cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרוליינה הצפונית
גאוגרפיה
רוחב המדינה ממזרח למערב הוא 800 ק"מ ושטחה של המדינה כ-135,000 קמ"ר.
מספר אישי (צה"ל)
הווי וטריוויה
מספר אישי מפורסם ניתן לדמות דמיונית והיא החיילת "דינה ברזילי", בשיר של להקת הנח"ל שנכתב על ידי הפזמונאי חיים חפר בסוף שנות החמישים והפך ללהיט בתקופתו. חיים חפר בחר להעניק בשיר לחיילת את מספר האישי של בני מחזור הוויליסים – 496351. המספר בשיר היה אמנם פיקטיבי אך כעבור שנים מספר זה הוקצה בפועל לאחד החיילים, שצולם לקליפ של להקת הנח"ל, כאשר חידשה את השיר.
קרוליינה הצפונית
גאוגרפיה
ניתן לחלק את המדינה לשלושה אזורים גאוגרפים - רצועת החוף, אזור פיידמונט המהווה רמה, ורצועת ההרים.
ממשל ופוליטיקה
בירת המדינה היא ראלי ומושל המדינה הוא רוי קופר חבר המפלגה הדמוקרטית. שני הסנטורים מטעם המדינה הם ריצ'רד בר ותום טיליס, שניהם מהמפלגה הרפובליקנית.
הרשות המבצעת
בראש הרשות המבצעת עומד מושל המדינה, סגנו, ושמונה ראשי מחלקות נבחרים המהווים את מועצת מדינת קרוליינה הצפונית. עשרה ראשי מחלקות נוספים ממונים על ידי המושל ומהווים את ממשלת קרוליינה הצפונית.
הרשות השופטת
הערכאה העליונה במערכת המשפטית של קרוליינה הצפונית היא בית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית בו שבעה שופטים. תחת בית המשפט העליון נמצאת ערכאת הערעורים - בית המשפט לערעורים של קרוליינה הצפונית.
הערכאות הנמוכות כוללות מערכת בתי משפט עליונים (המקבילים לבתי המשפט המחוזיים בישראל), מערכת בתי משפט מחוזיים (המקבילים לבתי משפט השלום בישראל) ומערכת בתי משפט שלום (המקבילים לבתי המשפט לתביעות קטנות בישראל). בתי המשפט העליונים דנים בפשעים חמורים, תביעות אזרחיות העולות על $10,000 וכן בערעורים על בתי המשפט המחוזיים.
בתביעות פליליות ההחלטה ניתנת על ידי 12 מושבעים. בתביעות אזרחיות מוותרים לרוב הצדדים על המושבעים.
בתי המשפט המחוזיים דנים בענייני משפחה (גירושין, אחזקת ילדים) ובתביעות אזרחית הפחותות מ-$10,000, וכן עבירות שאינן חמורות (עוונות), ועבירות נוער. בתי המשפט המחוזיים נערכים המשפטים בלא חבר מושבעים. מערכת בתי משפט שלום (מקבילים לבתי המשפט לתביעות קטנות בישראל) דנים בעבירות החמורות פחות (חטאים), עבירות תנועה, וכן תביעות שאינן עולות $4,000 ותביעות פינוי ממושכר (בדומה לבית הדין לשכירות בישראל).
כלכלה
על פי מחלקת האנליזה הכלכלית של ממשלת ארצות הברית, בשנת 2003 התוצר הגולמי של קרוליינה הצפונית היה 314 מיליארד דולר אמריקאי. ההכנסה הממוצעת לנפש בשנת 2003 הייתה $28,071 (מקום 38 מבין מדינות ארצות הברית).
התוצרים החקלאיים העיקריים של המדינה הם עופות, ביצים, טבק, חזירים, חלב ומוצריו, בקר וסויה.
התוצרים התעשייתיים העיקריים הם מוצרי הטבק, טקסטיל, מוצרים כימיים, מוצרי חשמל.
שארלוט, העיר הגדולה במדינה, היא מרכז פיננסי ובנקאי. כמו כן במדינה תעשיית סרטים ענפה (התעשייה הגדולה ביותר למעט זו שבקליפורניה). מספר אולפנים נמצאים בשלבי, ריילי - דורהם, שארלוט ווילמינגטון. בין היתר צולמה במדינה הסדרה דוסון קריק.
בשנת 1999 המדינה סבלה מהוריקן שעבר במקום וגרם להצפות קשות. בחלק מהעיירות אוכלוסייה המקומית עזבה את מקום ולא חזרה עד היום. כך למשל בעיירת גריפטון התגוררו לפני ההוריקן כ-2500 תושבים וחלק משמעתי מהם לא חזר לעיירה גם לאחר ההצפה.
ספורט
לקרוליינה הצפונית נציגות בשלוש מתוך ארבע הליגות המקצועניות הבכירות בצפון אמריקה:
ענף הספורט הפופולרי ביותר במדינה הוא כדורסל המכללות. במסגרת הליגה הבכירה של ה-NCAA מתחרות 19 קבוצות מאוניברסיטאות ומכללות שונות. הבולטות בהן הן הנבחרות של אוניברסיטת צפון-קרוליינה (ה-Tarheels) ושל אוניברסיטת דיוק (ה-Blue Devils), הנמנות באופן קבוע עם קבוצות הצמרת של כדורסל המכללות בארצות הברית. הן מספקות לליגת ה-NBA ולצמרת הכדורסל באירופה רבים מכוככבי הכדורסל, שלמדו באוניברסיטאות אלה. הבולט בהם הוא מייקל ג'ורדן, בוגר אוניברסיטת צפון-קרוליינה. נבחרת אוניברסיטת צפון-קרוליינה זכתה ב-2009 באליפות המכללות הלאומית (NCAA) בפעם החמישית בתולדותיה.
ענף בולט נוסף הוא ספורט מוטורי ובפרט מרוצי המכוניות במסגרת נאסקאר.
ליוואי רנדולף
ליוואי רנדולף (באנגלית: Levi Leland Randolph Jr.; נולד ב-3 באוקטובר 1992) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בהפועל ירושלים.
קריירה
רנדולף גדל במדיסון, אלבמה, ובחר לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2015 ב-NBA, בקיץ 2015 שיחק רנדולף במדיהן של אוקלהומה סיטי ת'אנדר ויוטה ג'אז בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-25 בספטמבר 2015 חתם בבוסטון סלטיקס, אך שוחרר ב-20 באוקטובר לאחר שני משחקי קדם-עונה. ב-31 באוקטובר חתם במיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA. ביולי 2016 שיחק במדיהן של פילדלפיה 76' וממפיס גריזליס בליגת הקיץ.
ב-2 באוגוסט 2016 חתם באבלינו מהסרייה א'. ביולי 2017 שיחק במדיהן של אורלנדו מג'יק ומינסוטה טימברוולבס בליגת הקיץ. לקראת עונת 2017/2018 חתם בדינמו סאסארי האיטלקית. בינואר 2018 עזב את הקבוצה, וחתם בשטרסבורג הצרפתית. ביולי 2018 שיחק במדיה של אינדיאנה פייסרס בליגת הקיץ.
בספטמבר 2018 הצטרף למחנה האימונים של קליבלנד קאבלירס, ולאחר שנופה מהסגל הצטרף לקאנטון צ'ארג' מליגת הפיתוח. במשך שלוש העונות הבאות נע רנדולף בין סגל הקאבלירס לסגל הצ'ארג', ובינואר 2020 אף חתם על חוזה דו כיווני בקבוצות.
ב-16 במרץ 2021 חתם בניו זילנד ברייקרס עד לתום העונה. ב-16 באוגוסט 2021 חתם באוסטנדה מליגת העל הבלגית, ואת עונת 2021/2022 סיים כ-MVP של הליגה הבלגית וכמלך הסלים של ליגת האלופות בכדורסל. ב-2 ביולי 2022 חתם בהפועל ירושלים. רנדולף זכה עם הקבוצה בגביע המדינה לעונת 2022/23. הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה בליגת האלופות של פיב"א, בה הגיעה ירושלים עד לשלב הגמר שבו הפסידה לטלקום בון הגרמנית. ב-6 ביוני 2023 האריך חוזה עד 2025.
מרטין פיטרס
פיטרס היה שחקן נבחרת אנגליה שהייתה לאלופת העולם במונדיאל 1966. הוא גדל ופרץ במדי וסטהאם יונייטד, ושיחק בהמשך גם בטוטנהאם הוטספר, נוריץ' סיטי ושפילד יונייטד.
פיטרס נודע בתור "הקשר המושלם", מכיוון שהיה יעיל במסירות בשתי הרגליים, בכדורי גובה ובמצבים נייחים, וביצע תנועה בלתי מפסקת עם ובלי הכדור, שהפכה את השמירה עליו למשימה קשה מאוד. מאמן נבחרת אנגליה בעבר, אלף ראמזי, הגדיר אותו כשחקן ש"הקדים את זמנו בעשר שנים".
קריירת משחק
מרטין פיטרס נולד בניוהאם והחל את דרכו המקצועית כשהצטרף לקבוצת הנוער של וסטהאם יונייטד. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת לקראת סיום עונת, ועונה אחר כך השתלב בהרכב הקבוצה ורשם 36 הופעות ליגה. ב-8 בספטמבר 1962 כבש פיטרס את שער הבכורה שלו במדי וסטהאם, בניצחון 1:6 על מנצ'סטר סיטי, בדרך לשמונה שערים באותה עונה.
