cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון ריס-דייוויס
ביוגרפיה
דייוויס נולד בסולסברי, וילטשייר שבמערב אנגליה לזוג הורים ממוצא וולשי. את מרבית ילדותו בילה דייוויס בבית אימו שבאמנפורד. את השכלתו רכש דייוויס באוניברסיטת מזרח אנגליה. לאחר מכן זכה דייוויס במלגה שאיפשרה לו ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
דייוויס החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1975 בדרמה הקומית הביוגרפית המבוססת על ספרו של קוונטין קריספ "ערום בשירות הציבור". הוא התפרסם לראשונה ב-1976 כשגילם את דמות מפקד המשמר הפרטוריאני, נוויוס סוטוריוס מקרו בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC, אני, קלאודיוס. ב-1980 שיחק דייוויס בסדרת הדרמה ההיסטורית זוכת 3 פרסי גלובוס הזהב "שוגון", על תפקידו בסדרה היה דייוויס מועמד לפרס אמי.
בהמשך שנות ה-80 של המאה ה-20 הופיע דייוויס במגוון סרטים כשהבולטים שבהם היו: סרט ההרפתקאות זוכה 4 פרסי אוסקר של סטיבן ספילברג "שודדי התיבה האבודה", בסרט גילם דייוויס את דמותו של סלאח, "החופר הכי טוב בקהיר", חברו של אינדיאנה ג'ונס (האריסון פורד) שעוזר לו למצוא את ארון הברית ובמאבקו כנגד הנאצים הרודפים אחריו ומחפשים גם הם את הארון.
דמות ידועה נוספת אותה גילם דייוויס הייתה בסרט ה-15 בסדרת "סרטי ג'יימס בונד", "007 באזור המסוכן". בסרט גילם דייוויס את דמותו של גנרל לאוניד פושקין, ראש סוכנות הק.ג.ב. שהחליף את גנרל גוגול.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פתח דייוויס בקריירת דיבוב משחקי מחשב, החל בהמשכון הרביעי של הרצון לעוצמה (סדרת משחקים) ובהמשך משחקים כגון Dune 2000 (שזכה להורדת כוכב באחד המגזינים עקב השתתפותו בו כ"יצאנית מולטימדיה" ). במקביל התפרסם בעיקר בזכות דמותו הראשית בסדרה הבדיונית "גולשים בזמן" בה גילם את דמותו של פרופסור מקסימיליאן ארתורו, מרצה לפיזיקה של גיבור הסדרה קווין מלורי (ג'רי אוקונל). דייוויס עזב את הסדרה אחרי העונה השלישית לאחר ביקורת חריפה נגד שינויים דרמטיים שהרשת רצתה, האיכות הרדודה של התסריטים ונגד המפיק בפועל דייוויס פקינפה.
בשנת 2001 נבחר דייוויס על ידי פיטר ג'קסון לתפקיד בסרט הפנטזיה זוכה 4 פרסי אוסקר "שר הטבעות: אחוות הטבעת", בסרט גילם דייוויס את דמותו של הגמד גימלי, המתנדב ללוות את ההוביט פרודו בגינס, כנציג הגמדים, במסעו להשמיד את הטבעת האחת.
בשנה שלאחר מכן השתתף דייוויס בתפקיד כפול בחלק השני, זוכה שני פרסי האוסקר בטרילוגיה "שר הטבעות: שני הצריחים", מלבד גילומו של גימלי דיבב דייוויס גם את דמותו הספרותית של זקן-עץ מנהיג האנטים, עץ עתיק מאוד שיודע לדבר אשר פוגש את פיפין ואת מרי בעת מנוסתם מהאורקים. יחד עם אנטים אחרים הוא תוקף את סרומן במשכנו.
ב-2003 שיחק דייוויס את דמותם של גימלי וזקן-עץ בחלק האחרון ב"טרילוגיית סרטי שר הטבעות","שר הטבעות: שיבת המלך". הסרט זכה ב-11 פרסי אוסקר וגרף למעלה ממיליארד דולרים.
חיים אישיים
דייוויס נשוי משנת 1966 למתורגמנית סוזן ווליקנסון, לזוג שני בנים: בן וטום. בתחילת שנות ה-80 נפרד דייוויס מאשתו אולם הם לא התגרשו רשמית ונשארו נשואים עד מותה בשנת 2010.
משנת 2004 גר דייוויס עם ליסה מנינג, מנחת טלוויזיה לשעבר, להם ילדה אחת בשם מאיה.
שרון הולצמן
שרון הולצמן (נולד ב-16 באפריל 1969) הוא זמר-יוצר ישראלי ומפיק מוזיקלי, חבר בלהקת אבטיפוס, שפתח קריירת עצמאית לאחר התפרקותה וחזר לשתף עימה פעולה לאחר חזרתה לפעילות.
להקת אבטיפוס
הולצמן הצטרף ב-1990 ללהקת אבטיפוס כבסיסט, מיד עם סיום שירותו הצבאי. במקביל למד קולנוע במגמת הקולנוע בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות. ב-1994 הלחין מספר שירים עבור אלבום הבכורה של איגי וקסמן, אדום. בין השירים שהלחין: "אדום", "אין לי מה לומר לך", "מאוד פרוע", "תפצע כשתרוץ אלי שוב", "פרופוליס" ו "עליה קבוצתית למזבח". ב-1995 הוציאה אבטיפוס אלבום ראשון, "מה החזאי מבין", שזכה להצלחה גדולה ומכר מעל ל-40 אלף עותקים. באלבום כתב והלחין הולצמן את הלהיט "בוקר טוב עולם", וכן את השירים "אישה אישה" ו"קצב הזמן", שאותם גם שר. בעקבות האלבום זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. הולצמן גם ביים את הקליפ לשיר "בוקר טוב עולם". במקביל, סיים את לימודי הקולנוע שלו כשסירטו הקצר "המנהל" זיכה אותו בפרס הבמאי המצטיין של בית הספר לשנת 1995. ב-1997 יצא אלבומה השני של אבטיפוס, איך עושים מים, שלא הצליח באותה מידה כמו האלבום הראשון של הלהקה. לאלבום זה כתב הולצמן מספר שירים, ובהם "אוקיינוס", "לא היית שם בשבילי", "ציפור" ו-"כמה אני אוהב", שבהם גם היה הסולן. הוא גם ביים את הקליפ לשיר "ציפור". באותה שנה התפרקה הלהקה.
קריירת סולו
לאחר פירוק הלהקה, המשיך הולצמן בשיתוף פעולה עם איגי וקסמן, כשהלחין את רוב שירי אלבומה "לא מחכה יותר לדוור". בין השירים שהלחין לאלבום: "בדרך למילווקי".
בדצמבר 2001 הוציא אלבום סולו ראשון - "פתח את לבך", שאת רובו כתב והלחין. את האלבום הפיק מוזיקלית עובד אפרת. האלבום כלל את השירים "פתח את לבך", "מחר יקרה לי משהו טוב" ו"מעיין" שאת מילותיו כתב הסופר אסף ענברי ע"פ סיפור של הרבי נחמן מברסלב. הולצמן ביים שני קליפים מתוך האלבום, קליפ לשיר הנושא של האלבום "פתח את לבך ואת הקליפ לשיר "מחר יקרה לי משהו טוב" מתוך האלבום.
לאלבומה של איגי וקסמן "מסתובבים" שיצא ב-2006 הלחין הולצמן את השיר "תמיד אוהב, תמיד נפגע".
ב-2008 הוציא הולצמן אלבום שלישי, "זהב", בהפקתו של העיתונאי והמוזיקאי ארי קטורזה. האלבום שסימן שיא יצירתי בקריירה של הולצמן זכה לשבחי הביקורות וזכה בתארים כגון "אלבום הרוק של שנת 2008" ו"אלבום שהוא אבן יסוד ברוק הישראלי", אבל למרות הביקורות האוהדות לא זכה להצלחה מסחרית. הולצמן ביים שני קליפים לשירים מתוך האלבום: "מחכה לאיש שלי" ו"שבעה ימים".
ביוני 2010 יצא אלבומו הרביעי, "בוער", בהפקתם המוזיקלית של גיא מנטש ויהל דורון שהתפרסמו מאוחר יותר כגיא ויהל מהתוכנית The Voice ישראל. לצד שירים מקוריים שנכתבו עבור האלבום, כלל האלבום גם גרסאות כיסוי של הולצמן עם זמרים אחרים לשירים קודמים שלו. בין הזמרים שהתארחו באלבום היו ג'קו אייזנברג, ששר עם הולצמן את "בוקר טוב עולם", חמי רודנר, שהשתתף בדואט "סיכוי קלוש", ירמי קפלן, ששר עם הולצמן את השירים "יש מקום" ו"מה שאני רוצה", אבי בללי ששר עם הולצמן את השיר "אשה אשה" ורונית שחר, ששרה איתו את השיר "ציפור".
ב-2012 נבחר שירו "היום אתה יוצא מזה" לשמש כשיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה היומית "סטופ כדור הארץ" בערוץ הוט 3.
ב-2013 יצא אלבום האוסף שלו "המיטב" שזכה להצלחה.
ב-2014 הוציא את השירים "רוח חדשה" ו"מלאכים נופלים" שהוא שיר מחווה למוזיקאי גבריאל בלחסן. שני השירים הושמעו רבות בתחנות הרדיו השונות.
בינואר 2020 ולאחר נתק ארוך שנים חזר לשתף פעולה עם להקת אבטיפוס.
ב-2020 יצאו השירים "למקום שאליו אני הולך", "מחדש ונקי", "כמו לדפוק על השער הלא נכון", "שווה להילחם על זה" (דואט עם הזמרת מיה יוהנה) ו "השקרים רבים" סינגלים מתוך אלבומו האחרון "מחדש ונקי" שיצא בספטמבר 2020 בהפצה של חברת נענע דיסק.
