cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטונר
על הספר
זוהי פתיחה לא אופיינית לספר, שמכריז מיד בראשיתו על "סתמיותו" כביכול של הגיבור הראשי, ועל סופו. יחד עם זאת, דרך הסיפור של הספר היא הסגנון הליניארי, התפתחות העלילה בקו ישיר, ולא סטייה של המספר לצדדים או לזמן עבר, כפי שנהוג בדרך כלל בסגנון המודרני. ההתחלה היבשה של הספר תואמת את סגנון הספר כולו, שמתאפיין ביובש ובדייקנות שלו. אין תיאורים דרמטיים או מלודרמטים, וכל מילה שקולה. "פשטות כמעט מתריסה", מתאר אותה אריק גלסנר, ללא כל התחכמויות, שמשדרת מעין יושר קיצוני של הגיבור ושל המספר כאחד. אין כאן כל ניסיון לפתות את הקורא, ועם כל זאת הקורא מתקשה להניח את הספר מידיו. הכתיבה המינורית הזו כאילו באה ללמד אותנו שיחסי אדם בינו לבין חברו אינם בהכרח מסובכים מעיקרם, אלא פשוט חסרי פתרון.
התקבלות הספר
כאמור, הספר לא עורר הדים נרחבים בארצות הברית לכשיצא לראשונה. הוא נמכר סך הכל במספר זעום של 2000 עותקים, מספר שנחשב לכישלון באמריקה. אך כשיצא שוב בתחילה האלף השני הוא התקבל בשבחים מרובים בכל המקומות. הסופר הבריטי ג'וליאן בארנס קרא לכתבת הביקורת שלו: הספר שחייבים לקרוא. הניו יורקר (The New Yorker) כתב על הספר: "סטונר הוא יותר מרומן גדול: הוא רומן מושלם, מסוּפָּר טוב כל כך, כתוב יפה כל כך, ומרגש באופן כה עמוק, עד שהנשימה פשוט נעתקת.” רומן מושלם ואמיתי ללא זיוף, הספר הטוב ביותר שקראתי השנה וכיוצא בזה מילות שבח הם רק חלק מהמחמאות שקיבל הספר באמריקה ובבריטניה.
גם בישראל מיהרה הביקורת לשבח את פשטות הכתיבה והאמת המשודרת מהשורות, את ההנאה המתקבלת מקריאת הספר, ורובם חילקו ציון גבוה לספר כולו. כפי שכותב אריק גלסנר: "זהו פשוט ספר טוב מאוד". הספר גם הופיע ברשימת "196 הספרים שכל בן תרבות חייב לקרוא" שהתפרסמה בעיתון "הארץ". יחד עם זה חלק גדול מהמבקרים לא חדל לתהות, כיצד הפך ספר כזה "קטן" על מרצה אפור באוניברסיטה, אנטי גיבור, שאיננו מבריק או שנון, לא יוצלח ברוב הישגיו, לרב-מכר שכיכב במשך שבועות רבים ברשימות רבי המכר. המסקנה שהם מגיעים אליה היא בלתי נמנעת - זה כוחו של ספר שכתוב היטב.
מינדאוגאס פאנקה
מינדאוגאס פאנקה (בליטאית: Mindaugas Panka; נולד ב-1 במאי 1984) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת הקשר האחורי. לזכותו 39 הופעות במדי נבחרת ליטא.
קריירה
פאנקה התחיל את הקריירה שלו בדיינאבה אליטא ובגיל 16 עלה לקבוצה הבוגרת. בינואר עבר לקבוצת FK וילנה. בקיץ הושאל ללוקומוטיב מוסקבה, אך לא זכה לדקות משחק וחזר לווילנה.
בינואר עבר לקבוצת FK וטרה, במדיה שיחק 19 משחקים והבקיע שער אחד. ב-29 ביולי 2007 הוא חתם בקבוצת וידז'ב לודז' מליגת העל הפולנית. ב-14 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 3-1 נגד לגיה ורשה. ב-23 בפברואר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בלודז', בניצחון 3-4 נגד אודרה וודז'יסלאב. בסיום עונת ירד עם הקבוצה לליגת המשנה, ולאחר שנתיים חזר עמה לליגה הבכירה בפולין. ביולי חתם ברוך חוז'וב, במדיה שיחק עונה אחת.
בקיץ הגיע פאנקה לישראל וחתם בקבוצת עירוני קריית שמונה. ב-21 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-1 נגד מ.ס. אשדוד. ב-23 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-4 נגד בית"ר ירושלים. בעונתו הראשונה במועדון הוא היה שותף לזכייה ההיסטורית של המועדון בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר בו גברה קבוצתו 1-0 על מכבי נתניה, ולמרות היותו קשר אחורי סיים את העונה כסגן מלך השערים של הקבוצה, עם שבעה שערי ליגה. בעונתו השנייה במועדון כבש שני שערי ליגה.
ב-27 במאי 2015 חתם לעונה אחת במכבי פתח תקווה. לאחר שלא מצא את מקומו, בינואר עבר ליריבה העירונית הפועל.
בנובמבר ערך פאנקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, בתיקו 1-1 נגד.
לודנשייד
לודנשייד (באנגלית: Lüdenscheid; בהגהה גרמנית: ˈly:dn̩ʃaɪt) היא עיר במחוז מרקיישר קריי שבצפון נורדריין-וסטפאליה, גרמניה.
היסטוריה
בעוד שהתיישבות ראשונה באזור לודנשיד מאושרת במאה ה-9, אזכורו הראשון של המקום ככפר נעשה בשנת 1067 וכעיר בשנת 1268. במאה ה-15 וה-16 הייתה לודנשייד חברה בברית ערי הנזה. מאז 1609 שייכת העיר למרקיזות ברנדנבורג, פרוסיה. בשנת 1815 הפכה לחלק מהפרובינציה החדשה של פרוסיה בוסטפאליה.
מחול אקספרסיוניסטי
מחול אקספרסיבי (בגרמנית: Ausdruckstanz) הוא צורת ריקוד אמנותית שבמרכזה ההצגה האישית והאמנותית של רגשות. הוא הופיע כתנועת נגד לבלט הקלאסי בתחילת המאה ה־20 באירופה. הבלט המסורתי נתפס כמחמיר, מכני, וכבול לצורות קבועות ושגרתיות. לעיתים מכנים אותו גם "מחול מודרני" או (במיוחד בהקשר של תולדות המחול) "מחול חופשי", "מחול אקספרסיוניסטי" או "מחול אמנותי חדש", ובארצות דוברות אנגלית גם "מחול גרמני". בשנת 2014, הוסיפה גרמניה את המחול המודרני, עם צורותיו הסגנוניות וצורות התיווך של תנועות ריקוד קצביות ואקספרסיביות, לרשימת "המורשת התרבותית הבלתי־מוחשית הגרמנית" כפי שהוגדר על ידי אמנת אונסק"ו לשמירה על מורשת תרבותית בלתי מוחשית. הריקוד האקספרסיוניסטי הגרמני קשור לתיאטרון מחול.
היסטוריה
המחול האקספרסיוניסטי נוצר והתפתח על רקע מודרניזם, ויטליזם, אקספרסיוניזם, אוונגרד, ומחאה כללית נגד הקיפאון האמנותי והחברה הישנה. הבלט הקלאסי נתפס כבידור שטחי. המחול החדש נועד להיות אמנות, להבדיל מבידור, ולהיות יצירה אישית ואמנותית כאחד. הוא תואר כ"אמנות התנועה".
מהפכת המחול בלטה ביותר בגרמניה ובארצות הברית, שתי מדינות ללא מסורת בלט ארוכה. על החלוצות באירופה נמנו קלוטילדה פון דרפ, הרטה פייסט, הילדה הולגר, לואי פולר, ג'ו מיהאלי ובמיוחד מרי ויגמן.
בהוראת מחול אקספרסיוניסטי היו תפיסות ודגשים מיוחדים בריקוד, כגון טבעיות התנועה, נשימה, מתח לעומת הרפיה, ועוד. לעיתים קרובות המחול היה קשור למגע ברצפה, ל"משקל" של תנועות ריקוד, ולניסויים במוזיקה. הגוף והגופניות הודגשו מאוד. רודולף פון לאבאן היה תאורטיקן בולט של המחול החדש, ושילב בו רעיונות מטפיזיים. בשנים 1913–1918 ניהל פון לאבאן בית ספר לאמנות במושבה מונטה וריטה באסקונה, שווייץ, שהפך למרכז הוראה למחול החדש. בין תלמידיו היו קורט יוס ומרי ויגמן.
מרי ויגמן השפיעה מאוד כרקדנית, ככוריאוגרפית וכמורה. בבית הספר שלה בדרזדן (שנפתח ב־1920) לימדה ויגמן את הרקדניות הצעירות המובילות באירופה: גרט פאלוקה, האראלד קרויצברג, ג'ינה פאלק, דורה הוייר, איבון גאורגי. הניה הולם הביאה איתה את התיאוריות של ויגמן לארצות הברית, ואילו בירגיט אוקסון המשיכה בדרך משלה במחקר מחול.
בארצות הברית, יסדו רות סנט דניס וטד שון בשנת 1915 את בית הספר למחול "דנישון", שעל תלמידיו נמנו מרתה גרהם ודוריס האמפרי. הריקוד העצמאי והחלוצי של אותו בית ספר הפך לעמוד השדרה של המחול המודרני, שענפיו הרבים משתרגים עד היום.
