cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי טלמפאז'ה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות אנושית באזור בין השנים 120 ו־1180. לפי ההערכות, מזג האוויר באותה תקופה היה נוח יותר, ואפשר מגורי בני אדם. ברחבי הפארק נמצאו ציורי סלע הכוללים צורות גאומטריות וכן בעלי חיים כננדואים וחתוליים. אחד האתרים הידועים מכונה "לוס פיסארונס" ("לוח המודעות"), ובו פטרוגליף באורך 15 מ'. בנוסף לציורים נמצאו בשטחי הפארק שרידי בתים וכלי חרס ואבן.
דייוויד קמרון
דייוויד ויליאם דונלד קמרון (באנגלית: David William Donald Cameron; נולד ב-9 באוקטובר 1966) הוא פוליטיקאי בריטי שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 2010–2016.
קמרון למד תואר ראשון בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד וסיים בהצטיינות בשנת 1988. בעת שהייתו באוקספורד היה חבר במועדון הבולינגדון. לאחר לימודיו הצטרף למחלקת המחקר של המפלגה השמרנית והפך ליועץ מיוחד למייקל הווארד. לתקופה קמרון היה ראש אגף התקשורת העסקית של Carlton Communications.
קמרון היה מועמד לפרלמנט לראשונה ב-1997. בתחילה הוא התמודד עם מצע אירוסקפטי, שובר את האחידות במצע של מפלגת השמרנים עם התנגדותו להשתתפות בריטית באירו. קמרון הובס בניסיון התמודדות זה שלו.
ניסיונו המוצלח הראשון להיבחר לפרלמנט היה בבחירות הכלליות ב-2001. הוא קודם למושב הקדמי של האופוזיציה שנתיים מאוחר יותר. קמרון התקדם בדרגות והפך למתאם הראשי של המצע של המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות ב-2005. הוא זכה לדמות ציבורית של מתמודד צעיר מתון ובזכותה זכה בבחירות על הנהגת מפלגת השמרנים ב-2005.
בבחירות הכלליות בבריטניה (2010) זכתה המפלגה השמרנית ב-306 מושבים בפרלמנט. לאחר חמישה ימים של משא ומתן, יצר קמרון קואליציה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית. הוא הוביל את ממשלת הקואליציה הראשונה בבריטניה מאז מלחמת העולם השנייה. בעת בחירתו היה לראש הממשלה הבריטי הצעיר ביותר מזה כמעט 200 שנים.
התקופה שבה שירת קמרון כמנהיג מפלגת השמרנים הושפעה רבות על ידי המשבר הכלכלי העולמי שהחל ב-2008. המשבר הכלכלי העולמי הוביל לגרעון גדול בתקציב הממשלה הבריטית. ממשלתו הדגישה בפרסומיה כי צריך לצמצם את הגרעון ויש לעשות זאת דרך מדיניות צנע. בהתאם לכך היא הציגה שינויים מרחיקי לכת בתחום הרווחה, מדיניות ההגירה, חינוך ובריאות.
ב-2011 הפך קמרון לראש הממשלה הבריטי הראשון שהטיל וטו על ברית של האיחוד האירופי. ממשלתו הוציאה לפועל ארבעה משאלי עם גדולים, אחד הנוגע לשינוי שיטת הבחירה ב-2011, אחד הנוגע לעצמאות באיי פוקלנד ב-2013, אחד הנוגע לעצמאות סקוטלנד בספטמבר 2014, והמשאל האחרון בראשותו של קמרון עסק בנוגע לחברות של בריטניה באיחוד האירופי והתקיים ביוני 2016.
קמרון שתמך בהישארות הפסיד במשאל העם והתפטר מתפקידו עם היוודע התוצאות, וסיים את תפקידו ביולי אותה השנה. בתחום החקיקה, תחת ממשלתו הוכנסו לחוק נישואים חד-מיניים באנגליה, ויילס וסקוטלנד. בתקופת שלטונו הגיעה בריטניה ליעד האומות המאוחדות בהוצאה של 0.7% מהתוצר המקומי הגולמי על סיוע חוץ למדינות מתפתחות.
משפחה
קמרון נולד בלונדון למשפחה אמידה. אביו, איאן דונלד קמרון, היה סוכן בורסה ממוצא סקוטי אשר נולד נכה בשתי רגליו ועבר במהלך חייו מספר רב של ניתוחים על מנת להתמודד עם הנכות. סב-סב-סבו עשה את הונו במסחר בתבואה בשיקגו וחזר לסקוטלנד בשנות ה-80 של המאה התשע-עשרה. אמו, בת לאם ולשית ולאב אנגלי שהחזיק בתואר ברון, הייתה שופטת שלום. קמרון גדל בברקשייר עם אחיו ושתי אחיותיו.
מצד אביו, קמרון הוא צאצא ישיר של ויליאם הרביעי דרך אחת מפילגשיו. קשר משפחתי זה הופך את קמרון לבן דוד חמישי-ראשון בשלישי של המלכה אליזבת. שושלת היוחסין הלא רשמית הזאת מבית המלוכה האנגלי כוללת חמש נשים, שהאחרונה שבהן היא סבתו של קמרון מצד אביו. לקמרון גם כן שורשים יהודיים, סבא של סבא שלו היה אמיל לויטה, יהודי יליד גרמניה ובנקאי מפורסם שזכה באזרחות בריטית בשנת 1871 (משפחתו של אמיל מיוחסת לצאצאי חוקר המסורה מתקופת הרנסאנס אליהו בחור). אשתו של אמיל הייתה יהודיה בת משפחה עשירה ומיוחסת מדנמרק.
השכלה
מגיל שבע למד קמרון בבתי ספר פרטיים ויוקרתיים באנגליה. הת'רדאון, בית הספר היסודי שבו קמרון למד, כולל מבין בוגריו את הנסיך אדוארד ואת הנסיך אנדרו. בזכות ציוניו הגבוהים, למד קמרון בכיתה הגבוהה ביותר בהת'רדאון שנתיים לפני שהיה אמור להגיע לשם על-פי גילו. בגיל שלוש-עשרה החל קמרון ללמוד בבית הספר התיכון הפרטי היוקרתי איטון, בעקבות הוריו ואחיו הבכור. תחומי העניין שלו בתיכון כללו בתחילה אמנות. במהלך לימודי התיכון נתפס קמרון בעת שעישן קנאביס. קמרון הודה בעישון אבל מכיוון שלא סחר בסמים, הוא לא הודח מבית הספר אלא רק נקנס, נאסר עליו לעזוב את שטח בית הספר וכן הוטל עליו עונש מסורתי של העתקה של 500 שורות מטקסט שנכתב בשפה הלטינית.
בסיום התיכון זכה קמרון במלגה לאוניברסיטת אוקספורד על סמך ציוניו הגבוהים בבחינות סיום התיכון. קמרון דחה את הלימודים שלו בשנה. במשך תשעה חודשים ביצע מחקר עבור הסנדק שלו, טים רתבון, חבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית. בתקופה זו נכח בדיונים בבית הנבחרים הבריטי. במשך שלושה חודשים נוספים עבד קמרון בחברת החזקות בהונג קונג בתפקיד אדמיניסטרטיבי, דרך קשרים של אביו. בחזרתו מהונג קונג בעת עצירה בברית המועצות, ניגשו אל קמרון שני גברים רוסים דוברי אנגלית שוטפת. בשלב מאוחר יותר בחייו נאמר לקמרון על ידי אחד מהמרצים שלו כי אירוע זה היה "בוודאות היה ניסיון גיוס" של הק.ג.ב..
קמרון למד לתואר ראשון באוקספורד בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה. ורנון בוגנדור, אחד המרצים של קמרון וכן פרופסור בריטי נודע בתחום החוקה הבריטי, תיאר את קמרון כאחד מתלמידיו "המוכשרים ביותר" וכן אמר כי לקמרון עמדות פוליטיות "שמרניות מתונות והגיוניות". במהלך לימודיו באוקספורד, היה קמרון חבר במועדון הבולינגדון, מועדון אקסקלוסיבי לגברים בלבד הידוע בכך שהחברים בו מגיעים מרקע אמיד וכן ידוע בתרבות השתייה המפותחת שלו ובמסורת שלו בביצוע מעשי ונדליזם המושפעים משתייה מוגזמת. לימים התפרסמה תמונה של קמרון יחד עם עוד חברים במועדון הבולינגדון, בהם בוריס ג'ונסון, לבושים פראק, אך התמונה נעלמה בשל תביעות של זכויות יוצרים.
פעילות במפלגה השמרנית
עם תום לימודיו קמרון עבד במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית בין השנים 1988 ו-1993. ב-1991 קמרון קודם לעבוד ברחוב דאונינג בתדרוך של ג'ון מייג'ור לקראת השאלות לראש הממשלה שנדרש אליהן בתקופה ההיא פעמיים בשבוע. קמרון זכה בקרדיט על סיועו לג'ון מייג'ור להוציא לפועל "הופעה מרהיבה" בהצבעה על "שימוש נוראי בשפה מכובסת" מצד טוני בלייר, אז דובר משרד העבודה מטעם מפלגת הלייבור, בנוגע למשמעויות של שכר מינימום לאומי. לימים התמנה קמרון לראש האגף הפוליטי במחלקת המחקר. באוגוסט 1991 התמודד קמרון על תפקיד היועץ הפוליטי לראש הממשלה אך הפסיד במרוץ לג'ונתן היל, לימים ראש בית הלורדים. קמרון קיבל את התפקיד של תדרוך ג'ון מייג'ור לפני מסיבות העיתונאים שלו בבחירות הכלליות ב-1992. במהלך הקמפיין קמרון היה אחד מ"חבורת הפרחחים" של אסטרטגים של המפלגה השמרנית שעבדו בין 12 ל-20 שעות ביום. קמרון עמד בראש האגף הכלכלי במהלך קמפיין הבחירות.
