cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלרה מריה פופ
ביוגרפיה
קלרה נולדה בלונדון, והוטבלה בשנת 1767. אביה היה ג'ארד לי, אמן חובב. היא מצוירת כתינוקת עם הוריה ואחיה בציור של ג'ורג' רומני משנת 1768 בציור הנמצא בגלריה הלאומית ויקטוריה במלבורן, אוסטרליה.
היא עבדה כדוגמנית אצל אמן במשך מספר שנים. בגיל 19, היא התחתנה עם הצייר פרנסיס ויטלי בשנת 1786. נולדו להם ארבע בנות, ובן אחד. היא התחילה בציור מיניאטורות, וב-1796 היא הציגה באקדמיה המלכותית.[2] בעלה נפטר ב-1801, והיא נאבקה לפרנס את משפחתה. היא התמחתה בציור בוטני. עבודתה זכתה לתשומת לב ולהוקרה יופיו ודיוקו על ידי סמואל קרטיס המוציא לאור של המגזין הבוטני. היא יצרה איורים חשובים, בגודל מלא, עבור המגזין הבוטני של קרטיס וכן עבור יצירותיו האחרות כמו הספר על הקמליות. 1819 היא נתמכה בעבודתה על ידי האדריכל סר ג'ון סואן, אשר הזמין אצלה ציור בשם "פרחי שייקספיר" (1835), המתאר פסל של המחזאי באוסף של סואן שמוקף בכל הפרחים המוזכרים ביצירותיו של שייקספיר.
בשנת 1807 היא נישאה שנית לשחקן והצייר אלכסנדר פופ, והפכה לאשתו השלישית. היא לימדה ציור, ותלמידיה כללו את הנסיכה סופיה מגלוסטר וחברי אצולה בריטיים.
עבודתה נמצאת באוסף מוזיאון טייט.
יחסי דרום אפריקה–סינגפור
הרפובליקה של סינגפור ורפובליקת דרום אפריקה הן מדינות עצמאיות שהשיגו עצמאות מבריטניה וכיום מקיימות יחסים דו-צדדיים ידידותיים. הקשרים בין שתי המדינות מבוססים בעיקר על חברותם בחבר העמים הבריטי ועל יחסי הגומלין שלהם בסחר בינלאומי ובתיירות. שתי המדינות משתפות פעולה גם בנושאי פיתוח חברתיים וכלכליים.
סינגפור מחזיקה בדרום אפריקה נציבות עליונה בפרטוריה ואילו דרום אפריקה מחזיקה נציבות עליונה בסינגפור.
היסטוריה
ב-9 באוגוסט 1965 נפרדה סינגפור ממלזיה והפכה למדינה עצמאית. עם זאת, בשל מדיניות האפרטהייד היא לא כוננה יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה עד 1993, אז חתמו שתי המדינות על הסכמים על כך. בשנת 1994 הצטרפה דרום אפריקה לחבר העמים הבריטי, וכתוצאה מכך שגרירויות שתי המדינות הפכו לנציבויות עליונות.
יחסי מסחר
בשנת 2011, שווי הסחר הכולל בין סינגפור ודרום אפריקה הסתכם ב-2.54 מיליארד דולר סינגפורי (או 16 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי). בשנת 2012, הייצוא מסינגפור לדרום אפריקה הסתכם ב-1.31 מיליארד דולר אמריקני, והיצוא מדרום אפריקה לסינגפור הסתכם ב-950 מיליון דולר.
הייצוא של סינגפור כלל בעיקר ציוד תקשורת, מכונות חשמל, מכונות משרדים ונתונים, מוצרים מיוצרים, מכונות תעשייתיות כלליות, פלסטיק, גומי גולמי, טקסטיל, קפה ותבלינים לדרום אפריקה.
באותה תקופה, דרום אפריקה ייצאה בעיקר כימיקלים אורגניים, נפט ומוצריו, ברזל ופלדה, מתכות, מוצרי מתכות, ירקות, כימיקלים אנאורגניים, עפרות מתכת, ושאריות נייר לסינגפור.
בשנת 2011 שווי ההשקעה הישירה מסינגפור לדרום אפריקה הסתכם ב-491 מיליון דולר (או 3.23 מיליארד ראנד), בעוד ששווי ההשקעה הישירה מדרום אפריקה לסינגפור הסתכם ב-19.04 מיליון דולר (או 1.255 מיליארד ראנד).
סינגפור איירליינס מפעילה קו טיסה בין נמל התעופה סינגפור צ'נגי לנמל התעופה הבינלאומי קייפטאון בדרום אפריקה, דרך נמל התעופה הבינלאומי או. אר. טאמבו ביוהנסבורג. במהלך שנות התשעים, סאות' אפריקן איירווייז הפעילה גם טיסות ישירות לסינגפור. מאוחר יותר היא פעלה בשיתוף פעולה עם סינגפור איירליינס בטיסות יומיות בין סינגפור ליוהנסבורג.
The Miseducation of Lauryn Hill
The Miseducation of Lauryn Hill יצא הישר למקום מספר 1 במצעד בילבורד 200, ונמכר ב־422,624 עותקים בשבוע הראשון, אשר שבר שיא למכירות שבוע ראשון לאלבום של אמנית. The Miseducation of Lauryn Hill הניב שלושה להיטים סינגלים: "Doo Wop (That Thing)", "Ex-Factor", ו- "Everything Is Everything". הסינגל המוביל, "Doo Wop (That Thing)". הגיע בשיאו למקום מספר 1 בארצות הברית, והשניים האחרים היו בטופ-40. הצלחת האלבום הזניקה את היל למעמד כוכבת-על בינלאומית, ותרמה להבאת מוזיקת היפ הופ וניאו נשמה לחוד החנית של המוזיקה הפופולרית. בטקס פרסי גראמי ה-41, The Miseducation of Lauryn Hill היה מועמד לעשרה פרסי גראמי, וזכה בחמישה פרסים, מה שהפך את היל לאישה הראשונה לקבל מספר כה גבוה של מועמדויות ופרסים בלילה אחד. עד ל-2013, האלבום נמכר בלמעלה מ-8 מיליון עותקים בארצות הברית, ויותר מ-19 מיליון עותקים ברחבי העולם.
המבקרים באופן כללי שיבחו את The Miseducation of Lauryn Hill' בין היתר על האופן שבו היל הציגה זווית ראייה של אישה על החיים ועל האהבה, יחד עם המגוון האמנותי שלה. קבוצת New Ark, עם זאת, הרגישו שהיל וחברת התקליטים לא נתנו להם את הקרדיט הראוי לאלבום, והגישו תביעה אשר הסתיימה בפשרה מחוץ לבית המשפט ב-2001. מאז צאת האלבום, הוא נכלל במגוון גדול של רשימות "האלבומים הגדולים בכל הזמנים", עם מספר רב של מבקרים המונים אותו בתור אחד מהאלבומים הטובים של שנות ה-1990, כמו גם אחד הגדולים בכל הזמנים. ב-2015, האלבום נכלל ברישום הלאומי על ידי ספריית הקונגרס לשימור בתור תרומה משמעותית לתרבות.
רקע
ב-1996, היל פגשה את רוהאן מארלי בעת סיבוב הופעות כחברה בלהקה הפוג'יז. בהדרגה נוצרה ביניהם מערכת יחסים רומנטית, ובמהלך סיבוב ההופעות, היל נכנסה להיריון. השינויים בחייה נתנו לה השראה להקליט אלבום סולו. אחרי שתרמה לאלבום הסולו של עמיתה מהפוג'יז, וייקליף ז'אן, ב-1997 – The Carnival, היל לקחה פסק זמן מסיבובי הופעות והקלטה, בעיקר בשל ההיריון שלה.
במהלך ההפסקה, היא הרגישה פרץ ביצירתיות שלה, וכתבה מעל שלושים שירים בסטודיו בניו ג'רזי רבים מן השירים הללו שאבו מהסערות שהתרחשו ביחסיה עם הפוג'יז, כמו גם מאהבות העבר. בקיץ של 1997, כשהיל הייתה אמורה ללדת בפעם הראשונה, היא התבקשה לכתוב שיר עבור מוזיקאי הגוספל סיסי וייננס. מספר חודשים מאוחר יותר, היא נסעה לדטרויט לעבוד עם זמרת הנשמה אריתה פרנקלין, וכתבה והפיקה את הסינגל שלה "A Rose is Still a Rose". מאוחר יותר, פרנקלין ביקשה מהיל לביים את הקליפ לשיר. זמן קצר לאחר מכן, היל עשה עבודת כתיבה עבור ויטני יוסטון. משום שכתבה בתוך זמן קצר שירים עבור אמנים בתחומי הגוספל, היפ הופ, ו-R&B, היא השתמשה בהשפעות אלה ובחוויותיה כשהקליטה את The Miseducation of Lauryn Hill.
