cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דון הנדלמן
הדת ההודית
ספר זה כתב הנדלמן בצוותא עם חוקר הודו פרופסור דוד שולמן מהאוניברסיטה העברית והוא ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ב-1997. הספר הוא אודות האל שיווה שמבלה את זמנו במשחק. הנדלמן ושולמן מנסים להסביר מדוע האל במסורת השיוואית ההודית משחק בקובייה עם אשתו. שיווה הוא אל שיודע הכול, אך למרות זאת, הוא מפסיד לפרוואטי (אשתו או החלק הנקבי שבו) באופן עקבי ואינו מבין מדוע. במהלך המשחק שיווה מפסיד חלקים מעצמו לאשתו, ולכן הוא מוציא את אותם חלקים החוצה. תוך כך הוא משנה את השיווי משקל הדינאמי בין השניים ויוצר קוסמוס הנמצא לעולם בתהליך של השתנות, תהליך שבאופן מתמשך מחבל באל מתוך עצמו. זהו קוסמוס שאינו סובל שיווי משקל מפני ששיווי משקל משמעותו חוסר תנועה וחוסר תנועה משמעותו מות הקוסמוס. וכך, האל ואשתו מתפוררים ומתאחדים מחדש אבל בעוד הם מתאחדים הם שוב מתפוררים וכן הלאה. מאחר שהם יריבים במשחק, המשחק מפורר אותם בו בזמן וכך המשך קיומו של הקוסמוס הזה תלוי בהמשך המשחק המאיים הזה. זהו ספר המשך לספר God Inside Out, שאף אותו חיבר דון הנדלמן עם דוד שולמן. זהו מחקר על אחד הסיפורים המרכזיים על האל שיווה כפי שנכתב בגרסאות שונות בדרום הודו. החכמים המתגוררים ביער האורנים עסוקים כל היום בפרקטיקות יוגה סגפניות, ומרוב עיסוקיהם שכחו את האל, את שיווה. במעשיהם עזבו החכמים את עולמו ולכן, מבלי להבין את תוצאות מעשיהם, האל והקוסמוס הופכים זרים להם, והם שוברים את השלמות של הקוסמוס של שיווה. לכן נכנס שיווה ליער האורנים במטרה להחזיר את היער ואת יושביו אל עצמו. הוא מופיע יחד עם האל וישנו, בצורה של אישה מפתה. כאשר הסגפנים שומעים על מה ששיווה עשה לנשותיהם הם מתחילים להשתמש בכישוף נגדו. ואולם, כל כלי נשק שהם משליכים עליו הוא מנכס לעצמו כתכונה וכך הוא מחזיר את השלמות לקוסמוס שלו. כל החלקים שאבדו לו חוזרים והופכים לחלק ממנו. ואז שיווה מתחיל לרקוד, הריקוד הוא ריקוד של הרס ואם ימשיך הוא יהרוס את הקוסמוס כולו ואולי אף את עצמו. ולכן, הכול מתחננים לפניו שיעצור את הריקוד. גם הריקוד כמו משחק הקובייה, מאיים על השלמות הדינאמית של הקוסמוס. באמצעות הריקוד האל חוזר אל תוך עצמו, הריקוד הוא יפהפה ומרתק אך בה בעת הרסני לחלוטין.
קישורים חיצוניים
* Don Handelman, Models and mirrors: towards an anthropology of public events, Google Books
סוני (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלפונסו השני, מלך אסטוריאס
אלפונסו השני מאסטוריה ( c. 760 – 842), המכונה הצנוע (בספרדית: Alfonso II de Asturias), היה מלך אסטוריאס בשתי תקופות שונות: תחילה בשנת 783 ומאוחר יותר מ-791 ועד מותו ב-842. עם מותו, נפוטיאן, בן משפחה בקשר בלתי ידוע, ניסה לגזול את הכתר במקום רמירו הראשון, מלך אסטוריאס לעתיד.
בתקופת שלטונו, שהשתרע על טווח של 51 שנים, גילה אלפונסו את קברו כביכול של סנט ג'יימס הגדול (שנקרא בספרדית סנטיאגו (סן יאגו) בעיירה קומפוסטלה, שלימים נודעה כעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הוא היה בנם של פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס ושל מוניה, אישה באסקית שנלכדה והוחזרה לאסטוריה על ידי פרואלה בעקבות מערכה צבאית.
ראשית חייו
אלפונסו נולד באוביידו ב-759 או ב-760. הוא הושם תחת האפוטרופסות של דודתו אדוסינדה לאחר מות אביו, אך מסורת אחת מספרת שהוכנס למנזר סן סוליאן דה סאמוס. הוא היה מושל הארמון בתקופת שלטונו של סילו בעלה של אדוסינדה. עם מותו של סילו, הוא נבחר למלך על ידי בעלי בריתה של אדוסינדה, אך האצילים העלו את דודו מאורגטוס לכס המלכות במקומו. אלפונסו ברח לאלבה שם מצא מחסה אצל קרובי משפחתו מצד אמו. את מאורגאטוס ירש ברמודו, בן דודו של אלפונסו, שהתפטר לאחר תבוסתו בקרב על נהר הבורביה.
אלפונסו מוכרז כמלך
אלפונסו נבחר לאחר מכן למלך ב-14 בספטמבר 791. משוררים מדור מאוחר יותר המציאו את סיפור הנישואים הסודיים בין אחותו שימנה וסנצ'ו, הרוזן מסלדנה, ואת מעלליו של בנם ברנרדו דל קרפיו. ברנרדו הוא הגיבור של קנטר דה גסטה (chanson de geste) שנכתב כדי לרצות את הרוח האנרכית של האצילים.
פשיטות אנדלוסיות לאסטוריה
עם עלייתו לכס המלכות, החל הישאם הראשון, בנו של עבד אל-רחמן הראשון, בשורה של מסעות צבאיים במזרח הפירנאים ובצפון מערב. בשנת 794, פשיטה בראשות עבד אל-כרים הנחיתה מכה צבאית גדולה לאלפונסו השני בשוליה המזרחיים של ממלכת אסטוריה (קנטבריה וקסטיליה). המלך האסטורי ביקש את עזרתו של הווסל הפרנקי הבאסקי בלסקו, אדון אלבה והאזורים הגובלים באותה תקופה. עבד אל-כרים התקדם עמוק יותר מערבה לתוך אסטוריה ובזז את האזור, בעוד אחיו עבד אל-מאליק העז אל אדמות מערב אסטוריה.
היחסים עם קרל הגדול והאפיפיור
בלחץ אויביו, אלפונסו השני שלח בקשת עזרה אל קרל הגדול, ושלח משלחות לטולוז ולאקס-לה-שאפל בשנים 796, 797 ו-798. ייתכן שהמאמצים הדיפלומטיים הללו נועדו לחזק את הלגיטימיות שלו ואת ממשלת אסטוריה נגד תסיסה פנימית מתמשכת בגליסיה, ונגד התקפות חיצוניות של האחים אבן מוגאיט, הגנרלים עבד אל-כרים ועבד אל-מאליק.
אלפונסו הוכר כמלך על ידי קרל הגדול והאפיפיור, ואסטוריה כממלכה בפעם הראשונה. המלך גילה עניין בפולחן הפרנקי של מרטין הקדוש מטור, והוא עודד את השפעת הכנסייה הקרולינגית באסטוריה. כמו כן, בתקופת שלטונו של אלפונסו, נחשף מקום מנוחתו לכאורה של סנט ג'יימס. ייתכן ששליחיו של אלפונסו לבתי המשפט של קרל הגדול עסקו גם במחלוקת האימוץ, שהביאה את ממלכתו של ברמודו תחת שלטונו של קרל הגדול. נראה כי התמיכה הקרולינגית עשתה רבות כדי לדרבן את הפשיטה שלו לתוך שטח אנדלוסיה עד ליסבון, שנלכדה ופוצלה על ידי חייליו בשנת 798.
אחרית חייו
בשנת 825 הוא הביס את הכוחות הקורדובאיים בנארון ואנצ'או, ובזכות הניצחונות הללו, החל "אכלוס מחדש" של חלקים מגליסיה, לאון וקסטיליה - עם צ'רטרים שאישרו את הבעלות על השטחים.
אלפונסו גם העביר את הבירה מפראביה, היכן שסילו מיקם אותה, לאוביידו, עיר הקמת אביו והולדתו. שם הוא בנה כנסיות וארמון. הוא בנה את סן טירסו, שם הוא קבור, ואת סנטולאנו, בפאתי העיר. ה- Crónica Sebastianense מתעד את מותו בשנת 842, ואומר:
המסורת מספרת שבשנת 814, גופתו של ג'יימס הגדול התגלתה בקומפוסטלה וכי אלפונסו היה הצליין הראשון לאותו מקדש מימי הביניים (והמודרני) המפורסם.
הלן תומאס דרנגה
הלן תומאס דרנגה (באנגלית: Helen Thomas Dranga; 1866 – 1927) הייתה ציירת בריטית–אמריקאית שהתגוררה וציירה בהוואי.
חיים אישיים
היא הגיעה לארצות הברית בשנת 1892 וב-16 בדצמבר 1895 התחתנה עם תיאודור דרנגה, סוחר שנולד בוויסקונסין בשנת 1867 להורים שהיגרו מנורווגיה. היא חיה באוקלנד, קליפורניה משנת 1894 עד שנת 1900, אז עברה להוואי ובשנת 1901 התיישבה בהילו בהוואי.
למשפחת דרנגה נולדו שני ילדים, תאודור תומאס, יליד 1901, ובת מאומצת, מרי, ילידת 1902.
