cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלאכה שאינה צריכה לגופה
בהלכות שבת ויום טוב, מלאכה שאינה צריכה לגופה היא אחת מל"ט מלאכות שבת ותולדותיהן שנעשית שלא לצורך גוף המלאכה, אלא לצורך אחר.
מקור
במשנה נחלקו התנאים האם מלאכה כזו נחשבת לאיסור מהתורה או מדברי חכמים, לדעת רבי יהודה הדבר אסור מהתורה ולדעת רבי שמעון האיסור מדרבנן בלבד.כמו כן נחלקו הראשונים כפי מי נפסקה ההלכה.
לעומתם הרמב"ם והיראים פוסקים כדעת רבי יהודה, שמלאכה שאינה צריכה לגופה אסורה מן התורה.
בדעת הרי"ף נחלקו הראשונים: לדעת הרז"ה והרשב"א הרי"ף פסק כשיטת ר' יהודה, ואילו לדעת הרמב"ן והר"ן דעת הרי"ף היא לפסוק כרבי שמעון.
גם בדעת השולחן ערוך נחלקו האחרונים:
לדעת רוב האחרונים השולחן ערוך פסק כרבי שמעון, ש'מלאכה שאינה צריכה לגופה' פטור עליה מדברי תורה, אך הדבר אסור מדברי חכמים. בשו"ת תבואות שמ"ש הסביר, לעומתם, שהשו"ע לא הכריע בדבר כי רצה לחשוש לשיטת ר' יהודה. הילקוט יוסף פסק כי הדבר הינו איסור מדרבנן . בכל מקרה, מוסכם על האחרונים כי איסור זה חמור משאר איסורי שבות, מכיוון שפעולה זו עצמה עשויה להיות איסור מהתורה אם תעשה "לצורך גופה".
השושלת הסולומונית
השושלת הסולומונית (מכונה גם "בית שלמה") היא שושלת קיסרים ושליטים ששלטו באתיופיה כמעט ברציפות משנת 1270 בקירוב ועד ל-12 בספטמבר 1974 שושלת זו היא השושלת השלטונית החוקית היחידה בחבש כמתחייב ממסורת הדתית הנוצרית האתיופית. השושלת טוענת למוצא משושלת מנליק שהיא עצמה טוענת למוצאה משלמה המלך ומלכת שבא.
אם מונים את השושלת יחד עם בית האב שושלת מנליק ובית האב שלה השושלת האגעזית מקבלים את אחת השושלות הארוכות ביותר בעולם שתחילתה ב-1978 לפנה"ס ועד 1974 כך יוצא ששנות שלטונם הם כ-3,952 שנים. הספר כברה נגסט הוא מקור גאוותה של שושלת זו וגם סיפור מוצאם.
הקמת השושלת
בשנת 1270 התחוללה הפיכה שלטונית באימפריה האתיופית כאשר שושלת חדשה עלתה לשלטון וטענה שמוצאם ממלכי אקסום ומשושלת מנליק ובכך למוצא משלמה המלך. שליטי שושלת זאגווה שסולקו היו תמיד תחת מתקפה והחבשים לא תמכו בהם מכיוון שלא נמנו על שושלתו של מנליק (הם טענו ליחוס של משה רבנו). על פי המסורת האתיופית מצאו קיסרי אקסום מקלט בשאווה לאחר השתלטות כוחות יהודית המלכה וב-1268 החלו לצבור כוח. במהלך תקופה זו החלה להיווצר קבוצה אתנית חדשה - האמהרים. מקורם של האמהרים באזור צפונית לשאווה ודרומית ללסתה - כיום מחוז דרום וולו. האמהרים, שדגלו בחזרה לימי הפאר של קיסרות אקסום, הונהגו על ידי האציל האמהרי יקונו אמלק. תחת מנהיגותו פתחו האמהרים בלחימה כנגד שושלת זאגווה הבלתי לגיטימית בעיניהם, ולמען החזרת השלטון לידי 'צאצא קיסר אקסום'.
שאיפתו של יקונו אמלק - שייחס את מוצאו לקיסר האחרון של קיסרות אקסום - הייתה להפיל את שושלת זאגווה ולמנות את עצמו לקיסר אתיופיה. על מנת לעודד את תושבי אתיופיה ובייחוד את התגרים להתקומם כנגד הזאגווה, נדרש יקונו אמלאק לעזרת הכנסייה. לכן הוא סיכם עם ראש הכנסייה האתיופית, הקדוש תקלה היימנות, שכאשר יצליח להשתלט על אתיופיה, יעניק לכנסייה שני שלישים מאדמות הממלכה. ראשי הכנסייה הסכימו והאמהרים החלו בפלישה מאזור אמהרה ההיסטורי צפונה ללסתה וווג ומערבה למחוז גוג'אם. האמהרים הצליחו, לאחר קרבות דמים, להרוג את המלך הזאגווי האחרון, אך יורשיו המשיכו בלחימה. בסופו של דבר נוסח הסכם בין הצדדים, על פיו השלטון המרכזי יהיה בשליטת האמהרים ושושלת זאגווה תמשיך לשלוט במחוז וג תחת התואר וגשום (שליט וג).
השנים 1270–1529 נחשבת לתור הזהב של שושלת זו. באותה תקופה הייתה שליטה אפקטיבית של שושלת אחת, והשלטון עבר מאב לבן. לקיסר הייתה שליטה פוליטית, צבאית ושליטה אזורית. בתקופה זו ביססה אתיופיה את עצמה כאימפריה החשובה ביותר במזרח אפריקה ולדומיננטית ביותר בקרן אפריקה כולה.
פיצול השושלת
במהלך תקופת מלחמת אתיופיה-אדאל כוחות אחמד גראן ביקשו להשמיד את השושלת, והקיסר לבנה דנגל איבד כמה מקרוביו: בנו הבכור פיקטור נהרג ב-7 באפריל 1537 בידי קצין של גראן, בן אחר בשם מינאס נפל בשבי ב-19 במאי 1539 והוגלה לתימן. בנוסף לכך הכלא המלכותי ליורשי הכתר באמבה גישן הותקף בינואר 1540 מאוחר יותר באותה שנה נהרג לבנה עצמו בקרב ליד דברה דאמו ב-2 בספטמבר. אך השושלת שרדה ובנו של לבנה דנגל, יעקב, הסתתר במערה במחוז שאווה ובן נוסף גלאוודיוס מונה לקיסר לאחר מות לבנה והצליח להשמיד את צבא אדאל בעזרת הפורטוגזים. לאחר שגלאוודיוס נהרג מונה מינאס לקיסר לאחר שחזר מגלותו, זרעו של מינאס שלט באתיופיה עד עלייתו של הקיסר סוסניוס שהיה נכדו של יעקב, הבן שהתחבא במערה וכך התחיל הענף הגונדרי. בן נוסף של יעקב היה מאבותיו של האציל האמהרי נאגסי קראסטוס אשר החל את הענף השאווני במהלך תקופה זו נוצרו עוד שני ענפים בתיגראי ובגוג'ם אך בשונה משאר הענפים, ענפים אלו משתייכים לשושלת בקו נשי ולא גברי.
קץ שלטונם
הענף הגונדרי עלה לשלטון ושלט באופן רופף באתיופיה במהלך תקופת התחייה האתיופית ותקופת השופטים האתיופית עד לשנת 1855 שנת עלייתו של הקיסר תוודרוס השני שטען למוצא מהשושלת הסולומונית כנצר לקיסר פאסילידס. לאחריו כתר הקיסרים עבר מהשושלת חזרה לשושלת זאגווה במסווה של הקיסר תקלה גיורגיס השני שהיה דרך אמו שייך גם לשושלת הסולומונית לאחר שנהרג יירש אותו הקיסר מהענף התגרי יוהנס הרביעי ולאחר מותו של זה הכתר חזר לשושלת הקיסרים האמהרים בראשותו מלך שאווה מנליק השני. הכתר נשאר עד היום תחת הענף השאווני שייצא מקרבו גם הקיסר היילה סלאסי שניסה להקים שושלת מזרעו והופל במהפכה האתיופית. כיום השושלת עדיין קיימת ומנסה לחזור לשלטון באתיופיה בתור מונרכיה חוקתית, חבריה הפזורים כיום ברחבי העולם הקימו את מועצת הכתר האתיופית - מועצה שתשמור על המשכיות השושלת.
קיסרי השושלת
רשימת קיסרי הענף המרכזי:
אקשאיי קומאר
אקשיי "אקי" קומאר (אנגלית: Akshay "Akki" Kumar; נולד ב-9 בספטמבר 1967) הוא שחקן ומפיק קולנוע, אמן לחימה ומנחה טלוויזיה הודי, זוכה שני פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי), מתוך 14 מועמדויות.
קריירה
קומאר, שלא שאף להיות שחקן בצעירותו, למד אמנויות לחימה בהונג קונג. כשפנה לתחום המשחק, שיחק רבות כגיבור פעולה וקיבל את הכינוי "ברוס לי ההודי" בשנות ה-90.
בתחילת הקריירה שלו, שיחק בעיקר בסרטי פעולה, אך גם במספר סרטים דרמטיים. תוך זמן קצר, קומאר זכה להצלחה רבה, וסרטיו, כמו "הלוחם" ו"אני לוחם אתה טיפש" אף עמדו בראש שוברי הקופות. כמו כן, קומאר שיחק בסדרה של סרטים בשם "קהילדי" (הלוחם), כאשר אחת למספר שנים הוא היה מוציא סרט חדש בסדרה, שהפך לשובר קופות.
