cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המסור 7
המסור 7 (באנגלית: Saw VII או Saw 3D או Saw: The Final Chapter) הוא סרט האימה השביעי בסדרת סרטי "המסור" אשר בוים על ידי קווין גרוואטרט ונכתב על ידי פטריק מלטון ומרכוס דאנסטן. הסרט יצא לאקרנים ב-29 באוקטובר 2010, בהתאם להוצאת הסרט ביום שישי האחרון לפני ליל כל הקדושים. בנוסף, לראשונה בסדרת הסרטים הסרט הוצג בטכנולוגיית תלת-ממד.
במקור, תוכנן סרט שמיני אך לאור הצלחתו המזערית של הסרט הקודם בסדרה לעומת הסרטים הקודמים, הוחלט שהחלק השביעי יהיה האחרון כאשר קטעי העלילה המתוכננים לסרט השמיני יכנסו לתוך קווי העלילה של הסרט הנוכחי. במאי הסרט החמישי, דייוויד האקל היה אמור לביים את הסרט, אך שבועיים לפני תחילת הצילומים, "Lionstage", חברת ההפצה הודיעה כי גרוואטרט, במאי הסרט השישי יביים את הסרט הנוכחי. צילומי הסרט העיקריים התרחשו בטורונטו מפברואר עד אפריל 2010 אשר צולמו בשיטת צילום דיגיטלית בסרט תלת-ממד.
הסרט זכה לביקורות שליליות אך הצליח בקופות יותר מקודמיו עם הכנסות של כ-133 מיליון דולר. יוצרי הטרילוגיה הראשונה לא שוללים רימייק של הסרט בעתיד. הסרט השביעי יצא ב-DVD בשם "המסור: הפרק האחרון".
עלילה
הסרט מתחיל בפלאשבק מאירועי הסרט הראשון: דוקטור גורדון, שהצליח לברוח בסרט הראשון, זוחל לחפש עזרה וניתקל במערכת צינורות רותחת. גורדון מבין כי הוא חייב לעצור את הדימום שנוצר כתוצאה מניסור רגלו, ומחליט להקריש את הדם בעזרת מערכת הצינורות הרותחת.
בינתיים שני גברים, ראיין ובראד, מתעוררים בתוך תא זכוכית משוריינת, שניהם אזוקים למסור תעשייתי בידיהם. לאחר מכן התיבה שנמצאת מעל ראשם נפתחת וחושפת בחורה שקשורה לתקרה בשלשלאות ברזל. בניגוד לסרטי "המסור" הקודמים, שבהם המלכודות ומשחקי המוות התנהלו בחדרים נעולים ובסתר, בסרט זה לראשונה מתרחש משחק מוות לעיני קהל. המשחק הוא הקרבת קרבן – על שניהם להחליט מי יוקרב, האם אחד מהם, או שמא את דינה אותה אהבו השניים. בהתחלה ראיין ובראד, שכל אחד מהם התחרה על לבה של דינה, נלחמים זה בזה, אך כאשר הם מגלים שהיא שיחקה עם שניהם, הם מחליטים שהיא זו שצריכה למות. בסופו של המשחק, המסור מנסר את בטנה והורג אותה.
ג'יל טאק, שבסרט השישי פעלה אחר ההוראות שהשאיר לה בעלה לשעבר וניסתה להרוג את הבלש מארק הופמן, מגלה לתדהמתה שהופמן הצליח לצאת מהמלכודת ובורחת הישר למשטרה, שם פונה לשוטר מאט גיבסון, לו עבר בעייתי עם הופמן, ומספרת לו את כל האמת על בעלה והמשת"פ שלו – הופמן. ג'יל מבקשת מגיבסון שישים עליה שמירה 24/7 והיא בתמורה תשתף אותו בכל הידוע עליו אודות הרוצח. בינתיים, הופמן שלא נשאר חייב, מעביר קלטת לגיבסון בה הוא דורש שיתן לו את ג'יל לפני שהוא ימשיך להרוג אנשים חפים מפשע. גיבסון מסרב לשתף פעולה, מה שמוביל את הופמן להוציא משחק חדש לפועל.
בינתיים, קבוצה של ניצולי Jigsaw מתארגנת לפגישה נוספת בהנחיית הגורו בובי דגן, אחד הניצולים שהחליט לנצל את החוויה הקשה שעבר כדי להרים את שאר הניצולים מההריסות ולהוכיח לעולם ששיטת העבודה של Jigsaw עובדת, שכן הוא שינה את חייו לטובה בעקבות מה שעבר. במהרה מתגלה שבובי דגן לא באמת שרד את אחת המלכודות של Jigsaw ושכל מטרתו הייתה לזכות בפרסום ובכסף.
באירוע שארגן בובי למטרת קידום הספר החדש שלו "איך שרדתי את ג'יגסו", פגש בובי בג'ון לראשונה אך לא זיהה כי מדובר בJigsaw. ג'ון ניסה להוציא מבובי את האמת אך ההוא סירב לשתף פעולה. בעקבות השקרים שהפיץ בובי על סיפור ההישרדות שלו, החליט הופמן בהנחיית ג'ון לחטוף את בובי ולשים אותו בסדרת מלכודות שבה הוא צריך להציל את עוזריו, אלו ששיתפו איתו פעולה בשקר, ולהציל את אשתו שנמצאת בסוף המסלול וכלל לא יודעת על התרמית של בובי.
בזמן שהופמן מחפש אחר ג'יל שסובלת מסיוטים וחוששת לחיה, בובי מנסה להציל את עוזריו אך ללא הצלחה, נאלץ לעקור את שיניו האחוריות כדי להגיע אל אשתו ולבסוף פוגש אותה ומספר לה את האמת על "סיפור ההישרדות" שלו. ג'וייס, שמחוברת למלכודת, מרגישה מרומה ומטיחה בפני בובי האשמות. הוא מבטיח להציל אותה ומופתע לגלות כי משימתו האחרונה היא לשרוד מלכודת זהה למלכודת אותה סיפר ששרד כביכול בעבר. בובי מסרב להיכנע ומנסה להציל את אשתו, אך נכשל ומביא למותה.
בינתיים, הופמן מצליח להגיע אל ג'יל שמצליחה שוב לברוח והפעם אל אחד החדרים שבו נאספו כל המלכודות הוותיקות של Jigsaw. הופמן מוצא אותה במקום המחבוא ומכה אותה. בעוד הוא מחפש את מלכודת הדובים ההפוכה שאיתה ג'יל ניסתה להרוג אותו, הוא מבחין במלכודת הנוסטלגית שממנה אמנדה הצליחה להשתחרר בסרט הראשון (הגרסה הראשונה של מלכודת הדובים). לאור שנאתו העצומה לאמנדה, בוחר הופמן במלכודת הוותיקה כדי לחסל את ג'יל ומלביש אותה עליה. ג'יל נזכרת ברגעיה המאושרים לצד ג'ון ונהרגת באכזריות על ידי מלכודת הדובים ההפוכה.
מארק הופמן מחליט לברוח ולהשמיד כל ראיה שמעידה על קיומו. הוא חוזר למקום המחבוא שלו, מפזר חומר דליק ומצית את המקום. גם בילי, הבובה הנוסטלגית של Jigsaw, עולה בלהבות. הופמן בורח מהמקום ומגלה שבחוץ מחכים לו 3 אנשים בתחפושת החזיר. השלושה תוקפים את הופמן ומובילים אותו אל תא השירותים הידוע מהסרט הראשון. אז מבין הופמן שג'ון הסתיר ממנו שותף נוסף – דוקטור גורדון. אז מופיעים בפנינו פלאשבקים למאורעות שקרו מאז הסרט הראשון. בהמשך לסצנה הראשונה בסרט, ג'ון יוצא מהשירותים ומבחין בדוקטור גורדון. הוא מעיר אותו ומספר לו שהצליח לשרוד את המשחק. ג'ון מחליט לטפל בו ולהפוך אותו לעוזרו הנאמן. דוקטור גורדון, שנזקק לטיפול של ג'ון, נענה לבקשותיו ושיתף איתו פעולה בכל המלכודות שנזקקו להבחנה וניתוח רפואי. לפני מותו, השאיר ג'ון לג'יל מעטפה ובה קלטת שהועברה לדוקטור גורדון אחרי מותו של ג'ון. גורדון קיבל הנחיה מג'ון לשמור על ג'יל ושאם משהו יקרה לה, הוא יתבקש לפעול במקומו. בתמורה לכך, הבטיח לגורדון שלא ישמור ממנו יותר סודות ויגלה לו איפה נמצא המקום בו הוא איבד את הרגל שלו במטרה להציל את אשתו ובתו.
גורדון מגיע אל תא השירותים בו קשור עכשיו הופמן ונזכר ברגעים הקשים ההם. הוא סוגר את הופמן בשירותים ומסיים את הסרט בצמד המילים הידועות "GAME OVER".
מאחורי הקלעים
על פי התוספות המצויות ב-DVD "המסור: הפרק האחרון", יוצר הסדרה סיפר למעריצים כי שני האחרים בתחפושת החזיר ששיתפו פעולה עם דוקטור גורדון הם ראיין ובראד מהמלכודת הראשונה בסרט. עוד נאמר כי הופמן לא ישרוד לאורך זמן בשירותים, כך שאין לנו סיבה לצפות להמשך בנוגע אליו. היוצרים הוסיפו שהסיבה שדוקטור גורדון החליט לשתף פעולה עם ג'ון קריימר היא תסמונת סטוקהולם.