בתחילת שנות העשרים, היא עברה לגור בהונולולו ועבדה שם כאמנית, עד שנפטרה ב-3 בינואר 1927.
קריירה
היא ציירה את הנוף בהוואי ב"נגיעה רגישה להפליא". היא גם ציירה דיוקנאות וגורדי שחקים.
ציוריה הופיעו בקביעות על שער המגזין "גן העדן של האוקיינוס השקט" בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.
מוזיאון האמנות של מדינת הוואי, מוזיאון האמנות של הונולולו ומוזיאון הזיכרון לבית לימן (הילו, הוואי) הם בין האוספים הציבוריים המחזיקים עבודות של הלן תומאס דרנגה.
עבודותיה נכללו בתערוכה "נופים של גן עדן - הוואי ואנשים, 1778-1941" בשנת 1992.
בתערוכה במוזיאון האמנות של מדינת הוואי בשנת 2014, שהציגה ציורי הוואי בתחילת המאה ה-20, נאמר כי ציוריה "משקפים את הנוף הרומנטי של הוואי".
עמירם אליאסף
עמירם אליאסף הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים ומפקד בסיס רמון בחיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
עמירם אליאסף התגייס לקורס טיס מס' 61 אותו סיים בהצטיינות במגמת קרב. במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס קרב בטייסת הפנטומים 201. ערך 38 גיחות בחזית מצרים וסוריה. בין השאר השתתף בקרב אל-מנצורה.
ב-1981 מונה למפקד טייסת 69, טייסת מטוסי פנטום. בפתיחת מלחמת לבנון הראשונה השתתפה הטייסת במבצע ערצב 19, במבצע תקיפת סוללות טילי הקרקע אוויר של הסורים השמידה הטייסת בפיקודו 11 מתוך 19 סוללות הטילים שהושמדו במלחמה, (כולל השמדת סוללת SA-8 בפעם הראשונה בעולם). בהמשך המלחמה הוביל מבנה לתקיפת סוללת טילי נ"מ SA-6 בסוריה. את התקיפה ביצע ביעף צליפה בתותחים לאחר תקלה שמנעה ממנו יכולת להשתמש בפצצות, והשמיד את הסוללה. על פעולתו זו קיבל את צל"ש מפקד חיל האוויר.
בשנים 1983–1985 פיקד על טייסת 133, טייסת מטוסי F-15.
עמירם אליאסף פיקד על בסיס רמון, בתקופת כהונתו קיבל את פרס הבסיס המצטיין הצה"לי מידי הרמטכ"ל אהוד ברק, בעיקר על הקליטה המוצלחת של מסוקי האפאצ'י בבסיס.
פיקד על בסיס חצרים. בעקבות תאונת אימונים באפריל 1993, במהלכה נפגעו קל חיילים מירי מטוסים, החליט מפקד חיל האוויר הרצל בודינגר להפסיק את תפקידו של אליאסף ובעקבות כך פרש משירות הקבע, עמירם אליאסף החליט להשתחרר למרות הצעות שקיבל ממפקד חיל האוויר לתפקידים בכירים אחרים בחיל האוויר.
לאחר שחרורו כיהן כחבר מועצת כפר שמריהו וכדירקטור בחברת תאת טכנולוגיות. כמו כן עבד בחטיבת המל"טים של התעשייה האווירית לישראל.
רעייתו היא הציירת סמדר אליאסף.
ישיבת ישועות משה
ישיבת ישועות משה (מוכרת גם בשם "ישיבת ויז'ניץ ברכפלד") היא ישיבה גדולה של חסידות ויז'ניץ. מ-2003 היא במודיעין עילית, ובה כ-300 תלמידים. הלימוד בה הוא בצורה העיונית בדומה לשיטת הלימוד בישיבות הליטאיות.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בסוף שנת תשנ"ח על ידי רבי משה יהושע הגר האדמו"ר מויז'ניץ, לאחר הגידול במספר התלמידים בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בשיכון ויז'ניץ בבני ברק. שמה ניתן לה בשנת תשע"ב על שם ספרו של האדמו"ר.
הישיבה החלה בשכונת הר נוף, במבנה המשמש כיום את ישיבת חיי משה. בשנת תשס"ג עברה הישיבה למודיעין עילית. עד שנת תשע"ו שכנה במבנים זמניים (קראוונים) ששימשו לפני כן את ישיבת מיר ברכפלד, ובהמשך עברה למבנה ברחוב רבי עקיבא בעיר. מבנה הישיבה מכיל 6 קומות, ובהם בית מדרש ואוצר ספרים, מקווה, אולם ארוחות, חדרי שיעורים וחדרי פנימייה. בקומה התחתונה נמצאת הישיבה הקטנה, עם בית מדרש נפרד וחדרי שיעורים. הנחת אבן הפינה לבניין הישיבה נערכה בתחילת תשע"ב..
הישיבה מונה, נכון ל-2019, כ-250 בחורים בישיבה גדולה, כ-30 אברכים בכולל שנמצא בישיבה, וכ-60 בחורים נוספים בישיבה קטנה.
צוות הישיבה
ראש הישיבה הוא הרב יוסף ויז'ניצר. המשגיחים: הרב אליעזר הורוביץ, הרב ישראל וייס והרב אשר ויז'ניצר.
צוות הר"מים: הרב נפתלי גרוס, הרב אייזיק טוביאס (דיין בבית הדין 'הישר והטוב' של הרב זלמן נחמיה גולדברג), הרב דוד פלדמן, הרב אברהם מרדכי וייס, הרב יעקב יחזקיה הגר, הרב משה שטיינמץ (שכיהן גם כראש ישיבת קוידינוב בבני ברק) והרב יחזקאל הופמן שמשמש גם כמשפיע.
מאז ייסוד הישיבה מכהן בה הרב חיים וייס כר"מ, יחד עם הרב אלכסנדר הגר כמשיב
בעבר היה אחראי על לימודי הבקיאות.
סדרי הלימוד בישיבה
צורת הלימוד בישיבה דומה לשיטת הלימוד בישיבות הליטאיות. הישיבה מתייחדת משאר הישיבות החסידיות בסדרי לימוד בימי שישי ושבת; ביום שישי נמסר שיעור עיון כבכל יום, ובשבת אחר הצהריים מתקיים סדר לימוד. ביום חמישי מוסר ראש הישיבה הרב ויז'ניצר שיעור כללי. אחת לשבוע נמסר שיעור לקבוצת בחורים על ידי הרב משה פרידמן ראש הכולל בישיבה, והם מודפסים על ידי התלמידים; נכון ל-2019 יצאו לאור 4 ספרים על מסכתות סוכה, נדרים וגיטין, בבא קמא ובבא מציעא. כן נמסר שיעור שבועי בהלכות שבת על ידי הרב משה יאדלר, מחבר ספרי 'מאור השבת'.
ישיבה קטנה
בישיבה יש גם ישיבה קטנה, בראשות הרב משה גשטטנר. לומדים בה כ-60 תלמידים.
אזור-הפרא הטסמני
אזור-הפרא הטסמני (אנגלית Tasmanian Wilderness) הוא אתר מורשת עולמית הכולל שלושה אזורים באי טסמניה שבאוסטרליה. מערב האי, מרכזו וחלקו הדרום-מערבי. ישנם עוד אזורים, מלבד המוזכרים, שיש להם אלמנטים פראיים, אך הם קטנים יותר.
אתר מורשת עולמית זה הוא אחת משמורות הטבע הגדולות ביותר באוסטרליה ומשתרע על כחמישית משטח האי, 13,800 קמ"ר.
שרידים שנמצאו במערות מאבן גיר מעידות על התיישבות בני אדם לפני יותר מ-20,000 שנים.
האזורים הנכללים
אתר המורשת העולמית כולל את הפארקים הלאומיים ושמורות הטבע הבאות:
פאבל קיסליוב
פאבל קיסליוב נולד במוסקבה, רוסיה.
במהלך שרותו כמפקד יחידה צבאית באזור דרום רוסיה, רבים ממשתתפי מרד הדקבריסטים שרתו תחת פיקודו. בשנת 1839 הוענק לו תואר רוזן.
היה שר הרכוש הממלכתי הרוסי הראשון מ-1837 עד 1856. בשנת 1856 נשלח לפריז בתור שגריר. בשנת 1862 עזב את השרות, אך רוב הזמן התגורר מחוץ לרוסיה. הלך לעולמו בפריז. על השרות המצטיין הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש.
אחד הרחובות הראשיים בבוקרשט קרוי על שמו.
סיזלה
סיזלה קלונג'י או סיזלה (Sizzla) הוא שם הבמה של מיגל קולינס (Miguel Collins), זמר רגאיי ג'מייקני. קולינס נולד ב-17 באפריל 1976 למשפחה רסטפארית אדוקה וחונך בקהילה סגורה (אוגוסט טאוון).
קריירה
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נחשף להתפרצות של הדאנסהול במוזיקה עצמה, הכולל סמים, אלימות והמוניות. כתגובת נגד, קולינס התחזק באמונתו הרסטפארית וסיגל את אורח חייה של התנועה. באמצע שנות ה-90 הצטרף לזרם של בובו אשאנטי.
בשנת 1995 החל סיזלה בהקלטת סינגלים עם החברה "זוגלו", והמשיך בהתחברות עם בובי 'דיגטל' דיקסון לכמה סינגלים. בנוסף יצא לסיבוב הופעות נרחב עם לוסיאנו. סיזלה משתמש במוזיקה כמכשיר להעברת האמונה הרסטפארית.