לאחר הניצחון המפתיע של המפלגה השמרנית בבחירות ב-1992 קמרון יצא כנגד חברים ותיקים יותר במפלגה אשר הטיחו בו ובחבריו ביקורת במהלך הקמפיין. כמו כן הוא הודה שהוא עמד בראש קבוצה של פעילים בקמפיין שיצאה כדי לחגוג אל מול מטה מפלגת הלייבור. בעקבות פעילותו בבחירות קמרון זכה בתפקיד יועץ לשר האוצר החדש, נורמן למונט. קמרון עבד עבור למונט במהלך יום רביעי השחור, כאשר לחץ מצד כלכלנים הוביל את הממשלה השמרנית להסיר את לירת השטרלינג ממנגנון שער החליפין האירופי. ב-1992 קמרון השתתף במשלחת של יועצים בממשל הבריטי לגרמניה כדי לחזק קשרים עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית במהלכה התפרסם כי הוא עדיין מדבר רבות על התרומה של דויטשה בונדסבנק למשבר הכלכלי. לאחר יום רביעי השחור למונט הסתכסך עם ג'ון מייג'ור ואיבד רבות מהפופולריות שלו בציבור הבריטי. חוסר הפופולריות של למונט לא השפיעה רבות על קמרון. בבחירות ב-1993 קמרון היה נחשב מועמד "קמיקזה" למחוז שבו גדל בתור ילד אבל הוא החליט לבסוף שלא להתמודד. לאחר שלמונט פוטר מתפקידו במשרד האוצר קמרון גויס על ידי שר הפנים מייקל הווארד להיות יועצו האישי. בעת מאוחרת יותר דווח בעיתונות כי רבים במשרד האוצר היו מעדיפים שקמרון היה ממשיך עימם. בתחילת ספטמבר 1993 קמרון הגיש מועמדות להיות ברשימה המרכזית של המפלגה השמרנית של מועמדים עתידיים לבחירות. במהלך עבודתו עבור הווארד קמרון ערך מסיבות עיתונאים בשם הווארד פעמים רבות. במרץ 1994 הודלפה לתקשורת הבריטית העובדה כי מפלגת הלייבור בקשרים עם המפלגה השמרנית בנוגע למציאת קונצנזוס בנוגע לחקיקה בהקשרי מלחמה בטרור. לאחר שחקירה פנימית לא הצליחה למצוא את מקור ההדלפה חבר הפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור פיטר מנדלסון דרש התחייבות מצד הווארד כי קמרון הוא איננו מקור הדליפה, וההתחייבות אכן ניתנה. גורמים במשרד הפנים העירו על ההשפעה המיוחדת שהייתה ליועצים של הווארד בקבלת החלטות ואמרו כי "שרים קודמים היו מקשיבים לעובדות בטרם היו מקבלים החלטה, הווארד היה מתדיין בשאלות עם נערים בוגרי בתי ספר פרטיים מהמפלגה השמרנית".
עבודה בתקשורת
ביולי 1994 קמרון עזב את תפקידו בתור יועצו של מייקל הווארד כדי לעבוד בתור ראש אגף התקשורת העסקית של Carlton Communications, חברת מדיה בריטית אשר מוזגה לתוך קונגלומרט תקשורת רחב יותר הכולל בין השאר את ערוץ הטלוויזיה ITV. ב-1997 קמרון פרסם ברבים את הפוטנציאל של Carlton בתחום שידורי הטלוויזיה הדיגיטליים הקרקעיים. בעקבות פרסום זה נוצר שיתוף פעולה בין מספר חברות מדיה גדולות בבריטניה ליצירת רשת הטלוויזיה בתשלום הראשונה בעולם. ב-1998 השתתף קמרון בדיון פתוח בנוגע לעתיד שידורי הטלוויזיה והביע ביקורת כלפי רשויות הרגולציה אשר חופפות זאת עם זאת ואת האפקט השלילי שיש לרגולציה זאת על התעשייה. קמרון פרש מתפקידו ב-Carlton ב-2001 כדי להתמודד על מקום בפרלמנט אך המשיך לקבל משכורת מהחברה בתור יועץ.
התמודדות ראשונה
בהכנה למערכת הבחירות הבריטית בשנת 2001, קמרון ניסה שוב לקבל מועמדות מתוך המפלגה השמרנית באחד ממחוזות הבחירה בעלי הסיכוי להיבחר. ניסיון אחד שלו היה לקבל את מחוז הבחירה של אלן קלארק שנפטר מסרטן המוח במהלך הקדנציה שלו. במחוז אחר קמרון הפסיד את מקומו בפער מזערי שאשתו מייחסת לכך שקמרון לא היה מספיק ספונטני בעת נאומיו הציבוריים. ב-4 באפריל 2000 קמרון נבחר להיות המועמד מטעם המפלגה השמרנית במחוז הבחירה ויטני השוכן באוקספורדשייר. מחוז בחירה זה היה מושב מובטח לשמרנים אבל חבר הפרלמנט היושב מטעמם, שון וודוורד, אשר עבד עם קמרון במערכת הבחירות ב-1992, נטש את מפלגת השמרנים עבור מפלגת הלייבור. קמרון השקיע רבות בהכרות עמוקה עם מחוז הבחירה שלו, ביקר באירועים חברתיים וקהילתיים רבים וכן תקף את יריבו על כך שהחליף את דעתו בנוגע לציד שועלים עד כדי תמיכה בהצבת איסור על כך. במהלך הקמפיין קמרון קיבל את ההצעה של הגארדיאן לכתוב עבורם טור קבוע במהדורה המקוונת שלהם. במערכת הבחירות עצמה קמרון נבחר לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה ויטני בפער של 7,973 קולות.
חברות ראשונה בפרלמנט
עם בחירתו לפרלמנט קמרון נתמנה לוועדה הנבחרת לענייני פנים, מינוי בכיר במיוחד לחבר פרלמנט חדש. במסגרת וועדה זאת קמרון דחף לקיים בחינה פרלמנטרית של החקיקה בענייני סמים. במהלך בחינה זאת קמרון דחף לשימוש ב"אפשרויות רדיקליות". הדו"ח שיצא מהוועדה בעניין זה המליץ להוריד את סם האקסטזי מדרגת החומרה הגבוהה ביותר לדרגה אחת נמוכה יותר. בנוסף הדו"ח המליץ על פעילות של מדיניות "הפחתת נזק". קמרון הגן על המלצות אלה.
בתקופה זאת קמרון השקיע מאמצים בהגברת החשיפה שלו לציבור על ידי כך שהתראיין לעיתונות פעמים רבות בנושאים שעל ראש סדר היום הציבורי. קמרון התנגד לתשלום פיצויים לראש הארגון הבריטי לשיווין אתני, שהוא גוף ציבורי, אשר פרש מתפקידו לאחר שהתעמת עם המשטרה. קמרון צוטט כמי שאומר שהוועדה לענייני פנים של הפרלמנט לקחה חלק גדול מסדר היום שלה כדי לדון בשאלה האם נכון להשתמש במושג "שוק שחור". ביולי 2002 קמרון לא זכה לקידום לספסל הקדמי בפרלמנט. מנהיג השמרנים בתקופה זאת, איאן דנקן סמית, הזמין את קמרון ואת בן בריתו ג'ורג' אוסבורן, לאמן אותו לקראת השאלות לראש הממשלה בנובמבר 2002. בשבוע לאחר מכן קמרון בכוונה תחילה נמנע בהצבעה אשר התירה לנישואים חד-מיניים ולזוגות לא נשואים לאמץ ילדים יחדיו. ההימנעות של קמרון מהצבעות והמרידה הכללית שלו ערערה את המנהיגות של דנקן סמית במפלגה השמרנית.
בין פברואר 2002 לאוגוסט 2005 קמרון ישב בחבר המנהלים של חברה בריטית שניהלה רשת של מועדוני לילה.
בחירות לתפקיד
לאחר הבחירות מייקל הווארד, מנהיג השמרנים במהלכן, פרש מתפקידו והגדיר לוח זמנים לבחירות פנימיות במפלגת השמרנים כדי לבחור במנהיג חדש עבורה. ב-29 בספטמבר קמרון הכריז כי הוא יתמודד על התפקיד בעצמו. חברי פרלמנט בכירים, בהם ג'ורג' אוסבורן, בוריס ג'ונסון, וויליאם הייג הודיעו כי יתמכו בקמרון. קמרון לא זכה לתמיכה רחבה עד לנאומו בוועידת המפלגה אותו הוא ערך ללא דפי עזר. בנאום זה הוא הבטיח כי יפעל למען כך שאנשים "ירגישו גאווה שוב על כך שהם שמרנים" וכן שהוא רוצה "לבצע מעבר לדור חדש לחלוטין".
סיבוב הראשון של הבחירות הפנימיות למנהיגות המפלגה השמרנית התרחש ב-18 באוקטובר 2005 וקמרון זכה ביותר קולות מאשר צפו עבורו אך עדיין סיים רק במקום השני. בסיבוב השני, שאירע ב-20 באוקטובר 2005 קמרון הגיע למקום הראשון עם הרבה יותר הצבעות מאשר צפו עבורו. כל 198 חברי הפרלמנט מהמפלגה השמרנית הצביעו בשני סיבובי הבחירות. לאחר שני סיבובים קמרון זכה להתמודד מול דייוויד דייוויס בבחירות שבהן זכאים להצביע כל פקודי המפלגה השמרנית בבריטניה.
