cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוד בלאגוייביץ'
ההדחה והמשפט
לאחר שבלאגוייביץ' איים להפסיק את יחסי אילינוי עם בנק אוף אמריקה על רקע סגירת מפעל בשיקגו, הוא נעצר ב-9 בדצמבר 2008 בביתו, בהוראת התובע הפדרלי פטריק פיצג'רלד, על ידי סוכנים פדרליים, והואשם בשחיתות. מחלקת המשפטים של ארצות הברית הגישה קובלנה שהוא לכאורה קשר קשר למעשה שוחד, כולל ניסיון "להשיג טובת הונאה אישית ...באמצעות שימוש מושחת" בסמכותו להחליט על איוש המושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה בעקבות בחירתו של ברק אובמה לנשיאות, בטענה שבהאזנת סתר עלה שבלאגוייביץ' דן ברצונו להשיג משהו בתמורה למינוי מחליפו של הנשיא הנבחר. לאחר מאמצים לבדוק את זהות המועמד, הוא מינה את התובע הכללי לשעבר של אילינוי, רולנד בריס בערב ראש השנה 2009. לאחר כמה התנגדויות שהובעו באמצע ינואר, אויש המושב ובריס החל לכהן כסנאטור. משפטו של בלאגוייביץ' נקבע ל-3 ביוני 2010, פיצג'רלד הכריז על סעיפי האישום ואפיין את מעשיו של המושל כניסיון למכור את המושב הפנוי לכל המרבה במחיר.
בית הנבחרים והסנאט של אילינוי פעלו במהירות כדי להדיח את בלאגוייביץ' מתפקידו על שימוש לרעה בסמכותו ובשחיתות. ב-8 בינואר הצביע בית הנבחרים ברוב של 114 תומכים מול מתנגד אחד ושלושה נמנעים להדיח את בלאגוייביץ'. האישומים שהובאו בפני הבית הדגישו את השימוש לרעה לכאורה של המושל ואת ניסיונותיו לכאורה למכור אישורים חקיקתיים או צעדי וטו, ומינויים מטעם המושל כולל זה של המושב בסנאט של אובמה שהתפנה. בלאגוייביץ' הוקלט על ידי ה-FBI באומרו "יש לי את הדבר הזה, וזה דבר מזוין ששווה זהב. אני לא מוותר על זה בשביל שום דבר מזוין".
ב-27 בינואר 2009 החל בלאגוייביץ' במערכה מתוקשרת שתוכננה על ידי העיתונאי גלן זליג. במהלך מערכה זו, שנמשכה יומיים, הוא הופיע בתוכניות הטלוויזיה "היום", בוקר טוב אמריקה, "התוכנית המוקדמת" , "ההשקפה" , מספר תוכניות ברשתות פוקס ניוז, CNN ו-MSNBC, שם הוא טען לחפותו ועמד על כך שהוא יצא זכאי.
ב-29 בינואר הודח בלאגוייביץ' מכהונתו ונאסר עליו לתמיד לכהן בשום משרה ציבורית באילינוי, זאת לאחר הצבעה של הסנאט של אילינוי שהתקבלה פה אחד לאחר ש-59 סנאטורים הצביעו בעד. סגן המושל שלו, פאט קווין הושבע במקומו כמושל הבא של אילינוי. למשפט ההדחה וההעברה מהתפקיד של בלאגוייביץ' לא הייתה שום השפעה על הגשת כתב האישום נגדו בבית המשפט הפדרלי של המחוז הצפוני של אילינוי, שכן הליך ההדחה הוא הליך פוליטי, בניגוד לעונש הפלילי, ובמקרה הזה הוא עונש שהוטל על ידי מדינת אילינוי.
לאחר ההדחה
לאחר הדחתו על ידי הסנאט, הופיע בלאגוייביץ' בתוכנית עם דייוויד לטרמן ובדיילי שואו עם ג'ון סטיוארט, שם הוא הצהיר מחדש על חפותו וטען שהחלטת בית המחוקקים של אילינוי להדיחו מתפקידו נבעה ממניעים פוליטיים, זאת בשל אי-רצונו להעלות מיסים. הוא האשים את יורשו בתפקיד פאט קווין, בשימוש מוגזם בכספי המדינה לצרכים אישיים. דוח שפורסם מאוחר יותר על ידי משרד המושל הראה שרוב הוצאות הנסיעה של קווין שולמו על ידו ושקווין מעולם לא קיבל את הסכום של 32 דולר לארוחות שמגיעים לו על פי חוק.
בלאגוייביץ' ניסה לסגור עסקה לככב בעונת קיץ 2009 של תוכנית המציאות של רשת NBC "אני ידוען... תוציאו אותי מכאן!" הוא הגיש בקשה לשופט שדן בעניינו להקל על מגבלות התנועה שלו כדי שהוא יוכל לנסוע לקוסטה ריקה כדי להופיע בתוכנית, בטענה שמשפחתו זקוקה לכסף. בקשתו נדחתה רשמית על ידי השופט הפדרלי המחוזי ג'יימס זגל, שגילה רגישות למצבו הפיננסי של בלאגוייביץ', אך ציין כי "אני לא סבור שנאשם זה מבין, ואני לא חושב שהוא יכול להבין... את המצב שהוא נקלע אליו". השופט זגל ציין גם שבלאגוייביץ' חייב להכין את הגנתו. על אף פסיקה זו, הביעה רשת NBC עניין בניהול משא ומתן עם השופט לאפשר לבלאגוייביץ' להיות חלק מהתוכנית. רעייתו מילאה את מקומו בתוכנית, ששידורה החל ב-1 ביוני 2009. הוא אמר לעיתונאי שראיין אותו שהיה לו קשה לצפות באשתו אוכלת טרנטולה בשידור, אך העיר שרצונה להשתתף בתוכנית הייתה "צעד של אהבה", שכן היא הרוויחה כספים כדי להקל על מצבם הכספי הקשה.
ב-13 ביוני 2009 כיכב בלאגוייביץ' במחזמר של קבוצת האימפרוב The Second City "רוד בלאגוייביץ' כוכב עליון". הוא שיחק במחזמר כדי לתמוך בגוף הצדקה "קבוצת הגילדה" משיקגו, המסייע לאנשים המתמודדים עם מחלת הסרטן.
פדאיון
הפֶדַאיון הפלסטיני (בערבית: الفدائيّون) הם קבוצות חמושות או לוחמי גרילה בעלי אוריינטציה לאומנית מקרב הפלסטינים. רוב הפלסטינים מחשיבים את הפדאיון כ"לוחמי חופש", בעוד שרוב הישראלים מחשיבים אותם כ"טרוריסטים".
רוד בלאגוייביץ'
לאחר ההדחה
ב-19 ביולי החל בלאגוייביץ' להנחות בתחנת הרדיו WLS משיקגו, תוכנית רדיו בת שעתיים ששודרה אחת לשבוע בצהרי יום ראשון. קודם לכן, במרץ אותה שנה, הוא התארח בתוכנית הבוקר של דון וויד ורומה באותה תחנת רדיו. ביוני 2010 השעתה תחנת הרדיו באופן זמני את שידור התוכנית עקב התנהלות משפטו של בלאגוייביץ'.
ב-8 בספטמבר 2009 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של בלאגוייביץ', "המושל: האמת מאחורי השערורייה הפוליטית שממשיכה לזעזע את האומה" במכירה באמזון כספר אלקטרוני באמזון קינדל.
פדאיון
באמצע שנות ה-50 החלו הפדאיון להפעיל מבצעים חוצי גבולות לישראל ממצרים וירדן. ההסתננויות המוקדמות ביותר היו לעיתים קרובות כדי לגשת למוצרים החקלאיים שאיבדו כתוצאה מהמלחמה, או כדי לתקוף את צבא ההגנה לישראל, ולעיתים מטרות אזרחיות. רצועת עזה, השטח היחיד של הפרוטקטורט הפלסטיני - מדינה פלסטינית שהוכרזה באוקטובר 1948 - הפכה למוקד של פעילות הפדיינים הפלסטינית. התקפות פדאיון כוונו לגבולות עזה וסיני עם ישראל, וכתוצאה מכך ישראל נקטה בפעולות תגמול אשר כוונו לפדאיון, שגם תקפו לעיתים קרובות את אזרחי המדינות המארחות שלהם, מה שגרר בתורו פיגועים נוספים.
רוד בלאגוייביץ'
לאחר ההדחה
בלאגוייביץ' הופיע בעונה התשיעית של התוכנית המתמחה באביב 2010, בטענה שיש לו את "המיומנות ואת הידע להביא דברים לידי גמר". כוכב ומפיק הסדרה דונלד טראמפ שיבח את "האומץ והתעוזה העצומים" של בלאגוייביץ', וחזה שהוא יהיה אחד מהכוכבים הבולטים בתוכנית. בסופו של דבר פיטר טראמפ את בלאגוייביץ' בפרק הרביעי של העונה ששודר ב-4 באפריל 2010.
פדאיון
פעולות פדאיון צוינו על ידי ישראל כאחת הסיבות לפתיחת מלחמת סיני ב-1956. קבוצות פדאיון פלסטיניות אוחדו תחת המטריה ארגון שחרור פלסטין (אש"ף) לאחר תבוסת הצבאות הערביים במלחמת ששת הימים ב-1967, אם כי כל קבוצה שמרה על מנהיג משלה וכוחות מזוינים עצמאיים.
