cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז שלם
מרכז שלם (הוקם ב-1994, וב-2013 הפך למרכז האקדמי שלם) היה מרכז אקדמי ומכון למחקר ולחינוך בירושלים, שמטרתו הייתה "לפתח את הרעיונות הנדרשים כדי להוביל ולשמר את העם היהודי בעשורים הקרובים". המרכז פעל באוריינטציה קרובה לצד השמרני יותר בישראל ומומן בעיקרו מתורמים בארצות הברית, ביניהם שלדון אדלסון ורון לאודר.
היסטוריה
המרכז נוסד על ידי ד"ר יורם חזוני, ביחד עם ד"ר דניאל פוליסר, ד"ר אופיר העברי, וד"ר יהושע ויינשטיין. ד"ר חזוני היה נשיאו הראשון עד 2002, ומאותה שנה ואילך נשיאו היה ד"ר פוליסר, שהיה קודם לכן המנהל האקדמי של המרכז. מחליפו של פוליסר בתפקיד המנהל האקדמי היה אופיר העברי.
בעקבות עבודה של ועדה בראשות יהודה גלמן, שהוקמה ביולי 2010, העניקה המועצה להשכלה גבוהה בתחילת 2013 היתר למכון להפעיל תוכנית לימודים לתואר ראשון בלימודים הומניסטיים עם התמחות בלימודי המזרח התיכון ובפילוסופיה ובהגות יהודית.
מבנה וצוות המרכז
החוקרים החברים במרכז שלם היו ברובם יהודים מישראל ומארצות הברית.
המרכז ניהל מכוני מחקר, תוכנית לסטודנטים מצטיינים ולפוסט-דוקטורנטים. בנוסף כלל המרכז את הוצאת שלם, המוציאה לאור ספרים מקוריים ומתורגמים במגוון נושאים. כמו כן הוציא המרכז שני כתבי-עת: תכלת ו-Hebraic Political Studies.
עם צוות המרכז נמנו עשרות חוקרים ועוזרי מחקר – חלקם חברו למרכז לתקופה של שנה או מספר שנים לצורך מחקרים וספרים. מהבולטים שבהם: מיכאל אורן, נתן שרנסקי, משה (בוגי) יעלון ואילת מזר.
יו"ר חבר הנאמנים של המרכז היה חבר הכנסת ושר החקלאות יאיר שמיר, ששימש בעבר יו"ר התעשייה האווירית.
המכון לפילוסופיה, פוליטיקה ודת
מכון זה הוקם בשנת 2001 ונוהל על ידי מירב ג'ונס. הוא הציע תוכניות לימודים לתלמידים מישראל ומחוצה לה. בלימודים ניתן דגש על היחס בין המסורת היהודית למסורות מערביות. המכון הציע מלגות לימודים שנתיות למועמדים מצטיינים. בנוסף ארגן המכון כנסים אקדמיים בינלאומיים ואירח מרצים מחו"ל. גולת הכותרת של פעילותו הייתה תחום ההבראיזם - אשר חקר את השפעת הציוויליזציה היהודית, כתרבות, על המחשבה המדינית. לאחר הקמת המרכז האקדמי שלם, הקים ד"ר יורם חזוני את 'המכון ללימודים מתקדמים' בשיתוף עם מירב ג'ונס ואופיר העברי.
המכון להיסטוריה ציונית
מכון זה השתתף במאבק סביב תוכנית משרד החינוך ללימודי ההיסטוריה בבתי ספר תיכוניים, והיה מיוזמי חוק הרצל (2004), במסגרתו מציינת המדינה את "יום הרצל".
המכון פעל לבנות מחקר מקיף בסטנדרטים אקדמיים גבוהים, לבירור התפתחותה של המחשבה הציונית ולהרחבתה והעמקתה, במטרה לסייע בחיזוק התשתית האינטלקטואלית של הלאומיות היהודית ומדינת ישראל.
המכון לארכאולוגיה של העם היהודי
החל משנת 2005 תמך המכון בחפירה ארכאולוגית בעיר דוד בראשות ד"ר אילת מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, שפעלה כחברה בכירה במכון. במסגרת חפירה זו חשפה המשלחת מבנה רחב-ממדים מתקופת הברזל אשר לדעת מזר שימש ככל הנראה כארמונו של דוד המלך, אולם חוקרים אחרים לא הסכימו להצעת התיארוך של מזר, ומתארכים את המבנה לתקופות מאוחרות יותר.
מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים
יושב ראש המכון היה נתן שרנסקי, ובין חוקריו נמנו פרופ' מרטין קרמר, לשעבר מנהל מכון דיין, העיתונאי יוסי קליין הלוי, ד"ר יגיל הנקין חוקר בתחום ההיסטוריה הצבאית ותורות לחימה, והעיתונאי אהוד יערי, שעסק בפיתוח חשיבה יצירתית ארוכת טווח לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ביוני 2007 התקיימה בפראג ועידה עולמית של דיסידנטים פוליטיים, בארגון מכון אדלסון. באפריל 2008, בשיתוף פעולה עם המרכז הבינתחומי הרצליה ערך המכון כנס בירושלים בנושא רוסיה והאסלאמיזם הרדיקלי. בדצמבר 2008 ערך המכון כנס בנוגע למאבק בחתרנות ובטרור בתל אביב, בו השתתפו פוליטיקאים, אקדמאים ואנשי ממשל מישראל, מארצות הברית, מאירופה ומרוסיה.
המכון למדיניות כלכלית וחברתית
המכון עסק במחקר ובפרסום בתחום הבחירה החופשית של הצרכן והשוק החופשי, מדיניות כלכלית וצמיחה.
עמיתי המכון מאז הקמתו היו בין השאר אשר בלס (לשעבר כלכלן ראשי בבנק ישראל), פרופ' דוד לבהרי, פרופ' עומר מואב, פרופ' אריק גולד.
הפעילויות הבולטות של המכון בשנים האחרונות:
בשנת 2004 פרסמו לבהרי והדוקטורנט שירן רחמילביץ' מחקר על אי-התחרותיות בענף הבנקאות בישראל. המחקר הציג חשד לתיאום מחירי עמלות בין הבנקים וקבע כי יש עשרות עמלות מיותרות. המחקר קבע כי מרבית רווחי הבנקים מבוססים על רווח מעמלות תפעוליות, במקום שיהיו מבוססים על מרווחים פיננסים. המחקר פורסם בהרחבה, עלה לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת בראשותו של ח"כ גלעד ארדן ויצר דיון ציבורי. מאז, פרסם לבהרי בשם המכון שורה ארוכה של מאמרים וראיונות בנושא.
בשנת 2005 פרסם המכון את מחקרו של אשר בלס על הסדרי הביטוח הפנסיוני במשק.
בשנת 2006 פרסמו פרופ' עומר מואב ופרופ' אריק גולד את מחקרם בנוגע לבריחת המוחות, שבו הסיקו כי ישראל היא יצואן המוחות מס' 1 לארצות הברית. בעזרתם של מואב וגולד ניהל המכון קמפיין ציבורי נרחב להעלאת המודעות לתופעה בכתבות בעיתונות, ראיונות, הרצאות והופעה לפני מספר ועדות בכנסת. בתחילת שנת 2007 פרסם המכון נתונים מעודכנים בנושא.
המכון לחוק וחוקה
המכון היה פעיל בשנים 2005–2007 ולאחר מכן נסגר, ופעילות מרכז שלם בנושא החוקה פסקה.
הוצאת המרכז האקדמי שלם
הוצאת המרכז האקדמי שלם מוציאה לאור מגוון תרגומים וספרים מקוריים בעברית ובאנגלית, והיא מחולקת לשלוש "ספריות" לפי נושאים:
תכלת
תכלת: כתב-עת למחשבה ישראלית היה רבעון אינטלקטואלי שהכיל מאמרים וביקורות במגוון תחומים תרבותיים וחברתיים. הרבעון החל לצאת לאור בשנת 1996 על ידי מרכז שלם וראה אור גם בגרסה אנגלית תחת השם Azure: Ideas for the Jewish Nation. בשנת 2012 חדל כתב העת להופיע.
כתב-העת תיאר את עצמו כ"במה לחשיבה מקורית בעניינים הנוגעים לעם היהודי ולמדינת ישראל" ואפיין את כותביו כ"מגוון רחב של כותבים צעירים ומנוסים, המאוחדים במחויבותם לביסוסה של מדינת ישראל כמדינה חזקה, יהודית וחופשית, ולקיומה של מסורת יהודית עשירה ומשגשגת."
Hebraic Political Studies
Hebraic Political Studies (מחקרים בפוליטיקה עברית) היה רבעון אקדמי שיצא לאור משנת 2005 ועד 2009 על ידי המכון לפילוסופיה, פוליטיקה ודת של מרכז שלם. מטרת כתב העת הייתה "לאמוד את המסורת הטקסטואלית היהודית, לצד מסורותיהן של יוון ורומא בהיסטוריה של הפוליטיקה ובהיסטוריה של המחשבה הפוליטית". העורכים הראשיים היו פרופ' גורדון שוחט מאוניברסיטת ראטגרס ופרופ' ארתור אייפינגר ממכון היגנס בהולנד וספרן בכיר בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בשנת 2008 נערך כנס משותף של כתב העת ושל פרינסטון בנושא ההיבראיזם הפוליטי, שבו השתתפו כמאה חוקרים מ-15 מדינות. בין המשתתפים הבולטים היו ד"ר פניה עוז-זלצברגר והאינטלקטואל מייקל וולצר.