ב-1996 החל סיזלה לעבוד עם המפיק פיליפ 'פאטיס' בארל. סדרת סינגלים שהוציא, הביאה להוצאת אלבום הבכורה של סיזלה Burning Up ואחרי שנה הוציא סיזלה את Praise Yeh Jah. בשלב הזה סיזלה כבר היה אמן ידוע ומדורג בין אמניי הרגאיי הבכירים בג'מייקה.
פריצת הדרך העיקרית שלו הגיעה עם הוצאת האלבום Black Woman and Child אשר בזכותו זכה סיזלה למועמדות הראשונה שלו לפרס אמן הרגאיי הבינלאומי בטקס פרסי המובו ב-1998. כמו כן אלבומו דורג במספר מגזינים בין 1000 האלבומים הטובים ביותר.
סיזלה לא תומך בתעשיית המוזיקה, שכן הוא מאמין שזהו מוסד מושחת ומדכא. הוא זהיר בכל מגע עם העיתונות והתקשורת בכלל והעניק רק מספר מצומצם של ראיונות עם העיתונות.
מודיעין אווירי (רוסיה)
מודיעין אווירי (ברוסית: Воздушная Разведка או Разведывательная авиация) הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הרוסי, האחראית ליצירת תמונת המודיעין למשימות חיל האוויר ומשתתף ביצירת תמונת המודיעין הכוללת, כחלק מקהילת המודיעין. מודיעין האוויר הרוסי הוא אחד הוותיקים בעולם והחל לפעול עוד בשנת 1911.
הגוף כולל מספר יחידות לאיסוף ומחקר מודיעין אודות נושאים שונים הקשורים ללוחמה אווירית ומשתף פעולה עם גופי המודיעין הצבאי של רוסיה.
היסטוריה
המודיעין האווירי ברוסיה הוקם בשנת 1911 במסגרת חיל האוויר הרוסי הקיסרי. בשנים 1912–1913, במלחמת הבלקן הראשונה ביצעו יחידות תעופה רוסיות בפיקודו של סרן שצ'טינין (Щетинин), לצד בולגריה, משימות סיור אוויריות עם צילומי מצודות ששימשו את המודיעין האווירי. רק במלחמת העולם הראשונה החל לפעול כיחידה עצמאית של חיל האוויר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, 12% מהמטוסים הסובייטים יצאו למשימות סיור אווירי מודיעיני. עם העלייה בהיקף האיבה גברה גם עוצמת הסיור האווירי. בשנת 1941 מספר מטוסי הסיור אווירי הסתכם ב-9.2%, בשנת 1944 הוא עלה ל-15%. הסיור האווירי לא רק השיג נתונים על האויב, אלא השלים ותיעד את הנתונים על סוגים אחרים של מודיעין לשימוש הצבא האדום.
בסביבה המשתנה במהירות, סיור אווירי היה לרוב האמצעי היחיד להשגת נתוני אויב עבור פיקוד הצבא. לדוגמה, בחורף 1942 ובחורף 1943. רק סיור אווירי הצליח בזמן לחשוף את העברתם של שתי אוגדות שריון גרמניות מצפון קווקז לאזור קוטלניקובו למטרת חסימת התקדמות הכוחות ליד סטלינגרד. במהלך הכנת מבצע ויסלה-אודר משנת 1945, מודיעין אווירי מילא תפקיד מרכזי בגילוי קווי הגנה של האויב הנאצי.
בזמן המלחמה הקרה, גוף זה פעל כחלק מחיל האוויר הסובייטי. לאחר התפרקות ברית המועצות המודיעין האווירי שיתף פעולה עם חיל הלוחמה האלקטרונית ומפעילים יחד את הכטב"מים הרוסיים.
מנדוסה
מנדוסה (בספרדית: Mendoza) היא עיר במערב ארגנטינה, למרגלות הרי האנדים, המשמשת גם כבירתה של פרובינציית מנדוסה. בשנת 2010 התגוררו בעיר כ-115,000 בני אדם, ובמטרופולין המקיף אותה חיים כמיליון בני אדם, מה שהופך אותה למרכז המטרופוליטני הרביעי בגודלו בארגנטינה.
העיר וסביבתה מהוות את מרכז הכרמים וייצור היין הגדול ביותר בארגנטינה ובאמריקה הלטינית כולה.
היסטוריה
עד הגעתם של הספרדים גרו באזור הקוז'ו, בו שוכנת מנדוסה, בני הווארפֶּה. ב-1551 הגיע לאזור פרנסיסקו ויאגרה, שנשלח בידי פדרו דה ואלדיביה מקוסקו, והגיע דרך צ'ילה. הוא שהה במקום עם חייליו במחיצת בני הווארפה במהלך החורף, ושב לצ'ילה.
ב-1561 הגיע לאזור פדרו דל קסטיו, וכבש את השטח. ב-2 במרץ הוא ייסד את העיר, לה קרא סיודד דה מנדוסה דל נואבו ואיה דה לה ריוחה (Ciudad de Mendoza del Nuevo Valle de La Rioja), על שמו של מושל צ'ילה, גארסיה אורטאדו דה מנדוסה. העיר הוכפפה למושל צ'ילה, שהיה בעצמו כפוף למלכות המשנה של פרו. ב-28 במרץ 1562 הוסט מעט מיקומה של העיר, ממערב לתעלת קאסיקֶה גוּאָיְמָאזֶ'ן. חשיבותה הייתה בשל מיקומה בדרך מאזור ריו דה לה פלטה לסנטיאגו דה צ'ילה. בניגוד למושבות ספרדיות אחרות, חיו התושבים הספרדים בשלום עם שכניהם בני הווארפה, שנטמעו בהם בהדרגה.
עם הקמתה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה הועבר האזור שממזרח להרי האנדים, לרבות מנדוסה, לשליטתה. ב-1782 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, אך היא פורקה כבר ב-1783, ומנדוסה הייתה לחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה וטוקומאן.
לאחר הכרזת העצמאות של ארגנטינה, החליט הטריומוויראט השני שעמד בראש המדינה לחלק מחדש את האינטנדנסיות במדינה ב-1813. האינטנדנסיה של קוז'ו הוקמה, וכללה גם את הערים סן חואן וסן לואיס. מנדוסה הייתה לבירת האינטנדנסיה. ב-1814 מונה חוסה דה סן מרטין למושל קוז'ו, וב-1817 השלים את כיבוש קוז'ו מידי הספרדים, בדרכו לשחרורן של צ'ילה ופרו. ב-1 במרץ 1820 פורקה האינטנדנסיה ל-3 פרובינציות נפרדות - סן חואן, סן לואיס ומנדוסה, שהעיר מנדוסה הייתה לבירתה.
המתאר העירוני
פלאסה אינדפנדנסיה היא הכיכר המרכזית של העיר, וממנה יוצאות שדרות מיטרה (צפונה ודרומה) ושדרות סרמיינטו (מזרחה ומערבה). חלקן המזרחי של שדרות סרמיינטו, לאורך שלושה בלוקים, הוא מדרחוב. שטחה של פלאסה אינדפנדיינטה הוא כ-40 דונם, ובמרחק של שני בלוקים מכל אחד מקצותיה מצויות כיכרות נוספות - סן מרטין, אספניה, איטליה וצ'ילה, כל אחת מהן בשטח של 10 דונם. רחובותיה של העיר מאופיינים בעצים רבים, המושקים באמצעות תעלות שלאורך הרחובות.
הריאה הירוקה של העיר, פארק סן מרטין, משתרע על פני כ-4,200 דונם במערב העיר.
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2001 נמצא כי מתגוררים בעיר כ-111 אלף תושבים. נתון זה מעיד על ירידה של כ-9% במספר התושבים לעומת המפקד שנערך ב-1991, ושלפיו התגוררו בעיר כ-122 אלף תושבים. ההגירה השלילית נובעת מכך שתחום שיפוטה של העיר מצומצם יחסית, ושטחי מסחר ועסקים החליפו בהדרגה את שטחי המגורים. תושבים רבים עברו לפרוורי העיר, ובמטרופולין שלה התגוררו כ-847 אלף תושבים ב-2001.
כלכלה
עושר אוצרות הטבע במנדוסה ובסביבתה הביא תושבי חוץ רבים לרכוש קרקעות באזור, אולם חוקים מקומיים מטילים מגבלות ומכסים על הכרייה, עד למצב בו 92 אחוזים מן הכורים המתגוררים בעיר מחוסרי עבודה ו-30 אחוזים מן התושבים בעיר חיים מתחת לקו העוני.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור פרנסיסקו גבריאז'י הוקם ב-1954 כ-8 ק"מ צפונית-מזרחית למנדוסה. מנמל התעופה יוצאות טיסות סדירות לבואנוס איירס, קורדובה, נאוקן וסנטיאגו.
רכבות פעלו בעבר על מסילת הברזל הטרנס-אנדינית, שחיברה את מנדוסה עם סנטה רוסה דה לוס אנדס שבצ'ילה, ואולם שירות זה הופסק ב-1984.
ספורט
מנדוסה היא עיר הבית של קבוצת הכדורגל אינדפנדיינטה ריבדביה המשחקת בליגת המשנה הארגנטינאית. בעיר גודוי קרוס, שנמצאת במטרופולין של מנדוסה, נמצאת קבוצת גודוי קרוס המשחקת בליגת העל הארגנטינאית.
חוף זבולון (הרצליה)
חוף זבולון בהרצליה הידוע גם בשם חוף צופי ים הוא חוף ים הנמצא בהרצליה, בין בניין "הצוק" ל"מלון דניאל", למרגלות "גן גלסברג". מקור שמו בסניף צופי ים הרצליה, הפועל בחוף, שהוא המשך ישיר לפעילות סניף של אגודת יורדי ים זבולון שהוקם בחוף בשנת 1939.
