cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבינועם בר-יוסף
פעילויות המכון למדיניות העם היהודי
עיקר פועלו של המכון הוא בפרסומיו השונים ובפעילויות תומכות שנועדו לסייע לתהליך החשיבה והמחקר. המכון מקיים סיעור מוחות וקבוצות תהודה לפרויקטים השונים וכן תדרוכים לגופי העם היהודי כולל ראשי קהילות, מנהיגות מקצועית ונדבנים יהודיים. המכון גם פועל לחזק את הקשר בין התכנון לביצוע אצל גורמי ההחלטה והביצוע בעם היהודי.
פרסומי המכון רואים אור בעברית ובאנגלית.
תגליפי הסלע בדאדזו
תגליפי הסלע בדָאדְזוּ (סינית:大足石刻, פין-יין: Dàzú Shíkè) הם קבוצה גדולה של פסלים ותגליפי סלע בנפת דאדזו, כ-60 קילומטרים מערבית לעיר צ'ונגצ'ינג שבמרכז המחוז העירוני שעל שמה בסין העממית. הנושאים העיקריים ששימשו מקור השראה לפסלים ותגליפים אלו נלקחו מתוך הדתות הגדולות של סין: בודהיזם, טאואיזם וקונפוציוניזם, והם נועדו לתאר את עיקרי האמונה של דתות אלו באופן חזותי. הפסלים פרוסים על פני 75 אתרים מוגנים במורדות הגבעות התלולות של נפת דאדזו. באתרים אלו יש כ-50,00 פסלים, וכמעל ל-100,000 תווים בכתב סיני החקוקים בסלע והיוצרים כתובות והקדשות.
רקע
גילוף פסלים מהסלע הטבעי היה אמנות שהגיעה לסין מהודו במאות הרביעית והחמישית לספירה (תקופה שושלות וֵיי הצפונית וג'ין). פסלים המגולפים בסלע מתקופה זו מצויים באתר המורשת העולמית מערות יונגאנג. סגנון הפסלים באתר זה הושפע בבירור מסגנון גילוף הפסלים של גנדהארה, כאשר ארשת פניהם של מרבית הפסלים היא אקזוטית. בין המאה השישית למאה התשיעית השתנה בסין סגנון הפסלים המגולפים בסלע והוא התאפיין בשילוב בין סממנים מהתרבויות של הודו עם התרבות הסינית. דוגמאות לסגנון משולב זה מצויות באתר המורשת העולמית מערות לונגמן. עדות נוספת לשינוי ההדרגתי בסגנון הפסלים המגולפים בסלע בסין ניתן לראות במערות מוגאו בדונהואנג, גאנסו, אתר מורשת עולמית נוסף שבו גילפו מאמינים בודהיסטים פסלים מהסלע הטבעי במשך כאלף שנים, בין המאה הרביעית למאה ה-14. סגנונם של הפסלים העתיקים ביותר באתר זה מבוסס על סגנון הפסלים מהתרבות היוונית-הודית של גאנדהארה. אבל עם השנים ובהדרגה, מופיעים אלמנטים סיניים בפסלים, כאשר סגנון הפסלים החדשים ביותר במערות מוגאו הוא לחלוטין סיני.
גילוף הפסלים בסלע בנפת דאדזו החל בשנת 650 (שנת שלטונו הראשונה של גָאוֹדְזונְג, קיסר סין השלישי בשושלת טאנג). יצירתם פרחה החל בשלהי המאה ה-9 ועד אמצע המאה ה-13 (בין התמוטטות שושלת טאנג לסוף תקופת שושלת סונג הדרומית), אם כי גם אחר כך, בתקופות שושלת מינג ושושלת צ'ינג, גולפו בדאדזו פסלים. תגליפי הסלע של דאדזו שונים מאלו המצויים באתרים שהוזכרו לעיל בכמה מאפיינים: בחירת הנושאים, צורתם האמנותית, טכניקות המודלים וטעמם האסתטי. מאפיינים אלו מתבססים על העקרונות של התרבות הסינית. יחד עם האתרים העתיקים יותר שהוזכרו לעיל משלימים תגליפי הסלע בדאדזו את תמונת ההיסטוריה של הגילוף בסלע הטבעי בסין. אך, שלא כמו באתרים האחרים המוקדשים לבודהיזם בלבד, הפסלים בדאדזו משקפים את שלוש הדתות החשובות ביותר בסין: בודהיזם, קונפוציוניזם ודאואיזם.
סקירה היסטורית
גילוף הפסלים באתרים שונים בנפת דאדזו התרחש במהלך כמה תקופות:
אף על פי שבין שלהי המאה ה-13 (סופה של שושלת סונג הדרומית) לאמצע המאה ה-17 (סופה של שושלת מינג) התחוללו שתי מלחמות באזור שבעטיין חרב מנזר אריכות הימים הקדושה בבאודינגשאן והוקם מחדש פעמיים, לא הייתה פגיעה בפסלים, ופרט לתיקונים וחיזוקים קלים נשמרו הפסלים כפי שגולפו בתקופות טאנג וסונג.
ריחוקם של האתרים ובידודם הצילו את האתרים גם במהלך התהפכות שעברו על סין במאה ה-20. אזור זה לא נכבש בידי היפנים במלחמת יפן-סין השנייה וגם המשמרות האדומים, שהיו אחראים לחורבן חלק מאתרי המורשת הסינית במהלך המהפכה התרבותית, לא הגיעו אליו. האתרים נפתחו לביקור של אזרחים סיניים ב-1961, ומ-1980 הותר גם לתיירים זרים לבקר במקום. ב-1999 נבחרו חמישה אתרים בנפת דאדזו כאתר מורשת עולמית, כאשר שניים מתוכם: באודינגשאן וביישאן הפכו בעקבות כך לאתרי תיירות פופולריים.
ביישאן
אתר בֵּיישָׁאן (北山, פין-יין beishan, מילולית "הגבעה הצפונית") שוכן על פסגת גבעה בגובה של 545 מטרים מעל פני הים, כ-1.5 קילומטרים מהעיירה דאדזו (הקרויה גם לונְגגָאנְג), מקום מושב הנפה. לאורך קטע ברוחב של 300 מטרים שגובהו נע בין 7 ל-10 מטרים פזורים קרוב ל-10,000 פסלים ב-264 כוכים חצובים. כמו כן יש באתר שמונה עמודים מגולפים שבהם חקוקות כתבים בודהיסטיים. לשם תיעוד מחולק האתר ל-290 כוכים ממוספרים, מ-1 עד 100 בקטע הצפוני ומ-101 ועד 290 בקטע הדרומי.
הפסלים באתר זה גולפו בין השנים 892 ל-1162, והם משקפים את ההתפתחות והשינוי באמונה הבודהיסטית ובתרבות הסינית במשך 270 שנים אלו. בסך הכול מונים החוקרים 51 נושאים שונים בהם עוסקים הפסלים. למעלה ממחצית הפסלים עוסקים בבודהיזם הטנטרי. נושאים אחרים הם מתוך הסוחאוותי והשילוש, נושאים שהיו פופולריים בין הסינים בתקופה זו.
בתקופה הראשונה של גילוף הפסלים באתר - סוף המאה התשיעית (שלהי תקופת שושלת טאנג) – היה הנושא העיקרי גואן יין, הגרסה הסינית של הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה, בדרך כלל לצד בודהיסטווה נוסף או מקבלת הדרכה מאמיטאבהה. דוגמאות מייצגות לתקופה זו מצויות בכוך מספר 9 - פסלה של גואן-יין בעלת אלף הידיים, ובכוך מספר 52 - פסלו של אמיטאבהה. הכוך העשיר מתקופה זו כוך 245, ובו סיפור סוטרה אמיטאבהה, כולל 539 דמויות. הפסלים מתקופה זו שמנמנים והבגדים אותם הם לובשים מתאימים לסגנון תקופה זו.
כמות הפסלים מהתקופה השנייה של גילוף הפסלים באתר – אמצע המאה העשירית (תקופת חמש השושלות) - היא הגדולה ביותר, למעלה משליש הפסלים באתר, והיא כמות הפסלים הגדולה ביותר שגולפה בסין בתקופה זו. הפסלים מייצגים את סגנון המעבר שבין תקופת שושלת טאנג לתקופת שושלת סונג. דמויות שמנמנות בסגנון שושלת טאנג מצויות לצד דמויות דקות וגבוהות. הבגדים אותם עוטים הפסלים הם בסגנון שושלת טאנג, אבל ארשת פניהם של הפסלים היא ללא ספק בסגנון שושלת סונג. הנושאים בהם עוסקים הפסלים מתקופה זה כוללים את המוטיבים של התקופה הקודמת שאליהם נוספים נושאים כדוגמת ה"סוטרה של אומן הריפוי" (בכוך מספר 281) או "עמוד הסוטרה".
הפסלים מהתקופה שבין שלהי המאה העשירית ואמצע המאה ה-12 (תקופת שושלת סונג) עוסקים במגוון נושאים, אבל הדמות העיקרית מתקופה זו היא שוב גְווָאן-יִין. היא מופיעה למשל בכוך מספר 125 (גְווָאן-יִין עם מחרוזת התפילה), בכוכים מספר 113 ו-133 (גְווָאן-יִין צופה בהשתקפות הירח במים) ובכוך 180 (13 ההתגלמויות של גְווָאן-יִין). הפסלים בכוך מספר 136 (מערת גלגל התפילה) הם דוגמה להתפתחות סגנון הפיסול בתקופת סונג: כל פסל מייצג דמות בעלת אישיות מובחנת, הלבושה באלגנטיות והמקושטת בשרשרות של ירקן ופנינים.
