cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zabbix
פיתוח
ערכת המספור של גרסת Zabbix השתנתה עם הזמן. בעוד ששני הענפים היציבים הראשונים היו 1.0 ו-1.1, לאחר 1.1 הוחלט להשתמש במספרים אי-זוגיים עבור גרסאות פיתוח ומספרים זוגיים עבור גרסאות יציבות. כתוצאה מכך, 1.3 בעקבות 1.1 כעדכון פיתוח שישוחרר כ-1.4.
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__ __לחיפוש__
מואמר אקסוי
מואמר אקסוי (בטורקית: Muammer Aksoy; 1917 – 31 בינואר 1990) היה פוליטיקאי, עיתונאי ומשפטן טורקי, שנרצח על ידי פעילים איסלמיים.
ביוגרפיה
מואמר אקסוי נולד באיבראדה למשפחת חבר פרלמנט. בשנת 1939 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול ובשנת 1950 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך.
לאחר חזרתו לטורקיה הוא התחיל ללמד באיסטנבול ובאנקרה. בשנת 1957 הוא עזב את האוניברסיטה בה לימד, לאור השפעת הממשל על החופש באוניברסיטה, והחל בפעילות פוליטית בהצטרפו למפלגת העם הרפובליקאית. לאחר הפיכה צבאית של בשנת 1960 הוא חזר לאוניברסיטה והתמנה לפרופסור. הוא היה בין מכיני החוקה החדשה ובשנת 1977 נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה. לאחר הפיכה צבאית של שנת 1980 הוא חזר לתחום המשפטי.
בשנת 1989 מואמר אקסוי היה שותף ביחד עם בהריה איצ'וק להקמת ארגון לקידום רעיונות של מוסטפא כמאל אטאטורק. הוא גם כתב מאמרים בנושאים שונים בעיתונות המקומית.
בערב 31 בינואר 1990 הוא נרצח מול ביתו על ידי ארגון אסלאמי. מספר פעילים, שניסו לקדם את חקירת הרצח נהרגו תוך מספר שנים.
לנדרי בנדר
לנדרי בנדר (באנגלית: Landry Bender, נולדה ב-3 באוגוסט 2000) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בשל כיכובה בסדרות של ערוץ דיסני "קרש וברן" כקליאו ו"תמיד ביחד" כסיד ריפלי ובסדרה של נטפליקס "צער גידול בנות - הדור הבא" כרוקי.
חיים אישיים
בנדר נולדה בשיקגו, אילינוי. היא עברה לפיניקס באריזונה עם משפחה כאשר הייתה בת שנתיים. התחילה לשחק בהפקות תיאטרון מקומיות כאשר הייתה בת 5. בשנת 2018 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון העצמאי באוק פארק, קליפורניה.
ג'ק רולי
ג'ון פרדריק "ג'ק" רולי (7 באוקטובר 1920 - 28 ביוני 1998) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
רולי שיחק במשך 17 שנים בקבוצת מנצ'סטר יונייטד, במדיה זכה לכינוי התותחן (באנגלית: The Gunner) בשל יכולת כיבוש השערים שלו. הוא אחד מבכירי הכובשים במדיה בכל הזמנים, עם 211 שערים ב-424 הופעות בכל המסגרות. רולי זכה עם הקבוצה באליפות אנגליה, בגביע ה-FA ובמגן הצדקה. רולי ערך שש הופעות במדי נבחרת אנגליה, בהן כבש שישה שערים.
לאחר תקופה בה שימש מאמן-שחקן בקבוצת פלימות' ארגייל, החל בקריירת אימון במהלכה הוביל, בין היתר, את אייאקס אמסטרדם.
קריירת משחק
רולי החל את דרכו בקבוצת הנוער קרדלי הית'. ב-1937 עבר לשחק בבורנמות' ובוסקומב אתלטיק מהליגה השלישית, והפגין יכולת גבוהה כשכבש עשרה שערים ב-11 משחקים בפתיחת עונת. שמונה חודשים בלבד לאחר שעבר לבורנמות', חתם רולי במנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של כ-3,000 ליש"ט. הוא הצטרף לקבוצה בליגת המשנה, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-0 על שפילד ונסדיי ב-23 באוקטובר 1937. בארבעת משחקיה הקרובים של הקבוצה הוא לא שותף, ובמשחקו השני בלבד במדי הקבוצה הוביל אותה לניצחון 5-1 על סוונסי סיטי, תוך שהוא כובש רביעייה מרשימה. עד לסיום העונה כבש רולי תשעה שערים ב-25 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו להעפיל בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה. את עונת הבכורה שלו בליגה הבכירה סיים רולי עם עשרה שערים ב-38 הופעות.
לאחר עונתו הראשונה של רולי פרצה מלחמת העולם השנייה, שהובילה להפסקה בת שבע שנים בכדורגל המקצועני באנגליה. עם חזרתו של טורניר גביע ה-FA בעונת, וחזרתה של הליגה עונה אחת אחר כך, חזר גם רולי לסגל הקבוצה תחת מאמנה החדש מאט באזבי. כבר בעונת החזרה לליגה הוכיח רולי כי יכולת הכיבוש שלו לא נפגמה, והוביל את יונייטד לסגנות עם נקודה פחות מהאלופה ליברפול, ועם 26 שערי ליגה ב-37 הופעות. עונה אחר כך זכה עם יונייטד בגביע האנגלי לאחר ניצחון 4-2 בגמר על בלקפול. רולי כבש צמד שערים במשחק כשהחזיר את קבוצתו פעמיים מפיגור בדרך לניצחון ולזכייה בתואר. באותה עונה כבש רולי חמישה שערים בשישה משחקים במסגרת טורניר הגביע. בליגה שמרה הקבוצה על המקום השני בטבלה.
בעונת שמרה הקבוצה על המקום השני פעם שלישית ברציפות. בפתיחת העונה כבש רולי שער אחד בהפסד הקבוצה 4-3 לארסנל במסגרת מגן הצדקה. בפעם השלישית מתוך ארבע פעמים רצופות כבש רולי לפחות עשרים שערי ליגה, ובאותה עונה היה חתום על הישג נוסף - כיבוש חמישה שערים במשחק אחד, בניצחון 8-0 על יאוביל טאון במסגרת הגביע. בעונת קבע שיא קריירה אישי לשערי ליגה בעונה אחת, כשכבש שלושים שערים בארבעים משחקים בדרך לזכייה באליפות אנגליה. עם פתיחת העונה הבאה זכה עם יונייטד בתואר שלישי ואחרון, כשהוביל אותה עם צמד שערים לניצחון 4-2 על ניוקאסל יונייטד במסגרת מגן הצדקה.
בפברואר 1955, בעיצומה של עונת, עבר רולי לפלימות' ארגייל מליגת המשנה לתפקיד של מאמן-שחקן. הוא נפרד ממנצ'סטר כאחד מגדולי כובשיה בכל הזמנים, עם 211 שערים ב-424 הופעות בכל המסגרות. רולי הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד אשר כבשו מעל למאתיים שערים במדי המועדון, יחד עם בובי צ'רלטון, ויין רוני ודניס לאו.
רולי הצטרף לפלימות' כשהיא בסכנת ירידה לליגה השלישית. עד לסיום העונה שיחק רולי ב-13 משחקים בהם כבש פעמיים, והוביל את הקבוצה להישרדות בליגת המשנה. עונה אחר כך שיחק רולי בפחות ממחצית ממשחקיה של הקבוצה, ולא הצליח להובילה כמאמן להישרדות נוספת. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית. בענות אכזבה הקבוצה וסיימה במקום ה-18 בלבד במחוז דרום של הליגה השלישית. בסיום אותה העונה פרש רולי ממשחק פעיל בגיל 37, על מנת להתמקד בתפקיד המאמן.
נבחרת אנגליה
רולי החל את דרכו בנבחרת אנגליה בעידן שלאחר מלחמת העולם. הוא זכה להופעת בכורה בנבחרת תחת המאמן וולטר וינטרבוטום ב-2 בדצמבר 1948 במשחק ידידות מול בהייבורי. בדקה ה-55 של המשחק כבש רולי את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, בדרך לניצחון 6-0 בסיום.
קריירת אימון
בעונת, עונתו הראשונה כמאמן בלבד, הוביל רולי את פלימות' למקום השלישי במחוז, שתי נקודות בלבד מתחת לברייטון אנד הוב אלביון שסיימה ראשונה ועלתה לליגת המשנה. עונה לאחר מכן השלים רולי את המלאכה והחזיר את קבוצתו לליגת המשנה, לאחר שהוביל אותה למקום הראשון במחוז במאזן מרשים שכלל שבעה הפסדים בלבד ב-46 משחקים.
לקראת עונת התמנה רולי לתפקיד מאמן אולדהאם אתלטיק מהליגה הרביעית. לאחר שתי עונות פושרות במרכז הטבלה, הוביל רולי את הקבוצה להעפלה לליגה השלישית בסיום עונת. עונה לאחר מכן זכה לתפקיד היוקרתי ביותר בקריירת האימון שלו, כשהתמנה לתפקיד מאמן אייאקס אמסטרדם, תפקיד אותו נשא במשך עונה אחת בלבד, עונת, שהסתיימה במקום החמישי בטבלה.
