cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ובאני גואלברטו
אחד האירועים הקשורים בשמו התרחש ביום שישי הטוב. ביום זה נתקל במקרה בפירנצה באדם שאחריו רדף לאחר שזה רצח את אחיו וגואלברטו נשבע לנקום את מותו. גואלברטו עמד להוציאו להורג כשהרוצח ביקש רחמים בשם ישו, אשר נצלב על פי האמונה הנוצרית ביום זה. גואלברטו מחל לו וכשהוא הלך להתפלל, בכנסיית סן מניאטו אל מונטה הרכינה הדמות על הצלב את ראשה בפניו. האירוע הונצח בין היתר בציור של אדוארד ברן-ג'ונס, "האביר מלא החסד" ובציורו של פייטרו סורי, "מחילתו של סן ג'ובאני גואלברטו", המצוי בכנסיית מנזר אסטינו, שהוקמה על ידי חסידיו של גואלברטו בסוף המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12.
ג'ובאני גואלברטו מת במנזר בדיה א פסניאנו שבין פירנצה וסיינה.
אופטופון
האופטופון הוא מערכת חישה אלקטרואופטית המסוגלת לקלוט מגוון רחב של אותות כגון: דיבור, ציתות לשיחות טלפון, מדידת פרמטרים ביו-רפואיים חשובים של בני אדם ועוד, כל זאת ממרחק רב מאוד. ה"אופטופון" פותח בישראל על ידי פרופ' זאב זלבסקי, המהנדס יבגני ביידרמן מאוניברסיטת בר-אילן ופרופ' חבייר גרסיה מאוניברסיטת ולנסיה, ספרד.
האופטופון נבחר לאחד מ 45 ההמצאות הגדולות שפותחו בישראל על ידי מוזיאון המדע בירושלים.
בשנת 2012 קיבל פרופ' זלבסקי את פרס החוקר הצעיר בתחום מדעי הננו והננוטכנולוגיה כאשר כחלק מהסיבות למתן הפרס ציינה הוועדה את מערכת האופטופון: "מערכת חישה אופטית שיכולה לחוש פרמטרים ביו-רפואיים שונים כדוגמת לחץ דם, דופק, לחץ פנים עיני, להעריך כמות אלכוהול וסוכר בדם וכל זאת ממרחק. בין היישומים הביו-רפואיים של המערכת שעברו בהצלחה ניסוי מעבדה ראשוני, נמצאים ניטור רמות הגלוקוז בדם, ניטור פעימות לב וניטור לחץ הדם באופן מתמיד. התגובות לפיתוח מהשווקים הביטחוניים והרפואיים היו נלהבות ביותר, והפוטנציאל העסקי מוערך בהיקף של מאות מיליוני דולרים".
מערכת האופטופון
המערכת כוללת מצלמה דיגיטלית מהירה ומכשיר לייזר בתדר שאיננו נראה, ומבוססת על עיקרון ההתאבכות בקרן הלייזר עצמה.
כאשר מאירים אזור מסוים, זהו האזור אותו אנו מעוניינים לחקור, נוצרים נקודות אור וחושך, הנובעות מהתאבכות עצמית (Speckle) של האור המתרחשות בתוך אלומת הלייזר בשל הפרשי פאזה במשטח לא-אחיד (מחוספס) שממנו מוחזר הלייזר הקוהרנטי מרחבי.
הנקודות נוצרות באופן אקראי, והן משתנות אקראית. אך ניתן להבין על ידי השתנות האקראיות בתזוזה את המבנה התלת־ממדי של המשטח המוקרן, ועל ידי כך לדעת בדיוק ננו-מטרי את צורת התנועה התלת-ממדית של המשטח.
תסמונת מעיכה
תסמונת מעיכה (באנגלית: Crush Syndrome או Traumatic rhabdomyolysis) היא מצב רפואי קשה המאופיין בהלם ובאי-ספיקת כליות לאחר פגיעת מעיכה לשרירי השלד.
פגיעות בתסמונת מעיכה מתרחשות בדרך כלל באזורי אסון, כגון רעידות אדמה, או מלחמה. הלוקים בתסמונת הם קורבנות אסון, הנלכדים בדרך כלל תחת הריסות מבנים ומחולצים בחיים, לאחר ששהו לאורך שעות או אף ימים תחת משקל של חפצים או חלקי מבנים שנפלו על אברי גופם. התסמונת התגלתה לראשונה על ידי הרופא הבריטי אריק בייווטרס (Eric Bywaters) בפצועים בזמן הבליץ על לונדון, בשנת 1941. יש המכנים את התסמונת בשם "תסמונת בייווטרס" על שם הרופא שזיהה אותה לראשונה.
התסמונת נוצרת בזמן חידוש זרימת הדם אל האיברים הפגועים, לאחר שהורם מעליהם כוח המעיכה של ההריסות. הסברה היא שבמהלך חידוש זרימת הדם משתחררים אל זרם הדם חומרים אשר בריכוזים גבוהים הם רעילים – במיוחד מיוגלובין, אשלגן וזרחן – שהם תוצר של הרס רקמת השריר בעת ניתוק ממחזור הדם (איסכמיה).
תיאור התסמונת
תסמונת מעיכה משפיעה על איברים רבים בגוף. בנוסף לאי-ספיקה כלייתית, התסמונת עשויה לגרום לאלח דם, לתסמונת מצוקה נשימתית חריפה, קרישי דם מפושטים בעורקים, דימומים, הלם תת-נפחי, אי-ספיקה לבבית, הפרעות קצב בלב, חוסר איזון אלקטרוליטי בדם, וטראומה נפשית.
עדיין לא קיימת הבנה מלאה במדע הרפואה באשר לדרך שבה הכליות מושפעות מתהליך זה, ייתכן כי הנזק לכליות נגרם בגלל שחרור חומרים מטאבוליים שהם רעילים לכליות.
מקרי תסמונת מעיכה
אסונות טבע בהיקף נרחב עשויים לגרום למאות מקרים של תסמונת מעיכה בין הניצולים. כך קרה למשל ברעידת האדמה בארמניה בשנת 1988, שם נמנו כ-25,000 נספים והיו על פי הערכות כ-600 מקרים של תסמונת מעיכה. ברעידת האדמה בקובה, יפן, בשנת 1995, שם היו כ-5,000 נספים ו-372 מקרי תסמונת מעיכה. ברעידת האדמה באזור מרמרה, טורקיה, בשנת 1999, היו כ-17,000 נספים, ו-639 מקרי תסמונת מעיכה.
אופי האסון ההמוני, מנגנון ההרס ומיקומו, קובעים במידה רבה את מספר הנפגעים בתסמונת מעיכה. כך ניתן להסביר את הפער הגדול בין המספר הרב של מקרי תסמונת מעיכה ברעידת האדמה בטורקיה בשנת 1999, לעומת העובדה כי באסון התאומים בניו יורק, ב-11 בספטמבר 2001, היה מקרה אחד בלבד של תסמונת מעיכה. באסון התאומים נהרגו רוב השוהים בבניינים בעת התמוטטותם, מיד עם קרות האסון, לאור עוצמת ההתמוטטות. באסון הצונאמי במזרח אסיה, בשנת 2004, לא היו מקרי תסמונת מעיכה כלל, אף שרבים נלכדו תחת בניינים שהתמוטטו, זאת כיוון שקורבנות אלה טבעו ומתו בטרם התגלו. כיוון שרוב הלוקים בתסמונת מעיכה מפתחים אי-ספיקה כלייתית העלולה לסכן את חייהם ללא טיפול, אסונות בסדר גודל כזה מעלים את הצורך בציוד דיאליזה רב ובצוותים רפואיים המיומנים בטיפול בפגיעות כלייתיות.
טיפול
כדי להגביר את סיכויי ההחלמה של הלוקים בתסמונת, חשוב להתחיל בעירוי נוזלים מוקדם ככל הניתן מעת הפגיעה ורצוי במהלך שש השעות הראשונות לאחריה. משום כך, רצוי להתחיל בעירוי הנוזלים אפילו בטרם חולץ הנפגע מן ההריסות. מיד לאחר שחולץ הנפגע ואושפז יש צורך בניטור קפדני של כמות השתן של הנפגע, אשר באופן אידיאלי צריכה לעלות על 300 מיליליטר בשעה. כדי להשיג מטרה זו יש לעיתים לערות לגופו של הנפגע עד 12 ליטר של נוזלים ביום. כמות הנוזלים בעירוי תעלה על כמות השתן המופקת, זאת עקב אגירת נוזלים ברקמות הפגועות. בטיפול זה יש להמשיך כשלושה ימים עד להפסקת הפרשת מיוגלובין מן הגוף.
דיאליזה היא הליך חיוני להצלת לוקים בתסמונת מעיכה, לא רק לאלה שלהם תסמינים ברורים כתוצאה מעליה בכמות הרעלנים בגוף, אלא גם כאמצעי מניעה. טיפול בדיאליזה ללוקים בתסמונת מעיכה נמשך בדרך כלל 13 עד 18 יום, שתיים עד שלוש פעמים בכל יום. הפסקת הטפול בדיאליזה תעשה רק לאחר שקיימים סימנים ברורים של התאוששות וחזרה לפעילות בריאה של הכליות, כפי שניתן ללמוד מבדיקות שתן. כיוון שברוב מדינות העולם לא קיים מאגר מספיק של מכשירי דיאליזה למקרי אסון המוני, שיפור סיכויי ההישרדות של מאות נפגעים ברעידת אדמה למשל, מצריכים בדרך כלל סיוע בינלאומי והטסת מכשירים אלה ממדינות אחרות.
