cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יראם המגדיאלי
פעילותו
יראם פעל ברומא, והכינוי "המגדיאלי" דבק בו בשל פרשנות מדרשית לזהותו של האלוף המקראי, מצאצאי עשו, "אַלּוּף מַגְדִּיאֵל". לפי פרשנות זו שמקורה הידוע הראשון בפירוש רש"י על התורה, והשתקעה גם בחיבור המדרשי המאוחר "מדרש אגדה":.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
החל מתחילת שנת 2013 משמש אברבוך כמעבד ומנהל מוזיקלי של הרכב הא-קפלה הבינלאומי "ווקה פיפל".
ריק בארי
מכללות ותחילת קריירת ה-NBA
לאחר אותה עונה חשק בארי במעבר לקבוצת אוקלנד אוקס מה-ABA, על מנת לשחק שוב תחת חותנו ברוס הייל וכן כדי להרוויח כסף רב יותר. בשל בעיות עם חוזהו בסן פרנסיסקו נמנע מבארי לשחק עבור אוקלנד בעונת 1967/1968, והוא נשאר ללא קבוצה במשך שנה אחת. בעקבות המעבר ספג בארי ביקורת על העדפתו לכסף על חשבון הצלחה מקצועית, אף שכדורסלני NBA רבים עברו ל-ABA באותו זמן לשם קידום כספי.
המוזיאון הלאומי ברוקנטל
שאר המוזיאונים הם: מוזיאון להיסטוריה, מוזיאון לפרמקולוגיה, מוזיאון להיסטוריה של הטבע ומוזיאון לכלי נשק וציד. כל אחד מהם שוכן בבניין אחר ברחבי העיר.
יראם המגדיאלי
פעילותו
יראם היה בן דורו של רס"ג וצעיר ממנו, וייתכן שהיה תלמידו. יש המייחסים לו את חיבור הפירוש לדברי הימים שהדפיס רפאל קירכהיים בפרנקפורט בשנת תרל"ד, משלושה כתבי יד.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
באפריל 2013 הוזמן אברבוך לשמש כשופט אורח, נציג המוזיקאים הצעירים של התעשייה בישראל, בוועדה הבינלאומית של ה-melodifestivalen - תחרות ה"קדם-אירוויזיון" של שוודיה.
באוגוסט 2013 נבחרו אברבוך ו"השמועה" להופיע בפסטיבל גולדסטאר "עיר הבירה" בחיפה, יחד עם עברי לידר ועילי בוטנר וילדי החוץ.
בספטמבר 2014 הופיע בפירנצה במסגרת אירוע celebrity fight night שאורגן על ידי הזמר האיטלקי אנדראה בוצ'לי והמתאגרף מוחמד עלי.
בהמשך שנת 2014 ייסד ביחד עם גדי בכר ועומר זאבי את חברת אג'נדה הפקות ויזמות בה הוא משמש כמנהל אמנותי ומנהל מחלקת המוזיקה של החברה.
בתחילת שנת 2015 הוציא ביחד עם להקתו "השמועה" גרסת כיסוי לשיר עובדים עלינו (במקור של שלישיית הגשש החיוור) לכבוד בחירות 2015 לכנסת ה-20 של מדינת ישראל. השיר לווה בקליפ מחאתי שיצרו "אסף אברבוך והשמועה" והופץ בערוצי הטלוויזיה השונים ובמדיות החברתיות.
ב-6 באוגוסט הוציא ביחד עם להקתו סינגל חדש - "אוכלת לא אוכלת" העוסק על נושא הפרעות אכילה בקרב בני נוער.
ב-13 במרץ 2016 הוציא ביחד עם להקתו את אלבום הבכורה שלהם אסף אברבוך והשמועה - "צפה להפתעות" שלווה בסיבוב הופעות בכל רחבי הארץ.
ביולי 2018 עלתה בערוץ הטלוויזיה 'כאן החינוכית' הסדרה "האוצר שלנו" בה שימש השיר של אסף אברבוך והשמועה "מה שיש עכשיו" כשיר הפתיחה.
אברבוך מייצג בלייבל שלו AA Music למעלה מ-70 אמנים עצמאיים בפדרציה לתקליטים.
ריק בארי
המעבר למשחק ב-ABA
בעונתו הראשונה באוקלנד, 1968/1969, הצטיין בארי וקלע 34 נקודות בממוצע למשחק. הוא אף הוביל את ה-ABA באחוזי קליעה מקו העונשין, הישג עליו חזר גם בשתי העונות הבאות. עם זאת, בדצמבר 1968, לקראת סיום משחק קבוצתו מול ניו יורק נטס, התנגש בארי בשחקן יריב וקרע מיתרים בברכו. הוא ניסה לשוב לשחק בחודש ינואר אך רק החמיר את פציעתו, ונאלץ להיעדר ממשחק עד לסיום העונה. כתוצאה מהפציעה הוא השתתף באותה עונה ב-35 משחקים בלבד, אך נבחר למשחק האולסטאר של ה-ABA. אוקלנד סיימה עם מאזן של 60 ניצחונות ו-18 הפסדים, וזכתה באליפות לאחר שגברה בסדרת גמר הליגה על אינדיאנה פייסרס.
לאחר אותה עונה שינתה וושינגטון את שמה ל"וושינגטון סקוויירס", אך בארי לא שיחק בה עוד, מאחר שהועבר בספטמבר 1970 לקבוצת ניו יורק נטס. בעונת 1970/1971 סבל פעם נוספת מפציעה בברכו שהגבילה אותו ל-59 משחקים, אך למרות זאת נבחר למשחק האולסטאר. הוא זכה בנוסף בתואר מלך הסלים של הליגה, עם ממוצע של 29.4 נקודות למשחק. על שני הישגים אלו חזר בארי גם בעונה הבאה, ובנוסף רשם את שיא ה-ABA לקליעות הרצופות מקו העונשין במשחק אחד, עם 23 קליעות. בעונת 1971/1972 הוביל בארי את ניו יורק להעפלה לסדרת הגמר של הליגה, בפעם השנייה בקריירה שלו, אך שם הפסיד לאינדיאנה פייסרס.
ביוני 1972 החליט בית המשפט של ארצות הברית כי בארי לא רשאי לשחק בשום קבוצה מלבד גולדן סטייט ווריורס (השם החדש של סן פרנסיסקו ווריורס) לאחר סיום חוזהו בניו יורק. באוקטובר אותה שנה הוא שוחרר על ידי הנטס ושב ל-NBA, כאשר חתם על חוזה מחודש בגולדן סטייט.
שנות השיא ב-NBA
עם חזרתו ל-NBA העלה בארי במשקל, מה שהוסיף לו כוח רב יותר, וכן פיתח יכולות משחק חדשות בנוסף ליכולת הקליעה. בעונתו הראשונה בגולדן סטייט,, הוא קלע 22.3 נקודות בממוצע למשחק וזכה בפעם הראשונה מתוך שש בתואר מלך הקליעות של הליגה מקו העונשין. הוא נבחר גם לתואר החמישייה השנייה של העונה. מעת חזרתו ל-NBA שב בארי להשתתף בקביעות במשחק האולסטאר של הליגה, כפי שעשה בשנים של תחילת הקריירה שלו.
בעונה הבאה,, שיפר בארי את ממוצע הקליעות שלו ל-25.1 נקודות למשחק, ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה. במרץ 1974, במשחקה של גולדן סטייט מול פורטלנד טרייל בלייזרס, קלע בארי 64 נקודות - שיא קריירה בעבורו - והפך לשחקן השלישי עד לאותו זמן שעובר את רף 63 הנקודות, אחרי וילט צ'מברלין ואלג'ין ביילור. מלבד יכולת הקליעה שלו הצטיין גם במשחק הקבוצתי ודורג בין עשרת הראשונים בליגה במסירת אסיסטים, עם 6.1 בממוצע למשחק.
בעונת הגיע בארי לשיא הקריירה שלו. הוא קלע 30.6 נקודות בממוצע למשחק, שני בליגה רק לבוב מקאדו, והוביל את ה-NBA הן באחוזי קליעה מקו העונשין (90.4%) והן בחטיפות (2.8 למשחק). כמו כן, הוא דורג במקום השישי בליגה וראשון מבין הפורוורדים במסירת אסיסטים עם 6.2 בממוצע, ונבחר פעם נוספת לחמישייה הראשונה של העונה. כאשר לצידו מככב הרוקי קיית' וילקס, הוביל בארי את גולדן סטייט למאזן של 48 ניצחונות ו-34 הפסדים בעונה הסדירה. בפלייאוף הוא הוביל את הקבוצה לניצחון 0–4 על וושינגטון בולטס בסדרת הגמר ולזכייה באליפות ה-NBA הראשונה שלו, וזכה גם בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. הניצחון החלק של גולדן סטייט הושג בהפתעה רבה, עקב שני כוכביה של וושינגטון, אלווין הייז ווס אנסלד. בעקבות זכייה זו ביסס בארי את מעמדו כאחד משני הפורוורדים הדומיננטיים ביותר בליגה, לצד ג'וליוס אירווינג.
בעונה שלאחר מכן, סיימה גולדן סטייט במקום הראשון בליגה בעונה הסדירה עם 59 ניצחונות, אך הפסידה לפיניקס סאנס בשלב גמר המערב. בארי עסק בעיקר בטיפוח היכולות והביטחון העצמי בקרב השחקנים הצעירים של הקבוצה, וכתוצאה מכך ירד ממוצע הנקודות שלו ל-21 למשחק באותה עונה. יכולתה של גולדן סטייט ירדה במהלך העונות הבאות, ובעונת היא לא הצליחה להעפיל כלל לפלייאוף. ב-1978 עבר בארי לקבוצת יוסטון רוקטס, בה סיים את הקריירה. בשלהי הקריירה שלו הוא שיחק בתפקיד של פוינט פורוורד המתמחה הן בניהול המשחק והן בקליעה. בעונת קבע בארי את שיא כל הזמנים ב-NBA לאחוזי קליעה מקו העונשין (94.7%). לאחר העונה הודיע על פרישתו מכדורסל.
