cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בובי מויניהן
ביוגרפיה
נולד באיסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק, לג'ולי ורוברט לי. סיים תואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת קונטיקט. בתחילת שנות ה-2000 הופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים.
קריירה
בשנים 2006–2008 הופיע במגוון תפקידים בתוכנית הבידור "לייט נייט" של קונאן או'בריאן. החל מ-2008 מככב כחבר בפאנל התוכנית הקומית "סטרדיי נייט לייב". ב-2009 שיחק בסרט "צוות המסתורין" לצד דונלד גלובר.
כן הופיע במספר קליפים ופרסומות, ודיבב בסרטי האנימציה "בית ספר למפלצות" (2013), "הקול בראש" (2015), "החיים הסודיים של חיות המחמד" (2016), "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע" (2017) ו"החיים הסודיים של חיות המחמד 2" (2019).
בשנת 2013 שיחק בסרט הטעות הגדולה.
מויניהן גם דיבב במספר סדרות אנימציה, כגון סיטקום האנימציה "Chozen" מ־2014 בו הוא גילם תפקיד ראשי, ובסדרת האנימציה "בא בדוב" מ־2015. כמו כן, דיבב בין השנים 2017 ל־2021 את דמותו של לואי דאק בסדרה של דיסני "סיפורים של ברווזים". החל משנת 2017 מופיע בתפקיד הראשי בדרמה הקומית "me,myself & I", ובאותה שנה השתתף בסרט "גונתר חייב למות", לצד ארנולד שוורצנגר, והחל לדבב בתפקיד הראשי בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: התנגדות", במשך שתי עונות עד 2020. בשנת 2019 דיבב בסדרת האתחול "איפה אפי?".
מגדן (מחוז)
מחוז מגדן (ברוסית: Магаданская область; תעתיק: מגדנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המזרח הרחוק הרוסי, על שפת ים אוחוצק והאוקיינוס השקט. המחוז הוקם ב-3 בדצמבר 1953. יש בו יערות ביצה, וטייגה של ליבנה ואשוח, אך רוב פני השטח הם טונדרה.
המחוז מתאפיין בתנאים אקלימיים קשים במיוחד: חורף קשה במשך כ-8–9 חודשים עם טמפרטורה של עד 50 מעלות מתחת לאפס. בקיץ הטמפרטורה עולה עד לכ-12 מעלות. כ-75% משטח המחוז מכוסה בטונדרה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-8 אזורים.
דמוגרפיה
זהו המחוז הכי פחות מאוכלס ברוסיה. מעל 50% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר הבירה - מגדן (כ-100 אלף תושבים). הרוסים מהווים כ-81% מאוכלוסיית המחוז. קבוצות אתניות נוספות הן אוקראינים (6%) ועמי הצפון השונים (אבן, למוט, יוקאגיר, סאקה, יקוט)- (כ-2%), העוסקים בעיקר בגידול עדרי איילים, בדיג ובציד.
התיישבות רוסית באזור החלה במאה ה-17. בזמן סטלין האזור היה אחד המרכזים הגדולים של גולאג.
כלכלה
גילוי מרבצי זהב בשנות ה-20 של המאה ה-20 נתן דחיפה לפיתוח האזור. החל משנות ה-30 היקף הזהב המופק גדל בהתמדה. באותה תקופה הוקמו במחוז מספר מחנות גולאג והוקם העיר מגדן.
הקשר עם "האדמה הגדולה" מבוסס על קשר ימי (נמל מגדן) ותעופה (שדה תעופה בקרבת מגדן).
יעקב פת
יעקב פַּת (1894 – 26 ביוני 1956) היה מבכירי "ההגנה" ומשרד הביטחון בין שנות העשרים לשנות החמישים של המאה העשרים.
סגולית מבהיקה
סגולית מבהיקה (שם מדעי: Janthina globosa) היא מין חילזון ימי טורף בסוג סגולית שבמשפחת הסגוליתיים (Janthinidae). חילזון זה נפוץ בימים רבים בעולם, בהם הים התיכון, וניתן למצאו גם בחופי ישראל.
יעקב פת
ביוגרפיה
ב-1916 הצטרף לארגון "השומר" ונשלח לשמור ב-רוחמה. ב-1918 התנדב לגדוד העברי, ושירת בו בדרגת סמל. עם השחרור מהגדוד הקימו יעקב וחבריו את דגניה ב'. ב-1921 הצטרף לארגון "ההגנה". בין השנים 1922–1931 היה מפקד ההגנה בחיפה, ובשנים 1931–1940 שימש מפקד מחוז ירושלים. היה מיוזמי היציאה מהגדר, נטילת יוזמה התקפית של ההגנה, והקמת "הנודדת". בשנים 1940–1946 היה חבר המטה הכללי של ההגנה ומופקד על הרכש הצבאי בדרום הארץ. במהלך מלחמת העצמאות היה פת אחראי לשיירות הציוד, הנשק והמזון לירושלים וליישובים המנותקים.
סגולית מבהיקה
גוף החילזון
לסגולית המבהיקה ראש גדול על צוואר גמיש. העיניים ממוקמות בבסיס הבחנינים.
יעקב פת
ביוגרפיה
עם קום מדינת ישראל שימש מנהל המדור לתפקידים מיוחדים במשרד הביטחון.
סגולית מבהיקה
אורח חיים
מדובר בחילזון פלגי, שחי בחלק העליון של מי הים. הוא צף על פני המים באמצעות מצוף (המכונה "רפסודה") העשוי מריר קרוש הכולא בועות אוויר אותו הוא מפריש מרגלו. הסגולית ניזונה מהידרתים ומדוזות סוכך קטנות המרחפות בחלק העליון של המים.
יעקב פת
ביוגרפיה
יעקב נישא לצפורה בת משה פינקלשטיין (ילידת 1902 באסקס שבאנגליה) אותה הכיר בזמן ששירת בגדוד העברי והיא עבדה כאחות בבית החולים הסקוטי בטבריה. לזוג נולדו 2 בנות. יעקב נפטר מהתקף לב ב-1956 והובא למנוחות בחלקת השומר בבית הקברות של כפר גלעדי. רעייתו צפורה נפטרה ב-1960 ונקברה לידו. בן דודו, יהודה זאב פת, היה הבעלים של קפה פת (ירושלים).
לזכרו יצא הספר "דרכו של אדם: קובץ לזכרו של יעקב פת" בעריכת אליעזר לובראני. על שמו נקרא רחוב ראשי בדרום ירושלים, שכונת פת הגובלת בו ורחוב בחיפה.
סגולית מבהיקה
אורח חיים
הסגולית מתחילה את חייה כזכר וכאשר הוא מתבגר הוא הופך לנקבה. את הביצים שהיא מטילה היא שומרת בגופה עד שהן מתפתחות לשלב הפגית.
תפוצה
הסגולית המבהיקה חייה בים הפתוח (מין פלגי), בשכבת המים העליונה, לרוב צפה באמצעות ריר קרוש המופרש מרגלה. היא חיה גם בים התיכון. סערות חזקות לעיתים משליכות סגוליות אל חוף הים וניתן לראותם בימי חורף סוערים בחופי ישראל הצפוניים.
מסיבת יום ההולדת של מיקי
מסיבת יום ההולדת של מיקי (באנגלית: Mickey's Birthday Party) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1942. את הסרט ריילי תומסון ביים, וולט דיסני הפקות הפיקו ו-RKO Radio Pictures הפיצו. צוות האנימטורים כולל את לס קלארק, ג'יימס מור, קנת' מוס, ריילי תומסון, ברנרד וולף ומרווין וודוורד. זהו הסרט ה-116 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והראשון באותה השנה.
בשנת 2021 יצאה הסדרה "גופי בכיצד להישאר בבית", כאשר בפרק השני שלה גופי לבוש כמו בסרט זה.
עלילה
מיני מאוס עורכת מסיבת הפתעה ליום הולדתו של מיקי מאוס, אשר כוללת את חבריו דונלד דאק, גופי, קלרבל הפרה, הוראס הורסקולר וקלרה קלאק. לאחר שמיקי מופתע מהמסיבה, מיני שולחת את גופי לאפות העוגה ומציגה למיקי את מתנת היום הולדת שלו, פסנתר קטן.
לאחר ניסיונות לא מוצלחים שלו לנגן, מיני אומרת למיקי שהיא תנגן בעוד הוא ירקוד. מיקי אכן רוקד ריקוד רומבה פראי בזמן שמיני מנגנת. בינתיים, גופי מנסה לאפות עוגה במטבח, אבל הוא נכשל פעם אחר פעם. וכשמיני נכנסת לבדוק את ההתקדמות שלו, גופי מסתיר את עקבותיו ואומר לה שהאפייה מתנהלת בסדר. בסלון, דונלד, חבוש בסומבררו, רוקד עם קלרה, שריקודיה הפרועים ומלאי המרץ מתישים אותו כליל.
כשהוא מפשל בפעם השלישית להכין את העוגה, גופי בסופו של דבר מחליט לקנות אחת מהמאפייה. קלרה בהתלהבותה הרבה, מנענעת ומשקשקת את דונלד העייף כל כך חזק, שהיא מעיפה אותו מהחולצה שלו עד לנברשת שבתקרה, שם הוא תלוי מיוזע ומותש.
גופי מגיע עם עוגת יום הולדת מרשימה אך בעוד מיני מנגנת והחבורה שרה, הדלת המסתובבת מכה את גופי גורמת לו להשליך את העוגה היישר על מיקי, שממשיך לחייך למרות זאת.
הפקה
סרט קצר זה הוא עדכון לסרט הקצר בשחור-לבן משנת 1931 "מסיבת יום ההולדת". בגרסה של 1931 היו רק מיקי, מיני, קלרבל והוראס, מכיוון שאף אחת מהדמויות האחרות לא הייתה קיימת באותה תקופה. בסרט ישנם גם כמה סימני חותם מהסרט "המסיבה הנהדרת" משנת 1932.
