cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עדנאן פאצ'צ'י
שובו לעיראק
עם שובו לעיראק תפס עמדת הנהגה ושימש בתפקידים בכירים וכחבר מועצת הממשל העיראקית. על אף שבראשית תקופה זו התבטא כי לעיראק תחת ההנהגה החדשה לא יהיו קשרים טובים עם ישראל נפגש ביולי 2003 עם שמעון פרס והתבטא כי יש לחתום על הסכם שלום עם ישראל, כאשר זו תעביר את השליטה על שטחי הגדה המערבית לרשות הפלסטינית. הסכם כזה ילווה בהקמת גוש כלכלי משותף של ישראל, ירדן ועיראק, ובהשקעות כלכליות ישראליות בכלכלת עיראק. ביולי 2003 הופיע בפני מועצת הביטחון של האו"ם, כנציג המועצה הממונה בעיראק, ומסר כי המטרה אליה יש לשאוף היא קיצור הזמן בו מנוהלת עיראק על ידי כוחות הקואליציה וניסוח חוקה חדשה.
כאשר נתפס סדאם חוסיין על ידי הצבא האמריקאי, הובא פאצ'צ'י ביחד עם ראשי אופוזיציה אחרים, וביניהם אחמד צ'לבי, לזהותו. סדאם פנה אליו ושאל "אתה היית שר החוץ של עיראק, מה אתה עושה עם האנשים האלה?"
בינואר 2004 שימש כנשיא המועצה השלטת בעיראק לתקופה בת כחודש. תפקיד זה מקביל לתפקיד ראש ממשלת עיראק.
ביוני 2004, כאשר הוחלט למנות נשיא לעיראק, היה פאצ'צ'י המועמד המוביל. הוא זכה לאהדת חברי המועצה הממונה, ולתמיכת רוב הפלגים בחברה העיראקית, כמו גם לתמיכתו של המושל האמריקאי פול ברמר. המועצה פנתה אליו שיקבל את המינוי, אך דווקא התמיכה האמריקאית עמדה בעוכריו, והוא דחה את המינוי על מנת שלא להיתפס כמינוי אמריקאי. משדחה את המינוי מונה ע'אזי אל-יאוור לנשיאה הראשון של עיראק לאחר תקופת סדאם.
פעילות פוליטית בעיראק החדשה
פאצ'צ'י הקים מפלגה בשם "אספת הדמוקרטים העצמאים", שהיא מפלגת מרכז שהתחרתה בבחירות בעיראק בינואר 2005, והתחרתה על הקול הסוני, אל מול מפלגתו של הנשיא אל-יאוור. בבחירות בדצמבר 2005 היה מועמד מטעם מפלגתו של ראש הממשלה לשעבר עיאד עלאווי. הוא נבחר וזכה לפתוח את המושב הראשון של האספה הלאומית העיראקית באפריל 2005 כזקן הנבחרים. בבחירות ב-2010 התמודד שוב מטעם מפלגתו של עלאווי, ונבחר שוב.
נפטר ב-17 בנובמבר 2019.
היכל נוקיה Live!
היכל נוקיה Live! הוא אלבום ההופעה השני של הזמר הישראלי קובי פרץ. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2010 חברת התקליטים פליי רקורדס, לאחר שהוקלט בהופעתו בהיכל נוקיה חודשים ספורים לפני כן. הוא פורסם בפורמט תקליטור כפול.
לבנון בתקופת הערבים והממלוכים
עד לכיבוש הערבי היה האזור בו שוכנת היום לבנון נתון לשליטתם של מעצמות עתיקות שונות כמו פרס, רומא, ולבסוף - ביזנטיון. האימפריה הביזנטית החלשה אפשרה לאימפריה הערבית להתפשט לכיוון לבנון, ולשוט בה לאורך מספר שושלות שלטוניות. כוחות אירופיים, ממלוכים ואחרים ניסו להוציא את לבנון מידי הערבים, אך בסופו של דבר היו אלה העות'מאנים שהשתלטו עליה.
הכיבוש הערבי (634-‎636)
תומכיו של הנביא מחמד, מייסד האסלאם, יצאו למסע לביסוס דתם ושלטונם במזרח אגן הים התיכון מבסיסם שבחצי האי ערב. נחישותם לכבוש ארצות נוספות נבעה מצורך כלכלי כמו גם מאמונה דתית, בעקבות קריאתו של יורשו של מחמד, הח'ליף אבו בכר, למלחמת קודש (ג'יהאד) כנגד הלא-מוסלמים. אבו בכר חילק את כוחותיו לשלושה - האחד לכיוון ארץ ישראל, השני לכיוון דמשק, והשלישי לכיוון נהר הירדן. תחת פיקודו של המצביא ח'אלד בן אל-וליד הביס הצבא הערבי את כוחותיו של הרקליוס קיסר ביזנטיון בשנת 636 בקרב ירמוך בצפון מערב ירדן של ימינו.
בית עבאס (750-‎1258)
העבאסים, צאצאיו של אבו עבאס החליפו בשלטון את בית אומיה בשנת 750. הם ראו בסוריה ובלבנון אזורי כיבוש, וקשיחותם לתושבי האזור הובילו למספר התקוממויות, בכללן התקוממות כושלת של אנשי ההר הלבנונים בשנת 759. בסוף המאה העשירית הכריז אמיר צור על עצמאות מהשלטון העבאסי, ואף החל לטבוע מטבעות נפרדים עם דמותו ושמו. שלטונו היה קצר מועד, והאזור נכבש על ידי הפאטמים - שושלת ערבית מוסלמית עצמאית ממצרים.
השפעת השלטון הערבי
לשלטון הערבי של האומיים והעבאסים הייתה השפעה עמוקה על כל אזור מזרח הים התיכון, ובמידה רבה ניתן לראות בו את הבסיס להרכב החברה הלבנונית. במהלך תקופה זו הפכה לבנון למקום מקלט למגוון עדות אתניות ודתיות, המרכיבות גם כיום את המדינה הלבנונית המודרנית. בין כתות אלה ניתן למנות את אבותיהם של המרונים המודרניים. כדי להימנע מחיכוכים עם כתות נוצריות אחרות העדיפו חסידים אלה של מארון הקדוש לעבור ממקום מושבם באזור נהר העאסי ולהתיישב מחד בעמק קדישה, שבצפון הרי הלבנון, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לטריפולי.
קבוצה נוצרית נוספת שמצאה מקלט בלבנון הייתה המלכיתים, שחיו בצפון ובמרכז לבנון. בהשפעת התאולוגיה הנוצרית יוונית של קונסטנטינופול הם קיבלו על עצמם את הצווים מעוררי המחלוקת של ועידת כלקדון, המועצה הכנסייתית הרביעית שנערכה בשנת 451. בתקופה מאוחרת יותר התפצלה עדה זו, בהשפעת פעילות מיסיונרית של הכנסייה הקתולית, וחלק ממאמיניה התכחשו לצווים אלה, ונודעו מאז כיוונים-קתולים, היות ששפת התפילה שלהם נותרה יוונית. היוונים הקתולים נותרו להתגורר בעיקר באזור הבקאע.
במהלך התקופה הערבית קבוצה דתית נוספת הפכה את לבנון למקום מושבה. לאחר שהח'ליף הפאטמי אל-חאכם באמר אללה הכריז על עצמו כהתגלמות אלוהים, אחד מחסידיו, דרזי, עזב את מצרים והתיישב בדרום לבנון, שם המשיך להטיף את עקרונותיו. תומכיו נודעו מאז בשם "דרוזים", ולצד הנוצרים והמסלמים הם העדה השלישית המרכיבה גם כיום את הפסיפס הדתי של לבנון.
השליטים הערבים גילו סובלנות כלפי הנוצרים והיהודים, שהיו צריכים לשלם מס מיוחד ופטורים משירות צבאי. מאוחר יותר, תחת השלטון העות'מאני, מנהג זה התפתח לכדי מינהל נפרד לקהילות הלא-מוסלמיות, שנקראו "מילתים".
מסעי הצלב (1095-‎1291)
מסעי הצלב היו סדרה של מספר מסעות צבאיים במטרה לשחרר את המקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל מידי הכובשים הערבים, שהחלו לאחר הריסת כנסיית הקבר הקדוש בידי הח'ליף אל-חאכם. מסע הצלב הראשון הוכרז על ידי האפיפיור אורבנוס השני בשנת 1095 בוועידת קלרמונט בצרפת. לאחר כיבוש ירושלים הצלבנים הפנו את תשומת לבם לחוף הלבנוני. טריפולי נכבשה ב-1109, ביירות וצידון ב-1110, וצור גילתה התנגדות עיקשת עד שנפלה לידיהם בתום מצור ארוך ב-1124. אף שלא הצליחו לבסס בה נוכחות רציפה, הצלבנים הטביעו את חותמם על לבנון, ועד היום ניתן למצוא ברחבי המדינה שרידי מבצרים, מצודות, כנסיות ומגדלים לאורך החוף ובראשי גבעות והרים.
הקשרים שפיתחו הצלבנים עם המרונים של לבנון היו בין החזקים שנוצרו ביניהם לבין תושבי המזרח התיכון. בתקופה זו התאחדו המרונים עם הכס הקדוש, איחוד ששרד עד לשנות השמונים של המאה העשרים. צרפת, שהייתה המשתתפת העיקרית במסעות הצלב, החלה לבסס בתקופה זו את האינטרס שלה באזור ובקרב תושביו.
