cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיטה פרוני
קריירה
בשנת 2015 כיכבה בטלנובלה "ליצ'יטה" (antes muerta que lichita) כשחקנית הראשית, ואף זכתה על תפקידה במספר פרסים. באותה שנה דיבבה בסרט האנימציה המקסיקני "נוקאאוט צ'יקן".
בשנים 2017-2018 שיחקה בטלנובלה "אב לכל אם", בתפקיד הסטודנטית רנה סאנצ'ז מורנו, לצדם של סבסטיאן רולי ומארק תאצ'ר.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי של סופיה בקומדיה הרומנטית "ציור של השמיים", בה השתתפה גם אנה לאייבסקה.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי של אדריאנה בסדרה הקומית "משחק המפתחות", שעלתה לשידור ב-16 באוגוסט ברשת אמזון.
בשנת 2020 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה המקסיקנית מסוגת דרמת-מתח "הצד האפל של התשוקה" בשירות של נטפליקס.
בשנת 2023 כיכבה בתפקיד הראשי של בקה בסדרת הדרמה והמתח של נטפליקס "טריפטיכון", שעוקבת אחר מומחית לזיהוי פלילי שחוקרת מקרה רצח, ומגלה שגופת הקורבן נראית בדיוק כמוה.
מוזיקה
בשנת 2013 הוציאה פרוני אלבום סולו ראשון בשם "Eclipse de Luna", מתוכו יצאו הסינגלים "Tú y Yo", "Eclipse de Luna" (שיר הנושא של האלבום), "Vas a Querer Volver" ו-"Todo Lo Que Soy" לצד אלכס אובאגו.
בשנת 2016 הוציאה את הסינגל "Adicta", שכבש את המצעדים והגיע למקום ה-6 במצעד בילבורד מקסיקו.
בשנת 2017 פורסם השיר "Loca" יחד עם הצמד Cali & El Dandee, שהתפרסם ברחבי דרום-אמריקה וארצות הברית, שם נכנס למצעד הפזמונים של בילבורד הוט 100 ונכנס למקום ה-36 במספר.
בשנת 2018 הוציאה שיר בשם "bum bum dale dale" יחד עם זמר הרגאטון הקולומביאני רייקון. בנוסף, יצאה בשיר חדש בשם "Como Yo Te Quiero" עם הצמד הפוארטו-ריקני Alexis & Fido.
חיים אישיים
פרוני הייתה מאורסת לגיטריסט ומנהל להקת RBD, גידו לאריס. בנוסף, היא משמשת כדוברת של חברת הקוסמטיקה NYX.
כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית ונמצאת בזוגיות עם המוזיקאי הצ'יליאני קוקו סטאמבוק.
רואי לוי
רואי לוי (נולד ב-2 ביוני 1970 במטולה) הוא זמר, נגן, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
לוי נולד וגדל במטולה. אביו הוא אחיהם למחצה של הסופר ינץ לוי, והיוצר רשף לוי.
התפרסם כזמר ומלחין בלהקת "שוטי הנבואה", שאותה ייסד ב-1997 ואשר פעלה בשנים 1998-2007. בשנת 2004 זכה בפרס אקו"ם למלחין השנה על עבודתו באלבום "מחפשים את דורות" של שוטי הנבואה.
ב-2007 הוציא יחד עם אשתו אסנת את האלבום "אהבת הארץ". בין השירים באלבום הוא השיר "הזדמנות אלוהית", איתו השתתפו בפסטיבל השירים של ישראל לשנת 2006.
באותה שנה, לאחר פירוק הלהקה, גיבש את ההרכב "פשוטי העם" יחד עם גלעד ויטל שהיה גם הוא חבר ב"שוטי הנבואה", וביחד הופיעו בשנים 2008–2009. במקביל לפירוק "שוטי הנבואה", החל לוי תהליך של התקרבות לדת וחזרה בתשובה.
לאחר פירוק ההרכב "פשוטי העם", הקים לוי בשנת 2010 הרכב בשם "פיטום הקטורת", הוציא קליפ ביחד עם היוצר נדב גדליה. בהמשך חזר להופיע עם גלעד ויטל בהרכב חדש בשם "שמעון ולוי".
חיים אישיים
נשוי לאסנת ולהם חמישה בנים, והם מתגוררים בקציר.
גספצ'ו
גרסאות של המרק
באנדלוסיה עדיין פופולרי האחובלנקו - הגרסה המקורית של המרק, בלי העגבנייה.
גרסה נוספת של המרק התפתחה באזור לה מנצ'ה, ומרק זה מכונה "גספצ'ו מנצ'גו" על שם האזור בו נוצר. מרכיבי מרק זה זהים למרכיבי הגספצ'ו, אולם הוא מוגש כנזיד חם, ולרוב מוסיפים לו גם בשר ארנבת ופטריות.
עלות שולית
בכלכלה, עלות שולית (MC - Marginal Cost) היא העלות הנוספת בייצור יחידת מוצר נוספת. היא נקראת עלות שולית משום שהיא מודדת את עלות הייצור בשוליים בלבד - ייצור יחידת מוצר אחת נוספת - בהתעלם מהעלויות שייצור כל היחידות הקודמות היה כרוך בהן. למושג עלות שולית חשיבות רבה במיקרו-כלכלה היות שעל-פי התאוריה הכלכלית, נובעת ממנה באופן ישיר התנהגותו של היצרן ופונקציית ההיצע שלו בכלכלת שוק.
מתפוקה שולית פוחתת לעלות שולית עולה
התאוריה המיקרו-כלכלית גורסת שלמעט בשלבי הייצור ההתחלתיים, העלות השולית עולה, בדרך כלל, ככל שגדלה הכמות המיוצרת, זאת אומרת עלות ייצור כל יחידה נוספת גדולה מעלות הייצור של היחידה שקדמה לה. דבר זה הוא פועל יוצא של חוק תפוקה שולית פוחתת, האומר שאומנם תגדל התפוקה ככל שתוגדל כמות גורם ייצור המעורב בייצורה, אך ביעילות הולכת ופוחתת - תוספת כל יחידת גורם ייצור תגדיל את התפוקה במידה פחותה מזו שתרמה יחידת גורם הייצור שקדמה לה. מכאן נובע שייצור כל יחידת מוצר נוספת כרוך בהקצאת יותר יחידות גורם ייצור למען ייצורה מאשר ייצור יחידת המוצר שקדמה לה - ולכן גם בעלות גבוהה יותר.
מבחינה מתמטית, פונקציית העלות השולית (MC) היא הנגזרת של פונקציית העלות הכוללת (TC) ביחס לכמות התוצר (Q), היינו היא מבטאת את שיפועה של פונקציית העלות הכוללת.
עלות שולית והיצע
בשוק בו מתקיימת הנחת תחרות משוכללת, היצרן הבודד ניצב בפני מחיר שוק נתון מבחינתו, שהוא לבדו, כאחד מיצרנים רבים המתחרים בשוק, קטן מכדי להשפיע עליו. היות שיש לו אינטרס כלכלי לייצר יחידת מוצר נוספת כל עוד התמורה שיקבל עבורה (מחיר השוק של המוצר) גדולה מעלות ייצורה, הרי שהתאוריה אומרת כי הוא ייצר עד לכמות הייצור שבה העלות השולית של הייצור (היינו, עלות ייצורה של היחידה האחרונה) שווה למחיר המוצר (MC = P). המשך ייצור מעבר לנקודה בה העלות השולית שווה למחיר, משמעותו שהעלות לייצר יחידת מוצר נוספת גדולה מהתמורה שתתקבל עבורה, ועל-כן ייצורה אינו כדאי ויפחית את סך הרווח של היצרן.
מכאן נובע שפונקציית ההיצע של היצרן (כמות מיוצרת ומוצעת כפונקציה של מחיר) היא פונקציה עולה הנובעת ישירות מן העלות השולית העולה, כלומר ככל שיעלה מחיר המוצר - ישאף היצרן לייצר יותר יחידות ממנו. פונקציית ההיצע של היצרן הבודד תהייה זהה לפונקציית העלות השולית שלו, שכן היא מתאימה לכל מחיר אפשרי שעשוי לשרור בשוק את כמות יחידות המוצר שעד אליה ישאף היצרן לייצר.
עלות שולית ועלות ממוצעת
חשובה ההבחנה, מצידו של היצרן, בין עלות שולית לבין עלות ממוצעת. גם עלות ממוצעת מודדת עלות ייצור במונחי יחידה בודדת, וזאת בדרך של חלוקת סך עלויות הייצור במספר היחידות המיוצרות. שני הבדלים בולטים בין עלות שולית לעלות ממוצעות: ראשית, העלות הממוצעת לוקחת בחשבון כחלק מן העלויות את העלויות הקבועות של הייצור, היינו עלויות הקמה, היערכות, מנגנון שוטף וכדומה, שמתקיימות ללא כל תלות בכמות היחידות המיוצרות ואינן מושפעות ממנה. שנית, העלות הממוצעת מתעלמת מהשוני שבין עלות ייצור יחידות שונות במהלך תהליך הייצור, ובמיוחד מהעובדה שהעלות המשתנה פר יחידה עולה ככל שגובר הייצור, בכך שהיא מתייחסת לממוצע כולל לרוחב הכמות המיוצרת כולה. על כן, העלות הממוצעת לבדה אינה יכולה לשמש קריטריון מוצלח לקבלת החלטות טווח קצר של היצרן בנוגע להגדלה או הקטנה של כמויות הייצור בדרך של השוואה מול מחיר השוק.
