cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניגון הכנה
אודות הניגון
בשיחות של הרבי הריי"צ מופיע שכמה פעמים הוא ביקש שינגנו את הניגון של אביו לפי שניגנו את ניגון ארבע בבות, אך לא ברור האם הכוונה לניגון הזה או ניגון אחר.
אצל הרבי מלובביץ' היו מנגים ניגון זה לפי שניגנו את ניגון ארבע בבות והוא אחד מהניגונים המכוונים אותם נוהגים בחב"ד לנגן בזמנים מיוחדים.
עיבודים מוזיקליים
בשנת 1974 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד" 13 של ניח"ח, ב־2002 הופיע הניגון באלבום אבינו מלכנו של אברהם פריד, ב־2013 הופיע הניגון באלבום "עצם הנשמה 4" של יאיר כלב, ב־2017 הופיע הניגון באלבום "הניגונים" של משה לאופר ועוד.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרקוס, אלי ליפסקר, חיליק פרנק, שמחה פרידמן ואחרים, וכן על ידי הרב יצחק גינזבורג.
ניגוני חב"ד נוספים בשם זהה
ישנו ניגון חב"די אחר בשם ניגון רוסטוב גם הוא מכונה ניגון הכנה, אשר פעמים מבלבלים בטעות בינו לבין ניגון זה, וגם הוא מהסוגה ניגונים מכוונים והוא שימש בהתוועדות של הרבי מלובביץ' כניגון הכנה לאמירת מאמר חסידות ופעמים אחדות היו מנגנים אותו בהתוועדות של הרבי מלובביץ' גם כהכנה לניגון ארבע בבות במקום ניגון זה. ניגון זה הופיע ב-1998 באלבום ניגון הבעש"ט של אברהם פריד.
ישנם עוד שני ניגוני חב"ד נוספים בשם 'ניגון הכנה' אחד ניגון הכנה למאמר אותו שרים החסידים לפני שהחסידים חוזרים על אמירת מאמר חסידות ואחד אחר שניגנו כהכנה למאמר בתקופת רבי שמואל שניאורסון הרבי הרביעי של חב"ד.
יעקב הלוי ממרויש
רבי יעקב ב"ר לוי הלוי ממרויש (? - ד'תתקצ"ג, 1233) - רב ומקובל מחכמי יהדות פרובנס בתקופת הראשונים, מחבר הספר שו"ת מן השמים. נמנה בין בעלי התוספות. כן כונה בעבר בשם רבי יעקב 'החסיד' או 'הקדוש'.
תולדותיו
ר' יעקב הלוי, נולד לר' לוי. התגורר במרויש (כיום: מארווז'ול ), וטרוייש. שימש כפוסק ונחשב למקובל. רבי אלעזר אזכרי כתב שהיה גיסו של רבי מרדכי בן הלל, אך מדובר בטעות בינו ובין רבי יצחק מקורביל.
שו"ת מן השמים
רבי יעקב הלוי, חיבר ספר שאלות ותשובות - "שו"ת מן השמים", אשר נודע בייחודיותו בכך ששאל את שאלותיו מהשמיים.
הרדב"ז, שהיו בידיו קצת מהשו"ת של רבי יעקב, כותב עליו כי הוא היה "חכם גדול מקובל" ו"היה שואל שאלות מן השמים". וכן תיאר את באמצעות מה שאל מן השמים את שאלותיו: "... על ידי התבודדות ותפילה והזכרת שמות, והיו משיבין לו על שאלותיו".
כן גם נכתב בספר שם הגדולים כי "רבינו יעקב החסיד, היה שואל שאלות מן השמים בהלכות ובפסקי-דינין ולהכריע בין הפוסקים. ומשיבים לו". והביא גם את דברי הרדב"ז ש"היה אחד מהגדולים בקבלה".
דברים דומים, ובהרחבה, נמצאו בכתב יד: "שאלות מפסקי הלכות ששאל החכם החסיד הנודע בשערים על מרומי קרת, הדופק דלתי מרום רבי יעקב ב"ר לוי, גבר וחסיד ה' מעיר טרויש, אשר שמעו הולך בכל המדינות, על חסידותו ותמימותו הכל סומכין, וראוי לסמוך עליו, וככה משפטו כל הימים, כל זמן שהלכה מסופקת לו ציווה לנעול שערי מדרשו, ואזי ה' במראה אליו יתוודע, וכל ספקותיו מודיעים לו, וזאת גלוי וידוע לכל כי אינו יודע ואינו רואה ואין מקיץ עד שלוקחים עניין ידוע ומקריבין לפתח בית מדרשו ומיד היה נוער משנתו. ושמענו כי קודם כן הייתה מעלה כזאת לרש"י ז"ל, אבל על זה החסיד ראינו פליאות גדולות ונוראות על ספריו ועל דברו ויקם עדות ביעקב ותורה שם בישראל ומקצת דבריו כתבנו".
בית הכנסת מואנסה
בית הכנסת מוּאַנְסָה (בערבית: معبد موانسة) נמצא בכפר מוּאַנְסָה, הממוקם ממערב לעיר זַרְזִיס בתוניסיה. לא רחוק מבית הכנסת נמצא בית קברות יהודי.
מועד בנייתו המדויקת של בית הכנסת אינו ידוע. בית הכנסת ובית העלמין היהודי הסמוך ננטשו בשנות השבעים בגלל חיסול הקהילה היהודית במקום והיהודים האחרונים שעזבו את הכפר. פנים בית הכנסת נפגע קשות.
מלך איטליה
מלך איטליה (בלטינית: Rex Italiae; באיטלקית: Re d'Italia) הוא תואר שהיה בשימוש מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, מסוף המאה החמישית עד 1946.
לראשונה התואר ניתן לשליט ממלכת איטליה לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית. הראשון שקיבל את התואר היה אודואקר, מנהיג צבאי ברברי, בסוף המאה החמישית, ואחריו המלכים האוסטרוגותים עד אמצע המאה ה-6. עם הכיבוש הפרנקי של איטליה במאה ה-8 קיבלו הקרולינגים את התואר. הוא נשמר על ידי קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, לאורך ימי הביניים. הקיסר האחרון שתבע את התואר היה קרל החמישי במאה ה-16. בתקופה זו הוכתרו בעלי התואר בכתר הברזל של לומברדיה.
ממלכת איטליה שוחזרה בין השנים 1805 ל-1814 במרכזה של צפון איטליה כממלכת איטליה הנפוליאונית. נפוליאון בונפרטה היה מלכה היחיד. רק לאחר איחוד איטליה בשנות ה-60 של המאה ה-19 שוחזרה ממלכת איטליה בשטח המכסה את חצי האי כולו. משנת 1861 בית סבויה החזיק בתואר מלך איטליה עד שהמלך האחרון, אומברטו השני, הוגלה בשנת 1946 עם הפיכת איטליה לרפובליקה.
היסטוריה
לאחר הדחת רומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון של רומא המערבית בשנת 476, מנהיג הרולים אודואקר, מונה לדוכס איטליה על ידי הקיסר הביזנטי זנון. מאוחר יותר, הפוידרטוס הגרמאני, הסקירים והרולים, כמו גם פלח גדול של הצבא הרומי, הכריזו על אודואקר כמלך איטליה. בשנת 493, מלך האוסטרוגותים תיאודריך הגדול הרג את אודאוקר, והקים שושלת חדשה של מלכי איטליה. השלטון האוסטרוגותי הסתיים כאשר נכבשה איטליה על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 552.
בשנת 568 נכנסו הלומברדים לחצי האי והעזו להקים מחדש ממלכה ברברית כנגד האימפריה. הם ביססו את סמכותם על חלק גדול מאיטליה, למעט רוונה, רומא, ונציה, נאפולי והחלקים הדרומיים ביותר של איטליה. במאה ה-8, ניכור בין האיטלקים והביזנטים אפשרו ללומברדים לתפוס את המובלעות הרומיות שנותרו בצפון איטליה. עם זאת, בשנת 774 הם הובסו על ידי הפרנקים תחת קרל הגדול, שהדיחו את מלכם ותפסו את התואר "מלך הלומברדים". לאחר מותו של קרל השמן בשנת 887, איטליה נפלה לחוסר יציבות ומספר מלכים ניסו לבסס את עצמם כמלכים איטלקיים עצמאיים. בתקופה זו, המכונה האנרכיה הפיאודלית (888–962), הוצג התואר "מלך האיטלקים" (Rex Italicorum). לאחר התפרקות האימפריה הפרנקית סיפח אוטו הראשון את איטליה לאימפריה הרומית הקדושה והמשיך להשתמש בתואר "מלך האיטלקים". האחרון להשתמש בתואר זה היה היינריך השני (1004–1024). הקיסרים הבאים השתמשו בתואר "מלך איטליה" עד קרל החמישי. תחילה הוכתרו בפאביה, אחר כך במילאנו וקרל הוכתר בבולוניה.
