cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדוד חרב
ממלחמת יום הכיפורים עד מלחמת לבנון הראשונה
ב-1973 הוקם גדוד המילואים הראשון של יחידת המיעוטים, וסא"ל מזייד עבאס שימש בו סמג"ד. במלחמת יום הכיפורים הופקד כוח המילואים לאבטח את המפקדה הקדמית של צה"ל בקרבות רמת הגולן, אך נתקל רק פעם אחת בחוליית מחבלים. המערך הסדיר של יחידת המיעוטים נשלח לסייע בקרבות הבלימה באזור אל-חמה מדרום-מזרח לרמת הגולן. לאחר כיבושו מחדש של החרמון ב-21 באוקטובר 1973 נבחרה פלוגה מיחידת הסיור הדרוזית לסרוק את השטח. חייליה הצליחו לתפוס עשרות חיילים סורים.
במאי 1974 התמנה בנימין בן אליעזר לפקד על יחידת המיעוטים. במהלך השנתיים הבאות התחולל מהפך ששינה את דמות היחידה. פואד ביקש מאלוף פיקוד הצפון, רפאל איתן, לאשר שינוי במבנה ובמהות כך שתוקם מפקדה גזרתית שתשלוט על כל המרחב היבשתי והימי בגבול לבנון. בתוך זמן קצר הועתקה מפקדת היחידה מטירה למחנה סמוך לנהריה. יחידת הסיור קיבלה גיזרת אחריות בחוף הים מראש הנקרה ועד חיפה והשתלבה במערכת אבטחת החוף. באותה עת גם הועלה גדוד החי"ר הסדיר של היחידה מהדרום לצפון. שינוי זה הביא להפיכתה של היחידה לעוצבה מרחבית, שבתוך זמן קצר הפכה לעוצבה פעילה מאוד עקב עלייה בפעילות החבלנית בגבול הצפון. הוקמו גדודי חי"ר ממאגר המילואים של היחידה ואלה התאמנו ועסקו בבט"ש. ההישגיות האישית והתקנים החדשים הביאו לפריצת מגבלות הדרגה ורבים מקציניה הגיעו לדרגות סא"ל ואל"ם (כאשר סעיד עבד אל-חק היה שוב הקצין הדרוזי הראשון לו הוענקה הדרגה הבכירה). באותה שנה זכה רס"ן מופיד עאמר (לאחר מכן אל"ם), מפקד הסיירת, בצל"ש אישי.
בן-אליעזר פעל להקטין את מעורבות נכבדי העדה בענייני היחידה. מחליפו, אל"ם גדעון המאירי, אשר פיקד על היחידה בשנים 1976–1977 הביא את היחידה למעמד "יחידה מובחרת". גולת הכותרת של פעילותה בתקופה זו היה מבצע ליטני ב-1978, שבו לראשונה בתולדותיה השתתפה היחידה באופן פעיל במבצע מלחמתי רחב של צה"ל ולאחר לחימה לכיבוש ולטיהור דרום לבנון הייתה במשך חמישה חודשים האחראית לגיזרה שמדרום לעיר צור. עם פתיחת חילות נוספים בפני בני עדות המיעוטים הוחלט בינואר 1982 כי העוצבה לא תהיה מורכבת יותר רק מחיילי מיעוטים, אלא תהיה יחידת חי"ר רגילה. לפי החלטה זו, החיילים הדרוזים החלו משרתים ביחידות צה"ל השונות כמעט ללא הגבלות.
ב-6 ביוני 1982 החל מבצע שלום הגליל. שיעור ההתייצבות בין אנשי המילואים הדרוזים הגיע ל-100%. אולם לא אנשי המילואים, אלא חיילי הסיירת, המורכבת מחיילים סדירים שרובם דרוזים, הם שהשתתפו בשלבים הראשונים של הלחימה בלבנון לצד כוחות סדירים אחרים של יחידת האם (עוצבת ברעם). תוכנית המבצע הכתיבה לסיירת לנוע לעבר צור וצפונה לה, עד לגשר קאסימיה מול נהר הליטני. מפקד הסיירת, רס"ן רפיק סעיד (לימים אל"ם), בן הכפר יאנוח, הצליח להגיע ליעד שהוכתב לו ביעילות, אבל עוד בטרם עלה בידי הסיירת להתבסס ביעד שלה, היא נקראה לסייע לכוחות אחרים של היחידה, אשר נקלעו לקרבות קשים. לסיירת היו הרוג אחד ושני פצועים. מאוחר יותר התבקש מפקד הסיירת להקצות כוח לסייע לגדוד הנח"ל שאמור היה להשתלט על מחנה רשידיה ב-8 ביוני. לקראת סיום המלחמה הייתה הסיירת בין הכוחות שעלו לעבר ביירות להשתלב בסגר על מערב העיר אך התוכנית בוטלה והסיירת חזרה דרומה. רק באוגוסט חזרה וחייליה השתתפו בטיהור מערב ביירות.
ממלחמת לבנון הראשונה ועד לפירוק הגדוד
בראשית שנת 1985 התקבלה ההחלטה על פינויו של צה"ל מלבנון. סיום מבצע שלום הגליל גם מסמן אולי את סוף הפרק ההיסטורי אשר שמו "יחידת המיעוטים" ולידתו של הגדוד הנוכחי. בסוף שנות השמונים שינה מפקד הגדוד דאז, נביה מרעי (שנהרג במהומות מנהרת הכותל בשנת 1996) את שם הגדוד ל"חרב" על מנת להעלות את גאוות היחידה, ולתרום להעלאת המוטיבציה בקרב הדרוזים להתגייס. מפקדי הגדוד היו מאז ברובם המוחלט דרוזים וכך גם חייליה, אך בהיות הדרך של בני העדה פתוחה להשתלב ביחידות אחרות, רבים אכן משרתים בחילות השונים בצה"ל. מספר הקצינים הבכירים הדרוזים בצה"ל עולה בהתמדה ושיעורם גבוה יחסית לגודל האוכלוסייה משיעור הקצינים היהודים. מספר דרוזים גם סיימו בהצלחה מסלולים הנחשבים ליוקרתיים בצה"ל כגון קורס טיס וקורס חובלים.
בשנת 2000 פורק "פלס"ר שחר" ואוחד עם שאר היחידה. לאחר תקופה ארוכה שבה הוצב באזור רצועת עזה, עבר הגדוד בשנת 2001 לשרת בגזרת גבול הצפון, מתוך מחשבה על הקרבה לבתיהם של רוב המשרתים בו.
בשנת 2001 הגדוד עבר לצפון ונפרס בגזרת חטיבת ברעם. בשנת 2002 תפס את הפיקוד סא"ל אנואר סעב, הקצין הדרוזי הראשון שעבר קורס פיקוד ומטה במרינס C&SC בארצות הברית מיד אחרי סיום תפקידו. בתקופה זו הגדוד ביצע פעילות מבצעית בקו הגבול במהלכה נפצע קשה לואי מרעי שאיבד שתי רגליו כתוצאה מעליה על מטען, ונהרג סג"ם ין שנפגע מטיל נגד טנקים בזמן פינוי מטענים בתוך לבנון. ביום פרוץ מלחמת לבנון השנייה הגדוד היה אמור להחליף את גדוד המילואים של חטיבה 300 בתעסוקה מבצעית במרחב זרעית. לכן, בעוד חזבאללה תקף את הסיור האחרון של גדוד המילואים, מפקדי גדוד חרב כבר היו בגזרה והיו הראשונים לטפל באירוע. הגדוד היה הראשון שנכנס לשטח לבנון, וכמו כן האחרון שעזב את השטח. הגדוד אשר מוכשר בלחימה בשטח סבוך מיצה את כישוריו ומשום כך חיילי הגדוד הרגו למעלה מ-15 מחבלים, וסיימו את הלחימה ללא נפגעים. הגדוד חשף כלי נשק בכפר מרווחין. בהמשך תפס עמדות במארון א-ראס ולבסוף נכנסו רגלית עד בית יהון משם חזרו לישראל בעת כניסת הפסקת האש לתוקף. במהלך הלחימה ארבעה חיילים חזרו לכפריהם בצפון כדי להתחתן, ומיד שבו ללחום, היה זה הגדוד עם שעות התרעננות המועטות ביותר. הגדוד קיבל ציון לשבח יחידתי מאלוף פיקוד הצפון, על פעילותו במלחמה זו.
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה (בספרדית: Carlos Javier de Borbón-Parma; נולד ב-27 בינואר 1970), הוא ראש בית בורבון-פארמה משנת 2010. קרלוס הוא קרליסט, וטוען לזכותו לכתר ספרד, אם כי אינו עושה דבר לשם השגת טענתו.
ממלכת הולנד הנפוליאונית
ממלכת הולנד (בהולנדית: Koninkrijk Holland, בצרפתית: Royaume de Holland) הייתה מדינה גרורה של צרפת בתקופת נפוליאון בונפרטה, שהתקיימה בשנים 1806–1810 בשטח הולנד של ימינו.
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה
ביוגרפיה
קרלוס נולד ב-27 בינואר 1970 בניימכן, לקרלוס הוגו, דוכס פארמה, ולאיריינה, נסיכת הולנד, בתם של ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד, ויוליאנה, מלכת הולנד. קרלוס בילה את נעוריו בכמה מדינות, ובהם הולנד, ספרד, צרפת, אנגליה וארצות הברית. בשנת 1981, כשהיה בן אחת עשרה, התגרשו הוריו, ויחד עם אמו ואחיו הוא עבר להתגורר בארמון בהולנד עם סבו וסבתו.