רוני לוביאניקר
רוני לוביאניקר היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
לוביאניקר עוסקת בתרגום מגרמנית לעברית, היא תרגמה את ספרו של ברנהרד שלינק נער קריאה שעובד גם לסרט קולנוע. היא גם תרגמה ספר נוסף של שלינק בשם "אהבות מוברחות".
היא תרגמה את "הגנרל עמד על גבעה", קובץ סיפורים בנושא מלחמה של היינריך בל, היא הייתה אחראית על התרגום של הספר היחיד של יני אלוני שיצא בעברית "החבילות החומות", היא עבדה ביחד עם אילנה המרמן על התרגום של "פרשות רצח" מאת הסופר מנפרד פרנקה שעובד גם לתיאטרון.
בין תרגומיה נמנים גם "לאן תתגלגל תפוחון?" של ליאו פרוץ, את "קריאת הקרפדה" של גינטר גראס ו"כתב יד נשי כחלחל" של פרנץ ורפל, היא גם תרגמה מחדש את ספרו "הרכבת נהגה לדייק" ובתרגום שלה שונה שם הספר ל"הרכבת הגיעה בזמן", תרגומה לספר "עיר המלאכים" של כריסטה וולף קיבל תשבחות מצד העיתונאי עמית מרכוס על כך שהוא משובח וקולח.
הפארק הלאומי מערות נרקורט
מערות נרקורט (אנגלית: Naracoorte Caves) שוכנות בסמוך לעיירה נרקורט הנמצאת בחוף אבן הגיר שבאוסטרליה הדרומית, אוסטרליה. בשנת 1994 הכריז אונסק"ו על המערות כאתר מורשת עולמית ביחד עם ריברסליי, בזכות כמות המאובנים הגדולה הנמצאת במערות. בפארק שבו נמצאות המערות יש שטח בגודל 6 קמ"ר המכיל שרידי צמחים, ובאתר המורשת העולמית יש 26 מערות בסך הכל המתפרשות על פני שטח של 3.05 קמ"ר.
מרבצי המאובנים העשירים במערת ויקטוריה נחשבים לטובים ביותר באוסטרליה מבחינת גודל ורמת השימור, ולאחד המרבצים העשירים ביותר בכדור הארץ כולו. במערה התגלו עשרות אלפי פרטים המייצגים לפחות 93 מיני חולייתנים, בעלי טווח גדלים נרחב. במאובנים עצמם יש חלקי גוף, כגון גולגולות, שהשתמרו בצורה כה טובה לאחר המוות עד שניתן להבחין גם בעצמות העדינות ביותר.
אבן הגיר שבאזור נוצרה מאלמוגים ויצורים ימיים נוספים לפני כ-200 מיליון שנים, ופעם נוספת לפני 20 מיליון שנים כאשר האדמה הייתה מתחת לפני המים. המים שהיו על פני הקרקע חלחלו במשך השנים דרך אבן הגיר, וכך נוצרו המערות שאינן רחוקות בדרך כלל מפני הקרקע, ופתחיהן עשויים להוות סיכון עבור מי שלא שם לב. במערות נמצא אוסף המאובנים המרשים. יונקים ויצורים יבשתיים אחרים נפלו לתוך המערות ללא יכולת לברוח. המאובנים שבמערות השתמרו בשכבה שנוצרה כאשר הקרקע העילית קרסה פנימה. במקרים מסוימים עובי שכבת המאובנים מגיע עד לעשרים מטרים. בחלק מהאזורים הללו מבוצעות פעולות שימור לצורך מחקר עתידי כאשר יפותחו שיטות יותר מתוחכמות בתחום התיארוך הרדיומטרי ושיקום המאובנים שנמצאו. למאובנים הללו יש חשיבות רבה בחקר ההיסטוריה האבולוציונית של הפאונה האוסטרלית.
האקלים בנרקורט הוא אקלים לח וקריר כאשר עונת הקיץ היא ארוכה, מתונה ויבשה באופן יחסי, ואילו בחורף יורדים גשמים רבים.
נאסר שעבאני
נאצר שבאני (בפרסית: ناصر شعبانی; מת ב-13 במרץ 2020) היה גנרל איראני ומפקד בכיר משמרות המהפכה. הוא לקח קרדיט על השימוש במורדים החות'ים כדי לפגוע במכליות הנפט הסעודיות.
קריירה
שבאני החל את הקריירה הצבאית שלו בשנת 1982 במלחמת איראן–עיראק. הוא השתתף בדיכוי מרד אמול באותה השנה. בשנה האחרונה למלחמת איראן–עיראק הועלה בדרגה במשמרות המהפכה. הוא מילא תפקיד מפתח במבצע מרסד, ובהמשך כתב מספר ספרים על המלחמה. בשנת 2011 הוא ירש את נשיא אוניברסיטת אימאם חוסין והיה לאחד מסגניו של מחנה תראללה.
בשנת 2018 הצהיר בתקשורת הממלכתית האיראנית כי משמרות המהפכה הורו לכוחות החות'ים בתימן לתקוף שני מכליות נפט סעודיות על באב אל-מנדב.
מותו
שבאני מת מסיבוכי מגפת הקורונה (COVID-19) ב-13 במרץ 2020.
אייפד 2
iPad 2 (בעברית: אייפד 2) הוא מחשב לוח של חברת אפל והדור השני בסדרת האייפדים שלה. פונקציות המכשיר כוללות קריאת ספרים, כתבי עת, סרטים, מוזיקה, משחקים ותוכן באינטרנט, והוא זמין בשחור או לבן. בעזרת ארגז החול של האייפד 2 סוללת ליתיום שמחזיקה עד 10 שעות, מעבד A5 כפול ליבה של אפל, וזוג מצלמות - קדמית לצילום עצמי וגם לשיחות וידאו Facetime ברזולוציית VGA ואחורית ברזולוציית 5 מגה פיקסל, המצלמת וידאו ברזולוצית 720p. אפל חשפה את המכשיר ב-2 במרץ 2011 והחלה למכור אותו בחנויות אפל סטור ובאתר האינטרנט שלה ב-11 במרץ 2011.
היסטוריה
אפל שלחה הזמנות לעיתונאים ב-23 בפברואר 2011 עבור אירוע מדיה ב-2 במרץ. מנכ"ל אפל סטיב ג'ובס חשף באירוע את המכשיר למרות היותו בחופשת מחלה.
אפל החלה למכור את האייפד 2 באתר האינטרנט שלה ובחנויות אפל סטור ב-11 במרץ. בערים גדולות כמו ניו יורק מלאי המכשיר נגמר בתוך שעות. המכשיר החל להמכר ב-25 במרץ ב-25 מדינות נוספות: אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, איסלנד, איטליה, אירלנד, הונגריה, לוקסמבורג, מקסיקו, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, פולין, פורטוגל, ספרד, שוודיה, שווייץ ובריטניה. אפל הודיעה כי האייפד 2 ישוחרר בהונג קונג, יפן, קוריאה הדרומית, סינגפור, מלזיה ומדינות נוספות (מתוכן ישראל) בחודש אפריל 2011.
מערכת הפעלה
מערכת ההפעלה של האייפד 2 היא iOS 5 אשר פורסמה רשמית ב-12 באוקטובר 2011. מערכת הפעלה זו מביאה למכשיר האייפד 2 מעל ל-200 תכונות חדשות כולל מרכז העדכונים, iMessage, דוכן העיתונים ואינטגרציה לרשת החברתית טוויטר. האייפד 2 מגיע עם PhotoBooth, יישום שבו המשתמשים יכולים לצלם תמונות ולהוסיף להן אפקטים. האייפד 2 תומך באפליקציות GarageBand, iWork, Keynote ו-iMovie. אפליקציות אלה אינן מגיעות עם האייפד 2, אך הן ניתנות להורדה רשמית ב-Appstore. מערכת הפעלה זו תומכת בריבוי משימות.
חומרה
לאייפד 2 סוללת ליתיום פולימר נטענת בעלת קיבול של 0.025 קילוואט שעה (25 וואט שעה), המחזיקה 10 שעות כמו האייפד הראשון. היא נטענת דרך יציאת USB או מתאם חשמל. עובי הסוללה הוא 2.5 מ"מ, 59% יותר מעובי סוללת האייפד המקורי.
באייפד 2 נוספו זוג מצלמות - אחת קדמית המאפשרת שיחות וידאו FaceTime עם מכשירי אייפון, אייפוד טאץ' ומחשבי מקינטוש (מקינטוש 10.6.6 או מאוחר יותר עם מצלמת אינטרנט). המצלמה הקדמית באיכות 0.3 מגה-פיקסל ומצלמת וידאו באיכות VGA. המצלמה האחורית באיכות 0.7 מגה-פיקסל עם זום X5 מצלמת וידאו באיכות HD ב-30 פריים לשנייה. לאחר צילום תמונות, ניתן להוסיף להן אפקטים שונים באמצעות היישום המובנה של האייפד - PhotoBooth.
לאייפד 2 נוסף מעבד 1GHZ כפול ליבה המכונה "סבתא" שתוכנן על ידי אפל ומיוצר על ידי סמסונג. המעבד מכפיל את מהירות העיבוד ויש לו עיבוד גרפיקה מהירה פי 9 מאשר האייפד הקודם.
גרסאות ה-3G של האייפד 2 תומכות ברשת CDMA עבור לקוחות של חברות המשתמשות ברשת זו (כגון Verizon Wireless בארצות הברית) או ברשתות GSM/UMTS עבור לקוחות של חברות המשתמשות במכשיר ברשתות אלה (למשל, AT&T בארצות הברית או אורנג' באירופה).