לאחר כשנה וחצי מחוץ למגרשים, חזר רולי בינואר 1966 כדי לאמן את רקסהאם הוולשית, ששיחקה אז בליגה הרביעית באנגליה. את העונה סיימה רקסהאם במקום האחרון בטבלת הליגה הרביעית. רולי פתח עם הקבוצה את עונת והוביל לשיפור ניכר ביכולתה, אך סיים את תפקידו כחודשיים לפני תום העונה. רקסהאם סיימה את העונה במקום השביעי. עונה אחר כך שוב סבל מעונה קשה, בה הוביל את ברדפורד פארק אבניו למקום האחרון בטבלת הליגה הרביעית.
מוזיאון בית השומר
מוזיאון בית השומר הוא מוזיאון לתולדות ארגון "השומר", התפתחות כוח המגן בארץ ישראל, וההתיישבות בגליל ובאצבע הגליל הפועל בכפר גלעדי. מופעל על ידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון וקיבוץ כפר גלעדי ומוכר כאתר מורשת של מדינת ישראל על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה
המוזיאון הוקם על ידי אנשי "השומר", ובראשם מאיר ספקטור, רחל ינאית בן-צבי ונחום הורביץ בשנת 1969 במטרה להציג את תולדותיהם של ארגון "השומר" והארגון ממנו צמח, "בר גיורא", ואת תפקידיהם בהתיישבות, בגיוס נשק ובהגנת היישוב. מבנה המוזיאון תוכנן כמעין מגדל שמירה על צלע ההר הצופה לעבר אצבע הגליל וחצר תל חי.
אוצר המוזיאון ותצוגתו כוללים מסמכים היסטוריים, צילומים, דגמים ובהם ה"מדאפה" (בערבית: חדר האורחים) שבהם התקבלו תושבי האזור וחדרם של מניה וישראל שוחט, דיוראמה אור-קולית, חיזיון אור-קולי, מבחר כלי נשק, דגלים ופריטי לבוש של חברי "השומר". בחדר הנצחה מוצגים קורות חייהם של חברי "השומר", ובאגף אחר מוצגות עבודותיה של הפסלת בתיה לישנסקי בת דורם של אנשי "השומר". במוזיאון מוצג גם סיפורן של הנשים חברות "השומר", שיצאו למאבק על שוויון חובות וזכויות בארגון וביססו בכך תקדים ודגם לחיקוי.
בין המוצגים במוזיאון נמצאים דגלו המקורי של הארגון ועליו סיסמתו, הרובה של יוסף טרומפלדור, אותו קיבל מאנשי "השומר" עם הגיעו להגנה על תל חי, וספרים על תולדות "השומר" וחבריו, בהם "יזכור" שראה אור בשנת 1916.
משנת 2008 פועל המוזיאון במתכונת חדשה, לאחר שיפוצו במלאת מאה שנים לייסוד "בר גיורא". התצוגה החדשה נוצרה בעיצובו של האדריכל אורי אברמסון ובשיתוף עם עמותת מורשת "השומר". המבקרים עוברים בין תחנות שונות ומפעילים סרטוני מולטימדיה, בין השאר של הצלם יעקב בן דב, המראים את תקופת העלייה השנייה, וברקע מוקראים מכתבים שכתב איש "השומר" למשפחתו.
סבסטיאנו סרליו
תולדות חייו
חזיתות הכנסיות שתכנן היו בעלות אופי קלאסי מוקפד. ספריו, יותר מאשר עבודה מסוימת כלשהי, הובילו את פרנסואה הראשון, מלך צרפת להזמינו לצרפת על מנת להשתתף בצוות התכנון האיטלקי של טירת פונטנבלו, יחד עם ג'אקומו בארוצי דה ויניולה ובנוונוטו צ'ליני ואחרים. בנוסף עסק גם במקביל בפרויקטים פרטיים.
נפטר לא מאוחר מ-1554 בפונטנבלו, לאחר ששהה מספר שנים בליון.
ספריו
חיבורו העיקרי של סרליו הוא ה-Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה"), שנקרא כך רק בהוצאות המלאות של הקורפוס לאחר מותו, לא ברור האם ומה השם שהתכוון סרליו לתת לספר כיצירה שלמה. הספר עשיר באיורים וכתוב באיטלקית (וחלקים מסוימים גם בצרפתית במקביל) המיועד לאדריכלים ואנשי מקצועות הבנייה. עם צאתו לאור של הכרך הראשון (שהוא הספר הרביעי בחיבור) ב-1537, כבר עבד סרליו על המיזם למעל מעשור וכבר חילק אותו לשבעה ספרים. רק חמישה כרכים ראו אור בחיי המחבר. הספר השישי נחשב שנים רבות לחיבור אבוד והודפס רק ב-1966.
חמשת הספרים הראשונים ראו אור בחיי המחבר ומכסים את כל החומר על גאומטריה, פרספקטיבה, אדריכלות רומא העתיקה, הסדר הקלאסי ותכנון כנסיות. הספר השישי עוסק בבית הפרטי מבקתות איכרים ועד ארמונות מלכים. הספר כולל מידע רב ערך על הבית בתקופת הרנסאנס ועל ביצורים בסביבה העירונית וכן תכנון שלו, שלא יצא לפועל, של הלובר. הספר השביעי עוסק בבעיות אדריכליות כגון שחזור חזיתות גותיות ודיון בסימטריה ובפרופורציות.
שני ספרים נוספים אינם נחשבים לחלק קאנוני מהחיבור: הספר על שערים ודלתות (il Libro Extraordinario) שראה אור בליון הכולל כמעט אך ורק מתמונות ומכיל 50 פרויקטים של פורטלים מונומנטליים בליווי כיתובים קצרים והקדמה באיטלקית ובצרפתית. כיוון שהספר השישי נחשב לאבוד, מוספר בהוצאות רבות הספר על הדלתות כספר השישי. הספר השמיני "סירוס" (Castramentatio), הוא תיאור של מחנה צבאי רומי, העוקב אחר תיאור בספרו של פוליביוס על הקמת מחנה מונומנטלי עבור הקיסר טריאנוס, שכלל פורום, מרחצאות וארמון קונסולרי. הספר שונה באפיו משאר הספרים בחיבור בכך שאינו נושא אופי מעשי.
השפעה
השפעת הספר הייתה רבה בצרפת, בארצות השפלה ובאנגליה כסוכן שהעביר את תפיסות הרנסאנס האיטלקי באדריכלות למדינות צפון אירופה ומערבה.
חמש שנים בלבד לאחר צאתו לאור, כבר הביא מדפיס פלמי את ספר IV להדפסה באנטוורפן בתרגום לצרפתית, גרמנית ופלמית. ב-1606 ראו אור באמסטרדם ספרים I-IV בהולנדית וב-1611 ראו אור בלונדון בתרגום לאנגלית, מן התרגום ההולנדי והמשיכו להופיע באותו תרגום במשלך למעלה משלוש-מאות שנה. עבודות של אדריכלים בשטח מצביעות על הפנמה של הרעיונות והעקרונות של סרליו. הספר נמצא בספרייתם של האדריכלים הבריטים כריסטופר רן וג'ון ווד האב. האדריכל איניגו ג'ונס החזיק בעותק מקורי באיטלקית עליו העיר הערות.
אינטרטקסטואליות
אינטרטקסטואליות היא מונח מביקורת התרבות ותורת הספרות המתאר שיח או אזכור המתרחשים בין טקסטים שונים או מערכות סימנים שונות. מגישה בסיסית זו נובעות שתי משמעויות עיקריות למונח זה, שהשוני ביניהן הוא בטיב מערכת הסימנים הנרמזת.
אינטרטקסטואליות "סמיוטית"
המונח אינטרטקסטואליות נטבע על ידי ז'וליה קריסטבה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כדי לתאר טקסטים כמערכת סימנים, שלעולם איננה "סגורה" ו"הרמטית", אלא מתייחסת (מרפררת) למערכות סימנים אחרות. טקסטים ספרותיים, למשל, אינם מתייחסים רק למערכת סימנים לשונית, לשפה, אלא גם לסוגי מערכות סימנים נוספות: תמרורים, פרסומות ואף צבע הבגדים. מנקודת מבט סמיוטית התרבות האנושית כולה בנויה ממערכות סימנים מסוגים שונים, ולפיכך כל טקסט חייב בהכרח לקיים יחסים אינטרטקסטואליים בינו לבין כמה ממערכות סימנים אלה.
טענתה של קריסטבה מעלה שאלות לגבי אופי הטקסט הספרותי. אם כל טקסט תמיד מרפרר גם לטקסטים אחרים, אז הוא אינו "סגור" ומהווה עולם לעצמו, אלא תלוי תמיד במערכות סימנים נוספות, שהן תלויות במערכות סימנים אחרות. כל טקסט, לפיכך, הוא אסופה של "ציטוטים". יותר מכך, עליו להיות מורכב מציטוטים כדי שיוכל להתקיים ולהיות מובן. טקסט שאינו "מצטט" מערכות סימנים מחוצה לו הוא טקסט בלתי קריא, מאחר שהטקסט אינו משתמש במערכות סימנים המשותפות לו ולקורא.
על פי קריסטבה גם נפש הכותב היא מערכת סימנים מסוג מסוים. הכותב מכניס תמיד לטקסט את עצמו, מחשבותיו וחוויותיו, ובכך הוא משמש כטקסט נוסף אליו היצירה מתייחסת. אידאולוגיות פוליטיות והנחות יסוד לגבי המציאות משתקפות בטקסט אף הן, ומכאן שניתן לקרוא טקסטים מנקודת מוצא פוליטית, ולבחון כיצד הם משמשים ככלי אידאולוגי, בין אם הכותב התכוון לכך ובין אם לא.