גמר ליגת האלופות 2000
גמר ליגת האלופות 2000 התקיים בסטאד דה פראנס בסן דני, צרפת ב-24 במאי 2000, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא ריאל מדריד הספרדית, שניצחה במשחק את בת ארצה ולנסיה בתוצאה 0-3. לראשונה בהיסטוריה, נערך משחק גמר ליגת אלופות או גביע אירופה לאלופות בהשתתפות שתי קבוצות מאותה מדינה.
ריאל מדריד זכתה בתואר בפעם השמינית בתולדותיה, בהופעתה ה-11 במשחק הגמר. בכך, שיפרה את מעמדה כשיאנית הזכיות במפעל וכשיאנית ההופעות בגמר. היא השלימה זכייה שנייה בתואר בתוך שלוש עונות. עבור ולנסיה, הייתה זו ההופעה הראשונה בהיסטוריה שלה במשחק גמר ליגת האלופות. היא הייתה הקבוצה הספרדית הרביעית בהיסטוריה שמגיעה למעמד זה, אחרי ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד וברצלונה.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב מיקומן בליגה הספרדית בעונת. ריאל מדריד סיימה כסגנית האלופה אחרי ברצלונה, ויריבתה ולנסיה סיימה במקום הרביעי בליגה ונאלצה לעבור סיבוב מוקדמות אחד. למשחק עצמו הגיעה ריאל מדריד כפייבוריטית, ושלטה בו לאורך רוב שלביו. פרננדו מוריינטס קבע את תוצאת המחצית הראשונה, ובמהלך המחצית השנייה כבשו סטיב מקמנמן וראול גונזלס כדי לקבוע את תוצאת המשחק, 0-3 בסיום הזמן החוקי.
בנוסף למשחק הגמר, שתי הקבוצות נפגשו פעמיים נוספות בליגה במהלך העונה, בהן ריאל לא הצליחה לגבור על יריבתה. ולנסיה ניצחה בסנטיאגו ברנבאו שבמדריד בתוצאה 2-3, והמשחק שנערך במסטאייה שבולנסיה הסתיים בשוויון 1-1. עבור מאמן ריאל מדריד, ויסנטה דל בוסקה, היה זה התואר הראשון בקריירה כמאמן, לאחר שהגיע לקבוצה רק בחודש נובמבר במהלך העונה. כובש השער השני סטיב מקמנמן היה לכדורגלן האנגלי הראשון בהיסטוריה שזוכה בטורניר עם קבוצה שאינה אנגלית. איקר קסיאס, שהיה בן 19 וארבעה ימים, היה לשוער הצעיר ביותר בהיסטוריה של משחקי גמר ליגת האלופות.
ריאל מדריד
בשלב הבתים השני שובצה ריאל לבית ג' לצידן של באיירן מינכן, דינמו קייב ורוזנבורג. ריאל הצליחה לנצח בשני משחקיה הראשונים בבית, ניצחון חוץ בקייב וניצחון ביתי על רוזנבורג. לאחר מכן, הגיעו צמד משחקים מול באיירן מינכן, וריאל הובסה בשניהם, 2-4 במדריד ו-1-4 במינכן. תיקו מול דינמו קייב וניצחון חוץ על רוזנבורג הציבו את ריאל במקום השני בבית, עם מספר נקודות זהה לזה של דינמו קייב. אף על פי שלריאל היה פער שערים נחות מזה של דינמו, המאזן הפנימי בין שתי הקבוצות נטה לטובת ריאל (ניצחון ותיקו) והיא העפילה לשלב הבא.
בשלב רבע הגמר פגשה ריאל את אלופת אירופה המכהנת, מנצ'סטר יונייטד מאנגליה, שזכתה בטורניר שנה קודם לאחר ניצחון דרמטי במשחק הגמר. המשחק הראשון בסנטיאגו ברנבאו הסתיים בשוויון 0-0. במשחק הגומלין באולד טראפורד ריאל הצליחה לעלות ליתרון של 0-3, כולל צמד שערים של ראול בתוך שתי דקות, זמן קצר לאחר תחילת המחצית השנייה. מנצ'סטר הצליחה להגיב עם שני שערים, אך נזקקה לשניים נוספים כדי להעפיל. בסיום המשחק, ניצחון 2-3 לריאל שהעלה אותה לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר התמודדה ריאל מול באיירן מינכן, שהביסה אותה פעמיים בשלב הבתים השני. הפעם הייתה זו ריאל שניצחה במשחק הראשון במדריד. היא גברה על יריבתה בתוצאה 0-2, והשכילה לכבוש שער גם במשחק החוץ שהסתיים בניצחון 1-2 לבאיירן מינכן, שהספיק לה כדי להעפיל בפעם ה-11 בתולדותיה לגמר ליגת האלופות.
ולנסיה
ולנסיה העפילה לשלב הבתים דרך שלב הפלייאוף של המוקדמות, בו פגשה את הפועל חיפה הישראלית. הפועל חיפה זכתה באליפות המדינה עונה קודם לכן, והדיחה בשלב המוקדמות הקודם את בשיקטש. בצמד המשחקים ולנסיה ניצחה את חיפה פעמיים באותה תוצאה, 0-2, והעפילה לשלב הבתים הראשון של ליגת האלופות.
בהגרלת שלב הבתים הראשון שובצה ולנסיה לבית ו', לצידן של באיירן מינכן, גלאזגו ריינג'רס ופ.ס.וו. איינדהובן. ולנסיה סיימה את הבית במקום הראשון עם שלושה ניצחונות וללא הפסד, כשהיא סופגת ארבעה שערים בלבד בששת משחקיה. במפגשים מול באיירן היא סיימה פעמיים בשוויון 1-1, השיגה צמד ניצחונות על ריינג'רס וניצחון נוסף על פ.ס.וו.
בשלב הבתים השני, ולנסיה הוגרלה לבית ב' יחד עם אלופת אירופה המכהנת מנצ'סטר יונייטד, פיורנטינה ובורדו. לאחר ניצחון במשחק הפתיחה שלה בבית מול בורדו, הגיעו שני הפסדי חוץ רצופים, האחד למנצ'סטר בתוצאה 0-3, והשני לפיורנטינה בתוצאה 0-1. אמנם, בשלושת משחקיה הבאים ולנסיה לא הפסידה, רשמה ניצחון על פיורנטינה ותיקו מאופס מול מנצ'סטר יונייטד, והעפילה לשלב הבא מהמקום השני בבית.
ברבע הגמר פגשה ולנסיה את לאציו. במשחק הראשון במסטאייה, ולנסיה הציגה יכולת התקפית מצוינת, כשכבר לאחר ארבע דקות הובילה במשחק 0-2. הקשר ג'רארד כבש את השער השני במשחק בדרך לשלושער, והמשחק הסתיים בתוצאה 2-5 לוולנסיה, תוצאה שנתנה לה יתרון גדול בדרך למפגש הגומלין בסטאדיו אולימפיקו ברומא. לאציו אמנם הצליחה לנצח 0-1 בגומלין, אך ולנסיה היא זו שהתקדמה לשלב חצי הגמר.
מחצית ראשונה
המחצית הראשונה התנהלה בשליטה של ריאל, אך השער הגיע רק בדקה ה-39. כדור חופשי עוצמתי של רוברטו קרלוס נבלם בחומה, וההתקפה המשיכה מאגף ימין. ניסיון הכנסת כדור של ניקולא אנלקה הגיע על סף תיבת החמש למיצ'ל סלגאדו, שהגביה לעבר הצד השני של תיבת החמש תוך כדי נפילה. לנגיחה הגיע פרננדו מוריינטס, שהכניע את שוער ולנסיה סנטיאגו קניסארס. השער קבע את תוצאת המחצית, 0-1 לריאל מדריד.
מחצית שנייה
במהלך המחצית השנייה הוסיפה ריאל להיות מסוכנת יותר ולהגיע למצבי הבקעה. בדקה ה-67 השיגה ריאל את השער השני במשחק. כדור חוץ ארוך של רוברטו קרלוס הורחק בנגיחה על ידי הגנת ולנסיה, ולכדור המורחק הגיע סטיב מקמנמן, שבעט מספרת קדמית עוצמתית לפינה הימנית וקבע 0-2 לריאל. שמונה דקות אחר כך, בדקה ה-75, ולנסיה התקיפה עם כל שחקני השדה שלה במטרה להשיג שער מצמק, אך הרחקת כדור מתוך הרחבה של ריאל הגיעה לראול גונזלס, שהיה מעבר לקו ההגנה אך לא בעמדת נבדל, מכיוון שהיה לפני קו החצי. ראול רץ לאורך חצי מגרש ריק לחלוטין, עד שעבר את קניסארס ובעט אל הרשת כדי לקבוע את תוצאת המשחק, 0-3 לריאל מדריד שזוכה בתואר בפעם השמינית בתולדותיה.
קורונוזאורוס
קורונוזאורוס (שם מדעי: Coronosaurus brinkmani) הוא מין של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. בעבר סווג כמין של צנטרוזאורוס. הקורונוזאורוס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון. שרידיו נתגלו בפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה. שמו, "לטאה עם כתר", מתייחס לקרניים או הזיזים שבלטו מעטרתו.
