד ומדוע הסכים להמשיך בהתמודדות לאחר שפישר לא הופיע למשחק השני.
אספיריטו סאנטו
אספיריטו סאנטו (בפורטוגזית: Espírito Santo) היא מדינה בדרום מזרח ברזיל. בירתה היא ויטוריה והעיר הגדולה בה היא וילה ואלה. הילידים המקומיים מוכרים בשם "קפישאבס" (Capixabas).
מיקום
המדינה שוכנת באזור הדרום-מזרחי של ברזיל, אשר כולל גם את המדינות סאו פאולו, מינאס ז'ראיס וריו דה ז'ניירו. היא גובלת באוקיינוס האטלנטי במזרח, בבאהיה בצפון, במינאס ז'ראיס בצפון ובמערב, ובמדינת ריו דה ז'ניירו בדרום. הערים המרכזיות של אספיריטו סאנטו (פרט למטרופולין של ויטוריה רבתי הכוללת בין השאר את וילה ואלה) הם קשואיירו דה איטפמירין, קולטינה, גוארפארי, לינהראס, ומוניס פריירי.
גאוגרפיה
האיים של טרינידד ומארטים וואז, הנמצאים במרחק 715 ק"מ מזרחית לוויטוריה באוקיינוס האטלנטי הדרומי, גם כן שייכים למדינת אספיריטו סאנטו.
מייקל ונדן
מייקל "מייק" וינסנט ונדן (באנגלית: Michael "Mike" Vincent Wenden  נולד ב-17 בנובמבר 1949). הוא שחיין עבר מאוסטרליה. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 מזהב ושיאן העולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
אספיריטו סאנטו
כלכלה
היבולים העיקריים של המדינה הם אורז, קפה (אחד היבולים המכניסים בברזיל), קקאו, קנה סוכר, שעועית, פירות (בעיקר בננות ופפאיות), ותירס. תעשיית משק החי היא תעשייה חשובה בכל ברזיל, היא כוללת בעיקר גידול בקר להפקת חלב ובשר. התעשייה מורכבת בעיקר משימורים, יערנות, טקסטיל, ברזל ומפעלי פלדה. האחרון מרוכז בסביבות קריאסיקה ובית היציקה לברזל ה"וול דו ריו דוס".
מייקל ונדן
ביוגרפיה
ונדן נולד בסידני ניו סאות' ויילס.
אספיריטו סאנטו
כלכלה
ויטוריה היא נמל חשוב בשביל ייצוא ברזל ופלדה. למעשה, היא יצרן הפלדה הגדול בעולם. בסאו מתאוס נמצאו מאגרי נפט במדף היבשתי שלה, והיום הם מנוצלים באופן מסחרי.
מייקל ונדן
ביוגרפיה
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ונדן ב-4 מדליות מהן 2 זהב. מדליות זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 52.2 שניות, לפני שיאן העולם היוצא קן וולש (52.8 שניות) ומארק ספיץ (53.0 שניות) שניהם מארצות הברית, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:55.2 דקות, לפני דון שולנדר שיאן העולם שלא נוצח במשך 5 שנים (1:55.8 דקות) וג'ון נלסון (1:58.1 דקות) שניהם מארצות הברית, מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.7 דקות, אחרי ארצות הברית (7:52.3 דקות) ולפני ברית המועצות (8:01.6 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:34.7 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:31.7 דקות וברית המועצות (3:34.2 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.8 דקות, את משחה החופשי הוא שחה בזינוק שליחים בתוצאה של 51.4 שניות.
אספיריטו סאנטו
כלכלה
התיירות לוקחת חלק חשוב מאי פעם בכלכלת המדינה. בכל אופן, רוב המבקרים הם ממדינות סמוכות, ולא מארצות חוץ. היעדים הפופולריים כוללים אזורי חוף כמו גוארפארי, ג'אקראיף ומנגינהוס, אבל הרים מבודדים כמו דומינגוס מרטינס, גם פופולריים.