המאה ה-13 התאפיינה בעימותים קשים בלבנון ובסוריה - לצד הצלבנים שהגיעו מאירופה ניתן למנות גם את המונגולים, שהגיעו מערבות מרכז אסיה, ואת הממלוכים שהגיעו ממצרים. במאבקים הקשים שביניהם על השליטה באזור, היו אלה הממלוכים שיצאו כשידם על העליונה.
הממלוכים (1282-‎1516)
הממלוכים היו שילוב של עבדים טורקים מהאזור שממזרח לים הכספי, ועבדים קווקזים מהרי הקווקז שבין הים השחור לים הכספי. הם הובאו למצרים על ידי הסולטאנים האיובים כדי לשמש כשומרי ראש. אחד מעבדים אלה רצח את הסלטאן האיובי אלאשרף מוסא בשנת 1252 וייסד את הסלטאנות הממלוכית, ששלטה במצרים ובסוריה במשך למעלה ממאתיים שנה.
ונסה ספרינגורה
ונסה ספרינגורה (בצרפתית: Vanessa Springora, נולדה ב-16 במרץ 1972 בפריז, צרפת) היא במאית, סופרת והעורכת הראשית של הוצאת הספרים ז'ולייאר. התפרסמה מאוד בעקבות ספרה "ההסכמה" (Le Consentement), המתאר את הפגיעה המינית שחוותה החל מגיל 14 על ידי הסופר גבריאל מצנף, שהיה אז בן 49. הספר הפך לרב-מכר, השפיע עמוקות על השיח על אלימות מינית בצרפת ותרם לשינויים בחוק הצרפתי בנוגע לגיל ההסכמה לקיום יחסי מין.
ביוגרפיה
ספרינגורה נולדה בשנת 1972 בפריז. הוריה התגרשו כאשר הייתה בת 13, אביה האלים עזב את הבית, והיא נותרה עם אם חד-הורית. היא בעלת תואר ראשון בספרות מודרנית מהסורבון בפריז.
קריירה
בשנת 2003 החלה לעבוד ב Institut national de l'audiovisue (אנ') כסופרת ומנהלת. בשנת 2006 החלה לעבוד כעוזרת עורכת בהוצאת הספרים ז'ולייאר. היא כתבה וביימה סרטי טלוויזיה ביניהם הסרט Dérive ב־2006 וסדרת הטלוויזיה Quotidien בשנת 2016. בשנת 2019 מונתה לעורכת הראשית של הוצאת הספרים. בשנת 2021 הופיעה בפסטיבל הסופרים בירושלים. בספטמבר 2021 עזבה ספרינגורה את ההוצאה לאור.
הוצאה לאור
בתחילת 2020 פרסמה ספרינגורה את ספר הזכרונות שלה "ההסכמה", שבו תיארה כיצד החל מגיל 13 היא פותתה, נוצלה מינית ונאנסה על ידי הסופר הנודע גבריאל מצנף, שהיה אז בן 49.
בספר היא מתארת כיצד נותרה במצב רגיש לאחר שהוריה התגרשו זמן קצר לפני שהגיעה לגיל 13, אביה האלים עזב את הבית, ואמה התפרנסה בדוחק בעבודתה בהוצאת ספרים. היא התלוותה לאמה לארוחת ערב, שם פגשה לראשונה את מצנף. בספר מתואר איך מצנף כתב לה מכתבים, חיכה לה מחוץ לבית הספר, ועקב אחריה ברחוב. בשלב מסוים הוא עבר לגור איתה בבית מלון על מנת להתחמק מהמשטרה. למשטרה דווח על האונס המתמשך שהוא ביצע, היא חקרה אותו לבסוף אבל החליטה לא לפתוח בחקירה.
פרסומו הימם את עולם ההוצאות לאור בצרפת כאשר יצא בגלוי נגד היסטוריה שלמה של פדופיליה ופגיעות מיניות אשר מצנף כתב עליהם בספריו ללא הסתרה לאורך כמה עשורים.
רקע
מצנף היה סופר מוערך בשנות ה-70 וה- 80 אשר מרבית ספריו תיארו את יחסיו עם נערות צעירות מאוד. הוא כתב על כך בגלוי, וגם על נסיעותיו לפיליפינים שבהן שכב עם ילדים בני 10–11, במסגרת תיירות מין.
לדוגמה, כבר בשנת 1975 הוא הוציא לאור מאמר שלם שנקרא "מתחת לגיל 16" שבו כתב בפתיחות על יחסי מין עם ילדים, ועל זכותם של מבוגרים לקיים יחסי מין עם ילדים. בשנת 1977 הוא כתב מאמר שלם שבו הוא קורא לשחרר שלושה גברים שהואשמו בקיום יחסי מין עם קטינים בני 13 ו- 14 על המכתב חתמו אינטלקטואלים, פסיכואנליטיקאים, פילוסופים נודעים, וסופרים מפורסמים וביניהם – רולאן בארת', סימון דה בובואר, וז'אן פול סארטר.
בשנת 1995 הוא כתב ספר שלם בשם בדוי על יחסיו עם ספרינגורה בשם La Prunelle de mes yeux בספר הוא מתאר את מערכת היחסים ביניהם ואיך הוא היתל במשטרה שחקרה אותו.
השפעת הספר
הספר, "ההסכמה" התקבל באהדה, גם על ידי המבקרים וגם על ידי הקהל והפך לרב מכר במהירות.
ההשפעה על מצנף בן ה-83 הייתה מיידית. שלושת המוציאים לאור שלו הפסיקו לעבוד איתו, והוא נחקר במשטרה תחת חקירה פלילית. השערורייה של העבירות הפליליות הללו השפיעה על עוד דמויות ידועות בצרפת שתמכו והיו בחוג החברתי של מצנף. ביניהם הפוליטיקאי הצרפתי כריסטופר ג'רארד אשר טען כי לא היה מודע לפדופיליה של מצנף, אף על פי שהשניים היו חברים קרובים. חברים נוספים שהכחישו כל מידע על מעשיו הם ז'אן מרי לה פן, פרנסיס מיטרנד, איב סן לורן ובן זוגו פייר ברגה. שנתיים לאחר מכן החקירה עדיין נמשכת ומצנף ברח לאיטליה.
בעקבות פרסום הספר הממשלה הצרפתית הכריזה כי היא תשנה את החוק שגיל ההסכמה יהיה מעל 15.
הספר פורסם באנגלית בשם Consent בשנת 2021 וזכה לביקורות חיוביות ואהדה רבה. מאז תורגם ל-25 שפות כולל לעברית.
חיים אישיים
ספרינגורה נשואה, אם לילד ומתגוררת בפריז.
השאפתנים (סרט)
השאפתנים (באנגלית: The Carpetbaggers) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1964, בבימויו של אדוארד דמיטריק, עם ג'ורג' פפארד, קרול בייקר, אלן לאד ומרתה הייר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רב המכר "השאפתנים" של הרולד רובינס (1961).
המונח "Carpetbagger" מקורו בתקופה לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית. מדינות הקונפדרציה היו הרוסות ורבים מהצפון הגיעו לשם מצוידים בתיקים זולים משטיחים (Carpet bag) ובהם רכושם הדל, כדי לנצל את המצב, לקנות רכוש במחיר אפסי ולהרוויח. המונח התפשט אחר כך לכל שאפתן שמנסה לנצל הזדמנות של עסק כושל כדי להרוויח מזה. ג'ורג' פפארד מגלם דמות המבוססת על הווארד יוז שידע לנצל הזדמנויות כדי להרוויח. הדמות שמגלמת קרול בייקר מבוססת על השחקנית ג'ין הארלו שהיו לה יחסים הדוקים עם יוז. היא גילמה את הארלו בסרט "הארלו" (1965).
זה היה סרטו האחרון של אלן לאד, הוא יצא לאקרנים זמן קצר לאחר מותו.
ב-1966 הופק פריקוול לסרט בשם נבדה סמית' כשסטיב מקווין מגלם את תפקידו של אלן לאד.
תקציר העלילה
ג'ונאס קורד הצעיר (ג'ורג' פפארד) יורש בשנת 1925 את מפעל הכימיה של אביו (ליף אריקסון) לאחר שמת מהתקף לב במהלך ריב איתו. תוך זמן קצר הוא משתלט על כל מניות החברה ובעיקר על נבדה סמית' (אלן לאד) שהולך אחר כך לתעשיית הסרטים והופך לשחקן מצליח.
ג'ונאס "מטפל" גם באם החורגת שלו, רינה (קרול בייקר), אישה צעירה, יפהפייה ותאוותנית. היא הייתה מקודם בת זוגו אבל אביו התאהב והתחתן איתה. ג'ונאס קונה את מניותיה והיא נוסעת לפריז ומופיעה במועדונים של החברה הגבוהה עד שמתרוששת וחוזרת לארצות הברית.
בינתיים מרחיב ג'ונאס את עסקיו בעזרת המנכ"ל שלו מק מקליסטר (לו איירס) ומהנדס המטוסים באז מקלסון (ראלף טאגר) הוא מתחיל לייצר מטוסים נוסעים שמסוגלים להטיס נוסעים רבים מחוף לחוף. כל הזמן הוא בטיסות, בתי מלון, אלכוהול ונשים.
באחת הפעמים הוא מכיר את מוניקה וינת'רופ (אליזבת אשלי) בתו של עמוס וינת'רופ (טום טולי) מנהל בכיר אותו פיטר. מוניקה נכנסת להריון ויולדת בת אבל ג'ונאס לא מתרגש מזה וממשיך בחייו הפרועים עד שהם מתגרשים.
