cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בצלם
עמדות
בינואר 2016 פורסם בתוכנית "עובדה" תחקיר המבוסס על צילומים של עמותת "עד כאן – צעירים למען ישראל" המתעד את נסר נוואג'עה, איש השטח של "בצלם" בדרום הר חברון, מעביר למנגנוני הביטחון הפלסטיניים שמות של פלסטינים שמעוניינים למכור אדמות ליהודים, ובכך מעמיד אותם בסכנה של רצח בעינויים. בתגובה לתחקיר פרסם "בצלם" הודעה שבה אמר כי נוואג'עה נקט באפיק הפעולה הלגיטימי היחיד עבור פלסטינים. שרת המשפטים איילת שקד גינתה במליאת הכנסת את הארגון, לצד ארגוני שמאל נוספים, בשל חלקם בפרשה.
"בצלם" אינו מגדיר את חמאס כארגון טרור. בריאיון לשרון גל נמנע מנכ"ל "בצלם" חגי אלעד מלהגדיר את חמאס כארגון טרור ואמר שמדובר רק ב"ארגון פלסטיני חמוש". דוברת "בצלם" שרית מיכאלי אמרה ששאלה זו נועדה להשמיץ את "בצלם" והסכימה לומר רק שהזרוע הצבאית של חמאס מבצעת מעשי טרור כשהיא מפגיזה אזרחים ישראלים, וכי ארגונה גינה זאת בעבר.
בפברואר 2019 פרסם "בצלם" דו"ח המותח ביקורת על בג"ץ בעניין פסקי דין המאשרים הריסת בתי פלסטינים שנבנו ללא היתר. לדברי הדו"ח:
בינואר 2021 פרסם "בצלם" נייר עמדה בשם "משטר של עליונות יהודית מהים עד הירדן: זהו אפרטהייד", הקובע כי ישראל מנהלת משטר אפרטהייד בכל השטח שבשליטתה, כאשר בכל יחידת שטח העיקרון המארגן הוא קידום והנצחת עליונות היהודים על פני הפלסטינים. לפי נייר העמדה, ישראל מקדמת עיקרון זה בארבעה תחומים עיקריים, והם קרקע, אזרחות, חופש תנועה והשתתפות פוליטית.
פעילות הארגון
בשנים האחרונות החל "בצלם" להפיק סרטי וידאו קצרים העוסקים בנושאים שונים של הפרת זכויות האדם של פלסטינים בשטחים. הארגון מדווח גם על מקרים שבהם ארגונים ואזרחים פלסטינים פגעו בישראלים, בפלסטינים או באזרחים זרים.
בספטמבר 2009, בעקבות מבצע עופרת יצוקה, הסבירה שרית מיכאלי, דוברת "בצלם", את שיטותיו של הארגון לסווג הרוגים לאזרחים או אנשי חמאס, ואמרה:
לשם הבחנה בין הרוגים שהשתתפו בלחימה לכאלה שלא השתתפו בלחימה, קובע הארגון כי "אדם הממלא 'תפקיד לחימה מתמשך' ייחשב כמטרה לגיטימית גם אם באותו הרגע הוא אינו לוקח חלק ישיר בלחימה", ולעומתו "אדם שאינו ממלא 'תפקיד לחימה מתמשך' הוא יעד לגיטימי להתקפה רק בעת שהוא נוטל חלק ישיר בלחימה (לדוגמה, בדרכו לשיגור רקטה, בזמן הפעולה ובדרך חזרה מן הפעולה)". עוד מציין "בצלם" כי "בכל מקרה בו קיים ספק בנוגע למעשיו של אדם, יפעל הספק לטובתו והוא ייחשב כאזרח שאסור שיהיה יעד להתקפה".
בספטמבר 2008 פתח הארגון משרד בוושינגטון, לשם מסירת מידע על מצב זכויות האדם בשטחים לממשל האמריקני ולקונגרס.
במאי 2016 הודיע "בצלם" שיפסיק לשתף פעולה עם צה"ל ולשלוח תלונות וחומרים לפרקליטות הצבאית. הארגון נימק את דבריו במיעוט התלונות שמסתיימות בהרשעה ובכך ששיתוף הפעולה "משרת את המשך הצדקת הכיבוש במקום להוביל לשיפור זכויותיהם של הפלסטינים".
ב-2018, בעקבות אירועי צעדת השיבה הגדולה ב-30 במרץ 2018, שבהם נורו למוות 18 פלסטינים, רובם מחבלים, השיק "בצלם" קמפיין סרבנות שבו קרא לחיילים לסרב פקודה ולא לירות במתפרעים סמוך לגדר הגבול סביב רצועת עזה.
פרויקט "חמושים במצלמות"
מאז תחילת הפרויקט תועדו במסגרתו עשרות מקרים של אלימות מצד חיילי צה"ל ומתנחלים וכמה מהם שודרו בהבלטה בתקשורת הישראלית. במסגרת הפרויקט תועדה מריבת שכנים בתל רומיידה שבחברון, שבמהלכה נקטה המתנחלת יפעת אלקובי ניבול פה כלפי פלסטינית. צילום הווידאו פורסם ב-ynet וגרר גינוי חריף מצד ראש הממשלה, אהוד אולמרט, הקמת ועדת שרים בראשות עמיר פרץ וחקירה של אלקובי. אירוע נוסף שתועד בפרויקט וגרר זעזוע ציבורי וחקירה משטרתית הוא "הפורעים מסוסיא". באירוע נוסף תועד ירי כדור גומי לעבר כף רגלו של עציר כפות ומכוסה עיניים בכפר נעלין, אשר גרר את העמדתם לדין של החייל היורה ושל מפקד הגדוד שהחזיק את העציר ואשר דבריו לחייל הביאו לירי.
ב-2014 הפיק הארגון את הסרט התיעודי הקצר "אם תחייך העולם יחייך אליך", סרט תיעודי שיתופי שיצרו משפחת אל-חדאד מחברון, איהאב טרביה ויואב גרוס, יוצרי קולנוע ואנשי פרויקט "חמושים במצלמות". הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בברלין, בפסטיבל "הוטדוקס", פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, וזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של מילאנו.
הצילום המפורסם ביותר במסגרת זו היה זה שהוביל לפרסום פרשת אלאור אזריה. ב-24 במרץ 2016 צילם עימאד אבו שמסייה, פעיל הארגון בחברון, את הירי של החייל אזריה במחבל עבד אל-פתאח א-שריף ששכב פצוע על הקרקע לאחר שביצע פיגוע דקירה. הארגון העביר את הסרטון לכלי התקשורת ובעקבות כך נעצר אזריה, הועמד לדין והורשע בהריגה. "בצלם" פרסם גם כי לפי עדויות שגבה מתושבי תל-רומיידה, גם המחבל השני שהשתתף בניסיון הפיגוע, רמזי עזיז א-קסראווי תמימי, לא נורה מיד למוות, כפי שנמסר על ידי צה"ל, אלא לאחר ששכב פצוע ניגש לעברו חייל וירה "בראשו או בצווארו שתי יריות מטווח של מטרים ספורים".
מבצע צוק איתן
עם תחילת מבצע צוק איתן, ב-21 ביולי 2014, פנו "בצלם" ועוד תשעה ארגוני זכויות אזרח (בהם האגודה לזכויות האזרח בישראל, יש דין, מחסום Watch ועדאלה) ליועץ המשפטי לממשלה וטענו שיש חשד להפרות חמורות של הדין ההומניטרי הבינלאומי בפעילות צה"ל בעזה.
בצלם ביחד עם מספר ארגוני שמאל פנו ב-22 ביולי 2014 אל מועצת זכויות האדם של האו"ם בבקשה לגנות את הפגיעה הנרחבת באזרחים בעזה וברכושם, ולהקים ועדת חקירה בינלאומית עצמאית לחקירת מבצע צוק איתן בעזה. דו"חות "בצלם" צוטטו על ידי דו"ח האו"ם על מבצע צוק איתן שהזמינה מועצת זכויות האדם של האו"ם.
באוגוסט 2014 דחה בג"ץ עתירה של "בצלם" נגד רשות השידור, על שזו סירבה לשדר תשדיר של "בצלם" המונה את שמות הילדים הפלסטינים שנהרגו ברצועת עזה במבצע צוק איתן. בג"ץ נימק את החלטתו בכך שאין מדובר במידע אינפורמטיבי בלבד אלא בעניין פוליטי שאין מקומו בפרסומת.
באוגוסט 2014, במהלך המבצע, הודיע מנכ"ל רשות השירות הלאומי-אזרחי, שר-שלום ג'רבי, על ביטול ההקצאה של מתנדבי שירות ל"בצלם". ג'רבי נימק זאת בין היתר בכך שהארגון פועל כנגד מדינת ישראל וכנגד חיילי צה"ל בישראל ומחוצה לה ובכך שמנכ"ל הארגון, חגי אלעד, סירב להגדיר את חמאס כארגון טרור. החלטתו של ג'רבי בוטלה בהוראה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר.