פיטרס שיתף פעולה בקבוצה עם שניים מכוכבי נבחרת אנגליה, בובי מור וג'ף הרסט, שהובילו את הקבוצה לזכייה בגביע ה-FA, התואר הראשון בתולדותיה, בעונת. פיטרס לא שותף במשחקי הגביע באותה עונה, כולל במשחק הגמר בו ניצחה וסטהאם 2:3 את פרסטון נורת' אנד, אך שמר על מקומו בהרכב הקבוצה בליגה ורשם 32 הופעות.
בעונת השתתפה וסטהאם בגביע אירופה למחזיקות גביע. היא הדיחה בדרכה אל הגמר את גנט, ספרטה פראג, לוזאן וריאל סרגוסה, ובגמר ניצחה את מינכן 1860 בתוצאה 0:2 בדרך לזכייה ראשונה אי פעם של הקבוצה בתואר אירופי. פיטרס כבש שער אחד במהלך הטורניר, ופתח בהרכב בניצחון הקבוצה בגמר.
לקראת סיום עונת, עבר פיטרס לטוטנהאם הוטספר. הייתה זו העסקה היקרה ביותר עד אז בכדורגל האנגלי, והראשונה שהוערכה ב-200 אלף ליש"ט, מתוכם 150 אלף ליש"ט במזומן והעברתו של חלוץ טוטנהאם, ג'ימי גריבס לווסטהאם (שוויו הוערך בכ-50 אלף ליש"ט). הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-21 במרץ 1970 מול קובנטרי סיטי, וגם כבש את שער הבכורה שלו באותו משחק.
כבר בעונה המלאה הראשונה שלו בטוטנהאם זכה פיטרס בתואר ראשון עם הקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון טוטנהאם בגמר גביע הליגה, 2:0 על אסטון וילה. הייתה זו הזכייה הראשונה בתולדותיה של טוטנהאם בגביע הליגה. גם בליגה זכתה טוטנהאם להצלחה כשסיימה את העונה במקום השלישי בטבלה. עבור פיטרס, שלא זכה לאורך כל הקריירה בתואר אליפות, היה זה מיקום הליגה הגבוה ביותר אליו הגיע. בזכות המיקום, זכתה טוטנהאם לשחק בגביע אופ"א בעונת, עונת הבכורה ההיסטורית של המפעל. לאחר שהדיחה את קפלוויק עם 1–15 בסיכום שני המשחקים, פגשה טוטנהאם את נאנט. לאחר המשחק הראשון בצרפת שהסתיים בשוויון 0-0, כבש פיטרס את השער היחיד בניצחון טוטנהאם 0–1 בגומלין, שהעלה את הקבוצה לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה טוטנהאם את ראפיד בוקרשט, וניצחה אותה 0–3 במשחק הראשון, כשפיטרס כובש כבר בדקה הראשונה, ו-0–5 בסיכום שני המשחקים. טוטנהאם התגברה גם על ארד ומילאן, בדרך לגמר כל-אנגלי מול וולברהמפטון וונדררס. היה זה הגמר האירופי הכל-אנגלי הראשון בהיסטוריה, מעמד ששוחזר רק 35 שנים לאחר מכן, כשמנצ'סטר יונייטד וצ'לסי נפגשו בגמר ליגת האלופות 2008. טוטנהאם גברה במפגש הכפול 2–3 על וולברהמפטון, וזכתה בתואר האירופי השני בתולדותיה. בעונת הוביל פיטרס את קבוצתו כקפטן בגמר גביע הפוטבול ליג, וזכה עימה בתואר בפעם השנייה בתוך שלוש שנים, לאחר 0–1 בגמר על נוריץ' סיטי.
פיטרס שימש כקפטן הקבוצה גם בעונת. הקבוצה התמודדה באותה עונה בגביע אופ"א, ובשלב הראשון פגשה את גראסהופרס ציריך. טוטנהאם ניצחה 2–9 בסיכום שני המשחקים, ופיטרס תרם צמד שערים בניצחון בגומלין 1–4. פיטרס כבש גם בשלב הבא, בו פגשה טוטנהאם את אברדין. לאחר 1-1 במשחק הראשון, ניצחה טוטנהאם 1–4 בגומלין, ופיטרס כבש את השער הראשון במשחק. בשמינית הגמר מול דינמו טביליסי, לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון, כבש פיטרס צמד במשחק הגומלין שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–5. ברבע הגמר פגשה טוטנהאם את פ.צ. קלן, וניצחה אותה 1–2 במשחק הראשון, כשאת שער הניצחון כובש פיטרס. בגומלין, שהסתיים ב-0–3, כבש פיטרס את השער השלישי. פיטרס כבש את שער היתרון של קבוצתו מול לוקומוטיב לייפציג במפגש הראשון של חצי הגמר בדרך לניצחון 1–2, ו-1–4 בסיכום שני המשחקים. טוטנהאם נעצרה רק בגמר, לאחר הפסד 2–4 בסיכום שני המשחקים מול פיינורד. פיטרס פתח בהרכב קבוצתו בכל משחקיה באירופה באותה עונה, וכבש בכל אחד מהשלבים למעט הגמר. בסך הכל, רשם פיטרס 12 הופעות באירופה באותה עונה, בהן כבש שמונה שערים, והיה לסגן מלך שערי המפעל באותה עונה.
לקראת סיום עונת, עזב פיטרס בן ה-31 את טוטנהאם, שהייתה מסובכת במאבקי תחתית, לנוריץ' סיטי מליגת המשנה. הופעת הבכורה שלו במדי נוריץ' הייתה באולד טראפורד מול אלופת ליגת המשנה באותה עונה, מנצ'סטר יונייטד, במשחק שהסתיים בשוויון 1:1. פיטרס רשם עשר הופעות ליגה, בהן כבש פעמיים, וסייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה מהמקום השלישי בטבלה. במשך חמש העונות הבאות, ולמרות גילו המתקדם, היה פיטרס שחקן מפתח בקבוצה ששמרה על מקומה בליגה הבכירה. הוא סיים את דרכו בקבוצה לאחר חמש וחצי עונות בהן רשם 206 הופעות ליגה ו-44 שערים, והיה לשחקן הראשון שנכנס להיכל התהילה שחנכה הקבוצה בשנת 2002.
ב-31 ביולי 1980 עבר פיטרס לעונת פרישה כשחקן וחבר בצוות המקצועי של שפילד יונייטד מהליגה השלישית. ב-17 בינואר 1981 שיחק פיטרס את משחקו האחרון בקריירה, במשחק אליו מאמן הקבוצה היה חולה מדי כדי להגיע. יום למחרת התמנה פיטרס לתפקיד מאמן הקבוצה, ופרש בגיל 37 ממשחק פעיל, לאחר שרשם במהלך הקריירה 882 משחקים בכל המסגרות וכבש 220 שערים.
כמאמן הוביל פיטרס את שפילד לשלושה ניצחונות בלבד ב-16 המחזורים בהם אימן, והקבוצה ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה הרביעית. בעקבות הירידה, התפטר פיטרס מתפקידו, ולא שב עוד לאמן.
נבחרת אנגליה
פיטרס לא שותף במשחק הראשון של אנגליה בטורניר, אך 0-0 מאכזב מול גרם לראמזי לשנות את שיטת המשחק לשיטה נטולת אגפים, המתרכזת בשחקני מרכז שדה שיודעים לשלב היטב בין משחק הגנה להתקפה. פיטרס התאים לשיטה ולסגנון המשחק אותו רצה ליישם ראמזי, וכך הוא זכה לעלות בהרכב במשחקיה הבאים בשלב הבתים, בהם ניצחה אנגליה בתוצאה זהה, 2-0, את ואת. פיטרס הפך לחלק חשוב במרכז השדה של הנבחרת, ופתח בהרכב ברבע הגמר מול, בו בישל להרסט את שער הניצחון בדקה ה-78, ובחצי הגמר בו ניצחה אנגליה 1–2 את.
פיטרס עלה בהרכב נבחרתו למשחק הגמר מול. בדקה ה-78, במצב של שוויון 1-1, ניסה הרסט את מזלו בבעיטה מרחוק. הכדור נבלם ועלה גבוה בתוך הרחבה, ופיטרס היה הראשון לבעוט אותו בנגיעה אחת לרשת, ולקבוע 1–2 לאנגליה. גרמניה השיגה את השוויון דקה לסיום, ובהארכה השלים הרסט שלושער בדרך ל-2–4 ולזכייה ראשונה בהיסטוריה של אנגליה בתואר אלופת העולם.
הזכייה בטורניר, יחד עם היכולת הגבוהה, הפכה את פיטרס לאחד השמות הבכירים בסגל של ראמזי. הוא פתח בשני משחקיה של אנגליה ביורו 1968, בו סיימה במקום השלישי לאחר הפסד 0–1 ל בחצי הגמר וניצחון 0–2 על במשחק על המקום השלישי, וזומן על ידי ראמזי לסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 1970 במקסיקו, אליו העפילה אוטומטית בעקבות זכייתה בטורניר הקודם.