רוד בלאגוייביץ'
לאחר ההדחה
בראיון שנתן למגזין אסקווייר בינואר 2010, אמר בלאגוייביץ' בנוגע לנשיא אובמה, "כל דבר שהוא אומר מופיע על הטלפרומפטר. אני שחור יותר מברק אובמה. אני כמו נעל מצוחצחת. גדלתי בדירה של חמישה חדרים. לאבי הייתה מכבסה באזור של הקהילה השחורה לא רחוק מהמקום בו הוא גר. ראיתי את הכל צומח". עד מהרה הוא נסוג מאמירת הביטוי "שחור יותר", באומרו שבחירת המילים שלו הייתה גרועה, אך הוא עמד מאחורי אמירתו ש"התסכול הוא אמיתי, והתסכול הוא שעדיין, היום, האנשים הממוצעים לא זוכים ליחס הגון".
פדאיון
היסטוריה
כבר לאחר מלחמת העולם הראשונה, בראשית השלטון הבריטי בארץ ישראל, נקראו חברי אגודות מחתרתיות טרוריסטיות ערביות בשם הכולל אל פדאיה, שמשמעו "המוכנים למסור את נפשם". חברי האגודות נקראו "פדאיון" ולעיתים כינו את עצמם בשמות כגון "אל-כף א-סודא" שמשמעו "היד השחורה".
רוד בלאגוייביץ'
לאחר ההדחה
באוגוסט 2010 הופיע בלאגוייביץ' בכנס החובבים Wizard World Chicago, שם הוא שוחח עם המשתתפים והצטלם איתם. הוא דרש סכום של 50 דולר לחתימה ו-80 דולר לתצלום. הוא גם קיים ראיון טלוויזיוני הומוריסטי עם אדם וסט.
פדאיון
היסטוריה
הפדאיון החלו לפעול יחד עם תופעת ההסתננות לתחומי מדינת ישראל של פלסטינים שנטשו את הארץ במלחמת העצמאות. מטרות ההסתננות היו בתחילתה, בין היתר, ניסיונות לחזור לבתים שננטשו או על מנת להציל רכוש או יבול שנותר. הפעולות התמימות הראשונות החריפו במהלך המחצית הראשונה של 1950 וכללו גנבות ואף רצח של תושבים יהודים ישראלים באזורי הספר. ישראל הגיבה בפעולות התגמול נגד המסתננים ומחנות הפליטים שמהם הגיעו ונגד כוחות הביטחון של המדינות שמהן יצאו.
רוד בלאגוייביץ'
המשפט וההרשעה
באפריל 2009 הוגש לחבר מושבעים גדול כתב האישום נגד בלאגוייביץ'. רוב סעיפי האישום היו קשורים לניסיונות למכור את המושב בסנאט שהתפנה בעקבות בחירתו של אובמה לנשיאות. ב-17 באוגוסט 2010 הוא הורשע בסעיף אחד מתוך ה-24 שהוגשו נגדו, על כך ששיקר ל-FBI, וחבר המושבעים לא הצליח להגיע לידי החלטה ב-23 סעיפי האישום האחרים. ההגנה לא זימנה ולו עד אחד, בטענה שהתביעה לא הוכיחה את האשמה. בשל העובדה שחבר המושבעים לא הסכים על שאר הסעיפים, הם הוכרזו כעיוות דין. תוך 15 דקות לאחר הכרזה זו, הודיע צוות התביעה שהם בהחלט ידרשו קיום משפט חוזר על 23 סעיפי האישום הנותרים. הדיון הבא נקבע ל-23 באוגוסט 2010.
פדאיון
מרצועת עזה
מסוף שנת 1954 ואילך בוצעו פעולות פדאיון בקנה מידה גדול יותר משטחי מצרים. ממשלת מצרים פיקחה על הקמתן של קבוצות פדאיון רשמיות ברצועת עזה ובצפון-מזרח סיני. הגנרל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי בעזה, ציין שהוא הקים יחידות פידאין פלסטיניות "על מנת שיבצעו פשיטות טרור בגבול הדרומי של ישראל", כמעט תמיד נגד אזרחים ישראלים. בנאום שנשא ב-31 באוגוסט 1955 אמר נשיא מצרים נאצר: "מצרים החליטה לשלוח את גיבוריה, תלמידי פרעה ובני האסלאם והם ינקו את אדמת פלסטין... לא יהיה שלום בגבול ישראל משום שאנו דורשים נקמה, ונקמה היא השמדתה של ישראל."
יחידות הפדאיון שהקים נאצר באפריל 1955 הורכבו ממגויסים פלסטינים מרצועת עזה, תחילה לשם פעילות כנגד הבריטים ששלטו בתעלת סואץ, ולאחר מכן נגד ישראל, לאחר פעולת התגמול הישראלית "חץ שחור" ברצועת עזה, בפברואר 1955, שבה נהרגו 37 חיילים מצרים.
רוד בלאגוייביץ'
המשפט וההרשעה
ב-15 במרץ 2012 החל בלאגוייביץ' לרצות את עונשו בבית הסוהר הפדרלי שבאינגלווד, קולורדו. הוא היה אמור לרצות לפחות 85 אחוזים מתקופת מאסרו, כלומר 12 שנים, שלאחריהן, במרץ 2024, הוא היה זכאי לבקש שחרור מוקדם בגין התנהגות טובה.
בלאגוייביץ' היה מושל אילינוי הרביעי שריצה עונש מאסר בבית כלא פדרלי לאחר אוטו קרנר, דן ווקר וג'ורג' ראיין.
פדאיון
מרצועת עזה
יחידות הפדאיון היו כפופות באופן מנהלי לדיוויזיה בעזה ומנו בסוף 1955 כ־600 איש בארבע פלוגות ויחידת גששים. האחראי הראשי לפעולותיהם היה הקולונל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי בעזה.
רוד בלאגוייביץ'
הערעור
בלאגוייביץ' ערער על הרשעתו, בטענה להטיה שיפוטית ולזיהום דעותיהם של חבר המושבעים. הוא גם טען במשך זמן רב שהייתה עדות קריטית שלא נשמעה מעולם בבית המשפט, כולל עדות והקלטות שיחות טלפון שהשופט זגל לא התיר להשמיע במהלך המשפט. נטען גם שהעדות של בלאגוייביץ' עצמו הוגבלה עקב פסיקות השופט.
פדאיון
מרצועת עזה
מלחמת סיני פתרה את בעיית הההסתננות הפלסטינית האלימה ואת בעיית הפדאיון, והביאה בעקבותיה עשור של שקט יחסי לאורך גבולות מדינת ישראל. מתקפת הפדאיון נגד ישראל במלחמה זו הייתה למעשה המתקפה הפדאית האחרונה נגד ישראל עד להקמת ארגון "פת"ח".
רוד בלאגוייביץ'
הערעור
ביולי 2013 הגיש בלאגוייביץ' ערעור בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית בשיקגו בו הוא ערער על ההרשעה בשחיתות ועל אורך תקופת מאסרו. מותב של שלושה שופטים שמע את הטיעונים בתיק בדצמבר אותה שנה. ביולי 2015 ביטל בית המשפט פה אחד חמישה סעיפי הרשעה בשחיתות, כולל הסעיף בניסיון למכור את המושב בסנאט של הנשיא אובמה, אך הותיר על כנם את שאר הסעיפים. בית המשפט דחה את בקשתו של בלאגוייביץ' שערעורו יישמע בהרכב המלא של בית המשפט, ובמרץ 2016 דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית את בקשתו של בלאגוייביץ' לצו עיון מחדש.
באוגוסט 2016 התנהל שימוע בבית המשפט הפדרלי המחוזי לקציבת עונשו של בלאגוייביץ' מחדש. השופט זגל הטיל מחדש את אותו עונש של 14 שנות מאסר שהוא הטיל על בלאגוייביץ' ב-2011. השופט הכיר בסבל שעבר על משפחתו של בלאגוייביץ' ועל התנהגותו הטובה של בלאגוייביץ' כאסיר, אך עדיין מצא את התנהלותו המושחתת כראויה לעונש של 14 שנות מאסר. פרקליטיו של בלאגוייביץ' עתרו לבית המשפט הפדרלי השביעי, אך כשלו, והגישו ערעור נוסף ב-3 בנובמבר 2017 לבית המשפט העליון של ארצות הברית. במקביל המשיך בלאגוייביץ' להאבק בהרשעתו ובעונשו בתקשורת. רעייתו פטי הצטרפה אליו במאמצים למשוך את תשומת לב התקשורת לעניינו ולביקורת על מערכת השיפוט הפדרלית. ב-16 באפריל 2018 דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית את בקשתו של בלאגוייביץ' לשמיעת ערעורו, הפעם השנייה בשנתיים.
המתקת העונש
ב-31 במאי 2018, שעות ספורות לאחר שהעניק חנינה נשיאותית לדינש ד'סוזה, אמר הנשיא דונלד טראמפ לכתבים שהוא שוקל להמתיק את עונשו של בלאגוייביץ' (מבלי לחנון אותו) וכן לחנון את מרתה סטיוארט. טראמפ תיאר את גזר דינו של בלאגוייביץ' כבלתי הוגן, באומרו שאמירותיו של בלאגוייביץ' על כך שהוא העשיר את עצמו היו מטופשות, אך גם סוג של דברים "שפוליטיקאים רבים אמרו". ב-5 ביוני אותה שנה הגיש בלאגוייביץ' בקשה לנשיא טראמפ להמתקת עונשו. באוגוסט 2019 העיר טראמפ בפני כתבים שהוא בהחלט שוקל להמתיק את העונש.