רעלת אשלגן (היפרקלמיה) עלולה להיות קטלנית בנפגעי תסמונת מעיכה ובמסגרת הטיפול חייב להתבצע ניטור קפדני על תסמיניה ותגובה מיידית (בדיאליזה) לתסמינים אלה. רבים מנפגעי תסמונת המעיכה זקוקים לעירויי דם, נוסף לעירוי נוזלים כללי.
פרוגנוזה
קשה מאוד לקבוע פרוגנוזה כללית ללוקים בתסמונת מעיכה, כיוון שמרבית מקרים אלה מתרחשים בעיתות אסון המוני וסיכויי הנפגע מושפעים במידה רבה, לא רק ממצבו הרפואי, אלא גם מגורמים סביבתיים. במציאות שבה קיים חוסר במשאבים ובצוותים רפואיים מיומנים, בלבול וחוסר ארגון, פוחתים במידה רבה סיכוייו של הנפגע לשרוד. מצבים של אירועים רבי-נפגעים, מצריכים לעיתים קבלת החלטה שלא לטפל בנפגעים שסיכויים להינצל נמוכים.
כאשר אסונות טבע, כמו רעידות אדמה עזות, מתרחשות באזורים מבודדים ומרוחקים, רוב הנפגעים בתסמונת מעיכה נפטרים זמן קצר לאחר שחולצו, בגלל מחסור באמצעים ובטיפול רפואי. כך למשל רעידת האדמה בקשמיר, פקיסטן, בשנת 2005, בה נספו לפי הערכות כשמונים אלף איש, אובחנו רק 118 נפגעים בתסמונת מעיכה ורק 65 זכו לטיפול בדיאליזה. מספר זעיר של מקרים שאובחנו ביחס לממדי האסון.
מחסור במכונות דיאליזה הוא אחד הגורמים המרכזיים המשפיעים על הפרוגנוזה של הנפגעים. הזמן המינימלי לדיאליזה ללוקים בתסמונת מעיכה, כדי להגביר את סיכויי הישרדותם, הוא שעתיים עד שלוש. הטיפול צריך להינתן פעמיים עד שלוש ביממה. באופן אידיאלי תשרת מכונת דיאליזה רק חולה בודד. מכאן, שבאסון שבו מאות נפגעי תסמונת מעיכה, יש צורך בעשרות ואפילו מאות מכשירי דיאליזה, צוותים המיומנים בהפעלתם ותשתיות מתאימות (בניינים, אספקת חשמל, מים זורמים נקיים, ועוד), כדי לתת את הסיכוי הטוב ביותר לנפגעים.
מנלאוס (מלך ספרטה)
דמותו
לפי המסופר באיליאדה, היה מנלאוס אחיו של אגממנון, המלך העליון של מיקנה והמלך העליון של יוון. מנלאוס זכה להינשא להלנה היפה שרבים מאצילי יוון חיזרו אחריה, לאחר שאודיסאוס, שרצה לזכות בפנלופי, הציע לטינדראוס מלך ספרטה, כי בתמורה לתמיכתו באודיסאוס בחיזוריו אחרי פנלופי, יפרוש מהתחרות, ובנוסף הציע כי לפני שתעשה ההחלטה לגבי הזוכה בהלנה, כל המחזרים ישבעו להגן על הבעל הנבחר כנגד כל מי שיתקומם נגדו. תכסיס זה הצליח, והלנה ומנלאוס התחתנו. עם מותו של טינדראוס, מנלאוס הפך למלך ספרטה.
במלחמת טרויה עלה בידי אגממנון, אחי מנלאוס, לגייס צבא בן מאה אלף איש למלחמה בטרויה, בזכות השבועה, לאחר שהלנה נחטפה (על פי מיתוסים מסוימים, הלכה מבחירה על פי אחרים) על ידי פאריס נסיך טרויה. כל מנהיגי יוון היו מחויבים להילחם. עם תום הקרב על טרויה, מנלאוס קיבל חזרה את הלנה, והם שבו לביתם. חלק מהגיבורים שהיו מעורבים במלחמת טרויה סבלו מההשלכות של המלחמה בחזרתם הביתה (אודיסאוס סבל מזעם האלים, על פי הכתוב באודיסאה, ואגממנון נרצח על ידי קליטמנסטרה, על פי המחזאי איסכילוס), מנלאוס הוא אחד היחידים שלא סבל מהשלכות המלחמה.
על שמו האסטרואיד 1647 Menelaus, שנתגלה ב-1957 על ידי סת' ניקולסון, ומכתש על הירח.
קישורים חיצוניים
גורגיאס, כתב את בשבחי הליני, נאום הגנה על פאריס והלנה.
שארל דה ונדוויל
שארל דה ונדוויל (בצרפתית: Charles Devendeville; 8 במרץ 1882 – 19 בספטמבר 1914) היה שחיין צרפתי והאלוף האולימפי בצלילה באולמפיאדת פריז ב-1900.
אלוף אולימפי בצלילה
באולימפיאדת פריז שנערכה בחודש אוגוסט בפריז שבצרפת זכה דה ונדוויל במדליית זהב בתחרות הצלילה בתוצאה של 188.4 נקודות, לאחר ששהה 68.4 שניות מתחת למים ושחה 60.00 מטר, לפני אנדרה סיס מצרפת (185.4 נקודות) ופדר ליקברג מדנמרק (147.0 נקודות). זו הייתה הפעם היחידה בה התקיימה תחרות צלילה במסגרת המשחקים האולימפיים.
מותו
דה ונדוויל מת בגיל 32 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פארס (פרובינציה)
פרובינציית פארס (בפרסית: استان فارس) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר שיראז. הפרובינציה גובלת ממערב בפרובינציית בושהר, מדרום בפרובינציית הורמוזגאן, ממזרח בפרובינציית כרמאן ובפרובינציית יזד, מצפון בפרובינציית אספהאן ומצפון-מערב בפרובינציית כהגילויה ובויראחמד.
מקור השם "פרס", שמה של איראן עד תחילת המאה ה-20, נובע משמה של הפרובינציה. במקור שם האזור היה "פּרס" (בפ"א דגושה), אך היות שבשפה הערבית לא קיים העיצור פּ', הוחלף השם ל"פֿארס" (פ' רפויה).
עיקר כלכלת הפרובינציה מתבססת על חקלאות: דגנים (חיטה ושעורה), פירות הדר, תמרים, קנה סוכר וכותנה. בפרובינציה ממוקמים גם מתקני זיקוק נפט גדולים, מפעלים ליצור צמיגים, מפעלי אלקטרוניקה ומזקקת סוכר. האזור מהווה גם כן מוקד תיירותי. בעבר, בבירת הפרובינציה, שיראז, היו יקבים רבים, שיינותיהם נקראו על שם העיר. אך לאחר המהפכה המוסלמית שעברה המדינה - נסגרו כולם, עקב האיסור על שתיית יין באסלאם.
בפרובינציה מספר רב של אוניברסיטאות, רובן ממוקמות בעיר הבירה, שיראז.
חיזמה
חיזמֶה (בערבית: حزما, נכתב לעיתים חיזמא) הוא כפר פלסטיני ביהודה ושומרון שטח B שליטה ביטחונית ישראלית, וכחלק מרשות הפלסטינית בנפת אל-קודס סמוך לשכונת פסגת זאב בירושלים. אוכלוסיית הכפר: 7,331 תושבים בשנת 2016.
ליד הכפר עוברים הכבישים לישובי מזרח בנימין, ולעלמון. בחלק מאדמות הכפר עוברת גדר ההפרדה.
בסמוך לכפר נמצא מחסום "חיזמה" המשמש כנקודת ביקורת ומעבר בין שטחי יהודה ושומרון לבין מדינת ישראל.
היסטוריה
הכפר ממוקם על שרידי אתר קדום. החוקר אדוארד רובינסון הציע לזהות את המקום עם העיר המקראית בֵּית עַזְמָוֶת, וזהו הזיהוי המקובל כיום. עַזְמָוֶת נזכרת פעמים רבות בתנ"ך, לצד עֲנָתוֹת (היא ענאתא של ימינו), עָלֶמֶת (היא "ח'רבת עלמית" של ימינו) וזִמְרִי (היא "ח'רבת זמרי" שבשכונת פסגת זאב) - כולם אתרים הנמצאים בסמוך לכפר חיזמה.
צפונית לכפר נמצא האתר "קובור בני אישראיל", שלפי סברה אחת הוא קבר רחל, ולפי סברה אחרת קבר בני ענק מתקופת המקרא.
התקופה העות'מאנית
במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596, חיזמה הופיע כישוב בנפת ירושלים. בכפר נמנו 28 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גפנים ועצי פרי, בנוסף להכנסות מזדמנות, עיזים וכוורות, סך הכל 2,800 אקצ'ה.
