cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרינה אשקלון
היסטוריה
תכנון המרינה החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי "החברה הכלכלית לאשקלון", לאחר שבתוכנית מתאר ארצית - תמ"א 13, שאושרה ביולי 1983, הוקצה שטח באשקלון להקמת מגנה כחלק מתוכנית ארצית להגדלת מספר מקומות העגינה בישראל לסירות קטנות יאכטות וסירות מפרש פרטיות.
בדצמבר 1991, זכתה בזיכיון להקמת המרינה קבוצה בה היו שותפים, חברת מרכזי שליטה, בבעלות איש העסקים מוטי זיסר, איש העסקים מוזי ורטהיים וקבוצת האחים עופר. לצורך הקמת הפרויקט הוקמה שותפות מוגבלת בשם "מרינה אשקלון 1992" (אשר חברת "אחים עופר הנדסה ופיתוח בע"מ" היוותה בה השותף הכללי, מנהל השותפות). במסגרת הסכם הזיכיון שנחתם בין השותפות לעיריית אשקלון, השותפות בנתה את המרינה וייבשה שטחים בתוך הים, וכחלק מן התמורה, קיבלה 3 מגרשים לבנייה הנמצאים בעורף המרינה.
בשנת 1997 ניהלו משא ומת עם קבוצת קלאב מד ועם חברת הייאט לניהול מלון וכפר נופש כחלק מהפרויקט. אך עקב המתיחות הביטחונית באזור, בשל הקרבה לרצועת עזה, בניית המלון וכפר הנופש לא יצאה לפועל. במקום זאת מכרו את המגרשים שקיבלו ליזמים אחרים שבנו במקום דירות נופש. קבוצת האחים עופר יצאה מהפרויקט בשנת 2001.
בשנת 2006, חתם איש העסקים אלי אלעזרא (שניהל את "החברה הכלכלית לאשקלון" בעת שהוקמה המרינה) על הסכם עם "שותפות מרינה אשקלון", על הקמת קניון בן 9,000 מ"ר. בשנת 2013 רכש את אלעזרא את מלוא הבעלות על הקרקע, לאחר עיכובים רבים החל בהקמת הקניון בשנת 2015. הקניון נפתח בשם "מרינה מול" בסוף 2017. ביוני 2019 נפתח במקום גם מתחם אירועים בהשקעה של 25 מיליון שקל.
דו"ח מבקר המדינה
בשנת 1997, פרסמה מבקרת המדינה מרים בן-פורת, דו"ח בו ביקורת על הטבות הניכרות שקיבלו מוטי זיסר, יולי עופר ומוזי ורטהיים בפרויקט. המבקרת מצאה כי היזמים קיבלו לכיסם 5.25 מיליון דולר, שהיו כמעט כל הסיוע הממשלתי לפרויקט. בן-פורת קבעה, כי "לאור ההטבות שניתנו ליזמים, היה מקום לפרסם מכרז חדש, אשר יכלול תנאים אלו, כאשר ניתן להניח שבמקרה כזה היו מתקבלות הצעות רבות יותר".
מבנה המרינה
במעגן מקומות עגינה לכ־650 סירות. המרינה מהווה מרכז ים תיכוני למשטים ולאירועי ספורט שונים ומארחת מעת לעת משטים חשובים ובינלאומיים, כגון: "משט ה־EMYR" ו"משט הערים". בית מינהלת המרינה מספק את השירותים הדרושים לעוגנים ולמעגנה, בהם אחזקה, שירותי מנהלה ומגדלור המרינה. במתחם המרינה קומפלקס המשלב דירות נופש, מסעדות, בתי קפה, פעילויות ספורט, מרכז לחינוך ימי, מועדון צלילה ועוד. כמו כן, פועלת במתחם נקודת משטרה האחראית על ביקורת הגבולות. במתחם המרינה ישנו קניון קטן ושטחי מסחר שונים כגון מסעדות, בתי קפה, משרד ניהול והסברים על המקום.
איכות הסביבה
קו החוף של אשקלון מצפון למרינה נסוג בין 1987 ל-2017 ב-55 מטר. בשנת 2009, בדק משרד מבקר המדינה את התמודדותם של השלטון המקומי והמרכזי עם סוגיית הרס המצוקים לאורך חוף הים התיכון בישראל. דו"ח המבקר מצא שמבנים ימיים, בעיקר המרינות שנבנו באשקלון ובהרצליה, החמירו את הרס המצוקים. החל משנת 1996 ,משהחלו להתברר ממדי הנזק שנגרם למצוק באשקלון בעקבות בניית המרינה, ביקשו "החברה הכלכלית לאשקלון" ועיריית אשקלון להקים מערכת של שוברי גלים להגן על החוף והמצוק. הוועדה לשמירת הסביבה החופית דרשה מהעירייה לבצע בדיקות ומדידות ולבחון פתרונות נוספים, אולם העירייה לא ביצעה את הדרישות וזנחה את הטיפול בתוכניות להגנת המצוק בנימוק שאין לה התקציבים הדרושים לכך. עוד הועלה כי פעולות הניטור והמעקב אחר מצב החוף, שהיה על החברה הכלכלית והעירייה לבצע בעקבות הקמת המרינה, לא בוצעו כנדרש ולא יכלו לשמש בסיס לקבלת החלטה.
במרץ 2005, קיימה הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת, דיון בנושא הרס המצוק באשקלון. המשרד להגנת הסביבה המליץ לבדוק את האפשרות של התקנת מערכת גיאוטיובים (שוברי גלים מטובעים - גלילי שקים הממולאים בחול ים), להגנה על המצוק מצפון למרינה, זאת בתור פתרון זמני. הקמת המערכת אושרה על ידי הוועדה לשמירת הסביבה החופית באוגוסט 2005. אך,.
בסוף 2013 הוקמה "החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון", שביצעה ב-2015 הגנה ימית באמצעות הזנת חול בכמה מוקדים לאורך חוף אשקלון, אך ב-2019 התברר שההגנה אינה יעילה ומלון הרלינגטון, הניצב כ-17 מטר מקצה המצוק נמצא בסכנת קריסה.
פעילויות שיט
ממעגנה זו יוצא אחת לשנתיים שיוט הערים המתקיים לאורך חופי ישראל מאז 1939.
אופוצ'קה
תולדות היישוב
אופוצ'קה נוסדה ב-1414 והוקם בה מבצר שהיה כפוף לפסקוב והגן עליה. ב-1426 צרו הליטאים על העיר וב-1427 צר צבאו של המסדר הליבוני על העיר אך לא כבשוה. בשנת 1517 צר על המבצר צבא פולני-ליטאי בפיקודו של הטמאן אוסטרוז'סקי. המצור נמשך כחודש ובסוף הוסר על ידי כוח רוסי גדול שנשלח ממוסקבה על ידי וסילי השלישי. ב-1708 הכפיף פיוטר הגדול את היישוב ליחידה המנהלתית של סנט פטרסבורג ובסוף המאה ה-18, במספר חלוקות מנהלתיות, הוכפפה אופוצ'קה לתת-הנסיכות של פסקוב ולאחר מכן הפכה למרכז המנהלתי של אוייזד אופוצ'טסקי.
ב-1927 נוסד מחוז אופוצ'טסקי ואופוצ'קה הפכה למרכזו המנהלי. ב-1935 סופח המחוז, ובכללו אופוצ'קה, למחוז טבר.
בין יולי 1941 ויולי 1944 הייתה אופוצ'קה כבושה על ידי הצבא הגרמני.
יחסי בולגריה–נורווגיה
יחסי בולגריה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין בולגריה לנורווגיה. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, OECD, נאט"ו והאו"ם.
היסטוריה
ב-21 באוגוסט 1906 כוננה נסיכות בולגריה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת נורווגיה, שנפרדה מהאיחוד השוודי-נורווגי שנה קודם לכן. באפריל 1918 פתחה ממלכת בולגריה שגרירות באוסלו. במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות משני צידי המתרס, כאשר נורווגיה הייתה חלק מבעלות הברית, בעוד בולגריה הייתה חלק ממדינות הציר. במהלך המלחמה הקרה שוב היו שתי המדינות משני צידי המתרס, כאשר נורווגיה הייתה חלק מנאט"ו, בעוד בולגריה הייתה חלק ממדינות ברית ורשה. לאחר קריסת ברית המועצות הצטרפה בולגריה בשנת 2004 אף היא לנאט"ו.
יחסי ארצות הברית–קירגיזסטן
יחסי ארצות הברית–קירגיזסטן הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הקירגיזית.
היסטוריה
ממשלת ארצות הברית מספקת סיוע הומניטרי, צבאי ותמיכה ברפורמות כלכליות ופוליטיות. הוא גם תמך בבקשות הרפובליקה הקירגיזית עבור סיוע מצד ארגונים בינלאומיים. לדוגמה, ארצות הברית סייעה לרפובליקה הקירגיזית להצטרף לארגון הסחר העולמי (WTO) בדצמבר 1998.
בעקבות ה-11 בספטמבר, ארצות הברית הגבירה את העניין שלה בחלק זה של העולם, מה שהוביל למחלוקות בדעת התושבים. ארצות הברית פתחה את מרכז הטרנזיט במנס בדצמבר 2001 בעקבות תקרית ה-11 בספטמבר. סין ורוסיה נחרדו כתוצאה מהפעולה, ובשנים מאוחרות יותר, על פי הדיווחים, הציעו פרס גדול בתמורה לסגירת הבסיס. בשנת 2006, נשיא קירגיזסטן דרש ויתורים נוספים להסכם ובשנה זו נחטף קצין של חיל האוויר האמריקני (התקשורת דיווחה מאוחר יותר על חוסר עקביות באירוע זה, USF אישר מחדש חטיפה שאירעה בשנת 2012). ב-2006 אף נורה אזרח קירגיזי שהחזיק סכין על ידי חייל אמריקאי. הצבא האמריקני העמיד את החייל בענישה מנהלית, והסדר כספי בלתי ידוע הועבר למשפחה. על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 34% מאנשי קירגיזסטן תמכו בהנהגת ארצות הברית, 43% הסתייגו ו-23% לא היו בטוחים.