דגם ה-Wi-Fi+3G כולל מקלט A-GPS למעקב אחר מיקומו של המשתמש לצורך ניווט באמצעות תוכנות GPS.
האייפד 2 קל יותר ב-15% ודק יותר ב-33% מהאייפד המקורי, הוא דק יותר גם מהאייפון 4S ב-0.4 מ"מ. גרסת ה-Wi-Fi שוקלת 568 גרם. מכשירי ה-Wi-Fi+3G התומכים ברשתות CDMA ו-GSM שונים במשקל זה מזה בגלל ההבדל בין הרשתות הסלולריות, מכשירי ה-GSM שוקלים 500 גרם ומכשירי ה-CDMA שוקלים 500 גרם.
Smart Cover
ה-Smart Cover הוא אביזר בלעדי של אפל עבור האייפד 2, אשר נחנך באירוע ההשקה של האייפד 2 על ידי מנכ"ל אפל סטיב ג'ובס. הוא מתחבר מגנטית לצד של המכשיר ומכסה את כל החזית. לכיסוי החכם שלושה קיפולים שמאפשרים להשתמש בכיסוי לשימושים שונים. הכיסוי יכול לשמש כמעמד לאייפד כדי שיהיה נוח יותר להקליד, או ליצור תנוחה זקופה עבור צפייה בווידאו וביצוע שיחות FaceTime. כאשר מחברים את הכיסוי לאייפד, הוא ננעל אוטומטית ועובר למצב המתנה, כאשר מרימים אותו הוא נפתח אוטומטית, בדומה לפעולה שעושה כפתור הכיבוי בצידו הימני של האייפד.
ריימונד אליין
ריימונד אליין (בצרפתית: Raymonde Allain; 22 ביוני 1912 – 27 ביולי 2008) הייתה שחקנית צרפתייה.
אייפד 2
Smart Cover
לכיסוי החכם משטח microfiber, בחלק שבא במגע עם המסך, אשר נועד לנקות את המסך של האייפד במהלך השימוש היומיומי. הצד החיצוני של הכיסוי החכם עשוי פוליאוריתן או עור. הכיסוי זמין בעשרה צבעים, חמישה צבעים בדגם הפוליאוריתן: ורוד, כתום, כחול, ירוק ואפור, וחמישה צבעים בדגם העור: שמנת, חום, שחור, כחול כהה ואדום.
ריימונד אליין
תחרויות יופי
ב-1928 נבחרה למיס צרפת.
אייפד 2
פריצת המכשיר
מכשירי האייפד תוכננו על ידי אפל כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת על ידי אפל. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר, באמצעות ערכות נושא, אך השימוש העיקרי בפריצה הוא כדי להתקין גרסאות של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן.
ריימונד אליין
תחרויות יופי
היא שימשה כשופטת בתחרות מיס צרפת.
משחק
ב-1934 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Iris perdue et retrouvée".
ב-1937 גילמה את אז'ני דה מונטיז'ו בסרט הקומדייה ההיסטורית "Les Perles de la couronne" (פנינת הכתר) המבוסס על יצירה של סשה גיטרי, היא גילמה את דמות זו גם בסרט "La Valse de Paris" שבויים על ידי מרסל אשאר.
ב-1939 שיחקה תפקיד קטן בסרט "Entente cordiale" העוסק בתקרית פשודה.
ב-1974 שיחקה בפרק של הסדרה "Le tribunal de l'impossible" ששודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורי "ORTF".
חיים אישיים
אליין נולדה בפריז.
ב-1933 הוציאה את האוטוביוגרפיה שלה "Histoire vraie d'un Prix de beauté".
ב-1955 פגשה את אדית פיאף בניו יורק והיא הזמינה אותה להצטרף להופעותיה, היא חיה בארצות הברית עד 1981, אז חזרה לצרפת.
היא נישאה למלחין אלק סיניאבין.
הר סמיית' (אלברטה)
ההר הוא חלק מרכס וינסטון צ'רצ'יל שבהרי הרוקי הקנדיים. ההר ממוקם 2 קילומטרים דרומית מערבית לפסגת גונג, ו-1 קילומטרים מצפון להר נלסון.
גובהו של ההר 3,260 מטרים מעל פני הים - והוא ההר ה-87 בגובהו באלברטה.
מקור השם
ההר נקרא על שם פרנסיס סידני סמיית', מטפס ההרים שטיפס על הרי ההימלאיה, האלפים והרי הרוקי הקנדיים. הר נוסף באותו שם נקרא גם הוא על שמו של סמיית'.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטפסו על ההר היו גיל רוברטס (Gil Roberts), צ'אק וילטס (Chuck Wilts) ואלן ויטלס (Ellen Wilts) בשנת 1951.
תוודרוס הראשון, קיסר אתיופיה
תווֹדְרוֹס הראשון (געז: "ቴዎድሮስ", גרסה אתיופית של השם "תאודור") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. תוודרוס היה בנו של הקיסר דווית הראשון, ירש את אביו לאחר מותו ב-6 באוקטובר 1412 תחת השם "וולדה אנבסה" ("בן האריה").
חרף העובדה שמלכותו נמשכה רק 9 חודשים, תקופתו של תוודרוס הייתה השיא של תקופת הזוהר האתיופית. החוקר ג'יימס ברוס מסביר:
וואליס באדג' חוזר על מה שכתב בספרו הסינקסריום שהקיסר תוודרוס היה "איש דתי מאוד, וחובב גדול של ספרות דת". באדג' מוסיף שתוודרוס רצה לעלות לרגל לירושלים, אבל שוכנע שלא לעשות זאת בגלל האבונה "שחשש לביטחונו", למרות שעל פי באדג' תוודרוס ביטל את ההסכם של יקונו אמלק שהוריש לכנסייה שליש מאדמות הממלכה.
תוודרוס נהרג על חופו של נהר האוואש בזמן שלחם בסולטונות אדאל ב-23 ביוני 1413, הקיסר נקבר במנזר סטפן הקדוש שבאי דגה שבאגם טאנה. מאוחר יותר הוא נקבר מחדש בידי הקיסר באדה מרים הפעם במנזר אתרוסנה אגזאתנה מריאם שבסאינת.
סנטה פה (פרובינציה)
סנטה פה (בספרדית: Santa Fe) היא פרובינציה בצפון-מרכז ארגנטינה. היא גובלת בצ'אקו בצפון, בקוריינטס ובאנטרה ריוס במזרח, בפרובינציית בואנוס איירס בדרום ובקורדובה וסנטיאגו דל אסטרו במערב. שטחה של הפרובינציה כ-133 אלף קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-3 מיליון בני אדם, מה שהופך אותה לפרובינציה המאוכלסת ביותר בארגנטינה אחרי פרובינציות בואנוס איירס וקורדובה. בירתה היא העיר סנטה פה, אך העיר הגדולה בה היא רוסאריו
גאוגרפיה
סנטה פה שוכנת בתפר שבין אזור הפמפס לגראן צ'אקו. האזור הצפוני, שהוא חלק מהגראן צ'אקו, חם ולח יותר מדרום הפרובינציה, וכמות המשקעים השנתית בו היא כ-1,200 מ"מ. הפרובינציה מישורית ונמוכה, ומצויה כולה באזור הנמוך מ-200 מ' מעל פני הים. נהר פרנה, אחד הנהרות הגדולים בדרום אמריקה מהווה את גבולה המזרחי, ומרבית הנהרות הזורמים בה מתנקזים אליו. הן נהר הפרנה והן נהר סלאדו, החוצה את הפרובינציה בדרכו אליו, נוטים לעלות על גדותיהם לאחר גשמים עזים. בשנת 2003 פונו מבתיהם כ-100 אלף בני אדם עקב עלייתו של נהר סלאדו על גדותיו, וב-2007 פונו עשרות אלפים עקב הצפות בנהר פרנה.
היסטוריה
האזור בו שוכנת כיום הפרובינציה היה מקום משכנם של שבטים נוודים, ציידים-לקטים, ובהם טובה, טימבואה, מוקובי, פילגה, גואיקורואה וגוארני.
סבסטיאן קבוט היה האירופאי הראשון שהתיישב באזור, כשהקים ב-1527 את מבצר סנקטי ספיריטוס במפגש הנהרות פרנה וקרקרניה, צפונית לרוסאריו של ימינו. המבצר, שהיה ההתיישבות האירופאית הראשונה בארגנטינה כולה, נהרס שנתיים מאוחר יותר בידי הילידים. ב-1573 ייסד חואן דה גאראי את העיר סנטה פה, במקום בו שוכנת כיום העיירה קז'אסטה. העיר הועתקה ממקומה בשל הצפות ב-1651 ופעם נוספת ב-1660, למקומה הנוכחי, כ-80 ק"מ דרומית למיקומה המקורי.
ב-1617 חילקה האימפריה הספרדית את תחומי שליטתה באזור לשניים: אזור פרגוואי, שמרכזו באסונסיון ואזור ריו דה לה פלטה, שמרכזו בבואנוס איירס, אליו הוכפפה סנטה פה. ב-1776 כוננו הספרדים את מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, וסנטה פה הייתה לחלק ממנה.
