cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחידה 5252
הכשרה
תקופת השירות היא שנתיים ושמונה חודשים. תחילה, לוחמי היחידה עוברים טירונות ברמת רובאי 04 בשבטה עם כלל לוחמי חיל התותחנים, לאחר סיום מסע הכומתה עוברים הלוחמים מסלול יחידה הכולל ניווטים, מסעות ואימוני תצפית והסוואה. לבסוף עוברים קורס מפעיל מערכות זיק (ממ"ז), שמכשיר אותם לעבודתם בשירות הסדיר. הקורס מיועד לדמות את שלבי בסיסי וראשוני בקורס טיס.
קצינים ביחידה מגיעים לאחר בה"ד 1 לבית הספר למפעילי כטמ"ם כצוערים, בו עוברים הכשרה מקיפה בתחום הפעלת כלי הטיס. בסיום ההכשרה מוענקים כנפי מפעיל ודרגות הקצונה במסדר שנערך בבסיס פלמחים, במעמד מפקד חיל האוויר ומפקד חיל התותחנים.
סמל היחידה
סמל היחידה כולל תנשמת, עוף דורס חרישי, הצד את טרפו בשעות הלילה – גם בחשיכה מוחלטת.
רקע הסמל מורכב מהצבעים אדום ושחור, המייצגים את השייכות לחיל התותחנים.
מוטו היחידה "בכל מקום, מכל מקום".
סנטאבו מזרח-טימורי
סנטאבו מזרח-טימורי הוא מטבע המשמש במזרח טימור. המטבעות הראשונים הופצו בשנת 2003. המטבעות משמשים במזרח טימור במקביל לשטרות ומטבעות דולר אמריקני, שהוכנסו לשימוש בשנת 2000 להחלפת הרופיה האינדונזית לאחר תחילת ממשל האו"ם.
סנטאבו אחד שווה בערכו לסנט אמריקאי אחד.
הונפקו מטבעות של 1, 5, 10, 25 ו-50 סנטאבו וכוללים תמונות של צמחים ובעלי חיים מקומיים. בשנת 2013 הוצג מטבע של 100 סנטאבו ואחריו מטבע של 200 סנטאבו בשנת 2017. נכון לשנת 2020, מזרח טימור עדיין לא מנפיקה שטרות משלה.
מטבעות הסנטאבו נטבעו בליסבון על ידי האימפרנסה נסיונל-קאזה דה מואדה, המטבעה הלאומית של פורטוגל.
בניגוד למטבעות שהונפקו עבור בלבואה פנמית או סנטאבו אקוודורי, מטבעות מזרח טימור אינם בגודל זהה למקביליהם בסנטים בארצות הברית.
ג'ויס אורון
ג'ויס אורון (נולדה ב-30 באוגוסט 1954) היא אדריכלית ישראלית. תכננה מאות פרויקטים בישראל, הכוללים מבנים ציבוריים, לרבות מבני חינוך, שכונות מגורים, ותוכניות בינוי ערים. תוכנית פיתוח נוף פרי תכנונה, שדרת התקוות בגני תקווה, זיכתה אותה בפרס פרויקט השנה בקטגוריית נוף לשנת 2011 מטעם המגזין "אדריכלות ישראלית".
חייה
אורון נולדה בניו יורק, ובשנת 1960, עברה עם משפחתה לאורוגוואי. בשנת 1972, בעקבות המתיחות הגדולה באורוגוואי, עלתה לישראל.
בשנת 1978, השלימה את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ובמשך שש שנים עבדה במשרד האדריכלים לופנפלד-גמרמן. בשנת 1985 פתחה את משרדה העצמאי 'ג'ויס אורון אדריכלות ובניין ערים', בו היא פועלת עד היום. משרדה מתמחה בתכנון מבני ציבור, לרבות מבני חינוך, שכונות מגורים ותכנון ופיתוח עירוני.
החל מ-1996 שימשה כמנחה אורחת בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ומ-1999 גם בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב.
אשמן הכיס
אשמן הכיס (שם מדעי: Saccolaimus) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת האשמניים ובו 4 מינים שחיים באוקיאניה, דרום אסיה ומרכז אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הגרמני יעקוב קונרד טמינק ומשמעות שמו המדעי היא ״גרון עם שק״. המינים בסוג נכללו בעבר בסוג אשמן והם גדולים יחסית לבני המשפחה.
תיאור
לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש גדול, משולש ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום קצר ושטוח, הלוע מוארך במעט והשפתיים שסועות. האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה והצפירים שלהן קצרים ועגולים. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים רחבים וצינוריים. הזנב מכוסה בקרום התעופה להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן.
בניגוד לרבים ממשפחת האשמנים, לסוג זה אין כלל שקיקים על הכנף, אולם מאידך, הוא מתאפיין בכיס עור גדול על הגרון שהעניק לו את שמו. הכיס הגרוני נמצא רק אצל הזכר ומשמש כנראה לסימון טריטוריה, בעוד שאצל הנקבה יש במקומו מספר קפלי עור עירומים. אורך הראש והגוף של אשמני הכיס 72–135 מ״מ, אורך הזרוע 61–95 מ״מ ואורך הזנב 22–36 מ״מ. משקלם נע בין 21 ל-114 גרם.
הפרווה של אשמן הכיס ארוכה וחלקה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין חום ערמוני לאדמדם, אוכרה, חום אפרורי, חום קפה או שחור. אצל כל המינים הגחון בהיר יותר ונע בין חום בהיר לאפרפר, צהבהב או לבן בוהק ואצל מין אחד הפרווה מנומרת בלבן. הכנפיים והאוזניים בצבע שחור פיח או חום כהה והזרועות והשוקיים בצבע אדום או ורוד.
תפוצה וביולוגיה
המינים בסוג נפוצים באפריקה, אסיה ואוקיאניה. התפוצה של הסוג כוללת את אוסטרליה, גינאה החדשה, איי שלמה, איי סונדה, חלק מאיי מאלוקו, איי הפיליפינים, חצי האי המלאי, חלק מהודו-סין, סרי לנקה, הודו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אוגנדה, גבון, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, גאנה, חוף השנהב וליבריה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, חורש ים-תיכוני, סוואנה צחיחה או טרופית, ומדבריות.
אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשיכה במשך מספר שעות ומבלים את שעות היום בשינה בסבך, מחילות, קברים, מערות, מבנים נטושים, עצים וסלעים. הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים) אך מינים מסוימים נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות. במקומות מסוימים יש נדידות עונתיות מאזורים חמים לאזורים קרירים יותר.
אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות ובשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער. מאידך, הטיסה שלהם מהירה יחסית. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד, וחלק מהפולסים שהם מפיקים נשמעים לאוזן אנושית. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה.
מינים
בסוג זה 4 מינים:
גבון במשחקים הפאראלימפיים
גבון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), כששלחה משלחת של ספורטאי בודד למשחקים. במשחקי החורף לא נטלה גבון חלק מעולם.
האתלט אותו שלחה גבון למשחקים בבייג'ינג, תיירי מביקה, התחרה במרוץ ל-800 מטר (קטגוריה T54) ובהטלת כידון (קטגוריה F57/58), אך לא הגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים ולא זכה במדליה פאראלימפית.
ריצ'רד לוגאר
ריצ'רד גרין "דיק" לוגאר (באנגלית: Richard Green "Dick" Lugar, 4 באפריל 1932 – 28 באפריל 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה בשנים 1977–2013. היה חבר המפלגה הרפובליקנית ושימש כראש עיריית אינדיאנפוליס בין השנים 1968–1976.
ב-1977 נבחר לסנאט. לוגאר היה הסנאטור הרפובליקני הבכיר ביותר בוועדת החוץ בסנאט, ונחשב לאחד האישים הבולטים בתחום מדיניות החוץ האמריקאית, בעיקר בתחום הפצת הנשק הגרעיני.
ב-2013 עוטר במדליית החירות הנשיאותית.
ביוגרפיה
ריצ'רד לוגאר נולד באינדיאנפוליס לברת'ה גרין ומרטין לוגאר. בשנת 1954 סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת דניסון שבגרנוויל, אוהיו. לאחר מכן נסע לאנגליה ולמד באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1956 סיים את לימודי התואר השני. מ-1957 עד 1960 שירת בצי האמריקאי. בשנים 1968–1976 שירת כראש עיריית אינדיאנפוליס.
בשנים 1977–2013 שירת בסנאט מטעם מדינת אינדיאנה. לוגאר היה הסנאטור הרפובליקני הבכיר ביותר בוועדת החוץ של הסנאט. הוא שימש כיושב ראש ועדת החוץ בין השנים 1985–1987 ו-2003–2007. רוב עבודתו בסנאט האמריקאי התמקדה בנושאי ביטחון, פיקוח על נשק ופירוק נשק גרעיני בארצות הברית ומסביב לעולם. מאז 3 בינואר 2009, עם ההפסד בבחירות של הסנאטור טד סטיבנס והפרישה של הסנאטור פיט דומניצ'י הפך לוגאר לסנאטור הבכיר בקרב המפלגה הרפובליקנית.
במאי 2012 הפסיד את מועמדות המפלגה הרפובליקנית למושבו בסנאט, לאחר שהפסיד בפריימריז לאיש מסיבת התה, ריצ'רד מורדוק, שהפסיד לבסוף בבחירות הכלליות לדמוקרט ג'ו דונלי. הדחתו של לוגאר בפריימריז הרפובליקנים לוותה בזעם שחש הזרם השמרני כלפיו, בין היתר עקב גישתו המתונה ותמיכתו ביוזמות כגון חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008, וכן בהצבעתו למען המינויים של הנשיא ברק אובמה לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
באוגוסט 2015 הביע תמיכה בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
נפטר בווירג'יניה ב-28 באפריל 2019.
