cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ונואטו במשחקים האולימפיים לנוער
ונואטו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מוונואטו לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של ונואטו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ונואטו עד כה. המשלחת כללה 22 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת העפילו לאולימפיאדת הנוער באמצעות הוועדה המשולשת ולא הגיעו להישגים. בטורניר הכדורגל נבחרת הבנים סיימה במקום החמישי ובטורניר הכדורסל נבחרת הבנות סיימה במקום האחרון.
סטנהופ פורבס
חיים אישיים
פורבס נולד בדבלין, בנם של ג'ולייט דה גויס פורבס, אישה צרפתייה, ויליאם פורבס, מנהל רכבת אנגלי, שהועבר אחר כך ללונדון. היה לו אח גדול, סר ויליאם פורבס, שהיה גם מנהל ברכבת לונדון-ברייטון-החוף הדרומי.
הוא נישא בקיץ 1889 לציירת הקנדית אליזבת ארמסטרונג בכנסיית סנט פיטר של ניולין. ביתם הראשון היה בקוטג' "טירת הצוקים", שמשקיף על הים. נולד להם בן בשם אלכסנדר (אלק). אליזבת מתה בשנת 1912 מסרטן.
לאחר מותה של אשתו הראשונה, התחתן פורבס עם ידידתו ותלמידתו מודי פאלמר, בשנת 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה בנו אלק שירת בחיל הרגלים ונהרג באוגוסט 1916. הוא קבור בבית העלמין ברחוב גילמונט, שם הוקמה מצבתו שעוצבה על ידי אביו. סטנהופ פורבס גם פיסל והקים אנדרטה לבנו בכנסיית הקהילה המקומית.
פורבס נפטר בניולין ב-2 במרץ 1947 בגיל 89. הוא נקבר בחצר הכנסייה של כנסיית פאריש סאנקרד.
השכלה
סטנהופ פורבס למד במכללת דוליץ' אמנות אצל ג'ון ספרקס. אביו עבד אז ברכבת בלוקסמבורג. לאחר תקופה שבריאותו התדרדרה, פורבס הורחק ממכללת דוליץ' ולמד אצל מורים פרטיים בבריסל. לאחר סיום מלחמת צרפת-פרוסיה, פורבס חזר ללונדון. ג'ון ספארקס עזר לשכנע את אביו ויליאם פורבס בכישרונו האמנותי של בנו, סטנהופ פורבס.
הוא נכנס ללמד בבית הספר לאמנויות של למבט, ובשנת 1878 השתתף בקורסים של האקדמיה המלכותית אצל סר פרדריק לייטון וסר ג'ון מילאיס.
פורבס שב לאירלנד למספר חודשים לבקר את ד"ר אנדרו מלוויל, חבר המשפחה ופרופסור במכללת קווין. כשהם היו שם, הם דיברו על אמנות וסטנהופ פורבס צייר נופים של אזור גולווי. הוא גם קיבל את העבודה הראשונה שלו לציור דיוקן. כשחזר בלונדון, בגיל 18, ומשימה נוספת לציור דיוקן בתו של הרופא. הוא הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1879.
אחר כך למד בסטודיו הפרטי של ליאון בונאט, בפריז משנת 1880 עד 1882. בשנת 1881 פורבס נסע לקנקאלה, בריטני וציירו בשטח, כמו הצייר ז'ול בסטיאן-ליפג'. בטכניקה זו השתמש פורבס במשך כל הקריירה שלו.
על אזור בריטני, גברת ליונל בירץ' כתבה: "זהו החלק היפה והמעניין ביותר של צרפת, נראה כי היה בו כל מה שאמן יכול לחפש. הוא מיושב על ידי אנשים מסוג מסוים שלובשים עדיין את התלבושות הלאומיות היפות שהועברו מימי עבר ושמרו על השפה הישנה של אבותיהם. כל כפר שמר באדיקות את המסורות הישנות באופנת הלבוש והתנהלות חייהם.
ציור של סטנהופ שנעשה שם, "רחוב בבריטני", הוצג והתקבל בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1882 ונמכר בהמשך אותה שנה לגלריית ווקר לאמנות בליברפול.
במהלך נסיעה ב-1883 לבריטני, פורבס שהה בקימפרלה, וציוריו משם הוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1884. אמנים אחרים שציירו אז בבריטני וייתכן שפורבס פגש, היו נורמן גרסטין, נתנאל היל, וולטר אוסבורן.
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו בצרפת, פורבס שב ללונדון והציג עבודות שיצר בבריטני בתערוכות האקדמיה המלכותית בשנת 1883. בשנת 1884 עבר לניולין בקורנוול, ועד מהרה הפך לדמות מובילה במושבה האומנים שהלכה וגדלה.
על המקום הזה אמר פורבס: הגעתי מצרפת, והסתובבתי בקורנוול, בבוקר אביבי בדרך מאובקת שהובילה לניולין. לא חשבתי כי מקבץ הבתים עם הגגות האפורים שראיתי על צלע ההר, יהיו ביתי במשך שנים רבות. לא ברור לי מה משך למקום הזה אמנים מפריז ואנטוורפן, במיוחד מספר ציירים אנגלים צעירים שלמדו שם. אשר בערך באותה עת, ​​נראו נמשכים לעבר הפינה הזו של ארץ מולדתם. מושבת האמנים בניולין זכתה לתשומת לב לאומית עם עבודות של פורבס בתערוכה באקדמיה המלכותית בשנת 1885. הנרי טייט קנה את "בריאות הכלה", שנמצאת כעת בגלריית טייט בלונדון. בשנת 1892 הפך פורבס לחבר באקדמיה המלכותית. פורבס היה היו"ר המייסד והנאמן של הגלריה לאמנות ניולין החל משנת 1895.
פורבס ואשתו הראשונה הקימו את בית הספר לאמנות ניולין בשנת 1899. המקום סבל מהאטה כלכלית כתוצאה ממשבר תעשיית הדייג, הכרייה והחקלאות. בית הספר לציור עזר להביא לתחייתו הכלכלית על ידי עידוד אנשים לנפוש באזור וללמוד ולתרגל אמנות.
בשנת 1910 נבחר פורבס לאקדמיה המלכותית. פורבס הפך לחבר באגודת האמנים של סנט איבס בשנת 1928.
בשנת 1933 התמנה לחבר מלא באקדמיה מלכותית.
פורבס צייר בדרך כלל סצינות ונופים בז'אנר ציורי חוץ. מעבר לציורי החוץ שעשה, הוא גם צייר סצינות פנים והיה מיומן בלכידת אפקטים "חמים ומקסימים" של התאורה בחדר והאנשים המצויים בו, כמו "הפנס", שנעשה בשנת 1897.
על יצירותיו של פורבס אמר נורמן גרסטין: "הוא צייר טוב ולא סנטימנטלי, בעבודותיו יש תחושת כנות שפונה לכולם."
פסגת דבנהאם
פסגת דבנהאם או הר דבנהאם (באנגלית: Debenham Peak או Mount Debenham) היא פסגה בהרי סקוט, בארץ אנדרבי שבמזרח אנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 11 קילומטרים ממזרח להר קרונוס.
גובהה של הפסגה 1,140 מטרים מעל פני הים; פסגת דבנהאם היא ההר ה-3,766 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה התגלתה ב-13 או ב-14 בינואר 1930, על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
המיקום המדויק של הפסגה התגלה על ידי משלחות החקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1954–1958.
מקור השם
משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה נתנה לפסגה את שמה.
הפסגה נקראת על שמו של פרנק דבנהאם.
מקלין
מקלין (McLean) הוא שם משפחה סקוטי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
דני מאנינג
דניאל ריקרדו "דני" מאנינג (באנגלית: Daniel Ricardo "Danny" Manning; נולד ב-17 במאי 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 15 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד. בשנת 1988 זכה באליפות המכללות כשחקן אוניברסיטת קנזס, וכחודשיים לאחר מכן נבחר ראשון בדראפט ה-NBA 1988 על ידי לוס אנג'לס קליפרס. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 14.0 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
מכללות
בשנת 1984 החל מאנינג ללמוד ולשחק באוניברסיטת קנזס, תחת המאמן לארי בראון, ובשתי עונותיו הראשונות קלע כ-15.7 נקודות בממוצע למשחק. בעונת הג'וניור שלו שיפר את תפוקתו ל-23.9 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות, ועזר לקבוצתו להגיע עד שלב "16 הגדולות" של טורניר ה-NCAA. בעונת 1987/1988, האחרונה שלו במכללות, רשם 24.8 נקודות ו-9.0 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל את קנזס לאליפותה השנייה אי פעם בטורניר המכללות. במשחק הגמר, בו הפתיעה קנזס כשגברה על אוניברסיטת אוקלהומה העדיפה בתוצאה 83-79, העמיד מאנינג שורה סטטיסטית מצוינת של 31 נקודות, 18 ריבאונדים, 5 חטיפות ו-2 חסימות. בסיום העונה זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון וודן המוענקים לשחקן המצטיין בליגת המכללות, וכן בפרס השחקן המצטיין של טורניר ה-NCAA. בעת סיום לימודיו היה הריבאונדר המצטיין בתולדות אוניברסיטת קנזס, וכן הקלע המצטיין בתולדות כל מחוז ה-Big Eight, עם 2,951 נקודות בסך הכול. באוקטובר 1989 נבחר מאנינג ל"שחקן העשור של מחוז ה-Big Eight".