בשנת 1805 הוכתר נפוליאון הראשון בכתר הברזל של לומברדיה בקתדרלת מילאנו. בשנה שלאחר מכן ביטל קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פרנץ השני, את תוארו הקיסרי. מהמלכת נפוליאון הראשון (1814) ועד לאיחוד האיטלקי (1861), לא היה אף בן מלוכה איטלקי שטען לתואר. איחוד איטליה הקים בהצלחה שושלת, בית סבויה, על פני חצי האי כולו, תחתה אוחדה ממלכת סרדיניה וממלכת שתי הסיציליות לכדי ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה המלוכה הוחלפה על ידי הרפובליקה האיטלקית, עם משאל עם חוקתי שנערך ב-2 ביוני 1946. המלוכה האיטלקית הסתיימה רשמית ב־12 ביוני באותה שנה, ואומברטו השני, מלך איטליה, עזב את המדינה.
חוסר יציבות (888–962)
לאחר 887, איטליה הידרדרה לתקופה של חוסר יציבות שלטוני, כששליטים רבים טענו במקביל לבעלות על הכתר: בשנת 896 איבדו ארנולף וראטולד את השליטה באיטליה, שחולקה בין ברנגר הראשון ולמברט מספולטו: בשנת 951 פלש אוטו הראשון מגרמניה לאיטליה והוכתר בכתר הברזל של לומברדיה. בשנת 952 הפכו ברנגר ואדלברט למלכים ווסאלים שלו, עד שלבסוף הודחו על ידיו.
שושלת הוטוויל (1130–1154)
רוג'רו השני השתמש בתואר "מלך סיציליה ואיטליה" לפחות עד 1135; מאוחר יותר השתמש רק בתואר "מלך סיציליה, אפוליה וקלבריה". אף על פי שממלכתו כללה את דרום איטליה, הוא מעולם לא הפעיל את סמכותו על ממלכת איטליה הרשמית, ואף אחד מממשיכיו לא טען לתואר "מלך איטליה".
בית הבסבורג (1437–1556)
שארל החמישי היה הקיסר האחרון שהוכתר למלך איטליה, או שהשתמש בתואר באופן רשמי. קיסרי הבסבורג תבעו את הכתר האיטלקי עד 1801. האימפריה המשיכה לכלול שטחים איטלקיים עד לפירוקה בשנת 1806.
טוענים לכתר (מאז 1946)
איטליה הצביעה לבטל את המלוכה שלה ב־2 ביוני 1946, לאחר מכן אומברטו השני הפך למלך ביומרה. עם מותו בשנת 1983 הוחלף על ידי בנו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי. עם זאת, עקב ויטוריו אמנואלה שהתחתן עם מרינה, נסיכת נאפולי ללא רשות אביו, בן דודו אמדאו, דוכס אאוסטה טוען כי טענתו של ויטוריו אמנואלה על כס המלוכה אינה תקפה וכי הוא הראוי החוקי של בית סבויה.
התואר המלא
עד לפירוק המלוכה בשנת 1946, התארים המלאים של מלכי איטליה היו:
[שם], בחסד האל ורצון האומה, מלך איטליה, מלך סרדיניה, קפריסין, ירושלים, ארמניה, דוכס סבויה, רוזן מוריין, מרקיז (של האימפריה הרומית הקדושה) איטליה; נסיך פיימונטה, קריניאנו, אונגליה, פוירינו, טרינו; נסיך והוויקאר הנצחי של האימפריה הרומית הקדושה; נסיך קארמניולה, מונטמליאן עם ארבין ופרנסין, הנסיך הממונה של דוכסות אאוסטה, נסיך קיירי, דרונרו, קרסנטינו, ריבה די קיירי ובנה, בוסקה, בנה, ברה, דוכס ג'נובה, מונפרט, אוסטה, דוכס צ'אבלי, ז'נובייס, דוכס פיאצ'נזה, המרקיז של סלוצו, איווריאה, סוזה, ממארו, אוריסטאנו, סזנה, סאבונה, טרנטסיה, בורגומנרו וקורג'יו, קאסל, ריבולי, פיאנצה, גובונה, סלוסולה, רקוניגי על טגרונה, מיגליאברה ומוטורונה, קוואלרמג'ורה, מרן, מודנה ולנסלבורג, ליוורנו פרריס, סנטיה, אגליה, סנטאלו ודמונטה, דסנה, ג'מה, ויגונה, רוזן בארגה, וילהפרנקה, ז'נבה, ניס, טנדה, רומונט, אסטי, אלסנדריה, מגוצ'אנו, נוברה, טורטונה, בוביו, סואסון, סנט'אנטיוכו, פולנצו, רוקאברונה, טריצ'רו, ביירו, אוזנייה, של אפרטולה, בארון וו ופוסיני, לורד ורצ'לי, פינרולו, לומלינה ועמק ססיה, המרקיז של צ'בה, האדון העליון של מונקו, רוקאברונה ואחת עשרה-שתים עשרה של מנטון, הפטריארך האציל של ונציה, הפטריארך של פרארה.
בכך, מלך איטליה היה המלך עם מספר התארים הגדול ביותר.
יצחק נחשוני
יצחק אייזיק נחשוני (י"ב באייר תשי"ד, 15 במאי 1954 – כ"ד באייר תשפ"ג, 15 במאי 2023) היה עיתונאי חרדי ישראלי, עורך העיתונים "יום השישי", "ערב שבת" ו"מרכז העניינים".
ביוגרפיה
נחשוני נולד בבני ברק לסאסי ויהודה נחשוני, שהיה מראשי תנועת פא"י, עורך עיתון "שערים", מחבר ספרים, והוגה דעות.
בילדותו למד בתלמוד תורה, מרכז של החינוך העצמאי בבני ברק. בכיתה ה' עבר ל"ישיבת תל אביב", וממנה המשיך לישיבות "היישוב החדש", "איתרי" ו"חברון".
את דרכו העיתונאית החל בעיתון "בעצם" שפנה לנוער דתי, והשתלב בתוכניות רדיו של מחלקת המסורת ב"קול ישראל". היה מראשוני העורכים של "מצעד הזמירות" החסידי. בהמשך השתתף גם בתוכנית "מנחת ערב" – תוכנית האקטואליה הדתית הראשונה. לאחר לימודיו בישיבה התגייס לצה"ל ושירת בתחנת גלי צה"ל, לאחר שהיה החרדי הראשון שעבר את המיונים, שם שירת במשך 8 שנים ככתב וכעורך. במקביל שימש כדובר הרבנות הצבאית.
ב-2001 מונה לעורך התוכניות ברדיו "קול חי", וכן ערך את השבועונים של הרב אמנון יצחק "ארבע כנפות" ו"שופר ניוז", וכן כתב טורי אקטואליה באתר בחדרי חרדים. הוא הגיש את התכנית "מדינה בתוך מדינה" ברדיו קול חי. ב-2010 מונה לעורך הראשי של עיתון "מרכז העניינים". ב-2021 הוא פרש מתפקידו.
ב-2022 הקים והפעיל בית ספר חרדי לתקשורת.
נחשוני שימש כפרשן לענייני חרדים בכלי תקשורת שונים בישראל וכמגיש תוכנית הבוקר של רדיו קול ברמה, לצד איש התקשורת נועם זיגמן.
ב-15 במאי 2023 נפטר נחשוני בגיל 69 לאחר שסבל מבעיות בריאותיות והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
חיים אישיים
נחשוני היה נשוי לבלומה ואב לחמישה בנים ובת. בהם קובי נחשוני - עיתונאי ynet, ידיעות אחרונות ובשבע, יהודה נחשוני - מנכ"ל עיתון משפחה והמוזיקאי ארהלה נחשוני. אחיו הוא הרב משה נחשוני, רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר. התגורר בפתח תקווה.
כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג
כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Christian Ludwig, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 25 בפברואר 1622 – 15 במרץ 1665) היה דוכס דוכסות בראונשווייג-לינבורג, בנסיכות קאלנברג בין השנים 1641-1648, ובנסיכות לינבורג בין השנים 1648-1665.
ביוגרפיה
כריסטיאן לודוויג נולד ב-25 בפברואר 1622 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג.
בשנת 1641 מת אביו גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, וכריסטיאן לודוויג ירש את נסיכות קאלנברג. בשנת 1648 ירש כריסטיאן לודוויג את נסיכות לינבורג מדודו פרידריך הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומסר לאחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג את נסיכות קאלנברג.
בשנת 1642 הצטרף כריסטיאן לודוויג לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft), ובאוקטובר 1653 התחתן עם סופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג.
ב-15 במרץ 1665 מת כריסטיאן לודוויג ללא ילדים, ואחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. אולם, בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על נסיכות קאלנברג, ומסר זאת לאחיהם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
רוני דותן
רוני דותן (נולדה ב-10 באוקטובר 1983) היא שחקנית, זמרת וכותבת ישראלית.
ביוגרפיה
בצה"ל שירתה רוני דותן כמ"כית וסמלת טירונים. בתום שירותה הצבאי לקחה קורס משחק אצל חיים בוזגלו ולמדה בסדנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. באותה עת שיחקה ורקדה סטפס בהצגה "המפיקים" בתיאטרון הקאמרי.
דותן למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וסיימה את לימודיה ב-2009. היא זכתה במלגה מטעם "קרן אלי לאון" על הצטיינות בלימודי המשחק בשנת 2009 ובפרס "קרן לאון" על ביצוע ועיבוד במסגרת ערב מלגות שירה באותה שנה.