פולקוואנג
במיתולוגיה הנורדית, פולקוואנג (בנורדית עתיקה: Fólkvangr) הוא שדה או אחו המשמש כמשכנה של פריה. אל פולקוואנג מגיעים חצי מכל בני האדם שמתו בכבוד במהלך קרב, כאשר החצי השני מגיעים להיכל ולהאלה. אלו שמתו בצורה רגילה מגיעים אל כהלהיים. ממקורות שונים ניתן להניח שההיכל היה פתוח גם לנשים שמתו מוות אצילי. במרכז פולקוואנג נמצא ההיכל ססרומניר ("היכל המושבים הרבים") אשר בו גרה פריה עצמה.
השם "פולקוואנג" משמעותו "שדה הצבא" או "שדה הקרב של האנשים". התיאורים של פולקוואנג מעטים יחסית לתיאורים של ולהאלה, אולם חוקרים בני זמננו מניחים ששני המקומות דומים באופי. לא ברור מדוע יש במיתולוגיה הנורדית שני גני עדן הרואיים. פולקוואנג מתואר בספרו של ריק ריירדן "להב הקיץ", אשר הוא הספר הראשון בסדרת מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד.
זאורודון
דג גדול זה דמה במראהו לברקודה ענקית והיה בעל שיניים ענקיות בפיו המוארך. בדומה לדגי חד-לסתיים הוא היה בעל לסתת תחתונה ארוכה יותר מהעליונה שפנתה מעלה. מבנה זה שימש כנראה לציד דגים ממארב, תוך האצה כלפי הטרף ומניעת בריחתו. ייתכן שהוא פגע בו בדומה ללסת של דג החרב.
דג זה נכחד עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה, לצד אחרוני הדינוזאורים והמוסזאוריים שכנראה היו טורפיו הראשיים.
שירות המיסים הפדרלי של רוסיה
שירות המיסים הפדרלי (ברוסית: Федеральная налоговая служба, בראשי תיבות: ФНС России) הוא הרשות הלאומית לגביית מס ברוסיה. זהו גוף פדרלי של משרד האוצר האחראי לפיקוח ובקרה על החקיקה בתחומי מס והכנסות. בנוסף אחראי הגוף לפיקוח בתחום ייצור מוצרי טבק.
בניין שירות המיסים הפדרלי ברחוב נגלינאיה שוכן סמוך לבניין הבנק המרכזי של רוסיה במוסקבה.
היסטוריה
שירות המיסים הפדרלי הוקם לראשונה ב-21 בנובמבר 1991 בצו נשיאותי של הנשיא בוריס ילצין בתור שירות המיסים הממלכתי (Государственная налоговая служба).
בשנת 1998 השירות הפך למשרד ממשלתי בשם משרד ההכנסות והמסים (Министерство Российской Федерации по налогам и сборам). ביולי 2004 המשרד הממשלתי הפך לשירות המיסים הפדרלי והוכפף למשרד האוצר.
מאז 2010 השירות עבר מתיחת פנים ורפורמה שנועדה להקל אל האזרחים בהתנהלות מול רשויות המס הפדרליות, כחלק מהרפורמה שהוביל ראש שירות המיסים, מיכאיל מישוסטין, מרבית השירותים הניתנים לאזרח ניתנים באמצעות פורטל האינטרנט ויישומים ייעודים של שירות המיסים. זאת לקראת הפיכת מערכת גביית מס מיושנת למודרנית ויעילה יותר, תוך יצירת מרכזי מידע לחשבוניות מס שאפשרו פיקוח יעיל יותר בתזרימי המזומנים ויצירת שירות מקוון של תשלומי מיסים, שפישט את התהליך וסייע להגדיל את הכנסות המדינה ממסים. בנוסף קוצר באופן משמעותי זמן ההמתנה למתן שירות, אם בשנת 2009 לקוחות נאלצו להמתין בסניפים במשך שעות עד לקבלת שירות, כיום (2020) זמן ההמתנה אינו עולה על 10 דקות ובשל כך הוכתר שירות המיסים הפדרלי הרוסי כאחד משירותי המס הטובים בעולם.
מכונית פוני
מכונית פּוֹני היא סיווג מכוניות אמריקאיות לדגמי מכוניות קופה קומפקטיות במחיר סביר, מעוצבות במיוחד עם תדמית "ספורטיבית" או מכונית ביצועים.
מאפיינים נפוצים כוללים הנעה אחורית, מכסה מנוע ארוך, מגוון רחב של אפשרויות להתאמה אישית של כל מכונית ושימוש בחלקים בייצור המוני המשותף לדגמים אחרים.
היסטוריה מוקדמת
הפופולריות של "מכוניות פוני" נובעת בעיקר מהשקת פורד מוסטנג בשנת 1964. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלו פורד, קרייזלר ואמריקן מוטורס להבחין בהתעניינות הגוברת במכוניות קטנות וספורטיביות ובחשיבות הגוברת של לקוחות צעירים יותר. על מנת לשכנע את הנהלת פורד לאשר מכונית קטנה וספורטיבית לייצור, בנתה חברת "באד" אב טיפוס רודסטר בעל שני מושבים בשם Budd XR-400. ה-"Budd XR-400" נבנה באמצעות שלדת הרכב הקומפקטית של פורד פלקון עם מרכב פורד ת'אנדרבירד שונה משנת 1957. פורד דחה את ההצעה, והעדיף לעצב במקום מכונית ספורטיבית עם ארבעה מושבים שתרחיב את היקף המכירות שלה.
דוגמאות למכוניות ייצור שכללו אטרקציות ספורטיביות וצעירות היו שברולט קורווייר משנת 1960. דגם מונזה המעוצב והספורטיבי של קורווייר, שהוצב במקור כמכונית חסכונית, נמכר בכ־144,000 יחידות עד שנת 1961. דגמים מתחרים בהשראת "קורווייר מונזה" כללו את דגמי :פורד פלקון פוטורה" ו"פוטורה ספרינט" ואת דגם הרמבלר האמריקאי "Rambler American" דגם 440-H. רוב הקומפקטים הספורטיביים הופעלו על ידי מנועי 6 צילינדרים, חסכוניים, אך בחלק מהמקרים היו מנועי V8 אופציונליים יחד עם תיבות הילוכים ידניות בעלות ארבעה הילוכים.
מכונית הפוני הראשונה שהושקה הייתה פלימות' ברקודה, ששווקה החל מ-1 באפריל 1964 (שבועיים לפני פורד מוסטנג).
פורד המשיך הפיתוח של ספורטיבי 2 + 2 (מושבים), מכונית המבוססת על פלטפורמת פורד פלקון, פורד מוסטנג הושקה ב-17 באפריל 1964. המוסטנג היה זמין כמו שתי דלתות קופה וקבריולה, ו-היה בעל מראה ייחודי של "מכסה המנוע הארוך", "הסיפון הקצר". במפרט הבסיס שלה, מערכת ההינע הייתה אופיינית למכונית חסכונית: מנוע שישה צילינדרים בנפח 2.8 ליטר ותיבת הילוכים ידנית בעלת 3 מהירויות. מחיר הבסיס האטרקטיבי של דולר 2,368 כולל מושבים נפרדים, שטיחים, הגה ספורט וכיסויי גלגלים מלאים. עם זאת, אפשרויות כמו מנועי V8, תיבת הילוכים ידנית עם ארבעה הילוכים, מיזוג אוויר והגה כוח עשויים היו להעלות את המחיר בעד 60%, מה שהפך גרסאות כאלה לרווחיות מאוד עבור היצרנית פורד.
המוסטנג זכה להצלחה אדירה, כאשר תחזיות המכירות בשנה הראשונה של 100,000 יחידות התנפצו ביום הראשון, כאשר סוחרי פורד קיבלו הזמנות על 22,000 כלי רכב, מה שאילץ את החברה להחליף את קווי הייצור באמצע השנה. מכירות שנת הדגם המורחבות הסתכמו ב-618,812 מוסטנגים. המוסטנג שבר את כל שיאי מכירות הרכב שלאחר מלחמת העולם השנייה, ויצר את שיגעון "מכונית הפוני" שאומץ במהרה על ידי המתחרים.
בתחילה, האמינה ג'נרל מוטורס כי שברולט קורווייר שעוצבה מחדש בשנת 1965 (מכונית קומפקטית בעלת מנועים אחוריים) תהיה מתמודדת נאותה עבור המוסטנג. עם זאת, כשהתברר כי קורווייר לא מתאימה, שברולט קמארו הקונבנציונלית יותר הוצגה לשנת הדגם 1967, שנבנתה על פלטפורמת ה-"GM F-body" החדשה והשתמשה במערך קונבנציונלי של המנוע הקדמי. כעבור כמה חודשים הוצגה פונטיאק פיירבירד מבוססת קמארו.
המוסטנג עוצב מחדש לשנת הדגם 1967 והפך לבסיס ל"קוגר מרקורי" היוקרתי על בסיס גלגלים ארוך יותר.
אמריקן מוטורס הציגה את מכונית הפוני הראשונה שלה בשנת 1967, מסוג "AMC Javelin".
בשנת 1969 הצטרף דודג' צ'אלנג'ר לפלח מכוניות הפוני הצפופות כבר. הצ'לנג'ר היה למעשה ברקודה מוגדלת.
