cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדיננד הילר
יצירתו
בין השאר חיבר שש אופרות בשנים 1839 ו-19865 וקונצ'רטו לכינור.
יצירותיו הקאמריות הרבות כוללות כמה רביעיות לכלי מיתר עם וללא פסנתר, החל ברביעיית הפסנתר אופוס 1 בסי מינור, שיצאה לאור בהוצאת הסלינגר מווינה בשנות ה-30' של המאה ה-19, ולפחות שלוש רביעיות מיתרים, שלישיית מיתרים, אופוס 207, שיצאה לאור בשנת 1886 בשם Nachgelassenes Werk מס' 2 בהוצאת ריטר-בידרמן מלייפציג, סונאטות לפסנתר סולו (אופוס 47, יצאה לאור בשנת 1852 בהוצאת שוברת מהמבורג ואופוס 59 וכן סונאטות לפסנתר וצ'לו (לפחות שתיים - אופוס 22, שיצאה לאור בהוצאת זימרוק ואופוס 174, בהוצאת קראנץ), חמישיית פסנתר (אופוס 156) ועוד. הרביעית בין שלישיות הפסנתר שלו הוקלטה יחד עם שלישיית הפסנתר המוקדמת של מקס ברוך.
הילר כתב לפחות שתי סימפוניות; Im Freien בסול מז'ור, שהושמעה לראשונה בלונדון ב-1852 וסימפוניה במי מינור, שיצאה לאור בהוצאת שוט כאופוס 67 של הילר, בשנת 1865 במיינץ.
הנני כאן
"הנני כאן" הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1971 על ידי חיים חפר והולחן בידי דובי זלצר. השיר נכתב עבור המבצע יהורם גאון כשיר הפתיחה וכשיר הנושא לסרט "אני ירושלמי".
רקע לכתיבת השיר
שלוש וחצי שנים לאחר ניצחון ישראל במלחמת ששת הימים, כאשר הציבור עדיין חוגג את איחוד ירושלים, יצר יהורם גאון, יליד ירושלים, את הסרט המוזיקלי "אני ירושלמי". בסרט זה מסייר גאון בסמטאות העיר, ברחובות העיר העתיקה, בשכונות הוותיקות והחדשות, ובאתרים שונים בעיר, שחלקם נחשפו לציבור הישראלי בזכות אותו סרט. הסרט מתאר את משפחתו הירושלמית, ילדותו וחייו בירושלים, אלה שלפני 1948 ואלה שאחריה (עד איחוד העיר) ואת געגועיו לעיר, שאוחדה מחדש. במסגרת הסרט הוא שר מִסְפָּר שירים, חלקם הפכו ללהיטים, כגון "אני עושה לי מנגינות", "השר משה מונטיפיורי" ו"מעל פסגת הר הצופים". שיר הפתיחה של הסרט ושיר הנושא בו, היה "הנני כאן". שירי הסרט תועדו בהמשך השנה גם על גבי האלבום "אני ירושלמי".
השיר
השיר "הנני כאן" זכה לפופולריות רבה, צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל במשך תשעה שבועות, בין 15.2.1971 ל־19.4.1971, ובשיאו הגיע לשבוע אחד לראש המצעד. במצעד השנתי תשל"א (1971) של התחנה דורג השיר במקום השביעי.
השיר זכה לעדנה מחודשת כשלושים שנה לאחר שנכתב, כשבוצע בשנת 2004 על ידי הראל סקעת בגמר תוכנית המציאות כוכב נולד, וזכה בשנית לפופולריות רבה (אך הפסיד להראל מויאל עם השיר "נר על החלון"). בשנת 2009 נבחר השיר מבין מאזיני רשת ג' לשיר השני האהוב ביותר מבין שיריו של יהורם גאון (אחרי השיר "בלדה לחובש").
השיר מבטא את הגעגועים לירושלים ואת נצחיות הקשר של עם ישראל אליה. מילות השיר מדמות שיר אהבה, לכאורה לאשה אהובה, כשלמאזינים ברור כי מושא השיר היא העיר ירושלים. בריאיון עם המשורר חיים חפר הוא תיאר את כתיבת השיר כחזרה לא רק לירושלים אלא לארץ ישראל, לבורות המים, לגדר, וכמשל להיסטוריה של עם ישראל ולזהותו.
Intel Atom
אינטל אטום (Intel Atom) הוא שם המותג של סדרת מעבדים בעלי צריכת מתח נמוכה מתוצרת חברת אינטל. במקור עוצבו בטכנולוגיית CMOS בעובי 45 ננומטר ודגמי המשך בעובי 32 ננומטר יצאו תחת שם הקוד Cedar. המעבדים בסדרה בנויים בארכיטקטורת x86, חלקם מותאמים ל-32 ביט וחלקם ל-64 ביט.
מעבדי אטום משמשים בעיקר עבור נטבוקים או מערכות משובצות מחשב- החל מעזרים רפואיים וכלה ברובוטים מתקדמים.
ב-28 בדצמבר 2011 הכריזה אינטל על סדרת Cedar Trail - כאשר החידוש המרכזי שלה הוא המעבר מ-45 ננומטר ל-32.
Centerton מוסיפה תכונות שלא היו במעבדי אטום קודמים, כגון Intel VT - טכנולוגיית וירטואליזציה ותמיכה בזיכרון בעל יכולות תיקון שגיאות.
ב-4 בספטמבר 2013 הציגה אינטל את הדור השני של משפחת מעבדי ה-Atom המיועדים בעיקר למיקרו-שרתים ומיוצרים בטכנולוגיה של 22 ננומטר תחת שם הקוד Avoton.
הביצועים של ליבת אטום בודדת הם כמחצית מאלו של מעבד פנטיום M בעל אותו מחזור שעון. לדוגמה, מעבד אטום N270 בעל תדר של 1.60GHz המשמש נטבוקים רבים, מבצע כ-3300 MIPS ו-2.1 GFLOPS לעומת 7400 MIPS ו-3.9 GFLOPS במעבד פנטיום M 740 בעל תדר 1.73GHz.
מעבדי Pineview הציגו שיפור קל בלבד בביצועים ביחס למעבדי Diamondville שקדמו להם.
טיפוס, גלישה וחילוץ
השימוש ב"קופים" נפוץ מאוד במתארי לוחמה בטרור, בקרב יחידות השתלטות וביחידות שנלחמות בשטח בנוי שם נדרשת פריצה למבנים רבי-קומות, כגון בניין דירות או מגדלי משרדים. מטרת השימוש ב"קופים" היא להפתיע את החמושים במבנה באמצעות כניסה בדרך בלתי-שגרתית. מלבד ריתמת הטיפוס והחבלים, ה"קופים" מצוידים בגרזן טקטי או פטיש במטרה לשבור חלונות, תריסים וסורגים, וחמושים ברימוני הלם על מנת להמם את המטרות ולהשיג יוזמה, ובנשק אישי - לרוב אקדח - על מנת לנטרל את האויבים, ולהגן על עצמם במקרה הצורך.
בישראל כל יחידות ההשתלטות, ובראשן הימ"מ של משטרת ישראל, מפעילות "קופים". בצה"ל, בנוסף ליחידות ההשתלטות כגון סיירת מטכ"ל ושייטת 13, ישנם "קופים" גם ביחידה 669 (יחידת החילוץ האווירי), יחידת מגלן, יחידת אגוז, יחידת דובדבן, פלגת סמו"ר של יחידת יהל"ם ויחידת הלוט"ר (שגם מכשירה מדריכי טג"ח). בצה"ל, הכשרת מדריכי ולוחמי טג"ח נעשית במסלול הנמשך עשרה חודשים במסגרת בית הספר ללוחמה בטרור של צה"ל וכולל אימון במכשולי גובה ועומק בעת פעילות מבצעית במגוון סביבות, מסביבה מושלגת ועד לסביבה מדברית.
פאוול פרנקל
פאוול פרנקל (בפולנית: Paweł Frenkel; 1920 – 1943) היה ממפקדיו הבכירים של הארגון הצבאי היהודי במרד גטו ורשה. נהרג בקרב מול הנאצים.
ביוגרפיה
ב-1940 החלו להתגבש בוורשה תאי מחתרת חמושים בתיאום עם המחתרת הפולנית, לימים "הארגון הצבאי היהודי". פרנקל נבחר לאחד ממפקדיו של הארגון החדש. המידור הגבוה בארגון ומיעוט הניצולים מקרבו הותירו בערפל את שאלת זהותו של מפקדו הראשי של הארגון. כפי הנראה היה פרנקל מפקד בכיר של הכוחות החמושים, אחד משלושת המפקדים הבכירים.
זהותו המדויקת של פרנקל אינה ידועה. לפי סברה אחת, פאוול פרנקל הוא אברהם פרנקל, פעיל בקן צפון ורשה של בית"ר שלימים היה מפקד גדוד בארגון. לפי סברה אחרת פאוול פרנקל הוא יעקב פרנקל, יליד ביאליסטוק, שהיה קצין בצבא הפולני ובהמשך הצטרף אל "ברית החייל".
ב-18 באפריל 1943 הגיעה ידיעה אל מטה האצ"י כי הגרמנים עומדים לקיים אקציה סופית בגטו. פרנקל הורה להעביר את הידיעה אל מרדכי אנילביץ', מפקדו של האי"ל. במהלך מרד גטו ורשה פיקד פרנקל על מטה הארגון ששכן בבניין מספר 7 בכיכר מוראנובסקי, שבו התנהלו הקרבות העזים ביותר במהלך המרד. במשך ארבעה ימים הונף דגלו הכחול-לבן של אצ"י מעל בניין המטה, עד להכנעתו.