ב-18 בפברואר 2020 החליט טראמפ על המתקת עונש המאסר של 14 השנים של בלאגוייביץ'. הוא מחק את העונש, אך לא את ההרשעה. "אני לא מכיר אותו היטב, פגשתי אותו מספר פעמים, הוא היה לזמן קצר בהמתמחה לפני שנים, נראה כאדם מאוד נחמד, לא מכיר אותו, אך הוא ריצה שמונה שנים בכלא, ויש לו עוד זמן להיות שם". אמר טראמפ לכתבים. כמה מקורות עיתונאיים ציינו שבנוסף להיכרות בין טראמפ לבלאגוייביץ' ב"המתמחה", טראמפ והארגון שלו תרמו למערכות הפוליטיות של בלאגוייביץ', כולל למסע הבחירות שלו למשרת המושל ב-2002.
באותו יום שוחרר בלאגוייביץ' מהכלא, וטס לביתו בשיקגו באותו לילה. בדברו עם כתבים לאחר שחרורו, הוא הצהיר, "אני אסיר תודה לנשיא טראמפ, ואמשיך להיות כזה כל עוד אני חי". הוא אמר שטראמפ היה "אדם קשוח וגלוי לב, אך גם טוב לב", והכריז על עצמו כ"טראמפ-וקרט". ביום המחרת קיים בלאגוייביץ' מסיבת עיתונאים בביתו בשיקגו, בה הוא המשיך להתריס נגד הרשעתו, תיאר את עצמו כ"אסיר פוליטי", והבטיח לעשות שימוש בהתנסותו בבית הסוהר כדי לתקן את מערכת המשפט הפלילי הקלוקלת".
מנהיג סיעת הרפובליקנים בבית הנבחרים של אילינוי, ג'ים דרקין, מתח ביקורת על החלטת הנשיא להמתיק את עונשו של בלאגוייביץ', בציינו שבלאגוייביץ' היה "נוכל על סטרואידים" כאשר הוא "עשה שימוש לרעה בתפקידו", ושלטראמפ "לא היה אכפת מתושבי אילינוי עד נובמבר". בעקבות המתקת העונש, מצאה נציבות הרישום והמשמעת של עורכי הדין באילינוי שבלאגוייביץ' היה מעורב ב"דפוס של התנהלות בלתי ישרה ומאכזבת" והמליצה בפני בית המשפט העליון של אילינוי לשלול את רישיון עריכת הדין שלו. ב-18 במאי 2020 שלל בית המשפט העליון של אילינוי באופן רשמי את רישיון עריכת הדין של בלאגוייביץ'.
באוגוסט אותה שנה הוכרז שבלאגוייביץ' יהיה נואם מרכזי באירוע גיוס כספים לטובת המועמד לחברות בסנאט המדינתי, הרפובליקני טום מקקלה. במטה מסע הבחירות של המועמד ציינו ש"מקקלה מקדם בברכה את בלאגוייביץ' לשולחן כדי לתת לנו נקודת מבט מבפנים כיד לעזור להבין את העומק של המנגנון של מדיגן וכיצד לשים קץ לשחיתות באילינוי".
פזית נוני
פזית נוני (נולדה ב-21 באוקטובר 1965) היא זמרת, שחקנית, אמנית ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
פזית נוני נולדה וגדלה באילת, הבת השלישית מבין ארבעה אחים ואחיות (אחיה הבכור נפטר בגיל 52 ממחלת ה-ALS, אחיותיה טליה סמולש והצעירה שלהבת נוני). אביה, עזרא נוני, היה דודנה של השחקנית גאולה נוני.
בהיותה בת חמש עשרה נפטרה אימה, מזל נוני, ומיד אחר כך אביה (נפטר ב-2001) עזב את הארץ ללוס אנג'לס ביחד עם פזית ואחותה הקטנה שלהבת.
בצבא שירתה בלהקת הנח"ל, ביחד עם אמיר פייס ודפנה דקל, ושם הייתה סולנית השיר "דרישת שלום" ואחת מסולני השירים "לאחד החיילים", "שיר הסלנג" ועוד. בלהקת הנח"ל הכירה את בעלה לעתיד, עידן זילברשטיין, ששר איתה בלהקה. במהלך השירות למדה סטפס אצל מנחם עיני.
בתום השירות הצבאי שיחקה בהצגות "רומן ורומנסה" ו"מה פתאום גורמזאנו" בתיאטרון בימת קדם של יצחק גורמזאנו גורן, והשתתפה בהצגה "חיילים של מים" בבימויו של צביקה קורמן שהציגה בפסטיבל עכו; שיחקה גם בהצגה "נפלאות הקרקס" בתיאטרון אורנה פורת, בבימויו של ישראל גוריון, עם מוזיקה שהלחין מתי כספי ובהצגה "גלות הנפש" שזילברשטיין כתב וביים בתיאטרון הסימטה.
הקימה ביחד עם זילברשטיין, גיל שטראוס ושמיל פרנקל את הרכב הרוק "נע לשבט", בו שרה; הייתה סולנית "שחור", להקת ג'אז פיוז'ן, בה היו חברים מאיר ישראל, עמוס עדני, אבי אנדריאן ומיכה מיכאלי, עמם הופיעה בפסטיבל ערד ושרה עם "עוזי והסגנונות" בהרכב ההתחדשות שלהם.
במהלך השנים שיחקה בסרטים שונים, בהם הסרט הצרפתי "בעבור סשה" עם סופי מרסו (1991), "להב חצוי" של עמוס קולק עם פיי דאנאוויי (1992), "אוקטן 96" של עודד דוידוף, בו שיחקה לצד אלון אבוטבול (1993), גילמה את דמותה של מריה מגדלנה בסרט האמריקאי "ישו" (1995) ושיחקה ב"צעד קטן", סרט הביכורים של שחר סגל (2003). פזית עסקה גם בדיבובים, עברה קורס משחק מול מצלמה אצל רות דייכס והגישה פינה למשפחה בתוכנית הבוקר "איזה יופי" של קרין מגריזו.
שיחקה בתיאטרון הבובות "בובנוע" של זלמן אקרמן ולמדה ממנו את רזי היצירה של בובות המריונטות. למדה בובנאות (בובות כפפה) במשך שנתיים אצל מריה גורביץ', (שם יצרה את כל הבובות המופיעות בDVD שהוציאה, נשיבוק).
בשנת 1998 פזית נוני פתחה את "בובה בר", תיאטרון לילדים, נוער ומבוגרים, בו היא בנתה מריונטות איתן היא מופיעה, וכן הופיעה עם התיאטרון בהולנד. בתיאטרון מתקיימות הצגות יחיד של תיאטרון סיפור, הצגות ילדים ומופעים למבוגרים, חלקם בסיוע חברת "תרבות לישראל".
נוני יצרה מופע סיפור מוזיקלי להורים וילדים "נשיבוק" (נשיקה+חיבוק), המיועדים לפעוטות בגילאי שנתיים ומעלה, בו היא מארחת סופרים ומשוררים, שבהמשך הוביל להפקת דיסק "נשיבוק" ובו עשרים ואחד שירים מקוריים, אותם נוני כתבה והלחינה, בהפקה ועיבודים של עידן זילברשטיין, שהובילו לאחר מכן להוצאת קלטת וידאו בהד ארצי (NMC) בשם זה, בבימוי מרקו כרמל ובהשתתפות השחקן אורי גוטליב.
הפקות נוספות בהן לקחה נוני חלק במהלך השנים: קלטות הילדים 'אצבעות' של הבמאית והמפיקה מיכל פיק חמו עם דני בסן ואפרת רייטן, ובקלטת 'פי פט וטו' (בימוי והפקה מיכל פיק חמו) עם עירית ענבי, עופר בלום, ויוסי חמו (בשנה-האזרחית 1994). הנחתה את תוכניות הרדיו "נשיבוק לחנוכה" ו"נשיבוק לט"ו בשבט" ברדיו קול הים האדום. ב-2005 נוני הוציאה את הדיסק "אבאלו". באלבום שירים מקוריים אותם נוני כתבה והלחינה והוא מיועד לגילאי שנתיים ומעלה. ב-2011 הוציאה את אלבום הבכורה "לתחנה הבאה", אותו כתבו והלחינו נוני וזילברשטיין. האלבום משלב פולק, רוק, בלוז ופופ גיטרות אקוסטי. באותה שנה יצא הסינגל "כל אחד מחפש", מילים, לחן, עיבוד והפקה מוזיקלית : עידן זילברשטין, שירה: אורי גוטליב ופזית נוני. ב-2014 שיחקה בסרט קצר בבימוי יבגני בלינוב, על המעקה - On the ledge, שם כתבה גם את שיר הנושא seek for the light. ב-2016 שיחקה תפקיד ראשי בהצגה - 'אם תתקרבי', עם שמעון סיאני.
ב-2014 הוציאה ספר ילדים 'הדובי ואני בעולם הדמיון' בהוצאת "ספר אישי", בו קורא הספר הוא גיבור הסיפור. ב-2017 הוציאה ספר ילדים שני, 'מאיה רוצה להיות תינוקת' בהוצאת צבעונים.
פזית נוני נשואה לעידן זילברשטיין - במאי, כותב מחזות, מלחין ומעבד ולהם שני ילדים.
ליאל קולט
ליאל קולט (נולדה ב-11 ביולי 1989) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה
קולט היא בת קבוצת כנרת. בגיל 11 זכתה במקום הראשון בשלב הישראלי של תוכנית הכישרונות הצעירים "בראבו", כשביצעה את השיר "לאורך הים" של עפרה חזה. בתחרות הבינלאומית, שנערכה באיטליה, זכתה לתואר "חביבת הקהל".
בשנת 2002 השתתפה קולט בפסטיגל, כשהיא מוגדרת כ"אמן אורח" בחלק האמנותי של הפסטיבל, משום שנחשבה מבוגרת מדי להשתתף כילדה, וצעירה מדי כדי להשתתף כזמרת בוגרת. קולט ביצעה שם את השיר "קצב החיים".