פלח שוק המכוניות הפוני התבגר וכל ארבע יצרניות הרכב המקומיות בנו גרסאות לתבנית מכסה המנוע הארוך / הסיפון הקצר שפיתחה פורד. המונח "מכונית פוני" חל על כל הגרסאות של לוחיות אלה, החל מדגמי הבסיס ועד דגמי מכוניות השרירים בעלי הביצועים הגבוהים.
כבר בשנת 1969 החלו המכירות לצנוח, וצנחו ל-9% מכלל השוק משיא של 13% בשנת 1967.
בהשראת ישירות מהפורד מוסטנג, פורד אירופה החלה בייצור של פורד קפרי בשנת 1968, ואילו ג'נרל מוטורס של אירופה הציגה את אופל מנטה ואת ווקסהול פירנצה (חברת בת של ווקסהול מוטורס). באפריל 1970 החלו לייבא את הקאפרי מאירופה ונמכרו בסוכנויות "לינקולן-מרקורי".
הצלחתו של המוסטנג גם עוררה השראה ליצירת מכונית הקופה הקומפקטית של טויוטה מדגם "טויוטה סליקה", אשר הושקה בשנת 1970.
מאפייני "מכונית פוני" (לשנת 1965)
המונח "מכונית פוני" לתיאור חברי שורותיה הוטבע על ידי עורך המגזין "Car Life" דניס שאטוק. המאפיינים של מכונית פוני הוגדרו כ:
דני וילנב
דֵנִי וִילְנֵב (בצרפתית: Denis Villeneuve; נולד ב-3 באוקטובר 1967) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע קנדי. זוכה שלושה פרסי ג'יני לבמאי הטוב ביותר על הסרטים מערבולת (2000), פוליטכניק (2010) והאישה ששרה (2011). בטקס פרסי אוסקר ה-89 היה וילנב מועמד לזכייה בפרס לבמאי הטוב ביותר על סרטו המפגש (2016).
סרטים נוספים שהביאו לפריצת דרכו כבמאי בעל שם עולמי הם שוברי הקופות אסירים (2013), סיקאריו (2015) ובלייד ראנר 2049 (2017).
ב-2021, וילנב חזר לז'אנר המדע בדיוני עם אפוס הפנטזיה-הרפתקאות הגדול, "חולית" המבוסס על ספרו של פרנק הרברט שכבר זכה לעיבוד קולנועי משנת 1984 מאת דייוויד לינץ'.
חיים אישיים
וילנב נולד ב-3 באוקטובר 1967 בעיר הקנדית דוברת הצרפתית טרואה ריבייר אשר בקוויבק, ובבגרותו למד באוניברסיטת קוויבק במונטריאול. נשוי לטניה לפואנט, מפיקת סרטים תיעודיים, ואב לשלושה ילדים מקשר קודם.
יצירה קולנועית
בתחילת הקריירה שלו ביים וילנב סרטים קצרים, ובשנת 1991, בהיותו בן 24, זכה בפרס "מרוץ אירופה-אסיה" (La Course Europe-Asie) מטעם תאגיד השידור הקנדי.
בשנת 2001 זכה לראשונה וילנב להכרה בינלאומית כאשר סרטו הארוך השלישי – מערבולת – הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, זכה בפרס "הסרט הקנדי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, וכן בחמישה פרסי ג'יני, ביניהם פרסים לסרט, לבימוי ולתסריט הטובים ביותר. בשנת 2009 יצא סרטו הרביעי פוליטכניק המשחזר את הטבח באקול פוליטכניק בו נרצחו 14 סטודנטיות. גם סרט זה זכה בפרס "הסרט הקנדי הטוב ביותר" בפסטיבל טורונטו ובתשעה פרסי ג'יני, ביניהם פרסים לסרט, לבימוי ולתסריט הטובים ביותר.
בשנת 2013 ביים בארצות הברית את מותחן הפשע אסירים, שהיה סרטו הראשון בשפה האנגלית. הסרט, בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול ויו ג'קמן, הפך לשובר קופות כשגרף למעלה מ-120 מיליון דולר בהקרנות ברחבי העולם, זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לפרסים רבים, ביניהם לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
לאחר עבודתם המשותפת ב'אסירים', חזר וילנב לשתף פעולה עם ג'ילנהול במותחן הפסיכולוגי אויב, המבוסס על ספרו של ז'וזה סאראמאגו האדם המשוכפל. הסרט דל התקציב זכה להכנסות צנועות של כ-3.4 מיליון דולר בסך הכול.
בשנת 2015 ביים את מותחן הפשע סיקאריו, בכיכובם של אמילי בלאנט, בניסיו דל טורו וג'וש ברולין. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, וזכה להכנסות של כ-85 מיליון דולר ברחבי העולם.
בשנת 2016 ביים וילנב את סרט המדע הבדיוני המפגש, המבוסס על סיפור קצר מאת טד צ'יאנג בשם "סיפור חייך" (Story of Your Life). הסרט, בכיכובם של איימי אדמס וג'רמי רנר, זכה להצלחה מסחרית אדירה, כשגרף מעל ל-190 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט היה מועמד לשמונה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-89, ביניהם לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר (וילנב) ולתסריט המעובד הטוב ביותר.
באוקטובר 2017 יצא סרטו העשירי של וילנב, בלייד ראנר 2049, כסרט המשך למותחן בלייד ראנר משנת 1982. הסרט הופק על ידי רידלי סקוט, ומככבים בו בין היתר השחקנים האריסון פורד, ראיין גוסלינג וג'ארד לטו.
במאי 2016 פורסם כי וילנב עתיד לביים עיבוד לספר המתח הנורווגי שכתב יו נסבו, "הבן" (The Son). בדצמבר 2016 פורסם כי הוא מועמד לביים עיבוד לספר המדע הבדיוני "חולית", שכתב פרנק הרברט. לאחר תהליכי הפקה ופיתוח, יצא בספטמבר 2021 הסרט "חולית", בבימויו, הפקתו וכתיבתו של וילנב. הסרט זכה לביקורות משבחות בכל העולם ולהצלחה קופתית.
זיהוי
זיהוי היא פעולה קוגניטיבית, בה נוצרת מודעות לכך שגירוי מסוים, הנקלט מהסביבה, נושא מידע, שאינו חדש.
פעולת הזיהוי מאפשרת לאפיין את הגירוי על פי מידע שמקודד בזיכרון לטווח ארוך. לדוגמה, אדם שראה כבר כלבים ורואה כלב, מזהה שהוא רואה כלב ולא מין של חיה, שלא ראה מימיו. כלומר, הסביבה שלנו אינה זרה לנו, משום שתהליכי הזיהוי וההיכר שלנו מעניקים משמעות למה שאנחנו תופסים על בסיס ניסיון העבר.
הזיהוי התפיסתי תלוי הן בציפיותינו והן בתכונות הפיזיקליות של העצמים שאנו רואים. לכן הוא עלול להשתנות על פי המקום שבו אנחנו נמצאים ועל פי דברים נוספים שאנחנו רואים סביבנו.
שימושים
הזיהוי מעורב בין היתר בתהליכי למידה. למשל, "למידה תפיסתית" Perceptual learning, היא היכולת לזהות שגירוי מסוים נתפס בעבר. היא מאפשרת לאדם לדעת כיצד עליו להתנהג על סמך ניסיון העבר.
יכולת הקריאה מצריכה זיהוי של סימני הכתב לצורך המרה פונמית-גרפמית והפקת משמעות.
אחד השימושים ליכולת הזיהוי היא במבחן רב-ברירתי, שבו יש צורך לזהות את התשובה הנכונה מתוך מספר אפשרויות.
מנגנונים קוגניטיביים
כדי לזהות אובייקט שאנו קולטים בסביבה, אנו משתמשים בשני תהליכים שונים של עיבוד מידע, המכונים Top-down and bottom-up. עיבוד מלמטה למעלה קולט את המידע החושי ומשגרו לעיבוד במוח. במקביל, עיבוד מלמעלה למטה משפיע על הדרך שאנחנו מבינים עצמים ומאורעות על בסיס ניסיונות העבר שלנו, הידע, המוטיבציות והרקע התרבותי המונח בתפיסת עולמינו.
פן נוסף של העיבוד מלמעלה למטה הוא שהקשרים וציפיות יכולים להשפיע על תהליכי הזיהוי של אובייקטים בסביבה. לדוגמה, נסו להבין מה אתם רואים באיור הבא:
ללא הקשר, איור א' יכול להראות כאוסף כתמים חסר משמעות. למעשה ניתן לראות בו פרה, שהראש שלה נמצא בצד השמאלי של האיור. נסו להביט בו שוב כאשר אתם כבר מודעים להקשר - האם הציפייה המקדימה עזרה לכם לאתר את הדמות בתמונה?
פגיעה ביכולת הזיהוי
נזק לאזורים המוחיים המעורבים בתפיסה חזותית יכול לפגוע ביכולת הזיהוי של גירויים חזותיים.
הפרעת התנהגות מקושרת לפגיעה ביכולת לזהות את רגשותיו של הזולת מתוך הבעת הפנים שלו.
מפל ברלין
מפל ברלין (באפריקאנס: Berlynwaterval) הוא מפל במפומלנגה שבדרום אפריקה.
הוא נמצא בקניון נהר בלייד בקרבת מפל ליסבון הגבוה ממנו.
