cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמל התעופה בן-גוריון
הישגים
נמל התעופה בן-גוריון זכה בתואר "נמל התעופה הידידותי ביותר" בסקר פתוח בקרב 350 לקוחות שנערך על ידי מועצת שדות התעופה הבינלאומית (Airports Council International) בדצמבר 2006; הוא דורג במקום הראשון מבין 40 שדות תעופה אירופיים, ובמקום החמישי מבין 77 שדות תעופה ברחבי העולם. גם בשנת 2008 דורג השדה בראש סקר לבדיקת איכות השירות אשר נערך על ידי מועצת שדות התעופה הבינלאומית. בסקר זה, המבוסס על 200,000 שאלונים שחולקו ב־108 שדות תעופה ברחבי העולם, השיג נמל התעופה בן-גוריון את המקום הראשון מבין שדות התעופה במזרח התיכון ואת המקום השני מבין שדות התעופה ברחבי העולם, אשר היקף תנועת הנוסעים השנתית בהם נע בין 5 ל־15 מיליון. בשנים האחרונות השדה כבר נכלל ברשימות הדירוג לשדות תעופה המשרתים 15–25 מיליון נוסעים בשנה ומכך שונה סיווגו לשדה תעופה בגודל בינוני לפי התקינה הבינלאומית. כמו כן פרוטוקולי האבטחה בשדה, שימשו בשנים האחרונות מודל לימודי לשדות תעופה אחרים בעולם בשל איכותם.
למרות הדירוגים המחמיאים על איכות השירות בשדה התעופה, הנמל עמד מספר שנים בלב ביקורת חריפה בעניין ליקויים בבטיחות התעופה, ובמיוחד בכל הקשור למערך ההמראות והנחיתות. אך פרויקט שדרוג המסלולים בשדה שהסתיים ב־2014 והפעלת מגדל הפיקוח החדש בסוף 2015 פתרו את מרבית ליקויי הבטיחות שעמדו לביקורת.
בשנת 2017 זכה במקום השמיני בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" לפי מגזין Travel + Leisure.
טרמינל 1
בניין טרמינל 1 תוכנן במקור על ידי אגף התכנון של שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20. סגנון הבנייה המקורי של הבניין אופיין בסגנון הבינלאומי, והורכב ממבנה קובייתי מטויח בטיח לבן ונקי, ומעליו ניצב מגדל פיקוח מעוגל. עם הקמת המדינה הורחב המבנה, ובשנות ה־50 נבלע לחלוטין במערך אגפים חדש שלא השאיר זכר למבנה המקורי. בשנת 1961 שופץ הטרמינל לקראת הכניסה לעידן הסילון. בעקבות שרפה בטרמינל באוקטובר 1968 תוכנן הטרמינל מחדש. על פי התוכנית החדשה תוכננה קומה שנייה לאולם לנוסעים יוצאים, דיוטי פרי ומסעדות, וקומה שלישית למרפסת תצפית מקורה.
בשנת 1995 נחנך אולם קבלת פנים חדש בתכנונו של האדריכל מרדכי בן-חורין. עד פתיחתו של טרמינל 3, שימש טרמינל 1 כבית הנתיבות הראשי של שדה התעופה, ושירת את רוב תעבורת הנוסעים הבינלאומית בו. הטרמינל נסגר והוסב לבניין משרדים לאחר הפעלת טרמינל 3, אם כי המשיך לשמש גם לקליטת עולים חדשים.
ב־7 בפברואר 2007 נפתח חלק מהמבנה מחדש כטרמינל לטיסות פנים, והחליף את טרמינל 2. אולם הנוסעים המשופץ משתרע על פני שטח של 7,686 מ"ר בקומה בודדת, וכולל אולם בידוק ורישום ובו 13 דלפקים, אולם נוסעים יוצאים ובו ארבעה שערי יציאה, וכן אולם נוסעים נכנסים ובו מסוע כפול לאיסוף כבודה. ב־26 באוקטובר 2008, עם תחילת עבודת השיקום והחלפת תאורת מסלול הטיסה בנמל התעופה דב הוז, הועברו כל טיסות הפנים הפועלות בשדה דב לטרמינל 1. הסדר זה עמד בתוקף עד פתיחתו המחודשת של שדה דב ב־13 בדצמבר 2008.
רשות שדות התעופה הודיעה כי בכוונתה להפעיל בטרמינל 1 מסוף לטיסות אח"מ ומסוף לטיסות חברות תעופה במחיר נמוך. הטרמינל שימש את הטיסות היוצאות בלבד של חברת סקאי איירליינס הטורקית מ־1 ביולי 2008 ועד 21 באוקטובר 2008, ובשנת 2009 החל לשרת את הטיסות הבינלאומיות היוצאות של מספר חברות במחיר נמוך. בשנה הראשונה לחידוש הטיסות הבינלאומיות ממנו, טסו כ־93 אלף נוסעים בטיסות המוזלות דרכו. ב־27 באוקטובר 2013 נחנך מחדש אולם הנוסעים המערבי בבנין הטרמינל, המיועד לטיסות בינלאומיות.
עד יוני 2017 עברו נוסעי החברות את תהליכי הבידוק בטרמינל 1, אך העלייה למטוס והירידה ממנו נעשו בטרמינל 3. כתוצאה מגידול בתנועת הנוסעים, ולבקשת חברות התעופה הזולות, החליטה רשות שדות התעופה להרחיב את פעילות הטרמינל ולהעביר אליו את הטיפול ברוב הטיסות המוזלות, משלב הבידוק ועד העלייה למטוס, ולחדול מלהעביר את הנוסעים אל טרמינל 3 לשם עלייתם למטוס. לצורך כך שופצו אולם הנוסעים היוצאים ומערך הטיפול במזוודות, נוספו דלפקי בידוק, עמדות בידוק ביטחוני ועמדות לביקורת דרכונים, ונפתח מחדש מתחם משופץ של חנויות הדיוטי פרי לצד שירותי הסעדה וטרקלין אירוח. בנוסף לכך הופעלו מחדש תשעה משערי העלייה למטוס שחדלו מלפעול בשנת 2004, והדיוטי פרי של הטרמינל שופץ ונפתח מחדש. עם זאת, גם במתכונת זו אשר החלה לפעול ב־19 ביוני 2017, מועברים הנוסעים בכל הטיסות הבינלאומיות הנכנסות, אל טרמינל 3, וטרמינל 1 משמש עדיין אך ורק לנוסעים בטיסות יוצאות. נכון לשנת 2017 פועלות מטרמינל 1 החברות ויז אייר, איזיג'ט, איזיג'ט שווייץ, ריאנאייר, וכן חלק מהטיסות הבינלאומיות של ישראייר, ארקיע, סאן דור, פגאסוס איירליינס, בלו בירד איירווייז, אליטליה ו־Tus Airways. בשנת 2019 עברו כעשירית מכלל הנוסעים היוצאים בנמל דרך טרמינל 1.
באפריל 2019 נחנך במערב טרמינל 1 "פתאל טרמינל" מסוף חדש לטיסות פרטיות (באגף שהוקם ב-1995 כאולם קבלת פנים) המופעל על ידי מלונות פתאל, הכולל טרקלין אח"מים חדש שהתווסף לטרקלין "מצדה" הסמוך. פעילות הנוסעים בטיסות הפרטיות והאח"מים מתנהלת בהפרדה מלאה מפעילות הטיסות הרגילה בחלק המרכזי של הטרמינל.
טרמינל 2
הקמת טרמינל 2 החלה בשנת 1967 והוא נחנך בשנת 1969 לאחר שחברת ארקיע שבה לפעול בנמל התעופה לאחר מלחמת ששת הימים. הטרמינל היה בית נתיבות קטן אשר שימש את הטיסות הפנים־ארציות עד 20 בפברואר 2007, וטיסות בינלאומיות פעלו ממנו רק בתקופות עומס. לאחר העברת תנועת הנוסעים בטיסות הפנים אל טרמינל 1, נסגר טרמינל 2 ונהרס, ובמקומו הוקם בניין שינוע של חברת סוויספורט שירותי מטען ישראל.
החלק היבשתי
ב-15 בפברואר 2018 נחנכה זרוע E שמגדילה את קיבולת הנוסעים באמצעות 11 גשרי עלייה למטוס (חלקם כפולים) ולראשונה עשויים מזכוכית. כמו כן הוקמו בתי קפה וחנויות דיוטי פרי לאורך הזרוע. בעתיד צפויה הקמת הזרוע האחרונה (זרוע A), ובכך יגיע הטרמינל לשטחו המתוכנן המרבי.
בטרמינל חמש קומות. קומות G ו־3 הן הקומות המרכזיות, והן משמשות את הנוסעים הנכנסים והנוסעים היוצאים בהתאמה. דרך תלת־מפלסית מגיעה אל טרמינל 3. המפלס העליון מגיע לקומת הנוסעים היוצאים (קומה 3), המפלס התחתון מגיע לקומת הנוסעים הנכנסים (קומה G), והמפלס האמצעי מגיע לקומה השנייה ומשמש את התחבורה הציבורית. בקומה השלישית נמצא אולם המבואה ששטחו 10,000 מ"ר, ובו 110 דלפקים המשמשים לרישום ולבידוק לטיסה. המבואה עוצבה תוך שילוב אבן ירושלמית, נירוסטה וזכוכית המאפשרת חדירת אור יום. סמוך למבואה נמצאים טרקלין אח"מ המכונה טרקלין "ארבל", ומרכז קניות בשטח של 10,000 מ"ר המכונה "Buy & Bye", ובו חנויות בשטח כולל של 1,500 מ"ר. הטיפול בנוסעים הנכנסים מתבצע בקומת הקרקע, שבה נמצאים אולם מקבלי פנים ואולם הנוסעים הנכנסים ובו שמונה מסועים לאיסוף מזוודות. בקומה זו נמצאים גם 19 דלפקי רישום נוספים לנוסעים בטיסות היוצאות של חלק מחברות ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, אשר עולים לקומה השלישית להמשך תהליכי הנוסע לאחר סיום הבידוק. בכל אחת מהקומות ישנו אולם ביקורת גבולות – אחד עבור נוסעים נכנסים והאחר עבור היוצאים – ובכל אחד מהם 40 עמדות.