בתחילת 2003 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "בת כנרת", אשר נמכר בכ-4,000 עותקים. באמצע שנת 2003 הופיעה קולט במונטה קרלו, בערב לכבודה של לילי ספרא, אלמנתו של הבנקאי אדמונד ספרא. בעקבות החשיפה באותו הערב הוזמנה קולט להיות חלק מהצוות הקבוע של המופע, ששמו "We All Have A Dream", שם ביצעה שירים באנגלית, איטלקית, צרפתית ועברית. בין משתתפי המופע מוזכרים סטינג, אלטון ג'ון ובונו.
במסיבת יום ההולדת ה-80 של שמעון פרס ב-2003, הזמינה קולט את ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית לשעבר, לשיר את שירו של ג'ון לנון, "Imagine". הביצוע שודר בתחנות טלוויזיה רבות ובהן CNN, וקולט קיבלה הצעות להופעות בחו"ל, ואף הוחתמה על חוזה עם חברת תקליטים גדולה בגרמניה, שם התחילה את הקריירה הבינלאומית שלה.
בשנת 2006 הוציאה את הסינגל "Send Me An Angel" של להקת הסקורפיונז, עם הסולן קלאוס מיינה, ועוד ארבעה שירים בספרדית, אשר הרכיבו יחדיו את האלבום "Unison". האלבום הופץ בשווייץ, גרמניה ובמקסיקו. באותה שנה השתתפה באירוויזיון 2006 מטעם שווייץ במסגרת להקת "six4one", שהוקמה במיוחד לצורך התחרות, והשיר הגיע למקום ה-16 בגמר.
ב־2007 ביצעה את פסקול הסרט "מכושפת" של חברת וולט דיסני בגרסה העברית. עוד באותה שנה הוציאה סינגל חדש שכתבה והלחינה, ואף הופיעה בהופעה מיוחדת במועדון זאפה תל אביב.
בתחילת 2008 הוציאה סינגל כולל וידאו קליפ בשם "Save Yourself" כשם האלבום שהוציאה בהמשך השנה בחו"ל והופיעה עם להקתה בסיבוב הופעות בהודו. באותה שנה הופיעה בקונצרט לכבוד מרכז פרס לשלום. באותו ערב הופיעה בדואט עם אנדראה בוצ'לי בשיר "קרן של תקווה" (Ray of Hope), שהולחן על ידי קולט למילותיו של פרס. בהמשך השנה התגייסה לצה"ל. במסגרת שירותה, הופיעה באירועים רבים.
באוקטובר 2009 לוהקה למחזמר "עפרה" על חייה ומותה של הזמרת עפרה חזה. המחזמר הועלה בהפקת תיאטרון הצפון, והיא שיחקה בו את חזה עד שפוטרה במאי 2010.
בשנת 2010 השתחררה משרותה בצה"ל, וחזרה לקדם את הקריירה שלה בעולם.
קווין יאנג
קווין קרטיס יאנג (באנגלית: Kevin Curtis Young, נולד ב-16 בספטמבר 1966) הוא אצן עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ושיאן העולם בעבר (1992–2021) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
יאנג נולד בוואטס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וזכה עבורה בשני תוארי NCAA בריצת 400 מטר משוכות בשנים 1987 ו-1988.
הפריצה
יאנג עשה את הפריצה שלו במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, אז ברית המועצות בשנת 1986 ואחר כך במשחקי פאן אמריקה בשנת 1987 באינדיאנפוליס כשזכה במדליית כסף בתוצאה של 48.74 אחרי וינת'ורפ גראהם מג'מייקה (48.49 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים יאנג במקום רביעי בתוצאה של 47.94 שניות אחרי המנצחים אנדרה פיליפס בן ארצו (47.19 שניות), אמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות) ואדווין מוזס הגדול אף הוא מארצות הברית (47.56 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן 1991 סיים יאנג שוב במקום הרביעי ללא מדליה בתוצאה של 48.01 שניות, אחרי סמואל מטטה מזמביה (47.64 שניות) ווינת'ורפ גראהם (47.74 שניות) וקריס אקאבוסי מהממלכה המאוחדת (47.86 שניות).
אלוף אולימפי
בשנת 1992 זכה יאנג בתואר הלאומי הראשון שלו ובמשחקים האולימפיים בברצלונה הוא זכה במדליית זהב לאחר שניצח בשיא עולם חדש של 46.78 שניות, לפני וינתורפ גרהם (47.66 שניות) וקריס אקאבוסי (47.82 שניות). הוא האצן הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 47 שניות, ושיא העולם שלו עדיין מחזיק מעמד. הישג זה נקבע לאחר שיאנג הקפיד על 12 צעדים בין המשוכות ובסיום 13 צעדים, טכניקה שרק הוא הצליח לעמוד בה. הוא הפיל את המשוכה האחרונה, הניף את ידיו לניצחון והאט לפני קו הסיום, מה שמעורר את המחשבה שיכל לרוץ מהר יותר.
אלוף עולם
בשנת 1993 זכה יאנג בתואר הלאומי השני שלו. הוא ניצח ב-25 תחרויות רצופות משנת 1991 ועד 1993 שבועיים לפני אליפות העולם שבה הפסיד לסמואל מטטה. באליפות עצמה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 47.18 שניות לפני סמואל מטטה (47.60 שניות) ווינתורפ גרהם (47.62 שניות). הסיפור שמאחורי שיא העולם קשור לעובדה שיאנג הכניס פיסות נייר קטנטנות בכל אחד מהספייקס שבנעליו ושם כתב תוצאה של שיא עולם 46.89 שניות, על מנת לשכנע את עצמו שניתן לרדת מ-47 שניות ושזה לא בלתי אפשרי.
יאנג חבר באלפא פי אלפא אחווה בין-אוניברסיטאית הפועלת בעיקר בארצות הברית ומוכרת כאחווה הראשונה שהוקמה בידי אפרו-אמריקנים.
דייגו בונטה
דייגו אנדרס גונזלס בונטה (בספרדית: Diego Andrés González Boneta; נולד ב-29 בנובמבר 1990) הוא שחקן, מפיק מוזיקלי וזמר מקסיקני. מוכר במיוחד בשל תפקידיו בסרטים "רוק לנצח" (2012) ו"שליחות קטלנית: גורל אפל" (2019 ) ובשל הופעתו בתור הזמר לואיס מיגל בסדרה הביוגרפית "לואיס מיגל - הסדרה"  (2018) של נטפליקס.
בשנת 2005 הקליט את אלבום הבכורה שלו, "Diego", לו הוקלטה ב-2006 גרסה ברזילאית בפורטוגזית. בשנת 2008, הוא הוציא לאור את אלבומו השני, "Indigo".
ראשית חייו
בונטה נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו בנם של שני מהנדסים, לאורו גונזלס, יליד מקסיקו סיטי ממוצא מקסיקני, ואסטריד בונטה, ילידת ארצות הברית ממוצא פוארטו ריקני וספרדי. יש לו שני אחים. על אף שמעולם לא הכיר את סבו מצד אמו, אוטו בונטה, שהיה פזמונאי ופסיכיאטר, דייגו זוקף לזכותו את כישרונותיו המוזיקליים. בונטה גדל בלוס אנג'לס, קליפורניה ובמקסיקו סיטי.
בונטה דובר ספרדית ואנגלית באופן שוטף. לבונטה שלוש אזרחויות, מקסיקנית, אמריקאית וספרדית.
Diego
בשנת 2005, במהלך הופעתו בטלנובלה "Rebelde", בונטה הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, Diego, במקסיקו, צ'ילה וברזיל. האלבום היה זמין למכירה דיגיטלית החל מ-3 באפריל 2006, ובהמשך יצא גם בארצות הברית, ב-24 באפריל. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Responde", זכה להצלחה מסחרית במקסיקו ובמדינות דרום אמריקה, בהן ארגנטינה, צ'ילה וברזיל. שירי האלבום הושמעו ב-"Rebelde", ולאחר סיום הסדרה, הוא יצא לסיבוב הופעות בינלאומי עם להקת הפופ המקסיקנית RBD, אשר הוקמה במסגרת הסדרה. "זו הייתה חוויה ממש מגניבה, כי במדינות כמו ברזיל או רומניה כולם שרו את השירים שלי בספרדית", אמר.
במסגרת קידום אלבומו הראשון במקסיקו הוא חימם את הילרי דאף בשלוש הופעות (במקסיקו סיטי, גוודלחרה ומונטריי) ב-2006.
2003–2010: הופעותיו הראשונות
תחילת הקריירה של בונטה בשירה ומשחק הייתה במקסיקו. הוא עבד רבות בטלוויזיה והופיע בתוכנית המציאות "". הוא הופיע בשתי טלנובלות לילדים: "Alegrijes y rebujos" ו-"Misión S.O.S", אשר שודרו בערוץ Univision. כמו כן, הוא הופיע בטלנובלת הנוער Rebelde.
בשנת 2010, בגיל 20, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" בתפקיד אלכס סנטיאגו, ובסדרה "90210" בתור חוויאר לונה. בשנת 2011 הופיע בסרט הנעורים "ילדות רעות 2", במה שהייתה הופעתו הראשונה בקולנוע, לצד מייגן מרטין וג'ניפר סטון. מרטין הייתה השחקנית היחידה שהכיר באותה תקופה, והוא סיפר כי היה לו קל מאוד לעבוד איתה משום שהיו חברים. בנוסף, הוא אמר כי הסרט נתן לו את ההזדמנות לחוות את שנות התיכון, אשר לא זכה לה בעצמו כי נתן שיעורים פרטיים והיה עסוק מאוד.