שלוש סצנות בסרט זה מוחזרו מסרטים קודמים:
פלוטו, שמופיע על כרזת הסרט, אינו מוצג בפועל כלל.
אגריג'נטו
אגריג'נטו (באיטלקית: Agrigento; בסיציליאנית: Girgenti) היא עיר בדרום סיציליה שבאיטליה, ובירת נפת אגריג'נטו. העיר היוונית הייתה ידועה כאקרגס (ביוונית: Ακράγας), ולאחר מכן בשם הפיניקי־לטיני אגריגנטו (בפיניקית: 𐤀𐤂𐤓𐤂𐤍𐤕 – אגרגנת (בכתיב חסר), בלטינית: Agrigentum). העיר העתיקה נשמרה כאתר ארכאולוגי, אשר זכה לכינוי "עמק המקדשים" (Valle dei Templi), ומוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1997. אגריג'נטו היא יעד תיירותי פופולרי בדרום סיציליה ומשמשת כמרכז לעורף החקלאי שמקיף אותה. למרות זאת העיר נחשבת לאחר העניות באיטליה וסובלת מבעיית פשיעה קשה.
גאוגרפיה
אגריג'נטו המודרנית יושבת על מישור מוגבה בגובה של 225 מטר אשר צופה דרום־מערבה לכיוון הים התיכון המרוחק ממנה כ־3.5 ק"מ. אתר זה שימש בעת העתיקה כאקרופוליס של אקראגס. מקיפים אותה שני נחלים – סנטה אנה (Santa Anna או Santa Anna antica) ממערב וסן ביאג'ו (San Biagio) ממזרח, ויובליהם זורמים מצידה הצפוני. שני הנחלים נפגשים מדרום לעיר וממשיכים בזרימתם דרומה אל הים. אורכה של העיר המודרנית הוא כ־3.5 ק"מ ורוחבה אינו עולה על קילומטר אחד, אם כי מסביב לה פזורות מספר שכונות נוספות, בעיקר מצפון לגוש הבנוי של העיר. שטחה הבנוי של העיר הוא כ־4.5 קמ"ר, אם כי שטח השיפוט שלה משתרע על 244.6 קמ"ר.
כשני ק"מ מדרום לעיר ובסמוך למפגש הנחלים משתרע "עמק המקדשים" שגובהו כ־75 עד 90 מטר מעל פני הים. שמו של עמק המקדשים התקבע בטעות שכן אין המדובר בעמק אלא בשלוחה. האקלים בעיר הוא ים תיכוני אופייני.
היסטוריה
אקראגאס היוונית נוסדה על הרמה הנמוכה מצפון למפגש הנהרות אקראגס ואיפסס אשר הקיפו אותה יחד עם יובליהם מכל כיווניה, וסיפקו לה הגנה טבעית. הקמת העיר מתוארכת לשנים 582 עד 580 לפנה"ס ומיוחסת למתיישבים שהגיעו מג'לה (Gela), עיר יוונית אחרת ששכנה על חופיה הדרומיים של סיציליה, כ־60 ק"מ דרומית־מזרחית לעיר. ג'לה נוסדה בתורה בשנת 688 לפנה"ס בידי מתיישבים דורים מרודוס וכרתים. משמעות שמה של אקראגס אינה ברורה, אך ייתכן שהיה זה אפונים למייסד אגדי. העיר צמחה במהירות והייתה לעשירה והמפורסמת בערי יוון הגדולה (Μεγάλη Ελλάδα, Magna Graecia).
העיר הגיעה לשיאה במאה ה־6 לפנה"ס ובמאה ה־5 לפנה"ס תחת שלטון הרודנים פלאריס (570 עד 554 לפנה"ס) ותרון (488 עד 471 לפנה"ס). בתקופה זו השתרעה העיר על שטח גדול בהרבה משטחה כיום, והתגוררו בה 300,000 איש. לאחר מותו של תרון בשנת 471 לפנה"ס הייתה אקראגס לדמוקרטיה ובתקופה זו חי ופעל בה הפילוסוף אמפדוקלס (Εμπεδοκλής). העיר נותרה נייטרלית בעת מלחמת סירקוזה באתונה בעת ההרפתקאה הסיצילית בשנים 415 עד 413 לפנה"ס. בשנת 406 לפנה"ס נכבשה אקראגס בידי קרתחדשת, כמוזכר בכתובת אגרגנת, ומאז לא שבה למעמדה הקודם, אם כי חוותה תקופת פריחה מחודשת בעת שלטונו של טימולאון במחצית השנייה של המאה ה־4 לפנה"ס.
ב־261 לפנה"ס התרחש בעיר הקרב הסדור הראשון במלחמה הפונית הראשונה – קרב אגריגנטום, שהסתיים בכיבוש רומאי של העיר. אגריגנטום חרבה שוב בידי הבשנת 262 לפנה"ס ובידי הקרתחדשתים בשנת 255 לפנה"ס, והמשיכה לסבול במהלך המלחמה הפונית השנייה החל בשנת 218 לפנה"ס, עת נלחמו שני הצדדים הניצים על השליטה בה. לבסוף כבשו הרומאים את העיר בשנת 210 לפנה"ס וקראו את שמה אגריגנטום, אם כי היא נותרה עיר דוברת יוונית משך מאות שנים לאחר מכן. העיר שבה וחוותה פריחה בתקופה הרומית, ותושביה זכו באזרחות רומית לאחר מותו של יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס.
לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה אגריג'נטו לשליטת האימפריה הביזנטית. תושבי העיר נטשו את האתר המקורי עליו ישבה ועברו להתגורר במעלה הגבעה, ככל הנראה בשל התקפות הסרצנים והברברים. בשנת 828 כבשו הסרצנים את העיר שנודעה בתקופתם בשם קרקנט. שם זה התגלגל לגריג'נטי בסיציליאנית, ונותר בעינו עד שבניטו מוסוליני הורה על השבת השם הרומי הוותיק בצורתו האיטלקית בשנת 1927.
אוכלוסייה
בשנת 2006 התגוררו בעיר 59,082 איש, ובנפת אגריג'נטו התגוררו אותה עת 456,612 נפש. התפתחות האוכלוסייה בעיר מאמצע המאה ה־19:
מניית שליטה
מניית שליטה היא מניה המעניקה לבעליה שליטה בחברה, על ידי זכויות הצבעה עדיפות המוקנות לה. המחזיק במניית השליטה יכול לכפות את רצונו על בעלי המניות האחרים ולהחליט כיצד תתנהל החברה, אף אם ערכן של מניותיו אינו רוב בהון החברה.
רקע
כאשר לחברה יש מספר סוגים של מניות שהונפקו, ניתן להעניק לכל סוג של מניות זכויות שונות. למניות בכורה, למשל, ישנה זכות ראשונים לקבלת דיבידנד ועדיפות על פני מניות רגילות בפירוק החברה, אך הן אינן מקנות לבעליהן זכויות מיוחדות בהליך ההצבעה. לעומתן, מניות שליטה מזכות את בעליהן בזכויות הצבעה יתרות מאלה של בעלי המניות הרגילות.
ההגיון מאחורי מהלך של הנפקת מניות שליטה, הוא לאפשר לציבור המשקיעים הכללי להשתתף בבעלות על החברה ובהצלחתה, אך בעת ובעונה אחת לשמר בידי מייסדיה או בעליה העיקריים, את זכות ההחלטה הבלעדית בענייניה. באופן זה שומרים הם בידם גם את האפשרות לקבוע מי ינהל את החברה, מי יהיה חבר מועצת המנהלים, ועוד.
מניות שליטה בישראל
בעבר היה מקובל להנפיק לחברות בבורסה לניירות ערך בתל אביב שני סוגי מניות, שנבדלו ביניהן בערכן הנקוב ובזכויות ההצבעה שלהן. הדבר שרת את רצונם של בעלי השליטה בחברות לגייס הון עבור החברה מבלי לאבד את שליטתם בה. לדוגמה: חברה אשר הנפיקה מניות 1 ש"ח ומניות 5 ש"ח, כאשר לכל מניה מכל סוג שהוא קול אחד, כלומר זכות הצבעה שווה. 100 ש"ח של המשקיע שרכש 100 מניות מסוג 1 הביאו עימם פי חמישה זכויות הצבעה מ-100 ש"ח של מי שרכש 20 מניות מסוג 5 ש"ח. בעלי השליטה שמרו לעצמם רוב גדול במניות השליטה, בדוגמה זו מניות 1 ש"ח, ויכלו להוסיף ולהנפיק כמויות גדולות של מניות 5 ש"ח שנקראו מניות הון, מבלי לאבד את הרוב שלהם באספות בעלי מניות.
לפני מספר שנים, תחת לחצה של רשות ניירות ערך, סגרה הבורסה לניירות ערך פרצה זו, באפשרה לחברות להנפיק מניות חדשות (והמירים) רק מהסוג העדיף בזכויות ההצבעה. בעקבות החלטה זו, בעלי שליטה בחברות בעלות שני סוגי מניות ויותר, אשר היו מעוניינים לגייס הון נוסף בהנפקת מניות, ביצעו איחוד של סוגי המניות השונים לסוג אחד תוך מתן פיצוי לבעלי המניות העדיפות בזכויות ההצבעה, תמורת הוויתור על עדיפות זו. למרות זאת, בבורסת תל אביב עדיין נסחרות מספר מועט של חברות בעלות מניות הון ומניות שליטה, שבעליהן העדיפו לשמר את השליטה בידיהם, על פני גיוס הון מניות נוסף.