נבחרת ארצות הברית
בשנת 1988 השתתף באולימפיאדת סיאול כחבר נבחרת ארצות הברית, באולימפיאדה האחרונה בה נאסרה השתתפות של שחקני ליגות מקצועיות בארצות הברית. נבחרת ארצות הברית הפסידה בחצי גמר הטורניר לנבחרת ברית המועצות, וזכתה במדליית הארד. לאורך הטורניר קלע מאנינג 11.4 נקודות למשחק, אך בהפסד המאכזב לברית המועצות לא קלע אף נקודה.
קריירת משחק ב-NBA
מאנינג נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA לשנת 1988 על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. בחמש וחצי עונותיו בקבוצה היה אחד מכוכביה, לצד רון הארפר, אך הקליפרס העפילו פעמיים בלבד לשלב הפלייאוף (1992 ו-1993), ובשתי הפעמים הודחו בסיבוב הראשון. בעונת הרוקי שלו שיחק 26 משחקים בלבד, בשל קרע ברצועה הצולבת הקדמית בברכו, וקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה חזר לכשירות מלאה, ורשם בשלוש העונות הבאות כ-17.2 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונתו החמישית בקבוצה,, הציג יכולת שיא כשקלע 22.8 נקודות למשחק ונבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר. את העונה הבאה פתח עם ממוצעים דומים, ונבחר בשנית למשחק האולסטאר.
במהלך עונת, כשבוע לאחר משחק האולסטאר בו השתתף, נשלח מאנינג בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לדומיניק וילקינס בן ה-34. עד סיום העונה קלע 15.7 נקודות למשחק עבור ההוקס, שהודחו מול אינדיאנה פייסרס בסיבוב הפלייאוף השני.
לקראת עונת חתם על חוזה בפיניקס סאנס, בה שיחקו הכוכבים צ'ארלס בארקלי וקווין ג'ונסון. בשתי עונותיו הראשונות בפיניקס סבל מפציעות נוספות בברכיו, והשתתף במהלכן ב-79 משחקים בסך הכול. בעונת חזר לכשירות, ובעונה הבאה זכה בתואר השחקן השישי של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.5 נקודות ו-5.6 ריבאונדים בממוצע למשחק כמחליפו של אנטוניו מקדייס. בכל חמש עונותיו בקבוצה העפילו הסאנס לפלייאוף, אך עברו סיבוב אחד בלבד (1995).
באוגוסט 1999 נשלח מאנינג בטרייד לאורלנדו מג'יק, יחד עם פט גאריטי, בתמורה לרכז פני הארדוויי, וכעבור שבועיים הועבר עם דייל אליס למילווקי באקס, עבור כריס גטלינג וארמן גיליאם. לאחר עונה אחת במילווקי חתם לעונה ביוטה ג'אז, ובשתי עונותיו האחרונות שיחק עבור דאלאס מאבריקס ודטרויט פיסטונס כשחקן ספסל שולי יחסית. בעונתו האחרונה בקריירה,, העפיל עם דטרויט לשלב גמר המזרח, בו הפסידו לניו ג'רזי נטס בתוצאה 4-0.
קריירת אימון
בשנת 2003 מונה מאנינג לתפקיד מנהל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס, בה למד בעבר. בין השנים 2006–2012 שימש כעוזר המאמן של הקבוצה, אשר זכתה באליפות המכללות בעונת 2007/2008. באפריל 2012 מונה למאמנה הראשי של קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טולסה, אותה הוביל בעונת 2013/2014 להופעתה הראשונה בטורניר ה-NCAA מאז שנת 2003.
לקראת עונת 2014/2015 עבר לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט.
חנה קלר
ביוגרפיה
קלר (במקור אורנשטיין) גדלה בירושלים. בסיום לימודי משפטים הצטרפה ליחידה לייעוץ משפטי של משטרת ישראל בדרגת מפקח משנה. בראשית דרכה הייתה שותפה לעבודת החקיקה שהביאה להקמת בית הדין המשטרתי לערעורים ולהקמת נציבות קבילות שוטרים וסוהרים.
עבודתה בייעוץ המשפטי נמשכה 18 שנים, לאחריהן מונתה ליועצת המשפטית של המשרד לביטחון פנים בדרגת ניצב. בתפקיד זה שירתה תחת 6 שרים, החל במשה שחל ולאורך 11 שנים. מתוקף תפקידה השתתפה בשיחות המשא ומתן עם ירדן והרשות הפלסטינית. בשנת 2001 מונתה, נוסף על תפקידה, לנשיאת בית הדין המשטרתי לערעורים.
סלימאן מולא
סלימאן מולא (בערבית: سليمان مولا; נולד ב-25 בפברואר 1999) הוא אתלט אלג'יראי, אלוף אפריקה (פורט לואיס 2022) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה
מולא נולד באלג'יריה.
אלוף אפריקה
באליפות אפריקה שנערכה בחודש יוני בפורט לואיס שבמאוריציוס זכה מולא במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.59 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבארצות הברית סיים מולא במקום החמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.85 דקות.
דייוויד מויס
דייוויד ויליאם מויס (באנגלית: David William Moyes; נולד ב-25 באפריל 1963) הוא כדורגלן עבר סקוטי ומאמן ווסטהאם יונייטד בהווה.
קריירת משחק
למויס מעל 550 משחקי ליגה בקריירה במספר מועדונים, לרוב כקשר אמצע, שהחלה בסלטיק, איתה זכה באליפות, לאחר מכן שיחק עבור דנפרמלין אתלטיק ונגמרה בפרסטון נורת' אנד.
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק פעיל הפך למנהל בפרסטון, בה החל כמאמן זוטר עד שהפך למאמנה הבכיר ב-1998. מויס הפך למנג'ר של אברטון במרץ 2002 ותחתיו המועדון העפיל לליגת האלופות בשנת 2005 והגיע לגמר הגביע האנגלי בשנת 2009. ביום השנה העשירי שלו במועדון קיבל שבחים רבים מעמיתיו למקצוע, כולל סר אלכס פרגוסון, ארסן ונגר וקני דלגליש על הישגיו באברטון, על אף שפעל עם תקציב מוגבל. באברטון היה מויס המאמן בעל הוותק השלישי הארוך ביותר בפרמייר ליג, אחרי אלכס פרגוסון וארסן ונגר.
ב-9 במאי 2013 חתם על חוזה ל-6 שנים (החל מעונת 2013/14) בתפקיד מאמן מנצ'סטר יונייטד במקומו של סר אלכס פרגוסון שהודיע על פרישה לאחר 27 שנים בתפקיד זה. ב-1 באוגוסט 2013 זכה בתואר הראשון שלו כמאמן מנצ'סטר יונייטד, מגן הקהילה האנגלי. ב-22 באפריל 2014, פוטר מתפקידו לאחר 11 חודשים כמאמן יונייטד, לאור הכישלונות הרבים שצבר עם המועדון.
ב-9 בנובמבר 2014 מונה למאמנה של ריאל סוסיאדד הספרדית. ב-9 בנובמבר 2015 לאחר שנה, פוטר מתפקידו. ב-23 ביולי 2016 מונה למאמנה של סנדרלנד. בסיום העונה קבוצתו ירדה ליגה וסיים את תפקידו. ב-6 בנובמבר 2017 מונה למאמנה של וסטהאם יונייטד. ב-13 במאי 2018 פוטר מהמועדון, אחרי עונה בה הלונדונים לא עמדו בציפיות. ב-29 בדצמבר 2019 מויס חזר לווסטהאם יונייטד.
תחת מויס הציגה ווסטהאם יכולת טובה. בעונת 2020/2021 סיימה במקום השישי והעפילה למפעלים האירופיים לראשונה מאז 2016. בעונת 2021/2022 בליגה האירופית הקבוצה העפילה לחצי הגמר של הטורניר אך הודחה על ידי איינטרכט פרנקפורט, כאשר סיימה במקום הראשון בשלב הבתים ועברה בדרך את שיאנית הזכיות סביליה בשמינית הגמר ואת אולימפיק ליון ברבע הגמר, בליגה, סיימה הקבוצה במקום השביעי והעפילה שוב למפעלים האירופיים שנה שנייה ברציפות.
במהלך מונדיאל 2010 בדרום אפריקה, פירשן מויס מספר משחקים נבחרים לתחנת הרדיו של BBC.