אין עדות ממקור ראשון על נסיבות מותו של פרנקל. גרסה אחת ששוחזרה ב-1946 על ידי אדם הלפרין (שפרנקל היה חניך שלו בקן בית"ר בצפון ורשה) גורסת כי ב-29 באפריל עזבו לוחמי אצ"י את שטח הגטו באמצעות המנהרה תחת בניין 6 בכיכר. הקבוצה הגיעה ליערות מיכאלין, ושם נתקלה בגרמנים וניהלה עימם קרב יריות. הלוחמים הצליחו להגיע אל בונקר ברחוב גז'בובסקה 13 בוורשה ה"ארית". אז ניסו להוציא יהודים מהגטו החוצה. ב-5 במאי הצליחו להוציא קבוצה אחת. ב-11 במאי ניסו להוציא קבוצה נוספת ונתקלו בגרמנים ופולנים. בקרב שפרץ נהרגו הלוחמים ובהם פרנקל.
על פי גרסה אחרת, נהרג בקרב שנערך ב-19 ביוני, כשהוביל קבוצה של עשרה יהודים חמושים שהתבצרה ברחוב גז'בובסקה (בו נהרגו ארבעה גרמנים ושבעה מהיהודים). קבוצה זו יצאה מכיכר מוראנובסקי ובראשה עמד פרנקל.
כך או כך, ניתן להסיק כי עלה בידיו של פרנקל לצאת מן הגטו עם לוחמי אצ"י נוספים, וכי נהרג בסופו של דבר במהלך קרב יריות מול כוחות הנאצים.
הנצחה
במרץ 2012, 69 שנים לאחר המרד, הוצב שלט הזיכרון לזכר פרנקל, במקום שבו נספה. בטקס השתתף שר החינוך גדעון סער. ההחלטה להציב שלט זיכרון לזכרו התקבלה לאחר שראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ביקש זאת מראש ממשלת פולין, דונלד טוסק, במהלך מפגש ממשלות ישראל ופולין, שהתקיים בפברואר 2011.
כמו כן, נקראו על שמו כיכרות בהרצליה, ברמת-גן ובלוד ורחובות בבאר שבע ובכפר סבא. ב-2 באפריל 2013, במלאת 70 שנה למרד גטו ורשה, הוציא השירות הבולאי בול דואר המציין את לחימת אצ"י במרד, ועליו ציור דמותו של פאוול פרנקל וציון שמו.
היכל הספר
היכל הספר הוא אגף במוזיאון ישראל המשמש מקום משכן לכמה מהתגליות הארכאולוגיות החשובות של המאה ה-20, ביניהן כתבי-יד עתיקים ונדירים כגון מגילות מדבר יהודה וכתר ארם צובא. היכל הספר מוקדש ברובו לאורחות החיים של כתות יהודיות קדומות.
תכנון המבנה
במקור תוכנן המבנה להוות חלק מהספרייה הלאומית על קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית הסמוכה.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל ארמן פיליפ בארטוס אשר נבחר בשנת 1955 על ידי מממן הפרויקט, דוד שמואל גוטסמן, אשר רכש ארבע מהמגילות עבור המוזיאון והסכים לממן את המבנה להצגתן. האדריכל בארטוס נבחר בשל נישואיו לסלסט רות, בתו של גוטסמן. עם בארטוס שיתף פעולה בתכנון המבנה האדריכל פרדריק ג'ון קיזלר.
בחירת האדריכלים עוררה התנגדות רבה בקרב אדריכלים ישראלים אשר טענו כי למבנה בעל חשיבות זה יש לבחור אדריכלים מקומיים. הביקורת הועלתה בעיקר נגד הנפוטיזם וכן נגד ההשכלה הארכיטקטונית של קיזלר אשר לא סיים את לימודי האדריכלות שלו (אותם עשה בווינה וברלין) והיה חסר תואר רשמי (אף שהיה לו רישיון של מדינת ניו יורק לעסוק באדריכלות).
למרות הביקורות שליוו את הקמת המבנה, אשר החלה בדצמבר 1961, נחשב המבנה מיד עם חנוכתו לאחד מהמבנים בעלי רמת הגימור הגבוהה בישראל. כמו כן, נחשב המבנה ליצירה האוונגרדית היחידה שנוצרה בישראל.
חזון אדריכלי
הסמיכות של הכיפה הלבנה לקיר הבזלת השחור שלידו - צורות גאומטריות מנוגדות כל כך - יוצרת תופעה מיוחדת ורבת רושם בנוף. צורה זו נועדה לסמל את מלחמת בני אור בבני חושך בה האמינה כת האיסיים, לה מיוחסות מגילות מדבר יהודה המוצגות בהיכל.
במקור על פי תוכניות האדריכל, הייתה אמורה לבעור אש במרכז המבנה המעוגל. להבת האש תוכננה כך שתצא מהפתח שבקודקוד המבנה, כשמזרקות המים מפוזרות סביבה. בשל קשיים כלכליים לא בוצע הדבר לבסוף, ורק מזרקות מים שולבו במבנה. עם חידוש המבנה בשנת 2005, בכוונת אדריכל השימור נחום מלצר היה להשלים את אלמנט הבעירה במבנה, אך בשל החמרת תקנות מכבי האש בישראל, לא התאפשר עוד לבצע את הדבר.
חלקי המבנה
הכיפה:מזכירה בצורתה קבר קדוש או מכסה של כד הדומה לצורות של מכסי הכדים שבהם נמצאו המגילות הגנוזות. היא מוצבת בתוך בריכת מים רבועה, כך שבמבט-על רואים שתי צורות הנדסיות מושלמות: ריבוע ובתוכו עיגול. הכיפה מכסה מבנה ששני שלישים ממנו חפורים באדמה כסמל לצורך המדינה הצעירה להכות שורשים ולהיאחז בקרקע. בנויה מבטון ומחופה באריחים של חרסינה לבנה.
מים:מזרקות המים מסביב לכיפה מסמלות את הטהרה והטבילה אשר היו חלק מרכזי בחיי אנשי קומראן. המים נזרקים, כמתואר בפסוק:. הבריכה, הנמצאת מתחת למזרקות, מסמלת את צורת מקווה הטהרה.
מדרגות הכניסה:אל המפלס התחתון יורדים במדרגות חיצוניות הנמצאות בסמוך לקיר השחור. המדרגות מוגנות באמצעות מעקה הבנוי מעמודי אבן גבוהים ונמוכים לסירוגין. הירידה בהן משולה לירידה למקווה טהרה, כדי ליצור אצל המבקר תחושה שהוא עובר מעין טקס טהרה לפני כניסתו להיכל.
תצוגות היכל הספר
בהיכל הספר מוצגות שלוש המגילות שנקנו ב-1947 על ידי אליעזר סוקניק ועוד ארבע המגילות שנקנו בארצות הברית על ידי יגאל ידין. כן מוצגת מגילת המקדש שיגאל ידין היה מעורב ברכישתה והגיעה לידיו לאחר מלחמת ששת הימים. על מנת להגן על המגילות מוצג קטע ממגילה בין 3 ל-6 חודשים, ולאחר מכן מוחזר לשימור ומוחלף במקטע אחר. יוצא מן הכלל היא מגילת ישעיהו שהעתק שלה מוצג בשלימותו במרכז ההיכל. בקומה התחתונה של האולם מוצג כתר ארם צובא שחוקרי המקרא רואים בו את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, המכונה גם "הכתר", כתב היד נמסר למוזיאון ישראל על ידי יד בן-צבי, בשל תנאי התחזוקה הקפדניים שיש לשומרו בהם. על ההיסטוריה של כתב היד ודרכו אל ידי המכון נכתב הספר תעלומת הכתר.
המבנה בקולנוע ובטלוויזיה
בשל ייחודו של המבנה, שימש המבנה כרקע לסרט מדע בדיוני. כמו כן, בהיכל הספר צולם שלב הגמר של כל פרק מפרקי סדרת הטלוויזיה הצופן ששודרה בערוץ הראשון.
Echoes (שיר של לולה מארש)
Echoes (בעברית: הדים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הרכב האינדי-פופ הישראלי לולה מארש. השיר יצא לאור ב-12 ביולי 2019, כסינגל הראשון מתוך האלבום השני של לולה מארש, Someday Tomorrow Maybe, על ידי חברת התקליטים אנובה מיוזיק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יעל שושנה כהן וגיל לנדאו והופק על ידי לנדאו. השיר הוא בסגנון הפופ המאפיין שירים נוספים מהאלבום. בריאיון למגזין בילבורד, סיפר לנדאו כי השיר במקור נכתב כבלדה. באלבום Someday Tomorrow Maybe מופיעה גרסה שקטה של השיר בשם "Where Are You Tonight".
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הסינגל עצמו זכה לסיקור מיוסי חרסונסקי, שציין את השיר בחיוב והעניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר, בוים על ידי אינדי חאיט והועלה לערוץ ה-Vevo של לולה מארש ב-12 ביולי 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
גנשובקה
גנשובקה (בפולנית: Gęsiówka) היה מחנה ריכוז גרמני בוורשה הכבושה בשנים 1943-1944.
היסטוריה
מחנה גנשובקה הוקם בקיץ 1943 בוורשה כשלוחה של מחנה מיידנק. המחנה הוקם בשטח בו שכן גטו ורשה עד להחרבתו על ידי הגרמנים במרד גטו ורשה באפריל-מאי 1943. כחודשיים לאחר הקמת המחנה הועברו אליו מאושוויץ קבוצות של אסירים יהודים. אסירים יהודים אלה עבדו בפירוק הריסותיו של גטו ורשה ובהכנתם לשימוש כחומרי בניה. לשם כך בחרו הגרמנים להעביר מאושוויץ אסירים שאינם פולנים, וזאת כדי שאסירים אלה לא יוכלו לדבר עם תושבי המקום ולחבור אליהם נגד הגרמנים. רובם של אסירים אלה גורשו לאושוויץ מיוון, בהם רבים מסלוניקי.