תיאור ומאפיינים
הצנטרוזאורוס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים. הוא היה בעל אגן דמוי עוף והלך על כל ארבע רגליו. ראשו היה גדול ועוטר בעטרה (frill) בעלת חלונות בעצם שמקצהה העליון בלטו מספר זיזים קצרים שהזדקרו כלפי מעלה ושני זיזים ארוכים יותר שהתעקלו כלפי מטה. לצנטרוזאורוס היו קרני גבה מנוונת אך קרן אף ארוכה יחסית, שלעיתים הייתה מעוקלת (או קדימה או אחורה).
אורכו היה כ-6 מטר ומשקלו כ-3 טון.
הקורונוזאורוס היה צמחוני וניזון מצמחייה נמוכה. פיו המצויד במקור חזק וסוללת שיניים חותכות יכול היה לטפל גם בצמחייה קשה. הקורונוזאורוס חי בעדרים ובאחד המקרים מצאו הפלאונטולוגים עדר שלם שנקבר והתאבן, כנראה כאשר ניסה לחצות נהר שלבסוף הציף אותם וגרם להם לטבוע. אף שקרן האף הייתה יכולה לשמש כהגנה כנגד טורפים, נראה שעיקר שימושיה ושימוש העטרה היה לצרכים חברתיים בתוך העדר, כגון זיהוי בין-מיני או כדי לחזר אחרי בנות זוג.
גילוי
המאובנים הראשונים של צנטרוזאורוס נתגלו לראשונה על ידי הפלאונטולוג לורנס לם (Lambe) במצע שנחשף בנהר רד דיר שבאלברטה, קנדה. מאוחר יותר נמצא מצע עצמות ענק בפארק הפרובינציאלי דינוזאור (גם באלברטה) ובו אלפי עצמות של מספר רב של פרטים, במצבי שימור שונים, שאף כללו שלדים שלמים. המדענים שיערו שריכוז כזה של עצמות מעיד שהצנטרוזאורוס חי בעדרים גדולים ושמצע העצמות הענק נוצר כאשר עדר כזה ניסה לחצות נהר שהוצף והטביע כמעט את כולם. מאוחר יותר נתגלה מצע עצמות גדול יותר, וכנראה הגדול ביותר שנתגלה אי-פעם, ליד העיר הילדה שבאלברטה.
ב-2005 נתגלה המין Centrosaurus brinkmani. ב-2012 הועבר המין Centrosaurus brinkmani לסוג טקסונומי חדש קורונוזאורוס Coronosaurus brinkmani.
עלים לתרופה (עלון שבת)
"עלים לתרופה מפרד"ס התורה ומשדה החסידות" הוא עלון שבת, היוצא לאור מדי שבוע לקראת שבת, ומופץ בעשרות אלפי עותקים בבתי המדרש בריכוזי היהדות החרדית ברחבי העולם.
היסטוריה
העלון יוצא לאור מאז שנת תשנ"ה, על ידי מכון "אור הצפון" של חסידי בעלזא באנטוורפן. העלון נוסד לפי הוראת האדמו"ר מבעלז, שהורה למנהלי המכון להוציא לאור עלון שיכיל בתוכו לקט נבחר של דברי תורה, הלכה וענייני חסידות על פרשת השבוע, שיהיו נוחים לקריאה והבנה של כלל הציבור התורני, מדי שבת.
כפי שמקובל בעלונים שונים, העלון מציג בתחילתו את זמני כניסת ויציאת השבת על פי שיטות שונות, ובערב שבת מברכים את זמן מולד הלבנה.
העלון מתקיים מתרומותיהם של אנשים המנדבים עבור הוצאתו לאור, לרגל שמחה משפחתית, או לעילוי נשמת יקיריהם, ושמותיהם מתפרסמים בעמוד האחרון של העלון תחת הכותרת "תודותינו וברכותינו נתונות לאלו שנדבו הוצאות הגיליון לזיכוי רבבות מאחינו בני ישראל".
העלון, שהוא לרוב בן ארבעה עמודים בגודל A4, מכיל מדורים קבועים וכאלו שמתחלפים מעת לעת.
מדורים
להלן רשימת המדורים בעלון:
ג'ודי ויטאקר
ג'ודי אוקלנד ויטאקר (באנגלית: Jodie Auckland Whittaker; נולדה ב-17 ביוני 1982) היא שחקנית אנגלייה. היא הופיעה לראשונה בסרט ונוס בשנת 2006, ומאז הופיעה בין השאר בסרט החיים האלה ובסדרות כמו מראה שחורה, טס לבית דרברוויל, ברודצ'רץ' ובסדרה דוקטור הו, בה היא מגלמת את הדמות הראשית.
ביוגרפיה
ויטאקר נולדה בכפר סקלמנת'ורפ, מערב יורקשייר שבממלכה המאוחדת. היא למדה בשלי קולג'. את הכשרתה המקצועית רכשה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, ועם סיום התואר ב-2005 זכתה במדליית זהב.
הופעת הבכורה של ויטאקר הייתה בשנת 2005 במחזה "הסערה" בתיאטרון "שייקספיר גלוב". מאז היא מופיעה בקולנוע, בטלוויזיה, ברדיו ובתיאטרון. ב-2007 החליפה, בהתראה של כמה שעות, את קארי מאליגן שחלתה, בתפקיד נינה בהפקת "השחף" של הרויאל קורט. היא הופיעה במחזה לגיוס תרומות בתיאטרון אלמיידה.
התפקיד הגדול הראשון שלה בקולנוע היה כשגילמה את ג'סי / ונוס בסרט "ונוס". ב-2008 השתתפה בעיבוד לרדיו של "Blinded by the Sun" מאת סטיבן פוליאקוף, וגילמה את לידיה בנט בדרמה "Unseen Austen" מאת ג'ודית פרנץ'. ב-2009 הופיעה בסרט "Ollie Kepler's Expanding Purple World", בדרמה של ה-BBC2 "חתונה מלכותית" ובסרט הקצר "Wish 143", שהיה מועמד בטקס פרסי אוסקר ה-83 לפרס הסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר.
ב-16 ביולי 2017 הוכרז כי ויטאקר תגלם את התגלמותו ה-13 של הדוקטור בסדרת הטלוויזיה דוקטור הו.
ויטאקר כיכבה בשלוש עונות של סדרת הדרמה ברודצ'רץ', במיני-סדרת ריגול בשם "The Assets", ובדרמה הרפואית "בידיים טובות" של BBC One.
חיים אישיים
בשנת 2008 נישאה ויטאקר לשחקן האמריקאי כריסטיאן קונטרראס. באפריל 2015 נולד לזוג בן.
פרפרון שחור-חוטם
פרפרון שחור-חוטם המכונה גם דג סָפַר (שם מדעי: Johnrandallia nigrirostris) הוא מין דג מסדרת הדקראים וממשפחת הפרפרוניים החי בחלק המערבי של האוקיינוס השקט ונצפה כשהוא מנקה דגים אחרים מטפילים. הפרפרון יחידי בסוגו.
הוא נצפה במערב האוקיינוס השקט, סמוך לחופי אמריקה ממפרץ קליפורניה עד לפרו וכן במגוון איים לרבות אי הקוקוס, איי גלאפגוס ומלפלו. הוא מצוי בשוניות אלמוגים ובין הסלעים עד עומק 40 מ'.
תיאור
הפרפרון הוא דג קטן באורך של 20.3 ס"מ והוא בעל סנפיר גבי מוגבה הבולט ממצחו, סנפירי חזה קטנים מצידי הגוף וזנב וסנפירים קטנים. הוא צהוב עם פס שחור לאורך קצה הסנפיר הגבי עד לחלק העליון של הזנב והפנים לבנות. המצח והחוטם שלו שחורים (ומשם קיבל את שמו) וגם הגבות והעיניים אדומות. במראהו הוא מזכיר חלק ממיני הסוג Prognathodes.
התנהגות
הפרפרון חי בחבורות גדולות בשוניות והוא פעיל במשך היום בתחנות קבועות בשוניות אליהם מגיעים דגים שונים. הפרפרון מנקה מגוון חיות כמו צניניתיים, תוכינונים, מנטות, צבי ים ואפילו כרישים ודגי שמש מטפילים המצטברים על עורם. לעיתים כמה פרפרונים מצטרפים לניקוי של כל מטופל.
הפרפרון ניזון מהטפילים השונים שעל גוף מארחיו וכן מאצות קטנות, מסרטנים ומפלנקטון.
החגורה המרכזית (סקוטלנד)
החגורה המרכזית (באנגלית: The Central Belt) של סקוטלנד היא חבל ארץ במרכז סקוטלנד אשר מכיל את צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר בסקוטלנד. אין הגדרה אחידה מוסכמת לגבולות של אזור זה ולכן בהתאם להגדרות השונות אזור זה הכיל נכון ל-2019 בין 2.4 ל-4.2 מיליון תושבים (נכון לשנת 2019 חיו בסקוטלנד כולה בסביבות 5.4 מיליון אנשים).
אזור זה נודע בעבר גם בשם מידלנדס (Midlands).
אזור החגורה המרכזית ממוקם בין רכס הרי ההיילנדס הסקוטיים מצפון ואזור הדרום העליון מדרום.