לאחר הפרישה
במהלך שנות ה-90 שימש בארי כמאמנם של קבוצות מליגת הכדורסל הגלובלית ומה-CBA. לאורך כל התקופה שלאחר פרישתו עבד כשדר כדורסל עבור רשתות טלוויזיה שונות, ובהן ה-CBS וה-TBS.
בארי נבחר להיכל התהילה של הכדורסל ב-1987, ובחגיגות היובל להקמת הליגה ב-1996 לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
משה בתיבה (שיר)
מֹשֶׁה בַּתֵּבָה (ידוע במילותיו הראשונות: דּוּמָם שָׁטָה) הוא שיר ילדים עברי מאת קדיש סילמן. השיר בנוסחו המקורי נדפס בשנת תרע"ז בשני ספרי לימוד בארצות הברית: "שחרית" ו"היסטוריה לילדים" (שם מזוהה המחבר).
השיר הולחן בנעימה עממית יידית ועל ידי המלחין נסים נסימוב. שני הלחנים זכו למספר ביצועים, בהם של הזמרת יפה ירקוני. השיר נעשה אהוד והוכנס לתוכנית הלימודים של הגנים ובתי הספר הממלכתיים ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה וסייע לקבע את המיתוס של משה התינוק שט בתיבת הגומא על מי היאור, אף שלפי פשט הסיפור המקראי משה הוטמן על הגדה ושם נמצא.
מילות השיר
ישנן שתי גרסאות לשיר. בגרסה הראשונה, שהולחנה בנעימה עממית, שלושה בתים ומילותיה הן:
בגרסה השנייה, שהולחנה על ידי נסימוב, הושמט הבית האמצעי, והנוסח שלה שונה מעט: השורה המסיימת היא "יֶלֶד יָפֶה וָרַךְ" והשורה השנייה בבית האחרון היא "מֹשֶׁה הַקָּטָן פֹּה שָׁט".
תכנים ואמירות
סילמן שהיה "ממקימי "אחוזת בית" ולקח חלק בחיי הציבור והחברה של היישוב", הרבה לעסוק בשיריו בלאומיות היהודית החדשה ובמפעל הציוני בארץ ישראל. סיפור הטמנתו של התינוק בתיבה על ידי אימו ואימוצו על ידי בת פרעה, הובא במקרא. על פי המסופר בספר שמות, גזר פרעה להרוג בנים זכרים שנולדו אצל שבטי ישראל במצרים. יוכבד אמו של משה הכינה תיבה מגומא, אשר צופתה בחומר ובזפת, והניחה את בנה בתיבה עשויה מגומא, בין קני סוף של נהר היאור (הנילוס). אחותו מרים ניצבה בסמוך וצפתה בדאגה על התיבה לראות מה יעלה בגורל אחיה. אחר כך נאמר, כי בת פרעה מצאה את התיבה עם משה; היא ריחמה עליו והחליטה לאמצו ולגדלו; אף שידעה שהיא מפרה בכך את הצו של פרעה, שעל פיו יש להטביע כל תינוק עברי ביאור: לימים קראה בת פרעה את שם הילד "משה" על שם משייתו מן המים:  דימוי משה בתיבה מופיע ביצירות אמנות רבות: בספרות, בציור ובפיסול. השיר המחורז הכולל שלושה בתים, מתאר כביכול מצב הרמוני ושלו. נהר היאור ששימש להשקיה, תעבורה ורחצה, מתואר כ„זך”. משה התינוק מתואר כ„יפה רך”, ואת סביבתו הטבעית בתיבה בין קני הסוף של היאור בנוף מלא אור, יופי ורוגע. הגם שהראליה של הסיפור, מתארת עולל כבן שלושה חודשים, בזמן שאין ודאות מה יעלה בגורלו וסכנת מוות מרחפת מעליו, הן בשל חוק המדינה המצרית והן בשל תנאי הטבע. וכך, הדובר פונה אל גלי היאור ומבקש מהם כביכול להרגע, לבל יפגעו בתינוק. השיר מסתיים בהכרזה: „לֹא יִטְבַּע, חָיֹה יִחְיֶה”; ומכיוון שחייו של משה הם עובדה ידועה לכל, ההכרזה הזו אינה מובנת כפשוטה, אלא כמהלך מטפורי של המשורר. ההכרזה על הידוע והמובן מאליו, מקפלת בתוכה מסר מהותי, כאשר דמותו וחייו של המנהיג הדגול, הוא מקרה פרטי של חיי האומה וגורלה.
יעקב בוקעי
יעקב בוקעי (26 באוקטובר 1930 - 2 או ב-3 באוגוסט 1949) היה איש יחידת המסתערבים של צה"ל שנשלח למשימת מודיעין בממלכת ירדן. השליחות נכשלה לאחר שבוקעי נאסר על ידי הירדנים. הוא נדון למוות והוצא להורג בירדן באוגוסט 1949.
ראשית חייו
יעקב בוקעי נולד בדמשק שבסוריה ב-26 באוקטובר 1930. למד שם בבית הספר אליאנס והיה חבר בתנועת החלוץ. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל בעלייה יבשתית ונקלט בקיבוץ אשדות יעקב. בפברואר 1948, בטרם מלאו לו 18, התגייס לגדוד הרביעי של הפלמ"ח. בהמשך גויס ליחידת "שחר", יחידת המסתערבים של "ההגנה", שאנשיה יועדו לערוך משימות מודיעין וחבלה מעבר לקווי האויב.
השליחות
בוקעי ומסתערב נוסף בשם אפרים נבחרו לצאת למשימת מודיעין בירדן והתכוננו לקראתה במשך מספר חודשים. המשימה התבססה על הכוונה להחזיר לירדן באביב 1949 כ-450 שבויים ומסתננים, בהתאם להסכם שביתת הנשק עמה. השניים היו אמורים להיטמע בתוכם וכך לעבור את הגבול לירדן. הוכנו עבורם סיפור כיסוי ומסמכים מזויפים. הם הוכנסו בכלא רמלה לקהל המסתננים שהיה כלוא בו. לפי אחד המקורות הם הוכו שם על ידי הסוהרים יחד עם יתר האסירים. אחר כך הועברו למחנה שבויים בצריפין.
המאסר
ב-3 באפריל (או ב-3 במאי) 1949 יצאו השניים לירדן דרך מעבר מנדלבאום בירושלים. אפרים עבר בשלום, אבל עקבותיו של בוקעי אבדו. במשך תקופה כשלו כל הניסיונות לברר מה עלה בגורלו, לרבות משלוח לוחמים מיחידת המסתערבים לירדן כדי לברר זאת. לימים נודע שבוקעי נאסר, הועבר לכלא בקישלה שבעיר העתיקה ולאחר מכן לכלא בעמאן.
הנסיבות שבגללן נעצר בוקעי אינן ידועות. אפשר שחבריו למכלאת המסתננים חשדו בו עוד בטרם יצא לירדן, שכן על פי אחד המקורות העבירו הוא ואפרים מסר למפקד מכלאת השבויים כי חושדים בהם, ולמרות זאת הועברו לירדן. אפשר שבוקעי אמר לירדנים במעבר מנדלבאום שברצונו לעבור לסוריה, וכיוון שהיחסים בין שתי המדינות היו אז מתוחים הוא נאסר. אין ודאות שהירדנים ידעו בעת לכידתו כי תפסו סוכן ישראלי.
בוקעי נחקר בירדן בעינויים, ולאחר מכן הועמד למשפט ונדון למוות. עבדאללה מלך ירדן אישר את גזר הדין. ב-2 או ב-3 באוגוסט 1949 הוצא בוקעי להורג בתלייה בעמאן. ככל הנראה הוא נקבר בבית קברות ליד הכלא בשם נג'יב אבראהים חמודה.
חודשיים אחר שנתלה הגיע לישראל מכתב מבוקעי, שהועבר באמצעות אסיר שהיה כלוא עמו. בין השאר כתב: '''אני חושב שהאיש אשר הזכרתי לפני יציאתי, הוא אשר הסגירני והפילני בפח... לא בגדתי, מצפוני וליבי נשארו ויישארו אצלכם כל עוד אני חי בעולם האפל הזה.'''
בשנות ה-90 נהרס בית הקברות שבו נקבר בוקעי במסגרת הרחבת הכביש מעמאן לעיר זרקא, ונסלל עליו כביש רחב. לימים חיפשו אנשי ענף איתור נעדרים בצה"ל את קברו של בוקעי, אך שלטונות ירדן מסרו להם כי לא פינו כל שרידי אדם מבית הקברות שנהרס. על כן לא ניתן היה לאתר את מקום קבורתו של בוקעי. ליעקב בוקעי הוענקה דרגת סגן. מצבה לזכרו הוקמה בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
כיכר נקראה על שמו של בוקעי בשכונת כוכב הצפון בתל אביב.
נטליה פוקלונסקאיה
נטליה ולדימירובנה פוקלונסקאיה (ברוסית: Наталья Влади́мировна Поклонская; נולדה ב-18 במרץ 1980) היא מדינאית ועורכת דין רוסית מחצי האי קרים, חברת הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 2016–2021, שכיהנה בתור התובעת הכללית של הרפובליקה של קרים, החל ממרס 2014 ועד ספטמבר 2016. ב-13 באוקטובר 2021 נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין מינה את פוקלונסקאיה לשגרירת רוסיה בכף ורדה אך היא לא כהנה בתפקיד.