ב-1812, במהלך המאבק הארגנטינאי לעצמאות, הניף מנואל בלגראנו את דגל ארגנטינה לראשונה בהיסטוריה בכפר קטן לגדות נהר הפרנה (לימים העיר רוסאריו). ב-26 באפריל 1815 השתלט על סנטה פה פרנסיסקו קנדיוטי, והנהיג בה לראשונה ממשל עצמאי. ממשל זה לא שרד זמן רב, שכן קנדיוטי הלך לעולמו באותה שנה, והממשל המרכזי כונן בה ממשלה חדשה. ב-1816 השתלטו עליה בדלנים מתומכיו של חוסה חרוואסיו ארטיגס, שהתנגדו לשלטון הריכוזי של בואנוס איירס ושאפו להשיג אוטונומיה רבה יותר לפרובינציות. ב-1818 הייתה סנטה פה לראשונה מבין הפרובינציות שאישרה לעצמה חוקה. ב-1851 השתלט עליה חוסטו חוסה דה אורקיסה, ולאחר איחוד הפרובינציות תחת חוקתה החדשה של ארגנטינה ב-1853 החל עידן שלו יותר בתולדות הפרובינציה.
ב-1979 קבע הקונגרס הלאומי את גבולה המזרחי של הפרובינציה על נתיב השייט שבנהר הפרנה, וכתוצאה מכך סופחו לסנטה פה כמה מהאיים שבנהר.
כלכלה
כלכלתה של סנטה פה היא הרביעית בגודלה בארגנטינה. בשנת 2006 נאמד התמ"ג שלה בכ-27 מיליארד דולרים (כ-8% מהתוצר בארגנטינה כולה), שהם כ-9,000 דולרים לתושב, שיעור דומה לממוצע הארצי.
החקלאות מהווה מרכיב דומיננטי בכלכלתה של סנטה פה, וכ-21% מהאדמות המעובדות בארגנטינה מצויות בשטחה. הגידולים העיקריים הם סויה, חמניות, תירס, חיטה ואורז. ענפים חקלאיים בהיקף קטן יותר כוללים תותים, דבש, עץ וכותנה. שטחי המרעה הנרחבים משמשים 6.5 מיליון ראשי בקר (כ-20% מהבקר בארגנטינה כולה), ו-5,000 המחלבות הפזורות בפרובינציה מייצרות כ-2.6 מיליארד ליטרים של חלב מדי שנה (כ-40% מכמות החלב המיוצרת בארגנטינה).
תעשייה מהווה 18% מהתוצר בפרובינציה. הענפים העיקריים הם קמח, שמן, בירה, מוצרי מזון, מוצרי עור, טקסטיל, פלדה, מכונות ותעשיית רכב.
הנמלים שלאורך נהר הפרנה הם נקודת המוצא של 55% מהייצוא הארגנטינאי. בשנת 2004 נאמד שווי הייצוא מסנטה פה בכ-7.17 מיליארד דולרים (כ-21% מכלל הייצוא). ענפי הייצוא העיקריים הם סויה, קמח ושמן.
סנטה פה אינה נחשבת ליעד תיירותי. האתרים המרכזיים הם אנדרטת הדגל הלאומי ברוסאריו, שחזור מבצר סנקטי ספיריטוס והבירה סנטה פה.
ציפור דואה
"ציפור דואה" (1964) הוא ציור שמן מאת הצייר הישראלי יחזקאל שטרייכמן. הציור נוצר בהשראת מבט מתוך חלון הסטודיו של האמן אל הטבע העירוני. הציור מהווה דוגמה לסגנון ההפשטה הציורית של שטרייכמן, שהיה מראשי קבוצת "אופקים חדשים".
הציור "ציפור דואה" בנוי כקומפוזיציה מורכבת של כתמים ומשיכות מכחול אקספרסיביות. שטרייכמן השתמש בסקאלת צבעים בהירה, המעניקה לציור אווירה רכה ופיוטית. לצד כתמי צבע חופשיים, מופיעות ביצירה גם צורות גאומטריות. ניתן לזהות בציור רמזים לצורת סורגי החלון הממשיים, אשר היו מותקנים על חלון הסטודיו של שטרייכמן. סטודיו זה שכן בקומת הקרקע של בניין ברחוב שלומציון בתל אביב, וממנו נשקף מראה הצמחייה בחצר הבית ועץ תאנה. למרות השימוש באלמנטים מן המציאות, הרי שבציור מתערערת החלוקה הברורה שבין "פנים" ל"חוץ".
גם יגאל צלמונה תיאר את הציור כבעל משמעות ארס פואטית. מבטו של האמן מן הסטודיו אל מרחב העיר מהווה מטפורה לאופן הראייה של האמן. "הבד והחלון המצויר עליו", טען צלמונה, "הם המשכה של רשתית העין האינדווידואלית. תפיסת האמנות הזאת נמנעת מזיקה אל ערכים של אובייקטיוויות, אמנות כפעולה פוליטית, אמנות ככלי במאבק להבניית אומה ואמנות כעשייה שארוגה אל תוך הממד הפוליטי, המעשי והחברתי של הפעולה האנושית".
בשנת 1970 נרכש הציור לאוסף מוזיאון ישראל באמצעות תרומה מקרן ריקליס. בשנת 1987 הוצג הציור בתערוכה רטרוספקטיבית שנערכה לשטרייכמן במוזיאון ישראל והחל משנת 2010 מוצג הציור בתצוגת אוסף האמנות הישראלית במוזיאון.
ליילה ואיב
זו הפעם השנייה בה משתפות דייוויס ולופז פעולה, כאשר הסרט הקודם בו השתתפו יחדיו היה, "רומן לא חוקי", בשנת 1998.
עלילת הסרט
ליילה, אם חד הורית המתגוררת באטלנטה, נאבקת בחיים לאחר רצח בנה סטפון שנעשה על ידי ירי מאקדח. לנוכח אדישות מצד המשטרה ובקשיים בטיפול בעצמה ובנה הצעיר ג'סטין, מצטרפת ליילה לקבוצת תמיכה לאמהות שילדיהן נרצחו גם כן. בקבוצה היא פוגשת את איב, אישה אשר בתה מתה כמה שנים לפני כן. בדרך כלל, נוהגת איב לשבת בצד מבלי להשתתף במפגשים. איב נראתה פחות מעוניינת להמשיך הלאה בחייה בשל חיפוש אחר נקמה באותם הרוצחים של ילדתה, וילדה של ליילה.
ליילה בוחרת את איב כ-"חונכת" אשר תתן לה חסות ומענה, ולילה אחד, בעודן עוסקות בטיפול בעצמן, הן מוצאות אקדח בילקוטו של ג'סטין. תגלית זו מזעזעת את ליילה, וגורמת לאיב לחשוב על רעיון בו הן ימצאו את רוצחו של סטפון בעצמן. לאחר מכן, השתיים פוצחות במרדף אחר הרוצח, ובדרך הורגות בחור שנחשד כרוצח בשל היותו חבר בכנופיית הסמים אשר רצחה את סטפון, אך לשווא. לאחר שרצחו אותו, איב לוקחת לו את הטלפון, והשתיים בורחות. לאחר מקרה הרצח מצבה הנפשי של ליילה מתערער ומחריף, ופוצחת אי הסכמה בין השתיים על כך שאיב רוצה להמשיך ולחפש אחרי הרוצח, בעוד ליילה רוצה להפסיק. מיד לאחר סיום הריב איב נעלמת לזמן מה.
יום למחרת, ליילה וג'סטין נוסעים באוטו, ופתאום שמה לב ליילה כי בצידו של הרכב ישנם אקדחים המופנים לכיוונם. באותו הרגע היא מאבדת שליטה ומתנגשת בשלושה כלי רכב. מיד לאחר מכן השניים קמים בבית חולים, וחברה של ליילה בא לבקרם. עם רדת החשכה הולכות ליילה ואיב אל ביתו של אלחנדרו, מסתכלות דרך החלונות עליו, חוגג עם משפחתו המורחבת מסיבה שנתית, ומתחילות בטבח שגורם למאבטחיו לצאת החוצה בחיפזון. באותו הזמן מתקשרת ליילה אל אלחנדרו, ואומרת לו כי הוא היה צריך לחשוב פעמיים לפני שרצח את בנה, והוא מודיע לה כי ידאג להרוג אותה ואת כל משפחתה, ובכך השיחה מסתיימת.
באותו הערב ליילה חוזרת אל ביתו של חברה, והשניים מתחבקים. מיד לאחר מכן מבקש חברה לראות את תמונתה של החונכת שלה, איב. ליילה פותחת את המכשיר הסלולרי שלה, ומראה לו תמונות שבהן הצטלמה עם איב. כאשר הוא מביט בתמונות הוא רואה רק אותה ושואל איפה איב, והיא לתדהמתה מגלה שהיא בסך הכל הייתה בדמיון שלה, ונזכרת בזה שבקבוצת התמיכה אמרו כי הזיות כאלו יכולות להגירם עקב לקיחת כדורים, תרופות, דיכאונות וכדומה. ליילה מחייכת אליו ומעבירה נושא בין רגע, ואומרת לו שהיא צריכה ללכת. כשיצאה מן הדלת פרצה ליילה בריצה לעבר המכונית שלה, בתקווה שתמצא הוכחה לכך שאיב הייתה רק בדמיון שלה. היא נזכרת שלאורך כל הדרך הסתובבה איב עם תיק מעור, והיא נחרדת לגלות כי הוא נמצא על רצפת מכוניתה, וכי היא אכן הייתה רק בדמיון שלה. מיד לאחר מכן היא נכנסת לפאניקה, ופתאום איב מופיעה.