תארים כשחקן
סלטיק:
בריסטול סיטי:
פרסטון נורת' אנד:
תארים כמאמן
פרסטון נורת' אנד:
מנצ'סטר יונייטד:
ווסטהאם יונייטד:
יחסי טורקיה–נורווגיה
יחסי טורקיה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לבין נורווגיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1926, ומאז מקיימות יחסי ידידות. אף על פי שהן לא חברות ב, טורקיה ונורווגיה ממשיכות שתיהן בשיתוף הפעולה ההדוק עם האיחוד, וכחברות בנאט"ו, הן חולקות דעות ודאגות דומות במספר סוגיות בינלאומיות ואזוריות. שר החוץ צ'בושולו ערך ביקור רשמי בנורווגיה ב-29–30 באוגוסט 2019. הקהילה הטורקית המתגוררת בנורווגיה מונה בסביבות 20 אלף איש.
באוקטובר 2021 איימה טורקיה לגרש את שגריר נורווגיה בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
יחסי סחר
היקף הסחר הדו-צדדי בין טורקיה לנורווגיה עמד בשנת 2018 על 1.278 מיליארד דולר (יצוא טורקי: 513 מיליון דולר; יבוא: 765 מיליון דולר). פריטי הייצוא העיקריים של טורקיה לנורווגיה הם ספינות שייט, סירות טיול וכלי שיט דומים להובלת אנשים או סחורות, ספינות דיג, כלי רכב להובלת סחורות ומכלי רכב מנועיים, ואילו פריטי הייבוא העיקריים מנורווגיה הם נפט ופחמימנים אחרים, דגים וסגסוגות ברזל. השקעות נורווגיות בטורקיה מרוכזות בעיקר בתחומי האנרגיה והספנות.
תיירות
יותר מ-161 אלף תיירים נורווגים ביקרו בטורקיה בשנת 2018, עם עלייה של 39% בהשוואה לשנה הקודמת.
קלאוס קונראד (כלכלן)
קלאוס קונראד (בגרמנית: Klaus Conrad; 4 באוקטובר 1940 – 7 בינואר 2015) היה כלכלן גרמני ומורה לכלכלה ולמתמטיקה עסקית.
ביוגרפיה
בשנת 1960 למד קונראד מתמטיקה עסקית באוניברסיטת מינכן. כמתמטיקאי בוגר ועוזר מדעי, החל את דרכו האקדמית בשנת 1966 באוניברסיטת טיבינגן. בשנת 1970 מונה לדוקטור. בשנת 1972, הוא נסע לאוניברסיטת הרווארד לשנתיים. ביולי 1976 הוא החל לעבוד באזור מחקר מיוחד תחת וילהלם קרל בבון.
בשנת 1980 נענה לבקשתה של אוניברסיטת מנהיים ומונה למנהל המחלקה לכלכלה באוניברסיטה.
היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובאוניברסיטת הרווארד.
ב-2015 טבע קונראד באגם בדרום אפריקה סמוך לקייפטאון בעת שביקר את נכדיו שם.
מלחמת אביה וירבעם
מלחמת אביה וירבעם היא מלחמה שנערכה בין אביה בן רחבעם, מלך יהודה, לבין ירבעם בן נבט, מלך ישראל, בין השנים 911-908 לפנה"ס. חלקה העיקרי של המלחמה מתואר במקרא בספר מלכים א', ובדברי הימים ב'.
תיאור המלחמה
בספר מלכים א' מוזכרת המלחמה בלקוניות רבה:
לעומת האזכור הדל בספר מלכים, מוקדש רובו של פרק י"ג בדברי הימים ב' לתיאור המלחמה בין שתי הממלכות. מהשתלשלות האירועים ניתן לראות כי לאחר גיוס צבאות יהודה וישראל, אשר כללו 400,000 ו-800,000 חיילים בהתאמה, פנה אביה אל ירבעם וצבאו והזהירם שלא ילחמו עמו. בנאומו, טען אביה כי מלחמה נגד יהודה היא מלחמה בה', משום שה' הוא שהעניק את המלוכה לדוד ולזרעו, ומשום שבית המקדש נמצא בממלכת יהודה ובו מקריבים לה' קרבנות, בניגוד לאנשי ממלכת ישראל, שעברו להקריב לעגלים שהקים ירבעם בבית אל ובדן. בשל כך, הזהיר את אביה את ישראל כי מלחמתם לא תוכל להצליח:
יוחנן אהרוני, בספרו "אטלס כרטא לתקופת המקרא", טוען כי מלחמת אביה וירבעם היא למעשה חלק ממלחמת האחים אשר נמשכה כל ימי רחבעם, אביה ואסא מלכי יהודה, ובמקביל כל ימי בית ירבעם ובית בעשא מממלכת ישראל. עיקר הקרבות התחוללו בשטח נחלת שבט בנימין, אשר היווה מוקד לסכסוכי הגבולות בין שתי הממלכות.
בספרות חז"ל
בנוסף לכך, מתארים חז"ל את אכזריותו של אביה שהכה בעם "מַכָּה רַבָּה", ואומרים כי פירוש הדבר הוא שאביה לא הסתפק בהריגת לוחמי ישראל אלא דאג שלא ניתן יהיה לזהות את החללים כדי שנשותיהם תשארנה עגונות.
ואלפובו
וָאלְפּוֹבוֹ (בקרואטית: Valpovo) היא עיירה ורשות מקומית במזרח קרואטיה, השוכנת 25 קילומטרים צפונית מערבית לאוסייק וסמוכה לנהר דראווה.
יחסי מלזיה–קטר
בין מדינת קטר לבין מלזיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. מלזיה מחזיקה שגרירות בדוחה אשר בקטר, ואילו קטר מחזיקה שגרירות בקואלה לומפור.
ואלפובו
היסטוריה
קיימת עדויות ארכאולוגיות לקיומו של יישוב הסמוך לעיירה המודרנית, אשר תוארכו לתקופת הקיסרות הרומית. התיעוד הראשון בכתובים ליישוב בשם ולפובו הוא משנת 1332 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1543 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג.
יחסי מלזיה–קטר
יחסים כלכליים
היחסים העיקריים בין שתי המדינות הם היחסים הכלכליים. שתי המדינות הודיעו על קרן השקעות משותפת בעלת סכום של כ- 2 מיליארדים של דולר אמריקאי וחתמו על הסכמי שיתוף פעולה בתחומים התיירות וההשכלה גבוהה. חברות מלזיות רבות משתפות פעולה עם חברות קטריות ובעלות אשרות עבודה לקטר. בשנת 2013 קטר איירווייז הרחיבה את שירותיה עד לתוך מלזיה תוך כדי שיתוף פעולה עם חברת התעופה מלזיה איירליינס. קטר הביעה עניין גם בפיתוח התעופה באחת מהמדינות המלזיות, סראוואק, יחד עם השקעות בתחום האנרגיה והתעשייה.
ואלפובו
היסטוריה
בהמשך, נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, הועבר אזור ואלפובו לחזקת ממשלת בובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה ואלפובו בשטחי יוגוסלביה. בין 1991 ל-1995, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה הפך האזור לזירת קרב. לאחר סיום המלחמה, נכללה ואלפובו בשטחי קרואטיה.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית אשכנזית מתועדת בעיירה ממחצית המאה ה-19. ב-1860 נוסד בית העלמין וב-1898 הוקם בית הכנסת. ב-1921 מנתה הקהילה 205 נפשות שהיוו 5.5 אחוזים מכלל האוכלסייה. מבחינה הלכתית נמסכה קהילת ואלפובו על רבני אוסייק.
ב-1931 נמנו בוואלפובו 157 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 140 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים. יהודי ואלפובו נעצרו וגורשו ל מחנות ריכוז: טניה, ג'קובו, ובהמשך לסטארה גרדישקה וליאסנובאץ. רובם המוחלט נרצחו.
בית הכנסת הוחרב ולאחר המלחמה לא חודשה הקהילה. שרידי בית העלמין עדיין מצויים במקום.
פלורנס פרלי
פלורנס פרלי (בצרפתית: Florence Parly; נולדה ב-8 במאי 1963) היא אשת עסקים ופוליטיקאית צרפתית שכיהנה כשרת ההגנה והכוחות המזוינים של צרפת מ-21 ביוני 2017, עד 2022 במסגרת ממשלותיהם של אדואר פיליפ וז'אן קסטקס, תחת הנשיא עמנואל מקרון. פרלי חברת המפלגה הסוציאליסטית. היא האישה השלישית לכהן בתפקיד וירשה את סילבי גולאר ממפלגת המרכז מודם (MoDem), שנאלצה להתפטר לאחר חודש בתפקיד, יחד עם מנהיג המפלגה ושר המשפטים דאז פרנסואה ביירו, עקב חקירה של מפלגתה בחשד למימון פסול של עוזרים פרלמנטריים על חשבון האיחוד האירופי.
ביוגרפיה
פרלי נולדה בפרוור בולון-ביאנקור, הצמוד לחלקה הדרום-מערבי של פריז ולכביש הטבעת שלה, בולוואר פריפריק. היא שירתה כשרת התקציב תחת ראש הממשלה ליונל ז'וספן בשנים 2000–2002. לאחר מכן שימשה כסגנית מנהל כללי באייר פראנס, ועד שנת 2017 עמדה בראש חברת הרכבות "SNCF Voyageurs".