על פי התסריט המקורי של הסרט, ניצולי המלכודות היו אמורים לשתף פעולה עם דוקטור גורדון ולארגן כת שתקדיש את כל זמנה בהפצת תורתו של ג'ון ותמשיך בקיום המשחקים החולניים שלו. עוד נאמר כי בסוף המלכודת הראשונה בסרט, היינו אמורים לראות בקהל את ג'ון ולידו דוקטור גורדון, מה שהיה אמור להסביר לנו שהמלכודת ההיא הייתה בשיתוף הפעולה המלא של דוקטור גורדון. עוד, על פי התסריט המקורי, בסוף הסרט כשגורדון יוצא מהשירותים ומשאיר שם את הופמן, הוא היה אמור להגיד להופמן שמעכשיו זו המורשת שלו ובכך להשאיר פתח לסרט שמיני. חלקים אלו בוטלו כדי לא להשאיר עלילה פתוחה לסרט המשך.
יוצרי הטרילוגיה הראשונה סיפרו בראיון כי הם בטוחים שהאולפנים יעשו רימייק למסור בעוד כמה שנים, וכי הם ישמחו לקחת שוב חלק בפרויקט.
הרקע למלחמה הפלופונסית
עד המרד האיוני
במהלך המאה השביעית לפנה"ס עלתה ספרטה ככוח המוביל ביוון מהבחינה הצבאית והמדינית. בשנת 555 לפנה"ס לערך הקימה ספרטה את הליגה הפלופונסית. כאשר פנה אריסטגורס ממילטוס לעזרת הספרטנים במהלך המרד נגד פרס הוא טען כנגד מלכם של הספרטנים קלאומנס הראשון "שהרי אתם עומדים בראש יוון". לעמידה זאת "בראש יוון" לא הייתה משמעות רבה: ספרטה תהיה הראשונה אליה יפנו היוונים לבקשת עזרה מעצם כוחה הצבאי, אך לא כדי לקבל גושפנקה רשמית. הספרטנים התרכזו בענייניהם בתוך פלופונסוס ולא הרבו להתערב בנעשה מחוצה לו. לפי תפישת עולמם, על ספרטה לשלוט שליטה הדוקה ביותר על השטח הקרוב אליה - שליטה באמצעות שיעבוד. על "המעגל השני" של הערים, אשר גבולותיו (בערך) הן הפלופונסוס, העדיפה ספרטה "לשלוט" באמצעות השפעה, ומכאן נבעה תפישתה "כמנהיגת יוון". בתקופה זו, הייתה ספרטה נתונה במאבקים נגד ארקאדיה וארגוס שהיו שכנותיה הקרובות. מצב זה לא היה ייחודי לספרטה - מאבקים מקומיים בין ערים היו מקובלים ביוון. גם ספרטה וגם שאר הערים היוניות לא חרגו בדרך כלל מטווח המעגל הקרוב להן.
גם תחום ההתעניינות של אתונה היה מוגבל ביותר. עד סוף ימיו של פיסיסטראטוס, לא התעניינה אתונה בנעשה מעבר למעגל הגאוגרפי הקרוב לה. מהדחתה של הטיראניה וקבלת הדמוקרטיה עלתה אתונה על דרך חדשה. מלבד עליית העוצמה הימית, הביאה התפתחות הדמוקרטיה גם לשוני מהותי בתפישת העולם של האתונאים. האתונאים, בניגוד לשאר היונים, הפסיקו להיות "מרוכזים בעצמם" והתחילו להסתכל לטווח יותר רחוק - לגורמים רחוקים המשפיעים על כלכלתם: התחרות עם הפיניקים, "הזחילה" של האימפריה הפרסית המאיימת על עצמאותם ועוד.
האתונאים, שלא כמו הספרטנים, הסכימו לעזור למרד האיוני מתוך ניסיון לבלום את האימפריה הפרסית וראו בהשתתפותם מעין מכה מקדימה לאימפריה הפרסית המתפשטת מערבה, כפי שנוכחו האתונאים מתפיסת תראקיה על ידי הפרסים בזמן מסעם נגד הסקיתים (512 לפנה"ס).
מכישלון המרד האיוני ועד להקמת הליגה האטית דלית
המרד האיוני נכשל, ובו התכוון דריווש להשתמש כעילה להשתלטות על יוון - הוא שלח ליוון שליחים להציע תנאי כניעה. אתונה וספרטה לא התרגשו למראה השליחים ואף החליטו לרצוח אותם, מעשה שבעת העתיקה כמוהו כהכרזת מלחמה.
ספרטה, בשלב זה, עדיין הייתה מהוססת במידת מה. לבקשת הסיוע (הטבעית) של אתונה לבלימת מסעו של דריווש (490 לפנה"ס) נענתה ספרטה בחיוב. הספרטנים שלחו כוח משלוח גדול שכלל כ-2,000 הופליטים - כוח גדול מאוד במונחי התקופה. הספרטנים לא יצאו לדרך מיד, אלא התעכבו כ-10 ימים על מנת לציין אירוע דתי. היסטוריונים רבים טוענים שהאירוע הדתי שימש להם תירוץ נח שלא לשלוח את כוח המשלוח בזמן ובכך להתחמק מהבטחת העזרה לאתונה. אף על פי שהסיוע הספרטני לא הגיע בזמן, הצליחו האתונאים להדוף את הנחיתה הפרסית על אדמת יוון, במה שנודע כקרב מרתון. עם זאת, כוח המשלוח הספרטני נחשב מספיק חזק על מנת לשחרר את אתונה ממצור פרסי במקרה של תבוסה.
הספרטנים, שלא הספיקו להשתתף בקרב, סרקו את גופות המתים והתברר להם גודל הסכנה המרחפת עליהם. 10 שנים מאוחר יותר, לא היו תירוצים לספרטה והם נלחמו במלוא כוחם נגד הצל שבא מהמזרח. ביוזמתה של ספרטה התכנסה הברית ההלנית. בברית זו עמדו ספרטה ואתונה זו לצד זו: ספרטה כמנהיגת יוון, ואתונה כבעלת הכוח הימי המשמעותי שלה. מעשי הגבורה של כל אחד מהצדדים נתפסו בהערצה על ידי הצד השני - עמידת הגבורה הספרטנית בתרמופילאי וניהול הקרב של אתונה בסלמיס. שיתוף הפעולה הגיע לשיאו בקרבות פלטאיה ומיקאלה, קרבות בהן שילוב העצמה של שתי הערים הביא לתבוסתה של פרס. לאחר הבסת הפלישה הפרסית, המשיך שיתוף הפעולה האתונאי-ספרטני על מנת להדוף את הפרסים ולשחרר את אחיהם המשועבדים באסיה הקטנה, אולם לאחר שהוסר האיום מעל יוון, הובילו ההבדלים בתפישת העולם של אתונה וספרטה לאט אך בבטחה לקראת פיזור הברית ביניהן.
הסימן הראשון לשינוי ביחסה של אתונה לספרטה היה "הדחתה" מהפיקוד על כוחות יוון. הסיפור שמוסר פלוטרכוס על חמדנותו של המפקד הספרטני נשמע כרכילות היסטורית ותו לא. הסיבה שנראית יותר הגיונית, היא שהקו המסורתי של ספרטה שבו לא פסקה מלנקוט, קו שאומר שלאחר שהוסרה הסכנה העיקרית אין טעם להמשיך ולהעסיק צבא ספרטני הרחק מספרטה - לא התאים לאתונה, שריסוק האחיזה הפרסית בים האגאי ובמזרח הים התיכון היה חיוני להתפתחותה. האתונאים לפיכך, המשיכו את המרדף אחרי הכוחות הפרסיים הנסוגים, ואילו הספרטנים שעניינם במלחמה תם למעשה פרשו יחד עם שאר ערי הפלפונסוס מהברית ההלנית.
מהקמת הברית האטית דלית ועד לפרוץ המלחמה
תמיסטוקלס היה בין המדינאים הבכירים של אתונה. הוא צפה מראש את הסכנה הפרסית ואף את המאבק האפשרי מול ספרטה. הוא היה למעשה אבי הצי האתונאי, כאשר ביוזמתו הופנו 200 טאלאנטים שנוספו לקופתה של אתונה אחרי גילוי מרבצי כסף חדשים באטיקה לצי. 200 טאלנטים היו בערך מחצית מתקציבה השנתי של אתונה באותה תקופה. כמו כן, דאג תמיסטוקלס לביצור פיראוס ואתונה גופה.
מהליגה האטית-דלית שהוקמה כתוצאה מזהות האינטרסים שנשארה בין אתונה לבין הערים האיוניות והאיים הסמוכים, התפתחה עד מהרה אתונה כאימפריה. תוך התפתחות האימפריה החלה אתונה לנצל באופן ברור את בעלות בריתה. הניצול של בעלות הברית, איסור יציאה מהברית ואף זריעת התנחלויות (קלרוכויות) על אדמתן של בעלות ברית סוררות היא אחד ההבדלים העיקרים בין אתונה לספרטה.
