cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קובי מימון (שחקן)
כמנחה ושחקן
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד מרכזי בקומדיית המצבים "חברות" בערוץ 10, בה הוא מגלם את דמותו של ארז שלם. בין השנים 2014–2015 השתתף בשתי עונות של סדרת הדרמה קומית "זגורי אימפריה" ב-HOT, בה גילם את אחד התפקידים הראשיים בסדרה, את דמותו של אבי זגורי. ב-2014 השתתף כשחקן אורח בסרט "מיתה טובה" לצדם של זאב רווח ולבנה פינקלשטיין. בחנוכה אותה שנה שיחק במחזמר "101 כלבים דלמטיים", בבימויו של צדי צרפתי ולצדם של חני נחמיאס, מיקי קם, אורנה ומשה דץ, ירון ברלד ודנה אינטרנשיונל.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "פרודים" והשתתף בתוכנית הבידור "מלחמת המינים" בערוץ 2.
בשנים 2015 –2017 השתתף בסדרה אנחנו במפה.
בשנת 2017 השתתף בתוכנית "המלון של פיני"
משנת 2018 מימון מככב בסדרת הטלוויזיה הקומית "חיים שלי" על חייו, כשהוא ומשפחתו משחקים את עצמם בתפקידים הראשיים. הסדרה עלתה בערוץ 13 של הזכיינית "רשת" במהלך חודש מאי בשנת 2018.
החל מ-2019 שיחק בסדרת הנוער "התחנה" את דודי, מנהל התחנה.
בשנת 2021 השתתף בסדרת הטלוויזיה "מותק בול באמצע" ששודרה בכאן 11, בתפקיד אגוז בזלת -יו"ר מפלגת בול באמצע.
כמדבב
בשנת 2012 דיבב בסרט האנימציה "תפוס ת'פטיש" לצדם של יהונתן מגון, ניקול ראידמן, אמנון וולף ושחקנים נוספים.
בשנת 2017 דיבב את גרגמל בסרט "דרדסים: הכפר האבוד".
כפרזנטור
מימון הוא הפרזנטור של "בנק יהב".
משפחתו
מימון הוא אחיו של הכדורגלן שי מימון. ב-9 ביוני 2011 נישא לשחקנית קרן שיניוק. לזוג שלושה בנים. בינואר 2023 הודיע הזוג על גירושיהם.
לאיוש בירו
לאיוש בירו (במקור בלאו, בהונגרית: Bíró Lajos; וינה, 22 באוגוסט 1880 – לונדון, 9 בספטמבר 1948) היה סופר, עיתונאי, תסריטאי יהודי-הונגרי. אשתו הייתה יוֹלַן וֵסִי, בתו של הסופר עיתונאי, עורך וחבר הפרלמנט היהודי-הונגרי יוז'ף וסי (במקור וייס).
ביוגרפיה
לאיוש בירו גדל בעיירה הבש בצפון הונגריה (כ-10,000 תושבים). הוא סיים את לימודיו התיכוניים באגר ובבודפשט. משנת 1898 עבד כעיתונאי. בין 1900 לבין 1904 עבד בעיתון ה"חופש" (Szabadság) באורדיאה. משנת 1904 היה סגן העורך של העיתון פשטי נפלו (Pesti Napló), ומשנת 1905 היה העורך האחראי של העיתון. התגורר בברלין בין 1906 לבין 1909 ולאחר מכן עבד שוב בכמה עיתונים בבודפשט. בשנת 1918 אחרי מהפכת החרציות היה מזכיר מדיני במשרד החוץ ההונגרי בתקופת ממשלת מיהאי קארואי. משנת 1914 עסק בתסריטאות. בשנת 1919 היגר מהונגריה. עד 1920 זכה כבר להכרה בזכות 40 ספריו ובכורות תיאטרון. עד שנת 1925 חי ועבד בבירות אוסטריה, צרפת ואיטליה. הוא שב לבודפשט בשנת 1925, אך עבר באותה שנה בחזרה למערב (ארצות הברית, ברלין, לונדון). בהוליווד עבד כתסריטאי של סרטי פרמאונט וכתב מספר רב של תסריטים. בשנת 1928, חזר לאירופה, והתגורר תחילה בשרלוטנבורג, גרמניה. ביחד עם הבמאי ההונגרי-בריטי-יהודי אלכסנדר קורדה היה ב־1932 אחד ממייסדי חברת London Films Production.
בירו כתב כמה תסריטים קולנועיים מצליחים (למשל:חייו הפרטיים של הנרי השמיני). בדומה לחברו, אנדרה אדי, הוא תיאר את התפוררותה של הונגריה בסיפוריו הקצרים וברומנים. סיפוריו הקצרים תארו את היצרים האנושיים באופן תמציתי, סוחף ומהיר. הוא הצליח גם כמחזאי (המחזה:שושן צהוב). הדרמה שלו הצארינה, שאותה כתב יחד עם מלכיאור לנדיאל הפכה להצלחה עולמית. הוא כתב גם רומנים בלשים (הַסֶרְפוֹלֶט).
אבנון הורידה
אבנון הורידה או אבנון שפך הנהר (שם מדעי: Synanceia horrida) הוא מין דג ממשפחת האבנוניים החי בטבע בשוניות באזור האינדו-פסיפי. האבנון הוא הדג הארסי ביותר בעולם ומסוכן כמו קרובו - אבנון מגושם, החי בחופי מפרץ אילת. תפוצתו של מין זה היא מהודו, סרי לנקה, דרום-מזרח אסיה, דרום סין ועד לאוסטרליה ולונואטו. הוא שוכן בים באזורי שוניות אלמוגים אך כמשתמע משמו הוא עולה גם לשפכי נהר.
אבנון זה בעל הסוואה מוצלחת ביותר בעל צבע חום-סגול ובעל כתמים אדמדמים ולבנים לאורכו, כשמראה גופו דומה לאבן או סלע, מה שנתן לו את שמו. אורכו של מין זה יכול להגיע ל-60 ס"מ. הוא נצמד בעזרת סנפירי הגפיים הרחבים שלו לסלעים באופן המקשה על הזזתו. על גבו שורה של קוצים פרוקים המכילים ארס רב היכול לייסר קשות מי שדורך עליו ולעיתים אף להרוג. רוב האנשים נפגעים מדריכה עליו ולא מבחינים בדג המוסווה בזמן.
דג זה הוא טורף מארב סבלני ביותר בעל לסתות היכולות לינוק במהירות כל דג, סרטן או חסילון שיעבור לידם ולשאוב אותו במהירות לבטנם. הקוצים מיועדים אך ורק להגנה.
רלף קרייג
רלף קוק קרייג (באנגלית: Ralph Cook Craig; 21 ביוני 1889 – 21 ביולי 1972) היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
קרייג נולד בדטרויט, שבמישיגן. הוא למד והתאמן באוניברסיטת מישיגן. הוא החל את הקריירה שלו כאצן משוכות אך התפתח לאצן למרחקים קצרים. באליפות הספורטאים החובבים של אמריקה (IC4A) שנערכה בשנת 1910 זכה קרייג בתואר בריצת 220 יארד כשהשווה את שיא העולם בתוצאה של 21.2 שניות. שנה לאחר מכן באותה תחרות הוא זכה בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.8 שניות ובריצת 220 יארד לאחר שהשווה בשנית את העולם בתוצאה של 21.2 שניות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קרייג ב-2 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות, לפני חבריו לנבחרת אלווה מאייר (10.9 שניות) ודון ליפינקוט (10.9 שניות), בשלב המוקדמות קבע ליפינקוט שיא עולם חדש של 10.6 שניות, שיא העולם הראשון בריצה זו המוכר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ובריצת 200 מטר 21.7 שניות, לפני ליפינקוט (21.8 שניות) וויליאם אפלגארת' מבריטניה (22.0 שניות).
לאחר המשחקים האולימפיים פרש קרייג מתחרויות.
באולימפיאדת לונדון (1948) נבחר קרייג לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה בזכות היותו חבר בנבחרת היכטה של ארצו (בגיל 59), וזאת למרות שלא השתתף בתחרות.
בשנת 1972 נפטר קרייג בלייק ג'ורג', שבניו יורק.
.Acer Inc
Acer (בסינית: 宏碁股份有限公司; בפין-יין: Hóngqi Gǔfèn Yǒuxiàn Gōngsī) היא חברה טאיוואנית רב-לאומית לייצור חומרה ואלקטרוניקה הממוקמת בעיר ניו טאיפיי שבטאיוואן. בין מוצרי החברה ניתן למנות מחשבים אישיים ומחשבים ניידים, מחשבי לוח, שרתים, רכיבי אחסון אלקטרוניים, צגים, וטלפונים חכמים. Acer היא יצרנית המחשבים הרביעית בגודלה בעולם.
בתחילת שנות האלפיים, הציגה Acer מודל עסקי חדש, והפכה מיצרנית למפתחת ומשווקת, ומפקחת על תהליך היצור דרך היצרנים.
היסטוריה
Acer נוסדה על ידי סטאן שי, אשתו, וחמישה אנשים נוספים בשנת 1976 בשם "מולטיטק" (Multitech). החברה החלה כמפיצה של רכיבים אלקטרונים ומתמחה בתחום המעבדים. היא ייצרה את מחשבי ה-Micro-Professor, והפכה ליצרנית מחשבים בולטת. שם החברה שונה לאחר מכן בשנת 1987 לשם Acer.
