cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנחם בשבת תרבות
רקע
הספר "מנחם בשבת תרבות" נכתב על ידי מנחם המשעמם, החתום ככותב הספר. דמות בדויה זו הופיעה לראשונה כפרופיל בפייסבוק בשנת 2014, ולאחר מכן הפך לדף פייסבוק פעיל. בדף זה כותב מנחם סטטוסים קצרים אודות נושאים מחייו, שהם משעממים ובנאליים וכתובים ללא פואנטה. מנחם נוהג לשתף את הקוראים בחוויות מן עבודתו במשרד ובאינטראקציה עם עמיתיו למשרד: איציק, ירדנה מנהלת החשבונות וצפריר היועץ הארגוני. תחום העיסוק במשרד לא הוזכר על ידו מעולם. מנחם גם נוהג לשתף מחוויותיו המשמימות במפגשיו עם בן דודו מאיר ואשתו מלכה. בשנת 2016 יצא לאור הספר "מנחם בשבת תרבות".
עלילה
בספר זה כותב מנחם אודותיו בגוף ראשון ומספר על חייו. יום אחד באופן מפתיע הוזמן מנחם להשתתף באירוע שבת תרבות שהתקיים בעירו רמת גן. מנחם שהיה רגיל לבקר באירועים אלה כאורח בקהל, הוזמן להופיע בשבת התרבות כבעלים של דף הפייסבוק 'מנחם המשעמם' חלקו הגדול של הספר מוקדש להכנות לאירוע ולחוויות ממנו. יתר הספר הם סיפורים ואנקדוטות על חייו הכתובים במשפטים רצופים על נושאים שלכאורה חסרי משמעות.
ביקורת
הספר הוא אחד הראשונים המשלבים את הוויית הרשת החברתית בספרות העברית.
ידין מכנס
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה בשנת 1936, בנם של שלמה מכנס (בנו של אהרן לייב מכנס) ושרה בת זאב ברא"ז, ונקרא על שמו. למד בבית הספר אחד העם בעיר. בין השנים 1954 – 1959 שירת בצה"ל, תחילה בסדיר ולאחר מכן בקבע, והשתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו עבד בבית הדפוס המשפחתי בפתח תקווה.
אלכסנדר וזנקוב
אלכסנדר (סשה) וזנקוב (בבולגרית: Александър Везенков; ביוונית: Αλέξανδρος Σάσα Βεζένκοφ; נולד ב-6 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן בולגרי-קפריסאי המשחק בקבוצת סקרמנטו קינגס ובנבחרת בולגריה.
ידין מכנס
ביוגרפיה
בשנת 1961 החל לימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב. בשנת 1962 פתח משרד פרסום בפתח תקווה שפעל שלוש שנים. בשנת 1963 הוציא את המקומון החינמי "ידיעון פתח תקווה", שהיה החינמון הראשון שיצא בישראל. בשנת 1965 סיים את לימודי המשפטים ועשה את ההתמחות במשרד עורכי הדין סלומון ליפשיץ בתל אביב. בסיום ההתמחות, בשנת 1967, החל לעבוד במשרד זה כעורך דין שכיר במשך שמונה שנים, כשבשנתיים האחרונות שימש מנהל המשרד. בשנת 1975 פתח משרד פרטי לעריכת דין ברחוב דיזנגוף בתל אביב, וכעבור זמן צירף אליו את אשתו נילי, לה נישא בשנת 1966. בשנת 1986 השתחרר משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
אלכסנדר וזנקוב
ביוגרפיה
וזנקוב נולד בניקוסיה שבקפריסין. אביו סשה וזנקוב היה כדורסלן בליגה הבולגרית, מאמן-שחקן בליגת העל הקפריסאית וקפטן נבחרת בולגריה. אחותו של אלכסנדר הייתה קפטן נבחרת קפריסין בכדורסל.
ידין מכנס
ביוגרפיה
באמצע שנות ה-80 החל את מעורבותו בתחום עסקנות הספורט בישראל. הוא הקים שלושה עשר מועדוני אופניים והתמנה ליו"ר איגוד האופניים בישראל. כעבור זמן הקים שני איגודי ספורט, "עוצמה" ו"אייל", שריכזו אגודות ספורט עצמאיות (שלא היו שייכות למרכזי הספורט הוותיקים מכבי, הפועל ובית"ר). במסגרת זו ניהל מאבקים ביורוקרטיים ומשפטיים כדי להקנות לאגודות הספורט החברות בארגונים החדשים מעמד שווה לזה של אגודות ספורט שהיו חברות באיגודי הספורט הוותיקים. הוא ניהל את הארגונים הללו עד שנת 2000. במשך שנתיים שימש נציג במועצה להסדר ההימורים בספורט. כמו כן היה דירקטור במועצת המנהלים של אולפני הרצליה. בשנת 1993 רכש את קבוצת הכח מכבי רמת גן. באותה תקופה הקים שתי חברות עסקיות: "עסיס - עסקים יקדמו ספורט פרויקט הכוח רמת גן 1993 בע"מ" ו"מפקיד ייזום והשקעות בע"מ". קבוצת הכח רמת גן תחת ניהולו של מכנס שקעה בחובות כבדים ובשנת 2003 היא נמכרה.
אלכסנדר וזנקוב
בליגה היוונית
הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של אפואל ניקוסיה. ב-2009 עבר ליוון והצטרף לקבוצת הנוער של אריס סלוניקי. החל מ-2011 הוא משחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-2013 חתם לחוזה לשלוש שנים בקבוצה. הוא נבחר לשחקן הצעיר הטוב בליגה בשנים 2013 ו-2014. בעונת 2013/2014 שותף ב-25 משחקים בעונה הסדירה ובמשחק אחד בפלייאוף, הוא קלע 11.1 נקודות ולקח 2.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת 2014/2015 רשם ממוצעים למשחק של 18 נקודות (מלך הסלים של הליגה) ו-7.7 ריבאונדים (מקום שני בליגה) ונבחר ל-MVP של העונה.
ידין מכנס
ביוגרפיה
בדצמבר 2002 נעצר מכנס בחשד שבמשך שנים גנב למעלה מ-11 מיליון ש"ח מכספי לקוחתו, צעירה יתומה יורשת-מיליונים (נכדתו של זלמן סוזאיב) שמכנס שימש נאמן של רכושה. בשנת 2005 גזר עליו בית המשפט המחוזי בתל אביב שבע שנות מאסר.
אלכסנדר וזנקוב
בליגה הספרדית
לפני תחילת עונת 2015/2016 עבר וזנקוב לברצלונה הספרדית. הוא קלע בעונה הראשונה שלו 4.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה בברצלונה קלע 9 נקודות בממוצע למשחק ליגה ו-7.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג.
בדראפט ה-NBA ב-2017 נבחר במקום ה-57 בסיבוב השני על ידי ברוקלין נטס.
ידין מכנס
ביוגרפיה
מכנס הצטרף לעותרים לבית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר בדרישה למנוע הקמת בית סוהר בניהול פרטי בישראל.
אלכסנדר וזנקוב
בנבחרות הלאומיות של בולגריה
וזנקוב שיחק לאורך השנים בנבחרות הכדורסל של בולגריה. לראשונה היה חבר בסגל הקדטים לאליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010. באליפות אירופה לקדטים עד גיל 16 שהתקיימה בצ'כיה ב-2011, סיים כמלך הסלים של הטורניר עם 27.1 נקודות בממוצע, שני בריבאונדים עם 9.9 ריבאונדים למשחק ושמיני באסיסטים עם 3.6 בממוצע למשחק. באליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2012 בליטא סיים שלישי בטבלת מלכי הסלים עם 16.7 נקודות בממוצע למשחק, הוא הוביל את הנבחרת למקום שמיני בטורניר. באליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2013 בלטביה היה מלך הסלים של הטורניר עם 22.4 נקודות למשחק ושלישי בריבאונדים עם 10.2 למשחק. באליפות אירופה לעתודה עד גיל 20 שהתקיימה ב-2014 ביוון, נבחר לחמישיית הטורניר, היה מלך הסלים עם 19.3 נקודות בממוצע למשחק ומלך הריבאונדים עם 11.2 למשחק.
וזנקוב היה חבר בסגל הנבחרת הלאומית הבוגרת של בולגריה במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2015, בשישה משחקים הוביל את הנבחרת עם ממוצעים של 17.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
ידין מכנס
ביוגרפיה
באפריל 2013 נפטר מכנס.
משפחתו
מכנס היה נשוי לעו"ד נילי מכנס, אחותם של צבי ופרופ' יורם דינשטיין, ולהם שלושה ילדים. בנם הוא השחקן רם מכנס. בתם עלמה נשואה למוזיקאי יאיר קז מלהקת ג'ירפות (בנו של ישראל קז, מבעלי מאיר חברה למכוניות ומשאיות).
פתאום אבא
פתאום אבא (בספרדית: Soltero con hijas) היא טלנובלה מקסיקנית, משנת 2019 בכיכובם של ונסה גוזמן וגבריאל סוטו.
ניקו הוא רווק שלא מאמין באהבה ובנישואים. שכנתו ויקטוריה רוצה להקים משפחה, אבל היא אינה יכולה ללדת, וצערה גובר כשבעלה לעתיד מבטל את חתונתם יום לפני האירוע.