בתחילת אפריל 2018 השיקה חברת טורקיש איירליינס בשיתוף עם רשות שדות התעופה אזור ייעודי לשירות רישום עצמי ובידוק ביטחוני ללא עלות. השירות הבלעדי יינתן גם לנוסעים עם כבודה הנשלחת לבטן המטוס אך רק לנוסעי טורקיש איירליינס.
השדרה
החלק היבשתי מקושר אל החלק האווירי באמצעות שדרה משופעת באורך של 180 מטר. השדרה מוארת באור יום באמצעות חלונות זכוכית בצידה המזרחי, בעוד שצידה המערבי מחופה באבן ירושלמית. השדרה מחברת בין אולמות ביקורת הגבולות למבנה הכיכר, והשיפוע מוביל את הנוסעים היוצאים מהקומה השלישית של המסוף היבשתי אל הקומה הראשונה בכיכר, ואת הנוסעים הנכנסים מהקומה השנייה של הכיכר אל קומת הקרקע בחלק היבשתי. בקצה הדרומי של השדרה מקדמים שלושה לוחות פסיפס את פני הנוסעים המגיעים. הפסיפסים הונחו במקומם בשנים 2005–2007: בקצה הצפוני של השדרה מוצג פסלו של דוד בן-גוריון, ולאורכה הוצגו במשך השנים מספר תערוכות:
החלק האווירי
הכיכר היא מבנה עגול בשטח של 30,000 מ"ר, שסביבה שישה שערים – שער מלבני המוביל דרומה אל השדרה, וחמישה שערים בצורת קשת המוליכים אל ארבע הזרועות הקיימות (B-E) ואל הזרוע המתוכננת (A). מחצית משטח קומתה הראשונה של הכיכר מוקדשת לחנויות פטורות ממס (דיוטי פרי), ויתר שטחה משמש כאולם המתנה שבו בתי קפה ודלפקי שירות של חברות מסחריות, ובמרכזו מזרקה. הקומה השנייה של הכיכר משמשת למעבר הנוסעים הנכנסים לכיוון החלק היבשתי של המבנה, ונמצא בה גם אולם הנוסעים במעבר. מהכיכר יוצאות ארבע הזרועות באורך של 160 מטר כל אחת, שבהן נמצאים שערי העלייה למטוסים, שטחי המתנה, מסעדות וחנויות פטורות ממכס נוספות. בכל זרוע פועל טרקלין אח"מ אבל בשלוש זרועות (B-D) יש שמונה גשרי עלייה למטוסים (2–9) ושני שערים המשמשים לגישה למטוסים באמצעות אוטובוסים (1 ו־1A) ובזרוע הרביעית (Eׂ) יש אחד עשר גשרי עלייה למטוסים (2–9) ושני שערים המשמשים לגישה למטוסים באמצעות אוטובוסים (1 ו־1A).
גן ארץ ישראל
בחלקו האחורי של הטרמינל, בחלון הפונה אל גוש דן נמצא: גן ארץ ישראל המקושר אל אולם ההמתנה ובו עצים מכל רחבי הארץ.
שירותים נוספים
בנוסף פועלים בטרמינל שני בתי כנסת, בית חב"ד, שלושה סניפי בנק, משרדי כרטוס וסוכנויות נסיעות, וכן חברות להשכרת רכב. בכל רחבי הבניין פועל שירות אינטרנט אלחוטי ללא תשלום. תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון ממוקמת בקומה התחתונה של הטרמינל היבשתי (קומה S).
ברחבי נמל התעופה פועלים ארבעה טרקליני אירוח, טרמינל פתאל הסמוך לטרמינל 1 ומיועד לנוסעים בטיסות פרטיות ואח"מים חשובים במיוחד כגון קבלת פנים לראשי מדינות (החליף את טרקלין מצדה שפעל בעבר בטרמינל 1), ומספר טרקלינים בטרמינל 3 באזור ההמתנה לטיסות לצד הדיוטי פרי; טרקלין המלך דוד המיועד רק לנוסעי מחלקות היוקרה של אל-על, טרקלין דן הפתוח לכל מי שחפץ בשירותי האירוח בתוספת תשלום (לצד טרקלין נוסף של דן הפתוח רק לנוסעי בריטיש איירווייז, אמירייטס וחלק מנוסעי ווירג'ין ויונייטד), וטרקלין ארבל המופעל גם הוא מטעם רשת מלונות דן הממוקם ליד אולם הכניסה ומספק שירותי בידוק אישיים ומהירים לבעלי אמצעים הכולל אפשרות הסעה אישית עד לפתח המטוס או למתחם הדיוטי פרי.
ב־24 ביולי 2013 פורסם כי מועצת רשות שדות התעופה אישרה את הקמתו של בית מלון בנמל התעופה, ובו יהיו מאות חדרים. בית המלון מתוכנן לקום בצמוד לטרמינל 3, ורמתו, גודלו וזהות הרשת אליה ישתייך יקבעו במכרז. ב-15 בדצמבר 2019 זכתה רשת מלונות "בראון" בשיתוף עם קבוצת אמן, במכרז שפרסמה רשות שדות התעופה ותקים בית מלון ראשון שיוקם במתחם נמל התעופה בן-גוריון.
פרויקט נוסף שאושר ב-2019, הוא הקמת טרמינל ייעודי לבעלי חיות מחמד ביתיות בשטח של כ-2,250 מטרים המיועד להיחנך במהלך 2020. בטרמינל זה יספקו את שירותי הבידוק והאישורים הדרושים להטסתם, מרפאה וטרינרית, חנות ציוד להטסת בעלי חיים, מכלאה לבידוד בעלי חיים המגיעים ארצה וכן פנסיון טיפולי לבעלי חיים שיושארו על ידי בעליהם בארץ בעת נסיעתם מחוץ לישראל.
טכנולוגיה בתהליך נוסע
בחודש אפריל 2013 הציבה רשות שדות התעופה עשר עמדות לבידוק עצמי בטרמינל 3, שש מהן עבור נוסעי חברת אל על, והיתר עבור נוסעי דלתא איירליינס, אייר פראנס ואייר קנדה. בהמשך יוצבו עמדות בידוק עצמי נוספות אשר ישרתו את נוסעי כל החברות. עוד צפויה הכנסתן לשימוש של עמדות הפקדת מזוודות ממוחשבות.
במעבר הגבול בטרמינל 3 פעל בעבר "מסלול מהיר", אשר איפשר זיהוי ביומטרי של נוסעים הנכנסים והיוצאים מן הארץ. השימוש במערכת היה פתוח לתושבי ישראל שגילם מעל 18 שנים והוא לווה בתהליך רישום חד־פעמי. המסלול בוסס על קריאה ביומטרית של כף היד. המערכת הנפיקה אישור חתום המשמש ראיה לכך שהשלים את תהליך המעבר במעבר גבול, בדומה לעוברים במסלול הרגיל. מערכות זיהוי כף היד הוסרו בשנת 2020.
טרמינל 4
טרמינל 4 הוא טרמינל שנבנה בשנת 1999 וממוקם בקצה שדה התעופה, בסמוך לבסיס חיל האוויר שהיה שם בעבר. מטרת בנייתו הייתה לשרת את התיירים שהגיעו לישראל לקראת המילניום החדש ולקראת בואו של האפיפיור לארץ, אך הוא מעולם לא נפתח לתנועה וטרם נמצא לו שימוש אחר. השימושים שנעשו בו היו בדיקת הנוסעים הנכנסים מארצות המזרח הרחוק בעת מגפת הסארס בשלהי שנת 2002, ובעת הבאת שרידי גופותיהם של אילן רמון ושל שלושת החיילים שהושבו לארץ במסגרת פרשת טננבוים. עם הפעלתו השוטפת של טרמינל 3, משמש טרמינל 4 להרכבה של מטוסי מנהלים.
טרמינל פרטי
באפריל 2019 נחנך טרמינל פרטי המופעל על ידי רשת "פתאל". הטרמינל החדש משתרע על פני 1,300 מ"ר. הטרמינל הוקם כחלק מטרמינל 1, בחלק הצמוד למתחם "מצדה", שייסגר בעת פתיחת המתחם החדש של הרשת. המתחם מיועד לאנשי עסקים, אורחים רשמיים ואח"מים.