למושג אינטרטקסטואליות יש, אם כן, חשיבות רבה בכל המהלך הפוסט-מודרני והנאו-מרקסיסטי, ובדגש שזרמים הגותיים אלו שמים על היסוד הפוליטי שבתרבות, ועל האופן בו אידאולוגיות מסוות עצמן מבעד לתוצרי תרבות מסוימים.
אינטרטקסטואליות רטורית
אף על פי שהמונח נטבע על ידי קריסטבה למשמעות מאוד מסוימת, הוא משמש לעיתים גם במשמעות אחרת – כדי להצביע על רמיזה המתבצעת בטקסט אמנותי אחד לטקסט אמנותי שני. פרודיה, למשל, היא יצירה המושתתת על יחסים אינטרטקסטואליים מסוג זה. היא מבצעת חיקוי קומי של טקסט אחר, ובכך רומזת אליו. כדי להבדיל בין המושג של קריסטבה לבין אינטרטקסטואליות במשמעות מצומצמת זו נוצרו מונחים אחרים, קרובים ברוחם. זיוה בן-פורת הציעה את המונח "אינטרטקסטואליות רטורית", וז'ראר ז'נט הציע את "הייפרטקסטואליות".
כל יחס אינטרטקסטואלי הוא יחס אנלוגי בין הסימנים של הטקסט הרומז לבין הסימנים בטקסט הנרמז. מימוש יחסים אינטרטקסטואליים מהסוג השני (אינטרטקסטואליות רטורית) דורש במקרים רבים יותר מזיהוי הטקסט הנרמז; קרי, ניסיון להתאים בינו לבין הטקסט הרומז. במובן זה משמשת אינטרטקסטואליות ככלי יעיל לצמצום אפשרויות הקריאה של טקסטים, מאחר שהיא רומזת לאינפורמציה נוספת הרלוונטית לקריאת הטקסט.
סוגי אינטרטקסטואליות רטורית
טקסטים אמנותיים רומזים במקרים רבים לטקסטים אמנותיים אחרים. ניתן למיין רמיזות אינטרטקסטואליות אלה לכמה סוגים עיקריים, על פי האופן בו הרמיזה מתבצעת:
ארבעת האוניברסלים של הציטוט
בכל ציטוט, טוען שטרנברג, ישנם ארבעה עקרונות מרכזיים:
כאשר דן אמר לדנה את שאמר, היה זה לשם השגת מטרה מסוימת, בין אם להבהיר את טיב יחסיו עם ניסים, ובין אם להזהיר את דנה מניסים. כאשר דנה מצטטת את דן (בדיבור עקיף) מיוצג אקט התקשורת של דן עם דנה בתוך אקט התקשורת בין דנה לניסים. אקט התקשורת המיוצג פועל כחלק מתוך שלם, ופועל עתה בהקשר שונה של זמן, מקום ודוברים. המשפט שאמר דן משועבד לאקט התקשורת של דנה עם ניסים, ומשמש עתה למטרות אחרות מכפי שהתכוון להן דן. עם זאת, בתוך אקט התקשורת של דנה עם ניסים יש עתה מונטאז' בין פרספקטיבות שונות, הפרספקטיבה של דן באקט התקשורת המצוטט והפרספקטיבה של דנה, המצטטת.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2019/2020
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2019/2020 הייתה התחרות ה-22 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-17 בדצמבר 2019 אך התחרות הופסקה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל ולא חודשה לאחר מכן.
בתחרות השתתפו 8 קבוצות ליגת העל, 6 מתוך 10 קבוצות מהליגה הלאומית ולראשונה גם 4 מתוך 10 קבוצות מהליגה הארצית.
סיבוב ראשון
בסיבוב הראשון השתתפו 3 מקבוצות הליגה הארצית ו-3 קבוצות מהליגה הלאומית. שאר המשתתפות מהליגות הלאומית והארצית עלו באופן אוטומטי לשמינית הגמר.
בקתה הררית
בקתה הררית היא מבנה הממוקם בהרים, לרוב נגיש רק להולכי רגל, המיועד לספק מחסה ומזון למטיילים ולמטפסי הרים. בקתות הרריות לרוב מופעלות על ידי מועדוני מטפסים או ארגונים אחרים המיועדים לסייע למטיילים.
בקתות הרריות יכולות לספק מגוון רחב של שירותים, תלוי אם מוצב בהן צוות עובדים קבוע או שאינן מאוישות. מרבית הבקתות כוללות מחסה ודרגשי שינה פשוטים, ואחרות מספקות גם ארוחות, הרצאות, מכירת בגדים וחפצים קטנים, ועוד. בבקתות שממוקמות במסלולי טיול או טרקים שקיים עבורם ביקוש גבוה יחסית, נדרשת הזמנה מראש של מקום לינה, ואילו באחרות לא נדרשת הזמנה.
הבקתות הראשונות שנבנו על ידי ארגון הוקמו החל מ-1863 על ידי מועדון המטפסים השווייצרי. בארצות הברית נבנתה הבקתה הראשונה במדיסון ספרינג בניו המפשייר, על ידי מועדון הרי האפלצ'ים, ב-1888-1889.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2019/2020
שמינית הגמר
אל שמינית הגמר העפילו 3 הקבוצות שניצחו בסיבוב הראשון, קבוצת ליגה ארצית אחת ושלוש קבוצות ליגה לאומית שעלו באופן אוטומטי וכן 7 קבוצות מליגת העל שהצטרפו בשלב זה. סיבוב הגביע הזה נערך ב-24 בפברואר 2020.
רבע הגמר
אל רבע הגמר העפילו 7 הקבוצות שניצחו בשמינית הגמר והפועל רעננה מליגת העל שקיבלה בהגרלה כרטיס חופשי לשלב זה. סיבוב גביע זה היה צפוי להיערך ב-23 באפריל 2020 אך לא התקיים במועד זה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
שיט הדלעות של וינדזור
שיט הדלעות של וינדזור (באנגלית: Windsor Pumpkin Regatta) הוא שיט תחרותי המתרחש מדי שנה באוקטובר באגם פיסקוויד שבעיר וינדזור הממוקמת בנובה סקוטיה שבקנדה.
המסלול
אורכו של המסלול הוא 800 מטרים, והשיט בו מותר בסירות העשויות מדלעת בצבעים בהירים בלבד.
היסטוריה
בשנים 1999–2007 שלט בתחרות החקלאי ליאו סווינמר, עם תשעה ניצחונות רצופים. בשעת הניצחון האחרון שלו, ב-14 באוקטובר 2007, היה סווינמר בגיל 73.
התחרות זכתה לפרסום רב בשנת 2005 לאחר שמרתה סטיוארט הודיעה כי תשתתף בה, אך השתתפותה נמנעה לבסוף בשל הפרשה הפלילית בה הסתבכה.
בשנת 2008 כבר היו בתחרות 60 מתחרים ולמעלה מ-10,000 צופים.
תחרויות נוספות
התחרות גרמה לתחרויות נוספות דומות כשהמפורסמות שבהן הן התחרות שנערכת באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון מדי שנה משנת 2005, וכן תחרות הנערכת באגם בעיר קולצ'סטר שבורמונט.
חנה שפיצר
חנה מרים שפיצר (ז' בשבט ה'תרמ"ו, 13 בינואר 1886 – י"ז בשבט ה'תשט"ו, 9 בפברואר 1955) הייתה מייסדת ומנהלת תלמוד תורה לבנות א' בירושלים, בית חנה ובית ספר רוחמה. מנהלת, מורה, מחנכת ואשת חינוך.
קורות חייה
נולדה בירושלים, לרב צבי אשר כהנא שפירא ולחיה מיכלא. חמיה, שמואל זנוויל שפיצר, היה מחשובי עסקני היישוב הישן בירושלים. כבר בצעירותה התבלטה במנהיגותה וכונתה "אם הבנות". כבת היישוב הישן קיבלה חינוך בביתה ומעולם לא רכשה השכלה בדרך פורמלית. אביה, שחינוך ילדיו היה חשוב לו, שכר מורים פרטיים ללמד את בניו וחנה למדה יחד איתם. שפיצר הייתה אוטו-דידקטית וקראה ספרים כל לילה בביתה עד השעות הקטנות.
נישאה לחיים שפיצר ונולדו להם שבעה ילדים, ששניים מהם נפטרו בילדותם. ב-1918 ייסדה שפיצר את בית הספר תלמוד תורה לבנות החרדים בבית יהודיוף בשכונת הבוכרים. בית הספר נודע גם בשם בית הספר שפיצר ושפת ההוראה בו הייתה עברית, ובכך היה לבית הספר העברי הראשון לבנות בירושלים. בעלה, חיים, ירד לארצות הברית לצורך עסקיו זמן קצר לאחר הולדת בתה הצעירה שושנה, אך כנראה שירידתו הייתה גם בעקבות התנגדותו לבית הספר. את ילדיה גידלה שפיצר לבדה, במקביל לניהול בית הספר.