היסטוריה
בשנת 1938 נבחר שמעון זאב לוין, שהיה אחד מהמתיישבים הראשונים בהרצליה, ליושב ראש מועצת המושבה הרצליה. לוין, יחד עם אגודת יורדי הים זבולון החליטו על הקמת סניף הרצליה, הסניף הראשון שיוקם צפונית לתל אביב. ביום רביעי, 22 בנובמבר 1939 התאספו בחוף למעלה מ-700 בני אדם, והתקיים טקס הנחת אבן הפינה של המבנה שעתיד לשמש את האגודה. בטקס נשא שמעון זאב לוין את הדברים הבאים:
בחוף הוקם מבנה בטון מוארך, עם דלת לכיוון הים וללא רצפה יצוקה. מול המבנה, בים, הוקם מזח עץ ששימש לגרירת הסירות לים (ניתן לראות עד היום את שרידי המזח מתחת למים). ייתכן ששימשה את המועדון סירה בשם "הרצליה" (על פי דבריו של ש.ז לוין).
מבנה הבטון שימש גם את ארגון ההגנה לתצפית, איתות, ואחסון סירות שיעזרו למעפילים לרדת לחוף. לאחר שהמבנה נהרס נמצא תחתיו שרידי סליק.
מספרים שהמועדון החזיק מעמד שנה וננטש בעקבות מיעוט השתתפות ילדים. עמוס גוטהרץ, שאביו היה אחד משבעת המתיישבים הראשונים בהרצליה מספר על הפלגה הראשונה שלו שהייתה גם האחרונה, בסירת המועדון. הוא סיפר על גלי החוף הגבוהים ועל הקשיים בהתמודדות עם הים.
במשך השנים הסניף הפך למועדון ימי עירוני שהתפתח, ובשנות השבעים הפך לשבט צופי ים.
מבנה הבטון נהרס בינואר 1968, לאחר שסערה חזקה פקדה את החוף, אחרי הסערה המועדון עבר לגבעת הכורכר, ונבנה מחדש בעזרת עיריית הרצליה ותרומות שהגיעו.
בוסקילה
שם משפחה צפון אפריקאי. על פי סברה אחת, השם הוא גרסה של המונח "בשקילה", שמשעותו בערבית היא "אורג של שקילה". שקילה היא בגד מגונדר בצבעי אדום ולבן, שהיה נהוג בקרב יהודי צרפת וצפון אפריקה. לפי סברה אחרת השם נגזר מהביטוי הערבי "זגוקה", שמשעותו "יחיד" או "מוזר". ייתכן גם שההברה "בו" מייצגת תחילית שמשמעותה "אבא של", כמו התחילית "אבו".
הערות שוליים
}}
עטלפים
פיזיולוגיה ואנטומיה
העטלפים הם יצורים חברותיים וחיים בלהקות, המונות לעיתים אלפי פרטים. אפשר לראותם תלויים במערות כשגופם הפוך. תוחלת החיים של העטלפים מגיעה לעשרים שנה ולעיתים אף יותר, תוחלת חיים ארוכה מאוד לבעל חיים כה קטן במידותיו. גודל העטלפים נע בין עטלף פירות זהוב-כיפה (Acerodon jubatus) שמשקלו עד 1.5 ק"ג ומוטת כנפיו 1.7 מטר, לבין עטלף דבורה (Craseonycteris thonglongyai) שמשקלו 1.5 גרם ומוטת כנפיו 10 ס"מ והוא הקטן שביונקים.
כנפי העטלפים מורכבות מעור המתוח על עצמות גפיהם הקדמיות, שהתפתחו לעצמות דקות וארוכות. על הבוהן המבצבצת מכל כנף ישנה ציפורן המאפשרת אחיזה לצורך טיפוס או תלייה. לעטלפים שרירי חזה חזקים המאפשרים את תנועת הכנפיים. לעצם החזה של העטלפים יש מבנה מיוחד הדומה לזה של העופות. לעטלפים גם בלוטות שומן שמהן מופרש חומר שמנוני המשמן את עור הכנפיים לשמירה על גמישותן.
לעטלפי הפרי חוש ראייה טוב, אולם אצל עטלפי החרקים (עטלפים קטנים) הראייה מנוונת בדרגות שונות. חוש ההתמצאות של העטלפים מתבסס על הפקת גלי קול בתדרים גבוהים יותר מהתדר אותו יכולה אוזן בני אדם לשמוע. כושרם לעבד את המידע המצוי בגלים המוחזרים מהעצמים בסביבה (כמו משך ההחזרה, צורת הגל המוחזר והפרשי מופע) מאפשר להם להתחמק ממכשולים במסלול מעופם, לגלות, ואף להתביית, על טרף המצוי בשדה הקלט שלהם, כולל מרחקו מהם ושינויים במיקומו עקב תנועה או ניסיון הימלטות. לכן חוש הראייה איננו קריטי עבורם - יכולת איכון באמצעות הד שלהם מפותחת במידה מספקת כדי להקנות להם 'תמונה מרחבית' בכושר הפרדה גבוה מאוד. לחלק ממיני העטלפים יש קרומי עור על אפם ואוזניהם, שמשפרים את יכולת השמעת הקולות וקליטת ההד. העיטורים על האף מכונים עלה אפי בשל דמיונם לעלה, בעוד שהעיטורים על האוזניים מכונים "צפירים" בשל דמיונם לקרני העז.
חלק ממיני העטלפים לא רק מאכנים מזון באמצעות הדי הקולות שהם משדרים, אלא גם ב"ציתות" לקולות והדים ששידרו עטלפים אחרים. הם מסוגלים לנתח את ההד המוחזר מקריאה של עטלף אחר ולהסיק מכך שיש מזון בסביבה.
נמצא שלעטלפים רבים מבנה אוזן ייחודי: הם חסרים תעלה גרמית המובילה את נוירוני השמע או שהיא מחוררת. משערים שהדבר איפשר התפתחות חריגה של שמיעתם.
פעימות לבם בלילה, בפעולה, נעות בין 300 עד ל-1000 פעימות לדקה באחד ממיני העטלפים הקטנים שנקרא מיקרו-עטלף (Microbat). לעומת זאת, פעימות לבם של העטלפים השוהים בתרדמת חורף יורדות ל-10 פעימות לדקה, וכך הם חוסכים אנרגיה בחורף, כשאין בנמצא מזון.
תעופה
העטלפים הם היונקים המעופפים היחידים, ושייכים למועדון מצומצם של בעלי חיים מעופפים הכוללים את החרקים, הפטרוזאורים שנכחדו, והעופות.
מהירות וצורת התעופה משתנה ממין למין. העטלף המהיר ביותר הוא ככל הנראה אשף מקסיקני (שם מדעי: Tadarida brasiliensis) שיכול לעוף במהירות אופקית של 160 קמ"ש (כ-100 מייל לשעה). מהירות תעופה אופקית זו הופכת את האשף המקסיקני לבעל החיים המהיר ביותר בעולם.
רבייה
קצב הרבייה של העטלפים נמוך יחסית ליונקים בגודלם (ובפרט ביחס למכרסמים), ובמרבית המינים נולד פרט אחד בלבד בכל המלטה. משך ההריון כחודשיים. לקראת ההמלטה מתקבצות חבורות רבות של נקבות במערות נפרדות מאלו של הזכרים. ברוב המינים משקלו של הוולד כ-20% ממשקלה של האם. הגור נתלה בפרוות אמו באמצעות שיניו וציפורניו, כל עוד היא מסוגלת לשאת את משקלו. אצל עטלפי חרקים בגיל שלושה שבועות מסוגלים הצעירים לצאת לתעופה קצרה. תקופת ההנקה נמשכת כחודשיים.
אבולוציה
שלדי העטלפים השבריריים אינם מתאבנים היטב; ההערכה היא שרק 12% מסוגי העטלפים שחיו תועדו בתור מאובנים. מרבית מאובני העטלף העתיקים ביותר הידועים התבררו כדומים מאוד לעטלפים אוכלי חרקים מודרניים, כגון Archaeopteropus (לפני 32 מיליון שנה). העטלפים הנכחדים פלאוכירופטריקס (לפני 48 מיליון שנה) ו-Hassianycteris kumari (לפני 48 מיליון שנה), הם היונקים המאובנים הראשונים שצבעם התגלה: שניהם היו חומים-אדמדמים.
עטלפים קובצו בעבר לסדרת-העל ארכונטה, יחד עם חדפי עצים (טופאים), למורים מעופפים (גלשנאים) ופרימטים. עדויות גנטיות מודרניות מציבות כיום את העטלפים בסדרת-העל לאורסיאתריה, יחד עם קבוצות אחיות כמו פרונגולטה, הכוללת טורפים, פנגולינים, מפריטי פרסה, מכפילי פרסה, ולווייתנאים. מחקר אחד ממקם את העטלפים כקבוצת אחות למפריטי פרסה (Perissodactyla).
להלן עץ פילוגנטי המציג את העטלפים כחלק מלאורסיאתריה, יחד עם פרונגולטה כקבוצת אחות על פי מחקר שנערך בשנת 2013. ב-2003 התגלה בתצורת גרין ריבר בת ה-52 מיליון שנה, עטלף מאובן מוקדם Onychonycteris finneyi. הגילוי מצביע על כך שהטיסה התפתחה לפני יכולות הד. לאוניקוניסטריס היו טפרים על כל חמש אצבעותיו, ואילו לעטלפים מודרניים יש לכל היותר שני טפרים על שתי ספרות של כל יד. היו לו גם רגליים אחוריות ארוכות יותר ואמות קצרות יותר, בדומה ליונקים מטפסים התלויים מתחת לענפים, כמו עצלנים וגיבונים. העטלף בגודל כף היד הזה היה בעל כנפיים קצרות ורחבות, דבר המצביע על כך שהוא לא יכול לעוף מהר או רחוק כמו מיני עטלפים מאוחרים יותר. במקום לנפנף בכנפיו ברציפות תוך כדי טיסה, טיסתו כנראה התחלפה בין נפנופים באוויר וגלישה. הדבר מצביע על כך שהעטלף הזה לא עף כמו עטלפים מודרניים, אלא עף מעץ לעץ ובילה את רוב זמנו בטיפוס או תלייה על ענפים. המאפיינים הייחודיים של מאובן האוניקוניסטריס תומכים גם בהשערה כי טיסת יונקים התפתחה ככל הנראה בחיות שוכנות עצים, ולא ברצים יבשתיים. מודל זה של פיתוח טיסה, המכונה בדרך כלל תאוריית "העצים למטה", גורס שעטלפים עפו תחילה על ידי ניצול הגובה והכובד כדי לרדת אל הטרף, במקום לרוץ מהר מספיק להמראה בגובה פני הקרקע.
הפילוגנטיקה המולקולרית הייתה שנויה במחלוקת, שכן היא הצביעה על חיידקים שאין להם מוצא משותף ייחודי, מה שמרמז על כך שהתרחשו כמה טרנספורמציות בלתי סבירות לכאורה. ההשערה הראשונה היא שהד הגרון התפתח פעמיים בעטלפים, פעם אחת בדמויי נשפון ופעם אחת ברינולופואידים. ההשערה השנייה היא שלהד הגרון היה מקור יחיד בעטלפים, אבד לאחר מכן במשפחת העטלפי הפרי, ומאוחר יותר התפתח כמערכת של לחיצת לשון בסוג עטלף-פירות מאכן-הד. ניתוחים של הרצף של גן הקול FoxP2 לא היו חד-משמעיים לגבי האם אקו-הד הגרון אבד בעטלפי הפירות או הושג בשושלות הקוליות של עטלפים. ההד כנראה נגזר לראשונה אצל עטלפים משיחות תקשורתיות. לעטלפים מתקופת האאוקן איקרוניסטריס (לפני 52 מיליון שנה) ול-פלאוכירופטריקס היו התאמות גולגולתיות המצביעות על יכולת לזהות אולטרסאונד. ייתכן שהדבר שימש בהתחלה בעיקר כדי לחפש חרקים על הקרקע ולמפות את סביבתם בשלב הגלישה שלהם, אך אולי שימש למטרות תקשורתיות. לאחר שנקבעה התאמת הטיסה, ייתכן שהיא שוכללה לכוון טרף מעופף על ידי הד. נראה כי ניתוחים של גן השמיעה Prestin מצדדים ברעיון שהתכונה של איכון ההד התפתחה באופן עצמאי לפחות פעמיים, במשפחות שונות, במקום התיאוריה שהיא הלכה לאיבוד בעטלפי הפירות, אך ניתוח אונטוגני של השבלול תומך בכך שהאקו-לוקיישן של הגרון התפתח רק פעם אחת.
מיון
סדרת העטלפים מחולקת באופן מסורתי לשתי תתי סדרות – עטלפים קטנים ועטלפים גדולים. עם למעלה מ-1,200 מינים, סדרה זו שנייה בגודלה במחלקת היונקים רק לסדרת המכרסמים.
מאז שלהי המאה ה-19, דנות שתי תאוריות בנושא הקרבה בין שתי קבוצות העטלפים. תאוריה א' המקובלת יותר גורסת שהסדרה היא קבוצה מונופילטית, כלומר ששתי קבוצות העטלפים קרובות אחת לשנייה יותר מליונקים אחרים, וכי התעופה התפתחה פעם אחת בלבד אצל היונקים. תאוריה ב' גורסת ששתי הקבוצות הן שושלות אבולוציוניות נפרדות, וכי תעופת יונקים התפתחה בנפרד פעמיים.
אקולוגיה
עטלפים רבים חיים במושבות גדולות וצפופות בתוך מערות. צואת העטלפים עשירה בחומרים אורגניים ומשמשת מצע לבעלי חיים אחרים במערה (בעיקר פרוקי-רגליים) אך גם דשן טוב.
מיני עטלפים רבים, בעיקר עטלפי חרקים, נכנסים לתרדמת חורף בעונה הקרה של השנה, בעיקר עקב התמעטות במקורות המזון עקב דעיכה בפעילות חרקים מעופפים. כאשר העטלפים נכנסים לתרדמת הם מפחיתים את הפעילות המטאבולית בגופם ויכולים להוריד את קצב פעימות לבם עד ל-10 פעימות בדקה, וכך הם חוסכים אנרגיה רבה ומצליחים לשרוד על מאגרי השומן שהצטברו בגופם כאשר טרפו אלפי חרקים באביב ובקיץ. בשלב תרדמת החורף הם פגיעים מאוד ועשויים להתעורר בעקבות אור או רעש. התעוררותם גורמת לשריפת מאגרי השומן עקב המעבר לפעילות מלאה, דבר שפוגע בסיכויי השרדותם למשך החורף, עקב רעב. לכן חשוב מאוד לא להיכנס למערות עטלפים בחורף ולא להפריע להם בשנתם.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 מתו מיליוני עטלפים בארצות הברית וקנדה כתוצאה מפטריה בשם Pseudogymnoascus destructans. הפטריה גורמת לתסמונת האף הלבן (WNS) ולבעיות בתרדמת החורף של העטלפים - דברים הגורמים למותם באחוזים גבוהים ביותר. המחלה נחשבת לקטלנית ביותר ומעט מאוד ידוע עליה. מומחי עטלפים חוששים שהמחלה, שכבר גורמת לפגיעה קשה במיליוני עטלפים, תביא להכחדת מספר מיני עטלפים ולפגיעה קשה בטבע. הפטריה נתגלתה לראשונה ב-2006 במזרח אמריקה הצפונית. החוקרים משערים שמקור הפטריה הוא מאירופה ושעטלפי העולם הישן פיתחו עמידות מסוימת למחלה.
עטלפים בישראל
בישראל יש 33 מיני עטלפים. אחד מהם הוא עטלף פירות מצוי והשאר עטלפים אוכלי חרקים (בהם יזנוב קטן, יזנוב גדול, פרסף בהיר, פרספון מצוי, אשף מצוי, עטלפון ריפל, אודנן, נשפון מצוי, עטלפון לבן-שוליים, לילן מצרי ועוד).
בעקבות מאמצים של החברה להגנת הטבע, ושל מומחי עטלפים מהארץ ומחו"ל הופסקה הרעלת המערות והחלו מאמצים בחקירת ושימור העטלפים. מרכז היונקים בחברה להגנת הטבע מנהל מדי שנה סקרים על מצב וכמות העטלפים בארץ. ממצאים מ-2009 מראים על אוכלוסיות קטנות (ברוב המינים בדרך כלל כמה מאות פריטים ובנפוצים מספר אלפים) אך יציבות. כמו כן הותקנו תיבות ללינת עטלפים במספר מקומות בארץ. אחד ממיזמי השימור הגדולים של עטלפים בארץ הוא הכשרת מוצבים נטושים של צה"ל בגבול עם ירדן ללינת עטלפים (בעיקר עטלפי חרקים). מיזם זה מתבצע בשיתוף פעולה של צה"ל, רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע ונחל הצלחה. ב-2014 הצטרפה ישראל לאמנת Eurobats לשימור עטלפים.
ב-2023 דווח על מחקר בעקבות פעילות עטלפים בעיקר ממין נקבה, גם בשעות היום בשנים האחרונות, בעקבות ראיות שנמצאו בתל אביב, רמת גן, פתח תקווה, אשדוד וחיפה.
שימור העטלפים
בעשורים האחרונים עלתה המודעות לחשיבות האקולוגית של עטלפים וקמו ארגונים ממשלתיים, ציבוריים ופרטיים העוסקים בשימורם, דוגמת Bat Conservation International. ארגונים אלה עוסקים בפעולות שימור בטבע, מחקר, חינוך, הסברה ושתדלנות ציבורית.
החל מ-1997 מתקיים מדי שנה "ליל העטלף הבינלאומי". זהו אירוע שנתי בינלאומי להעלאת המודעות לעטלפים ולבתי הגידול שלהם. הוא מצוין בשבוע האחרון של אוגוסט במעל 30 מדינות (כולל ישראל). במסגרת האירוע מקיימים ארגוני סביבה שונים סיורים, הרצאות ופרסומים אחרים בנושאי חיי העטלפים, בתי-הגידול שלהם והצרכים שלהם. האירוע מתקיים גם בישראל, ומאורגן על ידי רשות הטבע והגנים.