בשלב הבחירות הבא קמרון החל את הקמפיין בתור המועמד הפחות אהוד. קמרון לבסוף זכה בקמפיין זה עם כמעט כפליים מצביעים מאשר יריבו וזאת עם 78% של הצבעה בקרב פקודי המפלגה השמרנית. קמרון זכה ב-134,446 קולות לעומת 64,398 של דייוויס. ישנה תמימות דעים כי הקמפיין של דייוויס ספג מהלומה כבדה מנאום מאכזב שלו בוועידת המפלגה. לעומתו קמרון ביצע נאום מרשים וללא דפי עזר אשר הדיילי טלגרף אמר כי "הראה ביטחון וצדקת הדרך לדמותו". זכייתו של קמרון בתור מנהיג המפלגה השמרנית ויו"ר האופוזיציה נעשה ב-6 בדצמבר 2005. כנהוג, מנהיג אופוזיציה שאיננו עדיין חבר במועצה המלכותית, עם בחירתו לתפקיד יו"ר האופוזיציה קיבל קמרון מינוי גם למועצה המלכותית. קמרון קיבל אישור רשמי למינוי זה ב-14 בדצמבר 2005 והושבע לתפקיד ב-8 במרץ 2006.
תגובות לבחירתו למנהיג השמרנים
צעירותו וחוסר ניסיונו של קמרון הביאו לכך שהוא הושווה באופן סאטירי לטוני בלייר. דו-השבועון הבריטי Private Eye, פרסם תמונה על השער שלו עם שני המנהיגים עם הכותרת "ניתוח השתלת הפנים הראשון בעולם הסתיים בהצלחה". בצד השמאלי של העיתונות הבריטית ה-New Statesman ערך השוואה לא מחמיאה בין "סגנון ההנהגה החדש" של קמרון לבין שנות הנהגתו המוקדמות של טוני בלייר. קמרון הואשם בהקדשת משאבים רבים מדי לדמותו הציבורית. בשידור חדשות של ITV בשנת 2006 מוועידת המפלגה השמרנית ניתן היה לצפות בקמרון לובש ארבעה סטים שונים של בגדים במסגרת כמה שעות. בתשדירי הבחירות של מפלגת הלייבור קמרון הוצג בתור "דייב הזיקית" אשר מחליף את עמדותיו כדי להתאימם לציפיות של הקהל שלו. בשלב מאוחר יותר קמרון התבטא כי הסרטון הזה הוא אחד מהאהובים ביותר על ביתו.
בצד הימני של העיתונות הבריטית, נורמן טבית, מנהיג מפלגת השמרנים לשעבר, השווה בין קמרון לבין פול פוט, מהפכן קומוניסט מקמבודיה, "אשר נחוש למחות כל זכר של תאצ'ריזם בטרם הוא בונה את המפלגה העולמית הירוקה הנעימה". קוונטין דייוויס, חבר פרלמנט אשר עזב את השמרנים ועבר למפלגת הלייבור ב-26 ביוני 2007, תייג את קמרון בתור "שטחי, לא אמין ועם מחסור חמור במחויבות ברורות" וכן אמר שקמרון הפך את המטרות של המפלגה השמרנית ל"אג'נדת ייחצנות". הגארדיאן כתב כי "קמרון נטש את ההבדלים האחרונים בין המפלגה שלו לבין השמאל הממסדי".
אירופים שמרנים ורפורמיסטים
במהלך קמפיין הבחירות שלו להנהגת מפלגת השמרנים ב-2005 קמרון התחייב שחברי מפלגת השמרנים אשר חברים בפרלמנט האירופי יבטלו את חברותם במפלגת העם האירופית בגלל גישתה "הפדרליסטית" לאיחוד האירופי. לאחר בחירתו החל קמרון בדיונים עם מפלגות מרכז-ימין אירוסקפטיות במדינות אחרות באירופה, בפרט במזרחה. ביולי 2006 הוא הגיע להסכם להקמה של התנועה לרפורמה אירופית יחד עם המפלגה האזרחית הדמוקרטית הצ'כית. הקמה זאת הובילה ליצירתה של קבוצה חדשה בפרלמנט האירופי, אירופים שמרנים ורפורמיסטים, ב-2009 לאחר הבחירות לפרלמנט האירופי. קמרון נכח במפגש בוורשה אשר חגג את יצירתה של הברית.
בחירות כלליות
קמרון הציג את עצמו כפוליטיקאי צעיר ומתון, שיוכל להביס את מפלגת הלייבור שבראשה עמדו טוני בלייר וגורדון בראון. בבחירות הכלליות לפרלמנט הבריטי ב-6 במאי 2010, ניצחה מפלגת השמרנים בהנהגתו של קמרון לראשונה מאז זכייתו של ג'ון מייג'ור ב-1992, כאשר זכתה במספר המושבים הגדול ביותר (306). הרוב שבו זכתה מפלגת השמרנים אמנם שם אותה בתור המובילה של הפרלמנט, אבל לא נתן לה רוב מוחלט ואילץ אותה לייצר קואליציה. לאחר שיחות בין קמרון לבין ניק קלג נוצרה קואליציה בין השמרנים לבין המפלגה הליברל-דמוקרטית.
כהונתו כראש ממשלה
לאחר התפטרותו של גורדון בראון מראשות הממשלה בעקבות ההפסד בבחירות מינתה המלכה אליזבת את קמרון להיות ראש הממשלה של בריטניה. בגיל 43, קמרון נהיה ראש ממשלת בריטניה הצעיר ביותר בהיסטוריה של הממלכה הבריטית מאז רוברט ג'נקינסון אשר מונה ב-1812. בהודעתו הראשונה מחוץ לרחוב דאונינג 10, הוא הודיע על כוונתו ליצור את ממשלת הקואליציה הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, יחד עם המפלגה הליברל-דמוקרטית.
קמרון הדגיש איך הוא מתכוון "להניח בצד את ההבדלים המפלגתיים ולעבוד ביחד למען מטרות לאומיות". בתור אחד מהמהלכים שלו קמרון מינה את ניק קלג, ראש המפלגה הליברל-דמוקרטית, להיות משנה לראש הממשלה ב-11 במאי 2010. בין שניהם, מפלגת השמרנים והמפלגה הליברל-דמוקרטית, הם שלטו ב-363 מושבים בבית הנבחרים, עם רוב של 76 מושבים. ב-2 ביוני 2010 כאשר קמרון לקח את סט "השאלות לראש הממשלה" הראשון שלו, הוא ביטא את תנחומיו לנפגעים בפיגוע שאירע בקאמבריה, אנגליה, ביוני 2010.
ב-5 בפברואר 2011, קמרון הביע ביקורת על כישלונה של "רב-תרבותיות של המדינה", בנאומו הראשון בתור ראש ממשלה על רדיקליזציה והסיבות לטרור.
קמרון היה ראש הממשלה הבריטי הראשון מזה מאה שנים להפסיד בהצבעה הנוגעת למדיניות חוץ בבית הנבחרים. זה קרה כאשר סביב הצבעה הנגעה למתקפה הכימית בע'וטה במלחמת האזרחים בסוריה. במסגרת פעולות ראויות לציון אחרות, קמרון הסכים להוציא לפועל את משאל העם על עצמאות סקוטלנד בשנת 2014. במשאל העם קמרון ביטל את אפשרות העצמאות הכלכלית כדי לוודא תוצאה ברורה של כן או לא. בנוסף, קמרון היה המנהיג הזר הראשון לבקר בג'פנה שבסרי לנקה מאז סיום מלחמת האזרחים שם.
בבחירות הכלליות במאי 2015 נבחר קמרון בשנית, לאחר שמפלגתו זכתה לרוב בפרלמנט והקימה ממשלה עצמאית.
הגדרה עצמית
קמרון הגדיר את עצמו "שמרן רחמן" (Compassionate Conservative) ו"שמרן ליברלי", ואמר "אני בהחלט מעריץ גדול של מרגרט תאצ'ר, אבל איני יודע אם זה עושה אותי תאצ'ריסט". הוא מיקד את תשומת הלב שלו בנושאים כגון איכות הסביבה, איכות חיים ופיתוח בינלאומי, שלא זכו להתעניינות רבה מצד ממשלת תאצ'ר. קמרון התבטא בכך שנדרש סגנון חדש של פוליטיקה וכך שהוא "מאס בסגנון פאנץ' וג'ודי של הפוליטיקה של ווסטמיניסטר". כמנהיג האופוזיציה, קמרון אמר כי הוא אינו מתכנן להתנגד לממשלה כברירת מחדל והוא מציע את תמיכתו באזורים של הסכמה. הוא עודד פוליטיקאים להתרכז בשיפור שמחתם ורווחתם של האוכלוסייה במקום להתרכז רק ב"הון הכספי" שלהם. ישנם דיווחים כי קמרון תיאר את עצמו לעיתונאים במהלך הבחירות בתור "היורש של בלייר". זמן קצר לאחר שהפך למנהיג השמרנים, קמרון נתן נאום בוועידת המפלגה השמרנית ב-2006 שבו הוא תיאר את שירות הבריאות הלאומי הבריטי (ה-NHS) בתור "אחד ההישגים הגדולים של המאה ה-20". הוא אמר גם כן כי "טוני בלייר פירט את סדר העדיפויות שלו בשלושה עולמות: חינוך, חינוך חינוך. אני יכול לעשות זאת בשלוש אותיות: NHS". הוא גם דיבר על הבן שלו אשר נכה באופן רציני וסיכם כך "עבורי זאת לא רק שאלה האם ה-NHS בטוח בידיי, כי התשובה היא כמובן שכן. משפחתי נמצאת כל כך הרבה פעמים בידי ה-NHS, כי ברור שרצוני הוא שמשפחתי תהיה בטוחה שם".