רקע להקמת בית הספר
התפשטות תנועת ההשכלה באירופה וחששם של היהודים, בעיקר בקהילות החרדיות, מחילון והתבוללות, הובילו לפתיחת בתי ספר לבנות, דבר שלא היה מקובל עד אז בחברה היהודית. החשש מפגיעה רוחנית בבנות שלא זכו לחינוך כמו הבנים הצריכה הקמת בתי ספר לבנות באירופה ובהמשך בארץ ישראל. עם זאת, בתי ספר שנפתחו בירושלים זכו להתנגדות רבה בקרב אנשי היישוב הישן, ואף הוטל עליהם חרם. בעקבות מלחמת העולם הראשונה הידרדר המצב בירושלים. שפיצר, שראתה את ה"התנוונות החמרית ורוחנית", כהגדרתה, שהובילה עד כדי הידרדרות בנות רבות לזנות, חיפשה פתרון מיידי שיוציא את הנערות הצעירות ממעגל העוני, הבטלה, הרעב והחולי.
שפיצר לא חיכתה לסיוע מהארגונים הגדולים והחלה ללמד בביתה ילדות ונערות קרוא וכתוב. לאחר זמן מה מיסדה שפיצר את חוג הבית שלה והקימה בית ספר דתי שייתן לנערות חינוך ערכי וכלים להתפרנס. בבית הספר לימדו תפירה, בתקווה שבמקצוע שרכשו תוכלנה התלמידות להתפרנס ולצבור נדוניה, שתעזור להן לקבל שידוך טוב יותר. בית הספר משך אליו תלמידות מבתים דתיים וחרדים אדוקים שנמנעו מלשלוח את בנותיהם לבתי הספר למל, אוולינה דה-רוטשילד ואליאנס שכבר היו בירושלים, שכן בתי הספר הללו לימדו בשפות זרות ונחשבו מודרניים לאנשי היישוב הישן. אף על פי שמשפחתה הייתה מאנשי היישוב הישן ושפת הדיבור שלה הייתה יידיש, החליטה שפיצר שבבית הספר ילמדו בשפה העברית. החוגים הקנאים בירושלים התנגדו לבית ספרה. הם מתחו ביקורת חריפה על השימוש בשפה העברית כשפת ההוראה ואיימו בחרם על משפחות שישלחו את בנותיהן לבית הספר. מנגד, זכתה שפיצר לתמיכה רבה מאביה בהקמת בית הספר.
לצורך הקמת בית הספר ניסתה שפיצר לגייס כספים מארגונים שונים. תחילה פנתה לאגודת ישראל, שחמיה שמואל זנוויל שפיצר היה אחד הפעילים החשובים בה. אנשי אגודת ישראל התנגדו ללימוד בשפה העברית ולא ראו צורך בבית ספר לבנות. לאחר שנדחתה על ידי הגופים החרדים פנתה לקבל סיוע מהגופים הציונים, צעד שהוביל לחרם על בית ספרה מצד החרדים. תנועת המזרחי פרשה את חסותה על בית הספר בשנת 1919 אך שפיצר סירבה להכניס את השם "מזרחי" בשם המוסד כדי שאנשי היישוב הישן לא ימנעו משליחת בנותיהם לבית הספר.
אידאולוגיה חינוכית ודתית
חנה גדלה בבית אדוק מן היישוב הישן. על אף היותה פורצת דרך וחלקה על תפיסתם של ראשי היישוב הישן בנוגע לחינוך הבנות, עמדתה בנושא לא נועדה להילחם בדת אלא לחזק אותה. מטרתה הייתה לעצור את ההידרדרות הרוחנית-דתית של הבנות. בתפיסתה הדתית היא התנגדה נחרצות לחינוך מעורב, ולכן בית הספר שהיא יסדה היה לבנות בלבד. בנוסף היא התנגדה לתנועות נוער מעורבות, והקימה את תנועת הנוער לבנות "בת-עמיה". שכר הלימוד היה נמוך, על מנת לאפשר גם לבנות עניות ללמוד בבית הספר.
הסיבות להקמת בית הספר על פי חנה שפיצר היו:
אידאולוגיה דתית
קהל היעד של בית הספר היו הדתיים והחרדים שלא היו מעוניינים בחינוך בבתי ספר מודרניים. בית הספר של שפיצר היה הכתובת המתאימה לחינוך בנותיהם, ונראה שמסיבה זו סירבה להכניס את השם "המזרחי" לשם בית הספר. כאשר הגיע דרישה מתנועת המזרחי להעביר חלק מסמכויותיה לאנשי התנועה התנגדה לכך שפיצר בתוקף, שכן ראתה את עצמה כיחידה שיכולה לגשר בין ההורים החרדים לבין מערכת החינוך הדתית. שפיצר ראתה חשיבות רבה בהענקת חינוך דתי מעמיק לתלמידותיה ולכן הנחתה ללמד שיעורי תפילה בנוסף לשיעורי תורה, כדי שהתלמידות יבינו את התפילה.
אידאולוגיה חינוכית
שפיצר לא הסתפקה בחינוך התלמידות בלבד ועשתה מאמצים שחינוך בית הספר יגיע גם לבית התלמידות וישפיע על כל המשפחה. אחת הדוגמאות לכך היא החינוך להיגיינה: בזמן הקמת בית הספר רוב התלמידות היו חולות בגלל חוסר חינוך להיגיינה ותזונה נכונה. הלימוד שהבנות ספגו בבית ספרה גרם לשינויים לטובה בבתיהן.
אידאולוגיה לאומית
על אף שגדלה ביישוב הישן ונישאה לאדם שהתנגד לציונות, הייתה שפיצר ציונית לאומית. בית הספר שלה היה חלק מ"המזרחי", היא תמכה רבות במאבק של האצ"ל ואף כתבה על כך בפרסומים.
בית הספר תלמוד תורה לבנות א' (שפיצר) בירושלים
ב-1918 יסדה שפיצר את בית הספר "תלמוד תורה לבנות", שהיה מוכר גם כבית הספר "שפיצר". בית הספר היה מראשוני בתי הספר הדתיים לבנות בירושלים והושם בו דגש על לימודים מקצועיים. שפת הלימוד בבית הספר הייתה עברית, דבר שגרר ביקורת חריפה מצד היישוב הישן שהתנגד לשימוש בשפה העברית שלא לצורך לימוד תורה ותפילה.
יחסי ארצות הברית–ונואטו
ארצות הברית ווונואטו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בספטמבר 1986 - שלושה חודשים לאחר שכוננה ונואטו יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. מערכות היחסים היו לעיתים קרובות מתוחות בשנות השמונים, תחת ממשלתו של וולטר ליני בוונואטו, אך לאחר מכן הפשירו. נכון לעכשיו, היחסים הדו-צדדיים מורכבים בעיקר בסיוע אמריקני לוונואטו, והם לבביים.
חנה שפיצר
בית הספר תלמוד תורה לבנות א' (שפיצר) בירושלים
בית הספר היה לבנות בלבד והתלמידות היו דתיות מכל העדות, שמשפחותיהן היו מעוניינות בחינוך דתי אך גם בלימוד מקצוע. בין המורים נמנו פרופ' אליה שמואל הרטום ופרופ' משה דוד קאסוטו. לא כל המורים היו דתיים ומורות נשואות נתבקשו לבוא בכיסוי ראש. רוב הצוות בכיתות הנמוכות היו מורות. בית הספר עודד למצוינות והורים רבים התלוננו על עומס שיעורי הבית שהתלמידות נדרשו להכין לאחר שעות הלימודים. בשנת ה'תש"ז הוציא בית הספר עלון לתורמים על מנת שיעזרו בבניית מבנה חדש שיתאים לצורכי בית הספר.
יחסי ארצות הברית–ונואטו
שנות השמונים
ונואטו השיגה עצמאות מצרפת ובריטניה בשנת 1980, ובהנהגתו של ראש הממשלה וולטר ליני היא ביססה מדיניות חוץ משלה כמדינה עצמאית חדשה. ליני, כומר אנגליקני, יצר את דוקטרינת הסוציאליזם המלנזי, וביסס את מדיניות החוץ של ממשלתו על אי-הזדהות עם הגושים הגדולים ועל תמיכה בתנועות עצמאות ברחבי העולם - מסהרה המערבית הרחוקה ועד קלדוניה החדשה השכנה. ונואטו בשנות השמונים הייתה ייחודית באוקיאניה בכך שהתנגדה לצידוד בגוש המערבי בשלבים האחרונים של המלחמה הקרה. המדינה הצטרפה לתנועת המדינות הבלתי-מזדהות בשנת 1983 וכוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם קובה (1983) וברית המועצות (יוני 1986) לפני שכוננה יחסים עם ארצות הברית (ספטמבר 1986). ונואטו קיים יחסים לבביים עם מדינות במזרח ובמערב כאחד.
חנה שפיצר
בית הספר תלמוד תורה לבנות א' (שפיצר) בירושלים
ביוני 1952 הונחה אבן הפינה למבנה חדש לבית הספר.
יחסי ארצות הברית–ונואטו
שנות השמונים
בשנת 1986 גינתה ונואטו את הפצצת לוב על ידי ארצות הברית. ליני כתב לנשיא לוב מועמר קדאפי כדי להביע את תנחומיו, בייחוד עם מותה של בתו בת ה-15 חודשים של קדאפי, ומורת רוחו כי "חייה התמימים ניטלו על ידי פצצות של מעצמה". הפוליטיקאי הוונואטי ברק סופה הוסיף כי "ארצות הברית טעתה, הם התנהגו כטרוריסטים ותוקפנים", וכי "ה-CIA מעורב בכל מיני פעילויות דומות. בניקרגואה האמריקנים תומכים בטרוריסטים." הצהרות אלה סימנו את נקודת השפל ביחסי שתי המדינות.