הכוח האמריקני תומך מסייע לרפובליקה הקירגיזית בביצוע רפורמות כלכליות, בריאותיות וחינוכיות, ותומך בפיתוח כלכלי ובפתרון סכסוכים בעמק פרגנה.
ייצוג
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות אשר ממוקמת בבישקק, קירגיזסטן. שגרירת ארצות הברית לקירגיסטן היא מארי ל. יובנוביץ'
אבי האומה
השימוש הראשון במונח במשמעותו המודרנית היה בתקופת האימפריה הרומית, כאשר אוגוסטוס, מייסד האימפריה, זכה לתואר הרשמי "Pater Patriae" (בלטינית "אבי המולדת").
לא כל "אבות האומה" מחזיקים בתואר לעולמים, בעיקר כאשר מחקר כלשהו מגלה שהם לא היו כפי שהצטיירו בתודעה. לדוגמה, בזמן שלטונו של יוסיף סטלין בברית המועצות הוא נחשב על ידי מיליוני אזרחים סובייטים כדמות אב וכאבי האומה. ההערצה והכבוד אליו היו כה עזים עד כדי כך שלאחר מותו החל גל התאבדויות של אזרחים שהאמינו באמת ובתמים שחיים ללא סטלין אינם אפשריים. לאחר מספר שנים התגלה היקף הדיכוי שהנהיג ורצח האזרחים בהוראתו, והדבר הוביל לגינויו על ידי ממשיך דרכו ניקיטה חרושצ'וב ולהעברת גופתו מהמאוזוליאום של לנין שם הונחה לצד קודמו בתפקיד ומייסד ברית המועצות, ולדימיר לנין. דוגמה נוספת היא איימון דה ואלירה, אשר כיהן שלוש פעמים כראש ממשלת אירלנד. אירים רבים ראו בו את "אבי האומה", אך הערכה מחודשת של מעשיו הביאה לכך שמאז שנות ה-80 עברו להתמקד במנהיגים אחרים, כמו מייקל קולינס.
שימוש רשמי
"אבי האומה" (Guófù, 國父) הוא תוארו הרשמי של סון יאט-סן בסין. כמו כן, חוקת אפגניסטן מ-2003, שנחקקה תחת הנשיא חאמיד כרזאי, העניקה את התואר "אבי האומה" למלך אפגניסטן לשעבר, מוחמד זאהיר שאה, תואר בו החזיק עד מותו.
בן לוקח בת
בן לוקח בת הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1982 שכתבה וביימה מיכל בת-אדם.
הסרט, ששמו לקוח ממשחק-ריקוד בשם זהה, הוא דרמה רומנטית שבה מככבים ילדי-קיבוץ ממעיין צבי וכפר גליקסון לצד שחקנים מקצועיים, ומתרחש על רקע נופי מעיין צבי של ראשית שנות השמונים.
העלילה מבוססת על חוויותיה של היוצרת, ובמרכזה איה - ילדה תל אביבית שנשלחת לחיות תקופה של שנה בקיבוץ. הסרט דן בקונפליקטים בין התרבויות המנוגדות של אותה עת בחברה הישראלית שבה עוד נשאו הקיבוצים בתפקיד מפתח קאנוני, ובודק את היחסים בין בת-העיר הזרה לבת-המשק תוך שהוא מדגיש את ההבדלים והמתחים ביניהן.
לתקופה קצרה היה הסרט לפולחן בקיבוצים.
תקציר העלילה
הוריה של איה הם זוג רופאים שיוצאים בשליחות לתאילנד במסגרת עבודתם, ומוסרים את איה בת ה-11 למשך זמן היעדרותם לקיבוץ. עם פרידתה מהוריה איה מוצאת את עצמה בתוך חברה סגורה שמערכת ערכיה ואורחות-חייה זרים לה. היא מצופה להשתלב בקרב שכבת בני גילה ומגלה עד-מהרה כי הם אינם מסבירים לה פנים. מעל כולם בולטת חנה הבלונדינית היפה, שעוינותה כלפי איה לובשת גוון של קנאה רומנטית סביב גיורא, בן כיתה ו'. בתוך כך ובהדרגה נוצרים גם קשרי ידידות והבנה מסוימים בין איה לבין חלק מהילדות והילדים. באחד מרגעי השיא של הסרט מבקשת חנה, שנואת נפשה של איה, להפליל את איה על מנת לפגוע בה, היא לוקחת בולים יקרים מאוסף הבולים של אורי, אחד הילדים ומניחה אותם במגירה של איה על מנת להפליל אותה. לאחר שכולם בטוחים כי איה היא זו שגנבה את הבולים ומנדים אותה, מתגנבת איה למיטתה של חנה, בעת שזו ישנה בלינה המשותפת, וגוזרת לה את שיערה הארוך.
לצד תככים, נאמנות, רוע לב וחברות אישית, עובר הסרט דרך אירועים ומוטיבים שמאפיינים את התקופה וביניהם מוות בקרב של בן קיבוץ נערץ, ואי-ודאות כלכלית.
ניהארי
ניהארי (בהינדי: निहारी; באנגלית: Nihari) הוא מאכל הודי בשרי, המבושל בבישול איטי ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
ניהארי עשוי לרוב מבשר כבש, אך ניתן להכינו גם מבשר בקר, עזים או עוף, שלהם מוסיפים פלפל שחור ומבשלים בבישול ארוך ואיטי.
היסטוריה
ניהארי מוזכר לראשונה בסוף המאה ה-18, לאחר שהפך למנה עיקרית במטבחה של האימפריה המוגולית.
השם ניהארי, נגזר מהמילה הערבית ניהאר (نهار) שפירושה תחילת היום או בוקר.
כיום, המאכל נפוץ בקרב קהילות מוסלמיות בהודו ובפקיסטן, נחשב למנה עיקרית ונהוג לאכול אותו כארוחת בוקר לאחר תפילת הפג'ר.
יצחק בן-אהרן
תולדות חייו
בן-אהרן נולד בשם יצחק נוסנְבּוֹיְם בשנת 1906 בכפר בוסאנץ' קרוב לעיר סוצ'אווה בחבל בּוּקוֹבִינָה, כילדם השביעי (ובן הזקונים; נולד 14 שנה לאחר האחות שקדמה לו) של פרל ואהרן נוסנבוים, ילידי גליציה. למד בבית-ספר תיכון בצ'רנוביץ, ובבית-ספר גבוה למדע המדינה בברלין. בצעירותו היה ממנהיגי תנועות "השומר הצעיר - נצ"ח" ו"החלוץ" ברומניה. עלה לארץ בשנת 1928, ובשנת 1933 הצטרף לקיבוץ גבעת חיים, ועם הפילוג שחל בקיבוץ בשנת 1952 הצטרף לחלק הקרוי גבעת חיים (מאוחד), שבו היה חבר עד מותו.
בשנים 1932–1938 שימש כמזכיר מועצת פועלי תל אביב. בין השנים 1938–1939 היה מזכיר מפא"י. בקיץ 1935 שימש חודשים אחדים כשליח ארגון "החלוץ" בגרמניה הנאצית, עד למעצרו וגירושו בידי הגסטאפו.
בשנת 1940 התגייס לצבא הבריטי כדי להילחם בנאצים, עבר קורס קצינים וקיבל דרגת Second lieutenant (סגן-מִשְנֶה). בשנת 1941 נפל בשבי הגרמנים בסופה של מלחמת איטליה–יוון. הוחזק יחד עם לוחמים נוספים מארץ ישראל בשבי הגרמני עד לשנת 1945. רוב השבויים הארץ ישראלים הוחזקו ב"סטלג 8B", בלמסדורף שבשלזיה (כיום חלק מפולין), אך בן-אהרן ושני קצינים יהודים נוספים, סרן נתן גרשוני וסגן שמעון הכהן, הוחזקו בדרום גרמניה במחנה שבויים מיוחד לקצינים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף לתנועה לאחדות העבודה. בשנת 1946 היה מראשי התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון, והחל מפברואר 1948 היה מראשי מפ"ם (אשר שנוסדה כאיחוד של התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון עם מפלגת פועלים השומר הצעיר). עם הפילוג במפ"ם ב-1954 הפך לאחד מראשי מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון. באוגוסט 1958 היה חבר בוועדת החקירה לחקירת מרד האסירים בכלא שטה.
שימש כמזכיר הכללי של ההסתדרות בשנים 1969–1973. הוא התעמת תכופות ונמרצות עם דוד בן-גוריון. כלפי יצחק טבנקין וישראל גלילי, שותפיו לזרם האידאולוגי, היה רך יותר בביקורתו, גם כאשר חלק עליהם בתוקף. לעומת זאת, גילה יחס אוהד כלפי חיים ויצמן ומורשתו המתונה, וזאת חרף פער אידאולוגי מובהק בין שניהם.
היה חבר הכנסת מהכנסת הראשונה עד החמישית וכן בכנסת השביעית והשמינית. היה חבר בוועדות הכנסת הבאות: ועדת החוץ והביטחון, ועדת הכספים, ועדת הפנים, ועדת איכות הסביבה וועדת החינוך והתרבות.
