cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Visual Basic .NET
אירועים
למעשה אפשר להגדיר אירוע ולהזניקו בכל הליך תכנותי. הדבר חיוני בתכנות מונחה עצמים, לתקשר עם החוץ, ולהוציא הודעות בסיטואציות מסוימות אל מחוץ למחלקה. כדי ליצור אירוע יש:
כדי ללכוד אירוע יש:
בדוגמה הבאה ניתן לראות שתי מחלקות. במחלקת People מוגדרת פונקציה CheckBirthDate, שבודקת אם חל היום יום ההולדת, ומזניקה את האירוע BirthDate במידה והתשובה חיובית, עם חישוב של הגיל. ובמחלקת Form1 ממומש אובייקט של People שלוכד את האירוע BirthDate בעת שהוא יוזנק במחלקת People. הדבר מאפשר לכמוס את הבדיקה במחלקת People, ולא להכביד על מחלקת Form1 בבדיקות מיותרות.
מבנה - Structure
מבנה (יורשו של ה-Type מה-VB6) בעוד שב-VB6 יכל רק לאגד בתוכו משתנים תחת מרחב שם משותף, בדוט נט בהשראת שפת ++C הוא הורחב מאוד, והפך לסוג של טיפוס שיכול להכיל בתוכו משתנים, מתודות, מאפיינים ואף אירועים ושגרת בנאי. ולמעשה מתנהג כמו מחלקה שיכולותיה הוגבלו מעט וברירות המחדל שלה שונו. אמנם עיקר השימוש שבו נותר ליצור טיפוס משתמש, שמאגד משתנים מסוגים שונים שיש להם עניין משותף.
כאשר מגדירים משתנה מטיפוס זה (עם פקודת New) ניתן לאתחל אותו בהגדרה, כפי שניתן לעשות במחלקה.
אחד השימושים הנפוצים הוא להגדיר מערך או ליסט של structure היוצרים למעשה UDT (User Defined Types)- שהוא למעשה טבלת משתמש בזיכרון. השימוש במבנה מאפשר לנהל רשומות בזיכרון, וגם לשמור ולקרוא אותם מקובץ באופן קל ופשוט. אפשר גם ליצור מבנים מורכבים יותר, שבו מבנה אחד יכלול מבנה אחר.
בדוגמה נוצר מערך בשם BookData של המבנה BookType. ומודגמת בו פעולת השמה של מחרוזת, למשתנה URL של האיבר הראשון במערך. ניתן לשמור ולקרוא מקובץ מבנה או מערך של מבנים, באמצעות פקודות השמירה והקריאה לקובץ של VB.NET.
פונקציה ושגרה
מבני הקוד הבסיסיים הם שגרות ופונקציות. מבנים אלו מכילים למעשה את קטעי הקוד להוראה. הם יכולים להיות מוכלים במודלים או במחלקות. ההבדל בין שגרה (Sub) לבין פונקציה (Function), הוא בכך ששגרה מכילה קטע ביצוע מבלי להחזיר ערך, ואילו פונקציה מבצעת קטע ביצועי ומחזירה ערך, ולכן יכולה להיות מושמת למשתנה באמצעות אופרטור =, או להיות כלולה בתחביר תנאי לוגי. צורת החזרת הערך שנעשתה באמצעות השמה לשם הפונקציה ב-VB6, שונתה בשפה זו ונעשית באמצעות פקודת Return כמקובל. יתרון השיטה הזו שבמקרה שמשנים את שם הפונקציה, אין מקומות נוספים שצריך לשנות, דבר מסורבל שבגרסאות שקדמו לדוט נט גרם לשגיאות הרצה.
שני המבנים יכולים לקבל פרמטרים. הפרמטרים כבררת מחדל יהיו לפי ערך (ByVal), אך אפשר גם שהפרמטר יהיה מצביע (באמצעות שימוש במילה השמורה ByRef). אפשר להפוך פרמטר שיהיה אופציונלי (באמצעות המילה Optional) לפני שם הפרמטר, ואז חובה לתת לפרמטר ערך ברירת מחדל. אפשרות נוספת היא לתת בפרמטר מערך באמצעות המילה השמורה ParamArray. אפשר גם לשלוח כפרמטר פונקציה שמחזירה אותו סוג טיפוס של הפרמטר.
טופס
הטופס הוא רכיב ממשק המשתמש המרכזי באפליקציה שולחנית. הוא מהווה רכיב מכולה ואוסף גם יחד, תפקידו המרכזי להכיל בתוכו פקדים. אף שהוא למעשה כיום מקרה פרטי של מחלקה, נותר אחד המחלקות הבסיסיות והחשובות של השפה. ב-VisualBasic.NET נשמרה והורחבה התפיסה, שהתכנות מתחיל בשלב הוויזואלי בשרטוט וארגון הפקדים על הטופס באמצעות העכבר, הגדרת תכונותיהם בגיליון המאפיינים, ומשם ממשיך לכיוון הקוד, בניגוד לשפות אחרות שמתחילות בקוד מיד.
החלוקה בין פקדי ממשק לרכיבים שתפקידם לבצע פעולות מאחורי הקלעים (כמו למשל timer), נעשתה ברורה יותר (הם מופיעים באזור מיוחד בתחתית המסך). בפקדים עצמם יכולות שהיו קיימות רק בתכנות, הוספו למבט עיצוב. הגמישות בטיפול בפקדים עצמה הוגדלה, ואפשר לטפל בפקדים כמו במשתנים, דבר שלא היה קיים בגרסת ה-VB6. כל הפקדים קיבלו שיטות גרפיות רבות, שלפני כן היו רק לפקד תמונה, וכעת אפשר לצייר אפילו על פקד Label שנחשב לפקד הבסיסי והנחות ביותר.
הקשר בין פקד לאירועיו חוזק, ושינוי שמו של פקד, כבר איננו מנתק את הקשר לאירועים שלו, דבר שהיווה בעיה לא קטנה בגרסת VB6. מאידך האפשרות ליצור אוסף פקדים, באופן שיהיה אפשר להתייחס לפקדים כמו למערך הוסרה מברירת המחדל, וממומשת רק כתוספת תואמת לגרסאות הקודמות, בצורת פקדים מיוחדים, שמסורבל כיום לתפעל אותם מבעבר.
בנוסף לטופס של יישומי חלונות (WinForm), הוסף טופס גרפי מתקדם Window ביישום של WPF, וכן קיים טופס של יישומי אינטרנט (WebForm), שמאפשר ליצור יישומי אינטרנט באופן דומה ליישומי חלונות. (דבר שיושם באופן ממצה במחולל האתרים של הקוד הפתוח DotNetNuke). כמו כן הוסף טופס להתקנים ניידים.
אופרטורים
בנוסף לאופרטורים האריתמטיים הרגילים כמו -,/,+,-,*,^,\, ו-MOD
משתנים
השפה כוללת את כל טיפוסי המשתנים הרגילים: בוליאני (Boolean), מספר שלם (Byte, Short, Integer, Long, Decimal), נקודה צפה (Single, Double), תו (Char), ומחרוזת (String = המסוגלת להכיל עד 2 מיליארד תווי יוניקוד). כמו כן ניתן להגדיר מספרים שלמים חיובים (UShort, UInteger, ULong). קיימים גם טיפוס תאריכי (Date), ואובייקט (Object) שהוא משתנה רב תכליתי, המסוגל להכיל מגוון רחב של טיפוסים. (משתנה זה מחליף את משתנה Variant של VB, וסוג הטיפוס שלו משתנה בהתאם לערך שהושם בו. כלומר: אם בשורה הראשונה יושם בו מספר שלם הוא יהיה מסוג integer ואם בשורה השנייה תושם בו מחרוזת הוא יהפוך לטיפוס String).
המשתנים הפכו למעשה להיות אובייקטים. ניתן כמובן להכריז ולהשתמש בהם בדרך הרגילה:
אבל ניתן לעשות הרבה יותר. ניתן להגדיר משתנה ולאתחל את ערכו כשם שעושים באובייקט. למשל אפשר ליצור משתנה מחרוזת שיהיו בו 500 כוכביות, באמצעות הביטוי הבא:
מערכים
כמו ב-VB ניתן להגדיר מערך הן בגודל קבוע מראש (בהגדרת מספר האיברים שבו), והן בגודל משתנה במהלך הריצה (בהקצאה דינמית באמצעות פקודת ReDim) עם אופציה לשמירת הנתונים שכבר קיימים בו. (הגישה לאיברים תהיה באמצעות אינדקס בתוך סוגריים עגולים). ניתן להגדיר בשפה מערך משונן (jagged array), שהוא למעשה מערך של מערכים, ונועד להכיל בתוכו מערכים בגדלים משתנים.
בנוסף לכל המשתנים הרגילים ובנוסף לטיפוס מערך Array שכבר כולל אפשרויות של מיון וחיפוש שמובנים בו, הוספה מחלקת אוספים (Collections) שמטפלת במשתנים מורכבים: Hashtable, ArrayList, BitArray, CollectionBase, SortedList, DictionaryBase, אוספי מחסנית ועוד, ובגרסה 2 - גרסה גנרית של ArrayList בשם List. למבנים מורכבים אלו יכולות שונות ומשונות לטיפול חכם בנתונים, כמו טיפול במספר איברים בבת אחת, מיון, חיפוש בינארי ועוד, והם פועלים למעשה כמו רשימות מקושרות, כאשר כל הטיפול בזיכרון נעשה מאחורי הקלעים. תפיסה זו של אוספים שהייתה כבר קיימת ב-VB6 הורחבה ושוכללה לסביבת הדוט נט כולה. ניתן ליצור מערכים או LIST לא רק של משתנים פרימיטיביים אלא אף של מחלקות כמו למשל מחלקה של טופס מסוים.