מייקל ונדן
ביוגרפיה
באולימפיאדת מינכן (1972) לא הצליח ונדן להגן על תואריו, את מקומו תפס השחיין היהודי מארצות הברית ספיץ. הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.40 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.41 שניות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי 7:48.66 דקות ובמקום 9 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:00.16 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה ונדן בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.65 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:33.22 דקות ולפני מערב גרמניה 7:43.68 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.22 שניות, אחרי ג'ים מונטגומרי מארצות הברית (51.70 שניות) ומישל רוסו מצרפת 52.08 שניות.
ונדן זכה להיות אחד משמונת הספורטאים האוסטרלים שהובילו את הדגל האולימפי באצטדיון באולימפיאדת סידני (2000).
אמץ אמן
תיאור
בשנת 2012 עסק איתמר בגליקטר במעמדו של האמן הישראלי בחברה. במרץ 2012 הוא פרסם מודעות אנונימיות תחת הכותרת "דרוש מצנט" (2012) בעיתון הארץ ובה חיפש מצנט (פטרון) עבור "אמן פלסטי צעיר ומבטיח לאחר לימודי אמנות מעמיקים בבצלאל".
בהמשך השנה הציב בגליקטר מערך של "קופת התרמה אישית - אמץ אמן" ששימשו כקופות התרמה עשויות קרטון עבור גיוס כספים "[ל]תערוכת יחיד של אמן צעיר ומבטיח". והן לוו בסיסמה: "להרגיש מצנט בלי לשבור קופת חיסכון!". קופות ההתרמה הוצבו במקומות מרכזיים בשדה האמנות בתל אביב-יפו, ביניהם ברחבת הכניסה של מוזיאון תל אביב לאמנות, בית האמנים על שם יוסף זריצקי, גלריה חזי כהן, גלריה הקיבוץ, גלריה שלוש, גלריה נלי אמן, גלריה P8 ועוד. מחוץ לתל אביב הוצבו קופות בבית האמנים בירושלים, במשכן האמנים בהרצליה ובשלב מאוחר יותר הוצבה הקופה גם במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
הצבת הקופות זכתה לסיקור נרחב בעיתונות הישראלית. ב-6 בספטמבר 2012 נפתחה בבית האמנים בתל אביב-יפו התערוכה "מחאה תרבותית - אין תרבות בלי לחם". התערוכה ביקשה למחות כנגד "מצבם הכלכלי של האמנים בארץ המציגים בגלריות ומוזיאונים ציבוריים ללא שכר עבור עבודתם. האבסורד הוא שאמן המציג במוסד ציבורי מממן מכיסו ומזמנו את ההוצאות על הקמת תערוכה ללא כל תמורה. הכל מתוקצב למעט שכר אמן!" וכן הגדלת תקציב התרבות לאמנות החזותית בישראל. בתערוכה הציגו כ-70 אמנים ובהם כמנשה קדישמן, דב הלר, סיגלית לנדאו, אבנר בר חמא, חוה ראוכר, דורון פולק, יעל בלבן, ליאת לבני, מייק דבורקיס, אריה ברקוביץ, נחמה גולן, שלומית באומן ואחרים.
ביוני 2018 הוזכר הפרויקט במסגרת שאילתה של יעל גרמן למשרד התרבות והספורט.
האזור האוקייני
האזור האוקייני הוא אחד האזורים הביוגאוגרפים המחלקים את שטח כדור הארץ. הוא קיים רק באוקיינוס השקט ואיננו קשור ליבשת כלשהי, אלא מוקף כולו באיים מבודדים, לרוב בסביבות האזור הטרופי. זהו גם האזור הקטן ביותר משמונת האזורים הביוגאוגרפים כששטחו כולל כמיליון קמ"ר.
