cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תראקיה המערבית
דמוגרפיה היסטורית
לפי מפקד האוכלוסין הבולגרי בשנת 1919, שנערך על פי בקשת מדינות ההסכמה, מאוכלוסיית תראקיה המערבית היו 219,723 מהם: טורקים 35.4% (77,726 מוסלמים), בולגרים 46.3% (101,766 - 81,457 נוצרים ו-20,309 מוסלמים), יוונים 14.8% (32,553 נוצרים), יהודים 1.4% (3,066) ארמנים 1.5% (2,369), אחרים 0,9% (1,243). האזור שהועבר למדינות ההסכמה כלל גם את קראאגאך וסביבתה, שהפכה לחלק מטורקיה לאחר הסכם לוזאן. תראקיה המערבית נמסרה למדינות ההסכמה בדצמבר 1919, ולאחריה עזבו בולגרים את האזור, ואילו יוונים רבים עברו להתגורר בו. ממשלת ההסכמה (בראשות הגנרל הצרפתי שארפ) קיימה מפקד משלה בשנת 1920, לפיו תראקיה המערבית מנתה 204,700 איש, מתוכם: טורקים 36.5% (74,720 מוסלמים), בולגרים 32.2% (65,927 = 54,079 נוצרים ו-11,848 מוסלמים), יוונים 27.4% (56,114 נוצרים), יהודים 1.5 % (2985) ארמנים 0.9% (1880), אחרים 3066. בזמן עריכת מפקד זה חזר חלק מאוכלוסיית קסנתי היוונית, שעזבה באופן מאסיבי את מחוז קסנטי לאחר מלחמות הבלקן (1913). על פי המחקרים הטורקים אוכלוסיית תראקיה המערבית בשנת 1923 הייתה 191,699, מתוכם 129,120 (67%) היו טורקים / מוסלמים (כולל גם את הפומקים) ו-33,910 (18%) היו יוונים; 28,669 שנותרו (15%) היו בעיקר בולגרים (נוצרים), יחד עם מספר קטן של יהודים וארמנים (לפני חילופי האוכלוסין). אוכלוסיית האזור, על פי מפקד האוכלוסין הרשמי של 1928 ו-1951, שערכ הרשויות המקומיות, לפי שפת אם, הייתה כדלקמן:
אלברכט אלטדורפר
אלברכט אלטדורפר (בגרמנית: Albrecht Altdorfer; סביבות 1480 – 12 בפברואר 1538) היה צייר, חרט, ואדריכל בן המאה ה-16 אשר חי ופעל בעיקר בעיר רגנסבורג שבגרמניה.
אלטדורפר נחשב למייסד, ולאחד המייצגים החשובים ביותר של סגנון אסכולת הדנובה בתקופת הרנסאנס המוקדם, אשר שילב בציוריו סצנות מתוך סיפורים היסטוריים ומתוך כתבי הקודש על רקע נוף וטבע בצבעים עשירי מבע, חל מסגנון נופי עולם.
ביוגרפיה
בעבודותיו הראשונות ניכרה השפעתם של האמנים יאקופו דה ברברי (Jacopo de' Barbari) ואלברכט דירר. בשנת 1511 לערך יצא אלטדורפר למסע לאורך הדנובה בכיוון הרי האלפים. ההרים הגבוהים והטבע הפראי המקיף אותם השפיעו עליו עמוקות והוא הפך לצייר הראשון של ציורי הטבע והנוף בסגנון המודרני ומייסד אסכולת הדנובה בציור, אשר קבעה את הפנורמה הנופית לנושא העיקרי של הציור האמנותי.
משנת 1513 שימש בשירותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באינסברוק. במהלך התקופה הסוערת של הרפורמציה הפרוטסטנטית עסק בעיקר בתחום האדריכלות אשר השפיעה גם על ציוריו כמו בתמונה "הולדת הבתולה" (Nativity of the Virgin). בשנת 1529 צייר עבור וילהלם הרביעי דוכס בואריה את יצירתו המפורסמת ביותר "קרב איסוס" (The Battle of Alexander at Issus).
במהלך השנים התעשר אלטדורפר, ועם חזרתו לרגנסבורג התמנה כחבר מועצת העיר ועסק בחיזוק הביצורים שלה. בתקופה זו היה חבר במועצת ענייני החוץ של העיר והיה מעורב בגירוש יהודי הקהילה, הריסת בית הכנסת שלה והקמת כנסייה על חורבותיו.
סגנונו האמנותי
אלטדורפר היה מראשוני ציירי הנוף האקסקלוסיביים. הוא הפך את הנוף הטבעי לנושא העיקרי של עבודותיו. אלטדורפר אמנם שילב דמויות אנושיות, חיות ומבנים בתוך הציורים, אולם אלה שימשו בעיקר כמכויני מבט ומשלימים לנושא העיקרי והוא הטבע הפראי.
אלטדורפר פיתח והרחיב את סגנון יצירתו של לוקאס קראנאך האב אשר התרכז בנופי עמק הדנובה והיערות העבותים סביבו. הוא השתמש בצבעי שמן אך גם בצבעי מים. הנוף הטבעי שימש עבורו כמכשיר ליצירת אווירה בציורים המתארים סצינות היסטוריות או אירועים המתוארים בכתבי הקודש באמצעות משחקי אור וצל או באמצעות צבעים עזים וכהים לעומת צבעים בהירים וחיוורים. בחלק מעבודותיו השתמש בקנה מידה בלתי סימטרי או בלתי מציאותי על מנת להדגיש אלמנט כלשהו באופן מובלט בציור.
כריסטינה אסמוס
כריסטינה איגורייבנה אסמוס (שם משפחתה האמיתי: מיאסניקובה; נולדה ב-14 באפריל 1988) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה. היא ידועה בתפקידה הטלוויזיוני בסיטקום הרפואי "המתמחים". בשנת 2010 נבחרה לאישה הרוסייה הסקסית ביותר על ידי מגזין "מקסים".
ביוגרפיה
כריסטינה מיאסניקובה נולדה בקורוליוב ליד מוסקבה, היא הגיע מרקע אתלטי. היא הייתה פעילה בהתעמלות ועלתה לרמה מתקדמת. אחותה הצעירה, קארינה מיאסניקובה, הייתה חברה בנבחרת ההתעמלות הלאומית של רוסיה.
היא עדיין הייתה תלמידת בית ספר כששיחקה בהצגה "הזריחות כאן שקטות..." בתיאטרון "MEL", ואחרי שסיימה את לימודיה בתיכון השתתפה במחזה של ירמקובה "דיוקן מדמואזל טרז'י" בתיאטרון הנוער בעיר קורוליוב.
בשנת 2005 נכנסה לבית הספר לתיאטרון האמנותי במוסקבה בקורס, אצל קונסטנטין ראיקין, אך לא סיימה את לימודיה. בשנת 2008 נכנסה אסמוס לבית הספר לתיאטרון על שם שפקין. הופעת הבכורה שלה על המסך הייתה בתפקיד של וריה צ'רנוס בסדרת הקומית "המתמחים" וגם דגמנה עבור המגזין MAXIM בשנת 2010.
בשנת 2011 הפכה אסמוס לשחקנית השנה בטלוויזיה על פי מגזין גלמור. בשנת 2013 קיבלה את פרסי People כשחקנית אופנה.
במרץ 2020 סיפרה כי חתמה על חוזה להשתתפות בסרט בשם "לחמים", בו היא תגלם אופה. לצורך התפקיד נאלצה להשמין ולאכול בממוצע 18 פעמים ביום, לדבריה. "יש לי עכשיו את התקופה הטובה והמיוחלת ביותר. לא, לא הריון. התבקשתי להשמין בשביל תפקיד. כלומר, 18 פעמים רצופות, האוכל השומני, המזיק והטעים ביותר. בקיצור, כל הדיאטה הרגילה של בעלי. אז אם אתם תראו אותי עבה בסטוריז, זה לא פילטר או טרימסטר שני, זה זללנות חוקית. קלוריות אני מחכה לכם." כתבה השחקנית באינסטגרם שלה. הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-3 במרץ 2022.
חיים אישיים
מאז 2013 הייתה נשואה לשחקן גאריק חרלמוב אך התגרשו בשנת 2020. לשניים בת בשם אנסטסיה (ילידת 2014).
אליזבת
אליזבת הוא שם לועזי שמקורו בשם העברי אלישבע, שפירושו "אלוהים הוא שבועתי". {{פירושונים|
ראו גם
}}
2016 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2016 בקולנוע, הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו בעולם ובארץ, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
בעולם
להלן רשימת שוברי הקופות שיצאו ב-2016:
בישראל
מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים.
פסגה (מסלול צבאי)
מסלול פסגה הוא מסלול צבאי ללימודי סיעוד במסגרת העתודה האקדמית, שמטרתו להכשיר אחים ואחיות לשירות בצה"ל. הלימודים במסלול נערכים בבית הספר למקצועות הבריאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת חיפה, ובסיומם מוענקים לצוערים תואר ראשון בסיעוד (BA/BSc) ותעודת הסמכה (רישוי) מטעם משרד הבריאות לעסוק בסיעוד בישראל. החל משנת 2012, מסלול פסגה הוא המסלול העיקרי ללימודי סיעוד במסגרת העתודה האקדמית. המסלול מאפשר לימוד מקצוע חיוני למדינת ישראל ובנוסף, בדומה לשאר מסלולי העתודה האקדמית, מהווה צוהר ללימודים אקדמיים מלאים למי שרמתו הסוציואקונומית או יכולתו הכספית לא מאפשרת זאת.