בסמוך לכך, הבלש הוליסטון מנסה לשכנע את מכרו לעבודה כי ליילה אכן הייתה זו שרצחה את כל האנשים בשל נקמה, ומכרו מתכחש לכך וטוען שהוא לא מעוניין להמשיך איתו הלאה כיוון שהוא ממציא דברים. לאחר חילוף הסצנה בחזרה לאיב וליילה, השתיים נראות כשהן רבות. ליילה מצהירה לאיב שסדרת הרציחות והנקמות מסתיימת, אך איב מטיחה בה, ומזכירה לה כי אלחנדרו יבוא להרוג אותה ואת כל המשפחה שנשארה לה, וליילה אומרת לה שהיא מסכימה להרוג אותו בתנאי שזו תהיה הפעם האחרונה שבה יהיה רצח. לאחר שהשלימו, השתיים חוזרות לביתה של ליילה וממלכדות אותו בידיעה שאלחנדרו יחכה שם כשתחזור באישון לילה. הדבר אכן קורה, ואלחנדרו ואנשיו נכנסים הביתה, בזמן שליילה נמצאת אצל חברה, ומסתכלת עליהם דרך מצלמת המחשב הנייד שהשאירה בביתה. חברה מציע לה ערב פרטי משלהם, והיא עונה לו בחיוב ומוסיפה שהיא צריכה ללכת לביתה לכמה רגעים כדי לסדר כמה דברים.
כאשר ליילה מתקרבת לדלת ביתה, אנשיו של אלחנדרו מבחינים בה ומתכוננים לירות בה כשתיכנס לבית. בעת שמלכדו השתיים את הבית, הן חיברו פתיל ארוך מרוח בחומר בעירה, אל תוך תנור המטבח שבו טמנו חומר נפץ. כאשר הגיעה ליילה אל דלת ביתה, איב אומרת לה להצית את החוט, ומיד פוצח ריב נוסף ביניהן על כך שליילה מתחרטת, ולא רוצה לעשות זאת. איב גורמת לה להצית את החוט וליילה נכנסת אל תוך הבית שנייה לפני שהוא מתפוצץ בתקווה להציל את כל אשר נמצאים בו, אך שניות ספורות לאחר מכן הבית מתפוצץ ומן ההדף היא עפה על ראשה, וכל גופה התכסה בכוויות.
הוצאה
הסרט יצא לראשונה ב-30 בינואר 2015, בפסטיבל הסרטים סאנדנס, שביוטה. ב-26 בפברואר 2015, סמואל גולדווין פילמס רכשו את זכויות היוצרים של הסרט, בצפון אמריקה. הסרט הוצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 ביולי 2015, במהדורה מוגבלת ובאמצעות וידאו על פי דרישה.
קבלה
הסרט ליילה ואיב זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע. מסטטיקה של 34 ביקורות, עולה כי הסרט קיבל ציון של כ-4.8 כוכבים מתוך 10. על פי אתר הסיקור העולמי מטֵקריטיק, הסרט קיבל ציון של 45 נקודות מתוך 100 נקודות, על סמך 16 ביקורות.
מבקר הקולנוע מייקל רכטשפן מ-"לוס אנג'לס טיימס", כתב על הסרט כי: "ליילה ואיב היא מותחן נמרץ של נשים, שנעשה בצורה מקצועית על ידי ויולה דייוויס וג'ניפר לופז". דאן גייר מה-"דיילי הרלד", כתב שהאמפתיה של ויולה דייוויס מעלה את רמתו של הסרט.
אדאבאיו אדדג'י
אדאבאיו אדדג'י (באנגלית: Adebayo Adedeji; ) הוא פוליטיקאי ניגרי, ששימש כתת-המזכיר הכללי של האומות המאוחדות.
ראשית חייו
לאחר בית הספר, אדדג'י למד בקולג' האוניברסיטאי באיבדן באוניברסיטת לסטר, שם קיבל תואר ראשון במדעים (B.Sc.) בשנת 1958. הוא השלים קורס נוסף לתואר שני באוניברסיטת הרווארד בשנת 1961 עם תואר שני במינהל ציבורי (M.P.A.).
לאחר סיום לימודיו, הועסק בתחילה בשירות הציבורי הניגרי לפני שהפך לפרופסור למינהל באוניברסיטת איף בשנת 1966. בשנת 1967 קיבל דוקטור לפילוסופיה (דוקטורט לכלכלה) מאוניברסיטת לונדון.
קריירה
בשנת 1971 מונה לשר לפיתוח כלכלי ושיקום בממשלתו של הנשיא יקובו גובון. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקיד זה היה פעיל במשא ומתן שהביא ליצירת קהילת מדינות מערב אפריקה (ECOWAS).
לאחר מכן החל אדדג'י בקריירה בשירות האומות המאוחדות ושימש כתת-המזכיר הכללי וראש הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה עד לשנת 1991. לאחר שובו לניגריה הקים אדדג'י מוסד מחקר בשם ACDESS (ראשי תיבות של - African Center for Development and Strategic Studies) ובמסגרתו הוא פעיל מאז. המכון הוקם בעיר איג'בו-אודה, עיר בת חצי מיליון תושבים במדינת אוגון במערב ניגריה. אדדג'י פרסם מאמרים רבים בשאלות הנוגעות לכלכלת מדינות אפריקה, לפיתוחן ולדמוקרטיזציה שלהן. אדדג'י התבטא כי חובן החיצוני של מדינות אפריקה הרסני יותר מהמלחמות אותן הן חוות. . אדדג'י תומך בשיתוף פעולה אזורי בין מדינות אפריקה, והיה פעיל ביצירת הסכמי סחר אזוריים שהתגבשו לכלל ישות הקרויה COMESA - השוק המשותף למזרח ודרום אפריקה.
ספרים ופרסומים
אדבאיו אדדג'י פרסם מספר רב של ספרי מומחים שעסקו במיוחד בהתפתחות אפריקה. העבודות החשובות ביותר שלו כוללות:
נבחרת בלגיה בכדורסל
נבחרת בלגיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בלגיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הבלגית.
הישג השיא שלה הוא מקום רביעי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 1947 ומקום 11 באולימפיאדת 1948. נבחרת בלגיה בכדורסל השתתפה 3 פעמים ב והישג השיא שלה היה המקום ה-11 בשנת 1948.
רוסים
רוסים (ברוסית: русские) הם קבוצה אתנית שמוצאה ממזרח אירופה, החולקת מוצא אתני, תרבות והיסטוריה משותפים. רוסית, השפה הסלאבית המדוברת ביותר, היא שפת האם המשותפת של הרוסים, ודתם העיקרית מהמאה ה-11 ועד היום היא הנצרות האורתודוקסית. רובם מתגוררים ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר; כמו כן יש קהילות של מהגרים רוסים ברחבי העולם. בישראל נוהגים להשתמש במונח "רוסים" בהתייחסות לעולים ובני משפחותיהם שהגיעו לישראל מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, שרובם ממוצא יהודי, אם כי חלק ממוצא סלאבי.
מקור האומה הרוסית בשבטים שאכלסו את הנסיכויות העתיקות שנקראו בשם המשותף רוס (Русь) - רוס של קייב, רפובליקת נובגורוד וכולי. כיום נקראים בשם "רוסים" צאצאי השבטים הסלאביים שהתגבשו סביב מוסקבה ונובגורוד; השבטים של רוס הדרומית התגבשו לאוקראינים והשבטים של מערב רוס לבלארוסים.
היסטוריה
כיום ידוע רק מעט על הרוסים והסלאביים המזרחיים עד לשנת 600 לספירה, ידוע רק שאז התפצלו הסלאביים למספר קבוצות לינגוויסטיות (לשוניות) - המזרחיים, המערביים והדרומיים. שני זרמים של התיישבות סלאבית מהמערב התרחשו בזמן זה, האחת התיישבה באזור מוסקבה ועד קייב ואודסה של היום ושנייה יסדה את נובגורוד בצפון.
פזורה
במספר מדינות האוכלוסייה הרוסית מהווה חלק משמעותי ביותר. כך למשל בלטביה, אסטוניה וקזחסטן הרוסים מהווים מעל 20% מכלל אוכלוסיית המדינה ובאוקראינה כ-17%. לאחר פירוק ברית המועצות מורגשת תופעה של מעבר אוכלוסייה רוסית ממדינות הבלטיות וממדינות מרכז אסיה לרוסיה. כמו כן קיימת מגמה של הגירה רוסית למדינות אירופה ולגרמניה במיוחד.
בשנת 1989 בשטח רוסיה התגוררו כ-120 מיליון רוסים. בהתאם לתוצאות המפקד של שנת 2010, מספר זה ירד לכ-111 מיליון רוסים. היקף אוכלוסייה רוסית המתגוררת מחוץ לתחומי רוסיה השתנה במהלך השנים מ25 מיליון בשנת 1989 לכ-16.5 מיליון בשנת 2010.
הישגים בולטים
לאורך השנים הרוסים תרמו רבות לפיתוח המדע, התרבות, האומנות והספורט והם היו פורצי דרך בתחומים רבים. במדע ובטכנולוגיה - דימיטרי מנדלייב, קונסטנטין ציולקובסקי, אנדריי קולמוגורוב, איוואן פבלוב, ניקולאי סמיונוב, אלכסנדר פופוב (מחלוצי הרדיו), ולדימיר זבורקין ובוריס רוזינג (חלוצים בפיתוח הטלוויזיה), אלכסנדר פרוכורוב, ניקולאי באסוב, אלכסנדר ליאפונוב, פיוטר קפיצה, מיכאיל לומונוסוב (מגלה חוק שימור המסה וחלוץ הכימיה הפיזיקלית), ולדימיר ורנדסקי, איגור סיקורסקי (ממציא המסוק), ולדימיר בכטרב ועוד מדענים רבים אחרים בתחום חקר החלל, הפיזיקה והכימיה.