בנוסף לפסלים יש באתר אסטלות אבן ובהם כתובות והקדשות בעלות חשיבות היסטורית. בהן, הכתובת המקורית של מקים האתר, וֵיי ג'וּנְגִ'ינְג, ו-22 הפרקים של ספר "כיבוד ההורים", שעל פי ההיסטוריונים זוהי הדוגמה היחידה בעולם מסוגה.
באודינגשאן
אתר בָּאודִינְגְשָׁאן (宝顶山, פין-יין Baodingshan, מילולית "גבעת פסגת האוצר") שוכן על גבעה בגובה של 527 מטרים מעל פני הים, כ-15 קילומטרים צפונית מזרחית לעיירה דאדזו. האתר נבנה כאתר טקסי של הבודהיזם הטנטרי במשך 70 שנים, בין 1174 ל-1252, על פי תוכניתו של הנזיר הבודהיסטי גָ'אוֹ גְ'ה-פֶנְג. פסליהם של גָ'אוֹ גְ'ה-פֶנְג, ושל מדריכו הרוחני, לְיוֹ בֶּנְדְזוּן, מפוזרים ב-20 מקומות שונים באתר. באתר קרוב ל-10,000 פסלים בשני אתרי משנה: דָאפֿוֹוָאן ושְׂיָאופֿוֹוָאן הבנויים סביב מנזר אריכות הימים הקדושה. המנזר שנבנה במקור על ידי גָ'אוֹ גְ'אָפֶנְג נשרף פעמיים (בתקופות שושלות יואן ומינג) ונבנה כל פעם מחדש (בתקופות שושלות מינג וצ'ינג). מבנה המנזר כיום הוא מתקופת שושלת צ'ינג, וכולל מספר אולמות בשטח כולל של 1,630 מ"ר.
אתר המשנה אך המרשים ביותר בכל רחבי דאדזו, הוא דָאפֿוֹוָאן (Dafowan מילולית "עיקול בודהה הגדול"), האזור החיצוני של אתר באודינגשאן שנועד להטפה למאמינים. האתר הוא עמק בצורת פרסה במורד משמאל למנזר. קיר הסלע משתרע לאורך של כ-500 מטרים וגובהו בין 8 ל-25 מטרים. הפסלים מחולקים ל-31 תמונות קבוצתיות הכוללות, בין השאר, את: "גלגל החיים", "שלושת החכמים של אסכולת חְווָאיֵן", "גְווָאן-יִין בעלת אלף הידיים", "הסבל מלידה, הזדקנות, מחלה ומוות", "בודהה שקיאמוני נכנס לנירוואנה", "המלך הטווס", "סוטרת אהבת ההורים", "הגיהנום", "האתר הטקסי של לְיוֹ בֶּנְדְזוּן", "תאואים ורועים", "מערת ההארה השלמה" ו"בודהה בנירוואנה". הפסלים השקיעו מאמץ רב בניסיון לחקות תמונות מהחיים ולהטיף לאמונה נכונה. בתמונת "התאואים והרועים" המשתרעת לאורך של 30 מטרים יש, מלבד עשרת התאואים הרועים באחו ועשרת הרועים המטפלים בהם, יערות, מעיינות שופעים ועננים בתנועה בשמים. התמונות הממשילות את התאו ללב הרועה, מדגימות את הלב של לא מאמין עם השור הפרוע ועד למאמין האדוק עם השור הכנוע. ב"סוטרת אהבת הורים" מוצגות אפיזודות מחיי היומיום כדוגמת תפילה בבקשה להרות, הריון, לידה, נישואים ולוויה. בתמונת "השיכורים" מציגים את האסון שבשכרות, כאשר אב שתוי אינו מזהה את בנו או הבעל השתוי שאינו מכיר את אשתו. בתמונת בית המשפט יושבים השופטים למעלה ומתחתם כל העונשים המצפים למי שנחרץ דינו ונגזר עליו להיענש בגיהנום.
אתר המשנה שְׂיָאופֿוֹוָאן (Xiaofowan מילולית "עיקול בודהה הקטן") הוא האזור הפנימי של אתר באודינגשאן ונועד עבור הבודהיסטים האדוקים שמטרתם להפוך לנזירים או לנזירות. האתר שוכן מימין למנזר כשהשער אליו פונה לצפון. המבנה העיקרי הוא מזבח אבן בגובה 2.31 מטרים, ברוחב של 7.9 מטרים ובאורך של 16.5 שעליו עומדים קירות וחדרים מאבן ובהם פסלי בודהה ואלים אחרים המחולקים לתשע קבוצות, הכוללות בין השאר את: "הפגודה של סוטרת דרמאקיה", "הכוך של שבעת הבודהות", "מערת ואירוקנה", "מערת שלושת החכמים של אסכולת חְווָאיֵן" ו"כוך סהר בודהה".
ביצירת התמונות הקבוצתיות המגולפות הושם דגש רב על התסדיר של הדמויות, על הסדרת הניקוז והתאורה הטבעית, על יצירת תומכות לפסלים שיראו כחלק מהפסל ועל מתן פרספקטיבה לתמונה המגולפת:
מלבד הפסלים המגולפים יש במקום 16 אסטלות אבן עליהן חקוקות כתובות בעלות חשיבות היסטורית. בולטת בהן האסטלה על חייו של לְיוֹ בֶּנְדְזוּן, שהכתובת עליה נחקקה בין 1174 ל-1252.
נאנשאן
אתר נָאנְשָׁאן (南山, פין-יין Nanshan, מילולית "הגבעה הדרומית") שוכן על גבעה בגובה של 514 מטרים מעל פני הים, כ-2 קילומטרים דרומית לעיירה דאדזו. האתר נבנה כאתר טאואיסטי במשך 31 שנים, בין 1131 ל-1162. אורכו של הקטע המפוסל 86 מטרים וגובהו בין 3.5 מטרים ל-10.2. הפסלים שוכנים בחמישה כוכים ומחולקים ל-15 קבוצות מסופררות. הקבוצות העיקריות הן "מערת השילוש הדאואיסטי", "כוך שלוש הקדושות", "מערת דרקון האבן", ו"כוך הקיסר גֶ'ן ווּ".
אתר נאנשאן מכיל את מספר הפסלים הרב ביותר מבין חמשת אתרי הפיסול באבן המוקדשים לדאואיזם שנשמרו עד ימינו בסין. זהו גם האתר עם הריכוז הגדול ביותר והשלם ביותר מבחינת ההתייחסות לפנתאון האלים הדאואיסטים. מעבר לפן האסתטי יש לאתר זה גם חשיבות היסטורית. כך לדוגמה, בכוך השילוש הדאואיסטי יש 421 פסלים כאשר השילוש הטהור (三清) במרכז וארבעת הקיסרים, עוזריהם ומשרתיהם מסביבם. כוך זה מהווה עדות חיה לעובדה ההיסטורית שבמאה ה-12 התפתחה האמונה הדאואיסטית מסגידה לאדון העליון ושלושת הפקידים לאמונה בשילוש הטהור וארבעת הקיסרים.
יש באתר נאנשאן 28 כתובות ואסטלות, כשבולטת בהן אסטלה ובה תיאור סעודת פרידה שערך חֶה גוָאנְגְגֶ'ן (He Guangzhen) למושל הנפה וָאנְג מֶנְגְיִין (Wang Mengyin) ב-1250, תקופה שבה חלקה הצפוני של סין כבר נשלט בידי המונגולים. לאסטלה זו חשיבות בתיאור המצב ההיסטורי, הפוליטי והחברתי במזרח סצ'ואן בתקופה זו, כ-30 שנים לפני שגם חלק זה של סין נפל לידי המונגולים.
שמנשאן
אתר שְׁמֶנְשָׁאן (石门山, פין-יין Shimenshan) שוכן על גבעה בגובה של 374 מטרים מעל פני הים, כ-20 קילומטרים מזרחית לעיירה דאדזו. האתר נבנה במשך כ-60 שנים, בין 1094 ל-1151 (משלהי תקופת סונג הצפונית לתחילת תקופת שושלת סונג הדרומית). אורכו של הקטע המפוסל 72 מטרים וגובהו בין 3 ל-5 מטרים, והפסלים בו מחולקים לשישה עשר קבוצות, הכוללות 12 כוכים של פסלים. בנוסף, יש כ-20 כתובות הצמודות לפסלים, 8 אסטלות והקדשות, ו-8 כתובות המתארות את תהליך התחזוקה ושימור האתר.
מרבית הפסלים באתר קשורים לדאואיזם ומיעוטם לבודהיזם. בין הפסלים הדאואיסטים: בכוך מספר שניים נמצאים פסלם של האל הרואה למרחק (תוך הדגשה של העיניים), והאל השומע למרחקים (תוך הדגשת האוזניים). בכוך מספר שבע נמצא פסלו של האל בעל הרגל האחת כשהוא עומד על גלגל האש והרוח. כוך מספר 12 מוקדש לאל ולאלה של הר טאי ובו 98 פסלים, כשבמרכז דמותם של אל הר טאי והאלה שׁוּ מִינְג. הדגש על שני אלו מעיד על מעמדה הגבוה של משפחת האלים של הר טאי בפנתאון הדאואיסטי בין המאה העשירית למאה ה-13. הפסלים הקשורים לבודהיזם כוללים את אומן הריפוי, את אלת החמלה גְווָאן-יִין צופה בהשתקפות הירח במים, את שקיאמוני ואת מאיוראסאנה – המלך הטווס.
המכון לקולנוע על שם גרסימוב
המכון לקולנוע על שם גרסימוב, רשמית המכון הממלכתי הרוסי לקולנוע על שם סרגיי גרסימוב (ברוסית: ВГИК - Всероссийский Государственный Институт Кинематографии имени С. А. Герасимова). הוא המוסד האקדמי הבכיר ביותר ברוסיה ללימודי קולנוע.