פלורה ופאונה
בעלי החיים והצמחים באזורים אלה הגיעו לרוב מהים או מהאוויר, מאחר שהם רחוקים מהיבשה. כתוצאה מכן אין הרבה חיות יבשתיות באיי האזור ואין בו הרבה חיות גדולות. בנוסף האיים השונים בעלי התפתחות בהתפתחות אנדמית גבוהה ביותר, מאחר שהאיים מופרדים אחד מהשני. היערות של האיים מכילים את האזורים האקלוגים בעלי מספר המינים האנדמיים הגבוהים בעולם.
הפלורה של איים אלה היא טרופית או סובטרופית בעיקרה והיא שוקקת ביערות גשם שונים, סוואנות ובכמה הרים ישנם גם אדמות מרעה טבעיות. רוב הצמחים באזורים כוללים צמחים שיכולים להתמודד עם האוקיינוס כמו זרעי קוקוס ומנגרובים וכן צמחי Pandanus ו-Metrosideros' המופצים בידי עופות. צמחים אחרים הם בעלי תפוצה הדומה לאלה של דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה והאיים סביבה ובכמה מקרים גם צמחים ממוצא אמריקאי למשל הטוטורה שנפוץ באי הפסחא. גם בהוואי יש צמחייה קרובה לצמחייה של אמריקה.
הפאונה באיים כוללת כמעט רק בעלי חיים שהיגרו מהים או מהאוויר ואין בה הרבה בעלי חיים יבשתיים. מבין היונקים רק מספר עטלפים קיימים באיים, נוסף לטורפים ימיים בחופים. בין הזוחלים נמצאים מספר מינים של חומטיים ודמויי שממית שנעו על רפסודת צמחים לאיים וחלקם התפתחו למלא את הגומחות החסרות. העופות נפוצים יותר באיים, מאחר שהם יכלו לעוף לאיים מהיבשות. באיים ישנם הרבה עופות ימיים וכמה עופות למשל הרליתיים אף איבדו את התעופה לאחר שהאיים היו מבודדים מטורפים.
קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן
קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן (בגרמנית: Karl von Hohenzollern-Sigmaringen; 20 בפברואר 1785 - 11 במרץ 1853), היה נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן בין השנים 1831–1848.
ביוגרפיה
קרל נולד ב-20 בפברואר 1785 בזיגמרינגן, לאנטון אלויס, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן ואמליה צפירינה, נסיכת זאלם-קירבורג, בתם של פיליפ יוזף, נסיך זאלם-קירבורג ומריה תרזה, נסיכת הורנס. ב-4 בפברואר 1808 התחתן קרל עם מארי אנטואנט מירא, אחייניתו של ז'ואקים מירא, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
בשנת 1831 מת אביו אנטון אלויס, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, וקרל עלה לשלטון במקומו. בשנת 1833 זימן קרל אספה מכוננת (לנדטאג), ונתן חוקה לנתיניו. קרל ייסד בנסיכות בית חולים, וביטל את הצמיתות ואת החוקים מימי הביניים שנהגו עדיין בנסיכות.
ב-19 בינואר 1847 מתה אשתו הראשונה מארי אנטואנט מירא, וב-14 במרץ 1848 התחתן קרל בשנית עם קתרינה, נסיכת הוהנלוהה-ואלדנבורג-שילינגספירסט, בתו של קרל אלברט השלישי, נסיך הוהנלוהה-ואלדנבורג-שילינגספירסט, אך לא היו לו ילדים ממנה.
לאחר הדחתו עבר קרל להתגורר בבולוניה, שם חי עד למותו ב-11 במרץ 1853.
משפחתו
ב-4 בפברואר 1808 התחתן קרל עם מארי אנטואנט מירא, בתם של פייר מירא ולואיז ד'אסטור, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
ארפניק צ'ארנץ
ארפניק צ'ארנץ (בארמנית: Արփենիկ Չարենց; 25 ביולי 1932 בירוואן - 12 בפברואר 2008 בירוואן) הייתה סופרת ומבקרת ספרות ארמנית, וחוקרת עבודותיו של המשורר הארמני הנודע יגישה צ'ארנץ, שהיה אביה.