ג'ונאס נכנס לעסקי סרטים ב"אולפני נורמן" בראשותו של ברנרד נורמן (מרטין בלסם). הוא מבין שהעתיד הוא בסרטים מדברים, מפטר את השחקנית הראשית ומביא במקומה את רינה שאין לה מושג במשחק אבל היא חושנית והסרטים שלה מצליחים. הוא גם מעביר לצידו את עוזרו של נורמן דן פירס (בוב קמינגס), כאיש יחסי הציבור שלו.
נבדה סמית' מתאהב ברינה והם מתחתנים אבל רינה מכורה לאלכוהול ונהרגת בתאונת דרכים. הצלחת האולפן תלויה רק בה ונורמן משכנע את פירס תמורת רווח גדול, ללכת לג'ונאס ולמכור לו את האולפן לפני שיוודע לו על מותה של רינה. המזימה מצליחה וג'ונאס נופל בפח אבל לא מתייאש ומוצא שחקנית חדשה, ג'ני דנטון, (מרתה הייר) שדומה לרינה ביופי ובחושניות ומצליחה כמוה. הוא נותן לה טבעת אירוסין ומגלה לה שהוא יודע על עברה בסרטים פורנוגרפים ורוצה בה רק לשימושו המיני. היא בורחת וזורקת את הטבעת. נבדה סמית' מתעמת איתו והעימות עובר לקרב אגרופים אלים. נבדה מגלה לג'ונאס שהוא יודע את סודו - על אחיו שהיה מפגר ומת בגיל 9 ושזה גרם ליחסים הקשים בינו ולאביו וכי מה שדוחף אותו זה החשש שיהיה חולה כאחיו.
ג'ונאס מכיר בחולשותיו, מוכר את נכסיו, מגיעה למוניקה ומפציר כי תחזור אליו והם יתחילו חיים חדשים עם בתם כמשפחה. היא לבסוף נענית לו והם מתחבקים.
מיינארד ג'יימס קינן
מיינארד ג'יימס קינן (אנגלית: Maynard James Keenan; נולד ב־17 באפריל 1964 בשם ג'יימס הרברט קינן) הוא זמר רוק אלטרנטיבי ומתקדם ונודע בתור הסולן של להקות טול (1990 עד היום) וא פרפקט סירקל (1999 עד היום). ידוע גם בתור יוצר הפרויקט פוסיפר (2003 עד היום).
ביוגרפיה
קינן נולד למשפחה בפטיסטית בעיר רוונה באוהיו שבארצות הברית. הוא הצטרף לצבא בשנת 1982. עד אותה השנה הוא גר במספר רב של מקומות ביניהם אוהיו, מישיגן, ניו ג'רזי, ניו יורק, אוקלהומה, קנזס וטקסס. הוא למד בבית ספר הגבוה ווסט פוינט אקאדמי פרפסקול משנת 1983 עד 1984, למרות זאת, הוא עזב את הצבא בסופו של דבר כדי ללמוד אמנות בקנדל קולג' אוף ארט אנד דיזיין בגראנד ראפידס, מישיגן, מה שהביא אותו לקבל את העבודה בלוס אנג'לס "עיצובי מרחבים" עבור חנויות לחיות מחמד. לפני שנותיו עם טול, קינן שר עם צ'ילדרן אוף דה אנכרוניסטיק דיינסטי, וניגן בס עם טקסאנז.
קינן השתמש בקולו כדי לקדם נושאים שעניינו אותו, אחד הם היה קונצרט צדקה עבור הקרן אותה ייסדה טורי איימוס (RAINN (The Rape, Abuse, Incest National Network ב־23 בינואר 1997 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק.
אחרי השקת אנימה (Ænima), הלהקה מצאה עצמה בקרב משפטי ממושך, כאשר חברת ההפקות שלהם וולקנו רקורדס (בעבר, זו אנטרטיינמנט) תבעה אותם. בעקבות התביעה, שהניבה חוזה לשלושה תקליטים, החליטו חברי ההרכב לקחת הפסקה. במהלך תקופה זו, קינן מצא זמן לעבוד עם טכנאי הגיטרות לשעבר של טול, בילי הוורדל על פרויקט נפרד. הלהקה שהקימו, א פרפקט סירקל (A Perfect Circle) התחילה להופיע במהלך 1999 והוציאה את האלבום הראשון שלה מר דה נומס (Mer de Noms) בשנת 2000. הם הוציאו אלבום נוסף בשנת 2003, ת'רטינת' סטפ (Thirteenth Step). בשנת 2004, הם הוציאו אלבום גרסאות כיסוי בשם אימוטיב (Emotive).
בפברואר 2005, קינן הופיע כהפתעה בקונצרט צדקה שנערך בסיאטל לנפגעי הצונאמי בדרום אסיה, יחד עם אליס אין צ'יינס במקום סולנם המנוח ליין סטאלי, וביצע את השירים "Them Bones" ו־"Man In A Box".
קינן אינו נשוי אך הוא אב לבן בשם דיבו (Devo) שנולד ב־5 באוגוסט 1995. הוא היה מאורס לג'ניפר פרגוסון, אך הם נפרדו לפני החתונה. שם השיר "Breña" של א פרפקט סירקל לקוח משמה האמצעי בעוד שיר נוסף שלהם קרוי על שם אמו, "Judith".
הפרויקט האחרון של קינן הוא ייצור יין. ברשותו כרם ומרתף בחלקים הלא מאוחדים של פייג' ספרינגס/ קורנוויל, אריזונה.
ב־2003, קינן הופיע תחת השם פוסיפר (Puscifer) בפסקול של הסרט Underworld. פוסייפר הוא פרויקט צד עם דני לונר, חבר ניין אינץ' ניילז לשעבר. בפסקול הם ביצעו את השיר "REV 22:20". ב־2006 פוסייפר תרמו שיר לפסקול של סרט ההמשך Underworld: Evolution. השיר הזה נקרא "(The Undertaker (Renholder Mix".
ביל היקס
קינן והסאטיריקן ביל היקס הפכו חברים בשנות התשעים המוקדמות. בתקופה זו, קינן נהג לעשות סטנד-אפ בערבי חובבנים במועדונים ברחבי לוס אנג'לס כשהוא עורך קומדיה מלאת השראה. הם הכירו אחד את השני ולבסוף היקס פתח מספר מופעים של טול, כולל לולפלוזה בשנת 1993, כשביקש מהקהל לחפש את עדשת המגע שאיבד.
Mr. Show
קינן הופיע בשני פרקים של התוכנית Mr. Show: - The Cry of a Hungry Baby - The Velveteen Touch of a Dandy Fop הוא גם הופיע בסצנת הסקס בווידאו קליפ שיועד ל־DVD של התגלמות התוכנית, "Run Ronnie Run".
גילה את ישו
ב־1 באפריל 2005, קינן הודיע, כבדיחת אחד באפריל, לתדהמתם של מעריציו כי הוא גילה את ישו ושהוא נוטש הקלטות אלבום טול החדש באופן זמני, כנראה גם לתמיד.
קורט לודר מ־MTV יצר קשר עם קינן דרך אי-מייל כדי לאשר את החדשות וקיבל אישור נונשלנטי מאוד. כשלודר שאל שוב, קינן השיב ב־"heh heh". ההצהרה כנראה הושפעה מהחלטתו של בראיין וולש, מלהקת קורן, לעזוב את הלהקה ולהקדיש את חייו לנצרות.
ב־7 באפריל, פורסמה הודעה באתר הרשמי "חדשות טובות, מעריצי הראשון באפריל. הכתיבה וההקלטות ממשיכים כרגיל". שנשאל קינן לגבי מפגשו האחרון עם "בן האלוהים", קינן אמר "הבחור הזה פרחח!" [באתר הרשמי מצוין דבר אחר. מצוין כי קינן וישו מכירים והם שתו יין יחדיו.]
מסובבי הכתף
מסובבי הכתף (באנגלית: rotator cuff, נמצאים בשימוש גם המונחים השרוול המסובב והשרוולית המסובבת) הם קבוצה של ארבעה שרירים המחוברים בין עצם השכם לחלקה המקורב של עצם הזרוע. גידיהם של השרירים, של השריר הרום קוצי, השריר המך קוצי, השריר העגול הקטן ושל השריר התת-שכמי מתאחדים עם רצועות קופסית המפרק של מפרק הזרוע ולמעשה מהווים חלק גדול מהקופסית. לפי שמם, מסובבי הכתף מסובבים את הזרוע לכיוון פנימה והחוצה וכן מייצבים את ראש עצם הזרוע במקומה במפרק.
אנטומיה ותפקידים
תחילתם של כל השרירים בפני עצם השכם, השריר התת-שכמי מכסה את הפן הקדמי של העצם, הרום קוצי והמך קוצי מכסים את הפן האחורי של העצם (מעל ומתחת לקוץ השכם בהתאמה) והשריר העגול קטן מתחיל מחלקו הצידי של הפן האחורי. גידי השרירים נאחזים באזור ראש עצם הזרוע, בגבשושית הגדולה ובגבשושית הקטנה של העצם, בדרך העוטפת את ראש העצם מפנים, ממעלה ומאחור ומצמידה אותו לשקע הגומתי של עצם השכם.
פעולתם של השרירים (למעט השריר הרום קוצי) מסובבת את הזרוע לכיוונים פנימה והחוצה ומכאן מקור שמה של הקבוצה. פעולה חיונית נוספת של השרירים היא הייצוב הדינמי של ראש עצם הזרוע במפרקו. מפרק הזרוע בנוי כמפרק כדורי רופף יחסית בין ראש עצם הזרוע לשקע הגומתי של עצם השכם, שלוש דרגות החופש של הכתף וטווחי המפרק באים על חשבון היציבות המבנית שלו, פעולתם הסינרגיסטית של מסובבי הכתף שומרת על ראש עצם הזרוע במקומו (קרי ללא פריקה) גם במצבים או תנועות שאין די במבנה הקשיח של המפרק (בהתאמה בין העצמות על סחוסיהן) לשמור על יציבותו.