חלק מההצגות בהן היא משחקת כעת התחילו כהפקות שנה ג' של סמינר הקיבוצים, בהן "פטר והזאב", בתיאטרון אורנה פורת, עליה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לילדים ונוער לשנת 2009 בקטגוריית שחקנית המשנה. ההצגה "בגלל הלילה", בה היא משחקת, התחילה כהפקה שנה ג' בסמינר הקיבוצים, הציגה כהצגה אורחת בתיאטרון הסימטה ורצה החל מיוני 2012 בתיאטרון הבימה. ההצגה עוסקת בלילה האחרון בחייה של תרצה אתר, בו היא נזכרת בשלבים שונים בחייה, דותן מגלמת את דמותה תרצה כילדה. היא מועמדת על תפקידה בה לפרס קיפוד הזהב לשחקנית המשנה לשנת 2012.
ב-2010 דותן שיחקה בהצגה "המזוודה של חנה" בתיאטרון הנפש, בבימויו של האוורד ריפ. ההצגה מבוססת על סיפור אמיתי בו קיבלו ילדים מיפן מזוודה של ילדה מהשואה - חנה בריידי - ומנסים לברר מי הייתה. היא גילמה את דמותה של הילדה היפנית מאיקו. ההצגה זכתה בפרס אסיטז' עבור ההצגה הבינתחומית הטובה ביותר לשנת 2010–2011 והייתה בסבב הופעות בעולם. ב-2011 דותן שיחקה בהצגה "מזריץ'", שהציגה בתיאטרון המדיטק, בבימויו של איציק ויינגרטן. היא גילמה את דמותה של אינה המספרת. ההצגה מספרת על שמונה יהודים שהסתתרו בעליית הגג מעל מפקדת הגסטפו בעיירה מזריץ' שבפולין.
בשנת 2011 השתתפה בהצגה "יופי של עברית", ללימוד השפה העברית, לצידו של אבשלום קור. באותה שנה החליפה את ציפי שביט בהצגה "101 כלבים וגנבים".
כיום דותן משחקת גם בהצגה "גאווה ודעה קדומה", בתיאטרון הסימטה. משחקת שלוש דמויות: לידיה – הבת הצעירה והפוחזת, שרלוט – חברתה הטובה ביותר של הגיבורה, וג'ורג'יאנה דארסי – אחותו של דארסי, הדמות הראשית הגברית.
ב-2009 השתתפה בתוכנית "בוחרים מנחה" בערוץ הילדים.
ב-2011 רוני דותן שיחקה בסרט הנשים החרדי "הגדר", בבימויה של טלי אברהמי, שצולם בקייב, אוקראינה. היא גילמה את דמותה של אלקה, צעירה פוחזת בכפר יהודי. דודתה אלזה (רות רסיוק) חברה בתנועת ההשכלה היהודית ומשחיתה את רוחה. אלקה בורחת יחד עם חברתה הטובה לעיר, מפסיקה לשמור מצוות, מתחתנת עם גוי ומשפחתה מנתקת עמה את הקשר. בסרט שיחקו גם סיגלית תמיר, אלינור פכט, דינה לימון, פנינה ברט-צדקה, אילת קורץ יוסף ומיקי ברקן.
רוני דותן משחקת בתפקיד הנשי הראשי בסרט "גולדברג ואייזנברג", בבימויו של אורן כרמי (2013). זהו מותחן אורבני בסגנון הפילם נואר המספר על גולדברג (יצחק לאור) שמסתבך עם בחור בשם אייזנברג (גל יהב). דותן מגלמת את דמותה של נועה, חברתו של גולדברג.
דותן משחקת בסדרת המקור האינטרנטית "הפסיכופת" שתשודר ב־ynet, בשיתוף עם ערוץ אגו, במהלך 2012. זוהי סאטירה על עולם הריאליטי. הסדרה מספרת על בחור שלוקח באיומי אקדח תריסר בחורות וכולא אותן במרתף ביתו ברמת גן. הוא עורך להן מבחנים בסגנון תוכניות המציאות, על-מנת לבחור את אשתו לעתיד ואת זו שנכשלה הוא הורג. נכתב על ידי אלי חביב ודניאל נחנסון, בוים על ידי דניאל נחנסון.
היא מנגנת בפסנתר, שרה ומלחינה מזה שנים רבות, למדה שירה באופן פרטי ובבית ספר רימון ב-2011. למדה משחק מול מצלמה בסדנאות הבמה, בניסן נתיב ובסטודיו גלית רוזנשטיין. כיום דותן שרה בקפה ביאליק במופע שירים שהפיק דניאל סלומון, היא מבצעת שירים להם כתבה את המילים והלחנים. כתבה שיר ליעל בדש.
לוקחת חלק במאבקים למען זכויות שחקנים ופעילה מזה שנים רבות בארגוני זכויות בעלי חיים, בהם אנימלס והאגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים.
בספטמבר 2013 נבחרה לוועד המנהל של שח"ם.
באוקטובר 2013 הוציאה את "מחכה לשיחה", סינגל מתוך ה־EP הראשון שלה.
בשנת 2017 שיחקה דותן לצדם של אסף גולדשטיין וטל טלמון בסרט האירוטי "זוג יונים" שביים דובר קוסאשווילי, בו גילמה את דמות הפילגש המקיימת יחסי מין משותפים עם בני זוג נשוי במהלך יום הנישואין שלהם.
ב-2018 דיבבה את דמותה של קוטנונת בסרט "פיטר ראביט".
הערות שוליים
__לחיפוש__
חימא
האזור התרבותי בחימא (ערבית منطقة حمى الثقافية) הוא אתר אמנות סלע השוכן בחימא שבדרום-מערב ערב הסעודית, כ-100 ק"מ צפונית לעיר נג'ראן. באזור מאות אתרים המשתרעים על פני שטח של כ-550 קמ"ר, ובהם ריכוז מרשים של ציורי סלע המתארים חי, צומח וחיי יום-יום וכן כתובות רבות. אמנות הסלע באזור מתוארכת לרצף של כ-7,000 שנה, החל מהתקופה הפרהיסטורית ועד ההווה. ב-2021 הוכרזו שישה אתרים מרכזיים באזור כמו גם שטח חיץ רחב ידיים כאתר מורשת עולמית.
תולדות המחקר באזור
ההיסטוריה האנושית של האזור התרבותי בחימא מתחילה בתרבות האשלית, וייתכן שאף קודם לכן, עם ממצאים מהתרבות האולדובאית. לאחר נוכחות אנושית זו של התקופה הפלאוליתית התחתונה נמצאו גם כלי אבן מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ומהתקופה הפלאוליתית העליונה. התקופה הנאוליתית מיוצגת באזור באמנות סלע וייתכן שאף במבני אבן. בהיעדר חפירות ארכאולוגיות תועדו רק ממצאים שנמצאו על פני השטח. עם זאת, אמנות הסלע אינה מותירה ספק כי האזור היה נושב באופן מתמשך מאז התקופה הנאוליתית. אמנות הסלע באזור זכתה לפרסום ראשון במשלחות אירופיות שחקרו את האזור בשנות ה-50 של המאה ה-20, והרשויות הסעודיות ערכו מחקר ראשון משלהן בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, ושוב ב-1990. תיארוך אמנות הסלע במחקרים אלה נעשה לפי כלי אבן וחרסים, אך לא ניתן היה להבטיח את הקשר שבין אלה לבין אמנות הסלע. רק ב-2004 החלה חקירה מדעית של אמנות הסלע בחימא, אשר הניבה תיארוך ראייתי בדוק של אמנות הסלע באזור. מחקר זה ממשיך גם בהווה.
הממצא באזור
אזור חימא שוכן בנקודות מפתח על ציר השיירות העתיק במערב חצי האי ערב. שיירות מתימן בדרום אל פנים הארץ, נאלצו לעבור לאורך רצועה צרה בין ההרים במערב והמדבר במזרח. הבארות בביר חימא היוו את מקור המים האחרון לפני הכניסה אל השממה, והראשון לאלה שהגיעו ממנה. התעבורה האינטנסיבית באזור זה משתקפת בעשרות אלפי כתובות בכתבים שונים ובלפחות 100,000 ציורי סלע, שהשתמרו במצב מצוין. אמנות הסלע מספקת תיעוד מתמשך מהתקופה הנאוליתית עד ההווה, לאורך של כ-7,000 שנים. רק בשנים האחרונות הסתבר כי אמנות הסלע באזור המשיכה ונהגה בשלושים השנים האחרונות (סוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21). לכן חימא הוא אחד האתרים היחידים בעולם, מחוץ לאוסטרליה, שבו אמנות הסלע מבטאת מסורת תרבותית חיה. יתר על כן, הכתובות המופיעות בכתבים שונים מספקות מידע רב על עולמם של אלה שחרטו אותן. כתובות אלה מופיעות באלף בית ארמי, כתב נבטי, כתב תמודי, כתב דרום-ערבי עתיק, אלף בית יווני ובכתב ערבי. הכתובות מאזכרות אירועים היסטוריים וחלק מהן מתוארכות בדיוק. לאלה נוסף ממצא עשיר של כלי אבן, גלי-עד, קברים, מבני אבן ובארות מים. תנועת השיירות באזור הייתה כה ערה, עד כי נקודה לגביית מס מעבר נקבעה באן ג'מאל, אחד מששת אתרי המשנה המוכרזים (ראו להלן). שימוש אינטנסיבי זה, בייחוד לאחר שלב המידבור הסופי של האזור, מסביר את הריכוז יוצא הדופן של אמנות סלע באזור - אחד הנרחבים בעולם.