פיטרס פתח בכל משחקיה של אנגליה בשלב הבתים, שהסתיים בניצחונות 0–1 על ו והפסד 0–1 ל, ובמקום השני בבית. ברבע הגמר פגשה אנגליה את גרמניה המערבית, אותה ניצחה בגמר המונדיאל הקודם. בדקה ה-49, במצב של 0–1 לאנגליה, הסתנן פיטרס מאחור והגיע להגבהה מאגף ימין כדי לבעוט בנגיעה מתוך הרחבה, לפני השומר שלו, ולקבוע 0–2. בדקה ה-81, במצב של 1–2 לאנגליה ועשר דקות לאחר החלפתו של בובי צ'רלטון, החליט ראמזי לראשונה בטורניר להחליף גם את פיטרס. דקה אחר כך ספגה אנגליה את שער השוויון, בדרך להפסד 2–3 בהארכה.
מאז אותו משחק, רשם פיטרס שלוש הופעות נוספות בלבד במדי הנבחרת. הוא סיים את דרכו הבינלאומית במאי 1974. בשמונה שנים צבר פיטרס 67 הופעות במדי נבחרת אנגליה, בהן כבש עשרים שערים.
לאחר הפרישה
בשנת 1984 עבר פיטרס לעסקי הביטוח, מקצוע בו המשיך לעסוק עד שיצא לגמלאות ביולי 2001.
ב-1998 הצטרף פיטרס לחבר המנהלים של טוטנהאם הוטספר, ולמרות שעזב את התפקיד, הוא הוסיף להיות אחד ממקבלי הפנים בצוות האירוח באצטדיון הבית של הקבוצה, ווייט הארט ליין. הוא עסק בתפקיד זה גם בבוליין גראונד, אצטדיון הבית של וסטהאם יונייטד, הקבוצה בה גדל ואותה אוהדת משפחתו, שלעיתים קרובות הגיעה איתו למשחקים באצטדיון.
בשנת 2003 נחשף "פסל האלופים" סמוך לאצטדיון הבית של וסטהאם. הפסל מוקדש לשחקני וסטהאם במונדיאל 1966, פיטרס, ג'ף הרסט ובובי מור, והשלושה מוצגים בו לצידו של ריי וילסון.
בשנת 2006 נכנס פיטרס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי. באותה שנה פרסם אוטוביוגרפיה שנקראה רוח הרפאים של 66' (באנגלית: The Ghost of '66).
נפטר ב-21 בדצמבר 2019.
דוד רודי
ד"ר דוד רוּדי (1917 – 17 באוגוסט 1997) היה פסיכולוג ישראלי.
ביוגרפיה
דוד רודי נולד בשנת 1917 בווילנה, בן לעורך דין יהודי אמיד. בנעוריו השתתף בקטטה בין יהודים לפולנים והרג סטודנט אנטישמי. אביו הבריח אותו לרומניה (שגבלה אז בפולין), ומשם עלה לארץ ישראל. החל ללמוד הנדסה בטכניון, וכעבור שנה עבר ללמוד פילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העולם השנייה לחם במסגרת הבריגדה היהודית של הצבא הבריטי. בתום המלחמה המשיך בלימודי פסיכולוגיה באיטליה, והפך למטפל בשארית הפליטה. ב-1952 חזר לישראל, ועבד כפסיכולוג של שירות בתי הסוהר. שירת גם את אגף המודיעין של צה"ל (בין השאר אישר את גיוסם של מרדכי קידר ואברי אלעד). הוא פתח קליניקה פרטית משגשגת, ובתחילת שנות ה-70 פתח בקיבוץ גליל ים את המכון לפסיכותרפיה אנליטית, שבשיאו עבדו בו יותר משלושים מטפלים.
רודי נמנה עם חוגי הבוהמה התל אביבית. חוקר החברה הישראלית עוז אלמוג תיאר אותו כך:
ב–17 באוגוסט 1997 בגיל 80, נמצא מת בביתו.
לרודי בן ובת, שניהם פסיכולוגים.
סרט דוקומנטרי עליו ועל פועלו
בשנת 2021 יצרה הבמאית נועה אהרוני סרט דוקומנטרי בשם "אף מילה אמת", על רודי ועל פועלו. הסרט הוא בן 82 דקות, ושמו זהה לשם ספרו האחרון של רודי. בסרט מופיעים כמרואיינים בנו ובתו של רודי, נשותיו, פסיכולוגים שעבדו אצלו במכון בשנות ה-60 וה-70, ומטופלים שלו. בסרט מוצגים, באופן בקורתי, היחסים בין רודי לבין הפסיכולוגיות והפסיכולוגים שעבדו אצלו, היחסים שלו עם מטופליו, שיטות טיפול בלתי-קונבנציונליות שהנהיג, ומאבקו לזכות בהכרה כ"פסיכולוג קליני" שבשיאו עתר לבג"ץ. כמו כן מובאות בסרט עדויות על יחסי מין שקיים רודי עם מטופלותיו ועם פסיכולוגיות במכון, כולל עדות מצולמת ממטופלת. אהרוני מספרת שנתקלה בעשרות עדויות כאלו, אבל הרוב הגדול של המטופלות לא הסכימו להחשף לסרט, מתוך בושה ואשמה. כמו כן מסופר בסרט על משפט שנוהל נגד רודי על ידי אחת ממטופלותיו לשעבר. המטופלת הייתה צעירה מרודי בכחמישים שנה, ובת 22 בזמן תחילת הטיפול. היא תבעה את רודי על כך שבמהלך הפגישות הטיפוליות ביניהם, קיים איתה ביוזמתו יחסי מין. רודי נמצא מת בדירתו ביום בו החלו הדיונים במשפט. הוא היה בן 80 במותו.
במרץ 2022 שודרה ב"ערוץ 8" סדרת טלוויזיה תיעודית בשם "האמת העירומה", שאף אותה יצרה נועה אהרוני.
Day of Defeat: Source
Day of Defeat: Source הוא משחק רשת בגוף ראשון שמבוסס על מלחמת העולם השנייה. המשחק פותח על ידי Valve והופץ על ידי Electronic Arts ועל פלטפורמת סטים. המשחק יצא לאור ב-26 בספטמבר 2005 והוא השני בסדרה. המשחק הוכרז רשמית בפברואר 2005.
המשחק
במשחק מסופר על מלחמת העולם השנייה בשנת 1944 שהפעם מתרחש באירופה. במשחק יש אפשרות להצטרף לצבא ארצות הברית או לוורמאכט. שחקן שנכנס בוחר אחד מהקבוצות הקיימות ולכל קבוצה יש מגבלה של שחקנים עם אותה דמות.
המשחק יצא לראשונה עם 4 מפות ועם הזמן Valve הוציאה למשחק עוד עדכונים שביניהם מפות חדשות למשחק.
כחלק מפרויקט SteamPipe, עבר המשחק עדכון בסוף מרץ 2013.
הדמויות
במשחק יש 6 דמויות שלכל אחת מהן יש כלי נשק משלה. את הדמויות יש בשתי הקבוצות עם כלי נשק שונים לשני הצבאות.
רובאי
טווח בינוני עד ארוך לכל מטרה שבאה לפניו. האמריקאים נושאים M1 גאראנד והגרמנים נושאים מאוזר K98, לשני הצבאות גם יש 2 רימונים לאותה דמות ולאמריקאים יש סכין ולגרמנים את חפירה.
תוקף
מתאים לטווח קצר. האמריקאים נושאים M1 תומפסון והגרמנים MP40, הדמות נושאת גם רימון יד ורימון עשן בנוסף אקדח M1911 לאמריקאים ו-P38 לגרמנים.
תומך
טווח קצר עד בינוני. האמריקאים נושאים M1918 והגרמנים StG 44, ושני הצבאות נושאים גם 2 רימוני יד.
צלף
דמות לטווח ארוך, ירייה בודדת ביריב הורגת אותו. האמריקאים נושאים ספרינגפילד (רובה) והגרמנים מאוזר K98, לשני כלי הנשק יש כוונת טלסקופית. הצלפים גם נושאים אקדח בתור נשק משני.
מקלען
חיילים הרסניים לטווח קרוב ובינוני, האמריקאים נושאים M1919 בראונינג והגרמנים MG42, כל המקלענים גם נושאים אקדח.
בוריס כצמן
ביוגרפיה
בוריס כצמן נולד בשנת 1872 בבֶּלגוֹרוֹד שבפלך קוּרְסְק, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). אביו, יהודה לייב כצמן (כצמאן), היה בעל אדמות וקבלן אמיד, מראשוני "חובבי ציון", מורשה (בא-כוח) הוועד האודיסאי בעירו, ומראשוני חברת "מנוחה ונחלה" שקנתה נחלות ברחובות. גיסו (בעלה של אחותו) היה מראשוני "בני משה".
כצמן היה תלמיד מצטיין, והוציא מספר פטנטים. לאחר שסיים את לימודיו, החליט לנסוע לאמריקה, לצבור ניסיון במקצועו כדי להכשיר עצמו לשירות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. הוא עבד כמהנדס במפעלי סוכר בקובה ובליונס (Lyons) שבמערב מדינת ניו יורק, ולאחר מכן ככימאי יועץ בחברת "קלוגס" בבאטל קריק שבמישיגן. הוא ישב בארצות הברית (בעיקר בניו יורק) במשך כ-15 שנה. בתקופה זו היה פעיל ארגון ציוני אמריקה (ללא השתייכות מפלגתית כלשהי), והוסיף לבקר בארץ ישראל ולהגות תוכניות לפיתוחה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הקדיש עצמו לתכנון התיישבות יהודית המונית בארץ ישראל. הוא ייסד ועמד בראש האגודה הציונית של המהנדסים ואנשי החקלאות (Zionist Society of Engineers and Agriculturists) – קבוצת מהנדסים, אגרונומים ומדענים יהודים-אמריקאים שביקשו לרתום את הכשרתם המקצועית לתכנון קפדני של פיתוחה החקלאי, התעשייתי והכלכלי של ארץ ישראל, אשר יקדים את העלייה המאסיבית של היהודים לארץ (רבים מקבוצה זו ראו עצמם מחויבים לעלות ממש לארץ, או לכל הפחות לשבת בה במשך זמן-מה). אחת מהתוכניות שניסה לקדם הייתה להכין מפת קרקעות של ארץ ישראל כולה, על מנת לקבוע בדיוק מדעי כמה יהודים יכולה הארץ להכיל; אולם התוכנית נגנזה, עקב העלויות הגבוהות והזמן הממושך שנדרשו כדי להוציאה לפועל.
