cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוסא עבאדי
הקמתה ופעילותה של רשת מרסל
עבאדי ורוזנשטוק הקימו תשתית לרשת מרסל, בפרק הזמן שמחודש יוני 1943 ועד חודש ספטמבר 1943, מועד נסיגת הכוחות האיטלקים ופלישת הגרמנים לאזור ניס, בפרק זמן זה הצליחו לאתר מקומות מסתור פוטנציאליים לכ־140 ילדים. הרשת פעלה להצלת ילדים יהודים על אף המצוד שקיים איש האס אס אלויס ברונר אחרי היהודים ובעיקר אחרי ילדים יהודים והגרמנים אף הציעו פרס כספי עבור הסגרת הילדים.
עם כניסת הגרמנים לאזור ניס, החלו מעצרים אלימים של יהודים בקנה מידה גדול ומשלוח של יהודים למחנות המוות. למרות הסכנה, עבאדי ורוזנסטוק הסתובבו באזור ניס ואספו אליהם ילדים לבקשת ההורים או בעקבות פניה יזומה של בני הזוג להורים. הם אספו את הילדים לנקודת מפגש בניס, סיפקו להם מסמכים מזויפים עם שמות בדויים שאינם בעלי צליל יהודי ושיננו להם באמצעות תרגול את זהותם הבדויה. הילדים אחר כך, הועברו בדרכים שונות תוך סיכון למקומות מסתור שהוכנו מראש או הבריחו אותם מחוץ לגבולות צרפת לשווייץ או לספרד. לכל ילד הוכנה כרטיסייה שהכילה נתונים חיוניים: שם אמיתי, תאריך לידה, מקום לידה, כתובת אחרונה ידועה, שמות הורים או קרובים אחרים, תמונת הילד וטביעת אצבעו וכן את כל הפרטים הבדויים התואמים. כרטיסיות אלו סייעו אחרי המלחמה באיחוד הילדים עם בני משפחותיהם שנותרו בחיים (חלק מהכרטיסיות מצויות כיום בארכיון יד ושם).
לאחר שמיקמו את הילדים במקומות מסתור הסתובבו עבאדי ורוזנסטוק בין מקומות המסתור תוך סיכון מתמיד, והביאו לילדים מכתבים מההורים, תלושי מזון, ממתקים, בגדים ובעיקר חום אהבה וחמלה.
עבאדי ורוזנסטוק חיו תחת סכנה מתמדת והם נאלצו בהזדמניות שונות להימלט ולהסתתר. הגרמנים הציעו פרס כספי למי שימסור מידע שיוביל לתפיסתו של עבאדי והוא נאלץ לא פעם להימלט דרך חלון חדרו בבית הבישוף בעקבות התרעות על הגעת הגרמנים. הגרמנים החלו לחשוד גם בבישוף שהוא מסייע להצלת יהודים, התקינו האזנה לקו הטלפון בביתו, ניסו לטמון לו מלכודת והציעו לו להסתיר ילדים יהודים, אולם הוא לא נפל בפח.
ב 25.4.1944 נעצרה רוזנסטוק על ידי המשטרה הצרפתית, כנראה מבלי שהיה להם מידע שקושר אותה לרשת מרסל. היא נחקרה ולא הסגירה כל פרטים הקשורים ברשת ההצלה, במאי הועברה למחנה הריכוז דראנסי וגורשה לאושוויץ שם הועסקה כרופאה וניסתה לסייע ככל שניתן לאסירים החולים. בנובמבר 1944 הועברה לברגן-בלזן שם המשיכה את עבודתה כרופאה ובזכות זה שרדה את השואה.
לאחר תפיסתה של רוזנסטוק פנה עבאדי לאנשי המחתרת הצרפתית ובקש מהם לסייע לו בהברחת רוזנסטוק ממחנה הריכוז בדראנסי, אולם משהבין שהדבר בלתי אפשרי החליט להמשיך לבדו את פעילות הרשת ככל שיוכל. הוא נמלט מהמקום בו התגורר, הסתתר בלילות בכיתת לימוד באחד המנזרים בו הכיר את אם המנזר ובימים הצטרף לשמיעת מיסות בכנסיות השונות שם נטמע בקרב האוכלוסייה המקומית. הוא הודיע למוסדות הקתוליים ולמשפחות שהסתירו ילדים, על תפיסתה של רוזנסטוק וכי הוא ימשיך את פעילות הרשת אולם בתדירות נמוכה יותר. הוא המשיך לבצע את המשימה, כמיטב יכולתו, תוך סכנה מתמדת, עד שחרור אזור ניס מהכוחות הגרמניים על ידי בעלות הברית באוגוסט 1944.
"רשת מרסל" שהוקמה על ידי עבאדי ורוזנסטוק הצילה בפועל מעל 500 ילדים יהודים, חלקם הוברחו אל מחוץ לגבולות צרפת, חלקם הוסתרו במוסדות קתוליים ואצל משפחות, זאת בחסות תעודות מזויפות וזהויות בדויות. מתוך כל הילדים שהוסתרו או הוברחו נתפסו שני ילדים בלבד. הרשת הייתה אחת הגדולות והחשובות שבין רשתות הצלת הילדים היהודים בצרפת הכבושה. הרשתות היו ממודרות - פעילי כל רשת לא ידעו את זהותם של פעילי הרשתות האחרות - כך שבמקרה של תפיסת פעילי אחת מהן, הם לא היו יכולים להסגיר תחת לחץ ועינויים את חברי הרשתות האחרות.
אחרי מלחמת העולם השנייה
לאחר שחרור אזור ניס על ידי כוחות בעלות הברית, באוגוסט 1944, החל עבאדי לנהל את תהליך איחוד המשפחות. בעזרת הבישוף שכר משרד, שם בעזרת הכרטיסיות שהיו ברשותו והוכנו מראש, ניסה לאתר את ההורים או קרובי המשפחה של הילדים שהוסתרו, כדי להחזיר את הילדים לחיק משפחותיהם. לאחר כניעת גרמניה שבו חלק מהוריהם של הילדים. רוב ההורים ששרדו ניצלו במסתורים, בין היתר על ידי רשת המחתרת של ז'ורז' גארל ורשתות מחתרת אחרות, ומיעוטם היו בין היהודים ששבו ממחנות הריכוז במזרח אירופה. עבאדי מסר להורים או לקרובי המשפחה את הכתובות הנוכחיות של הילדים או מסר להם את הילדים בעצמו. ילדים שנותרו יתומים ולא נמצאו להם קרובי משפחה, הועברו לבתי ילדים של האוז"ה. עבאדי תיאר באחד הראיונות את תהליך איחוד המשפחות כתהליך קשה ומטלטל שסיפק מגוון רגשות מעורבים ; שמחה על איחוד המשפחות, כאב על ילדים שמשפחותיהם נספו בשואה, כאב עקב ילדים שלא רצו להפרד מהמשפחות שהסתירו אותם ולחזור להוריהם, כאב עצום של הפגישה עם אביהם של שני הילדים שנתפסו על ידי הנאצים ונספו בשואה, ואף תיסכול בשל תגובות קרובי משפחה שכעסו שילדיהם הוסתרו אצל משפחות "גויים".
ביוני 1945, התאחד עבאדי עם רוזנסטוק ששבה ממחנות הריכוז והצטרפה לעבאדי בניס. הוא מונה כמנהל פעילות או"זה בניס והיא חזרה לשמש כרופאה בקליניקה של אוז"ה. יחד המשיכו בפעילות הקשה של איחוד המשפחות. ב־1948 עזבו השניים את משרותיהם באוז"ה, עבאדי החל ללמד סטודנטים ספרות ושפה צרפתית כהכנה לאוניברסיטה ורוזנסוטק חזרה לפריז. היא לא חזרה לעסוק ברפואה מעשית אלא החלה לעבוד במשרות אדמניסרטיביות רפואיות במערכת הבריאות של פריז ומדי סוף שבוע הצטרפה לעבאדי בניס. בשנת 1956 עזב עבאדי את ניס, חבר לרוזנסטוק בפריז והפך למבקר תיאטרון, עיסוק בו החזיק כמעט עד מותו. משנת עד 1959 עד 1980 הגיש עבאדי תוכנית רדיו ברדיו הצרפתי הבינלאומי . הוא ראיין מחזאים ושחקנים, חלקם ידועים וחלקם אלמונים שלימים התפרסמו, בין היתר בזכות הופעתם בתוכניתו. הוא היה נשיא המרכז הלאומי לתיאטרון.
השניים נישאו בחתונה אזרחית ב-1959 ברובע השנים-עשר של פריז ובשנת 1989, בהיותם מעל גיל 70, נישאו בחתונה יהודית על ידי הרב הליברלי דניאל פרחי.