מניית זהב
סוג מיוחד של מניית שליטה היא מניית זהב, שהיא מניה בודדת אשר למחזיק בה מוקנים 50% מזכויות ההצבעה בחברה. המשמעות היא שלמחזיק מניית הזהב (בתוספת מניה רגילה אחת), יש רוב אוטומטי בכל אספת בעלי מניות. החברה הידועה ביותר בישראל בה קיימת מניית זהב היא הכשרת היישוב. מדינת ישראל החזיקה באותה מניית זהב במקור, עד שנמכרה ליעקב נמרודי. בעת המכירה נמתחה ביקורת על המדינה על כך שלא השוותה את זכויות ההצבעה במניות החברה טרם המכירה. בדרך כלל משמשת מניית הזהב כלי בידי מדינות, כדי לשמור את שליטתן בחברות מופרטות, כאשר יש אינטרס מובהק שלא לאבד את השליטה באותן חברות.
מניית הנהלה
מניה אשר מקנה לבעליה זכויות מיוחדות בבחירת הנהלת החברה, ועל ידי כך בעצם להשיג שליטה בחברה. מניות אלה לא נסחרות בבורסה בדרך כלל.
מניית יסוד
מניה הניתנת בדרך כלל למייסדי החברה והן נושאות זכויות יתר לגבי השליטה והניהול בחברה. המניה ניתנת להם על מנת שלא יידרשו לוותר על השליטה בחברה עם הנפקת מניות לאנשים נוספים. מניות היסוד מאפשרות לשלוט שליטה מוחלטת בחברה, אף על פי שלמחזיק בהן אין בהכרח החזקה ברוב זכויות הבעלות וברוב הזכויות לקבלת דיבידנדים מהחברה.
ממשלת ישראל לדוגמה מחזיקה מניות כאלה בחברות הממשלתיות, ודרכן היא יכולה לקבוע את מדיניות החברות ופעולותיהן.
מניה דחויה
מניה המקנה זכויות נחותות ביחס למניות אחרות - כמו למשל זכות אחרונים בקבלת דיבידנד. לעיתים מניות אלה משוללות זכויות הצבעה.
ממלכת קאחתי-הרתי
ממלכת קאחתי-הרתי (בגאורגית: კახეთ-ჰერეთის სამეფო) הייתה ממלכה גאורגית בימי הביניים שהתקיימה במחוזות ההיסטוריים של קאחתי והרתי במזרח גאורגיה, בשנים 1014-1105.
היסטוריה
לפני הקמתה של ממלכת קאחתי שכנה בשטח המחוז ההיסטורי, קאחתי נסיכות נוצרית בשם כורבישופות קאחתי, ששליטה נשא בתואר הכנסייתי כורבישוף. עם מותו של בגרט השלישי, בשנת 1014, קפץ קוויריקה השלישי על ההזדמנות, השתלט על המחוז השכן, הרתי, והכריז על עצמו כמלך קאחתי והרתי - מלך ממלכת הקאחים והראנים.
בתקופת שלטונו שגשגה הממלכה החדשה וצברה כוח פוליטי. בשנת 1027 הצטרף צבא ממלכת קאחתי לצבא המשותף של בגרט הרביעי, שהונהג על ידי ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי ואיוון אבאזאסדזה, האמיר אמירות טביליסי, אלי בי. ג'עפר והמלך דוד הראשון, מלך ארמניה כנגד האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל הראשון איבן מוחמד, שהובס תבוסה מוחצת בנהר אקלז. בערך באותו זמן, השמיד, קוויריקה השלישי, השמיד כוח פולש בראשות המלך האלאני, אורדורה, שחצה את הרי הקווקז לתוך קאחתי רק בשביל ליפול בקרב במערכה נטושה.
בשנת 1029, בשיא שלטונו ויוקרתו, נרצח קוויריקה בהתנקשות בעת ציד, והממלכה נכבשת בידי בגרט הרביעי למשך 10 השנים הבאות. בשנת 1039, הצליחו אצילי קאחתי, להחזיר את המונרכיה ולהמליך את בנו המאומץ של קוויריקה השלישי, גאגיק עליהם.
בעזרת תמרונים במאבק בין בגרט הרביעי לבין האציל הגאורגי רב העוצמה, ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי מבית בר'וואשי, הצליח גאגיק להבטיח את שלמות ממלכתו. הוא עזר לבגרט במשלחת שלו כנגד אמירות טביליסי, אולם כשניסה המלך הגאורגי לתפוס את חזקותיו בהרתי, כרת גאגיק ברית עם ליפריט, וסייע לו במרידתו כנגד בגרט בשנים 1046-1047, והצליח לשמור, פחות או יותר, על נחלותיו בהרתי.
יורשו של גאגיק, אר'סרתן הראשון, התקשה לעמוד בפני בדרט הרביעי ומאבד חלקים נרחבים לבגרט הרביעי, ולכן נכנע, בשנת 1068, לסולטאן הסלג'וקי, אלפ ארסלאן, הסכים להעלות לו מיסים, וקיבל את תמיכתם של הסלג'וקים במאבקו כנגד ניסיונות הסיפוח של בגרט הרביעי ויורשו גיאורגי השני.
הממלכה המשיכה להיות כפופה לסלג'וקים גם בתקופת שלטונו של יורשו קוויריקה הרביעי, שהצליח לעמוד אף הוא מול שאיפות איחוד הממלכות הגאורגיות, של דוד הבנאי, לממלכה הגאורגית המאוחדת.
סופה של הממלכה הגיע עם עלייתו של אר'סרתן השני לכס המלוכה. אר'סרתן, שהיה מנהיג קל דעת "הצליח" להמאיס את שלטונו על עמו, ואצילי ממלכתו בראשות הנסיך ארשיאני מהרתי, אסרו אותו והסגירו אותו לידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שסיפח סופית את הממלכה ואיחד אותה עם ממלכתו.
שושלת בגרטיד
הבט נוסף למאבק בין ממלכת קאחתי-הרתי בשאיפות האיחוד עם הממלכה הגאורגית המאוחדת הוא המאבק שבין שושלת המלוכה, שושלת בגרטיוני - שליטי הממלכה הגאורגית המאוחדת ושושלת בגרטוני הארמנית - שליטי קאחתי, שהיו למעשה נצר לאותה שושלת.
השושלת הארמנית הגיעה לשלטון בממלכה הגאורגית על ידי כך שמייסד הממלכה, קוויריקה השלישי, אימץ גאגיק כבנו וכיורשו, כאשר אביו הביולוגי היה דוד הראשון, מלך ממלכת לורי הארמנית ואילו אימו הייתה אחותו של קוויריקה השלישי.
נוסחת ד'אלמבר
בתורת הגלים, נוסחת ד'אלמבר היא הפתרון הכללי למשוואת הגלים החד-ממדית,, כאשר פונקציית הגל \psi(x,t) היא פונקציה של המקום והזמן. הפתרון תלוי ונקבע באופן יחידי בהינתן תנאי ההתחלה של המערכת ברגע t = 0: פונקציית הגל \psi(x, 0) ברגע זה ונגזרתה לפי הזמן ברגע זה,. העובדה שעבור מרבית הגלים המכניים תנאי ההתחלה האלה מספיקים כדי לקבוע את צורת הגל בכל רגע תואמת את התפיסה הדטרמיניסטית של המכניקה הקלאסית, לפיה בהינתן מהירותו ומיקומו של כל חלקיק ברגע מסוים ניתן לחשב את מיקומו של כל חלקיק בעתיד. למשל, עבור גלים במיתר, בהינתן מיקומו ומהירותו הרוחבית של כל מקטע במיתר, ניתן יהיה לחזות את צורתו בכל רגע בעתיד.
פתרון ד'אלמבר מנוסח בצורה הבאה:
הוא נקרא על שם המתמטיקאי הצרפתי ז'אן לה רון ד'אלמבר, אשר גזר אותו ב-1747 כפתרון כללי לבעיית המיתר התונד.
פרטים מתמטיים
הקרקטריסטיקות של משוואת הגלים הם, כך שניתן לבצע החלפת משתנים (בעבור הפתרון החיובי) ו-\eta = x-ct (בעבור הפתרון השלילי) כדי להמיר את משוואת הגלים במשוואה. הפתרון הכללי למשוואת הגלים יהיה לפיכך מהצורה כאשר F ו-G הן פונקציות רציפות וגזירות ברציפות. מבחינה פיזיקלית, שתי הפונקציות הללו מתארות גלים נוסעים המתקדמים במהירות c, כאשר F היא פונקציית הגל הנוסע שמאלה ו-G פונקציית הגל הנוסע ימינה (הכיוון החיובי של ציר x מוגדר להיות ימינה). מכיוון שמשוואת הגלים היא משוואה דיפרנציאלית ליניארית, הפתרון הכללי הוא סופרפוזיציה (צירוף ליניארי) של שתיהן.
כעת נתייחס לתנאי ההתחלה, שהוא כל מה שידוע למעשה על פונקציית הגל בזמן t = 0.
נניח ש-:.
אז מכך ש- נקבל.
ומכך ש- נקבל.
כעת ניתן לבצע אינטגרציה על המשוואה האחרונה ולקבל
קיבלנו איפה שתי משוואות ליניאריות ב-F ו-G, אותן ניתן לפתור ולקבל:
כעת, אם נעשה שימוש בעובדה ש-
פרשנות ואינטואיציה פיזיקלית
לנוסחת ד'אלמבר ניתן לפתח המשגה פיזיקלית, המבוססת על תמונת האינטראקציה בין אלמנטים אינפיניטסימליים של התווך הנושא את הגל. נתייחס לדוגמת המיתר התונד, ולהתנהגות של מקטע שרירותי עליו. את הביטוי שבסוגריים ניתן לפרש כממוצע החשבוני של מעתקי מקטעי המיתר המרוחקים ממנו מרחק ct, מימינו ומשמאלו. את האינטגרל שבנוסחה ניתן לפרש, אף על פי שהוא נסכם במשתנה המקום x, כמעין אינטגרל לפי הזמן על מהירות רוחבית השווה לממוצע החשבוני של מהירויות מקטעי המיתר המרוחקים ממנו מרחק ct, מימינו ומשמאלו, כאשר דיפרנציאל הזמן הוא.
