cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מועדון ווינX: ספיישלים
מועדון ווינX ספיישל 3: הקרב על מג'יקס
בלום חזרה בחזרה לבית ספר אלפיה לאחר מה שקרה בכדור הארץ, שם היא מספרת למנהלת פרגונדה מה קרה. לבינתיים, בנות טריקס השתלטו על המגדל המעונן ויצרו יצורי חושך שהשתלטו על המימד הקסום. יצורי החושך הגיעו למזרקה האדומה, ובעזרת נוט שעבר צד ועזר למומחים הם הביסו אותם, אבל המזרקה האדומה נהרסה. עקב ההריסה של המזרקה האדומה, המומחים עברו לבית ספר אלפיה. לבינתיים, בלום, סקאי, סטלה, ברנדון ונוט יוצאים למגדל המעונן בשביל להחזיר לבלום את להבת הדרקון. אחרי כמה תקלות הם הגיעו למזבלה, שם מפלצות התקיפו אותם. ריבן, שהתחרט על מעשיו, עזר להם ונלחם מול המפלצות. כלום חזרו לבית ספר אלפיה, חוץ מסקאי ובלום שהחליטו לעבוד על המפלצות והלכו ליער בשביל לבלבל אותם. ביער, בלום שמעה את דפני, שגילתה לה שהיא אחותה ושכוח להבת הדרקון תמיד יהיה בתוכה ואי אפשר לקחת לה אותו. לבינתיים, בבית ספר אלפיה, המומחים ובנות ווינX נלחמו מול בנות טריקס. לבסוף, בנות טריקס הובסו. אחרי הקרב, הייתה מסיבת ניצחון בבית ספר אלפיה, ופלורה החזירה את מירטה מדלעת לעצמה. לקראת סיום המסיבה, בלום וסקאי דיברו על עתידה של בלום.
מועדון ווינX ספיישל 4: הצל של הפניקס
הצל של הפניקס (באיטלקית: La Fenice d'Ombra, באנגלית: The Shadow Phoenix) הוא הסרט הרביעי והאחרון. הסרט שודר לראשונה בארצות הברית ב-16 באוקטובר 2011, באיטליה ב-12 בדצמבר 2011 ובישראל בדצמבר 2011. בסרט מופיעים קטעים מהפרקים 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 19, 20, 23, 24, 25 ו-26 מהעונה השנייה של הסדרה.
במבצר של הצל של הפניקס, ליילה מנסה להציל את הפיקסיות הלכודות בכלוב זוהר. לאחר שהיא מצילה אותן, ליילה בורחת עם הפיקסיות אך הצל של הפניקס שצפה בהן שלח מפלצות שתפסו את כל הפיקסיות חוץ מפיף אשר זרק אותה ואת ליילה מצוק. ליילה, שהייתה חיוורת לאחר מה שעברה, הגיעה לבית ספר אלפיה עם פיף והתעלפה. אחרי שהיא התעוררה היא סיפרה לבנות ווינX על מה שקרה לה ולפיקסיות. בינתיים, בנות טריקס שנלכדו במנזר האור ברחו משם בעזרת הצל של הפניקס שסיפר להן על כתב היד המסתורי הנמצא בכפר הפיקסים ושבעזרתו הם יוכלו לשלט המימד הקסום. לאחר שבנות ווינX הציעו לעזור לליילה למצוא את הפיקסיות, בלום, סטלה וליילה יצאו למבצר של הצל של הפניקס. לאחר שהן מצאו את הפיקסיות, בנות טריקס תקפו אותן וכמעט השמידו אותן. פתאום הגיעה פרופסור אבלון שהציל אותן. שהווינX חזרו לאלפיה, בנות ווינX נקשרו לפיקסיות. בלילה של אותו יום, בלום חלמה על דפני והוריה. למחרת, פרופסור אבלון התחיל ללמד בבית ספר אלפיה, שם הוא ראה שבלום מבולבלת והחליט לעזור לה. פרופסור אבלון עזר לבלום הרבה וגרם לסקאי לקנא ולריב עם בלום. לבינתיים, במזרקה האדומה, המומחים הציגו לבנות ווינX מומחה חדש בשם הייליה, אותו פלורה ישר חיבבה. פרופסור אבלון, שמסתבר שהוא הצל של הפניקס, היפנט את הפיקסיות וגרם להן ללכת לכפר הפיקסים. בנות טריקס עקבו אחר הפיקסיות ולקחו את כתב היד שהיה שם, בנוסף הן חטפו את בלום. בנות ווינX גילו שפרופסור אבלון הוא הצל של הפניקס, אבל זה היה מאוחר מידי. הווינX יצאו למבצר של הצל של הפניקס בשביל להציל את בלום. שהן הגיעו לשם הם גילו שהוטל על בלום כישוף אפל והיא הפכה ל"בלום האפלה". בלום נלחמה מול בנות ווינX והמומחים. בסופו של דבר סקאי דיבר אל הלב של בלום והחזיר אותה לבלום הרגילה. הווינX והמומחים נלחמו מול הצל של הפניקס ובנות טריקס וניצחו אותם. אחרי הקרב, בנות ווינX והמומחים חגגו את הניצחון.
הפקה
לאחר שערוץ 4Kids איבד את זכויות השידור של הסדרה בשנת 2007, רכש ערוץ ניקלודיאון בשנת 2010 את הזכויות לקהל דובר האנגלית. כדי לשדר במהירות הסדרה בערוץ, הופקו ארבעת הסרטים שאחריהם שודרו העונה השלישית והרביעית של הסדרה, ולאחר מכן שודרה העונה החדשה של הסדרה, העונה החמישית.
בישראל הסרטים שודרו בערוץ הילדים למרות שהעונות החדשות של הסדרה שודרו בערוץ ניקלודיאון.
פסקול
לסרטים נוצר פסקול בעל 11 שירים שהושמע במהלך הסרטים. רוב השירים בפסקול הם חדשים וחלקם הופיעו בעונות החדשות שיצאו לסדרה. את שיר הנושא של הסרטים, אשר הופק לו גם קליפ, ביצעה במקור סימפוניק מילר. בדיבוב העברי כל השירים דובבו לעברית בניהולה המוזיקלי של אפי בן ישראל.
גביע המאה למהפכת מאי
גביע המאה למהפכת מאי (Copa Centenario Revolución de Mayo) הוא טורניר הקופה אמריקה הלא רשמי הראשון שהיה טורניר הגביע לקביעת אלופת דרום אמריקה בכדורגל והוא נערך בין מאי ליולי 1910.
הטורניר נחשב ללא-רשמי, כיוון שקונפדרציית הכדורגל של דרום אמריקה, מסרבת להכיר בו כטורניר תקני.
הטורניר נערך במלאת 100 שנה למהפכת מאי שפרצה בארגנטינה, ב-25 במאי 1810.
הטורניר נערך בשיטת ליגה, בין ארגנטינה, אורוגוואי וצ'ילה והוא נערך ללא טורנירי מוקדמות קודם לכן.
נבחרת כף ורדה בכדורסל
נבחרת כף ורדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של כף ורדה. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של כף ורדה.
נבחרת כף ורדה היא נבחרת חדשה יחסית שהישג השיא שלה הוא המקום השלישי באליפות אפריקה בכדורסל שנערכה בשנת 2007, כאשר היא מנצחת את נבחרות מרוקו, רואנדה, ניגריה ומצרים בדרכה אל ההישג המפתיע. למרות זאת, סיימה הנבחרת את משחקיה במאזן סלים שלילי בעקבות שתי תבוסות קשות לאלופה אנגולה בשלב הבתים המוקדם ובחצי הגמר.
בעקבות ההישג, העפילה נבחרת כף ורדה לטורניר המוקדמות של אולימפיאדת 2008 אך שם הובסה על ידי נבחרות ניו זילנד וגרמניה ולכן לא עלתה למשחקים האולימפיים.
נבחרת כף ורדה העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר גמר אליפות העולם בכדורסל שיתקיים בשנת 2023. נבחרת כף ורדה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים.
Mermaid vs Sailor
Mermaid vs Sailor (בעברית: בת ים נגד ספן) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, שיצא תחת שם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס. המיני-אלבום יצא לאור באופן עצמאי ב-23 בנובמבר 2007, והופץ דרך הפרופיל הרשמי שלה ברשת החברתית מייספייס. דיאמנדיס הקליטה בביתה שישה שירים עבורו, ויצרה כ-70 עותקי CD-R. בנוסף, היא שלחה את המיני-אלבום למספר חברות תקליטים בתקווה להשיג חוזה; בסופו של דבר היא הוחתמה ב-"679 רקורדינגס" בשנת 2008. המיני-אלבום הוא אוסף של רצועות אינדי פופ, ובהפקתם השתמשה הזמרת פעמים רבות בקלידים.
דיאמנדיס כתבה והפיקה בעצמה את כל ששת השירים המופיעים במיני-אלבום, באמצעות תוכנת המחשב GarageBand. חלק מהשירים נכללו מאוחר יותר בפרויקטים אחרים של דיאמנדיס, כדוגמת המיני-אלבום השני שלה, The Crown Jewels EP, משנת 2009, וכן השירים "Hermit the Frog" ו-"Seventeen" שנכללו באלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels, משנת 2010. Mermaid vs Sailor זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי מוזיקה, שטענו כי הוא מעיד על הפוטנציאל של דיאמנדיס כאמנית.