בן-אהרן כיהן בממשלות ישראל כשר התחבורה מ-17 בדצמבר 1959 ועד 28 במאי 1962. בשנת 1977 פרש מפוליטיקה פעילה, אך המשיך להשמיע את קולו בסוגיות אקטואליות עד לגיל מופלג.
פרסם ספרים ומאמרים רבים, בהם: "בפתח תמורה", "בעין הסערה", "שלטון משחית – סוף הדרך", "מעל הדוכן". מאמרו הידוע ביותר הוא "עוז לתמורה בטרם פורענות" אותו פרסם במקביל בעיתוני מפלגות הפועלים, "למרחב", "על המשמר" ו"דבר" מיום 11 בינואר 1963, ובו קרא לאיחוד תנועות הפועלים, אחרת תתפרק תנועת הפועלים לגורמים ותיעלם מן המפה הפוליטית.
בסיכום הניתוח המפורט והארוך, מסכם בן-אהרון ומסביר: "לא יכון כוח מדיני פועלי, בעל כושר-ביצוע בממדי התקופה שאנו חיים בה, ללא ארגון כולל בעל משמעת-פעילה של כל החטיבות הרעיוניות והחברתיות בתנועת הפועלים. לא יקוים לאורך-ימים שלטון פועלי יציב במדינה - ומבחינה זו כל שלטון שהוא - על בסיס של בחירות יחסיות, אלא אם הכוחות הרעיוניים יתארגנו במסגרת מדינית כוללת, שתשא באחריות על החברה והמדינה ... ומעל לכל אין מפלגות הפועלים בישראל רק מחולקות בדעות - הן גם מאוחדות באחדות הגורל ובאחריות על עתידו של העם. ואין אף לאחת ממפלגותינו סיכוי כלשהו - ובודאי לא למפלגות-המיעוט החלוציות - לעשיית המלאכה לבד!" .
מאמר זה היה גורם מרכזי ביצירת המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל (איחוד בין אחדות העבודה ומפא"י), שלימים הפך למפלגת העבודה הישראלית, והמערך, איחוד בין מפלגת העבודה ומפ"ם.
בשנת תשנ"ה (1995) זכה בן-אהרן בפרס ישראל על מפעל חיים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצב במקום ה-120 הסמלי ברשימת העבודה-מימד.
בן-אהרן זכור בקביעותיו הנחרצות, ובייחוד בחוסר ההערכה שהביע בגלוי לתוצאות המדגם הטלוויזיוני שחזה את המהפך בבחירות 1977: (הנוסח המיוחס לו, ככל הנראה בטעות, הוא: "אם זה רצון העם אז צריך להחליף את העם"). בהמשך הבהיר כי פורמלית הוא מקבל את ההכרעה, אבל מתנגדיו המשיכו לטעון כי הוא מסרב להעביר את השלטון.
בשנת 2004, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
ב-19 במאי 2006 הלך בן-אהרן לעולמו בקיבוץ גבעת חיים (מאוחד). על-פי צוואתו, גופתו נתרמה למדע, וב-24 ביולי 2008 הובאה לקבורה.
משפחתו
ב-1932 נישא למרים, בתו של ד"ר יעקב אבישי (פינקנזון). בנם הבכור היה הסופר, הפרשן וההוגה יריב בן-אהרן, ובנם השני הוא האנתרופוסוף ד"ר ישעיהו בן-אהרן, ממייסדי היישוב החינוכי - הרדוף. לאחר שהתאלמן, נישא בגיל 93 לבלהה רובין (גרושת הצייר ידיד רובין), חברת הקיבוץ השכן, גבעת חיים איחוד.
רודה-אופלין
רודה-אופלין (בפולנית: Ruda-Opalin) הוא כפר בפרובינציית לובלין במחוז חלם בפולין. בשנת 2011 התגוררו במקום כ-301 תושבים.
נמה
נמה (בערבית: النعمه) היא עיר במאוריטניה, המשמשת כבירת מחוז "חוד' אש שארגי" בדרום־מזרח המדינה. נכון לשנת 2013, אוכלוסיית העיר עומדת על 47,454 תושבים, בעוד שבאזור כולו מתגוררים מעל 87,000 תושבים (נכון לשנת 2005).
רודה-אופלין
היסטוריה
תחילת ההתיישבות הייתה באמצע המאה ה-19 על ידי מתיישבים גרמנים. בסוף המאה ה-19 הוקמה בה תחנת רכבת וכפר התחבר לחלם. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 היוו מכרות מתכות ענף מרכזי בכלכלת הכפר.
נמה
אקלים
האקלים בנמה מוגדר כאקלים צחיח (BWh לפי שיטת קפן). במשך כל השנה הטמפרטורות גבוהות. ממוצע המשקעים השנתי עומד על 279 מילימטרים, רובם יורדים בין יוני לאוקטובר.
תחבורה
בעיר מסתיים כביש ראשי המתחיל בעיר הבירה נואקשוט, עובר דרך אלג ונמתח לכל רוחבה של מאוריטניה בחלקה הדרומי. ישנה גם דרך עפר הנמשכת מזרחה עד לגבול עם מאלי.
ממערב לעיר נמצא נמל התעופה נמה אשר לו מסלול טיסה בודד.
Arc
Arc היא דיאלקט ממשפחת שפות התכנות הפונקציונליות Lisp, אשר פותחה על ידי מדעני המחשב האמריקנים פול גרהם ורוברט מוריס והיא שוחררה לראשונה בשנת 2008. Arc היא תוכנת קוד פתוח חינמית תחת רישיון Artistic License 2.0. Arc כתובה בשפת Racket, (דיאלקט מוקדם יותר ממשפחת שפות Lisp) והיא שפת תכנות מרובת פרדיגמות, כלומר היא תומכת במספר עקרונות תכנותיים:
היסטוריה
בשנת 2001, פול גרהאם, מתכנן השפה וממפתחיה, הכריז על עבודתו – שפת תכנות חדשה ממשפחת Lisp ששמה Arc. במשך השנים, הוא כתב מספר מאמרים על הפיצ'רים (פיצ'ר הוא מאפיין מבחין של תוכנה) של השפה המתפתחת, על מטרות השפה, ועל פרויקטים עסקיים שביצע עם השפה.
רציונל
במאמרו "Being Popular, שהתפרסם במאי 2001, מתאר גרהאם את המטרות אשר מנחות אותו בפיתוח Arc. הוא סבור כי על שפת תכנות להיות תמציתית על מנת להקל על מתכנתים ופצחנים, שכן קוד יותר קצר דורש פחות עבודה מצידם:
גרהאם סבור כי יש להוסיף תחביר נוסף לביטויי ה-S ששגורים בשפות ממשפחת Lisp רק כאשר ביטויי ה-S לבדם יוצרים עודף חריג של מילים. תוכנת פרופיילר היא תוכנה אשר מנתחת את סיבוכיות זמן הריצה וסיבוכיות המרחב של תוכנה, את התדירות ומשך הקריאה לפעולות וכדומה, זאת על מנת לסייע למתכנת לייעל את הקוד. גרהאם סבור שיש לספק תוכנות פרופיילר (profiler) טובות למתכנתים על מנת לסייע להם לייעל את הקוד.
סוגי נתונים
מספר (Number) – מספר מפושט לעצמו בתהליך ההידור. לדוגמה:
מחרוזת (String) – מחרוזת היא אוסף של תווים. תווי המחרוזת נמצאים בתוך מירכאות כפולות, והמחרוזת מפושטת לעצמה. לדוגמה: Symbol – מבנה נתונים אשר יכול להכיל רצף של תווים ומספרים.
דוגמאות קוד
*דוגמאות הקוד נלקחו מהמדריך הרשמי של Arc. תוכנית "Hello World" ב-Arc: כל הביטויים ב-Arc, כמו בניבי Lisp אחרים נמצאים בתוך סוגריים. ביטויים אלו נקראים ביטויי S (באנ׳: S Expressions ) והם מפושטים על ידי המהדר, למעט מקרים מסוימים.
ב-Arc, כמו בשאר שפות Lisp, אופרטורים ופעולות כתובות בכתיב תחילי, בו האופרטור ממוקם לפני האופרנדים. לדוגמה, האופרטור  ממוקם בתחילת הביטוי ויכול לקבל מספר בלתי מוגבל של אופרנדים בצורה זו:. .
ב-Arc, כל ביטוי מפושט בתור ברירת המחדל, אך ניתן לא לפשט ביטוי מסוים באמצעות כתיבת גרש לפני הביטוי - סימון אשר גורם לביטוי להיות מפושט לעצמו. לדוגמה: בשורת הקוד הראשונה, הביטוי פושט כסכום בין המספרים 1 ו-2, ולכן התוצאה שהוצגה הייתה 3. לעומת זאת, הביטוי השני פושט כרשימה שבה הסימן  מסוג הנתונים symbol, והמספרים 1,2, ולכן התוצאה שהוצגה הייתה רשימה זו.
הגרסה הרשמית
הגרסה הפומבית הראשונה של Arc שוחררה ב 29 בינואר, 2008, והיא מומשה בשפת התכנות Racket ( שנקראה אז PLT-Scheme ) ממשפחת שפות Lisp. קוד המקור של Arc זמין באתר הרשמי של Arc, בתיקיית .tar. בנוסף, באתר הרשמי ישנו מדריך לכתיבה ב-Arc ופורום לדיונים של חברי קהילת Arc.