מקרים פרטיים
לאור זאת, ניתן להבין את נוסחת ד'אלמבר מתוך התבוננות בשני מקרים פרטיים: כאשר פונקציית הגל מתאפסת זהותית (כלומר כאשר המיתר אופקי לגמרי ברגע ההתחלתי), וכאשר הנגזרת לפי הזמן שלה מתאפסת זהותית (כלומר כאשר נתונה הפרעה התחלתית בצורת המיתר, אך כל המהירויות הרוחביות מתאפסות). נתייחס תחילה למקרה השני, ונניח הפרעה מלבנית התחלתית בצורת המיתר, שגובהה A. במקרה זה, טיעון המבוסס על פעולת היפוך זמן מראה שכעבור זמן מספיק, ההפרעה תתפצל לשתי הפרעות מלבניות הנעות בכיוונים מנוגדים, עם משרעת השווה למחצית המשרעת המקורית ורוחב השווה לרוחב המלבן המקורי. עבור צורת גל כללית, ניתן לדמיין כל מקטע של המיתר כהפרעה מלבנית אינפיניטסימלית, כך שמקטע זה מהווה מעין "מקור גלים" השולח גלים נוסעים לכיוונים מנוגדים, בהתאם לדפוס שתואר מקודם (עם משרעת A/2). כתוצאה מכך, המיקום של מקטע כלשהו על המיתר מושפע בדיוק מאותן הפרעות ש"הגיעו אליו" באותו רגע, כלומר אלו שנוצרו על ידי שני המקטעים המרוחקים ממנו מרחק ct. מעקרון הסופרפוזיציה של גלים עולה שתרומת הפרעות אלו למעתק של המקטע הוא סכומן, כך שדימוי פיזיקלי זה מסביר את שני האיברים הראשונים בנוסחת ד'אלמבר.
כעת נתייחס למקרה הראשון - כאן מקטעי המיתר נעים במהירות רוחבית (כלומר בניצב לו) אך מעתקם הרגעי הוא אפס. גם כאן, ניתן לדמות כל מקטע של המיתר כ"מקור גלים" המשלח הפרעות במהירות הרוחבית ובכיוונים מנוגדים. מטעמי סימטריה ושימור התנע והאנרגיה, כל הפרעה מלבנית אינפיניטסימלית במהירות הרוחבית שגובהה v_0 (כלומר כשגרף המהירות הרוחבית לפי המקום הוא פונקציית מלבן שגובהו v_0) תתפצל לשתי הפרעות מנוגדות בשיעור v_0 כל אחת, אך עם מחצית רוחב המלבן המקורי. בהינתן שני קצוות של קטע מיתר קטן מספיק, מהירות אמצע הקטע תהיה שווה לממוצע החשבוני של מהירויות שני הקצוות. כפועל יוצא מכך, המהירות הרוחבית של מקטע מיתר שרירותי ברגע מסוים תהיה שווה לממוצע החשבוני של המהירויות הרוחביות של המקטעים המרוחקים ממנו מרחק ct. כתוצאה, המעתק של מקטע שרירותי, המתקבל מאינטגרציה לפי הזמן של המהירות הרוחבית שלו, שווה לאיבר השלישי בנוסחת ד'אלמבר (האינטגרל).
הכללה למערכות דיספרסיביות
אף על פי שנוסחת ד'אלמבר נועדה במקור לתאר גלים במערכות ללא נפיצה, רעיונות הלקוחים מתוך הבנייה של פתרון ד'אלמבר מאפשרים, בשילוב עם הכלי המתמטי של התמרת פורייה, לספק תיאור מלא של התפתחות הפרעה גלית לפי הזמן בהינתן תנאי ההתחלה (פונקציית הגל ונגזרתה לפי הזמן ברגע t=0) ויחס הנפיצה \omega(k) של המערכת. מכיוון שנוסחת ד'אלמבר תקפה רק לגלים המתקדמים במהירות קבועה c ללא שינוי צורתם, כדי ליישם אותה לתיאור מערכות דיספרסיביות יש לפרק את ההפרעה הגלית ההתחלתית למרכיביה המונוכרומטיים, לכתוב את נוסחת ד'אלמבר עבור כל מרכיב כזה, ולבסוף לסכום את כולם באמצעות אינטגרל על כל מספרי הגל. לשם כך, נציג בקצרה את הכלי המתמטי של "התמרת פורייה".
התמרת פורייה
התמרת פורייה היא כלי מתמטי המאפשר להעביר פונקציות לא מחזוריות ממרחב המקום למרחב מספרי הגל; בעוד שטורי פורייה מאפשרים לייצג פונקציות מחזוריות כסכום בדיד של הרמוניות טריגונומטריות יסודיות, התמרת פורייה עוסקת במקרה שבו המחזור X של הפונקציה המתוארת שואף לאינסוף. במקרה כזה, אין משמעות לטור פורייה בדיד היות ומספרי הגל המתאימים הולכים ומצטופפים ככל שאורך המחזור הולך וגדל, והופכים לרצף כאשר X שואף לאינסוף.
התמרת פורייה של פונקציה f(x), המסומנת \hat{f(k)}, מתארת את המשקל של כל מספר גל k, ומכילה למעשה את כל המידע על הפונקציה המקורית. באופן כללי, \hat{f(k)} היא פונקציה מרוכבת, שכן לכל מרכיב מונוכרומטי של הפונקציה המקורית (כלומר מספר גל יחיד) יש גם פאזה יחסית (הוא עשוי למשל להיות סינוס וגם להיות קוסינוס); לפיכך, ניתן לומר שמשרעת המרכיב המונוכרומטי יחסית ל- והפאזה שלו נקבעת על ידי הארגומנט של \hat{f(k)}.
הנוסחה להתמרת פורייה של פונקציה f(x) היא:
והנוסחה המשחזרת את הפונקציה המקורית מתוך התמרת פורייה שלה (התמרת פורייה הפוכה) היא:
מן העובדה שהפאזה של כל מרכיב מונוכרומטי נקבעת על ידי הארגומנט של \hat{f(k)} נובעת תכונה נוספת של התמרת פורייה: מכיוון שפונקציית הסינוס נבדלת מפונקציית הקוסינוס בפאזה יחסית של, וטור פורייה של פונקציה זוגית מורכב מקוסינוסים בלבד בעוד שעבור פונקציות אי זוגיות הוא מורכב מסינוסים בלבד, אז התמרת פורייה של פונקציה זוגית היא פונקציה ממשית, בעוד שעבור פונקציה אי זוגית היא מכפלה של פונקציה ממשית ב- - כלומר היא פונקציה מדומה טהורה.
בניית הפתרון למערכת דיספרסיבית
בהינתן תנאי ההתחלה של הפרעה גלית ו-, נסמן  ב-\hat{f(k)} ו-\hat{g(k)} את התמרות פורייה המתאימות. נראה כעת כיצד לבנות מנוסחת ד'אלמבר את הפתרון הכללי עבור מערכת דיספרסיבית.
ניתן לייחס לכל מרכיב מונוכרומטי של f משרעת, וכמו כן כתוצאה מהזזה של פונקציית הגל בשיעור \Delta x רכיב ה-k בהתמרת פורייה שלה רוכש פאזה. לפיכך, הביטוי המרחבי בנוסחת ד'אלמבר עבור מרכיב זה מקבל את הצורה:
כאשר הוא הצמוד המרוכב של \hat{f(k)}. הנימוק לביטוי הזה הוא שהביטוי לגל המתקדם שמאלה הוא הצמוד המרוכב של הגל המתקדם ימינה. בדומה לכך, הביטוי הזמני בנוסחת ד'אלמבר עבור מרכיב זה יקבל את הצורה:
מכיוון שהאינטגרל מתבצע במשתנה המקום \xi, תוצאת האינטגרל היא
כאשר הקיצור C.c הוא בעבור "complex conjugate", כלומר יש להוסיף למחובר הראשון את הצמוד המרוכב שלו. לפיכך, נוסחת ד'אלמבר למרכיב מונוכרומטי היא בעלת הצורה:
וכדי לתאר את פונקציית הגל \psi(x, t) יש לבצע אינטגרל על כל מספרי הגל:
דוד הנדלר
דוד הֶנדלֶר (1902 – 2 במאי 1984) היה צייר ישראלי, חתן פרס דיזנגוף לציור. כונה "הצייר של תל אביב".
נוסחת ד'אלמבר
בניית הפתרון למערכת דיספרסיבית
וזוהי הנוסחה הכללית להתפתחות פונקציית הגל במערכת דיספרסיבית.
דוד הנדלר
ביוגרפיה
דוד הנדלר נולד בעיר קייב שברוסיה (לימים אוקראינה) ב-1904. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל בגפו. הנדלר למד באופן פרטי רישום אצל פרופ' פישל (Pichel) מהאקדמיה לאמנות בפראג.
הנדלר ידוע בעיקר בזכות רישומיו; הוא היה בעל חוש עדין לצבע, ורישומיו המצוירים בציפורן ומגוונים בכתמי צבע מים מועטים, היו נפוצים בבתים רבים בתל אביב ובשאר ערי הארץ. ביסודו היה הנדלר רשם; על כך תעיד קלילות נגיעתו בנייר ועדינות משיכתו של הקו. בציורי העירום שלו הייתה ניכרת לעין השפעתו של אנרי מאטיס. עם זאת צייר לעיתים גם בצבעי שמן על בד ועל עץ תעשייתי (מזוניט), אך עבודות אלו נדירות יחסית לציוריו על נייר. בימי חייו צייר הנדלר יצירות אמנות רבות לפרנסתו. מסופר שהיה גומר ציור בדקות ספורות. הוא התפרנס בקושי והיה עובר עם תמונותיו בבתי תל אביב, דופק על הדלתות ומנסה למכור את תמונותיו בפרוטות. בשנת 1936 היה חבר קבוצת האמנים "מסד" שייצגה את דור האמנים הצעירים של האמנות הארץ-ישראלית. בשנת 1944 הפך למורה לציור של אביבה אורי, שעברה לגור עמו כשלוש שנים לאחר מכן. השניים נישאו באמצע שנות החמישים (הנדלר היה בעלה השני). אורי הפכה להיות המודל הקבועה של הנדלר שרשם וצייר את דיוקנה אין ספור פעמים.