בשנת 1993 דיווחה החברה על רווח של 35 מיליון דולר. סך כל המכירות הוערכו בכ-3 מיליארד דולר בשנת 1994, והרווח עלה ל-205 מיליון דולר. בשנת 1995 התקדמה החברה מהמקום ה-14 למקום ה-9 בין יצרניות המחשב הגדולות ביותר, כאשר היא מאפילה על חברות כגון HP, דל, וטושיבה.
בשנת 1998 החברה עברה שינוי פנימי של ארגון מחדש. לא ניכרה השפעה בעקבות השינוי ומחירי המניות ירדו, והחברה עברה שינוי נוסף. אחת הסיבות המרכזיות לנפילה הגדולה בביצועי החברה בעולם היא העסקה שחתמה עם יבמ ביוני 1999. היקף עסקה זו, שנחשבה בזמנה לעסקה הגדולה ביותר שחתמה חברה טאיוואנית עם חברה אמריקאית, היה 8 מיליארד דולר. במסגרתה אמורה הייתה אייסר לרכוש מיבמ כוננים קשיחים, שבבים וציוד נוסף, ואילו יבמ התחייבה לרכוש את מחשבי אייסר בהסכם OEM (הסכם ייצור צד שלישי) שבמסגרתו מייצרת אייסר מחשבים, הנמכרים תחת הלוגו של יבמ. בעקבות ההאטה בשוק המחשבים ב-2000, קיצצה יבמ את היקף ההזמנות מאייסר, והחברה נקלעה למצוקה. ואולם בזאת לא תמו צרותיה. ב-2000 איבדה מנייתה 81% מערכה, בזמן שהבורסה בטאיוואן ירדה בכ-44% בלבד. אייסר נאלצה לפטר כ-10% מכוח העבודה שלה ולהציג תוכנית רה-ארגון דרמטית. במסגרת תוכנית זו אייסר נפטרה מעסקי הייצור שלה לטובת התמקדות בפיתוח ועיצוב תוך השארת עסקי הייצור לחברות OEM. בסוף שנת 2000 החליטה אייסר להתפצל לשתי חברות עצמאיות: חברה למחשבי אייסר ממותגים, וחברה המשמשת קבלנית ייצור עבור מותגים אחרים (Wistron).
האסטרטגיה הייתה נכונה, ועבדה במיוחד באירופה, שם הפכה החברה להיות מותג מוביל בתחום המחשבים. בשנת 2003 צמחו מכירותיה של Acer ב-48% לרמה של 4.6 מיליארד דולר, מה שהציב אותה במקום ה-5 מבין יצרניות המחשב בעולם. החברה המשיכה לצמוח ושיפרה את אסטרטגיות השיווק שלה, ובשנת 2006 מכירותיה השנתיים עלו על 16 מיליארד דולר. נתח השוק של Acer ירד באמריקה במקביל לעליה גדולה באירופה.
בשנת 2008 החברה קנתה את המותג פאקרד בל.
בישראל
אייסר נכנסה לשוק הישראלי ב-1994 עת יצרה שותפות עם יורוקום. באוקטובר אותה שנה הודיעה על כוונתה להקים בראש העין קו ייצור מחשבים משותף עמה. במאי 96' נחנך קו הייצור שהופעל באמצעות חברה בת חדשה, אייסר-יורוקום ישראל. המפעל אמור היה לייצר כ-3,000 מחשבים בחודש ולספק את צרכיה של ישראל והמזרח התיכון כולו. ב-95' מכרה אייסר בישראל 8,000 מחשבים, כ-4% מהמחשבים שנמכרו בישראל באותה שנה. המפעל אמור היה לשנות את מעמדה בשוק המקומי, ואולם עד פברואר 98' הוא ייצר רק כ-1,000 מחשבים בחודש. בתקופה זו הוחלט להרחיב את המפעל בעקבות זכייה של אייסר במספר מכרזים ארגוניים גדולים, בהם: תע"א, חברת החשמל, מיחשוב כל המתנ"סים בישראל ועוד. ואולם, בסוף 1998 עלו היחסים בין אייסר ויורוקום על השרטון עקב סירובה של אייסר להיענות לדרישתה של יורוקום מאייסר להגדיל את ההשקעה שלה בפעילות בארץ כדי לקדם את מכירות המחשבים. נציגי אייסר שביקרו בארץ מתחו ביקורת על העובדה שנתח המכירות בשוק המחשבים הישראלי ממשיך להיות נמוך, בהשוואה להצלחות בשווקים באירופה ובארצות הברית, בין השאר עקב המתחים הפוליטיים בין ישראל והעולם הערבי שסירב לקנות מחשבים שהורכבו בישראל. הם לחצו על יורוקום להגדיל את היקף המכירות בישראל.
ואכן, במרץ 1999 בוטלה השותפות בין אייסר ויורוקום, וזו האחרונה מכרה את קו ייצור המחשבים והשיווק שלה בארץ לחברת קומפיוטרסטור מפתח תקווה ב-5 מיליון דולר. המפעל בראש העין נסגר וחלק ממנו הועבר לפתח תקווה.
בראיון ב-2009 לעיתון דה מרקר אמר יאשה מקנוז נציג אייסר בישראל כי "אייסר פעילה בישראל בעיקר בשוק הפרטי, שמהווה כ-70% מכלל הפעילות, כאשר המגזר העסקי תופס רק כ-30%. אנחנו פועלים כאן בעזרת שני מפיצים, טכנו-רצף וניופאן. לשוק העסקי יש המון פוטנציאל, וכבר כיום יש ל-ACER הסכמים עם מפעל הפיס והחשכ"ל לאספקת מחשבים, להם נמכרו כ-4,000 מחשבים ניידים תוך חמישה חודשים. אנחנו רוצים לבנות בישראל מערך הפצה, לסקטור העסקי, עם שלושה-ארבעה מפיצים".
בכנס מפיצים שנערך באפריל 2012 אמר מרקו קפלה - מנהל איטליה, יוון וישראל באייסר "אנו רוצים לגדול באופן אורגני, באמצעות שותפויות חזקות, כאשר גם ערוץ הדילרים יזכה ליותר שיתוף פעולה מצידנו. בחרנו בשתי שותפות בלבד להפצה - טכנו רצף וניופאן - ואנחנו נפעל דרכן במספר מוגבל של רשתות, כדי לספק להם את העוצמה הנדרשת למכירות".
קריית אל-קאבל
קַרְיַת אל-קַאבֵּל (בערבית: قرية القابل, תעתיק מדויק: קריה' אלקאבל) היא עיירה במחוז צנעא שבתימן, כ-13 ק"מ מצפון-מערב לעיר העתיקה של צנעא.
העיירה
קריית אל-קאבל היא עיירה במחוז צנעא שבתימן. העיירה ממוקמת כ-13 ק"מ צפונית מערבית מהעיר העתיקה של צנעא, ועם התרחבות צנעא נחשבת כפרוור שלה. בתחומי העיירה שוכן ארמון דאר אל-חג'ר.
הקהילה היהודית
תיעוד ראשון לקהילה היהודית בקריית אל-קאבל ידוע מהעתקה של הסופר יהודה בן דוד, שהעתיק בשנת ה'תי"א (1651) את מדרש הגדול בקריית אל-קאבל.
מפאת קרבתו של היישוב לעיר הבירה צנעא, היווה היישוב מקום מקלט ליהודי צנעא, כאשר שבטי ערבים תקפו אותה, או כאשר היה בה רעב. לכן רבים מחכמי צנעא שהו לעיתים בקריית אל-קאבל, כגון מארי יחיא משרקי, מארי סלימאן קארה, מארי שלום קורח, ועוד, ובעיירה התגוררה קהילה יהודית מיהודי צנעא שהיגרו לקריית אל-קאבל. קהילה זו נבדלה מהקהילה המקומית, והיה לה בית כנסת נפרד.
בעיירה היו שני בתי כנסת, אחד דרדעי והשני עיקשי. היהודים בעיירה התפרנסו ממסחר וכבעלי מלאכה.
לקראת העלייה לארץ מנתה הקהילה כ-40 משפחות. בני הקהילה עלו ארצה במבצע על כנפי נשרים בשנת ה'תש"ט (1949).
מלאך-ים
מַלְאַךְ-יָם (שם מדעי: Squatina) הוא סוג של כריש קרקעי קטן החי לרוב בקרקעית הימים הטרופיים והממוזגים ולעיתים גם באוקיינוס הפתוח. כרישים אלה צדים דגים ודיונונים ששוחים מעליהם על ידי שאיבתם לפיהם במהירות. סנפיריהם רחבים ועגולים ומזכירים מעט את התריסניות.
מינים אלו אינם גדולים לרוב, והגדול שבהם יכול להגיע למשקל 147 ק"ג.
סוג זה הוא הסוג היחיד במשפחה מלאך-ימיים, ויש בו 22 מינים.
צבעוני ארבע
צבעוני ארבע הוא ספר עיון מאת גיורא רום, אלוף בדימוס בצה"ל, ששירת כטייס קרב והיה אלוף ההפלות ("אייס") הראשון של חיל האוויר הישראלי, על חוויותיו לאחר שנפל בשבי המצרי במהלך מלחמת ההתשה, ועל שיקומו לאחר ששב מן השבי, במהלכו חזר לשרת כטייס קרב ופיקד על טייסת קרב במלחמת יום הכיפורים.