רכב
נמל התעופה בן-גוריון שוכן במרחק של כ־19 ק"מ מדרום־מזרח לתל אביב, מצפון לכביש 1 המקשר בין ירושלים ותל אביב. מחלף בן-גוריון הוא מחלף הכניסה הראשי אל הנמל וכביש 4503 הוא כביש הגישה הפנימי היוצא ממנו ומוליך אל מתקני הנמל. גישה אל הנמל אפשרית גם דרך צומת אל־על השוכן על כביש 40 ממזרח לנמל. נכון ל-2018 בנמל ישנם מספר מגרשי חניה לטווח ארוך ולטווח קצר שבהם כ־9,000 מקומות חניה ויחד עם החניונים מסביב ישנם פתרונות חנייה לכ-20,000 כלי רכב שאף מתוכננים להתרחב לכ-26,000 מקומות חנייה. המגרשים ממוקמים סמוך לטרמינלים 1 ו־3, במגרש החניה לטווח ארוך הסמוך לכניסה לנמל ובאזור המטענים. חניון נוסף, הנמצא סמוך לטרמינל 3 ובו 500 מקומות חניה, משרת את חברות השכרת הרכב הפועלות בנמל. מלבדו פועל חניון קטן עם כ-80 מקומות עבור הבאים לאולם קבלת הפנים לאסוף נוסעים. בתי הנתיבות ומגרשי החניה מקושרים אלה לאלה בקו הסעה פנימי  השאטל  הפועל אחת ל־15 דקות והנסיעה בו אינה כרוכה בתשלום.
תחבורה ציבורית
תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון נמצאת בקומה התחתונה של טרמינל 3 (קומה S), והחלה לפעול ב־10 באוקטובר 2004 עוד בטרם נחנך מבנה הטרמינל. בתחנה עוצרות הרכבות בקווים מודיעין - נהריה, ירושלים - הרצליה, ורכבות הלילה בקו ירושלים - תל אביב. במשך רוב שעות היום פוקדות את התחנה שתי רכבות בשעה בכל כיוון.
קווי אוטובוס שיעדם הסופי הוא נמל התעופה מגיעים עד טרמינל 3. קווים נוספים החולפים במסלולם בסמוך לנמל עוצרים בצומת אל־על שממזרח לו ואינם נכנסים אליו. בין צומת אל־על לבתי הנתיבות פועל שירות הסעה המופעל על ידי חברת אגד, והמגיע גם לאיירפורט סיטי. ממפלס G בנמל יוצאות מוניות ספיישל וכן מוניות שירות לירושלים (24/7), לחיפה ולאזור הצפון (בימים בהם הרכבת אינה פועלת), וכן פועל בנמל שירות לימוזינות. המספקת שירות הסעות מיוחדות מהנמל לאזורים שונים ברחבי הארץ.
שירותים נוספים
ביולי 2018 החל לפעול בטרמינל 3 שירות חנייה בתשלום בשם ValetPort בהזמנה מראש, הכולל איסוף רכב הטסים מחוץ לישראל בפתח הטרמינל והחנייתו בחניון בנתב"ג וכן החזרתו לפתח הטרמינל בעת שובם לארץ. כמו כן פועל חניון חוץ בכפר טרומן בשם "חניון טסים" שאף הוא כולל שירותי חנייה בתשלום הכולל שירות איסוף הרכב מהטרמינל והחנייתו בחניון בכפר טרומן וכן החזרתו לטרמינל.
יחידות הנמל ושירותיו
בנמל התעופה בן-גוריון מספר חטיבות וצוותים כדלקמן:
בנמל פועלות נציגויות של מספר משרדים ממשלתיים, ובהם משרד הפנים, משרד הקליטה, משרד החקלאות, משרד התיירות ונציגות צה"ל. סמוך לטרמינל 1 ממוקמת תחנת משטרת נתב"ג המהווה יחידה עצמאית הכפופה ישירות למחוז מרכז של משטרת ישראל המפעילה בין יתר הפעילויות המשטרתיות השוטפות גם את "יחידה 747", יחידת בילוש שייעודה העיקרי הוא תפיסת בלדרים ואיתור ויירוט משלוחי סמים המיובאים מחוץ לישראל במטרה להפיצם בישראל.
מנהלים
סמכויות מנהל נמל התעופה אל מול הממונים עליו במשרד התחבורה היו מוקד לסכסוכים במשך השנים. בשנת 1966 קיצץ שר התחבורה משה כרמל מסמכויות דן אבן מנהל הנמל ובעקבות זאת התפטר אבן מתפקידו. גם מחליפיו, יעקב שלמון, ויוסף גולן התפטרו על רקע סמכויותיהם המצומצמות. בעקבות זאת נוצר קושי באיוש התפקיד לאורך זמן במועמד ראוי ובשנת 1976 קיבל גד יעקבי את המלצות ועדת גולן להרחיב את סמכויות מנהל הנמל ולהקים את רשות שדות התעופה. ריב סמכויות התגלע שוב שנים רבות מאוחר יותר בין מנהל הנמל ישראל בן חיים, ומנהל רשות שדות התעופה, גבי אופיר.
מנהלי נתב"ג לדורותיהם:
מסלולים
בשדה התעופה שלושה מסלולים, כולם ברוחב של 45 מטר, ובכולם מותקנת מערכת נחיתת מכשירים. מערך המסלולים של השדה שופץ בשנים 2011–2014 בעלות כוללת של 900 מיליון ש"ח:
השמת המסלולים בהווה
לפי החלטת גיורא רום, מנהל רשות התעופה האזרחית אשר פורסמה ביום 20 בינואר 2014, עם סיום שיפוץ המסלולים ב־1 במרץ 2014, שב הנמל לפעול במתווה של שני מסלולים, לפי המתווה הבא:
מסלולי הסעה
בשדה התעופה 63 מסלולי הסעה המקושרים למסלולי ההמראה של השדה, רחבות חנייה למטוסים, אזורי התפעול והתחזוקה ועוד יתר המתקנים בצד האווירי של שדה התעופה.
ישנם עוד מסלולי הסעה נוספים ללא שם. מסלולי הסעה נקראים בדרך כלל באותיות לטיניות ולעיתים בצירופי אותיות ומספרים, ובקשר רדיו מבוטאים באלפבית צלילי.
בקרה אווירית
נמל התעופה בן-גוריון מוגדר כנמל המשרת טיסות לפי כללי טיסת ראייה מבוקרת (כטר"ם; Controlled Visual Flight Rules או CVFR) ולפי כללי טיסת מכשירים (כט"מ; Instrument flight rules או IFR), והוא פעיל 24 שעות ביממה. אין פעילות של טיסות ממריאות מהשדה בלילות בין השעות 01:40 ל־04:50, למעט במקרים מיוחדים. משרד התיירות מעוניין בשינוי מדיניות זו כדי לעודד את תנועת התיירות לארץ, והוא מחזק את דרישתו בטענה כי איסור ההמראות בלילה גורם להיווצרות עומס בהיקף התנועה היוצאת בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב המאוחרות, ובכך מביא להגברת הרעש דווקא בשעות היממה הרגישות.
מגדלי הפיקוח
בשנת 1985 נחנך בנמל מגדל פיקוח חדש – הראשון להיבנות בנמל מאז המגדל המקורי שנחנך ב־1939 עם הקמת הטרמינל הישן. המגדל נבנה בפאתו הדרום־מערבית של שטח הנמל, התנשא לגובה של 56 מטרים ואיפשר לראשונה צפייה ישירה על מסלול 08/26, שקודם לכן עקבו הפקחים אחרי הנעשה בו באמצעות מצלמות טלוויזיה במעגל סגור.
עד 2015 נחלק מערך הבקרה האווירית בנמל בין מגדל הפיקוח שממזרח לטרמינל 3 לבין מגדל התיאום על שם אילן רמון, הצמוד למבנה טרמינל 3.
בשנת 2013 החלה הקמת מגדל פיקוח חדש, שנועד להחליף את מגדל הפיקוח שממזרח לטרמינל 3, בסמוך לטרמינל 3 מכיוון מערב. המגדל נחנך ביוני 2015, אך החל פעילותו רק לקראת סוף אותה שנה, עקב סכסוך בין פקחי הטיסה להנהלת רשות שדות התעופה.
המגדל שזכה לשם "מגדל המאה", מתנשא לגובה של 102 מטרים. סוכת הבקרה בראשו מוקפת בחזית זכוכית בגובה של שלושה מטרים, ללא עמודים במעטפת המבנה, כדי להבטיח ראות מקסימלית. עלות הקמת המגדל והתקנת המכשור האלקטרוני הדרוש לו עמדה על כמאה מיליון ש"ח.
אזור הפיקוח של השדה
אזור הפיקוח של השדה (LLBG CTR) משתרע על פני שטח ברדיוס של 5 מייל ימי (כ־9.25 ק"מ) סביב השדה, מגובה הקרקע (GND) ועד לגובה של 2,000 רגל (מפה משמאל – מסומן כעיגול מקווקו).
אזור בקרת הטרמינל
אזור בקרת הטרמינל (Terminal Control Area או TMA) של נמל התעופה בן-גוריון משתרע על פני רצועה ברוחב של כ־35 ק"מ, החוצה את מדינת ישראל ממזרח למערב, החל מגבול ירדן במזרח ועד למרחק של 10 מייל ימי ממערב לחופי הים התיכון. הגבול הדרומי של רצועה זו עובר מפלמחים במערב לקלי"ה שלחופי ים המלח במזרח, והגבול הצפוני עובר מגעש במערב ועד לפצאל במזרח. אזור זה מחולק לשתי גזרות – בקרת גישה ובקרה טרמינלית: בקרת הגישה והבקרה הטרמינלית מופקדות על גבהים הנעים בין 1,300 ל־5,000 רגל, ועד לגבהים הנעים בין 8,000 ל־10,000 רגל, הכל בהתאם לאזור הגאוגרפי.