מכאן נבעה פעילותו של תמיסטוקלס כנגד ספרטה. הוא האמין שספרטה היא האיום הגדול על גידול כוחה של אתונה, ולא פרס שכבר הובסה. מקור עוינותו של תמיסטוקלס כלפי ספרטה אינו ברור, שהרי האחרונה הקפידה להגביל את תחום השפעתה הישירה לפלופונסוס ולא התערבה בנעשה מחוצה לו. ככל הנראה, לקה המדינאי הוותיק בכשל לוגי המכונה "פרספקטיבה אגוצנטרית". זו תופעה מאוד נפוצה המוכרת על ידי הפסיכולוגיה: מדובר בהנחה בסיסית של אנשים שהזולת חושב באותה צורה. תמיסטוקלס האמין שגם הספרטנים היו מעוניינים בשלטון ביוון לשם ניצולה הכלכלי - בדיוק כמו האתונאים (בשלב מאוחר יותר ההנחה הזו מקובלת ביותר בקרב האתונאים, אך בשלב זה היא הייתה נחלתם של מתי מעט). כתוצאה מכך עשה תמיסטוקלס ניסיונות להחלשת כוחה של ספרטה. הוא פעל בפלפונסוס על מנת להגביר את הלחץ על ספרטה מצד אויבותיה הטבעיות - ארגוס, ארקאדיה, ואליס (471? לפנה"ס). ספרטה בתגובה הבטיחה סיוע לתאסוס במרידתה נגד אתונה (465 לפנה"ס), אולם גם בשל היותה עסוקה במלחמה באיתומי וכן בשל היות תאסוס מחוץ לטווח "המסורתי" של ספרטה נשארה הבטחה זו "על הנייר" בלבד.
מעשי האתונאים התחילו ליצור עוינות ספרטנית והם דחו את עזרת אתונה שהוצעה להם במלחמתם בהלוטים. אתונה כרתה ברית עם ארגוס (462/1 לפנה"ס), האויבת המרה ביותר של ספרטה, ומיד לאחר מכן כרתה אתונה בריתות עם יתרת היוונים העוינים לספרטה - תסאליה, ארקאדיה ואליס. מהלכים אלה דחקו את ספרטה לעמדה עוינות לאתונה, אך למרות כל זאת טרם גלשה העוינות למלחמה גלויה. אתונה המשיכה במדיניותה המתגרה כלפי ספרטה - כרתה ברית עם מגארה, ניהלה שורה של מלחמות נגד בעלות בריתה של ספרטה, בהן קורינתוס ואיגיינה (459 לפנה"ס) ואף תיגברה את ארגוס בהתקפה על ספרטה עצמה.
המלחמה הפלופונסית הראשונה
המלחמה נמשכה ללא הכרעה עד 451 לפנה"ס, אז השתנה מאזן הכוחות באופן דרסטי עקב הגעת ספרטה להסדר עם ארגוס. מחשש לתגובה ספרטנית רחבת היקף, מיהרה אתונה להסכים להפסקת מעשי האיבה. המלחמה הפלופונסית הראשונה הסתיימה ללא הכרעה, אולם היא שינתה לחלוטין את מערכת היחסים בין אתונה לספרטה: ספרטה איבדה את האמון שהיה לה באתונה, שהתחלף בשנאה ובחשד. האתונאים הבינו את ההתקפה הספרטנית עליהם כסימן לצדקת הנחתם המקורית בדבר שאיפות ההתפשטות של ספרטה - זו למעשה נבואה שהגשימה את עצמה. מכאן ואילך האמין הרוב המוחלט של אזרחי אתונה כי אכן ספרטה היא האיום העיקרי על אתונה.
במצב יחסים זה התמוטטות השלום הייתה רק עניין של זמן. בשנת 441 לפנה"ס שוב הפגינה אתונה את מדיניות הניצול שלה וכבשה את סאמוס, שניסתה לצאת מהברית האטית דלית. האתונאים היו מודעים היטב לעובדה שהתקפה זו הייתה הפרה בוטה של ההסכם עם ספרטה, שחייב כיבוד של המצב המדיני הקיים. בלחצה של קורינתוס, בעלת ברית חשובה, נמנעה ספרטה מלהגיב על הפרת החוזה. גם העובדה שאתונה פגעה בפוליס מהברית האטית-דלית השפיעה על החלטת ספרטה. לאחר שכיבוש סאמוס עבר בשקט, המשיכה אתונה בהתגרויות והתקיפה את קורינתוס, חברה חשובה בליגה הפלופונסית. התנגשות זו אירעה באפידאמנוס (435-433 לפנה"ס) ובפוטידאה (432 לפנה"ס). זה היה, מבחינתה של ספרטה, קאזוס בלי.
המלחמה הפלופונסית השנייה
פריקלס היה בטוח לחלוטין ביכולתה של אתונה לנצח את ספרטה וכמוהו רוב האתונאים. כאשר ספרטה עשתה ניסיון אחרון למנוע את המלחמה ושלחה לאתונה את מליספוס, כלל לא הרשו לו האתונאים לדבר בפני האקלסיה.
פרוץ המלחמה הפלופונסית השנייה (431 לפנה"ס) לא שינה את מערכת היחסים בין אתונה וספרטה. האתונאים המשיכו להאמין עד לכניעתם בכוונת ספרטה לשעבדם והמשיכו במלחמה גם כאשר סיכויהם לנצח בה היו קלושים. הספרטנים חששו מאיבוד השליטה בפלופונסוס (הם לא חששו שאתונה רוצה בהכנעתם) ולכן הם ניהלו מלחמת הגנה מוגבלת, ולכן גם פנו לאתונה בהצעות השלום חוזרות ונשנות. מכאן גם נבעה הטקטיקה המוטעית של התקפות על אטיקה גופא והגנה על הפלפונסוס. רק כאשר התחילה ספרטה לפעול כנגד מוקדי כוחה האמיתיים של אתונה - הברית האטית-דלית והאינטרסים האתונאיים בתראקיה וכאלקיס, נאלצה אתונה לחתום על שלום ניקיאס (421 לפנה"ס). גם חוזה שלום זה לא כובד.
זיו
אחר:
שכפול DNA
שכפול DNA הוא תהליך יצירת העתק של מולקולות ה-DNA בתאיהם של יצורים חיים. מולקולת ה-DNA החדשה מסונתזת מנוקלאוטידים חופשיים הנמצאים בתא. השכפול מתבצע באמצעות האנזים DNA פולימראז. מולקולת ה-DNA הקיימת משמשת כתבנית ליצירת המולקולה החדשה. תהליך השכפול מתרחש טרם הפליגה, המיטוזה והמיוזה ומהווה אחד משורת התהליכים הקודמים לחלוקת התא. שלב שכפול ה-DNA במחזור התא נקרא גם שלב S. אם שלב זה מוכתר בהצלחה, בסיומו קיימות בתא 2 מולקולות DNA דו-גדילי אשר זהות למולקולה המקורית. השכפול הוא תהליך סמי-קונסרבטיבי—כל אחת ממולקולות ה-DNA החדשות מכילה גדיל אחד שמקורו במולקלת ה-DNA המקורית וגדיל אחד אשר נוצר בזמן תהליך השכפול.
מזלג ההכפלה (Replication fork) הוא השם שניתן לצורה המתקבלת בעת שכפול ה-DNA. שני הגדילים המרכיבים אותו מופרדים זה מזה בעזרת האנזים הליקאז (Helicase), אשר שובר את קשרי המימן בין הבסיסים. במצב זה מקבל ה-DNA צורה המזכירה מזלג או Y ומכאן השם.
לאחר הפרדת הגדילים נוצרים שני חד גדילים, כדי למנוע מהם לשוב וליצור קשרי מימן זה עם זה נקשרים אליהם חלבונים הנקראים חלבונים קושרי חד-גדיל (SSBP - Single strand binding proteins). הדנ"א פולימראז מזהה את האזור שאליו הוא אמור להקשר בעזרת פריימר, נקשר אליו ומתחיל לסנתז גדיל כפול מחד הגדיל תוך שהוא מסיר את ה SSBP. בפרוקריוטיים, בכל מקור שכפול נוצרים שני מזלגות הכפלה, עם התקדמות הפולימראז מתחברים מזלגות אלו כך שהגדיל כולו מוכפל.
אילוצים הקיימים בשכפול DNA
על-מנת לשכפל כרומוזומים שלמים בתאים האאוקריוטיים, התא משקיע אנרגיה רבה ביצור אנזימים אשר משכפלים את ה-DNA במקביל, בקצב של 50 זוגות בסיסים בשנייה, כל אחד. התהליך מואץ על ידי התחלה סימולטנית של תהליך השכפול ממספר מקורות שכפול, וכך שכפול כלל ה-DNA בתא אאוקריוטי (כ-3 מיליארד בסיסים בתא אנושי) לוקח כ-8 שעות בלבד. בתאים פרוקריוטיים קצב השכפול מהיר יותר (כ-1000 בסיסים לשנייה), אך מתבצע ממקור הכפלה אחד בלבד, כך שתהליך השכפול של כרומוזום של חיידק דוגמת אי קולי, שאורכו כמה מיליוני בסיסים, אורך כ-40 דקות.
דיוק התהליך הוא בעל חשיבות עליונה שכן למוטציות ב-DNA יכולות להיות השפעות הרסניות על תפקוד התא ועל גורל האורגניזם כולו. על-מנת לשמור על מהימנות ה-DNA החדש, קיים בתא מנגנון לתיקון DNA שתפקידו לתקן פגמים בזיווג הבסיסים ולתקנם.
עיקרי המנגנון מוכתבים על ידי מספר הגבלות ביוכימיות אשר מסבכות את המלאכה:
שלבי שכפול ה-DNA
תהליך השכפול מתחלק לשלושה שלבים: אתחול (Initiation), שכפול (Replication) וסיום (Termination).