ב-11 בספטמבר 1969 השתתף בקרב אוויר המוני במלחמת ההתשה כטייס בטייסת העטלף, והמיראז' של רום הופל על ידי מיג-21 מצרי ששיגר לעברו טיל אטול שפגע בו מעל דלתת הנילוס במצרים. רום שהיה בגובה רב של כ-20 אלף רגל ובמהירות גבוהה של כאלף קמ"ש הצליח לנטוש את המטוס אך נפגע ברגלו ובמרפקו במהלך ההפלטה. הוא צנח בסביבת אל-מנצורה לידי כפריים שלאחר כמה שעות העבירו אותו לידי השלטונות. הוא נותח ולאחר מכן הוחזק בתנאים קשים ועונה בכלא עבאסיה שבפאתי קהיר כשהוא סובל מהשפלות, הרעבה ושהות ארוכה בצינוק. רק שבעה שבועות לאחר נפילת מטוסו הותר לו להיפגש עם אנשי הצלב האדום.
שלושה ימים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים מונה רום למפקד טייסת הדרקון המעופף בבסיס תל נוף שמפקדה,, נהרג בתאונה. לרום לא היה ניסיון קודם בהטסת מטוסי סקייהוק, אך עם פרוץ המלחמה סירב מפקד הבסיס רן פקר, לשחרר אותו מפיקוד על הטייסת, כך שטיסותיו הראשונות בסקייהוק היו גיחות תקיפה במצרים, בין היתר במבצע תגר בו תקפה הטייסת את בונקר מפקדת חטיבת ההגנה האווירית המצרית האחראית על הגנת צפון מזרח הדלתא ששכן בשדה תעופה מנצורה.
בשנת 2009 הספר זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. הספר נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2010, ותורגם לאנגלית וערבית.
פרנק פיטרסון
קריירה
פיטרסון נולד בהמבורג. כילד, הוא לימד את עצמו לנגן על פסנתר וכלי מקלדת, והמשיך לעבוד בחנות מוזיקה. כאן הוא פגש את מייקל קרטו והפך לקלידן הראשי של סנדרה, והופיע באופן בולט בלהיט שלה "". הוא היה חבר בלהקה של סנדרה במשך מספר שנים נוספות, ואז עבר לאיביזה. בעודו שם, הוא הפך להיות מעורב בפרויקט החדש של קרטו, אניגמה, בשם הבדוי פ. גרגוריאן. פיטרסון תרם רבות להפקת ויצירת אלבום האולפן הראשון של הפרויקט,, וכתב מספר רצועות.
הוא עזב את הפרויקט ב-1991 והמשיך לעבוד עם גרגוריאן, פרויקט מוזיקלי שייסדו במשותף תומאס שוורץ ומתיאס מייסנר. השירה הנשית לאלבום זה סופקה על ידי האחיות מארץ עוץ – צמד שהורכב מבריז'יט פרויד וסוזנה אספלטה, שהייתה נשואה לפיטרסון באותה תקופה. זמן קצר לאחר מכן, הוא פגש את הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן ושיתף איתה פעולה באלבומי הסולו שלה מ-Dive ועד Symphony. פיטרסון הפיק לברייטמן שירים רבים כדוגמת "", "Pasión" ו-"Fly to Paradise".
פיטרסון שיתף פעולה עם גרגוריאן בשנית בהמשך הקריירה שלו, בעיקר ביצירת מזמורים גרגוריאניים. ההשראה של פיטרסון, כפי שהצהיר בריאיון, הייתה "המילניום החדש המתקרב וההיבט הרוחני שלו". בשנת 1997 שיתף פיטרסון פעולה עם הזמרת הישראלית עפרה חזה, בהפקת אלבומה האחרון, Ofra Haza.
HISAT
HISAT (מאנגלית: hierarchical indexing for spliced alignment of transcripts - אינדקס היררכי להתאמת תעתיקים שעברו שחבור) היא מערכת יעילה להתאמת קריאות מניסוי RNA-seq. ה-HISAT משתמש בסכימת אינדקס המבוססת על הטרנספורמציה של התמרת בורווס-וילר ואינדקס פראג'ינה-מנזיני (Ferragina-Manzini - FM), תוך שימוש בשני סוגים של אינדקסים להתאמה: אינדקס FM גלובלי של גנום לעיגון כל ההתאמות ואינדקסי FM מקומיים להרחבות מהירות של התאמות אלה.
האינדקס ההיררכי של HISAT עבור הגנום האנושי מכיל 48,000 אינדקסים מקומיים של FM, כל אחד מייצג אזור גנומי של כ-64,000 זוגות בסיסים. בדיקות על מערכי נתונים אמיתיים ומדומים הראו כי HISAT היא המערכת המהירה ביותר שקיימת כיום, עם רמת דיוק זהה ואף טובה יותר ביחס לשיטות אחרות. למרות מספר האינדקסים הרב שלו, HISAT דורש רק 4.3 גיגהבייט של זיכרון מחשב HISAT תומך בגנומים בכל גודל גם כאלו הגדולים מ-4 מיליארד בסיסים.
רקע
משנת 2008, RNA-seq הפך לכלי הנמצא בשימוש בחקר ביטוי גנים, מבנה התעתיק וזיהוי של RNAs ארוכים שאינם מקודדים (lncRNA) וחיבור תעתיקים (transcripts fusion). עם התפתחות RNA-seq תפוקת הרצף ואורכי הקריאה גדלו עד ל-100–500 מיליון קריאות בכל ריצה באורך של 100 זוגות בסיסים או יותר. נפחי נתונים הולכים וגדלים מחייבים מערכות ניתוח חישוביות מהירות וניתנות להרחבה.
יתרונות HISAT
כדי ליצור התאמת רצפים מהירה המשתמשת בכמות ממודרת של זיכרון גישה אקראית, HISAT תוכנן עם אסטרטגיית אינדקס חדשנית המבוססת על טרנספורמציה של התמרת בורווס-וילר ואינדקס FM.
כתוצאה מדרישות הזיכרון המעטות מאוד של HISAT שהן פחותות בצורה משמעותית בהשוואה לשיטות אחרות, משתמשים יכולים להעביר את החישובים הללו משרתים ייעודיים למחשב יחיד, שבו ניתן להריץ מספר דוגמאות בו זמנית.
HISAT2
HISAT2 הוא הדור הבא של HISAT וTopHat2. זוהי תוכנית להתאמה מהירה ורגישה בשביל מיפוי קריאות NGS (next generation sequencing) של DNA ו-RNA לגנום רצוי. ב-HISAT2 יש שימוש באינדקס GFM גלובלי אחד המייצג אוכלוסייה של גנומים אנושיים, וגם שימוש במערך גדול של אינדקס GFM קטנים המכסים ביחד את הגנום כולו. אינדקסים קטנים אלו (הנקראים אינדקסים לוקליים), בשילוב עם מספר אסטרטגיות של התאמות רצפים, מאפשרים התאמה מהירה ומדויקת של קריאות רצף. ערכת אינדקס חדשה זו נקראת אינדקס גרף FM היררכי (HGFM).
HISAT-3N
HISAT-3N מיועד לטכנולוגיות ריצוף הממירות נוקלאוטידים ומיושם על בסיס HISAT2. ישנן שתי אסטרטגיות עבור HISAT-3N להתאמת קריאות ריצוף לאחר המרת נוקלאוטידים: מצב רגיל ומצב חוזר. המצב הרגיל' עושה התאמה של הקריאות עם אינדקס סטנדרטי-3N בלבד, כך שהוא מהיר ודורש זיכרון קטן יותר. מצב החוזר עושה התאמה של הקריאות גם עם אינדקס 3N סטנדרטי וגם עם אינדקס חוזר-3N, ואז פלט תוצאת ההתאמה הוא של 1,000. מצב חוזר יכול לעשות התאמת הקריאות של המרת נוקלאוטידים בצורה מדויקת יותר, והוא מעט איטי וצורך יותר זיכרון מהמצב הרגיל.
HISAT-3N פותח על בסיס HISAT2, אשר מותאם במיוחד עבור טכנולוגיית רצף RNA. ניתן להשתמש ב-HISAT-3N עבור כל קריאות ריצוף שכללו המרת נוקלאוטידים כולל: BS-seq, SLAM-seq, TAB-seq, oxBS-seq, TAPS, scBS-seq ו-scSLAM-seq.
חוף מינרל
חוף מינרל הוא חוף המצוי בחלקו המערבי של ים המלח, שהופעל כחוף ציבורי על ידי קיבוץ מצפה שלם. מאז ה-1 בינואר 2015 נסגר החוף, לצד חוף עין גדי, בשל סכנת הבולענים, וגדרות תיל נפרסו לאורך קילומטרים רבים כדי למנוע מסקרנים להגיע לחופים. כמו כן נסגר הספא שהופעל בחוף מינרל לטובת שיפוצים ומאז לא נפתח מסיבות בטיחותיות- בולען שנפער מתחת לספא גרם לקריסת כלל המבנים והחנייה במקום.
המקום עומד שומם ומהווה מקור סקרנות לאזרחים רבים שמסתכנים במעבר על הכביש שהוביל בעבר לספא וכעת עומד מוקף בולענים רבים משני צידיו. הדרך חסומה בתחילתה על ידי שער עם שלטי אזהרה רבים.
