cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saturnus
הלהקה מנגנת דום מטאל גותי איטי בסגנון דום-דת' מלודי. לצד ריפים איטיים וכבדים הלהקה משלבת גם אלמנטים של מטאל גותי הכוללים מוזיקה קלאסית, מקהלות וקלידים. השירה נעשית רובה בגרואלינג גברי האופייני לדת' מטאל ולעיתים משולבים בה קטעי דקלום. כמו רוב שירי הדום מטאל, שירי הלהקה ארוכים וחלקם נמשכים אף יותר מעשר דקות. שירי הלהקה עוסקים בצער, מוות ואובדן.
דף בית
דף בית של אתר אינטרנט הוא הדף הראשי של האתר, זה המוצג כשמגיעים לכתובת האתר (דומיין). דף זה לרוב מכיל תמצות של התכנים העיקריים באתר, הפניות להרחבות, לקטגוריות שונות, ולמידע נוסף בכל המופיע בו.
מטרת דף הבית
מטרת דף הבית באתר להביא לגולשים מידע לגבי תכולת האתר, ולאפשר להם ניווט מהיר ונוח לחלקים שונים באתר באמצעות קישורים. כיוון שאתרים הם דינמיים ויכולים להשתנות ולהתעדכן בשל אירועי השעה, כדוגמת אתרי חדשות, דף הבית אמור לתת גישה למידע העדכני והרלוונטי ביותר.
דף הבית אמור "ללכוד" את הגולשים ולגרום להם להישאר ולהמשיך לדפדף באתר, ואף לחזור בעתיד. באתרים רבים ניתנת חשיבות רבה לתכנון דף הבית, לעיצובו ולתכנים המוצבים בו. באתרי אינטרנט רבים אף ממונים עורכים שכל תפקידם הוא לוודא שדף הבית יכיל תכנים עדכניים ומעניינים.
חשיבותו של דף הבית על פני עמודים אחרים
מכיוון שמדובר בעמוד המוביל והראשי של האתר כולו, לדף הבית חשיבות מכרעת בתפקודו הכללי של האתר. חשיבות זו מתבטאת במספר גורמים:
גישות בארגון דף הבית
ישנן מספר גישות בהחלטה על תוכני דף הבית של האתר:
הגישה המינימליסטית
לפי גישה זו דף הבית אמור להכיל מעט מאוד מידע, להיות מאוד מסודר ומאורגן ולא "להציף" את הגולש בתכנים רבים, אלא לתת לו הפניות למעט מידע. את ההפניות שמים בצורה בולטת מאד. גישה זו מאפיינת בדרך כלל לאתרים מעוטי תוכן ומנועי חיפוש כגון גוגל ובינג.
הגישה המרחיבה
לפי גישה זו יש למלא כל מקום פנוי שאפשר בדף הבית בהפניות לתכנים נוספים, מידע נוסף, קישורים, חדשות וכדומה. גישה זו מאפיינת בדרך כלל פורטלי תוכן וחדשות.
הגישה הרוחבית
לפי גישה זו דף הבית אמור לשקף את כל מה שנמצא באתר. כלומר, אם באתר ישנן 50 קטגוריות, דף הבית ישקף את כולן, אך מכל קטגוריה יוצגו פריטים מועטים בלבד. גישה זו מאפיינת בדרך כלל פורטלי תוכן וחדשות.
הגישה האורכית
גישה זו טוענת שלא חייבים לשקף את כל תוכני האתר בדף הבית, אלא יש לקחת מספר מצומצם של קטגוריות, אלו שככל הנראה יעניינו את מספר האנשים הרב ביותר, ומאותן קטגוריות להציג פריטים רבים. כלומר, אם יש 50 קטגוריות יוצגו מתוכן רק 5, אך מכל קטגוריה יוצגו פריטים רבים.
הגישה המותאמת אישית
לפי גישה זו יש לאפשר לכל גולש לערוך את דף הבית שלו, בדרך כלל גישה זו מצריכה התחברות עם שם משתמש וסיסמה ולאחר מכן יוכל הגולש לערוך את הקישורים, האתרים והווידג'טים שמוצגים בדף. גישה זו לא מאפיינת אתרים מסוג ספציפי. לדוגמה: iGoogle, start.me.
קוראסאו
קוראסאו (בהולנדית: Curação) היא קבוצת איים בדרום הים הקריבי לחופי ונצואלה, הכוללת את האי הראשי קוראסאו ואת קליין קוראסאו, אי קטן ובלתי מיושב. האי הראשי הוא הרחב והמאוכלס ביותר משלושת "איי ABC" (ארובה, בונייר וקוראסאו). בירת האי, וילמסטאד, נקראת על שמו של וילם מאורנג', מייסד בית המלוכה ההולנדי.
האיים היוו חלק מהאנטילים ההולנדיים עד אוקטובר 2010, עת זכו למעמד של "אזור אוטונומי" מממלכת ארצות השפלה.
גאוגרפיה
אקלימה של קוראסאו יבש למחצה, מהיותה מחוץ לחגורת ההוריקנים של הים הקריבי. לפיכך, הצמחייה באי אינה טרופית אלא דומה יותר לסוואנה. באי צומחים קקטוסים, וכן שרכים רבים.
הנקודה הגבוהה באי היא סינט כריסטופלברח, שגובהה 375 מטרים, והיא נמצאת בצפון מערב האי, באזור המוכרז כשמורת טבע. באי מצויים מספר אגמי מלח ("סליניאס" - Saliñas), המהווים אתר קינון לציפורי פלמינגו.
כ-24 ק"מ דרומית מזרחית לאי מצוי האי הבלתי מיושב קליין קוראסאו (Klein Curaçao - קוראסאו הקטן).
קוראסאו ידועה בשוניות האלמוגים המצויות סביב האי, המהוות אתרי צלילה פופולריים.
היסטוריה
התושבים המקוריים של קוראסאו הם אינדיאנים משבט אראוואק. האירופאים הראשונים שגילו את האי היו אנשי משלחתו של אלונסו דה אוחדה הספרדי בשנת 1499. דה אוחדה הכריז על האי כשטח ספרדי, והרג את מרבית תושבי האי המקוריים. האי נכבש על ידי הולנד בשנת 1634 וחברת הודו המערבית ההולנדית הקימה את העיר וילמסטאד על חוף חצי אי שנקרא "סְכוֹטֶחָאט".
קוראסאו לא היוותה אתר התיישבות פופולרי בהיעדר מחצבים באי (בעיקר זהב) אולם הנמל הטבעי באזור וילמסטאד הפך את האי לבעל עניין לחברות הסחר ההולנדיות, והמסחר - ובעיקר סחר העבדים הפך לבסיס כלכלת המתיישבים באי, והעיר אף הפכה למרכז סחר העבדים בים הקריבי.
בניינים רבים באי בנויים בסגנון ההולנדי האופייני לתקופה. אזור זה של העיר, שנשתמר עד ימינו, הפך לאתר מורשת עולמית בהתאם להכרזת ארגון אונסק"ו.
במאות ה-18 וה-19 כבשו האנגלים והצרפתים את האי לתקופות קצרות. הולנד ביטלה את הסחר בעבדים בשנת 1863, אירוע שהביא לשפל כלכלי בשומטו את הבסיס לכלכלת האי, ולהגירה של רבים מתושבי האי לאיים אחרים, ובעיקר לקובה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו חיכוכים בין הקבוצות האתניות השונות באי, חיכוכים שהגיעו לשיאם ב-30 במאי 1969.
בשנות ה-70 וה-80 הפכה התיירות למרכיב מרכזי בכלכלת האי.
פוליטיקה
ב-1 בינואר 1954 הוענקה לאי אוטונומיה כטריטוריה של האנטילים ההולנדיים. במשאל עם שנערך ב-8 באפריל 2005 באי קוראסאו ובאי סן מרטן הצביעו התושבים בעד היפרדות מהאנטילים ההולנדיים והפיכה ליחידה עצמאית כחלק מממלכת ארצות השפלה, בדומה לאי ארובה, ונגד עצמאות מלאה או הפיכה לחלק מהולנד. שינוי זה נכנס לתוקף ב-10 באוקטובר 2010. בשנת 2021 נערכו בחירות בהן המפלגה השלטת חיזקה את מעמדה.
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבססת על זיקוק נפט, תיירות ובנקאות. הנמל העיקרי באי מצוי בעיר וילמסטאד.
אוכלוסין
באי מתגוררים, נכון לשנת 2021, כ-152,000 תושבים.
בשל ההיסטוריה של האי, מתגוררת בו אוכלוסייה רבגונית מבחינה אתנית. מרבית תושבי האי הם ממוצא אפריקני - קריבי (בני תערובת של אינדיאנים מקומיים ועבדים שהובאו מאפריקה). על אלה נוספים מיעוטים הולנדיים, מזרח אסיתיים, פורטוגזיים, ולבנטיניים (תושבי הים התיכון). באי התיישבו במאה ה-17 יהודים ספרדים רבים שהגיעו מהולנד. כמו כן, במהלך המאה ה-20 היגרו לאי מהרפובליקה הדומיניקנית, האיטי ואיים נוספים בקריביים.
שפה
השפות העיקריות המדוברות באי הן פאפיאמנטו, הולנדית, ספרדית ואנגלית. דוברי פאפיאמנטו מהווים רוב באוכלוסייה, אולם תושבים רבים באי מדברים בשפות האחרות ברמת שפת אם. לשפה הספרדית, שהייתה שפה רשמית במהלך השלטון הספרדי באי, יותר דוברים מאשר לשפה ההולנדית - שפה שהפכה רשמית בשנות ה-20 של המאה ה-20. החל משנות ה-20 התקיימו הלימודים בבתי הספר בשפה ההולנדית (במקום בספרדית ופאפיאמנטו). בשנות ה-80 שבו ללמד בבתי הספר בפאפיאמנטו, אולם יש מחלוקת בקרב תושבי האי האם שפה זו תהיה שפת הלימוד היחידה באי.