מבצע קפיצה לגובה
מבצע קפיצה לגובה (באנגלית: Operation Highjump) או בשמו הרשמי: תוכנית אנטארקטיקה של חיל הים של ארצות הברית, 1946-1947 (The United States Navy Antarctic Developments Program, 1946–1947), היה מבצע שנערך בידי חיל הים של ארצות הברית. המבצע אורגן בידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, והובל בידי אדמירל משנה ריצ'רד קרוזן (Richard Cruzen), מפקד כוח המשימה 68. מבצע קפיצה לגובה החל ב־26 באוגוסט 1946 והסתיים בסוף פברואר 1947. כוח המשימה 68 כלל 4,700 אנשים, 13 אוניות ו־33 מטוסים. משימתו העיקרית של מבצע קפיצה לגובה הייתה להקים את הבסיס למחקר אנטארקטיקה "אמריקה הקטנה IV" על מדף הקרח רוס.
מטרות
מטרותיו העיקריות של מבצע קפיצה לגובה, כפי שהוגדרו בדו"ח הרשמי הן:
המבצע
הקבוצה המרכזית הגיעה אל מפרץ הלווייתנים ב־1 בינואר 1947, שם החלו אנשיה בבניית הבסיס למחקר אנטארקטיקה "אמריקה הקטנה IV". ב־21 בינואר נהרג ואנס וודול במהלך אירוע שהוגדר כ"תאונת פריקה". הוא היה ההרוג האחרון במבצע. המבצע הופסק באמצעו כיוון שהחורף הקדים לבוא באותה שנה, ובפברואר כבר חזרו כוחות הצבא לארצות הברית.
מבצע טחנת רוח היווה מעין השלמה למבצע קפיצה לגובה. ב־1948 הופק הסרט התיעודי "הארץ הסודית" העוסק במבצע קפיצה לגובה. הסרט זכה בפרס אוסקר.
תאוריות קשר
ריצ'רד בירד שהוביל את המבצע, טען בריאיון לעיתון הצ'ילאני "אל מרקוריו", שהתועלת העיקרית ממבצע קפיצה לגובה היא צבאית. הוא טען שארצות הברית צריכה להתגונן מפני כוחות עוינים המגיעים מכיוון אנטארקטיקה, ודיבר על "עצמים מעופפים שיכולים לטוס במהירויות מדהימות". על בסיס התבטאותו של בירד, התפתחו תאוריות קשר פופולריות הגורסות כי המטרה האמיתית של מבצע קפיצה לגובה הייתה חיסול איום מסתורי כלשהו על ביטחון ארצות הברית. יש הטוענים כי מושבה גרמנית התמקמה בשוואביה החדשה בשנות מלחמת העולם השנייה, ומטרת המבצע הייתה להשמיד אותה. יש אף הטוענים כי כוחות חוצניים הקימו בסיסים באנטארקטיקה, יחד עם הנאצים או באופן עצמאי.
יוברט גוף
סר יוברט דה לה פור גוף (12 באוגוסט 1870 - 18 במרץ 1963) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה החמישית.
תחילת דרכו
גוף נולד ב-12 באוגוסט 1870, לגנרל צ'ארלס ג'ון סטנלי גוף והרייט אנסטסיה דה לה פור, בתו של ג'ון ויליאם, ברון דה לה פור. בשנת 1888 התגייס גוף לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1894 הועלה גוף לדרגת קפטן, ובשנים 1897–1898 השתתף במבצע טירה להגנת מעבר ח'ייבר. במהלך מלחמת הבורים פיקד גוף על כוח פרשים, ואף קיבל דרגת כבוד של לוטננט קולונל. בשנת 1901 ספג גוף תבוסה בקרב נהר בלאד פרוט, ואף נפצע במהלכו, אולם כישלון זה לא הפריע להמשך התקדמותו. לאחר המלחמה מילא גוף תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1907 מונה למפקד רגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1911 הועלה גוף לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד חטיבת הפרשים ה-3. באביב 1914 הודיע גוף שבמקרה שייאלץ לפעול כנגד מתנדבי אלסטר, יתפטר מהצבא, ובעקבות כך הושעה מתפקידו.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר גוף לתפקידו כמפקד חטיבת הפרשים ה-3, ונשלח יד עם דיוויזיית הפרשים בפיקודו של אדמונד אלנבי לצרפת. גוף השתתף עם חטיבתו בקרבות מונס, לה קאטו, המארן והאן. בספטמבר 1914 הועלה גוף לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2, ולחם עמה בקרב איפר הראשון. באפריל 1915 מונה גוף למפקד הדיוויזיה ה-7, וביולי אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-1, עמו לחם בקרב לוס. ביולי 1916 מונה גוף למפקד ארמיית העתודה, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום, ובאוקטובר שונה שמה של ארמיית העתודה לארמייה החמישית. הארמייה לחמה בקרב אנקר, בקרב אראס, ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 ספגה הארמייה את עיקר המהלומה הגרמנית במבצע מיכאל, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, וכתוצאה מכך פוטר גוף מתפקידו.
אחריתו
בשנת 1919 מונה גוף לראש המשלחת הבריטית למדינות הבלטיות, ובשנת 1922 פרש מהצבא. בין השנים 1936–1943 היה גוף קולונל הכבוד של רגימנט נושאי הרומח ה-5/ה-16 המלכותי של המלכה. בשנת 1939 חזר גוף לצבא, ושירת במשמר המולדת עד לשנת 1942.
גוף מת בביתו שבלונדון מדלקת ריאות ב-18 במרץ 1963, והשאיר אחריו 4 בנות.
אפקט שטארק
במכניקת הקוונטים, אפקט שטארק הוא הגורם להסחה ולפיצול של קווים ספקטרליים של אטומים ומולקולות בעקבות הנוכחות של שדה חשמלי. כמות ההסחה נקראת הסחת שטארק. ניתן לחלק אפקט זה לאפקט מסדר ראשון (העולה ליניארית עם השדה החשמלי) ולאפקט מסדר שני (העולה ריבועית עם השדה החשמלי).
אפקט שטארק הוא המקבילה החשמלית לאפקט זימן, בו הקווים הספקטרליים מתפצלים בעקבות נוכחות של שדה מגנטי.
ניתן להסביר את אפקט שטארק במלואו באמצעות מכניקת הקוונטים, אבל הוא היווה קרקע פורייה לבדיקת שיטות סמי-קלאסיות.
היסטוריה
האפקט קרוי על שמו של יוהנס שטארק, שגילה אותו בשנת 1913. הוא נתגלה באופן בלתי תלוי באותה שנה על ידי הפיזיקאי האיטלקי אנטוניו לו סורדו, ובאיטליה הוא נקרא לעיתים אפקט שטארק-לו סורדו. גילוי האפקט תרם תרומה חשובה לפיתוח של תורת הקוונטים. זמן מה אחרי גילויים את האפקט המדובר, גם שטארק וגם לו סורדו דחו את הפיתוחים של הפיזיקה המודרנית והצטרפו לתוכניות הפוליטיות הגזעניות של היטלר ומוסוליני.
קרל שוורצשילד ופול אפשטיין, על ידי שימוש במכניקת הקוונטים ה"ישנה" של בוהר וזומרפלד, הצליחו באופן בלתי תלוי להגיע למשוואות לאפקט שטארק הליניארי והריבועי במימן. ארבע שנים מאוחר יותר, הנס קרמרס הגיע לנוסחאות לעוצמות ההסחות הספקטרליות. קרמרס גם כלל את האפקט של המבנה הדק, שהוסיף תיקונים יחסותיים לאנרגיה הקינטית וצימוד בין ספין האלקטרון והתנע הזוויתי האורביטלי שלו. הטיפול הקוונטי הראשון נעשה על ידי וולפגנג פאולי. ארווין שרדינגר דן באריכות באפקט שטארק במאמרו השלישי על מכניקת הקוונטים (בו הוא הציג את תורת ההפרעות), פעם אחת בעבודתו של אפשטיין בשנת 1916 (תוך כדי הכללתו ממכניקת הקוונטים ה"ישנה" למכניקת הקוונטים ה"חדשה"), ופעם אחת על ידי קירוב סדר ראשון בתורת ההפרעות. לבסוף, אפשטיין בחן את אפקט שטארק הליניארי והריבועי מנקודת מבט של מכניקת הקוונטים החדשה. הוא הגיע למשוואות לעוצמות הקווים הספקטרליים שהיוו שיפור ניכר לתוצאותיו של קרמרס שהושגו באמצעות מכניקת הקוונטים הישנה.
בעוד שקירוב סדר ראשון של אפקט שטארק באטום המימן מסכים עם מודל בוהר-זומרפלד ומכניקת הקוונטים של האטום, סדרים גבוהים יותר לא. מדידות של אפקט שטארק תחת שדות חזקים מאשרים את נכונות מכניקת הקוונטים על פני מודל בוהר.
אופן הפעולה
כששדה חשמלי פועל, לדוגמה, משמאל לימין, הוא נוטה למשוך גרעינים לימין ואלקטרונים לשמאל. ניתן גם לחשוב על זה כך: אם בעבור מצב אלקטרוני מסוים האלקטרון נמצא באופן לא פרופורציוני לשמאל, האנרגיה שלו יורדת, בעוד שאם הוא נמצא באופן לא פרופורציוני לימין, האנרגיה שלו עולה. על כן, האפקט משמעותי יותר בעבור אלקטרונים הנמצאים בקליפה חיצונית יותר, היות שהם יותר רחוקים מהגרעין, ועל כן יוכלו להתרחק יותר לשמאל.