יחסי גינאה–צ'ילה
יחסי גינאה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין גינאה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-26 באוגוסט 1963.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בגינאה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן. גם אזרחי גינאה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
הרפסודה (סרט)
עלילה
שלושה נערים מחליטים לבנות רפסודה ולשוט למשחק גמר גביע של מכבי חיפה נגד ליברפול, שהוזז לקפריסין בשל המצב הביטחוני בישראל. נערה מהשכבה מתגנבת למסע הימי, במהלכו החברות ביניהם תעמוד למבחן, הם יטעמו את טעמה של אהבה ראשונה ויגלו בעצמם תכונות ויכולות שלא הכירו קודם לכן. ההרפתקה התמימה תהפוך למסע של התבגרות.
הספר
בשנת 2021 יצא הספר: "הרפסודה : הסיפור של סשה" שהיה עלילה לפני הסרט המלא, וחייה של סשה. (אנה זק).
פאלה דה קונגרה דה פארי
פאלה דה קונגרה דה פארי (בצרפתית: Palais des congrès de Paris; בעברית: מרכז הכנסים בפריז) הוא אולם קונצרטים, מרכז כנסים וקניון בפורט מאיו ברובע השבעה עשר של פריז, צרפת. המקום נבנה בין היתר על ידי האדריכל הצרפתי גיום ז'ילה, ונחנך בשנת 1974.
בקרבת מקום נמצאים יער בולון והשכונה העשירה ניי-סיר-סן. תחנות הרכבת התחתית וה-RER הקרובות ביותר הן פורט מאיו וניי–פורט מאיו, וניתן להגיע אליהן דרך המפלסים התחתונים של הבניין.
מקומות התכנסות
מקומות ההתכנסות העיקריים הם:
טייט אנד
טייט אנד (באנגלית: Tight End, בקיצור: TE) היא עמדה במשחק הפוטבול, בחלק ההתקפי.
העמדה היא מעין שילוב בין שחקן קו התקפי (offensive lineman) לבין תופס (wide receiver), כלומר, שחקן בעמדת טייט אנד יעמוד בקו אחד עם שחקני הקו ההתקפי ויוכל לחסום איומים מצד ההגנה, אך יוכל גם לשחק כתופס לכל דבר. הוא אף יוכל לשחק את שניהם (תלוי במערך, במהלך ובמערכת המשחק של הקבוצה. במערכים מסוימים יכולים להיות בין 0 לעד 3 טייט אנדים).
מספר החולצה של הטייט אנדים בליגת ה-NFL נע בין 80 ל-89. מהשחקנים הידועים בעמדה: רוב גרונקובסקי, מטמפה ביי באקנירס, טרויס קלסי, מקנזס סיטי צ'יפס, זאק ארץ, מאריזונה קארדינלס, ושחקן העבר, טוני גונזלס.
מאפיינים פיזיים
לרוב, הטייט אנד יהיו מהשחקנים הגבוהים בקבוצה, כמו שחקני הקו (ההתקפי וההגנתי). הם גם יהיו בדרך כלל בעלי המשקל הרב ביותר מלבד שחקני הקו. לכן, השחקנים בעמדת הטייט אנד יהיו לרוב איטיים יותר מהתופסים ומהרצים האחוריים, אך עדיין יוכלו לפרוץ דרך המערך ולנסות לתפוס את הכדור, לרוב בעזרת מגע פיזי.
טריטוריית וושינגטון
הטריטוריה של וושינגטון הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה מ-2 במרץ 1853 עד 11 בנובמבר 1889, אז התקבל השטח לאיחוד כמדינת וושינגטון. הטריטוריה הוקמה מהחלק של טריטוריית אורגון מצפון לנהר קולומביה התחתון ומצפון לקו הרוחב ה-46 ממזרח לקולומביה. בהיקף הגדול ביותר, הטריטוריה כללה גם את כל איידהו המודרנית וחלקים ממונטנה וויומינג, לפני שהוגדרו גבולותיה הסופיים ב-1863.
היסטוריה
תסיסה לטובת שלטון עצמי התפתחה באזורי טריטוריית אורגון מצפון לנהר קולומביה בשנים 1851–1852. קבוצה של מתיישבים בולטים מאזורי קאוליץ ופוג'ט סאונד נפגשו ב-25 בנובמבר 1852, ב"ועידת מונטיצלו" בלונגוויו של ימינו, כדי לנסח עצומה לקונגרס של ארצות הברית הקוראת להקים טריטוריה נפרדת מצפון לנהר קולומביה. לאחר קבלת אישור מהממשלה הטריטוריאלית של אורגון, ההצעה נשלחה לממשלה הפדרלית.
הצעת החוק להקמת הטריטוריה, HR 348, הוכרזה בבית הנבחרים של ארצות הברית על ידי הנציג צ'ארלס א. סטיוארט ב-25 בינואר 1853. הנציג ריצ'רד ה. סטנטון טען שהשם המוצע - הטריטוריה של קולומביה - עלול לבלבל עם המחוז של בירת המדינה, טריטוריית קולומביה (כיום מחוז קולומביה), והציע במקום זאת שם המכבד את ג'ורג' וושינגטון. לפיכך, הצעת החוק תוקנה עם השם וושינגטון, אם כי לא בלי דיון מסוים, והועברה בבית הנבחרים ב-10 בפברואר, עברה בסנאט ב-2 במרץ, ונחתמה על ידי הנשיא מילרד פילמור באותו יום. הטיעון נגד קריאת הטריטוריה וושינגטון הגיע מהנציג אלכסנדר אוונס ממרילנד, שטען נגד ההצעה, שאמנם אין מדינות בשם וושינגטון, אבל מחוזות, ערים ועיירות מרובות נקראו בשם זה ולכן זה יכול להיות מקור הבלבול עצמו. אוונס הרגיש ששם הטריטוריה החדשה המוצעת צריך לשקף את הטרמינולוגיה המקומית. הוא הצהיר שיהיה נכון יותר לתת לטריטוריה "איזה שם אינדיאני יפהפה". ההחלטה הייתה מנוגדת לרצונות התושבים, ועיתונים מקומיים דיווחו על רגשות מעורבים מצד האזרחים, אף שהקבלה הכללית של שינוי השם הייתה חיובית.
אייזק סטיבנס, שמונה למושל הראשון של השטח, הכריז על אולימפיה כבירה הטריטוריאלית. סטיבנס גם היה חלק בלתי נפרד בניסוח ובמשא ומתן על הסכמים עם להקות ילידים בטריטוריית וושינגטון. בית מחוקקים טריטוריאלי נבחר והתכנס לראשונה בפברואר 1854, ובית המשפט העליון הטריטוריאלי הוציא את החלטתו הראשונה בהמשך השנה. קולומביה לנקסטר נבחרה כנציגה הראשונה לקונגרס האמריקאי.
הגבולות המקוריים של הטריטוריה כללו את כל מדינת וושינגטון של ימינו, כמו גם את צפון איידהו ומונטנה ממערב לחלוקה היבשתית. עם קבלתה של מדינת אורגון לאיחוד בשנת 1859, סופחו החלקים המזרחיים של טריטוריית אורגון, כולל דרום איידהו, חלקים מוויומינג ממערב לחלוקה היבשתית וחלק קטן ממחוז רוואלי, מונטנה של ימינו צורפו לטריטוריית וושינגטון. הקצה הדרום-מזרחי של הטריטוריה (בוויומינג של היום) התווסף לטריטוריית נברסקה ב-2 במרץ 1861.
בשנת 1863, אזור טריטוריית וושינגטון ממזרח לנהר הסנייק וקו האורך ה-117 אורגן מחדש כחלק מטריטוריית איידהו שזה עתה הוקמה, והותיר את השטח בגבולותיה הנוכחיים של מדינת וושינגטון, שהתקבלה לאיחוד ב-11 בנובמבר 1889, כמדינה ה-42 של ארצות הברית.
לפני הקמת המדינה, התיישבויות רבות בשטח התמודדו על תואר הבירה. בין המועמדות המובילות לתואר, מלבד אולימפיה, היו סטיילקום, ונקובר, פורט טאונסנד ואלסבורג, שנחרבה בשריפה גדולה זמן קצר לפני הקמת המדינה. גם לאחר שאולימפיה נבחרה כבירה, המחלוקת המשיכה והיא הסתיימה רק לאחר השלמת בניית בית הנבחרים של המדינה.
קת'ולהו
קת'ולהו (Cthulhu) הוא ישות קוסמית המופיעה ביצירתו הבדיונית של סופר האימה ה. פ. לאבקראפט. הופעתה הראשונה של הדמות הייתה בסיפור הקצר "קריאתו של קת'ולהו", שפורסם במגזין "Weird Tales" בשנת 1928.
