cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוסטוב (כדורגל)
המועדון נוסד ב-10 במאי 1930. בעונת 1950 המועדון השתתף לראשונה באליפות ברית המועצות והישג השיא היה מקום 4 בעונת 1991 בליגת המשנה הסובייטית. המועדון השתתף בעונת הבכורה של האליפות הרוסית, בה הישג השיא הוא מקום 2 בעונת 2015/2016. בעונת 2008 המועדון זכה באליפות ליגת המשנה הרוסית והוא זכה גם ב בעונת 2013/2014. בעונת 2016/2017 השתתף בשלב הבתים של ליגת האלופות והישג השיא במפעלים האירופיים הוא ההעפלה לשמינית גמר הליגה האירופית.
קול העם
היסטוריה
בשנת 1965, עם הפיצול במק"י בין הרוב שנקט גישה ביקורתית כלפי ברית המועצות לבין המיעוט ששמר אמונים לברית המועצות והקים את רק"ח, נשאר "קול העם" בשליטת מק"י, וחברי רק"ח הקימו עיתון מתחרה בשם "זו הדרך". לאחר הפילוג נותרה מק"י מפלגת אופוזיציה קטנה, והעיתון הלך ודעך עד שנסגר בשנת 1975.
העיתון לא נשא את עצמו ומימונו הגיע מתרומות של חברי וידידי הפק"פ. העיתון ניהל מגביות למימון פעילותו. בשנות ה-50 חולקו מכסות גיוס לאזורים שונים של מדינת ישראל, והעיתון פרסם כיצד כל אזור עמד במכסה.
רוסטוב (כדורגל)
יריבתה הגדולה היא סק"א רוסטוב, והמשחקים ביניהם מכונים הדרבי של רוסטוב. המועדון מארח את משחקי הבית ברוסטוב ארנה המכיל 43,472 מושבים.
קול העם
מאבקים משפטיים
עורכי העיתון הועמדו לדין מספר פעמים באשמת לשון הרע. בספטמבר 1948 האשים העיתון מספר קצינים במשטרה שרצחו בעינויים את הפעיל הקומוניסטי סיומה מירוניאנסקי בשנת 1941, בעת ששרתו במחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט. בתגובה דרשו הקצינים להעמיד לדין את עורכי העיתון באשמת לשון הרע והיועץ המשפטי לממשלה אף הצהיר שכך ייעשה. אולם לאחר בדיקה נוספת נמצא שיש ממש בטענות והוקמה ועדת חקירה לבדיקת נסיבות הרצחו של מירוניאנסקי. בפברואר 1951 נפתח משפט באישומי לשון הרע נגד עורכי העיתון בגין מאמר מספטמבר 1949 בו כונה ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, "בוגד העם", "מושך בעגלת האמפריאליזם האמריקני" ובכינויים אחרים. במשפט טען בן-גוריון שהמאמר נועד לפגוע ביחסי ברית המועצות–ישראל. הסניגור של קול העם טען, לעומת זאת, שמטרת המשפט היא לדכא את המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בדצמבר 1951 הואשם העיתון בהוצאת דיבתו של שר המשטרה והסתה למרד בגין כתבה שהתפרסמה ב-8 ביולי 1950. ביולי 1952 נסגר העיתון לשבוע בגלל עבירות צנזורה.
קול העם אימץ את עלילת הדם של משפט הרופאים ב-1953 ותיאר בכותרתו הראשית את הרופאים היהודים שנאסרו כ"כנופיית רופאים-מרצחים בשירות הריגול האמריקנו-בריטי".על רקע זה, ביקשה הממשלה לאסור את קיומה של מק"י ובין השאר נדונה האפשרות לסגור את קול העם. בינואר 1953 הורה שר הפנים, ישראל רוקח על סגירת העיתון לעשרה ימים על פי חוק מתקופת המנדט הבריטי המתיר הוצאת צו סגירה לעיתון המפרסם דברים שעלולים לפגוע בשלום הציבור. העיתון הגיש עתירה לבג"ץ נגד הסגירה, אולם בג"ץ סירב להוציא צו על תנאי בעניין. במרץ 1953 הורה שוב שר הפנים על סגירת העיתון לעשרה ימים, הפעם בגלל מאמר מערכת תחת הכותרת "ילך אבא אבן להילחם לבדו", בו יצא העיתון נגד הצהרתו הנטענת של שגריר ישראל אבא אבן, על פי ידיעה שהופיעה בהארץ, שישראל תעמיד מאות אלפי חיילים לצד ארצות הברית במקרה של מלחמה עם ברית המועצות. בין השאר נכתב בעיתון: "נגביר את מאבקנו נגד המדיניות האנטי-לאומית של ממשלת בן-גוריון המספסרת בדם הנוער הישראלי". הפעם הוציא בג"ץ צו על תנאי נגד פעולת שר הפנים והשעה את סגירת העיתון עד בירור עתירת קול העם נגד הסגירה. פסק הדין בעתירה, שנודע כבג"ץ קול העם, פורסם ב-16 באוקטובר 1953. פסק הדין שנכתב על ידי השופט אגרנט בהסכמתם של השופטים משה לנדוי ויואל זוסמן, קבע כי חופש הביטוי מהווה זכות יסוד שהיא חלק בלתי נפרד מהדמוקרטיה. סמכותו של שר הפנים לסגור עיתון בנימוק של שלום הציבור מוגבלת למקרים בהם יש ודאות קרובה לסיכון שלום הציבור מפרסומי העיתון. בהתייחס למקרה של קול העם, כמו גם של העיתון אל-איתיחאד אשר פרסם דברים דומים ואף נגדו הוצא צו סגירה, נפסק שהדברים שפורסמו רחוקים מלהצביע על ודאות קרובה לסכנה לשלום הציבור ועל כן ביטלו את צו הסגירה. פסק דין זה היווה אבן דרך בפסיקה ובמשפט הישראלי, בקביעת חופש הביטוי כזכות יסוד וכדוגמה לסמכותו של בית המשפט לבטל פעולה שביצעה הרשות המבצעת בניגוד לזכות יסוד בהתקיים תנאים מסוימים, כגון מבחן הוודאות הקרובה.
רוסטוב (כדורגל)
היסטוריה
מועדון הכדורגל של רוסטוב הוקם במאי 1930, או לפחות זהו הזמן שבו מוזכר המועדון לראשונה כשערך את משחקי הבכורה שלו מול 2 קבוצות שכנות במחוז כאשר סלמאשסטרוי הפסידה בשניהם 2–3.
קול העם
מאבקים משפטיים
ביוני 1953 הוגשו נגד העיתון שלושה אישומים בגין פגיעה בכבוד שליטים זרים. אחד האישומים היה בשל מאמר חריף נגד ג'ון פוסטר דאלס תחת הכותרת "דע את פוסטר דאלס, דע את אויבך". השופט בנימין הלוי דחה את האישום ובעקבות זאת הודיע היועץ המשפטי לממשלה על ביטול שני האישומים האחרים. ביולי 1953 התבררה בבית המשפט תביעה של חביב שיבר נגד קול העם על שכינו אותו "הרפתקן פשיסטי" והאשימו אותו בכך שמכר בשוק השחור נייר שקיבל לצורך תעמולת בחירות. קול העם זכה במשפט ושיבר חויב בתשלום הוצאות משפט לעיתון.
רוסטוב (כדורגל)
היסטוריה
המועדון נטל חלק לראשונה באליפות הסובייטית בשנת 1950. בתקופת ברית המועצות המועדון שיחק בצילה של קבוצה עירונית אחרת - סק"א רוסטוב. להישגו הראשון הגבוה ביותר בתקופה הסובייטית הגיע רוסטסלמאש ב-1991 כאשר סיים במקום הרביעי בליגת הסובייטית הראשונה האחרונה בתולדותיה (בגלל פירוק ברית המועצות), מה שנתן לו להצטרף לליגת העל הרוסית שנה אחר כך. כבר בעונה הראשונה בליגת העל הקבוצה סיימה מקום 17 מתוך 18 וירדה לליגה הראשונה. תוך שנה שוב חזר המועדון לליגה הבכירה.
רוסטוב השתתפה בעונת הבכורה של ליגת העל הרוסית, ב-1998 הקבוצה סיימה במקום השישי במה שנחשב עד אז להישג הגדול ביותר בתולדות הקבוצה. שנה אחרי היא השתתפה בגביע האינטרטוטו. בחצי הגמר נפלה לקבוצה כיריבה יובנטוס האיטלקית, הגעתם של האיטלקים לעיר גרם להרבה רעש, אך באצטדיון מלא רוסטסלמאש הפסידה 4:0. אותו חצי גמר הפך להישג האירופי הגדול ביותר של המועדון. ב-2000 באותו טורניר הקבוצה לא הצליחה לעבור את אוסר הצרפתית והפסידה 5:1 בסיכום הכולל. אחד ההישגים הגדולים ביותר היה ההעפלה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל ב-2003, שם הפסיד לספרטק מוסקבה 1:0.
עונת 2007 הפכה לכישלון ענק בתולדות המועדון, כאשר הקבוצה נצחה רק פעמיים (כאשר הניצחון השני היה במשחק האחרון שלא היה לו כל ערך מבחינת המיקום בטבלה) וסיימה במקום האחרון וירדה ליגה. בתום העונה רוב השחקנים עזבו את הקבוצה, למעשה היא נבנתה מחדש. בעונה 2008 הקבוצה שברה שיא בכך שהפסידה פעם ראשונה רק במחזור ה-25 ובתום העונה הפסידה רק 4 פעמים, בכך היא סיימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. בעונה 2009 המועדון נשאר בליגה, כאשר סיים במקום ה-14, עם זאת הוא הראה מספר משחקים מוצלחים עם מועדוני הצמרת. עונה 2010 רוסטוב סיימה במקום 9.