ביוגרפיה
אביה של צ'ארנץ, המשורר יגישה צ'ארנץ, קרא לבתו על שם אשתו הראשונה, ארפניק. ארפניק מתה בשנת 1927, בעת לידה, בעוד יגישה ישב בבית הכלא הסובייטי. צ'ארנץ הייתה אחת משתי בנותיו עם אשתו השנייה, Izabella Kodabashyan. הוריה נעצרו בשנת 1937 בתקופת הטיהורים הסטליניסטיים. אביה מת בכלא ואמה הוגלתה לסיביר. היא ואחותה עברו לגור בבית ילדים בירוואן. היא למדה פילולוגיה באוניברסיטה הלאומית בירוואן. היא הייתה מייסדת ומתכננת מרכזית של מוזיאון צ'ארנץ בירוואן, אשר הוקם בבית ילדותה, ושימשה כיו"ר המועצה האקדמית של המוסד. היא אספה וארגנה את 6,000 עבודותיו של אביה, ועסקה במחקרם ובהפצת יצירותיו הספרותיות וסיפור חייו.
בקריירה שלה בתור סופרת, היא כתבה רומנים, סיפורים קצרים ואת זכרונותיה, בעיקר בנושא ילדותה הקשה. היא הייתה חברה באיגוד הסופרים הארמני.
יהושע זליג דיסקין
הרב יהושע זליג דיסקין (י"ד באדר תרנ"ח; 8 במרץ 1898 – כ"ו בכסלו תשל"א; 24 בדצמבר 1970) היה רב והוגה דעות חרדי, ממקורביהם של החזון איש והרב יוסף שלמה כהנמן. בין השנים 1947 – 1968 כיהן כרבה של פרדס חנה.
תולדותיו
נולד בעיירה חסלוויץ' שברוסיה לרב שמעון משה דיסקין, רבה של לכוביץ', בעל "מדרש שמעוני", שהיה דרשן ידוע ברוסיה, ולשרה, בת הרב אליהו בכרך מחסלוויץ, בעל שו"ת "בכורי האביב". בצעירותו קיבל חינוך תורני והוסמך לרבנות. בשנת תרפ"ו (1926) נישא למרים לאה, בת הרב שמעון יוסף ליפשיץ מאמצ'יסלב. לאחר נישואיו כיהן כרב בעיר פריאסלב. פעל במחתרת להקמת חדרים וישיבות ברוסיה הסובייטית. השלטון הסובייטי חשף את פעילותו והוא נאסר פעמיים וישב בכלא הסובייטי.
בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל עם אשתו ושלושת ילדיו. התוודע אל החזון איש והיה ממקורביו. בשנותיו הראשונות לא שימש בתפקיד תורני או רבני ולמחייתו עבד כמנהל חשבונות. עם זאת, מדי שבת נהג לדרוש בקביעות בבית הכנסת הגדול בתל אביב. בשנת תרצ"ז החל לכהן כמורה בסמינר שרנסקי בתל אביב. בשנות ה-40 היה דורש באופן קבוע בסעודה שלישית בבית הכנסת הגדול בתל אביב.
מאז שנות הארבעים היה מקורב מאוד לרב יוסף שלמה כהנמן וסייע לו במוסדותיו השונים. בזקנותו פרש מן הרבנות והתיישב בבני ברק, ובה נפטר.
הוגה וסופר
הרב דיסקין הרבה לפרסם מאמרי תורה והגות בבמות חרדיות שונות, בין השאר ב"המודיע", ב"דגלנו", ביטאונם של צעירי אגודת ישראל, ובירחון "בית יעקב", ביטאונה של תנועת בית יעקב בארץ ישראל.