הוא התאזרח בארצות הברית. בשנת 1915 נישא, והיה אב לשניים. בינתיים ברוסיה הולאם רכושה של משפחתו בעקבות המהפכה הבולשביקית; אביו הצליח לברוח ולהגיע לחוותו שברחובות, שם נפטר.
תוכניתו להפיק דלק מפצלי שמן בארץ ישראל זכתה להתעניינותם של כמה פעילים ציוניים בארצות הברית, בהם לואי ליפסקי ולואי ברנדייס, שגייס כספים לשם ביצוע הניסויים הנדרשים. לאחר מלחמת העולם הראשונה עלה כצמן לארץ ישראל בשנית, והתיישב באחוזת אביו, בהקדישו את זמנו לעריכת הניסויים הכימיים ולעבודה חקלאית. ב-1925 נבחר לוועד קרן היסוד במושבה. לקראת הניסויים נסע מספר פעמים לארצות הברית, להביא את המכשור הדרוש. הוא ערך את הניסויים בפצלי שמן שהביא מאזור ים המלח, בתנור שבנה בחצר ביתו. הוא השקיע בהם את מיטב כוחו ומרצו, וכן את כל כספו מירושת אביו. התהליך עלה יפה, אולם גילוי הנפט בעיראק הסמוכה הפך אותו לבלתי-משתלם. ריח הגופרית העז שנוצר במהלך הניסויים הביא את תושבי המושבה להתנגד להמשך הניסויים.
מבחן הצבעים של לישר
מבחן הצבעים של לישר הוא מבחן פסאודו-מדעי שהמציא ד"ר מקס לישר בבזל, שווייץ. בשורה של מחקרים שנערכו משנת 1972 ואילך נמצא כי מבחן הצבעים של לישר אינו מודד דבר ואינו מסוגל למדוד דבר, מלבד את דעותיו הקדומות של מלקט הנתונים,. מקס לישר גרס שתפיסה חושית של צבעים היא אובייקטיבית ומשותפת אוניברסלית לכל, אבל העדפת צבעים היא סובייקטיבית, וההבחנה הזו מאפשרת מדידה אובייקטיבית של מצבים סובייקטיביים באמצעות צבעי מבחן.
לישר סבר, שהואיל ובחירות הצבע מתבצעות באופן בלתי מודע, הן מציגות את האדם כפי שהוא באמת, לא כפי שהוא תופס את עצמו או היה רוצה שאחרים יתפסו אותו.
התוצאות האבחוניות של מבחן לישר באמצעות צבעים כוללות הוראות להערכה אישית והמלצות מקצועיות מיוחדות לגבי הדרכים למניעת לחץ פסיכולוגי והתסמינים הגופניים הנובעים ממנו. המבחן גם מציע מידע נוסף בנושא תרפיה מילולית והומאופתית.
עמדת המצדדים במבחן היא, שהוא מאפשר ניתוח אישיות מהיר ומעמיק על סמך המידע המתקבל מדירוג הצבעים בלבד.
השוואה שנעשתה בשנת 1984 בין מבחן הצבעים של לישר ל"מצאי האישיות הרב-שלבי של מינסוטה" (Minnesota Multiphasic Personality Inventory) לא מצא התאמה משמעותית בין שני המבחנים, ממצא שהביא את המחברים להמליץ על שימוש זהיר בראשון.
פרופסור לישר הוא ראש המכון לדיאגנוזה פסיכו-רפואית בלוצרן. הוא למד פסיכיאטריה, פילוסופיה ופסיכולוגיה קלינית בבזל וכיהן במשרות הוראה באמסטרדם, פריז ורומא, באוניברסיטת יל בארצות הברית, בדרום אמריקה, באוניברסיטאות במערב אירופה ובמזרחה ובאוסטרליה. לישר כתב עבודות שונות, העיקרית בהן "חוק ההרמוניה בפנימיותנו" מהדורה שישית
קוטופקסי (קולורדו)
קוטופקסי (באנגלית: Cotopaxi, Colorado, נוסדה ב-1874) היא עיירת נופש קטנה במחוז פרמונט, קולורדו, ארצות הברית, בה התגוררו 47 תושבים בלבד, נכון ל-2010. בשנת 1882 נעשה שם אחד מניסיונות ההתיישבות החקלאית היהודית, הראשונים בכל יבשת אמריקה.
הנרי תומאס
הנרי ("גולד תום") תומאס (Henry Thomas), מחפש זהב שגילה מרבצי כסף ואבץ היה האיש שהעניק לקוטופקסי את שמה, על שם הר הגעש קוטופקסי שבאקוודור. הוא ראה דמיון בין אותו הר, שהיה מוכר לו מחיפושיו אחרי זהב בצפון אקוודור, לבין אחד ההרים שמסביב לעמק בו התחיל ב-1873 לחפש זהב. "גולד תום" רשם זיכיון כריה במקום, ב-1874.
עמנואל שאלתיאל
להנרי תומאס חסרו המימון והידע לכריית הכסף והאבץ שמצא ולפיכך הוא מכר את זיכיונותיו כעבור שנתיים, במחיר "מציאה", ליהודי ניו יורקי ממוצא פורטוגזי, עמנואל שאלתיאל (Emanuel H. Saltiel). שאלתיאל עשה את הונו ממכירת ציוד לצבא הצפון במלחמת האזרחים, שהסתיימה כעשור קודם לכן. ב-1876 הוא קנה את הזיכיונות, החל בכריה בפועל והפך את קוטופקסי ליישוב קטן. זמן מה לאחר מכן נהרג "גולד תום" על מפתן חנות המכולת ששאלתיאל הקים, כאשר מי שהרג אותו היה שותפו לעסקים של שאלתיאל, א.ב. הארט. שאלתיאל ביקש לשנות את שם המקום, מקוטופקסי לשאלתיאל, על שמו, אך שאר התושבים במקום סירבו והשם שנתן הנרי תומאס נשאר עד היום.
היישוב היהודי
בנובמבר 1881 הקים היילפרין, עם כמה יהודים אמריקאים עשירים ממוצא גרמני, ביניהם אמה לזרוס, ארגון סיוע בשם HEAS (להבדיל מ-HIAS), אשר גייס עבור מתיישבי קוטופקסי 10,000 דולר, סכום עצום באותם ימים, אף כי לא מספיק לגודל המשימה. שאר המימון צריך היה לבוא מהמהגרים היהודים ומשאלתיאל. ב-8 במאי 1882 הגיעו לקוטופקסי ראשוני המהגרים היהודים מרוסיה וביוני 1882 אף הוקם במקום בית כנסת והיאס שלחו אליו ספר תורה. בסך הכל מנה ניסיון ההתיישבות היהודית במקום, בשיאו, 22 משפחות ובהן 63 נפשות.
הכישלון
אולם שאלתיאל לא קיים את הבטחותיו במלואן. הוא סיפק ל-22 המשפחות רק 12 בתים, קטנים יותר, מצוידים הרבה פחות מהמובטח ולא מוכנים כלל לחורף הקשה של הרי קולורדו. גם בשאר הבטחותיו הוא עמד בצורה חלקית ביותר. המהגרים חסרו מזל ובנוסף הם גם הגיעו לקראת סוף עונת הזריעה. תפוחי האדמה והתירס שהם זרעו, לא עלו יפה והם שקעו בחובות. חלקם עזבו את החקלאות והחלו לעבוד במכרותיו של שאלתיאל, תמורת שכר זעום ששימש ברובו לכיסוי חובותיהם. אחרים החלו לעבוד בסלילת מסילת הברזל למקום. שלושה מהילדים מתו במהלך השנה הראשונה.
ב-1883, כשנה לאחר הקמת היישוב היהודי בקוטופקסי הוא עמד עדיין על רגליו, למרות כל הקשיים. שני טקסי נישואין יהודיים כשרים נערכו במקום. אולם גם היבול של השנה השנייה נחל כישלון ורבים מהמתיישבים החלו לעזוב. בינתיים במזרח, היילפרין חלה וארגון HEAS הפסיק לשלוח כספים. גם שאלתיאל סגר כעת למתיישבים את ברז האשראי שהעניק להם עד אז, בשל חובותיהם הגדולים. רק שש משפחות נותרו במקום לעונת הזריעה השלישית.
גם היבול של השנה השלישית נכשל בידי שש המשפחות האחרונות ובינתיים גם נודע למתיישבים, שבניגוד למובטח, או לפחות מה שהם הבינו כמובטח, האדמות עליהן הם עבדו כה קשה, לא נרשמו כלל על שמם, אלא נותרו שייכות לשאלתיאל. ביוני 1884 הגיעו אחרוני החקלאים היהודים במקום להסדר שמיטת חובות עם שאלתיאל והיישוב החקלאי היהודי בקוטופקסי ניטש סופית.