ב-2011 הקבוצה התחילה טוב את העונה, כאשר ניצחה במחזור הראשון את ספרטק מוסקבה 0:4 ומאוחר יותר קיבלה הזדמנות פז לעלות לגביע גמר המדינה ועם זאת גם לליגה האירופאית, אך הפסידה בחצי-גמר לאלניה ולדיקווקז מהליגה הלאומית. כעבור שנה שוב העפילה הקבוצה לשלב חצי-גמר שם נפגשה עם רובין קאזאן בחוץ. 10 דקות לסיום המשחק כבש סלבטורה בוקטי את השער הראשון במשחק לזכות רובין כאשר הוא נעזר בידו, אך שופט המשחק סירב לפסול את השער, התוצאה נגמרה 0:2 לזכות קאזאן. את העונה הקבוצה סיימה במקום ה-13, כאשר היא נאלצה לשחק צמד משחקי מבחן מול שיניק ירוסלבל שסיימה רביעית בליגה הלאומית וניצחה ב-2 המשחקים 0:3 ו-0:1. סה"כ במהלך כל העונה הוחלפו במועדון 4 מאמנים.
בעונת 2019/2020 היו לה סיכויים טובים לסיים כסגנית האלופה, אך לאחר התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה מספר משחקניה נמצאו בבדיקת קורונה כנשאי COVID-19 ונמנע מהם לשחק מספר משחקים ובשל רצף הפסדים סיימה חמישית, אותה עונה נזכרה במיוחד בהפסד של רוסטוב 1:10 לסוצ'י, כאשר בעקבות סירובה של סוצ'י להסכים לדחיית המשחק, רוסטוב אולצה לשלוח במקום שחקני הקבוצה הבוגרת את הרכב הנוער.
בעונת 2020/2021 הקבוצה לא הציגה משחק יציב, כשהודחה מהליגה האירופית כבר במשחק הבכורה שלה, בסיבוב המוקדמות השלישי מול מכבי חיפה שניצחה אותה ברוסטוב ארנה. אותה עונה הייתה אחת הגרועות בתולדותיה למרות מינויו של יורי סיומין למאמן הקבוצה, רוסטוב לא הצליחה במשך 7 משחקים והודחה כבר משלב הבתים של הגביע הרוסי בכדורגל 2021/2022, כשהפסידה במפתיע לצ'ייקה מהליגה הרוסית השנייה בכדורגל.
אצטדיון
אצטדיון אולימפ-2 ברוסטוב על הדון הוא מגרש הבית הוותיק של רוסטוב. האצטדיון נבנה בשנת 1930, ונודע בשם אצטדיון רוסטסלמאש על שם מפעל המכונות רוסטסלמאש שמימן את הקמתו. שיפוצים רבים נערכו באצטדיון כשהאחרון שבהם בוצע בשנת 2002, אז נהרס היציע הדרומי שבנייתו המחודשת הסתיימה בשנת 2008. ב-2008 הקבוצה העפילה לליגה הבכירה וסיימה במקום ה-14 בעונת 2009. את עונת 2010 רוסטוב סיימה במקום התשיעי. ב-16 במאי 2010 האצטדיון זכה לארח לראשונה בתולדותיו את גמר הגביע הרוסי בכדורגל והיה האצטדיון הלא מוסקבאי הראשון שאירח את גמר הגביע. האצטדיון אירח מספר קבוצות בכירות כגרמיו הברזילאית, ראפיד וינה האוסטרית, סטיאווה בוקרשט הרומנית, יובנטוס האיטלקית, גלאטסראיי הטורקית ואוסר הצרפתית.
ב-2010 רוסיה הוסיפה את רוסטוב על הדון כאחת הערים שמועמדת לארח את מונדיאל 2018, משום כך הוחלט לבנות אצטדיון חדש בעל קיבולת של 45,000 איש. בניית האצטדיון הסתיימה בשנת 2017. רוסטוב אירחה בו בעונת 2017/2018 שלושה משחקים והאצטדיון אירח כמה משחקים משלב הבתים של גביע העולם ומשמש מאז כמגרש הבית המרכזי.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מזניט)
ספונסרים, בעלות ויצרניות תלבושות
ביוני 2020 פורסם הרכב הבעלים המחזיקים במניות החברה: 51% ממניות החברה נמצאים בידי ממשלת מחוז רוסטוב באמצעות המשרד לענייני אדמות ורכוש. 43.61% בבעלות חברת South Capital בבעלותו של איש העסקים ארטאשס ארוטיוניאנץ.
מאמנים
למעלה מ-30 מאמנים הדריכו את שחקני מועדון הכדורגל מהדון החל משנות ה-50 ועד ימינו. רק מעטים מהם עבדו במועדון יותר משנתיים.
בליגה הרוסית
אחת מהסדרות הארוכות ביותר בכדורגל הרוסי היא הסדרה ללא ניצחונות של רוסטסלמאש-רוסטוב במשחקים מול לוקומוטיב מוסקבה. אחרי 19 במאי 1987 (ניצחון של רוסטסלמאש במוסקבה 1:2) הקבוצה מרוסטוב על הדון ניצחה בפעם הראשונה את לוקומוטיב רק ב-1 באוגוסט 2010 (0:1 במוסקבה).
יחסי דרום אפריקה–מונקו
יחסי דרום אפריקה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין נסיכות מונקו.
סקירה כללית
בין דרום אפריקה למונקו מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. למונקו אין שגרירות בדרום אפריקה, דרום אפריקה האמינה את שגרירותה בפריז בירת צרפת על מונקו.
עזרא הררי רפול
הרב עזרא הררי רפול (כ"ד באב ה'תרי"ז, 14 באוגוסט 1857 - י' בסיוון ה'תרצ"ו, 31 במאי 1936) היה ראש ישיבה, מייסד ישיבת "אוהל מועד", מקובל ועסקן ציבור.
קורות חיים
נולד בחלב (ארם צובא) שבסוריה, לרבי יוסף בן הרב ישעיה ולסנבול, נצר למשפחה שמוצאה ממגורשי ספרד.
בשנת ה'תרמ"ח (1888) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. התפרנס מחנות מזון שפתח. בתחילה נמנה עם תלמידי ישיבת המקובלים בית אל, וכשנוסדה ישיבת רחובות הנהר בשנת ה'תרס"ג (1903), החל ללמוד בה אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק, שעלה ארצה כשנתיים אחריו ונמנה עם רבניה.
בסיוון ה'תרס"ז (1907) ייסד את ישיבת אהל מועד ובראשה העמיד את הרב רפאל שלמה לניאדו. הרב עזרא שימש בישיבה כמשגיח וכמנהל אדמיניסטרטיבי. הישיבה נסגרה בשנת 1917 בשל הקשיים החמורים בירושלים אז, מהם סבלו גם ישיבות אחרות, וחלק ניכר מתלמידיה שהיו תושבי חו"ל עזבו את הארץ.
שימש כחבר בית הדין של יוצאי ארם צובא בירושלים, לצד הרב אברהם חיים עדס והרב יוסף ידיד הלוי.
הלך לעולמו בי' בסיוון ה'תרצ"ו (31 במאי 1936), ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
משפחתו
לרב עזרא נולדו חמישה בנים ושתי בנות. בנו הבכור הרב אהרון היה שד"ר, עסקן ורב ירושלמי. בנו הרב אברהם הררי רפול היה זקן רבני ארם צובא, ובתו אסתר חיה נישאה לרב יעקב עדס.
אמציה אבני
אמציה אבני (נולד ב-17 בדצמבר 1954) הוא פסיכולוג ישראלי, שחמטאי המחזיק בדרגת אמן פיד"ה בשחמט תחרותי ובקומפוזיציה שחמטית. אבני נטל חלק חמש פעמים בגמר אליפות ישראל בשחמט, בשלוש מתוכן סיים בין עשרת הראשונים. חיבר סיומי שחמט (אטיודים) רבים, שזכו להצלחה ופורסמו ברחבי העולם.
ביוגרפיה
אבני סיים לימודי תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה חברתית-תעשייתית בשנת 1983 באוניברסיטת בר-אילן. בצבא שירת כפסיכולוג ארגוני בחילות השדה ובחיל המודיעין תחת מחלקת מדעי ההתנהגות, והשתחרר בדרגת רס"ן.
כתב מספר רב של מאמרים וספרים העוסקים בשחמט ובנושאים שבתפר שבין פסיכולוגיה לבין שחמט, שחלקם תורגמו למספר שפות. שימש כעורך מגזין השחמט הישראלי.
עובד כמרצה ומנחה סדנאות בתחום מדעי ההתנהגות ובהכנת מועמדים למבדקי תעסוקה.
אדוארד מורלי
אדוארד מורלי (באנגלית: Edward Williams Morley; 29 בינואר 1838 - 24 בפברואר 1923), כומר ופיזיקאי אמריקאי יליד ניו ג'רזי.
למד במקביל לימודים מתקדמים במדע ובתאולוגיה. בשנת 1868 הוסמך לכמורה. שנה מאוחר יותר מונה לפרופסור לפיזיקה במכללת וסטרן ריזרב באוהיו. בשנת 1906 פרש מן המכללה.
מורלי ערך ניסיונות רבים בגזים שונים, כדי למדוד את הצפיפות ואת המסה האטומית שלהם. יחד עם אלברט אברהם מייקלסון ערך את "ניסוי האתר" המפורסם כניסוי מייקלסון-מורלי.