מהלך הלימודים
מסלול הלימודים הינו מקוצר - הצוערים לומדים את כל תכני לימוד החובה לתואר בסיעוד לפי דרישות משרד הבריאות במשך 3 שנים בצורה אינטנסיבית, במקום 4 שנים כפי שנהוג במסלול האקדמי האזרחי הרגיל.
הסטודנטים במסלול זה מקבלים מימון של מגורים במעונות ושכר לימוד באופן מלא.
שיבוץ ושירות
האחים והאחיות במסלול זה משרתים בתפקידים מגוונים, בעלי אופי קליני או תפקידי מטה:
שירות הקבע המחוייב במסלול זה הינו לתקופה של שנה וחצי בלבד, לעומת 3 שנים ברוב מסלולי העתודה.
אפשרויות לפיתוח מקצועי
לאחים ואחיות בצה"ל ישנה האפשרות להתקדם ולהתפתח מבחינה מקצועית בעזרת קורסים על-בסיסיים (הכשרות בסיעוד בישראל), תואר שני והתעסקות בתחום המחקר גם בצבא.
לבוגרי המסלול ישנה אפשרות ללמוד קורס על בסיסי ברפואה ראשונית צבאית ורשימת מרשמי המשך.
SOR NS 18
SOR NS 18 הוא אוטובוס מפרקי (אוטובוס ארוך) בשירות עירוני, מתוצרת יצרנית האוטובוסים הצ'כית SOR Libchavy (שם רשמי: "SOR Libchavy spol. s r.o") אשר מיוצר משנת 2018 בצ'כיה.
ג'ובאני לאונה
ג'ובאני לאונה (באיטלקית: Giovanni Leone; 3 בנובמבר 1908 - 9 בנובמבר 2001) היה פוליטיקאי איטלקי. הוא כיהן כראש ממשלת איטליה בשתי כהונות של חצי שנה כל אחת: מחודש יוני 1963 עד לחודש דצמבר של אותה השנה; וכן מחודש יוני 1968 עד חודש דצמבר של אותה השנה. נוסף על כך הוא כיהן כנשיא איטליה השישי מ-1971 עד 1978.
ביוגרפיה
ג'ובאני לאונה נולד בנאפולי למאורו ומריה ג'ופרדי, ילדי הקומונה "פומיגליאנו ד'ארקו". אביו, מאורו לאונה, היה עורך דין בנאפולי שהשתתף ביסוד מפלגת העם האיטלקית בקמפניה.
הוא סיים את חוק לימודיו בשנת 1929 באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני. אביו היה אחד ממייסדי המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בעיר הולדתו והוא נבחר לאספה המכוננת האיטלקית בשנת 1946. כחבר אגף הימין של מפלגתו, לאונה נבחר לבית הנבחרים של איטליה ב-1948, שם כיהן עד שנת 1963. בשנים 1955–1963 כיהן גם נשיא בית הנבחרים, תפקידו שממנו התפטר לשם כהונתו כראש הממשלה למשך תקופה קצרה.
בשנת 1968 כיהן כראש ממשלת איטליה למשך כמה חודשים.
בבחירות לנשיאות איטליה 1971 הצליח לאונה להביס את יריבו ג'וזפה סארגאט ונבחר לנשיאות כשהוא זוכה ברוב גדול מהפרלמנט (518 הצביעו בעדו מתוך 996 קולות).
הקריירה הפוליטית שלו הגיעה לסיומה ב-8 ביולי 1978 עם פרישתו מהנשיאות, לאחר שהואשם בשחיתות.
מגדל טרליק
מגדל טרליק (באנגלית: Trellick Tower) הוא מגדל בן 31 קומות המצוי בצפון קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי שבלונדון. המבנה בנוי בסגנון הברוטליסטי ותוכנן על ידי האדריכל ארנו גולדפינגר שמונה על ידי מועצת העיר לונדון, בשנת 1966. בניית המבנה הושלמה בשנת 1972. הוא מוגדר כמבנה לשימור בעל חשיבות ארכיטקטונית מדרגה שנייה (*Grade II).
תיאור המבנה וייחודו
גובהו של המבנה לרבות תורן התקשורת שבראשו - 120 מטרים (גובה המבנה מבלי התורן - 98 מטרים).
תוכניתו של גולדפינגר התבססה על מגדל בלפרון שבאזור פופלר שבמזרח לונדון, והושפעה מחצר אניסלנד שבגלאזגו (מבנה שתוכנן על ידי חברת האדריכלות ג' הולמס ושות' והושלם בשנת 1968).
המבנה הוא מבנה מוארך, בעל מגדל מעלית נפרד המחובר למבנה המגורים בכל קומה שלישית באמצעות מסדרון קישור. בקומות שמעל ומתחת למסדרון הקישור, הגישה אל מגדל המעלית נעשית באמצעות מדרגות פנימיות.
במגדל 217 דירות. לאחר בנייתו היו כל הדירות בבעלות מועצת לונדון רבתי אשר השכירה את הדירות. זמן קצר לאחר הקמת הבניין הועברו לדירות למועצה המקומית (מועצת הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי).
בעת השלמת הקמת המגדל החל התהליך של הפסקת בניית בניינים ציבוריים מסוג זה, בשל הבעיות הסוציאליות שנוצרו בהם. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצא לבניין שם רע בשל הפשיעה הרבה בו, ואירועים של אינוס ושימוש בסמים במסדרונות הבניין.
ב-1984 התאגדו הדיירים והפעילו לחץ על המועצה המקומית עד שזו התקינה מערכת אינטרקום בכניסה לבניין וכן העסיקה שוער. בעקבות פעולות אלו עלו מחירי הדירות, והבניין הפך פופולרי.
בדצמבר 1989 הותקנו על גג הבניין אנטנות תקשורת.
בשנת 1998 הוכרז הבניין כבניין לשימור.
מט
מט הוא עמדה בשחמט שבה המלך נתון תחת איום (שח) ואי אפשר להציל אותו (בשום דרך: לא על ידי בריחה, לא על ידי הכאת הכלי התוקף וגם לא על ידי חציצה) במצב זה אין למנוע את הכאתו של המלך, ועל כן הצד הנתון במט מפסיד במשחק. מקור המילה הוא בפרסית "שאה מט" פירושו המלך מת או המלך חסר אונים.
שני תנאים הכרחיים לביצוע המט- איום על המלך ואין לו מהלכים חוקיים. אם המלך מאוים, אולם קיים מהלך חוקי, המצב נקרא שח. אם אין איום על המלך, אולם אין כלל מהלכים חוקיים (עם שום כלי) המצב נקרא פט והמשחק מסתיים בתיקו.
ברישום התנועות מסמנים מט ב#, X או פשוט כותבים "מט". יש הנוהגים לסמן זאת בעזרת ++, אולם אחרים מסמנים כך שח כפול.
דוגמאות של מט
שלוש הדוגמאות הללו הן מטים מיוחדים. מימין זהו "מט טיפשים" - משחק השחמט הקצר ביותר האפשרי (2 מסעים). באמצע זהו "מט חנק"- המלך השחור לא יכול לברוח כי הוא "חנוק" על ידי כליו שלו. משמאל זהו "מט לגל" - מלכודת בפתיחה שבה הלבן מקריב את מלכתו כדי להנחית מט.
מט עם מלכה או עם צריח
מט כזה הוא קל מאוד. יש לדחוק את המלך לצד הלוח, ואז להנחית עליו את המט. מט עם מלכה אפשר לכפות ב-9 מסעים, ועם צריח- ב-16 מסעים.
מט שני צריחים (מט מדרגות)
מט כזה קל מאוד והמלך המותקף יכול להינצל ממט רק אם יש כלי שיכול לחצוץ. במט זה כל מסע צריח אחר מכה שח וכך שניהם דוחפים את המלך המותקף לעבר אחת משורות הבסיס. ניתן לעשות את המט גם עם מלכה וצריח או שתי מלכות לאחר הכתרה.
מט עם שני כלים קלים
מט עם שני כלים קלים (רץ או פרש) הוא אפשרי, אלא שלעיתים אי אפשר לכפות אותו.
מט עם שני רצים
מט כזה אפשרי (כל עוד הרצים לא על אותו צבע-מצב שיכול לקרות רק כתוצאה מהכתרה) אפשר לכפות אותו, אם מובילים את המלך לפינה.
מט עם פרש ורץ
מט כזה אפשרי בצד הלוח, אולם כדי לכפות אותו, חייבים שהמלך יהיה בפינה שצבעה כצבע הרץ. אפשר להכריח את המלך להגיע לפינה, אולם לא כצבע הרץ, ואז יש ל"הוביל" אותו לפינה השנייה של הלוח (זה קשה ביותר, ופעמים רבות המשחק מסתיים בתיקו, בגלל החוק שקובע שאם התבצעו 50 מסעים הפיכים המשחק מסתיים בתיקו).
מט עם שני פרשים
מט כזה אפשרי, אבל אי אפשר לכפות אותו. הצד בעל היתרון יכול לנצח רק אם יש לצד השני עוד כלי (למשל, רגלי) שימנע פט, או אם השחקן השני משחק באופן שמאפשר מט עם שני פרשים.
מט עם רגלי
מט עם רגלי שאינו מוכתר אינו אפשרי, אלא אם כן לצד השני יש כלי שחוסם את המפלט של המלך במקרה שהרגלי מאיים על המלך ומוגן על ידי כלי אחר והרגלי שמאיים על המלך לא מאוים על ידי אף כלי.
חיים בלתי גמורים
חיים בלתי גמורים (באנגלית: An Unfinished Life) הוא סרט דרמה שיצא בשנת 2005 וביים לאסה הלסטרם. רוב הסרט צולם בקנדה.
ססמת הסרט שהופיעה בכרזות הייתה: "כל סוד לוקח חיים משלו".