גרסאות לא רשמיות
בעקבות מחסור בעדכונים בגרסה הרשמית של Arc, חברים בקהילת Arc החלו לייצר גרסאות שונות משלהם עם ספריות ותוספים משלהם, כגון Anarki.
Rainbow היא מימוש של Arc בשפת התכנות Java.
רני סער
רני (רן) סער (נולד ב-5 ביוני 1969) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב וכיום מרצה בחוג ומלמד בימוי טלוויזיה.
יוזף ארקנאו
יוזף ארקנאו (בגרמנית: Josef Arkenau; 1900, אסן (סקסוניה) – 1991, קירכהרטן ), היה נזיר דומיניקני, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
רני סער
ביוגרפיה
נמצא בזוגיות עם גאיה נחמני. גרוש ואב לילדה.
Arc
גרסאות לא רשמיות
Arcadia היא מימוש של Arc בשפת התכנות C.
יוזף ארקנאו
קורות חיים
ארקנאו היה הרביעי מבין שישה אחים ואחיות, בן למשפחת חוואים. הוריו היו קתולים אדוקים, והדת - והסביבה הדתית - עיצבו את אופיו של ארקנאו.
עירוני נהריה
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשם "הפועל נהריה" בשנת 1969. העפילה לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה בסיום עונת 1991/1992, אולם בחלוף שנתיים ירדה לליגה הלאומית ושנתיים נוספות לאחר מכן לליגה הארצית.
יוזף ארקנאו
קורות חיים
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1921, הצטרף ארקנאו בתור חניך למסדר דומיניקני, בעקבות אחיו הגדול. בשנת 1929 הוסמך לכמורה וקיבל את השם "אורליוס" (Aurelius, מלטינית - "המוזהב", aurum). מכיוון שהיה שמרן, בתחילה התרשם לטובה מהנאציזם ומהתחייה הלאומית שזה הבטיח, וזאת כרבים מחבריו למסדר, אך באפריל 1934 נשלח לברלין, לעבודת כמורה, והתוודע למציאות הטרור והרדיפה הגזענית והחברתית. אשליותיו לגבי הנאציזם נמוגו.
עירוני נהריה
היסטוריה
בעונת 1999/2000 בעודה בליגה הארצית, חברת שטראוס אימצה את הקבוצה והיא נקראה "עירוני שטראוס נהריה" כחלק ממסגרת הפעילות שהחברה עשתה למען הקהילה. בסיום אותה עונה עלתה נהריה מליגה ארצית לליגה לאומית ב'.
בעונת 2000/2001 עם העלייה ללאומית ב' הגיעו גם הציפיות ונהריה סומנה לקבוצה שמועמדת לעלייה עם סגל שחקנים שכלל את אילן ברקוביץ', ג'רמיין ספיווי, יוסי דדון, ערן סודאי, יונתן סגל, עקיב איטח, ג'ייסון מקטשן, שי שמול, רונן אזולאי וסער שפירא. פיטר וינייה הושאל לקבוצה בתחילת הסיבוב השלישי ממכבי תל אביב. בסיום העונה כשלו מאמציה של הקבוצה עם מאמנה החדש אבי אשכנזי לעלות לליגה הראשונה למרות תקציב גבוה של 1.7 מיליון שקלים כשסיימה במקום הרביעי בטבלה. באותה עונה הצליחה נהריה לחולל סנסציה כשניצחה בעין שרה את הפועל ירושלים 79:91, במשחק הראשון מבין השניים במסגרת רבע גמר גביע המדינה. במשחק השני במלחה הפסידה נהריה 92:105 לאחר הארכה והודחה מהגביע.
יוזף ארקנאו
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בשנת 1940 הועבר ארקנאו לכנסייה דומיניקנית ששירתה את בני מעמד הביניים בלייפציג. באחת מנסיעותיו מלייפציג לביתו שבאולדנבורג, בעצירה במגדבורג, ראה יהודים נעצרים לפני גירושם למזרח. הוא עבד עם אנטי נאצים אחרים וסייע בהצלתם של עשרות יהודים, עובדי כפייה, קומוניסטים ועריקים מהצבא. הוא תיווך בין יהודים שנזקקו למסתור פן יישלחו למזרח, לבין מסתירים פוטנציאליים, בהם משפחות נוצריות ומוסדות שהסכימו לסייע לנרדפים. חלקן הסתתרו במנזר תחת חסותו. במקביל סייע ארקנאו למסתתרים על ידי כרטיסים לקיצוב מזון וכן בכסף. כשמקום המסתור של אחת המסתתרות הפך למסוכן מדי, השיג עבורה ארקנאו תעודות זהות מזויפות. כשאחת המסתתרות התאבדה במסתור, ארגן לה ארקנאו טקס קבורה נוצרי, בשם בדוי, וזאת כדי למנוע את חשיפת העובדה שהיא הייתה יהודייה וכך לסכן את מסתיריה.
עירוני נהריה
העלייה לליגת העל
את עונת 2001/2002 פתחה נהריה באולמה הביתי החדש - היכל הספורט "עין שרה". בסגל השחקנים נעשה שינוי מהותי ושני שחקני בית עזבו, ערן סודאי ואילן ברקוביץ' שעזב את הקבוצה על רקע מקצועי. עם ירידתה של הפועל צפת לליגת המשנה, עברו ממנה אל הקבוצה מספר שחקני מפתח כמו אורן בן חמו, עמית בן דוד והזר המצטיין אדריאן פלדג'ר. פתיחת העונה הייתה מסחררת עם תשעה ניצחונות רצופים, כשבדרך נהריה משיגה ניצחון חוץ יוקרתי על הפועל תל אביב באוסישקין 82:84 מסל של פלדג'ר בשנייה האחרונה.
בהמשך העונה הגיעה נהריה עד לשלב רבע גמר גביע המדינה, אז הודחה על ידי עירוני רמת גן כשהפסידה 77:61. בסיום העונה הצליחה הקבוצה לחזור לליגה הראשונה לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השני אחרי הפועל תל אביב ולאחר שניצחה 0:3 את רמת השרון בסדרת חצי גמר סל. בגמר הפסידה נהריה 2:0 להפועל תל אביב בסדרת משחקים של הטוב משלושה. אדריאן פלדג'ר היה השחקן המצטיין של הקבוצה בעונה כשהוא קולע 24 נקודות בממוצע למשחק.
יוזף ארקנאו
הכרה והנצחה
בשנת 1998 הכיר יד ושם ביוזף ארקנאו בתור חסיד אומות העולם. בלייפציג קרויה על שמו כיכר וכן בית הארחה השייך למנזרו. ליד בית הולדתו בעיירת הולדתו אסן (סקסוניה) הוצבה לוחית לזכרו.
עירוני נהריה
העונות בליגת העל
בעונת 2002/2003 התבקשה נהריה להפרד מצבעי הכתום/כחול של מדיה מכיוון שאלו היו זוהרים מידי והפריעו למצלמות הטלוויזיה. לכן, אימצה במקומם את הצבעים סגול ולבן שהתקבלו בברכה על ידי האוהדים. על-פי סברה אחרת, הצבע הוחלף בשל דרישת החברה המאמצת סלקום, שהצבע הכתום הפריע לה בשל זיהויו עם חברת אורנג' המתחרה. את העונה סיימה נהריה במקום השלישי בליגה הסדירה וניצחה בחצי גמר הפלייאוף את הפועל גליל עליון 1:3 ללא יתרון ביתיות. בגמר היא הפסידה למכבי תל אביב בשלושה משחקים, תוך שהיא מובסת בשני המשחקים ביד אליהו וכמעט מנצחת במשחק השני שהתקיים בעין שרה לאחר שהובילה ברוב שלבי המשחק ואף עלתה להפרש שיא של 19 נקודות (87:93 למכבי תל אביב בסיום). באותה עונה כיכבו בה הרכז ארתור לי, אדריאן פלדג'ר, אריק קמפבל, שרון ששון, ארז מרקוביץ' ותומר שטיינהאור.
בעונת 2003/2004 נהריה לא הפסידה אף משחק בית כולל ניצחון על מכבי תל אביב בתוצאה 92:96 וסיימה במקום השלישי בליגה הסדירה. ניצחה 1–3 את מכבי גבעת שמואל בשמינית הגמר והגיעה לבית הגמר וסיימה במקום האחרון. כמו כן היא הגיעה לרבע גמר היורופליג והפסידה 1–2 לאוראל גרייט הרוסית. באותה עונה כיכבו בה סטבין סמית, אדריאן פלדג'ר, ברק פלג, אריק קמפבל, ארז מרקוביץ' ושרון ששון.
את עונת 2004/2005 נהריה סיימה רק במקום השישי ובסדרת רבע הגמר נגד עירוני אשקלון הפסידה 3:2. בגביע המדינה, נהריה העפילה לשלב חצי גמר גביע המדינה אולם נוצחה בידי בני השרון בהארכה. היא הגיעה שוב לרבע גמר היורופליג והפסידה 2:1 לבי.סי. קייב למרות יתרון ביתיות (ניצחון 88:93 בבית, הפסד 83:72 בקייב, הפסד 90:83 בבית).
את עונת 2005/2006 סיימה נהריה במקום הרביעי בטבלה ועלתה בפעם השלישית בארבע שנים לפיינל פור. בשלב חצי הגמר הפסידה למכבי תל אביב בתוצאה 85:72. בקרב על מוקמות 3 ו-4 הפסידה נהריה למכבי ראשון לציון בתוצאה 87:84 ולבסוף סיימה רביעית. ביורוקאפ, סיימה במקום השלישי בבית המוקדם במאזן 3:3.