בפברואר 2022 התחילו לצאת סינגלים מתוך פרויקט משותף של שרון הולצמן ואריאל אביזוב (ערק לימונים), ביניהם: "שניצל א שניצל ב", "הקיום האנושי, "אהבה מצב זמני", "עוד אחת בקהל" ו-"יריות". האלבום יצא באוגוסט 2022 בהפצה של חברת נענע דיסק.
בנובמבר 2022 החל הולצמן לשחרר סינגלים חדשים מתוך אלבום חדש בהפקתו המוזיקלית של ליעד ברוידא. האלבום המלא - רוקנרולר - יצא במאי 2023 בהפצה של חברת נענע דיסק
חיים פרטיים
הולצמן גרוש ואב לשלושה. ב-2007 הציף הולצמן את אתר האינטרנט שלו בדף המעוצב בסגנון ידיעה חדשותית מאתר ynet ובה הכריז על מותו ממנת יתר. ב-2015 נעצר על ידי רשות ניירות ערך, בחשד כי העלה אתר הנחזה לאתר "גלובס" ובו העלה כתבה חיובית על חברת גבעות עולם אשר לא נכתבה מעולם ב"גלובס", ולאחר מכן פרסם הפניה לכתבה בפורומים שונים במטרה לשכנע משקיעים להשקיע במניות החברה ולגרוף רווח כספי. בדצמבר 2016 הורשע בעבירות של זיוף המשפיע על עסקאות ותרמית בקשר לניירות ערך. בגין עבירה זו נגזרו על הולצמן שישה חודשי מאסר בפועל, אשר רוצו בעבודות שירות.
דיסקוגרפיה
קריירת סולו:
בית שטרן
בית שטרן הוא בניין משומר ומשוחזר ברובע ממילא בירושלים, בין הבודדים שלא נהרסו כליל במסגרת התוכניות לפיתוח המתחם. הבית ניצל מהריסה לאחר שעמד במרכזו של ויכוח על שימור מול הריסה, הודות לעובדה שבמשך ארבעה ימים בשנת 1898 אירח את חוזה מדינת היהודים, בנימין זאב הרצל, בעת ביקורו ההיסטורי בעיר.
היסטוריה
בית שטרן נבנה בשנת 1874 עבור משפחת שטרן, משפחת תעשיינים שעלתה מגרמניה. המגורים בירושלים שבין חומות העיר העתיקה היו צפופים מדי למשפחה האמידה, והיות והיו אלה ימי היציאה מן החומות רכש יהודה שטרן מן הכנסייה היוונית אורתודוקסית שטח אדמה באזור ממילא המתהווה ממערב לעיר, ועליו הקים בית מרווח ומפואר בסטנדרט אירופאי. דורות אחדים של בני משפחת שטרן התגוררו בבית על פני שנות קיומו.
באוקטובר 1898 הגיע קיסר האימפריה הגרמנית וילהלם השני לביקור היסטורי בעיר. הקיסר היה מעוניין באותה עת בחיזוק השפעתה של גרמניה בירושלים, והיה מעורב בשורה של מפעלי בנייה בעיר, בעיקר כאלה בעלי אופי דתי. פמלייתו של הקיסר מנתה כ-200 איש, שמילאו לחלוטין את מעט בתי המלון שהיו באותו זמן בעיר. לירושלים הגיע באותה עת גם בנימין זאב הרצל, במיוחד כדי לפגוש את הקיסר ולהציג בפניו את תוכניתו הציונית, אך התאכזב לגלות שהחדר שהוזמן עבורו במלון קאמיניץ הועבר לשימוש פמליית הקיסר. מיכאל שטרן, בנו של יהודה שטרן, שהיה סוחר טקסטיל, קיבל על עצמו לארח את המנהיג הציוני בביתו המרווח, אשר הפך בסיס לאותו ביקור של הרצל בעיר, שבמהלכו נפגש עם הקיסר לפגישה קצרה ומאכזבת מבחינת תרומתה לרעיון הציוני. ארבעה לילות לן הרצל בבית שטרן.
מאוחר יותר הפכה משפחת שטרן בניצוחו של מכס מרדכי שטרן, בנו של מיכאל שטרן, את החדר בביתם שבו לן הרצל למוזיאון קטן, המתעד את אותו ביקור בירושלים. מוזיאון "חדר הרצל" פעל בבניין משך שארית שנות קיומה של שכונת ממילא ההיסטורית, עד שבשנות ה-70 נתקבלה ההחלטה על פיתוח הרובע תוך הריסתו ותכנונו מחדש על פי תוכניתו של האדריכל משה ספדיה.
שימור המבנה
בית שטרן היה מן המבנים שיועדו להריסה על פי תוכניתו של ספדיה, שתכננה מחדש את האזור מבלי לשמר כמעט דבר מן הרובע המקורי. התנגדות עזה מצד משפחת שטרן, מלווה בתמיכה ציבורית של תושבים ושל המועצה לשימור אתרים, הצליחה לסכל את תוכנית ההריסה של בניין זה, ונקבע כי הבית ישומר וישולב בין המבנים החדשים שנועדו להיבנות במקום. עם זאת, כדי שלא יפריע לעבודות הפיתוח, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את פירוקו של הבניין והקמתו מחדש עם השלמת הפרויקט, חרף התנגדויות רבות, ובכללן עתירה לבג"ץ שהגישו החברה להגנת הטבע ואחרים, שדרשו שימור מלא בעודו עומד על תילו. בג"ץ קיבל את עמדת הוועדה המחוזית לתכון ובנייה, כי "שימור מלא" ניתן לעשות גם כאשר מפרקים בניין ומרכיבים אותו מחדש. הבניין פורק בעקבות פסיקת הבג"ץ ואבניו מוספרו, סומנו והועברו לאחסון בצד הפרויקט המוקם.
הבינוי בפרויקט ממילא נקלע לסכסוכים משפטיים והתעכב משך שנים ארוכות, וחלקים ממנו, כולל השטחים המסחריים עליהם עתיד היה לקום מחדש בית שטרן, הוקפאו. רק בתחילת שנת 2006, עם סיום ההתדיינות המשפטית ארוכת השנים (שנגעה בין היתר למלחמות השבת בירושלים, והמאבק על צביונו של המיזם) והגעה לפשרה כספית, חודשו העבודות בחלקו המוקפא של מיזם ממילא. עם חידוש העבודות ניגשו היזמים להקמתו מחדש של בית שטרן על פי התוכנית, דבר שנתברר כקשה מהצפוי עקב הזמן הרב שחלף מאז הפירוק, אובדן רישומים וחוסר התאמה בין התוכניות לבין האבנים שפורקו.
ייעודו החדש של בית שטרן
הבניין המשוחזר משולב בין מבני המיזם החדש, בלב מדרחוב הקניות של "רובע אלרוב ממילא", כפי שמכונה עתה חלק זה של המתחם. הבניין מאכלס את חנות הדגל של רשת חנויות הספרים סטימצקי. לבקשת המועצה להנצחת מורשת הרצל והמועצה לשימור אתרים הסכימה הנהלת רשת סטימצקי להקדיש חלק ממבנה החנות למיצג על הרצל ותולדות המבנה, וכן לכלול בחנות אגף מיוחד לספרים על הרצל והציונות.
איגוויי
היסטוריה
בתחילת המאה ה-16 הספרדים רצחו את מרבית התושבים האינדיאנים בני הטאינו שהתגוררו באזור, והקימו במקום יישוב. ב-1508 רשויות המסחר הספרדיות העניקו לאיגוויי ממשל עצמי מוגבל.
בתחילת המאה ה-19 האזור עבר משליטת ספרד לצרפת, וכעבור זמן מה לשלטון האיטי שהשתחררה משלטון צרפת, עד שלבסוף הפך לחלק מהרפובליקה הדומיניקנית עם הכרזת עצמאותה ב-1844.
כלכלה
כלכלת איגוויי מתבססת על גידולים טרופיים, כמו קנה מצוי, קפה, טבק, קקאו, אורז ותירס, גידול בקר וחזירים, דייג ותיירות.
תיירות
האטרקציה המרכזית בעיר היא בזיליקת נואסטרה סניורה דה לה אלטגרסיה, בה מוצג הציור "בתולת לה אלטגרסיה", שהובא על ידי מיסיונרים ספרדים בעת הקמתה של איגוויי. בכל שנה ב-21 בינואר נחגג יום בתולת לה אלטגרסיה. יום זה נחשב ליום חופש לאומי ורבבות אנשים מגיעים לקתדרלה ביום זה.
שאר התיירות מרוכזת בעיר הקרובה פונטה קאנה, אשר רבים מתושבי איגוויי מועסקים במלונותיה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי פונטה קנה, שנמצא בעיר פונטה קאנה. זהו נמל התעופה העמוס ביותר ברפובליקה הדומיניקנית, גם יותר מנמל התעופה של סנטו דומינגו.
בית הכנסת של מושב זקנים
בית הכנסת של מושב זקנים הוא בית כנסת הממוקם ברחוב אלנבי 89 בתל אביב-יפו.