עלילה
איינר (רדפורד), חוואי המתגורר בוויומינג, מתקשה להתמודד עם מותו של בנו היחיד בתאונת דרכים. הוא מבקר מדי יום בקברו של הבן, הנמצא בחוותו, ומדבר אליו. חברו היחיד של איינר הוא מיטש, אדם שחור העובד בחוותו מזה ארבעים שנה. מיטש הותקף לפני תחילת הסרט על ידי דוב גריזלי שהשחית את פניו וגרם לו לנכות.
איינר מסוכסך עם אלמנת בנו, ג'ין (לופז), אותה הוא מאשים במותו. העלילה נפתחת בהגעתה של ג'ין לחוותו של איינר לאחר עשר שנים בהם לא נפגשו. היא מגיעה יחד עם בתה הצעירה, נכדתו של איינר.
בתחילה, איינר מתקשה להתמודד עם השינוי הפתאומי בחייו. מאוחר יותר הוא משתנה ויחסו אל ג'ין, ואל נכדתו הופך אנושי יותר.
מיטש מתחיל לחלום על הדב שתקף אותו, ומבקש מאיינר לשחרר אותו משביו בגן החיות של העיירה. איינר נעזר בנכדתו כדי לשחרר את הדב בחשאי, באישון לילה.
אקס-מן המקור: וולברין
X-מן המקור: וולברין (באנגלית: X-Men Origins: Wolverine) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2009, המבוסס על דמותו הבדיונית של וולברין מהקומיקס אקס מן. הסרט מבית פוקס ומארוול קומיקס, והוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי אקס מן, ועלה לאקרנים ברחבי העולם ב-1 במאי 2009, כפריקוול לטרילוגיה המקורית. הוא בוים על ידי גאווין הוד ומככבים בו יו ג'קמן, לייב שרייבר, דני יוסטון, טיילור קיטש, ראיין ריינולדס ולין קולינס. הסרט משמש כספין אוף לטרילוגיית אקס מן, תוך התמקדות בעברו האלים של המוטנט וולברין ויחסיו עם ויקטור קריד, אחיו למחצה.
הסרט צולם בעיקר באוסטרליה ובניו זילנד, וכמה חלקים בו צולמו בקנדה. ברקע הפקת הסרט ויציאתו לאקרנים עמדו סכסוכים שהתעוררו בין הבמאי הוד למנהלים של פוקס המאה ה-20 והפצת העתק כמעט שלם של הסרט לאינטרנט חודש לפני הקרנת הבכורה. הסרט נתקל בעיקר בביקורות שליליות עד בינוניות, כאשר המבקרים טענו מצד אחד שהסרט והתסריט שלו חסרי השראה, אך מצד שני שיבחו את משחקו של יו ג'קמן. למרות הביקורות השליליות הסרט הכניס 373 מיליון דולר ברחבי העולם. כמו כן הוחלט בצילום סרטים נוספים סביב דמותו של וולברין, הסרטים וולברין (2013) ולוגאן - וולברין (2017).
עלילת הסרט
בשנת 1845, רואה ג'יימס האולט, ילד קטן המתגורר בטריטוריות הצפון-מערביות בצפון קנדה, את אביו ג'ון האולט נהרג על ידי תומאס לוגאן, אחד משכניהם. הטראומה מפעילה את המוטציה של הילד: ציפורני עצם בולטות מידיו של ג'יימס, והוא הורג אתם את תומאס, שמגלה לו בנשימתו האחרונה שהוא אביו האמיתי. ג'יימס בורח אל היער יחד עם בנו של תומאס, ויקטור קריד, שמגלה לג'יימס שהוא אחיו. הם מבלים את המאה הבאה כחיילים, ונלחמים יחד במלחמת האזרחים, מלחמת העולם הראשונה והשנייה ומלחמת וייטנאם במהלך הזמן שמים לב שוולברין נרתע מהאלימות של אחיו.
בשנת 1973, מנסה ויקטור (לייב שרייבר) לאנוס אישה כפרית מקומית, אבל נעצר על ידי קצין בכיר והורג אותו. ג'יימס (יו ג'קמן) מגן על אחיו, והשניים נידונים להוצאה להורג על ידי כיתת יורים, שאותה הם שורדים בעזרת המוטציה שלהם המאפשרת החלמה זריזה. קצין בדרגת מייג'ור בשם ויליאם סטרייקר (דני יוסטון) מגיע אליהם, כשהם נמצאים במעצר צבאי, ומציע להם מחילה על פשעיהם ואפשרות לממש את יכולותיהם המוטנטיות. הוא מתנה זאת בכך שיצטרפו לצוות X, קבוצה של מוטנטים שונים. בצוות חברים הצלף, סוכן אפס (דניאל הני), הסייף וייד וילסון (ראיין ריינולדס), המתעתק ג'ון ריית' (Will. i.am), המוטאנט הבלתי פגיע פרד דיוקס (קווין דוראנד) והטכנופת' כריס בראדלי (דומיניק מונאהן). שניהם מצטרפים לצוות, אבל פעולות מפוקפקות של הקבוצה וזלזולה בחיי אדם, כמו פעם שבה הם צוו להרוג כפר שלם, גורם לג'יימס לעזוב.
שש שנים מאוחר יותר, ג'יימס, שעכשיו נקרא לוגאן, מתגורר בקנדה עם חברתו, קיילה סילברפוקס (לין קולינס). היחסים בניהם נראים הדוקים לכאורה, לוגן עובד בתור חוטב עצים בעיירה, קולונל סטרייקר מאתר את לוגאן ומזהיר אותו שמישהו הורג את חברי צוות X ומבקש את עזרתו, מספר לו שווילסון ובראדלי כבר הומתו על ידי אותו מישהו, לוגן מסרב. זמן קצר לאחר מכן, ויקטור רוצח את קיילה ולוגאן מבין שהוא האחד שהורג את חברי X. בזעמו על רציחתה של קיילה, לוגאן מחפש את ויקטור ונלחם בו. ויקטור מביס את לוגאן אך חומל עליו מכיוון שג'יימס הוא אחיו. לוגאן מוצא את סטרייקר, שבא לבקרו בבית החולים לאחר תקיפתו של ויקטור, שמציע לו דרך לנצח את ויקטור: לוגאן עובר ניתוח כדי לחזק את השלד שלו עם אדמנטיום, מתכת כמעט בלתי ניתנת להריסה. לפני תחילת הניתוח, לוגאן מבקש דסקיות חדשות במקום אלו שהיו לו בצוות X, ועליהם יוטבע השם "וולברין", שם המבוסס על סיפור שקיילה סיפרה לו על אהובה של הירח. לאחר השלמת התהליך, שבמהלכו לוגאן כמעט נהרג, סטרייקר מבקש למחוק את זכרונו של לוגאן, אך לוגאן שומע זאת ובורח תוך כדי לחימה החוצה. סוכן אפס עוקב אחרי המסלול של לוגאן והורג זוג קשישים שבביתם לוגאן הסתתר. בזעמו על רציחתם של חפים מפשע אשר היו חביבים עליו וקיבלו אותו לוגאן הורג את סוכן אפס על ידי הריסת המסוק שלו.
לוגאן מאתר את וריית' ודיוקס ושואל אותם על מיקומו של המעבדה החדשה של סטרייקר, המכונה "האי". הם אומרים לו למצוא את רמי "גמביט" לבו (טיילור קיטש), שברח מהאי לאחר שנחטף לשם ויודע את מיקומו, בהמשך מספרים לו שסטרייקר וויקטור עובדים יחד בכלל. ריית' ולוגאן מאתרים את גמביט במועדון בניו אורלינס, אך כאשר לוגאן שואל אותו על מיקומו של האי, גמביט חושד שהוא נשלח כדי לחטוף אותו שוב ומשליך עליו קלפים שמתפוצצים ומעיפים אותו החוצה. בחוץ, לוגאן מוצא את ויקטור, שהורג את ריית' ממש באותו הרגע. לוגאן מתקיף את ויקטור ומביס אותו אך בדיוק ברגע שהוא מנסה להרוג את ויקטור על ידי עריפת ראשו, גמביט תוקף את לוגאן וויקטור מצליח להימלט. לוגאן נלחם בגמביט, מביס אותו ומשכנע אותו שהוא לא עובד עבור סטרייקר. לאחר שלוגאן שכנע אותו בכנותו ובכך שיהרוג את האנשים שחטפו אותו, גמביט לוקח אותו למתקן של סטרייקר בתוך מסוק אותו גמביט הרוויח באחד מעסקיו המפוקפקים באי שלושת המילין. בינתיים, נודע לגנרל מנסון, קצין שמפקח על תוכנית נשק XI, שבנו של סטרייקר הוא מוטנט. מנסון מאמין שמעורבותו האישית של סטרייקר בפרויקט המוטנטים פוגמת בשיקול דעתו ולכן מודיע לו שבכוונתו לבטל את פרויקט נשק XI, אך סטרייקר הורג אותו בחרב מאדמנטיום בטענה שהוא מכשול בדרכו.