הקלטה והפקה
היל התחילה להקליט את The Miseducation of Lauryn Hill בסוף 1997 באולפני צ'אנג קינג בניו יורק, וסיימה ביוני 1998 באולפני טאף גונג בקינגסטון, ג'מייקה, האולפנים אותם הקים אמן הרגאיי, בוב מארלי. בתחילה, וייקליף ז'אן לא תמך בכך שהיל תקליט אלבום סולו, אבל בסופו של דבר הציע לעזור כמפיק, הצעה שהיא דחתה, מכיוון שרצתה לכתוב, לעבד ולהפיק את האלבום בעצמה. היל הקליטה חלק מהאלבום באולפני Perfect Pair בניו ג'רזי ובאולפני סוני, כשבמספר שירים ישנם אלמנטים שהוקלטו באולפנים שונים, אך את חלק הארי של האלבום היא הקליטה בג'מייקה. בהקשר זה של שינוי הסביבה, היל אמרה: "כאשר התחלתי להקליט בניו יורק וניו ג'רזי, הרבה אנשים דיברו איתי על כיוונים שונים. הרגשתי כאילו האנשים הם בפרצוף שלי, והיו לי תחושות לא טובות. רציתי מקום שבו יש "וייב" טוב, שאני בקרב משפחה, והמקום הזה היה טאף גונג." רבים מבני משפחת מארלי היו נוכחים באולפן בזמן ההקלטות, ביניהם ג'וליאן מארלי, אשר גם תרם אלמנטים של גיטרה לשיר "Forgive Them Father".
צאת האלבום וביקורת
עם צאת האלבום The Miseducation of Lauryn Hill ב-25 באוגוסט 1998, זה הוא נכנס למקום מספר 1 במצעד האלבומים בילבורד 200, עם מכירות של 422,624 עותקים בשבוע הראשון, שיא מכירות עבור אלבום בכורה של אמנית. האלבום נשאר בראש מצעד בילבורד 200 שבוע שני ברציפות, שבמהלכו הוא נמכר ב-265,000 עותקים. בארצות הברית, האלבום נמכר במיליון עותקים בתוך פחות מחודש וב-2.4 מיליון עותקים עד דצמבר. הוא שהה 81 שבועות בבילבורד 200, והיה במקום הראשון במצעד סוף השנה של מצעד בילבורד לאלבומי R&B/היפ-הופ.
The Miseducation of Lauryn Hill קודם עם שלושה סינגלים—"Doo Wop (That Thing)", "Ex-Factor", ו-"Everything Is Everything"—אשר כולם הפכו ללהיטים עם קליפים פופולריים. מכירות האלבום גברו לאחר הופעתה של היל בטקסי גראמי ה-41, והוא נמכר ב-234,000 עותקים בשבוע של ה-3 במרץ 1999, ו-200,000 עותקים בשבוע שאחריו. עד אוגוסט, האלבום כבר נמכר ב-10 מיליון עותקים ברחבי העולם, כולל כמעט 700,000 בקנדה. ב-17 בדצמבר 2001, הוסמך האלבום כפלטינה 8x על ידי RIAA. באפריל 2002, דיווחה חברת התקליטים קולומביה כי האלבום נמכר ב-12 מיליון עותקים ברחבי העולם, ובשנת 2009, המכירות הגלובלית שלו דווחו ב-19 מיליון עותקים. עד ל-2013, נמכרו יותר משמונה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
The Miseducation of Lauryn Hill זכה לתשבחות המבקרים; על פי העיתונאי ג'ף בושה ב"לוס אנג'לס טיימס", היה זה האלבום המהולל ביותר של 1998. ביקורות לעיתים קרובות שיבחו את המבט הנשי החיים ועל האהבה שהציגה היל. אריק וייסבארד מ-Spin קרא להיל "ז'אנר-בנדר" (בתרגום ישיר: מכופפת סוגות) אשר מאזנת את השירה והראפ מלאי הביטחון שלה עם תמות פגיעות ורגישות. ב "הניו יורק טיימס", אן פאוורס כינתה את זה "יוצא דופן" שהיל משתמשת באמונה שלה כאמצעי לחיבור בין המקודש לחילוני "במוזיקה שנוגעת במהות של [מוזיקת] הנשמה." ג'ון בוש, מבקר AllMusic, התרשם מאיך שהיל הפיקה את האלבום, "לא כאלבום קרוס-אובר, אלא כאוסף של הצהרות אישיות ופוליטיות", תוך שהיא מפגינה "כישרונות ביצוע, טווח קולי, וכתיבה חכמה". דייוויד בראון כתב ב"אנטרטיינמנט ויקלי" שהאלבום הוא "לעיתים קרובות עוצמתי, חזק ומלא רגש באופן מדהים". דרים המפטון ב"וילג' ווייס" כתבה שהיל עושה מעברים חלקים "בכל פינות התחום [המוזיקלי והאמנותי] שלה בתוך כל שיר נתון", בעוד שמבקר "שיקגו טריביון" גרג קוט קרא לאלבום "טור דה פורס קולי" עם עיבודים אשר "גדושים ברעיונות גדולים".
בביקורת פחות נלהבת, דום פיליפס מ-Q מגזין הרגיש שהפגם היחיד במוזיקה היה "היעדר מלודיה בלתי נשכחת" במספר שירים שלא השתמשו בסמפלינג מעניין, ואילו ג'ון מאלבי מ-NME לא אהב את מה שהוא תיאר כ"נטייה להיסטריה" של היל ולהצהרות לגבי "כמה שאלוהים הוא מבריק" באלבום שלבד מכך הוא אלבום הכרחי. בביקורתו ב"פיצ'פורק", ניל ליברמן מצא כמה בלדות כמייגעות ואת הלחנים קלישאתיים. רוברט כריסטגאו ציין ב"וילג' וויס" את "Lost Ones" ו-"Superstar", כשיאי האלבום, וקרא לאלבום "האלבום הפוליטיקלי קורקט של השנה", אשר מציע ראפ מיומן והפקה מעודנת, לצד חוסר עקביות במילים, שירה ממוצעת, וסקיטים מיותרים. הוא העריך נקודת המבט של היל ואת "סמכותה המוסרית" וערכיה, אך ביכה את הצורך שלה להעריך את אלוהים באלבום.
סיבוב הופעות
בתחילה, לא היו תוכניות מיידיות לסיבוב הופעות משום שהאלבום לא נזקק לקידום, והיל הייתה שוב בהיריון עם לידה צפויה בספטמבר 1998. ההופעות החיות הראשונות שלה של שירים מהאלפום היו ב"סאטרדיי נייט לייב" ובטקס פרסי המוזיקה של בילבורד. אך בינואר 1999, היל גייסה להקה והחלה חזרות למה שהפך לסיבוב ההופעות The Miseducation Tour. ברגע שיצאה ההודעה על סיבוב ההופעות, אזלו הכרטיסים למופעים.
הסיבוב התחיל בטוקיו ב-21 בינואר 1999 עם ארבע הופעות במשך כשבוע, ומשם היל המשיכה ללונדון להופעה ב-8 בפברואר 1999. בארצות הברית היו לה סך הכל 20 הופעות, עם אאוטקאסט בתור מופע הפתיחה. חלק זה בסיבוב ההופעות החל ב-18 בפברואר בדטרויט, והסתיים ב-1 באפריל 1999, בעיר מולדתה של היל, ניוארק, ניו ג'רזי. היא התחילה את הרגל האירופאית בת 14 ההופעות ב-13 במאי באוסלו, וסגרה אותו במנצ'סטר ארנה באנגליה ב-2 ביוני. משם חזרה ליפן, וסגרה את הסיבוב.
תביעה משפטית
על אף שהיל עבדה על The Miseducation of Lauryn Hill יחד עם קבוצת מוזיקאים הידועה בשם New Ark, האלבום הוצג כעבודה שבה האמנית במרכז, שכתבה והפיקה את האלבום עם מעט עזרה חיצונית.
אך New Ark (ואדה נובלס, ראשים פיו, טג'ומולד ניוטון, וג'והארי ניוטון) לא ראו את זה כך, ובשנת 1998,הגישו תביעה נגד היל, חברת הניהול שלה וחברת תקליטים, בטענה כי היל "ניצלה את השירים ואת כישורי ההפקה שלהם, אך לא נתנה להם קרדיט ראוי עבור העבודה." הנגנים טענו שהם הכותבים העיקריים בשניים מן השירים, ותורמים משמעותיים בכמה שירים אחרים. גורדון ויליאמס, המיקסר ומהנדס הסאונד באלבום, תיאר את הפרויקט "מאמץ אישי עוצמתי של היל ... זה בהחלט היה החזון שלה." בתגובה לתביעה, היל טענה שניו ארק מנצלים את הצלחתה. ניו ארק ביקשו בתביעתם קרדיטים חלקיים, ופיצוי כספי. התביעה בסופו סודרה בפשרה מחוץ לבית המשפט בחודש פברואר 2001, עבור סכום שדווח כ-5 מיליון דולר.
הכרה
בסוף 1998, The Miseducation of Lauryn Hill נבחר בתור האלבום השני הטוב ביותר של השנה של Pazz & Jop, סקר שנתי של מבקרים אמריקאים שפורסם ב"וילג' וויס". היל היה מועמדת לעשרה פרסי גראמי ב-1999, מה שהפך אותה לאישה הראשונה אי פעם להיות מועמדת פעמים רבות כל כך בשנה אחת. היא זכתה בחמישה פרסי גראמי, כולל פרס האמן החדש הטוב ביותר, שיר ה-R&B הטוב ביותר, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר של זמרת, ואלבום ה-R&B הטוב ביותר. The Miseducation of Lauryn Hill  זכה גם בפרס גראמי לאלבום השנה, והיה אלבום ההיפ הופ הראשון לזכות בו אי פעם. היל קבעה שיא חדש בתעשייה, וגם הייתה האישה הראשונה לזכות בחמישה פרסי גראמי בערב אחד. היא גם הייתה מועמדת לפרסי פרס NAACP Image בקטגוריות האמנית הטובה ביותר, האלבום הטוב ביותר, והשיר הטוב ביותר ("Doo Wop (That Thing)"). בפרסי המוזיקה של בילבורד, האלבום זכה בפרס אלבום R&B של השנה, ואילו "Doo Wop" זכה בפרס לקליפ R&B, ב-1999 בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, היל זכתה בפרס לאמן הנשמה/R&B החדש הטוב ביותר. היא גם זכתה בפרס Soul Train, והייתה מועמדת לפרס אמנית הסולו הבינלאומית הטובה ביותר בפרסי המוזיקה הבריטית.
