cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייק לוין
ביוגרפיה
בשל אופיו התחרותי של המירוץ לבית הנבחרים במחוז הקונגרס ה-49, כמו גם פרישתו של חבר בית הנבחרים המכהן, 16 מועמדים התמודדו בבחירות המקדימות. בבחירות המקדימות ב-5 ביוני, הגיע לוין למקום השני לאחר יושבת ראש מועצת מדינת קליפורניה לשוויון דיאן הרקי, ובעקבות זאת עלה להתמודדות מולה ביום הבחירות הכלליות בנובמבר. נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה הביע את תמיכתו בלוין כמו גם במועמדים אחרים. לוין זכה גם לתמיכת קרן הפעולה של ליגת בוחרי הסביבתנות (LCV). בבחירות הכלליות גבר לוין על הרקי, ונהיה לדמוקרט הראשון שייצג את מחוז קונגרס זה מאז 1972.
כאב שריר מושהה
מאפיינים
כאב שריר מושהה מורגש ככאב עמום בשריר הפגוע, המלווה לעיתים קרובות עם רוך או קשיחות בשריר. הכאב מורגש בדרך כלל רק כאשר השריר נמתח או נלחץ, ולא מורגש כאשר הוא במנוחה.
לרוב, עוצמת הכאב עולה ב-24 השעות הראשונות לאחר האימון, ולאחר מכן עולה ויורדת במשך מספר ימים, עד שבוע.
גורמים לכאב, והקשר בינו לתופעות אחרות
כאב שריר מושהה נגרם על ידי פעילות גופנית המאריכה את השרירים תחת עומס (כיווץ אקסצנטרי). בדרך כלל תרגילים אחרים, כמו תרגילים איזומטריים (סטטיים) או אימון קונצנטרי (המקצר את השריר), אינם גורמים לכאב זה.
כאב שריר מושהה פירושו שנגרם נזק לשריר, אך עוצמת הכאב איננה משקפת בהכרח את עוצמת הנזק שנגרם לשריר. כמו כן, אימון גופני מאומץ עלול לגרום לירידת כוח, טווח תנועה מופחת, ונפיחות בשריר. הוכח כי שינויים אלה מתפתחים באופן עצמאי ואינם קשורים לכאב.
מניעה
ניתן לצמצם את הסיכוי לכאב שריר מושהה על ידי אימון הדרגתי, במיוחד כאשר מתחילים תוכנית אימונים חדשה.
השימוש בביגוד המתאים לאימון גופני מפחית מעט את עוצמת הפציעה המיקרוסקופית בזמן האימון, ועשוי למנוע כאבי שריר.
תזונה נכונה, הכוללת שתייה במידה מספקת, תורמת למניעת הכאב. מחקרים הראו הקלה בכאבים לאחר צריכה של כורכומין. לוויטמין C לא הייתה השפעה.
טיפול
בדרך כלל הכאב נעלם עד 72 שעות לאחר הופעתו, ואין צורך לטפל בו. פעילויות המגבירות את זרימת הדם לשריר עשויות לסייע במידת מה, בהן אימון גופני בעצימות נמוכות, עיסוי, מרחצאות חמים או ביקור בסאונה.
טבילה במים קרים נמצאה כלא יעילה בהקלת כאבי שריר במחקר אחד, אך יעילה במחקר אחר.
אנג'ליקה רוס
אנג'ליקה רוס (באנגלית: Angelica Ross; נולדה ב-28 בנובמבר 1980) היא שחקנית, אשת עסקים אמריקאית, ופעילה למען זכויות טרנסג'נדרים. היא המייסדת והמנכ"לית של TransTech Social Enterprises, חברה המסייעת לאנשים טרנסג'נדרים בתחום התעסוקה.
ביוגרפיה
רוס עברה להוליווד, פלורידה, שם עבדה כדוגמנית וכנערת ליווי. לימים, היא פתחה עסק לבניית אתרי אינטרנט ועיצוב גרפי, והתחילה ללמוד משחק. אחר כך העתיקה מגוריה לשיקגו, כדי לשמש כרכזת תעסוקה למרכז Trans Life.
את הארגון TransTech Social Enterprises הקימה רוס בשיקגו ב-2014. במסגרת פעילות העמותה, מכשיר צוות עיצוב קריאייטיב משתתפים טרנסג'נדרים ועובדים אחרים. אשת התקשורת מליסה האריס-פרי הגבירה את הנראות של העמותה ב-2015, כאשר בחרה ברוס כ"חיילת רגלית" הראשונה של תוכנית הטלוויזיה שלה לעונה זו, בקטע בתוכניתה המוקדש לפעילים המקדמים שינוי חיובי בחברה. בנוסף, הייתה רוס גם לנואמת המרכזית בכינוס להט"ב וטכנולוגיה של הבית הלבן באותה השנה.
בין השנים 2018–2019 גילמה את דמותה של קנדי פרוסיטי בסדרת הדרמה "פוזה", למשך שתי עונות ברשת FX Networks. בראיון סיפרה רוס כי תפקידה בסדרה הותאם לה במיוחד על ידי הבמאי ראיין מרפי.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרה "אימה אמריקאית: 1984", המהווה העונה התשיעית בסדרת "אימה אמריקאית". בשנת 2021 המשיכה רוס לעונה העשירית של הסדרה.
בשנת 2022 דיבבה את דמותה של מרג'י בסדרת ההנפשה "דד אנד: שומרי הבית הרדוף" מבית נטפליקס.
הערכת מקורות
הערכת מקורות (או הערכת מידע) היא תהליך הערכת מקור מידע, כלומר מסמך, הרצאה, תמונה, תצפית או כל דבר המשמש לצורך הצגת מידע. הערכת התוקף, הרלוונטיות והמהימנות של מקור מידע מתבצעת ביחס למטרה של דרישת המידע. באופן כללי, "הערכת מקורות" היא המחקר הבינתחומי של האופן בו מעריכים מקור מידע עבור משימה מסוימת.
משמעות
בראשית המאה ה-21, הערכת מקורות היא תחום הולך וגדל בתחום הספרייה ומדעי המידע. בהקשר זה הערכת מקורות נחקרת מנקודת מבט רחבה יותר מזו של חקר ההיסטוריה או לימודי מקרא.
רמות של הכללה
חלק מהעקרונות של הערכת מקורות הם אוניברסליים, וחלק אחר מתייחס רק לסוגים מסוימים של מקורות מידע.
אין כיום הסכמה לגבי הדמיון וההבדלים בין הערכת מקורות במדעי הטבע ומדעי הרוח. פוזיטיביזם לוגי טען כי כל תחומי הידע התבססו על אותם עקרונות. חלק גדול מהביקורת על הפוזיטיביזם הלוגי מתייחס לפוזיטיביזם כאל הבסיס למדעים, ולהרמנויטיקה כאל הבסיס של מדעי הרוח. זו הייתה, למשל, עמדתו של יורגן הברמאס. עמדה חדשה יותר, לפי להנס-גאורג גאדמר ותומס קון, רואה במדע ובמדעי הרוח משהו שנקבע על ידי ההבנה והפרדיגמות של החוקרים. ומכאן שהרמנויטיקה היא תיאוריה אוניברסלית. ההבדל הוא, שמקורות מדעי הרוח הם בעצמם תוצרים של תחומי עניין אנושיים והשקפות עולם, ואילו המקורות למדעי הטבע אינם כאלה. מדעי הרוח הם אפוא "הרמנויטיים כפליים".
עם זאת, מדעני הטבע משתמשים גם בתוצרים אנושיים (כמו מאמרים אקדמיים) שהם תוצרים של השקפות עולם (ויכולים להוביל, למשל, להונאה אקדמית ).
אפיסטמולוגיה
תיאוריות אפיסטמולוגיות הן התיאוריות הבסיסיות לגבי אופן קליטת הידע ולכן הן התיאוריות הכלליות ביותר לגבי הערכת מקורות המידע.
הערכת ידע או מקורות מידע לא יכולים להיות ודאיים יותר מבניית הידע. אם נקבל את עקרון הפליביליזם, נקבל גם שהערכת מקורות לא יכולה לאמת באופן מוחלט טענות שמבוססות על ידע. כפי שנראה בהמשך, הערכת מקורות קשורה באופן הדוק לשיטות מדעיות.
איתור כשל לוגי בטענות של מקור היא סוג אחר של קריטריון פילוסופי להערכת מקורות. כשלים לוגיים מוצגים אצל וולטון (1998). בין הכשלים ניתן למצוא את אד הומינם (שימוש במתקפה אישית כדי לנסות לערער או להפריך את טיעונו של אדם) ואת איש הקש (כאשר טוען אחד מסלף את עמדתו של האחר כדי להפריך אותה).
שיטות מחקר
שיטות מחקר הן שיטות המשמשות לייצור ידע אקדמי. השיטות המשמשות להפקת ידע משמשות גם להערכת הידע.
חקר המדע
מחקרים שמתייחסים לתהליכי הערכת איכות של מקורות, כמו ביקורת עמיתים וביקורות ספרים ולקריטריונים המקובלים להערכת מחקר אקדמי.