היסטוריה
בשנת 1986 הוחלט לקרוא למוסד על שם הבמאי הרוסי סרגיי גרסימוב, ורשמית הוא החל לשאת את השם "המכון הסובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע ע"ש סרגיי גראסימוב". ב-1992 ראשי התיבות נותרו על כנן, אך מעתה משמעותן "המכון הממלכתי הכל-רוסי לאמנות הקולנוע" (Всероссийский государственный институт кинематографии).
זהו אחד ממוסדות הלימוד המעטים שהתמקדו בלימוד שיטות של הפקת סרטי 35 מילימטר. בוגרי המוסד פועלים ב-90 ארצות מסביב לעולם. מביימים סרטים, ומלמדים בבתי ספר לקולנוע. בתי ספר לקולנוע בווייטנאם, מצרים וסין נוסדו בעזרת מדריכי המוסד וכיום כמעט כל תעשיית הקולנוע ברוסיה מורכבת מבוגרי המכון.
VGIK היא ממייסדי CILECT - האגודה הבינלאומית ללימוד קולנוע וטלוויזיה של אונסק"ו. האגודה מפעילה מדריכים בבתי ספר לקולנוע ברוסיה ומחוץ לה ובמוסד עצמו קיים סטודיו לסרטי סטודנטים (היחיד ברוסיה, למעשה), שבו אפשר לעשות הפקת סרט מלא. נוסף לכך, תיאטרון הסטודנטים מאפשר את התנאים להכשרת שחקנים.
ב-2008 המוסד הפך רשמית לאוניברסיטה, והחל להיקרא רשמית "האוניברסיטה הרוסית הממלכתית לאמנות הקולנוע ע"ש סרגיי גרסימוב" (Всероссийский государственный университет кинематографии имени С. А. Герасимова) – אך ראשי התיבות נשתמרו אף הם, והמוסד ממשיך להיקרא בשם זה.
בשנת 2015 המילה "אוניברסיטה" הורדה משם המוסד.
תחומי הלימוד
המוסד מכשיר תלמידים להיות תסריטאים, במאים, שחקנים, צלמים, במאי קול, מעצבי אתר צילומים, מעצבי תלבושות, אנימטורים, מנהלי הפקה, מפיקים, מבקרי סרטים.
דראווידים
דראווידים הם קבוצה אתנו-לשונית שמוצאה בדרום הודו, הדוברת אחת מהשפות הדראווידיות. ישנם כ-245 מיליון דוברי שפות דראווידיות כשפת אם. דוברי דראווידית מהווים את רוב האוכלוסייה בדרום הודו והם נמצאים במקומות שונים בפקיסטן, אפגניסטן, בנגלדש, האיים המלדיביים, נפאל, בהוטן וסרי לנקה.
לפי המחקר בני תרבות עמק האינדוס דיברו. השפה הסתעפה לשפות דראווידיות שונות, בהן פרוטו טמילית כולל טלוגו קדומה סביב המאה האחת עשרה לפני הספירה.
אטימולוגיה
מקור המילה בסנסקריט drāviḍa הוא טמילית.
קבוצות אתניות
הקבוצות האתניות הדראווידיות הגדולות הן טלוגו ממדינת אנדרה פרדש ומדינת טלנגאנה, טמילים ממדינות טאמיל נאדו, סרי לנקה, מלזיה ו-סינגפור, אנשי קנדינג ואנשי טולו ממדינת קרנאטקה ומלאים ממדינת קרלה.
שפות
השפות הדראווידיות המדוברות הם טלוגו (తెలుగు), טמילית (தமிழ்), קאנדה (ಕನ್ನಡ), מלאיאלאם (മലയാളം), ברהוי (براہوئی), טולו, ו-קודאבה טאק.
ההשפעה הדקדוקית הדראווידית על המבנה והתחביר של השפות ההודו-אריות נחשבת גדולה בהרבה מההשפעה הדקדוקית ההודית-ארית על השפות הדראווידיות. כמה בלשנים מסבירים את החריגה הזו בטענה כי השפה ההודו-ארית התיכונה והשפה ההודו-ארית החדשה נבנו על מצע דראווידי. ישנן גם מאות מילות מושאלות דראווידיות בשפות הודו-אריות, ולהפך.
לפי דייוויד מקלפין השפות הדראווידיות התפתחו בהודו לאחר הגירת הדראווידים מהעיר העתיקה עילם ששרידיה ממוקמים בדרום מערב איראן המודרנית. בשנות ה-90 טענו רנפרו וקוואלי-ספורצה כי הדראווידים היו חקלאים קדומים שחיו בחלק האיראני של הסהר הפורה. הזרם המרכזי במחקר דוגל בגישה שהדראווידים הם אוכלוסייה ילידית בהודו ועקבותיה קדומים למדי.
השפה הפרוטו דראווידית לא הותירה תיעוד כתוב למעט לוחות חרס עם אידאוגרמות בתרבות עמק האינדוס.
מוצא קדמון
מקורם של הדראווידים נתון למחלוקת ודיון בקרב החוקרים. הגישה המרכזית במחקר היא שהדראווידים היו ילידי תת-היבשת ההודית, אך מוצע גם מוצא מערב אסיאתי. לפי המחקר, בני ציוויליזציית עמק האינדוס היו דראווידים, ומתרבות זו היגרו הדראווידים לדרום הודו בתחילת האלף השני לפני הספירה. יש המציעים כי אירוע הגירה זה התרחש זמן לא רב לפני הגעתם של דוברים הודו-ארים, שאיתם יצרו הדראווידים אינטראקציה אינטנסיבית.
מספר מחקרים מראים כי האוכלוסייה האנושית בתת-היבשת ההודית מכילה שני מקורות קדמונים של אוכלוסיות פרהיסטוריות: האחת היא האוכלוסייה הצפון הודית הקדומה Ancestral North Indians (ANI) שמקורה באוכלוסיות הודו-אריות והודו-אסיאתיות שהיגרו לצפון הודו לכל המאוחר לפני 4,200 שנה בקירוב. האחרת היא אוכלוסייה ילידית למחצה של דרום הודו Ancestral South Indians (ASI) שמוצאה ממיזוג אוכלוסייה ילידית של דרום הודו עם חקלאים נאוליתיים מהתרבות העתיקה של עילם.
ממלכות דראווידיות
עם עליית החל תהליך של  שהשפיע על כל הודו, כאשר אוכלוסיות צפון תת-היבשת ההודית דוברות בעיקר את השפות ההודו-אריות.
במאה השלישית לפנה"ס ואילך התפתחו בהודו ממלכות דראווידיות כמו, , פאלבה, צ'אולקיה, הוסאלה וממלכת מייסור.
החל מסוף המאה ה-7, סוחרים דראווידים נתקלו בסוחרים מוסלמים, והמוסלמים הטמילים הראשונים והמוריים הסרי-לנקים הופיעו.
השפעות אירופאיות (1500 ואילך)
חוקרים פורטוגזים כמו ואסקו דה גאמה היו בעלי מוטיבציה להתרחב בעיקר לשוקי התבלינים של קליקוט (שנקרא לאחר מכן קוז'יקוד) בקראלה של ימינו. הדבר הוביל להקמת שורה של מושבות פורטוגזיות לאורך החופים המערביים של קרנטקה וקראלה, כולל מנגלור. בתקופה זו הגיעו גם כמרים ישועיים פורטוגזים והמירו את דתם של מספר קטן של אנשים בקראלה המודרנית, קרנטקה וטמיל נאדו לקתוליות.
נכון לשלהי המאה ה-20, למעט כמה קבוצות קטנות כמו, הדראווידים נאחזים במורשתם הודית הן בהיבט הלאומי והן בהיבט הדתי. ההשפעה של התרבות ההודית גרמה להתפתחותה של ה במאה ה-20.
אמונה דתית
הדראווידים הקדמונים היו ככל הנראה אנימיסטים והשפיעו על אחד הזרמים העתיקים בהינדואיזם, ה וככל הנראה היו היוצרים של הוודות, שהיו כתבי קודש ובהן הנחיות לפולחן לאלוהויות שונות, דוקטרינות פילוסופיות, פרקטיקות מדיטטיביות, השגת תשוקות וארבעה סוגי יוגה. הפולחן ל, כמו גם לצומח ולחי הקדושים בהינדואיזם מוכר כשריד של הדת הדראווידית הטרום וודית. ניתן לראות בהינדואיזם ובוודות היתוך דתי ותרבותי בין דראווידים קדמונים לבין אבותיהם של ההודו-ארים שהיגרו מצפון. יצירות דראווידיות-טמיליות עתיקות כמו, עשר האנתולוגיות פאטפופו ושמונת האנתולוגיות אוטוקאי שופכות אור על הדת הקדומה של הדראווידים. אחד האלים המפורסמים במיתולוגיה ההודית-דראווידית הוא סקאנדה הידוע גם כמורוגה, לורד מורוגאן וקריטקיה, אל המלחמה במיתולוגיה ההינדית, בנו של שיווה מפרוואטי. שיווה נתפס גם כאל העליון. איקונוגרפיה מוקדמת של סקאנדה ושיווה מראה קשר הדוק עם תרבות עמק האינדוס.
אלים אחרים שהוזכרו ביצירות הם קרישנה וואלי, אלים מרכזיים בהינדואיזם המודרני. ברחבי טמילאקם, מלך נחשב לאלוהי מטבעו ובעל משמעות דתית. המלך היה 'נציגו של אלוהים עלי אדמות'. בדרום הודו הדוברת שפות דראווידיות, מושג המלכות האלוהית הוביל לתפיסה מרכזית של המדינה והמקדש.