מבני בקרה
השפה כוללת מבנה בקרה מסוגים שונים. מבנה הבקרה הם פקודות שמאפשרות שליטה על זרימת הקוד. באופן עקרוני מבנה הבקרה בגרסת הדוט נט נותרו זהים לגרסאות הקודמת.
תנאי If
מבנה התנאי נשאר בתחביר זה לגרסה הקודמת. אפשר ליצור פקודות IF מקוננות אחת בתוך השנייה.
תנאי Select Case
מבנה זה מאפשר לכתוב מספר של פקודות תנאי שרק אחת יכולה להתקיים. במקרה שמקרה מתקיים, מבוצעת הפקודה שלו, ולאחר מכן מתבצעת יציאה ממנו. זוהי פקודה גמישה מאוד שמנצלת את יתרונות השפה. כך שניתן לשים גם קבועים, גם ביטויים ואף פונקציות. ניתן גם לערבב באותו משפט גם משתנים מטיפוסים שונים כמו מספרי ומחרוזתי ביחד. גם אין צורך לרשום Break בסוף כל Case כפי שקיים בשפות כדוגמת C ו-#C, תתבצע הפסקה אוטומטית ודילוג לסוף ה-Case בסיום ביצוע תנאי.
לולאות
לולאות הם מבנים שמבצעים פעילות מחזורית שוב ושוב. מבנים אלו אחראים לחוזק של התכנות באופן כללי, מפני שהם מאפשרים לבצע שוב ושוב מספר רב של מחזורים. שגיאה תכנותית נפוצה קשורה ללולאות במקרה שיש לולאות מתמשכות ללא יציאה מהן, נוצרת לולאה אינסופית, שנראית בעיני המשתמש כתקיעה של התוכנה שרצה.
לולאת For
לולאה זו היא לולאה רגילה, שנזקקת למשתנה כדי שימנה את המחזורים שלה. יש לקבוע את התחום התחתון והתחום העליון, מדרגת הקפיצה בכל מחזור אופציונלית וכברירת המחדל עומדת על 1. (אפשר שהמדרגה תהיה מספר שלילי ולהתחיל ממספר גבוה לעבר מספר נמוך)
לולאת For Each
לולאה זו (שהייתה קיימת ב-VB), היא לולאה מתוחכמת שפועלת עם מערך/רשימה/אוסף, ורצה כפי מספר האיברים שבו. לולאה זו היא לולאה בטוחה, שלא תחרוג ממספר האיברים שבאובייקט. בכל מחזור ריצה היא מצביעה על האיבר הנוכחי באוסף, ואפשר לפנות דרכה לתכונותיו ולמתודות שלו. פעולה שימושית שלה הוא מעבר על כל הפקדים בטופס.
לולאת Do Loop
לולאה זו היא לולאה שמתבצעת לפי תנאי, בתחילתה או בסופה. היא נכתבת כאשר לא ברורים מראש מספר המחזורים, כמו למשל בקריאת קובץ או בחיפוש איבר במערך.
אזור - Region
ניתן לתחום אזור באמצעות הפקודה Region לשם ניווט קל בקוד. אזור כזה יפעל כמו תבנית:מסגרת ניווט בוויקיפדיה, ויהיו לו שני מצבים. פתוח וסגור. לאחר המילה השמורה Region, יש לכתוב מחרוזת זיהוי.
מרחבי-שם
ניתן לכנוס מספר מחלקות, מודולים או פונקציות תחת שם משותף באמצעות המילה השמורה NameSpace. כדי להשתמש בו יש למקף את האזור באמצעות התחלה וסיום של ה-NameSpace.
טיפול בשגיאות
ב-Visual Basic 6 יכולות הטיפול בשגיאות היו מוגבלות, ונשענו על מבנים תכנותיים מיושנים (קפיצות בקוד בעזרת goto), שהיא ירשה מ-QuickBasic.
ב-Visual Basic .NET קיים מנגנון טיפול בחריגות, הדומה לזה שקיים ב-C++‎ ובג'אווה.
המפתח עצמו יכול להזניק חריגים, שילכדו באמצעות מנגנון לכידת החריגים באמצעות הביטוי Throw New IvalidcaseException
רכיבים נוספים בשפה
שפת ה-VB.NET מכילה תמיכה עשירה בשיטות תכנות שונות. ברכיבי ממשק התוכנה ניתן ליצור רכיבי COM לשימוש בתוכנות אחרות (שרת), ולעבודה עם רכיבי COM שנכתבו בשפות אחרות (לקוח). בממשק המשתמש ניתן ליצור בטפסים פקדי משתמש (UserControl), וכן רכיבים (CustomControl), שנועדו לייצר רכיבים חדשים או להרחיב יכולות של רכיבים קיימים תוך ריכוזם ביחידה עצמאית לשימוש חוזר. לשם עבודה בממשק משתמש ניתן ליצור ממשקים תוך שימוש ביחידת ה-WPF של דוט נט, ולשם יצירת תקשורת רשת בין תוכנות ניתן להשתמש ביחידת התקשורת WCF של הדוט נט. לעבודה עם אוספים ומערכים ובסיסי נתונים ניתן להשתמש בהרחבה של ה-LINQ. לשימוש בתכנות פונקציונלי ניתן להשתמש בתחשיב למדא ופונקציות אנונימיות. לשם עבודה עם בסיסי נתונים ניתן להשתמש ברכיבי ה-OLEDB או ברכיבי ה-ADODB.
תוכניות לדוגמה
תוכנית שכתובה בגרסה 2005, מנגנת קובץ קול בפורמט WAV, בזמן טעינת טופס, ללא כל שימוש ב-API או קובץ Dll חיצוני בשתי פעולות. דבר המדגים את הפשטות והאלגנטיות של סביבת ה.NET. הפונקציונליות של ניגון קובץ קול מתבצעת ב-
או בתחביר מקוצר:
תוכנית שמציגה את שם היציאה הטורית הראשונה שבמחשב
נשי טראכיס
נשי טראכיס (מיוונית עתיקה: "Τραχίνιαι") היא אחת משבע הטרגדיות של המחזאי היווני סופוקלס, אשר שרדו לאורך השנים. מועד כתיבת היצירה עדיין שנוי במחלוקת בין החוקרים, ונראה שנכתבה בוודאות אחרי שנת 450 לפנה"ס. על-פי החוקר האנגלי תומאס ובסטר, המחזה נכתב במקביל למחזה אנטיגונה או לצד המחזה היווני שאבד "הרקלס המטורף" מאת המחזאי אוריפידס. המחזה מספר על מותו של הרקלס בגלל אשתו דיאנירה.
עלילת המחזה
המחזה נפתח בנאומה של דיאנירה, אשת הרקלס (כך בהגיה היוונית, בניגוד ל"הרקולס" בלאטינית), המספרת על תולדות חייה ועל הקשיים בחיי הנישואין שלה: בעלה, הרקלס, זנח אותה ואת בנה, ויצא להרפתקאות לאחר שהוטלו עליו שתים עשרה המטלות, או שנים-עשר מעללי הגבורה. היא מחליטה לשלוח את בנם, היילוס כדי למצוא את הרקלס בעלה, בגלל ששמעה נבואה כי "סופו של הרקלס קרב בידי מי שכבר מת".
בינתיים, ליכאס, אחד מאנשיו של הרקלס, מבשר לדיאנירה סיפור כוזב שעל פיו הרקלס החליט לנקום במלך אוצ'ליה אשר שיעבד אותו, ולכן הוא הטיל מצור על העיר, כבש אותה, וכעת הוא בדרכו הביתה לטראכיס, ובין שבויי המלחמה נמצאת גם איולה, ביתו של מלך העיר.
למעשה, הרקלס התאהב באיולה הצעירה והיפה, ולכן כבש את העיר מלכתחילה. הדבר מעורר את קנאתה של דיאנירה, והיא מחליטה להשתמש בשיקוי ששמרה שנים רבות אשר נועד להחזיר לה את אהבתו של בעלה. סיפור השיקוי מסופר בעלילה אחרת במיתולוגיה, שלפיה כשהייתה דיאנירה צעירה, העביר אותה הקנטאור נסוס את הנהר, אולם כשניסה לאנוס אותה, ירה בו הרקלס חץ והרגו. לפני מותו הוא ביקש לנקום ולחש לדיאנירה שדמו, אם ישפך בחושך על בגד כלשהו, יוכל להחזיר לה יום אחד את אהבת בעלה. דאנריה, בתמימותה האמינה לו.
דיאנירה שמרה את השיקוי שנים רבות, ומעולם לא השתמשה בו, גם לא כששמעה על הבנים הלא חוקיים שבעלה הוליד. כעת, לנוכח התאהבותו של בעלה באיולה, החליטה שאין לה ברירה אלא להשתמש בשיקוי. בלילה, כפי שהורה לה נסוס, היא שפכה את טיפות הדם על שריון האריה מנמיאה וציוותה על ליכאס להביא את השריון לבעלה. אולם לאחר שהשליח יוצא לדרכו היא מתחילה לחשוד בדבריו של נסוס ושופכת מעט מהדם באור שמש. לזוועתה היא מגלה כי מדובר דמו של נסוס המעורב בארס ההידרה הופך בשמש לחומצה מאכלת ולא לשיקוי אהבה. סיפור זה הוא המקור לביטוי "כותונת נסוס".