2011-2012: פריצת הדרך
עם כניסתו תחת אור הזרקורים, בשנת 2011 נבחר להיות דוגמן השער של גיליון 'March Men Madness' של מגזין TROIX, בו הוא הוצג כ-"Prince Charming". פריצתו הגדולה בהוליווד הייתה כאשר כיכב בעיבוד הקולנועי של אדם שנקמן למחזמר המצליח של ברודוויי, "רוק לנצח", לצד טום קרוז וג'וליאן האף. בסרט גילם את דרו בולי, צעיר מלוס אנג'לס של סוף שנות ה-80 שחולם להפוך לכוכב רוק. לאחר האודישן של בונטה לסרט, שנקמן כינה אותו "הדבר הגדול הבא" והשווה אותו לזאק אפרון, צ'נינג טייטום וליאם המסוורת'.
2012–2014: "Underemployed"
בשנת 2012, דייגו כיכב בסדרה Underemployed של MTV, בה גילם את דמותו של מיילס גונזלס, חשפן משעשע. ב-2014 הופיע בונטה בקמפיין "Making of a Star" של אברקרומבי אנד פיץ', ותמונותיו הוצגו בחנויות הרשת ברחבי העולם.
2015: "מלכות הצעקה" ו"נשות מצדה"
ב-2015 גילם בונטה את דמותו של עמרם הלוחם במיני-סדרה "נשות מצדה", וגם הקליט את שיר הפתיחה שלה, "The Warrior". בין ספטמבר לדצמבר 2015, הוא כיכב בסדרת האימה הקומית "מלכות הצעקה" של פוקס, שיצר ריאן מרפי.
2018: "לואיס מיגל - הסדרה"
ב-2018 בונטה גילם את דמותו של האמן זוכה הגראמי לואיס מיגל בסדרת הטלוויזיה הביוגרפית-מוזיקלית, "לואיס מיגל - הסדרה". הסדרה נכתבה בהשראת ראשית הקריירה של האמן המקסיקני המפורסם. הסדרה עלתה לשידור ב-22 באפריל 2018 בערוץ Telemundo ובנטפליקס, ועונתה השנייה עלתה באפריל 2021.
בלונה
בלונה (Bellona מלטינית: bellum - "מלחמה") הייתה אלת המלחמה במיתולוגיה הרומית הקדומה ובדת האטרוסקית, קודם להשפעת המיתולוגיה היוונית ותחילת האמונה בארס כאל מלחמה (שכונה מרס במיתולוגיה הרומית).
בהמשך, עם תחילת האמונה במארס כאל מלחמה, האמינו הרומאים כי בלונה הייתה בת זוגו, או אחותו, וליוותה אותו לקרבות.
בלונה מתוארת כאישה לבושה שריון וקסדה ואוחזת בידה האחת חרב או חנית ובידה השנייה חנית או לפיד בהתאמה.
חגה של האלה בלונה נחוג ב-3 ביוני.
פטר סושיצקי
פטר סושיצקי (באנגלית: Peter Suschitzky; נולד ב-6 באפריל 1941) הוא צלם קולנוע יהודי-בריטי.
ביוגרפיה
סושיצקי נולד בלונדון, בנם של אילונה הבריטית וצלם הקולנוע האוסטרי ממוצא יהודי, וולפגנג סושיצקי. בין עבודותיו הידועות ביותר כצלם קולנוע ניתן למנות את מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית ואת סרטיו המאוחרים של דייוויד קרוננברג. סושיצקי הוא היורש של מרק ארווין כצלם הקבוע של קרוננברג.
סושיצקי זכה ב-2007 בפרס ג'יני לצילום הטוב ביותר עבור עבודתו בסרטו של קרוננברג, סימנים של כבוד.
נבחרת ניגריה בכדורגל
נבחרת ניגריה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת ניגריה.
נבחרת ניגריה השתתפה לראשונה בתולדותיה בטורניר גביע העולם בכדורגל ב-1994, ומאז השתתפה בו חמש פעמים נוספות, אך מעולם לא עברה את שלב הסיבוב השני.
לזכותה של נבחרת ניגריה שתי זכיות באליפות העולם בכדורגל עד גיל 17. הראשונה ב-1985, כשגיל ההשתתפות המקסימלי היה 16, והשנייה ב-1993.
השנים הראשונות
ניגריה העפילה לראשונה לאליפות אפריקה בשנת 1963 אך הפסידה בשני משחקיה והודחה מהטורניר כבר בשלב הבתים. בשנת 1976 העפילה ניגריה בפעם השנייה לטורניר וסיימה במקום השלישי אחרי מרוקו ומצרים. שנתיים לאחר מכן שוב סיימה ניגריה במקום השלישי. בשנת 1980 אירחה ניגריה לראשונה את אליפות אפריקה וזכתה בו בפעם הראשונה בתולדותיה, כאשר היא מנצחת את אלג'יריה במשחק הגמר 0–3.
הנבחרת הניגרית היא הנבחרת האפריקאית הראשונה בה אימן מאמן ישראל - ג'רי בית הלוי שאימן שם בין השנים 1960–1962. השני שעשה זאת היה אברהם גרנט שאימן את נבחרת גאנה.
מונדיאל 1998
ניגריה העפילה בפעם השנייה ברציפות למונדיאל 1998 ופתחה את משחקיה בניצחון 2–3 על ספרד, לאחר שפיגרה פעמיים במהלך המשחק. ניגריה הבטיחה את העפלתה לשלב שמינית הגמר כבר לאחר משחקה השני בטורניר, בו ניצחה 0–1 את בולגריה וסיימה את משחקיה בשלב הבתים בהפסד 1–3 לפרגוואי שלא מנע ממנה לסיים במקום הראשון בבית. בשלב שמינית הגמר הובסה ניגריה 1–4 על ידי דנמרק והודחה שוב מהטורניר בשלב שמינית הגמר, אף על פי שסיימה ראשונה בשלב הבתים, בפעם השנייה ברציפות. בשנת 2000, אירחה ניגריה את אליפות אפריקה, בצוותא עם גאנה, אך לא הצליחה לזכות בתואר לאחר שהפסידה במשחק הגמר לקמרון 3–4 בבעיטות הכרעה לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 2-2.
מונדיאל 2010
ניגריה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2006 וחזרה למונדיאל בשנת 2010. קיומו של הטורניר על אדמת יבשת אפריקה נתן תקווה לשחזור הישגיה של ניגריה מהטורנירים שנערכו בשנות התשעים, אולם ניגריה אכזבה כאשר הפסידה 0–1 לארגנטינה ו-1–2 ליוון. במשחקה האחרון בשלב הבתים סיימה ניגריה בתיקו 2-2 עם קוריאה הדרומית ושוב סיימה במקום האחרון בבית.
נבחרת ניגריה זכתה בגביע אפריקה לאומות 2013 והשתתפה בגביע הקונפדרציות 2013 כנציגת אפריקה והודחה כשסיימה שלישית בשלב הבתים.
מונדיאל 2018
בשלב הבתים של מונדיאל 2018 הפסידה ניגריה לקרואטיה 0–2 ולאחר מכן גברה על איסלנד 0–2. במשחקה האחרון בשלב הבתים שוב הפסידה ניגריה לארגנטינה 1–2 והודחה לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
שיאי שחקנים
נכון ל-27 במרץ 2023.
הבולים של אזור הכיבוש פיומה-קופה
בזמן מלחמת העולם השנייה, בין חודש מאי 1941 לחודש מאי 1942, הונפקו בולים מיוחדים לשימוש תושבי ממלכת יוגוסלביה אשר היו נתונים תחת שליטה איטלקית באזור הכיבוש פיומה-קופה.
פיומה ערב מלחמת העולם השנייה
בשנת 1924, כאשר סיפחה איטליה הפשיסטית את מדינת פיומה החופשית, בחרו האיטלקים שלא לספח את רובע שהיה בו רוב של תושבים לא איטלקים, אלא למסור אותו לשליטת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, לימים ממלכת יוגוסלביה. בין השנים 1924–1941 עבר קו הגבול בין איטליה ויוגוסלביה לאורך נהר הזורם בין פיומה וסושאק.
פלישת איטליה לשטח ממלכת יוגוסלביה
באפריל 1941 פלשה הארמייה ה-2 האיטלקית לשטח ממלכת יוגוסלביה מכיוון העיר פיומה, וכבשה בו ביום את אזור העיר. איטליה, שביקשה ליצור אזור חיץ שיפריד בין העיר האיטלקית פיומה ובין המדינה העצמאית של קרואטיה, הקימה את הישות המנהלתית שנקראה בשם אזור הכיבוש פיומה-קופה וכללה את העיר סושק בתוספת אזור באורך כ-40 ק"מ מזרחה במעלה נהר.
הנפקת בולי הדואר
בפרק הזמן הקצר שעבר מאז כיבוש האזור ועד למועד הנפקת הבולים לא ניתן היה לעצב ולהדפיס בולי דואר חדשים, והאחראים להנפקה נאלצו להתבסס על מלאי הבולים שנלקח שלל במשרדי הדואר של האזור הכבוש. בולי פיומה-קופה הונפקו באמצעות הוספת הדפס רכב על גבי בולים מן המניין אשר הונפקו במקור בממלכת יוגוסלביה בשנים 1940-1939.
ההנפקה הראשונה
ב-16 במאי 1941 הונפקה סדרת הבולים הראשונה של האזור המנהלי החדש של פיומה-קופה. על בולי הסדרה היוגוסלבית התווסף הדפס רכב שכלל את המילים אזור הכיבוש פיומה-קופה (Zona Occupata Fiumano Kupa).
בנוסף, הודפסה ברווחים שבין שורות הבולים רצועה מתמשכת של מילים, שהורכבה מראשי התיבות של שם האזור (ZOFK).