בשנת 1838, אדוארד רובינסון ביקר בכפר וכתב שהוא נטוש מזה חודשיים, כיוון שתושביו נמלטו לעבר הירדן כדי להשתמט מגיוס. היא הוסיף כי זהו כפר מוסלמי, השוכן בסמוך לירושלים.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בחיזמה בשנת 1863, וכתב כי מספר תושבי הכפר לא עולה על מאתיים. הוא ציין כי חלק מבתי הכפר נבנו, לפחות בחלקם התחתון, מאבני בניין קדומות, וכי במקום מצא בורות מים עתיקים חצובים בסלע.
בשנת 1896, החוקר הגרמני קונרד שיק העריך כי בכפר התגוררו 192 איש.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 515 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-521 מוסלמים אשר שכנו ב-91 בתים.
בסקר בשנת 1945 אוכלוסיית חיזמה מנתה 750 איש, ושטחי הקרקע של הכפר היו 10438 דונם, מתוכם כרבע שימשו לחקלאות. חלק מהקרקעות נמכרו ליהודים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, חיזמה עברה לשלטון ירדן.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. מיד אחרי מלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם. גבול ירושלים המאוחדת נקבע מטרים ספורים ממערב לשטח הבנוי של הכפר. אך רבות מהאדמות החקלאיות של הכפר שבהן גידלו בעיקר זיתים נמצא בתוך תחום ירושלים המאוחדת.
בתחילת 1980 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת שכונת פסגת זאב.
בהסכמי אוסלו נקבע כי כ-9% משטח הכפר יוגדר כשטח B, ו-91% הנותרים יהפכו לשטח C. בעקבות בניית גדר ההפרדה, חלק מהתושבים הפלסטינים של חיזמה העתיקו את מגוריהם לצד המערבי של הכפר.
לצורך בניית כביש 437, המשרת את תושבי האזור הישראלים והפלסטיניים, הופקעו כ-300 דונם מאדמות הכפר.
בנובמבר 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", רעולי פנים השחיתו מכוניות וריססו כתובות בכפר.
בשלהי שנת 2021 ובתחילת שנת 2022 דווח על זריקות אבנים יומיומיות לעבר אוטובוסים ישראליים בכביש 60 העובר בתוך הכפר, על ידי תושבי הכפר, ותושבי הכפר ענאתא. לפי נתוני "הצלה ללא גבולות" בחודש נובמבר אירעו 27 זריקות אבנים, ובחודש דצמבר 42. המצב עורר מחאה מצד ארגון נהגי האוטובוסים בישראל ומצד ראש מועצת בנימין ישראל גנץ.
ב-2 וב-3 במרץ 2022, בוצעו שני פיגועי דקירה בכפר שבהם שני מחבלים דקרו יהודים שנכנסו לבצע קניות בכפר.
מחסום חיזמה
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. באזור הכפר תוואי הגדר עוקב ברובו את גבול ירושלים המאוחדת, אך קטע קטן במערב הכפר, שהוא בתוך גבול ירושלים המאוחדת, הוא בצידו הפלסטיני של הגדר. ממערב לכפר, בין כביש 437 לקצה המזרחי של שדרות סיירת דוכיפת בשכונת פסגת זאב, הוקם "מחסום חיזמה". המעבר במחסום מותר לאזרחים ישראלים ופלסטינים תושבי מזרח ירושלים אך אסור לתושבי הגדה בעלי היתרי כניסה, ולכלי התחבורה הציבורית של מזרח ירושלים מחויבים לעבור רק דרך "מחסום קלנדיה" בצפון ירושלים (עד להקמת המחסום יכלו תושבי הכפר להיכנס לירושלים כמעט ללא הגבלה).
דגל הרם
דגל הרם הוא הדגל הרשמי של אי התעלה הרם.
הדגל הוא דגל לבן ועליו צלב ג'ורג' הקדוש בצבע אדום. בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) מתואר סמל הרן - דגל כחול שעליו קו אלכסוני צהוב היורד מהקצה העליון של ניצב הדגל, למרכזו. משני צידי הקו האלכסוני מתוארים דולפינים, ועל האלכסון שלושה נזירים - לזכר המנזר שהוקם באי במאה השישית.
הדגל עוצב על ידי הוקסלולוג הבריטי ויליאם קראמפטון, ואומץ בשנת 1953.
ג'יימס פלין
ג'יימס רוברט פלין (באנגלית: James Robert Flynn; 28 באפריל 1934 – 11 בדצמבר 2020) היה פילוסוף ופסיכולוג חוקר אינטליגנציה אמריקאי, פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת אוטגו בדנידין, ניו זילנד. היה ידוע בעיקר בזכות תגליתו בדבר הגידול ארוך הטווח של ציוני מנת משכל (IQ) ברחבי העולם, הנקראת על שמו אפקט פלין. גדל בוושינגטון די. סי., רכש את השכלתו באוניברסיטת שיקגו, והיגר לניו זילנד בשנת 1963.
עבודתו
פלין כתב ספרים בתחומי מחקר מגוונים, שכללו חקר ודיון באידאולוגיות, פילוסופיה פוליטית, גזע, מעמד, אינטליגנציה ומנת משכל. ספריו שילבו פילוסופיה פוליטית ומוסרית עם פסיכולוגיה לבחינת בעיות כגון האם ניתן וראוי לדרג גזעים ומעמדות על פי מנת משכל. היה חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים בנושאי אינטליגנציה ופסיכולוגיה.
מאמרו מ-1999 סיכם חלק גדול ממחקרו בנושא הפער בין ציוני מנת משכל אצל אמריקאים ממוצא אירופי ואפריקאי, והניסיונות להסבירו באמצעות תורשה או סביבה. פלין פירש את הראיות, ובייחוד את תגליתו בדבר העלייה בציונים של "שחורים" ושל "לבנים" כאחת בעשרות השנים האחרונות, כעדות לעוצמתם של גורמים סביבתיים לפער.
נפטר ב-11 בדצמבר 2020.
אפקט פלין
"אפקט פלין" הוא המונח שניתן לתגליתו של פלין על עלייה משמעותית וארוכת טווח באינטליגנציה בתוצאות מבחני אינטליגנציה שונים, שנמדדה בחלקים רבים של העולם.
הסוכנות לביטחון לאומי (ליבריה)
הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) היא סוכנות הביון של הרפובליקה של ליבריה, שכפופה לנשיא ליבריה. הסוכנות אחראית לניטור, איסוף, ועיבוד של מידע ונתונים על מודיעין זר ולמנוע חדירה לרשתות תקשורת ומערכות מידע. הסוכנות לביטחון לאומי מסתמכת על מגוון רחב של אמצעים כדי לבצע את משימותיה, רובן חשאיות.
הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) הוא תולדה של מיזוג בין הלשכה הלאומית לחקירות (NBI) אשר הייתה אחראית על תחום חקירות, ביטחון גלוי וביטחון, ולבין הלשכה לפעולה ביצועית (EAB) שהייתה אחראית על מבצעים חשאיים. במתכונתה הנוכחית הסוכנות הוקמה ב-1974.
משימה
הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) היא הגוף המוביל בממשלת ליבריה בתחום ההצפנה וכולל תפקידי מודיעין אותות (סיגינט) ואבטחת מידע (IA) ומנטר את תשתיות המחשוב הממשלתיות.
אבוקדו
אָבוֹקָדוֹ (שם מדעי: Persea americana) הוא עץ פרי סובטרופי ירוק-עד ממשפחת העריים, ולו כ-15 זנים. מוצאו של האבוקדו במרכז אמריקה, משם הפיצו אותו הספרדים, בתחילה לאמריקה הדרומית, ובהמשך לאפריקה וחלקים מאסיה. לארצות הברית הגיע האבוקדו רק בתחילת המאה ה-20.
גובהו של עץ אבוקדו בר יכול להגיע ל-15 מטר. הזן המתורבת קטן ממנו, ירוק-עד ובעל תפרחת לבנה. קטיף האבוקדו נעשה ידנית או כקטיף ממוכן באמצעות אפרון, אשר בעזרתו ניתן להגיע אל הפירות הצומחים בגבהים. מטעי אבוקדו נפוצים כיום במקסיקו, פרו, צ'ילה, ארגנטינה, ברזיל, ארצות הברית (פלורידה וקליפורניה), קניה, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, ספרד וישראל.
נהוג לאכול את האבוקדו חי כשהוא רך. אבוקדו פתוח אינו נשמר, גם במקרר, ונוטה להשחיר. בישראל נמכרים ממרחי אבוקדו עם חומר משמר. מכיוון שהאבוקדו הרך נימוח וצורתו מתקלקלת, כמו גם קליפתו הנרקבת בקלות, הפרי בדרך כלל נמכר כשהוא עדיין קשה, והוא מתרכך תוך ימים אחדים. לשם הבשלת האבוקדו, ניתן לשמור אותו עטוף בנייר או בקרטון ביחד עם בננות או תפוחים. אלו מפרישים אתן המאיץ את תהליך ההבשלה של הפרי. ככלל, פרי האבוקדו אינו מבשיל על העץ, אלא רק אחרי קטיפתו.
המאכל המקסיקני גואקמולה שמקורו אצטקי עשוי מפרי האבוקדו.
האבוקדו משמש גם בתעשיית הקוסמטיקה לייצור תכשירי שיער כשמפו וקרמים טבעיים לעור, וזאת בשל אחוז השומן הגבוה בפרי.