בספטמבר 2016 פרסם הארגון דו"ח מסכם על מבצע צוק איתן. על פי הדו"ח כמעט שני שלישים מההרוגים במהלך המבצע היו אזרחים לא-מעורבים, מהם 526 קטינים. רובם נהרגו כשבתיהם הופצצו מהאוויר, והדבר "מעורר חשדות כבדים כי ישראל הפרה את הוראות המשפט ההומניטרי הבינלאומי". עוד קובל הארגון על כך שהדרג המדיני והדרג הפיקודי הבכיר בצבא לא נחקרו על ידי אף גוף רשמי, ולא נדרשו לתת דין וחשבון על החלטותיהם. לדעת הארגון, הפצ"ר הורה לסגור תיקי חקירה בהתבסס על "פרשנות בלתי סבירה של הוראות החוק", וכן "הפצ"ר קבע ב־22 מקרים כי החיילים פעלו כחוק, תוך התבססות על בחינה של כל אירוע כאילו היה מקרה בודד וחריג, במנותק מכל הקשר.... פרשנות זו של הפצ"ר משחררת את כל הגורמים שהיו מעורבים בהתקפות - החל מרה"מ, דרך הפצ"ר עצמו וכלה באדם שירה - מהחובה לעשות כל שביכולתם כדי לצמצם את הפגיעה באזרחים".
בצה"ל אמרו בתגובה לדו"ח כי "הדו"ח לוקה בהטיה קשה ובחוסר מקצועיות... הדו"ח מתעלם מנתונים וממידע רב שפורסמו על ידי מדינת ישראל מתוך גישה של שקיפות, או מציג מידע זה באופן מסולף. הדו"ח גם מגלה חוסר הבנה גמור של מציאות הלחימה ברצועת עזה, בצד חוסר מקצועיות וחוסר מומחיות ביחס לפרשנות וליישום דיני הלחימה במציאות זו".
קריאה במועצת הביטחון לפעולה בינלאומית
דבריו עוררו ביקורת בישראל, בין היתר מצדו של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שאמר כי יפעל לביטול תקני השירות הלאומי של הארגון על ידי שינוי חוק השירות הלאומי. מחלקת המדינה האמריקאית אמרה בתגובה כי "ארצות הברית סבורה שממשלות צריכות להגן על חופש הביטוי וליצור אווירה שבה כל הקולות יכולים להישמע." השינוי בחוק עבר בקריאה שלישית במרץ 2017.
עתירות לבג"ץ
יחד עם ארגוני זכויות אדם נוספים הגיש "בצלם" עתירות לבג"ץ נגד התנהלות צה"ל בשטחי יש"ע. רבות מהעתירות נדחו.
אחת העתירות שהתקבלו קשורה בפרשת הירי בנעלין. הארגון היה בין העותרים להורות לפרקליט הצבאי הראשי, אביחי מנדלבליט, לתקן את כתב האישום שהוגש נגד מג"ד וחייל בעבירה של התנהגות שאינה הולמת, בעקבות ירי לעבר פלסטיני כפות, ולהמיר את האישום לסעיפים חמורים יותר. העתירה התקבלה, ובעקבותיה הוגש כתב אישום מתוקן, שהביא להרשעת המג"ד בניסיון לאיומים ולהרשעת החייל בשימוש בלתי חוקי בנשק. שניהם הורשעו גם בהתנהגות בלתי הולמת.
צוות ותקציב
בשנים שקדמו לאינתיפאדה השנייה העסיקה "בצלם" 18 עובדים. לאחר מכן גדל מספרם ל-26 עובדים, חלקם במשרד העמותה בירושלים וחלקם כתחקירני שטח. נכון ל-2011 מעסיקה "בצלם" כ-40 עובדים. מנכ"לית העמותה היא יולי נובק, לשכבר מנכ"לית שוברים שתיקה, שהחליפה את חגי אלעד שכיהן בתפקיד 9 שנים. יושבת ראש ההנהלה היא אורלי נוי. עם חברי ההנהלה נמנים: דוד זונשיין, עו"ד אליאס ח'ורי ודני רובינשטיין.
בשנים הראשונות לקיום "בצלם" מימנה הקרן החדשה לישראל כ-80% מתקציבו. בשנים האחרונות "בצלם" ממומן על ידי קרנות ממשלתיות (בהן משרדי החוץ של בריטניה ושל נורווגיה וקרן של האיחוד האירופי שלה תרמו ממשלות שוודיה, הולנד, שווייץ ודנמרק), קרנות פרטיות וארגונים (כגון הקרן החדשה לישראל וקרן פורד) ואנשים פרטיים בישראל ובעולם.
מחזור הפעילות של הארגון ב-2008 עמד על 8.7 מיליון שקל, וזה גם סכום התרומות שהארגון קיבל. הוצאות הנהלה והוצאות כלליות בשנה זו עמדו על 880 אלף שקל, 10% מהמחזור.
על פי הדוחות הפיננסיים של "בצלם", בשנת 2010 קיבל הארגון תרומות בסך של כ-9 מיליון שקלים, כאשר התורמים העיקריים היו קרן סיגריד ראוזינג (1,689,868 ש"ח), הכנסייה האוונגלית הגרמנית (990,777 ש"ח), הנציבות האירופית (787,661 ש"ח) וגורמים אירופאים נוספים.
מהימנות נתוני "בצלם"
ביחס לצילומי "בצלם" ופרויקט "חמושים במצלמות" נטען שחלק מן הצילומים הם תוצאה של פרובוקציה מכוונת מצד המצלמים.
במקרה אחר, בספטמבר 2009, טען המזרחן טל פבל כי הרוגים במבצע עופרת יצוקה ש"בצלם" קבע כי לא השתתפו בלחימה, מוצגים במודעות אבל באתרי אינטרנט פלסטיניים כחללי החמאס. בתגובה הטילה שרית מיכאלי, דוברת "בצלם", ספק במהימנות מקורותיו של פבל וציינה כדוגמה שלושה שמות שלדבריה פבל הציג אותם בטעות כלוחמי חמאס. לדבריה, "בצלם" אינה מסתפקת במידע אינטרנטי בלבד, כשם שעשה פבל, אלא נעזרת גם בתחקירני שטח ולכן נתוניה עדיפים.
ביקורת מופנית גם לגבי המהימנות של תחקירני "בצלם", רובם פלסטינים החיים ביהודה, שומרון ועזה. בעקבות החשיפה של העיתונאי טוביה טננבום שתחקירן "בצלם" בגזרת ג'נין, עאטף אבו א-רוב, הוא מכחיש שואה ובעל דעות קיצוניות, הועמדו בספק גם דיווחים ותחקירים אחרים שלו, כגון האשמותיו שישראל גנבה את המים של הפלסטינים ובכך ייבשה את יהודה ושומרון וכן האשמה ש"היהודים הורגים עשרות [פלסטינים] בשנתם וטוענים שזה בגלל ההתנגדות". תגובת "בצלם" לפרשה ספגה גם היא ביקורת על חוסר אמינות. עוד טענה שעלתה בעקבות מבצע צוק איתן היא שתחקירני "בצלם" ברצועת עזה שתחת שלטון חמאס לא חופשיים לחשוף ולבקר הפרות זכויות אדם מצד חמאס מחשש לחייהם.
ליאור אקרמן, לשעבר בכיר בשב"כ (ארגון ש"בצלם" מבקר בחריפות), כתב על עדויות ודו"חות "בצלם": "הארגון מציג את פרסומיו ואת העדויות בפורמט רשמי ואף אקדמי לעיתים, המאוגד כדוח מסודר ומחקרי. ואולם בפועל מדובר בעבודה ברמה חובבנית ביותר, המבוצעת כולה על ידי פלסטינים חסרי הכשרה ייחודית, למען פלסטינים ובמימון פלסטיני או פרו־פלסטיני. חלק גדול מאותן עדויות ורובן הגדול של טענות בצלם כלפי כוחות הביטחון, נבחנו לעומק בערכאות משפטיות לאורך השנים והוכחו כבלתי אמינות ובלתי מבוססות".
הפולמוס סביב פעילות "בצלם"
בישראל ומחוצה לה זוכה "בצלם" לאהדה בקרב ארגונים ביקורתיים כלפי מדיניות ישראל בשטחים. מאידך, לדברי גורמים ישראליים פעילות "בצלם" פוגעת ביכולתה של מערכת הביטחון הישראלית להילחם בטרור. ב-1 במרץ 1994 ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, אמר בנאום טלוויזיוני בערוץ הראשון: "המשטרה הפלסטינית תילחם בחמאס בלי בצלם, בלי בג"ץ ובלי אמהות נגד שתיקה". דבריו של רבין הפכו למטבע לשון, "בלי בג"ץ ובלי בצלם".
בעקבות מבצע צוק איתן ב-2014 גברה הביקורת הציבורית על "בצלם", שהתבטאה בין השאר בסגירת תערוכת וידאו של "בצלם" בפתח תקווה. הביקורת בעקבות המבצע התבטאה גם בהחלטה של מנכ"ל רשות השירות האזרחי-לאומי לשלול מ"בצלם" את הזכות ליהנות ממתנדבי שירות לאומי, אשר נפסלה על ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר. במרץ 2017 עוגנה האפשרות לקבל החלטה כזו בחוק שחוקקה הכנסת.
לעומת הביקורת בישראל זכה "בצלם" בפרסים מטעם ארגונים ומדינות באירופה ובארצות הברית (ראו פירוט להלן).
פרסים
סרטים של "בצלם" זכו אף הם בפרסים:
יחסי איראן–קוריאה הצפונית
יחסי איראן–קוריאה הצפונית (בפרסית: روابط ایران و کره شمالی, בקוריאנית: 이란-조선민주주의인민공화국 관계) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה. היחסים מתוארים על ידי סוכנויות הידיעות הרשמיות של שתי המדינות כחיוביים.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים החלו בעקבות המהפכה האיראנית ב-1979 והקמתה של הרפובליקה האסלאמית. איראן וצפון קוריאה התחייבו לשיתוף פעולה בתחום החינוכי, המדעי והתרבותי. בכלי תקשורת דווח כי שיתופי פעולה אלו הורחבו אף למישור הגרעיני. עם זאת, הצהרות רשמיות של ממשלת ארצות הברית וכמה מחקרים אקדמאיים ערערו על אמינותם של דיווחים אלו.