פגיעות נפוצות
מסובבי הכתף ובמיוחד השריר הרום קוצי הממוקם בין חלקו המקורב של ראש עצם הזרוע לשיא הכתף פגיעים לתנועות חוזרניות או לפגיעות "צביטה" (impingement). כל כאב בכתף עלול לפגוע בפעולת השרירים ולהתחיל מעגל של יציבות לקויה בכתף המחמירה את צביטת וגירוי השרירים ומגבירה את הכאב. בקבוצת השרירים מופיעות גם פתולוגיות כגון הסתיידויות או דלקות של הגידים ואף פגיעה בשלמותם ודלקות של האמתחות השונות הממוקמות בין השרירים ובין השרירים לרקמות המקיפות אותם.
קישורים חיצוניים
Oberarm
אלטאיר (חללית)
אלטאיר (מלועזית: Altair), הידועה גם בשמה הקודם Lunar Surface Access Module (LSAM), היא חללית שהוחל בפיתוחה על ידי נאס"א כחלק מתוכנית קונסטליישן, שעל ביטולה הכולל הודיעה נאס"א ב - 1 בפברואר 2010.
תפקידה של אלטאיר בתוכנית קונסטליישן היה להוות מעין מעבורת חלל לשיגור אסטרונאוטים, ציוד ואספקה מהחללית אוריון המרחפת בחלל סביב הירח אל פני הירח, ואף להחזירם ממנו בחזרה לאוריון. החללית נועדה לאפשר את הקמתו, הפעלתו ותחזוקתו של בסיס קבע מאויש בירח, אותו תכננה נאס"א להקים כחלק מתוכנית קונסטליישן.
שמה
ב-13 בדצמבר 2007 החליטה נאס"א לשנות את שמה של החללית ל"אלטאיר" על שם הכוכב אלטאיר, הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נשר. על כן שמה של החללית אלטאיר מקושר למילה "נשר", שהוא גם שמה של חללית הנחיתה לירח באפולו 11, שהייתה הראשונה שהנחיתה אדם על הירח. בנוסף לכך, מקור המילה "אלטאיר" הוא בערבית, בה הפירוש של המילה (الطائر) הוא "המעופף".
מבנה החללית
החללית אלטאיר דומה במבנה הכללי שלה לחללית הנחיתה שבה השתמשו במסגרת תוכנית אפולו, אולם היא גדולה הרבה יותר. החללית מורכבת משני חלקים עיקריים:
תא ההמראה של אלטאיר מסוגל להכיל ארבעה אסטרונאוטים על ציודם, בהשוואה לשניים בלבד במבצע אפולו. יתר על כן – בעוד שבנחיתות שבוצעו במסגרת מבצעי אפולו נותר אסטרונאוט יחיד בחללית הפיקוד שהקיפה את הירח, והמתין לשובם של האסטרונאוטים שנחתו, הרי שבחללית אלטאיר אמור להגיע אל פני השטח של הירח כל הצוות, בהותירו את החללית אוריון במסלול חנייה סביב הירח. השליטה בחללית תיעשה באמצעות מרכז הבקרה שעל כדור הארץ, וכן יסתמכו האסטרונאוטים על מערכות בקרה וניטור מתקדמות. לשם הגברת הבטיחות, בטיסה הראשונה אל הירח שתכלול נחיתה על פניו, יישאר אסטרונאוט בחללית אוריון שתחוג סביב הירח ורכב הנחיתה ינחית על הירח צוות של שלושה אסטרונאוטים.
קיימת אפשרות לנצל את החללית אלטאיר כחללית מטען בלתי מאוישת, שתוכל להביא אל קרקע הירח אספקה לצוותי המחקר, שיכולה לכלול בנוסף למצרכי יסוד כגון חמצן, מים, מזון ודלק, גם ציוד מכני הנדסי דוגמת טרקטורון, יחידות כוח, תאים סולאריים להפקת חשמל וכיוצא בזה. קונספט זה אינו חדש, והוא נשקל עוד בימי מבצעי אפולו, אך בוטל משבוטלו התוכניות האמריקניות להקמת בסיסים ירחיים לשהייה ארוכה על פני השטח של הירח.
לחללית אלטאיר יהיו שני פתחים – אחד החלק העליון של תא הצוות, שישמש לחיבור ומעבר אל החללית אוריון וממנה, ופתח נוסף, בו יעשה שימוש בעת יציאת הצוות אל הירח וחזרתו למנוחה אל תא הצוות. גודלה של החללית יאפשר בנייתו של מנעל אוויר, (Air lock) בדומה לזה המותקן במעבורת החלל האמריקנית או בתחנת החלל הבינלאומית. מנעל אוויר זה יאפשר עבודה נוחה בתוך החללית, ללא צורך בחליפות חלל מסורבלות.
מנעל האוויר יקטין במידה רבה את חשיפת אנשי הצוות לאבק הירח, שהתגלה כגורם מטריד בעת מבצעי הנחיתה של אפולו, והוא אף מהווה סיכון בריאותי בעת נשימתו. יתרון נוסף של מנעל אוויר בחללית זו יוכל להתגלות בעת חירום – כאשר אסטרונאוט המצוי בפעילות מחוץ לחללית יידרש לחזור אליה בגלל תקלה בחליפה, הוא יוכל לעשות כן במהירות, מבלי שאנשי צוות המצויים אותה עת בתוך החללית יצטרכו ללבוש אף הם את חליפות החלל שלהם.
מנועים
החללית אלטאיר תעשה שימוש בדלק קריוגני לשלב הנחיתה על הירח ולשלב ההמראה ממנו, בניגוד לדלק היפרגולי (הניצת מעצמו), בו נעשה שימוש בימי תוכנית אפולו. החללית אלטאיר תשתמש במערכת של הליום בלחץ גבוה על מנת להזרים את הדלק והמחמצן אל המנועים, ולא במשאבות, על מנת לצמצם את הסיכון לתקלה במערכת מורכבת של משאבות דלק וחמצן למנועים רקטיים. תכנון המשימות של "אוריון", כפי שמסתמן כעת, יחייב את החללית אלטאיר להגיע לנחיתה בקוטב הדרומי של הירח, ממסלול בעל נטייה (אינקלינציה). על מנת לבצע את התמרון הדרוש, הצורך דלק רב, לא יהיה די במנוע הראשי של החללית אוריון, ועיקר הנטל של תמרון ושינוי המסלול יוטל על מנועי הנחיתה של החללית אלטאיר. ממפרטי החללית שפורסמו עולה כי היא תצויד בארבעה מנועים מטיפוס RL-10, אשר בהם נעשה כבר שימוש בשלב העליון של המשגר "אטלס 5". מנועים אלה שורפים מימן נוזלי ומשתמשים בחמצן נוזלי כמחמצן. לשלב ההמראה, ולמפגש עם החללית "אוריון" הממתינה במסלול ירחי, יידרש מנוע יחיד מאותו הסוג.
תחילה חשבו בנאס"א לצייד את שלב ההמראה מהירח בחללית אלטאיר במנוע השורף מתאן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן, מתוך מחשבה על שימוש עתידי בתכנון זהה של חללית לנחיתה והמראה ממאדים. בנאס"א בוחנים מזה שנים יחידת המרה שתעשה שימוש בפחמן הדו-חמצני המצוי באטמוספירה של מאדים לשם ייצור מתאן וחמצן, עבור מנועי החללית. בשלב זה, הטכנולוגיה של מנועי מתאן/חמצן אינה בשלה, והעלויות הגבוהות של יחידות ההמרה הביאו את נאס"א להחלטה להתבסס על דלק קריוגני לנחיתות על הירח. יחד עם זאת, במשימות עתידיות של תוכנית "אוריון", ייעשה שימוש במנועי מתאן/חמצן לשם הוכחת הטכנולוגיה, וצבירת ניסיון לקראת המשימות המאוישות למאדים.
פרופיל משימה
החללית אלטאיר תשוגר על גבי טיל השיגור שמפותח בימים אלו ארס 5 למסלול נמוך סביב כדור הארץ, ביחד עם מנוע רקטי נוסף שנקרא שלב העזיבה של כדור הארץ. לאחר הגעה למסלול נמוך סביב כדור הארץ, יתנתק ארס 5 מאלטאיר, ויישרף באטמוספירה. במקביל תשוגר החללית אוריון וצוות האסטרונאוטים שבתוכה על גבי טיל השיגור ארס 1, שגם אותו מפתחת נאס"א בימים אלה. כאשר שתי החלליות נמצאות במסלול, הן יתחברו, ולאחר החיבור יוצת המנוע הרקטי שבשלב העזיבה של כדור הארץ, ובאמצעותו ישתחררו זוג החלליות מכוח המשיכה של כדור הארץ ויטוסו לכיוון הירח.
ביטול תוכנית קונסטליישן
בהצעת התקציב של נאס"א לשנת 2011, שהוצגה לציבור ב - 1 בפברואר 2010, כלול ביטולה המוחלט של תוכנית קונסטליישן, ביטול מיזמי הפיתוח של ארס 1 ו - 5, ביטול החללית אוריון CEV ונטישת התוכנית לחזרה של אסטרונאוטים אמריקניים לירח בשנת 2020.