בינתיים הספיק ליכאס להגיע ולתת להרקלס את השריון, והרעל פעל את פעולתו וגרם להרקלס סבל נורא, ובתגובה הוא רצח את ליכאס. גוסס ומלווה בידי בנו היילוס, הוא מגיע אל ביתו. שם מתגלה גופתה של דיאנירה, אשר התאבדה, מכיוון שלא יכלה לשאת בצער שגרמה להרקלס. הרקלס מתמלא גם הוא בצער. בסוף המחזה הוא מעניק את איולה השבויה לבנו היילוס להיות לו לאישה, ומצווה על בנו לעלות אותו באש בעודו חי. וכך למעשה לגאול אותו מייסוריו. כך מתקיימת הנבואה ששמעה דיאנירה שעל פיה בעלה ימות "מידי מי שכבר מת".
תרגום היצירה לעברית
היצירה תורגמה לעברית מהמקור היווני העתיק בידי שני מתרגמים ישראלים.
בתרבות
מרטין קרימפ כתב את המחזה "אכזר ורחום" כעיבוד מודרני ל"נשי טראכיס". המחזה הועלה בתיאטרון הבימה לראשונה בשנת 2005, בבימויו של ארתור קוגן, ובהשתתפות עידית טפרסון בתפקיד אמליה, אשת הגנרל, ויגאל נאור בתפקיד הגנרל.
משה גליקין
משה גְליקין (19 בנובמבר 1874 – 2 ביולי 1973) היה מייסד חוות מגדל, חבר הוועד הלאומי באספת הנבחרים הראשונה, ציר לקונגרסים הציוניים, ממייסדי שכונת הדר הכרמל בחיפה ואזרח כבוד של העיר.
קורות חיים
ב-1894 חזר לרוסיה על מנת להתגייס, על פי החוק, לצבא האימפריה הרוסית. הוא קיבל תעודת שחרור והחל לעבוד בקאזאן בחברת נפט (1894–1899), שם היה פעיל בתנועת סטודנטים ציונית. ב-1899 נסע ללמוד בגרמניה. אחרי שהות קצרה בקתן (Köthen) שבאנהלט עבר ללייפציג והתחיל ללמוד מדעי המדינה בבית הספר למסחר שליד אוניברסיטת לייפציג. באפריל 1900 היה ממייסדי הפרקציה הדמוקרטית, שהייתה מושפעת מאחד העם ודגלה בהרחבת התנועה הציונית והפיכתה לתנועה עממית ודמוקרטית. כחלק מפעילות פוליטית זאת השתתף בקונגרסים הציונים החמישי והשישי ("קונגרס אוגנדה"). בסוף 1903 נענה לקריאתו של מוצקין, חזר לרוסיה והחל לעבוד במִנהלת העיתון היידי "פריינד" (כמנהל בית הדפוס) ובעיתון היהודי בשפה הרוסית "ראזסוויט" (כעורך ראשי).
ב-1907 נפגע בתאונת דרכים, ובפיצויים שקיבל שב לארץ ישראל. עם הגיעו עבד תקופה מסוימת בבית החרושת לשמן וסבון "עתיד" ובהמשך כמנהל אדמיניסטרטיבי של מכללת בצלאל. ב-1909 הוזמן לייסד ולנהל את חוות מגדל, שיוסדה אז על ידי "חברת טבריה אדמות ונטיעות" שהוקמה במימון בעלי הון ברוסיה, בשל יכולתו הארגונית ולמרות חוסר ניסיונו בחקלאות. גליקין ביקש פועלים לעבודה מהסתדרות החורש (מוסד שנבחר על ידי הפועלים החקלאיים, שהיה כמו המרכז החקלאי בראשיתו). הסתדרות החורש שלחה כ-15 פועלים ופועלות, ובסוף השנה כבר היו למעלה מ-60 פועלים בהם א. ד. גורדון ויוסף טרומפלדור עם הקומונה שבראשה עמד. בשנת 1910 פעל להרחבת הדרך ממגדל לטבריה ל-3 מטרים כך שתתאפשר נסיעת עגלות והחל בסיקול השדות וחפירת תעלות למי השקיה, נבנו מגורי פועלים שהיו מרווחים ונוחים יותר מהמקובל במושבות והותקנו בהם, לראשונה בגליל, מקלחות. בשנת 1912 נקלטו בחווה פועלים תימנים אך גליקין החליט לפטרם באותה שנה שכן החליט כי "אלמנט זה" אינו מתאים לעבודה במגדל. בשנים 1913–1914 החל גליקין להעסיק גם פועלים ערבים והגדיל את מספר הפועלים מקרב היהודים הספרדים מטבריה ומצפת על חשבון פועלי העלייה השנייה ששכרם היה גבוה יותר. שינוי זה יצר מתח בינו לבין אנשי העלייה השנייה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה כיהן כיו"ר התאחדות איכרי הגליל התחתון.
כתוצאה מנפילתה של ניל"י נאסר גליקין כמו רבים מבני היישוב העברי, אך מעמדו הקנה לו זכויות יתר גם בעת כלאו בדמשק.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 בנה את ביתו בחיפה, ב"שכונת הטכניקום" (רחוב אחד העם 5 של ימינו) לצד בתיהם של אסתר ואפרים קראוזה ושמואל פבזנר. תכנון הבית נעשה על ידי הנס סובלזון. הבית, עם המגדל המחודד, שימש כפנסיון "וילה מגדל" (על שם החווה שניהל) בניהול אשתו, לובה. הפנסיון כלל 18 חדרים וכיאה לצמחונותו של גליקין היה טבעוני. בסוף שנות הארבעים שכנה בבניין מפקדה של ההגנה.
ב-1973, זמן קצר לפני מותו, הוכתר כיקיר חיפה. הוא ביקש שעל קברו יכתב "חברו ובן דורו של זאב ז'בוטינסקי". אלמנתו לובה נפטרה כשנה וחצי אחריו.
ג'ורג' אבלה
ג'ורג' אבלה (במלטזית: Ġorġ Abela, באנגלית: George Abela; נולד ב-22 באפריל 1948) הוא נשיא מלטה לשעבר.
ביוגרפיה
אבלה נולד בעיר שבמלטה. הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מלטה בשנת 1975 ומיד לאחר מכן מונה ליועץ המשפטי של הסתדרות העובדים המלטזית הכללית. בשנת 1982 מונה ליושב ראש ההתאחדות לכדורגל המלטזית. בתפקידו זה עסק אבלה רבות בשיפור תנאי האימונים של נבחרת הכדורגל המלטזית וקידם רבות את מעמדה הבינלאומי של הנבחרת.
בשנת 1992 מונה אבלה לסגן מזכ"ל מפלגת הלייבור המלטזית ולאחראי על קשרי החוץ של המפלגה. לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות שהתקיימו בשנת 1996 מונה ליועצו המשפטי של ראש ממשלת מלטה אלפרד סנט. שנה לאחר מינויו התפטר אבלה מתפקידו עקב חילוקי דעות קשים עם סנט. לאחר התפטרותו ניתק אבלה את קשריו עם מפלגת הלייבור המלטזית וחזר לעיסוקו כעורך דין פרטי.
בשנת 2008 שב אבלה לפעילות פוליטית והתחרה על תפקיד מנהיג מפלגת הלייבור המלטזית. לאחר כישלונו בבחירות אלה, מונה אבלה על ידי מנהיג המפלגה החדש, ג'ורג' מוסקט, לאחראי על קשרי החוץ של המפלגה.
בשנת 2009 הציע ראש ממשלת מלטה, לורנס גונצי, את אבלה כמועמדו למחליפו של נשיא מלטה, אדוארד פנק אדאמי, שסיים את תקופת כהונתו. היה זה פעם ראשונה במלטה בו הציע ראש ממשלה מועמד לנשיאות מהאופוזיציה. אבלה נבחר לנשיא ברוב קולות בפרלמנט המלטזי, בחירה אשר סימלה במידה רבה את הפופולריות הרבה לה זוכה אבלה מצד אוכלוסיית המדינה.
אבלה נשוי למרגרט, עובדת באוניברסיטה העתיקה של מלטה ומנהלת משרד עורכי הדין של המשפחה. בנו, רוברט אבלה, הוא ראש ממשלת מלטה החל מינואר 2020.
סן מרינו באירוויזיון
סן מרינו נטלה חלק באירוויזיון 13 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2008. סן מרינו היא המדינה החמישים שהצטרפה לתחרות ופרשה מהתחרות ב-2009 ו-2010. מיקומה הטוב ביותר של סן מרינו באירוויזיון הוא המקום ה-19 בגמר, שהגיעה אליו באירוויזיון 2019.
רקע
סן מרינו הצטרפה לאירוויזיון בשנת 2008. רשת השידור של סן מרינו, SMRTV, הודיעה בנובמבר 2007 שהיא שוקלת להצטרף לאירוויזיון לראשונה ב-2008, אך הדבר היה תלוי בבעלי המניות של רשת השידור של סן מרינו. נכון ל-2008, חצי מהמניות של SMRTV היו שייכות ל-RAI, רשת השידור האיטלקית שפרשה מהתחרות ב-1997. בנובמבר 2007 הודיעה רשת השידור של סן מרינו שהיא אכן תשתתף באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, סרביה.
מאחר שרשת השידור של סן מרינו הודיעה על השתתפותה באירוויזיון, הוטל עליה לבחור את תהליך בחירת השיר לתחרות. לבסוף הודיעה רשת השידור שהשיר הראשון שיישלח לאירוויזיון מטעם סן מרינו ייבחר על ידי בחירה פנימית.