במשך שנים רבות שמרו בני הזוג על שתיקה ולא סיפרו את סיפורה של "רשת מרסל" באופן פומבי או פרטי, הן מהסיבה שחשבו שלא עשו יותר מהמוטל עליהם והן כי רצו להניח מאחריהם את כאב מאורעות המלחמה עבורם ועבור הילדים שניצלו. בתחילת שנות ה -90 החלו להתבקע סדקים בחומת השתיקה של בני הזוג. בשנת 1993 במהלך ראיון ברדיו על ספרו שזכה בפרס האקדמיה, נשאל עבאדי אם אכן הציל ילדים יהודים בזמן המלחמה והוא השיב בחיוב. את הראיון שמעה הגברת בטי קלוסקי - סביל -המזכירה הכללית של עמותת הילדים המוסתרים בצרפת. היא יצרה עימם קשר ואחרי מספר חודשי שכנוע, בספטמבר 1994, הסכימו השניים להתראיין לכתבה בעיתון של העמותה לילדים מוסתרים בצרפת (Les enfants Caches), באותה כתבה גם פורסמו חלק משמות הילדים שהוסתרו על ידי בני הזוג. בעקבות הכתבה בעיתון בה פורסמו שמותיהם של חלק מהילדים שהוסתרו, החלה תנועה של חיפוש ואיתור הילדים המוסתרים עצמם, שחלקם יצרו קשר עם בני הזוג. הכתבה כולל שמות הילדים מצויה בארכיון יד ושםבשנת 1995 בני הזוג מסרו גם עדות מוקלטת של 7 שעות לאנט וייביורקה (Annette Wieviorka), היסטוריונית צרפתית המתמחה בתחום השואה, לארכיון הווידאו של קרן פורטונוף של עדיות מהשואה באוניברסיטת ייל.( Fortunoff Video Archive for Holocaust Testimonies)
בשנת 1995 נערך בארמון לוקסנבורג שבפריז, כנס של ילדים מוסתרים בצרפת שם, בין היתר, סיפרו בני הזוג את סיפורם. במהלך הנאום שנשא עבאדי בפני הפורום הוא סיפק שלוש סיבות להחלטה לשבור את השתיקה. האחת כי בצרפת קיימת מגמה של הכחשת השואה וחשוב לספר את מה שהתרחש באמת, השנייה כי הרבה ילדים שניצלו היו צעירים מדי מכדי לזכור וחשוב להביא לידיעתם מה קרה והשלישית כי הגיעו לגיל בו הבינו שזמנם הולך ואוזל ועליהם להשאיר עדות למתרחש. הוא סיפר שהוא נשאל מה הניע אותם להסתכן, להיות מעורבים ולהציל אחרים, התשובה לדבריו נעוצה באפיזודה שחווה כשהיה שחקן ששחק בהצגה בניו יורק ; אחרי אחת ההצגות נכנס לחדר ההלבשה שלו אדם שהציג את עצמו כאנטואן דה סנט-אכזופרי כותב הספר "הנסיך הקטן" הודה לו על הערב המהנה והזמין אותו לשתות, הם יצאו יחד לפאב בברודוויי. במהלך השיחה שקלחה ביניהם, אמר הסופר המפורסם שהוא כל חייו מנסה לשבור שיאים ולאתגר את הגבולות שלו עצמו. עבאדי שאל כיצד אדם מאתגר את הגבולות שלו עצמו. הסופר, שהיה גם טייס מחונן ואמיץ, השיב כי הוא תמיד מנסה להגיע "אל מעבר לעננים". לכן, אמר עבאדי, לשאלה מדוע, אני משיב כי ניסינו להגיע "אל מעבר לעננים" כדי לעשות את מה שצריך להעשות. עבאדי בקש מאותם האנשים שהיו ילדים מוסתרים שלא יודו לו, אלא שיעזרו להעביר את המסר שעל כל האנשים לעשות ככל שניתן כדי לעזור לילדים מאוימים הנמצאים בסכנה, באשר הם נמצאים בכל רחבי העולם.
אותות הוקרה והנצחה
לאחר המלחמה בשנת 1947, הוענקו לעבאדי ולרוזנסטוק מדליית הרזיסטנס.
בשנת 1981 ,הוענק להם אות לגיון הכבוד הצרפתי שהוא אות הכבוד הגבוה ביותר המוענק בצרפת חתום על ידי נשיא הרפובליקה ולרי ז'יסקר ד'אסטן.
פועלו האזרחי של עבאדי למען התיאטרון והספרות הצרפתית קבל הערכה על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן אשר העניק לו אות הצטיינות נשיאותי על כך.
בשנת 2002 הופק הסרט "רשת מרסל "בבימויה של ז'קלין סיגר, כולל תרגום לעברית, הסרט מתאר דרך ראיונות של בני הזוג ושל ילדים מוסתרים ,את פעילות ההצלה של רשת מרסל. הסרט מצוי בספרית הסרטים של יד ושם.
בשנת 2008 ,כביטוי נוסף להערכת פועלם של בני הזוג בזמן המלחמה, נקראה ככר של שמם ברובע ה 12 היוקרתי בפריז, בו התגוררו בחייהם.
ספרים ופרסומים
עבאדי כתב מספר ספרים, בין היתר שני ספרים בנושא החיים בגטו היהודי בדמשק. ב-1993 כתב את "המלכה והסופר" (La Reine et le Calligraphe), הספר זכה בפרס האקדמיה הצרפתית ( Grand Prix de l'Académie Française), ותורגם לעברית בהוצאת "כרמל".
בשנת 1985 כתב ספר בנושא התיאטרון הצרפתי "הקומדיה של התיאטרון " (La Comedie du Theatre ).
רוזנסטוק כתבה בשנת 1995 ספר בשם " Terre de Detresse " ("אדמת מצוקה ") המתאר את שהותה במחנות הריכוז אושוויץ וברגן- בלזן.
עבאדי נפטר בחודש ספטמבר 1997 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז. רוזנסטוק נפטרה בשנת 1999 ונקברה לצידו באותו בית הקברות.
Onkyo
Onkyo Corporation (ביפנית: オンキヨー株式会社) היא חברת אלקטרוניקה יפנית. החברה נוסדה בשנת 1946 בעיר אוסקה תחת השם "Osaka Denki Onkyo K.K" וכשנה מאוחר יותר שינתה את שמה ל-"Osaka Onkyo K.K". החברה מתמחה בייצור מערכות קולנוע ביתי.
נכון ל-6 בפברואר 2012, שווי החברה מוערך ב-2,628,539,000 ין.
האקלים של לונדון
האקלים של לונדון, בירת הממלכה המאוחדת, כולל אקלים ימי ממוזג ( Cfb, שיטת קפן). עקב כך מקבלת העיר חורפים קרירים, קיצים חמימים, ומשקעים תכופים כל השנה. ללונדון יש היסטוריה עשירה מאוד של תצפיות מטאורולוגיות, עם שיאי משקעים מתועדים החל מינואר 1697 בגני קיו. בשנים שלאחר מכן נערכו תצפיות לא סדירות במספר מקומות. תחנת תצפית ממוקמת בגריניץ' מאז 1841, ומעניקה ללונדון, תיעוד רציף וארוך של הטמפרטורות שלה. תחנות אחרות כוללות את הית'רו, החל משנת 1948, המפסטד, החל משנת 1910, נורת'ולט, החל משנת 1948, ואת פארק סנט ג'יימס, החל משנת 1910.
העיר יכולה לפעמים לחוות מצבי קיצון. שלג הוא תופעה שכיחה במקצת בחורף, ויורד בממוצע במהלך 16 ימים בשנה, אם כי הוא כבד לעיתים רחוקות. סופות רעמים נדירות באותה מידה, והן מתרחשות בממוצע 15 ימים בשנה. העיר ידועה בכך שהיא חוותה סופת טורנדו. לאחרונה פגעה סופה בעוצמה של F2 (Fujita scale, אנ') בקנסל גרין (Kensal Green, אנ') ב-7 בדצמבר 2006.
המפסטד - תחנת מזג אוויר בצפון לונדון
מתחם תחנת מזג האוויר זה הוא הגבוה ביותר מבין המתחמים באזור לונדון, וכתוצאה מכך הטמפרטורות בשעות היום נמוכות בדרך כלל במעלה אחת מהתחנות הנוספות.
נורת'ולט - תחנת מזג אוויר בשדה התעופה בצפון מערב לונדון
הטמפרטורות הקיצוניות נעות בין 37.7 מ"צ באוגוסט 2003, עד 16.1− בינואר 1962.
זאב מילוא
ביוגרפיה
נולד בשם ולדימיר מילר בשנת 1922 לאלכסנדר ואנקה בממלכת יוגוסלביה. לסבו הייתה טחנת קמח גדולה בווירוביטיצה, שם חיו גם קרובי משפחתו. גדל בזאגרב, בירת קרואטיה. בנעוריו היה פעיל כחובב רדיו. מדינות הציר פלשו ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה באפריל 1941. במאי אותה שנה שלחו אותו הוריו למשפחתו בווירוביטיצה. הוא נשלח לעבודות כפייה, אולם זכה לפטור מרופא ושב להוריו בזאגרב. ב-1942, בעקבות הסכם שבו הבטיחו האוסטשה לגרש את יהודי קרואטיה למחנות ההשמדה, נשלחו לאושוויץ חמישה מבני משפחתו שהתגוררו בווירוביטיצה. עקב כך החליטה משפחתו לברוח לאזור הכיבוש האיטלקי בקרואטיה בדלמטיה. באותה שנה הצליחו הוריו להשיג מסמכי מעבר מזויפים דרך חברה שעבדה במשטרת זאגרב. עם מסמכים אלה הגיעו לאזור הכיבוש האיטלקי (בסושאק, סמוך לרייקה) והוכרו שם כקתולים. בעקבות כיבוש דרום איטליה בידי האמריקאים וחתימת איטליה על שביתת נשק עם בעלות הברית בספטמבר 1943, עזבו הכוחות האיטלקים את דלמטיה והשטח נתפס על ידי הפרטיזנים. מילר הצטרף אליהם. במסגרת הפרטיזנים התיידד עם קצין פרטיזני, יהודי גם הוא, שפינה אותם דרומה, כאשר הכוחות הגרמנים התקרבו לעיירה שבה גרו. לאחר מכן שהו קצרות בקריקווניצה (Crikvenica), סן (Senj), ליקה (Lika), נובי וינודולסקי (Novi Vinodolski) והגיעו לקורדון (Kordun). בהמשך התקבל לפרטיזנים שם כטכנאי רדיו ושירת בתפקידו למעלה משנה.