כלי טיס באזור שאינם באחריות הנמל
כלי טיס הטסים מעל לתקרת האחריות של נמל התעופה בן-גוריון, ובכלל זה מטוסים העושים את דרכם לירדן דרך המרחב האווירי של ישראל, נמצאים באחריותו של אזור הבקרה המרחבית של ישראל. אזור זה משתרע מעל לכל שטחה של ישראל, ובמרכז הארץ הוא ממשיך כ־25 מייל ימי מערבה אל תוך הים התיכון מעבר לקו עשרת המייל הימי, ועד לקו הגבול שבינו לבין אזור הבקרה המרחבית של ניקוסיה שבקפריסין. בנוסף, האזור הטרמינלי של נמל התעופה בן-גוריון כולל גם את אזורי הפיקוח של שדות התעופה (CTR) שדה התעופה הרצליה ושדה התעופה עטרות שבירושלים (מפה משמאל למעלה – מסומנים כתאים מקווקווים). כלי טיס הנמצאים בסביבתם של שדות תעופה אלה בגבהים נמוכים, וכן טיסות אימונים באזורים מסוימים, נמצאים באחריותם של שדות אלה.
אירועים ביטחוניים ואבטחה בנמל התעופה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה התעופה הבינלאומית יעד לפיגועי טרור כנגד ישראל ומטרות ישראליות.
ב־8 במאי 1972 נחטף מטוס של חברת התעופה "סבנה" הבלגית שהיה בטיסה 571 מווינה לתל אביב. המטוס נחת בנמל התעופה ונוסעיו חולצו למחרת בפעולה נועזת של סיירת מטכ"ל, שעלתה בחייה של אחת הנוסעות ובו נהרגו שניים מהחוטפים.
הפיגוע המשמעותי ביותר שבוצע בשטח הנמל התרחש ב־30 במאי 1972, כאשר שלושה מחבלים יפנים מארגון "הצבא האדום היפני" שנחתו בטיסה שהגיעה מפריז, המתינו באולם הנוסעים למזוודותיהם, ושלפו מהן רובי קלצ'ניקוב ורימוני יד והחלו פוגעים ללא הבחנה בנוסעים ובעובדי נמל התעופה שמילאו אותה שעה את האולם. כתוצאה מהירי ומזריקת הרימונים נהרגו 27 בני אדם ו־72 נפצעו. פעולת הטרור כונתה "הטבח בנמל התעופה לוד".
ב־25 במאי 1976 התפוצץ בנמל תיק יד ממולכד, שנשא נוסע שהגיע בטיסה מאוסטריה. הנוסע וקצינת ביטחון שעמדה לבדוק את התיק נהרגו.
בעקבות אירועי טרור אלה, הוגברה משמעותית האבטחה בנתב"ג והוא נחשב לנמל התעופה הבטוח בעולם. מערך האבטחה כולל, בין היתר, נקודת ביקורת בכניסה למתחם הנמל ובה שומרים חמושים, שומרים חמושים במדים ובלבוש רגיל בכניסות לבתי הנתיבות ובאולמות הנוסעים, סיורים ממונעים ברחבי שטח הנמל ומערכת מצלמות אבטחה במעגל סגור. בנמל מופעל מערך תשאול ("סלקטורים") ומערכות שיקוף רנטגן לכבודת המטען לפני עמדות הרישום לטיסה, ואזור בידוק לכבודת היד ולנוסעים עצמם לפני עמדות ביקורת הדרכונים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר, החלו נמלי תעופה רבים בעולם ללמוד וליישם את שיטות האבטחה הנהוגות בנתב"ג.
בתכנונו של טרמינל 3 הוקצה שטח נרחב בבטן הטרמינל להצבת מכונות שיקוף מתקדמות שבעזרתן אמור היה להתבצע שיקוף של כל כבודת המטען המיועדת לטיסה, אולם הטכנולוגיה הנדרשת לכך לא הייתה בשלה מספיק בעת פתיחת הטרמינל ובמקום שיקוף לאחר הרישום, הוצבו מכונות פשוטות יותר שבעזרתן נעשה לעיתים שיקוף מלא ולעיתים סלקטיבי. בסוף 2010 החלה רשות שדות התעופה לבצע פיילוט של מכונות השיקוף המתקדמות במפלס התחתון של הטרמינל והמערכת נכנסה לפעולה בקיץ 2013.
ב־1 במרץ 2010 נכנסה לפעולה מערכת קוד פוזיטיבי שנועדה להתריע מפני חטיפת מטוסים. המערכת מבוססת על כרטיס חכם שנמצא ברשות הטייס המטיס כלי טיס אזרחיים. לקראת הנחיתה בארץ, אמור הטייס לשדר קוד זיהוי אישי וסודי אל מרכז בקרה שהוקם לשם כך בבית דגן. המערכת הוזמנה על ידי משרד התחבורה כלקח מפיגועי 11 בספטמבר, ופותחה על ידי חברת אלביט מערכות. המערכת הופעלה בשלב הראשון במטוסיהן של חמש חברות תעופה (אייר קנדה, קונטיננטל איירליינס [עד להתמזגותה עם חברת יונייטד איירליינס], דלתא איירליינס, יו אס איירווייז ואתיופיאן איירליינס) בטיסותיהן לנמל התעופה בן-גוריון, והכוונה היא להכניסה בהמשך לשימוש בכל מטוסי החברות הטסים לישראל.
ב-28 באפריל 2022 משפחת תיירים אמריקאית שטיילה בארץ, הגיעה לבידוק הביטחוני בנמל התעופה כשבידם נפל פגז שאספו בטיול ברמת הגולן. מאות ברחו מהאזור, ומספר אנשים נפצעו, בהם אחד בינוני. המשפחה שוחררה לאחר תיחקור התקרית.
תקריות תעופה ותקלות בטיחות
בנמל התעופה בן-גוריון אירעו מספר תקריות ותקלות בטיחות שהיו על סף תאונת תעופה:
בעקבות אירוע זה ואחרים נעשו מספר בדיקות של רמת הבטיחות בנתב"ג, בהן:
ב־13 ביולי 2008 הודיע משרד התחבורה, כי שר התחבורה, שאול מופז, הנחה את רשות שדות התעופה לקבוע לוח זמנים מקוצר לתכנונו ולהקמתו של מגדל הפיקוח החדש בנמל. המגדל החדש הוקם בסמיכות לטרמינל 3, לאור מסקנותיה של וועדת לפידות שקבעה כי מגדל הפיקוח הקיים אינו עונה על צורכי הבטיחות בשדה.
בסיס חיל האוויר לוד
הנמל שימש בעבר גם את בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) עד לסגירתו. הבסיס היה בסיס־טיסה ותובלת האוויר של חיל האוויר הישראלי. כחלק מהמגמה הצה"לית להעברת בסיסים מהמרכז לנגב, נסגר הבסיס בשני שלבים. בשלב ראשון, עד 27 באוגוסט 2008 (תאריך שבו התקיים טקס הסגירה הרשמי), עברו כל יחידות הבסיס (למעט יחשת"פ וי"ק 533) לבסיס נבטים שבנגב הצפוני. בשלב שני, עד תחילת ינואר 2010, הועברו היחידות הנותרות משטח הבסיס. יחשת"פ עברה לבנין הכנרית במטה חיל האוויר ולבסיס פלמחים. י.ק.533 עברה לבית הספר להגנה אווירית (ביסנ"מ לשעבר) כשהיא מחליפה בו בזמן את הפיקוד עליה למערך ההגנה האווירית ("מערך הנ"מ" לשעבר). שטחו של הבסיס (כ־1,500 דונם) נמסר למינהל מקרקעי ישראל.
שולחן השף
שולחן השף (באנגלית: Chef's Table) היא סדרת טלוויזיה תיעודית אמריקאית שעלתה לשידור בשירות הסטרימינג נטפליקס ב-26 באפריל 2015. הסדרה לוקחת את הצופים אל תוך חייהם ומטבחיהם של מגוון שפים בינלאומיים מוערכים והמצליחים ביותר בעולם, כשכל פרק מציב זרקור על שף יחיד וחוקר את החיים, הכישרונות והתשוקות הייחודיים המשפיעים על הסגנון הבישול שלו. הסדרה הייתה מועמדת וזכתה במגוון פרסים, כולל 8 מועמדויות לאמי, וחודשה לעונה שביעית ושמינית ב-20 במאי 2019.
רקע כללי
כל פרק בסדרה מתמקד בשף ספציפי, וחוקר את הפילוסופיה והגישה האישית שלו לבישול. היוצר דייוויד גלב רואה בזה המשך לסרט התיעודי שלו "ג'ירו חולם על סושי". שני הפרויקטים התיעודיים עושים שימוש בטכניקות צילום והפקה המבוססות על קולנוע מסורתי ולא על תוכנית מציאות.
תגובות
הסדרה התקבלה היטב מאז עלתה לאוויר בשנת 2015 וזכתה לשבחים על הצילום, המוזיקה וההפקה שלה.
התוכנית עברה פרודיה פעמים רבות. "Gods of Food", שעושה סאטירה על שולחן השף ותעשיית המסעדנות, הופק על ידי ערוץ הקומדיה של יוטיוב, CollegeHumor.
שאק ביוקנן
לירוי "שאק" ביוקנן (באנגלית: Leroy "Shaq" Buchanan; נולד ב-30 בינואר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בעירוני נס ציונה.
קריירה
ביוקנן גדל במדיסון, מיסיסיפי. הוא שיחק בקבוצת הכדורסל של מכללה הקהילתית של צפון מזרח מיסיסיפי בשנים 2015–2017, ובשנים 2017–2019 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מארי לצד ג'ה מוראנט, ויחד הובילו את הקבוצה לעונת השיא שלה.
ב-8 בפברואר 2020 קלע שיא קריירה של 36 נקודות, והוסיף חמישה אסיסטים, ארבעה ריבאונדים ושתי חטיפות בניצחון 127–119 של ממפיס האסל על סאות' ביי לייקרס. ב-29 בפברואר רשם שיא קריירה של 18 ריבאונדים, בנוסף ל-22 נקודות ו-6 אסיסטים בהפסד 120–123 לסולט לייק סיטי סטארס.