דוגמה לשימור מוצלח של עטלפים היא קהילת העטלפים של העיר אוסטין שבטקסס, ארצות הברית. כיום העיר ידועה בין השאר בזכות אוכלוסיית ענק (בת מיליון וחצי פרטים) של עטלפים מהמין אשף מקסיקני (Tadarida brasiliensis) שהתנחלה מתחת לאחד הגשרים הראשיים בעיר - גשר שדרת הקונגרס על שם אן ריצ'רד. זהו הריכוז הגדול ביותר בעולם של עטלפים ממין זה אחרי מערת בראקן. בהתחלה התושבים חששו מהעטלפים וראו בהם איום אך מאמצי חינוך והסברה מצד ד"ר מרלין טאטל ופעילי טבע אחרים הפיגו את חששותיהם, כשהסבירו לעירייה ולתושבים שהעטלפים אינם מסוכנים אלא אף מועילים מאוד לעיר ולתושביה. הגשר ועטלפיו הפכו לאטרקציה תיירותית שחביבה על המקומיים והתיירים הזרים כאחד, ואלה באים בהמוניהם לצפות בנחיל העטלפים הענק היוצא לצוד חרקים בעת השקיעה, דבר המניב הכנסות רבות לעיר.
מאז שנות ה-2000 ננקטות בישראל פעולות שימור של עטלפים. פעולות אלה כוללת מלבד ניטור אוכלוסיות, מחקר, חינוך והסברה גם הסבה של מבנים נטושים כגון מוצבי צה"ל ללינת עטלפים והתקנת תיבות לינה לעטלפים ברחבי הארץ.
ב-2015 הצטרפה ישראל לאמנה הבינלאומית Eurobats הפועלת להגנה על עטלפי אירופה ואזורי תפוצתם.
העטלפים בתרבות
בגלל מראם המוזר והמפחיד לעיתים, והיותם יצורי לילה, שימשו העטלפים בתרבות אלגוריה לאפלה ולכוחות האופל. מפלצות על-טבעיות כמו דרקון וגרגויל צוידו בכנפי עטלף ודמותו של דרקולה הערפד מלאה במוטיבים של עטלף: ניבים, גלימה שחורה, לא יכול לסבול את אור היום, יכול לשנות צורה לעטלף.
בתלמוד
נכתב שעטלף נהפך לערפד אחרי 7 שנים (אין הכוונה לערפד המיתולוגי): "צבוע זכר לאחר שבע שנים נעשה עטלף, עטלף לאחר שבע שנים נעשה ערפד, ערפד לאחר שבע שנים נעשה קימוש, קימוש לאחר שבע שנים נעשה חוח, חוח לאחר שבע שנים נעשה שד, שדרו של אדם לאחר שבע שנים נעשה נחש".
במסכת בכורות נכתב שעטלף מטיל ביצים:. מספר פרשנים נדרשו להבדל בין קביעה זו של התלמוד לבין הידע העדכני שבידינו, לפיו העטלף מוליד וולדות חיים. יש שטענו שהתלמוד התייחס לחיה אחרת ולא לעטלף של ימינו, יש שטענו שבעבר העטלף אכן הטיל ביצים אלא שמאז "השתנו הטבעים", ויש שהעלו את האפשרות שחז"ל טעו בהבנתם את דרכי הרבייה של עטלפים.
בצה"ל
העטלף הוא הסמל הלא רשמי של יחידת הקומנדו הימי, שייטת 13. כנפי העטלף מופיעים בסיכת היחידה, המוטו שלה הוא ועמותת בוגרי שייטת 13 נקראת עמותת העטלף. סמל עטלף מופיע גם בתג היחידה של מערך ההגנה האווירית (הסיבה לכך היא היסטורית: מערך ההגנה האווירית הפעיל מכ"ם בשם זה). טייסת 119 של חיל האוויר הישראלי, המפעילה מטוסי F-16I סופה, מכונה "טייסת העטלף". כמו כן, ישנו מסוק סיור ימי בצה"ל שנקרא "עטלף".
בתרבות הסינית
העטלף הוא אות לאושר ומזל טוב. ברבים מחפצי האומנות הסיניים, ברקמות ובתכשיטים מופיעים חמישה עטלפים סביב פרח האפרסק, שמשמעותו חיים. חמשת העטלפים מסמלים את כל הדברים שהאדם מתאווה להם: בריאות, עושר, מזל טוב, אריכות ימים ושלווה.
בקומיקס
באטמן ("איש העטלף") הוא דמות קומיקס של בלש וגיבור-על הלוחם בפשע לבוש בתחפושת עטלף (בחלק מהגרסאות היא גם שריון גוף), האמורה להשרות פחד על לב אויביו. בחלק מהסיפורים על באטמן מוצגים העטלפים כלוחמי צדק ליליים, הנוסכים בבאטמן את הדחף להילחם ברשע ולעיתים אף מסייעים לו בכך. דמותו של באטמן תרמה לשיפור התדמית של העטלפים בעיני הציבור.
פנתר דה ויל
פנתר דה ויל (באנגלית: Panther De Ville) היא מכונית סלון בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות הספורט והפאר הבריטית Panther Westwinds בין השנים 1974–1985.
בדגמי "פנתר דה ויל" הורכבו מנועי יצרנית הרכב הבריטית יגואר.
דגם "פנתר דה ויל קופה" כיכב בסרט 102 כלבים וגנבים.
יחידה תנועתית
יחידה תנועתית (או יחידה מוטורית) היא סיב עצבי תנועתי אחד וכל סיבי השריר המעוצבבים על ידו. כאשר הסיב העצבי של היחידה מופעל, מתכווצים יחד כל סיבי השריר של היחידה. מספר יחידות תנועתיות יכולות לפעול יחד, להשגת תנועה מתואמת של השריר בו הן נמצאות.
אצל חסרי חוליות יחידות תנועתיות מאורגנות מעט שונה, לכל שריר יש מעט יחידות תנועתיות (בדרך כלל פחות מ-10), וכל סיב שריר מועצבב על ידי הרבה ניורונים. בגלל זה בעוד שבבעלי חוליות הכוח שיפעיל השריר נקבע על ידי מספר היחידות התנועתיות המופעלות, אצל חסרי חוליות הוא נקבע על פי האיזון בין האותות המעוררים והמעכבים.
יחסי ערב הסעודית–צ'ילה
יחסי ערב הסעודית–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הערבית הסעודית לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
בשנת 2015 צ'ילה וערב הסעודית הסכימו לפתוח בחילופי נושאים טכניים בנושא התפלה ויעילות אנרגטית. באותה שנה, נחתם הסכם בין המדינות אשר הפך את צ'ילה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית שאזרחיה יכולים לעבוד כעוזרות בית בסעודיה.
יחסים מסחריים
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-124 מיליון דולר בשנת 2018. המוצרים העיקריים שמייצאת צ'ילה לסעודיה היו עץ, תפוחים וענבים, ואילו ערב הסעודית מייצאת לצ'ילה בעיקר פוליאתילן, שמנים מן החי ופוליפרופילן.
הגירה
מספר המהגרים מערב הסעודית לצ'ילה התגבר מאז החזרה לדמוקרטיה בשנת 1990. מספר גדל והולך של מתאסלמים נסעו בשנים האחרונות לסעודיה לבצע את מצוות החאג', עלייה לרגל למכה שכל מוסלמי חייב לעשות לפחות פעם אחת בחיים.
טאיוו אווניי
טאיוו מייקל אווניי (באנגלית: Taiwo Micheal Awoniyi; נולד ב-12 באוגוסט 1997 באילורין שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים
אווניי גדל באימפריאל סוקר אקדמי. ב-31 באוגוסט 2015 חתם בליברפול מהפרמייר ליג, והושאל ישירות לפ.ס.וו פרנקפורט מהבונדסליגה השנייה. במשך השנים הושאל לניימכן מליגת העל ההולנדית, למוסקרון ולגנט מליגת העל הבלגית, ולמיינץ 05 ולאוניון ברלין מהבונדסליגה.
ב-20 ביולי 2021 חתם אווניי באוניון ברלין מהבונדסליגה באופן קבוע.
ב-25 ביוני 2022 חתם אווניי בנוטינגהאם פורסט לחמש שנים. ב-14 באוגוסט 2022 כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על וסטהאם יונייטד.
קריירה בינלאומית
אווניי שיחק בנבחרות הצעירות של ניגריה.
ב-7 באוקטובר 2021 ערך אווניי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בהפסד 0–1 לנבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא נכלל בסגל נבחרת ניגריה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
ויקי כריסטינה ברצלונה
ויקי כריסטינה ברצלונה (באנגלית: Vicky Cristina Barcelona) הוא סרט קולנוע משנת 2008, מסוגת דרמה קומית רומנטית, בבימויו של וודי אלן. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן של שנת 2008. זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הקומי הטוב ביותר של שנת 2008. פנלופה קרוז זכתה בפרס באפט"א ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור השתתפותה בסרט.
תקציר הסרט
במרכז העלילה עומדות שתי נשים אמריקאיות צעירות, ויקי וכריסטינה, היוצאות להתארח בחופשת קיץ אצל ג'ודי ומארק, קרוביה של ויקי בברצלונה. ויקי מאורסת והיא השקולה והממוסדת מבין השתיים ואילו כריסטינה הרפתקנית וחופשייה שלדבריה, כל שהיא יודעת הוא שהיא לא מוצאת את מה שהיא מחפשת, אם כי היא יודעת מה היא לא מחפשת.
במהלך החופשה פוגשות השתיים צייר כריזמטי ובוטה למדי בשם חואן אנטוניו גונזלס, המציע לשתיהן לטוס איתו לעיירת מגוריו ולשכב איתו. ויקי מתנגדת בתקיפות אולם כריסטינה נמשכת אליו וגוררת את ויקי לטיול. בטיול חואן מנסה לממש את הצעתו ולשכב עם שתיהן אך עם כריסטינה הדבר לא יוצא אל הפועל משום שחשה ברע, ואילו עם ויקי הפיתוי מצליח. בהמשך מתפתח רומן בין חואן לכריסטינה ואילו הבילוי החד-פעמי עם ויקי נשכח. כריסטינה עוברת לגור עם חואן עד שאשתו לשעבר של חואן, מריה אלנה המעורערת בנפשה, מגיעה לגור אף היא בביתו של חואן. כריסטינה, מריה וחואן מנהלים מערכת יחסים משולשת אולם לבסוף כריסטינה מרגישה שגם זה לא מה שהיא מחפשת ונוטשת את הבית.