יהדות פזארו
יהדות פזארו הייתה קהילה יהודית שהתגבשה בסוף המאה ה-15 בעיר פזארו שבאיטליה. כיום לא נותרה בעיר קהילה יהודית.
תולדות הקהילה
יהודים הגיעו לפזארו בשנת 1300. קיימות מספר עדויות מהשנים 1367–1499 לקיומו של בית כנסת בעיר, בקומה העליונה של בית מגורים ברובע סן טרנציו. היהודים התגוררו ברחבי העיר ועד המאה ה-17 לא הוקם בה רובע יהודי נפרד. בית הקברות היהודי (Campo dei Giudei) שכן מחוץ לעיר, כמקובל ביתר ערי איטליה באותם הימים.
הקהילה היהודית קמה לאחר ששליטי העיר הזמינו יהודים להתיישב בה ולעסוק במקצועות שהיו נפוצים אצל יהודי ימי הביניים, כלומר, הלוואה בריבית וסחר במשכונות ומוצרי יד-שנייה. גם בתום ימי הביניים ועד שנת 1700 לערך היו עיסוקים אלו נפוצים אצל יהודי הקהילה.
כמו בקהילות יהודיות אחרות בימי הביניים היו גבולות העיסוק של היהודים מוגדרים ומוכתבים על ידי משטר הגילדות. הקהילה נדרשה לשלם מס מיוחד לתחזוקת העיר אך התאפשר לה חופש דת והותר לה להחיל על חבריה שיפוט עצמי. חלו עליהם הגבלות שונות, בהן איסור תנועה ברשות הרבים בעת החגים הנוצריים ואיסור עבודה במועדים אלה. יהודים לא יכלו לשמש כעדים בהליכים משפטיים ובימי שלטון בית ספורצה נדרשו לשאת טלאי צהוב ולנוע עם אבוקה בשעות הלילה. עוד נאסר עליהם לקבל שירותי מין מזונות נוצריות.
בשנת 1631, כאשר השליטה בעיר עברה לרשות מדינת האפיפיור, הועלתה דרישה להגביל את תחום מגוריהם של היהודים לגטו. הועלו שלושה מקומות אפשריים למיקומו של הרובע היהודי, והוא הוקם לבסוף בשנת 1634. בתחום הגטו התגוררו בתחילה כ-600 איש, ופעלו בו בית כנסת איטלקי ששירת את רוב הקהילה, ובית כנסת ספרדי. לאחר הקמת הגטו הלכה האוכלוסייה היהודית בעיר והצטמצמה, עקב ירידת חשיבותה הכלכלית של העיר. ב-1938 התגוררו בה 55 יהודים בלבד.
כיבוש פזארו בידי נפוליאון ב-1793 הביא להשוואת מעמדם של היהודים ליתר האוכלוסייה, אך ב-1846 הם חויבו פעם נוספת להתגורר בגטו והוטלו עליהם הגבלות נוספות למשך מספר שנים. במהלך התגבשות המדינה האיטלקית כחלק מאיחוד איטליה הוסרו כל ההגבלות, עד מלחמת העולם השנייה.
לוס אנג'לס קליפרס
לוס אנג'לס קליפרס (באנגלית: Los Angeles Clippers) היא קבוצת כדורסל מהעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הפאסיפי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם קריפטו קום (אותו היא חולקת עם לוס אנג'לס לייקרס).
הקבוצה הוקמה בשנת 1970 בעיר באפלו שבניו יורק, בשם באפלו ברייבס, ובשנת 1978 עברה לסן דייגו שבקליפורניה ושינתה את שמה לסן דייגו קליפרס. בשנת 1984 עבר המועדון ללוס אנג'לס, ומאז נקרא בשמו הנוכחי. ב-7 בלבד מתוך 41 עונותיה הראשונות ב-NBA העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ולאורך השנים דבק בה תדמית של מועדון כושל, בעיקר בהשוואה ללוס אנג'לס לייקרס, יריבתה העירונית רוויית ההצלחות.
השנים בבאפלו (1970–1978)
הקבוצה הוקמה בשנת 1970 בשם באפלו ברייבס (באנגלית: Buffalo Braves), והצטרפה לליגת ה-NBA בעונת יחד עם פורטלנד טרייל בלייזרס וקליבלנד קאבלירס. אולמה הביתי של הקבוצה היה באפלו ממוריאל אודיטוריום, אותו הם חלקו עם קבוצת ההוקי קרח מליגת ה-NHL באפלו סייברס, שנוסדה גם היא בשנת 1970. בין השנים 1973–1975 נאלצו הברייבס לשחק 16 משחקי בית באולם מייפל ליף גארדן שבטורונטו, קנדה, כאשר הסייברס אירחו משחקים באודיטוריום שבבאפלו.
המאמן הראשון של הקבוצה היה חבר היכל התהילה, דולף שייז, והכוכבים הראשונים של המועדון היו בוב קאופמן ודון מיי, אשר צורפו בדראפט ההרחבה של שנת 1970. כרוב קבוצות ההרחבה בעונתן הראשונה סיימו הברייבס את העונה הסדירה במאזן שלילי, 22–60, כאשר רק הקאבלירס מסיימים עם מאזן גרוע יותר. קאופמן, שבעונה הקודמת קלע 4.3 נקודות בממוצע למשחק במדי שיקגו בולס, הוביל את קלעי הברייבס עם 20.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף בבמשחק האולסטאר. בדראפט ה-NBA 1971 בחרו הברייבס את הסנטר אלמור סמית' בבחירה השלישית, ובבחירה ה-104 את שחקן מכללת המדינה של באפלו רנדי סמית'. שני הרוקיז הציגו יכולת טובה – אלמור עם 17.3 נקודות ו-15.2 ריבאונדים למשחק, ורנדי עם 13.4 נקודות למשחק – אך הברייבס סיימו את העונה עם מאזן זהה לעונה הקודמת, אשר הציב אותם במקום השמיני והאחרון באזור המזרחי. בעונת לא הצליחו הברייבס להשתפר כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 21–61, תחת המאמן ג'ק רמזי. הצעד הגדול של הברייבס באותה העונה היה בחירתו של בוב מקאדו מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בבחירה השנייה של דראפט 1972. בסיום אותה עונה זכה מקאדו בפרס רוקי העונה, ובשנים הבאות הפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה.
בעונת הצליחו הברייבס להעפיל למשחקי הפלייאוף, לראשונה בתולדות המועדון, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן חיובי 42–40. בפלייאוף התמודדו הברייבס מול בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון (שהיה חצי גמר המזרח), ונוצחו בתוצאה 2–4. בעונה זו היה מקאדו "מלך הסלים של ה-NBA" עם ממוצע של 30.6 נקודות למשחק. כמו כן זכה רכז הקבוצה ארני דיגרגוריו בפרס רוקי העונה, לאחר שקלע 15.2 נקודות למשחק והוביל את שחקני הליגה עם ממוצע של 8.2 אסיסטים למשחק. בעונת שיפרה באפלו את שיאה כאשר השיגה מאזן ניצחונות 49–33, אשר בדיעבד היה הישגה הטוב ביותר במשך 38 שנים, עד עונת. בפלייאוף שוב הודחו הברייבס בסיבוב הראשון, הפעם מול וושינגטון בולטס בתוצאה 3–4. בסיום העונה זכה מקאדו בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, לאחר שהשיג ממוצעים של 34.5 נקודות, 14.1 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק. את עונת שוב סיים מקאדו כמלך הסלים של הליגה, בפעם השלישית ברציפות, עם 31.1 נקודות בממוצע למשחק. הברייבס סיימו את העונה עם מאזן 46–36, וגברו על פילדלפיה 76' (2–1) בטרם הודחו בשלב חצי גמר המזרח, בפעם השלישית ברציפות, מול הסלטיקס (2–4). הייתה זו הופעתה האחרונה של הקבוצה בפלייאוף עד עונת.
ג'אנג סונג-הו
ג'אנג סונג-הו (בקוריאנית: 장성호; נולד ב-12 בינואר 1978) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
ג'אנג התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים. בסידני 2000 הוא הודח בסיבוב הראשון, באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, ובבייג'ינג 2008 הוא סיים במקום השביעי לאחר שהודח בשלב רבע הגמר.
ג'אנג מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (1999) ומדליית ארד (2001). במשחקי אסיה הוא זכה בשתי מדליות, מדליית זהב (2006) ומדליית כסף (2002). באליפויות אסיה ג'אנג מחזיק בשש מדליות. שתי מדליות זהב, (1999, 2005), שלוש מדליות כסף (2003, 2004 ו-2008) ומדליית ארד (1999).
לוס אנג'לס קליפרס
השנים בסן דייגו (1978–1984)
מיד לאחר רכישת הברייבס, העביר לוויין את המועדון לסן דייגו, קליפורניה, והקבוצה שינתה את שמה לסן דייגו קליפרס. כינוי המועדון מתייחס לאוניות המפרש מסוג קליפר אשר היו נפוצות באותה תקופה במפרץ סן דייגו. לקראת עונתו הראשונה של המועדון בסן דייגו, מינו הקליפרס את המאמן הוותיק ג'ין שו. באותה עונה השיגו הקליפרס מאזן חיובי, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 43–39, אך לא העפילו לפלייאוף. בדיעבד, הייתה זו הפעם האחרונה בה סיימו הקליפרס את העונה הסדירה במאזן חיובי ב-13 השנים הבאות. שחקן הקבוצה וורלד בי. פרי, אשר נרכש במהלך הפגרה מפילדלפיה 76', סיים שני בטבלת הקלעים של הליגה, עם 28.8 נקודות בממוצע למשחק.