המערב העלה בעבר חששות מעסקאות הנשק של קוריאה הצפונית ואירן. החל מאמצע שנות השמונים צפון קוריאה הייתה למתווכת בין הגוש הקומוניסטי לבין איראן, בנוסף לכך מכרה צפון קוריאה לאירן נשק מייצור מקומי. כיום, צפון קוריאה ממשיכה את מכירת הטילים שלה לאיראן. צפון קוריאה ואיראן הן שתי המדינות הנותרות מ"ציר הרשע" של ג'ורג' וו. בוש, דבר שהביא לחששות רבים בנוגע ליחסים בין אירן לקוריאה הצפונית.
עם זאת, מערכת היחסים בין צפון קוריאה לאירן ידעה גם תקופות מתוחות. אף על פי ששתי המדינות מגלות התנגדות למדיניות החוץ של המערב ככלל וארצות הברית בפרט, ישנם הבדלים, לעיתים ניכרים, באינטרסים הלאומיים של כל אחת מהמדינות. לדוגמה, אף על פי שצפון קוריאה העניקה לאירן סיוע צבאי במהלך מלחמת איראן–עיראק (מעשה שגרם לבגדאד לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם פיונגיאנג), קוריאה הצפונית עשתה ניסיונות חוזרים ונשנים לנרמל את היחסים עם ממשלת עיראק. ב-1982 הרשויות בצפון קוריאה הזמינו באופן סודי משלחת עיראקית לביקור, אך רק נציג עיראקי לא רשמי הגיע. השיחות לנרמול היחסים נכשלו, אך עצם הניסיון גילה כי צפון קוריאה לא הייתה מחויבת אידאולוגית לרדיפה של אירן נגד סדאם חוסיין. מצד שני, מנהיגי אירן החליטו לקיים יחסים דיפלומטיים עם שני הקוריאות: הצפונית והדרומית, למורת רוחה של פיונגיאנג. במשברים הפנים קוריאניים האחרונים, סוכנויות הידיעות האיראניות בדרך כלל ציטטו את דבריה של סוכנות הידיעות הרשמית של קוריאה הצפונית יחד עם הצהרות של פוליטיקאים מערביים ודרום קוריאניים, ללא העדפה של מי מהצדדים.
בין שתי המדינות אין תיאום מלא בעמדות כלפי הטרור הבינלאומי. מצד אחד, גם איראן וגם צפון קוריאה סיפקו סיוע צבאי לארגון הטרור חזבאללה בלבנון, ושתיהן פועלות יחד עם משטרו של בשאר אל-אסד במאבקו נגד הזרוע הסורית של דאעש במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. מצד שני, איראן וצפון קוריאה מחזיקות דעות שונות בתכלית על המאבקים של המערב וארצות הברית נגד: הטליבאן, בוקו חראם והזרוע העיראקית של דאעש. בעוד צפון קוריאה מדגישה כי מאמציהם של מדינות המערב לדכא ארגונים אלו מהווה התערבות בענייניהם הפנימיים של אפגניסטן, ניגריה ועיראק, מנהיגי אירן ראו בקבוצות הסלפיות הקיצוניות איום ישיר על האינטרסים שלהם, והאשימו את ארצות הברית בכך שאינה מטפלת בארגונים אלו בצורה מספיק תקיפה.
ארצות הברית מגדירה את שתי המדינות כמדינות תומכות טרור.
שיתוף פעולה ביטחוני
מאז שנות השמונים נהפכה צפון קוריאה לספקית אמינה של נשק למדינות אחרות, כולל איראן. מכירות הנשק בין איראן וצפון קוריאה גדלו באופן משמעותי במהלך מלחמת איראן–עיראק. מכירות הנשק בין המדינות הפכו לשיתוף פעולה צבאי נרחב יותר, במסגרתו המדינות אף החליפו ביניהם מידע על פיתוח נשק גרעיני. במערכת היחסים הזו שולבה גם סוריה.
במהלך מלחמת המפרץ, חימשה צפון קוריאה, לכאורה, את איראן במגוון כלי נשק לרבות נשק נגד מטוסים, מקלעים, מרגמות, תחמושת, טנקים, נשק קל, מוקשים ימיים, מערכות נ"ט ומערכות טילי קרקע-אוויר. על פי המרכז למחקר של הקונגרס האמריקאי, בדצמבר 2009 הפרה צפון קוריאה את האמברגו שהוטל עליה ומשלוח של נשק נשלח מצפון קוריאה לאירן. המשלוח יורט בתאילנד.  כלי הנשק על המשלוח כללו משגרי רקטות, טילי קרקע-אוויר וחלקי טילים אחרים.
בנוסף לנשק, צפון קוריאה ואיראן מחליפות ביניהם ידע צבאי ובפרט ידע הקשור למבצעים מיוחדים ובניית מתקנים מתחת לפני הקרקע. צפון קוריאה אימנה לכאורה קצינים איראנים בטכניקות הצבאיות המתקדמות הללו.
במרץ 2013, צפון קוריאה, איראן וסוריה, חסמו אמנה של האו"ם  שמטרתה קביעת "סטנדרטים עבור כל מעבר של נשק קונבנציונלי בין מדינות".
ג'פרי לואיס (אקדמאי), מומחה לכלי נשק, טוען כי השלב השני של הטיל הבליסטי הבין יבשתי של צפון קוריאה, הוואסונג-14,  דומה לשלבים העליונים של רכבי החלל האיראניים.
לקריאה נוספת
McEachern, פטריק וג ' קלין אובריין McEachern. צפון קוריאה, איראן, האתגר הבינלאומי סדר (Routledge, 2017). https://www.routledge.com/North-Korea-Iran-and-the-Challenge-to-International-Order-A-Comparative/McEachern-McEachern/p/book/9781138295124
פיצפטריק, מארק. איראן וצפון קוריאה: ההתפשטות נקסוס. הישרדות, Vol. 48, מס ' 1 (2006), pp. 61-80.
לבקוביץ אלון. איראן וצפון קוריאה שיתוף פעולה צבאי: שותפות בתוך 'ציר הרשע'. איראן-דופק 10 (2007), עמ'. 1-3: https://web.archive.org/web/20150107132716/http://humanities.tau.ac.il/iranian/en/previous-reviews/10-iran-pulse-en/117-10.
טורי קלי
ויקטוריה לורן "טורי" קלי (נולדה ב-14 בדצמבר 1992) היא זמרת וכותבת שירים אמריקאית. היא צברה פרסום לאט לאט דרך העלאת סרטונים ליוטיוב החל מגיל 14. כאשר הייתה בת 16 נבחנה לתחרות השירה הטלוויזיונית "אמריקן איידול". לאחר שהודחה מהתחרות, קלי התחילה לעבוד על המוזיקה שלה. בשנת 2012 פרסמה את אלבום ה-EP הראשון שלה שאותו כתבה והפיקה בעצמה. האלבום נקרא: "Handmade Songs By Tori Kelly". באותה השנה, סקוטר בראון נהפך להיות הסוכן שלה לאחר שצפה בסרטונים שלה ביוטיוב והכיר אותה לקפיטול רקורדס, איתם היא חתמה על חוזה בספטמבר של אותה השנה. אלבום ה-EP השני שלה, Foreword יצא ב ספטמבר 2013 כשחרור השירים הראשון הראשון שלה. ב 23 ביוני 2015 יצא אלבום האולפן הראשון שלה: "Unbreakable Smile". הסינגל שיצא במטרה לקדם את האלבום, "Nobody Love", יצא באביב של אותה השנה. זה השיר הראשון שלה שהגיע ל "טופ 100 ארצות הברית של בילבורד".
1992–2007: ילדות ותחילת הקריירה
קלי נולדה בעיר Wildomar בקליפורניה, ארצות הברית. אביה הוא ממוצא ג'מייקי וחצי פוארטו ריקי. אמה היא ממוצא אירי וגרמני. קלי נחשפה בבית למגוון רב של סוגי מוזיקה על ידי הוריה. "אני נותנת להם קרדיט ענק רק כי הם חשפו אותי לכל הז'אנרים השונים של מוזיקה, ואף ז'אנר לא היה מחוץ לתחום", היא אמרה כאשר נשאלה על החינוך שהוריה העניקו לה. קלי הופיעה בתוכנית "Star Show" (בעברית: מחפשים כוכב).
בשנת 2004, היא השתתפה בתוכנית "America's Most Talented Kids" (בעברית: הילדים הכי מוכשרים באמריקה), ושם שרה את "Keep on Singin' My Song" של כריסטינה אגילרה, היא הביסה את המוזיקאי 'האנטר הייס', וזכתה בתחרות. היא השתתפה בתחרות הזוכים, אך הפסידה לאנטוניו פונטרלי, רוקיסט. בגיל 12 קיבלה הצעה ל חוזה הקלטות, והסכימה להצעה. בשנת 2007 התחילה להעלות סרטונים ליוטיוב בגיל 14. הסרטון הראשון שהעלתה היה קאבר לשיר "Go Tell It On The Mountain", שאותו במקור הופיעה בדצמבר 2004. קלי צברה פרסום על ידי גרסת הכיסוי האקוסטית שלה לשיר "Thinkin Bout You" עם חברתה היוטיוברית - "Angie Girl".