ויקי מתחתנת בברצלונה עם דאג, ארוסה מניו יורק, אך בלבה ממשיכה לקנן תשוקה לחואן. אחרי חיבוטים היא נפגשת עם חואן אך המפגש נקטע באיבו על ידי אשתו לשעבר של חואן, מריה אלנה, שמנסה להרוג את שניהם.
לבסוף ויקי וכריסטינה חוזרות לניו יורק, כשוויקי נשואה לדאג וכריסטינה עדיין מחפשת את עצמה. חואן נשאר בברצלונה בודד לאחר שנפרד ממריה אלנה.
איך להיפטר מבחור ב-10 ימים
איך להיפטר מבחור בעשרה ימים (באנגלית: How to Lose a Guy in 10 Days) הוא קומדיה רומנטית על עיתונאית "שעושה מחקר" עבור כתבה אותה היא הולכת לפרסם. הכתבה "איך להיפטר מבחור בעשרה ימים" צריכה לחשוף בפני הקוראות הנשיות את כל אותן טעויות עליהן הן חוזרות כאשר הן יוצאות עם בחור ובעקבותיהן הן נזרקות.
מערכת יחסים של שנאה ואהבה מתפתחת בין בני הזוג, עד שכל אחד מגלה על התרמית של השני.
הכנסות
בשבוע הראשון גרף הסרט הכנסות של כ-20 מיליון דולר, ובסופו של דבר הסרט גרף הכנסות של כ-100 מיליון דולר בארצות הברית ו-71 מיליון דולר נוספים ברחבי העולם. גרסת ה-DVD יצאה ביולי 2003.
ניקו די אנג'לו
ניקו (ניקולס) די אנג'לו (באנגלית: Nico di Angelo) הוא דמות שיצר ריק ריירדן ומופיעה בסדרה "פרסי ג'קסון והאולימפיים", בסדרה "גיבורי האולימפוס" ובסדרה "גורלו של אפולו". הופעתו הראשונה הייתה בספר "פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן", בו פרסי, אנבת', תאליה וגרובר מוצאים אותו ואת אחותו, ביאנקה די אנג'לו, בפנימיית וסטאובר הול.
ניקו די אנג'לו הוא דמות בדיונית בספרו של ריק ריירדן, פרסי ג'קסון והאולימפיים, גיבורי האולימפוס וגורלו של אפולו. אביו הוא האדס, אל השאול, ואימו היא מריה די אנג'לו, בת תמותה.
לניקו יש הכוח לפקד על המתים;לזמן אותם; לבצע ' מסעות צללים ' כבן האדס; להפוך אדם/חצויי לרוח אם הוא אמור להיות מת; ובהשמש והכוכב, אף שלמעשה כבר בבית האדס ובדם האולימפוס, אנו מגלים שלניקו יש גם יכולת לצעוק את הייאוש לתוכו ובכך לזמן לו הרבה מתים שלדיים לעזרה. הוא בן להאדס, אחד משלושת האלים היוונים "הגדולים", השניים האחרים הם אחיו של האדס, פוסידון וזאוס. ניקו, מבחינה כרונולוגית מעל גיל שמונים כתוצאה מהשהות הממושכת שלו בקזינו לוטוס בלאס וגאס, מלון קסום בו לא מזדקנים והזמן לא עובר בקצב הרגיל. הוא היה בן עשר בקללת הטיטאן. הוא ואחותו, ביאנקה די אנג'לו, הושמו בקזינו לוטוס מתישהו סביב מלחמת העולם השנייה ובסופו של דבר הוצאו על ידי "עורך דין" שהתברר כאירניה עליה פיקד האדס. הוא מצא גם את אחותו למחצה הייזל לבסק בעולם התחתון והחזיר אותה למחנה יופיטר, המקביל הרומי של מחנה החצויים, בהיותה ילדה של פלוטו (הגרסה הרומית של האדס).
הוא נמצא כעת במערכת יחסים עם ויל סולאס (בן אפולו והמרפא הראשי של "מחנה החצויים"). הנשיקה הראשונה של השניים היא קצת אחרי שג'ייסון גרייס (אזהרת ספויילר רצינית!!) מת, וגם בטרטרוס,אך בטרטרוס היא קצרה, אך "מלאת רומנטיקה וכוונה". הנשיקה המלאה הראשונה של סולאנג'לו היא כשבוב בוכה.מגלים בהשמש והכוכב גם הרבה על השניים. בוב ובוב הקטן ניצלים וחוזרים לכדור הארץ, למערב. לניקו יש צלקות חמודות בפניו מסוף ' השמש והכוכב,' והוא משאיר אותן כי וויל אוהב אותן.בסוף הספר ' השמש והכוכב ' ניקו מרגיש מלא תקווה שהוא יכול להיות במערכת יחסים איך שהוא רוצה.
ביוגרפיה בדיונית
ניקו די אנג׳לו נולד ב-28 בינואר 1932. ניקו וביאנקה הם ילדיהם של אל השאול – האדס ושל מריה די אנג'לו. האדס נאלץ לשמור על ילדיו ועל אשתו בסוד מפני זאוס ופוסידון, אחיו, ומכל עולם המיתולוגיה, מכיוון שהיו בסכנת חיים מפניהם, ולכן הוא בורח איתם לוונציה. בסופו של דבר זאוס מגלה עליהם ועל מקום מוצאם ומשמיד בעזרת הברק שלו את מבנה המלון בו השתכנה המשפחה. חלק מהמבנה נהרס ומריה אמו של ניקו נהרגה, אבל הקסם של האדס הגן על הילדים.
אחר מות האם, אביהם שלח אותם ל"קזינו לוטוס" כדי לשמור עליהם. בגלל הקסם של המקום, שגורם לימים להיראות כמו דקות, האחים די אנג'לו משוחררים משם על ידי האדס רק בימינו (בשנות האלפיים), משם נשלחים לפנימיית וסטאוובר הול.
בספר השלישי, פרסי ג'קסון, תאליה גרייס ואנבת' צ'ייס מחלצים את האחים די אנג'לו מהפנימייה ולוקחים אותם למחנה החצויים. בדרך למחנה הם פוגשים את ציידות ארטמיס וניקו כועס על אחותו, ביאנקה, מכיוון שהצטרפה לציידות והוא מרגיש שהיא נטשה אותו. כאשר הם מגיעים למחנה הוא מבקש מפרסי לשמור עליה במסע החיפושים שאליו הם יוצאים עם אנשים נוספים. פרסי לא מצליח לקיים את ההבטחה וביאנקה נהרגת בידי מכונה מקולקלת של הפייסטוס. לאחר שניקו מגלה שאחותו מתה הוא עוזב את מחנה החצויים לאחר שפתח בור ברצפה שגרם לכמה מתים לעלות ולנסות להרוג את פרסי אבל אז, מבועת מעצמו, ניקו גירש אותם מיד.
בספר הרביעי ניקו נחשב למנודה מהמחנה, כיוון שלבני האדס אין שם ביתן, הוא מתחיל לנדוד. ניקו מתחיל לשנוא את פרסי כיוון שלא קיים את הבטחתו לשמור עליה, אך בסוף הספר הוא מצליח לדבר עם הרוח של ביאנקה ולבסוף סולח לפרסי. בספר החמישי, ניקו אומר לפרסי שהדרך היחידה לניצחון נגד המלחמה בקרונוס היא להיכנס לנהר הסטיקס שיהפוך את כל גופו לחסין מכל פגע חוץ מאזור קטן שיהיה פגיע ביותר (כמו בסיפור על אכילס). לאחר מכן הוא משכנע את אבא שלו להילחם במלחמה נגד קרונוס ולבסוף הם מנצחים במלחמה.
בבן נפטון מתברר שניקו נדד בעקבות עברו, ואביו הוביל אותו למחנה יופיטר (ניקו הוא החצוי הראשון מזה מאות שנים שביקר בשני המחנות), שם הכיר את המחנה הרומי וכאשר שערי המוות נפתחו מחדש הביא לשם את הייזל לבסק, שבניגוד לביאנקה, היא אחותו הקטנה. האדס סיפר לו על המחנה הזה, אך הזהיר אותו שלא לגלות למחנה החצויים עליו – ולהפך. הוא אמר שנוכחותו שם חשובה, אף על פי שהוא הבין זאת רק בסוף ״בן נפטון״. כאשר גם פרסי מגיע למחנה יופיטר ניקו מוצא אותו ומגלה שפרסי איבד את הזיכרון, אך הוא לא מספר לו על עברו.
בסוף הספר השני ניקו יוצא למסע בטרטרוס בחיפוש אחר שערי המוות – אותם צריך לסגור אם לא רוצים שהמפלצות יעלו מטרטרוס שוב ושוב. במסעו הוא מגלה את מקומם – במרכז טרטרוס עצמו, אבל כשהוא מגיע לשם ניקו נחטף על ידי תאומים ענקים, ונכלא בכד ארד מתחת לקולוסיאום ברומא. באות אתנה, שבעת החצויים הולכים להציל אותו ומצליחים. לאחר הקרב, אחרי שניקו הסביר להם על השערים, פרסי ואנבת' נופלים לטרטרוס כדי לסגור את השערים מטרטרוס. ניקו נשאר עם החבורה כי הוא זה שיכול לסגור את שערי המוות והיחיד שיוכל להוביל אותם לבית האדס, שם נמצאים שערי המוות מצידם על פני האדמה.