עם זאת, כמעט אף לא אחת מהמשפחות חזרה למזרח. הן נותרו במערב ארצות הברית והיו בין חלוציו. רבים מצאצאיהן עלו ברבות השנים לישראל ואחד מהם אף היה בין מקימי היישוב נווה דניאל בגוש עציון.
קישורים חיצוניים
https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/1/ART2/850/816.html, ג'ואיש קאובויז: סיפורה של עיירת המערב-פרוע היהודית הראשונה, אריאל שנבל, מקור ראשון, דצמבר 2016
ואלרי צ'קאלוב
ואלרי צ'קאלוב (ברוסית: Валерий Павлович Чкалов; 2 בפברואר 1904 – 15 בדצמבר 1938) היה טייס סובייטי, ומראשוני גיבורי ברית המועצות.
ראשית חייו
ואלרי צ'קאלוב נולד בשנת 1904 בכפר במחוז ניז'ני נובגורוד (כיום העיר צ'קאלובסק ). אביו היה פועל במפעל מקומי. אימו נפטרה בהיותו בן 6. בשנת 1916 החל ללמוד בבית הספר המקצועי, אך בעקבות אירועי מהפכת אוקטובר בית הספר נסגר והוא חזר להתגורר עם אביו. צ'קאלוב עבד בעבודות מזדמנות. החל ללמוד טיסה בשנת 1921 ולאחר 3 שנים סיים את לימודיו.
ביוני 1924 צ'קאלוב נשלח ליחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה מוצבת בלנינגרד. בתקופה זו נחשב לטייס אמיץ אך לא ממושמע. הוא נענש מספר פעמים, בין היתר בגין טיסה מתחת לגשר. ב-16 בנובמבר 1925 אף נשפט לשנת מאסר.
בשנת 1927 צ'קאלוב התחתן והועבר לשרת בסביבת העיר בריאנסק כאשר משפחתו נשארה בלנינגרד. בהיותו בבריאנסק המשיך לעבור עבירות משמעת ולבסוף נשפט לשנת מאסר והודח מהצבא. חודש לאחר מכן, הודות לפניות ממפקד חיל האוויר יעקב אלקסניס וקלימנט וורושילוב, הומתק עונשו למאסר על תנאי. בהיותו טייס מילואים חזר צ'קאלוב ללנינגרד ושימש כמדריך טיס.
בנובמבר 1930 הוחזרה לצ'קאלוב דרגתו הצבאית והוא החל לעבוד במכון לחקר הטיס של חיל האוויר במוסקבה. הוא עבד במכון במשך שנתיים ובתקופה זו ביצע כ-800 טיסות ניסוי על מטוסים מדגמים שונים.
טיסות לטווח ארוך
בסתיו 1935 גאורגי באידוקוב שהיה חברו של צ'קאלוב, הציע לו לבצע טיסה מברית המועצות לארצות הברית דרך אזור הקוטב הצפוני. הייתה זו טיסה חסרת תקדים באורכה ובקשייה לתקופה המדוברת. ההצעה באה על רקע טיסה קודמת של צוות אחר באותו המסלול, שנכשלה. צ'קאלוב היה טייס קרב ובתחילה לא הביע עניין לבצע טיסה במטוס כבד. עם זאת, מאפייני הטיסה עניינו אותו בשל חושו ההרפתקני והוא הסכים. פניית הטייסים ליוסיף סטלין לא זכתה למענה חיובי מחשש לאי-הצלחה נוספת אך סטלין אישר טיסה במסלול ממוסקבה לפטרופבלובסק-קמצ'טסקי. הטיסה המריאה ב-20 ביולי 1936 והסתיימה לאחר 56 שעות בנחיתה על האי בים אוחוצק במרחק של 9,375 ק"מ ממקום ההמראה. במהלך הטיסה עבר המטוס את עיר היעד בה תכננו לנחות אך מכיוון שבמטוס נותר עוד דלק, החליטו הטייסים להמשיך לכיוון הים. על המטוס נכתב "המסלול של סטלין" ולאחר הנחיתה שלחו לו הטייסים מברק. על טיסה זו הוענק לצוות המטוס תואר גיבור ברית המועצות (הענקה מס' 9,10,11) ועם חזרתם למוסקבה נערכה להם קבלת פנים חגיגית. לאחר טיסה זו הפך צ'קאלוב מטייס ניסוי אלמוני לאחד הטייסים המפורסמים במדינה.
צ'קאלוב וצוותו המשיכו בהכנות לטיסה לארצות הברית דרך הקוטב הצפוני ובתחילת שנת 1937 קיבלו אישור לכך. הטיסה המריאה ב-18 ביוני 1937 והסתיימה ב-20 ביוני בעיר ונקובר שבמדינת וושינגטון, ארצות הברית. במהלך הטיסה היו מספר תקלות במערכות המטוס. כתוצאה מטמפרטורות נמוכות המטוס החל להתכסות בקרח והטייסים נאלצו לעלות לגובה של מעל 4,000 מ'. כתוצאה מכך הצוות נאלץ להשתמש במסכות חמצן מספר שעות מעבר לתכנון. כתוצאה מקשיי הטיסה צריכת הדלק חרגה מהמתוכן והיה ברור שהמטוס לא יגיע לסן פרנסיסקו שהייתה, למעשה, עיר היעד. הטיסה ארכה 63 שעות ובמהלכה עברו 8,500 ק"מ. על טיסה זו קיבל צוות המטוס את עיטור הדגל האדום. הטייסים זכו לכבוד רב בארצות הברית ואף התקבלו על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
שתי הטיסות בוצעו במטוס מדגם ANT-25 (אנ') מתכנונם של אנדריי טופולב ופאבל סוחוי. מטוס זה תוכנן במיוחד לביצוע טיסות לטווח ארוך.
מותו
ב-15 בדצמבר 1938 ביצע צ'קאלוב טיסת ניסוי על מטוס חדש מתכנון פוליקרפוב. המפעל היה בלחץ עקב הצורך להציג את המטוס לקראת סוף שנה. הטיסה תוכננה ל-7 בנובמבר אך נדחתה עקב ליקויים. ניקולאי פוליקרפוב התנגד לביצוע טיסה ראשונה ולכן הועבר מתפקידו. ב-10 בדצמבר ו-12 בדצמבר נמשכו בשדה התעופה בדיקות הקרקע של המטוס כאשר בכל פעם התגלו ליקויים שנדרש לתקן. לבסוף סוכם לבצע את הטיסה הראשונה ב-15 בדצמבר. לאחר טיסה של כ-10 דקות החל צ'קאלוב בהכנות לנחיתה ובשלב זה כבה מנוע המטוס. במהלך נחיתת החירום פגע המטוס בעמוד חשמל. צ'קאלוב נפגע בראשו ומת בבית החולים כעבור כשעה. לאחר התאונה ראשי המפעל הואשמו ברשלנות ונשפטו. צ'קאלוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
קיימת גרסה לפיה לברנטי בריה היה מעורב ב"ארגון" התאונה.
צ'קאלוב בתרבות הסובייטית
בשנת 1938 שם העיר אורנבורג הוחלף ל"צ'קאלוב". על שמו נקראו רחובות במספר ערים, מפעלים, בית ספר וכו'.
בשנת 1941 יצא סרט אודות חייו. בסרט היו הופעות רבות של יוסיף סטלין, הודגשו שם דאגות של צ'קאלוב מפני "אויבי העם" וכו'. בשנת 1962 עבר הסרט שינויים משמעותיים - כל האזכורים של סטלין הורדו מהסרט והוא קוצר ל-83 דקות. זו הגרסה שמוקרנת עד היום ברוסיה וקיימת גם בקלטות.
אחד מהאפיזודות הראשונות של הסרט מתארת את טיסתו מתחת לאחד הגשרים של לנינגרד לעיני אשתו לעתיד. לאחרונה הובעו ספקות לגבי קיום אירוע זה. טיסה מסוג זה ניתן היה לבצע רק באור יום והייתה צריכה להתרחש במרכז העיר. למרות זאת לא ידוע על אף עד ראייה לאירוע או אזכורו בעיתונות המקומית. לעומת זאת ישנם אזכורים רבים של טיסה דומה שבוצעה במהלך הסרטת הסרט. כמו כן, לפי בדיקת קורות החיים של צ'קאלוב בתקופה האמורה הוא לא היה כלל בלנינגרד.
קישורים חיצוניים
Chkalov, Lori
ויומינג
ויומינג (באנגלית: Wyoming ) היא מדינה בארצות הברית. פירוש שמה באחת השפות האינדיאניות המקומיות הוא "המישורים הגדולים".
אף שהיא העשירית בשטחה בין מדינות ארצות הברית, אוכלוסיית המדינה היא הקטנה ביותר - במפקד האוכלוסין שנערך ב-2020 אוכלוסיית המדינה מנתה כ-576,851 נפש שהם פחות מהאוכלוסייה של כל אחת מ-31 מהערים המאוכלסות ביותר בארצות הברית כולל דנוור בקולורדו השכנה. שאיין היא בירת המדינה והעיר המאוכלסת ביותר, עם אוכלוסייה מוערכת של 63,957 בשנת 2018.
כלכלתה של ויומינג מתבססת על ניצול משאביה הטבעיים הרבים ועל תיירות.
מקור השם
מקור השם ויומינג לא ברור. ככל הנראה מקור שם זה בשפה אינדיאנית מקומית, ופירוש השם בשפה זו הוא "המישורים הגדולים".