טרנס ריס
ג'ון טרנס ריס (אנגלית: John Terence Rees; 28 באוגוסט 1913 - 29 בינואר 1996) היה שחקן ברידג' ותאורטיקן ברידג' בריטי. ריס נחשב לשחקן הבריטי הטוב ביותר בכל הזמנים ולאחד מהשחקנים והתאורטיקנים הטובים ביותר בכל הזמנים בעולם. ריס זכה באליפויות עולם ובאליפויות אירופה וכתב כ-90 ספרים.
שנותיו הראשונות
ריס נולד במחוז סרי באנגליה בעיירה אפסום, הנמצאת קילומטרים מועטים מדרום-מערב ללונדון. הוא נולד להורים מהמעמד הבינוני. אביו של ריס היה בנקאי מויילס, שעזב את עבודתו והצטרף לעסקי ההסעדה של משפחת אשתו. אמו אן, ניהלה בית מלון בעיירה גילדפורד שבדרום-מזרח אנגליה. במלון שהיא ניהלה, היה גם מועדון ברידג', כך שהילד טרנס התחיל לשחק ברידג' בגיל 7. בשנות ה-30 למד ריס לימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד. בזמן לימודיו פגש שם כמה משחקני הברידג' המובילים בבריטניה: וולטר בולר (Walter Buller), איאן מקלאוד (Iain Macleod) והשחקן הטוב ביותר בבריטניה באותה תקופה מוריס האריסון-גריי (Maurice Harrison-Gray).
בשנת 1935 סיים את לימודיו. לאחר תקופה קצרה של עבודה בהארודס התחיל לעבוד בעיתון של יוברט פיליפס וביחד איתו כתב את ספר הברידג' הראשון שלו, שפורסם בשנת 1937. בעקבות הספר, מקצועו של טרנס ריס, לכל אורך הקריירה שלו, היה ברידג': משחק ברמות הגבוהות ביותר וכתיבה על המשחק.
חודשים מספר לפני מלחמת העולם השנייה, הצטרף ריס לארגון ההגנה נגד פשיטות אוויריות (Air Raid Precautions). בתקופת המלחמה לא גויס לצבא, אלא עבד במפעל של שחקן ברידג' בשם חואן פדרו (Pedro Juan), שייצר וילונות האפלה.
קריירת הברידג'
ריס זכה בכל התארים החשובים האפשריים על פי הפירוט הבא:
פרשת בואנוס איירס
באליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl), שנערכה בשנת 1965 בבואנוס איירס הושעו ריס ושותפו בוריס שפירו (Boris Schapiro) מהתחרות בעוון העברה אי-חוקית של מידע ביניהם במהלך המשחק. בשימוע שעשתה התאגדות הברידג' העולמית, הואשמו ריס ושפירו בהעברת מידע על מספר הקלפים שכל אחד מהם מחזיק בסדרת ה , באמצעות סימונים באצבעותיהם. הם נמצאו אשמים והושעו מהמשך התחרות. בכל משחקיהם עד לאותו שלב נפסקו להם הפסדים. נקבע שעונשים נוספים יקבעו בשלב מאוחר יותר. העונש הנוסף שהוטל עליהם היה השעיה מתחרויות בינלאומיות.
ההאשמה נבעה מתלונה של נבחרת ארצות הברית. במפגש בין שתי הנבחרות שם לב השחקן האמריקאי ב. ג'יי בקר (B. Jay Becker), שם לב לכך שריס מחזיק את הקלפים באופן מוזר עם שתי אצבעות בצורת האות V. הוא היה מתעלם מכך לולא שם לב מאוחר יותר, שגם שפירו מחזיק את הקלפים באותו אופן. מאוחר יותר שם לב לכך, שהם משנים את מספר האצבעות האוחזות בקלפים. הוא דיווח על כך לשותפתו דורותי היידן-טרסקוט. הם החליטו לא להתלונן עד שהיידן לא תבחן בעצמה את נכונות התצפית של שותפה, בהמשך המפגש למחרת. אחרי שגם היידן הבחינה בכך, הם דווחו על כך לקפטן הנבחרת האמריקאית ג'ון גרבר (John Gerber) ולשחקן המוביל בנבחרת האמריקאית אלן טרסקוט (Alan Truscott). היידן העלתה את הרעיון לבחון את מספר האצבעות שבהם החזיקו ריס ושפירו את הקלפים, מול החלוקה של הקלפים שקיבלו. בבדיקה נמצא מתאם כמעט מלא בין מספר הקלפים בסדרת ה לבין מספר האצבעות, שהחזיקו את הקלפים.
בתהליך השימוע בבואנוס איירס לא ניתנה לשחקנים אפשרות להגן על עצמם. השימוע נעשה, שלא בנוכחותם והקפטן של הנבחרת הבריטית הודה באשמה, על אף שלא דיבר עם השחקנים ושמע את גרסתם. בעקבות פגמים אלו בתהליך החליטה התאגדות הברידג' הבריטית להקים ועדת חקירה משלה. הוועדה נקראה "Foster Enquiry". הוועדה עבדה במשך מספר חודשים שבהם שמעה את גרסת השחקנים, עדויות עדי ראייה, עדויות עדי אופי ועדויות אנליסטים של ברידג'. מסקנת הוועדה הייתה שלא ניתן להוכיח את אשמתם מעבר לספק סביר. אחד הנימוקים המרכזיים לקביעה שלא הוכחה אשמתם היה, שלא נמצא קשר בין הסימנים שנטען שהשתמשו בהם לבין התוצאות בתחרות. תוצאותיהם של ריס ושפירו בתחרות לא היו טובות. ריס הקדיש לפרשה ספר שכתב בשנת 1966 ונקרא: The Story of an Accusation. בספר טען שזוג שמשתמש בסימנים לא חוקיים ישיג כמעט בוודאות תוצאות טובות. כמו כן ניתח את כל ההכרזות שהכריזו וניסה להוכיח שהן תואמות באופן מלא את ההכרזות על פי שיטת אקול.
בשנת 2005 התעורר הנושא מחדש כאשר עיתונאי אנגלי בשם דויד רקס-טיילור, טען כי ריס הודה בפניו שהוא ושפירו אכן רימו. לטענתו ריס דרש ממנו לא לגלות זאת עד להתרחשות שלושה אירועים: מותו של ריס, מותו של שפירו ושיעברו ארבעים שנה ממועד התחרות בבואנוס איירס. הפרסום, אכן נעשה לאחר ארבעים שנה בדיוק. הטיעון נראה מוזר, משום שריס היה יכול לבצע תהליך כזה באמצעות עורך-דין.
עדויות נוספות התומכות באשמתם:
אחרית ימיו
ריס התעניין במרוצי כלבים ואפילו כתב ספר על נושא זה. הוא היה חובב נלהב של קריקט ושחמט ואחרי מלחמת העולם השנייה הפך לאוהד של קבוצת הכדורגל קווינס פארק ריינג'רס. הוא שיחק תמורת כסף משחקים נוספים, בעיקר: פוקר, קנסטה ושש בש. בשנים האחרונות של חייו שיחק בעיקר שש בש ומיעט לשחק ברידג'.
תרומתו כתאורטיקן וכותב
ריס כתב, לבד ועם אחרים, כ 90 ספרי ברידג'. ספריו הצטיינו ברעיונות חדשניים לזמנו. בנוסף לכך היה כתב הברידג' של העיתון London Evening Standard החל משנת 1981 ושל האובזרבר החל משנת 1950. הוא כתב גם את מדור הברידג' של שני עיתונים נוספים: The Lady ו ו the London Evening News. ספרו The Expert Game דורג במקום הראשון בסקר מומחים, שערכה התאגדות הברידג' האמריקאית (ACBL) בין מומחים. משתתפי הסקר התבקשו לבחור את עשרת ספרי הברידג' המועדפים עליהם. ספר אחר שלו Reese on Play: An Introduction to Good Bridge דורג במקום העשירי. בנוסף לכתיבת ספרים ערך מהדורות מחודשות של ספרים חשובים של שחקנים מהצמרת העולמית. הספר The Blue Club, שנכתב על ידי בניטו גארוצו וליאון יאלוז (Léon Yallouze) נערך והותאם על ידי טרנס ריס, עם הקדמה של עומר שריף. גם את ספרואלי קלברסטון (Ely Culbertson) ערך והתאים ריס, שנה לאחר מותו של השחקן האמריקאי המצטיין.
שיטות הכרזה
ריס תרם רבות לפיתוח שיטת ההכרזה אקול, המקובלת גם היום. בנוסף לכך פיתח שיטת הכרזה הנקראת Little Major. כיום לא משתמשים בשיטת הכרזה זו.
שיטת ההכרזה Little Major נבנתה על ידי ריס, בשיתוף עם שותפיו בוריס שפירו ומאוחר יותר ג'רמי פלינט. במקור פותחה השיטה, במטרה להראות את הסכנה שבשימוש בלתי מבוקר בשיטות הכרזה מלאכותיות. למרות זאת כללה מאפיינים מעניינים. אחרי שנתיים הפסיק איגוד הברידג' הבריטי את השימוש בה בטיעון שמספר השחקנים המשתמשים בה קטן מדי.
עיקרון הבחירה המוגבלת
ריס היה הראשון לכתוב על עיקרון הבחירה המוגבלת.