במאמר שפורסם בכתב העת nature בינואר, 2020, Avenell, Grey & Bolland מתארים מקרה שבו שני חוקרים בתחום בריאות העצם פרסמו עשרות מאמרים שהתבססו על נתונים מפוברקים. בשנת 2013 Avenell ועמיתיה פנו לכתבי העת האקדמיים שפרסמו את המאמרים והתריעו על הכשלים הלוגיים שעלו מהנתונים. אך רק בשנת 2015 החלו כתבי העת להסיר את המאמרים המפוברקים מפרסומיהם ותהליך הסרת המאמרים נמשך עד שנת 2018. Avenell ועמיתיה מצאו שבמהלך השנים שבהן פורסמו המאמרים המפוברקים, לאחר שהתקבלה ההתרעה שלהם, הם צוטטו למעלה מ-600 פעמים. מקרה זה גרם ל-Avenell ועמיתיה לפרסם רשימת קריטריונים להערכת מקורות.
הערכת טקסט
הערכת טקסט (מונח רחב: פילולוגיה של טקסט) היא חלק מהפילולוגיה, שלא מוקדשת רק לחקר הטקסטים, אלא גם לעריכה ולהפקה של "פרסומים מדעיים", "פרסומים אקדמיים", "פרסומים סטנדרטיים", "פרסומים היסטוריים", "פרסומים מהימנים","טקסטים מהימנים","פרסומי טקסט" או "פרסומי ביקורת". פרסומים אלה הם תוצר של מחקר קפדני שנועד להבטיח שהמידע המפורסם בהם קרוב ככל האפשר לכוונות המחבר (ומאפשר לקורא להשוות ולבקר הבדלים בין פרסומים).
במילים אחרות, ההנחה היא שרוב הפרסומים גדושים ברעש ובטעויות שתורמים המוציאים לאור בתהליך הכנת היצירה לפרסום, ולכן חשוב לפרסם "פרסומים אקדמיים". התהליך של פילולוגיה של הטקסט הוא חלק חשוב מהערכת המקורות במדעי הרוח.
ספרייה ומדעי מידע
הערכת מקורות נלמדת בבתי ספר לספריות ומדעי מידע כחלק מהתחום ההולך וגדל של אוריינות מידע. בתחום זה, המונח הערכת מקורות מתייחס לרלוונטיות, לסוגי מסמכים ותכונותיהם ולמדדי איכות של מסמכים. קיימים קריטריונים להערכת תוכן של מקור (למשל, שמירה על שפה נייטרלית), ולצידם קריטריונים להערכת פורמט (למשל, הקפדה על כללי ציטוט). לצד הקריטריונים הללו, קיימים מדדי השפעה המבוססים על ספירת ציטוטים. כלים לדירוג כתבי עת אקדמיים מודדים את השפעתם של מאמרים וכתבי עת בשיטות שונות. הערכת ספרים אקדמיים מתבצעת באמצעות ביקורות של מומחים בתחום.
ספריות אקדמיות נהגו ללמד הערכת מקורות באמצעות רשימות של קריטריונים לבדיקה, ובהן רשימות CRAAP. רשימות אלה ספגו ביקורות רבות ובשנת 2016 פרסם איגוד ACRL מסגרת עבודה הקוראת להפסקת השימוש ברשימות והחלפתן בהקניית יכולות המאפשרות הערכה מורכבת יותר של מקורות.
אתיקה
הערכת מקורות נוגעת גם להתנהגות ותרבות אתית המאפשרת למקבלי המידע לקבל החלטות מושכלות (ראו כלים לבדיקת עובדות כמו המשרוקית).
איימי וקס
איימי לורה וקס (באנגלית: Amy Laura Wax, נולדה ב-19 בינואר 1953) היא עורכת דין, נוירולוגית ואקדמאית אמריקאית. היא פרופסורית למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה. עבודתה עוסקת בסוגיות בדיני רווחה ובמדיניות, כמו גם ביחסי המשפחה, מקום העבודה ושוקי העבודה. אמירות שלה כלפי גזעים לא לבנים תוארו לפעמים כעליונות לבנה וגזענות.
ילדות
וקס נולדה וגדלה עם שתי אחיותיה בבית יהודי בטרוי, ניו יורק, שם למדה בבתי ספר ציבוריים. אביה עבד בתעשיית הבגדים, ואמה הייתה מורה ומנהלת בממשל באלבני, ניו יורק.
חינוך
וקס סיימה את לימודיה באוניברסיטת ייל (תואר ראשון בביופיזיקה מולקולרית וביוכימיה, בהצטיינות יתרה, 1975). לאחר מכן למדה במכללת סומרוויל, אוקספורד ( Marshall Scholar בפיזיולוגיה ופסיכולוגיה, 1976).
לאחר מכן היא למדה הן בבית הספר לרפואה של הרווארד (MD 1981) והן בבית הספר למשפטים של הרווארד (שנה ראשונה למשפטים, 1981). ווס עסקה ברפואה מ-1982 עד 1987, עשתה התמחות בנוירולוגיה בבית החולים ניו יורק-קורנל רפואי, ועבדה כנוירולוג מייעץ במרפאה בברונקס ובקבוצה רפואית בברוקלין. היא השלימה את השכלתה המשפטית בבית הספר למשפטים בקולומביה (JD 1987; עורכת Columbia Law Review), ועבדה במשרה חלקית בזמן לימודיה בבית הספר למשפטים.
וקס עבדה אצל השופט אבנר מיקווה מבית המשפט לערעורים בארצות הברית עבור מחוז קולומביה מ-1987 עד 1988. היא התקבלה ללשכת עורכי הדין במדינת ניו יורק בשנת 1988.
קריירה משפטית
וקס עבדה לראשונה במשרד הפרקליט הכללי של ארצות הברית של מחלקת המשפטים של ארצות הברית בין השנים 1988 עד 1994. במהלך כהונתה במשרד, היא ייצגה 15 תיקים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית. היא לימדה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה משנת 1994 עד 2000.
וקס היא פרופסורית למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, לאחר שהצטרפה לפקולטה של בית הספר למשפטים בשנת 2001. היא קיבלה הן את פרס א. ליאו לוין למצוינות בקורס מבוא, והן את פרס הארווי לוין לזכר המצוינות בהוראה. בשנת 2015, היא קיבלה פרס לינדבק להוראה מכובדת, מה שהפך אותה לאחת משלושת הפרופסורים למשפטים בלבד בפקולטה שקיבלו את הפרס במשך 20 שנה.
ההתמקדות האקדמית שלה היא בדיני רווחה ומדיניות, וביחסי המשפחה, מקום העבודה ושוקי העבודה. וקס כתבה Race, Wrongs, and Remedies: Group Justice in the 21st Century (2009).
הצהרות על גזע ותרבות
במאמר באוגוסט 2017 ב - The Philadelphia Inquirer שכותרתו "משלמים את המחיר של התמוטטות התרבות הבורגנית של המדינה", היא כתבה עם הפרופסור למשפטים בסן דייגו לארי אלכסנדר שמאז שנות ה-50, הדעיכה של "ערכים בורגניים" (כגון עבודה קשה, משמעת עצמית, נישואים וכבוד לסמכות) תרמו לחוליים חברתיים כמו הקטנת שיעורי השתתפות גברים בכוח העבודה עד לרמות של השפל הגדול, התמכרות לאופיואידים, מחצית מכלל הילדים נולדו לאמהות חד הוריות, וסטודנטים רבים חסרי יכולות בסיסיות. המחברים טענו כי "לא כל התרבויות שוות. או לפחות הם לא שווים בהכנת אנשים להיות מועילים בכלכלה מתקדמת." היא אמרה ל"דיילי פנסילבניה" כי "כולם רוצים להגר למדינות הנשלטות על ידי אירופאים לבנים" בגלל המידות ה"נעלות" שלהם. באותו ראיון וקס הדגישה מאוד שהיא לא מאמינה בעליונות של גזע אחד על פני אחר, אלא תיארה את המצב במדינות ותרבויות שונות.
בראיון לפודקאסט בספטמבר 2017 עם פרופסור גלן לורי, וקס אמרה: "קחו את בית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, או כל בית ספר למשפטים בין 10 המובילים... הנה עובדה מאוד לא נוחה... אני לא חושבת שאי פעם ראיתי סטודנט שחור מסיים את לימודיו ברבע העליון של הכיתה, ולעיתים רחוקות מאוד בחצי העליון... אני יכול לחשוב על סטודנט אחד או שניים שקיבלו ציון במחצית העליונה בקורס החובה שלי", ואמרה שהפקולטה מקפידה על גיוון גזעי בעיתון שלה. דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, תיאודור רוגר, הגיב, "סטודנטים שחורים כן סיימו את לימודיהם בראש הכיתה, ולעיתון אין מנדט גיוון. במקום זאת, עורכיו נבחרים על סמך תהליך תחרותי." אך רוגר לא הביא נתונים התומכים באמירה זאת, למרות הבקשות.
ביולי 2019, בוועידת השמרנות הלאומית של קרן אדמונד ברק, אמרה וקס, "אימוץ... הלאומנות של מרחק תרבותי, פירושו למעשה נקיטת העמדה שהמדינה שלנו תהיה במצב טוב יותר עם יותר לבנים ופחות לא לבנים". היא המשיכה והסבירה שהרעיונות שלה היו על תרבות, ולא על גזע, אבל הרכב הגזעים של החברה גרם לרוב האקדמאים להימנע מהנושא לחלוטין.