לפני מלחמת העולם השנייה, גנשובקה היה בית כלא צבאי של הצבא הפולני ברחוב Gęsia (כיום רחוב אנילביצ'ה), ליד ההצטלבות עם רחוב אוקופובה ובית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה. החל משנת 1939, עם הכיבוש הגרמני של פולין, הוא הפך למחנה חינוך מחדש של משטרת הביטחון הגרמנית (Arbeitserziehungslager der Sicherheitspolizei Warschau).
ב-1943 הפך הכלא למחנה ריכוז, בעיקר לאסירים יהודים ממדינות אחרות מלבד פולין, בעיקר מיוון והונגריה. במהלך הפעלתו, המחנה, המכונה מחנה הריכוז ורשה, הכיל כ-8,000–9,000 אסירים, שעסקו בעבודות כפייה. על פי ההערכות, 4,000 עד 5,000 אסירים מתו במחנה, במהלך צעדת המוות מהמחנה, במהלך מרד ורשה ותוך כדי מסתור לאחר המרד.
גנשובקה הוא כיום האתר של מוזיאון פולין לתולדות יהודי פולין.
האסירים היהודים מיוון לא היו רגילים לאקלים הקר של פולין, ולאחר כשנה במחנה נספו מחציתם, כ-800 איש, בקור, ברעב ובמחלות. עקב כך הועברו באביב 1944 לגנשובקה יהודים הונגרים וכן יהודים אחרים מאושוויץ. ביולי 1944, עם התקרבות הצבא האדום לוורשה, פונה מחנה גנשובקה מחלק מאסיריו, ואלה הועברו למחנה דכאו במסע רגלי שבו נספו רבים מהם.
מרד ורשה
מחנה גנשובקה שוחרר במרד ורשה באוגוסט 1944 על ידי קבוצה של המחתרת הפולנית ארמייה קריובה, בה לחמה פלוגת יהודים בפיקודו של שמואל קניגסוויין, במסגרת גדוד בפיקודו של פליקס צ'יווינסקי, לימים חסיד אומות העולם.
רק שני לוחמים פולנים נהרגו בהתקפה. ניצלו ממוות בטוח 348 אסירים יהודים כשירים שהוחזקו על ידי הגרמנים לאחר חיסול גטו ורשה ב-1943, ונשארו מאחור לאחר פינוי רוב האסירים במחנה גנשובקה ביולי 1944.
מוטקה בלום
מוטקה (מרדכי) בלום (נולד ב-4 במרץ 1925) הוא אמן ישראלי רב-תחומי. עבודותיו כוללות יצירות ציור, רישום, פיסול, וכן פסיפסים ושטיחי קיר, ומוצגות במוסדות ציבור בישראל ובארצות הברית, במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים בולטים. זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 2014.
ביוגרפיה
בלום נולד בכפר רקצ'ון ברומניה, ובהיותו בן 6 עברה משפחתו לבוקרשט. מילדותו חלם להיות אמן. בשנות מלחמת העולם השנייה שהה במשך 3 שנים במחנות עבודה, עד שהצליח להחלץ ולעלות לארץ ישראל בשנת 1944. הוא ניצל בנס מהטבעתה של ספינת המעפילים "מפקורה" בידי ספינה גרמנית, כאשר הורד מהספינה ברגע האחרון והועבר לספינה אחרת, אך איבד רבים מחבריו בטביעת המפקורה.
שנותיו הראשונות בארץ עברו עליו בקיבוץ אבוקה של תנועת גורדוניה בעמק בית שאן, ולאחר שחלה במלריה עבר לנתניה, עבד כטייח והצטרף לארגון ההגנה. ב-1948 התגייס לצה"ל, לחם במלחמת העצמאות, וב-1952 עבר לירושלים. ב-1956 סיים בהצטיינות לימודי אמנות באקדמיה בצלאל, שם היה חניכם של הצייר מרדכי ארדון והפסל זאב בן-צבי. הוא גם זכה להשתלם אצל פרופ' תאודורו אורסלי, ראש האקדמיה לאומניות יפות ברוונה שבאיטליה, באמנות השחזור והיצירה של עבודות פסיפס ופרסקו. הוא המשיך את לימודיו והשתלמותו האמנותית בבית המלאכה המלכותי בעיר זייסט שבהולנד.
במשך 40 שנה עסק בלום בשחזור פסיפסים ופרסקאות ברחבי הארץ מטעם רשות העתיקות ואונסק"ו. שניים מציוריו של בלום בנושא ירושלים נבחרו כבסיס לכרזות שהנפיק משרד התיירות הישראלי. בלום גם עיצב כרזות ליריד האומניות השנתי בירושלים. ציורים אחרים שלו נבחרו לשמש שער לספרים שונים שיצאו לאור בארצות הברית, בשוודיה ובגרמניה. ב-1990 יצא לאור בהוצאה בריטית הספר Jerusalem: Reflection of Eternity המנהל דיאלוג בין ציוריו של בלום לבין כתיבתה האנתולוגית של אליאן וילסון. עבודות של בלום מעטרות מספר בתי כנסת בארצות הברית, ואף כנסייה אחת במיאמי.
לאורך השנים שימשה את בלום אומנותו גם לעשייה חברתית. במלחמת ששת הימים התנדב להעסיק את ילדי שכונת הגבול מוסררה במקלטים בעבודת ציור משותפת, לצורך הרגעתם. שנים רבות פעל כמתנדב בעמותת אקי"ם, במסגרתה העביר סדנאות אומנות לאוכלוסיות מיוחדות בירושלים. ב-2006 זכה בפרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום. ב-2014 קיבל אות יקיר ירושלים לשנת תשע"ד על "האדרת שמה ויופיה של העיר ביצירתו ועל תרומתו – באומנותו – לאוכלוסיות חלשות".
קוציציים
קוציציים (שם מדעי: Acanthaceae) היא משפחה בסדרת הצינוראים נפוצה בעיקר בהאזור הטרופי כולל דרום-מזרח אסיה,אפריקה,אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית עם מעט מינים באזורים ממוזגים. היא נקראת על שם הסוג הבולט Acanthus הקרוי בעברית קוציץ, אך בניגוד לשמה מעט מבני המשפחה קוצניים. סוגים רבים במשפחה זו משמשים כצמחי נוי, ושני מינים מיוצגים בצמחיית ארץ ישראל.
מאפייני המשפחה
רוב המינים בני משפחה זו הם עשבים רב שנתיים, או שיחים.
משפחה זו מאופיינת בעלים נגדיים.
פרחי משפחה זו הם דו-מיניים, כלומר בעלי איברים זכריים ואיברים נקביים. הפרחים בלתי נכונים- כלומר אינם בעלי סימטריה רדיאלית מושלמת, והם מלווים בחפיות- עלים הצמודים לפרח. עלי הכותרת של הפרח מאוחים, דהיינו אינם ניתנים להפרדה ונראים מחוברים. מספר האבקנים ארבעה או שניים.
גביע פרחי משפחה זו מחולק לארבע או חמש אונות.
למשפחה פרי אופייני מטיפוס הלקט.
משפחת הקוציציים בצמחיית ארץ ישראל
על אף גודלה של המשפחה, רק שני מינים ממנה מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל: קוציץ סורי וריסן נאכל
קוציץ סורי הוא עשבוני רב שנתי הנמנה עם הסוג קוציץ.
ריסן נאכל הוא בן-שיח רב-שנתי מדברי הנמנה עם הסוג ריסן.
בני משפחת הקוציציים כצמחי נוי
מספר גבוה יחסית של סוגים ממשפחה זו משמשים כצמחי נוי. מדובר בעיקר בשיחים וברב-שנתיים עשבוניים אשר הוכנסו לגן הנוי בשל ערכם האסתטי.
רוב מיני המשפחה המשמשים כצמחי נוי, מקור חינם בפרחיהם הגדולים והאופיניים של המשפחה. קבוצה אחת של צמחים נחשבת לאטרקטיבית עבור האדם בשל עליהם, אשר לעיתים הם צבעוניים כמו בסוג ברוד, או משנים את צבעיהם לאורך עונות השנה כדוגמת איצטרובלנית.
רוב צמחי הנוי במשפחה הם צמחי גינה, וסוגים מסוימים משמשים כצמחי בית.
רשימת הסוגים המשמשים כצמחי נוי
מובאים על פי סדר הא'-ב
בית ספר נזירות כרמלית
בית ספר נזירות כרמלית המוכר גם כ"בית הספר התיכון האיטלקי" הוא בית ספר ערבי, פרטי, בבעלות הכנסייה הקתולית, השוכן בעיר חיפה.
היסטוריה
בית הספר נוסד רשמית בשנת 1919 בסיוע Ansmi "האגודה לעזרה למיסיונרים איטלקים", אגודה דתית איטלקית שהוקמה במטרה לסייע לאוכלוסייה נזקקת במזרח התיכון ומתן שירות לצליינים, בעיקר מאיטליה, בעת ביקורם בארץ הקודש. האגודה, בראשות המיסיונר ארנסטו סקיפרלי, הקימה בתי ספר, בתי יתומים, בתי חולים בביירות ובקהיר, ומאוחר יותר את בתי החולים האיטלקיים בחיפה, בנצרת ובירושלים.