אפקט שטארק יכול לבטל ניוון ברמות האנרגיה. לדוגמה, במודל בוהר, לאלקטרון יש את אותה רמת אנרגיה אם הוא במצב 2s או במצב 2p. לעומת זאת, תחת השפעת שדה חשמלי, יהיו אורביטלים היברידיים (הנקראים גם סופרפוזיציה קוונטית) של המצבים 2s ו-2p, כאשר האלקטרון ייטה יותר לשמאל, מה שייתן אנרגיה נמוכה יותר, ואורביטליים היברידיים שבהם האלקטרון ייטה יותר לימין, מה שייתן אנרגיה גבוהה יותר. על כן, המצבים המנוונים יתפצלו לרמות אנרגיה גבוהות ונמוכות יותר.
אלקטרוסטטיקה קלאסית
אפקט שטארק נובע מהאינטראקציה שבין התפלגות מטען (אטום או מולקולה) ושדה חשמלי חיצוני. לפני הפעלת כלים של מכניקת הקוונטים, ניתן לתאר את האינטראקציה בצורה קלאסית ולהתחשב בהתפלגות מטען רציפה \rho (r). אם המטען אינו פולריזבילי, אנרגיית האינטראקציה עם הפוטנציאל האלקטרוסטטי V (r) היא:
אם השדה החשמלי מגיע ממקור מקרוסקופי והתפלגות המטען היא מיקרוסקופית, ניתן להניח שהשדה החשמלי אחיד על כל התפלגות המטען. כלומר, ניתן לפתח את הפוטנציאל החשמלי לטור טיילור:
כאשר מתקיים:
כאשר נקודת האפס היא נקודה כלשהי בתוך התפלגות המטען. נקבע את V (0) כאנרגיית האפס, ועל כן האינטראקציה תהפוך להיות:
כאשר הצגנו את מומנט הדיפול \mu כאינטגרל על פני התפלגות המטען. במקרה שהתפלגות המטען מורכבת מ-N מטענים נקודתיים במטען q_j, הגדרה זו לדיפול הופכת לסכום:
תורת הפרעות
במעבר למכניקת הקוונטים, ניתן להסתכל על אטום או על מולקולה כעל אוסף של מטענים נקודתיים (אלקטרונים וגרעינים), כך שההגדרה השנייה לדיפול עובדת. האינטראקציה בין אטום או מולקולה לשדה חיצוני אחיד מתוארת על ידי האופרטור:
האופרטור הזה שימושי בהפרעות מסדר ראשון ושני בתורת ההפרעות, שעוזרים לנו לחשב את ההפרעות בסדר ראשון ושני של אפקט שטארק.
פנחס יחזקאלי
פנחס (פיני) יחזקאלי (נולד בחדרה ב-1955) הוא מנהל חברת "ייצור ידע", ובעבר שירת במשטרת ישראל בדרגת ניצב משנה. מומחה באפקטיביות של גופים ציבוריים, ברשתות ארגוניות ובאבחון ארגוני בעזרת רשתות, בתורת המערכות המורכבות, בתורת הכאוס, בניהול, ב"ייצור" ויצירת ידע בארגונים, במערכת אכיפת החוק ובביטחון לאומי.
ביוגרפיה
יחזקאלי הוא בוגר גימנסיה הרצליה בתל אביב, בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בכלכלה, מוסמך אוניברסיטת בן-גוריון בהנדסת תעשייה וניהול (מינהל רפואי), בעל תואר דוקטור בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון ופוסט-דוקטורט במחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון.
מ-1986 שירת במשטרה בתפקידי מפקד תחנת משטרה בערד, אופקים, ובאר שבע, היה חבר בצוות האסטרטגי לשינוי מדדי הערכה וכלי ניהול במשטרת ישראל, פיתח את שיטת "שיטור לפי יעדים", היה רכז "ועדת טרנר" לבחינת שיטור קהילתי ומשטרה עירונית ושימש כראש המחלקה לשיטור קהילתי. יחזקאלי היה ראש המרכז למחקר אסטרטגי ולמדיניות ומנהל ידע של המכללה לביטחון לאומי וכן יועץ אסטרטגי של המשרד לביטחון פנים. פרש מהמשטרה ב-2011 בדרגת ניצב משנה.
לאחר פרישתו מהמשטרה, שימש יחזקאלי מנכ"ל חברת TECI, ובהמשך, נשיא החברה. לאחר מכן הקים, ומאז הוא מנהל, את חברת "ייצור ידע".
הוא חבר בהנהלות של גופים ציבוריים, יועץ ומרצה באוניברסיטאות ובמכללות, כותב ועורך ספרים, כתבי עת ותוכניות רדיו (אוניברסיטה משודרת) בתחומי ביטחון לאומי ואכיפת חוק.
נשוי ואב לשלושה.
דברה מרקוס
דֶּבְּרֵה מָרְקוֹס (באמהרית: ደብረ ማርቆስ; נקראת גם מָנְקוֹרָר) היא עיר ונפה באתיופיה הנמצאת במחוז מזרח גוג'ם שבמדינת אמהרה.
ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ
ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ (בגרמנית: Dessau-Wörlitzer Gartenreich) היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, השוכן בין העיר דסאו לעיירה ורליץ במדינת סקסוניה-אנהלט במרכז גרמניה. היא הוגדרה כאתר מורשת עולמית בשנת 2000. זהו אחד הפארקים האנגליים הראשונים והגדולים בגרמניה וביבשת אירופה. הוא נוצר בסוף המאה ה-18 תחת שלטון לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (1740–1817), כשחזר מהטיול הגדול לאיטליה, הולנד, אנגליה, צרפת ושווייץ שביצע יחד עם ידידו, האדריכל פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף. הם הושפעו מאוד מהאידיאלים של עידן הנאורות, לעבור מתפיסת הגן הרשמית של תקופת הבארוק לטובת יצירת נוף טבעי, כפי שראו בגני באנגליה ו בצרפת. כיום הנוף התרבותי של דסאו-ורליץ מקיף שטח של 142 קילומטרים רבועים בתוך שמורת הביוספרה של האלבה התיכונה במדינת סקסוניה-אנהלט.
אורניינבאום
מקורם של הגנים היה במאה ה-17, כאשר בעקבות נישואיו של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו, סבא רבא של ליאופולד, עם הנסיכה ההולנדית הנרייטה קתרינה, בתו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', הובא בשנת 1659 צוות מהנדסים ואדריכלים מארצות השפלה בפיקוחו של האדריכל קורנליס ריקווארט (Cornelis Ryckwaert) כדי לתכנן את העיר, את הארמון ואת גן הבארוק ביישוב נישוויץ (Nischwitz) לשעבר, ששמו שונה ל ("עץ תפוז") בשנת 1673. ההשפעה ההולנדית נותרה רווחת בדוכסות אנהלט-דסאו במשך עשרות שנים רבות.
בניית ארמון אורניינבאום הסתיימה בשנת 1683, והוא שימש כמעון הקיץ של הנרייטה קתרינה, לשם פרשה לאחר מות בעלה בשנת 1693. הריהוט העשיר כולל טפטים מעור וחדר אוכל מצויד באריחי דלפט. משנת 1780 הורה הדוכס לאופולד השלישי לבנות מחדש את הארמון והפארק בסגנון סיני על פי התיאוריות של סר ויליאם צ'יימברס, עם כמה גשרי קשתות, בית תה ופגודה. בשנת 1811 נבנה האורנז'רי, באורך 175 מטרים, מהגדולים באירופה, שעדיין משמש להגנה על אוסף נרחב של צמחי הדרים. ארמון אורניינבאום יחד עם הפארק ותפיסת ההתיישבות הגאומטרית מהווים את אחת מתוכניות הבודדות של עיירה בסגנון הבארוק ההולנדי בגרמניה. ביאטריקס, מלכת הולנד, נסיכה מבית אוראניה-נסאו, בחנה את עבודות השחזור ב-3 במרץ 2004.
פארק ורליץ
פארק ורליץ המרכזי שוכן בסמוך לעיירה הקטנה ורליץ, על נחל המתפצל מנהר האלבה (ומתחבר אליו בהמשך), מה שהופך את הפארק לעשיר במים ובמגוון. הוא הוקם בין 1769 ל-1773 כאחד הגנים האנגליים הראשונים ביבשת. על פי החזון של הדוכס לאופולד השלישי היה הפארק אמור גם לשמש גם כמוסד חינוכי לאדריכלות, גינון וחקלאות, ולכן חלקים גדולים היו פתוחים לציבור מההתחלה. מרבית הבניינים תוכננו על ידי ארדמנסדורף, ואילו הגנים עוצבו על ידי יוהאן פרידריך אייזרבק (Johann Friedrich Eyserbeck; 1734–1818), אדריכל נוף שהתבסס על גנים בריטיים קודמים כמו קלרמונט (Claremont), סטורהד וסטווי (Stowe). הגנים מוגנים מפני שיטפונות של נהר האלבה בצפון על ידי סכר שעליו יש מסלול הליכה שלאורכו אפשר לצפות בנופים רבים לאורך קווי הראייה של הפארק.