בתום המלחמה שב עם משפחתו לזאגרב והתחיל ללמוד הנדסת חשמל. משכורתו של האב לא הספיקה לכסות את הוצאות הקיום ומצבה הכלכלי של המשפחה היה קשה, לכן החליטו לעלות לישראל, למרות שזאב היה קרוב לסיום לימודיו. את אשתו לעתיד, סטודנטית גם היא, הכיר במהלך לימודיו.
בסוף יוני 1949 עלה לישראל. הוא סיים לימודי הנדסת חשמל בטכניון. הצטרף לחיל הקשר והאלקטרוניקה כאזרח עובד צה"ל. בשנת 1960 זכה בפרס ביטחון ישראל, יחד עם סא"ל אלכסנדר רוזן וסרן צבי ורדיאל, על פיתוח בתחום ההצפנה. התגייס לצה"ל בדרגת רב-סרן, המשיך כראש ענף מחשבים במפקדת קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי והתקדם לדרגת אלוף-משנה במפקדה זו.
לאחר סיום שירותו בצה"ל מונה בשנת 1978 למנכ"ל "כור תקשורת והתראה", ובתחילת 1986 מונה לסגן מנהל חטיבת איתות ובקרה ב"מוטורולה ישראל".
פרוקונסול (קוף אדם)
פרוקונסול (שם מדעי: Proconsul) הוא סוג של פרימט נכחד מקבוצת ההומינואידים, אשר נחשב לעיתים לראשון קופי האדם. הפרימט התקיים במזרח אפריקה במשך המיוקן שלפני 28.4 עד 11.608 מיליון שנה מזמננו. סוג זה השתייך למשפחה הקדומה פרוקונסוליים.
פרימט זה התקיים כנראה בין העצים ביערות לחים עד לסוואנות שהתקיימו בקניה ואוגנדה והחוקרים חלוקים אם נע בדומה לאנשים, לגיבונים, לאורנגאוטן או לשימפנזה (הדעה הכי נתמכת). הסוג תואר בידי החוקר האנגלי ארתור הופווד ב-1933 ו משמעות שמו היא: "לפני הקונסול" - מונח שהיה מקובל בעבר באקדמיה של לונדון לתיאור השימפנזה המצוי. המאובנים שלו התגלו בקרבת קניה ואלה נחשבים למאובנים הראשונים של יונק באפריקה שמדרום לסהרה וכן לראשון ההומנידים המאובנים שנמצאו בעת החדשה.
עם זאת למרות הדימוי הרווח הפרוקונסול היה בעל מאפיינים שונים משל שימפנזה וניחן ברגליים ארוכות יחסית ובמוח קטן. ככל הנראה היה דומה בהתנהלותו לקופים האחרים ואולי היה מאבות כל קופי האדם.
אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג
אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Otto V, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1439 – 9 בינואר 1471), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1464–1471.
ביוגרפיה
אוטו נולד בשנת 1439, לפרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1457 מסר אביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג את השלטון בדוכסות לאוטו ולאחיו ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אולם בשנת 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואוטו תפס את השלטון לבדו. אוטו ניסה ליישם רפורמות במנזרים, ולהחזיר להם את הפשטות והצניעות שהייתה להם בעבר. ב-9 בינואר 1471 נהרג אוטו במהלך טורניר אבירים בצלה, ואביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג חזר לשלוט בדוכסות.
משפחתו
ב-27 בפברואר 1487 התחתן אוטו עם אנה מנסאו-דילנבורג, בתם של יוהאן הרביעי, רוזן נסאו-דילנבורג ומריה מלון-היינסברג, ממנה היו לו שני בנים:
יוצי פאפאי
יוז'ף פאפאי (בהונגרית: Pápai József; נולד ב-22 בספטמבר 1981), הידוע בשם הבמה יוצי פאפאי (Pápai Joci), הוא זמר וראפר הונגרי ממוצא צועני. פאפאי יצג את הונגריה באירוויזיון 2017 עם השיר "Origo" ופעם נוספת באירוויזיון 2019 עם השיר "Az én apám".
העשור הראשון של המאה ה-11
העשור הראשון של המאה ה-11 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 1000 והסתיים ב-31 בדצמבר 1009.
יוצי פאפאי
ביוגרפיה
פאפאי נולד בטטה שבהונגריה למשפחה צוענית. בעקבות אחיו הבוגר, החל כבר לנגן על גיטרה בגיל ארבע ולכתוב שירים. הסגנון המוזיקלי של שיריו מושפע משירי שנות השישים והשבעים, רוק, פופ ונשמה.
התפרסם לראשונה בשנת 2005 כאשר השתתף בעונה השנייה של תוכנית השירה Megasztár המשודרת בערוץ TV2 ההונגרי, שם הודח ב"שלב הניחומים". אלבום הראשון, "Ne nézz így rám" זכה להצלחה.
החל מ-2006 הוא עובד בשיתוף פעולה מוזיקלי עם הראפר Majka שאתו הוציא את שני האלבומים "Nélküle" ו-"Nekem ez jár".
ב-2017 ניצח בתחרות השיר A Dal, המשמשת "גמר לאומי" לבחירת נציג הונגריה בתחרות האירוויזיון, בו מתמודדים ארבעים משתתפים. פפאי התחרה עם השיר "Origo", אותו כתב בעצמו. השיר נכתב בהונגרית ובין היתר מכיל גם מילים ברומאני, שפת הצוענים באירופה. פאפאי העפיל לגמר מהמקום השני בחצי הגמר השני ובגמר סיים במקום השמיני עם 200 נקודות.
ב-2019 נבחר לייצג את הונגריה בשנית עם השיר "Az én apám". הוא סיים את חצי הגמר במקום ה-12 ולא העפיל לגמר.
אהרן דב הלפרין
אהרן דב הלפרין (נולד בכ"ז בכסלו תשי"ד, 4 בדצמבר 1953) הוא המייסד והעורך הראשי של שבועון כפר חב"ד.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב שמשון לייב הלפרין, נצר לרבי שניאור זלמן מליאדי מייסד חסידות חב"ד, ולמרים בתו של הרב יצחק דוד שאג-צוובנר. בבחרותו למד בישיבת קול תורה.
כבן למשפחה חב"דית שורשית, תמיד חווה את החוויה החב"דית מקרוב מאד בימי חב"ד, כגון י"ט בכסלו, כ"ד בטבת, וכדומה. את הלהב והלהט החסידי, ואת ההתקשרות האמיצה אל הרבי מליובאוויטש קיבל ממורו ודודו, הרב שמואל אלעזר היילפרין, ראש ישיבת תורת אמת (חב"ד), ורב שכונת בית ישראל בירושלים, ומטבע הדברים, גם התוודע לחסידות חב"ד ולתורתה.
למד בישיבת קול תורה, בישיבת תורת אמת. בשנת תש"ל (1970), החל את לימודו בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבכפר חב"ד.
בשנת תשל"ג (1973) נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים שבמרכז חב"ד העולמי בניו יורק. לאחר שנת לימודים, הגיע עם קבוצה מתלמידי הישיבה לשנת שליחות בישיבת תורת אמת בירושלים.
בשנת תשל"ה נישא לחיה ברכה, בתו של הרב זושא ריבקין, ממייסדי וגבאי בית הכנסת בית מנחם והתגורר בכפר חב"ד. לאחר נישואיו שימש כמורה בתלמוד תורה "אהלי תורה" בכפר.
באב תש"מ (1980) עזב את תפקידו כמחנך לטובת שבועון כפר חב"ד שהחל להוציא כחודש לפני והוא משמש כעורכו הראשי עד היום. בין השנים תשמ"א - תשס"ז, נסע לביקורים בבתי חב"ד בעולם וכתב עליהם סדרת כתבות בעיתון בשם "חב"ד בעולם".
נודע בעיקר בשל כתיבתו פובליציסטית במאבק תיקון חוק "מיהו יהודי" ובמאבק נגד מסירת שטחים מארץ ישראל לערבים. כמו כן, השתמש בעיתון כבמה לתגובות כלפי פרסומים נגד חסידות חב"ד ונגד רבי מנחם מנדל שניאורסון, שהופיעו בעיקר בעיתונים החרדיים בישראל, "המודיע" ו"יתד נאמן", ובביטאוני חסידות סאטמר.
שימש בעבר כחבר ב"ועד למען שלימות העם" ובין השנים תשמ"ד-תשמ"ז (1984–1987) השתתף בעריכת העלון "שלימות" של הוועד הנ"ל.
בכ"ו בטבת תש"נ (23 בינואר 1990) נפטרה אשתו, ולאחר מספר שנים נישא בשנית לרחל.
הבחירות הפרלמנטריות בנורווגיה 2017
הבחירות הפרלמנטריות לסטורטינג, בית המחוקקים הנורווגי, התקיימו ב-11 בספטמבר 2017, ובהן נבחרו 169 חברי הפרלמנט.