כיום פוקלונסקאיה היא יועצת של התובע הכללי של רוסיה.
קריירה
פוקלונסקאיה שירתה בתביעה הכללית של קרים משנת 2002 ועד פברואר 2014 והייתה עוזרת לתובע המחוזי. בעת המשבר הפוליטי בחצי האי קרים, ממשלת אוקראינה הדיחה אותה מהשירות הציבורי והיא מונתה על ידי המפגינים לתובעת הכללית של קרים ב-11 במרץ 2014. לאחר סיפוח קרים לרוסיה היא מונתה על ידי ראש ממשלת קרים לתובעת הכללית של קרים מטעם משרד התובע הכללי הרוסי. מינויה אושרו על ידי השלטונות הרוסיים ב-25 במרץ 2014.
היא בוגרת האוניברסיטה המשטרתית ביבפטוריה ומאז שירתה במשרד התובע הכללי האוקראיני והייתה עוזרת התובע המחוזי וממלאת מקום התובע הכללי בקרים. היא הייתה עוזרת התובע המחוזי במחוז קרסנוגווארדייסקי בקרים (2002–2006) ועוזרת לתובע של יבפטוריה (2006–2010). בשנים 2010–2011 הייתה סגנית ראש יחידת הציתות ואכיפת החוק של משרד התובע הכללי בקרים, יחידה שלחמה בפשע מאורגן.
ב-2011 היא כיהנה כתובעת מדינה בסימפרופול בתיק משפטו של רובים ארונוב, לשעבר סגן המועצה העליונה של קרים שנחשד בשחיתות ובאותה שנה מונתה לתובעת סביבתית בין-מחוזית של העיר סימפרופול. לאחר מכן הועברה למשרד התובע הכללי בקייב ושירתה כתובעת בכירה.
בפברואר 2014 פוטרה מעבודתה בתביעה הכללית האוקראינית לאחר שהתבטאה כי היא מתביישת לחיות במדינה שהשתלטו עליה נאו-נאצים.
כאשר קרים הכריזה על עצמאות חד צדדית במהלך המשבר הפוליטי של חורף 2014 פוקלונסקאיה מונתה, כאמור, לתובעת הכללית של הרפובליקה של קרים. כתגובה לכך, השלטונות האוקראיניים פתחו בהליכים משפטיים כנגדה וביטלו את דרגת יועצת למשפט שהוענקה לה בעת שירותה במשרד התובע הכללי האוקראיני.
לאחר סיפוח קרים לרוסיה היא מונתה על ידי התובע הכללי הרוסי לתובעת הכללית של קרים, בצעד שאשרר למעשה את מינויה. משטרת אוקראינה מיקמה אותה ברשימת המבוקשים שלה וב-27 במרץ התובע הרוסי העניק לה את דרגת יועצת בכירה למשפט והיא מונתה לפקח על הסניף המקומי בחצי האי קרים של שירות הביטחון הפדרלי.
במאי 2014 מינויה לתובעת הכללית של קרים זכו להכרה מידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כבמקביל היא הוכנסה לרשימת האישים שהאיחוד האירופי הטיל עליהם סנקציות, בשל מעורבות רוסיה באוקראינה. בנובמבר 2014 מכון מחקר רוסי למדעים פוליטיים וכלכליים הציב אותה במקום ה-16 ברשימת מאה הפוליטיקאים המבטיחים ביותר ברוסיה. בשנת 2015 היא השתתפה בסרט קרים: הדרך למולדת. ביוני 2016 הוצבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת לקראת הבחירות הפרלמנטריות בספטמבר 2016. לאחר הבחירות התפטרה מתפקידה כתובעת חצי האי קרים והייתה לחברת פרלמנט. היא מונתה לעמוד בראש הוועדה הפרלמנטרית לפיקוח על נכונות הצהרות ההכנסה של חברי הפרלמנט. מאפריל 2016 נוטלת חלק בביקורת הציבורית שנגד הסרט "מטילדה".
במאי 2021 הודיעה כי החלה עבודה חדשה שמאלצת אותה לעזוב את הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ואת מפלגת רוסיה המאוחדת. באוקטובר 2021 נודע כי מונתה לשגרירת רוסיה בכף ורדה אך היא לא כיהנה בתפקיד. לאחר תחילת פלישת רוסיה לאוקראינה כתבה ברשתות החברתיות שיש לסיים את הסכסוך בהקדם. ביוני 2022 קיבלה מינוי של יועצת פרקליט רוסיה.
חייה האישיים
פוקלונסקאיה גרושה ולה בת אחת. הוריה הם גמלאים החיים בחצי האי קרים. באוגוסט 2021 חשפה כי חלתה במחלת נגיף קורונה 2019 וכי למעט חום גבוה לא היו לה תסמינים אחרים.
תופעת אינטרנט
לאחר שהועלה ליוטיוב סרטון ממסיבת העיתונאים על הכרזת מינויה בתור התובעת הכללית של קרים, ב-11 במרץ 2014, המראה הצעיר והמושך שלה הפכו אותה לפופולרית במיוחד בסין וביפן, שם הפכה לדמות קומיקס. בסרטון צפו למעלה ממיליון איש.
פוקלונסקאיה הייתה בין הידוענים ברוסיה ואוקראינה שזכו להכי הרבה חיפושים באינטרנט, כשלפי גוגל היא הייתה לאדם השביעי ביותר בפופולריות שלו באינטרנט ברוסיה וכמה עיתונים אף כינו אותה סמל מין.
צומת ציחור
צומת ציחור הוא צומת הנמצא בדרום הנגב, כ־42 קילומטרים מדרום־מזרח למצפה רמון וכ־79 קילומטרים צפונית לאילת. הצומת הוא מפגשם של כביש 13 וכביש 40.
הצומת הוא מסוג צומת T ובו עוברים כל הנוסעים לאילת וממנה דרך מצפה רמון.
יתרון להיקף
יתרון להיקף מתייחס ליתרונות הגלומים בהיקף השיווק וההפצה; בניגוד ליתרון הגודל, המתייחס ליעילות וליתרונות הנובעים מגידול או צמצום בהיקף התוצרים. כן, בעוד המושג יתרונות לגודל מתייחס לשינויים בתפוקות של מוצר בודד, הרי שהמושג יתרונות להיקף מתייחס לשינוי במספר סוגי המוצרים. ובעוד המושג יתרונות לגודל מתייחס שינויים בצד ההיצע (כגון רמת ייצור), המושג יתרונות להיקף מתייחס לשינויים בצד הביקוש (כגון שיווק והפצה). יתרונות להיקף הם אחת הסיבות לאסטרטגיות שיווקיות כגון חבילת מוצרים, קו מוצרים, ומיתוג של משפחת מוצרים.
לעיתים קרובות, כשמספר המוצרים גדל ומתרחב השימוש באמצעי תקשורת, יותר אנשים יכולים להיות בהישג יד של היצרן על כל דולר המוצא על שיווק. זוהי דוגמה אחת ליתרונות להיקף. אולם, יעילות זאת אינה יכולה להימשך לעד והחל מנקודה מסוימת הוצאות פרסום נוספות על מוצרים חדשים הופכות להיות פחות אפקטיביות (דוגמה לחסרונות להיקף).
אם סוכני מכירות מוכרים כמה מוצרים, הללו יכולים לעשות זאת באופן יעיל יותר מאשר במכירת מוצר בודד. הוצאות זמן הנסיעה יתחלקו אז בין בסיס הכנסות גדול יותר ולכן, היעילות בעלויות תעלה. גם תיתכן בין המוצרים סינרגיה, על ידי כך שטווח של מוצרים משלימים אחד את השני יגביר את רצון הקנייה אצל הצרכן מאשר בהצעה של מוצר בודד. יתרונות להיקף יכולים להתבטא גם ביעילות ההפצה – שליחת קו מוצרים למיקום אחד יוכל להיות יעיל יותר מאשר שליחת סוג של מוצר בודד לאותו מקום.
יתרונות נוספים להיקף יכולים להתרחש כאשר ישנו חיסכון בעלויות כתוצאה מתוצרים נלווים בתהליך הייצור. דוגמה טובה לכך היא יתרונות ההסקה ממוצר אנרגיה, מה שמשפיע באופן חיובי על יבולים חקלאיים. לא כל הכלכלנים מסכימים עם חשיבות היתרונות לטווח. יש הטוענים כי מושג זה חל רק על תעשיות מסוימות ורק לעיתים נדירות.
יכולתו של ארגון להשיג יתרון תחרותי באמצעות התרחבות לענף חדש נבחנת ביכולתו להגדיל את רווחיו בשני תחומי הפעילות, הישן והחדש. אחת הדרכים להשיג יתרון תחרותי הוא באמצעות יתרון להיקף. יתרון להיקף מושג על ידי חיסכון בעלויות עקב ניצול משאבים משותפים בעבור שתי הפעילויות. השימוש יכול להיות בנכסים מוחשיים כגון מחסן משותף או בנכסים לא מוחשיים כגון מותג או שם מסחרי. יתרון להיקף מבוסס אם כן על יכולת לייצר סינרגיה בין תחומים שונים.
ביל הייווד
ויליאם דאדלי הייווד (William Dudley Haywood; 4 בפברואר 1869 - 18 במאי 1928), הידוע יותר כ"ביג ביל" הייווד, היה אחד מהמייסדים של איגוד פועלי התעשייה של העולם (IWW) שפעל בארצות הברית בתחילת המאה ה-20, וכמו כן נודע כמנהיג פועלים, וחבר בוועדה המארגנת של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית (SPA). במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20.