השפעתו של הנדלר על הרישום בארץ הייתה רבה, והיא ניכרת ביצירותיהם של אריה נבון, אביגדור סטימצקי ואחרים. המוטיבים המרכזיים בציוריו הם פועלים, סוסים ובהמות עבודה אחרות, בתי תל אביב הישנים, הטיילת של תל אביב. בימי חייו צייר הנדלר יצירות אמנות רבות לפרנסתו. מסופר שהיה גומר ציור בדקות ספורות.
הנדלר זכה שלוש פעמים בפרס דיזנגוף (1938, 1940, 1945-6). הציג תערוכת יחיד בבית הנכות בצלאל בשנת 1961 ובמוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1981 (בתערוכה שזכתה לשם: "ההנדלרים של הנדלר"). החל משנת 1981 היה הנדלר מרותק למיטתו בשל מחלת ניוון שרירים שלקה בה. אביבה אורי סעדה אותו בביתם ואחר כך כשהיה מאושפז בבית חולים לוינשטיין.
דוד הנדלר נפטר בא' באייר תשמ"ד (1984), ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו, אביבה.
לימים נקבעה לוחית זיכרון על ביתם של הנדלר ואורי ברחוב יריחו בתל אביב.
לאקין קפה
לאקין קפה (באנגלית: Luckin Coffee, בסינית: 瑞幸咖啡; מבוטא: "רְווִישִׁינג קַא-פֵיי") היא רשת של בתי קפה בסין. החברה נוסדה בבייג'ינג באוקטובר 2017 וזכתה לגידול מטאורי. רוב אתרי החברה הם דוכנים הממלאים הזמנות באתר האינטרנט לאיסוף או משלוח. באפריל 2020 הודיעה החברה כי חקירה פנימית גילתה שסמנכ"ל החברה, ג'יאן ליו, ועוד מספר עובדים של החברה זייפו את נתוני המכירות של החברה בשנת 2019 בהיקף של 2.2 מיליארד יואן (310 מיליון דולר).
היסטוריה
לאקין קפה נוסדה בשנת 2017 על ידי ג'יאה צ'יאן (מכונה במערב "ג'ני") וקיבלה תזרים מזומנים מהיזם הסדרתי הסיני זֶנגיַאו לוּ (מכונה במערב "צ'ארלס"). החברה הושקה עם אסטרטגיה של גידול מהיר, כדי לתפוס נתח נרחב בשוק הקפה הקמעונאי של סין, תוך תכנון לפתוח כמה מאות דוכנים.
ב-1 בינואר 2018, לאקין קפה החלה עם חנויות בבייג'ינג ושנגחאי. ההצלחה הייתה מעל המצופה, כבר תוך חמישה חודשים היו לה 525 חנויות, ותוך שנתיים כבר היו לחברה מעל 2,300 דוכנים בדוחקה את Sturbucks מהמקום השני בסין. במהלך 2018 צדה החברה את עיני המשקיעים הגדולים במשק. היא השלימה גיוס סבב א' של 20 מיליון דולר מחברת ההשקעות הממשלתית הסינגפורית GIC וחתמה בספטמבר על הסכם שיתוף פעולה עם Tencent. בדצמבר סיכמה עם משקיע חדש על השקעה של 200 מיליון דולר.
במאי 2019 הנפיקה מניות בנאסד"ק.
ביולי 2019 הוערך שווי החברה בכ-4.37 מיליארד דולר.
מורה נבוכי הזמן
מורה נבוכי הזמן (מונה"ז) הוא ספר שחיבר נחמן קרוכמל. בנוסף על כל המאמרים, התרגומים הקצרים והאיגרות שפורסמו בכמה כתבי עת, הוא כתב ספר נוסף - היחיד שנכתב בעברית.
תוכן הספר הוא היסטוריה שעליו עמל שנים רבות ויצא לאור לאחר מותו על ידי יום-טוב ליפמן צונץ (לבוב, 1851).
חיבור ושם הספר
שם הספר, שנטבע כנראה כבר על ידי רנ"ק עצמו לפני מותו, רומז במכוּון לספר "מורה הנבוכים" של רמב"ם, מאחר שמטרותיהם של שני הספרים דומות: לסייע למאמין להתמודד עם הקשיים והמבוכות, על ידי שילוב של הפילוסופיה של אומות העולם יחד עם המורשת התורנית והדתית של עם ישראל, לכדי סינתזה אחת. הספר איננו שלם, וככל הנראה התכוון רנ"ק להוסיף לו פרקים נוספים ולא הספיק. במהדורה שפורסמה ישנם שבעה עשר פרקים, הנקראים "שערים".
הקדמה
בהקדמה לספר מפרט רנ"ק את הצורך בחקירת ההיסטוריה והפילוסופיה של עם ישראל. לשיטתו, חקירה כזו היא לצורך מעשי, ומיועדת להתאמת האמונה הדתית לשינויי הזמן ולצרכים הלאומיים. ארבעת השערים הראשונים של הספר הם מעין מבוא כללי המתאר את מצבן הרוחני של האומות (ללא התייחסות מפורשת לעם ישראל, אך תוך רמזים ברורים למצב היהדות בזמנו), ואת הצורך במחקר ההיסטורי והפילוסופי.
פרקי הספר
השער הראשון, "הסמים", מתאר שלוש קבוצות של אנשים דתיים שאמונתם משובשת: אלה העוזבים את יישוב העולם ועוסקים במיסטיקה עד כדי הכחשת הטבע; בעלי האמונות הטפלות המאמינים בשדים ובסגולות, ומבקשים לשלוט בטבע באופן מאגי; ואנשי ההלכה המעשית, המקדשים יתר על המידה את המצוות המעשיות בלי להתייחס לעולם הרוחני שמאחוריהן. שלושה סוגי כפירה אלו הם תוצאה של שלושה סוגי אמונה אלו: רציונליזם מטריאליסטי, דטרמיניזם ושלילת הבחירה החופשית, וכפירה במצוות המעשיות.
השער השני, "השבילין" - מפרט שלושה סוגי מחקר פילוסופי-דתי, שרנ"ק מכנה "מעשה מרכבה" (מטאפיזיקה), "מעשה בראשית" (פילוסופיית הטבע) ו"טעמי המצוות". שלושה סוגי מחקר אלה מתאימים לקבוצות שתוארו בשער הקודם.
בשער השלישי, "המבוכה" - הוא מתאר את הקושי במחקר ואת הסתירות שקיימות במושגי הדת.
השער הרביעי, "התוך" - מוקדש לדרך הנכונה לפתרון הסתירות לעומקן, ולהסבר כיצד ניתן "להלך באמצע" בין הרעיונות הסותרים על ידי שילוב שניהם לסינתזה בנוסח הגל.
שלושת השערים הבאים הם מעין עיונים מבואיים בנושאים היסטוריוסופיים:
שער ו', "הסימן הרוחני והאות" - עוסק במושגי הרוחניות והאמונה, וברעיון שמאחורי כל פרט במציאות, ובמיוחד באדם, קיים יסוד "רוחני" המשפיע עליו.
שער ז', "גויים ואלוהיו" - דן ברעיון "רוח האומה" שיש לכל עם, כלומר האידיאל או הרעיון הרוחני המנחה את אותו עם, ובהשפעתה של "רוח האומה" על ההיסטוריה של אותו עם.
לקראת סוף פרק זה מתחיל רנ"ק לעסוק באופן ספציפי ברוחו של עם ישראל, לאחר שבפרקי המבוא א'-ז' עסק בעיקר ברעיונות כלליים. עם ישראל שונה משאר העמים בכך שרוחו היא "הרוחני המוחלט", המונותאיזם המאחד את כל הרעיונות והאידיאלים, ולכן הוא איננו יורד מבמת ההיסטוריה כשאר העמים אלא נשאר נצחי.
כאמור, מהפרק השמיני ואילך עוסק רנ"ק בחקירות היסטוריוסופיות והיסטוריוגרפיות של תולדות עם ישראל.
געגוע (סרט)
געגוע הוא סרט קולנוע ישראלי, שכתב וביים הבמאי שבי גביזון, ויצא לאקרנים בקיץ 2017.
מורה נבוכי הזמן
פרקי הספר
בשער ח', "עם עולם ומועדיו" - הוא מציג, על פי מודלים של פילוסופים אירופאים לפניו, מודל של שלוש תקופות המתרחשות בתולדות כל עם:
געגוע (סרט)
תקציר העלילה
אריאל (שי אביבי) נפגש במסעדה עם זוגתו לשעבר רונית (אסי לוי), כעשרים שנה לאחר שנפרדו, והיא מספרת לו שכשנפרדו הייתה בהריון ממנו, ושהבן שנולד, אדם (אדם גבאי), נהרג בתאונת דרכים כשבועיים קודם לכן. אריאל, תעשיין מבוסס המתגורר בתל אביב, נוסע לעכו, עיר מגוריהם של רונית ואדם, שוהה בה ימים אחדים, ונפגש עם אנשים שונים מחייו של אדם, ובהדרגה שומע מהם פרטים על חייו של אדם.
מורה נבוכי הזמן
פרקי הספר
בעם ישראל, שלא כבשאר העמים, שלוש התקופות הללו חוזרות על עצמן שוב ושוב. רנ"ק מתאר בתולדות עם ישראל שלושה מחזורים של שלוש התקופות הללו. במחזור הראשון התרחשו: צמיחה, מימי אברהם עד מות משה, עוז ומפעל, מימי יהושע עד מות שלמה, וניוון, ממות שלמה עד הריגת גדליה בן אחיקם. העלייה, ההצלחה והשקיעה בתקופות אלו מתבטאות לא רק במצבו הפוליטי והכלכלי של העם, אלא בעיקר במעמדו הרוחני והדתי.