2008–2013: Handmade Songs by Tori Kelly
בשנת 2010, קלי נבחנה לעונה ה-9 של התוכנית "American idol" בעיר דנבר, קולורדו ועברה לשבוע הוליווד אך לא הגיעה ל-"טופ 24" זמרים. היא טענה כי "היא הייתה הרוסה" אך היא "נתנה את הכול". היא מיד התחילה לכתוב עוד שירים וקיבלה הצעה להשתתף בגרסת נוער לשיר הצדקה משנת 1985 "We Are the World" ושם הפרויקט היה "We Are the World: The Next Generation". באחד במאי 2012 הוציאה את אלבום ה-EP הראשון שלה - Handmade Songs by Tori Kelly שכלל 6 שירים. קלי כתבה, הפיקה, תכננה והקליטה בעצמה את האלבום בבית שלה. כאשר האלבום יצא לאייטונס הוא הגיע ל-"טופ 10 אלבומי הפופ". היא אמרה שהאלבום הזה היה רק "התחממות" לקראת אלבום באורך מלא שיצא בעתיד. האלבום מכר למעלה מ-14,000 עותקים והגיע למקום התשיעי במצעדי ארצות הברית.
בפברואר 2013, קלי הוציאה סינגל בשם "Fill a Heart" שכתבה אותו לקמפיין העמותה "Child Hunger Ends Here". להקת בנים בריטית, בשם The Wanted שרו את השיר הזה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים". החל מאפריל 2013 קלי יצאה סיבוב הופעות בשמונה מקומות שונים ברחבי ארצות הברית במטרה לעזור לעמותות לספק אוכל ושתייה לילדים רעבים.
באמצע שנת 2013, הסוכן של קלי הציג אותה בפני חברת ההקלטות "קפיטול רקורדס". היא הייתה "מאוד סקפטית" בקשר לחתימה עם חברת תקליטים ופחדה שדברים לא יעבדו כמו שהיא תרצה, כפי שקרה מוקדם יותר בקריירה שלה. "אני נשרפתי לפני, אך כשהכרתי את הבחורים האלה, לא הרגשתי כך בכלל, הם העריצו אותי ומאוד הבינו אותי". ולבסוף ב 6 בספטמבר חתמה ועברה רשמית לקפיטול רקורדס.
2013–הווה: Foreword, Unbreakable Smile and Hollow
בספטמבר 2013, קלי הודיעה בתוכנית האירוח "The Today Show" על הוצאת אלבום EP חדש ששמו יהיה "Foreword" וייצא ב-22 באוקטובר 2013. האלבום מכר מעל 16,000 עותקים, והגיע למקום 16 במצעד האמריקאי "טופ 200" של בילבורד. קלי תמכה רבות בזמר אד שירן בהופעתו במדיסון סקוור גארדן בראשון לנובמבר 2013, ובנוסף תמכה גם בזמר הבריטי סם סמית' בסיבוב ההופעות שלו באוקטובר 2014.
ב-12 באוקטובר 2015 קלי חשפה בסנאפצ'אט שהאלבום Unbreakable Smile יסודר מחדש וייצא מחדש. "Hollow" יצא ב-22 באוקטובר 2015 בתור הסינגל הראשון מתוך הגרסה החדשה של האלבום. בשנת 2016 זכתה למועמדות בפרס גראמי לתגלית השנה.
בשנת 2021 דיבבה את מינה, הפילה ההודית בסרט האנימציה "לשיר 2".
סיימון קאוול
סיימון פיליפ קאוול (באנגלית: Simon Phillip Cowell; נולד ב-7 באוקטובר 1959) הוא מפיק טלוויזיה ומוזיקה, ואישיות טלוויזיונית בריטי ממוצא יהודי. הוא נודע במיוחד בזכות דמותו הסרקסטית במסגרת תפקידו כשופט בתוכניות מציאות לגילוי כישרונות.
נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר בעולם על שוק המוזיקה של העשור הראשון של המאה ה-21.
קורות חיים
קאוול נולד ברובע למבת' בלונדון שבממלכה המאוחדת לאב יהודי, אריק זליג קאוול, ולאם נוצרייה ממוצא אנגלי. הוא החל את הקריירה בשנות השמונים כמנהל רפרטואר ואמנים בחברת EMI, וב-1985 הקים חברת תקליטים קטנה בשם Fanfare Records, שעבדה עם חברת הפקת הלהיטים סטוק אייטקן ווטרמן. כאשר נמכרה החברה ל-BMG ("סוני מיוזיק" לשעבר) עבר קאוול להיות מנהל רפרטואר ואמנים בחברה זו. הוא החתים לחברה אמני מוזיקת פופ שונים, ביניהם סקרנות הרגה את החתול ולהקות הבנים וסטלייף ופייב.
ב-2001 השתתף כשופט בתוכניות מציאות בתחום הכישרונות, תחילה בתוכנית "פופ איידול" הבריטית ושנה לאחר מכן בגרסתה האמריקאית אמריקן איידול. קאוול התבלט בסגנונו הסרקסטי והבוטה, ובכך שלא נמנע מהתקפות והטחת עלבונות כלפי המשתתפים בתוכנית, הן המתמודדים והן חבריו לפאנל השופטים. משפט שהפך מזוהה עמו היה "I don't mean to be rude, but..." (בתרגום חופשי: "אני לא רוצה להיות גס רוח, אבל...") שאותו המשיך, כשהשתמש בו בתוכניות, בשטף עלבונות.
ב-2002 הקים את חברת ההפקה בתחום הטלוויזיה והמוזיקה, Syco. לימים שימשה Syco להפקת תוכניות מציאות נוספות באותו סגנון שקאוול יצר, והן כחברת התקליטים המחתימה את הזוכים בתחרות.
ב-2004 החלו שידוריה של תוכנית המציאות הבריטית "The X Factor", שאת הפורמט שלה יצר קאוול, ואותה גם הפיק והשתתף בה כשופט. כמו "פופ איידול" ו"אמריקן איידול", גם "The X Factor" נועדה לאיתור ופיתוח כישרונות מוזיקליים במסגרת תחרות כישרונות. הפרס הראשון היה הפקת תקליט בחברת Syco.
ב-2007 החלו שידוריה של התוכנית הבריטית Britain's Got Talent, עוד תוכנית דומה, גם היא פורמט שיצר קאוול, ומבוצע בהפקתו ובהשתתפותו כשופט, וגם בה הפרס המוענק לזוכה הוא הפקת תקליט על ידי Syco. גם הפורמט הזה ("Got Talent") הפך למותג והופק באופן מקומי בארצות שונות (בארצות הברית America's Got Talent, ובישראל תוכנית מקבילה היא הדבר הגדול הבא וגוט טאלנט ישראל). תוכנית זו פנתה לקהל משתתפים רחב יותר ולכישרונות רבים יותר, בכך שלא הוגבלה למוזיקת הפופ. אחד מהרגעים הנודעים במיוחד במהלך התוכנית, שנחשף ברחבי העולם מעבר לקהל הצופים של התוכנית, היה מבחן הבמה של המועמדת סוזאן בויל בעונה השלישית של התוכנית ב-2009. בויל הדהימה את הקהל והשופטים בשירתה הצלולה ורבת הכישרון, שעמדה בניגוד-לכאורה לחזות חיצונית מרושלת. יש שראו זאת כמניפולציה של קאוול שמטרתה להעלות את שיעור הרייטינג של התוכנית ולקדם את מכירות אלבום הבכורה של בויל, שהצהיר קאוול מראש שבכוונתו להפיק אותו, כשבוע בלבד מאז הופעתה בתוכנית. אלבום הבכורה של בויל אכן הופק על ידי Syco, אף על פי שלא זכתה במקום הראשון, והיה להצלחה מסחרית אדירה. כמו כן קאוול הפיק אלבום בכורה לצמד Bars and Melody, אשר הגיעו למקום השלישי בעונתה השמינית של התוכנית.
בדצמבר 2020 פורסם כי קאוול עתיד לשפוט בעונתה הרביעית של תוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל", שתשודר ברשת 13. ב-31 במאי 2021, ביטל קאוול את השתתפותו בתוכנית.
חיים אישיים
בפברואר 2014 נולד בנו מהשחקנית היהודיה לורן סילברמן. הוא חולק את מגוריו בין אנגליה וארצות הברית.
בינואר 2022 הציע נישואין לבת זוגו לורן סילברמן.
גילי בן אוזיליו
גילי בן אוזיליו (18 בינואר 1963 - 6 בינואר 2009) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
קריירה
גילי בן אוזיליו למדה משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1987. בסיום לימודיה שיחקה בתיאטרון החאן עד שנת 1989, בין היתר בתפקיד ונדלה ב"האביב מתעורר", סטפני ב"נולדו אשמים", שרה ב"ינתי פרזי", ומרים ב"מי תהום".
לאחר שעזבה את תיאטרון החאן שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות רבות ובהן: "ליל העשרים" (בתפקיד שפרה), "ביבר הזכוכית" (בתפקיד לורה), "היפוליטוס" (בתפקיד ארטמיס) ו"שלוש אחיות" (בתפקיד אירינה).
בטלוויזיה שיחקה במשך שתי עונות בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתפקיד יעל לוין, אמא של יובל.
בן אוזיליו זכתה בפרס ידיד הבימה על תפקידה ב"ביבר הזכוכית", ובפרס ראשון בתיאטרונטו 2004 בהצגה "ככה אני פאם פאטאל".
השתתפה בסרטי הקולנוע הישראליים: "עורבים", "בצילו של הלם קרב", "לילה לבן", "לא בלי בתי", "כל אהבותי" ו"האסונות של נינה", ובתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "רותי נעים". זמן קצר לפני מותה שיחקה בסרט "עמק תפארת". הופיעה בתוכניות הטלוויזיה: "שם נרדף", "מקומון", "101", "גבעת נפוליאון","גבעת הירח", "הבורר".