ב-6 ביולי 2022 חתם בעירוני נס ציונה.
מריה תרזה מנאפולי וסיציליה
מריה תרזה מנאפולי וסיציליה (באיטלקית: Maria Teresa Carolina Giuseppina di Napoli e Sicilia; 6 ביוני 1772 – 13 באפריל 1807) הייתה אשתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהפך לאחר מכן לקיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
מריה תרזה נולדה ב-6 ביוני 1772 בנאפולי, לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. ב-15 בספטמבר 1790 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו היו לה 12 ילדים.
לאחר שעלה בעלה פרנץ לשלטון, סייעה לו מריה תרזה בניהול המדינה, והייתה מעורבת בקבלת ההחלטות. ב-13 באפריל 1807, פחות משבוע לאחר שילדה את אמליה תרזה, מתה מריה תרזה במפתיע, כתוצאה ממחלה, ונקברה בקריפטה המלכותית בווינה.
משפחתה
ב-15 בספטמבר 1790 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בנם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד. ממנו היו לה 12 ילדים:
שבירת הטבעת
שבירת הטבעת (ברוסית: Разорванное кольцо) היא אנדרטה הניצבת בקרבת העיר סנקט פטרבורג שברוסיה, המסמלת את שבירת המצור עליה במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ניצבת לחופה המערבי של ימת לדוגה, כ-40 קילומטרים מצפון-מזרח לסנקט פטרבורג. אל האתר בו היא ניצבת הגיעה בחורף 1941-1942 דרך החיים - כביש קרח, שהתמשך לרוחב פניה הקפואים של ימת לדוגה, והיווה את נתיב האספקה הקרקעי היחיד אל העיר הנצורה (שאז היה שמה לנינגרד). דרכו הועברו אל העיר מאות אלפי טונות של אספקה חיונית במהלך חודשי החורף, תוך אובדן חיים רבים.
האנדרטה מורכבת משתי זרועות בטון, המתנשאות עד לגובה של שבעה מטרים ויוצרות קשת קטועה. הן מסמלות את טבעת המצור הגרמנית-פינית על העיר, שבעקבותיו מתו בה מאות אלפים ברעב, ואת שבירתה של טבעת זו, שנעשתה על ידי העברת האספקה לעיר על פני הימה.
מעצב האנדרטה הוא הפסל קונסטנטין סימון. היא נחנכה ב-29 באוקטובר 1966.
יידישע פיראטן
יִידִישֶע פִּירַאטְן (ביידיש: ייִדישע פּיראַטן – 'פיראטים יהודים', או 'פיראטים יידיים') הוא שיר שנכתב עבור להקת חיל הים ובוצע על ידה במסגרת תוכניתה התשיעית, "רפסודה בכחול", שהועלתה לראשונה בשנת 1969. סולני הלהקה לשיר היו אבי אוריה ושלמה ארצי.
מילותיו ההיתוליות של השיר משתעשעות ברעיון של קיום שודדי ים יהודים דוברי יידיש. הוא עוסק בעלילותיה של חבורת פיראטים הנערצת בריכוזים היהודיים במזרח אירופה שלפני השואה – כמילות הפזמון החוזר: "מביאליסטוק עד ווהלין, מליטא ועד פולין, כל העם כבודנו ימלל / איזה חברה יאַטן [=שובבים], יידישע פיראטן, שירבו כמותם ב[עם] ישראל"). הם מפליגים בים הבלטי כשמגמת פניהם ארץ כוש ותרשיש, ובכליהם דברי מזון מסורתיים – קרעפלאך, טשולנט וגעפילטע פיש. בנדודיה מגיעה החבורה לבסוף לארץ ישראל, ובמעבר קל בין תקופות הזמן מגויסת למקהלת הרבנות הצבאית (זה כנראה המקרה היחיד בו בשיר של להקה צבאית מוזכרת להקה צבאית אחרת).
מילות השיר, הרוויות במילים ובביטויים יידישאיים, נכתבו על ידי יורם טהרלב ודני ליטאי (במאי הלהקה באותה עת). לחן השיר, השואב מצליליה של המוזיקה היהודית המסורתית, חובר על ידי דרורה חבקין. העיבוד המוזיקלי הוא של בני נגרי שהיה המנהל המוזיקלי של התוכנית.
נשמעה הטענה שהשיר חובר בהשראת פעולת חיל הים בה הוברחו ספינות שרבורג מצרפת לישראל, אך הואיל והשיר נכתב לפני הפעולה (שהתרחשה בדצמבר 1969), אין לכך בסיס.
הדיוויזיה ה-21 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-21 (בגרמנית: 21. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, וחייליה גויסו מפרובינציית הסן-נסאו, ובפרט מאזור פרנקפורט.
חמוטל בת ירמיהו
חֲמוּטַל בַּת־יִרְמְיָהוּ הייתה דמות מקראית, אשת יאשיהו ואמם של יהואחז וצדקיהו, מלכי יהודה בסוף המאה ה-7 ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
חייה
חמוטל נולדה בלבנה. היא ילדה ליאשיהו את יהואחז וצדקיהו. דעת מקרא מזהה את חמוטל עם הלביאה שבנבואת יחזקאל, ועפ"י זיהוי זה, חמוטל הייתה מעורבת במינויים של בניה למלכים, כי הייתה חברה מרכזית ב"עם הארץ" (גוף שייצג את גדולי המלכות).
מסיפור גלות יהויכין בספר מלכים, ניתן ללמוד כי היה קיים הרמון נשים בזמנו. חמוטל בת ירמיהו, הנזכרת בו לצד זבודה בת פדיה, אם יהויקים, מרמזת כי ליאשיהו היו כמה נשים. חמוטל קשרה קשרים עם גוף הנקרא "עם הארץ", כדי להמליך את בנה יהואחז. נראה כי ניצלה את מוצאה של זבודה בת פדיה, אשר לא הגיעה משבט יהודה אלא הייתה מזוהה עם שבטי הצפון. יש הסוברים כי שיקוליה היו אישיים וזאת כדי לזכות בתואר "גבירה", באמצעות המלכת בנה. אך לאחר זמן מה יהואחז הודח והוגלה למצרים בידי פרעה-נכה ואת מקומה תפסו זבודה, אשר בנה הומלך תחתיו, ונחשתא בת אלנתן. הכתוב בספר יחזקאל מרמז כי חמוטל הייתה מעורבת בהמלכתו של צדקיהו, בנה הצעיר, במקום יהויכין. ייתכן שלאחר המלכתו של צדקיהו, שבה חמוטל למעמדה הגבוה עם הגלייתה של נחושתא. לאחר 11 שנים הוגלתה גם חמוטל לבבל. ייתכן כי בניו של יאשיהו משתי נשותיו אלו מייצגים שתי תפישות מדיניות: הפרו-בבלית, אותה מייצג יהואחז בנה של חמוטל בת ירמיה, שהודח על ידי פרעה נכה. ותפישה פרו-מצרית, אותה מייצג יהויקים בן זבודה שהומלך על ידו. ייתכן כי זאת הסיבה לבחירתו של נבוכדנצר בצדקיהו.
זיהוי דמותה במשל הלביאה בספר יחזקאל
במשל הלביאה וגורי הכפירים המופיע בספר יחזקאל, נמשלה הלביאה לחמוטל בת ירמיהו אם שני המלכים, וכך גם רש"י בפירושו: "מה אמך לביא - כמה הייתה חשובה אמך אתה צדקיהו שנמשלה ללביאה". אמנם מחמוטל יצאו שני מלכים, אך יש הסוברים כי אין לראות בה את זו שמשחה אותם למלכות. יהואחז הומלך על ידי גוף שנקרא "עם הארץ" וצדקיהו הומלך על ידי מלך בבל לאחר שיהויכין הוגלה. מנגד, יש הטוענים שהלביאה במשל מייצגת את בית המלוכה ואין לייחס לה דמות מסוימת. זאת ועוד, ליאשיהו היו מספר נשים והן ילדו לו מספר ילדים. לדעת גרשון ברין, ספר יחזקאל השתמש ביצירה עתיקה יותר כאשר הוא עורך בה כמה שינויים למטרתו.
לשחרר את גאי
לשחרר את גאי (באנגלית: Free Guy; תרגום חופשי: בחור חופשי. בעבר הופץ תחת השם לשחרר את גיא בעברית) הוא סרט קומדיה-מדע בדיוני-פעולה. הסרט היה עתיד לצאת לאקרנים ב-11 בדצמבר 2020 אך בעקבות מגפת הקורונה נדחה הסרט ל-13 באוגוסט 2021. את הסרט ביים שון לוי ומככבים בו ראיין ריינולדס, ג'ודי קומר, ג'ו קירי, ליל ריי הווארי, אוטקארש אמבודקאר, טאיקה וואטיטי, קמילה קוסטק.
עלילה
גאי, דמות בלי שחקן במשחק הווידאו הפופולרי "Free City" חוזר על אותה שגרה שוב ושוב. כל בוקר הוא קם, אומר בוקר טוב לדג הזהב שלו גולדי, מתלבש, צופה בחדשות, מזמין את הקפה הרגיל שלו, מפנטז על הנעליים המוצגות לראווה בחנות, והולך לעבודה בבנק עם חברו הטוב באדי, שם הוא נשדד כ-3–4 פעמים ביום.
