cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוז'ף אטווש
שוב שר בממשלה, במסגרת השלטון הדואליסטי
"חוק בתי הספר הלאומיים" (1868, נודע גם כ"חוק החינוך") נחשב להישגו המרשים ביותר. החוק כלל הקמת בתי ספר ממלכתיים לא דתיים, ותוכנית לימודים חדשה, ששמה דגש על השפה ההונגרית ועל המקצועות הכלליים. כמו כן נכללו בחוק דרישות מינימום לגבי מבנה בתי ספר, תנאי התברואה, ספרי הלימוד והציוד הבית-ספרי. החוק הסדיר גם את תוכנית הלימודים של בתי הספר הדתיים במקצועות הידע הכללי. הקהילות הדתיות קיבלו אוטונומיה בבחירת מורים ובקביעת תוכנית הלימודים במקצועות הדתיים. הותר לכנסיות ולקהילות הדתיות להקים בתי ספר ולנהלם בשפה הנפוצה ביותר. מתוקף החוק, יכלו הרומנים, הסרבים, הרוסינים והסקסונים הטרנסילבנים להקים בתי ספר בשפתם הלאומית, מבלי ללמד הונגרית. הכנסיות הורשו לבחור את מוריהן ולקבוע את תוכנית לימודיהן. מספר שנים לאחר מכן, ב-1879, נוספה לחוק דרישה ללמד הונגרית (בכל בתי הספר). ברוח דומה, "חוק הלאומים" (1868) כלל התחייבות לספק חינוך תיכוני בשפות המיעוטים הלאומיים באזורים שבהם הם מהווים רוב.
אטווש הקים גם מכללות למורים, ייסד את האוניברסיטה בקלוז' והרחיב את אוניברסיטת בודפשט. אוניברסיטת קלוז'וואר (קלוז') נועדה לכלול קורסים בהונגרית, רומנית וגרמנית אך בסופו של דבר, עקב התנגדות החוגים הלאומנים, היא הוקמה - בשנת 1872- כשההוראה הייתה בהונגרית בלבד, ועם שתי קתדרות לשפות רומנית וגרמנית. על אף היותו קתולי מאמין, התנגד אטווש לדוגמת אלטעות האפיפיור.
האמנציפציה של היהודים
אטווש נאבק בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי למען האמנציפציה של היהודים. הוא תמך בהתאזרחותם ובהענקה להם של הזכויות האזרחיות מהן נהנים התושבי הונגריה שאינם משתייכים לאצולה. הוא נאם בנושא בפרלמנט ופרסם חוברת בכותרת "האמנציפציה של היהודים". הוא דחה את הטענות לגבי התנאים המוקדמים לצעד כזה כבלתי מתקבלים על הדעת ו"נונסנס". אי אפשר להתנות את החופש המגיע לכל בני האדם ואי אפשר לדרוש מהיהודים שקודם ירגישו מחוברים יותר למולדת כשהמדינה אינה מכירה בהם כבניהם. את סוגיית התבוללותם של היהודים בתוך הדת הנוצרית ראה מנקודת מבט דתית בלבד: היה משוכנע שהמשימה ההיסטורית של היהדות הסתיימה עם הגעתו של ישו ושהמהלך הטבעי של היהדות הוא טמיעתה בנצרות. אף על פי שהאמין שהתנצרותם של היהודים הוא אידיאל רצוי, סבר שאין לכפות על היהודים את ההתנצרות. הוא חשב שהנוצרים יוכלו להאיץ תהליך כזה אם יוכיחו ליהודים שהם מנהלים דרך חיים למופת. הוא דחה לחלוטין את הרעיון לתגמל יהודים המסכימים להתנצר.
הקונגרס של יהודים
מאוחר יותר, בשנת 1867 כשר החינוך והדתות בממשל האוטונומי החדש של הונגריה ביקש אטווש לראות התארגנות של היהדות כדוגמת דתות אחרות בארגון שינהיג אותה וייצג אותה בפני השלטון. הוא סבר שעל ידי כינסו נציגי כל הפלגים ביהדות ניתן יהיה להגיע לפשרה. לא ציפה שהפערים בין היהודים האדוקים ה"חרדים" המסתגרים והיהודים המודרניים המסתגלים יהיה כה גדול אחרי כישלון הקונגרס שבו נוצר קרע קבוע בקרב יהדות הונגריה - בין היהודים שכונו "אורתודוקסים" ואלו הנקראו "נאולוגים", המשיך לקוות שהיהודים ה"אורתודוקסים" יתעשתו ויקבלו את הצורך להתאחד עם האחרים. אחרי מותו לא נשארה בפני הממשלה ההונגרית אלא להכיר רשמית בשני הפלגים כ"זרמים" נפרדים.
אטווש ואיגנאץ גולדציהר
לפי המלצתו של ארמין ואמברי עזר אטווש למזרחן הצעיר והמוכשר היהודי איגנץ גולדציהר וסידר לו מלגות כדי שיוכל להשתלם בגיל מוקדם במזרחנות על ידי נסיעה לספריות המדעיות החשובות באירופה ועל ידי מסע למזרח התיכון. אולם מותו של אטווש גרם לכך שגולדציהר לא זכה להתמנות בתפקיד אוניברסיטאי הולם בבודשפט ונאלץ לעבוד בעבודה נוספת כדי להתפרנס ועסק במחקר בזמנו הפנוי.
חייו הפרטיים
מנישואיו לאגנש קטלין אנה לבית רושטי בארקוצי נולדו לו 5 ילדים:אילונה (לימים נשואה ללאיוש נאוואי), יולאן (לימים נשואה לברון אינקיי), לוראנד אטווש, שנודע כפיזיקאי, מאריה (לימים נשואה עם ארנסט פון פלנר, שר האוצר של אוסטריה) ודנש שמת אחרי לידתו.
מקורות
1999 CEU Press, (Central Europe University, Budapest)
קוואנגג'ו
קוואנגג'ו (בהנגול: 광주광역시, בהנג'ה: 光州廣域市, מילולית: "נפת האור") היא עיר מטרופוליטנית בדרום-מערב קוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.477 מיליון תושבים והיא העיר השישית בגודלה בקוריאה הדרומית (אחרי סיאול, פוסאן, אינצ'ון, דאיגו וטג'אן). העיר מוקפת במחוז דרום צ'אלה, מרוחקת כ-268 ק"מ דרומית לבירה סיאול ושימשה כבירת המחוז עד שבירת הנפה הועברה בשנת 2005 לכפר נַאמְאַק שבנפת מואן.
היסטוריה
קוואנגג'ו נוסדה בשנת 57 לפנה"ס ומאז היווסדה שימשה מרכז מדיני וכלכלי בעל חשיבות בקוריאה. בתקופת ממלכת באקג'ה בדרום-מערב קוריאה (בין השנים 18 לפנה"ס עד 660 לספירה) הייתה העיר אחד ממרכזי המינהל של הממלכה.
בשנת 1929, בתקופת השלטון היפני בקוריאה, עורר עימות בין סטודנטים קוריאנים ויפנים בעיר הפגנות מחאה בכל האזור, ששיאן באחת מן ההתקוממויות העיקריות של הקוריאנים נגד השלטון היפני.
תחבורה
בקוואנגג'ו קו רכבת תחתית בודד. בחודש אפריל 2008 נפתח קטע חדש לקו זה. בעיר שתי תחנות רכבת מהירה KTX (רכבת המבוססת על ידע שנקנה מה-TGV הצרפתית). שני שדות תעופה משרתים את העיר: שדה התעופה של קוואנגג'ו ושדה התעופה הבינלאומי של מחוז מואן.
X-COM (סדרת משחקים)
X-COM הוא שמה של סדרת משחקי מחשב שנוצרה על ידי חברת MicroProse החל משנת 1994. שלושת המשחקים הראשונים היו מז'אנר האסטרטגיה בזמן שהרביעי היה משחק פעולה. שני המשחקים הראשונים נחשבים לטובים ביותר מהסדרה.
שלושת המשחקים הראשונים נוצרו עבור DOS אך ישנן גרסאות תואמות Windows עבורם. המשחק הראשון בסדרה היה המשחק הנמכר ביותר בשנת 1995, והוא נחשב לקלאסיקה בקרב המשחקים מהז'אנר.
בשנת 2012 הסדרה חודשה בפיתוח חברת Firaxis, תחת השם XCOM.
X-COM: UFO Defense
בשנת 1993 יצא המשחק הראשון בסדרה (שנקרא באירופה "UFO: Enemy Unknown") " ומתחיל בשנת 1999, כאשר הולכים ומתרבים הדיווחים על עב"מים וכוחות של חייזרים מתחילים לפעול בצורה אלימה וגלויה נגד כדור הארץ - חטיפות, השחתת בקר, ופעולות טרור נגד אוכלוסייה אזרחית. כמענה לאיום החייזרי מוקם ארגון "X-COM" (ראשי תיבות של "Extraterrestrial Combat Unit") שמטרתו לספק הגנה בפני מתקפות החייזרים ולמצוא את הדרך להפסיקן לחלוטין. השחקן משמש בתור ראש הארגון.