השפעה על מחול עכשווי
תיאטרון המחול היפני בוטו שואב השראה מהמחול האקספרסיוניסטי הגרמני של שנות ה־50.
הרקדן ההודי פַּטרוּני סַסְטְרי פיתח סגנון כוראוגרפי שהוא מכנה "אקספרסיוניזם הודי", שבמרכזו זכויות קוויריות ונושאים חברתיים אחרים.
הוגו פלקי
הוגו פלקי (במקור פיכסל-Füchsl, בהונגרית: Feleky Hugó; לובשבריני, 14 במרץ 1861 – בודפשט, 20 באוגוסט 1932) היה רופא יהודי-הונגרי, אורולוג, פרופסור באוניברסיטה, אביו של הסופר והעיתונאי גזה פלקי ואחיהם של עורך הדין בלה פלקי והרופא והמשורר שאנדור פלקי.
ביוגרפיה
הוגו פיכסל נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה פלקי (פיכסל), רופא ושל אנה ברון. הוא קיבל את תואר דוקטור לרפואה ב-1885. בשנת 1898 הוסמך כפרופסור חבר לפתולוגיה ולרפואה של הפרעות באיברי המין ובדרכי השתן של גברים. הוא היה הרופא הראשי של המחלקה האורולוגית של הפוליקליניקה בבודפשט. כדי להילחם במחלות מין, הקים את עמותת טליה (Teleia Egyesület), שבה מילא את תפקידי הרופא הראשי. בשנת 1903 הפך ליושב ראש המחלקה האורולוגית של ההסתדרות הרפואית ההונגרית ושנתיים לאחר מכן חבר מיוחד במועצה הלאומית לבריאות הציבור (Országos Közegészségügyi Tanács). בשנת 1910, קיבל תואר אצולה הונגרית עם הקידומת "מאדיארפלקי" לשמו. הוא היה העורך של כתב העת "אורולוגיה". מאמריו הופיעו בכתבי עת רבים בהונגריה ומחוצה לה.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אירמה קוהן (הגרסה ההונגרית לכהן) (1864–1942), בתם של וילמוש קוהן ושל אנה פיקלר.
עוצבת אתגר
עוצבת אתגר (אוגדה 90, אוגדה 78) הייתה אוגדת מילואים משוריינת של צה"ל בגזרת פיקוד הצפון.
היסטוריה
האוגדה הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים בפיקודו של דני מט. במלחמת לבנון הראשונה לחמה האוגדה בפיקודו של גיורא לב בגזרה המזרחית והשתתפה בקרב סולטאן יעקוב. היא הפעילה שלוש חטיבות שריון: חטיבה 399 בפיקוד מיקי שחר, חטיבה 14 בפיקוד דוד שובל, חטיבה 943 בפיקוד נחמן ריבקין, וכוחות מחטיבת צנחנים 623 בפיקוד נחמיה תמרי.
לאחר פירוק עוצבת עמוד האש ב-2004, הועברו תג היחידה ושמה של עוצבת עמוד האש לעוצבת אתגר.
בין יחידות האוגדה בשנות השמונים והתשעים: חטיבות השריון: עוצבת חץ, עוצבת הצבאים, עוצבת השחר. חטיבת חי"ר: חטיבת כרמלי, אגד ארטילרי: עוצבת תבור ואגד לוגיסטי.
==מפקדי האוגדה == בין מפקדי האוגדה נמנים:
ציפוי בפחי נחושת
ציפוי בפחי נחושת (באנגלית: copper sheathing) הייתה שיטה להגנה על גופי האוניות שמתחת לקו המים מפני תולעי אוניות (shipworm) ו"זקן" (fouling). היא פותחה והונהגה לראשונה בצי המלכותי הבריטי במאה ה-18, בעידן המפרשים, והוסיפה להתקיים עד היעלמן של אוניות עשויות עץ בשלהי המאה ה-19.
"תולעת האוניות" וה"זקן"
התבלות מעטפת הגוף של אונייה עשויה עץ הייתה בעיה רבת-חשיבות בתקופת אוניות המפרשים. גופי האוניות שמתחת לקו המים היו חשופים להתקפה בלתי פוסקת של תולעת האוניות ושל בלוטי ים. תולעת האוניות חדרה אל תוך לוחות העץ וגרמה לרקבונם ולהתפרקותם. בלוטי הים, שנצמדו אל תחתית האונייה והצטברו עליה שכבות-שכבות, האטו בצורה משמעותית את מהירות האונייה והיקשו על ניהוגה. השיטות הנפוצות ביותר לטיפול בבעיות אלה היו ציפוי מעטפת הגוף בְּנִסְרֵי עֵץ (לוחות עץ דקים) ולעיתים בפחי עופרת. נסרי העץ המתכלים העניקו לאונייה הגנה יעילה מפני תולעת האוניות, מפני ששימשו טרף לשיניה במקום חלקי הגוף עצמם. את נסרי העץ האכולים או החסרים ניתן היה להחליף בקלות במבדוק בפרקי זמן קבועים. ה"זקן", צִמְדַת האצות ובלוטי הים, היה יריב קשה יותר, מכיוון ש"צמח" במהירות והאט את מהירות האונייה. פחי עופרת הגנו אומנם מפני תולעת האוניות, אך חסרונם היה במשקלם הרב, קשה היה לחברם היטב ללוחות התחתית, ובשל היות העופרת רכה - הם השתחררו ממקומם ונפלו, במיוחד בים סוער.
לפני הנהגת הציפוי בנסרי עץ או פחי עופרת היו מורחים את מעטפת גוף האונייה בחומרי מגן שונים. העיקריים שבהם היו: "חומר לבן" (White stuff), תערובת של שמן לווייתנים, קולופוניום וגופרית; "חומר שחור" (Black stuff), תערובת של עטרן וזפת; ו"חומר חום" (Brown stuff), שהיה בעצם "חומר שחור" שהוסיפו לו גופרית. נהוג היה לצפות תחילה את מעטפת הגוף בנסרי עץ ועליהם למרוח את החומר הלבן, אך השתמשו גם בחומר השחור..
הרעיון להשתמש בפחי נחושת הועלה לראשונה ב-1708 על ידי צ'ארלס פרי (Perry), אך מנהלת הצי המלכותי דחתה את הצעתו בשל העלות הגבוהה ובעיות התחזוקה הצפויות. ניסויים ראשונים בפחי נחושת נעשו בשלהי שנות 1750, אז ציפו בהם את התחתית והצדדים של השדריות והשדריות המדומות של אוניות אחדות.
ב-1761 הורחב הניסוי, ושלטונות הצי הורו לצפות בפחי נחושת את כל תחתית הגוף של הפריגטה "אלארם" (32 תותחים), כמענה למצב הגרוע בו נמצאה כששבה משירות באיי הודו המערבית. מכתב שנשלח ב-1761 אל האדמירליות מספר כי תולעי האוניות כרסמו ואכלו חלק ניכר מגוף האונייה. לפני הנחת פחי הנחושת מרחו את התחתית ב"חומר רך" (Soft stuff), מרקחת של שיער, נעורת חבלים ונייר חום. הנחושת מילאה את תפקידה היטב הן בהגנה על הגוף מפני חדירת תולעת האוניות הן במניעת הצטברות "זקן", שכן במגעה עם מים היא מתעטפת בציפוי דק ורעיל, הדוחה את האורגניזמים הימיים הללו. זאת ועוד, מאחר ששכבה דקיקה זו היא מעט מסיסה, היא נשטפת עם הזמן ולכן אינה מאפשרת לבלוטי הים להיאחז בגוף האונייה. אלא שעד מהרה התברר, כי לולבי הנחושת, שחיברו את פחי הנחושת לגוף, הגיבו ללולבי הברזל וגרמו לשיתוכם. ב-1766 הוסרו פחי הנחושת מ"אלארם" בשל מצבם הגרוע של לולבי הברזל.
בשל הקורוזיה הגלוונית הבלתי צפויה כתוצאה מן הריאקציה בין הנחושת לברזל והעדר הידע באותו זמן כיצד להתמודד עמה שבו בצי לערוך ניסויים עם פחי עופרת. התוצאות היו גרועות אף יותר, שכן פחי העופרת נטו להשתחרר וליפול ממקומם – בשל אותה סיבה – לאחר זמן קצר ביותר. ב-1768 צופתה תחתיתה של אונייה בשם "דולפין" בפחי עופרת והפליגה שנים אחדות סביב העולם. בבדיקה שנערכה עם שובה נתגלה כי מחברי הברזל שותכו במידה כזו שלא הייתה ברירה אלא להחליפם. ב-1769 נעשה ניסיון נוסף בציפוי בפחי נחושת, אך הפעם נעשה הדבר באונייה חדשה שחלקי הגוף שלה חוברו בלולבים עשויים סגסוגת נחושת. התוצאות הפעם היו טובות לאין שיעור יותר, אך בשל המתיחות עם המושבות באמריקה ומלחמת העצמאות האמריקנית שפרצה בעקבותיה נאלץ הצי לדחות את יישום השיטה בשאר אוניות הצי.