קמרון התבטא בתור אחד שמאמין שלמוסלמים ישנה החובה להיכנס לתוך התרבות הבריטית, אבל מודע לכך שהם מוצאים עובדות כמו אחוזי גירושין גבוהים ושימוש בסמים כלא מעוררי השראה. על עובדה זאת קמרון אמר כי "זאת לא הפעם הראשונה שמצאתי את עצמי חושב שהתרבות הבריטית המרכזית היא זאת שנדרשת להיכנס לתוך התרבות הבריטית האסייתית, ולא בכיוון ההפוך." ב-2010 קמרון מינה את המוסלמי הראשון לקבינט הבריטי, סעידה ורסי, להיות שרה ללא תיק. ב-2012 קמרון מינה אותה להיות שרה מיוחדת לענייני מדיניות חוץ. ורסי התפטרה באוגוסט 2014 לאחר התנהלות הממשלה הבריטית סביב מבצע צוק איתן.
באוקטובר 2011 הודיע קמרון בנאומו בוועידת המפלגה השמרנית על תמיכתו בנישואים חד-מיניים ועל כוונתו לפעול להפיכתם לחוקיים בבריטניה.} ב-2013 הועברה חקיקה בפרלמנט הבריטי אשר הפכה את הנישואין החד-מיניים בבריטניה לחוקיים. חקיקה זאת קרתה על ידי שרים תחת ממשלתו של קמרון.
בנאום שנשא קמרון בוועידת הביטחון הבינלאומית במינכן בפברואר 2011 הוא טען כי המדיניות הרב-תרבותית של בריטניה משנות ה-60 של המאה ה-20 נכשלה, ומדיניות כושלת זו גרמה לקיצונים איסלמיים לפרוח בבריטניה. דבריו גררו תגובות בעד ונגד ברחבי אירופה.
הצבעות בפרלמנט
במהלך נובמבר 2001 קמרון הצביע לשינוי חקיקתי אשר צמצם את היכולת של המשטרה לקחת טביעות אצבע ולחפש על גופם של עצורים סימני לידה רק למקרים של חקירה בהקשרי טרור. במרץ 2002 הוא הצביע נגד איסור ציד של יונקי בר עם כלבים, זאת יחד עם העובדה כי קמרון הוא צייד חובב בעצמו. באפריל 2003 הוא הצביע נגד הצעת חוק שאוסרת על עישון במסעדות. ב-2003 קמרון הצביע לשמור את סעיף 28 בחוק הממשל המקומי, סעיף זה קבע כי ממשל מקומי "בכוונה תחילה לא יעודד הומוסקסואליות או יפרסם חומרים עם כוונה ברורה של עידוד הומוסקסואליות" או "יעודד את הלימוד של הקבלה של הומוסקסואליות בבתי ספר ציבוריים".
במרץ 2003 קמרון הצביע נגד קריאה אשר קבעה כי עדיין אין מספיק עדויות כדי לתמוך במלחמת עיראק ולאחר מכן תמך בשימוש ב"כל האמצעים הנדרשים כדי להבטיח את התפרקותה של עיראק מנשק להשמדה המונית". באוקטובר 2003 לעומת זאת קמרון הצביע בעד הקמה של ועדת חקירה של מלחמת עיראק. באוקטובר 2004 קמרון הצביע בעד הצעת חוק הממסדת נישואין אזרחיים. בפברואר 2005 הוא הצביע בעד שינוי לשוני בחוק מניעת הטרור מ"לשר החוץ היכולת להוציא צו מעצר כנגד אדם בודד" ל"לשר החוץ היכולת להגיש בקשה לבית המשפט כדי להוציא צו מעצר...". באוקטובר 2005 קמרון הצביע נגד חוק תעודות הזהות.
ביקורת של מפלגות ופוליטיקאים אחרים
קמרון ביקר את גורדון בראון (כאשר בראון היה שר האוצר של בריטניה) על כך שהוא "פוליטיקאי אנלוגי בעידן דיגיטלי" וכן כינה אותו בתור "מחסום בדרך לרפורמה". הוא גם אמר שג'ון פרסקוט "בבירור נראה כמו אדיוט" לאור האשמות כנגדו על התנהגות בלתי הולמת. בזמן נאום שנשא בוועידת המדיה האתנית בנובמבר 2006, קמרון תיאר את קן ליווינגסטון, ראש עיריית לונדון באותה תקופה, כ"פוליטיקאי קיצוני שמאלי מזדקן", כשהוא מתייחס לעמדותיו של ליווינגסטון בנוגע לרב-תרבותיות.
מאז התמנה להיות ראש ממשלה, קמרון הגיב לפרסומים בתקשורת כי גורדון בראון עשוי להתמנות לראש קרן המטבע הבינלאומית על ידי כך שרמז לזאת שהוא עשוי למנוע מבראון להתמנות לתפקיד, כשהוא מצטט את החוב הלאומי העצום שבראון השאיר לבריטניה בתור סיבה לכך שבראון לא מתאים לתפקיד.
קמרון האשים את UKIP בכך שהם "משוגעים, מטורפים ואסופה של גזענים בארון, ברוב המקרים" דבר אשר הוביל את נייג'ל פרג', מנהיג המפלגה, לדרוש התנצלות מקמרון על דבריו. ההערות של קמרון גונו על ידי שמרנים ימנים כמו גם על ידי הדיילי טלגרף.
קמרון עודד חברי פרלמנט שמרנים להצטרף לקימת כבוד עבור טוני בלייר בסוף סבב השאלות לראש הממשלה האחרון שלו. הוא נתן כבוד ל"מאמצים הכבירים" שבלייר עשה ואמר כי לבלייר ישנם "הישגים גדולים לזכותו, בין השלום בצפון אירלנד או עבודתו במדינות מתפתחות, אשר יעמדו לעוד זמן רב".
לקראת סוף 2009 קמרון עודד את המפלגה הליברל-דמוקרטית הבריטית להצטרף למפלגת השמרנים וליצור "תנועה לאומית" חדשה, כשהוא טוען ש"בקושי יש דף נייר" המפריד ביניהם במספר גדול של עמדות פוליטיות. ניק קלג, מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית. קלג דחה את ההזמנה ותקף את קמרון בוועידת המפלגה שלו באותה שנה ותקף את השמרנים בטענה שהם שונים לחלוטין מהמפלגה שלו וכי המפלגה הליברל-דמוקרטית היא המפלגה "הפרוגרסיבית" היחידה בפוליטיקה הבריטית.
האשמות על אליטיזם חברתי
בעודו מנהיג מפלגת השמרנים קמרון הותקף על הישענותו על Old-boy networks, מעגלים חברתיים תכופים בבריטניה השייכים לגברים אשר למדו יחדיו בפנימיות בתקופת התיכון. מנגד קמרון גם ספג ביקורת על קידום מיעוטים ונשים ברשימות פנימיות למועמדות מטעם מפלגת השמרנים למושבים בפרלמנט.
שני המינויים הבכירים ביותר שקמרון ביצע, זה של ג'ורג' אוסבורן להיות צל שר האוצר ואת בוריס ג'ונסון להיות מועמד מפלגת השמרנים לראש עיריית לונדון, היו של חברים לשעבר במועדון הבולינגדון. הגארדיאן האשים את קמרון על הישענותו על "מועדון החברים היוקרתי ביותר בניסיונו להשיב את השמרנים לשלטון", כשהם מצביעים ששלושה מתוך קבינט הצללים שלו וחמישה עשר חברי פרלמנט מהמושב הקדמי שלו למדו באיטון קולג'. באופן דומה הסאנדיי טיימס העיר כי "לדייוויד קמרון יש יותר בוגרי איטון מסביבו מאשר לכל מנהיג מאז מקמילן" ושאל האם הוא יכול "לייצג את בריטניה מבסיס כה צר". הייזל בליירס, שרה לשעבר בקבינט הבריטי, אמרה על קמרון כי, "חייבים לתהות בנוגע אדם אשר מקיף את עצמו בכל כך הרבה אנשים אשר למדו באותו בית ספר. אני סבורה שאינני רוצה שבריטניה של המאה ה-21 תנוהל על ידי אנשים שלמדו רק בבית ספר אחד". לעומת אלה הסופר מייקל מוסבכר אמר כי בקבינט של קמרון יש את המספר הכי נמוך של בוגרי איטון מכל ממשל שמרני בעבר: "הממשל של קמרון הוא הכי פחות פטריארכלי, הכי פחות עשיר והכי פחות מחונך בבתי ספר פרטיים - אכן הכי פחות מאיטון - המובל על ידי השמרנים שבריטניה ראתה מעודה".
חלק מהתומכים של מפלגת השמרנים האשימו את ממשלתו של קמרון בסיוע למקורבים במושבים הקדמיים. טום קאוי, המייסד ממעמד הפועלים של Arriva, חברת תחבורה ציבורית בינלאומית המבוססת בבריטניה, ותורם מרכזי של מפלגת השמרנים לשעבר, הפסיק את תרומותיו באוגוסט 2007 לאור התפכחותו מהנהגתו של קמרון, באומרו "עושה רושם שהמפלגה השמרנית מנוהלת עכשיו על ידי בוגרי איטון והם לא מבינים לחלוטין כיצד אנשים אחרים חיים". בתגובה, צל שר החוץ ויליאם הייג, בעצמו בוגר החינוך הציבורי בבריטניה, אמר שכאשר מפלגה משנה את המבנה שלה "תמיד יהיו אלה אשר מרגישים לא בנוח עימה".
העלאת הסטנדרטים של הוראה
בהשקת מניפסט החינוך של מפלגת השמרנים בינואר 2010, קמרון הכריז על הערכה מרובה לגישה "האליטיסטית הנחושה" לחינוך של מדינות כגון סינגפור וקוריאה הדרומית והביע רצון "להעלות את סטטוס החינוך במדינה". קמרון הציע לאמץ קריטריונים מחמירים יותר לכניסה למקצוע ההוראה וכן להציע החזר על הלוואות של בוגרי תואר ראשון של מתמטיקה ומדעים מאוניברסיטאות "טובות".
ווס סטירינג, נשיא אגודת הסטודנטים הבריטית אמר כי "המסר שהשמרנים שולחים למרבית הסטודנטים הוא שאם לא למדת באוניברסיטה שלמדו בה חברים בממשלת הצללים אז הם לא מאמינים כי אתם שווים משהו". כריס קיטס, ראש איגוד המורים NASUWT, הגיב למניפסט כולו באומרו שהמורים נותרו "המומים, מיואשים ושבורים" והזהיר משביתה עתידית כתוצאה מכך.
דרום אפריקה
באפריל 2009, האינדפנדנט דיווח שב-1989, בזמן שנלסון מנדלה נותר בכלא תחת משטר האפרטהייד, דייוויד קמרון הסכים לקבל טיול בדרום אפריקה במימון לובי שהתנגד לסנקציות כנגד משטר האפרטהייד באותה תקופה. דובר בשם קמרון הגיב באומרו שמפלגת השמרנים באותה תקופה התנגדה לסנקציות כנגד דרום אפריקה ושהטיול שלו היה מסע לחקר העובדות. לעומת זאת, העיתון דיווח שהאחראי על קמרון במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית באותה תקופה כינה את הטיול "עליז", באומרו ש"הוא כולו היה באווירה רגועה, פינוק קטן, בונוס של העבודה. משטרו של בותה ניסה לעשות לעצמו שם פחות נוראי, אבל אני לא מייחס לכך כל השפעה פוליטית". קמרון הרחיק את עצמו מההיסטוריה של המפלגה שלו של התנגדות לסנקציות כנגד המשטר. הוא ספג ביקורת מצד פיטר היין, חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור, פעיל אנטי-אפרטהייד בעצמו.
המלחמה בעיראק
בראיון טלוויזיוני ב-23 ביוני 2006, קמרון אמר שהוא תומך בהחלטה של הממשל דאז של מפלגת הלייבור לצאת למלחמה בעיראק ואמר שהוא חשב שתומכים היו צריכים "לתמוך בזה לאורך כל הדרך". הוא גם תמך בקריאה של המפלגה הלאומית הסקוטית ושל המפלגה הלאומית הוולשית ב-31 באוקטובר 2006 לפתיחת חקירה של המעורבות של הממשל הבריטי במלחמת עיראק. ב-2011 קמרון השגיח על הנסיגה של חיילים בריטים מעיראק. ב-2013, דווח כי קמרון חסם את הפרסום של דו"ח על עיראק. לעומת זאת, בתחילת מאי 2014 דווח שקמרון דרש שהדו"ח יפורסם לפני סוף השנה. בנוסף דווח שהוא אמר לשר בממשל שלו כי "הסבלנות שלו מתחילה לאבד". בנוסף עלתה הטענה כי ראש הממשלה לשעבר, טוני בלייר, ומפלגת הלייבור בכלל "רוצים לעכב את פרסום הדו"ח לאחר סיום שנת הבחירות כדי להימנע מביקורת אשר תשפיע על הקמפיין שלהם".
מאוחר יותר באותו החודש, דווח כי העיכובים בפרסום הדו"ח הן בגלל משא ומתן על הפרסום של תשדורות פרטיות בין טוני בלייר ונשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש. דווח כי דייוויד קמרון אמר לסקיי ניוז כי "למיטב הבנתי הם יוכלו לפרסם את הדו"ח ואני כולי תקווה שהם יוכלו לספק את הסחורה בלוח הזמנים הזה. הציבור רוצה לשמוע את תשובות הדו"ח ואני חושב שאין לנו לחכות עוד זמן רב".
סרי לנקה
קמרון חזר על קריאות קודמות לחקירה עצמאית של האשמות על פשעי מלחמה במלחמת האזרחים במדינה. הוא קבע כי "יש צורך בחקירה ראויה של מה שקרה בסוף המלחמה, צריכים להתקיים זכויות אדם ודמוקרטיה עבור המיעוט הטמילי בסרי לנקה". הוא קבע בנוסף שאם החקירה הזאת לא תתקיים עד מרץ 2014 הוא ידחוף לחקירה בינלאומית עצמאית. לאחר מכן בא ביקור לג'פנה, העיר קרועת המלחמות בצפון סרי לנקה. קמרון היה המנהיג הזר הראשון לבקר בג'פנה מאז שהאי זכה לעצמאות ב-1948 מהיותו קולוניה של בריטניה. קמרון הוקף במפגינים, בעיקרן נשים, אשר חיפשו סיוע באיתור קרובי משפחה נעדרים.
טורקיה וישראל
בנאום שנשא באנקרה ביולי 2010, קמרון הצהיר ללא השגות את תמיכתו בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי. הוא גייס לאמירתו טיעונים כלכליים, ביטחוניים ופוליטיים וטען שאלה שמתנגדים להצטרפותה של טורקיה מובלים על ידי "מגננה, לאומנות צרה ודעות קדומות". בנאום הזה, שהיה גם ביקורתי כלפי הפעילות של ישראל בנוגע למשט לעזה במאי 2010 וכלפי המדיניות של ישראל בעזה בכלליות. קמרון טען כי ישראל הפכה את עזה ל"בית כלא", כאשר בעבר כבר התייחס לעזה בתור "בית כלא ענק הפתוח לשמיים". עמדות אלה של קמרון התקבלו באופן מעורב.
בסוף מאי 2011, קמרון הפסיק את מעמדו בתור פטרון של קרן קיימת לישראל, ובזאת הפך לראש הממשלה הבריטי הראשון שאינו פטרון של הקרן ב-110 שנים של קיומה.
על אף אירועים אלה, קמרון הוא ככל הנראה התומך הבכיר ביותר של ישראל בדור שלם של ראשי ממשלה בריטים. בנאום ב-2011 קמרון אמר כי "יש ראש ממשלה שהמחויבות והנחישות שלו לעבוד עבור שלום בישראל הן חזקות ועמוקות. בריטניה תמשיך לדחוף לשלום אבל תמיד תעמוד לצד ישראל כנגד אלה החפצים לפגוע בה". הוא אמר כי הוא רוצה לחזק את אמונו "הבלתי ניתן לערעור" בישראל באותו מסר. הוא גם התנגד לדו"ח של ועדת גולדסטון בעקבות מבצע עופרת יצוקה. קמרון אמר שהוועדה הייתה מוטה כנגד ישראל ולא מספיק אשמה הונחה כנגד החמאס.
זכויות להט"ב
קמרון קיבל ציון של 36% של תמיכה בשוויון של להט"בים על ידי Stonewall, ארגון השוויון לקהילה הגאה הגדול באירופה ב-2010. קמרון הצביע לשמור על סעיף 28 השנוי במחלוקת שאסר על רשויות מקומיות לעסוק בחינוך לסובלנות כלפי הקהילה הגאה. בנוסף קמרון הצביע נגד הזכות לאימוץ של זוגות חד-מיניים אבל הוא תמך בזוגיות חד-מינית בנאום שלו ב-2005. באוקטובר 2011 קמרון דחק בחברי פרלמנט שמרנים לתמוך בנישואים חד-מיניים. בנאום מרכזי של קמרון במנצ'סטר קמרון אמר שהוא תמך בנישואים חד-מיניים לא על חרף היותו פוליטיקאי שמרן, אלא מכיוון שהוא שמרן ומדובר בתחום של שוויון. לעומת זאת קמרון התנגד לשוויון של הטרוסקסואלים להיכנס לנישואים אזרחיים.
בדצמבר 2012 קמרון התבטא כי הוא רצה לתת לקבוצות דתיות את היכולת לערוך טקסי נישואין חד-מיניים וכי הוא לא רצה למנוע מהקהילה הגאה גישה ל"מוסד נהדר". בנובמבר 2012 קמרון וניק קלג הסכימו על חקיקה במסלול מהיר עבור נישואים חד-מיניים. ב-2013 החוק הוצג לבית הנבחרים ופחות מ-50% מחברי הפרלמנט השמרנים תמכו בהצעה של קמרון לנישואים חד-מיניים, ביניהם גם שרים בקבינט שלו עצמו.
באוגוסט 2013 קמרון דחה קריאות של סטיבן פריי, אקטיביסט של הקהילה הגאה בבריטניה, לשלול מרוסיה את הזכות לארח את אולימפיאדת החורף של 2014 לאור החוקים האנטי-הומוסקסואלים. קמרון לא נכח במשחקים האולימפיים אבל הכחיש שזה קרה בגלל החרם לאור החקיקה הרוסית, זה מכיוון שהוא העלה את עניין של הזכויות של הקהילה הגאה ברוסיה עם ולדימיר פוטין.
הגירה
קמרון אמר כי צריך להגביל הגירה מחוץ לאיחוד האירופי במכסה שנתית. הוא אמר כי "...בעשור האחרון הייתה לבריטניה מדיניות הגירה רגועה לחלוטין. הלחץ שהיא שמה על השירותים הציבוריים והקהילות שלנו גדול מדי". בידיעה חדשותית מ-2013, האינדיפנדנט דיווח כי "הגדילה נרשמה כאשר ראש הממשלה דייוויד קמרון ושרת הפנים תרזה מיי אמרו שהם רוצים להמעיט את ההגירה הכוללת ממדינות שאינן חברות באיחוד האירופי לפחות מ-100,000 לפני הבחירות הבאות ב-2015. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה דיווחה שבערך 176,000 מהגרים נכנסו לבריטניה בשנה עד דצמבר 2012, גדילה של 153,000 שנתית נכון לספטמבר 2012".
קמרון ואנדי קולסון
ב-2007 קמרון מינה את אנדי קולסון להיות יועץ התקשורת הבכיר שלו. קולסון היה העורך הראשי של News of the World, צהובון דובר האנגלית בעל התפוצה הרחבה ביותר בעולם. קולסון התפטר מתפקידו כעורך העיתון לאחר הרשעתו של עיתונאי ביחס לפריצה בלתי חוקית לטלפונים, על אף שקולסון התבטא כי לא ידע על כך דבר. ביוני 2010 רחוב דאונינג אישר כי המשכורת השנתית של קולסון של 140 אלף פאונד היא המשכורת הגבוהה ביותר של יועץ לממשל הבריטי.
בינואר 2011 קולסון עזב את תפקידו כשהוא אמר שהסיקור של סקנדל הפריצה לטלפונים הקשה עליו לעשות את הטוב ביותר בתפקידו. ביולי 2011 הוא נעצר ותוחקר על ידי המשטרה בהקשר להאשמות נוספות בנוגע לפעילויות בלתי חוקיות נוספות של News of the World ושוחרר בערבות. על אף קריאות שנשלחו לקמרון להתנצל על שכירתו את קולסון מצד מנהיג האופוזיציה אד מיליבנד, קמרון הגן על המינוי באומרו שהוא קיבל החלטה מודעת לתת הזדמנות שנייה למישהו שפישל. ב-20 ביולי בסשן פרלמנטרי מיוחד בבית הנבחרים, אשר אורגן כדי לדון בסקנדל הפריצה לטלפונים של News of the World, קמרון אמר שהוא "מתחרט על ההמולה" שאירעה בעקבות מינויו של קולסון, ועם "ראייה לאחור" הוא לא היה שוכר אותו. קולסון נעצר והואשם בעדות שקר ב-30 במאי 2012. קולסון הורשע בקשר לפריצה לטלפונים ביוני 2014. עוד קודם להצגת העונש של חבר המושבעים, קמרון פרסם התנצלות "מלאה וכנה" על כך ששכר אותו, באומרו "אני לחלוטין מצטער ששכרתי אותו, זאת הייתה ההחלטה הלא נכונה". השופט אשר היה אמון על התיק של קולסון היה ביקורתי כלפי ראש הממשלה, כשהוא תהה האם ההתערבות של ראש הממשלה נעשתה מתוך בורות או בכוונה תחילה ודרש הסבר.
משפחה מדרגה ראשונה
קמרון נשוי לסמנתה גוונדולין שפילד, בת למשפחת אצולה בריטית. סמנתה היא חברה מתקופת התיכון של קלייר קמרון, אחותו של דייוויד. דייוויד וסמנתה נפגשו כאשר סמנתה נאותה להזמנתה של קלייר להצטרף אליה ולמשפחתה בחופשה בטוסקנה איטליה. בני הזוג התחתנו ב-1 ביוני 1996, כחמש שנים לפני שנבחר להיות חבר פרלמנט.
לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. בנם הבכור איוון נולד ב-2002 כשהוא סובל ממום נדיר, שילוב של אפילפסיה ושיתוק מוחין הנקרא תסמונת אותהרה, אשר דרש טיפול מסביב לשעון. בעת מאוחרת יותר נשאל קמרון על תגובתו כאשר שמע שבנו סובל ממום זה הוא נזכר ואמר כי "הידיעה פוגעת בך כמו קטר של רכבת משא... אתה מדוכא לעת קצרה בזמן שאתה מתאבל על הפער בין התקוות שלך והמציאות. אבל אז אתה מתגבר על כך כיוון שהוא נהדר". איוון נפטר בשנת 2009 בגיל שש.
לבני הזוג קמרון שתי בנות, ננסי גוון (נולדה ב-2004) ופלורנס רוז אנדליון (נולדה ב-24 באוגוסט 2010) וכן בן, ארתור אלווין (נולד ב-2006). קמרון לקח חופשת לידה כאשר בנו השני נולד. החלטה זאת שלו זכתה לסיקור נרחב. היו דיווחים על כך שייקח חופשת לידה לאחר הולדת בתו השנייה. בתו השנייה נולדה ב-24 באוגוסט 2010, כאשר היא מקדימה את התאריך הצפוי בשלושה שבועות, בזמן שהמשפחה הייתה בחופשה. שמה השלישי, אנדליון, לקוח מהכפר סיינט אנדליון אשר שוכן קרוב למקום שבו המשפחה הייתה בחופשה.
השפעת אירועים משפחתיים על פעילותו הפוליטית
בתחילת מאי 2008 קמרון החליט לרשום את בתו לבית ספר ציבורי. בני הזוג קמרון נוהגים ללכת לכנסייה המחוברת לבית ספר זה אשר קרוב לבית מגוריהם במערב לונדון.
ב-8 בספטמבר 2010 יצאה הודעה כי קמרון יפספס סבב של שאלות לראש הממשלה כדי לטוס לדרום צרפת כדי לראות את אביו, איאן קמרון, שקיבל שבץ מוחי. מאוחר יותר באותו יום, נפטר איאן קמרון, כשדייוויד ובני משפחה אחרים נמצאים לצידו. ב-17 בספטמבר 2010 הוא נכח באירוע פרטי שבו אביו נקבר. מאחר שנכח באירוע זה הוא נעדר מנאום האפיפיור שנערך בארמון וסטמינסטר, אירוע שאילולא הקבורה הוא היה נוכח בו.
ספורט
בטרם התמנה קמרון לראש הממשלה הוא נהג לרכב על אופניו לעבודה. בתחילת 2006 צולם רוכב על אופניו בדרך לעבודה, עם נהגו הפרטי עוקב אחריו במכונית נושא את דבריו. דוברו מטעם מפלגת השמרנים הגיב על כך שזה היה סידור רגיל עבורו באותו הזמן.
דת
בראיון באוגוסט 2013, קמרון הצהיר שהוא אנגליקני מאמין ופעיל. הוא הוסיף "אני סבור שדת מאורגנת אכן יכולה לטעות, אבל הכנסייה האנגליקנית וכנסיות אחרות משחקות תפקיד משמעותי מאוד בחברה". הוא אמר שהוא מחשיב את הביבליה כמדריך שימושי בשאלות מוסר, רואה את בריטניה כ"אומה נוצרית", ומקווה להשיב את הדת לתוך הפוליטיקה.
אליפות צרפת הפתוחה 2002
אליפות צרפת הפתוחה 2002 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-27 במאי והסתיימו ב-9 ביוני. זו הייתה האליפות ה-101 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 5,011 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצח תחרות 2001 גוסטבו קוורטן הודח בסיבוב הרביעי. אלברט קוסטה שהיה מדורג במקום ה-20 נפגש במשחק הגמר עם חואן קרלוס פררה  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג, להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצחת תחרות 2001 ג'ניפר קפריאטי הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר סרינה ויליאמס נפגשה עם אחותה ונוס ויליאמס וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2001 מאהש בהופאטי לאנדר פאיס השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. פול הארהאוס ויבגני קפלניקוב  שלא היו מדורגים נפגשו במשחק הגמר עם מארק נוולס  ודניאל נסטור  וניצחו בשתי מערכות. לשניהם זה היה הניצחון השלישי בתחרות זוגות גברים ברולאן גארוס, אך עם פרטנרים אחרים.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 2001 וירחיניה רואנו פסקואל ופאולה סוארס  נפגשו במשחק הגמר עם ליזה ריימונד  ורנה סטאבס  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מזוג נצחי תחרות 2001 רק וירחיניה רואנו פסקואל השתתפה בתחרות. במשחק הגמר קארה בלק וויין בלק נפגשו עם הזוג הלא מדורג ילנה בובינה  ומארק נוולס  וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
אמיר חדד השתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא ניצח טניסאי בלגי ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם ירקו ניימינן מפינלנד והפסיד ב-4 מערכות.
הראל לוי השתתף בתחרות הגברים ופרש במהלך המערכה השלישית בסיבוב הראשון.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים וזכתה במקום 21 בדירוג. בסיבוב הראשון היא הפסידה לפרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה בשתי מערכות.
מורתדא מנסור
מורתדא מנסור (בערבית: مرتضى أحمد محمد منصور, בתעתיק מדויק: מרתדא אחמד מחמד מנצור; נולד ב-17 ביוני 1952) הוא עורך דין, חבר הפרלמנט המצרי ויושב ראש קבוצת הכדורגל א-זמאלכ. מנסור התמודד לנשיאות מצרים במסגרת בחירות 2018 ושימש בעברו כתובע הכללי של העיר אסמאעיליה. הוא התמודד פעמים נוספות בעבר, ב-2012 נפסלה מועמדותו וב-2014 פרש והביע תמיכה בנשיא הנבחר עבד אל-פתאח א-סיסי.