את הפרס הראשון על תפקידו כשחקן קומאר קיבל על הסרט "אג'נאבי", שם שיחק את דמות הנבל וזכה לביקורות אוהדות. את הפרס השני קיבל על תפקידו הקומי בסרט "מזימות זדון".
מבין הסרטים המצליחים שלו ניתן למנות את "שחקני המשחק", "פעימות הלב", "השבועה" ועוד. מלבד זאת, רבים מסרטיו הגיעו לישראל ובהם "קשר משפחתי", "שוד בעיניים עצומות", "המרוץ נגד הזמן", "אשמת שווא", "הצעת נישואין", אהבה מדהימה" ועוד.
חייו האישיים
קומאר ניהל הרבה מערכות יחסים עם שחקניות רבות כמו ראווינה טנדון, שילפה שטי ורקהה. בשנת 2000 קומאר התחיל מערכת יחסים עם השחקנית טווינקל קהאנה, בתם של השחקנים ראג'ש קהאנה ודימפל קפדיה. בשנת 2001 קומאר התחתן עם קהאנה ובשנת 2002 נולד לזוג בנם הראשון רג'יב.
ובשנת 2012 נולדה לזוג בת
מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי
מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי הוא ארגון חברתי של נאמני משנת ז'בוטינסקי ודרכו.
תולדות ומבנה המסדר
הוקם בשנת 1955. פועל על פי חוקה, שהתקבלה בכינוס הארצי השני בשנת 1959. ניתן לשנות את החוקה רק ברוב של 75% ממשתתפי הכינוס הארצי של רֵעי המסדר. בראשית המאה ה-21 הוחלט שנשים יכולות להתקבל למסדר.
המסדר פועל כמסגרת חברתית, החותרת להגשמת הרעיונות הבאים לידי ביטוי במגילת היסוד של המסדר על ידי פעולות תרבות ורֵעוּת, על ידי קביעת דפוסים של טקס והתנהגות ועל ידי חינוך עצמי והצבת דוגמה אישית. מטרותיו הן הפצה של רעיונותיו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי וקיום מסגרת ידידותית בין החברים בו המזדהים עם דרכו הרעיונית ועם יעדיו. במסגרת המסדר פועלות "מצודות", המהוות סניפים למסדר. שש מצודות פועלות ברחבי הארץ, בירושלים, תל אביב חיפה, באר שבע ונתניה. בכל "מצודה" ראש מצודה, משמר המצודה, בית דין וועדה לביקורת. כדי להתקבל למסדר כחבר או חברה בו יש להיות תושב ישראל מעל גיל 25, לקבל את המלצת שלושה מחבריו, ולהגיש בקשה למשמר המצודה. חברי המסדר משתתפים בהצבעות ויכולים להתמודד לראשות מוסדותיו.
בראש המסדר עומד "נגיד", בין נגידי המסדר נמנים אליהו גלעזר, יצחק ילין, בן-יוסף גורבי, משה יזרעאלי, ראובן ילין, אהרן צבי פרופס, משה גולד, חיים אדר, מרדכי קרנובסקי, ברוך מינקוביץ, צבי ליכטנברג, יהודה קפלן, נפתלי סילצקי, שלמה מאירי, תיאודור בלבריסקי, עמנואל וייזר וסמי ישראל. הנגיד נבחר אחת לשנתיים על ידי רעי "הכינוס הארצי", המהווה את גוף החברים העליון של המסדר, ומתכנס אחת לשנתיים.
מטרות ומפעלים
מטרות המסדר על פי החלטותיו:
במסגרת המסדר פועלת הוצאה לאור של ספרים והפצת מאמרים הקשורים למשנתו של זאב ז'בוטינסקי ולתולדות חייו; ובכלל זה תרגומם של כתבי ז'בוטינסקי בלועזית והוצאתם לאור בההדרה מדעית. מאז 1962 מוציא המסדר רבעון בשם האומה.
המסדר מקיים דיונים בענייני השעה, וכן ערבי עיון ואירועים ספרותיים בהשתתפות אישי ציבור ורוח; ארגונה, ביחד עם מרכז ההסברה של מדינת ישראל, של אזכרה ממלכתית שנתית לזאב ז'בוטינסקי ליד חלקת קברו בהר הרצל, בכ"ט בתמוז; קיום ערב חגיגי בי"ב בחשוון, יום הולדתו של זאב ז'בוטינסקי, וערב חגיגי לציון יום העצמאות של מדינת ישראל. בשני האירועים משתתפים אורחי כבוד, שנושאים את הנאומים המרכזיים; המסדר עורך טקסי התייחדות עם זכרם של רֵעים שהלכו לעולמם.
משנת 1962 מוציא המסדר לאור כתב-עת שזכה למוניטין רבים - רבעון "האומה", הבמה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות, המופיע בקביעות אחת לשלושה חודשים.
פרסים ומענקים
המסדר מעניק מדי שנתיים את "פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר", בתחומי הגות, מחקר, פובליציסטיקה, ספרות: שירה ופרוזה, אומנות, או על מפעל חיים ברוח משנתו של זאב ז'בוטינסקי.
בין הזוכים בפרס, נמנים: בנימין נתניהו, חיים לזר-ליטאי, יהושע ייבין, אב"א אחימאיר, דוד ניב, יגאל ידין, מנחם שריד, יעקב אורלנד, עוזי נרקיס, עדו נתניהו, נעמי שמר, הרצל רוזנבלום, אפרים קישון, יצחק אורן, יוסף נדבה, יעקב העליון, אורי מילשטיין, אסתר ויתקון, דוש, אביגדור שחן, יהודה בלום, אייזיק רמבה, ירמיהו הלפרן, יעקב וינשל,יאיר קראוס ויחיעם ויץ. המסדר מעניק אחת לשנה "אות הוקרה על מפעל חיים". וכן, מלגות לתלמידי בתי ספר וסטודנטים על עבודותיהם בנושאים לאומיים.
בטסי בלייר
בטסי בלייר (באנגלית: Betsy Blair; ) הייתה שחקנית אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזוכת פרס באפט"א לשנת 1955 על הופעתה בסרט "מרטי".
ביוגרפיה
בלייר נולדה בשם אליזבת' ויניפרד בוגר בקליפסייד פארק, ניו ג'רזי. בתם של פרדריקה אמון, מחנכת בית ספר ויליאם קיד בוגר. כילדה עסקה בלייר בריקוד ובגיל מתבגר יותר עסקה בדוגמנות. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בגיל 15 ולמדה לאחר מכן ב"מכללת שרה לורנס" שבניו יורק. בלייר החלה את דרכה בתור שחקנית בתפקידים קטנים לקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 בסרטים "האשמה של ג'נט איימס", "הצד האחר של היער" ו"גברת אדיבה" של ג'ון סטורג'ס. בשל דעותיה הפוליטיות הוכנסה בלייר לרשימה השחורה של הוליווד וכמעט הוחרמה בתעשיית הסרטים.
היא שדרגה את מעמדה בהוליווד בשנת 1955 בזכות תפקיד משני מוערך בדרמה של דלברט מאן "מרטי". בסרט שיחקה בלייר בתפקיד המורה קלרה, היא זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
עקב גירושיה עברה בלייר להתגורר באירופה שם שיחקה בסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "הזעקה" בתפקיד אלווייה, בסרטו של חואן אנטוניו בארדם "רחוב ראשי" בתור הרווקה המבוגרת איזבל ובדרמה הצרפתית "ירידה לתוך הגיהנום". תפקידה הזכור האחרון היה בשנת 1988 בסרטו של קוסטה גברס "נבגד".
בלייר נישאה בשנת 1941 לכוכב הקולנוע ג'ין קלי, לזוג נולדה ילדה אחת. בלייר וקלי התגרשו בשנת 1957. בשנת 1963 נישאה לבעלה השני במאי הקולנוע הצ'כי קרל רייסז איתו היא חיה עד למותו בשנת 2002.
בלייר נפטרה ממחלת הסרטן ב-13 במרץ 2009 בלונדון כשהיא בת 85.
מינסק (מחוז)
מחוז מינסק (בבלארוסית: Мінская вобласць, ברוסית: Минская область) הוא אחד מששת מחוזות בלארוס, שוכן במרכז המדינה ומשתרע על פני שטח של 39,912 קמ"ר, שהם 19.4% משטח בלארוס. בשנת 2015 התגוררו במחוז 1,416,100 תושבים, שהם 15.3% מאוכלוסיית המדינה.
האגם הגדול בבלארוס; אגם נארוץ' (Нарач), ממוקם בחלקו הצפוני של המחוז. בדרום המחוז שוכנת טירת ניאסוויז' שהוכרזה כאתר מורשת עולמית.
ערים ועיירות במחוז
המחוז מחולק ל-22 ראיונים, 307 מועצות כפריות (סלסובייט), 22 ערים, 8 רשויות מקומיות ו-20 יישובים עירוניים.
מלכת הרחבה
מלכת הרחבה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי רן דנקר. הוא יצא לאור ב-8 באוגוסט 2022, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דנקר, רון ביטון ואיתי שמעוני והופק על ידי ינון יהל. לטענתו, השיר נכתב מטרה להעצים ולהאדיר ביטחון עצמי של נערים ביישנים. בדומה לסינגל הקודם שלו, "השמלה החדשה שלי", בו לבש שמלה, גם כאן החליט דנקר ללבוש בגדים המזוהים עם המין הנשי: בגד מחויט וקצר, מעיל ומגפיים ארוכות ושחורות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 באוגוסט 2022. הקליפ בוים על ידי עומר טובי שצילם גם את הקליפים הקודמים של דנקר וצולם במלון דן פנורמה שבתל אביב-יפו. נכון לפברואר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1,284,000 צפיות.
