cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלברטו פרננדס
קורות חייו
פרננדס נולד וגדל בבואנוס איירס. אביו היה שופט ממוצא ספרדי. קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בואנוס איירס בגיל 24 עם התמחות במשפט פלילי. מאוחר יותר מונה לפרופסור באוניברסיטה.
את דרכו הפוליטית החל כיועץ משפטי בעיריית בואנוס איירס ולאחר מכן היה יועץ משפטי של בית הנבחרים הארגנטינאי. בהמשך שימש כסגן ליועץ המשפטי של משרד הכלכלה, ובתפקיד זה שימש בתפקיד ראשי במשא ומתן בנושאי סיבוב אורוגוואי והסכמי גאט"ט. הנשיא קרלוס מנם מינה אותו לשורת תפקידים משפטיים וכלכליים, בין השאר כיועץ לענייני ביטוח במרקוסור. במסגרת התפקידים אותם מילא הוא עבד רבות עם מושל מחוז בואנוס איירס לשעבר אדוארדו דואלדה.
בשנת 2000 נבחר לבית המחוקקים של בואנוס איירס. עם בחירתו של נסטור קירשנר לנשיא ארגנטינה הוא בחר בו לתפקיד ראש קבינט השרים (תפקיד הדומה לראש ממשלה). נכנס לתפקידו ב-25 במאי 2003 ונשאר בתפקיד זה גם תחת אשתו ויורשתו של קירשנר, הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר, שנבחרה בשנת 2007.
פרש מתפקידו ב-23 ביולי 2008 לאחר שנכשל בהובלת משא ומתן עם המגזר החקלאי בארגנטינה על שינויים במערכות המיסים והיצוא. לאחר פרישתו הביע לעיתים קרובות ביקורת על קירשנר ועל מדיניותה הכלכלית. הוא המשיך למלא תפקידים שונים בפוליטיקה של בואנוס איירס, אך שמר על פרופיל נמוך.
הבחירות בארגנטינה (2019)
בינואר 2018 חידש פרננדס את קשריו עם כריסטינה קירשנר לאחר עשר שנים של נתק פוליטי. בריאיון לכלי התקשורת אמר שהוא עדיין ביקורתי כלפי חלק ממעשיה אך ישמח לשתף איתה פעולה.
לקראת הבחירות הכלליות בארגנטינה ב-2019 המועמדים המובילים היו הנשיא מאוריסיו מאקרי והנשיאה לשעבר כריסטינה פרננדס דה קירשנר. ב-18 במאי 2019 הכריזה קירשנר כי אלברטו פרננדס יהיה המועמד לנשיאות מטעם סיעת "החזית של כולם", איחוד מפלגות שבמרכזו המפלגה החוסטיסיאליסטית, והיא עצמה מועמדת לתפקיד סגנית הנשיא. הכרזה זו הביאה לגל תמיכה בפרננדס.
ב-11 באוגוסט 2019 נערכו בחירות מקדימות לנשיאות, ובהן קיבל פרננדס 47.7% מהקולות, ומאקרי 32.1% מהקולות. ב־10 בדצמבר נכנס לתפקידו.
נשיאותו
תחילת נשיאותו הושפעה ממגפת הקורונה בארגנטינה עם השפעותיה הבריאותיות והכלכליות.
בפברואר 2022 נפגש נשיא ארגנטינה אלברטו פרננדס עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, וציין את הצורך הדחוף של ארגנטינה להשתחרר מהסתמכות על ארצות הברית, ובמקומה לפתח שיתוף פעולה כלכלי עם רוסיה. לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, אמר "לכל הצדדים לא להשתמש בכוח צבאי".
ארגנטינה, הכלכלה השלישית בגודלה באמריקה הלטינית, סבלה מאינפלציה קיצונית כבר מספר שנים, שהוחמרה כתוצאה מפלישת רוסיה לאוקראינה. בשנת 2022, ארגנטינה גם רק החלה להיחלץ ממיתון מתמשך. הייתה אינפלציה של 58%.
חיים אישיים
משנת 2008 ועד להתמודדותו בבחירות 2019 פרננדס הרצה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת בואנוס איירס. נישא בשנת 1993 לחברתו לספסל הלימודים מרסלה לוצ'טי, ממנה נפרד ב-2005. בשנת 2014 נישא לבת זוגו, העיתונאית והשחקנית פביולה יאנייס, והם מתגוררים בדירתם ברובע פוארטו מאדרו בבואנוס איירס. פרננדס הוא אוהד של קבוצת הכדורגל ארחנטינוס ג'וניורס.
ב-2 באפריל 2021, פרננדס נמצא חיובי ל-Covid-19, אף על פי שהתחסן בתחילת השנה בחיסון ספוטניק V כנגד המחלה.
כף מטפן
כֵּף מָטָפָן (ביוונית: Κάβο Ματαπάς – 'קאבו מָטָפָּס', או Ματαπά – 'מָטָפָּה' בניב המניוטי) נמצא בקצה חצי האי מאני ביוון. בעת העתיקה נקרא "כף טָינָרוֹן" (Ακρωτήριον Ταίναρον), על שמו של הגיבור המיתולוגי טַיינָרוֹס, אשר העניק את שמו גם לעיר טיינרון הסמוכה. ביוונית מודרנית הוא נקרא "כף טֶנָארוֹ" (Ακρωτήριο Ταίναρο, אקרוטיריו טנארו). השם "מטפן", שמקורו אינו ידוע, ניתן לו בתקופת השלטון הפרנקי ביוון, שתחילתו במאה ה-13.
תולדותיו
לכף מטפן היסטוריה ארוכה בת אלפי שנים. בקצה הכף מצויה מערה, אשר על פי המיתולוגיה היוונית הייתה ביתו של האדס, אל השאול. הספרטנים בנו כאן מקדשים אחדים לפולחנם של כמה אלים. על הגבעה מעל המערה מצויים שרידי מקדש עתיק לפוסיידון, אל הים (Νεκρομαντεῖον Ποσειδῶνος). תוקידידס מספר, כי הספרטנים הוציאו פעם מבית המקדש של פוסיידון בטיינרון כמה הלוטים מבקשי חסות ורצחו אותם נפש, וכי הם "עצמם סבורים שהרעש הגדול בספרטה בא עליהם בגלל הדבר הזה." בתקופה הביזנטית הוסב המקדש לכנסייה נוצרית, שהפולחן בה מתקיים עד עצם ימינו. כף מטפן היה המקום בו המתינו שכירי חרב כדי שישכרו את שירותיהם.
בשל היותו הנקודה הדרומית ביותר של חבל הבלקן מצוי כף מטפן על נתיב נדידת הציפורים העושות דרכן אל אפריקה.
השטן באוהיו
השטן באוהיו (באנגלית: Devil in Ohio) היא מיני-סדרת מתח בת שמונה פרקים המבוססת על ספר באותו שם מאת דריה פולטין, שעובד לסדרה בהפקת רשת ההזרמה נטפליקס.
עלילה
ד"ר סוזאן מאטיס פסיכיאטרית בבית החולים אוספת לביתה נערה מסתורית הנמלטת מציפורני כת מסתורית. נוכחות הנערה בביתה מטלטלת את עולמם של בני המשפחה.
הפקה
ג'ון פאוסט, בראד אנדרסון, לסלי הופ וסטיב אדלסון יביימו פרקים של הסדרה.
ב-15 בספטמבר 2021, הוכרז שנטפליקס נתנה אישור להפקת מיני סדרה בת שמונה פרקים המבוססת על הרומן של דריה פולטין. פולטין, רייצ'ל מילר ואנדרו ויילדר הם מפיקים בפועל, ואיאן היי משמש כמפיק.
ליהוק
לצד הכרזת הסדרה, לוהקו אמילי דשנל, סם ייגר, חררדו סלאסקו, מדלן ארתור, סזריה דוטסון, אלישה ניוטון ונעמי טאן. ד'גולייט אמארה ,ג'ייסון סקאקי, מארסי. טי האוס, סמתה פריס, בראדלי סטרייקר, אוון אליסון, טיי ווד, סטטיסי פרבר טאמו פניקיט וקינן טרייסי לוהקו באוקטובר 2021.
צילומים
הצילומים החלו ב-8 בספטמבר 2021 בוונקובר, קנדה, והסתיימו ב-13 בדצמבר 2021.
שלמה אסבאג (השני)
הרב שלמה אסבאג השני (סביב ה'תק"ץ, 1830 - א' אדר א' ה'תרע"ו, מרץ 1906) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20.
קורות חייו
נולד במרקש לאביו רבי יעקב שהיה מדייני העיר. נכדו של רבי שלמה הראשון המכונה 'מהרש"'א'.
רבנותו
בשנת ה'תרל"א התמנה לדיין במרקש, בבית הדין בראשות הרב מרדכי הצרפתי, לצד הדיינים: רבי שלם הכהן, ורבי רפאל יוסף חרוש. בית הדין התכתב עם דיינים נוספים בערי מרוקו בענייני הלכה, כדוגמת הרב רפאל אנקווא (רבה של סאלי). כמו כן בית הדין התכתב עם הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר. בשנת ה'תרנ"ח, לאחר פטירת הרב רפאל יוסף חרוש, התמנה הרב שלמה לאב בית הדין ולרבה של מרקש. לבית דינו הצטרפו הדיינים: רבי ראובן פינטו, רבי דוד הסבעוני, רבי אברהם אבן מוחא ורבי ימין הכהן. בית דינו שבראשותו המשיך להתכתב עם יתר חכמי מרוקו. רבי שלמה התיידד עם מספר רבנים מארץ ישראל ומיתר ערי מרוקו, ביטוי לכך ניתן לראות בכמות הספרים שנשלחו אליו על מנת שיתן 'הסכמה'.
כחלק מתפקיד רבנותו, ראה רבי שלמה לעסוק גם בגמילות חסדים עם אורחים שד"רים שהזדמנו לעירו. כמו כן הרבה להעניק להם המלצות על מנת שיתרמו להם צדקה.
רבי שלמה נפטר בשנת ה'תרע"ו במרקש.
משפחתו
לרבי שלמה היו חמישה בנים. המפורסמים מביניהם הם רבי שלום שהיה דיין באספי, ורבי ברוך מחבר הספר 'מנחה בלולה'.
רוך ברסט
רוך ברסט (בבלארוסית: Рух Брэст) היא קבוצת כדורגל מברסט, בלארוס, המשחקת כיום בפרמייר ליג הבלארוסי.
היסטוריה
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1922 ושורשיה מגיעות לנסיכות הפולנית, כשהעיר הייתה חלק מפולין, עם זאת אין תיעוד להישגי הקבוצה עד שנת 1936, אז המועדון זכה באליפות פולסיה (שם המחוז בו נמצאה העיר אז). תחת השלטון הפולני המועדון זכה באליפות המחוז בעונת 1937 והייתה מועמדת להתמודד בליגת העל הפולנית בכדורגל, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה המועדון פורק.
המועדון הוקם מחדש בשנת 2016, תחילה כקבוצת חובבים ובשנת 2018 המועדון התבסס מחדש כקבוצת בת של דינמו ברסט והעפיל ל. המועדון זכה באליפות הליגה השנייה בעונת הבכורה שלה וערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה הראשונה בבלארוס בשנת 2019.
לפני תחילת עונת 2020 המועדון סיים את השותפות עם דינמו ברסט והפך למועדון עצמאי, בתמיכת האוליגרך, אלכסנדר זייצב, שעזב את דינמו ברסט. בעקבות המהלך התפתחה יריבות מקומית עם דינמו ברסט, במסגרת הדרבי של ברסט, אך הקבוצות נפגשו במסגרת ליגת העל פעם אחת בלבד, שבה ניצחה דינמו. במהלך עונת 2020 הקבוצה התמקמה במרכז הטבלה.
אונס בדוי
אונס בדוי הוא תלונת שווא מכוונת ובה האשמה באונס שלא התרחש. שכיחות מקרים אלה משתנה ממדינה למדינה. על פי מחקרים שונים, שיעור המקרים של אונס בדוי מתוך התלונות שהוגשו הוא 1.5% בדנמרק, 8% בארצות הברית ו-10% בקנדה.
אומדני השכיחות
קשה מאוד להעריך את השכיחות של האשמות שווא באונס. תיקי אונס נסגרים ממספר סיבות ומקרה של האשמת שווא או עדות שקר הוא רק אחד מהמקרים הללו.
דו"ח סטטיסטי של ה-FBI משנת 1996 העריך את מספר האשמות השווא באונס בכ-8%. הערכה זו נחשבת לשגויה, בגלל השימוש בקריטריונים שנחשבים כיום למופרכים, כמו:
באוסטרליה נערכה בדיקה של 850 תלונות על אונס שהוגשו בשנים 2000 עד 2003, ונמצא כי 2.1% מהתלונות היו תלונות שווא.
מחקר של משרד הפנים הבריטי משנת 2005 בדק 2,643 תלונות על אלימות מינית, שמתוכן המשטרה סיווגה כ-8% כתלונות שווא. המחקר מצא שהסיווג של המשטרה לקוי ולא תואם את הקריטריונים הרשמיים לסיווג תלונה ככוזבת. אם מיישמים את ההנחיות הרשמיות לסיווג תלונה ככוזבת, מסתבר שרק 3% מהתלונות היו תלונות שווא. בדו"ח נאמר: "ראיונות עם שוטרים ועם מתלוננות מגלים שקיימת תרבות של חשד בתוך המשטרה, אפילו בקרב אלה שנחשבים למומחים בחקירת מקרי אונס. דרכי החקירה נוטות לייחס למתלוננות חשד לאונס בדוי לעיתים קרובות, במקום לקיים חקירה זהירה עם דגש על איסוף ראיות."
בשנת 2012 פורסם דו"ח של משרד המשפטים בממלכה המאוחדת שסקר תביעות האונס שהוגשו בשנים 2011–2012 ומצא כי 35 (0.6%) מתוך 5,651 התלונות שהוגשו היו על אונס בדוי. מחברי הדו"ח ציינו: "העובדה שמישהי לא הגישה תלונה או חזרה בה, היא לא כשלעצמה הוכחה שהאונס היה בדוי." הדו"ח מצא שרוב האשמות השווא במקרים של אונס או אלימות במשפחה הגיעו מאנשים פגיעים, בדרך כלל בגילאי 21 ומטה, ולעיתים קרובות בעלי בעיות נפשיות. בחלק מהמקרים האדם שהתלונן תלונת שווא אכן היה קורבן להתעללות, גם אם לא זו שעליה דיווח. הדו"ח הדגיש שמקרים של האשמות שווא באונס הן דבר נדיר.
המחקר של רומני (2006)
בשנת 2006 פורסם מחקר של פיליפ רומני בכתב העת למשפטים בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', שסקר מספר מחקרים קודמים שנעשו בנושא זה. במחקר הובאו שתי מסקנות:
ריבס (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
ראובני
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
אוזניות מבטלות רעש
אוזניות מבטלות רעש הן אוזניות שמפחיתות קולות לא רצויים מהסביבה באמצעות ביטול רעשים אקטיבי. שיטה זו שונה מאוזניות פסיביות, שהדגש בהן הוא על צמצום הרעש הסביבתי, ושמשתמשות בטכניקות כמו בידוד רעשים.
ביטול רעשים מאפשר להאזין לתוכן מבלי להגביר את עוצמת הווליום. הן גם יכולות לסייע לאנשים המעוניינים בשקט כמו נוסע שרוצה לישון במטוס. בתעופה, אזניות מסוג זה מגבירות את יחס תוכן השמע לרעש באופן משמעותי ביחס לאזניות מצמצמות רעשים או ללא אזניות כלל, מה שמקל על שמיעת מידע חשוב כמו הוראות בטיחות. אוזניות מבטלות רעשים יכולות לשפר את איכות ההאזנה עד כדי ביטול מוחלט של הסחת דעת סביבתית.
תאוריה
כדי לבטל את הרעש בתדרים נמוכים, משתמשות אוזניות מבטלות רעשים בבקרת רעשים פעילה. הן כוללות מיקרופון המודד את צלילי הסביבה, שיוצרים צורה גלית, ומשלבות אותם בכל תוכן אודיו שהמשתמש מעוניין לשמוע.
מרבית האוזניות מבטלות הרעשים בשוק יוצרות את צורת הגל מבטלת הרעשים בזמן אמת עם טכנולוגיה אנלוגית. במקביל, במוצרי בקרת רעש ורטט פעילים אחרים משתמשים בעיבוד דיגיטלי.
כדי למנוע מרעש בתדרים גבוהים להגיע לאוזן, תלויות רוב האזניות בבידוד רעשים. לסאונד בתדר גבוה יותר יש אורך גל קצר יותר, וביטול צליל זה דורש איתור מכשירים לגילוי קרוב יותר לעור התוף של המשתמש, דבר שהוא יותר מסובך מהטכנולוגיה של ימינו, ויסבך את האלקטרוניקה של האוזניות.
אוזניות מבטלות רעשים מפרטות את כמות הרעש שהן מסוגלות לבטל לפי דציבלים. מספר זה עשוי לשמש להשוואה בין אוזניות, אבל לא מייצג או מציין את הפחתת הרעש בתדרים שונים.
בתעופה
בשנות ה-50, ד"ר לורנס ג'יי. פוגל בנה מערכות והגיש פטנטים על ביטול רעשים אקטיבי עבור תחום התעופה. מערכות אלו נועדו להפחית את הרעש עבור טייסים באזור תא הטייס במטרה לסייע לתקשורת עמם ולהגן על השמיעה שלהם. פוגל נחשב לממציא ביטול הרעשים האקטיבי והוא תכנן את אחת ממערכות האוזניות מבטלות הרעש הראשונות. בהמשך, תכנן וילארד מייקר דגם פעיל לבקרת רעשים אשר יועד לאוזניים להגנה מתקדמת על השמיעה. אוזניות לביטול רעשים זמינות כיום לרוב.
מספר חברות תעופה מספקות אוזניות לביטול רעשים לנוסעים במחלקת העסקים והמחלקה הראשונה שלהן. ביטול רעשים יעיל במיוחד עבור נטרול רעשי המנוע. במקרים אלה האוזניות זהות בגודלן לאוזניות רגילות.
ככלי לשינה
בשנים האחרונות עלה השימוש באוזניות מבטלות רעשים כאמצעי לשינה. אוזניות מבודדות או מבטלות רעשים מסייעות להשיג בידוד טוב יותר של צלילי הסביבה, דבר שמסייע במיוחד לאנשים שסובלים מהפרעות שינה ובהן נדודי שינה.
חסרונות
אוזניות מבטלות רעשים כוללות בתוכן את חסרונות מסוימים, ובהם:
פטר עמנואל גרדנויץ
פטר ורנר עמנואל גְרָדֶנִוִיץ (בגרמנית: Peter Gradenwitz; 24 בינואר 1910 - 27 ביולי 2001) היה מוזיקולוג, מלחין, מבקר מוזיקה, ומו"ל, מחברם של ספרי עיון רבים בנושאי מוזיקה. מייסדו של "בית הוצאת המוזיקה הישראלית" ומנהלו במשך שנים רבות. מרצה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור של כבוד באוניברסיטת פרייבורג. התמחה בחקר הסגנון הסימפוני המוקדם, מוזיקה יהודית, מוזיקה בישראל, יצירתו של ארנולד שנברג וקשרים מוזיקליים בין מזרח ומערב.
חייו
ב-1936 עלה לארץ ישראל עם אשתו. בארץ פרסם ספרים בנושא מוזיקה וארגן קונצרטים. כן פרסם ביקורות מוזיקה בכתבי-עת כגון Das Orchester, Opernwelt ו-Neue Zeitschrift fuer Musik.
בשנת 1949 ייסד את ההוצאה לאור הישראלית הראשונה שהתמחתה במוזיקה קלאסית, "בית הוצאת המוזיקה הישראלית", וכיהן כמנהלו עד 1982, אז עבר המוסד לבעלים חדשים. במשך שנים רבות כיהן כמזכיר הסניף הישראלי של החברה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו וייצג אותו בכנסים רבים. בשנת 1954 ארגן את הפסטיבל העולמי ה-28 של החברה בחיפה, שהפגיש בפעם הראשונה מוזיקאים מרחיבי העולם עם מלחינים ישראלים. כמו כן ייצג לראשונה את ישראל במועצה הבינלאומית של אונסקו.
בשנים 1968 עד 1977 כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב. כן הרצה באירופה ובארצות הברית. משנת 1980, עת התמנה כפרופסור של כבוד באוניברסיטת פרייבורג, הורה בה סמינרים.
גרדנויץ נפטר בתל אביב ב-2001 ונקבר בקיבוץ צרעה. ארכיונו מהשנים 1924–1972, הכולל בין היתר יצירות בכתב יד והעתקי יצירות, עיבודים, ספרים ומאמרים, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית בירושלים.
משפחה
בשנת 1933 נישא גרדנויץ לרוֹזי ווֹלפסון, ולזוג נולדו בן ובת. בנו, ששירת בקהילת המודיעין הישראלית, נהרג בשנת 1963, בגיל 26. ב-1965 נפטרה גם אשתו. ב-1967 נישא גרדנויץ בשנית, לזמרת האלט אוּרסוּלָה מאיֶיר-רַיינַאך, שנפטרה שנים ספורות לאחר פטירתו. בתו יהודית ונדר, שנישאה ב-1973, היא אנליטיקאית יונגיאנית, חברת מכון ישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית, חברת קיבוץ צרעה ואם לשלושה: נועה רועי ועדו.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–שוודיה
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–שוודיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבין שוודיה. לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו יש שגרירות בסטוקהולם, ולשוודיה יש שגרירות בקינשאסה, המייצגת את שוודיה גם ברפובליקה המרכז-אפריקאית, גבון, קמרון וברפובליקה של קונגו. מטרותיה הרשמיות של שגרירות שוודיה הן ריכוז הסיוע הבינלאומי למדינה, קידום הסחר וההשקעות, תמיכה באזרחים שוודים במדינה, וכן חיזוק תדמיתה של שוודיה ברפובליקה.
קרב דוג'יילה (1916)
קרב דוג'יילה התחולל ממזרח לעיר כות, במהלך מרץ 1916 בין כוח של הצבא הבריטי לבין כוח חסימה של צבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב היה הקרב הרביעי שניהלו הבריטים במאמץ לשחרר את הנצורים בעיר כות. הקרב הסתיים בכישלון הבריטים לפרוץ את קו ההגנה הרביעי שהקימו הטורקים בדוג'יילה, סיים את המאמץ הבריטי להציל את הנצורים והביא לכניעת הבריטים בכות.
פרוץ המלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עמדו בריטניה והאימפריה העות'מאנית משני עברי המתרס. כצעד ראשון במערכה במסופוטמיה פלש צבא בריטניה לשאט אל ערב דרך המפרץ הפרסי בנובמבר 1914. מטרתה העיקרית של פעולה זו הייתה להגן על מרכזי ייצור הנפט בפרס (בעיקר בעיר הנפט אבאדן) ולהבטיח את חופש השיט במפרץ הפרסי למעבר מיכליות הנפט הבריטיות.
המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד
כדי להבטיח את אחיזתם בדרום מזרח מסופוטמיה הרחיבו הבריטים את תחום אחיזתם וכבשו במהלך קרב בצרה את עיר המפתח בצרה שם הוקם הפיקוד הבריטי. בניגוד לבריטים, שהטילו למערכה כוחות חזקים ומיומנים, צמצמו הטורקים את כוחותיהם במסופוטמיה והעבירו יחידות לחזיתות אחרות. לאור הצלחות הבריטים הורה מפקד המערכה הבריטי, גנרל ג'ון ניקסון, לכוחותיו להמשיך להתקדם צפונה לאורך נהרות הפרת והחידקל ולכבוש את בגדאד.
המצור על כות
הכוח הבריטי שנסוג לכות היה מורכב בעיקרו מחיילי הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס טאונסנד. עם ההגעה לכות ביקש טאונסנד ממפקדו גנרל ניקסון להמשיך בנסיגה עד לבצרה אך ניקסון הורה לכח להישאר ולהגן על העיר. החיילים הבריטים נערכו במערך הגנתי והניסיון של הטורקים לפרוץ לעיר נכשל. המפקד של הכח הטורקי, גנרל-פלדמרשל קולמר פון דר גולץ, הורה לחייליו (מהארמייה הטורקית ה-6) להטיל מצור על העיר וכן להקים מחסומים במורד החידקל כדי למנוע הגעת תגבורות בריטיות.
ההכנות הבריטיות לפריצת המצור
לפי הנחיותיו של גנרל ניקסון החלו ההכנות לפריצת המצור. ההערכות נעשתה בעיירה עלי אל-גרבי (כ-100 ק"מ במורד החידקל) והוביל אותה לוטננט גנרל פנטון איילמאר. לרשותו של איילמאר הועמד "קורפוס חידקל" שכלל, תחילה, 3 בריגדות ובהמשך הובאה למקום הדיוויזיה ה-7 של "מירוט" שהועברה מגזרת אירופה.
קרב שייח' סעד
ב-3 בינואר 1916 יצא כח בריטי, בפיקודו של פנטון איילמאר, לתקוף את קו ההגנה הראשון של הטורקים שהתחפרו בעיירה שייח' סעד. הקרבות נערכו על שתי גדות החידקל ועד 9 בינואר הצליחו הבריטים לפרוץ את קו ההגנה הטורקי. ניצחון זה הושג במחיר גבוה של כ-4,300 פצועים וחללים וזאת בזמן שהיחידות הטורקיות נסוגו באופן מסודר לקו ההגנה השני בשפך של ואדי לחידקל. תחת הלחץ של ג'ון ניקסון להמשיך בפריצת הדרך לכות יצא איילמאר, זמן קצר לאחר סיום קרב שייח' סעד, לפריצת קו ההגנה השני שנפרס כ-15 ק"מ במעלה הנהר בנקודה שבה מתחבר ערוץ ואדי, שזורם מצפון, לחידקל.
קרב ואדי
קרב ואדי התחולל ב-13 בינואר 1916 כ-15 ק"מ משייח' סעד, במעלה החידקל. הטורקים הקימו קו הגנה שני בנקודת ההתחברות של ערוץ נחל לחידקל. הכוח הבריטי התפצל לשניים כשבריגדה אחת תקפה ישירות את קו ההגנה בעוד שרוב הכח ניסה לאגף את קו ההגנה. עיכוב בהתקפה והתגלות כוח האיגוף הביאו להתחזקות פעולות ההגנה. בסופו של יום הצליחו הבריטים לפרוץ את קו ההגנה אך במחיר יקר של כ-1,600 פצועים וחללים.
קרב אום-אל-האנה
קרב אום-אל-האנה התחולל ב-20 בינואר ו-21 בינואר 1916 במטרה לכבוש מעבר היבשתי בין החידקל לביצות סואיקייה (Suwaikiya) על מנת להגיע לכות. הכוחות הבריטים נתקלו באש מקלעים צפופה ונאלצו לסגת לאחר שסבלו מכ-2,700 פצועים וחללים.
צבא בריטניה
לאחר בלימת קורפוס החידקל באום-אל-האנה נסוגו הבריטים בחזרה לעלי אל-גרבי ממנה יצאו בתחילת ינואר. שרשרת בכשלונות הביאו להדחתו של מפקד חיל המשלוח ההודי ג'ון ניקסון ומינויו של לוטננט גנרל פרסי לייק. מטרתו של איילמאר הייתה לחזק את היחידות הלוחמות של "קורפוס חידקל" ולתגבר אותו עם כוחות חדשים. התגבורת היחידה שהפיקוד הבריטי הצליח להקצות לזירת מסופוטמיה הייתה הדיוויזיה ה-13 "המערבית" שלחמה לפני כן במערכת גליפולי.
מאחר שרוב היחידות סבלו ממחסור בכוחות בגלל הנפגעים הרבים בקרבות ינואר החליט הפיקוד הבריטי לאחד יחידות כדי להגיע ליחידות מלאות. בסופו של תהליך כלל הכוח הבריטי כ-20,000 חיילים שעיקרם מהדיוויזיה ה-13 (המערבית), ה-3 (לאהור) וה-7 (מירוט).
הצבא העות'מאני
הכוח העות'מאני, שעמד מול הצבא הבריטי, השתייך לארמייה הטורקית ה-6 בפיקודו של קולמר פון דר גולץ. ארמייה זו נחלקה ל-2 קורפוסים:
הזמן שחלף מסיום אום-אל-האנה בינואר 1916 איפשר לטורקים לשפר את הביצורים שלהם שהגנו על כות.
תוכנית הקרב
לוח הזמנים למימוש התוכנית הושפע משמעותית מהתקרבות האביב שמתאפיין בהפשרת שלגים ובהצפת שטחים רחבים על גדות הנהרות שיכול למנוע התקדמות כוחות.
מהלך הקרב ב-7 במרץ 1916
המערכה ב-7 במרץ 1916 החלה עם רדת הלילה. הכוחות הבריטים התוקפים חצו את החידקל לגדה הדרומית והחלו לנוע לכוון דוג'יילה. המישורים הרחבים הקשו על היכולת לנווט לנקודת ההתחלה וזאת בנוסף לאובדן הקשר בין הכוחות דבר שהאט את ההתקדמות. במקביל חל איחור גם בהתקדמות סוללות הארטילריה.
מהלך הקרב ב-8 במרץ 1916
לפני עלות השחר של 8 במרץ 1916 הצליחה יחידת החלוץ של כוח A להפתיע את הכוחות הטורקים בדוג'יילה ולכבוש את המקום. מאחר שכיבוש זה הקדים את התוכנית הורה קמבל, בהחלטה שגויה, לסגת מדוג'יילה ולחכות לשעת פתיחת המערכה המתוכננת. בשלוש השעות שחלפו מהחלטה זו הספיקו הטורקים להציב את חייליהם בשוחות ולהעביר תגבורות מהגדה הדרומית לצפונית. עם פתיחת הקרב בשעה המתוכננת נתקלו הכוחות באש נגד חזקה שגרמה לנפגעים רבים. על אף ההתנגדות הטורקים הצליחו חלק מהיחידות הבריטיות להאחז בביצורי דוג'יילה אך בשעות אחר הצהריים החלה התקפת נגד של הטורקים והיחידות הבריטיות נאלצו לסגת מדוג'יילה.
ליידה (כדורגל)
קלוב ליידה אספורטיו (בקטלאנית: Club Lleida Esportiu) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר ליידה שבקטלוניה. הקבוצה נוסדה בשנת 1939 בשם אוניו אספורטיו ליידה ובשנת 2011 התפרקה וקמה מחדש. הקבוצה משחקת בליגה הספרדית השלישית. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון הקאמפ דה אספורטס שבליידה, המכיל 13,500 מושבים.
בסוף עונת הקבוצה ירדה מהליגה הספרדית השנייה לליגה השלישית ומאז משחקת שם גם לאחר פירוק הקבוצה המקורית. לקבוצה קיימת גם קבוצת מילואים, הנקראת ליידה ב', וזו משחקת בליגה הקטלאנית הראשונה (חמישית בחשיבותה בספרד).
היסטוריה
הקבוצה המקורית נוסדה בשם הספרדי לרידה בלומפיה (Lérida Balompié), ובשנת 1947 אוחדה עם מספר קבוצות מקומיות וקיבלה את השם אוניון דפורטיבה לרידה (Unión Deportiva Lérida).
בשנותיה הראשונות שיחקה הקבוצה בליגה המחוזית, שהיוותה הרביעית ברמתה בספרד בתקופה זו. בשנת 1943 עלתה לראשונה לליגה השלישית וכעבור 6 שנים, לראשונה בתולדותיה, עלתה לליגה השנייה. כבר בעונתה היחידה השיגה את העפלתה הראשונה לליגה הבכירה, בשנת 1950, אך ירדה כעבור שנה בלבד.
לאחר הירידה שמרה הקבוצה על מקומה בליגה השנייה, אך אחרי 6 עונות ירדה לליגה השלישית. המעבר בין הליגות נמשך כאשר בשנת 1965 עלתה לליגה השנייה, שם שיחקה 3 עונות עד שירדה שוב, ובשנת 1970 חלה ירידה נוספת, כשירדה לליגה הרביעית, אך הקבוצה חזרה לליגה השלישית לאחר שנה.
בשנת 1978, מספר שנים לאחר מותו של הרודן פרנסיסקו פרנקו, שבתקופת כהונתו אסר על קבוצות כדורגל לבחור בשמות לא ספרדיים, שינתה הקבוצה את שמה לגרסה הקטלאנית, אוניו אספורטיבה ליידה.
בשנת 1987, לאחר 19 שנים, חזרה ליידה לליגה השנייה, כאשר שיחקה 16 שנים רצופות בליגה השלישית. תקופה זו הייתה טובה עבור הקבוצה, שאף על פי שירדה בשנת 1989, חזרה כעבור שנה ואף בסוף עונת עלתה לליגה הבכירה לראשונה מזה 43 שנים. זו הייתה עונתה האחרונה עד כה של הקבוצה בליגה הבכירה, אותה סיימה במקום ה19.
עד שנת 2001 שיחקה בליגה השנייה, אז ירדה לליגה השלישית פעם נוספת. בשנת 2004 חזרה לליגה השנייה, אך שהתה בה רק שנתיים, ובסוף עונת ירדה בפעם האחרונה מהליגה השנייה, לשם לא חזרה עד כה.
הקבוצה שיחקה בליגה השלישית עד שבשנת 2011 התפרקה ממניעים כלכליים. לשמחתם של האוהדים, אנשי עסקים הקימו קבוצה חדשה בשם ליידה אספורטיו, שם דומה ואף סמל דומה לזה של הקבוצה הקודמת. הקבוצה החדשה רכשה את זכויות ההשתתפות בליגה השלישית של הקבוצה שהתפרקה ולמעשה המשיכה את דרכה מאין שהפסיקה.
מאז הוקמה הקבוצה החדשה, ליידה אספורטיו מגיעה דרך קבע לצמרת ואף משתתפת 3 פעמים בפלייאוף. בעונת, 10 שנים לאחר השתתפותה האחרונה בליגה השנייה, הגיעה עד לגמר הפלייאוף, לאחר שעברה את ברקאלדו וריאל מדריד קסטיליה. בגמר שיחקה נגד סביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של סביליה, וליידה הפסידה 4-5 בפנדלים.
פנחס וייל
פנחס וייל (מרץ 1893 – אפריל 1973) היה רופא פנימי ורופא ריאות, מנהל בית החולים הארצי לחולי שחפת ב-צפת (1929–1948), מנהל מחלקת ריאות במרכז רפואי הדסה בירושלים (1952 - עד יציאתו לגמלאות).
קורות חיים
וייל נולד בקייב שבאוקראינה לאסתר ולר' אהרון זאב. אימו אסתר הייתה מצאצאי רבי שאול ואהל.
ביו השנים 1913–1918 למד וייל רפואה בז'נבה.
בזמן לימודי הרפואה כיהן וייל כיושב ראש הסטודנטים הציוניים "השחר" (Haszachar – Przedświt). פעילותו העיקרית של "השחר" הייתה בשטח החינוך הציוני: התרמות עבור קק"ל וקרן היסוד, הסברה והחייאת השפה העברית. במישור הסוציאליסטי יצא "השחר" להגן על זכויותיהם של הסטודנטים היהודים.
לאחר סיום לימודי הרפואה עבד וייל בבית מרפא לשחפת.
בשנת 1919 התחתן עם עטל לבית רחמילביץ. בשנת 1929 עלו בני הזוג וייל לארץ ישראל, התגורר במזכרת בתיה ובהמשך בצפת.
בין השנים 1929–1948 ניהל וייל את "בית החולים הארצי לחולי שחפת" בצפת.
יחד עם סגנו, ד"ר אברהם צפרוני, הפך את בית החולים לגוף מרכזי שהיה לו מקום לא רק רפואי אלא חברתי, כלכלי, תרבותי וביטחוני בעיר. בתקופתו טופלו במוסד כמה מראשי היישוב ובני משפחותיהם, ומיטב אמני הארץ וסופריה התנדבו להנעים את זמנם של החולים. המוסד נוצל גם לאחסון נשק לא-חוקי לארגוני המחתרות בארץ ישראל, והיה לו תפקיד חשוב בהגנה על יהודי צפת במאורעות השונים.
בשנת 1937 יצא וייל להשתלמות בארצות הברית במחלות ריאה.
נוסף לעבודתו הרפואית וייל כיהן כסגן יו"ר ועד הקהילה בצפת, סגן ראש המועצה העירונית, יו"ר הלשכה לעזרה סוציאלית, חבר הוועדה הבין-עדתית לפיתוח צפת, חבר הוועד למען צפת, ויו"ר הליגה למלחמה בשחפת.
בשנת 1952 עבר וייל לירושלים לנהל את מחלקת ריאה במרכז רפואי הדסה בירושלים. סגנו הד"ר יוסף רקובר עבר עימו לירושלים, ונתמנה לסגן מנהל המחלקה. בצאת וייל לגמלאות רקובר החליפו בניהול המחלקה.
וייל נפטר בשנת 1973. השאיר שתי בנות ובן.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר פ. וייל (צפת) חידושים בטיפול בשחפת הריאות (ישיבה ה', 1 ביוני)
בית החולים הארצי לחולי שחפת בצפת (1921-1948)
בשנת 1912 הסתיימה בנייתו של בית החולים הישן בצפת, "הסתדרות הדסה" ציידה את בית החולים בציוד משוכלל ומודרני ובצוות אחיות ורופאים
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 החרימו שלטונות האימפריה העות'מאנית את בית החולים והפכו אותו לבית חולים צבאי.
בשנת 1921 נפתח בית החולים שנית בחסות "הדסה" כבית חולים לחולי שחפת ובית יולדות.
בין השנים 1924–1926 ניהל את בית החולים ד"ר משה קריגר, ומשנת 1928 עד 1948 הד"ר וייל.
עם כניסתו של וייל לתפקיד של מנהל בית החולים, נפתחה בבית החולים מחלקה לרפואה כללית, שבה טופלו מקרים דחופים וקשים
עם פרוץ מלחמת העצמאות פונו חולי השחפת לזכרון יעקב ובית החולים החל לשמש כבית חולים צבאי של כוחות הרפואה של ההגנה וצה"ל. ב-1949 הפך בית החולים להיות בית חולים ממשלתי ישראלי, אך שימש בעיקר כבית יולדות ובית חולים פסיכיאטרי.
בין השנים 1962–1972 הוקם המבנה החדש של בית החולים. משנת 1966 קרוי בית החולים "בית החולים רבקה זיו".
חדירה (למתחם מוגן)
חדירה היא כניסה לא מורשית למתחם מוגן (מבנה, מחנה צבאי, יישוב, מדינה וכדומה). חדירה היא עוולה אזרחית של הסגת גבול ואם באה כדי להפחיד מחזיק בנכס, להעליבו, להקניטו או לעבור עברה, היא גם עברה פלילית של הסגת גבול.
למניעת חדירה משמשות שלל שיטות של בקרת גישה. לאיתור חדירה לאחר שנעשתה משמשים אמצעים שונים, כגון גדר מערכת ושביל טשטוש.
לחדירה משמשות שיטות שונות, ובהן:
חדירה מתבצעת ממניעים שונים, למשל לשם איסוף מודיעין, לשם גנבה, לשם ונדליזם ברכוש שבמתחם המוגן או באנשים הנמצאים בו ולשם השתלטות על המתחם המוגן.
במסגרת תיקון לחוק העונשין נוסף לו סעיף 34י1, שזו לשונו:
משמעות תיקון זה היא כי ניתן להפעיל כוח בלתי מידתי כנגד פורצים וגנבים, לצורך הגנה על רכוש. קודם חקיקת תיקון זה, לא ניתן היה להפעיל כוח בלתי מידתי כנגד פורץ כהגנה עצמית, ואסור היה לפגוע בפורץ כאשר כוונתו לפגיעה או גנבת רכוש, ללא סכנה מוחשית לפגיעה בחיים. עם זאת, בית המשפט העליון הבהיר שיש מעשים שייחשבו לבלתי סבירים בעליל ולא יוכלו לחסות תחת סעיף זה. כך, נקבע שנער שירה למוות באדם שהכיר שנכנס לחצר ביתו במסגרת סכסוך על עסקה למכירת אופנוע, לא יוכל ליהנות מסעיף זה, כיוון שהירי היה בלתי סביר בעליל בהתחשב במצב הדברים.
רגשות כמידע חברתי
רגשות כמידע חברתי (EASI Model - Emotions as Social Information), הוא מודל תאורטי של הפסיכולוג החברתי ואן קליף, העוסק בגישה פונקציונלית-חברתית של רגש. לפי המודל, רגשות שאדם מבטא יכולים לספק מידע לאחרים הצופים בו, ומידע זה עשוי להשפיע על התנהגותם.
המודל נתמך ברובו על ידי מחקרים העוסקים בסכסוך, משא ומתן, מנהיגות וביצועים בצוותים.
יסודות המודל
הנחת היסוד של המודל היא כי כפי שמצבי רוח מספקים מידע לפרט עצמו, ביטויי רגשות מספקים גם מידע לאחרים, הצופים בפרט, העשוי להשפיע על התנהגותם. המודל מרחיב הנחה זו על ידי זיהוי שני תהליכים היכולים להשפיע על התנהגות הצופה: תהליך ההסקה, ותגובות רגשיות.
עיבוד מידע
ההנחה העיקרית של מודל הרגשות כמידע חברתי, היא שביטויי רגשות מספקים מידע. על פי הנחה זו, המודל טוען כי ההשפעות הבינאישיות של ביטויי רגשות תלויות במוטיבציה של הצופה ויכולתו לעבד את המידע של ביטויי רגשות האחר. ככל שעיבוד המידע יסודי יותר, כך גובר חוזק הניבוי של תהליך ההסקה. ככל שתהליך עיבוד המידע רדוד יותר, כך חזק יותר ניבוי התגובות רגשיות.
גורמים חברתיים
כוח הניבוי של תגובות רגשיות ותהליכי ההסקה אודות ביטויי הרגשות של האחר, תלויים גם בגורמים חברתיים. רגשות כמידע חברתי, כוללים את טיב היחסים הבינאישיים, נורמות תרבותיות, והדרך בה הרגש בא לידי ביטוי. גורמים אלה משפיעים על התפיסה ההולמת ביטויי רגשות (כלומר, כיצד, מתי ואיך יש להביע רגש), והאחרונה משפיעה על התגובות ההתנהגותיות.
לקריאה נוספת
.
צוות איי.טי.
צוות איי.טי (באנגלית: The IT Crowd) היא קומדיית מצבים בריטית ששודרה במקור בערוץ 4,וכרגע בנטפליקס נכתבה על ידי גרהם לינהאן, בהפקת אש אטאלה ובכיכובם של כריס או'דאוד, ריצ'רד איואדה, קתרין פרקינסון ומאט ברי. התוכנית מתרחשת במשרדי החברה הבדיוניות "ריינהולם תעשיות" בלונדון, ועוקבת אחר שלושת אנשי הצוות של מחלקת ה-IT (טכנולוגיית מידע) שלה: מתכנת המחשבים מוריס מוס (ריצ'רד איואדה), רוי טרנמן (כריס או'דאוד), וג'ן ברבר (קת'רין פרקינסון), מנהלת המחלקה ומנהלת מערכות יחסים עסקיות שלא יודעת דבר על טכנולוגיית מידע. התוכנית מתמקדת גם בבוסים של ריינהולם תעשיות: דנהולם ריינהולם (כריס מוריס) ומאוחר יותר - בבנו דאגלס (מאט ברי). הטכנאי הגותי ריצ'מונד אוונאל (נואל פילדינג), המתגורר בחדר השרתים האפל, מופיע גם הוא במספר פרקים.
הקומדיה עלתה לראשונה בערוץ 4 ב-3 בפברואר 2006, והמשיכה לארבע עונות בנות שישה פרקים כל אחת. אף על פי שהוזמנה עונה חמישית, היא לא הופקה. התוכנית הסתיימה בפרק מיוחד ששודר ב-27 בספטמבר 2013. התוכנית זכתה לשבחי המבקרים, ויש לה בסיס מעריצים גדול.
סקירת סדרה
הסדרה ממוקמת במשרדי ריינהולם תעשיות, תאגיד בריטי בדיוני השוכן ברחוב קארנדן 123 במרכז לונדון. היא מתמקדת באירועים המשעשים הקורים לשלושת חברי צוות התמיכה הטכנית השוכנים במרתף מוזנח מבולגן השוכן בניגוד גדול לארכיטקטורה המודרנית הזוהרת ולנופי לונדון המדהימים מהם נהנים שאר הארגון. הסדרה לא מספקת מידע לגבי מה הם עסקי החברה, והדבר נהיה לבדיחה מתמשכת. כל שידוע הוא שהיא קנתה ומכרה את חברת ITV, שיש לה מעבדת כימיקלים, ושהיא מייצרת מוצר ללא שם. בפרק אחד, דנהולם ריינהולם טוען שהחברה קנתה ספקי טלפונים ניידים ותחנות טלוויזיה, ויצרה את "אימפריית התקשורת הגדולה ביותר בבריטניה", אך לא ברור אם זה נכון.
רוי ומוס, שני הטכנאים, הם גיקים חסרי יכולת חברתית, ובמילותיו של דנהולם ריינהולם הם: "חנונים סטנדרטיים". למרות התלות של החברה בהם, בדרך כלל מתעלמים מהם והם נחשבים למפסידנים.
עצלנותו של רוי, והעובדה שאף אדם משאר החברה לא שם לב אליהם, גורמת לרוי להמציא שלל טכניקות שיחסכו ממנו את הצורך לבצע את עבודותו. הוא נוהג להתעלם מהטלפון ולקוות שהוא יפסיק לצלצל, וכשהוא עונה לטלפון הוא נוהג לפתוח במשפט: "האם ניסית לכבות ולהדליק שוב?". ברוב המקרים פתרון זה עובד והשיחה מסתיימת במהירות. באחד הפרקים רוי אף מציב קלטת שמע ליד הטלפון שמשמיעה הצעות תמיכה טכנית נדושות שונות. רוי לובש חולצת טריקו שונה בכל פרק. הידע המעמיק של מוס בנושאים טכניים בא לידי ביטוי בהצעות המורחבות והמפורטות מדי שלו לבעיות ילדותיות, בעוד שהוא לא מסוגל להתמודד עם בעיות מעשיות כמו כיבוי שריפות והרחקת עכבישים. הביישנות שלו מקשה עליו להתייחס לאחרים, ולעיתים קרובות היא מובילה אותו לציין עובדות מוזרות, או להתחיל "לקשקש" על עצמו או על טכנולוגיה. כשמישהו מראה את בורותו בנושא הנוגע למחשבים, הוא יכול להיות שחצן.
ג'ן, החברה החדשה ביותר בצוות, היא טכנופובית וחסרת כל ניסיון או ידע בנושאים הקשורים לטכנולוגיה, אף על פי שהיא טענה בקורות החיים שלה שיש לה "ניסיון רב עם מחשבים". מכיוון שגם דנהולם חסר כל ידע טכנולוגי באותה מידה, השקר של ג'ן משכנע אותו שהיא צריכה להיות ראש מחלקת התמיכה הטכנית. לאחר הפגישה עם רוי ומוס, ג'ן מגדירה מחדש את תפקידה כ"מנהלת מערכות יחסים", אך עם זאת, הניסיונות שלה לגשר על הפער בין הטכנאים לבין העובדים האחרים של החברה גורמים בדרך כלל לתוצאה הפוכה, ומביאים את הצוות למצבים מגוחכים.
שידורים בעולם
התוכנית משודרת ברחבי העולם. באוסטרליה היא שודרה ברשת ABC1 וב- UKTV. בבולגריה, רשת GTV החלה לשדר אותה ביולי 2008, בעוד שComedy Central Germany החלה לשדר את העונה הראשונה בספטמבר 2009. רשת ETV שידרה את התוכנית באסטוניה. בפולין היא שודרה ברשת Comedy Central Poland, ב- TVP2 וב- Fox Comedy. בצ'כיה היא שודרה ברשת Česká televize וב- HBO. TV 2 Zulu שידרה אותה בדנמרק, וכך גם קומדי סנטרל בהולנד. Canal+ משדרת אותה בספרד. בניו זילנד, היא שודרה ב- TV One. היא משודרת באופן לא רציף ברפובליקה של אירלנד ב- RTÉ2 וב- RTÉ Player.
בארצות הברית הוקרנו פרקים בערוץ IFC. כל 5 העונות זמינות גם ב- Netflix, ב-Tubi TV, ב- Pluto TV ובהולו, ולרכישה ב- חנות האייטונס. הערוץ הקנדי G4 שידר את התוכנית במהלך רצועת שידור למבוגרים ביולי 2007. שידורים חוזרים שודרו גם ב- BiteTV בקנדה עד שהושק מחדש בתור "Makeful" באוגוסט 2015. בברזיל, בארגנטינה ובצ'ילה היא שודרה ב- I.Sat. במקסיקו היא שודרה בערוץ 11 מאז 2010. היא שודרה גם בספרד ב-Canal 3xl במהלך 2011.
סיום ועתיד
עונה חמישית הוזמנה על ידי ערוץ 4, שתשודר ב-2011. יוצר הסדרה, גרהם לינהאן, החל בהפקה מוקדמת שלה, והצהיר שזו תהיה העונה האחרונה של התוכנית, כמעין "שלום לדמויות". צוות הכותבים לא הצליח להיפגש באופן קבוע, אז הם יצרו חדר כותבים וירטואלי באמצעות הכלי המקוון לניהול פרויקטים Basecamp. לינהן מצא בזה חיסרון, וכינה את זה "שירות מחניק שלדעתי הוא בעצם גרם לכולם להיות מודעים לעצמם", אבל לא הייתה חלופה מתאימה לכך. אף על פי כן, הכותבים אכן ניסחו כמה רעיונות לסיפור (לפי הדיווחים אחד מהם היה פרק המבוסס על מת לחיות), אבל בסופו של דבר לינהאן לא חשב שההסדר היה מעשי. בשל לוח הזמנים העמוס של לינהאן, ודרישות התקציב של התוכנית, נגנזה העונה החמישית.
עם זאת, לינהאן הרגיש שניתן להפיק פרק יחיד ומיוחד של "פרידה". הוא כבר היה עסוק בפרויקט אחר, וגם שחקני הסדרה כבר לקחו התחייבויות אחרות ולפיכך, רק ביוני 2013 צולם הפרק האחרון של התוכנית.
קבלה
עונה 1 של צוות איי.טי קיבלה ממבקרי האתר Metacritic ציון ממוצע של 67/100, בהסתמך על 8 ביקורות.
דירוג
בפרק הבכורה של התוכנית בערוץ 4 צפו 1.8 מיליון צופים, שתוארו כ"מאוכזבים" על ידי BBC News. עם זאת, לינהאן הצהיר שהוא "משחק את המשחק הארוך" ושיקף כיצד גם העונה הראשונה של "האב טד" "הייתה די לא מובחנת" אך המשיכה לצבור צופים ופרסים. בגמר עונה 4 ב-30 ביולי 2010 הגיעה התוכנית לשיא הרייטינג הנוכחי שלה. בתוכנית צפו 2.17 מיליון צופים והיא הצליחה מאוד במשבצת הזמן שלה.
פרסים ומועמדויות
בשנת 2006, הסדרה נבחרה לסיטקום הבריטי החדש הטוב ביותר בטקס פרסי Comedy.co.uk לשנת 2006, מתוך 17 מועמדים. בשנת 2007, היא נבחרה לקומדיה של השנה בטקס פרסי Comedy.co.uk לשנת 2007, מתוך 100 מועמדים. בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ב-2007 הועמדה התכנית לפרס קומדיית המצבים הטובה ביותר, אך הפסידה. ב-2008 זכתה הסדרה בפרס אמי הבינלאומי לקומדיה וב-2008 בפרס "ורד הזהב" לסיטקום הטוב ביותר. הסדרה הייתה מועמדת שוב לפרס קומדיית המצבים הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2008, אך הפסידה ל-פיפ שואו. בשנת 2009, היא זכתה בקומדיית הסיטואציה הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. כמו כן, בשנת 2009 גרהם לינהאן זכה בתסריט הטלוויזיה הטוב ביותר בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי השישי, וקתרין פרקינסון זכתה בשחקנית הקומדיה הטובה ביותר בפרס הקומדיה הבריטית לשנת 2009.
בטקס פרסי הטלוויזיה של האקדמיה הבריטית לשנת 2014, פרקינסון זכתה בהופעה הנשית הטובה ביותר בתוכנית קומדיה וריצ'רד איואדה זכה בהופעה הגברית הטובה ביותר בתוכנית קומית. כריס או'דאוד היה מועמד באותה קטגוריה.
בעלי חיים בשימוש צבאי וביטחוני בישראל
בישראל שימוש נרחב בבעלי חיים לצורכי צבא וביטחון נעשה במהלך ההיסטוריה וגם כיום. בין המינים ששירתו ומשרתים בצבא ובמערכת הביטחון נמצאים כלבים, סוסים, יונים ועוד.
בצה"ל
בצה"ל שירתו ומשרתים מינים רבים של בעלי חיים, עליהם אחראי "מערך הווטרינריה בצה"ל". נכון ל-2012, מונה המערך 17 רופאים וטרינרים, רובם לאחר מסלול עתודה, המשרתים בתפקידים שונים.
כלבים
עיקר השימוש הצבאי של צה"ל בבעלי חיים הוא בכלבים. נכון ל-2012, שירתו בצבא כאלף כלבים, רבים מהם ביחידת "עוקץ". בצהל משמשים הכלבים גם ככלבי אבטחה, ששומרים בבסיסי חיל האוויר, כלבי מרדף, כלבי איתור חומר נפץ, כלבי תקיפה ועוד.
לאמות
בזכות כך שהלאמות רגילות לתנאי אקלים קיצוניים, שקטות, ממושמעות ומסוגלות לשאת משקלים כבדים, בצה"ל נעזרים בהן בתרגילים ואימונים לצורך נשיאת ציוד בזמן לחימה.
במלחמת לבנון השנייה, השתתפו מספר לאמות באחד המבצעים במלחמה.
אנטילופות
במהלך השנים הספארי ברמת גן שיתף פעולה עם צה"ל ותרם מספר בעלי חיים. ב-1988 נתרמו מהספארי ראמי סהרה אל אחד ממחסני הנשק של חיל האוויר במטרה ללחך את העשב ולהקטין את הסיכוי לשריפות באזור.
בעלי חיים לשימוש ניסויים
בצה"ל ובמערכת הביטחון ביצעו במשך 2017–2020 ניסויים בקרוב ל-1,000 בעלי חיים שונים, לטובת הכשרות רפואיות ופיתוחי אמצעי לחימה. בין בעלי החיים נמצאים: 40 כלבים, 25 עזים, 10 כבשים, 154 חזירים, 25 שרקנים, 160 פסמונים, 10 עכברים ו-186 חולדות.
במשטרת ישראל
במשטרת ישראל קיים "מדור מפעילי בעלי חיים" האחראי לביצוע הכשרות טקטיות למפעילי בעלי חיים בתחום ביטחון הנפש, הרכוש, הפנים והסדר הציבורי בהתאם לאיומים והיעדים של משטרת ישראל.
בין תפקידי המדור נמצאים: קביעת נהלים והנחיה להפעלת בעלי החיים בהתאמה לדרישות המבצעיות ומשימות משטרת ישראל; איתור, מיון והסמכת כוח אדם המיועד להפעלת בעלי החיים; אפיון, רכש, הכשרה ואישור בעלי חיים והאמצעים להפעלתם המבצעית; פיקוח, בקרה ושמירה על הכשירות המבצעית של המפעילים ובעלי החיים; שותפות במחקרים לאומיים ובינלאומיים עם גורמי אקדמיה בתחומי המדע והטכנולוגיה; שיתוף פעולה עם יחידות משטרה מקבילות ברחבי העולם.
סוסים
תפקידי הסוסים והפרשים במשטרת ישראל הם בין היתר:
כלבים
כלב משטרה בישראל מוגדר כ"כלב שסיים את תהליך ההכשרה וההסמכה".
בין סוגי הכלבים במשטרת ישראל נמצאים:
בתרבות
ב-1972 יצא הסרט הישראלי "עזית הכלבה הצנחנית", המבוסס על ספרו של מרדכי גור "עזית הכלבה הצנחנית", ומספר על עזית הכלבה, שמסייעת לצה"ל בפעילויות שונות.
אבדוקציה
אַבְּדּוּקְצִיָּה (בלועזית: Abduction; נקראת גם חשיבה אבדוקטיבית, הסקה אבדוקטיבית או רטרודוקציה, ובעברית: אִסְלוּק) היא סוג של הסקה לוגית המתחילה עם תצפית או קבוצת תצפיות ומבקשת למצוא את ההסבר הפשוט והסביר ביותר להן. תהליך זה, שלא כמו דדוקציה, מניב מסקנה סבירה, אך אינו מאמת אותה בוודאות. מסקנות אבדוקטיביות הן, אם כך, מתוארות כבעלות שריד של אי ודאות או ספק, המתבטא בהסתייגויות כגון "הטובה ביותר הזמינה" או "הסבירה ביותר". ניתן להבין את האבדוקציה כהסקה להסבר הטוב ביותר, אם כי לא כל השימושים של המונחים "אבדוקציה" ו-"הסקה להסבר הטוב ביותר" זהים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר כוח המחשוב גדל, תחומי המשפט, מדעי המחשב, וכן חקר בינה מלאכותית עוררו עניין מחודש באבדוקציה. מערכות המתמחות באבחון משתמשות באבדוקציה לעיתים קרובות.
חשיבה דדוקטיבית (דדוקציה)
חשיבה דדוקטיבית מאפשרת גזירה של b מ-a רק כאשר b הוא תוצאה לוגית פורמלית של a. במילים אחרות, דדוקציה גוזרת את התוצאות של ההנחות. בהינתן שההנחות נכונות, דדוקציה תקפה תבטיח את נכונות המסקנה. לדוגמה, בהינתן ש-"כל אחד יכול לערוך אתרי ויקי" (a_1) ו-"ויקיפדיה היא אתר ויקי" (a_2), נובע כי "כל אחד יכול לערוך את ויקיפדיה" (b).
חשיבה אינדוקטיבית (אינדוקציה)
חשיבה אינדוקטיבית מאפשרת הסקה של b מ-a, כאשר b אינו בהכרח נובע מ-a. a עשוי לספק לנו סיבה טובה מאוד לקבל את b, אך הוא אינו מבטיח את b. לדוגמה, אם כל הברבורים שנצפו הם לבנים, אנו יכולים להסיק שהאפשרות שכל הברבורים הם לבנים היא סבירה. יש בידינו סיבה טובה להאמין במסקנה בהתחשב בהנחות, אולם, הנכונות של המסקנה אינה מובטחת (ואכן, מסתבר כי ישנם ברבורים שחורים).
חשיבה אבדוקטיבית (אבדוקציה)
חשיבה אבדוקטיבית מאפשרת הסקה של a כהסבר ל - b. כתוצאה מהסקה זו, אבדוקציה מאפשרת להסיק את התנאי המוקדם a מתוך התוצאה b. כך, חשיבה דדוטיבית וחשיבה אבדוטיבית נבדלות בכיוון שבו משתמשים בחוק כמו "a גורר את b" לביצוע הסקה.
ככזאת, אבדוקציה שקולה מבחינה פורמלית לכשל הלוגי של אישור הסוגר (או פוסט הוק ארגו פרופטר הוק) משום שקיימים מספר הסברים אפשריים שונים ל-b. לדוגמה, במשחק ביליארד, לאחר מבט חטוף בו אנחנו צופים בכדור שמספרו 8 נע לכיווננו, אנו עשויים להסיק כי הכדור הלבן פגע בכדור 8. הפגיעה של הכדור הלבן תסביר את התנועה של כדור 8. הסקה זו משמשת כהיפותזה המסבירה את התצפית שלנו. בהינתן ההסברים האפשריים הרבים לתנועת כדור 8, האבדוקציה שלנו לא מותירה אותנו בטוחים בכך שהכדור הלבן אכן פגע בכדור 8, אבל האבדוקציה שלנו, שהיא בכל זאת שימושית, יכולה לסייע לנו בהתמצאות בדברים הסובבים אותנו. על אף שיש הסברים אפשריים רבים לכל תופעה בה אנו צופים, אנו נוטים להסיק הסבר יחיד (או מספר מצומצם של הסברים) לאותה תופעה בציפייה שנוכל להתמצא טוב יותר בסובב אותנו ושאנו יכולים להתעלם מאפשרויות מסוימות. בשימוש נכון, חשיבה אבדוקטיבית יכולה להיות מקור שימושי לערכים פריורים בהסתברות בייסאנית.
אבדוקציה מבוססת לוגיקה
בלוגיקה, הסבר ניתן מתוך תאוריה לוגית T המייצגת תחום וקבוצה של תצפיות O. אבדוקציה היא ההליך של גזירת קבוצה של הסברים של O לפי T ובחירת הסבר אחד מתוכם. כדי ש-E יהיה הסבר של O לפי T, עליו לקיים שני תנאים:
בלוגיקה פורמלית, מניחים כי O ו-E הם קבוצות של ליטֶרָלים (נוסחה אטומית או השלילה שלה). שני התנאים לכך ש-E יהיה הסבר של O לפי תאוריה T מוצרנים באופן הבא:
בין ההסברים האפשריים E המקיימים את שני התנאים האלה, תנאי אחר כלשהו של מינימליות מוטל בדרך כלל כדי להימנע מכלילה של עובדות שאינן רלוונטיות (שאינן תורמות לנביעה של O) בין ההסברים. אבדוקציה היא, אם כך, התהליך הבוחר איבר מסוים של E. קריטריונים לבחירת איבר המייצג את ההסבר "הטוב ביותר" כוללים את הפשטות, ההסתברות הפריורית, או את הכוח ההסברי של ההסבר.
תכנות לוגי אבדוקטיבי הוא תשתית חישובית המרחיבה את התכנות הלוגי הרגיל עם אבדוקציה. היא מפרידה את התאוריה T לשני חלקים, כאשר אחד מהם הוא תוכנה לוגית רגילה, אשר משתמשים בה כדי לייצר את E באמצעות חשיבה הפוכה, והשני הוא קבוצה של אילוצי אמינות, בהם משתמשים כדי לסנן את קבוצת ההסברים המועמדים.
היסטוריה
הפילוסוף האמריקאי צ'ארלס סנדרס פֶּרְס (1839–1914) הכניס את האבדוקציה ללוגיקה המודרנית. במשך השנים הוא כינה הסקה מסוג זה היפותזה, אבדוקציה, השערה ורטרודוקציה. הוא ראה בה תחום בהגיון כשדה נורמטיבי בפילוסופיה, ולא בלוגיקה פורמלית או מתמטית טהורה, ובסופו של דבר גם כנושא בכלכלה של המחקר.
כשני שלבים של הפיתוח, ההרחבה וכו', של היפותזה בחקירה מדעית, אבדוקציה כמו גם אינדוקציה קורסות לעיתים קרובות לתוך תפיסה מקיפה אחת – ההיפותזה. זאת הסיבה לכך שבשיטה המדעית הידועה מגלילאו ובייקון, השלב האבדוקטיבי של היווצרות היפותזה נתפס פשוט כאינדוקציה. כך, במאה העשרים קריסה זו חוּזקה על ידי הסברו של קרל פופר למודל ההיפותטי-דדוקטיבי, שבו ההיפותזה נחשבת ל"ניחוש" בלבד (ברוחו של פֶּרְס). עם זאת, כאשר היווצרות ההיפותזה נחשבת לתוצאה של תהליך, מתברר כי "ניחוש" זה כבר נבחן ונעשה חזק יותר במחשבה כשלב הכרחי בהשגתו מעמד של היפותזה. ואכן, אבדוקציות רבות נדחות או משונות במידה ניכרת על ידי אבדוקציות הבאות בעקבותיהן לפני שהן מגיעות לשלב זה.
לפני 1900, פרס התייחס לאבדוקציה כשימוש של כלל ידוע כדי להסביר תצפית, למשל, זהו כלל ידוע כי אם יורד גשם הדשא רטוב; לכן, כדי להסביר את העובדה שהדשא רטוב, אדם מסיק באופן אבדוקטיבי כי ירד גשם. אבדוקציה עלולה להוביל למסקנות שקריות אם כללים אחרים המסבירים את התצפית אינם נלקחים בחשבון (למשל, אם הממטרות פעלו לאחרונה על הדשא הרטוב). שימוש זה הוא עדיין השימוש הנפוץ במונח "אבדוקציה" במדעי החברה ובבינה מלאכותית.
פרס אפיין אותה באופן עקבי כסוג ההסקה המולידה היפותזה על ידי הסתכמותה בהסבר, אם כי לא וודאי, לתצפית משונה מאוד או מפתיעה (חריגה), המובעת באחת מהנחות המוצא. כבר בשנת 1865 הוא כתב כי אנו מגיעים לכל המושגים של סיבה וכוח דרך הסקה היפותטית; בתחילת המאה ה-20 כתב כי כל התוכן ההסברי של תאוריות מגיע דרך אבדוקציה. במובנים אחרים שינה פרס את השקפתו על האבדוקציה במשך השנים.
בשנים מאוחרות יותר השקפתו נהייתה:
פרגמטיזם
ב-1901 כתב פרס, "לא יהיה כל הגיון בהנחת כללים, ואמירה כי יש לשמור עליהם, עד שנעשה ברור שמטרת ההיפותזה מצריכה אותם". ב-1903 קרא פרס לפרגמטיזם "ההגיון של האבדוקציה" ואמר שהעיקרון הפרגמטי נותן את הכלל הלוגי ההכרחי והמספיק לאבדוקציה באופן כללי. העיקרון הפרגמטי הוא: "שקלו אילו השפעות, העשויות, באופן המתקבל על הדעת, להיות בעלות השלכות מעשיות, אנו חושבים שיש לאובייקט של התפיסה שלנו. לאחר מכן, תפיסתנו את ההשפעות הללו היא כל התפיסה שלנו של האובייקט." זוהי שיטה להבהרה פורה של תפיסות על ידי השוואת משמעותה של תפיסה להשלכות המעשיות העולות על הדעת של השפעותיו הנתפסות של האובייקט שלה. פרס החזיק בדעה שניסוח זה מותאם בדיוק למטרת האבדוקציה בחקירה, פיתוח רעיון שייתכן שיוכל לעצב התנהלות מושכלת. בכתבים שונים בעשור הראשון של המאה ה-20, הוא אמר כי ביצוע אבדוקציה (או רטרודוקציה) מושפע משיקולים כלכליים, המשתייכים בעיקר לכלכלה של המחקר. הוא התייחס לכלכלה כאל מדע נורמטיבי, שחלקו האנליטי עשוי להיות חלק ממתודוּטיקה (methodeutic, מתודה) לוגית (כלומר, תאוריה של חקירה).
שלוש רמות של הגיון על אבדוקציה
ברבות השנים, פרס הגיע לכדי חילוק של הלוגיקה (הפילוסופית) לשלוש מחלקות:
פרס ראה, מההתחלה, את דרכי ההסקה כמתואמות ביניהן בחקירה המדעית, ובתחילת המאה ה-20 טען כי לא מתייחסים כראוי להיסק ההיפותטי כאשר מבקרים טיעונים. כדי להגביר את הביטחון של מסקנה היפותטית, יש להסיק השלכות על ראיות העתידות להימצא, תחזיות אשר אינדוקציה יכולה לבדוק באמצעות תצפית כדי להעריך את ההיפותזה. זהו המתווה של פרס לשיטת החקירה המדעית, כפי שמפורט במתודולוגיית החקירה שלו, הכוללת פרגמטיזם, או כפי שכינה אותה מאוחר יותר, פרגמטיציזם, הבהרת רעיונות במונחים של ההשלכות האפשריות שלהם על פרקטיקה מושכלת.
סיווג הסימנים
כבר בשנת 1866, פרס קבע כי:
ב-1902 כתב פרס שבאבדוקציה: "ניכר שהתופעות הן "כמו", כלומר, מהוות אייקון של, רפליקה של קונספציה כללית, או סמל".
ביקורת על טיעונים
ברמה הביקורתית בחן פרס את צורות הטיעונים האבדוקטיביים (כפי שפורט לעיל), והגיע למסקנה שההיפותזה צריכה לייעל הסברים למען סבירות במונחים של המעשי והטבעי. ב-1908 תיאר פרס את הסבירות הזאת בפירוט. היא אינה מערבת דמיון בהסתמך על תצפיות (שהוא ההערכה האינדוקטיבית של היפותזה), אלא פשטות אופטימלית במובן של "הפשוט והטבעי", בדומה ל"אור הטבעי של התבונה" של גלילאו, ולהבדיל מ"פשטות לוגית" (פרס אינו מבטל את הפשטות הלוגית לחלוטין, אלא רואה את תפקידה כמשני; במקרה הקיצון שלה, היא תיתן העדפה לאי-ניתנת הסבר לתצפית כלל). אפילו שכל ערוך היטב מנחש לא נכונה לעיתים קרובות מאשר נכונה, אבל הניחושים שלנו מצליחים יותר מאשר מזל אקראי להגיע לאמת או לפחות לקדם את החקירה, ודבר זה מצביע לפרס על כך שהם מבוססים על ההתכווננות האינסטינקטיבית לטבע, זיקה בין התהליכים השכליים והתהליכים של הממשי, מה שיתן הסבר לכך שניחושים המרגישים "טבעיים" הם אלו הצולחים לעיתים הכי הקרובות (או לעיתים הכי פחות רחוקות); לכך פרס הוסיף את הטיעון כי ניחושים מעין אלה עדיפים משום שמבלי "נטייה טבעית כמו של הטבע", לאנשים לא הייתה שום תקווה להבין את הטבע.
סופרים אחרים
נורווד ראסל הנסון, פילוסוף של המדע, ביקש לבנות לוגיקה המסבירה כיצד מתרחשות תגליות מדעיות. לשם כך, הוא השתמש במושג האבדוקציה של פרס.
פיתוח נוסף של המושג ניתן למצוא ב"Inference to the Best Explanation" (ליפטון, 1991) של פיטר ליפטון.
בינה מלאכותית
יישומים בבינה מלאכותית כוללים אבחון תקלות, עדכון אמונות ותכנון אוטומטי. היישום הישיר ביותר של אבדוקציה הוא גילוי אוטומטי של תקלות במערכות: בהינתן תאוריה המקשרת תקלות עם ההשפעות שלהן וקבוצה של השפעות נצפות, ניתן להשתמש באבדוקציה על מנת לגזור קבוצות של תקלות העשויות להיות הסיבה לבעיה.
רפואה
ברפואה, אפשר לראות באבדוקציה מרכיב של שיפוט והערכה קלינית.
תכנון אוטומטי
אבדוקציה יכולה גם לשמש למידול תכנון אוטומטי. בהינתן תאוריה לוגית המקשרת התחרשויות של פעולות עם ההשפעות שלהן (לדוגמה, נוסחה של תחשיב האירועים), אפשר לעצב את הבעיה של מציאת תוכנית להגעה למצב כלשהו בתור הבעיה של הסקה (אבדוקטיבית) של קבוצה של ליטֶרָלים הרומזים על כך שהמצב האחרון הוא המצב המבוקש.
עדכון אמונות
עדכון אמונות, התהליך של התאמת אמונות לאור מידע חדש, הוא תחום נוסף בו יושמה חשיבה אבדוקטיבית. הבעיה העיקרית של עדכון אמונות היא שהמידע החדש עשוי להיות לא עקבי עם רשת האמונות הקודמת, בעוד שתוצאת ההכללה שלו ברשת האמונות אינה יכולה להיות לא עקבית. אפשר להשתמש באבדוקציה כדי לבצע את תהליך העדכון של רשת האמונות: ברגע שנמצא הסבר לתופעה, שילובו ברשת האמונות אינו מייצר חוסר עקביות.
שימוש זה באבדוקציה אינו ישיר, משום שהוספת נוסחאות פסוקיות לנוסחאות פסוקיות אחרות יכולה רק להפוך חוסר עקביויות לגרועות יותר. במקום זאת, אבדוקציה נעשית ברמת סידור העדיפויות של העולמות האפשריים. מודלים של עדיפויות משתמשים בלוגיקה עמומה או במודלים של תועלתיות.
פילוסופיה של המדע
בפילוסופיה של המדע, אבדוקציה הייתה שיטת ההסקה העיקרית לתמיכה בריאליזם מדעי, והרבה מהדיון על ריאליזם מדעי נסוב סביב השאלה האם אבדוקציה היא שיטת הסקה קבילה.
בלשנות היסטורית
בבלשנות היסטורית, אבדוקציה בעת רכישת שפה נלקחת לעיתים קרובות כחלק מהותי בתהליכים של השתנות השפה כגון אנליזה מחודשת ואנלוגיה.
אנתרופולוגיה
השאלה אותה גל שואל בספר היא: "כיצד יצירת אמנות מתחילה 'לדבר' לאנשים?" הוא עונה בכך שהוא אומר "אף אדם הגיוני לא יוכל להניח כי קשרים כמו-אומנותיים בין אנשים לעצמים לא מערבים לפחות צורה מסוימת של סמיוזה." אולם, הוא דוחה כל רמיזה לכך שאפשר לחשוב על סמיוזה כשפה משום שבכך הוא ייאלץ להודות בקיום של איזשהו "סנסוס קומוניס" מבוסס מראש, ואילו הוא מבקש לטעון כי הוא נובע רק לאחר מכן מתוך האומנות. אבדוקציה היא התשובה לבעיה הזו משום שהמשמעות של טבעו הטנטטיבי של מושג האבדוקציה (פרס השווה אותה לניחוש) היא שלא רק שאבדוקציה יכולה לתפקד מחוץ לכל מערכת קיימת מראש, אלא, היא למעשה יכולה אפילו לרמוז על קיום של מערכת. כפי שגל טוען בניתוח שלו, הקיום הפיזי של יצירת האומנות מניע את הצופה לבצע אבדוקציה המטמיעה התכוונות ביצירה. פסל של אלה למשל, הופך למעשה בשכלו של המתבונן לאלה עצמה במובנים מסוימים; ואינו מייצג את צורתה בלבד אלא גם את כוונותיה (המוסקות מתוך ההרגשה של נוכחותה הממשית). לפיכך, טוען גל, שבאמצעות אבדוקציה, אומנות יכולה להשיג את סוג הסוכנות הזורעת את הזרעים הגדלים למיתוסים תרבותיים. הכוח של סוכנות הוא הכוח להניע מעשים ולהשרות, בסופו של דבר, את ההבנה המשותפת המאפיינת כל חברה נתונה.