ההכרזה מורכבת משישה אתרי משנה עיקריים המיועדים לשימור מיוחד, ובהם הממצאים העיקריים הבאים:
בנוסף לששת האתרים המוכרזים, נסקרו באזור חימא 545 אתרים נוספים שבהם ציורי סלע וכתובות שמספרם המדויק אינו ידוע. סביר כי ישנם אתרים רבים נוספים שטרם נתגלו.
.tr
tr. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בטורקיה, הסיומת הושקה בשנת 1990. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי ארגון 'Turkey Internet Society' ואוניברסיטת 'Middle East Technical University' באנקרה. הסיומת nc.tr. משמשת כסיומת אינטרנט משנית של צפון קפריסין אשר לא מוכרת כמדינה על ידי האומות המאוחדות ובתוך כך לא מחזיקה בסיומת אינטרנט ראשונה.
סטטיסטיקות
בשנת 2017 היו רשומים מעל ל-380,000 שמות תחום תחת סיומת זו. נכון למרץ 2017, 15.53% מכלל שמות התחום הרשומים תחת הסיומת tr. פעלו דרך פרוטוקול HTTPS הבטוח.
השרת האינטרנטי Internet Information Services של מיקרוסופט הוא הפופולרי ביותר ומשרת 35.31% משמות התחום בסיומת זו. אחריו השרת Apache HTTP Server משרת 35.14% מכלל שמות התחום בסיומת זו.
פרארי פורוסנגווה
פרארי פורוסנגווה (באיטלקית: Ferrari Purosangue; בתרגום לעברית: סוס גזעי) היא מכונית ספורט במרכב קרוסאובר קופה, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי משנת 2023. היא נחשפה ב-13 בספטמבר 2022. היא הקרוסאובר הראשונה של פרארי.
היסטוריה
מסוף ההעשור השני של המאה ה-21 החלו רכבי השטח/פנאי (קרוסאובר) להיות פופולארים יותר בקרב הלקחות של יצרני הרכב, ולכן למבורגיני, בנטלי , מזראטי , רולס-רויס ועוד יצרני רכבי ספורט חשפו מכונית במרכב קרוסאובר, דגמים אלו הביאו לעלייה חדה במכירות ליצרנים ולהרווחים גדולים, לפרארי אומנם יש מכירות טובות ואפילו עלייה חדה יותר מכל היצרנית בשנת 2021 , אך דגם קרוסאובר יביא מכירות טובות עוד יותר.
== עיצוב == מהתמונות שדלפו לרשת ישירות מפס הייצור של הדגם אפשר לראות כי הדגם עושה שימוש בשפת העיצוב העדכנית והמודרנית של פרארי. בחזית אנחנו פוגשים השראה מפרארי SF90 ההיברידית, במיוחד בעיצוב פנסי החזית ומאחור נמצא אלמנטים עיצוביים אותם פגשנו בפרארי 269 GTB או בפרארי רומא, כדוגמת עיצוב הפנסים האחוריים ושני הצמדים של סופיות צינור הפליטה הבולטים. פנים המכונית מעוצב באופן עדכני ומודרני כשאר רכבי פרארי.
מפרט טכני
הפורוסנגווה משתמשת במנוע בנזין V12 צילינדרים הבסיסי של פרארי בנפח 6.5 ליטר אטמוספירי המספק 725 כ"ס ב-7,750 סל"ד ומומנט מרבי של 73 קג"מ ב-6,250 סל"ד, למנוע קו אדום של 8,250 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים והנעה כפולה. נתון תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש של 3.3 שניות ומהירות מרבית של 310 קמ"ש.
יצחק פרץ (בלשן)
מילדותו ועד עלייתו ארצה
נולד לר' חיים גוטמן פרציקוביץ (Chaim Gutman Percikovic; סוחר וראש הקהילה היהודית המקומית) וחנה ביילה לבית בראז בעיירה יזנה (Jieznas) שבליטא. למד בחדר, בישיבת סלובודקה ובישיבת לידה, בגימנסיה העברית בקובנה בהנהלת פרופ' משה שוובה. בשנים 1924 עד 1934 שימש מורה ברומני שבאוקראינה, בנירנברג (שם יסד בית ספר עברי) ובמינכן. כבר בשנים אלה החל לעסוק בהוראת העברית וחיבר ספר לימוד. ב-1930 קיבל תואר ד"ר לבלשנות שמית באוניברסיטת ברלין, ארלנגן (Erlangen) שבגרמניה, מינכן ווינה. באוניברסיטה זו למד, בין היתר, מפי פרופ' יוסף הל. היה מתלמידיו של הבלשן גוטהלף ברגשטרסר. בימי השואה נספו אחיו קופל ושלמה.
פעילותו החינוכית בישראל
עלה ארצה בגפּו באייר תרצ"ד (1933) והרצה 20 שנה בבית המדרש למורות ולגננות בתל אביב ע"ש לוינסקי על לשון וספרות. זמן קצר אחרי עלייתו נשא אישה. באותה תקופה עמד בראש ועדת התרבות של התאחדות עולי גרמניה (הע"ג) ויסד חוג בה עברי. היה ממייסדי אוניברסיטת תל אביב ונמנה עם ראשוני מרציה. ב-1955 יסד את החוג ללשון עברית באוניברסיטה זו ועמד בראשו עד מותו. משנת תש"ה היה חבר ועד הלשון, ולאחר מכן נתמנה לחבר־יועץ באקדמיה ללשון העברית. הערותיו תרמו לניסוח כללי הפיסוק ולקביעת מונחי הדקדוק של ועד הלשון.
נמנה עם עורכי "לשוננו לעם". חיבר ספרי לשון, תחביר ודקדוק רבים, ובהם "עברית כהלכה" (הוצאת שרברק) ו"משפט הזיקה בעברית לכל תקופותיה" – מחקר גדול שהשלים סמוך למותו. פרסם מאות מדורי לשון בעיתונות העברית ("דבר", "אֹמֶר", "הארץ", "הצופה") וכן בכתבי עת ("החינוך", "הד החינוך", "אורים", "מולד", "לשוננו", "לשוננו לעם"). בשנות ה-50 שידר ברדיו פינות עברית ושיחות עם מומחים על ענייני הלשון השוטפים. כתב מאמרים וסיפורים גם ביידיש ובגרמנית. ההדיר את "מחברות איתיאל" לאל-חרירי (1961), בתרגום ר' יהודה אלחריזי. ב-1965 (תשכ"ה), שנתיים לפני מותו, מונה לפרופסור־חבר באוניברסיטת תל אביב.
לכתו
ב-1967 נפטר בתל אביב ממחלה קשה. נטמן בבית העלמין בחולון, בחלקת הסופרים (גוש 1, אזור 6). קודם ללווייתו הונח ארונו באוניברסיטת תל אביב, ברחבה שלפני הפקולטה למדעי הרוח, ושם נישאו הספדים לזכרו. במספידים היה ד"ר ישראל מהלמן, ממייסדי האוניברסיטה. עד מותו התגורר ברחוב יעל 5 בתל אביב, וקודם לכן התגורר ברחוב שד"ר 79. הניח אלמנה, לוטה פרץ (בת ר' משה נחמיה; נפטרה בד' בטבת תשמ"ד). ספרייתו העשירה הכילה אלפי ספרים ונתרמה בידי אלמנתו לאוניברסיטת תל אביב. כיום ספריית העיון שוכנת בבית הספר למדעי היהדות ע"ש רוזנברג. היא משמשת אכסניה לסמינרים וחדר עיון לסגל החוג ולתלמידיו. במהלך השנים הועשרה עוד מתרומתו של שאול אלוני לזכר בנו בעז, מעיזבונותיהם של פרופ' אליעזר רובינשטיין, ראש החוג ללשון העברית במשך שנים רבות, ושל ד"ר רבקה ירקוני ז"ל שכיהנה במשך תקופה ארוכה כמרכזת החוג. לאחרונה נוספה אליה תרומתו של אברהם עקביה, ממניחי היסוד למינוח העברי בהגנה ובצה"ל.
גישתו המקצועית
פרץ התנגד במידה רבה לגישה שהתפתחה בדורו: חוברות תיקוני לשון שנכתבו בצורת "אל תאמר כך, אלא אמור כך". הוא בז לגישה זו, ובהקדמה לספרו "עברית כהלכה" היטיב לתאר את עמדתו בנושא. להלן קטעים מתוך ההקדמה: פרץ קנה לו קהל רב באשר הייתה כתיבתו קולחת והרצאת דבריו הייתה מדודה ופדגוגית:יצחק אבינרי, בספר "יד הלשון" (1964) תיאר את הסתייגויותיו מ"חומרות היתר" שהנהיג פרץ, לטענתו:
אבינרי קרא לקהל הקוראים להמשיך בשילוב דברי מליצה בכתביהם, אף על פי שפרץ התבטא בִּגְנוּת המליצה:
ספריו
פרץ חיבר ספרי לשון רבים, ובהם –
מוריס דז'אן
מוריס ארנסט נפוליאון דז'אן (בצרפתית - Maurice-Ernest-Napoléon Dejean; 30 בספטמבר 1899 - 14 בינואר 1982) היה דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה, הידוע בשל פרשת ריגול וסחיטה שדבקה בשמו.