דת
על פי סקר שנערך באי בשנת 2001, 85% מתושבי האי הם נוצרים קתוליים. היתרה פרוטסטנטים, אדוונטיסטים של היום השביעי, ומתודיסטים. כמו כן, לצד הדת הנוצרית, חלק מתושבי האי מאמינים בוודו וסנטריאה. באי קהילות מוסלמיות, והינדיות קטנות, וכן קהילה יהודית קטנה שהשפיעה רבות על פיתוח האי.
יהדות
באי בית הכנסת והקהילה הוותיקים ביותר ביבשת אמריקה - הקהילה נוסדה בשנת 1651 ובית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בשנת 1703.
בתחילת המאה ה-20 החלו להגיע יהודים מתפוצות אשכנז, שלא נתקבלו בסבר פנים יפות על ידי הקהילה הספרדית. על כן הקימו קהילה משל עצמם שנקראה "מועדון מאוחד" ואת בית הכנסת "שערי צדק" בשכונת סקרלו. בהמשך, עבר בית הכנסת לשכונת מהאי, לבית שהוסב לבית כנסת. בשנת 2006, נבנה בית הכנסת החדש ברחוב מגדלנווכ. בית הכנסת נחשב לאורתודוקסי ופועל בשבתות ובימים טובים. באמצע העשור השני של המאה ה-21, אין רב קבוע באי ואולם הקהילה מזמינה שליחים בחגים ובימים הנוראים. בשבתות, חברי הקהילה מנחים את התפילה.
בית העלמין בית חיים משמש את בני הקהילה למן היווסדה.
אנשים מפורסמים
רולי וינקלר (Roelly Winklaar), אחד השרירנים הגדולים והמפורסמים ביותר בעולם, נולד באי, ואף מייצג אותו בתחרות מר אולימפיה.
מקור השם
מקור שמו של האי אינו ברור. לפי אחת הסברות מקור שם האי במילה הפורטוגזית "לב". לפי סברה אחרת (מחקרים של ג'ובארט ובארט משנת 1994) זהו שמם המקורי של תושבי האי. על שם האי נקרא הליקר קורסאו, שמיוצר מפירות חושחש מסוג לרהא, שגדלים באי.
תרבות
בשל המגוון התרבותי ומספר השפות הרב שבאי, נוצרה בעיר תרבות ספרותית ייחודית ברבגוניותה. ייחודה של הספרות באי היא בשימוש בנרטיב של ריאליזם על-טבעי. בין הסופרים העיקריים של האי נמנים קולה דברוט, פרנק מארטינוס אריון, פייר לאופר, אליס ג'וליאנה, באולי ואן ליוון וטיפ מארוג.
השכלה
באי קוראסאו ארבע אוניברסיטאות:
השתלת יד
הניתוח
ניתוח השתלת יד נחשב לאחד המורכבים בתחום השתלות האיברים משום שהוא מערב חיבור של מבנים אנטומיים רבים ורקמות מסוגים רבים. חיבור הרקמות נעשה בסדר הבא: קיבוע העצמות, תפירת גידים ורצועות, חיבור העורקים, איחוי עצבים וחיבור הוורידים. משך הניתוח הוא 12 עד 16 שעות (לשם השוואה, השתלת לב אורכת שש עד שמונה שעות).
לאחר ההתאוששות מהניתוח על המנותח לעבור טיפול פיזיותרפי אינטנסיבי על מנת לרכוש תפקוד מוטורי ותחושתי ביד המושתלת. כמו כן עליו ליטול למשך כל חייו תרופות המדכאות את מערכת החיסון על מנת למנוע את דחיית היד המושתלת.
תולדות השתלות היד
השתלת היד הראשונה בעולם נערכה באקוודור בדרום אמריקה בשנת 1964, אך האיבר המושתל נדחה לאחר שבועיים.
בראשית שנות השמונים חלה התקדמות בעולם בתחום השתלות האיברים בעקבות הכנסתה לשימוש של התרופה מדכאת מערכת החיסון ציקלוספורין, אך במשך שנים לאחר מכן לא חלה התקדמות בהשתלות ידיים.
בספטמבר 1998 הושתלה יד בגבר בבית חולים בעיר ליון שבצרפת. בינואר 1999 הושתלה לראשונה יד בארצות הברית, בניתוח שנערך בבית החולים היהודי (Jewish Hospital) בעיר לואיוויל שבקנטקי. היה זה לאחר שלוש שנים של הכנות שנערכו בבית החולים בשיתוף עם אוניברסיטת לואיוויל, שכללו מחקר בסיסי, ניסויים בבעלי חיים, דיונים אתיים ועריכת פרוטוקול טיפול מפורט. המושתל והיד המושתלת שרדו מאז ועד כה.
ב-1999 נערכו שתי השתלות ידיים בסין. בינואר 2000 נערך לראשונה בליון שבצרפת ניתוח להשתלת שתי ידיים במטופל אחד. באותה שנה נערך ניתוח דומה באינסברוק שבאוסטריה ובמלזיה הושתלו לראשונה בעולם אמה ויד בתינוקת בת חודש (האיבר נלקח מאחותה התאומה, שנפטרה).
עד לסתיו 2008 נערכו בעולם 44 השתלות ידיים, ועד למרץ 2011 נערכו בסך הכל 70 השתלות ב-52 מטופלים במדינות שונות ברחבי העולם, ובהן (מלבד צרפת, ארצות הברית, סין, אוסטריה ומלזיה שנמנו לעיל) גם איטליה, בלגיה, גרמניה, אוסטרליה ומקסיקו. רוב ההשתלות בארצות הברית נערכו בבית החולים היהודי בלואיוויל והיתר נערכו בשבעה מרכזים רפואיים אחרים.
סמל מושבת הכף
כאשר קיבלה מושבת הכף ממשל אחראי בשנת 1872 ויחד עמו הוחלט כי למושבה ראוי שיהיה סמל משלה. טקס הנחת אבן פינה למבנה פרלמנט המושבה החדש במאי 1875 נחשב להזדמנות טובה להצגתו של סמל מושבת הכף החדש.
צ'ארלס אקן פירברידג', אישיות סמכותית מקייפטאון ובעל עניין בהרלדיקה, התבקש לעצב סמל עבור המושבה.
הסמליות המוצגת בשלט היא ברורה: האריה המוצג בשלט האצולה הוא חיה דרום אפריקאית מובהקת אשר הופיע גם בסמלי שני הכוחות הקולוניאליים אשר משלו באזור הכף - הולנד ובריטניה הגדולה. הטבעות נלקחו משלט האצולה של ג'ן ואן רייבייק מייסד המושבה. שלושת הפלר דה ליס ייצגו את תרומתם של ההוגנוטים בימיה הראשונים של המושבה. בציצה שובצה גברת התקווה הטובה אוחזת בעוגן כתזכורת להיותו של הכף נמל מבטחים ו"פונדק הימים". התומכים הם גנו שחור וראם הצבי - חיות דרום אפריקאיות טיפוסיות. מתחת לשלט נקבע המוטו: Spes Bona (תקווה טובה).
תיכון הרטמן
התיכון התורני-ניסויי של מכון שלום הרטמן (על שם צוריאל סמית') הוא בית ספר תיכון דתי לבנים בירושלים. בית הספר, השוכן במתחם מכון שלום הרטמן, הוקם על ידי דוד הרטמן ביחד עם חגי בן ארצי ודוד דישון.
Apple M1
Apple M1 היא מערכת על שבב (SoC) מבוססת ARM, שפותחה על ידי חברת אפל כיחידת עיבוד מרכזית (CPU) ויחידת עיבוד גרפי (GPU) עבור מחשבי מקינטוש שלה וטאבלטי אייפד פרו. המערכת פותחה בהשראת שבב Apple A14 Bionic שלהם. M1 הוא המעבד הראשון שתוכנן על ידי אפל עבור מחשבי מקינטוש, והשבב הראשון למחשב אישי שנבנה בטכנולוגיית 5 ננומטר. אפל טוענת כי יש לה את ליבת המעבד המהירה ביותר בעולם "בסיליקון בעל הספק נמוך" ואת ביצועי המעבד הטובים בעולם פר וואט.
בנוסף ל-MacOS ול-iPadOS של אפל, החל מיוני 2021 קיימת תמיכה בשבב בליבת לינוקס.
תיכון הרטמן
בבית הספר לומדים כ-350 תלמידים, מכיתה ז' עד י"ב.
לאחר עשרים שנים תחת ניהולו של צבי ינאי, מנהל התיכון מאז שנת 2014 הוא שאול דוד.
Apple M1
מעבד
ל-M1 ארבע ליבות 'Firestorm' בעלות ביצועים גבוהים וארבע ליבות 'Icestorm' חסכוניות באנרגיה, ומספקות תצורה היברידית הדומה למעבדי ARM DynamIQ ולמעבדי Lakefield ו-Alder Lake של אינטל. שילוב זה מאפשר אופטימיזציות לשימוש בחשמל שלא אפשריות במכשירים הקודמים של אפל עם מעבד תוצרת אינטל. אפל טוענת כי הליבות החסכוניות באנרגיה משתמשות בעשירית מהחשמל של הליבות עם הביצועים הגבוהים. לליבות בעלות ביצועים גבוהים 192KB של מטמון הוראות L1 ו-128KB של מטמון נתונים L1 וחולקים 12MB של מטמון L2; לליבות החסכוניות באנרגיה 128KB מטמון הוראות L1, ו-64KB מטמון נתונים L1 וחולקים 4MB של מטמון L2.