אטימולוגיה
שמו של האבוקדו בא מהשפה האצטקית, שבה קוראים לו "ahuacatl" משמעות המילה יכולה להיות גם אֶשֶׁךְ, כנראה בגלל הדמיון בצורה והאמונה שהפרי נותן סגולות מיניות. בספרדית קוראים לפרי aguacate, אך ברוב השפות הוא מכונה אבוקדו.
צמח ופרי האבוקדו
צמח האבוקדו הוא חד-ביתי, ופרחיו קטנים ודו-מיניים. לאבוקדו אין יכולת האבקה עצמית, שכן החלק הנקבי והחלק הזכרי באותו פרח אינם מבשילים בו-זמנית. לכן עץ יחיד בדרך כלל לא יניב פרי, אלא אם כן יש בסביבתו עוד עצים. בדרך כלל במטעי אבוקדו נעשים מאמצים להגביר את סיכויי ההפריה על ידי שימוש בדבורים.
קליפתו של פרי האבוקדו היא בשרנית, וצבעה ירוק או שחור. ציפתו (החלק הבשרני בפרי) צהובה-ירקרקה, רכה, עתירת שומן, חלבונים וויטמינים B, A ו-C. גלעינו של האבוקדו יחיד וקשה. האבוקדו פורח בדרך כלל באביב והפרי מבשיל בחורף. השמן המופק מהפרי משמש בתעשיית התמרוקים. לצמח תפרחות רבות, וכל אחת מורכבת ממאות פרחים. ההאבקה אינה עצמית מאחר שהצלקת והאבקנים אינם מבשילים יחד אלא בהפרש של מספר ימים.
זני אבוקדו
ישנם שלושה סוגי כנה של אבוקדו:
אבוקדו בישראל
בתחילת המאה ה-20 ניסתה חברת פיק"א לאקלם את האבוקדו בארץ ישראל, אך גידולו כגידול מסחרי החל רק בתחילת שנות ה-60 של אותה מאה.
עצי האבוקדו הראשונים הובאו לארץ ישראל בשנת 1920 על ידי נזירים ממנזר השתקנים בלטרון. העצים המורכבים הראשונים הובאו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 וניטעו באדמות בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".
בישראל מגדלים זנים שונים של אבוקדו בהתאם לסוגי הקרקעות והאקלים באזורים השונים. האבוקדו נחשב כיום בישראל לפרי היצוא השני בחשיבותו אחרי ההדרים. האבוקדו הישראלי זוכה לפופולריות רבה בשוקי אירופה, ובייחוד בגרמניה ובצרפת.
לאבוקדו מספר זנים, בישראל מגדלים את הזנים הבאים:
בשנים האחרונות שוקדים בכירי ענף האבוקדו בישראל לשלב בין זנים מקדימים מאוד לבין זנים מאחרים. בישראל נטועים כ-55 אלף דונם אבוקדו, והיבול השנתי הוא בין 60 ל-120 אלף טון.
בהלכה היהודית מברכים על האבוקדו בברכה ראשונה בורא פרי העץ, אלא אם הוא מרוסק לגמרי, שאז ברכתו ברכת שהכל נהיה בדברו. בברכה אחרונה מברכים ברכת בורא נפשות.
חנה יכין
ביוגרפיה
חנה יכין פיתחה את כישוריה האומנותיים בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה למדה בבית הספר התיכון באוטרכט, הולנד, ואחר כך למדה אומנות בפריז אצל פאול קולין. בשנת 1956 עלתה לארץ וכאן פגשה באומן אברהם יכין לו נישאה בשנת 1957. יחד גידלו שמונה ילדים. בני הזוג גרו בשכונת מחנה יהודה בירושלים, בבית בו נולד אברהם.
חנה יכין הרבתה לעסוק בטכניקות הדפס שונות. במשך תחילת תקופת נישואיה התרכזה עבודתה של יכין בעיקר בנושא ההיריון, הלידה והאימהות ובדמויות מן המקרא. לאחר שנת 1965 היא יצרה שתי סדרות של תצריבים (etchings) – אחת בנושא האבולוציה והשנייה בנושא המוזיקה והמוזיקאים. בשנת 1978 החלה לעסוק גם בכתיבה, בשפה האנגלית, וחלק מסיפוריה הקצרים פורסמו בארצות הברית ובקנדה ואף הושמעו בשרות הבינלאומי של ה BBC. היא פרסמה גם מספר ספרים מצוירים.
תערוכות יחיד
1970 – אמהות ומשפחה - בית מניה ביאליק, תל אביב
1976 – תחריטים ורישומים מהווי התזמורת – תיאטרון ירושלים, ירושלים
תערוכות קבוצתיות
ציורים ורישומים – ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ
ש958 – תערוכת אמנים עולים, ביתן האומנים, תל אביב
1962 – מאה יצירות בשחור לבן, בית האמנים, ירושלים
1975 – תערוכות קיץ, מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה
1960 - חנה ואברהם יכין, מוזיאון החאן, אשקלון
1962 – התערוכה הכללית של אמני ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1962 – תערוכת האביב – אומני ירושלים, בית האומנים, ירושלים
1966 – תערוכה כללית – אומני ירושלים, בית האומנים, ירושלים
1970 - חנה ואברהם יכין – ציורים ותחריטים, המוזיאון העירוני בית עמנואל, רמת גן
1973 – אמני ירושלים למען מווה מלחמה מרצון, בית האומנים, ירושלים
ספרים
2012 - הגדה לט '' ו בשבט
Of tortoises and other Jews / story and illustrations, -2014
· וידאו
סיפורי סבתא
מוצאים את נמו (זיכיון)
מוצאים את נמו הוא זיכיון של אולפני דיסני ופיקסאר. הזיכיון מספר על דג שושנון שהלך לאיבוד בים שבו הוא ואביו חיים.
הזיכיון מורכב משני סרטים: מוצאים את נמו (2003) ומוצאים את דורי (2016).
מוצאים את נמו
הסרט מתחיל כשנמו, דג שושנון שחי באוקיינוס עם אביו ברדג, יצא ליומו הראשון לבית הספר ואבד בדרך לבית הספר. רופא שיניים מוצא את נמו, וחוטף אותו. רופא השיניים תכנן להביא את נמו כמתנת יום הולדת לאחייניתו, הרופא חטף את נמו למרפאתו בסידני, אוסטרליה. ברדג, החליט לצאת להחזיר אליו את נמו. הוא נפגש במקרה עם דגה בשם דוגי. דוגי מצאה את משקפתו של רופא השיניים, וקראה עליה את כתובת המרפאה שבה מוחזק נמו. ברדג ודוגי יצאו למצוא את נמו בסידני, אך נקלעו ברשת דייגים.
בינתיים, נמו ברח מהמרפאה לאוקיינוס דרך תעלות הביוב. הוא הגיע לרשת בה נקלעו אביו ודוגי. נמו שחרר אותם מרשת הדייגים וחזר יחד עם אביו למקום מגוריהם.
מוצאים את דורי
בשנת 2005 הודיעו אולפני דיסני על יצירת סרט המשך ל'מוצאים את נמו'. בשנת 2013 הודיעה אלן דג'נרס בתוכנית האירוח שלה כי בשנת 2015 ייצא לאקרנים הסרט 'מוצאים את דורי'. לאחר כמה חודשים, הודיעו אולפני דיסני ששחרור הסרט נדחה ל-2016. אולפני דיסני פרסמו בנוסף שהסרט יעסוק בדורי, שתאבד בגלל בעיית הזיכרון שלה מול חופי קליפורניה.
סרט שלישי
ביוני 2016 אולפני דיסני הודיעו כי החברה עובדת על סרט שלישי.
חוקרים את השונית
חוקרים את השונית (במקור: exploring the reef) הוא סרט תיעודי קומי שביים ז'אן מישל קוסטו על ריף ועל שוניות אלמוגים. הסרט אורך 7 דקות ועלילתו מתרחשת לאחר עלילת הסרט הראשון. עלילת הסרט היא שז'אן מישל קוסטו מנסה לביים את הסרט, ולחקור את הריף, ונמו, אביו ברדג ודוגי מפריעים לז'אן מישל קוסטו לביים את הסרט. בסוף, הדגים משתלטים על הסרט והופכים להיות הבמאים שלו. ז'אן מישל קוסטו מודיע שדבר כזה מעולם לא קרה לו. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-4 בנובמבר בשנת 2003.
גרסת תלת מימד
לאחר הצלחת גרסת תלת המימד של הסרט מלך האריות, החליטו חברת וולט דיסני ופיקסאר ליצור גרסת תלת מימד גם לסרט מוצאים את נמו. הסרט שוחרר ב-14 בספטמבר 2012. בסוף השבוע בו שוחרר הסרט, הכניס הסרט 16.7 מיליון דולר בצפון אמריקהארצות הברית ו-31 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית).
מסע הצוללת בעקבות נמו
מסע הצוללת בעקבות נמו הוא מתקן פופולרי שבפארק דיסנילנד שבקליפורניה. המתקן נחנך בשנת 2007, והחליף את מתקן 'מסע הצוללת', שנסגר בשנת 1998. סיפור המסגרת של המתקן הוא מסעה של צוללת בים, בה נמצאים נוסעים. הצוללת עוברת ביער, באטלנטיס, בהר געש ובמקומות נוספים. בסוף, הצוללת מסיימת את מסעה והנוסעים יורדים מהמתקן.