תגובות
עצומה באוגוסט 2017 המבקשת לפטר את וקס אספה כ-4,000 חתימות. באותו חודש, 33 מחבריה לסגל חתמו על מכתב פתוח בגנות הצהרות וקס שאמרה במאמרה בפילדלפיה אינקוויירר ובראיון הדיילי פנסילבניה. סניף גילדת עורכי הדין הלאומית גינה את דבריה. עיגוד הסטודנטים לתארים גבוהים אמר: "אנו זועמים על כך שנציג של הקהילה שלנו תומך ומפרסם את דעות השינאה הרגרסיביות הללו". אסא חליף, מנהיג של Black Lives Matter פנסילבניה, דרש לפטר את וקס. חליף אמר שהוא הודיע לאוניברסיטה שאם וקס לא תפוטר תוך שבוע הוא יתחיל לשבש שיעורים באוניברסיטה ופעילויות אחרות עם סדרה של הפגנות.
כתוצאה מהמחלוקות הללו, במרץ 2018, הדיקן רוגר אסר על וקס ללמד קורסי לימודים לסטודנטים בשנה א'. הוא גינה את הערותיה כ"דוחות", ובישיבת הסטודנטים אמר "הנוכחות שלה כאן... מכעיסה אותי, היא מעצבנת אותי... היא עדיין עובדת כאן... זה מבאס", אבל "הדרך היחידה להיפטר מפרופסור קבוע היא התהליך הזה... זה ייקח חודשים."
במאמר דעה במרץ 2018 בוול סטריט ג'ורנל שכותרתו "האוניברסיטה להכחשה; דיכוי אגרסיבי של האמת הוא מאפיין מרכזי של ההשכלה הגבוהה האמריקאית", כתבה וקס:"הלך הרוח שמעריך פתיחות מבין שהאמת יכולה להיות לא נוחה ולא נעימה.... הסתרת המידע הרלוונטי להבדלים כאלה... מפרה עקרונות בסיסיים של משחק הוגן... אוניברסיטאות, כמו מוסדות אחרים, מתכננות ללא הפוגה להסתיר על עובדות כאלה מהעין."האנליסטית הפוליטית הימנית מונה צ'רן אמרה שהמאמר על ערכים בורגניים "לא הכיל חלקיק של גזענות" וכי "אם השמאל לא יכול להבחין בין טיעונים אקדמיים מנומקים לבין רמיזות גזעניות נבזיות, זה יחזק את הקיצוניים מאוד שהוא חושש ממנו". בכתבה של וול סטריט ג'ורנל, הפרשן הפוליטי הת'ר מק דונלד מתחה ביקורת על "התגובה ההיסטרית" למאמר של וקס. מפקח בית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, פול לוי, התפטר כדי למחות על מה שהוא כינה "היחס המביש" כלפי וקס. לוי כתב במכתב ההתפטרות שלו: "מניעת וקס מהוראה לסטודנטים בשנה א' אינה מתקנת עוולות אקדמיות או חברתיות. במקום זאת, אתה מדחיק את מה שחשוב לפרויקט החינוכי הליברלי: דיון פתוח, חזק וביקורתי על דעות שונות של נושאים חברתיים חשובים."
ה-New Criterion כתב: "הדיקן רוגר צריך לראות מחקר שפורסם ב - Stanford Law Review בשנת 2004, שהראה כי בבתי הספר המובחרים ביותר למשפטים... רק 8 אחוז מהסטודנטים השחורים בשנה הראשונה היו במחצית העליונה שלהם מעמד." רוברט ורברוגן, סגן העורך הראשי של ה - National Review, ציטט עיתונים שלדבריו תומכים בטענותיו של וקס וכתב, "אם בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה המצב שונה, או אם דברים השתנו בשנים האחרונות, בוא תראה מספרים".
ג'ונתן צימרמן, המלמד חינוך והיסטוריה, כתב: "אני חושב שהרבה ממה שאיימי וקס אומרת שגוי. אבל... אני גם חושב שחובתי להגן על זכותה לומר זאת, ולדחוק לדיון כנה והוגן יותר על כך... עלינו לרצות שכולם ישמעו מה היא אומרת, כדי שיוכלו להגיע למסקנות המשכילות בעצמם."
אמירות גזעניות
בשנת 2021, וקס כתבה כי "מצבה של ארצות הברית טוב יותר עם פחות אסייתים", וטענה שהאסייתים כפויי תודה על היתרונות של מגוריהם בארצות הברית ומצביעים באופן לא פרופורציונלי למפלגה הדמוקרטית "המזיקה", שהיא כינתה "תמוה" בגלל שהמפלגה הדמוקרטית "דורשת תוצאות שוות למרות... הבדלים קבוצתיים ברורים" ו"מעניקה יתרון לשחורים". היא ציטטה לטובה את אינוק פאוול בזמן שקראה להחמיר את הגבלות הגירה מבוססות גזע נגד אסייתים.
באפריל 2022, וקס אמרה בתוכנית של טאקר קרלסון" כי "שחורים" וקבוצות "לא מערביות" אחרות נוצרות "טינה, בושה וקנאה" כלפי אנשים מערביים על "הישגיהם ותרומתם המוגזמים". וקס תקפה אז מהגרים הודים על שהעבירו ביקורת על בארצות הברית כאשר "המדינה שלהם היא ערימת זבל" ואמרה כי "תפקיד הקנאה והבושה באופן שבו העולם השלישי מתייחס לעולם הראשון [...] יוצר חוסר תודה מהסוג המפלצתי ביותר".
תגובות
דיקן בית הספר למשפטים, תיאודור רוגר, כינה את הצהרותיה של וקס על אסייתים "גזעניות", "עליונות לבנה" ו"מנוגדים באופן חד למדיניות ולאתוס של המוסד הזה". גלן לורי, פרופסור באוניברסיטת בראון שהנחה את הראיון, כינה את הערותיה "מקוממות" ואמר, "את מה שהיא אמרה על האסיאתים, נאמר על היהודים לפני זמן לא רב. היום אנחנו קוראים לזה אנטישמיות." נכון ל-5 בינואר, כמעט 9,000 סטודנטים למשפטים חתמו על עצומה להשעיית וקס. הצהרותיה זכו לגינוי הן בעיתונים המקומיים של פנסילבניה והן בעיתונות הארצית.
ההערות הללו זכו לביקורת כבדה מצד הקהילה ההודית-אמריקאית, כולל המורה למשפטים ניל מאחיג'ה והמחוקק ראג'ה קרישנאמורת'י שכינו את ההערות הללו חסרות אחריות ואמרו, "הערות כאלה יוצרות שנאה ופחד, וגורמות נזק ממשי לקהילות מיעוטים".
ירדני (פירושונים)
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
בן בריל
בן (בארנד) בריל (בהולנדית: Barend (Ben) Bril, 16 ביולי 1912 - 11 בספטמבר 2003), היה מתאגרף יהודי הולנדי, 9 פעמים ברציפות אלוף הולנד, אלוף המכביה השנייה ובמלחמת העולם השנייה ניצול שואה בזכות יכולות האיגרוף שלו.
קורות חיים
בן בריל נולד ברובע היהודי באמסטרדם, רובע Valkenburgstraat, הולנד, אחד מששת ילדיהם של זוג יהודים, אברהם בריל, דייג במקצועו וקלרתי (לבית מופי). בילדותו התאמן באיגרוף במועדון מכבי המקומי.
לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) לא נשלח, בעקבות החלטתו של יושב ראש הוועד האולימפי ההולנדי, שהיה חבר במפלגה הנאצית ההולנדית.
במלחמת העולם השנייה הסתתרה משפחת בריל הקטנה (בריל, אשתו ובנם) בדירת מסתור, אך כעבור כשנה נשלחו בריל ומשפחתו לברגן-בלזן בעקבות הלשנה של מי שהיה נושא הדגל ההולנדי במצעד הפתיחה של המשחקים האולימפיים באמסטרדם, 1928, סאם אולי. אולי עצמו הורשע לאחר תום המלחמה, נידון למאסר ומת בכלא ב-1975.
שלושה מארבעת אחיו ואחותו של בריל, שהיו נשואים עם ילדים, לא שרדו את השואה. מכל משפחתו ניצלו רק הוא ואחיו הצעיר, הארי (נפטר ב-6 באוגוסט 1966). בריל ניצל תודות ליכולת האיגרוף שלו, ששעשעה את הנאצים ומנעה מהם להרגו.
לאחר המלחמה והחל מ-1963 הפך בריל לשופט איגרוף ידוע, ששפט בין השאר גם במשחקיהם האולימפיים של ג'ו פרייז'ר (אולימפיאדת טוקיו (1964)), ג'ורג' פורמן (אולימפיאדת מקסיקו (1968)) ועוד.
הוא נפטר בשנת 2003 באמסטרדם, בגיל 91. היה נשוי לסיליה ואב לבן.
בשנת 2006 פורסמה הביוגרפיה שלו, Ben Bril - Davidsster als Ereteken, מאת Ed van Opzeeland.