היסטוריה
בשנת 1867 הגיעה מסילת הברזל יוניון פסיפיק אל העיר שאיין, בירת המדינה. בניית המסילה הביאה לגידולה של העיר, וב-25 ביולי 1868 הוכרז האזור כטריטוריית ויומינג. בשנת 1872 הוכרז פארק ילוסטון כפארק לאומי והיה למעשה הפארק הלאומי הראשון בעולם. הפארק נמצא בצפון-מערבה של המדינה.
ויומינג הפכה לאחת ממדינות ארצות הברית ב-10 ביולי 1890, והיא קרויה על שם עמק ויומינג בפנסילבניה, המוזכר בשיר גרטרוד מויומינג מאת תומאס קמפבל. את שם האזור הציע נציג בית הנבחרים ג' מ' אשבי ממדינת אוהיו.
ב-1869 העניקה טריטוריית ויומינג באופן זמני זכות הצבעה לנשים, כדי להשיג די מצביעים ולהפוך למדינה. במדינת ויומינג מונתה לראשונה אישה כרשמת בית משפט וכשופטת בית משפט.
ויומינג היא גם המדינה הראשונה שבה כיהנה מושלת. ב-4 בנובמבר 1924 נבחרו לראשונה שתי נשים בשתי מדינות למשרת המושל: נלי טיילו רוס במדינת ויומינג, ומרים א' פרגוסון בטקסס. רוס הושבעה לתפקיד ב-5 בינואר 1925, וכך זכתה להיות האישה הראשונה בתפקיד זה בהיסטוריה של ארצות הברית. כשבועיים לאחר מכן הושבעה לתפקידה פרגוסון.
גאוגרפיה
צפונית לוויומינג נמצאת מדינת מונטנה, מזרחית לה דקוטה הדרומית ונברסקה, מדרומה קולורדו, וממערבה יוטה ואיידהו. ויומינג מיושבת בדלילות רבה, ורוב שטחה ריק מתושבים. ויומינג היא המדינה שלה האוכלוסייה הקטנה ביותר בכל ארצות הברית, והיא שנייה בדלילות האוכלוסין רק לאלסקה. בוויומינג עובר רכס הרי הרוקי, ויש בה פארקים לאומיים רבים, ובהם אפשר למנות את הפארק הלאומי ילוסטון ואת הפארק הלאומי גרנד טיטון, שבהם יש נופים ואוצרות טבע בהיקף מרשים.
מבחינה מינהלית מחולקת ויומינג ל-23 מחוזות. ראו פירוט בהמשך.
ממשל ופוליטיקה
על פי חוקת ויומינג, הרשות המחוקקת במדינה מורכבת מבית נבחרים המונה שישים חברים ומסנאט המונה שלושים חברים. בראש הרשות המבצעת עומד מושל והוא נעזר במספר בעלי תפקידים מוגדרים. לא קיימת משרת סגן מושל. בראש הרשות השופטת עומד בית משפט עליון המונה חמישה חברים. בניגוד למדינות אחרות בארצות הברית, אין בוויומינג בית משפט נפרד לערעורים.
בשל מיעוט האוכלוסייה מייצג את ויומינג נציג יחיד בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובסך הכל יש לה שלושה נציגים בקונגרס, יחד עם הייצוג בסנאט שאליו שולחת כל מדינה בארצות הברית שני נציגים ללא קשר לגודלה. בהתאם לכך מונה חבר האלקטורים של ויומינג שלושה חברים, ויש לה היחס הגבוה ביותר בארצות הברית בין מספר האלקטורים לגודל האוכלוסייה. הסנאטורים המייצגים את המדינה הם סינתיה לומיס וג'ון באראסו הרפובליקנים.
ויומינג הייתה הטריטוריה האמריקאית הראשונה ולאחר מכן המדינה הראשונה באיחוד שהעניקה זכות הצבעה לנשים. ויומינג היא גם חלוצה במינוי נשים לתפקידים ציבוריים ברשות השופטת, והיא המדינה הראשונה שנבחרה בה אישה לתפקיד מושלת.
באופן מסורתי תושבי ויומינג נוטים לימין השמרני, והיא נחשבת כמעוז של המפלגה הרפובליקנית הן בבחירות פדרליות והן בבחירות למשרות ברמת המחוז והמדינה. מאז 1978 ייצגו את המדינה בקונגרס נציגים מן המפלגה הרפובליקנית בלבד (נכון ל-2021) מאז שנות החמישים, המועמד לנשיאות המפלגה הרפובליקנית מוביל את המדינה למעט בשנת 1964.
כלכלה
ב-2005 עמד התל"ג של ויומינג על 27.4 מיליארד דולר. שיעור האבטלה ב-2006 היה 3.3%, נמוך מן השיעור הממוצע בארצות הברית שעמד על 4.6%.
כלכלת ויומינג נשענת בעיקר על ניצול משאבי טבע ועל ענף התיירות.
משאבי הטבע העיקריים הם פחם, גז טבעי, נפט, טרונה (מינרל אוופוריטי המשמש לייצור נתרן פחמתי. ויומינג מספקת כרבע מן התפוקה העולמית) ומינרלים נוספים. בעבר פעלו בוויומינג מכרות אורניום, אך כמעט כולם נסגרו עם הירידה במחירי האורניום בשנות ה-80 של המאה ה-20.
החקלאות הייתה בעבר ענף מרכזי במדינה, אך איבדה את חשיבותה הכלכלית. עם זאת נותר לה מקום מרכזי בזהות התרבותית ובאורח החיים בוויומינג. הגידולים החקלאיים העיקריים הם בקר לבשר, כבשים לצמר, סלק סוכר, דגנים ומספוא.
שיעור המיסוי במדינה נמוך ביותר. בניגוד לרוב מדינות ארצות הברית אין בוויומינג מס הכנסה. מדיניות זו מתאפשרת הודות להכנסות הגבוהות מזכיונות לניצול אוצרות הטבע ומתיירות.
השכלה
בוויומינג נמצאות האוניברסיטאות הבאות:
הפאונה של האורסטן
הפאונה של האורסטן (Orsten Fauna) הם אורגניזמים מאובנים שהשתמרו בצורה יוצאת דופן באנתרקוניט, סוג של אבן גיר ביטומנית בגוון שחור עד אפור הקרוי בשוודית אורסטן, ונתגלו בלאגרשטטן בדרום שוודיה. המאובנים מתוארכים משלהי השלב השלישי של הקמבריון (סביב 514 למ"ש), תחילת השלב הרביעי ועד הפורונגיאן (Furongian, שלהי הקמבריון עד 485 למ"ש), בייחוד בקינקולה (Kinnekulle) ועל האי אלנד, כולם בשוודיה.
האתר הראשוני נתגלה ב-1975 על ידי הפלאונטולוג הגרמני קלאוס מילר (Klaus Müller) ועוזריו בווסטריטלנד (Västergötland) בדרום שוודיה, משמר באופן יוצא דופן אורגניזמים בעלי גוף רך, ואת הפגיות שלהם, שנשמרו בשלושה ממדים, מבלי שנדחסו. האורגניזמים התאבנו בזרחות ובסיליקטים, ולכן הקוטיקולה הכיטינית העדינה, והחלקים הרכים אינם מושפעים מחומצות הפעולות על נודולות אבן הגיר שבתוכן שרדו המאובנים. החומצות ממיסות את אבן הגיר, וחושפות את המיקרו מאובנים בתהליך שחזור המכונה "צריבת חומצה". על מנת לחלץ את המאובנים המיסו בחומצה יותר מטון וחצי של אבן הגיר אורסטן במעבדה מיוחדת בבון, שעברה אחר-כך לאולם. את השארית סורקים במיקרוסקופ אלקטרונים.
הפאונה של האורסטן קידמה את ההבנה של הפילוגנטיקה של בעלי החיים והאבולוציה, בייחוד בקרב פרוקי-הרגליים, בחלקו תודות לשימור הייחודי של הפגיות. אתרי האורסטן חושפים מאובנים של בעלי החיים קטנים העתיקים ביותר שחיו על קרקעית הים. בפעם הראשונה התגלו מאובנים של דובוני מים, וכנראה תולעים חופשית מתת-מחלקת ה-Pentastomida.
השכבות מהקמבריון כוללות פצלים של אלום בנודולות אבן גיר (תצורת פצלי אלום), שמשערים כי הם תוצרים של בית גידול עני בחמצן של קרקעית הים של מדף יבשת בעומקים שבין 50 ל-100 מטרים. הקרקעית הייתה עשירה בבלית אורגנית, שיצרה אזור בוצי רך עם הפתתה בשכבת פני השטח.
מאובנים נוספים של בעלי חיים באורסטן נתגלו בנבדה, מזרח קנדה, אנגליה, פולין, סיביר, הרפובליקה העממית של סין והטריטוריה הצפונית של אוסטרליה.
נסיכות ליכטנברג
היסטוריה
לפני פרוץ המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות, רוב שטחי הנסיכות לעתיד הוחזקו על ידי הדוכסים מפפאלץ-צוויברוקן. אזור זנקט ונדל הוחזק בידי נסיכות הבוחר מטריר ואילו על גרומבך והאדמות ממערב לה שלט נסיך האימפריה הרומית הקדושה פון סלם. שאר שטחי הנסיכות השתייכו למרקיזות באדן, לרוזנות פון דן ליין ולנסיכות נסאו-אוזינגן. כאשר נפוליאון בונפרטה והגרנד ארמה השתלטו על כל אדמות נסיכות ליכטנברג לעתיד, הם סיפחו אותן לקיסרות הראשונה והפכו אותן למחוז הסאר. המחוז התקיים במשך 16 שנים, משנת 1798 ועד לשנת 1814, ולבסוף התפרק לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו.