אתחול
תהליך האתחול מתרחש באזור מקור השכפול (Origin of Replication), על גבי מולקולת ה-DNA. ביצורים פרוקריוטיים, שלהם לרוב כרומוזום מעגלי בודד, קיים בדרך כלל מקור שכפול אחד, בעוד שבאאוקריוטיים, שמולקולות ה-DNA שלהם גדולות בהרבה, השכפול מתחיל בו זמנית במספר מקורות. מסתבר, כי לולא היה נוצר מנגנון זה ו-DNA היה משתכפל ממקור שכפול אחד - שכפול מולקולה אחת היה אורך כ-800 שעות. בתחילת התהליך מספר חלבוני מפתח נקשרים לאזור מקור השכפול וגורמים לפתיחה חלקית של סליל ה-DNA באזור. כתוצאה מפתיחה זו נוצרת בועת השכפול (Replication bubble), שמכילה שני מזלגות השכפול - אחד לכל כיוון. תהליך השכפול מתקדם מאתר האתחול בשני כיוונים, כאשר המזלגות הולכים ומתרחקים ממקור השכפול ובועת השכפול הולכת וגדלה לכל אורך התהליך. במרכזו של כל מזלג נמצאת קבוצת אנזימים. האנזימים העיקריים בתהליך הם:
שכפול
בשלב זה מזלגות השכפול "מתקדמים" לשני הכיוונים ומתרחקים ממקור השכפול. בפתח של כל מזלג מצוי ה-DNA פולימראז המאריך את הגדילים המתהווים על גבי שתי התבניות המקוריות. בשל האילוץ המתואר לעיל, רק על אחד הגדילים של המזלג ניתן לבצע סינתזה רצופה של גדיל אחד לכל אורך המולקולה - הגדיל המסונתז מתחיל בקצה ה5' ומתארך לכיוון ה3'. בכיוון השני נוצרת בעיה שנפתרת על ידי מקטעי אוקזקי. כל כמה מאות בסיסים מוטבע פריימר על התבנית, מסונתז קטע DNA קצר בכיוון הנכון ואז הפריימר מסולק. קומפלקס האנזימים אוחז בשני הגדילים של מולקולת ה-DNA בצורה המאפשרת פעילות בו-זמנית של הסינתזה בשני הגדילים.
סיום
בסיום השכפול, כאשר המזלגות משני הצדדים מגיעים לסוף הכרומוזום, נוצרת בעיה חדשה - לאחר שמוסר פריימר ה-RNA של המקטע האוקזקי האחרון, לא ניתן להחליפו במקטע DNA, שכן אין קצה 3' חשוף שאליו ניתן לחברו. הפתרון שמצאה האבולוציה לבעיה זו הוא הטלומר. אנזים מיוחד בתא - הטלומראז, אחראי בשלבי התפתחות עובריים של התאים על יצירת מקטעי DNA חוזרניים וארוכים בשני צידי הכרומוזום. מקטע DNA זה אינו מקודד וכל תפקידו הוא להתקצר במהלך השכפולים שהתא עובר במחזור חייו, כדי שההתקצרות הבלתי נמנעת של הכרומוזום לא תפגע בחלקים המקודדים. כיום מאמינים שמנגנון זה מבקר הזדקנות של התאים ומהווה את אחד ממנגנוני ההגנה של הגוף כנגד גידולים סרטניים. אחת ההשערות היא שחלק מן התאים הסרטניים "רוכשים מחדש" את פעילות הטלומראז ובכך מונעים את מותם הטבעי מ"זקנה".
קבוע ברון
קבוע ברון הוא סכום הטור של המספרים ההופכיים של הראשוניים התאומים (זוגות של מספרים ראשוניים עם הפרש של 2 ביניהם).
סכום של טור שבו מספר סופי של איברים הוא תמיד מספר סופי. סכום של טור שבו מספר אינסופי של איברים חיוביים תלוי בסוג הטור: לעיתים הסכום מתכנס למספר סופי, ולעיתים הוא מתבדר לאינסוף. בהתאם לכך, כאשר ניתן להוכיח שסכום של טור מסוים מתבדר לאינסוף, נובע מכך שבטור יש מספר אינסופי של איברים. לעומת זאת, כאשר סכום הטור מתכנס, אי אפשר לדעת מעובדה זו האם בטור יש מספר אינסופי של איברים, או שמספר איבריו סופי.
לו הטור היה מתבדר, הייתה בידינו הוכחה של השערת המספרים הראשוניים התאומים. אבל מכיוון שהטור מתכנס, לא ידוע עדיין אם קיימים אינסוף מספרים ראשוניים תאומים או לא (ידוע שטור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר, אך העובדה שקבוצת הראשוניים היא אינסופית ניתנת להוכחה גם בדרכים אחרות, פשוטות יותר). קבוע ברון יכול להיות מספר אי רציונלי אם יש מספר אינסופי של תאומים ראשוניים.
בשנת 1994 עסק תומאס נייסלי בחישוב קבוע ברון, באמצעות צבירה של עוד ועוד איברים בטור, ושם לב שבמהלך החישוב התוצאה משתבשת. לאחר בדיקה ממושכת השתכנע שהתקלה נובעת מפגם במעבד של המחשב האישי, וכך התגלה "באג הפנטיום".
ההערכה הטובה ביותר עד כה לערכו של קבוע זה ניתנה ב-2002 על ידי סכימת כל התאומים הראשוניים עד 1016: .
רפי מילוא
רפאל דוד (רפי) מילוא (נולד ב-17 באפריל 1972) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשמש מפקד פיקוד העורף. קודם לכן שימש מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד עוצבת הגליל, מפקד עוצבת אדום, מפקד שייטת 13, מפקד עוצבת ברעם ומפקד חטיבת עציוני.
ביוגרפיה
מילוא, בנם של אורי ואווה, נולד וגדל בכפר ידידיה. נקרא על שם דודו, רס"ן רפי מילוא שנפל במהלך מבצע אסקורט. התגייס לצה"ל באוגוסט 1990, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות, והשתתף בלחימה בדרום לבנון, בין היתר במבצע דין וחשבון. בתחילת שנת 1996, לאחר שירות של כשש שנים, השתחרר מצה"ל. בעקבות אסון השייטת חזר ליחידה בשלהי שנת 1997. בהמשך עבר קורס חובלים והוסמך לקצין משמרת בסטי"ל. לאחר מכן ביצע מספר תפקידי פיקוד בשייטת. בהמשך עבר לחטיבת גולני ומונה לסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר מכן מונה למפקד פלס"ר גולני בין השנים 2002–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע לחיסול המחבל איאד סוואלחה ובמבצע משפחה במצור.
בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, ושימש בתפקיד עד נובמבר 2005. ב-27 בדצמבר 2004, החליט הרמטכ"ל, משה יעלון, לנזוף בו, בעקבות תקרית בה נהרגו שלושה שוטרים מצריים בשוגג, במהלך פעילות מבצעית שביצע הגדוד בפיקודו, ברצועת עזה. בנובמבר 2005 פיקד על הגדוד בעת ניסיון החטיפה בע'ג'ר, במהלכו השתתף בהריגת אחד ממחבלי החזבאללה. באותו החודש, ישראלי שגלש מצוק מנרה נסחף לעבר שטח לבנון, מילוא שתפס עם גדודו קו בגזרה, הגיע למקום, והחל בפעולת חילוץ תחת אש החזבאללה, לאחר שאף הם זיהו את הגולש והתקדמו לעברו על מנת לחוטפו, הוא חצה את הגדר וחילץ את האזרח. על פעולתו למניעת חטיפת האזרח ודרדור המצב הביטחוני בגבול הצפון, הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הצפון, אודי אדם. בשנת 2005 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13, ושירת בתפקיד עד שנת 2007. הוא הוביל אותה בין היתר במלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה הוביל את הכוח העיקרי במבצע יער הנגב. על חלקו במלחמה ובכללו בפעולה זו, הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד חיל הים, דוד בן בעש"ט.
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בעת שפיקד על החטיבה אבד מחשבו האישי ובו היה בין היתר מידע שהוגדר כמסווג, הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, קבע כעונש שמינויו בשנת 2010 למפקד שייטת 13 יבוטל, וקידומו האפשרי לתפקיד יעוכב למשך שנתיים. ב-25 באוגוסט 2010 מונה למפקד עוצבת ברעם, ושירת בתפקיד עד אמצע יוני 2012. ב-19 ביוני 2012 מונה למפקד שייטת 13, ושימש בתפקיד עד 2 ביולי 2014. בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי בקנדה.
ב-29 ביולי 2015 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום, תפקיד אותו מילא עד 24 במאי 2017. ב-18 ביולי 2017 מונה למפקד עוצבת הגליל. במהלך תפקידו, הוביל את מבצע מגן צפוני. בשלהי המבצע החליט לבחון בעצמו את צידה השני של אחת ממנהרות חזבאללה, הגדולה מביניהן. על דעת עצמו וללא תיאום עם מפקדיו, ולאחר שסבר שכבר לא נשקף כל סיכון מכך, הוא צעד בראש כוח קטן לאורך המנהרה עד לסופה, בכפר ראמיה בדרום לבנון. בעקבות כך החליט הרמטכ"ל, אביב כוכבי, לנזוף בו ולעכב את קידומו בדרגה עד לשנת 2022. את תפקידו סיים ב-12 באוגוסט 2019. באוקטובר 2019 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, במאי 2020 הודיע שבכוונתו לפרוש מתפקידו ולסיים את שירותו. ביולי 2020 הודיע כי הוא חוזר בו ולא יפרוש מצה"ל. בשנת 2021 סיים את תפקידו ויצא ללימודים.
ב-30 ביוני 2022 הועלה לדרגת אלוף וב-18 ביולי נכנס לתפקידו כמפקד פיקוד העורף.
חיים אישיים
מילוא נשוי ואב לשלושה.