מורלי היה הנשיא של החברה האמריקאית לכימיה (משנת 1899). בשנת 1907 הוא קיבל מדליית דייווי מהחברה המלכותית.
לינוס (מיתולוגיה)
השם לינוס משותף לשלוש דמויות שונות במיתולוגיה היוונית. כל השלושה הם בניו של אפולו:
ייתכן ולינוס היה האנשה של קינה או הספד, שכן ביוון הקלאסית התקיימה סוגה של שירה שנקראה linos, שנתפסה לעיתים כמקוננת על לינוס.
ב-2001 גילו אסטרונומים שלאסטרואיד 22, המכונה "קאליופה", על שם אמו, יש ירח הסובב אותו, והם כינו אותו "לינוס".
פורין (חלבון)
בביוכימיה, פורינים (אנגלית: Porins) הם חלבונים בעלי מבנה "חבית בטא", אשר חוצים ממברנות של תאים ומשמשים כנקבים המאפשרים דיפוזיה של מולקולות. בניגוד לנשאים ממברנליים אחרים, פורינים הם גדולים מספיק כדי לאפשר דרכם דיפוזיה פסיבית.
פורינים מבקרים את הדיפוזיה של מטבוליטים קטנים כמו סוכרים, יונים וחומצות אמינו. ניתן למצוא פורינים בממברנה החיצונית של חיידקים גראם שליליים, במיטוכונדריה ובכלורופלסט.
מבנה
פורינים בנויים ממשטחי בטא, המחוברים ביניהם על ידי פניות בטא (beta turns) בצד הציטופלסמתי, ועל ידי שרשראות ארוכות יותר בצד החוץ תאי. משטחי הבטא ערוכים בסידור אנטי-מקבילית ויוצרים צינור הנקרא "חבית בטא" (beta barrel).
רצף חומצות האמינו במשטחי הבטא של פורין מאופיין בחזרה של שיירים פולריים ולא פולריים של חומצות אמינו אחד אחרי השני. סידור זה גורם ליצירת מבנה אמפיפטי, כלומר צד אחד של משטח הבטא הידרופובי וצדו השני הידרופילי. השיירים הלא פולריים (הידרופוביים) פונים כלפי חוץ ויוצרים אינטראקציות עם החלק הליפידי (גם כן לא פולרי) של הממברנה, בעוד שהשיירים הפולריים (הידרופיליים) פונים כלפי פנים מבנה החבית ויוצרים בכך תווך הידרופילי, המאפשר את הדיפוזיה דרך הממברנה.
מונסטרישץ'
מונסטרישץ' (באוקראינית: Монастириська, בפולנית: Monasterzyska, ביידיש: מאנאסטריטש) היא עיירה ויחידה מנהלית במחוז טרנופול, אוקראינה. כיום אוכלוסיית העיירה מונה 5,551 איש ורוב תושביה אוקראינים. קדם מלחמת העולם השנייה, עת הייתה העיירה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, חלק נרחב מאוכלוסייתה הייתה יהודית. במהלך מבצע ברברוסה העיירה הושמדה ונבנתה מאוחר יותר בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
היסטוריה
ההתיישבות המקומית הוכרה בתור עיירה עצמאית בשנת 1454 כאשר הוזכרה לראשונה על כתב בזכויות מגדבורג. הכרה זאת בהתיישבות של מונסטרישץ' התרחשה בתקופת ממלכת פולין, מאוחר יותר האיחוד הפולני-ליטאי. העיירה הייתה מעורבת בסדרת קרבות במהלך מרד חמלניצקי; מרד של קוזאקים נגד שלטון האיחוד הפולני-ליטאי. העיר הייתה אחד ממושביה הרשמיים של משפחת פוטוצקי; משפחת אצולה פולנית. לאחר חלוקת פולין סופחה העיירה לתוך גליציה בתוך האימפריה האוסטרית, מאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. העיירה עברה ידיים מספר פעמים במהלך מלחמת העולם הראשונה ואף נכללה בתוך הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, מדינה קצרת ימים.
היום
בעיירה ממוקם בית העלמין הקתולי הגדול ביותר בחבל פודוליה, חלקו מוקדש לזכר הנופלים במהלך מרד ינואר; מרד פולני מזוין וכושל שהתרחש נגד שלטון האימפריה הרוסית בשנת 1863. העיירה משתרעת על 14.7 קילומטרים רבועים. בשנת 1884 הוקמה מסילת הרכבת איוונו-פרנקיבסק - ירמולינצי (אנ') אשר עברה דרך העיירה ותרמה לפיתוח המשק התעשייתי בתוכה. מסילת הרכבת פועלת עד היום ומקשרת בין הערים ובין מונסטרישץ'. העיירה מהווה את מרכז השטח הקהילתי של מונסטרישץ', יחידה מנהלית בתוך פלג צ'ורטביק במחוז טרנופול במערב אוקראינה. הורצי ספרין, איש ספרות וקומיקאי יהודי-פולני, נולד וגדל במונסטרישץ'. יהודים תושבי העיר שעלו ארצה לארץ ישראל חיברו בשנת 1974 לכתיבת ספר אודות העיירה ותולדותיה.
חוות הנוער הציוני
חוות הנוער הציוני ע"ש ד"ר ישראל גולדשטיין, היא כפר נוער שהוקם בשנת 1949 בין השכונות קטמון, רסקו וגבעת אורנים, למרגלות מנזר סן סימון בירושלים. כפר הנוער, המשתרע על שטח של כ-60 דונם, כולל בית ספר ופנימייה.
היסטוריה
את החווה הקים זאב שיקלר, שלחם באזור במלחמת העצמאות, ככפר נוער לעולים בעליית הנוער. שיקלר הציע את המקום לד"ר ישראל גולדשטיין, שהיה גזבר הסוכנות היהודית באותה עת; ולמשה קול, מתנועת הנוער הציוני, שהיה פעיל בעליית הנוער ויזם באותה עת הקמת כפרי נוער לפליטי השואה. האזור היה רחוק ממרכז העיר ולא מיושב בתקופה זו. החווה נחנכה בינואר 1950.
הקמת החווה הייתה במסגרת מפעל כפרי הנוער "יסודות" של הנוער הציוני, תנועת הנוער של המפלגה הפרוגרסיבית (שהפכה ב-1965 לתנועת ליברלים עצמאיים). שנים שימש בית התרבות של החווה כבית התרבות של הליברלים העצמאיים בירושלים.
בתחילת דרכה התבססה החווה על עבודה חקלאית, אך לאחר זמן קצר הוקמו בה סדנאות אומנות, תפירה, נגרות ואף מגמה לשענות, בעוד החקלאות נזנחה. חלק מהמורים ומהמדריכים התגוררו בחווה, יחד עם התלמידים.
בדצמבר 2018 נקבע כי חוות הנוער תשיב 19 דונם לרשות מקרקעי ישראל לטובת בנייה של שכונת מגורים בת 316 יח"ד ב-6 בניינים. במסגרת ההסכם שנחתם תממן הרשות את העתקת פעילות המשתלה שתפונה אל תוך שטח כפר הנוער. החלטה דומה בנוגע להעברת השטח מחוות הנוער למדינה התקבלה במועצת מקרקעי ישראל בנובמבר 1969, אך היא לא יושמה במשך כמעט 50 שנה.
פעילות חינוכית
בכפר הנוער פנימייה ל-400 בני נוער, חטיבת ביניים ותיכון הכוללים כ-200 תלמידים מירושלים ומסביבותיה. מרבית בני הנוער בכפר הם עולים חדשים וותיקים כולל כ-100 ילדי נעל"ה (נוער עולה לפני הורים), במסגרת המינהל לחינוך התיישבותי.
בנוסף, משולבים בכפר גם בני נוער הלוקים באוטיזם. הכפר מארח גם קבוצות מארצות הברית ומאוסטרליה, המגיעות ללמוד בישראל מספר חודשים.
החווה עוסקת בהקניית ערכים יהודיים–ציוניים, ומתן כלים לקליטת העולים בישראל. בכפר תוכניות העשרה רבות בתחומי הספורט, המוזיקה, האמנות, המדעים, המחשבים ועוד.
מסלולי הלימודים בחווה כוללים מסלול עיוני הומני (ספרות, קולנוע, תקשורת ועוד), מסלול ריאלי (פיזיקה, כימיה, מחשבים ועוד), מגמת ספורט הכוללת שחייה, סיף, כדורגל ועוד, מגמת ריקוד ומגמת חקלאות.
החווה זכתה בשנת הלימודים תשע"א בפרס החינוך של המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך בקטגוריה של כפרי נוער.
נאוכרוס פינקניי
נאוכרוס פינקניי (שם מדעי: Neochoerus pinckneyi) הוא מין נכחד ממשפחת הקביתיים אשר חי באמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית בתקופת הפליסטוקן. מאובניו נמצאו בין פלורידה לאריזונה וצפונה עד דרום קרוליינה.
מאפיינים
מכרסם זה היה קרוב לקפיבארה, והיה דומה לה אך גדול ממנה. למעשה הוא היה המכרסם הגדול ביותר בעולם לאחר הג'וספורטיגסי, הפוברומיס והבונה הענק. משקל המכרסם הגיע ל-90–113 קילוגרם, כבד ב-40% מהקפיבארה המצויה.
מכרסם זה היה אחד מקביות העולם החדש הבודדות לצד הסמרניים שהיגרו צפונה מאמריקה הדרומית לעבר פנמה ולאמריקה הצפונית (עם זאת הרבה מכרסמים נדדו דרומה מאמריקה הצפונית).