רקע ופרסום
דיאמנדיס החלה את הקריירה שלה כמוזיקאית בגיל 18, כשהחלה להגיע לאודישנים לתפקידים במחזות זמר בלונדון. על אף שנבחנה במספר אודישנים, היא לא הצליחה להשיג תפקידים, והחלה להלחין ולהפיק שירים בעצמה באמצעות התוכנה "GarageBand" במחשב הנייד האישי שלה. בערך בתקופה זו, היא החלה ללמוד לנגן על קלידים, הכלי בו השתמשתה רבות במיני-אלבום. לאחר שסיימה מספר שירים, היא אספה אותן לקלטת ושלה אותה למספר חברות תקליטים גדולות.
Mermaid vs Sailor יצא לאור ב-23 בנובמבר 2007, דרך דף הפרופיל הרשמי של דיאמנדיס ברשת החברתית מייספייס. ניתן היה לרכוש אותו באופן דיגיטלי כהורדה בתשלום או כעותק CD-R שהוכן בעבודת יד על ידי דיאמנדיס עצמה. לדבריה, היא הפיקה וארזה כ-70 עותקים פיזיים של המיני-אלבום. הדיסק הגיע בתוך שרוול שקוף העטוף במדבקות, ממתקים קשים וסרט. דיאמנדיס גבתה תשלום של הרכישה באמצעות עסקאות PayPal. בנובמבר 2009, יצרה חברת התקליטים הלא רשמית, Story Tailors, גרסת בוטלג למיני-אלבום, של 35 תקליטי ויניל בגודל 10 אינץ'.
במהלך פעילותה במייספייס, כינתה דיאמנדיס את עצמה "אמנית אינדי עם מטרות פופ". בשלב זה בקריירה שלה, לקחה דיאמנדיס השראה מאמניות כמו גוון סטפני ובריטני ספירס.
שירים וכתיבה
בסך הכל, Mermaid vs Sailor מכיל שישה שירים שדיאמנדיס כתבה, הפיקה והקליטה. שלושה מהשירים במיני-אלבום הופיעו בסופו של דבר באלבומים אחרים של הזמרת. ל-"Seventeen" ו-"Hermit the Frog", הקליטה הזמרת גרסאות חדשות, שנכללו באלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels, משנת 2010, אם כי הראשון נכלל רק כרצועת בונוס במהדורות הדלוקס היפנית והסטנדרט האמריקאית. "Simplify", הרצועה החמישית במיני-אלבום, הוקלטה גם הוא מחדש, ונכלל במיני-אלבום The Crown Jewels EP, משנת 2009.
ביקורות והשפעה
Mermaid vs Sailor זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ריק פולטון מהדיילי רקורד כתב כי המיני-אלבום גרם לחשיפה נרחבת של דיאמנדיס כאמנית, והרגיש שזה עזר לבסס אותה כ"עוד סיפור הצלחה של מייספייס".
בשנת 2008, שנה לאחר יציאת המיני-אלבום, הוחתמה דיאמנדיס בחברת התקליטים 679 רקורדינגס, חטיבת משנה של חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ. בהמשך, הפופולריות של המיני-אלבום ופרופיל המייספייס שלה הובילו לגילויה על ידי ראש ניאון גולד רקורדס, דרק דייוויס, שעבד עם דיאמנדיס במשך תקופה של שישה חודשים, וקבע לה, בין היתר, מופע חימום בהופעות של הזמר האוסטרלי גוטייה.
עלווית חורף
חלקי גופה העליונים אפרפרים-זיתניים, וגחונה בגוון לבן או צהבהב-חולי. תזונתה מורכבת מחרקים ומחסרי חוליות, והיא עצמה מהווה טרף ליונקים כגון חתולים וסמורים, ולעופות דורסים, בעיקר לסוגי הנץ השונים.
עלווית החורף מקננת בשטחי חורש פתוחים, באזורי האקלים הממוזג של אירופה ושל אסיה. הנקבה בונה קן בצורת סלסלה מקורה, על האדמה או בסמוך לה, ונוטלת את עיקר מלאכת הדגירה והטיפול בגוזלים, בעוד שהזכר מעורב בכך באופן מועט, אך הוא מגן על הטריטוריה מאויבים, והודף טורפים פוטנציאליים מהקן.
מרבית האוכלוסייה נודדת, וחורפת בעיקר בדרום אירופה ובמזרחה, בדרום אסיה ובצפון אפריקה. עלווית החורף היא חולפת מצויה ביותר בארץ ישראל בעת נדידתה בסתיו ובראשית האביב, וקיבלה את שמה העברי משום שהיא היחידה מבין מיני העלווית החולפים בארץ אשר גם נשארת לחרוף בה. קול שירתה האופייני, "צ'יף-צ'אף" עליז וחוזר על עצמו, שולט ביערות האורן בעונות אלו.
במין זה נכללים מספר תת-מינים, ותת-מינים טקסונומיים נוספים שבעבר סווגו אליו הופרדו בהמשך למינים בפני עצמם. בשל גודל אוכלוסייתה ותחום התפוצה הנרחב של עלווית החורף, הגדיר אותה איגוד השימור העולמי, IUCN, במצב שימור "ללא חשש", אך עם זאת תת-מין אחד שלה ככל הנראה נכחד.
מיון
ישנה הסכמה כללית על 3 תת-מינים של עלווית החורף. בנוסף, 3 תת-מינים שנחשבו בעבר תת-מינים של עלווית זו, שתפוצתם באיים הקנריים, בחצי האי האיברי ובקווקז, לרוב נחשבים כיום מינים בפני עצמם.
תת-מינים לשעבר
בעבר נחשבו כתת-מינים של עלווית חורף, אולם כיום גוברת הנטייה בקרב החוקרים לסווג אותן כמינים בפני עצמם.
אטימולוגיה
בעבר הוצעו שני שמות עבריים נוספים לסוג עלווית: מנדלי מוכר ספרים העניק לה את השם ציפור העפאים, והחוקר ישראל אהרוני נתן לה את השם ירוקית.
שם המין העברי של עלווית החורף, משקף את היותה היחידה מבין מיני העלווית החורפת בישראל.
שמה של עלווית החורף באנגלית, Chiffchaff, הוא אונומטופיה הרומזת לשירת ה"צ'יף-צ'אף" החוזרת ונשנית של התת-מינים האירופאים. לעלווית החורף שמות דומים בשפות אירופאיות אחרות, וכך למשל השם הגרמני הוא "זילפ-זאלפ" (Zilpzalp) והשם הוולשי הוא "סיף-סאף" (siff-saff).
שמה הערבי של עלווית החורף הוא "נקשארה צנאבייה".
השם המדעי מקורו ביוונית. שם הסוג Phylloscopus נגזר מהמילה phyllon / φυλλον, שמשמעה "עלווה", ומהמילה skopeo / σκοπεω, שמשמעה "צופה", כלומר "צופה בעלווה". שם זה רומז לכך שעלוויות נוהגות לבלות חלק ניכר מזמנן בחיפוש מזון על עצים, ומשום שהן נוהגת לצפות, לטפס ולנתר על עלוות הצמחים כדי ללכוד חרקים. שם המין collybita הוא עיוות של השם kollubistes שמשמעו "חלפן כספים" - והוא רומז לצליל שירתן המזכיר רשרוש מטבעות.
תיאור
עלווית החורף היא ציפור קטנה, בעלת מראה גוצי, שאורכה 10 עד 12 ס"מ. משקלו של הזכר 7 עד 8 גרם, והנקבה שוקלת 6 עד 7 גרם. הפרטים הבוגרים הצעירים של התת-מין המערבי קוליביטה הם בעלי חלק עליון בצבע חום וירקרק דהוי, גחון בגוון לבן ההופך לצהבהב בצדדים, ופס קצר של גבת העין בצבע לבן. גוון הרגליים והמקור כהה. האברות הראשוניות של נוצות התעופה קצרות. ככל שהנוצות מתבלות הן הופכות לעמומות יותר בצבען, והצבע הצהבהב בצדי הגוף התחתון נוטה לדהות, אולם לאחר עונת הרבייה הציפור עוברת תהליך ממושך של נשירת הנוצות והחלפתן בכל הגוף לקראת הנדידה. הפרחונים והפרטים הצעירים חומים יותר בחלק הגוף העליון לעומת הבוגרים, והחלק התחתון צהוב-לבן, אך אלו יחליפו את נוצותיהם כ-10 שבועות לאחר צמיחת נוצותיהם הראשונות. לאחר החלפת הנוצות, הן הפרטים הבוגרים והן הפרטים הצעירים יתאפיינו בחלק גוף עליון בעל גוון בהיר יותר וירוק יותר, ובגוון חיוור יותר של גבת העין.
מאפיין בולט של ציפור שיר זו היא שירת ה"צ'יף-צ'אף" עליזה וחוזרת על עצמה, בישראל מאפיין זה ניכר במיוחד טרם נדידתה צפונה באביב. הקריאה, הנשמעת כעין "ויט" חד-הברתי, שונה מקריאת העלווית האפורה שנשמעת כ "הואיט" דו-הברתי, או "היואיט" של העלווית לבנת הבטן.