געגוע (סרט)
תקציר העלילה
בתחילה אריאל נפגש עם מיקי (אורי לייזרוביץ'), חבר של אדם, שמספר לו שהוא ואדם רכשו קילוגרם חשיש כדי להתפרנס מהפצתו, אבל החשיש אבד בתאונת הדרכים שבה נהרג אדם. מיקי מספר לאריאל היכן נמצא בית הספר שבו למד אדם, והוא מגיע לשם ונפגש עם המנהל אמנון (שמיל בן ארי) שמספר לו שאדם הועף מבית הספר לאחר שכתב, על הקיר שמול בית הספר, שיר זימה על המורה לצרפתית. בחצר בית הספר, ליליה (אלה ארמוני) ניגשת אל אריאל, ומספרת לו שהיא חברתו בת ה-15 של אדם, אשר התגורר בביתה בתקופה האחרונה בגלל סכסוך עם אביו החורג, אך אהבתו הייתה נתונה למורה לצרפתית, יעל (נטע ריסקין). לקראת סוף יום הלימודים, אריאל מחכה בשער בית הספר עד שהוא רואה את יעל יוצאת והוא פונה אליה והשניים מתחילים לשוחח. יעל מספרת לו שאדם היה מאוהב בה, אך היא נמנעה מקשר רומנטי איתו בהיותו תלמיד שלה.
מורה נבוכי הזמן
פרקי הספר
המחזור השני מפורט בשערים ט' ו-י':
בשער ט' - "מועדי עם עולם", מתואר מועד הצמיחה והגידול בימי גלות בבל, התקופה הפרסית וימי בית שני עד מות אלכסנדר מוקדון.
געגוע (סרט)
תקציר העלילה
אריאל עולה לקברו של אדם, ובבית הקברות הוא מתיידד עם גדעון (יורם טולדנו), אביה של אביגיל שסבלה מדיכאון והתאבדה בגיל 18. גדעון מעלה רעיון, שמקורו במנהג סיני: לחתן את אדם ואביגיל. הרעיון קוסם לאריאל, והוא פועל לקידומו.
מורה נבוכי הזמן
פרקי הספר
שער י' - "חדשים לבקרים", דן במועד העוז והמפעל השני בימי שלטון היוונים ובתקופה החשמונאית, ובמועד הכיליון השני, מימי הורקנוס ואריסטובולוס עד לכישלון מרד בר כוכבא.
געגוע (סרט)
ביקורות
מבקר הקולנוע אורי קליין רואה בסרט סיפור של החמצה: "ההחמצה היא זאת של אריאל, שאין לו משפחה, אין לו ילדים, והעלילה משמשת לו מעין הליך פנימי – ממשי, מדומה וסימבולי בו בזמן – שדרכו הוא מתמודד עם תחושת החמצה זו."
מורה נבוכי הזמן
פרקי הספר
בשני שערים אלו ישנו לראשונה מחקר מדעי של ימי בית שני, על פי הספרים החיצוניים, כתבי יוספוס פלביוס ופילון האלכסנדרוני וספרות התלמוד והמדרשים. בסוף שער י' מתאר רנ"ק בקיצור את המחזור השלישי, שבו היו צמיחה וגידול בתקופת המשנה והתלמוד, עוז ומפעל בימי הגאונים והראשונים ותור הזהב של יהדות ספרד, וניוון מפטירת הרמב"ן, דרך גירוש ספרד ועד פרעות ת"ח-ת"ט והשבתאות. הוא אינו עוסק בשיבוץ תקופתו-שלו במבנה היסטורי זה.
בפרקים הבאים ניגש רנ"ק לחקירת תרבות עם ישראל כפי שהיא מתגלית בספרותו – ספרות התורה שבכתב ושבעל פה:
שער י"א - "חקר אבות", מוקדש לטיפול בענייני ביקורת המקרא. על קדמותם ואחדותם של חומשי התורה לא ערער רנ"ק, אך היה מן הראשונים בספרות העברית שהציעו תיארוכים לא-מסורתיים של ספרי הנביאים והכתובים. הוא ייחס את הפרקים האחרונים בספר ישעיהו לישעיהו השני (מה שגרם למחלוקת בינו לבין שד"ל), הצביע על כמה מזמורי תהילים שזמנם מאוחר, חלקם אף מן התקופה החשמונאית, ותיארך את חיבור קהלת לסוף התקופה הפרסית. בשער זה עסק גם בספרים החיצוניים, באנשי כנסת הגדולה וזמנם ובעוד חקירות שעל הגבול בין תקופת המקרא לתקופת חז"ל.
שער י"ב - "חידות מני קדם", דן בפילוסופים היהודים-יוונים מאלכסנדריה, אריסטובולוס ופילון.
בשערים י"ג וי"ד מניח רנ"ק את היסודות למחקר המדעי של ספרות התלמוד והמדרש, וכדברי יוסף קלוזנר, "שי"ר, ר' זכריה פרנקל ור' אייזיק הירש ווייס בנו את מבחר ספריהם ומאמריהם על שני השערים הללו; ואין חכם בחכמי ישראל שלא הושפע מהם בחקירותיו על התלמוד והמדרש".:
שער י"ג, "אם למסורת הפירוש וההלכה במצוות תושבע"פ" - דן בהלכה ובספרות ההלכתית, בהשתלשלות התורה שבעל פה מזמן המקרא דרך ימי בית שני ועד עריכת מסכתות המשנה השונות, וכן במושג הלכה למשה מסיני.
שער י"ד, "האגדה ובעלי האגדה" - דן בדברי האגדה שבתלמוד לסוגיהם. לשיטת רנ"ק, חדרו לאגדה התלמודית גם אגדות עממיות, גוזמאות ואמונות טפלות, בין השאר בגלל נסיבות עריכתו של התלמוד הבבלי, והחוקר המאמין נדרש לדעת להבחין בין האגדות שאותן יש לקבל ובין אלו שיש לדחותן.
שער ט"ו, "דרך חיצונים" - עוסק ברעיון הגנוסיס ובהופעותיו ביהדות לאורך הדורות, בין השאר בתורת הקבלה ובשבתאות. שני הפרקים האחרונים והנספח היו אמורים כנראה להשתבץ בחלק השני של הספר, שלא נכתב והיה אמור לעסוק בפילוסופיה באופן כללי יותר.
פרק ט"ז, "כללים והצעות לחכמת האמונה לקוחות מן הפילוסופיה ההגיונית" - מכיל, כפי שמרמז שמו, הצעות להתפתחות עתידית של האמונה היהודית ברוח הפילוסופיה ההגליאנית. הפרק איננו שלם והוא מכיל קטעים מתורגמים מכתבי הגל.
שער י"ז, "חכמת המסכן" - עוסק בפילוסופיה של רבי אברהם אבן-עזרא; גם הוא איננו שלם, ונוספו לו בנספח רשימות שהכין רנ"ק בעניין. רנ"ק מציג בו את הדמיון שבין שיטת רבי אברהם אבן-עזרא ובין הפילוסופיה הקאנטיאנית עם חידושיהם של שלינג והגל.
מהדורות
לאחר המהדורה הראשונה של "מורה נבוכי הזמן" שהוציא צונץ בלבוב תרי"א-1851, נדפסו עוד חמש מהדורות:
ביקורת
הרב אברהם יצחק הכהן קוק הסביר את התנגדותה של היהדות האורתודוקסית לדברי קרוכמל וכתב:
"...צדקה מאוד ההכרה האמונית שידעה להזהר מהוראותיו של 'מורה נבוכי הזמן', שהארסיות המינית הראשית הזאת ננעצה בראשית מחשבותיו...".
בהתאם לכך, התנגד הרב קוק לחלק זה בתוכנית הלימודים (שלא יושמה) שהכין הרב הנזיר עבור הישיבה; ויש שהבינו ש"משמעותה (של התנגדות הרב קוק) שאין להכניס את הגותו לתוך בית המדרש, אפילו החדשני ביותר".
המלחמה הפינית
המלחמה הפינית (בשוודית: Finska kriget, ברוסית: Русско-шведская война, בפינית: Suomen sota, ידועה בפי הרוסים בשם "המלחמה הרוסית-שוודית 1808—1809", ברוסית: "Русско-шведская война 1808—1809") הייתה מלחמה שהתחוללה בין האימפריה הרוסית לשוודיה (שנתמכה על ידי דנמרק וצרפת) מפברואר 1808 עד ספטמבר 1809. האחרונה שבמלחמות שוודיה-רוסיה.
המלחמה הסתיימה בניצחון האימפריה הרוסית, שבעקבות הסכם פרדריקסהאמן קיבלה לידיה את השליש המזרחי של שוודיה בתור הדוכסות הגדולה של פינלנד (לימים הרפובליקה של פינלנד). בעקבות המלחמה, אימץ הפרלמנט השוודי חוקה חדשה והקים בשנת 1818 את בית ברנדוט, בית המלוכה השוודי החדש.
סיבות למלחמה
בקיץ 1807 חתמו הקיסרים אלכסנדר הראשון ונפוליאון הראשון על חוזה טילזיט שסיים את מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. בשלב זה הציע אלכסנדר הראשון לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה את גישורו כדי לפייס בינו ובין נפוליאון. אחד מתנאי חוזה השלום היה הצטרפותה של האימפריה הרוסית לחבילת הסנקציות היבשתיות על בריטניה - מערכת סנקציות כלכליות ופוליטיות שארגן נפוליאון. גם הממלכה הדנית התכוונה להצטרף. בתגובה, פתחה בריטניה באוגוסט 1807, במתקפה על קופנהגן והשתלטה על כל אוניות הצי הדני.