עיקרון הבחירה המוגבלת מבוסס על יישומו של חוק בייס לשלב המשחק בברידג'. על פי העיקרון, אם חסרים שני קלפים שווי ערך (למשל: K ו Q או Q ו J) ואחד הקלפים שוחק על ידי אחד היריבים, גדלה ההסתברות שהקלף השני נמצא אצל שותפו. העיקרון מגדיל את סיכוייו של שחקן המכיר אותו לזכות במספר לקיחות גדול יותר.
ציטטות
אמירות של ריס על ברידג':
מתייה פלמיני
מתייה פלמיני (בצרפתית: Mathieu Flamini; נולד ב-7 במרץ 1984 במרסיי) הוא כדורגלן עבר
קריירה
פלמיני החל את קריירת המשחק שלו באולימפיק מרסיי, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 0-1 על טולוז ב-20 בדצמבר 2003. באותה עונה הוא השתתף ב-14 משחקי ליגת העל הצרפתית. אולם, הייתה זו יכולתו בגביע אופ"א שבגללה זכה לתשומת לבם של מועדונים מחוץ לצרפת, ובעיקר היכולת שהפגין בניצחון על ניוקאסל יונייטד בחצי הגמר. פלמיני שיחק בהפסד 2-0 לוולנסיה במשחק הגמר שנערך בגטבורג. הנהלת מרסיי הייתה מנועה מלהציע לו חוזה ארוך טווח בעקבות הגיל שלו.
ב-23 ביולי 2004 חתם פלמיני בארסנל, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-4 על אברטון ב-15 באוגוסט. במאי 2005 הבקיע את שערו הראשון בארסנל, בניצחון 0-7 על אברטון באצטדיון הייבורי. בעונתו הראשונה הוא פתח בהרכב ב-9 משחקים ועלה כמחליף ב-12 נוספים. בעונה שלאחר מכן הוא מילא את מקומם של מספר שחקנים פצועים, אך לא הצליח לזכות במקום קבוע בעמדה שבה היה הטוב ביותר.
העמדה הרגילה של פלמיני היא קשר הגנתי, אך הוא שיחק בעמדת הקיצוני הימני. בעקבות הפציעות של שחקני ארסנל הוא הוצב גם בעמדת המגן השמאלי. למרות שהרגל הדומיננטית שלו היא הימנית הוא הצליח לשחק ברמה משביעת רצון בשאר משחקי הפרמייר ליג וליגת האלופות. פלמיני חזר לעמדתו הרגילה כאשר אשלי קול חזר להרכב. במאי 2006 עלה פלמיני כמחליף במשחק גמר ליגת האלופות שהסתיים בהפסד לברצלונה.
בעונת 2006/2007 הבקיע פלמיני את שער הניצחון מול דינמו זאגרב במשחק על ההעפלה לליגת האלופות. למרות שהבקיע שערים נוספים, בין השאר נגד ליברפול וצ'לסי, הוא המשיך לשחק במגוון עמדות שלא התאימו לו, ובאפריל 2007 הודיע כי ככל הנראה הוא יעזוב את ארסנל בקיץ. פלמיני דחה הצעה לעבור לברמינגהאם סיטי תמורת 3 מיליון לירות שטרלינג, ולאחר שהתייעץ עם המאמן ארסן ונגר החליט להישאר בארסנל.
בעקבות היעדרותם של ז'ילברטו סילבה ואבו דיאבי שיחק פלמיני בעמדת הקשר המרכזי במשחק הפתיחה של עונת 2007/2008 בפרמייר ליג. בחלק הראשון של העונה הוא שיתף פעולה בהצלחה עם ססק פברגאס, והפגין יכולת מספיק טובה על מנת למנוע את חזרתו של סילבה להרכב. פלמיני הצליח להתחבב על האוהדים, שאף חיברו עליו שיר. הוא השתתף במשחק ליגת האלופות מול ליברפול ב-8 באפריל 2008, שבסיומו הודח המועדון. לאחר המשחק דווח כי הוא סובל מפציעה. היה זה משחקו האחרון בארסנל.
ב-5 במאי 2008 חתם פלמיני לארבע שנים במילאן, תמורת 5.6 מיליון אירו. פלמיני קיבל במילאן את חולצת המשחק מספר 84, המייצג את שנת הלידה שלו. הוא ערך את הופעת הבכורה בסרייה א' בהפסד 1 - 2 לבולוניה ב-30 באוגוסט 2008. בחלק הראשון של עונת הבכורה שלו במילאן הוא כמעט ולא פתח בהרכב או שיחק כפי שהיה בעונתו האחרונה בארסנל, ושימש בעיקר כשחקן מחליף. במחצית השנייה של העונה נפצעו מספר שחקנים במילאן, ועל מנת לסייע לפלמיני לתפוס מקום בהרכב הוחלט להעביר את ג'אנלוקה זמברוטה לעמדת המגן השמאלי. בעונתו השנייה במילאן קיבל פלמיני את החולצה מספר 16, אותה לבש גם בארסנל, ובסך הכל שיחק חמש שנים במועדון.
קאתי הדי
קאתרין ג'ין "קאתי" הדי-סילבר-דרם (באנגלית: Kathryn Jean "Kathy" Heddy-Silver-Drum; נולדה ב-4 בפברואר 1958) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא אלופת עולם (קאלי 1975) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, אלופת אמריקה (מקסיקו סיטי 1975) במשחים ל-400 מטר חופשי, 200 מטר מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
הדי נולדה בסירקיוז, ניו יורק וגדלה בסאמיט, ניו ג'רזי. היא החלה לשחות בגיל 7.
1973
באליפות העולם הראשונה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה הדי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קים פייטון, הת'ר גרינווד ושירלי בבשוף בתוצאה של 3:55.52 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 3:52.45 דקות ולפני מערב גרמניה (3:58.88 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:23.84 דקות, אחרי אנדריאה היבנר שקבעה שיא עולם חדש של 2:20.51 דקות וקורנליה אנדר (2:21.21 דקות), שתיהן ממזרח גרמניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.90 שניות.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בקונקורד, קליפורניה ב-31 באוגוסט 1974 קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אן מרשל, קים פייטון ושירלי בבשוף שיא עולם חדש של 3:51.99 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של מזרח גרמניה (3:52.45 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי בנות מזרח גרמניה באליפות העולם (3:49.37 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בקאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה הדי ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף, ו-2 ארד. פרט ל-4 מדליות זהב שזכו בהן שחייניות הגוש המערבי, שירלי בבשוף (2) והדי (1) מארצות הברית וג'ניפר טורול (1) מאוסטרליה, שחייניות מזרח גרמניה זכו בכל יתר 10 מדליות הזהב. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 2:19.80 דקות, לפני אולריקה טאובר (2:20.40 דקות) ואנגלה פרנקה (2:20.81 דקות), שתיהן ממזרח גרמניה. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב אישי ביחד עם קארן ריזר, קלי פאוול ושירלי בבשוף בתוצאה של 3:50.74 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 3:49.37 דקות ולפני קנדה (3:53.37 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:18.03 דקות, אחרי שירלי בבשוף שקבעה שיא אליפות חדש של 4:16.87 דקות וג'ניפר טורול (4:17.88 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:00.46 דקות, אחרי אולריקה טאובר שקבעה שיא אליפות חדש של 4:52.76 דקות וקרלה לינקה (4:57.83 דקות) אף היא ממזרח גרמניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.21 שניות, מאית השנייה לאט ממדליית ארד.
אלופת אמריקה
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי באוקטובר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 4:23.00 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.22 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:06.05 דקות ובמשחה שליחות 4X100 מטר חופשי בתוצאה של 3:53.31 דקות.
1976
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה הדי במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.50 דקות.
חיים אישיים
בתה של הדי, לורן "לולו" סילבר, היא שחקנית עבר בנבחרת ארצות הברית בכדורמים. בשנת 2011 הבחינה בתה במשהו שונה בעין השמאלית של אמה, שהתברר כגידול ממאיר מאחורי גלגל העין. במהלך הניתוח היה צריך להקריב את העין. היא עברה הקרנה וכימותרפיה, אך שרדה את המחלה.
קרול קינג
קרול קינג (באנגלית: Carole King; נולדה ב-9 בפברואר 1942) היא זמרת, פזמונאית ופסנתרנית יהודייה-אמריקאית. קינג, יחד עם בעלה ג'רי גופין, חיברה למעלה מעשרים להיטים למגוון אמנים במהלך שנות ה-60. אלבומה Tapestry הגיע לראש מצעד האלבומים בארצות הברית, ונותר שם 15 שבועות בשנת 1971. אלבום זה נותר במצעד האלבומים במשך יותר משש שנים.
קינג זכתה בארבעה פרסי גראמי, והיא נמצאת בהיכל התהילה של כותבי הפזמונים ובהיכל התהילה של הרוק אנד רול, יחד עם בעלה ג'רי גופין.
נעוריה ותחילת דרכה
קינג נולדה בשם קרול קליין (Carol Klein) בשנת 1942 למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. את דרכה המוזיקלית החלה בנגינת פסנתר ומאוחר יותר החלה לשיר. כבר בבית הספר התיכון הקימה רביעייה קולית. היא למדה בבית הספר התיכון על שם ג'יימס מדיסון בברוקלין, אותו בית ספר תיכון בו למדו וסיימו גם שלושה סנאטורים יהודים, צ'אק שומר, נורם קולמן וברני סנדרס. גם שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, רות ביידר גינסבורג, אף היא יהודייה, היא בוגרת אותו בית ספר תיכון.
קינג וגופין התחתנו בספטמבר 1960 ולהם שתי בנות אשר גם הן פתחו קריירה מוזיקלית.
בין להיטיהם הבולטים בשנת 1962 היו, The Loco-Motion, שהוקלט לראשונה על ידי ליטל אווה (Little Eva), וכן Go Away Little Girl שהוקלט על ידי סטיב לורנס. שני להיטים אלה הגיעו למקום הראשון במצעד. השיר Crying in the Rain, אותו הקליטו האחים אברלי (The Everly Brothers), הגיע למקום השישי במצעד האמריקאי.
בשנת 1967 כתבו את הלהיט Pleasant Valley Sunday עבור להקת המאנקיס (The Monkees), והגיע למקום השלישי במצעד. השיר נכתב בהשראת מעברם של בני הזוג לבית בשכונת פרברים בניו ג'רזי. בשנת 1968 התגרשו קינג וגופין. אולם, אף אחרי גירושיהם הם המשיכו לשתף פעולה לזמן מה, עד אשר ניתק ביניהם הקשר על רקע התדרדרות במצבו הנפשי של גופין.
במקביל לכתיבת שירים, קינג פתחה קריירה כזמרת. בשנת 1962 הקליטה את השיר It Might As Well Rain Until September, אשר הגיע למקום ה-22 במצעד האמריקאי והצליח יותר בבריטניה. בשנת 1963 הקליטה את השיר He's a Bad Boy שהגיע למקום ה-94 במצעד. בשנת 1967 קינג הקליטה את שירה Windy Day עם להקת האקזקיוטיבס. בסוף שנות השישים עקרה קינג לחוף המערבי והקימה להקה בשם The City, אשר הוציאה אלבום בודד.
Tapestry
לאחר שאלבומה הראשון כזמרת, "Writer", משנת 1970, זכה לביקורות אוהדות אך כשל במצעדים, הקליטה קינג את "Tapestry" בשנת 1971. האלבום מכיל שירים חדשים ואף ביצועים של קינג לשניים מלהיטיה: "Will You Love Me Tomorrow", ו-"A Natural Woman". האלבום זכה להצלחה מיידית ובנוסף לשירים שבוצעו מחדש, בלטו בו גם הלהיטים החדשים: "I Feel the Earth Move", "It's Too Late", "So Far Away" Where You Lead ו-"You've Got a Friend" שזכה באותה שנה גם לביצוע של ג'יימס טיילור שזכה להצלחה רבה גם הוא. האלבום נחשב כאבן דרך בהקלטות של זמרים-כותבים בכלל ושל נשים במוזיקת הפופ בפרט. האלבום נותר במצעד האלבומים במשך למעלה משש שנים ומכירותיו עלו על 10 מיליון עותקים בארצות הברית ולמעלה מ-25 מיליון עותקים בעולם כולו. בזכות אלבום זה זכתה קינג בארבעה פרסי גראמי, כולל פרס אלבום השנה. האלבום היה מבשרו של עידן אלבומי פלטינה, אף שהוצאתו קדמה למועד שבו מושג זה היה מוכר.
Tapestry היה לאלבום המוזיקה הנמכר ביותר בהיסטוריה, תואר שבו החזיק עד להוצאת אלבומו של מייקל ג'קסון Thriller בשנת 1982. בשנת 2003 דרגו מגזין המוזיקה רולינג סטון במקום ה-36 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים
בשנת 2021 הוציאה עדי-קשת כהן גרסת כיסוי לשירה של קרול קינג "It's Too Late" עם עוזי רמירז לציון חמישים שנה לאלבום Tapestry.
משנות ה-70 ועד ימינו
קינג המשיכה להיות זמרת ויוצרת פורה לאורך כל שנות ה-70. בכל אחת מן השנים 1971–1973 הוציאה אלבום שהפך לאלבום זהב או פלטינה. בשנת 1973 הופיעה קינג בקונצרט פתוח בסנטרל פארק בניו יורק ושברה שיא, נכון לאותה עת, במספר הצופים. למעלה ממאה אלף איש צפו בהופעתה.
אף בשנת 1974 הוציאה קינג אלבום מצליח (Wrap Around Joy) ופתחה בסיבוב הופעות בארצות הברית. אלבום זה הגיע למקום הראשון במצעדים, בפעם השנייה בחייה של קינג. עד לשנת 1980 המשיכה קינג להקליט אלבומי מוזיקה מדי שנה, אף שזכו להצלחה צנועה יותר.
בשנת 1982 החלה קינג לעבוד עם אטלנטיק רקורדס והוציאה שני אלבומים בשנים 1982–1983.
ב-1985 חיברה את פסקול המוזיקה לסרט הרומן של מרפי ואף שרה את שיר הנושא והופיעה בתפקיד קטן.
בשנת 1989 הוציאה את האלבום City Streets, אשר בשני שירים בו שיתפה פעולה עם אריק קלפטון. בשנת 1993 הוציאה אלבום בשם Color of Your Dreams עם הופעת אורח של סלאש.
בשנת 1994 הופיעה במחזמר Blood Brothers בברודוויי. בשנות ה-90 כתבה קינג שירים עבור זמרים שונים, בהם מריה קארי, סלין דיון, ועוד. קינג ממשיכה להופיע אף בעשור הראשון של המאה ה-21.
ב-2010 חזרה להופיע עם ג'יימס טיילור במועדון "הטרובדור" בלוס אנג'לס, בסדרת מופעים נוסטלגיים שקצרו הצלחה רבה ויצאו על גבי תקליטור. בהמשך להצלחה המשיכו טיילור וקינג להופיע בהופעות חיות בארצות הברית.
בדצמבר 2012 זכתה בפרס גרשווין של ספריית הקונגרס למוזיקה פופולרית.
מחזמר המציג את סיפור חייה ושיריה, "ביוטיפול: המחזמר על קרול קינג" (Beautiful: The Carole King Musical), הועלה בתיאטראות ברודוויי בשנת 2014 ובעקבות ההצלחה המסחררת של המחזמר הוא הועלה בשנת 2015 גם בלונדון. המחזמר עלה שוב ב-2018 בכיכובה של מליסה בניוסט.
גיבור ברית המועצות
גיבור ברית המועצות (רוסית: Герой Советского Союза) הוא תואר כבוד שהיה העיטור הגבוה בברית המועצות. הוא הוענק לראשונה בשנת 1934 לטייסים שהשתתפו במבצע הצלה של אוניית צ'ליוסקין.
היסטוריה
תואר גיבור ברית המועצות הוענק 4 פעמים לשני אנשים: מנהיג ברית המועצות ברז'נייב והמצביא מרשל ז'וקוב.
3 פעמים הוענק התואר למרשל סמיון בודיוני ולשני טייסי חיל האוויר הסובייטי איוואן קוז'דוב ואלכסנדר פוקרישקין - אלופי ההפלות של הצבא האדום (ושל בעלות הברית בכלל) במהלך מלחמת העולם השנייה. קוז'דוב הפיל 62 מטוסים גרמניים ופוקרישקין - 59.
בנוסף לכך, ערים, מבצרים ומקומות דומים יכלו לקבל את התואר "גיבור" כמו למשל "מוסקבה, עיר גיבורה". בסך הכל היו 13 הענקות מסוג זה.
על הגבורה במהלך מלחמת החורף התואר הוענק ל-412 אנשים נוספים. בסך הכל, לקראת תחילת 1941 הוענק התואר ל-626 אנשים, מהם 3 נשים ו-5 אשר קיבלו את התואר פעמיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 11,657 תארים (91.2%) מסך ההענקות. מסך ההענקות, 14 הוענקו לחיילי צבאות בנות ברית. בסך הכול 44 מקבלי התואר לא היו אזרחי ברית המועצות.
בשנת 1961, לאחר שרמון מרקדר השתחרר מ-20 שנות מעצר בכלא המקסיקני בעקבות רצח לאון טרוצקי, הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. החל משנות ה-70 החלה הענקת התואר למנהיגים פוליטיים וצבאיים של המדינה לכבוד יובל כמתנת יום הולדת מהמדינה.
מתוך 112,583 מקבלי המדליה 2,047 (לפי מקורות אחרים - 1,583) הם יהודים. לרובם הוענק העיטור על גבורתם במהלך מלחמת העולם השנייה, שישה מתוכם אף עלו לישראל.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הוחלט על הענקת התואר גיבור רוסיה. ל-4,503 גיבורי ברית המועצות הוענק תואר גיבור רוסיה.
דניאל גיגקס
דניאל גיגקס (בגרמנית: Daniel Gygax, נולד ב-28 באוגוסט 1981 בציריך שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדות הקשר והחלוץ. לגיגקס 35 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף ביורו 2004, מונדיאל 2006 ויורו 2008.
קריירת מועדונים
גיגקס החל את קריירת הבוגרים שלו בפ.צ. ציריך בשנת 1998, אך ערך במועדון עד לשנת 2001 רק חמש הופעות ליגה. באותה שנה עבר לפ.צ. וינטרטור ששיחקה אז בליגת המשנה השווייצרית, ערך בשורותיה 14 הופעות ליגה, וסיים עמה את העונה במקום השלישי. בקיץ 2001 עבר גיגקס לפ.צ. אראו מליגת העל השווייצרית, וערך בשורותיה 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. את העונה הזו סיימו גיגקס ואראו במקום התשיעי בליגה. בשנת 2002 חזר גיגקס לפ.צ. ציריך. בעונת 2002/03 הפך גיגקס לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה, וסיים עמה במקום החמישי בליגה כשהוא מבקיע שלושה שערים. בעונת 2003/04 הבקיע גיגקס שישה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי. בעונת 2004/05 גיגקס ופ.צ. ציריך סיימו במקום החמישי, כשגיגקס מבקיע שבעה שערי ליגה.