בית הכנסת שייך לבית אבות "מושב זקנים" - עמותה שנוסדה בשנת 1910 על ידי זרח ברנט. בשנת 1926 הונחה אבן הפינה למבנה בית הכנסת שתוכנן על ידי יהודה מגידוביץ' בסגנון אקלקטי מתון. בחזית הבניין שני טורי מדרגות קטנים המובילים אל דלת הכניסה הקבועה בתוך קשת גדולה. סביב הדלת נבנה משקוף מפואר הכולל שני עמודים (המזכירים את יכין ובועז), בעלי כותרות מגולפות בדמות פרחי לוטוס הנושאים כרכוב המעוטר בלוחות קרמיקה. בתוך הכרכוב קבועה לונטה ובה הכתובת "אל תשליכנו לעת זקנה". משני צידי המשקוף קבועים שני פסי קרמיקה אשר נעשו לפי עיצובו של זאב רבן. האחד מעוטר בסמלי גלגל המזלות וחודשי השנה, והשני מתאר את שנים עשר השבטים ושבעת המינים. פנים בית הכנסת מעוטר באריחים בדוגמת גפנים.
מפתח - מרכזי פיתוח תעסוקת חרדים
שירותים למעסיקים
תוכנית מפתח פותחה על ידי תב"ת (תנופה בתעסוקה), כשיתוף פעולה בין משרד הכלכלה, ג'וינט ישראל-תב"ת, הרשויות המקומיות והעמותות המפעילות. התוכנית מופעלת כיום בעשרה מרכזים בריכוזי אוכלוסייה חרדית עיקריים: אלעד, ביתר עלית, אשדוד, פתח תקווה, באר שבע, חיפה, מודיעין עילית, נתיבות, צפת ובית שמש. בתוכנית השתתפו עד היום מעל 35,000 איש.
קישורים חיצוניים
מפתח מטרה טובה
ויטראז'
ויטראז' היא אמנות שמשתמשת בטכניקות שונות לחיבור זכוכיות צבעוניות לכדי מוצר שלם וצבעוני.
הוויטראז' אפשר שיהיה דו ותלת־ממדי. בוויטראז' דו־ממדי משתמשים לזיגוג פתחים כמו חלונות ודלתות, וכן לעיטור מראות, לחיפוי קירות ולמחיצות. ואילו בוויטראז' התלת־ממדי יוצרים אגרטלים, צנצנות, אהילים למנורות וכלי נוי ותכשיטים שונים. הוויטראז' התלת־ממדי נעשה לעיתים בטכניקה מעורבת שבה משלבים ביצירה חומרים נוספים, טבעיים בדרך כלל, כגון עץ או מתכת.
הוויטראז'ים הראשונים נוצרו במאה ה־12 במערב אירופה בהשראת סגנון הרומנסק, אך הגיעו לשיאם רק עם הולדת האדריכלות הגותית, ששמה דגש על אור. לאורך השנים מאז אמנות זו נפוצה ברחבי העולם, כשהיא מתחזקת ונחלשת לסירוגין, על פי צווי האופנה ולפי הסגנון האמנותי שאפיין כל תקופה.
ניתן לפאר עם ויטראז' מבנים ציבוריים כמו בתי תפילה, מבני ממשל וספריות, או בתים פרטיים, בדרך כלל כאלו המעוצבים בסגנון עתיק.
בשונה מזכוכית שקופה המראה את מה שמעבר לה, הרי שזכוכית ויטראז' משנה את המראה הנשקף בעדה ומושכת תשומת לב לעצמה. בוויטראז' יש יופי, פאר, והדר והוא מייצר אווירה. היצירה הססגונית מקנה למקום בו היא מוצבת צבעים בגוונים שונים. לצבעים אלו יש השפעה על הנחשפים להם. צבע אדום לדוגמה, מחמם ומעניק אנרגיה. לעומתו צבע ירוק, מסמל אביב ומשרה שלווה והרמוניה. צבעי הזכוכיות מהן עשוי הוויטראז', נוצקו לתוך הזכוכית במהלך יצירתה ולכן הצבע שומר על יופיו לתמיד.
בעברית משמשות לעיתים גם צורות הכתיב  ויטרז' / ויטרג' / ויטראג'. מקור המונח במילה הלטינית "vitrum" - זכוכית, וככל הנראה הוא הגיע לעברית המודרנית דרך השפה הרוסית, ששאלה אותו מן הצרפתית. הוויטראז' מכונה בעברית גם זכוכית צבעונין, והאקדמיה ללשון העברית קבעה את המונח חַלּוֹן מַסְכִּית, על פי המילה המקראית "מַשְׂכִּית" שמשמעותה ככל הנראה "קישוט" או "ציור".
היסטוריה של ויטראז'
ההיסטוריה של אמנות הוויטראז' שלובה בהיסטוריה של האמנות, התרבות, החברה והדת. בתחילה במערב אירופה ובהמשך ברחבי העולם. במאה ה־12 נוצרו הוויטראז'ים הראשונים במערב אירופה. בתקופה זו שלט הסגנון הרומנסקי, שהתאפיין במוטיבים ובסגנונות בנייה שמקורם ברומא. האדריכלים חיפשו דרך להאיר את הכנסיות והפתרון נמצא בדמותם של הוויטראז'ים. האור המיוחד שנוצר השתלב באווירה המיסטית המתאימה לבתי התפילה. דרך חלונות הוויטראז' ניתן היה לראות את השמים ולהרהר במי שמצוי שם על פי האמונה הדתית.
במאות ה־12 וה־13 התפרסמו יצירות הוויטראז' של העיר לימוז' בצרפת, שיוצאו לכל אירופה ועיטרו את הכנסיות והארמונות.
בתקופה הגותית שבמאות ה־12 ה־13 וה־14 השתלבו הוויטראז'ים בסגנון האדריכלות הגותי וחלונות הקתדרלות שנבנו בסגנון זה, עוטרו בוויטראז'ים צבעוניים. האור שחדר מבעד לוויטראז'ים העניק אווירה מיסטית לכנסייה. בקתדרלות גם נבנה חלון רוזטה, שהוא חלון עגול שבתוכו ויטראז'ים הממוקמים בתוך מעין עלי כותרת של פרח, בדרך כלל חלונות רוזטה מוקמו מעל השער הראשי לקתדרלה.
אנשי תקופת הרנסאנס שבמאות 14 - 16, סלדו מסגנון האדריכלות הגותי העמוס בקישוטים וראו בו ניגוד לתרבות שמבוססת על איפוק וריסון. בתקופה זו ועד למאה ה־19 נשכחה מעט טכניקת הוויטראז'ים.
בשלהי המאה ה־19 ועד לשנות ה-20 של המאה ה-20 פרח סגנון האר־נובו (שפירושו בצרפתית, אמנות חדשה), שהוא סגנון חושני ואלגנטי המתבטא בצבעוניות עשירה. בתקופה זו פרח השימוש בוויטראז'ים הצבעוניים ובמיוחד בארצות הברית.
בעשרות השנים האחרונות של המאה ה־20 וכעת בתחילת המאה ה־21 הוויטראז'ים נפוצים יותר ויותר. ומי שמודע לאמנות זו יבחין בה על נקלה בכל אשר יישא את עיניו.
אמנות יצירת הוויטראז'
יצירת הוויטראז' היא אמנות מועשרת והאמנים מגלים יצירתיות בעבודתם. האמנות שביצירת ויטראז' באה לביטוי במספר מאפיינים:
לרוב, עבודות ויטראז' נעשות באופן ייחודי ולא בייצור סדרתי. האמן בוחר באלו צבעים להשתמש בהתאם לאווירה שהוא חפץ ליצור. ותוך מחשבה עיצובית על הסביבה שבה תמוקם העבודה.
הזכוכית, בה משתמשים, יכולה להיות ברמות שקיפות שונות. ניתן גם לישם את היצירה בסוגי זכוכית שונים, החל מזכוכית פשוטה, עבור לזכוכית מחוסמת ועד לזכוכית בידודית. זכוכית בידודית עשויה משתי שכבות של זכוכית וחלל ביניהן. מטרתה לבודד את חלל הבית הפנימי מרעש ומאקלים שבחוץ. בחלל שבין שתי שכבות הזכוכית הבידודית, אפשר לשים ויטראז' קטן מגודל החלון. עבודה כזו היא בעלת מראה ייחודי והיא אף משתמרת יותר זמן.
קיימת טכניקה מיוחדת ובה עושים שימוש במספר שכבות זכוכית. שכבות הזכוכית יכולות להיות בצבעים שונים, מה שמעניק לוויטראז' עומק מיוחד ועושר של צבעים.
ויטראז' יכול להיות אבסטרקטי (מופשט), או בעל צורות גאומטריות, אך ניתן גם לצייר דמויות שונות ומיוחדות. ניתן לצייר דמויות מהטבע כמו, בני אדם, נופים, פרחים ובעלי חיים. למקומות דתיים בוחרים בדרך כלל דמויות מכתבי הקודש, סיפורי התנ"ך, או סמלים דתיים אחרים.
תהליך היצירה
בבחירת היצירה מעורבים האדריכל או מעצב הפנים, מזמין העבודה וכמובן האמן. לאחר הסיכום הראשוני בנוגע לדוגמת הוויטראז' המבוקשת, האמן מכין סקיצה שאותה על המזמין לאשר ומכאן פונים לעצם הייצור.
החומרים בהם משתמשים הם: זכוכית צבעונית (לא צבועה) או שקופה, פרופילים מעופרת, סרט נחושת דביק (COPPER FOIL), בדיל, אבקת צבע זכוכית וחתיכות זכוכית צבעונית מיוחדת.
כלי העבודה בהם משתמשים הם: חותך זכוכית, שובר זכוכית, מלחם ותנור.
יצירת הוויטראז' היא עבודה פיזית וכשהיא מתבצעת בתנור, תנאי החום אינם קלים.
קיימות שלוש שיטות ליצירת ויטראז' - ויטראז' קלאסי, ויטראז' טיפאני שהומצא על ידי טיפאני ושיטת פיוזינג שבה משתמשים בהתכה בתנור:
ויטראז' קלאסי וויטראז' טיפאני
בשיטות אלו בשלב ראשון מכינים שני עותקים של הסקיצה (תכנון) בגודל אחד לאחד. חותכים חתיכות זכוכית צבעוניות ומשייפים אותן. מניחים את חתיכות הזכוכית על עותק אחד של הסקיצה לפי השרטוט כמו פאזל.