קת'ולהו הוא אחד מהמרכזיים מבין "העתיקים האדירים" במיתוס הלאבקראפטיאני. לא פעם מתייחסים הציטוטים הנוגעים אליו למראהו המבחיל, גודלו המפלצתי, או לאימה העיוורת שהוא מעורר. קת'ולהו נזכר לעיתים בחוגי המדע הבדיוני והפנטסיה כשם נרדף היתולי לזוועה קיצונית, או, לרשע בלתי נתפש. בהקשרים אלו הוא לרוב מתואר כמעין תמנון ענקי, בדומה לקראקן.
לאחר הופעת הבכורה שלו ב"קריאתו של קת'ולהו", הוא הופיע במספר תפקידי משנה באחדים מסיפוריו האחרים של לאבקראפט.
התייחסויות למיתוס בתרבות הפופולרית כוללים את הקטע האינסטרומנטלי של להקת "מטאליקה", "The Call of Ktulu", שהופיע באלבומה "Ride the Lightning" ובאלבום ההופעה "S&M"; הופעה של דמות זו בפרקים האחרונים בעונה ה-14 של הסדרה "סאות'פארק"; בפרק מחווה של הסדרה המצוירת "מכסחי השדים - האמיתיים"; בפתיח של הסדרה "ריק ומורטי" ובפרק של "משפחת סימפסון"..
הצעצועים העזובים
הצעצועים העזובים (או הצעצועים האבודים, באנגלית: the forgotten toys; מילולית: "הצעצועים שנשכחו") היא סדרת אנימציה קומית מותחת בריטית לילדים בת 26 פרקים, המבוססת על סדרת ספרים בריטיים, שהחלה להופיע ב-1995 בבריטניה וב-1998 בארצות הברית, הסדרה שודרה בישראל בערוץ חינוכית בשנת 1998 ובערוץ הופ בשנת 2002. הדמויות הראשיות היו בובה בשם חני - שדיבבה אור אזולאי, ודובי - שדיבבה מירב גרובר. את יתר הדמויות הגבריות דיבב מומי לוי, ואת הנשיות דיבבה לירז ברגמן. בסדרה המקורית נקרא הדובי טדי ודיבב אותו בוב הוסקינס, והבובה נקראה אנני ודיבבה אותה ג'ואנה למליי.
תקציר העלילה
דובי - דוב מוזנח, קנטרן ועצבני, השונא כרובי ניצנים בהם נפגש רבות במהלך הסדרה, וחני - בובת בד פשוטה בעלת צמות, המשמשת לרוב כמובילה והאחראית על דובי - נשכחו בשדה התעופה, ולאורך כל הסדרה הם מחפשים את ביתם ואת המשפחה שהחזיקה בהם. הבובות נפגשות בדמויות שונות ובהרפתקאות עצובות ומאתגרות.
הסרט
שנתיים לפני עליית הסדרה, בטלוויזיה הבריטית שודר סרט המבוסס על סדרת הספרים עליהם מבוססת הסדרה. בתחילת הסרט מראים את דובי וחני זרוקים בפחי האשפה וזאת משום שבעליהם הקודמים עברו לשחק במשחקים אלקטרונים ולכן החליטו להשליך אותם בעקבות חוסר רצון בהם (ידוע כי הבעלים הקודמים של שניהם לא גרו באותו בית). כתוצאה מכך, דובי וחני יוצאים למסע כשבסופו הם מגיעים לבית ספר ובו מוצאים ילדים שהופכים להיות הבעלים החדשים שלהם.
למעשה, הסרט היווה פיילוט לסדרה ובעקבות הצלחתו והביקורות החיוביות שקיבל, אושרה עליית הסדרה (כתוצאה מכך, הפרק הראשון בסדרה נקרא ״עזובים בשנית״). הסרט שודר בישראל בחינוכית.
היסטוריה
הסדרה זכתה בפרסים חשובים בתחרויות בארצות הברית, וקיבלה ביקורות ופרשנויות בשל היותה סדרה עצובה ודרמטית מידי לילדים כשתמיד בסיום הפרק הבובות ממשיכות לצעוד בשביל הארוך כממשיכות בדרכם הבלתי-נודעת, לרקע מנגינת כיסופים. אך כולם הצביעו על כך שהסדרה בעלת אופי חיובי והיא מהווה חומר חינוכי איכותי לילדים. בעיתון דיילי מייל תוארה הסדרה ספק בביקורת ספק בדמגוגיה: "סרט מלא בדמע, מלא בפיתולים והרפתקאות, ברגעים דרמטיים... הנמרחים כנקניק ארוך ועצוב". אך בדיילי טלגרף היא תוארה כ"מעשיה חגיגית וקסומה לילדים".
אבטליון בן שלמה מקונסיליו
רבי אבטליון היה תלמידו המובהק של רבי שמואל יהודה קצנלבוגן מפדובה, ואף הציב את תמונתו בבית מדרשו. הוא היה משוללי שיטת הפלפול.
בשנת ה'שמ"ט, 1589, עורר את פולמוס המקווה ברוויגו כאשר פסל בפסק הלכה מנומק את המקווה העירוני. המקווה שכן בביתו ונוהל על ידו במשך עשר שנים תוך הקפדה על שיטת הפעלה מסוימת, אך כשעבר לרשות אחיו, ר' יקותיאל, שונתה שיטת ההפעלה ולדעתו נפסל המקווה לשימוש. פסילת המקווה עוררה סערה בדעת הקהל, סערה שהתעצמה כאשר רבנים אחדים חיוו דעתם להיתר, ורבנים אחרים גיבו את פסקו של ר' אבטליון. שלושה ספרים נדפסו אז בעטיו של פולמוס זה. הספר "פלגי מים" (ונציה שס"ח) מיוחס לו בידי חלק מן המקורות.
קלאוס קונראד (פוליטיקאי גרמני)
קלאוס קונראד (22 בדצמבר 1914 - 15 באוגוסט 2006) היה פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD).
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד קונראד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. לאחר שעבר את בחינות הוא הצטרף לפקידות המשפטית ולאחר שסיים את עבודת הפקידות המשפטית, הוא גם עבר את הבחינות השניות בשנת 1941 והצטרף לממשל כפקיד ממשלתי בשנת 1942. בשנת 1943 הוא הפך לקצין מטה ראשי בחיל האוויר וקודם לדרגת סגן ראשון בשנת 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה, משנת 1947 עבד קונראד בתחילה כפועל, אך מאוחר יותר כעוזר עורך דין. בשנת 1956 עבר לניהול מחוז אוטין.
מבחן AKS לראשוניות
מבחן AKS לראשוניות הוא אלגוריתם דטרמיניסטי להוכחת ראשוניות שנוצר ופורסם על ידי מנינדרה אגרוול, ניראג' קיאל, וניטין סקסנה מהמכון ההודי לטכנולוגיה קנפור, ונקרא על שמם. האלגוריתם התפרסם ב-6 באוגוסט 2002, במאמרם "PRIMES is in P". החוקרים קיבלו שבחים רבים על עבודתם, כולל פרס גדל לשנת 2006 ופרס פולקרסון לשנת 2006. האלגוריתם קובע האם מספר הוא ראשוני או פריק בזמן ריצה פולילוגריתמי.
זמן הריצה של האלגוריתם המקורי הוא כאשר בהמשך הצליחו לשפרו ל.
רקע מתמטי
אלגוריתם AKS מבוסס על המשפט המתמטי הבא: בהינתן מספר שלם n, גדול מ-2, ומספר שלם a, זר ל-n, המספר n הוא ראשוני אם ורק אם מתקיימת הקונגרואנציה (הפולינומית) הבאה:. המשפט הוא הכללה לפולינומים של המשפט הקטן של פרמה, וניתן להוכיח אותו בעזרת הבינום של ניוטון עם התכונה של מקדם בינומי: לכל k הקטן מ-n, אם ורק אם n הוא ראשוני.
האלגוריתם
האלגוריתם הוא כדלקמן:
מקארתור
מקארתור (McArthur, MacArthur) הוא שם משפחה סקוטי
עלינה סטרניצקה
עלינה סטרניצקה (נציץ; 1900 לערך - 16 ביוני 1986) הייתה שחקנית, קומיקאית וזמרת ישראלית. מוותיקות הבמה הקלה והתיאטרון המסחרי בישראל.
ביוגרפיה
ילידת פולין. למדה בבתי ספר למשחק ולקולנוע, ביניהם הסטודיו היהודי לדרמה בוורשה. הופעותיה הראשונות על הבמה היו בהצגות "הלהקה הווילנאית" ("הווילנער טרופע"), עת שהתה בבוקרשט.
עם עלייתה ארצה באוקטובר 1930, בגיל 29, הצטרפה לתיאטרון "המטאטא" ושיחקה בו במשך שש שנים.