חנה שפיצר
בית ספר למלאכה והשכלה
ב-1919 הקימה שפיצר בית ספר מקצועי שנועד להקנות מקצוע לאותן בוגרות של בית הספר היסודי שהתקשו בלימודים עיונים. בית הספר נקרא "בית ספר למלאכה והשכלה", ושכן ברחוב אהרון 6 בשכונת הבוכרים (בימינו נקרא הרחוב ישראל אהרון פישל 6). עם הזמן התבסס בית הספר כמוסד עצמאי. בעת פתיחת בית הספר הייתה בו כיתה אחת ובה 10 תלמידות. ב-1940 למדו בבית הספר 40 נערות, ש-30 מתוכן למדו בחינם, וב-1946 גדל בית הספר ל-3 כיתות ובהן כ-100 תלמידות.
התלמידות למדו בבית הספר שמונה שעות ביום, חמש מתוכן הוקדשו ללימודי מקצוע ושלוש הנותרות הוקדשו ללימודי השכלה כללית במקצועות עברית, תנ"ך, חשבון, אנגלית, ציור, התעמלות ושירה. שלוש מחלקות ללימודי מקצוע היו מחולקות לשלוש שנות לימוד.
יחסי ארצות הברית–ונואטו
שנות השמונים
בין 1977 ל-1987 קיבלה ונואטו מעט פחות משלושה מיליון דולר מהסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), כולל פרויקטים המתמקדים בסיוע למעבר לניהול מטעי ילידים. ביוני 1994, משרד ה-USAID האזורי שנמצא בסובה, פיג'י, נסגר בגלל קיצוץ תקציבי של ממשלת ארצות הברית. צבא ארצות הברית שומר על קשרי הכשרה ומבצע פרויקטים של סיוע אד הוק בוונואטו.
שנות האלפיים
במרץ 2006 חתם תאגיד אתגר המילניום האמריקני על הסכם קומפקט של 65.69 מיליון דולר לחמש שנים עם ונואטו. תוכנית אתגר המילניום צפויה להגדיל את ההכנסה הממוצעת לנפש ב-15% תוך חמש שנים ולהשפיע ישירות על חייהם של יותר מ-65,000 מהעניים הכפריים בוונואטו.
ונואטו זיהתה תשתיות תחבורה יקרות ובלתי אמינות כמעין מכשול משמעותי לצמיחה כלכלית. כדי להתגבר על אילוץ זה, הקומפקט כולל 11 פרויקטים תשתיתיים - כולל כבישים, רציף, מנחת מטוסים ומחסנים - שיסייעו ליצרנים חקלאיים עניים וספקים של מוצרים ושירותים הקשורים לתיירים להפחית את עלויות ההובלה ולשפר את הגישה לשירותי התחבורה. הקומפקט כולל גם מאמצי חיזוק מוסדיים ויוזמות רפורמה במדיניות במחלקת העבודות הציבוריות של ונואטו, כולל: אספקת מפעלים וציוד לתחזוקה; הצגת חוזי ביצוע שירות; הקמת תוכניות תחזוקה קהילתיות מקומיות; והצגת דמי משתמש.
ארצות הברית נותרה גם היא תורמת כספית משמעותית לארגונים בינלאומיים ואזוריים המסייעים לוונואטו, כולל הבנק העולמי, יוניצ"ף, ארגון הבריאות העולמי, קרן האו"ם לפעילות אוכלוסייה והבנק לפיתוח אסיה.
יחסים ביטחוניים
לפני עצמאות ונואטו, ארצות הברית שמרה על בסיס ימי גדול בלוגנוויל, שאז היה חלק ממושבה בריטית-צרפתית בשם ההברידיים החדשים. במהלך מלחמת העולם השנייה, שכנו בו כ-250,000 חיילים. ביוני 2018, הנשיא טאליס אובד מוזס ביקש שארצות הברית תשקול להקים מחדש בסיס צבאי בוונואטו.
נציגויות דיפלומטיות
שגרירות ארצות הברית בפפואה גינאה החדשה מקיימת אתר אינטרנט המוקדש ליחסים עם ונואטו בכתובת http://www.usvpp-vanuatu.org.
חנה שפיצר
"רוחמה" בית ספר לבנות מזרחי
בשנת 1927 הקימה שפיצר שלוחה נוספת של בית הספר בשכונת קטמון, בשם "רוחמה" בית ספר לבנות מזרחי. שפיצר ניהלה אותו במקביל לת"ת לבנות א'. בשנת 1931 העביר "המזרחי" את ניהול בית הספר לפיבל מלצר.
בית ספר תיכוני מסחרי לבנות "בית חנה"
ב-1936 ייסדה שפיצר בית ספר תיכוני למסחר לבנות, כדי להעניק השכלה תיכונית לבוגרות בית הספר היסודי ת"ת לבנות א'. למרות התנגדות שפיצר, החליט חבר המורים של התיכון לקרוא לבית ספר גימנסיה לבנות בית חנה ובקיצור "בית חנה", על שמה. בית הספר שכן ברחוב אהרון 6 בשכונת הבוכרים.
בבית הספר לימדו מגוון רחב של מקצועות: מתמטיקה, עברית, היסטוריה, אנגלית, תפירה, ערבית, תנ"ך, זמרה, גדנ"ע, משנה, פיזיקה, גאוגרפיה, דקדוק, התעמלות, הנהלת פנקסים, ביולוגיה, תלמוד, כימיה וספרות. תלמידות שסיימו את 4 שנות הלימוד קיבלו תעודת בגרות שהייתה כרטיס כניסה לאוניברסיטה.
ייחודו של בית הספר הוגדר בחינוך שניתן בו, על פי רוח התורה; בהשכלה העברית והכללית שניתנה בו; בהכשרה למקצוע ובהכנה לבחינת הבגרות. בבית הספר היו שתי מגמות, עיונית ומסחרית. על פי סקר שנעשה בין בוגרות בית הספר, 99% מבנות בית הספר מצאו עבודה. 22% מהבוגרות עסקו בתפירה ומלאכת מחשבת; 21% עסקו בהנהלת משק בית; 18% היו פקידות, 17% מורות וגננות, 10% אחיות, 5% מהבוגרות עסקו בחקלאות ו-16% בעבודות אחרות. פילוח העיסוקים גבוה מ-100% שכן חלק מהבוגרות עבדו במספר עבודות.
ספרייה על יד בית הספר
בשנת ה'תש"ב הוקמה בבית הספר ספרייה כדי לאפשר קריאה, גם לתלמידות שאין ביכולתן לקנות ספרים. בפתיחתה היו בה כ-100 ספרים ולאחר שלוש שנים גדל מספר הספרים בספרייה ל-2500. מספר הקוראות עלה ל-400.
על יד הספרייה הוקם מועדון לקריאה ובו עיתוני ילדים.
הספרייה הייתה פתוחה גם להורי התלמידות.
ארגון בת-עמיה
שפיצר דאגה לחינוך הבנות גם לאחר שעות הלימודים ולמטרה זו הקימה בשנת ה'תש"ה את תנועת הנוער "בת-עמיה" בשיתוף בוגרות בית הספר. מטרות התנועה, כפי שהוגדרו על ידי שפיצר, היו "להמשיך את התפתחותן ברוח שנתחנכו בבית הספר" ו"לפתח בחברות הבנה לאומית ולהכניסן לתוך עבודה ציבורית לאומית."
תנועת הנוער הנפרדת שמרה על סביבה רוחנית תרבותית ולאומית לתלמידות בית הספר. החניכות היו מכתה ה' ומעלה והועברו להן חוגים בנושאים מגוונים: ספרות כללית ותורנית, ארכאולוגיה, תפירה, ציור, חליל ועוד. המדריכות קיימו מסיבות עונג שבת ושיחות ופעמים רבות היה מגיע מרצה אורח. רבים מהמרצים שהוזמנו להרצות היו מאנשי האצ"ל והעבירו לתלמידות את משנתם הלאומית. לאחר אחת ההרצאות פגש דוד רזיאל את שושנה, בתה של חנה, שלימים נישאה לו.
הירחון "העבריה"
בשבט תש"ה יצא לאור עלון פנימי בשם "העבריה", ירחון פנימי להורים ונוער. הוא יצא באלף עותקים פעם בחודש. מטרת העלון כפי שנכתב בעלון הראשון:
שפיצר פרשה בעלון את משנתה החינוכית, הדתית, הערכית והלאומית.
בשנת 1948 יצא לאור עלון חודשי בשם "העבריה לקטנים" בהוצאת מוסדות החינוך המסונפים לת"ת לבנות א' בירושלים. העלון הוא המשך לירחון "העבריה" שפנה לקהל הבוגר. תלמידות בית הספר השתתפו בכתיבת העלון. מפרסומי העלון בזמן מלחמת העצמאות יש מכתבים מלאי הערכה והערצה ללוחמים וללוחמות שיצאו להגן על המולדת. העלון האחרון שנערך על ידה היה גיליון ע"ז לחודש שבט ה'תשט"ו. גיליון ע"ח היה הגיליון האחרון של העבריה שהוקדש כולו לזכרה. לאחר פטירתה של שפיצר, שהייתה הרוח החיה בעלון ופעמים רבות היא כתבה את רוב התוכן (תחת שמות עט שונים), העלון הפסיק להופיע.