אירוויזיון 2008
צוות שופטים היה אחראי לבחירת השיר לאירוויזיון מתוך מאגר שירים שהוגשו על ידי כל מי שרצה להישלח לאירוויזיון. המועד האחרון להגשת מועמדות היה 25 בפברואר 2008. עד לסגירת ההרשמה הוגשו לרשת השידור של סן מרינו 50 שירים מכל רחבי אירופה. זמרים איטלקים רבים קיוו להשתתף באירוויזיון תחת ייצוגה של סן מרינו, כולל הצמד שייצג את איטליה באירוויזיון 1997, ז'ליס. שירים מקדם אירוויזיון של מדינות אחרות גם כן הוגשו ל-SMRTV והם כללו בין היתר את השיר "If You Never Back" ("אם לעולם לא תחזור") של הזמר האזרי אלנור חוסיינוב, ואת השיר "We Are One" ("אנחנו אחד") של הזמר המולדבי אלקה.
ב-11 במרץ 2008 הודיע צוות השופטים שהנציגות הראשונה של סן מרינו באירוויזיון תהיה הלהקה הסן מרינית-איטלקית "מיודיו" עם השיר "Complice" ("שותף") שבוצע בשפה האיטלקית. הלהקה מורכבת מניקולה דלה וולה (שירה), פאולו מצ'ינה (גיטרה), אנדראה מרקו 'פולי' פוליצ'ה (גיטרת בס), פרנצ'סקו סאנצ'יסי (קלידים) ואלסנדרו גובי (תופים). אל הלהקה הצטרפה אניקו פוסטאי, מעצבת ורקדנית בלה סקאלה שבמילאנו. רשת השידור של סן מרינו אמרה שהיא מאמינה כי הכוריאוגרפיה היוותה חלק חשוב מההופעה של הלהקה, כמו השיר עצמו, והיא החליטה להשתמש ב"השפעה רגשית" להופעה.
באירוויזיון
מאחר שרק 4 המממנות של התחרות (בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת) והזוכה משנה שעברה עולות אוטומטית לגמר התחרות (והחל משנת 2011 גם איטליה), נאלצה סן מרינו להשתתף בחצי הגמר של התחרות. ב-2008 החל תהליך בחירה חדש למדינות המשתתפות באחד מחצאי הגמר על-מנת לצמצם הצבעות ממדינות שכנות והצבעות מהגרים כפי שהתרחש עד אז. הגרלת המדינות לחצאי הגמר שהתרחשה ב-28 בינואר 2008, העלתה שסן מרינו תיקח חלק בחצי הגמר הראשון שנערך ב-20 במאי 2008. אף על פי שהיא נבחרה לקחת חלק בחצי הגמר הראשון, הודיעה רשת השידור הסן מרינית שהיא תשדר את שני חצאי הגמר, ובכך תאפשר לחלקים באיטליה לצפות באירוויזיון בפעם הראשונה זה שנים אחדות.
הלהקה הופיעה בחצי הגמר הראשון כשהיא חמישית בסדר ההשמעה מתוך 19 מדינות שהופיעו באותו ערב. בהופעה לבשו חברי הלהקה חליפה שחורה, כשהחליפה של כל חבר בלהקה מעוצבת באופן שונה. ההופעה של הלהקה לא הצליחה להרשים את הקהל, וסן מרינו הצליחה לקבל 5 נקודות בסך-הכול – 2 נקודת מאנדורה, ו-3 נקודות מיוון – ובכך היא התמקמה במקום האחרון בחצי הגמר. בעקבות המקום האחרון שקיבלה סן מרינו, היא הפכה למדינה השמינית שמסיימת במקום האחרון בהשתתפות הראשונה שלה.
סן מרינו לא הצליחה להעפיל לגמר התחרות גם בשנת 2011, והיא סיימה רק במקום ה-16 בחצי הגמר עם 34 נקודות. בשנת 2012 שלחה סן מרינו לתחרות את הזמרת ולנטינה מונטה, ובאותה שנה סן מרינו שוב לא הצליחו להעפיל לגמר התחרות, והיא סיימה במקום ה-14 בחצי הגמר עם 31. בשנת 2013 שלחה לאירוויזיון סן מרינו שוב את הזמרת ולנטינה מונטה, וההערכה הייתה שסן מרינו אכן תעבור את שלב חצי הגמר באותה שנה ותעפיל לגמר, אך השיר הגיע רק למקום ה-11 בחצי הגמר עם 47 נקודות, רק מקום אחד לפני המקום ה-10 שממנו כן עולים לגמר. בשנת 2014 סן מרינו שוב שלחה לאירוויזיון את הזמרת ולנטינה מונטה, ובשנה זו הצליחה סן מרינו להעפיל מהמקום ה-10 בחצי הגמר עם 40 נקודות לגמר התחרות, בו סיימה במקום ה-24 עם 14 נקודות. ב-2019 סן מרינו שלחה את סרהט לאירוויזיון בתל אביב, סרהט העפיל לגמר וסיים במקום ה19 עם 77 נקודות (ההישג הטוב ביותר של סן מרינו בתחרות עד היום).
הפרישה מהתחרות ב-2009
תחילה תכננה רשת השידור של סן מרינו להשתתף באירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה, רוסיה. שר התרבות הסן מריני הודיע לאחר האירוויזיון הקודם שיש להם תקוות טובות לחזור לתחרות. אולם רשות השידור הודיעה שהיא תצפה בתחרות של 2008 ותחליט עד סוף השנה אם להשתתף גם בתחרות של 2009.
תחילה היו שמועות שרשות השידור של סן מרינו אכן תפרוש מהתחרות ב-2009 עקב המיקום הנמוך שקיבלו ב-2008. רשות השידור זעמה מהשמועות והיא אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2009. בסופו של דבר רשות השידור פרשה מהתחרות לאחר שכבר תכננה להשתתף בה. הפרישה לא הייתה בגלל המיקום הנמוך של סן מרינו ב-2008, אלא עקב קשיים כלכליים של רשות השידור, SMRTV.
SMRTV אישרה שהיא לא תיקח חלק גם באירוויזיון 2010 בעיקר בגלל קשיים כלכליים, אך ציינה שיש לה כוונות לחזור בעתיד ואף לקחת חלק באירוויזיון הילדים.
החזרה לתחרות ב-2011
ב-10 בדצמבר 2010 הודיעה רשת השידור כי היא תחזור לאירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף. סן מרינו השתתפה בחצי הגמר הראשון שנערך ב-10 במאי עם השיר "Stand by" שבוצע על ידי הזמרת סניט. השיר לא העפיל לשלב הגמר.
בשנים 2012, 2013 ו-2014, הזמרת הסמרינזית ולנטינה מונטה ייצגה את סן מרינו, ובכל אחת מהפעמים השיגה מחדש את התוצאה הטובה ביותר של סן מרינו בתחרות עד שלב זה. ב-2014, עם השיר "Maybe", סן מרינו עלתה לגמר לראשונה בהיסטוריה, ולא חזרה אליו עד 2019.
בשנת 2015, מיקלה פרניולה ואניטה סימונצ'יני ייצגו את המדינה בשירם "Chain of Lights", והגיעו במקום לפני-אחרון בחצי הגמר. סרהאט ייצג את המדינה ב-2016 עם שיר הדיסקו "I Didn't Know", וכמעט עלה לגמר.
ב-2017, ולנטינה מונטה שוב ייצגה את סן מרינו בליווי הזמר האמריקני ג'ימי וילסון. שירם הגיע במקום האחרון בחצי הגמר עם נקודה אחת בלבד, התוצאה הכי פחות טובה שאי פעם הושגה תחת שיטת התוצאות החדשה.
באירוויזיון 2018 ואחריו
בשנת 2019, סרהאט ייצג את המדינה בפעם השנייה באירוויזיון שהתקיים בתל אביב. שירו "Say Na Na Na" הגיע במקום ה-19, המקום הגבוה ביותר של סן מרינו בהיסטוריית התחרות. האייקוניות של סרהאט זיכתה אותו בחיקוי של אלי פיניש בתוכנית "ארץ נהדרת".
בשנת 2021 יצגה סנהיט את סן מרינו בפעם השנייה לאחר 2011, עם הראפר פלו ריידה, עם השיר Adrenalina. למרות הציפיות והמיקום הגבוה שאליו הגיע סן מרינו לראשונה בהימורים, השיר סיים במקום ה-22 בגמר, עם 50 נקודות בלבד.
פסימיות
אנשים עם דפוסי חשיבה פסימיים נוטים להתמקד בפן השלילי של החיים. למשל, בתשובה לשאלה "האם הכוס חצי ריקה או חצי מלאה?" האדם הפסימי על פי רוב יראה את הכוס כחצי ריקה, בעוד שאדם אופטימי בדרך כלל יראה את הכוס כחצי מלאה.
פסימיות פילוסופית היא הרעיון הקשור שמסתכל על העולם בצורה אנטי-אופטימית לחלוטין. צורה זו של פסימיות אינה נטייה רגשית כפי שהמונח מציין בדרך כלל. במקום זאת, זוהי פילוסופיה או השקפת עולם המייחסת ערך שלילי לחיים ולקיום. פסימיסטים פילוסופיים טוענים בדרך כלל לשכיחות אמפירית של כאבים על פני תענוגות, שהחיים פוגעים מבחינה אונטולוגית או מהותית ליצורים חיים, ושהקיום הוא חסר משמעות ביסודו או חסר תכלית. התגובות שלהם למצב זה מגוונות מאוד ויכולות להיות מאשרות חיים.
לאורך ההיסטוריה, לנטייה הפסימית היו השפעות על כל תחומי החשיבה העיקריים.
אטימולוגיה
מקורו של המילה הוא במילה הלטינית pessimus שפירושה הוא "הרע ביותר".