כשהיא אינה שרה, קשה לזהות את עלווית החורף ולהבדילה מעלוויות אחרות אשר להן צבע ירקרק בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון. במיוחד קשה להבדילה מן העלווית האפורה, אולם במין זה האברות הראשוניות של נוצות התעופה ארוכות יותר, הוא בעל מופע חלק ובהיר יותר, וצבע רגליו חיוור ובהיר יותר מרגליה השחורות של עלווית החורף. קל גם לבלבל את עלווית לבנת-בטן ,P. bonelli, עם תת-המין המזרחי של עלווית החורף tristis, אולם פניה של הראשונה אפורות בהירות יותר, עם פס גבה פחות מודגש, וכנפיה ירקרקות יותר ונראות מחודדות יותר בתעופה. בנוסף, לעלווית החורף תנועות הצלפה ייחודיות של זנבה למטה והצידה, המבדילות אותה מיתר העלוויות, התנהגות זו מסבירה את הפירוש המילולי של שמה ההודי "זנבנוע".
תפוצה ובתי גידול
בעונת הרבייה מעדיפה עלווית החורף חורשים או שטחים פתוחים עם עצים גבוהים (בגובה של 5 מטר לפחות), בסביבת צמחייה מעורבת נמוכה של שרך, סרפד וכדומה, שבה ייבנה הקן. בית גידולה הוא ספציפי למדי, ואפילו קרובי משפחתה אינם שותפים לו; לדוגמה, העלווית האפורה מעדיפה עצים צעירים יותר, וההעלווית הירוקה מעדיפה פחות צמחיית שיחים. בתקופת החורף בית גידולה של עלווית החורף מגוון יותר, וכולל גם שיחים נמוכים, כך שתלותה בעצים פחותה. היא נמצאת לעיתים תכופות ליד מקורות מים, שלא כעלווית אפורה אשר סובלת גם סביבה צחיחה יותר. בעשרות השנים האחרונות מזוהה נטייה מתגברת אצלה להעביר את החורף במערב-אירופה, צפונה בהרבה מהאזורים המסורתיים, במיוחד לחופיה של דרום אנגליה ובאזורי מיקרו-אקלים של מרכז לונדון האורבנית. בין הפרטים הנשארים לחורף נמצאו גם מבקרים של כמה תת-מינים מזרחיים כגון אבייטינוס וטריסטיס, כך שבוודאות לא כולם גם מקננים באותם אזורים, אף על פי שחלקם מקננים שם ללא ספק,
בארץ ישראל עלווית החורף היא חולפת מצויה ביותר בסתיו, מסוף ספטמבר ועד סוף נובמבר, ולקראת האביב, מסוף פברואר ועד אפריל. חלק מן האוכלוסייה גם מבלה את שאר החורף בארץ. אוכלוסיות אלו הם בעיקר מתת-המין אבייטינוס וכן מתת-המין קוליביטה. עלוויות חורף שטובעו בהונגריה ובפינלנד נמצאו בארץ, ועלוויות חורף שטובעו בארץ נמצאו בפולין, בגרמניה ובפינלנד, וכן בקפריסין ובמצרים. בית הגידול האופייני לעלווית החורף בארץ הם יערות האורן, וקול שירתה שולט בהם בחודשי החורף. היא נמצאת גם בחורש, בנופי שיחים נמוכים, בגינות ובשדות חקלאיים.
טריטוריה
הזכר טריטוריאלי מאוד בעונת הרבייה, ומגן בחירוף נפש על ליבת הטריטוריה שלו, שרוחבה האופייני כ-20 מטר, מזכרי עלווית אחרים. הוא עשוי לתקוף גם ציפורים קטנות ממינים אחרים. הזכר בעל התנהגות סקרנית וחסרת פחד, ויתקוף אף את הטורפים המסוכנים ביותר, כגון החמוס, אם יתקרבו לקן, וגם את שודדי-הביצים כגון העורבני שחור-הכיפה. הוא שר מעמדת תצפית בולטת, ונראה כי כך הוא מפרסם את ביסוס הטריטוריה שלו ויוצר קשר עם הנקבה, ולא כאסטרטגיית הורה מגונן.
מעבר לליבת הטריטוריה, שבה ייבנה הקן, ישנו תחום גדול יותר המשמש כמקור מזון ומשתנה בגודלו, אבל לרוב גדול בשטחו פי עשרה או יותר. משערים כי שטח התזונה של הנקבה גדול מזה של הזכר. לאחר סיום תקופת הרבייה, מין זה נוטש את הטריטוריה שלו, ועשוי להצטרף ללהקות קטנות הכוללות סבכיים אחרים טרם נדידתם.
רבייה
גודל התטולה הוא בין 2 ל-7 ביצים (בדרך כלל 5 או 6), שצבען לבן מלוכלך ועליו נקודות קטנטנות, אדמומיות, סגולות או שחרחרות. אורך הביצה כ-1.5 ס"מ ורוחבה 1.2 ס"מ. הנקבה דוגרת על ביצים אלו למשך 13–14 ימים עד בקיעת גוזלים עירומים ועיוורים. הנקבה מחממת את הגוזלים ומאכילה אותם למשך 14–15 ימים נוספים עד פריחתם מן הקן. הזכר משתתף בהאכלת הפרחונים רק לעיתים נדירות, במיוחד כשמזג אוויר לא נוח מגביל את אספקת החרקים או אם הנקבה נעלמת. לאחר הפריחה מהקן, הפרחונים נשארים בקרבת הקן למשך 3 או 4 שבועות, כשהנקבה ממשיכה להאכיל אותם, והם ישנים בקרבתה, אף כי יחסי קרבה אלו נוטים להחלש לאחר השבועיים הראשונים לפריחתם מהקן. בתחום תפוצתה הצפוני יש זמן למחזור אחד בלבד של גוזלים בעונת רבייה עקב הקיץ הקצר, אולם מחזור שני שכיח בתחומי התפוצה המרכזיים והדרומיים.
אף על פי שזוגות נשארים יחד לאורך תקופת הרבייה ופוליגמיה איננה שכיחה, ואפילו אם הזכר והנקבה יחזרו לאותו אתר הקינון בעונה הבאה, אין ביניהם הכרה הנראית לעין או נאמנות. הכלאה עם מינים אחרים, חוץ מאלו שהוזכרו כאן כתת-מינים לשעבר של עלווית החורף, היא דבר נדיר, אולם ידועים כמה מקרים כאלו עם עלווית אפורה. הכלאה שכזו מניבה שירה מעורבבת, אולם אין במאפיין זה בלבד כדי להעיד על המין עמו הוכלאה עלווית החורף.
בעבר לא היה ידוע על קינונים של עלוויות חורף בישראל, אך במהלך סקר טבע בחרמון ב-28 באפריל 2013, התגלו פרטים בשירה ובמצגי חיזור, דבר שרמז על קינון אפשרי. לאחר מחקר התגלה כי קיימת אוכלוסייה מקננת באזור, השייכת לתת-מין לא ידוע, ואולי אף לאחד חדש שטרם הוגדר.
תזונה
בדומה למרבית הסבכיים של העולם הישן, ציפור קטנה זו אוכלת חרקים, אותם היא לוכדת בעלוות העצים, בדרך כלל במרכז ובחלק העליון של חופות העצים בגבהים של 10 מטרים, לעיתים רחוקות יותר בחלקם התחתון של העצים או בשיחים, ולעיתים נדירות על הקרקע. העלוויות מצויות בתנועה ללא הרף, כשהן סורקות במבטן עלים וענפים תוך כדי קפיצות מענף לענף, או תוך כדי ריחוף קצר באוויר. עלווית החורף תועדה כשהיא ניזונה במיני זבובים השייכים ללמעלה מ-50 משפחות שונות בסדרת הזבובאים, כנימות עלה וחסרי חוליות אחרים בגודל קטן עד בינוני. היא אינה בוחלת גם בביצים ובזחלים של פרפרים ועשים, במיוחד אלו הנמצאים בתקופת החורף. מוערך כי צריכת כמות החרקים היומית שלה שווה לכשליש ממשקל גופה, ובתקופת הסתיו היא תהיה עסוקה באכילה ללא הרף לשם צבירת שומן המשמש כדלק לנדידה הארוכה. באביב ניזונות העלוויות לעיתים מצוף ואבקת פרחים.
טורפים וסכנות
בדומה לציפורים קטנות אחרות, שיעורי התמותה בשנה הראשונה לחייהן של עלוויות גבוהים, אולם פרטים בוגרים בגילאי 3 עד 4 שנים מתועדים בקביעות, והבוגר ביותר שתועד היה בגיל של למעלה מ-7 שנים. ביצים, גוזלים ופרחונים של מין מקנן-קרקע זה נטרפים על ידי חמוסים, סמורים, ועורביים כגון העקעק הזנבתן. הבוגרים ניצודים על ידי דורסים, במיוחד ממשפחת הנציים. ציפורים קטנות נתונות גם לחסדי מזג האוויר, במיוחד בתקופת הנדידה, אולם גם באזורי הקינון והחריפה.