לסיום מעניקים למתכת את הגוון הרצוי ומנקים את הוויטראז'.
פיוזינג
בשיטה זו משתמשים בהתכה (fusion) בתנור מחומם בטמפרטורות גבוהות.
לפי הדוגמה של הסקיצה (תכנון), מניחים על לוח זכוכית שקוף, חתיכות זכוכית צבעונית מיוחדת ואבקת צבע ומכניסים לתנור. בחום התנור הזכוכיות מגיעות למצב נוזלי גמיש, הצבע נטמע בהן והן מתאחדות לאחת. בדרך כלל נדרשת יותר "משרפה" אחת בתנור.
כמו ויטראז' - אמנות לילדים
באמצעות נייר צלופן, פיסות נייר משי, דבק נייר שקוף ומספריים, הילדים יכולים ליצור עבודות שונות בנושאים שונים כגון דמויות מהמשפחה, בעלי חיים, מבנים שונים ועל דברים שקרו ושעליהם למדו. כמצע לעבודה יכולים לשמש נייר משי, נייר פרגמנט, או נייר צלופן.
אפשר לשלב את היצירה בסיפורים הקשורים לנושא שנבחר.
ויטראז'ים בשוק האמנות
מוזיאונים ברחבי העולם מציגים תערוכות של ויטראז'ים וישנם גם אספנים פרטיים המחזיקים באוספים ברשותם.
אספנים מעדיפים פעמים רבות להימנע מלרכוש חלונות ויטראז' בשל גודלם. ביקוש רב יותר בשוק האמנות, יש למנורות ויטראז' ולחפצים קטנים.
המחירים עשויים לנוע בין עשרות אלפי דולרים ועד למיליוני דולרים אחדים. תמורת מנורת טיפני, שבשנות הארבעים של המאה ה־20 ערכה היה מזערי, ניתן כיום לקבל בין מיליון לשני מיליון דולר.
בשנת 1979 רכשה ברברה סטרייסנד, הידועה באהבתה לארט־נובו, מנורת טיפני ב־55,000 דולר, וב־1994 היא מכרה אותה תמורת 717,500 דולר. בשנת 1997 נמכרה מנורת Zinnia ביותר ממיליון דולר. מחירם של החלונות הדקורטיביים של טיפני עשוי להגיע לחמישים אלף דולר.
זה לא אותו דבר (אלבום)
"זה לא אותו דבר" הוא האלבום הרביעי של הזמר עברי לידר שיצא לאור ב-17 בפברואר 2005. חודש בלבד לאחר יציאת האלבום לחנויות קיבל לידר אלבום זהב על מכירת 20 אלף עותקים. עד היום נמכר האלבום ביותר מ-30 אלף עותקים. באלבום זה השתמש לידר במחשב כמכשיר הקלטה בלבד ויצר אלבום נטול סימפולים. כלי המיתר המלווים את האלבום נוגנו על ידי תזמורת בת 40 נגנים.
לפני הקלטת השירים לאלבום יצא לידר במספר הופעות מצומצם בשם "השירים החדשים" במסגרת פסטיבל "הפסנתר המארח" 2004, בו שר שירים מתוך האלבום בליווי פסנתר בלבד לפני שעובדו והופקו בתוך האלבום.
רשימת השירים באלבום
בנוסף, מצורף לאלבום קטע מולטימדיה - קליפ האנימציה של השיר "זכיתי לאהוב".
FIGHT!
האלבום "זה לא אותו דבר" יצא גם במהדורה כפולה ומוגבלת הכוללת את דיסק הבונוס "FIGHT!", ובו גרסות אלקטרוניות ללהיטים שונים מכל הזמנים של עברי לידר, שהופק בשיתוף עם הנרי.
רשימת השירים ב-FIGHT!
בנוסף, מצורף לדיסק קטע מולטימדיה - קליפ לשיר "כך ברא אותך הטבע".
מילוש האייק
מילוש הַאיֶיק (בצ'כית: Miloš Hájek; 12 במאי 1921 – 25 בפברואר 2016) היה היסטוריון, פוליטיקאי ולוחם המחתרת הצ'כית בשנים בהן צ'כיה הייתה תחת כיבוש גרמני (1938 - 1945). בשנת 1995 קיבל את התואר חסיד אומות העולם.
קורות חיים
האייק נולד בדייטניצה, צ'כיה. ב-1938, גרמניה הנאצית כבשה את צ'כוסלובקיה. יחד עם אשתו המנוחה אלנה, הפך פעיל במחתרת הצ'כית והיה פעיל בארגונים אנטי- נאצים אחרים. סיפק ליהודים זהויות מזויפות באמצעות מסמכי זיהוי על מנת לעזור ליהודים לשמור על מקומות המסתור שלהם. הוא נעצר על ידי הגסטפו באוגוסט 1944 ונגזר עליו עונש מוות במרץ 1945. הוצאתו להורג לא יצאה לפועל עקב פעילותה של המחתרת הצ'כית וסיום כיבוש גרמניה בצ'כיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
שיתף פעולה עם פעיל ב ארנושט ניומן, וזייף מסמכים לחברי התנועה האחרים ומשפחותיהם ומצא להם מקומות מסתור. האייק סייע לארנוסט ניומן להקים חיים חדשים תחת שם חדש, וכשהיה בסכנת היתפסות, האייק סיפק לו מסמכים חדשים בעזרתם הגיע ניומן להונגריה שם היה מוגן. הרשויות תפסו את האייק ועצרו אותו בגין זיוף מסמכים וסיוע ליהודים. האייק נידון למוות לפי החוק הנאצי. למרות גזר הדין, הרשויות הגרמניות היו עסוקות במלחמה מול הצבא האדום לכן הוצאתו להורג לא להוצאה לפועל והאייק ניצל.
לאחר המלחמה
האייק הפך לחבר ב"מועצה הקומוניסטית של צ'כיה" בעקבות המלחמה. האייק הצטרף למפלגה הקומוניסטית, ממנה גורש אחרי שברית המועצות פלשה לפראג. הוא פוטר מעבודתו אך יצא לגמלאות על בסיס לוחם מחתרת במלחמת העולם השנייה בזכות עזרתה של אלנה הייקובה, אשתו לשעבר. ב-1977, האייק חתם על "אמנת 77"- אמנת שפועלת למען זכויות אדם. מילוש האייק נפטר ב-25 בפברואר 2016, בגיל 94. נכדתו, אנה, היא היסטוריונית שואה באוניברסיטת וורוויק.
הכרה והנצחה
ב-29 באוגוסט 1995, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. הטקס התקיים בשגרירות ישראל בפראג. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
יוזמת ידידי ישראל
יוזמת ידידי ישראל (באנגלית: Friends of Israel Initiative, או FOII) היא ארגון שנוסד ביולי 2010 על ידי ראש ממשלת ספרד לשעבר, חוסה מריה אסנאר ביחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים, במטרה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל וכן במטרה לפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים. בין היוזמים האחרים היו ואצלב האוול נשיא צ'כוסלובקיה ונשיא צ'כיה לשעבר, פיאמה נירנשטיין סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי, אלחנדרו טולדו נשיא פרו לשעבר, לואיס אלברטו לאקאז'ה נשיא אורוגוואי לשעבר, דייוויד טרימבל זוכה פרס נובל לשלום וראש הממשלה הראשון של צפון אירלנד, ג'ון בולטון שגריר ארצות הברית באו"ם לשעבר, דונה שלאלה שרת הבריאות בממשל ביל קלינטון ומשנת 2001 נשיאת אוניברסיטת מיאמי, ותומכי ישראל אחרים ממנהיגי אירופה, ארצות הברית והעולם.
הקמה
על הקמת הארגון הוחלט בפגישה שערכו כמה אישים בפריס, באמצע 2010 ואירוע ההשקה שלו התרחש ביולי 2010 בבניין הפרלמנט הבריטי, כשהמארחים הם "אגודת הנרי ג'קסון" וחבר הפרלמנט הבריטי יהודי מטעם המפלגה השמרנית רוברט חלפון.
בנוסף לאישים שכבר הוזכרו לעיל, ניתן למנות בין המייסדים גם את ביל ריצ'רדסון (Bill Richardson) מושל ניו מקסיקו לשעבר (2003–2011), שר האנרגיה בממשל ביל קלינטון (1998–2001) ושגריר ארצות הברית לאו"ם (1997–1998), אלכסנדר דאונר (Alexander Downer) שר החוץ האוסטרלי בכמה ממשלות ליברליות (1996–2007), קרל-תיאודור צו גוטנברג (Karl-Theodor zu Guttenberg) שר ההגנה הגרמני (2009–2011), מרצ'לו פארה (Marcello Pera) פילוסוף, שהיה יו"ר הסנאט האיטלקי בשנים 2001–2006, ג'וליו טרצי (Giulio Terzi) שר החוץ האיטלקי (2011–2013), אנדרו רוברטס (Andrew Roberts) היסטוריון ועיתונאי בריטי, ג'ורג' ווייגל (George Weigel) סופר אמריקאי, רוברט אגוסטינלי (Robert Agostinelli) מיליארדר אמריקאי, ג'ורג' וויידנפלד (George Weidenfeld, Baron Weidenfeld) מו"ל, בעל טור, וחבר בית הלורדים הבריטי, ויליאם שאוקרוס (William Shawcross) סופר ופובליציסט בריטי, קרלוס אלברטו מונטנר (Carlos Alberto Montaner) סופר קובני גולה, ועוד.