ביוגרפיה
מנסור נולד בעיר גיזה ואת דרכו הציבורית החל לאחר לימודי משפטים באוניברסיטת עין שמס שבקהיר, את לימודיו סיים בהצטיינות ולאחר מכן החל להתמחות במשרד התובע הכללי באסמאעיליה, מנסור שנחשב לעורך דין דעתן ומשכיל נבחר למשרת התובע הכללי בעיר ובהמשך התמנה לשופט. בשנת 1983 מנסור עורר סערה ציבורית במצרים לאחר שהרשיע את השחקן המצרי המפורסם עאדל אמאם בלעג לעורכי דין ולבתי המשפט במהלך סרט סאטירי וגזר עליו שנת מאסר, ההרשעה והמאסר בוטלו ומנסור נאלץ להתפטר מתפקידו כשופט, לאחר ההתפטרות הפך לעורך דין בכיר בתחום הערעורים.
פוליטיקה
מנסור החל את דרכו הפוליטית ב-1990 כאשר התמודד כנציג מחוזי בבחירות לפרלמנט המצרי אך הפסיד, לאחר מכן ניסה להתמודד מספר פעמים עד שבשנת 2000 נבחר לראשונה לפרלמנט וכיהן בו עד שנת 2005. ב-2011 היה מהמתנגדים הבולטים להפגנות נגד נשיא מצרים חוסני מובארכ ונחשב לתומך נלהב שלו, לאחר ההפיכה היה מנסור שותף בקמת מפלגת מצרים החופשית, אך עקב נאמנות למשטר מובארכ לא הורשה לרוץ לפרלמנט. בבחירות 2014 הצטרף מנסור למפלגה הלאומית דמוקרטית (בעבר מפלגתם של מובארכ ואנואר סאדאת) ורץ ברשותה לנשיאות מצרים, לאחר שלא הצליח לגייס מספר מספיק של תומכים הסיר את מועמדותו ותמך במועמדותו של א-סיסי. ב-2018 הכריז כי ירוץ באופן עצמאי לנשיאות מצרים אל מול הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי. ב-27 בינואר 2018, החליט לפרוש מהמירוץ לנשיאות מצרים.
בספורט
במקביל לכהונתו כחבר בפרלמנט המצרי הצטרף לצוות הניהול של מועדון הכדורגל א-זמאלכ בו כיהן בתחילה כסגן יושב הראש ובהמשך כיושב ראש, בתקופתו הרבה המועדון להצליח, זכה בגביע המצרי, בליגת האלופות האפריקאית ובסופר קאפ האפריקאי, בשנת 2005 הודח מתפקידו בעקבות מעורבות במעשה אלימות במהלך הדרבי של קהיר נגד קבוצת הכדורגל אל-אהלי, בשנת 2014 שב לתפקידו כיושב ראש המועדון.
נכסי מלוג
נִכְסֵי מְלוֹג הם הנכסים שהאישה מביאה איתה כנדוניה מבית אביה לבית בעלה אחרי הנישואים, מתוך כוונה שהגוף-הקרן של הנכסים יישאר שלה והבעל יהיה רשאי לאכול את הפירות, קרי, הרווחים, ואין הבעל מקבל עליהם אחריות.
נכסי מלוג כוללים נכסים שנפלו בחלקה של האישה בירושה או במתנה גם כשהיא כבר נשואה.
נכסים אלו הם נכסי האישה, ואם מתבטלים הנישואין על ידי גירושין או פטירת הבעל, נכסים אלו חוזרים לרשות האישה. אם עלה ערכם אזי שהרוויחה, ואם ירד ערכם, אזי שהפסידה. כמו כן אין הבעל חייב באחריות הנכסים אם הוזקו. לעומת זאת אם האישה נפטרה, בעלה הוא שיורש את הנכסים, אולם אם הוא בעצמו נפטר, תיקנו חז"ל שרק בניו מאותה האישה ירשו נכסים אלו. בנוסף, כנגד זכות זאת שיש לבעל בפירות נכסי המלוג, תיקנו חכמים שיהיה חייב לפדותה אם תיפול בשבי ואף מחויב בהוצאות הקבורה שלה. כיוון שהבעלות על הנכס היא של האישה, ולבעל זכות על הפירות אף אחד מהם לבדו לא ימכור את הנכסים.
מקור לשוני
'מְלוֹג' בא מלשון מְלִיגָה, שפירושו הוא קבלת רווחים. מילים בשפה שמית צפונית התרחקו בהדרגה, ויצרו מילים דומות אך שונות בארמית ובעברית, ובין אלו המילה העברית “מלק” ובארמית הייתה ל”מלג”. בעברית, למלוק פירושו לכרות איבר מאיברי חיה, ואילו בארמית, למלוג היה לתלוש נוצות מעוף. בתקופת בית שני אימצה העברית את המילה “מלוג”.
לפי אבן-שושן מקור המילה, אולי, מאכדית - muligu, נדוניה.
מכירת נכסי מלוג
הכלל במכירת נכסי מלוג הוא, כי מי שיש לו קניין פירות, כלומר זכות אכילת פירות של קרקע או לחלופין זכות השתמשות במטלטלין, אסור לבעל קניין הגוף להפקיע ממנו את זכותו. למרות זאת, מכיוון שאנו פוסקים קניין פירות לאו כקניין הגוף (שאדם שיש לו קניין של פירות בקרקע, נחשב הדבר שהקרקע שלו), ההלכה היא שבדיעבד הפירות מכורים, אם בעל קניין הפירות קנה אותם. יוצא מהכלל הוא בעל בנכסי אשתו, שלמרות שקניינו הוא קניין פירות, אין האישה יכולה להפקיע את קניינו, ואם מכרה את גוף הקרקע - דבר המפקיע ממנו את זכויותיו, אזי המכירה מתבטלת.
מכירת נכסים לפני הנישואין
בדיעבד הנכסים מכורים, שכן, כלומר ספק הוא הדבר אם היא תינשא בסופה של דבר או לא, ולכן ספק הוא אם היא מפקיעה את זכויותיו, ולכן למרות שמלכתחילה אסור לה למכור, שכן כנראה שהיא תינשא, בדיעבד הנכסים מכורים, מספק. גם אם התברר בסופו של דבר שהיא נישאה, אין הדבר משפיע על העבר, שכן דין זה הוא דין וודאי ונקרא חלות ספק, כלומר כאשר יש מצב של ספק, גם הדינים החלים על העניין הם באופן של ספק, גם אם יתברר הדבר למפרע אחר כך, אין הדבר מברר על העבר.
נכסים שנפלו לרשותה לפני האירוסין
מכיוון שמדובר בספק, הדין האומר כי אסור לאישה למכור את הנכסים בזמן אירוסיה, חל רק על נכסים שנפלו לרשותה בשעת אירוסיה, שכן על כך אין לה דין חזקת מרא קמא, שכן מעולם לא הייתה מוחזקת בנכסים באופן מוחלט. לעומת זאת, נכסים שקיבלה עוד לפני האירוסין, היא יכולה למכור בחופשיות גם לפי שיטת בית הלל, שכן יש לה על כך חזקת מרא קמא, שהרי לפני שהתארסה הנכסים היו ברשותה לחלוטין, שהרי לא הייתה עומדת להינשא, ומספק אין להוציא ממון מחזקתו.
התוספות מקשים: גם בנכסים שקיבלה האישה לרשותה לאחר שהתארסה, האישה מוחזקת, שכן הכלל אין ספק מוציא מידי וודאי אומר, שכאשר נכס מסוים מוטל בספק, ויש אדם אחד שיש לו בעלות וודאית בנכסים, ויש אדם נוסף שייתכן שיש לו גם בעלות בנכסים, נקרא הראשון מוחזק בנכסים, ועל פי הכלל המוציא מחבירו עליו הראיה הוא לא יכול להשתתף בנכסים שיש לשני בעלות עליהם. לפי זה, מקשה התוספות, היה צריך לומר הכלל, שהאישה מוחזקת בנכסים, שכן גוף הקרקעות והנכסים שייכים לה בוודאי, ואילו הבעל - ייתכן שיש לו קנין פירות וייתכן שלא? התוספות מתרצים, שבמקרה זה אין הספק נחשב לספק אמיתי, שכן כל ארוסה עומדת להינשא, והדבר קרוב לוודאי שיש לבעל חלק בנכסים.
לאחר הנישואין, מודים גם בית הלל וגם בית שמאי, שאסור לה להפקיע את זכויותיו של הבעל על ידי מכירת נכסי המלוג, ואם מכרה, המכר בטל. אך שיטת רבן גמליאל היא שגם במקרה כזה המכר קיים. כאשר שאלו אותו תלמידיו מה שונים נכסים אלו מנכסים שקיבלה אחר הנישואין, הוא השיב: " על החדשים אנו בושים אלא שאתם מגלגלין עלינו הישנים", כלומר גם תקנה זו, שאסור לה למכור את הנכסים הישנים, היא תקנה שיש בה חידוש גדול, שהרי כל תקנת פירות היא תחת פרקונה - שיפדה אותה אם נשבית, ומכיוון שדבר זה אינו מצוי, קשה להבין לכאורה למה תיקנו חז"ל שאין היא יכולה למכור את הנכסים, ודי בכך שהוא אוכל את פירות קרקעות הנכסי מלוג הקיימים, ולכן אין להוסיף על התקנה ולומר שגם את הנכסים הישנים שכבר היו מלפני הנישואין אסור למכור.