כאשר עלה הצורך בהקמת בית הספר, פנה סקיפרלי לנזירה תרזה, שהגיעה בחודש מאי 1907 לארץ ישראל, בברכת האפיפיור פיוס העשירי, במטרה להקים מנזר נשים של מסדר האחים של הבתולה הברוכה מריה מהר הכרמל בחיפה.
הנזירה תרזה הסכימה להרחיב את פעילותה החינוכית, ויחד עם נזירות נוספות הקימה בית ספר במבנה המנזר. תוך ארבע שנים צמח בית הספר למוסד שחינך למעלה מ-300 תלמידים ברוח קתולית אדוקה מצד אחד, ושואפת להשכלה ולפתיחות לעולם מצד שני. בשנת 1968 נפתח בית הספר התיכון.
עם השנים התרחב בית הספר, והוא כולל היום למעלה מ-1,000 תלמידים מגיל הגן ועד כיתה י"ב. בית הספר קלט תלמידים בני דתות שונות, וכיום נחשב כבית ספר יוקרתי בעל אחוזי הצלחה גבוהים בבחינות הבגרות, המחנך את תלמידיו למעורבות בקהילה ולנתינה. בית הספר מגיש 100% מתלמידיו לבחינות הבגרות, מתוכם קרוב ל-90% עוברים את הבחינות בהצלחה.
בשנת 2007 חגגו המנזר ובית הספר 100 שנה להיווסדם.
ברתולומאו בון
ברתולומאו היה בנו של ג'ובאני בון (סביבות 1360 - 1443) שהיה גם הוא פסל ואדריכל ובעל מפעל סיתות אבן.
ברתולומאו הצעיר עבד יחד עם אביו, בין השאר על הקא' ד'אורו (1424-1430) ועל ה-Porta della Carta, השער המונומנטלי הבנוי בסגנון הגותי המאוחר, שבצד הפיאצטה של ארמון הדוג'ה, (1438).
פיסול
מעבודות שהוזמנו אצל ברתולומיאו קיים תיעוד רב, אולם ידוע שחלק לא מבוטל מהזמנות אלו בוצעו על ידי פסלים שעבדו בסדנא שלו ואין תיעוד של מה בוצע על ידו, גם כיתוב על הפסלים יכול להיות שמעיד רק על כך שעוצבו על ידו או הוזמנו אצלו. כך שיחוס עבודת מסוימות לברתולומיאו עצמו נעשה על ידי החוקרים על פי אופי ואיכות העבודות עצמן.
קידושין
הליך הקידושין בפועל יכול להתבצע בכמה דרכים: באמצעות מתן כסף (או כל דבר השווה ממון) מהאיש המקדש לאשה המתקדשת; באמצעות כתיבת שטר שנאמר בו שהבעל מקדש את האשה בידי האיש, ונתינתו לאשה; באמצעות ביאה המכוונת ליצירת קידושין; ולדעות אחדות גם באמצעות חופה. כיום, נהוג להשתמש באפשרות הראשונה, ולקדש בקניין כסף, ובפועל משמשת טבעת נישואין כחפץ שווה כסף לצורך הקידושין.
תקופת האירוסין הייתה במקורה תקופה ארוכה שנועדה לאפשר לבני הזוג להתכונן לחייהם המשותפים. בתקופת המשנה והתלמוד, נהגו לחכות שנה בין הקידושין לנישואין. שני השלבים אוחדו בימי הביניים, עקב ריבוי מקרים שבהם נעלמו חתנים לאחר הקידושין והשאירו את נשותיהם עגונות וחסרות כל. מאז מתקיימים הקידושים והנישואים במקביל באמצעות כניסה תחת החופה, בטקס הידוע בשם "חופה וקידושין".
טרמינולוגיה
בשל השינויים הרבים שחלו בתהליך יצירת הנישואים לאורך הדורות, השתנתה משמעותם של כמה מונחי יסוד. להלן פירוט משמעותו של כל מונח על פי תקופה:
המונח קידושין נגזר מלשון הקדש – כלומר שאסר אותה על כל העולם כהקדש.
דרכי קידושין
במשנה קיימות שלוש דרכים שונות לביצוע הקידושין: בכסף, בשטר, ובביאה. בקידושי קטנה או נערה, אביה הוא זה שמקבל את הנאת הקידושין.
קידושי כסף
בקידושי כסף, האיש נותן לאישה במתנה כסף או שווה כסף, לכל הפחות בשווי פרוטה. דין קידושין בכסף, נלמד מגזירה שווה של קיחה קיחה מהפסוק והפסוק . את יכולת הקניין בשווה פרוטה לומדים מיכולת הקניין הזו בעבד עברי.
הטעם מפני מה אי אפשר לקדש בפחות מפרוטה נתון במחלוקת ראשונים. לדעת רש"י, נתינה של פחות משווה פרוטה הוא גנאי לאישה ולפיכך אין האישה מתקדשת בו. לדעת ר"ת, הטעם לכך הוא מפני שלומדים קידוש אישה בכסף, ופחות משווה פרוטה לא נקרא כסף.
לכן כיום נהוג לקדש באמצעות טבעת ללא תוספת אבן טובה מאחר שקשה לאמוד את שוויה.
יעוד
ישנו דין מיוחד בקידושי קטנה, בו אביה מוכרה לאמה העברייה. לאחר מכירתה לאמה, רשאי האדון אליו נמכרה לייעוד אותה לבנו בתמורה לשאר הכסף שנשאר. אף על פי שאת הייעוד לא צריך לעשות בהסכמת האב, את הנישואין שלאחר הייעוד האדון צריך לעשות מדעת האב.
קידושי שטר
בקידושי שטר, האיש מביא לאישה שטר אירוסין בו כתוב "הרי את מקודשת לי" או כל לשון קידושין אחר, והאישה מקודשת. גוף השטר לא צריך להיות שווה פרוטה.
קידושי ביאה
בקידושי ביאה, האיש מקיים יחסי אישות עם האשה (בעדים המעידים כי נכנסו לחדר הייחוד). בגמרא מסופר כי האמורא רב הלקה אדם שקידש בביאה, משום הפריצות שבדבר. הראשונים נחלקו בסיבת הפריצות. יש שהסבירו את טעם הדבר שאז צריך להעמיד עדים וזה דבר מגונה, ויש שהסבירו שאז זה דומה למקדש בלא לשדך קודם לכן, מה שנחשב כפריצות.
קידושי חופה
במסכת קידושין, מובאת דעתו של רב הונא הסובר כי חופה גם כן קונה. רב הונא לומד זאת בקל וחומר מקידושי כסף. להלכה נחלקו הראשונים האם חופה עושה קידושין; יש שכתבו שהיא אינה עושה ויש שנסתפקו שמא היא כן עושה.
דעת החתן והכלה
על-מנת שהקידושין יחולו, לא די במעשה הפיזי אלא דרושה גמירות דעת של המקדש והמתקדשת, כלומר ששניהם ירצו בכך ויהיו מודעים לתכליתו של המעשה. האיש נדרש להבהיר את מטרת המתנה שנתן וכן את מטרת הביאה כך שכוונתו תהיה ברורה, וגם שתיקת האישה תוכל להחשב להסכמה לקידושין. מבחינה הלכתית אין הבדל בלשון ההצהרה כל עוד היא ברורה, ואמירה כמו "התקדשי לי" תקפה. כיום נהוג לומר "הרי את מקודשת לי", ולפרט "בטבעת זו" ולהוסיף "כדת משה וישראל".
בשטר אין צורך בכל אמירה, אלא הבעל כותב לאשתו "הרי את מקודשת לי", ונותנו לה. בשונה מכל השטרות בהם המקנה כותב את השטר ונותנו לקונה, כאן הבעל הקונה את האשה בקניין אישות, כותב את השטר, כאמור בפסוק, שעל הבעל לעשות את קניין האישות ולא על האשה. כמו גט, על השטר להכתב לשמה.
נחלקו האמוראים אם כבר בעת כתיבת השטר על השטר להכתב מדעתה של האשה, או שמספיק שהיא מביעה הסכמה בעת קבלת השטר. לפי רבא ורבינא, אין צורך ששטר הקידושין יכתב מדעתה כמו שאין הגט נכתב מדעתה, והבעל יכול לכתוב את השטר בלי שהיא יודעת ורק אחרי זה לתת לה אותו. לפי דעתו של רב פפא ורב שרביא, על השטר להכתב מדעתה, מכיוון שתמיד נדרשת בשטר דעתו של המקנה, וכאן האשה מקנה את עצמה לבעל, ואם לא נכתב מדעתה הוא פסול, וכך נפסק להלכה.
המצווה
קודם מתן תורה, כלל לא היה נהוג מעשה הקידושין, רק לאחר מתן תורה נתחדש דין זה.
פוסקי ההלכה נחלקו אם יש מצוות עשה מהתורה לקדש אישה. לשיטת הרמב"ם יש בכך מצווה של, ואילו הרא"ש סובר שאין בכך מצוות עשה מהתורה אלא שהקידושים הם שלב בדרך לקיום מצוות פרייה ורבייה.
ברכת הקידושין
בעת הקידושין, נהוג לברך ברכה על המצווה.
המברך
לדעת הרמב"ם, האיש המקדש הוא המברך ואם מינה שליח השליח מברך. אך המנהג האשכנזי הוא שאדם אחר מברך את הברכה.
עדי קידושין
תנאי נוסף הוא נוכחותם של שני עדים כשרים שיראו את מעשה הקידושין. כדי שהעדים יוכלו להעיד על כוונותיהם של בני הזוג, האיש נדרש להבהיר בפיו את מטרתו, ואילו האישה יכולה לבטא את הסכמתה גם בשתיקה.