תיכון הרטמן
רבים מתלמידי בית הספר הם בנים למשפחות שהגיעו לישראל מארצות הברית, בריטניה וצרפת, בדומה לאוכלוסייה שגרה בשכונות שסביב בית הספר.
בשנת 2007 הוקם בית ספר תיכון לבנות, שנקרא "מדרשיית הרטמן לבנות" ברחוב דוד אלרואי הסמוך.
Apple M1
GPU
ה-M1 משלב יחידת עיבוד גרפי (GPU) בעלת שמונה ליבות (שבע בחלק מהדגמים הבסיסיים). כל ליבת GPU מכילה 128 יחידות לוגיקה אריתמטית (ALU). בסך הכל, ה-M1 GPU מכיל עד 128 יחידות ביצוע או 1024 ALU, שעל פי טענת אפל יכולים לבצע כמעט 25,000 תהליכונים בו זמנית ובעלי ביצועים נקודת צף מרבית (FP32) של 2.6 TFLOPs.
תיכון הרטמן
פרסים ואותות
בשנת 2010 זכה בית הספר בפרס החינוך הארצי.
Apple M1
תכונות נוספות
ה-M1 משתמש בזיכרון 4266 MT / s LPDDR4X SDRAM בתצורת זיכרון אחידה המשותפת לכל רכיבי המעבד. שבבי המערכת על שבב וה-RAM מותקנים יחדיו בתכנון מערכת בחבילה. המחשבים הראשונים שיצאו עם השבב באו בגרסאות 8GB ו-16GB זיכרון RAM.
תיכון הרטמן
פרסים ואותות
בשנת 2021 נשיא המדינה ראובן ריבלין העניק לבית הספר לבנים את 'אות הנשיא לתקווה ישראלית'.
Apple M1
תכונות נוספות
ה-M1 מכיל גם חומרת רשת עצבית ייעודית במנוע עצבי בעל 16 ליבות, המסוגל לבצע 11 טריליון פעולות בשנייה. רכיבים אחרים כוללים מעבד אותות תמונה (ISP), בקר אחסון NVMe, בקרי Thunderbolt 4 ומובלעת מאובטחת.
תיכון הרטמן
פרסים ואותות
בשנת 2022 זכה תלמיד בית הספר לבנים הלל כהן בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, שהתקיים ביום העצמאות ה-74.
Apple M1
ביצועים ויעילות
ה-M1 התקבל בברכה עם ביקורות חיוביות מאוד ורשם מדדי ביצועים ויעילות מובילים בתעשייה במדידות פופולריות (GeekBench 5, Cinebench R23).
ה-MacBook Air (M1, 2020) ו-MacBook Pro (M1, 2020) נחשבים למחשבי ה-MacBook המהירים ביותר שייצרה אפל אי פעם כאשר ה- MacBook Pro (M1, 2020) מוביל את תחום חיי הסוללה, תוך שהוא גורם לירידה חדה במחירי יד שנייה של מחשבי מקבוק עם שבב של אינטל.
תיכון בית ירח
בית-ירח הוא בית-ספר תיכון מקיף ארבע-שנתי (ט'-י"ב), באחריות המועצה האזורית עמק הירדן, לתלמידי בתי-הספר היסודיים בעמק, מהווה המסגרת החינוכית בבית-ירח, המשך על יסודי ללימודיהם. בית הספר פותח את שעריו גם בפני תלמידים נוספים מהסביבה.
בבית-ירח לומדים מעל 940 תלמידים ומלמדים כ-144 מורים. בית-ירח שומר על קשרים הדוקים עם הקהילה סביבו – היישובים, ההורים ומערכת החינוך האזורית. בית ירח נתון לפיקוחו של המינהל לחינוך התיישבותי. תוכנית הלימודים של בית-ירח מבוססת על תוכנית הלימודים של משרד החינוך.
בית הספר הוקם בשנת 1947 כדי להחליף את בית הספר בדגניה ב' אשר שימש עד אז את בני היישובים הקיבוציים. הוא נקרא על שם ארתור רופין. באמצע שנות האלפיים, עבר בית הספר לאחריות המועצה האזורית עמק הירדן. בכיתה ט' התלמידים לומדים בכיתות הטרוגניות ובכיתת חינוך מיוחד אחת. החל מכיתה י' לומדים התלמידים בכיתות אם - כיתת חינוך מיוחד, כיתת לב אתגר, כיתת מבר, כיתת מצטיינים והכיתות הרגילות. התלמידים לומדים מקצועות בחירה מגוונים. בבית הספר מגמת מחשוב ובקרה.
בית הספר נמצא במקום מכובד בין בתי הספר שבוגריהם מתגייסים לחילות קרביים בצה"ל. אחת לשנה, בין יום השואה ליום הזיכרון, בית הספר מקיים את ״מירוץ בית ירח״, מירוץ לזכר 106 הנופלים אשר למדו בבית הספר ובבקעת כנרות. כמו כן, בבית הספר ישנו חדר זיכרון, ובו מונצחים 106 החללים.
מנהל בית הספר הוא שרון שדה. בית הספר קרוי על שם תל בית ירח הנמצא בקרבת בית הספר.
בית הספר נהג לקיים שיעורי העשרה מעבר לתוכנית משרד החינוך, וגבה שכר לימוד עבור התוספת מההורים. חלק מהורי תלמידים תושבי פוריה עילית, אשר נשלחו לבית הספר על פי חוק חינוך חובה, סירבו לשלם תשלומים אלה ועתרו לבג"ץ, אשר קבע כי לא ניתן לחייב את ההורים לשלם מעבר לתשלומי חובה. בעקבות הבג"ץ צומצמו שעות הלימוד בבית הספר.
ראו גם
רשימת בוגרי בית הספר
קישורים חיצוניים
https://www.beit-yerach.com/izkor 106 נופלי בית הספר ובקעת כנרות
שישי בגאון
שישי בגאון הייתה תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית הזמר והשחקן יהורם גאון אשר שודרה במשך 3 עונות בשנים 2003–2005 בערוץ הראשון. התוכנית שודרה בימי שישי בערב.
פורמט התוכנית התבסס על אוצר הארכיון של הערוץ הראשון, כאשר לכל תוכנית הוקדשה שנה, וכך כל האורחים והאירועים של אותה תוכנית היו קשורים לאותה שנה. בעונה השלישית, השתנה במקצת הפורמט ובמקום שנה, כל תוכנית הוקדשה לעיר מסוימת ששם היא התארחה.
באמצע שנת 2005 יצאה התוכנית לפגרה בת מספר חודשים. בזמן הפגרה התגלו ברשות השידור בעיות כלכליות, ובעקבות התקציב הרב שהושקע בתוכנית ולאחר התערבות של מבקר המדינה הוחלט שלא להפיק עוד עונה לתוכנית.
התכנית הוקלטה באולפני מימד.
קרלו פטריני
קרלו פטריני (באיטלקית: Carlo Petrini; נולד ב-22 ביוני 1949) הוא מייסד תנועת מזון איטי.
קרלו פטריני נולד בעיר ברה, בנפת קונאו, איטליה. הוא זכה לפרסום בשנות השמונים כשלקח חלק במסע הפרסום נגד פתיחת סניף רשת המזון המהיר מקדונלד'ס, בסמוך למדרגות הספרדיות ברומא.
איני נפרד
איני נפרד (ברוסית: Не прощаюсь) הוא הספר השישה עשר והאחרון של הסופר הרוסי בוריס אקונין בסדרת "הבילוש החדש". הספר מכיל תת-כותרת: "הרפתקאותיו של אראסט פנדורין במאה העשרים. חלק שני." הספר יצא לאור ברוסיה ב-8 בפברואר 2018.
הרומן פורסם ב-8 בפברואר 2018, ביום השנה העשרים לפרסום הספר הראשון בסדרה, "עזאזל". כבר ב-1 בינואר 2018, חודש לפני פרסום הספר, בוריס אקונין פרסם כמתנה לשנה החדשה עבור הקוראים את הפרק הראשון של הרומן בעמוד הפייסבוק שלו. בפרק זה, הקורא מתוודע למה שקורה עם פנדורין לאחר האירועים שתוארו בספר "העיר שחורה".
תקציר עלילת הספר
בספר מופיעות דמויות מספרים אחרים: כך למשל אלכסיי רומנוב-אוקטיאברסקי שהופיע ב"רומן ריגול" מופיע כדמות משנית בספר זה וקו העלילה שלו מגולל את פועלו כסוכן ריגול של האדומים בשורות הלבנים.
שנת 1918. פנדורין ששרד פציעה שקיבל בבאקו (במהלך אירועי העיר השחורה) נפל לתרדמת שנמשכה 3 שנים, 8 חודשים ו-28 ימים. מאסה, משרתו היפני, דואג לו במשך כל הזמן הזה וכעת נאלץ לנסוע עם האדון לסמרה. ברכבת בדרך למוסקבה הוא נתקל באירוע שוד ולאחר ירי לא מוצלח שפוגע בפנדורין, אראסט פטרוביץ' מתעורר.
שנת 1919. לאחר שנה שלמה במנזר בצפון מחוז וולגוגרד, פנדורין מגיע לסבסטופול, שם ממתין לו מאסה. בדרך הוא פוגש נערה בשם מונה (שהיא בתה של ורוורה סובורובה, דמות שהופיעה ב"גמביט טורקי"). בחרקוב פנדורין מגיע למטה צבא המתנדבים ונאלץ לצאת למצוא מרגל קומוניסטי בשם פאבל מאקולצב. עד מהרה מגלים את החתרן ופנדורין עוזב את העיר.