בספר בית האדס, מתגלה שניקו הוא הומוסקסואל והיה מאוהב בפרסי. בספר דם האולימפוס, שבו נקודת המבט של ניקו מוצגת, הקוראים מגלים את מחשבותיו.
בסוף הספר דם האולימפוס, החמישי והאחרון בסדרת גיבורי האולימפוס, ניקו מגלה לפרסי שהמון זמן הוא היה מאוהב בו, אבל רגשותיו עברו ועכשיו הוא לא הטיפוס שלו, למרות הבלבול של פרסי והשעשוע של אנבת' הם לוחצים ידיים כמו חברים ותיקים, בנוסף בספר הזה נרמז שלניקו יש רגשות כלפי ויל סולאס – בן אפולו האחראי על המרפאה של מחנה החצויים – ולהפך.
בספר האורקל הנסתר – הספר הראשון בסדרה "גורלו של אפולו", מתברר כי ניקו וויל סולאס הם זוג.
בספר המגדל של נירון – הספר החמישי והאחרון בסדרת גורלו של אפולו, ניקו וויל סולאס מופיעים לרוב כזוג צעיר, ומצטרפים לאפולו ומג במסעם בסוף הספר ניקו אומר ששמע קול מטרטרוס קורא לעזרה שהוא מאמין ששייך לבוב (יאפטוס) הטיטאן שעזר לפרסי ולאנבת' לצאת מטרטרוס בבית האדס.
בספר השמש והכוכב ניקו וויל סולאס יוצאים למסע חיפושים כדי לחלץ את בוב הטיטאן, אשר ניקס חטפה מונעת ממנו להיות חופשי, במהלך מסע החיפושים מתגלה הרבה על המסע הקודם של ניקו לטרטרוס, ועל יחסיו עם ויל סולאס.
מראה
בספרים ניקו מתואר תחילה כבעל עור בגוון זית חיוור, אך עם הזמן לאורך הספרים, גוון עורו מחוויר עוד יותר לגוון לבן וחיוור באופן מפחיד.
ניקו הוא נער רזה, בעל שיער שחור מבולגן ועיניים כהות בצבע חום.
בנוסף, מצוין כי אף על פי שהוא רזה, הוא חזק ושרירי באופן מפתיע ולא צפוי. ניקו לובש מעיל טייסים, חולצות טריקו שחורות וג'ינס שחורים (בדרך כלל), ולרוב עונד טבעת גולגולת כסופה שקיבל במתנה מאחותו ביאנקה, הוא מסתובב עם חרבו השחורה, העשויה מברזל סטיגאי, שהוא ברזל שהושרה במימי נהר הסטיקס, ומשום כך יש לו משיכה חזקה לנשמות והוא מתאים לבני האדס ופלוטו.
כוחות
ניקו מסוגל לשלוט ולזמן מתים ואל-מתים – שלדים, זומבים וכו' וכו' – ולבצע "מסע צללים", שהוא מעבר בין מקום למקום באמצעות צל שנמצא בקרבת מקום. בנוסף, ניקו מסוגל להרגיש כאשר מישהו עומד למות וכאשר מישהו מת במקום מסוים, (שלא כמו הייזל, אחותו למחצה מצד אביו, ניקו לא יכול לשלוט באבני חן ומתכות יקרות, לחפור מנהרות מתחת האדמה ולגלות מעברים ומנהרות סודיות מתחת לאדמה). בנוסף, הוא יכול להחזיר מתים מהשאול, לשחרר נשמות אבודות אל השאול ואף לכלוא נשמות בחרב הברזל הסטיגאית שלו כדי לחזק אותה. בדם האולימפוס מתגלה כוח חדש של ניקו – הוא מסוגל להפוך אנשים לרוחות רפאים כאשר הם אמורים להיות מתים, ולהעניש אותם כראוי להם (כוח דומה מתגלה בקרב על המבוך, כאשר ניקו מעביר את דיידלוס לשאול).
בגורלו של אפולו החמישי, מתגלה שניקו יכול גם להפוך אדם או חיה לשלד החיה או האדם, ולפזר את העצמות כשהוא לא צריך אותם יותר. מתברר שם גם שהוא יכול להשמיד קצת חלק מהחדר בכוחות האדמה שלו, כל עוד הוא עשוי מאדמה.
ניקו משתמש בחרב העשויה ברזל סטיגאי (ברזל שהושרה במי הנהר סטיקס) – החומר המאפיין את ילדי השאול, ומסוגל לשחרר נשמות אבודות אל השאול, להחזיר לשם מתים בורחים, ואף לחזק בעזרת כוח הנשמות את כוחו.
חרבו של ניקו היא חרב שחורה ומבריקה בצורת פלקטה.
רב ניסים גאון
רב ניסים בר יעקב (סביבות 990 ד'תש"ן –1062 ד'תתכ"ב) כונה "אבן שאהין", "רב ניסים גאון" או "רבינו ניסים", היה ראש ישיבת קירואן. חיבר מספר חיבורים על התלמוד הבבלי ועל עניינים תורניים נוספים, ובמהדורת וילנא הוכנס פירושו על הדף.
תולדותיו
רב ניסים נולד לרבי יעקב בן ניסים סביב שנת 990 לספירה בקירואן אשר בתוניסיה של ימינו. שם למד תורה אצל אביו ששימש כראש ישיבת קירואן. לאחר פטירת אביו בשנת 1006 לספירה הוא היה רק נער בן 16, ולא היה יכול למלא את מקום אביו כראש הישיבה, ומשום כך הועברה המשרה לרבנו חושיאל (אביו של רבנו חננאל), אז למד תורה מפיו, לצד רבנו חננאל. לאחר מותו של רבנו חושיאל קיבל את משרת ראש הישיבה. בתקופתו העיר קירואן נשדדה ונחרבה כליל, והוא עבר למהדיה, שם הוא נפטר ב-1057. כמו כן, במהלך תקופה ארוכה בה שהה לרגל כלולות בתו בגרנדה (ספרד) שבספרד המוסלמית, לימד, יחד עם תלמידו רבי יהוסף הנגיד, גמרא.
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הסטרימינג המוביל (וידאו)
בערך זה מפורטים זוכי פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הסטרימינג המוביל (וידאו).
מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
רב ניסים גאון
תולדותיו
רב ניסים היה משכיל ובקיא בספרות הפילוסופית של אותם הימים, ובגניזת קהיר נתגלו כתבים שלו בהם הוא מצטט אמירות אף מהקוראן.
קשריו עם בני דורו
רב ניסים עמד בקשר מכתבים עם רב האי גאון ועם רבי שמואל הנגיד, בכך סייע להעביר את ספרות הרבנים מבבל לספרד. הוא זכה להוקרה והכרה מצד גאוני בבל ומצד חכמי ספרד, שם אף לימד במשך תקופה.
ראשי ישיבות בבל העניקו לו את התואר "ראש בי רבנן".
תלמידיו
בין תלמידיו נמנים, הרי"ף-רבי יצחק אלפסי, אבן אל-גאסום שכתב ספר על התפילות ורבי יהוסף הנגיד (בנו של רבי שמואל הנגיד) לו אף השיא את ביתו.
חיבוריו
רב ניסים היה גם משורר, רבי שמואל הנגיד, שהיה משורר גדול, כתב ששיריו של רב ניסים עולים על אלה שהוא עצמו כתב.
גיאורגי ארוולדזה
גיאורגי ארוולדזה (גאורגית: გიორგი არველაძე, נולד ב-10 ביולי 1978 בטביליסי) היה השר לפיתוח כלכלי של גאורגיה, אשר מונה לתפקידו ב-20 בנובמבר 2006, עם התפטרות קודמו, איראקלי אוכרואשווילי, שכיהן בתפקיד במשך שבוע אחד בלבד עד ינואר 2008.
תפקידו הקודם של ארוולדזה היה "מנהל משרד נשיא המדינה" של גאורגיה, וכן שימש כחבר פרלמנט, מזכ"ל מפלגת השלטון הגאורגית, התנועה הלאומית המאוחדת (ერთიანი ნაციონალური მოძრაობა), ראש המשלחת הפרלמנטרית הגאורגית הקבועה לאספה הפרלמנטרית של נאט"ו (NATO Parliamentary Assembly), והיה הממונה על רפורמת בתי הסוהר במשרד המשפטים (כאשר המשרד עצמו נוהל על ידי מיכאיל סאקשווילי).
כבעל ברית ותיק, וסגנו של סאקשווילי, ארוולדזה שיחק תפקיד מרכזי במהפכת הוורדים של נובמבר 2003. ארוולדזה הועמד בראש מטה הבחירות של סאקשווילי לבחירות לנשיאות גאורגיה, שהתקיימו ב-5 בינואר 2008. ראש הממשלה הנכנס של גאורגיה, לאדו גורגנידזה, החליף את ארוולדזה באקתרינה שרשידזה, צעירה אמריקאית ממוצא גאורגי בת 34. ארוולדזה עצמו פרש לעסקים פרטיים.
יחסי ישראל–סינגפור
יחסי ישראל–סינגפור הם יחסים קרובים ביותר, המבוססים על שנים של סיוע והדרכה שהעניקה ישראל לסינגפור החל משנותיה הראשונות, בעיקר בצורת סיוע צבאי. ראשיתו של הקשר בשנת 1965, מיד לאחר פרישת סינגפור מהפדרציה המלזית. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו במאי 1969.