כאשר הקידושין נעשים בביאה, די לעדים לראות שבני הזוג מתייחדים בחדר סגור המכונה חדר ייחוד, ואין הם צריכים לראות את גופו של מעשה (דבר האסור ממילא על-פי ההלכה).
קידושין באמצעות שליח
ניתן לבצע קידושי כסף ושטר באמצעות שליח. האיש יכול למנות שליח לקדש, והאישה יכולה למנות שליח לקבל את הקידושין. (משנה קידושין, פרק ב משנה א). כך שתאורטית שליחו של הבעל יכול לקדש את האישה באמצעות שלוחה, ללא נוכחות שני הצדדים.
השלב בו נדרשים עדים כשרים הוא שלב מסירת הכסף או השטר, אך אין חובה לעדים בשלב מינוי השליחים.
קידושין כאלו נדירים ביותר בימינו, שכן נהוג כיום להצמיד את הקידושין לנישואין, שבהם יש צורך בנוכחות החתן והכלה. מקרה מפורסם שבו נערכו קידושין בצורה זו היה בין יגאל עמיר ולריסה טרימבובלר, שאושרו כתקפים על ידי בית הדין הרבני בירושלים.
קידושין שאין מסורין לביאה
ישנה מחלוקת אמוראים האם כשאדם מקדש אישה באופן שהקידושין אינם יכולים להתממש לכדי יחסי אישות כתוצאה מאיסור ערווה חלים הקידושין. אביי אומר שנחשבים קידושין ורבא אומר שהם אינם נחשבים קידושין.
למרות שבכל התלמוד מסור כי הלכה כרבא, במקרה הזה הלכה כאביי כחלק משש סוגיות יוצאות דופן המסומנות ב"יע"ל קג"ם" בהם הלכה כאביי.
נו ויי חוסה
ולנזואלה החל להתאבק במאי 2003 תחת שם הבמה מני גרסיה עבור ארגון ההיאבקות מקרוליינה הצפונית, CWF Mid-Atlantic, שבו החזיק פעמיים באליפות הטלוויזיה של CWF Mid-Atlantic. הוא חתם על חוסה בארגון ה-WWE בשנת 2015, ונשלח למחלקת הפיתוח של הארגון, NXT, עד שזומן לרוסטר הראשי באפריל 2018.
ארגונים עצמאיים (2013–2015)
ב-17 במאי 2013 ולנזואלה ערך את הופעת הבכורה שלו כמתאבק תחת השם מני גרסיה בארגון CWF Mid-Atlantic. ב-3 במאי 2014 הוא ניצח את מארק ג'יימס וזכה באליפות הטלוויזיה של הארגון. ב-6 בדצמבר גרסיה הפסיד את התואר לכריס לי, אך שלושה שבועות לאחר מכן זכה בתואר שוב. ב-21 במרץ 2015 גרסיה הפסיד את התואר בקרב מרובע.
NXT (2015–2018)
באפריל 2015 פורסם שולנזואלה חתם על חוסה ביחד עם ה-WWE. ב-10 באפריל נודע שולנזואלה הוא אחד מ-11 המגויסים החדשים שנשלחו למתחם ה-Performance Center. ב-29 ביולי, בקרב הראשון שלו ב-NXT התחרה תחת שמו האמיתי בקרב זוגות לצד אליאס סמסון וביחד הם הפסידו לאמריקן אלפא.
בחודש אפריל של שנת 2016, פרסומות שודרו על בואו של מתאבק בשם נו ויי חוסה. את הופעת הבכורה שלו תחת שם במה זה ערך ב-20 באפריל, כשהוא גובר על אלכסנדר וולף. ב-22 ביוני חוסה הפריע לאוסטין אריס במהלך הראיון שלו מאחורי הקלעים ואמר לו שהוא חייב לנקוט בגישה חיובית לאחר ההפסד שלו באירוע NXT TakeOver: The End. באחת מתוכניות NXT, אריס החל לרקוד ביחד עם נו ויי חוסה, עד למצב שאריס תקף אותו. ב-20 ביולי חוסה הגיב בתקיפה על אריס לאחר הקרב שלו. באירוע NXT TakeOver: Brooklyn II חוסה הפסיד לאריס.
לאחר מכן חוסה פתח בפיוד נגד קבוצת SAnitY כשבראש הקבוצה עמד אריק יאנג, אשר ניצח את חוסה ב-30 בנובמבר. ב-7 בדצמבר חוסה וריץ' סוואן הפסידו בקרב זוגות לאריק יאנג ואלכסנדר וולף. באירוע NXT TakeOver: Orlando חוסה היה אמור להיות בקרב לצד טיי דילינג'ר, רודריק סטרונג והמתאבקת רובי ריוט נגד קבוצת SAnitY (אריק יאנג, אלכסנדר וולף, קיליאן דיין והמתאבקת ניקי קרוס), אך הותקף על ידי קבוצת SAnitY לפני האירוע. הוא הוחלף במתאבק קסיוס אונו, ובקרב זה קבוצת SAnitY ניצחה.
Raw (2018–2020)
חוסה ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי בתוכנית הראשונה של Raw לאחר רסלמניה 34 וניצח בקרב מתאבק מקומי בשם ג'ון סקיילר. לאחר מכן פתח בפיוד נגד ברון קורבין, כשב-30 באפריל חוסה ניצח אותו. שבוע לאחר מכן נו ויי חוסה וטייטוס וורלדוויד הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לברון קורבין, דאש ויילדר וסקוט דוסון. ב-14 במאי חוסה היה מעורב בקרב משולש אשר קבע את זהות המתאבק החמישי לקרב "כסף בבנק" באירוע כסף בבנק, הקרב כלל בנוסף את ברון קורבין ובובי רוד ובקרב זה רוד הצמיד את חוסה לניצחון והעפיל לקרב "כסף בבנק", שייערך ב-17 ביוני. שבוע לאחר מכן חוסה הפסיד לברון קורבין. ב-11 ביוני נו ויי חוסה גבר על קורט הוקינס. נו ויי חוסה רשם שני הפסדים למוג'ו ראולי, ב-18 ביוני וגם ב-9 ביולי. לאחר היעדרות קלה מן המרקע, חוסה חזר בתוכנית שהתקיימה ב-26 בנובמבר, כשהוא רשם הפסד לג'ינדר מהאל. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר 2019, חוסה התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס לקרב כמספר ה-15, היה בזירה למשך שתי שניות בלבד והודח על ידי סמואה ג'ו. ב-18 במרץ, חוסה הפסיד לאליאס. ב-8 ביולי, נו ויי חוסה נוצח על ידי סזארו. ב-2 בדצמבר, נו ויי חוסה הפסיד לאריק רואן. ב-6 בינואר 2020, הוא הפסיד לדרו מקינטייר. ב-27 בינואר, חוסה הפסיד למוג'ו ראולי בקרב שהיה על אליפות 24/7 של ה-WWE של האחרון. ב-13 באפריל, נו ויי חוסה התאבק בקרב האחרון שלו בארגון, כשרשם הפסד לבובי לאשלי. יומיים לאחר מכן, ב-15 באפריל, חוסה שוחרר מהחוסה שלו עקב קיצוצים בתקציב.
צ'ילואה
צ'ילואה, הידוע גם בשם האי הגדול של צ'ילואה (בספרדית: Isla Grande de Chiloé) הוא אי באוקיינוס השקט בסמוך לאמריקה הדרומית, אל מול חופי צ'ילה. האי הוא האי המרכזי בארכיפלג צ'ילואה, והוא שייך למחוז לוס לאגוס. מתגוררים בו, נכון ל-2002, כ-155,000 תושבים.
אורכו של האי צ'ילואה הוא 190 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו נע בין 55 ל-65 ק"מ ממזרח למערב. שטחו משתרע על פני 8,394 קמ"ר והוא האי השני בגודלו בצ'ילה, אחרי ארץ האש, והחמישי בגודלו בדרום אמריקה. האי נפרד מהיבשת בתעלת צ'קאו (Canal de Chacao) בצפון, במפרץ אנקוד (Golfo de Ancud) ומפרץ הקורקובדו (Golfo de Corcovado) במזרח ובארכיפלגו דה לוס צ'ונוס (Archipiélago de los Chonos) בדרום.
בירת האי היא העיר קסטרו, הנמצאת במזרח האי; העיר השנייה בגודלה בו היא אנקוד, הנמצאת בפינתו הצפון מערבית; כן נמצאים באי מספר כפרים ועיירות נמל קטנות יותר, כגון קייון (Quellón), דלקאווה (Dalcahue), וצ'ונצ'י (Chonchi).
שניאור זלמן צייטלין
שניאור זלמן צייטלין (באנגלית: Solomon Zeitlin, ברוסית: Шломо Цейтлин [שלמה צייטלין]; כ"ג באייר תרמ"ו/ 28 במאי 1886 או 31 במאי 1892 צ'שניקי בלארוסיה – ז' בטבת תשל"ז/ 28 בדצמבר 1976, פילדלפיה, ארצות הברית) היה היסטוריון יהודי שעסק בעיקר בתקופת בית שני ובנצרות המוקדמת.
קורות חיים
צייטלין למד בדווינסק וסנקט פטרבורג. הוא למד באקדמיה של הברון גינצבורג, ובאותה תקופה התיידד עם שניאור זלמן שזר, והם התגוררו באותה חדר-פנימייה.
ב-1904 קיבל סמיכה. את הדוקטורט שלו בנושא מגילת תענית כמקור לכרונולוגיה והיסטוריה בתקופות ההלניסטית והרומית כתב בבית המדרש לרבנים בפריז. אחרי מלחמת העולם הראשונה היגר לארצות הברית וקיבל דוקטורט מדרופסי קולג' בפילדלפיה.