על האי, לוגאן מוצא את סטרייקר ושואל אותו למה הוא הכניס בו את האדמנטיום, וסטרייקר הסביר לו שהוא למעשה רצה את הדנ"א שלו ושל שאר המוטנטים שלכד עבור נשק XI, "רוצח המוטנטים", מוטנט בעל מספר יכולות של מוטנטים אחרים שמלוכדים יחד בגופו של וייד וילסון, לו הוא קורא "הדד-פול". סטרייקר גם חושף שמותה של קיילה בוים על ידי ויקטור ושהיא מוטנטית שכוחה הוא לשכנע אנשים לעשות כדבריה כשהיא נוגעת בהם. בתמורה לשיתוף הפעולה של קיילה עם סטרייקר הובטח לה שאחותה, שנכלאה על ידי סטרייקר, תשוחרר. כשהוא זועם על בגידתה של קיילה, שנכחה כאשר סטרייקר דיבר, לוגאן התחיל ללכת לכיוון היציאה מהאי. ויקטור הופיע ודורש מסטרייקר את האדמנטיום שהובטח לו עבור שירותיו, אך סטרייקר מסרב בטענה שוויקטור לא ישרוד את התהליך. בזעמו, ויקטור מנסה להרוג את קיילה, אך לוגאן שומע את צעקותיה וחוזר. לוגאן מביס את ויקטור ומתכוון להרוג אותו, אך קיילה עוצרת בעדו ומשכנעת אותו לעזור לה.
קיילה ולוגאן משחררים את המוטנטים הכלואים באי, אך סטרייקר שולח את דדפול כדי לעצור אותם. לוגאן נלחם בדדפול ומאפשר בכך למוטנטים לברוח. במהלך הבריחה, קיילה, שנפצעה אנושות, מחליטה להישאר מאחור בעוד קבוצת המוטנטים בראשותו של סקוט סאמרס (טים פוקוק) שמודרך על ידי קול לא ידוע באמצעות טלפתיה.
תוך כדי לחימה, לוגאן מושך את דדפול לחלק העליון של אחת ממגדלי הקירור על האי, אך דדפול נעזר בכוחות ההתעתקות שלו כדי להגיע לשם. לוגאן כמעט נהרג בידי דדפול אך ויקטור מופיע במפתיע ומסייע ללוגאן. לאחר מאבק ממושך, בהם האחים נלחמים יחדיו אחרי שנים שלא היו יחד, לוגאן מצליח לערוף את ראשו של דדפול ולבעוט אותו אל תוך בסיסו של מגדל הקירור. תוך כדי נפילתו של הראש, הוא יורה קרני אנרגיה מעיניו שגורמים למגדל להתחיל להתפרק. ויקטור ולוגאן מזנקים מהמגדל, ולוגאן כמעט נמעך על ידי חתיכה מהמגדל המתמוטט אך ניצל ברגע האחרון על ידי גמביט שמפוצץ את החתיכה רגע לפני שהיא פוגעת בו. לאחר שלוגאן מוצא את קיילה, סטרייקר מאתר את שניהם ויורה בהם כדורי אדמנטיום. לוגאן, שנפגע במצחו מכדורי אדמנטיום, מאבד את הכרתו. לפני מותה מפצעיה, קיילה משתמשת בכוחות השכנוע המוטנטיים שלה על סטרייקר וגורמת לכך שהוא יפיל את אקדחו וילך ללא הפסקה. בינתיים, המוטנטים הצעירים מצליחים לצאת מהאי ומגלים שמוטנט מבוגר בשם פרופסור צ'ארלס אקסבייר (פטריק סטיוארט) הוא זה שתקשר עם סאמרס והוא הוציא אותם מהאי ולקח אותם תחת חסותו. לאחר מכן, גמביט חוזר ללוגאן כאשר לוגאן חוזר להכרה, אך הנזק המוחי שנגרם על ידי הכדורים גרם ללוגאן לאיבוד כל זיכרונותיו. גמביט מנסה לשכנע את לוגאן לבוא איתו, אך הוא מסרב מכיוון שהוא רוצה ללכת בדרכו שלו.
בסוף הסרט נראה סטרייקר כשהוא הולך מבולבל על הכביש עד שהמשטרה הצבאית עוצרת אותו בחשד לרציחתו של גנרל מנסון. בסצנה לאחר מכן נראית ידו של דדפול מגיעה על ראשו הכרות כאשר עיניו נפקחות והוא לוחש קול משתיק לצופים, מה שמרמז על הופעתו באחד מסרטי אקס-מן עתידיים.
בסצנה שאחרי הכתוביות, וולברין נראה שותה ויסקי בפאב ביפן. המוזגת שואלת אותו אם הוא שותה כדי לשכוח, והוא עונה לה שהוא שותה כדי להיזכר.
הופעות אורח
הסרט כולל הופעות קמע רבות של גרסאות צעירות יותר של דמויות מהסרטים הקודמים, ביניהם ג'ייסון סטרייקר (בנו הטלפתי של ויליאם סטרייקר כשהוא מוקפא בתוך תא להקפאה קריוגנית). תוכנן שבסרט יהיה הופעת קמע של סטורם הצעירה, ואף ניתן היה לראות אותה בטריילר של הסרט, אך קטע זה הוסר מהסרט לפני שהוא יצא לאקרנים. לעומתה, פטריק סטיוארט, כשהוא נראה צעיר יותר באמצעות מחשב, עשה הופעת קמע ללא קרדיט כצ'ארלס אקסבייר, בתקופה שעדיין שלט ברגליו.
השחקנית האוסטרלית אשר קדי שיחקה בסרט את ד"ר קרול פרוסט. שחקן הפוקר דניאל נגראנו מופיע בסרט בהופעת קמע. גם שחקן הפוקר פיל הלמות רצה להופיע לסרט אך לא היה יכול מפני שהוא היה מחויב להשתתף באירוע בטורונטו. סטן לי, אחד ממפיקי הסרט, אמר שהוא אמור להופיע בסרט בהופעת קמע, אך בסופו של דבר הוא לא הופיע בסרט.
פיתוח
דייוויד בניוף, מעריץ של הקומיקס, ביקש לקבל את הפרויקט במשך כמעט 3 שנים לפני שהוא נשכר לכתוב את התסריט באוקטובר 2004. כהכנה לכתיבתו של התסריט, הוא קרא שוב את הסיפור של "נשק X" מאת בארי וינדזור סמית', כמו גם את "וולברין", סדרה מוגבלת על אופיו של וולברין משנת 1982, מאת כריס קלרמונט ופרנק מילר. בנוסף, בניוף השתמש כמקור להשראה ב"וולברין, המקור", סדרה מוגבלת משנת 2001 שחושפת את חייו של וולברין לפני תוכנית נשק X. ג'קמן שיתף פעולה בכתיבת התסריט, מכיוון שהוא רצה לשחק דמות מורכבת יותר של וולברין בהשוואה לדמותו בסרטים הקודמים בסדרת סרטי אקס-מן. סקיפ וודס, שכתב גם את התסריט של היטמן עבור פוקס המאה ה-20, התקבל לעבודה ולאחר מכן שינה ושכתב את התסריט של בניוף. בניוף כתב את התסריט כ"אפל יותר ומעט יותר אכזרי" מאשר בסרטים האחרים והביא בחשבון שהדבר יגרום לסרט להופיע עם דירוג R (דירוג של סרטים הקובע שמבוגר חייב להשגיח ילדים הצופים בסרט). עם זאת, בניוף הודה שהטון הסופי של הסרט יקבע עם המפיקים של הסרט והמנהלים של פוקס המאה ה-20. ג'קמן עצמו, אחד ממפיקי הסרט, לא ראה את הצורך בכך שלסרט יהיה דירוג R. בסופו של דבר, הדירוג הסופי של הסרט היה PG-13 (יש צורך בהשגחה של מבוגר על ילדים מתחת לגיל 13 שצופים בסרט).
גאווין הוד הוכרז כבמאי הסרט ביולי 2007. באותו מועד, נודע שהסרט מיועד לצאת לאקרנים במהלך שנת 2008. בחירתו של הוד לתפקיד לא הייתה סוגה בשושנים: את שני הסרטים הראשונים בסדרת סרטי אקס מן ביים הבמאי בריאן סינגר ואילו את הסרט השלישי בסדרה, אקס-מן: המפלט האחרון, ביים הבמאי ברט רטנר. שניהם היו מעוניינים לביים גם את X-מן המקור: וולברין. בנוסף, לסינגר ורטנר, גם הבמאים אלכסנדר אג'א ולן וייסמן היו מעוניינים לביים את הסרט. בסופו של דבר קיבל הוד את תפקיד במאי הסרט. זאק סניידר, שרצה לביים את "X-מן: המפלט האחרון", דחה בסופו של דבר את הרעיון לביים את הסרט מפני שהיה מעוניין יותר לביים את השומרים ולוחות הזמנים של הסרטים התנגשו. ג'קמן ראה הקבלה בין דמותו של לוגאן לבין הדמות הראשית ב"צוצי", סרט שהוד ביים. לדברי הוד, אף על פי שהוא לא העריץ את הקומיקס על וולברין, הוא "הבין את דמותו של וולברין". הוד הוסיף כי הוא "חושב שהמשיכה הגדולה שלו [וולברין] טמונה בכך שהוא מישהו [שנמצא] בכמה דרכים, מלא בהרבה תיעוב עצמי על ידי הטבע שלו והוא כל הזמן במלחמה עם הטבע שלו". הוד תיאר את נושא הסרט כהתמקדות במאבקו הפנימי של וולברין בין האכזריות החייתית שלו לבין התכונות האנושיות הנעלות שבו. הוא ציין שהוא נהנה מהסרטים הקודמים, אך החליט שעליו להעניק לסרט תחושה שונה מהם. באוקטובר 2007, הודיעה פוקס המאה ה-20 שב-1 במאי 2009, יצא הסרט לאקרנים.