המפלגות הלא-סוציאליסטיות השיגו את המינימום הדרוש של 88 מושבים ובכך אפשר לראש הממשלה ארנה סולברג מהקואליציה הפרוגרסיבית-קונסרבטיבית להישאר בשלטון. שלוש המפלגות הגדולות מהשמאל-מרכז השיגו 79 מושבים. המפלגה הירוקה שמרה על המושב היחיד שלה ומפלגת האדומים ממחנה השמאל זכתה לראשונה במושב אחד.
בחירות 2013
הבחירות שקדמו להן, התקיימו ב-9 בספטמבר 2013 והתוצאה הייתה ניצחון של הקונסרבטיבים ובעלי בריתם מהימין. המפלגה השמרנית, בראשות ארנה סולברג ומפלגת הקידמה יצרו ממשלת מיעוט דו-מפלגתית, עם סולברג כראשת הממשלה. הברית הבין מפלגתית עשתה הסכם "Confidence and supply" עם שתי מפלגות המרכז, המפלגה הליברלית והנוצרים הדמוקרטים.
עכשיו קרוב (תוכנית טלוויזיה)
עכשיו קרוב היא תוכנית אירוח ישראלית, המשודרת בערוץ הידברות (ערוץ 97). התוכנית עלתה לראשונה לשידור באפריל 2023, עד לסיומה ביולי 2023.
התוכנית עוסקת במפגש בין א.נשים בחברה הישראלית ובעלי מכנה משותף המחבר ביניהם, כגון בני משפחה שהאחד מהם חזר בתשובה, בעלי מקצוע או עבר משותף (למשל שירות צבאי או חברות בהרכב מוזיקלי), שותפים להתמודדות ספציפית (הורים שכולים או פוסט טראומטיים) או שליחות חינוכית וחברתית (אנשי חינוך מיוחד וחסד).
התוכנית נפתחת בשיחה רנדומלית ("סמול-טוק") של הנפגשים. בהמשך עוברים המשתתפים למשחק קלפים שבו יצטרכו להתקיל אחד את השני/ה בשאלות. התכנית מסתיימת ב"מרתון" שאלות קצרות עליהן נדרשים המשתתפים לענות תשובות קצרות וממוקדות.
הרש לאוטרפכט
סיר הרש לאוטרפכט (16 באוגוסט 1897 – 8 במאי 1960) היה עורך דין בינלאומי יהודי-בריטי ושופט בבית הדין הבינלאומי בהאג.
ביוגרפיה
הרש נולד למשפחה יהודית בעיירה הקטנה ז'ולקייב, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה), ליד למברג, בירת גליציה המזרחית. בשנת 1911 עברה משפחתו ללמברג.
תעודת לידתו התגלתה בארכיון של העיר וורשה, שם כתוב כי הוריו היו אהרון לאוטרפכט, איש עסקים שעסק בתחום הנפט, ואימו דבורה לאוטרפכט שעסקה במשק הבית. להרש היה אח מבוגר ששמו דוד, ואחות צעירה ששמה סבינה שנולדה כשלוש שנים אחריו, למשפחה נולד ילד רביעי שמת בלידה. משפחתו הייתה מהמעמד הביניים. בשנת 1915 הוא נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת למברג ;לאוטרפכט עצמו כתב מאוחר יותר כי לא הצליח לגשת לבחינות הגמר "מכיוון שהאוניברסיטה הייתה סגורה ליהודים בגליציה המזרחית". לאחר תקופה, בשנת 1919 עזב לעיר וינה כדי להמשיך את לימודיו האקדמיים. באוניברסיטת וינה פגש ברחל שטיינברג, סטודנטית למוזיקה שהגיע מפלשתינה, לה הוא הציע נישואין מהירים ואת האפשרות ששניהם יעברו להתגורר בלונדון לטובת לימודים. אחרי שעבר להתגורר בלונדון, שם הפך לעורך דין בינלאומי, בשנת 1923 נרשם לאוטרפכט לבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון (LSE), ואשתו רחל נרשמה לקולג' המלכותי למוזיקה. את עבודת הדוקטורט שלו עשה לאוטרפכט בנושא של "מקורות המשפט הפרטי ואנלוגיות למשפט הבינלאומי" שנת 1925, ופורסמה בשנת 1927. בשנת 1928, לאחר שזכה לשבחים אקדמיים, זכה למשרה של מרצה זוטר ב-LSE, ובשנת 1935 נעשה למרצה בכיר. בשנת 1938 נבחר לקתדרה למשפט בינלאומי באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא שימש כפרופסור בפקולטה למשפטים למשפט בינלאומי.
עד לשנת 1937 הוא כתב מספר ספרים על המשפט הבינלאומי. כמו כן, הוא סייע בהעמדה לדין של הנאשמים במשפטי נירנברג - עזר לנסח את נאומו של התובע הבריטי (הארטלי שוקרוס). לאוטרפכט היה חבר בוועדת המשפט הבינלאומי של האו"ם בין השנים 1952 ל-1954 ושופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בין השנים 1955 ל-1960. במילותיו של נשיא ה-ICJ לשעבר, סטיבן מ. שוובל, "ההישגים של השופט סר הרש לאוטרפכט אינם מתגברים על ידי כל עורך דין בינלאומי של המאה הזו [...] שהוא לימד וכתב בהצטיינות שאין כמותה". כתביו ודעותיו של הרש ממשיכים להיות גם לאחר מותו כמקור לציטוטים ונימוקים בהחלטות משפטיות כמו סיכומים בפסקי דין, בחוות דעת של בית המשפט הבינלאומיים ובטענות משפטיות רבות. אחד מאמרותיו המפורסמות היא כי "המשפט הבינלאומי נמצא בנקודת היעלמות של החוק".
לאחר מותו לזכרו הוקם מרכז לאוטרפכט למשפט בינלאומי באוניברסיטת קיימברידג' שנקרא על שמו ועל שם בנו, סר אליהו לאוטרפכט, אשר הקים את המרכז והיה המנהל הראשון שלו.
המשפטן סמואל מוין הציע שהרש היה אחד מעורכי הדין הבינלאומיים הבודדים שהפעילו קמפיין פעיל למען זכויות אדם בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20. לטענתו הרש "גינה את ההצהרה האוניברסלית כתבוסה מבישה של האידיאלים עליהם הכריזה".
משנתו
בשנת 1924 הקים את ארגון הסטודנטים העולמי של סטודנטים יהודים יחד עם אלברט איינשטיין, אשר כיהן כנשיאה הראשון. ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים (באנגלית: World Union of Jewish Students, או בראשי-תיבות: WUJS) הוא ארגון הבינלאומי של קבוצות סטודנטים יהודים עצמאיים ב-43 מדינות.
על שמו של הרש לאוטרפכט הוקמה קתדרא למשפט בינלאומי פומבי בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
טרשא
טרשא הוא מושג בהלכות ריבית, המושג מתאר מקרה של אדם שמשלם בהקפה ובעקבות כך שאינו משלם מיידית אלא בהקפה, המחיר שמשלם על החפץ הוא גבוה יותר אין בטרשא משום ריבית דאורייתא היות שמדובר בריבית דרך מקח והתורה לא אסרה כי אם ריבית דרך הלוואה. ישנם מספר חילוקי דינים, האם יש בהוספת המחיר הנ"ל משום ריבית או לא.
פירוש המילה
בביאור המילה טרשא נאמרו שני הסברים. הסבר אחד הוא של הערוך שהסבר המילה טרשא הוא מלשון חרש, היות שבערבית קוראים לחירש אטרש והסיבה לשם, היא שבדומה לכך שחירש אינו שומע, הריבית בטרשא, היא ריבית שאינה נשמעת, אלא נראית כמכירה רגילה. פירוש נוסף למילה טרשא, הוא של הראב"ד שטרשא הוא מלשון גובה, וההסבר היות שהלוקח משלם מחיר גבוה יותר מהמחיר הריאלי בתמורה לכך שמשלם בהקפה.
פרטי הדין
מותר למוכר לדרוש מחיר גבוה יותר בתמורה לכך שמקבל את הכסף באיחור, אך בתנאי שאינו מציב שני אופציות, מחיר החפץ לפי תשלום מיידי ומחיר נוסף לפי תשלום בהקפה, שאם אומר כך הרי זה נראה כריבית ואסור. בנוסף, אם לחפץ יש מחיר קבוע ומחמת שהלוקח משלם בהקפה הלוקח משלם מעבר למחיר הקבוע הרי זה כאילו פירש שמשלם ריבית בתמורה לכך שמשלם מאוחר ואסור. בנוסף, גם אם אין שיווי קבוע לחפץ, אך בסיכום הנוכחי חרגו מכל שיווי אפשרי לחפץ, תוך שלכולם ברור שהסיבה היא מחמת שמשלם הלקוח בהקפה, גם אסור, שהרי גם זה כמפרש.
דוגמאות בני זמנינו
מצוי שמוכר נותן אפשרות של קניה בתשלומים אלא שהמחיר הוא מעט גבוה יותר, במקרה כזה אסור לקנות בתשלומים היות שהמחיר הגבוה הוא תשלום ריבית עבור המתנת המעות, הפתרון המוצע הוא להזכיר אך ורק את המחיר של החפץ בתשלומים ולא להזכיר את מחירו של החפץ בתשלום מיידי.
1825 בארצות הברית
1825 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 49 שנה מיום היווסדה.
אלברט גרוסמן
קורות חיים
ב-1961, חיבר את פיטר יארו, פול סטוקי ומרי טרוורס ויצר את להקת פיטר, פול ומרי, שהפכה לאחת המצליחות בסצנת הפולק. ב-20 באוגוסט 1962 החתים גרוסמן גם את בוב דילן הצעיר והעניק את שירו Blowin' in the Wind ללהקת פיטר, פול ומרי, שהקליטו ופרסמו אותו עוד לפני דילן.