ממלכת הולנד הנפוליאונית
היסטוריה
בשטח הולנד של ימינו התקיימה מאז המאה ה-16 הרפובליקה של שבע ארצות-השפלה המאוחדות, שמשטרהּ הקונפדרטיבי עירב אלמנטים של דמוקרטיה ואוליגרכיה. בהשפעת המהפכה הצרפתית הוקמה בה הרפובליקה הבטאווית קצרת הימים והבלתי-יציבה, שהייתה למעשה גרורה של צרפת.
כדי להעצים את שליטתו בהולנד, הכריז נפוליאון בונפרטה ב־5 ביוני 1806 על הפיכת הרפובליקה לממלכה, ועל אחיו הצעיר ממנו לואי כעל מלכהּ, לוֹדֶוֶוייק הראשון בהולנדית. הממלכה נקראה על שם מחוז הולנד, הגדול והחשוב במרכיבי הפדרציה, שמשמש היום בעברית כשמה של המדינה המודרנית (ששמה בהולנדית Nederland, שמשמעו ארצות השפלה).
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה
ביוגרפיה
קרלוס נוכח לעיתים באירועים מייצגים הנוגעים לבית המלוכה של הולנד. בשנת 2003 הוא היה מעורב, יחד עם דודתו, ביאטריקס, מלכת הולנד, על חנוכת "מרכז הנסיך קלאוס", פרופסורה על שמו של בעלה של המלכה, הנסיך קלאוס. במהלך האירועים המיוחדים של בית המלוכה הוא נוכח באופן קבוע, והוא היה אחד המארגנים של חגיגת החתונה של הנסיך קונסטנטין והנסיכה לורנטיין.
ממלכת הולנד הנפוליאונית
היסטוריה
ממלכת הולנד השתרעה על פני השטח של הולנד של ימינו, פרט למחוזות לימבורג וזיילנד (שהיו אז בשליטת צרפת). בשנת 1807 סופחו לשטח הממלכה פריזיה המזרחית (כיום בגרמניה) ויפר (Jever), אך בעקבות פלישה אנגלית ב־1809, נאלצה הולנד למסור את השטחים שמדרום לנהר הריין לצרפת.
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה
ביוגרפיה
קרלוס היה במערכת יחסים עם בריג'יט קליינסטרה, בתו החורגת של הרוזן אדולף רודריק ואן רכטר לימפורג, ואף נולד לה ממנה בן; קרלוס הוגו רודריק סיברן קליינסטרה (נולד ב-1997). בדצמבר 2015, קרלוס קליינסטרה בן ה-18 פתח בהליך המשפטי בניסיון לשנות את שם משפחתו לזה של אביו, ואשר יאפשר לו גם להשתמש בתואר "הנסיך". הדוכס מפארמה התנגד לכך, וטען שזה מנוגד למסורות והחוקים של בית בורבון-פארמה. בשנת 2016 קיבל בית המשפט ההולנדי את טענותיו של קרלוס קליינסטרה, והורה כי הוא יקבל את התואר "נסיך בורבון-פארמה", קרלוס ערער על הפסק בפני מועצת המדינה, אולם ערעורו התקבל רק באופן חלקי.
משפחתו
ב-20 בנובמבר 2010 התחתן קרלוס עם אנמארי חולטארי ואן ויזל, בתם של הנס חולטארי ואן ויזל ואנק דה ויסר, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ממלכת הולנד הנפוליאונית
שלט האצולה
בדצמבר 1806 עוצב סמל המחולק לרבעים ובהם האריה מסמל איחוד שבעת המחוזות והנשר הנפוליאוני מסמל ממלכת איטליה. ב־20 במאי 1807 שינה המלך לואי את הסמל: הוסיף קסדה, השמיט את הכוכב של אחיו והחליף את הנשר הנפוליאוני בנשר משלו והוסיף מסביב לסמל את המוטו: Eendracht maakt macht שפירושו "האחדות יוצרת כוח" (כיום המוטו של בלגיה). מעל הסמל מופיעים שרביט ויד, המסמלים את הכתרתו של לואי על ידי נפוליאון.
IAME Rastrojero Conosur
IAME Rastrojero Conosur היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, מתוצרת יצרנית המטוסים והרכב הארגניטינית "Industrias Aeronáuticas y Mecánicas del Estado"  אשר יוצרה  בין השנים 1974–1979. דגם ה-"IAME Rastrojero Conosur" תוכנן לשימוש כמונית על בסיס הדור השני של "IAME Rastrojero".
עונת 1913/1914 בסדרה השוודית
עונת 1913-1914 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל הרביעית בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1913-1914. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות. עונת 1913-1914 הייתה עונה שחולקה ל-2: משחקי סתיו 1913 ומשחקי אביב 1914.
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה גטבורג, בפעם השנייה ברציפות. בסוף העונה ירדה אופסלה לליגה השנייה.
לוסיאנו רודריגס
לוסיאנו רודריגס רוסאלס (בספרדית: Luciano Rodríguez Rosales; נולד ב-16 ביולי 2003) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בליברפול מליגת העל האורוגוואית.
קריירה
רודריגס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של פרוגרסו, וב-17 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת. ב-27 בדצמבר 2022 עבר לליברפול.
קריירת נבחרות
בינואר 2023 שיחק רודריגס עם נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20, שם סיימה הנבחרת כסגניתה של ברזיל. רודריגס שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, כבש את השער היחיד במשחק הגמר וסייע לנבחרתו לזכות בגביע.
כרטוס משותף (תחבורה ציבורית)
כרטוס משותף הוא שיטה למכירת כרטיסים לנסיעה בתחבורה ציבורית, בה קונה הנוסע כרטיס נסיעה אחד על מנת להשתמש במספר אמצעי תחבורה, בין אם אמצעים אלו מופעלים על ידי חברה אחת ובין אם הם מופעלים על ידי מספר חברות שונות.
השיטה נועדה להקל על הנוסע המעוניין להשתמש באמצעי התחבורה הציבורית, ולעודד את השימוש בתחבורה ציבורית ובתחבורה בת קיימא.
בשיטת הכרטוס המשותף נוסע זה יצטרך לקנות כרטיס נסיעה אחד על מנת לבצע נסיעה זו.
כרטוס משותף בישראל
שיטה זו פעלה עד יוני 2011 רק במקומות בודדים. במסגרת הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן שהונהגה ב-1 ביולי 2011, אוחדו קודי הנסיעה של חברות אגד, דן, קווים ומטרופולין, וניתן מעבר בין אוטובוסים בתוך אזורי הנסיעה במשך 90 דקות.
במטרופולין ירושלים, עם הפעלת הרכבת הקלה הונהג כרטוס משותף לרכבת ולאגד.
פרנץ קרומר
פרנץ קרומר (Franz Krommer; 27 בנובמבר 1759 - 8 בינואר 1831) היה מלחין צ'כי בן התקופה הקלאסית.
ביוגרפיה
קרוֹמר נולד בקמניץ (עיירה כ-80 ק"מ דרום-מזרחית לפראג), בשם פרנץ קרמרז'. הוא החל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 14, בלימודי עוגב וכינור עם דודו אנטון קרומר. כשהיה בן 18 התחיל לעבוד כנגן עוגב זמני בטוראן (Turan).
קרומר קיבל ציונים לשבח רבים מפרנץ הראשון קיסר אוסטריה, שאותו ליווה בנסיעותיו לאיטליה וצרפת. הוא מונה כחבר כבוד של הקונסרבטוריון במילאנו ובפריז.
קרומר נפטר ב-8 בינואר 1831 בווינה. הוא נחשב לאחד המלחינים הצ'כים המצליחים ובעלי ההשפעה בווינה בתחילת המאה ה-18, והוא הלחין מעל 300 יצירות. יצירותיו הודפסו בגרמניה, צרפת, אנגליה, דנמרק, איטליה, וארצות הברית, והוא קיבל חברות כבוד במוסדות מוזיקליים רבים בפריז, מילאנו, וינה ובמקומות נוספים.
קרומר פיתח את כל הז'אנרים במוזיקליים המקובלים בתקופתו, ושם דגש מיוחד על כלי נשיפה.
פייטון פריצ'רד
פייטון מייקל פריצ'רד (באנגלית: Payton Michael Pritchard; נולד ב-28 בינואר 1998) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
קריירת מכללות
פריצ'רד נולד בעיר טואלטין שבאורגון, ובשנת 2016 החל ללמוד באוניברסיטת אורגון. בעונת 2016/2017 הוביל את קבוצת "אורגון דאקס", לצדם של דילון ברוקס, טיילר דורסי, ג'ורדן בל וכריס בושיי, למעמד פיינל פור טורניר אליפות המכללות בכדורסל, בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. ב-3 העונות הבאות הציג שיפור הדרגתי בתפוקתו, עד שבעונת 2019/2020 העמיד ממוצעים של 20.5 נקודות, 5.5 אסיסטים, 4.3 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לשחקן המצטיין של "מחוז Pac-12".