מורשת
עם הצלחת The Miseducation of Lauryn Hill, היל הפכה לאייקון תקשורתי, ומגזינים החל מ"טיים" דרך "אסקווייר" ועד "פיפל לנוער" התחרו על הזכות להציב אותה על דפי השער. ב-8 בפברואר 1999, סיפור השער של "טיים", זקף לזכותה של היל את ההטמעה המלאה של מוזיקת היפ הופ לתוך המיינסטרים המוזיקלי, והיא הייתה אמית ההיפו הופ הראשונה (מכל מגדר) להופיע על שער מגזין זה. ב-2012, "רולינג סטון" דירג את האלבום במקום מספר 314 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים". ג'ון קרמניקה, במדריך האלבומים של רולינג סטון (2004), כתב שהיל פנתה לציבור רחב של מאזינים עם היפ הופ מסונן דרך "עדשה של וומניזם (תנועה של פמיניזם שחור)", ובכך הפכה למוקד הקרוס-אובר של ההיפ הופ לתוך המיינסטרים. עיתונאי המוזיקה פיטר שפירו קרא לאלבום "אלבום הקרוס-אובר האולטימטיבי של עידן ההיפ הופ".
יחד עם אלבום הבכורה של אריקה באדו משנת 1997, Baduizm, האלבום The Miseducation of Lauryn Hill היווה גם תרומה חשובה לסוגת הניאו נשמה. על פי המגזין Ebony, הוא הביא את הניאו נשמה לקדמת הבמה של המוזיקה הפופולרית, והפך לאלבום הפופולרי והמהולל ביותר של הז'אנר. ביום השנה החמש עשרה לצאת האלבום, הראפר האמריקאי נאז ביקר את האלבום עבור XXL, וקרא לו המודל עבור אמנים מכל הז'אנרים ו"אלבום נצחי של מוזיקה טהורה ... הוא מייצג את התקופה – רגע רציני במוזיקה השחורה, בו אמנים צעירים לוקח את המושכות ופרצו דלתות." ב-2015, The Miseducation of Lauryn Hill הוכר כעובדה "משמעותית מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית" על ידי ספריית הקונגרס ונבחר להיכלל ברישום ההקלטות הלאומי.
ג'ון סי וודס
ג'ון קלרנס וודס (באנגלית: John Clarence Woods, נולד ב-5 ביוני 1911 – 21 ביולי 1950) היה נגד אמריקאי, שלצד ג'וזף מאלטה היה תליינם של נאשמי משפטי נירנברג ב-16 באוקטובר 1946. אף על פי שלא היה תליין מקצועי, וודס תלה בין 60 ל-70 אנשים, ביניהם חיילים אמריקאים ופושעי מלחמה גרמנים.
ביוגרפיה
וודס נולד וגדל בוויצ'יטה שבקנזס, וב-1929 התגייס לצי האמריקאי, אולם ערק לאחר כמה חודשים. הוא נשפט בבית דין צבאי, נבחן על ידי ועדה פסיכיאטרית ונקבע כי הוא לא מתאים לשירות ושוחרר. עד מלחמת העולם השנייה עבד כפועל בניין. ב-1940 הוא נרשם למערכת השירות הסלקטיבי, ובאוגוסט 1943 גויס לצבא ארצות הברית והוצב בגדוד הנדסה קרבית.
לפני מבצע אוברלורד וכניסת בעלות הברית לצרפת, הוצאות להורג בתלייה של חיילים בוצעו בידי אלברט פיירפוינט ודודו, תליינים אנגלים מקצועיים, אולם עם הגעת כוחות הברית לאירופה היבשתית לא היו להם תליינים בשירות. כאשר הצבא האמריקאי חיפש תליין בשורות חייליו, שמו של וודס עלה: הוא טען לשווא ששימש כעוזר תליין בשתי תליות בטקסס ושתיים באוקלהומה. ככל הנראה הצבא לא בדק את הרקע שלו: בתקופה ובמדינות שבהן טען וודס שעבד כעוזר תליין, הוצאות להורג בוצעו על ידי כיסא חשמלי בלבד.
וודס מונה לתליין וקודם מטוראי לרב-סמל ראשון (מאסטר סרג'נט). וודס הוציא להורג בתלייה 34 חיילים אמריקאים בצרפת במהלך 1944 עד 1945. ב-1946, לאחר גזירת הדין במשפטי נירנברג הראשיים, היה התליין של עשרה מהנאשמים לצד התליין ג'וזף מאלטה, ואף שימש בתפקידו בהוצאה להורג של פושעים אחרים ממשפטי נירנברג הנוספים. נטען על ההוצאות להורג שלו כי לא בוצעו כהלכה: רבים נפגעו בראשם בפתיחת דלת הרצפה, הנידונים לא מתו משבירת המפרקת אלא מחנק וחלק מההוצאות להורג נמשכו כחצי שעה – ההוצאה להורג של וילהלם קייטל, לדוגמה, נמשכה 24 דקות.
לאחר המלחמה, וודס המשיך לשרת עד למותו מהתחשמלות ב-21 ביולי 1950, באנווטאק שבאיי מרשל. וודס קבור בטורונטו, קנזס.
לפני שירותו הצבאי התחתן עם הייזל צ'ילקוט, אחות במקצועה, ולא היו להם ילדים.
מצב הישרדות
מצב הישרדות, או מצב עדר (באנגלית: Survival Mode), הוא מצב משחק במשחק וידאו, בו על השחקן להמשיך לשחק כמה שיותר זמן מבלי למות, בזמן שהמשחק מציב בפניהם אתגרים קשים יותר ויותר. גרסה של המצב מחייבת שהשחקן יחזיק מעמד למשך זמן סופי מסוים, שלאחריו מושג ניצחון והמצב מסתיים. המצב נפוץ במיוחד בקרב משחקי הגנת מגדלים, שם על השחקן לשפר את ההגנות של מיקום מסוים, על מנת להדוף את כוחות האויב זמן רב ככל האפשר. מצב הישרדות הושווה למשחקי הארקייד הקלאסיים, שם השחקנים מתמודדים מול גלי אויבים חזקים יותר ויותר. מצב זה נועד לתת למשחק סוף מוגדר ולעיתים פתאומי, כך ששחקנים אחרים יוכלו לשחק גם במשחק הארקייד. לעיתים מצב זה מופיע במשחקי ארקייד בתוך משחקי וידאו אחרים, כמו במשחק ספיידרמן המופלא 2.
Street Fighter II: The World Warrior על ה-Game Boy התחיל את מצב ההישרדות בשנת 1995, וגם Tekken 2 ו-Street Fighter EX שיצאו לאור ב-1996 וב-1997 בהתאמה גם כללו את המצב. משחקים פופולריים בעלי מצב הישרדות כוללים משחקי זומבים כמו אלה בסדרת Left 4 Dead, משחקים בסדרת Call of Duty בעקבות Call of Duty: World at War, משחק הגנת מגדלים Plants vs. Zombies, ו-Gears of War 2. בנוסף, משחקי ארגז חול רבים, כמו מיינקראפט, מנצלים את מצב המשחק הזה בכך ששחקנים שורדים את הלילה בזמן שנלחמים במגוון מפלצות, כגון שלדים וזומבים. משחק ארגז חול נוסף, Rust, משתמש בדמויות שאינן שחקנים ובשחקנים אחרים כאויבים, ומזמין לחימת שחקנים נגד שחקנים על מנת לשרוד בסביבת המשחק.
כיבוש קמרון
כיבוש קמרון היה חלק מן המערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, ובו נכבשה אחת משתי המושבות של האימפריה הגרמנית באותו אזור (החלק השני של המערכה היה כיבוש טוגולנד). את הכיבוש ביצעו כוחות בריטיים, צרפתיים ובלגיים, קולוניאליים ברובם. למרות יתרון אסטרטגי מכריע, ההשתלטות על קמרון ארכה כשנה וחצי, מתחילת מלחמת העולם באוגוסט 1914 ועד מרץ 1916. מספר גורמים תרמו להתמשכות מסע המלחמה. הגורם הראשון היה השטח הנרחב של המושבה, שרובו כלל אזורים קשים ללחימה, לתנועה ולקיום. הגורם השני היה הקצאת משאבים מצד מדינות ההסכמה, בעדיפות נמוכה בהשוואה לזירות האירופיות. הגורם השלישי היה הגנה עקשנית של הגרמנים, גם לנוכח הסתברות לא גבוהה להצלחה.
כתוצאה מן הכיבוש הפכה קמרון ברובה לאחר המלחמה למנדט צרפתי, ושטחים הסמוכים לגבול ניגריה, שהייתה מושבה בריטית, סופחו אליה.
רקע
הגרמנים שלטו על קמרון, שכללה גם חלקים ממזרח ניגריה של ימינו, החל משנת 1884. בשנת 1911 הצרפתים מסרו לגרמנים שטחים הגובלים בקמרון, וכך גבולות המושבה הורחבו כלפי דרום-מזרח ושטחה הגיע לכ-480,000 קמ"ר. שטחה הפנימי של הארץ כלל בצפון רמה גבוהה המקבילה לגבול ניגריה ונהרות המזינים את נהר הקונגו כלפי דרום. יתר השטח כלל ג'ונגלים וביצות.