בית הספר "יהודה הלוי"
בעקבות הפגזות על שכונת הבוכרים במלחמת העצמאות, פליטים יהודים התכנסו בבית הספר שפיצר ששכן בבית יהודיוף. הפליטים עשו נזק רב לבית ספר ולא היה ניתן להמשיך ללמד במקום הן בגלל הנזק והן בגלל כאלף הפליטים שהסתתרו במקום. בנוסף חלק מהתלמידות והמורות שגרו בעיר העתיקה נאלצו לעבור לקטמון בגלל המלחמה. שפיצר העבירה את בית הספר לשכונת קטמון והמשיכה ללמד תוך כדי המלחמה. בהמשך, שלוחת בית הספר שפיצר הפכה לעצמאית ונקראה "בית הספר יהודה הלוי". ביתה של שפיצר שושנה רזיאל ניהלה אותו במשך 40 שנה.
היחס לאצ"ל
גם לאחר נפילתו בקרב של חתנה, שפיצר לא פסקה מלתמוך ולעזור ללוחמי האצ"ל. ביתה היה פתוח תמיד ללוחמי הארגון, ותמיכתה תרמה רבות למורל הלוחמים.
בשנת ה'תשט"ו, עם היוודע על פטירתה, פורסמו בירושלים מודעות אבל מטעם "ברית חיילי הארגון הצבאי הלאומי בירושלים" ו"תנועת החרות, ירושלים". לאחר השלושים פורסמו הספדים לזכרה בעיתון חרות.
כתיבה ספרותית
חנה שפיצר כתבה שירים, סיפורים ומחזות שהתפרסמו בעלון העבריה. חלק מהמחזות הוצגו על ידי תלמידותיה בבית סיפרה ובקולנוע אדיסון. חלק מהיצירות שהתפרסמו בירחון העבריה תחת שמות העט בת-צבי, מרים השילונית, ח.ש. והעבריה, היו ככל הנראה של חנה שפיצר.
משפחתה
אביה הרב צבי הירש אשר כהנא שפירא. עלה מקרקוב לירושלים בשנת ה'תר"ל. היה ממייסדי וראשי ישיבת המקובלים שער השמים ומחבר הספר "התורה והמצוה" על תרי"ג מצוות.
חנה נישאה לחיים שפיצר. לזוג נולדו 7 ילדים מהם 2 נפטרו בילדותם. החמישה הנותרים היו אברהם, שלמה זלמן, יונה צימרמן, יעקב אריה ליב ושושנה רזיאל.
חמיה, שמואל זנוויל שפיצר, היה מעסקני היישוב הישן בירושלים, מייסד שכונת בתי נייטין וממייסדי שכונת שערי חסד בירושלים.
אחיה הרב שלמה זלמן כהנא שפירא, היה אביו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. מי שכיהן כרבה הראשי של ישראל, ראש ישיבת מרכז הרב והיה מראשי הציונות הדתית.
בתה שושנה רזיאל נישאה לדוד רזיאל מפקד האצ"ל שנפל בעיראק בעת שירותו בצבא הבריטי. ניהלה את בית הספר הממלכתי-דתי "יהודה הלוי" שהתחיל כסניף של בית הספר שפיצר, שאמה פתחה במלחמת העצמאות.
הנצחתה
מדי שנה בתאריך לידתה ז' בשבט נעשה לזכרה בבית הספר שפיצר מבחן פנימי בנושא דינים ביהדות. כעבור עשרה ימים בתאריך פטירתה י"ז בשבט היה מתקיים טקס קבלת פרסים למצטיינות.
בשנת 1996 החליטה ועדת שמות הרחובות של עיריית ירושלים לקרוא רחוב בשכונת גילה על שמה: רחוב "המחנכת". בנימוקיה כתבה הוועדה:
רקוויאם מס' 2 (כרוביני)
רקוויאם מס' 2 ברה מינור הוא יצירה פרי עטו של המלחין האיטלקי שפעל בצרפת לואיג'י כרוביני, לטקסט הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם נחשב לאחד מיצירותיו החשובות של כרוביני, אך לפחות טוב מן הרקוויאם הראשון של המלחין, וכמו רבות מיצירותיו של כרובני, ליצירה נשכחת.
חיבור היצירה
כרוביני התבקש לכתוב רקוויאם על ידי הארכיבישוף של פריז בשנת 1834. זאת לאחר שהלה אסר באותה השנה על השמעת הרקוויאם הראשון של כרוביני בלוויות, בשל העובדה שהרקוויאם כלל מקהלה עם קולות נשיים. כרוביני, שהיה כבר מבוגר מאוד, נענה לבקשה אך לקחו לו שנתיים להלחין את הרקוויאם השני שלו, לקולות גבריים בלבד. בשנת 1836 הסתיימה הלחנת הרקוויאם, אולם הבכורה התבצעה רק לאחר שנתיים נוספות, ב-25 במרץ 1838, בפריז. הרקוויאם זכה להצלחה ולהערכה והושמע רבות בלוויות בצרפת, לרבות בלוויית המלחין עצמו, במרץ 1842.
כמו רבות מיצירותיו של כרוביני גם הפופולריות של רקוויאם זה ירדה לאחר מותו של המלחין והיום ממעטים להשמיע אותו ומבכרים את הרקוויאם הראשון של כרוביני על פניו.
מוזיקה וביצוע
כמו הרקוויאם הראשון שלו, גם ברקוויאם זה כרוביני לא עשה שימוש בסולנים, אלא רק במקהלה, שכללה קולות גבריים בלבד. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-55 דקות.
הרכב
היצירה נכתבה למקהלת גברים של שלוש קולות, ללא סולנים, ולתזמורת הכוללת: 2 חלילים, פיקולו, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, 2 טימפני וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושני, ויולות, צ'לי וקונטרבסים).
סעיד א-שאווה
חאג' סעיד א-שאווה (ערבית: سعيد الشوا; תעתיק מדויק: סעיד אלשוא; 1868 – אוקטובר 1930) היה פוליטיקאי ערבי-פלסטיני. שימש כראש העירייה הראשון של העיר עזה, בשנים 1906–1917. לאחר מכן היה חבר במועצה המוסלמית העליונה בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני.
ביוגרפיה
סעיד א-שאווה נולד בשנת 1868 למשפחה מיוחסת באזור חבל עזה. לפני כניסתו לחיים הפוליטיים עבד בענף ייצוא תבואה והיה מגדולי הסוחרים הערבים בדרום ארץ ישראל. בשנת 1904 התמנה לחבר במועצה האזורית עזה, ובשנת 1906 התמנה לראש העיר הראשון של העיר. במהלך כהונתו הוא בנה בית חולים בעיר, וכן מספר מסגדים ובתי ספר. הוא פיתח קשרים הדוקים עם הממשל העות'מאני, ובייחוד עם הצבא העות'מאני. בגלל קשרים אלו, לאחר שהצבא הבריטי כבש את ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה, א-שאווה הודח מתפקידו. הוא סיים את כהונתו כראש עיריית עזה בשנת 1917.
א-שאווה ייצג את עזה בקונגרס הערבי-פלסטיני הראשון (1919), הרביעי (1921) והחמישי (1922). לאחר ייסוד המועצה המוסלמית העליונה בידי חג' אמין אל-חוסייני בשנת 1921, התמנה א-שאווה לאחד מארבעת חבריה הקבועים, כשהוא מייצג את אזור עזה, דרום פלסטין ואזור ירושלים. בתפקיד זה החזיק בשנים 1922–1929. א-שאווה היה קודם לכן ממתנגדיו של אל-חוסייני, אולם עם מינויו לחבר במועצה, הפך לתומכו. אל-חוסייני נתן לא-שאווה זכויות רבות וכוח פוליטי גדול כדי להבטיח את תמיכתו. בזכות תפקידיו א-שאווה התעשר מאוד בערוב ימיו, והחזיק אדמות רבות באזור עזה ובאזור באר שבע. חלק מהונו השקיע בשיקום עזה והאזור לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובכלל זאת שיקום המסגד הגדול בעזה.
סעיד א-שאווה נפטר באוקטובר 1930. בנו, רשאד א-שאווה, שימש גם הוא כראש עיריית עזה בשנים 1971-1982.
המשחק של גנרל בלוטו
המשחק של גנרל בלוטו הוא משחק מוכר בתורת המשחקים. זהו משחק סכום אפס, בו על השחקנים לחלק משאבים מוגבלים על פני מספר טריטוריות (שדות קרב).
רקע
המשחק קרוי על שמו של גנרל בלוטו, דמות דמיונית שעלתה מכתביהם של גרוס וואגנר (1950).
חוקי המשחק והסברים
הכוחות נאבקים על כיבוש שטח המורכב מ-K שדות קרב שונים. גנרל בלוטו מפקד על N חיילים, בעוד שקפטן קיז'ה מפקד על M חיילים.
דוגמה למשחק בלוטו
קיימים 3 שדות קרב (K=3). ברשותו של גנרל בלוטו 4 חיילים (N=4) ולקפטן קיז'ה 4 חיילים (M=4).
נבחן את ההקצאה הבאה:
הכוחות הכחולים של בלוטו: (4,0,0)
הכוחות האדומים של קיז'ה: (2,1,1)
ניתן לראות שהחלוקה הנ"ל מביאה לניצחון 1:2 לטובת הצבא האדום.