הנהגת השיטה
הצי המלכותי החל לצפות את התחתיות של אוניותיו בפחי נחושת בעיצומה של מלחמת העצמאות האמריקנית. הסיבה הייתה הצטרפותן למלחמה של צרפת (1778), ספרד (1779) והולנד (1780): בריטניה ניצבה למול שלוש מהגדולות שביריבותיה, וציפוי אוניות הצי המלחמתי איפשר להן לשהות בים תקופות ממושכות יותר ללא צורך בניקוי ותיקון חלקי הגוף שמתחת למים. שיטת הציפוי בפחי נחושת הייתה אפוא אטרקטיבית מאוד, גם אם יקרה.
למזלם של הבריטים, מכרה הנחושת Parys Mountain באנגלסי שבויילס החל זה לא כבר לפעול במלוא תפוקתו וסיפק לשוק הבריטי נחושת זולה; אך עדיין היה מדובר בעלות גבוהה – הציפוי בפחי נחושת של אוניית קו נושאת 74-תותחים מדרגה שלישית עלה 1500 ליש"ט, בעוד שהציפוי בנסרי עץ עמד על 262 ליש"ט. ברם, יתרונות תוספת המהירות והשהות בים הצדיקו בעיני האדמירליות את ההשקעה, ובמאי 1779 יצאה הוראה לצפות בפחי נחושת את כל האוניות, כולל אלו הנושאות 32 תותחים, עם עלייתן הקרובה למבדוק. ביולי הורחבה ההוראה וכללה גם אוניות הנושאות 44 תותחים ומטה. אחר כך הוחלט לצפות את כל אוניות הצי, בשל הקשיים לתחזק צי שחלק מאוניותיו מצופות ואחרות לא. עד 1781 צופו תחתיותיהן של 82 אוניות-קו, 14 אוניות נושאות 50-תותחים, 115 פריגטות ו-182 ספינות לא מדורגות. כשהסתיימה המלחמה, ב-1783, התגלו שוב בעיות קורוזיה של הלולבים המחברים את חלקי הגוף. הפתרון נמצא בסגסוגת של נחושת ואבץ (פליז), ולמרות העלות העצומה החליט הצי ב-1786 להחליף את הלולבים בכל אוניות הצי וכך פתר סופית את הבעיה.
שיטת הציפוי בפחי נחושת הועתקה לא רק על ידי ציים מלחמתיים אחרים, אלא גם על ידי אוניות סוחר. היא קסמה לבעלי האוניות בשל החיסכון בעלויות הפעלת כלי השיט, אך בשל מחירה הראשוני הגבוה רק חברות ספנות מבוססות יכלו להרשות זאת לעצמן. פחי הנחושת נעשו סימן לאונייה שמורה ומתוחזקת היטב, והדבר בא לידי ביטוי בהפחתת פרמיות הביטוח הימי שגבתה חברת לוידס של לונדון בעבור אוניות שכאלה.
זכויות להט"ב ברוסיה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ברוסיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. בעוד כי פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הועברה אי-הפללה בשנת 1993, זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים. לא קיימים חוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית. הומוסקסואליות בוטלה כמחלת נפש במדינה מאז 1999, ואף על פי שלסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים באופן חוקי לשרת בגלוי בצבא, ישנה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" בלתי כתובה.
בין השנים 1997 ל-2023 הכירה רוסיה בטרנסג'נדרים ואפשרה להם לשנות את מגדרם החוקי, אך לא היו חוקים האוסרים את אפלייתם. הכרה זו בוטלה בשנת 2023 ונאסרו טיפולי התאמה מגדרית.
רוסיה מחזיקה זמן רב בדעות שליליות בנוגע להומוסקסואליות, כאשר סקרים הצביעו על כך שרוב הרוסים מתנגדים לקבלה של יחסים הומוסקסואלים והראו תמיכה בחוקים המפלים את קהילת הלהט"ב הרוסית. למרות קבלת ביקורת שלילית בינלאומית על עלייה באפליה חברתית, פשעים ואלימות נגד הומוסקסואלים רוסים, ערים גדולות יותר כמו מוסקבה וסנקט פטרבורג דווחו כבעלות קהילת להט"ב משגשגת. במשך השנים הייתה התנגדותה מצד מועצות מקומיות להוות היתרים לציון מצעדי גאווה בשטחן אשר כתוצאה מכך, צעדו המשתתפים באופן לא חוקי ונעצרו לעיתים קרובות על ידי המשטרה לצד התקפות מקבוצות אורתודוקסיות. בשנת 2010, נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם לאחר שבית המשפט פסק פה אחד כי הרשויות הרוסיות הפרו את סעיפי 11, 13 ו-14 של האמנה האירופית לזכויות אדם בעודן הפלו את חברי הקהילה לאיסור קבלת היתר למחאה שלווה. באוגוסט 2012, קבע בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני ההפגנות בעיר לאישור קיומן עד שנת 2112.
מאז 2006, אזורים שונים במדינה חוקקו חוקים שונים המגבילים את חופש הביטוי בקרב חברי הקהילה. ביוני 2013, נחקק חוק פדרלי הידוע כ-"החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית" המפליל הפצת חומרים בין קטינים התומכים במערכות יחסים לא מסורתיות כתיקון לחוק הגנת הילדים קיים. החוק הביא למעצרים רבים של פעילי זכויות להט"ב רוסים אשר התנגדו בפומבי לחוק בעוד לאחר חקיקתו נרשמה עלייה במקרי ביריונות הטרדות ואלימות נגד להט"ב במדינה. החוק זכה לגינויים בינלאומית מצד פעילי זכויות אדם וכלי תקשורת והוביל למחאות רחבות בעת אולימפיית החורף בסוצי 2014.
אף על פי שהומוסקסואליות חוקית ברחבי רוסיה, איננה חוקית דה פקטו ברפובליקת צ'צ'ניה האסלאמית. על פי פרסומים שונים ברחבי העולם, החלה בפברואר 2017 סדרת אירועים בה למעלה מ-100 גברים תושבי הרפובליקה אשר הרשויות סברו כי הם הומוסקסואלים או ביסקסואלים, רוכזו, עונו ונרצחו על ידי הרשויות בשל נטייתם המינית. ממשלות שונות בהן משרד האוצר של ארצות הברית, האיחוד האירופי, בית הדין האירופי לזכויות אדם וארגוני זכויות אדם הטילו סנקציות שונות נגד רוסיה וצ'צ'ניה כתוצאה מהרדיפות ואי טיפולה היעיל של הפדרציה הרוסית במניעתן.
מעמד בחוק
במסגרת ברית המועצות, הקוד הפלילי אסר על פעילות הומוסקסואלית עם עונש מאסר של כ-5 שנים. מילים כמו הומוסקסואליות או גיי לא היו נוכחות בשום קוד סובייטי ומערכת המשפט הסובייטית השתמשה במונח "סדום" בעת העמדות לדין בנושא.
בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הופעת ארגון להט"ב כלשהו, או מדיה מודפסת שתוכננה במיוחד עבור חבריה.
בשנת 1993 תוקן החוק אשר הכליל בתוכנו אי-הפללת פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בחוק העונשין.
גיל ההסכמה במדינה עומד על 16 מאז 2003, הן עבור זוגות הומוסקסואלים והן עבור זוגות הטרוסקסואלים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
רוסיה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
לצד אי הכרתה של רוסיה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה מאז יולי 2020 המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד.
במסיבת עיתונאים בשנת 2011, ראש משרד הרישום במוסקבה, אירינה מורביובה, הכריזה באומרה כי: "ניסיונות של זוגות חד מיניים להינשא הן במוסקבה והן במקומות אחרים ברוסיה נידונים להיכשל. אנו חיים בחברה אזרחית, אנו מודרכים לפי החוק הפדרלי, לפי החוקה שאומרת בבירור כי נישואים ברוסיה הם בין גבר לאישה. נישואים מסוגים אלה לא יכולים להיחתם ברוסיה".
בתיק בית המשפט, פסק דין פדוטובה ואחרים נגד רוסיה משנת 2021, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי רוסיה מפרה זכויות אדם בעודה אינה מציעה כל צורה של הכרה משפטית למערכות יחסים בין זוגות חד מיניים.
הורות ואימוץ
בכל הנוגע לאימוץ ילדים, רווקים החיים ברוסיה, ללא קשר לנטייתם המינית, יכולים לאמץ ילדים. ילדים רוסים יכולים להיות מאומצים על ידי הומוסקסואלים רווקים החיים במדינה זרה בתנאי שמדינה זו אינה מכירה בנישואים חד מיניים. זוג רשאי לאמץ ילדים במשותף, כזוג, רק אם הם מוגדרים כזוג נשוי הטרוסקסואלי.
הגנה מפני אפליה
אנטון קרסובסקי, מגיש חדשות בערוץ הטלוויזיה "KontrTV" המנוהל על ידי הממשלה, פוטר מיד מעבודתו בינואר 2013 כשהודיע במהלך שידור חי שהוא הומוסקסואל ומתנגד להצעת החוק אשר הוצעה בתור "החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית".
בספטמבר 2013, מורה בעיר חברובסק ופעיל זכויות להט"ב, אלכסנדר ירמושקין, פוטר משתי משרותיו כמורה בבית ספר וחוקר באוניברסיטה. שבוע קודם לכן, הותקף על ידי חברי קבוצה נאו-נאצית מקומית בשם "Shtolz Khabarovsk". קבוצה בשם "התנועה נגד תעמולה של סטיות מיניות" פעלה לפיטוריו.