אליאס הראווי
אליאס הראווי (בערבית: الياس الهراوي; 4 בספטמבר 1926 – 7 ביולי 2006) היה נשיא לבנון בשנים 1989–1998.
קורות חיים
הראווי, שנולד בבקאע, היה הנשיא הראשון שלא בא מקרב המרונים של הר הלבנון. הוא נבחר לנשיאות ב-24 בנובמבר 1989, יומיים לאחר ההתנקשות בחייו של רנה מעווד, אשר כיהן כנשיא במשך 17 יום. כשתקופת נשיאותו עמדה להסתיים בשנת 1995, הצביעו חברי האספה הלאומית בעד תיקון לחוקה כך שיוכל להמשיך בתפקידו שלוש שנים נוספות.
הראווי נולד בהאוך אל-אומרה שליד זחלה למשפחה מרונית של בעלי אדמות. הוא למד באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות וקיבל תואר במסחר. הקים חברה לייצוא ירקות ושיתף פעולה עם חברות שווייצריות. כמו כן, עמד בראש קואופרטיב הסלק סוכר בבקעא. כשעסקיו נפגעו קשות ולמעשה נהרסו כליל בעת מלחמת האזרחים בלבנון פנה לייבוא נפט.
הראווי, שהיה נצר למשפחה בולטת בשדה הפוליטי, הלך בעקבות אחיו ג'ורג' וג'וזף ונבחר לאספה הלאומית בשנת 1972. בשנים 1980–1982 היה שר העבודות הציבוריות (בתקופת שלטונם של הנשיא אליאס סרכיס וראש הממשלה שפיק אל וזאן). בתפקידו זה התמקד בבניית גשרים ודרכים מהירות כדי לחבר את כל חלקי המדינה.
בתקופת נשיאותו חתם הראווי על תיקונים לחוקת לבנון בהתאם להסכם טאיף, אשר העניקו כוח והשפעה גדולים יותר למוסלמים בלבנון. ב-13 באוקטובר 1990, בעזרת צבא סוריה, כפה על הגנרל מישל עאון, אשר עמד בראש מערכת שלטונית מקבילה, להיכנע. כניעתו של עאון הייתה המבשר לתחילת שיקום המדינה לאחר מלחמת האזרחים. ב-22 במאי 1991 חתם על חוזה האחווה, התיאום ושיתוף הפעולה עם סוריה, שבו התחייבה לבנון לא להרשות להשתמש בשטחה כדי לפגוע באינטרסים סוריים.
בלבנון חלוקות הדעות לגביו ולגבי תקופת שלטונו. חלק מהאוכלוסייה משבח אותו על פעולתו הנחרצת נגד המיליציות היריבות וסיום מלחמת האזרחים אשר קרע את המדינה לגזרים במשך 15 שנה. אחרים מאשימים אותו בפירוק הנוצרים ורוב המוסלמים מנשקם, פרט לחזבאללה. מבקריו גם מצביעים על תמיכתו באינטרסים סוריים ובכך שההסכם עליו חתם הפך את לבנון לקולוניה סורית.
הראווי היה נשוי למונה ג'מאל ולזוג היו שלושה בנים (ג'ורג', רוי ורולנד) ושתי בנות (רינה וזלפה). הוא נפטר מסרטן.
פטישיזם (סקסולוגיה)
בתחום הפסיכולוגיה והסקסולוגיה, המונח פֶטִישִׁיזם מתאר משמעות מיוחדת הניתנת על ידי אדם לגורם כלשהו, בעיקר על רקע מיני. האדם משיג הנאה מינית על ידי חפץ דומם או איבר גוף של אותו אדם שאינו רגיש לגירוי מיני (ארוגני). הפטישים הנפוצים ביותר הם פטיש לכפות רגליים ונעליים.
הסיפוק והריגוש מגיעים תוך מישושו, הרחתו, נישוקו, טעימתו, הסתכלות עליו ואוננות תוך מגע בחפץ או הסתכלות על החפץ או באיבר הגוף. חלקי גוף וחפצים המשמשים כמושא לפטישיזם הם לדוגמה שיער, כפות רגליים, בגדים תחתונים, נעליים, מוצצים, בקבוקי תינוקות, בשמים, בגדי עור וחפצים דומים הקשורים למין המועדף, אך פטיש לא חייב להיות חפץ. פטיש יכול להיות מעשה מסוים, פנטזיות פעולות שמעלות את עוררות המינית של האדם. אדם בעל פטיש מבקש לעיתים משותפו ליחסי המין לענוד את החפץ בזמן האקט המיני. אדם בעל פטיש מבטא לא רק הנאה משימוש בחפצים, אלא החפץ משמש עבורו באופן מובהק לשם עוררות מינית.
לרוב, אין כל נזק בפטישיזם. לעיתים נדירות, האדם עלול לבצע פריצה, גנבה או תקיפה כדי להשיג את החפץ הדרוש. במקרים אלו הריגוש והמתח שבמעשה הפשע מחזקים בדרך כלל את הריגוש המיני ולפעמים הם הפטיש עצמו, ואילו לפריט עצמו יש חשיבות מועטה, או שזו הדרך היחידה שבה האדם יכול לממש את הפטיש שלו.
רוב התאוריות על פטישיזם מדגישות את למידת הפטיש באמצעות התניה קלאסית. לבני נשים, למשל, עשויים להיות לפטיש ארוטי עקב הקישור שלהם למין ולגוף נשי. ישנה השערה שגברים מסוימים הם בעלי אפשרות התניה גבוהה ולכן הם מועדים יותר לפתח פטיש.
ישראל זביטי
ישראל זביטי (נולד ב-15 בינואר 1980 בנתניה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
זביטי גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה והיה שותף מרכזי באחד השנתונים הטובים שהיו במחלקת הנוער של המועדון, לצידם של קלמי סבן, עמוס נחייסי, שלומי דהאן, רן קוז'וק ואחרים. הקבוצה זכתה 3 פעמים ברציפות בדאבל של ליגות הנערים בישראל, בנוסף לחמש אליפויות במהלך השנים בין קבוצות הילדים ועד הנוער, שיא שטרם נשבר. זביטי היה שחקן סגל קבוע בנבחרת הצעירה של ישראל.
זביטי עלה לקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה בעונת, עת שיחקה בליגת המשנה, ובעונה זו העפיל עמה לליגה הבכירה. במשך עשר עונות ברציפות בהן שיחק במכבי נתניה, הוא ירד עמה ליגה ועלה עמה חזרה לליגת העל פעם נוספת. בעונת, עם הגעתו של הבעלים החדשים של הקבוצה דניאל יאמר, הוחתם זביטי על חוזה לשלוש עונות.
לקראת עונת עזב זביטי את מכבי נתניה וחתם בקבוצת הפועל פתח תקווה ששיחקה בליגה הלאומית, ועמה העפיל לליגת העל וזכה בגביע הטוטו לליגה הלאומית. ביולי 2008 הוחלט לסיים את הקשר עם זביטי ולאחר שלושה חודשים ללא קבוצה הוחתם בהפועל רמת השרון.
בעונת חתם זביטי בקבוצת הפועל כפר סבא, ולאחר עונה אחת עבר לשחק בקבוצת מכבי השקמה/רמת חן מליגה א', במדיה פרש ממשחק פעיל בקיץ 2011.
טריו
משמעות המונח טְרִיּוֹ (מאיטלקית: Trio) היא שלישייה. המונח משמש בעיקר בתחום המוזיקה בהקשר של מספר נגנים או תפקידים בהרכב מוזיקלי, או הלחנות המיועדות להרכב כזה. {{פירושונים|במוזיקה:
ראו גם
}}
כביש A1 (קפריסין)
כביש A1 בקפריסין הוא כביש מהיר המחבר בין ניקוסיה, בירת המדינה הממוקמת בחלקה הצפוני, לבין העיר לימסול שבחופה הדרומי.
כביש A1 הוא הכביש המהיר הראשון של קפריסין והארוך שבהם. בנייתו החלה בשנת 1977, הוא נפתח בהדרגה ובנייתו הושלמה בשנת 1986.
אורכו של הכביש הוא 73 קילומטרים. הוא מתמשך לאורך של כ-50 קילומטרים מניקוסיה דרומה ואז כ-25 קילומטרים לדרום-מערב אל לימסול. הוא עוקף את לימסול מצפון ומסתיים בפרבריה המערביים.
במקור כלל הכביש מעגלי תנועה, אך אלו הוחלפו בהמשך בהפרדה מיפלסית. כיום (2018) יש בו שלושה מחלפים ו-27 כניסות ויציאות. הוא מתחבר (מצפון לדרום) לכבישים המהירים A2 ו-A5 ללרנקה ו-A6 לפאפוס.
ברוב אורכו של הכביש הוא בעל שני נתיבים לכל כיוון. בשנת 2012 הושלמה הרחבת הקטע הצפוני העמוס של הכביש (15 קילומטרים) לשלושה נתיבים.
מהירות הנסיעה המקסימלית המותרת בכביש היא 100 קילומטר לשעה. כבכל כבישי קפריסין הנהיגה בו היא על צד שמאל.
יחסי קוסובו–שווייץ
יחסי קוסובו–שווייץ הם היחסים הדו צדדיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים בין קוסובו לשווייץ. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, שווייץ הכירה בזאת ב-27 בפברואר 2008. לשווייץ יש שגרירות בפרישטינה מאז 28 במרץ 2008, כאשר קוסובו יש שגרירות בעיר הבירה ברן. בספטמבר 2008, הרשויות השווייצריות הביעו הסתייגות מהשגריר היוצא, נעים מאלה, בשל אזרחותו הכפולה, אך קיבלו אותו מאוחר יותר.
יחסים צבאיים
לשווייץ יש כיום כ-212 חיילי אשר משרתים את קוסובו כשומרי שלום בנאט"ו המוביל את כוח קוסובו.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי הוא אירוע שנתי המתקיים מאז 2014, ביוזמת משרד התרבות והספורט והתאחדות ענף הקולנוע בישראל. במסגרת האירוע, המתקיים בסמוך לטקס פרסי אופיר, מוקרנים בעשרות בתי קולנוע ברחבי הארץ רק סרטים ישראלים, במחיר של 10 שקלים בלבד לכרטיס. ההקרנות כוללות הקרנות בכורה לסרטים רבים, הקרנות של הסרטים המועמדים לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר וכן הוקרה לבולטים שבקולנוענים הישראלים.
בשנת 2020 בתי הקולנוע בישראל היו סגורים בשל מגפת הקורונה ולכן גם לא התקיים באותה עת יום הקולנוע הישראלי.
בשנת 2022 בוטל יום הקולנוע הישראלי שהיה צריך להתקיים באותה שנה.
אוגנדה במשחקים האולימפיים
אוגנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מלבורן (1956), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא השתתפה מאז בכל האולימפיאדות למעט אולימפיאדת מונטריאול (1976), אותה החרימה, בדומה למדינות אפריקניות נוספות, במחאה על התנגדותו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד מהמשחקים בשל משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה, עליה הוטל חרם בשל משטר האפרטהייד.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי הראשון
יום הקולנוע הישראלי הראשון התקיים ב-3 בספטמבר 2014, ועמד בסימן הוקרה לבמאי ולמפיק מנחם גולן, חתן חתן "פרס ישראל" הנחשב ל"אבי הקולנוע הישראלי". כמו כן, בבוקר "יום הקולנוע הישראלי הראשון" נערך טקס בסינמה סיטי גלילות שבו נקבע שמו של אולם קולנוע מספר 1 ל"אולם הגשש החיוור". הטקס נערך במעמד שרת התרבות לימור לבנת, שייקה לוי ומשה אדרי ולאחריו הוקרן עותק דיגיטלי של הסרט "גבעת חלפון אינה עונה".
במסגרת יום הקולנוע הישראלי הראשון הוקרנו 21 סרטים ישראלים, והם:
אוגנדה במשחקים האולימפיים
במהלך השנים זכו הספורטאים האוגנדים ב-11 מדליות, בהן ארבע מדליות זהב. בארבע מהמדליות זכו מתאגרפים ובשבע הנותרות אתלטים. אוגנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי הראשון
למעלה מ-120,000 איש הגיעו לבתי הקולנוע ביום זה, חלקם צפו במספר סרטים.
אוגנדה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
הוועד האולימפי האוגנדי הוקם ב-1950, והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1956. באותה שנה כבר שלחה אוגנדה, אז מושבה בריטית, את שלושת נציגיה הראשונים למשחקים, שלושתם אתלטים. המצליח שבהם היה הקופץ לגובה פטריק אטולו שסיים במקום ה-12.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי השני
יום הקולנוע הישראלי השני התקיים ב-9 בספטמבר 2015, ועמד בסימן הצדעה לשחקן הקולנוע יוסף שילוח, חתן פרס אופיר.
אוגנדה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
ההישגים המשמעותיים הראשונים הגיעו באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בה זכה המתאגרף לאו רוואדבוגו במדליית ארד. יום למחרת זכה מתאגרף נוסף, ארידאדי מוקוואנגה, במדליית כסף. רוואדבוגו שיפר את הישגו באולימפיאדת מינכן (1972), בה זכה במדליית כסף, אך באותם משחקים בלט ספורטאי אחר, האתלט ג'ון אקיאי-בואה, שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי השני
במסגרת יום הקולנוע הישראלי השני הוקרנו 30 סרטים ישראלים, והם:
אוגנדה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
לאחר החרם על אולימפיאדת מונטריאול, שבה אוגנדה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980). באותם משחקים זכה המתאגרף ג'ון מוגאבי במדליית כסף. בשלוש האולימפיאדות הבאות לא הגיעו הספורטאים האוגנדים להישגים משמעותיים, עד שבאולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה דייוויס קמוגה במדליית ארד בריצת 400 מטר.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי השני
למעלה מ-100,000 איש הגיעו לבתי הקולנוע ביום זה, חלקם צפו במספר סרטים.
יום הקולנוע הישראלי השלישי
יום הקולנוע הישראלי השלישי התקיים ב-21 בספטמבר 2016, ועמד בסימן מחווה לסרט הקולנוע "השוטר אזולאי" בכיכובו של שייקה אופיר ז"ל במלאת 45 שנה ליציאתו לאקרנים. למחרת נערך טקס פרסי אופיר הנקרא על שמו. כמו כן, בבוקר "יום הקולנוע הישראלי השלישי" נחנך אולם קולנוע על שם השחקנית רונית אלקבץ, שנפטרה מספר חודשים קודם לכן.
אוגנדה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סטיבן קיפרוטיץ' במדליית הזהב בריצת המרתון, והיה לספורטאי האוגנדי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית לאחר 40 שנה. מוזס קיפסירו סיים במקום העשירי בריצת 10000 מטר ובמקום ה-15 בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגיע ג'ושוע קיפרוי צ'פטגיי להישגים הגבוהים ביותר, כשסיים במקום השישי בריצת 10000 מטר ובמקום השמיני בריצת 5000 מטר. סולומון מוטאי סיים במקום השמיני בריצת המרתון, ואילו קיפרוטיץ', שאיבד את תוארו, סיים במקום ה-14.
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי השלישי
יותר מ-100 אלף צופים הגיעו לבתי הקולנוע ביום זה. שלושת הסרטים הנצפים ביותר היו "הלהקה האחרונה בלבנון" (15,000 צופים), "ישמח חתני" (14,000 צופים) ו"סופת חול" (12,000 צופים).
אוגנדה במשחקים האולימפיים
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי הרביעי
יום הקולנוע הישראלי הרביעי התקיים בתאריך ה-6 בספטמבר 2017, ועמד במחווה לסרט הראשון של במאי הקולנוע אבי נשר "הלהקה", לציון 40 שנה ליציאתו של הסרט לאקרנים.
אוגנדה במשחקים האולימפיים
לפי ענף
בענפי הקיץ:
יום הקולנוע הישראלי
יום הקולנוע הישראלי הרביעי
ב-4 בספטמבר 2017, באירוע השקת יום הקולנוע הישראלי 2017, תקפה שרת התרבות מירי רגב את הסרט "פוקסטרוט" (סרט שתוכנן להקרנה במסגרת יום זה, ואחד מהסרטים הבולטים בטקס פרסי אופיר שצפוי היה להיערך כשבועיים אחר כך) ואת יוצריו, הבמאי שמוליק מעוז והשחקן הראשי ליאור אשכנזי, בטענה כי הסרט פוגע בשמו הטוב של צה"ל.
על פי הערכות מוקדמות, 120,000 כרטיסים נמכרו במהלך יום הקולנוע הישראלי הרביעי. שלושת הסרטים הנצפים ביותר היו "מכתוב" (23,500 כרטיסים), "געגוע" (15,000 צופים) ו"ואז היא הגיעה" (14,000 צופים).
יום הקולנוע הישראלי החמישי
במסגרת יום הקולנוע הישראלי החמישי שהתקיים ב-17 באוקטובר 2018 הוקרנו 33 סרטים ישראלים, והם:
יום הקולנוע הישראלי השישי
יום הקולנוע הישראלי השישי התקיים ביום רביעי 25 בספטמבר 2019, במסגרתו הוקרנו 29 סרטים ישראלים, והם:
יום הקולנוע הישראלי השביעי
יום הקולנוע הישראלי השביעי התקיים ביום רביעי 27 באוקטובר 2021. במסגרתו הוקרנו 21 סרטים ישראלים, והם:
לאור ההצלחה בשנה זו, חזר יום הקולנוע בפעם השנייה והוא התקיים ביום רביעי 8 בדצמבר 2021. במסגרתו הוקרנו 22 סרטים ישראלים, והם:
יום הקולנוע הישראלי השמיני
יום הקולנוע הישראלי השמיני יתקיים ביום רביעי 22 במרץ 2023. במסגרתו יוקרנו 39 סרטים ישראלים.
אדרית
אדרית או אִדְרִיָּה (שם מדעי: Somateria) היא סוג של ברווז. אדרית מתרבה בקווי הרוחב הגבוהים של חצי הכדור הצפוני.
דגל סרק
דגל סרק הוא הדגל הרשמי של אי התעלה סרק.
הדגל הוא דגל צלב ג'ורג' הקדוש בצבע אדום. בקנטון הדגל מתוארים שני אריות זהובים בתנוחת פסיעה (Passant) על רקע אדום - אריות אלה מהווים את סמל נורמנדי הסמוכה, והיוו את המקור לנס המלכותי של אנגליה.