יהודה אליאס
יהודה אליאס (נולד ב-26 ביוני 1964) הוא זמר, שחקן וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
אליאס התפרסם ב-1984 בשיר "קום והתהלך בארץ", בו השתתף כסולן בלהקת פיקוד הצפון. לאחר שחרורו מצה"ל השתתף במחזמר "סאלח שבתי", שהועלה בתיאטרון הבימה, שם שיחק את שמעון, הבן הבכור של סאלח, המתאהב בעובדת סוציאלית מקיבוץ.
אליאס סומן כזמר מבטיח בעקבות הפרסום הרב שזכה לו עוד כחייל בלהקה צבאית. רבים השוו אז את קולו העמוק כגרסה צעירה של יהורם גאון. הוא לא פסק מלהופיע על במות הארץ ובהופעותיו שילב את יכולותיו גם כבדרן וכחקיין.
ב–1992 יצא אלבום הבכורה שלו שנקרא "לוּ", בעיבודו של מיקי גבריאלוב. השיר "ארץ אחת" מתוך אלבום זה, שכתבו שמוליק קלוסקי ויאיר קלינגר התפרסם כריקוד עם פופולרי.
ב-1993 השתתף אליאס בסרט "הירושה".
ב-1996 הוציא אלבום שני בשם "הבטחת שתאהבי אותי".
בשנת 2008 הוציא אליאס את אלבומו השלישי שנקרא "בוקר חדש".
מ-2023 אליאס בזוגיות עם השחקנית חני נחמיאס.
רוי לופס דה סגורה
רוי לופס דה סגורה (בספרדית: Ruy López de Segura; 1530 – 1580 בערך) היה שחמטאי ספרדי, נזיר, ובהמשך בישוף. התפרסם בכך שהיה מהראשונים באירופה אשר כתבו ספרים על עקרונות משחק השחמט – Libro de la invención liberal y arte del juego del Axedrez.
הוא נולד בעיר ספרה, ככל הנראה במשפחת אנוסים. למד בסלמנקה.
נחשב אלוף העולם הלא-רשמי הראשון.
פתיחת רוי לופס או פתיחה ספרדית בשחמט נקראת על שמו.
משחקים מפורסמים ששיחק
לבן: רוי לופס שחור : ג'ובאני לאונרדו די בונה
לבן: ג'ובאני לאונרדו די בונה שחור : רוי לופס
נבחרת רוסיה בכדורגל
נבחרת רוסיה בכדורגל לגברים (ברוסית: Сборная России по футболу) היא הנבחרת הלאומית של רוסיה בכדורגל, המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית ומשתייכת לאופ"א.
רוסיה העפילה לארבע גביעי עולם (1994, 2002, 2014 ו-2018) ולשש אליפויות אירופה (1996, 2004, 2008, 2012, 2016 ו-2020). ביורו 2008 היא עברה בפעם הראשונה בתולדותיה את שלב הבתים של טורניר גדול, לא כולל תקופתה של נבחרת ברית המועצות ובמונדיאל 2018 העפילה עד לשלב רבע הגמר.
פיפ"א מכירה בנבחרת הלאומית של רוסיה כממשיכת דרכן הישירה של הנבחרות הלאומיות של חבר המדינות העצמאיות ושל ברית המועצות.
שנים ראשונות
הנבחרת הרוסית בכדורגל הוקמה לראשונה בשנת 1912 בתור "נבחרת האימפריה הרוסית" שנועדה להשתתף באולימפיאדת סטוקהולם, בה הנבחרת שיחקה 2 משחקים רשמיים. היא שיחקה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד נבחרת פינלנד והפסידה בו 1–2 ברבע גמר טורניר הכדורגל האולימפי, אחר כך המשחק השני היה המשחק שבו הנבחרת הרוסית הפסידה בהפרש הגדול ביותר מאז ומעולם, לאחר שהפסידה 0:16 לנבחרת גרמניה בכדורגל.
ב-1922 הוקמה ברית המועצות ועל כן חדלה נבחרת רוסיה לפעול, ונבחרת ברית המועצות הוקמה במקומה וייצגה את כל הרפובליקות הסובייטיות שהיו חלק מברית המועצות. מצב שנמשך כשבעים שנה.
לאחר פירוק ברית המועצות, נבחרת רוסיה הוקמה מחדש. את משחקה הבינלאומי הראשון קיימה נבחרת הפדרציה הרוסית נגד ב-16 באוגוסט 1992 וניצחה בו 0–2. הנבחרת הורכבה משחקני נבחרת ברית המועצות לשעבר מהרפובליקות האחרות.
התחלה
רוסיה, עם פאבל סאדירין כמאמנה הראשון, הוגרלה לבית 5 של טורניר המוקדמות של מונדיאל 1994, יחד עם נבחרות, , ו. ההשעיה של נבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה הורידה את מספר הנבחרות בבית זה לחמש בלבד. רוסיה העפילה למונדיאל לבסוף יחד עם יוון, כשבמאזנה שישה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו. המונדיאל הראשון של נבחרת רוסיה, שנערך בארצות הברית, פתח תקופה חדשה בכדורגל הרוסי כמדינה עצמאית. סגל הנבחרת הורכב משחקנים ותיקים כמו השוער סטניסלב צ'רצ'סוב, אלכסנדר בורודיוק, ושחקנים נוספים כמו ויקטור אונופקו, אולג סלנקו, אלכסנדר מוסטובוי, ולדימיר בסצ'סטניך וואלרי קרפין.
בטורניר עצמו, רוסיה הוגרלה לבית 2 יחד עם נבחרות, ו. הבית נחשב לבית חזק, כאשר לרוסיה היו סיכויים נמוכים להעפיל לסיבוב השני. בשני המשחקים הראשונים שלה רוסיה הפסידה 0–2 לברזיל ו-1–3 לשוודיה. בעודה מודחת כמעט באופן בטוח, רוסיה הביסה 1–6 את קמרון במשחק השלישי, כאשר אולג סלנקו קובע שיא של חמישה שערים במשחק אחד. רוסיה הודחה מהטורניר עם שלוש נקודות, ומאזן של ניצחון אחד ושני הפסדים. מעט לאחר המונדיאל סדירין פוטר, לאור הטורניר החלש שהיה לנבחרת.
שנות ה־90 המאוחרות: התחזקות
לאחר פיטוריו של סדירין, אולג רומנצב מונה למאמן נבחרת רוסיה על מנת להוביל אותה ליורו 1996. רומנצב קיווה להעפיל עם רוסיה ליורו, ולהציג גם בו יכולת טובה. בסגל שלו הוא כלל שחקנים רבים ממונדיאל 1994, כדוגמת ויקטור אונופקו, אלכסנדר מוסטובוי, ולדימיר בסצ'סטניך, וואלרי קרפין. במהלך טורניר המוקדמות, רוסיה גברה על נבחרות, יוון, , ו וסיימה במקום הראשון בבית עם מאזן של שמונה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו.
ביורו 1996 רוסיה הוגרלה לבית 3 עם, ו. בית 3 תואר כ"בית המוות" ורוסיה נחשבה לחלשה ביותר בו — כמו בטורניר הקודם. ואכן איטליה ניצחה את רוסיה בתוצאה 1–2. לאחר שהפסידה במשחקה הראשון לא ציפתה רוסיה להפגין יכולת טובה במשחק הבא, מול גרמניה. אף על פי כן, היא הצליחה לשמור בכבוד על תיקו 0-0 עד לסיום המחצית הראשונה; עם זאת היא הפסידה בסיום המשחק 0–3. המשחק האחרון של רוסיה, נגד, היה מותח והיווה כנחמה עבור הנבחרת: הוא הסתיים בתיקו 3-3, לאחר שער שוויון בסיום המשחק של נבחרת צ'כיה.
אחרי יורו 1996 מונה בוריס איגנטייב למאמן הנבחרת. מטרתו הייתה להוביל את הנבחרת להעפלה למונדיאל 1998 שנערך בצרפת. הוא השתמש במספר שחקנים ששיחקו בטורנירי הנבחרת הקודמים, כמו ויקטור אונופקו, אלכסנדר מוסטובוי וואלרי קרפין. בבית המוקדמות, רוסיה הוגרלה לבית 5 עם נבחרות, , ולוקסמבורג. רוסיה ובולגריה היו שתי המועמדות הבכירות להעפיל מהבית וישראל הייתה מועמדת קטנה יותר. רוסיה התחילה את הקמפיין עם שני ניצחונות במשחקים נגד קפריסין ולוקמסבורג, ושתי תוצאות תיקו נגד ישראל וקפריסין. בהמשך היא ניצחה את לוקסמבורג ואת ישראל. הפסדה היחיד של נבחרת רוסיה בקמפיין זה, היה 0–1 מול בולגריה. היא סיימה את הקמפיין עם ניצחון 2–4 על בולגריה ועלתה למשחקי הפלייאוף על ההעפלה למונדיאל. בפלייאוף, רוסיה הוגרלה מול נבחרת איטליה. רוסיה סיימה את המשחק הראשון בתיקו 1-1 והפסידה 0–1 במשחק השני ולפיכך לא הצליחה להעפיל לגביע העולם.