בקרב הדראווידים הקדמונים הופיע הנוהג להקמת אבני זיכרון, נטוקל ווירגאל ('אבני הגיבורים'), והוא נמשך זמן רב למדי לאחר עידן סנגאם, עד המאה ה-16 בערך. נהוג היה שאנשים שחיפשו ניצחון במלחמה יעבדו את אבני הגיבורים הללו שיברכו אותם בניצחון''.
תיאטרון, ריקוד ומוזיקה
עדויות ספרותיות לצורה מסורתית של תיאטרון, מחול ומוזיקה מתוארכות למאה ה-3 לפני הספירה. יצירות ספרותיות עתיקות, כמו צ'ילאפטיקארם, מתארות מערכת מוזיקלית וספרותית. התרבות התיאטרלית פרחה בתקופת סנגאם המוקדמת. למסורות תיאטרון הריקוד יש היסטוריה ארוכה ומגוונת שמקורותיה נעוצים במאות הראשונות לפנה"ס. צורות מחול כגון בראטניתם מבוססות על צורות מחול מקדש המכונים "קטיר קסרי" (Catir Kacceri).
מוזיקה קרנטית מקורה באזור הדראווידי של דרום הודו עם ההשפעה הגוברת של המוזיקה הפרסית והסופית על המוזיקה ההודית, הופיעה הבחנה ברורה בסגנון החל מהמאה ה-12 ואילך. יצירות ספרותיות רבות הולחנו בסגנון קרנאטי ועד מהרה היא התפשטה באזורים הדראווידים של דרום הודו.
לכל אחת מהשפות הדרווידיות הגדולות יש תעשיית סרטים משלה כמו קולווד (טמילית), טוליווד (טלוגו), אלמוג (קנאדה), מולווד (מלאילאם). קולווד וטוליווד מייצרים את רוב הסרטים בהודו.
לבוש
דוברי שפות דראווידיות בדרום הודו לובשים תלבושות מסורתיות מגוונות בהתאם לאזורם, מושפעים במידה רבה ממנהגים ומסורות מקומיות. הלבוש המסורתי ביותר עבור גברים הדרווידיאנית הוא 'לונגי'. לבוש רשמי נקרא 'הדוטי'. הלונגי מורכב מבד כותנה משובץ וצבעוני. הלונגי הוא בדרך כלל לבוש יומיומי, המשמש לעבודה ואילו הדוטי משמש לאירועים רשמיים יותר. לכפריים רבים יש רק לונגי כפריט הלבוש.
הלבוש המסורתי של הנשים הדראווידיות אופייני לרוב הנשים ההודיות, הסארי. סארי זה מורכב מבד עטוף סביב המותניים אשר עוטף את כל הכתף. במקור סארי לבשו באופן חשוף, אך במהלך התקופה הוויקטוריאנית, נשים החלו ללבוש חולצה בנוסף לסארי. למעשה, עד סוף המאה ה-19 רוב נשות קראלה לא לבשו בגדים עליונים ובכפרים רבים, במיוחד בקהילות שבטיות, הסארי נלבש ללא חולצה. ישנם סגנונות רבים ומגוונים של לבוש הסארי המשתנים בין אזורים וקהילות.
Neptune
Neptune (או: Microsoft Neptune בשמה המלא) היה שם הקוד לגרסת מערכת ההפעלה חלונות, שהייתה בפיתוח החל מ-1999. היא התבססה על חלונות 2000, ותוכננה להיות הגרסה הראשונה המיועדת לצרכנים, המבוססת על חלונות NT, ונועדה להחליף את סדרת חלונות 9x (כפי שבסופו של דבר, נהיה בסוף עם חלונות XP וממשיכותיה).
Neptune הורכבה באופן רחב על בסיס חלונות 2000, אך נוספו בה תכונות חדשות כדוגמת חומת אש, שבהמשך שולבה בחלונות XP כ-Windows Firewall. כמו כן נוסף בה מסך כניסה, אשר נותר גם הוא ב-XP. ב-Neptune נוסה גם ממשק משתמש חדש, שילוב של HTML עם ממשק Win32 מסורתי, שהיה נקרא "מרכז הפעילות" לפעולות ממוקדות-משימה.
בתחילת שנת 2000 מיזגה חברת מיקרוסופט את הצוות העובד על Neptune, עם הצוות שפיתח את Windows Odyssey, העדכון של חלונות 2000 למשתמשים עסקיים. הקבוצה המשולבת עבדה על מיזם חדש שהיה תחת שם הקוד Whistler, שהופץ בסוף 2001 כחלונות XP. בינתיים הפיצה מייקרוספט מערכת הפעלה נוספת מבוססת DOS למשתמש הביתי, שנקראה חלונות ME.
בסופו של דבר רק גרסת האלפא של Neptune, 5111, שוחררה לבודקי התוכנה, תחת הסכם סודיות, ולאחר מכן מצאה את דרכה אל אספני גרסאות בטא ומוזיאונים וירטואליים.
במסמך מפת הדרכים המוקדם, באשר לפיתוח Neptune (כפי שמוצג במסמכי ההגבלים העסקיים), תוכננו חמש חבילות שירות. במסמכי ההגבלים העסקיים של מיקרוסופט נראה, כי ל-Neptune היה אמור להיות יורש בשם Triton, שהיה אמור להיות עדכון קטן ל-Neptune, עם שינויי ממשק משתמש מזעריים, וגם לו תוכננו להיות חבילות שירות.
באופן פנימי שם המיזם נכתב כ-NepTune, וייתכן בשל הרמיזה להיותו מבוסס על חלונות NT.
ויקטור מילר
ויקטור מילר (בגרמנית: Victor Müller; 29 במרץ 1829 – 21 בדצמבר 1871) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה
החל בלימודיו האמנותיים בבית הספר לאמנות בפרנקפורט, המשיך אותם באנטוורפן ובסופו של דבר נסע לפריז (1849), שם שהה 11 שנים, תוך שהוא לומד בחריצות את השיטות והסגנון של תומא קוטור, אז'ן דלקרואה וגוסטב קורבה. הוא הפך לחסיד של קורבה, שהטכניקה שלו הייתה ההפוכה מזו של קוטור, הוא אימץ, ובעקבות זאת סייע לקידומה בגרמניה.
בשנת 1858 הוא חזר לפרנקפורט, שם עד מהרה משך תשומת לב עם סדרת תמונות, ריאליסטיות בסגנונן ובעלות קסם צבעוני רב, אך בקושי הבינו את עבודתו, בציבור באותה תקופה, היה רגיל למגמה הסנטימנטלית של בית הספר בדיסלדורף. לכן, הוא עבר למינכן בשנת 1866, שם היה סיכוי גבוה יותר שיעריכו את גישתו המהפכנית בציור כמו ב"נימפת העץ הנרדמת" (1863) שהכין עבור טירת קרונברג בטאונוס. הוא צייר סדרה של סצינות מתולדות הברון הרטמות פון קרונברג.
בעקבות עבודות אלה נוצרו עבודותיו "המלט עם הורציו בחצר הכנסייה", "אופליה ליד הנחל", "רומיאו ויוליה", ויצירתו האחרונה והלא גמורה, "פאוסט בטיול". בין שאר עבודותיו ניתן למנות את "נימפת העץ". התמונה האחרונה שסיים הייתה "נערת פרחים".
כל יצירותיו מתייחדות באופי ספרותי או פיוטי הפונה לפאר כמו סוג של מוזיקה לירית, אם כי הצביעה לעיתים נראית על סף הרשלנות.
הוא נישא לאידה שולדרר, אחותו של הצייר אוטו שולדרר בשנת 1868.
אנדור פטרדי
אנדור פטרדי (במקור פולק, בהונגרית: Peterdi Andor; שופורניה, 28 מאי 1881 – בודפשט, 27 במרץ 1958) היה משורר, מתרגם, עיתונאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אנדור פולק נולד במשפחה יהודית כבנם של קלמן פולק, קצב ושל אנה הכט. הוריו עברו לסרד, ילדותו עברה עליו שם וסיים במקום שלוש כיתות בבית ספר יסודי. ב-1889 התגרשו הוריו ואביו עבר לבודפשט. בשנת 1890 נשלח הילד בן ה-9 אל אביו, על חשבון מועצת הכפר, כדי לגדלו וללמדו. בבודפשט הוא התחיל שוב את לימודיו בשלוש הכיתות היסודיות ולמד גם את השפה ההונגרית.
ב-1893 עברה גם אמו לבודפשט, ומאחר שגם היא נאלצה לעבוד כל היום לפרנסתה, מסרה את בנה כשוליית אופה, שם למד עד המחצית הראשונה של 1894-1895; אחר כך הפך לשוליית חייט; עם זאת, בשנת 1896 עזב את המקצוע הזה וצעד ברגל לווינה, משם נשלח חזרה לבודפשט על חשבון המדינה ונכנס לעבוד בבית מסחר לבדים. עם זאת, אביו מסר אותו לחבר קצב כשולייה ב-1898 והוא נשאר שם עד 1901. לפני שחרורו מחניכותו היה חולה במשך כשנה.
ילדיהם היו מיקלוש פטרדי, מריה פטרדי והצייר גאבור פטרדי.
פשוש (עיתון)
פָּשׁוֹשׁ היה עיתון ילדים שיצא 8 פעמים בשנה. העיתון ראה אור לראשונה ב-1974. בעיתון כתבות, צילומי צבע, חידונים ושעשועונים בנושא טבע, אקטואליה ואיכות סביבה.