נפטרה ב-6 בינואר 2009 ממחלת הסרטן. נקברה בקיבוץ עינת.
חיים אישיים
בן אוזיליו הייתה נשואה ב-1987 למשך שלושה חודשים לשחקן גיל פרנק. בהמשך הייתה נשואה לשחקן אמיתי יעיש עד לפטירתה, ולהם שתי בנות.
החל משנת 2011 מוענק פרס על שמה של בן אוזיליו.
פנה
פֶּנֶה (באיטלקית: Penne) הוא סוג של פסטה שצורתו צינור חלול עם חיתוך אלכסוני. פנה הוא צורת הריבוי של פנה (penna) באיטלקית, שמקורה בלטינית penna ("נוצות", או "נוצה"), הכוונה להיותו מזכיר את עט הנוצה (קולמוס) ומקורו בחבל קלבריה שבדרום איטליה.
באיטליה מייצרים פנה בשתי גרסאות עיקריות: פנה לישה ("penne lisce") - פנה חלק, ופנה ריגטה ("penne rigate") או ריגטוני - פנה מחורץ שעליו רכסים קטנים חרושים. ריגטה פירושה באיטלקית "מחורצות". קיימת גרסה נוספת בשם "פנוני" (pennoni) ("נוצה גדולה"), שהוא גרסה רחבה יותר של פנה. צורה זהה או דומה נקראת "מוסטצ'ולי" (mostaccioli)- (מ־mosto, תירוש) שהוא גרסה של פנה לישה חלק ולא מחורץ במרקמו וקצות צינורותיו חתוכים למעוין. וזיטי (ziti) ("חתנים") שהם מוטות חלולים קצרים ומכופפים עד לצורתה של האות C במרקם חלק גם כן, וזיטוני - הגרסה העבה של הזיטי.
פנה מבושל בדרך כלל עד לדרגת אל דנטה, ומוגש עם רטבים לפסטה כמו פסטו. הוא מרכיב פופולרי בסלטי פסטה. פנה מעולה ליישומים השונים בשל עיצובו המעשי. מרכזו החלול מאפשר לו להחזיק רוטב היטב, בעוד שהזווית בה הוא חתוך משמשת כסוג של מצקת המקילה על האכילה. בנוסף, פנה ריגטה מחורץ, מחזיק כמות גדולה יותר של רוטב וכן מרקם נגיס יותר למאכלים שונים, ולכן מתאים לרטבים סמיכים.
הערות שוליים
Penne
גילנות
גִּילָנוּת (באנגלית: אייג'יזם) היא דעה קדומה כנגד אדם, הנובעת מגילו של אותו אדם. את המושג האנגלי, Ageism, טבע בשנת 1969 הגרונטולוג רוברט באטלר, על משקל מילים אחרות המבטאות אפליה, כגון racism (גזענות).
השוני ממקבילותיה
עקרונית, עשויה גילנות להיות מופנית כלפי כל קבוצת גיל, אך ברוב המקרים מדובר בדעות קדומות כלפי צעירים או כלפי קשישים. הגילנות שונה ממקבילותיה (גזענות, שוביניזם, הומופוביה וכיוצא בזה) בכך שמטבע הדברים, אדם יכול, למשל, להיות גילן כלפי קשישים, ואחר כך להיות קשיש בעצמו. לא כך הדבר לגבי רבות מהדעות הקדומות אחרות - בהן נדיר יותר למצוא אדם המגלה גזענות כלפי קבוצת מיעוט מסוימת, בעודו שייך אליה באופן חלקי או מלא.
גילנות במקומות עבודה
גילנות מתקשרת פעמים רבות לאפליה במקומות עבודה. בשונה מאפליה על רקע גזע או מגדר, בדרך כלל האפליה הגילנית לא באה לידי ביטוי בשכר. עובדים מבוגרים מרוויחים בדרך כלל יותר מצעירים בשל הוותק שצברו. עם זאת, מעסיקים נוטים להעדיף עובדים חדשים צעירים, ולהציע תוכניות פרישה מוקדמת לעובדיהן המבוגרים. מחקר שנערך בארצות הברית בעניין גילה כי הסיכוי שחברה תראיין מועמד צעיר גבוה ב-40% מהסיכוי שתבחר לראיין מועמד מבוגר. מחקר שנערך באוניברסיטת קנט שבאנגליה מצא כי 29% מהנשאלים סבלו מאפליה על רקע גיל. מדובר בשיעור גבוה משיעור הסובלים מאפליה על רקע מגדר או גזע.
הדין בישראל
בישראל, בשנות ה-50, התקשו מבוגרים רבים מעל גיל 45, ובמיוחד מעל גיל 55, למצוא עבודה. בלשכות העבודה כלל לא הסכימו לרשום מחפשי עבודה בני 55 ומעלה. במקומות עבודה רבים נקבעו גילאי סף שמעליהם לא יסכימו לקבל עובדים. למשל, באתא סירבו לקבל עובדים מעל גיל 24, בבנק לאומי מעל גיל 28, ובדואר ישראל, אגד ונשר מפעלי מלט ישראליים מעל גיל 30. חברי הכנסת ניסו להתמודד עם בעיית אבטלת הקשישים בדרך של הקצאת סוגים של עבודה לקשישים ונכים. באוגוסט 1953 העבירה הכנסת בקריאה ראשונה את "חוק החצרנים" שיזמה חנה למדן, המחייב בתים משותפים להעסיק חצרן נכה או מעל גיל 50, במטרה לספק עבודה לאנשים מבוגרים. הצעת חוק נוספת הייתה של אידוב כהן שהציע להגביל את העבודה בממכר סיגריות, טבק ובולים לנכים וקשישים בלבד. לאחר שחוקים אלו לא קודמו, הקימה שרת העבודה, גולדה מאיר, ועדה בראשות חנה למדן ולבחינת מצב התעסוקה של קשישים ודרכי פתרון של בעיית האבטלה שלהם. הוועדה המליצה להקצות ענפי תעסוקה לקשישים בלבד, לרשום מובטלים בלשכות התעסוקה עד גיל הפנסיה ולאסור בחוק הימנעות מתעסוקה בגלל גיל.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, אוסר על אפליית עובדים ומועמדים לעבודה לפי שלל גורמים, ובהם גיל העובד, למעט אם ההבחנה נדרשת ממהותו או אופיו של התפקיד. עם זאת, בחוק גיל פרישה נקבע גיל פרישת חובה, שבהגיע העובד אליו רשאי המעסיק לחייבו לפרוש מהעבודה, ובחוקים אחרים נקבע גיל מרבי לתפקידים שונים, כולל תפקידי שופטים וגיוס למשטרה.
בפרשת רקנטי דן בית המשפט העליון בעתירתם של דיילים שלפי הסכם העבודה הקיבוצי שלהם, נדרשו לפרוש מתפקידם בגיל 60. בית המשפט דחה את טענותיה של חברת "אל על" לפיהן הפרישה נחוצה מאחר שהתפקיד דורש הופעה נאה וכוח פיזי, וקבע כי הדבר מנוגד לחוק שוויון הזדמנויות בעבודה. באוגוסט 2012 קבע בג"ץ שהדרישה מעובדי שירות בתי הסוהר לפרוש לפנסיה בגיל 57 אינה חוקית.
עידית תשובה
עידית תשובה (נולדה ב־14 בנובמבר 1975) היא כימאית ישראלית, פרופסור מן המניין במכון לכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים. עיקר מחקרה עוסק בפיתוח תרופות מבוססות מתכות לטיפול במחלות שונות. במסגרת מחקרה בתחום הכימיה הביו-איאורגנית. פיתחה משפחת חומרים נוגדי סרטן על בסיס המתכת טיטניום, מתוך מטרה שיחליפו טיפולי כימותרפיה על בסיס פלטינה.
ב-2022 מונתה לסגנית-יו"ר המועצה להשכלה גבוהה. בנוסף משמשת תשובה כיושת ראש הקתדרה לכימיה יישומית ע"ש לסטר ארונברג, וחברה בסנאט האוניברסיטה העברית.
השכלתה ופעילותה האקדמית
תשובה גדלה ברחובות. היא סיפרה על עצמה: "הייתי ילדה סקרנית, התעניינתי בחומרים הנראים לעין, ועוד יותר בהרכבם האטומי שנעלם מעניינו. רציתי לדעת למה כשמערבבים תמיסות שונות הן גועשות או משנות צבע או פולטות חום, וכיצד ניתן לייצר חומרים חדשים עם תכונות ייחודיות." היא למדה בתיכון דה-שליט במגמות כימיה וביולוגיה. שירתה בצה"ל כסמלת מבצעים בגדוד נ"מ בחיל האוויר.
ב-1998 קיבלה תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת תל אביב. ב-2001 סיימה את לימודי הדוקטורט, במסלול ישיר, בהנחייתו של פרופ' משה קול באוניברסיטת תל אביב. בעבודתה עסקה בפיתוח זרזים לתהליכי פילמור על בסיס תרכובות אורגנו-מתכתיות.
ב-2001–2003 עשתה פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) במעבדת כימיה העוסקת ביישומים ביולוגיים של מתכות, במהלכו חקרה חלבונים קושרי ברזל.
ב-2003 הצטרפה לסגל האקדמי במכון לכימיה בפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע של האוניברסיטה העברית בירושלים, בדרגת מרצה בכירה. ב-2009 קודמה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-2016 לדרגת פרופסור מן המניין.