העשור הראשון של המאה ה־21: התחדשות והצלחה ביורו 2008
לאחר הכישלון להעפיל למונדיאל בצרפת ניסתה רוסיה להעפיל ליורו 2000 אותו אירחו בלגיה והולנד במשותף. אנטולי בישובץ מונה למאמנה של נבחרת רוסיה. בישובץ ביצע שינויים רבים בסגל הנבחרת, והחזיר אליו שחקנים מהדורות הקודמים. בנוסף, הוא זימן את החלוץ הצעיר אלכסנדר פאנוב. רוסיה הוגרלה לבית 4 במוקדמות יחד עם נבחרות, , איסלנד, ו. רוסיה, יחד עם צרפת, הייתה מועמדת בכירה להעפיל, בעוד אוקראינה הייתה מועמדת פחותה. רוסיה פתחה את טורניר המוקדמות עם שלושה הפסדים רצופים לאוקראינה, צרפת ואיסלנד. בעקבות תוצאות אלו, התאחדות הכדורגל הרוסית פיטרה מיידית את בישובץ ומינתה מחדש את אולג רומנצב למאמן הנבחרת. המינוי המחודש של רומנצב הביא למפנה בקמפיין של רוסיה. היא ניצחה בששת המשחקים הבאים, ביניהם ניצחון סנסציוני 2–3 על צרפת בסטאד דה פראנס. במשחק האחרון מול אוקראינה, רוסיה הייתה זקוקה לניצחון על מנת להעפיל לטורניר, אך השיגה רק תיקו 1-1 ורוסיה סיימה במקום השלישי, וכשלה בפעם השנייה ברציפות להעפיל לטורניר גדול.
אולג רומנצב נשאר בתפקיד מאמן הנבחרת הלאומית על מנת לנסות להעפיל עימה למונדיאל 2002 בקוריאה הדרומית וביפן. בשלב המוקדם רוסיה הוגרלה לבית 1 יחד עם נבחרות, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, , איי פארו ולוקסמבורג. רוסיה הייתה פעם נוספת מועמדת להעפיל מהבית, יחד עם שווייץ ויוגוסלביה, למרות כישלונותיה הקודמים. רוסיה סיימה את הקמפיין במקום הראשון בבית והעפילה ישירות למונדיאל, כאשר במאזנה שבעה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד אחד.
בטורניר הגמר של מונדיאל 2002 בקוריאה הדרומית וביפן, רוסיה הוגרלה לבית 8 עם נבחרות, ו. בית 8 נחשב לבית החלש ביותר בטורניר, ורוסיה הייתה המועמדת הרצינית והבכירה ביותר להעפיל לסיבוב השני. במשחקה הראשון רוסיה ניצחה 0–2 את תוניסיה. היא הפסידה במשחק הבא שלה ליפן בתוצאה 0–1, מה שגרם למהומות ברחבי מוסקבה. במשחק האחרון שלה בשלב הבתים נגד בלגיה, היא הייתה זקוקה לתיקו בלבד על מנת להעפיל לסיבוב השני; אך היא הפסידה בתוצאה 2–3 והודחה מהטורניר.
אולג רומנצב פוטר מיד לאחר הטורניר, והוחלף על ידי ואלרי גזאייב, מאמנה של צסק"א מוסקבה. משימתו של גזאייב, להעפיל ליורו 2004, נראתה קשה כאשר הבית של רוסיה הורכב מנבחרות שווייץ,, ו; אירלנד הייתה המועמדת הבכירה להעפיל ושווייץ המשתפרת נחשבה גם היא כמועמדת רצינית שתקשה על יריבותיה. רוסיה פתחה את הקמפיין שלה עם ניצחונות במשחקי בית נגד אירלנד ואלבניה. עם זאת, היא ספגה כישלון גדול לאחר שהפסידה בשני המשחקים הבאים שלה בחוץ, נגד אלבניה וגאורגיה, ומעמדו של גזאייב כמאמן הנבחרת התערער. הוא פוטר מהתפקיד לאחר תיקו מאכזב נגד שווייץ בבזל. רוסיה סיימה בתיקו 1-1 נגד נבחרת אירלנד בדבלין, לפני שגאורגי ירצב מונה למאמן הנבחרת. ירצב הצליח להגיע עם רוסיה למשחקי הפלייאוף, לאחר ניצחונות ביתיים על שווייץ ועל גאורגיה. במשחק הפלייאוף הראשון, מול נבחרת ויילס, רוסיה סיימה בתיקו 0-0 במוסקבה. בקארדיף, רוסיה ניצחה 0–1 בזכות שער בנגיחה של ואדים יבסייב, ובעקבות כך העפילה ליורו 2004.
ביורו 2004 עצמו, רוסיה הוגרלה לבית 1 יחד עם יוון, ו. ב־12 ביוני 2004, ביום הראשון של הטורניר, היא הפסידה 0–1 לספרד. ארבעה ימים לאחר מכן היא פגשה את פורטוגל, מארחת הטורניר, והפסידה לה 0–2. במשחק האחרון שלה, לאחר שכבר הודחה מאליפות אירופה, הצליחה רוסיה לנצח בתוצאה 1–2 את נבחרת יוון.
במוקדמות מונדיאל 2006, רוסיה הוגרלה לבית 3 יחד עם פורטוגל,, , , לוקסמבורג ו. היא פתחה את טורניר המוקדמות עם תיקו 1-1 נגד סלובקיה. היא ניצחה בתוצאה הגבוהה 0–4 את לוקסמבורג, אך לאחר מכן הובסה 1–7 על ידי פורטוגל בליסבון — ההפסד הגבוה ביותר של הנבחרת בהיסטוריה. היא ניצחה את אסטוניה וליכטנשטיין החלשות, אך מאוחר יותר סיימה בתיקו 1-1 מאכזב נגד אסטוניה ב-30 במרץ 2005 בטאלין. בעקבות תוצאה זו, פוטר גאורגי ירצב מתפקיד המאמן. תחת המאמן החדש, יורי סיומין, היא הצליחה להשיב את תקוותיה עם ניצחון 0–2 ותיקו 1-1 נגד לטביה. היא חזרה להיות מועמדת חזקה להעפלה, לאחר ניצחונות על ליכטנשטיין ולוקסמבורג ותיקו 0-0 נגד פורטוגל. במשחק האחרון שלה, נגד סלובקיה, היא הייתה זקוקה לניצחון על מנת להעפיל לפלייאוף. היא סיימה בתיקו 0-0, ובעקבות כך סלובקיה העפילה במקומה לפלייאוף, בשל הפרש שערים עדיף.
לאחר שלא הצליח להעפיל עם רוסיה למונדיאל 2006, יורי סיומין פוטר מספר שבועות לאחר הקמפיין, ורוסיה חיפשה מאמן חדש. התברר כי הנבחרת זקוקה למאמן זר, מאחר שרוב המאמנים הרוסים, שנתלו בהם ציפיות רבות, לא הצליחו עם הנבחרת הלאומית. ב־10 באפריל 2006, הודיעה התאחדות הכדורגל הרוסית על מינויו של מאמן נבחרת אוסטרליה קודם לכן, חוס הידינק, למאמן הנבחרת, בניסיון להעפיל עימה ליורו 2008.
בטורניר המוקדמות של יורו 2008, רוסיה הוגרלה לבית 5 יחד עם נבחרות, , ישראל, , אסטוניה ואנדורה. תחת חוס הידינק, רוסיה פתחה את הקמפיין עם שתי תוצאות תיקו בבית, מול קרואטיה וישראל. היא צברה רצף ניצחונות לאחר שניצחה 0–2 את מקדוניה, וניצחה פעמיים את אסטוניה. ב-2 ביוני 2007, רוסיה ניצחה 0–4 את אנדורה, בזכות שלושער שכבש אלכסנדר קרז'אקוב ומאוחר יותר ניצחה גם את מקדוניה 0–3. רוסיה הפסידה 0–3 לאנגליה, אך במשחק השני ביניהן ניצחה 1–2, והתקרבה להעפלה על חשבונה של אנגליה החזקה. ב-17 בנובמבר 2007, היא הפסידה 1–2 לישראל, מה שקירב את אנגליה להעפלה. אף על פי כן, רוסיה הצליחה להעפיל לאחר שניצחה במחזור האחרון 0–1 את אנדורה, ואנגליה הפסידה 2–3 לקרואטיה. רוסיה סיימה במקום השני בבית.
רוסיה הוגרלה בטורניר יורו 2008 לבית 4 יחד עם, ועם יריבותיה ליורו 2004, ספרד ויוון. חוס הידינק כלל בסגל הנבחרת שחקנים צעירים רבים. במשחק הראשון שלה, ב-10 ביוני, הפסידה רוסיה 1–4 לספרד. היא ניצחה במשחק השני מול יוון בתוצאה 0–1, בזכות שער של קונסטנטין זיריאנוב. היא ניצחה 0–2 את שוודיה במשחק השלישי, משערים של רומן פבליוצ'נקו ואנדריי ארשאבין. בעקבות הניצחון, שהיה במשחק מכריע, עברה רוסיה לראשונה בתולדותיה את שלב הבתים באליפות אירופה, ובטורניר גדול בכלל. ברבע הגמר מול נבחרת הולנד ניצחה רוסיה 1–3 בהארכה, ובעקבות כך העפילה לחצי הגמר, שם הפסידה 0–3 לספרד. ארבעה משחקני הנבחרת בטורניר זה, יורי ז'ירקוב, קונסטנטין זיריאנוב, אנדריי ארשאבין ורומן פבליוצ'נקו, נכללו בנבחרת המצטיינים של הטורניר.
אכזבות וכשלונות
בניגוד לפעמים הקודמות, הפעם הושאר חוס הידינק בתפקיד מאמן הנבחרת, לאחר שהוביל אותה להישג הגדול בתולדותיה.