עלווית החורף משמשת לעיתים כפונדקאי למיני עופות טפילים ממשפחת הקוקייתיים כגון הקוקייה האירופית, אולם בדרך-כלל היא מזהה ודוחה ביצים זרות של טפילים אלו, ורק לעיתים נדירות היא מתפתה לגדל גוזלים של מינים טפילים עד לפריחתם. כמו בציפורי שיר אחרות, המעי של עלווית החורף עלול להיות נגוע בתולעים נימיות, ונוצותיה בטפילים חיצוניים, כמו מינים שונים של קרציות עופות.
סוגי הנזק העיקריים שמסב האדם לעלווית החורף הם בלתי ישירים, דרך בירוא יערות הפוגע בבית גידולה, טריפה על ידי חתולי בית וחתולי רחוב, והתנגשות עלוויות במעופן בחלונות בניינים ומכוניות. מבין אלו רק לבירוא היערות יש השפעה חמורה על האוכלוסייה. עם-זאת, תודות לתפוצתם הגאוגרפית הרחבה של התת-מינים אבייטינוס וטריסטיס ולמדיניות שימור היערות בשטחו של תת-המין קוליביטה, עתידה של עלווית החורף ככל הנראה בטוח מהכחדה.
מצב שימור
לעלווית החורף תחום תפוצה נרחב, הנאמד ב-10 מיליון קילומטרים רבועים בהיקף גלובלי, ואוכלוסייתה מוערכת ב-60 מיליון עד 120 מיליון פרטים באירופה בלבד. אף שמגמת הריבוי באוכלוסייה העולמית לא נאמדה, נראה כי המין אינו מתקרב לסף הקריטריון של הרשימה האדומה של IUCN, המצביע על מגמת ירידה באוכלוסייה. (קריטריון זה משמעו מגמת ירידה של 30 אחוז ב-10 שנים או 3 דורות), מסיבה זו האוכלוסייה דורגה במצב ללא חשש. כל התת-מינים העיקריים אינם נמצאים בסכנה, אולם תת-המין P. c. exsul ככל הנראה נכחד. נראה שתחום תפוצתו של תת-מין קוליביטה מתרחב, עם מגמה צפונה לעבר סקוטלנד, נורווגיה ושוודיה, וקיימת אוכלוסייה המתפשטת בדנמרק.
יוהאן גיאורג אלברכטסברגר
יוהאן גיאורג אלברכטסברגר (בגרמנית: Johann Georg Albrechtsberger; 3 בפברואר 1736 - 7 במרץ 1809) היה מוזיקאי אוסטרי.
חייו
אלברכטסברגר נולד בקלוסטרנויבורג (באוסטריה התחתית), סמוך לווינה, במשפחתו של איכר ועגלון. את ילדותו ונעוריו בילה בעיירות ובמנזרים שלאורך הדנובה. הוא למד תחילה אצל הנזירים האוגוסטינים ביישוב הולדתו, כולל נגינה בעוגב ובאסו קונטינואו ויסודות בהלחנה. מגיל 7 שר כנער מקהלה. בהמשך בשנים 1753-1749 למד מוזיקה והיה נער מקהלה במנזר מלק. כבר אז הצטיין בשליטתו על אמנות הקונטרפונקט והלחין יצירות ראשונות קאמריות, ליטורגיות ואורטוריות. אחר כך למד פילוסופיה בסמינר בנדיקטיני בווינה והתמחה בתורת הקונטרפונקט. הוא עבד כנגן עוגב בראב בשנת 1755 וב"מריה טאפרל" ב-1757 ואחר התקבל לעבודה במנזר מלק. בשנת 1772 התמנה לנגן עוגב בחצר המלכות בווינה וב-1792 היה לממונה על המוזיקה בקתדרלת שטפאן הקדוש.
המוניטין שיצאו לו כתאורטיקאי מוזיקה משכו אליו מספר רב של תלמידים בבירה האוסטרית, מהם שהיו למוזיקאים ידועי שם. עם אלה נמנים יוהאן נפומוק הומל, איגנץ מושלס, יוזף גלינק, יוזף וייגל ולודוויג ואן בטהובן. בטהובן הגיע לווינה בשנת 1792 ללמוד אצל היידן, אך כעבור זמן קצר יצא מכליו, כשעבודתו לא זכתה לתשומת הלב ולתיקונים שציפה להם. היידן המליץ על ידידו אלברכטסברגר ובטהובן עבר ללמוד אצלו הרמוניה וקונטרפונקט. עם סיום לימודיו ציין התלמיד הצעיר, "סבלנות, חריצות, התמדה וכנות מובילים להצלחה," הגות המשקפת את פילוסופיית היצירה של אלברכטסברגר עצמו.
אלברכטסברגר מת בווינה ונקבר בסנט מרקס.
אלברכטסברגר היה נשוי (משנת 1768) עם רוזלי לבית וייס, בת של פסל מאגנבורג ונולדו להם 15 ילדים, מהם רק שישה שרדו אחרי מותו.
יצירתו
יצירותיו שיצאו לאור כוללות פרלודים, פוגות וסונאטות לפסנתר ועוגב, רביעיות מיתרים ועוד; אבל רוב יצירותיו, ווקאליות ואינסטרומנטליות, קיימות רק בכתב יד. הן שמורות בספרייה של "עמותת ידידי המוזיקה" בווינה.
בסביבות 1765 כתב אלברכטסברגר לפחות שבעה קונצ'רטי לנבל פה (Jew's harp) וכלי מיתר (שלושה מהם שמורים בספרייה ההונגרית הלאומית בבודפשט). אלה הן יצירות נעימות, כתובות היטב בסגנון גאלאנט.
ככל הנראה, השירות החשוב ביותר שאלברכטסברגר עשה למוזיקה בא לביטוי בעבודתו התאורטית. בשנת 1790 פרסם בלייפציג מסה על הלחנה, שיצאה במהדורה שלישית בשנת 1821. קובץ של כתביו בנושא הרמוניה, בשלושה כרכים, יצא לאור בפיקוח תלמידו איגנץ פון זייפריד ב-1826. גרסה אנגלית של קובץ זה יצאה לאור בהוצאת נובלו ב-1855. סגנון כתיבתו נשען על הקונטרפונקט של יוהאן יוזף פוקס, שהיה ממונה על המוזיקה בקתדרלת שטפאן הקדוש בשנים 1713 - 1741, המשרה שאליה התמנה אלברכטסברגר כעבור 52 שנים.
אחת מיצירותיו המוכרות ביותר הוא הקונצ'רטו לטרומבון אלט ותזמורת בסי במול מז'ור. קונצ'רטו זה זוכה להוקרה בחוגי הטרומבוניסטים, שמספר היצירות שנכתבו לכלי הנגינה שלהם בתקופה הקלאסית מועט מאוד.
נורית גפן
נורית גפן (נולדה ב-10 באוקטובר 1944) היא אשת טלוויזיה ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם נורית מקובר ברמת גן, טרם קום המדינה, לברוך וגאולה מקובר. משפחת אביה מפולין ומשפחת אימה מסוריה. בגיל 16, החלה לצאת עם יהורם גאון. לאחר כשנתיים וחצי נפרדו. בנעוריה, סבלה מעקמת ועברה ניתוח בגיל 17. עקב כך שוחררה משירות בצה"ל . בשנת 1969, בגיל 25, נישאה ליוצר יהונתן גפן בחצר ביתם של משה דיין ורות דיין. ב-1971 נולדה בתם, הסופרת והשחקנית שירה גפן, ובשנת 1973 נולד בנם, המוזיקאי אביב גפן.
בשנות השבעים נהפך בית המשפחה למוקד חשיפה, וקשיי משפחתה של גפן היוו עניין תקשורתי רב בעיתונים כמו "העולם הזה". לאורך השנים נהפכה גפן לדמות ציבורית, כשהתראיינה רבות על משפחתה הידועה, והודתה על תפקודה הלא יציב כאם לילדיה. גם גירושיה מיהונתן גפן היו מקור לעניין תקשורתי רחב.
ENIAK Antique
ENIAK Antique (בספרדית: ENIAK Antique) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר, 2 מושבים מתוצרת יצרנית הרכב הארגניטינית ENIAK S.Aאשר יוצרה בין השנים 1983–1989.
נורית גפן
ביוגרפיה
בשנת 1993, השתתפה בקליפ של בנה לשיר "בוכה על הקבר". בשנת 2003 השתתפה בסרט "זהירות מצלמה" לצד יהודה ברקן וג'וזי כץ. באותה שנה השתתפה בסרט תיעודי על חיי בנה, "אביב", שרובו ערוך מחומר אותו צילמה בעצמה יחד עם בנה לאורך הנקודות החשובות בקריירה שלו. בשנת 2005 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של גור בנטביץ' "בסימן ונוס" לצד גורי אלפי, נטע גרטי ויהודה לוי. בשנת 2007 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הבלוגרים", אשר שודרה בערוץ הילדים.
ENIAK Antique
דגם ה-"ENIAK Antique" בצורתו החיצונית, דומה למכוניות רודסטר שיוצרו בבריטניה בשנות ה-30 וה-40.