לא ברור ממה נכחד המכרסם, ככל הנראה משינויי אקלים, מגפה או תחרות יתר, אך הוא נכחד הרבה לפני שהאדם הראשון הגיע לאמריקה.
בתרבות
יונק זה הופיע בסדרה העולם החדש הפראי.
ארבע על ארבע
ארבע על ארבע הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 2016 אותו ביים שי כנות וכתב רועי עידן. הסרט הופק על ידי ארצה הפקות, משה אדרי וליאון אדרי.
תיאור העלילה
עודד בלוך (אושרי כהן) הוא עובד בחברת הייטק שמנהל חיים משעממים שכוללים קראש חסר תוחלת על המלצרית החמודה בבית הקפה השכונתי שלו (אליאנה תדהר) וניסיונות כושלים להתחבב על הבוס המטורלל שלו, מוטי (עוז זהבי) במטרה לקבל את הקידום המיוחל לתפקיד סמנכ"ל בחברה. כחלק מהניסיון להתקרב למוטי חובב האקסטרים והריגושים עודד מספר לו על חוף סודי בסיני אליו הוא נוהג לנסוע. מדובר בשקר מוחלט ולא מזיק (כך עודד חושב) - אלא שלמרבה זוועתו מוטי מחליט לנסוע לשם ולקחת איתו את עודד ואת המתחרים האחרים על תפקיד הסמנכ"ל - טל החנפן והסאחי ממחלקת שיווק (שלומי קוריאט) ודימה (אבי דנגור) המתכנת המוזר עם הנטייה לגזענות. כל ניסיונותיו של עודד לסכל את הנסיעה נכשלים והארבעה מגיעים לסיני, שם הסיוטים הכי גרועים שלהם מתגשמים.
הסרט יצא בקיץ 2016 וזכה להצלחה מסחרית למרות הסתייגות המבקרים.
ח'אלד בן אל-וליד
ח'אלד בן אל-וליד (בערבית: خالد بن الوليد, מכונה גם: سيف الله المسلول = סיף אללה אלמסלול - חרבו השלופה של אללה; נולד בשנת 584 במכה, מת ב-642 בחומס) היה מצביא מוסלמי ערבי ואחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד. הוא נחשב לאחד המצביאים הגדולים בהיסטוריה, לא הובס מעולם, ומילא תפקיד מפתח בשלבים הראשונים של הקמת האימפריה המוסלמית.
נעוריו
ח'אלד בן אל-ווליד נולד בסביבות שנת 584 במכה. אביו היה ווליד אבן מוע'אירה, מנהיגם של בנו מחזום משבט קורייש, שהיו אחראים על הלחימה בשבט. כבר כילד הפך ח'אלד לאחד הפרשים הטובים בשבטו, שנחשב לטוב שבשבטי ערב. לצד הרכיבה רכש ח'אלד ידע גם במקצועות הלחימה השונים ולמד להשתמש ברומח, כידון, חרב וחץ וקשת. עד מהרה הפכה החרב להיות כלי הנשק המועדף עליו.
תקופת מוחמד
ח'אלד בגר ונודע בקרב שבטו ביכולות הלחימה שלו. עם ביסוס האסלאם היו תומכיו של מוחמד מעורבים במספר קרבות עם אנשי מכה הפגאנים שלא הסכימו לקבל על עצמם את הדת החדשה. ח'אלד היה זה שבזכות תושייתו הצבאית הצליח להפוך על פיו את קרב אוחוד, שנראה בתחילה כתבוסה של הקוריישים. הוא עצמו התאסלם רק בעקבות הסכם חודיבייה בשנת 628, אך לאחר שקיבל על עצמו את האסלאם התנצל אישית בפני מוחמד על מעשיו, וביקש ממנו שיתפלל עבורו למחילת האל. מאותו יום ואילך לחם לצד האסלאם.
קרב מואתה
שלושה חודשים לאחר שהגיע ח'אלד לאל-מדינה שלח מוחמד שליח אל הע'סאנים כשבידו איגרת עבור מנהיגם שקראה לו להתאסלם. כשעבר השליח במואתה הוא נתפס ונרצח על ידי מנהיג הע'סאנים שוראביל אבן עמר, אף שהיה מקובל כי שליחים דיפלומטיים נהנים מחסינות מפני התקפות. הידיעות על המקרה עוררו את זעמם של המוסלמים במדינה, ומשלחת ענישה התארגנה במהרה כנגד הע'סאנים. מוחמד מינה את זייד אבן חרית'ה לעמוד בראש הכוח, ואת ג'עפר אבן אבי טאלב לסגנו. כסגנו של ג'עפר התמנה עבדאללה אבן רוואחה. רק במקרה שכל השלושה יהרגו ניתנה סמכות למשתתפי משלחת העונשין לבחור מקרבם מנהיג חילופי. לאחר שכל שלושת המפקדים נהרגו, בחרו 3000 הלוחמים ששרדו בח'אלד כמפקדם, והאחרון פיקד עליהם במהלך קרב מואתה נגד הכוחות הביזנטיים והערבים הע'סאנים.
תקופת אבו בכר
כשנבחר אבו בכר לח'ליף הוא שלח את ח'אלד כנגד בנו תמים ואת עכרמה אבן אבו ג'אהל כנגד המתחזה מוסליימה. ח'אלד השלים את משימתו, הצטרף לעכרמה, והיה זה שהביא לסיום המרד של מוסליימה בקרב עקרבה.
במהלך מלחמות הרִדה שלח אבו בכר את ח'אלד לנג'ד בראש 4000 לוחמים. שבטים רבים מיהרו לקבל את בואם בברכה, אך מאלכ אבן נויירה ואנשיו שהיה הגזבר האחראי על שליחת המיסים (זאכת) ושליחתם למוחמד (בימי חייו של מוחמד) נסוגו מהעיר ונפוצו במדבר. על פי המקורות השיעים שלח ח'אלד פלוגות פרשים לחפש את הנמלטים. מאלכ ובני משפחתו נתפסו, הובאו בפני ח'אלד ולאחר שראה ח'אלד שהוא מתמיד בסירובו לקבל את מרותו של השליט החדש (אבו בכר) פקד ח'אלד על אנשיו לכרות לו את הראש, לאחר מכן שמו את ראשו של מאלכ אבן נויירה בין שתי אבנים ובישלו את ראשו ולאחר מכן אכל ח'אלד את הראש. לטענת ההיסטוריון הסוני אבן קאת'יר הוא עשה זאת על מנת להשליט טרור על שאר השבטים המוסלמים שסירבו לשלם מיסים לשליט החדש ומיד לאחר מכן הכריח ח'אלד את אשתו של מאלכ להנשא לו (למרות שחוקי הקוראן דורשים לחכות ארבעה חודשים) ולפי מקורות שונים אנסה במשך כל הלילה.
אנשי מדינה נזעקו לנוכח הזוועות, ואבו קתאדה אלאנצארי, אחד מחברי הנביא, יצא למדינה כדי להתלונן על מעשיו של ח'אלד בפני אבו בכר. עומר בן אל-ח'טאב שהזדעזע מהמקרה דחק בח'ליף להדיח את ח'אלד מהפיקוד על הצבא, אך ח'אלד הכחיש כל מעורבות במותו של מאלכ, וטען כי פקודותיו הובנו שלא כהלכה. אבו בכר, שהיה מודע לכישרונו הצבאי של ח'אלד הסכים לקבל את גרסתו, וקבע כי "לא אשיב לנדנה את החרב שאללה שלף לשירותו".
הגרסה הסונית היא הגרסה המקובלת על מרבית ההיסטוריונים.
מסעות הכיבושים
ח'אלד החל במסע לכיבוש מסופוטמיה מידי האימפריה הסאסאנית, אך בשלב מאוחר יותר החליף אותו סעד אבן אבי וקאס, והוא עצמו יצא לחזית הסורית כדי להתייצב מול הביזנטים. תחת הנהגתו כבשו המוסלמים את דמשק, ובקרב הירמוך הוכו הכוחות הביזנטיים של הקיסר הרקליוס מכה ניצחת, שבעקבותיה נפלה מרבית סוריה לידיים מוסלמיות. בעקבות הקרב נקרא ח'אלד לשוב לחצי האי ערב על ידי הח'ליף עומר. על אף שח'אלד ביקש להמשיך ולפקד על הצבא, הוא ציית להוראה, אך במקום לשוב למדינה נותר במערכה כחייל מן השורה.
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-13
דיוויזיית אס אס הררית ה-13 'הנדשאר', או "הקרואטית הראשונה" (13. Waffen-Gebirgs-Division der SS „Handschar“ ;kroatische Nr. 1) הייתה דיוויזיה בוואפן אס אס, שרבים מחייליה היו מוסלמים. היחידה הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בתחום קרואטיה שבשלטון מפלגת האוסטאשה הפרו-נאצית, שכללה באותה תקופה גם את בוסניה והרצגובינה.
הדיוויזיה הופעלה בעיקר למלחמה בפרטיזנים ביוגוסלביה וביצעה במהלכה פשעי מלחמה רבים כנגד סרבים ויהודים.
שם הדיוויזיה
"הנדשאר" (או חנג'ר), שם הדיוויזיה, הוא השם הבוסני של נשק טורקי מסורתי סוג של סימיטר, המופיע על דגל הדיוויזיה.