מפל ברלין הוא אחד מהמפלים שנמצאים באזור סאבי - מפלים נוספים באזור הם: מפלי הפרסה, מפלי לון קריק, מפלי ברידל וויל ומפלי מק-מק, והמפל הגבוה ביותר במפומלנגה, מפל ליסבון, שגובהו 90 מטר.
המבקרים במפל ברלין יכולים לחקור את האזור ברגל, ליהנות מפיקניק סביב המפל, ואפילו לטבול בבריכה בבסיס המפל.
חובבי צפרות ייהנו גם ממיני העופות הרבים שנמצאים באזור זה של מדרגת מפומלנגה.
אטימולוגיה
המפל נקרא על ידי כורים גרמנים במהלך הבהלה לזהב, שקראו מקומות על שם עיירות ומקומות במדינת מולדתם. מפל ברלין נקראים על שם בירת גרמניה.
דינר תוניסאי
דינר תוניסאי (בערבית: دينار تونسي, בצרפתית: Dinar tunisien), הוא המטבע הלאומי של תוניסיה. המטבע מתחלק ל־1000 'מילים' או 'מילימס' (مليم). לעיתים קרובות משתמשים בקיצור DT (דינר תוניסאי - Tunisian dinar), אם כי השימוש הנפוץ ביותר הוא כתיבת המילה "דינר" לאחר הסכום (לעיתים נכתב TND, אך בעיקר בצורה רשמית ובמעגלים פיננסיים); ישנו גם הצירף TD שבו משתמשים בעיקר כשמדברים בשפה הצרפתית בתוניסיה. TD הוא למעשה הגרסה הצרפתית ל- DT (כלומר, Dinar tunisien).
היסטוריה
הדינר נהפך למטבע הרשמי בתוניסיה בשנת 1960. הוא החליף את הפרנק הצרפתי בשיעור של 1000 פרנק = 1 דינר. הדינר הוקם כבר כמטבע חזק, כאשר 1 דינר = 2.38 דולר אמריקאי, משוואה שנשמרה עד 1964, אז בעקבות אינפלציה פחת הדינר ל־1 דינר = 1.90 דולר אמריקאי. הדינר התחזק שוב לעומת הדולר בשנת 1971, עם משבר כלכלי בארצות הברית.
עם השנים תוניסיה חוותה אינפלציה מזערית ביותר לעומת המדינות הסובבות אותה. הדינר היה הכי פחות משתנה בין השנים 2000–2010 מבין המטבעות של שכנותיה המייבאות נפט, מצרים ומרוקו. האינפלציה עמדה על 4.9% בשנת 2007 ו -3.5% בשנת 2008. עם זאת, ערך המטבע ירד מאז ובין 2008 ל־2018 הדינר פחת בכ־55% מול הדולר האמריקאי, וכ -46% מול האירו.
50 דינרים
בצד הקדמי: בחלק המרכזי של השטר יש תמונה של הבניין של מוזיאון הכסף התוניסאי, שעליו דיוקנו של המלומד אבן רשיק. המילים מצוינות בפינות העליונות של השטר. מספר סידורי - בפינות השמאלית העליונה והתחתונה של השטר. בצד ההפוך: בחלק המרכזי של השטר יש תמונה של הכיכר המרכזית של קסבה ובניין ממשלת תוניסיה. המילים מצוינות בפינות העליונות של השטר. בשטצ'י המרכזי התחתון של השטר המלה מסומנת במכתבים: 50 CINQUANTE DINARS (50/50 דינרים). בחלק המרכזי העליון של השטר נמצא הכיתוב: בנק המרכזי של תוניסיה (הבנק המרכזי של תוניסיה). מידות: 158 × 79 מ"מ.
נורה אודונל
נורה מורהאן אודונל (באנגלית: Norah Morahan O'Donnell; נולדה ב-23 בינואר 1974) היא אושיית טלוויזיה ועיתונאית אמריקאית.
מגישת חדשות הערב של רשת CBS וכתבת בתוכנית הדגל 60 דקות. בעבר הייתה כתבת הבית הלבן של הערוץ ואחת המנחות בתוכנית הבוקר של הערוץ.
אודונל היא האשה השלישית בהיסטוריה שמגישה את מהדורת הערב הנחשבת של ערוץ CBS. קדמו לה קוני צ'אנג וקייטי קוריק. היא נמנתה במגזין 'וושינגטוניאן' כאחת ממאה הנשים החזקות ביותר בבירת ארצות הברית, וכן הופיעה ברשימת '100 האירים-אמריקאים המובילים' של המגזין אייריש אמריקן לשנת 2000.
אנחנו על השחור: סיפורה של חטיבה 500 במבצע שלום הגליל
אנחנו על השחור: סיפורה של חטיבה 500 במבצע שלום הגליל הוא ספרו של אבירם ברקאי אשר יצא לאור בשנת 2016, המגולל את ימי הלחימה הראשונים של מבצע שלום הגליל ומתאר את חוויותיהם של לוחמי חטיבת השריון 500 והיחידות המסופחות לה.
הספר מבוסס על מקורות ראשוניים: הקלטות קשר וראיונות עם 170 לוחמי החטיבה. כמו כן, משובצות בו תמונות שצולמו על ידי לוחמי החטיבה בזמן המבצע. לעיתים מובעת בספר ביקורת מתונה על הדרגים המדיניים והצבאיים מצד המחבר.
אשמן זנב-נדן
אשמן זנב-נדן (שם מדעי: Coleura) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת האשמניים ובו 3 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם זנבו המחודד. הסוג קרוב מבחינה אנטומית ומורפולוגית לסוג אשמן זנב-נדן זקוף שחי באסיה ואוקיאניה.
תיאור ואנטומיה
אשמן זנב הנדן מבנה גוף קומפקטי וגוצי, ראש עדין, צר ומחודד וכנפיים ארוכות. החרטום החרוטי דמוי המקור פונה מעט כלפי מעלה. העיניים חרוזיות ובולטות, השפתיים גדולות והאף זעיר. האוזניים גדולות, קמורות ועגולות עם רכסים בולטים וצפירים קטנטנים. לאשמן 32 שיניים, כאשר בלסת העליונה יש לו 2 חותכות בלבד ובלסת התחתונה לא פחות מ-6 חותכות. כנף הזנב של האשמן רחבה ומכסה את מרבית הזנב, וקצהו מזדקף כלפי מעלה ומזכיר נדן של חרב. אורך הראש והגוף של מיני האשמן 52–66 מ״מ, אורך הזרוע 43–57 מ״מ, אורך האוזן 13–18 מ״מ ואורך הזנב 10–20 מ״מ; משקלם 12.5-8.4 גרם. הנקבות גדולות במעט מהזכרים.
הפרווה של אשמן זנב הנדן רכה ושעירה. צבעה הכללי אפור בהיר, חום אפרורי, קפה עמוק, אוכרה, ערמוני או חום שחרחר, והגחון חיוור יותר. הפנים החשופות בצבע בורדו, ורוד או חום. האוזניים שחורות בקצה וורודות בבסיס. הזרועות והשוקיים ורודים והכנפיים שחרחרות.
תפוצה ואקולוגיה
אשמן זנב הנדן מצוי ביבשת אפריקה. טווח התפוצה של הסוג משתרע על איי סיישל, מדגסקר, מוזמביק, אנגולה, טנזניה, אוגנדה, קניה, סומליה, ג׳יבוטי, אתיופיה, קונגו הדמוקרטית, דרום סודאן, סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אריתריאה, ניגריה, בנין, טוגו, גאנה, חוף השנהב, גיאנה, גינאה ביסאו ואולי גם ברוואנדה ובורונדי. בית הגידול של המין מגוון למדי וכלל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, צחיחה למחצה או דוקרנית, בתה חופית ואפילו אזורים מדבריים. המינים בסוג מבלים את שעות היום במערות פתוחות, נקיקים ובקתות נטושים וחיים בקבוצות קטנות או במושבות ענקיות עד 50,000 פרטים. שעות היום מנוצלות בעיקר לטיפוח, שינה והחלפת מיקום, ופחות לאינטראקציות חברתיות. האשמנים אינם נתלים בדרך כלל על תקרת המערה, אלא נשכבים על משטח אנכי כשראשם כלפי מטה.
בתוך הקבוצות או המושבות, כל זכר מנסה להקים לעצמו טריטוריה קטנה עם הרמון של עד 20 נקבות (לעיתים עם זכר כפוף) עליו הוא מגן פני זכרים אחרים. הרמונות כאלה מזוהים בקלות בשל הנטייה של הפרטים בתוכם להתקבץ באשכול צפוף זה על זה. האשכולות מתפרקים בהתאם לטמפרטורת הסביבה: במזג אוויר קר, האשמנים זונחים את האשכולות ומתקבצים בהמונים כדי לשמור על חום גופם, ומאידך, במזג אוויר חם מדי האשכולות מתפרקים לתת-קבוצות קטנטנות. האשמנים יוצאים לפעילות בערב וניזונים כיתר בני המשפחה מחרקים. הטורפת העיקרית של הסוג היא התנשמת.
מחזור הרבייה של הנקבה מורכב משתי עונות המלטה מדי שנה שמקבילות לשתי עונות גשם. הרבייה מתרחשת בסוף עונת הגשמים, והזכרים עולים במשקל לפני כן. ההיריון נמשך כ-114 ימים, וכ-50% מהנקבות ממליטות בטווח של 3–4 ימים. הנקבה ממליטה גור יחיד שאותו היא נושאת על גופה מספר שבועות. נקבות עשויות לטפח גם גורים של נקבות אחרות. הגורים מגיעים לבגרות בגיל שנה, והזכרים הצעירים עוזבים ראשונים את המושבה שבה נולדו ולאחר מכן הנקבות הצעירות.