פתרונות אפשריים למשחק
נבחן מהם הפתרונות האפשריים למשחק, עבור הדוגמה הנ"ל. אם כל אחד מן המפקדים משחק בצורה אסטרטגית, כיצד עליהם לחלק את חייליהם?
ניתן לראות שלכל שחקן יש חמש עשרה אסטרטגיות אפשריות:
(4,0,0),(2,2,0),(3,1,0),(2,1,1),(0,4,0),(0,0,4),(2,0,2),(0,2,2),(3,0,1),(1,0,3),(1,0,3),(1,3,0),(0,1,3),(0,3,1),(1,2,1),(1,1,2).
כל האסטרטגיות הן למעשה פרמוטציות של ארבע האסטרטגיות הימניות ביותר: (4,0,0),(2,2,0),(3,1,0),(2,1,1).
נראה את האסטרטגיות האפשריות במטריצה הבאה (ב - ניצחון לבלוטו, ק - ניצחון לקיז'ה, ת - תיקו):
מכיוון שבדוגמה שלנו לשני השחקנים אותו מספר חיילים, מסימטריה, ערך המשחק הוא 0. התבוננות במטריצה לעיל, מראה שאין אסטרטגיה טהורה המבטיחה תשלום 0 (כלומר, ניצחון או תיקו) ולכן בדוגמה זו אין אסטרטגיה אופטימלית טהורה. עובדה זו אינה מפתיעה, שכן - לעיתים קרובות, לא קיים שיווי משקל נאש באסטרטגיות טהורות. לרוב, כמו בדוגמה לעיל, עבור מספר גדול של שדות קרב ומספר חיילים גבוה, לכל אסטרטגיה טהורה ניתן למצוא אסטרטגיה טהורה אחרת שמנצחת אותה. במקרים כאלו, האסטרטגיה האופטימלית נתונה באסטרטגיות מעורבות ולא באסטרטגיות טהורות.
בדוגמה זו, שיווי משקל באסטרטגיות מעורבות מתקבל אם נבחר בהסתברות 1/9 בכל אחת מן האסטרטגיות הבאות: (2,2,0),(2,0,2),(0,2,2),(3,1,0),(3,0,1), (1,0,3),(1,3,0),(0,1,3),(0,3,1).
בנוסף, אפילו אם קיים שיווי משקל באסטרטגיות טהורות, ככל שמספר החיילים גדול יותר, כך יהיה קשה יותר לחשב אותו, וזאת בשל מספר האסטרטגיות האפשריות הרבות העומדות בפני כל שחקן. עבור K=3, כאשר N=M=8, לכל שחקן 45 אסטרטגיות אפשריות. כאשר N=M=13, קיימות 105 אפשרויות ועבור N=M=20 קיימות 231 אסטרטגיות אפשריות.
פייר קלולו
פייר קלולו  (בצרפתית: Pierre Kalulu; נולד ב-5 ביוני 2000 בליון שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן בקבוצת מילאן.
קריירת מועדונים
בשנת 2010 קלולו הגיע לאקדמיה לנוער של ליון. באקדמיה התאמנו גם אחיו, אלדו וגדעון. הוא עבר מספר מחלקות נוער עד שבשנת 2018 הגיע לליון-II.
בקיץ 2020 הוא חתם חוזה ל-5 שנים עם מילאן. ב-10 בדצמבר 2020 הוא עלה על המגרש נגד ספרטה פראג.ב-13 בדצמבר הוא שיחק לראשונה בסרייה א'. בהדרגה הוא זכה למקום בהרכב הראשון של המועדון. הוא משחק במרכז ההגנה לצד פיקאיו טומורי.
בסיום עונת 2021/22 הוא זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.
קריירה נבחרת
בנוסף לאזרחות צרפתית לקלולו אזרחות של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בנוסף לכך יש לו שורשים מרואנדה. החל משנת 2018 הוא שיחק בנבחרות נוער שונות של צרפת. בשנת 2019 הוא השתתף באליפות אירופה לבני גילו והגיע לחצי הגמר. בשנת 2021 הוא היה חבר סגל הנבחרת במשחקי אולימפיאדת טוקיו.
אהבת נפש
אהבת נפש היא נובלה מאת יהושע בר יוסף העוסקת בחרדי בן מאה שערים המאוהב בגבר.
היסטוריה
הנובלה יצאה לאור ב-1979 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. היא נדפסה שוב ב-1982 ופעם נוספת מחדש ב-2002.
ב-1987 ארז אשרוב וגרשון בילו רצו לעבד את הספר להופעה בתיאטרון, אך זה לא יצא לפועל.
תוכן הספר
בספר מסופר על אדם בשם אשר הלפר העוסק לפרנסתו כסופר סת"ם מצבו הכספי טוב, והוא מנהל חיים כפולים, כלפי חוץ הוא יהודי ירא שמיים, מעט מודרני. וכלפי פנים, הוא כופר אשר נהנה מהחיים על ידי קריאת ספרים חיצוניים, ומשחקי שחמט במועדון.
אשר מספר שבשעת נישואין לא חש משיכה על אשתו כלל, אלא קיים את מצוות הבעילה כפי הנצרך ותו לא.
אשר המשיך כל חייו בחיים הכפולים והתקין לעצמו חדר נסתר לקריאת הספרים, אשתו ידעה על כפירתו וסיכמה איתו על שמירת מצוות כלפי חוץ.
בהמשך חמיו פייביש מבקש ממנו שילמד את בנו "חנא" את מלאכת הסת"ם מכיוון שהילד לא מגלה עניין בלימוד התורה, אשר מגלה תוך כדי הלימוד שהוא חש במשיכה חזקה אל הילד, וכך הוא מבין שהוא הומו, אשר מתגבר על עצמו ולא נוגע בו.
ממקרה זה אשר מתחיל להסתכל על נערים ברחובות ומבין שזו התשוקה שהייתה חסרה לו כל חייו, אשר נוסע לתל אביב שם הוא הולך לים לצפות בנערים השוחים להנאתם.
בפעם השנייה שבה הולך ניגש לדבר איתו אדם מבוגר בן חמישים, אותו אדם סיפר שהוא שימש כמורה עד שפוטר כשנחשף שקיים יחסים עם תלמידיו, מאותו זמן הוא דלפון המתקיים כרוכל, בכספו המועט הוא משלם לנערים בעד גופם, אותו אדם מלין על כך שאין אצלם אהבה אלא רצון לכסף.
אשר נפרד ממנו ושמח על מצבו, אשר מספר שמה שנחרת בזכרונו היה העיניים הפקוחות והדוויות שלו, מה שהזכיר לו את עיניו של חמיו פייביש עת סיפר לו בחרדה שבנו חנא סטה במעט מן הדרך, במה שאכל טבלת שוקולד שלמה והוא זולל וסובא.
הספר מסתיים בשורות הווידוי של אשר:
גרסה נוספת
בארכיון מכון גנזים יש גרסה מוקדמת שכתב בר יוסף לספר, בגרסה זו (זמינה לעיון מקוון) יש מספר קטעים שהושמטו, לדוגמה הספר מתחיל בבר יוסף המתאר שקיבל טלפון מאדם הזועק אליו שהוא אוהב גברים אהבת נפש ואנשים כבר מתחילים לגלות, בר יוסף אומר לו להפסיק לחשוב על גברים, לאחר חצי שנה הוא מקבל מכתב בדואר ובו הספר "אהבת נפש" לאחר שבוע הוא קורא בעיתון שיהודי בן מאה שערים התאבד בתל אביב.
בנוסף בספר מתואר ויכוח אמוני עם מספר פרופסורים, בו הלפק טוען שאי אפשר לעבוד את ה' אם זה לא מסתדר בשכל, ידידו פרופסור ביתן טוען שהוא עובד את האל אף על פי שהוא לא מאמין, בטענה ש"זה טוב לו".
הארמייה הראשונה (האימפריה הגרמנית)
הקמה ראשונה
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה אלכסנדר פון קלוק. במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף הימני הקיצוני של הגרמנים, והיה עליה לכתר את פריז מכיוון מערב. בתחילה נחלה הארמייה הצלחה מרובה, כבשה את בריסל ב-20 באוגוסט, וניצחה את הבריטים בקרבות מונס ולה קאטו, אולם לבסוף הוכתה בקרב על המארן, ונאלצה לסגת אל מעבר לנהר האן. הארמייה השתתפה במרוץ אל הים, ובכלל זה בקרב אראס.
ב-27 במרץ 1915 נפצע קשה מפקד הארמייה פון קלוק ברגלו, והוחלף על ידי גנרל מקס פון פבק.
לאחר שהחזית המערבית קפאה על שמריה במלחמת חפירות ממושכת, הוחלט בפיקוד העליון שאין צורך בארמייה, ובעקבות כך פורקה הארמייה ב-17 בספטמבר 1915, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות.
הקמה שנייה
ב-19 ביולי 1916 במהלך הקרב על הסום, עקב ריבוי הכוחות בגזרה, שהייתה בפיקוד הארמייה השנייה, הוחלט לפצל את הכוחות ולתת את הפיקוד בגזרה הצפונית לארמייה הראשונה שהוקמה מחדש בפיקוד פריץ פון בלוב, שהיה מפקד הארמייה השנייה, ואילו הארמייה השנייה הועמדה תחת פיקוד גנרל מקס פון גלוויץ, שהיה בנוסף לכך מפקד קבוצת הארמיות גלוויץ - שהוטל עליה לתאם בין הארמיות הראשונה והשנייה.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. ב-9 ביוני 1918 עבר גנרל פון בלוב לפקד על הארמייה התשיעית, ובמקומו מונה גנרל ברונו פון מודרה. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-12 באוקטובר 1918 עבר גנרל פון מודרה לפקד על הארמייה ה-17, ובמקומו מונה גנרל אוטו פון בלוב. ב-8 בנובמבר 1918 עבר גנרל פון בלוב לפקד על כוחות ההגנה במערב, ובמקומו מונה גנרל מגנוס פון אברהרדט שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה הראשונה ב-24 בינואר 1919.