דז'אן התחיל קריירה בשירות החוץ הצרפתי לאחר שסיים לימודי תואר שני בפילוסופיה. בתחילה שירת כנספח עיתונות בשגרירות בברלין, בין השנים 1930 ל-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לפריז ומונה למזכירו האישי של ראש הממשלה אדואר דאלאדיה ולאחר מכן של מחליפו בתפקיד, פול ריינו. הוא שימש בתפקיד זה עד לתבוסת צרפת במערכה על צרפת ביוני 1940. לאחר מכן שהה זמן מה במרוקו ולבסוף הצטרף, בתחילת שנת 1941, אל אנשי הגנרל שארל דה גול בלונדון, ושימש שם כראש הסגל הדיפלומטי של צרפת החופשית. בספטמבר 1941 מונה על ידי דה גול לחבר ב"וועד הלאומי" מעין ממשלת צללים שהקים דה גול. בממשלה זו שימש שר החוץ.
באוקטובר 1942 פרש מתפקידו והוחלף ברנה פלוון, כפי הנראה עקב סכסוך עם דה גול, שהעדיף על פניו בתפקיד זה את רנה מאסילי שהתקיימו מגעים להבאתו מצרפת הכבושה. בין 1943 ל-1944 שימש כראש הנציגות הדיפלומטית של אנשי צרפת החופשית בלונדון.
לאחר המלחמה העדיף דז'אן לקדם קריירה בשירות החוץ. בתחילה שימש שגריר בפראג בין השנים 1945 ל-1949. בשנת 1952 הועלה שמו במשפט פראג כדיפלומט שעמו קיימו הנאשמים קשרי ריגול לטובת המערב. צרפת הכחישה מכל וכל טענה זו. בתקופת שירותו בפראג עמד גם בראש משלחת צרפת אל האו"ם, בין אוקטובר לדצמבר 1946, וכן היה הנציג הצרפתי למשטר הכיבוש הבינלאומי בחבל הרוהר בין מאי 1949 לפברואר 1950. לאחר מכן נשלח אל המזרח הרחוק ושם שירת בתפקידים דיפלומטיים ומנהליים שונים ביפן ובמושבות צרפת, בין 1950 ל-1953.
בשנת 1955 נשלח לשמש שגריר צרפת בברית המועצות, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1964. על מילוי תפקידיו הדיפלומטיים צורף כקצין ללגיון הכבוד. בשנת 1964 הוחזר לפריז באופן פתאומי. הסתבר כי איש הק.ג.ב. בשם יורי קורוטקוב, שערק למערב, דיווח כי דז'אן היה קורבן לסחיטה לאחר שקיים יחסי מין עם נשים שונות שהיו סוכנות ק.ג.ב. והופגשו עמו למטרה זו. יש המספרים כי כששב לפריז קיבל אותו דה גול בשאלה הבוטה - "?Alors Dejean, on couche" ("ובכן, דז'אן, זיינת?").
בשנת 1982 מת בפריז.
היחידה לספורט הישגי
היחידה לספורט הישגי היא הזרוע המקצועית של הוועד האולימפי בישראל. תפקידיה ליישם את מדיניות הוועד האולימפי, לקבוע קריטריונים להשתתפות במשחקים האולימפיים וכן לתחרויות מרכזיות כאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ולדאוג להכנתם המקצועית של הספורטאים לתחרויות. בנוסף, שמה לה למטרה לסייע לאיגודי הספורט לתכנן את הכנות הספורטאים, בטווח הארוך ובטווח הקצר, לפקח עליהן ולבקר אותן, לנתח אימונים ותחרויות, ולסייע למאמנים ולאנשי המקצוע הפועלים בסביבת הספורטאים. כן מעניקה היחידה תגמול כספי לספורטאים שעמדו בקריטריונים שהציבה.
היחידה הוקמה בעקבות אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בידי הוועד האולימפי, רשות הספורט והחינוך הגופני וההתאחדות לספורט בישראל, במטרה לשפר את הישגי של המשלחות הישראליות למשחקים, ולשפר את רמת המקצועיות. עד 1997 עמד בראשה איציק בן מלך, לאחר מכן עמד בראשה יעקב סנדלר, ומאז 2004 עומד בראשה גילי לוסטיג.
היחידה נוהגת לאמץ קריטריונים קשים יותר מהקריטריונים הבינלאומיים, במטרה להביא לכך שרק המצטיינים שבספורטאים ישתתפו במשחקים. ראש היחידה גילי לוסטיג נימק מדיניות זו:. מאז הוקמה היחידה לספורט הישגי השתפרו הישגי הספורטאים הישראלים במשחקים: באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה יעל ארד לספורטאית הישראלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ובאולימפיאדת אתונה (2004) היה גל פרידמן לאלוף האולימפי הישראלי הראשון. יחד עם זאת, על מדיניות היחידה נמתחה גם ביקורת, מאחר שהיא מונעת את השתתפותם של ספורטאים צעירים, שעצם ההשתתפות יכול לסייע להם בעתיד.
חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו
הקרדינל חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו (בספרדית: Juan Jesús Posadas Ocampo; נולד ב-11 בנובמבר 1926 בסלווטיירה, גואנאחואטו - נרצח ב-24 במאי 1993 בגוודלחרה, חליסקו) היה בישוף מקסיקני של הכנסייה הקתולית, ששימש כארכיבישוף גוודלחרה וכקרדינל של הכנסייה הרומית-קתולית.
פוסאדס אוקאמפו הועלה לדרגת קרדינל על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקונסיסטוריה מ-28 ביוני 1991.
מותו
ב-24 במאי 1993, פוסאדס אוקאמפו, יחד עם שישה אנשים נוספים, נרצחו בחניון של נמל התעופה הבינלאומי גוודלחרה. הוא היה בתוך מכוניתו וספג 14 קליעים. מחקירה ממשלתית הגיעו למסקנה כי הוא נקלע לקרב יריות בין קרטלים יריבים על סחר בקוקאין וזוהה בטעות כראש קרטל סמים. על פי דיווחי סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקאי, הקרדינל זוהה בטעות כחואקין גוסמן לוארה, "אל צ'אפו", ראש קרטל סינלואה. איש מעולם לא נענש על ההרג עצמו, אף כי הוגשו אישומים הקשורים לרצח. חואן פרנסיסקו מורילו דיאז "אל גוארו חאיבו" ואדגר ניקולאס וייגאס "אל נגרו", חברי קרטל טיחואנה, זוהו כמי שהגו את ביצוע הרצח.
אף על פי שהוזמן על ידי קרטל טיחואנה, רבים מחברי יחידת ההתנקשות היו למעשה חברים בכנופיית הגבעות "לוגאן" של סן דייגו, שהוכשרו על ידי קרטל טיחואנה כמתנקשים. בנחמין ארלנו-פליקס הסגיר שני חברים בכנופיה: חואן אנריקה וסקונז ורמון טורס מנדז. טורס נהרג בזמן שהיה במעצר וחיכה למשפט. וסקונז נידון לתשע שנות מאסר על אישומי אחזקת נשק במקסיקו.
אף על פי שהרצח בוצע במקסיקו, ארצות הברית האשימה תשעה חברים מחוליית ההתנקשות "לוגאן" בנוגע לרצח. שלושה חברים נוספים הודו בסופו של דבר באשמה ונידונו לעונשי מאסר של 18–22 שנה.
פתיחה מחודשת של התיק
התיק נפתח מחדש לאחר שהנשיא ויסנטה פוקס עלה לשלטון בשנת 2000 וסיים שבעה עשורים של שלטון מפלגה אחת. פוקס נכנס לתפקיד והבטיח לסגור תיקי רצח. המשנה לתובע הכללי, מריה דה לה לוז לימה מלווידו, ציטטה כי היו הפרות חריגות חמורות בחקירות הקודמות, כולל עיוות ראיות של המשטרה והיעלמותם של למעלה מאלף מסמכי מפתח. מאז, לדבריה, היא קיבלה איומי מוות, בתה המתבגרת הוחזקה באיומי אקדח ושני ילדיה האחרים נורו במכוניתם.
כיוונים חדשים הופיעו לאחר פתיחת התיק, כולל עדות של חבר ילדות של פוסאדס. לדבריו, פוסאדס אמר לו שהוא זומן למעונו של הנשיא קרלוס סלינס וקיבל איומים רק שבועות לפני מותו. פרננדו גוסמן, מחוקק שמרנן, אמר: "יש הוכחות רבות המובילות אותנו למסקנה שאנחנו עומדים בפני פשע בביצוע מדינה, מאורגן ובהשתתפות כוחות ביטחון הפנים." גוזמן היה מקורב לחקירה מאחר שייצג את אשתו של נהגו של פוסאדס, שנהרגה גם בהתקפה. לדבריו החוקרים פסקו את מעורבותם של קרטלי סמים, לפחות כפי שהוצג המקרה על ידי ממשלת סלינס. התאוריה החדשה לפיה ייתכן שהרצח מהווה הוראה על ידי חברי ממשלת סלינס מבוססת על טענות כי עוזר בכיר בממשלת סלינס הזהיר את פוסאדס לסתום את פיו על מידע שחשף קשר בין פוליטיקאים בכירים לסחר בסמים ובזנות. איש לא טען כי הנשיא סלינס היה מעורב באופן אישי.