מינים
בסוג זה 3 מינים:
החלטה 1874 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1874 התקבלה פה אחד על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-12 ביוני 2009. ההחלטה, שהתקבלה במסגרת פרק VII, סעיף 41, של אמנת האו"ם, מטילה סנקציות כלכליות ומסחריות נוספות על הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (קוריאה הצפונית) ומעודדת את המדינות החברות באו"ם לבצע חיפוש במטען צפון קוריאני, לאחר ניסוי גרעיני תת-קרקעי שנערך ב-25 במאי 2009.
הוראות
הוראות ההחלטה כוללות:
אימוץ ההחלטה
המועצה אימצה את ההחלטה פה אחד, גינתה את הניסוי הגרעיני שהיה ב"הפרה והתעלמות בוטה" מהחלטות המועצה הקודמות 1695 ו -1718. לאחר אימוץ ההחלטה היא הפכה למחייבת על פי דיני המשפט הבינלאומי.
תגובת צפון קוריאה
בנוסף, צפון קוריאה האשימה את האו"ם ואמרה כי ההחלטה היא פרי יצירתה של ארצות הברית והתוקפנות שלה אשר מופנית כנגד המדינה. ההצהרה ממשיכה בהאשמת ארצות הברית ביצירת תוכניות זדוניות כנגד צפון קוריאה, והשחרת שמה של קוריאה קוריאה הצפונית באמצעות האשמות מפוברקות כגון זיוף כספים וסחר בסמים.
סנקציות כלכליות ומסחריות
מכון המחקר הכלכלי של יונדאי השוכן בדרום קוריאה, העריך כי אם הסנקציות יאכפו על ידי כל המדינות החברות באו"ם, צפון קוריאה עלולה להפסיד בין 1-3.7 מיליארד דולר, בעוד שהערכות אחרות מצביעות על הפסד של 4 מיליארד דולר. דו"ח שהוכן על ידי שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי, העריך כי גרימת הנזק הכלכלי אפשרית רק אם הסנקציות יופעלו בכוח. כדי לאכוף את הסנקציות, ארצות הברית שמה לה ליעד את חברות הסחר של צפון קוריאה, המשמשות כנתיב גישה של המדינה אל הבנקים הזרים. ב-16 ביולי 2009, הופעלו סנקציות כנגד שלוש חברות סחר צפון קוריאניות, חברה שבסיסה באיראן והסוכנות הצפון קוריאנית לאנרגיה אטומית.
עם זאת ולמרות הסנקציות, מוצרי צריכה יוקרתיים כגון אלכוהול, אופנועים, יאכטות ומוצרי מזון שמקורם באירופה וסין המשיכו לזרום לצפון קוריאה לשימושה של האליטה במדינה, דבר המצביע על דרישה גבוהה מאוד מצד בכירים צפון קוריאנים. סין לבדה ייצאה לצפון קוריאה מוצרי יוקרה בסך של 100–160 מיליון דולר אמריקאי, דבר אשר עורר דאגה בארצות הברית בנוגע לאופן שבו שומרת סין על החלטת מועצת האו"ם.
מטען ימי
על פי החלטה 1874 מספר ספינות צפון קוריאניות נתפסו ונערך בהן חיפוש:
מטען אווירי
בניגוד להוראות המטען הימי, ההחלטה הייתה די מעורפלת לגבי סמכויות ויכולת האכיפה של מטען אווירי. על פי הערכות, צפון קוריאה משתמשת יותר בנתיבי אוויר מאשר ים לצורך העברת או החלפת נשק וטכנולוגיות לחימה.
דוח של הקונגרס הצביע על הנתיב האווירי בין פיונגיאנג לטהרן כגורם משמעותי ומטריד, שכן צפון קוריאה מרוויחה כ-1.5 מיליארד דולר בשנה ממכירת נשק לאיראן. בנוסף לכך, הדוח הצביע כי הנתיב האווירי בין צפון קוריאה לאיראן מסייע לשתי המדינות להחליף ביניהן נשק ורכיבי נשק להשמדה המונית, ומאפשר תנועה רבה של מדענים, סחורות ושירותים התומכים בתוכנית הנשק להשמדה המונית של שתי המדינות. מכיוון שרוב הנתיב עובר מעל סין, יש קושי באכיפת הסנקציות של ההחלטה. גורמים אמריקאים ניסו להגיע עם מקביליהם הסיניים לסמכות בנוגע לאכיפת הסנקציות במקרה של תדלוק מטוס בנמל תעופה סיני, אך תוצאות השיחות לא דווחו.
מיכאל טריברדייב
מיכאל טריברדייב (ברוסית: Микаэл Таривердиев; בארמנית: Միքայել Թարիվերդիև; 15 באוגוסט 1931 - 25 ביולי 1996) היה מלחין רוסי וסובייטי ממוצא ארמני. בשנת 1977 הוענק לו פרס ברית המועצות. על תרומתו בתחום המוזיקה הוענקו למיכאל טריברדייב מספר עיטורים ובמהלך שנות ה-90 הוא זכה ב-3 פרסים עבור מוזיקה לסרטים.
ביוגרפיה
מיכאל טריברדייב נולד בטביליסי למשפחה ממוצא ארמני. הוא למד נגינה בבית הספר למוזיקה העירוני. הוא למד מספר שנים בקונסרבטוריון של ירוואן. בשנים 1953–1957 הוא למד במוסקבה במכון למוזיקה על שם גנסין אצל אראם חצ'אטוריאן.
מיכאל טריברדייב כתב מוזיקה קלאסית כולל אופרות, בלטים ויצירות נוספות.
הוא זכה לפופולריות גדולה על מוזיקה שנכתבה לסרטים. בסך הכול החל משנת 1958 הוא כתב מוזיקה ל-132 סרטים, כולל שבעה עשר רגעים של אביב וצחוק הגורל. שיא הפופולריות שלו היה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בנוסף לכך טריברדייב כתב מוזיקה למספר שירים שבוצעו על ידי זמרים ידועים. החל משנות ה-60 טריברדייב כתב מוזיקה לתיאטרון. במהלך שנות ה-80 וה-90 טריברדייב כתב מוזיקה לעוגב.
בשנת 1981 הוא נסע במכוניתו עם בת זוגו והם נקלעו לתאונת דרכים בה נהרג הולך רגל. טריברדייב הזדהה כנהג הרכב ולאחר שנתיים של חקירה הוא הואשם בגרימת מוות. הוא שוחרר בעקבות החנינה. בהתאם לעדותו אירוע זה שינה את חייו. המקרה היה בסיס לסרט של אלדר ריאזנוב "תחנת רכבת לשניים" בו הדמות הראשית עברה אירוע זהה.
בשנת 1990 טריברדייב עבר ניתוח לב בלונדון. הניתוח הצליח אך בריאותו של נפגעה. הוא נפטר ב-1996 במהלך חופשה על שפת הים השחור בסוצ'י ונטמן בבית העלמין הארמני במוסקבה.
לזכרו פעם בשנתיים מתקיימת תחרות לנגני עוגב בקלינינגרד. בפסטיבל הסרטים הכלל רוסי "קינוטאבר" מחולק פרס עבור מוזיקה לסרט על שם טריברדייב.
טריברדייב היה פעיל ציבורי. הוא הקים והיה יושב ראש של מחלקת מלחיני מוזיקה לסרטים באיגוד עובדי הקולנוע הרוסי.
אובה צ'נדלר
ביוגרפיה
אובה צ'נדלר נולד ב-11 באוקטובר 1946 בסינסינטי, אוהיו, הרביעי מבין חמשת ילדיהם של אובה צ'נדלר האב ומרגרט ג'ונסון. כאשר היה בן עשר התאבד אביו לאחר שתלה את עצמו במרתף ביתם, ובמהלך הלווייתו קפץ צ'נדלר הצעיר אל תוך קברו בזמן שכיסו אותו הקברנים באדמה.
פשעו החמור ביותר מאותה העת הוא ככל הנראה פריצה שערכו הוא ושותפו לביתם של זוג צעיר בפלורידה. השניים איימו עליהם בנשקם ושדדו אותם. בהמשך הורה צ'נדלר לשותפו לקשור את האיש עם חוט טלפון ולקח את האישה לחדר השינה, שם הכריח אותה להתפשט ולהסיר את כל בגדיה למעט תחתוניה, אז החל לשפשף את קצה אקדחו על בטנה.
הרציחות
ג'ואן "ג'ו" רוג'רס בת ה-36, אם למישל בת ה-17 וכריסטי בת ה-14, יצאה מביתה ב, אוהיו, יחד עם שתי בנותיה, ב-26 במאי 1989, לחופשה מתוכננת בפלורידה. הייתה זו הפעם הראשונה בחייהן שעזבו את המדינה, שכן התגוררו בשטח עליו נבנתה חווה חקלאית שהכילה רפתות ונמצאה בבעלותם, אותה עבדו למחייתן.
הקונצנזוס הרווח בקרב רשויות החוק הוא שמשפחת רוג'רס איבדה את דרכה ב-1 ביוני במהלך הנסיעה חזרה מאורלנדו ל, והחליטה להאריך את חופשתה ביום נוסף, אותו תכננה לבלות בטמפה. כאשר חיפשו אחר בית מלון בו יוכלו ללון נתקלו בצ'נדלר, אשר סיפק להם הנחיות בנוגע להמשך הדרך, והציע להיפגש עמן מאוחר יותר כדי לקחת אותן לשיט במפרץ טמפה, במהלכו יוכלו לצפות בשקיעה. ג'ואן ובנותיה יצאו מכיוון אורלנדו בסביבות השעה 09:00 בבוקר והגיעו לבית המלון דרך  בשעה 12:30 בצהריים.