רוסיה הוגרלה לבית 4 במוקדמות מונדיאל 2010, יחד עם גרמניה, פינלנד, ויילס, וליכטנשטיין. היא פתחה את הקמפיין עם ניצחון על נבחרת ויילס. ב-11 באוקטובר 2008 היא הפסידה 1–2 לגרמניה, אך לאחר ניצחון 0–3 על פינלנד (עם שני שערים עצמיים של היריבה), ומספר רב של ניצחונות רצופים נוספים, היא ביססה את עצמה במקום השני בבית בפער ניכר מעל פינלנד שבמקום השלישי. עם זאת, לאחר הפסד ביתי לגרמניה בתוצאה 0–1, היא לא הצליחה לעלות למקום הראשון בבית ונאלצה להתמודד במשחקי הפלייאוף על ההעפלה, שם הוגרלה נגד סלובניה. בפלייאוף ניצחה 1–2 במשחק הראשון, אך הפסידה 0–1 בגומלין במשחק שנחשב לאכזבה גדולה עבור שחקני הנבחרת ולא העפילה למונדיאל.
רוסיה הוגרלה בטורניר המוקדמות של יורו 2012 יחד עם, , , ואנדורה. תחת דיק אדבוקאט, הנבחרת השתתפה בטורניר המוקדמות כאחת הפייבוריטיות להעפלה ליורו והעפילה מהמקום הראשון בבית.
רוסיה פתחה את הטורניר בניצחון בהפרש גדול, 4:1 נגד נבחרת, אך בהמשך סיימה בתיקו מול והפסידה ל, מה שהביא להדחתה מהטורניר כבר בשלב הבתים.
הנבחרת הצליחה להעפיל ליורו מהמקום השני בבית שלה בשלב המוקדמות אך הציגה יכולת פושרת בטורניר עצמו. הנבחרת לא עברה את שלב הבתים, לאחר שסיימה בתיקו מול אנגליה והפסידה לסלובקיה ולויילס. בנוסף העיבה על יכולות הנבחרת גם התפרעות אלימה של אוהדים רוסיים במהלך משחקי הטורניר. בשל הכישלון הספורטיבי הודיע לאוניד סלוצקי כי הוא לוקח אחריות על הכישלון להעפיל לשלב הבא והוא התפטר מתפקיד המאמן. במקומו מונה סטניסלב צ'רצ'סוב הרוסי.
תקופת צ'רצ'סוב
כמארחת אליפות העולם 2018, הנבחרת הרוסית קיבלה את הזכות להתמודד בגביע הקונפדרציות 2017 והיא הוגרלה לאותו בית עם ניו זילנד, פורטוגל ומקסיקו, בו הפסידה למקסיקו ופורטוגל (1-0, 2-1) וגברה רק על הנבחרת החלשה בטורניר, (2-0).
אבל בשנה שנותרה למונדיאל הנבחרת לא הציגה יכולת משכנעת ורבים תהו לגבי היכולת הספורטיבית שלה לקראת המונדיאל הבייתי, אחרי שהתקשה לחבר רצף ניצחונות עד לערב המונדיאל עצמו.
כמארחת אליפות העולם 2018, רוסיה קיבלה את הזכות להתמודד באליפות העולם והיא הוגרלה לבית 1 עם ערב הסעודית, מצרים ואורוגוואי. ביוני 2018 נמדד הדירוג הנמוך ביותר בתולדות הנבחרת, 70, והועלו תהיות בדבר יכולת הנבחרת להצליח בטורניר עצמו. אבל רוסיה הפכה למארחת עם הפתיחה הטובה ביותר אי פעם עם 6 נקודות ויחס שערים 1:8, אחרי שפתחה את הטורניר בניצחון בהפרש גדול, 5:0 נגד והייתה הנבחרת הראשונה להבטיח את העפלתה לשמינית גמר הגביע (לראשונה בתולדותיה), לאחר ניצחון מפתיע 3-1 על. עלתה לבסוף מהמקום השני אחרי הפסד 3:0 ל והפתיעה את בשמינית הגמר כשמשכה את המשחק להארכה אחרי שוויון 1:1 וניצחה בדו-קרב פנדלים 3-4 ועלתה לשלב רבע הגמר. ברבע הגמר רוסיה נבלמה על ידי בדו-קרב פנדלים אחרי שוויון 2-2.
במהלך הטורניר פורסם תחקיר בעיתון הגרמני זידדויטשה צייטונג לפיו שחקני נבחרת רוסיה נהגו לשאוף אדי אמוניה במשחקים. בעיתון גרמני אחד נטען, ששחקנים מחליפים לפני עלייתם לכר הדשא, נראו שואפים מתוך חתיכת בד, וכי נראו התגרדויות באף של שחקנים רבים במהלך המשחק. בהתאחדות הכדורגל הרוסית לא הכחישו וטענו שזה דבר נפוץ. אמוניה אינה נחשבת עדיין כחומר אסור על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט. חומר זה, שנחשב לרעיל אומנם, אך שימוש בכמות קטנה יכול לגרום להמרצה מנטלית, הרחבת כלי דם במוח, המרצת נשימה ובסך הכל לזרימה מוגברת של חמצן בדם.
בליגת האומות 2018/2019 רוסיה הוגרלה לבית ב' של ליגה B של ליגת האומות והתמודדה נגד ו, בטורניר המהווה תחליף למשחקי ידידות.
במוקדמות יורו 2020 התמודדה רוסיה נגד, , , ו וצברה מאזן של 7 ניצחונות רצופים (מהן ניצחון 9:0 על סן מרינו שהיה הניצחון הגדול בתולדות הנבחרת וניצחון סנסציוני על סקוטלנד בתוצאה 4:0 ועל קפריסין בתוצאה 5:0), שהיה למאזן הטוב ביותר שלה מאז קמפיין מוקדמות יורו 1999, כשההפסדים היחידים שלה היה מול  ב-21 במרץ 2019, בתוצאה 3:1 וב-16 בנובמבר 2019 בתוצאה 4:1, בכך הנבחרת הציגה מאזן מרשים של 33 שערי זכות. הנבחרת זכתה לפופולריות רבה במשחקי הבית שלה במהלך משחקי המוקדמות, כאשר 237,307 איש הגיעו לצפות במשחקים שנערכו באצטדיונים בסראנסק, קלינינגרד, ניז'ני נובגורוד, מוסקבה ובסנקט פטרבורג.
לפני הטורניר רוסיה דורגה במקום 38 בדירוג פיפ"א ובמקום 15 בדירוג אופ"א. בטורניר עצמו רוסיה הרשימה עם ניצחונות על (3:1) ו (3:2) ואחרי שוויון 1:1 מול  ניצבה בראשות הטבלה עם מאזן נטול הפסדים. עם זאת בהמשך סיימה בשוויון מאופס מול הונגריה והפסידה לטורקיה 3:2 וסרביה 5:0. היא סיימה את העונה במקום השני בבית ונותרה בדרג ב'.
במוקדמות מונדיאל 2022 רוסיה הוגרלה לאותו בית עם, , , , ופתחה עם ניצחונות (1:3, 2:1) על מלטה וסלובניה.
בטורניר יורו 2020, שנדחה בשנה בעקבות מגפת הקורונה, רוסיה הייתה לאחת ממארחות הטורניר והיא אירחה שני משחקים בגזפרום ארנה והוגרלה לשחק בשלב הבתים עם, ו. צ'רצ'סוב כלל בסגל שחקנים מנוסים וצעירים כאחד, במשחקה הראשון רוסיה פתחה את הטורניר בהפסד 3:0 ל. היא ניצחה במשחק השני את בתוצאה 0–1, בזכות שער של אלכסיי מירנצ'וק שהיה מועמד לפרס המחזור השני, אך איבדה מספר שחקנים שנפצעו או חלו בקורונה, כמו יורי ז'ירקוב הוותיק ואנדריי מוסטובוי והפסידה ל בתוצאה 1–4 במשחק השלישי שהיה משחק החוץ הראשון שלה בטורניר ולא העפילה לשמינית גמר הטורניר, טורניר יורו שלישי ברציפות עם יכולת התקפית רעה מאוד. המאזן השלילי ציין עבור נבחרת רוסיה שיא שלילי כאשר בחמש פעמים מתוך שש הופעות באליפות אירופה העפילה הנבחרת לפלייאוף.
2021 ואילך: שילוב צעירים בסגל
ב־23 ביולי 2021 מונה ואלרי קרפין למאמן הנבחרת. לחוזה עד 31 בדצמבר 2021 עם אופציה להארכה במקרה של העפלה למונדיאל 2022.
בליגת האומות 2022/2023 רוסיה הוגרלה לבית ב' של ליגה B של ליגת האומות להתמודדה מול, ו, שנחשב לטורניר הזדמנות אחרונה להעפלה ליורו 2024, בנפרד משלבי מוקדמות יורו 2024. במרץ 2022 הושעתה נבחרת רוסיה מפיפ"א ואופ"א עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה ולא השתתפה בתחרות.
אצטדיונים
לנבחרת אין אצטדיון קבוע והיא מארחת את משחקיה בשלל האצטדיונים במדינה, החל מאצטדיון לוז'ניקי ועד לאצטדיון קלינינגרד, אם כי מרבית משחקי הבית של הנבחרת נערכו במוסקבה, בה גם נערך המשחק הבייתי הראשון שלה נגד נבחרת מקסיקו בכדורגל ב-16 באוגוסט 1992.
האצטדיונים הגדולים ביותר שהנבחרת מארחת בהם הם אצטדיון לוז'ניקי (81,000 מושבים) ואצטדיון קרסטובסקי (68,172 מושבים). שיא הצופים למשחק נשבר ב־14 ביוני 2018 כאשר 78,011 איש צפו בניצחון 5:0 של רוסיה על במשחק הפתיחה של מונדיאל 2018.
מתקן האימונים
מתקן האימונים של הנבחרת ממוקם בנובוגורסק, מחוז משנה בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה, הכולל מגרשי אימונים, קומפלקס מגורים ומרכז רפואי צמוד.