1941 (סרט)
1941 - הפלישה להוליווד הוא סרט קומדיה פרוע משנת 1979 בבימויו של סטיבן ספילברג. הסרט עוסק בניסיונות של צוות צוללת יפנית לפלוש לארצות הברית במלחמת העולם השנייה, אשר נתקלו בהתנגדות של תושבים מקומיים. העלילה מתנהלת על רקע החיים בארצות הברית של שנות הארבעים, המתאפיינים בין היתר בריקודים, במזון מהיר ובגאווה לאומית.
בסרט מככבים, בין השאר, ג'ון בלושי כטייס קרב גיבור/שיכור, דן אקרויד, טריט ויליאמס ועוד.
הסרט נכתב על ידי רוברט זמקיס שביים לאחר מכן סרטים בהפקתו של ספילברג, ובהם "מי הפליל את רוג'ר ראביט" וסרטי טרילוגיית "בחזרה לעתיד".
ועדה מקומית לתכנון ולבנייה
ועדה מקומית לתכנון ולבנייה היא ועדת התכנון הנמוכה ביותר במסגרת הסדרת התכנון והבנייה בישראל. סמכויות רישוי הבנייה בישראל מחולקות בין שלוש ערכאות מרכזיות: ועדות מקומיות, ועדות מחוזיות וועדה ארצית. ועדה מקומית אחראית על מרחב תכנון מקומי אשר לרוב חופף את שטחה של רשות מקומית אחת. ייתכנו מקרים בהם מרחב התכנון המקומי מהווה שטח של מספר רשויות מקומיות, ובמקרה כזה תכונה הוועדה המקומית ועדה מקומית מרחבית.
מבנה וסמכויות
חברי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה הם נבחרי ציבור ברמה המקומית וכאשר מרחב תכנון מקומי כולל תחום של רשות מקומית אחת בלבד חברי מועצת הרשות המקומית הם חברי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה. עם זאת, החוק מבדיל בין הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה לבין מועצת הרשות המקומית, והוועדה המקומית לתכנון ולבנייה היא גוף משפטי נפרד. שטח מרחב התכנון המקומי וגבולותיו נקבעים על ידי שר הפנים.
מאחר שמליאת הוועדה המקומית כוללת את כל מועצת הרשות המקומית, הרי שלעיתים קרובות מדובר בעשרות חברים. קיום דיונים מקצועיים בקוורום של עשרות חברים אינו מאפשר לבצע עבודה יעילה. די בכך, למשל, שכל אחד מחברי מליאת הוועדה המקומית יבקש לדבר רק 5 דקות בכל אחד מהנושאים המועלים במסגרת הישיבה, כדי להביא לכך שבקשות להיתר בנייה יתארכו ויידונו הרבה מעבר לצורך. על כן, על פי רוב, הוועדה המקומית מקימה ועדת משנה המורכבת ממספר קטן יותר של נציגים. החלטותיה של ועדת המשנה הן כדין החלטתה של מליאת הוועדה המקומית, אלא אם הועבר הדיון בנושא פלוני למליאת הוועדה המקומית.
הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אחראית על הנפקת היתרי בנייה בהתאם לתקנות התכנון והבנייה בשטחים בהם קיימת תוכנית בניין עיר מאושרת. כמו כן, בשנת 1995 תוקן חוק התכנון והבנייה והוסף בו סעיף 62א המעניק לוועדה המקומית סמכות לאשר שינויים בתוכניות מתאר מקומיות בהתאם לרשימה סגורה של נושאים המנויים בסעיף. מטרת התיקון היה לקצר את הליכי התכנון. אולם בתי המשפט קבעו שהסמכות שהועברה לוועדה המקומית במסגרת התיקון היא מצומצמת ומאפשרת עריכת שינויים מינוריים בלבד בעלי "השלכה מקומית מצומצמת". בשנת 2014 תוקן חוק התכנון והבנייה פעם נוספת, והורחבו משמעותית הסמכויות של הוועדות המקומיות.