שנת 1921. מאסה ומונה, אם לתינוק בן שנתיים, מגלים מי אשם במותו של פנדורין.
משחק מזל
משחק מזל הוא משחק שתוצאותיו מושפעות במידה רבה על ידי אמצעי המדמה אקראיות. אמצעים נפוצים ליישום אקראיות כוללים קוביות, קלפי משחק, רולטה ועוד.
כל משחק מזל שבו מעורב ערך כספי כלשהו נקרא משחק הימורים.
מזל מול מיומנות
יסוד המזל מוסיף מתח ועניין למשחק ומשחרר מאחריות לכישלון.
עם זאת, חלק ממשחקי המזל יכולים לכלול גם מידה מסוימת של מיומנות. הדבר נכון כאשר יש צורך שהשחקן יזום החלטות על בסיס מהלכים קודמים, כמו למשל במשחקי הקלפים פוקר ובלק ג'ק. ואולם, המצב שונה במשחקים הומים לרולטה, שם השחקן יכול לבחור רק בסכום ההימור, ובדבר עליו הוא רוצה להמר. במשחקים כאלה אין צורך בכישורים כלשהם, ולכן הם מתבססים במידה רבה יותר על מזל בלבד. המזל מאפשר מצבים בהם שחקנים "חלשים" יכולים לגבור על שחקנים "חזקים" יותר, וכך לצבור חוויות חיוביות של הצלחה.
אתאנתיול
אתאנתיול (Ethanethiol), או בשמו האחר, אתיל מרקפטאן, הוא תרכובת אורגנית שנוסחתו הכימית היא C2H6S או בכתב מורחב CH3CH2SH ומסתו המולרית היא 62.1 גרם למול. שימוש האתאנתיול הוא מתן ריח לתערובות גז טבעי ופרופאן.
האתאנתיול מתמוסס במידה מועטה במים, אך מתמוסס במידה רבה בממסים אורגניים. האתאנתיול נמצא על ידי ד"ר מאסוול בורווס. האתאנתיול הוא נוזל ללא צבע עם ריח חזק, שדומה לריח ביצים רקובות. האף האנושי יכול לקלוט את ריחו של האתאנתיול בריכוזים של עד 0.02 חלקים למיליון (ppm) (חלק 1 של אתאנתיול לכל 50 מיליון חלקים של אוויר). לכן, האתאנתיול נוסף בכמויות קטנות לתערובות הגז הטבעי המשמשות לחימום ובישול כדי לתת ריח, לתערובות חסרות הריח, כך ניתן לחוש מקרים של דליפה וסכנה להתלקחות. האתאנתיול הוא גם המרכיב העיקרי בנוזל אשר אותו מתיז הבואש במצבים של סכנה.
רעילות
לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2000, אתאנתיול הוא "החומר המסריח ביותר" שקיים.
שימוש
האתאנתיול הוא גם חומר גלם לייצור סוגים של פלסטיק, חומרי הדברה ואנטי מחמצנים.
Owl City
Owl City הוא מיזם מוזיקה אלקטרונית אמריקאי שהחל בשנת 2007 בעיר אוואטונה שבמינסוטה. זהו אחד ממספר מיזמים מוזקלים אותם יזם לאורך השנים הזמר, כותב השירים והאינסטרומנטליסט אדם יאנג.
Owl City הפך לשם מוכר ולפופולריות רבה במיינסטרים בעקבות פרסום האלבום "Ocean Eyes" בשנת 2009, אשר כלל את הסינגל המצליח "Fireflies". האלבום זכה למעמד פלטינה בארצות הברית באפריל 2010.
השנים הראשונות 2007–2008
בתחילת הדרך יאנג עבד על המיזם במרתף בבית הוריו כאשר השירים הראשונים שהפיק צברו את הפרסום הראשוני באמצעות האתר MySpace בו מוזיקאים חדשים רבים זכו לפרסום רב בסוף העשור הראשון של המאה ה-21.
שיריו, שקיבלו תשומת לב רבה, הביאו את חברת Universal Republic להחתימו על חוזה במהלך 2008. ב-2007 הוציא יאנג תחת הפרויקט 'Owl City' את המיני אלבום "Of June" ואחריו אלבום העונה לאותו השם. השיר "Maybe I'm Dreaming" הגיע למקום ה-20 במצעד האלבומים האלקטרוניים של Billboard ו-"Maybe I'm Dreaming" הגיע למקום ה-16.
Ocean Eyes 2009
האלבום השלישי של Owl City, אשר נקרא "Ocean Eyes", יצא ב-14 ביולי 2009 על iTunes, ולאחר חודש וחצי הגיע לחנויות. האלבום הגיע למקום ה-27 במצעד הבילבורד 200. מהאלבום יצאו באופן רשמי שלושה סינגלים: "Umbrella Beach", "Vanilla Twilight" ו"Fireflies" (גחליליות). "Fireflies" הגיע לראש המצעדים בארצות הברית ובקנדה, והיה לשיר המורד ביותר ב-iTunes בארצות הברית. עד דצמבר 2009 כבר הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב. בשיר "The Saltwater Room" שרה עם יאנג גם בריאנה דוראן.
2011-2012 All Things Bright and Beautiful
ב-14 ביוני 2011 יצא אלבום האולפן השלישי "All Things Bright and Beautiful". בקיץ 2012 יצא אלבומו הרביעי, המיני אלבום "Shooting Star". במיני אלבום זה ישנם השירים: "Gold", "Shooting Star","Take it All Away" ו-"Dementia". בנוסף אדם יאנג שיתף פעולה עם קארלי ריי ג'פסן בסינגל "Good Time". ב-14 באוגוסט 2012 הוציא אדם יאנג את אלבומו השישי, "The Midsummer Station", המכיל 11 שירים כולל ארבעת הסינגלים מהמיני אלבום "Shooting Star".
דיסקוגרפיה
{{Ltr|
סינגלים
}}
אנתוני בורדיין
אנתוני מייקל "טוני" בורדיין (באנגלית: Anthony Michael "Tony" Bourdain; 25 ביוני 1956 – 8 ביוני 2018) היה שף, סופר ואישיות טלוויזיונית אמריקאי ממוצא יהודי. נודע בשל ספרו "סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה" (התפרסם באנגלית ב-2000, התפרסם בעברית ב-2003) והוא הנחה את התוכניות "Anthony Bourdain: No Reservations" בערוץ הנסיעות, העוסקת בהרפתקאות קולינריות ותרבותיות, ו"Anthony Bourdain: Parts Unknown" זוכת פרס אמי.
ב-1978 הוא סיים את לימודיו במכון הקולינרי של אמריקה (The Culinary Institute of America) והוא בישל במסעדות שנים רבות, בורדיין היה השף האחראי של בראסרי לה האל, ניו יורק, שם כיהן כשף בפועל במשך שנים רבות.
שנותיו הראשונות ומשפחתו
אנתוני בורדיין נולד בניו יורק לפייר (נפטר ב-1987) וגלאדיס בורדיין, וגדל בליאוניה, ניו ג'רזי. בורדיין הוא נצר לשושלת צרפתית-קתולית מצד אביו, סבו מצד אביו היגר לניו יורק מצרפת אחרי מלחמת העולם הראשונה. משפחת אימו יהודית. בורדיין למד בבית הספר דווייט-אינגלווד וסיים את לימודיו ב-1973. הוא למד בוואסאר קולג', אבל נשר ממנו כעבור שנתיים. הוא סיים את לימודיו ב-Culinary Institute of America ב-1978.
בורדיין נישא לחברתו מבית הספר התיכון, ננסי פוטקוסקי, בשנות השמונים, הם היו נשואים במשך שני עשורים לפני שהתגרשו; בשנותיו האחרונות חי עם אשתו השנייה, אוטביה בוסיה. יש להם בת משותפת, אריאן, נולדה ב-9 באפריל 2007; הזוג נישא ב-20 באפריל 2007. בוסיה הופיעה במספר פרקים של תוכניתו No Reservations.
כתיבה
בורדיין זכה לפופולריות מיידית החל מפרסום ספרו "סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה" שהיה רב-מכר של הניו יורק טיימס וצמח מתוך מאמרו שהפך כיום למפורסם בכתב העת ניו יורקר שנקרא "אל תאכל לפני שתקרא את זה."
אחר-כך כתב בורדיין שני ספרים רבי-מכר נוספים ברשימת הניו יורק טיימס A Cook's Tour A Cook's Tour (2001), תיאור אקזוטי של האוכל שלו ומסעותיו ברחבי תבל, שנכתבו ביחד עם סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו, The Nasty Bits (2006), זהו אוסף נוסף של אנקדוטות ומאמרים אקזוטיים, פרובוקטיביים והומוריסטיים המתמקדים בעיקר באוכל. ספריו הנוספים של בורדיין כוללים Anthony Bourdain's Les Halles Cookbook; ספר המסתורין הקולינרי Bone in the Throat and Gone Bamboo; חקירה היסטורית היפותטית Typhoid Mary: An Urban Historical והספר No Reservations: Around the World on an Empty Stomach. ספרו האחרון, Medium Raw: A Bloody Valentine to the World of Food and the People Who Cook הוא המשך לספרו "סודות מחיי המטבח" ויצא לאור בשנת 2010.
כתבותיו ומאמריו של בורדיין ראו אור באכסניות רבות, בכללן ניו יורקר, הניו יורק טיימס, טיים מגזין, לוס אנג'לס טיימס, האובזרבר, Gourmet, מקסים, אסקווייר (בריטניה), Scotland on Sunday, The Face, Food Arts, Limb by Limb, BlackBook, אינדפנדנט, Best Life, Financial Times u- Town & Country. באינטרנט, הבלוג של בורדיין עבור העונה השלישית של התוכנית Top Chef היה מועמד לפרס וובי כבלוג הטוב ביותר בתחומי התרבות/אישי ב-2008.