ההנפקה השנייה
במועד לא ידוע במהלך שנת 1941 הונפקו שלושה בולים נוספים שנועדו לשמש כבולי צדקה. בחלקו התחתון של הבול, מתחת להדפס הרכב של שם האזור (Zona Occupata Fiumano Kupa), התווספו האותיות ONMI. המדובר בראשי תיבות של ארגון צדקה איטלקי בשם (Opera nazionale maternità e infanzia), אשר הוקם בשנת 1925 וסיפק עזרה סוציאלית לאימהות ולילדים.
גם בבולים אלו הודפסו ברווחים שבין שורות הבולים ראשי התיבות של שם האזור (ZOFK).
ההנפקה השלישית
במועד לא ידוע במהלך שנת 1941 הונפק בול נוסף שנועד להזכיר את הפשיטה המוצלחת שערך הצי המלכותי האיטלקי במהלך מלחמת העולם הראשונה על ספינות הצי האוסטרו-הונגרי שעגנו בנמל באקאר. בתוך המלבן הכהה שבחלקו התחתון של הבול שולבה המילה BUCCARI, שמה האיטלקי של העיר באקאר.
הסירות ששימשו את לוחמי הקומנדו כונו באיטלקית בשם MAS, ראשי תיבות של "Motoscafo armato silurante" (סירות טורפדו חמושות). רצועה מתמשכת של המילה MAS הודפסה ברווחים שבין שורות הבולים, במקום בו הודפסה בהנפקות הקודמות המילה ZOFK.
ההנפקה הרביעית
בתחילת שנת 1942 הונפקו עוד שלושה בולים שנועדו לשמש כבולי צדקה. בהיקף הבול התווספה הכתובת Pro Maternite e Infanzia (למען האם והילד). ההכנסות ממכירת הבולים נועדו לארגון הצדקה האיטלקי
גם בבולים אלו הודפסו ברווחים שבין שורות הבולים ראשי התיבות של שם האזור (ZOFK).
הבולים האיטלקיים שלא הונפקו
במועד לא ידוע במהלך שנת 1941 נעשה ניסיון להוסיף את הדפס הרכב "אזור הכיבוש פיומה-קופה" על בולים איטלקיים. הודפסו 100 עותקים של סדרה בת עשרה בולים שהונפקו בשנים 1941-1929, אולם הם לא הופצו לשימוש.
הפסקת השימוש בבולי אזור הכיבוש פיומה-קופה
ב-26 במאי 1942 בוטל תוקפם של כל הבולים המיוחדים אשר הונפקו עבור אזור הכיבוש פיומה-קופה, והדואר עבור להשתמש בבולים רגילים של איטליה
ערך הבולים בקרב האספנים
הבולים של אזור הכיבוש פיומה-קופה הודפסו בכמויות קטנות, והם זוכים לביקוש רב ולמחירים גבוהים בקרב אספני הבולים. טכניקת ההדפסה הפשוטה שהתבססה על הוספת הדפס רכב לבולים קיימים שהם נפוצים וזולים מאוד, הקלה מאוד על הזייפנים לייצר זיופים רבים של הבולים האלו. הזיופים קשים לאיתור על ידי מי שאינו מומחה, ולפיכך מקובל להסתמך על תעודת מומחה כאשר אוספים בולים אלו.
Don't Look Back into the Sun
Don't Look Back into the Sun (בעברית: אל תסתכל בחזרה אל השמש) הוא הסינגל הרביעי שהוציאה להקת הליברטינז. מגזין NME העניק לשיר את תואר סינגל השבוע עם יציאתו לאור. "Don't Look Back into the Sun" הוצא לאור כסינגל בלבד, ולכן הוא לא מופיע באף אלבום.
הוצאה לאור
הסינגל הוצא לאור בממלכה המאוחדת בשלוש גרסות, הכוללות גם הקלטה מחודשת לשיר "Death on the Stairs", בהפקת הגיטריסט ברנרד באטלר, כך שהסינגל משווק לפעמים בשם "Don't Look Back into the Sun"/"Death on the Stairs".
במדינות שונות הסינגל הוצא לאור גם כמיני-אלבום המשלב צדדי B שונים של אלבומים ששווקו בממלכה המאוחדת בדיסק בודד. הסינגל גם הוצא לאור ביפן כמיני-אלבום המונה שבע רצועות, עם הווידאו קליפ לשיר "I Get Along" בתור הרצועה השמינית.
בשנת 2007 להקת The View פרסמה גרסת כיסוי לסינגל כחלק מפרויקט של ה־BBC לרגל 40 שנה להקמת תחנת הרדיו "רדיו 1".
ביקורת
במאי 2007, מגזין NME הציב את הסינגל במקום החמישי ברשימת 50 המנוני האינדי הטובים ביותר, מקום אחד לפני השיר "Time for Heroes" - גם הוא של הליברטינז. באוקטובר 2011, מגזין NME מיקם אותו במקום ה-71 ברשימת "150 השירים הטובים ביותר ב-15 השנים האחרונות".
רשימת הוצאות לאור
7 אינץ'
תקליטור 1
תקליטור 2
מיני-אלבום בספרד
מיני-אלבום באוסטרליה
מיני-אלבום ביפן
בן ציון אברהם שפירא
רבי בן ציון אברהם שפירא (תרל"ג; 1873 – י"ג בשבט תש"ז; 1947) היה מקובל, תלמיד חכם וצדיק ירושלמי.
תולדותיו
היה בנו יחידו של הצדיק הירושלמי הרב יהושע צבי מיכל שפירא. נולד באלול תרל"ג בבתי מחסה בעיר העתיקה.
הוריו שיכלו כמה ילדים ילדים לפני לידתו, ואביו בירר כיצד לכתוב קמיע שהיה נותן הרב אברהם שמחה מאמציסלב. על פי המסורת על נושא הקמיע היה להישמר מטומאת כהנים אף באם אינו כהן. נקרא בן ציון על שם עיר הקודש, ואברהם על שם בעל הקמיע.
למד תורה אצל אביו והחזיק בביתו את כתביו. כשהיה בן 17, על פי הצעת רבו של אביו הרב יהושע לייב דיסקין, נפגש עם חיה לאה בת ר' אליהו סטרצלר מאיישישוק אף שהייתה רק בת 15. אביה חשש מהריונה בגיל צעיר וקיבל את הבטחת הרב דיסקין שהכל יהיה כשורה, לאחר 4 שנים נולד בנם משה אליעזר. החתונה הייתה בביתו של הרב דיסקין בניסן תר"ן.
הרב בן ציון אברהם התמקד בלימוד התורה, ואף תורת הנסתר והיה מבאי בית הכנסת בית אל, שם התפללו מקובלי של ירושלים. המסורת אודותיו מספרת שהיה כה שקוע בלימודיו עד שלא הכיר צורת מטבע.
על פי תלמידיו, הצטיין במיוחד במדות טובות ובין אדם לחברו. הקפיד מאוד תמיד ללמד זכות אף על הגרוע ביותר, ונזהר מאוד שלא לשמוע רעה, ובטח לא על רבנים גדולים. היה מתומכי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, והרב יעקב משה חרל"פ שהיה תלמידו של אביו.
הקפיד שלא לצאת מהעיר העתיקה, זולת כשהלך בקביעות לביתו של הרב חרל"פ. היה ידוע בירושלים ככתובת לברכות ושיתפלל בכותל המערבי. כך נהג גם האדמו"ר בעל המנחת אלעזר כשהגיע בשנת 1930 לביקור של שבועיים, כדי לפגוש את המקובל הרב שלמה אליעזר אלפנדרי. חסידי מונקאטש סיפרו שבחזרתו עשה רבם לרבי בן ציון מי שבירך כשעלה לתורה.
בעת הלווית אביו באלול תרס"ו, כשחזר לביתו, ראה שאבד לו הקמיע, משכך עלה לקבר אביו ביום השבעה ומאז פסק בהנהגה של הכהונה.
ה'תשמ"א
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשמ"א הם:
אגג
אֲגַג הוא דמות מקראית, אחרון מלכי העמלקים.
האזכור הראשון בתנ"ך של אגג הוא בברכת בלעם, בה מברך בלעם את ישראל שממלכתם תינשא מעל זו של אגג:
אגג היה מלך עמלק בעת ששאול המלך יצא למלא את מצוות השמדת עמלק בהנחיית הנביא שמואל. שאול לא ביצע את המצווה עד סופה כיוון שלא השמיד את רכוש עמלק ולא הרג את אגג, ועל כך ניבא לו שמואל כי ישלם בכתרו.
אגג הוצא בסוף להורג על ידי שמואל, הדיאלוג בין שמואל הנביא לאגג מובלט בסיפור על רגעיו האחרונים של אגג:
אגג חותם את חייו במילים "אָכֵן סָר מַר-הַמָּוֶת" (אכן הגיע זמני למות), ושמואל הנביא עונה לו: "כַּאֲשֶׁר שִׁכְּלָה נָשִׁים חַרְבֶּךָ, כֵּן-תִּשְׁכַּל מִנָּשִׁים אִמֶּךָ" (כשם שחרבך הפכה נשים לשכולות, כך תהפוך כעת אימך לשכולה).