ויגלייק איידה
ויגליק איידה (בנורווגית: Vigleik Eide; 4 בדצמבר 1933 - 30 באוקטובר 2011) היה גנרל ודיפלומט נורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1987–1989, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1989–1992.
ביוגרפיה
איידה נולד בפאנה ב-4 בדצמבר 1933, והתגייס לצבא נורווגיה ב-1954. הוא למד באקדמיית המלחמה הנורווגית וסיים אותה ב-1957. לאחר מכן השלים את השכלתו באקדמיית המלחמה של הבונדסוור ובאקדמיית ההגנה של נאט"ו ברומא. ב-1980 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1985 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד המחוז הצבאי וסטלנדאט. ב-1986 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד פיקוד צפון נורווגיה. ב-31 באוגוסט 1987 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-5 בספטמבר 1989 הוא פרש מהתפקיד ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא היה יו"ר הוועדה במהלך התקופה הרגישה של נפילת ברית המועצות, שלאחריה החלה נאט"ו לקלוט לשורותיה מדינות מברית ורשה. הוא כיהן בתפקיד עד 31 בדצמבר 1992 אז פרש מהצבא.
לאחר פרישתו מהצבא החל איידה לעסוק בפעילות דיפלומטית. ב-1994 הוא השתתף במשלחת שפעלה להשכנת שלום בגואטמלה בעקבות מלחמת האזרחים בגואטמלה. ב-1995 הוא היה מעורב במשא ומתן שהוביל לחתימה על הסכם דייטון אשר שם קץ למלחמת בוסניה. ב-1998 הוא מונה לשגריר נורווגיה בסוריה ולבנון וכיהן בתפקיד עד 2001.
הנס פון גרונאו
יוהאן קרל הרמן פון גרונאו (בגרמנית: Johann Karl Hermann von Gronau, שהיה ידוע בכינויו הנס פון גרונאו; 6 בדצמבר 1850 – 22 בפברואר 1940) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוסים ועל פלגת ארמייה בחזית המערבית ובחזית המזרחית.
תחילת הקריירה
פון גרונאו נולד ב-6 בדצמבר 1850 באלט שאדו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. אביו קרל הרמן לודוויג גרונאו היה ראש היערנים המלכותי, ואילו סב-אביו היה כומר ומטאורולוג בברלין. ב-1869 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ב-1907 מונה למושל העיר טורן, וב-1911 פרש לביתו. ב-1913 קיבל במהלך חגיגות ה-25 שנה לקיסר וילהלם השני תואר אצולה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-41, במקום גנרל ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. פון גרונאו שירת עם הקורפוס בפיקודו בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס שבפיקודו לפלגת הארמייה גרונאו. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה שבפיקודו, והוא המשיך לפקד על קורפוס המילואים ה-41 עד סוף המלחמה, ובפברואר 1919 פרש לביתו.
פון גרונאו נפטר בפוטסדאם ב-22 בפברואר 1940 והוא בן 89 שנים.
משפחתו
פון גרונאו היה נשוי ללואיזה גרישר, ממנה היו לו 3 בנים. בנו הגדול וולפגנג פון גרונאו חצה ב-23 באוגוסט 1930 את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב, ונחת בנהר ההדסון.
הנס פון בזלר
תחילת הקריירה
פון בזלר נולד בגרייפסוואלד ב-27 באפריל 1850 לגאורג פון בזלר שהיה פרופסור למשפטים באוניברסיטת גרייפסוואלד. בשנת 1868 התגייס פון בזלר לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא פון בזלר בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, ובשנת 1904 מונה למפקח הכללי על ביצורי גרמניה. בשנת 1910 פרש לביתו.
Tug of War (אלבום של קארלי ריי ג'פסן)
Tug of War הוא אלבום הבכורה של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. האלבום, שהופק על ידי ריאן סטיוארט, יצא לאור לראשונה ב-30 בספטמבר 2008 בקנדה בלבד דרך חברת התקליטים MapleMusic. ב-14 ביוני 2011, לאחר שהוחתמה ג'פסן בחברת התקליטים 604 רקורדס, יצא האלבום גם בארצות הברית בפורמט של הורדה דיגיטלית דרך חנות האייטונס. בשנת 2013 האלבום יצא לאור בארצות הברית באופן פיזי דרך חברת התקליטים Alliance Entertainment.
הנס פון בזלר
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בזלר למפקד קורפוס המילואים ה-3 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרבות מונס ולה קאטו, והשתתף במצור על אנטוורפן. לאחר כניעת אנטוורפן לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרב איפר הראשון במסגרת הארמייה הרביעית. באביב 1915 הועבר לחזית המזרחית יחד עם מקס פון גלוויץ, וניהל בהצלחה את המצור על נובוגאורגייבסק. ב-27 באוגוסט 1915 מונה למושל הצבאי של פולין, ובתפקידו זה נשאר עד סוף המלחמה. פון בזלר שניסה ליצור אהדה בקרב הפולנים למען מעצמות המרכז, הורה ששפת הלימוד באוניברסיטת ורשה תהיה פולנית, וכן נתן ידו לניהול המועצות המקומיות על ידי הפולנים המקומיים, אך נכשל במטרתו, משום שהעם הפולני ראה בניצחון מדינות ההסכמה את הדרך הטובה ביותר לעצמאות.
Tug of War (אלבום של קארלי ריי ג'פסן)
עד ה-25 ביוני 2012 נמכר האלבום במעל ל-10,000 עותקים בקנדה.
הנס פון בזלר
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
ב-11 בנובמבר 1918 הותקף חיל המצב הגרמני בוורשה על ידי הלאומנים הפולנים ופורק מנשקו. פון בזלר הצליח לברוח כשהוא מחופש לגרמניה, והתגורר בפוטסדאם, שם התגורר כאדם שבור ומאוכזב עד מותו ב-20 בדצמבר 1921.
הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן
הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן (בנורווגית: Herman Fredrik Zeiner-Gundersen; 4 באפריל 1915 - 13 באוקטובר 2002) היה גנרל נורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1972–1977, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1977–1980.
ביוגרפיה
גונדרסן נולד בהלסינקי שהייתה אז בשליטת האימפריה הרוסית למשפחה נורווגית שעסקה בתיווך ספינות וגדל באוסלו. ב-1936 הוא התגייס לצבא נורווגיה ולמד במכללת המלחמה הנורווגית. ב-1938 החל ללמוד בבית ספר לתותחנים. ב-1940 הגרמנים פלשו לנורווגיה בדיוק כשגונדרסן עמד למבחן הסופי. גונדרסן לחם כנגד הגרמנים, ולאחר נפילת הארץ, נמלט לשוודיה, ומשם נדד דרך ברית המועצות, סין וקנדה עד לניו יורק שם התכנסה הממשלה הנורווגית הגולה. מניו יורק הוא הפליג לבריטניה שם הצטרף לצבא נורווגיה החופשית ולחם עמו עד סיום המלחמה. לאחר סיום המלחמה התקדם גונדרסן במהירות בסולם הפיקוד. ב-1963 הוא מונה לראש פיקוד מחוז טרנדלג, וב-1967 הועבר לפקד על פיקוד צפון נורווגיה. ב-31 בדצמבר 1971 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-20 במרץ 1977 הוא פרש מהתפקיד ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא פרש מהצבא ב-1980.
ראובן ברודסקי
ראובן רודיאון ברודסקי (נולד ב-11 בינואר 1981) הוא במאי, מפיק, עורך וצלם דוקומנטרי ישראלי.
יצירתו
ברודסקי נולד סנקט פטרבורג, ברית המועצות. בשנת 2000 עלה יחד עם הוריו, אשתו ובנו לישראל ולמד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
לאחר העלייה לישראל התפרקו נישואיהם של הוריו במקביל להתפרקות נישואיו שלו. את תהליך התפוררותה ובנייתה מחדש של משפחתו בישראל תיעד ברודסקי במסגרת צילום "הום מובי", סרטו הראשון באורך מלא. במאי 2012 זכה הום מובי בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב. הסרט זיכה את ברודסקי גם בפרס הצילום.
משפחתו של ברודסקי המשיכה להעסיקו גם ביצירת סרטו "שבעה ימים בסנט פטרסבורג". הסרט תיעד את ביקורם של ברודסקי ואמו ליזה אצל אחיו ליאוניד אשר חזר לרוסיה לאחר העלייה לישראל ובמשך מספר שנים הוגדר כעריק מצה"ל. שבעה ימים בסנט פטרסבורג השתתף אף הוא בפסטיבל דוקאביב בשנת 2015 וזכה בפרסים עבור העריכה והלחן המקורי של עדי רנדט כמו גם בציון לשבח. בנוסף, זכה הסרט גם בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים.
בשנת 2015 ביים את סרט הטלוויזיה "הישראלים החדשים" בהשתתפותו של חיים יבין. הסרט שודר בערוץ 10, ובחן את השתלבות הדור הצעיר של העלייה הרוסית של שנות ה-90 בחברה הישראלית.
בשנת 2017 צילם את סרטה של הלית לוי שמנה.
בשנת 2018 ביים את הסרט לבדיתי - האגדה על מרים ילן-שטקליס, הפרק ה-12 במיזם העברים אשר זכה לציון לשבח במסגרת פסטיבל חיפה ה-34.