תמונות שהופקו מסרט צילום שהוצא מתוך מצלמה אשר הייתה בחזקת בני המשפחה ונמצאה בחדרם שבבית המלון חשפו צילום של השקיעה אשר צולם מהמרפסת, מה שמוכיח כי שלושתן עדיין היו בין החיים באותה העת, וטרם עזבו את המקום.
הן נראו לאחרונה בחיים במסעדת בית המלון בשעה 07:30 בבוקר למחרת, ולדעת האמונה הרווחת עלו על סירתו של צ'נדלר מנמל סמוך ל, המהווה חלק מכביש מספר 60, בין השעות 08:30 ל-09:00 באותו הבוקר, וכי עד לשעה 03:00 בליל היום הבא כבר נרצחו. צ'נדלר ידע שבנות המשפחה לא התגוררו בפלורידה מאחר שראה את לוחיות הרישוי של רכבן, אשר נשאו סימני זיהוי של מדינת אוהיו, וייתכן כי עצם העובדה שהיה יליד אוהיו בעצמו סייעה לו לגרום להן לבטוח בו. שלושת הגופות נמצאו במפרץ טמפה ב-4 ביוני 1989. הגופה הראשונה אותרה בידי מספר אנשים אשר הפליגו על גבי מפרשית שחצתה את וראו אובייקט כלשהו צף במים. הגופה השנייה נמצאה במרחק של כשלושה קילומטרים מהראשונה, בעודה צפה על פני המים באזור המזח של סיינט פיטרסברג. בזמן שמשמר החופים עסק בחילוצה התקבלה קריאה לגבי גופה שלישית אשר נראתה במרחק מאתיים מטרים לכיוון מזרח. כל הגופות אותרו כאשר פניהן מופנות כלפי מטה, עם חבלים שנקשרו סביב צווארן, ובעודן עירומות מתחת לאזור המותניים בלבד.
זיהוי
הגופות נרקבו במהרה מתחת למים בעקבות מזג האוויר החם, ובשל כך לא הצליחו חוקרי מקרי המוות לזהות אותן בשבוע הראשון למציאתן. במהלך אותה העת דווחו שלושתן כנעדרות באוהיו בידי האל רוג'רס, בעלה של ג'ואן ואביהן של מישל וכריסטי. דיווח נוסף התקבל ב-8 ביוני מידי צוות בית המלון בו שהו, שמנהלו פנה למשטרה והעיד על כך שאף אחד לא נכנס לחדר המשפחה וכי המיטות נותרו מסודרות. טביעות האצבעות שנמצאו בחדר התאימו לאלו של הגופות, וזהותן אושרה באופן סופית לאחר שנערכה השוואה דנטלית בין שיני הגופות לתצלומי רנטגן קודמים של בנות המשפחה.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
גארום, ציר דגים, היה הרוטב המרכזי בו השתמשו מימי יוון העתיקה ועד למאה ה-11 לספירה. גם במצדה התגלו ממצאים המעידים על שימוש בו במהלך תקופתו של הורדוס.
אובה צ'נדלר
זיהוי
חוקרים ימיים מ העריכו על פי זרמי הים כי הגופות הושלכו למים מתוך סירה, ולא מעבר לגשר או מגדה כלשהי, בין יומיים לחמישה ימים לפני שנמצאו. רכב המשפחה, אולדסמוביל קטלס קליי מודל 1984 בעלת לוחיות רישוי של מדינת אוהיו, אותרה בסמוך לנמל הסירות שעל.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
הרוטב הופק בערי חוף ברחבי הים התיכון מדגים מיובשים שהונחו במתקני המלחה דמויי בורות כאשר הם חשופים לשמש ועברו תהליכים שונים. הנוזלים שירדו מהם נאספו וחולקו לפי האיכות. השמן המזוקק יותר לעשירים והשאריות ומה שירד לתחתית מתקן האיסוף, לעניים. בתהליך הייצור, הוסיפו לדגים תבלינים, שמנים ואפילו דבש לקבלת טעמים שונים. בישראל מוזכר הגארום בתלמוד הירושלמי ואצל רש"י.
אובה צ'נדלר
כיווני חקירה ראשונים
תחילה העלו החוקרים בדעתם כי הרציחות בוצעו בידי שני מפגעים, והתאוריה אף הופקה לכדי פרק טלוויזיה בסדרה שעלה לאוויר ב-1991. רעיון זה הופרך עם מעצרו של צ'נדלר כעבור שלוש שנים, על אף שאסיר לשעבר אשר שהה עמו במאסר טען כי סיפר לו שביצע את הפשע יחד עם אדם נוסף, שעל זהותו לא היה מסוגל להצביע. אחיו של האל רוג'רס, ג'ון, דהיינו גיסה של ג'ואן ודודן של מישל וכריסטי, נחשב גם הוא לחשוד עיקרי בראשית החקירה, על אף שבעת הרציחות ריצה עונש מאסר בגין אונס של אישה, דבר שהעניק לו אליבי מוצק. חוקרי המקרה, עם זאת, מצאו ראיות שהצביעו על כך שאנס את אחייניתו, מישל, על אף שהאישומים נגדו נפלו בשל חוסר רצונה להעיד. מספר גורמים הציעו כי הלה תכנן את הרצח בזמן שביקר בבית הוריו קודם למתן גזר הדין, אולם לאחר שהצליחה המשטרה להוכיח כי לא יצר קשר עם רוצחים שכירים, שותפים לפשע, וכלל לא היה מסוגל לדעת את תאריך יציאתן של ג'ואן ובנותיה לטיול, החשדות נגדו התבטלו.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
סוגי הרטבים הרומיים
הרומאים צרכו שלושה סוגי רוטבי דגים עיקריים. הגארום (Garum), מוריה (Muria) ואלק (Allec) ולמעשה, רטבים אלו היו בשימוש כאלף שנים. חשיבותם הייתה כמוסיפי טעם לאוכל תפל, שימור רכיבי בשר דגים מזינים לתקופה ארוכה ובנוסף הם שימשו כחומר משמר לדגים, בשר, ירקות ועוד. מקור תוצרתם היה בחופי אגן הים התיכון, חופי ספרד, פורטוגל וצפון אפריקה, עקב סמיכותם למקומות דיג עשירים בדגים ובריכות אידוי להפקת מלח. ניתן למצוא אזכורים לרוטבי דגים בספר המתכונים "אפיקיוס".
אובה צ'נדלר
כיווני חקירה ראשונים
בעלה של ג'ואן, האל רוג'רס, נחשב תחילה לחשוד בעצמו, מאחר שעם מעצרו של אחיו באשמת אונס של אישה שחרר אותו הלה בערבות. מאוחר יותר הודה כי עשה זאת בטרם גילה שג'ון אנס גם את בתו, מישל. כמו כן מצאו החוקרים כי משך סכום כסף גדול בסך של כ-7,000 דולרים מחשבון הבנק שלו מעט לאחר היעלמותן של ג'ואן והבנות, אך לדבריו התכוון להשתמש בכסף בכדי לחפש אחריהן. לבסוף עלה בידי המשטרה להוכיח כי האל לא עזב את אוהיו במהלך טיול משפחתו לפלורידה, וכי ג'ואן ובנותיה יצאו אליו מלכתחילה על מנת להתרחק מהרכילות שנפוצה בסביבת מגוריהן אודות התקיפה המינית שחוותה מישל בידי דודה.
קצה חוט
מקרה הרצח נותר בלתי מפוענח במשך שלוש השנים הבאות, בעיקר בגלל עודף המידע הרב שהגיע לידי גורמי החוק, ויצר כיווני חקירה רבים שהסתיימו ללא התקדמות. קצה החוט המשמעותי ביותר הגיע מידי משטרת והציג מקרה אונס דומה של תיירת קנדית בת 24, שהתרחש כשבועיים לפני הרציחות.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
שאריות דגים
מחפירות שנערכו במצדה בין השנים 65-63 של המאה ה-20 על ידי משלחתו של יגאל ידין, סווגו שני ממצאים. עצמות דגים וממצאי שאריות חלקי דגים בתחתית שברי קנקנים.
אובה צ'נדלר
קצה חוט
צ'נדלר נעצר לבסוף ב-24 בספטמבר 1992, הודות לעלון שעליו נכתבו הוראות דרך בכתב ידו ושנמצא ברכב המשפחה, בנוסף לתיאור פיזי של סירתו אשר נרשם בידי ג'ואן רוג'רס על אותו עלון. תחילה פרסמה המשטרה תמונות של כתב היד על שלטי חוצות באזור מפרץ טמפה, מה שהוביל את אחד משכניו לשעבר ליצור קשר עם הרשויות ולמסור טופס הזמנת עבודה שצ'נדלר כתב במו ידיו. השימוש בשלטי חוצות לצורך אכיפת החוק נחשב לדבר בלתי שגרתי בארצות הברית באותה העת.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
חרס
כתובות על חרסים: ממצא נוסף הוא שברי חרסים של אמפורה מיובאת שעליהם התנוססה כתובת בשתי שפות (יוונית ולטינית) "גארום" ו"של המלך". על הכתובות נעשתה בדיקת FTIR כדי לבדוק האם הכתובת הדו לשונית נכתבה על ידי אותו אדם אך התוצאות אינן חד משמעיות. דוגמה נוספת של דו לשוניות נמצאה על שברי בקבוקי יין. שם היין בלטינית, אחריו תאריך ביוונית ובצד השני של הכלי שוב בלטינית Cae מה שכנראה חלק מ Caesare.