נורית גפן
ביוגרפיה
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "אף פעם לא מאוחר" של "רשת". החל משנת 2021 משמשת כפאנליסטית קבועה בתוכנית "גלית ואילנית". החל משנת 2022, מגישה את הפודקאסט "באות בזמן" עם הבמאית ומפיקה דליה גוטמן.
ג'ון קרייטון
ג'ון קרייטון (באנגלית: John Oliver Creighton ; נולד ב-28 באפריל 1943 אורנג', טקסס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל לשעבר של נאס"א.
קורות חיים
ג'ון קרייטון נולד בעיירה אורנג' שבמדינת טקסס וגדל בסיאטל. לאחר לימודי בית הספר הוא סיים תואר ראשון באקדמיה הימית של ארצות הברית בשנת 1966. לאחר סיום הלימודים, בשנת 1967 הוא סיים קורס טיס. בשנים 1968 ו-1970 הוא היה טייס מקדונל דאגלס F-4 פנטום והוצב בנושאת מטוסים Ranger שפעלה במלחמת וייטנאם. ביוני 1970 הוא חזר לארצות הברית ועבר קורס טיסי ניסוי. בהמשך הוא עבר הסבה ל-"F-14 טומקט" ושירת בנושאת מטוסים "אנטרפרייז". במהלך שירותו הוא ביצע 175 טיסות מבצעיות.
בשנת 1978 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
שירות בתחום החלל
בשנת 1978 קרייטון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. במשימת STS-51-G בשנת 1985 הוא היה טייס של מעבורת החלל דיסקברי (דניאל ברנדנסטיין היה מפקד צוות). 1990 הוא היה מפקד צוות שהמריא על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס. בשנת 1991 הוא היה מפקד צוות של STS-48 על מעבורת החלל דיסקברי.
בשנת 1992 קרייטון פרש מנאס"א.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א קרייטון עבד כטייס ניסוי בבואינג. בשנת 1997 הוא היה מועמד לסנאט של וושינגטון, אך לא נבחר.
עורקי מתוך היד הכפיים
עוֹרְקֵי מְתוֹךְ הַיָּד הַכַּפִּיִּים (TA: arteriae metacarpales palmares) הם קבוצה של עורקים בכף היד היוצאים מקשת כף היד העמוקה.
עורקים אלה נעים בכיוון האצבעות על גבי השרירים הבין-גרמיים ומשיקים במרווח האצבעות עם עורקי האצבעות הכפיים המשותפים של קשת כף היד השטחית.
מתחם היריד הבין-לאומי על שם רשיד כראמי
מתחם היריד הבין-לאומי על שם רשיד כראמי (בערבית: معرض رشيد كرامي الدولي في طرابلس) הוא מתחם בעיר טריפולי שבמחוז צפון לבנון במדינת לבנון. היה אמור לארח יריד בין-לאומי שנתי, אך בנייתו מעולם לא הושלמה עקב מלחמת האזרחים בלבנון. המתחם האליפטי, שתוכנן על ידי האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר, ממוקם בין המרכז ההיסטורי של העיר ובין אזור הנמל "אל-מינא" ושטחו כ-70 הקטאר.
על-אף שבנייתו לא הושלמה לחלוטין והעובדה שמעולם לא שימש את מטרתו המקורית, המבנים בו עדיין נחשבים לאחת הדוגמאות הבולטות והמרשימות ביותר לאדריכלות מודרנית בארצות ערב והמזרח התיכון, ועל כן ב-2023 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, בתקופת נשיאותו של פואד שהאב, קודמה בלבנון מדיניות כללית של מודרניזציה והפחתת הפערים בין הפריפריה הלבנונית לבין הבירה ביירות. עיקרון חשוב במדיניות היה הפיכתה של העיר הצפונית טריפולי למרכז כלכלי משמעותי יותר. בשל פתיחת מספר ירידים בין-לאומיים בארצות ערב, בדמשק שבסוריה ובבגדאד שבעיראק, הוחלט ליזום יריד כזה בטריפולי. היוזמה קודמה על ידי ראש הממשלה רשיד כראמי, שהגיע מאזור טריפולי, ואושרה בהחלטת ממשלה ב-1959.
כשנימאייר פרסם את תוכניתו בכתבי עת לאדריכלות ציין שלא אהב את בחירת המגרש הייעודי, שכן נבחר ללא מחקר מקדים של התוואי העירוני הקיים. נימאייר סבר כי מגרש אדמה בסמוך לחוף הים התיכון היה עדיף בהרבה. נימאייר תכנן את הפרויקט כך שייקשר בין המרכז ההיסטורי ובין הנמל, ועל כן תכנן גם שכונות מסביב לפרויקט ליצירת מוקד עירוני שלישי שישלים את הרצף בכל העיר. באופן כללי תפס נימאייר את הפרויקט כאפשרות לשיפור המרחב העירוני בטריפולי בכללותו. הוא שם דגש על שטחים פתוחים נרחבים ואטרקציות, שלא קשורות במישרין ליריד. שטחים אלה ישרתו את כלל אוכלוסיית העיר לאורך זמן, יעודדו התכנסויות ציבוריות ללא הקשר דתי ויביאו ל"מודרניזציה חברתית" בנוסף לאדריכלית. כמו כן, בניגוד לתכנוני ירידים דומים עד אז שכללו ריבוי ביתנים קטנים ונפרדים (עיצוב שנימאייר תפס כ"אדריכלות רעה" ו"מבלבלת"), תכנן נימאייר מבנה מרכזי גדול מאוד לתצוגות של המדינות שיתארחו ביריד במעין צורת בומרנג שייצור רצף והרמוניה לאורך כל הפרויקט – עיצוב שנעשה בהשראת תוכנית הפיילוט של ברזיליה.
התכנון המקורי של נימאייר ראה במתחם חלק אינטגרלי מהרצף העירוני ורצה שיהיה פתוח ונגיש לשאר העיר באמצעות סלילת כביש מרכזי, אך בפועל הממשלה הלבנונית דחפה לגרסה שאפתנית פחות וקלה יותר לאבטחה בעיצוב הסופי - כך שהמתחם היה מגודר, השכונות ההיקפיות שנימאייר תכנן לא יצאו לפועל והכביש הוסט אל מחוץ למתחם, אם-כי קרוב אליו.
לאחר שתוכנית נימאייר התקבלה, למעשה נגמרה המעורבות הישירה שלו כמעט לחלוטין, ובניית הפרויקט, שהיה אחד מהמורכבים והגדולים שנעשו בלבנון, נעשתה על ידי מספר חברות הנדסה ובנייה מקומיות. טקס הנחת אבן הפינה התרחש ב-1 באוקטובר 1963, אך העבודות המשמעותיות החלו רק ב-1967, לאחר שנים של התאמות בתכנון, משא ומתן עם הקבלנים ובירוקרטיה.
ב-1975, לאחר שהעבודות התקדמו באיטיות יחסית בשל קשיים תקציביים אך היו לקראת שלבי סיום, פרצה מלחמת האזרחים בלבנון והפרויקט נעצר לחלוטין. בשל מיקום המתחם קרוב לכניסה של טריפולי ולנתיבי התחבורה הראשיים, הוא הפך למעוז אסטרטגי שהחליף ידיים פעמים רבות. במשך תקופה קצרה הוא היה מפקדה של הכוחות המזוינים של סוריה לאחר שנסוגו לצפון לבנון במהלך מלחמת לבנון הראשונה עם ישראל. הכוחות השונים ששלטו על המתחם בזזו כמעט את כל הציוד שהיה בו למעט שלדי הבניינים, והוא נפגע במקומות שונים בצורה קלה מנזקי לחימה. ב-1990, לאחר סיום הלחימה, החל המתחם להיקרא על שם רשיד כראמי, שנרצח בהתנקשות ב-1987 במהלך המלחמה.
בשנים שלאחר מכן היו שני ניסיונות שיפוץ של המתחם, אחד ב-1993 ואחד מסיבי יותר ב-1997, שנעשו ללא התייעצות עם נימאייר וששינו את המטרות והמאפיינים של מספר מבנים. במהלך השיפוץ, מתחם מגורים אחד הפך למלון, ששינה לחלוטין את מאפייניו האדריכליים. בהמשך העשור תכנן משרד הנוער והספורט של לבנון בניית אצטדיון כדורגל בחלק הדרומי של המתחם לרגל גביע אסיה בכדורגל 2000 שלבנון אירחה, אך בעקבות לחץ ציבורי התוכנית הוסטה לחלק אחר של העיר. ב-2001 עלתה תוכנית להפוך את המתחם לפארק שעשועים, מעין "דיסנילנד מזרח-תיכוני"; גם הפעם נעשה קמפיין ציבורי נגד התוכנית. ב-2006 האתר הוסף לרשימת המעקב של אתרים בסיכון של קרן המונומנטים העולמית, וגם הפעם התוכנית נזנחה. ב-2006 עלתה תוכנית להפוך אותו ליריד של סחורות מיובאות-סיניות, אך אישור התוכנית נעצר בעקבות מלחמת לבנון השנייה שפרצה באותה שנה והעימות בין צבא לבנון והארגון האסלאמיסטי פתח אל-אסלאם. תחילת מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011 והשפעותיה על לבנון קברו את התוכנית לחלוטין. על-אף שתוכניות שיקום כלליות של המיזם לא אושרו, השיפוצים החלקיים הביאו לכך שחלקים מהמתחם החלו להיות בשימוש, כמו התיאטרון הפתוח שאירח הופעות עד 2016 ותערוכות שמתקיימות בחלק הדרומי המשופץ של הביתן המרכזי.