למשפחת הקיסרות הרוסית היו קשרי משפחה עם החצר הדנית ובית הולשטיין. בנוסף, דנמרק הייתה בת בריתה של רוסיה במלחמותיה עם שוודיה במשך יותר ממאה שנים. לכן, באוקטובר 1807 הציבה רוסיה אולטימטום לבריטניה - ניתוק היחסים הדיפלומטיים עד להחזרת הצי לדנמרק וכל ההפסדים שנגרמו לה הוחזרו. אלכסנדר הראשון דרש סיוע שוודי כדי להשאיר את הים הבלטי סגור לציי מעצמות המערב על בסיס אמנות 1780 ו-1800. גוסטב הרביעי דחה את הדרישות הללו, פתח במסלול התקרבות לבריטניה והמשיך להילחם באויבו נפוליאון. המתח בין רוסיה לבריטניה גבר והחלה מלחמה אנגלו-רוסית איטית.
ב-16 בנובמבר 1807, שוב פנתה ממשלת רוסיה למלך השוודי בהצעה לסיוע, אך במשך כחודשיים לא התקבלה תגובה. לבסוף השיב גוסטב הרביעי שלא ניתן להתחיל ביישום אמנות 1780 ו-1800 בזמן שהצרפתים כבשו את נמלי הים הבלטי. אז נודע כי המלך השוודי נערך לסייע לבריטניה במלחמה עם דנמרק ומבקש לכבוש ממנה את נורווגיה. כל הנסיבות הללו העניקו לקיסר אלכסנדר הראשון תירוץ לכבוש את פינלנד על מנת להבטיח את ביטחונה של סנקט פטרבורג מקרבת המעצמה העוינת לבירת האימפריה. נפוליאון רצה לאלץ את שוודיה לסגור את נמליה לספינות בריטיות. בתחילת 1808 הוא יעץ לאלכסנדר הראשון "להוציא את השוודים מבירתם" והציע את עזרתו בעניין זה. ב-5 בפברואר 1808 הודיע נפוליאון לשגריר רוסיה בפריס, הרוזן טולסטוי, כי יסכים לרוסיה לכבוש את כל שוודיה, כולל סטוקהולם. בריטניה מצדה, בפברואר 1808, התקשרה עם שוודיה בהסכם, שבמסגרתו התחייבה לשלם לשוודיה מיליון לירות בחודש במהלך המלחמה עם רוסיה, לא משנה כמה זמן זו תימשך.
הצדדים
בתחילת 1808 הצבא הרוסי (כ-24 אלף חייליו) נפרס לאורך הגבול, בין פרידריכסגם לניישלוט. הנהגת הצבא הופקדה בידי הרוזן בוקסוודן. בפינלנד השוודית היו אז 19 אלף חיילים, בפיקודו הזמני של הגנרל קלרקר. המפקד הראשי, הרוזן קלינגספור, היה עדיין בסטוקהולם, שם כולם קיוו לפתרון שליו של אי ההבנות: המלך עצמו לא סמך על הידיעה על ריכוז הכוחות הרוסים בפרובינציית וויבורג וצבא שוודיה לא הועבר לכוננות לקראת מצב מלחמה. כשסוף סוף נסע הרוזן קלינגספור לפינלנד, מהות ההוראות שניתנו לו הייתה שלא לצאת לקרב עם האויב, להחזיק את מבצר ויבורג בכל מחיר ואם אפשר, לפעול מאחורי הקווים הרוסיים.
ערב הכרזת המלחמה
למרות העובדה שהמלחמה לא הוכרזה, חיילים רוסים חצו את הגבול ב-9 בפברואר 1808: ב-18 בפברואר (1 במרץ) נכנס הרוזן בוקסוודן להלסינגפורס; כוחות שוודים מצאו מקלט בסבורג. ב-23 בפברואר (6 במרץ) נסוג הרוזן קלינגספור לטמרפורס והורה לכל הכוחות הפזורים בצפון פינלנד לעבור לשם. לאחר מכן, ב-24 בפברואר (7 במרץ), נכבשה טוואסטהוס על ידי חיילים רוסים. ב-27 בפברואר (10 במרץ) הורה בוקסוודן לנסיך בגראציה לרדוף אחר קלינגספור כשהגנרל ניקולאי טוצ'קוב ינסה למנוע את נסיגתו. בוקסוודן עצמו החליט להתחיל במצור על סיבורג. תפיסת האי גוטלנד הייתה מכריעה למצור מוצלח, ממשלת שוודיה המודאגת שלחה כוחות גדולים של צי להחזיר את האי, ובכך מנעה ממגיני סיבורג לקבל תמיכה יעילה מהים. עם זאת, השוודים נסוגו בחופשיות לברגשטאד, אך סיבורג מ-21 באפריל (3 במאי) עד 26 באפריל (8 במאי) נכנעו לכוחות הרוסים. 7.5 אלף אסירים, יותר מאלפיים תותחים, עתודות ענק של נשקים מכל הסוגים ו-110 ספינות מלחמה הוחרמו ונלקחו על ידי צבא האימפריה הרוסית. מוקדם יותר, ב-6 במרץ (18), נכנע מבצר סארטהולם; כמעט באותה תקופה נכבשו כף גנגוט המבוצרת ואיי אלנד. השוודים ספגו אבדות רבות.
הכרזת מלחמה
הכרזת מלחמה רשמית מהצד הרוסי באה רק ב-16 במרץ 1808, כאשר התקבלה הידיעה כי המלך השוודי, לאחר שנודע לו על מעבר כוחות רוסיים מעבר לגבול, הורה על מעצרם של כל חברי השגרירות הרוסית בסטוקהולם. דעת הקהל בשוודיה לא הייתה בצד המלחמה ואמצעי החירום שהורה המלך בוצעו בחוסר רצון ובאי תמיכה עממית. גם ברוסיה, החברה החילונית ראתה רק במלחמה כשירות לנפוליאון בלחימה ולראשונה, אולי מאז שרוסיה הפכה למדינה, המלחמה זכתה לגינוי ציבורי נגד מלחמה התקפית על אויביה הקדומים, השוודים.
כישלון רוסי בתחילת הלחימה
בינתיים, בצפון פינלנד, הדברים קיבלו תפנית שלא לטובת לרוסיה. חייליו של טוכקוב ספגו אבדות וכוחם ירד ל-4.5 אלף חיילים. ב-6 באפריל, הכוחות הרוסים בפיקודו של קולנב תקפו את השוודים בסמוך לכפר סיייקג'וקי, אך לאחר שנקלעו למארב הובסו; לאחר מכן, ב-15 באפריל, הגיע אותו גורל לגזרה הרוסית ברבולקס ומפקד הגזרה הזו, הגנרל מ.ל. בולאטוב, שכבר נלחם בסדרת קרבות מוצלחים והביס כמה יחידות אויב, נפצע קשה ונלקח בשבי. בנוסף, ב-2 במאי ניצח הגנרל יוהאן אוגוסט סנדלס בפולקילה את חייליו של אובוכוב שניסה להגיע עם תגבורת סיוע לבולאטוב.
הפינים קמו נגד הרוסים וניהלו מלחמת גרילה, בפיקודם של קצינים שוודים, הם גרמו נזק רב לצבא הרוסי. בסוף אפריל 1808 הופיע משט שוודי באיי אלנד ובעזרת התושבים השוודים הכריחו את חייליו של קולונל וויץ' להיכנע. ב-3 במאי חתם האדמירל בודיסקו, שכבש את האי גוטלנד, על כניעה, שבזכותה חולייתו חזרה ללבוב באותן ספינות עליהן הגיעו לגוטלנד.
ב-14 במאי הגיע הצי האנגלי לגטבורג עם חיל עזר של 14 אלף איש בפיקודו של הגנרל מור, אך גוסטב הרביעי לא יכול היה להסכים עמו לגבי תוכנית הפעולה וכוחותיו של מור נשלחו לספרד; רק הצי האנגלי נותר לרשות המלך השוודי, המורכב מ-16 ספינות ו-20 ספינות אחרות. בינתיים, חיילים רוסים שפעלו בצפון פינלנד נסוגו לקואופיו. קלינגספור לא השלים את הצלחותיו במרדף מתמשך, אלא עצר בעמדה ליד הכפר סלמי, בהמתנה לבוא תגבורת משוודיה והגעת חיילים מהחוף המערבי של פינלנד. הכוחות הובסו בקרב למו ובוואסה. כשהוא מנצל זאת, הרוזן קמנסקי ב-2 באוגוסט שוב יצא להתקפה נגד השוודים.
התפנית
ב-20 וב-21 באוגוסט, לאחר קרבות עקשניים בקורטאן ובסלמי, נסוג קלינגספור לכיוון ואסה וניקרלבו, וב-2 בספטמבר הטילו הרוסים תבוסה מכרעת על השוודים בקרב אורווה. היחידות השוודיות, בהוראת קלינגספור, נסוגו גם לוואסה. נחיתות אחרות שבוצעו בספטמבר מאיי אלנד הסתיימו גם כן בכישלון. יחידה שוודית בפיקודו האישי של המלך גוסטב בת 5,000 חיילים הובסה בקרב על גלסינג. במזרח פינלנד ניקולאי טוצ'קוב הוביל מתקפה על היחידה השוודית של סנדלס ופלוגת תושבים מקומיים חמושים. התסיסה במזרח פינלנד שככה במהרה. בשל תחילת הסתיו, מחסור במזון והצורך לתת מנוחה לכוחות, קיבל הרוזן בוקסוודן את הצעתו של קלינגספור לשביתת נשק, שהסתיימה ב-17 בספטמבר (29), אך לא אושרה על ידי הקיסר.