שופנהאואר
הפילוסופיה של ארתור שופנהאואר ידועה כפסימיסטית במיוחד. מקור הפסימיזם של שופנהאואר הוא בהעלאתו על נס את הרצון, על חשבון התבונה, כמוטיבציה העיקרית לפעילות אנושית. שופנהאואר התייחס למניעים כמו רעב, מיניות, הצורך לטפל בילדים והצורך במקלט וביטחון אישי, כמקור האמיתי למוטיבציה אנושית. לטענתו, ההגיון והרציונליות הם רק "תחפושות שהרעב הערום שלנו לובש כאשר הוא מופיע בציבור". הוא רואה את האינטלקט כחלש וחסר משמעות לעומת הרצון הדומיננטי, ובמקום אחד ממשיל אותו לפיסח שיכול לראות אך נאלץ לרכוב על כתפיו של הרצון, שנמשל לענק עיוור וטיפש.
שופנהאואר ראה את מעגל החיים וההתרבות האנושית, כלא שונה באופן מהותי מזה של בעלי חיים אחרים. מדובר במחזור חסר משמעות הממשיך ללא מטרה עד שהמאשבים ייגמרו והשרשרת תיפסק בצורת הכחדה. הפרוגנוזה כי נגזר עלינו להמשיך להתרבות עד אין קץ, או להכחד בחוסר כל, היא מקור נוסף לפסימיות העמוקה של שופנהאואר.
שופנהאואר אינו רק מביע את זווית הראייה האישית שלו כפסימית, אלא אף מנסה להוכיח זאת באופן לוגי. כתגובה להוכחתו של לייבניץ כי העולם שלנו הוא הטוב ביותר מבין העולמות האפשריים, שופנהאואר רוצה לטעון כי העולם שלנו הוא הגרוע ביותר. תוקף ההוכחה מבוסס על התובנה שהעולם בכלל וכל אינידיבדואל בפרט, נמצא במאבק הישרדות קיומי. שינוי במשהו מהתנאים העדינים של עולמנו היה מונע ממנו להתקיים. כלומר, עולם קצת יותר גרוע לא היה בר קיום, ממילא, העולם שלנו הוא הגרוע ביותר שעדיין אפשרי.
פסימיסטים אחרים
ניטשה האמין כי היוונים הקדמונים (500 לפנה"ס) המציאו את סגנון הטרגדיה כתוצאה מהפסימיות שלהם. ניטשה ראה את המודל היווני כאפשרות לתגובה הפוכה לפסימיות מזו של שופנהאואר באופן המאפשר התעלות ויצירה, במקום שקיעה בדכדוך וחסור מעש.
פרויד היה שותף לרבים מרעיונתיו של שופנהאואר וניתן לראות גם אותו כפסימיסט. הוא ראה את הקיום האנושי תחת מתקפה מתמדת הן מצד כוחות פנים-נפשיים והן מצד כוחות חיצוניים כמו הטבע והחברה. ציטוט פסימי במיוחד נלקח מספרו של פרויד "תרבות בלא נחת":
יצירה פופולרית בעלת מסר פסימי במיוחד היא ספרו של סטיבן קינג, בית כברות לחיות שעשועים. בהתייחסות לספרו, קינג אמר כי "נראה שהוא אומר ששום דבר אינו עובד וכי שום דבר אינו שווה את זה, אך אני לא מאמין בזה".
יום רביעי של האפר
יום רביעי של האפר (בלטינית: Dies Cinerum, בערבית: "ארבעא אל ראמד") הוא אחד מהימים הקדושים לנצרות המערבית, ומציין יום אבל שבו מתחילים ימי התענית. ביום זה נוהגים המאמינים למרוח אפר בצורת צלב על ראשם או על מצחם לאות אבל ועשיית תשובה, כהכנה לזיכרון מעשה הגאולה של ישו בפסחא.
התענית
"יום רביעי של האפר" הוא היום הראשון מתוך תקופת אבל של 40 ימים, המכונה "התענית". תקופה זו מציינת את הימים שהובילו לצליבתו של ישו ומסתיימת ביום המיוחס לקימתו לתחייה. יום זה חל 46 יום לפני חג הפסחא, כך שהוא תמיד נחגג ביום רביעי בין 4 בפברואר ל-10 במרץ. 46 הימים שבין יום רביעי של האפר ובין יום הראשון של חג הפסחא כוללים 40 ימי אבל וששה ימי ראשון בהם מנהג האבל אינו חל. בתקופה זו על הנוצרים המאמינים לנהוג מנהגי אבלות חלקיים. סיומה של תקופת התענית הוא ביום שישי הטוב, שבו לפי המסורת נצלב ישו, ושלושה ימים אחר כך, בחג הפסחא, שבו שב לתחייה.
עד כינוסה של מועצת הוותיקן השנייה התנזרו במערב 40 יום מבשר. אולם משנת 1966 ואילך מקיימים את ימי הצום וההינזרות מבשר רק ביום רביעי של אפר וביום שישי הטוב, על פי תקנת האפיפיור פאולוס השישי.
מנהגים
לקראת יום רביעי של האפר שורפים את כפות הדקלים שנשמרו מיום ראשון של הדקלים שנחגג שבוע לפני הפסחא אשתקד, ובאפר המתקבל משתמשים בטקס בכנסייה.
יום אחד לפני "יום רביעי של האפר" מצוין ברחבי העולם הנוצרי "יום שלישי השמן", הוא המרדי גרא. הקרנבלים שנערכים ברחבי אמריקה הלטינית, נערכים בתחילת השבוע של יום רביעי של האפר.
יונית נעמן
יונית נעמן (נולדה ב-13 במרץ 1975) היא משוררת, חוקרת ספרות ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה ביהוד לדליה ואהליאב (אהלי) נעמן. למדה בתיכון מקיף יהוד. בוגרת תואר ראשון מהחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני מאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה במחלקה למדעי הדתות (מ-2008), וכיום היא דוקטורנטית לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.עורכת שותפה של אתר “העוקץ” ועורכת ספרות בסדרת “מכתוב” בהוצאת חרגול ובחסות מכון ון ליר. מלמדת שירה במכללת ספיר ומנחה סדנאות דיאלוג של יהודים וערבים, חברת הוועד המנהל בעמותת "זזים - קהילה פועלת", המחנכת לאזרחות פעילה.
כלת פרס ראש הממשלה על שם לוי אשכול לשנת תש"פ.
נעמן מתגוררת בשכונת יד אליהו בתל אביב ואם לשניים בהורות משותפת.
קישורים חיצוניים
על ספרה "אם לב נופל" על ספרה "כשירדנו מהעצים"
אפולו (דלקת עיניים)
אפולו היא דלקת הלחמית, אשר התפרצותה הגלובלית החלה בגאנה ובהמשך התפשטה בכל העולם והשפיעה על חייהם של מיליונים. המחלה הופיעה לראשונה ביוני 1969 בפרבר המזרחי של אקרה והתפשטה לאורך קו החוף של מערב אפריקה במהלך השנים 1969-1970. מקור שמה הייחודי של המחלה, מגיע בעקבות סמיכותם של הדיווחים על המחלה לנחיתת האדם הראשון על הירח בחללית 'אפולו 11'. רבים מתושבי אפריקה ראו בסמיכות זו כלא מקרית ואלו סבורים כי המחלה הגיעה ישירות מהחלל.
תכונות קליניות של המחלה
אפולו היא מחלה שפירה, בדרך כלל חולים אינם מסוגלים לעבוד למשך מספר ימים אך החלמה מלאה מוערכת כשבועיים. עם זאת, במהלך המגפה ההודית בשנת 1971, המחלה הייתה, לעיתים רחוקות, מלווה בסיבוכים נוירולוגים כמו מעורבות עצבית גולגולתית. סיבוכים דומים הוכרו יותר ויותר בארצות אחרות. מחקר משותף בסריולוגיה בין מדענים הודים ויפנים אישר קשר סיבתי בין 'אפולו' והסיבוכים הנוירולוגים וכן הדגים כי לנגיף יש איזשהו נוירולוגיה עצבית כאשר נבדק בקופים. הפוטנציאל לנוירובירולנציה בנגיף ה'אפולו' צריך להיות נזכר ולקבל הערכה מחדש בשביל לקחים להתפרצויות עתידיות של מחלות אנושיות.
אפריקה
במהלך 1969 המחלה התפשטה לחוף השנהב, ניגריה וקמרון, בעוד במרוקו נקודת השיא של המגפה היה דצמבר 1970 עד ינואר 1971. מדינות אחרות שנדבקו בשנת 1970 היו: טוגו, דהומיי, ליבריה, סיירה לאון (פברואר עד יוני), גמביה (אוקטובר) וסנגל (ספטמבר עד דצמבר). 'אפולו' הופיעה לראשונה בקינשה, זאיר, בשנת 1972. ממרוקו זה התפשט דרך אלג'יריה, תוניסיה ולוב ככל הנראה בשנים 1971 ו-1972, זאת על פי דיווחים של רופא עיניים מקומי. במזרח אפריקה, 'אפולו' הופיעה בעיר חוף בקניה בשנת 1971, התפשטה לפנים הארץ והגיעה לניירובי לקראת סוף 1971 ותחילת שנת 1972. ככל הנראה, המגפה בקניה יובאה בדרך הים.