בניית ארמון ורליץ הסתיימה בשנת 1773, והוא שימש מקום מגוריהם של הדוכס לאופולד ואשתו לואיזה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, והיה הבניין הנאו-קלאסי הראשון בגרמניה של ימינו. הארמון וחלל הפנים שלו עם ארונות יקרי ערך מבית הסטודיו של אברהם ודוויד רנטגן (Abraham, David Roentgen), כמו גם אוסף גדול של חרסינת וג'ווד היו נגישים לציבור. ללואיזה היה בית פרטי בגראוס האוס (Graues Haus, "בית האפור") הסמוך. בקצה המזרחי של גן הארמון ניצב בית הכנסת של ורליץ שנבנה בשנת 1790 כרוטונדה שעוצבה על פי העתיק בטיבולי, שבאיטליה. הבניין המייצג את הסובלנות הדתית של לאופולד ניצל מהריסה בפוגרום "ליל הבדולח"בשנת 1938 על ידי שומר הפארק, שאיבד עקב כך את עבודתו. בניית כנסיית זנקט פטרי הנאו-גותית במערב עם צריח בגובה 66 מטרים הסתיימה בשנת 1809.
הפילוסופיה של ז'אן-ז'אק רוסו והאסתטיקה של יוהאן יואכים וינקלמן עומדים בבסיס עיצובו של הפארק והובילו ליצירת מבני שטות. רוסו ראה בחקלאות את הבסיס לחיי היומיום והצביע על תפקידים חינוכיים של הנוף הטבעי. באופן לא מפתיע, הנוף האלגנטי ביותר באזור הוא אי רוסו בגן נאומרק (Neumarks Garten) המחקה את האי בפארק ארמנונוויל שבו נקבר הפילוסוף.
אי על אגם ורליץ המלאכותי כולל את הר הגעש המלאכותי היחיד באירופה. כאשר לאופולד השלישי יצא לטיול הגדול באירופה בשנות ה-60 של המאה ה-18, הוא ביקר בנאפולי ונשבה בקסמו של הר הווזוב המעשן ושמע על העיירה פומפיי שזה עתה התגלתה. עשרים ושניים שנה לאחר מכן, החליט השליט הגרמני להביא חלקים מנאפולי לגרמניה; הוא הורה לאדריכל שלו לבנות מבנה פנימי מלבנים בגובה של כמעט חמש קומות ולכסות אותו בסלעים מקומיים. בחלקו העליון נוצר חרוט חלול והכיל תא גבוה, עם שלושה קמינים וגג שהכיל "לוע הר געש מלאכותי" שניתן היה למלא במים. לאחר מכן הקים אגם סביב הר הגעש והזמין את חבריו לצפות בהתפרצות. רק דיווחים מתקופה זו מפרטים כיצד נראתה ההתפרצות המלאכותית של המאה ה-18, אך התופעה מתרחשת גם כיום, עם אפקטים מודרניים, לאחר שהאי הוחזר לתפארתו מהעבר.
מבנים אחרים
מבנים נוספים בתחום הגן כוללים את טירת לואיזיום (Schloss Luisium), הממוקמת ברובע וולדרזה בדסאו, והייתה מתנה של הדוכס לאופולד השלישי לאשתו לואיזה. היא נבנתה משנת 1774 בסגנון נאו-קלאסי רגיל כבית כפרי על פי תוכניותיו של ארדמנסדורף עם גנים סמוכים, כרי מרעה וחוות הרבעה לסוסים. לאופולד מת בטירה ב-9 באוגוסט 1817 מתוצאות תאונת רכיבה.
יוהאן גאורג (1748–1811), אחיו הצעיר של הדוכס לאופולד השלישי, הקים את טירת גאורגיום (Schloss Georgium) משנת 1780 בתכנון ארדמנסדורף. הארמון, הממוקם ביער גדות מצפון לדסאו, כולל גן אנגלי עם כמה אנדרטאות. כיום מכילה טירת גאורגיום את אוסף האמנות של אנהלט, כולל עבודות של אלברכט דירר, במיוחד הדפס של התחריט מלנכוליה הראשון שלו, ושל לוקאס קראנאך האב.
טירת מוזיגקאו (Schloss Mosigkau) במערב דסאו היא אחד מארמונות הרוקוקו הבודדים במרכז גרמניה, הדומה לארמון סנסוסי בפוטסדאם, שתוכנן על ידי גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף. היא נבנתה בשנים 1752–1757 עבור אנה וילהלמינה מאנהלט-דסאו (Anna Wilhelmine von Anhalt-Dessau), בתו של לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו. המכלול כולל אורנז'רי ואוסף אמנות של, הנובע מאיחוד הדוכס יוהאן גאורג השני עם בית אוראניה-נסאו. הכולל עבודות של פטר פול רובנס ואנתוני ואן דייק.
טירת גרוסקיהנאו (Schloss Großkühnau) מסמנת את הקצה המערבי של ממלכת הגן. היא נבנתה בשנת 1780 עבור אלברט מאנהלט-דסאו, אחיו הצעיר של הדוכס לאופולד השלישי, באגם קיהנאו. הפארק כולל כמה איים מלאכותיים, מטעי עצי פרי וכרם. כיום הטירה היא מקום מושבה של קרן התרבות דסאו-ורליץ (Kulturstiftung Dessau-Wörlitz), הקרן המנהלת את הפארק. יתר על כן, ממלכת הגן מקיפה את בקתת היערן ליינר ברג (Forsthaus Leiner Berg), שנבנתה בשנת 1830, כיום מסעדה ליד מסלול האופניים של האלבה, ואת פארק היער זיגליצר ברג (Park am Sieglitzer Berg) שהוקם בשנת 1777.
חוף דאנקו
חוף דאנקו (באנגלית: Danco Coast) הוא חלק מהחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
החוף מצוי בין כף סטרנק לבין כף רנאר.
החוף גובל במעבר אגירה המפריד בין החוף לבין האי למייר.
בחוף מצויים נקודת באבאזון ומפרצון סלווסן.
גילוי החוף
החוף נחקר בחודשים ינואר ופברואר 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
מקור השם
ז'ארלש קרא לחוף על שמו של לוטננט אמיל דאנקו (Emile Danco) חבר המשלחת שמת במהלך עבודת המשלחת, ב-5 ביוני 1898.
לקריאה נוספת
• R. Casaux, M. L. Bertolin, A. Carlini, Feeding habits of three seal species at the Danco Coast,Antarctica: a re-assessment, Polar Biol (2011) 34:1615–1620, DOI 10.1007/s00300-011-0994-1
יוזף יופה
יוזף יופה (בגרמנית: Josef Joffe, נולד ב-15 במרץ 1944) הוא יהודי גרמני ממוצא פולני, המוציא לאור של השבועון הנקרא ביותר בגרמניה (מעל שני מיליון קוראים מדי שבוע) "די צייט" ולשעבר העורך הראשי. קודם לכן היה במשך כחמש עשרה שנים בעל טור ועורך מאמר המערכת של עיתון נפוץ אחר בגרמניה "Süddeutsche Zeitung". נחשב לאחד מראשי הוגי הדעות הנאו-קונסרבטיבים באירופה, אף כי השבועון שלו מביע בדרך כלל דעות פוליטיות מרכזיות. מבחינת דעותיו הפוליטיות, יופה הוא חלק בלתי נפרד מהממסד האינטלקטואלי השמאלי האירופי, ויחד עם זאת, נץ מדיני - ביטחוני, פרו אמריקאי ופרו ישראלי, בצורה יוצאת דופן בקרב ממסד זה. היה במשך השנים ומכהן גם כיום כמרצה ופרופסור בשורת אוניברסיטאות, מהיוקרתיות ביותר בעולם.
קורות חיים
יופה נולד במרץ 1944 למשפחה יהודית ממוצא פולני (לודז'), שברחה מפולין מאימת הנאצים. המשפחה הסתתרה בעת לידתו באזור שכיום הוא חלק מליטא ואשר באותה עת הסובייטים טרם הגיעו אליו. האחרונים כבשו את האזור רק במחצית השנייה של שנת 1944, חודשים אחדים לאחר לידתו של יופה.
משתמה מלחמת העולם השנייה נדדה המשפחה באירופה שלאחר המלחמה, עד שהשתקעה במערב ברלין, בה גדל יופה ולמד. הוריו של יופה היו יהודים בעלי השכלה מועטה יחסית ואף אחד משניהם לא סיים שמונה כיתות לימוד, אך הם שהטביעו בו לדבריו את התשוקה לידע וללימודים.
ב-1961 התקבל יופה הצעיר, להשלמת לימודי התיכון, בבית ספר תיכון במישיגן, ארצות הברית, במסגרת חילופי סטודנטים. לאחר מכן הוא המשיך בסווארטמור קולג', פנסילבניה (ליד פילדלפיה), שם סיים תואר ראשון ב-1965. הוא המשיך ללימודי תואר שני (MA) ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וקיבל את הדוקטורט שלו - Ph.D, בבית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד, ב-1975.
יופה חזר לגרמניה ב-1976 והחל בקריירה העיתונאית שלו ככתב הפוליטי של "די צייט", כאשר במקביל שימש בחלק מהזמן הזה כמרצה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנים 1985–2000 היה בעל טור ועורך ב"זו דויטשה צייטונג", כאשר שוב, במקביל הוא משמש כמרצה, תחילה באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון.
יופה גר כיום בהמבורג, נשוי לעיתונאית ד"ר כריסטין ברינק ויש לו שתי בנות.