מטרות
מטרותיה של "יוזמת ידידי ישראל" הן:
פעילות
מטהו של הארגון שוכן במדריד, עם שלוחה עצמאית נפרדת בלונדון. תקציבו ממומן מתרומות פרטיות מרחבי העולם.
בארבע השנים האחרונות הוא עוסק בפרסום מאמרי דעה וניירות עבודה, בארגון אירועים וכנסים ובעיקר בניסיונות השפעה אישיים ובפעילות מגוונת ומסוגים שונים, למען ישראל. ב-30 בינואר 2014 למשל, נאם חוסה מריה אסנאר בפני חברי הפרלמנט הבריטי, באירוע שאורגן על ידי היוזמה, ביחד עם "אגודת הנרי ג'קסון" הבריטית. ב-18 במרץ 2013 נאם דייוויד טרימבל בפני מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה, בקריאה להפסיק את הסלקטיביות של פעילויות הגוף הזה כנגד ישראל. ב-1 במרץ 2012 אירחה נשיאת אוניברסיטת מיאמי דונה שלאלה פאנל של היוזמה, בהשתתפות אסנר, טולדו, טרימבל ואחרים, לדיון באוניברסיטה על השינויים האחרונים בעולם הערבי. ב-5 בספטמבר 2011 נערך כנס קודם של היוזמה, בפרלמנט הבריטי. ב-11 ביולי 2011 נפגשו ראשי היוזמה עם אישים שונים במדינת ישראל ובראשם הנשיא שמעון פרס. ב-1 ביוני 2011 נאם אסנאר בפני כמה מאות יהודים ומנהיגים פוליטיים ברזילאים, בכנס שנערך לרגל פתיחת סדרת כינוסים לוויכוח על "בעיות שברומו של עולם" בסאו פאולו, ברזיל. ועוד.
Defense Update
Defense Update הוא מגזין מקוון לאמצעי לחימה היוצא לאור על ידי חברת Lance&Shield בע"מ הישראלית.
המגזין נוסד בשנת 1978 על ידי סא"ל במיל' דוד אשל. הוא היה המגזין הבינלאומי הראשון לענייני הגנה שמקורו בישראל וכן המגזין הראשון מסוגו שיוצא לאור באופן פרטי. העורך הראשי הוא תמיר אשל.
במרץ 2012, היו לתפוצת הירחון 220,000 קוראים.
תחומי כיסוי
תחומי הכיסוי כוללים מערכות קרקעיות ימיות ואוויריות, שו"ב, מערכות ביון, מערכות חי"ר, שיטות לוחמה (תו"ל), כלי רכב מוגנים, מערכות לוחמה עתידיות, כלים בלתי מאוישים, רובוטיקה, תחמושת מדויקת וכן אנליזות של טרנדים מודרניים בטקטיקות לחימה.
הפועל מרנין-קריית טבעון
הפועל מרנין-קריית טבעון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהיישוב קריית טבעון, המתמודדת בליגה א' (מחוז זבולון). הקבוצה מארחת את משחקיה באולם הפיס המכיל 400 מקומות ישיבה.
אורדלאפו פאליירו
פאליירו היה חבר המועצה הקטנה של ונציה (ה-minor consiglio), אשר הורכבה מחבי 12 "משפחות המבשרים" של ונציה - משפחות האצולה העיקריות של העיר.
הפועל מרנין-קריית טבעון
היסטוריה
הפועל קריית טבעון הוקמה באמצע שנות השישים, כאשר תחילת פעילותה במגרשים ברחוב הכרמל (מגרש "הפועל") ובמגרש הכדורסל שעליו נבנה אוחר יותר בית הספר קריית עמל. מ-1973 נקראת האגודה על שם האחים פינקי ויאיר מרנין מראשוני השחקנים באגודה שנהרגו באותו יום, ה-7.10.1973 במלחמת יום הכיפורים. אגודת הכדורסל מונה סביב ה-300 פעילים מגיל 6 ועד קבוצות בוגרים, האחת והבולטת ביותר המשחקת בליגה לאומית, ושתי קבוצות בוגרים נוספות בליגה ב' אשר שם ישנם שחקנים שגילם מתקרב ל-50. כמו כן קיימת מחלקת נוער ובה 12 קבוצות גיל. בסיום עונת 2007/2008 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
אורדלאפו פאליירו
פאליירו נבחר לאחר מות קודמו. בתקופת שלטונו יצאה ונציה למלחמה כנגד ממלכת הונגריה. המלחמה נמשכה בין השנים 1105–1115, ובמסגרתה כבשה ונציה את זארה ואת סבניקו.
נחלת ראובן (אחוזה)
נחלת ראובן הייתה אחד משלושת היישובים שהתמזגו ויצרו את המושבה נס ציונה שלימים הפכה לעיר, האחוזה נקראה על שם ראובן לרר, ראשון הדבוראים בארץ ישראל וממייסדי נס ציונה.
הפועל מרנין-קריית טבעון
היסטוריה
בקיץ 2009 נחתם הסכם בין המועדון לחברת "טריאנגל" שבבעלות ג'ף רוזן, בעליה של קבוצת מכבי חיפה, והפועל קריית טבעון שימשה כקבוצת בת. החוזה הסתיים לאחר שנתיים.
אורדלאפו פאליירו
פאליירו נהרג בקרב נגד ההונגרים בזאדאר, בשנת 1117.
נחלת ראובן (אחוזה)
היסטוריה
בשנת 1883 (ה'תרמ"ג) הגיע לרר עם משפחתו לנחלתו בארץ ישראל. הוא מצא במקום מבנה עזוב, באר מים הרוסה ופרדס מוזנח, והאזור היה רחוק מאוד מירושלים. אבל לרר לא נואש, במשך כחצי שנה שיקם את המקום ואז החל לחפש מתיישבים יהודים נוספים, כדי שיוכל לקיים חיים יהודיים שלמים ("מניין" לתפילה ו"חדר" לילדים). הוא קרא ליהודים, בני היישוב הישן ובני העלייה הראשונה: "מי לחלקת אדמה פורייה ולהקמת מניין ביישוב יבוא אלי". הוא אף הקצה 320 דונם מאדמותיו למתיישבים החדשים. בשנת ה'תרמ"ח הגיע למניין הראשון. שם היישוב החדש שהוקם נקרא "נחלת ראובן".
בשנים הראשונות לישיבתם במקום הם אירחו בביתם את בני משפחת בלאנדספלד, גרמנים טמפלרים מבית לחם שעסקו בגידול דבורים נודדות. הטמפלרים ראו את העוני של משפחת לרר, והציעו להם ללמוד את מלאכת הכוורנות. ראובן ובנו משה למדו את מלאכת גידול הדבורים בכוורות מודרניות עשויות עץ ומתפרקות, הניתנות להעברה בקלות על גבי בהמות ממקום למקום, וזאת כדי לקרבן לפרחי העונה המתאימה ליצור דבש. לראשונה עסקו יהודים במלאכת הכוורנות.
ראובן רצה להקים "חדר" לילדיו ולהתפלל במניין, מכיוון שמשפחתו הייתה דתית. הוא פרסם בנמל יפו "קול קורא" אשר מזמין יהודים לרכושחלקות אדמה ל"נחלת ראובן"במחיר נמוך מהמחיר במקומות אחרים. אחד לאחד התקבצו אנשי "המניין הראשון" בין השנים 1887–1891: גולדה מילוסלבסקי, שלמה יפה, אברהם ילובסקי, אהרן אייזנברג, יוסף פלדמן, מבי הוכברג, שמואל הוכברג, שלמה פצ'ורניק ומיכאל הלפרן.
בשנת 1888 נרצח ילובסקי בידי ערבים. ביתו עמד ליד הכיכר הנושאת כיום את שמו ובה אנדרטה לזכרו. הוא נחשב לקורבן האלימות הראשון של היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל.
בשנת 1891 הקים הלפרן, מאנשי העלייה הראשונה, "מושבת פועלים" (או "חוות פועלים", כפי שנקראה אחר כך) בצפון נחלתו של ראובן לרר והציע לקרוא לה "נס ציונה" (על סמך הפסוק בספר ירמיהו: "שאו נס ציונה, העיזו, אל תעמדו").
בשנת 1891 משפחות אייזנברג והוכברג בנו להן בית משותף מחוץ לנחלה וקראו למקום "ואדי חנין" (בערבית: "עמק השושנים").
בשנת 1905 רכשה חברת "גאולה" מידי ערביי המקום שטח בן 600 דונם, על הגבעה שבין "נחלת ראובן" ו"חוות הפועלים". באופן זה, התאחדו כל חלקיה של נס ציונה למושבה אחת. ראשי היישוב החליטו שלא להקים בתי מגורים על הגבעה אלא לנצלה לצרכים ציבוריים. שטח ממרגלות הגבעה ועד רחוב תל אביב יועד להקמת מבנה ציבור. המבנה הוקם ב-1907 וכלל שני חדרים ואולם גדול, נקרא "בית ראשונים" ושימש כבית ועד המושבה, בית ספר, בית כנסת ואולם כינוסים ואירועים. בשנת 1915 הוצב בראש הגבעה פעמון שהיה קורא לעבודה וגם מזעיק את התושבים במקרי חירום. בשל שימושים אחרים, נקראה הגבעה מאוחר יותר גם "גבעת האהבה".
לאחר הכרזת העצמאות והקמת מדינת ישראל הפכה נחלת ראובן למוזיאון.
שבועת הרופאים
שבועת הרופאים, או שבועת הִיפּוֹקְרָטֵס, היא שבועה שמקבלים על עצמם מרבית הרופאים בתחילת דרכם. נהוג לומר את השבועה עם סיום הלימודים בבית הספר לרפואה.