אשר קרביץ
אשר קרביץ (נולד ב-4 בינואר 1969) הוא סופר ישראלי, מרצה לפיזיקה ולמתמטיקה במכללה האקדמית להנדסה בירושלים ובאוניברסיטה הפתוחה, מורה בבית הספר אופק בירושלים ובתיכון ליד האוניברסיטה וחידונאי.
תולדות חייו
קרביץ נולד וגדל בירושלים, התחנך בבית מסורתי. למד במגמת אלקטרוניקה בישיבה התיכונית-מקצועית קריית נוער ובתיכון ע"ש ג'ינוגלי בירושלים. את שירותו הצבאי החל בפלס"ר 7 וסיים כמדריך קרב מגע.
סיים את לימודי הפיזיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית ואת לימודי התואר השני בפקולטה לפיזיקה בטכניון. במקביל ללימודי התואר השני התגייס למשטרת ישראל ושירת כחוקר ביחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה (יחא"פ). לאחר שעזב את המשטרה לימד במשך שנתיים בבית הספר התיכון למדעים ואמנויות.
החל משנת 2000 הוא מלמד קורסים במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה ובמכללה האקדמית להנדסה בירושלים. כמו כן, לימד ספרות עברית באולפן בית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית. כיום הוא מלמד בבית ספר אופק בירושלים, בתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים וכן באוניברסיטה הפתוחה בקורסי המתמטיקה והפיזיקה.
קרביץ השתתף בין היתר בתוכניות מדע לילדים והעביר קורסי מתמטיקה ופיזיקה לחטיבות ביניים, תיכונים ועוד.
קרביץ נשוי ואב לשתי בנות, מתגורר בירושלים.
צילום ותיעוד חיי הבר
בשנים 1997–2006 עסק קרביץ באופן אינטנסיבי בתיעוד ובצילום חיי הבר באפריקה ובישראל, ואף השתתף במשלחת ישראלית שסייעה להקים בית מחסה לגורילות יתומות בקמרון. במשך כעשור לאחר מכן פורסמו כתבות פרי עטו שעניינן זכויות בעלי חיים ורווחתם.
ספריו
לקרביץ הומור ייחודי שמתבטא בספריו בדרכים רבות.
כתיבה לעיתונים ולכתבי עת
בשנים 2010–2018 פרסם קרביץ חידות בלשיות לילדים במגזין השבועי 'פיצוחים' של ידיעות אחרונות. גיבור החידות הוא פקד נוח קולומבוס. בשנים 2013–2014 התפרסם טור שבועי מפרי עטו במוסף 'מוצ"ש' של עיתון מקור ראשון. סיפורים קצרים של קרביץ התפרסמו בעיתונים שונים, ובהם 'רצח על קצה הלשון' (מוסף פסח 2010, 'ידיעות אחרונות'), 'לקפוץ מעל לפופיק' (מוסף סוכות 2010, 'ידיעות אחרונות', נכנס לאחר מכן לספרו החתול הטרויאני), 'שודדים עם קבלות' (מוסף שבועות 2011, 'ידיעות אחרונות') 'הקוסם מגטו קרקוב' (יום השואה 2013, 'ידיעות אחרונות') ו'צפון ברך הלל נרצח' (מוסף פסח 2013, 'מקור ראשון'). כמו כן כותב קרביץ מפעם לפעם למגזין עיניים. מאז 2018 מתפרסמות במוסף 'פיצוחים' של ידיעות אחרונות חידות שחמט מפרי עטו של קרביץ. מדי שנה מוסף "דיוקן" של עיתון מקור ראשון הופך לאוסף חידות המובילות מאחת לשנייה פרי עטו, ומכונה "חדר בריחה מודפס".
קישורים חיצוניים
עליו ומספריו: ראיונות: ביקורות:
יחסי מיקרונזיה–סין
יחסי מיקרונזיה–סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה
מיקרונזיה מכירה ברפובליקה העממית של סין והיא אחת ממדינות מעטות, שאינן המעצמות של אזור האוקיינוס השקט (אוסטרליה, ניו זילנד) שעשו כן. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב־11 בספטמבר 1989. נשיא המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה השני, ג'ון האגלגאם, ביקר ברפובליקה העממית של סין, בבירה בייג'ינג, לראשונה בשנת 1990.
בשנת 1990 פתחה הרפובליקה העממית של סין שגרירות בפליקיר, בירת מיקרונזיה. בשנת 1991 נשלח השגריר הסיני הראשון לשגרירות. בשנת 2007 פתחה מיקרונזיה שגרירות בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. צעד שנחשב חריג, שכן, מיקרונזיה מחזיקה ארבע שגרירויות בלבד ברחבי העולם.
Homecoming (שיר של קניה וסט)
Homecoming הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, בו משתתף גם סולן להקת קולדפליי, כריס מרטין. השיר יצא בפברואר 2008, בתור הסינגל החמישי והאחרון מאלבומו של וסט, Graduation. בבריטניה יצא השיר כהורדה דיגיטלית ותוכננה גם יציאתו על גבי תקליטור, תכנון שלא יצא לפועל. למרות זאת, יצא הסינגל ב-18 בפברואר 2008 על גבי תקליט ויניל. Homecoming דורג במקום ה-9 במצעד מכירות הסינגלים של בריטניה.
וסט ומרטין הכירו בשנת 2006 בקונצרט באולפני אבי רוד, שם הם חלקו ג'אם סשן מאולתר. השיר הוא מחווה לעיר הולדתו של וסט, שיקגו. בשיר מתוארת העיר כילדה צעירה בשם "ונדי", שם המזכיר את אחד מכינוייה של שיקגו, "The Windy City" (עיר הרוחות). השיר הוקלט במקור עם פזמון שונה על ידי וסט וג'ון לג'נד תחת השם "Home", והופץ בשנת 2004 במיקסטייפ "Freshmen Adjustment". למרות זאת, הגרסה של לג'נד לא זכתה להיכנס לאלבומו של וסט, אליו נכנסה לבסוף הגרסה אותה הקליט עם מרטין באולפני אבי רוד שבלונדון בשנת 2006.
קליפ
הקליפ הרשמי לשיר יצא ב-1 באפריל 2008 באמצעות חשבון ה-Vimeo הרשמי של וסט, ומאוחר יותר בבלוג הרשמי שלו. הקליפ כולו בשחור ולבן, כשהוא מציג מונטאז' של וסט הולך דרך אזורים שונים בעיר שיקגו לביתו. Common, חברו של קניה בחברת התקליטים מופיע בקליפ. מרטין נראה כשהוא מנגן בפסנתר ושר את הפזמון.
מו (סדרת טלוויזיה)
מו (באנגלית: Mo) היא סדרת דרמה קומית אמריקאית המשודרת בנטפליקס.
לסדרה שמונה פרקים והיא זכתה לשבחים על היותה אחת מתוכניות הטלוויזיה האמריקאיות הראשונות שהציגו פליט פלסטיני-אמריקאי כגיבור.
עלילת הסדרה מתמקדת בפליט פלסטיני בשם מו (מוחמד) המתגורר ביוסטון ומתמקדת בחייו, קשייו ובשאלות הזהות והשייכות שלו.
הסדרה הופקה ונכתבה על ידי מוחמד עמר ורמי יוסף ומככבים בה גם פארה בסיסו, עומר אלבה, תרזה רואיז וטובה נוויגווה.
מנשה בכור
מנשה בכור (תרמ"ח 1988 - ט"ו בשבט תש"ג, 21 בינואר 1943) היה פילנתרופ, ציוני וסוחר יהודי עיראקי וארץ-ישראלי.
קורות חיים
בכור נולד בשנת תרמ"ח בבגדאד שבעיראק ליצחק בן יהושע בכור ולשמחה, בת הרב עבדאללה סומך. בצעירותו התחנך בבית-הספר של כי"ח. בהיותו בן 17, ביקר לראשונה בארץ ישראל, במסע שנמשך 40 יום, ברכיבה על גמלים.
כשהיה בן 17 החל לעסוק במסחר. לאחר-מכן היגר לבצרה, והתפרסם כאחד הסוחרים הגדולים בעיר. הוא רכש את אמונם של תושבי העיר העיראקית הדרומית, עד כדי ששייחים בדואים העדיפו להחזיק את כספם אצלו מאשר להניחו בבנק.
הוא מימן את נסיעתם של צעירים מעיראק לאנגליה כדי לאפשר להם לרכוש השכלה גבוהה.
בסוף מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את עבודתו בשל מצב בריאותו. העסק הגדול למסחר בין עיראק, הודו ואנגליה בניהולו- "בכור ובנימין", חוסל לאחר המלחמה.
בשנת 1928 עבר לארץ ישראל במטרה להשתקע בה, והביא עמו הון רב להשקיעו בגאולת קרקעות ובייסוד נקודות התיישבות בגליל. בכור הצליח יחד עם צבי איזקסון ואחרים לקנות שטח גדול של אדמה מאבו כישכ, שעליו נמצאים היום "כפר הדר", "רמתיים", "רמת הדר" ועוד. הוא נטע פרדס של 200 דונם.
בשנת 1943 נשא לאשה את לוסין טוויג, נכדת בן דודו. כשלושה חודשים לפני מותו ילדה לו את בתו היחידה, שנקראה שמחה, על שם אמו.
נשיא ארמניה
נשיא הרפובליקה של ארמניה (בארמנית: Հայաստանի Հանրապետության Նախագահ) הוא ראש מדינת ארמניה.
דרישות התפקיד
על פי החוקה הארמנית, מתמודד לנשיאות חייב להיות אזרח המדינה, בן 35 לפחות, אשר גר בארמניה בקביעות ב-10 שנים שלפני קיום הבחירות לנשיאות.