לאחר מכן, בקונגרס וינה שנערך בשנת 1815, הועברה הגדה השמאלית של הריין לבוואריה, הסן ופרוסיה. בעקבות הקונגרס, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, קיבל כתגמול על שירותיו כמצביא בקרבות נגד נפוליאון, אחוזה המשתרעת על שטח של כ-21 קמ"ר ואת 22,000 תושבי זנקט ונדל ובאומהולדר ושם האזור שונה לנסיכות באומהולדר.
העיר זנקט ונדל היוותה את ליבה של הנסיכות ושימשה בתור מקום מושבה של הממשלה. היא גם הייתה מקום מגוריה של לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, שהתגוררה בה מ-1824 ועד מותה ב-1831. לואיזה, נישאה לבן דודה הרחוק ארנסט הראשון, דוכס הנסיכות בשנת 1817 והתגרשה ממנו ב-1826. היא הייתה אמו של הדוכס ארנסט השני, הדוכס לעתיד של דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, ושל הנסיך אלברט, בעלה לעתיד של המלכה ויקטוריה, ששניהם בילו חלק מילדותם בזנקט ונדל.
בשנת 1817 חולקו שטחי הנסיכות לשלושה קנטונים וחמש עשרה רשויות מקומיות.
בשנת 1826 עברה נסיכות ליכטנברג מדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד לדוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, במהלך סידור מחדש נרחב של דוכסות ארנסטין והדוכס ארנסט הראשון.
לבסוף, בשל התסיסה הפוליטית בזנקט ונדל ב-31 במאי 1834 והמרחק הגדול משאר הדוכסות, מכר הדוכס, ארנסט הראשון, ב-15 באוגוסט 1834 את הנסיכות לממלכת פרוסיה תמורת סכום של כ-80,000 טאלר. רוב הסכום שימש להרחבת הרכוש הדוכסי בגריין שבאוסטריה עילית.
ידיעה משותפת
בתורת המשחקים, אנו נאמר שעובדה F היא ידיעה משותפת בין השחקנים אם כל השחקנים יודעים את F, כל השחקנים יודעים שכל השחקנים יודעים את F, כל השחקנים יודעים שכל השחקנים יודעים שכל השחקנים יודעים את F וכו’ (לכל מספר סופי של שלבים).
דוגמה פשוטה לעובדה שהיא ידיעה משותפת הוא מאורע פומבי: כשמורה עומד מול כיתה ומלמד, עובדה זו היא ידיעה משותפת בין כל התלמידים. כלומר כל תלמיד יודע שכל תלמיד יודע שכל תלמיד... שהמורה עומד מול הכיתה ומלמד.
נמל התעופה הבין-לאומי מפלי ויקטוריה
נמל התעופה הבין-לאומי מפלי ויקטוריה (באנגלית: Victoria Falls Airport) ממוקם בוויקטוריה פולס, זימבבואה, והוא אחד מנמלי התעופה המסחרים החשובים בזימבבואה. עיקר תנועת הנוסעים בשדה היא תנועת תיירים המעוניינים לנפוש בעיירה ויקטוריה פולס אשר שוכנת ליד מפלי ויקטוריה. המתחרה העיקרי של השדה הוא שדה התעופה ליוינגסטון בליווינגסטון זמביה.
אורך המסלול בשדה מאפשר נחיתת מטוסים צרי גוף כדוגמת בואינג 737 ואיירבוס A319, אולם קיימת תוכנית להאריך את מסלול הנחיתה כך ששדה התעופה יוכל לטפל במטוסים גדולים יותר ובכך לאפשר טיסות ישירות מאמריקה ואירופה. כמו כן, הרחבת המסלול תתבצע לצד שדרוג הטרמינל הקיים.
שדה התעופה פעיל כיום במשך 12 שעות ביממה בלבד. קיימים בו דיוטי-פרי קטן וסניף בנק.
אנתרקוניט
אנתרקוניט (באנגלית Anthraconite) המכונה "אבן מסריחה" (Stinkstone) הוא סוג של סלע שיש, קלציט או אבן גיר ביטומני בגוון שחור עד אפור, המייצר ריח לא נעים כשמכים או משפשפים אותו. משערים כי הוא נוצר כאשר אבן גיר מושקעת בתנאים אנאירוביים. כמה מסוגי האורסטן משחררים מספיק נפט כשמכים בהם, כך שהוא עלול להידלק.
סלע זה מכונה בשוודית אורסטן (Orsten), ובשכבות סלע זה מאזור וסטריטלנד (Västergötland) בדרום שוודיה נתגלו מאובנים שמורים בצורה יוצאת דופן משלהי השלב השלישי של הקמבריון (סביב 514 למ"ש), תחילת השלב הרביעי ועד הפורונגיאן (Furongian, שלהי הקמבריון עד 485 למ"ש). המאובנים שנתגלו בלאגרשטטה זה כונו הפאונה של האורסטן.
אליפות צרפת הפתוחה 1970
אליפות צרפת הפתוחה 1970 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-25 במאי והסתיימו ב-7 ביוני. זו הייתה האליפות ה-69 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1969 רוד לייבר לא השתתף בתחרות. במשחק הגמר יאן קודש נפגש עם ז'ליקו פרנולוביץ'  וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 76 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1969 ג'ון ניוקומב וטוני רוץ' לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר איליה נסטסה ויון ציריאק, ( רומניה) נפגשו עם ארתור אש וצ'רלי פסרלי וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 34 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 1969 רק פרנסואז דיר השתתפה בתחרות. במשחק הגמר גייל שריף ופרנסואז דיר נפגשו עם רוזמרי קזאלס ובילי ג'ין קינג  וניצחו ב-3 מערכות. לפרנסואז דיר זה היה הניצחון הרביעי ברציפות בתחרויות זוגות נשים באליפות צרפת בפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 35 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
חמישה לילות אצל פרדי 3
חמישה לילות אצל פרדי 3 (באנגלית: Five Nights at Freddy's 3) הוא משחק אימה הישרדותי שפיתח סקוט קאוטון, המשחק השלישי בסדרת "חמישה לילות אצל פרדי".
פורסם במקור ב-Steam Greenlight.
תקציר העלילה
המשחק מתקיים 30 שנה לאחר סגירת הפיצרייה פרדי פאזבירז פיצה, באטרקציה של Fazbear's Fright: The Horror Attraction. בסוף כל לילה, השחקן מקבל את האפשרות לשחק מיני משחק (ההיסטוריה של החלק השלישי). מישהו שמכונה "הבחור הסגול", וילאם אפטון, בסיפור, פירק את כל ארבעת הרובוטים הידועים מהמשחק הראשון של הסדרה.
נשמותיהם של חמישה ילדים מקיפות את הבחור הסגול שנמצא בחדר שאליו לא הייתה גישה לרובוטים. הבחור הסגול נבהל, וכדי להתחבא מהנוקמים, נכנס לתוך חליפתו של ספרינג בוני השבור, בתקווה שלא ישיגו אותו שם. הוא מתחיל לצחוק, אך בגלל הלחות המוגברת בחדר ונשימות חמות על קפיצי השלד של הרובוט, פועל מנגנון לא בטוח, הקפיצים מתיישרים, כולל המצב הרובוטי, כתוצאה מכך, החלקים של הרובוט נוקבים את גופו, ווילאם אפטון מת בייסורים. הסיבות להתרחשות זו צוינו בשיחות טלפון מדי לילה. את חליפת Springbonnie יכול היה להיות לבוש על ידי אדם, אך כשנבדק, התברר שהיא לא בטוחה לשימוש; עם תנועות פתאומיות, כמו גם עם לחות מוגברת, קפץ המעיין והחליפה עברה למצב רובוטי, שהיה קטלני. מכאן הכינוי Springtrap (מלכודת הקפיצים) החל לקרוא לו לאחר שסקוט עשה טעות. לאחר מכן יוצא אחד הסיומים הבאים:
הסיום הרע של המשחק פירושו שנפשם של הילדים (שהוזכרו לעיל) לא שוחררו ונותרו כלואות לנצח בתלבושות של הרובוטים.