אסיה
נראה כי המוקד האסייתי היה ג'אווה, אינדונזיה, וככל הנראה המחלה התפשטה משם לחלקים אחרים של אסיה. חלה שמועה לא מאוששת, ש'אפולו' כבר קיימת במקומות אחרים באזור, בג'קרטה ובאלי, וגם בווייטנאם בשנת 1969 אך אישור אפידמיולוגי לא היה אפשרי. למרות זאת, אין ספק לגבי המגפה שאובחנה על ידי רופאי עיניים בג'קרטה, באלי וסורביה בצפון-מזרח ג'אווה בשנת 1970 (יולי עד דצמבר). התפרצויות אלה היו בהיקפים דומים עם אלה במערב אפריקה. לאחר מכן, 'אפולו' פלשה לסינגפור בספטמבר ובאוקטובר של שנת 1970. בשנת 1971 התפשטה המגפה בהיקף רחב ברחבי אסיה, בתוך כך, אינדונזיה, בורמה, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, מלזיה, תאילנד, וייטנאם, קמבודיה, לאוס, הונג קונג, טאיוואן, סין, הפיליפינים, קוריאה ויפן. מהירות התפשטות המגפה הייתה דומה לזה של "שפעת אסייתית[TC6] ". בהודו 'אפולו' הוכרה לראשונה בבומביי במרץ 1971. זה התפשט ברחבי הודו וסרי לנקה באותה השנה. מפני שנראה כי ההתפרצות התרחשה מוקדם יותר במערב המדינה, ספק אם הוא הגיע מאינדונזיה, והאמונה הרווחת היא כי פליטים העבירו איתם את המחלה לבנגל ממלחמת בנגלדש. בהתאם לכך, זה נקרא "מחלת שמחה בנגלה" או "דלקת הלחמית בנגלדש". בכלכותה בלבד מספר המקרים שדווחו הגיע למיליון. במדינות אחרות בדרום אסיה ובמזרח הרחוק, 'אפולו' הופיעה במהלך חודש אוגוסט לדצמבר 1971 למעט בבנגקוק שם החלה ביוני. ביפן המגפה החלה לראשונה באוגוסט 1971 בקיושו בדרום-מערב ומשם התפשטה צפונה. השיא הגיע בחודשים אוקטובר-דצמבר בטוקיו ומדצמבר עד ינואר של השנה הבאה בסאפורו.
המזרח התיכון
אף על פי שהמזרח התיכון ממוקם גאוגרפית בין אפריקה ואסיה, המגפה לא תפסה ממדים רחבים כמו ביבשות האחרות. הדיווח הראשון על המחלה הגיע מבריירין בשנת 1971 אבל המגפות בתימן וג'דה, ערב הסעודית, דווחו בפברואר 1972 ובראשית 1973, בהתאמה. מלבד אלה, לא היו דיווחים על התפרצות המחלה במדינות אחרות באזור.
אמריקה
נראה כי לא הייתה התפשטות בצפון ודרום אמריקה, אם כי היה דיווח בנומיאה, קלדוניה, בשנים 1972 עד 1974.
אירופה
באירופה, התפרצויות קטנות של המחלה דווחו בלונדון, רוטרדם, מוסקבה בשנת 1971. במיוחד מאז 1972 המחלה נפוצה בצרפת ובנלוקס, והתפרצות די מבודדת התרחשה במורסקה-סובוטה, יוגוסלביה, 1973.
מקורות אפשריים להתפשטות המגפה
בהשוואת חוץ, אין מקבילה להופעה של וירוס בסדר גודל כזה. סביר מאוד שבהתחלה היו שני מוקדים למגפה, בגאנה ובג'אווה שהתרחשו במקביל במרחק של כ-13,000 ק"מ זה מזה, וכך במהרה התפשטה למדינות נוספות באפריקה ובאסיה. חוקרים הודים שחקרו את התפשטות המגפה העלו מספר סברות להתגלות נגיף ייחודי זה בשתי מקומות מרוחקים בערך באותו זמן באופן עצמאי. סברה אחת שהועלתה על הדעת היא מצוות החג' באסלאם. יכול להיות שמצוות העלייה לרגל המוסלמית מילאה חלק בתחילת הפצת המחלה וכך הביאה להפצה בשני המוקדים. סברה שנייה שעלתה מעלה את האופציה כי מדובר בנגיף שהגיע מבעלי חיים אשר לוקח חלק מהתהליך האבולוציוני של הברירה הטבעית לדילול אוכלוסיית בני האדם.
תכונות אפידמיולוגיות
לפי סקר שנעשה בניגריה על ידי החוקר סלמי, שיעור התחלואה במחלת האפולו בקרב גילאי 5–6 היה 9%, בקרב גילאי 11–12 הוא עלה ל-15.3%, והגיע ל-34.6% בקרב ילדים מעל גיל 13. במחקרו סלמי הבחין כי שיעור התחלואה הנשית גבוה יותר, אך חשד כי ייתכן והדבר נובע מחוסר דיווח של בנים. ממחקרו ניתן להבחין כי אחוז החולים בקרב ילדים מתחת לגיל 10 היה קטן יחסית לשכבות גיל מבוגרות יותר [1].
להלן טבלה שמציגה התפלגות גילאים של חולים עם אפולו תחת טיפולים במרפאות עיניים בהתפרצות הראשונה של ארבע מדינות שונות (כל המספרים, למעט מספר מקרים, מוצגים באחוזים):
ניתן לראות כי ילדים מתחת לגיל 10 היוו אחוז קטן יותר מהמקרים מאשר קבוצות גיל מבוגרות. השיעורים הגבוהים ביותר היו בקבוצה בת 10- עד 20 בבנגקוק ובסינגפור ובקבוצה בת 20 עד 30 בהודו, ניירובי ויפן. שיעור גבוה יחסית של חולים מבוגרים נצפה ביפן. הבדלים אלה עשויים לשקף התפשטות קהילתית באזורים טרופיים והתפשטות הטרוגנית מרוכזת עיניים ביפן. נתוני הגילאים בסך הכל תואמים את שיעורי ההתקפה הספציפיים לגיל המדווחים מניגריה.
אולם, שכיחות הנוגדנים לאחר המגפה הייתה הגבוהה ביותר בקרב ילדים מתחת לגיל 9 בפונטיאנק, מערב בורניאו, כמו גם באקרה, גאנה. תצפיות אלה מראות כי תינוקות וילדים עשויים לחוות זיהום גבוה יותר אך שיעורי התקף קליני נמוכים יותר.
סקר שנעשה בפריטאון שבסיירה לאון איתר 582 חולים ב -154 משקי בית (3.8 מקרים למשפחה) בקרב 1,547 תושבים. שיעורי ההתקפה המשפחתית נמצאו פרופורציונליים למספר הנפשות בחדר: 20.3 אחוז במשקי בית עם 1.9 נפשות לחדר אך 48 אחוז בקרב אלה עם יותר מ־3.5 נפשות לחדר. נתונים אלה מראים כי צפיפות יתר מגבירה את התפשטות האפולו.
הקשר בין המחלה ל"אפולו 11"
ביוני 1969 במקביל לדיווח בגאנה על דלקת עיניים וכי היא מתפשטת במהירות כמגפה ברחבי המדינה, חל אירוע נוסף גדול ומשמעותי בעולם - נחיתת האדם הראשון על הירח בחללית שכונתה "אפולו 11". סמיכות אירועים אלו יצרה דעה רווחת בקרב אזרחי המדינה אשר קיים קשר ישיר בין המחלה לבין נחיתת החללית על הירח. מלבד שהחליטו להעניק למחלה שם זהה, דבקו רבים בטענה כי המגפה הובאה מהחלל אל כדור הארץ. אנתרופולוגים טוענים כי קהילות קטנות ובעלות מבנה חברתי מגובש באפריקה נוטות להאמין בקסמים משום שהן חשות מאוימות. נושא האמונות התפלות והכישופים נפוץ מאוד במדינות שונות ביבשת אפריקה, הם מאמינים כי קיים קשר בין התפרצותה של מחלה מסוימת לאירועים שונים שקורים הגורמים לכישוף שהתוצאה שלו היא מחלה מסוימת ואף מוות. למשל, בדרום אפריקה מאמינים כי כל מוות שלא נובע מזקנה או אלימות נגרם מכישוף כלשהו. כך גם מחלת האפולו, נתפסת כאחת שנגרמה מכישוף כאשר הובאה מהחלל על ידי האסטרונאוטים שנחתו על הירח וחזרו בשלום לכדור הארץ.
כתובת אדומית מחורבת עוזה
הכתובת
לשון הכתובת:
כפתור רווק
כפתור רווק הוא כפתור זמני שניתן לחבר ללא תפירה על ידי שתי דיסקיות שמתחברות אחת לשנייה בעזרת מעיין מחט דרך הבד שעליו היה תפור הכפתור וחור הכפתור.
כפתורים רווקים התחילו להימכר במאה ה-19.
הפואמה "כפתור רווק" היא קינה על אדם שאהובתו מעולם לא תפרה בחזרה את הכפתור במעיל שלו ונאלץ להשתמש בכפתור רווק כדי לתקן אותו.
מתיו סזוליק
סזוליק פועל למען שיפור הזדמנויות בחינוך בכל רחבי העולם דרך קוד פתוח והוא דובר של תעשיות, ממשלות, ומנהיגי חינוך בנושאי קוד פתוח.
מכה קולה
מכה קולה, משקה קולה הנפוץ בארצות ערב ונועד להתחרות בחברת קוקה-קולה. המשקה נקרא על שם העיר מכה שבערב הסעודית, שהיא העיר הקדושה ביותר לאסלאם.
המשקה הומצא על ידי מוסלמי תוניסאי, טאופיק מטולטי, המתגורר בצרפת החל מ-2002.
בהתאם למצוות הצדקה באסלאם (זכאה), חלק מהפילוסופיה הארגונית של החברה, הוא לתמוך בארגוני צדקה, ובמיוחד בסיוע לפלסטינים. החברה מתחייבת לתרום 10% מרווחיה למימון פרויקטים הומניטריים מובהקים (כמו בתי ספר) באזורים פלסטיניים בישראל ועוד 10% למטרות צדקה כלליות במדינות שבהן נמכר המשקה. עמדה אקטיביסטית זו משתקפת בסלוגן החברה, המופיע על כל מוצריה: "לנער את המצפון". החברה גם מציעה לצרכנים להימנע מלערב את המשקה עם אלכוהול, בהתאם לאיסור המוסלמי על צריכת אלכוהול. מכה היא העיר האסלאמית הקדושה ביותר, אשר מספקת את שמו של המותג ומעניקה לו משמעות דתית.