חיבורו, "The Rise and Fall of the Judean State" (עלייתה ונפילתה של מדינת יהודה), משמש עד היום כספר היסטוריה בסיסי על תקופת בית שני וחומר קריאה הכרחי לכל אחד שרוצה ללמוד על מקורותיה ולידתה של הנצרות.
צייטלין לימד בדרופסי קולג' מ-1917 לפני כן לימד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. ב-1919 הצטרף, יחד עם לוי גינצבורג, ישראל דוידסון, ישראל פרידלנדר ואלכסנדר מרכס לצוות המורים בבית המדרש לרבנים בניו יורק. אחרי מותו של כורש אדלר ב-1940 היה צייטלין עורך "Jewish Quarterly Review". הוא מילא תפקיד זה עד מותו. בנוסף להיסטוריה הוא לימד גם תלמוד. רבנים רבים באזור פילדלפיה היו תלמידיו. הוא לא נישא מעולם.
ד"ר צייטלין עורר מחלוקת כאשר הצהיר שהוא לא מאמין שמגילות מדבר יהודה הן מתקופה קודמת לנצרות. הוא סבר שהן מן המאה השישית או המאה השביעית. בין נושאי מחקריו היו ראשית הנצרות, כתביו של יוספוס פלביוס, וספרות יוונית ורומית ובקשר שלהן למקורות התלמודיים. צייטלין היה פעיל בוויכוח הספרותי עם פרופסור ארנולד טוינבי בקשר לתביעות היהודים על ארץ הקודש. הוא כתב הרבה על שאלת מיהו יהודי.
יחסי צ'ילה–קרואטיה
יחסי צ'ילה–קרואטיה הם יחסי החוץ שבין צ'ילה לבין קרואטיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 באפריל 1992.
היסטוריה
הסנאט של צ'ילה העניק לנשיא הקרואטי סטייפן מסיץ' צו הצטיינות, על מנת לכבד את השיפור של היחסים הדו-צדדיים בין קרואטיה וצ'ילה. סגן נשיא הסנאט בצ'ילה, באלדו פרוקוריקה, ציין כי מצא תחומים לשיתוף פעולה חזק יותר בעתיד במחקרי נפט וגז, ובמספנות, והביע עניין בקבלת מלגות לסטודנטים מצ'ילה בקרואטיה.
נודע כי ישנם עד ל-380,000 צ'יליאנים ממוצא קרואטי (המזהים בבירור את עצמם כצ'יליאנים-קרואטים), אף על פי שחלק מהקרואטים היו מעורבים או למעשה סרבים שמתגוררים בצ'ילה (בעיקרם הסרבים אשר עברו לצ'ילה על מנת להימלט ממלחמת יוגוסלביה).
הפרעה סכיזופרניפורמית
בדומה לסכיזופרניה, הפרעה סכיזופרניפורמית מטופלת באמצעות תרופות אנטי פסיכוטיות, בעיקר תרופות א-טיפיות. בנוסף לכך ניתן טיפול בפסיכותרפיה, טיפול משפחתי, תעסוקתי וכדומה. הפרוגנוזה של החולים תלויה במידת החומרה, טבע ומשך הסימפטומים, כאשר כשני שלישים מן החולים מפתחים בסופו של דבר סכיזופרניה.
היסטוריה
גבריאל לאנדפלדט (1895-1983) טבע לראשונה את המונח הפרעה סכיזופרניפורמית בשנת 1939 באוסלו, נורווגיה, על מנת לתאר מצב של התחלה של פסיכוזה פתאומית יחסית המקושרת להפרעות מצב רוח ולעיתים בלבול. מאז נותר מושג זה ב- DSM (כולל ב  DSM 5) בעוד שב ICD 10 יש שימוש במונח הפרעה פסיכוטית חריפה דמוית סכיזופרניה. מאז ימיו של לאדנפלדט התפתח המושג והשתנה.
אבחנה
האבחנה להפרעה זו ניתנת על ידי פסיכיאטר. לפי ה DSM 5,אבחנת הפרעה סכיזופרניפורמית דורשת את קיום התנאים הבאים:
א. שניים או יותר מהתסמינים הבאים, המופיעים כל אחד למשך זמן ממושך במהלך תקופה של חודש או פחות (אם מטופל בהצלחה). לפחות אחד מהסימפטומים הבאים (1,2,3) חייב להתקיים ב. אפיזודה של ההפרעה נמשכת לפחות חודש, אך פחות משישה חודשים, כשהאבחנה ניתנת בלי להמתין להחלמה היא מוגדרת כ "זמנית"
ג. נשללה אבחנה של הפרעה סכיזואפקטיבית, וכן אבחנה של הפרעה דו־קוטבית עם מאפיינים פסיכוטיים, מפני ש: 1) לא הופיעו סימנים של דיכאון או מאניה במהלך התסמינים הפעילים של ההפרעה. 2) אם התקיימו סימפטומים דיכאוניים הם התקיימו למשך זמן מועט של מהלך ההפרעה הסכיזופרנפורמית.
ד. ההפרעה אינה תוצאת השפעה פיזיולוגית של סמים או תרופות ואינה תוצאת מצב רפואי (פיזיופתולוגי) כלשהו.
מאפיינים אבחוניים נוספים
פרוגנוזה טובה: יכולה להינתן כשמתקיים שינוי בולט תוך ארבעה שבועות מתחילת התסמינים הפעילים: בתפקוד התעסוקתי, בתפקוד החברתי, ובסימפטומים שתוארו לעיל בקריטריונים 3,5
עם קטטוניה - בהתאם לאבני הבוחן המתאימים לאבחנת קטטוניה.
שכיחות ואפידמיולוגיה
שכיחות ההפרעה דומה לזו של סכיזופרניה במדינות מפותחות. במדינות מתפתחות השיעור ככל הנראה גבוה מעט יותר, בעיקר עם מאפיין הפרוגנוזה הטובה שהוזכר לעיל. הקושי לאמוד את השיעור האמיתי והמדויק של הפרעה זו נובע מכך שנכון להיום, וחרף התקדמות בהבנת הפיזיולוגיה של הפרעה זו עדיין אין בדיקות פיזיולוגיות או מבחנים דיאגנוסטיים ואחרים היכולים לתת אבחנה זו במדויק.
גורמי סיכון פרוגנוסטיים: אנשים שיש להם קרובי משפחה שאובחנו עם הפרעה סכיזופרניפורמית נמצאים בסיכון מוגבר לפתח סכיזופרניה.
התפתחות ההפרעה
אופן התפתחות ההפרעה דומה מאוד לזה הקיים בסכיזופרניה. כשליש מהאנשים שאובחנו עם הפרעה זו עתידים להחלים ממנה לחלוטין בתוך פרק זמן של עד שישה חודשים. כשני שלישים מהאנשים שקיבלו אבחנה של הפרעה סכיזופרניפורמית יקבלו כעבור שישה חודשים אבחנה של סכיזופרניה. אנשים שקיבלו בחלוף שישה חודשים אבחנה של סכיזופרניה או הפרעה סכיזואפקטיבית, עלולים לחוות הפרעות בתפקוד התעסוקתי, החברתי והבין-אישי.
אבחנה מבדלת
הפרעות נפשיות אחרות ומצבים רפואיים אחרים: ישנם מצבים רפואיים שונים והפרעות שונות היכולים להראות דומים להפרעה זו, למשל הפרעה פסיכוטית שמקורה במצב רפואי, דליריום, או הפרעה נוירו-קוגניטיבית, פסיכוזה או דליריום כתוצאה משימוש בסמים או תרופות, דיכאון פסיכוטי, הפרעה דו־קוטבית, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעות פסיכוטיות אחרות, הפרעות אישיות מאשכול א' (סכיזואידית, פרנואידית וסכיזוטייפל). הפרעה סכיזופרניפורמית נבדלת מכל אלו בכך שאין היא תוצר של גורם חיצוני (סמים, תרופות וכדומה) וכן במשך הסימפטומית.
מחקר
לגבי הפרעה זו מתקיימים מחקרים ביולוגיים רבים. אחד מהם בדקי שינויים בחומר הלבן במוח והקשר בין שינויים אלה לאובדנות בקרב אנשים עם הפרעה סכיזופרנופרומית. תחום אחר של מחקר נוגע לשיטות התערבות ושיקום לאנשים שעברו פסיכוזה ראשונה. דוגמה מצוינת לתחום מחקר כזה הוא פרויקט רייז RAISE (Recovery After an Initial Schizophrenia Episode Early Treatment Program).
טיפול
בכל הפרעות הספקטרום הסכיזופרני קיימת חשיבות עליונה בגילוי וטיפול מוקדמים ככל האפשר, שכן זה משפר משמעותית את פרוגנוזת ההפרעה. כמו כן ישנה המלצה לטיפול פסיכו-סוציאלי מקיף וצמוד, שיכלול התייחסות לכלל היבטי החיים. הטיפול התרופתי חשוב ביותר בהפרעות אלה כאמצעי להפחתת חומרת הסימפטומים, משכם וחומרת הפגיעה שהם גורמים
טיפול תרופתי: יש עדות להצלחה בטיפול תרופתי באמצעות אולנזופין (זיפרקסה) או נוגדי פסיכוזה אחרים. בחלק מהמקרים כשיש גם אפקט דיכאוני ניתן להשתמש בנוגדי דיכאון.
אשפוז: בחלק מהמקרים נדרש אשפוז, לעיתים על רקע של סכנה אובדנית ולעיתים על רקע של חומרת הסימפטומים ופגיעה חריפה בתפקוד (מה שיכול להיות תוצאה של היענות לא טובה לטיפול התרופתי.