באוגוסט 2021 התאחדות הכדורגל הרוסית החלה לבחון תוכנית לבניית מרכז אימונים לנבחרות הלאומיות בעיר סוצ'י או בפרברי מוסקבה.
סגל הנבחרת
להלן סגל נבחרת רוסיה למשחקי מוקדמות מונדיאל 2022 (הנתונים מעודכנים נכון ל-14 בנובמבר 2021; לאחר המשחקים מול ו):
שיאי שחקנים
נכון ל־7 בספטמבר 2021.
מלכי השערים
שחקנים בולטים שלהם 50 הופעות או יותר עבור ברית המועצות/חבר המדינות ורוסיה במשותף: אלכסנדר מוסטובוי (65), אנדריי קנצ'לסקיס (59), איגור קוליבנוב (59) ויורי ניקיפורוב (59).
איגור דוברובולסקי הבקיע 10 שערים עבור ברית המועצות/חבר המדינות ורוסיה, סרגיי יוראן הבקיע 9.
מדים
בשנת 1992, נבחרת רוסיה שיחקה את משחקיה הראשונים במדי (יצרן: אדידס) עם סמל ברית המועצות, שבניגוד לנבחרת חבר העמים, לא הוצמד למדים.
נותנת החסות הראשונה של מדי הנבחרת הייתה ריבוק, שהשחקנים שיחקו במדיה עד 1997. בשנת 1993, חוזה שנחתם על ידי איגוד הכדורגל הרוסי עם ריבוק, במסגרתו התחייבו מספר שחקני נבחרת רוסיה לשחק בנעליים מסוימות, הביאה לשערורייה המכונה "מכתב הארבעה עשר" — כשחלק מהשחקנים סירבו למלא את תנאי החוזה, וכתוצאה מכך לא רק קוצץ הבונוס על כניסה למונדיאל 1994, אלא גם ספגו איום שלא ייכללו בהרכב הנבחרת בעתיד. אי שביעות הרצון מתנאי 14 השחקנים פורט במכתב גלוי ובו דרישה לשנות באופן מיידי את התנאים לתמורה לשחקנים ולאספקת ציוד חומרי וטכני, אך ההתאחדות לא תמכה בעמדתם. שבעה שחקנים משכו את חתימתם, שבעת האחרים לא נכללו בהרכב למונדיאל. בישנים 1997–2008 סופקו מדי הנבחרת על ידי נייקי: במשך זמן רב אלה היו מדים בלבן וכחול. עיצוב מדי נבחרת רוסיה ליורו 2008 הפך לתלבושת הנמכרת ביותר על ידי נייקי, שנבעה בחלקה מביצועי הנבחרת שהגיעה עד לחצי גמר הטורניר. לאחר יורו 2008 ולפני תחילת עונת הכדורגל 2008/2009 חתמה ההתאחדות על חוזה לעשר שנים עם אדידס, שהוארך מאז.
משולם בן נתן
נולד בנרבונה בשנת 1120. היה חבר בית הדין של רבי טודרוס בן משה ורבי אברהם אב בית דין הידוע כ"בעל האשכול", שניהם מגדולי נרבונה. היה בעל דעות עצמאיות בהלכה, ויצא נגד מנהגים מקובלים רבים בצרפת.
אדווין מוזס
אדווין "אד" קורלי מוזס (באנגלית: Edwin Corley Moses; נולד ב-31 באוגוסט 1955) הוא אצן עבר אמריקאי, אלוף אולימפי בשתי אולימפיאדות, אלוף עולם בשתי אליפויות ושיאן עולם בריצת 400 מטר משוכות. בין השנים 1977–1987 ניצח מוזס ב-107 תחרויות גמר רצופות וב-122 תחרויות רצופות בסך הכל, הישג חסר תקדים.
ביוגרפיה
מוזס נולד בדייטון, אוהיו. הוא קיבל מלגת לימודים למורהאוס קולג' באטלנטה. הוא למד פיזיקה והנדסת תעשייה וניהול בו בזמן שהתחרה עבור בית ספרו. במורהאוס לא הייתה מסגרת תחרותית באתלטיקה כך שהוא נאלץ להתאמן בבית ספר סמוך. בתחילה הוא התחרה ב-120 יארד משוכות ו-440 יארד חלק. עד מרץ 1976 הוא רץ רק פעם אחת 400 מטר משוכות אבל לאחר מכן הוא התמקד בריצה זו ועשה התקדמות ענקית ומשמעותית. הטכניקה שלו הייתה לשמור על 13 צעדים בין המשוכות (לפעמים 12 צעדים במשוכות מסוימות) ואחר כך להגביר את המאמץ בחלק השני של הריצה, בניגוד למתחריו ששינו את קצב הפסיעות שלהם.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה מוזס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 47.64 שניות, לפני בן ארצו מייקל שיין (48.69 שניות) ויבגני גברילנקו מברית המועצות (49.45 שניות).
לאחר ששיפר את שיאו העולמי בשנת 1977, הפסיד מוזס להרלד שמיד ממערב גרמניה ב-26 באוגוסט בברלין, הפסדו הרביעי בריצה זו. שבוע לאחר ההפסד הוא זכה בניצחון על שמיד בהפרש של 15 מטר בדיסלדורף, ומאז הוא לא הפסיד בריצה זו במשך 9 שנים, 9 חודשים ותשעה ימים. בסופו של דבר הוא הפסיד לבן ארצו דני הריס במדריד ב-4 ביוני 1987 לאחר 122 תחרויות רצופות ללא הפסד שבמהלכן קבע פעמיים שיא עולם חדש, זכה בשלושה תוארי גביע העולם ובשני תוארי אלוף עולם. לאחר הפסדו להריס הוא ניצח בעוד 10 תחרויות.
מוזס החמיץ את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל החרם האמריקאי ובכך נמנע ממנו לזכות בעוד מדליה אולימפית.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה מוזס במדליית זהב כשרץ 47.50 שניות לפני הרלד שמיד (48.61 שניות) ואלכסנמדר חרלוב מברית המועצות (49.03 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה מוזס פעם נוספת במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בזמן של 47.75 שניות, לפני בן ארצו דני הריס 48.13 שניות ושמיד 48.19 שניות. נוסף לכך, הוא נבחר לשאת את השבועה האולימפית בשם הספורטאים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה מוזס שוב במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.46 שניות, לפני בן ארצו דני הריס והרלד שמיד מגרמניה שקבעו תוצאה זהה של 47.48 שניות, שתי מאיות השנייה לאט יותר.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה מוזס במדליית ארד בתוצאה של 47.56 שניות, אחרי בן ארצו אנדרה פיליפס שקבע שיא אולימפי חדש של 47.19 שניות ואמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות). שלושתם שיפרו את השיא האולימפי של מוזס ממונטריאול.
מוזס השיג את הישגיו יוצאי הדופן בתזונה צמחונית.
מאז שנת 2000 הוא מכהן כיו"ר האקדמיה לספורט עולמי.
נכון לאוקטובר 2008 הוא עדיין מחזיק ב-26 התוצאות הטובות ביותר בריצת 400 מטר משוכות מתוך 100 התוצאות הטובות בעולם.
הרפורמה
בשנת 1979 מוזס פרש מעבודתו בג'נרל דיינמיקס על מנת להשקיע את כל כולו באתלטיקה. במשך השנתיים הבאות הוא בנה רפורמה שתאפשר לספורטאים אולימפיים ובינלאומיים אפשרות בחירה. הוא הקים קרן ותמיכה לאתלטים שתאפשר להם להרוויח תגמולים ממשלתיים, או מלגות תמיכה פרטיות, תשלומים ישירים מפרסום מבלי לסכן את האפשרות האולימפית שלהם. עד אז רק "ספורטאים חובבים" יכלו להשתתף באולימפיאדה. מוזס הציג את תוכניתו לחואן אנטוניו סמראנש נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי והרעיון אושר בשנת 1981. הרפורמה הזו הייתה הבסיס לתמיכה הכלכלית להרבה ספורטאים אולימפיים וכך הם יכלו לבחור בהמשך הקריירה הספורטיבית.
בדיקות סמים
מוזס משתתף פעיל במספר וועדות למניעת אימרוץ. בדצמבר 1988 הוא פיתח ויצר תוכנית של בדיקת סמים אקראית לספורטאים חובבים שלא בזמן תחרות.
מלחמת אוגנדה–טנזניה
מלחמת אוגנדה–טנזניה הייתה מלחמה בין אוגנדה לטנזניה שהחלה ב-30 באוקטובר 1978 והסתיימה ב-11 באפריל 1979, בניצחון טנזני. המלחמה הובילה להפלת שלטונו של נשיא אוגנדה אידי אמין.
רקע
יחסי אוגנדה–טנזניה, היו מתוחים בשנים שקדמו למלחמה. אחרי שאידי אמין תפס את השלטון באוגנדה ב-1971, הציע המנהיג הטנזני ג'וליוס נייררה, מקלט לנשיא אוגנדה המודח מילטון אובוטה. במקביל, כ-20,000 פליטים אוגנדים נמלטו לטנזניה, עקב ניסיונותיו של אמין לחסל את האופוזיציה באוגנדה. כשנה לאחר מכן, קבוצה של פליטים אוגנדים הנמצאים בטנזניה, ניסתה ללא הצלחה, לפלוש לאוגנדה ולהדיח את אמין. אמין האשים את נייררה בחימוש ובגיבוי אויביו והיחסים בין שתי המדינות החלו להחריף.