קורותיו
הייווד, שמעולם לא חשש מקונפליקטים אלימים, היה מטרה מועדפת של התביעה בארצות הברית. ב-1907 הוא נשפט באשמת רציחתו של פרנק סטיונברג וזוכה. המשפט משך תשומת לב ציבורית גדולה אליו ואל מעשי ה IWW. ב-1918, נאשם הייווד יחד עם עוד 100 חברי IWW באשמת הפרה של חוק הריגול האמריקאי מ-1917, במהלך ההפחדה האדומה הראשונה. כל הנאשמים, לרבות הייווד נמצאו אשמים. על הייווד הוטל עונש של 20 שנות מאסר. לאחר שהערעור האחרון של הייווד לא הצליח ובעודו מחוץ לכלא בערבות, ברח הייווד לרוסיה הסובייטית ב-1921, ונותר שם עד סוף חייו ב-1928. לבקשתו של הייווד, גופתו נשרפה. חצי מאפרו הוטמן במוסקבה, ומחציתו השנייה הועברה לארצות הברית, לקבורה בשיקגו.
ערן מור
ערן מור (נולד ב-7 ביולי 1980) הוא שחקן תיאטרון ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
יליד חיפה. ב-2004 למד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. בין השנים 2005–2007 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי".
נשוי לשחקנית מונה מור, ואב לבן ובת, מתגורר בגבעתיים.
תיאטרון
בתיאטרון המדיטק שיחק בהצגה "אמיל והבלשים" שכתב עידו ריקלין (על פי אריך קסטנר) וביים רפי ניב.
בתיאטרון ארצי לילדים ונוער: ב-2008 שיחק בהצגה "המפוזר מכפר אז"ר" שכתבה אורלי ישועה-שוורצברג וביימו רענן פררה ומשה בן שושן, ובהצגה "עניין של מידה" שביים ארז שפריר.
תיאטרון הספרייה: ב-2007 גילם את ריצ'מונד בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן, וגילם את קפטן המחנה בהצגה "עקומים" מאת מרטין שרמן שביים עידו ריקלין. ב-2008 גילם את פיליאס פוג ב"אובססיה" שכתב וביים עידו ריקלין על פי ז'ול ורן; גילם 7 דמויות שונות בהצגה "פנטזיה" שכתב וביים עידו ריקלין על פי סיפורי אלף לילה ולילה; גילם את בופי בהצגה "כמו שתרצו אותי" מאת לואיג'י פיראנדלו שביים מיטקו בוזקוב.
בתיאטרון הקאמרי
משנת 2008 מור משחק בתיאטרון הקאמרי, תיאטרון הבית שלו. ב-2008 שיחק בהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים עמרי ניצן, וגילם את נועם בהצגה "הגיל הנכון לאהבה" מאת יאיר לפיד שביים רוני פינקוביץ'. ב-2010 גילם את לייב גרוז'נסקי בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול שביים עמרי ניצן ושיחק בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביים איתי טיראן. ב-2011 גילם שוטר בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את מנשה מנדל בהצגה "סטמפניו" מאת עדנה מזי"א (על פי שלום עליכם) שביימו עדנה מזי"א ויחזקאל לזרוב; גילם את דוכס אומרל, בנו של יורק, בהצגה "ריצ'רד השני" ואת הנרי, רוזן ריצ'מונד ואחר כך המלך הנרי השביעי, בהצגה "ריצ'רד השלישי" - שתיהן מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן. ב-2013 גילם את יוהנס פינברג בהצגה "איש קטן מה עכשיו?" מאת הנס פאלאדה שביים איתי טיראן, וגילם את מלקולם בהצגה "מקבת' מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-2014 גילם את מנחם בהצגה "הכיתה שלנו" מאת טדאוש סלובודז'אנק שביים חנן שניר. ב-2015 שיחק בהצגה "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט שביים גלעד קמחי. ב-2018 גילם את שלוימה בהצגה "אל נקמות" מאת שלום אש שביים איתי טיראן. מתחילת 2020 משחק במחזה של חנוך לוין "מתאבל ללא קץ".
שיחק גם בהצגות "החגיגה" שכתבו תומאס וינטרברג, מוגנס רוקוב ובו הר הנסן וביים חנן שניר - הצגה זו הייתה קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי; "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה; בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן, וגילם את מרדכי הפונדקאי במחזמר "כנר על הגג". ב-2020 החל לשחק בהצגה "לילה בפריז" בבימויו של גלעד קמחי. ב-2021 החל לשחק במחזמר "עד קצה הקשת" בבימויו של עידו רוזנברג, ובהצגות הילדים "עוץ לי גוץ לי" בבימויו של ארז שפריר בתפקיד המשרת, וב"פיטר פן" בבימויו של גלעד קמחי.
טלוויזיה
בשנת 2017 גילם את סבא של רון בסדרה "רון". בין השנים 2018–2020 שיחק בתוכנית "אבודים בריבוע" דמויות שונות, ביניהן הקריין הרשע, ארנון, איש הקרח ומנהל העבודה. בשנת 2022 החל לגלם את הדמות הראשית, חנן הגנן, בסדרה "חנן הגנן וחברים".
דיבוב
קריין דמות בהצגה "ע' 17" שכתבו שי להב ויוני זיכהולץ וביים נועם שמואל בתיאטרון הקאמרי. קריין לרדיו קול הים האדום. הנחה את טריאטלון אילת.
ב-2010 דיבב את אורי בוץ בסדרה "רוני בוץ"; דיבב את סוזוקי ואת מאסה בסדרה "סטיץ'!"; את אטרף בסרט "הדרקון הראשון שלי"; את אלפא בטא בסרט "אלפא בטא"; את נעלי ריקוד בסרט "קופת המלאך"; את למקה בסרט "שרק לנצח"; השתתף בדיבוב הסרט "מסביב לעולם ב-50 שנה"; דיבב את בלקינסופ בסרט "נני מקפי 2: הקסם חוזר"; דיבב את סיימון בסרט "ארתור 3: מלחמת שני העולמות"; את רפי בסדרה "צוות לעניין" ואת טוני הוק בסרט "טוני הוק: בום בום סאבוטז''".
ב-2011: דיבב את נייג'ל בסדרה "פיניאס ופרב"; השתתף בדיבוב הסרט "טוטלי ספייס"; דיבב את עוזר ראש העיר בסרט "יוגי דב"; דיבב את המלי בסדרה "יוהו וחברים"; השתתף בדיבוב הסרט "חלומו של דולפין"; דיבב קולות רקע בסרט "קונג פו פנדה 2"; דיבב קולות רקע בסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן"; דיבב את פטריק בסרט "הדרדסים"; דיבב דמויות שונות בסדרות "בת הים הקטנה", "אסטרודג" ומכוניות 2"; דיבב את טובי הקנגורו בסרט "ג'ננה בסוואנה" ואת ניל רוברטס בסרט "שארפיי".
ב-2012 דיבב דמויות שונות בסדרות "כוח מילולית", "רגולר שואו" ו"מכוניות מצוירות - הצ'יזבטים של מטור"; דיבב את אמיל בסרט "מפלצת בפריז" ואת סלד בסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים"; דיבב את ניל פטריק האריס, שון וייט ולארי קינג בסדרה "פיניאס ופרב מארחים" וגם את דנזל קרוקר בסדרה "קסם של הורים". בנוסף החל לדבב את אבא בסדרה "זו".
ב-2014 דיבב את הקטור ואת אהרון הגבר בסדרה "סנג'אי וקרייג". באותה שנה דיבב את ג'וש בסרט "יצאת כוכב". כמו כן, דיבב בסרטים "לאקי דאק: ברווז בר מזל", "נאמצ'אקס" ו"הסיפור של באטמן".
בשנת 2015, דיבב את סוניק הקיפוד בסדרה "סוניק בום", כמו כן דיבב בסדרות "צ'רלי הולך לגן", "קוסמות קטנות" ו"שיזאו".
בשנת 2016, דיבב את ניק ויילד בסרט "זוטרופוליס" ואת טופי בסדרה "סטאר נגד כוחות הרשע". ב"המופלאה: הרפתקאות ליידי באג" דיבב את פלאג, נינו, עש לילה ודמויות נוספות. בנוסף, דיבב בסרט מואנה את מאווי האל למחצה, בסדרה "קיקוריקי" את קראש ובסרט "רובינזון קרוזו" את מל ובסדרת נאמצ'אקס.
בשנת 2017 דיבב את דמותו הבוגרת של טים בסרט "בייבי בוס". באותה שנה, דיבב את באנסן בסדרה "באנסן הוא מפלצת". בשנת 2018 דיבב בסרט "הדבורה מאיה - גביע הדבש". בשנת 2019 דיבב את דמותו של זקן-מתכת בסרט "סרט לגו 2: החלק השני" וכן בסרט "אגלי דולס". בנוסף דיבב בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי" ובסדרה "ברבי דרימטופיה".
משנת 2017 עד שנת 2019 דיבב את דמותו של האנק בסדרה "וולטרון: המגן האגדי" בערוץ הילדים.
בשנת 2020 דיבב בסרט "בובספוג הסרט: מבצע הצלה", את פוני מהסדרה "זה פוני" ואת וולי מ"אמפיביה".
בשנת 2021 דיבב בהפקות "אגדות לופין", "בוא, כלב, בוא!", "מיקי מאוס: כייף של בית", "מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות" ו"ספיידי וחבריו המופלאים".
בשנת 2022 דיבב בסדרות הטלוויזיה "קלאופטרה בחלל", "צוות תרנגול", "יטי צהוב ובלתי ניתן לעצירה" ו"בית הספר לוויקינגים", ובסרטים "סינדרלה 3: אהבת אמת", "המחנה הקסום", "הסנדקית הקסומה" ו"חיי מנורה".
טוני טוקלומטי
אנתוני סטניסלס "טוני" טוקלומטי (בצרפתית: Anthony Stanislas "Tony" Toklomety; נולד ב-3 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר בניני, ששיחק בעמדת בלם ולסירוגין גם כמגן שמאלי.
קריירת מועדונים
לאחר ששוחרר מנתניה, חזר טוקלומטי לקדנציה שנייה בפוסטל ספורט, מהליגה הבנינית.
בקיץ חתם במ.ש.ק. ז'ילינה מליגת העל הסלובקית, עמה זכה באליפות בסיום העונה.
בהמשך חזר לקדנציה שלישית בפוסטל ספורט, ואף שיחק לאחר מכן באנימבה ובלה מארסה.
נבחרת בנין
ב-5 בנובמבר 2001 ערך טוקלומטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין בניצחון 0–2 נגד. טוקלומטי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2004 ושותף בכל שלושת המשחקים של בנין.
חיים אישיים
ב-2018 השתתף בסרט התיעודי "טוקלומטי" במרכזו נפגש לראשונה עם בנו מישראלית בשם איריס ג'ורנו, הכדורגלן הצעיר עידן טוקלומטי-ג'ורנו (לימים שחקן נבחרות הנוער והצעירה של ישראל) כ-14 שנים מאז שטוני גורש מישראל.
פליי רקורדס
פליי רקורדס (באנגלית: Play Records) היא חברת תקליטים ישראלית, שנוסדה בשנת 2006 על ידי יוסי גבסו, מנכ"ל החברה. נחשבת לאחת מחברות התקליטים הישראליות המובילות ביותר.
היסטוריה
פליי רקורדס היא המפיצה הישראלית הרשמית של חברת התקליטים ההולנדית ארמדה מיוזיק.
מחלוקת
בשנת 2017 הגיש רוכש DVD של כוכב הילדים יובל שם-טוב תביעה כנגד החברה וערוץ הופ!, בטענה שאורכו לא נכתב עליו. בסופו של דבר, בית המשפט קבע כי לערוץ הופ! אין קשר לדבר, אך אישר את התביעה כנגד החברה.
אל-כאף
אל-כאף (בערבית: الكاف, באנגלית: El Kef), המכונה גם לה כאף (Le Kef בצרפתית), היא עיר בצפון מערב תוניסיה. היא גם בירת מחוז כאף.
העיר אל-כאף ממוקמת 175 קילומטרים ממערב לבירה תוניס וכ־40 קילומטרים ממזרח לגבול בין אלג'יריה לתוניסיה. בשנת 2014 אוכלוסייתה מנתה 54,690 (מפקד 2014). העיר העתיקה בנויה על הר השולחן שנקרא ג'בל דיר. אל-כאף הייתה בירתה הזמנית של תוניסיה במהלך מלחמת העולם השנייה. בעיר התמקם מטה הפיקוד של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות האלג'ירית נגד הצרפתים בשנות החמישים.
סידי בו מכלוף הוא הקדוש הפטרון של העיר. הוא נטמן במאוזוליאום הנמצא בעיר.
גאוגרפיה
העיר אל-כאף היא העיר הגבוהה ביותר בתוניסיה, בגובה 780 מטרים מעל גובה פני הים, שטח המטרופולין של העיר מגיע ל־25,000 דונם מתוכם 450 דונם הם החלק הפנימי של רובע מדינה המוקף חומה.
העיר אל-כאף משתרעת על פני שתי נפות במחוז. נפת אל-כאף מזרח ונפת אל-כאף מערב, שהם שני הרבעים העירוניים של העיר.
אטימולוגיה
בימי שלטון קרטגו נקראה העיר סיצ'ה-Sicca מאוחר יותר בימי השלטון הרומי העיר נקראה סיצ'ה וונריה. לאורך ההיסטוריה העיר החליפה מספר שמות שלה: קולוניה יוליה Cirta, נובה Cirta, Sikka Beneria, Shaqbanariya ולבסוף מאז המאה ה-16 שמה היה אל-כאף.
בזמן העתיק
אל-כאף הייתה מאז ימי קדם העיר הראשית של ברכס הרי תל שבהרי האטלס, הנמשך ממרוקו דרך אלג'יריה ועד צפון מערב תוניסיה. אל-כאף היוותה את המרכז הפוליטי, המרכז הדתי החשוב ביותר והמעוז הדומיננטי.
בראשית המאה החמישית היה אפיאריוס מסיצ'ה הכומר בעיר. הוא גרם ל סכסוך בין כנסיות קרתגו ורומא בדבר סמכות השיפוט של בישופי אפריקה כאשר פנה לכנסיית רומא כנגד נידויו מכנסיית קרתגו.
בסביבות שנת 439 לספירה כבשו הוונדלים את העיר מידי הרומאים. בסופו של דבר, העיר אל-כאף הפכה לחלק מממלכת הברברים.
הכיבוש על ידי בית אומיה
בשנת 688 לספירה, פשטו על העיר מוסלמים במהלך הכיבוש של בית אומיה את צפון אפריקה.
במאה ה-17 נבנתה הקסבה של לה כאף כדי לאכלס בה חיל מצב קבוע (אוג'אק); בשנת 1740 הושלמה בניית העיר על ידי הוספת חומות מבוצרות. חומות אלה לא הועילו ולא מנעו את כיבוש העיר וביזה על ידי האלג'יראים בשנת 1756, ולא את כיבוש הצבא הצרפתי משנת 1881, לאחר קריסתה האימפריה העות'מאנית חלקית.
ב־8 ביולי 1884 הכריזו רשויות הפרוטקטורט הצרפתי החדש על אל-כאף כעיר, אחת הראשונות במדינה.
זמנים מודרניים
בשנת 1973 התקיימה בעיר פגישת פסגה בין נשיא תוניסיה חביב בורגיבה לנשיא אלג'יריה הווארי בומדיין. בפסגה הציע נשיא אלג'יריה לחוקק חוקה לאיחוד תוניסאי-אלג'יראי. הנשיא בורגיבה סירב להצעה והציע הסכם לפיתוח שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות.
אקלים
האקלים בעיר בדרך כלל לא יציב, בקיץ ישנם גלי חום ובחורף סובל האזור מסופות שלגים.
מוזיאונים
המוזיאון לאמנויות ומסורות פופולריות של אל-כאף, השוכן במבנה שנבנה במאה ה-18, מציג אוספים את המנהגים החברתיים ששררו בעיר לפני עצמאות המדינה.
מוזיקה
פסטיבל מכלוף מתקיים בחודש יולי בכל שנה. פסטיבל סאליחה מתקיים כל שנה שנייה. שם הפסטיבל לקוח משמה של הזמרת סאליחה שנולדה בשנת 1914 בכפר נביור במחוז כאף. עם השנים הפכה לזמרת הלאומית של תוניסיה. יום מותה בשנת 1958 הפך ליום אבל לאומי.
אמנויות במה
בעיר אל-כאף נמצא המרכז הלאומי של תוניסיה לאמנויות הבמה, הדרמה והתפאורה. העיר גם מארגנת את הפסטיבל של "24 שעות של תיאטרון ללא הפסקה".
קולינריה
המטבח של אל-כאף כולל שני מתכונים ספציפיים לאזור. המאכל הראשון, לחם אזורי טיפוסי שנקרא "mjamaa או khobz el aid", מכוסה בביצה ומעוטר. הנאפה בעיקר בימי הפסטיבלים. המאכל השני נקרא, בורזגן הוא סוג של קוסקוס שמומתק קלות על ידי שכבות מתחלפות של פירות יבשים, כגון, תמרים ובשר טלה.
פסטיבל מאיו Mayou, המכונה גם פסטיבל בורזגן, בו מגישים את הקוסקוס המסורתי בטעמים עכשוויים.
ראשות העיר
ראשות העיר מורכבת ממועצת העיר שבה מכהנים 22 חברים, בהם נשיא, סגן נשיא, ראשי הרבעים, שישה עוזרים ושלושה עשר יועצים.
דמוגרפיה
הנתונים נתקבלו ממשרד הפנים של ממשלת תוניסיה על פי סקר מפקד האוכלוסין לשנת 2014.
חינוך
מערכת החינוך העירונית כוללת בתי ספר חטיבות ותיכונים. בנוסף גם מכונים אקדמיים והפקולטות הבאים: המכון הגבוה ללימודי מדעי הרוח, המכון הגבוה למוזיקה ותיאטרון, המכון הגבוה לטכנולוגיית המידע, המכון הגבוה לחינוך גופני, בית הספר החקלאי לתארים מתקדמים והמכון הגבוה לסיעוד.
תקשורת
שירות הרדיו האזורי "לה כאף" שנוסד 7 בנובמבר 1991, מכסה בשידוריו את צפון מערב המדינה.
תחבורה
חברת התחבורה של אל-כאף היא החברה היחידה המציעה שירות תחבורה ציבורית באוטובוסים בעיר. העיר מקושרת לערים מסביב על ידי רשת מוניות הנקראת לוג'ה. התחבורה לבירה תוניס, מתבצע באמצעות קו הרכבת האזורי העובר דרך דהמני.
ספורט
מועדון הכדורגל העירוני אולימפיק דו כאף שהוקם בשנת 1922 בעונת 2009–2010 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה. בעונה 2012–2013 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה, זו הייתה הפעם החמישית בה עלה המועדון לליגה הלאומית.
המכון הגבוה לספורט וחינוך גופני אל-כאף מפעיל את אליפות תוניסיה לנשים בכדורגל.
הפניות לתקשורת
בשנת 1855 פרסם ג'ון הנרי ניומן רומן, Callista, שהתרחש בסיצ'ה ונריה במאה ה-3 לספירה (העידן הרומי).
מרכז השיקום על שם אידה סוראסקי
מרכז השיקום ע”ש אידה סוראסקי הוא בית חולים שיקומי הממוקם במתחם המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי. הכניסה הראשית היא מרחוב הנרייטה סולד בתל אביב. מיועד לחולים שנותחו או טופלו במחלקות בית החולים השונות, וכן לאלה אשר זקוקים לשיקום וטופלו במוסדות רפואה אחרים. מטרתו לשקמם ולהחזירם לפעילות ולתפקוד יומיומי תקינים ככל האפשר. כמו כן, מטופלים במסגרת בית החולים השיקומי, מטופלים הזקוקים לטיפול במסגרת אמבולטורית, כגון מרפאות ואשפוז יום.
בית החולים השיקומי כולל את מערך הגריאטריה והפסיכיאטריה, מחלקת השיקום, המכון לטיפול בכאב, המכון למניעת מחלות לב ושיקום הלב, וכן את מכוני הפיזיותרפיה והריפוי בעיסוק.
בבית החולים השיקומי 124 מיטות.
אמון (סרט)
אֵמוּן (באנגלית: Trust) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של דייוויד שווימר.
עלילה
אנני בת ה-14 (ליאנה ליבראטו) חיה עם משפחתה חיים שגרתיים בפרברי שיקגו. היא חברה בנבחרת הכדורעף, ומנהלת יחסים טובים עם משפחתה. היא מכירה נער בן 16 בשם צ'רלי (כריס הנרי קופי) בצ'אט אינטרנטי דרך המחשב שאביה קנה לה ליום הולדתה. השניים יוצרים קשר וירטואלי דרך הפלאפון וה"IM", כשבמהלכו מודיע צ'רלי לאנני שהוא בן 20, ולא 16, ובהמשך מתוודה בפניה שהוא בן 25. אנני מקבלת בהבנה את העובדה ששיקר לה על גילו וממשיכה לדבר איתו בקביעות, בעיקר בגלל שהוא גורם לה להרגיש טוב לגבי עצמה. לאחר שלושה חודשי תקשורת וירטואלית קובעים השניים פגישה בקניון. כשהשניים פוגשים לראשונה אחד את השני מגלה אנני שצ'רלי בן 35 (לפחות), ומתאכזבת ששיקר לה על גילו פעם נוספת. בתחילה, היא בוכה על כך ששיקר לה, אך זמן קצר לאחר תחילת הפגישה סולחת לו לאחר שמחמיא לה על מראה וטוען שהבדל הגילאים ביניהם לא באמת משנה. לאחר שהם מנהלים שיחה ששניהם נהנים ממנה לוקח צ'רלי את אנני למלון, וגורם לה לדגמן מולו בחזייה ותחתונים אדומים שקנה לה. לבסוף, הוא משכנע אותה לשבת לצידו במיטה, משכיב אותה ואונס אותה, בזמן שהוא מתעד זאת בעזרת מצלמת וידאו.
בהמשך, מספרת אנני לחברתה בריטני על כך ששכבה עם צ'רלי, דבר שמדאיג את בריטני ומוביל אותה לדווח להנהלת בית הספר על המקרה, שלבסוף עובר דרך המשטרה לחקירת FBI. אנני נאלצת לעזור לחוקרים לתפוס את צ'רלי, שמגלה זאת במהלך שיחת טלפון ביניהם, לפני שהם מצליחים לאתר אותו. אביה, ויל (קלייב אוון), מתחיל בעצמו לחקור באופן אובססיבי.
שארל גלייר
שארל גלייר (בצרפתית: Charles Gleyre; 2 במאי 1806 – 5 במאי 1874) היה אמן שווייצרי תושב צרפת מגיל צעיר. הוא השתלט על הסטודיו של פול דלארוש ב-1843 ולימד מספר אמנים צעירים שהפכו לאמנים בולטים, ביניהם הנרי-ליונל בריו, ג'ורג' דה מאוריאה, קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר, לואי-פרדריק שוצנברגר, אלפרד סיסלי, וג'יימס אבוט מקניל ויסלר.
ביוגרפיה
גלייר נולד ליד לוזאן הוריו מתו כשהיה בן שמונה או תשע, והוא חונך על ידי דוד בליון, צרפת, ששלח אותו לבית הספר התעשייתי של העיר. הוא החל את השכלתו האמנותית הפורמלית בליון לפני שעבר לפריז, שם נרשם לאקול דה בו-ארט. הוא גם למד באקדמיה סוויס ולמד טכניקת צבעי מים בסטודיו של ריצ'רד פארקס בונינגטון. לאחר מכן נסע לאיטליה, שם הכיר את הוראס ורנה ולואי ליאופולד רוברט. בהמלצתו של ורנה הוא נבחר על ידי הנוסע האמריקני ג'ון לואל ג'וניור ללוות אותו במסעותיו במזרח הים התיכון, תוך תיעוד הנופים והנושאים האתנוגרפיים אותם פגשו. הם עזבו את איטליה באביב 1834 וביקרו ביוון, טורקיה ומצרים, שם נשארו יחד עד נובמבר 1835, אז עזב לואל להודו. גלייר המשיך במסעותיו ברחבי מצרים וסוריה, ולא חזר לצרפת עד 1838. הוא חזר לליון במצב בריאותי ירוד, לאחר שהותקף במחלת עיניים בקהיר, ונפגע מחום בלבנון.
עם החלמתו הוא המשיך לפריז, ולאחר שהקים סטודיו צנוע, החל לחשב בקפידה את הרעיונות שעיצבו את דרכו. הציור שבאמצעותו פתח למעשה את הקריירה האמנותית שלו היה "החזון האפוקליפטי של ג'ון הקדוש", שנשלח לסלון של 1840.
לאחר מכן ב-1843 הציור "לפנות ערב", קיבל מדליה מדרגה שנייה. הוא הפך לצייר פופולרי מאוד בציור "אשליות אבודות". בו הוא מתאר משורר היושב על גדת נהר, ראשו שמוט ותנוחה עייפה ומתבונן בעצב בחברת נשים צעירות זוהרת ששירתן גוועה לאט ונעלמת לאט מעיניו.
למרות הצלחת העבודות הראשונות האלה, פרש גלייר מתחרות ציבורית, ובילה את שארית חייו בהתמסרות שקטה לאידיאלים האמנותיים שלו, ולא חיפש את תהילת הקהל, ולא הפך את האמנות שלו לקרדום לחפור בה.
עם זאת הוא עבד בהתמדה והיה פרודוקטיבי, ושלח מספר פעמים עבודות לסלון.
גלייר הפך למורה רב השפעה, והשתלט על הסטודיו של פול דלארוש - שהיה אטליית ההוראה הפרטית המוביל בפריז - ב-1843. תלמידיו כללו את ז'אן-לאון ז'רום, ז'אן לואי האמון, אוגוסט טולמוש, ויסלר וכמה מהאימפרסיוניסטים: מונה, רנואר, סיסלי ובזיל. הוא לא גבה מתלמידיו כסף, אף שציפה שהם יתרמו לשכר הדירה ולתשלום לדוגמנים. כמו כן ניתנה להם דעה בניהול בית הספר.
אף על פי שהוא חי בפרישה כמעט מוחלטת מהחיים הציבוריים, הוא גילה עניין רב בפוליטיקה, והיה קורא אדוק של כתבי עת פוליטיים. במשך זמן מה, הסטודיו שלו היה מפגש של מועדון ליברלי.
במהלך ביקור בתערוכה, שנפתחה מטעם הגולים מאלזס ולוריין, הוא מת בפתאומיות ב-5 במאי 1874.
פנדר ג'אגואר
פנדר ג'גואר (באנגלית: Fender Jaguar) היא גיטרה חשמלית המיוצרת על ידי חברת פנדר.
הגיטרה
גוף הגיטרה הוא מסוג Solid Body, בדומה לאחיותיה פנדר סטראטוקסטר ופנדר טלקסטר. הגיטרה יוצרה לראשונה בשנת 1962 על ידי חברת פנדר, והיוותה את הדגם החדש המוביל של החברה. בשנת 1975 הגיטרה הוצאה לחלוטין מקו הייצור של חברת פנדר, אולם 24 שנים מאוחר יותר, בשנת 1999, הגיטרה הוחזרה לקו הייצור בסגנון וינטג'.
היסטוריה
גיטרת הג'גואר הוצגה לראשונה בשנת 1962. עיצוב הגוף של הדגם דמה מאוד לעיצובה של גיטרת הפנדר ג'אזמסטר, אך היו בו מספר שינויים - כיסויי כרום למעגלי השליטה, פיקאפים דקים יותר (בעלי מראה וצליל אופייני יותר לגיטרות פנדר אחרות), ובמקום בורר פיקאפים 3 מצבים - 3 מתגים, כאשר 2 מתוכם נועדו להדליק/לכבות אחד מהפיקאפים, והשלישי לחתוך את צלילי הבס. הגיטרה התקבלה באופן כמעט מיידי בקרב מוזיקאים מז'אנר הסארפ, ובמהלך שנות ה-60 נהנתה מפופולריות בקרב הקהל הרחב (אמנם לא כמו דגמים אחרים, יותר מוכרים של החברה). כאשר מוזיקת הסארפ התחילה "להתיישן" וקהל היעד של הדגם פחת, פנדר החליטה להפסיק את יצור הדגם.
בשנות ה-70 החל הדגם להיעלם מעיני הציבור, אך בשנות ה-80 המאוחרות חזר לאור הזרקורים כאשר מוזיקאים שונים מז'אנרי הגראנג', האינדי והפאנק חיפשו גיטרות ישנות של פנדר אשר היו באותה איכות כמו הדגמים הידועים (והיקרים) יותר, אך במחיר זול, ובין הדגמים האלו הייתה גם הג'גואר. הדגם חזר לייצור בשנת 1999 עקב עלייה ניכרת ברמת הביקוש של מעריצים ומוזיקאים. בשנת 2012 החלה פנדר לייצר דגמים המבוססים על הג'גואר של קורט קוביין, סולן להקת נירוונה (אשר היה מזוהה עם דגמים נשכחים נוספים של פנדר), ונחשב לאחת הסיבות העיקריות להחזרת הליך הייצור של הדגמים. שימוש ידוע נוסף בגיטרה הוא בקליפ של רד הוט צ'ילי פפרז, Under The Bridge, בה ג'ון פרושיאנטה הגיטריסט עומד ומנגן את הפתיח של השיר.