ב-2019 יזמה ממשלת לבנון הקמה של "מרכז ידע וחדשנות", שאמור לעזור ליצירת תעשיית היי-טק בעיר ולשפר את מצבה הכלכלי, בחלק המערבי והשומם יחסית של המתחם. הממשלה פתחה במכרז בינלאומי לתכנון המרכז, בשיתוף גופים לאומיים ובין-לאומיים לאדריכלות ולשימור, תוך דרישה שהמרכז החדש יתחשב במבנים הקיימים ויסייע בשימור שלהם ושל התכנון המקורי של נימאייר. המכרז הושלם אך הפרויקט נתקע לאור המשבר הכלכלי החמור שהחל בלבנון בסוף 2019.
ב-2018 לבנון הוסיפה את האתר לרשימת המועמדים שלה להכרזה על אתר מורשת עולמית, ובנוסף קרן גטי נתנה מענק בשביל תכנון תוכנית שיקום כוללנית לאתר בשיתוף אונסק"ו, במסגרת תוכנית כוללת של הקרן לשימור מבני אדריכלות מודרנית. במרץ 2022 הפרלמנט הלבנוני אימץ חוק שאמור לאפשר את שימור האתר בהתאם לסטנדרטים של אונסק"ו.
בינואר 2023, בכינוס מיוחד של ועדת המורשת העולמית, המתחם הוכרז כאתר מורשת עולמית בהליך חירום מזורז יחסית. זאת, לנוכח המשבר הכלכלי בלבנון ומצבו המידרדר של המתחם, והוא הוגדר בהתאם כאתר מורשת עולמית בסיכון. בנימוקים להחלטת הוועדה הוזכרו הייחודיות של האתר כדוגמה בולטת לאדריכלות מודרנית בעולם הערבי. זאת, לנוכח בשל קנה המידה הגדול, השילוב של מרכיבים מהאדריכלות האסלאמית והלבנונית-מסורתית והשפעתו על האדריכלות בלבנון בדור שלאחר בנייתו; הייצוגיות של תופעת הירידים הבין-לאומיים שצמחו בעולם הערבי ככלי לחיזוק הלאומיות וההשתלבות במודרניזציה העולמית; הייחודיות שלו לעומת מתחמי ירידים קודמים והניסיון להשפיע בצורה רחבה יותר על המרחב העירוני; והעובדה שעל אף מצבו המידרדר והלא-מושלם, שלדי המבנים ואלמנטים נוספים במתחם השתמרו בצורה מספיק טובה בשביל להראות את התכנון המקורי של נימאייר ואת החשיבות שלו.
הרכב המתחם
המתחם משתרע על אליפסה ששטחה 72 הקטאר, שבמרכזה מבנה התערוכות הגדול ומסביב לו נמצאים 14 מבנים משמעותיים (רובם בצד הקעור של המבנה המרכזי), בריכות השתקפות, שטחים ירוקים פתוחים ומגרש חניה.
מבני הכניסה
הכניסה הראשית למתחם נמצאת קרוב לקצה הדרומי של המבנה המרכזי. היא כוללת עלייה שבסופה נמצאים רחבה גדולה עם תרנים שיועדו לדגלי המדינות המתארחות, מבנה שיועד לקבלת פני הבאים ולפנאי ולצדו פורטיקו, שעוצב בהשראה "מסורתית-ערבית", ממנו ניתן לצפות על כל המתחם. המבנה שופץ בשנות ה-90 של המאה ה-20 כדי לשכן בו את משרדי ניהול המתחם והוא השתמר במצב טוב יחסית.
מבנה התערוכות הגדול
המבנה המרכזי שלפי התוכנית של נימאייר כל הפרויקט סובב סביבו ובו המדינות המתארחות ביריד היו יכולות להקים את הדוכנים שלהן. למעשה מדובר בתקרת בטון, שבמרכזה היא קשתית ובקצותיה יש חלקים ישרים שמייצרים צורת בומרנג, כאשר מוחזקת על ידי שתי שורות של עמודי בטון לאורך הבומרנג ומחוזקת על ידי קורות חיצוניות (inverted beams) מעל הגג. אורך הבומרנג 640 מטר (כאשר אורך החלק הקשתי 300 מטר ואורך כל אחד מהחלקים הישרים 170 מטר), רוחבה 70 מטרים והגובה תחתיה הוא שישה מטרים. בין החלק הקשתי לחלקים הישרים תוכננו פתחים בתקרה בצורה עין. בשנות ה-90 החלק הדרומי של המבנה שופץ ונוצרו כמה חללים סגורים על ידי הוספת קירות זכוכית בין עמודי הבטון, והם משמשים לתערוכות וכנסים בהיקפים קטנים. לעומתו החלק הצפוני הוזנח ומצבו הידרדר ברמה שהוא דורש שיפוץ משמעותי כדי לשמור על שלמותו.
בית ההארחה (פרויקט מנג'רה)
בית ההארחה היה אמור להכיל 14 חדרים עבור אורחים חשובים מאוד. הוא בן קומה אחת, ובמרכזו יש אטריום לא מקורה שאמור לדמות חוש - סוג של חצר פנימית שאופיינית בחלקים מהעולם הערבי וכן בטריפולי העתיקה. התקרה שלו מורכבת מקורות בטון שיוצרות מעין מבנה של פרגולה. ב-2016, בסיוע האיחוד האירופי, התחיל פרויקט שיפוץ של המבנה, תוך שימור המאפיינים האדריכליים שלו, כך שיוכל לשמש למטרה חדשה: פרויקט "מנג'רה" (منجرة, Minjara, מילולית: "נגרייה") שנועד לתת מתחם שיעזור לשקם את תעשיית הנגרות המסורתית של טריפולי שדעכה החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-20. הפרויקט הושלם ב-2018 והחל לספק מתחם עבודה לנגרים מקומיים ולסייע להם בשיווק הרהיטים שלהם. ב-2022 פרויקט השיפוץ של בית ההארחה זכה בפרס אגא חאן לאדריכלות.
הביתן הלבנוני
מבנה ריבועי בקרבת הקצה הדרומי של המבנה המרכזי, אשר מוקף כולו על ידי בריכת השתקפות ומקושר לשאר המתחם על ידי גשר מבטון. לפי חלק מהמקורות הוא נועד לשמש כ"מוזיאון לבנון". במרכזו חלל סגור על ידי מעטפת זכוכית עם עמודי פלדה, שמוקפים בארקדה מבטון. המבנה דומה מאוד למבנה אחר שנימאייר תכנן באותה תקופה - ארמון איטמרטי בברזיליה, משכנו של משרד החוץ הברזילאי ; אך בניגוד לארמון איטמרטי בו נימאייר תכנן מעטפת שמורכבת מקשתות חצי עגולות, בביתן הלבנוני הוא השתמש בקשתות מחודדות, מאפיין בולט באדריכלות האסלאמית.
בניית המבנה כמעט הושלמה לחלוטין לפני הפסקת הבנייה ב-1975, אך מאז הוא לא תוחזק, הפלדה החלידה והרבה מהאובייקטים בתוך המבנה למעט השלד נגנבו.
התיאטרון הניסיוני
מבנה של כיפת בטון בגובה 60 מטרים שהייתה אמורה להכיל תיאטרון עם 1,000 מושבים, עם במה עגולה במרכזו. נימאייר ייעד אותו להיות "תיאטרון ניסיוני" שיציג מגוון רחב של סגנונות.
המבנה מזכיר כיפות אחרות שנימאייר תכנן, כמו היכל הישיבות במטה של המפלגה הקומוניסטית של צרפת בפריז שהושלם ב-1970 והמוזיאון הלאומי אונסטינו גימראיס  בברזיליה שהושלם ב-2006.
עם הפסקת הבנייה ב-1975 המעטפת החיצונית הושלמה אך החלק הפנימי עדיין לא היה בשלב מתקדם. בשל חוסר תחזוקה מצב הבטון המזוין הידרדר והפלדה שבו החלידה, ובנוסף קומת הכניסה הוצפה במים כך שלא ניתן להגיע מהכניסה הראשית לקומה העליונה של המבנה.
ביתן ה"פירמידה"
מול מרכז המבנה המרכזי בצד מזרח מצויה כניסה משנית שלידה עומד ביתן קטן יחסית במעין צורת פירמידה עם בסיס בצורת כוכב עם שמונה קודקודים. מטרתו המדויקת לא ידועה, אך הוא ככל הנראה היה מיועד עבור הפעלות לילדים ולידו שכן מגרש משחקים. המגרש נהרס לחלוטין, והפירמידה נמצאת בסכנת קריסה חלקית.