באותו הזמן "ילדת מולטוב", מגלה כי הווידאו אשר היא צריכה הוא מספר 56 במחסן של שחקן אחר, ואז היא הולכת ברחוב תוך כדי שהיא אומרת את המשפטים הקבועים של כולם ומזמזמת שיר. אך כאשר היא עוברת ליד גאי במקום לומר את המשפט הקבוע שלו ("שלא יהיה לך יום טוב, שיהיה לך יום נהדר") הוא מגיב לשיר אותו היא מזמזמת. ואז מתגלה לנו כי "ילדת מולטוב" היא למעשה מילי, אישה אמיתית אשר מנהלת תביעה נגד חברת "סונאמי", אשר יצרה את "פרי סיטי" על בסיס המשחק "Life Itself" (החיים עצמם).
ביום שלמחרת, כאשר גאי מזמין את הקפה שלו, הוא יוצא מהשגרה אשר יועדה לו ומזמין קפוצ'ינו במקום הקפה הרגיל, אך הקופאית מתחילה להישבר עקב כך שלמרות שיש להם הרבה משקאות בתפריט, היא יודעת להכין רק סוג קפה אחד - זה שכולם מזמינים. באותו היום גאי מדבר עם באדי על "נערת מולוטוב", אך באדי אומר לו שאין לו סיכוי איתה כי היא מ"אנשי משקפי השמש, אשר מבחינתם "החוקים לא בגדר חוקים, אלא בגדר המלצות.". אנשי משקפי השמש הם בעצם שחקנים, אבל גאי ובאדי לא יודעים זאת. באותו הרגע גאי מחליט שהוא יהפוך לאיש משקפי שמש, ומתנגד לקוד שלו על מנת להתנגד לשודד שתוקף אותם ולקחת את משקפי השמש שלו. קיז, אחד העובדים בחברת סונאמי והשותף לשעבר של מילי, שם לב לכך ומספר לחברו מאוסר. הם מניחים כי מדובר בהאקר שפרץ למשחק והשיג סקין של דמות בלי שחקן. הם עוצרים את גאי בתוך המשחק ודורסים אותו. באותו היום כשקיז חוזר לדירתו מילי מחכה לו שם, ומתגלה לנו כי הוא ומילי יצרו יחד קוד משחק אשר הם שיתפו עם אנטואן, בעלי חברת סונאמי, וכי מילי תובעת את אנטואן תחת המחשבה כי הוא גנב את הקוד שלהם בשביל פרי סיטי.
ביום למחרת גאי מתעורר במיטתו כמו כל יום, למרות שנהרג יום לפני. הוא עוקב אחרי מילי עד למקום אליו היא מתגנבת, והורס לה את התוכניות. הוא נכנס יחד איתה למחסן שלה, שם היא מסבירה לו שהיא רמה 195 והוא רמה 1. תחת המחשבה שהוא שחקן שלא יודע איך לשחק, היא מסבירה לו שכדי לעלות רמות צריך לבצע פשעים. אך לאחר שהוא אומר שהוא לא רוצה לפגוע בחפים מפשע, היא אומרת לו כי ניתן גם לעלות רמות באמצעות עשיית מעשים טובים. לאחר מכן הוא נחוש להגיע לרמה גבוהה, כי היא אמרה לו ש"בפעם הבאה שתדבר איתי תהיה לפחות ברמה 100.". במהלך כמה שבועות הוא הופך לתופעה אינטרנטית, וכולם מכירים אותו כ"גאי חולצה כחולה."
כאשר קיז מגניב את מילי למחסן בו נמצא הסרטון אותו מילי צריכה, גאי מופיע ועוזר לה להימלט מהמלכודות. לאחר מכן גאי מבקש ממנה לצאת לדייט אינטרנטי מוצלח, וכל זאת כאשר שניהם בלי ידיעה, שמילי שחקנית בעוד גאי דמות בלי שחקן. לאחר מכן קיז מגלה כי אנטואן גנב את הקוד שלהם, וכתוצאה מכך לכל הדמויות בלי שחקן יש מודעות עצמית. לאחר שהוא מספר זאת למילי היא מספרת את זה לגאי, שמספר את זה לבאדי ויחד הוא ובאדי משיגים את הסרטון שמילי צריכה. הוא מדבר עם מילי והם רואים את הסרטון בו יש את המבנה המקורי מהמשחק שלה ושל קיז, מה שמוכיח שאנטואן גנב את הקוד שלהם. אך אנטואן מאתחל את המשחק מה שגורם לגאי לחזור לנקודת ההתחלה, לפני שהוא יצא מהלופ, מיד לאחר שהוא אמר למילי "אני הייתי במקום הזה".
אחר כך כאשר מילי מנסה להעיר את גאי שוב, הוא לא מזהה אותה, אבל אחרי שקיז מסביר שהוא דמות שכל הקטע שלה זה שהיא מחפשת נפש תאומה מסוימת ולא מוצאת, הוא החליט לבסס את הנפש התאומה של הדמות על מילי. וכשמילי מבינה זאת היא לוקחת את גאי לרחוב צדדי ומנשקת אותו. הוא נזכר בהכול ומראה לה שהוא ראה את המבנה מהמשחק שלה בהשתקפות מהוילון, ויחד הם וקיז מבינים שהמבנה נמצא בצד הדרומי, מאחורי קו החוף אותו לא ניתן לעבור. הם (גאי ומילי) מאגדים את כל הדמויות בלי שחקן יחד ומעירים את כולם מהלופ, ואז הם יוצאים על מנת למצוא את המבנה. לאחר שקיז מפוטר בגלל שהוא עזר להם הוא מסיים את הקריירה שלו בסונאמי בכך שהוא בונה גשר למבנה, ויוצר אפשרות שידור לאחר שאנטואן מבטל את האישור של כל משתתפי המשחק. אחרי זה כשאנטואן רוצה למנוע מהם להגיע למבנה הוא משחרר את "ד.ו.ד", גרסה שרירית של גאי שהוא יצר על מנת להגדיל את הפופולריות של פרי סיטי 2 בעזרת הדמות הפופולרית "גאי חולצה כחולה". בסופו של דבר גאי שם משקפיים על ד.ו.ד ובכך מעיר אותו למציאות של המשחק וגורם לו להפסיק לתקוף אותו. בסופו של דבר אנטואן מתחיל להרוס את שרתי המשחק כדי להשמיד את גאי, אבל בסוף סוגר עם מילי עסקה: הוא יתן לה את השרת שמריץ את מה שנשאר מהמשחק, (המבנה המקורי וכל הדמויות בלי שחקן על חתיכת אדמה) והיא תיתן לו את הזכויות לקוד בשביל המשכונים לפרי סיטי.
כעבור כמה זמן מתגלה כי בעוד פרי סיטי 2 היא כישלון אדיר בקופות, המשחק של מילי וקיז "חיים חופשיים", הוא משחק מאוד פופולרי. ובמשחק גאי אומר לה "אולי אני אוהב אותך רק כי זה בקוד שלי, אבל נחשי מה? מישהו כתב את הקוד הזה. אני רק מכתב אהבה ממישהו אחר." ולאחר מכן היא מתוודה בפני קיז על אהבתה והם נהיים זוג. בנוסף, גאי מגלה כי חברו באדי עדיין בחיים, למרות שהוא מת מעט לפני גילוי המבנה המקורי.
עוצמת סיביר
עוצמת סיביר (ששמה בעבר היה צינור יקוטיה – חברובסק – ולדיווסטוק, המכונה גם צינור הגז הטבעי המזרחי סין–רוסיה) הוא צינור בבעלות גזפרום במזרח סיביר, שמספק גז טבעי מיאקוטיה דרך פרימוריה לסין. הצינור מהווה חלק מתוואי הגז המזרחי מסיביר לסין.
היסטוריה
בשנת 2007 אישר משרד התעשייה והאנרגיה של רוסיה את תוכנית הגז המזרחית, שכללה בניית צינור יקוטיה – חברובסק – ולדיווסטוק.
ב-29 באוקטובר 2012 ולדימיר פוטין הורה לאלכסיי מילר, מנכ"ל גזפרום, להתחיל בבניית הצינור. פרויקט הצינור יקוטיה – חברובסק – ולדיווסטוק שינה את שמו רשמית ל"עוצמת סיביר" בסוף 2012.
ב-21 במאי 2014, רוסיה וסין חתמו על עסקת גז ל-30 שנה בשווי 400 מיליארד דולר שנדרשה למימוש הפרויקט. הבנייה החלה ב-1 בספטמבר 2014 והושקה בטקס ביאקוטסק על ידי פוטין וסגן ראש הממשלה הסיני ג'אנג גאולי. בניית צינור החיבור בסין החלה ב-29 ביוני 2015.
ב-4 בספטמבר 2016 חתמו יו"ר גזפרום מילר ויו"ר תאגיד הנפט הלאומי של סין וואנג יילין על הסכם לבניית מעבר מתחת לנהר אמור לצינור. שתי מנהרות מתחת לנהר הושלמו על ידי חברת צינור הנפט של סין במרץ 2019.
בשנת 2017 החלה בניית תחנת המדחס אטמאנסקאיה שהושלמה בשנת 2019 יחד עם תחנת המדחס צ'איאנדינסקאיה. הקמת כל תחנות המדחס צפויה להסתיים עד שנת 2022.
קבלנים
גזפרום טרנסגז טומסק היה קבלן הבנייה הראשי ואילו חברת VNIPIgazdobycha, הייתה קבלן העיצוב הכללי. שתי החברות מהוות חברות-בת של תאגיד גזפרום הממשלתי.
קטעים שונים מהצינור נבנו על ידי סטרויטרנסגז שבבעלות גנאדי טימצ'נקו, נפטגאזסטרוי וסטרוגאזמונטז שבבעלות ארקדי רוטנברג.