את עונת 2007/2008 סיימה נהריה במקום הרביעי והעפילה לפיינל פור. בשלב חצי הגמר שנערך בהיכל נוקיה הפסידה להפועל חולון בתוצאה 100:89. חולון ניצחה גם בגמר וזכתה באליפות. גם בקרב על מוקמות 3 ו-4 הפסידה נהריה לבני השרון בתוצאה 79:69 ולבסוף סיימה רביעית. באירופה, הודחה בשלב המוקדמות הראשון של היורוקאפ על ידי בארונס ריגה הלטבית לאחר שהפסידה 81:77 בחוץ וניצחה 80:83 בבית.
בעונת 2008/2009 חוללה הקבוצה הפתעה כאשר הדיחה את מכבי תל אביב בשלב שמינית גמר גביע המדינה אך נעצרה בחצי הגמר לאחר הפסד להפועל חולון שגם זכתה בגביע.
החזרה לליגה הלאומית
את עונת 2009/2010 סיימה הקבוצה אמנם במקום התשיעי, אך הפסידה בסדרת פלייאוף נגד הירידה להפועל חולון 2:3. ובכך נשרה הקבוצה לליגה הלאומית אחרי שמונה עונות רצופות בליגת העל. בעקבות חובות של העמותה לשחקנים וספקים, הקבוצה הייתה על סף פירוק והיה חשש שהיא תחל את העונה בליגה ארצית. במהלך הקיץ וקצת אחרי שכל קבוצות הליגה הלאומית החלו להתאמן עם סגלים מלאים, נרקמה עסקה בין עיריית נהריה לשאול אייזנברג על הקמת קבוצת ניהול בראשותו שתנהל את הקבוצה.
את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית והייתה אמורה לרדת לליגה הארצית. לבסוף, הקבוצה נשארה בליגה הלאומית עקב התפרקות קבוצות אחרות. זמן קצר לאחר סיום העונה התפרקה קבוצת הניהול בראשותו של אייזנברג והקבוצה חזרה לניהול עיריית נהריה.
בעונת 2011/2012 שיחקה הקבוצה עם סגל מקומי שכלל שבעה שחקנים תוצרת מחלקת הנוער לאורך העשור האחרון. פתיחת העונה הייתה עם ארבעה ניצחונות מתוך חמישה משחקים. הקבוצה נקלעה לבעיות תקציביות בעקבות מאבקים פוליטיים בעיריית נהריה, דבר שהשפיע על השחקנים. הקבוצה נחלה חמישה הפסדים בשבעה משחקים, ולאחר מכן הגיע רצף של עוד שבעה הפסדים רצופים שבעקבותיו התדרדרה הקבוצה עד למקום האחרון בטבלה. בהמשך, בעיות התקציב של הקבוצה נפתרו והניצחונות החלו להגיע. לבסוף, לאחר ניצחון על הפועל כפר סבא בתוצאה 72:78, את העונה הסדירה סיימה נהריה במקום התשיעי, וכך נשארה עוד עונה בליגה.
בעונת 2012/2013 העפילה נהריה לחצי גמר הפלייאוף. ברבע הגמר הפסידה נהריה במשחק הראשון לאליצור קריית אתא בתוצאה 88/87, במשחק מספר 2 ניצחה נהריה את קריית אתא בתוצאה 85/55 ובמשחק השלישי ניצחה בתוצאה 103/87 ועלתה לחצי גמר הפלייאוף. בחצי הגמר פגשה את מכבי הוד השרון, במשחק הראשון הפסידה נהריה בתוצאה 81/78, במשחק השני ניצחה בתוצאה 81/77 אך במשחק השלישי הפסידה בתוצאה 79/70 וסך הכל 2:1 בסדרה לזכותה של הוד השרון ולמעשה סיימה את העונה ולא העפילה לגמר הפלייאוף.
החזרה לליגת העל
בעונת 2013/2014 עירוני נהריה סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון. בשלב רבע גמר הפלייאוף, פגשה את הפועל מגדל העמק לסדרת משחקים של הטוב משלושה וניצחה 0:2 בסדרה, 77:81 בעין שרה ו-52:72 במגדל העמק. בשלב חצי גמר הפלייאוף, פגשה את עירוני רמת גן, גם כן לסדרת משחקים של הטוב משלושה וגם הפעם ניצחה 0:2 בסדרה עם ניצחון מוחץ 75:93 בעין שרה וניצחון דרמטי 70:73 ברמת גן, לאחר שפיגרה ברוב שלבי המשחק. בגמר הפלייאוף נהריה פגשה את הפועל עפולה בסדרה משחקים של הטוב מחמישה. במשחק הראשון שהתקיים בעין שרה, נהריה השיגה ניצחון 78:77, במשחק מס' 2 ניצחה בעפולה 78:83 ועלתה ליתרון 0:2 בסדרה, כשניצחון ביתי במשחק מס' 3 יעלה אותה לליגת העל. דווקא במגרשה הביתי לעיני 2,600 אוהדים, הפסידה נהריה 71:76. במשחק מס' 4 שהתקיים בעפולה, ניצחה 77:80 וחגגה את חזרתה לליגת העל עם ניצחון 1:3 בסדרת הגמר.
בעונת 2016/17 חזרה נהריה לאירופה. נהריה התמודדה במוקדמות ליגת האלופות, ואם הייתה נכשלת הייתה עוברת ליורופקאפ. בצמד משחקיה כדי לעלות לליגת האלופות של פיב"א פגשה נהריה את טסמוקי מינסק. במשחק הראשון, משחק חוץ, ניצחה נהריה את מינסק בתוצאה 70:66. הצטיין לנהריה יהונתן שולדבראנד עם 15 נק' ועם 4 קליעות מתוך 6 מהשלוש. במשחק השני שנערך בעין שרה ניצחה נהריה בתוצאה 67:71, הרבה בזכות גילברט בראון שסיים את המשחק עם 18 נקודות, 9 ריבאונדים ו-5 אסיסטים, וכך הבטיחה נהריה את מקומה בליגת האלופות.
את עונת 2017/18 פתחה נהריה בצורה מאוזנת כאשר אחרי חמישה מחזורים היא עומדת על שלושה ניצחונות ושני הפסדים. כמו כן בעונה זו בחרו שלא להשתתף במפעל אירופאי ולהתחרות רק בזירה המקומית בליגת ווינר. לאחר חמישה מחזורים, שוחרר עוסמאן דראמה ובמקומו חתם מחדש לאחר עונה מוצלחת בנהריה, טיירון נאש שזו תהיה עונתו השנייה בסגול.
בעונת 2019/20 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה בכדורסל מול הפועל ירושלים, לאחר משחק צמוד הפסידה הקבוצה בתוצאה 92:89.
החזרה לליגה הלאומית
את עונת 2020/21 פתחה הקבוצה בצורה לא טובה כאשר הפסידה 6 מ-7 המשחקים הראשונים וכן הודחה בשמינית גמר גביע המדינה, בדצמבר 2020 הודיע מאמן הקבוצה דני פרנקו על התפטרותו. ובמקומו מונה שי סגלוביץ'. בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר 7 שנים בליגה הבכירה.
לקראת עונת 2021/2022 בליגה הלאומית החתימה הקבוצה את מאמנה שי סגולביץ' לעונה נוספת ונרשמה במקביל לליגה הלאומית גם לליגה הבלקנית עונה שנייה ברציפות, עם הרשמתה הפכה לקבוצה הישראלית השנייה שמשתתפת במפעל כאשר היא בליגת המשנה לאחר הפועל תל אביב בעונת 2011/2012.
הליגה הבלקנית
בית ב'
שחקנים בולטים בעבר
ישראלים: דייוויד בלאט, ג'יימס טרי, אורן אהרוני, אילן ברקוביץ', עמית בן דוד, רביב לימונד, אבי סוכר, שרון ששון, ברק פלג, אורי קוקיה, תומר שטיינהאור, ארז מרקוביץ', יוגב אוחיון, מתן נאור, ניצן חנוכי, ליאור שגב, עידו קוז'יקרו, אילן וקנין, יוסי דדון, גיל סופר, ערן אסנטי, רוברט רות'בארט, עודד ברנדווין, ניב ברקוביץ', יהונתן שולדבראנד.
זרים: לוקה פאביצ'ביץ', דינו בילאלוביץ', קיט בנט, בורקו ראדוביץ', ג'רמיין ספייבי, ארתור לי, סטבין סמית', אדריאן פלדג'ר, אלווין יאנג, קורי קאר, אשאנטה ג'ונסון, ג'ייסון וולס, אריק קמפבל, אוטיס היל, ודראן ווקושיץ', ג'ון גילכריסט, רון לואיס, פיליפ ריצ'י, ג'רון רוברטס, נייט מילר, מארק ליונס, ג'ון ויליאמסון, קמרון קלארק, ריצ'רד האוול, גילברט בראון, ניק פאוסט.
מאמנים בולטים בעבר
אבי אשכנזי, יעקב ג'ינו, אריאל בית הלחמי, רוני בוסאני, רני כהנא, קוסטה יאנקוב, שי מיניסטר, רועי חגאי, דני פרנקו.
שמחה חלד
שמחה חלד (נולד ב-1944) הוא צ'לן ומנצח ישראלי.
חלד הופיע כסולן עם תזמורות מן הגדולות והחשובות בעולם, ביניהן תזמורת קליבלנד, תזמורת בולטימור, תזמורת פיטסברג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בין המנצחים שתחת שרביטם ניגן היו לורין מאזל, זובין מהטה, אנטל דוראטי הרברט בלומשטדט, יואל לוי ואחרים.