אוריקטודרומאוס
אוריקטודרומאוס (שם מדעי: Oryctodromeus; מילולית: "חופר אצני") הוא סוג של דינוזאור אורניתופוד בן למשפחת הפארקוזאוריים שחי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון במשך הקנומן לפני 95 מיליון שנה בקירוב. זהו הדינוזאור דמוי העוף הראשון שפורסם שחי במחילות בדומה למכרסמים.
סוג זה תואר ב-2007 והוא הכיל מין אחד, Oryctodromeus cubicularis. המאובנים שלו התגלו בתצורות בלאקליף בדרום מונטנה ובתצורות ויין  בדרום איידהו. נמצאו מספר שלדים במצב טוב שכללו צעירים ובוגרים שונים.
הדינוזאור היה קרובו של האורודרומיאוס והוא הגיע בבגרותו לאורך של 2.1 מטרים ולמשקל 22 עד 32 ק"ג. הוא היה דו-רגלי בעל גפיים ארוכות וזנב ארוך. מבנה שיניו התאים לאכילת צמחייה.
עדויות על כך שחי במחילות נראות מממצאים של אבן חול בצורת מחילה, בהם השתמרו שלדים של צעירים ובוגרים יחדיו ובתוכה היה משקע של בוץ וחול רך. המחילה גם התאימה לפרופורציות הגוף של הדינוזאור ומעידה על התנהגות של דינוזאור ששכן מחילות, אולי דומות לאלה של צבועון הרעמה או לתוכי ים מודרניים.
יפעת סלע
יפעת סלע (נולדה בי' באב תשל"ג, 8 באוגוסט 1973) היא יושבת הראש של אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית. בעבר הייתה סגנית מנהלת רשות החברות הממשלתיות ומנכ"לית עמותת אלומה, המעודדת צעירים מאוכלוסיות בעלות ייצוג חסר במוקדי ההשפעה, להצטרף למעגלי העשייה והתרומה, תוך שמירה על ערכיהם ואורחות חייהם הייחודיים.
סלע מומחית בניהול ובהובלת שינויים חברתיים בקרב צעירים ישראלים, ופועלת לשינוי בציונות הדתית בנושא גיוס נשים דתיות לצה"ל.
ביוגרפיה
יפעת סלע נולדה בישראל, לדבורה ונתן אשל. לסלע שלושה אחים. בילדותה למדה בבית הספר Dov Revel בניו יורק, בזמן שליחות משפחתית.
את לימודיה התיכוניים למדה באולפנית תל אביב, והייתה חברה בתנועת הנוער בני עקיבא, שם הייתה חניכה ומדריכה.
שירתה בצה"ל כמורה חיילת בבית ספר שדה כפר עציון של החברה להגנת הטבע.
לסלע תואר ראשון במדעי היהדות מאוניברסיטת בר-אילן במחלקה ללימודי ארץ ישראל, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. לה תואר שני נוסף מהתוכנית ללימודי מגדר בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק.
בשנים 2020 - 2022 הייתה סגנית מנהלת רשות החברות הממשלתיות.
פעילות חברתית
סלע פועלת לקידום שוויון הזדמנויות וקידום אוכלוסיות מוחלשות בחברה הישראלית.
בשנת 2008 הצטרפה כחברת ועדת היגוי שותפות 2000 מודיעין רוצ'סטר של הסוכנות היהודית, ועדה שבה לקחה חלק פעיל עד שנת 2016.
החל משנת 2011, מכהנת כחברת ועד מנהל ב"אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית". בנובמבר 2022 נבחרה ליו"ר התנועה.
בשנים 2012 ועד 2014 כיהנה כחברת דירקטוריון במוסד החינוכי הכפר הירוק.
איציק אוחנון
איציק (יצחק) אוחנון (נולד ב-15 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו 2.06 מטרים.
קריירה מוקדמת
אוחנון גדל בבת ים והחל את קריירת המשחק שלו במכבי בת ים החל מגיל קט סל. הוא אחיהם הבכור של הכדורסלנית ליאל אוחנון ואליאב אוחנון. איציק אוחנון שיחק בנוער של מכבי רעננה, אך פרץ כשעבר לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל גליל עליון בעונת 1999/2000 בליגת העל בכדורסל.
במסגרת אליפות אירופה לנבחרות עתודה בשנת 2000 היה אוחנון חלק מהסגל שהגיע לגמר האליפות וזכה במדליית הכסף.
בעונת 2000/2001 שיחק אוחנון במדי בני הרצליה, ואת עונת 2001/2002 שיחק במדי הפועל ירושלים איתה הגיע עד לחצי גמר גביע ספורטה.
קריירת מכללות
אוחנון גויס בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת סנט לואיס מארצות הברית והחל לשחק במדיה בקונפרנס ה-USA ובמסגרת ה-NIT. חלק מלימודיו באוניברסיטה שולמו על ידי מלגה.
הוא עורר סערה תקשורתית בארצות הברית בתחילת שנתו הראשונה במוסד כאשר דיבר כנגד אפשרות של תקיפה אמריקאית בעיראק או במפרץ הפרסי שכן הדבר יגרור לתגובת נגד של אותן המדינות דווקא כנגד ישראל בה הם רואים "שליחה של אמריקה במזרח התיכון". בהיותו באוניברסיטה הכיר את מאלה בראיין, דוגמנית גבוהה (1.80 מ') אפרו-אמריקאית ממוצא קריביאני, שלימים תיהפך לאשתו הראשונה.
בעונתו הראשונה הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון של טורניר ה-NIT, בעונתו השנייה היא הודחה בסיבוב השני של אותו הטורניר.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה (2004/2005) נבחר ל-MVP שלה בטקס הוקרה שנערך לו בקמפוס אוניברסיטה, באותה העונה הוביל את קבוצתו בריבאונדים למשחק (5.4), היה השני בנקודות (11.8) והצטיין בקליעה מקו העונשין (52.7%) אך קבוצתו סיימה במקום השלישי בקונפרנס בו שיחקה.
קריירה מקצוענית
אוחנון, שניהל מגעים עם מקדוניקוס מליגת העל היוונית בכדורסל, חזר לישראל ב-2005 והצטרף להפועל ירושלים של ארז אדלשטיין בשל התחייבות חוזית שבה החזיק, אך בפועל סופסל למשך רוב עונת 2005/2006 בה הגיעה הקבוצה עם כוכבים ישראליים וזרים שהגיעו בתמיכתו הכספית של ארקדי גאידמק עד לחצי גמר גביע יול"ב ולגמרי גביע המדינה בכדורסל והפיינל פור הישראלי.
לקראת עונת 2006/2007 עבר לשחק בעירוני רמת גן של המאמן החדש, רובי בלינקו, בה נתן עונה מוצלחת עם ממוצעים של 10.6 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק ב-22 דקות ועזר למועדון לשרוד בליגת העל בכדורסל.
אוחנון עורר סערה תקשורתית כנגדו מצד מאמן הנבחרת דאז, צביקה שרף, ויו"ר איגוד הכדורסל בישראל דאז, ירמי אולמרט, לאחר שסירב לשחק במדי נבחרת ישראל בכדורסל בקיץ של 2007 לצורך ליווי של אשתו במסע צילומים בדרום אפריקה.
ב-19 ביולי 2007 חתם לשנתיים בלוון ברס מליגת הכדורסל הבלגית שאומנה על ידי הישראלי יעקב ג'ינו, בעונה הראשונה שלו בקבוצה (2007/2008) היה שחקן בולט אך הקבוצה סיימה במקום התשיעי, בעונה השנייה (2008/2009) שותף ב-21 משחקים והצליח פחות מבחינה אישית אך הקבוצה סיימה במקום השישי.
כיום אוחנון נשוי בשנית לישראלית, גר בכרכור ועובד בתחום ההייטק כמנהל בכיר בחברת אינטרנט.
כיפל חארת'
כיפל חארת' או כיפל חארס (בערבית: كفل حارث או كفل حارس) הוא כפר פלסטיני בשומרון, הנמצא צפון-מערבית לאריאל, שישה קילומטרים צפון-מערבית לסלפית ו-18 קילומטרים מדרום לשכם. במקרה של איות השם בערבית "כפל חארס", אפשר לפרשו "הכפר של השומר".
היסטוריה
בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברזל 2, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית/אומיית, הצלבנית/איובית והממלוכית.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, כיפל חארת' הופיע במרשמי המס העות'מאניים כ'נאחיה' (נפה) קובאל. בכפר נרשמו 54 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על הכנסות מזדמנות, עזים או כוורות בנוסף לסכום קבוע.
בשלהי התקופה העות'מאנית, בשנת 1870, החוקר הצרפתי ויקטור גרן הגיע לכפר, לאחר ההליכה ב"מטעים יפים של תאנים וזיתים". הוא העריך כי בכפר היו 600 תושבים. שם המקום הוכר לגרן ככפיל חארת' וסומן על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 כ'שייח אתא'. כמו כן, הוא מפנה את תשומת לב לשרידי מגדלי השמירה הישנים שנבנו באבנים גדולות, גזורות היטב, בין דיר איסתיא לכיפל חארת'. בשנת 1882, הוא תואר כ"כפר קטן במקצת על קרקע גבוהה, עם מטעי זיתים במזרח.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בכיפל חארת' הייתה אוכלוסייה של 373 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו 562 תושבים מוסלמים אשר גרו ב-130 בתים. בשנת 1945 האוכלוסייה הייתה 720, כולה מוסלמית, ושטח הקרקע הכולל היה 11,516 דונם, כשמתוכו הוקצו 964 דונמים למטעים ואדמות השקיה, 2,055 לגידולי דגנים, ואילו 41 דונם סווגו כשטח בנוי.
בשנת 1961, האוכלוסייה של כיפל חארת' הייתה 1,341 נפש.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1984, הוקמה אריאל מדרום מזרח לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות. כמו כן הופקעו קרקעות לצורך סלילת כביש חוצה שומרון וכביש 5 באזור.
לפי נתוני ארגון OCHA של האו"ם, 3 פלסטינים תושבי הכפר נהרגו במהלך האינתיפאדה הראשונה ואחד נוסף במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-8 ביוני 2007 עשרות מתפללים יהודים שביקרו בכפר חיללו את בית הקברות, שברו מצבות וכתבו "מוות לערבים".
ב-14 במרץ 2013, אדל ביטון נפצעה אנושות יחד עם אמה ושתי אחיותיה אשר נפצעו באורח בינוני במהלך תאונת דרכים שנוצרה בעקבות יידוי אבנים של פלסטינים בסמוך לכפר. חמישה נערים מהכפר הועמדו לדין בידי בית משפט צבאי בעקבות אחריותם לאירוע שלא הגיע להכרעה.
ב-2021 היו שישה מתושבי הכפר מעורבים בפיגוע הירי בצפון השומרון, בו נרצח יהודה דימנטמן.
קבר יהושע בן נון
ציון קבר יהושע בן נון מיוחס למספר אתרים בשומרון, ל"נבי ינון" שבכפר יאנון שליד שכם, לחירבת תיבנה" ("ח'רבת תִּבְּנֶה") שליד הכפר דיר ניזאם, אך ב-1968, הרבנות הצבאית החליטה שקבר שייח בכפר, הוא "קבר יהושע בן נון" ולא "נבי ינון" או "ח'רבת תִּבְּנֶה". הרבנות הצבאית הציבה בו שלט וקבע בו את ציון "קבר יהושע בן נון". זאת כנראה, על פי המסורת השומרונית, בשנת 1877 צוינו הקברים של יהושע בן נון וכלב בן יפונה בכפר. המסורת ממקמת את קברו של יהושע בן נון וכלב בן יפונה ספר יהושע בתמנת חרס המיוחס למיקום הנוכחי של כיפל חארת'. אלפים נוהגים לעלות לרגל לקבריהם ביום ההילולה השנתי למותו של יהושע, כ"ו בניסן בלוח השנה העברי.
בכפר מבנה נוסף, הקרוי בערבית "נבי תול כפל", ויש יהודים המזהים אותו כקבר כלב בן יפונה.
חינוך
בכיפל חארת' ארבעה בתי ספר. בית ספר יסודי לבנים, בית ספר יסודי לבנות, בית ספר תיכון לבנות ובית ספר תיכון מעורב.
שלמה זלמן זלזניק
הרב שלמה זלמן זלזניק (תרמ"ז, 1887 - כ"ט בטבת תשל"ה, 12 בינואר 1975) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים.
תולדותיו
נולד בירושלים, בנו של הרב מנחם יעקב ואלטה רחל זלזניק, בת איטה לאה והרב חיים אברהם רובינזון, שהיה מגבאי ישיבת עץ חיים וביקור חולים. אביו נפטר בצעירותו והוא גדל עם אמו ואחיו אצל הורי אמו.
למד בישיבת עץ חיים. נישא לשרה חאשה, בת יצחק חגיז, חסיד חב"ד, שעלה מוויטבסק לירושלים, בעל בית מסחר למוצרי נייר ודפוס בשער יפו. מנישואיו הראשונים נולדו בתו בתיה, אשת הרב עזריאל ברומברג, והרב אברהם יעקב זלזניק.
בשנת תרע"ו (1916) נפטרה אשתו בשנות העשרים לחייה. כעבור שלוש שנים, בשנת תרע"ט (1919), נישא ללאה בארג, שהתייתמה מאביה וגדלה בבית הרב זרח אפרים אפשטיין, שהיה חותן אחיו מנחם יעקב. מנישואיו השניים נולדו שאר ילדיו.
כיהן במשך שנים רבות כראש ישיבת עץ חיים. נפטר בשנת תשל"ה, ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו התמנה במקומו בנו הרב אברהם יעקב זלזניק.
משפחתו
בניו: הרב אברהם יעקב זלזניק - היה ראש ישיבת עץ חיים, וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה, הרב שמעון זלזניק – היה ר"מ בישיבת שעלבים; הרב יצחק זלזניק – מתלמידיו המובהקים של הרב איסר זלמן מלצר; והרב זרח אפרים זלזניק - מתלמידי הגרי"ז ומתלמידי בנו הרב יוסף דב סולובייצ'יק ראש ישיבת בריסק בירושלים. היה ר"מ בישיבת מצוינים בי-ם ומראשי ישיבת ארץ צבי, בתו שרה רבקה הייתה אשת הרב שמואל קיבלביץ. בתם אידלה נישאה לרב שמואל דויטש; בתו מרים הייתה אשת הרב שלום צבי גליק, בנו של הרב יצחק יעקב גליק, משערי חסד; בתו בת-שבע הייתה אשת הרב שמואל דוד כהן.
ספריו
בשמות ספריו הנציח את שמות הוריו:
Roblox Studio
Roblox Studio היא פלטפורמה לפיתוח משחקים שמאפשרת למשתמשים ליצור ולשתף את משחקיהם וחוויותיהם האישיות בעולם הווירטואלי של Roblox.
Roblox Studio הוא כלי עוצמתי המעניק למשתמשים את היכולת לעצב ולפתח משחקים, דמויות ורכיבים אינטראקטיביים באמצעות שפת התכנות Lua. הכלי מספק מגוון רחב של כלים המאפשרים ליוצרים להגשים את רעיונותיהם, בהינתן שהם יוצרים משחקי מיני פשוטים או עולמות וירטואליים מורכבים. עם היכולת לתכנת תכונות והתנהגויות אינטראקטיביות, המשתמשים יכולים ליצור חוויות גיימפלי ייחודיות ומרשימות המגרות לקהל מגוון.
תוכן שנוצר על ידי המשתמשים
Roblox Studio מגבה את אקוסיסטמת הקהילתית של המערכת על ידי אפשור לשחקנים ליצור ולפרסם את המשחקיהם האישיים. כך נוצר ספרייה רחבה של תוכן שנוצר על ידי המשתמשים, המציעה מגוון רחב של סגנונות משחק, נושאים וחוויות. ממשחקי הרפתקאות ודמיון עד למסלולי אתגר ומקומות חברתיים, הגמישות של Roblox Studio תרמה ליצירת ייעוד וירטואלי המתפתח באופן תמידי.
התקשרות חברתית
Roblox Studio אינה רק על יצירת משחקים, אלא גם פלטפורמה חברתית. השחקנים יכולים להתקשר בתוך המשחקים שהם משחקים, להצטרף לקהילות ולתקשר עם שחקנים אחרים. האספקט החברתי הזה הוסיף לפופולריות של הפלטפורמה, כששחקנים מתחברים, משתפים פעולה ומחליקים חוויות במרחבים וירטואליים שנבנו על ידם או על ידי אחרים.
פיתוח כישורים
שימוש ב-Roblox Studio מאפשר למשתמשים לרכוש מגוון של כישורים, כולל תכנות, עיצוב, ניהול פרויקטים ועבודת צוות. מפתחי משחקים ויוצרים יכולים לצבור ניסיון בתחומים כמו עיצוב מודלים ב-3D, כתיבת תסריטים ועיצוב חוויות משתמש. האספקט הזה של בניית כישורים הפך את Roblox Studio לאבן דרך לאלה המחפשים להיכנס לתחום הרחב של פיתוח משחקים או יצירה דיגיטלית.
פיגועי הירי בקופנהגן (2015)
פיגועי הירי בקופנהגן היו פיגועי ירי ב-14 וב-15 בפברואר 2015 בקופנהגן, בירת דנמרק. שני אזרחים והמחבל נהרגו, וחמישה שוטרים נפצעו.
הפיגוע הראשון אירע ב-14 בפברואר בבית קפה בקופנהגן שבו התקיים כנס "אמנות, חילול הקודש וחופש הביטוי". המחבל פתח באש לעבר בית הקפה, הרג אחד ופצע שלושה שוטרים. הקריקטוריסט השוודי לארס וילקס שהה בבית הקפה וככל הנראה היה היעד למתקפה, מפני שהכעיס מוסלמים קיצוניים ב-2007 כשאייר את הנביא מוחמד בעל גוף של כלב. הפיגוע השני אירע מאוחר יותר בלילה, ב-15 בפברואר, מחוץ לבית הכנסת הגדול של קופנהגן. המחבל ירה למוות במאבטח יהודי שאיבטח בת מצווה, ופצע שני שוטרים. מאוחר יותר בבוקר המחבל פתח באש ליד תחנת הרכבת נורפורט בקופנהגן לעבר שוטרים והם חיסלו אותו. הוא זוהה כעומר אל-חוסיין, כמי שביצע את כל הפיגועים.
הפיגוע בבית הקפה
המחבל ניסה לפלס דרכו למרכז התרבותי בו שוכן בית הקפה תוך הימנעות מהכניסה הראשית. פין נוגרד, במאי קולנוע שהשתתף באירוע ויצא רגע החוצה, נתקל בשעה 15:33 במחבל שניסה להיכנס, ניסה לעצור אותו, ונורה למוות. לאחר הירי בנוגרד פתח המחבל באש וירה 27 כדורים לעבר החלון של המרכז התרבותי, ופצע שלושה שוטרים. שלושת השוטרים שנפצעו ושני קצינים שוודיים שאיבטחו את לארס וילקס החזירו באש, אך המחבל חטף פולקסווגן פולו כהה ונמלט. המכונית נמצאה מאוחר יותר נטושה במרחק מספר קילומטרים משם.
השוטרים השוודיים טענו כי פגעו במחבל, והעריכו שהוא לובש אפוד מגן, כך על פי מקורות משטרתיים עלומי שם שמסרו את הידיעה לעיתון Sydsvenskan השוודי.
הפיגוע בבית הכנסת הגדול
בשעה 00:50 ב-15 בפברואר אירע פיגוע ירי שני בבית הכנסת הגדול במרכז קופנהגן. 80 איש נכחו בטקס בת מצווה שהתקיים במקום. המחבל שהתחזה לשיכור החל להתקרב ליעדו מבלי לעורר חשד, פתח באש וירה 9 כדורים. דן אוזן, חבר הקהילה היהודית שעבד כמאבטח, נפצע מירי בראשו ונפטר מאוחר יותר מפצעיו. 2 שוטרים נוספים נפצעו מירי בידיים וברגליים.
המחבל לא נפגע מירי השוטרים, ונמלט מבלי להיכנס לבית הכנסת. המשטרה פינתה את האזורים הסמוכים לתחנת הרכבת נורפורט, ולא איפשרה לרכבות לעצור שם.
חיסול המחבל
על פי היועץ המשפטי של שני השוטרים שירו במחבל, הוא נורה לפחות 30 פעמים לפני שהתמוטט, דבר שגרם להשערה שהמחבל לבש אפוד מגן.
המחבל
עומר אל-חוסיין (11 בספטמבר 1992 - 15 בפברואר 2015) זוהה כמחבל שביצע את הפיגועים בבית הקפה ובבית הכנסת. הוא נולד בוורדינגבורג שבדנמרק, להורים ירדנים-פלסטינים, וגדל בקופנהגן וירדן. אל-חמיד היה מוכר למשטרה ולמודיעין הדני. כשהיה בבית הספר היסודי הוריו התגרשו והוא נשאר לגור עם אמו. כאשר היה בן 12, שלחה אותו אמו לירדן, שם חי 3 שנים. באותו זמן היו לו בעיות בבית הספר. הוא החל להיות חבר בכנופיה, נידון פעמיים על אלימות, החזקת נשק לא חוקי, והחזקת חשיש לפני 2013.
בנובמבר 2013 אל-חוסיין היה מבוקש על ידי המשטרה בגלל שדקר אדם ברכבת. הוא נתפס בינואר 2014 והושם במעצר. דו"ח דאגה נעשה עליו על ידי הכלא ונשלח לשירותי הביטחון והמודיעין הדנים בספטמבר 2014, כאשר שינה את התנהגותו והפך ל"דתי מאוד". בדצמבר אותה שנה הוא נידון לשנתיים מאסר. לבסוף הוא שוחרר ב-30 בינואר 2015.
חקירת הפיגועים
המשטרה הדנית ציינה שהיא חוקרת את האירוע כאקט של טרור, ואולי ניסיון התנקשות בלארס וילקס, אך מניעיו של היורה אינם ברורים דיים.
ב-16 בפברואר נמסר מהמשטרה כי אחד מהשוטרים נפגע מירי בחזה, אך אפוד המגן שלו מנע ממנו פגיעה קשה. באותו יום פרסמה המשטרה שהמחבל השתמש ברובה בבית הקפה, ובאקדח בבית הכנסת. ב-17 בפברואר פרסמה המשטרה שהמחבל השתמש ברובה M/95 בבית הקפה, ובשני אקדחים בבית הכנסת.
רוברט ואלאס
רוברט ואלאס (באנגלית:Robert Wallace; 25 ביוני 1853-17 בינואר 1939) היה מדען בתחום החקלאות, פרופסור באוניברסיטת אדינבורו וכתב מאמרים רבים לבריטניקה.
ביוגרפיה
רוברט ואלאס נולד באחוזה משפחתית בסקוטלנד. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא החל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו וסיים אותה בסביבות 1872. לאחר מכך הוא טיפל בחוות משפחתית.
בשנים 1882–1885 ואלאס לימד בקולג' מלכותי לחקלאות וקודם לדרגת פרופסור לחקלאות. בשנת 1885 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת אדינבורו. באוניברסיטת הוא פעל להסדרת הענקת התוארם בחקלאות. הוא היה ראש קתדרה לחקלאות וכלכלה עד לשנת 1922. במקביל לעבודתו באוניברסיטה ואלאס פעל להקמת מוסדות חינוך נוספות בתחום החקלאות ברחבי סקוטלנד.
רוברט ואלאס סייר באיטליה, הודו וארצות נוספות. בעקבות סיוריו בהוקו הוא כתב ספר על שיפורים בגידול מקנה. בנוסף לכך הוא ערך סיורים בארצות הברית, מצרים ודרום אפריקה. רוברט ואלאס התכתב רבות עם אלינור אן אורמרוד ובשנת 1904 היא עורך של ספר ביוגרפי שלה.
All My People
All My People (בעברית: כל האנשים שלי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומניה אלכסנדרה סטאן, בשיתוף מנילה מניאקס, מתוך ההוצאה המחודשת לאלבום הבכורה שלה,. השיר יצא לאור ב-1 במאי 2013, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-50 במצעד הרשמי של יפן.
רקע וכתיבה
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.
ביקורת
השיר זכה לסיקור מטעם קווין אפאזה שכותב מ-SpinMedia. MTV רומניה סקרו את השיר בצורה מקיפה, תוך שכינו אותו כ-"להיט".
אדוארד הווארד (אדמירל)
סר אדוארד הווארד (באנגלית: Edward Howard; 1476 - 25 באפריל 1513) היה אדמירל אנגלי, בנם של תומאס הווארד, רוזן סארי הראשון (לימים דוכס נורפוק) ואשתו הראשונה אליזבת טילני, ואחיו הצעיר של תומאס הווארד, דוכס נורפוק. הוא היה הראשון מבני הווארד שזכה לתהילה ופרסום כאדמירל. הווארד פיקד על הצי האנגלי בקרב סן מתייה (1512) נגד הצי הצרפתי, אשר נחשב לקרב הימי הראשון שניטש בין אוניות שירו מתותחיהן דרך אשנבים בדפנות. הוא נהרג זמן קצר לאחר מכן במהלך התקפה על גליאות של הצי הצרפתי ליד ברסט.
שנותיו הראשונות
שנת הולדתו של הווארד אינה ידועה בוודאות, ודבר אינו ידוע אודות ילדותו וחינוכו. הוא החל את הקריירה הצבאית שלו ב-1492, בגיל חמש-עשרה, כשהשתתף תחת פיקודו של סר אדוארד פוינינגס במצור על סלויס (Sluys). ב-1497 קיבל אביו, אז רוזן סארי, פיקוד צבאי בסקוטלנד והוא נטל עמו את שני בניו תומאס ואדוארד. הוא העניק תואר אצולה לתומאס ולאדוארד ב-30 בספטמבר 1497 בטירת אייטון, לאחר חתימת חוזה לשביתת נשק עם ג'יימס השני, מלך סקוטלנד. ב-1503 היה אדוארד בין אלו שליוו את מרגרט טיודור אל סקוטלנד לנישואיה עם המלך ג'יימס הרביעי.
המלך הנרי השביעי מת ב-21 באפריל 1509. הווארד מילא תפקיד מרכזי בתחרויות שנחוגו לכבוד הכתרת המלך החדש, הנרי השמיני, וב-20 במאי 1509 מונה לנושא הדגל (standard-bearer) של המלך.
הקריירה הימית
עם פרוץ המלחמה עם צרפת באפריל 1512 מונה הווארד לאדמירל של הצי, כשלפיקודו סרות 18 אוניות, ונשלח על ידי המלך לתור את הים בין ברסט ושפך התמזה. הווארד תפס בשבי כלי שיט של מדינות שונות בתואנה כי הן מובילות סחורות צרפתיות. בתחילת יוני ליווה אל ברטאן את חיל המשלוח ששיגר הנרי לצרפת תחת פיקודו של מרקיז דורסט כדי לכבוש מחדש את גוויין (Guyenne). אחר כך ערך פשיטות מן הים על לה קונקה וקרוזו בחוף הברטאני. בחודשי יוני-יולי 1512 שלט הווארד ללא מצרים במימי התעלה האנגלית, ומסופר כי תפס בשבי למעלה מ-60 ספינות. באוגוסט נאסף צי צרפתי בברסט והווארד יצא להתקיפו. בקרב שנתלקח, המכונה קרב סן מתייה, טבעו שתי האוניות הגדולות ביותר בשני הצדדים, "ריג'נט" ו"מארי דה לה קורדלייר", לאחר התפוצצות מחסן התחמושת של האונייה הצרפתית. הצרפתים נסוגו למרות שלא נוצחו. ב-10 באוקטובר העניק המלך להווארד לאות הוקרה קצבה שנתית של 100 מארק ואת זכות ירושת המשרה של הלורד אדמירל העליון בה החזיק באותו זמן ארל אוקספורד.