מד לחץ דם
מד לחץ דם או ספיגמומנומטר (sphygmomanometer, מקור המילה ביוונית "ספיגמוס", sphygmus, שמשמעותה דופק, ובמונח המדעי "מנומטר", manometer, שמציין מד לחץ) הוא מכשיר המשמש למדידת לחץ הדם בעורקי האדם. ישנם סוגים שונים של מדי לחץ דם, הנחלקים למדים אנלוגיים ומדים דיגיטליים.
תוצאת מדידת לחץ הדם ניתנת בזוג מספרים המסמלים לחץ, בדרך כלל ביחידות של מילימטרים של כספית. המספר הגבוה מציין את הלחץ הסיסטולי (נוצר בזמן התכווצות שריר הלב) והמספר הנמוך מציין את הלחץ הדיאסטולי (הלחץ בזמן מנוחת שריר הלב בין שתי פעימות). הערכים התקינים המקובלים ללחץ דם הם 120 מ"מ כספית לחץ סיסטולי ו-80 מ"מ כספית לחץ דיאסטולי, אך הם תלויים בגיל ובמצב הנבדק.
היסטוריה
מד לחץ הדם הראשון הומצא בשנת 1711 על ידי כומר אנגלי בשם סטיבן היילס (Stephen Hales). היילס החדיר צינורית זכוכית לסוס, הקיז את דמו החוצה למבחנה, בחן את כמות הדם שיצאה ואת העלייה בגובה נוזל הדם בין פעימה אחת לשנייה. שיטה זו הייתה פולשנית, ולכן לא נוסתה על בני אדם. בשנת 1855, פיזיקאי גרמני בשם קארל וון וירורדט (Karl Von Vierordt) מדד לחץ דם לראשונה שלא באמצעות חדירה ישירה לכלי הדם, אלא חיצונית על ידי הפעלת לחץ זמני על עורק לשם העלמת הדופק. עם זאת, המכשיר היה גדול ומסורבל (בגובה של 168 סנטימטרים) והפיק מדידות לא עקביות. מכאן ואילך בוצעו שיפורים רבים באמצעי המדידה החיצוניים עד לקבלת המכשירים המוכרים לנו כיום.
אופן הפעולה
נתאר כיצד נמדד לחץ הדם במד אנלוגי. מד לחץ דם מורכב משרוול מתנפח המולבש לרוב על זרוע האדם הנבדק, אל השרוול מחובר צינור גמיש (לרוב העשוי מגומי) המוביל אל אמצעי המדידה (מד הלחץ). לאחר הנחת השרוול מנפחים אותו באמצעות כדור לחיץ. מנפחים את השרוול המהווה חסם עורקים זמני באוויר דחוס עד שחשים שהדם מפסיק לזרום בעורק, כלומר, מפסיקים לחוש דופק בגפה. לאחר מכן, משחררים את הלחץ באיטיות על ידי פתיחת המסתם בכדור הלחיץ, תוך כדי האזנה בעזרת מסכת (סטתוסקופ) אחר חידוש זרימת הדם בעורק. כאשר הלחץ בשקית משתווה ללחץ הדם בעורק, תחודש זרימת הדם לגפה באופן סילוני ולא רציף. רחשי תהליך זה שנשמעים בסטתוסקופ נקראים "קולות קורוטקוף" (Korotkoff Sounds). הקול הראשון שבוקע מהווה נקודת ציון לקביעת הלחץ הסיסטולי באמצעות מד הלחץ. ממשיכים לשחרר בהדרגה את הלחץ בשרוול, עד שלחץ הדם בעורק משתווה ללחץ השרוול המנופח, זרימת הדם הופכת סדירה והדופק הנשמע בסטתוסקופ נעלם. בנקודה זו נקבע את ערך הלחץ הדיאסטולי. על פי רוב, שרוול המכשיר מולבש על הזרוע, מעל המפרק. אמנם ישנם גם מכשירים המודדים את לחץ הדם בפרק כף היד או באצבע אך אלו נחשבים פחות אמינים. נציין, כי שיטה זו אינה מדויקת לחלוטין, ויכולות להיווצר טעויות מדידה כתוצאה למשל מנוקשות של העורק, התרגשות או רגישות של הנבדק ("יתר לחץ דם של חלוק לבן"), תת-לחץ דם חמור (במיוחד במכשיר דיגיטלי) ועוד. במידה ודרושה מדידה רציפה, לדוגמה במעקב על חולה בטיפול נמרץ, לרוב משתמשים בשיטה פולשנית במסגרתה מכניסים צנתר לעורק, אשר עוקב באופן רציף אחר לחץ הדם של המטופל.
סוגי מדי לחץ דם
קיימים מספר סוגי מדי לחץ דם:
מד לחץ דם דיגיטלי – מכשיר אלקטרוני, קל לתפעול וניתן לשימוש גם בסביבה רועשת. בניגוד למד לחץ הדם האנלוגי, מד לחץ הדם הדיגיטלי מודד את הערכים באמצעות מדידת תנודות וחישובים אלקטרוניים. הדבר מתבצע באמצעות חיישנים פיזואלקטריים, חיישן לחץ, ורכיבים אלקטרוניים הכוללים מעבד זעיר. המכשיר אינו מודד ישירות את לחץ הדם הדיאסטולי והסיסטולי, אלא משתמש בממוצע לחץ הדם ובחישובים סטטיסטיים של נתונים שהוזנו מראש. מדים מסוג זה נפוצים בשימוש ביתי בשל פשטות הפעלתם.
עקרונות חשובים במדידת לחץ דם
להלן מספר עקרונות מרכזיים בעת מדידת לחץ דם:
חופני כהן
חופני כהן (17 בדצמבר 1946 – 3 ביולי 2023) היה זמר ובדרן ישראלי. זכה לכינוי "סולימאן הקטן" כממשיך דרכו בזמר העברי של אביו, שלמה כהן (שנודע בכינוי "סולימאן הגדול").
ביוגרפיה
כהן נולד בתל אביב, בנם הבכור של הזמרים שלמה ושרה כהן. אחיו הצעירים הם הזמרים פיני, יזהר וורדינה כהן. מגיל צעיר התלווה להופעות ולקומזיצים שארגנו הוריו, ומשם ספג את אהבתו לשירה. מאחר שהחל לשיר כמו אביו, כונה "סולימאן הקטן".
ב-1991 ביצע יחד עם כוכבה הררי דואט לשיר "רוצה רוצה", שהופיע באלבומה של הררי ומאוחר יותר גם באלבומו של כהן, "כולם אותו דבר", שיצא בשנת 1993. גם באלבום זה ביצע כהן את "בחיק הטבע", מחרוזת משירי החלונות הגבוהים ושני שירים שכתב והלחין ניסן פרידמן - "בלי עין הרע" ו"אל אל ישראל", ההמנון הרשמי של נבחרת ישראל בכדורגל. במשך שנים רבות שימש כהן כמנחה הטקסים שנערכו לפני משחקי הנבחרת, וכן משנת 1989 עד 2008, שר את ההמנון הלאומי, "התקווה", לפני תחילת המשחקים.
ב-1994 הקליט את השירים "בחולות" ו"טיול לילי" לאלבום "זמרת הארץ עם משפחת סולימאן הגדול", בו השתתפו גם הוריו ושלושת אחיו של כהן. בשנת 1997 ביצע יחד עם אורן חן את הדואט "ברכנו", ושנה לאחר מכן חידש את השיר "כבר עברו השנים" של זוהר ארגוב, לאלבום המחווה "חברים שרים זוהר", שהוקלט לזכרו של ארגוב.
ב-2015 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
בשנת 2017, עקב סיבוכים כתוצאה ממחלת הסוכרת, עבר בהצלחה השתלת כליה. עם זאת, שפתות הקול שלו נפגעו בעקבות ההליכים הרפואיים שעבר.
חיים אישיים
כהן היה נשוי לדיאנה, ממנה התגרש ב-1982, ולשניים נולדו בן ובת. ב-1992 נישא לסימה והתגרש ממנה ב-2004 וממנה נולדו לו שתי בנות נוספות.
ב-3 ביולי 2023 נפטר בבית החולים תל השומר מסיבוך נדיר של דלקת גרון. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
אבריל ניאמבורה
ג'ודית ניאמבורה מוואנג (Judith Nyambura Mwangi, נולדה ב־30 באפריל 1986), הידועה גם בשם הבמה "אבריל", היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית קנייתית. ידועה בעיקר בזכות עבודתה המוזיקלית שזיכתה אותה בפרסים רבים בתחרותיות מקומיות ובינלאומיות.
ביוגרפיה וקריירה מוזיקלית
אבריל נולדה בעיר נאקורו, במזרח קניה. עוד בתקופת התיכון החלה בקריירה מוזיקלית והייתה פעילה בפסטיבלי דרמה ומוזיקה. עם סיום לימודיה עברה אבריל לניירובי, והחלה ללמוד עיצוב ב"אוניברסיטת ניירובי". בשנת 2005, פגשה את סוכן הכישרונות עמנואל בנדה שעודד אותה לנצל את הפוטנציאל המוזיקלי שלה וסייע לה רבות לפרוץ לתודעה הקניינתית. היא הוחתמה על ידי חברת התקליטים Ogopa Deejays ובשנת 2007 הקליטה את סינגל הבכורה שלה "mama", אך השיר יצא לאור רק 3 שנים לאחר מכן ובזמן זה אבריל פיתחה את עצמה מבחינה מוזיקלית. הסינגל זכה להצלחה רבה, והושמע בתדירות גבוהה בערוצי רדיו קנייתים שונים. לאחר ההצלחה הראשונית, הוציאה אבריל את השיר "Mtaani dot com" וכן את השיר "Leo remix". בשנת 2011 שיתפה פעולה עם הזמרת הקנייתית מאריה בשירה "Chokoza" שהיה להיט. עם הצלחתו הודלפו לאינטרנט תמונות שנויות במחלוקת של אבריל אשר עוררו סערה בקרב מעריציה. אבריל עצמה בחרה שלא להתייחס לנושא.