עיתונאי ומרצה
ב-2005 הוא ייסד יחד עם זביגנייב בז'ז'ינסקי, פרנסיס פוקויאמה, ואליוט א. כהן (עיתונאי והוגה דעות נאו-קונסרבטיבי ידוע בזכות עצמו) דו ירחון בשם The American Interest, העוסק ביחסים בינלאומיים ומדיניות חוץ וביטחון. הוא מרבה לכתוב גם לדו ירחון זה, גם כיום, בנוסף לכתיבתו בשורת עיתונים אחרים, לרבות הניו יורק טיימס, פוריין אפיירס, קומנטרי, ניו ריפבליק, פוריין פוליסי, The New York Review of Books, The Times Literary Supplement, "הארץ" ורבים אחרים, ובנוסף לכתיבתו בעיתונו "די צייט".
במקביל הוא גם ממשיך לסירוגין, להרצות, באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם, לרבות דארטמות' קולג' שבניו המפשייר, אוניברסיטת מינכן, סמינר זלצבורג ועוד.
בנוסף לכך, יופה חבר מועצת הנאמנים של הסמינר הרבני (רפורמי) היחידי בגרמניה - קולג' אברהם גייגר, שנוסד ב-1999, חבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, חבר מכון ליאו בק הניו יורקי (שלו יש גם סניף בירושלים), לחקר יהדות גרמניה, ועוד.
למור ננסי
למור ננסי (שם מדעי: Cheirogaleus) הוא סוג ממשפחת הלמורים הצמריים שבעל-משפחת הלמורים החי ביערות מדגסקר.
מאפיינים
למורים אלה למרות שמם מעט יותר גדולים מבני הסוג למור עכברי, בו המינים הקטנים ביותר בסדרת הפרימטים, אך עדיין מגיעים רק לאורך 19 עד 27 ס"מ עם זנב באורך 16 עד 17 ס"מ. הם בעלי אוזניים רחבות ופנים קצרות אך בעלות חוטם מחודד. הם שוכני עצים בעלי טפרים חדים לאחיזה חזקה בזלזלים וענפים קטנים ובעלי זנב שעיר ושמן בו הם מאחסנים מזון.
אלו מינים פעילי לילה החיים בין העצים הסבוכים ביערות גשם, יערות יבשים ובשיחיות סמוכים לחופי מדגסקר כשהם נמנעים מירידה לקרקע לרוב. בשעות היום הם נחים יחדיו בחללי עצים בבדידות או בקבוצות קטנות אך הם פועלים ביום לבדם.
פאלאצו פיזאני (סן סטפאנו)
פאלאצו פיזאני שבסנטו סטפנו (באיטלקית: Palazzo Pisani a Santo Stefano) הוא ארמון גדול הממוקם בקמפו סנטו סטפאנו (כיכר סן סטפאנו), בסמטה ליד כנסיית סן ויטאלה, ברובע סן מרקו בוונציה שבאיטליה.
כיום הארמון בבעלות העיר ונציה, ובו ממוקם קונסרבטריון בנדטו מרצ'ילו די ונציה (האקדמיה למוזיקה של ונציה שנוסדה ב-1876).
היסטוריה
הארמון המקורי באתר נבנה להזמנת אלוויזה פיזאני (Alvise Pisani), ממשפחת פיזאני העשירה.
הארמון הוקם בין השנים 1614–1615, עשרות שנים לאחר מותו של סנסובינו.
במהלך השנים נבנתה קומה נוספת. בראשית המאה ה-18, בתכנון האדריכל ג'ירולימו פריג'ימלקה, הורחב המבנה והפך לאחד הארמונות הפרטיים המפוארים בוונציה.
בסוף המאה ה-19 רכשה עיריית ונציה את המבנה, כאשר האגודה המוזיקלית Liceo Società Musicale Benedetto Marcello שכנה באחד מאגפי המבנה. בשנת 1940 הפך המבנה כולו למבנה עבור הקונסרבטריון.
תיאור המבנה
בכניסה למבנה ניצבים פסלים מעשה ידי ג'ירולמו קמפניה, המתארים שניים ממעללי הגבורה של הרקולס: "הריגת האריה מנמאה" ו"לכידת קרברוס". באטריום המבנה נצבת מנורת ספינה גדולה, אשר הייתה על סיפון הספינה של אנדריאה פיזאני בעת שזה היה אדמירל הצי הוונציאני. על התקרה של אולם הנשפים הגדול היה ציור תקרה מעשה ידי אנטוני פלגריני.
בקומה העיקרית של המבנה היו ציורים רבים מעשה ידי טיציאן, טינטורטו, פאולו רונזה, ופלמה די וקיו.
במהלך המאה ה-19 משפחת פיזאני ירדה מעושרה, ונאלצה למכור את יצירות האמנות שהיו בארמון, בהמשך את רהיטי הארמון ולבסוף את הארמון עצמו.
ארמדיל חשוף-זנב צ'אקו
ארמדיל חשוף-זנב צ'אקו (שם מדעי: Cabassous chacoensis) הוא זן של ארמדיל חשוף זנב דרום אמריקאי. הוא חי בארגנטינה, בוליביה, פרגוואי ואולי גם ברזיל. הוא ניזון מחסרי חוליות קטנים. הוא חי ביערות ומישורים סאבטרופיים. האיום העיקרי עליו הוא איבוד שטחי מחיה.
בוררות וינה הראשונה
הרקע
בנספח שצורף להסכם מינכן, שנחתם ב-30 בספטמבר 1938, נקבע כי על צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם הונגריה על פתרון המחלוקות הטריטוריאליות שביניהן. באוקטובר אותה שנה הונגריה פתחה בדיונים עם צ'כוסלובקיה. לאחר מספר ימי דיונים הודיעו הצדדים על כישלון השיחות. ב-29 באוקטובר ביקשו הונגריה וצ'כוסלובקיה מאיטליה וגרמניה להיות לבוררות בסכסוך ביניהן, והודיעו מראש כי יכבדו את תוצאות הבוררות.
הבוררות
הבוררות התקיימה בארמון בלוודר בווינה, ב-2 בנובמבר 1938. הבוררים היו שר החוץ הגרמני ריבנטרופּ ושר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו. במשלחת הגרמנית השתתף גם הרמן גרינג. בראש המשלחת ההונגרית עמד שר החוץ קלמן קניה והשתתף בה גם פאל טלקי שמונה זמן קצר לאחר מכן לראש הממשלה. בראש המשלחת הצ'כוסלובקית עמד שר החוץ פרנטישק כבאלטובסקי.
הבוררות הייתה קצרה ביותר: החלה בצהריים, ופסק הבוררות ניתן בשעה שבע באותו ערב.
מיכאיל קוזקוב
מיכאיל קוזקוב (ברוסית: Михаил Козаков; 14 באוקטובר 1934, לנינגרד – 22 באפריל 2011, רמת גן) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי וסובייטי שפעל תקופה מסוימת בישראל.
הוא זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1967. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים.
קורות חיים
מיכאיל קוזקוב נולד בלנינגרד למשפחת סופרים יהודית. לאמו היו שורשים סרבים-יוונים. בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין היא נעצרה פעמיים - בשנת 1937 ובשנת 1948.
עם תחילת מצור לנינגרד, מיכאיל פונה למחוז פרם וחזר ללנינגרד בשנת 1944. בשנת 1952 הוא סיים את בית הספר והחל ללמוד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. עוד בהיותו תלמיד הוא שיחק בסרט של מיכאיל רום. בשנת 1956 קוזקוב סיים לימודי משחק והתקבל לתיאטרון מאיאקובסקי בו עבד עד לשנת 1959. בשנת 1959 הוא התחיל לשחק בתיאטרון סוברמניק ובשנת 1971–1972 בתיאטרון האמנותי.
קוזקוב היה מוצלח מאוד כשחקן וגם כבמאי. בנוסף הוא היה קריין שירים. ביחד עם אינוקנטי סמוקטונובסקי וסרגיי יורסקי הוא השתתף בהכנת סדרת תקליטים "שירה רוסית במאה ה-18 - מאה ה-20.
קוזקוב היה במאי סרטי קולנוע. בשנת 1982 הוא הסריט את הסרט המפורסם שלו "פוקרובסקיה וורוטה". בהתאם לעדותו התנאי להסרטת הסרט היה גילום פליקס דזרז'ינסקי במספר סרטי קולנוע.
בהתאם לספר אוטוביוגרפי, בשנים 1956–1988 הוא שיתף פעולה עם הק.ג.ב.
עלה לישראל בשנת 1991. תוך זמן קצר הוא נקלט בתיאטרון הקאמרי והשתתף בהצגות בעברית. לאחר שנה הוא הקים תיאטרון עצמאי ברוסית והכין איתו מספר הצגות. בשנת 1996 הוא חזר לרוסיה.
לאחר חזרתו לרוסיה, קוזקוב הקים תיאטרון עצמאי והיה הבמאי הראשי שלו. בנוסף הוא הופיע בהצגות יחיד עם שיריו של אלכסנדר פושקין, יוסף ברודסקי ואנה אחמטובה. במקביל הוא המשיך להצטלם בסרטים וגם היה תסריטאי. בשנת 2006 ביים את המיני-סדרה "הקסם של הרוע"
עונת 2010/2011 בליגה האירופית
עונת בליגה האירופית הייתה העונה הארבעים בה מתקיים טורניר הכדורגל האירופאי השני בחשיבותו של אופ"א, והעונה השנייה שהתקיימה במתכונת הנוכחית.