ביצעה שניים מהלהיטים הגדולים של "המטאטא": "דודה הגידי לנו כן" ("פנלופה וחתניה" – לצד שמואל רודנסקי, יעקב טימן ויוסף גולנד), מהתכנית "המנון לתוצרת הארץ" (1933) ו"שיר התימניות" (שיר פועלות הניקיון של בית העירייה בתל אביב, השרות "הסמרטוט הוא תימני והבוץ – שיכנוזי", לצד יהודית פרקל), מתוך התכנית "הכל בסדר" (1934)
משנת 1936 ואילך, שימשה סטרניצקה נדבך בתשתית הבמה הזעירה והתיאטרון המסחרי. היא הופיעה בתפקידים מרכזיים על בימות סאטיריות ומוזיקליות שונות, רובן בעלות אופי קברטי, ביניהן: "כל הרוחות", "לילית", "זיקית", "לי-לה-לו", "דו רה מי",, התיאטרון המוזיקלי. כמו גם, בנשפים אמנותיים. השתתפה בסרט העלילתי הראשון שנעשה בארץ ישראל, "ויהי בימי" (1932), הייתה חברה בלהקת הנוטרים וממייסדי קפה-קברט "סמדר" (1938). הופיעה גם ב.
בשנת 1946, נכללה ברשימת האומנים בספר "האמנות והאמנים בארץ ישראל" – "ניסיון ראשון במתן סקירה על האמנים היוצרים החיים פה בארץ. התכנסו בו: שחקנים המופיעים על בימות ארצנו, וכן קריינים העורכים נשפי מקרא, מוזיקאים, אמני ריקוד, ציירים ופסלים".
בראשית שנות השישים, הייתה חברה בלהקת "צימוקים ושקדים", שמטרתה הייתה לקרב את הצופים להווי העיירה היהודית. ההרכב, בבימויו של מנחם גולן, כלל בין היתר את השחקן יעקב טימן והזמרת שולמית לבנת. הרפרטואר התבסס על קלאסיקות הבמה והבד האידיים, מתורגמים לעברית, כ"צימוקים ושקדים" ו"אידל מיטן פידל".
ב-1965, לאחר תקופה ארוכה שבה לא הועסקה, נבחרה סטרניצקה לגלם את ינטה השדכנית בהפקה הישראלית של "כנר על הגג", בתיאטרון גיורא גודיק, בעברית וביידיש. בתכניית ההצגה נכתב:
בביקורתו "טוביה החולף", משבח בן עמי פיינגולד את תפקידה של סטרניצקה, שבאותה העת מלאו לה 65 שנה. פיינגולד מצר על כך שהשחקנית, ששמה כבר הלך לפניה גם בתור קומיקאית ותיקה, אינה זוכה למעמד ולייחס הראויים לה אף על פי כישוריה הבולטים:
השתתפה בתוכנית הרדיו של תיאטרון לי לה לו, "הלו, הלו, כאן לי לה לו" (1947), "שלום עליכם" – תוכנית פרפראות מעל גבי תקליטים (1947), בתסכיתים במסגרת "המסך עולה", בסרטים "ויהי בימי" (1932), "הנאשם יוסף קיקי" (1956), "כן, זה אחי" (1961), "רק בלירה" (1962), "אבו אל בנאת" (1973), "חמש מאות אלף שחור" (1977) ובתוכנית הטלוויזיה הלימודית "עברית בסימן טוב", בפרק "הסמובר" (1974).
אחת מהופעותיה האחרונות הייתה במסגרת סרט פרסומת לבית הספר הטכני של חיל האוויר ("זה ספיטפייר, מה פתאום זה F-15 מניין את יודעת?").
שמה של סטרניצקה, צוין במהלך השנים בוורסיות שונות: אלינה, הלינה ועליזה. הלכה לעולמה בשנת 1986. נטמנה בבית העלמין הדרום בחולון.
הערות שוליים
[[קטבוריה:ישראלים שנפטרו ב-19866
קים-ליאן ואן דר מיי
קים-ליאן ואן דר מיי (בהולנדית: Kim-Lian van der Meij; נולדה ב-1 באוקטובר 1980) היא שחקנית, מדבבת, מנחת טלוויזיה וזמרת הולנדית.
ביוגרפיה
ואן דר מיי נולדה במחוז צפון הולנד לזוג הורים רקדנים, ובגיל צעיר החלה לעסוק באמנויות הבמה. בילדותה הופיעה פעמיים בטלוויזיה, בתוכנית הילדים "Mini Playbackshow".
בגיל שש עשרה הוחתמה בסוכנות כישרונות ולאחר מכן החלה להופיע באופן קבוע בטלוויזיה.
בשנים 2003–2006 הנחתה בערוץ ג'טיקס את התוכנית "Kids Top 20", העוסקת במוזיקת פופ לילדים.
ב-2005 דיבבה בדיבוב ההולנדי של הסרט צ'יקן ליטל. היא גם דיבבה את דרדסית בסרטים הדרדסים והדרדסים 2.
עומר גולדמן
עומר גולדמן גרנות (נולדה ב-4 במרץ 1989) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית.
קים-ליאן ואן דר מיי
ביוגרפיה
בשנים 2012–2013 שיחקה את הנסיכה פיונה במחזמר שרק.
עומר גולדמן
ביוגרפיה
גולדמן נולדה וגדלה ברמת השרון.
קים-ליאן ואן דר מיי
ביוגרפיה
היא הנחתה פעמיים את תחרות אירוויזיון הילדים שאירחה הולנד, ב-2007 ו-2012.
עומר גולדמן
ביוגרפיה
היא בתו של נפתלי גרנות, לשעבר סגן ראש המוסד.
קים-ליאן ואן דר מיי
ביוגרפיה
ב-2004 יצא האלבום הראשון שלה "Balance" וב-2006 יצא האלבום השני שלה "Just Do It".
עומר גולדמן
ביוגרפיה
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון. בשנים 2011–2013 למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים, בשנים 2015–2017 השלימה את לימודיה לתואר ראשון בחינוך ותיאטרון באותו בית הספר, ובשנים 2018–2020 השלימה תואר שני בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
קים-ליאן ואן דר מיי
ביוגרפיה
ב-2012 שרה את שיר הנושא של הסרט "ילדים גדולים לא בוכים".
עומר גולדמן
ביוגרפיה
היא חתומה על מכתב השמיניסטים, המסרבים להתגייס לצה"ל בשל פשעי המלחמה שלטענתם הצבא מבצע ביהודה ושומרון. בעקבות סירובה לשרת בצה"ל, ב-22 בספטמבר 2008 היא נידונה ל-19 יום בכלא הצבאי. לאחר מכן נשפטה שוב לתקופת מאסר, ולבסוף שוחררה מצה"ל.
קים-ליאן ואן דר מיי
ביוגרפיה
בשנת 2018 הנחתה את העונה השנייה של השעשועון ההולנדי "5 טבעות זהב".
עומר גולדמן
בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2010 הנחתה פינה קבועה בתוכנית "דיבור חדיש", התוכנית ספגה הרבה ביקורת בגלל הדעות הפוליטיות של גולדמן וב-21 בפברואר 2010 פנתה ההנהגה הצעירה של מפלגת האיחוד הלאומי לשר התקשורת משה כחלון (ולגורמים נוספים, כגון הרמטכ"ל), בטענה על השתתפותה של עומר גולדמן, סרבנית גיוס, בפינה בתוכנית (שעסקה בתרבות מועדונים). בשנת 2011 השתתפה כחברת פאנל בתוכנית "הינשופים".
קים-ליאן ואן דר מיי
ביוגרפיה
היא נשואה למפיק השוודי דניאל גיבסון.
עומר גולדמן
בטלוויזיה ובקולנוע
בנוסף, שיחקה גולדמן בכמה סרטי סטודנטים קצרים.
קים-ליאן ואן דר מיי
קישורים חיצוניים
על
עומר גולדמן
בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2016 גילמה את עמליה בסרט "להציל את נטע". באותה שנה ביימה קליפ יחד עם אייל אלישע לשיר של אסף הרץ והבוג'ה.
בשנת 2020 שיחקה בסדרה הנחלה בתפקיד אופק.
בשנת 2021, החלה לביים ולשחק בסדרת הנוער "פלמ"ח" בתפקיד לאה שלוסברג, חברת תנועת המרי. על בימויה בסדרה זכתה בפרס הטלוויזיה לילדים ולנוער לבימוי בסדרת דרמה לצד יהונתן בר אילן ונועה גוסקוב. באותה שנה, ביימה גם את הסדרה "האחיין שלי בנץ" בכאן חינוכית.
בשנת 2022 ביימה את עונתה השנייה של הסדרה "סקיי", שיצרו גיורא חמיצר ונועה פניני.
בשנת 2023 צפויים להתחיל צילומי הסדרה "כלא 400", עבורה גולדמן כתבה את התסריט.
בנוסף, גולדמן שימשה כבמאית נוספת בסדרות "מקיף מילאנו", "ספיידרז", "מדרסה" ו"לבד בבית".
בתיאטרון
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחקה במחזה "בגן של ביאליק". בתיאטרון הערבי-עברי ביפו שיחקה במחזה "החדר".