משחק
הדמות הראשית (ככל הנראה מייקל אפטון) נשכרת על ידי שומר באטרקציית האימה "Fazbear’s Fright: The Horror Attraction", שנוצרה על בסיס אגדות פרדי פאזברס פיצה שנסגרה לפני 30 שנה. הניהול מיושם באמצעות העכבר והמקלדת או מסך המגע (אנדרואיד / iOS). אין אנרגיה, דלתות, ארון מסכה מחלקי העבר, אך יש מסך שני המאפשר לפקח על מצב המערכות. יש שלוש מערכות: "התקני שמע" (Audio Devices), "מערכת מצלמות" (באנגלית Camera System) ו"אוורור" (Ventilation). שגיאות תוכנה מתרחשות במערכות שניתן לפתור על ידי אתחול מחדש של המערכת במסך השני. התקני שמע המותקנים בכל אחת מהמצלמות אחראים ליכולת להשמיע את צלילי בלון בוי (Balloon Boy) בכל מקום, שמסיח את דעתו של ספרינגטראפ - הדמות הראשית של המשחק. לאחר כל השמעה, מערכת השמע מופעלת מחדש במשך כ-5 שניות, לאחר מכן תוכלו שוב להשמיע צליל בכל מקום. חשוב שמכשיר השמע בו השתמשת יהיה ליד ספרינגטראפ, אחרת הוא לא ישים לב לצלילים. אם התקני האודיו מתקלקלים, לא תוכלו להשמיע צלילים. מערכת המצלמות אחראית לביקורתך, ואם היא תכבה, לא תוכל לפקח על המצב באטרקציה. אוורור אחראי לאוויר המקורה, ואם מערכת האוורור תישבר, תאבד את הכרתך או תמות. השחקן יכול לעבור בין מצלמות הבניין למצלמות האוורור באמצעות כפתור "החלפת מפה" במסך הראשון. במערכת האוורור הוצגה מערכת הגנה נוספת: אפשר לחסום אותה על ידי לחיצה כפולה על המצלמה, ומונע מספרינגטראפ לזחול שם, מכיוון שהשביל מצטמצם מספר פעמים. כישלון באוורור יכול להשבית את כל המחסומים בו. במשחק יש גם פנטומים (Phantoms) - הזיות השחקן. הם שוברים כל מערכת, מה שהופך את השחקן לפגיע לספרינגטראפ. הם יכולים גם לתקוף אם מסתכלים עליהם יותר מדי זמן. ההתקפות שלהם אינן קטלניות, אך אחריהן עלולות להופיע שגיאות במערכות. אחרי הלילה החמישי, הגיים מוד "אקסטרה" תהיה זמינה (Extra), כמו גם מצב סיוט (Nightmare).
פאנטומים
חשוב לזכור שאם פנטום קופץ עליך, הוא לא הורג אותך. כל מה שהוא עושה זה לשבור אחת/כמה מהמערכות (מערכת האוורור, המצלמות או השמע).
2/3 מהממוצע
2/3 מהממוצע הוא משחק בתורת המשחקים שבו על כל שחקן לבחור מספר ממשי בין 0 ל -100, כולל הקצוות. המנצח יהיה השחקן שבחר את המספר הקרוב ביותר ל-2/3 מממוצע המספרים שנבחרו על ידי כל השחקנים.
פתרון שווי משקל
במשחק זה אין אסטרטגיה שולטת חזק, אולם יש בו שיווי משקל באסטרטגיות טהורות יחיד. נמצא את שווי המשקל על ידי סילוק חוזר של אסטרטגיות נשלטות: לכל שחקן, כל ניחוש הגבוה מ-66.67 נשלט חלש, מכיוון שלא ייתכן שהוא יהיה 2/3 מהממוצע. לכן, נסלק את כל האסטרטגיות הנ”ל. כעת, לכל שחקן, כל ניחוש הגבוה מ-44.45 נשלט חלש, מכיוון שאם אף שחקן אינו מנחש ערך הגבוה מ-66.67, לא ייתכן שערך הגבוה מ-44.45 יהיה 2/3 מהממוצע. תהליך זה יימשך עד שכל המספרים הגדולים מ-0 יסולקו מהמשחק.
אם היינו מגבילים את אפשרויות הבחירה למספרים הטבעיים בין 0 ל-100, היינו מקבלים תוצאה קצת שונה. במקרה זה, כל המספרים הגדולים מ-0 ו-1 היו מסולקים מהמשחק. כעת, יש יתרון בבחירת 0 אם השחקן מצפה שלפחות 1/4 מהשחקנים יעשו זאת גם כן, כיוון שבמקרה זה 2/3 מהממוצע יהיה לכל היותר 1/2. באופן דומה, במקרה ההפוך יש יתרון בבחירת 1.
תוצאות המשחק בניסויים
כאשר נותנים לאנשים לשחק במשחק, בדרך כלל הניחוש המנצח גבוה בהרבה מ-0. לדוגמה, בתחרות שנערכה באינטרט על ידי המגזין הדני "פוליטיקן" (Politiken), בה השתתפו כ-20,000 שחקנים בעבור פרס של 5,000 קרונות דניות (כ-3,350 ש”ח), הניחוש המנצח היה 21.6 .ניסויים שנערכו בסטודנטים לכלכלה, הראו שגם הם אינם מנחשים 0.
רציונליות מול ידיעה משותפת של רציונליות
משחק זה מדגים את הפער שבין הנחת רציונליות מושלמת של שחקן לבין ידיעה משותפת על הרציונליות של כל השחקנים. גם שחקן רציונלי לחלוטין לא ינחש 0 במשחק זה, אלא אם הוא בטוח ששאר השחקנים רציונליים לחלוטין ושהעובדה שכולם רציונלים היא ידיעה משותפת. אם שחקן רציונלי מאמין שאחד השחקנים לא יפעל לפי סילוק חוזר של אסטרטגיות נשלטות, הפעולה הרציונלית עבורו תהיה לנחש מספר גדול מ-0. נקודה מעניינת שעולה מפער זה היא שניתן להניח שכל השחקנים רציונליים, אולם לשחקנים אין ידיעה משותפת על הרציונליות אחד של השני.
היסטוריה
המשחק 2/3 מהממוצע הומצא על ידי אלן לדו (Alain Ledoux) ופורסם בשנת 1981 במגזין “משחקים ואסטרטגיה” (Jeux et Stratégie). המשחק הוצג כשובר שוויון בין כ-4,000 קוראים שצברו ניקוד זהה במשחקים קודמים, שכל אחד התבקש לנחש מספר שלם בין 0 ל-1,000,000,000. המנצח היה מי שנחש את המספר הקרוב ביותר ל-2/3 מהממוצע.
בשנת 2005, סוטר (Matthias Sutter ), הריץ ניסוי כזה, בו הוא נקרא "תחרות מלכת היופי", סוטר הדגים כי קבוצות של 4 שחקנים מצליחות טוב יותר מקבוצות של שני שחקנים או שחקן בודד. ובכך הציע כי לגודל הקבוצה יש השפעה על יכולת קבלת ההחלטות שלהם במשחקים אשר בהם עיבוד מידע (מידע מסיבובים קודמים- התפלגות המספרים, ממוצע, המספר הזוכה, השינוי במספרים הזוכים לפי התפתחות הסיבובים וכו) הוא חלק חשוב בהחלטה.
הערות שוליים
ֿ
אוטו קרס פון קרסנשטיין
פאול אוטו פליקס פרייהר קרס פון קרסנשטיין (בגרמנית: Otto Kreß von Kressenstein; 13 בספטמבר 1850 – 19 בפברואר 1929) היה גנרל אוברסט בבוואריה ושר המלחמה הבווארי מ-16 בפברואר 1912 עד 7 בדצמבר 1916.
ביוגרפיה
קרס פון קרסנשטיין נולד בגרמרסהיים. לאחר הצטרפותו לצבא המלכותי הבווארי הוא שימש כמועמד לקצונה ברגימנט הפרשים הקלים ה-2 הבווארי (טקסיס). הוא שירת במלחמת מלחמת צרפת–פרוסיה בדרגת לויטננט, ובמהלך השנים 1874–1877 הוא למד באקדמיה הצבאית הבווארית במינכן. בדרגת אובר לויטננט הוא הועבר לפיקוד הכללי של הקורפוס הבווארי השני, ובשנת 1888 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר. בשנת 1891 הוא הועלה לדרגת מיור, והועבר לרגימנט הפרשים הכבדים ה-1 הבווארי (קרל, נסיך בוואריה) בשנת 1893, שם הועלה לדרגת אוברסט לוטננט בשנת 1896. בשנה שלאחר מכן הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים הקלים המלכותי ה-6 (אלברכט, נסיך פרוסיה), בשנת 1898 הועלה לדרגת אוברסט, ובשנת 1901 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1902 הוא קיבל את הפיקוד על חטיבת הפרשים המלכותית הבווארית הרביעית. בדרגת גנרל לוטננט קיבל את התפקיד כמפקח על חיילי הפרשים בשנת 1904. בשנת 1906 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, ופיקד עליה עד לשנת 1910. לאחר כניסתו לתפקיד שר המלחמה בשנת 1912, הוא הועלה לדרגת גנרל אוברסט ב-1 באוגוסט 1914. קרס פון קרסנשטיין היה הנציג הבווארי באימפריה הגרמנית. הוא התפטר מתפקידו בשנת 1916 ומת במינכן ב-19 בפברואר 1929. אחד מבניו היה הגנרל פרנץ אוטו פרייהר קרס פון קרסנשטיין.
גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן
גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Georg I, von Sachsen-Meiningen; 4 בפברואר 1761 – 24 בדצמבר 1803) היה דוכס של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1782–1803.
ביוגרפיה
גאורג נולד ב-4 בפברואר 1761 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לאנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולשרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל, בתו של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל. בשנת 1763 מת אביו אנטון אולריך, ואחיו קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1782 מת אחיו קרל וילהלם ללא ילדים, וגאורג עלה במקומו לשלטון. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון התחתן גאורג עם לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ממנה היו לו 4 ילדים. גאורג שלט כעריץ נאור, ושם דגש בעיקר על החינוך. גאורג בנה גימנסיה בדוכסות, ואף פתח את ספרייתו לרשות הציבור.
ב-24 בדצמבר 1803 מת גאורג, ובנו ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
משפחתו
ב-27 בנובמבר 1782 התחתן גאורג עם לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתם של כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג ואוגוסטה, נסיכת שטולברג-גדרן. ממנה היו לו 4 ילדים: