cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות
סעיף 1
הסעיף הראשון של הכרזת זכויות האדם והאזרח מכריז כי "גברים נולדים ונשארים חופשיים ושווים בזכויות." הסעיף הראשון של הצהרת זכויות האישה והאזרחיות נענה: "האישה נולדת חופשייה ונשארת שווה לגבר בזכויות."
סעיף II וסעיף III
סעיפים II ו-III מרחיבים את סעיפי בהכרזת העצמאות כך שהם יכללו נשים וגברים כאחד בהצהרותיהם.
סעיף IV
סעיף IV מכריז כי "הגבול היחיד למימוש הזכויות הטבעיות של האישה הוא העריצות התמידית של הגבר המתנגד לה" וכי "יש לשנות את גבולות אלה על ידי חוקי הטבע וההיגיון". בהצהרה זו, דה גוז' מציינת באופן ספציפי כי גברים התנגדו בעריצות לזכויות הטבעיות של נשים, וכי יש לשנות את הגבלות אלה על ידי חוקים של פוליטיות שנועדו ליצור חברה צודקת המגינה על הזכויותיות הטבעיות של כולם.
סעיף ו
דה גוז' מרחיבה את הסעיף השישי של הכרזת זכויות האדם והאזרח, שהצהיר על זכויותיהם של אזרחים לקחת חלק בגיבוש החוק, ל: "כל האזרחים כולל נשים קבילים באותה מידה לכל לזכיות כבוד ציבוריות של מעסיקים ללא הבחנה אחרת מזו של מעלותיהם וכישרונותיהם."
סעיף V עד סעיף IX
הסעיפים V עד IX מרחיבים את הסעיפים בהצהרת זכויות האדם כך שהם יכללו נשים וגברים כאחד בהצהרותיהם.
סעיף X
בסעיף X, דה גוז' מפנה את תשומת הלב לעובדה שעל פי החוק הצרפתי נשים היו נדונות לעונשים מלאים, ועם זאת שללו מהן זכויות שוות בהצהירה: "אם לנשים יש את הזכות לעלות על הפיגום [למעמד התלייה], עליהן לקבל גם את הזכות לעלות על דוכן הנואמים". אמירה זו הפכה נודעה והופצה לקהלים נרחבים.
סעיף XI
דה גוז' מצהירה בסעיף XI כי יש לאפשר לאישה לזהות את אב ילדה / ילדיה. היסטוריונים מאמינים שהדבר יכול להתייחס לילדותה של דה גוז' כילדה לא חוקית, דבר שהוביל אותה להבנה שיש לאפשר לנשים לדרוש תמיכה מאבות לילדים לא חוקיים.
סעיף XII
סעיף זה מסביר כי ההכרזה על זכויות אלה לנשים היא יתרון גדול לחברה, ואינה מועילה רק לאלה המוגנים על ידה. על פי דברי הביוגרף שלה, אוליבייה בלאן, דה גוז "כללה סעיף זה כדי להסביר לגברים את התועלת שהם יזכו בה באמצעות תמיכה בהצהרה זו.
סעיף XIII עד סעיף XVI
סעיפים XIII עד XVI מרחיבים את האמור בהצהרת זכויות האדם כך שיכללו גם נשים וגם גברים בהצהרותיהם.
סעיף XVII
הסעיף השבע עשרה בהצהרה מבטא שוויון מיני בנישואין, וכי עם הנישואין, נשים וגברים נמצאים שווים בעיני החוק - פירוש הדבר כי בעת גירושין, רכוש מפוצל באופן שווה בין הצדדים המעורבים.
נספח להצהרה
דה גוז' פותחת את נספח ההצהרה באמירה: "אישה, התעוררי; אזעקת התבונה מהדהדת בכל היקום: הכירי בזכויותיך." בפסקה הראשונה שלה היא מפצירה בנשים לשקול מה הם הרוויחו מהמהפכה - "זלזול גדול יותר, בוז גדול יותר". היא טוענת שלגברים ונשים יש הכל במשותף, וכי נשים חייבות "להתאחד תחת דגל הפילוסופיה". היא מצהירה כי בכוחן של נשים להתגבר על כל מחסומים שהן פוגשות בהם ולהתקדם בחברה. היא ממשיכה ומתארת ש"נישואין הם קבר האמון והאהבה "ומפצירה בגברים לשקול את הדבר הנכון מבחינה מוסרית שיש לעשות בעת יצירת המסגרת לחינוך נשים.
לאחר מכן כותבת דה גוז' מסגרת לחוזה חברתי (בהשראת רוסו) לגברים ונשים, ונכנסת לפרטים אודות הפרטים של ההשלכות החוקיות ושוויון בנישואין. במובנים רבים, היא מנסחת מחדש את החוזה החברתי של רוסו המבקש לחסל את התפיסה המגדרית של אזרח ויוצרת את התנאים הדרושים לשני הצדדים לפרוח.
על פי כתב העת של דה גוז', החולי של הממשל טמון בהיררכיות חברתיות קבועות. מה שעשוי לרפא את הדבר הם יחסי כוחות שווים וסגולה משותפת. דבר העולה בקנה אחד עם המשך מונרכיה חוקתית. נישואין אמורים להיות איגודים מרצון על ידי שותפים בעלי זכויות שוות המחזיקים ברכוש ובילדים הדדית ומפגרים אותם בהסכמה. לכל הילדים שהופקו במהלך איחוד זה יש את הזכות על שם אמם ואביהם, "מכל מיטה שהם באים".
תגובות להצהרה
בתגובה להצהרת זכויות האישה והאזרחית, רבים מהרדיקלים של המהפכה חשדו מיד בדה גוז' בבגידה. הג'ייקובינס (בראשות רובספייר), לאחר שראו כי ההצהרה הופנתה למלכה, חשדו כי דה גוז '(כמו גם בעלי בריתה בג'ירונדיסטים) היו מלוכניים. לאחר שדה גוז 'ניסה לפרסם פתק שדרש דרישה של מליאה להחלטה בין שלוש צורות שלטון (שכללו מונרכיה חוקתית), ניסו ג'ייקובינים במהירות והרשיעו אותה בבגידה. היא נידונה להוצאה להורג על ידי הגיליוטינה, והייתה אחד מרבים שהוכרזו "אויבים פוליטיים" למדינת צרפת שנטען על ידי שלטון הטרור.
בעת מותה, העיתונות הפריסאית כבר לא פיטרה אותה בלעג כבלתי מזיקה. בעוד שעיתונאים וכותבים טענו כי התוכניות והתוכניות שלה לצרפת לא היו הגיוניות, הם גם ציינו כי בהצעתם היא רצתה להיות "מדינאית". על פשעה, כך דווח בציבור פויל דו סאלוט, הייתה שהיא "שכחה את המעלות שהיו שייכות למין שלה." בסביבה הלא גוגנית של פריז יעקוביאנית, הפמיניזם שלה וה"התערבות הפוליטית "שלה היו שילוב מסוכן.
הממלכה המאוחדת
בבריטניה התבקשה מרי וולסטונקראפט לכתוב "זכויות האישה: עם תנאים על נושאים פוליטיים ומוסריים" בשנת 1792. זה היה בתגובה הן להצהרה של דה גוז' וכן לזו של שארל מוריס דה טלרן-ופריגור לאספה הלאומית הצרפתית, בו נאמר כי נשים צריכות רק לקבל חינוך ביתי. וולסטונקראפט כתב את זכויות האישה ופתחה במתקפה רחבה נגד אמות מידה כפולות מיניות ולהגיש כתב אישום נגד גברים בעידוד נשים להתמכר לרגש מוגזם.
לעומת דה גוז', וולסטונקראפט אכן קוראת לשוויון בין המינים בתחומי חיים מסוימים אך אינה מציינת במפורש שגברים ונשים שווים זה לזה. אמירותיה העמומות על שוויון המינים הקשו על סיווג וולסטונקראפט כפמיניסטית מודרנית. זכויות האישה התקבלו יחסית יפה בשנת 1792 באנגליה.
אנליזה
ההצהרה של דה גוז' נכתבה ברוח תקיפה ועוקצנית תוך שימוש בטון מיליטנטי. עבור דה גוז', הביטוי החשוב ביותר לחירות היה הזכות לדיבור חופשי; היא מימשה את הזכות הזאת כל חייה.
דה גוז' הסכימה לרוב עם ז'אן-ז'אק רוסו והבנתו כיצד חינוך של אומה יכול לשנות את החברה. עם זאת, היא הרחיבה הרבה מעבר לרוסו מבחינת מגדר, היא טענה כי כישלונה של החברה לחנך את הנשים שלה היה הגורם היחיד לשחיתות בממשל. החוזה החברתי שלה, ניכוס ישיר של רוסו, מכריז כי הזכות בנישואין לקניין שווה וזכויות הורים וירושה היא הדרך היחידה לבנות חברה של הרמוניה.
בזמן המהפכה הצרפתית, הנישואים היו המרכז לניצול פוליטי. בחוזה החברתי שלה מתאר דה גוז 'את הנישואין כ"קבר האמון והאהבה "והמקום של" רודנות תמידית ". האתר הנפוץ ביותר של אי שוויון מגדרי ממוסד, הנישואין יצר את התנאים להתפתחות חוסר האמינות של נשים ויכולת ההונאה. בחוזה החברתי שלה ניכרים קווי דמיון רבים לתנועות ברחבי העולם. בדומה לאופן בו מרי וולסטונקרפט מסבירה את הנישואין ב-A Finding of the Rights of Woman (1792), דה גוז 'מצביע על מלאכות נשית וחולשה כתוצאה ממקומה חסר הכוח של האישה בה. דה גוז', כמו וולסטונקראפט, מנסה להילחם בחסרונות חברתיים וחינוכיים: מעגל הקסמים שמזניח לחנך את נקבותיו ואז מציע את האינטרסים הצרים שלהם כסיבה לסירוב לאזרחות מלאה. עם זאת, שניהם רואים בעובדה שכתוצאה מכך "השחיתות וחולשת האש" של הנשים כמקור עיקרי לבעיות החברה - וכאן טמון גם הפתרון.
רפי ביטון
רפי ביטון (נולד ב-10 ביוני 1982, ה'תשמ"ב, אנטוורפן) הוא מוזיקאי, מנצח, מלחין, מעבד, כותב שירים וזמר ישראלי.
קריירה
רפי ביטון החל את הקריירה בגיל 7 כילד פלא של עולם החזנות, הופיע ברחבי העולם עם גדולי החזנים ותחת שרביטם של מנצחים גדולים. בנערותו התחלף קולו לקונטרה-טנור ובתקופה זאת למד אצל גדולי המורים לפיתוח קול: פאולין שורקי וביביאנה גולדנטל.
בצה"ל הוא שירת כמפקד להקת הרבנות הצבאית. לאחר שחרורו צה"ל בגיל 22 הקים את מקהלת "קולות מן השמים" – ע"ש שושנה זילברשטיין. המקהלה מופיעה בשבתות חזנות, בקונצרטים ובפסטיבלים ברחבי העולם. כיום מקהלה זו מונה כ־50 זמרים מבוגרים וילדים.
בגיל 27 הקים את סטודיו "מלאכים" – בית ספר לשירה יהודית אמנותית. הילדים לומדים פיתוח קול, פיתוח שמיעה, שירת מקהלה והיכרות עם רפרטואר מן המסורת הרחבה של מוזיקת העם היהודי.
טרם תחילת לימודיו האקדמאים, למד ביטון את תורת הניצוח עם אלי יפה ואברהם עילם-אמזלג. ביטון סיים תואר ראשון ותואר שני בניצוח תזמורת באוניברסיטת תל אביב בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה. מוריו לניצוח היו יואב תלמי, אי-אן שו, וואג פפיאן.
את רזי המקצוע של פיתוח שמיעה הוא למד מבת-שבע רובינשטיין ואת תורת התזמור מהמלחינים שמעון כהן ויוסף ברדנשווילי.
ביטון ניצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב, התזמורת הפילהרמונית של קרקוב, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית רמת גן, התזמורת האנדלוסית הישראלית.
דגי ריאות אפריקניים
דגי ריאות אפריקניים (שם מדעי: Protopteridae) היא משפחה של דגי ריאות מסדרת בעלי שתי ריאות, להם שתי ריאות מתפקדות. במשפחה ישנו סוג אחד - דג ריאות אפריקני (Protopterus), ובו 4 מינים.
אלו דגים גדולים החיים כשמם בביצות ונהרות שונים באפריקה שיכולים להגיע לאורך 200 ס"מ. דגי הריאות עוברים את התקופה היבשה בתוך שלוליות באדמת הביצה. הם מתחפרים בבוץ ונכנסים לתרדמה, כשעורם עטוף בריר מיוחד המגן עליהם מפני התייבשות. הם שבים לפעילות בעונת הגשמים.
קובי וליטל החיים עצמם
קובי וליטל החיים עצמם היא תוכנית תעודה קומית בהשתתפותם של קובי מימון וליטל שוורץ. התוכנית עלתה לאוויר ב-24 במרץ 2020 בערוץ 13.
הפקה
צילומי העונה הראשונה התקיימו במשך חצי שנה. הצילומים התקיימו בחודשים ינואר עד יולי בשנת 2019.
סולה אוסטרלית
סולה אוסטרלית (שם מדעי: Morus serrator) הוא מין של עוף ים ממשפחת הסולתיים החיה באוסטרליה ושייכת לסוג סולת גנט. היא קרובתה של סולת הכף ושל סולה צפונית אך קטנה יותר מהם.
מאפיינים
משקל הסולה האוסטרלית 2-2.8 ק"ג, מוטתת כנפיה 84–91 ס"מ ואורכה 44–48 ס"מ. אלה עופות בעלי גוף לבן, עם נוצות כהות, עורפם כתום והמקור לבן. הסולות דואות חזקות הנעות על אוויר חם העולה מהים ויוצאות לדיג בחופים. כשהן רואות להקת דגים או דיונונים הן צוללות לעברם ותופסות אותם במהירות התנופה למים.
יהדות פלאו
יהדות פלאו היא ההתיישבות היהודית במדינת האיים פלאו שהתחילה ב-1993, שנה לפני שפלאו קיבלה עצמאות מארצות הברית.
היסטוריה
בפלאו חיים פחות מעשרה יהודים, ועוד כמה שהם יהודים מצד אחד. מרבית האוכלוסייה, כולל היהודים, עוסקת בתעשיית התיירות, חלק מרכזי בכלכלת המדינה. ההיסטוריה של יהדות פלאו החלה עם הגעתם של בני הזוג ילידי ישראל טובה ונבות בורנובסקי, וילדיהם, שעברו לפלאו ב-1993 כשנה טרם הקמתה כמדינה עצמאית, כדי להפעיל את מרכז הצלילה Fish 'n Fins. המשפחה התרחבה ונולדו להם שני ילדים, שהיו הילדים היהודים המתועדים הראשונים שנולדו בפלאו. לשני הילדים יש שמות אמצעיים מקומיים.
שחור (כישוף)
שְחוּר הוא תחום רחב של פרקטיקות כישוף ערבי-אפריקני, שמקורן בארצות צפון אפריקה. השחור נחשב לחלק מתחום הכישוף השָחוֹר. נשים בצפון אפריקה שעסקו והתמחו בכישוף נקראו סחרה.
יהדות פלאו
היסטוריה
במשחקי המכביה השמונה-עשרה ב-2009 ייצגו את המדינה שני רוכבי אופניים. הייתה זו הפעם הראשונה בה פלאו יוצגה בתחרות זו.
שחור (כישוף)
תקאף
אחת מהשיטות לביצוע השחור קרויה תקאף, שפירושו בערבית הוא: סגירה, נעילה, עצירה.
התקאף הוא פולחן נפוץ בעולם המוסלמי בכלל ובצפון אפריקה בפרט, וידוע גם בחלקים שונים בעולם. מקומו בחיי האוכלוסייה המוסלמית והיהודית מרכזי ביותר. מנהג זה קיים עד היום, אף על פי שניכרים בו סימני נסיגה מאז התפשטות התרבות האירופאית בצפון אפריקה.
קיים קושי לעמוד על ראשיתו של מנהג נפוץ זה בין היהודים והמוסלמים שבצפון אפריקה וכן לא קל להחליט איזו קבוצה אתנית השפיעה כאן על חברתה. היהדות אמנם אסרה על שימוש בכשפים, אולם עצם האיסור מעיד על הכישוף כעל פרקטיקה קיימת. לפי התרגום הירושלמי על איסורי "דחתנין וכלה" ניתן לראות במקרא בספר דברים, פרק כ"ד, פסוק ו', אזכור לקיום מנהג התקאף (על פי פירושים שונים). לפי ז'ורז' קונטנו, בתקופת המקרא היה מנהג זה קיים אצל האשורים והבבלים.
ספרי המגיה הערביים נמנעים ממסירת נוסחאות של התקאף.
סוגי תקאף
השימוש הנפוץ ביותר של התקאף מיועד לשמירת בתולי הנערה מכל פגע. אחריו בא ביטול כוח הגברא של האיש וכן הטלת עקרות על האישה (חלוקה האמורה לגבי יהודי מרוקו). סוגים נוספים הם:
תקאף הנעשה לילדות בצפון אפריקה היה חשוב מאוד, כי מטרתו הייתה להגן על בתוליהן עד החתונה, בחברה בה אי הוכחת בתולי הכלה היא אות קלון וביזיון למשפחתה. תושבי הרי האטלס המפוזרים בכפרים קטנים הקפידו על מנהג זה. בערים בהן האמנציפציה של הנשים התחילה מוקדם יותר, המשיכו לרוב "לחסן" את הבת שעבדה בבית החרושת על מנת להרחיקה מסכנות אפשריות. קיום התקאף לפני החתונה מיועד בראש ובראשונה לשמור על בני הזוג מכל כישוף. בין היתר גם למנוע מבני הזוג קיום יחסים. סיבה נוספת לביצוע התקאף בבני הזוג באה לא מצד ההורים אלא מצד אויבים ובעלי נקמה.
טקס התקאף
קיימות מספר נוסחאות טקס בהן משתמשת האם לשמירת בתולי בתה, בהגיעה לגיל שש או שבע. נוסחה נפוצה המשותפת למוסלמים ויהודים: כשהבת מגיעה לגיל המקובל, פונה אמה למוסלמית בעלת נול וקובעת עמה מועד שבו תסתיים אריגת שטיח או שמיכה. במועד זה מוסרת האם למוסלמית סוכר ומפשיטה את בתה, קושרת מטפחת סביב עיניה, רוחצת אותה סביב הנול ובאותה שעה מעלה קטורת. היא מעבירה את הבת שלוש פעמים מתחת לנול ובפעם האחרונה מוציאה אותה ישר לחצר על מנת שהבת לא תראה את הנול. שבוע לפני חתונת הבת מביאה האם את אותו הנול לביתה ואם אפשר, גם את אותה מוסלמית בעלת המכשיר. האם רוחצת את ביתה מתחת לנול ומסרקת אותה. כל אותו זמן היא מבעירה קטורת, גופרית ודבק אמוני.
נוסחאות כלליות לביטול התקאף
כשמתגלה התקאף אצל אחד מבני הזוג וסבורים שמכירים את המבצע, הולכים אליו ההורים וכן רבנים ומנסים לבטל את רוע הגזירה באמצעות מתן מתנות ושכנוע. אם אין מצליחים למצוא את האחראי לתקאף, הולכים ל"כותב" כדי שיכתוב נוסחה מבטלת. עם זאת מכינים קטורת של דבק אמוני.
כישוף באמצעות תערובות שונות
שיטה נוספת לביצוע שחור נעשית דרך על ידי טקסים מסוימים העושים שימוש באלמנטים מגופו של האדם שעליו מעוניינים להטיל את הכישוף מהם מכינים תערובות שונות כאשר לכל סוג תערובת שימוש בביצוע כישוף אחר. נוסף על כך, משתמשים בחומרי כישוף, קללות ולחשים שונים המעוררים את הכוחות האחראיים על ביצוע הכישוף. סוגים שונים של שחור כוללים כישוף אהבה (כדי להשיג מישהו שאינו רוצה בכם או להחזיר מישהו שאהב אותכם. כדי לבצע כישוף מסוג זה יש להשיג משהו שמקורו בגוף של האדם שעליו רוצים לבצע כישוף אהבה), כישוף מוות (כישוף העושה שימוש בכוחות על טבעיים על מנת לגרום למוות של מישהו. קיימות סכנות חמורות ביותר כשמבקשים לבצע כישוף מוות), כישוף וודו, כישוף כדי לפגוע במישהו. הטכניקות לביצוע הכישוף הן מגוונות וכוללות סוגים של כישוף דם (קיימים סוגים שונים של כישופי דם ביניהם כישוף העושה שימוש בדם של האדם שמבצע את הכישוף או דם של אדם אחר. בין היתר, כישוף שנוגע לעניינים של דם כמו כישוף נקמת דם. בדרך כלל מדובר על כשפים הכוללים הכנת שיקויים שאחד המרכיבים שלהם הוא דם), כישוף זרע (כישוף באמצעות זרע של אדם אותו רוצים לכשף), כישוף שיער (כישוף באמצעות קווצת שיער של אדם אותו רוצים לכשף), כישופי נרות ועוד.
מפלגת כוח העם של קוריאה
מפלגת כוח העם (בקוריאנית: 국민의힘, בהנג'ה: 國民의힘, לעיתים נהוג לציין את שמה בראשי תיבות בכתב לטיני: PPP) היא מפלגה פוליטית בקוריאה הדרומית שחבריה מחזיקים ב-106 מושבים מתוך 300 מושבי האספה הלאומית (בית המחוקקים) והיא אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בקוריאה, לצד המפלגה הדמוקרטית. המפלגה הוקמה בפברואר 2020 ממיזוג מספר מפלגות נושאות מצע שמרני-ליברלי כלכלי, ומאז מכהן כנשיא קוריאה הדרומית המועמד מטעמה, יון סוק-יאול.
שחור (כישוף)
השחור בתרבות
בשנת 1994 יצא בישראל סרט הקולנוע "שחור", שעלילתו נסובה סביב כישוף השחור. בסרטים "חתונה מאוחרת" ו"סוף העולם שמאלה" סצנה של ביצוע שחור.
מפלגת כוח העם של קוריאה
הפוליטיקה של קוריאה לאורך רוב השנים התפלגה בין מפלגה שמרנית מפלגה ליברלית במסגרת מערכת שתי מפלגות גדולות. המפלגה השמרנית הגדולה, "מפלגת חירות לקוריאה", בהנהגת הנשיא לשעבר פאק גון-הייה, ספגה מפלה פוליטית קשה ב-2016 בעקבות גילוי פרשיות שחיתות שלטונית רבות והתדרדרה ממעמדה ומהתמיכה הציבורית שניתנה לה קודם לכן. בעקבות קריסתה של המפלגה נפל הגוש השמרני הפרלמנטרי ופולג ובבחירות 2017 מועמד המפלגה הדמוקרטית, מון ג'יאה-אין, נבחר לנשיאות מול אופוזיציה מפולגת. בעקבות הנפילה את הסיעות השמרניות התאחדו מספר מפלגות, לקראת הבחירות הפרלמנטריות ב-2020, להקים את מפלגת כוח העם (PPP).
מחיי המריונטות
שם הסרט לקוח מספרו של קרלו קולודי "הרפתקאותיו של פינוקיו" מהשורה - "לרוע המזל בחיי המריונטות תמיד יש איזה "אבל" שהורס הכל".
הסרט מתאר את המשך סיפורם של הזוג פטר וקטרינה אגרמן שהיוו פרק בסדרתו הידועה של ברגמן "תמונות מחיי נישואין". הסרט מציג את השניים כזוג מאושר והרמוני כלפי חוץ, הוא איש עסקים והיא מעצבת, כשלמעשה אין תקשורת בין השניים והם לא מצליחים להתקרב אחד אל השנייה. הוא קצת חולמני והיא הקשוחה מביניהם, לא מהססת להעליב אותו בפומבי ומחפשת ריגושים מחוץ לבית. פטר מתחיל לחלום על רצח אשתו ומתייעץ במוגנס, חברו הפסיכיאטר. הסיפור עוקב אחר דחפיו האפלים ועולמו הדמיוני של פטר. באופן אירוני למרות כל התמה הקודרת של הסרט הפסקול בקרדיטים הוא דיסקו גרמני עליז.
הדיוויזיה הראשונה (ורמאכט)
הדיוויזיה הראשונה (בגרמנית: 1. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בקניגסברג, על בסיס הדיוויזיה ה-1 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד גאורג פון קיכלר. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס וודריג, במסגרת הארמייה השלישית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-18. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-1 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-38, במסגרת הארמייה ה-18. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, עד לשנת 1944. בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בקרבות השונים באוקראינה. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחמה עמה בליטא, ולאחר מכן בפרוסיה המזרחית. הדיוויזיה לחמה בקניגסברג כחלק מהארמייה הרביעית עד לכניעתה ב-9 באפריל 1945, ולאחר מכן לחמה בפילאו כחלק מארמיית מזרח פרוסיה עד סוף המלחמה, ואז נכנעו שרידיה לכוחות הצבא האדום.
ישיבת רשב"י
ישיבת רשב"י (שמה המקורי: ישיבת רבי שמעון בר יוחאי וישיבת מירון) היא ישיבה שפעלה בבני ברק וכיום משמשת ככולל אברכים. מייסדה וראשה היה הרב משה ברגמן וכיום עומד בראשה בנו הרב מאיר צבי ברגמן.
היסטוריה
הרב משה ברגמן הקים והיה ראש הישיבה הראשון של ישיבת בני עקיבא במירון, בסמוך לקברו של רבי שמעון בר יוחאי. לאחר שלוש עשרה שנים עבר לבני ברק, והקים שם ישיבה באותו השם. הוא רכש לצורך כך קומה בבניין מגורים בשכונת זיכרון מאיר, וכעבור שנים רכשה הישיבה את כל המבנה. בשנים הראשונות לפעילותה בבני ברק נקראה "ישיבת רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו", וכעבור זמן קוצר שמה ל"ישיבת רשב"י".
ישיבת רשב"י כיום, היא בעלת אופי ליטאי ואין לה זיקה ללימודי קבלה. כדי למנוע טעות באפיון הישיבה היו רבנים, בהם הרב יצחק הוטנר, שיעצו לרב מאיר צבי ברגמן לשנות את השם, אולם הוא העדיף לשמור על השם שקבע אביו. כמו כן, נשמרים בה באדיקות מנהגי הישיבה במירון שהנהיג בה מייסד הישיבה, ובהם שירה בצוותא של הזמר הקבלי בר יוחאי קודם תפילת ערבית בליל שבת, לאחריו הזמר 'אמר רבי עקיבא', ובשבת בבוקר מסיימים כל המתפללים בצוותא את ספר התהלים. שלא כנהוג בבתי הכנסת הליטאיים, הונהגה בישיבה סעודה שלישית מדי שבת בצוותא, וראש הישיבה אומר בה מאמר באגדה לפי סדר פרשת השבוע. מדי שנה בל"ג בעומר נערכת בישיבה הילולה לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי הכוללת הדלקת מדורה ושירי ל"ג בעומר, ונערכת סעודה בליל ז' באדר.
לאחר פטירת נשיא הישיבה הרב שך, נדב לזכרו מיליונר אירופי סכום גדול לפיתוח הישיבה, ובמסגרת התוכנית נהרס מבנה הישיבה הישן עד היסוד, ונבנה במקומו מבנה מרהיב ובו ארון קודש מפואר תוכנן כחיקוי לארון הקדש האיטלקי המוזהב של ישיבת פוניבז'. בשלט שבשער הישיבה נכתב: "ישיבת רשב"י בני ברק – ישיבתו של רבינו הגדול בעל אבי עזרי זיע"א".
ליד הישיבה קיים מכון להוצאת ספרים, והוא מתמקד בהוצאתם לאור של השיעורים שנאמרים בישיבה, וכן בהוצאת שיעורי נשיא הישיבה הרב שך ושיחות מוסר שהשמיע גם שלא במסגרת הישיבה.
המפלגה הדמוקרטית של קוריאה
המפלגה דוגלת בליברליזם וליברליזם חברתי ובתוכה ישנן סיעות מיעוט הדוגלות בפופוליזם. המפלגה הוקמה ב-2014, מתוך מיזוג של מספר מפלגות בגוש הפוליטי הליברלי. המפלגה היא אחת משתי המפלגות הגדולות בקוריאה, לצד יריבתה, מפלגת כח העם.
אגמייה
אגמייה (בכתיב מנוקד: אֲגַמִּיָּה; ידועה גם בשם אגמית; שם מדעי: Fulica) הוא סוג של עופות מים ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים החיים באזורי מים מתוקים שונים כמו אגמים או ביצות שונות.
האגמייה היא עוף מים קטן ושחור בעל מקור לבן דמוי חרוט ולפעמים גם בעל כתם אדום בקצה המקור. האגמייה מותאמת לחיים במים ומזכירה במראהה ובסגנון שחייתה ברווז. היא ניזונה בעיקר מצמחייה ומחסרי חוליות.
בישראל מצוי המין אגמייה מצויה.
טירת קרדיגן
טירת קרדיגן (בוולשית: Castell Aberteifi; באנגלית: Cardigan Castle) היא טירה המשקיפה על נהר טייפי בקרדיגון, סרדיג'ון, ויילס. הטירה הוכרזה כבניין רשום בדרגה I. בניית הטירה מתוארכת בסוף המאה ה-11, אם כי נבנתה מחדש בשנת 1244. טירת גרינהאוס נבנה בתוך חומות הטירה בראשית המאה ה-19. לאחר תקופה בה הייתה במצב רעוע, הטירה שוחזרה בתחילת שנות האלפיים ונפתחה לקהל בשנת 2015. כיום הטירה בבעלות מועצת מחוז סרדיג'ון.
היסטוריה
חזית הטירה הנוכחית נבנתה על ידי גילברט פיץ ריצ'רד לורד מקלייר לאחר שהראשונה נהרסה. הטירה הועברה לבנו של גילברט, גילברט דה קלייר, הרוזן הראשון מפמברוק בשנת 1136. באותה שנה הוביל אוביין גוויניד' את תבוסת השליטים הנורמנים בעיירה קרדיגן בקרב קרוג מואר. העיר נכבשה ונשרפה, אם כי הטירה הוגנה בהצלחה על ידי הנורמנים בפיקודו של רוברט פיטס מרטין.
מאוחר יותר נכבשה הטירה מחדש על ידי הנורמנים, והיא הוחזקה על ידי ארל רוג'ר מהרטפורד. בשנת 1166 היא נכבשה על ידי רייס אפ גרופיד, שבנה אותה מחדש באבן בשנת 1171.
לאחר מותו של רייס בשנת 1197, בניו, מלגוון וגרופיד, התווכחו את ירושתם, וכתוצאה מכך מלגוון הסגיר את גרופיד לנורמנים ומכר את הטירה לג'ון, מלך אנגליה.
ל'ואלין הגדול כבש את הטירה בשנת 1215, ובאספת הפרלמנט שהתקיים באברדיפי בשנת 1216 הוחלט להעביר אותה לבניו של גרופיד מדהובארט, אם כי בשנת 1223, ויליאם מרשל הצעיר כבש את הטירה. בשנת 1231 הטירה נכבשה שוב עבור ל'ואלין על ידי רייס גריג ובני בריתו. ל'ואילין החזיק בה עד מותו בשנת 1240. עם מותו של ל'ואלין נפלה הטירה חזרה לידי הנורמנים, ובשנת 1244 שופצה הטירה על ידי ארל גילברט מפמברוק, ונבנו סביבה חומות להגנה נוספת.
הטירה ניזוקה קשות במהלך במלחמת האזרחים באנגליה בוויילס, ועד המאה ה-18 שימשה כבית כלא.
בשנת 1940 הטירה והבית נקנו על ידי איל הון. בתו, ברברה ווד, ואמה עברו לגור בטירת גרינהאוס, שדרשה תיקונים והשקעה רבה, אם כי הוזנחה על ידי בעליה. העלמה ווד המשיכה להחזיק בטירה כמעט 60 שנה, על אף ניסיונות הרשות המקומית לקחת בעלות על הטירה בשנת 1971. טירת גרינהאוס הוכרזה כבלתי ראויה למגורי אדם בשנת 1984.
המאה ה-21
העלמה ווד, הדיירת האחרונה, עזבה לבסוף את הטירה בשנת 1996 ועברה לבית אבות. שש שנים לאחר מכן, היא העמידה את הטירה למכירה פרטית, בשנת 2001. הטירה נרכשה על ידי מועצת מחוז סרדיג'ון באפריל 2003, שהחלה לתקן, לשפץ ולשקם את הטירה. בשנת 2004 הופיעה טירת גרינהאוס בעונה השנייה של סדרת ה-BBC, "שחזור" (Restoration).
עבודות השיפוץ נמשכו מספר שנים לאחר רכישתה על ידי המועצה, והטירה נפתחה לציבור ב-15 באפריל 2015. כיום, הטירה מציעה לינה וארוחת בוקר, מרכז מורשת עם מתקני חינוך, מסעדה, אזור אירועים וקונצרטים באוויר הפתוח, וחדרים להשכרה לשיעורים.
2 + 2 = 5 (שיר)
"‎2 + 2 = 5" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית רדיוהד, אשר פורסם כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבומם השישי, "Hail to the Thief". הוא הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הקנדי, למקום 12 במצעד הסינגלים האיטלקי ולמקום 15 במצעד הסינגלים בבריטניה. נכון לאוגוסט 2021, השיר הושמע למעלה מ-30 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הקלטה
"‎2 + 2 = 5" הוא שיר רוק שנבנה לאט לאט עד שבשיא שלו הוא חזק ורועש. הוא הוקלט בשנת 2002 באולפני הקלטות Ocean Way בהוליווד, לוס אנג'לס, עם המפיק נייג'ל גודריץ'. הוא הוקלט כטסט סטודיו, והסתיים תוך שעתיים.
כותרת
הכותרת היא התייחסות לסיסמת ‎2 + 2 = 5 מהרומן הדיסטופי - 1984 מאת ג'ורג' אורוול. . הכותרת האלטרנטיבית של השיר, "הפושר", מתייחסת לתופת של דנטה, בה "הפושרים" הם הגיהנום שלא עשו שום דבר רע אבל לא התנגדו לעוולות.
קרפטו-אוקראינה
קרפטו-אוקראינה (באוקראינית: Карпатська Україна) הייתה מדינה קצרת ימים שהוקמה בעקבות התפרקות צ'כוסלובקיה לאחר הסכם מינכן, והתקיימה עד לכיבושה בידי הונגריה במרץ 1939. האזור נשאר בשליטת הונגריה עד סוף מלחמת העולם השנייה באירופה, ולאחר מכן נכבש וסופח על ידי ברית המועצות. השטח מנוהל כיום כמחוז זקרפטיה האוקראיני.
רקע
באופן ארעי הועברה הנשיאות לידי ראש ממשלת צ'כוסלובקיה הגנרל יאן סירובי, וכמה שבועות מאוחר יותר מונה נשיא בית המשפט העליון בצ'כוסלובקיה, ד"ר אמיל האכה, לנשיא, והממשלה התחלפה.
הונגריה ופולין תבעו שתיהן מצ'כוסלובקיה טריטוריות שונות. הונגריה תבעה את סלובקיה ואת זקרפטיה, ופולין תבעה חלקים משלזיה ואת אזור העיר טשן. שתיהן איימו במלחמה אם דרישותיהן לא ימולאו. בעקבות התערבותם של ארבעת המנהיגים שחתמו על הסכם מינכן, פולין קיבלה שטח של כ-1900 קמ"ר בסביבות העיר טשן, עם אוכלוסייה של כ-300,000 תושבים שרובם היו צ'כים ורק מיעוטם פולנים. ב-2 בנובמבר נועדו שרי החוץ של "ארבעת הגדולות" – כינוין של גרמניה, צרפת, בריטניה ואיטליה בעת ועידת מינכן – בווינה, והחליטו לכפות על צ'כוסלובקיה למסור חלקים גדולים מסלובקיה (בעיקר את דרום סלובקיה) ומזקרפטיה, בהם גרו הונגרים רבים, לידי הונגריה. כ-20,000 קמ"ר מצ'כוסלובקיה סופחו להונגריה, עם אוכלוסייה של כחצי מיליון תושבים. בחודש נובמבר נכנס צבא הונגריה לשטחים והשתלט עליהם, כשצבא צ'כוסלובקיה נסוג במהירות לשרידי המדינה.
ב-6 באוקטובר 1938 דרשו הסלובקים אוטונומיה, וב-8 באוקטובר אישרה ממשלת צ'כוסלובקיה אוטונומיה רחבה ביותר, עם ממשל סלובקי עצמאי, שהוקם בפרלמנט הסלובקי בברטיסלאבה, במסגרת הרפובליקה הפדרלית של צ'כוסלובקיה.
באותה העת, האוכלוסייה בחלק של זקרפטיה שעוד לא סופח להונגריה, הייתה מורכבת ממיעוטים של רוסינים, אוקראינים והונגרים. הגרמנים עודדו את המיעוטים השונים לחולל פרובוקציות, ובכך לתת עילה לגרמניה להתערב צבאית בקונפליקט. האוקראינים אכן דרשו מממשלת צ'כוסלובקיה אוטונומיה של זקרפטיה בדומה לסלובקיה, וב-30 בדצמבר 1938 קיבלה רותניה הקרפטית אוטונומיה ושמה שונה לקרפטו-אוקראינה.
לאחר הכרזת העצמאות הסלובקית ב-14 במרץ וכיבוש צ'כיה בידי הגרמנים ב-15 במרץ 1939, הכריזה קרפטו-אוקראינה על עצמאותה, עם הכומר אבגוסטין וולושיין כראש המדינה. בתגובה להכרזת העצמאות פלש הצבא ההונגרי לרותניה, ולאחר כמה שעות של לחימה כבש את האזור וסיפח אותו להונגריה. בעקבות הפלישה ההונגרית הגיעו שבועות אחדים של טרור בהם יותר מ-27,000 בני אדם נורו למוות ללא משפט וחקירה. מעל 75,000 אוקראינים החליטו לבקש מקלט בברית המועצות; מתוכם כמעט 60,000 מתו במחנות הכלא של הגולאגים.
לאחר מכן
בסך הכל בין השנים 1939–1944 נספו 80,000 אוקראינים קרפטים.
לאחר כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים במרץ 1944, אדולף אייכמן פיקח על גירוש כמעט כל האוכלוסייה היהודית ההונגרית; מעטים שרדו את השואה. בסיום הקרב על מעבר דוקלה ב-28 באוקטובר 1944, ברית המועצות הדפה את הגרמנים וההונגרים לאחור ושחררה את רותניה הקרפטית ואת שאר מערב אוקראינה. השליטה ברותניה הקרפטית חזרה אפוא "באופן נומינלי" לצ'כוסלובקיה. משלחת הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה, בראשות השר פרנטישק נמק, הגיעה לחוסט להקים את הממשל הצ'כוסלובקי הזמני, על פי ההסכמים בין ממשלת ברית המועצות וצ'כוסלובקיה באותה שנה.
עם זאת, לאחר שבועות ספורים, מסיבות לא ברורות, הצבא האדום והקומיסיראט העממי לענייני פנים החלו לחסום את עבודת המשלחת ולבסוף הוקם "הוועד הארצי של טרנסקרפטו-אוקראינה" במונקאטש בחסות הצבא האדום. ב-26 בנובמבר ועדה זו הכריזה על "רצון העם האוקראיני" להיפרד מצ'כוסלובקיה ולהצטרף אל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. לאחר חודשיים של עימותים ומשא ומתן לא מוצלח עזבה משלחת הממשלה הצ'כוסלובקית את חוסט ב-1 בפברואר 1945, והשאירה את קרפטו-אוקראינה בשליטת הסובייטים.
ברית המועצות הפעילה לחץ על צ'כוסלובקיה, וב-29 ביוני 1945 חתמו שתי המדינות על הסכם, שוויתר רשמית על קרפטו-רותניה לברית המועצות. בשנת 1946 הפך האזור לחלק מאוקראינה הסובייטית כמחוז זקרפטיה.
מכון משנת הרמב"ם
מכון משנת הרמב"ם – עמותת מכון משנת הרמב"ם (מכון מש"ה בראשי תיבות) היא עמותה המקדמת את חקר משנת הרמב"ם וחקר יהדות תימן.
המכון שותף בפורום המכונים התורניים-ציונים, 'פורום חותם'.
על המכון
עיקר עיסוקו של המכון הוא בספרים ובחיבורים העוסקים במשנת הרמב"ם, חלק מרכזי מהם, נכתבו בערבית ותורגמו על ידי הרב יוסף קאפח. כמו כן, המכון הוציא ספרים רבים של ראשוני ספרד. גולת הכותרת של המכון, הוא מחקרו המרכזי של הרב קאפח, משנה תורה לרמב"ם, שיצא על פי כתבי יד עתיקים מתימן, ב-24 כרכים. הסדרה שכללה אוסף פירושים מכשלוש מאות מפרשים שונים, רוכזה ובוארה על ידי הרב קאפח, בצמוד להלכות שכתב הרמב"ם.
במסגרת המכון הוצאו מספר רב של ספרים של רב סעדיה גאון. ביניהם, הנבחר באמונות ובדעות, פירושו לתורה, ופירושיו לחמש מגילות, איוב, משלי, תהילים ודניאל. כמו כן, יצאו הספרים "הכוזרי", "תורת חובות הלבבות", "ספר האמיתיות" ועוד.
כיום המכון עוסק, בנוסף, בהפצת תורתו של הרב קאפח. בין היתר, המכון הוציא עשרות דיסקים המכילים שיעורים של הרב קאפח, במורה הנבוכים, הקדמות הרמב"ם למשנה, שמונה פרקים, הנבחר באמונות ובדעות, ועוד. כמו כן, המכון מוציא כתב עת, "מסורה ליוסף", הכולל עשרות מאמרים העוסקים בתורת הרב קאפח, ביהדות תימן, משנת הרמב"ם ועוד.
עמרי סילבר
עמרי סילבר (נולד ב-16 בספטמבר 1982) הוא תקליטן וצלם ישראלי.
סילבר נולד וגדל בעיר חיפה, וכבר בגיל צעיר הוא החל לתקלט במסיבות ומועדוני לילה. ב-2003, סילבר החל לשדר את תוכנית הרדיו "מגה מיקס" ברדיו חיפה וברדיו תל אביב. הוא עבר לסין ב-2008, שם ניגן במועדונים הגדולים ביותר של שנג'ן. כמו כן, הגיש תוכנית בערוץ "FTV". עם חזרתו לישראל ב-2010, סילבר הקים חברת הפקות מקצועית, והוא מפיק אירועים והופעות. ב-2019, מונה למנהל סיבוב ההופעות "NERVO", המופיע גם בפסטיבל "Tomorrowland".
ב-2009, סילבר החל לצלם. מעבר לשימוש במצלמה רגילה, הוא נעזר בצילומיו גם ברחפן. צילומיו נחשבים לפופולריים במיוחד, והם מופיעים על שערי עיתונים ובראשי אתרי אינטרנט. מאז מגפת הקורונה, סילבר עובר כפרילנסר בצילום עבור חדשות 12 ו-ynet.
סילבר נשוי ואב לבן.
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2017
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2017 נערכו ב-9 במאי אותה השנה והיו בחירות בזק בעקבות הדחתה של הנשיאה המכהנת פאק גון-הייה לאחר שהתפרסמו פרשות שחיתות שלטונית בצמרת ההנהגה המדינית בראשות הנשיאה. במקור, אלמלא ההדחה, נועדו הבחירות להתקיים ב-20 בדצמבר. הבחירות הובילו למהפך פוליטי כאשר הסיעה השמרנית, מפלגת חירות לקוריאה, מפלגתה של הנשיאה המודחת פאק, קרסה בסקרים בעקבות פרשת השחיתות. במקביל, המפלגה הדמוקרטית, הסיעה הליברלית הגדולה, בראשות מון ג'יאה-אין, ניצחה בפער גדול על האופוזיציה המפולגת. בעקבות המפלה בבחירות הסיעות השמרניות באספה הלאומית התאחדו להקמת מפלגת כח העם.
הפילוסופים הגדולים
הפילוסופים הגדולים (באנגלית: The Great Philosophers) הייתה תוכנית טלוויזיה משנת 1987 שהגיש הפילוסוף בריאן מגי. הסדרה מנתה 15 פרקים, כשבכל אחד מהם ראיין מגי פילוסוף בכיר אודות הפילוסופים הגדולים של התרבות המערבית. התוכנית מהווה מעין סיקוול לתוכנית בשם "אנשי הגות" משנת 1978, גם היא של ה-BBC ובהנחיית מגי.
בתוכנית נידנו הפילוסופיות של גדולי הפילוסופי מאז אפלטון ואריסטו, והיא הסתיימה בדיון עם ג'ון סרל על הפילוסופיה של ויטגנשטיין. תקליטורי DVD של הסדרה נמכרים למוסדות אקדמיים, אך רוב הפרקים זמינים גם ברשת. הדיאלוגים מהתוכנית עובדו והורחבו לספר תחת הכותרת הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית. הספר תורגם גם לעברית בהוצאת ידיעות אחרונות. הספר נחשב למבוא בהיר וקולח, המומלץ לרוב למתחילים בתחום הפילוסופיה.
לילך אסולין
לילך אסולין (נולדה ב-13 בינואר 1972) היא שופטת כדורגל ישראלית בינלאומית. ב-28 באפריל 2012 הייתה לאישה הראשונה שניהלה משחק בליגת העל הישראלית כשופטת.
ביוגרפיה
אסולין נולדה למשפחה חובבת כדורגל. אמה מרגלית ואביה הוא שופט הכדורגל יעקב אסולין. גם אחיה הצעיר, אוהד, הוא שופט כדורגל, ושני אחים נוספים, נמרוד ותומר, משמשים כמאמנים במחלקות נוער ובקבוצות בוגרים בליגות הנמוכות.
אחרי שעברה קורס שופטים, החלה אסולין את דרכה כשופטת קו במשחקי ילדים ונוער כבר בגיל 16 במחוז צפון. בשנת 1989 הוחלט לקדם אותה לשפוט במשחקי בוגרים בליגות הנמוכות.
ב-1998 הכיר גם איגוד השופטים העולמי ביכולתה ואסולין זכתה לתג שופטת פיפ"א שמאפשר לה לשפוט במשחקים רשמיים בחו"ל. משחק הבכורה שלה היה באותה שנה במשחק בין נבחרת הנשים של בולגריה למקבילתה היוונית.
בשנת 2002 החליטה אסולין לפרוש משיפוט והתמסרה לחיי המשפחה. חמש שנים מאוחר יותר ואחרי שהתגרשה, חזרה לשפוט. היא קיבלה בחזרה את תג השיפוט הבינלאומי ואף זכתה לציון גבוה ולשבחים לאחר שניהלה משחק בין ארמניה לבוסניה-הרצגובינה.
בשנת 2009 שפטה משחק במסגרת גביע המדינה לבוגרים בין מכבי חיפה לבני יהודה. בסוף חודש אפריל 2012 שפטה לראשונה משחק בליגת העל בישראל; אסולין שובצה למשחק בין האלופה עירוני קריית שמונה לבין מ.ס. אשדוד במסגרת משחקי הפלייאוף העליון. שבועיים מאוחר יותר ניהלה את משחקה השני בליגת העל, בין הפועל פתח תקווה להפועל ראשון לציון.
ביולי 2015 נבחרה אסולין לשמש כשופטת רביעית באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בישראל.
אסולין מתגוררת בקריית ביאליק. בעלת תואר ראשון בחינוך גופני. עובדת במקביל לשיפוט גם כמורה לנהיגה על משאית ואוטובוס וגם כבוחנת נהיגה (טסטרית) בחיפה.
בטרפליי סופר סקיי סייקל
בטרפליי סופר סקיי סייקל (באנגלית: Butterfly Super Sky Cycle) הוא אמצעי תחבורה מוגדר כמטוס הפועל בעיקרון אוטוג'ירו. המשלב יכולת טיסה של כלי טיס עם אפשרות לנסוע בדרכים אשר יוצר על ידי The Butterfly LLC בשנת 2009.
תצורת גלגלים: תלת-אופן ("Tricycle landing gear" ).
השחרור (סדרת סרטים)
השחרור (ברוסית: Освобождение, בתעתיק לעברית: אוֹסְבוֹבּוֹזְ'דֶנְיֵה; בגרמנית: Befreiung, בפולנית: Wyzwolenie) הנה סדרה סרטים בת חמישה חלקים מהשנים 1969 ו-1971 (הצילומים החלו בשנת 1967), שבוימה על ידי הבמאי הסובייטי יורי אוזרוב והופקה במשותף על ידי אולפנים מברית המועצות, גרמניה המזרחית, פולין, יוגוסלביה ואיטליה. העלילה מגוללת את שחרור אדמת ברית המועצות במלחמת העולם השנייה ואת תבוסתה של גרמניה הנאצית, החל מקרב קורסק ועד לקרב על ברלין.
חלק ראשון: מבלט האש (1969)
הצבא האדום והוורמאכט מתכוננים לקרב קורסק. הסובייטים שובים חבלן גרמני המודיע כי המתקפה תפתח בשעת לילה מאוחרת, ומרשל גאורגי ז'וקוב מורה לפתוח בהרעשת ארטילריה מקדימה. בחזית, מתכוננים לקרב סוללת התותחנים של סרן צבטאייב ויחידתו של רב-סרן אורלוב. כשהטנקים הגרמניים תוקפים, מתעוררת בהלה ורבים בורחים. בזקסנהאוזן, מסרב יאקוב ג'וגאשווילי להצעת אנדריי ולאסוב להחליפו תמורת פרידריך פאולוס. בקורסק, מצבם של הסובייטים נואש, וסטלין משוכנע לשלוח פנימה את העתודה האסטרטגית. הגרמנים נהדפים והצבא האדום מנצח.
חלק שני: ההבקעה (1969)
באיטליה, מורה המלך ויטוריו אמנואלה השלישי לעצור את בניטו מוסוליני, אך הלה משוחרר על ידי אוטו סקורצני. הצבא האדום לוחם בקרב דנייפר. חטיבתו של צבטאייב צולחת אותו בציפייה לתגבורת, אך ללא ידיעתם הם אינם אלא הונאה והחצייה תהיה במקום אחר. ללא סיוע, הם מכותרים ומחוסלים. רק צבטאייב וכמה חיילים אחרים שבים לקוויהם. הסובייטים משחררים את קייב לאחר קרב קשה. סטלין ובעלי בריתו נפגשים בועידת טהראן.
פרק ראשון
באנקרה, גונב משרתו של השגריר הבריטי מסמכים מסווגים. בחזית, כובשים אורלוב וצבטאייב רמה רק על מנת לחלץ את החובשת זויה, שפינתה פצועים. ז'וקוב וקונסטנטין רוקוסובסקי משכנעים את סטלין כי יש להכות בביצות בלארוס. מבצע בגרטיון נפתח, וגם טייסת נורמנדי-ניימן יוצאת לקרב.
פרק שני
הצבא האדום משחרר את בוברויסק. לנוכח המצב הנורא בחזית, קושרים ארווין פון ויצלבן, קלאוס שנק פון שטאופנברג וקצינים נוספים קשר על מנת להדיח את היטלר, אך הם נכשלים ומוצאים להורג. בפולין, חוצים הסובייטים וכוחות פולנים פרו-קומוניסטים את הבוג המערבי.
חלק רביעי: הקרב על ברלין (1971)
בעת שכוחות בעלות הברית מאוימים בקרב על הבליטה, פוקד סטלין להקדים את מתקפת הוויסלה-אודר על מנת לסייע להם. היטלר שולח את קרל וולף לשאת ולתת בשווייץ עם האמריקאי אלן דאלס על שלום נפרד. בועידת ילטה מראה סטלין לרוזוולט צילומים של וולף ודאלס, אך אומר כי היחסים הטובים בין בעלות הברית חשובים מכדי לסכנם וקורע את התמונות. היטלר והגנרלים שלו נעשים נואשים בעוד הצבא האדום סוגר על ברלין.
חלק חמישי: ההבקעה האחרונה (1971)
צבטאייב, הנלחם בתוך ברלין, פוגש את סגן יארצב ויחדיו הם מנסים להתקדם לפיהררבונקר דרך הרכבת התחתית. היטלר מורה להציף את המנהרות, וצבטאייב טובע בעודו מציל אזרחים גרמנים. מליטון כנתריה מניף דגל אדום על הרייכסטאג. היטלר ואווה בראון מתאבדים, וגם גבלס עושה כמוהם. הגרמנים נכנעים. אורלוב, וסילייב והמון גדול של חיילים חוגגים את הניצחון מחוץ לרייכסטאג.
הפקה
במהלך שנות ה-60, התעוררה התמרמרות בחוגי הצבא והממשל בברית המועצות עקב יציאתם לאקרנים של מספר סרטים אמריקניים על מלחמת העולם השנייה בהם לא הוזכרה כלל השתתפות הצבא האדום בלחימה, בראשם היום הארוך ביותר. בנוסף לכך, עם עלייתו לשלטון של ליאוניד ברז'נייב הפך הניצחון במלחמה לאמצעי מרכזי של המשטר להשגת לגיטימציה בארץ ומחוצה לה: ה-9 במאי הפך לחג רשמי, והתרומה הסובייטית למפלת גרמניה הועלתה על נס אף יותר מבעבר. בסוף 1965, שנה אחרי התמנותו של ברז'נייב למזכיר הכללי, התכנסה פגישה של בכירים ממשרד ההגנה, משרד התרבות ומשרד האוצר ובה הוחלט ליצור הפקת ענק קולנועית שתציג את התפקיד אותו מילא הצבא האדום במלחמה ותהווה תגובה הולמת לאמריקאים.
המשימה הוטלה על הבמאי יורי אוזרוב מאולפן מוספילם; אוזרוב, שהיה סטודנט לקולנוע לפני שגויס ב-1939, טען כי עוד כשהשתתף בקרב על קניגסברג ב-1945 נשבע כי יבוא יום וייצור סרט על המלחמה. כתיבת התסריט הוצעה בתחילה לסופרים קונסטנטין סימונוב וויקטור נקרסוב, אך שניהם ראו במיזם ניסיון לטהר את שמו של יוסיף סטלין וסירבו; המטלה עברה ליורי בונדארב ואוסקר קורגנוב. הם סיימו את הכתיבה בסוף 1966, וב-1967 החלו הצילומים. שמה הזמני של סדרת הסרטים היה 'שחרור אירופה 1943-1944-1945'.
בנוסף לאולפן מוספילם, צורפו לעבודה על הסדרה גם אולפני הסרטים דפ"א מגרמניה המזרחית, אבאלה פילם מיוגוסלביה וחברתו של דינו דה-לורנטיס מאיטליה, כמו גם שניים פולניים: ז.ף. סטארט - בחלקים 1 ו-2 - ופ.ר.ף-ז.ף, שהשתתף בהפקת השאר. מספר גדול של שחקנים לא-סובייטים השתתף בהפקה.
הצבא הסובייטי סייע לבמאי בהכנת סצינות הקרב: בשחזור הקרב על קורסק לבדו השתתפו 3,000 חיילים, 100 טנקים, 18 מטוסים ומספר גדול של קני ארטילריה. היועץ הצבאי הראשי של הבמאי היה ראש מטה ברית ורשה, הגנרל סרגיי שטמנקו. עבור צילומי שני החלקים הראשונים הוקם סט ענק ליד פריאסלאב-חמלניצקי שבסמוך לקייב. החלק השלישי הוסרט בביצות פבראדה שבליטא, והרביעי והחמישי בפולין - בין השאר, בבונקר מאורת הזאב - ובמזרח ברלין. נערכו צילומים גם ברומא ובמוסקבה. בסדרה הושקע סכום שהוערך על ידי ד"ר לארס קרל מאוניברסיטת לייפציג כשווה ערך ל-40 מיליון דולר אמריקני.