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר פריצ'רד בבחירה ה-26, על ידי בוסטון סלטיקס. לאורך עונת הרוקי שלו שימש כמחליפו הראשי מהספסל של הרכז קמבה ווקר, וקלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
קונסולידייטד B-24 ליברייטור
קונסולידייטד B-24 ליברייטור (באנגלית: B-24 Liberator, "משחרר") היה מפציץ כבד בעל ארבעה מנועים שפותח על ידי קונסולידייטד איירקראפט בשנות ה־30 של המאה ה־20 ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה בכוחות האוויר של בעלות הברית; בעיקר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית, צי ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי, וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
הליברייטור פותח כדי להתעלות על המפציץ B-17, שהיה ערב מלחמת העולם השנייה המפציץ העיקרי של צבא ארצות הברית. הוא עוצב בצורה ייחודית, שכן כנפי המטוס היו גבוהות מהמקובל, וזנב המטוס כלל זוג מייצבים אנכיים משני צידי מייצב הגובה (בצורת 'H'). מטוסי ה-B-24 היו בעלי טווח רב בהרבה ממפציצי התקופה ופי שתיים מ-B-17, אך הם הוגבלו בסייג רום יחסית נמוך וביצועי טיסה בינוניים. הליברייטור היה מטוס חשוב ונפוץ מאוד והתאים כמעט לכל אופי לחימה ונפרש בזירות רבות ברחבי העולם. הטווח הרב שלו עשה אותו למטוס גמיש לשלל משימות וייעודים, החל מהפצצה אסטרטגית ועד לסיור, תצפית, תובלה ולוחמה נגד צוללות ב ובאוקיינוס האטלנטי.
לאורך המלחמה דגמי ה-B-24 שירתו בכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית בנוסף לכמה מדינות נוספות. סך הכל נבנו כ-18,500 מטוסי B-24, המספר הגבוה ביותר של מפציצים, מפציצים כבדים, מטוסים רב-מנועיים ומטוסים צבאיים אמריקאיים שנבנו עד כה.
צי ארצות הברית וחילות האוויר של הצבא
צי ארצות הברית:
זיג זאואר
זיג זאואר (בגרמנית: SIG-Sauer) היא חברת נשק גרמנית-שווייצרית המייצרת בעיקר נשק קל כגון אקדחים, רובים ומקלעים. לחברה מפיצים בכל רחבי העולם, בין היתר SIGARMS האמריקאית המייצגת את החברה בארצות הברית ובנוסף השיגה אף רישיונות יצור.
היסטוריה
בשנת 1970 הגיעו בחברת זיג להחלטה (בעיקר משיקולים כספיים) לשתף פעולה עם חברת J.P. Sauer & Sohn. לפיכך, בשנה זו קמה חברת SIG-Sauer שהחלה ביצור אקדחים - החל מסדרת ה־P220 שיצורה החל ב־1975 ונמשך עד ימינו אלו.
חברת זאואר עסקה עד מלחמת העולם השנייה בעיקר ביצור רובי ציד. במהלך מלחמה זו, ייצרה חברת זאואר את אחד האקדחים האיכותיים שיוצרו עד אז - זאואר 38H. אחרי המלחמה נטשה חברת זאואר את תחום האקדחים, עד למיזוגה עם חברת זיג, מיזוג שנתן רוח חדשה לשתי החברות בתחום האקדחים החצי-אוטומטיים.
בשנת 1985 נוסדה בארצות הברית שלוחתה האמריקאית של חברת זיג זאואר - זיג-ארמס (SIGARMS) שהחלה לייבא את האקדחים P220 ו־P230.
Sauer 202
Sauer 202
Boom Beach
Boom Beach הוא משחק פרימיום המשתייך לסוגת משחקי האסטרטגיה, פותח והופץ למכשירי האנדרואיד והאייפון על ידי חברת supercell. גרסה ראשונית של המוצר הופצה לקנדה בלבד ב-11 בנובמבר 2013, וההפצה לשאר העולם אירעה ביום 26 במרץ 2014.
למשחק יש גם ספין אוף שנמצא כעת בבטא במדינות שונות ביניהם ישראל, תחת השם Boom beach: FrontLine
משחקיות
Boom Beach הוא משחק אסטרטגיה שמשלב תקיפה על בסיסים של שחקנים יריבים וכן של בסיסי אויב מדומים. המשחק מתנהל על פני ארכיפלג גדול ובו השחקן מחזיק בבסיס צבאי עם הגנות וחיילים על פני אי משלו (בדומה למוצר הנוסף של SuperCell, הלהיט Clash of Clans).
השחקנים במשחק זה יכולים לשדרג את הבסיס הצבאי שלהם, לצבור חטיבות חזקות ומשופרות וכן לשחרר נעילה על יחידות חזקות במיוחד. בום ביץ' משלב מצב בו השחקן משחק לבדו במשחק ומצב בו מספר שחקנים תוקפים זה את זה על גבי אותה המפה. המשחק עמד בין עשרת המשחקים המדורגים בראש טבלת משחקי האסטרטגיה ב-22 מדינות עם הפצתו. אויבו של השחקן, מלבד יריבים אנושיים, הוא "המשמר השחור", צבא של חיילים הלבושים במדים שחורים ומזכירים ארגון פשיסטי.
מטבע
המשחק גורם לשחקן לצבור ולאגור עם הזמן משאבי טבע שונים כגון זהב, עץ, אבנים ובשלבים מתקדמים יותר גם ברזל. במשאבים אלה נעשה שימוש כדי לשדרג את בסיסי הצבא והיחידות הלוחמות. במשחק נעשה שימוש גם ביהלומים אותם ניתן להרוויח תוך כדי התקדמות במשחק או על ידי רכישה בכסף אמיתי. ביהלומים השחקן משתמש כדי לזרז תהליכים שונים דוגמת הקמת בסיס צבאי או שדרוג של חייל. את היהלומים ניתן אף להמיר במשחק לזהב, עץ, אבנים וברזל. הדברים היחידים שלא ניתן לרכוש ביהלומים במשחק הוא מודיעין ואבנים יקרות שמחזקות את בריאות הלוחמים, חוזק המבנים, קצב ייצור המפעלים ועוד.
ביקורת
אתר IGN דירג את המשחק בציון של 7 מתוך 10, ואתר Metacritic העניק לו ציון של 69 מתוך 100. ב-App Store למשחק יש ציון משוקלל של 4.5 מתוך 5.
ספרות ההיכלות והמרכבה
ספרות ההיכלות והמרכבה הוא שם כולל לכ־25 חיבורים מיסטיים שחוברו כנראה בתקופת התנאים והאמוראים (בין המאה השנייה למאה החמישית לספירה) בארץ ישראל (שהייתה אז פרובינציה של האימפריה הרומית המזרחית). זהו התארוך המקובל; אך יש הסוברים כי על אף שהמסורת בנושא אכן קדומה, החיבורים בכתב נערכו רק במאה השביעית או השמינית.
שמותיהם ותוכנם
החיבורים נקראים בשם זה משום שבשמות רבים מהם מופיע המונח היכלות - כדוגמת "היכלות רבתי" ו"היכלות זוטרתי" - או מרכבה - כדוגמת "מרכבה רבה" ו"מעשה מרכבה". ספרות זו עוסקת בהתעלות המיסטית לעולם העליון, ובתיאור - לרוב באמצעות שירה, המנונים ותפילות - של מבנה העולמות העליונים, עולמות המרכבה והמלאכים לדרגותיהם (אנגלולוגיה).
לרוב נהוג לחלק את החיבורים לשלוש קבוצות:
המיסטיקה הקדומה מיוצגת בחמישה חיבורים עיקריים, שבכולם היא משולבת במאגיה ובכולם מתואר מסע הנשמה לגן עדן ("ירידה למרכבה") של המיסטיקנים, המכונים "יורדי המרכבה": בכלל, ספר "שיר השירים" השפיע רבות על ספרות המיסטיקה הקדומה, כשגיבורו מזוהה עם הקב"ה בעקבות הפרשנות האלגורית שהוביל ר' עקיבא, ויש המאמינים כי הספר נמסר על ידי הקב"ה לעם ישראל במעבר ים סוף, או במעמד הר סיני.
בין ספרות חז"ל לבין ספרות ההיכלות והמרכבה יש קרבה רבה והשלמה הדדית, על אף השוני ביניהם. במשנה במסכת חגיגה בפתיחת הפרק השני מובאים האיסורים וההגבלות לדרוש במעשה בראשית ובמעשה מרכבה. התלמוד מרחיב את הסוגיה על משנה זו ומביא את המעשה המפורסם על ארבעה שנכנסו לפרדס. הדמויות המרכזיות בחוג יורדי המרכבה הם רבי ישמעאל כהן גדול, רבי עקיבא ורבי נחוניה בן הקנה. חוג יורדי המרכבה התפתח כחוג בעל נטייה כיתתית ואליטיסטית, אך שלא ככתות אחרות בהיסטוריה שתבעו לעצמן פטורים הלכתיים ופריקת עול המצוות, חוג יורדי המרכבה קיבל אותן ביתר הקפדה, דקדוק וטהרה.
השפעות מאוחרות יותר של ספרות זו ניתן למצוא אצל חוג חסידי אשכנז ואצל רבי אברהם אבולעפיה, רבי שלמה אבן גבירול בשירו "כתר מלכות", רבי יהודה הלוי, הבעש"ט ועוד.
הכנסייה האשורית
הכנסייה האשורית המזרחית (בארמית סורית: ܥܕܬܐ ܕܡܕܢܚܐ ܕܐܬܘܖ̈ܝܐ, בערבית: كنيسة المشرق الآشورية), פלג בנצרות, אשר התפלג משאר הכנסייה במאה ה-5 בעקבות המינות הנסטוריאנית.
המינות הנסטוריאנית וועידת אפסוס
נסטוריוס, חכם דת נוצרי, תלמידו של תאודורוס ממופסואטיה, שהיה פטריארך קונסטנטינופול, טען כי מרים, אם ישו אינה יולדת האל אלא רק יולדת המשיח, וזאת בניגוד לדעתו של קירילוס האלכסנדרוני, פטריארך אלכסנדריה שדיבר על פרסונה אחת (Persona) של ישו הכוללת שני טבעים - אלוהי ואנושי באותו גוף אשר לא התמזגו אחת עם השנייה והתקיימו זו לצד זו כשתי מהויות נפרדות שהן בתוך ישות אחת. לעומתו נסטוריוס דיבר על שתי פרסונות, ישויות נפרדות, כך שבצליבה ובסבל והעינויים שבמהלכה הייתה זו הפרסונה האנושית ולא האלוהית. דעתו זו גונתה והוכרזה כמינות בוועידת אפסוס ב-431. נסטוריוס, אשר דחה טענות אלה מכל וכל, אך עם זאת סירב לחזור בו, גונה ונודה מהכנסייה. תומכיו זכו לחסות המלכים הפרסים, שהיו במאבק פוליטי עם האימפריה הביזנטית, ושם ייסדו את כנסייתו שמרכזה בסלוקיה-קטסיפון (Seleucia-Ctesiphon) והכריזו על עצמאותה של כנסייתם מהמרכז הנוצרי המזרחי, הפטריארכיה של אנטיוכיה; כנסייה חדשה זו זכתה עד מהרה לגיבוי ותמיכה מהאימפריה הפרסית הסאסאנית, אויבתה של האימפריה הביזנטית שגינתה את נסטוריוס ונידתה אותו, וקיוותה להשיג בכך את נאמנותם של נתיניה הנוצריים.
באבאיי הגדול
המלחמה בין האימפריה הביזנטית לסאסאנית, אשר התרחשה בשנים 610–628, החלישה את הכנסייה האשורית, וכמה ממחוזותיה עברו למונופיזיטים; בנוסף על כך, נאסר על הכנסייה לבחור לעצמה קתוליקוס-פטריארך, וכומר ושמו הנאנה החל להטיף לתורתו של אוריגנס כנגד תורתו של תאודורוס ממופסואטיה, התורה המסורתית של הכנסייה האשורית. במצב זה, באבאיי, שלאחר מכן כונה "הגדול", ניהל את הכנסייה למעשה למרות שתפקידו הרשמי היה "מפקח המנזרים שבצפון". בנצלו את תפקידו זה, הוא אכף את כיבוד תורתו של תאודורוס ממופסואטיה במנזרים, ובפרט גירש נזירים שהיו נשואים (כנס בית לבאת' שנערך ב-484 התיר לכל האנשים בהיררכיה הכנסייתית להיות נשואים); בנוסף לכך, הוא ייסד מנזרים ובתי-מדרש חדשים שבהם חינך את התלמידים לגישתו של תאודורוס, וכתב כתבים תאולוגיים הן כנגד המונופיזיטים והן כנגד תומכיו של הנאנה.
מאמציו של באבאיי נשאו פרי בשנת 612, כאשר כנס של הכנסייה האשורית הכריז על תורתו של תאודורוס ממופסואטיה כתורה המחייבת את כל המאמינים; כמה שנים מאוחר יותר, הנאנה תומך תורתו של אוריגנס, גונה ולעומת זאת הכריסטולוגיה שפיתח באבאיי נקבעה כמחייבת.
השליחויות המיסיונריות
אנשי הכנסייה האשורית עסקו רבות בפעילות מיסיונרית במזרח. כבר במאה ה-5 שליחי הכנסייה האשורית הגיעו לתימן ולקטר של היום, ואף להודו. בשנת 635 קבוצת מיסיונרים אשוריים הגיעה לסין, וכעבור זמן לא רב משלחות דומות הגיעו למונגוליה, טיבט וסמרקנד. עם זאת, התפשטות האמונה האשורית לא צלחה - בסין השליטים המקומיים דיכאו אותה, ובהודו בין המאות ה-16 וה-19 השתלטה הכנסייה הקתולית על הנוצרים המקומיים.
הפילוג הכשדי
במאה ה-15 הוחלט, כי הפטריארך של הכנסייה לא ייבחר, אלא התואר יעבור בירושה מדוד לאחיין. בשנת 1552 קבוצת היררכים של הכנסייה התמרדה כנגד הסדר זה, פרשה והקימה את הכנסייה הכשדית בראשותו של מר יוחנן ה-8, אשר עד מהרה קשרה עצמה עם הכנסייה הקתולית והצטרפה לקהילייה הקתולית בראשות האפיפיור. עתה היו לכנסייה האשורית שני פטריארכים יריבים: האחד - מסורתי, שמקום מושבו בעיירה אלקוש בכורדיסטן העיראקית דהיום, והשני - קתולי, שמקום מושבו בדיארבקיר שבמזרח טורקיה דהיום. מצב זה נמשך עד שנת 1662, כאשר מר שמעון ה-13, הפטריארך של דיארבקיר, החליט לפרוש מהקהילייה הקתולית ולחדש את הקשר עם הפטריארך של אלקוש, ועקר מדיארבקיר לעיירה קוכאניס במזרח אנטוליה, בגבול עיראק של ימינו. האפיפיור מצדו מינה פטריארך אחר תחתיו עבור אלו מהקהילה האשורית בדיארבקיר שנשארו נאמנים לקהילייה הקתולית; קבוצה זו נודעה לימים ככנסייה הכשדית הקתולית. בשנת 1804 הצטרפה אליה הקהילה האשורית שהתרכזה סביב הפטריארך של אלקוש, לאחר שהשושלת של אלקוש נפסקה.
במאה ה-20
בסוף מלחמת העולם הראשונה הנוצרים האשורים בקוכאניס מרדו בשלטון העות'מאני. לאחר כישלון המרד הם ברחו מטורקיה, רובם לעיראק, שהפכה למדינה עצמאית תחת פיקוח בריטי. ברם, בשנת 1933, עם תום המנדט הבריטי על עיראק, הטינה בין השלטון ההאשמי בעיראק לבין האשורים גרמה לשפיכות דמים, והפטריארך מר שמעון ה-23, ועמו רוב המאמינים, ברחו גם מעיראק, תחילה לקפריסין, משם לשיקגו, ולבסוף התבססו בסן פרנסיסקו.
בשנת 1964 שוב נוצר קרע בקרב הכנסייה האשורית על רקע ירושת תפקיד הפטריארך וקבלת הלוח הגרגוריאני. הפורשים בחרו כנגד הפטריארך מר שמעון ה-23 את מיטרופוליטן הודו, מר תומא דרמו. בשנת 1973 מר שמעון ה-23 התפטר מתפקידו והתחתן, מה שמנע את המשך כהונתו גם אם חלק מהמאמינים חפצו בכך, ובשנת 1975, תוך כדי משא-ומתן על איחוד מחדש של הכנסייה, הוא נרצח ותחתיו נבחר בישוף טהראן, מר דינכא הרביעי, אשר הכריז כי הפטריארכיה תפסיק להיות נורשת. ברם, הדבר לא גרם לאיחוד הכנסייה האשורית, והכנסייה הפורשת קיימת עד היום ככנסייה העתיקה של המזרח, הכוללת 5 מחוזות (הכנסייה האשורית בראשות מר דינכא כוללת 12).
ב-11 בנובמבר 1994 האפיפיור יוחנן פאולוס השני נפגש עם מר דינכא הרביעי ושני ההייררכים חתמו על "הצהרה כריסטולוגית משותפת" והקימו ועדה תאולוגית משותפת לשני הצדדים. כמו כן, בעקבות צעד זה השתפרו יחסיה של הכנסייה האשורית עם הכנסייה הקתולית הכשדית: בשנת 1996 מר דינכא הרביעי והפטריארך הכשדי רפאל הראשון נפגשו בסאות'פילד שבמדינת מישיגן וחתמו על הצהרה משותפת.
מבנה וארגון
בראש הכנסייה האשורית-נסטוריאנית עומד הפטריארך, ומקום מושבו הוא שיקגו; עד לאחרונה תפקיד הפטריארך עבר בירושה מדוד לאחיין, אך מאז שנת 1964 אין הדבר כך. תחת הפטריארך נמצאים שלושה מיטרופוליטנים, המפקחים על שלושת הגלילות (archdioceses) של הכנסייה - הגליל של אירופה, סוריה ולבנון (כולל את מחוזות לבנון, סוריה ואירופה), הגליל של הודו והגליל של עיראק ורוסיה (כולל את מחוז בגדד ומחוז צפון-עיראק - רוסיה). נוסף על אלה יש לכנסייה מחוזות כנסייתיים שלא תחת הגלילות הנ"ל - מחוזות ארצות הברית-מזרח, ארצות הברית-מערב, מערב קליפורניה, קנדה, אוסטרליה - ניו זילנד ואיראן. ולבסוף, בסין נמצאה בשנת 2003 קהילה אשורית קטנה ועצמאית, אשר קיימת מאז ימי משלחות המיסיונרים לסין במאה ה-7.
תאולוגיה
רבים אומרים כי הכריסטולוגיה של הכנסייה האשורית היא נסטוריאנית, שכן האשורים פרשו מהכנסייה בגלל האשמתו של נסטוריוס בהפרדת ישו לשניים. אולם, הכריסטולוגיה המחייבת של הכנסייה האשורית אשר גובשה על ידי באביי הגדול במאה ה-7 והמתוארת בחיבורו "ספר האיחוד", גורסת כי לישו היו שתי מהויות (בסורית: qnome) שהתאחדו באישיותו האחת והמאוחדת.
הסקרמנטים
הכנסייה האשורית, כמו הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית, מכירה בשבעה סקרמנטים; ברם, סקרמנטים אלה שונים מעט מאלה הנוהגים אצל הקתולים והאורתודוקסים.
אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן
אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן (באנגלית: Lost in Austen) היא מיני-סדרה בת ארבעה פרקים משנת 2008 של רשת ITV. את התסריט כתב גאי אנדרוז כעיבוד פנטזיה המבוסס על הרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן. אמנדה, אישה צעירה בת זמננו החיה בלונדון, נכנסת לתוך עלילת הרומן דרך דלת בחדר האמבטיה שלה, ומצטרפת לעולמם של בני משפחת בנט. התוצאות הן הרסניות.
בדצמבר 2009 נכללה הסדרה במקום ה-48 ברשימת "The Top 50 TV Shows of the Noughties" שפורסמה בעיתון הטיימס.
פרק 1
אמנדה פרייס היא צעירה החיה בהאמרסמית' והיא מעריצה נלהבת של ג'יין אוסטן. לאחרונה דחתה הצעת נישואים בלתי רומנטית מהחבר השתיין והבוגדני שלה. ערב אחד היא מגלה את אליזבת בנט, הדמות הראשית בספר "גאווה ודעה קדומה", לבושה בכותונת לילה בחדר האמבטיה שלה. כשאליזבת נעלמת אמנדה מניחה שזה היה חלום. היא מסבירה לאמה שהרומן של ג'יין אוסטן גרם לה לרצות סטנדרטים גבוהים יותר ממי שיהיה בעלה, ושלימד אותה להאמין באהבת אמת. אליזבת מופיעה שוב בחדר האמבטיה של אמנדה, הפעם היא לבושה בבגדי מסע.
אמנדה פוסעת מעבר לדלת הסודית שבתוך הקיר שמשם הגיעה אליזבת, ומגלה שהיא נמצאת בלונגבורן, ביתם של משפחת בנט, קרוב לתחילת הרומן. אמנדה לכודה בעולם של הספר בעוד אליזבת נמצאת בלונדון של המאה ה-21. מר בנט מקבל את אמנדה בסבר פנים יפות כחברתה הטובה של בתו, אליזבת שמבקרת באותה עת ב"עיר" (לונדון).
אמנדה משתדלת לוודא שסיפור העלילה יתקדם כפי שצריך, אבל כשמר בינגלי מבקר בלונגבורן הוא מתחיל להתאהב באמנדה במקום בג'יין. בנשף במריטון אמנדה מנסה לדחות את חיזוריו של בינגלי, היא אומרת שאינה יכולה לרקוד איתו כי הבטיחה לרקוד עם מר דארסי. כשבינגלי שואל את דארסי לפשר הדבר, הוא מגבה את דבריה ואכן רוקד איתה. הוא מסביר לאמנדה שניסה למנוע מבוכה מבינגלי. אמנדה משתכרת ומתנשקת עם בינגלי, אבל מיד מתחרטת על כך.
גברת בנט הנזעמת מזהירה את אמנדה שלא להתערב בסיכויים של בנותיה להינשא. בהמשך משכנעת אמנדה את ג'יין לרכב לביתו של בינגלי בגשם שוטף כדי להחזיר את הסיפור למסלולו. אבל כשנודע לה שג'יין יכולה לחלות בשפעת חמורה שתסכן את חייה, היא ממהרת אחרי ג'יין ומנסה להציל אותה.
פרק 2
בעודה מטפלת בג'יין ונותנת לה כדור פרצטמול, היא מפסיקה סופית את חיזוריו של בינגלי, בטענה שהיא לסביות. כעת היא מנסה להפנית את רגשותיו הרומנטיים לכיוונה של ג'יין. דארסי מתווכח עם אמנדה על הבאתה של ג'יין לנת'רפילד, וקרוליין שסולדת מאמנדה מנסה ללא הרף להביך אותה. היא מתעקשת שאמנדה תנגן בפסנתר, דבר שאינה יכולה לעשות, ובמקום זאת היא שרה את השיר "Downtown" של פטולה קלארק, ומקבלת מחיאות כפיים נלהבות מבינגלי ודארסי. קרוליין, שמנסה לעקוץ את אמנדה, אומרת שגם אם היא לא תתעשר היא לא תגווע ברעב, מכיוון שהיא יכולה להתפרנס מיכולת השירה שלה. בתגובה אמנדה מתגאה בהכנסה של 27,000 פאונד לשנה, סכום נכבד ביותר בתקופה הג'ורג'יאנית.
כשבנות משפחת בנט חוזרות ללונגבון נשבר גלגל בכרכרה שלהן. במקום עוברים קציני צבא, ואחד הקצינים, ויקהאם, מגלם את דמות האביר המושיע. אמנדה מזהירה את ויקהאם (שברומן הוא בורח עם לידיה) שהיא יודעת מה הוא זומם והיא משגיחה.
מר קולינס, הדודן הדוחה של בני משפחת בנט שאמור לרשת את לונגבורן, מגיע לביקור. הוא מחפש לו אישה מבין בנות המשפחה לשמחתה הרבה של גברת בנט. כשהוא מציע נישואים לג'יין אמנדה מתערבת ומציעה לו להכיר את שרלוט לוקאס, חברה הטובה של אליזבת'. מר קולינס לא מבין נכון את כוונתה וחושב שאמנדה מעוניינת בו, ומציע לה נישואים. כדי להציל את ג'יין היא מסכימה להינשא לו.
אמנדה מעודדת את בינגלי וג'יין לטייל יחד. בינגלי מסכים לערוך נשף בנת'רפילד, ואמנדה מקווה שהאירועים יתאימו למתרחש ברומן. אבל בנשף דרסי משכנע את בינגלי לא להתחתן עם ג'יין, ואומר שבהשפעתה של אמנדה המשפחה מעוניינת רק בכספו. בינגלי מפנה כתף קרה אל ג'יין והיא יוצאת כשעיניה דומעות.
ויקהאם הנקמן מתחיל להכפיש את שמה של אמנדה, ומפזר שמועות שהונה הרב הגיע מאביה המנוח שהיה מוכר דגים. כשהשמועה מגיעה לאזניו של מר קולינס הוא מבטל את האירוסים עם אמנדה, שבתגובה בועטת בו בביצים.
ג'יין, שמאמינה שבינגלי כבר לא אוהב אותה, מקבלת את עצת אמה ומתחתנת עם מר קולינס. מר בנט מסרב בכעס לישון באותה מיטה עם אשתו בגלל האומללות שגרמה לג'יין.
אמנדה חוקרת את בינגלי שמגלה שהוא אכן אוהב את ג'יין, אבל נכנע לדעתו של דארסי. אמנדה מאשימה את דארסי שריסק את סיכוייו של החבר שלו לאושר ואהבה. כעת היא מחליטה שדארסי אינו ראוי לאליזבת. דארסי משיב שהיא דוחה אותו ויוצא מהחדר.
פרק 3
גברת בנט סוף סוף מצליחה להוציא את אמנדה מביתה משום שניסתה להתערב בסיכויי הנישואין של בנותיה. מר בנט נותן לאמנדה סכום כסף, ומבקש ממנה להתפייס עם ג'יין. מר קולינס מסביר לג'יין שנישואיהם עדיין לא מומשו כי הוא בתקופת התנזרות.
ויקהאם מציע עזרה לאמנדה, ומלמד אותה נימוסים וגינונים הנהוגים בחברה הגבוהה. הוא קונה לה שמלה, ומראה לה איך להסתיר את רגשותיה בעזרת מניפה. כמו כן הוא ממציא עבורה משפחת אצילים צרפתים כדי שישמשו לה כרטיס כניסה אצל ליידי קתרין דה ברג. אמנדה מבינה שהוא רוצה לשדך אותה לדארסי, כדי שהוא עצמו יוכל לחזר אחר קרוליין בינגלי.
ויקהאם מעודד את אמנדה לבקר את ג'יין. אף על פי שבתחילה היא נרתעת, ג'יין מקבלת בתודה את התנצלותה של אמנדה ומחדשת את הידידות ביניהן. מר קולינס מסרב לאפשר לאמנדה לסעוד איתם ברוזינגס, אבל אמנדה אומרת שיש לה הודעה עבור ליידי קתרין דה ברג מהאצילים הבדיוניים של ויקהאם. מכיוון שאינו רוצה להחשב כבור, מר קולינס מעמיד פנים שהוא מכיר את האצילים, ומרשה לאמנדה להצטרף אליהם.
ליידי קתרין שהיא דודתו של מר דארסי מארחת לארוחה גם את בינגלי וקרוליין. דארסי מנסה לדכא את אמנדה, אבל היא מסכימה עם כל מה שהוא אומר, כשהיא מחזיקה במניפה היא מנסה להשתלב.
בינתיים גברת בנט רבה עם מר בנט, ומחליטה לבקר את ג'יין יחד עם לידיה, כדי שתוכל לראות איך חיים בנישואים מאושרים. מר בנט טוען שאם היא תמצא נישואים מאושרים ברוזינגס הוא מבטיח להתהלך ערום בחדר האורחים של רוזינגס.
ליידי קתרין רומזת שהיא רוצה ששאר בנות משפחת בנט יתחתנו עם האחים של מר קולינס שהם פחות "מוצלחים" ממנו. למרות חילוקי הדעות ביניהם יחסו של דארסי אל אמנדה מתחיל להתרכך כשהיא מחזירה את השעון של בינגלי השתוי עליו הימר במשחק הקלפים. ליידי קתרין מזהירה את אמנדה להתרחק ממר דארסי. אמנדה עומדת על כך שהיא אינה רוצה בו, אבל ליידי קתרין סוברת אחרת.