דיבוב
בשנת 2019 גולדמן דיבבה את הדמות נעמית אפעל במשחק פיפוש - האודישן של חברת גליוטין, ובשנת 2021 חזרה לגלם את דמותה של נעמית במשחק פיפוש החדש.
חיים אישיים
ב-4 במרץ 2019 הציעה נישואין לבן זוגה אייל אלישע.
הדוכסות הגדולה של פינלנד
הדוכסות הגדולה של פינלנד הייתה ישות מנהלית אוטונומית בתוך האימפריה הרוסית בשנים 1809–1917. הדוכסות קדמה למדינה העכשווית פינלנד. במשך כל התקופה נהנתה הדוכסות מעצמאות בענייני פנים ובנושאים מסוימים אף זכתה לעצמאות מסוימת מחוץ לגבולות האימפריה. בירת הדוכסות הייתה תחילה העיר טורקו, והחל משנת 1812 - הלסינקי.
היסטוריה
בעת היותה חלק משוודיה, נחשב האזור כדוכסות. בעקבות המלחמה הפינית והסכם פרדריקסהאמן שסיים אותה, שטחי פינלנד ואיי אלאנד הועברו משוודיה לאימפריה הרוסית. בפברואר 1809, עוד לפני חתימת ההסכם עם שוודיה על סיום המלחמה, נתן הקיסר הרוסי הוראה לקיים את אספת נציגי העם בפינלנד. במושב הפתיחה שנערך ב-16 במרץ נאם אלכסנדר הראשון לפני הנציגים. בנאומו ציין שאין לו כוונה לשנות את חוקי המדינה. למחרת, הושבעו נציגי העם אמונים לקיסר והוא הכתיר עצמו בתואר "הדוכס הגדול של פינלנד". בנושאים המרכזיים של ניהול הדוכסות נקבע:
כמחווה של רצון טוב, הכריז הקיסר על סיפוחו לדוכסות של שטח שהיה מאוכלס על ידי פינים אך הועבר לרוסיה עוד בשנת 1721 וכלל את העיר ויבורג וסביבותיה.
בהיסטוריה של הדוכסות שלוש תקופות:
בתקופת ניקולאי הראשון לא נערכו אספות המועצה. בהיעדר צורך בשינויים חוקתיים לא היה בכך משום הפרת ההסכמים הקיימים.
בשנת 1827 הוצא צו המאפשר למנות לתפקידי ניהול בדוכסות גם נוצרים אורתודוקסים ובלבד שהם אזרחי הדוכסות.
במהלך מלחמת קרים הופגזו מספר מבצרי חוף בשטח פינלנד, אך האוכלוסייה הפינית נשארה נאמנה לרוסיה.
במחצית המאה ה-19 גברה המודעות הלאומית הפינית. כתוצאה מכך החל מאבק פנימי בחברה הפינית בין תומכי חיזוק הלאומנות ולבין התומכים בחיזוק השפה השוודית כיסוד תרבותי. משנת 1848 למשך שנתיים היה אסור לפרסם ספרים בפינית, למעט ספרי דת. בהתאם לתנאי ההסכם של שנת 1809 היו לאליטה השוודית מספר זכויות יתר. אף על פי שהממשל הרוסי רצה לקרב אותם, הוא לא התנגד ללאומיות הפינית. ביטוי לשינויים אלו בהלכי הרוח ניתן לראות בעובדה שאם בתחילה, מרכז הדוכסות היה בעיר טורקו שהייתה בעלת אוכלוסייה שוודית משמעותית, הרי שכבר בשנת 1812 הועבר המרכז השלטוני להלסינקי שהייתה קרובה בהרבה לסנקט פטרבורג.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, בתקופת אלכסנדר השני חודשו אספות המועצה ובוצעו מספר רפורמות שלטוניות. תחילה התכוון הממשל להמשיך במדיניות של אי-קיום אספות המועצה. אף סוכם למנות וועדה מיוחדת שתכלול מספר מצומצם של נציגים. לאור התנגדות מקומית, סוכם בסופו של דבר על אספת המועצה בהרכב מלא בספטמבר 1863. הקיסר בעצמו השתתף במושב הפתיחה. מאז, התקיימו מושבי המועצה באופן סדיר אחת לחמש שנים. בשנת 1866 סוכם על רפורמה נרחבת בחינוך היסודי. בשנת 1863 סוכם על מעבר של המסמכים הרשמיים לשפה הפינית. סוכם על כך שיחידות צבא פיניות יהיו עצמאיות, אך יחשבו כחלק מהצבא הרוסי. בתחילת כהונת אלכסנדר השלישי נמשך ביצוע הרפורמות.
בסוף המאה ה-19 השתנתה המדיניות הרוסית. הממשל הרוסי החליט על האצת השתלבות הדוכסות ברוסיה. הסממנים הבולטים של המדיניות החדשה היו כדלהלן:
תקופת המתיחות הגיעה לשיאה בקיץ 1904 עת נרצח מושל הדוכסות, ניקולאי בובריקוב, ובסתיו 1905 בו נערכה בפינלנד שביתה כללית.
לאור בעיות ברוסיה עצמה (מהפכת 1905), נאלץ הקיסר לבטל חלק מהחוקים החדשים שצמצמו את האוטונומיה הפינית. בשנת 1910 פוזר הסיים ויושב הראש שלו הוגלה לסיביר. בתחילת 1914 חודשה פעילות הסיים, אך סמכויותיו צומצמו. בנובמבר 1914 פורסם בעיתונות הפינית מידע על קיום תוכנית ארוכת טווח להמשך רוסיפיקציה של האזור. הדבר גרם להגברת הפעילות הלאומנית. חלק מהאוכלוסייה החל לתמוך בגרמניה ובשטח גרמניה אף הוקמו יחידות פיניות שלחמו בחזית נגד צבא האימפריה הרוסית. גרמניה פעלה בהתמדה לחיזוק פעילות זו במטרה להחליש את רוסיה. בבחירות שנערכו בשנת 1916 קבלה המפלגה הלאומנית רוב בסיים. לאחר מהפכת פברואר לא אויש התפקיד של הדוכס הגדול. אספת העם בהלסינקי קיבלה מספר החלטות שהרחיבו מאוד את האוטונומיה של הדוכסות. הממשלה הזמנית בסנקט פטרבורג לא הכירה בהחלטות והורגש מתח בין הצדדים. ב-18 ביולי 1917 קיבל הסיים חוק חדש, שצמצם עוד יותר את התלות בהחלטות הממשל בסנקט פטרבורג. כתוצאה מכך, פוזר הסיים וכוחות צבא רוסיים נכנסו לבניין הסיים. על רקע זה החלו מהומות בכל שטחי פינלנד. ב-6 בדצמבר 1917, מיד לאחר מהפכת אוקטובר, הכריזה פינלנד על עצמאותה. ב-22 בדצמבר 1917 הכירה הממשלה הרוסית בראשות ולדימיר לנין בעצמאות פינלנד.
אוכלוסייה
על פי מפקד אוכלוסין משנת 1810 נמסרה לרוסיה אוכלוסייה שמנתה כ-863 אלף תושבים. מהם כ-15% (129 אלף) היו שוודים והיתר - פינים. למרות שהאוכלוסייה השוודית הייתה במיעוט, היא שלטה בכלכלת הדוכסות במשך כל התקופה. שליטה זו צומצמה במשך הזמן לאור מעבר של אוכלוסייה שוודית לשוודיה. כתוצאה מכך אחוז האוכלוסייה השוודית בערים הגדולות פחת בהתמדה.
בדוכסות לא הייתה אוכלוסייה רוסית משמעותית. בשנת 1917 הרוסים מנו 0.2% מהאוכלוסייה - כששת אלפים תושבים, מהם כשלושת אלפים התגוררו בויבורג. במשך כל התקופה לא הייתה מדיניות מכוונת של התיישבות רוסית באזור. הממשל הרוסי הסתפק בכך שהפקידות הגבוהה הייתה בחלקה הגדול בידי רוסים.
עקב גידול חד באוכלוסייה ומחסור בשטחים המתאימים לעבודה חקלאית, היגרו פינים רבים לארצות הברית.
כלכלה
עם סיפוח הדוכסות לאימפריה רוסית היה הרובל המטבע הרשמי שלה. בשנת 1860 בהתאם לצו קיסרי הוכנס מטבע עצמאי - מרק פיני.
שלטון
מבחינה מנהלית שטח הדוכסות היה מחולק למספר גוברניות.
קופסה שחורה (סרט)
קופסה שחורה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1993 בבימויו של יעוד לבנון, עם עמי טראוב, ברוריה אלבק ומתי סרי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן קופסה שחורה מאת עמוס עוז משנת 1987.
העלילה מתוארת כרומן מכתבים כמו בספר. המכתבים מוקראים על ידי השחקנים הראשיים, עמי טראוב וברוריה אלבק. בסרט מופיעים פלשבאקים רבים. שני הגיבורים מנסים לפצח את חידת התרסקות נישואיהם כפי שמנסים לפצח סיבת התרסקות מטוס בעזרת הקופסה השחורה.