על אף הריגתו של אגג בידי שמואל, ממקומות נוספים בתנ"ך מוכח שהעם העמלקי לא הושמד באופן סופי. בהמשך ספר שמואל מתוארות מלחמותיו של דוד בתקופת ישיבתו בשדה פלשתים, שם מוזכרת בין השאר לחימתו בעמלקים.  מספר פרקים לאחר מכן, בסוף ספר שמואל א' מתוארת פשיטה של עמלקים על העיר צקלג (עיר המזוהה על ידי מספר חוקרים כתל שרע) ורדיפה של דוד ואנשיו אחריהם, לאחר שלקחו בשבי את משפחותיהם.  גם לאחר שדוד ואנשיו מכים בעמלקים במשך יממה שלמה, ארבע מאות מהם מצליחים לברוח. מקום נוסף בו אנו פוגשים בשארית עמלק הוא בפתיחת ספר שמואל ב', שם דוד שב "מהכות את העמלק" ואליו מגיע נער עמלקי המספר לו שהרג את שאול בעקבות בקשתו של שאול עצמו, לאחר שנפצע אנושות בקרב נגד הפלשתים בהר הגלבוע.
גרסתו של הנער העמלקי סותרת את המסופר על מות שאול, והפרשנים נחלקו מה מידת האמת בדבריו. בכל אופן, דבריו מציגים אירוניה הטמונה בקשר שבין חטאו של שאול כשלא השמיד את העמלקים, לבין העובדה שאחד מהם לבסוף הרג אותו, וכל זאת בשעה שדוד, שנבחר לרשת את כתרו, עושה חיל במלחמתו בעמלקים.
מאחר שעמלק הוא סמל האויבים של ישראל, גם מלכו נחשב כגדול האויבים של ישראל. ברוח זו מיוחס מוצאו של המן הרשע לאגג: "הָמָן בֶּן-הַמְּדָתָא הָאֲגָגִי". והפרשנים נחלקו בשאלה האם מדובר בצאצא גנטי ממש, או בבן במובן של ממשיך דרכו הרעיונית של אגג. לאחר אירועים אלו אין מסופר עוד דבר על קיומו של עמלק או מלכם אגג. מספר פסוקים בספר דברי הימים מספרים על קבוצת לוחמים מבני שמעון אשר בימי המלך חזקיהו הכו את "שארית הפליטה לעמלק", כלומר - השמידו את אחרון העמלקים, ובכך כנראה הושמד סופית עם זה.
המדרש מספר כי בין נפילתו של אגג בשבי ובין הוצאתו להורג הפריד יום, אשר במהלכו הספיק אגג לשכב עם שפחה עמלקית. בין צאצאי שפחה זו, אומר המדרש, היה המן. כך מפרש המדרש את הצירוף "המן האגגי".
בסיס רפידים
בָּסִיס רְפִידִים או בָּחָ"א 3 היה בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי, שהיה ממוקם בשדה תעופה ביר גפגפה בחלקו הצפוני של חצי האי סיני, במחוז "אל-חסאנה", 76 קילומטרים ממזרח לקצה הצפוני של האגמים המרים, וכ-66 קילומטרים דרומית לימת בארדאוויל. הבסיס החל לפעול בשנת 1967, לאחר כיבוש חצי האי במלחמת ששת הימים, והתקיים עד לפינויו ב-1980, כחלק מנסיגת ישראל במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים. שמו של הבסיס ניתן לו על שם רפידים, אחת מתחנות בני ישראל בנדודיהם במדבר סיני בצאתם ממצרים.
את הבסיס הקימה מצרים לאחר נסיגת ישראל מסיני, בעקבות מלחמת סיני, כבסיס חיל האוויר המצרי מס' 244. בימי רגיעה פעלה בבסיס טייסת 20 של חטיבה אווירית 15, שהפעילה מטוסי מיג-19.
מלחמת ששת הימים
ב-5 ביוני 1967 פתחה ישראל במבצע מוקד, שנועד להשמדת חילות האוויר של מדינות ערב. גלי התקיפה הראשונים היו נגד חיל האוויר המצרי, החזק והגדול ביניהם. בסיס ביר גפגפה המצרי היה בין החשובים שבבסיסי חיל האוויר המצרי, ולפיכך הותקף במשך היום הראשון על ידי שתי רביעיות של מטוסי דאסו אוראגן ושתי רביעיות דאסו מיסטר IV בגל הראשון, ועוד רביעיית מטוסי מיסטר ורביעיית מטוסי דאסו סופר מיסטר בגלים הבאים.
בביר גפגפה חנו גם כוחות חיל רגלים ושריון של הצבא המצרי, אך אלו נטשו את המקום בהבינם כי לא יוכלו לקבל סיוע אווירי. אוגדה 84, אוגדת טל, השתלטה על הבסיס ב-7 ביוני. לאחר ההשתלטות על הבסיס החלו מטוסי תובלה מדגם נורד 2501 נוראטלס ודקוטה בטיסות לבסיס עם מטעני נשק ואספקה. כמו כן הועברה לבסיס סוללת טילים נגד מטוסים הוק. בבסיס נמצא מספר רב של טילי אוויר-אוויר מדגם וימפל K-13 ו-9 משגרי טילים נגד מטוסים. טילי הוימפל הותאמו לנשיאה על ידי מטוסי מיראז' 3 של טייסת 119 והותקנו בהם בדצמבר 1967.
עם סיום המלחמה וכיבוש חצי האי סיני נקבע גבול חדש בין ישראל במצרים, שהיה במרחק רב מבסיסי חיל האוויר הקיימים. חיל האוויר החליט להפוך את בסיס ביר גפגפה לבסיסי אווירי קדמי בשם רפידים, על שם התחנה בה עצרו בני ישראל בדרכם במדבר ממצרים לארץ ישראל. מספורו הצבאי של הבסיס היה בח"א 3. חנוכתו הרשמית של הייתה במאי 1968, אך כבר ב-26 ביולי 1967 נשלחה לבסיס רביעייה ראשונה של מטוסי דאסו מיראז' 3 ("שחק") של טייסת 101 ("הקרב הראשונה"). התנאים בבסיס היו קשים; נותרו בו גרוטאות מטוסים וכלי רכב, תוצאה של תקיפות מטוסי חיל האוויר במבצע מוקד. מבנים רבים היו פגועים וחסרו אמצעים ותנאים לתחזוקת מטוסים ולקיום צוותי הקרקע והאוויר.
בחודשים ובשנים הבאות הפך רפידים למחנה גדול בו שכנה מפקדת אוגדת סיני, מפקדות של יחידות חיל השריון, חיל התותחנים, יחידות מיוחדות שונות, מרכז של חיל הקשר, יחידות מחיל ההספקה ועוד. הבסיס שימש גם כבסיס לוגיסטיקה, אספקה ותובלה ששירת את היחידות השונות במרחב. בנוסף לפעילות הקרבית, בסיס התעופה שימש גם כמרכז תובלה וכן כמוקד רפואי, אליו פינו מסוקים פצועים מקו תעלת סואץ. כ-8 ק"מ צפון־מערבית לבסיס, מוקמה יחידת הבקרה האווירית 511 ובה מערכות מכ"ם, גילוי ול"א. וסמוך לה סוללת טילי נ"מ ותותחי נ"מ.
מלחמת ההתשה
עם העלייה במספר החדירות האוויריות מסיני החל חיל האוויר הישראלי להציב באופן קבוע ארבעה מטוסי קרב ברפידים (באותה תקופה - מטוסי מיראז' 3), ומאוחר יותר שישה. התורנות התחלפה בין טייסות הקרב בכל חודש וחצי. שני מטוסים היו בכוננות הזנקה והיו מוכנים להמריא לאוויר בתוך 5 דקות, זוג שני בכוננות להזנקה תוך 15 דקות, והשלישי - תוך 30 דקות. לעיתים היה צורך להזניק מטוסים נוספים מבסיסים בצפון. רבות מהפלותיו של חיל האוויר הישראלי בין השנים 1967 עד 1973 הושגו על ידי טייסים שהיו בכוננות זו ברפידים, ועל כן שאפו טייסים רבים להיות מוצבים שם כדי להיכנס לקרבות אוויר ולרשום לעצמם ניצחונות והפלות. בסיס רפידים היה הבסיס הקרוב ביותר בו היו מטוסים פגועים או ללא דלק יכולים לנחות, לאחר פעילות מבצעית במצרים.
בסיס רפידים, שהיה הבסיס המערבי והקרוב ביותר לגבול עם מצרים, לקח חלק בקרבות גדולים מול הצבא המצרי וכן בעימותים קטנים יותר. ב-26 באוגוסט 1967 תקפו צמד מטוסי סוחוי-7 מצריים את הבסיס ופגעו במסלול ההמראה הראשי. אחד מהם הופל באש נגד מטוסים, בעוד שהשני הצליח לחמוק מצמד מטוסי מיראז' שהוזנק ליירטו. ההפלה הראשונה של בסיס רפידים נרשמה ב-11 באוקטובר 1967, כאשר אביהו בן-נון הפיל מיג-21 מצרי מעל אינשאס. הכוננות האווירית המוגברת בבסיס רפידים סייעה לישראל בתגובה מהירה להתקפה על אוניית חיל הים אילת וכן במבצע רימון 20 בו הופלו חמישה מטוסי מיג 21 של חיל האוויר המצרי שהוטסו על ידי טייסים רוסיים.