בשנת 2020 מוספילם סיימה עבודת עריכה על הסרטים, כולל צביעה ודיגיטציה במלאת 75 שנים לתום המלחמה והסדרה תועלה כולה לחשבון היוטיוב של האולפנים, באיכות 4K.
נתוני מכירות
המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הורתה לכל חבריה לראות את הסרטים: למרות זאת, החלקים הראשון והשני, שיצאו לאקרנים ביחד ב-7 במאי 1970, מכרו רק 56.1 מיליון כרטיסים - נמוך מהמצופה אך גבוה מספיק כדי להפוך לסרט הסובייטי המכניס ביותר של השנה. החלק השלישי נצפה על ידי 35.8 מיליון, והשלישי והרביעי על ידי 28.1 מיליון בלבד. הסדרה הופצה ב-115 מדינות נוספות, ולפי הערכות סובייטיות רשמיות ראו אותה בסך הכל 400 מיליון איש. בגרמניה המזרחית, חויבו תלמידי בתי-הספר לצפות בה.
פרסים
ב-1970, הוקרנו שני החלקים הראשונים מחוץ לתחרות בפסטיבל הסרטים בקרלובי וארי וזכו בפרס אגודת הידידות הצ'כוסלובקית-סובייטית. ב-1971, בחרו קוראי 'סובייטסקי אקרן', מגזין הסרטים הנחשב ביותר בברית המועצות, את החלק השלישי של 'השחרור' כסרט הטוב ביותר של השנה. ב-1972, קיבלו אוזרוב, בונדארב, קורגנוב והצלם אלכסנדר מיאחקוב את פרס לנין בהוקרה על עבודתם. באותה השנה, זכתה הסדרה בפרס הגדול בפסטיבל הסרטים הכל-סובייטי שנערך בטביליסי. ב-1974 היא הוגשה כמועמדות הסובייטית לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה ה-46, אך לא נבחרה להימנות עם המועמדים הסופיים. ב-1977 הוענקה לאוזרוב מדליית הכסף של אגודת הידידות הפולנית-סובייטית על עבודתו.
מוטיבים מרכזיים
מלחמת העולם השנייה הייתה נושא חשוב בקולנוע הסובייטי, ופרשנותה על המסך שיקפה גם את מגמות המשטר: מ-1945 ועד מותו של סטלין, נוצר מספר גדול של סרטי תעמולה שהציגו אותו כאבי הניצחון. לעומת זאת, בתקופת ההפשרה של חרושצ'וב הופקו מספר סרטים א-הרואיים שהציגו את גורלם של בני-אדם בודדים שנקלעו למלחמה. 'השחרור' פתח עידן נוסף: לפי לארס קרל, היה זה הביטוי הקולנועי החשוב הראשון של משטר ברז'נייב, שהתאפיין בפחות חופש אומנותי מזה של חרושצ'וב ובהידוק שליטת המדינה בחיי התרבות. מיקוד העלילה בגנרלים ובמנהיגים, כמו גם האדרת הישגי הצבא והמסר הפוליטי השמרני, הצביעו על מגמה זו.
מאפיין חשוב נוסף היה שובו של סטלין למסך: לאחר מותו ב-1953 והנאום הסודי נדחקה דמותו של המזכיר הכללי כמעט לחלוטין מהקולנוע. 'השחרור' הציג אותו שוב בתפקיד מרכזי, גם אם רחוק מהמעמד שהיה לו בהפקות התעמולה של שנות ה-40; בכך ניכרה מדיניותו של ברז'נייב לטהר את סטלין ולשקם מעט את מעמדו ההיסטורי, שנפגע בימי חרושצ'וב.
גם המלחמה הקרה השתקפה בסרט: תרומת הסובייטים הוצגה כמכריעה למיגור הנאצים, בעוד בעלות הברית המערביות כמעט ואינן משחקות תפקיד, מהססות מלשלוח את צבאן ואף מנסות לכרות שלום נפרד עם גרמניה.
מורשת
'השחרור' עדיין נחשבת להפקה הקולנועית הגדולה והיקרה ביותר שנעשתה בברית המועצות על מלחמת העולם השנייה. היא עודנה מוקרנת בטלוויזיה הרוסית לעיתים.
קישורים חיצוניים
(סרט ראשון; ההמשך שם)
כריס מוריס
כריסטופר ורנרד "כריס" מוריס (באנגלית: Christopher Vernard "Chris" Morris; נולד ב-20 בינואר 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1988–2004. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA הם 11.0 נקודות, 4.7 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
קריירת מכללות
מוריס נולד וגדל בעיר אטלנטה שבג'ורג'יה, ובין השנים 1984–1988 למד באוניברסיטת אובורן אשר באלבמה. בעונת 1984/1985 העפיל עם קבוצת האוניברסיטה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, ובעונה העוקבת סייע לה להעפיל לשלב רבע הגמר (NCAA Elite Eight). במשחק רבע הגמר הפסידה אובורן בתוצאה 76–84 מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת לואיוויל, חרף הצטיינותו של מוריס אשר קלע 17 נקודות ואסף 9 ריבאונדים. בעונות 1987 ו-1988, לאחר עזיבתו של כוכב הקבוצה צ'אק פרסון ל-NBA, נבחר מוריס לחמישיית העונה של מחוז SEC, אולם קבוצתו לא הצליחה לשחזר את הישגיה מהעונות הקודמות. את עונתו האחרונה סיים במקום השני במחוז SEC בממוצעי נקודות (20.7) וריבאונדים (9.8) למשחק.
בליגת ה-NBA
בדראפט ה-NBA 1988 נבחר מוריס בבחירה הרביעית, על ידי ניו ג'רזי נטס. בעונתו הראשונה עם הנטס קלע 14.1 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. ב-6 העונות הבאות נותר אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, לצד דריק קולמן, סם בואי, דראז'ן פטרוביץ' וקני אנדרסון, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 13.1 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. בשלוש העונות – העפילה ניו ג'רזי לפלייאוף ה-NBA, אולם בכל שלושת המקרים הודחה כבר בסיבוב הראשון.
באוקטובר 1995, לאחר 7 עונות בניו ג'רזי, חתם מוריס על חוזה ביוטה ג'אז. בעונות ו- העפיל עם הג'אז לגמר ה-NBA, אך בשתי סדרות הגמר הפסידה הקבוצה מול שיקגו בולס, בתוצאה 2–4. לאורך 3 עונותיו ביוטה קלע מוריס 6.4 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שיחק עבור פיניקס סאנס, ובסיומה עזב את הקבוצה ואת ליגת ה-NBA.
מחוץ ל-NBA
לקראת עונת 1999/2000 חתם מוריס על חוזה בקבוצת אולימפיאקוס היוונית. בשנת 2001 שוחרר מהקבוצה בשל פציעה בברכו, אשר מנעה ממנו לשחק מאז סוף 1999.
בשנת 2001 שיחק בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס, ובשתי העונות הבאות שיחק לתקופות קצרות עבור הקבוצות "סאות'רן קליפורניה סרף" מליגת ה-ABA החדשה, "מגנוליה הוטשוטס" מהפיליפינים ו"גייטרוס דל זוליה" מוונצואלה.
טקס פרסי אוסקר ה-76
טקס פרסי אוסקר ה-76 (באנגלית: 76th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2003 נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-29 בפברואר 2004. השחקן בילי קריסטל הנחה את הטקס בפעם השמינית שלו.
סרט הפנטזיה "שר הטבעות: שיבת המלך" זכה בכל 11 פרסי האוסקר להם היה מועמד, כולל פרסי הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר. בכך השווה הסרט את שיא טקס האוסקר במספר הזכיות לסרט, לצד "בן חור" (1959) ו"טיטניק" (1997) אשר זכו גם הם ב-11 פרסים.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי, לתסריטאי ולמפיק בלייק אדוארדס.
אחמד מסעוד
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון באיראן, למד שנה באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט. בשנת 2012 החל ללמוד תואר ראשון במחקר מלחמות וביחסים בין-לאומיים בקינגס קולג' לונדון. בשנת 2016 קיבל תואר שני בפוליטיקה בינלאומית מאוניברסיטת המחקר סיטי, אוניברסיטת לונדון.
קריירה
מסעוד שב לאפגניסטן בשנת 2016, ומונה למנכ"ל "קרן מסעוד". במרץ 2019 השתלב רשמית בפוליטיקה.
הוא התנגד לתהליך השלום באפגניסטן, וטען כי התהליך מתעלם מרצונם של רוב האפגנים. בספטמבר 2019 הכריז על הקמת ברית חדשה של מנהיגי המוג'אהדין, בדומה לארגון "הברית הצפונית" שהתנגד לטליבאן בשנות ה-90.
הקואליציה שהקים, שנקראת חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן, הפכה לכח צבאי בולט המתנגד לשלטון הטליבאן בעת נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021. במהלך השתלטות הטליבאן על אפגניסטן נפגשו מסעוד ואמרוללה סאלח והכריזו כי הם לא מקבלים את שלטון הטליבאן. הוא פנה לתקשורת האמריקאית וביקש תמיכה צבאית ולוגיסטית בכוחותיו. בין היתר הוא ציין את הצורך להגן על זכויות הנשים, על הצורך במניעת הוצאות להורג פומביות ומהפיכת אפגניסטן שוב למקלט בטוח לטרוריסטים בינלאומיים.
ב-22 באוגוסט 2021 הוא הזהיר מפני מלחמת אזרחים אפשרית אם לא יהיה הסכם חלוקת כוחות מסודר וטען כי מלחמת אזרחים היא "בלתי נמנעת" בנסיבות אלה, באומרו: "ניצחנו את ברית המועצות, נוכל להביס את הטליבאן". עם זאת, הוא גם הצהיר על רצונו לנהל משא ומתן עם הטליבאן.
הלשכה הלאומית למחקר כלכלי
הלשכה הלאומית למחקר כלכלי (באנגלית: National Bureau of Economic Research; NBER) הוא ארגון אמריקאי פרטי ללא כוונת רווח, ועוסק בחקר הכלכלה, ובפרט הכלכלה האמריקנית. המושב נמצא בקיימברידג', מסצ'וסטס.
הארגון נוסד בשנת 1920.
הארגון הוא ארגון המחקר הכלכלי הגדול ביותר בארצות הברית. רבים מחברי הארגון קיבלו פרס נובל לכלכלה.
ברוך לאווסקי
רבי ברוך לאווסקי (ה'תר"א, 1841, לומז'ה - ה'תרס"ג, 1903, קריניק) היה רב ולמדן ליטאי, רבה של קריניק. נודע על שם ספרו, ה"מנחת ברוך".
ביוגרפיה
נולד בלומז'ה לרב שמואל מאיר לאווסקי, בצעירותו למד אצל אביו, ועמד בקשרים תורניים עם רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין, שכיהן אז כרבה של לומז'ה. בהמשך למד בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב מוולוז'ין ורבי רפאל שפירא.
לאחר נישואיו בלומז'ה, התמנה בשנת תרמ"ג (1883) לכהן כרבה של קריניק, בהמלצת ידידו רבי זלמן סנדר כהנא שפירא שכיהן אז כרבה של קוברין.
הוא נחשב למומחה בדיני ממונות, במשפט העברי ובמשפט הכללי ושימש כבורר במקרים משפטיים סבוכים רבים, והיה מקובל על אנשי עסקים ועשירים גדולים כמו חרשתן הטבק שרשבסקי מהורדנה.
ספרו הראשון והיחיד שיצא בחייו, "מנחת ברוך", הוא ספר שאלות ותשובות בהלכות חלק אורח חיים, ובו גם חידושים על הלכות קרבן פסח ושיעורי תורה. הספר היה פופולרי בין למדני ליטא מיד עם צאתו בוורשה בשנת תרנ"ו, הקנה למחברו שם בקהילה הלמדנית והוא קיבל כתבי רבנות מקהילות נחשבות כמו קהילת פוניבז', אך שמר אמונים לקהילתו, וכיהן בקריניק במשך עשרים שנה עד פטירתו בחורף תרס"ג. הוא נקבר בקריניק במעמד קהל רב מהעיירות הסמוכות. וידידו רבי זלמן סנדר כהנא שפירא בא למלא את מקומו ברבנות קריניק.
לאחר פטירתו, הופיע בוורשה בשנת תרס"ד ספר שני מעזבונו, בשם "נחלת ברוך" המכיל 22 פרקים מחידושיו וקטעי שו"ת על חלק יורה דעה. שאר כתביו אבדו.
משטרת מיאמי
מחלקת המשטרה של העיר מיאמי (באנגלית: The Miami Police Department או בקיצור: MPD) הוקמה בשנת 1864 והיא מחלקת המשטרה הגדולה ביותר במדינת פלורידה, ארצות הברית. מחלקת המשטרה של מיאמי אחראית לאכיפת החוק והחקירה בתחומי העיר מיאמי והיא אחת ממחלקות המשטרה העירוניות הוותיקות ביותר בארצות הברית. בעיר פועלת גם מחלקת המשטרה של מחוז מיאמי-דייד ונבדלת ממנה בצבע מדיה התכולים.
כ-1,100 שוטרים משרתים במשטרת מיאמי.
מבנה
{{טורים|תוכן=
מבנה אזורי
מחוזות המשטרה מחולקים בין 11 שכונות בתוככי העיר מיאמי וכוללים את המחוז הדרומי, המחוז המרכזי והמחוז הצפוני. }}
משטרת מיאמי בתרבות
משטרת העיר מיאמי זכתה לסיקור והנצחה בספרות האמריקאית ובסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, להלן רשימה של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה על משטרת מיאמי:
פאסט מיוזיק
פאסט מיוזיק (Fast Music) הייתה חברת תקליטים עצמאית שפעלה בתל אביב בשנים 1998–2007. החברה דגלה בפרסום מוזיקה משוחררת משיקולים מסחריים והתמקדה ברוק אלטרנטיבי, פאנק, פאנק רוק וגארז'. בשנות קיומה פרסמה עשרות תקליטים, תקליטורים, סינגלים וחוברות קומיקס.
פאסט מיוזיק החזירה מ-1998 את הדפסת תקליטי הויניל לאלבומים ישראלים, אשר ייצורם בארץ הופסק בראשית שנות התשעים, והדפיסה תקליטי ויניל לאומנים שלה ולאומנים נוספים.
בבעלות החברה היו חדר חזרות, אולפן הקלטות, ומועדון הופעות.
אחד הדברים שהיו חשובים ללייבל היה להפגיש אומנים של הלייבל עם אומנים מתחומי המוזיקה הדומים מחו"לֹ. ובמסגרת זו הלייבל ארגן בישראל הופעות של אומני אינדי כמו Silver Jews, Bonnie 'Prince' Billy, Kimya Dawson, Bill Callahan, Calvin Johnson ואחרים. ביקורים אלו גרמו לחשיפה של האומנים הישראלים לעמיתיהם מחו"ל ולשיתופי פעולה בישראל ובעולם.
היסטוריה
פאסט מיוזיק הוקמה על ידי אמיר שור ועמיר "ג'נגו" רוסיאנו ב-1998. בימים ההם עבדו שניהם על הפקה אלבומו הראשון של אמיר שור וחיפשו יחד את הדרך הנכונה ביותר לפרסם אותו. בשוק התקליטים הישראלים פעלו אז בעיקר לייבלים גדולים שהשניים הכירו מקרוב ממעורבותם בפרויקטים מוזיקליים שונים אבל השניים הרגישו שהכי נכון לתקליט הזה יהיה להוציא אותו בצורה עצמאית. הם המציאו שם ולוגו והדפיסו את האלבום בדיסק ותקליט ויניל.
השם ניתן לחברה בזמן הקלטות על מוזיקה של אייל אימבר (שלא פורסמה בסופו של דבר). השלושה הפיקו תקליט לשירים של אימבר בשעתיים והרגישו שזאת הדרך הכי נכונה לתעד מוזיקה- להקליט אותה בזמן מהיר וקצוב על מנת למצות את האותנטיות שבה. מכיוון שכך, דגל הלייבל בתחילת דרכו בהקלטות של תקליטים ביום- יומיים. עם הזמן הלייבל גדל והתווספו אומנים שהפיקו בצורות שונות על המוזיקה שלהם. היו כאלו שהביאו את המאסטר שהכינו לבד, היו שהקליטו חודשים והיו שתיעדו במהירות.
התקליט הראשון של הלייבל הוקלט ברובו בבתים של ג'נגו ושור. אולם אחרי כמה תקליטים הם הרגישו שהלייבל צריך אולפן משלו ופתחו את אולפני פאסט מיוזיק ברחוב עולי ציון שביפו. שם הוקלטו "מאה שקל אחרונים" של ג'נגו ו"אשדוד" של שור. בעקבות הצפה באולפן וגנבת מכונת ההקלטה הדיגיטלית של ג'נגו עבר הלייבל לאולפן ביצחק שדה בתל אביב ונקנה ציוד הקלטה אנלוגי. מאז האולפן התפתח לאולפן אנלוגי מקצועי עם ציוד הקלטה ייחודי. בשנת 2000 נפתח מועדון הפטיפון שהיה מועדון קטן ומיוחד בכך שפעל עבור אומני האינדי הקטנים מכל הארץ. למרות זאת הופיעו בו בקביעות גם להקות מהזרם המרכזי כמו מוניקה סקס ומאור כהן ואומנים מחו"לֹ. מי שערך את ההופעה הראשונה בתולדות המועדון היה הזמר שי נובלמן.
לאורך השנים השתתפו בעבודת הלייבל מוזיקאים, אומנים גרפיים ואחרים. לרוב בהתנדבות בעבודת פרומו, עיצוב והדפסת עטיפות וניהול המועדון.
שנה אחרי פתיחת החברה, הצטרפו כשותפים עינב רוסיאנו, נטעלי גבירץ ועמי שלו. יחד עם ג'נגו ושור הם ניהלו את האולפן, הלייבל ואת הפטיפון. בעקבות חילוקי דעות פרשו ג'נגו ועינב מהלייבל שנתיים מאוחר יותר והלייבל המשיך עד סוף פעילותו עם גבירץ שלו ושור.
משנת 2003 ההפצה של תקליטי הלייבל עברה לחברת NMC.
בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט התיעודי עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון בבימויו של עמית איצקר העוקב אחר ההיסטוריה של הלייבל ושל מועדון הפטיפון דרך ראיונות וקטעי ארכיון רבים ונדירים.
קווין סורבו
קווין דייוויד סורבו (אנגלית: Kevin David Sorbo; ) הוא שחקן אמריקאי. ידוע בעיקר בתפקידו הרקולס בסדרה המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים", וכקפטן דילן האנט בסדרה "אנדרומדה".