ג'אנג סונג-הו
במהלך הקריירה זכה ג'אנג במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי, וביניהן מדליות בטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
לוס אנג'לס קליפרס
השנים בסן דייגו (1978–1984)
עונת הביאה שינויים נוספים לקליפרס כאשר הבעלים אירב לוויין מכר את המועדון לאיל הנדל"ן דונלד סטרלינג תמורת 12.5 מיליון דולר. בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA 1982 בחרו הקליפרס את טרי קאמינגס, אשר הוביל את קלעי הקבוצה בשתי העונות הבאות עם ממוצעים של 23.7 ו-22.9 נקודות למשחק, בהתאמה. את שתי העונות סיימו הקליפרס במקום ה-11 באזור המערבי (מתוך 12 קבוצות), ויכולתם החלשה הביאה לנוכחות נמוכה של צופים ביציעים, כאשר הקבוצה מביאה ממוצע של 4,500 צופים בלבד למשחקי הבית. כתוצאה מכך שידל סטרלינג את הנהלת ה-NBA להעביר את המועדון לעיר הולדתו, לוס אנג'לס.
המעבר ללוס אנג'לס (1984–2001)
בשנת 1984 עברו הקליפרס ללוס אנג'לס, כשהם משחקים את משחקי הבית באולם לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה. בכל 7 עונותיהם הראשונות בלוס אנג'לס רשמו הקליפרס מאזן ניצחונות שלילי, ובאף אחת מהן לא ניצחה יותר מ-32 משחקים (39%). לקראת עונת מונה אלג'ין ביילור לג'נרל מנג'ר הקבוצה, ונשאר בתפקיד זה במשך 22 שנים. בין השנים 1987–1990 צירף ביילור את קן נורמן (הבחירה ה-19 בדראפט 1987), דני מאנינג (הבחירה הראשונה בדראפט 1988), צ'ארלס סמית' (הבחירה השלישית בדראפט 1988), לוי ואט (הבחירה ה-13 בדראפט 1990) ורון הרפר (בטרייד), אשר יצרו את גרעין הקבוצה בשנים הבאות.
באמצע עונת עשו הקליפרס שינוי נוסף בעמדת המאמן הראשי; לארי בראון, שפוטר מוקדם יותר מסן אנטוניו ספרס, הוחתם בשלהי חודש ינואר 1992 כמאמן הראשי החדש של המועדון. תחת בראון השיגו הקליפרס מאזן 23–12, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 45–37; המאזן החיובי הראשון של הקליפרס מזה 13 עונות. הקליפרס הצליחו גם להעפיל אל משחקי הפלייאוף, לראשונה מזה 16 עונות, אך הודחו בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז בתוצאה 2–3. בעונה העוקבת,, הצליחו הקליפרס לעלות שוב לשלב הפלייאוף, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 41–41, אך נוצחו שוב בסיבוב הראשון בחמישה משחקים, הפעם על ידי יוסטון רוקטס.
בין השנים 1994–1998 שיחקו הקליפרס כ-30 משחקים באולם ארווהד פונד אוף אנהיים אשר בעיר אנהיים, כשהם חולקים את המקום עם קבוצת ההוקי קרח מליגת ה-NHL, אנהיים דאקס. בשנת 1998 הצטרפו הקליפרס ללייקרס וללוס אנג'לס קינגס, וחנכו את אולם הסטייפלס סנטר החדש הממוקם במרכז העיר לוס אנג'לס. לקראת עונתם הראשונה באולם הסטייפלס סנטר בחרו הקליפרס את למאר אודום בבחירה הרביעית של דראפט 1999, אך סיימו את אותה עונה במקום ה-13 (מתוך 14) באזור המערבי, בפעם השנייה ברציפות. בדראפט 1999 השיגו הקליפרס את הבחירה הראשונה, וניצלו אותה כדי לבחור את הסנטר מייקל אולווקנדי אשר התברר כאחת הבחירות הראשונות המאכזבות אי פעם. בדראפט 2000 בחרו הקליפרס את חברי הילדות מאילינוי דריוס מיילס (בחירה שלישית) וקוונטין ריצ'רדסון (בחירה 18), ובאותו הקיץ צירפו גם את שחקן השנה השנייה קורי מגטי. הקבוצה הפכה לפופולרית יותר בקרב אוהדיה הודות לסגנונה שכלל הטבעות רבות, והקליפרס השתפרו מעט וסיימו את העונה הסדירה במאזן 31–51.
תקופת אלטון ברנד (2001–2007)
בקיץ 2001 צירפו הקליפרס את שחקן השנה השלישית אלטון ברנד, בתמורה לבחירה השנייה בדראפט 2001 – בה נבחר טייסון צ'נדלר – אשר הועברה לשיקגו בולס. במהלך אותה עונה נבחר ברנד להשתתף במשחק האולסטאר, ובכך היה הנציג הראשון של הקליפרס במשחק הראווה מזה 8 שנים. הקליפרס התחרו על מקום בפלייאוף במשך רוב שלבי העונה, אך ניצחו רק ב-3 מתוך 13 המשחקים האחרונים של העונה, וסיימו אותה במקום התשיעי במערב עם מאזן שלילי 39–43. פגרת 2002 הביאה עימה שינויים נוספים, כאשר מיילס הועבר לקליבלנד קאבלירס תמורת הרכז אנדרה מילר, אשר הוביל את הליגה באסיסטים בעונה הקודמת עם 11 אסיסטים בממוצע למשחק. על אף צירופו של מילר ופריצתו של קורי מגטי (16.8 נקודות למשחק), סיימו הקליפרס במאזן מאכזב בסיומה של העונה הסדירה, 27–55, בין היתר בשל פציעות של שחקני מפתח רבים. לקראת עונת מונה מייק דאנליבי למאמן הקבוצה, אך עזבו אותה שחקני החמישייה מילר, אודום ואולוקוונדי, והיא סיימה את העונה במאזן 28–54. בעונת שוב הובילו את הקבוצה ברנד ומגטי, לצד בובי סימונס אשר קלע 16.4 נקודות בממוצע למשחק וזכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
בקיץ 2005 עזב סימונס למילווקי באקס, ובמקומו החתימו הקליפרס את הקלע קטינו מובלי וצירפו בטרייד את הרכז הוותיק סם קאסל. בעונת נבחר ברנד בשנית להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שהציג יכולת שיא עם ממוצעים של 24.7 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק, והקליפרס הגיעו למאזן חיובי לראשונה מזה 13 עונות – 47–35. כמו כן העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף לראשונה מאז עונת. על אף שסיימו במקום השישי במערב החזיקו הקליפרס ביתרון ביתיות בסיבוב הראשון מול המדורגת שלישית דנוור נאגטס, בשל זכייתם באליפות הבית הפאסיפי (בעוד דנוור שיחקה בבית הצפון-מערבי). הקליפרס ניצחו את שני המשחקים הראשונים בסדרה, לראשונה בהיסטוריה של המועדון, ובסופו של דבר גברו על הנאגטס בתוצאה 4–1. בכך העפילה הקבוצה לשלב השני של הפלייאוף לראשונה מאז עונת, אז שיחקה כ"באפלו ברייבס". בחצי גמר המערב התמודדו הקליפרס מול פיניקס סאנס, והפסידו לאחר סדרה ארוכה שנגררה ל-7 משחקים, אף על יכולת מצוינת של ברנד שלאורך הסדרה קלע 30.9 נקודות למשחק. בסיום העונה זכה הג'נרל מנג'ר של הקליפרס, אלג'ין ביילור, בתואר מנהל השנה ב-NBA, וברנד נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונת חזרה הקבוצה בסגל דומה לעונה דאשתקד, אך התקשתה לשחזר את הישגיה. במהלך העונה סבל הרכז המבטיח שון ליווינגסטון מפציעה קשה בברכו לאחר שהיא יצאה ממקומה וקרעה את כל רצועות הברך. הייתה זו פציעה הרסנית ביותר אשר הותירה אותו כשחקן שלעולם לא ישוב ליכולתו הקודמת. רופא המועדון העריך את מועד חזרו של ליווינגסטון למגרשים בין 8 חודשים לשנה שלמה. לאורך העונה היו ברנד ומגטי שני הקלעים המובילים של הקבוצה, בפעם השביעית ברציפות, אך הקליפרס סיימו אותה עם מאזן שלילי 40–42, אשר הציב אותם במקום התשיעי בלבד באזור המערבי.
תקופה של מאבקים (2007–2009)
ב-7 באוקטובר סיים ביילור את תפקידו, לאחר 22 שנה, כסגן נשיא המועדון לפעולות הכדורסל וכג'נרל מנג'ר. הייתה זו אחת מתקופות הכהונה הארוכות ביותר בהיסטוריה של הספורט המקצועני. במקומו של ביילור מונה המאמן הראשי, מייק דאנליבי, לג'נרל מנג'ר.
ב-21 בנובמבר 2008 השלימו הקליפרס טרייד בו שלחו את מובלי וטים תומאס לניו יורק ניקס, בתמורה לזאק רנדולף ומרדי קולינס. עד לסיום עונת היה רנדולף הקלעי הבולט של הקבוצה, עם 20.9 נקודות למשחק, והקליפרס שוב סיימו במאזן מאכזב, 19–63, אשר הציב אותם במקום ה-14 במערב.