העורכת הראשונה של העיתון הייתה גלילה רון־פדר-עמית, אשר ושימשה בתפקיד בין השנים 1973—1975. הסופר עמוס בר מונה לעורך ב-1978 ושימש בתפקיד במשך 24 שנים.
בשנת 1999 מכרה החברה להגנת הטבע את העיתון למגזין "ארץ וטבע" ובשנת 2004 יצא גיליון העיתון האחרון.
בשנת 2011 יצא גיליון אוסף מיוחד הכולל שעשועונים.
מפרץ אלטאנין
מפרץ אלטאנין (באנגלית: Eltanin Bay) הוא מפרץ לחוף דרום ים בלינגסהאוזן בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
רוחבו של פתח המפרץ - 65 קילומטרים; המפרץ חודר לתוך קו החוף של ארץ אלזוורת', ממערב לחצי האי וירת'.
זרמי הקרח פוקס, פריגנו ואליסון נשפכים אל מפרץ אלטאנין.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרץ נקרא על שמה של אוניית צי ארצות הברית אלטאנין, אשר עשתה מסעות מחקר רבים באוקיינוס הדרומי; ואשר הפליגה לאנטארקטיקה בין ספטמבר 1966 ונובמבר 1967.
לקריאה נוספת
• Bingham, Robert G & King, Edward & Larter, Robert & Pritchard, Hamish & Smith, Andrew & Vaughan, David. (2010), Investigating ice flow into Eltanin Bay, Bellingshausen Sea, West Antarctica, ntarctic Funding Initiative Workshop, At Murray Edwards College, Cambridge, UK
• Bingham, Robert G.; King, Edward C.; Larter, Robert D.; Pritchard, Hamish D.; Smith, Andrew M.; Vaughan, David G., Ferrigno Ice Stream, West Antarctica: new boundary conditions for a catchment losing ice rapidly to dynamic thinning, EGU General Assembly 2010, held 2-7 May, 2010 in Vienna, Austria, p.4657
יחיאל ברקוביץ'
תולדות חייו
נולד ביאשי שברומניה. בתקופה זו, מכיוון ששמות משפחה קבועים לא היו בשימוש, נקרא הבן על שמו הפרטי של אביו (ברקו גרוס) בשם המשפחה "בן ברקו" - ברקוביץ'.
למד בחדר ובישיבה עד גיל 17. נשא לאישה את טובה ברקוביץ' כשהייתה בת 14. הוא עסק במסחר כספק לצבא והצליח בעסקיו. מנעוריו היה חובב ציון. גידל את ילדיו בחינוך יהודי מסורתי.
בתרנ"ב (1892), בהיותו בן 37, ויתר על עסקיו וביקר בארץ ישראל. בשובו השתתף כציר בוועידה הציונית בגאלאץ, בה מסר את רשמיו ממסעו. לאחר הוועידה היה בין מייסדי "האגודה של יהודי רומניה להתנחלות בארץ ישראל", ובמסגרת זו נסע לצרפת להיפגש עם הברון אדמונד דה רוטשילד כדי לקדם את רכישת הקרקעות לקראת עלייה לארץ.
בתרנ"ו (1896) עלה לארץ, בראש הקבוצה הראשונה שהתיישבה בסאחם ג'ולן, באזור החורן (דרום סוריה). אשתו טובה ועשרת ילדיהם הצטרפו עם עוד 25 משפחות מאוחר יותר. לאחר שלוש שנות קשיי הסתגלות למקום, תנאי מחיה קשים, מחלות וגנבות מצד שכניהם הערבים, נאלצו המתיישבים לנטוש את המושבה בחיפזון ולעבור לראש פינה, בה ישבו למשך שנתיים. עם רכישת אדמות ימה, הוקמה המושבה יבנאל, ובה הקימו את ביתם אלו שנותרו ממתיישבי החורן.
ברקוביץ' היה איש ציבור וחבר ועד המושבה במשך שנים רבות. הוא נפטר בחיפה בתרפ"ו (1926) והובא לקבורה ביבנאל.
אן דה פואה
אן דה פואה (בצרפתית: Anne de Foix; 1484 - 26 ביולי 1506) הייתה מלכת הונגריה ובוהמיה כאשתו השלישית של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה.
ביוגרפיה
אן נולדה בשנת 1484, והייתה בתם של גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל וקתרין דה פואה, רוזנת קנדאל, בתם של גאסטון הרביעי, רוזן פואה ולאונור, מלכת נווארה. אן גדלה בחצר המלוכה הצרפתית בבלואה, והיא למדה לטינית וקלאסיקות.
על פי הדיווחים, אחיינו של המלך הצרפתי, הדוכס מלונגוויל, היה מאוהב בה וביקש להתחתן איתה, אך הוא נמנע מכיוון שתוכננו נישואין פוליטיים עבור אן. המלך הקשיש, הגרוש וללא יורשים, אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה מהשושלת היגלונית, חיפש אחר אשה המסוגלת להוליד לו בן. הכוונות שלו נקבעו בברית רבת עוצמה, ואן, שהייתה קשורה קשר הדוק עם בני המלוכה הצרפתיים, הייתה בחירה טובה. אן התארסה עמו בשנת 1500, חוזה הנישואין אושר בשנת 1501, והיא התחתנה עם אולסלו בחצר המלוכה הצרפתית בבלואה בשנת 1502. בדרכה להונגריה, היא חגגה הרבה באיטליה ובונציה, וגרמה לסכסוך בין צרפת והונגריה מי צריך לשלם את ההוצאות. ב-29 בספטמבר 1502 התחתנה אן עם אולסלו בסקשפהרוואר והיא הוכתרה שם למלכת הונגריה באותו היום.
אן הביאה עמה חצרנים ויועצים צרפתים להונגריה. היחסים היו מאושרים לפחות מבחינת המלך, ולפי הדיווחים הוא ראה בה כחבר, עוזר ויועץ מהימן. היא נטלה על עצמה חובות בוונציה, ואמרה כי היא מעדיפה את העיר הזו כל חייה. בשנת 1506 הונחה חתימתה על מסמך לצד המלך בנוגע לברית עם בית הבסבורג. ב-23 ביולי 1503 אן ילדה בת, המכונה אנה, נסיכת בוהמיה והונגריה, וב-1 ביולי 1506 ילדה את בנה לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה. היא נהנתה מפופולריות רבה, אך הריונותיה הרסו את בריאותה. היא נפטרה בבודה ב-26 ביולי 1506, קצת יותר משלושה שבועות לאחר לידת בנה עקב סיבוכים מהלידה, בגיל 22.
משפחתה
אף שאן הייתה אשתו השלישית של אולסלו השני, היא ילדה את ילדיו הלגיטימיים היחידים ששרדו, ששניהם נולדו בבודה :
מספרי נהגים בפורמולה 1
מספרי הנהגים בפורמולה 1 הם מספרים המלווים את הנהג לאורך כל הקריירה שלו באליפות פורמולה 1. ההחלטה על שימוש במספר קבוע החלה בעונת 2014. לאחר שנהג בוחר מספר, שמורה רק לו הזכות לשימוש במספר עד שנתיים לאחר הפרישה. אחרי שנתיים יכולים נהגים חדשים לבחור מחדש את המספר של נהג שפרש, כמספר הקריירה שלהם (לדוגמה: ג'נסון באטן התחרה לאחרונה בעונת 2017 עם המספר "22", דבר שאיפשר ליוקי צונודה לבחור את המספר כשהצטרף לאליפות בשנת 2021).
הפדרציה מקצה מספרים זמניים לנהגים שעורכים הופעות בודדות במקצי אימון, או נהגים שמחליפים נהגים חולים או פצועים.
הזכות לשימוש במספר "1" שמורה לנהג שזכה באליפות בעונה הקודמת. הראשון שעשה שימוש בזכות זאת היה סבסטיאן פטל שהתחרה עם המספר בעונת 2014. לואיס המילטון, שזכה בשש אליפויות בין השנים 2014–2020, בחר שלא לעשות שימוש בזכות, והמשיך להתחרות עם המספר "44". בעונת 2022 עשה מקס ורסטאפן שימוש במספר "1" לאחר שזכה באליפות בסיום עונת 2021.
המספר "17" היה המספר ששימש את ז'ול ביאנקי עד התאונה בה נפצע בגרנד פרי יפן של עונת 2014. לאחר מותו של ביאנקי הודיעה הפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) על הפרשת המספר משימוש.
רשימת מספרי הנהגים
הרשימה כוללת את כל מספרי הקריירה של הנהגים שנבחרו מאז עונת 2014
יוליה אחמדובה
יוליה אוקטאייבנה אחמדובה (נולדה ב-28 בנובמבר 1982, קאנט, קירגיזסטן הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית סאטירית רוסית, מפיקה, לשעבר חברה בנבחרת "25" של KVN, משתתפת ומפיקת תוכנית הטלוויזיה "סטנד אפ".
ביוגרפיה
יוליה נולדה ב-28 בנובמבר 1982 בעיר קאנט, קירגיזטן. אביה של יוליה, אוקטאי אחמדוב - הוא אזרי במוצאו, יליד באקו, טייס צבאי; אמה אוקראינית. ליוליה יש אחות צעירה יותר, אלכסנדרה. בשנת 1999 יוליה הגיעה לוורונז' שברוסיה כדי לנסות להתקבל לאוניברסיטה המקומית. היא בוגרת אוניברסיטת וורונז' לאדריכלות והנדסה אזרחית (הפקולטה להנדסה אזרחית).
בשנת 2005 עברה למוסקבה. משנת 2003 עד 2012 היא הייתה קפטן נבחרת "25" שהעפילה לגמר KVN באותה שנה. זכתה מספר פעמים בתואר אשת השנה של KVN.