לאחר שנים של הופעות כצ'לן, הרחיב את פעילותו לניצוח, הן בישראל והן מחוצה לה. הוא ניצח על רוב התזמורות בפולין (היה המנצח הראשי של התזמורת הפומרנית בפולין) ואף כיהן כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הידידות ישראל-פולין, בחסות ממשלותיהן של שתי המדינות. במסגרת הפסטיבל התארחו סולנים ומלחינים מישראל והופיעו עם תזמורת סינפונייטה על שם ארתור רובינשטיין בלודז'.
חלד ניצח על האופרה לה טרוויאטה של ורדי בבית האופרה מוזיקה נובה בפולין. בחגיגות יובל ה-50 של מדינת ישראל ניצח בסיורים בחוץ לארץ על התזמורת הקאמרית הישראלית ועל הקאמרטה הישראלית ירושלים. הוא ניצח על ביצועי בכורה של יצירות פרי עטם של המלחינים הישראלים דניאל שליט, ציפי פליישר, צבי אבני, יוסי מר חיים, אנדרה היידו ועוד.
שמחה חלד הקליט יותר ממאה יצירות על תקליטורים בחברות כמו דויטשה גרמופון, CBS, ישראדיסק, CENTAUR, קלסיקו, ואחרות. רבים מהתקליטורים זכו בפרסים כמו "תקליט החודש" ו"תקליט השנה".
במשך שנים שימש חלד מנהל אמנותי של הסדרה "קונצרט פלוס" בניו יורק, ששודרה בקביעות ברדיו WQXR ונודעה ברפרטואר החדשני שלה. כן היה יועץ מוזיקלי לכמה אוניברסיטאות וסדרות של מוזיקה קאמרית במכון ויצמן ברחובות ובערים שונות בישראל.
שמחה חלד הוא אחיו של המוזיקאי והוגה הדעות ד"ר דניאל שליט.
ניקול לינקלטר
ניקול לינקלטר ניית'נסון (באנגלית: Nicole Linkletter Nathanson; נולדה ב-27 בפברואר 1985) היא דוגמנית אופנה אמריקאית, זוכת העונה החמישית של "הטופ מודל הבאה". פרסיה על הזכייה היו חוזה דוגמנות עם הסוכנות "פורד", חוזה בשווי 100,000 דולר עם "קאברגירל" והצגת תמונתה מאחד הצילומים בתוכנית בפרסומת בינלאומית של "Ford Fusion".
ביוגרפיה
לינקלטר סיימה לימודיה התיכוניים ב"רד ריבר" בשנת 2003, ולמדה ב"אוניברסיטה של דקוטה הצפונית" וב"אוניברסיטת סנט קלאוד", בעלת תואר בשיווק. כיום לומדת ב"אוניברסיטת קליפורניה".
לינקלטר חתומה בסוכנויות הדוגמנות Nous שבלוס אנג'לס, Diva Models שבסינגפור, Dream Models שבהונג קונג, Agence Presse שבטוקיו, אל איי מודלס, Paragon שבמקסיקו, M and P שבלונדון ו-SMG Models.
לינקלטר הופיעה במגזינים "Elle" (אפריל 2006), "Elle Girl" (פברואר 2006), "Women's Health and Fitness Magazine" (מרץ 2006), "Lemonade" (אפריל 2006), "Vanidades" (יולי 2006), "פיפל", "Jewel", "Us Weekly", "Girlfriend", "Celebrity Living", "Golf For Women", "Grand Forks Herald" ו-"In Touch Weekly", וכן דגמנה לחברת הקוסמטיקה "קאברגירל", ל"פורד פיוז'ן", ל-"Secret Deodorant and Vigoss jeans" (כחלק ממשימה ב"טופ מודל הבאה"), ל-"Yank Clothing", ל-"Sele Clothing", ל-"Milk Boutique", ל-"So Low", ל-"Crystal Rock" ול-"Trovata". כמו כן דגמנה עבור נעלי "סקצ'רס", "Burberry Prorsum", "Alina Jeans", "Volcom", והופיעה על שערי המגזינים "קלאו" ו-"Urban" הסינגפוריים, "מארי קלייר" מלזיה ו"מור". לאחרונה השתתפה בהפקת אופנה עבור המגזין "August". במאי 2009 הייתה עליה כתבה ב"Elle סינגפור" והיא הופיעה על שער המגזין "ניילון" במקסיקו. במאי 2010 החלה לדגמן לליין האינטרנטי של "Forever 21".
עבודות המסלול שלה כוללות דוגמנות עבור ג'אראני סטרוק, "אליס ואוליביה" (סתיו 2006), "Life Benefit" (2006), גאלת "אגודת הפילנתרופים הצעירים" (2006), "Bebe" (אביב 2007), רוזיי ניקולס (אביב 2007), ז'אן קרלוס אובנדו (אביב 2007), "Italian Trade Commission" (אביב 2007), גרימלדי גיארדינה (אביב 2007) ומאריה ביאנקו נרו. בנוסף דגמנה בשבוע האופנה של אל איי באביב 2009.
לינקלטר הייתה אורחת בתוכנית הטוקשואו הרשתית "Covergirl's Talk Model", וכן הנחתה מספר פעמים בערוץ VH1, במסגרת שבוע האופנה. כיכבה בפרסומת ל"PlayStation Portable".
בשנת הייתה שופטת בתחרות "מיס ארצות הברית". כמו כן הופיעה מספר פעמים בתוכנית האירוח של טיירה בנקס.
נשואה לאדם ניית'נסון.
פרובנסלית יהודית
פרובנסלית יהודית (או שואדית) היה הכינוי לקבוצת הניבים בהם דיברו יהודי חבל פרובאנס שבדרום צרפת. הפרובנסלית היהודית מחולקת לשפה מדוברת ולשפה ספרותית. זוהי שפה קריאולית, המשלבת בין צרפתית, אוקסיטנית ועברית.
בין המאפיינים הפונולוגיים של השפה - הפיכת האותיות "ש", "ס", "צ" ו-"ת" לאות "פ", והאות "ח" ל"ר".
דוגמאות: צורה - פורה, חכמה - רורמה, אמת - אמף, מסילה - מפילה, שכל - פכל.
מריו (סרט, 2018)
מריו (באנגלית: Mario) הוא סרט קולנוע שווייצרי משנת 2018 בבימויו של מרסל גיסלר.
תקציר העלילה
מריו ליתי (מקס הובאכר) הוא כדורגלן שווייצרי בנבחרת הנוער (עד גיל 21) של יאנג בויז ברן בעמדת החלוץ המרכזי, החולם על קריירה ככדורגלן מקצועי ומקווה לעלות לליגת הבוגרים. יום אחד מצטרף לקבוצה ליאון סלדו (אהרון אלטרס) שחקן חיזוק גרמני מהנובר, גם הוא חלוץ מרכזי, והשניים מוצאים עצמם מתחרים זה בזה על הבכורה בקבוצה. הנהלת הקבוצה מעוניינת לטפח את שניהם במקביל ומארגנת להם דירה משותפת. מריו וליאון מתקרבים, בין השניים מתרקמת מערכת יחסים רומנטית סודית והם מתאהבים זה בזה.
על אף מצוקתו הנפשית, המתבטאת בין השאר בהפרעת שינה, מריו מצליח להתקדם והוא מתקבל לפ.צ. סנט פאולי בהמבורג. ג'ני עוברת לגור איתו בהמבורג ומעמידה פנים שהיא חברתו. לאחר מספר חודשים, ג'ני מתקשה להמשיך ולהעמיד פנים והיא "נפרדת" ממריו. מריו נוסע אל דירתו של ליאון ואומר לו שהוא חושב עליו כל יום. ליאון מספר לו שהוא אינו מוכן לחזור לחיות בשקר וכי כעת הוא עובר הכשרה להיות מהנדס קול ומשחק רק כדורגל חובבים. בן-זוגו החדש של ליאון מגיע אל הדירה, ומריו עוזב.
בסוף הסרט, מריו מבקיע את שער הניצחון במשחק חשוב, אך בעוד הקהל מריע לו - ניכר על פניו של מריו שהוא אינו מאושר.
קרב קאחול
קרב קאחול (קאגול בתעתיק רוסי) היה קרב שהתרחש ב-1 באוגוסט 1770 (21 ביולי 1770 לפי הלוח היוליאני) במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית, בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית וחאנות קרים. הקרב הסתיים בניצחון רוסי למרות נחיתות מספרית משמעותית, וכתוצאה מניצחונם, הרוסים כבשו מספר מבצרים באזור.
המפקד הרוסי פיוטר רומיאנצב ידע על העדיפות המספרית המשמעותית של הטורקים. לכן הוא החליט לנצל את תנאי השטח ולאלץ את הטורקים לנהל את הקרב בשטח בין שתי גבעות, כך שרצועת הקרב לא תהיה יותר מ-1.5 ק"מ. בתנאים אלה הטורקים התקשו לנצל את מלואו הכוח. הוא גם החליט להתחיל את הקרב ולא לתת לטורקים זמן להתארגנות מיוחדת לתנאי הקרקע במקום. את הכוח העיקרי הוא מיקם במרכז ובצד הימני של חזית הקרב. הקרב התחיל ב-5 בבוקר. כאשר הטורקים ראו כוח רוסי מתקרב הם החלו בירי תותחים ובהתקפת נגד של הפרשים. הרוסים עמדו במתקפה של הפרשים והחלו להתקרב למחנה הטורקי. ברגע המכריע רומיאנצב בעצמו ניהל התארגנות נגד המתקפות של הטורקים. הוא לקח את כוח עתודה שהיה ברשותו והם החלו בפריצה בתוך המחנה. הפריצה הצליחה והניצחון היה מוחץ.
