cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shinee
2013: Dream Girl, Why So Serious? Boys Meet U ו Misconception of Us
ב-3 בפברואר בשנת 2013, רשת MBC הכריזה כי שייני ישתתפו בספיישל הנקרא "Shinee's Wonderful Day", בו חברי הלהקה מבקרים במקומות שונים בעולם. כשאוניו ביקר בתאילנד, ג'ונגהיון ביקר ביפן, קי ומינהו ביקרו באנגליה וטאמין ביקר בשווייץ. ב-7 בפברואר SM entertainment הכריזו כי לשייני יצא בקרוב אלבום חדש ושיר הדגל שלו ייקרא "Dream Girl". ב-14 בפברואר, חברי הלהקה הציגו 6 שירים מהאלבום החדש לכמאה מבקרי מוזיקה. כמו כן, הכריזה הלהקה שהאלבום החדש שהם יוציאו יחולק לשני חלקים, החלק הראשון יהיה "Chapter 1. Dream Girl - The Misconceptions of you" ויצא ב-19 במרץ והשני — "Chapter 2. Dream Girl - The Misconceptions of Me". באפריל 2013 ג'ונגהיון היה מעורב בתאונת דרכים. הוא לא סבל מפגיעה חמורה, אבל הוא לא השתתף בחלק מפעילויות הלהקה באותה השנה, ולא השתתף בשיר "?Why So Serious".
חברי הלהקה
שם מלא: לי ג'ין קי,
תאריך לידה: 14 בדצמבר 1989,
תפקידו בלהקה: מנהיג הלהקה, זמר ראשי. שם מלא: קים ג'ונגהיון,
תאריך לידה: 8 באפריל 1990
תאריך פטירה: 18 דצמבר 2017 (התאבד בגלל מצב נפשי מעורער ודיכאון.)
תפקידו בלהקה: זמר ראשי. שם מלא: קים קי בום,
שם במה: Key 키, בעברית: קי,
תאריך לידה: 23 בספטמבר 1991,
תפקיד: זמר משנה, ראפר משנה.
שם מלא: צ'וי מינהו, תאריך לידה: 9 בדצמבר 1991,
תפקיד: ויז'ואל (הפנים של הלהקה), זמר משני, ראפר ראשי. שם מלא: לי טאמין,
תאריך לידה: 18 ביולי 1993,
תפקיד: זמר משני, רקדן ראשי, מאקנה (הצעיר ביותר בלהקה).
דיסקוגרפיה
בקוריאנית: תוספות לאלבומים:
ביפנית: סינגלים ביפנית:
קו ההמונים
הדוקטרינה של קו ההמונים דעכה לאחר מותו של מאו, אולם ב-2013 היא הוחייתה על ידי נשיא סין שי ג'ינפינג, במסגרת קמפיין למיגור השחיתות הפושה במוסדות המפלגה והממשלה ולהשבת אמון העם במפלגה.
חוסואה מחיאס
חוסואה אנטוניו מחיאס גרסיה (בספרדית: Josua Antonio Mejías García; נולד ב-9 ביוני 1997) הוא כדורגלן ונצואלי, המשחק בעמדת הבלם באתונה קליטיה ובנבחרת ונצואלה.
קריירה
מחיאס נולד בוולנסיה שבוונצואלה, והחל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של קרבובו המקומית. ב-12 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, שמשחקת בליגת העל הוונצואלית.
ביולי 2017, לאחר שהיה סגן אלוף העולם במונדיאל עד גיל 20 עם נבחרת ונצואלה הצעירה, טס לספרד והושאל ללגנס, אך זו החליטה להשאיל אותו לעונה אחת לקרטחנה מהליגות הנמוכות.
לאחר שהרשים בקרטחנה, רכשה אותו לגנס מקרבובו ב-2 ביולי 2018. לגנס שילמה לקרבובו כחצי מיליון אירו, והחתימה את מחיאס הצעיר על חוזה לחמש עונות.
לקראת עונת 2019/2020 הושאל לאתלטיקו מדריד, כשהוא משחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון ומדי פעם מתאמן עם הקבוצה הבכירה, אך לא הרשים ובתום העונה שב ללגנס.
ב-29 בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת למלאגה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-22 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת לבית"ר ירושלים, עם אופציה לארבע שנים נוספות. . בתום העונה חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה. במהלך פגרת מונדיאל 2022 טס מחיאס לוונצואלה, ובתום הפגרה טען כי דרכונו פג תוקף וכי הוא ממתין בוונצואלה עד לחידושו. ב-4 בינואר 2023 הודיע המועדון על שחרורו המיידי בשל התנהלותו.
ב-29 ביולי 2023 חתם באתונה קליטיה מהליגה היוונית השנייה.
קריירת נבחרות
בינואר 2017 שיחק עם נבחרת ונצואלה הצעירה באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 והגיע איתה למקום השלישי.
במאי 2017 שיחק עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 והגיע איתה עד לגמר בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה, בו הפסידה הנבחרת 0–1 לנבחרת אנגליה הצעירה.
ב-8 באוקטובר 2021 ערך מחיאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק מול ברזיל, שהסתיים בהפסד בתוצאה 1–3.
אלפרד מטרו
אלפרד מטרו (בצרפתית: Alfred Métraux; 5 בנובמבר 1902 – 12 באפריל 1963) היה אנתרופולוג, אתנולוג ופעיל זכויות האדם שווייצרי וארגנטינאי.
ראשית חייו
מטרו נולד בלוזאן שבשווייץ, אבל בילה את רוב ילדותו בארגנטינה, שם אביו היה מנתח ידוע שפעל במנדוסה. אימו הייתה גאורגית מטביליסי. את השכלתו התיכונית והאוניברסיטאית הוא קיבל באירופה, בגימנסיה הקלאסית של לוזאן, ב בפריז, ב (תעודת בוגר, 1925). אקול פראטיק דה אוטז אטיד (תעודת גמר ב-1927) והסורבון (דוקטורט, 1928). הוא למד גם בשוודיה, באוניברסיטת גטבורג ועשה מחקר במוזיאון האנתרופולוגי המקומי המצויד היטב.
בין מוריו היו מרסל מוס, ו. עוד כשהיה סטודנט הוא התכתב עם האב ג'ון קופר (John Cooper) שהפגיש אותו עם בית הספר האמריקאי לאנתרופולוגיה תרבותית. אומרים כי האב קופר לא הבין בהתחלה כי שהמלומד שהתכתב איתו היה רק בן 19 ו-20. הם למעשה נפגשו הרבה יותר מאוחר, כשמטרו הגיע לארצות הברית; אך נראה כי לאב קופר הייתה השפעה ניכרת על הלך המחשבה של אלפרד מטרו. מטרו שילב בעבודתו את מיטב המסורת האירופית והאמריקאית של האנתרופולוגיה ההיסטורית.
קריירה מוקדמת
הקריירה המקצועית של מטרו הייתה קוסמופוליטית. התעניינותו באנתרופולוגיה ובשפות מקוריות התחילה כבר בתחילת חייו כשאביו הרופא קיבל מינוי מעבר לים והעביר את משפחתו מלוזאן בשווייץ למנדוסה בארגנטינה. במהלך שנות המחקר שלו בארגנטינה, התמקדה עבודתו במחקר ופרשנות של שפות מקומיות, מה שאיפשר לו ליצור תיעוד נרחב של קבוצות אתניות ילידות ארגנטינה, כולל: קלצ'קי (Calchaquí), גוואראני (Guaraní), צ'יריגואנו (Chiriguano), טובה (Toba) וויצ'יס (Wichís) ואורוס-צ'יפאיה (Uros-Chipaya). בזמן שעבד על מחקר זה, הוא הוזמן לשתף פעולה בכתיבת מדריך האינדיאנים של אמריקה הדרומית. בסופו של דבר הוא ייסד והיה למנהל הראשון (1928–1934) של המכון לאתנולוגיה ב, בארגנטינה. במהלך תקופה זו פרסם גם מאמר עבור מוזיאון בארגנטינה בשם "מיתוסים וסיפורים על האינדיאנים של צ'יריגואנו" (Mitos y cuentos de los Indios Chiriguano).
בשנת 1933 החליט מוזיאון האדם בפריז לשלוח משלחת לאי הפסחא. הפרויקט נתמך על ידי ממשלות צרפת ובלגיה. על הפרויקט היה אחראי הארכאולוג הצרפתי לואי שארל וטלן (Louis Charles Watelin); מדענים אחרים שהשתתפו במשלחת היו הארכאולוג הבלגי אנרי לוושרי (Henri Lavachery) ואלפרד מטרו. המשתתפים הפליגו בספינה ריגו דה ז'נוילי (Rigault de Genouilly) תחילה לצ'ילה, שם חלה וטלן ומת מדלקת ריאות. ב-27 ביולי 1934 הגיעה המשלחת לאי הפסחא ונשארה עד 2 בינואר 1935. לאחר מכן הפליגו המשתתפים באוניית האימונים הבלגית מרקטור (Mercator) אל פיטקרן, טהיטי, ארכיפלג טואמוטו, איי מרקיז והוואי. מטרו סיכם את הממצאים האתנולוגיים הנרחבים בספרו "אתנולוגיה של אי הפסחא" (Ethnologie de l'île de Pâques) שיצא לאור בשנת 1935.