בשלהי סתיו 1512 הורה לואי השנים עשר, מלך צרפת לאדמירל פְּרֶזֶ'ן דה בִּידוֹ להעביר 6 גליאות מן הים התיכון, ולקראת סוף מרץ 1513 נאסף בברסט צי מלחמה צרפתי גדול. ב-10 במרץ 1513 מת ארל אוקספורד, והווארד מונה ללורד אדמירל. ב-19 במרץ יצא הווארד בראש אוניותיו מן התמזה, וב-5 באפריל הגיע אל פלימות'. הוא יצא לים מבלי להמתין לאוניות האספקה ואומנם מצא את הצי הצרפתי, אך הלה סירב להתעמת ונסוג אל ברסט. אחת מאוניותיו של הווארד אבדה כשעלתה על סלע חבוי. ב-22 באפריל תקפו הגליאות הצרפתיות את הצי האנגלי והצליחו להטביע בתותחיהן הכבדים אונייה נוספת. ב-25 באפריל החליט הווארד לתקוף את הגליאות באמצעות סירות המשוט הקטנות שלו (row-barges), כשהוא עצמו מוליך את ההתקפה על ספינת הדגל של בידו. במהלך הלחימה נדחף מסיפונה של הגליאה לים וטבע בשל משקל השריון שלגופו. שלושה ימים אחר כך נמצאה גופתו ומשרוקית הכסף שלו, סמל משרת הלורד אדמירל, והועברו לידי בידו בלה קונקה. בידו שלח את השריון כשלל מלחמה אל הנסיכה קלוד, בתו הבכורה של לואי השנים-עשר, ואת המשרוקית למלכה אן.
האוניות האנגליות, שרוח אנשיהן נפלה בשל מות הווארד והמחסור באספקה, נסוגו אל פלימות', שם נטל תומאס, אחיו של הווארד, את הפיקוד על הצי. הצרפתים לא הצליחו לנצל את מותו של הווארד לטובתם, ולאחר ניצחונות צבאיים אנגליים בפיקרדי ובסקוטלנד חתמו הצדדים על שביתת נשק (מרץ 1514).
הווארד נבחר לאביר מסדר הבירית ב-1513, אך מת קודם שהוענק לו התואר.
עגור כרבלתי
עגור כרבולתי (שם מדעי: Bugeranus carunculatus) הוא מין של עגור גדול, שמצוי באפריקה שמדרום לסהרה. זהו מין יחיד בסוגו (Bugeranus), אם כי הוא לעיתים מסווג בסוג עגור (Grus). זהו מין העגור האפריקני הגדול ביותר, ומין העגור השני בגודלו בעולם, אחרי עגור אדום-ראש.
מאפיינים
גובהו כ-175 ס"מ, מוטת כנפיו כ-230 עד 260 ס"מ, ואורכו כ-120 ס"מ. הזכרים גדולים מעט מהנקבות: משקל הנקבות כ-6.4 עד 7.9 ק"ג, לעומת משקל הזכרים: כ-7.5 עד 9 ק"ג. הגב והכנפיים אפורים. הכיפה שחורה, אך שאר הראש, הצוואר ודלדולי העור המנוצים (שיוצאים מהחלק העליון של הגרון) לבנים. המקור אדום. שאר הגוף (בין השאר החזה, הבטן והזנב) שחור. צבע גופם של פרטים צעירים הוא חום-צהבהב, ודלדול העור שלהם בולט פחות.
התנהגות
לעגורים הכרבולתיים יש הרגלי נדידה, אך הם לא ידועים. קרוב לוודאי שהם נודדים בעיקר בגלל כמות המים הזמינה באזור המחיה שלהם, ופחות בגלל שינויים עונתיים בטמפרטורה. לאחר שיטפון באזור מסוים, העגורים עשויים להתקבץ בו - מפרטים בודדים לכ-3,000 פרטים. כך שלעגורים אין הרגלי נדידה קבועים, אלא היא מתרחשת באופן אופורטוניסטי.
העגור הכרבולתי הוא מין חברתי: מחוץ לעונת הרבייה, העגורים מתקבצים ללהקות של כ-10 פרטים או יותר בדרך כלל, או אף 89 פרטים. לא נצפתה מעולם טריפה של בוגר ממין זה. גודלו של העגור מונע ממנו להיות לטרף קל. עם זאת, תנים טורפים לעיתים גוזלים.
העגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3-8 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בסמוך לחודש אפריל. הקנים הם בדרך כלל ערימות עשב שנבנות בסמוך לביצות, אם כי העגורים עשויים להשתמש בקנים ישנים של אווזים. הנקבה מטילה 1-2 ביצים כ-3 שבועות לאחר בניית הקן. הגוזלים בוקעים לאחר 33-36 ימים, ופורחים מהקן בגיל 90-130 ימים.
חוסטו חוסה דה אורקיסה
תחילת הדרך
הם חזרו לאנטרה ריוס ב-1812, וחמש שנים מאוחר יותר - אורקיסה הנער נשלח ללימודים גבוהים בבואנוס איירס.
ב-1819 הוא חזר לאנטרה ריוס והתיישב ביישוב שנקרא כיום קונספסיון דל אורוגוואי, ועסק בפעילות כפרית ובמסחר בו הוא הצטיין.
אחיו הבכור היה מקורב לפרנסיסקו רמירס (Francisco Ramírez), הקאודיז'ו הבולט הראשון של אנטרה ריוס.
ב-1820 נולדה ביתו הראשונה מחוץ לנישואים, ובהמשך יהיו לו עוד כמה: לפי מספר גרסאות היו לו בין 105 ל-114 צאצאים.
באותה תקופה הוא החל לעסוק בפוליטקה, וכמו צעירים רבים אחרים מהפרובינציות הפנימיות הוא מצא את מקומו במפלגה הפדרלית שנאבקה נגד האוניטרים והדומיננטיות של בואנוס איירס.
ב-1826 נבחר כנציג קונספסיון דל אורוגוואי לקונגרס של הפרובינציה שהתכנס כדי לדחות את החוקה הארגנטינאית האוניטרית של 1826.
תחילת הקריירה הצבאית
החל מ-1828 שימש כמפקד צבאי ואזרחי של קונספסיון דל אורוגוואי. ב-1830, במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה, הוא תמך בפלישה של חואן לוואז'ה (Juan Lavalle) האוניטרי ושל הקאודיז'ו המרומי ריקרדו לופס חורדן האב (Ricardo López Jordán) לאנטרה ריוס, ולאחר שנכשלה - בפלישה נוספת שגם היא נכשלה. בעקבות כך, הוא מצא מקלט בסנטה פה תחת חסותו של המושל המקומי אסטניסלאו לופס (Estanislao López).
בשנת 1832 ליווה את פסקואל אצ'גואה (Pascual Echagüe) במערכה הצבאית שהובילה את אצ'גואה לתפקיד מושל אנטרה ריוס, ובמהלך כ-10 שנות שלטונו - הפרובינציה נהנתה מתקופה של שקט, בהשפעת שלטונו שלחואן מנואל דה רוסאס בבואנוס איירס, שהחל מ-1835 הפך למעשה לדיקטטור באצטלה דמוקרטית והרחיב את השפעתו לכל ארגנטינה (שאז לא היה לה שלטון מרכזי). אצ'גואה תמך בו בהתנגדותו לחוקה לאומית.
אורקיסה התמנה למפקד גדת נהר אורוגוואי (הגבול בין אנטרה ריוס לאורוגוואי) בדרגת קולונל, והוא ניצל זאת לקריירה מסחרית מוצלחת שהפכה אותו לאחד מעשירי ארגנטינה, עובדה שתסייע לו בקריירה הפוליטית.
מלחמת האזרחים
אנטרה ריוס החזיקה בעמדה אסטרטגית בתור פרובינציה שגבלה הן בזו של בואנוס איירס - הפרובינציה העשירה והחשובה ביותר, הן באורוגוואי וברזיל מחוץ שהיו מעורבות בסכסוכים בינלאומיים עם ארגנטינה, והן עם קוריינטס שהייתה מקור למרידות פנימיות רבות.
באמצע 1838 השקט ברנטרה ריוס הועמד בסכנה בשל התקוממותו של פרוקטואוסו ריוורה (Fructuoso Rivera) שהדיח את נשיא אורוגוואי - מנואל אוריבה (Manuel Oribe). בנוסף, באותה שנה מת מושל סנטה פה - אסטניסלאו לופס - ואצ'גואה התערב כדי למנות את אחיו של לופס למושל במקומו.
בקרב פגו לרגו (Pago Largo) ב-31 במרץ 1839 הפדרליים ניצחו, אורקיסה התבלט בהצלחותיו, והמושל ברון הוצא להורג לאחר מכן יחד עם מאות שבויים. בקוריינטס יאשימו את אורקיסה בחיסולם.
לאחר העברת השלטון בקוריינטס לידי הפדרליים, אצ'גואה עבר עם צבאו לאורוגוואי, אך הפסיד לריוורה בקרב קגנצ'ה (Cagancha) ב-29 בדצמבר 1839 שבו הססנותו של חואן אנטוניו לוואז'חה (Juan Antonio Lavalleja) מאורוגוואי - שותפו של אצגואה - האפילה על הצטיינותו של אורקיסה, וכתוצאה מכך היחסים בין אורקיסה לאצ'גואה עלו על שרטון.