אזור החוף, הקטן יחסית בשטחו, היה מבודד למדי מפנים הארץ. קמרון הייתה מוקפת כמעט מכל העברים בטריטוריות שבשליטת מדינות ההסכמה. ממערב השתרעה ניגריה, ומרוב העברים האחרים - אפריקה המשוונית הצרפתית, פרט לגבול קצר מדרום עם גינאה הספרדית (ריו מוני, Rio Muni, כיום גינאה המשוונית) הנייטרלית. מדרום-מערב היה למושבה מוצא אל הים: כ-320 ק"מ לחוף האוקיינוס האטלנטי, כאשר מדינות ההסכמה נהנו משליטה כמעט מוחלטת במימי מערב אפריקה. כוחות מדינות ההסכמה העמידו לצורך ההתקפה על קמרון כ-13,000 חיילים, מתוכם כ-7,000 צרפתים. רובם של אותם חיילים היו אסקרי בפיקוד אירופי.
בעת פרוץ המלחמה היו במושבה כ-2,000 גרמנים, מתוכם כאלף חיילים פוטנציאליים, בתוך אוכלוסייה מקומית של כ-2.5 מיליון. השוצטרופה, חיל המגן הגרמני, שבפיקוד קרל היינריך צימרמן (Zimmerman), מנה 1,650 חיילים אפריקנים ועוד 205 גרמנים ששימשו קצינים ומש"קים (כשליש מהם היו בחופשה באירופה בעת פרוץ המלחמה. נושאי תפקידים רבים משני הצדדים היו באירופה בפרוץ המלחמה). האפריקנים היו חיילי קבע, מגויסים לטווח ארוך, בעלי אימון טוב, אם כי תפקידם כלל בעיקר משימות אבטחה פנימיות, ולא עימות כנגד צבאות אחרים. כוח זה היה רגיש לאבדות, הן עקב גודלו המצומצם, הן כיוון שבתנאי אפריקה קשה היה להחליף חיילים מאומנים אם אלה נפגעו. חיסרון אחר של אותו כוח היה שבשל שרותם הארוך, נלוו לעיתים בני משפחה אל החיילים האפריקנים, מה שיכול היה לסרבל את התנועה והאספקה.
לקראת פרוץ המלחמה אוחדו המשטרה, ובתוכה כ-30 גרמנים, וחיל המגן ואלה היוו יחדיו כוח של כ-3,200 חיילים. בהמשך גייסו הגרמנים כוחות נוספים, כולל חיילי מילואים גרמנים מבני המושבה, ששירתו בתחילה ביחידות משלהם, ורק אחר כך פוזרו בין יתר היחידות (אלה מהם שלא היו בתפקידי פיקוד איישו את מכונות הירייה). כוחם עמד בשיאו על כ-6,000 עד 8,000 חיילים, מהם 1,460 אירופים. הגרמנים הגדילו, בנוסף, את מספר מכונות הירייה והחלו להחליף את הרובים בחדישים יותר, תהליך שלא הסתיים עד לתחילת הקרבות. מספר הרובים, כ-7,000, לא הספיק כדי לחמש את מלוא פוטנציאל הגיוס.
הגרמנים פיתחו בעיקר את חלקה הדרומי-מערבי, הסמוך לחוף, של הארץ. בנוסף לנמלים, הם הקימו באזור מספר תחנות אלחוט, כולל בבירתה, דואלה, ולאלה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה. עם תחילת הקרבות באירופה נטל לידיו המושל קרל אברמאייר (Ebermaier) סמכויות חירום שהקיפו למעשה את כל תחומי החיים והכלכלה. תוך ניהול נבון, ולמרות הניתוק מאירופה, מערכת זו תפקדה בהצלחה יחסית עד תום הקרבות, מבחינה זו שהמושבה סיפקה את צורכי עצמה ואת צורכי הכוח הצבאי שהקימה. הגרמנים הצליחו להקים במושבה, תוך גילוי תושייה רבה, תעשייה צבאית שמילאה חלק מצורכי הצבא שבקמרון, אם כי לא באיכות אירופית. למרות זאת, מודעים לנחיתות הבסיסית שבמצבם, הגרמנית ביססו את תוכניות ההגנה על המושבה על נסיגה לפנים הארץ, תוך שימוש בטקטיקות גרילה.
פעולות ראשונות של הצרפתים והבלגים
כבר בתחילת פעולות האיבה, ב-6 באוגוסט, ועוד לפני קבלת פקודות מפריז, תפסו הצרפתים את סינגה (Singa) שעל נהר האובנגי (Ubangi) ואת בונגה (Bonga) שעל נהר הקונגו, שתיהן בטריטוריות שהיו בשליטה צרפתית עד מספר שנים קודם לכן, שתיהן בדרום מזרח קמרון ושתיהן נמצאו בעת ההשתלטות סמוך מאוד לטריטוריה שבשליטה צרפתית. שני נהרות אלה שימשו נתיבי תחבורה חשובים עבור אפריקה המשוונית הצרפתית, ובסינגה גם עבר קו טלגרף צרפתי חשוב.
במקביל לתפיסת סינגה ובונגה, הקים המפקד הצבא הצרפתי באפריקה המשוונית ז'וזף אמריש (Aymèrich) ארבעה טורי צבא שנועדו לפלוש לתחומי קמרון. הראשון נועד לצאת מסינגה מערבה וצפונה לאורך נהר הלוביה (Lobaye). השני, ובו השתתפו גם כ-600 חיילים בלגים, נועד לצאת מפינתה הדרומית-מזרחית של קמרון ולהתקדם צפונה ומערבה לאורך נהר הסנגה (Sanga). שני האחרים, שהצליחו פחות, נועדו לנוע צפונה מגבון שבאפריקה המשוונית הצרפתית. אחד מהם נועד, בנוסף, לנתק את קמרון מריו מוני. כיוון שנכשל, נותרה לגרמנים דרך נסיגה מקמרון, לטריטוריה שבשליטה ספרדית, עד סוף מסע המלחמה.
מחוץ לטורי הצבא שהוזכרו, כוח צרפתי, אשר יצא מצ'אד באוגוסט, כבש את קוסרי (Kousseri) שעל הגבול עד 25 בספטמבר. כוח צרפתי-בלגי שפעל באזור החוף, בסיוע תותחים של ספינות בריטיות וצרפתיות, הצליח אף הוא במשימתו. בתחילת ספטמבר 1914 כבש הכוח הצרפתי-בלגי את ויקטוריה (Victoria, כיום לימבה (Limbe)) שעל החוף ללא התנגדות.
פעולות ראשונות בגבול ניגריה
התפיסה הבריטית באשר לקמרון התאפיינה בנקודת מבט של מעצמה ימית. כנגזר מכך, ראו הבריטים את מטרתם בראש ובראשונה כתפיסת ואבטחת הנמלים שבחוף קמרון ותפיסת, או לפחות שיתוק, תחנת האלחוט בדואלה. עוד לפני פרוץ הקרבות עמדו לרשות הבריטים בניגריה חמישה טורי צבא, שנועדו להגנת המושבה. בפרוץ המלחמה שינו כוחות אלה את מגמתם. ב-27 באוגוסט תקף טור של חיילים מערב אפריקנים שיצאו מניגריה, לאחר צעידה של כ-650 ק"מ ב-17 יום, את נקודת הגבול הגרמנית בטפה (Tepe, כיום Tépé בניגריה). הכוח כבש את המקום ולגרמנים נגרמו אבדות ניכרות, כולל חמישה קצינים.
התקפה על מורה נהדפה אף היא, אך הבריטים הנסוגים הצליחו לחסום את הדרך בין זו לבין גרואה. דרומית-מערבית משם, כבש טור בריטי אחר, לנוכח התנגדות קלה, את נסאנאקאנג (Nsanakang) הקרובה לגבול עם ניגריה. שבוע אחר כך, ב-6 בספטמבר, הגרמנים פתחו בהתקפת נגד בשתיים לאחר חצות. המגנים הגנו בעקשנות על המקום, עד שתחמושתם אזלה, ואחר כך ניסו להבקיע דרכם החוצה בכידונים. המגנים איבדו שמונה מ-11 הקצינים ועוד חיילים אפריקנים רבים נפגעו או שנפלו בשבי, ושיעור אבדותיהם הגיע לכמחצית מהכוח. סמוך יותר לחוף, כוח בריטי שיצא מקאלאבאר (Calabar) כבש ב-29 בחודש את ארצ'יבונג (Archibong). במקביל, כמאה ק"מ צפונה משם, כבש כוח גרמני את אוקורי (Okuri, כיום Okurike) שבניגריה.
מדינות ההסכמה שלחו לקמרון תגבורת שכללה חיילים מפורטוגל.
פעולות ימיות ופעולות נחיתה
לעומת זאת, גדוד בריטי שנחת במקביל בבונאברי (Bonaberi), אשר מעברו השני של הנהר, הכניעה לאחר קרב מבולבל. לאחר ההשתלטות על רצועת החוף המשיכו הבריטים להתקדם אל פנים הארץ לאורך קווי מסילות הברזל.
באוקטובר המשיכו הצרפתים בכיבוש החוף של קמרון.