דארסי הנסער מגיע לבית הכומר לראות את אמנדה. הוא שואל אותה מדוע היא באה לרוזינגס בחיפוש אחריו. אמנדה מכחישה זאת ואומרת שהוא בא אליה. דארסי המיוסר, שמנסה להבין מדוע הוא נמשך אל אמנדה, אוחז בה וכמעט מנשק אותה. אמנדה ההמומה שואלת אם זה מה שהוא רוצה לעשות, והוא יוצא החוצה בסערה. ג'יין שצופה במתרחש אומרת שדארסי מאוהב באמנדה, אבל אמנדה מתעקשת שאליזבת היא זו שנועדה להיות בחירת לבו של דארסי.
אחר כך דארסי מזמין את אמנדה לאחוזתו פמברלי. גברת בנט שנמצאת באותו חדר מקבלת בשקיקה את ההזמנה שלדבריה נועדה לה. דארסי מזמין אותה בנימוס יחד עם לידיה וג'יין. בפמברלי ג'יין מתחננת בדמעות בפני בינגלי שיתחתן ושיהיה מאושר עבור שניהם. גברת בנט רואה את המתרחש ומבינה לבסוף את דבריו של בעלה על האומללות של ג'יין.
אמנדה מבינה שהיא אוהבת את דארסי, ומחליטה להיות "שחקנית מחליפה" עבור אליזבת כל עוד היא נמצאת במרחקים. היא אומרת לגברת בנט המתייפחת שהיא תתחתן עם דארסי, ותעזור למשפחת בנט בכך שתקנה עבורם את לונגבורן, ותשחרר אותם מהתלות במר קולינס.
בינגלי מחפש את ויקהאם שיהיה לו חבר לשתייה, וויקהאם מביא לבסוף את בינגלי חסר הכרה לפמברלי. דארסי דואג שאחותו הצעירה, ג'ורג'יאנה, תישאר בחדרה ולא תפגוש את ויקהאם. ג'ורג'יאנה מתוודה בפני אמנדה שוויקהאם לא אנס אותה, כפי שספרה לאחיה. היא כעסה עליו שדחה את חיזוריה אחריו ושאמר שהיא עדיין ילדה. ויקהאם לא הכחיש את הדברים כדי להגן על כבודה של ג'ורג'ינה, ביודעו שדארסי יסלק אותה מהבית אם ידע את האמת. אמנדה מבינה שוויקהאם הוא אדם טוב ושהתיאור של ג'יין אוסטן הוא חד צדדי.
בינגלי בהיותו שתוי ונואש הוא מכה את דארסי משום שהפריד בינו לבין ג'יין. קרוליין מנצלת את ההזדמנות ומפזרת רמזים לגבי אמנדה.
כשאמנדה מתוודה על אהבתי בפני דארסי, בלי כוונה היא מזכירה את החבר שלה שנמצא בזמן הווה בלונדון, ומאשרת בכך את הדברים שאמרה קרוליין, שאמנדה אינה בתולה. על אף אהבתו הרבה דארסי אינו יכול להתחתן איתה בגלל מעמדו החברתי.
אמנדה קורעת את דפי הספר "גאווה ודעה קדומה" וזורקת אותם מהחלון. כשהיא מתחילה לארוז כדי ללכת, נכנסת לחדר קרוליין, ומתחילה איתה. מסתבר ששמעה מאחיה שאמנדה היא לסבית, בדיוק כמוה. קרוליין רוצה להתחתן עם דארסי רק כדי למלא את הציפיות החברתיות.
אמנדה מוצאת את דארסי בגן כשהוא קורא בדפים הקרועים של הספר שזרקה. הוא מניח שאמנדה היא המחברת של הספר, ומביע את הזדעזעותו על כך שהיא כותבת על עניינים פרטיים בלי לנסות להסתיר אפילו את שמותיהם. אמנדה אומרת בכעס שלפי השקפתו הכל לא בסדר, ושהוא טועה לגבי כולם, ומודיעה על עזיבה מיידית.
פרק 4
דארסי מכריז על אירוסיו לקרוליין, וגברת בנט מקבלת מכתב שמודיע לה שלידיה ברחה, לא עם ויקהאם, אלא עם בינגלי. גברת בנט מאשימה בכך את אמנדה, והיא מצדה מאשימה את דארסי, ואומרת שהוא וקרוליין ראויים זה לזו.
אמנדה נוסעת יחד עם מר וגברת בנט בעקבות לידיה ובינגלי. בעזרתו של ויקהאם הם נמצאים מסתתרים בפונדק. גם דארסי מגיע. לידיה ובינגלי מתעקשים שדבר לא קרה ביניהם, אבל מר בנט בזעמו תוקף את בינגלי ומניף עליו חרב. בינגלי בהגנה על עצמו פוגע קשות בראשו של מר בנט.
אמנדה חוששת לחיי מר בנט. היא זקוקה לאליזבת שתהיה לצדה. היא פורצת מבעד לדלת ומוצאת את עצמה בחזרה בלונדון המודרנית. החבר שלה מייקל מסיע אותה אל אליזבת שעובדת כאומנת.
ברחוב ההומה מבחינה אמנדה בדארסי ההמום. הוא מסביר לה שהלך בעקבותיה בגלל אהבתו, ושילך בעקבותיה לכל מקום. אמנדה עדיין רוצה שיכיר את אליזבת, אבל אליזבת נטמעה לגמרי בחיים המודרניים, והיא נדהמת לפגוש את דארסי, שאותו היא מכירה מקריאת הרומן.
מר בנט חוזר לביתו ומחלים בטיפולה המסור של אליזבת'. ליידי קתרין שמודעת לאהבתו של דארסי לאמנדה, מגיה ללונגבורן ומציעה לאמנדה עסקה. אמנדה תעזוב את דארסי והיא, ליידי קתרין, תדאג לביטול הנישואים בין מר קולינס וג'יין. אמנדה מסכימה.
עם זאת כשאמנדה פותחת את דלת המעבר לחזור לביתה, היא מוצאת פתק שכתב דארסי עבורה בו כתוב "איני שוכח אף לא פעימת לב אחת".
אמנדה מחליטה להישאר בעולם של "גאווה ודעה קדומה" וממהרת לפמברלי כדי להיות עם דארסי. אליזבת מחליטה לחזור להאמרסמית' בברכתו של אביה.
הפקה
חברת ההפקה Mammoth Screen הפיקו את הסדרה. הפרק הראשון שודר ב-ITV ב-3 בספטמבר 2008 וצפו בו 4.2 מיליון איש. הפרקים הבאים שודרו מדי שבוע.
בארצות הברית שודרה הסדרה בערוץ Ovation החל מ-11 בינואר 2009. באוסטרליה שודרה הסדרה בשני חלקים ברשת ABC החל מ-8 במרץ 2009.
אתרי צילומים
מקום העבודה של אמנדה צולם בווייקפילד בבנין שאינו בשימוש של בנק יורקשייר. The Beluga Lounge בווייקפילד שימש לצילומי בר היין בלונדון. מוזיאון קנון הול בברנסלי שימש לצילומי פנים וחוץ אחדים בהם חדר הנשפים. אתרי צילומים נוספים היו ברמהאם פארק, אתרים ביורק, ושווקים עירוניים בלידס. הרווד האוס קרוב ללידס שימש לצילומי אחוזת פמברלי.
שחקנים
אליוט קוואן בן ה-31 נבחר לגלם את דארסי כשהופיע במחזה "הנרי החמישי". לדבריו לסדרה הייתה סמליות דומה לקאנון של התיאטרון. השחקניות כריסטינה קול וג'מימה רופר כיכבו קודם לכן יחד בסדרה העל טבעית "הקס" של Sky One. כמו כן רופר ומיסון הופיעו ביחד ב-ITV בפרק "Third Girl" בסדרה "פוארו".
מוזיקה
השיר שמיס בינגלי שרה ומלווה את עצמה בנגינה בפסנתר בפרק 3 הוא מאת מוצרט.
DVD
ב-28 בספטמבר 2008 יצאה הסדרה בבריטניה על גבי DVD, ובארצות הברית יצאה ב-29 באפריל 2009. בשני הדיסקים כלולים 4 הפרקים של הסדרה וסרט דוקומנטרי של "מאחורי הקלעים".
סרט קולנוע
ב-11 בפברואר 2009 דווח בעיתון הגרדיאן שגרסת סרט קולנוע של המיני-סדרה נמצאת בפיתוח. סם מנדס הבמאי זוכה האוסקר יהיה המפיק. נורה אפרון עבדה על הפרויקט עד למותה ב-2012. שנתיים אחרי מותה של אפרון נבחרה קארי בראונשטיין להמשיך את כתיבת התסריט.
ארוחת בוקר
ארוחת בוקר היא בדרך כלל ארוחה קלה. כבר בתלמוד מיוחסת חשיבות רבה ל"פת שחרית", המועילה למניעת תחלואים. גם כיום מכיר המחקר הרפואי בחשיבותה של ארוחת הבוקר.
משמעות תזונתית ובריאותית של ארוחת בוקר
תזונאים מעלים על נס את חשיבות ארוחת הבוקר כארוחה שמספקת את צורכי האנרגיה שהגוף זקוק להם כדי לפצוח בעמל היום.