פשעי שנאה
ב-20 בינואר 2013, שישה פעילי להט"ב אשר הפגינו נגד החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית בבירת המחוז וורונז' הותקפו על ידי למעלה מ-500 נאו-נאצים הומופובים. מחאתם, אשר כללה את דימויו של אדולף היטלר מצדיע, סיסמאות שנאה והשלכת בקבוקים, כדור שלג וחפצים נוספים לעבר המפגינים ולאחר מכן את הכאתם, לא נרשמה במשטרה המקומית בעודה הציבה לאירוע זה כ-10 שוטרים. עובדי חנות הספורט אדידס הסמוכה העלו את בובותיהן עם סמל הצדעה להיטלר כסולידריות עם אלימות המפגינים. לאחר מכן כשלושה מפעילי הלהט"ב, בהם נשים, אושפזו בבתי חולים. באותו היום, מחבר החוק של סנקט פטרבורג נגד "תעמולה הומוסקסואלית", ויטלי מילונוב, פרסם בחשבונו בטוויטר את המשפט כי "מחוז וורונז' הוא נהדר" לאחר התקפות המפגינים. שלא כמו במדינות מערביות רבות, חברי קהילת הלהט"ב ברוסיה אינם מוגנים על ידי חוקים נגד אפליה. מעשים פליליים אלימים המבוצעים נגד חברי הקהילה אלה נתבעים כעבירות פליליות על פי החוק הרוסי, אך העובדה שפשעים אלו מונעים על בסיס נטייתו המינית או זהותו המגדרית של הקורבן אינה נחשבת לגורם מחמיר כאשר בית המשפט קובע את גזר הדין. בין הפשעים אשר התרחשו במדינה לאורך השנים בעודם היו מוגדרים כפשעי שנאה מחוץ לרוסיה ומדווחים בעיתונות כללו את האירועים הבאים:
זכויות טרנסג'נדרים
בין השנים 1997 ל-2023, טרנסג'נדרים היו רשאים לשנות את מינם החוקי ברוסיה לאחר הליכים רפואיים מקבילים הכוללים ניתוח להתאמה מגדרית כולל עיקור. בשנת 2023 בוטלה האפשרות הזו, וכן נאסרה התאמה מגדרית מכל סוג.
ברוסיה הצארית, נשים צעירות היו לפעמים מתחזות לגברים או מתנהגות כמו "טומבויז". התנהגות זו הייתה נסבלת לעיתים קרובות בקרב מעמדות הביניים המשכיל, מתוך הנחה שהתנהגות זו הייתה א-מינית ותפסיק כשהנערות יתחתנו. עם זאת, קרוס-דרסינג נתפסה באופן נרחב כהתנהגות בלתי מוסרית, אשר נענשת על ידי אלוהים באמצעות הכנסייה. מאוחר יותר הפכה לפלילית על ידי הממשלה.
ברוסיה הסובייטית, ניתוחים להתאמה מגדרית נוסו לראשונה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 אך הפכו אסורים עד שנות ה-60. מאוחר יותר בוצעו על ידי אירינה גולובבה, אנדוקרינולוגית, מוסמכת על ידי הפסיכיאטר ארון בלקין, שהיה הפעיל הסובייטי החזק ביותר עבור זכויות טרנסג'נדרים עד מותו ב-2003.
ב-29 בדצמבר 2014, רוסיה העבירה את חוק בטיחות בדרכים, המתיר לממשלה לשלול רישיונות נהיגה מאנשים עם מספר סוגים של הפרעות נפשיות על פי "ICD-10". מחלקת "F60-69 הפרעות באישיות ובהתנהגות של מבוגרים" כללה בתוכנה את "F64 טרנססקסואליזם". מבקרים רוסים וזרים קבעו כי החוק אוסר על טרנסג'נדרים לנהוג. לאחר מכן העיתונאית ילנה מסיוק הטילה ספק ברלוונטיות של זהותו הטרנסג'נדרית של אדם ביחס ליכולתו לנהוג. ב-14 בינואר 2015, משרד הבריאות הרוסי הבהיר את החוק, וקבע כי הוא ישלול רישיונות "רק מבעלי הפרעות שיפגעו ביכולתם לנהוג בבטחה", וקבע במפורש כי נטייה מינית "לא תיחשב כגורם לפי החוק, שכן אינה נחשבת להפרעה פסיכיאטרית".
בשנת 2023 בוטלה ההכרה החוקית בטרנסג'נדרים, וכן נאסרו כל סוגי הטיפולים להתאמה מגדרית. כמו כן נאסר על טרנסג'נדרים לאמץ ילדים, ונקבע כי נישואיהם של טרנסג'נדרים שהתחתנו יבוטלו. החוק נחתם ונכנס לתוקף ב24 ביולי 2023.
שירות צבאי
הומוסקסואליות הוגדרה כהפרעה נפשית ברוסיה עד לאימוץ הסיווג הרפואי של ארגון הבריאות העולמי "ICD-10" במדינה בשנת 1999 אשר ביטל את הגדרתה כמחלה נפשית. עם זאת, גם לאחר מכן אימוץ הסיווג הרפואי, חוק המומחיות הרפואית הצבאית היה בתוקף אשר המשיך לראות בהומוסקסואליות כהפרעה נפשית שהייתה סיבה למניעת הומוסקסואלים לשרת בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
ב-1 ביולי 2003 התקבל חוק מומחיות רפואית צבאית חדשה אשר ציין כי אנשים אשר "יש להם בעיות עם הזהות וההעדפות המיניות שלהם" יכולים להתגייס לשירות צבאי רק בתקופת מלחמה. עם זאת, סעיף זה סותר סעיף אחר באותו חוק שקבע כי "אין לראות בנטייה מינית שונה כסטייה". אי בהירות זו נפתרה על ידי האלוף הכללי של השירות הרפואי ולרי קוליקוב שקבע בבירור כי החוק הרפואי החדש "אינו אוסר על אנשים בעלי נטייה מינית לא סטנדרטית לשרת בצבא". עם זאת, הוא הוסיף כי "אנשים בעלי נטייה מינית לא סטנדרטית לא צריכים לחשוף את הנטייה המינית שלהם בזמן שירות בצבא" לאור העבודה כי "חיילים אחרים לא יאהבו את זה, יוכלו להרביץ להם". הנשיא, ולדימיר פוטין, הצהיר בראיון לטלוויזיה בארצות הברית בשנת 2010 כי "גברים הומוסקסואלים מוצהרים לא הודחו משירות צבאי ברוסיה".
בשנת 2013 דווח כי משרד הביטחון הרוסי פרסם הנחיה להערכת בריאותם הנפשית של המתגייסים החדשים הממליצה למתגייסים להישאל על ההיסטוריה המינית שלהם ולבחון סוגים מסוימים של קעקועים קיימים על גופם, במיוחד באזורי איברי המין או הישבן, שלכאורה יצביעו על נטייה הומוסקסואלית של המתגייס.
תרומת דם
במשך מספר שנים, פעיל זכויות הלהט"ב הרוסי ניקולאי אלכסייב ועמיתיו פעלו לביטול האיסור על תרומות דם על ידי גברים הומוסקסואלים שהוטל בתקנות משרד הבריאות הרוסי. ב-14 בספטמבר 2007 ארגנו פעילים הפגנה ללא סנקציות בבניין המשרד נגד האיסור בעוד ההתכנסות פוזרה לאחר מכן על ידי כוחות המשטרה. באותו יום אלכסייב ומספר פעילים הומוסקסואלים נוספים ניסו לתרום את דמם במרכז העירוי דם המרכזי של מוסקבה, אך נדחו. תוצאת מסע פרסום זה הגיעה באביב 2008 כאשר משרד הבריאות תיקן את תקנותיו וביטל את האיסור. זה היה השינוי החקיקתי הראשון לטובת הומוסקסואלים ברוסיה מאז ביטול התביעה הפלילית בגין התנהגות הומוסקסואלית של גברים ב-1993.
פוליטיקה
הצעת החוק הפדרלי האוסר על תעמולה של יחסים לא מסורתיים התקבלה פה אחד (מלבד חבר הפרלמנט שנמנע - איליה פונומארב), בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. מכיוון שהצעת החוק תיקנה את חוק הגנת ילדים הקיים, לא היה ניתן להבחין אם כל חברי הפרלמנט ומפלגותיהם הפוליטיות, תמכו בכל היבט של הצעת החוק או לא. מספר מפלגות פוליטיות ללא חברי פרלמנט אשר נבחרו לכהן בדומה הביעו תמיכה מוגבלת בזכויות להט"ב לאורך השנים. מפלגת יאבלוקו חברה באינטרנציונל הליברלי, אשר ארגנה הפגנות פומביות נגד חוסר סובלנות במדינה בין היתר עבור חברי קהילת הלהט"ב הרוסית תחת הדגל של "בניית רוסיה ללא פוגרומים".
המפלגה הליברטריאנית של רוסיה, שהוקמה ב-2007, התנגדה לאיסור הממשלתי על "תעמולה הומוסקסואלית" אותו תיארה כ-"הפרה של זכותם של אנשים לחופש הביטוי".
בשנת 2016, שני גברים הומוסקסואלים מוצהרים התמודדו על מושבים בדומה. המתמודדים הודו כי "נראה שאינם יזכו במושב", אך נתמכו על ידי קואליציה ליברלית.