באוקטובר 1970 נפטרה ג'ניס ג'ופלין ממנת יתר של הרואין. באותה עת הלקוחות היחידים של גרוסמן היו חברי להקת הבנד. במקביל לעבודה עמם הקדיש גרוסמן את זמנו להנצחתה של ג'ופלין והוצאת התקליט Janis שראה אור ב-1973.
ב-1970 ייסד גרוסמן את אולפני Bearsville וחברת תקליטים באותו שם סמוך לביתו בוודסטוק. בחברה זו הקליטו בין השאר פול באטרפילד וגיל אוונס. החברה התקיימה עד 1984.
גרוסמן נפטר מדום לב בגיל 59 בהיותו בטיסת קונקורד על מנת להשתתף בכינוס מקצועי בקאן. הוא נקבר סמוך לביתו בוודסטוק.
בתרבות
בסרטם של האחים כהן, "בתוך לואין דייוויס" מגלם פ. מארי אברהם את דמותו של האמרגן באד גרוסמן, שעוצב בדמותו של גרוסמן.
וזרשטדיון
וזרשטדיון (בגרמנית: Weserstadion) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר ברמן שבגרמניה, ומשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל ורדר ברמן. האצטדיון ממוקם על חצי אי בגדה הצפונית של נהר וזר, וקרוי על שמו (משמעות השם ורדר בגרמנית של אזור ברמן היא חצי אי). האצטדיון מוקף בפארקים ירוקים רחבים. אצטדיון זה מכיל 42,100 מקומות ישיבה במשחקי הבונדסליגה.
הווזרשטדיון הוקם לראשונה בשנת 1909, ועבר מאז מספר שיפוצים. הראשון בשנת 1963, ואחר כך גם בשנת 1989 ובשנת 2002. באצטדיון היה בעבר מסלול ריצה, אך המסלול הוסר כאשר משטח הדשא הונמך בשנת 2002, על מנת לאפשר את הגדלת מספר המושבים בכ-8000. בשנת 2004 נבנו בצמוד לחלק הצפוני של האצטדיון ארבעה מגדלים, בהם ממוקמים המשרדים של ורדר ברמן, וניתן למצוא בהם משרדים של חברות מקומיות ומסעדות. בשנים 2008-2011 עבר האצטדיון שיפוץ כללי שבמסגרתו נבנו מחדש היציעים שמאחורי השער קרוב יותר לכר הדשא, חזית האצטדיון הוחלפה, ועל גג האצטדיון הורכבו מערכות אנרגיה סולארית.
האצטדיון היה מועמד לארח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך מועמדותו נפלה לבסוף.
נוסף על משחקי הכדורגל, באצטדיון זה הופיעו אמנים גדולים כמו בון ג'ובי, מייקל ג'קסון, דפש מוד, מטאליקה, האבנים המתגלגלות, רובים ושושנים, טינה טרנר, ואן היילן ואחרים.
יוסוף נאדה
יוסוף מוסטפא נאדה (נולד ב-1931 במצרים) הוא איש עסקים, ואסטרטג פיננסי של ארגון האחים המוסלמים. נאדה התפרסם בשל הצלחתו לגייס לטובתו חוקים הנוגעים לזכויות אדם, כדי להתגונן מבפני האשמות ארצות הברית על קשרים לארגוני טרור.
ההאשמות נגדו היו מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, לאחר שיבוצו על פי החלטה 1276 של מועצת הביטחון של האו"ם ברשימת טרור.
בשנת 2009 הן החקירה השווייצרית והן חקירה איטלקית הסתיימו ללא ראיות אודות טענות ארצות הברית. בשל סיום החקירה עתרו שווייץ ואיטליה לועידה לטיפול בטרור של האו"ם בבקשה להסיר את שמו של נאדה מהחלטה 1276 של מועצת הביטחון של האו"ם, למרות התנגדותה של ארצות הברית. ב-24 בספטמבר 2009 נענתה ארצות הברית להסרתו מהרשימה, אך השאירה את שמו במסגרת רשימת פנימית של מחלקת האוצר של ארצות הברית, תחת פקודת ההוצאה לפועל 13224.
ארצות הברית סירבה לחשוף את הראיות לטענותיה כנגדו בשל היותן לדברי ארצות הברית ממודרות.
בין 2007 ל-2009 היה נאדה במוקד חקירה פרלמנטרית של המועצה האירופית אודות התהליך להכנסת אדם לרשימת הטרור של האו"ם.
ב-2008 עתר נאדה בבית הדין האירופי לצדק שבשטרסבורג כנגד שווייץ. ב-12 בספטמבר 2012 פסק בית הדין לטובתו ואמר כי זכויות האדם שלו הופרו. כפיצוי על סבלו הוכרחה ממשלת שווייץ לשלם לו 30,000 אירו.
רבל וילסון
רבל מלאני אליזבת' וילסון (באנגלית:  Rebel Melanie Elizabeth Wilson; נולדה ב-2 במרץ 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה וקומיקאית אוסטרלית. זכתה להכרה עולמית בשנת 2012 בזכות תפקידה כ"איימי השמנה" בקומדיה המוזיקלית "פיץ' פרפקט" ובסרטי ההמשך "פיץ' פרפקט 2" ו"פיץ' פרפקט 3".
ביוגרפיה
וילסון נולדה וגדלה בסידני לסו וג'ק, מאמני כלבים. יש לה שתי אחיות ליברטי ואנליס ואח בשם רויט.
היא למדה משפטים ואומנויות באוניברסיטת ניו סאות' ויילס שבקינגסטון ומשחק ב"תיאטרון אוסטרליה לנוער". היאעברה לניו יורק לאחר שזכתה במלגה בינלאומית מטעם התיאטרון שמומנה על יד הכוכבת האוסטרלית ניקול קידמן.
קריירה
את תפקידה הקטן הראשון בהוליווד עשתה בשובר הקופות "גוסט ריידר" בשנת 2007. ב-2011 השתתפה בקומדיה המצליחה "מסיבת רווקות" בתפקיד ברין הגרה ביחד עם אחיה בדירתה של אנני ווקר.
בשנת 2012 הופיעה וילסון בקומדיה המוזיקלית "פיץ' פרפקט", מהמוצלחות ביותר של אותה השנה, כמו כן שיחקה בשני סרטי ההמשך "פיץ' פרפקט 2" ב-2015 ו-"פיץ' פרפקט 3" בשנת 2017. הופעתה בתפקיד "איימי השמנה" זיכתה אותה בביקורות מהללות ובמספר פרסים, מביניהם פרס MTV לפריצת השנה. בשנת 2012 שיחקה וילסון גם בהפקתו הקומית של ויל פרל "הרווקה" לצידה של קירסטן דנסט, בהפקתו של כריס קולפר "מוכה ברק" בתפקיד מלאני באגס, ובדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
בשנת 2013 השתתפה וילסון בסרטו של מייקל ביי "רווח וכאב" בתפקיד האחות רובין פק, ובשנת 2014, שיחקה בסרט "לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר".
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה המצליחה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון, לזלי מאן ואליסון ברי.
בשנת 2019 הפיקה ושיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי", ובסרט "ג'וג'ו ראביט".
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "השמיניסטית" של נטפליקס. באוקטובר 2022 פורסם כי וילסון לוהקה לככב בסרט הקומדיה "Rock The Boat" לצד לזלי מאן.
חיים אישיים
וילסון אוהדת של קבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס.
הפלישה הנורמנית לאירלנד
הפלישה הנורמנית לאירלנד התרחשה באופן הדרגתי במהלך המאה ה-12 כאשר בסופה ממלכת אנגליה הנורמנית כבשה אזורים נרחבים מהאירים. באותה עת אירלנד הגאלית הייתה מורכבת ממספר ממלכות, כאשר היה מלך ששלט על כל המלכים בממלכות השונות. הפלישה הנורמנית סימנה את ההתחלה של מעל ל-800 שנות מעורבות אנגלית ישירה (ובהמשך בריטית) באירלנד.
במאי 1169 הגיעו שכירי חרב אנגלו-נורמניים לאירלנד, לבקשת המלך האירי המודח דרמוט מק'מורו (Dermot MacMurragh), אשר חתר להשיב את ממלכתו לשליטתו. התערבות צבאית זו זכתה לגיבויו של המלך הנרי השני מאנגליה והאפיפיור אדריאנוס הרביעי.
בקיץ 1170 הגיעו כוחות נורמנים נוספים בהנהגת ריצ'רד "סטרונגבו" מקלייר. במאי 1171 הצליחו כוחותיו של סטרונגבו להשתלט על דבלין ועל כל מחוז לנסטר, והחלו בפשיטות על ממלכות שכנות. באותו הקיץ המלך רואידרי או קונצ'ובאיר הוביל התקפה נגד הנורמנים אשר כשלה. באוקטובר 1171 הגיע לאירלנד המלך הנרי השני עם כוחות צבא גדולים, כדי לבסס את השליטה הן על האנגלו-נורמנים והן על האירים. הנורמניים העבירו את הבעלות על האזורים הכבושים לידי הנרי השני. מלכים איריים רבים שיתפו פעולה עם הנרי השני, מתוך תקווה שהוא יבלום את ההתפשטות הנורמנית באירלנד. לאחר עזיבתו של הנרי ב-1172, נמשכה ההתפשטות הנורמנית ומתקפות הנגד האיריות.