טיפול רפואי שאינו תרופתי: בחלק מהמקרים נשקלת אפשרות של שימוש בנזעי חשמל (בעיקר כשמדובר באנשים במצב של קטטוניה).
פסיכותרפיה: ישנן ראיות ליעילות שלCBT. בנוסף, יש חשיבות בכל הפרעות הספקטרום הסכיזופרני לתיאום טיפול (Case Manager) איכותי הלוקח בחשבון את כלל היבטי החיים של האדם עם ההפרעה: בריאות פיזית, (תזונה, פעילות גופנית), תפקוד חברתי, תעסוקתי וכדומה.
שיקום: בעולם התפתחו לאורך השנים כמה שיטות וסוגי מסגרות המיועדים לטפל במצבים פסיכוטיים ראשוניים (לאו דווקא בעקבות הפרעה סכיזופרניפורמית). דוגמה מפורסמת למדי היא מיזם 'דיאלוג פתוח' הפועל בצפון פינלנד ומשתמש בשיטות של טיפול משפחתי וביקורי בית. גישה אחרת הנקראת מודל סוטריה מיושמת גם בישראל (בבית סוטריה בירושלים) אם כי היא אינה חלק משירותי סל שיקום.. שירות שכן ניתן במסגרת סל שיקום הוא תיאום טיפול.
שיקום
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית זכאי לקבל שירותי סל שיקום, ראה ערך מורחב להלן
ביקורת
הפרעה סכיזופרנפורמית הוחרגה מתוך אבחנת הסכיזופרניה ב DSM לאחר שנמצא כי באוכלוסיית מדינות מתפתחות יש מהלך מחלה שונה מאשר במדינות מפותחות. ההבדל בינה לבין סכיזופרניה הוא פחות בתסמיני ההפרעה ויותר במשך הזמן שבו התסמינים נמשכים. נראה שדרוש עוד מחקר כדי להבחין בצורה טובה יותר בין הפרעה זו ובין סכיזופרניה.
קישורים חיצוניים
דיאלוג פתוח, סרטו של דניאל מקלר, באתר Youtube (כתוביות בעברית)
אתר יספר"א האגודה הישראלית לשיקום פסיכיאטרי - הסבר על שרות תיאום טיפול
אינטר ברטיסלאבה
אינטר ברטיסלאבה (בסלובקית: FK Inter Bratislava) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר ברטיסלאבה, בירת סלובקיה. בעונת 2006/2007 שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה במדינה, הקורגון ליגה. הקבוצה זכתה באליפות הליגה הסלובקית בעונות 1999/2000 ו-2000/2001. כמו כן זכתה הקבוצה בשלושה גביעי סלובקיה בעונות 1994/1995, 1999/2000 ו-2000/2001.
עד לשנת 1965 הייתה הקבוצה חלק מקבוצת סלובן ברטיסלאבה עד שהקבוצה פוצלה לשני מועדונים מתחרים. המועדון היה השני בחוזקו בעיר ברטיסלאבה אחרי סלובן ברטיסלאבה עד לשנת 2003, אז הפך המועדון להיות השלישי אחרי מועדון ארטמדיה ברטיסלאבה.
בשנת 2006 נשרה הקבוצה לליגת המשנה הסלובקית, בה היא שיחקה עד לעונת 2018/19 כאשר בסיומה ירדה לליגה השלישית..
הישגים מרכזיים באירופה
הקבוצה שיחקה לראשונה באירופה, אז כנציגת צ'כוסלובקיה ובשם "הכוכב האדום ברטיסלאבה" בעונת 1959/1960, אז שיחקה בגביע אירופה ולאחר שעברה בשלב המוקדם את קבוצת פורטו מפורטוגל הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. בעונת 1962/1963, אז תחת השם "סלובנאפט ברטיסלאבה", הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו וזכתה בו, תוך שהיא עוברת את קבוצות אויפשט ההונגרית בשלב רבע הגמר, טטבאניה ההונגרית בחצי הגמר וקאלציו פאדובה מאיטליה בגמר. היה זה ההישג האירופי הראשון בתולדות הקבוצה והיא הייתה עתידה לשחזר אותו גם בעונה שלאחר מכן.
בוענת 1963/1964, עונה לאחר מכן, הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת אורגריטה IS משוודיה, ברבע הגמר על קבוצת מודנה האיטלקית, בחצי הגמר על קבוצת פ.צ. רואן הצרפתית וניצחה בגמר את קבוצת פולוניה ביטום מפולין. הקבוצה הגיעה עוד פעם אחת לגמר גביע האינטרטוטו, בעונת 1966/1967, אז עברה את קבוצות גו אהד ההולנדית, ADO דן האג, גם היא מהולנד אך הפסידה בגמר לקבוצה הגרמנית איינטרכט פרנקפורט.
בעונת 1975/1976 הקבוצה שיחקה לראשונה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת ריאל סרגוסה מספרד ועברה בסיבוב השני את קבוצת א.א.ק. אתונה היוונית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת סטאל מיאלק מפולין.
הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א בעונת 1994/1995, לראשונה בתולדותיה כנציגת סלובקיה (שקיבלה עצמאות מצ'כוסלובקיה כשנה לפני כן). בסיבוב הראשון פגשה הקבוצה בקבוצת מיפה מפינלנד אך הפסידה לה.
לקבוצה היו עוד מספר הופעות במוקדמות ליגת האלופות בהן לא עברה את הסיבוב המוקדם השלישי וכן מספר הופעות בגביע אופ"א כאשר בהן לא עברה את הסיבוב השני במפעל.
וודי גאת'רי
וודרו וילסון "ווּדִי" גַאתְ'רִי (באנגלית: Woodrow Wilson "Woody" Guthrie; 14 ביולי 1912 – 3 באוקטובר 1967) היה משורר, זמר, ופעיל פוליטי אמריקאי. הוא הופיע לעיתים קרובות כשהכתובת "המכונה הזו הורגת פשיסטים" מודבקת על הגיטרה שלו. גאת'רי כתב שירי מחאה ופולק מפורסמים רבים, בהם "הארץ הזו היא הארץ שלך" ("This Land is Your Land") ו"אין לי שום בית" ("I Ain't Got No Home").
גאת'רי היה מראשוני הזמרים-המשוררים שכתבו שירי מחאה בארצות הברית, והיווה מודל לחיקוי לרבים מהם. יוצרים כמו רמבלינג ג'ק אליוט, בוב דילן, פיל אוקס, ג'וני קאש, ברוס ספרינגסטין, רוברט האנטר, הארי צ'אפין, ג'ון מלנקמפ, פיט סיגר, אנדי אירווין, ג'ו סטראמר, בילי בראג, ג'רי גרסיה, ג'יי פאראר, בוב ווייר, ג'ף טווידי, בוב צ'ילדרס, סמי ווקר, וטום פקסטון הכירו בגאת'רי כיוצר שהשפיע עליהם. רבים משיריו עוסקים בחוויותיו בתקופת "אגן האבק" במהלך "השפל הגדול", כאשר נדד עם חקלאים שנעקרו מאוקלהומה לקליפורניה ולמד את שירי הפולק והבלוז המסורתיים שלהם, מה שזיכה אותו בכינוי "טרובדור אגן האבק".
כל חייו היה גאת'רי קשור לקבוצות קומוניסטיות אמריקאיות, אם כי כנראה לא היה חבר באף אחת מהן. גאת'רי נאבק למען זכויות עובדים, ביטול ההפרדה הגזעית, בעד הקומוניזם ונגד הפשיזם.
שנותיו הראשונות
וודי גאת'רי נולד לנורה בל לבית שרמן ולצ'ארלס אדוארד גאת'רי באוקמה שבמחוז אוקפאסקי במדינת אוקלהומה בשם וודרו וילסון גאת'רי (Woodrow Wilson Guthrie), ונקרא על שמו של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, שהיה אז מושל ניו ג'רזי ונבחר ב-2 ביולי, ימים ספורים קודם ללידתו של גאת'רי, כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
צ'ארלס גאת'רי היה איש עסקים נכבד, ובשלב מסוים היה מעשירי מחוז מגוריהם, כשבבעלותו 30 חלקות אדמה. הוא היה מעורב באופן פעיל בפוליטיקה של אוקלהומה, והיה מועמד דמוקרטי שמרני למשרה במחוז. ב-1911 נטל חלק בלינץ' שבוצע באם ובילד האפרו-אמריקאים לורה ולורנס נלסון, ליד אוקמה. בנו, וודי, כתב שלושה שירים על האירוע, ואמר כי אביו צ'ארלס היה מאוחר יותר חבר בארגון השני של ה"קו קלוקס קלאן".
חייו המשפחתיים המוקדמים של וודי הושפעו ממספר שריפות, כולל אחת שגרמה לאובדן בית משפחתו באוקמה. אחותו קלרה מתה מאוחר יותר, כשהיה בן שבע, בשריפה שהתלקחה משמן פחם ששימש לחימום, ואביו, צ'ארלס, נשרף קשות גם כן בשריפת שמן פחם נוספת.
אמו של וודי, נורה, סבלה ממחלת הנטינגטון, שלא אובחנה בשעתה, והובילה לדמנציה, כמו גם לניוון שרירים. בסופו של דבר היא אושפזה בבית החולים הפסיכיאטרי של אוקלהומה, שם מתה ב-1930 מהמחלה.
כשנורה אושפזה, היה וודי בן 14, אביו צ'ארלס חי ועבד בפמפה שבמדינת טקסס, כדי לשלם את חובותיו שהצטברו כתוצאה מעסקאות נדל"ן כושלות. וודי ואֶחָיו היו לבדם באוקלהומה, והסתמכו על אחיהם הבכור רוי לתמיכה. בגיל 14 החל גאת'רי לעבוד בעבודות מזדמנות, קיבץ נדבות, ולפעמים ישן בבתיהם של חברי המשפחה.