הדגל עוצב על ידי הוקסלולוג הרברט פיט בשנת 1938, ואומץ רשמית באותה שנה.
קישורים חיצוניים
Flagge Guernseys
נסים אוחנה
הרב נסים בנימין אוחנה (מדיאה - דצמבר 1881, חיפה - 1962) היה סגן הרב הראשי במצרים, רב ראשי בעזה, בחיפה ובמקומות נוספים.
ביוגרפיה
נולד בראש חודש טבת תרמ"ב במדיאה שבאלג'יריה. אביו, המקובל מסעוד (גד) אוחנה, היה ידוע באהבתו לציון והחליט להשתקע בארץ ישראל ובגיל 6 שנים עלה נסים עם משפחתו לירושלים. בגיל 18 החל ללמוד בישיבה ובגיל 21 הוסמך לרבנות על ידי הרב יעקב שאול אלישר, הרב חיים משה אלישר והרב שמואל סלנט. בגיל 22 הוא נישא למרים, בתו של הרב נחמן בטיטו.
החל מ-1907 היה הרב של יהודי עזה במשך 5 שנים, שם ייסד בית ספר ללימוד תנ"ך ותלמוד בשפה העברית, ואליעזר בן-יהודה נכח בפתיחה שלו. בנוסף, הוא התקין שם מקווה טהרה לנשים, ויזם הקמה של בית עלמין.
בגיל 30 שב לירושלים, לאחר פטירת אשתו מרים. באותה שנה, לאחר שהתחתן בשנית עם פרלה פרירה, בתו של הרב יצחק משה פרירה, עבר הרב אוחנה לבדו לניו יורק על-מנת לכהן שם כרב לקהילת יוצאי חלב, שם לימד עברית ותורה במשך שנתיים.
ב-1915 עזב הרב אוחנה את ניו-יורק ושב לירושלים, אך עקב מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בעל נתינות צרפתית, הוא אולץ על ידי שלטונות העות'מאנים להגר עם משפחתו לאלכסנדריה שבמצרים. לאחר חצי שנה באלכסנדריה נבחר לרב האי מלטה, שם כיהן חמש שנים.
בשנת 1920 הוזמן הרב אוחנה על ידי הרב חיים אלישר להיות הרב הראשי של פורט סעיד. הרב אוחנה נענה להצעה ובפורט סעיד הוא הרביץ תורה וייסד את בית הספר העברי "זיכרון משה". חיים ויצמן הוזמן לירות את אבן הפינה של בית ספר זה. בזמן שהותו במצרים, השתתף הרב אוחנה במסיבת תה שמלך מצרים, פואד הראשון, ערך ב-1924. ב-1935 מונה לראש בית-דין, וסגן ראש הרבנים למצרים. הרב אוחנה פעל למען הפצת הציונות בקהילתו, הטיף לחינוך דתי לאומי והיה מזוהה עם המזרחי.
ב-1947 מונה לראש בית-דין ורב ראשי לעדה הספרדית לעיר חיפה והמחוז (שכלל את היישובים מעכו עד חדרה). באותה שנה אמר דברי זיכרון על צדוק ליסבונה שנהרג בעת שניסה למנוע שוד, ודבריו צוטטו בעיתון דבר.
ביולי 1947, החליף את הרב ברוך מרקוס ונעתר לבקשת הבריטים לבקר אצל עולי הגרדום, ביקר את חברי האצ"ל יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר ערב עלייתם לגרדום, אמר עמם את "הווידוי המלא" וקריאת שמע ישראל והתפלל לעילוי נשמתם, אך נמנע מלהשאר עימם בעת התלייה.
בשנת תשכ"א חתם על מכתב רבנים המברך את הפועל המזרחי על פעולותיו לחיזוק היהדות וההתיישבות הדתית, לרגל חגיגות 40 שנה לייסודו.
ב-1962 בכ"ד באדר ב' תשכ"ב נפטר הרב נסים בנימין אוחנה בגיל 80 והובא למנוחות בבית העלמין בחיפה. רחוב הרב אוחנה בעיר נקרא על שמו.
כתביו וחיבוריו
בנוסף, הוא כתב מאמרים בהלכה בעיתונים "הפוסק" ו"יד לאחים", חיבר תפילות, ביניהן "תפילת קיבוץ הגלויות", "פתיחת שערי ארץ" ו"תפילה לביטול המצור על ירושלים", וגם חיבר והלחין פיוטים, כמו "שיר הגאולה" ו"שיר הניצחון".
בוריס שוסטר
בוריס שוסטר (נולד בשנת 1982) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש כנספח צה"ל במוסקבה. בעבר שימש במגוון תפקידים בזרוע הים, האחרון שבהם כמפקד בה"ד חיל הים.
משפחה
בוריס שוסטר הוא בן למשפחת עולים מברית המועצות, אשר עלו לישראל בשנת 1991 ומתגוררים באשקלון. שוסטר למד בבית הספר אורט ימי אשדוד.
שירות צבאי
בשנת 2000 התגייס לחיל הים והתנדב לקורס חובלים, אותו סיים בשנת 2002. לאחר סיום קורס החובלים שימש כקצין משמרת גשר ולאחר סיום בית הספר לפיקוד ימי שימש כקצין נשק באח״י עצמאות בשייטת ספינות הטילים. בשנת 2004 נעשה מפקד דבורה ומאוחר יותר כמפקד סיירת בפלגה 916 בגזרת רצועת עזה.
באוגוסט 2016 מונה שוסטר למפקד פלגה 916. הפלגה עמדה בחזית הלחימה נגד הסתננות מחבלים ולחימה נגד ארגוני טרור מרצועת עזה. בשנת 2018 קיבל שוסטר תעודת הערכה ממפקד חיל הים אליהו שרביט על רצף מבצעים חשאיים בשטחי אויב והצלחות מודיעיניות.
באוגוסט 2019 מונה שוסטר למפקד בה"ד חיל הים והועלה לדרגת אלוף-משנה. הוא סיים את תפקידו ביולי 2021.
השכלה
שוסטר הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר קורס מפקדי חטיבות ובעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2012 השלים שוסטר תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
מספר זומרפלד
מספר זומרפלד (מסומן באות S) הוא גודל חסר ממד שנעשה בו שימוש באנליזה של סיכה הידרודינמית כחלק מתכנון מסבים הידרודינמיים. גודל זה הוא חשוב מאוד באנליזת סיכה, שכן הוא מכיל את כל המשתנים הנדרשים בדרך כלל על ידי המתכנן. המספר קרוי על שמו של ארנולד זומרפלד.
הגדרה
מספר זומרפלד נתון על ידי המשוואה הבאה :
כאשר:
הצד הימני של המשוואה, לפי הצורה הנ"ל, מוכר גם כמספר הרסי. ניתן אפוא להגדיר את מספר זומרפלד בצורה אלטרנטיבית, בהתבסס על מהירות זוויתית :
כאשר
אלמנטי מסלול
באסטרונומיה, אלמנטי המסלול הם פרמטרים הדרושים כדי לאפיין מסלול פלנטרי מסוים. באלמנטים הללו נעשה שימוש במכניקה שמיימית במסגרת תיאור המסלולים של מערכות דו-גופיות קלסיות, בהן נעשה שימוש במסלול קפלרי. ישנן דרכים שקולות רבות לתאר מתמטית את אותו המסלול, אך דרכים מסוימות נפוצות יותר באסטרונומיה ומכניקה מסלולית.
מסלול אמיתי (והאלמנטים שלו) משתנה בחלוף הזמן בשל הפרעות כבידתיות על ידי גופים שמימיים אחרים, ובמקרים מסוימים גם עקב אפקטים שנגזרים מתורת היחסות הכללית. המסלול הקפלרי הוא אידיאליזציה, כלומר, קירוב מתמטי של המסלול ברגע מסוים.
אלמנטים קפלריים
הסכמה הנפוצה ביותר לאפיון מסלולים פלנטריים עושה שימוש באלמנטים הקפלריים, הנקראים על שם יוהאנס קפלר וחוקי התנועה הפלנטרית שלו.
כאשר שני גופים המקיפים זה את זה נצפים ממערכת ייחוס אינרציאלית, הם יוצרים מסלולים שונים. לכל אחד מהמסלולים האלו יש מוקד במרכז המסה המשותף.
כאשר הם נצפים ממערכת הייחוס הלא אינרציאלית של אחד הגופים, רק התנועה של הגוף השני מובחנת. האלמנטים הקפלריים מתארים את המסלולים הלא אינרציאליים האלו. לכל מסלול יש שתי קבוצות של אלמנטים קפלריים, בהתאם לגוף המשמש נקודת ייחוס. גוף הייחוס מכונה הגוף הראשי, והגוף האחר מכונה הגוף המשני. הגוף הראשי לא מכיל בהכרח יותר מסה מן הגוף הראשון, וייתכן גם מצב בו לשני הגופים תהיה מסה שווה.