היסטוריה
הנוסח המקורי של שבועת הרופאים מיוחס להיפוקרטס היווני, הנחשב לאבי הרפואה. אין ודאות שאכן היפוקרטס כתב את השבועה, אולם ניתוח של הטקסט מראה שהיא מתאימה לסגנון של המאה ה-4 לפנה"ס, שבה חי היפוקרטס, ושהסגנון מתאים לאסכולה של פיתגורס, שהיפוקרטס היה קשור אליה. כבר בתקופות קדומות עסקו בשאלה אם שבועה זו וכתבים אחרים שמיוחסים להיפוקרטס אכן נכתבו על ידו. גלנוס טען שכתבים אלו לא בהכרח נכתבו על ידי היפוקרטס, אך הם מייצגים נאמנה את דעותיו ואת השקפותיו בענייני רפואה. גישה זו מקובלת גם כיום.
הנוסח המקורי של שבועת הרופאים מעולם לא היה מקובל על כל הרופאים באשר הם, הן מסיבות אידאולוגיות והן מחמת סעיפים מסוימים בו, דוגמת הצורך לתמוך כספית במורה הרפואה ובמשפחתו. כבר ביוון העתיקה התגלעו חילוקי דעות לגבי האתיקה המוצגת בשבועה. למעשה, הגישה של השבועה ייצגה דעת מיעוט בקרב הרופאים באותה תקופה, אולם היא הייתה מוכרת הן ביוון העתיקה והן ברומא העתיקה. קרוב לוודאי שעם נפילת האימפריה הרומית השבועה נשכחה באירופה, אך הייתה מוכרת במזרח. כתביהם של רופאים מוסלמים בימי הביניים, דוגמת אבן סינא ואל קינדי, מעידים על כך שהם הכירו את השבועה ונהגו לפיה. המסורת חזרה לאירופה עם תרגומם של כתבים מדעיים מלטינית ומערבית בסוף ימי הביניים.
בעת החדשה החלו להתייחס למורכבות של האתיקה הרפואית שלא בהכרח מבוטאת בשבועת היפוקרטס. ההתקדמות משמעותית בהקשר זה הייתה בספרו של תומאס פרסיבל, מאבות האתיקה הרפואית המודרנית. עקרונות שבועת היפוקרטס לא עמדו תמיד למבחן אצל רופאים שפעלו במשטרים טוטליטריים, דוגמת גרמניה הנאצית, ופעמים רבות רופאים אלו לא קיימו את כללי האתיקה המובעים בשבועה. על אף ששבועת היפוקרטס אינה מהווה מסמך רפואי, הייתה לה, ולעקרונות המודרניים של האתיקה הרפואית, השפעה בהתייחסות לאותם רופאים, למשל במשפטי נירנברג שבמסגרתם הוצגו מקרים של ניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה (משפט הרופאים בגרמניה). בעקבות כך נוסח קוד נירנברג ומאוחר יותר הצהרת הלסינקי אשר עוסקים בהגבלת ניסויים רפואיים בבני אדם. גם באמנות ז'נבה יש התייחסות לענייני אתיקה רפואית, במיוחד בכל הקשור לטיפול רפואי בשבויי מלחמה.
רופאים בני עמים רבים חיברו "נוסח מקומי" של שבועת הרופאים, כך שיתאים לתרבות ולזמן. כך למשל, הזכרת האלים מהמיתולוגיה היוונית, שמופיעה בפתיח של שבועת היפוקרטס, לא התאימה לרופאים בני דתות מונותאיסטיות. במסורת היהודית חוברו במשך הדורות מספר גרסאות של שבועה או תפילה שנאמרת על ידי רופאים. על מחברי הגרסאות השונות נמנים אסף הרופא, הרמב"ם, אמטוס לוזיטנוס ויעקב צהלון.
בימינו קיימות כמה גרסאות של שבועת הרופאים שנמצאות בשימוש. בשנת 1952 חוברה גרסה עברית על ידי ד"ר ליפמן היילפרין בסיום המחזור הראשון של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית. הגרסה הנפוצה ביותר בעולם המערבי קרויה "גרסת לזניה". היא נוסחה על ידי לואיס לזניה (Louis Lasagna) בשנת 1964, ובהמשך התקבלה על ידי מספר גדול של בתי ספר לרפואה בעולם.
שבועת היפוקרטס
תרגום שבועת היפוקרטס מיוונית:
שבועת הרופא לפי אמטוס לוזיטנוס
.
שבועת הצהרה רפואית
(נתקבלה באספה הכללית של ההסתדרות הרפואית העולמית (שווייץ), ספטמבר 1948)
השבועה העברית
השבועה העברית חוברה בשנת 1952 על ידי פרופ' ליפמן היילפרין, מייסד המחלקה הנוירולוגית בבית החולים "הדסה", זוכה פרס ישראל (תשי"ג) לרגל סיום המחזור הראשון של 63 בוגרי בית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בל"ג בעומר תשי"ב:
הערות שוליים
Hippokratész
יוסף אבן וירגה
יוסף אבן וירגה (בטורקית: Joseph ibn Verga) היה רב והיסטוריון טורקי שחי באדירנה בתחילת המאה ה-16.
ביוגרפיה
יוסף הוא בנו של שלמה אבן וירגה, מחבר הספר שבט יהודה. הוא נולד בספרד, ובגירוש ספרד בשנת 1492 היגר לליסבון שבפורטוגל וחי שם כאנוס. בשנת 1506 (ה'רס"ו) היגר שוב לאיטליה, והתיישב באנדירה שם למד בישיבתו של רבי יוסף פאסי.
הוא היה בן דורם של תם בן יחיא ושל הרופא משה המון, והשתייך למכללת הרבנים של אדירנה.
הוא המשיך את חיבורו של אביו בספר שבט יהודה, והוסיף תיעודים של כמה מהאירועים בני זמנו, וכן מהתקופה שקדמה לו.
חיבורו
רבי יוסף חיבר ספר בשם "שארית יוסף", המהווה מתודולוגיה של התלמוד, הכולל את הכללים שלא הובאו בספר הלכות עולם שחיבר רבי ישועה בן יוסף, ובספר הכריתות של שמשון מקינון. בהקדמתו הוא כותב כי חיבר את הספר על מנת שיישאר לו שם ושארית בארץ, מאחר שנשאר ערירי מילדים.
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'שי"ד באדירנה.
עם זאת, וולף מייחס את הספר הזה ליוסף בן וירגה אחר, שחי באבלונה.
לי ניילון
לי ניילון (באנגלית: Lee Nailon; נולד ב-22 בפברואר 1975 בסאות בנד, אינדיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. גובהו 2.06 מטר. בעברו שיחק ניילון בליגת ה-NBA, בסרייה א' ובסופרוליג הרוסית ואף נבחר לשחקן העונה בליגה הישראלית בעונת.
קריירה
ניילון שיחק במכללת טקסס קריסטיאן ונבחר בדראפט 1999 על ידי קבוצת שארלוט הורנטס כבחירה מספר 43. הקבוצה, שלא בנתה עליו כשחקן שמתאים באותו הזמן לליגת ה-NBA, שלחה אותו לשנת ניסיון באירופה והוא הוחתם על ידי אדקו מילאנו מהליגה האיטלקית הראשונה, בה הוביל את קבוצתו בממוצעים (20.4 נקודות למשחק) בעונת 1999-2000.
בעונה שלאחר מכן חתם על חוזה לשנתיים בהורנטס, שלאחריהן עבר לניו יורק ניקס לעונה אחת. בעונת 2003-2004 התחיל את העונה באטלנטה הוקס אך שוחרר וחתם באורלנדו מג'יק. לאחר אותה העונה החליף שוב קבוצה וחתם בקליבלנד קאבלירס. בעיות משמעת עם המאמן והסתבכות עם המשטרה המקומית עקב תקיפת אשתו הובילו לשיחרורו מהקבוצה.
ניילון היה נתון במעצר במשך מספר שעות ושוחרר לאחר ששילם קנס של 300 דולרים למשטרה המקומית בעבור מעצרו. בהמשך הוא גם חויב לעבור סדנה ללימוד שליטה בכעסים. לאחר מכן חזר ניילון לניו אורלינס הורנטס וחתם על חוזה לעונה. בעונה זו, 2004-2005 השתפר משחקו של ניילון והוא הפך לשחקן NBA מהשורה. את העונה סיים עם ממוצע של 14.2 נקודות למשחק. אף על פי כן, בסיום העונה שוחרר מניו אורלינס והתקשה למצוא קבוצה אחרת. לבסוף חתם בפילדלפיה 76', אך שיחק בה רק למשך כמה משחקים לפני ששוחרר שוב.
בשנת 2006 חתם בקבוצת בני השרון הישראלית ונבחר לשחקן העונה בליגת העל על ידי מנהלת הליגה. בשנת 2007, עבר לשחק ברוסיה, בקבוצת סיבירטלקום לוקומוטיב נובוסיבירסק. אחרי כמה עונות הוא עבר לא-ריאדי ביירות מלבנון, ומשם לקבוצה לונדורס Leonadores D מקסיקו. קבוצתו הבאה הייתה בני השרון, אליה חזר לעונה נוספת, והיה שותף להפסדה בגמר גביע המדינה, תוך שהוא קולע 19 נקודות.
לאחר מכן שיחק באטומרומו ההונגרית (2011), בפנטראס דה אגואסקליינטס המקסיקנית (2012), בגויאנג אוריון אוריונס הקוריאנית (2012), באסטודיאנטס דה באיה בלנקה הארגנטינאית (2012–2013), ובעונה הבאה (2013–2014) חזר ניילון לפנטראס דה אגואסקליינטס המקסיקנית.