הגנרל האוניטרי חואן לוואז'ה (Juan Lavalle), אויבו המר של רוסאס שהודח על ידו מתפקיד מושל בואנוס איירס, ניצל את היעדרם של אצ'גואה ואורקיסה כדי לפלוש לאנטרה ריוס ולהמשיך משם לקוריינטס. בקוריינטס הוא גייס צבא חדש ופלש לאנטרה ריוס באמצע 1840. בעוד אורקיסה נשאר להגן על גדת האורוגוואי. אצ'גואה נלחם נגד לוואז'ה בשני קרבות בהם לא נפלה הכרעה, ואורקיסה הביס את אחד הקולונלים האוניטריים.
לאחר מכן לוואז'ה וצבאו הועברו על ידי הצי הצרפתי לפרובינציה של בואנוס איירס שינסה לכבוש את הבירה מידי רוסאס, אך הוא הובס ונסוג צפונה, הובס שוב בטוקומן, ומצא את מותו בחוחוי.
חודשים מספר לאחר מכן אצ'אגואה פלש לקוריינטס, והותיר את אורקיסה להגן על העורף. המפקד החדש של קוריינטס - חוסה מריה פס (José María Paz) מהגנרלים המצטיינים של האוניטרים - הביס אותו בקרב קגואסו (Caaguazú) ב-28 בנובמבר 1841.
מושל אנטרה ריוס
לאחר תבוסתו בקגואסו, אצ'גואה התפטר מתפקידו כמושל אנטרה ריוס ומצא מקלט בבואנוס איירס, והמועצה המחוקקת בחרה באורקיסה כמושל ב-15 בדצמבר 1841. הוא ימשול במשך קרוב ל-30 שנה עד למותו: 18 שנה משל ישירות, 6 שנים שימש כנשיא הרפובליקה, ועוד 4 שנים משל בעקיפין באמצעות עושה דברו.
מיד לאחר מכן אורקיסה עזב את פרנה, בירת אנטרה ריוס, נוכח פלישתם של הגנרל חוסה מריה פס (José María Paz) שכבש את פרנה במערב ושל פרוקטואוסו ריוורה (Fructuoso Rivera) שכבש את קונספסיון דל אורוגוואי במזרח; וארגן צבא על אחד האיים בנהר.
הגנרל פס שלא זכה לסיוע המובטח ממושל קוריינטס, נסוג מזרחה לקראת ריוורה, ובדרך חלק גדול מצבאו ערק והצטרף לאורקיסה שהשתלט מחדש על פרנה, והחל משם בקרב לשחרור הפרובינציה.
בינתיים שב מהצפון מנואל אוריבה (Manuel Oribe), אויבו של ריוורה ששב מלהביס את לוואז'ה, ותקף את מושל סנטה פה חואן פאבלו לופס (Juan Pablo López) שעבר לצד האוניטרים, והביסו בקלות. בעקבות כך, אצ'גואה הפורש התמנה למושל סנטה פה, ואוריבה חצה את הפרנה בחזרה בדרכו לאורוגוואי.
בשעה שאוריבה המשיך בדרכו לתוך אורוגוואי לכיוון מונטווידאו, אורקיסה פלש לקוריינטס, מינה שם מושל מטעמו, והשאיר חיל משמר. לאחר מכן הצטרף לאוריבה שהטיל מצור על מונטווידאו, וכך החלה המלחמה הגדולה (La guerra Grande).
בקוריינטס פרצה התקוממות בהנהגת האחרים מדרייגה (Madariaga), הם הניסו את חיל המשמר שאורקיסה הותיר, פלשו לאנטרה ריוס, ונסוגו זמן קצר לאחר מכן.
אורקיסה הביס את ריוורה בשני קרבות בתחילת 1845, והואשם שוב בחיסולם של מאות שבויים.
המערכות באורוגוואי ובקוריינטס
בקוריינטס, האחים מדרייגה העמידו את הגנרל פס בראש צבאם. אורקיסה פלש לקוריינטס, הביס את חואן מדרייגה (Juan Madariaga) בקרב לגונה לימפייה (Laguna Limpia) ב-4 בפברואר 1846, ולקח אותו בשבי.
פס ניסה לגרור אותו לצפון הפרובינציה ולהילחם בתנאים הנוחים לו, אולם אורקיסה לא נפל בפח, ניהל מסע ביזה וחזר לבסוף לאנטרה ריוס.
משם אורקיסה ניהל משא ומתן עם מושל קוריינטס בעזרת האח השבוי. פס התנגד למשא ומתן וזמם להדיח את מדרייגה, אך נכשל ונמלט. אורקיסה ישר את ההדורים עם קוריינטס, אך היא נותרה לא מחויבת להצטרף למלחמה באורוגוואי ותכננה לכנס קונגרס חוקתי בניגוד לדעתו של רוסס.
רוסס דחה את ההסכם, ואורקיסה נאלץ שלא מרצונו לפלוש שוב לקוריינטס והביס את האחים מדרייגה בקרב ונסס (Vences) ב-27 בנובמבר 1847. גם הפעם נרצחו שבויים רבים, אם כי ייתכן שלא בהוראת אורקיסה אלא בידי בעלי בריתו מקוריינטס.
ניהול הפרובינציה
אורקיסה משל באנטרה ריוס מבלי להתייעץ עם הציבור, אך פעל לטובת הכלל. הוא משל מקונספסיון דל אורוגוואי או מהמחנה של צבאו. הוא דמה מבחינות רבות לרוסאס ולקאודיז'וס אחרים מאותה תקופה, תמך בענפים הכפריים, ובעיקר - בעדרי הבקר, ודאג לבעלי החוות העמידים על חשבון הגאוצ'וס העניים שעבדו אצלם; ולא בחל בשעת הצורך בהוצאות להורג.
כמו רוסאס הוא הקפיד לפרסם מדי חודש דוחות כספיים מפורטים בעיתונות.
הוא דאג לנושא החינוך והקים בתי ספר רבים, ואחד מהם - בית הספר הלאומי שקונספסיון דל אורוגוואי (Colegio Nacional de Concepción del Uruguay) קיים עד היום ונחשב במשך תקופה ארוכה במאה ה-19 כטוב בארגנטינה.
האווירה הציבורית באנטרה ריוס הייתה הרבה יותר חופשית מאשר בפרובינציות אחרות ובעיקר בבואנוס איירס בה רוסאס דיכא ביד קשה את האופוזיציה, והוא איפשר לגולים מכל צבעי הקשת הפוליטית לשהות בה.
סובלנותו הפוליטית של אורקיסה גרמה לרבים כמו דומינגו פאוסטינו סרמיינטו (Domingo Faustino Sarmiento) - לימים נשיא ארגנטינה - והגנרל פס לראות בו את זה שידיח את רוסאס ויכנס קונגרס חוקתי.
אורקיסה, רוסאס, ברזיל
אף על פי שמונטווידאו הייתה נצורה ובמצב מלחמה עם הפרובינציות הארגנטינאיות (שהיו תחת השפעתו של רוסאס), אורקיסה איפשר לאנטרה ריוס לסחור עם מונטווידאו. מבחינת רוסאס אלו היו הברחות לא חוקיות, אך מכיוון שגם הוא היה תלוי באורקיסה - הוא העדיף להעלים עין.
רוסאס התעקש לא לחוקק חוקה אף על פי שבתוך ארגנטינה שררה רגיעה יחסית (יחסית למלחמות האזרחים שליוו אותה במהלך חלק גדול מהמאה ה-19), אם כי כלפי חוץ היא הייתה בעימות מתמשך - עם אורוגוואי, בריטניה וצרפת - עובדה ששימשה אמתלה טובה להימנעותו זו.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, כשמוטנווידאו עמדה ליפול לידי מנואל אוריבה - בעל בריתו של רוסאס, ברזיל החלה לתמוך בנצורים; ורוסאס החל לחרחר מלחמה נגדה כדי לשים לכך סוף; דבר שהתפרש כעוד ניסיון שלו להשתמט מפרסום החוקה, ונראה שגם אורקיסה סבר כך.
רוסאס מינה אותו כמפקד הצבא שילחם נגד ברזיל וסייע לו בתגבורות ובציוד, אך במקביל הורה לו להפסיק את ההברחות מאנטרה ריוס למונטווידאו. אורקיסה פתח במגעים עם הנצורים במונטווידאו ועם הברזילאים כדי לגבש חזית מאוחדת מול רוסאס, ולהבטיח סיוע כלכלי ותמיכה צבאית, ומשהסיוע הברזילאי החל להגיע - אורקיסה יצא לדרך.
ההתקוממות
ב-1851 העימות הפך לגלוי, וב-1 במאי 1851 הוכרזה ההתקוממות של אורקיסה (Pronunciamiento de Urquiza) בה הוא "תפס את רוסאס במילה", ניצל את העובדה שרוסאס "התפטר" מדי שנה מתפקידו כאחראי על יחסי החוץ של ארגנטינה והתפטרותו הייתה "נדחית", "קיבל" את התפטרותו של רוסאס, ובמסמכים הרשמיים בהם היה מקובל לכתוב "מוות לפראים האוניטריים" (¡Mueran los salvajes unitarios!) החליף זאת ב"מוות לאויבי ההסדר הלאומי" (¡Mueran los enemigos de la organización nacional!). העימות היה בראש ובראשונה סביב הדומיננטיות של בואנוס איירס ושל רוסאס, שחרף העדר השלטון המרכזי, שלט על ארגנטינה; וכל נושא החוקה היה אחד הסימפטומים לכך.