בקיץ 2005 עזב גיגקס את פ.צ. ציריך וחתם בליל מליגת העל הצרפתית. בעונת 2005/06 גיגקס ערך 22 הופעות בהן הבקיע ארבעה שערי ליגה, וסייע לליל לסיים במקום השלישי בליגה. בעונת 2006/07 ערך גיגקס שתי הופעות ליגה בלבד עד למחצית העונה. בחלון ההעברות של החורף עבר גיגקס למץ מליגת המשנה הצרפתית, ועד לסיום העונה ערך בשורותיה תשע הופעות והבקיע שלושה שערים, וסיים עם מץ במקום הראשון ועלה ליגה עם הקבוצה. בעונת 2007/08 סיימו גיגקס ומץ במקום האחרון בליגה ונשרו בחזרה לליגת המשנה. בעונת 2008/09 עבר גיגקס לנירנברג ששיחקה בבונדסליגה השנייה, וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה בתום עונה זו. בעונת 2009/10 נירנברג וגיגקס סיימו במקום ה-16 בבונדסליגה, ונאלצו להתמודד בצמד משחקי מבחן מול אאוגסבורג. גיגקס לא שיחק בצמד משחקי המבחן, אותם נירנברג עברה בהצלחה ונשארה בבונדסליגה.
בקיץ 2010 חזר גיגקס לליגת העל השווייצרית, כשחתם בפ.צ. לוצרן. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2010/11, הבקיע גיגקס שמונה שערי ליגה וסיים עם לוצרן במקום השישי. בעונת 2011/12 הבקיע גיגקס שני שערים, וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה. בעונת 2012/13 הודחו לוצרן וגיגקס על ידי גנק במוקדמות הליגה האירופית. בליגה הבקיע גיגקס שבעה שערים וסיים עם לוצרן במקום השמיני. את עונת 2013/14 פתח גיגקס בלוצרן, ובמחצית העונה עבר לפ.צ. אראו. עד לסיום העונה, הבקיע גיגקס שער אחד ב-15 הופעות באראו, וסיים עם הקבוצה במקום התשיעי בליגת העל השווייצרית. בעונת 2014/15 המשיך גיגקס לשחק בהרכב אראו בקביעות, וסיים עמה במקום העשירי, בעונה בה לא הבקיע שערים. בעונת 2015/16 עבר גיגקס לשחק בפ.צ. לה מון מליגת המשנה השווייצרית, וערך בשורותיה 19 הופעות, בהן הבקיע שער אחד. הקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי. בעונת 2016/17 עבר גיגקס לקבוצת צוג 94 מהליגה הרביעית בשווייץ, והבקיע שני שערים בעונה אותה סיימה הקבוצה במקום התשיעי. בתום עונה זו, פרש גיגקס ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ב-31 במרץ 2004 ערך גיגקס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, כשהחליף את הקאן יאקין בהפסד 1-0 ליוון. ב-6 ביוני 2004 הבקיע גיגקס את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 1-0 על ליכטנשטיין במשחק ידידות. גיגקס זומן לסגל השווייצרי ליורו 2004, בו נכנס כמחליף בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים ופתח בהרכב במשחק השלישי. שווייץ וגיגקס הודחו מהטורניר עם נקודה אחת בלבד. בשנת 2006 זומן גיגקס לסגל השווייצרי למונדיאל 2006. בטורניר זה החליף גיגקס את מרקו שטרלר בתיקו 0-0 מול צרפת במשחק הראשון בשלב הבתים, ופתח בהרכב בניצחון 2-0 על טוגו, והוחלף במחצית על ידי הקאן יאקין. לאחר מכן גיגקס לא שיחק עוד בטורניר זה, בו הודחה שווייץ בשמינית הגמר בפנדלים על ידי אוקראינה. בשנת 2008 זומן גיגקס לסגל השווייצרי ליורו 2008 שנערך בשווייץ. גיגקס נכנס כמחליף בדקה ה-85 בהפסד 2-1 לטורקיה במצב של 1-1 במקום הקאן יאקין, ולא ערך הופעות נוספות בטורניר זה, שבסיומו הודחה שווייץ כבר בתום שלב הבתים. הופעה זו מול טורקיה הייתה ה-35 והאחרונה של גיגקס במדים הלאומיים. גיגקס הבקיע חמישה שערים במדי נבחרת שווייץ.
אדוארדו סזאר גספר
אדוארדו סזאר דאודה גספר (פורטוגזית: Eduardo César Daude Gaspar; נולד ב-15 במאי 1978 בסאו פאולו) המכונה אדו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר.
הוא היה אמור להצטרף לארסנל ב-2000, אך מעברו עוכב לאחר שהתברר כי ברשותו יש דרכון פורטוגזי מזויף. ב-16 בינואר 2001 הוא הועבר לארסנל תמורת 6 מיליון לירות שטרלינג, לאחר שהצליח לקבל דרכון של האיחוד האירופי בזכות מוצאה האיטלקי של אמו. בתחילת דרכו בארסנל הוא ספג מהלומה רגשית לאחר שאחותו נהרגה בתאונת דרכים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק מול לסטר סיטי בשנת 2001, אך לאחר 15 דקות נפצע והצליח להשתתף בארבעה משחקים נוספים בעונתו הראשונה בארסנל. הוא היה חלק מההרכב שהוביל את ארסנל לזכייה במגן הקהילה ובאליפות הפרמייר ליג בעונת 2001/2002, ולזכייה בגביע ה-FA ובעונת 2002/2003. בעונת 2003/2004 (בה זכה המועדון פעם נוספת במגן הקהילה) הוא ערך את הופעתו ה-100 בארסנל בכל המסגרות, ולמרות זאת לא היו כל סימנים שהוא ימשיך במועדון לאחר תום החוזה שעליו הוא היה חתום. בסיום העונה זכה עם ארסנל באליפות.
אדו שאף לקבל זימון לנבחרת אנגליה לקראת המונדיאל במקרה שהוא לא יזומן לנבחרת ברזיל, כיוון שהוא הצליח לקבל אזרחות בריטית. התוכניות הללו התבטלו כאשר הוא זומן למשחק מול נבחרת צ'ילה וזומן לסגל לקראת קופה אמריקה 2004. הוא גם נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2005. ברזיל זכתה בשני הטורנירים לאחר שגברה במשחקי הגמר שלהם על נבחרת ארגנטינה. בסך הכל השתתף אדו ב-17 משחקים של נבחרת ברזיל (נכון ל-2009).
אדו החמיץ את תחילת עונת 2004/2005 (בה זכה עם ארסנל בגביע ה-FA בפעם השלישית ברציפות) כיוון שהיה עם נבחרת ברזיל בקופה אמריקה. בינואר 2005 החלו שיחות עם ולנסיה מספרד, אך לא יצא מהן דבר בפועל כיוון שהנהלת ולנסיה לא יכלה לשלם את הסכום שהנהלת ארסנל דרשה תמורת אדו. במאי 2005 אושר כי אדו יעזוב את ארסנל בקיץ בהעברה חופשית בגלל חוק בוסמן. ב-30 במאי הכריזה הנהלת ולנסיה כי החתימה את אדו על חוזה לחמש שנים. זמן קצר לאחר החתימה הוא נפצע והיה מושבת מפעילות עד 4 באפריל 2006, אז ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 5 - 3 על קדיס.
ב-3 ביולי 2009 הסתיים חוזהו של אדו בוולנסיה, והוא עזב את המועדון. ב-6 באוגוסט חזר לקורינתיאנס, וחתם על חוזה עד 31 בדצמבר 2011.
קיווית נפחית
קיווית נפחית (שם מדעי: Vanellus armatus) היא מין קיווית ממשפחת החופמיים החיה באפריקה הדרומית בין קניה לדרום אפריקה. את שמה היא קיבלה על שם הקול שלה "טינק, טינק, טינק", המזכיר קול פטיש המכה בסדן.
מאפיינים
בעונת הקינון הופכת הקיווית לתוקפנית מאוד ותתקוף מיני קיוויות אחרות או חופמאים אחרים, כמו יקאנה אפריקאית. הקנים מצויים על הקרקע ונבנים במשך האביב.
קזאין
קזאין הוא קבוצת חלבונים, המהווה את מקור החלבון העיקרי של הגבינה. עלותו הנמוכה של חומר הגלם מביאה לשימוש נרחב בו בתהליך הייצור של דבקים, חומרי קישור, ציפויי מגן, סוגי פלסטיק שונים, בדים, מצע לגידול חיידקים, אמצעי מניעה, תוספי מזון (לאלו שאינם רגישים ללקטוז ואינם טבעונים) וחומרים רבים אחרים. בתהליך פירוק קזאין נוצר פפטיד קאזמורפין.