הרוסים היו הראשונים לשלוח אדם לחלל - יורי גגרין היה האדם הראשון שטס מחוץ לאטמוספירה. בנוסף לכך שלחו הרוסים את האישה הראשונה לחלל, את הכלבה לייקה ואת הלווין הראשון ספוטניק 1. למרות תקציבים נמוכים משמעותית מבמערב מצליחים הרוסים להגיע להישגים משמעותיים ולשמור על תחרות צמודה עם ארצות הברית בחקר החלל.
בתחומים רבים בתרבות נמנים האומנים הרוסים עם הידועים בעולם. כמה מהסופרים והמשוררים הידועים בעולם נולדו ברוסיה, הבולטים ביניהם: לב טולסטוי, פיודור דוסטויבסקי, אנטון צ'כוב ואלכסנדר פושקין.
בלט בולשוי במוסקבה הוא מלהקות הבלט הידועות בעולם וברוסיה פועלים בתי אופרה ותיאטרון רבים ואיכותיים.
רוסיה תרמה רבות לעולם המוזיקה, מלחינים רבים יצאו מרוסיה כגון פיוטר צ'יקובסקי, סרגיי רחמנינוב, דימיטרי שוסטקוביץ' וסרגיי פרוקופיב.
הספורטאים הרוסים הגיעו להישגים מרשימים, בעיקר בתחום האתלטיקה וההתעמלות. המשלחות הרוסיות והסובייטיות צברו מדליות רבות, אף על פי שהשתתפו במעט מאוד אולימפיאדות. המשלחת הסובייטית הגיעה רק ל-9 מתוך 27 התחרויות שנערכו אך למרות זאת נמצאת במקום השני בכמות המדליות בכול הזמנים גם כיום. המשלחת הרוסית כמדינה עצמאית ממקומת במקום העשירי אך זאת משום שהשתתפו רק ב-6 תחרויות, מאז ההשתתפות הראשונה ב-1996 המשלחת הרוסית מגיעה בקביעות למקום השני או השלישי.
יחסי ארצות הברית–פינלנד
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה, אף על פי ששיתפה פינלנד פעולה עם מדינות הציר, נשמרו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. ב-30 ביוני 1944 נעתרה ארצות הברית ללחצי ברית המועצות וניתקה את הקשרים עם פינלנד, אולם בעקבות ההסכם שהושג בין פינלנד לסובייטים בתחילת 1945, ומלחמת לפלנד שניהלה נגד כוחות גרמניה הנאצית, חידשה ארצות הברית את קשריה עם פינלנד ב-1 במרץ 1945. ב-31 באוגוסט אותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות במלואם, וב-10 בספטמבר 1954 הועלתה רמת הנציגות לדרגת שגרירות.
פינלנד גובלת במזרח ברוסיה, וכאחת משכנותיה של ברית המועצות לשעבר, הייתה בעלת חשיבות מיוחדת לארצות הברית, הן במהלך המלחמה הקרה והן בעקבותיה. לפני קריסת ברית המועצות בשנת 1991, המדיניות האמריקנית הייתה לתמוך בנייטרליות הפינית, תוך שמירה וחיזוק הקשר ההיסטורי, התרבותי והכלכלי של פינלנד עם המערב.
היחסים בין ארצות הברית ופינלנד חמים. כ-200,000 אזרחים אמריקניים מבקרים בפינלנד מדי שנה, וכ-3,000 אזרחי ארצות הברית אף מתגוררים בפינלנד.
יחסים כלכליים
בין ארצות הברית לפינלנד מתקיימים יחסי מסחר פעילים, והוא מסתכם בכ-5 מיליארד דולר בשנה. ארצות הברית מקבלת כ 7% מכלל היצוא של פינלנד - בעיקר עיסת נייר, ספינות, מכונות, אלקטרוניקה, מכשירים ומוצרי נפט מזוקק - ומספקת כ-7% מכלל היבוא של פינלנד - מחשבים בעיקר, מוליכים למחצה, מטוסים, מכונות. בנוסף, פינלנד רכשה מארצות הברית מטוסי F/A-18 הורנט.
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה בפינלנד רק שגרירות בהלסינקי, ואילו פינלנד מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי., ו-25 קונסוליות כבוד באטלנטה, בולטימור, בירמינגהם, בוסטון, שרלוט, שיקגו, דאלאס, דנוור, דטרויט, הנקוק, הונולולו, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, נוריץ', פילדלפיה, פיניקס, סולט לייק סיטי, סן דייגו, סן פרנסיסקו, סיאטל, וסט פאלם ביץ'.
קבוצת ספורט בבעלות אוהדים
קבוצת ספורט בבעלות אוהדים היא קבוצת ספורט, אשר השליטה בניהולה ובבעלותה נמצאת בידי אוהדיה. להקמתה של קבוצה כזו יכולים להיות מספר מניעים ובהם:
קבוצת האוהדים הגדולה והוותיקה ביותר היא קבוצת הכדורגל ברצלונה, שהוקמה בשלהי המאה ה-19 על ידי 11 שחקנים שהיו גם הבעלים. כיום מונה הקבוצה 150,000 מניות, ששווי כל אחת מהן הוא 164 אירו. גם ריאל מדריד, אתלטיק בילבאו, אייבר ואוסאסונה נמצאות בבעלות אוהדיהן. שלוש מהקבוצות הבכירות בפורטוגל, בנפיקה ליסבון, ספורטינג ליסבון, ופורטו, נמצאות בבעלות האוהדים. ביוון אלו שתי הקבוצות הבכירות של סלוניקי - אריס ופאוק. כל הקבוצות בגרמניה הן קבוצות אוהדים מתוקף חוק "50+1", שלפיו לפחות 50% ומניה אחת של המועדון חייבים להיות בשליטת הציבור. גם קבוצת הפוטבול אמריקנית גרין ביי פאקרס, נמצאת בבעלות אוהדיה.
השמדה עצמית
השמדה עצמית היא תכונה של מערכת, המקנה לה את היכולת להשמיד את עצמה תחת נסיבות מוגדרות מראש. המנגנון להשמדה עצמית הוא אמצעי הגנה על מערכות ועל מידע בעלי רגישות גבוהה, שעשוי להיכנס לפעולה בתום השימוש במערכת, במקרה של תפקוד לקוי, או במקרה שבו המערכת פועלת בלא מפעיל, ועלולה ליפול לידי האויב.
ביולוגיה
תאים חיים מכילים מנגנון השמדה עצמית המכונה אפופטוזה. בביולוגיה של התא, אפופטוזה היא מוות תאי מתוכנת; מוות מכוון של תאים.
בניגוד לנקרוזה (מוות טראומטי של תאים בעקבות זיהום או פציעה), תהליך האפופטוזה הוא מדורג, מסודר ועקבי. האפופטוזה היא אחד התהליכים הנחקרים ביותר בביולוגיה, אשר שופכת אור על תהליכים רבים אחרים בתא, ועל שלל היבטים גנטיים, ביוכימיים ורפואיים.
צבא
מנגנונים להשמדה עצמית נפוצים בקרב צבאות על מנת לאבטח אמצעי לחימה רגישים, ועל מנת להבטיח פירוק עצמי של פצצות למניעת הפיכתן לנפלים מסוכנים.
דוגמאות למערכות בעלות מגנון השמדה עצמית:
ביטחון מידע
בביטחון מידע יש חשיבות גבוהה להשמדת המידע המסווג בתום השימוש או במקרה של נפילה בידי אויב. לרוב ההשמדה נעשית ידנית, אך במקרים בהם אין לבעל המידע שליטה מלאה, ניתן להיעזר במנגנוני השמדה עצמית. בשנת 2009 פותחה באוניברסיטת וושינגטון שיטה להשמדה עצמית וירטואלית של מידע דיגיטלי באמצעות הצפנה, הגורמת למידע הדיגיטלי להפוך לבלתי קריא לצמיתות בחלוף פרק זמן מוגדר.
שימושים בתרבות
בפתיחת כל פרק של סדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית", מקבל מפקד הצוות את פרטי המשימה הסודית באמצעות הודעה מוקלטת מראש, ובסופה הצהרה כי תשמיד את עצמה תוך חמש שניות. לאחר מכן היה עולה הרשמקול בעשן. בסדרה "חוש-חש הבלש", משמידות את עצמן כל ההודעות המכילות את הפקודות לחוש-חש לאחר הקריאה, כבדיחה חוזרת.
השימוש במנגנוני השמדה עצמית במדע בדיוני נפוץ עד כדי כך, שהפך לקלישה.
בית הספר למקצועות המחשב
בית הספר הצה"לי למקצועות המחשב וההגנה בסייבר (בראשי תיבות: בסמ"ח, ידוע גם כמסלול אלפא, יחידה 95), הוא היחידה העיקרית להכשרת חיילים בתחום המחשוב והסייבר בצה"ל. עד שנת 1994 הייתה בסמ"ח חלק מממר"ם, ולכן בוגרי הקורסים הארוכים בו עדיין מכונים "בוגרי ממר"ם". זאת, אף על פי שרוב בוגריו מפוזרים ומשרתים במגוון יחידות (ובניהן ממר"ם), ואף המדריכים שנשארים ביחידה לתפקידי הדרכה ופיקוד, אינם כפופים לממר"ם כבעבר.
עד שנת 2022 שכן בית הספר במחנה מקלף ברמת גן, וכיום הוא שוכן בפארק גב ים נגב שבבאר שבע, בסמוך לקריית התקשוב. מפקד בסמ"ח הנוכחי הוא סא"ל בר ענבר.
תגי היחידה
עם המעבר בין היחידות השונות אימץ בסמ"ח את תגי היחידות להן הוכפף. בינואר 2014 זכתה היחידה לתג משל עצמה.