מלחמת יום הכיפורים
אף על פי שרמת הכוננות בבסיסי חיל האוויר הועלתה ב-5 באוקטובר 1973 הופתע בסיס רפידים על ידי מתקפה אווירית בדקות הראשונות של המלחמה. 16 מטוסי סוחוי-7 מלווים ב-6 מטוסי קרב מדגם מיג-21 הפתיעו את הבסיס ב-6 באוקטובר 1973 בשעה 14:00. המטוסים המצריים הפציצו את הבסיס ונמלטו ללא פגע. מסלול ההמראה הראשי ניזוק קשות בתקיפה אך מסלול ההמראה המקביל לו היה מבצעי כשלושים דקות לאחר התקיפה, ומטוסי חיל האוויר שהיו בבסיס היו יכולים להמריא ממנו ולהיכנס לקרבות שהתחוללו בקרבת תעלת סואץ. שני מטוסי פנטום F-4 הוזנקו מהבסיס, הטייס משה מלניק והנווט צבי טל יירטו טילי קלט שנורו ממטוס טופולב Tu-16 וכן סוחוי-7. בהמשך היום המריא זוג שהורכב ממטוס פנטום F-4 וממטוס נשר. הזוג הצליח להפיל מסוקים מצריים שניסו להחדיר יחידות קומנדו מצריות לשטח סיני. בערב אותו יום, נחתו בבסיס רפידים מסוקים שנשלחו אליו כדי לסייע בפינוי אווירי. אחד מן המסוקים, מסוק יסעור, הופל באוויר מעל רפידים ב-12 באוקטובר וחמישה אנשי צוות מצאו את מותם בקרב.
הסכמי קמפ דייוויד וחזרה לשלטון מצרים
החל משנת 2016, החלה מצרים לשפץ ולהרחיב את השדה מתוך כוונה להפוך אותו לשדה תעופה משולב צבאי-אזרחי.
סמל הבסיס
הסמל מורכב מארבעה אלמנטים:
צו נירון
צו נירון (בגרמנית: Nerobefehl) הוא צו שנחתם על ידי אדולף היטלר ב-19 במרץ 1945, והופץ כמסמך בסיווג "סודי ביותר" על ידי הפיקוד העליון של הוורמאכט. בצו הורו על צעדים להרס תשתיות גרמניות (טקטיקת "אדמה חרוכה" שהייתה נהוגה בשטחים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית), כדי למנוע את השימוש בהם על ידי כוחות בעלות הברית, בעת שאלה העמיקו חדירתם לתוך שטח גרמניה.
הפקודה נכתבה תחת הכותרת הרשמית "צו הריסת שטח הרייך" ונודעה לאחר מכן כ"צו נירון", על שם הקיסר הרומי נירון, שגרם לכאורה לשרפה הגדולה של רומא בשנת 64 לספירה.
ישראל מלך שמרלינג
ישראל מלך שמרלינג (1892–1977) היה יושב-ראש מועצת רמת גן הראשונה, ולאחר מכן סגנו של ראש המועצה אברהם קריניצי.
צו נירון
רקע
בשנת 1945 מצב הגרמנים היה נואש. רוב השטחים שנכבשו על ידי הגרמנים שוחררו או נכבשו מחדש, הקרב על הבליטה בארדנים הסתיים בכישלון של הנאצים, וצבאות בעלות הברית התקדמו בשטח גרמניה הן ממזרח והן ממערב. עם זאת, היטלר לא היה מוכן להניח את הנשק ולהסכים לכניעה ללא תנאי.
ישראל מלך שמרלינג
קורות חיים
שמרלינג נולד וגדל ביפו, בנם של בת שבע ויחיאל שמרלינג, מראשי היישוב היהודי ביפו. למד בתלמוד תורה שערי תורה ואצל מלמדים פרטיים ביפו. כמו כן רכש השכלה כללית.
צו נירון
רקע
זו לא הייתה הפעם הראשונה שהיטלר ניסה להשמיד תשתיות לפני שנכבשו. זמן קצר לפני שחרור פריז, הורה היטלר להניח חומרי נפץ מסביב לאתרים חשובים, כגון מגדל אייפל, וצמתי תחבורה מרכזיים. המושל הצבאי דיטריך פון קולטיץ נצטווה להפעיל פצצות אלו, אם בעלות הברית תגענה לסביבות העיר, ולהפוך את פאריס לעיי חורבות. בפועל הוא לא עשה זאת, אלא נכנע לבעלות הברית.
ישראל מלך שמרלינג
קורות חיים
בהיותו בן שמונה עשרה החל לעבוד בחברה המשפחתית "בית המכס" לעמילות מכס ביפו. במלחמת העולם הראשונה עבר לאלכסנדריה ולקהיר. עם סיום המלחמה שב לארץ וקיבל לידיו את ניהול עסקי המשפחה יחד עם אחיו הגדול אברהם יוסף. ייסד ביפו את חברת "אחיעזר" לעזרה הדדית בין חבריה.
צו נירון
הצו ופעולות נלוות
הצו היה חסר תועלת. האחריות לביצועו הוטלה על אלברט שפר, שר החימוש בממשלתו של היטלר. שפר נחרד מהצו ואיבד את האמון ברודן. בדיוק כמו פון קולטיץ כמה חודשים קודם לכן, שפר נכשל בכוונה תחילה בביצוע הצו. עם קבלת הצו, הוא ביקש שתינתן לו סמכות בלעדית לביצוע התוכנית, במקום להשתמש בכוחו לשכנע את הגנרלים ומפקדי האזורים להתעלם מהצו. היטלר לא היה מודע לכך עד סוף המלחמה, כאשר שפר, בעת שביקר את היטלר בפיהררבונקר בברלין, התוודה בפניו שהוא לא ציית במכוון. היטלר כעס על השר שלו, אולם בכל זאת איפשר לשפר לעזוב. היטלר התאבד ב-30 באפריל 1945 בבונקר, 42 ימים לאחר הוצאת הצו.
ישראל מלך שמרלינג
קורות חיים
בשנת 1923 נשא את מרים לבית פופל מראשון לציון. אביה, מרדכי פופל, היה יינן ראשי של יקבי כרמל מזרחי, וכשנפתח סניף כרמל מזרחי בקהיר נשלח לפקח על הקמתו.
צו נירון
הצו ופעולות נלוות
אירוע ידוע, המשויך לצו נירון, הוא הריסת המנהרה מצפון לדרום ברלין של הרכבת מתחת לתעלת לנדוור, שהובילה לתוצאה מרחיקה לכת של הצפת הרכבת התחתית. עם זאת, עד היום לא ידוע מי הוציא לפועל את הפיצוץ.
זמן קצר לאחר מכן, ב -7 במאי 1945, הגנרל אלפרד יודל חתם על כניעתה הצבאית של גרמניה, וב -23 במאי שפר נעצר בהוראת הגנרל האמריקאי דווייט אייזנהאואר, יחד עם שאר ממשלתה הזמנית של גרמניה בראשות אדמירל קרל דניץ, יורשו של היטלר כראש המדינה.
ישראל מלך שמרלינג
קורות חיים
היה מראשי המזרחי ברמת גן וחבר המועצה הדתית ברמת גן מיום היווסדה. נאבק על הקמת בית ספר דתי בעיר. בשנת 1952 הצטרף להנהלת מדרשית נעם בפרדס חנה.
נפטר בשנת 1977 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
פונקציית אקרמן
פונקציית אקרמן היא דוגמה פשוטה לפונקציה רקורסיבית שאיננה רקורסיבית פרימיטיבית. פונקציה זו גדלה מהר יותר מכל פונקציה רקורסיבית פרימיטיבית. לשם המחשה, A(4,2), בבסיס 10, הוא מספר בן 19,729 ספרות.
הפונקציה קרויה על-שם מי שהגדיר אותה, בשנת 1928, המתמטיקאי הגרמני וילהלם אקרמן.
הגדרה
פונקציית אקרמן מחושבת על ידי ההגדרה הרקורסיבית הבאה:
עבור m ו-n טבעיים.
ניתן לבטא את פונקציית אקרמן במונחי החץ של קנות' והחץ של קונוויי.
הזהויות הן (m > 2 ו-n טבעיים):
דוגמה
נחשב את הערך A(2,2):
לעומתו, ניתן לראות כי:
כלומר ההפרש הוא עצום.
מצודת פרדנבורך
מצודת פרדנבורך (בהולנדית: Fort Vredenburg) היא מצודה הרוסה בחלקה, השוכנת על גדת נהר קומנדה, סמוך לחופי האוקיינוס האטלנטי, בדרומה של גאנה.
מסכת גרים
מסכת גרים היא חיבור הנמנה עם המסכתות הקטנות. המסכת מכילה ארבעה פרקים העוסקים בדיני גירות וגרים בנושאים שונים, כגון דרכי הגיור וכדומה.
אזכורים בתלמוד ובראשונים
מסכת גרים לא נזכרה כלל בתלמוד ובראשונים. ונזכרה לראשונה בפירוש מגדל עוז על הרמב"ם בפרק יג ופרק יד.
פרקי המסכת
כאמור במסכת גרים ארבעה פרקים שעוסקים בעניינים שונים בנושאי גרים:
מהדורות ופירושים
מסכת גרים נדפסה במספר נוסחאות שונות, לראשונה הודפסה על ידי החיד"א בסוף ספרו שמחת הרגל (חלק ב'), בשנת תקמ"ז בליוורנו וכך כתב שם: לאחר מכן מצא החיד"א כתב יד מתוקן יותר והדפיס אף אותו בספרו 'מראית העין' בשם 'נוסחא חדתא' = נוסח חדש.
בשנת תרי"ט נדפסה המסכת ביחד עם שבע מסכתות קטנות כחלק ממהדורת הש"ס בדפוס זיטומיר, הדפסה זו נעשתה כמעט ללא שינויים. לאחר מכן בשנת תר"מ נדפסה המסכת בדפוס וילנא בתוספת מראה מקומות והערות נוספות.
לקריאה נוספת
מסכת גרים
פירושים
אייזק לי
אייזק לי (4 במרץ 1792 - 8 בדצמבר 1886) היה חוקר טבע אמריקאי שעסק בגאולוגיה ופלאונטולוגיה ותרם רבות לזואולוגיה במחקריו על צדפות ולמינרלוגיה בחקר חלוצי על תכלילים במינרלים ובאבני חן.