בשנת 2012 הוציאה אבריל את להיטה "kitu kimoja". בשנת 2014 בחרה אבריל לעזוב את חברת התקליטים Ogopa Deejays. באותה שנה שיתפה אבריל פעולה עם להקת ה- Boomba Boyz's בשיר Piga Kengele.
בשנת 2019 ילדה אבריל בן. את ההריון ואת זהות אבי בנה שמרה בסוד. אבריל סיפרה לאחר לידתו של בנה כי אימהות היא דבר בו הייתה מעוניינת זמן מה.
קריירת משחק
את הופעתה הטלוויזיונית הראשונה עשתה אבריל באופרת הסבון "shuga: love, sex, money" ששודרה בשנת 2012. אבריל לוהקה בשל כישוריה המוזיקליים, ושיחקה שתי דמויות באופן מקביל – דמות של זמרת מפורסמת, שהייתה לדמות מרכזית וראשית בעלילת התוכנית וכן דמות נוספת משנית יותר היא סיפרה בראיון כי קיבלה את התפקיד לאחר פניה של מפיקי הסדרה וכי היא תשמח לשחק בתפקידים נוספים אם הם ישלבו בתוכם מוזיקה. כמו כן סיפרה בריאיון כי תפקידה בסדרה היה תרפיה עבורה. בשנים 2013–2014, השתתפה אבריל בעונתה החמישית של הסדרה "Noose of gold". בשנת 2018 שיחקה אבריל בסרט "Nina" העוסק בגנבת אשר מתאהבת באחד מקורבנותיה.
השפעות מוזיקליות והשראה
אבריל ציינה מספר אומנים מקומיים ובינלאומיים כהשפעות מוזיקליות ביניהם: אלישה קייז, מייקל ג'קסון, קני רוג'רס, ביונסה, אמאני, blu3 , טיווה סאבאג' ו-liquideep. בראיונות נוספים היא אף הזכירה את מרווין גיי, דולי פרטון ושאניה טווין.
אדם זאב (רומנסה)
אדם זאב (בצרפתית: Bisclaveret) היא עלילה ברטונית ואחת מתריסר העלילות של מארי דה פרנס, שנכתבו ככל הנראה בסוף המאה ה-12. היא מגוללת את סיפורו של איש זאב הנלכד בצורתו החייתית בידי אשתו הבוגדנית ולאחר מכן על ידי המלך. הסיפור היה אהוד מאוד ועובד לתוך "העלילה על מליון" ("Le Lai De Melion"), וככל הנראה סר תומאס מלורי ציינו כמקור ב"מות ארתור".
תקציר העלילה
ברון מחבל ברטאן בשם אדם-זאב, נהג להיעלם בכל שבוע למשך שלושה ימים שלמים מבלי שאשתו, או מי מבני ביתו, ידעו לאן שם פעמיו. לבסוף, לאחר שאשתו התחננה בפניו שיגלה לה זאת, הוא הודה בפניה שהוא אדם זאב, והוסיף שעליו להחביא את בגדיו במקום מסתור בטוח על מנת שיוכל לשוב לקדמותו בכל פעם. הוא גם סיפר לה היכן היה נוהג להחביא את בגדיו. זמן מה לאחר מכן, באחד מימי היעדרו, היא זימנה אליה אביר שרחש לה חיבה, ושלחה אותו לגנוב את בגדי בעלה ממקום המסתור. משבעלה לא שב, היא התחתנה עם האביר מקץ תקופה.
יום אחד הגיע לארמון בעלה האביר של אשת אדם זאב, והלה תקף אותו שוב ושוב. משום שהזאב מעולם לא נהג באלימות שכזו לפני כן, כולם היו בטוחים שהאביר ודאי פגע בו באופן כלשהו. זמן קצר לאחר מכן, המלך הלך ליער בו מצא את אדם זאב. אשת אדם זאב ניגשה אל המלך, ואדם זאב תקף אותה, ושיסע את אפה לגזרים.
אדם חכם ציין שהזאב מעולם לא נהג כך בעבר, ושהאישה הזו הייתה אשת אדם זאב, שנעלם. המלך העביר את האישה לחקירה, ובה היא התוודתה ומסרה את מיקום הבגדים הגנובים. הם הניחו את הבגדים לפני הזאב, וזה התעלם מהם; החכם יעץ להם לקחת את הזאב והבגדים אל חדר-שינה, כדי שיוכל להתלבש בפרטיות.
מששב לקדמותו, השיב המלך לאדם זאב את אדמותיו, והוציא לגלות את אשתו ואת האביר. ברבות הימים נודע שכל ילדיה של האישה נולדו מחוסרי-אף.
צומת סגולה
צומת סגולה הוא צומת מרכזי בצפון-מזרח פתח תקווה בסמוך למחלף ירקון. הצומת מקשר את אזור התעשייה סגולה עם אזור שכונות המגורים. הצומת מחבר בין כביש 40 ו-481 ומקשר בין הרחובות בן-ציון גליס, שהוא הרחוב הראשי באזור התעשייה, רחוב הירקונים, שסימונו בצומת מתחלף מכביש 40 לכיוון צפון לכביש 481 לכיוון דרום, ורחוב הנח"ל, שסימונו מהצומת לכיוון דרום הוא כביש 40. הצומת נקרא על שם אזור התעשייה סגולה הסמוך לו.
מרחוב ציון בן גליס יש גישה לבית העלמין סגולה.
מונוטוניות (פונקציית בחירה חברתית)
בתורת המשחקים, מונוטוניות היא תכונה שניתן לדרוש מפונקציית בחירה חברתית. התכונה אומרת שאם מועמד א' נבחר, ובבחירות הבאות מצבו לא הורע אצל אף בוחר, הוא ייבחר מחדש. דרישה זו נראית לכאורה תמימה והגיונית, אך משפט מולר סטרסוויט מראה שעבור יותר משני מועמדים, אין שיטת בחירות יעילה פארטו שמקיימת אותה, מלבד דיקטטורה.
הגדרה פורמלית
פונקציית בחירה חברתית G, על קבוצת מועמדים A וקבוצת בוחרים N, נקראת מונוטונית,
אם לכל a\in A, ולכל שני וקטורי-העדפות P,Q,
שמקיימים לכל ,
מתקיים.
דוגמאות
נבחר b
נבחר a.
מצבו של b לא הורע, אבל a נבחר (כי האינדקס שלו קטן מזה של b).
דלה איינוגבה
במידלה מת'יו איינוגבה (באנגלית: Bamidele Mathew Aiyenugba; נולד ב-20 בנובמבר 1983) הוא כדורגלן ניגרי אשר משחק בעמדת השוער בקאוורה סטארס.
קריירה
איינוגבה התחיל את הקריירה המקצועית בשנת 1998 במדי קאוורה סטארס. ב-2001 עבר לקבוצת אניימבה ושימש תחילה כמחליפו של וינסנט אניימה. עם עזיבתו של אניימה לבני יהודה תל אביב ב-2005 קיבל איינוגבה את אפודת השוער הראשון. בשנת 2007 עבר איינוגבה גם הוא לבני יהודה לאחר שאניימה עבר להפועל תל אביב ואיינוגבה הובא כמחליפו. במאי 2012 האריך בשנתיים את חוזהו בבני יהודה. בתום עונת ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן העפיל עמה בחזרה לליגת העל. ב-28 ביולי הפועל אשקלון הודיעו על החתמתו של איינוגבה. ולאחר יום הודיע שהוא נשאר. ב-2 באוגוסט חתם רשמית בהפועל אשקלון. ב-25 ביולי 2018 חתם איינוגבה בהפועל אכסאל מהליגה הלאומית. ב-3 באוקטובר 2019 חתם איינוגבה בהפועל עפולה. בחודש ינואר של אותה עונה שוחרר מהמועדון. ב-12 באוגוסט 2020 חזר איינוגבה לאחר 13 שנה בישראל לניגריה, וחתם בקבוצת נעוריו קאוורה סטארס.
בנבחרת ניגריה משחק איינוגבה מאז 2005. בשנת 2011 שוערה הראשון של הנבחרת, וינסנט אניימה, רב עם מאמן הנבחרת סמסון סיאסיה ונשאר מחוץ לסגל לקראת המשחק נגד במסגרת מוקדמות אליפות אפריקה. בעקבות זאת, הפך איינוגבה לשוערה הראשון של הנבחרת לאחר שפתח בשער ולא ספג, וגרם לניצחונה של הנבחרת.
ישיבת כינור דוד
לימודי המוזיקה
לימודי המוזיקה נחלקים ללימודים עיוניים ול"לימודי ביצוע":
הישיבה דוגלת בפיתוח התלמידים בסגנונות מוזיקליים שונים: ג'אז, קלאסית, רוק ומוזיקה ערבית ובשילוב ביניהם.
מנהלי המגמה בעבר והיום:
1998-2001: אהרן רזאל
2001-2005: ניר עמיר
2005-2008: ד"ר אמירה ארליך
2008-2010: אביאל בן עמי
2010-2015: מיכאל קרסנר