הצינורות יוצרו על ידי מפעלי הפלדה ויקסה של OMK, מפעל הצינורות של צ'ליאבינסק, מפעל הצינורות איז'ורה של חברת Severstal, מפעל הצינורות וולז'סקי של תאגיד TMK. ציפוי צינורות ננו-קומפוזיטיביים נגד קורוזיה נעשה על ידי תאגיד Metaclay, שהוא מיזם משותף של רוסננו וגזפרום. יחידות טורבינת מדחס סופקו על ידי חברת המנועים UEC-Perm.
השפעה
לצינור השלכות חזקות על ביטחון האנרגיה בסין וגם ברוסיה בטווח הקצר. הצינור מגוון את אספקת הגז הטבעי לסין, שכעת מקבלת נפט וגז מכמה מקורות.
הצינור נועד לצמצם את התלות של סין בפחם, שהוא אינטנסיבי יותר בפחמן וגורם יותר זיהום מאשר גז טבעי. עבור רוסיה, הצינור מאפשר שותפות כלכלית נוספת לנוכח ההתנגדות לצינורות שלה הנבנים במערב אירופה.
טום קאסידי השחור
טום קאסידי השחור (באנגלית: Black Tom Cassidy) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה תחת מעטה צללים בחוברת Uncanny X-Men #99 מיוני 1976 ובהופעה מלאה כשני גליונות לאחר מכן, והיא נוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר דייב קוקראם.
טום קאסידי השחור הוא האלטר אגו של תומאס סמואל אימון קאסידי, מוטאנט אירי המסוגל לתמרן ולהקרין אנרגיה דרך עולם הצומח. בתחילת שנות ה-2000, קאסידי החל לפתח מוטציה משנית, והפיזיולוגיה והמורפולוגיה שלו השתנו באופן קיצוני. הוא הפך לצמח דמוי אנוש המסוגל להשפיע על גופים וחיי הצומח כחלק ממנו. בן דודו של סוכן האינטרפול וחבר אקס פקטור לשעבר שון קאסידי. טום גידל בחשאי את בתו של שון, תרזה, וצירף אותה לכנופייתו. זאת ועוד, טום קאסידי השחור היה שותפו לפשע של ג'אגרנוט למשך הרבה שנים, עד אשר זה האחרון כיפר על עוונותיו והצטרף לאקס-מן. פרט ללחימתו השוטפת בקבוצת האקס-מן, הוא התעמת מספר פעמים עם דדפול, ספיידרמן ומספר גיבורי על נוספים.
בסדרה המצוירת על האקס מן, הוא וג'אגרנוט מנסים לחטוף את ג'ין גריי, ומובסים בידי באנשי. את דמותו של טום קאסידי השחור בסרט הלייב אקשן "דדפול 2" מגלם השחקן ג'ק קסי.
ביוגרפיה בדיונית
טום קאסידי נולד בדבלין, והוא בן דודו של שון קאסידי, ולשעבר חברו היחיד של ג'אגרנוט. בשלב מה מחייו, פרץ ריב בינו לבין שון לגבי בעלות אחוזת קאסידי, ובעקבות ניצחונו של שון טום נוטר לו טינה רבה. לאחר מכן, הוא מנסה להרוג אותו, וכך נאסר. בשהותו בכלא, הוא מתידד עם האסיר קיין מרקו, והשניים בורחים מהכלא. כעבור כמה ניסיונות כושלים לחיסולו של שון, שבאותה העת אימץ את השם באנשי, ג'אגרנוט וטום מחליטים לנסות לחסל את האקס-מן, ניסיון שנכשל. בניסיון הברחת ויברניום, טום, ג'אגרנוט ותרזה (שכעת נקראת סיירין) מתעמתים נגד האקס-מן וספיידרוומן, ומפסידים בקרב נגדם. השלושה נלקחים למעצר, אך סיירין משתחררת חרף גילה, ואילו ג'אגרנוט וטום בורחים. הם נראים אחר כך מנסים לחטוף את מאדאם ווב, מוטאנטית בעלת כוחות חזקים, אך אינם מצליחים בעקבות התערבותו של ספיידרמן. טום חוטף לאחר מכן את המוטאנט סאן-ספוט ואת אביו, אך הוא מובס על ידי סאן ספוט. בחיפושו אחר ג'אגרנוט, הוא נתקל בסיירין ובקבוצת אקס פורס, ונאבק נגדם. כשהוא מובס, טום נחטף על ידי דדפול אל יצרן הנשק טוליבר.
לאחר שנורה בידי קייבל, טום עובר ניתוח שבמהלכו משתילים חומר דמוי עץ בגופו, ובשל יכולתו הוא מסוגל להטיח אגרופי עץ באויביו, אך בעקבות וירוס גנטי, חומר העץ מתפשט על גופו והופך אותו למוטציית צמח. הוא פונה אל המנתחים, עובר ניתוח לקבלת יכולת ריפוי דומה לזו של דדפול אך הם אינם מסוגלים להסיר את החומר הצמחי מעליו, וכתוצאה מכך כל גופו מורכב כעת מאותו חומר, ובגלל השינוי כוחותיו יוצאים משליטה, הוא משתגע ומגלה כי ביכולתו ליצור כפילי צמח של עצמו. הוא נהיה חבר באחוות המוטאנטים, ושולח את ג'אגרנוט להסתנן אל האקס-מן ולדלות מהם מידע, אך ג'אגרנוט שוכח מטרה זו ומצטרף אל האקס-מן בכוונתו בלבד. טום, זועם, נלחם בג'אגרנוט ומפסיד, וכתוצאה מכך מסולק מאחוות המוטאנטים.
לאחר אירועי בית אם, טום מאבד את יכולת הריפוי שלו ואת צורת הצמח שלו. הוא מצטרף לארגון האוויר השחור, ונשלח לחסל את קבוצת אקסקליבר. הוא מנצח אותם בקלות, פרט לג'אגרנוט. הוא מפסיד לו שוב, אך מצליח לגרום לו להצטרף אליו שנית. בהופעתו האחרונה, הוא מנסה להתנקש בחייו של דדפול, ונכשל.
עונת 2006 בגביע ליברטדורס
עונת 2006 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-47 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-24 בינואר 2006 והתחרות הסתיימה ב-16 באוגוסט 2006. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 38 קבוצות:
בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מברזיל) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, ושתי קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו נקודה בודדת.
מלך השערים
14 כדורגלנים כבשו 5 שערים וזכו בתואר מלך השערים
הצפנת סף
בקריפטוגרפיה, הצפנת סף (threshold cryptography) היא מערכת הצפנה המבוצעת בין שולחים או מקבלים מרובים התורמים במידה שווה למערכת, בניגוד למערכת הצפנה בין שולח יחיד למקבל יחיד. סכמת הצפנה תקרא הצפנת-סף (t,n) אם לצורך הצפנה או פענוח נדרשים לפחות t משתפי פעולה מתוך n מורשים כדי שההצפנה או פענוח יצליחו. כאשר n הוא מספר המורשים לשלוח או לקבל את המסר המוצפן ואילו t נקרא "מספר סף" הקובע את כמות המשתתפים המינימלית הנחוצה ואילו פחות ממספר זה ההצפנה או הפענוח יכשלו כי אין מספיק מידע להשלמתם. כמו כן ניתן להגדיר חתימה דיגיטלית עם סכמת סף, באופן שיידרשו לפחות t חותמים מתוך n מורשים כדי שהחתימה תהיה תקפה.
המטרה של הצפנת סף היא להגן על מידע (או חישוב רגיש) בצורה בטוחה ועמידה בפני תקלות, על ידי הפצת המידע או החישוב על פני מספר מחשבים המחלקים פעולה ביניהם. מצד אחד מובטחת סודיות גבוהה כי החלק המצוי בידי כל אחד מהם בנפרד אינו מספיק כדי לגלות את המידע. ומצד שני מובטחת אמינות גבוהה, גם אם חלק מהשרתים לא יהיו זמינים עקב תקלה, ניתן יהיה להשיג את המידע משיתוף פעולה של האחרים. חלוקת סוד היא מקרה פרטי של הצפנת סף. שיטת חלוקת סוד מאפשרת לחלק פיסת מידע סודי למספר משתתפים בדרך כזו שהדרישות הבאות מתקיימות:
הגדרה כללית של הצפנת סף מורחבת גם לחישוב פונקציה משותפת. הרעיון הוא שפעולות רגישות מאוד כגון פענוח מידע קריטי או חתימה על מסמכים רגישים, ניתנים לביצוע על ידי קבוצת משתתפים שמספרה נקבע מראש ולא אחד פחות. אם קבוצת משתתפים מינימלית משתפת פעולה הם יצליחו לבצע את החישוב. אפילו אם האחרים מתנגדים הם לא יוכלו למנוע אותו.