אובה צ'נדלר
קצה חוט
באמצעות ניתוח והשוואה של כתבי היד התגלתה התאמה בין שני הממצאים. כמו כן נמצאה התאמה בין טביעת כף יד שנלקחה מהעלון לזו של צ'נדלר. הלה הספיק למכור את סירתו לאורך השנים, ובהמשך גם עזב את מפרץ טמפה יחד עם משפחתו, שעברה ל בסביבות אותו הזמן בו שלטי החוצות החלו להציג את כתב ידו.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
החרסים במצדה והכתובות
הכלי בו נמצאו שאריות הדגים הוא כלי אחסון דמוי שק מוארך בעל תחתית מעוגלת שהיה מאוד נפוץ החל מתקופה הלניסטית עד תקופות מאוחרות יותר. לפי שברי החרס, הכלי הוא מייצור מקומי והוא נמצא באחד החדרים הסמוכים לחומה. מבדיקה פטרוגרפית עולה כי החומר מקומי אבל לא ממצדה עצמה בגלל אלמנטים של אבן נארי אך מצוי באזורי שומרון ויהודה. הכלי נצרף בטמפרטורה גבוהה של 800 מעלות. בנוסף לשאריות הדגים, הכיל הכלי חומרים אורגניים אחרים וסדימנט גבישי גבס, חול ושיסט שלא אופייני לאזור ישראל. החומרים האורגניים כנראה נוספו במהלך הייצור של הרוטב כחומרי טעם וריח. ההבדל בין כלי מקומי וחול זר מרמזים על כך שרוטב הדגים ייובא לישראל בכלי אחר שלא אותר והתכולה הועברה לכלי שנמצא במצדה. ייתכן שהמצאות החול בתוך הרוטב, מרמזת על ייצור לא מסוג א'.
אובה צ'נדלר
עדויות ההגנה
צ'נדלר הואשם בשלושה סעיפי רצח בגין הרציחות של ג'ואן, מישל וכריסטי, במחוז, פלורידה, ב-10 בנובמבר 1992. עורך הדין שמונה לייצג אותו מטעם ההגנה היה פרדריק זינובר. המשפט החל כעבור קרוב לשנתיים בקלירווטר, ב-19 בספטמבר 1994. תחילה טען כי פגש את שלוש הבנות וסיפק להן הוראות דרך, אך לעולם לא ראה אותן שוב פנים אל פנים, אלא רק בעיתונים או על שלטי חוצות. הוא הודה כי שהה במפרץ טמפה בליל היעלמותן, והמשטרה אכן החזיקה בתיעוד של שלוש שיחות טלפון שבוצעו מתוך סירתו לבית מגוריו בשעות שבהן התרחשו הרציחות, אולם הלה טען כי העביר את זמנו בדיג, לבדו. כאשר נשאל מדוע חזר לביתו באיחור טען כי לא הצליח להניע את הסירה בעקבות נזילה בצינור הדלק. בנוסף אמר כי ניסה ליצור קשר עם משמר החופים ועם מחלקת של פלורידה, בנוסף לנפנוף לעבר סירת פטרול מקומית, אך כולם היו עסוקים מדי מכדי לעזור לו. לבסוף הצליח לסדר את הנזילה בעזרת סרט דביק, לדבריו, ושב חזרה לחוף בבטחה.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
החרסים במצדה והכתובות
ממצא נוסף הם חלקי צוואר, כתף וחלק תחתון של ידית אמפורה מיובאת. הסוג תואם אמפורות שיובאו מדרום ספרד ששימשו להעברת מוצרי דגים שונים במאות הראשונה והשנייה לספירה. על צוואר האמפורה, התנוססה כתובת בשתי שפות (יוונית ולטינית) "גארום" ו"של המלך". קשה להגיד מה נכתב לאחר "של המלך" אבל אפשר להניח ששמו של הורדוס היה בהמשך כמו שהתגלה על בקבוקי יין במצדה. על הבקבוקים היו רושמים מי הלקוח לו מיועד המשלוח. אמפורה ממקור זר, כתובת בלטינית וחוסר מקומות ייצור גארום בישראל מחזקים את הטענה שהגארום ייובא. צורת האמפורה, החומרים ממנה עשויה והציפוי מזוהים עם סוג שמקורו בחופיה הדרומיים של ספרד אשר שימש לשינוע מוצרי דגים בסוף המאה הראשונה ותחילת השנייה לספירה.
תארוך
רוב החרסים נמצאו באזור אחד של המצודה. עליהם לא נמצאו כתובות עם תאריכים וגם לא ניתן לתארך במדויק את שאריות הדגים. אומנם ניתן לתארך בקירוב לתקופת הורדוס על סמך כמה טענות. ראשית, הסיקרים שישבו במקום לא יכלו להיות אחראים לייבוא מסוג זה. בנוסף, האזכור של המילה "של המלך" מתאים לתקופת הורדוס. בשאר התקופות במצדה, אין אדם אחר שניתן לייחס לו כינוי זה. הנחה נוספת ניתן לבסס על המצאות קנקנים בעלי כתובת יוונית עם תאריך המשייך אותה לשנת 19 לפנה"ס ואזכור להורדוס מתחת. קנקנים אלה דומים או זהים לחלוטין לקנקנים שעליהם נכתבה המילה גארום במצדה. מחפירות שנעשו בשנת 1995 עלתה הכתובת "Regis Herodis Iudaici" - של הורדוס, מלך יהודה או הורדוס, מלך היהודים. קנקנים מיובאים סומנו בצורה זאת כדי לוודא שהסחורה תגיע ליעודה.
אובה צ'נדלר
עדויות ההגנה
עורכי דינו של צ'נדלר, עם זאת, לא הצליחו למצוא תיעודים לשיחותיו אל משמר החופים או השיטור הימי, וכמו כן לא נודע על סירות פטרול שהסתובבו באזור באותה העת. מכונאי סירות שהעיד עבור התביעה טען כי הדרך בה סידר לכאורה את נזילת הדלק לא הייתה יכולה לתקן את הנזק מאחר שדגם הסירה בה הפליג,, הכיל צינורות שהזרימו את הנוזל כלפי מעלה, כך שדליפה הייתה מובילה לשפיכת הדלק לתוך המים ולא לסירה, ובכך גורמת לחומר שעל הסרט הדביק להתמוסס במהירות. כאשר תושאל שוב בנוגע לעניין בידי התובע דאגלס קרואו, טען צ'נדלר כי לא הצליח להיזכר במאורעות הנכונים.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
תארוך
החרסים נמצאו במיקומים שונים ברחבי מצדה. הכלי שהכיל גארום, נמצא לא רחוק מהיכן שנמצאו חלקי האמפורה המתוארכת לשנה 19 ואמפורה נוספת שהכילה תפוחים, לפי הכתובת עליה, שתיהן משויכות לתקופת הורדוס. חרס נוסף שכנראה הכיל רוטב דגים, נמצא בבניין IX שהוא מבנה הרודיאני. ככל הנראה, ניתן לשייך את החרסים לשנים 14 - 27 לפנה"ס. לפי כתובות שונות על חרסים ממצדה, ניתן להסיק שהיה ייבוא של יין משובח, תפוחים ומותרות אחרים מהאימפריה הרומית והורדוס הוא היחיד שיכל להרשות זאת.
אובה צ'נדלר
עדויות התביעה
אחת מעדות התביעה המרכזיות הייתה ג'ודי בלייר, שהעידה כי במהלך ה-15 במאי 1989, כשבועיים לפני הרציחות, הזמין אותה צ'נדלר לצאת עמו להפלגה בסירתו מאזור. השניים שטו לאורך מפרץ טמפה ולאחר שהתרחקו מספיק מהחוף החל צ'אנדלר לאנוס אותה, בטרם שבו חזרה. קודם להפלגה בילתה בלייר עם חברתה, ברברה מוטראם, אשר סירבה להצעתו של צ'נדלר להצטרף אליהם, וחיכתה בחדר בית המלון בו שהו. צ'נדלר לא הורשע באותו הפשע על אף שבלייר הגישה נגדו תלונה, כך שעדותה נועדה לתאר את אופיו של הלה בלבד, ובייחוד את דפוס ההתנהגות האלים בו התאפיין, אשר חזר על עצמו במספר מקרים.
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
תארוך
ייתכן שחלק מהאמפורות הגיעו למצדה כחלק מאספקה של הצבא הרומי וכוחותיו של סילבה בפרט, מכיוון שיש אזכורים של יין, שמן, מוריה, גארום ומאכלים אחרים במנות הצבאיות הרומיות וקיימים גם ממצאים מאתרים שונים בעולם לחזק טענה זאת, אך אין בכך להוכיח שזה הוא גם מקור הכלים במצדה.
כשרות
כדי לאפשר ליהודי המקום לצרוך את הרטבים, היה צורך בכשרותם. ואכן, הדגים שזוהו בשאריות הגארום היו דגי הרינג ואנשובי צעירים שנחשבים ככשרים. על הכלי המקורי בו הובאו הרטבים, בנוסף לתכולה ופרטים נוספים, רשמו גם מאיזה דגים הוכן הרוטב "garum scombri", "hallex scombri, דגים כשרים כולם, וכך הכיתוב היווה כמעין תעודת כשרות. בהסתמך על המילה "של המלך" על האמפורות, ניתן להניח שהרטבים שייבא הורדוס או קיבל במתנה היו כשרים בלבד לפי הנחייתו.