תזונה
מחקרים בארצות הברית ובאירופה העלו ממצאים שונים ביחס לערכה הקלורי של ארוחת בוקר ממוצעת, בהתאם למשתנים דמוגרפים וכלכליים. סקרים אצל ילדים ונערים (גילאי 5–18) בארצות הברית ובאירופה, הראו טווח שבין 275 ל-669 קלוריות. חלוקה הקלוריות לפי אבות המזון במחקרים אלו: מחקרים רבים הראו כי צריכת הקלוריות הכוללת של ילדים ומתבגרים שמקפידים על ארוחת בוקר גבוהה משל חבריהם ה"מדלגים" עליה. חלק מהמחקרים מורים כי אחוז השומן מכלל הקלוריות נמוך יותר אצל אוכלי ארוחת בוקר. מי שארוחת הבוקר שלו מספקת 25% מהאנרגיה ביום, צורך יותר פחמימות ופחות שומנים מאוכלי ארוחת בוקר דלה באנרגיה (עד 15% מהצריכה הקלורית היומית). יתרונות תזונתיים לארוחת בוקר:
ארוחת בוקר ועודף משקל
כמה מחקרים מורים כי הימנעות מארוחת בוקר אצל מתבגרים מעלה את הסיכון לעודף משקל בבגרות, נמצא כי אצל ילדים ה"מדלגים" על ארוחת בוקר צריכת הפירות והירקות נמוכה מהנדרש והצריכה של חטיפים בעלי ערך תזונתי נמוך גדלה. מחקר שעקב אחר הרגלי ארוחת בוקר אצל ילדים בארצות הברית, העריך כי ירידה באכילת ארוחת בוקר אחראית לעליה של יחידת BMI אחת בממוצע הכולל. מחקר אחר העריך כי ההרגל לאכול אכילת ארוחת בוקר בכל יום לימודים מקטין ב-30% בקירוב את הסיכוי לעודף משקל אצל ילדים. מחקרים דומים במבוגרים הניבו תוצאות סותרות.
עם זאת הקשר הסיבתי בין הימנעות מארוחת בוקר לעודף משקל לא הוכח. יש המשערים כי המחקרים המבוססים על סקרים בהם הנשאל מדווח על ארוחות שאכל מוטים, מכיוון שנערים הסובלים מעודף משקל נוטים להכחיש אכילה. קשר אפשרי אחר הוא שילדים המוטרדים מעודף משקל נמנעים מאכילת ארוחת בוקר (כלומר הוויתור על ארוחת הבוקר הוא תוצאת המשקל העודף ולא סיבתו). ייתכן כי הסיבה לקשר שבין השמנה להימנעות מארוחת בוקר היא פעילות גופנית מועטה יותר אצל מי שאינם אוכלים ארוחת בוקר באופן סדיר.
השפעה פסיכולוגית ושכלית
תלמידים שקיבלו ארוחת בוקר שיפרו את הישגיהם הלימודיים לעומת קבוצת הביקורת: הזיכרון קצר הטווח השתפר ויכולת הקריאה והחישוב האריתמטי. מחקרים אחרים הראו שיפור בטווח רחב של יכולות ריכוז ולמידה, כולל יכולת פתרון בעיות ויצירתיות.
ייתכן כי השיפור בביצועי הלמידה והזיכרון בעקבות אכילת ארוחת בוקר קשור לרמת הגלוקוז בדם, הזמין למערכת העצבים המרכזית. אישוש לסברה זו נמצא במחקרים שהראו שהירידה ביכולת למידה והזיכרון במשך הבוקר, איטית יותר כאשר ארוחת הבוקר כללה דגנים בעלי אינדקס גליקמי נמוך שמספקים רמה קבועה יותר של גלוקוז לדם
צפון אמריקה
ארוחת בוקר טיפוסית בצפון אמריקה יכולה בדרך כלל להכיל צנימים, דגני בוקר בחלב קר או יוגורט, דייסת שבבי שיבולת שועל חמה, ביצים, קותלי חזיר, נקניקיות, פנקייקים, ופל, לחם מטוגן ("פרנץ' טוסט"), מיני מאפים כמו קרואסון, סופגנייה, מאפין, וגם פירות. במלונות בארצות הברית נוהגים גם להגיש בייגל עם גבינת שמנת ולקס, יוגורט ממותק בטעמים שונים וסלט פירות.
האיים הבריטים
האירים נוהגים לאכול פודינג לבן ולחם סודה (עם וריאציות מסוימות בחבל אלסטר).
אירופה
דוברי אנגלית בדרך כלל אוכלים בבוקר יותר מאשר תושבי היבשת האירופאים, שנוהגים לאכול חטיף קל שמשביע אותם עד לזמן ארוחת הצהריים. מנהג זה מכונה "ארוחת בוקר קונטיננטלית".
בצרפת ארוחת בוקר טיפוסית תכלול קערה (בניגוד לספל או כוס) של קפה, בדרך כלל "קפה אולה" (בחלב), או שוקו חם "שוקו לה שואו", עם "טרטינים" - פרוסות בגט עליהן מרוחה ריבה, ואותן טובלים בקפה. גם קרואסונים מככבים בארוחת הבוקר הצרפתית הטיפוסית.
ארוחת בוקר בולטת נוספת היא זו הנהוגה במדריד - ארוחה מוקדמת לאחר בילוי בדיסקוטק, המכונה "שוקולטה קון צ'ורוס" - שוקו חם סמיך ומתוק ולצידו צ'ורוס - מעין סופגניות מוארכות מטוגנות.
יש הנוהגים לאכול יוגורט, ובמרכז אירופה ובמזרחה יש המעדיפים קפיר.
דרום אמריקה
בדרום אמריקה ארוחת הבוקר כוללת מרכיבים שניתן למצוא בארוחות הבוקר של צפון אמריקה ושל ארוחת הבוקר הקונטיננטלית. טמאלי עם לחם טרי היא ארוחת בוקר מקובלת במדינות רבות באזור. את הקפה והתה בדרך כלל שותים בחלב.
אסיה
ארוחת הבוקר הסינית בדרך כלל מכילה קונג'י (דייסת אורז), יו טיאו וחלב סויה.
בקוריאה ארוחת הבוקר לא קיימת כמושג בפני עצמו, אך המזון שנאכל בשעות הבוקר בדרך כלל שונה משאר המזון הנצרך בשעות היום. קימצ'י (תערובת של ירקות מוחמצים) ואורז הם המרכיב העיקרי של סעודת הבוקר.
בערי מיאנמר ארוחת הבוקר המסורתית היא צ'פטי (פיתה בסגנון הודי) טבול בחלב מתוק (חלב מרוכז תוצרת בית) או אורז מאודה ועליו חביתה מטוגנת.
בדרום הודו ארוחת הבוקר הפופולרית כוללת מגוון מנות כמו אידלי, ודה, פאראתה ודוסה (מעין פנקייק מאורז). אותם מגישים תמיד עם סמבר חם וסוג אחד לפחות של צ'טני (בדרך כלל צ'טני קוקוס) כמטבל. כמו כל ארוחה בהודו, היא מסתיימת בשתיית כוס צ'אי - תה בחלב מתוק. היוצא מן הכלל הוא אזור פודוצ'רי, בו השלטון הצרפתי השאיר אחריו את מסורת שתיית הקפה.
באזורים מסוימים של טאמיל נאדו בהודו, המנה המסורתית בארוחת הבוקר היא פונגל - אורז עם תבלינים, אגוזים, שמן ולעיתים חלב. הוא יכול להיות מתוק, מלוח, או מתובל.
ארוחת בוקר יפנית כוללת מרק מיסו, אורז, נאטו, דג צלוי וירקות מוחמצים, אך מוגשים גם מיני מזונות מערביים כמו צנימים, קפה וביצים.
המזרח התיכון
ברוב האזורים הערביים, ארוחת הבוקר הנפוצה היא פיתה טבולה בלבנה עם שמן זית וזעתר.
במצרים, ארוחת הבוקר המסורתית היא פול מדמס: פול מצרי שבושל בבישול איטי (לעיתים יחד עם עדשים) ברוטב של שמן זית, מיץ לימון ושום.
ישראל
מקובל שארוחת בוקר ישראלית כוללת חביתה או ביצת עין, סלט ירקות וגבינה (גבינה לבנה או קוטג'). מקורה של הארוחה בשנים הראשונות לקיומה של המדינה והחומרים בה הם כתוצאה מהיצע המזון הצנוע של אז.
ב-2009 התפרסמו ממצאי סקר על פיו 40% מילדי כיתה א' בישראל אינם אוכלים ארוחת בוקר בכל יום וכ-17% אינם אוכלים ארוחות בוקר כלל. 76% מהילדים אינם כוללים פירות וירקות בארוחת הבוקר והמזונות המועדפים הם דגנים מסוכרים, עוגיות ומשקאות חלב.
בתלמוד
במסכת בבא מציעא מודגשת חשיבותה של ארוחת הבוקר
שימוש אירוני בפתגם זה עושה ש"י עגנון בסיפור "בנערינו ובזקנינו" שם מצטט את הגמרא ראש האזרחים כשהוא יוצא בשליחות לפדיון שבויים המתעכבת ואינה יוצאת לפועל
בהלכה
בשולחן ערוך נאמר שיש לאכול סעודה בשעה רביעית, ולתלמיד חכם מותר לאכול בשעה שישית.אולם בבוקר יש לאכול פת שחרית קצת. לדעת המגן אברהם השעות האלה נמדדות מהשעה שבה התעורר האדם משנתו וקם ממיטתו, אך לדעת הגר"א השעות הללו הן שעות זמניות שנמדדות מהנץ החמה.