לאונדינג
לֵאוֹנְדִינְג (בגרמנית: Leonding) היא עיר במזרח מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, ממזרח ללינץ מצפון לנהר הדנובה ומדרום לנהר הטראון, למרגלות האלפים. אוכלוסייתה מונה 28,698 תושבים נכון ל-2018 ושטחה משתרע על 24.05 קמ"ר. העיר משמשת מרכז של מסחר ותעשייה.
בעיר מתקיימים טורנירי ספורט שונים, ביניהם טורניר לאונדינג בג'ודו.
פרדריקה בוכגר
פרדריקה בוכגר (בגרמנית: Friederike Buchegger) הייתה חסידת אומות עולם אוסטרית אשר הצילה יהודים בווינה בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בשנת 1939 שמעה בוכגר על מצוקתֹו של ידידה הוותיק, וולטר פוזילס. הלשינו על ארוסתו, אדלטרוד בכר, אישה צעירה מווינה, אוסטריה. אדלטרוד לא הייתה יהודייה, והיא הואשמה בניהול מערכת יחסים רומנטית עם יהודי, דבר שהיווה עבירה על חוקי נירנברג.
בשנת 1942, כשהנאצים החלו להעביר יהודים למחנות ריכוז, ברח וולטר חזרה לווינה ביחד עם אחיו לודוויג. הם מצאו מקלט אצל אדלטרוד, שהחביאה אותם בעליית הגג בדירה, שהייתה שייכת לפרדריק קונץ, ארוסה של אחותה שרלוטה. קונץ שירת בצבא, אך כשחזר הביתה בחופשות, נרתמה פרדריקה ומצאה עבור וולטר ולודוויג מקום מסתור אחר. פרדריקה שכנעה את שומר הבניין שלה להחביא אותם לפרקי זמן קצרים. בנוסף היא דאגה לצרכים היומיומיים של השניים, כמו איסוף כרטיסי מזון וכן אספקת מזון. היא הייתה בסכנה תמידית, מאחר שמתן עזרה ליהודים היווה פשע חמור באותה תקופה. למרות זאת, פרדריקה לא קיבלה תמורה כספית למעשיה.
וולטר ולודוויג ניצלו ושרדו את המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה וולטר פוזילס ואדלטרוד בכר התחתנו והמשיכו לחיות באוסטריה. אחיו של וולטר, לודוויג, המשיך גם הוא לחיות באוסטריה. בשנת 1962 וולטר ואדלטרוד התגרשו.
הכרה והנצחה
ב-26 באוקטובר 1978 הוכרה פרדריקה בוכגר על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם. שמה רשום על קיר הכבוד ביד ושם, וכן היא קיבלה מדליה.
זווית השיפוע הטבעי
זווית השיפוע הטבעי או זווית התנוחה היא תכונה הנדסית של חומרים גרגיריים. זווית השיפוע הטבעי היא הזווית המרבית של שיפוע יציב של החומר, כאשר הוא ברמת לחותו הטבעית. הזווית נקבעת על פי מידת החיכוך בין גרגירי החומר, מידת ההידבקות בין הגרגירים, וצורת הגרגירים. כאשר נשפכים חומרים גרגיריים בתפזורת אל משטח אופקי, נוצרת ערימה בצורת קונוס. הזווית הפנימית בין המשטח לבין שיפוע הערימה, היא זווית השיפוע הטבעי של החומר. חומר עם זווית שיפוע טבעי חדה יותר יוצר ערימות שטוחות יותר מאשר חומר עם זווית שיפוע טבעי קהה יותר.
יישום הידע
בעת תכנון מתקנים לטיפול ולעיבוד חומרים גרגיריים נעשה שימוש בנתוני זווית השיפוע הטבעי של חומר. לדוגמה, בעת תכנון תאי קיבול עם תחתית שמיטה, מגדלי גרעינים (סילו), או מסוע שיפועי להובלת חומרים גרגיריים. ניתן להשתמש בנתוני זווית השיפוע הטבעי אף בעת איסוף חומר בערימה, כדי למנוע התמוטטות ובעת תכנון חפירות.
שיטת מדידה
קיימות שיטות רבות למדידת זווית השיפוע הטבעי, כל אחת מהן תניב תוצאה שונה במקצת. התוצאה המדויקת אף עשויה להשתנות למידת המיומנות של הבודק ביישום השיטה. לכן, נתונים ממעבדות שונות אינם בהכרח ברי השוואה.
בגלל היות זווית השיפוע הטבעי של החומר מושפעת משיטת המדידה ומן התכונות של החומר, נתונים אלה ניתנים בדרך כלל בטווחי מעלות. כך לדוגמה: זווית השיפוע הטבעי של חול היא 35-45 מעלות.
קים ג'ה-בום
קים ג'ה-בום (בקוריאנית: 김재범; באנגלית: Kim Jae-bum; נולד ב-25 בינואר 1985) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, האלוף האולימפי מלונדון 2012. פעמיים אלוף עולם מהשנים 2010 ו-2011. קים מחזיק גם בשתי מדליות זהב ממשחקי אסיה וחמש מדליות זהב מאליפות אסיה.
זווית השיפוע הטבעי
ניתוח פיזיקלי
ניתן לקבל הערכה טובה של זווית השיפוע הטבעי על ידי שימוש בחוק הראשון של ניוטון.
נסמן את זווית הבסיס של הקונוס ב α ונבחן את משוואת הכוחות על אלמנט חומר בדופן הקונוס. מכיוון שמניחים שהקונוס יציב אזי אלמנט המסה נמצא במנוחה ולכן בשני הצירים המופיעים באיור (x ו y) הכוחות מסתכמים לאפס:
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
באוקטובר 2004, קים זכה באליפות העולם עד גיל 20 בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג לאחר שניצח בגמר את מוחמד בוגוארה התוניסאי. ב-4 בדצמבר 2004, הוא זכה במדליה הראשונה שלו בקריירה הבוגרת, מדליית כסף בטורניר 'Korea Open Jeju' הבינלאומי. ב-15 במאי 2005, קים התחרה באליפות אסיה בג'ודו שנערכה בטשקנט תחת קטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, זכה במדליית הזהב והפך לאלוף אסיה כבר בגיל 20 לאחר שגבר על איידר קבימולייב הקזחי בגמר.
זווית השיפוע הטבעי
ניתוח פיזיקלי
ציר ה X: ,
כאשר N הוא הכח הנורמלי המופעל על ידי ערימת החומר המאזנת את הרכיב המאונך לערימה של כח הכובד ו- m היא מסת אלמנט החומר המופיעה באיור.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
קים נחשב באותה תקופה לאחד משלושת הג'ודוקא הגדולים בדרום קוריאה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג יחד עם וואנג קי-צ'ון ולי וון-הי. אך בשנת 2007, הוא עבר לקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג כדי להימנע מהתחרות הקשה, ובאליפות אסיה בשנת 2008 זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
זווית השיפוע הטבעי
ניתוח פיזיקלי
ציר ה y:.
מבצע דוד
מבצע דוד היה מבצע פשיטה של צה"ל ב-1948 להטבעת האונייה "איגריס" בנמל ביירות, מתוך חשש שהיא תחומש ותשמש את חיל הים המצרי. הספינה שימשה בתקופת מלחמת העולם השנייה את חיל הים הגרמני, ובסיום המלחמה פורקה מהציוד הצבאי ונמכרה לגורם פרטי ששלח אותה למזרח התיכון.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
קים התחרה במשחקים האולימפיים 2008 בבייג'ינג וזכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. בקרב הראשון קים ניצח את אלוף אירופה משנת 2006 סרגיי שונדזיקאו הבלארוסי, בשמינית הגמר ניצח באיפון את אלוף אירופה משנת 2007 רוברט קרבצ'יק הפולני וברבע הגמר גבר על אלוף אירופה המכהן ז'ואאו נטו הפורטוגלי. בחצי הגמר ניצח את אלוף העולם משנת 2005 גיום אלמונט ההולנדי ובגמר הפסיד לאלוף אירופה משנת 2005, אולה בישוף הגרמני בניקוד יוקו.
זווית השיפוע הטבעי
ניתוח פיזיקלי
מכאן שהזווית המקסימלית תתקבל כאשר מתקיים שוויון עבורו החיכוך הסטטי מקסימלי ומעבר לזווית זו יפסיק החומר להיות סטטי, מקבלים:
מבצע דוד
ההיסטוריה של ה"איגריס" / "גריליה"
האוניה "איגריס" (Igris או Egris) היא אוניית משא צבאית מדגם Aviso. נבנתה במספנות Blohm & Voß בנמל המבורג ב-1934, הושקה ב-15 בדצמבר אותה שנה ונמסרה לחיל הים הגרמני ב-20 במאי 1935. עם השקתה נקראה "גרילה" (Grille) על שם אונייתו של מלך פרוסיה שהושקה ב-1889 וטבעה ב-1920. אורך האונייה היה כ-125 מטר, משקלה כ-3,240 טון ומהירותה כ-26 קשר. לצורך התאמתה לשירות צבאי הותקנו בה 4 תותחי נ"מ 37 מ"מ, 2 תותחי נ"מ 20 מ"מ ו-2 מקלעים כפולים 12.7 מ"מ וכן התקן לאחסון 280 מוקשים ימיים.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
במאי 2009, קים זכה באליפות אסיה בפעם השלישית לאחר שניצח בגמר את מאסהירו טקאמאטסו היפני. באוגוסט קים התחרה באליפות העולם שנערכה ברוטרדם וזכה במדליית הארד. הוא הגיע עד לחצי הגמר בו הפסיד לסרגיי שונדזיקאו הבלארוסי, נשר לקרב על מדליית הארד וניצח את אנטוניו צ'אנו האיטלקי באיפון לאחר תרגיל בריח. ב-12 בדצמבר הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו לאחר שהפסיד בגמר לבריטי יואן ברטון. ב-17 בינואר 2010 הוא השתתף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסוואן שבמדינת מולדתו וזכה במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על אקסל קלרז'ה הצרפתי.