בסביבות יום השנה העשירי לרצח, דחקו בכירי הכנסייה בנשיא פוקס במכתב לשמור על דבריו ולוודא שהמקרה נפתר. ממשיך דרכו של פוסאדס, הקרדינל חואן סנדובל, משוכנע שהרצח היה מניע פוליטי. הוא, עורך דינו וגוזמן גם דיווחו על איומים במוות ופנו לנציבות הבין-אמריקאית לזכויות אדם בבקשה להגנה.
ב-15 באוגוסט 2006 הודיעו גורמים במשרד המשפטים האמריקניים כי סוכני הסמים הפדרליים בארצות הברית עצרו את לורד הסמים המקסיקני פרנסיסקו חאבייר ארלנו פליקס, מנהיג קרטל טיחואנה האחראי לחפירת מנהרות מורחבות להברחת סמים מתחת לגבול ארצות הברית. בהודעה לעיתונות שהוזכרו לעיל אמרו גורמים רשמיים ב-DOJ כי חאבייר ארלאנו פליקס הואשם במקסיקו בשנת 1993 בקשירת קשר להתנקש בחייו של הקרדינל חואן פוסאדס אוקמפו.
קפלר-438b
קפלר-438b (באנגלית: Kepler-438b) הוא כוכב לכת שמקיף כוכב מסוג ננס אדום אשר נקרא קפלר-438. קפלר-438b נמצא באזור ישיב, הוא בעל רדיוס של פי 1.12 מזה של כדור הארץ והוא מוגדר כדמוי ארץ. כוכב לכת זה נמצא בקבוצת הכוכבים נבל והוא רחוק 475 שנות אור מכדור הארץ. הוא התגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר של נאס"א וקיומו הוכרז ב-6 בינואר 2015.
קפלר-438b
קפלר-438b הוא כוכב לכת בגודל כדור הארץ, בעל מסה ורדיוס קרובים לאלו שבכדור הארץ. הרדיוס של כוכב לכת זה הוא פי 1.12 מרדיוס כדור הארץ ומסתו לא ידועה. הטמפרטורה הממוצעת של קפלר-438b היא 276 קלווין (3°C), קרובה לזו שבכדור הארץ. קפלר-438b מקיף את כוכב האם שלו קפלר-438 כל 35.2 ימים. קפלר-438b ככל הנראה נמצא בנעילת גאות עקב קרבתו לכוכב האם ומפנה תמיד את אותו צד כלפי כוכב האם (כמו במקרה של הירח של הכדור הארץ).
כוכב האם
קפלר-438 הוא כוכב האם אותו מקיף קפלר-438b. קפלר-438 הוא כוכב מסוג ננס אדום בסיווג ספקטרלי M. מסתו היא 0.54 ממסת השמש והרדיוס שלו הוא 0.52 מרדיוס השמש. טמפרטורת פני השטח היא 3748 קלווין וגילו של הכוכב מוערך ב-4.4 מיליארד שנים, רק 200 מיליון שנים צעיר יותר מהשמש שלנו. בהירותו של כוכב זה מכדור הארץ היא 14.467. לפיכך, לא ניתן לראותו מכדור הארץ בעין בלתי מזוינת.
מחייה ומחקרים
קפלר-438b רחוק 24 מיליון קילומטר מכוכב האם שלו ונמצא באזור הישיב, אזור המאפשר תנאים מתאימים לקיום חיים. עם זאת, הוא נתון לפעולות קרינה חזקות מכוכב האם שלו כל 100 ימים, עם סערות חזקות בהרבה מההתפרצויות הסולאריות של השמש של כדור הארץ. חוקרים באוניברסיטת וורוויק שבבריטניה טוענים שכוכב לכת זה לא ראוי למחיה עקב כמויות הקרינה הגדולות שהוא מקבל. העובדה שכוכב לכת כלשהו נמצא באזור הישיב של כוכב האם שלו לא בהכרח מבטיחה שהתנאים בו מתאימים לחיים כאשר ישנם משתנים רבים כגון קרינה, אטמוספירה ועוד.
קפלר-438b נמצא במרחק של 475 שנות אור מכדור הארץ, מרחק רב מדי עבור הטלסקופים כיום לחישובים מדויקים לגבי מסתו או אפילו על מנת לקבוע אם יש לו אטמוספירה או לא. טלסקופ החלל קפלר מתרכז בחלק קטן וקבוע בשמיים, אך דור ההמשך שלו בדוגמת טלסקופ החלל TESS יהיה גמיש יותר.
הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון
הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון הוא פיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד ב-7 במאי 2002 במועדון הסנוקר ה"שפילד קלאב", שבאזור התעשייה החדש בראשון לציון. בפיגוע נרצחו 15 ישראלים ונפצעו כ-50. החמאס נטל את האחריות לפיגוע.
הפיגוע
הפיגוע בוצע כחלק מפיגועי טרור פלסטיני רבים שבוצעו במהלך האינתיפאדה השנייה. מעט אחרי השעה 11 בערב נכנס מחבל אוחז במזוודה מלאה חומרי נפץ למועדון השפילד קלאב, שנמצא בקומה השלישית של בניין תעשייתי באזור התעשייה החדש, במערב ראשון לציון. המחבל פוצץ עצמו במרכז האולם, ומן הפיצוץ נהרגו 15 ישראלים, כאשר אחת ההרוגות מתה מפצעיה בבית החולים.
המקום בו בוצע הפיגוע היה מועדון סנוקר בו הוצבו מכונות מזל ששימשו להימורים. במקום לא היה מאבטח והוא נבנה בשיטת הפל קל.
בעקבות הפיגוע
הפיגוע התרחש בעת שראש הממשלה אריאל שרון היה בביקור בארצות הברית לצורך מפגש עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. בשל הפיגוע קיצר ראש הממשלה את ביקורו, והבטיח כי ישראל תגיב תגובה חריפה לפיגוע.
גדודי עז א-דין אל-קסאם של החמאס קיבלו אחריות על הפיגוע, בהודעה לסוכנות הידיעות הצרפתית. שבועיים לאחר הפיגוע בוצע פיגוע נוסף בראשון לציון, במדרחוב שבמרכז העיר. בפיגוע זה נרצחו שני ישראלים.
בחודש אוגוסט 2002 נלכדה חוליית סילואן שהופעלה על ידי החמאס, והייתה אחראית לביצוע הפיגוע. אבראהים חאמד שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
על המדרכה סמוך למבנה בו בוצע הפיגוע, הוצבה מצבת זיכרון לזכר הנרצחים שצורתה עוררה ביקורת בקרב משפחת הקורבנות. לבסוף הוסרה האנדרטה הראשונה ובמקומה הוקמה אנדרטה במקום בולט - בדרך משה דיין פינת יוסף לישנסקי.
ז'אן אסטרוק
ז'אן אסטרוק (נולד בסוב, צרפת, 19 במרץ 1684 – פריז, 5 במאי 1766) היה פרופסור לרפואה במונפלייה ובפריז, שכתב את החיבור הגדול הראשון על עגבת ומחלות מין. הוא גם כתב חוברת שפורסמה בעילום שם, והיוותה חלק מהותי במקורות הניתוח הטקסטואלי הביקורתי של יצירות המקרא. אסטרוק היה הראשון שניסה להפגין, באמצעות טכניקות ניתוח טקסטואליות שהיו מקובלות בחקר הקלאסיקות החילוניות, את התיאוריה שבראשית הורכבה על בסיס מספר מקורות, גישה שנקראה כיום השערת התעודות.
חיים וקריירה
אסטרוק נולד לכומר פרוטסטנטי שעבר לקתוליות (אף כי בית אסטרוק היה ממוצא יהודי מימי הביניים). הוא למד במונפלייה, אחד מבתי הספר הגדולים לרפואה בראשית אירופה המודרנית. בגיל 19 פרסם את עבודת המחקר הראשונה שלו, בנושא ריקבון ופירוק, והכילה אזכורים רבים למחקרים של תומאס ויליס ורוברט בויל בנושא הריאות. לאחר סיום לימודיו במונפלייה התקבל כחבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת פריז.
רוב פרסומיו הרפואיים נשכחו, אך עבודה שפרסם בעילום שם בשנת 1753 הבטיחה לו את התהילה והמוניטין. הספר שכותרתו: ''Conjectures sur les memoires originaux dont il paroit que Moyse s'est servi pour composer le livre de la Genese. Avec des remarques qui appuient ou qui éclaircissent ces conjectures'' ("השערות בדבר התעודות שבהן השתמש משה כדי לחבר את ספר בראשית"). הספר פורסם בבריסל, מעבר להישג ידם של הרשויות בצרפת.
ההגנה שכזו נדרשה עקב הקונטרה-רפורמציה בצרפת ורדיפות ההוגנוטים שהתחוללו באזור לידתו של אסטרוק. בתקופתו של אסטרוק, סופרי האנציקלופדיה הגדולה עבדו תחת לחץ גדול ובסתר, הכנסייה הקתולית לא הייתה סובלנית לביקורת המקראית.
זה היה אירוני במקצת, שכן ארסטרוק ראה את עצמו תומך באורתודוקסיה; הוא לא הכחיש שמשה חיבר את ספר בראשית, אלא הגן על טענה זו. במאה הקודמת חוקרים כמו תומאס הובס, אייזק לה פייר וברוך שפינוזה ערכו רשימות ארוכות של סתירות ואנכרוניזם בתורה, והשתמשו בהן כדי לטעון שמשה לא יכול היה להיות היה מחברם של כל חמשת הספרים. אסטרוק זעם על "מחלת המאה שעברה" (la maladie du dernier siecle) זו והיה נחוש להשתמש בשיטות מודרניות מהמאה ה-18 כדי להפריך את טענות המאה ה-17.