ב-15 באוקטובר (27), 1808, הובס חיל טוצ'קוב, המונה כ-5,000 איש, בקרב באידנסלמי על ידי כ-4,000 מחייליו של סנדלס, בעיקר בגלל חוסר מודיעין וטעויות של המפקד הרוסי, הנסיך מיכאיל דולגורוקוב, ששילם בחיי חייליו. עם זאת, לאחר שזכה בניצחון טקטי, לא היו לסנדלס הכוחות הנחוצים להתקפת נגד והוא המשיך בנסיגה לאולבורג.
המתקפה, שהתחדשה עד מהרה מהצד הרוסי, נמשכה כמעט באין מפריע. קלינגספור נסע לסטוקהולם, ומסר את הפיקוד לגנרל קלרקר, והאחרון, משוכנע כי אי אפשר לעצור את הכוחות הרוסים, החל במשא ומתן עם הרוזן קמנסקי, וכתוצאה מכך השוודים נסוגו לטורנאו והחיילים הרוסים כבשו את פינלנד כולה בנובמבר 1808.
הקיסר אלכסנדר הראשון, לעומת זאת, לא היה מרוצה לחלוטין מהרוזן בוקסוודן, שכן הצבא השוודי, למרות עליונותם המשמעותית של הכוחות הרוסים, שמר על הרכבו. בתחילת דצמבר נתפס מקומו של בוקסגדן על ידי גנרל מחיל הרגלים. הקיסר הורה למפקד הראשי החדש להעביר באופן מיידי ובהחלטיות את המלחמה לחוף השוודי, תוך ניצול ההזדמנות (הנדירה ביותר בתולדות המפרץ הפיני שבדרך כלל ללא קרח) להגיע לשם על הקרח. על פי תוכנית הפיקוד הרוסי, תוכנן בשנת 1809 להעביר את פעולות האיבה לשטח שוודיה, לכבוש את סטוקהולם ולהשמיד את הצי השוודי. לצורך כך הוקמו שלושה גדודים (שהורכבו מ-15.5 אלף חיילי חיל הרגלים ועד אלפיים פרשים), שהופקדה עליהם המשימה לכבוש את איי אלנד ולהגיע לחופי שוודיה מעבר לקרח במפרץ בוטניה. הגזרה הצפונית הייתה אמורה לעבור לטורנאו, להתקדם לעיר אומאו, להצטרף לגזרה אחרת ולהגיע לשם מוואסה לאורך הקרח של מפרץ בוטניה ליד איי קוורקן (דרך מיצר קוורקן); לבסוף, הגזרה השלישית נועדה לתקוף את איי אלנד ואז כל שלוש הגזרות היו אמורות לנוע לכיוון סטוקהולם.
הגנרל נורינג עיכב ביצוע תוכנית נועזת ונותר לא פעיל עד אמצע פברואר. אלכסנדר הראשון, שלא היה מרוצה מכך, שלח לפינלנד את שר המלחמה שלו, הרוזן ארקצ'ייב, שהגיע לאחר 20 בפברואר (4 במרץ) לאבו, התעקש על הגשמת המבצע. ארקצ'ייב לא אישר את מעשהו של קנורינג וכשנפגש עם הגנרל דובלני אמר לאחרון כי הוא נשלח מהצאר "לא לעשות הפוגה אלא לעשות שלום".
איי אלנד היו מוגנים על ידי החיל השוודי של הגנרל דובלן (6,000 איש) ו-4,000 תושבים חמושים. ב-6 במרץ (18) 1809 החיל הרוסי בפיקודו של בגארטיון כבש את איי אלנד, לכד יותר מאלפיים אסירים, 32 תותחים, למעלה מ-150 ספינות. כוחות רוסים נוספים, בראשות האלוף קולנייב, הגיעו לחופי שוודיה ב-7 במרץ (19), לכד את גריסלגם (כיום קומונה נורטלייה) ובכך יצרו איום מיידי על סטוקהולם.
המבצע אילץ את ממשלת שוודיה להציע הצעה לחוזה שלום. השליט השוודי הגיע לאיי אלנד עם מכתב מהדוכס מסודרמנלנד והצהיר על רצונו לעשות שלום בתנאי שהכוחות הרוסים לא יעברו לחוף השוודי. נורינג הסכים להשעיית פעולות האיבה; הכוחות העיקריים של הנסיך בגראטיון הוחזרו לאבו; גם יחידתו של ברקלי דה טולי שכבר חצתה את המפרץ בקוורקן הוזכרה כמי שיהיה עליה לסגת.
בינתיים, הפלוגה הצפונית של הכוחות הרוסים, בפיקודו של הרוזן שובאלוב, הצליחה להשיג הצלחות משמעותיות. פלוגת גריפנברג שעמדה נגדו ויתרה על העיר טורנאו ללא קרב, ואז, ב-13 במרץ (25), עקפה את הכוחות הרוסים ליד הכפר קליקס ולבסוף הניחו את נשקם ואז הרוזן שובאלוב הפסיק, לאחר שקיבל חדשות על ההפוגה שהושגה באיי אלנד. ב-13 במרץ 1809, התרחשה הפיכה בשוודיה, גוסטב הרביעי אדולף הודח, והשלטון עבר לידי דודו, הדוכס מסודרמנלנד והאצולה הסובבת אותו.
הפסד השוודים בפינלנד
ב-19 במרץ הגיע הקיסר אלכסנדר לאבו, לאחר שהורה לבלום את המתקפה באלנד. בתחילת אפריל מונה ברקלי דה טולי להחליף את בוריס נורינג. הפעולות הצבאיות התחדשו ומהצד הרוסי הן התנהלו בעיקר על ידי הפלוגה הצפונית, שכבשה ב-10 במרץ (22) את העיר אומאו. הכוחות השוודים נסוגו בחופזה. עוד לפני כיבוש אומאו ביקש הגנרל השוודי דובלן, שפיקד בווסטרו-בוטניה, מהרוזן שובאלוב להפסיק את שפיכת הדמים, שהייתה חסרת מטרה עקב השלום המתקרב והציע לוותר על כל הווסטרו-בוטניה לרוסים. שובאלוב הסכים, אך ברקלי דה טולי לא אישר זאת לחלוטין. הפלוגה הצפונית של הצבא הרוסי פתחה בלחימה מחודשת. בנוסף ננקטו צעדים לספק מזון לפלוגה, בו היה מחסור חמור.
כאשר ריקסדאג התכנס בסטוקהולם הכריז על דוכס סודרמנלנד כמלך קרל ה-13, הממשלה החדשה נטתה להצעתו של הרוזן ריד לדחוק את הרוסים אל מחוץ לבוטניה; פעולות האיבה התחדשו, אך ההצלחות של השוודים הוגבלו רק לתפיסת מספר עמדות; ניסיונותיהם להניע מלחמת נגד רוסיה נכשלו. לאחר מבצע מוצלח של הרוסים, גרנפורס חתם שוב על הסכם שביתת נשק, בין היתר בשל הצורך של הרוסים לספק לעצמם מזון. מכיוון שהשוודים סירבו בעקשנות למסור את איי אלנד לרוסיה, התיר ברקלי למפקד החדש של הגזרה הצפונית, הרוזן קמנסקי, לפעול על פי שיקול דעתו.
השוודים שלחו שתי יחידות נגד האחרון: האחד, בהובלת סנדלסה, הייתה אמורה להוביל התקפה מהחזית, והשנייה, תחת מוטס, לנחות בכפר רטן ולתקוף את הרוזן קמנסקי מאחור. אלא שמבצע זה הסתיים בכישלון; אך אז, בשל הדלדול הכמעט מוחלט של אספקת הצבא והמזון, נסע קמנסקי לפיטאו ועבר קדימה, לאומאו. כבר במעבר הראשון סנדלסה הופיע בפניו תוך דרישה לסיים בשביתת-נשק, שלא יכול היה לסרב לה בשל היעדר אספקה לחייליו בכל הדרוש.
כרם בן שמן
כֶּרֶם בֶּן שֶׁמֶן, הידוע גם כ"מושב בֶּן שֶׁמֶן", הוא יישוב כפרי סמוך לכפר הנוער בן שמן שממזרח ללוד, בתחום המועצה האזורית חבל מודיעין. מקור שמו מהפסוק הפותח את משל הכרם בספר ישעיהו (ה', א) "כרם היה לידידי בקרן בן שמן".
היסטוריה
ב"מושבת בצלאל" שהוקמה בשנת 1910 מערבית לכפר הערבי ח'דיתה, אדמות "בית עריף," נחלה חקלאית מהתקופה הממלוכית והעת'מאנית. המושבה נוסדה ביוזמת בוריס שץ, מייסד בצלאל, ובסיועה של קרן קיימת לישראל. תושבי הכפר הראשונים היו צורפים אמנים ממוצא תימני שביקשו לשלב אומנות וחקלאות. הניסיון נכשל והמקום ננטש ונסגר בשנת 1914. יחד עם זאת, בקצה הכפר נמצאים עדיין שרידי הבתים ושרידי בית המלאכה, שכונה "בית בצלאל" כי היה בסגנון בית בצלאל בירושלים, ושימש אחר כך כבית הספר של המושב.
בשנת 1963 אוחדו שטחי כפר הנוער בן שמן עם שטחי כרם בן שמן, אך חולקו שוב בשנת 1991.
סאפוק
סאפוק (באנגלית: Suffolk) הוא מחוז במזרח אנגליה. עיר הבירה של המחוז היא איפסוויץ'. העיר לווסטופת, הנמצאת בצפון סאפוק, היא הנקודה המזרחית ביותר באנגליה. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית המחוז כ-730,100 איש.
היסטוריה
האנגלים התיישבו באזור במאה ה-5, וסאפוק היה חלק מממלכת מזרח אנגליה. מקור השם סאפוק הוא מאנגלית עתיקה, פשוטו כמשמעו "עם דרומי" ("South Folk"), לעומתו ה"עם צפוני" ("North folk") הפך לנורפוק. עד המאה ה-17, המחוז היה מפיק חשוב של צמר.