המוזיקה נכתבה על ידי עדי רנרט. שיר הנושא "משני עבר הזמן" שכתבה לאה גולדברג, מושר בפי גידי גוב.
תקציר העלילה
אלכס "אלק" גדעון (עמי טראוב) הוא פרופסור מוערך למדעי המדינה באחת האוניברסיטאות בלונדון. הוא גרוש מאילנה (ברוריה אלבק) לאחר נישואים שהיו מלווים במריבות קשות. לאילנה יש בן בשם בועז (רוני אילון) שאלכס מסרב להכיר בו כאביו הביולוגי בגלל סירובה של אילנה לבדיקת אבהות.
לאחר הגירושין נישאה אילנה למישל סומו (מתי סרי), גבר דתי ממוצא אלג'יראי בעל דעות ימניות הסבור שארץ ישראל שייכת רק ליהודים, ההפך הגמור מאלכס. להם ילדה אחת - יפעת.
בועז שהיה עד למריבות הוריו, הפך לנער מרדן שמסתבך מדי פעם עם המשטרה. מישל משחרר אותו ומנסה לעזור לו אך ללא הצלחה.
אביו של אלכס הוריש לו אחוזה באזור הכרמל בשם "אחוזת גדעון" שנטושה כבר שנים. זקהיים מבקש ממנו שלא ימכור אותה.
אלכס מנהל קשר עם אחת הסטודנטיות שלו (קרן מור) שרוצה להתחתן אתו ושיפסיק את הקשר עם משפחתו בארץ.
היחסים בין אילנה ומישל מתערערים עקב פעילותו בחוגי ימין ורצונו לרכוש בית בעיר העתיקה בירושלים. אחותה רחל (עירית גדרון) מנסה לתמוך בה נפשית. אילנה עוברת עם יפעת ובועז לגור ב"אחוזת גדעון" והם משפצים את המקום בעזרת חבריו ההיפים של בועז.
אלכס לוקה בסרטן ומגיע לאחוזת גדעון כדי לסיים את חייו. הוא מציע למישל חצי מהאחוזה בתנאי שישאיר שם את יפעת אך מישל מסרב. לקראת סוף חייו מתקרבת אליו אילנה וגם בועז מתפייס אתו.
אריה שור
חייו
שור, נולד בירושלים, בנו של מייסד הגימנסיה הריאלית שלמה שור ונכדו של הרב אלתר ריבלין. סיים את לימודיו בגימנסיה העברית ולמד לימודי הנדסה בטכניון. עבד במע"ץ, בהכשרת היישוב (1934-1940) ובקרן קיימת לישראל (1940-1947).
בשנת 1929 הצטרף לארגון "ההגנה". בין השנים 1936–1942 היה מפקד הארגון במוצא, קריית ענבים והסביבה. במלחמת העצמאות היה מפקד גדוד 164 בחטיבת עציוני. לקח חלק בכיבוש מרכז העיר ירושלים במבצע קלשון. היה מפקד חבל 5 בעיר, ממרכזה ועד שכונת ימין משה.
בתום המלחמה הצטרף למשטרת ישראל. בשנת 1949 מונה למפקד נפת חיפה ובשנת 1950 מונה לסגן מפקד המחוז. שור היה ממייסדי המחלקה לזיהוי פלילי ומשנת 1953 עמד בראשה. בשנת 1963 מונה לראש אגף החקירות.
בשנת 1976 פרש לגמלאות.
וילפריד האפיו
וילפריד האפיו (בצרפתית: Wilfried Happio; נולד ב-22 בספטמבר 1998) הוא אתלט צרפתי, סגן אלוף אירופה (מינכן 2022) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
סג'אתי נולד בבור-לה-רן שבצרפת.
אלוף אירופה עד גיל 23
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בחודש יולי ביבלה שבשוודיה זכה האפיו במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 49.03 שניות.
באליפות העולם שנערכה בחודש ספטמבר בדוחה שבקטר סיים האפיו במקום 33 במוקדמות ריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 51.25 שניות.
2021
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בחודשים יולי-אוגוסט בטוקיו שביפן סיים האפיו במקום 21 בחצי גמר ריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.49 שניות, ולא העפיל לגמר.
2022
באליפות העולם שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיים האפיו במקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 47.41 שניות.
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט במינכן שבגרמניה זכה האפיו במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.56 שניות, אחרי קרסטן ורהולם מנורווגיה (47.12 שניות) ולפני יסמאני קופלו מטורקיה (48.78 שניות).
הנה ימים באים (שיר של אילנית)
"הנה ימים באים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1978 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה באלבום האולפן ה-14 של הזמרת, רגשות מעורבים.
על השיר
"הנה ימים באים" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש, שגם הפיקה אותו. ב-6 בפברואר 1978 נכנס השיר לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום העשרים. ב-27 במרץ עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד בלבד. לבסוף, ב-15 במאי, יצא מהדירוג לאחר שנים-עשר שבועות צעידה רצופה. במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע בשיאו למקום השני. בדירוג השנתי של שתי התחנות דורג "הנה ימים באים" במקום העשירי.
איך להינשא למיליונר
איך להינשא למיליונר (באנגלית: How to Marry a Millionaire) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1953 בבימויו של ג'ין נגולסקו. נונלי ג'ונסון הפיק וגם כתב את התסריט אשר מבוסס על המחזה "The Greeks Had a Word For It" שנכתב על ידי זואי אקינס ועל הספר ”Loco” של דל אונסון אי וקת'ארין אלברט.
בסרט מככבות בטי גרייבל, מרילין מונרו, ולורן באקול ומככבים ויליאם פאוול, דוד וויין, רורי קלהון, וקמרון מיטשל. שמה של בטי גרייבל מופיע ראשון ברשימת הקרדיטים בסרט אך שמה של מרילין מונרו היה הראשון בכל פרסום אחר, כולל הטריילר.
אף על פי שהסרט היה הראשון אי פעם שצולם בשיטת סינמסקופ הוא היה השני שהוקרן בבתי הקולנוע בשיטה זו מכיוון שהסרט "הגלימה", אשר צולם באותו פורמט, פורסם מוקדם יותר באותה שנה. בנוסף, הסרט היה גם הראשון בצבע בשיטת סינמסקופ ששודר בטלוויזיה ב-23 בספטמבר 1961 במסגרת "NBC Saturday Night at the Movies".
פסקול הסרט יצא על גבי דיסק על ידי Film Score Monthly ב -15 במרץ 2001.
עלילה
שאטסי, לוקו ופולה הן שלוש חברות אשר שוכרות פנטהאוז מפואר בניו יורק מפרדי דנמרק אשר עבר לגור באירופה על מנת להתחמק מרשויות המס. הנשים מתכננות להשתמש בדירה כדי למשוך גברים עשירים ולגרום להם להתחתן עימן. כאשר המצב הכלכלי של השלישייה מתחיל ללחוץ והתוכנית לא מתקדמת כמתוכנן, שאטסי מוכרת כמה רהיטים של פרדי, בעל הבית, ללא ידיעתו.
גבר בשם טום ברוקמן מעוניין מאוד בשאטסי אך זו דוחה אותו מתוך מחשבה שהוא תפרן. היא הודפת את חיזוריו פעם אחר פעם משום שהיא שמה את עיניה על אלמן מבוגר ואמיד בשם ג'יי.די הנלי. כל אותו הזמן, טום, שהוא בעצם מאוד עשיר, לא מאבד את התעניינותו בה. הוא מצליח לגרום לה להיפגש איתו מספר פעמים אך אחרי כל אחת מהפגישות שלהם, אליהן בקושי הסכימה להיענות, היא אומרת לו שהיא לא רוצה לראות אותו יותר משום שהיא מסרבת לעשות שוב את אותה הטעות ולהינשא לגבר עני, כמו זה ממנו התגרשה.
בה בעת, לוקו מכירה איש עסקים ממורמר בשם וולדו ברוסטר. אף על פי שהוא נשוי היא מסכימה ללכת איתו לבקתה שלו במיין כשהיא סבורה שהיא תפגוש שם את חברי מועדון Elks. כשהם מגיעים, לוקו מתאכזבת לגלות כי איש העסקים בסך הכול קיווה לנהל איתה רומן בבקתה עלובה ושהיא כלל לא הגיעה לוועידה היוקרתית לה ציפתה. היא מנסה לעזוב אבל לחוסר מזלה היא תקועה במקום מהסיבה שהרכבת הבאה תגיע רק למחרת. וולדו חוטף חצבת ועליו להישאר בבקתה עד שיבריא. בזמן שוולדו מבריא, לוקו מתקרבת לבחור בשם אבן מתוך מחשבה שהוא הבעלים של רוב הקרקעות בסביבה. היא מתחילה לפתח אליו רגשות והם מתארסים. היא מאוד מתאכזבת כשהיא מגלה שהוא שומר יערות פשוט אבל היא מבינה שהיא באמת אוהבת אותו והיא מוכנה להתעלם מחסרונותיו הפיננסיים.