אובה צ'נדלר
עדויות התביעה
עד מרכזי נוסף מטעם התביעה היה אחד מעובדיו לשעבר של צ'נדלר, אשר טען כי הלה התרברב בפניו על כך שיצא עם שלוש נשים שונות בלילה בו התרחשו הרציחות, וכי ביום למחרת חזר ליבשה עם סירתו על מנת למסור חומרי גלם לצורך אחת מעבודותיו, בטרם הפליג שוב. כאשר ניסו להבין היכן באמת הסתובב באותו הלילה, הצליחו החוקרים לאתר מספר תיעודים לשיחות טלפון שניהל הלה עם אשתו מתוך סירתו בין השעות 01:00 ל-05:00 לפנות בוקר, ככל הנראה בניסיון להסביר את היעדרותו, ולספק לעצמו אליבי למקרה שייתפס.
בין עדי התביעה נכחו גם בתו של צ'נדלר, קריסטל מיי סו, אשר טענה שאביה שוחח עמה על כך שרצח שלוש נשים, וכי פחד לשוב חזרה לטמפה. בנוסף, אישה שעבדה כמנקה באכסניית הימים אמרה שראתה את צ'נדלר חולף על פניה ב-1 ביוני 1989 בזמן שהלכה לכיוון חדרה של משפחת רוג'רס, דבר שלא הבינה את חשיבותו המלאה עד למעצרו של הלה ב-1992. כמו כן נמסרו עדויות מטעם בן זוגה של אחת הנרצחות, מישל רוג'רס, ומידי אביה האל, וכן מכמה אסירים אשר חלקו את תאם עם צ'נדלר, כאשר אחד מהם טען שהלה אמר בפניו כי.
גזר הדין
פסק הדין נמסר ב-29 בספטמבר 1994, ומצא את צ'נדלר אשם בגין כל שלושת סעיפי הרצח, כאשר חבר המושבעים המליץ על מתן עונש מוות. גזר הדין נמסר ב-4 בנובמבר ודן את צ'נדלר למוות. על אף כן, הוא המשיך לדבוק בעמדתו וטען לחפות מפשע, ובשנים הבאות הגיש ערעורים רבים כנגד עונשו בזמן שהמתין ב של פלורידה שבמוסד הכליאה המאוחד ברייפורד. מיד לאחר הרשעתו ובזמן שהמתין לביצוע גזר דינו הגישה נגדו אשתו, דברה, תביעת גירושים, ונישואיהם תמו כעבור קרוב לשנה. הוא לא הורשה להמשיך להיפגש עם בתו, ולפי בקשתה של גרושתו גם לא לקבל תמונות שלה.
הוצאה להורג
מושל מדינת פלורידה דאז ריק סקוט חתם על של צ'נדלר ב-10 באוקטובר 2011. בראיון לעיתון ה אמר כי. הוצאתו להורג של צ'נדלר נקבעה ל-15 בנובמבר אותה שנה, בשעה 16:00 בצהריים.
עורך דינו של צ'נדלר, באיה הריסון, סיפר כי לקוחו ביקש ממנו שלא להגיש ערעורים קלי דעת בניסיון להשאיר אותו בחיים. לדבריו,. כמו כן אמר כי צ'נדלר סובל מבעיות בכליות, יתר לחץ דם, מחלת לב איסכמית, ודלקת מפרקים.
כעבור יומיים, ב-12 באוקטובר, הודיע הריסון כי החל להכין עתירה חדשה בנוגע להפרת זכויותיו של לקוחו על פי התיקון החמישי והתיקון הארבעה עשר לחוקת ארצות הברית, על אף שלא היה בטוח האם צ'נדלר יהיה מוכן לנסוע עד לבית המשפט בקלירווטר בכדי להשתתף בשימוע בעניינו, או אם בכלל יסכים להגיש את העתירה. , אמר.
צ'נדלר אכל את ארוחתו האחרונה ב-11:00 בבוקר ה-15 בנובמבר, אשר כללה שני כריכי לחם לבן עם נקניק סלמי וחרדל, חצי כריך נוסף של חמאת בוטנים וריבת ענבים, כוס תה קר לא מומתק בו אותה לא שתה, וכוס קפה.
הוצאתו להורג נקבעה לשעה 16:00 באותו היום אך נדחתה בשבע דקות מאחר שהסוהרים התקשו למצוא ורידים אליהם יוכלו להחדיר את מחטי זריקת הרעל. צ'נדלר סירב לומר מילים אחרונות, אך הותיר הצהרה כתובה בידי סוהריו בה רשם:. הוא עצם את עיניו בשעה 16:09 כאשר הראשון מבין שלושת חומרי הזריקה הוחדר לגופו, ופתח מעט את פיו כעבור דקה, תנוחה בה נותר עד שהוכרז כמת כעבור רבע שעה.
מורשת
כאשר נחקר לגבי תקרית האונס ב הודה צ'נדלר שהיא אכן התרחשה, על אף שיחסי המין בינו לבין בלייר התקיימו, לכאורה, בהסכמה מלאה, אם כי במהלכן שינתה את דעתה וביקשה שיפסיק. מאחר שצ'נדלר כבר נידון למוות ומפני שהתביעה העדיפה להימנע מהטראומה הנפשית שהייתה עשויה להיגרם לבלייר כתוצאה מהשתתפות בהליכים משפטיים נוספים, הוא מעולם לא הואשם באונס שלה.
מומחי פרופילאות הציעו את האפשרות כי צ'נדלר ביצע רציחות נוספות קודם למקרה של משפחת רוג'רס, זאת בהתבסס על ההנחה שאדם העומד לבצע את רצחו הראשון לא יהיה מנוסה או אמיץ דיו על מנת לחטוף ולרצוח שלוש נשים בו זמנית. בשל כך נותר צ'נדלר החשוד העיקרי בפרשה נוספת מ-1982, בה גופה של אישה נשטפה לחופי האי. שמו נוקה רק ב-2011 כאשר זוהתה האלמונית בתור איימי הרסט, ובעלה הורשה ברצח.
השופטת סוזן פ. שייפר, אשר מונתה לנהל את משפטו של שייפר ולבסוף דנה אותו למוות, תיארה את התרשמותה ממנו במהלך ראיון שהתקיים ב-2011. לדבריה היה, ובנוסף סיפרה כי,.
מקרה הרצח בקורל ספרינגס
מקרה רצח שהתרחש בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ונותר בלתי מפוענח במשך כ-23 שנים נפתר ב-25 בפברואר 2014, כאשר מצאו חוקרים ראיות דנ"א שזיהו את צ'נדלר בתור הרוצח של אייוויליס בריוס בגיריס בת ה-20, אשר נאנסה ונחנקה למוות בקורל ספרינגס, פלורידה, ב-27 בנובמבר 1990.
בגיריס, צעירה בשנות ה-20 לחייה שזה עתה התחתנה, נראתה לאחרונה בחיים בחנות ספורט בה עבדה בקניון סאוגראס מילס. כאשר לא שבה לביתה יצא בעלה לחפש אחריה ומצא את רכבה, פורד טמפו מודל 1985, כאשר צמיגיו חתוכים. לדעת הקונצנזוס הרווח השקיף עליה צ'נדלר במשך יומיים בטרם חתך את הצמיגים, והופיע בשעה שהבחינה בהם תוך שהציע לסייע לה.
כעבור שלוש שעות לאחר שדווחה כנעדרת נמצאה גופתה תחת תיבת דואר באחת השכונות המקומיות שבאזור המגורים הסמוך, בידי שני גברים שחזרו מטיול דיג. גופתה הייתה עירומה ונשאה סימני קשירה הן על מפרקי הידיים והן על הרגליים, בנוסף לסרט דביק שנותר על שערה. מקרה הרצח נחשב כיום לפתור, על אף שלא ניתן להרשיע בו את צ'נדלר היות שהוא כבר אינו בין החיים.
שלמה חממי
שלמה חממי (נולד ב-5 בספטמבר 1948) הוא מתופף ישראלי. בין השאר, היה המתופף של להקת "גזוז" ושל ההרכב "גברת תפוח", להקת הליווי של שלמה ארצי בראשית הקריירה שלו.
ביוגרפיה
חממי נולד בתל אביב וגדל בהרצליה. בילדותו לא למד תופים אצל מורה אלא באופן עצמאי. נהג להתאמן כשהוא מחקה את אלילי נעוריו, ובייחוד רינגו סטאר - מתופף הביטלס.
את שירות הצבאי עשה בלהקת חיל התותחנים, והוא הופיע עמה בשתי תוכניות: "פגז ראשון" ו"לה בומבה". מתוכנית "לה בומבה" זכור בעיקר השיר "פרחים בקנה", בו ניגן בתופים. בשיר זה, ובכל האלבום, ולפי הוראתו של המעבד בני נגרי, פיתח חממי בעצמו את המקצבים הייחודיים בשיר, שכללו מעברים מהירים ואינטנסיביים.
לאחר השחרור מהצבא, ניגן במועדון לילה "זורבה" (לימים "נובמבר"). ליווה בין השאר את שובבי ציון – חנן יובל, קובי אשרת וקובי רכט.
מיכאל תפוח, המפיק של שלמה ארצי, פנה לחממי להשתתף בערב יחיד של שלמה ארצי, שהיה כבר זמר מוכר מאד באותה תקופה.