באמנת וינדזור מ-1175 הוכר שהנרי השני ימלוך של השטח הכבוש, ורואידרי ימלוך על יתר האזורים של אירלנד. עם זאת, האנגלו-נורמנים המשיכו לפלוש למלכות האיריות, והאירים המשיכים לתקוף את האנגלו-נורמנים. ב-1177 החליט הנרי השני לאמץ מדיניות חדשה - הוא הכריז על בנו ג'ון כשליט של כל אירלנד, ואישר לנורמנים לכבוש עוד אדמות. השטח שנכבש הפך ל"אדנות אירלנד" והפך לחלק מממלכתו. ההצלחה של הפלישה מיוחסת למספר גורמים, בהם העליונות הצבאית של הנורמנים, אשר נהגו לבנות טירות באזורים אותם הם כבשו, העובדה שהאירים לא היו מאוחדים נגד הפולשים, ובשל תמיכת הכנסייה הקתולית בהתערבותו של הנרי השני בסכסוך.
Din (אתר אינטרנט)
דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל הוא אתר אינטרנט בעברית, העוסק בתחומי המשפט. בשנת 2021, שינה האתר את כתובתו במסגרת מיתוג מחדש, מ-LawGuide.co.il ל-din.co.il.
אודות האתר
האתר הוקם בשנת 2007. באתר כ-20,000 דפי תוכן ותקצירי פסיקה במגוון תחומים, המציעים לגולשי האתר דרכים לפתרון בעיות משפטיות ומימוש זכויות.
בשנת 2020, ציין מעריב את האתר כבין "חמשת האתרים שיעזרו לכם לפתור בעיות משפטיות און ליין" ואתר וואלה! NEWS מנה אותו בין אתרי הייעוץ המשפטי לקבלת ייעוץ משפטי בחינם. כך גם בעיתון גלובס.
באתר קיים מאגר גדול של שאלות ותשובות. קהילת עורכי הדין המספקים תשובות בהתאם לתחום עיסוקם יצרה מאגר תשובות מקיף, הכולל אינפורמציה רלוונטית לכלל גולשי האתר, ומאפשרת לקבל מענה מקצועי באופן אנונימי. בין עורכי הדין באתר אליעד שרגא, ראובן ליפקין, אוריאל זעירא, אהוד פאי ועוד.
לאתר יש הסכמי שיתוף פעולה לשימוש בתוכן חדשותי משפטי שהוא יוצר, עם וואלה! NEWS, מעריב, אתר N12, כלכליסט, מאקו וספורט5.
חיים יהודה ישראל
הרב חיים יהודה ישראל (תקכ"ח, 1768? - ח' באדר א' תקפ"ט, 11 בפברואר 1829) היה הרב של רודוס.
נולד ברודוס בסביבות שנת 1768 למשה ישראל (השני), נצר לשושלת רבנים בהם רבי משה ישראל שהיה אף הוא רבה של רודוס. אביו נפטר בצעירותו, בן 34 שנה וכבר בשנה שלאחר מכן, נשא חיים יהודה הצעיר את אשתו הראשונה. שימש בתור שליח ציבור ורב ברודוס והתמנה לרב הראשי של האי כשהרב אברהם הלוי, קודמו בתפקיד, עלה לארץ בשנת 1815. 5 שנים לאחר מכן, עלה הרב ישראל בעצמו לירושלים כשהוא מותיר על כסאו את בנו, מיכאל יעקב ישראל. אין ידוע מתי נישא לאשתו השנייה, אך זו נפטרה בירושלים, ושם נישא חיים יהודה בשלישית.
הרב חיים יהודה ישראל נפטר בירושלים בח' באדר א' תקפ"ט (11 בפברואר 1829) ונקבר בהר הזיתים.
הרב ישראל הביא לבית הדפוס את ספריו של אביו: ספר השו"ת "משה ידבר" וספר הדרשות "שארית ישראל". את ספרו שלו עצמו, ספר הדרשות "קול יהודה", הכולל גם שו"ת בענייני אבן העזר, לא זכה להביא לבית הדפוס והוא נדפס בידי בנו, מיכאל יעקב ישראל, בשנת 1832.
לקריאה נוספת
שמעון מרכוס, תולדות הרבנים למשפחת ישראל מרודוס, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תרצ"ה, עמ' 58–65 (וראו גם בפרקים אודות אביו ובנו)
בריהו ארגאווי
בריהו ארגאווי (נולדה ב-28 בפברואר 2001) הוא אתלט אתיופי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם עד גיל 20 (טמפרה 2018) בריצת 10,000 מטר. שיאן העולם הנוכחי (2023) בריצת 5 ק"מ.
מדליית ארד באליפות העולם עד גיל 20 בריצת 10,000 מטר
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ביולי בטמפרה שבפינלנד זכה ארגאווי במדליית ארד בריצת 10,000 מטר בשיא אישי חדש של 27:48.41 דקות, אחרי רונקס קיפרוטו מקניה (27:21.08 דקות) וג'ייקוב קיפלימו מאוגנדה (27:40.36 דקות).
מדליית כסף במשחקים האולימפיים לנוער
במשחקים האולימפיים לנוער שנערכו באוקטובר בבואנוס איירס שבארגנטינה זכה ארגאווי במדליית כסף בריצת 3000 מטר.
2021
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי בטוקיו שביפן סיים ארגאווי במקום הרביעי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:46.16 דקות.
ב-31 בדצמבר קבע ארגאווי שיא עולם בריצת 5 ק"מ בתחרות שנערכה בברצלונה שבספרד כשקבע תוצאה של 12:49 דקות, שיפור של שתי שניות לשיאו של ג'ושוע צ'פטגאי מאוגנדה.
2022
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה סיים ארגאווי במקום 23 בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:58.59 דקות.
אליזבת רות
אליזבת (ליז) רות (באנגלית: Elizabeth (Liz) Ruth, נולדה ב-1950) היא טייסת אמריקאית, והאישה היחידה שטסה במצפה הכוכבים הסטרטוספירי לאסטרונומיה אינפרא-אדום. היא עובדת במרכז לחקר הטיסה של ארמסטרונג. היא טסה עבור חיל האוויר של ארצות הברית, מטיסה את בואינג T-43 ואת T-38 טאלון.
ביוגרפיה
רות גדלה במשפחה של אנשי צבא. היא גדלה בבסיס של חיל הים האמריקאי במדבר מוהאבי. היא קיבלה השראה להיות טייסת בגלל רופא הילדות שלה, שטס לראות את המטופלים שלהם בבסיסים חיל הים האמריקאי. רות הצטרפה לחיל ההכשרה של קציני המילואים של חיל האוויר האמריקאי ונבחרה להצטרף לתוכנית הטייס. היא סיימה תואר במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה. בסופו של דבר היא קיבלה תואר שני מהאוניברסיטה האווירונאוטית אמברי-רידל.
קריירה
לאחר שקיבלה את תפקידה, רות הטיסה את T-38 טאלון ואת בואינג T-43. היא עבדה ביונייטד איירליינס כקצינת טיסה והובילה את תוכניות ההכשרה שלהם. היא טסה בבואינג 737, בואינג 757, בואינג 767, בואינג 777. היא הצטרפה למצפה הכוכבים הסטרטוספירי לאסטרונומיה אינפרא-אדום (SOFIA) בשנת 2016, שם היא הטייסת היחידה. היא טסה בגבהים של עד 14 ק"מ, מעל 99% אדי מים. סופיה הוא המצפה המעופף הגדול ביותר בעולם.
מוריס דה סאקס
ילדות וקריירה צבאית מוקדמת
מוריס נולד בגוסלאר שבסקסוניה בשנת 1696 כבן לא חוקי של אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, שלימים שימש גם כמלך פולין. אימו הייתה הרוזנת אורורה מקניגסמרק, ואת שמו, מוריס, נתן לו אביו על שם אחוזת מוריצבורג בה תינה אהבים עם אימו. אוגוסט השני הכיר במוריס כבנו בשנת 1711 לאחר שמוריס הצטיין במלחמת הירושה הספרדית, ונתן לו את התואר "רוזן סקסוניה". בכך היה מוריס לראשון מבין שמונה ילדים מחוץ לנישואין בהם הכיר אוגוסט השני, אף שלפי השמועות היו לו יותר מ-300 כאלו.
בגיל 12 נשלח מוריס לקבל הכשרה צבאית בצבאו של הנסיך אויגן מסבויה ושנה לאחר מכן השתתף בקרב מאלפלאקה בפלאנדריה במסגרת מלחמת הירושה הספרדית. הוא המשיך לצבור ניסיון צבאי ושירת גם בצבאו של פיוטר הגדול במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. בשנת 1711, בהיותו בן 15, הכיר בו אביו, כאמור, והעניק לו תואר אצולה. בשנת 1713, עת נחתם הסכם אוטרכט, היה מוריס כבר קצין, והספיק להשתתף בארבעה מסעות מלחמה גדולים.
בשנת 1714 נישא מוריס, בניגוד לרצונו, לרוזנת יוהאנה ויקטוריה טוגנדריך פון לאבן, וקיבל במסגרת הסדר נישואין זה כסף רב (הוא עצמו היה בחובות גדולים לפני הנישואין). הוא רכש לעצמו רגימנט פרשים אותו אימן בעצמו. יוהאנה ילדה לו בן ב-1715 שחי רק כמה שעות. בשנת 1721 הסכים מוריס לביטול נישואיו עם יוהאנה.