צילומים
הצילומים הראשונים נערכו באולפני פוקס אוסטרליה בסידני, במהלך סוף שנת 2007. שלב הצילומים החל ב-18 בינואר 2008 בניו זילנד. אחד המיקומים שנבחרו כדי להסריט את הסרט הייתה העיר דנידין. במהלך ההפקה התעוררה מחלוקת מול המועצה המחוזית לאגמים של קווינסטאון, בגין החלטתה של העיר לאפשר להפקה לאחסן חומרי נפץ באולם המקומי להחלקה על הקרח. בעקבות המחלוקת, ההפקה העבירה חלק מחומרי הנפץ למקום אחר. חומרי הנפץ שימשו לצילום סצנת פיצוץ החווה של הזוג הדסון. על מנת להתיר את צילומה של הסצנה, ג'קמן הגיע להסכם עם המועצה לאפשר למומחי מִחזור להיות על הסט ולייעץ להפקה כיצד להיות ידידותיים יותר לסביבה.
הצילומים נמשכו באולפני פוקס, שם נעשו מרבית הצילומים, ובניו אורלינס שבלואיזיאנה. האי קקדו שבסידני, ניו סאות' ויילס, שימש לצילום "האי" והמתקן של סטרייקר, מכיוון שהבניינים העצומים ששם אפשרו לחסוך כסף על הרחבה דיגיטלית של הסט. סידני גם הרוויחה מהפקת הסרט שם: ההפקה הייתה צפויה לייצר רווח של כ-60,000,000 דולר אוסטרלי לכלכלתה של סידני. שלב הצילומים הסתיים ב-23 במאי. יחידה שתיים בצילומים, המצלמת צילומים משניים יותר, המשיכה לצלם בניו זילנד עד 23 במרץ, והיו אמורים להמשיך לצלם במשך שבועיים לאחר שתסתיים עבודתם של יחידה אחת. עבודתה של יחידה שתיים כללה בין השאר את צילומה של הסצנה של לוגאן בנחיתה בנורמנדי, שצולמה בבלקסמית'ס שבניו סאות' ויילס.
הוד והמנהלים של פוקס המאה ה-20 היו במספר מחלוקות על הכיוון של הסרט. אחת מהמחלוקות העיקריות הייתה האם לתאר את וולברין כחייל לשעבר עם הפרעת דחק פוסט טראומטית. בעוד שהוד היה מעוניין בהצגתו של וולברין בצורה זאת, המנהלים של פוקס המאה ה-20 התנגדו לכך מפני שטענו שהקהל לא יהיה מעוניין בנושאים כבדים כאלה. הוד לא הסכים להתפשר על כך ובסטודיו כבר היו שני במאים מחליפים כדי להחליף את הוד לפני שריצ'רד דונר, אחד ממפיקי הסרט, טס לאוסטרליה כדי לנסות להקל על המתחים בסט. בסופו של דבר, ההפרעה הוזכרה בסרט באופן מרומז, כאשר וולברין מתעורר מסיוט, קיילה סילבפוקס שואלת אותו על איזה מלחמה הוא חלם, והוא עונה לה שהוא חלם על כולן. הוד העיר על כך: "מתוך ויכוח בריא ולפעמים קפדני מאוד, דברים ישתפרו. [...] אני מקווה שהסרט יותר טוב בגלל הדיונים [שנעשו]. אם אף אחד לא היה מדבר איתנו, היינו בצרות!". הוד הוסיף שהוא ותומאס רוטמן היו שני אישים "כוחניים" בפגישות יצירתיות של הסרט אבל הם מעולם לא היו בוויכוח. ההפקה החלה בחודש ינואר 2009, לאחר עיכובים בשל הוויכוחים בין הוד למנהלים, מזג האוויר ובעיות תזמון כמו ההתחייבויות של יו ג'קמן לסייע בפרסום של הסרט אוסטרליה. ההפקה עברה לוונקובר, וצילמה בעיקר בבית הספר היסודי בינג ובאוניברסיטת קולומביה הבריטית. בעבודה שם צולמו כל סצנות הסיום עם ראיין ריינולדס, שעבד על שני סרטים אחרים במהלך שלב הצילומים. כמו כן, צולמו שם הסצנות של סקוט סאמרס בשיעור ספרדית והחטיפה שלו על ידי ויקטור.
גאווין הוד הודיע שישנם מספר "סופים סודיים" שקיימים לסרט ושהסוף של הסרט ישתנה מגרסה לגרסה של הסרט בהתאם למקום שבו הוא יצא. בגרסה אחת של הסוף נראה וולברין כשהוא שותה בבר יפני. בגרסה אחרת של הסוף נראה נשק XI על ההריסות של המגדל ההרוס כשהוא מנסה לגעת בראשו הכרות.
אפקטים
בלמעלה מ-1,000 שוטים של וולברין בסרט נעשו אפקטים חזותיים באמצעות מחשב. לכלל האפקטים בסרט נדרשו שלושה מפקחי אפקטים ושבע עשרה חברות שונות שעבדו על הסרט. החברה הבולטת ביותר הייתה Hydraulx, שעבדה גם בטרילוגיית אקס-מן והייתה אחראית בקרב באי שלושת המילין על כוחותיו של גמביט. אלמנטים רבים נוצרו אך ורק באמצעות הדמיה ממוחשבת, וביניהם המכונה להזרקת האדמנטיום, הסצנה עם המטוס של גמביט והסצנה שוולברין קורע את דלת הפלדה במתקן של סטרייקר באמצעות הצפרניים המשופרות שלו. ציפורני העצם נוצרו באמצעות הנפשה ממוחשבת עבור סצינות מסוימות, כי האביזרים שבהם השתמשו בסרט לא נראו טוב בתקריב. נעשה גם שימוש נרחב בציורי רקע. בין השאר, נוצרו באופן דיגיטלי חמישה ציורי רקע שונים עבור סצנת הנסיגה בסיום הסרט, כדי לתאר את ההרס באי שלושת המילין. במאי הסרט, גאווין הוד, נתן לחברת "האץ' הפקות" תמונות של פאבלות ששימשו בסרט בסצנות של אפריקה.
מוזיקה
המוזיקה בסרט הולחנה על ידי הארי גרגסון ויליאמס ובשירים בפסקול הסרט נעשו מיקסים על ידי מלקולם לוקר. את הפסקול תכנן קוסטה קוטסלאס ומרטין טילמן הוסיף לשירים צלילי צ'לו באמצעות צ'לו אלקטרוני.
בראיון בשנת 2008 עם כריסטופר קולמן מטעם האתר Tracksounds.com, אמר גרגסון ויליאמס שגאווין הוד משך אותו אל הפרויקט של הפקת הפסקול. גרגסון הוסיף: "יצא לי לפגוש אותו בארוחת ערב בטקס פרס גלובוס הזהב לפני שלוש שנים בערך. באותו לילה שנינו היינו מועמדים לפרס, אבל הפסדנו. הוא היה מועמד לפרס על "צוֹצִי" [הסרט שביים הוד] ובמהלך ארוחת הערב דיברתי איתו והוא נראה כמו בחור חכם מאוד ויצירתי... ובתוך [סצנת] המוזיקה... שמחתי מאוד כאשר קיבלתי טלפון לפגוש אותו [כדי] לדון על האפשרויות בוולברין".
בסוף מרץ 2009, ג'ון ברלינגיים, מטעם מגזין וראייטי, הגיע לאולפני פוקס המאה ה-20 כדי לשמוע את הקלטת הפסקול ולדווח עליה. ברלינגהיים כתב שגרגסון ויליאמס, על מנת להצליח להשיג את הצליל הרצוי, ניצח על תזמורת של 78 כלים ומקהלה של 40 קולות, 20 גברים ו-20 נשים. בעת ביקורו, ברלינגיים ציין שהשיר שהמקהלה שרה היה חלק משיר נורדי עתיק, באיסלנדית עתיקה. המטרה בכך הייתה להדגיש את הקטע הראשון בסרט, "לוגאן בזמן" - רצף הסצנות בתחילת הסרט, המציגות את חייו של לוגאן בלמעלה ממאה שנים תוך דקות ספורות.
בתגובה לסגנונו של גרגסון-ויליאמס אמר במאי הסרט, גאווין הוד: "האתגר של הארי הוא לתת לנו קנה מידה אופראי, אבל [מצד שני] גם לשמור את זה [המוזיקה] אינטימי ואנושי. במוזיקה של הארי יש סוג של ביטחון ושרירים וכוח שהם מאוד שימושיים [לקטעי] פעולה, אבל יש לו גם נשמה אדירה".
העתק שהגיע לאינטרנט
ב-31 במרץ 2009, הודלף העתק של הסרט, באורך מלא ובאיכות DVD ללא סימון זמן או סימני מים, ברשת האינטרנט. הסרט היה שונה במקצת מהסרט הרשמי: העריכה של כמה מהאפקטים שבצילומים בסרט לא נגמרו בעותק, הייתה צורת גופן שונה לכל כותרות הליהוק, והיו אפקטים קוליים חלופיים. האולפן טען שניתן יהיה לאתר את המקור לדליפה באמצעות סימני הזיהוי הפלילי שעל ההעתק שהודלף. ה-MPAA, עמותה המאגדת את ששת האולפנים הגדולים בהוליווד ומגינה על זכויותיהם, וה-FBI החלו לחקור את פרשת הדליפה. האולפן העריך שההעתק שדלף הורד בערך 4,500,000 פעמים עד שהסרט הוקרן בבתי הקולנוע.
בעותק הופיע סימן שלכאורה קישר את ההדלפה ל-"Rising Sun Pictures", חברה אוסטרלית לאפקטים חזותיים שעבדה על הסרט. בתגובה להאשמה, החברה הכחישה שהיה לה אי פעם עותק מלא של הסרט. תומאס רוטמן, אחד ממפיקי הסרט, ציין שבגרסה שדלפה חסרות עשר דקות שנוספו במהלך הצילומים בינואר 2009. למרות דבריו של רוטמן, בגרסה הרשמית של הסרט שהוקרנה בבתי הקולנוע אין סצינות נוספות שלא נכללו בהעתק שדלף. שתי הגרסאות הן באורך של 107 דקות בדיוק, אך למרות זאת במאי הסרט, גאווין הוד, אמר "סוף אחר קיים שבו מופיע הנבל של הסרט".