ב-2019 כיהנה כחברת הוועדה לוולידציה של הדו"ח השנתי המוגש מהאקדמיה הישראלית לממשלה.
ב-2020 שימשה כחברת הוועדה האקדמית להמלצה על זוכי פרס א.מ.ת. בננוטכנולוגיה.
באוניברסיטה העברית כיהנה במגוון תפקידים: לרבות חברה בוועדת המינויים של האוניברסיטה, חברה בוועדה המתמדת ובסנאט.
מחקריה
תחום המחקר של פרופ' תשובה הוא כימיה ביו-אי-אורגנית. תחום המצוי בין כימיה אי-אורגנית למדעי החיים. היא עוסקת בתכנון מולקולות אי-אורגניות סינתטיות בעלות חשיבות או יישומים בתחום הביולוגיה והרפואה ובפיתוחן. לחומר המוביל שפיתחה קראה פנולאטי (PhenolaTi), כלומר טיטניום שקשור לתרכובות מסוג פנולט. פנולטי הוא דוגמה לחומר אנטיסרטני בעל פעילות גבוהה וללא רעילות.
תשובה פיתחה משפחת חומרים נוגדי סרטן על בסיס המתכת טיטניום. חומרים אלה עשויים להוות תחליף לתרופות הכימותרפיות הניתנות היום, ומתפקדים כתרופות לא רעילות וללא תופעות לוואי. הטיטניום אינה מתכת רעילה, ובכל זאת כנראה הורגת תאי סרטן באופן ספציפי. לכן יהיו לה פחות תופעות לוואי מאשר לתרופות הקיימות. היא נחשבת ידידותית יותר לגוף מחומרים כימיים אחרים, האתגר היה למצוא תרכובת יעילה בטיפול בתאים סרטניים.
כימותרפיה אנטי-סרטנית מבוססת מתכות, בהן פלטינה, הייתה קיימת קודם לכן, אך היא בעלת תופעות לוואי חמורות. מחקרים בעבר הראו כי לתרכובות טיטניום, הידידותית יותר למערכת הביולוגית, יש תופעות לוואי פחותות בהרבה, בעוד הן שומרות על פעילות גבוהה וגם פעילות כלפי תאים העמידים לתרכובות הפלטינה. הבעיה העיקרית הייתה יציבותן הנמוכה של תרכובות טיטניום בסביבה מימית ופירוקן המהיר לתערובת תוצרים בלתי מוגדרים. התנהגות זו הקשתה את חקר המנגנון ואפיון הצורון הפעיל. בסדרת פרסומים מאת קבוצת המחקר של פרופ' תשובה תוארו היציבות הגבוהה ותהליך ההידרוליזה המוגדר של תרכובות הטיטניום-פנולט, וכן ההשפעות של גורמים מבניים על התנהגות הקומפלקסים. ההתנהגות הייחודית של קומפלקסים אלו אפשרה מעקב בסביבה מימית וחקר המנגנון.
חיים אישיים
תשובה נשואה ואם לשלושה.
הסמקה
הסמקה היא מצב טבעי ונפוץ למדי שבו כלי הדם שבאזור הלחיים מתרחבים באופן לא רצוני, והלחיים "מקבלות" צבע ורוד-אדמדם.
ההסמקה נפוצה כשמרגישים מבוכה, כעס, התרגשות או בושה, אם כי לפעמים מזוהה עם התאהבות או עם רגשות רומנטיים כלשהם. לעיתים קרובות ההסמקה מתרחשת כשחום הגוף גבוה, כחלק ממנגנון הקירור של הגוף; הרחבת כלי הדם ההיקפיים. כשהסמקה מופיעה ללא סיבה "מספיק טובה" זה עלול להיות סימפטום של חרדה חברתית.
הסמקה נגרמת גם מפעילות גופנית, כשחום הגוף נהיה גבוה, מערכת ההובלה מזרימה דם ללחיים, כדי לצנן את הגוף (לקרר את הגוף).
אריתרופוביה הוא פחד מהסמקה, מהמילים היווניות ερυθρός, אדום, ו- φοβία, פחד, מילולית "פחד מאדמומיות.".
יעקב קאשטרו
רבי יעקב קאשֹטרו (גם קאסטרו; מכונה מהריק"ש; רפ"ה, 1525 בערך – י"ב באדר ב' ה'שע"ב, 1612) היה מרבניה הנודעים של יהדות מצרים. נתפרסם בעיקר מחיבורו 'ערך לחם' שכולל הגהות על השולחן ערוך, הספר היה נפוץ בכתבי יד רבים, עוד קודם להדפסתו בשנת תע"ח.
ביוגרפיה
נולד במצרים לר' אברהם קאשטרו סביב שנת 1525. למד בירושלים אצל הרלב"ח, אך רבו המובהק היה הרדב"ז, והוא מצטט אותו ברוב תשובותיו. בצעירותו עסק במסחר. ידוע כי לתקופה קצרה בשנת ה'שס"ד התגורר באלכסנדריה, אך מרבית ימיו ישב בקהיר (המכונה אצלו "מצרים"), וכיהן כרבו של קהל המוסתערבים בעיר.
בשנת ש"ל בערך נסע לארץ ישראל וביקר בצפת, במהלך הביקור התאכסן בביתו של הרב יוסף קארו, מחבר "שולחן ערוך", בצפת, ובספרו "ערך לחם" אף הביא מנהג שנהג הרב קארו.
ככל הנראה נפטר בקהיר, בשנת ה'שע"ב. לפי מסקנת יעקב שפיגל, תאריך פטירתו הוא י"ב באדר ב'.
תלמידו
בספר "שם הגדולים" כותב החיד"א שרבי אברהם אסכנדרי, בנו של יוסף אסכנדרי הרופא, ומצאצאיו של רבי יוסף אסכנדרי הנזכר מספר פעמים ב"בית יוסף", היה תלמידו של מהריק"ש.
ספריו
רבי יעקב כתב מספר ספרים, חלקם נדפסו רק לאחר מותו:
פרופ' יעקב שפיגל שההדיר את השיטה שכתב מהריק"ש על מסכת בבא קמא, טוען שהמריק"ש ור' בצלאל אשכנזי, בעל השיטה מקובצת, השתמשו באותה ספריית כתבי יד.
סייקן (נהר)
הנהר סייקן (באנגלית: Sycan River) הוא יובל של הנהר ספראג הזורם בדרום-מזרח אורגון בארצות הברית. הנהר, באורך 121 קילומטרים, מנקז כ-1,450 קילומטרים רבועים מזרחית לרכס קסקייד. מוצא הנהר באזורים גבוהים ביער הלאומי פרימונט מדרום ל. הנהר זורם מצפון-מערב לתוך ביצת העשב סייקן (Sycan Marsh) בדרום מחוז לייק, ממנה הוא זורם בדרך כלל לדרום-מערב כדי להצטרף לנהר ספראג ליד היישוב במחוז קלאמת. 95 הקילומטרים העליונים של הנהר הם חלק מהמערכת הלאומית של נהרות פראיים ונופיים.
מקור שם הנהר בביצת העשב סייקן. מקור שמה בצמד המילים saiga keni בשפת שבט הקלאמת, שפירושן "מקום שטוח עם עשב".
מסלול
בסמוך למקורותיו, הנהר סייקן, הזורם מערבה, קולט את מימיו של בולדר קריק (Boulder Creek) מימין ואת הנהר סאות' פורק סייקן משמאל (South Fork Sycan River). שביל האנן (Hanan Trail), שביל מסלול רגלי, עובר בערך במקביל לנהר לאורך קטע זה, המהווה חלק מהמערכת הלאומית של נהרות פראיים ונופיים. הסייקן פונה לצפון-מערב וקולט את מי הנחלים רוק קריק (Rock creek), קלי קריק (Kelly creek) וניקסון קריק (Nixon creek) מימין לפני שהוא פונה שוב מערבה. לאורך הקטע הבא, קאמינגס קריק (Cummings Creek) נכנס מימין, ריפל קריק (Rifle Creek) משמאל, והסייקן עוזב את מחוז לייק ונכנס למחוז קלאמת. לאחר מכן נכנס סקל קריק (Skull Creek) משמאל וקורייר קריק (Currier Creek) מימין.
במורד הזרם אחרי קורייר קריק נכנס פרדייז קריק (Paradise Creek) משמאל, והסייקן פונה לצפון-מערב ואז צפונה, עוזב את מחוז קלאמת ונכנס מחדש למחוז לייק. מעט צפונית לגבול, נחל לונג קריק (Long Creek) נכנס מימין. לאחר פנייה מערבה ודרום-מערבית, הנהר נכנס לביצת העשב סייקן, אזור ביצה של כ-130 קילומטרים רבועים. הנהר ממשיך לדרום-מערב דרך הביצה, הנהר עוזב את מחוז לייק ונכנס מחדש למחוז קלאמת. ביציאה מהביצה, הנהר יורד במהירות דרך קניון חצוב ברמה געשית צחיחה המכונה "The Tablelands". בהמשך נשפך אליו משמאל מריט קריק (Merritt Creek). הנהר מתפתל מערבה ואחר כך דרומה, הסייקן קולט את בלו קריק (Blue Creek) משמאל, נכנס לעמק הנהר ספראג, קולט את סנייק קריק (Snake Creek) משמאל ונשפך לנהר ספראג מצפון לביטי, כ-50 קילומטרים צפונית-מזרחית לקלאמת פולס.