זווית השיפוע הטבעי
בטבע
זחלי הארינמל מצוידים בלסתות משוננות שבעזרתן הם צדים נמלים וחרקים קטנים אחרים. הזחל חי בתוך גומה דמוית משפך, שאותה הוא חופר בחול. הגומה היא למעשה מלכודת אשר דפנותיה בזווית הקרובה מאוד לזווית השיפוע הטבעי. לאחר שנשלמה הכנתה, נדחק הארינמל לתחתיתה, כשרק ראשו מציץ מן החול. כל חרק הנכנס לגומה מחליק במורד הדפנות. הארינמל עוזר להידרדרות הקורבן והחול סביבו בכך שהוא זורק חול מן הגומה החוצה, כל אימת שהוא חש כי חרק נכנס למלכודת. בהוצאת חול מתחתית הגומה, הארינמל מגביר את זווית השיפוע מעבר לזווית השיפוע הטבעי של החול, עד שהחרק שנכנס למלכודת מגיע לתחתיתה ונתפס בצבתות הארינמל.
מבצע דוד
ההיסטוריה של ה"איגריס" / "גריליה"
עד פתיחת מלחמת העולם השנייה שימשה האונייה את ראשי ההנהגה הנאצית, כולל אדולף היטלר וורנר פון בלומברג, ולכן כונתה "היאכטה של היטלר". בין השאר השתמשו בה בכירים בצבא הגרמני להפלגות לאיסלנד ולטקס הכתרתו, בלונדון, של המלך ג'ורג' השישי ב-12 במאי 1937.
זווית השיפוע הטבעי
באומנות
בחלקם החול תחום בין משטחי מתכת שקצותיהם יוצרים יחסית לאופק זווית של כ-35 מעלות. אחרי שמוצבת מסגרת המתכת היא ממולאת בחול כך שנוצר גוף תלת־ממדי שחלק מפאותיו הן משטחי המתכת, וחלק הן משטחים שנוצרים בזווית השיפוע הטבעי.
בפסלים אחרים הוא מניח את החול בגובה מסוים מעל מסגרת מתכת בה נחתכו חורים בצורות מסוימות. החול זורם דרך החורים ומשאיר קונוסים (או משטחים אחרים) בזווית השיפוע הטבעי מסביב לחורים.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
באליפות העולם 2010 שנערכה בטוקיו, קים זכה במדליית הזהב. ברבע הגמר ניצח את גיום אלמונט ההולנדי, בחצי הגמר את מאסהירו טקאמאטסו היפני ובגמר את ליאנדרו גיליירו הברזילאי. ב-14 בנובמבר הוא השתתף במשחקי אסיה שנערכו בגואנגג'ואו שבסין וזכה בתואר אלוף אסיה בפעם השלישית ברציפות והרביעית בסך הכל.
מבצע דוד
ההיסטוריה של ה"איגריס" / "גריליה"
עם תחילת המלחמה חוזקה האונייה בציוד צבאי נוסף ונשלחה להניח מוקשים בים הצפוני ולאורך חופי אירופה. ב-1940 היא סופחה לכוח הפלישה לאי האנגלי עד שהמבצע בוטל. ב-1942 נשלחה לנורווגיה כספינת פיקוד כוח הספינות והצוללות (U-Boats) של אזור נורווגיה, שם שהתה עד תבוסת גרמניה.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
בפברואר 2011 זכה קים במדליית הזהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר ניצחון בגמר על גיום אלמונט. ב-6 באפריל 2011 זכה בפעם החמישית בקריירה באליפות אסיה לאחר שניצח בגמר את אסלאם בוזבאייב הקזחי. ב-25 באוגוסט, קים התחרה באליפות העולם וזכה שוב במדליית הזהב. בשלב שמינית הגמר הוא ניצח את אולה בישוף הגרמני, ברבע הגמר את איוואן ניפונטוב הרוסי ובחצי הגמר את לואיק פיטרי הצרפתי. בגמר גבר על סרג'אן מרבלייביץ' המונטנגרי בניקוד וואזרי.
מבצע דוד
ההכנות
בחודש ספטמבר 1948 נודע למפקדי חיל הים הישראלי על עגינת האונייה בנמל ביירות, וסוכני מודיעין מיחידת "השחר" (המחלקה הערבית) שישבו בביירות התבקשו להביא יותר פרטים על מטרת עבודות השיפוץ שבוצעו באונייה. מעטה הסודיות שאפף את פעילות השיפוץ של הספינה העלה חשש שהעבודות נועדו להפוך את האונייה לספינת קרב שתימסר לחיל הים המצרי ותחזק מאוד את כוחו, ולכן החל תכנון פעולת מנע במטרה לפגוע בספינה בעודה שוהה בנמל.
הסוכנים אספו מידע והגישו תוכנית פעולה, וזו עובדה על ידי מפקדי חיל הים ובהם אליעזר טל (קליין), פרץ גורדון, יוסף דרור (מפקד הצוללנים) ושלמה אראל. כמפקד המבצע מונה שלמה אראל, ויוסף דרור החל לאמן קבוצה של צוללנים ולבסוף בחר באליהו ריקה לביצוע המשימה.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
ב-28 באפריל 2012, קים זכה בפעם השישית במדליית זהב באליפות אסיה לאחר ניצחון בגמר על קייטה נגאשימה היפני.
מבצע דוד
המיקוש המתוכנן
לצורך ביצוע החבלה תכנן חיל הים לצייד את ריקה בשני מוקשי עלוקה מגנטיים (לימפד). כל מוקש כזה צויד בשני נפצים: נפץ השהיה רגיל ונפץ "מניעת הורדה" שמיועד לפוצץ את המוקש בזמן ניתוק המוקש מהאונייה. תכולת כל מוקש הייתה כ-5 ק"ג של ט.נ.ט
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
ב-31 ביולי, התחרה קים באולימפיאדת לונדון וזכה במדליית הזהב בשחזור הגמר האולימפי מבייג'ינג 2008. בקרב הראשון קים ניצח את יאחו אימאמוב האוזבקי, בשמינית הגמר ניצח את לאסלו צ'יוקנאי ההונגרי וברבע הגמר את אימנואל לות'נתי הארגנטינאי. בחצי הגמר קים גבר על איוואן ניפונטוב הרוסי ובגמר פגש את אולה בישוף הגרמני, אותו פגש בגמר האולימפי מ-2008. 40 שניות מפתיחת הקרב קים ביצע תרגיל אוצ'י גארי וקיבל ניקוד יוקו, כדקה לאחר מכן ביצע בהצלחה את אותו התרגיל וקיבל שוב יוקו. התוצאה נשמרה עד לסוף הקרב וקים הפך לאלוף אולימפי.
מבצע דוד
היציאה למבצע
ב-29 בנובמבר 1948, אחר הצהריים, הפליגה אח"י פלמ"ח (מ-19), בפיקודו של שלמה אראל, עם הלוחמים, מנמל חיפה והגיעה לקרבת חוף ביירות בערב. את הדרך מ"פלמ"ח" לחוף עשו על גבי סירת גומי. על החוף חיכו להם הסוכנים יצחק שושן, יעקובה כהן ושאול כרמלי. משם נסעו במכונית לנקודת הירידה למים, שם פגשו את ג'מיל גמליאלי שחיכה להם. בנקודה זו הכין ריקה את שני המוקשים לירידה למים, ואז גילה שאחד מנפצי ההשהיה חסר. על אף זאת לקח ריקה את המוקש הפגום ושחה לספינה, שהייתה מרוחקת כ-500 מטר מהחוף, שם הצמיד את שני מוקשים לדופן האונייה, הפעיל את נפץ ההשהיה במוקש התקין וקיווה שמנגנון "מניעת הורדה" יפעיל את המוקש הפגום. לאחר מכן שחה חזרה לחוף ומשם הסוכנים החזירו אותו ל"פלמ"ח". בדיעבד התברר שנפץ ההשהיה לא פעל, ורק ב-17 בדצמבר התפוצצו המוקשים ופערו פרצה בגודל 1.5 על 2.5 מטר בדופן הספינה. ורק פעולה מהירה של אנשי הספינה מנעה את טביעתה.
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
בשנים שלאחר מכן המשיך לזכות במדליות בטורנירי גראנד סלאם וגראנד פרי אך לא נשלח לאליפויות העולם ובמקומו נשלחו ג'ודוקא צעירים יותר. ב-21 בספטמבר 2014, הוא השתתף במשחקי אסיה שנערכו באינצ'ון שבמדינת הולדתו וזכה במדליית הזהב ובתואר אלוף אסיה בפעם השביעית לאחר ניצחון בגמר על נאסיף אליאס הלבנוני. באליפות אסיה שנה לאחר מכן זכה רק במדליית הכסף כאשר שהפסיד בגמר לקייטה נגאשימה היפני מאחר שהיו לו שני עונשים אל מול אחד של היפני בתום הקרב.
מבצע דוד
תוצאות המבצע
לאחר החבלה בנמל ביירות הפכה האונייה ללא כשירה, ולכן איבד המלך פארוק עניין בה. ערידה השיט אותה לשיפוץ בניו יורק במטרה להופכה לספינת טיולים והימורים, אולם עלות העגינה ועלות השיפוץ גרמו לבעלים לוותר על תוכנית זו. ב-1951 היא נמכרה לגרוטאות, והועברה לרציף בניו ג'רזי שם פורקה.