חיים אישיים
ראובן ברודסקי חי ברמת גן עם אשתו נועם ובנותיהם. בנו הבכור דניאל, נולד מנישואיו הראשונים.
ג'יידן אייבי
ג'יידן אדוארד דננג'אי אייבי (באנגלית: Jaden Edward Dhananjay Ivey; נולד ב-13 בפברואר 2002) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בדטרויט פיסטונס.
קריירה
בילדותו הוא שיחק כדורגל, כדורסל ופוטבול והתאמן בקראטה, ורק בהגיעו לתיכון החל להתמקד רק בכדורסל.
ב-12 בנובמבר 2021 קלע 27 נקודות בניצחון 92–67 על אינדיאנה סטייט. ב-30 בינואר 2022 קלע 21 נקודות ושלשת ניצחון כשנותרו 0.6 שניות לתום המשחק, בניצחון 81–78 על אוהיו סטייט. בשנתו השנייה באוניברסיטה הוא העמיד ממוצעים של 17.3 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק. ב-31 במרץ 2022 אייבי הכריז כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA, ועל פי פרשני הכדורסל יועד להיבחר באחת מחמשת הבחירות הראשונות בדראפט.
בדראפט נבחר אייבי בבחירה החמישית על ידי דטרויט פיסטונס, והצטרף לסגל הקבוצה לקראת ליגת הקיץ של ה-NBA. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר ב-7 ביולי, וקלע 20 נקודות, כשהוא מוסיף שישה ריבאונדים ושישה אסיסטים בניצחון קבוצתו 81–78 על פורטלנד טרייל בלייזרס.
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
תנועת הג'יהאד האסלאמי בפלסטין (בערבית: حركة الجهاد الإسلامي في فلسطين, תעתיק מדויק: חרכת אלג'האד אלאִסלאמי פי פלסטין, בקיצור נקרא: הג'יהאד האסלאמי, בראשי תיבות: הגא"פ או הגאפ) הוא ארגון טרור פלסטיני, בעל אידאולוגיה אסלאמית, המשלב קנאות דתית ולאומנות.
הארגון, שהוקם בראשית שנות ה־80 של המאה ה־20 ברצועת עזה, רואה את הטרור ככלי בלעדי לקידום יעדיו, ובראשם חיסולה של מדינת ישראל והקמת מדינת הלכה אסלאמית פלסטינית בכל שטחי ארץ ישראל. הג'יהאד האסלאמי היה הארגון הראשון שהיווה חלופה דתית־אידאולוגית למאבק בישראל, בניגוד לאש"ף החילוני. הג'יהאד האסלאמי ביצע בשנות ה־90 ובמהלך האינתיפאדה השנייה שורה של פיגועי התאבדות רצחניים, ששיאם בפיגוע במסעדת מקסים באוקטובר 2003.
פלוגות אל-קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, היא השנייה בכוחה ברצועת עזה. למרות זאת, בהשוואה לחמאס, אין לג'יהאד האסלאמי אחיזה רחבה באוכלוסייה הפלסטינית, ובמהותו הוא ארגון ולא תנועה עממית רחבה. פעילי הארגון קושרים על מצחם סרט צהוב־שחור, בשונה מארגונים אסלאמיים אחרים שדבקים בצבע הירוק המזוהה עם דת האסלאם.
מוגדר כארגון טרור על ידי ארצות הברית, בריטניה, האיחוד האירופי, יפן, קנדה ואוסטרליה וכן על ידי ישראל. הרשות הפלסטינית נמנעה בדרך כלל מלהתעמת עם הג'יהאד האסלאמי (אם כי לא באותה מידה כמו חמאס) ואפשרה בכך את התחזקותו.
לג'יהאד האסלאמי תלות רבה בגורמים חיצוניים: סוריה מאפשרת למפקדיו לפעול משטחה ומלבנון, ולכוון משם את פעילות הטרור שלו ביהודה ושומרון וחבל עזה. איראן היא הפטרונית הראשית של הארגון, מממנת אותו כמעט באופן מלא, מבריחה לו אמצעי לחימה, ומשתמשת בו כמנוף להסלמת הטרור תוך טשטוש "טביעת האצבע" שלה.
אידאולוגיה
הקנאות האסלאמית הפלסטינית, שמייצגיה המובהקים הם ארגון הג'יהאד האסלאמי ותנועת חמאס, היא חלק אינטגרלי ממגמת התחייה הדתית הפוקדת את המזרח התיכון מאז שנות השבעים המוקדמות, שאחד משיאיה היה המהפכה האסלאמית באיראן. נושאי הדגל של התחייה הדתית הם קבוצות אסלאמיות מיליטנטיות, דוגמת הג'יהאד האסלאמי המצרי, המורכבות מצעירים משכילים שהושפעו מתנועת האחים המוסלמים ומהוגי הדעות שהקימו את התנועה. אנשי האחים המוסלמים במדינות ערב התרחקו מהמאבק נגד ישראל, ודחו אותו לשלב רחוק בעתיד, ולעומתם הרדיקליזם האסלאמי שהתפתח בשטחים הדגיש את הצורך בקיום ג'יהאד מזוין ומיידי עד לשחרור כל פלסטין ומיגור "הישות הציונית". לשם כך הם מוכנים אף להתאבד. סוגיה זאת הייתה אחת מנקודות המחלוקת המרכזיות בין הג'יהאד האסלאמי לבין האחים המוסלמים בשלבי התהוותו הראשוניים של הג'יהאד האסלאמי.
על פי פרסום פנימי של הג'יהאד האסלאמי, גיבש הארגון אידאולוגיה החותרת ל"שחרור" מיידי של כל פלסטין באמצעות ג'יהאד (מלחמת קודש) מזוין, שיופנה כלפי "הקיום היהודי בפלסטין" ויביא לחיסולה של "הישות הציונית". ה"ג'יהאד", בתפיסת הג'יהאד האסלאמי, הוא חובה מיידית שיש לממשה ולא לדחות אותה עד לאחר הקמתה של "מדינה אסלאמית". מאבק זה, לתפיסת הארגון, הוא צעד ראשון והכרחי בתהליך שיקומה של האומה האסלאמית כולה וחזרה לערכיה האסלאמיים המקוריים.
הג'יהאד האסלאמי, בהשראתם של ד"ר פתחי שקאקי והשיח' עבד אלעזיז עודה, הביע תמיכה נלהבת בח'ומייני ובמהפכה האסלאמית באיראן, והאוריינטציה הפרו־איראנית הפכה לסימן ההיכר של הארגון. בתקופה זאת התגלע סכסוך בין הג'יהאד האסלאמי לבין האחים המוסלמים, שהתנגדו לתמיכת הג'יהאד האסלאמי במהפכה האסלאמית השיעית באיראן וראו בה "סטייה מהדרך". לטענת אדי כהן חלק מראשי הארגון המירו את דתם לאסלאם השיעי.
היסטוריה
"הג'יהאד האסלאמי בפלסטין" צמח מגרעין של סטודנטים פלסטינים שלמדו באמצע שנות השבעים באוניברסיטת זקאזיק במצרים, מעוז אסלאמי פונדמנטליסטי, בראשות פתחי אבראהים עבד אל-עזיז א־שקאקי, שהיה באותה עת סטודנט לרפואה באוניברסיטה זאת. ד"ר רמדאן שלח, שהיה המזכ"ל של הג'יהאד האסלאמי עד 2018, נמנה גם הוא עם הגרעין המייסד של הארגון. גרעין מייסד זה נואש מחוסר המעש של תנועת "האחים המוסלמים" ממנה צמחו אנשיו, וביקש לחקות את דרכן של תנועות הג'יהאד שפרחו אותה עת במצרים, ולהקים ארגון אסלאמי פלסטיני המשלב רדיקליזם אסלאמי עם לאומיות פלסטינית חסרת פשרות, כחלופה לתפיסה הלאומית החילונית של פת"ח ואש"ף. בשנים הראשונות זכה הארגון לעידוד מצד הממשל הצבאי הישראלי, כמשקל נגד לאש"ף וארגוני השמאל ברצועה.
האסלאם הרדיקלי בשטחים, הדוגל בקידום מטרותיו באמצעות טרור (ג'יהאד מזוין, בראייתו), הגיע לידי הבשלה רעיונית וארגונית בשלהי שנות השבעים וראשית שנות השמונים, עם שובם של שקאקי וחבריו לרצועת עזה. קבוצת הצעירים בראשותו החלה לפתח את הרעיונות המהפכניים שספגו במצרים ולהתאימם לנסיבות הזירה הפלסטינית תוך הינתקות מהמסגרת הרעיונית והארגונית של "האחים המוסלמים". המהפכה האסלאמית באיראן ב־1979 היוותה נדבך חשוב בעיצובו הסופי של הזרם המהפכני אשר לבש צביון ארגוני במהלך 1980–1981 עם הופעת "הג'יהאד האסלאמי" העזתי שנודע אז במספר שמות ובראשם "החלוץ האסלאמי". מייסדיו היו שניים: ד"ר פתחי עבד אלעזיז שקאקי והשיח' עבד אלעזיז עודה, מטיף דת ממחנה הפליטים ג'באליה, בן למשפחה פלסטינית שעקרה ב־1948 מאזור באר שבע. בשנים אלו הקים הארגון רשת של מסגדים, גני ילדים, מועדוני נוער ומוסדות צדקה באישור הממשל הצבאי.