מפקדי בסמ"ח לדורותיהם
מפקד בסמ"ח הוא קצין בדרגת סגן-אלוף אשר כפוף פיקודית ליחידת מצפ"ן (בית התוכנה של אגף התקשוב וההגנה בסייבר).
מהקורסים בבסמ"ח
קורסים שקיימים כעת בבסמ"ח:
High School Musical: The Musical: The Holiday Special: The Soundtrack
High School Musical: The Musical: The Holiday Special: The Soundtrack הוא אלבום פסקול של ספיישל הסטרימינג "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: ספיישל החג". שחקני הסדרה "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" משתתפים באלבום. האלבום והספיישל נוצרו לאחר הפסקת הפקת העונה השנייה בשל מגפת הקורונה. הפסקול יצא לאור ב-20 בנובמבר 2020, שלושה שבועות לפני שידור הספיישל בדיסני+ ב-11 בדצמבר.
בית הספר למקצועות המחשב
מהקורסים בבסמ"ח
קורסים שהיו בעבר בבסמ"ח:
High School Musical: The Musical: The Holiday Special: The Soundtrack
רקע
בחודש מרץ 2020, ההפקה של העונה השנייה של " היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה", יחד עם פרויקטים רבים ברחבי העולם, נעצרה בשל התפרצות מגפת הקורונה. הפקת העונה המשיכה מאוחר יותר באותה השנה. לפני החזרה לצילומים, טים פדרל, יוצר הסדרה, החליט לנצל את הסגר על מנת ליצור סרט לחג המולד עם צוות השחקנים. בריאיון פדרל אמר:
צילומי הספיישל נעשו עם צוות הפקה קטן במהלך סתיו 2020, כשפדרל מביים מרחוק וצולם בארבע מדינות: אריזונה, ניו יורק, קליפורניה ויוטה. לדבריו של פדרל,.
הרכב
הפסקול מכיל בעיקר גרסאות כיסוי לשירי חג המולד קלאסיים ושני שירים מקוריים שהופיעו מאוחר יותר בעונה השנייה: "Something in the Air" ו-"The Perfect Gift."
סופיה ויילי בחרה לבצע את "This Christmas (Hang All The Mistletoe)" כי,. על הכתיבה של "The Perfect Gift," ג'ושוע באסט ציין כי.
ג'וליה לסטר החליטה לבצע מחרוזת שירי חנוכה בשביל הספיישל. היא סיפרה על ההחלטה כי. לארי ספרשטיין, שהוא יהודי, ביצע ריקוד סטפס ל-"White Christmas" של אירווינג ברלין. הוא אמר:.
על כך שבחרה שיר של ג'וני מיטשל, סיפרה אוליביה רודריגו כי.
הפצה וקידום
הפסקול יצא לאור בכל שירותי הזרמת המוזיקה ב-20 בנובמבר 2020, שלושה שבועות לפני יציאת הספיישל בדיסני+ ב-11 בדצמבר. בשונה מפסקולי הסדרה, לא יצאו סינגלים לקידום האלבום.
אלפרד וורדן
אלפרד "אל" מריל וורדן (באנגלית: Alfred Merrill "Al" Worden; 7 בפברואר 1932 – 18 במרץ 2020) היה אסטרונאוט אמריקאי, טייס תא הפיקוד במהלך משימת אפולו 15 לירח בשנת 1971. הראשון לבצע "הליכת חלל עמוק", שבוצעה במהלך הטיסה חזרה מהירח לכדור הארץ. נכון ל-2021, בוצעו רק 3 הליכות חלל כאלה, וכולן במהלך תוכנית אפולו.
בצעירותו
בוגר תואר ראשון במדעי הצבא מהאקדמיה הצבאית בווסט פוינט, ניו יורק, משנת 1955. לאחר מכן המשיך לתואר שני בהנדסה אווירונאוטית והנדסת מכשירים מאוניברסיטת מישיגן, אותו סיים בשנת 1963.
שרות צבאי
בתום לימודיו בווסט פוינט בשנת 1955, הצטרף לחיל האוויר ועבר קורס טיס. בין מרץ 1957 למאי 1961 שימש כטייס וקצין חימוש בטייסת היירוט ה־96 בבסיס חיל האוויר אנדרוז, במרילנד. בשנת 1963 למד בבית הספר למדריכי טיסת מכשירים בבח"א רנדולף. בפברואר 1965 סיים לימודים בבית הספר האימפריאלי לטייסי ניסוי באנגליה. בספטמבר אותה שנה סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי למחקר אווירונאוטי, ונשאר להדריך בו.
וורדן צבר למעלה מ-4000 שעות טיסה, מתוכם 2500 על מטוסי סילון.
בנאס"א
וורדן נבחר כאסטרונאוט באפריל 1966. היה בצוות התמיכה של האסטרונאוטים של אפולו 9, וטייס גיבוי של מודול הפיקוד של אפולו 12. בין 26 ביולי ל־7 באוגוסט 1971 היה טייס מודול הפיקוד של אפולו 15.
אפולו 15
ב־26 ביולי 1971 שוגר וורדן למשימת אפולו 15. דייוויד סקוט היה מפקד משימת אפולו 15 ונחת על פני הירח יחד עם ג'יימס אירווין. אירווין וסקוט השתמשו ברכב ירחי כדי לחקור את פני השטח של הירח. הם שהו על הירח 2 ימים ו-18 שעות, בעוד שוורדן נשאר לבדו בתא הפיקוד. במהלך המשימה, שוגר לוויין למסלול סביב הירח. משימה זו הייתה בעלת השהות הארוכה ביותר על הירח, ו-וורדן מחזיק בשיא גינס אודות "האדם הבודד ביותר בחלל", כיוון שבמהלך המשימה, היה שלב בו תא הפיקוד היה במרחק 2235 מייל מכל אדם אחר. וורדן אמר שהוא נהנה במהלך שלושת ימי הבדידות שלו, כולל הזמן בו לא היה לו קשר עם כדור הארץ (בזמן שהיה בצד הרחוק של הירח) כיוון שהוא היה רגיל להיות לבד כטייס קרב.
במהלך הטיסה חזרה מהירח לכדור הארץ, וורדן ביצע הליכת חלל כדי לקחת את הקלטות פילם שהיו מבחוץ לגוף החללית. זו הייתה הליכת "חלל עמוק" הראשונה בהיסטוריה, במרחק רב מגוף שמימי. הליכת החלל נמשכה 38 דקות, במהלכן הוא נדרש לשלוש גיחות כדי להוציא את כל הקלטות, אשר צילמו תמונות פנורמיות ורציפות של הירח. נכון ל-2020, הליכה זו היא אחת משלוש הליכות כאלה שבוצעו כולן במהלך תוכנית אפולו.
וורדן שהה במצטבר 295 שעות ו-11 דקות בחלל, והוא הקיף את הירח 75 פעמים.
תקרית הבולים
בין השנים 1972 ל־1973 היה מדען אווירונאוטי ראשי במרכז המחקר איימס של נאס"א, ובין 1973 ל־1975 ראש מחלקת מחקרי מערכות באיימס.
לאחר נאס"א
בשנת 1982, וורדן רץ לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז 12 של פלורידה, אולם הוא הפסיד במרוץ למועמד הרפובליקני מול הסנטור טום לואיס, כדי לממן את המירוץ הוא מכר חלק ממעטפות היום הראשון ממשימת אפולו 15.
בשנת 2011, פורסמה האוטוביוגרפיה של וורדן "נפילה חזרה לכדור הארץ: מסעו של אסטרונאוט אפולו 15 אל הירח"( Falling to Earth: An Apollo 15 Astronaut's Journey to the Moon )
פרסים ואותות הוקרה
וורדן קיבל את מדליית השירות המצוין של נאס"א בשנת 1971.
הוא התקבל להיכל התהילה הבינלאומי של האסטרונאוטים (בניו מקסיקו)בשנת 1983.
בשנת 1997 הוא הוכנס להיכל התהילה של האסטרונאוטים האמריקאים.
משפחתו
וורדן התחתן עם פמלה ונדור ביק ביוני 1955. הזוג התגרש בדצמבר 1969, לאחר 14 שנה, קצת לפני שוורדן נבחר לטוס לירח.
בשנת 1982 התחתן עם ג'יל לי הוטצ'קיס, והיא נפטרה ב-4 במאי 2014.
לוורדן שלושה ילדים.
בתרבות
במיני סדרה "מכדור הארץ לירח" של HBO משנת 1998, השחקן מייקל ריינור משחק את וורדן.
וורדן גם הופיע מספר פעמים בסדרת הטלוויזיה השכונה של מר רוג'רס.
אליאס ח'ורי (עורך דין)
אליאס דאוד ח'ורי (בערבית: الياس داؤد خوري; נולד ב-1951) הוא עורך דין ערבי-ישראלי שעובד וחי בירושלים. מומחה לדיני מקרקעין שייצג לקוחות בכל הערכאות המשפטיות, כולל פעמים רבות בבית המשפט העליון, ובוועדות לתכנון ובנייה שונות. על לקוחותיו נמנו גם פוליטיקאים פלסטינים. בנו ואביו נפלו קורבנות לטרור שכוון לפגוע ביהודים.
ביוגרפיה
אליאס ח'ורי נולד בגליל למשפחה שמקורה בכפר מעלול שנחרב במלחמת העצמאות. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וחי בשכונות שועפאט ובית חנינא שבעיר. הוא נודע כמומחה מקרקעין ועורך דין חשוב ומרכזי בירושלים. בפעילותו הציבורית הביע דאגה מפני התוצאות של מיעוט ההשתתפות בפוליטיקה המקומית של ירושלמים ערבים, תוך הבעת הבנה לרציונל של אי-ההשתתפות.