תקופת ה"לוב סיטי" (2009–2017)
ב-4 בפברואר 2010 התפטר מתפקידו המאמן הראשי מייק דאנליבי, וקים הוג'ס מונה כמאמן זמני. דאנליבי המשיך להחזיק בתפקיד הג'נרל מנג'ר למשך עוד יותר מחודש, אך ב-10 במרץ 2010 הוא פוטר מהתפקיד והוחלף בידי ניל אולשיי. על אף שהקליפרס ראו שיפור קל, כשהם מסיימים את העונה הסדירה במאזן 29–53, בסופה של העונה פוטר הוג'ס מתפקיד המאמן הראשי.
ב-6 ביולי 2010 מונה מאמנה לשעבר של שיקגו בולס, ויני דל נגרו, כמאמן הראשי החדש של הקליפרס. עם כוכבי הקבוצה – אריק גורדון, כריס קיימן, דיאנדרה ג'ורדן, בארון דייוויס ובלייק גריפין – היו לקליפרס תקוות גדולות לעונה הקרבה, אך הקליפרס פתחו את העונה בצורה חלשה, כשהפסידו ב-10 מתוך 11 המשחקים הראשונים של העונה. גריפין הציג יכולת מצוינת, וסחף אחריו התעניינות הולכת וגוברת של התקשורת במשחקי הקליפרס ובכך העלה את הרייטינג בשידורי משחקי הקבוצה. גריפין נבחר לשמש מחליף במשחק האולסטאר 2011, כבוד נדיר לשחקן רוקי; הוא היה הרוקי הראשון שנבחר בידי המאמנים כמחליף מאז טים דאנקן בשנת 1997. כמו כן זכה גריפין בתחרות ההטבעות. לקראת סיום מועד ההעברות ב-NBA שלחו הקליפרס את בארון דייוויס יחד עם בחירת דראפט עתידית לקליבלנד קאבלירס, בתמורה למו ויליאמס וג'מריו מון. בחירת הסיבוב הראשון שניתנה לקאבלירס התבררה כבחירה הראשונה בדראפט 2011, בה בחרה קליבלנד את קיירי אירווינג.
ב-9 בדצמבר 2011, הקליפרס החתימו את קארון באטלר על חוזה בסך 24 מיליון דולר, וכן את צ'אנסי בילאפס הוותיק אשר שוחרר מניו יורק ניקס. ב-14 בדצמבר 2011 העבירו הקליפרס את אריק גורדון, כריס קיימן, אל-פארוק אמינו ובחירת דראפט עתידית לניו אורלינס הורנטס, תמורת הכוכב כריס פול ושתי בחירות עתידיות בסיבוב שני. פול וגריפין נבחרו לפתוח בחמישיית נבחרת המערב של משחק האולסטאר. ב-6 בפברואר 2012, במהלך משחק מול אורלנדו מג'יק, קרע בילאפס את גיד האכילס והחמיץ את המשכה של עונת.
באפריל 2014 הרחיקה הנהלת הליגה את בעלי הקבוצה, דונלד סטרלינג, לכל חייו, בעקבות התבטאויות גזעניות שלו. סטרלינג אמר לחברתו שישבה במשחק עם מג'יק ג'ונסון שעדיף שלא תראה לכולם שהיא עם כושי. הקלטת השיחה פורסמה ברחבי רשת האינטרנט, ובעקבות כך נאלץ סטרלינג למכור את החזקתו בקבוצה. ביולי 2014 מכר סטרלינג את הבעלות בקבוצה לסטיב באלמר, תמורת שני מיליארד דולר.
בנייה מחדש (2017–2019)
לקראת עונת העבירו הקליפרס את כריס פול ליוסטון רוקטס בתמורה לפטריק בוורלי, לו ויליאמס, מונטרז הארל, ארבעה שחקנים נוספים ובחירת דראפט עתידית. במהלך אותה עונה נפרדה הקבוצה גם מגריפין, כאשר שלחה אותו לדטרויט פיסטונס בתמורה לטוביאס האריס, אייברי בראדלי, בובאן מריאנוביץ' ושתי בחירות דראפט עתידיות. הקליפרס סיימו את העונה עם מאזן 42–40, והחמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 6 שנים. ביולי 2018 עזב את הקבוצה גם דיאנדרה ג'ורדן, אשר שיחק בקליפרס במשך 10 עונות, כאשר חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס. בעונת חזרה הקבוצה במפתיע למעמד הפלייאוף, הודות למאזן 48–34, אך בסיבוב הפלייאוף הראשון נכנעה לגולדן סטייט ווריורס, בתוצאה 2–4.
פול ג'ורג' וקוואי לנארד (2019-הווה)
ביולי 2019 צירפו הקליפרס שניים מהכוכבים הגדולים ביותר ב-NBA: קוואי לאונרד ופול ג'ורג'. לאונרד, אשר זכה בעונה הקודמת בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, חתם בקבוצה כשחקן חופשי, בעוד ג'ורג' הועבר אליה בטרייד מאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לשיי גילג'ס-אלכסנדר, דנילו גלינארי ו-5 בחירות דראפט עתידיות. בעקבות צירוף שני הכוכבים היו ציפיות גבוהות מהקבוצה והחשיבו אותה כמועמדת לאליפות. את העונה הקליפרס סיימו עם 49 ניצחונות (מתוך 72 משחקים, העונה התקצרה בעקבות נגיף הקורונה), וסיימו במקום השני במערב אחרי לוס אנג'לס לייקרס. בסיבוב הראשון בפלייאוף הם ניצחו את דאלאס מאבריקס 4–2 והעפילו לחצי גמר המערב. בחצי גמר המערב הם פגשו את דנוור נאגטס והובילו עליהם 3–1, אבל הנאגטס ניצחו את שלושת המשחקים הבאים וניצחו את הסדרה. בעקבות הכישלון, דוק ריברס פוטר מתפקיד המאמן הראשי.
לקראת עונת 2020/21 מונה טיירון לו כמאמן ראשי. הקליפרס סיימו במקום הרביעי בטבלה ופגשו פעם נוספת את דאלאס בסיבוב הראשון. לאחר שפיגרו בסדרה 2-0 הקליפרס עשו קאמבק וניצחו 4-3.בחצי גמר המערב הקבוצה ניצחה את יוטה ג'אז 4-2 לאחר שפיגרה שוב 2-0, ועלתה לגמר המערב לראשונה בתולדותיה.
בתחילת עונת 2024/2025 יעברו הקליפרס לאולם חדש "אינטואיט דום".
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
שיאים למשחק בודד
נקודות: 52, בוב מקאדו פעמיים (1974 ו-1976), וצ'ארלס סמית' (1990).
ריבאונדים: 30, מייקל קייג' מול סיאטל סופרסוניקס, 24 באפריל 1988.
אסיסטים: 25, ארני דיגרגוריו מול פורטלנד טרייל בלייזרס, 1 בינואר 1974.
חטיפות: 10, לו ויליאמס מול יוטה ג'אז, 20 בינואר 2018.
חסימות: 10, בנויט בנג'מין מול מילווקי באקס (1988) ומול סן אנטוניו ספרס (1989).
פרסים אישיים
מספרים שהופרשו (הליגה הפרישה את המספר בכל קבוצותיה)
מפעל חיים
מפעל חיים הוא פועלו המצטבר של אדם בחייו. הוקרה על פועלו של אדם בתחום אחד או בתחומים רבים, ניתנת על ידי גופים המעניקים פרסים או תעודות הוקרה, והיא נקראת "פרס על מפעל חיים". כאשר מחולקים פרסים בקטגוריות שונות, נמצא מפעל חיים בקטגוריה נפרדת. כך, למשל, מדינת ישראל מעניקה מדי שנה את פרס ישראל בקטגוריות שונות בתחומי המדע והתרבות, ובנוסף, מעניקה "פרס על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה".
הענקת הוקרה על מפעל חיים ניתנת כאשר:
הענקת הוקרה על מפעל חיים קיימת בכל רחבי העולם, ובמקרים רבים היא נקראת גם: "פרס לשם כבוד" או "פרס על הישגים מיוחדים". כך למשל, האקדמיה האמריקאית לקולנוע מעניקה את פרס אוסקר בקטגוריות שונות מתחום הקולנוע, ובמקביל מעניקה פרס אוסקר לשם כבוד לאנשים על תרומה מצטברת לתעשיית הקולנוע. פרס זה שונה מהפרסים האחרים גם בכך שאינו קשור לשנה עצמה בה מחולק האוסקר.
פרס מפעל חיים מחולק בתחומים רבים ובהם:
פרסים אחדים דומים למפעל חיים, בכך שהם מוענקים לאדם שתרם תרומה נרחבת שארכה שנים רבות או לאדם בסוף חייו. כך למשל קיבל נשיא מדינת ישראל שמעון פרס את מדליית החירות הנשיאותית כהוקרה על מפעל חייו. לחלק מזוכי פרס נובל הוענק הפרס לאחר שעסקו בתחום מסוים כמעט כל חייהם (למשל מרטין לותר קינג שזכה בפרס נובל לשלום).
קרב מגידו (פירושונים)
קרב מגידו הוא כינוי למספר עימותים צבאיים שנערכו במרחב לאורך ההיסטוריה.
גמר קופה אמריקה 2019
גמר קופה אמריקה 2019 נערך ב-7 ביולי 2019 באצטדיון מרקנה, בריו דה ז'ניירו, ברזיל ובו ניצחה נבחרת ברזיל את נבחרת פרו 3–1 וזכתה במהדורת 2019 של טורניר קופה אמריקה.