מיכאיל קוזקוב
חיים אישיים
קוזקוב היה נשוי חמש פעמים:
עונת 2010/2011 בליגה האירופית
גמר הליגה האירופית 2011 התקיים ב-18 במאי 2011 באצטדיון אביבה בדבלין, אירלנד. במשחק גברה פורטו הפורטוגלית על בת ארצה, ספורטינג בראגה, בתוצאה 0–1, וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
האלופה המכהנת, אתלטיקו מדריד, הודחה כבר בשלב הבתים. בתואר מלך השערים זכה רדאמל פלקאו, חלוצה של הקבוצה הזוכה פורטו, שאף כבש את השער היחיד במשחק הגמר.
שלוש קבוצות ישראליות לקחו חלק בטורניר, אך הודחו כולן בשלבי המוקדמות:
לוח זמנים
כל ההגרלות התקיימו במשרדי אופ"א בניון, שווייץ, למעט אם נאמר אחרת
שלב המוקדמות השני
הסיבוב הראשון נערך ב-15 ביולי, והסיבוב השני נערך ב-22 וב-23 ביולי 2010.
שלב הפלייאוף
ההגרלה נערכה ב-6 באוגוסט 2010. הסיבוב הראשון נערך ב-17 וב-19 באוגוסט והסיבוב השני נערך ב-24 וב-26 באוגוסט 2010.
שלב הבתים
הגרלת שלב הבתים נערכה במונקו ב-27 באוגוסט 2011. בשלב זה הופיעו 48 קבוצות - מחזיקת הגביע, אתלטיקו מדריד, 37 המעפילות משלב הפלייאוף של המוקדמות, ועשר המפסידות משלב הפלייאוף במוקדמות ליגת האלופות, שחולקו לפי מיקומן בדירוג אופ"א לקבוצות. הן הוגרלו ל-12 בתים כאשר בכל בית 4 קבוצות, אחת מכל דרג, ועל פי חוקי ההגרלה שתי קבוצות מאותה מדינה לא יכולות לשחק באותו בית. בכל בית נפגשו הקבוצות פעמיים (בית וחוץ).
23 מדינות זכו לייצוג בשלב הבתים של המפעל, כאשר ספרד ואיטליה שלוה את מספר הנציגות הגבוה ביותר, ארבע כל אחת.
32 האחרונות
לשלב 32 האחרונות מגיעות שתי הקבוצות הראשונות מכל בית (בסך הכול 24 קבוצות), אליהן מצטרפות שמונה הקבוצות שסיימו במקום השלישי בביתן בשלב הבתים של ליגת האלופות.
32 הקבוצות שהעפילו לשלב זה יחולקו לשני דרגים על פי ניקוד של קבוצות מדורגות (12 הקבוצות שסיימו במקום הראשון משלב הבתים וארבע הקבוצות הטובות מהמקום שלישי בליגת האלופות) ולא מדורגות (12 הקבוצות שסיימו במקום השני משלב הבתים וארבע הקבוצות הנוספות מהמקום השלישי בליגת האלופות). הקבוצות המדורגות בהגרלה אירחו את משחק הגומלין. קבוצות שנפגשו בשלב הבתים, או קבוצות מאותה המדינה, לא יכולות להיפגש ביניהן בשלב זה.
הגרלת הסיבוב נערכה ב-17 בדצמבר 2010. הסיבוב הראשון נערך ב-15 וב-17 בפברואר, והסיבוב השני בין ה-22 ל-24 בפברואר 2011.
שמינית הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-10 במרץ, והסיבוב השני ב-17 במרץ 2011.
רבע הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-7 באפריל, הסיבוב השני ב-14 באפריל 2011.
חצי הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-28 באפריל, והסיבוב שני נערך ב-5 במאי 2011.
גמר
משחק הגמר נערך ב-18 במאי 2011 באצטדיון אביבה, דבלין, אירלנד.
מסלול הדגל בנס ציונה
מסלול הדגל הוא מסלול הליכה בנס ציונה העובר בין נקודות היסטוריות הקשורות לייסוד המושבה. השביל הוגדר ב-2008 ביוזמת עיריית נס ציונה והוא עובר לייד 10 אתרים היסטוריים הקשורים למורשת של נס ציונה.
רקע
המושבה נס ציונה הוקמה ב-1883 על ידי ראובן לרר. עם השנים גדלה המושבה בעקבות התיישבות עולים נוספים מבני העלייה הראשונה בעקבות הצעתו של לרר למכור חלקים מאדמתו. ב-1891 הקים מיכאל הלפרין "מושבת פועלים" מצפון לנחלתו של ראובן וב-1905 רכשה חברת גאולה עוד אדמות ויצרה רצף בין מתיישבי נחלת ראובן למושבת הפועלים ובכך הוגדר תחומה הראשוני של המושבה נס ציונה. במהלך השנים הראשונות הוקמו במושבה מבנים שהפכו עם השנים לאתרי מורשת.
שם השביל
השביל נקרא "שביל הדגל" כדי להנציח את האירוע ב-1891 בו הניף מיכאל הלפרין, בפעם הראשונה, דגל שכלל 2 פסים כחולים ומגן דוד, תבנית שהפכה עם הזמן לדגל ישראל. יש לציין שמול המורשת של נס צינה בנושא הדגל קיימת מורשת בראשון לציון לפיה היה זה ישראל בלקינד שהניף דגל בתבנית דגל ישראל כבר ב-1885
תוואי השביל
תוואי השביל מתחיל בביתו של ראובן לרר, בדרומה של נס ציונה, ועובר לאורך הרחובות "תל אביב" ו"המניין הראשון" בהם מרוכזים רבים מאתרי המורשת של העיר:
משה שובר את לוחות הברית
משה שובר את לוחות הברית (בהולנדית: Mozes en de tafelen der wet) הוא ציור שמן על בד משנת 1659, מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין. היצירה מוצגת במוזיאון הלאומי גמלדה-גאלרי שבברלין.
הציור, המבוסס על העלילה מספר שמות, מציג את משה לאחר ירידתו מהר סיני. משה רואה את עגל הזהב שעשו בני ישראל והפולחן סביבו, וכתגובה לכך מחליט לשבור את לוחות הברית שניתנו לו מיד האל. בציור מיטיב הצייר לתאר את אכזבתו הרבה של משה ממעשה העם. בניגוד למקובל, הציור מציג את לוחות הברית מקופלים לשניים כאשר לוח אחד יושב על חברו. מקום חיבור הלוחות נראה דווקא בחלקן התחתון ולא מן הצד. כמו כן שני הלוחות נראים מעוגלים מלמעלה, ולא כפי הבנת חלק ממפרשי התלמוד.
אמיר כווית
אמיר כווית הוא האמיר העומד בראש אמירות כווית. אמירי כווית משתייכים לבית סבאח שעלתה לשלטון בשנת 1752, כאשר לפניהם שלט באזור שבט בני ח'אלד (بني خالد). האמיר הוא ראש המדינה, הוא נמצא מעל הרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת של הממשלה.
עד שנת 1961, ראשי המדינה היו שייח'ים. בשנה זו הכריז על עצמו השייח' עבדאללה א-סאלם א-סבאח כאמיר. דבר זה השתקף בחוקת כווית שהתקבלה ואושרה ב-11 בנובמבר 1962. על פי החוקה ראש המדינה הוא האמיר והוא זה אשר ממנה את ראש הממשלה ובסמכותו בין השאר לפזר את הפרלמנט ולמנות בכירים בצבא.
יורש העצר
הירושה לכס המלכות של כווית מוגבלת לצאצאיו של מובארכ א-סבאח. על האמיר המכהן למנות יורש עצר בתוך שנה מיום כניסתו לכס המלוכה; המינוי זקוק לאישור על ידי רוב חברי הפרלמנט של כווית, האספה הלאומית. אם נסיך הכתר החדש לא מצליח לזכות באישור האספה הלאומית, האמיר מגיש שלושה בני משפחה זכאים לבדיקה, והאסיפה בוחרת אחד להיות נסיך הכתר. האספה קובעת גם את משכורתו של האמיר.
נסיך הכתר צריך להיות חבר בכיר בבית סבאח. תפקיד האמיר מתחלף באופן מסורתי בין שני הענפים העיקריים של בית סבאח, אל-אחמד ואל-סאלם. ראש הממשלה ממונה על ידי האמיר, אולם מינויו של ראש הממשלה מחייב אישור מרוב חברי הפרלמנט של האספה הלאומית.
תפקיד האספה הלאומית
לאספה הלאומית הזכות החוקתית לאשר או לסרב למינוי אמיר על פי סעיף 4 לחוקת כווית. כמו כן לפרלמנט הסמכות להדיח אמיר מתפקידו. כך הוציא הפרלמנט את סעד אל-סבח מתפקידו בשנת 2006 עקב מחלתו. ב-2009 הגדיר ערן סגל את הפרמלט כ"החזק ביותר" מהפרלמנטים במזרח התיכון.
שכרו השנתי של האמיר נקבע על ידי האספה הלאומית והוא עומד על 50 מיליון דינר כוויתי.
לארי גראהם
לארי גרהאם (באנגלית: Larry Graham ; נולד ב-14 באוגוסט 1946) הוא בסיסט וזמר בריטון אמריקאי. ידוע בשל חברתו בלהקת סליי אנד דה פמילי סטון וגם כמייסד והסולן של Graham Central Station. לגרהאם מיוחסת המצאת טכניקת ה"סלאפינג" על גיטרת הבס החשמלית, שהרחיבה באופן נרחב את פלטת הצלילים של הבס (אף שהוא עצמו מכנה את הטכניקה כ-"'thumpin' and pluckin"). ב-1980, הוא הוציא את הסינגל " One in a Million You ", שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. בשנת 1993, הוא נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר ב-Sly and the Family Stone. הוא אחיו של המתופף דניס גרהאם, אביו של הראפר דרייק.