בינואר 2016 דחתה הדומה הממלכתית הצעה של המפלגה הקומוניסטית להפללת אנשים "המבטאים בפומבי את ההומוסקסואליות שלהם" בקנסות ומעצרים.
ארגון זכויות הלהט"ב "Gayrussia.ru" עוקב אחר מפלגות פוליטיות אותן כינה כ-"הומופוביות" מאז 2011. באמצע שנת 2013 כללה רשימתו את המפלגות: רוסיה המאוחדת, המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית, נארודניה ווליה, המפלגה הנציונל-בולשביקית, החזית הבולשביקית הלאומית, הפטריוטים של רוסיה, איגוד הנוער האירו-אסייתי ורוסיה הוגנת – למען האמת.
חוקי איסור תעמולת יחסים לא מסורתיים
חוק שהתקבלו ב-29 ביוני 2013 אסר על הפצת "תעמולה לקטינים" אשר מקדמת "מערכות יחסים לא מסורתיות" הידוע כ-"החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית". מבקרי החוק טוענים כי הוא הופך לבלתי חוקית כל סוג של הפגנה ציבורית לטובת זכויות להט"ב, דיבור המגן על זכויות להט"ב או קביעה שמערכות יחסים חד-מיניות שוות למערכות יחסים הטרוסקסואליות. החוק זכה לגינוי בינלאומי מצד פעילי זכויות אדם וכלי תקשורת אשר כתוצאה מכך שהציגו הצגת סמלים המתארים את קהילת הלהט"ב בהם דגל הגאווה, הביאו למעצרים, והובילו לאלימות הומופובית, כפי שתועד בסרט התיעודי "Hunted" של ערוץ 4 הבריטי בעקבות אשר עקב אחר קבוצות הומופוביות אשר פיתו גברים הומוסקסואלים צעירים למלכודות על ידי הזמנתם לדייטים רומנטיים בהם הושפלו, הוכו ועונו, כאשר צילומיהם פורסמו מאוחר יותר באתרי אינטרנט. החוק מחייב אזרחים רוסים שנמצאו אשמים בקנסות של עד 5,000 רובל ופקידי ציבור לקנסות של עד 50,000 רובל בעוד ארגונים או עסקים ייקנסו עד מיליון רובל וייאלצו להפסיק את פעילותם למשך עד 90 יום. זרים עשויים להיעצר ולהיכנס למעצר עד 15 ימים ולאחר מכן להיות מגורשים מהמדינה וכן להיקנס בסך של עד 100,000 רובל. אזרחים רוסים המשתמשים באינטרנט או בתקשורת כדי לקדם "יחסים לא מסורתיים" ייקנסו עד 100,000 רובל. בהתייחסו להצעת החוק טרם העברתה, הצהיר הנשיא פוטין, במהלך ביקור באמסטרדם באפריל 2013 באומרו כי, "אני רוצה שכולם יבינו שברוסיה אין הפרות של זכויות מיעוטים מיניים. הם אנשים, בדיוק כמו כולם, והם נהנים מזכויות וחירויות מלאות".
במרץ 2018 אסרו השלטונות הרוסיים על אתר אינטרנט הלהט"ב הגדול במדינה, "Gay.ru" בשל "תעמולה של מערכות יחסים מיניות לא מסורתיות".
בשנת 2019, רוסיה צנזרה סצנות הומוסקסואליות במחזמר הסרט "רוקטמן" המבוסס על חייו של הזמר הבריטי אלטון ג'ון ובן זוגו. בתגובה, גינה ג'ון את הפעולה באומרו כי "אינה מקבלת באכזריות אהבה בין שני אנשים".
אזורים
בין 2006 ל-2013, עשרה אזורים חוקקו איסור על "תעמולה של הומוסקסואליות" בקרב קטינים. חוקים של תשעה מהם קובעים עונשים של סנקציות מנהליות ו/או קנסות. החוקים בחלק מהאזורים אוסרים גם על מה שמכונה "תעמולה של ביסקסואליות וטרנסג'נדריות". החל ממאי 2013 האזורים שחוקקו את החוקים השונים הללו, והשנים שבהן העבירו את החוקים, כללו: מחוז ריאזאן (2006), מחוז ארכנגלסק (2011), סנקט פטרבורג (2012), מחוז קוסטרומה (2012), מחוז מגדן (2012), מחוז נובוסיבירסק (2012), מחוז קרסנודר (2012), מחוז סמרה (2012), בשקורטוסטן (2012) ומחוז קלינינגרד (פברואר 2013) עם זאת, ארכנגלסק (2013) וסנט פטרסבורג (2014) ביטלו את החוק בשנים לאחר מכן.
גינויים בינלאומיים
ארגוני זכויות אדם בינלאומיים וממשלות דמוקרטיות מפותחות ברחבי העולם גינו בחריפות את החוק. משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם גינה את החוק הרוסי לצד חוק תואם במולדובה (אשר בוטל מאוחר יותר) אותו כינה כמפלה והבהיר שהחוק המדובר הוא "הפרה של חוק זכויות האדם הבינלאומי", כולל "זכותם של ילדים הומוסקסואלים לקבלת מידע ראוי על נטיותיהם". הפרלמנט האירופי גינה את רוסיה על רקע "אפליה הומופובית וצנזורה" בעוד מועצת אירופה קראה למדינה להגן כראוי על זכויות הלהט"ב. בשנת 2012 קבעה ועדת זכויות האדם של האו"ם כי חוק דומה במחוז ריאזאן במדינה הוא "מפלה, פוגע בחופש הביטוי ואינו קביל על פי החוק הבינלאומי". בתגובה, בית המשפט המחוזי הסכים עם פסק הדין וביטל את החוק. נשיא ארצות הברית ברק אובמה הצהיר כי אף על פי שהוא לא בעד החרמת אולימפיאדת סוצ'י 2014 על רקע העברת החוק, "אף אחד לא נפגע יותר ממנו על העברת החקיקה נגד חברי קהילת הלהט"ב הרוסית". לאחר מכן, בספטמבר 2013, נפגש אובמה עם פעילי זכויות להט"ב רוסים במהלך ביקורו בסנקט פטרבורג בעודו הצהיר כי הוא "גאה בעבודת הפעילים". עוזריו של אובמה טענו כי התנגדותו לחוק התעמולה הייתה לסיבה העיקרית לכך שהנשיא ביטל פגישה שתוכננה בעבר להתקיים עם הנשיא וולדימיר פוטין. החוק גונה בין היתר גם על ידי קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ומזכירי הקבינט הגרמני, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת דייוויד קמרון, שר החוץ האוסטרלי בוב קאר, וראש ממשלת קנדה סטיבן הארפר ושר החוץ הקנדי ג'ון ביירד. בעודם התנגדו בגלוי לחוק, סלבריטאים ופעילי זכויות אדם רבים קראו לחרם על מוצרים רוסיים, בהם וודקה רוסית, וכן על קיום משחקי החורף של אולימפיאדת סוצ'י 2014.
אולימפיאדת סוצ'י 2014
בעקבות ההכנות לאולימפיאדת החורף 2014 שהתקיימה בסוצ'י שברוסיה, עלו מחאות וקמפיינים בינלאומיים רבים סביב הנושא של זכויות להט"ב ברוסיה והתנגדות לחוק איסור התעמולה בפרט אשר כללו בין היתר את הפעולות הבאות: ב-23 ביולי 2013 התרחשו המעצרים הראשונים של אזרחים זרים במסגרת האיסור התעמולה מתרחשים במורמנסק, כאשר ארבעה אזרחים הולנדים, שהשתתפו בסמינר לזכויות אדם, צילמו סרט תיעודי על חיי הומואים ברוסיה. ב-26 באוגוסט 2013 גולשת הסנובורד האוסטרלית, בל ברוקוף, יצאה מהארון כלסבית עבור הבאת תשומת הלב הבינלאומית לחוק התעמולה ולספורטאי להט"ב. ב-29 באוגוסט הקמפיין לזכויות אדם שלח מכתבים לעשרת נותני החסות העולמיים של הוועד האולימפי הבינלאומי בהם: דאו כימיקלים, קוקה קולה, ג'נרל אלקטריק, מקדונלד'ס, פרוקטר אנד גמבל, פנסוניק, סמסונג, אומגה, ויזה ואטוס בו קרא לנקוט צעדים לבלימת האלימות כלפי אנשי להט"ב כולל נקיטת עמדה ציבורית חד משמעית בהתנגדות לחוקים הומופובים, גינוי אלימות המופנית כלפי הקהילה הגאה ודרישת בקשה מהוועד האולימפי הבינלאומי לקבלת התחייבויות בכתב למען בטיחותם של ספורטאי להט"ב ודחיית קיום הצעות אולימפיות עתידיות ברחבי מדינות הפוסלות תמיכה בשוויון עבור אזרחי להט"ב. ב-15 בדצמבר 2013 נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, מנשק אזרח זכר בפומבי (בניגוד לחוקים הרוסים) ומצטרף לנשיא גרמניה יואכים גאוק ונציבת האיחוד האירופי ויויאן רדינג בהחרמת האולימפיאדה בסוצ'י במחאה נגד החוק.