מהלך המשחק
שופט: רוברטו טובאר קוונים: כריסטיאן שיימן,  קלאודיו ריוס שופט רביעי: אלכסיס הררה שופטי VAR: חוליו באסקוניאן, ניקולס גאיו,  אלכסנדר גוסמן
קארל האוסהופר
קארל האוסהופר (בגרמנית: Karl Haushofer; 27 באוגוסט 1869 – 13 במרץ 1946) היה גאוגרף, גנרל וגאופוליטיקאי גרמני. רעיונותיו המדעיים השפיעו על התפתחות האסטרטגיה של גרמניה הנאצית ומלחמת העולם השנייה. הוא פיתח את התאוריה של מרחב מחיה, והיה מראשי אגודת תולה.
ביוגרפיה
בשנת 1908 נשלח עם אשתו מטעם הצבא הגרמני לטוקיו, יפן, נפגש עם בכירים בשלטון ובכוחות המזוינים היפניים. האוסהופר למד את הרעיונות הצבאיים והאסטרטגיים היפניים, ולימד אותם על הרעיונות המדיניים והצבאיים של גרמניה לאחר כשנתיים הם חזרו לגרמניה. ביפן, הוא נוכח לדעת שהמפלגות הפוליטיות, שלא כמו במערב, מתבססות על אגדות עם עתיקות. האגודה החזקה ביותר נקראה "אגודת הדרקונים השחורים", ולימים היא השתלטה על כל מנגנוני השלטון ביפן.
במלחמת העולם הראשונה הוא הגיע לדרגת גנרל, ופיקד על חטיבת מילואים בחזית המערבית. בתקופה זו נוצרה ידידות בינו לבין רודולף הס, אז חייל צעיר בגדוד ליסט. הס נכבש ברעיונותיו הגאופוליטיים של האוסהופר בדבר דם ואדמה לפיו עליונותו של הגזע הארי תלויה במרחב מחיה עבור העם הגרמני.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, קיבל האוסהופר משרה של מרצה באוניברסיטת מינכן (1921) ולימד בה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. האוסהופר נעשה חוקר בתחומי הפוליטיקה והגאוגרפיה. הוא האמין כי חוסר הידע הגאוגרפי והמודעות הגאופוליטית של הגרמנים, הייתה גורם מרכזי לתבוסתה במלחמה, ולכן פנה לנסח את רעיונותיו בתחום הגאופוליטיקה.
באותה תקופה הצטרף האוסהופר לרודולף פון זבוטנדורף, שהקים את אגודת תולה. בדומה לאגודת הדרקונים השחורים ביפן, גם אגודת תולה דגלה בהתפשטות בעזרת כוח צבאי. בשנת 1919 הצטרף רב"ט בדימוס אדולף היטלר למפלגת הפועלים הגרמנית, שהוקמה במקור כזרוע פוליטית של האגודה בבוואריה, ועד מהרה הפך את המפלגה למפלגה הנאצית.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, הפך האוסהופר ליועצו הקרוב של רודולף הס, שכיהן בתקופה זו כסגן הפיהרר. ידידותו של האוסהופר ורודולף הס, הגנה על אשתו של האוסהופר שהייתה חצי יהודייה מצד אביה. יחד עם רודולף הס, החזיק בדעה שעל גרמניה לכונן הסכם שלום עם בריטניה משום שאין בכוחה של גרמניה להילחם בשתי חזיתות. האוסהופר גם יצר קשרים עם האצולה הבריטית ועם בכירים בארצות הברית.
לאחר שבשנת 1938 מונה ידידו הטוב יואכים פון ריבנטרופ לשר החוץ, פעל האוסהופר לצירופה של יפן למדינות הציר. במאי 1941, לאחר טיסתו של הס לבריטניה כדי לכונן הסכם שלום עם הבריטים, סר חינו של האוסהופר, והוא הורחק מחוגו הפנימי של היטלר.
בשנת 1944 נעצר האוסהופר על ידי הגסטפו ונשלח למחנה הריכוז דכאו בעקבות מעורבות בנו אלברכט האוסהופר בקשר העשרים ביולי. לאחר המלחמה, הובא האוסהופר למינכן כדי להתעמת עם הס במשפטי נירנברג.
בשנת 1946, כשהוא בן 76, התאבדו האוסהופר ואשתו בביתם במינכן.
התאוריה הגאופוליטית של האוסהופר
האוסהופר פיתח את תחום הגאופוליטיקה ממקורות מגוונים, כולל כתבי אלכסנדר הומבולדט, קרל ריטר, פרידריך ראצל, והלפורד מקינדר הבריטי. רעיונות הגיאופולטיקה תרמו את המצע הפסדו-מדעי למדיניות החוץ הנאצית בעיקר באסטרטגיה ובהצדקת הכיבושים בתוך אירופה. התאוריה תרמה רעיונות למדיניות החוץ הגרמנית בתקופה שבין שתי מלחמות העולם במושגים – "מרחב מחיה", "ברית אזורית", והדיכוטומיה בין כוחות קרקע/כוחות ימיים. בעוד שחלק מהרעיונות של האוסהופר נבעו מהגיאוסטראטגיה האמריקנית והבריטית, הוא אימץ גם את הגאופוליטיקה הגרמנית כתפיסה מהותית של האינטרס הלאומי. הגאופוליטיקה החדשה שכתב עליה, זכתה להתייחסות חיובית גדולה בגרמניה כי היה בה תשובה לתחושת חוסר הביטחון והיאוש שאפיין את האוכלוסייה הגרמנית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מעמדו האקדמי של האוסהופר באוניברסיטת מינכן שימש זרז לגיבוש רעיונותיו הגאופוליטיים, ולפרסומם במאמרים ובספרים. בשנת 1922 ייסד את המכון לגאופוליטיקה במינכן, שממנו הפיץ את רעיונותיו שהגיעו לקהל רחב. בין השאר יסד את כתב העת "גאופוליטיקה" (Die Geopolitik) ששימש לו במה להפצת רעיונותיו, שעניינו בעיקר את האינטלקטואלים והפוליטיקאים.
הגאופוליטיקה של האוסהופר הייתה ביסודו של דבר איחוד וגיבוש של רעיונות ישנים יותר תחת כסות אקדמית חדשה. כך לדוגמה רעיון "מרחב המחיה" היה רעיון של אימפריאליזם קולוניאלי משודרג: שליטה אסטרטגית על מקומות גאוגרפיים מרכזיים. אידאולוגה זו הייתה מאחורי המחשבה המדינית של האימפריה הבריטית כמו במקרה של תעלות סואץ ופנמה – תעלות שאיפשרו שליטה בריטית על היבשה הסמוכה והן על מעברי הים. הרעיון של "ברית אזורית", בתאורית הגאופוליטיקה, התבסס גם הוא על האימפריה הבריטית, אבל גם על דוקטרינת מונרו האמריקנית שדגלה באיחוד הפאן-אמריקני. על פי דוקטרינה זו, העולם מחולק לתחומי השפעה של מעצמות-על ואימפריות. בתאוריה הגאופוליטית שיצר, האוסהופר תמך בתהליך של השתלטות אמריקאית על מרחב כדור הארץ המערבי – מרכז אמריקה ודרומה. בצורה דומה הוא תיאר את יפן כמרכזה של אימפריה השולטת במזרח הרחוק. את גרמניה הוא ראה כמרכז האימפריה החדשה באירופה ובחלקים מאסיה ואפריקה.
קארל האוסהופר אומנם הצהיר נאמנות לפיהרר אבל לא היה חבר במפלגה הנאצית. הדגש בכתיבתו המדעית תמיד הושפע מאמונה בדטרמיניזם סביבתי ולא גזעני. הוא סירב לקשור את עצמו לאנטישמיות כמדיניות, בעיקר משום שאשתו הייתה חצי יהודייה. האוסהופר מודה שאחרי 1933 רוב הדברים שכתב היו מעוותים ונכתבו תחת לחץ: אשתו הייתה חייבת להיות מוגנת מחוקי נירנברג, זאת בהשפעתו של רודולף הס.
כאמור, בנו של קארל האוסהופר היה מעורב בקשר לרצוח את היטלר ב-20 ביולי 1944 והוצא להורג על ידי הגסטפו. האוסהופר עצמו נכלא במחנה הריכוז דכאו במשך שמונה חודשים; ובנו ונכדו נכלאו כחודשיים וחצי.
חבילה עוברת
חבילה עוברת (קרוי גם בשמות חבילה מתגלגלת, ראש כרוב, חבילה הגיעה) הוא משחק חברה, אשר גרסאותיו מתפתחות עם גילם של המשתתפים. בכל גרסאותיו מעבירים מיד ליד חבילה גדולה, עטופה כבצל שכבות על גבי שכבות של נייר זול (נייר עיתון בדרך כלל). המנצח הוא זה שקילף את השכבה האחרונה של הנייר, ומצא בפנים מתנה.
חבילה עוברת (מתגלגלת) לפי מוזיקה
בגילאי טרום-קריאה פועל המשחק לפי עקרון זמן - בדומה לכיסאות מוזיקליים, החבילה עוברת כל עוד המוזיקה מנגנת. מנחה שולט על תזמון המוזיקה. כאשר המוזיקה עוצרת, ניתן לקלף עטיפה אחת מן החבילה. בגרסאות אחרות, ניתן לקלף מן החבילה כמה שהזמן מתיר. משחק זה עשוי היה להיות משחק מזל טהור, לולא ראה המנחה את הילדים. בדרך כלל המנחה דווקא מביט על הילדים, מתוך מטרה לוודא שפעולת הקילוף מתחלקת באופן אחיד ככל שניתן בין הילדים. לכן בדרך כלל חלוקת הפרס מוטה.