ביוגרפיה
אחיינו הוא הראפר הקנדי דרייק.
השפעה
טכניקת ה"סלאפ" בנגינה בבס השפיעה על נגנים כמו לס קלייפול (פריימוס), מארק קינג (Level 42), קני בורק, ויקטור ווטן, פלי (רד הוט צ'ילי פפרס), מרקוס מילר וסטנלי קלארק.
אלבומים
הופעות חיות
אוספים
שמעון יעקב גליקסברג
הרב שמעון יעקב הלוי גליקסברג (ז' באדר תר"ל, 1870, מזריטש – כ"ט בכסלו תשי"א, 8 בדצמבר 1950, תל אביב) היה רב בפינסק ובאודסה, ולאחר עלייתו ארצה היה רב בשכונת נורדיה בתל אביב.
ביוגרפיה
נולד במזריטש. אביו, רבי מאיר דב הלוי, שהיה ממשפחה חסידית מיוחסת, היה רבו הראשון. עד גיל 18 למד תורה בעיר הולדתו. רבו המובהק היה הרב יוסף הכהן ראוויץ, רבה של רסטוביץ, וממנו קיבל גם סמיכה לרבנות. לאחר מכן למד בעיר סוויסלוץ' בפלך מינסק, ונשא לאשה את צפורה בת רבי מרדכי דוד אלפרט, רב העיר. למד מספר שנים בבית חותנו, ואחר כך הוסיף להשתלם בתורה בקיבוץ האברכים "תומכי תורה." נסמך לרבנות גם על ידי הרבנים רבי חיים יהודה ליב ליטווין מסמורגון ורבי משה שמואל שפירא מבוברויסק. למד גם בלשנות ולימודי חול. במינסק היה פעיל ב"חברת נצח ישראל", בה נתן הרצאות לנוער. היה מראשי אגודת "שלומי אמוני ציון", ומטעמה נשלח להשתתף בוועידת היסוד של המזרחי בווילנה, בחודש אדר תרס"ב. כמו כן, עזר רבות לביסוסה של ישיבת הרב ריינס בלידא.
בשנת 1902 נתמנה לרב בפרבר של פינסק, שם המשיך בפעולתו הציונית. שימש כציר בכנסיית ציוני רוסיה במינסק ובקונגרס הציוני השישי בבזל, בשנת תרס"ד.
בשנת תרס"ו, 1906 נתמנה לרב באודסה, שם קנה לו שם ברוחב ידיעותיו ביהדות, בהשכלתו הכללית ובדרשותיו המצוינות. הרב התחבב מאוד על כל שכבות הציבור. ליד תפקידו ברבנות הרבה לפעול בשטח החינוך והעבודה הסוציאלית. בהשתדלותו נוסדו מספר בתי כנסיות, ובתי ספר לילדים עניים. באודסה התמסר ביתר שאת לפעולה הציונית. היה יו"ר המזרחי בעיר ופעיל בוועד חובבי ציון. דרשותיו בבית הכנסת הציוני "יבנה" משכו המוני צעירים.
בשנות תרפ"ג-תרפ"ח הופיע בוויכוחים בענייני אמונות ודעות שנערכו מטעם השלטונות הסובייטים בתיאטרון העירוני שבאודסה והגן על אמונת ותורת ישראל. יריביו עמהם התמודד, היו ארכיבישוף, מרקסיסט, ופרופסורים. בתקופה זו פעל רבות בשביל עליית נוער ציוני לארץ ישראל.
בשנת 1937 הצליח לצאת מברית המועצות, עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, בה היה אב בית דין ורב בשכונת נורדיה. היה חבר בית הדין הכבוד של המזרחי בישראל, ומשופטי פרס הרב קוק לספרות תורנית.
נפטר ב-17 בדצמבר 1950 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
בנו הבכור הוא הצייר חיים גליקסברג.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
קיפון
מאפיינים
דגים אלה חיים במים ממוזגים וטרופיים במי ים רדודים וגם במים מליחים של שפכי נהרות וכדומה. הם יכולים לשרוד גם במים מלוחים בהרבה מהים. הם שוחים בלהקות ובעלי צבע כסוף. תזונתם העיקרית היא פלנקטון וחסרי חוליות ימיים קטנים.
אלו דגי מאכל חשובים והם כשרים למאכל ביהדות.
נקודה כחולה חיוורת
נקודה כחולה חיוורת (באנגלית: Pale Blue Dot) הוא תצלום של כדור הארץ שצולם ב-1990 על ידי הגשושית וויאג'ר 1, ממרחק של למעלה מ-6 מיליארד ק"מ, בו נראה כדור הארץ כנקודה קטנה על הרקע העצום של החלל.
ב-2001 נבחר התצלום לאחד מעשרת תצלומי החלל החשובים בכל הזמנים.
לפי נאס"א, המרחק בין הגשושית לבין כדור הארץ בעת הצילום היה כדלהלן:
התמונה היא חלק מרצף צילומים שנקרא הדיוקן המשפחתי, שבו וויאג'ר 1 צילמה עוד חמישה כוכבי לכת במערכת השמש, ואת השמש. הרצף כולל את השמש, צדק, כדור הארץ, נוגה, שבתאי, אורנוס, ונפטון.
ארתור לאקנר
ביוגרפיה
ארתור לאקנר נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב לאקנר, מתקן נעליים, ורוזה קראוס. במשפחה היו 14 ילדים, מתוכם 10 שרדו. ארתור שירת בחזית במלחמת העולם הראשונה. ב־12 בנובמבר 1916 נשא לאישה בבודפשט את אגנש ווֹלנר, בתם של יוז'ף ווֹלנר ושל מריה קוֹהְן (כהן). היא הייתה מבוגרת ממנו בשלוש שנים.
בשנת 1919 היה המחזאי (דרמטורג) של חברת הסרטים קוֹרבֵין ועד 1924 גם מנהל העסקים של החברה. משנת 1924 זכה לפרסום עם הכתוביות ההומוריסטיות והייחודיות בהונגרית לסרטיהם האילמים של צ'ארלי צ'פלין, הרולד לויד ובאסטר קיטון. בשנת 1926 נתמנה למנהל בית הקולנוע רויאל אפולו ועד שנת 1937 היה מנהלה של כל רשת שבעת בתי הקולנוע רויאל אפולו שעסקה בעיקר בהצגות בכורה והמשך הקרנתם של אותם סרטים. הוא כתב גם מחזות ומחזותיו המוזיקליים לילדים הוצגו בעיקר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט שם העלה מופעים קבועים לילדים בין 1930 לבין 1938. בשנת 1935 כתב סרט על האופרטה שלו "האמא החורגת המתוקה". ב־3 בנובמבר 1935 התמנה כנשיא משותף של "האיגוד הלאומי של בעלי תפקידים בקולנוע" בהונגריה.
בנובמבר 1935 החל בהפקת הדיבוב ההונגרי הראשון באולפני מַאפִילם (הידועים בשם האנגלי Mafilm-Hungarian Film Studios והיו אחד ממרכזי ההפקה הגדולים והוותיקים ביותר בהונגריה עד שנת 1964). הוא נתבקש להיות דרמטורג ההפקה של האולפנים. משימתו הראשונה הייתה לתרגם להונגרית את הטקסט של הסרט הגרמני "ארבעה וחצי מוסקטרים". בסרט של וולט דיסני שלגיה, המציא את שמותיהם של שבעת הגמדים בשפה ההונגרית (טודור, וידור, מורגו, סנדה, סונדי, האפצ'י וקוּקָה). הוא נבחר אז כחבר לנצח של "מועדון הקן".
בשל מוצאו היהודי נדרש בשנת 1944 להתייצב מחנה איסוף למשלוח גירוש. הוא ניסה לקבל אישור מרופאיו שלבו לא בריא, אך כל חבריו הטובים שהתקשר אליהם ניתקו את השיחה עמו, כי לא רצו שיחשדו בהם כמסייעים ליהודי. החדשות האחרונות מארתור לאקנר היו מתחנת הרכבת בעיר קצ'קמט כשהמתין עם אחרים לעליה לקרונות הבהמות. אפילו שם בתחנת הרכבת שיחק על המסילות עם הילדים שחיכו אף הם לגירוש. לאחר מכן נשלח לגרמניה ושם אבדו עקבותיו. בית המשפט המחוזי הראשי של בודפשט הכריז על מותו ב־15 במרץ 1945.
יהיה קשה לִמנות את מאות הילדים שחייבים לו את קריירת המשחק או הקריירה האמנותית שלהם, או אפילו את המוניטין המאוחר שלו. "ילדי לאקנר" כפי שכונו היו שחקנים וזמרים מהשורה הראשונה: אוה רוטקאי, ארז'י גאלאמבוש, ארפאד קישהדי, פרנץ פטקי, אברהם רונאי ועוד רבים, רבים נוספים.