פסגת קאסאטלי
פסגת קאסאטלי (באנגלית: Casatelli Peak) היא פסגה בהרי ריוונס ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הפסגה מצויה בקצהו של הרכס המערבי היורד מפסגת אדמס.
גובהה של פסגת קאסאטלי 1,600 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת כ-4 קילומטרים מזרחית לפסגת פריצ'רד.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של רב-סמל מייקל אף. קאסאטלי (Michael F. Casatelli), ששירת בגף המטוסים ה-109 כאחראי על הפעילות הרפואית בעת העברת הפעלת מטוסי הלוקהיד LC-130 מצי ארצות הברית, למשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
בתולות
בתולות היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח של חברת התקשורת HOT, שעלתה לשידור ב-27 בנובמבר 2014 בערוץ HOT3. יוצרי הסדרה הם שחר מגן ואדם סנדרסון, ומככבת בה מגי אזרזר. הסדרה עוקבת אחר שלי רג'ואן, קצינת משטרה קשוחה שגופת אחותה התאומה מתגלה 17 שנים לאחר שכביכול טבעה בים.
הסדרה משודרת גם בצרפת בדיבוב לצרפתית, ובנוסף נמכרה לברזיל ותשודר בפורטוגזית. כמו כן, נמכרה הסדרה להפקה ברוסיה. ב-31 במרץ 2019 עלתה העונה שלישית, והיא נגמרה ב-19 במאי 2019.
עונה 1
העלילה סובבת סביב שלי רג'ואן (מגי אזרזר), קצינה במשטרה המשרתת בגבול הדרומי של ישראל עם מצרים ומתגוררת באילת. לשלי יש ילדה בת 6 בשם נועם והיא נשואה לחיים טולדנו (צחי הלוי), קלינאי תקשורת במקצועו. חייה של שלי משתנים מן הקצה אל הקצה כאשר מתגלה גופתה של אחותה התאומה, מאיה, שלכאורה טבעה לפני 17 שנים בסיני. הגופה לא נמצאה בזמנו וכעת מתברר שאחותה לא טבעה כלל. הגופה שנמצאת היא של אישה בת 32, זהה לה לחלוטין – רק עם שיער ארוך יותר והרבה קילוגרמים עודפים. שלי, שנאסר עליה לקחת חלק בחקירה הרשמית, מחליטה לפתוח חקירה משלה בעזרתו של רועי (רועי ניק), גשש חדש שמגיע ליחידה, כדי להבין מה קרה אז ומה לא ראתה. במהלך החקירה חושפים שלי ורועי את הסודות שכל אחד מבקש להסתיר ואת הקשר שלהם למאיה, שמצטיירת כדמות חידתית, מכושפת ומכשפת, שהשאירה על כל אחד טביעת אצבע.
עונה 2
בתחנת המשטרה, יצא רועי בעקבות הפליטים, והצליח לזהות את מיקום האלונקה שהתגלתה כגופתו של פיליפוס וכי הפליטים לא היו אשמים כפי שחשדו. רועי דואג בינתיים ללוויה ראויה לכבוד פיליפוס, אך כהן הדת המקומי, סימל על ידיו את אותו סמל שפיליפוס צייר על הנייר ובעקבות כך יצא רועי למסע חיפושים משל עצמו בעקבות הסמל. בחיפושיו הוא מגלה כי ספר מקומי של פליטים הוא גם רופא אליל ויכול להסביר לו על משמעות הסמל שמתגלה כאות המסמלת אדם שאוחזת בו שדה.
בסוף העונה רותי מתה, ושלי מוצאת את נועם אבל היא מבינה שהיא לא אמורה להחזיר אותה לביתה, אלא להצטרף אליה ולהיכנס לים.
בנוסף מוצגים במהלך פרקי הסדרה מספר פלאשבקים מילדותו של עוזי החושפים פרטים על דמותה של אימו, לילה רג'ואן, אשר נסיבות חייה ומותה מעלים אף הם שאלות רבות במיוחד לגבי שפיותו של עוזי ואחותו הגדולה, רותי.
עונה 3
שנתיים לאחר אירועי העונה השנייה נמצאת ספינה מצרית בנמל אילת ובה גופות של גברים שנרצחו על ידי אדם לא ידוע, וחדר נעול ובו שבע נשים אפריקאיות שנחטפו ונאנסו על ידי הבדואים,כחלק מסחר בנשים למטרת עבדות מינית. בעת שקרנית יודעת סיור בספינה היא מניחה את נשקה מאחוריה ובשניות ספורות היא מסתובבת ומגלה את שלי רג׳ואן מכוונת לעברה את האקדח. שלי אוזקת את קרנית ובורחת עד שכוחות המשטרה תופסים אותה ומזריקים לה סם הרדמה. לאחר מכן, מגלים כי רועי הוא זה שהרדים את שלי במטרה לקחת אותה לביתו לטפל בה. שלי נשארת לזמן מה. כאשר שלי שומעת במכשיר הקשר של רועי שאותן נשים שהיו עיצה בספינה מועברות למקלט בגבול היא רוצה לברר מה קרה בספינה ולמה אינה זוכרת כלום פרט לקעקוע בערבית שעל בטנה. כאשר מגיעים שלי ורועי למחנה הפליטים מגלה שלי כי הנשים בספינה פחדו ממנה. שלי מצליחה לדבר עם אישה שלא מפחדת ממנה ומגלה כי הנשים מאמינות שכאשר מסתכלת עליה אישה הרה היא תפיל את התינוק, עוד הוסיפה שהיא נושאת ילד שהוא כנראה מתוצאה של אונס של אותם גברים ולכן היא מביטה בשלי על מנת שתקלל אותה שהילד שבבטנה ימות. לאחר ששלי מדברת עם אותה אישה היא מקבלת ממנה תיק שבו היו תהילים ומצלמה, טרם מספיקה לראות את המצולם קרנית פורצת לחדר ומתחילה במרדף אחר שלי. לאחר ששלי ורועי מצליחים לברוח מקרנית בעזרת שלום חבר קרוב של רועי (שטיפל בו בתקופה שנטל סמים) היא מצליחה לראות את המופיע בסרטון כאשר המתואר זה בחור המנסה להטביע אותה בבריכה המלאה בדם ולאחר מכן לאנוס אותה אך זהות פניו לא הייתה ידועה מהצילום אלא רק ידיו.
לאחר חיפושים אחר אותו בחור התברר ששלום הוא זה שאנס את שלי זאת לאחר שניסה להיכנס איתה למים הבינה את כוונותיו. לאחר שהוא מודה במעשיו בפני שלי ורועי הוא נורה למוות על ידי רועי. מאוחר יותר נרי מגיע לזירת הרצח שם רועי מסגיר את עצמו לאחר שהסתיר את שלי. שלי חוזרת לבית אביה ומספרת לו שהקעקוע בערבית שנמצא על בטנה שורף וכי הבינה מהנשים כי כאשר הוא שורף היא מתחילה להיות מסוכנת בתגובה לכך אומר אביה כי עליה להחליט האם היא נותת לרועי לקחת אותה או לוקחת אותי איתה לים. שלי מבינה שאינה יכולה לחזור לים ולאחר ניסיונות לנשום מתחת למים מבינה שלי שללא רועי היא לא תוכל לחזור לים. שלי הולכת לתחנת המשטרה מרצונה לתחקיר עם קרנית ונרי כאשר מבקשת שבחקירה רועי יהיה נוכח תחילה מסרבים ולאחר מכן מסכימים בעודה מסבירה שהיא חזרה לרועי ומראה את אהבתה כלפיו, בתגובה הוא מבקש ממנה ללכת וטוען  שהיא מנסה לפתות אותו לבוא איתה לים. רועי חוטף לנרי את נשקו ומאיים להרוג את שלי. לאחר ניסיונות של קרנית להרגיע אותו הוא מבקש מקרנית לנסוע עמם לים כאשר הם מגיעים מחכה להם יאכטה ומתברר לקרנית שהכל היה תוכנית שתוכננה מראש על ידי השניים. לפני שהם הולכים שלי מחבקת את קרנית (שרוצה להיכנס להריון) במטרה לגרום לה להיכנס להריון. קרנית ההמומה בחוף מסתכלת לעברם בעודם שטים לאורך הים.
שידור הסדרה
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-27 בנובמבר 2014 בערוץ HOT3. בעקבות הצלחת העונה הראשונה הזמינה הוט עונה שנייה לסדרה, אשר צולמה במהלך שנת 2016 ועלתה לשידור ב-9 בפברואר 2017 בבכורה בשירות ה-VOD וב-16 בפברואר 2017 בערוץ HOT3. ב-31 במרץ 2019 חודשה לעונה שלישית.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ז'מבול ז'באיולי
ז'מבול ז'באיולי או ז'מבול ז'באייב (בקזחית: Жамбыл Жабайұлы, ברוסית: Джамбул Джабаев, 28 בפברואר 1846 - 22 ביוני 1945) היה "אקין", זמר-יוצר ומלחין מסורתי קזחי. היה חתן פרס המדינה (באותו זמן ע"ש סטלין) של ברית המועצות (1941).
היה שר כשמלווה עצמו ב"דומברה", רציטטיבים מלודיים הקרויים "טרמה". ז'מבול ז'באיולי זכר מספר עצום של מנגינות עממיות והשתמש בהן בשיריו. ראה עצמו מבטא מאוויי עמו: "אני בז חד-מבט, אני משורר ארצי, ז'מבול שלכם".