בשנת 2008 הפכה לתסריטאית של סדרת הטלוויזיה "אוניבר". מאז 2012 היא מפיקה יוצרת של תוכנית הטלוויזיה "קומדי וומן" ברשת TNT. הופיעה גם כמנחה. כבר מיצירת התוכנית "סטנד אפ" היא הייתה המשתתפת הנשית היחידה ומפיקת פרויקט זה עבור ערוץ TNT.
בנובמבר 2020 הגרסה הרוסית של מגזין Glamour העניק לה את פרס אשת השנה ברוסיה.
SYSTEM.INI
SYSTEM.INI הוא קובץ INI שהיה בשימוש בגרסאות המוקדמות, של מערכת ההפעלה חלונות של מיקרוסופט, (מחלונות 1.0 עד Me). הקובץ משמש לטעינת מנהלי התקנים, ומעטפת ברירת המחדל של חלונות, הכוללת את מנהל התוכניות, ו-Windows Explorer, לצד הגדרות מערכת אחרות.
דעיכה
הרבה מתפקודי קובצי התצורה כ-SYSTEM.INI, המשיכו גם בחלונות 9X (95, 98 ו-Me), שאף הן התבססו על MS-DOS, למרות שהתפקיד על שמירת הגדרות המערכת והתוכנות המותקנות עבר לאט לאט לאחריות ה-Registry המתקדם יותר.
חלונות NT 4.0, 2000, XP, ו-Server 2003, עדיין הכירו בכמה רשומות ב-SYSTEM.INI, כדי לספק תאימות לאחור עם יישומי 16 ביט. מיד לאחר התקנת המערכות Server 2003 ו-XP, קובץ ה-SYSTEM.INI הכיל את הרשומות האלו בלבד:
עריכה
בדומה לקובצי תצורת מערכת נוספים, חלונות מספקת מספר דרכים לעריכת הקובץ.
פפסי
פפסי (באנגלית: Pepsi) הוא משקה קולה פופולרי, המיוצר ומשווק ברחבי העולם, על ידי חברת פפסיקו וזכייניה. פפסי היא המתחרה העיקרית של קוקה-קולה.
המשקה הומצא על ידי הרוקח כלב בראדהאם בארצות הברית ב-28 באוגוסט 1898, כמה שנים לאחר המצאת הקוקה-קולה. המותג נרשם ב-16 ביוני 1903 ונמכר מאז תחת השם "פפסי-קולה". מאז פותחו גרסאות רבות של משקה זה על ידי חברת פפסיקו בשם פפסי-מקס, פפסי-סמבה, פפסי-גולד ועוד. ב-2007 הושק ביפן במהדורת קיץ מוגבלת - משקה פפסי קולה בטעם מלפפון.
היסטוריה
ייצור הפפסי בבקבוקים החל בשנת 1903 בבית המרקחת של ממציאה. כבר בשנה שלאחר מכן מכרה החברה 19,848 גלונים של המשקה.
ב-1923 פשטה את הרגל החברה בשל התייקרות מחירי הסוכר כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה. המותג נקנה על ידי משקיע אך החברה שוב פשטה את הרגל כ-8 שנים מאוחר יותר בשל שינוי מתכון המשקה.
ב-1964 יצא המשקה דיאט פפסי והיה למשקה הדיאטתי הראשון מסוגו בארצות הברית.
סמליל פפסי
סמלילה של פפסי השתנה והתפתח לאורך השנים. משנת ההשקה ועד סוף שנות הארבעים, הלוגו החליף כמה גרסאות, אך שמר על שילוב הצבעים אדום-לבן ועל האותיות המסולסלות.
ב-1942 נעשה השינוי המשמעותי הראשון בלוגו, כשצורתו שונתה לצורה של פקק של בקבוק. באותה שנה גם התווסף ללוגו לראשונה הצבע הכחול. הצבעים אדום, לבן וכחול מלווים את הלוגו של פפסי עד היום.
החל מ-1961 הושמטה המילה "קולה" משם המשקה והלוגו, שהחל להיקרא בפשטות "פפסי". ב-1973 חל שינוי משמעותי נוסף בלוגו, כשבמקום עיגול עם שוליים משוננים כשל פקק, נותר רק עיגול. מאז עבר הסמליל סדרה נוספת של רענונים. העיצוב האחרון של הלוגו נעשה בשנת 2008.
טעמים
בנוסף למשקה הקולה הקלאסי, חברת פפסי יצרה עשרות וריאציות על המשקה הבסיסי שלה.
ב-1993 יצא לשוק "פפסי מקס", תחילה באנגליה, צרפת, הולנד ואוסטרליה, ומאוחר יותר בארצות נוספות. בארצות הברית נמכר המשקה בשם "דיאט פפסי מקס", ובנוסחה מעט שונה מזו שנמכרת בשאר העולם.
בארצות הברית יצאו לשוק משקאות פפסי בטעם לימון, דובדבן, וניל, תות, פירות טרופיים ועוד. ביפן נמכרו מהדורות מוגבלות של משקה פפסי קולה בטעם שעועית אזוקי, מלפפון ועץ באובב. ברוסיה נמכר משקה פפסי קולה בטעם קפה, ומשקה פפסי קולה בטעם גלידה. באיטליה נמכר משקה פפסי קולה בטעם מוחיטו.
פרסומות ואזכורים
בין המוזיקאים שהשתתפו בפרסומות של פפסי: מייקל ג'קסון, מדונה, דייוויד בואי, טינה טרנר, ספייס גירלז, בריטני ספירס, ביונסה, פינק, שאקירה, כריסטינה אגילרה, ג'סטין טימברלייק והכנרת הישראלית מירי בן-ארי.
ב-2011 פפסי הפכה לנותנת החסות הרשמית של אקס פקטור האמריקאית. לצד הפרסים המובטחים לזוכה, פורסם כי הוא גם יככב בפרסומת הסופרבול של פפסי, שתשודר במהלך המשחק בפברואר 2011. יוצר ומנחה התוכנית, סיימון קאוול צוטט כשהוא מתייחס לפרס: "זה רק יעזור לזוכה להפוך לכוכב. אני נפעם מהעובדה שפפסי הציעו דבר כזה... בהתחשב בעבר המוזיקלי של פפסי, זה המותג היחיד שיכול לעשות דבר כזה. המסר שזה מעביר למתחרים הוא שיש כאן הזדמנות ענקית שיכולה לשנות את חייהם".
הביטוי "מלחמות הקולה" הוזכר בשירו של בילי ג'ואל "We Didn't Start the Fire". השורה "Rock & Roll and Cola Wars" מתייחסת למאבק של שתי החברות לגייס מוזיקאים מובילים לפרסומות שלהם.
בישראל
פפסי לא שווק בישראל עד לשנת 1991 עקב כניעת החברה לחרם הערבי. היעדרות המוצר הותירה את השוק לשליטה מוחלטת של קוקה-קולה המתחרה, והובילה בין השאר לקשיי קליטה של פפסי בישראל. מאז כניסתה לישראל, נותר נתח השוק של פפסי בדרך כלל על אחוזים בודדים. פפסי מיוצר ומשווק בישראל על ידי חברת טמפו משקאות.
היריבות עם קוקה-קולה
במסגרת התחרות עם קוקה-קולה לאורך השנים שהחלה בעיקר בשנות השבעים, פפסי הנהיגה מבחני טעימה עיוורים בחנויות שנקראו "אתגר הפפסי". המבחנים הראו שיותר צרכנים העדיפו את הטעם של פפסי על פני הטעם של קוקה-קולה. בעקבות מבחני הטעימה, המכירות של פפסי החלו לטפס, והחברה הרחיבה את פעילות "אתגר פפסי" בארצות הברית. היריבות זכתה לכינוי "מלחמת הקולה".
בשונה מחברת פפסי, שמראשיתה השתמשה בסלבריטאים וידועים לצורך שיווק ופרסומות, כולל סלבריטאים הוליוודים ומבוליווד, חברת קוקה-קולה בשנים הראשונות והמשמעותיות השתמשה באנשים מגוונים, מכלל ענפי החיים והמעמדות ובעיקר ממעמד הפועלים.
ב-2018 השיק המותג את "מבחן הטעם" בישראל, עם דוכני טעימה עיוורת בין פפסי מקס לקוקה-קולה. לטענת המותג, 58% מהטועמים בקיץ 2018 העדיפו את הטעם של פפסי מקס. בעקבות ההצלחה, מבחן הטעם חזר גם בקיץ 2019.
ג'ון אורטיז
ג'ון אורטיז (באנגלית: John Ortiz; נולד ב-23 במאי 1968) הוא שחקן אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "מהיר ועצבני 4", "ג'ק יוצא לשייט", "לפני שהלילה יורד" ו"אמריקן גנגסטר".
ביוגרפיה
אורטיז, בן להורים פורטו ריקנים גדל בשכונת ברוקלין, ניו יורק.
קולנוע
אורטיז החל לשחק בשנות ה-90 בתפקידים קטנים בסרטים "דרכו של קרליטו" של בריאן דה פלמה בתפקיד גאוז'רו אחיינו של סוחר הסמים קרליטו בריגנטה (אל פצ'ינו), "אמיסטאד" של סטיבן ספילברג, "סמל בילקו" ו"כופר". בשנת 2000 השתתף אורטיז בדרמה של ג'וליאן שנאבל "לפני שהלילה יורד" בתפקיד חואן אבראו לצידם של חוויאר בארדם וג'וני דפ. ב-2006 שיחק אורטיז בדרמה המוזיקלית "רוקדים" בתפקיד המורה ג'וזף טמפל, בדרמה המוזיקלית בהפקתה של ג'ניפר לופז "הזמר" בתור מוזיקאי מוזיקת הסלסה ווילי קולון ובעיבוד הקולנועי לסדרת הפשע הפופולרית "מיאמי מחלק מוסר".