ב-18 בינואר 2014 מפגין רוסי הומוסקסואל, פאבל לבדב, נעצר לאחר שפרץ עם דגל הגאווה במהלך טקס מסירת הלפיד האולימפי בעודו חוצה בעיר הולדתו וורונז', 506 קילומטרים מצפון לסוצ'י. ב-30 בינואר 2014 קמפיין עקרון 6 ("Principle 6 campaign") שנקרא על שם הסעיף באמנה האולימפית המבטיח אי-אפליה, יצא לאור עם למעלה מ-50 ספורטאים אולימפיים נוכחים וותיקים לשעבר אשר חתמו על גינוי מדיניות רוסיה כלפי קהילת הלהט"ב. הקמפיין מתח ביקורת על גורמים ונותני חסות המשחקים על היעדר פעולה, וקרא לרשויות הרוסיות לשקול מחדש את החוק שהוביל ל-"גל התקפות הומופוביות". ב-4 בפברואר 2014 מספר ערים קנדיות גדולות, בהן קלגרי, אדמונטון, הליפקס, קוויבק סיטי, סנט ג'ון וטורונטו, החלו להניף דגלי גאווה על בנייני מועצותיהן עבור הכרה בזכויותיהם של אנשי להט"ב ברוסיה. עד סוף המשחקים, הצטרפו ליוזמה לפחות כ-33 ערים ומחוקקים מחוזיים של שמונה מתוך עשרת המחוזות בקנדה.
סגירות מועדונים
באוגוסט 2009 הכריז ראש המחוז המנהלי הצפוני של מוסקבה, אולג מיטבול, על כוונתו לסגור את מועדון ההומואים המוביל "Dusha i Telo" במוסקבה. פעיל הלהט"ב ניקולאי אלכסייב ועמיתיו הובילו בקמפיין נגד סגירת המועדון. באוקטובר 2009 אלכסייב ארגן מסיבת עיתונאים במרכז העיתונות העצמאית בה דיברו כוכבי פופ רוסים בהם לוליטה מילבסקיה ולהקות "Shura" ו-"Mirazh" לתמיכה בקיום המועדון. "Dusha i Telo" נסגר מאוחר יותר בעוד בתי המשפט קבעו כי סיום החוזה היה בלתי חוקי, אם כי המועדון לא נפתח שוב. באוקטובר 2010 פוטר אולג מיטבול מתפקיד ראש המחוז.
איסור הפגנות עבור זכויות להט"ב
במשך השנים היו התנגדויות לארגון מצעדי גאווה במספר ערים ברוסיה, הבולטות ביותר במוסקבה, שם הרשויות מעולם לא אישרו בקשה לקיומם. ראש העירייה לשעבר יורי לוז'קוב תמך בסירובה לאשר את שתי המהדורות הראשונות של אירועי הגאווה במוסקבה של פעיל הלהט", ניקולאי אלכסייב בשנים 2006–2007 בעודו כינה אותם כ-"שטניים". האירועים נמשכו כמתוכנן, בניגוד לחוסר אישורם אשר במהלכם ב-2007, הותקף פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל בעת השתתפותו. במצעד הפגינו בנוסף חברות הלהקה הרוסית ט.א.ט.ו. - ילנה קטינה ויוליה וולקובה. גינוי טיפול הרשויות במצעד הגיע מכל רחבי אירופה והעולם המערבי. ראש עיריית רומא, וולטר ולטרוני, אמר כי "מה שקרה במוסקבה משאיר אותך פעור פה. להשתמש באלימות כלפי מי שמוחה באופן שליו להכרה בזכויות האדם והאזרח שלו הוא סימן עצוב". בדומה לברטראן דלאנו, ראש עיריית פריז, אשר גינה אותה גם כן. קיום המצעד שנה לאחר מכן זכה שוב לדחייה מצד העירייה. עם זאת, נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, התקשר למחוז האזור הניהול המרכזי במוסקבה והצהיר לאשר את קיום המצעד. אולם, בקשתו נדחתה. מארגניו הציגו מחאה בתגובה שאספה כ-30 פעילים בהנהגתו של אלכסייב מול פסלו של מלחין המוזיקה הרוסי צ'ייקובסקי וחשפו כרזה עם הציטוט "זכויות להומואים ולסביות. יש להעמיד לדין את ההומופוביה של ראש העיר לוז'קוב מהקומה השלישית בבניין מול עיריית מוסקבה". אירוויזיון 2009 אשר נערך במוסקבה, היה מוקד לסיקור תקשורתי בעולם כלפי עמדותיה של המדינה אל הקהילה הגאה הרוסית. אלכסייב הודיע כי מצעד הגאווה בעיר באותה שנה, ייערך במקביל לגמר התחרות ב-16 במאי, יום לפני היום הבינלאומי נגד הומופוביה. שם המצעד שונה ל-"מצעד הגאווה הסלאבי", כדי להעלות מודעות לזכויות להט"ב באזור הסלאבי של אירופה כולו. המצעד לא קיבל אישור מהרשויות במוסקבה בטענה שהוא יביא ל-"הרס המוסר בחברה", והוצאו הצהרות לפיהן המוחים יקבלו יחס "נוקשה", וכי "צעדים נוקשים" יעמדו בפני כל מי שיצטרף לקיומו.
ההפגנה פוזרה על ידי משטרת מוסקבה, ו-20 מפגנים נעצרו, בהם אלכסייב והפעיל טאצ'ל, שקרא את המשפט "זה מראה שהרוסים אינם חופשיים" כאשר נלקח על ידי השוטרים. נציגת שוודיה מאלנה ארנמן תמכה בקיום המצעד והביעה את צערה מכך שהשלטון במוסקבה לא מאפשר את קיום אירוע "המחווה לאהבה" באומרה. הזוכה באותה שנה, אלכסנדר ריבאק, התייחס גם הוא למחלוקת בריאיון, ואמר כי האירוויזיון עצמו הוא "מצעד הגאווה הכי גדול". ההרכב ההולנדי "De Toppers" חולל רעש תקשורתי כשחבר ההרכב גורדון איים להחרים את גמר התחרות אם המצעד ידוכא באלימות. עם זאת, ההרכב כשל להעפיל לגמר. סמואל זבוגר, שר החוץ של סלובניה ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה הגיב בביקורתיות כלפי הגבת הרשויות למארגני המצעד. לפני קיום המצעד, אלכסייב שלח מכתב לראש ממשלת סלובניה באפריל 2009 בבקשה לקחת את הנושאים לתשומת ליבו מול הרשויות הרוסיות.
בשנת 2010 נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם אשר קבע כי ערייה מפלות אזרחי להט"ב על ידי סירובן לאשר מחאות. אף על פי שהרשויות טענו כי התרת קיום האירועים מהווה סיכון לאלימות, בית המשפט קבע כי החלטותיהן לביטולם "תמכו בקבוצות האלימות שקראו לשיבושן" וקבע כי למדינה יש עד 20 בינואר להגיב לביטול האירועים. במהלך מצעד 2011, הפגינו חברות ההרכב פוסי ריוט ונעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה. באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני עצרות הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה. במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה - עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי קהילת הלהט"ב הרוסית.
קרב לה אבין
קרב לה אבין נערך ב-20 במאי 1635 בין כוחות צרפתיים לכוחות ספרדיים במסגרת מלחמת שלושים השנים, והיה זה הקרב המשמעותי הראשון שהשתתף בו הצבא הצרפתי במהלך המלחמה.
רקע
לאחר ניצחונה של ממלכת ספרד בקרב נורדלינגן, הייתה ידם של הקתולים על העליונה במלחמת שלושים השנים, והספרדים תכננו להשתלט על הנסיכויות הגרמניות הפרוטסטנטיות. אולם הצרפתים חששו מההגמוניה הספרדית, ובעקבות כך נכנסה ממלכת צרפת ללחימה ופתחה במלחמה עם ספרד. טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו מונה למפקד הצבא הספרדי בארצות השפלה הספרדיות, והוטל עליו לבלום את כוחות הצבא הצרפתי שפלשו ללוקסמבורג, במטרה לחבור עם כוחות הצבא ההולנדי.
הקרב
ב-20 במאי 1635 הוקף הצבא הספרדי שהיה נחות לעומת הצרפתים, והובס בלה אבין, דרומית לאואי בתחומי בישופות לייז', על ידי הכוחות הצרפתיים בפיקודם של אורבן דה מלה-ברזה וגספר השלישי דה קוליני. כ-5,000 חיילים ספרדים נהרגו או נפצעו, 1,500 נשבו, והשאר התפזרו לכל רוח, לעומת זאת הצבא הצרפתי ספג 260 נפגעים בלבד.
לאחר מכן
לאחר הקרב חברו הכוחות הצרפתיים לצבא ההולנדי, אולם חילוקי דעות ביניהם העניקו לספרדים את הזמן להתארגן מחדש, והם הטרידו את הצרפתים במתקפות פרשים מהירות. בנוסף, הצבא הצרפתי סבל גם מחוסר אספקה וכסף, דבר שהביא לעריקות נרחבות. בעקבות כך המצור על לובן שהוטל על ידי הצבא הפרנקו-ההולנדי בסוף יוני אותה שנה, נחל כישלון מוחלט.
סיף במשחקים האולימפיים
סיף הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה באולימפיאדת אתונה (1896). תחרויות סיף לנשים נערכות מאז אולימפיאדת פריז (1924).