כוח וסמכות
החוקה הארמנית מעניקה לנשיא סמכויות עצומות, אף על פי שהיא גם מרסנת את כוחו. על פי החוקה, הנשיא:
השתייכות פוליטית
אף על פי שטכנית הנשיא יכול להיות חבר במפלגה פוליטית, באופן מסורתי נמנעו נשיאי ארמניה מלהיות חברים במפלגה. באופן מסורתי הנשיא תומך במפלגה כלשהי או יותר במהלך הבחירות לפרלמנט ולאחר מכן, אך זה על מנת לשרת את האינטרסים שלו ולסייע לו בקידום המדיניות ולשמש לו כבסיס כוח בפרלמנט. הנשיא נוטה להיות מעל לספקטרום הפוליטי, ולשמש כמדינאי המגשר ומאזן בין הקבוצות הפוליטיות השונות בזמן שהוא לא משתייך לאף אחת מהן באופן ממשי.
אברהם סופר אברהם
אברהם סופר אברהם (נולד ב-7 ביוני 1935) הוא רופא ישראלי העוסק בתחום "רפואה והלכה".
קורות חיים
פרופ' אברהם פרסם למעלה מ-80 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, בהם 3 מאמרים בכתב העת היוקרתי New England Journal of Medicine. לצד עבודתו ומחקריו הרפואיים הרבה לעסוק בנושאי רפואה והלכה וכתב מאמרים וספרים רבים בתחום זה. לשם כך נעזר ברב שלמה זלמן אוירבך, ברב אליעזר ולדינברג וברבנים נוספים.
שער גן עדן
השער לגן עדן (באנגלית: Heaven's Gate) הייתה כת שהונהגה על ידי מרשל אפלוויט ובוני נטלס. לאחר מותה של נטלס מסרטן בשנת 1985, לקח על עצמו אפלווייט את ההנהגה. שמה של הקבוצה הוחלט סופית בשנת 1994, ועד אז עבר השם שינויים רבים.
סופה של הכת, ביחד עם הופעת שביט הייל-בופ (שכונה כוכב-השביט הגדול של 1997) זעזעה את ארצות הברית בשנת 1997 והחזירה את נושא הכתות לבמה הציבורית. אפלווייט שכנע 38 מחסידיו להתאבד כדי שנשמותיהם תוכלנה לעלות ולנסוע על חללית, שלפי אמונתם, הייתה מוסתרת מאחורי כוכב-השביט הייל-בופ. אמונות אלו הובילו לסיווג הכת ככת אמונה בחוצנים.
היסטוריה ומקור
'השער לגן עדן' הייתה כת עידן חדש סודית ושהמידע עליה ועל מנהגיה מוגבל. בעת הצטרפות לכת, חברים נהגו לרוב למכור את רכושם כדי לנתק את קשריהם לקיום הארצי שלהם. במשך הרבה שנים הקבוצה חיה מנותקת מהחברה במערב ארצות-הברית. חברי הכת נהגו להסתובב בזוגות כדי להיפגש עם חברים אחרים למטרת העברת מצגות שנועדו כדי לצרף חברים חדשים. חלק מהזמן, חברי הכת נהגו לחיות בבתים חשוכים כדי להדמות את החוויה של מסעם בחלל החיצון. אחד מפרסומיה של הכת שנקרא "איך לבנות חוצן", התיימר לתאר חללית בין-כוכבית בנויה מחומרים שביניהם צמיגים ישנים. רוב המידע שידוע על הכת מגיע ממחקר שביצעו רוברט באלך ודייוויד טיילור אשר הסתננו לקבוצה בשנות השבעים.
חברי הכת הוסיפו "-אוֹדי" ("-ody") לשמם הפרטי במקום שמם המקורי. נטלס ואפלוויט נודעו כ"בו" ו"פיפ", ולאחר מכן "טי" ו"דו".
במשך מספר חודשים לפני מותם, שלושה חברים בכת, ת'רסטון-אודי (Thurston-ody), סילבי-אודי (Sylvie-ody) ואליין-אודי (Elane-ody) עבדו בשביל חברה בשם Advanced Development Group Inc. (קבוצת פיתוח מתקדם), חברה קטנה שממוקמת בסן דייגו, שפיתחו הוראות מבוססות-מחשב בשביל צבא ארצות הברית. למרות שהיו מנומסים וחברתיים, הם נהגו להתבודד. כאשר התפטרו מהחברה, הם אמרו לממונה עליהם שהצליחו במשימתם. שבועות מספר לאחר-מכן הם כבר היו מתים.
חבר באגודה בשם תומאס ניקולס היה אחיה של שחקנית מסע בין כוכבים, נישל ניקולס. לפני ההתאבדות ההמונית של הקבוצה, הוא ומספר חברים אחרים ביקשו את עזרתה למען פרסום המסר של הכת.
מבנה
מבניה של הכת דמה למבנה נזירי מימי הביניים. חברי הקבוצה ויתרו על רכושם וחיו חיים נזיריים חסרי מותרות. בגדי החברים בכת היו נתפרים בקפדנות וכל רכושם היה משותף. שישה מחברי הקבוצה הזכרים עברו סירוס בהתנדבות כדי לשמור על אורח החיים הנזירי. הכת מימנה את עצמה על ידי הצעת שירות פיתוח אתרי-אינטרנט מקצועי.
התאבדות המונית
39 חברי כת וראשה מרשל אפלוויט נמצאו מתים באחוזה שכורה בחברה היוקרתית של סן דייגו, רנצ'ו סנטה פיי, ב-26 במרץ 1997. המוות ההמוני של הכת שער גן עדן הוא אחד המקרים הכי מוכרים של התאבדות כתית.
בהכנה להרוג את עצמם, שתו חברי הכת מיצי פרי הדר כדי לטהר את עצמם מטומאה בצורה מסורתית. התאבדותם, שנערכה במשמרות, הורכבה מבליעת פנוברביטאל (phenobarbital) שהיא תרופה למניעת התקפים, בערבוב עם וודקה, ובנוסף שקיות פלסטיק מהודקות סביב ראשם לגרימת חנק. ערבוב משקאות חריפים עם תרופות ידוע כמסוכן ושעלול לגרום למוות. היו ברשותם של כל חברי הכת שנרצחו 5 דולרים ברבעי-דולרים (quarters). ההסבר לכך, שבאחד מספריו של מארק טוויין מצוין כי התשלום לרכב על זנבו של שביט הוא 5.75$. כל השלושים ושמונה היו לבושים בחולצות ומכנסיים זהים ובנוסף, זוג נעלי טניס חדשות לגמרי של נייקי וסרטי זרוע עם המילים "Heaven's gate away team".
זאב לב
זאב לב (נולד וילהלם לב, 25 באפריל 1922 - 3 באוקטובר 2004) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל ומייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, שכונה עוד בחייו, בשם "מכון לב".
ביוגרפיה
זאב לב נולד בשם וילהלם לב בווינה לנחום ואסתר לאו (לבית רימלט), שהיו שניהם צאצאי רבנים, בשנת 1934 עקרה משפחתו לברלין.
כשסופחה אוסטריה על ידי הנאצים, נשלח לאנגליה בקינדר-טרנספורט והחל ללמוד בישיבת גייטסהד. בזמן הקרב על בריטניה הוגלה, יחד עם אלפי נתינים גרמנים אחרים, למחנה הסגר בקולומביה הבריטית שבקנדה, שם עבד כחוטב עצים, בעוד הוריו ואחותו נספו בשואה. ב-1942 גייס רבה הראשי של טורונטו, הרב יעקב קמינצקי, את ראשי הקהילה לחתום על כתב ערבות, לשחרור היהודים מהמחנה. אחרי שחרורו עבר לטורונטו, שם היה בן בית אצל הרב קמינצקי.
לב סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת קווינס שבאונטריו. סיים תואר שני בשנה אחת, באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית, והתקבל ללימודי דוקטורט באותה אוניברסיטה במחלקה לפיזיקה שבראשה עמד חתן פרס נובל, פרופ' איזידור רבי. מנחהו לדוקטורט היה צ'ארלס טאונס, שאף הוא זכה בהמשך בפרס נובל.
ב-1950, לאחר סיום הדוקטורט, עלה עם אשתו דבורה (אותה פגש במסגרת תנועת הנוער השומר הדתי) לארץ ישראל, למורת רוחו של פרופ' רבי, והתקבל כמרצה באוניברסיטה העברית. הוא התמחה בתהודה פרמגנטית, וקנה לו שם עולמי בתחום, והיה בין המובילים לפיתוח מכשירי ה-MRI והמיקרוגל. ב-1962, כשהוא בן 40, התמנה לפרופסור מן המניין.
מכיוון שדגל בתורה עם דרך ארץ, עמד בראש קבוצה שייסדה ב-1969 את בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, הנקרא היום המרכז האקדמי לב, המשלב לימוד תורה ומדע גם יחד. לב וקבוצת המייסדים קיבלו, לשם כך, הסכמות מרבנים חשובים. הוא בחר שבית הספר יתמקד בתחומים: אלקטרו-אופטיקה, אלקטרוניקה ומדעי המחשב. לב היה גם ממייסדי המכון המדעי-הטכנולוגי לבעיות הלכה והיו"ר הראשון שלו. בניו למדו בישיבות תיכוניות.
בראשית שנות השבעים היה לב בין ראשוני המתיישבים בשכונת גבעת המבתר שבירושלים. הוא שימש כרבה של השכונה הקטנה והצעירה. בטרם נבנה מבנה הקבע של בית הכנסת בשכונה, שימש מרתף ביתו כבית כנסת. במקום זה התגבש נוהל תפילה משותף לכל העדות, שלפיו קטעי התפילה נקראים לסירוגין לפי נוסחי העדות השונות. כך הונהג גם במבנה הקבע של בית הכנסת, במשך למעלה מעשרים שנה.