לופטוואפה (ורמאכט)
לוּפְטְוַואפֶה (בגרמנית: Luftwaffe ) היה הזרוע האווירית של הוורמאכט, צבא הקבע של גרמניה הנאצית, במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה יחד עם יתר הצבא, שירות האוויר הגרמני והצי הקיסרי הגרמני, פורקו במאי 1920 תחת התנאים של חוזה ורסאי. ב-26 בפברואר 1935 הלופטוואפה החל לעבור רפורמה מקיפה וצמח להיות אחד מכוחות האוויר החזקים, המנוסים והדירקטיביים בעולם כשמלחמת העולם השנייה פרצה באירופה ב-1 בספטמבר 1939.
לופטוואפה אפוא הוא גם המונח הגנרי במדינות דוברות גרמנית לכל שירות תעופה צבאי. חילות האוויר של צבאות אחרים לרוב מתורגמים לגרמנית כ'לופטוואפה' (למשל חיל האוויר המלכותי מתורגם לרוב כ"בריטישה לופטוואפה"). עם זאת, לעיתים נעשה שימוש במילה 'לופטשטרייטקרפטה' (Luftstreitkräfte), כפי שנקרא שירות האוויר הגרמני. במונח זה השתמשו גם בחיל האוויר של גרמניה המזרחית, שהתפרק יום לפני האיחוד של אוקטובר 1990.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, טייסים גרמנים אומנו בחשאי תוך הפרת ההסכם בבסיס האוויר ליפצק. עם עליית המפלגה הנאצית וההתנערות מחוזה ורסאי, הלופטוואפה הוקם ב-26 בפברואר 1935. לגיון הקונדור של הלופטוואפה נלחם במלחמת האזרחים בספרד, אשר היה לטבילת אש ראשונה לדוקטרינות והמטוסים החדשים. כתוצאה מכך, הלופטוואפה הפך לאחד מחילות האוויר המתוחכמים, הטכנולוגים המתקדמים והמנוסים בעולם כשהמלחמה החלה באירופה בשנת 1939. בקיץ 1939, בלופטוואפה היו 28 כנפות. לאורך ההיסטוריה של הרייך השלישי, ללופטוואפה היו רק שני מפקדים ראשיים. הראשון היה רייכסמרשל הרמן גרינג, והשני והאחרון היה גנרל-פלדמרשל רוברט ריטר פון גריים אשר מונה זמן קצר לפני כניעת גרמניה הנאצית.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה, הלופטוואפה היה לאחד מכוחות האוויר הטכנולוגיים המתקדמים ביותר בעולם. מתחילת המלחמה ועד סופה, ביצע פשעי מלחמה ומעשי זוועה שכללו שימוש בפליטים אזרחיים לניסויים בבני אדם. בתחילת המלחמה סייע הלופטוואפה לצבא הגרמני לכבוש במהירות שטחים רבים ביבשת אירופה ובקיץ 1940, תרם להצלחה הבלתי צפויה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. במהלך הקרב על בריטניה, אף על פי שגרם נזק חמור לתשתית של חיל האוויר המלכותי והערים הבריטיות בזמן הבליץ על בריטניה, הלופטוואפה לא הגיע לעליונות אווירית. האבדות בעת מבצע בודנפלטה, שנועד להגן על הרייך, כמעט והביאו להשמדת הזרוע ההתקפית של הלופטוואפה. למרות השימוש המאוחר של מנועי טורבו-סילון מתקדמים ומפציצים מונעים רקטית, לא הצליח למנוע את הפצצות בעלות הברית על גרמניה ואת תבוסתה. הגרמנים הוכרעו לנוכח העליונות המספרית של בעלות הברית, המחסור בדלק וטייסים מאומנים. הניסיון אחרון להשגת עליונות אווירית ב-1 בינואר 1945, נחל כישלון חרוץ. לאחר כישלון זה, חדל הלופטוואפה מלשמש כוח לוחם יעיל.
טייסים גרמנים טענו ל-70,000 ניצחונות אוויר במהלך מלחמת העולם השנייה, 25,000 מול חילות האוויר של ארצות הברית והממלכה המאוחדת ו-45,000 מול מטוסים סובייטים. כ-2,500 טייסי קרב גרמנים הגיעו למעמד של אלוף הפלות, כלומר, השיגו לפחות 5 ניצחונות בקרבות אוויר. הישגים אלו כובדו עם חלוקת 538 אותות צלב הברזל לטייסים, ו-14 אנשי צוות. מצד שני, הלופטוואפה ספג במהלך המלחמה אבדות כבדות ביותר, שכללו בסך הכל 76,875 מטוסים שנהרסו או ניזוקו קשה, מתוכם כ-40,000 מטוסים הושמדו לחלוטין והשאר ניזוקו באופן משמעותי. מתוך כלל האבדות, 21,452 היו מטוסי קרב, 12,037 מפציצים, 15,428 מטוסי אימון, 10,221 מטוסי קרב דו-מנועיים, 5,548 מטוסי תקיפה, 6,733 מטוסי סיור ו-6,141 מטוסי תובלה.
הלופטוואפה היה חיל האוויר הראשון בעולם שהכניס לשירות מבצעי מטוס קרב סילוני (מסרשמיט Me-262), טיל מונחה (V-1) וטיל בליסטי (V-2).
מלחמת העולם הראשונה
אחד היסודות של הלופטוואפה הוא שירות האוויר הגרמני שנוסד בשנת 1910 בשם 'פליגרטרופן' - גיס התעופה הגרמני הקיסרי (בגרמנית: Die Fliegertruppen des deutschen Kaiserreiches או בקיצור: Fliegertruppen). באוקטובר 1916 שמו שונה ל'לופטשטרייטקרפטה' - שירות האוויר הגרמני (בגרמנית: Die Deutsche Luftstreitkräfte או בקיצור: Luftstreitkräfte).
הלחימה בחזית המערבית קיבלה את מרבית תשומת הלב בתיעוד ההיסטורי, שכן היא יצרה הרבה אלופי הפלות, כמו: מנפרד פון ריכטהופן, ארנסט אודט, אוסוואלד בלקה ומקס אימלמן. רבים מהם שירתו גם בלופטוואפה, ויורשו של ריכטהופן על פיקוד יאסטה 11, הרמן גרינג, עתיד להיות גם מפקד הלופטוואפה במשך רוב שנות קיומו.
לאחר תבוסתה של גרמניה, שירות האוויר הגרמני פורק ב-8 במאי 1920 כחלק מהתנאים של חוזה ורסאי, אשר דרשו בנוסף את השמדתם של כל כלי הטיס הצבאיים של גרמניה.
בין מלחמות עולם
מאחר שחוזה ורסאי אסר על גרמניה להחזיק בחיל האוויר, טייסים גרמנים התאמנו בסתר, תוך כדי הפרת החוזה. בהתחלה, נעשה שימוש בבתי ספר לתעופה אזרחית בגרמניה, אך החיסרון בכך שהם יכלו לבצע רק אימונים 'קלים' כדי לשמור על התדמית שמטרתם, כביכול, לטוס בחברות תעופה אזרחיות כדוגמת לופטהנזה. כדי לאמן את טייסיה על מטוסי קרב חדישים, גרמניה שידלה לעזרתה את האויבת לעתיד, ברית המועצות אשר גם כן הייתה מבודדת באירופה. שדה תעופה אשר הוקם בליפצק בשנת 1924 שימש במשך תשע שנים לאימונים של טייסים רוסים והולנדים בעיקר, אך גם גרמנים. בסיס זה נקרא באופן רשמי הטייסת הרביעית של הכנף ה-40 של הצבא האדום. מאות טייסים וטכנאיים מטעם הלופטוואפה ביקרו, למדו והתאמנו בבתי הספר של חיל האוויר הסובייטי ובמספר מקומות במרכז רוסיה. אסים רבים מהלופטוואפה הוכשרו ברוסיה, בבתי ספר משותפים לרוסים ולגרמנים אשר הוקמו בחסותו של הנספח הצבאי, ארנסט קוסטרינג.
הצעדים הראשונים לקראת הקמת הלופטוואפה נלקחו רק כמה חודשים לאחר שהיטלר עלה לשלטון. הרמן גרינג, אלוף הפלות ממלחמת העולם הראשונה עם 22 ניצחונות ועיטור פור לה מריט, הפך לנציב הארצי לתעופה וארהרד מילך, מנכ"ל לופטהנזה לשעבר, התמנה כסגנו. באפריל 1933 משרד התעופה של הרייך (RLM) הוקם. המשרד שהיה אחראי על פיתוח וייצור מטוסים, זמן קצר לאחר מכן, אתר שדה התעופה הצבאי בריכלין הפך לאתר המבחן שלו. השליטה של גרינג על כל ההיבטים בתחום התעופה הפכה מוחלטת. ב-25 במרץ 1933 התאחדות הספורט האווירי הגרמנית (DVLA) איגד את כל ארגונים הפרטיים והלאומיים. המיזוג של כל ארגוני התעופה הצבאית תחת משרד התעופה התקיים ב-15 במאי 1933, "יום ההולדת" הרשמי של הלופטוואפה. רבים מחברי גיס הטייסים הנאצי (NSFK) הועברו לשירות בלופטוואפה. כמו גם, כל חברי הגיס היו חברי המפלגה הנאצית, מה שנתן ללופטוואפה בסיס אידאולוגי יציב, בניגוד לחלקים אחרים בצבא הגרמני. גרינג מילא תפקיד מוביל בבניית הלופטוואפה בשנים 1933–1936, אך חלקו הלך וקטן עד שבשנת 1937 מילך הפך לשר 'דה פקטו'.