מוטיבציה
רוב סכמות ההצפנה המודרניות מוגדרות בין שולח ומקבל. אך ישנם מקרים שבהם נדרשים מספר משתתפים. הדוגמה הראשונה למערכת כזו הופיעה בתקן EES של NIST שנקרא שבב קליפר (clipper chip). במערכת זו צד שלישי מוסמך (במקרה זה ארגון ממשלתי כמו NSA) מקבל חלקים (shares) של מפתחות כל המשתמשים במערכת הצפנה מסוימת המיושמת בחומרה באופן כזה שבמידת הצורך רשויות החוק יכולים בצו שופט לקבל לידיהם את המפתח הזה ואיתו לפענח מידע ספציפי מבלי להדליף כל מידע אחר שאינו נחוץ במישרין. רבים מביעים התנגדות לשיטה זו בטענה שהיא פוגעת בפרטיות המשתמשים ואינה משיגה את יעדה. סכמת סף שימושית גם במקרים אחרים למשל; מסמכים הצריכים חתימה של מספר מורשים בארגון, מערכות קריטיות הדורשות אישור של מספר ממונים בעלי דרגה בכירה כדי להפעילן או תהליכים בהם נדרשת הכרעת רוב וכדומה. דוגמאות אחרות הן:
בכל המקרים הפרוטוקולים הללו צריכים לעמוד בפני קריפטואנליזה, גם במקרה החמור כאשר אחד המשתתפים הלגיטימיים מבפנים מנסה לסייע לגורם חיצוני לפרוץ את המערכת.
חתימה דיגיטלית עם סף
בפעולות מקוונות ברשת כמו פעולה פיננסית, באופן כללי ההנחה היא שהשרת שאנו מתקשרים עמו פועל בהגינות, אך אי אפשר להוכיח זאת מעל לכל ספק, הדרך היחידה היא באמצעות חתימה דיגיטלית של צד שלישי שעליו אנו סומכים כמו רשות מאשרת (certification authority). הצפנת סף מאפשרת לבנות מערכת אימון טובה יותר. למשל רשות מאשרת היא שרת המנפיק תעודות המבטיחות שמפתח ציבורי מסוים שייך לבעליו המוצהר. אם נסמוך רק על שרת אחד, במקרה של פריצה מוצלחת לשרת כל התעודות שהשרת הנפיק לא בטוחות. למקרה כזה השלכה הרסנית. אם מחלקים את הנפקת התעודות על פני כמה שרתים ממזערים את הסיכון שבפריצה לאחד מהם. כי כעת המתקיף צריך לפרוץ לכל השרתים כדי להפיק תועלת מההתקפה שלו. היות שתעודת מפתח ציבורי היא למעשה חתימה דיגיטלית, ליישום מערכת כזו נדרשת חתימה דיגיטלית עם סף.
תיאור כללי
קיימות שתי גישות עיקריות לבניית סכמת סף, האחת היא שימוש בתכונת הומומורפיזם של אלגוריתם ההצפנה. הרבה סכמות הצפנה עונות על הגדרה זו באופן חלקי, כמו RSA, אל-גמאל, הצפנת פאיי ועוד. לדוגמה אם נתונה הפונקציה המקבלת מפתח k וקלט שבמקרה של הצפנה הוא טקסט-מוצפן המיועד לפענוח ובמקרה של חתימה דיגיטלית מסמך לחתימה. כעת אם נתונה פונקציית מעטפת המקיימת אזי היא תקרא הומומורפית אם מתקיים: כאשר k_1 ו-k_2 הם אלמנטים של חבורה אבלית K^+. לדוגמה הצפנת אל-גמאל מקיימת את התנאי האמור. אפשר להפוך כל מערכת הצפנה להצפנה הומומורפית חלקית או מלאה וממנה לבנות סכמת סף. כשהמטרה היא שהמערכת תהיה בטוחה לפחות כמו הסכמה המקורית.
הגישה השנייה היא חלוקת סוד כפלית כמו סכמת חלוקת סוד של עדי שמיר שמתאימה להרבה אלגוריתמים אסימטריים אך לא לכולם. בסכמת חלוקת סוד מפתח הצופן פשוט מחולק בין המשתתפים באופן כזה שרק שיתוף פעולה של לפחות t מהם מאפשר לשחזר את המפתח ואיתו לפענח את ההצפנה. כאשר נדרשים לשחזר את הסוד, כל משתתף מוסר את השתף שלו לדילר מרכזי שתפקידו "להכפיל" את כל החלקים או הכמות המינימלית שלהם כדי לשחזר את הסוד.
באופן כללי משתמשי האינטרנט לא זקוקים לסכמת סף אלא בעיקר גופים גדולים המחזיקים במידע סודי בעל ערך רב. אולם בשל ריבוי פריצות של האקרים לשרתים וגנבת סיסמאות נוטים כיום ארגונים קטנים יותר לנצל טכנולוגיות מתקדמות להגנה על סיסמאות. חברת RSA פרסמה ב-2012 על כוונתה להפיץ טכניקה להגנה על סיסמאות המנצלת הצפנת סף, במטרה להילחם בתופעה. הרעיון הוא שמפתח ההצפנה מפוצל לשני חלקים המאוחסנים במקומות שונים. במצב זה האקר שמנסה לפרוץ למערכת כדי לגנוב ססמאות נדרש כעת לפרוץ לשתי מערכות מחשב שונות. באופן כללי מצב כזה מקשה עליו את המלאכה. כמובן שאפשר להרחיב את המערכת לנקודות חלוקה נוספות.
הכללה
גישה יותר כללית של סכמת סף נקראת "מבנה גישה" (Access Structure). נניח ש-\mathcal{P} הוא קבוצה של משתתפים מבנה גישה הוא תת-קבוצה של קבוצת החזקה. כאשר כל אלמנט של נקרא "רשאי" כלומר יש לו גישה לסוד המשותף. נקרא מונוטוני אם כאשר, אז. מבנה יריב הוא המבנה המשלים המסומן.
אנטונין פוץ'
קריירת משחק
פוץ' כנער עבר בקריירה שלו דרך הקבוצות צ'צ'י סמיחוב ו-SK סמיחוב לפני שהגיע ב-1925 לקבוצה בה היה בשיאו, סלביה פראג. במהלך תקופתו בסלביה הוא כבש 112 שערים וזכה עימה ב-8 תוארי אליפות ובגביע מיטרופה של 1938. הוא הגיע לשם בגיל 18 ומייד תפס את מקומו בהרכב הקבוע. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 16 שערים ובעונות של 1927 ו-1928/29 היה גם למלך השערים של הליגה הצ'כוסלובקית כשבכל אחת מהן כבש 13 שערים. עם חתימתו של וולסטימיל קופצקי לקבוצה בשנת 1932 נאלץ פוץ' לעבור לשחק באגף השמאלי דבר שהיה עלול לפגוע בכמות הכיבושים שלו, אך עם זאת הצליח לכבוש 17 שערים בעונת 1933/34. עקב צירופם של כמה שחקנים צעירים לקבוצה מעמדו של פוץ' ירד והוא לא היה לשחקן הרכב קבוע, דבר שהוביל אותו לעזוב את הקבוצה בקיץ 1938 לויקטוריה ז'יז'קוב. הוא שיחק שם במשך שתי עונות בהן כבש 11 שערים ב-20 משחקים לפני שחזר לשחק במועדון בו התחיל את הקריירה המקצועית שלו SK סמיחוב בראשית שנות הארבעים.
נבחרת צ'כוסלובקיה
פוץ' ערך בנבחרת צ'כוסלובקיה 60 הופעות בהן כבש 34 שערים בין השנים 1926–1938. במונדיאל 1934 כבש שני שערים, אחד בשמינית הגמר נגד רומניה והשני בגמר נגד איטליה שהעלה ליתרון את נבחרתו, אך בסופו של דבר איטליה ניצחה 2–1 בהארכה. הוא שיחק עבור הנבחרת גם במונדיאל 1938. לאחר סיום הקריירה בנבחרת צ'כוסלובקיה שיחק פוץ' בנבחרת בוהמיה ומורביה במשך שנה אחת.
שרפרף
שרפרפים מלכותיים
בכמה ממלכות באפריקה משתמשים בשרפרפים במקום כיסאות. המפורסם שבהם הוא שרפרף הזהב של אסאנטאנה בגאנה, שידוע כגורם למלחמה בין הבריטים לאשנטי.
איי אומיקרון
איי אומיקרון (באנגלית: Omicron Islands) היא קבוצת איים מדרום-מזרח לאי אומגה באיי מלכיור, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהם של האיים - 18 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שם האי, שמקורו באות אומיקרון, האות ה-15 של האלף-בית היווני, מופיע לראשונה בתרשים ממשלת ארגנטינה משנת 1946 בעקבות הסקרים של המשלחות הארגנטינאיות.
שם האי, דומה לשמות איים אחרים בארכיפלג, שנקראו על שם אותיות באלפבית היווני.
מרמיידינג
מרמיידינג (באנגלית: Mermaiding; מהמילה mermaid, "בת ים") הוא אמנות ההופעה והשחייה באביזר גוף המדמה סנפיר בנות ובני ים מרמיידינג הוא תחום שחייה חדשני המאפשר לעוסקים בו לשלב כושר גופני עם משחק, דמיון והנאה. מרמיידינג הוא תחום שצובר פופולריות ברחבי העולם בשל היותו ענף ספורטיבי ייחודי המשלב פעילות גופנית עם קוספליי ודמיון. עבור רבים מהעוסקים בתחום, מדובר בהגשמת חלום ילדות והפיכתו למציאות.
קשה לקבוע בדיוק היכן נטבע המונח "מרמיידינג"; עם זאת, חלק מבנות הים הפרילנסריות המקצועיות הראשונות הופיעו בזירה העולמית בסביבות 2004, כולן תוך שימוש במונח. מעט מאוחר יותר עבר המונח לשימוש בקהילה רחבה יותר בפורום בנות הים הנקרא MerNetwork.com אשר פעיל עד היום. בתחילת המאה ה-20 התייחסו לתחום כאל בלט מים, מונח שאינו נפוץ כיום. אין לבלבל בין מרמיידינג לשחייה צורנית, שכן הדגש במרמיידינג הוא על ההופעה התת-מימית ואילו בשחייה צורנית הדגש הוא על ההופעה מחוץ למים.