לב היה חבר בוועדות ציבוריות, בין היתר בוועדה להיתרי עבודה בשבת ובוועדה לבדיקת טיסות אל על בשבת. ראש הממשלה דאז, מנחם בגין, קיבל ב-1982 את דעת המיעוט של לב להימנע מטיסות בשבת. לב נהג לייעץ לרבנים חשובים כרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג וכרב שלמה זלמן אוירבך בענייני טכנולוגיה.
לב נפטר בירושלים ב-3 באוקטובר 2004, והוא בן 82. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בנובמבר 2011 נקרא על שמו של לב רחוב בפארק ההיי-טק בהר חוצבים בירושלים. בית הספר הגבוה לטכנולוגיה מעניק לזכרו את "פרס לב" מדי שלוש שנים בתחום "תורה עם דרך ארץ".
משפחתו
לזאב ודבורה לב נולדו חמישה ילדים. לאחר שדבורה נפטרה מסרטן נישא בשנית לשרה, לבית קצבורג, אלמנתו של הרב אברהם לבקוביץ', ואם לארבע בנות. השניים גידלו ביחד את תשעת ילדיהם. בנו, אל"ם נחום לב, היה קצין בכיר בסיירת מטכ"ל. ב-1988 עמד בראש כוח הסיירת שהתנקש באבו ג'יהאד באחד מפרברי תוניס, בירת תוניסיה, ואחד היורים לעברו. היה חובב אופנועים ונהרג בתאונת אופנוע באוגוסט 2000. ספרו "אופנועים - רכיבה נכונה" ראה אור לאחר מותו. בהספדו לבנו אמר עליו שמבחינתו מת שלוש פעמים: כשמות אמו שינה אותו מהקצה אל הקצה, כשעזב את הדת וכשנהרג בתאונה.
גם בנו השני, שמעון לב, צלם במקצועו, עזב את הדת ואף כתב על היציאה בשאלה ספר בשם "ושיודע לשאול" (הוצאת חרגול, תשנ"ח). בספר כתב נחום לב: . על האופן שבו קיבל את עזיבת הדת של שניים משלושת בניו כתב נחום:.
בנו השלישי, אבי לב, תושב קרני שומרון, לימד בישיבה. בתו, ד"ר אסתר כהן, מרצה לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. בתו, חוי לב, היא אמנית העוסקת בציור, פיסול וצילום. אחד מחתניו הוא ד"ר גבי בוטבול, מייסד בתי ספר אקדמיים לציבור החרדי בישראל ומחבר הספר "אסירי תקווה".
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
תלמה ולואיז
תלמה ולואיז (באנגלית: Thelma & Louise) הוא סרט דרמה משנת 1991, בבימויו של רידלי סקוט ובכיכובן של סוזן סרנדון וג'ינה דייוויס. הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, שנכתב על ידי קאלי קאורי, והיה מועמד לפרסים בשתי קטגוריות: בימוי ושחקנית ראשית. כמו כן, זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
עלילה
זוג חברות, תלמה דיקינסון (ג'ינה דייוויס), עקרת בית מתוסכלת הנשלטת בידי בעלה דריל, ולואיז סוייר (סוזן סרנדון), מלצרית דלת אמצעים, יוצאות יחד לחופשה בהרים למשך סוף שבוע ארוך, ללא ידיעת בני זוגן. עם רדת הערב, עוצרות השתיים במועדון. במועדון הן פוגשות גבר בשם הארלן, אשר מפלרטט עם תלמה שנהנית מחיזוריו. בהיותה שתויה, מוציא הארלן את תלמה מחוץ למועדון, ומשנוכח לדעת שאינה מעוניינת לשכב עמו, הוא כופה את עצמו עליה ומנסה לאנוס אותה במגרש החניה של המועדון. לואיז שמחפשת אחר חברתה, מוצאת אותה נאנסת ומאלצת את הארלן להרפות מתלמה באיומי אקדח. בעודן עוזבות את המקום, ממשיך הארלן להתבטא בגסות כלפיהן, ולואיז בתגובה אימפולסיבית יורה בו למוות.
מכאן משתנה מסען של השתיים מטיול לבריחה ממשית מהמשטרה ומהחוק. החברות הנסערות ממשיכות בנסיעתן במהלך הלילה. בבוקר למחרת, מחליטה לואיז למשוך את כל חסכונותיה ויוצרת קשר עם ג'ימי, בן זוגה אשר מסכים לעזור לה. בינתיים, בלש מקומי, האל סלוקאמב (הארווי קייטל), מקבל לידיו את חקירת הרצח של הארלן, ומתחיל באיתורן של החברות. בהמשך הנסיעה, מודיעה לואיז לתלמה כי בכוונתה לחמוק ממאסר על ידי בריחה למקסיקו ומציעה לה להצטרף. לאחר שתלמה יוצרת קשר טלפוני עם בעלה דריל, מזדעם דריל על תלמה ומצווה עליה בבוטות לחזור הביתה מיד. בנקודה זו, מחליטה תלמה הפגועה להצטרף ללואיז בבריחה למקסיקו ומנתקת את השיחה.
בזמן שתלמה נסערת ופגועה, מגיע צעיר בשם ג'יי די (בראד פיט), ומבקש טרמפ  עד העיר הקרובה כדי שיוכל לחזור ללימודיו. הצעיר מתחבב על תלמה, אך לואיז מסרבת לצרף נוסעים. השתיים מתלבטות באשר למסלול הנסיעה למקסיקו וטועות בדרכן. בינתיים, יוצר הבלש סלוקאמב קשר עם דריל, ומספר לו על המעורבות של תלמה ברצח. במהרה הופך ביתו של דריל למוקד של הבולשת, שם ממתינים בלשי ה-FBI לשיחת טלפון מהחברות.
בהמשך בריחתן, פוגשות תלמה ולואיז שוב את ג'יי די. הפעם לואיז מסכימה להסיעו לעיר, שם מגלה לואיז שג'ימי מחכה לה. ג'ימי ולואיז מעבירים את הלילה יחדיו, וכך גם ג'יי די ותלמה. במהלך הלילה מתוודה ג'יי די בפני תלמה שהוא בעצם שודד דרכים. למחרת בבוקר, מגלות השתיים שג'יי די גנב את כספן במהלך הלילה שבו בילה עם תלמה. לואיז נשברת וכורעת בבכי, ותלמה, בעקבות רגשות האשם, מבצעת שוד במכולת אזורית, בעזרת הטכניקות שחשף בפניה ג'יי די.
בלילה, יוצרת תלמה קשר עם ביתה במטרה לגלות אם דריל יודע על הימלטותן מהחוק, ולפי טון דיבורו המנומס והמלאכותי של דריל, היא מבינה שדבר הימלטותן נודע, ומיד מנתקת את השיחה. בהמשך, לואיז מתקשרת לביתה של תלמה על מנת לברר מה יודעת המשטרה. בשיחה נודע לחברות כי ג'יי די נתפס עם הכסף ששדד מתלמה, וכי הוא סיפר למשטרה כי השתיים נמלטות למקסיקו. ביום למחרת עוצר את השתיים שוטר בגין מהירות מופרזת. עוד בטרם הספיק לברר על הרישיונות שלהן ולהזעיק תגבורת, שולפת תלמה מולו אקדח ובקור רוח מורה לו להיכנס אל תא המטען של הניידת, משמידה את מכשיר הקשר ונועלת אותו. השתיים בורחות עם התחמושת הנוספת שקיבלו.
בהמשך מנוסתן, ממשיכות השתיים ותועות בדרך מספר פעמים. לואיז יוצרת קשר עם דריל, ומדברת שוב עם הבלש סלוקאמב, שמנסה לשכנע אותן להיפגש. במהלך שיחה זו מצליחה הבולשת לאתר את מיקומן. לאחר מכן נתקלות השתיים בנהג משאית שמחווה כלפיהן תנועות מיניות בוטות. הן עוצרות בצד, מוכיחות אותו ותובעות שיתנצל, וכשהוא מסרב הן מציתות את משאיתו ביריות, ובורחות מהמקום.
לאחר ששתי הנשים אותרו, מתפתח מרדף ובו מספר ניידות ומסוקים. תלמה ולואיז מצליחות להתחמק, אך כעבור זמן קצר נקלעות השתיים לקצה צוק של הגרנד קניון, ומסתבר כי הן באריזונה. לפתע מופיע מתוך הקניון מסוק ובתוכו סלוקאמב, ומאחוריהן ניידות משטרה. במצב זה, בו הן מכותרות, מחליטות תלמה ולואיז כי הן אינן מוכנות להיתפס, וממשיכות לנסוע אל תוך תהום הגרנד קניון, אל מותן. השתיים משלבות ידיים בחוזקה ומאיצות בדרכן אל שפת הצוק. הסרט מסתיים בצילום מעופה של המכונית מהצוק שבה ישובות השתיים.
ביקורת פמיניסטית
מבקרים רבים כתבו על התכנים הפמיניסטיים של הסרט. ב. רובי ריץ' היללה את הסרט כנותן תוקף לחוויותיהן של נשים, וקנת' טורן קרא לו "סרט מסע נאו-פמיניסטי". במאמרה, "הבנות של תלמה ולואיז", טענה ג'סיקה אנבולד שהסרט "תוקף דפוסים קונבנציונליים של התנהגות זכרית סקסיסטית כלפי נקבות", וכן, שהסרט "חושף את הסטראוטיפים המסורתיים של היחסים בין גברים ונשים", בעוד הוא משכתב את תפקידי המגדר הטיפוסיים של הז'אנר של סרטי מסע.