ב-2007 שיחק אורטיז בסרט הפשע של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" בתפקיד הבלש חוויאר ריברה ובסרט האימה "הנוסע השמיני נגד הטורף 2" בתפקיד השריף אדי מורלס. ב-2008 הופיע בדרמת הפשע "גאווה ותהילה" בתור השוטר ראובן סנטיאגו. ב-2009 הופיע אורטיז בשובר הקופות "מהיר ועצבני 4" בתפקיד הנבל הראשי ברון הסמים ארתורו בראגה ובסרט הפשע "אויביי הציבור". אורטיז זכה בשנת 2010 לביקורות טובות על הופעתו בדרמה העצמאית בבימויו של פיליפ סימור הופמן "ג'ק יוצא לשייט", דרמה אותה הפיק אורטיז בצוואתה עם הופמן. בסרט שיחק אורטיז בתור קלייד חברו של נהג הלימוזינה הביישן ג'ק (הופמן) והועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט להופעת המשנה הטובה ביותר. ב-2012 השתתף אורטיז בדרמה "אופטימיות היא שם המשחק" בתפקיד רוני גיסה של טיפאני מקסוול (ג'ניפר לורנס).
בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל", קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף. באותה שנה שיחק בקומדיה "נשמה של כלב", בבימויו של לאסה הלסטרם, וכן בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג.
טלוויזיה
בשנת 2001 שיחק אורטיז בסדרת הדרמה הקומית "הג'וב" אותה יצר דניס לירי. משנת 2011 משחק אורטיז בסדרת דרמת הספורט "מזל" בתפקיד מאמן הסוסים טורו אסקלנטה.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אמריקה הקטנה" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
חיים אישיים
אורטיז נשוי לעוזרת הפקה בשם ג'ניפר אורטיז ואב לילד אחד.
הטירון: סוכנת חדשה
טירון: סוכנת חדשה (באנגלית: The Rookie: Feds) היא סדרת דרמה-פשע טלוויזיונית וספין אוף של הסדרה טירון. הסדרה נוצרה על ידי אלקסי האולי וטרנס פול וינטר עבור ABC, הסדרה עוקבת אחר סימון קלארק, הטירונית המבוגרת ביותר באקדמיית ה-FBI. ניסי נאש, פליקס סוליס, פרנקי פייסון, בריט רוברטסון, קווין זגרס וג'יימס לסר לוהקו לתפקידים הראשיים. הרקע לסדרה ודמויותיה הוצגו באמצעות פיילוט של שני פרקים בדלת אחורית בסדרה טירון. הבכורה של הסדרה הייתה ב-27 בספטמבר 2022. בסדרה משחקת גם בת זוגה של ניסי נאש, ג'סיקה בטס, וכן שני ילדיה הביולוגים.
פיתוח
ב-8 בפברואר 2022, הוכרז ש-ABC נמצאת בתהליך של פיתוח ספין-אוף של הטירון שבמרכזו ה-FBI. עוד דווח כי הסדרה תוצג באמצעות פיילוט של שני פרקים בדלת אחורית בסדרת האם. באותה עת שדווח ש-ABC רצתה להרחיב את הזיכיון שלה לאחר שאיבדה את שחור-כזה, במאמץ להתחרות בזיכיונות שיקגו וחוק וסדר של NBC, כמו גם בזיכיונות "FBI וה-NCIS המשודרים ב-CBS. ב-13 במאי 2022, הוזמנה הסדרה תחת הכותרת The Rookie: Feds. יוצר הטירון אלכס האולי, יצר את הסדרה יחד עם טרנס פול ווינטר, שניהם גם מפיקים בפועל לצד מישל צ'פמן, ביל נורקרוס, קורי מילר, ניסי נאש, וכוכב הטירון נייתן פיליון. ABC Signature ו- Entertainment One משמשות כחברות הפקה. Entertainment One גם תפיץ את הסדרה בעולם. ב-21 באוקטובר 2022, הסדרה הוזמנה לעונה מלאה, מה שהעלה את העונה ל-22 פרקים בסך הכל.
ליהוק
ניסי נאש-בטס הייתה הראשונה שלוהקה לתפקיד סימון קלארק, קאט פוסטר ופליקס סוליס לוהקו במרץ 2022 כדי לגלם את קייסי פוקס ומתיו גארזה, יוצאי FBI. פרנקי פייסון גם הצטרף לקאסט בתור כריסטופר "קאטי" קלארק, אביה של סימון. כשהסדרה הוזמנה דווח כי פוסטר ודמותה פוקס לא יתקדמו מעבר לפיילוט. בריט רוברטסון הצטרפה לצוות הראשי ביוני 2022 כדי לגלם את לורה סטנסן, חברה לשעבר ביחידה לניתוח התנהגות של ה-FBI. מאוחר יותר באותו חודש, קווין זגרס לוהק לתפקיד ברנדון אקרס, שחקן לשעבר שהצטרף לאחרונה ל-FBI. למחרת, Deadlne דיווח שג'יימס לסר לוהק גם לתפקיד קרטר הופ, עורך דין לשעבר במשרד המשפטים שמאמן כעת את קלארק. בספטמבר 2022, הוכרז שג'סיקה בטס, טום ארנולד, אריק רוברטס ודניז אקדניז לוהקו לתפקידי אורח. נתן פיליון ואליסה דיאז הופיעו בבכורה של הסדרה בתור ג'ון נולן ואנג'לה לופז, בהתאמה, הדמויות שלהם מהטירון.
השקה
כאשר ABC הכריזה על לוח הזמנים לסתיו לעונת הטלוויזיה 2022–23, נחשף כי הסדרה תשודר בימי שלישי בשעה 22:00 ET מוביל מתוך Bachelor in Paradise. נשיא ABC Entertainment, קרייג ארוויץ', הגן על ההחלטה שלא להצמיד את הסדרה לטירון, באומרו שהם רוצים להשאיר את ה-טירון במרווח הזמן של יום ראשון. הסדרה עלתה לראשונה ב-27 בספטמבר 2022.
נאוול גז'ארדו
נאוול אסקיאל גז'ארדו (בספרדית: Nahuel Ezequiel Gallardo; נולד ב-9 במאי 1998 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אתלטיקו קולון מליגת העל הארגנטינאית, בהשאלה מריבר פלייט.
ריבר פלייט
גז'ארדו גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מליגת העל הארגנטינאית. ב-29 באוקטובר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 4-0 לטאז'רס במסגרת עונת בליגה.
ההשאלה לדפנסה וחוסטיסיה
בין השנים 2020–2021 הושאל גז'ארדו לדפנסה וחוסטיסיה מליגת העל הארגנטינאית. ב-1 בנובמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לאתלטיקו קולון במסגרת עונת בליגה. ב-22 באפריל 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בניצחון 3-0 על אוניברסיטריו דה דפורטס במסגרת עונת 2021. הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון בתקופת ההשאלה, וחמש הופעות בגביע ליברטדורס.
ההשאלה לאתלטיקו קולון
ב-15 ביולי 2021 הושאל לאתלטיקו קולון מליגת העל הארגנטינאית. ב-18 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ריבר פלייט במסגרת עונת בליגה.
חיים אישיים
גז'ארדו הוא בנו של כדורגלן העבר ומאמן הכדורגל מרסלו גז'ארדו.
אנתוני קווין
אנתוני קווין (בספרדית ובאנגלית: Anthony Quinn, נולד כ-Antonio Rodolfo Quinn Oaxaca; 21 באפריל 1915, צ'יוואווה, מקסיקו – 3 ביוני 2001, בוסטון, ארצות הברית) היה שחקן מקסיקני-אמריקאי.
קווין כיכב במספר רב של סרטים כגון "זורבה היווני", "לורנס איש ערב", "תותחי נברון", "דם וחול", "הברבור השחור", ו"לה סטראדה" וזכה בפרס ססיל ב. דה-מיל למפעל חיים בתעשיית הקולנוע מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד בטקס פרס גלובוס הזהב בשנת 1987 ובפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר פעמיים, על "ויוה זפאטה!" ב-1952 ועל "תאווה לחיים" בשנת 1956. ב-1959 שיחק במערבון "רכבת אחרונה מגאן היל" לצידו של קירק דאגלס וב-1960 בסרט "התמימים והפראים" על חיי האינואיטים וב-"דיוקן בשחור" עם לנה טרנר. קווין היה מועמד גם לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר פעמיים, אך לא זכה. בין סרטיו גם הסרט "השעה ה-25" משנת 1967, שבו שיחק בתפקיד הראשי. ב-1991 השתתף בסרטו של ספייק לי "קדחת הג'ונגל".
הסרט "תותחי נברון" בכיכובו של אנתוני קווין צולם במפרץ ואגיס (Vagis) אשר באי רודוס ובמהלך השנים שונה שמו של המפרץ ל"מפרץ אנתוני קווין".
1915–1936: ילדות, לימודים ומשחק מוקדם
מנואל אנטוניו רודולפו קווין אוחאקה נולד ב-21 באפריל 1915 בצ'יוואווה, מקסיקו. במהלך המהפכה המקסיקנית שונה שמו למנואלה "נלי" ולפרנסיסקו "פרנק" קווין. פרנק קווין נולד לאב מהגר אירי ממחוז קורק, ולאם מקסיקנית. לפי הדיווחים, פרנק רכב עם המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה, ולאחר מכן עבר לשכונת "City Terrace" שבמזרח לוס אנג'לס. לאחר מכן, הפך לעוזר צלם באולפן קולנוע. בקורות החיים של קווין, הוא הכחיש שהוא בנו של "הרפתקן אירי" ושייך את הסיפור הזה לסוכני העיתונות בהוליווד. מאוחר יותר אמר קווין שהוא לא נחשב כמקסיקני בגלל שם משפחתו.