בשנת 1714 תקפה האימפריה העות'מאנית את ונציה, והחל משנת 1716 התערבה אוסטריה במלחמה זו, שהפכה להיות המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית. מוריס השתתף במלחמה זו בראש הרגימנט שלו, תחת פיקודו של הנסיך אויגן. לאחר המלחמה ניסה לרכוש לעצמו נחלה, אך בשל העדר קשרים והסתבכותו בפרשיות אהבים כשל להשיג מטרה זו. בשנת 1720 עבר לפריז והעמיד עצמו לשירות לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
בצבא צרפת
כאשר קיבל לואי החמישה עשר את מוריס לצבא צרפת תורגם שמו הגרמני לצרפתית והוא נקרא מאז "מוריס דה סאקס" הוא קיבל בתחילה דרגת מרשל דה קאפ בצבא הצרפתי ובהמשך הועלה בדרגות. במהלך מלחמת הירושה הפולנית שירת תחת פיקודו של ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק, כנגד אחיו למחצה אוגוסט השלישי, מלך פולין והצטיין במלחמה זו.
כשפרצה מלחמת הירושה האוסטרית, בשנת 1740 היה מוריס דה סאקס אחד המפקדים הבכירים ביותר בצבא הצרפתי. הוא הגה את הרעיון לכבוש בהתקפת פתע את העיר פראג ובעקבות הצלחתו בהתקפה זו ב-27 בנובמבר 1741 זכה לתהילה רבה. ב-19 באפריל 1742 כבש בצורה דומה את העיר אגר בבוהמיה (היום: צ'אב בצ'כיה). בעקבות הצלחות אלו קיבל מוריס בשנת 1744 את התואר מרשל צרפת ופיקד על כל הצבא הצרפתי. ב-26 במאי 1745 התנגש הצבא בפיקודו ב"צבא הפרגמטי" בפיקודו של הבריטי הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד, בקרב הגדול ביותר במלחמה זו, שנקרא קרב פונטנוי. מוריס היה חולה בעת הקרב בבצקת ולא היה מסוגל לרכב על סוס, אך ניהל את הקרב מתוך מרכבה שהורה לבנות לצורך מטרה זו. בקרב זה ניצח מוריס, בראש צבא צרפת, ניצחון מכריע. לאחר הקרב היה דה סאקס מצביא מפורסם ומוערך באירופה כולה.
בהמשך המלחמה ניצח דה סאקס בעוד שני קרבות גדולים: ברוקו (1746) ובלאפלד (1747). בעקבות ניצחונותיו קיבל את התואר "מרשל גנרל של כל צבאות צרפת" מהמלך לואי החמישה עשר. לאחר שהסתיימה מלחמת הירושה האוסטרית בשלום אאכן בשנת 1748, שב מוריס לצרפת. כבר לפני סיום המלחמה העניק לו לואי החמישה עשר את טירת שאמבור ואת כל ההכנסות הנלוות לאחוזה זו, ובנוסף העניק לו קצבת פנסיה נדיבה. דה סאקס הורשה להחזיק בטירתו שישה תותחים משלל האויב ואת רגימנט הפרשים הפולנים שלו.
בשנת 1749 נפגש דה סאקס עם פרידריך הגדול. בשנותיו האחרונות עסק דה סאקס בשיפוץ ארמונו ובתרגול פרשיו. הוא שאף להשיג נסיכות משלו אך מעולם לא הצליח בכך. במסגרת רעיונותיו להשגת נסיכות אף השתעשע ברעיון לייסד ממלכה יהודית באמריקה הדרומית. מוריס דה סאקס נפטר ב-30 בנובמבר 1750 ונקבר בכנסיית סנט תומאס בשטרסבורג.
הגותו הצבאית
דה סאקס עסק גם בכתיבה צבאית. חיבורו החשוב ביותר הוא "עיונים באמנות המלחמה" שנכתב בשנת 1732, אך יצא לאור רק לאחר מותו של דה סאקס, בשנת 1757. על פי עדותו של דה סאקס, ספר זה נכתב ברציפות במשך 13 לילות כאשר הוא היה חולה בקדחת, ונכתב רק כדי להפיג את שעמומו, אך לדעת עזר גת אין לקבל אמירה זו כפשוטה. הספר ערוך בצורה מבולבלת, דבר שגרם להוגים צבאיים בני המאה ה-19, אנטואן אנרי ז'ומיני לדוגמה, לפטור אותו בזלזול. תומאס קרלייל אף אמר שספר זה הוא "בליל צבאי מוזר שהוכתב, כך סבורני, תחת השפעת אופיום". עם זאת, הספר זכה להתייחסות רבה מאז ראה אור וכבר במאה ה-18 תורגם לכמה שפות. הוגים מאוחרים כמו באזיל לידל הארט העריכו מאוד ספר זה ולידל הארט אף כינה את דה סאקס: "נביא צבאי". ספר הגות צבאי נוסף פרי עטו של דה סאקס יצא בשנת 1762 בשם "רוח הטקטיקה וחוקיה", והוא למעשה אסופה של מחקרים צבאיים שערך דה סאקס.
דעתו של דה סאקס בסוגיות צבאיות נבחרות
דה סאקס ב"עיונים באמנות המלחמה" עוסק הן בטקטיקה ואסטרטגיה והן בחלקים היום יומיים של ניהול צבא: בחימוש החיילים, הלבשתם, הזנתם, ארגונם וסידורם, בנושא המשמעת, הפיקוד וההתבצרות. בכמה תחומים הקדים דה סאקס את זמנו. ראשית, הוא שלל את הרעיון של צבא שכירים וטען שיש להנהיג גיוס חובה של כל האנשים, ללא הבדל מעמד. בתקופתו רעיון זה היה חדשני ולא מקובל - דה סאקס עצמו פיקד על צבאות שכירים. רעיון של צבא עם מגויס בגיוס חובה הפך למציאות רק בצרפת לאחר המהפכה הצרפתית, בסיום המאה ה-18.
דה סאקס, בניגוד להוגים צבאיים רבים לאורך כל ההיסטוריה, דן בכובד ראש בנושאים הפשוטים ביותר כמו הלבשת החיילים ומראיהם. הוא כתב שעל שער החיילים להיות מגולח, הוא שלל חבישת כובעים על ידי חיילים מפני שהם מאבדים את צורתם הנאה במהירות ואינם עמידים לגשם, במקום זאת, הציע דה סאקס שהחיילים יחבשו קסדות (רעיון שהפך לנחלת הכלל רק במלחמת העולם הראשונה). עם זאת, הוא ביכה על העובדה שחיילות הפרשים בזמנו חדלו מללבוש שריון מלא. בנושא המשמעת, דה סאקס טען שיש להתנהג אל החיילים במשמעת קשוחה, אך התנגד לשימוש בעונש מוות לחיילים. דה סאקס גם טען שיש לעודד את רוח היחידה של החיילים על ידי סמלים ודגלים.
דה סאקס הציע מבנה של יחידה צבאית עצמאית, אותה כינה "לגיון" (על שם היחידה הבסיסית של הצבא הרומי) הכוללת יחידות רגלים, פרשים ותותחים. הוא פירט על מבנה הלגיון ודרכי סידורו המבצעיים. לדעתו, בלגיון צריכים לשרת בדרך קבע רק מספר חיילים מצומצם, שיהוו צבא מקצועי, ובשעת הצורך יש להגדיל את הלגיון על ידי גיוס טוראים שיגדילו את השורות. דה סאקס טען שאין תועלת בצבא של יותר מ-10 לגיונות וחישב את גודל הצבא המקסימלי שיוכל לתפקד בצורה יעילה - 46,000 חיילים. לדעתו, צבא גדול יותר איננו יעיל, וגודל כזה של צבא יכול לגבור גם על צבא כפול ממנו בגודלו.
לקראת סיום ספרו פירט דה סאקס על סוגים שונים של שדות קרב והבעיות האופייניות להם. הוא הציע פתרונות למצבים הנוצרים בעקבות מלחמה בתוואי שטח שונים.
נושא נוסף בו דן דה סאקס או בתכונות הנדרשות ממצביא. הוא טען שעל המצביא להיות בעל אומץ, רוח ובריאות. הוא מנה תחומי ידע ומיומנות בהם על המצביא לשלוט וטען בין השאר שעל המצביא לנסח את פקודותיו בקיצור ובבהירות. כדוגמה למצביא מעולה מביא דה סאקס את הנסיך אויגן מסבויה, תחתיו שירת במלחמת הירושה הספרדית ובמלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית.
לסקר ג'יהאד
לסקר ג'יהאד (באינדונזית: לוחמי הג'יהאד) היא מיליציה אינדונזית, איסלאמית אנטי נוצרית. המיליציה נוסדה ומונהגת על ידי ג'אפאר עומאר טאליב נכון להיום המיליציה נחשבת למפורקת.
אידאולוגיה
ג'אפאר עומאר טאליב מנהיג המיליציה תומך בפומבי בהחלת משטר תיאוקרטי באינדונזיה. חברים מהמיליציה תומכים בהחלת חוקי השריעה באינדונזיה. ב-2001 אנשי המיליציה התרעמו על מינויה של מגאוואטי סוקרנופוטרי לנשיאת אינדונזיה, בטענה שמנוי אשה לתפקיד הוא חטא. במחנה של לסקר ג'האד נשים נדרשות לחבוש בורקה, ואסור לצפות בטלוויזיה.