דוד שטראוס
ביוגרפיה
שטראוס נולד בלודוויגסבורג. בגיל 12 הוא נשלח ללימודי הכנה לכמורה פרוטסטנטית בסמינר לכמרים ליד אולם. ב-1825 התקבל לאוניברסיטת טיבינגן. בתחילה למד פילוסופיה, אבל הלימודים עניינו אותו מעט והוא נמשך בעיקר אחרי כתביו של פרידריך שליירמאכר. ב-1830 הוא קיבל משרת הוראה בסמינר שבו למד כנער. פחות משנה מאוחר יותר עבר לברלין, על מנת לשמוע הרצאות של שליירמאכר וגאורג וילהלם פרידריך הגל באוניברסיטת ברלין. בברלין עיצב את התפיסה שלו, שהושפעה מאוד מהגל, בכל הקשור לחקר חייו של ישו. ב-1832 שב לטיבינגן, אך עד מהרה הקדיש עצמו לכתיבת "חיי ישו, בחינה ביקורתית" (Das Leben Jesu kritisch bearbeitet), שפורסם כשהיה בן 27, בשנת 1835.
הספר "חיי ישו" עורר שערורייה כשפורסם. שטראוס התבסס על חקר התרבויות בעת העתיקה ועל חקר תפיסת המשיח ביהדות בית שני, על מנת להבין את הבניית דמות ישו כפי שהיא מוצגת בברית החדשה. הצגתו של ישו ההיסטורי, בנפרד מזו של דמות ישו המשיח במסורת ובאמונה הנוצרית, עוררו מחלוקת עזה. עד מהרה, כל פילוסוף ותאולוג פרוטסטנטי ברחבי היבשת נדרש לתגובה. שנתיים לאחר "חיי ישו" פורסם קובץ מאמרי תגובה לספר. בין היתר, השפיעה תפיסתו של שטראוס את ישו על כתביהם ומחקריהם של רודולף בולטמן ושל מרטין קלר. קיימות טענות, לפיהן הספר, והתפיסה הפילוסופית-היסטורית העומדת מאחוריו, השפיעו על איבוד האמונה באל של פרידריך ניטשה. עם זאת, שטראוס לא השפיע רק על חילון, והיו שראו בספרו ובגישה שלו איזון בין דת לאמונה, וניסיון להחיל רוח ביקורתית תוך שמירה על זיקה לנצרות, כמו למשל בכתביו של ארנסט רנן. השפעתו של שטראוס חרגה מעבר לעולם הנוצרי של ימיו והוא השפיע גם על הוגי דעות יהודיים כמו אברהם גייגר (גייגר מצידו היה מוערך מאוד על ידי שטראוס, שתמך בו - לשווא - כנגד דעת עמיתים אנטישמיים, בקבלה לחברות לאגודות אקדמיות בגרמניה) וכמו ברתולד אוארבך.
אוליגואנצפאליה
אוֹלִיגוֹאֶנְצֶפַאלְיָה (באנגלית: Oligoencephaly) הוא מונח פסיכיאטרי המתאר מצב של אדם הלוקה בשכלו כתוצאה ממוח שלא התפתח פיזית כראוי. ישנם מספר מקרים רפואיים אשר נמצאים תחת המונח אוליגואנצפאליה.
היסטוריה ואטימולוגיה
המילה אוֹלִיגוֹאֶנְצֶפַאלְיָה מקורה ביוונית עתיקה ומשמעותה המילולית היא "מוח קטן". למעשה מילה זו מורכבת ממילה ותחילית, המילה אליגו- היא תחילית בשפה היוונית (oligos - ὀλιγο) שתרגומה "קטן" (small / little). המילה השנייה היא אֶנְצֶפַאלְיָה (ἐγκέφαλος - אנצפַלוס) שאף היא מיונית עתיקה ופירושה "מוח". המונח נמצא בספרות הרפואה זמן רב ולא ברור זמן תחילתו.
בנטלי סטייט לימוזינה
בנטלי סטייט לימוזינה (Bentley State Limousine) היא מכונית יוקרה מסוג לימוזינה אשר נבנתה בשנת 2002 על ידי יצרנית מכוניות הפאר הבריטית בנטלי, עבור אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת לרגל "יובל הזהב" של המלכה בשנת 2002. יוצרו שתי יחידות בלבד.
דגם ה"בנטלי סטייט לימוזינה" נבחר לרכב הרשמי של בית המלוכה, והחליף את דגם הרולס-רויס פנטום 6.
שווי כל דגם מוערך בכ-10,000,000 לירות שטרלינג.
שם שועלים יש
שָׁם שׁוּעָלִים יֵשׁ הוא שירו של קדיש סילמן. הולחן בלחן עממי.
נושא השיר הוא כינון היישוב היהודי החדש בארץ ישראל, הקמת היישובים ובניית הבתים והרחבת ההתיישבות החקלאית ברחבי הארץ, ובעיות הביטחון והקמת ארגוני המגן העבריים בתקופת השלטון העות'מאני ותקופת המנדט, המסופרים מבעד לדברי שיחתם הרצינית והמבודחת כאחד, והמעגלית, של זוג צעירים: הבחור קורא לחברתו אהובתו בכינויים מצטטים משיר השירים, כגון "תמתי", או יונת חן שלי המתכתב עם "יונתי" המקראי, לבוא ולהתקרב אליו, ואולם לבחורה שאלות רבות ושונות הנוגעות לקיום, להגנה עליו, למגורים ולחיי היומיום, ועליהן תשובות מיידעות של הבחור המנסה לרצות את אהובתו. השיר רצוף בדימויים מטפוריים: "שועלים" הם שודדים ורוצחים תושבי הארץ, "אגרשם" מתכוון לעימות חמוש, "אקדוח" הוא כל כלי נשק, "במחצלתי" הוא אתר אחסון של הנשק - במחסן חוקי או ב"סליק", סֻכָּתִי היא כל מקום מגורים, גם אם צנוע באוהל, צריף או בית אבן, ו"כרמי" הוא המתחם החקלאי שבו חי ועובד המשיב, בין שבמציאות ובין שבדמיונו.
השיר נעשה אהוד ביישוב, נהגו לשיר אותו באירועים שמחים וחגיגיים במסגרת המשפחה והקהילה, ונחשב אחד משירי התנועה הציונית. כך למשל, הוא צורף אל "פנקסי" – הספרון שהוענק לכל חבר או חברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" בראשיתה, מאז 1918. קולו של החזן המפורסם משה קוסביצקי נתגלה בהיותו בן שבע (בשנת 1906) כאשר שר בערב נשף חנוכה את השיר שנקרא גם "שיר של נוטרים" (מתוך עיתון "דבר" 25.8.1961 כתבה לרגל ביקורו של החזן קוסביצקי בישראל). שרה צ'יזיק (מגיבורות תל-חי) מספרת במכתב מעקרון בפברואר 1919 על חוויות השמירה בגן הירק, על העצבים המתוחים ,וצל העצים והגדר שנדמו לגנבים -ואז כשעלתה הלבנה החלו היא וחברתה לשיר והיא מציינת במיוחד את השיר "שם שועלים יש". שרה ממשיכה ומתארת חוויה היתולית שהייתה קשורה לשיר זה. בעת השמירה נשמעה יללת שועל ,שרה כותבת כי הבחינה שאין זה שועל אמיתי ,היא יללה אף היא כשועל בתשובה ליללה ששמעה ואמנם לא טעתה, תוך זמן קצר נכנסו בקול צחוק השומרים שניסו להפחידן.(המכתב מעקרון פורסם יחד עם זכרונות ומכתבים אחרים שלה לאחר שנפלה. בעיתון "הצפירה" 4.6.1920).
יחסי ספרד–ערב הסעודית
יחסי ספרד–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד לערב הסעודית.
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין המדינות אופיינו באופן מסורתי בלבביות, בסימן אהדה וידידות מסורתיים בין שני בתי המלוכה. מלך ספרד הוא הנכס העיקרי של יחסי ספרד עם ערב הסעודית, והיה ניתן לראות זאת ביחס המועדף שניתן לחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, בערב הסעודית במהלך ביקוריו הרשמיים האחרונים ב-2006 וב-2008. בנוסף, הסעודים מתעניינים בעברה הערבי של ספרד, ותמיכת ערב הסעודית בספרד במהלך חגיגת המונדיאל הראתה גם את התפיסה הטובה שיש למדינה זו לגבי החברה הספרדית.
בנוסף, חשיבותה של התיירות הסעודית בספרד, משמשת ככלי להתקרבות בין שתי המדינות, מאחר שזו תיירות של אנשים בעלי הכנסה גבוהה, שכללה בין היתר את פהד, מלך ערב הסעודית, סלמאן, מלך ערב הסעודית, ואנשים נוספים ממשפחת המלוכה. לרגל הביקור המלכותי כאמור (אפריל 2006) נחתם הסכם למיסוד המגעים הפוליטיים.