המלחמה
ב-30 באוקטובר 1978, אוגנדה הכריזה על מצב מלחמה נגד טנזניה, ושלחה כוחות לפלוש לאזור נהר קאגרה, במטרה לספחו.
צבא טנזניה רכש משגרי רקטות מברית המועצות, שאיתם הם החלו לירות על מטרות אוגנדיות. השפעתם של כלי הנשק רבי העוצמה, כמו הקטיושה, הסיגה את הכוחות האוגנדים, דבר שהפתיע את תושבי טנזניה, שכן מדינתם לא הייתה מוכנה כלל להגן מפני פלישה. יתרה על כך, השימוש במספר משגרי הרקטות וכלי נשק כבדים אחרים אפשרו לכוחות הטנזנים לגרום לאוגנדה לסגת בהדרגתיות, שכן הצבא האוגנדי לא היה מסוגל להתמודד עם הצבא הטנזני החזק. הדיקטטור הלובי, מועמר קדאפי שלח משלחת לובית הכוללת כ-25,000 חיילים כדי לסייע לאידי אמין.
הכוח הלובי נועד לפעול ככוח תומך לצבא האוגנדי, ובמידת הצורך לסייע להם במאבק נגד טנזניה. עם זאת, זמן קצר לאחר שהכוח הגיע לטנזניה, המשלחת הלובית מצאה את עצמה נלחמת ישירות נגד טנזניה, מקו החזית. בינתיים, בעוד הלובים נלחמים ומתים כדי להגן על ארץ בני בריתם. יחידות רבות של הצבא האוגנדי, השתמשו במשאיות האספקה שלהן כדי לשאת את עושרן החדש, שנלקח מטנזניה הרחק מהחזית.
המשלחת הלובית הייתה מאורגנת מיחידות של צבא לוב וארגונים נוספים. הטנזנים, התקדמו צפונה לקמפלה, אך נעצרו ליד הביצה העמוקה שמצפון ללוקאיה. הטנזנים החליטו לשלוח את חטיבה 209 ישירות לכביש המהיר שמעל הביצה, בעוד חטיבה 208 עקפה את הקצה המערבי של הביצה, כחלופה למקרה שהכביש נחסם או נהרס.
בין ה-10 במרץ ל-12 במרץ 1979, התרחש קרב לוקאיה בין הצבא הטנזני לצבא הלובי, אשר נתמך בכמה יחידות של הצבא האוגנדי. ב-10 במרץ, יחידה לובית התנגשה עם הכוח הטנזני בלוקאיה, וגרמה לחטיבה 201 הטנזנית לסגת בחזרה באי-סדר. התקפת נגד טנזנית נערכה ב-11 במרץ, בהשתתפות חטיבה 201 המאורגנת מחדש אשר התקיפה מדרום וחטיבה 208 מצפון מערב. מתקפת הנגד הטנזנית הייתה מוצלחת וכמעל 200 חיילים לובים נהרגו.
הכוחות הטנזנים לא נתקלו בהתנגדות קשה לאחר קרב לוקאיה. הם התקדמו מערבה לעבר הבירה קמפלה, תחילה כבשו את נמל התעופה הבינלאומי אנטבה לאחר כמה קרבות והגיעו לאחר מכן לקמפלה ב-10 באפריל 1979. מעט יחידות לוביות או אוגנדיות התנגדות באופן קשה, אבל הבעיה של הכוחות הטנזנים הייתה חוסר במפות של קמפלה. אידי אמין נמלט תחילה ללוב ולאחר מכן לערב הסעודית. הכוחות הלובים נמלטו לג'ינגה וחזרו לבסוף דרך קניה ואתיופיה. הצבא הטנזני נשאר באוגנדה כדי לשמור על השלום במדינה וה-UNLF ארגן בחירות על מנת להחזיר את אוגנדה לשלטון אזרחי.
אוגנדה
התקופה שלאחר הדחתו של אידי אמין הייתה תקופה עזה של לחימה פוליטית על מנת להיות בשלטון באוגנדה בין יריבים פוליטיים ואתניים. יוסוף לול מונה לנשיא אוגנדה הזמני בין ה-13 באפריל ל-20 ביוני 1979. ביוני 1979, בעקבות מחלוקת על היקף הסמכויות הנשיאותיות, הוועדה המייעצת הלאומית, שהייתה אז גוף השלטון העליון של ה-UNLF, החליפה את לול עם גודפרי בינייסה. בינייסה עצמו הודח ב-12 במאי 1980 על ידי הוועדה הצבאית, גוף רב עוצמה גם הוא של ה-UNLF בהנהגתו של פאולו מוואנגה ויוורי מוסווני. הוועדה הנשיאותית של אוגנדה, אשר הייתה בעלת שלושה חברים מונתה להנהיג את אוגנדה. ועדה זו שלטה באוגנדה עד הבחירות הכלליות במדינה בדצמבר 1980. בבחירות אלו נבחר מילטון אובוטה להיות נשיא אוגנדה. הבחירות היו שנויות במחלוקת, מוסווני טען להונאת בחירות והכריז על מרד מזוין נגד ממשל אובוטה, והביא את אוגנדה למלחמת האזרחים האוגנדית.
טנזניה
טנזניה לא זכתה לגיבוי מהאיחוד האפריקאי, אשר גינה את טנזניה בגין תוקפנות והפרת הריבונות של אוגנדה לדבריו. בשל כך, ממשלת טנזניה נאלצה לחוקק את החוק לפלישה ולשמירת תפקידים למען שמירת השלום, דבר אשר הוביל את המדינה לעוני. טנזניה לא הצליחה להתאושש מעלות המלחמה, עד שבשנת 2007 אוגנדה שילמה את חובותיה בחזרה לטנזניה.
ההיבט התקשורתי על המלחמה
הסרט "עלייתו ונפילתו של אידי אמין" יצא לאחר המלחמה. הסרט מתאר בפשטות רבה את הרקע למלחמה ואת המלחמה עצמה. לפי הסרט, אמין מצהיר על כוונתו לפלוש לטנזניה, בין היתר בגלל תמיכת טנזניה בפעולות גרילה נגד אוגנדה, וכן משום ש"אוגנדה תהיה אז גדולה מאוד על המפה". לאחר שהסרט הראה את הכוחות האוגנדים פולשים לטנזניה וקטעי צילום של הנשיא ג'וליוס נייררה מדבר, קריין הסרט מצהיר כי צבא ממושמע בעל 30,000 חיילים פלש לאוגנדה (הכוונה היא לצבא הטנזני). ההגנות האוגנדיות מוצפות בקלות, ואמין ויועציו נמלטים מאוגנדה.
אדר הסוכר
אֶדֶר הסוכר (שם מדעי: Acer saccharinum באנגלית Sugar maple או Rock maple) הוא מין עץ בסוג אדר הגדל בטבע ביערות עצים רחבי עלים של מזרח קנדה, ממערב נובה סקוטיה, דרך דרום קוויבק, מרכז ודרום אונטריו ועד דרום-מזרח מניטובה סביב אגם העצים (Lake of the Woods), והחלקים הצפוניים של מרכז ומזרח ארצות הברית, ממינסוטה מזרחה, לרמות של צפון מדינות המזרח ופנים המערב התיכון. אדר הסוכר נודע בעלווה הבוהקת שלו בסתיו, ובהיותו המקור הראשי לסירופ מייפל.
תיאור
אדר הסוכר הוא עץ נשיר המגיע לגובה שבין 25 ל-35 מטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 45 מטרים. קוטר בגובה חזה נע בין 60 ל-90 סנטימטרים. גובה עץ בן עשר שנים הוא כ-5 מטרים. אף שהעץ יכול להגיע לגובה של 37 מטרים מרבית העצים לא עוברים גובה של 20 מטרים. כמו ברוב סוגי העצים מרבית עצי אדר הסוכר הגדלים ביער מייצרים גזע גבוה יותר וצמרת צרה יותר מאשר העצים בשטח הפתוח.
העלים הם נשירים באורך וברוחב עד 20 סנטימטרים. העלים מאוצבעים (palmate) ובנויים מחמישה עלעלים היוצאים מנקודה אחת. העלים בבסיס העץ קטנים יחסית והעלים העליונים גדולים יותר והחריצים בהם מודגשים יותר כשהם מעוגלים בחלק הפנימי. צבעי הסתיו מרהיבים, ונעים בין צהוב בוהק בחלק מהעצים ועד כתום לכתום-אדום זרחני בעצים אחרים. לעצי אדר הסוכר יש נטייה לשנות צבע בצורה בלתי אחידה בסתיו. בחלק מהעצים, אפשר לראות את כל הצבעים בעת ובעונה אחת. הם גם חולקים נטייה יחד עם אדר אדום (Acer rubrum) שחלקים מסוימים של עץ בוגר מחליפים צבע שבועות לפני או אחרי יתר חלקי העץ. הניצנים של העלים מחודדים וצבעם חום. צבעם של הענפים שגדלו בשנה האחרונה הוא ירוק והופך בהדרגה לחום כהה.
אדר הסוכר יכול להיות חד-ביתי (בעל פרחים משני הזוויגים) או דו-ביתי (כל הפרחים על העץ מזוויג אחד). הפרחים מקובצים למכבד של 5 עד 10 פרחים בגוון צהוב-ירוק וללא עלי כותרת. הפריחה מתרחשת בתחילת האביב לאחר 30–55 ימים של טמפרטורות המאפשרות גדילה. אדר הסוכר יתחיל לפרוח כשהוא בן 10 ל-15 שנים. הפרי הוא זוג כנפיות (זרעים מכונפים). הזרעים כדוריים בקוטר 7–10 מילימטרים, הכנף באורך 2–3 סנטימטרים. הזרעים נושרים מהעץ בסתיו והם חשופים ל-45 ימים מתחת ל-4°C על מנת שהכיסוי שלהם יתפרק. הנביטה של אדר הסוכר איטית, ומתרחשת באביב שנה אחר-כך כאשר הקרקע התחממה ואין סכנה של קיפאון.