המשחק מורכב משני מישורי פעולה שונים: אסטרטגי וטקטי. במישור הפעולה האסטרטגי המכונה Geoscape רואה השחקן מפה של כדור הארץ כולו, וממנה הוא שולט על הפעולות הגלובליות של הארגון: שילוח מטוסי קרב או צוותי לוחמים כדי לתת מענה לאיומי חייזרים, ביצוע מחקר, ייצור כלי נשק וציוד, בניית בסיסים וכדומה. הזמן עובר בצורה רציפה במישור זה, אך ניתן לשלוט על הקצב שלו.
כאשר כוח לוחם של X-COM מתקרב לאיום חייזרי (כגון עב"ם שנחת או הופל, שכונה שחייזרים מבצעים בה פעולת טרור, בסיס חייזרי וכדומה) המשחק עובר למישור הטקטי המכונה Battlescape. במישור זה, נקודת המבט היא איזומטרית והשחקן שולט על כל החיילים. הזמן מחולק לתורים, כאשר בכל תור יכול כל חייל לבצע מספר פעולות, כגון הליכה או תקיפה. המשימות מסתיימות לאחר שכל החייזרים חוסלו או שותקו. לאחר סיום המשימה מוחזר לבסיס הציוד שנתפס במהלך אותה המשימה (כלי נשק חייזריים, גופות, חייזרים חיים וכדומה) למטרות מחקר או שימוש.
על ידי שילוב של מחקר ופיתוח עם משימות קרב מסוגל השחקן לבסוף לגלות את המקור לאיום החייזרי ואת הדרך להשמיד אותו אחת ולתמיד.
X-COM: Terror From The Deep
המשחק השני בסדרה דומה מאוד לקודמו. הממשק של שני המשחקים זהה כמעט לחלוטין, ויש דמיון רב גם בין תכונות הציוד והחייזרים. העלילה מתחילה בשנת 2040 כאשר יצורים תת-מימיים תוקפים ספינות ועיירות חוף, ומוקם כוח תת-ימי מיוחד של X-COM כדי להתגבר על האיום.
למרות הדמיון בין המשחק הראשון והשני והעובדה שאין כמעט שינויים בצורת המשחק, המשחק השני קשה בהרבה מקודמו. למשל, המשימות ארוכות בהרבה - במשחק המקורי כל משימה הייתה בת שלב אחד פרט לאחרונה שהייתה בת שני שלבים, ואילו במשחק השני ישנן משימות רבות בנות שני שלבים והמשימה האחרונה היא בעלת שלושה שלבים, כאשר לא ניתן לשמור את המשחק בשלב השלישי.
גם העלילה והעיצוב החזותי של המשחק שונים מאוד, מכיוון שהמשחק השני מתרחש ברובו מתחת לפני הים, או על ספינות. בעוד שהמשחק המקורי היה מבוסס על תרבות העב"מים, המשחק השני מבוסס בחופשיות על המיתוס של קת'ולהו.
XCOM-Enemy unknown ו XCOM - Enemy within
ב 2010 חברת 2k Marine רכשה זכויות לשימוש בשם הסדרה. המשחק הראשון בסדרה המחודשת XCOM-Enemy unknown, יצא לאור ב 2012. למרות שמבנה-העל של המשחק נשמר - זירה גלובלית וזירה טקטית מבוססת-תורות - כמעט כל מה שמעבר לכך עבר שינוי מהותי.
ב Enemy unknown הופיעו לראשונה בסדרה תפקידים מוגדרים מראש לחיילים. חייל טרי אינו בעל תפקיד מוגדר, אך למעשה כל תפקיד נכלל מראש כתכונה נסתרת של המגויס, ולאחר שהחייל השתתף במשימה אחת התפקיד התגלה לשחקן. לכל תפקיד מוכתב מסלול קידום מוגדר, עם 2 אפשרויות לבחירה בכל העלאה בדרגה. ארבעת התפקידים העתיקו נוסחה שמשמשת רבות במשחקי מחשב:
בכל תור חייל מוגבל לשתי פעולות בלבד: תפיסת מיקום, וירי/סיוע/תפיסת מיקום סופית ללא אפשרות לפעולה נוספת. חלק מאפשרויות הקידום מאפשרות ירי פעמיים במצבים מוגדרים מראש. שיטה זו קלה יותר ללימוד מאשר השיטה במשחק המקורי, אך האפשרויות מצטמצמות.
השחקן מוגבל לבסיס אחד בלבד. העולם מחולק לכמה זירות, ובכל זירה השחקן יכול להציב מטוסים ליירוט חלליות החייזרים.
All Bad
All Bad (בעברית: הכל גרוע) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, מתוך אלבום האוסף השני שלו, Journals. השיר יצא לאור ב-11 בנובמבר 2013, על ידי חברות התקליטים איילנד רקורדס, RBMG וסקולבוי רקורדס, כסינגל השישי מתוך אלבום האוסף.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-50 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
את השיר כתב ביבר עם ריאן טובי ואנדרה האריס והוא הופק על ידי האריס גם כן. את כל עטיפות הסינגלים שיצאו מן האלבום פרסם ביבר ברשתות החברתיות, ואת העטיפה הזו ספציפית פרסם בעמוד האינסטגרם הרשמי שלו.
ב-PopCrush קיבל השיר ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א
מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א הייתה תחרות נושאת פרסים בין מכוניות רובוטיות, שנוסדה על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית. הקונגרס האמריקני פנה למשרד ההגנה וביקש ממנו לפתח צי של מכוניות קרקעיות אוטונומיות עד שנת 2015. הקונגרס התיר למשרד להציע פרס כספי, כדי להאיץ את החדשנות ואת התחרות. בתגובה, הכריז מנהל הסוכנות לפרויקטים מחקריים מתקדמים בתחום ההגנה (DARPA) כי ייתן חסות לתחרות פתוחה, שתאיץ את המחקר והפיתוח בתחום זה.
בתחרות הראשונה, שהתקיימה ב־13 במרץ 2004, ניסו 15 כלי רכב רובוטיים את כוחם במרוץ במדבר מוהאבי בקליפורניה - מברסטו, קליפורניה לפרים, נבדה, בתחרות על פרס בסך מיליון דולרים. בתחרות זו לא הצליח אף כלי-רכב לעבור יותר ממספר קילומטרים. באותו זמן הכריז המשרד כי בשנה שלאחר מכן, הפרס יוכפל ל־2 מיליון דולרים.
התחרות השנייה התקיימה ב־8 באוקטובר 2005 במדבר ובהרים ליד פרים, נבדה במסלול שאורכו 212 ק"מ. 23 קבוצות ניסו לנווט את רכבם במסלול הקשה, הכולל קרקעית אגם מיובש, מסלולים הרריים ומדבריות מלאות סלעים ומהמורות. כל הקבוצות פרט לאחת עברו מרחק גדול יותר מזה שעבר כלי הרכב המנצח בשנה הקודמת; אולם רק חמש קבוצות הצליחו לסיים את המרוץ. המנצחת הייתה הקבוצה של אוניברסיטת סטנפורד, שכלי-הרכב שלה גמא את המרחק בשש שעות ו־53 דקות.
גביע העולם בכדורגל נשים 2003
גביע העולם בכדורגל נשים 2003 (אנגלית: 2003 FIFA Women's World Cup) נערך בארצות הברית. על פי התכנון המקורי הוא היה אמור להיערך בסין, אך הועבר לארצות הברית בעקבות התפשטות מחלת הסארס במדינה. ארצות הברית נבחרה כמחליפה לאירוח התחרות, כיוון שצפוי היה שתצליח לארגן בזמן המועט שנותר לה את התחרות, זאת לאור האירוח המוצלח של המונדיאל הקודם. כפיצוי, סין קיבלה את אירוח גביע העולם 2007. הטורניר החל ב-20 בספטמבר והסתיים ב-12 באוקטובר 2003. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו באוגוסט 2001, שבהם שיחקו 99 נבחרות לאומיות.
משחק הגמר נערך בהום דיפו סנטר שבקרסון והפגיש את נבחרות גרמניה ושוודיה, שלה הייתה זו הופעת בכורה בגמר. בסיום משחק מותח, ניצחו הגרמניות 1-2 משער זהב בדקה ה-98 של ניה קונזר וזכו בטורניר. חלוצת הנבחרת הגרמנית, בירגיט פרינץ, שסיימה כמלכת השערים של הטורניר (שבעה שערים) זכתה גם בפרס השחקנית המצטיינת.
כובשות השערים
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 107 שערים על ידי 56 שחקניות שונות, בעוד אחד מהם היה שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו ארבעה שערים ומעלה במהלך הטורניר:
צביקה אורן
צביקה אורן (נולד ב-6 ביולי 1947 בסיגט, רומניה) הוא תעשיין ישראלי, איש צבא לשעבר ומהנדס מכונות, בשנים 2012–2014 כיהן כיושב ראש נשיאות הארגונים העסקיים ונשיא התאחדות התעשיינים. בשנים 1988–1991 שירת כקצין החימוש הראשי בצה"ל.
ביוגרפיה
נולד בסיגט, חבל מרמורש בצפון טרנסילבניה ברומניה כששם משפחתו איינהורן. הוא בנם הבכור מבין שני ילדיהם של דוד איינהורן ואשתו, טובה ונצר של רבנים ידועים. בגיל 3 המשפחה עלתה לישראל. הם גרו תחילה במעברה בפרדס חנה ואחר כך במגדיאל. כשהיה בן 11 התייתם צביקה אורן מאביו שמת מסרטן. הייתה לו אחות קטנה ומנישואיה השניים של אמו נולדה אחות נוספת. אחרי לימודים יסודיים במגדיאל ומעבר המשפחה לרמת גן, החל מגיל 13 למד אורן בישיבת נחלים ליד פתח תקווה. כמו כן למד בתיכון הדתי הרוא"ה ברמת גן.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1965, שובץ אורן בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ופיקד על מחלקת טנקים במלחמת ששת הימים. אורן שימש כמפקד פלוגה במלחמת ההתשה ולחם כסגן מפקד גדוד במלחמת יום הכיפורים. במקביל לשירותו הצבאי סיים לימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. לאחר לימודי התואר הראשון שובץ בחיל החימוש, שירת כראש ענף ציוד כללי, סגן מפקד מרכז שיקום ואחזקה וראש מחלקת מערכות ממונעות. בספטמבר 1988 התמנה לקצין חיל חימוש ראשי בדרגת תא"ל.
ב-1991 השתחרר מצה"ל אחרי שירות שארך 26 שנה והקים את חברת "עמית תעשייה" שחברת בת שלה היא "מפעלי תעשיות רכבת (מ.ת.ר)", המייצרת מכלולים ומשפצת קרונות רכבת במפעלים בבאר שבע (מ-1992) ובדימונה (משנת 2009). בשנת 2009 נבחר לחבר בנשיאות התאחדות התעשיינים בישראל ושימש כיו"ר הוועדה למפעלים קטנים ובינוניים. בתחילת 2012 נבחר לנשיא התאחדות התעשיינים, ובעקבות זאת גם ליו"ר נשיאות הארגונים העסקיים.
בדצמבר 2014 חתמה ההסתדרות על הסכם קיבוצי עם נשיאות הארגונים העסקיים, להעלאת שכר המינימום, בשלוש פעימות, ל-5,000 ש"ח. בהתאם להסכם זה תיקנה הכנסת, בחקיקת בזק, את חוק שכר מינימום.
בינואר 2015 נבחר הנשיא הקודם של התאחדות התעשיינים, שרגא ברוש, למחליפו של אורן. צביקה אורן נשוי מגיל 28 לטובה, ולזוג שני ילדים. מתגורר בתל אביב.
הדרך הטובה
הדרך הטובה היא סיעה שהוקמה בהכנסת השבע עשרה בידי חבר הכנסת אלחנן גלזר. מטרת הסיעה קידום זכויות האזרחים המבוגרים במדינת ישראל.
הקמת הסיעה
עם התפטרות ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ונפילת ממשלת ישראל השלושים ואחת החל משא ומתן בין ציפי לבני, יו"ר קדימה, שעליה הוטלה המשימה להרכיב ממשלה חדשה, לסיעות השונות בכנסת. על רקע זה הודיעו שרוני ומרום-שלו על כוונתם להתאחד מחדש עם מפלגת גיל במטרה להגדיל את כוחם המשותף במשא ומתן. גלזר, החבר השלישי בצדק לזקן, התנגד לאיחוד מחדש והחליט להישאר לבדו מחוץ לסיעה.
כעבור כשבועיים, ב-26 באוקטובר הודיעה לבני לנשיא מדינת ישראל שמעון פרס כי אין ביכולתה להרכיב ממשלה חדשה, כישלון שתוצאתו הייתה הכרזתו של הנשיא בצהרי יום המחרת על הליכה לבחירות. בבוקר יום ההכרזה, ה-27 באוקטובר, התקיים דיון בוועדת הכנסת ובו אישרה הוועדה את בקשת צדק לזקן להתמזג עם "גיל" ואת בקשת גלזר להתפלג מצדק לזקן וליצור סיעה חדשה, "הדרך הטובה". הסיעה נקראה כך לזכר טובה, אשתו המנוחה של גלזר. הסיעה החדשה הודיעה שהיא, כקודמתה, תייצג את מפלגת צומת, מהלך שיאפשר לסיעה לזכות במימון מפלגות.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה התמודד גלזר במסגרת מפלגת צומת, והוצב במקום השני ברשימתה לכנסת. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
ג'ורג' וודס
ג'ורג' וודס (באנגלית: George Woods; 11 בפברואר 1943 - 30 באוגוסט 2022) היה אתלט אמריקאי שזכה ב-2 מדליות כסף אולימפיות (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בהדיפת כדור ברזל. כמו כן קבע וודס שיא עולם באולמות במקצוע זה.
ביוגרפיה
ג'ורג' וודס נולד ב-1943 בעיר פורטאג'ויל, מיסורי כבן יחיד לג'ורג' ר' וודס ובוני לבית גריפין ובגיל צעיר עברה המשפחה לעיר סילקסטון , מיסורי. בנעוריו למד בבית הספר התיכון של סילקסטון והיה מעורב בנבחרת האתלטיקה של בית הספר ואף קבע שיא של בתי הספר התיכוניים של מיסורי בהדיפת כדור ברזל שלא נשבר עד היום.
עם סיום התיכון החל וודס ללמוד באוניברסיטת דרום אילינוי.
וודס הגיע אומנם למקום ראשון בהדיפת כדור ברזל בתחרויות לקראת המבחנים האולימפיים של נבחרת ארצות הברית אך באולימפיאדות עצמן (מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) קטף רק שתי מדליות כסף.
1972
באולימפיאדת מינכן זכה וודס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.17 מטר אחרי ולדיסלב קומר מפולין (21.18 מטר) ולפני הרטמוט בריזניק ממזרח גרמניה (21.14 מטר).
1974
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה באינגלווד, קליפורניה קבע וודס תוצאה של 22.02 מטר בהדיפת כדור ברזל שהיוותה שיא עולם באולם והחזיק מעמד 11 שנה. נכון ל-2022 התוצאה מדרגת אותו במקום ה-14 בדירוג העולמי.
1976
באולימפיאדת מונטריאול הגיע וודס למקום השביעי בתוצאה של 20.26 מטר.
משפחתו
וודס נישא ב-1962 לג'יין ולזוג נולדו 2 ילדים (אנדרו וליסה). נפטר ב-2022 והובא למנוחות בעיר אדוארדסויל שבאילינוי.
וולף מסינג
וולף גריגורייביץ' מסינג (Во́льф Григо́рьевич Ме́ссинг, 10 בספטמבר 1899 - 8 בנובמבר 1974) היה אמן במה שהתיימר ביכולת לקרוא מחשבות, בחיזוי עתידות ובהיפנוזה.
ביוגרפיה
וולף מסינג נולד בגורה קלוואריה שבפולין, למשפחה יהודית. מגיל צעיר החל להופיע על הבמה כקורא מחשבות לכאורה. לטענתו, שמו ונבואותיו על עתידו של היטלר הביאו את הנאצים להציב פרס על ראשו ועם כיבוש פולין על ידי הנאצים בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא ברח לברית המועצות. מאוחר יותר, שוב לפי סיפוריו של מסינג, נשבה על ידי הגסטאפו והצליח להיחלץ באמצעות כישורי ההיפנוט שלו. מחקר שנערך באחרונה גילה כי לא היה כל יסוד במציאות לתיאוריו אלו של מסינג. המחקר הפריך גם את סיפוריו של מסינג על קשריו עם סטלין. עיקר פרטי הביוגרפיה של מסינג הומצאו על־ידו, בשיתוף עם אחד מעורכי העיתון "פראבדה".
וולף מסינג מת במוסקבה מאי ספיקת כליות ובצקת ריאות ב-8 בנובמבר 1974.
סטייט בנק אוף אינדיה
סטייט בנק אוף אינדיה (באנגלית: State Bank of India) הוא הבנק הגדול ביותר שפועל בהודו.
היסטוריה
הבנק הוקם בשנת 1955 כאשר הבנק האימפריאלי של הודו הולאם על ידי ממשלת הודו. בזמן ההלאמה הבנק האימפריאלי היה אחד הבנקים הגדולים בהודו ושלט ביותר משליש מהפעילות הבנקאית במדינה. שורשי הבנק נעוצים במספר בנקים שהוקמו בראשית המאה ה-19 על ידי הראג' הבריטי.
נכון לדו"ח השנתי 2012-2013, הבנק הוא הגדול ביותר בהודו עם 17 אלף סניפים, מעסיק כ-230,000 עובדים ובעל פדיון של 36.9 מיליארד דולר. הבנק עדיין נשלט ברובו (62.31%) על ידי ממשלת הודו.
הבנק מקיים פעילות גם מחוץ להודו עם 186 סניפים שהוקמו ב-34 מדינות. הסניף הראשון של הבנק בישראל נפתח ב-7 ביוני 2007 והוא ממוקם במתחם הבורסה שברמת גן. הסניף הישראלי מתמקד בעידוד ההשקעות והמסחר בין חברות ישראליות להודיות, בעיקר בתחום היהלומים.
גובלן
אריגת טפטין צורכת זמן רב וחומרים יקרים ושטיחים ממין זה אינם בהישג יד אלא של עשירים. על כן נמצאה דרך פשוטה להעתקת הדגמים במלאכת רקמה על בד קנבס. בניגוד לטפטין הנארג על נול נייח וכבד, בד הרקמה ניתן לנשיאה לכל מקום, למרעה ולבית, לעבודה בעת פנאי. המונח "גובלן" יוחס במשך השנים גם לעבודת רקמה על בד, אף שמקורו באריגה.
היסטוריה
בקברי הפרעונים תחותמס הרביעי ותות ענח' אמון במצרים העתיקה נמצאו שאריות של אריגי שטיחים בסגנון שטיח הגובלן. בחוף המערבי של פרו נמצאו שאריות של אריגים בסגנון זה שתוארכו להמאה הראשונה לפני הספירה. בבריסל בבלגיה התפתחה כבר במאה ה-15 תעשיית טפטין ענפה, שהייתה לשם דבר.
בתחילת המאה ה-20 החלו אמנים ידועים להתעניין שוב באריגת גובלן, ובזכותם זכתה טכניקה היסטורית זו לפריחה מחודשת. בכפר הצרפתי אובוסון שוחזרו בתי אריגה שהביאו לפריחה כלכלית של המקום ושל הגובלנים. החלוץ בתחום היה האמן ז'אן לורסה, ואליו הצטרפו מרסל גרומֵייר , דום רובר , פבלו פיקאסו ורבים אחרים.
בישראל מוּכָּרים שטיחי הקיר הארוגים בטרקלין שאגאל שבכנסת שעיצב מארק שאגאל.
כיום מכנים בשם "גובלן" גם רקמה של תך הצלב בדוגמאות שונות על גבי בד רשת. רקמה כזו הייתה תחביב נפוץ בישראל בשנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה העשרים, ותוצריה הממוסגרים נתלו לקישוט על קירות הבתים.
פסטיבל הקולנוע ירושלים
פסטיבל הקולנוע ירושלים (או בשמו הנפוץ פסטיבל ירושלים) הוא פסטיבל קולנוע בינלאומי הנערך מדי שנה בירושלים. הפסטיבל נוסד ביולי 1984 ומאז הפך לאירוע החשוב והמרכזי בישראל ליוצרי קולנוע ושוחריו. מדי קיץ, במהלך עשרה ימים מוקרנים בפסטיבל למעלה מ-200 סרטים מכ-60 מדינות, לצד מגוון אירועים, סדנאות מקצועיות ומפגשים עם יוצרים ידועים מהארץ והעולם.
היסטוריה
יוזמת הפסטיבל היא כלת פרס ישראל ומקימת סינמטק ירושלים, ליה ון ליר, לאחר שב–1983 הוזמנה לשפוט בפסטיבל הקולנוע בקאן, החליטה לייסד פסטיבל סרטים בינלאומי במתכונת דומה בישראל. כבר בשנתו הראשונה זכה הפסטיבל לארח דמויות מרכזיות מתחום הקולנוע כמו ז'אן מורו, ליליאן גיש, וורן בייטי וג'ון שלזינגר.
מאז הקמתו ועד היום נחשב הפסטיבל לאחד האירועים החשובים והיוקרתים ביותר בעולם הקולנוע הישראלי, ובמהלכו מוקרנים מיטב הסרטים, הן ישראליים והן בינלאומיים, ואף סרטים שאינם נמנים עם הזרם המרכזי והמקובל של הקולנוע העכשווי, כמו סרטים המשתייכים לקטגוריות האוונגרד, התעודה, הקלאסיקה המשוחזרת, האנימציה וכן רטרוספקטיבות רחבות-יריעה של יוצרי קולנוע גדולים.
החל משנת 2005 מתקיים בפסטיבל אירוע הפיצ'פוינט השנתי אשר נועד להוות פלטפורמה עבור יוצרים ישראלים להציג פרויקטים עלילתיים באורך מלא המצויים בתהליכי פיתוח והפקה מתקדמים בפני אישים נבחרים מתעשיית הקולנוע הבינלאומית. האירוע מאפשר ליצור אפיקי תקשורת בינלאומיים, להרחיב את מקורות המימון של הפרויקטים, ולקדם קופרודוקציות ושיתופי פעולה פוטנציאליים.
תחרויות הנערכות בפסטיבל
הפסטיבל מקיים תחרויות יוקרתיות וביניהן תחרות שרובר לקולנוע בינלאומי, תחרות "ברוח החופש" ליצירות קולנוע העוסקות בחתירה הנצחית של האדם לחופש ולצדק, תחרות "אומנות בצומת" לקולנוע ניסיוני, פרס "פיפרסקי" מטעם הפדרציה הבינלאומית של מבקרי קולנוע לסרטי ביכורים, פרסי "החוויה היהודית" העוסקת בשאלות של היסטוריה וזהות יהודית ופרסי "היצירה הצעירה" לסרטי גמר של תלמידי תיכון בישראל.
פרסים לקולנוע ישראלי
בפסטיבל הקולנוע מתמודדים סרטים מהארץ ומהעולם במסגרת תחרויות שונות.
אירועי חוצות
בשנים האחרונות התרחב אל לקהלים חדשים עם פרויקטים כמו "" (שתי משאיות אשר נודדות בשכונות שונות בירושלים ומקרינות מקבץ איכותי מסרטי הפסטיבל) ופרויקט פארקולנוע, מתחם חדש שהשיק הפסטיבל בגן העצמאות ובו מתקיימים מפגשים עם כוכבי טלוויזיה, הקרנות, הופעות של אמנים עכשוויים ואטרקציות קולנועיות לילדים. בנוסף מתקיימים הקרנות סרטים, מופעים, קונצרטים קולנועיים ושלל אירועי חוצות נוספים.
אולמות ההקרנה
מכיוון שארבעת אולמות הסינמטק הירושלמי אינם יכולים להכיל את כל ההקרנות, בזמן הפסטיבל "מתפשט" הפסטיבל לאולמות נוספים ברחבי ירושלים. בין האולמות שבהם נערכו, במהלך השנים, הקרנות מחוץ לסינמטק: תיאטרון ירושלים, קולנוע לב סמדר, מרכז שרובר לתרבות, מרכז מורשת מנחם בגין, בית שמואל, ואוהל זמני שהוקם במדשאה למרגלות בניין הסינמטק.
בשנת 2020, בגלל "משבר הקורונה", התקיים הפסטיבל באתר האינטרנט של הסינמטק, וניתן היה לצפות בהקרנות הפסטיבל באופן מקוון בלבד.
אירוע הפתיחה בבריכת הסולטן
פסטיבל הקולנוע ירושלים נפתח באופן מסורתי בבריכת הסולטן המכילה 5000 צופים – שוחרי קולנוע, אישי ציבור ויוצרים ידועי שם מרחבי העולם. זהו האירוע הקולנועי הגדול בישראל, ובין הגדולים בעולם.
משה גרילק
משה חיים גרילַק (כ"ח באדר ה'תרצ"ו, 22 במרץ 1936 – כ"ו באייר ה'תשפ"ג, 16 במאי 2023) היה סופר, מרצה, עיתונאי, בעל טור, והעורך הראשי של השבועון "משפחה".
ביוגרפיה
נולד באנטוורפן בלגיה למשפחה חסידית יוצאת פולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לצרפת עם משפחתו, שם חיו תחת שלטון וישי במסווה של גויים. בשנת 1942 בהיותו בגיל 6 הבריח את הגבול לשווייץ לבד עם שלושה ילדים נוספים, קטנים ממנו, ושם גדל אצל הורים מאמצים עד סוף המלחמה.
בשנת 1945 עלה עם הוריו לארץ ישראל והתגורר בבני ברק. גרילק למד בישיבות החרדיות-ליטאיות "קול תורה" ופוניבז'.
שירת בצה"ל במסגרת הסדר שלב ב', ולאחר מכן בשירות מילואים בחיל האוויר, לחם במלחמת יום הכיפורים.
בשנים 1966–1970 היה בשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית בסאו פאולו שבברזיל.
גרילק היה בין הראשונים והידועים במרצים בתנועת התשובה, והיה ממקימי ארגון "ערכים" להחזרה בתשובה. נחשב למרצה מבוקש בנושאי יהדות, בישראל ובחו"ל. כמו כן היה מרואיין בתקשורת בנושאי דת וחרדים.
במשך שנים התגורר בתל אביב. בשנות ה-90 של המאה ה-20 עבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, היה נשוי לשרה (נפטרה באפריל 2019), ואב לשישה. אחיו היה הסופר מנחם גרילק.
גרילק נפטר ב-16 במאי 2023.
פעילות עיתונאית וספרותית
בשנת 1985 נמנה עם מקימי העיתון "יתד נאמן", והיה עורכו במשך למעלה משלוש שנים. בנוסף ערך מוסף תורני בשם "קולמוס" וכמו כן את כתב העת "ניצוצות" למחשבה יהודית.
משנות ה-90 עד למותו כיהן כעורך ראשי של השבועון "משפחה". משנת 2010 כתב טור דו-שבועי קבוע באתר צו פיוס.
גרילק גם פרסם מספר ספרי מתח, תחת שם העט '''ח. אליאב''', אשר תורגמו למספר שפות.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו ב-30 באוקטובר 2018, כ"א בחשוון ה'תשע"ט. עמדו לבחירה מועצות העירייה, מועצות מקומיות, מועצות אזוריות וכן ראשיהן של כל הרשויות המקומיות הללו. במקומות בהם אף לא אחד מן המועמדים לראשות הרשות המקומית עבר את רף 40% מקולותיהם של המצביעים, התקיים שבועיים לאחר מכן, ב-13 בנובמבר 2018 סיבוב שני לבחירה בין שני המועמדים שצברו את מרב הקולות בסיבוב הראשון. במספר רשויות באזור מחוז הדרום נדחו הסבב השני של הבחירות במועד השני בשל ההסלמה בדרום בה נפל סא"ל מחמוד ח'יר א-דין.
בהתאם לחוקי הבחירות לרשויות המקומיות התקיימה בחירה כפולה בעיריות ומועצות מקומיות, ובחירה משולשת במועצות אזוריות - בפתק צהוב לראש הרשות, ובפתק לבן לרשימה למועצת הרשות ובמועצות אזוריות פתק כחול לוועד המקומי. מרבית הרשימות הן רשימות מקומיות, הפעילות במועצה אחת, ומקצתן רשימות מטעם המפלגות הפעילות במישור הארצי ובכנסת. על פי החוק, ראש רשות ומועצת רשות הנבחרים מתחילים לכהן 21 ימים לאחר יום הבחירות.
הבחירות התקיימו ב-251 רשויות מקומיות, בארבע רשויות מקומיות לא התקיימו בחירות: בערים טייבה ובאקה אל-גרבייה ובמועצה המקומית ג'ת לא התקיימו בחירות במועד הרגיל משום שהתקיימו בהן בחירות ב-2015, אולם התקיימו בהן בחירות כשנה לאחר מכן, ב-26 בנובמבר 2019. במועצה המקומית תל מונד לא היו בחירות בשל כהונתה של ועדה קרואה, והתקיימו בה בחירות ב-8 בדצמבר 2020, בהן נבחרה לין קפלן. בנוסף, לא התקיימו בחירות בשתי המועצות המקומיות התעשייתיות נאות חובב ומגדל תפן, שבהן על פי חוק כל חברי המועצה ממונים לתפקידם. רשות מקומית נוספת בה לא התקיימו בחירות היא "מנהלת שירותים אזרחיים" ששטח פעילותה הוא האזרחים הישראלים והנכסים שברשותם שבאזור H-2 שבחברון (שטח היישוב היהודי בחברון), שהוקמה ב-2017 ונערכו בה בחירות ראשונות ב-20 בספטמבר 2022.
ביולי 2018 פרסם שר הפנים, אריה דרעי, את מספר החברים שייבחרו בכל אחת מהמועצות של הרשויות המקומיות בהן יערכו בחירות ב-30 באוקטובר 2018.
בעקבות שינוי בחוק משנת 2014, יום הבחירות לרשויות המקומיות הוא יום שבתון, בדומה לנהוג ביום הבחירות לכנסת.
מערכת הבחירות התאפיינה במספר שיא של נשים שהתמודדו על תפקידים בשלטון המקומי – 68 נשים הגישו מועמדות לראשות הרשות המקומית, לעומת 42 בבחירות הקודמות.
פנקס הבוחרים
כל אדם רשאי להשתתף בבחירות ברשות מקומית אחת בלבד, בה היה רשום 40 ימים לפני הבחירות, ביום 20 בספטמבר 2018. בבחירות אלו יכלו לראשונה להצביע גם אסירים בהצבעה מרחוק.
מספר בעלי זכות הבחירה עמד על 6,653,808 איש. שיעור ההצבעה הארצי עמד על כ-60%, עלייה של 9 אחוזים לעומת הבחירות הקודמות לרשויות המקומיות. 44 היישובים שבהם שיעור ההצבעה היה הגבוה ביותר היו יישובים ערבים ודרוזים. הערים הגדולות בישראל נמצאו בתחתית הרשימה - ירושלים עם 38.6% הצבעה ותל אביב-יפו עם 44.9%.
היערכויות ברמה הארצית
הבחירות המקומיות עסקו בעיקר בנושאים מקומיים ומרבית הרשימות שהתמודדו היו מקומיות ולא סיעות בת של מפלגות ארציות, אך היו נושאים שמשותפים לרבות מהרשויות המקומיות.
בבחירות אלו השתתפו לראשונה ארבעת היישובים הדרוזיים ברמת הגולן (המועצות המקומיות בוקעאתא, מג'דל שמס, מסעדה ועין קנייא) שנכבשו על ידי ישראל ב-1967 ומאז כיהנו בהם תושבים שקיבלו כתב מינוי. על מנת לאפשר את הבחירות מונו בינואר 2018 מועצות זמניות בארבעת היישובים. לפי החוק תושבי קבע רשאים להתמודד על מקום במועצה אך ראש הרשות חייב להיות אזרח ישראל, אזרחות שרוב הדרוזים ברמת הגולן נמנעו עד היום מלקבל. רוב האוכלוסייה הדרוזית החרימה את הבחירות.
לראשונה התאפשרה הצבעה לרשויות המקומיות בבתי סוהר ובבתי מעצר.
מספר יוזמות ואמנות הועלו במהלך מערכת הבחירות:
ביולי 2018 ציין שר הפנים אריה דרעי כי הוא מבקש להציב מצלמות בקלפיות כדי למנוע זיופים.
הגשת רשימות המועמדים למועצה ומועמדים לראש הרשות נערכה בימים 26–27 בספטמבר 2018, במסגרתה נרשמו 3,400 רשימות שהן 750 יותר מהכמות שהוגשה בבחירות ב-2013.
מועצות אזוריות
הבחירות התקיימו ב-55 מועצות אזוריות.
אל-בטוף
ראש מועצה אזורית אל-בטוף יאסר עומר לא התמודד לבחירה חוזרת. שלושה מועמדים התמודדו על התפקיד אך אף אחד מן המתמודדים לראשות המועצה לא עבר את רף ה-40%, ולכן התקיים סיבוב שני בין חבר המועצה עאהד רחאל (שקיבל 1700 קולות שהם 36.57%) וראש המועצה לשעבר ריאד ח'טיב (1839 קולות שהם 39.57%). סגן ראש המועצה, עטאף אבו חוסין מרומאנה קיבל 1109 קולות שהם 23.86% ולא עלה לסיבוב השני. בסיבוב השני זכה עאהד ראחל עם 59.36% מהקולות. אחוזי ההצבעה במועצה היו 89.98% בסיבוב הראשון ו-88.84% בסיבוב השני.
למועצה נבחרו 8 חברים: 2 מואדי אל-חמאם ורומת אל-הייב, אחד מרומאנה ושלושה מעוזייר.(10)
אל קסום
הבחירות במועצה אזורית אל קסום התקיימו יחד עם שאר המועצות אף על פי שבחירות למועצה התקיימו לראשונה ב-25 באפריל 2017, אז נבחר לראשות המועצה ג'בר אבו כף מאום בטין. לראשות המועצה התמודדו 6 מועמדים מול ראש המועצה המכהן שקיבל בסיבוב הראשון 1534 קולות (32.12% מהקולות): סלאמה אל אטרש ממולדה שהתמודד גם ב-2017 וזכה ב-1,736 קולות (36.35%), ספאלדין אל סייד שזכה ב-854 קולות (17.88%), עבד אל בסט אלצאנע שזכה ב-483 קולות (10.11%), ג'אזי אבוכף שזכה ב-127 קולות (2.66%), חסאן אבו כף שזכה ב-28 קולות (0.59%) ואיוב אבו כף בן ה-26, צעיר המתמודדים על תפקיד ראש רשות בארץ, שזכה ב-14 קולות (0.29%).
אף לא אחד מן המתמודדים עבר את רף ה-40%, לכן התקיים סיבוב שני בו התמודד ראש המועצה המכהן ג'בר אבו כף (32.12%) מול סלאמה אל אטרש (36.35%), שניצח ברוב של 51.75% (2,483 מול 2,315 קולות) וגבר על ראש המועצה המכהן.
אלונה
ראש המועצה האזורית אלונה, אריה שרון, ניצח את בבי בן יתח ברוב של 625 קולות (55.36%) מול 504 קולות. שני המתמודדים מתגוררים באביאל.
למליאת המועצה נבחרו 9 נציגים, 3 מכל אחד מ-3 יישובי המועצה.(14)
אשכול
גדי ירקוני, אשר נבחר כראש מועצה אזורית אשכול ביוני 2015 בבחירות מיוחדות בגלל היבחרותו של חיים ילין לכנסת, נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב של 55.77% (3,531 קולות). מולו התמודד אפי ממושב אוהד.
באר טוביה
דרור שור מביצרון, שכיהן כראש מועצה אזורית באר טוביה מאז שנת 2004, התמודד על תקופת כהונה נוספת והפסיד בהפרש של 88 קולות לקובי אביבי מכפר אחים.
למליאת המועצה נבחרו 22 נציגים, אחד מכל יישוב במועצה, למעט כפר הנוער החקלאי כנות. בין הנבחרים סגן השר וחבר הכנסת לשעבר אלכס גולדפרב שמייצג את אביגדור.(9)
בוסתן אל מרג'
אף לא אחד מן המתמודדים עבר את רף ה-40%, לכן התקיים סיבוב שני בין ראש מועצה אזורית בוסתאן אל-מרג' המכהן, אחמד זועבי מכפר מצר (28.08%, 1,323 קולות) לבין סגן ראש המועצה, עבד אלכרים זועבי מנין (39.91%, 1,880 קולות). עוד התמודד אסמאעיל זועבי. בסיבוב השני זכה עבד אלכרים זועבי ברוב של 2,551 קולות (53.37%) מול 2,229 קולות.
למועצה נבחרו 7 נציגים: 1 מדחי, ו-2 נציגים מאחד מהיישובים האחרים במועצה - נין, כפר מצר וסולם.(10)
בני שמעון
ראש מועצה אזורית בני שמעון סיגל מורן הודיעה על פרישתה מהתפקיד בו החזיקה מאז 2009. לתפקיד נבחר ניר זמיר מקיבוץ להב, לאחר שהשיג רוב של 53.77% (2,647 קולות) מול שגב כהן מבית קמה. עוד הייתה אמורה להתמודד אושרית אל על מתאשור, אך לבסוף פרשה מהמירוץ.
ברנר
למועצה נבחרו 15 נציגים: 3 מבית אלעזרי, 2 ממושב בניה, 5 מגבעת ברנר, 1 מגיבתון, 3 מקדרון ונציג אחד שייצגה "אזור עודף" של יישובים קטנים.(14)
גדרות
ראש מועצה אזורית גדרות יוסי קנדלשיין נבחר לתקופת כהונה נוספת ברוב של 48.15% (1,391 קולות). מולו התמודדו רענן לוי וגילן ז'קונט ממושב עשרת.
גולן
אף לא אחד מן המתמודדים עבר את רף ה-40%, לכן התקיים סיבוב שני בין מיכל רייקין (33.57%) לחיים רוקח (30.43%). בסיבוב השני ניצח חיים רוקח.
גוש עציון
אף לא אחד מן המתמודדים עבר את רף ה-40%, לכן התקיים סיבוב שני בין שלמה נאמן (34.22%), לבין משה סוויל (34.07%), בו זכה נאמן בתמיכת 55.79% (4,245 לעומת 3,364 קולות).
גזר
ראש מועצה אזורית גזר פטר וייס, המכהן בתפקיד מאז 1994, נוצח על ידי רותם ידלין מכרמי יוסף שנתמכה על ידי תנועת מקומי (מפלגת מנהיגות מקומית), עוד התמודדו לתפקיד אורן אבלה ושוקי רגב.
28 נציגים מ-25 יישובים נבחרו למליאת המועצה.(9)
גן רווה
ראש מועצה אזורית גן רווה שלמה אלימלך, המכהן בתפקיד מאז 1991, התמודד על המשרה מול תומר עזריה, כלכלן ממושב גאליה ותא"ל במיל' שלמה שש מהיישוב הקהילתי אירוס.
דרום השרון
לאחר כהונה של 5 קדנציות, ראש המועצה האזורית דרום השרון מוטי דלג'ו הודיע כי לא יתמודד בבחירות הבאות. על התפקיד התמודדו 4 מועמדים: אושרת גני גונן מנווה ימין, איציק אזרי ממתן, זאב פתאל משדי חמד ואל"ם במילואים דרור רופא מחגור.
אושרת גני גונן נבחרה לתפקיד ברוב של 77.38% שהם 11,480 קולות.
הגלבוע
עובד נור מעין חרוד איחוד, אשר נבחר ב-2015 בבחירות מיוחדות עקב היבחרותו של קודמו דני עטר כחבר הכנסת, נבחר ברוב של 55.37% לתקופת כהונה נוספת כראש מועצה אזורית הגלבוע. מולו התמודד מוטי כהן.
הגליל העליון
ראש מועצה אזורית הגליל העליון גיורא זלץ מלהבות הבשן נבחר לקדנציה שנייה בתפקיד ברוב של 85.56%. מולו התמודד גד יעקב, אחיינו של יצחק רבין מההרחבה של קיבוץ מעיין ברוך. לאורך הדרך נראה היה כי גם תא"ל במילואים מאיר (מייקה) מסטאי מההרחבה הקהילתית בקיבוץ שמיר יצטרף למירוץ אך זה הודיע לבסוף שאין בכוונתו להתמודד.
הגליל התחתון
ראש מועצה אזורית גליל תחתון מוטי דותן המכהן הודיע על פרישה מהתפקיד. על ראשות המועצה התמודדו חמישה: סגן ראש המועצה היוצאת, אשר כהן מגבעת אבני, מושון גבאי משרונה שהתמודד בשתי מערכות הבחירות הקודמות, ניצן פלג משדמות דבורה, אריאל בוקר משדה אילן וחבר המועצה בועז מועלם מארבל.
הערבה התיכונה
אייל בלום ממושב עידן, המכהן כראש מועצה אזורית הערבה התיכונה מאז 2012, התמודד על תקופת כהונה נוספת וניצח ברוב של 70.86% שהם 1,199 קולות. מולו התמודדו אהרל'ה דבוראי וברק אומגה, שניהם ממושב פארן.
הר חברון
ראש מועצה אזורית הר חברון יוחאי דמרי מעתניאל נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב של 65.55% (1,939 קולות). מולו התמודדה שוש אדר משמעה.
במליאת המועצה חברים 15 נציגים.
זבולון
ראש המועצה האזורית המכהן, דב ישורון, החליט שלא להתמודד לקדנציה נוספת. התמודדו על ראשות מועצה אזורית זבולון ממלא מקום ראש המועצה, איתמר שורקי מכפר חסידים ב', עמוס נצר מרמת יוחנן ודלית ספקטור מנופית.
אף לא אחד מן המתמודדים עבר את רף ה-40%, לכן התקיים סיבוב שני בין איתמר שורקי (35.97%) ועמוס נצר (39.05%), בו השיג עמוס נצר רוב של 52.96% (3,109 לעומת 2,762 קולות).
חבל אילות
ד"ר חנן גינת, המשמש כראש מועצה אזורית חבל אילות מאז נבחר בבחירות מיוחדות ביוני 2016, הוכרז כראש המועצה לאחר שהיה המועמד יחיד לתפקיד בבחירות אלו.(9)
למליאת המועצה נבחרו 13 נציגים, אחד לכל יישוב, למעט קיבוץ יטבתה המיוצג על ידי 2 נציגים בזכות גודלו היחסי.(9)
חבל יבנה
ראש מועצה אזורית חבל יבנה משה ליבר נבחר לקדנציה שנייה בתפקיד ברוב של 60.10 שהם 1,732 קולות. מולו התמודד אבי פוקס מבני דרום.
חבל מודיעין
על ראשות מועצה אזורית חבל מודיעין התמודדו ראש המועצה המכהן, שמעון סוסן, שנעצר באפריל 2018, לאחר תלונות שווא שהוגשו נגדו. לאחרונה הודיע המשטרה כי החקירה נסגרה כיוון שלא נמצאה כל עברה ורוני אזרק מבית עריף.
חוף אשקלון
יאיר פרג'ון, המכהן כראש מועצה אזורית חוף אשקלון מאז 2007, התמודד על תקופת כהונה נוספת, אך לא ימשיך בתפקידו מאחר שלא השיג מספיק קולות בסיבוב הראשון. מולו התמודדו דודי סעדה ממושב מבקיעים, עו"ד איתמר רביבו מבאר גנים (התאחד עם רונן ליבנה) ויריב קלרמן מיד מרדכי.
עקב ההסלמה בדרום, החליט שר הפנים לדחות את מועד הבחירות בסיבוב השני לראשות המועצה, אשר התקיימו בסופו של דבר ב-20 בנובמבר ובהן ניצח איתמר רביבו ברוב של 52.57% (4363 לעומת 3,936 קולות).
חוף הכרמל
ראש מועצה אזורית חוף הכרמל כרמל סלע החליט לפרוש מתפקידו אחרי 15 שנים בתפקיד. אסיף איזק מקיבוץ החותרים נבחר לראש המועצה לאחר שהשיג רוב של 75.40% (9,605 קולות) מול רותם שטיינר-יוסף ממגדים. סגן ראש המועצה, אורן עוזרד מכרם מהר"ל, שהודיע אף הוא על התמודדות, פרש מהמירוץ כעבור ארבעה חודשים. אושרי וקנין מעתלית שהודיע על התמודדות בתחילה, הודיע אף הוא על פרישתו מהמרוץ.
חוף השרון
ראש המועצה האזורית חוף השרון אלי (אליהו) ברכה, המכהן בתפקיד מאז שנת 2009, התמודד כמועמד יחיד לכהונה נוספת. עקב כך לא יתקיימו במועצה בחירות לראשותה. בנוסף, ביישובים: גליל ים, שפיים, געש, יקום, בית יהושע, תל יצחק, ארסוף וארסוף קדם לא התקיימו בחירות כלל ולא נפתחו קלפיות משום שהייתה רק רשימה אחת שהתמודדה לוועד המקומי של היישוב.
יואב
ראש מועצה אזורית יואב מטי צרפתי הרכבי התמודדה על כהונה שנייה בתפקיד כמועמדת יחידה.
לב השרון
ראש מועצה אזורית לב השרון עמיר ריטוב נבחר לתקופת כהונה נוספת, לאחר שגבר בהתמודדות על אלי אטון ממושב ניצני עוז ורונן סלטון ממשמרת.
לכיש
דני מורביה המכהן כראש מועצה אזורית לכיש מאז 2004 ממשיך לתקופת כהונה נוספת, לאחר שהשיג רוב של 66.55% (3,991 קולות) מול בועז שלמה ממושב שחר. למליאת המועצה נבחרו 19 נציגים, נציג לכל אחד מ-19 יישובי המועצה.(9)
מבואות החרמון
על ראשות מועצה אזורית מבואות החרמון התמודדו ראש המועצה המכהן, בני בן מובחר משדה אליעזר, שנבחר לקדנציה רביעית ברוב של 62.14% (2,508 קולות) מול יוסי סטמס. צביקה פוגל ממשמר הירדן שהתמודד אף הוא לתפקיד הסיר את מועמדותו כחודשיים לפני הבחירות.
למליאת המועצה נבחרו 13 נציגים, נציג לכל אחד מ-13 יישובי המועצה.(9)
מגידו
ראש מועצה אזורית מגידו המכהן איציק חולבסקי מעין השופט נבחר לתקופת כהונה שנייה, לאחר שהשיג רוב של 73.25% (3,740 קולות) מול שחם מיטלר מקיבוץ דליה.
למליאת המועצה נבחרו 13 נציגים, נציג לכל אחד מ-13 יישובי המועצה.(9)
מטה אשר
למליאת המועצה נבחרו 31 נציגים, 2 נציגים משייח' דנון ונציג לכל אחד מ-29 מיישובי המועצה האחרים.(9)
מטה יהודה
ראש מועצה אזורית מטה יהודה משה דדון הודיע תחילה כי יתמודד בבחירות לקדנציה שלישית על אף שהוא הורחק מתפקידו מאז דצמבר 2015 בגלל חשד לפלילים אך בספטמבר 2018, כחודש אחרי הודעת פרקליטות המדינה על הכוונה להגיש נגדו כתב אישום, הוא פרש מהמירוץ. על ראשות המועצה התמודדו מ"מ ראש המועצה, ניב ויזל מנתיב הל"ה, סגן ראש המועצה לשעבר, יוסי משה ממושב זכריה וערן אוחנה מצלפון. מועמדים נוספים שפרשו מהמירוץ היו: שרונה בר-נס מצור הדסה, ראש מנהל החינוך לשעבר במועצה, שפרשה זמן קצר אחרי שהודיעה על התמודדותה ושלומי מגנזי מצור הדסה שזכה לתמיכת מפלגת כולנו, אך הודיע שהוא פורש וחובר לניב ויזל ביום האחרון להגשת המועמדויות.
מעלה יוסף
ראש מועצה אזורית מעלה יוסף שמעון גואטה התמודד על תקופת כהונה שנייה מול חבר המועצה יוסי אדוני מזרעית, יוסי כמיסה וצחי בן עיון מצוריאל.
למליאת המועצה נבחרו 22 נציגים, נציג לכל אחד מ-22 יישובי המועצה, ביניהם יוסי אדוני.(9)
מרום הגליל
ראש מועצה אזורית מרום הגליל עמית סופר נבחר לקדנציה שלישית בתפקיד לאחר שהשיג רוב של 65.37% (5,094 קולות) מול אניטה יצחק מספסופה, האישה הראשונה שהתמודדה על תפקיד זה במועצה.
מרחבים
ראש מועצה אזורית מרחבים שי חג'ג' הוכרז כראש המועצה לאחר שהיה, לראשונה במרחבים, מועמד יחיד לראשות המועצה.(9)
למליאת המועצה נבחרו 15 נציגים, נציג לכל אחד מ-15 יישובי המועצה.(9)
משגב
ראש מועצה אזורית משגב המכהן רון שני הודיע שלא יתמודד על כהונה נוספת בתפקיד. על התפקיד התמודדו ענבר בזק מיובלים ודני עברי מיודפת, שהשיג רוב של 66.54% (9,940 מול 4,747 קולות).
נווה מדבר
הבחירות במועצה אזורית נווה מדבר התקיימו יחד עם שאר הרשויות אף על פי שבחירות למועצה התקיימו לראשונה בתולדותיה ב-29 בנובמבר 2016, אז נבחר לראשות המועצה אברהים אל הואשלה מקסר א-סיר. אל הואשלה התמודד בחירות אלו מול סלאמה עדיסאן וסלמאן אבו חמיד, שניהם מביר הדאג', וניצח ברוב של 57.42% מהקולות.
למליאת המועצה נבחרו 3 חברים, נציג אחד לכל יישוב מהיישובים קסר א-סיר (ראש המועצה אל הואשלה), ביר הדאג' ואבו תלול.(9)
נחל שורק
מאז 1999 אלי אסקוזידו הוא ראש מועצה אזורית נחל שורק זאת קדנציה חמישית ברציפות, ובארבע מערכות הבחירות הקודמות הוא היה מועמד מוסכם ולא התקיימו בחירות כלל.(14)
ב-26 באוקטובר 2021 התקיימו בחירות מיוחדות לראש המועצה, לאחר התפטרותו של אלי אסקוזידו. לתפקיד נבחר שי רייכנר לאחר שקיבל 1,657 מהקולות שהם 40.9% מהקולות הכשרים.
עמק הירדן
ראש מועצה אזורית עמק הירדן עידן גרינבאום, שנבחר לתפקיד בבחירות מיוחדות ב-2016, התמודד על כהונה נוספת בתפקיד. והשיג רוב של 83.28% (5,137 לעומת 1,031 קולות) מול תומר ארביטי מקיבוץ דגניה ב'.
למליאת המועצה נבחרו 23 נציגים, שני נציגים מאפיקים, פוריה - נווה עובד ופוריה עילית ונציג מכל אחד משאר 17 יישובי המועצה.(9)
עמק המעיינות
ראש מועצה אזורית עמק המעיינות יורם קרין, המכהן מאז שנת 2009, ימשיך לתקופת כהונה נוספת, לאחר שהשיג רוב של 74.78% (4,604 לעומת 1,553 קולות) מול גיל פשחור מעין הנצי"ב.
עמק חפר
מול רני אידן, ראש מועצה אזורית עמק חפר משנת 2006, התמודדו שתיים: עפרה ברק מכפר מונש שהתמודדה על התפקיד גם ב-2013 וד"ר גלית שאול מחוגלה מנכ"לית מרכז רקמן, שנבחרה לראשות המועצה.
עמק יזרעאל
ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל אייל בצר מנהלל המכהן בתפקיד מאז 2007 התמודד שוב ומולו התמודדה יו"ר ועד מקומי נהלל לימור רגב. בנוסף היה אמור להתמודד זיו ורהפטיגמאחוזת ברק שהתמודד על התפקיד גם ב-2013, אבל פרש לפני הבחירות.
ערבות הירדן
ראש המועצה, דוד אלחייני, המשיך לכהונה נוספת בראשות מועצה אזורית ערבות הירדן. מולו התמודדו יוגב כרסנטי ממושב תומר ויונתן שוב מיישוב חמדת.
רמת הנגב
ראש מועצה אזורית רמת הנגב ערן דורון המכהן בתפקיד מאפריל 2017, אז הוכרז כראש המועצה לאחר שהתמודד כמועמד יחיד בבחירות המיוחדות על התפקיד בעקבות פטירת ראש המועצה, שמואל ריפמן, התמודד על כהונה נוספת בתפקיד כמועמד יחיד והוכרז כראש המועצה.(9)
למליאת המועצה נבחרו 14 מנדטים, מתוכם 2 יישובים (מדרשת בן-גוריון ורביבים) מיוצגים על ידי 3 חברי מועצה, 7 יישובים מיוצגים על ידי נציג אחד ונציג אחד המייצג "אזור עודף" של תושבי נקודות יישוב קטנות.(9)
שדות דן
בראש המועצה אזורית שדות דן (עד תחילת 2018: מועצה אזורית עמק לוד) עומד מאז 2014 דוד יפרח ממושב יגל שהתמודד כמועמד יחיד לקדנציה שנייה ונתמך על ידי כל ראשי הוועדים המקומיים במועצה.(10)
כפר חב"ד
בכפר חב"ד נערכו בחירות לראשונה בתולדות הכפר כיוון שלראשונה מספר תושבי הכפר שאינם חברי האגודה השיתופית עלה על מספר החברים באגודה, נתון שהוביל לביטול זהות הוועדים בין ועד האגודה לוועד המקומי. רב הכפר מאיר אשכנזי וחברי הוועד הישן התנגדו להקמת ועד נוסף, בטענה שהדבר מנוגד לדעתו של הרבי מלובביץ' מנחם מנדל שניאורסון, אך למרות ההתנגדות הוגשו רשימות נוספות. בבחירות ל-6 הנציגים במליאה זכתה רשימת כפר חב"ד (כח) ב-3 מנדטים, רשימת "הלב שלך במועצה" (לב) בשני מנדטים ורשימת "המעשה הוא העיקר" (ה) במנדט אחד.(10)
על 9 המקומות בוועד המקומי התמודדו 3 רשימות.
שדות נגב
ראש המועצה אזורית שדות נגב, תמיר עידאן, התמודד על כהונה נוספת כמועמד יחיד והוכרז בראש המועצה.(9)
למליאת המועצה נבחרו 16 נציגים, אחד מכל יישוב במועצה.(9)
שומרון
על ראשות מועצה אזורית שומרון התמודד ראש המועצה המכהן, יוסי דגן, שנבחר לתפקיד בבחירות מיוחדות באוגוסט 2015 בעקבות התפטרותו של קודמו גרשון מסיקה שהיה מעורב בפרשת השחיתות בישראל ביתנו וחתם על הסכם עד מדינה במאי 2015, הסכם שבעקבותיו התפטר מתפקידו. מסיקה, שזכה לחסינות מתביעה בפרשה זו, הודיע במאי 2018 על כוונתו להתמודד שוב על תפקיד ראש המועצה, אך לבסוף לא התמודד. ביוני 2018 הכריז פול גולובנבסקי מצופים על התמודדותו לתפקיד. ב-15 ביוני חשף עמית סגל את כוונת דגן ומסיקה ללכת לבוררות אצל הרב שמואל אליהו על מנת שיקבע מי משניהם יתמודד לתפקיד ראש המועצה. ב-17 ביולי פורסמה החלטתו של הרב אליהו בה הכריע לטובת דגן, פסיקה שבעקבותיה פרש מסיקה מהמירוץ.
יוסל'ה שוחמכר, חבר הוועד המקומי של שערי תקווה, הודיע על מועמדותו לראשות הוועד המקומי.
שער הנגב
תושבי מועצה אזורית שער הנגב הצביעו לראשונה על זהות ראש המועצה, לאחר שמאז הקמת המועצה ב-1950 באופן קבוע עמד לבחירה מועמד יחיד ומוסכם. ראש המועצה המכהן מאז 2002, אלון שוסטר, החליט לא להתמודד על התפקיד. בהתמודדות על התפקיד גבר אופיר ליבשטיין על נירה שפק, שניהם תושבי קיבוץ כפר עזה.
שפיר
ראש מועצה אזורית שפיר מאז 2002 אשר אברג'ל התמודד על כהונה נוספת בתפקיד. מולו התמודדו חברת המועצה לשעבר ועובדת המועצה לשעבר תמר רחמים, אבי וינברגר ממושב שפיר, ואדיר נעמן ממרכז שפירא. שמעון מולאי פרש מהמירוץ לראשות המועצה במהלך חודש אוגוסט והצטרף לאדיר נעמן.
תמר
ראש מועצה אזורית תמר דב ליטבינוף, המכהן מאז 2004 זכה בבחירות והמשיך לתקופת כהונה נוספת חרף החשדות נגדו בפרשת השחיתות בישראל ביתנו. מולו התמודד אורי פרי-גל מנאות הכיכר ששימש בעבר כסגן ראש עיריית אילת.
ב-3 מששת יישובי המועצה לא התקיימו בחירות לנציגי היישוב במליאה המועצה כיוון שרק רשימה אחת התמודדה למליאת המועצה: עין גדי, עין חצבה והר עמשא. בשלושה יישובים אלו גם לא התקיימו בחירות לוועדים המקומיים כיוון שהוגשה בהם רק רשימה אחד לוועד המקומי (בשאר היישובים לא התקיימו בחירות לוועד המקומי עקב זהות ועדים).
ב-26 בנובמבר 2019 נערכו בחירות נוספות לראשות המועצה לאחר שבית המשפט קיבל הכרעה בעניינו של ראש המועצה הנבחר.
אבו גוש
ראש מועצת אבו גוש עיסא ג'בר התמודד לתקופת כהונה נוספת, ומולו התמודדו סלים ג'בר, קאזם איבראהים וראיד איבראהים, אשר פרש בסוף אוגוסט מהמירוץ לראשות המועצה.
אבו סנאן
באבו סנאן התמודדו ארבעה מועמדים לראשות הרשות המקומית: ראש המועצה ניהאד משלב התמודד לעוד קדנציה מטעם חד"ש, כשמולו התמודדו פאוזי משלב, גאזי סעב ואמל זיאדה. אף מועמד לא חצה את רף 40 האחוזים בסיבוב הראשון, לכן פאוזי משלב שקיבל 2,460 קולות ונוהאד משלב שקיבל 2,120 קולות התמודדו בסיבוב השני בו זכה פאוזי משלב ברוב הקולות.
אבן יהודה
ראש המועצה, אבי הררי, המכהן משנת 2013 התמודד על כהונה נוספת כמועמד יחיד. תמכו במועמדותו 5,105 מצביעים שהם 94.57% אל מול 293 מתנגדים שהם 5.43%(5).
בישיבת ההזדהות לקראת הבחירות הזדהו כל 11 חברי המועצה היוצאת עם סיעתו של הררי ולמעשה התאחדו עימו. בבחירות למועצה התמודדו שתי רשימות: רשימת "לתת יותר" (לי) בראשות אבי הררי שאיגדה לתוכה את כל המפלגות שכיהנו במועצה היוצאת ורשימת בעד (קן) בראשות זהר אברמוב. בבחירות עצמן זכתה רשימת "לתת יותר" בעשרה מנדטים לעומת מנדט אחד לרשימת בעד.(5)
אום אל-פחם
ראש עיריית אום אל-פחם המכהן ח'אלד אגבאריה התמודד לתקופת כהונה נוספת. המועמדים הנוספים היו: סמיר מחמיד, עלי ג'בארין ברכאת, ראמז ג'בארין, תייסיר מחאמיד ועלי חליל ג'בארין. אף מתמודד לא חצה את רף ה-40% ולכן התקיים סיבוב שני בין ח'אלד אגבאריה (קיבל 26.58% בסיבוב הראשון) וסמיר מחאמיד (35.86%) שניצח בסיבוב השני.
אופקים
למועצת העיר התמודדו הרשימות הבאות: הליכוד בראשות איציק דנינו, תנופה לאופקים בראשות גדעון סבגי, הקהילה התורנית בראשות אברהם בן ציון דייטש, הבית היהודי בראשות עדי פלח, אופקים חדשים בראשות נורברט בוכובזה, ש"ס בראשות סלומון עזרן, רשימת הצעירים אופקימים בראשות טל מגירה.
אור יהודה
ראש העירייה המכהנת, ליאת שוחט, שנכנסה לתפקידה לאחר שנבחרה בבחירות מיוחדות במהלך הקדנציה התמודדה לכהונה נוספת. מולה התמודדו סגנה עוזי אהרון, חבר מפלגת ש"ס שהתמודד ברשימה עצמאית, אפי גוטמן הנתמך על ידי מפלגת כולנו וחברת המועצה ננה חן ראש רשימת "יום חדש" שהתמודדה לתפקיד גם ב-2013. בבחירות ניצחה ראש העירייה המכהנת ליאת שוחט עם 51% מקולות הבוחרים ונבחרה לקדנציה שנייה.