יחסים כלכליים
ספרד שברה שיא במכירות הנשק לסעודיה בשנה שבה פרצה מלחמת האזרחים בתימן. מנתונים רשמיים עולה כי בשנת 2015, השנה בה נחתמה גם המכירה השנויה במחלוקת של 400 פצצות שהועברו לריאד, נרשמה פעילות חזקה הרבה יותר במונרכיה הסעודית. היצוא לאותה מדינה היווה 14% מהסך וכמעט הכפיל (גדל ב-86%) את נתוני 2014. למרות העובדה שחברות ספרדיות מקצות את ייצורן בעיקר למדינות האיחוד האירופי ונאט"ו, המכירות לערב הסעודית ומדינות אחרות בעלות מוניטין בספק לגבי זכויות אדם זינקו בשנים האחרונות.
במהלך הפרויקט של הרכבת המהירה מכה - ג'דה - אל-מדינה השתתפו בו שורה של חברות ספרדיות ציבוריות ופרטיות כגון RENFE, ADIF, TALGO, OHL, COPASA, קוברה, CONSULTRANS, IMATHIA, INABENSA ו-GINOVART, DI-METRONIC ו-INDRA, באוקטובר 2011, בהיקף של 7 מיליארד אירו, והוא מהווה אבן דרך במערכות היחסים בין המדינות והזדמנות להדגים את העבודה הטובה של חברות ספרדיות בתחום התשתיות.
החוזה, שנחתם בריאד, בינואר 2012, כולל תכנון, הקמה, הפעלה ותחזוקה של הקו והרכבות לאורך שתים עשרה שנים. הקו יהיה באורך 450 קילומטר וישמש יותר מ-160,000 עולי רגל ביום.
נזקי גוף זר
נזקי גוף זר (נג"ז או גו"ז) (באנגלית FOD-Foreign Object Damage או Foreign Object Debris) מתייחסים לנוכחות גופים זרים במערכות מכניות, ולנזקים שהם מסבים. גוף זר הוא כל חפץ או פסולת שאינו שייך למקום בו הוא נמצא. גו"ז הוא גורם קריטי בתעופה, שבה פגיעת גוף זר עשויה לגרום לנזק ממשי ולסכן חיים.
גו"ז במערכות מכניות
במערכות מכניות יש חשיבות גדולה לשלמות המערכת וחופש התנועה. אבן או בורג קטן שנתקע בין שני חיבורים של מכלול כלשהו מסוגלים לתקוע אותו במקומו, או לגרום לנזק או שבר, ועל ידי כך להוציא את המערכת מכלל פעולה. הסכנה העיקרית היא שנג"ז יגרום לתקלה במערכת מכנית קריטית כגון בקרת טיסה, כן נסע, גלגלים, בלמים, חיישני נתוני אוויר וכדומה.
גו"ז במנועים
מנועי סילון סובלים מרגישות רבה לנג"ז. הרגישות נובעת בשל העובדה שמנוע סילון שואב אוויר כצעד ראשון בפעולתו, ולכן כל סוג של גו"ז, אפילו כזה שלא נמצא על המטוס אלא בקרבתו, מסוגל להישאב למדחס. בנוסף הלהבים הדקים והעדינים אשר מהווים את החלקים הנעים בתוך מנועי הסילון חייבים להיות מושלמים, ואפילו פגיעות קטנות מאוד של כמה מיקרונים בלבד פוסלות להב, פגיעה שלא מטופלת עשויה לגרום להפסקת זרימה תקינה של האוויר ברחבי המנוע ועל ידי כך לגרום לאיבוד דחף, הזדקרות המנוע, ואף התפוצצותו כאשר אין מספיק זרימה בתא הבעירה והדלק שהוזרם לשם ניצת ולא נדחף הלאה על ידי זרימת האוויר. בשל סכנות אלו יש דגש מיוחד על בדיקת המנועים בכל נושא הגו"ז.
גו"ז בכלל המטוס
לא רק מערכות המטוס נפגעות מגופים זרים. בורג שמופעלים עליו כוחות ג'י גבוהים מהווה סכנה לצוות המטוס. כל גוף זר במטוס נחשב לסכנה מיידית. אפילו אם הגוף הזר אינו נדמה מסוכן כגון נסורת ברזל, צבע מקולף, אבק וכדומה, הרי שהגוף יכול להפריע לתפעול המטוס ולכן נחשב למסוכן. לדוגמה: קילופי צבע עלולים ליפול על המחוונים ולהסתיר אותם, אותם קילופים יכולים להסיח את דעתם של אנשי צוות המטוס במקרי החירום.
המלחמה בגו"ז
הדגש בתעופה בנושא גו"ז בא מתוך ההבנה שגוף קטן ככל שהיה יגרום בסופו של דבר לנזק במערכות אם הנושא יוזנח. בשל כך כל חברות ורשויות התעופה (צבאיות ואזרחיות) הכריזו על "מלחמה בגו"ז". המלחמה כוללת הגדלת המודעות בכלל המקצועות, לא רק טכנאים אלא גם טייסים, ופעולות מניעה שאמורות לצמצם את התופעה למינימום האפשרי.
ג'יימי לוסון
ג'יימי לוסון (באנגלית: Jayme Lawson; נולדה ב-19 בספטמבר 1997) היא שחקנית אמריקאית, המוכרת מתפקידה בתור בלה ריאל בסרט "באטמן" (2022) ובשל הופעתה בתור מישל אובמה בצעירותה בסדרה "הגברת הראשונה" (2022) ברשת שואוטיים.
ביוגרפיה
לוסון נולדה בשנת 1997 בוושינגטון די. סי.. היא בוגרת בית הספר ג'וליארד בניו יורק.
קריירה
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר ג'וליארד במאי 2019, לוהקה לוסון לתפקידה הקולנועי הראשון בסרט, "Farewell Amor " שיצא לאקרנים בשנת 2020.
בשנת 2019, היא זכתה לתשומת לב כאשר לוהקה לסרט "באטמן", שהוקרן בבכורה בפברואר 2022. לוסון משחקת בתפקיד בלה ריאל, מועמדת לראשות העיר גות'אם סיטי. באותה שנה שיחקה בברודוויי במחזה "למען נערות צבעוניות ששקלו התאבדות / כשהקשת מספיקה" מאת הסופרת והמחזאית אנטוזקאי שונגיי.
בינואר 2021, לוהקה לוסון לתפקיד מישל אובמה הצעירה בסדרת הטלוויזיה "הגברת הראשונה" אשר עלה לאוויר במהלך שנת 2022 ברשת שואוטיים. עוד בשנת 2022, שיחקה לוסון בסרט "סיפורו של אמט טיל" בתפקיד מיירלי אוורס. ובהמשך שיחקה בסרט האקשן ההיסטורי "לוחמת" (אנ') בכיכובה של ויולה דייוויס ובבימויה של ג'ינה פרינס בית'ווד (אנ').
האח הגדול עונה 2
האח הגדול עונה 2 הייתה העונה השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "האח הגדול", והעונה השלישית (כולל עונות ה-VIP) של התוכנית במצטבר שמשודרת בערוץ 2 (קשת). העונה שודרה החל מ-15 בנובמבר 2009, הגמר נערך ב-4 במרץ 2010 שבסופו ניצח אלירז שדה. את העונה הנחו ארז טל ואסי עזר.
על העונה
זאת העונה הרגילה מספר שתיים שמשודרת בערוץ 2 (קשת).
לאחר הצלחתה הגדולה של העונה הראשונה החלו בהכנות להפקתה של עונה זו.
מבנה ועיצוב הבית
בית האח הגדול ששימש את הדיירים בעונה הראשונה נהרס, נבנה ועוצב כולו מחדש, והשתרע על שטח של 1250 מ"ר וכלל גינה ובריכה.
דיירי הבית
רשימת 21 הדיירים שנכנסו לבית האח הגדול לפי סדר כניסתם:
נערת-הטלאים מעוץ
נערת-הטלאים מעוץ (באנגלית: The Patchwork Girl of Oz) הוא הספר השביעי בסדרת ספרי עוץ מאת הסופר ליימן פרנק באום.
עלילה
הספר מספר על אוג׳ו, ילד עני שגר עם דודו ננקי ביער הכחול, בארץ המנצ׳קינים.
אוג׳ו ודודו ננקי יוצאים למסע לחיפוש אוכל, כיוון שעל עץ הלחם שבחצר ביתם, נותרו רק 2 כיכרות לחם בשלות.
אוג׳ו ודודו מגיעים אל ביתו של המכשף העקום שגר עם אשתו מרגולית ונחים בביתו.
בעקבות תאונה שהופכת את ננקי לפסל שיש, אוג׳ו נדרש לצאת למסע ולאסוף מרכיבים לשיקוי שיבטל את השפעת תמיסת האיבון, אשר הופכת כל דבר לפסל שיש.
למסע של אוג׳ו מצטרפות 2 דמויות מרכזיות- נערת טלאים בשם טוטי סמרטוטי, וחתולת זכוכית עם לב מאבן אודם ומוח ורוד שניתן לראות בפעולה שקמו לחיים בעזרת אבקת החיים שהכין המכשף העקום. במשך המסע, מצטרף אליו גם הווזי, חיה עשויה ריבועים ומלבנים, ודורותי.
במהלך המסע עובר אוג׳ו הרפתקאות רבות. הוא מגיע לעיר האיזמרגד, וקוטף תלתן משושה להכנת השיקוי, ולאחר מכן נאסר ועומד למשפט, כיוון שלפי החוק בארץ עוץ אסור לקטוף תלתן משושה. לבסוף עוצמה משחררת אותו.
אוג׳ו ממשיך את מסעו והפעם גם דורותי מצטרפת אליו. ביחד הם מוצאים כמעט את כל המרכיבים, אך לבסוף מתברר שלא היה בהם צורך, מכיוון שהקוסם מארץ עוץ, מבטל את השפעת התמיסה בכישוף. כמו כן, הוא מוציא לחתולות הזכוכית, פנצ׳ר, את לב האבן, ובמקומו מביאה לה לב זכוכית, ופנצ׳ר הופכת להיות טובה יותר ופחות שחצנית.