פירי פירות
הבעל אוכל גם את פירותיהם של פירות נכסי המלוג, ולכן גם כאשר סילק את עצמו מנכסי האשה עוד לפני הנישואין, אם כתב לאשתו רק שהוא מסלק את עצמו מהנכסים, יש לו עדיין בעלות על פירות הנכסי מלוג, וגם אם כתב שמסלק את עצמו מנכסי המלוג ופירותיהם, יש לו בעלות על פירות פירותיהם, עד שיכתוב בפירוש שהוא מסלק את עצמו מהם עד סוף העולם.
נבחרת מרוקו בכדורגל
נבחרת מרוקו בכדורגל (בערבית: منتخب المغرب لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מרוקו.
לזכותה של נבחרת מרוקו 6 הופעות בגביע העולם בכדורגל, בו הופיעה לראשונה ב-1970.
במונדיאל 1986 הפכה נבחרת מרוקו לנבחרת האפריקאית הראשונה בהיסטוריה של המפעל, שהעפילה לסיבוב השני לאחר שסיימה את שלב הבתים המוקדם במקום הראשון לפני נבחרות אנגליה, פולין ופורטוגל. מרוקו הודחה בשלב שמינית הגמר על ידי מערב גרמניה לאחר הפסד בתוצאה 1:0.
נבחרת מרוקו זכתה בגביע אפריקה לאומות ב-1976.
היסטוריה
מרוקו השתתפה לראשונה במוקדמות מונדיאל 1962. בסיבוב הראשון היא עברה את תוניסיה בהטלת מטבע, לאחר שכל נבחרת ניצחה 1–2 בביתה את יריבתה, ומשחק מכריע שנערך בפלרמו, איטליה הסתיים בתיקו 1-1 לאחר הארכה. לאחר מכן עברה מרוקו גם את גאנה והעפילה לפלייאוף בין יבשתי על ההעפלה מול ספרד. מרוקו הפסידה פעמיים לספרד ולא העפילה לטורניר הגמר.
מרוקו הייתה אמורה להתמודד במוקדמות אליפות אפריקה 1962 מול תוניסיה, אך פרשה. שנה לאחר מכן השתתפה מרוקו לראשונה במוקדמות אליפות אפריקה 1963, אך הודחה על ידי תוניסיה בסיבוב הראשון. מרוקו פרשה ממוקדמות מונדיאל 1966, יחד עם יתר הנבחרות האפריקאיות, עקב העובדה שפיפ"א לא הקצתה מקום לנבחרת אפריקאית בטורניר הגמר, אלא הקצתה מקום אחד עליו היו אמורות להתמודד נבחרות מאפריקה ומאסיה.
מרוקו שבה להתמודד במוקדמות מונדיאל 1970. בסיבוב הראשון התמודדה מרוקו מול סנגל. מרוקו ניצחה בביתה 0–1, אך סנגל ניצחה במשחק הגומלין 1–2 ונקבע משחק מכריע בין הנבחרות בלאס פאלמס, ספרד בו ניצחה מרוקו 0–2. בסיבוב השי התמודדה מרוקו מול תוניסיה ושוב נערך משחק מכריע ביניהן, לאחר ששני המשחקים הסתיימו בתיקו. המשחק שנערך במרסיי, צרפת הסתיים אף הוא בתיקו אחרי הארכה ומרוקו ניצחה שוב בהטלת מטבע, בדומה למפגש הקודם ביניהן במוקדמות המונדיאל שמונה שנים קודם לכן. בסיבוב הסופי התמודדה מרוקו בבית עם ניגריה וסודאן והעפילה למונדיאל לאחר שסיימה ראשונה בבית. בטורניר הגמר הפסידה מרוקו בשלב הבתים למערב גרמניה 1–2 ולפרו 0–3. במשחקה האחרון סיימה מרוקו בתיקו 1-1 עם בולגריה וסיימה אחרונה בבית.
בשנת 1976 זכתה מרוקו לראשונה בגביע אפריקה לאומות לאחר שניצחה בבית הגמר את מצרים וניגריה וסיימה בתיקו עם גינאה.
מרוקו העפילה למונדיאל 1994 בפעם השלישית בתולדותיה, אך הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לבלגיה, ערב הסעודית והולנד וסיימה אחרונה בבית.
מרוקו העפילה למונדיאל 1998 בפעם הרביעית בתולדותיה והשנייה ברציפות. בשלב הבתים סיימה מרוקו בתיקו 2-2 עם נורווגיה והפסידה לברזיל 0–3. במשחקה האחרון הביסה מרוקו את סקוטלנד 0–3, אך בעקבות ניצחונה של נורווגיה על ברזיל במשחק המקביל שהושג בדקות הסיום, סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
מרוקו העפילה למונדיאל 2018 בפעם החמישית בתולדותיה אולם הפסידה בשני משחקיה הראשונים 0–1 לאיראן ופורטוגל. בעקבות הפסדים אלה, איבדה מרוקו כל סיכוי להעפיל לשמינית הגמר. אולם במשחקה האחרון בבית סיימה בתיקו 2–2 מכובד מול ספרד, לאחר שספגה שער שוויון בתוספת הזמן. מרוקו סיימה אחרונה בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
מרוקו העפילה למונדיאל 2022. היא פתחה את שלב הבתים בתיקו 0–0 עם קרואטיה ובהמשך גברה 2–0 על בלגיה. מרוקו סיימה את שלב הבתים בניצחון 2–1 על קנדה ועלתה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. בשמינית הגמר סיימה מרוקו בתיקו 0–0 עם ספרד וגברה עליה 3–0 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. בעקבות הניצחון העפילה מרוקו לרבע גמר המונדיאל בפעם הראשונה בתולדותיה. ברבע הגמר גברה על פורטוגל 1–0 ובכך הפכה לנבחרת האפריקנית הראשונה שמעפילה לחצי גמר המונדיאל. בחצי הגמר הפסידה מרוקו לאלופת העולם צרפת 0–2 וסיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה במשחק על המקום השלישי לקרואטיה 1–2.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2022. מספר ההופעות והשערים נכון ל-17 בנובמבר 2022.
שיאי שחקנים
נכון ל-26 במרץ 2023.
הל
הֶל ירוק (שם מדעי: Elettaria cardamomum, נקרא גם קרדמון), הוא צמח תבלין ממשפחת הזנגביליים, המשמש לתיבול תה, קפה ותבשילים שונים. הוא מופיע בתערובות תבלינים שונות כגון גאראם מסאלה וחוויאג'. צמח הקרדמון הוא רב שנתי בעל עלים גדולים, ולמעשה ישנם שלושה צמחים שונים הקרויים הל: הל ירוק (מכונה גם 'הל אמיתי'), הל שחור, והל אפריקני.
מקורו של ההל בדרום הודו ובסרי לנקה, והוא מגודל גם בדרום מזרח אסיה וגואטמלה. הל היה אחד מהתבלינים בהם סחרו הנבטים.
הערים הסמויות מעין
הערים הסמויות מעין (באיטלקית: Le città invisibili) הוא ספר סוריאליסטי מאת הסופר האיטלקי איטאלו קאלווינו. הספר פורסם לראשונה בשנת 1972 בהוצאת ג'וליו אינאודי.
הספר תורגם לעברית על ידי גאיו שילוני בשנת 1975 ויצא לאור בהוצאת ספרית פועלים.
תקציר
הספר חוקר את גבולות הדמיון האנושי באמצעות תיאורי ערים הנמסרים ממגלה הארצות מארקו פולו לקיסר הסיני קובלאי חאן. התיאורים כתובים כשירה בפרוזה והם ממוסגרים כשיחה מתמשכת בין השניים, שהדיבור בה נסוב על הרעיונות שהועלו בתיאורים, וכן על מחשבות כלליות בנוגע לטבע האדם, שפות, וכו'. חלקי השיחה מופיעים בין קבוצות תיאורי ערים הדומים מבחינה תמטית.
קאלווינו חושף בפני הקורא כי קובלאי ופולו אינם דוברים את אותה שפה, ופולו משתמש בחפצים שהביא מן הערים כדי לספר את סיפורן, מה שמותיר מרחב רב לפרשנות מצד הקורא.
בזכות עיסוקו רב ההשראה והייחודי בערים, היווצרותן, התפתחותן ושקיעתן, הספר מומלץ לעיתים קרובות לסטודנטים לאדריכלות, על מנת שיוכלו לחשוב על ערים מחוץ למגבלות חוקי הפיזיקה והתאוריה האורבנית.
סילביו ברלוסקוני
סילביו ברלוסקוני (באיטלקית: Silvio Berlusconi ; ) היה פוליטיקאי ואיש עסקים איטלקי, שכיהן שלוש קדנציות כראש ממשלת איטליה בשנים 1994–1995, 2001–2006 ו-2008–2011 מטעם מפלגת פורצה איטליה, שנקראה בעבר מפלגת "מפלגת העם החופשי" (Popolo della Libertà: "פופולו דלה ליברטה").
בשנים 1986–2017 היה הבעלים והנשיא של קבוצת הכדורגל האיטלקית מילאן שבתקופה זו הייתה לאחת הקבוצות המצליחות בעולם. שנה לאחר שעזב את הקבוצה השתלט ברלוסקוני על קבוצת הכדורגל האיטלקית מונצה.