רוג'ר פרידמן, כתב הרכילות של פוקס ניוז, ערוץ שבבעלותו של תאגיד החדשות פוקס שבבעלותו גם פוקס המאה ה-20, פוטר לאחר שכתב ביקורת על הסרט על בסיס העותק שדלף שהוא הוריד מהאינטרנט. פרידמן תיאר עד כמה קל היה למצוא ולהוריד את הסרט גם אם המקור הראשוני שהדליף את הסרט כבר לא היה זמין באינטרנט. המאמר שהוא כתב בטור שלו באתר האינטרנט של חדשות פוקס הוסר מיד.
שיווק
בין החברות שהשתתפו בשיווק הסרט נכללו סבן אילבן, פאפא ג'ונס פיצה וכן חברת מוצרי הגילוח שיק. גם יו ג'קמן סייע לשווק את הסרט, והופיע כוולברין בפרסומת יש לך חלב?. בפברואר 2009, הסברו השיקה מארז צעצועים של הסרט הכולל מספר דמויות אקשן פיגר וכפפה עם טפרים נשלפים. בחודש אפריל, השיקה מארוול סדרת קומיקס חדשה בשם "וולברין: נשק X". כותב הסדרה, ג'ייסון אהרון, אמר שבעוד שהוא לא הושפע באופן ישיר על ידי הסרט, הסדרה נכתבה עם השפעתם של אנשים שהתעניינו בקומיקס וולברין לאחר שצפו בסרט.
חברת משחקי הווידאו רייבן סופטוור פיתחה משחק וידאו המבוסס על הסרט בעל אותו שם. המשחק פורסם על ידי אקטיביז'ן-בליזארד, שיתוף הפעולה בין חברות משחקי הווידאו אקטיביז'ן ובליזארד. מארק גוגנהיים כתב את התסריט של המשחק, ויו ג'קמן, לייב שרייבר ו-will.i.am דיבבו במשחק את הדמויות שהם שיחקו בסרט. עלילת המשחק חורגת מעלילת הסרט, ומופיעים בו נבלי קומיקס אחרים, שלא הופיעו בסרט. כמו כן מופיעה במשחק מיסטיק שהופיעה בשלושת סרטי אקס מן האחרים. מיסטיק מופיעה במשחק אף על פי שלא הופיעה בסרט X-מן המקור: וולברין.
בדצמבר 2009, הוציאה חברת המשחקים ההונג קונגית "הוט טויז" בובת אקשן פיגר של וולברין בגודל של 30 סנטימטר ומפורטת ביותר, המבוססת על דמותו של וולברין כפי שיו ג'קמן גילם אותו בסרט.
הקרנת הבכורה והכנסות
"X-מן המקור: וולברין" יצא לאקרנים ב-29 באפריל 2009 בבריטניה, בדנמרק, בדרום אפריקה ובאוסטרליה. ב-30 באפריל 2009 הוא יצא לאקרנים בפיליפינים, ברפובליקה הדומיניקנית ובישראל. ב-1 במאי 2009 יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית ובקנדה. באתר הרשמי של הסרט נערכה תחרות כדי לקבוע את המיקום של ההקרנה בבכורה העולמית ב-27 באפריל. בסופו של דבר, בית הקולנוע "הרקינס" שבטמפה, אריזונה, זכה להקרין את הסרט בבכורה שלו. היציאה לאקרנים במקסיקו נדחתה עד סוף חודש מאי בשל התפרצות של שפעת החזירים במדינה. ב-22 באפריל, תשעה ימים לפני פרסום הסרט, פורסם ש-"X-מן המקור: וולברין" הכניס פי שלושה מאשר איירון מן באותה נקודה במחזור המכירות, תשעה ימים לפני תחילת השיווק של הסרט.
במהלך היום הראשון של היציאה לאקרנים באופן נרחב (כאמור לעיל, בהתחלה הסרט יצא במספר מצומצם של מדינות), הסרט הכניס סכום משוער של 35 מיליון דולר, שמתוכם כמעט 5,000,000$ הגיעו מהקרנות בחצות. ההכנסות של הסרט הביאו אותו למקום ה-16 ברשימת ההכנסות הכי גבוהים לסרט בפתיחה (בהתבסס על כך שמחיר כרטיס היה 22 דולר ובהתחשבות באינפלציה). הסרט המשיך להיות במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות אז עם סכום כולל של 85 מיליון דולר אמריקני. לאורך שנת 2010, הסרט מוקם במקום החמישי במדד ההכנסות לסרטים שמבוססים על קומיקס, לאחר "ספיידרמן", "X-מן 2", "ספיידרמן 3" ו"איירון מן". ההכנסות בפתיחה היו נמוכות יותר מאשר בסרט האחרון של הזכיינית, "X-מן: המפלט האחרון" כמו גם "X-מן 2", אך גבוהים יותר מאשר "X-מן", הסרט הראשון בסדרה.
בפתיחה ברחבי העולם סוכמו ההכנסות ל-158,100,000$, נתון שנחשב למאכזב. פוקס המאה ה-20 טענה שבשווקים מסוימים הסרט הכניס מעט בעיקר בשל ההעתק של הסרט שדלף לאינטרנט במדינות שמתירות הורדה בלתי חוקית. עם זאת, במאמר "בעיית הפִירָטִיוּת" במגזין "סקרין אינטרנשיונל", מבקר הקולנוע ג'ון הייזלטון הטיל ספק בהסבר זה. הייזלטון כתב שבעיית ההורדות החמורה ביותר הייתה באזורים שהייתה בהם התפרצות של שפעת החזירים ואזורים אחרים כלל לא הושוו.
מדיה ביתית
ב-15 בספטמבר 2009, פורסם "X-מן המקור: וולברין" בפורמט DVD ובפורמט Blu-ray. בשני הדיסקים של פורמט ה-Blu-ray נכללו פרשנות על ידי הוד, פרשנות נוספת על ידי שניים ממפיקי הסרט, לורן שולר דונר וראלף וינטר, שני סרטונים קצרים בשם "שורשי וולברין: שיחה עם יוצרי X-מן סטן לי ולן ויין" ו"חופשי חופשי וולברין: המקורות המלאים", כרוניקות על עשר דמויות, שני סרטונים קצרצרים: טריוויה וסצנות שנמחקו עם פירוש מהוד, שני רצפי סצנות חלופיים, סרטון של ערוץ פוקס על הבכורה של הסרט ותכונת BD-Live. הדיסק השני בסט כלל עותק דיגיטלי של הסרט. בנוסף, וול מארט מכרה סט בלעדי של שלושה דיסקים שכלל גם עותק DVD רגיל של הסרט. סט ה-DVD יצא בשני דיסקים במהדורה מיוחדת הכוללת את שתי הפרשנויות לסרט, הריאיון עם סטן לי ולן ויין, הסרטון על מקורותיו של וולברין, הסצינות שנמחקו והחלופיות, וכן פרסומת נגד עישון מטעם ה-PSA. הדיסק השני הכיל עותק דיגיטלי של הסרט. כמו כן יצאה גרסה של הסרט על דיסק DVD יחיד שכללה את הסרט, הסרטון על מקורותיו של וולברין ופרסומת נגד העישון מטעם ה-PSA.
הסרט רשם את שיא כל הזמנים במכירת והשכרת עותקים של הסרט למדיה ביתית. הוא מכר מעל 3,000,000 עותקים של הסרט ו-850,000 עותקים מתוכם היו בפורמט של Blu-ray. בשש שבועות המכירה הראשונים נמכרו 3.79 מיליון עותקים של הסרט שהניבו רווח של 64,270,000$.
ביקורות
"X-מן המקור: וולברין" קיבל ביקורות שליליות באופן כללי. לפי Rotten Tomatoes, אתר דירוג לסרטים על בסיס הביקורת עליהם, הסרט הוא בעל דירוג טריות של 37% בהתבסס על 246 ביקורות. האתר מוסיף ש"אף על פי שיו ג'קמן נותן את הכל, הוא לא יכול לעזור ל-"X-מן המקור: וולברין" להתגבר על הקלישאה הנפוצה של תסריט שמתבסס על סיפור מוכר". בהשוואה ל-"Rotten Tomatoes", יאהו! סרטים נותן לסרט ציון "C+" בהתבסס על ממוצע של 13 ביקורות.
ריצ'רד קורליס מהמגזין TIME התייחס למעמדו של הסרט בין שאר הסרטים של מארוול, ואמר כי הוא "בסדר, לא גדול, הסרט של מארוול מספר את סיפורו מוקדם של מנהיג X-מן, ומנסה להביא אותו לשיא בחיבור מושלם עם התחלתה של הטרילוגיה הידועה". לדבריו, "מיתולוגיית גיבורי על יכולה להיות כל כך מסובכת [עד] שרק ילד קורא-קומיקסים בודד יכול להבין את הכל". ג'יימס מולינגר מהמגזין GQ התייחס גם למבנה של הסיפור באומרו שהסרט "מנסה להסביר בגמלוניות את מקורותיו של ג'יימס [האולט], המכונה גם וולברין, [דבר] שבתבונה התייחסו [אליו] בקצרה בסאגת X-מן המקורית. בעשותו כן, הוא יוצר עלילה סתמית למדי ומלאה בחורים". לו לומניק מהעיתון ניו יורק פוסט היה חיובי יותר בביקורת שלו כלפי "המקור", לפיה "למרבה המזל, לג'קמן יש התאמה עם שרייבר, ומי יכול ללגלג על המיטב שלהם וניבים שמולבשים היטב. לשניהם יש שלושה קרבות מרהיבים יחד לפני שהם נלחמים נגד אויב אימתני מעל כור גרעיני". פיטר ריינר, הכותב של "Christian Science Monitor", שיבח אף הוא את משחקו של ג'קמן, ואמר: "יו ג'קמן מוכיח שניתן להשתנות במאמץ מאדם ששר ורוקד בטוקסידו בטקס האוסקר לפרא אדם עם טפרי אדמנטיום וזעם שמשתולל בטירוף". קלאודיה פואיג מהעיתון USA Today מחשיבה את הסרט כ"עשוי היטב, עם פעולה מרהיבה ושנינות שנשזרים כאחד".