בשנים 1936–1938 היה עמית ב שבהונולולו בהוואי. בשנת 1939 הוא חזר לארגנטינה ובוליביה למחקר שדה במימון של מלגת גוגנהיים. בשנת 1940, עם שובו לארצות הברית מאמריקה הדרומית, שהה באוניברסיטת ייל עם חידוש מלגת גוגנהיים. שנה אחר כך הוא עבד עם סקר תרבויות חוצה (Cross Cultural Survey, כיום Human Relations Area Files) על נתונים אמריקה הדרומית והיה קשור לאנשים כמו, לאונרד בלומפילד ואחרים מהמכון ליחסי אנוש.
בשנת 1941 הצטרף לצוות הלשכה לאתנולוגיה אמריקאית (Bureau of American Ethnology) של מוסד הסמית'סוניאן. שם, בין השנים 1941 ל-1945, מילא תפקיד חשוב בהפקת ספר המדריך המונומנטלי של האינדיאנים מאמריקה הדרומית. אולי אף סופר אחר לא תרם כמוהו ליצירה זו. כפי שהעורך, ג'וליאן סטיוארד (Julian Steward), מודה, "היקף תרומתו (מטרו) אינו מעיד בשום פנים ואופן על ידי המספר הרב של מאמרים המופיעים תחת שמו. עם ידע ללא תחרות באתנולוגיה של דרום אמריקה ונדיב תמיד בהשקעה בזמן, עצות ועזרה לעורך ולתורמים כאחד היוו גורם מרכזי להשלמת העבודה המוצלחת." (כרך א', עמ' 9). בנוסף, מטרו לימד זמן קצר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1938), בבית הספר הלאומי לאנתרופולוגיה (Escuela Nacional de Antropología), במקסיקו (1943), ב (1943), וב"פקולטה למדעי החברה באמריקה הלטינית" (Faculdad Latino-Americana de Ciencias Sociales), סנטיאגו דה צ'ילה (1959–60).
אונסק"ו
בתחילת האביב של שנת 1945 נסע מטרו לאירופה כחבר ב"סקר ההפצצות של ארצות הברית" (United States Bombing Survey), והוא ראה את ההרס הפיזי והמוסרי של אירופה. אף על פי שהיה אז כבר אזרח ארצות הברית, נראה כי ניסיון זה אישר מחדש, באופן מסוים, את קשריו המסורתיים עם אירופה. המסע גם חיזק את אמונתו בנחיצות לאחדות אירופה ובצורך של בסיס איתן להבנה בינלאומית, בין-תרבותית ובין-גזעית. השקפתו המוקדמת על אירופה ההרוסה עקב המלחמה הייתה מרכיב חשוב בהחלטתו בשנת 1946 לקבל תפקיד במזכירות האו"ם. לפיכך, משנת 1946 ועד 1962, פעל למען האידיאלים שלו להבנה בינלאומית ובין תרבותית במסגרת הארגון הבינלאומי, עם חריגים מזדמנים בלבד לגיחות לחיים האקדמיים ולמחקר שדה אנתרופולוגי. בשנים 1946 ו-1947 הוא היה חבר במחלקה לענייני חברה באו"ם, אך ב-1947 הוא הוצב באונסק"ו, ולבסוף, בשנת 1950, הפך לחבר קבוע במחלקה למדעי החברה (Department of Social Science) של אונסק"ו. כעובד מדינה בינלאומי הוא שירת היטב את העולם ואת מקצועו. הוא השתתף בפרויקט האמזונס ההילי (Hylean Amazon) בשנים 1947–1948, הוביל את הסקר האנתרופולוגי של עמק מרביאל (Marbial) בהאיטי מ-1948 עד 1950 עם אנשי משרד העבודה הבינלאומי, ולמד את הנדידות הפנימיות של אינדיאנים משבטי האיימרה והקצ'ואה בפרו ובוליביה (1954). הוא ערך את סדרת החוברות בנושא שאלת הגזעים והמחשבה מודרנית ושאלת הגזעים והמדע המודרני, שפורסמה על ידי אונסק"ו מאז 1950. הוא גם ארגן את המחקר שהוביל לסדרת כרכים על יחסי גזע בברזיל, כגון "יחסי הגזע בין שחורים ללבנים בסאו פאולו" (As relações raciais entre negros a brancos em São Paulo), בעריכת רוז'ר באסטיד (Roger Bastide) ופלורסטאן פרננדס (Florestan Fernandes) (סאו פאולו, 1955), גזע ומעמד בברזיל הכפרית, בעריכת צ'ארלס וגלי (Charles Wagley, אונסק"ו, פריז, 1952), ואחרים. באונסקו הוא היה אחראי על השתתפותם של אנתרופולוגים בפרויקטים חשובים רבים ברחבי העולם, והוא הדגיש בעקביות את נקודת המבט האנתרופולוגית בכל התוכניות הרבות שאליהן נקשר. האנתרופולוגיה איבדה לא רק מלומד, אלא גם מתרגם יעיל של תאוריה וידע אנתרופולוגיים לפעולה.
אתנוגרפיה
מטרו העריך אתנוגרפיה בשדה יותר מאשר תאוריה. הוא נתן לעובדות לדבר בעד עצמן, ורבות מהעובדות שלו שינו את התיאוריה האנתרופולוגית. עם זאת, אפשר היה לחוש שהוא היה חסר מנוחה ונלהב מכדי שיהיה מסוגל להפיק דוחות שטח מפורטים וארוכים כמו אלה של על בני ה בברזיל.
הוא היה עובד שטח רגיש ובעל ניסיון רב שנים, ומאמריו על גראן צ'אקו הארגנטינאי וספרו על הוודו בהאיטי מעידים שהוא אסף נתונים בזהירות ובאובייקטיביות בתחום. הוא אהב לחשוב על עצמו כאתנולוג הפועל בשדה. כל ערב איתו הוביל לסיפורי לילות סביב מדורה עם גאוצ'ו ארגנטינאים, שהותו האחרונה עם בני ה הלוחמניים של ברזיל, תקופת מגוריו באי הפסחא, טקס וודו בהאיטי, או טקס קנדומבלה בבאהיה שבו השתתף עם חברו.
הישגים
מטרו פרסם מחקרים בולטים על אינדיאנים באמריקה הדרומית, כולל האינקה, וודו בהאיטי והתרבויות העתיקות של אי הפסחא. הוא השתתף בעיצוב ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, ומאוחר יותר כמנהל המחלקה למדעי החברה באונסק"ו, הוא ניהל סדרת מחקרים שהביאה למספר פרסומים שמטרתם להוכיח את היעדר היסוד המדעי לתיאוריות של עליונות גזעית. הצהרת אונסק"ו משנת 1951 על אופי הגזע והבדלי הגזע קידשה ממצאים אלה. כאנתרופולוג מסור והומניטרי, הוא חשף את התרבויות האינדיאניות המרהיבות של אמריקה הדרומית, פתר את תעלומות אי הפסחא, לימד את העולם על וודו, והגדיר את עמדת האו"ם נגד גזענות.
חייו האישיים
מטרו נישא שלוש פעמים. כל אחת מנשותיו שיתפה איתו פעולה במחקר המדעי, כל אחת באופן שונה. אשתו הראשונה, אווה ספירו מטרו (Eva Spiro Métraux), תרגמה חומרים אנתרופולוגיים מאנגלית לצרפתית. אשתו השנייה, רודה בובנדי מטרו (Rhoda Bubendey Métraux), ערכה איתו מחקרים במקסיקו, ארגנטינה והאיטי, והייתה בעצמה אנתרופולוגית ידועה. הוא התחתן גם עם פרננדה שולמן (Fernande Schulmann) שליוותה אותו לצ'ילה, פרו וברזיל ותכננה לעבוד איתו בפרגוואי.
הוא הותיר אחריו את אחיו, גיי מטרו (Guy Métraux; 1919–2000) מפריז, אחותו, ורה קונה (Vera Conne 1920–2009) מלוזאן, ושני בנים: אריק מטרו (Eric Métraux; 1927–92) מנישואיו הראשונים, ודניאל אלפרד מטרו (Daniel Alfred Métraux נולד ב-1948), בנו של רודה מטרו.
פייר דנדיני
פייר (פייטרו) דנדיני (באיטלקית: Pier Dandini; 12 באפריל 1646  – 26 בנובמבר 1712) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק, ופעל בעיקר בפירנצה.
ביוגרפיה
פייר היה בנו ותלמידו של הצייר וינצ'נצו דנדיני. דודו של פייר, צ'זארה דנדיני, היה גם הוא צייר מפורסם בפירנצה. גם אחיו של פייר, אוטאביאנו, ווינצ'נצו דנדיני (הבן הקטן יותר) הפכו לציירים. בנוסף ללימודיו של פייר עם משפתחו, הוא נסע לבולוניה, מודנה, ונציה ורומא כדי ללמוד עוד על אמנות. סגנונות הציור של פייר מורכבים ממקורות שונים, כפי שהם משתקפים במסעותיו.
פייר זכה לפטרונות רבה על ידי בני משפחת מדיצ'י, הנסיך פרדיננד והדוכס הגדול. הוא ביצע מספר עבודות בפירנצה, כמו ציורי קיר בתקרה של כנסיית סן ז'קופו סופר'ארנו, ציורי קיר בחדר התפילה בכנסיית סן פרדיאנו, ועוד. הוא גם צייר יצירת מזבח המתארת את עריפת ראשו של יוחנן המטביל בכנסיית "San Giovannino dei Cavalier".
רות הילמן
רות הילמן (פרידמן-לבוב) (3 בנובמבר 1917 – יוני 2010) הייתה פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
ביוגרפיה
רות פרידמן-לבוב נולדה בנובמבר 1917 במוסקבה שלאחר מהפכת אוקטובר, בתם של שרה ואריה פרידמן-לבוב, זמר אופרה ושירי עם יהודיים. בשנת 1921 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. בשנת 1924 התיישבה המשפחה בחיפה, וב-1927 נשא אביה בשנית את צפורה בן-גוריון (אחותו הצעירה של דוד בן-גוריון), אחות, אלמנה ואם לשני נערים בני גילה, אריה בן-גוריון (יליד 1916; לימים ממייסדי קיבוץ בית השיטה, פעיל חינוך ותרבות, מקים ארכיון החגים הבין-קיבוצי) ועמנואל בן-גוריון (יליד 1919; לימים כתב לענייני מדע בעיתוני הארץ ומחבר ספרים פופולריים בנושא תעופה). אביה היה זמר, מורה לזמרה בבתי ספר, מנצח מקהלות נוער ופועלים בעיר, מנחה שירה בציבור, ממייסדי המכון למוזיקה בחיפה וסגן המנהלת שלו וכיהן כיו"ר אגודת האמנים והמורים למוזיקה בחיפה, ובית המשפחה שברחוב ארלוזורוב 26 בשכונת הדר הכרמל בחיפה היה מוקד של פעילות מוזיקלית ובית ועד לחוג שוחרי המוזיקה בעיר. אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי. בנעוריה למדה במכון למוזיקה שניהל אביה. מיד עם סיום לימודיה התיכוניים נסעה ללמוד נגינה בפסנתר באקדמיה למוזיקה בווינה, ולאחר שסיימה שבה ב-1938 ארצה ולימדה בשנים 1938–1941 נגינה בפסנתר ותאוריה במכון למוזיקה בחיפה. שירתה ב"הגנה".
בחודש ספטמבר 1940 נישאה לישראל הילמן (יליד 1915), תעשיין ומנהל (בנו של התעשיין הלל הילמן). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין.
מ-1941 לימדה במשך עשרים שנה במקביל בנתניה וברמת גן. באוגוסט 1961 הגיעה לבאר שבע בעקבות בעלה שנתמנה למזכיר חברת מפעלי ים המלח, ייסדה וניהלה את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, במשך עשרות שנים. נסים אלשיך, שהיה שותף לייסוד הקונסרבטוריון וכיהן כשנים רבות כסגן המנהלת, החליף אותה כמנהלו.
בבאר שבע התגוררה ברחוב סוקולוב 8. בשנים האחרונות לחייה התגוררה בגני עומר שבעומר. נפטרה בקיץ 2010, בגיל 92.
הנצחה
אולם הקונצרטים המרכזי של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע נקרא על שמה.
בבאר שבע נקרא רחוב על שמה.
כביש עכו-צפת
כביש עכו-צפת היה כביש ראשי בגליל שחיבר את עכו וצפת. תוואי הכביש בחלקו המערבי עבר בערך על תוואי כביש 85 עד צומת חנניה. מצומת חנניה עבר כביש עכו-צפת על תוואי כביש 866 עד למירון וממירון לצפת עבר הכביש על תוואי כביש 89.
תולדות הכביש
הכביש נסלל בשנים 1927-1928 על ידי אסירים, על תוואי הדרך ששימש עוד במאה ה-19 למעבר מעכו לצפת.
במרץ 1938 נרצחו שישה יהודים שנסעו במונית בכביש סמוך לכפרים ראמה וסאג'ור.
על פי תוכנית החלוקה יועד חלקו המרכזי של הכביש לעבור בשטח המדינה הערבית, כאשר אזור עכו ומרכז הגליל יועדו למדינה הערבית, בעוד אזור צפת יועד למדינה היהודית. במהלך מלחמת העצמאות פסקה התנועה היהודית בכביש, שעבר באזור ערבי צפוף, והכביש חובל ליד מירון ובמקומות נוספים בידי ההגנה והפלמ"ח, בין השאר כדי למנוע הגעת תגבורת אויב לצפת. שטחו המרכזי של הכביש נכבש במהלך מבצע חירם בסתיו 1948, והכביש נפתח מחדש לתנועה אזרחית בראשית 1949.
בתרבות
הכביש מוזכר בשירו המפורסם של אהוד בנאי "עיר מקלט" בתור הכביש המתפתל בין עכו לצפת.
יוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
יוחנן השישי קַנְטַקוּזִינוֹס (ביוונית ביזנטית: Ἰωάννης Ἄγγελος Παλαιολόγος Καντακουζηνός, (יואנס אנגלוס פלאולוגוס קנטקוזינוס), בלטינית: Johannes Cantacuzenus; 1118 – 12 בספטמבר 1185) היה אציל יווני ביזנטי, מדינאי ומצביא. הוא שימש כ (מפקד הצבא) תחת וכעוצר של יוחנן החמישי פלאולוגוס לפני שמלך כקיסר האימפריה הביזנטית בכבודו ובעצמו בשנים 1347–1354. הודח על ידי בן חסותו, ונאלץ לפרוש למנזר תחת השם יואסף כריסטודולוס ובילה את שארית חייו כנזיר והיסטוריון. בגיל 90 או 91 במותו מסיבות טבעיות, הוא היה המבוגר ביותר מבין הקיסרים הרומאים.
תחילת חייו
יוחנן קנטקוזינוס נולד בקונסטנטינופול, היה בנו של, מושל מוראה; ההיסטוריון משער שייתכן שהוא נולד לאחר מות אביו וגדל כבן יחיד. דרך אימו תאודורה פלאולוגינה אנגלינה, הוא היה קרוב משפחה של בית ששלט אז באימפריה. הוא היה קשור גם לשושלת הקיסרית באמצעות אשתו, בת דודתו השנייה של הקיסר. קנטאקוזינוס הפך לחבר קרוב לאנדרוניקוס השלישי והיה אחד מתומכיו העיקריים במאבקו של אנדרוניקוס נגד סבו,. עם עלייתו של אנדרוניקוס השלישי לשלטון בשנת 1328, הוא הופקד על הממשל העליון של ענייני האימפריה ושימש כ (מפקד הצבא) לאורך שלטונו. הוא מונה לעוצר של יורשו של אנדרוניקוס, יוחנן החמישי בן ה-9, עם מותו של הקיסר ביוני 1341.
מלחמת האזרחים
נמשכה שש שנים; כששני הצדדים קראו לבעלי ברית זרים ושכירי חרב מכל מקום. שני הצדדים שיבשו לחלוטין וכמעט הרסו את האימפריה. בתחילה צעד יוחנן השישי לסלוניקי, אותה תכננו המשפחות השלטות למסור לידיו. אפוקאוקוס צפה את המהלך הזה ושלח צי לתגבר את העיר, מה שחייב את ג'ון לברוח לממלכת סרביה, שם הגן עליו סטפן דושאן והעניק לו תמיכה צבאית, שהתבררה ברובה כבלתי יעילה, ורק התערבותו של חברו הוותיק של יוחנן ובעל בריתו שברה את המצור של העוצרים על המפקדה שלו בדידימוטיכון.
MyBB
MyBB היא תוכנה פופולרית להקמת פורומים המופעלת באמצעות קוד פתוח. המערכת כתובה בשפת PHP ומשתמשת בבסיס הנתונים MySQL. המערכת תורגמה לעשרות שפות על ידי מתנדבים מרחבי העולם.
יוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
מלחמת האזרחים
במהלך ניסיון נוסף לכבוש את סלוניקי בשנה שלאחר מכן, הסרבים החליפו צד כדי לתמוך בעוצרים, והותירו את יוחנן נטוש פעם נוספת לפני אותה עיר. שוב, עומור נחלץ לעזרתו, וכוחותיהם המשולבים פרצו ממקדוניה כדי לחזור לדידימוטיכון. המלחמה נמשכה עוד ארבע שנים מכיוון שאף צד לא הצליח לעקור את השני, אף על פי שהזמן היה לצדו של יוחנן השישי. הוא עשה עסקה עם הטורקים העות'מאנים, נתן לאורהן ביי את בתו,, עבור ההרמון שלו והתיר לו לקחת נוצרים יוונים לעבדים. הכוח היווני-טורקי ניצח ויוחנן השישי נכנס לקונסטנטינופול כמנצח ב-8 בפברואר 1347. הקיסרית אנה ויוחנן השישי הסכימו שהאחרון ישלוט כקיסר בכיר במשך עשר שנים, ולאחר מכן ישלוט יוחנן החמישי. להגיע לבגרות ולחלוק כוח כשווה לקנטקוזינוס. ההכתרה הרשמית של יוחנן השישי התקיימה ב-21 במאי.
תקופת השלטון
בתקופת שלטונו של יוחנן, האימפריה - שכבר הייתה מפוצלת, מרוששת ומוחלשת - המשיכה להיות מותקפת מכל עבר.
MyBB
תוספות וערכות נושא
התוספות למערכת MyBB נכתבות בשפת PHP ומשתמשות בטכניקת Hooking - שלא כמו מערכות אחרות כגון WordPress, בהן יש להעלות את התוספות דרך ה-FTP כך שבמערכת MyBB הוספת תוספות למערכת מתבצעות דרך פאנל האדמין.
יוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
תקופת השלטון
הג'נובזים, החלו לבצר ולחמש את גלאטה תוך התעלמות מתנאי ה שהתיר להם להקים מושבה זו בסמוך לקונסטנטינופול. דמי המכס שגבו פגעו בהכנסות האימפריה הביזנטית וגרמו לכך שעד 87% מההכנסות מהשליטה בבוספורוס הלכו אליהם במקום לאימפריה. יוחנן השישי ניסה לבנות מחדש את הצי הביזנטי המרוסק כהכנה למלחמה שציפה לנהל בעקבות הפחתת דמי המכס של קונסטנטינופול עצמה. הוא הצליח ללוות מספיק כדי לבנות 9 ספינות בגודל נאה וכ-100 קטנות יותר לפני שהוריד את התעריפים והחל לשאוב את הכנסותיה של ג'נובה. אולם כאשר הג'נובזים, הם הצליחו להטביע או לשבות את הצי שלו עד תחילת 1349. הג'נובים נאלצו לנהל משא ומתן לאחר שאזורים מרכזיים בגלאטה נשרפו, כולל מזחיה ומחסניה, אך האימפריה הביזנטית נאלצה מכאן ואילך לפנות לברית עם הרפובליקה של ונציה להגנה ימית. זה הוביל למעורבותם ב, אך מפקד הצי של ג'נובה הצליח לאלץ את יוחנן השישי (ואת שתים עשרה הספינות שהעמיד) להסתלק מהמלחמה כתוצאה מניצחון פירוס מול קונסטנטינופול שנה אחר כך.
MyBB
תוספות וערכות נושא
ערכות הנושא של המערכת נכתבות בשפת XML ונארזות עם התמונות המלוות לערכה. קובץ ה-XML כולל בתוכו את כל השינויים הנערכים בתבניות ובקובצי העיצוב (CSS).
ישנם יותר מ-2,400 תוספות וערכות נושא למערכת באתר הרשמי שלה. אתרי תמיכה רבים ל-MyBB מציעים תוספות שלא הועלו לאתר הרשמי של MyBB, ביניהן לעיתים, אף תוספות המופצות בתשלום.
מערכת ההמרה
עם שחרורה של מערכת MyBB 1.6 שוחררה מערכת המאפשרת המרה ממערכות פורומים אחרות, ביניהן: Invision Power Board, phpBB, Simple Machines Forum, PunBB, ו-vBulletin ל-MyBB.
יוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
תקופת השלטון
בשנת 1351 פיקח קנטקוזינוס על, שבה הוכרזה התאולוגיה ההסיכסטית המיסטית של גרגוריוס פלמאס אורתודוקסית על רקע התנגדותם של ופילוסופים ביזנטיים אחרים.
MyBB
מערכת ההמרה
בנוסף מאפשרת לאחד שתי מערכות MyBB לאחת.
יוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
תקופת השלטון
בשלב זה, כבר כבש סטפן דושאן את אלבניה, מקדוניה ואפירוס. יוחנן השישי השיג עזרה מפני פלישות נוספות בכך שהתחבר שוב עם הטורקים. בעקבות רעידת אדמה, הם סיפחו את קליפוליס (גליפולי) - דריסת הרגל הראשונה שלהם באירופה - כתשלום חלקי של חובותיו הרבים ב-1354.
הוא הפך את בנו,, לקיסר שותף נוסף ב-1353, אך ניסיונותיו של יוחנן השישי להרחיב את המיסוי כדי למממן את חובות הממשלה הכעיסו את העם במשך תקופה ארוכה. תוך זמן קצר הוא סולק מהשלטון על ידי יוחנן החמישי, והפך לנזיר ב-10 בדצמבר 1354.
פרישה
קנטקוזינוס פרש למנזר, שם קיבל את השם יואסף כריסטודולוס (Ιωάσαφ Χριστόδουλος) והעסיק את עצמו בעבודות ספרותיות, אשר כונו רהוטות. 4 הכרכים שלו "היסטוריה" של השנים 1320–1356 שימשו כהתנצלות על מעשיו. לכן הם לא תמיד אמינים, כולל פגמים בעניינים שבהם הוא לא היה מעורב באופן אישי, אלא מתווספים ליצירתו מאותה תקופה של ההיסטוריון היווני. עם זאת, יצירה זו יוצאת דופן בהיותה הדיווח היחיד שנשמר שבו מתאר קיסר ביזנטי את שלטונו שלו.
בשנת 1367 מונה יואסף לנציג הכנסייה האורתודוקסית המזרחית לנהל משא ומתן עם, , כדי לנסות להביא לפיוס בין הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות והכנסייה הקתולית. הם הסכימו לקרוא לוועידה אקומנית גדולה שבה ישתתפו האפיפיור וכל הפטריארכים, הארכיבישופים והבישופים של הכנסייה המזרחית והמערבית כאחד. האפיפיור אורבנוס החמישי סירב לתוכנית זו, ובסופו של דבר לא יצא ממנה דבר.
קנטקוזינוס מת בפלופונסוס ונקבר על ידי בניו במיסטרס שבלאקוניה.
משפחתו
מאשתו, בתו של (בנו של  מ, בעצמה בתו של ), היו ליוחנן השישי קנטקוזינוס כמה ילדים, בהם:
כתביו
ה"היסטוריה" בת ארבעת הכרכים של קנטקוזינוס יצאה לאור על ידי י. פונטנוס (J. Pontanus ) בשנת 1603. הוא נכללה על ידי בבון כחלק מ-"Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae" ("גוף כתבי ההיסטוריה הביזנטית"; סביב 1830); ועל ידי  בפריז. הוא גם כתב פרשנות לחמשת הספרים הראשונים של האתיקה של אריסטו וכמה חיבורים תאולוגיים שנויים במחלוקת, כולל הגנה על הסיכאזם וחיבור "נגד המוחמדניזם" שמין הוציא לאור בפריז.
ברונטי
ברונטי (באנגלית: Bronte) הוא פרוור בסידני, אוסטרליה. השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי.
גאוגרפיה
ברונטי ממוקם כ-8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לאורך חופה הדרום מזרחי של סידני רבתי. לפרוור חוף מפורסם באורך 250 מטר הקרוי באותו שם, כ-2.5 ק"מ דרומית לחוף בונדיי ביץ', ובין שני החופים מחברת טיילת ציורית. ברונטי גובל מצפונו בבונדיי וטמרמה, ממזרח בווייברלי ומדרום בקלובלי.
היסטוריה
בשנות השלושים של המאה ה-19, רכש רוברט לאו (לימים ויקונט שרברוק) אחוזה בת 170,000 מ"ר באזור ברונטי. בשנת 1845 סיים לבנות את בית האחוזה, לו קרא בית ברונטי. שם הבית נקרא לכבודו של לורד הוריישו נלסון, דוכס ברונטה (נחלה בנפת קטניה שבסיציליה, כיום איטליה). הבית היה בונגלו בן קומה אחת, על דרך ברונטי, ושרד עד המאה ה-21. כיום הבית הוא נכס של מועצת וייברלי, ונפתח לקהל הרחב מספר פעמים בשנה. הבית רשום כנכס לאומי לשימור של ניו סאות' ויילס.
אחד מקווי החשמליות שהתפצלו מבונדיי ג'נקשן הגיע לברונטי כתחנה אחרונה, והוביל את תושבי העיר עד קו החוף. קו זה יצא משימוש בשנת 1960 והוחלף באוטובוסים. כמו מרבית הפרוורים המזרחיים, אין כיום תחנות רכבת או חשמלית בברונטי.
תרבות
ברונטי הוכרז כפרוור בעל איכות החיים הטובה ביותר מבין 641 פרוורי סידני רבתי על ידי היומון סידני מורנינג הראלד, בשקלול של עליית ערכי הנכסים, איכות החיים, השקעות בחינוך ועוד.
בברונטי תרבות גלישה ענפה, והפרוור כולל את מועדון הצלת הגולשים (surf lifesaving club) של ברונטי, שיוסד בשנת 1903. לטענת המועדון, הוא הוותיק מסוגו בעולם. מדי דצמבר מתקיימת תחרות שחייה באוקיינוס בין חוף בונדיי לחוף ברונטי.
פליקס, ארכידוכס אוסטריה
פליקס, ארכידוכס אוסטריה (ובשמו המלא: פליקס פרידריך אוגוסט מריה וום פרנץ יוזף פטר קרל אנטון רוברט אוטו פיוס מיכאל בנדיקט סבסטיאן איגנציוס מרקוס ד'אביאנו, בגרמנית: Felix Friedrich August Maria vom Siege Franz Joseph Peter Karl Anton Robert Otto Pius Michael Benedikt Sebastian Ignatius Marcus d'Aviano 31 במאי 1916 – 6 בספטמבר 2011) היה בנו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
פליקס נולד ב-31 במאי 1916 בארמון שנברון, לקרל הראשון, קיסר אוסטריה ולזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. ב-21 בנובמבר של אותה שנה מת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, ואביו של רוברט עלה לשלטון במקומו כ"קרל הראשון". עם תום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918 פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, אביו ויתר על השלטון, והמשפחה יצאה לגלות בשווייץ, ולאחר מכן באי מדיירה השייך לפורטוגל. בשנת 1920 חזרה הונגריה להיות ממלכה, כשמיקלוש הורטי משמש כעוצר, אולם קרל לא חזר לכהן כמלך הונגריה. ב-1922 נפטר קרל במדיירה, והמשפחה עברה לספרד ולאחר מכן לבלגיה.
ב-1937 קיבלו פליקס ואחותו אדלהייד אישור מיוחד לחזור לאוסטריה, חרף החוק ההבסבורגי שאסר זאת. פליקס אף נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, מתוך כוונה להתחיל קריירה של קצין בצבא אוסטריה. עם זאת, לאחר האנשלוס נמלטו הוא ואחותו חזרה לבלגיה דרך צ'כוסלובקיה. בעקבות הקרב על בלגיה, נמלטה כל המשפחה הקיסרית לשעבר לארצות הברית. פליקס ואחיו קרל לודוויג התנדבו לשרת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הם רצו להילחם במסגרת גדוד החי"ר ה-101 אשר הורכב מאוסטרים אתנים, אולם נדחו עקב בקשות מצד חיילים בגדוד.
בניגוד לאחיהם אוטו, פליקס וקרל לודוויג סירבו לוותר על תאריהם ועל תביעותיהם לכתר האוסטרי. בשל כך, הם לא קיבלו דרכון אוסטרי, ונאסר עליהם להיכנס לאוסטריה למעט שלושה ימים ב-1989 כדי להשתתף בהלוויית אמם. ב-10 במרץ 1996, לאחר שאוסטריה הצטרפה לאיחוד האירופי ונפרצו הגבולות בינה לבין מדינות שכנות, חצה פליקס את הגבול מגרמניה ונכנס לאוסטריה. מיד עם הגעתו למדינה, הוא ערך מסיבת עיתונאים כדי להודיע על הגעתו הבלתי-חוקית. הוא קיבל אזהרה מממשלת אוסטריה שניסיון נוסף שלו להיכנס למדינה בטרם ויתר על תביעותיו מהווה עבירה פלילית. בסופו של דבר השיגו פליקס וקרל לודוויג פשרה מול הממשלה. הם הכריזו על נאמנותם לרפובליקה ללא כל התייחסות לזכויותיהם. ביוני 1998 הוא אף הצליח להחזיר לידיו חלק מהנכסים ההיסטוריים של בית הבסבורג אשר הופקעו בידי הנאצים.
גם לאחר שניתן לו אישור לחזור לאוסטריה, הוא בילה את שארית חייו בפורטוגל, בלגיה, מקסיקו וארצות הברית. הוא בנה מספר עסקים מצליחים בבלגיה ובמקסיקו, ועבד כיועץ שיווקי. הוא נפטר במקסיקו סיטי ב-6 בספטמבר 2011 בגיל 95.
משפחתו
ב-18 בנובמבר 1952 התחתן פליקס עם אנה אאגניה, נסיכת ארנברג ממנה נולדו לו 7 ילדים:
שייטת הים התיכון של הצי הרוסי
שייטת הים התיכון של הצי הרוסי, רשמית: היחידה המבצעית של הצי הרוסי בים התיכון (ברוסית: Постоянное оперативное соединение Военно-морского флота Российской Федерации в Средиземном море) הוא יחידה מבצעית קבועה של הצי הרוסי באזור הים התיכון, שנוצרה ב-21 בספטמבר 2013 לביצוע משימות בים התיכון, תוך התחשבות בהתפתחות המצב הצבאי-פוליטי באזור. השייטת כפופה למפקד צי הים השחור של הצי הרוסי ומהווה גוף חשוב במאבק הרוסי בהמדינה האסלאמית בסוריה, במסגרת מעורבותה במלחמת האזרחים בסוריה.
היסטוריה
ההחלטה על הקמת היחידה התקבלה על ידי שר ההגנה הרוסי, גנרל הצבא סרגיי שויגו, במרץ 2013. ב-31 במאי מונה סגן מטה צי הים השחור, קפטן יורי זמסקי, לפקד על היחידה. ב-1 ביוני 2013 החלה למלא את המשימות שהוטלו עליה. בתחילת ספטמבר 2013 הגיעו למקום השירות הספינות הראשונות של הצי הרוסי ובראשן הספינה הגדולה נגד צוללות "אדמירל פנטלב", שעל סיפונה נמצא מטה כוח המשימה. היחידה המבצעית של הצי הרוסי בים התיכון החלה לתפקד במלואה ב-21 בספטמבר 2013. פיקוד היחידה כולל מטה ופיקוד מבצעי באזור הים התיכון, הממוקמים על סיפון ספינת הדגל (סיירת, אוניית צוללות גדולה או ספינת סיור).
הרכב היחידה יכול להיות בין 10 ל-20 ספינות וכלים, בהתאם למתח השורר בשטח ולגידול בטווח המשימות. בזמן היווצרותה כללה היחידה עד 15 ספינות, בשנת 2016 כבר הכילה עד 10 ספינות, מתוכן לפחות 6 ספינות מלחמה ו-3–4 ספינות תמיכה מציי הים השחור, הבלטי, הצפוני והאוקיינוס השקט.
כוחות היחידה המבצעית של הצי בים התיכון נשלטים מהמרכז הלאומי להגנת הפדרציה הרוסית. המשימות העיקריות שהוטלו עליה: הגנה נגד צוללות, הגנה אווירית, סיקור המצב, הגנה נגד טילים, ביצוע משימות הומניטריות, פעילויות חיפוש והצלה. מינואר עד יוני 2014, היחידה לקחה חלק בהבטחת המבצע להסרת נשק כימי מסוריה. היחידה מבצעת גם פעולות חילוץ.
מאז תחילת המבצע הצבאי של כוחות האוויר והחלל הרוסים בסוריה ב-30 בספטמבר 2015, היחידה לוקחת חלק במצבע ומספקת כיסוי לקבוצה האווירית של כוחות האוויר והחלל הרוסים בסוריה ובסיס חמיימים, שם היא פרוסה. המשימה העיקרית שלה היא להבטיח את פעילות הכוחות הרוסים בשטח הרפובליקה הערבית הסורית.
היחידה מפעילה כלים גם בנקודת הלוגיסטיקה ה-720 של הצי הרוסי, הממוקם בטרטוס (סוריה). באוקטובר 2016 הודיע משרד ההגנה הרוסי כי בסיס צי מלא יתפרס בטרטוס. החלטה זו נתמכה על ידי נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, כך יהפוך טרטוס לבסיס הקבע של היחידה המבצעית של הצי הרוסי בים התיכון.
היחידה מפעילה טילים נגד צוללות, נחתות, ספינות דיזל וצוללות גרעיניות. היחידה מהווה גוף עצמאי שיכול לקיים שיתוף פעולה מלא עם חיל האוויר, לבצע משימות חיפוש אחר צוללות, כמו גם את משימות של הגנה אווירית. בהתאם להחלטת המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, ולדימיר פוטין, בינואר 2017, החל צמצום קבוצת הכוחות של הפדרציה הרוסית בסוריה, כולל היחידה המבצעית של הצי הרוסי בים התיכון. עם זאת, היחידה עצמה ממשיכה בפעילותה ובסוף פברואר 2018 כללה 15 ספינות מלחמה וכלי תמיכה, כולל סדנה צפה להבטחת המוכנות הטכנית של ספינות וכלי שיט. במאי 2018 הודיע מפקד הצי הרוסי, האדמירל ולדימיר קורוליוב, כי חיל הים ימשיך לשמור על כוח מספרי יעיל ומאוזן של היחידה.
ביולי 2017 קיימו ספינות וכלי היחידה לראשונה מצעד ימי לכבוד יום הצי הרוסי. המצעד נערך בטרטוס, בשטח המרכז הלוגיסטי של הצי הרוסי. בספטמבר 2018 השתתפו אוניות היחידה בפעולות החיפוש וההצלה של מטוס הסיור הרוסי Il-20 שהופל.
בזמנים שונים, כללה היחידה את ספינות הדגל של הצי הרוסי: נושאת המטוסים אדמירל צי ברית המועצות קוזנצוב, שייטת הטילים הגרעיניים הכבדים פיוטר הגדול והסיירות וריאג ומוסקבה, הפריגטות אדמירל גריגורוביץ' אדמירל אסן ואדמירל מקארוב.
FIFA 18
FIFA 18 הוא המשחק ה-25 בסדרת FIFA, והמשחק השני בסדרה שמשתמש במנוע Frostbite. כריסטיאנו רונאלדו נמצא על עטיפת המשחק.
כמו המשחק הקודם בסדרה, גם הפעם גרסאות המשחק לפלייסטיישן 3 ול-Xbox 360 לא תואמות לגרסאות המשחק לפלייסטיישן 4 ול-Xbox One ולא כוללות את מצב The Journey. גרסת ה-Nintendo Switch היא גרסה בנויה אישית, Electronic Arts הכתירו אותו עם יציאת המשחק כ"חוויית ה-FIFA הניידת הכי מתקדמת טכנולוגית אי פעם".
ועידת בלודאן (1937)
ועידת בלודאן (בערבית: مؤتمر بلودان الأول) הייתה פסגה כל-ערבית שנערכה בעיירה בלודאן שבסוריה ב-8 בספטמבר 1937. הוועידה כונסה על ידי הוועד הערבי העליון בתגובה לדו"ח ועדת פיל שהמליצה על חלוקת ארץ ישראל ממערב לנהר הירדן לשתי מדינות – יהודית וערבית. הנציגים המשתתפים דחו את המלצות ועדת פיל. החלטת ועידת בלודאן היא אבן דרך בתולדות הסכסוך הישראלי-פלסטיני מכיוון שלראשונה הוצגה עמדה כל ערבית המתנגדת לציונות, להצהרת בלפור ולמדינה יהודית בארץ ישראל. הוועידה גם הביעה תמיכתה במרד הערבי הגדול, קראה להפסיק את ההגירה היהודית לארץ ישראל ומחתה נגד שלטון המנדט הבריטי.
מטרות הוועידה
לאחר פרסום מסקנות ועדת פיל, הוועד הערבי העליון ביקש להגיב בכנס שייערך בירושלים. בקשה זו נדחתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ובמקומה נבחרה העיירה בלודאן שבסוריה. בוועידה השתתפו כ-400 נציגים מארצות ערב, בעיקר מהארצות הסמוכות לארץ ישראל. מטרת הוועידה הוגדרה כך:
לנשיא הוועידה נבחר נאג'י אל-סויידי, ראש הממשלה לשעבר של עיראק, וסגניו היו שרים מממשלת לבנון ומממשלת מצרים, שכיב ארסלאן ועלי עלובה, והבישוף חורייכה, של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בחומס. סוריה לא שלחה נציגים רשמיים לוועידה, בלחץ בריטניה וצרפת, ואף על פי כן השתתפו בה 115 נציגים סוריים. ערביי ארץ ישראל יוצגו על ידי 97 צירים, מלבנון השתתפו 59 צירים בראשות ריאד א-סולח, מעבר הירדן המזרחי הגיעו 29 צירים, עיראק שלחה 9 צירים, מצרים 2 צירים וטריפוליטניה העות'מאנית נציג אחד. מדינות שלא שלחו נציג העבירו למשתתפי הוועידה מסרים של סולידריות ותמיכה באמצעות שליחים או מברקים. בין אלה נמנו אמיר כווית ונציגים מתוניסיה, מאלג'יריה וממרוקו.
לבנון לא השתתפה בכנס, עקב עמדת המנדט הצרפתי בלבנון, שפורסמה בביטאון הממשלתי, לפיה טובת המדינה מחייבת נייטרליות הן כלפי היהודים והן כלפי הערבים. מספר נציגים ערביים מלבנון שהשתתפו בוועידה ניסו להעביר החלטת גינוי לגישה זו, אך ללא הצלחה.
נציג הוועד הערבי העליון הדגיש בנאומו בוועידה שבארץ ישראל עומדים הערביות והאסלאם נגד "היהדות העולמית" ולכן "על כל ערבי ומוסלמי לשאת בחלקו במעמסת הגנתה". צירי הוועידה נשבעו "להמשיך במאבק למען פלסטין עד שתשוחרר ותושג הריבונות הערבית עליה".
בוועידה הוחלט לדחות את התוכנית לחלוקת ארץ ישראל ולהתנגד לרעיון הקמת "מדינה יהודית". הוועידה הכריזה כי "פלסטין היא חלק בלתי נפרד מהעולם הערבי". בוועידה נדונו גם דרכי ההתנגדות לתוכנית החלוקה. בוועידת בלודאן הוכרזה האנטי-ציונות כמדיניות רשמית כלל-ערבית. הקונגרס בבלודאן כינה את הציונות "סרטן" שיש להשמידו ולהרחיקו "מגופיהן של מדינות ערב", והזהיר את בריטניה כי תצטרך לבחור בין הערבים ליהודים, אחרת יחפשו הערבים בעל ברית אחר.
גם מקומה של נציגות היישוב היהודי לא נפקד משולי הוועידה בבלודאן. אליהו אילת, מנהל האגף לארצות שכנות במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, בפגישה עם הנהגת 'הגוש הלאומי' הסורי בבלודאן ב-1 באוגוסט 1936 אמר: "אם השאיפות הלאומיות של הערבים יוליכו ביום מן הימים להקמת משטר מדיני פדראטיבי באזורנו, אין אנו מתנגדים לכך באופן עקרוני, בתנאי שהפדראציה תתבסס על הרמוניה והבנה בין כל הצדדים הנוגעים בדבר". בדברים אלו ניכרת חזרה למדיניות הציונית של 1919 כפי שמצאה ביטויה בהסכם ויצמן-פייסל - תמיכה בפדרציה בעלת נטייה כלל-ערבית בתקווה שזו תפחית מן הלחץ הערבי בשאלת ארץ ישראל ותאפשר התפתחותו של בית לאומי לעם היהודי.
לאחר הוועידה הפומבית בבלודאן נערכה פגישה חשאית בדמשק, בה השתתפו פעילים ערבים שכינו את עצמם "ועידת הנוער הלאומני". בפגישה זו הוחלט לקרוא לפעולות שיאחדו את בני הנוער ברחבי העולם הערבי, ונקבעה פגישת המשך שהייתה אמורה להיערך באירופה.
תגובות
משה שרת כתב ביומנו כי לדעתו הממשלה הסורית משתמשת בהסתה אנטי-ציונית כדי להסיח מעצמה את זעם העם, וכי בהשפעת החלטות הוועידה מתבצעת הברחת נשק לערבים בישראל, וכנופיות מסוריה משתתפות במרד הערבי הגדול.
כמו כן כתב:
הקונסוליה הבריטית בדמשק פרסמה הצהרה לפיה בריטניה מודאגת מקיומה של הוועידה.
פואד מופארג', ציר מוביל בוועידה, האמין שהיא שימשה לביטוי השאיפות והמטרות של הערבים, והיוותה צעד משמעותי להשגת מטרות אלה. עם זאת, ההיסטוריון הלבנוני ראג'יד אל-סול ציין שוועידת בלודאן וכנסים כלל-ערביים אחרים שנערכו בשנות השלושים של המאה ה-20 התאפיינו בשסעים פנימיים מאחורי הקלעים בין גושים פוליטיים שונים. לדבריו, אומות העולם בדרך כלל התעלמו מכנסים אלה.
לאחר הוועידה
לואיס אנדרוס, מושל מחוז הגליל שתמך בציונות, נרצח על ידי ערבים שבועיים לאחר הוועידה, ואחריו נרצחו חיילים, שוטרים ואנשי ציבור בריטים. אירועים אלו הושפעו מהחלטות הוועידה.
באוקטובר 1938 נערכה ועידה כלל-ערבית דומה בקהיר, ובתחילת שנת 1939 נערכה ועידת השולחן העגול, בה דנו נציגים בריטיים עם העילית הפוליטית של ארצות ערב בנושא השאלה הפלסטינית.
גילולה
גילולה הוא שם משפחה שמוצאו ביהדות ספרד: במקורו, הוא היה הילולע, ראשי תיבות של המשפט, כאמצעי סודי לזיהוי אנוסים בינם לבין עצמם, וקיבל את צורתו הנוכחית בעקבות מעתקי הגאים.
מורי צ'ייקין
מורי אלן חייקין (באנגלית: Maury Alan Chaykin; 27 ביולי 1949 – 27 ביולי 2010) היה שחקן אמריקאי-קנדי, הידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של הבלש נרו וולף בסדרה "A Nero Wolfe Mystery", וכן בזכות משחק כשחקן אופי בסרטים ובתוכניות טלוויזיה רבות.
ביוגרפיה
חייקין נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית. אביו, אירווינג ג'יי. צ'ייקין (1912–2007), נולד בברוקלין והיה פרופסור לחשבונאות בסיטי קולג' של ניו יורק. אמו, קלריס צ'ייקין (לבית בלומפילד, 1921–2012), נולדה בוויניפג שבמניטובה וגדלה במונטריאול שבקוויבק. היא בוגרת בית הספר לאחיות בבית החולים בית ישראל בניוארק שבניו ג'רזי. דודו מצד האם של צ'ייקין, ג'ורג' בלומפילד (1930–2011), היה במאי, מפיק, סופר ושחקן קנדי, שביים את מספר תוכניות טלוויזיה וסרטים שבהם השתתף צ'ייקין. צ'ייקין, שגדל בעיר ניו יורק, למד דרמה באוניברסיטה בבאפלו, קמפוס של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק. לאחר מכן עבר לטורונטו שבאונטריו, שם התגורר עד מותו. נישואיו הראשונים של חייקין, עם המפיקה הקנדית אילנה פרנק, הסתיימו בגירושים. לאחר מכן היה נשוי לשחקנית הקנדית סוזנה הופמן, ונולדה להם בת אחת.
בעקבות שניים מתפקידיו המוקדמים זכה צ'ייקין הכרה ציבורית: מתכנת המחשבים ג'ים סטינג ב"משחקי מלחמה" ועד התביעה סם טיפטון ב"בן דודי ויני". ב-1990 היה לו תפקיד קטן אך מרכזי בסרט "רוקד עם זאבים", שבו שיחק את מייג'ור פמברו, מפקד הבסיס הצבאי המטורף שמתאבד לאחר פגישה עם ג'ון דנבאר (קווין קוסטנר).
צ'ייקין כיכב לראשונה בסרט "Whale Music" משנת 1994, שבו גילם כוכב רוק סחוט, המבוסס על בריאן וילסון. צ'ייקין נבחר לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי ג'יני ה-15 על המשחק בסרט זה. צ'ייקין שיחק גם בסרט אי הפיראטים מ-1995, בסדרת הטלוויזיה "Seeing Things" ו-"Emily of New Moon", כמו גם תפקיד חוזר ב"סטארגייט SG-1".
צ'ייקין גילם את סוכן ההימורים פרנק פרלין בסרט "פרשת מהוני" על המהמר הכפייתי דן מהוני שגילם פיליפ סימור הופמן. בשנת 2006 הופיע צ'ייקין בפרק של המיני-סדרה של קן פינקלמן "At the Hotel", ועל משחקו קיבל פרס ג'מיני  לשחקן האורח הטוב ביותר. הוא הופיע בתפקיד חוזר בסדרה "הפמליה" של HBO, כמפיק הסרטים הארווי ויינגרד, בן-דמותו של המפיק הארווי ויינשטיין. הוא הופיע גם כסטן דיאן, אביו של וודי (קווין זגרס), בקומדיה הרומנטית "יצאת גבר".
צ'ייקין כיכב כסאם בלכר, הבעלים של בית ספר לנהיגה בוויניפג, בשתי העונות הראשונות (2008–2010) של סדרת הטלוויזיה הדרמטית-קומית הקנדית "Less Than Kind". הסדרה קיבלה את פרס ג'מיני לשנת 2010 לתוכנית או סדרת הקומדיה הטובה ביותר.
מורי צ'ייקין נפטר בטורונטו ב-27 ביולי 2010, ביום הולדתו ה-61, מסיבוכים של זיהום במסתמי הלב. בשנת 2011 קיבל צ'ייקין, לאחר מותו, את פרס ACTRA טורונטו להופעה מצטיינת על תפקידו כסאם בלכר. הוא היה מועמד לפרס בשנת 2003, על גילום דמותו של נרו וולף.
דני לדר
דן "דני" לדר (נולד בשנת 1943) הוא מתעמל עבר, שבע פעמים ברציפות אלוף ישראל (1961–1967), אלוף המכביה השביעית (1965) ואלוף כינוס הפועל (1966) בהתעמלות מכשירים. ייצג את ישראל בשתי אליפויות עולם (1966 ו-1970).
ביוגרפיה
לדר התאמן בקבוצת הפועל פתח תקווה.
בשנת 1961 זכה לדר בפעם הראשונה באליפות ישראל בהתעמלות מכשירים.
בשנת 1964 זכה לדר בפעם הרביעית ברציפות באליפות ישראל בהתעמלות בתוצאה של 55.35 נקודות, לפני דב לופי מהפועל שריד (52.50 נדודות) וקרול שטרק מהפועל תל אביב (52.75 נקודות)
בתחרויות ההתעמלות במכביה השביעית שנערכו באוגוסט 1965 זכה לדר במדליית זהב על תרגיל המקבילים בתוצאה של 9.5 נקודות, לפני מ. כהן (9.4 נקודות) וגרוספילד (9.35 נקודות), שניהם מארצות הברית.
בכינוס הפועל השמיני שנערך בירושלים במאי 1966 זכה לדר במדליית זהב בסיכום הכללי בתוצאה של 56.65 נקודות, לפני פרנץ דבורגר מבלגיה (54.05 נקודות) ופריץ טורקוט מאוסטריה (53.25 נקודות). באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בספטמבר אותה שנה סיים במקום 103 כללי בתוצאה של 99.75 נקודות.
בשנת 1967 זכה לדר בפעם השביעית ברציפות באליפות ישראל בהתעמלות מכשירים בתוצאה של 110.35 נקודות, לפני דב לופי (102.55 נקודות) ואריה ברלוב מהפועל חיפה (97.95 נקודות).
בשנת 1967 עבר לדר להתגורר בגרמניה שם למד חינוך גופני.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בליובליאנה שבסלובניה באוקטובר 1970 סיים לדר במקום 96 בתוצאה של 100.60 נקודות.
כתובת בעל לבנון
כתובת בעל לבנון, המסומנת KAI 31, היא כתובת פיניקית שנמצאה בלימסול שבקפריסין בשמונה שברי ברונזה בשנות ה-70 של המאה ה-19 ונרכשה ב-1876 על ידי שארל קלרמון-גנו מסוחר בלימסול. בזמן גילוים הם נחשבו לממצא השני בחשיבותו בפליאוגרפיה השמית, אחרי מצבת מישע.
הכתובת, שנמצאה בקפריסין, מזכירה סוכן של קרתחדשת שהוא גם עבד של מלך הצידונים, ומבטאת מערכת "קולוניאלית" בין הישויות הפיניקיות.
הכתובת
הכתובת המקורית נחרתה על שפת קערת ברונזה. שרדו ממנה שמונה שברים, המסודרים כך:
לפי התאמה פיזית בין השברים והתאמה בתוכנם, הכתובת משוחזרת כך (שברים 1-6):
כלומר: "... סוכן קרתחדשת עבד חירם מלך צידונים, אז נתן לבעל לבנון אדוני ראשית נחושת...". שברים 7 ו-8 אינם חלק מהרצף של שברים 1-5, והשתייכו לחלק אחר מהכתובת. נחום סלושץ קרא את האות ח' שבסוף שבר מספר 4 כ"הל" והשלים "בראשת נחשת הל[בנן...]". המלך הנזכר בכתובת אינו חירם הראשון מצור אלא חירם השני, שמלך בתקופת תגלת-פלאסר השלישי.
לקריאה נוספת
* Templum Baalis ad Libanum, Corpus Inscriptionum Semiticarum, vol. I 1 5
פיפ ופוזי
פיפ ופוזי (באנגלית: Pip And Posy) היא סדרת הנפשה ממוחשבת לילדים. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים באותו השם מאת אקסל שפלר וקמילה ריד. הסדרה כוללת את הספרים ״הבלון הגדול״, ״הקורקינט של פיפ״, ״לילה בלי צפרדי״ ועוד. סדרת הטלוויזיה שודרה לראשונה בישראל ב-6 ביוני 2021 בערוץ הופ!. לסדרה יש עונה אחת המכילה 30 פרקים באורך כ-8 דקות.
עלילה
פיפ ופוזי הם החברים הכי טובים. הם משחקים בבית, בפארק, בארגז החול, בשלג, בימים שמשיים ובימים גשומים. הם מכינים דברים, מספרים סיפורים וממציאים ביחד משחקים.
מדבבים
במאי הדיבוב של הסדרה הוא דור סרוגו ומפיקת הסדרה היא ענבר שטגר עזרא.
אלפלפה
אלפלפה (שם מדעי: Medicago sativa; אספסת תרבותית) הוא מין צמח פורח בסוג אספסת שתורבת וכיום משמש מקור חשוב למספוא. הצמח דומה בצורה בסיסית לתלתן, אלא שהוא מגדל אשכולות של פרחים סגולים קטנים. האלפלפה הוא צמח רב שנתי שאורך חייו הוא בדרך כלל 4–8 שנים, אך יכול להגיע ל-12 שנים, תלוי בזן ובאקלים הגידול. הצמח גדל לגובה של עד כמטר ויש לו מערכת שורשים עמוקה שעשויה להגיע לאורך של 15 מטרים, תכונה שמעניקה לו יכולת הישרדות גבוהה. לאלפלפה פירות קטנים והשלב הראשון של צמיחתו הוא איטי, אך לאחר כמה חודשי ביסוס נוצר מעין "כתר" בראש מערכת השורשים. "כתר" זה מכיל ניצנים רבים שמאפשרים לו לצמוח מחדש פעמים רבות לאחר קציר או מרעה.
מצוקי טו סטפ
מצוקי טו סטפ (באנגלית: Two Step Cliffs; מילולית: מצוק שתי המדרגות) הם מצוק המהווה דופן של הר שולחן לגדתו המזרחית של קרחון מארס, בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אלפלפה
חקלאות
אלפלפה מגודל בעיקר בקנדה, ארצות הברית, ארגנטינה, צרפת, אוסטרליה ובמזרח התיכון. עונת הזריעה היא באביב או בסתיו. לגידול טוב, עדיפה קרקע עשירה באשלגן וזרחן ודלה במלח. בדרך כלל מתבצע קציר שלוש או ארבע פעמים בשנה אך במקומות מסוימים כגון אריזונה ודרום קליפורניה נקצרים הגידולים עד 12 פעמים בשנה. הקציר הראשון נעשה בשלב הנביטה ומועדי הקציר הבאים הם בזמני הפריחה כיוון שאז הגידולים מכילים פחמימות בכמות הרבה ביותר.
מצוקי טו סטפ
גובהו 680 מטרים מעל פני הים.
אלפלפה
האבקה על ידי דבורים
ברוב מיני האספסת, נעשית ההאבקה על ידי דבורת הדבש. עם זאת, בארצות הברית, התעוררה בעיה בהאבקת פרחי אלפלפה. עלי הכותרת של האלפלפה נסגרים בעת ההאבקה ולוכדים את הדבורה בתוכם כדי להגביר את יעילות ההאבקה. תכונה זו גורמת לדבורים המקומיות מצוקה וכדי ליהנות מצוף הפרח בלי להילכד, מפתחות הדבורים עם הזמן, שיטה לאסוף את הצוף בלי להיכנס בין עלי הכותרת, מהלך שמונע מהפרחים את ההאבקה. כיוון שדבורים בוגרות שלמדו את שיטת ההתחמקות אינן יעילות להאבקה, נעשתה עיקר ההאבקה על ידי דבורים צעירות. בנוסף לכך, צוף פרחי האלפלפה חסר את חומצת האמינו איזולאוצין הדרושה לזחלי דבורת הדבש. לכן קיימת בעיה לאוכלוסיות דבורים שנזונות בעיקר ממנו. כיום, משמשות באזורים מסוימים בארצות הברית דבורים ממשפחת הגזרניים (Megachilidae) להאבקת האלפלפה כדי למנוע בעיות אלו.
רעילות עצמית
האלפלפה הוא אחד הצמחים היחידים המגלים רעילות עצמית. צמחי אלפלפה מפרישים לאדמה חומרים שמפחיתים את שיעור הנביטה של זרעי אלפלפה, ואף מאיטים מאוד את התפתחותם של נבטי אלפלפה וצמחי אלפלפה חדשים. כדי להתמודד עם הבעיה, נהוג להמתין לפני זריעה מחודשת של אלפלפה בשדות אלפלפה קיימים, ואף לחרוש ולהפוך שדות אלפלפה לפני זריעה מחודשת.
מצוקי טו סטפ
גילוי ומיפוי המצוקים
המצוק התגלה לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
אלפלפה
שימוש
בגלל התכולה הגבוהה של חלבון וסיבים נוחים לעיכול שבו, הוא משמש בעיקר כמזון לפרות חולבות וכשימוש משני גם להאכלת בקר לפיטום, סוסים וצאן. עם זאת תזונה כזאת דורשת פיקוח שכן אלפלפה עלול לגרום לנפיחות אצל בעלי חיים. נבטי אלפלפה נאכלים על ידי האדם בסלטים ובכריכים. עלי אלפלפה מיובשים נמכרים כתוסף תזונה בצורת גלולות, אבקה או תה. קיימות דעות שאלפלפה מגביר את ייצור החלב גם אצל נשים מיניקות.
מצוקי טו סטפ
גילוי ומיפוי המצוקים
המצוק נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, ועל ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1940–1941.
אלפלפה
אטימולוגיה
מקור השם המדעי של סוג האספסת כולו - Medicago, מגיע מתקופת הרומאים ובעיקר מהסופר הרומי פלדיוס בן המאה ה-4 שמזכיר בכתביו את הצמח. הצמח נקרא בפי הרומאים כך, משום שהם סברו שהוא בא מארץ מדי (בדומה לשמו הלטיני של האתרוג - Citrus medica שהגיע גם הוא ממדי לדעת הרומאים). למרות אזכורו של פלדיוס, אין עדויות רבות על תפוצת האלפלפה באזור הים התיכון באותה תקופה.
מצוקי טו סטפ
גילוי ומיפוי המצוקים
המצוק מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.
אלפלפה
אטימולוגיה
המילון הערבי מהמאה ה-13 "ליסאן אל-ערב" מפרש שה-"אל-פיספיסה" (אספסת) הוא מאכל בהמות. בספרד השתבשה המילה במאה ה-14 למילה הספרדית - אלפלפה ושימשה לכינוי חציר מזן משובח לסוסים. במאה ה-16 מתיישבי הקולניות של האימפריה הספרדית באמריקה הציגו אותו בפני המתיישבים בארצות הברית וכך נקלטה גם המילה בשפה האנגלית. כיוון שרוב היבול העולמי של האלפלפה מגיע מצפון אמריקה ומדרומה, נקלטה המילה בשפות רבות (כמו עברית).
מצוקי טו סטפ
מקור השם
שמו של המצוק ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, על פי הצעה של סקר שטחי חסות איי פוקלנד משנת 1949.
המצוק נקרא על שם ההר שנקרא - "הר טו סטפ" (Two Step Mountains) או "הר שולחן" ("Table Mountain), בשל צורתו.
לקריאה נוספת
• Marie-Françoise Andréa, Kevin Hall, Honeycomb development on Alexander Island, glacial history of George VI Sound and palaeoclimatic implications (Two Step Cliffs/Mars Oasis, W Antarctica), Geomorphology Volume 65, Issues 1–2, 1 February 2005, Pages 117-138 https://doi.org/10.1016/j.geomorph.2004.08.004
• Ólafur Ingólfsson, Christian Hjort and Ole Humlum, Glacial and Climate History of the Antarctic Peninsula Since the Last Glacial Maximum, Arctic, Antarctic, and Alpine Research Vol. 35, No. 2 (May, 2003), pp. 175-186
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377
• C. HJORT, M.J. BENTLEY and 0. INGOLFSSON, Holocene and pre-Holocene temporary disappearance of the George VI Ice Shelf, Antarctic Peninsula, Antarctic Science 13 (3): 296-301 (2001)
דוכסות מקלנבורג-שוורין
דוכסות מקלנבורג-שוורין (מגרמנית: Herzogtum Mecklenburg-Schwerin) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה לחופי הים הבלטי, כיום חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. בירתה של הדוכסות הייתה העיר נוישטרליץ.
רקע
בשנת 1160 השתתף פריביסלב ממקלנבורג במסע הצלב הוונדי יחד עם היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, ובשנת 1167 הקים את לורדות מקלנבורג.
לאחר מספר חלוקות בקרב צאצאי פריביסלב, ירש היינריך השני, הלורד של מקלנבורג עד לשנת 1312 את שטארגארד ורוסטוק, והוריש לאחר מותו בשנת 1329 את אדמות מקלנבורג המאוחדת - למעט שוורין וורלה - לבניו, אלברכט השני ויוהאן הראשון. בשנת 1347 קיבלו שני האחים את התואר דוכס, ובעוד יוהאן החזיק בדוכסות מקלנבורג-שטארגארד, אלברכט החזיק את החלק המערבי הגדול יותר של מקלנבורג, ולאחר שירש את רוזנות שוורין בשנת 1358, הוא הפך את שוורין לבירתו.
בשנת 1363 הוזמן בנו של אלברכט, אלברכט השלישי, דוכס מקלנבורג לשוודיה, ובשנת 1364 הוכתר שם למלך שוודיה. בשנת 1436 מת וילהלם מוורלה ללא יורש זכר, ומכיוון שלחתנו של וילהלם, אולריק השני, דוכס מקלנבורג-שטארגארד לא היו ילדים, הפך היינריך הרביעי, דוכס מקלנבורג בשנת 1471 לשליט על כל מקלנבורג.
בשנת 1520 חילקו הנכדים של היינריך הרביעי, היינריך החמישי ואלברכט השביעי את הדוכסות, והקימו את דוכסות מקלנבורג-גיסטרוב.
היסטוריה
בשנת 1592 מת יוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג, ובניו אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ויוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב עלו לשלטון במקומו, בחסות דודיהם אולריך, דוכס מקלנבורג וקרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב. בשנת 1608 החלו האחים לשלוט לבדם, ובשנת 1610 מת דודם קרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, והאחים ירשו אף את נחלתו. בשנת 1621 חולקה דוכסות מקלנבורג בין שני האחים; אדולף פרידריך קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין, בעוד יוהאן אלברכט קיבל את דוכסות מקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1628 במהלך מלחמת שלושים השנים הדיח אלברכט פון ולנשטיין את האחים מנחלותיהם, בעקבות תמיכתם בכריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק נגד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1631 החזיר גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את האחים לשלטונם, ובשנת 1634 צירף אדולף פרידריך את בישופות שוורין לנחלתו, לאחר מותו של הבישוף אולריך מדנמרק.
ב-27 בפברואר 1658 מת אדולף פרידריך הראשון, ובנו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו. בשנת 1660 בנה כריסטיאן לודוויג את ארמון לוסט על יד ראצברג, ובשנת 1662 נסע לפריז לבית המלוכה הצרפתי. ב-29 בספטמבר 1663 המיר כריסטיאן לודוויג את דתו לקתולית, כשלואי הארבעה עשר, מלך צרפת משמש כסנדקו, ואז ניתן לו השם לודוויג.
בשנת 1692 מת כריסטיאן לודוויג בהאג ללא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. בשנת 1695 מת גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין פרידריך וילהלם לדודו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ. לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, הגיעו השניים בשנת 1701 להסכם; אדולף פרידריך ייסד את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, ואילו פרידריך וילהלם קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין.
על מנת לשקם את הדוכסות מתלאות מלחמת שלושים השנים ומלחמת הצפון הגדולה, העביר פרידריך וילהלם חוק שמטיל מס על האצולה, ובנוסף שחרר את הצמיתים, שמכאן ואילך יכלו לחכור קרקעות, ובכך להוסיף רווח נוסף לקופת המדינה, אך בעקבות כך הסתכסך פרידריך וילהלם עם האצולה.