היסטוריה
ה"הנדשאר" מנתה בשיאה 21,065 חיילים, מרביתם מגויסים מקרב האוכלוסייה המוסלמית של בוסניה והרצגובינה ומיעוטם מוסלמים אלבנים מקוסובו, כולם תחת פיקוד קצינים גרמנים. הגיוס נעשה בעידודו של המופתי הירושלמי חג' אמין אל-חוסייני שנשלח במיוחד לשם כך לבוסניה על ידי שלטונות גרמניה הנאצית. התערבותו של איש דת בכיר כאל חוסייני, נדרשה משום שכוהני דת מוסלמים מקומיים פרסמו שלוש פתוות נגד שיתוף פעולה עם הנאצים ועם בעלי בריתם הקרואטים. לצורך גיוס מוסלמים ליחידת האס אס, היינריך הימלר, יוזם הקמת הדיוויזיה, יצא בטענה שהבוסנים המוסלמים אינם סלאבים או טורקים, אלא בני הגזע הארי (צאצאים של הגותים) שהתאסלמו; אדולף היטלר לא ראה זאת בעין יפה.
חיילי הדיוויזיה עברו אימונים בצרפת, בניגוד לבקשתו של אל חוסייני שלא יישלחו מחוץ לבוסניה, ולאחריהם הוחזרו לבוסניה ופעלו בעיקר נגד כוחות הפרטיזנים בפיקוד טיטו.
בכל אחד מגדודי (בטליונים) הדיוויזיה היה אימאם ובכל אחד מהרגימנטים, מולא. המפקד הראשון היה ארתור מרטין פלפס, סאשי מיישוב קטן במחוז סיביו, כיום ברומניה. פלפס פיקד לפני כן גם על דיוויזיית אס אס הררית השביעית שפעלה גם היא באזור.
ההצלחה היחסית בגיוס הדיוויזיה "הנדשאר" הביאה את הגרמנים ליצירת דיוויזיה נוספת, דיוויזיית אס אס הררית ה-23. בדיוויזיות אלה שרתו בעיקר בוסנים מוסלמים תחת פיקוד גרמני, אך בעקבות לחץ קרואטי, שנבע מחששם שיחידות על טהרת המוסלמים עלולות ליצור שאיפות מוסלמיות לעצמאות, הוחלט שלפחות 10% מהחיילים יהיו קרואטים קתולים והדיוויזיות יקראו "הדיוויזיה הקרואטית הראשונה" ו"הדיוויזיה הקרואטית השנייה". מתוך מגויסים אלבנים מוסלמים, תושבי קוסובו, הורכבה דיוויזיית אס אס הררית ה-21.
בעת שהדיוויזיה הייתה בצרפת, בימים 16–17 בספטמבר 1943, אחד מאנשיה, כנראה סוכן קומוניסטי, יזם מרידה שבמהלך נרצחו חמישה קצינים גרמנים. חיילים אחרים, נאמנים לגרמנים ומונהגים על ידי האימאם, דיכאו את המרד ובמהלך הדיכוי נהרגו שני מורדים. 14 מורדים נוספים נורו לאחר משפט. לאחר מכן הגרמנים פסלו חיילים רבים מטעמי חוסר התאמה פוליטית וכשמונה מאות מתוכם נשלחו לעבודה בגרמניה. 265 מתוכם סירבו לכך ונשלחו למחנה ריכוז שם מתו רבים מהם.
מרידה נוספת התרחשה בדיוויזיה ב-21 באוקטובר 1944 כשחיילים רבים ערקו וחלק מהם הצטרפו לפרטיזנים, כתוצאה מהמרידה והעריקה הידלדלו שורות הדיוויזיה ובסוף 1944 אוחדה דיוויזיית "קאמא", הדיוויזיה הבוסנית השנייה, עם דיוויזיית "הנדשאר".
פשעי מלחמה
הדיוויזיה הואשמה באחריותה למוות של כ 5000 אזרחים מתוכם כ-400 יהודים, אחד ממפקדי הדיוויזיה (קרל-גוסטב זאוברצווייג) שאמור היה לתת את הדין על מעשיו התאבד לפני הסגרתו ליוגוסלביה, השני (Desiderius Hampel) אמור היה להיות מוסגר גם הוא ולעמוד לדין על פשעיו אך הוא הצליח להימלט ממחנה שבויים וחי עד סוף ימיו באוסטריה, עשרה קצינים זוטרים הועמדו לדין ביוגוסלביה והוצאו להורג בעבור מעשיהם.
אחרית דבר
לאחר המלחמה הוסגרו ליוגוסלביה 38 קצינים מהדיוויזיה בדרגות שונות, והועמדו לדין בבית משפט צבאי בסרייבו באוגוסט 1947. עשרה קצינים נידונו למוות והוצאו להורג. שאר הנאשמים נידונו לתקופות מאסר שונות, אך עד שנת 1952 יצאו כולם לחופשי, פרט לאחד שמת בכלא.
פיטר דובובסקי
פיטר דובובסקי (בסלובקית: Peter Dubovský; 7 במאי 1972– 23 ביוני 2000) היה כדורגלן סלובקי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
דובובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הצ'כוסלובקית בשנת 1991, בגיל הצעיר של 19. הוא כבש 6 שערים ב-14 משחקים עבור צ'כוסלובקיה, לפני פירוקה. אחר כך עבר לשחק עבור נבחרת סלובקיה, בה היה מלך השערים הזמני, עם 12 כיבושים ב-33 משחקים, שיא ששבר מאוחר יותר ז'ילארד נמת'.
קריירת המועדונים שלו החלה בקבוצה הקטנה וינוהראדי ברטיסלאבה, שממנה עבר למועדון הפאר הסלובקי סלובן ברטיסלאבה. בשנת 1993 הוא היה לשחקן העונה הראשון בליגה הסלובקית החדשה, ובזכות כך הועבר לקבוצת ריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא שיחק במדריד בין השנים 1993–1995, לפני שנמכר לריאל אוביידו.
דובובסקי נהרג בתאונת צלילה בקו סמוי שבתאילנד, ב-23 ביוני 2000.
רודי באל
רודי ויקטור באל (בגרמנית: Rudi Victor Ball; 22 ביוני 1911, ברלין – 19 בספטמבר 1975, יוהנסבורג) היה שחקן הוקי קרח יהודי גרמני - דרום אפריקאי, חבר בהיכל התהילה של IIHF – פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית.
קורות חיים
באל היה יהודי, אחד משני הספורטאים היהודיים שייצגו את גרמניה במשחקי החורף האולימפיים של 1936, יחד עם הלנה מאייר. הוא ייצג את גרמניה בנבחרת הגרמנית האולימפית בהוקי קרח באולימפיאדת ברלין באותה שנה אם כי עקב יהדותו הסתייגה מכך הממשלה הנאצית. באל נכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההוקי קרח בשנת 2004.
קריירה
קריירת המשחק של באל נמשכה בין 1928 ל-1952. הוא זכה באליפות גרמניה 8 פעמים (1928–1944) וייצג את גרמניה במשחקי החורף האולימפיים של 1932 ו-1936 ובארבע אליפויות עולם בין השנים 1930–1938.
באל שיחק 49 משחקים רשמיים עבור גרמניה, בין 1929 ל-1938, וכבש 19 שערים. הוא נבחר לשחקן ההוקי קרח האירופי הטוב ביותר במגזין ספורט צרפתי ב-1930. הוא נחשב לאחד משחקני ההוקי קרח הפופולריים והיעילים באירופה לפני מלחמת העולם השנייה. באל כבש למעלה מ-500 שערים במהלך הקריירה שלו.
באל ושני אחיו, גרהרד באל והיינץ באל, ייצגו את גרמניה בתחרויות בינלאומיות רבות בקריירת ההוקי שלהם. למרות שהיה נמוך, נחשב באל מהיר במיוחד על הקרח ובעל מיומנות רבה.
באל נכלל בקבוצת ההוקי קרח הגרמנית של 1932 ושיחק במשחקי החורף האולימפיים של 1932, שנערכו בלייק פלאסיד. נבחרת גרמניה זכתה במדליית הארד. הוא שיחק בכל ששת המשחקים וכבש שלושה שערים.
אולימפיאדת גרמניה, 1936
ב-1936 לא נכלל באל בסגל קבוצת ההוקי קרח הגרמנית למשחקי החורף האולימפיים בגלל יהדותו. חברו לקבוצה, שהיה גם חברו האישי, גוסטב יאנקה (Jaenecke), סירב לשחק אלא אם כן באל ייכלל. באל האמין שאפשר להגיע להסכם להצלת משפחתו בגרמניה הנאצית אם יחזור לשחק. גם אנשי המקצוע הגרמניים בתחום ההוקי הבינו שללא באל ויאנקה לא תהיה לקבוצה סיכוי לנצח. המפלגה הנאצית לא התעלמה מהיותו של באל אחד הספורטאים המובילים בתחום. לאחר מחלוקת, נכלל באל בנבחרת הגרמנית ושיחק במשחקים האולימפיים של 1936. לפי דיווח אחד באל שיחק בניגוד לרצונו, בתמורה לכך שיורשה למשפחתו לעזוב את גרמניה. באל נפצע בטורניר, והגרמנים הגיעו למקום החמישי. באל שיחק ארבעה משחקים וכבש שני שערים.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 עבר באל בעקבות אחיו, היינץ, לדרום אפריקה.
נבחרות
רמה בינלאומית
מועדון
פרסים
כתונת פסים (שיר)
כתונת פסים הוא פזמון שנכתב על ידי מאיר אריאל והולחן על ידי ארקדי דוכין, והופק בשנת 1995 על ידי גלי צה"ל, כחלק ממסע הסברה של משרד הקליטה. הפזמון מתאר את החברה הישראלית ככותנת פסים צבעונית, כמו כתונת הפסים של יוסף, כאשר כל פס מייצג מוצא תרבותי אחר. בהתאמה, גם מבצעי הפזמון מסמלים ז'אנרים שונים וקבוצות שונות בחברה הישראלית (עדות ומיעוטים אחרים). למרות המסר הפלורליסטי החיובי, הפזמון אינו מהסס למתוח ביקורת על תופעות של גזענות בין-עדתית בישראל, וכדגש לכך, הוא אף מסתיים בקולה של ילדה ממוצא אתיופי.