כיבוש יתרת השטח
עד לסיום 1914 ותחילת 1915 נכבשו אזור החוף והושגה התקדמות למרחק קצר אל פנים הארץ. כן נכבש רובו של האזור שהצרפתים מסרו לגרמניה ב-1911. בשלב זה חלה האטה בפעילות מעצמות ההסכמה, הן כיוון שהבריטים והצרפתים השיגו את עיקר מטרותיהם הראשוניות (הנמלים יחד עם מתקני האלחוט, והשטח שנמסר, בהתאמה), הן בשל חוסר בכוחות ובאמצעים. בפברואר הבריטים החליטו להמשיך בכיבוש הארץ ולחרוג בתוך כך מדואלה ומאזור החוף. במהלך 1915 כבשו מדינות ההסכמה חלקים נוספים מהארץ. ביוני הבריטים כבשו את גרואה ואת נגאונדרה שברמה בצפון הארץ, כ-300 ק"מ דרומית מגרואה. בדצמבר נכבשה יאונדה (הבירה הנוכחית) שבפנים הארץ. רוב הגרמנים מצאו מקלט בריו מוני (כיום גינאה המשוונית, אז חלק מגינאה הספרדית), אליה חמק בפברואר 1916 טור גרמני בן כ-15,000 חיילים, סבלים ונלווים. גם התנגדות הגרמנים בצפון הארץ פסקה בפברואר 1916, כאשר כמה מצודות פזורות נכנעו.
סוף דבר
הגרמנים שנסוגו לריו מוני הוחזקו בה עוד סוף המלחמה. רוב שטחה של קמרון הפך לאחר המלחמה למנדט צרפתי, וחלקים ממנה הסמוכים לגבול ניגריה צורפו לאותה מושבה.
קישורים חיצוניים
באנגלית, אם לא צוין אחרת.
In Concert, Zürich, October 28, 1979
In Concert, Zürich, October 28, 1979 הוא אלבום הופעה משותף של האמנים צ'יק קוריאה וגארי ברטון, שהוקלט בציריך ב-28 באוקטובר 1979, זהו אלבום הג'אז המשותף השלישי של הצמד, וכולל גרסאות חיות לשירים שהופיעו באלבומיהם הקודמים Crystal Silence ו-Duet.
פרטים טכניים
האלבום הוקלט בהופעה חיה, כפי שמרמז השם "In Concert" ("בקונצרט") באולם "Limmathaus" שבעיר ציריך, שווייץ. האלבום יצא בשנת 1980 כתקליט כפול. מהדורת האלבום המקורית מכילה 10 רצועות באורך כולל של 79:59 דקות. שנים לאחר מכן יצא האלבום מחדש כתקליטור בודד ובתוך כך התקצר ל-8 רצועות באורך של 61:16.
בשנת 2009 יצאה ערכת 4 הדיסקים "Crystal Silence, The ECM Recordings 1972-79", המכילה את שלושת האלבומים המשותפים של ברטון וקוריאה: 'Crystal Silence' (1973), 'Duet (1979) והמהדורה המלאה של 'In Concert' (1980).
פרסים
האלבום זכה בפרס גראמי לשנת 1982 על אלבום הג'אז הטוב ביותר.
פאנג'נדר
פאנג'נדר (באנגלית: Pangender) הוא מגדר א-בינארי המוגדר כבעל יותר ממגדר אחד. פאנג'נדרים יראו את עצמם לעיתים כחברים בכל המגדרים. הקידומת "פאן" היא יוונית, ומשמעותה "הכל". פאנג'נדר הוא סוג של מגדר שלישי, בדומה לביג'נדר, לטריג'נדר או לג'נדרקוויר וייחודיותו הוא אי קבלת ההנחה אודות הבינאריות של המגדרים, תוך בקשה לערער עליה. אינדיבידואלים פאנג'נדריים יעדיפו לעיתים כינויי גוף כוללניים או נייטרליים מבחינה מגדרית, ולא עם כינויי גוף מגדריים (כמו הוא והיא).
בין הבעיות שאיתן יתמודדו אנשים ממגדרים א-בינאריים הוא כיצד והאם להתאים עצמם לציפיות החברה. אחת הדילמות שנובעות מבעיה זו הוא השאלה באיזה חדר שירותים להשתמש בציבור: החדר המתאים לציפיות החברה (הופעה ולבוש גברי מחייבים שימוש בשירותי הגברים, בעוד הופעה ולבוש נשיים מחייבים שימוש בשירותי הנשים), או זה שמתאים לרגשות הפנימיים שלהם.
יחסי איטליה–ישראל
יחסי איטליה–ישראל הם היחסים הרשמיים בין איטליה למדינת ישראל. ישראל ואיטליה ביססו את קשריהן מיחסים זהירים לאחר הקמת מדינת ישראל, יחסים שידעו עליות ומורדות, עד ליחסי הידידות הקרובים השוררים ביניהן כיום.
שתי המדינות מחזיקות שגרירויות; שגרירות ישראל ברומא, בירת איטליה, ושגרירות איטליה בתל אביב-יפו בישראל. בין המדינות פועלת לשכת מסחר ותיקה הדואגת לקשרי הסחר המפותחים בין שתי המדינות. כמו כן, ישראל ואיטליה מקיימות קשרים רחבים בפן הצבאי, הכלכלי, החינוכי והמדעי-טכנולוגי.
יחסים דיפלומטיים
יחסיהן הדיפלומטיים של ישראל ואיטליה כוננו עם הקמת מדינת ישראל ב-1948, אז מונה השגרירי הישראלי הראשון באיטליה אריה אורון.
בסוף שנות ה-50, הקפידה איטליה לנהל מדיניות זהירה עם ישראל. בשנים אלו היא ניסתה לרכוש את אמונן של מדינות ערב ולבסס לעצמה מעמד נכבד במזרח התיכון. להסתייגות של איטליה מישראל תרם גם החשש שלה מהצטרפות של ישראל לארגונים כלכליים אירופיים, שמא מוצרי החקלאות של מדינת ישראל, יתחרו בייצוא החקלאי שלה ויפגעו בו. מנגד, ראתה ישראל באיטליה בעלת ברית חשובה באזור הים התיכון. ביקורה של שרת החוץ, גולדה מאיר ברומא באוגוסט 1958 והזמנתה לארח את מנהיגי איטליה בישראל, הם הוכחה לכך.
ב-12 ביולי 2001, נחת ראש ממשלת ישראל אריאל שרון באיטליה. הביקור התקיים בשיאה של האינתיפאדה השנייה, במטרה לגייס את איטליה להפעלת לחץ אירופי על הרשות הפלסטינית להפסקת האלימות והפיגועים. במהלך הביקור, נפגש שרון עם נשיא איטליה קרלו צ'אמפי, ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני ושר ההגנה האיטלקי. ב-17 בנובמבר 2003, שוב הגיע שרון לביקור בן שלושה ימים באיטליה, לאחר גל האנטישמיות שהתרחש באירופה ושוחח עם המנהיגים האיטלקיים.
במאי 2002, החליטו שלטונות המכס באיטליה, להטיל הגבלות על הייבוא מישראל, עם חיוב כספי על יבואני סחורות מישראל, שיוחזר רק אם יתברר כי מקור הסחורה אינו בהתנחלויות. משרד החוץ אמר כי זהו צעד חמור העלול להפסיק את יחסי המסחר של איטליה עם ישראל.
החל משנת 2004, החלו מאמצים איטלקיים גדולים לצירופה של ישראל לאיחוד האירופי. בנובמבר 2006 תמכו חברי פרלמנט איטלקים באיחוד האירופי בצירוף ישראל לאיחוד, ואף תכננו יוזמה ובה ישראל יכלה להציע את מועמדותה כבר באותו זמן, אך צירופה המלא ייעשה לאחר חתימת הסכם שלום עם הפלסטינים. בפועל יוזמות אלו לא פעלו, ונכון ל-2019, ישראל איננה חברה באיחוד האירופי.
ב-3 בנובמבר 2005, לאחר התבטאותו של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד כי "יש למחוק את ישראל מהמפה", התקיימה ברומא שבאיטליה הפגנת תמיכה גדולה בישראל מול שגרירות איראן באיטליה במחאה על דבריה של איראן, וכללה כ-15 אלף מפגינים. במקביל נערכה הפגנה בת כ-2,000 אנשים תומכי ישראל, מול הקונסוליה האיראנית במילאנו. למחרת ההפגנה, התנוססו כותרות ראשיות באתרי החדשות האיטלקיים הגדולים שהעמידו את נושא התמיכה בישראל במרכז העניינים ודיברו על ההפגנה הגדולה שנערכה במדינה אמש. שגריר איראן זומן לשיחה במשרד החוץ האיטלקי, ושר הרפורמות האיטלקי קרא לגרש אותו מהמדינה.
בינואר 2009, בעת מבצע עופרת יצוקה, החלו להתקיים הפגנות גדולות נגד ישראל באיטליה. אירועי המחאה במדינה הלכו וצברו תאוצה, והגיעו לשיאם כאשר ב-9 בינואר 2009, חמישה אלמונים רעולי פנים פרצו למשרדי חברת הספנות הישראלית צים סמוך לעיר ונציה. יממה לאחר מכן, הופיעו ברחבי רומא כתובות נאצה אנטישמיות רבות, והפגנות המוניות נערכו בכל רחבי המדינה, בין השאר בעיר מילאנו, וארגון סוחרים מקומי קרא לחרם על חנויות יהודים. למרות ההפגנות לגנותה של ישראל, מרבית מנהיגי איטליה המשיכו לתמוך בישראל וגינו את פעילותו של חמאס ברצועת עזה.
ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני היה ידוע בתמיכתו בישראל לאורך כל שנות הכהונה שלו. ב-1 בפברואר 2010, הגיע ברלוסקוני לישראל לביקור ממלכתי בן יומיים יחד עם עוד שבעה שרים איטלקיים. באותה שנה, כמה חודשים לאחר מכן, עורר ברלוסקוני סערה בקרב הקהילה היהודית באיטליה, לאחר שסיפר בדיחות על השואה בפומבי וזכה לגינויים רבים, אפילו מצד הוותיקן. ב-7 באוקטובר, השתתף ברלוסקוני בעצרת תמיכה בישראל שהתקיימה ברומא, גינה את איומיה של איראן כלפי ישראל, ואף הכריז כי הוא מרגיש "ישראלי".
ב-22 ביולי 2011, החליט שר החוץ האיטלקי להחרים את ועידת דרבן השלישית שתוכננה להתקיים בספטמבר, מאחר שלטענתו הפכה לבימה להטחת האשמות בישראל.
ב-15 במרץ 2012, נעצר צעיר בן 20 ממוצא מרוקני, בחשד שניסה לבצע פיגוע נגד בית הכנסת בעיר מילאנו. כמה חודשים לאחר שהכו בצפון איטליה בחודש אפריל רעידות אדמה רבות וגרמו לנזק רב, הגיע שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן ב-1 ביולי לאיטליה במטרה להעניק תרומה בשם איש עסקים קנדי-ישראלי לארבעה בתי חולים שדה בצפון המדינה למען נפגעי הרעידות. בנוסף, נשלחה לאזור האסון באיטליה משלחת ישראלית של מומחי טראומה על ידי ראש הממשלה. לאחר הרעידות, הוכרז על סטודנט ישראלי שנעדר במדינה, וב-8 באפריל, נמצאה גופתו של הסטודנט, שזוהה על ידי אביו ששהה במקום והיא הוטסה חזרה לישראל.
ב-13 ביוני 2013, נחת בישראל לביקור ראשון, ראש ממשלת איטליה החדש אנריקו לטה, במהלכו נפגש עם ראש הממשלה נתניהו.
ב-11 בדצמבר 2018 ביקר בישראל סגן ראש ממשלת איטליה ושר הפנים, מתאו סלביני, שידוע כאוהד ישראל. הוא נפגש עם ראש הממשלה ושרים נוספים. נשיא המדינה ראובן ריבלין הודיע שלא ייפגש עם סלביני.
יחסים צבאיים
היחסים הצבאיים בין איטליה לישראל גם הם התפתחו בהדרגה, והחלו לתפקד לאחר הקמת מדינת ישראל, עם אימון טייסים ישראלים בבתי ספר לטיס באיטליה.
באוקטובר 2009, הותר לפרסום קיומו של תרגיל אווירי גדול בין חיל האוויר הישראלי לאיטלקי בסרדיניה, תרגיל שהיה אמור להתקיים עם חיל האוויר הטורקי ובוטל. בתרגיל תורגלו קרבות אוויר, תקיפות קרקעיות ותדלוק אווירי. ב-19 ביולי 2010, נפגש הרמטכ"ל גבי אשכנזי עם ראשי הצבא האיטלקי באיטליה. שנה לאחר מכן, בדצמבר 2011, שוב התקיים תרגיל משותף בין חילות האוויר של המדינות שהתקיים בישראל. התרגיל נמשך במשך חודשיים והתקיים בבסיס עובדה.
בסוף 2011, קיימה ישראל משא ומתן עם המדינות קוריאה הדרומית ואיטליה, על רכישת 30 מטוסי אימונים חדשים שיחליפו את מטוסי הסקייהוק הישנים שבבעלות חיל האוויר הישראלי. בנובמבר, גילתה קוריאה הדרומית כי ישראל חתמה על הסכם זיכרון דברים עם איטליה בנוגע לעסקה, והתלוננה בפני ישראל, כי משרד הביטחון שלה עבר על חוק חובת המכרזים, ונתן עדיפות לאיטליה. לעסקה ששווייה מוערך בכמיליארד דולר, הציעו הדרום קוריאנים את מטוס ה-T-50 שלהם, ואילו איטליה הציעה את מטוס ה-M-346. בסופו של דבר, החליטה ישראל לקנות את המטוסים האיטלקיים, וחברת תור שותפת התעשייה האווירית ואלביט מערכות, החליטה לממן כ-600 מיליון דולר מהעסקה ששווייה הוערך לבסוף ב-6.3 מיליארד דולר, 4 מיליארד מהם תכסה איטליה בקנייה של כלי נשק ישראליים בעתיד. מטוסי ה-M-346 הראשונים הגיעו לישראל באמצע שנת 2014. כחלק מעסקת התמורות, בתמורה ל-30 המטוסים האיטלקיים, תספק התעשייה האווירית לישראל לאיטליה לוויין תצפית ושני מטוסי התרעה, בעסקה של כחצי מיליארד דולר.
ב-7 בדצמבר 2012, דיווחה סוכנות הידיעות האיטלקית, כי משטרת איטליה סיכלה ניסיון הברחת נשק על ידי אזרח מצרי בעיר נאפולי, הודות למידע מודיעיני ישראלי מוקדם שהגיע לאיטליה. הניסיון כלל חמש מכולות מלאות באמצעי נשק, ביניהם משגרי רקטות. באוקטובר של אותה שנה, ביקר לראשונה רמטכ"ל איטליה בישראל, הגנרל ביאג'יו אבראטה, ונפגש עם הרמטכ"ל הישראלי בני גנץ.
יחסים מסחריים-כלכליים
בשנת 1955 הוקמה לשכת המסחר והתעשייה איטליה-ישראל. בשנת 1993, קיבלה הלשכה הכרה רשמית מממשלת איטליה. באפריל 1968 נחתמה אמנת מס בין ישראל ואיטליה למניעת כפל מס בין שתי המדינות, וב-8 בספטמבר 1995 נחתמה אמנה חדשה.
באפריל 2008, נחתם הסכם תעופה בין איטליה לישראל המתיר לחברות תעופה נוספות של המדינות להפעיל טיסות ביניהן. בהסכם הוחלט כי כל צד יוכל להפעיל עד 26 טיסות שבועיות בקווי ישראל-איטליה, לעומת 20 טיסות שהיו לפני כן בחודשי הקיץ ו-15 בחודשי החורף.
ב-2 בפברואר 2010, חתם שר התמ"ת בנימין בן אליעזר, ביחד עם נציגי ממשלת איטליה וראש הממשלה האיטלקי על שלושה הסכמים של שיתופי פעולה; בתחום הכשרת עובדים עם שר הרווחה האיטלקי, בתחום המים עם השרה האיטלקייה לאיכות הסביבה, ובתחום הכלכלה עם שר הכלכלה האיטלקי. באוקטובר 2012, עם ביקורו של ראש ממשלת איטליה מריו מונטי בישראל, חתמו הוא ובנימין נתניהו על חמישה הסכמים להגברת שיתוף הפעולה הישראלי-איטלקי. בין ההסכמים, נחתם הסכם בתחום רישיונות הנהיגה, בין שר התחבורה ישראל כץ עם שר הכלכלה והתשתיות האיטלקי, ובו יוכלו נהגים ישראליים להמיר את רישיון הנהיגה שלהם באיטליה לרישיון איטלקי, ללא צורך במבחני נהיגה חוזרים, כך גם לנהגים איטלקיים השוהים בישראל. על פי נתוני משרד התמ"ת, ההסכם צפוי להקל על כ-40 אלף אנשי עסקים ישראליים השוהים באיטליה.
על פי נתוני התאחדות התעשיינים בישראל לשנת 2011, עלה הגירעון המסחרי של ישראל עם איטליה ב-77.5 אחוזים בתשעת החודשים הראשונים של השנה לעומת התקופה המקבילה אשתקד, והסתכם ב-1.3 מיליארד דולר. היצוא לאיטליה מישראל בתקופה זו של השנה עלה בארבעה אחוזים ועמד על מיליארד דולר, ואילו היבוא מאיטליה לישראל זינק ב-36 אחוזים ועמד על 2.35 מיליארד דולר. בשנת 2009, עמד הייצוא הישראלי לאיטליה על כמיליארד דולר, והייבוא ממנה עמד על 2.1 מיליארד דולר. בשנת 2010, עמד הייצוא על 1.2 מיליארד דולר, והייבוא על 2.4 מיליארד דולר. בשנת 2011 כל הייבוא מאיטליה לישראל עמד על כשלושה מיליארד דולר. נתונים אלו הפכו את איטליה לשותפת הסחר השביעית בגודלה בעולם עם ישראל, ושלישית באירופה.
יחסים מדעיים-טכנולוגיים
באוגוסט 2003, אישרה קרן המחקר והפיתוח ישראל-איטליה 6 פרויקטים חדשים בהיקף של 5.9 מיליון יורו בין חברות איטלקיות וישראליות, בהשתתפות המדען הראשי במשרד התמ"ת ומנהל אגף המזרח התיכון במשרד החוץ האיטלקי.
בשנת 2008, הגיעה לישראל, במחווה לחגיגות ה-60 שלה, משלחת בת 30 מדענים איטלקיים במטרה לחזק את קשרי המדע בין המדינות.
ב-16 ביוני 2009, חתם שר המדע והטכנולוגיה דניאל הרשקוביץ בפריז, על הסכם שיתוף פעולה מחקרי במשימות חלל בין סוכנויות החלל של ישראל ואיטליה בנוכחות ראשיהם. שיתוף הפעולה כולל פיתוח משותף של לווייני תצפית ותקשורת בין המדינות.
ב-23 במאי 2011, הגיעה לישראל משלחת גדולה בתחום הביו-רפואה, הכוללים נציגים מהמוסד הלאומי לבריאות (ISS), מועצת המחקר הלאומי (CNR) והמוסד האיטלקי לטכנולוגיה (ITTׂׂ), נציגים מחברות תרופות גדולות באיטליה, נציגי בתי חולים ואוניברסיטאות איטלקיות ויועצים בתחום הביוטכנולוגיה לרגל תערוכת ביו-רפואה שנערכה בישראל. שנה לאחר מכן, באפריל 2013, הגיעו לישראל נציגים מ-30 ארגונים ותעשיות בתחום החלל באיטליה, כדי לקדם את שיתוף הפעולה עם תעשיית החלל בישראל, בהשתתפות ראשי סוכנויות החלל של שתי המדינות ושגריר ישראל באיטליה.
מ-11 באפריל עד 13 באפריל 2016 התקיים בארץ כנס מדעי בתחום של הפיזיקה של מערכות מחוץ לשווי משקל. הכנס התקיים באוניברסיטת בר-אילן ואורגן על ידי ד"ר עמנואל דלה טורה ושותפים איטלקיים נוספים. שגריר איטליה נכח בפתיחה של הכנס והזכיר את דברי ראש הממשלה בקשר לתנועת החרם נגד ישראל באומרו "מי שמחרים את ישראל מחרים את עצמו". הכנס סוקר בעיתונות בעברית ובאנגלית.
היחס לסכסוך הישראלי פלסטיני
ב-11 במאי 2011, השתתף ברלוסקוני בחגיגות יום העצמאות ה-63 למדינת ישראל ברומא בהשתתפותם של כ-1,000 אנשים, והבהיר כי יתנגד באו"ם להקמתה של מדינה פלסטינית בהצבעה שהתקיימה בספטמבר שלאחר מכן. חודש אחר כך, ב-12 ביוני, נחת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו באיטליה ביחד עם עוד שרים, וקיים פגישה עם ראש ממשלת איטליה ברלוסקוני.
לה מטן
לה מטן (בצרפתית: Le Matin) היה יומון צרפתי שראה אור בפריז במשך למעלה משישים שנים, מ-1884 ועד 1944.
לה מטן נחשב לאחד מארבעת היומונים הצרפתיים הגדולים בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, העסיק רבים מגדולי העיתונאים בני התקופה ופרסם לראשונה מיצירותיהם של סופרים גדולים. העיתון היה בעל זיקה רפובליקנית מתונה והתנגד לסוציאליזם ותנועות מהפכניות אחרות.
בתודעה היהודית זכור כתב העת מפרשת דרייפוס כמי שכבר ב-1896 הטיל ספק באשמתו של אלפרד דרייפוס וביולי 1899 פרסם את הודאותיו של פרדיננד אסטרהאזי.
ב-1940 תמכה מערכת העיתון במדיניות שיתוף הפעולה, ואף אימצה קו פרו-נאצי לפני סגירת העיתון ב-17 באוגוסט 1944.
היסטוריה
לה מטן היה פרי יוזמתם של קבוצת יזמים אמריקאים והעורך האמריקאי סמואל סלווין צ'מברלין. המודל לחיקוי היה היומון הבריטי "The Morning News" ועל הפרויקט הופקד העיתונאי הצרפתי אלפרד אדוארדס. הגיליון הראשון הושק ב-26 בפברואר 1884.
כעבור חודשים ספורים עזב אדוארדס את העיתון וייסד יומון משלו "Le Matin Français" שזכה במהירות לתפוצה גדולה יותר משל העיתון המקורי. בשלב זה שב אדוארדס ורכש את לה מאטן כשהוא ממזג את שני העיתונים.
העיתון יצא לאור מדי יום במשך שישים שנים עד לסגירתו לאחר מותו של הבעלים והמשקיע העיקרי בעיתון, מוריס בונאו-ורילה.
היינריך וילהלם שוט
היינריך וילהלם שוֹט (Heinrich Wilhelm Schott; 7 בינואר 1794 ברנו, מוראביה - 5 במרץ 1865, ארמון שנברון, וינה, אוסטריה) היה בוטנאי אוסטרי שנודע במחקריו על אודות משפחת הלופיים ודומיהם.
שוט השתתף במשלחת מחקר אוסטרית לברזיל בשנים 1817 עד 1821. בשנת 1845 ירש את מקומו של ניקולאס יוזף פון ז'קין כמנהל הגנים הבוטניים שבארמון שנברון.
רלית האי אינאקססיבל
מאפיינים
העוף אנדמי לאי אינאקססיבל שבארכיפלג טריסטן דה קונה שבדרום האוקיינוס האטלנטי. העוף מפורסם בזכות היותו העוף חסר יכולת התעופה הקטן ביותר הקיים כיום. בגלל בידודו של האי ותצורתו הטופוגרפית הקשה, לא הובאו לאי טורפים גדולים, כך שאוכלוסיית המין לא נכחדה, בשונה מעופות חסרי יכולת תעופה אחרים שנכחדו (כולל העוף חסר יכולת התעופה הקטן יותר גדרון האי סטפן).
קונבאייר מודל 118
קונבאייר מודל 118 (באנגלית : Convair Model 118) הוא אב טיפוס של אמצעי תחבורה, המוגדר כסוג של "מכונית מעופפת" המשלב יכולת טיסה של כלי טיס עם אפשרות לנסוע בדרכים שנבנה לאחר ייצור הדגם קונבאייר מודל 116.
דגם "קונבאייר מודל 118" תוכנן על ידי Consolidated Vultee Aircraft ויוצר על ידי יצרנית כלי הטיס קונבאייר לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1947.
בשנת 1943 יצרנית כלי הטיס האמריקאית "Consolidated Vultee Aircraft" אוחדה עם יצרנית כלי הטיס "קונסולידייטד איירקראפט" ו-"Vultee Aircraft" והוקמה חברת ייצור כלי הטיס קונבאייר. שמה האחרון נוצר מקיצור שמות החברות שהתמזגו ליצירתה: Con-V-Air.
היסטוריה
דגם "קונבאייר מודל 118" היא מכונית קטנה בעלת 4 מושבים, 2 דלתות קופה המונע על ידי מנוע המפיק 25 כ"ס (מנוע המניע את גוף המכונית) עם כנף נשלפת וזנב.
המטוס הונע על ידי מנוע 6 צילינדרים מתוצרת יצרנית מנועי המטוסים "Lycoming Engines" סוג מנוע "Lycoming O-435", מנוע מקורר אוויר, שהפיק 191 כ"ס
הגובה של "קונבאייר מודל 118" לאחר הרכבת הכנף הגיע ל-2.54 מטר.
טיסות ניסוי
ב-1 בנובמבר 1947 בוצעה טיסת הניסוי הראשונה על ידי טייס הניסוי ראובן סנדוגרס.
את הדגם עיצבו האחים "Ted Hall" ו-"Tommy Thompson".
רישום אזרחי של דגם ה-"קונבאייר מודל 118" בוצע ב-15 בנובמבר 1947. מספר הדגם : "NX90850".
ב-18 בנובמבר בזמן טיסת הפגנה של כשעה, הטייס ביצע נחיתת נמוכה ליד סן דייגו, קליפורניה, והרס את גוף המכונית. הטייס נפצע קל. לאחר התאונה המטוס יצא מכלל שימוש.
הדגם לא הגיע לייצור סדרתי אף על פי שתוכנן לייצר 160,000 יחידות במחיר של 1,500 דולר ליחידה.
S'il suffisait d'aimer
S'il suffisait d'aimer (באנגלית: If Only Love Could Be Enough) הוא אלבום האולפן השישה עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-7 בספטמבר 1998. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים בסך הכול.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד האלבומים של קוויבק.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי ז'אן-ז'אק גולדמן ואריק בנזי, אשר הפיקו עבור דיון גם את אלבומה השלושה עשר D'eux, שיצא לאור בשנת 1995. כל שירי האלבום הופקו על ידי ז'אן-ז'אק גולדמן ואריק בנזי, ורובם נכתבו על ידי שניהם גם כן.
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים שבצרפת, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-1.7 מיליון עותקים. בקנדה קיבל האלבום את תואר הפלטינה המרובעת על מכירות של למעלה מחצי מיליון עותקים, תוך שבארצות הברית נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים. בבריטניה קיבל האלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-100,00 עותקים גם כן, אך במצעד האלבומים הבריטי הגיע אל המקום ה-17 בלבד.
בדצמבר 2014, נודע כי האלבום נמכר בלמעלה מ-120,000 עותקים בגרמניה. במצעד האלבומים של המדינה הצליח להגיע אל המקום ה-11. בבלגיה הצליח האלבום להגיע אל המקום הראשון במצעד האלבומים, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-100,000 עותקים. בשווייץ זכה האלבום להצלחה רבה כאשר הגיע אל המקום הראשון במצעד האלבומים של המדינה. בשנת 2014, העניק איגוד תעשיית ההקלטות השווייצרי את תואר הזהב לאלבום, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
אלון ארד
אלון ארד (נולד ב-27 באפריל 1987) הוא משורר, עורך ספרותי ואיש חינוך ישראלי.
ביוגרפיה
ארד נולד בחולון לפנינה, מנהלת משרד, וישראל, איש פרסום, מרצה ומורה דרך. ארד גדל והתחנך בעיר בה נולד ולמד בתיכון "פנחס אילון".
בשנת 2014 סיים תעודת הוראה ותואר ראשון בחינוך ולימודי מדינת ישראל, עבר להתגורר בתל אביב ומאז עובד כמחנך ומורה לספרות ואזרחות בתיכון וכעורך ספרותי.
במהלך התואר השני בספרות עברית, אשר סיים ב-2020 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, החל להתמקד בכתיבת שירה.
עבודתו הספרותית
בשנת 2017 יצא לאור רומן הביכורים שלו "אקורדים פתוחים" בהוצאת "גוונים". ספר זה עוסק במסע של מוזיקאי בינוני ברחובות אירופה. ארד בעצמו ניגן בגיטרת בס בשתי להקות: 'שמעטס' ו'הקנאים'.
בינואר 2022 התפרסמו שירים ראשונים פרי עטו של ארד בעיתון הארץ. כשבועיים לאחר מכן יצא לאור ספר שירה ראשון שלו, "יתרון הביתיות", בהוצאת "קתרזיס" ובעריכת יואב גלבוע. הספר עוסק בהיבטים שונים של מושג "הבית", במרחב העירוני, במתח שבין המקומי לגלובלי בישראל ואף במערכת החינוך. המשורר רוני סומק בהיותו איש חינוך מזדהה עם השירים של ארד. המשורר ומבקר השירה אילן ברקוביץ' הגדיר ספר זה כאחד מספרי השירה המשובחים ביותר של השנה.
דוד ישי
דוד (דדו) ישי (27 ביוני 1953 – 16 בפברואר 2003) היה כדורגלן ישראלי. שיחק לאורך רוב הקריירה שלו שיחק במדי מועדון בית"ר ירושלים, ושימש כקפטן הקבוצה בתקופה בה זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה, בשנת 1976.
קריירה
ישי נולד בשכונת מלחה בירושלים להורים עולי תוניסיה. הוא החל את הקריירה בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, ובלט במשחק הראש שלו. אברהם לוי, מנהל בית"ר ירושלים באותם ימים, התרשם מיכולתו, והוא עבר לשחק בקבוצת הנוער של היריבה העירונית.
בזכייתה של קבוצת בית"ר ירושלים בגביע המדינה השני בעונת 1978/1979, היה חלק מסגל הקבוצה, אך לא שותף בשל פציעתו.
בעונת 1979/1980 השתקם ושב לשחק במדי בית"ר. בתום אותה עונה ירדה הקבוצה לליגה הארצית (הליגה השנייה אז), וישי עבר לשחק בקבוצת בית"ר רמלה, בה נשאר עד לסיום קריירת המשחק שלו. בסך בכל ערך ישי 162 הופעות במדי בית"ר ירושלים, במשך שבע עונות. הוא כבש לאורך השנים 17 שערים.
אחרי הפרישה
לאחר פרישתו, בשנת 1991/1992, שימש ישי בתפקיד מנהל בית"ר ירושלים למשך עונה אחת.
על שמו נקראת קבוצת הוותיקים של בית"ר בשם "בית"ר נורדיה דוד ישי ירושלים". בכל שנה נערך לזכרו משחק דרבי בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין ותיקי הפועל ירושלים, מסורת שבשנת 2015 הוחלפה במשחק בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין בית"ר נורדיה ירושלים.
1934 בארצות הברית
1934 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 158 שנה מיום היווסדה.
הונדה N-WGN
הונדה N-WGN (באנגלית: Honda N-WGN) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת משנת 2013 ביפן.
נתן מז
הרב נתן מָז (או מאז) (בגרמנית: Nathan Salomon Maas; ה'ת"פ, 1720 בקירוב – ו' באב ה'תקנ"ו, 1796) היה רב, ראש ישיבה ודיין בפרנקפורט שחיבר כמה ספרים.
ביוגרפיה
נתן מז נולד בשנת ה'ת"פ (1720) לאביו שלמה בעיר פרנקפורט. רבו המובהק היה הרב יעקב יהושע פַלק, בעל ה"פני יהושע".
כיהן כארבעים שנה כדיין בקהילת פרנקפורט במהלך שנים אלו היה שותף לפולמוס סביב הגט מקליווא. לאחר פטירת מרא דאתרא האב"ד רבי אברהם אביש מליסא בשנת ה'תקכ"ט, נותר רבי נתן הסמכות התורנית הבכירה בקהילה, והחל לשמש כממלא מקום הרב. בשל כך, לא מיהרה הקהילה לבחור רב חדש. בשנה שלאחר מכן, ה'תק"ל (1770), הוצע לו לכהן בעיר דרמשטאדט. בשל החשש שיענה להצעה ויעזוב את עירם, החליטו פרנסי פרנקפורט בא' בחשוון ה'תקל"א (1770) למנות אותו באופן רשמי לראש ישיבה לכל ימי חייו. בדרך כלל, היה תפקיד ראש הישיבה אחד מתפקידיו של האב"ד, ומינוי זה היה למעשה מתן תוקף רשמי לתפקידו כממלא מקום הרב. הוטלו עליו כל התפקידים שהיו מוטלים על הרב (כנשיאת דרשות מפעם לפעם, ישיבה בראשות בית הדין ואמירת חילוקים בתחילת הזמן), עד שימונה אב"ד חדש, אך גם נאמר לו שכהונתו כראש ישיבה תישמר גם לאחר מינוי רב חדש (מבלי לפגוע בזכויות הרב).
שימש כממלא מקום הרב עד לבחירת רבי פינחס הורוביץ לאחר כשנה, אך המשיך לכהן כראש ישיבה עד לפטירתו בו' באב ה'תקנ"ו.
תת-לחץ דם
תת־לחץ דם הוא לחץ דם נמוך, במיוחד בעורקים של מחזור הדם. לחץ דם הוא הכוח שבו הדם לוחץ על דפנות העורקים, כאשר הלב שואב דם. לחץ דם סיסטולי של פחות מ-90 מילימטר כספית (mm Hg) או דיאסטולי של פחות מ-60 מ"מ כספית נחשב בדרך כלל כתת־לחץ דם עורקי. עם זאת, בפועל, לחץ דם נחשב נמוך מדי, רק אם מורגשים תסמינים.
תת־לחץ דם הוא מצב הפוך מיתר לחץ דם. כאשר הלחץ בעורקים נמוך, פוחתת זרימת הדם לאברי הגוף ותפקודם עלול להיפגע. ירידה חמורה בלחץ הדם יכולה לפגוע באספקת חמצן וחומרים מזינים למוח ולאיברים חיוניים אחרים, עד למצב מסכן חיים שנקרא הלם.
אצל אנשים שמבצעים פעילות גופנית והם בכושר שיא, לחץ דם נמוך במנוחה הוא סימן של בריאות טובה וכושר. עבור אנשים רבים, לחץ דם נמוך מדי יכול לגרום סחרחורת או התעלפות ועשוי להצביע על התייבשות, מחלת לב חמורה, מחלה אנדוקרינית או הפרעות נוירולוגיות.
סימנים וסימפטומים
התסמינים העיקריים של תת־לחץ דם כוללים חולשה, כאב ראש, טשטוש ראייה, בחילה או סחרחורת, שלעיתים קרובות מתגברים בקימה לעמידה.
אם לחץ הדם נמוך מספיק, ייתכנו התעלפות ואף פרכוס.
לחץ דם נמוך קשור לפעמים בעוד תסמינים (שחלקם קשורים כגורם ולא בהכרח תוצאה של תת־לחץ דם). אלו כוללים: כאב חזה, קוצר נשימה, דופק לא סדיר, חום גבוה, צוואר נוקשה, כאב גב עליון, שיעול כיח, הקאה או שלשול ממושך, דיספפסיה (הפרעות עיכול), כאב בהטלת שתן, ריבוי תרופות, תגובה אלרגית חריפה מסכנת-חיים, עייפות, תסמונות אהלרס-דנלוס של רקמת החיבור, צואה שחורה דמוית-זפת.
גורמים
נפח דם מופחת (היפו-וולמיה, hypovolemia), הוא הגורם הנפוץ לתת־לחץ דם עורקי. מצב זה יכול לנבוע מהתייבשות או מדימום. התייבשות יכולה להתרחש בעקבות שתייה מועטה, שלשול או השתנה מוגברת (למשל עקב שימוש מופרז בתרופות משתנות). לחץ דם נמוך יכול גם לנבוע ממכת חום אפילו ללא התייבשות, כאשר יש איבוד של מלחים.
תרופות אחרות יכולות להביא לתת־לחץ דם על ידי מנגנונים שונים. למשל: חוסמי אלפא גורמים בעיקר להרפיה של העורקיקים, בעוד חוסמי בטא יכולים לגרום תת־לחץ דם הן על ידי האטת קצב הלב והן על ידי הפחתת עוצמת השאיבה של שריר הלב. כל התרופות נגד יתר לחץ דם עלולות לגרום גם לתת־לחץ דם, וכן תרופות להאטה או הסדרה של הדופק, להרפיית הערמונית ואף תרופות הרגעה ושינה.
ירידה בתפוקת הלב יכולה להתרחש גם למרות נפח הדם תקין, בשל אי ספיקת לב חמורה. אי ספיקת לב יכולה להתרחש כתוצאה מאוטם שריר הלב, מליקוי בדופן או במחיצות הלב, מליקוי בשסתומי הלב או מהפרעות בקצב הלב. דופק איטי מאוד של הלב (ברדיקרדיה), מביא לתת־לחץ דם. ירידה חמורה בתפוקת הלב ובלחץ הדם עלולה לגרום להלם קרדיוגני.