משקאות
בארוחת הבוקר המשקאות המקובלים הם מיצי פירות (המיץ הקלאסי לארוחות בוקר במערב הוא מיץ תפוזים), חלב, תה וקפה.
מסעדות
ישנן מסעדות המוקדשות במיוחד לארוחות בוקר או שמציעות תפריט ארוחות בוקר.
אירועים מיוחדים
ארוחת הבוקר בדרך כלל אינה העת לקבל אורחים, ולמשימה זו נוצרה ארוחת הבוהריים - ה"בראנץ'". בשבתות ובחגים אוכלים אנשים רבים ארוחות בוקר חגיגיות.
הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה
הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה (במקדונית: Социјалистичка Република Македонија) הייתה אחת משש הישויות הפדרליות שהרכיבו את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה אשר התקיימה מתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 ועד פירוק יוגוסלביה בשנים 1990–1991. לאחר פירוק יוגוסלביה והמעבר לשלטון דמוקרטי, הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה הפכה למדינה העצמאית מקדוניה הצפונית אשר הכריזה על עצמאותה ב-8 בספטמבר 1991.
מבחינה גאוגרפית הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה גבלה עם אלבניה ממערב, יוון מדרום ובולגריה ממזרח. בתוך יוגוסלביה גבלה מצפון עם הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה. בעת הפירוק שטחה של הרפובליקה היה 25,000 קמ"ר והתגוררו בה כשני מיליון תושבים ובירתה (שהפכה בסופו של דבר גם לבירת מקדוניה) הייתה סקופיה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה מקדוניה שולבה ביוגוסלביה, למרות התנגדויות רבות של פטריוטים מקדונים כנגד ההיבלעות ביוגוסלביה. למרות רדיפות רבות של פעילים פוליטיים פטריוטיים מצד המשטר הפדרלי, הלאומיות המקדונית התפתחה בסתר בזמן קיומה של יוגוסלביה. חופש הדת הותר במידה מסוימת. מרבית התושבים השתייכו לנצרות האורתודוקסית, בנוסף לקהילות דתיות אחרות כגון הקתולים והמוסלמים.
חלי גולדנברג
ביוגרפיה
גולדנברג נולדה וגדלה ברמת החייל, בתל אביב, היא האמצעית מבין שלושה ילדים. בשנת 1973 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר. לאחר מכן נסעה לניו יורק ולמדה משחק בבית הספר למשחק של סטלה אדלר שבניו יורק ולאחר מכן במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.
דוגמנות
בתחילת שנות השבעים החלה בקריירת דוגמנות והפכה לאחת מדוגמניות הצילום המובילות בישראל בשנות השבעים והשמונים ונחשבה דוגמנית-על.
במהלך שנות השמונים ושנות התשעים הופיעה בסרטי פרסומות שונים בישראל, בהן סדרת הפרסומות למעדן החלב "מילקי", לעוגת עלית (פרסומת שטבעה את המושג "גם יפה גם אופה"), ל"תלמה", לחברת הסלולר "פלאפון" בקמפיין הזכור "עד שנגמרות לי המילים" ולרבים נוספים.
קולנוע
גולדנברג שיחקה ב"מבצע יונתן" (1977) בבימוי של מנחם גולן ובאותה שנה בסרט "בוא נפוצץ מיליון" של שמואל אימברמן. את פריצתה כשחקנית קולנוע עשתה בסרטיו של אבי נשר, "הלהקה" שיצא לאקרנים בשנת 1978, בשנת 1979 שיחקה בסרט "דיזנגוף 99", ובשנת 1980 בסרט "הפחדנים". גולדנברג שיחקה בסרט "השגריר" (1984) בבימויו של לי ריצ'רדס, בסרט "בנות" (1985) בבימויו של נדב לויתן, "מחץ הדלתא" (1986) בבימויו של מנחם גולן, "אבא גנוב 3" (1991) בבימויה של איילת מנחמי ובסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם" (1998) בבימויה של עירית לינור. ב-2003 השתתפה בסרט "צעד קטן" בבימויו של שחר סגל. 2022 "היורשת" סרט נשים חרדי 2022 - הבריכה בבימו של עמיחי גרינברג
טלוויזיה
גולדנברג הנחתה תוכנית סגנון-חיים בקשת – "החיים שלנו" (2004).
החל מינואר 2017 מנחה תוכנית רדיו אישית בשם "גלי חום" ברדיו 103fm.
בשנת 2021 השתתפה בקליפ "את ואני נוסעים לבד" שביצע אסף אמדורסקי.
עיסוקים נוספים
גולדנברג הוציאה שני ספרי ילדים - ספרה הראשון "חיוכים", ראה אור באמצע שנות התשעים בהוצאת מעריב. לאחריו הוציאה, בשנת 2004, את ספרה השני, "הנקודות הצבעוניות של פיתי החיפושית" בהוצאת ידיעות אחרונות. כמו כן פרסמה סיפורים קצרים בכמה אנתולוגיות, כגון "פטל", "עכשיו אני כאן" ועוד.
החל משנת 2006 כותבת גולדנברג בלוג באתר "רשימות" ואף כתבה טור אישי ב"ידיעות אחרונות".
עוסקת גם בצילום, השתתפה בכמה תערוכות קבוצתיות כמו גם בתערוכת יחיד בשנת 2015 בגלריית "הלובי".
גולדנברג הייתה חברת הוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל. ביוני 2015 התפטרה מתפקידה, עשרה ימים לפני תום הקדנציה, במחאה על התנהלות הוועד המנהל - והעומד בראשו, כלפי מה שהיא מכנה "הדה-לגיטימציה לתרבות בישראל, שמובילה באגרסיביות פוליטית חסרת תקדים שרת התרבות".
בבחירות לכנסת ה-22 הוצבה במקום ה-95, הלא-ריאלי ברשימת המחנה הדמוקרטי.
משפחתה
גולדנברג הייתה נשואה לאברי גלעד, ולהם בת אחת.
הארמייה החמישית (בריטניה)
הארמייה החמישית של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה החמישית נוצרה ב-30 באוקטובר 1916, על ידי שינוי שמה של ארמיית העתודה, ולמפקדה מונה יוברט גוף. הארמייה לחמה בקרב אנקר, בקרב אראס, ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 ספגה הארמייה את עיקר המהלומה הגרמנית במבצע מיכאל, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, וכתוצאה מכך פוטר יוברט גוף, והארמייה לא מילאה עוד תפקיד משמעותי עד סוף המלחמה.
בני לוין
בני לוין (נולד ב-1946) הוא מאייר, גרפיקאי ומעצב ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בקיבוץ בית השיטה להורים יוצאי גרמניה.
בין השנים 1968–1972 למד תקשורת חזותית בבצלאל. לאחר לימודיו עבד בהוצאת הקיבוץ המאוחד בעיצוב עטיפות ספרים ואלבומים ואיור ספרי ילדים. במקביל פרסם איורים במגזין הנשים "את".
בשנת 1974 החל לעבוד ברשות השידור כמעצב הראשי של מחלקת החדשות של הערוץ הראשון. לוין היה זה שעיצב את סמליל הערוץ הראשון המוכר, וכן יצר באנימציה קלאסית כמה מהפתיחים האייקוניים והמוכרים ביותר של הערוץ, כמו הפתיח לתוכניות "כלבוטק", "נקודת חן" ו"לקראת שידור".
בשנת 1981 יצא לשנת לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות באמסטרדם (Rijksakademie).
בשנת 1982 חזר לערוץ הראשון והמשיך ליצור פתיחים ואנימציות לתוכניות שונות ובמקביל פרסם איורים וקריקטורות בעיתונים שונים, בהם המקומון "קול ירושלים", "ידיעות אחרונות", "מעריב", עיתון הילדים "אותיות" ו"מסע אחר". עבד ברשות השידור עד לשנת 2013.
בשנת 2001 זכה, יחד עם עוד שלושה יוצרים נוספים, במקום הראשון בתחרות סרטי "יהדות בדקה", שהתקיימה במסגרת פסטיבל "ימי קולנוע יהודי" בירושלים.
מפרסם באופן קבוע בכתב העת של איגוד הקריקטוריסטים הישראלי, "שפיץ", במהדורה האלקטרונית של הדו-ירחון "פרה-דוקס" וכן טור יומי של קריקטורות בנושאים אקטואליים המלוות בטקסטים קצרים ומחורזים.
חיים אישיים
אב לשלושה ילדים.
תערוכות
עבודותיו של לוין פורסמו במספר תערוכות, בהן תערוכות יחיד בגלריה תל-אור בירושלים ובמוזיאון משה קסטל לאמנות, וכן מספר תערוכות קבוצתיות במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון, מוזיאון ישראל בירושלים ובסינמטק תל אביב.
מכונת הזמן: משינה בהופעה 1995
מכונת הזמן: משינה בהופעה 1995 הוא אלבום הופעה של להקת הרוק הישראלית משינה, שיצא בספטמבר 1995 ומכיל אוסף שלם של להיטי הלהקה. מכיוון שמשינה עברה מ-NMC להד ארצי במהלך שנות פעילותה, זהו למעשה האלבום הראשון המכיל אסופת להיטים מכל אלבומי הלהקה עד אז.
רשימת השירים באלבום
עיבודים מאת חברי "משינה".
קסאי נוטה
קסאי נוטה (Kessai Note; נולד ב־7 באוגוסט 1950), נשיא איי מרשל בשנים 2000–2008.