הקבוצה מחולקת לארבע תת-קבוצות: אלפא, בטא, גמא וקפא-קזאינים. שלושת הסוגים הראשונים של הקזאינים הם הידרופוביים, ואילו חלבוני הקפא-קזאין הם אמפיפטיים (מטענים שליליים רבים בקצה ה-N טרמינאלי של החלבון). ההתארגנות המרחבית של הקזאינים בחלב היא במיצלה כדורית - החלבונים ההידרופוביים נמצאים במרכז המיצלה, בעוד הקפא-קזאינים נמצאים על פני השטח של המיצלה, ומייצבים אותה מבחינה אנרגטית.
הקפא-קזאין מורכב מ-169 חומצות אמינו ועל ידי הסרה של החלק ה-106–169 שלו בעזרת אנזים הגבנה (מסו) נגרם חוסר יציבות אנרגטי שמוביל להגבנה וליצירת הקריש.
שיטה נוספת ליצירת קריש היא באמצעות חומצה של החלב, כך שהמטענים השליליים שעל השיירים ההידרופיליים ("אוהבי-מים") של הקפא-קזאין מנוטרלים על ידי הפרוטון החיובי. לאחר נטרול המטענים הופכות מולקולות הקזאין להידרופוביות, חלקן ההידרופילי שנוטרל, כבר אינו יוצר קשרי מימן עם מולקולות המים, ומולקולות הקזאין נערמות זו על גבי זו ליצירת קריש גבן. קיימות שתי שיטות מקובלות להחמצה. הראשונה נעשית בעזרת חיידקים, המפרישים חומצה לקטית לחלב. שיטה זאת מקובלת בגבינות טפטוף, כגון לבנה.
השיטה השנייה מתבססת על הוספה ישירה של חומצה (חומצות שמקובל להשתמש בהן הן חומצה לקטית, חומצה אצטית - חומץ וחומצה ציטרית-חומצת לימון). כך נעשה למשל בגבינות ריקוטה וקסו בלאנקו.
איכות תזונתית
הקזאין הוא חלבון מלא המסוגל לספק לגוף את כל חומצות האמינו הדרושות לו, כולל שמונה חומצות האמינו שבני האדם אינם מסוגלים לייצר לבדם. אנשים העוסקים בפיתוח גוף צורכים קזאין כמקור חומצות אמינו המעוכל באיטיות. לעיתים קרובות מוסיפים קזאין למזונות שהם תחליפים למוצרי חלב, על מנת לשפר את המרקם שלהם, בייחוד במצבם המותך.
פירוק הקזאין על ידי הפרוטאז טריפסין משמש ליצירת טריפטון - תערובת פפטידים המשמשת במיקרוביולוגיה כמרכיב במצע לגידול חיידקים, להם הוא מספק חומצות אמינו, תרכובות חנקן וויטמינים.
המבנה של מיצלת הקזאין
95% מהקזאינים בחלב נמצאים כגופים קולואידים (מיצלות) 94% ממיצלות הקזאין מורכב מחלבוני הקזאין וה-6% הנותרים מכילים בעיקר קלציום פוספאט (CCP) עם כמות קטנה של מגנזיום וציטראט.
התאוריה אשר נחשבת כמקובלת עד היום למיצלת הקזאין היא התאוריה של Holt בה הוצע כי מיצלת הקזאין היא רשת גמישה של קזאינים שבתוכה יש גרנולות של קלציום פוספאט, על גבי השטח שלה יש את הקצה הסי טרמינאלי של קפא קזאין שיוצר שכבה שעירה. זנב החלבון שבולט החוצה מאפשר קישור עם חלבונים אחרים בעזרת אינטראקציות חלשות (אינטראקציות הידרופובית, קשרים יונים, קשרים מימיניים ואינטראקציות אלקטרוסטטיות) כדי ליצר מטריצת חלבון הומוגנית. במחקרים מאוחרים העריכו שהמבנה הפנימי הוא בטווח 2-2.5nm, ועל פני השטח יש שכבת שיער שקוטרה 12nm.
יוחנן סימון
יוחנן סימון (3 בנובמבר 1905 – 16 בינואר 1976) היה צייר ישראלי, נודע בפרסקאות (ציורי קיר) שצייר; ממייסדי מכללת אורנים ומורה לאמנות במכללה. בשנות חייו בקיבוץ (בין 1937 ל-1953), נחשב כאמן המייצג והמוביל של התנועה הקיבוצית כשיצר בסגנון האמנותי של הריאליזם החברתי.
ביוגרפיה
סימון נולד בשנת 1905 בברלין שבגרמניה. הוא גדל ברובע הבווארי, שכונה בורגנית ומבוססת. אביו היה סוחר פחם, שתחביבו היה איסוף עתיקות. סימון החל לצייר בגיל 5. בריאיון עיתונאי סיפר כי נהג להכין בכתה, עבור חבריו ללימודים את התרגילים ברישום שהטיל עליהם המורה לציור כדי שיוכלו לצאת לשחק כדורגל בחצר.
סימון למד בבית ספר חילוני-גרמני. בלחצם של הוריו, הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת ברלין אולם הפסיק את לימודיו לאחר שני סמסטרים של לימודי אנטומיה ועבר ללמוד במסגרת הפקולטה לאמנות. סימון החל ללמוד פיסול אצל פרופ' קורט קלוגה. העיסוק בפיסול לא משך אותו ובשנת 1926 הוא נרשם לאקדמיה לאמנות בפרנקפורט על נהר המיין בה למד ציור תחת מקס בקמן (Max Beckmann) ורישום תחת הצייר פטר רסמוסן, שהשפיע עליו רבות בתחום הרישום; סימון הצטרף אליו בסיוריו בצרפת, איטליה ובספרד. בשנת 1928 עבר לפריז ומשם למרסיי ולטולון. בטולון התיידד עם הצייר הצרפתי אנדרה דרן, ממובילי תנועת הפוביזם, והושפע ממנו בתחום הציור בצבע. בטולון עבד סימון לפרנסתו בבניית כבישים.
בשנת 1931 חזר לפריז ללמוד בבית ספר לאמנות יפה (Ecole Des Beaux-arts); במקביל קיבל מישרה של העורך הגרפי והאמנותי של השבועון המצויר "וו" שהיה קשור לירחון האופנה היוקרתי "ווג". בשנת 1934 נשלח על ידי השבועון לסייע בהקמת סניף של "ווג" בניו-יורק, שם היה עד לעבודתו של הצייר דייגו ריברה על ציור-קיר הענק שלו ב"רוקפלר סנטר". הוא עבד בעבודות-עזר הקשורות לציור הקיר הזה והתיידד עם האמן. סימון סיפר בריאיון עיתונאי כי הדבר השאיר עליו רושם עצום ושאז החל לחלום לראשונה לצייר ציורי קיר משלו. כשחזר לפריז, התפטר מהשבועון כי התברר לו שהשבועון נמכר למפלגה הפאשיסטית בראשותו של לאוואל. בשנת 1935 הציג את יצירותיו בתערוכת-יחיד הראשונה שלו בגלריה "ז'אן קסטל" בפריז.
סימון עלה ב-1936 לארץ ישראל כשבכיסו זיכרון דברים עם עיתון "הארץ" במטרה להקים שבועון מצויר ומצולם. ואולם, בהגיעו התברר כי עיתון "הארץ" נרכש על ידי זלמן שוקן והחוזה לא מומש.
סימון הצטרף לקיבוץ גן שמואל. בקיבוץ עבד כפועל חקלאי; טרקטוריסט; שומר לילה; אחראי על כוורות-דבורים; וגם כטבח (סימון סיפר כי מתפקיד טבח "פוטר" מאחר ש).לאחר שנים, קיבל מהקיבוץ יום מנוחה אחד בשבוע לציור. בקיבוץ צייר מעט בשנים הראשונות ("הייתי חייב להיאבק עם המזכיר ועם הגזבר על כל שפופרת צבע"). תנועת השומר הצעיר, שאליה השתייך קיבוץ גן שמואל, הועידה אותו ללמד ציור בסמינרים שלה. היה פעיל בארגון הציירים והפסלים של הקיבוץ הארצי אחר-כך מינתה אותו לעורך הגרפי של עיתון על המשמר. הוא היה פעיל בארגון ההגנה ושירת במחלקת ההסוואה של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. הוא לא הלך בתלם האידאולוגי של התנועה בתחום האמנות, ולאחר ויכוחים ועימותים עם ראשי התנועה, שהושפעו מהסגנון והתפיסה הרשמית של האמנות הסובייטית שידועה בשם ריאליזם סוציאליסטי, הוא נפרד מאשתו ועזב לבדו בשנת 1953 את קיבוץ גן שמואל לצמיתות אחרי שהיה חבר- קיבוץ 17 שנה. הוא עבר לתל אביב ופתח סטודיו לציור. ב-1962 עבר לגור בהרצליה פתוח ובמקביל היה לו סטודיו לציור בכפר האמנים עין הוד.
בשנת 1949 השתתף בתערוכה הראשונה של קבוצת "אופקים חדשים", שנערכה במוזיאון תל אביב ובארבע תערוכות קבוצתיות נוספות שלה. בשנת 1951 הופיע בפעם הראשונה בתערוכת-יחיד בחוץ-לארץ. בשנת 1952 הקים את המכון לאמנות בסמינר אורנים יחד עם עוד מספר אמנים. בשנת 1954 הוא פרש מ"אופקים חדשים" ביחד עם מרסל ינקו ואהרן כהנא.