מבקר אחד כותב שבורדיין "כותב כפי שהוא מדבר, אלא שהכתיבה מתובלת במילת ה"ז'" ומונחים טכניים דומים שכפי הנראה משתמשים בהם במטבחים של מסעדות. הדפים מלאים בדרך של זרם התודעה שמותיר בנו את הרושם שהסופר כמעט מוכרח לבטא את מחשבותיו ולרוקנן מראשו לעמוד על מנת שהוא יוכל להמשיך הלאה להרפתקה נוספת, שנראה שממנה הוא מתפרנס בערוץ הנסיעות."
זוסמן
{{פירושונים|
אנתוני בורדיין
טלוויזיה
השבחים שזכה להם ספר הזכרונות העסיסי של בורדיין "סודות מחיי המטבח", הוביל להצעה שקיבל מרשת האוכל להגיש תוכנית משלו על אוכל ומסעות בעולם, בשם A Cook's Tour ששודרה לראשונה ב-8 בינואר 2002. ביולי 2005, שודרה לראשונה סדרת טלוויזיה חדשה, דומה מעט לקודמתה, Anthony Bourdain: No Reservations ,בערוץ הנסיעות, כתוצאה נוספת של הפופולריות העצומה לה זכה "סודות מחיי המטבח" שידרה פוקס את הסיטקום "סודות מחיי המטבח" ששודרה ב-2005, בה הדמות "ג'ייק בורדיין" מבוססת בחופשיות על הביוגרפיה של אישיותו של אנתוני בורדיין.
ביולי 2006, בורדיין היה בביירות וצילם פרק לתוכנית No Reservations כשפרצה מלחמת לבנון השנייה. בורדיין וצוותו פונו ביחד עם אזרחים אמריקאים נוספים בבוקר של ה-20 ביולי בידי חיל הנחתים האמריקני. בגלל המלחמה הבלתי צפויה צולמו רק שעות בודדות מהמסעדה הראשונה אותה תכננו לצלם. המפיקים של בורדיין הכניסו את הסצנה בביירות לתוך הפרק של No Reservations ששודר ב-21 באוגוסט 2006. באופן לא אופייני, הפרק כולל קטעי סרט בהם נראים גם בורדיין וגם צוות ההפקה, וכוללים לא רק את ניסיונותיהם הראשונים לצלם את הפרק, אלא גם מפגשיהם עם תומכי החזבאללה, הימים שבהם חיכו לחדשות ביחד עם מערביים אחרים במלון בביירות, ובריחתם הסופית בעזרת מנקה (שאינו נראה בקטע הסרט), שאותו בורדיין מדבב כ"מר וולף" בעקבות הדמות שגילם הרווי קייטל בספרות זולה. הפרק היה מועמד לפרס אמי ב-2007.
זוסמן
ראו גם
}}
אנתוני בורדיין
טלוויזיה
בורדיין הופיע חמש פעמים כשופט אורח בתוכנית המציאות של תחרות הבישול Top Chef בערוץ בראבו. הוא גם היה אחד השופטים הראשיים בעונה השמינית של התוכנית Top Chef All-Stars ב-2010. הוא הופיע בפרק בתוכנית המציאות קעקועים בע"מ, של רשת TLC. הוא הופיע כאורח בפרק של התוכנית Bizarre Foods with Andrew Zimmern ב-2007. הוא השתתף בהופעת קמאו בסרט הקולנוע Far Cry בשנת 2008, ובסרט מכונת הכסף משנת 2015.
ב-2010 הופיע בורדיין בתוכנית הטלוויזיה יו גאבה גאבה! כד"ר טוני. בורדיין שימש כיועץ ותסריטאי לסדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO.
מאז 2013 הנחה את תוכנית האוכל והתיירות "Anthony Bourdain: Parts Unknown" במשך 11 עונות, ברשת CNN שזכתה בפרס אמי.
קומיקס
בורדיין כתב מספר רומנים גרפיים, ביניהם "!Get Jiro" שעמד בראש רשימת 100 רבי המכר של מגזין הניו יורק טיימס, ועוסק בשף סושי צעיר בשם ג'ירו בעולם דיסטופי בו שולטים שפים כמו אצולה ומוצא את עצמו לכוד בקרב עקוב מדם בין ה"בינלאומיים" שמנסים לבסס את שליטתם באמצעות יצירת מטבח עולמי ורשתות מזון מהיר בפריסה גלובלית, לבין ה"חוואים" שאינם מבשלים דבר פרט לאוכל אורגני, צמחוני, בגידול מקומי ויקר מעבר להישג ידיו של הסועד הממוצע. הקומיקס משלב בתוכו הומור, אלימות, וביקורת נוקבת על תעשיית המזון האמריקאית. לרומן זה יצא מאוחר יותר רומן המשך החוקר את מקורותיו של ג'ירו הנקרא "Blood and Sushi".
ספריו
ספרות תעודית
ספרות בדויה
קישורים חיצוניים
כתבות בעברית
משאב מערכת
במחשבים, משאב, משאב מערכת או משאב מחשב (באנגלית: System resource) הוא כל רכיב פיזי או וירטואלי במחשב המוגבל בזמינותו. כל רכיב המחובר למחשב הוא משאב וכך גם כל רכיב פנימי.
ניהול משאב מערכת
קיימות מספר אפשרויות לניהול משאב מערכת:
קתדרלת גאורגיוס הקדוש (אדיס אבבה)
קתדרלת גאורגיוס הקדוש (געז ቅዱስ ጊዮርጊስ ቤተክርስቲያን) היא קתדרלה אתיופית, המוקדשת לגאורגיוס הקדוש, והשוכנת בחלקו הצפוני של מרכז העיר אדיס אבבה באתיופיה. המבנה ניצב סמוך לכיכר מנליק השני שבו ניצב פסלו של הקיסר, ולבית העירייה שבקצה הצפוני של שדרות וינסטון צ'רצ'יל.
היסטוריה
הקיסר מנליק השני הקים את הקתדרלה בשנת 1896, זמן לא רב לאחר ייסודה של העיר. היא תוכננה בידי האדריכל סבסטיאנו קסטניה (Sebastiano Castagna) ואמנים הודים, יוונים וארמנים, הופקדו על יצירות האמנות שבה. המבנה עצמו נבנה על ידי שבויי מלחמה איטלקים שנשבו בקרב עדווה. קרב זה התחולל ב-1 במרץ 1896 בין האימפריה האתיופית לממלכת איטליה סמוך לעיירה עדווה שבמחוז תיגראי, וסיים את המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בניצחונה של אתיופיה. תבות המוקדש לגאורגיוס הקדוש, הקדוש המגן של אתיופיה, נישא על ידי הכוחות אל שדה הקרב, והקתדרלה הוקמה לאחר מכן כאות תודה על הניצחון. תבות זה מופקד במזבח שבמבנה. בקתדרלה הוכתרו שניים מקיסרי אתיופיה - זאודיתו בשנת 1916 והיילה סלאסי ב-1930. המבנה הוצת ב-1937 על ידי השלטון האיטלקי באתיופיה, אך שוחזר לאחר שחרורה של המדינה ב-1941. הוא משמש מקום עלייה לרגל למאמיני תנועת הראסטפארי.
האתר
המבנה, נאו-קלאסי בסגנונו, מתנשא לגובה של שלוש קומות, כולן מתומנות, ונושא כיפה. בכל אחת מארבע החזיתות העיקריות קבועים דלת וחלון בכל אחד מצדדיה, בעוד שבארבע החזיתות האחרות קבועים שלושה חלונות בלבד. הדלתות מעוטרות בגמלונים הנושאים צלבים. לגגות הכנסייה גוון כחלחל והכיפה מוכספת. כתר ההכתרה של היילה סלאסי מוצג בקתדרלה, ובמוזיאון הקטן הסמוך לה, מוצגים, בין היתר, כס מלכות אתיופי וכלי נשק ממלחמת איטליה-אתיופיה, כמו גם תשמישי קדושה רבים. האמן האתיופי אפוורק תקלה צייר את הציורים בכנסייה לאחר שחזורה. אלה מתארים, בין היתר, את הכתרת היילה סלאסי, את מלכת שבא והמלך שלמה, ואת יום הדין האחרון. פסיפס של הצלוב כשידיו פרוסות לצדדים קבוע על הקיר המזרחי.
איסור הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת
האיסור על הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת עוגן בחוק מס' 228–2004, של הרפובליקה הצרפתית ונודע בשיח הציבורי בשם הלא מדויק "חוק הרְעָלָה". על החוק חתם נשיא צרפת, ז'אק שיראק, ב-15 במרץ 2004, והוא נכנס לתוקף ב-2 בספטמבר 2004.
שמו המלא של החוק (בצרפתית) הוא
החוק אינו מזכיר במפורש סמל דתי מסוים שהצגתו בבתי הספר תיאסר, ולכן אוסר כל לבוש בעל שיוך דתי – לרבות נוצרי, יהודי, מוסלמי וסיקי. אך עם זאת, חקיקתו באה בעקבות משבר מתמשך, שפרץ בשנת 1989 כאשר נערות מוסלמיות ביקשו ללבוש כיסוי ראש מסורתי, צעיף בשם חימאר, בבתי הספר שבהם הן למדו בצרפת, כחלק מן החג'אב, קוד הלבוש הצנוע המחייב את המוסלמי המאמין.