23 באוגוסט 1914
בקרב מונס ב-23 באוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
30 באוקטובר 1918
בסוף המלחמה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
אמיל זטופק
אמיל זטופק (בצ'כית: Emil Zátopek,, 19 בספטמבר 1922 – 22 בנובמבר 2000) היה אתלט צ'כוסלובקי, שיאן עולם ואלוף אולימפי בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב, 3 מהן באולימפיאדה אחת (הלסינקי 1952), בריצות למרחקים ארוכים, ריצת 5000 מטר, ריצת 10000 מטר וריצת מרתון.
מגדולי האתלטים בכל הזמנים. כונה "הקטר הצ'כי".
ביוגרפיה
זטופק החל את הקריירה הספורטיבית שלו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא הצליח להשתתף בתחרויות, ועם הכיבוש הסובייטי התגייס לצבא הצ'כי וזכה למעמד של ספורטאי.
קריירה אתלטית
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה זטופק במדליית זהב בריצת 10000 מטר ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השיג זטופק תהילת עולם כשזכה בשלוש מדליות זהב בענף הריצה למרחקים ארוכים. בריצות ל-5000 מטר, 10000 מטר ובריצת מרתון, ריצה אותה רץ לראשונה בחייו, זכה במדליות זהב תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בכל אחת מהן. זטופק הוא היחידי שזכה במדליות זהב אולימפיות בכל שלוש הריצות למרחקים ארוכים.
זטופק היה הרץ הראשון בהיסטוריה שירד מ-29 דקות בריצת 10,000 מטר (ב-1954), וחצה את גבול 20 הק"מ לשעת ריצה אחת (20,052 מטר, ב-1951).
בזמן הריצה היה זטופק מנופף בידיו, מתאמץ ומתנשף קשות, מה שהפך להיות "הסמל המסחרי שלו", שזיכה אותו בכינוי "הקטר הצ'כי". הוא נודע גם ברוח הספורטיבית שלו ונהג לעודד את יריביו שהפסידו נגדו.
חיים אישיים
זטופק זכה לאהדה גדולה בארצו, קודם לדרגת קולונל, והיה בעל השפעה במפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה. אולם תמיכתו בזרם הדמוקרטי שנכשל במרד האנטי-סובייטי שכונה "האביב של פראג", גרמה לכך שהוא הורחק מעמדת השפעה ואולץ לעבוד תקופת מה במכרה אורניום כאקט של עונש והשפלה.
רעייתו דנה (גם היא ילידת 19 בספטמבר 1922), נודעה כאתלטית מצטיינת בזכות עצמה בתחום הטלת כידון. הישגה הגדול היה זכייה במדליית זהב באולימפיאדת הלסינקי (1952) ובמדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960). זכורות קריקטורות מאותה תקופת זוהר של בני הזוג, שבהן מתוארת דנה הרודפת עם כידון אחרי אמיל, מאיימת להטיל אותו עליו, והוא נראה מתאמץ בדרכו להתחמק ממנה.
נאג'י שווכת
נאג'י שווכת (בערבית - ناجي شوكت; 1893–1980) היה פוליטיקאי עיראקי ששימש כראש ממשלת עיראק, אך בעיקר ידוע כאחד מתומכיו של רשיד עאלי אל-כילאני, וכאיש הקשר של כילאני והמופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני עם גרמניה הנאצית.
מוצא ומשפחה, ילדות ונעורים
שווכת נולד למשפחה בעלת שורשים טורקיים וקווקזיים בעיר כות שבעיראק, בה שימש אביו כמושל מטעם האימפריה העות'מאנית. היו לו שלושה אחים, מהם ידוע סאמי שווכת, שהיה מהוגי הדעות של הלאומיות הפאן-ערבית. בשנת 1909 נבחר אביו של שווכת לפרלמנט העות'מאני, והדבר איפשר לו ללמוד משפטים באיסטנבול. לאחר סיום לימודיו שימש כתובע מטעם הממשלה בעיר העיראקית אל-הילה, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא העות'מאני. במרץ 1917 נפל בשבי בידי הבריטים, והם איפשרו לו להשתחרר אם יצטרף ללוחמים הערבים כנגד האימפריה העות'מאנית, במסגרת המרד הערבי.
קריירה פוליטית מוקדמת
לאחר המלחמה פתח שווכת בקריירה פוליטית בעיראק, ובשנת 1928 מונה לתפקיד שר הפנים. בשנת 1932 נקרא על ידי המלך פייסל הראשון להתמנות כראש ממשלת עיראק ולהקים ממשלה בלתי מפלגתית על מנת להימנע מהוויכוח הפוליטי שסבב את חתימת ההסכם האנגלו-עיראקי ב-1930, ואל מול דרישות האופוזיציה בראשותו של יאסין אל-האשמי לדאוג להקטנת המעורבות הבריטית בענייני עיראק. ממשלתו של שווכת, שניצבה מול אופוזיציה חזקה של מתנגדי ההסכם שרדה רק חמישה חודשים, בין 3 בנובמבר 1932 ל-20 במרץ 1933. לאחר נפילת ממשלתו המשיך שווכת לשמש בתפקידים שונים בממשלת עיראק, בין היתר שימש כשר הפנים בממשלתו של ג'מיל אל-מדפעי שהורכבה בנובמבר 1933. לאחר מכן, בשנת 1935 מונה כשגריר באנקרה.
הקשרים עם הנאצים, מרד רשיד עאלי אל-כילאני
בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה עיראק מחויבת על פי ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930 לסייע בידה של בריטניה, להכריז מלחמה על אויביה, ולהעמיד לרשותה של בריטניה מתקנים אסטרטגיים - נמלים, שדות תעופה, רכבות. בשנות ה-30 התפתח בעיראק ימין קיצוני ופרו-נאצי שהתנגד לנוכחות הבריטית במזרח התיכון, וחיפש דרכים להקטין את השפעתה של בריטניה, ולתמוך בנאצים במלחמתם כנגד בריטניה. ימין זה קיבל עידוד משמעותי כאשר הגיע לעיראק המופתי הירושלמי, חאג' אמין אל-חוסייני לאחר המרד הערבי הגדול. בתחילת 1940 מונה רשיד עאלי אל-כילאני, מנציגיו המובהקים של הימין הפרו-נאצי כראש ממשלת עיראק. אל-כילאני מינה את שווכת כשר המשפטים בממשלתו. ממשלתו של רשיד עאלי פסחה על שתי הסעיפים. מחד, ניתקה עיראק את היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה הנאצית, כפי שהייתה מחויבת לעשות, מאידך לא הכריזה עליה מלחמה, וכשהצטרפה איטליה הפשיסטית למערכה, ביוני 1940, לא ניתקה עמה את היחסים, ואיפשרה פעולתם החופשית של דיפלומטים איטלקים בשטחה.
ביוני 1940 נשלח שווכת על ידי אל-כילאני והמופתי לשאת ולתת עם השגריר הגרמני באנקרה, פרנץ פון פאפן. הוא הוסמך להסכים עמו על חידוש היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה, ושיתוף פעולה צבאי עם גרמניה, הכולל המרדת ערביי ארץ ישראל ולחימה בבריטים בשטחי ארץ ישראל. כן נשא עמו שווכת מכתב אישי מהמופתי להיטלר, בו הביע המופתי את הערכתו והערצתו להיטלר. השיחות והמכתב הועברו לידיעת משרד החוץ הגרמני, שהחל להדק את קשריה של גרמניה הנאצית עם תומכי הנאצים בעיראק.
בפברואר 1941 פוטר רשיד עאלי אל כילאני, על ידי העוצר העיראקי עבד אל-אילה, והוחלף בטה אל-האשמי באותה תקופה התגבש סביב המופתי ואל-כילאני ועד פעולה חשאי של שיבעה אישים, שכלל קציני צבא בכירים, המכונים "מרובע הזהב", ובראשם סלאח א-דין א-סבאע', וכן אישים פרו-נאצים, לרבות שווכת. באפריל 1941 ביצע הוועד הפיכה צבאית בעיראק, הדיח את העוצר עבד אל-אילה ואת ראש הממשלה אל-האשמי ומינה את אל-כילאני לראש הממשלה. בממשלה זו מונה שווכת לשר ההגנה.
עד מהרה הגיע אל-כילאני לעימות צבאי עם הבריטים, סביב דרישתו כי אלו יסלקו ידם מהבסיסים בעיראק בהם הותר להם להחזיק על פי ההסכם האנגלו-עיראקי. עם פרוץ המלחמה האנגלו-עיראקית במאי 1941 נשלח שווכת על ידי אל-כילאני לאנקרה, לנסות ולהשיג את תמיכתה של טורקיה בעימות, וכן לחדש את הקשר עם פון פאפן. שליחות זו כשלה, ושווכת לא הצליח לקבל את שיתוף הפעולה של הטורקים.