כשקווין היה בן 6, הוא למד בכנסייה קתולית, ואפילו שקל להיות איש דת בכנסייה הנוצרית. בגיל 11 הוא הצטרף לפנטקוסטלים (זרם בנצרות הפרוטסטנטית) בכנסייה הבינלאומית של פורסקוור, שנוסדה והונהגה על ידי נושאת הדרשה האוונגליסטית איימי סמפל מקפרסון. קווין ניגן בלהקת הכנסייה והיה דרשן מתלמד עם מקפרסון האוונגליסטית. "הכרתי את רוב השחקניות הגדולות בזמני, ואף אחת מהן לא מתקרבת לה", אמר קווין פעם למקפרסון.
קווין גדל תחילה באל פאסו, טקסס, ואחר כך במזרח לוס אנג'לס, בשכונת ה-אקו פארק שבלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד בבית הספר היסודי שברחוב האמל, חטיבת הביניים בלוודיר, תיכון פוליטכני ותיכון בלמונט שבלוס אנג'לס. הוא למד עם שחקן הבייסבול לעתיד ג'ון ברדינו, אבל עזב לפני שסיים את לימודיו. שנים רבות לאחר מכן, תיכון טוסון באריזונה העניק לו תואר אקדמי.
1936–1952: התחלתו בקולנוע
בשנת 1947, הוא הופיע ביותר מחמישים סרטים ושיחק במגוון דמויות, כולל אינדיאנים, בוסי מאפיה, מנהיגי הוואי, לוחמי חופש פיליפינים, גורילות סיניות ושייח'ים ערבים. הוא חזר לתיאטרון, והחליף את מרלון ברנדו בתור סטנלי קובלסקי בסרט "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטראות ברודוויי
בשנות ה-50 שיחק בסרט של הרפתקאות, שמו "מסכת הנוקם" (1951). הוא הוכיח את מעמדו כאחד השחקנים המובילים בהוליווד בסרטו של איליה קאזאן, ויוה זפאטה! (1952). ההופעה של קווין כאחיו של זפאטה זיכתה את קווין באוסקר "השחקן המשנה הטוב ביותר". ב-1952, קווין זכה בתואר המקסיקני-אמריקאי הראשון שזוכה בפרס אוסקר.
Beast and the Harlot (סינגל)
Beast and the Harlot הוא שיר מאת להקת ההבי מטאל האמריקאית Avenged Sevenfold, ויצא כסינגל מתוך אלבומם השלישי City of Evil. השיר הגיע למקום 19 במצעד הפזמונים הבריטי "Mainstream Rock", למקום 47 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום הראשון במצעד ה-"UK Rock Chart" ב-12 במרץ 2006. הודות לשיר זה, הלהקה קיבלה את פרס MTV לאמן החדש הטוב ביותר של שנת 2006.
המרקיז דה קונדורסה
מארי-ז'אן-אנטואן-ניקולא דה קאריטא, המרקיז דה קונדורסה (צרפתית: Marie-Jean-Antonie-Nicolas de Caritat, Marquis de Condorcet) (17 בספטמבר 1743 - 28 במרץ 1794) היה פוליטיקאי, פילוסוף, מתמטיקאי וחוקר מדע המדינה צרפתי. קונדורסה דגל בליברליזם כלכלי, סובלנות דתית, בחינוך מודרני ובעליונות השכל האנושי.
Beast and the Harlot (סינגל)
השיר מספר אודות נפילתה של בבל הגדולה בברית החדשה מתוך ספר חזון יוחנן (ובעיקר פרק שבע-עשרה), משם נלקחו ציטוטים רבים המופיעים בשיר ועוסקים בזונת בבל ובחיה מספר ההתגלות, דוגמה נראית באחת משורות השיר: "Seven headed beast, ten horns raise from his head" (בתרגום לעברית ע"פ פרנץ דליטש: "חַיָּה עֹלָה מִן־הַיָּם וְלָהּ עֶשֶׂר קְרָנַיִם וְשִׁבְעָה רָאשִׁים"), ציטוט נוסף נראה בבית הראשון בשיר: "hatred strips her and leaves her naked", וציטוטים נוספים אחרים.
המרקיז דה קונדורסה
קריירה מדעית ופוליטית
קונדורסה נולד כבן למשפחת אצולה צרפתית עשירה ומכובדת. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר, וגדל עם אימו שהייתה אדוקה בדתה ושלחה אותו ללמוד בבית ספר ישועי. כבר בימי לימודיו המוקדמים הראה יכולות מעוררות התפעלות בלימודי המתמטיקה שלו, ובגיל 16 עורר את תשומת לבם של כמה מגדולי המתמטיקאים של דורו, אנשי עידן הנאורות. ב-1765 פרסם את חיבורו הראשון בתחום המתמטיקה, העוסק בחשבון אינטגרלי, והביא לו יוקרה רבה. אחריו פרסם מאמרים רבים בתחומי המתמטיקה והמדעים, ובהדרגה ביסס לעצמו מעמד בכיר ומרכזי בחוגים האקדמיים. בשנת 1769, בהיותו בן עשרים ושש, התקבל כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.
Beast and the Harlot (סינגל)
הזונה המכוונת בשיר היא זונת בבל, כפי שנראה בשיר בשורה "Fallen now is Babylon The Great". בסרט ה-DVD שהוציאה הלהקה ונקרא All Excess, טוני פיטרסון שביים את הסרט התיעודי, סיפר כי מילותיו של M. Shadows בשיר מספרות על נפילתה של בבל, וניתנות להשוואה אל הוליווד. כמו כן, הן מציגות קלישאות הוליוודיות רבות כגון נערים צעירים ותמימים שנמשכים אל תוך שחיתות נפשית ולבסוף מאבדים את נשמתם. בווידאו קליפ של השיר, השחקנית שלוהקה לתפקיד הזונה הייתה אליזבת' מנדז.
המרקיז דה קונדורסה
קריירה מדעית ופוליטית
בשנת 1772 מונה כמפקח כללי של המטבעה המלכותית. מנקודה זו ואילך לא הצטמצמו מאמריו לתחומים המתמטיים והמדעיים, והוא החל לפרסם חיבורים בתחומי הפילוסופיה ומדע המדינה. הוא עסק בהפצת רעיונות חברתיים ופוליטיים שנחשבו מתקדמים מאוד לתקופתו, והתמקד בעיקר בזכויות האדם וזכויות נשים ומיעוטים. הוא היה בין מחברי האנציקלופדיה הצרפתית שנכתבה באותה עת, יחד עם גדולי ההוגים והמדענים של עידן האורות. קונדורסה תמך באידיאלים שהנחו את ייסוד ארצות הברית באותה תקופה, ועסק רבות בהצעת רפורמות פוליטיות, כלכליות ומנהלתיות שיקדמו את צרפת ברוח דומה. ב-1777 מונה למזכיר האקדמיה הצרפתית למדעים.
Beast and the Harlot (סינגל)
סקירה כללית
השיר "Beast and the Harlot" הוא מהשירים הראשונים בהם הסולן M. Shadows השתמש בסגנון שירה שונה, בו הוא נמנע מהקולות המחוספסים ולא נקיים שנהג לשיר. בנוסף, שאר הלהקה ניגנה בסגנון הנוטה יותר לכיוון הרוק הכבד, בניגוד לעבודה הקודמת שלהם, שכללה נגינת ריפים מהירים וכבדים, ומבנה שיר יחסית סטנדרטי (מלבד סולו הגיטרה שמגיע אחרי הפזמון הראשון לעומת מבנה רגיל בו הסולו מתבצע אחרי הפזמון השני, דבר שלא נפוץ במיוחד בשיר בעל שלושה בתים).
הריף המהיר הראשי בשיר נכנס לרשימה "14 הריפים הטובים ביותר" של מגזין המוזיקה הבריטי "Total Guitar" במרץ 2007. המגזין גם כתב על הריף בשיר: "Beast and the Harlot הוא יצירה מעולה בכיוון דרופ די עם זאקי ונג'נס וסיניסטר גייטס שבחכמה רבה ממקמת את החלק השני של הריף לרוחב הביט ובכך יוצרת תחושה אגרסיבית וסינקופטית, שבשנית מתחמקת מכל קלישאות המטאל השגרתיות."
המרקיז דה קונדורסה
המהפכה הצרפתית
ב-1789 פרצה המהפכה הצרפתית. משנתו הליברלית של קונדורסה תאמה את רוח המהפכה בתחילתה, והוא היה להוגה בולט בין מחולליה. כתוצאה, נבחר ב-1791 כנציג פריז באספה המחוקקת והיה למזכיר האספה. הוא תכנן את מערך החינוך הממלכתי, ועסק בניסוח הצעות לחוקה החדשה של צרפת ובניסיונות לקדם את רעיונותיו על זכות הצבעה לנשים.
Beast and the Harlot (סינגל)
סקירה כללית
השיר נכלל במוזיקה של משחקי הווידאו Burnout Revenge, Guitar Hero II, ו-Guitar Hero Smash Hits. גרסת השיר בGuitar Hero II היא גרסת כיסוי, בעוד שSmash Hits כולל את גרסת האלבום. האיור של עטיפת הסינגל בוצעה על ידי קאמרון ראקאם, חבר קרוב של הלהקה. הגרסה למשחק Rocksmith יצאה ב-30 באוקטובר 2012. בריאיון עם שניים מחברי הלהקה משנת 2010, בחירת השיר במשחק נחשבה ל״קשה״.