מנהיג המיליציה טאליב פגש את אוסאמה בן לאדן, אך דחה הצעות מימון מצידו, ככל הנראה בשל ספק על מידת צידקותו של בן לאדן. חברים אחרים במיליציה קיבלו מימון מאל-קאעידה. כשנשאל טאליב על ידי ג'סיקה סטרן האם הוא מנסה לקדם את הוהאביזם באינדונזיה, ענה כי ספרות הווהאביזם עדיין מסתמכת על החדית' "שעשויה להיות לא דבר אללה". למרות זאת מלומדים טוענים כי פתוות סלפיות שמקורן בחצי האי ערב היו בעלות השפעה רבה על יסוד המיליציה. קיים אף דיון בשאלת הזדהות המיליציה עם פיגועי 11 בספטמבר, לאחר לחץ כבד שהפעיל הממשל לאחר הפיגועים על המיליציה שלא לנצל רגשות אנטי אמריקניים.
האלימות שהפעילה המיליציה באיי מאלוקו הוסברה על ידם הן כדי להגן על המוסלמים במקום, והן כדי להילחם בספרטיזם. כדי להצדיק פעולות נוספות שביצעה טענה המיליציה לתאוריית קשרכ נוצרית ציונית להטיית הלאומיות האינדונזית.
רונן ללנה
רונן ללנה (נולד ב-17 ביולי 1966) הוא צלם, מעצב, יזם ומנהל אמנותי, מחלוצי צילום המוזיקה בישראל.
השרוף
בשנת 2000 יצר ללנה יחד עם הזמר חיים צינוביץ' את דמות 'השרוף'. צינוביץ' התחזה ל'השרוף', לכאורה אמן חדש בסגנון מזרחי שמאחוריו סיפור חיים של נכות, כאב והתאכזרות של הממסד. השיר הראשון של השרוף 'הבל החן שקר היופי' זכה להצלחה גדולה. זהות 'השרוף' נשמרה בסוד, וצינוביץ' התראיין לכתבת שער במוסף '7 ימים' של ידיעות אחרונות כשכל גופו חבוש בתחבושות לבנות וכשהוא חובש מסכה, כביכול בגלל ״הכוויות הקשות שעל גופו״ וסיפר שבלון גז התפוצץ והוא לא הצליח לברוח מהשריפה, וכן שהוא משותק ברגליו מאז שנפל מפיגום. הוא סיפר גם כי רק השירה מוסיפה מעט טעם לחייו המדוכאים.
לאחר שבועות של סערה תקשורתית בהם גילו כלי התקשורת עניין רב בסיפור, חשף צינוביץ' בראיון טלוויזיוני בתוכנית של יאיר לפיד את פרצופו האמיתי של "השרוף" והסיר את המסכה בשידור חי. התרמית גררה ביקורות רבות בנוגע ליחס הרדיו והתקשורת לאומנות ועוד יותר לרדיפה אחרי 'סקופים עיתונאים' ללא חשיבות התוכן או בדיקה מעמיקה. המטרה של ללנה וצינוביץ' הייתה לחשוף את נטייתם של כלי התקשורת להתעניין בסיפורים הסנסציוניים שסביב האמנים ולא במוזיקה עצמה. כמו כן טען, צינוביץ' שחש בעצמו "שרוף" מבחינה נפשית לאחר שיצירתו זכתה להתעלמות מצד התקשורת וחברות התקליטים.
אביבא
בשנת 2016 פרש ללנה מאמנות הצילום בשל מחלת עיניים נדירה, והחל ליצור את 'אביבא', דמות של מדוזה ורודה שמטרתה "להפוך לסמל של מדינת תל אביב". סיפורה של אביבא מביא את אישיותה של מדוזה שהייתה מגיעה עם משפחתה מעבר לים בכל קיץ לחוף בתל אביב, עד שהחליטה להישאר וללמוד עברית באולפן. מאז היא חולקת את רגשותיה עם תושבי תל אביב בפרט והעולם בכלל, במטרה להעביר חיוביות, יצירה, שפיות, אהבה וקבלה אחד של השני. ללנה משווק גם מרצ'נדייז בדמותה של אביבא בארץ, והחל מ-2016 גם בארצות הברית.
פרויקטים נוספים
משנת 2002 ללנה משמש כמשדך בין עסקים לקידום היצירה הישראלית מעבר לים. פרויקטים בולטים כללו שיתוף פעולה של מאיירים ישראלים על המותג OCB הצרפתי, ושיתוף פעולה של מאיירים ישראלים עם המותג CLIPPER הספרדי. ב-2015 פיתח ללנה מחלת עיניים נדירה, וכיום ללנה הוא המו״ל של 'חד עין', הוצאת ספרים. וכן היועץ האמנותי של הזמר והיוצר גלעד כהנא ושל הסופר שמעון אדף.
תערוכות
תערוכות יחיד:
תערוכות קבוצתיות:
התמכרות לקניות
התמכרות לקניות מוגדרת כמחסור בשליטה בדחפים, המופיע כלהט לרכוש של דברים מיותרים רבים. לביטוי "התמכרות לקניות" יש נקודת מבט פסיכו-חברתית יותר. או שהיא ממוקמת בקרב התמכרויות כמו התמכרות להימורים, לאינטרנט או למשחקי וידאו.
ביטויים התנהגותיים
ישנם שלושה סוגים של ביטויים התנהגותיים של התמכרות לקניות, עם השלכות שונות. אלה יכולים להיות מוצגים יחד או באופן עצמאי ובדרכים אינטנסיביות יותר או פחות. עם זאת, הם קשורים קשר הדוק ונראים מצטרפים לאנשים הסובלים קשות מהפרעה זו.
ראשית המשיכה לעבר הגירוי הצרכני, שהוא ההתמכרות לרכישה כפעילות פנאי באופן אובססיבי ולא מבוקר.
בנוסף על כך, ישנו אלמנט שלחוסר שליטה עצמית כלכלית: זוהי חוסר היכולת החמור והקבוע להתאים את הרגלי ההוצאה לאמצעים הכלכליים של הפרט. לא מדובר בהוצאות רגילות או בלתי צפויות של האדם המקשות על חייו, אלא מדובר בחוסר יכולת מוחלטת לשלוט בהכנסה האישית או המשפחתית בצורה רציונלית, מיותרות ככל שיהיו. ביטוי לחוסר שליטה זה הוא בדרך כלל שקיעה בחובות. התוצאה הסופית היא תחושת "אשמה".
קשר עם הפרעות אחרות
חוקרים רבים חוקרים את הקשר של התמכרות לקניות עם הפרעות פסיכולוגיות אחרות - במיוחד עם אלו הנוגעות לדיכאון או חרדה התמכרות זו קשורה גם בהערכה עצמית נמוכה ובתכונות אישיות כגון אימפולסיביות, מטריאליזם ונהנתנות.
גיל
מחקרים שבוצעו על אנשים העוברים טיפול וכן על כלל האוכלוסייה העלו מתאם שלילי בין גיל להתמכרות. ככל שגיל האנשים עולה יש מספר נמוך יותר של מכורים לקניות. נתונים אלה אושרו על ידי הדוח האירופי מ-1999. גיל האבחון מאוחר בהרבה מהגיל בו מתחילות בעיות ההתמכרות. לרוב המכורים יש תסמינים ראשונים של התמכרות בשנות העשרים לחייהם, אך אינם מבקשים עזרה ואינם מקבלים טיפול עד למעלה מעשר שנים לאחר מכן. כדי להסביר את השכיחות הגבוהה יותר של התמכרות לקניות בקרב צעירים, הוכח כי אנשים צעירים יותר נולדו, וגדלו, בחברה צרכנית הולכת וגוברת והם סבלו מהשפעת הפרסום והשיווק מלידה. להפך, זה יוצא דופן מאוד למצוא בעיות התמכרות לקניות אצל אנשים מעל גיל 65.
יהדות קרואטיה
ההיסטוריה של היהודים בקרואטיה מתוארכת לפחות למאה ה-3, אם כי מעט ידוע על הקהילה עד למאות ה-10 וה-15. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-20,000 נפשות, שרובן נרצחו במהלך השואה שהתרחשה בשטחה של מדינת הבובות הנאצית מדינת קרואטיה העצמאית. לאחר מלחמת העולם השנייה, מחצית מהניצולים בחרו לעלות בישראל, בעוד שעל פי הערכות כ-2,500 יהודים המשיכו להתגורר בקרואטיה. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, התגוררו בקרואטיה 509 יהודים, אולם ההערכה היא שמספר זה אינו כולל את אלה שנולדו מנישואין מעורבים או את אלה שנשואים ללא יהודים (יותר מ-80 אחוזים מיהודי זאגרב משתייכים לקטגוריה זו).
בקרואטיה פועלים שמונה בתי כנסת וארגונים נלווים, הממוקמים בזאגרב, רייקה, אוסייק, ספליט, דוברובניק, צ'אקובץ, דארובאר, סלבונסקי ברוד. קהילת זאגרב היא הגדולה והפעילה ביותר.
ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג
ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Bernhard II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1437 – 9 בפברואר 1464), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1464–1471.
ביוגרפיה
ברנהרד נולד בשנת 1437, לפרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1452 נבחר ברנהרד לעוזרו של מגנוס מסקסוניה-לאוונבורג, בישוף הילדסהיים, ולאחר מותו של מגנוס הפך ברנהרד ליורשו. אולם ברנהרד לא דאג לאינטרסים של הילדסהיים כנגד נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל, אלא דאג בראש ובראשונה לאינטרסים של משפחתו.