ואולם המבקרת שילה בנסון כתבה ביקורת ללוס אנג'לס טיימס שבה התנגדה לאפיון הסרט כפמיניסטי, וטענה שההתעסקות בנקמה ובאלימות נוגדים ערכים פמיניסטיים.
ב-2011, במלאת 20 שנה לצאת הסרט לאקרנים, כתבה ריינה ליפשיץ שהסרט היה "אחרון סרטי הנשים הגדולים", וכן כי הסרט בישר את השגי הנשים בשנת 1992 - כולל מועמדויות ופרסי אוסקר, בחירתן של מספר שיא של נשים לממשל האמריקאי, פרשת אניטה היל, ועוד - שבזכותם נהייתה שנה זו "שנת הנשים". היא טענה גם שז'אנר סרטי הנשים הוא בירידה מאז, וגם היום בקושי מצליחים לעבור את מבחן בקדל.
לואיז ליקי
חייה
ליקי, ילידת ניירובי, מצאה את המאובן הראשון שלה ב-1977, בגיל שש, והייתה לאדם הצעיר ביותר שמצא מאובני הומינידים. בשנת 1993, החליפה את אביה, ריצ'רד ליקי, כראש משלחת שדה למסע מחקר פלאונטולוגי בטורקנה, בסביבה צחיחה ועוינת. כיום, יחד עם אמה, מייב ליקי, היא מובילה את פרויקט המחקר קובי פורה (Koobi Fora), שהיה תוכנית המחקר הראשית מאחורי כמה מתגליות המאובנים ההומינידים הבולטות של שני העשורים האחרונים. ממצא ה-platyops Kenyanthropus היה האחרון בהם לעת עתה.
ליקי נולדה בשנה שבה סבה, לואיס ליקי, נפטר. היא קיבלה את התואר הראשון במדעים בגאולוגיה וביולוגיה מאוניברסיטת בריסטול, ואחר-כך קיבלה תואר דוקטור מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון. נישאה לעמנואל דה מרודה, חוקר קופים בלגי בשנת 2003. יש להם שתי בנות.
מתאצמינדה (הר)
מתאצמינדָה (בגאורגית: მთაწმინდა) הוא הר ברכס תריאלתי שבמרכז גאורגיה. ההר נמצא על גבולה המערבי של העיר טביליסי ונכלל בתחומי העיר. ההר מתנשא לגובה של 770 מטר מעל פני הים ועל פסגתו מוצב מגדל שידורי הטלוויזיה של טביליסי. על המדרון הפונה לעבר מרכז טביליסי, ממש באמצע המדרון, נמצאים פנתאון מתאצמינדה וכנסיית מאמאדוויתי.
בשנת 1905 נבנה לאורך המדרון שפונה למרכז טביליסי, הפוניקולר של טביליסי, שחודש בשנת 2006 בעקבות תרומתו של בדרי פטרקצישווילי. הפוניקולר עובר בכנסיית מאמאדוויתי בדרכו לפסגת ההר. בפסגת ההר נמצא פארק עם מקומות ישיבה. כמו כן נמצא בראש ההר מסעדה המשקיפה על טביליסי.
כנסיית מאמאדוויתי
הכנסייה נבנתה במקור במאה ה-9, תקופת שלטון נסיכות איבריה. בשנת 1524 בנו, האחים ניקולוז ודוד גאבאשווילי מנזר על שם דוד גארג'לי  אחד משלוש עשרה האבות האשורים - "מנזר דוד הקדוש". מאז עברו תהפוכות רבות על מנזר ועל טביליסי בכלל.
עד לתחילת המאה ה-19 היו מדרונות ההר מכוסים ביערות. בשנת 1817, פולסה דרך עקלקלה שהובילה למנזר. המבנה הנוכחי של הכנסייה נבנה בשנת 1871 על מבנה קטן יותר משנת 1809. בחצר הכנסייה נמצא פנתאון מתאצמינדה.
השערת abc
השערת abc היא השערה מרחיקת לכת בענף האנליזה הדיופנטית של תורת המספרים, שהציעו ז'וזף אוסטרלה (Joseph Oesterlé) ודויד מסר (David Masser) בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. ההשערה ידועה לפיכך גם בשם השערת אוסטרלה-מסר. ההשערה מכלילה משפטים חשובים והשערות מרכזיות בתחום, ובהם משפט פאלטינגס וגרסה חלשה של המשפט האחרון של פרמה. לפי ההשערה, אם a,b,c הם מספרים זרים המקיימים a+b=c, אז הרדיקל אינו קטן בהרבה מ-c. זהו נוסח עבור מספרים שלמים של משפט מייסון-סטותרס על פולינומים.
באוגוסט 2012 הודיע המתמטיקאי היפני שיניצ'י מוצ'יזוקי (Shinichi Mochizuki) כי הוא פיתח גישה חדשה, "תורת טייכמולר בין-מרחבית" (inter-universal Teichmüller theory), המובילה לדבריו להוכחה של השערת abc. מומחים בגאומטריה לא קומוטטיבית העריכו שיש בגישה זו תוכן של ממש, אם כי קשה לראות בשלב זה יישומים אחרים של התורה. למרות שיתוף פעולה מסוים מצידו של מוצ'יזוקי, וכנסים שנערכו בניסיון לפענח את ההוכחה, הבעיה מתקדמת באיטיות. בסוף 2017 התקבלו מאמריו של מוצ'יזוקי לפרסום בכתב העת של ה- Research Institute for Mathematical Sciences של אוניברסיטת קיוטו, שבו מוצ'יזוקי הוא העורך הראשי. מומחים מובילים עדיין אינם רואים בכך ראיה לנכונותה של ההוכחה.
ההשערה
לכל \epsilon>0 יש לכל היותר מספר סופי של שלשות של מספרים זרים a,b,c המקיימות a+b=c ו-, כאשר היא מכפלת הגורמים הראשוניים השונים של המכפלה abc. הגרסה האפקטיבית של ההשערה קובעת שאין פתרון למשוואה a+b=c עבור a,b,c זרים המקיימים.
המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הצפון)
המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הצפון) היא יחידה טכנולוגית של צה"ל לגילוי ואיתור מנהרות תת-קרקעיות הפועלת בפיקוד הצפון. המעבדה כפופה ארגונית ומקצועית לחטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) ופועלת בפיקוד הצפון תחת עוצבת הגליל בשיתוף חיל ההנדסה הקרבית. המעבדה כוללת מגוון מומחים, מהנדסים וקצינים מתחומים שונים המנתחים מידע מודיעיני וטכנולוגי שנאסף על ידי אגף המודיעין, טכנולוגיות חישה, החיילים בשטח ועבודות הנדסיות יזומות, ובאמצעותו הם מגלים מנהרות, חללים תת-קרקעיים וחפירות. דבר קיומה של המעבדה הותר לפרסום ב-10 בדצמבר 2018 בעקבות פתיחת מבצע מגן צפוני לאיתור וניטרול מנהרות הטרור שחפר חזבאללה לשטח ישראל מדרום לבנון. ביולי 2019 זכתה בפרס ביטחון ישראל על חלקה בגילוי מנהרות הטרור של חזבאללה ומבצע מגן צפוני לניטרולן.
מאפייני המעבדה הטכנולוגית
המעבדה, בפיקוד קצין בדרגת סרן, כוללת מומחים וקצינים מתחומים שונים בהם קציני מודיעין, קציני הנדסה קרבית, קציני מחשבים ואגף התקשוב וההגנה בסב"ר, ומדענים ומהנדסים מתחומי הפיזיקה, הגאולוגיה, ההנדסה ובפרט הנדסה אזרחית והנדסת מכונות. המעבדה פועלת בשיתוף פעולה עם חטיבה טכנולוגית ליבשה, פיקוד הצפון (עוצבת הגליל), חיל ההנדסה הקרבית ואגף המודיעין. היא הוקמה לפי המודל והניסיון של המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות שפועלת בפיקוד הדרום. קיומה של המעבדה פורסם על ידי דובר צה"ל ב-10 בדצמבר 2018.
המעבדה מנתחת מידע שאוספים החיילים בשטח ומידע שנאסף בטכנולוגיות חישה ייחודיות פרי פיתוח ישראלי, וכן מנתחת מידע שמספקים מערך המודיעין, חיל האיסוף הקרבי, יחידת סמו"ר של יהל"ם ומערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית. מערך הצמ"ה – שמפעיל את פלוגות הצמ"ה הסדירות אבירי הפלדה וחתולי הפלדה, ואת גדוד הציוד המכני ההנדסי במילואים של פיקוד הצפון – מבצע עבודות עפר, חישוף, חפירות וקידוחי עומק באמצעות דחפורים (כולל דחפורי D9 משוריינים), מחפרים ומקדחי-בורות. באמצעות עבודות אלו אוסף מערך הצמ"ה מידע על הקרקע ומה שמתחתיה, ומעבירו למעבדה לצורכי ניתוח. בנוסף, מערך הצמ"ה חושף פירים ומנהרות, הן באופן מקרי או יזום, והן על-פי מידע שמתקבל מהמעבדה. הוא גם מבצע עבודות עפר וקידוחים לפי הנחיות המעבדה הטכנולוגית. יחידת סמו"ר של יהל"ם ממפה וחוקרת את המנהרות שנתגלו ומעבירה את המידע למעבדה לצורכי ניתוח, לימוד והפקת מודיעין.