פעילויות נופש
בנהר שוכנים מיני הדגים טרוטת עין-הקשת,, טרוטה חומה וטרוטת השור. בחלק העליון של הנהר העליון מתאפשר דיג זבובים טוב עבור טרוטת ברוק קטנה, בעוד שטרוטה חומה נמצאת רק בחלק התחתון של הנהר התחתון לאחר הביצה. דרכי יער משובשות מאפשרות גישה לחלקים של הנהר שכמעט ולא מגיעים אליהם דייגים. 19 הקילומטרים התחתונים של הנהר גובלים בדרך כלל בקרקע בבעלות פרטית, שבה נדרש אישור לגישה.
עשה לך רב
עֲשֵׂה לְךָ רַב היא עצה והנחית חכמים שנכתבה על פי חז"ל, והיא מופיעה פעמיים במסכת אבות.
ביאור
לאורך הדורות חכמי חז"ל כתבו ביאורים שונים סביב הוראה זו, כאשר עיקרן הוא - שעל כל אדם יהודי לקבוע עבור עצמו דמות רב: אדם כלשהו, שהוא גדול ממנו בתורה ובהלכה (בהתאם למנהגי העדה אליה הוא משתייך, עד כמה שניתן). רב, שיוכל האדם להתחבר אליו ויהיה מסוגל להבין את דבריו וכוונותיו גם ברובד האישי, כך שיוכל להרגיש בנוח לשתף ענייניו האישיים והרב יוכל לעזור לו להתמצא בענייני העולם, ולהשתלם בתורה מצוות ובמעשים טובים; ומן הרב יוכל לטקס עצות טובות והכוונות בכדי להכריע החלטות, לפתור בעיות, ולהתנהל בהתאם לרוח היהדות על תקניה.
מקורות ופירושים
המקור להוראה זה מובא לראשונה במסכת אבות ושם הדבר נאמר בשם רבי יהושע בן פרחיה:.
כאמור, הסברים שונים נכתבו במהלך הדורות בהסבר וטעם הוראה זו:
הרמב"ם כתב בפירושו למשנה, שהסיבה היא. המאירי מפרש באותו הסגנון: .הכוונה היא שגם אדם חכם כל כך, שאינו יכול למצוא מישהו חכם יותר ממנו או אפילו שווה לו - עדיף שימצא אפילו מישהו קצת פחות חכם, אבל שיהיה אובייקטיבי לגבי עניינים אישיים.
רובד נוסף מביא רבי עובדיה מברטנורא, שכותב בפירושו למשנה:.
באבות דרבי נתן מובא הסבר זה ביתר פירוט:. כאן הכוונה שאין אחד שיודע הכל ומומלץ לאדם לשאול אדם הבקיא ומוסמך באותו העניין המדובר ולא לשים מבטחו באדם אחד, גדול ככל שיהיה.
פרשנות מודרנית
רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, הורה לכל חסידיו, אנשים, נשים, ואפילו ילדים, שימנו לעצמם רב עמו יתייעצו. הוא אף הוסיף מימד נוסף לכך: בנוסף לתפקידו כ"יועץ", הרב משמש גם כ"שוטר", כלומר, על האדם לעמוד מזמן לזמן אצל הרב ל"מבחן" בנוגע למעמדו ומצבו בלימוד התורה, בנתינת הצדקה, ובכללות הנהגתו בעבודת ה'. באופן זה, טען, ירגיש מחויב יותר להיטיב את דרכיו. מכך שההוראה "עשה לך רב" מופיעה פעמיים בפרקי אבות בהקשרים שונים, פעם אחת נכתב עשה לך רב והסתלק מן הספק, ובפעם אחרת עשה לך רב וקנה לך חבר, הרבי למד שישנם שני סוגי רבנים שאדם צריך למנות לעצמו, רב אחד שתפקידו לפסוק ולהסיר את הספק, ורב אחר שתפקידו להיות חבר וידיד.
הרב שי פירון כתב בנושא כך:.
עשה לך רב היה גם שמה של תוכנית רדיו ששודרה בקול ישראל בשנות השמונים. בתוכנית שושדרה בשידור חי הופנו לרב חיים דוד הלוי שאלות הלכתיות מן הקהל באולם ומן המאזינים בבית.
גזעים וקבוצות אתניות בארצות הברית
הגזעים בארצות הברית נבדלים מהקבוצות האתניות, אם כי יש חפיפה מסוימת.
גזעים
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית נמנות שש קטגוריות של גזע:
קבוצות אתניות
הלבנים והאסייתים-אמריקאים בארצות הברית מתחלקים לקבוצות אתניות שונות, בדרך כלל על פי ארצות מוצאם. שאר הגזעים מהווים בדרך כלל קבוצה אתנית אחידה.
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בארצות הברית היא גרמנים-אמריקאים, צאצאיהם של מהגרים שהגיעו לארצות הברית מגרמניה במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רובם מתגוררים במערב התיכון ובפנסילבניה. הם מהווים כ-15% מהאוכלוסייה.
אחריה, אפרו-אמריקאים, כ-13%, ולאחר מכן צאצאי מהגרים ממקסיקו, מאירלנד, מאנגליה, מאיטליה ומפולין.
ההיספנים הם קבוצה אתנית, ולא גזע. אלה הם צאצאיהם של מהגרים ממקסיקו וממדינות אחרות באמריקה הלטינית.
קבוצה אתנית חדשה הוגדרה בשנת 2014: "מזרח תיכוני אמריקאי". לקבוצה זו משויכים צאצאיהם של מהגרים ממדינות המזרח התיכון וסביבותיו, בהם ערבים, ארמנים, אשורים,כורדים ועוד. בקבוצה זו מעורבים מהגרים ממדינות שונות, בהן קפריסין, גאורגיה, איראן, טג'יקיסטן וטורקיה.
חזיר הבית
החזיר, או חזיר הבית (שם מדעי: Sus scrofa domesticus או Sus domesticus) הוא תת-מין של המין חזיר בר, ממשפחת החזיריים, אשר בוית על ידי האדם. ישנם למעלה מ-100 גזעים של חזיר הבית.
לפי ממצאים ארכאוזואולוגיים החזיר היה אחת מחיות המשק הראשונות שבויתו על ידי האדם, ככל הנראה לפני כ-10,000 שנים במזרח התיכון. באופן היסטורי גודַל חזיר הבית בדיר, אך לאחר המהפכה התעשייתית עבר עיקר גידולו במדינות המפותחות לחוות תעשייתיות.
עיקר השימוש בו הוא כחיית משק, לשם אכילתו, ושימושים נוספים כוללים איתור חומרי נפץ ופטריות כמהין, וכחיית מחמד. על פי הערכות ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, ברחבי העולם קיימים כיום כ-920 מיליון פרטים, שקרוב למחציתם חיים ברפובליקה העממית של סין. תושבי סין גם אוכלים כמחצית מכ-100 מיליון טון של בשר חזיר הנצרך בשנה בעולם.
עם מאכלי בשר חזיר נמנים צ'וריסו, נקניקיית קארי ובייקון. חזירי בית שברחו מהשבי ועברו תהליך התפראות (Feral, חזרה לטבע) גורמים לנזקים סביבתיים חמורים, למשל בניו זילנד.
אטימולוגיה וסמנטיקה
המילה "חזיר" קיימת בצורה דומה בשפות שמיות אחרות. באכדית humşîru או hamşêru, בארמית חזירא, ובערבית ח'נזיר (خنزير). נקבת החזיר נקראת "חזירה" ואילו גור החזיר נקרא "חזירון" או "חזרזיר".
שתי חיות קיבלו את שמן מהחזיר. הקביה כונתה "חזיר הים" מכיוון שכאשר הובאה לאירופה מאמריקה הדרומית, האירופאים מצאו שהקול שהשמיעה דומה לנחירות החזיר. הטפיר כונה "חזיר הפיל" מאחר שהוא דומה לחזיר במראהו, ובייחוד באפו, ברגליו ובעורו. שמן של שלוש מחלות נגזר משם החזיר – חזרת (Mumps), חזירית (Scrofula) וחזירית העור (Scrofulodorma).
מקורות ותפוצה
חזיר הבית בוית מחזיר הבר במזרח התיכון (אזור הלבנט או אנטוליה), לפני כ-10,000 שנה, במהלך התקופה הנאוליתית, מעט לאחר ביות הצאן והבקר. בתקופה זאת מוצאים עצמות חזיר רבות בכפרים נאוליתיים, אשר מעידות על הקטנה בגודל הגוף, התקצרות החוטם ותמותה מוגברת של בעלי חיים צעירים. אלה מאפייני הביות העיקריים, המבדילים את חזיר הבית מחזיר הבר. עם זאת, קיימות טענות לניהול מוקדם עוד יותר של חזירי בר לפני ביותם המלא, למשל באתר הלאן שמי (טורקיה) לפני כ-11,500 שנה ובקפריסין, לשם הובאו חזירים בערך באותו זמן. משוער כי חזיר הבר בוית לאחר מכן באופן נפרד בסין, ואולי אף בוית בשבעה מועדים נפרדים ברחבי העולם. עדויות DNA שמוצו ממאובני שיניים ולסת תחתונה של חזירים נאוליתיים באירופה מצביעים על כך שמוצאם במזרח הקרוב. הבאתם של החזירים המבויתים לאירופה הובילה לביות חזירי הבר המקומיים, דבר שבא לידי ביטוי במאגר הגנים של חזירי הבית האירופאים. לפי עדויות היסטוריות, חזירים נוספים הובאו לאירופה במאות ה-18 וה-19 מאסיה, והורבעו עם חזירי הבית המקומיים. השימוש בחזירי הבית היה בעיקר לצריכת בשרם ונעשה גם שימוש בעורם, בעצמותיהם, בשומנם ובשערותיהם. החזירים הובאו לאמריקה מאירופה על ידי ארננדו דה סוטו, ומגלי ארצות ספרדים אחרים זמן מועט לאחר גילוי אמריקה. כיום תפוצתו של חזיר הבית היא גלובלית, וכוללת את כל היבשות למעט אנטארקטיקה, ואיים מיושבים רבים כאי הצפוני והדרומי של ניו זילנד, גינאה החדשה ומדגסקר.