"משבר הרעלה" (בצרפתית: l'affaire du foulard) כפי שנודע ברבים, עימת ערכים מתנגשים בסיסיים בתרבות הצרפתית. רפובליקניזם מול דמוקרטיה, הלאומיות הצרפתית מול חופש הביטוי, הפרדת הדת מהמדינה, מול חופש הדת, הזהות הלאומית הגאלית המטופחת בצרפת לכדי ערך יסוד, אל מול זכותו של מיעוט אתני לשמור על זהותו הלאומית והדתית – ערכים שהגיעו לביטוים הקיצוני בצרפת, אך במידה זו או אחרת יישומם מהווה קושי ברבות מן הדמוקרטיות הליברליות.
כיסוי הראש שבו מדובר אינו "רעלה" במובן זה שאינו מסתיר את הפנים, אלא נכרך על השיער, האוזניים, הלחיים, ונרכס מתחת לסנטר. הביטוי הצרפתי "foulard" פירושו צעיף, ואף הוא אינו מתאר נכונה את ה"חימאר" שבו מדובר. בשיח הציבורי בעברית התקבל הביטוי "רעלה", ובו ייעשה שימוש בערך זה.
רקע פוליטי והיסטורי
הזהות שטופחה לאחר המהפכה הצרפתית היא זהות לאומית צרפתית, הרואה בהפגנת שייכות דתית עניין שאינו רצוי. עובדי המדינה בצרפת אמורים להיות אדישים לאמונות דתיות בשעת מילוי תפקידם, ולא להשמיע הצהרות העשויות להתפרש כפוליטיות או דתיות. בשנת 1905 קיבלה צרפת את החוק הקובע את הפרדת הדת מהמדינה, ואוסר על המדינה להכיר או לממן כל דת. מדיניותה הרשמית של צרפת היא החילוניות – "laïcité".
החוק הצרפתי קובע כי בתי ספר המופעלים על ידי הממשל הלאומי או האזורי אינם יכולים לאמץ או לקדם כל דוֹגמה דתית, בין אם המדובר בדת ממסדית קיימת, או אף היעדרה של כל דת, וכל פילוסופיה אחרת. בתי ספר הממומנים או מופעלים בידי הממשל הלאומי והאזורי אינם יכולים לכפות חינוך דתי על תלמידיהם. הם צריכים להיות פתוחים כלפי ילדים מכל דת שהיא.
קהילה מוסלמית משמעותית קיימת בצרפת מאז הקולוניזציה של אלג'יריה בשנות ה-30 של המאה ה-19. גלי הגירה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הביאו לעלייתה של דת האסלאם למעמד הדת השנייה בגודלה בצרפת, לאחר הנצרות הקתולית. הערכות באשר למספר המוסלמים בצרפת היא בין 4 ל-8 מיליון מוסלמים, מתוך אוכלוסייה כוללת של יותר מ-65 מיליון נפש. נטייתם של המוסלמים להתרכז באזורי מגורים משלהם, ושיעור ילודה גבוה יחסית לילידי צרפת, הביאו ליצירת תת-תרבות מוסלמית צעירה ודומיננטית. באזורים מסוימים של צרפת האורבנית מהווים המוסלמים בין חצי לשליש מן התושבים בקבוצות הגיל הצעירות.
במערכת החינוך הצרפתית מאות אלפי תלמידים בני הדת המוסלמית. המספר המדויק אינו ידוע, שכן מספרם הכולל של המוסלמים בצרפת שנוי במחלוקת. חלק מן ההורים המוסלמים מעדיפים לחנך את בניהם בבתי הספר הקתוליים הפרטיים, אך הדבר כרוך בתשלום. מספר בתי ספר מוסלמים נפתחו לאחרונה, אך רוב התלמידים המוסלמים לומדים במערכת בתי הספר הציבוריים הצרפתים.
פרשת הרעלה
המחלוקת בדבר הלבוש הדתי שהובילה לחקיקת איסור הצגת הסמלים הדתיים החלה בשנת 1989 בחטיבת הביניים ע"ש גבריאל האווז בעיר קריי (Creil), פרוור קטן של פריז. בחודש ספטמבר 1989 הופיעו שלוש נערות מוסלמיות ללימודיהן כשהן עוטות את החימאר המסורתי, מעין צעיף המכסה את הראש, את האוזניים והלחיים, אך אינו מסתיר את הפנים. השלוש, ביניהן האחיות פאטימה ולילה אשבון, נתבקשו על ידי מנהל בית הספר להסיר את הצעיף אך סירבו. לאחר שלושה חודשים הסכימו האחיות שלא ללבוש את הצעיף בכיתה בשעת הלימודים, אך המשיכו ללובשו בחצר בית הספר.
התקרית הפשוטה הביאה לתגובה חריפה ברחבי צרפת. בנובמבר 1989 הכריזה מועצת המדינה של צרפת, כי הרעלה, בהיותה דרך ביטוי דתית, נוגדת באופן עקרוני את עקרון ה-"laïcité" (החילוניות) בבתי הספר.
על סמך הודעה זו הוציא ראש הממשלה, ליונל ז'וספן, הנחיה כי בעתיד יהיה הדבר נתון לשיקול דעתו של כל מנהל וכל רשות מקומית כאשר כל מקרה ייבחן לגופו.
בינואר 1990 הושעו על רקע דומה שלוש נערות מחטיבת הביניים ע"ש לואי פסטר בנואיון שבחבל פיקרדי. הרטוריקה של הצדדים הלכה והחריפה במהלך השנים שלאחר מכן, כאשר מורי בית הספר בננטואה שבתו כנגד לבישת הרעלה בבית ספרם, ובשנת 1993 הורחקו ממנו ארבע תלמידות לובשות רעלה.
בספטמבר 1994 הוציא שר החינוך הצרפתי, פרנסואה בַּיירוּ, מזכר שהופץ לכל בתי הספר. המזכר, שפורסם בעיתון "לה מונד" ב-21 בספטמבר 1994, מיתן את החלטת מועצת המדינה, אולם אסר על לבישת הרעלה בכל בתי הספר הציבוריים בצרפת. המסמך סימן את חזית המאבק האידאולוגי העתידית:
על פי המזכר, על אנשי החינוך להבחין בין סמלים דתיים "מוצנעים" לבין סמלים דתיים "בולטים" (ובהם הרעלה המוסלמית) אשר נאסרו על התלמידים בבתי הספר בצרפת.
האיסור הביא לגל של תגובות ותגובות שכנגד. על פי נתונים ירד מספר הילדות לובשות הרעלה במערכת החינוך הצרפתית מ-2,000 בספטמבר 1994 ל-600 בדצמבר באותה השנה, וזאת מכלל 12 מיליון התלמידים במערכת החינוך הצרפתית.
ועדת סטאזי
ביולי 2003 מינה נשיא צרפת ז'אק שיראק את האומבודסמן הצרפתי, ברנאר סטאזי לעמוד בראש ועדת חקירה לבחינת יישום עקרון החילוניות בפועל. בוועדה כיהנו 20 נכבדים ומלומדים מתחומים שונים בציבוריות הצרפתית.
ב-11 בדצמבר 2003 פרסמה הוועדה את הדין וחשבון שעליו עמלה, ובו נקבע כי הצגתם המופגנת של סמלים דתיים פוגעת בכללים החילוניים של מערכת בתי הספר הצרפתים, וכי יש לחוקק חוק כנגד תלמידים הלובשים סמלים מופגנים, דהיינו סמלים בהם יכולים תלמידים אחרים להבחין בנקל. הסמלים יכללו את כיסוי הראש המוסלמי לנערות, את הכיפה לנערים יהודים, טורבן לתלמידים סיקים וצלבים גדולים. הוועדה המליצה לאפשר לבישת סמלים דתיים מוצנעים כצלבים קטנים או מגני דוד, או ידיה של הקדושה פאטימה (חמסה).
על פי הוועדה, תפקידה של מערכת החינוך הממלכתית בצרפת הוא להעביר ידע, להכין את התלמידים לחיים, להבטיח את האוטונומיה והפתיחות לשוני התרבותי, ואת ההתפתחות האישית. בית הספר מחנך את התלמידים לקריירה מקצועית, אך גם לערכים של אזרחות ברפובליקה הצרפתית. חינוך זה דורש כללים משותפים כשוויון בין המינים וכבוד לחילוניות.
ועדת סטאזי בחנה מכלול של בעיות הנוגעות ליחסי הדת והמדינה בצרפת, כגון הכחשת השואה ואנטישמיות מוסלמית, בדיקת מוסלמיות אדוקות בידי רופאים גברים ועוד. המלצותיה נגעו לטווח של עניינים, ובין היתר המליצה גם על ציון החגים היהודים והמוסלמים בבית הספר, אך המלצתה העיקרית הייתה איסור לבישת סממנים דתיים מופגנים בבתי הספר הממלכתיים בצרפת.
חקיקת החוק ופרשנותו
בדצמבר 2003 החליט הנשיא שיראק ליישם את מסקנות ועדת סטאזי, שקראו לאיסור סמלים דתיים מופגנים בבתי הספר. שיראק יזם חקיקה בהליך מהיר לקראת יישומו של החוק כבר בשנת הלימודים המתחילה בספטמבר 2004.
ב-10 בפברואר 2004 הצביעה האספה הלאומית הצרפתית (הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי) ברוב גדול של 494 תומכים, אל מול 36 מתנגדים ו-31 נמנעים, על קבלת החוק, אך קבעה כי לאחר שנה שבה יפעל החוק, תיערך בחינה מחדש.