אדר הסוכר הוא קרוב משפחה של אדר שחור, שלעיתים נכלל במין זה ולעיתים מופרד למין Acer nigrum. חלק מהבוטנאים מתייחסים למין Acer grandidentatum (באנגלית Bigtooth maple) הגדל במערב ארצות הברית כזן או כתת-מין של אדר הסוכר.
יש הטועים בין אדר נורווגיה (Acer platanoides), שאינו מין מקומי באמריקה אלא הובא ונשתל בערים ובפרברים, והם אינם קרובים במסגרת הסוג. קל להבדיל בין אדר הסוכר לאדר נורווגיה על סמך המוהל בפטוטרת של העלה, באדר הסוכר הוא שקוף באדר נורווגיה לבנבן, על סמך הניצן, באדר הסוכר חום מחודד, באדר נורווגיה אדמדם-סגלגל קהה, ועל סמך הקליפה, השעירה בעצים עתיקים, ובאדר נורווגיה חריצים קטנים. בנוסף, לאונות של העלה באדר הסוכר יש צורה משולשת יותר, בניגוד לאונות המרובעות של אדר נורווגיה.
אף שרבים חושבים שעלה עץ האדר האדום המופיע בדגל קנדה הוא של אדר הסוכר, עלה האדר הרשמי אינו שייך למין אדר מסוים, אף על פי שהוא אולי הדומה ביותר לעלה של אדר הסוכר מכל מיני האדר בקנדה, העלה על הדגל תוכנן במיוחד כדי להיות מזוהה ככל האפשר על דגל מתנופף ברוח בלי לשים לב אם הוא דומה לעלווה של מין מסוים.
עצים גדולים
עץ אדר הסוכר הגדול ביותר נמצא בשרלמונט (Charlemont) במסצ'וסטס. ב-2007, השנה שבה נמדד לאחרונה היה היקף העץ 5.92 מטרים בגובה 1.3 מטרים מעל לקרקע ולכן הקוטר בגובה חזה הוא 1.88 מטרים. באותה שנה היה גובה העץ 34.1 מטרים, כשרוחב החופה 27.7 מטרים. חישוב המשקלל את ההיקף באינצ'ים, הגובה ברגלים ו-25% של רוחב החופה ברגלים העניק לעץ 368 נקודות במרשם הלאומי של עצים גדולים. לעץ שנמדד ב-2012 בליים בקונטיקט היה היקף של 5.56 מטרים, ממוצע קוטר בגובה חזה של 1.77 מטרים. גובה העץ היה 37.5 מטרים ורוחב חופה של 26.2 מטרים, מה שהעניק לו 364 נקודות.
אקולוגיה
אדר הסוכר הוא אחד מהמינים החשובים ביותר לאקולוגיה של יערות רבים בצפון ארצות הברית ובקנדה. מקבצים של אדר הסוכר בלבד הם מראה נפוץ, וזה מרכיב מרכזי של יערות עצים רחבי עלים בצפון ארצות הברית ובמערב התיכון. בשל הצורך שלו בחורפים קרים, נמצא עץ אדר הסוכר בעיקר מצפון לקו הרוחב 40, באזורי עמידות 3–5. העץ נפוץ פחות בחלק הדרומי של התפוצה שלו (אזור עמידות 6) שבו הקיצים חמים ולחים; שם אדר הסוכר מוגבל לגאיות ולמישורים לחים. במזרח, ממרילנד דרומה, תחום התפוצה מוגבל לרכס הרי האפלצ'ים. במערב, טנסי מייצגת את הגבול הדרומי של תחום התפוצה. לא ניתן גם לרדות מוהל עבור הסוכר בחלק הדרומי של תחום התפוצה של אדר הסוכר משום שהטמפרטורות בחורף לא מספיק קרות.
הגיל המינימלי של אדר הסוכר לייצור זרעים הוא כ-20 שנים. העץ מאריך ימים, בדרך כלל 200 שנים ולעיתים עד 300 שנים.
אדר הסוכר הוא מין טבעי באקלימים קרים ונזקק לקיפאון מוחלט לתרדמה נאותה. ממוצע הטמפרטורות בחודש ינואר בחלקים הצפוניים של תחום התפוצה שלו הוא 18°C-, וביולי סביב ה-16°C. ממוצע הטמפרטורות בחודש ינואר בחלקים הדרומיים של תחום התפוצה שלו הוא 10°C, וביולי סביב ה-27°C. נביטת הזרעים דורשת גם היא טמפרטורות נמוכות מאוד, הטמפרטורה האופטימלית היא מעט מעל לנקודת הקיפאון, כשלאף מין עץ אחר ידוע קיימת תכונה זו. נביטה של זרעי אדר הסוכר בטמפרטורות מעל 10°C נדירה עד בלתי קיימת.
אדר הסוכר הוא בין העצים העמידים ביותר לצל בין העצים הנשירים הגדולים. רק אדר פנסילבניה (Acer pensylvanicum), מין אדר נמוך יותר עמיד יותר לצל. ככל מיני האדר מופגנת עמידותו לצל ביכולתו לנבוט ולהתמיד מתחת לחופת יער סגורה כצמח של תת-היער, והוא מגיב בצמיחה מואצת לאור שמש שנוצר במרווח בחופה. אדר הסוכר יכול לסבול בפועל כל סוג קרקע למעט חול טהור, אבל אינו סובל תנאי יובש או לחות קיצוניים.
השורשים של אדר הסוכר עמוקים יותר מאשר מיני אדר אחרים והם משתתפים בחלוקה הידראולית מחדש, כשהם מושכים מים משכבות הקרקע הנמוכות יותר ופולטים מים אלו בשכבות הקרקע הגבוהות והיבשות יותר. מנגנון זה לא תורם לעץ בלבד, אלא גם לצמחים רבים אחרים הגדלים סביבו.
השפעות פעילות האדם תרמו להצטמצמות של אדר הסוכר באזורים רבים. תפקידו כמין של יערות בוגרים גרם להיותו מוחלף על ידי מינים יותר סתגלנים באזורים שבהם יערות נכרתו. שינוי האקלים תרם להצטמצמות של אדר הסוכר על ידי דחיפת תחום בתי הגידול המתאימים לעצים צפונה יותר, שם הטמפרטורות קרירות יותר. תופעה זו גרמה להגירה הדרגתית צפונה של המין. אדר הסוכר מפגין רגישות גבוהה יותר לזיהום מאשר מינים אחרים של אדר. גשם חומצי והתחמצנות של הקרקע הם חלק מהגורמים התורמים העיקריים למות מיני האדר בטבע ובפארקים עירוניים. בנוסף, השימוש הגובר במלח בעשורים האחרונים כאמצעי להפשרת קרח מהכבישים גרם להשמדת מרבית עצי האדר מרחובות הערים.
בחלקים מסוימים של ניו אינגלנד, בייחוד בסמוך לאזורים עירוניים מוחלף אדר הסוכר באדר נורווגיה (Acer platanoides). אדר נורווגיה, כמו אדר הסוכר, עמיד מאוד לצל, אבל עמיד הרבה יותר מאדר הסוכר לתנאים העירוניים, והוא החליף את אדר הסוכר באזורים אלו. בנוסף אדר נורווגיה מייצר יבולים של הרבה יותר זרעים, מה שמאפשר לו לנצח בתחרות מול המינים המקומיים.
סירופ מייפל
אדר הסוכר הוא אחד מהעצים החשובים ביותר בקנדה בהיותו, יחד עם אדר שחור, המקור העיקרי לייצור סירופ מייפל. אפשר לרדות מוהל ממיני אדר אחרים במטרה לייצר סירופ מייפל, אבל לחלקם יש תכולת סוכר נמוכה והם מפיק מוהל עכור יותר משני אלו. להפקת סירופ מייפל מאדר הסוכר ממצים את המוהל מהעצים תוך שימוש בברז המקובע בחור שנקדח דרך השיפה הצמודה לקליפת העץ. המוהל שנאסף עובר הרתחה. כאשר המוהל רותח, המים מתאדים ונותר הסירופ. צריך להרתיח 40 ליטרים של מוהל על מנת לקבל ליטר אחד של סירופ טהור. תפוקת הסירופ תלויה בכך שהעץ גדל באקלימים קרים, משום כך עצי אדר הסוכר בחלק הדרומי של תחום התפוצה מייצרים מעט מוהל.
העץ כחומר גלם
העץ יכול להיות לבן, ולגזעים קטנים יותר יש יחס גבוה יותר של עץ נחשק זה. המסלולים של באולינג והפינים מיוצרים בדרך כלל מאדר הסוכר. העצים הנחשבים ביותר הם אלו שבהם המרקם של העץ גלי או מסולסל. אדר הסוכר משמש גם לרצפת מגרשי כדורסל, כולל אלו שבשימוש של ליגת ה-NBA, והוא עץ פופולרי למחבטי בייסבול, יחד עם מילה אמריקאית (Fraxinus americana). משום שמילה אמריקאית הפכה למין בסיכון החל מהעשור השני של המאה ה-21 בשל פעילות זחלי החיפושית בורר המילה (Agrilus planipennis) החליף אותה אדר הסוכר כעץ לייצור מחבטים. הוא גם משמש בייצור מכשירים מוזיקליים, כגון כלי קשת (הצדדים והגב), גיטרות (הצוואר) ובסיס התוף. הוא משמש לעיתים קרובות בייצור מכשירי ספורט.