רוג'ר איברט נתן לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה, והביע את דעותיו על הדמות הראשית: "למה שיהיה אכפת לי מהבחור הזה? הוא לא מרגיש שום כאב ושום דבר לא יכול להרוג אותו, אז הוא למעשה משמש כמכשיר לקטעי פעולה בסיפור". ג'יימס בררדינלי נתן לוולברין שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וכתב שסצנות הפעולה נעשו בכישרון אבל שהן לא בלתי נשכחות. ביחס להתמודדותו של הסרט עם עברו של וולברין הוא כתב "מעט יצירתיות באה לידי ביטוי בדרך שהפערים מולאו", ומוסיף שהגילויים על עברו של וולברין גרמו לוולברין להיות "מרתק פחות". ביל גיברון מאתר האינטרנט Filmcritic.com של ערוץ הטלוויזיה AMC, נותן לסרט ציון יחסית טוב של "4.0 מתוך 5 כוכבים" וכותב שאף על פי שיו ג'קמן "מסוגל לשאת אפילו את המאמץ הבינוני ביותר, הוא גורם במו ידיו לסרט "X-מן המקור: וולברין" המעולה להתחיל את עונת קיץ 2009. עם זאת, הוא מעריך ש"יהיו אנשים שירתעו מהדרך שבה הוד התסריטאים שלו מרסקים ומתמרנים את המיתולוגיה". בהמשך גיברון כותב: "כל סוף שמשאיר כמה דמויות בלתי מוסברות ולא צפויות לא באמת נותן את התמורה הבידורית המלאה".
לגבי וולברין בהקשר של סדרת סרטי X-מן, טום צ'ריטי מה-CNN כתב: "שמיש אבל מיותר מטבעו. הסרט "וולברין" מספיק רק כדי לשמור על זיכיון X-מן מחובר למכונת הנשמה, אבל יוצרי הסרט יצטרכו לבוא עם כמה שינויים אבולוציוניים [בתסריט] בקרוב או שהסדרה תיכשל". בדומה לכך, איי. או. סקוט מהניו יורק טיימס כתב ש"'X-מן המקור: וולברין' כנראה מצליח לנצל את הפופולריות של הסרטים הקודמים, אבל הוא הראיה העדכנית ביותר לכך שסרטי גיבורי על סובלים מחוסר רציני בדמיון". בנימה שלילית יותר, פיליפ פרנץ' כתב באובזרבר שסרט "משעמם, מרסק עצמות, עם אפקטים מיוחדים" הוא "עניין רק לחובבי הארדקור שכבר בטח קראו את הכל בקומיקסים של מארוול". אורלנדו פארפיט מ-IGN (בריטניה) שיבח את ההופעות של השחקנים ואת סצנות פעולה, אך ציין שהסרט היה בלתי מפותח: "יש זמן מהנה עם "וולברין", אבל גם זה לא מספק במקצת". סקוט מנדלסון מהפינגטון פוסט נתן לסרט ציון "D", וציין כי "וולברין היה הדמות הראשית של בסרטים [של סדרת X-מן], למדנו כבר את כל מה שאנחנו צריכים לדעת מהסרטים בזיכיון". מנדלסון הוסיף כי "המידע הנוסף שניתן כאן בעצם משמש כדי להפוך את דמותו של לוגאן / וולברין לפחות מעניינת".
הביקורות בישראל
ב"עכבר העיר" נמתחה ביקורת על כל צדדיו של הסרט. כמו ביקורת דומות, גם בעכבר העיר הוטחה ביקורת על העלילה החלשה: "כמעט שום דבר לא עובד ברמת העלילה. נראה כאילו מישהו תלש דפים חשובים מכמה וכמה ספרי קומיקס, ואז הרכיב מהם קולאז' חסר פשר ולא שלם בעליל". בנוסף, ובשונה מביקורות אחרות, נמתחה ביקורת גם על קטעי האקשן שבסרט: "האקשן בסרט גרנדיוזי במובן של מוגזם, מזויף כמו סינתיסייזר, חסר אופי ונטול רגעי ואו בכל 107 דקותיו של הסרט".
הביקורת על הסרט באתר "עין הדג" הייתה שלילית ברובה. התסריט ספג ביקורת שלילית במיוחד: "הדבר הבולט ביותר בסרט, עוד לפני שמגיעים לאקשן, הוא איכותו הירודה בצורה בלתי נסלחת של התסריט. הביטוי הראשון לכך הוא מגפת הקלישאות שמכה כמעט בכל שורה". ביחס לאפקטים ולצילום בסרט נכתב: "במרבית הסצינות האפקטים היו עשויים היטב ואף אמינים, אך דווקא בגלל זה בלטו מספר קטעים חלשים, בהם טפריו של וולברין נראים כאילו הודבקו לידיו בדבק פלסטי... גם הצילום בעייתי משהו. רוב סצינות האקשן בסרט מקוטעות למשעי, מצולמות מקרוב מדי ועם תנועות מצלמה תזזיתיות, עד שמתקבל אפקט "בליל הצבעים" החביב כל כך על במאים שלא יודעים לצלם אקשן". בשורה התחתונה הביקורת סיכמה: "אם תבצעו את הנמכת הציפיות המתאימה – כלומר, לא תצפו לדמות של וולברין כפי שאנחנו מכירים אותה, לא תקשיבו לאף מילה שיוצאת לדמויות מהפה, ותיקחו מראש כדור נגד מחלת ים... תישארו עם סרט שבהחלט ניתן ליהנות בו. אמנם אי אפשר להמלט מהתחושה שעם קצת יותר תעוזה אפשר היה ליצור מאותם החומרים בדיוק סרט טוב בהרבה, אבל בסך הכל סצינות האקשן מגוונות ומרובות, האפקטים טובים רוב הזמן, ויו ג'קמן כוולברין בהחלט שעיר והטפרים שלו בהחלט ממתכת".
סרט המשך
בחודש ספטמבר 2009, העריך גאווין הוד שיהיה המשך ל-"X-מן המקור: וולברין" ושעלילתו תתרחש ביפן. בסוף הסרט הראשון, לאחר רשימת הקרדיטים, ניתן רמז לכך כאשר לוגאן שותה בבר ביפן. בהתחלה נקבע שדארן ארונופסקי יביים את הסרט, אך עקב חוסר רצונו של ארונופסקי לשהות מחוץ לביתו זמן רב הדבר לא יצא לפועל. אולפני פוקס החליטו להאיץ את הפקתו של הסרט בשל רעידת האדמה שהתחוללה בסנדאי. לאחר פרישתו של ארונופסקי, נבחר ג'יימס מנגולד לבמאי הסרט. ב-27 ביוני 2011, אמר ג'קמן בראיון שיתחילו לצלם את הסרט באוקטובר הקרוב. בספטמבר 2011, נדחו הצילומים לאביב 2012 כדי שג'קמן יוכל לשחק בסרט "עלובי החיים". בין המקומות שבהם יצולם הסרט נכללים ונקובר וטוקיו. תאריך היציאה לאקרנים של הסרט נקבע ל-26 ביולי 2013.
כהן (פירושונים)
{{פירושונים|* כהן או הכהן - ביהדות: בן שבט לוי, מצאצאי אהרן הכהן, שנועד לעבודה בבית המקדש
אישים ששם משפחתם הוא כהן
מנהיגים ושופטים:
לוחמים ואנשי כוחות הביטחון:
אנשי מדע, רופאים ואנשי רוח:
רבנים:
פעילי ציבור:
אמנים ויוצרים:
ספורטאים:
אחר:
ויילד צ'רי
ויילד צ'רי (באנגלית: Wild Cherry) היא להקת רוק אמריקאית בשנות השבעים שהצליחה מאוד עם שיר הדיסקו "Play That Funky Music" בשנת 1976.
מאוחר יותר, פאראסי יסד מחדש את הלהקה עם נגנים אחרים: מרק אוסק (Mark Ausec) - קלידים, בריאן באסט (Bryan Bassett) - גיטרה, אלן וונץ (Allen Wentz) - בס ורונלד בייטל (Ronald Beitle) - תופים.
הלהקה נגנה בתקופת הדיסקו והמעריצים ביקשו ממנה "לנגן את המוזיקה הפאנקית הזאת" (play that funky music). פאראסי שהושרה מכך, כתב על זה שיר דיסקו והלהקה נכנסה לאולפן הקלטות. אדם בסטודיו ששמע אותם, הביא את הלהקה לתשומת הלב של הקלטות אפוס (Epic Records).
השיר היה להיט ענק שיצא ב-1976 וכבש את המקום הראשון במצעדי הפופ. מגזין בילבורד הכריז על הלהקה כלהקת הפופ הטובה ביותר של השנה. הלהקה קיבלה את פרס המוזיקה האמריקאית (AMA) לסינגל הטוב של השנה, וכמו כן שתי מועמדויות פרס גראמי.
So Lonely
So Lonely (בעברית: כל כך לבד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי טוויסטה, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור ב-18 בינואר 2006, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואיילנד רקורדס, כסינגל מהאלבום, The Day After.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ מתחת להוט 100.