יישומו של החוק
על פי סטטיסטיקה רשמית של הממשלה הצרפתית, משנים עשר מיליון התלמידים רק 240 בנות הגיעו לבית הספר כשהן עטויות בלבוש מסורתי אסלאמי. 170 מתוכן הסכימו להסירו, וכנגד 70 נפתחו הליכים. בסוף הסמסטר הראשון של שנת הלימודים 48 תלמידות הושעו מן הלימודים על פי החוק החדש, לרבות שלושה תלמידים סיקים שניסו ללבוש טורבן בבתי ספר קתוליים.
בתי משפט בצרפת ומועצת המדינה, שנדרשו ליישומם של החוק ולתקפם של מזכרי שר החינוך המבוססים על החוק, קבעו מספר פעמים כי החוק תקף, וכי הפעילות המתבצעת במסגרתו היא חוקית.
עם פתיחת שנת הלימודים 2005 דיווח העיתון "לה מונד" כי למערכת החינוך הצרפתית הגיעו רק 12 תלמידים כשהם לובשים סמלים דתיים מופגנים. על פי החוקרת חניפה שריפי, מפקחת מטעם משרד החינוך בצרפת, רבות מן התלמידות וההורים ראו את החוק כ"משחרר". בעוד שלשון החוק קראה לבדיקה מחדש לאחר שנה, במועד שהיה קבוע לכך, ספטמבר 2005 עדיין לא נתבצעה בדיקה זו, וגם לא לאחר מכן.
התגובות לחוק
קבלת החוק גררה גל של הפגנות ברחבי העולם – בלונדון, בביירות, במצרים, בטורקיה, בכווית, בירדן, בבחריין וברשות הפלסטינית.
אלפי צועדים צעדו ברחובות פריז בינואר ובפברואר 2004, אך בקנה מידה צרפתי היו הפגנות אלו בלתי משמעותיות. על פי הסקרים שנערכו תמך רוב העם הצרפתי בחקיקה החדשה, סקר שנערך על ידי העיתון "לה פריזיאן" מצא כי 69% מן הציבור תומכים בחוק, לעומת 29% המתנגדים לו. בין המוסלמים בצרפת תמכו 42% בחוק, ואילו 53% התנגדו לו. בין הנשים המוסלמיות תמכו בחוק 49% בעוד ש-43% התנגדו לו.
בעוד שכל המפלגות העיקריות בצרפת נותרו מפולגות ביחסן לחוק, הצביעו נציגיהן בעד קבלת החוק בפרלמנט, הן משורות האופוזיציה והן משורות הקואליציה. מפלגת החזית הלאומית הימנית-קיצונית של ז'אן מרי לה פן הייתה היחידה שהתנגדה לחוק.
בארצות הברית קבעה הוועדה לבחינת חופש הדת הבינלאומי, שמונתה על ידי ממשלת ארצות הברית, כי היא מביעה דאגה מן החוק החדש, וכי הוראות החוק יגבילו את מחויבותה הבינלאומית של ממשלת צרפת בנושא זכויות האדם, ואף על פי שההגירה המוגברת לצרפת במהלך השנים האחרונות יצרה אתגרים בפני הממשלה הצרפתית, יש להתייחס ישירות לאתגרים אלו ולא באמצעים המגבילים את הזכות לחשיבה, מצפון דת ואמונה.
באוגוסט 2004 חטפו מוסלמים בעיראק שני עיתונאים צרפתים, כריסטיאן שנו וז'ורז' מלברונו, ואיימו להוציאם להורג אם לא יבוטל "חוק הרעלה". השניים קראו בקלטת שפרסמו החוטפים לעם הצרפתי להפגין כנגד חוק הרעלה. החטיפה באה על רקע מסובך, אשר פרט לחוק הרעלה כלל גם את התנגדותו של הנשיא שיראק למלחמתה של ארצות הברית בעיראק, ואת מדיניותה הכוללת של צרפת בנוגע למזרח התיכון. שר החוץ הצרפתי הודיע כי צרפת לא תבטל את החוק על אף האיום. העיתונאים שוחררו בדצמבר 2004, מבלי שהחוק בוטל.
כלבים בשימוש צבאי
השימוש בכלבים בשירות הצבא ידוע עוד מהעת העתיקה. כלבים בשירות כוחות הביטחון, כולל כלב משטרה, משמשים בתפקידים שונים, החל מתקיפה דרך שמירה, גישוש, איתור, ועד להעברת מסרים, חבלה ורפואה.
היסטוריה
כלבים לקחו חלק במלחמותיהם של המצרים, היוונים, הפרסים, השומרים, האלאנים, הסלאבים, הבריטונים והרומאים. בקרב היוונים והרומאים הכלבים שימשו בעיקר ככלבי שמירה, אך לעיתים הובאו לקרבות. השימוש קדום ביותר המתועד במקורות הקלאסיים הוא בידי אליאטס בקרב על סמירנה, סביב 600 לפנה"ס, שם שימשו הכלבים להרג ולהפחדה. בשנת 525 לפנה"ס, כנבוזי השני מלך פרס השתמש בכלבים, חתולים וחיות אחרות בכיבוש מצרים. בכך ניצל את רגישותם של המצרים מפני פגיעה בבעלי חיים מקודשים, והמצרים נמנעו מלהמטיר חיצים על צבאותיו של כנבוזי.
משקל גוף האדם
משקל גוף האדם הוא מסת האדם או משקלו. משקל הגוף נמדד ברוב מדינות העולם בקילוגרמים, אם כי במדינות מסוימות כמו ארצות הברית למשל, נמדד משקל הגוף בפאונדים, או בבריטניה שם הוא נמדד גם בסטונס וגם בפאונד. מרבית בתי החולים, אפילו בארצות הברית, משתמשים כיום בקילוגרמים.
כלבים בשימוש צבאי
היסטוריה
בשלהי העת העתיקה, אטילה ההוני השתמש בכלבי מלחמה גדולים בכיבושיו. במאה ה-15, הקיסר הווייטנאמי לה לוי (Lê Lợi) טיפח להקה של למעלה מ-100 כלבים, מאומנים בידי המצביא Nguyễn Xí.
משקל גוף האדם
משקל הגוף באופן אידיאלי נמדד כאשר האדם אינו נושא עליו פריטים כולשהם (בגדים, נעליים, ואביזרים שונים כמו טלפונים ניידים וארנקים).
כלבים בשימוש צבאי
היסטוריה
בפרוסיה בהנהגת פרידריך הגדול נעשה שימוש בהעברת מסרים על ידי כלבים במהלך מלחמת שבע השנים עם רוסיה. שימוש בכלבים נודע גם בצבא נפוליאון.
בארצות הברית, השימוש הראשון הידוע של כלבים לצורך צבאי היה במסגרת מלחמות האינדיאנים, כנגד הילידים הסמינולים בפלורידה. כלבים שימשו להעברת מסרים, הגנה ושמירה על אסירים במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. על פי עדותו של גנרל יוליסס ס. גרנט, חיילי האיחוד השמידו להקות כלבי דם, לאור מיומנותם בהתחקות אחרי עקבות עבדים נמלטים. במלחמת העולם הראשונה כלבים שימשו כקמעות במסגרת התעמולה האמריקאית.
משקל גוף האדם
תנודות במשקל
משקל הגוף משתנה לאורך שעות היממה משום שכמות המים בגוף אינה קבועה. לעיתים רבות משתנה משקל הגוף לאחר ביצוע פעילויות כמו שתייה, השתנה או פעילות גופנית. לעיתים מסוימות ספורטאים מקצוענים נוהגים שלא לשתות במכוון, במטרה שיסווגו כבעלי משקל נמוך יותר, על מנת שיוכלו להתחרות נגד ספורטאים במשקל נמוך מהם.
כלבים בשימוש צבאי
תפקידים
תפקידים שונים מתאימים לכלבים שונים, בהתאם לתכונות הגזע, יכולתם הפיזית ואופיים האישי. כלב בשירות הביטחון יצוות לנוהג המפקד עליו, ויעבור סדרת אימונים עד שיוכשר כמבצעי, לרוב מגיל חודשים ספורים. בגיל מתקדם, כאשר תפקודו אינו מיטבי, הכלב יצא לפרישה מהשירות.
משקל גוף האדם
משקל גוף אידיאלי
הקונספט של משקל הגוף האידיאלי הוצג בתחילה על ידי דיביין (Devine) במהלך שנת 1974, על מנת לאפשר לציבור להעריך אם ניתן לאשר שימוש בתרופות מסוימות בקרב חולים עם השמנת יתר חולנית.
כלבים בשימוש צבאי
כלבי תקיפה
בתקופות קדומות כלבים גדולים, בדגש על גזעי מסטיף, נשלחו לקרבות כנגד האויב עם שריון וקולר קוצני. אסטרטגיה זו הייתה מקובלת בציוויליזציות קדומות, כגון הרומאים והיוונים. בלוחמה מודרנית כלבים מסייעים ללוחמים ברדיפה אחרי אויב נמלט או בתאי שטח מסוכנים ללוחם אנושי (שטח בנוי, מנהרות).
משקל גוף האדם
משקל גוף אידיאלי
בעוד שלאורך השנים מודלים נוספים להערכת משקל הגוף האידיאלי זכו לפרסום והכרה רבה, המודל שנמצא בשימוש הרב ביותר כיום הוא עדיין המודל של דיביין. מודלים בולטים נוספים המשמשים להערכת משקל הגוף האידיאלי הם מדד מסת גוף (BMI) והמודל של המווי. הדרך למדוד את משקל הגוף האידיאלי אינה מושלמת, שכן היא איננה לוקחת בחשבון את אחוזי השומן או משקל השרירים בגוף. לדוגמה, המשקל של ספורטאים בהשוואה לחישוב משקל הגוף האידיאלי שלהם עלול להיות מטעה, משום שבעוד שמשקל הגוף שלהם עלול להיות מסווג כעודף שומן או השמנת יתר חולנית לפי החישוב של משקל הגוף האידיאלי עבורכם, בפועל מדובר במשקל שנובע מכך שיש להם שרירים רבים יחסית בהשוואה לאדם הממוצע, והם למעשה בכושר ובריא במיוחד. בבדיקת Dual energy X-ray absorptiometry (או בקיצור DEXA) ניתן למדוד במדויק את אחוזי השומן ומשקל השומן, השרירים והעצמות בגוף.