מגדל המים
בחלק הצפוני של המתחם, בקרבת התיאטרון הפתוח, נמצא מגדל מים בצורה גלילית כשבראשו עולה מעין מעטפת בצורה שמזכירה פטרייה ובחלקו העליון יש חריצים המאפשרים תצפית. בראשו של המגדל הייתה אמורה להיות מסעדה עם תצפית פנורמית ליתר המתחם ולחלקים נוספים מטריפולי. הבניין נמצא במצב תחזוקתי ירוד והגישה אליו נחסמה מסיבות בטיחותיות וסכנת קריסה.
התיאטרון הפתוח וקשת השער
ליד מוזיאון החלל קיימת בריכת השתקפות גדולה שבתוכה נמצא התיאטרון הפתוח. מעל הגשר שמוביל לתיאטרון נמצאת קשת גדולה מבטון, שנראית כמו גרסה מוקטנת של קשת השער בסנט לואיס שבארצות הברית, שעוצבה על ידי אירו סארינן. הגשר מוביל למשטח טרפזי שעליו יש 600 מושבים ומולו, על פלטפורמה מופרדת בתוך הבריכה, ניצבת הבמה שעליה ממקומת מעטפת בטון לשיפור האקוסטיקה. התיאטרון אירח מספר הופעות מפעם לפעם עד שב-2016 התרחשה קריסה חלקית והוא נסגר לציבור מסיבות בטיחותיות.
מבנים משניים
מקבץ של ארבעה מבנים קטנים נמצא בקרבת הקצה הצפוני של המבנה המרכזי. המבנים, שנועדו לספק מזון למבקרים באתר, בנויים מגגות של ריבועי בטון רחבים שיוצרים הצללה ונתמכים על ידי מבנה בטון עם שטח קטן יותר במרכזם. לא נעשה בהם שימוש כלשהו והם נזנחו. בחלק הצפוני תכנן נימאייר מעין "אגף דיור", שכלל מספר מבנים קטנים יחסית שמדגימים עקרונות לעיצוב דיור שנימאייר רצה לקדם. האגף כולל "מוזיאון דיור" חד-קומתי בצורה ספירלית ואת בית מנהל היריד, שעוצב בצורה ייחודית שאמורה לדמות יחידת דיור בסגנון אדריכלי "בלתי-מרוסן" ומזכירה את פרויקט "קאזה דאש קנואש" של נימאייר בריו דה ז'ניירו. המבנים לא השתמרו בצורה טובה והאובייקטים בהם נבזזו.
קרוב אליהם, בקצה הצפוני של המתחם, מוקם מבנה שהיה אמור לשמש כדיור לעובדי המתחם ונימאייר השתמש בו כמעין אב-טיפוס לבניין מרובה דירות. הבניין, בבסיסו מלבן ארוך, בן ארבע קומות והיה אמור להכיל 10 דירות. הוא הושלם ורוהט לפני סיום הבנייה, אך הוא ניזוק קשות במלחמת האזרחים. בשנת 2000 משקיע פרטי קיבל אישור לשפץ את המבנה, ואף ששמר על שלד הבטון השיפוץ לא התחשב במאפיינים האדריכליים האחרים של התכנון המקורי והוא הפך למלון מרובה חדרים. המלון נסגר בסופו של דבר ונבדקו אפשרויות לשחזור המבנה כך שידמה לתכנון המקורי. בצד הקמור של המבנה המרכזי מוקמו מבנים קטנים שיועדו לשירותי מנהלה ולתחנת כיבוי אש, אף הם ניזוקו קשות במהלך המלחמה ונותרו נטושים ומוזנחים.
השטחים הפתוחים
המתחם כולו מוקף בשטחים ירוקים, חלקם עוצבו כגנים בסגנון "טרופי". לפי מקורות מעטים מי שהיה אחראי לאדריכלות נוף באתר הוא הברזילאי רוברטו בורלה מרקס, קביעה לא מפתיעה לאור הסגנון של הגנים והעובדה שהרבה לעבוד בפרויקטים של נימאייר, אך הפרויקט לא מופיע ברשימת הפרויקטים הרשמית של בורלה מרקס. מרבית הגנים המשיכו להיות מתוחזקים ועם השקיה לאחר סיום מלחמת האזרחים, אך הגנים בחלק הקמור של המבנה המרכזי נזנחו לחלוטין.
בריכות ההשתקפות
הבריכות הרדודות, שצורת רובן מלבנית, תופסות שטחים נרחבים במרכז המתחם בקרבת כמה מהמבנים המרכזיים, והן נועדו להקנות אשליה שאותם מבנים צפים על המים. הן שופצו בשנות ה-90 ותוחזקו בצורה טובה עד העשור השני של המאה ה-21, אך לאחר מכן זרימת המים אליהן הופסקה ומצב הבטון המרכיב אותן הידרדר; עם זאת לאחר ימים גשומים הבריכות יכולות להתמלא מספיק כדי להגשים את מטרתן לזמן קצר.
השפעה
כבר משנות ה-60, זמן התכנון והבנייה, לפרויקט הייתה השפעה משמעותית על האדריכלות בלבנון. האדריכלים המקומיים, שהושפעו עד אז בעיקר מזרמים שונים באדריכלות הצרפתית כמו אר דקו, התרשמו מנימאייר ועבודתו והחלו לקבל השראה ממנו ומהאדריכלות המודרנית הברזילאית בכללותה, שנתפסה כמתאימה יותר לאקלים ולתנאי הסביבה בלבנון.
נימאייר עצמו ככל הנראה קיבל השראה מסוימת מהפרויקט בתכנון פרויקטים אחרים באלג'יריה בסוף שנות ה-60, שרובם לא יצאו לפועל, אך בכתביו המאוחרים הפרויקט מוזכר רק פעמים מועטות, לפעמים תוך בלבול בין טריפולי הלבנונית וטריפולי בירת לוב, ונראה שברטרוספקטיבה נימאייר התייחס אליו בעיקר כפוטנציאל לא ממומש ולא כאל אחד הפרויקטים המשמעותיים בקריירה שלו.
פליקס אודווקאי
פליקס אוהיס אודווקאי (בגרמנית: Felix Ohis Uduokhai; נולד ב-9 בספטמבר 1997 באנברג-בוכהולץ שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אאוגסבורג מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים
אודווקאי גדל במחלקת הנוער של מינכן 1860, ובעונת שיחק עם הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הבונדסליגה השנייה.
בחודש יוני 2017 חתם אודווקאי על חוזה לחמש עונות בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-28 באוגוסט 2019 הושאל אודווקאי למשך עונה אחת לאאוגסבורג מהבונדסליגה.
ב-4 ביוני 2020 חתם אודווקאי באאוגסבורג באופן קבוע.
קריירה בינלאומית
אודווקאי שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה. אודווקאי רשאי לייצג את נבחרת גרמניה או את נבחרת ניגריה. ב-6 בנובמבר 2020 זומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת.
אודווקאי היה חלק מסגל נבחרת גרמניה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2020, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדון
על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדון (מוכר גם כ:על כלבים וגנבים 2; באנגלית: 101 Dalmatians II: Patch's London Adventure) הוא סרט הנפשה משנת 2003, שהופץ על ידי חברת וולט דיסני היישר לווידאו ביתי. הסרט הוא סרט המשך לסרט "על כלבים וגנבים".
עלילה
פאטש הוא גור כלבים קטן של פונגו ופרדיטה. הוא חולם להיות "כלב-פלא" אמיתי וייחודי יחסית לאחיו, כמו "חץ מקשת", כוכב הטלוויזיה האהוב עליו.
קרואלה דה-ויל חוטפת את אחיו הגורים. פונגו ופרדיטה מתקשים להחזיר אותם. פאטש וחץ מקשת מתגייסים לסייע, במיוחד לאחר שקרואלה לוכדת גם את פונגו ופרדיטה בכלובים.
בסופו של דבר נאבק פאטש בקרואלה דה-ויל לצד חץ מקשת, והם מצילים את משפחת הכלבים של פאטש. בזכות מעשה זה הוא זוכה להערכה מבני משפחתו כ"כלב-פלא".
הרמן פיסטר
הרמן פיסטר (בגרמנית: Hermann Pister; 21 בפברואר 1885 ליבק – 28 בספטמבר 1948 לנדסברג) היה קצין אס אס בדרגת "אוברפיהרר" ומפקד מחנה ההשמדה בוכנוואלד מיום 21 בינואר 1942 עד אפריל 1945.
פיסטר היה בנה של מזכירה פיננסית בליבק. הוא הצטרף לצי הקיסרי הגרמני בשנת 1916 ושירת בו עד סוף מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 החל להתמחות במכונאות רכב והתקדם לתפקיד מוכר מכוניות ומנהל.
הוא הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 918,391) ולאס אס (חבר מספר 29,892), והוצב באגף הרכב של האס אס בשנת 1932. בשנת 1937 מונה לשרת באגף הרכב של היינריך הימלר.
לפיסטר ניתן הפיקוד על מחנה הריכוז הינצרט שבו שירת מיום 9 באוקטובר 1939 עד 21 בדצמבר 1941. ב-21 בינואר החליף את קארל אוטו קוך בתפקיד מפקד מחנה בוכנוואלד.