לאחר שובם של פתחי שקאקי וחבריו לשטחים החלו אנשי הגרעין המייסד להקים בחשאי תשתיות פעילים באמצעות פעילות פוליטית וחינוכית, ובמקביל הוקמו גם תאי טרור חמושים. האוניברסיטאות והמסגדים בשטחים שימשו שניים מהאתרים החשובים שמהם באו תומכי הארגון בשלבי התגבשותו הראשונים. באותה עת אחמד יאסין, שהקים אחר כך את חמאס, פעל בשיתוף פעולה עם חלק מהפעילים. בדצמבר 1984 נידונו חמישה חברים של הארגון לבין 9 ל-13 שנות מאסר. בשלב זה חברי התנועה עדיין לא ביצעו פיגועים משמעותיים נגד מדינת ישראל. בשנים הבאות פעילי התנועה האיסלמית החלו לכפות אורח חיים נוקשה על תושבי הרצועה. במהלך שנת 1987 התגבשו שני הפלגים השונים של "הג'יהאד האסלאמי" ו"החמאס" באופן ברור. "הג'יהאד האסלאמי" החל לבצע שורה של פיגועים ורציחות של מתנגדים בקרב האוכלוסייה ברצועה. עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987, שיתפו פעולה על הפלגים השונים כולל פעילי אש"ף.
המחקר אודות הג'יהאד האסלאמי שנמצא ברשות "הביטחון המסכל" בבית לחם מציין כי הג'יהאד האסלאמי נטל חלק ביצירת האווירה הפסיכולוגית שהובילה לפרוץ האינתיפאדה הראשונה וכי חבריו היו בין הראשונים שהשתתפו באינתיפאדה. לדבריו במהלך האינתיפאדה הראשונה פעל הג'יהאד האסלאמי להסלמת העימות עם ישראל ולהפיכתו למאבק מזוין. גירוש מנהיגו פתחי שקאקי ללבנון (1988), על פי הפרסום, הוביל לשלב מחדש בתולדות הארגון בכך שאפשר לו להדק את קשריו "עם העומק הערבי והאסלאמי" (קרי – סוריה ואיראן). בתקופה זאת, מציין הפרסום, התחזקו גם קשרי הארגון עם חזבאללה בלבנון. בכל מקרה, בראיית הארגון עצמו הוא זה שהתחיל את האינתיפאדה הראשונה, בפיגועים שביצע כחודשיים לפני התאריך המקובל לתחילתה.
לאחר הסכם אוסלו, "כאשר להבות האינתיפאדה החלו להיכבות", מציין פרסום הג'יהאד האסלאמי, פתח הארגון בשורה של פעולות צבאיות נגד ישראל תוך אימוץ המתווה של "פעולות התאבדות צבאיות" ("אלעמליאת אלעסכריה אלאסתשהאדיה") במטרה לטרפד את תהליך אוסלו. ואכן, הארגון ביצע שורה של פיגועי התאבדות נגד ישראל בתקופה זו, שהכואב שבהן היה הפיגוע בצומת בית ליד (22.1.95), בו פוצצו עצמם 2 מחבלים מתאבדים בתוך ריכוז של חיילי צנחנים. בפיגוע נהרגו 21 חיילים ואזרח והוא זעזע את דעת הקהל בישראל.
ב־26 באוקטובר 1995 נהרג מנהיג הארגון ד"ר פתחי שקאקי במלטה על ידי סוכני המוסד, בעת שובו מלוב למקום מגוריו הקבוע בדמשק. במקומו מונה למזכיר הכללי של הארגון ד"ר רמדאן עבדאללה שלח, אשר נמנה, כאמור, עם הגרעין המייסד של הארגון.
אחד מפיגועי ההתאבדות הראשונים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בוצעה על ידי הארגון. בפיצוץ מכונית תופת ב־2 בנובמבר 2000, סמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים נהרגו 2 אנשים.
הג'יהאד האסלאמי והעולם הערבי
הג'יהאד האסלאמי הוקם כחלק מתופעת "הג'יהאד האסלאמי העולמי" (שם שמשמש גם את אל-קאעידה), אך החליט למקד את פעילות הטרור שלו בזירה הישראלית–פלסטינית. למרות מקורו המצרי, הג'יהאד התנתק עד מהרה מהאחים המוסלמים במצרים ועבר לבסס את עצמו על הכוחות השיעים הפונדמנטליסטים בעקבות המהפכה באיראן. כיום, הג'יהאד נתמך בעיקר על ידי איראן, סוריה ולבנון (האחרונה כבת־חסותה של סוריה). מדינות אלה מספקות לו מחסה, ואף כסף, ציוד ואימונים למחבליו. הנהגת הארגון יושבת בדמשק, בתמיכתו ועידודו של המשטר הסורי, הרואה בארגון כלי לפגוע בישראל מבלי ללכלך את ידיה של סוריה. לבנון, כבת־חסותה של סוריה, נתנה מחסה לארגון הג'יהאד ולמחנות האימון שלו – בהם הוא מחליף ידע ומתאמן עם חזבאללה ומשמרות המהפכה האיראניים (וזאת ללא הפללה של סוריה ואיראן מאחר שהמחנות נמצאים בלבנון שהיא לכאורה "מדינה עצמאית").
הסיוע הסורי לג'יהאד האסלאמי
במהלך העימות הנוכחי (מאז ספטמבר 2000) פועלות איראן וסוריה באופן שוטף למניעת הרגעה במצב בשטחים ולהגברת פעולות הטרור. מחשש לתגובה ישראלית ולגינוי בינלאומי הן אינן עושות זאת ישירות אלא פועלות באמצעות "שליחים" – הארגונים הפלסטיניים שבחסותם, עם דגש על הג'יהאד האסלאמי, החמאס ו"החזית"/ג'בריל. הסורים מאפשרים לארגונים הללו (המקיימים ביניהם שיתוף פעולה) לקיים תשתיות צבאיות, מדיניות והסברתיות בשטחם ובשטח לבנון.
תשתיות אלו כוללות מפקדות, משרדים, אמצעי לחימה ובסיסי אימונים כדוגמת בסיס האימונים של "החזית", ג'בריל בעין צאחב, שהותקף על ידי חיל האוויר הישראלי. טענת הסורים, כי בשטחם מצויים "משרדי הסברה" בלבד של הארגונים הפלסטיניים היא, כפי הנראה, שקרית וחסרת יסוד.
מפקדות הארגונים שבחסות סוריה ולבנון מכוונות מדמשק את פעילי הטרור ב"שטחים". אכוונה זאת כוללת: תיאומים לביצוע פעולות טרור; העלאת רעיונות מבצעיים ו"גלגול" פיגועים באמצעות פעילים המזומנים לסוריה; הנחיות להסלמה ולהגברת פיגועי ההתאבדות או, לחלופין, כשלסוריה ולאיראן יש עניין בכך, הנחיות לבלימה זמנית של הטרור.
מנהיג הג'יהאד האסלאמי, זיאד נח'אלה (וכך גם קודמו בתפקיד, ד"ר רמדאן עבדאללה שלח), שוהה באופן קבוע בסוריה ופועל ממנה בחסות המשטר הסורי. ממפקדתו שבדמשק הוא ועוזריו עומדים בקשר שוטף עם פעילי הג'יהאד האסלאמי ב"שטחים" ומאכוונים את פעילותם.
מפקדת הג'יהאד האסלאמי בדמשק עומדת בקשר שוטף עם פעילי הטרור ב"שטחים", כפי שמסרו עצורי הג'יהאד האסלאמי שנחקרו על ידי שרותי הביטחון הישראליים. כך למשל, עלי ספורי ות'אבת מרדאוי, שני טרוריסטים בכירים מאזור ג'נין שנעצרו במבצע חומת מגן, הודו בחקירתם כי עמדו בקשר שוטף עם ד"ר רמדאן שלח ועם עוזריו חברי מפקדת הג'יהאד האסלאמי. השניים מסרו כי נהגו להתקשר באופן שוטף למפקדת הג'יהאד האסלאמי בדמשק ולשוחח על מגוון של נושאים כגון:
הסיוע האיראני לג'יהאד האסלאמי
בכירים בג'יהאד הודו בקרבתם לאיראן ואף התגאו בכך בפרסומים פנימיים:
מכל ארגוני הטרור הפלסטינים הג'יהאד האסלאמי הוא הארגון המקורב ביותר לאיראן ויותר מכל הארגונים הוא זוכה לסיוע איראני בעיקר בתחום הכספי. המנוף הכספי משמש בידי איראן (כמו בידי מדינות נוספות תומכות טרור) כלי חשוב ביותר להפעלת תשתיות הטרור ביש"ע ולעידוד פעולות טרור של הארגונים הפלסטינים השונים. מסמכי שלל של "הרשות הפלסטינית" וחקירת מחבלים עצורים ממחישים, כי האיראנים מעבירים באופן שוטף סכומי כסף גדולים ליש"ע באמצעות ארגונים שבחסותם: הג'יהאד האסלאמי, החמאס וחזבאללה.
איראן מהווה מקור מימון כמעט בלעדי של הג'יהאד האסלאמי. תקציבו השנתי של הארגון נאמד בכמה מיליוני דולרים וחלקו הגדול מיועד למימון פעולות הטרור וקיום "מעטפת הטרור" (משרדים; משכורות; אמצעי לחימה; סיוע למשפחות חללים ואסירים). ביולי 2003 טענו מנגנוני הביטחון הפלסטיניים כי החרימו 3 מיליון דולר במזומן שהועברו מאיראן לג'יהאד האסלאמי (סכום כסף גדול ביותר בראיית הג'יהאד האסלאמי).
להערכת ישראל, רק חלק מצומצם מהתקציב מוקצה למימון התשתית האזרחית של התנועה (הנופלת בהרבה בהיקפה מזו של החמאס). תשתית זאת כוללת מספר אגודות ביהודה ושומרון (אגודת "אלאחסאן", אגודת "אלנקאא" לנשים, מועדון הנוער האסלאמי בבית לחם) וברצועה (אגודת "אלאחסאן" על 7 סניפיה). אגודות אלו פועלות בתחומי הסעד, הבריאות והחינוך האסלאמי.
תשתית הארגון בלבנון
הג'יהאד האסלאמי מפעיל בלבנון תשתית, מבצעית בחלקה, מאז גורש לשם פתחי שקאקי, מייסד הארגון. תשתית זאת עומדת לרשות הארגון כחלק ממדיניות איראנית, בשיתוף פעולה הדוק עם החזבאללה, באישור סוריה שבלעדיה לא יכול היה הארגון לפעול בזירה הלבנונית.
מאז 1999, לבנון כבר אינה מהווה זירת מאבק עיקרית, לתפיסת הארגון, והארגון ממקד את משאביו בקידום הפעילות המבצעית ב"פנים". הדבר מוצא ביטוי בכך שפעילים של הג'יהאד האסלאמי מיו"ש ומהרצועה עוברים אימונים בלבנון, בסיוע חזבאללה. עם זאת, ב־12 במרץ 2002 בוצע פיגוע במצובה (6 הרוגים), עבור חזבאללה, על ידי שני אנשי הג'יהאד האסלאמי.
הזרוע הצבאית
הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי היא "פלוגות אל־קודס". אל־קודס היא "הקדושה", כינויה הערבי של ירושלים. פעולותיה העיקריות של הזרוע הצבאית הן תכנון וביצוע פיגועי התאבדות, המכוונים לרוב נגד אזרחים.
בינואר 1995 הבריח הארגון פעילים מרצועת עזה אל ישראל באמצעות אמבולנס. שניים מהם ביצעו במשותף את הפיגוע בצומת בית ליד, בה עמדו עשרות חיילים שהמתינו להסעה לבסיסם, רובם מחטיבת הצנחנים. באזור חלה והתקהלות גדולה במטרה לסייע לפצועים, אז אירע הפיצוץ השני, הקטלני יותר. בסך הכל נהרגו בפיגוע 22 אנשים, מתוכם 21 חיילים.
במרץ 1996 החדיר הארגון מחבל דרך מעבר קרני, אשר ביצע את הפיגוע בדיזנגוף סנטר בערב חג הפורים תשנ"ו. בפיגוע נהרגו 13 איש ונפצעו 125. המחבל הוסתר עם מזוודת הנפץ במשאית שפעלה בהעברת סחורות במעבר קרני.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה פעילות הטרור של פלוגות אל-קודס גברה באופן ניכר. הארגון, על אף היותו קטן יחסית, הפך לבולט בביצוע פיגועי התאבדות נגד ישראלים.
באינתיפאדה השנייה
באינתיפאדה השנייה נטל הג'יהאד האסלאמי חלק גדול והיה אחראי למספר רב של פיגועי התאבדות. מאז תחילת העימות ביצע הארגון למעלה מ־422 פיגועים (לעומת למעלה מ־500 שביצע החמאס, הארגון המוביל בהיקף הטרור נגד ישראל). בפיגועים הללו נהרגו 134 איש ונפצעו כ־880, רובם הגדול אזרחים.
מעוזי הג'יהאד האסלאמי ביהודה ושומרון היו בערים שכם, ג'נין, טולכרם וחברון. בג'נין ובשכם שבשומרון היו מפקדות גדולות של הג'יהאד האסלאמי.
בשנת 2001 נהרג מפקד הג'יהאד האסלאמי בשומרון, איאד חרדאן, על ידי פיצוץ תא טלפון ציבורי שבו השתמש. אחריו נהרגו ואאל עסאף ואסעד דקא בהיתקלות עם כוח צנחנים בכפר עראבה.
הגא"פ בשומרון תחת פיקודו של מחמוד טואלבה
לאחר חיסולו של מפקד הזרוע הצבאית איאד חרדאן, תפס את מקומו מחמוד טואלבה, בן 22, הידוע בכינויו "נורסי". שני סגניו היו עלי ספורי ותאבת מרדאווי. בסיס הפעולה שלהם היה מחנה הפליטים ג'נין. הם התחילו סדרת פיגועים בישראל, שרובם בוצעו בשנת 2001:
במבצע חומת מגן, שהתחיל זמן קצר לאחר מכן, נכנסו כוחות צה"ל לג'נין על מנת לפעול כנגד תשתית הטרור בעיר. כאמור, בסיס הפעולה ותשתית הטרור של החוליות של "נורסי" היה במחנה הפליטים ג'נין, ובמהלך המבצע התבצרו בו כל ראשי הג'יהאד האיסלאמי. לאחר קרבות קשים בהם נהרגו 23 חיילי צה"ל, ויחד עם ההחלטה להפעיל דחפורים כבדים במחנה, הוכרעו הטרוריסטים. מחמוד טואלבה נהרג לאחר שדחפור די־9 צה"לי מוטט עליו קיר בית, ואילו שני סגניו, תאבת מרדאווי והשייח' עלי ספורי, נעצרו והועמדו לדין בישראל. יחד איתם נהרגו עוד בין 33–46 מחבלים ומאות נוספים נעצרו על ידי כוחות צה"ל והועברו לחקירה בשב"כ.
הגא"פ אחרי מבצע חומת מגן
איאד סוואלחה, שברח מג'נין במהלך מבצע חומת מגן, תפס את מקומו של טואלבה לאחר מותו.
יד ימינו היה מי שהיה המורה של מחמוד טואלבה, מוחמד ג'ראר, מהנדס מטענים ומשלח מתאבדים. ג'ראר נמנה עם קבוצת הפעילים הבולטים של הג'יהאד האסלאמי בג'נין, שזיכו את העיר בתואר המפוקפק "בירת המתאבדים". גורמים בפיקוד המרכז ציינו שהוא הפעיל בג'נין כמה מעבדות נפץ ובנה מטענים רבים.
בין הפיגועים הבולטים בתקופתו:
ב-2 בנובמבר 2002 נעצר מוחמד ג'ראר בכפר קוד שבאזור ג'נין. שבוע לאחר מכן נהרג איאד סוואלחה על ידי צה"ל.
הגא"פ בחברון
עיקר פעילות הג'יהאד האסלאמי התרכז מאז בחברון. מוקד זה עסק גם הוא בעיצומה של ה"הודנה" בהכנת פיגועים קטלניים. בראש התשתית בחברון עמד מחמד איוב מחמד סידר, שנהרג בחילופי אש עם כוח צה"ל באוגוסט 2003, בעת שהסתתר בנגרייה ששימשה כמעבדת חבלה. גם חברים בולטים נוספים בתשתית שפעלה מאז ראשית האינתיפאדה נהרגו, ובהם דיאב שויכי, יד ימינו של סידר.
מחמד סידר היה אחראי לרצח 19 ישראלים, לפציעתם של למעלה מ־80 ולהריגתם של שני משקיפי או"ם ופציעת משקיף נוסף. מחקירות עצורים התברר, כי מחמד סידר עמד בקשר רצוף עם מפקדת הג'יהאד האסלאמי בדמשק ועסק טרם מותו בהכנת פיגועי תופת והתאבדות, כולל גיוס חוליות מתאבדים וחמושים ואימונים. מעבדת החבלה בה נהרג עסקה בהכנת חומרי נפץ רבי עוצמה כדי לשדרג את קטלניות מטעני החבלה שברשות אנשי הג'יהאד האסלאמי.
פיגועים בולטים בתקופתו:
הגא"פ בשנים 2003–2005
בעקבות הפגיעה הקשה בתשתיתו, החל הג'יהאד האסלאמי להשתמש בנשים ואף ילדים, על מנת לבצע פיגועי התאבדות.
הפיגוע הקטלני ביותר של הארגון היה ב־4 באוקטובר 2003, במסעדת "מקסים" בחיפה, בו נרצחו 21 איש (כולל 2 משפחות שלמות, ילדים ובעלי המקום הערביים) וכ־60 נפצעו. את הפיגוע ביצעה עורכת־דין צעירה מג'נין בשם הנאדי ג'רדאת.
הגא"פ המשיך לנסות לבצע פיגועים גם ב־2004, אך הצליח לשקם את עצמו רק אחרי שמספר ערים בגדה עברו לאחריות ביטחונית פלסטינית. בטולכרם בנה הגא"פ תשתית טרור ענפה, שנהנתה משקט וביטחון עקב הפסקת פעולות צה"ל בעיר בעקבות ההבנות עם הרשות הפלסטינית.
הרצי הלוי אמר ב־2009 כי בתקופה שבה שימש מפקד החטיבה המרחבית מנשה, באזור ג'נין, כל תשתית הטרור של הגא"פ באותו אזור הורכבה ממשוחררי עסקת אלחנן טננבוים.
התשתית בטול־כרם והפיגועים ב־2005
תשתית הפיגועים שהקים הגא"פ בטול-כרם החלה להוציא פיגועים בפברואר 2005, במקביל להכרזת הרשות הפלסטינית ואבו מאזן על הסכם עם ארגוני הטרור להרגעת השטח.
בסוף פברואר 2005, אחרי שאבו מאזן תפס את מקומו של יאסר ערפאת כיו"ר הרשות הפלסטינית והכריז על הסכם רגיעה שהושג עם ארגוני הטרור (בתמורה להפסקת הפעולות של צה"ל), ביצעה חוליה של הגא"פ מטולכרם – בהוראה מדמשק – פיגוע התאבדות במועדון הסטייג' בתל אביב. בפיגוע נרצחו 5 אנשים ונפצעו למעלה מ-50. בעקבות הפיגוע האשימו בישראל וברש"פ את סוריה במעורבות בפיגוע. ישראל תבעה מאבו מאזן לעצור את חברי החוליה שהיו אחראים לפיגוע, אך בסוף נאלצה לעשות זאת בעצמה. השב"כ עצר את רוב חברי החוליה, ואילו מנהיגה, מוחמד אבו ח'זנה, נהרג בידי דחפור די־9, כאשר התבצר בביתו ופתח באש על כוחות צה"ל שבאו לעצור אותו.
ב־7 ביוני נהרג מנהיג הג'יהאד האסלאמי בג'נין, מרווח קאמיל, במהלך פשיטה של כוחות צה"ל על העיירה קבטיה.
בסוף יוני החל הג'יהאד האסלאמי בסדרת פיגועים שמטרתם למוטט את הרגיעה שהכריז עליה אבו מאזן ולפגוע בישראלים. רוב הפיגועים סוכלו או הסתיימו ללא נפגעים, אך שתי התקפות ב-19 ביוני וב-20 ביוני הביאו לשני הרוגים ישראלים: חייל ואזרח. בתאריכים אלו אירעו מספר פגישות חשובות: הן פסגת שרון־אבו מאזן והן פגישות של הצדדים עם קונדוליזה רייס (שרת החוץ האמריקנית). בחודשי יולי-אוגוסט המשיך הגא"פ לבסס את עצמו בטולכרם, שנמסרה לאחריות ביטחונית פלסטינית במסגרת מחוות לאבו מאזן. ב־12 ביולי ביצעה חוליה של הגא"פ פיגוע התאבדות בקניון השרון בנתניה, בו נרצחו 5 ישראלים: 4 נשים וחייל בחופשה. הג'יהאד גם ביצע ירי רקטות לעבר ישראל מרצועת עזה אך נאלץ להשעות פעילות זו עקב התחלת ביצוע ההתנתקות ותקלה מבצעית בירי רקטה שגרמה למותו של פעוט פלסטיני בבית חאנון ולפציעתם של 9 פלסטינים נוספים.
ב־25 באוגוסט הרג כוח של סיירת דובדבן 5 מבוקשים של הגא"פ וחזבאללה שהיו מעורבים בפיגועי הסטייג' ונתניה, כאשר נפגשו בלילה בטולכרם, 2 מאלה שנהרגו נחשבו לפעילים בכירים. כ־3 שבועות לאחר מכן נהרגו עוד 3 מחבלים בג'יהאד האסלאמי אך תשומת הלב עברה דווקא לרצועת עזה, בה חמאס והגא"פ הפגיזו את שדרות ברקטות לאחר "תאונת עבודה" קטלנית בתהלוכת חמאס בג'באליה. במסגרת התגובה של צה"ל – מבצע גשם ראשון – נהרגו מספר מחבלים, ביניהם מוחמד שייח' חליל.
ניסיונות הגא"פ להוציא פיגועים ופשיטות צה"ל על טולכרם המשיכו גם באוקטובר. ב־24 באוקטובר נהרג לואי סעדי, ראש הגא"פ בגדה ו"המבוקש מספר 1". הגא"פ הבטיח נקמה קשה וכבר באותו ערב נורו רקטות אל עבר שדרות. ב־26 באוקטובר ביצע מחבל מתאבד מטעם הגא"פ פיגוע התאבדות בחדרה, בו נרצחו 6 ישראלים. לטענת ישראל, ההוראה לבצע את הפיגוע נתנה ממפקדות הג'יהאד בדמשק, בעידודה של סוריה. ב־5 בדצמבר ביצע הג'יהאד פיגוע בנתניה בו נרצחו 5 ישראלים.
גא"פ משנת 2006 ואילך
גם בשנים 2006–2008 פעל הגא"פ להוצאת פיגועי התאבדות, אך כמעט כל הניסיונות נכשלו. הלחץ הצבאי שהפעילו צה"ל והשב"כ הביא לפגיעה משמעותית בארגון וביכולתו להוציא פיגועי תופת קטלניים. לעומת זאת, ברצועת עזה, הגדיל הגא"פ את נפח פעילותו, והצטרף לירי הרקטות על ישראל, לעיתים גם בתקופות שהייתה "הפסקת אש" לא רשמית בין ישראל לחמאס.
החל מסוף 2021 החל הג'יהאד האסלאמי, בראשות בסאם א-סעדי, להשתלט על ג'נין ולזרוע אנרכיה בעיר, תוך סילוק כוחות הרשות הפלסטינית משם. הג'יהאד האסלאמי הפך את ג'נין לקן טרור שממנו יצאו מחבלים רבים לבצע פיגועים נגד ישראל במסגרת גל הטרור שפרץ בחודש מרץ 2022. בתגובה, פתחו כוחות הביטחון של ישראל במבצע שובר גלים שכלל פעולות רבות בג'נין, כולל מעצר והריגת מחבלים רבים שפעלו במחנה. ב-2 באוגוסט 2022 נעצר בסאם א-סעדי בידי כוחות צה"ל, מג"ב ושב"כ.
טרור מרצועת עזה וירי ארטילרי על ישראל
בעקבות התהדיאה ב־2005 והבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית שנקבעו לינואר 2006 הפך הג'יהאד האסלאמי ליורה העיקרי של רקטות קסאם על ישראל מרצועת עזה. הירי גבר בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות בספטמבר 2005. את עיקר הרקטות שנורו קיבל הג'יהאד מהחמאס, שהיה לו אינטרס לא להיות מעורב ישירות בירי עקב השתתפותו בבחירות. בנוסף לרקטות הקסאם ירו בג'יהאד רקטות "אל קודס 101", "קודס 2" ו"קודס 3" לטווח בינוני, כולן מתוצרת עצמית. לגא"פ מערך ייצור הפועל היטב, ולכן עיקר הירי הרקטי המבוצע מהרצועה מבוצע על ידי ארגון הגא"פ כפי שהוזכר למעלה. עקב היותו ארגון שלא מעורב בפוליטיקה הפלסטינית ניתן למצוא פעמים רבות כי הוא איננו מחויב ל"הודנה" או ל"תהדיה" (רגיעה). בנוסף, מבריח הארגון רקטות גראד דרך רפיח, אותן הוא שיגר לעבר אשקלון.
בתחילת פברואר 2010 שלח הגא"פ דרך הים כ־8 חביות נפץ מרצועת עזה אל עבר חופי ישראל. 3 חביות התגלו בחופי אשקלון, אשדוד ופלמחים ונוטרלו או פוצצו פיצוץ מבוקר בידי חבלנים של משטרת ישראל.
במרץ 2011 החל הגא"פ בשיגור רקטות קסאם וגראד לעבר אשקלון, אשדוד ובאר שבע. בבאר שבע נפגע אזרח בן 56 מרסיסים. כמו כן נורו גם כמה פצצות מרגמה לעבר יישובי עוטף עזה. ב־23 במרץ התרחש גם פיגוע בירושלים שאותו בירך הג'יהאד האסלאמי, בו נהרגה אישה אחת ונפצעו קשה 3 אנשים.
בהתלקחות שהחלה באוגוסט 2011 בעקבות מתקפת הטרור בכביש 12, סמוך לאילת, לקח הג'יהאד האסלאמי חלק בירי עשרות רקטות גראד לעבר הערים אשקלון, אשדוד, אופקים ובאר שבע, בהם נמנו הרוג אחד ועשרות פצועים.
ב־27 באוקטובר 2011 ירתה חוליית משגרים של הג'יהאד האסלאמי רקטת גראד אל עבר גן יבנה. ב־29 באוקטובר הרג חיל האוויר הישראלי את אותה חוליית מחבלים, בעת שהכינו רקטה נוספת לירי על ישראל. בתקיפה נהרגו 6 מחבלים. בתגובה שיגר הג'יהאד האסלאמי למעלה מ־30 רקטות אל עבר אשדוד, גן יבנה, אשקלון, באר שבע, קריית גת, אופקים ונתיבות, מהן נהרג אדם אחד.