בתקופה זו גילה את יכולותיו המוזיקליות. הוא למד לנגן על מפוחית פה, גיטרה ומנדולינה, גילה שהוא יכול לנגן בקלות משמיעה, והחל להשתמש בכישוריו ברחבי העיר, כשניגן עבור אוכל וכסף. הוא ניגן משמיעה בלדות ישנות ושירים אנגליים וסקוטיים קלאסיים שלמד מהורים של חברים. על אף שלא הצטיין כתלמיד, ונשר מבית הספר התיכון בשנתו הרביעית, מוריו תיארו אותו כצעיר פיקח. הוא היה קורא נלהב במגוון של נושאים, וחברים מהתקופה ציינו שנהג לקרוא כל הזמן.
ב-1929, אביו של וודי הביא אותו לפמפה שבטקסס, אך מעט מאוד השתנה עבורו שם. גאת'רי, אז בן 18, לא רצה ללכת ללימודים בבית הספר התיכון שם, ובילה את מרבית זמנו בלמידת שירים במהלך הופעות ברחובות, וקריאה בספרייה בבית העירייה של פמפה. הוא התפתח כמוזיקאי, ונהג להופיע באופן קבוע עם אחיו למחצה של אביו, ג'ף גאת'רי, שהיה נגן כינור.
שנות השלושים
ב-1931 נישא לאשתו הראשונה, מרי ג'נינגס, ונולדו להם שלושה ילדים, גוונדלין, סו, וביל. באותה תקופה הקים את להקתו הראשונה "The Corn Cob Trio", שלא הצליחה במיוחד. עקב המשבר הכלכלי שהביאה איתה סופת האבק הגדולה של 1935, עזב גאת'רי את טקסס, כמו רבים אחרים, בחיפוש אחר עבודה. הוא הגיע לקליפורניה ב-1937 חסר כל, בטרמפים, בהליכה ובהתגנבות לרכבות. הוא התיישב בלוס אנג'לס והחל להגיש את תוכנית הרדיו היומית "וודי ולפטי לו" בתחנת הרדיו KFVD, לצד שותפתו מקסין "לפטי לו" כריסמן. בתקופה זו הרוויח מספיק כסף כדי לשלוח לאשתו ולילדיו שנותרו מאחור בטקסס. בזמן שהגיש את התוכנית החל לפתח את סגנונו הלירי הביקורתי, נגד הפוליטיקאים המושחתים ובעלי ההון, ובעד רעיונותיו החברתיים של ישו מחד ופעילי האיגודים המקצועיים של העובדים מאידך, ולכתוב ולשיר חלק משירי הפולק ושירי המחאה שיופיעו בעתיד באלבומו הראשון, "בלדות אגן האבק" ("Dust Bowl Ballads").
בתחנת הרדיו פגש את קריין החדשות אד רובין. רובין התרשם משיר שכתב גאת'רי על הפעיל הפוליטי תומאס מוני, שהורשע שלא בצדק במשפט מפורסם באותה תקופה, וזכה לחנינה מאוחר יותר. רובין, שהפך למנטור הפוליטי של גאת'רי, הכיר לו סוציאליסטים וקומוניסטים בדרום קליפורניה, בהם השחקן וויל גיר (שבתורו הכיר לגאת'רי את ג'ון סטיינבק). רובין נותר חברו של גאת'רי לשארית חייו, ועזר לו לקבל הזמנות להופעות בחוגים הקומוניסטיים של דרום קליפורניה. על אף טענתו המאוחר יותר של גאת'רי כי "הדבר הטוב ביותר שעשיתי ב-1936 היה להצטרף למפלגה הקומוניסטית", הוא מעולם לא היה חבר במפלגה. הוא סווג כשותף אידאולוגי, אאוטסיידר שהסכים עם המצע של המפלגה אך לא היה כפוף למשמעת המפלגתית. גאת'רי כתב טור לעיתון הקומוניסטי "עולם העם" ("People's World") בשם "וודי סז", שהופיע 174 פעמים בין מאי 1939 לינואר 1940.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והסכם ריבנטרופ–מולוטוב שחתמו ברית המועצות וגרמניה הנאצית, הבעלים של תחנת הרדיו KFVD לא רצו שעובדיהם יפיצו אפולוגטיקה על ברית המועצות, ובעקבות כך גם גאת'רי וגם רובין עזבו את התחנה. ללא תוכנית הרדיו היומית, וללא אופק תעסוקתי, שב גאת'רי עם משפחתו לפמפה שבטקסס. אף על פי שאשתו מרי שמחה לשוב לטקסס, זמן קצר לאחר מכן קיבל גאת'רי את הצעתו של וויל גיר להגיע לניו יורק, והוא נדד מזרחה.
ניו יורק
בהגיעו לניו יורק, גאת'רי, שכונה "הקאובוי מאוקלהומה", אומץ בחום על ידי קהילת הפולק השמאלנית המקומית. במשך זמן מה ישן על ספה בדירתו של וויל גיר. באותה שנה החל להקליט את ההקלטות הראשונות של שיריו, בין השאר כמה שעות של שיחה ושירים שהוקלטו על ידי חוקר הפולקלור והמפיק המוזיקלי אלן לומקס עבור ספריית הקונגרס, כמו גם את אלבומו הראשון "בלדות אגן האבק", שהוקלט עבור ויקטור טוקינג משין בקמדן שבמדינת ניו ג'רזי.
בפברואר 1940 כתב גאת'רי את שירו המפורסם ביותר "הארץ הזו היא הארץ שלך" ("This Land is Your Land"). השיר נכתב הן בהשראת חוויותיו במהלך מסע ברחבי ארצות הברית, והן בהשראת הסלידה שחש משירו של אירווינג ברלין "אלוהים ברך את אמריקה" ("God Bless America") שהתנגן רבות ברדיו באותה תקופה. גאת'רי חשב שמילות השיר אינן מציאותיות ושבעות רצון יתר על המידה. תת-הכותרת של השיר של גאת'רי הייתה "אלוהים בירך את אמריקה בשבילי" ("God Blessed America for Me"), והלחן עובד משיר גוספל ישן "או אחי האהוב" ("Oh My Loving Brother"), שהיה ידוע יותר כ"כשהעולם על האש" ("When The World's On Fire") בביצוע להקת הקאנטרי משפחת קרטר. אמריקאים רבים אינם מודעים לעובדה שבשיר היו שני בתים שאינם מושרים בדרך כלל, ושלהם מספר גרסאות שונות. הראשון מהווה מחאה על העוני,
השני מהווה ביקורת על מושג הקניין הפרטי,
בגרסה אחרת, כנראה המקורית, על השלט כתוב "רכוש פרטי". הסרתם של שני הבתים האלה אפשרה לשיר להיות לשיר פופולרי שאינו מעורר מחלוקת פוליטית. השיר הוקלט רק ארבע שנים לאחר מכן, באפריל 1944.
במרץ 1940 הוזמן גאת'רי להופיע במופע צדקה בהנחיית הוועד של ג'ון סטיינבק לסיוע לפועלים חקלאיים, כדי לגייס כסף למהגרי עבודה. שם פגש גאת'רי את זמר הפולק פיט סיגר, והשניים הפכו לחברים טובים. מאוחר יותר התלווה סיגר לגאת'רי במסעו חזרה לטקסס, ופגש את בני משפחתו. סיגר סיפר על שיחה מביכה שערך עם חמותו של גאת'רי, שבה ביקשה מסיגר את עזרתו לשכנע את גאת'רי להתייחס טוב יותר לבתה.
מאפריל 1940 חיו גאת'רי וסיגר יחד בעליית הגג של הפסל הרולד אמבלן וארוסתו בגריניץ' וילג'. לגאת'רי הייתה הצלחה מסוימת בניו יורק באותה תקופה כאורח בתוכנית הרדיו של CBS, "במקום ממנו באתי" ("Back Where I Come From"), והשתמש בהשפעתו כדי לסדר מקום בתוכנית לחברו לדבלי. ביתו של לדבלי שימש נקודת מפגש לחוג המוזיקאים השמאלנים בניו יורק באותה תקופה. גאת'רי ולדבלי היו חברים טובים, והופיעו יחד בברים שונים בהארלם.
בנובמבר 1941 הכיר סיגר בין גאת'רי לחברו המשורר צ'ארלס אולסון, שהיה אז עורך זוטר בכתב העת הספרותי "מכנה משותף" ("Common Ground"). הפגישה הובילה לכך שגאת'רי כתב ופרסם מאמר פרי עטו בגיליון האביב של 1942 של כתב העת. מאמר ראשון שלו שפורסם בתקשורת המיינסטרים.
בספטמבר 1940 הוזמן גאת'רי על ידי חברת הטבק "מודל" להנחות את תוכנית הרדיו שלהם "זמן עישון המקטרת". גאת'רי הרוויח מכך 180 דולר בשבוע, משכורת מרשימה לאותה תקופה. הוא הרוויח מספיק כסף כדי לשלוח תשלומים קבועים לאשתו מרי בטקסס. לבסוף הוא גם הביא את אשתו וילדיו לניו יורק, והם התגוררו לתקופה קצרה בדירה בסנטרל פארק וסט. האיחוד עם משפחתו ייצג את רצונו להיות אב ובעל טוב יותר. גאת'רי התפטר מתוכנית הרדיו לאחר השידור השביעי בטענה שהתחיל להרגיש שמנהלי התוכנית מגבילים אותו יתר על המידה ומורים לו מה לשיר. לאחר שהתאכזב מניו יורק, עזב עם מרי וילדיו לקליפורניה.