הוא השתמש בשיטות שכבר התבססו היטב בחקר הכתבים הקלאסיים לצורך ניפוי והערכה של כתבי יד שונים. הוא ערך מספר טורים והקצה פסוקים לכל אחד מהם על פי מה שציין כ'תכונות מגדירות': האם פסוק השתמש במונח "יהוה" או במונח "אלוהים", והאם יש בו כפילות סיפורית (לדוגמה שני התיאורים של בריאת האדם, ושני הסיפורים של שרה נלקחת על ידי מלך זר). אסטרוק מצא ארבעה "מקורות" בספר בראשית, אותם סידר בארבעה טורים, והצהיר שכך כתב משה את ספרו במקור, בדומה לארבע הבשורות של הברית החדשה. את ארבעת המקורות שילב סופר מאוחר יותר ליצירה אחת וכך התהוו החזרות וחוסר העקביות אותם ציינו הובס, שפינוזה ואחרים.
את עבודתו של אסטרוק המשיכו של מלומדים גרמנים, כאשר האקלים האינטלקטואלי בגרמניה היה אז חופשי יותר, והם היוו את היסוד לביקורת המודרנית של הברית הישנה והחדשה.
.ua
ua. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באוקראינה, הסיומת הושקה בשנת 1992. נכון לשנת 2017, היו רשומים מעל ל-550,000 שמות תחום תחת סיומת זו.
סטטיסטיקות
נכון למרץ 2017, 10.78% מכלל שמות התחום הרשומים תחת הסיומת ua. פעלו דרך פרוטוקול HTTPS הבטוח. השרת האינטרנטי nginx הוא הפופולרי ביותר ומשרת 68.97% משמות התחום בסיומת זו. אחריו השרת Apache HTTP Server משרת 17.75% מכלל שמות התחום בסיומת זו.
המשימה X
המשימה X הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2011, בבימויים של פרוספר מלכה ואור ישר, ובכיכובם של שרון רג'יניאנו, דני שטג, יובל עובדיה ורפי טיילור.
עלילה
הסרט מספר על אדם-נטול-זהות (יובל עובדיה) שנשלח למשימה מסתורית ונתפס כשהוא מנסה לחדור למתקן ארכיון שמור של המוסד. לפני שהדבר ידלוף החוצה, מתמנה אחד מסוכני המוסד הבכירים (שרון רג'יניאנו) לגלות את זהותו של האיש ואת זהות שולחיו.
בחייו הפרטיים נמצא החוקר בעיצומו של משבר אישי, כאשר הוא נתון בהליכי גירושין מתקדמים ומורכבים בהם הוא עומד לאבד את הזכות לראות את ילדיו, ובנוסף אביו נפטר ומשאיר לו צוואה לא ברורה.
הנחקר טוען שהוא נשלח על ידי מלאכים מעולם רוחני העוקבים אחרי כל פעולה שלו ושולחים לו מסרים בכל רגע. החוקר שכבר התעסק עם טיפוסים מסוגים שונים, לא מאמין לשום מילה של הנחקר ומנסה בכל האמצעים העומדים לרשותו להוציא ממנו את האמת - מי הוא, מה מטרתו וכיצד חדר למתקן המוסד. אלא שהחוקר מזדעזע לשמוע מהנחקר מידע אינטימי על חייו שלו, הסברים מה הוא צריך לעשות ומה פשר דברים שקרו לו בעבר. בסופו של דבר מחליט החוקר להסתכן ולהבריח את האדם-נטול-הזהות אל מחוץ למתקן הכליאה ורק אז נודע לו על המשימה לשמה הוא נשלח לעולם.
הסרט מכיל קטעי אקשן מיוחדים של קרבות קונג פו בכוריאוגרפיה שהכין במיוחד לסרט אמן הקונג פו אלוף העולם לשעבר אלי איבגי, שהשתתף גם בצילומים כדמות שחורה ומסתורית התוקפת את הגיבור ברחבי המיתקן.
פרסים ופסטיבלים
כאמור הסרט הוצג בפסטיבלים בחו"ל, אך לא התקבל לפסטיבל ירושלים ופסטיבל חיפה. על כך אמר יובל עובדיה בריאיון ל"ערוץ אורות": "יש בארץ, לפחות בקודקודים של אנשי התקשורת, פחד מיהדות. אתה יכול לעשות סרט על ערבים, על הומואים - סבבה, אבל במדינה יהודית (הסרט לא יוקרן בצורה מסחרית)...זאת אומרת שיכול להיות מצב הגיוני ואפשרי ביותר שהסרט יוקרן בהוליווד, ובארץ לא".
אבנר שמעוני (ראש מועצה)
אבנר שמעוני (נולד ב-16 בספטמבר 1956) היה ראש המועצה האזורית חוף עזה מ-2001 ועד לפירוקה במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005.
ביוגרפיה
נולד לרחל ויחזקאל. התגורר עם משפחתו בראשון לציון. הגיע לנוה דקלים ב-1988 בעקבות חברו מנחם בית-הלחמי. מיד עם בואו החל לשמש מזכיר המועצה האזורית חוף עזה. ב-10 בנובמבר 1987 נעצר, יחד עם בית-הלחמי, בחשד כי היו מעורבים בהריגת נערה פלסטינית בדיר אל-בלח, ושוחררו בערבות לאחר מספר שעות, אך נאסר עליהם לצאת מאשקלון למשך שבוע.
בתקופת כהונתו של צבי הנדל כראש המועצה, שימש גזבר המועצה והיה רכז המשק במושב עצמונה.
בשנת 2001 נבחר לראשות המועצה. בתקופת כהונתו התמודדו תושבי חבל עזה עם פיגועי הטרור הקשים של האינתיפאדה השנייה, בהם הפיגוע במכינה בעצמונה, רצח טלי חטואל ובנותיה, רצח הרב יצחק עראמה, פיגוע הירי ברפיח ים, הפיגוע בציר כיסופים וירי מתמיד של פצצות מרגמה ורקטות קסאם לעבר יישובי החבל.
עם ההכרזה על תוכנית ההתנתקות, היה ממובילי המאבק כנגדה. הוא ורעייתו היו המתיישבים האחרונים שיצאו בגוש קטיף. בשל סירובו ליצור קשר עם מנהלת סל"ע, לא קיבלה משפחתו קראווילה באתר הקראווילות של נוה דקלים בעין צורים, והוא שכר דירה בשפיר הסמוכה. זמן קצר לאחר ההתנתקות התמנה למנכ"ל מועצת יש"ע. ביולי 2006 התפטר מתפקידו. מתנדב במרכז להנצחת מורשת גוש קטיף.
כשנה לאחר ביצוע ההתנתקות לקה באפאזיה, ומאז הוא מצוי בהליכי שיקום ומוגבל בתנועה ובדיבור.
חיים אישיים
נשוי לרחל (רוחל'ה), בתו של הקבלן חיים שכטר ואב לארבעה. מתגורר בניצן ב'.
קאל קראצ'לו
קאל קראצ'לו (באנגלית: Cal Crutchlow, נולד ב-29 באוקטובר 1985) הוא רוכב אופנועי מרוץ בריטי המתחרה באליפות הMotogp כחלק מקבוצת LCR-הונדה.
קראצ'לו החל את דרכו כרוכב סופרבייק וזכה באליפות הסופרספורט הבריטית בשנת 2006 ובאליפות הסופרספורט העולמית בשנת 2009 כרוכב בקבוצת הונדה. התחרה במשך שנתיים באליפות הסופרבייק הבריטית ושנתיים נוספות בסבב העולמי בקטגוריה. בשנת 2011 עבר להתחרות בקטגוריית ה-Motogp, בה רכב עבור ימאהה, דוקאטי והונדה. בעונת 2016 השיג את הניצחון הראשון בקטגוריה.
קריירה
קראצ'לו נולד בקובנטרי, אנגליה ונקרא קאל על שם הרוכב האמריקאי קאל רייבורן. אביו, דרק, היה רוכב מרוצים בעצמו, אך בילדותו כלל לא התעניין בתחום והעדיף לשחק כדורגל. כילד שיחק בקבוצות הילדים של קובנטרי סיטי ואסטון וילה עד שפציעה בברך אילצה אותו לעזוב את המשחק.
הוא זכה בסבב האתר הבריטי לנוער בשנת 1999 ובשנת 2001 זכה בסבב אפריליה RS125. השתתף במשך 3 עונות באליפות הסופרספורט הבריטית ובשנת 2006 זכה באליפות.
בשנת 2007 עבר להתחרות באליפות בריטניה בסופרבייק. את העונה סיים במקום התשיעי. במרוץ האחרון בעונה, שנערך במסלול ברנדס האטץ', סיים במקום השלישי והשיג את הפודיום הראשון בסבב. בעונתו השנייה השיג 2 ניצחונות ועשרה פודיומים. את העונה סיים במקום השלישי. במהלך העונה השתתף בארבעה מקצים במסגרת אליפות העולם בסופרבייק.
בעקבות הזכייה בתואר עבר בשנת 2010 להתחרות עבור ימאהה באליפות העולם בסופרבייק, לצידו של ג'יימס טוסלנד. הוא ניצח את צמד המרוצים שנערכו במסלול סילברסטון הבריטי והשיג ניצחון נוסף בצרפת. את העונה סיים במקום החמישי. בעשרת המרוצים הראשונים של עונת 2011
MotoGP
בעונת 2011 עבר להתחרות בקטגוריית ה-MotoGP עבור קבוצת Tech3. בגרנד פרי של ולנסיה סיים במקום הרביעי ובסיום העונה זכה בתואר רוקי העונה. בעשרת המרוצים הראשונים של עונת 2012 צבר נקודות, אך נאלץ לפרוש מחמישה מתוך שמונת המרוצים האחרונים. בסיום העונה דורג במקום השביעי ובמהלכה סיים פעמיים בפודיום. עונה לאחר מכן שיפר את הדירוג הסופי בשני מקומות, הכפיל את מספר הפודיומים ובגרנד פרי של הולנד זינק לראשונה מהפול פוזישן.
לקראת עונת 2014 חתם בקבוצת דוקאטי לצידו של אנדראה דוביציוזו. במהלך המרוץ באוסטין נפגע בידו ובעקבות כך, לראשונה בקריירה, נעדר מהמרוץ שהתקיים בארגנטינה. במהלך חודש אוגוסט הודיע על עזיבתו את דוקאטי בסיום העונה ומעבר לקבוצת LCR-הונדה.
את עונתו הראשונה בהונדה סיים במקום השמיני בדירוג הכללי. בחמשת המרוצים הראשונים של עונת 2016 צבר רק 5 נקודות. בגרנד פרי הצ'כי השיג את ניצחונו הראשון בקריירה ובהמשך העונה ניצח גם את הגרנד פרי האוסטרלי. בשני המרוצים האחרונים לא הצליח לצבור נקודות וסיים את העונה במקום השביעי.
יאנוש פאליקוט
יאנוש פאליקוט (פולנית: Janusz Marian Palikot; נולד ב-26 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי פולני ואיש עסקים.
ביוגרפיה
פאליקוט למד פילוסופיה באוניברסיטת וורשה, שם סיים תואר ראשון ושני. טרם כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים ופתח חברה שעסקה בייצור משקאות אלכוהוליים.
נבחר לראשונה לסיים בספטמבר 2005, מטעם מפלגת המצע האזרחי. בשנת 2010 פרש מהמפלגה והקים מפלגה מחדשה, "תנועת פאליקוט", בעלת מצע ליברלי ואנטי-קלרקלי, אשר זכתה בעשרה אחוז ממושבי הפרלמנט בשנת 2011.
פאליקוט תומך הפרדת הכנסייה הקתולית מהמדינה בפולין, חיזוק זכויות הנשים והומוסקסואלים, לגליזציה של המריחואנה ובליברליזם כלכלי. במאי 2012, הודיע באופן פומבי, כי החליט לוותר על השתייכותו לכנסייה הקתולית, צעד שנוי במחלוקת במדינה שבה 90% מהתושבים משתייכים לכנסייה הקתולית. פאליקוט הצמיד הודעה כתובה על כך לשער הכנסייה הפרנציסקנית בקראקוב ומיד לאחר מכן מסר הודעה רשמית לאמצעי התקשורת.
חיים אישיים
מאשתו הראשונה, מריה נווינסקה, הוא אב לשני בנים. התגרש ואחר כך נישאה למוניקה קובאט, ממנה הוא אב לבן ובת.
ביל מילנר
ויליאם הנרי מילנר (באנגלית: William Henry Milner; נולד ב-4 במרץ 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. התפרסם בתפקיד הבכורה שלו בסרט "הבן של רמבו" ומתפקידו כמגנטו בסרט "אקס-מן: ההתחלה".
ביוגרפיה
ויליאם הנרי מילנר נולד בפרוור טדינגטון ברובע ריצ'מונד שעל התמזה בלונדון וגדל והתחנך בפרוור המפטון, גם הוא בלונדון.
קריירה
מילנר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של הבמאי גארת' ג'נינגס "הבן של רמבו" משנת 2007, ועל הופעתו הועמד מילנר לפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי בקטגוריית השחקן המבטיח של השנה. באותה שנה, הוא הופיע בסרטי הטלוויזיה "Who Killed Mrs De Ropp?" ו-"My Boy Jack" לצד דניאל רדקליף.
בשנת 2008 כיכב מילנר לצד מייקל קיין בסרט "Is Anybody There?". בשנת 2009, הופיע בסרט הטלוויזיה המבוסס על ספרו של דייוויד אלמונד, "סקליג". מילנר גילם את בנו של איאן דיורי, מילנר שיחק גם בסרט הביוגרפי "סקס סמים ורוקנרול" משנת 2010.
בשנת 2011 הוא שיחק את התפקיד של מגנטו הצעיר בסרט גיבורי העל "אקס-מן: ההתחלה". בשנת 2016 שיחק בתפקיד טום הארווי בסרט המדע הבדיוני של נטפליקס, "אייבוי".
דורון שורר
דורון שורר (נולד ב-8 במאי 1953) הוא רואה חשבון ישראלי, שכיהן כמנכ"ל משרד התחבורה, הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, יו"ר קרן הפנסיה "מבטחים", יו"ר חברת הביטוח "הפניקס" ויו"ר "ליטו גרופ". בשנת 2012 נבחר לנשיא איגוד קופות הגמל הענפיות. ומאמצע 2012 עד 2015 כיהן כיו"ר ועד ההנהלה של "אופק" - אגודה שיתופית שמטרתה להקים בנק קואופרטיבי.
ביוגרפיה
שורר נולד בעיר בקאו ברומניה ועלה לישראל בגיל 10. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית במחלקה לכלכלה ולחשבונאות. הוא רואה חשבון ומוסמך בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית, שם שימש כחבר בסגל ההוראה.
בשנת 1983 יסד פירמת ראיית חשבון אותה ניהל עד פרישתו בשנת 1993. בתקופה זו מונה ליועץ כלכלי למשרד האנרגיה (1985), ולאחר מכן כיהן כיו"ר הוועדה הציבורית לנושאי ביטוח (1988) ויו"ר הרשת החינוכית "עמל". בשנים 1992–1993 כיהן בתפקיד יו"ר ועדה ציבורית לנושאי תקשורת ובוועדה ציבורית לנושאי מיסוי.
ב-1993 עזב את הסקטור הפרטי והתמנה למנכ"ל משרד התחבורה. ב-1995 מונה לממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
כמנכ"ל משרד התחבורה
במהלך כהונת ראש הממשלה יצחק רבין התמנה שורר למנכ"ל משרד התחבורה. הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1993–1995, וניסה לקדם רפורמות בתשתיות עליהן הצהיר רבין.
במקביל כיהן כיו"ר ועדת ההיגוי של אל על שהייתה בפירוק זמני, יו"ר מנהלת מנהרות הכרמל, יו"ר המינהלת המקצועית של מערכת הסעת המונים בתל אביב, ויו"ר ועדת תיאום בין-משרדית לתחבורה. שימש חבר במועצת המנהלים של רשות שדות התעופה וחבר מועצת המנהלים ויו"ר ועדת הפיתוח של רשות הנמלים והרכבות.
במהלך כהונתו הופעלו מספר תוכניות בתחום התחבורה האווירית:
בתחום הים:
בתחום היבשה:
אירועים מרכזיים בתקופת כהונתו:
כמפקח על שוק ההון, ביטוח וחיסכון
שורר כיהן כמפקח על הביטוח וכממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון מ-1 בנובמבר 1995 עד 1 בפברואר 1998. הוא הניח את היסודות לאגף שוק ההון הביטוח והחיסכון במבנהו הנוכחי והפך אותו לגורם מקצועי מרכזי בשוק ההון הישראלי. בתקופת כהונתו נקבעו עקרונות הסדרה, עקרונות חשבונאות ונורמות לפיהן מתנהל האגף עד היום.
בפן הצרכני, כהונתו של שורר אופיינה בגישת "הצרכן במרכז". נקבעה לראשונה חובת דיווח ללקוחות על תוכניות הביטוח, הפנסיה והגמל שלהם; דרישה זו נתקלה בהתנגדות עזה. הוקמה מחלקת תלונות ציבור גדולה באגף, שהפכה לכלי פיקוחי מרכזי. בוצעו שינויים שנועדו להגביר את התחרות בשוק ההון, בהם פישוט הדוחות עבור הצרכנים, אימוץ הסטנדרטים החשבונאיים המקובלים בעולם והקלת תהליכי הרישוי והאישור בכל הרמות.
בפן המקצועי, הוקמה בתקופתו של שורר יחידה לניהול סיכונים בראשות איל בן-שלוש, ונקבעו חובות הגדרת ומדידת הסיכונים ועקרונות לניהולם. הוקמה מחלקה אקטוארית וגויסו אקטוארים בעלי התמחויות בתחומים השונים (פנסיה, ביטוח חיים, ביטוח אלמנטרי ובריאות). יחידת האקטואריה הפכה לגורם מוביל ומייעץ מקצועי בתחום. פועלה איפשר הסדרה ופיקוח שיטתיים, ושכלול המוצרים המוצעים בשוק.