הפזמון נכתב בהשראת שירי צדקה אחרים, כמו השיר הבריטי "", השיר האמריקאי "We Are the World" והשיר הישראלי "עם אחד שיר אחד".
האמנים המשתתפים
את השיר מבצעים 40 אמנים מסגנונות מוזיקה שונים: זמר עברי, רוק, פופ, ג'אז, מוזיקת נשמה ומוזיקה מזרחית. בין הזמרים, מופיעות שתי זמרות המייצגות מיעוטים שעד אז לא השתתפו בשיר מרובה אמנים בישראל: טרנסקסואלית (דנה אינטרנשיונל) וערביה (חיה סמיר).
כתונת פסים 2023
בשנת 2023, ברקע המחאה נגד הרפורמה המשפטית, איגוד תעשיית התרבות והפקות הבמה בישראל בראשות יוני פיינגולד, נטל על עצמו יוזמה לקידום אחדות בתוך השסעים בחברה הישראלית בהפקה מחודשת של השיר "כתונת פסים".
בגרסה העכשווית של השיר, בהפקה ובעיבוד מוזיקלי של אלדד ציטרין, משתתפים האמנים: אביבה אבידן, אדם בן אמיתי, אודי אריאל, איה כורם, איזי, אלדד ציטרין, ארז לב ארי, ארקדי דוכין, גורי אלפי, גיא מזיג, דוד ד'אור, דורון טלמון, דורית ראובני, דניאל זמיר, הילה כהן אלעזר, יוני בלוך, מאיר אריאל (דגימת קולו), מיה סולימאן, מיכאל בן דוד, סי היימן, עדן מאירי, עמרי גליקמן, קובי אפללו, קובי אוז, שחר אריאל ושי צברי.
אוברי אנדרסון-אמונס
אוברדי פרנסיס אנדרסון-אמונס (באנגלית: Aubrey Frances Anderson-Emmons; נולדה ב-6 ביוני 2007) היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור לילי טאקר-פריצ'ט בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית" (2011–2020) של ABC. היא השחקנית הצעירה ביותר שהופיעה על השטיח האדום בטקס פרסי האמי של השנים 2012 ו-2013.
ביוגרפיה
אנדרסון-אמונס נולדה בסנטה מוניקה, קליפורניה, בתם של היא בתם של השחקנית והסטדנאפיסטית איימי אנדרסון ושל קנת' אמונס, יזם תקשורת. אמונס היא ממוצא קוריאני מצד אימה.
הורים נפרדו כשהייתה צעירה, היא מתגוררת עם אימה, ויש לה אחות למחצה שגרה במיזורי עם אביה.
קריירה
בשנת 2011 הצטרפה לקאסט העונה השלישית של הסיטקום מבית ABC, "משפחה מודרנית" בדמותה של לילי טאקר-פריצ'ט, בתם המאומצת מוייטנאם של קמרון ומיטשל.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בתוכנית "ביל ניי מציל את העולם" בהנחיית ביל ניי המשודרת בנטפליקס.
מסדר פהלווי
מסדר פהלווי (בפרסית: نشان پهلوی) היה המסדר הגבוהה ביותר של האימפריה האיראנית בתקופת שושלת פהלווי בין 1926 ל-1979.
המסדר נוסד על ידי השאה ומייסד שושלת פהלווי רזא שאה פהלווי ב-1926, שעל שמו הוא נקרא. חברות במסדר הוענקה בעיקר לראשי מדינות, מלכים ואצילים סביב העולם.
ליאור דטאוקר
ליאור דטאוקר (נולד ב-2 בנובמבר 1982) הוא שחקן, זמר, יוצר, קלידן, מוזיקאי, רקדן, פזמונאי, מלחין, קומיקאי, כוכב ילדים, מדבב ובובנאי ישראלי. ידוע בעיקר בשל גילום דמויותיהם של קופיקו, בובו מהדוד חיים ופיקו.
ביוגרפיה
בשנת 2004 דיבב בערוץ הופ! בסדרה "אנריקו מספריקו".
בשנת 2017 שיחק שוב את קופיקו בפרסומת של "יום הולדת של קרן קיימת לישראל", בחנוכה באותה שנה שיחק שוב את קופיקו ואת פיקו בהצגה "כוכבים מהספרים" לצידם של יובל המבולבל (יובל שם-טוב), אודי ואביעד, קוגומלו (לביא קגן), ענבלרינה (ענבל כהן) ולירן כוהנר. בשנת 2019 בחג החנוכה יגלם שוב את קופיקו ואת בובו ואת פיקו הפעם לראשונה במסגרת המופע “מותק של פסטיבל”, בחנוכה 2021 שיחק שוב את קופיקו ואת בובו בהצגה "הרפתקה בג'ונגל" לצידם של הדוד חיים (חיים אוסדון) והדמויות מהסדרה "כוח פיג'י", ובחנוכה באותה שנה שיחק שוב את פיקו בתוכנית "כוכבים מדליקים" ששודרה בערוץ הכוכבים וביוקיד לצידם של הדוד חיים (חיים אוסדון), אספון (אסף אשתר), קוגומלו (לביא קגן), רוי בוי (רועי עוז) ומני ממטרה (מני צוקרל).
דטאוקר ביצע לצד עידן יניב את הלהיט "חושב עליה" שהגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג לשנת תשס"ו (2006), ולמקום השלישי במצעד של גלגלצ. הוא גם כתב והלחין את השיר. בשנת 2008 הוציא אלבום ראשון, ובו הופיע ביצוע נוסף לשיר "חושב עליה". בנוסף הופיע עם דליק ווליניץ במופע "התריסר" הכולל סיפורים ושירים ממקורות שונים בשיתוף הקהל.
חיים אישיים
דטאוקר מתגורר כיום בחריש. הוא נשוי לליזי ואב לארבעה ילדים.
ברקוק
אל-מלכּ א-ט'אהר סיְף א-דין בַּרקוּק (בערבית: المالك الظاهر سيف الدين برقوق) היה הסולטאן הממלוכי הראשון בשושלת הבורג'ית, שלט במשך השנים 1382–1389 ו-1390–1399.
קורותיו
הסולטאן ברקוק, צ'רקסי במוצאו, נשבה בקווקז בהיותו נער ונמכר לעבדות ב-1363. הוא גויס לצבא הממלוכי ועלה בו בסולם הדרגות בזכות יכולות הלחימה והפיקוד שהפגין. הכינוי "ברקוק" (שזיף) דבק בו במצרים. עם השתלטות הממלוכים הצ'רקסים והאבחזים על השלטון, החל ברקוק לצבור כוח ולהשיג מעמד בקרבם. ב-1382 הדיח ברקוק את הסולטאן חאג'י, האחרון בשושלת הבחרית, ותפס את מקומו. לחיזוק שליטתו מינה ברקוק מקורבים ובני משפחה לתפקידי מפתח. ברקוק איבד את כסאו ב-1389 במרד שהנהיגו מושלי מלטיה וחלב ובמהלכו הוחזר הסולטאן המודח לשלטון. המרד דוכא על ידי צבא הצ'רקסים והבדואים שהצליח ברקוק לגייס אחרי שנמלט ממקום גלותו בכַּרַכּ שבעבר הירדן. בשובו לקהיר החליף ברקוק את כל המושלים בסולטנות בנאמניו.
במהלך כהונתו התקרבו הכוחות המונגולים-טורקים בראשות טימור לנג לשערי הסולטנות. ברקוק הוציא להורג את שליחיו של טימור, שביקשו ממנו להכיר בחסותו של המנהיג המונגולי, והותיר ליורשו את ההתמודדות עם הכיבושים של טימור.
ברקוק מת ב-1399 ואת מקומו ירש בנו בן ה-12, נאצר א-דין, שהיה לסולטאן הבורג'י פרג' (1398–1405, 1406–1412).
בתקופתו נבנה השוק המרכזי של קהיר, ח'אן אל-ח'לילי, על הריסות בית קברות פאטמי. ברקוק הקים בקהיר מכלול מבנים מפואר הכולל מסגד, מדרסה, ח'אנקה  ומאוזוליאום. בניית חאן אל-סולטאן בירושלים מיוחסת לסולטאן ברקוק.
F.U.E.P.
(שם מלא Fuck You Extended Play) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-היוצרת הפופ הבריטית לילי אלן. האלבום יצא לאור ב־31 במרץ 2009, על ידי חברות התקליטים קפיטול רקורדס.
יצחק כהן (קצין)
יצחק (איציק) כהן (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד עוצבת אדום, מפקד עוצבת סיני, מפקד חטיבת גבעתי, מפקד חטיבת יהודה, מפקד חטיבת הערבה, מפקד בא"ח גבעתי ומפקד גדוד צבר.