היסטוריה
באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו שלוש תחרויות סיף, שלושתן ליחידים: שני מקצי רומח, לחובבנים ולמקצוענים, ומקצה חרב אחד. במקצה הרומח המקצועני התחרו רק שני סייפים, ושניהם זכו במדליות. המנצח באותה תחרות, לאונידס פיגרוס היה האלוף האולימפי היווני הראשון מאז המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
באולימפיאדת פריז (1900) עלה מספר התחרויות ל-7. בכל סוגי הסיף - רומח, חרב ודקר נערכו מקצים לחובבנים ומקצוענים, ובדקר נערכה תחרות נוספת, שבה יכלו להתחרות גם חובבנים וגם מקצוענים. האלוף המקצוען, הצרפתי, אלבר ז'אן לואי אייאט, ניצח גם בתחרות המשולבת, וסגנו היה האלוף בטורניר החובבנים, הקובני רמון פונסט.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) בוטלו כל מקצי החובבנים, ובמקומם נוספו שתי תחרויות: סיף עץ (Singlestick) וטורניר חרב לנבחרות. מספר המשתתפים הכולל בתחרויות הסיף היה נמוך מאוד - 11 בלבד, וחלקם התחרו בכמה מקצים. בתחרות הקבוצתית השתתפו רק שתי נבחרות בנות שלושה סייפים כל אחד. במדליית הזהב זכתה נבחרת קובה (אף שאחד מהסייפים שהתחרה בנבחרת זו, אלברטסון ואן זו פוסט, היה אמריקני), ובמדליית הכסף זכתה ארצות הברית.
באולימפיאדת פריז (1924) החלו תחרויות סיף גם לנשים, תחילה ברומח ליחידות בלבד. האלופה האולימפית הראשונה הייתה הדנית אלן אוסייר. באולימפיאדת רומא (1960) נוסף טורניר רומח לנבחרות, ובאולימפיאדת אטלנטה (1996) נוספו גם תחרויות דקר, ליחידות ולנבחרות. באולימפיאדת אתונה (2004) לא נערך טורניר רומח לנבחרות, ובמקומו נערך טורניר חרב ליחידות.
מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הופחת מספר הטורנירים לגברים משישה לחמישה, ואילו מספר הטורנירים לנשים עלה מארבעה לחמישה. באותם משחקים לא נערך טורניר רומח לנבחרות גברים. אצל הנשים הטורניר שלא נערך הוא דקר לנבחרות, בעוד שטורניר הרומח לנבחרות הוחזר, ולראשונה נערך גם טורניר חרב לנבחרות. באולימפיאדת לונדון (2012) הוחלף הנבחרות בדקר לגברים בטורניר נבחרות ברומח, ואצל הנשים החליף טורניר הנבחרות בחרב בטורניר נבחרות בדקר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) יימשך הסבב, כאשר הטורנירים הקבוצתיים שיושמטו מהתוכנית האולימפית הם חרב לגברים ורומח לנשים.
שיטת הטורניר
תחרויות היחידים נערכות בשיטת נוקאאוט בת חמישה שלבים או שישה שלבים (אם מספר המשתתפים גבוה מ-32). המנצח בגמר זוכה במדליית זהב, המפסיד במדליית כסף, ושני המפסידים בשלב חצי הגמר מתחרים על מדליית הארד. בכל מקצה יכולים להשתתף עד שלושה סייפים מכל מדינה.
תחרויות הנבחרות נערכות אף הן בשיטת נוקאאוט, בהשתתפות 8 או 9 נבחרות. אם משתתפות 8 נבחרות, הטורניר מתחיל בשלב רבע הגמר, ואם הוא כולל 9 נבחרות, שתיים מהן מתחרות בשלב שמינית הגמר. כל נבחרת כוללת שלושה סייפים (הנבחרות רשאיות לרשום גם סייף נוסף, אך בכל שלב רק שלושה יכולים להתחרות), המתחרים כולם זה מול זה. הקרב הראשון מסתיים כשאחד הסייפים צובר 5 נקודות. הקרב השני ממשיך מאותו ניקוד, עד שאחד הסייפים צובר 10 נקודות, וכן הלאה. כל קרב מוגבל ל-3 דקות, ואם הקרב האחרון מסתיים לפני שאחת הנבחרות הגיעה למספר הנקודות המרבי (45), הניקוד באותו שלב הוא הקובע. אם התוצאה במקרה כזה היא תיקו, נערך קרב נוסף, שאורכו המרבי דקה, והסייף הראשון שמקבל נקודה מנצח. אם איש מהם לא הצליח לצבור נקודה במהלך אותה דקה, נקבעת זהות הנבחרת המנצחת באמצעות הגרלה.
מדליות
לאורך השנים זכו סייפים מ-35 מדינות במדליות אולימפיות. המדינות המובילות בענף הן איטליה וצרפת.
סייפים ישראלים במשחקים האולימפיים
13 סייפים ישראלים ייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים, בין אולימפיאדת רומא (1960) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), בהם שבעה גברים ושש נשים. להישג הגבוה ביותר הגיעה לידיה חטואל, שסיימה במקום ה-13 באולימפיאדת אטלנטה (1996). אולימפיאדה זו הייתה גם היחידה בה ישראל יוצגה גם בידי נבחרת, בטורניר הרומח לנשים. הנבחרת, שכללה את חטואל, איילת אוחיון ולילך פריסקי, סיימה במקום התשיעי מתוך 11.
טיבי אושריו
טיבריו (טיבי) אושריו (ברומנית: Tiberiu (Tibi) Uşeriu; נולד ב-30 בדצמבר 1973 בכפר פרונדו-ברגאולוי, במחוז ביסטריצה-נסאוד, רומניה) זכה פעמיים ברציפות במקום הראשון באולטרה מרתון 6633 Arctic Ultra בשנים 2016 ו-2017. אושריו, שבעברו היה גנב מכוניות ושודד וריצה 9 שנות מאסר, הוא גם מחבר הספר האוטוביוגרפי "27 צעדים" (de paşi 27).
ביוגרפיה
לאושריו הייתה ילדות קשה, החל מגיל 9 נהג אביו למסור אותו בכל קיץ לעבודה אצל רועה צאן תמורת תשלום בגבינה. הוא למד בבית הספר היסודי בכפרו והמשיך בבית הספר הכללי מספר 2 שעיר ביסטריצה ולאחר מכן בבית הספר התיכון האלקטרוטכני.
בצבא טיפל בחזירים ובהמשך הגיע לגרמניה, שם עבד בפינוי אשפה וקיבל מקלט מדיני. הוא מצא עבודה במסעדה איטלקית, שם עבד במטבח בהכנת פיצות.
לאחר שחרורו מבית הסוהר, אחיו, אלין, דאג לחזרתו לרומניה ולשילובו בארגון המתנדבים שהנהיג, ארגון הדואג לסביבה ותומך בצורה אקטיבית בייעור. עיסוקו בריצות התחיל בגיל מאוחר יחסית, רק ב-2012. הוא השתתף במרתונים שונים ויזם את ארגון המרתון Via Maria Theresia. לקראת ההשתתפות הראשונה שלו ב-6633 Arctic Ultra, ב-2016 התאמן בחורף הרומניה כמה חודשים באזור מעבר טיחוצה, בהרי קלימאן, תוך ריצה עם חצי גוף עירום, שינה תחת כיפת השמיים ורחצה במי קרח.
לאחר שאושריו זכה במקום הראשון באולטרה מרתון של מרץ 2016 קיבל ברכות מנשיא רומניה, קלאוס יוהאניס, ומועצת מחוז ביסטריצה החליטה להעניק לו פרס הצטיינות בשווי 29,000 לאי (ברוטו, נטו כ-25,000).
האליפות האוניברסלית (WWE)
האליפות האוניברסלית (באנגלית: WWE Universal Championship) היא אחת משתי האליפויות הראשיות בארגון ה-WWE. האליפות משתייכת לתוכנית סמאקדאון.
האליפות נוצרה ב-25 ביולי 2016 עקב הפיצול בין Raw לסמאקדאון שבוע קודם לכן, כאשר בעלת האליפות האחרת הגדולה בחשיבותה, אליפות ה-WWE, השתייכה לסמאקדאון. האליפות נקראה לכבוד ה-WWE Universe, שהוא למעשה הקהל של ה-WWE. פין באלור היה האלוף הראשון והוא עשה זאת לאחר שניצח את סת' רולינס באירוע סאמרסלאם. לעומת זאת, פציעה קשה בכתף שקרתה במהלך הקרב אילצה את באלור למסור את האליפות בחזרה כדי שיתפנה לעבור ניתוח. האלוף הנוכחי הוא רומן ריינס לאחר שניצח את האלוף לשעבר, "השד" בריי וויאט, ואת ברון סטרומן, בקרב ללא חוקים משולש באירוע פייבאק.
היסטוריה
עקב פיצול התוכניות, Raw וסמאקדאון בדראפט, שנערך ב-19 ביולי 2016, אלוף ה-WWE, דין אמברוז נבחר לתוכנית סמאקדאון ועבר ביחד עם האליפות. באירוע באטלגראונד, שנערך ב-24 ביולי, אמברוז הצליח לשמור על האליפות שלו בקרב משולש נגד נציגי Raw, סת' רולינס ורומן ריינס. כשאמברוז שמר על האליפות, Raw נשארה ללא אליפות עולם. בפרק הבא של התוכנית Raw, הממונה סטפני מקמהן והמנהל מיק פולי יצרו את האליפות האוניברסלית במטרה שתשמש כאליפות הבכירה של התוכנית. על פי פולי, האליפות נקראה לכבוד הקהל של ה-WWE.