גידול
במדינות מתפתחות, ולעיתים קרובות גם במדינות מפותחות, מרחב המחיה של חזיר הבית הוא בשדה או בחצר. לפעמים נותנים לחזירי הבית לְשַׁחֵר אחר מזון ביער, תחת השגחתו של רועה חזירים. בעולם המתועש גידול החזיר עבר מהדיר אל החוות התעשייתיות, ובכך עזר להגדיל את תפוקת הייצור, אך גם הביא לפגיעה ברווחת חיי החזירים.
יכולות קוגניטיביות
חזיר הבית ידוע כחיה אינטליגנטית, והוא ניתן לאילוף בדומה לכלב ואף יכול לעלות עליו בביצועים מסוימים. לדוגמה, במחקרים שנעשו באוניברסיטת פנסילבניה למדו חזירים להשתמש בחוטמם כדי להניע ג'ויסטיק המניע סמן על צג מחשב. לאחר מכן ניתנה לחזירי הבית משימת זיכרון – הוצג להם שרבוט ולאחר שהוא הוסר הוצג אותו שרבוט ולצידו שרבוט שונה. החזיר זכה באוכל, כגון M&M's, כאשר הזיז את הסמן אל השרבוט שהופיע לפני כן. בדומה לשימפנזה, חזיר הבית למד את כללי המשימה לאחר 5 עד 10 ניסיונות. במחקרים מדעיים נעשה שימוש במראה כדי לבחון מידת מודעות בקרב בעלי חיים, ובניסוי שנערך באוניברסיטת קיימברידג' למדו חזירי בית מידע בזכות שימושם בהשתקפויות, אך לא הוכח כי החיה זיהתה את עצמה בראי. במחקר אחר, חזירי הבית הראו התנהגות של מעקב אחר חזירים אחרים המראים סימנים שהם נעים לעבר מזון, שבתורם הראו ניסיונות להתחמק מהחזיר הדולק אחריהם.
כמזון
בעברית מודרנית מכונה לעיתים בשרו של החזיר "בשר לבן", והוא מוכן מחלקים שונים של הבשר, ובהם צלעות, צוואר, סינטה, פילה וירך. ישנם מספר סוגים שונים של בשר חזיר מעושן ובהם בייקון, שינקן ופרושוטו. חלקים אחרים של החזיר שמשמשים למאכל הם הכבד, המעיים וחלקי פנים. ישנו גם שימוש בראשו של החזיר לייצור ג'לי לשימור. בשר החזיר זול יחסית, מכיוון שהחזיר מגיע בקלות למשקל גבוה, והיותו אומניבור מאפשרת גמישות בהזנתו. לא מקובל לחלוב את נקבת החזיר, כי חלבה מועט והוא מספיק בדרך כלל רק להאכלת החזרזירים. בשר חזיר הוא הבשר הנאכל הנפוץ בעולם ומהווה כ-38% מכל צריכת הבשר העולמית. על פי משרד החקלאות של ארצות הברית סך צריכת בשר החזיר העולמית בשנה הוא 98.9 מיליוני טון, כאשר תושבי הרפובליקה העממית של סין צורכים 52.5 מיליוני טון, ולאחריהם תושבי האיחוד האירופי (20.1) וארצות הברית (9). צריכת בשר החזיר העולמית עלתה ב-20% בין השנים 2002 ל-2006.
כחיית מחמד ועבודה
בסוף המאה ה-20 החלו גזעים מסוימים של החזיר הביתי לשמש כחיית מחמד פופולרית במדינות המערב. הגזעים הנפוצים למטרה זו הם Pot bellied pig ו-Juliana. גזעים אלו נוטים להיות קטנים בהרבה מחזירי חווה, אך גודלם הסופי עולה בדרך כלל על הציפיות של הבעלים, דבר שמוביל לעיתים קרובות לנטישת החיה או למסירתה. באירופה וצפון אמריקה נפוצים בתי מחסה לחזירים נטושים (Pig sanctuary), שמהווים בעצם מוסד דומה לכלבייה.
בזכות חוש הריח המפותח של חזיר הבית נעשה בו שימוש לאיתור חומרי נפץ ופטריות כמהין.
ביהדות ובאסלאם
בימי הבית השני נתקנה תקנה מיוחדת האוסרת גם על גידול חזיר, ונאמר: "ארור שיגדל חזיר". החזיר היה אחד מסמליו של הלגיון העשירי שנטל חלק משמעותי בהחרבת ארץ ישראל במרד הגדול ובמרד בר-כוכבא, וחז"ל השתמשו בקונוטציה השלילית של חזיר כדי לתאר את רומי.
האיסור על אכילת חזיר וגידולו הפך עם השנים לאחד הסמלים הדתיים והלאומיים היהודים. מאידך החזיר הפך ביהדות לסמל לטומאה ומאכלות אסורות, ועל כן יש כאלו אשר נמנעים מלהזכיר אף את השם "חזיר", ועושים במקומו שימוש בכינוי "דבר אחר".
גם בימינו ההקפדה עליו, גם בקרב מסורתים וחילונים, שכיחה יותר מההקפדה על מצוות אחרות. בישראל, הטאבו היהודי הבולט על החזיר קיבל גם ביטוי ב"חוק איסור גידול חזיר", האוסר על גידול חזירים, ובחוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת), תשי"ז-1956, המסמיך רשות מקומית להתקין חוק עזר עירוני שיגביל או יאסור מכירת בשר חזיר ומוצריו הנועדים לאכילה. סוגיית מכירת בשר חזיר וגידול חזירים בישראל כיום מעוררת מחלוקת, וחזירים מגודלים למאכל, למשל בקיבוץ להב, אשר פועל בו מכון למדע ולמחקר החי, המגדל כ-2,000–3,000 חזירים בהתאם להיתר גידול חזירים במוסדות מדע ומחקר המופיע בחוק הישראלי. כ-60% מחזירים אלה מוגדרים כ"עודפים" ונשלחים למפעל הבשר של הקיבוץ.
חזיר הבית נאסר לאכילה על ידי מספר דתות נוספות ובהן האסלאם. בקוראן המילה חזיר משמשת בהשאלה כסמל למיאוס ותיעוב, כדי לתאר את "אנשי הספר" –
בתרבות
מספר סיפורי עם עוסקים בחזירים, והמוכר בהם הוא כנראה שלושת החזירונים, אשר פורסם לראשונה ב-1843 בספר "Nursery Rhymes and Nursery Tales". העלילה היא אודות שלושה חזירונים הבונים שלושה בתים, מקש, מענפים ומלבנים, וכאשר מגיע הזאב הרע ומצליח למוטט את שני הבתים הראשונים בעזרת נשיפותיו, שני החזרזירונים מתחבאים בביתו של החזרזיר השלישי, שהזאב לא יכול להרוס. בשנת 1933 הסיפור עובד לסרט קצר מונפש של דיסני, במסגרת סדרת סרטי "סימפוניות טיפשיות", בשם "שלושה חזירים קטנים"; ולספר ילדים פארודי בשם "The True Story of the Three Little Pigs" (הסיפור האמיתי על שלושת החזירונים), המתאר את הסיפור מנקודת מבטו של הזאב.
יצירות רבות מציגות חזירים כדמויות חלשות או שליליות. דמותו של חזרזיר מסדרת הספרים "פו הדב", אשר נכתבה על ידי א. א. מילן והחלה להתפרסם ב-1926, הוא חברו הקרוב של פו הדב ומתואר כחיה קטנה וחששנית. בספרו האלגורי של ג'ורג' אורוול, "חוות החיות" אשר פורסם ב-1945, החזירים ייצגו מנהיגים סובייטים שונים. ברומן הגרפי של ארט ספיגלמן, "מאוס: סיפורו של ניצול" משנת 1986, ייצגו החזירים את הפולנים.
פעילים למען זכויות בעלי חיים וכן חוקרי טבע ותרבות טוענים כי היחס של בני אדם לחזירים הוא יחס לא הוגן. האשמת חזירים כחיות תאבות בצע הוא השלכה – שהרי בני אדם יכולים להיות בעלי תאווה לממון וחזירים אינם עושים זאת. ההשלכה מאפשרת לשייך התנהגות לא מוסרית לבעלי חיים ולטעון כי התנהגות מוסרית ייחודית לבני אדם.
לעומת הייצוג של חזיר כחיה צרת אופקים המספקת רק תאוות מיידיות, הם נחשבים חיות אינטליגטיות יחסית בהיותם אוכלי כל. מחקרים מראים כי חזירים חכמים לא פחות מכלבים.
יש מספר יצירות תרבות שמציגות את החזירים כחיות חיוביות שסובלות מיחס לא הוגן מצד בני האדם. חוות הקסמים הוא ספר שבו הגיבור וילבור הוא חזרזיר עדין שניצל משחיטה בזכות ידידות עם ילדה ועם עכבישה. דמויות של חזירים נעימים וחכמים שנשחטים לבסוף מוצגות לפעמים כמחווה ליהודים שנרצחו במחנות הריכוז. דוגמה לדמות כזו מופיעה בספר הכלב היהודי.