ביוגרפיה
כהן נולד וגדל בירושלים. התגייס לצה"ל בשנת 1995, ושובץ בגדוד רותם בחטיבת גבעתי. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד רותם ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן גבעתי בין השנים 2002–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ברצועת עזה. בהמשך מונה לסגן מפקד גדס"ר גבעתי בין השנים 2006–2007. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם. בסיום הלימודים חזר לחטיבה ומונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי, ושימש בתפקיד בין השנים 2008–2009, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד צבר, ושימש בתפקיד עד שנת 2011. בהמשך שימש כראש ענף לחימה אורבנית במל"י בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גבעתי בין השנים 2012–2014. במהלך מבצע צוק איתן הצטרף ללחימה כקצין במטה מפקד חטיבת גבעתי. ב-23 באוקטובר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, ושימש בתפקיד עד יוני 2016. ב-5 ביולי 2016 מונה למפקד חטיבת יהודה, תפקיד אותו מילא עד 6 באוגוסט 2018. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2018–2019). ב-14 ביולי 2019 מונה למפקד חטיבת גבעתי, ושירת בתפקיד עד 7 ביולי 2021. בסיום התפקיד הועלה לדרגת תא"ל. ב-4 באוגוסט 2021 מונה למפקד עוצבת אדום. ב-18 במאי 2022 מונה בנוסף לממלא מקום מפקד עוצבת סיני, ושימש בתפקיד זה עד אוגוסט 2022. בתפקידו כמפקד עוצבת אדום שירת עד 6 באוגוסט 2023.
במהלך תפקידו כמפקד עוצבת אדום ננזף לאחר פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים בו נהרגו שלושה לוחמים, בעקבות אחריותו הכוללת והיעדר הבקרה על מימוש הנהלים.
ב-11 ביולי 2022 הוחלט על מינויו למפקד הבא של עוצבת הפלדה.
חיים אישיים
כהן מתגורר בנגבה, נשוי לחווה ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בממשל ואסטרטגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בורלה
ראו גם
}}
קוסטה גברס
קוסטה גברס (קיצור של קונסטנטינוס גברס, ביוונית: Κωνσταντίνος Γαβράς; נולד ב-12 בפברואר 1933 בארקאדיה, יוון), הוא במאי סרטים ותסריטאי יווני החי ועובד בצרפת. הוא מוכר בעיקר כבמאי של סרטים עם אמירה פוליטית.
ביוגרפיה
אביו של קוסטה גברס היה פקיד ממשלתי, אך איבד את עבודתו במלחמת האזרחים. בשנת 1954 היגר לצרפת, לאחר שלא קיבלו אותו ללימודים. בשנת 1956 הוא קיבל אזרחות צרפתית. הוא התחיל ללמוד ספרות השוואתית בסורבון, אך נמשך יותר לקולנוע. החל משנת 1965 הוא מביים וכותב תסריטים. בשנת 1968 הוא התחתן עם מישל ריי, וממנה יש לו שלושה ילדים, רומין גברס וז'ולי גברס, שניהם במאי קולנוע גם הם.
סרטים
כמה מסרטיו נחשבים קלסיקה של מותחן פוליטי, בהם:
ג'ו דאוסן
ג'ו דאוסון (באנגלית: Joe Dawson, נולד ב-16 במאי 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי. גובהו 1.99 מטר.
קריירה
דאוסון נולד באלבמה למשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית. שיחק בעבר בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד. בשנים 1978–1982 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דרום מיסיסיפי. לאחר מכן שיחק מ-1982 עד 1983 במדי המיין לאמברג'קס מליגת ה-CBA ובין 1983 עד 1985 בביי סטייט בומבריידרס מליגה זו. בשנים ששיחק ב-CBA נבחר שלוש פעמים למשחק האולסטאר של הליגה, והיה מדורג בעשרת השחקנים המובילים בליגה בקליעה, ריבאונדים, אחוזי סלי שדה ואחוזי קליעות עונשין ובעונת 1983/1984 סיים שני בהצבעות ל-MVP של הליגה. ב-1985 שיחק בקונטיקט סקייהוקס מליגת ה-USBL.
בעונת 1986/87, שיחק דאוסון בליגה הצרפתית בקבוצת מולהאוס, בה קלע בממוצע של 35.3 נקודות למשחק וזכה בתואר מלך הסלים של הליגה. לאחר מכן ניסה את מזלו להתקבל ל-NBA והיה השחקן האחרון שנופה מהסגל במחנה קדם העונה של הסינסינטי קינגס בטרם עברו לסקרמנטו.
בעונת 2001/02 ירד לליגה הלאומית בפעם הראשונה וחתם בהפועל חולון לעונה אחת. לאחר מכן חזר לליגת העל להפועל ירושלים לעונה אחת לא מוצלחת. שלאחריה חזר לליגה הלאומית למכבי אשדוד (עונה אחת) ועירוני רמת גן (עונה אחת). בעונת 2005/06 עבר לשחק בליגה א' בקבוצת הפועל נס ציונה, איתה העפיל לליגה הארצית והמשיך עוד מספר עונות.
בסך הכל שיחק 13 עונות בליגת העל. פעם אחת של ליגת העל. בעונת 1991/92, עם 27 נקודות למשחק במדי הפועל אילת. פעם אחת נבחר לשחקן העונה (1992/93). דאוסון קלע 4,984 נקודות בליגת העל, והוא מדורג במקום ה-17 של קלעי כל הזמנים.
חיים אישיים
דאוסון מהנדס מחשבים במקצועו. נישא לישראלית בשנת 1992, והתאזרח כישראלי. כיום גרוש. בנו שון דאוסון אף הוא כדורסלן המשחק בהפועל חולון ובנבחרת ישראל, ובנו השני טיילר דאוסון משחק במכבי גדרה.
בשנת 2014 החל לאמן בליגת הילדים את מכבי גדרה. בהמשך עבר לקבוצות הילדים של עירוני נס ציונה ואליצור רחובות.
חבילת שי
חבילת שי היא מארז של מוצרים - בדרך כלל מזון או תמרוקים - המוענק במתנה בנסיבות שונות.
חבילת שי המכילה מזון כוללת בדרך כלל דברי מתיקה שונים, חטיפים מתוקים ומלוחים ולעיתים יין, אך לא מוצרי מזון טריים העשויים להתקלקל במהרה. לעיתים ולפי הנסיבות מצורפים אליה חפצים נוספים, כגון צעצועים פשוטים לילדים. חבילת שי של תמרוקים כוללת סוגים שונים של סבונים, שמפו ומוצרי טיפוח נוספים. המוצרים נארזים לרוב בקופסאות קרטון או בסלים עטופי צלופן בגדלים שונים בהתאם לגודל החבילה.
חבילות שי נמכרות על ידי סופרמרקטים ועסקים המתמחים בהן או נארזות על ידי אנשים באופן עצמאי.
שי לעובד
חבילות שי במסגרתן מוענק לעובד במקומות עבודה לרגל החגים, ימי הולדת או אירועים משמחים. התפתחו עסקים רבים, המציעים למקומות עבודה ולוועדי עובדים רכישה מרוכזת של חבילות שי.
שי לחיילים
בישראל נפוץ מתן חבילות שי לחיילי צה"ל על ידי תלמידי בית ספר. החבילות מובאות אל החיילים או נשלחות אליהם בדואר. חבילות אלו מכילות דברי מזון שונים ולעיתים גם פריטי נוחות כגון בגדים תחתונים, בגדים קלים וסבונים. ההווי הצה"לי מעודד חלוקה של תוכן חבילות שי שקיבלו החיילים בין חבריהם ליחידה.
בעתות מלחמה ומבצעים צבאיים נפוצה התופעה של התגייסות של עסקים והציבור הרחב לתרומת חבילות שי בהרכבים שונים לחיילים המשרתים בחזיתות.
מלכה רפופורט חובב
ביוגרפיה
רפופורט חובב מתגוררת בירושלים עם בעלה, והשניים הורים לארבעה.
נינה אגדל
נינה ברוהוס אגדל (באנגלית: Nina Brohus Agdal; נולדה ב-26 במרץ 1992) היא דוגמנית דנית. נודעת בתור דוגמנית של "ספורטס אילוסטרייטד".
אגדל ניהלה מאוקטובר 2013 עד פברואר 2014 מערכת יחסים עם זמר להקת הוונטד מקס ג'ורג'.
בשנת 2023 התארסה אגדל לאושיית היוטיוב והמתאבק לוגן פול.
Paris Live Session
Paris Live Session הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-היוצרת הפופ הבריטית לילי אלן. האלבום יצא לאור ב־24 בנובמבר 2009, על ידי חברות התקליטים ריגל רקורדינגס.
מי עמי
מֵי-עַמּי הוא מושב שיתופי באזור הצפון ליד ואדי עארה מדרום לאום אל-פחם השייך לארגון יישובי העובד הציוני ונמצא בקצה המזרחי של תחום המועצה האזורית מנשה.
היישוב הוקם בשנת 1963 כהיאחזות נח"ל שאוזרחה בשנת 1969 כקיבוץ. בשנת 1971 הפך היישוב למושב שיתופי. בסוף שנות ה-70 סבל המושב מהתנכלויות מצד ערביי הסביבה שכללו שריפת חלקות חקלאיות. על מנת להוציא את היישוב מבדידותו הוחלט על תוכנית עירון להקמת יישובים יהודיים בסביבתו ואלו כללו את ריחן, חיננית, חריש וקציר.
שמו של היישוב הוא על שם קהילת יהודי מיאמי שסייעה בהקמת היישוב (מיאמי - מי עמי).
בסוף שנת 2022 החלה להיבנות שכונה חדשה בחלקו המערבי של המושב. היישוב, יחד עם הכביש המוביל אליו, מהווים את גבולה הדרומי של העיר אום אל-פחם.
שטח המושב כ-3500 דונם, ורוב התושבים עוסקים בענפי החקלאות השונים כגון: בתי צמחייה, כותנה, לול, פרדס ומטעים. חלקם עוסקים בתעשייה - במפעל "אפקטיב מדיה".