רקע
השיר נכתב על ידי מריה קארי, מקבה רידיק וטוויסטה והופק על ידי רודני ג'רקינס. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, המשלב בתוכו גם את סגנון ההיפ הופ. כמו כן, נכלל השיר במהדורת הפלטינה של אלבומה של קארי, The Emancipation of Mimi.
למרות שהשיר הצליח במצעד הבילבורד השונים, לא צולם לו וידאו קליפ שיעזור בקידום שלו מסיבה שלא צוינה.
שוק פטיקוט ליין
שוק סימטת פטיקוט או שוק פטיקוט ליין (באנגלית: Petticoat Lane Market - מילולית: שוק סימטת התחתוניות) הוא שוק אופנה והלבשה הממוקם ברחובות ונטוורת' (Wentworth Street) ומידלסקס (Middlesex Street) באזור האיסט אנד של לונדון.
היסטוריה
במקום בו ממוקם כיום השוק עברה דרך בתקופת טיודור. באותה העת נקראה הדרך בשם "סימטת החזירים" (Hogs Lane) בשל העובדה שתושבי העיר לונדון הורשו לגדל חזירים מחוץ לשטח העיר בשטחים הפתוחים שלצד הדרך. בשנות ה-90 של המאה ה-16 החלה הקמת בתי מגורים לצד הדרך, ובשנת 1608 החלו לפעול לצד הדרך דוכנים לממכר בגדים יד שנייה. במפה משנת 1608 נכתב השם "סימטת פטיקוט" - "סימטת התחתוניות". השוק הפסיק את פעולתו בתקופת המגפה הגדולה של לונדון בשנת 1665. בשלהי המאה ה-17 התיישבו באזור השוק מתיישבים הוגנוטים, ואלה עסקו בעיקר בצביעת צמר ובתפירת בגדים. החל מאמצע המאה ה-18 הפך האזור למרכז ליצור בגדים, והרחוב הפך לשוק הבגדים העיקרי של העיר. בשנת 1830 שונה שם הרחוב לרחוב מידלסקס (שמו הנוכחי), אולם כינויו נותר בשימוש עד ימינו.
לאחר שנת 1882 החלו להתיישב באזור מהגרים יהודים רבים שברחו מהפוגרומים שאירעו ברוסיה ובפולין. מהגרים עניים, שחלק גדול מהם עסקו בחייטות ברוסיה ופולין, השתלבו בתחום הטקסטיל, ייצור הבגדים והמסחר בבגדים שפעל באזור, והשוק המשיך לשגשג. אופיו ה"יהודי" של השוק בא לידי ביטוי בפעולת השוק בימי ראשון בשבוע (ואף ביום חג המולד - המהווה יום חג בממלכה המאוחדת), ואי פעילות בימי שבת. רשויות העיר לונדון התנגדו לפעולת השוק והפריעו את פעולתו. רק בשנת 1936 נחקק חוק של הפרלמנט הבריטי שהסדיר את פעילות השוק.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התיישבה באזור השוק אוכלוסייה שמוצאה מאסיה.
בולי ישראל
היבט היסטורי
בעבר הרחוק במהלך שלטון הממלוכים בשטחי הארץ, הופעל שירות דואר רכוב באזורי דיר אל בלח, לוד ועיירות אחרות בציר קהיר דמשק. במהלך התקופה העות'מאנית, עשו שירותי הדואר המקומיים שימוש בבולים טורקיים. שגרירויות זרות הקימו אז את משרדי הדואר הראשונים במהלך מלחמת העולם הראשונה, שלט באזור ארץ ישראל חיל המשלוח המצרי של בריטניה וב-1918 נהג השלטון לסמן בולי דואר בסימון E.E.F (ראשי תיבות של Egyptian Expeditionary Force).
בתקופת המנדט הבריטי סופקו בולים ושירותי דואר על ידי הרשויות הבריטיות. בין השנים 1933 ל-1948 כללו השירותים בולי דואר אוויר בשנת 1948 הועברה הפעילות וכן חלק ממשרדי הדואר הבריטיים לבעלות ממשלת מדינת ישראל. במאי 1948, עם הנסיגה הבריטית שובשו שירותי הדואר. הממשלה הזמנית במדינת ישראל הנפיקה בולי קרן קיימת לישראל ושירותי דואר זמני הוקמו בנהריה ובצפת.
היסטוריה של הדואר
בשנת 1948 הונפקו בולים על ידי "דואר ישראל". מאחר שהשבת היא יום שבתון, היה יום ראשון ב-16 במאי של אותה שנה, יום העסקים הראשון במהלכו ניתן היה לרכוש בולים לאחר הכרזת העצמאות. על הבולים הראשונים נכתב "דאר עברי" מאחר ששמה של המדינה שזה עתה הוקמה עדיין לא נבחר הסט הראשון של בולים מן המניין כלל בולים בעלי ערך של 3, 5, 10, 15, 20, 50, 250, 500, וכן 1000 מיל. הבולים הודפסו בדפוס בלט. קונטרסים של בולים הונפקו עבור בולי ה-5, 10, 15 וכן 20 מיל.
בולי "דאר עברי" עוצבו על ידי אוטה וליש והציגו מטבעות עתיקים מתקופת המרד הגדול וכן מטבעות בר כוכבא.
על גבי בולי ישראל מופיעים כיתובים ב-3 שפות: עברית, ערבית ואנגלית. הדבר הוא המשך של מנהג מתקופת המנדט הבריטי. כמו כן שימוש ב-3 שפות נדרש על ידי חבר הלאומים. דואר ישראל הנפיק לראשונה בולי דמי דואר, צמדים הפוכים וכן צמדים מופרדי פס ביניים בשנת 1948, בולי דואר אוויר ב-1950, בולי שירות למשרדי ממשלה בשנת 1951 וכן בולים זמניים בשנת 1960.
מראשית הדרך הנפיקה ישראל חותמות דואר ייחודיות, ביניהם חותמת דואר של היום הראשון עבור "דאר עברי" ב-16 במאי 1948. באותה שנה גם הונפקו חותמות דואר למשחקי המכביה ולערים הראשיות. עד שנת 1960 עוצבו יותר מ-325 חותמות דואר. כבר כשיצאו בולי "דאר עברי" ישראל הנפיקה מעטפות היום הראשון. למשל ב-5 ביולי 1967, מעט לאחר מלחמת ששת הימים הופיעה מעטפת היום הראשון ועליה דמותו של משה דיין.
לדואר ישראל היו 64 משרדי דואר בשנת 1950, 114 עד 1960 וכ-178 עד 1970. בשנת 1955, החלו שתי התיישבויות בנגב להפעיל משרד דואר נייד בדמות משאית אדומה.
בשל היפר-אינפלציה, הנפיקה ישראל ב-1982 בול למכתב רגיל בארץ ללא ערך נקוב. בינואר ובאוגוסט 1984 הונפקו שני גיליונות צמדים הפוכים עם פס ביניים של בול זה, ובכל אחד מהם 32 בולים (ארבע קבוצות של שמונה בולים).
בשנות ה-90 ישראל ניסתה להכניס לשימוש מכונות ממכר לבולים. המכונות הוצאו משימוש בשנת 1999. עד אז הונפקו 22 עיצובים צבעוניים שהציגו בין השאר 12 אתרי תיירות. כיום מספק דואר ישראל שירותי דואר אקספרס בשיתוף 143 רשויות דואר אחרות.
צה"ל מספק שירות דואר עבור הצבא. בשנת 1973 בזמן מלחמת יום הכיפורים הנפיקה רשות הדואר הצה"לית סדרה של גלויות עם דמויות מצוירות על מנת להעלות את המוראל. על הגלויות דמות מצוירת הרוכנת מעל דמשק וברד ואש הניתזים על הפירמידות במצרים עם ציטוטים מספר שמות.
בולי דואר
בראשית הדרך של המדינה הונפקו בישראל בולים שהנושאים שלהם היו חגי ישראל, ירושלים, פתח תקווה, הנגב, המכביה ואיגרות החוב של ישראל. בכל שנה הנפיקה ישראל בולי מועדים לשמחה לקראת ראש השנה. רשות הדואר גם הנפיקה גיליון חגיגי לזכר הבולים הראשונים. בשנת 1952 הנפיקה ישראל בול ראשון להנצחת אדם. היה זה חיים ויצמן. בהמשך שנות ה-50 זכו אישים נוספים לכבוד זה ביניהם הרצל, רוטשילד, איינשטיין, שלום עליכם, ביאליק ואליעזר בן-יהודה. האשה הראשונה שזכתה להופיע על בול היא הנרייטה סאלד (1960). הרב הראשון היה בעל שם טוב (1961). אלינור רוזוולט הייתה הלא יהודייה הראשונה שזכתה להופיע על גבי בול ישראלי (ב-1964).
בשנת 1998 הייתה ישראל המדינה הראשונה לכבד את זכרו של צ'יאונה סוגיהארה שמאז זכה לכבוד גם על בוליהן של המדינות גמביה, גרנדה, גינאה, יפן, ליבריה, ליטא וסיירה לאון בשנת 2000, הונפקו בולים לזכר שני מנהיגים ערביים: חסן השני, מלך מרוקו וחוסיין, מלך ירדן.
חוקרים באוניברסיטת אמורי מצאו שבשנת 2005 עסקו 161 בולים ישראלים בנשים. בין הבולים 11 עסקו בדמויות תנ"כיות ושמונה עסקו בלוחמות: חביבה רייך, חנה סנש, רחל ינאית בן-צבי, רבקה גובר, רנה לוי, צביה לובטקין, שרה אהרנסון וכן חברה חסרת שם מהבריגדה היהודית