שיריו הליריים, הטקסיים או הסטיריים הוקדשו לעם המדוכא, לגבורי העם והיללו את רוח הצדק. שירתו התאפיינה במוזיקליות, שפה אפוריסטית, צבעונית, עשירה במטפורות והשוואות.
הרקע המשפחתי, נעוריו והתחלת הקריירה כ"אקין"
ז'מבול ז'באיולי נולד בשנת 1846 ביורט משפחתי של זוג משבט שיראשטי, מקונפדרציית השבטים של "הז'וז הישן" (אולי ז'וז - Ұлы жүз). אביו היה נווד עני בשם ז'באי ואמו נקראה אולדן. מקום הולדתו של ז'מבול היה בנפה (ברוסית - "ראיון") מויימקום של ימינו,באזור ז'טיסו ("שבעה נהרות", ברוסית "סמירצ'יה", בטורקסטן, בדרום מזרחה של קזחסטן של היום (אזור אלמטי), שבשנות מנעוריו עבר לשליטת האימפריה הרוסית.
כנער למד את אמנות האלתור אצל ה"אקין" המפורסם סויומבאי-אקיפ. בשנות השבעים של המאה ה-19 נסע עם אקינים צעירים אחרים לקירגיזסטן על מנת להשתלם אצל הזמר- המאלתר שוז', בן לשבטי הקזחים מן המרכז. למד לבצע, בין השאר, אפוסים (דסטאן כמו "אלף לילה ולילה", "שאהנאמה",, לילה ומג'נון,"קיז-ז'יבק", "אדיגה", כמו כן על גבורי העם הקזחי כדוגמת "אוטגן באטיר" או "סוראנשי באטיר". סוגה אהובה עליו הייתה השירים בגנות המנהיגים והעשירים המקומיים המושחתים, הקמצנים, העצלנים והיהירים ובגנות פקידים של הממסד הקיסרי הרוסי.
פעילותו לפני 1917
אחרי זכייתו בתחרות בשנת 1881 מול האקין היריב קולממבט, עד שנת 1912 ניצח ז'מבול ז'באיולי אקינים רבים אחרים, כמו סארבאס, דוס-מהמבט ושאשובאי, בתחרויות השירה, הקרויות "אייטיס". על ידי ניצחונות אלו שמו הלך לפניו בכל אזור "שבעת הנהרות" ואף עד לקירגיזסטן. שיריו הידועים נמנו "גורל העני", "הכלב של קאדר ביי", "שיר הלב הזועם". זכו לפרסום מיוחד שירי-סיפור שלו, כמו "צוואה","שיר קיץ", "תחרות".
ז'באיולי אילתר בצורות מגוונות :הרהורים ("טולגאו"), התפלספויות פואטיות (ארנאו סוז}, שירי הלל (מקטאו) ושפת שיריו עתירת מילים ודימויים.
חייו ופעילותו אחרי המפכה הבולשביקית
אחרי ניצחון המהפכה הבולשביקית בקזחסטן, כשהאמן היה כבן 70, הזדהה עם רוח הריאליזם הסוציאליסטי וגויסה יוקרתו לתעמולת המשטר לטובת קידום השינויים הפוליטיים והמדיניות של סטלין. ז'מבול ז'באיולי, בשמו בגרסה הרוסית ז'באייב או ג'באייב, הודה על עצמו בספר האוטוביוגרפיה שלו כי הרגיש אז שנולד מחדש. שר באסיפות פוליטיות ובחגיגות של האיכרים ורועי הצאן. השתתף באירועים חשובים של הרפובליקה של קזחסטן שהוקמה על ידי הבולשביקים: בחנוכת קווים אוויריים, חגיגות המאה למותו של פושקין, הקונגרס של מגדלי בעלי החיים וכו'. שיריו תורגמו לרוסית (על ידי פ. קוזנצוב, ק. אלטאיסקי, מ. טרלובסקי ואחרים) ולשפות רבות של עמי ברית המועצות החדשה שקמה על חורבות האימפריה הרוסית. התגייסות הזמר העממי לשירות המדינה הסובייטית עוררה התלהבות בקרב אינטלקטואלים מערביים כמו רומן רולאן, מרטין אנדרסן נקסה
בשנת 1919, בגיל 73 ,זכה בתחרות האקינים בחבל ז'טיסו (סֶמירֶצ'יה). בשנת 1934 זכה בפרס הגדול במפגש הראשון של אמני הזמר והשירה של קזחסטן. במאי 1936 השתתף בפסטיבל עשרת הימים של הספרות המוזיקה הקזחית במוסקבה ונפגש עם נשיא הפדרציה הרוסית, מיכאיל קלינין. בהמשך ביקר ז'מבול ז'באייב עוד מספר פעמים במוסקבה ופעם אחרת עשה סיור בקווקז. דקלם שיר בכנס הסופרים הגאורגים לרגל מלאות 750 שנה לכתיבת הפואמה של שותא רוסתוולי, "עוטה עור הנמר". .
מחלוקת על אמיתות שירים מתורגמים לרוסית בתקופה הסטליניסטית
אחרי מותו של סטלין ועוד יותר אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי נפוצו טענות כי לפחות חלק משיריו בתקופה הסובייטית שיוחסו לו חוברו ישירות ברוסית על ידי כמה משוררי סתרים, ,כביכול מתרגמים, בשרות המפלגה הקומוניסטית. שירים כאלה היללו את "החיים החדשים", את המהפכה ומנהיגיה ("לקונגרס הבולשביקים" ,"לקונגרס העשירי","נאום החבר ז'מבול ז'באייב בפתיחת מליאת הסובייט העליון הראשון של קזחסטן הסובייטי", "שיר לסטלין","לנין", המנון לאוקטובר", "העסקן" ,"אגדה על האמת הבולשביקית" וכו'). הפרשה מוזכרת בזכרונותיו של דמיטרי שוסטקוביץ'
הסופר אנדריי אלדן-סמיונוב (1908–1985) שהיה אסיר בגולאג טען שהתבקש על ידי המפלגה בקזחסטן למצוא "אקין" קזחי ולייחס לו שירים פוליטיים עממיים. עיתונאי קזחי בשם ארבול קורנמבייב טען שז'מבול נתגלה רק בשנת 1936 על ידי משורר בשם אבדילדה טז'יבאייב קיבל משימה מהמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בקזחסטן, לבון מירזאיאן, למצוא אקין דומה לאקין הדגסטני סוליימן סטלסקי. בעקבות זאת טז'יבאייב פרסם שיר בכותרת "ארצי" (Туған елім) תחת השם של ז'מבול והוא תורגם לרוסית על ידי פאבל קוזנצוב ופורסם ב"פראבדה". בהמשך קבוצה של "מזכירים" - משוררים קזחים צעירים (טאיר ז'ארוקוב, בין 1938–1942, גארי אורמאנוב בין השנים 1942–1945), אליה הצטרף בין השנים 1941–1943 המשורר הרוסי מרק טרלובסקי, - כתבו שירים בשם ז'מבול. גם מתרגמים אחרים של שירי ז'מבול לרוסית, כמו ק. אלטאיסקי, ד. סנגין, אי. סלבינבקי, א. רום, א. גלובה וט. סטרשנב, נחשדים בדיעבד כי המציאו שירים שהוצגו כתרגומים. צאצאי ז'מבול איימו בתביעה את העיתונאי קורנמבייב.
שנותיו האחרונות
בשנת 1938 נבחר ז'באיולי לחבר בסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של קזחסטן. כמו כן היה חבר באיגוד הסופרים. בעת מלחמת העולם השנייה הופיע בין השאר, תחת שמו, פואמה בצורת "טולגאו" לכבוד גבורי המצור על לנינגרד "תושבי לנינגרד, ילדיי!" (1941) והשיר "בשעה שסטלין קורא לנו" (1941). ז'מבול ז'באיולי חי שנים רבות בכפר הנמצא 70 ק"מ מערבית מאלמטי ו-10 ק"מ מרחק מהכביש המהיר הנוכחי שבין אלמטי ובין בישקק. האקין נפטר באלמה אטה (כעת - אלמטי) 8 חדשים לפני יום הולדתו המאה. נקבר בכפרו, בגינה שהוא עצמו טיפח ועל קברו נבנה מבנה מאוזולאום בעל כיפה.
מבחר שירים
מעשיות:
מתקופת השלטון הקומוניסטי:
טריוויה
בשנת 1937 פורסמה בתרגום רוסי שיר ההלל "שיר על הבאטיר יז'וב, בגרסה רוסית אחרת "ה"נרקום" (קומיסר העם) יז'וב. השיר הולחן על ידי מ. שפרניק. אולם ב-1938 הודח כבר יז'וב מתפקידו כקומיסר העם לעיניני פנים, ב-1939 נעצר כ"אויב העם" ובשנת 1940 הוצא להורג בפקודת סטלין.
קישורים חיצוניים
El Mundo de la Ópera e mucho más,on net, Nuevarena, 2009
פר ארווידסון
פר יוהאן ארווידסון (בשוודית: Pär Johan Arvidsson; נולד ב-27 בפברואר 1960) הוא שחיין שוודי. הוא אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר פרפר ובעל מדליית ארד מאליפות עולם בשחייה.
ביוגרפיה
ארווידסון נולד בפינספנג.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים ארווידסון במקום 11 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.79 דקות, במקום 15 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.93 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:42.84 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:55.84 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכה ארווידסון בשתי מדליות, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.58 שניות, אחרי רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה (55.49 שניות) ולפני ג'ון מילס מבריטניה (55.98 שניות) ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.37 דקות, אחרי מייקל קראוס ממערב גרמניה (2:00.40 דקות) ופיטל (2:00.55 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.16 דקות.