האסירים במחנה נצטוו להתפנות ממנו בתחילת אפריל 1945 על מנת למנוע מהם קבלת סיוע מבעלות הברית. האסירים חולקו לקבוצות, ופיסטר הורה לקבוצה הראשונה להתפנות ברגל מהמחנה ב-7 באפריל לעבר מחנה דכאו. קבוצה זו הוצעדה לצדי מסילת רכבת והוכנסה לקרונות מסע של רכבת. רכבת זו נודעה בהמשך כ"רכבת המוות". הרכבת הגיעה ליעדה, מחנה דכאו, רק ב-27 באפריל, לאחר שרוב נוסעיה מתו מרעב וממחלות. ישנן עדויות על כך שהרכבת הופגזה. אס אס אוברשטורמפיהרר הנס מרבאך היה אחראי על המשך הפינוי מבוכנוואלד לדכאו ועל הרכבת.
פיסטר נעצר על ידי האמריקאים ב-1945 והועמד למשפט בפני בית דין צבאי, יחד עם שלושים נאשמים אחרים, במסגרת משפטי דכאו. הם הואשמו בהפרת חוקי מלחמה שנידונו באמנות האג משנת 1907 ובאמנת ז'נבה משנת 1929 שעסקו בזכויותיהם של שבוי מלחמה. כלומר, הם הואשמו בפשעי מלחמה נגד אוכלוסייה אזרחית ושבויי מלחמה. המשפט החל ב-11 באפריל 1947. פיסטר נמצא אשם ונידון לגזר דין מוות בתלייה. הוא מת בכלא לנדסברג מהתקף לב חריף ב-28 בספטמבר 1948.
ברווז לבן-גב
ברווז לבן-גב (שם מדעי: Thalassornis leuconotus) הוא מין של ברווז אפריקני פרימיטיבי השייך לתת-משפחה ייחודית במשפחת הברווזיים. הוא מקורב לתת-משפחת ברווזים שורקים (Dendrocygninae) ובצורה פחותה יותר לתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב (Oxyurinae) והוא המין היחידי בסוגו.
תיאור
ברווז זה מזכיר מעט בצורתו מיני טבלנים גדולים והוא דומה בהרגליו מעט לטבלן, אך איטי בהרבה בשחייתו. הוא בעל מקור גדול ואפור ותחילת לסתו לבנה. צווארו קצר וכתום. הכנפיים כתומות מנומרות והגוף אפור-צהוב-חום. אורך הברווז מגיע ל-38-40 ס"מ.
תפוצה ואקולוגיה
ברווז זה חי בדרומה של אפריקה בנהרות, אגמים וביצות מסנגל עד צ'אד במזרח ומאתיופיה עד דרום אפריקה במערב. כמו כן הוא חי באי מדגסקר. הברווז חי בקבוצות קטנות או ביחידות וניזון מצמחייה מימית ומחרקים או סרטנונים.
צבעי הברווזים עוזרים בהסוואתם מטורפים פוטנציאלים ובשעת סכנה הם יצללו לעומק עד חצי דקה, בדרך כלל בין פרחי מים צפים העוזרים לברווז להסתוות. הטורפים כוללים חתולים שונים, תנים, תנינים, נחשי פיתון, לטאות כוח ועופות דורסים.
תת-מינים
לברווז זה 2 תת-מינים:
פוקימון מאסטרס
פוקימון מאסטרס (באנגלית: Pokémon Masters) הוא משחק מובייל חינמי להפעלה עבור אנדרואיד ו-iOS שפותח ופורסם על ידי DeNA. המשחק שוחרר בקיץ 2019. המשחק מאפשר לשחקנים להילחם במאמני פוקימון שונים ממשחקי סדרת הליבה. השחקנים ממוקמים באי המלאכותי פאסיו. יש למשחק 30 פרקים בקו העלילה הראשי, ו2 בסגאת הנבלים (נכון לאפריל 2022)
משחקיות
במשחק טורניר של קרבות 3 על 3 המתקיים בפאסיו הנקרא ליגת המאסטרים של פוקימון. המטרה העיקרית היא להפוך לאלוף הליגה.
כדי להיכנס לליגת המאסטרים של פוקימון, על השחקנים לאסוף לפחות חמישה תגים על ידי הבסתם של מנהיגי ה-PML שנמצאים בפאסיו.
פיתוח ושחרור
פוקימון מאסטרס הוכרז לראשונה על ידי חברת פוקימון ב-29 במאי 2019, לצד מספר משחקי פוקימון אחרים. המשחק מייצג את שיתוף הפעולה הראשון בין החברה למפתחת המשחקים לנייד DeNA, הוא שוחרר לאנדרואיד ו- iOS. הרעיון של המשחק הגיע מאמן הסדרות והמעצב קן סוגימורי שהציע את הרעיון להכיל יחד את כל דמויות העבר מהסדרה הראשית במשחק אחד.
גרסת התצוגה המקדימה של המשחק יצאה בסינגפור ב-25 ביולי 2019 ובקנדה ב-6 באוגוסט 2019. המשחק שוחרר ברחבי העולם ב-29 באוגוסט 2019 עבור מכשירי iOS ואנדרואיד. בניגוד לרוב משחקי הפוקימון האחרים, פוקימון מאסטרס לא שוחרר בבלגיה או בהולנד, ככל הנראה בגלל איסורים על תיבות השלל (loot boxes).
תקון
תָקוֹן (באנגלית: Corrections) מתייחס לשיקום עבריינים, כחלק מתהליך הענישה או כתחליף לה.
בארצות הברית, בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים, המושג "תקון" הפך רווח תוך דחיקת המושג "פנולוגיה", זאת על רקע עליית גישה חדשה שהדגישה שיקום עבריינים. מגמה זו לוותה בשינויים מעשיים בכמה בתי כלא, כגון תוספת הטבות לאסירים, והחדרת אווירה קהילתית יותר לבתי הסוהר. לפחות פורמלית, רוב בתי הכלא הפכו ל"מוסדות תקון" (correctional institutions), והשומרים הפכו ל"קציני תקון" (correctional officers). בשנות ה-80 חל מהפך בגישה האמריקאית כלפי טיפול בעבריינים, וחזרה ועלתה גישה שכונתה באקדמיה "הפנולוגיה החדשה".
קנדיל סטיוארט
קנדיל לי סטיוארט (באנגלית: Kendyl Lee Stewart; נולדה ב-17 באוגוסט 1994) היא שחיינית אמריקאית, היא אלופת עולם (בריכת 25 מטר) במשחי שליחים וסגנית אלופת העולם (בריכת 25 מטר) במשחה ל-100 מטר פרפר ושיאנית עולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב.
ביוגרפיה
סטיוארט נולדה וגדלה בניוטון, מסצ'וסטס. היא בוגרת אוניברסיטת דרום קליפורניה. היא מתאמנת בהדרכתו של דייוויד מארש ב-Team Elite.
2013
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן רוסיה ביולי 2013 זכתה סטיוארט במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
שיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בדצמבר 2018 היא זכתה במדליית כסף לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם ראיין מרפי, קווין קורדס וליה ניל ובשיא עולם חדש של 3:42.33 דקות, כשחיינית פרפר היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 57.78 שניות. היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.93 שניות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.14 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.06 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום ביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתותצאה של 3:56.76 דקות, כשחיינית פרפר היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 57.24 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.86 שניות.
קהילת דמנהור
קהילת דמנהור (באנגלית: Damanhur) היא קומונה רוחנית אקולוגית שהפכה עם השנים לפדרציה של קהילות באזור פיימונטה בצפון איטליה 31 קמ"ר מצפון לעיר טורינו. המלון של דמנהור ממוקם למרגלות הרי האלפים בעמק קיוזלה, הגובל בפארק הלאומי גראן פרדיסו (Gran Paradiso National Park). לקהילה יש חוקה משלה וגם מטבע משלה בשם 'קרדיטו'.
קנדיל סטיוארט
2016
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה סטיוארט במקום שלישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.22 שניות והחמיצה את ההשתתפות במשחקים אלה. נוסף לכך, היא סיימה במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.38 שניות ובמקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.59 שניות.
קהילת דמנהור
בעקבות מצרים העתיקה
קהילת דמנהור נקראת על שם העיר דמנהור במצרים העתיקה בין קהיר לאלכסנדריה, אשר בה שכן מקדש האל הורוס (Horus). מייסדי קהילת דמנהור רואים עצמם כממשיכי דרכם של חכמי מצרים העתיקה.
קנדיל סטיוארט
2018
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחי שליחים, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.22 שניות, אחרי בת ארצה קלסי דליה (55.01 שניות) ולפני דיאן דיאז מברזיל (56.31 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.66 שניות.
קהילת דמנהור
מרכז אנרגיה רב עוצמה
מייסדי דמנהור בחרו את מיקום ההתיישבות בקפידה רבה, ולפי אמונתם דמנהור יושבת על נקודת ציר בה מצטלבים ארבעה מתוך 18 הקווים הסינכרוניים של כדור הארץ. דבר זה המשפיע לטובה, על פי השקפתם, על האנרגיה של המקום: מיטיב עם האדמה, הצמחייה, בריאות והתנהגות בעלי החיים והאדם.
קנדיל סטיוארט
2019
בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט, נתניה ב-4 באפריל 2019 קבעה סטיוארט במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש של 57.51 שניות.