כלבים בשימוש צבאי
כלבי תקיפה
במלחמת העולם השנייה ערך צבא ארצות הברית תוכנית אימונים לתקיפת היפנים על ידי כלבים. התוכנית הוצעה על ידי וויליאם א. פרסטר, אזרח שווייצרי שחי בסנטה פה, ניו מקסיקו. הוא הציע להנחית אלפי כלבי תקיפה גדולים על חופי יפן שיסתערו על המגנים היפנים, ולאחר מכן להוביל פשיטה אנושית של החיילים האמריקאים. פרסטר שכנע את הצבא להקצות לו אי על נהר המיסיסיפי ולהופכו למתקן אימונים. הצבא האמריקאי קיווה לאמן כוחות בסדר גודל של כ-2 מיליון כלבים. אחת הבעיות העיקריות באימון הכלבים הייתה כמות מעטה של חיילים יפנים לצורכי אימונים, עקב מספר שבויים נמוך. בסופו של דבר התנדבו אזרחים אמריקאים ממוצא יפני לאימון הכלבים. בעיה נוספת הייתה התאמתם לתנאי הלחימה: כלבים רבים לא פעלו היטב בשלב הנחיתה ואחרים פחדו מרעשי ההפצצות. אחרי מימון של מיליון דולר התוכנית נזנחה.
עבדאללה עבדאללה
עבדאללה עבדאללה (בדארי/פשטו: عبدالله عبدالله, נולד ב-5 בספטמבר 1960) הוא פוליטיקאי אפגני, המכהן ממרץ 2020 כנשיא המועצה העליונה לרגיעה לאומית וכממונה על המשא ומתן עם הטליבאן במסגרת תהליך השלום באפגניסטן. קודם לכן כיהן מספטמבר 2014 כראש ממשלת אפגניסטן. מאוקטובר 2001 ועד אפריל 2005 כיהן כשר החוץ. עבד כרופא בשנות התשעים המאוחרות.
ביוגרפיה
עבדאללה נולד בקאבול בשנת 1960. כשהיה צעיר, גדל עבדאללה במזרח המדינה ובקנדהאר, משם אביו (שהיה עובד ממשלתי) הגיע ועבד. אמו הייתה ממוצא טג'יקי. יש לו שבע אחיות ושני אחים. בשנת 1976 סיים את השכלתו התיכונית. לאחר מכן הוא למד רפואה באוניברסיטת קאבול, וסיים את לימודיו בשנת 1983. בשנים 1984-1985 הוא עבד כאופתלמולוג בעיר. בשנים 1985-1986, בזמן מלחמת אפגניסטן, עבד עבדאללה כרופא בבית חולים לפליטים אפגנים.
בזמן המלחמה עבדאללה התקרב אל המוג'אהדין ואף היה יועצו הקרוב של אחמד שאה מסעוד. לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית ב-1992 מונה עבדאללה לרמטכ"ל ולדובר משרד הביטחון על ידי הנשיא בורהנודין רבאני.
ב-27 בספטמבר 1996 תפס הטליבאן את השלטון בקאבול ו-90% מהמדינה בתמיכה צבאית של פקיסטן ותמיכה כספית קודמת של ארצות הברית, והקימו את האמירות האסלאמית באפגניסטן. בעקבות כיבוש זה, הוקמה "הברית הצפונית" שנתמכה על ידי רוסיה, איראן והודו. עבדאללה הפך לשר החוץ של ברית זו אשר הפכה לממשלה האפגנית המוכרת בקהילה הבינלאומית. זאת בעוד שאמירות הטליבאן קיבלה הכרה דיפלומטית חלקית ביותר מהקהילה הבינלאומית (בעיקר מסעודיה, פקיסטן ואיחוד האמירויות הערביות). בתחילת שנת 2001 נסע עבדאללה עם מסעוד לבריסל שבלגיה, שם פנה מסעוד אל הפרלמנט האירופי וביקש מהקהילה הבינלאומית לספק סיוע הומניטארי לאפגניסטן.
כלבים בשימוש צבאי
כלבי תקיפה
הסובייטים אימנו כלבים להצמיד מוקשים תחת טנקי האויב החל משנות ה-30 של המאה ה-20. למעשה, הכלבים אומנו לרוץ תחת טנקים נייחים ולא ששו לרוץ תחת טנקים בתנועה. בנוסף, בקרבות שריון בשריון מול טנקים גרמנים, הכלבים נטו לרוץ תחת הטנקים הסובייטים המוכרים יותר.
משקל גוף האדם
הנוסחה של דיביין
הנוסחה של דיביין לחישוב משקל הגוף האידיאלי אצל מבוגרים היא כדלקמן:
עבדאללה עבדאללה
ביוגרפיה
כתוצאה מפריצת מלחמת אפגניסטן בשנת 2001 וכיבוש המדינה בידי המערב (שכלל בעיקר את ארצות הברית וכוחות נאט"ו), מונה עבדאללה לשר החוץ בממשלת אפגניסטן הזמנית. בבחירות הראשונות שהתקיימו באפגניסטן בשנת 2004 היה עבדאללה מבין האנשים היחידים ששמרו על כוחם והתמנה שנית לשר החוץ. הוא התפטר כשנה לאחר מכן.
כלבים בשימוש צבאי
כלבי איתור
חוש הריח המפותח של הכלב מהווה יתרון בגילוי עצמים נסתרים מעיני בני אדם. כך כלבים רבים משמשים לגילוי מוקשים וחומרי נפץ, ומסייעים באיתור בני אדם בין הריסות.
משקל גוף האדם
הנוסחה של המווי
הנוסחה של המווי לחישוב משקל הגוף האידיאלי אצל מבוגרים היא כדלקמן:
עבדאללה עבדאללה
ביוגרפיה
ב-6 במאי 2009 הכריז עבדאללה על כוונתו להתמודד לנשיאות אפגניסטן מול הנשיא המכהן חאמיד כרזאי בבחירות שיתקיימו ב-20 באוגוסט. עבדאללה הגיע למקום השני עם כ-30.5% ואינו נבחר לתפקיד. כרזאי לא הצליח להשיג רוב מוחלט של הקולות, ולכן (על פי החוק האפגני) נדרש סיבוב שני. לאחר טענות רבות על זיופים, הוחלט על בחירות חוזרות ב-7 בנובמבר. ב-1 בנובמבר הודיע עבדאללה על פרישה מהמירוץ, ובכך סלל את הדרך לכרזאי אל הנשיאות.
כלבים בשימוש צבאי
גישוש
בדומה לכלבי איתור, כלבי גישוש מסתייעים בחוש הריח שלהם. בעוד כלבי איתור מגלים את מיקומה של מטרה נייחת בתא שטח מוגדר, כלבי גישוש מסייעים בהתחקות אחר עקבותיה של מטרה בתנועה. כלבי גישוש עשויים לסייע במציאת נתיב התקדמות אויב או של נעדר.
עבדאללה עבדאללה
ביוגרפיה
בשנת 2010 הוא הקים את "הקואליציה למען שינוי ותקווה" (שמשנת 2011 נקראת "הקואליציה הלאומית של אפגניסטן"), שהפכה במהרה לאחת מתנועות האופוזיציה הדמוקרטיות המובילות באפגניסטן. בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-18 בספטמבר 2010 הצליחה הקואליציה לקבל כ-90 מושבים בפרלמנט (מתוך כ-249 מושבים) ובכך הפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה במדינה.
כלבים בשימוש צבאי
כלבים בצה"ל
עיקר השימוש הצבאי של צה"ל בבעלי חיים הוא בכלבים. נכון ל-2012, שירתו בצבא כאלף כלבים, רבים מהם ביחידת "עוקץ". בצהל משמשים הכלבים גם ככלבי אבטחה, ששומרים בבסיסי חיל האוויר, כלבי מרדף, כלבי איתור חומר נפץ, כלבי תקיפה ועוד. שימוש נוסף של כלבים בצה"ל הוא בסיירת אלון של חטיבת החילוץ בה מוכשרים כלבים לאיתור לכודים באתרי הרס.
משקל גוף האדם
סטטיסטיקה עולמית
חוקרים מה-London School of Hygiene & Tropical Medicine פרסמו מחקר שעסק במשקל הממוצע בקרב אנשים בוגרים בכתב העת "BMC Public Health" ובוועידת האו"ם Rio+20.
עבדאללה עבדאללה
ביוגרפיה
ב-1 באוקטובר 2013 הודיע עבדאללה רשמית על מועמדותו לנשיאות בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-5 באפריל 2014. עבדאללה הגיע לסיבוב השני עם 45% מכלל הקולות. יריבו הקרוב ביותר, אשרף גאני אחמדזאי, קיבל כ-35% מהקולות. חשדות להונאות הובילו את תוצאות הסיבוב השני למבוי סתום. לפי ועדת הבחירות, אחמדזאי קיבל כ-55.3% מהקולות, לעומת 44.7% שקיבל עבדאללה. לאחר חודשים של שיחות ותיווך אמריקני, הקימו שני המועמדים ב-19 בספטמבר ממשלת אחדות לאומית שבה עבדאללה מכהן כראש הממשלה ואחמדזאי כנשיא.
עבדאללה נשוי, ויש לו שלוש בנות ובן.