קרלו סקרפה
קרלו סקרפה (באיטלקית: Carlo Scarpa; 2 ביוני 1906–1978) היה אדריכל ומעצב איטלקי.
ביוגרפיה
סקרפה נולד ב-1906 בוונציה. ב-1922 התחיל את הפרויקט הראשון שלו במשרד האדריכלים "VIRonaldo". ב-1926 סיים את לימודיו בשרטוט אדריכלי ב"אקדמיה רויאל" שבוונציה, והחל לעבוד במוסד העליון לארכיטקטורה בוונציה, כעוזרו האישי של פרופ' ג'יסירילי. הוא עסק בתורת החומרים, ובשנים 1933–1947 שימש כמנהל האמנותי של וניני, אחד היצרנים הגדולים של זכוכית ונציאנית.
בשנים 1954–1964 נתן סקרפה שיעורים לסטודנטים ברומא. סקרפה זכה להוקרה על עבודותיו – ב-1956 זכה בפרס ה"אליבטי" הלאומי לארכיטקטורה, ב-1962 קיבל את פרס "INARCH" על עבודתו "קסטלווצ'יו", מוזיאון בוורונה. ב-1972 מונה למנהל האוניברסיטה לארכיטקטורה בוונציה.
ב-1978 נפל סקרפה ממדרגות בניין ביפן, נפצע קשה ומת מפצעיו לאחר עשרה ימים. הוא נקבר לפי בקשתו בקבר בעמידה, באחת מהפינות בצורת ה–L באחוזת הקבר בריון, בה ביצע את אחת מיצירותיו האדריכליות המשמעותיות ביותר.
עבודתו האדריכלית
אחת היצירות הבולטות ביותר של סקרפה היא קבר בריון - מבנה קבר שבנה בשנים 1969–1978, כקבר פרטי לבני הזוג בריון בעיירה סן-ויטו, בסמוך לטרוויזו שבאיטליה. פרויקט זה העסיק את סקרפה בחלק האחרון לחייו. הקבר כונה "עיר המתים", והוצב כתוספת לבית קברות שקיים שם. כך בעצם ביסס נוף חדש בתוך ישן ובנה קומפלקס נרטיבי, אשר התחיל מצורות עומדות חופשיות עשויות בטון. האתר כולל כנסייה קטנה עם כניסה מיוחדת לארון מתים, ובחצר בריכה שבמרכזה אי, שאליו אין גישה - כמטפורה לחיים לאחר המוות. סקרפה התמקד בעבודתו בפרטים הקטנים והמעודנים ביותר, וכל מרכיב במבנה היה מורכב והכרחי להבנת הווית הקבר כמתרגמת את יצירת החיים. עם זאת, הקבר היה מבנה עדין, והוא לא השתמר כיאות ונהרס בשנים האחרונות.
סגנונו של סקרפה נחשב כפוסט מודרניסטי אקלקטי. הפרויקט של מבנה הקבר שבנה, הוא אוסף אורגני שלא ניתן לחלוקה אך בנוי מחלקים שונים כשכל אחד מהם יכול להוות חלק מאלמנטים נפרדים. סקרפה האמין שהארכיטקטורה היא כמו שירה, ושהמבנים חייבים להראות טבעיים. המטרה היא לבנות מערכות יחסים מלאות חיים בתוך החלל, באמצעות חקר מלא של כל הגורמים במונחים שדומים למוזיקה - הרחבה וצמצום, אור וחושך, צבעוני ומונוכרומטי, שקוף ואטום, עץ ומתכת, ובקיצור - ניגודים. למעשה סקרפה שאל מגרסאות שונות של שירים, דרכים להראות רעיון או כדי לציין את הצורך בחללים מסוימים.
סקרפה שילב במבנה הקבר אלגנטיות פורמלית עם היתוך אלמנטים מעשה ידי אדם אל תוך הטבע, והבעת שמחת חיים. זאת עשה באמצעים כגון משחק המים, שמתועל לפלגים קטנים הנעלמים לבריכות קטנות, ומשחק האוויר והאור המגיבים לשינויי הזווית של הקירות המקיפים ומדרונות פני הבטון. כל שינוי בזווית האור או חילופי עונות מקנים לבית הקברות מראה שונה. אחת המטרות של סקרפה הייתה להגן על הקברים מפני נזקי מזג האוויר. הנפטר ביקש להיקבר קרוב לאדמה, ולכן בנה סקרפה קשת קטנה בשם "ארקוסיליום" (מילה לטינית ששימשה לציון מקום קבורה של אישיות חשובה). הגשר נבנה בגרסת קבר מהמסורת הקתולית, והוספו לה פסיפסים כחלק מהמסורת הוונציאנית. שני העיגולים הפתוחים במבנה הקבר מסמלים את האיחוד בין בני הזוג הנפטרים, על ידי החיבור עם הקרמיקה.
הבדרן
הבדרן (באנגלית: The Entertainer) הוא מחזה מאת ג'ון אוסבורן וסרט קולנוע משנת 1960.
סיפורו של ארצ'י רייס, בדרן מוזיקלי כושל החי בצל תהילת אביו. הוא מתעקש להמשיך ולהעלות מופעים גם במחיר הרס חייו האישיים ואומללות בני משפחתו. הרקע למחזה הוא דעיכת מסורת המיוזיק הול בבריטניה, המסמל את התפוררות האימפריה הבריטית שאחרי מלחמת העולם השנייה.
המחזה עובד לסרט קולנוע על ידי ג'ון אוסבורן ונייג'ל ניל ובוים על ידי טוני ריצ'רדסון. לורנס אוליבייה שגילם את ארצ'י רייס בהצגה שיחק בתפקיד הראשי. שחקנים נוספים בסרט היו ברנדה דה בנזי, רוג'ר לייבסי, ג'ואן פלורייט (שהייתה אשתו של אוליביה אחרי גירושיו מויוויאן לי), אלן בייטס, דניאל מאסי ואלברט פיני. אוליביה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט.
תותח 76 מ"מ M1902
תותח ה 76.2 מ"מ הדיוויזיוני מודל 1902 (רוסית : 76-мм дивизионная пушка образца 1902 года) היה תותח שדה רוסי קל שנעשה בו שימוש רב במלחמת רוסיה–יפן, מלחמת העולם הראשונה, מלחמת האזרחים ברוסיה וסכסוכים נוספים באזורי האימפריה הרוסית. גרסאות משופרות של התותח שירתו אף בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה
היסטוריה
התותח, שכונה "שלושה אינץ'" (трёхдюймовка) פותח במפעלי פוטילובסקי בסנקט פטרסבורג בשנת 1902. המתכננים הראשיים היו ל.א בישליאק, ק.מ סוקולובסקי וק.א ליפניצקי. בתכנון התותח יושמו חידושים רבים לאותה תקופה: כן עם התקנים לשיכוך רתע, מנגנוני הנמכה וצידוד, כוונות מדויקות לירי בכינון ישיר ועקיף, בריח תבריג חלקי ידני ופגז אחוד.
על מנת לאפשר יצור פשוט וזול של התותח, נעשה שימוש מקסימלי בפלדת פחמן פשוטה עם שימוש מזערי בתוספים נדירים ויקרים יחסית כניקל, מנגן וכרום. התותח ירה פגזי חומר נפץ מרסק, רסיסים או כדוריות נגד אדם. היו גם פגזי עשן, הצתה ואף פגזי נשק כימי. פגזים רבים היו צרפתיים במקורם, אך התאימו לירי גם בתותח זה.
בשירות
תותח זה היה כלי הארטילריה העיקרי של האימפריה הרוסית ומאפייניו דמו לתותחי ה 75 מילימטר הצרפתיים והגרמניים בני זמנו. לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית ב-1917, נעשה שימוש בתותח בצבא האדום, בקרב מתנגדיו ה"לבנים", כוחות לאומניים שונים כשל הפולנים והפינים ואף בידי קבוצות אנרכיסטיות שהצליחו לשים ידן על תותחים אלו. במלחמת האזרחים ובמלחמת רוסיה-פולין (1920) הופעל ה M1902 בהצלחה כנגד טנקי רנו FT-17 וטנקים בריטיים כ MARK V ו"וויפט" שכן אלו ניחנו בשריון דק שהגן בעיקר בפני קליעים קלים, ואילו ה M1902 היה בעל מהירות לוע גבוהה ומדויק בכינון ישיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שיכללו רוסיה ופולין את מלאי ה M1902 שהיה ברשותן. בפולין נוצר בשנת 1926 הדגם wz. 02/26 שהותאם מחדש לירי פגזי 75 מ"מ. בברית המועצות המשיכו בייצור המוני של התותח עד 1931, אז הוחלף בדגם המשופר שקנהו הוארך מקליבר 30 ל 40 M1902/30 וזווית הגבהתו שופרה.
דוד טברסקי (עיתונאי)
דוד טברסקי (אנגלית: David Twersky; 19 בפברואר 1950 - 16 ביולי 2010) היה עיתונאי יהודי-אמריקאי, פעיל ציוני. כתב בעיתונים ניו יורק סאן ופארווערטס.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1950 בניו יורק ברובע ברונקס. אביו היה עובד טקסטיל ופעיל שמאל. אמו עדה נפטרה כשהיה בן 8. הוא למד בבית הספר האורתודוקסי Ramaz School. בנעוריו היה פעיל בתנועת הנוער הציונית הבונים והיה למנהיג הארצי של התנועה. הוא למד ב-City College of New York. בשנת 1970 היה ליו"ר השני של ארגון הסטודנטים היהודי "North American Jewish Students Network" והיה עורך של שירות הידיעות היהודי לסטודנטים "Jewish Student Press Service".