אביו ובנו של ח'ורי נהרגו בפיגועי טרור. אביו של ח'ורי, דאוד ח'ורי, נהרג ב-1975 בפיגוע בו מקרר-תופת התפוצץ בכיכר ציון בירושלים. בנו ג'ורג' ח'ורי נרצח ב-19 במרץ 2004 כאשר יצא לריצה ברחובות מזרח ירושלים. "גדודי חללי אל-אקצא", הזרוע הצבאית של תנועת ה"פת"ח" לקחו אחריות. לאחר שהתברר כי הקורבן הוא ערבי-ישראלי הם התנצלו והציעו להכריז עליו כ"שאהיד למען העניין הפלסטיני". ח'ורי סירב להצעה.
לזכר בנו, יזם ח'ורי תרגום לערבית של הספר סיפור על אהבה וחושך מאת עמוס עוז.
אבאנותובני
שמאל|ממוזער|250px|רובע אבאנותובני אַבָּאנוֹתוּבָּנִי (בגאורגית: აბანოთუბანი) הוא רובע בתי מרחצאות הגופרית המפורסם של טביליסי. אבאנותובני הוא רובע היסטורי בטביליסי העתיקה, שפרסומו ניתן לו עקב מעיינות הגופרית החמים שנובעים במקום מעל ל-700 שנה. שם הרובע מורכב משתי מילים גאורגיות: "אַבָּאנוֹ" – בית מרחץ – ו"אוּבָּנִי" – רובע או מחוז עירוני. הרובע שוכן בגדה המזרחית של נהר הקורה, למרגלות מצודת נריקלה ולצד רובע מטחי. זהו המקום, שעל פי האגדה, נפל הבז של וחטנג גורגסלי, מלך ממלכת איבריה, והביא לגילוי מעיינות הגופרית החמים, ובסופו של דבר, להעתקת הבירה הגאורגית של הממלכה ממצחתה לטביליסי. מבחינה אתנית, הרובע מאוכלס באוכלוסייה לא-גאורגית.
שמאל|ממוזער|250px|בית המרחץ "אורבליאני", נבנה ב-[[1893. בכניסה מתנוססת הכתובת:, מאת אלכסנדר פושקין]] במאה ה-13 היו ברובע אבאנותובני 65 בתי מרחץ, אולם כיום ישנם רק שבעה או שמונה, שהמוקדם שבהם הוא מהמאה ה-17. בתי המרחצאות בנויים בסגנון פרסי, מבנה הבנוי מלבנים וכיפה בצורת חצי כדור. בתי המרחץ נמצאים מתחת לאדמה, ומעל פני השטח מבצבצות כיפות לבני חימר אדום. את אור היום שלו המבנה מקבל מפתחי האוורור בכיפה. כל הכיפות בצבע אדום וזהות אחת לשנייה. חתנים מימי הביניים לקחו את נשותיהם להצגת כלולות בבתי המרחץ. בשנת 1859 תיארה אשתו של אלכסנדר דיומא את בתי המרחצאות כ"משרים תחושה חזקה של חופש והרגשה טובה".
בתי המרחצאות עצמם חמים בשל אוויר חם פחמתי הנובע עם המים המינרליים. טמפרטורת המים נעה בין 37°C ו-47°C. מדי שבוע הוא עובר תהליך של מינרליזציה (0.3–0.4 גרם לליטר), המכיל פחמימנים, מימן גופרתי, כלור ויוני נתרן שטובים במיוחד לכאבי עצמות/פרקים כמו דלדול עצם, ליקויים נוירולוגיים, בעיות אורולוגיות ומחלות עור, כפסוריאזיס וכאקזמה.
שמאל|ממוזער|250px|"בבית מרחץ בטיפליס – עם הדבר האמיתי בעיסוי – אין שום דבר דומה לזה בעולם", כותרת העיתון [[ניו יורק טריביון, 17 בדצמבר 1905]] עם עצמאותה של גאורגיה בשנת 1991 עברו רבים מבתי המרחץ לידיים פרטיות. אחד מבתי המרחץ המפורסמים הוא "בתי המרחץ המלכותיים", בית המרחץ של מלכי גאורגיה, אשר אפשר לשכור בו חדרים נפרדים. בית מרחץ פופולרי נוסף הוא בית מרחץ "אורבליאני", שנבנה בשנת 1893 עם חזית פרסית דמוית מדרסה, מצופה בקרמיקה בצבעי כחול-ירוק, היחיד שבנוי מעל פני האדמה, וכן "מרחצאות ארקלה", בית המרחץ העתיק ביותר בטביליסי.
חדר בית המרחץ כולל אמבטיה בסגנון האמנות הגאורגי, וניתן בו עיסוי על משטח אבן. לאחר עיסוי הגוף, הכולל עיסוי גב ועמוד השדרה והסרת העור המת בכפפה העשויה משיער סוס, עושים מקלחת, ובסופו של דבר זוכים להשפרצת דליי מים חמים.
גבריאלה מיקטי
גבריאלה מיקטי (בספרדית: Gabriela Michetti; נולדה ב-28 במאי 1965) היא פוליטיקאית ארגנטינאית שכיהנה כסגנית נשיא ארגנטינה. קודם לכן כיהנה כנציגת בואנוס איירס בסנאט הארגנטינאי, כסגנית ראש עיריית בואנוס איירס וכנציגת בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי. בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015 התמודדה לצדו של מאוריסיו מאקרי ונבחרה לסגנית הנשיא.
ביוגרפיה
מיקטי נולדה בלפרידה שבפרובינציית בואנוס איירס, בת לאב רופא. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה ובדיפלומטיה וב-1988 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת סלבדור בבואנוס איירס. לאחר הלימודים עבדה בממשל פרובינציית בואנוס איירס ובמשרד הכלכלה הארגנטינאי.
ב-2003 הצטרפה למפלגתו החדשה של מאוריסיו מאקרי, "Compromiso para el Cambio" (התחייבות לשינוי) ונבחרה למועצת העיר בואנוס איירס. ב-2007 התמודדה לצדו מאקרי ונבחרה לסגנית ראש העיר. לאחר שנתיים עזבה את תפקידה ונבחרה לנציגת העיר בבית הנבחרים של ארגנטינה. ב-2013 נבחרה לנציגת העיר בסנאט של ארגנטינה. ב-2015 התמודדה בבחירות המוקדמות של המפלגה לראשות עיריית בואנוס איירס, אך הפסידה להוראסיו לרטה.
היא הצטרפה למאקרי כסגניתו המיועדת בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015. בעקבות הניצחון החלה בכהונתה כסגנית הנשיא ב-10 בדצמבר 2015.
מיקטי נפגעה בתאונת דרכים בנובמבר 1994 ונותרה משותקת בפלג גופה התחתון. היא גרושה ואם לבן.
קרקסון (משחק לוח)
קרקסון (Carcassonne) הוא משחק הנחת אריחים אסטרטגי, לשניים עד חמישה שחקנים. המשחק נוצר בשנת 2000, על ידי קלאוס יורגן ורדה, בגרמניה. שמו של המשחק הוא כשמה של העיר המבוצרת בתקופת ימי הביניים, קרקסון בדרום צרפת.
המשחק פורסם בגרסה עברית בשנת 2014 שהושקה בכנס דרקוניקון, על ידי חברת מאנקי-טיים. הגרסה העברית הבסיסית כוללת 72 אריחים, ללא הרחבת הנהר הקיימת בחלק מהגרסאות. למשחק יצאו מספר הרחבות, וכן משחקי מחשב על פלטפורמות שונות. המשחק זכה בשנת 2001 בפרס משחק השנה הגרמני (Spiel des Jahres).
תכולת קופסת המשחק
האריחים מכילים שילוב של אחד או יותר מהרכיבים הבאים:
תחילת המשחק
בתחילת המשחק, כל האריחים, למעט האריח הפותח, מפוזרים על השולחן כאשר פניהם כלפי מטה, והם מהווים "קופה". האריח הפותח, מונח במרכז השולחן ופניו גלויים (גב האריח הפותח מסומן בצבע שונה). כמו כן, כל שחקן מניח את אחד מאנשיו על לוח הניקוד, במשבצת ה-0. איש זה משמש אך ורק לסימון הניקוד.
מהלך המשחק
כל שחקן, בתורו, בוחר אריח מה"קופה", מגלה את פניו לכל השחקנים, ומצמיד אותו לפאה של אריח אחד (או יותר) מהאריחים הגלויים. הפאות הצמודות חייבות להתאים, כלומר, פאה המכילה כביש חייבת להתחבר לפאה המכילה כביש, וכדומה. במקרה הנדיר, שאין מקום להניח את האריח, הוא מסולק מן המשחק, והשחקן מתחיל את תורו שוב.
לאחר הנחת האריח, השחקן בוחר האם להניח את אחד מאנשיו על אחד הרכיבים (ראה לעיל) על האריח אשר הוא הניח זה עתה. לא ניתן להניח איש אם קיים כבר איש אחר על הרכיב, אך ניתן להניח אריח המחבר רכיבים אשר כבר מכילים אנשים מתורות קודמים. אם כתוצאה מהנחת האריח הושלמה בניית כביש, הושלמה עיר או בית תפילה הוקף ב-8 אריחים, כל האנשים המצויים על הרכיבים הנ"ל חוזרים לשחקנים אשר הניחו אותם, והשחקן או השחקנים מקבלים ניקוד על השלמת הרכיב לפי כללי קבלת הניקוד (ראה להלן).