נקבע כי זהות המתאבק שיחנוך את החגורה ויוכתר לאלוף הראשון, תוכרע באירוע סאמרסלאם 2016 בקרב בין סת' רולינס שעלה לקרב זה אוטומטית והיה הבחירה הראשונה של התוכנית Raw בדראפט, מול יריבו שנקבע לאחר קרב מרובע וקרב יחידים. לקרב היחידים העפילו פין באלור, שהביס בקרב המרובע הראשון את סזארו, קווין אואנס ואת אלוף ארצות הברית רוסב, ויריבו בקרב היה רומן ריינס, שהביס בקרב המרובע השני את כריס ג'ריקו, סמי זיין ושיימוס. באלור הפתיע, כשניצח את רומן ריינס ובסאמרסלאם הוא ניצח גם את רולינס, הוכתר לאלוף האוניברסלי הראשון ולמעשה הפך למתאבק ה-WWE הראשון שזוכה באליפות העולם באירוע ה-PPV (שלם וצפה) הראשון שלו, ובנוסף זוכה באליפות עולם לאחר שהיה פחות מחודש ברוסטר הראשי של ה-WWE. באלור נאלץ לוותר על האליפות בגלל פציעה והאלוף החדש הוכרז להיות מוכתר בקרב הדחות מרובע בפרק של התוכנית Raw ב-29 באוגוסט 2016. באותו הקרב התמודדו ביג קאס, רומן ריינס, סת' רולינס וקווין אואנס. קאס הודח ראשון על ידי אואנס, לאחר מכן ריינס הודח על ידי רולינס ורולינס הודח על ידי אואנס לאחר שטריפל H בגד בו ועזר לאואנס לזכות בתואר. קווין אואנס הפסיד את האליפות לגולדברג באירוע האקסקלוסיבי של Raw: פאסטליין, ולאחר מכן גולדברג הפסיד אותה לברוק לסנר ברסלמניה 33. ברוק לסנר צלח בהגנתו על התואר נגד רומן ריינס, סמואה ג'ו וברון סטרוומן בקרב מרובע באירוע סאמרסלאם 2017. ריינס הצליח לנצח את לסנר ולזכות בחגורת האליפות באירוע סאמרסלאם.
עיצוב האליפות
האליפות נחשפה באירוע סאמרסלאם והיא מקבילה בעיצוב שלה לאליפות ה-WWE מלבד לכמה שינויים קטנים: הרצועה היא בצבע אדום (צבעה של התוכנית) ומכילה כיתוב "האליפות האוניברסלית של ה-WWE" בתחתית הרצועה.
קבלת הפנים
האליפות צברה תגובה שלילית מהקהל, גם באירוע שבו היא הוצגה, סאמרסלאם, וגם ברשת האינטרנטית. האליפות תוארה ברשת כ"מכוערת" וכ"אליפות שאף אחד לא יאהב".
לאחר הצגתה של האליפות, סת' רולינס הגיב על תגובת הקהל בטוויטר ורשםː "יותר חשוב מהמראה של האליפות זה מה שהיא בעצם מייצגת לבחורים שנאבקים עליה. אכזבתם אותי ברוקלין".
טרמו קאוטס
טרמו קאוטס (באסטונית: Tarmo Kõuts; נולד ב-27 בנובמבר 1953) הוא איש צבא ופוליטיקאי אסטוני. שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2000–2006, ולאחר מכן שימש כחבר הריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני) מטעם הרשימה המאוחדת פרו פטריה-רס פובליקה בין השנים 2007-2011.
ביוגרפיה
קרט נולד ב-3 בדצמבר 1959, בסנדלה שהייתה אז חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. ב-1969 הוא סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד כימיה. ב-1973 הוא החל לעבוד ככימאי. ב-1978 הוא התגייס לצי הסובייטי ועבר הכשרה כקצין ימי בבית הספר הימי בקלינינגרד. הוא סיים את לימודיו ב-1985, ובשנים הבאות שרת על סיפונן של מספר ספינות בצי הסובייטי.
עם פירוק ברית המועצות, חזר קאוטס למולדתו אסטוניה, ומונה למפקד האקדמיה הימית של הצי האסטוני. הוא כיהן בתפקיד עד 1993. באותה שנה הוא עבר למשמר הגבול האסטוני, ושימש כמפקדו עד שנת 2000. ב-21 בספטמבר של אותה שנה, הוא מונה למפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל). ב-14 בנובמבר 2006 הוא פרש מהצבא במטרה להצטרף לפוליטיקה. הוא הצטרף לרשימה המאוחדת של המפלגות פרו-פטריה ורס-פובליקה (רשימה שהפכה בהמשך למפלגת המולדת). בבחירות ב-2007 הוא נבחר לריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני). הוא כיהן בתפקיד למשך קדנציה אחת, ובחר שלא להתמודד בשנית בבחירות ב-2011.
עידו סעד
עידו סעד (נולד בשנת 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש מפקד חטיבת פארן, מפקד בא"ח הגנת הגבולות, מפקד גדוד קרקל וסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה.
ביוגרפיה
סעד נולד וגדל במושב יתד. התגייס לצה"ל בשנת 2001, ושובץ בחטיבת הנח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 932 בין השאר במהלך מבצע שובו אחים ומבצע צוק איתן.
בשנת 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, תפקיד בו שימש עד שנת 2017. בהמשך מונה למפקד גדוד קרקל בין השנים 2017–2019. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח הגנת הגבולות בין השנים 2019–2021. בשנת 2021 שירת כקצין אג"ם של עוצבת אדום. ב-2 בינואר 2022 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת פארן.
חיים אישיים
סעד נשוי לשרית ואב לארבעה. מתגורר ביתד. בעל תואר ראשון בממשל ופוליטיקה ותואר שני במנהל עסקים.
רוארי אוקונור
רוארי אוקונור (באנגלית: Ruairi O'Connor; נולד ב-9 ביולי 1991) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אירי, אשר ידוע בתפקידו כהנרי השמיני בסדרת הטלוויזיה "הנסיכה הספרדייה".
ביוגרפיה
אוקונור גדל בהוט שבמחוז דבלין, באירלנד. לאחר מכן עברה משפחתו לאזור כפרי באירלנד. אוקונור סיים תואר ראשון במשחק באקדמיית ליר בטריניטי קולג' בדבלין בשנת 2015.
קריירה
אוקונור הופיע לראשונה בתפקיד ניאל בסרטו של לני אברהמסון "מה שריצ'רד עשה".
בשנת 2016 היה לאוקונור תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "Can't Cope, Won't Cope" ותפקיד בסדרה "אמא שלי ואנשים זרים אחרים" של רשת BBC. הוא קיבל תפקיד ראשי כמייקל וינסנט בסדרת הטלוויזיה One "Delicious" משנת 2016 עד 2018. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "שד נאה".
אוקונור כיכב לצד אל פנינג בסרט "Teen Teen". בחודש מאי 2018 פורסם כי אוקונור יגלם את הנסיך הארי טיודור (לימים הנרי השמיני) בסדרת הטלוויזיה "הנסיכה הספרדייה". עונה שנייה בת שמונה פרקים הוזמנה על ידי Starz והחלה להצטלם בספטמבר 2019.
אוקונור שיחק בתפקיד ארני שאיין ג'ונסון בסרט הקולנוע "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן", שהוקרן בהקרנת בכורה ביוני 2021.
הלילה (תוכנית טלוויזיה)
הלילה הייתה תוכנית אירוח וראיונות בהנחיית גבי גזית ששודרה ב, בשנים 1990–1993, בשידורי קשת בערוץ 2 בשנים 1993–1997 ושוב לתקופה קצרה בערוץ 2 בשנת 2002.
היסטוריה
התוכנית עלתה לשידור בסוף 1990 בהנחיית גזית, לאחר שקודם הנחה במשך שנתיים את תוכנית האירוח המרכזית בערוץ הראשון בערבי שישי "סופסופ", לסירוגין עם התוכנית "סיבה למסיבה". זאת בעקבות החלטה של מליאת רשות השידור, ומנהל הטלוויזיה יוסף בראל, לרענן את לוח השידורים.
התוכנית שודרה בימי שלישי במשך כ-50 דקות, אחרי מהדורת "מבט לחדשות" וכללה בדרך כלל ראיונות עם 3 עד 4 אורחים. התוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים.
מספר תוכניות של "הלילה" עוררו סערה ציבורית. בין היתר: תוכנית בה נטשה נתיבה בן-יהודה את האולפן באמצע דיון על דן בן אמוץ, תוכנית בה אמר הזמר מאיר אריאל שאין סכנה בשימוש בחשיש, תוכנית שכללה ריאיון עם העבריין טוביה אושרי, תוכנית בה התקוטטו הורים שכולים יהודים וערבים, וכן תוכנית בה אמר חבר הכנסת מאגודת ישראל משה זאב פלדמן שהוא נגד זכות בחירה לנשים.
בפברואר 1992, בוטל שידורה של תוכנית עקב חשש לתעמולת בחירות אסורה, והוחלט שלא לערוך ריאיונות פוליטיים עד ל.