שני אלמנטים מגדירים את צורת וגודל האליפסה:
שני אלמנטים נוספים מגדירים את מִכוון (orientation) מישור המסלול בו האליפסה נמצאת:
ולבסוף:
האנומליה הממוצעת היא זווית מתמטית מוסכמת שמשתנה ליניארית עם הזמן ומוגדרת כמכפלת המהירות הזוויתית הממוצעת של הגוף המקיף בזמן שחלף מרגע מסוים, אבל היא אינה מתאימה לאיזושהי זווית גאומטרית אמיתית. ניתן להמיר אותה לאנומליה האמיתית ν, אשר מייצגת את הזווית הגאומטרית האמיתית במישור האליפסה בין הפריאפסיס (הנקודה הקרובה ביותר לגוף המרכזי) ומיקום הגוף המקיף בכל זמן נתון. לכן, האנומליה האמיתית מופיעה כזווית האדומה ν שבאיור, בעוד האנומליה הממוצעת אינה מוראית.
זוויות הנטייה, אורך הקשר העולה והפריאפסיס הן זוויות אוילר של המסלול בהשוואה למערכת קואורדינטות מסוימת.
מספר אלמנטי המסלול הנדרשים כדי לאפיין מסלול קפלרי הוא בדיוק 6; זאת מכיוון שלמערכת יש בדיוק שש דרגות חופש - אלו מתאימות לשלושה הממדים המרחביים שמגדירים מיקום (x,y,z במערכת קואורדינטות קרטזית) ולשלוש המהירויות בכל אחד מהממדים האלו. שימו לב שבעוד שממד מרחב המצבים של תנועת גוף הוא 6, כדי לאפיין את מסלולו בלבד מספיקים 5 אלמנטי מסלול; זאת מכיוון שייתכנו כמה וקטורי מצב שייתנו את אותו המסלול (תת-המרחב של מרחב המצבים המתאים למסלול ספציפי הוא מממד 1). בפועל, כדי לאפיין באופן מלא את תנועת הגוף יש צורך לדעת גם מה מיקומו המדויק על המסלול בזמן מסוים, ולשם כך נדרש האלמנט המסלולי השישי, הוא האנומליה האמיתית.
הפרעות ושינוי האלמנטים
מסלולים של מערכות דו גופיות, בלתי מופרעות וניוטוניות הם תמיד חתכי חרוט, כך שהאלמנטים הקפלריים מגדירים אליפסה, פרבולה או היפרבולה. מסלולים אמיתיים נתונים להפרעות, כך שאוסף נתון של אלמנטי מסלול יכול לתאר במדויק מסלול רק בזמן נתון. ההתפתחות בזמן של אלמנטי המסלול נובעת מהשפעת המשיכות הכבידתיות של גופים נוספים פרט לגוף הראשי, אי-הכדוריות של הגוף הראשי (שכתוצאה ממנה שדה הכבידה שלו אינו בעל סימטריה כדורית), גרר אטמוספירי, אפקטים יחסותיים, לחץ קרינה, וכו'.
אלמנטים קפלריים יכולים לשמש כדי להפיק תחזיות שימושיות רק בטווח הקצר. באופן חלופי, מסלולים אמיתיים ניתנים לתיאור כסדרה של מסלולים קפלריים שנושקים למסלול האמיתי. השינוי של האלמנטים מתואר במערכות משוואות דיפרנציאליות שנקראות משוואות פלנטריות, להן יש צורות רבות שפותחו על ידי אסטרונומים כלגראנז', גאוס, פואנקרה והיל.
מפרץ עכו
מפרץ עכו הוא שלוחה של מפרץ חיפה, אשר נמצא בים התיכון בארץ ישראל. זהו המפרץ הקטן ביותר בישראל ואורכו (בציר מזרח-מערב) כשלושה קילומטרים. בתחום המפרץ נמצא שפך נחל נעמן. המפרץ נמצא בצפון מישור החוף וגבולותיו הם:
לאורך מפרץ עכו ממוקמים מספר שכונות ואזורי תעשייה חשובים, וכן שוכן בו נמל עכו. בסמוך למפרץ עוברת מסילת החוף המקשרת את עכו ונהריה למרכז ודרום הארץ.
יהדות אבחזיה
יהדות אבחזיה היא קהילה יהודית שמתקיימת עוד מהמאה ה-19. האוכלוסייה היהודית של אבחזיה מורכבת מיהודים אשכנזים, גאורגים וקבוצות אתניות יהודיות נוספות. האוכלוסייה היהודית-אבחזית גדלה לאחר שילוב שטח אבחזיה באימפריה הרוסית באמצע המאה ה-19. עם זאת, רוב היהודים עזבו או פונו מאבחזיה כתוצאה מהסכסוך האבחזי-גאורגי בשנים 1992–1993, ונכון ל-2013, הקהילה מונה מתחת ל-150 אנשים בלבד.
היסטוריה
חיל מצב רוסי הותקן בסוחומי בשנות ה-40 של המאה ה-20, שכן מבצרו היה חלק מקו ההגנה של הים השחור, ויהודים מאזורים רבים של גאורגיה, במיוחד מקולשי, התיישבו בעיירה. כפי שעולה מתוצאות מפקד האוכלוסין של 1897, היו בסוחומי גם יהודים אשכנזים רבים. בית כנסת נבנה באזור בעשור הראשון של המאה ה-20.
בתקופה הסובייטית גדלה מאוד האוכלוסייה היהודית באבחזיה, אך הקהילה היהודית בסוחומי נותרה הגדולה ביותר באבחזיה. לפי מפקד האוכלוסין של 1926, התגוררו באבחזיה כ-1,100 יהודים, רובם אשכנזים (702) וגאורגים (215). הקהילה היהודית של סוחומי הוכרה רשמית על ידי השלטונות הסובייטיים בשנת 1945, ממש בסוף מלחמת העולם השנייה. יהודי אבחזיה סבלו בשנות ה-40 וה-50, כמו שאר יהודי ברית המועצות, מקמפיינים אנטישמיים. בית הכנסת סוחומי נהרס באוקטובר 1951 (על פי גרסתם של הסובייטים, שטחו היה נחוץ לפיתוח עירוני). האוכלוסייה היהודית גדלה לכ-3,500 ב-1959, אך רבים מהם היגרו לישראל ולמקומות אחרים בשנות ה-70.
רוב היהודים אשר בחרו להישאר באבחזיה הם קשישים, גילם הממוצע עמד על 72 בשנת 2004.
שובך
שׁוֹבָךְ או שובך יונים הוא מבנה שנועד לגידול ולמחיה של יונים. היונים ליוו את המין האנושי משחר ההיסטוריה, והיו חשובות הן לצורך שירותים דוגמת דואר, והן לצורך אספקת מזון מבשרן או מביציהן.
ישנן עדויות לשובכי יונים עתיקים כבר במצריים העתיקה ובממלכת פרס. גידול היונים בשובך ("קולומבריום") נחשב כתחביב גם בקיסרות הרומית. בכמה תרבויות, בעיקר באירופה של ימי הביניים, נחשבה אחזקת שובך יונים כסמל סטטוס והייתה מקובלת בחצרות אצילים. במספר מדינות, לדוגמה בצרפת של ימי הביניים, אף נדרשה הרשאה מיוחדת מאת המלך על מנת להחזיק בשובך.
שובך היונים בנוי כחלל גדול המחולק לתאים קטנים יותר, בהם שוכנות היונים. כל תא בודד נועד למגוריהן של זוג יונים. שובך היונים בעולם העתיק היה חצוב בסלע או בנוי מאבן או מלבנים. בימי הביניים המאוחרים כבר נבנו שובכי יונים גם מעץ ומחומרים נוספים.
שובך נייד
במסגרת אילוף יוני הדואר, מרגילים את היונים לחזור לשובך בכל מקום שבו הוא נמצא. תחילה, מכינים שובך עם קבוצת יונים צעירות, ומרגילים אותן לאכול בתוך השובך. לאחר מכן, מוציאים את היונים מן השובך, ומרחיקים אותן למרחק של כמה מאות מטרים, אך עדיין בטווח ראייה. כאשר הן רואות אותו מרחוק, הן עפות לעברו ונכנסות דרך הלוכד לשובך על מנת לאכול ולשתות. בימים העוקבים המרחק מוגדל בהדרגה עד למספר קילומטרים מהשובך, כאשר עדיין מקפידים על קשר עין לשובך.
כעבור מספר שבועות, השובך מועבר ברכב למקום מרוחק, מעבר לטווח ראייתן של היונים, והן מאומנות למצוא אותו בתנאי שטח חדשים ושונים. כאשר האימון מצליח, היונים חוזרות בשלום אל השובך הנייד בכל מקום שבו הוא ממוקם, ובו הן מוצאות את מזונם.
לוכֵד
לוכֵד הוא פתח בשובך היונים, שדרכו היונים נכנסות ויוצאות. הלוכד בנוי כך שתהיה אפשרות ללכוד את היונה בכניסתה לשובך או ביציאתה ממנו.
הלוכד נמצא בפתח השובך, ומורכב משלושה חלקים – מטילי לוכד חיצוניים, משטח לתפיסת היונה ומטילי לוכד פנימיים לתוך השובך. "מטילי לוכד" הם מוטות חופשיים היכולים לנוע קדימה או אחורה לפי בחירת היונאי, וכך היונה יכולה לצאת מהשובך או להיכנס אליו. את מטילי הלוכד סוגרים או פותחים באמצעות מטיל אחד העובר לרוחב שאר המטילים, וכך מונע את פתיחת הלוכד או סגירתו.
המשטח עליו עומדת היונה בין המטילים החיצוניים לפנימיים, משמש את היונאי לתפוס את היונה, לטפל בה, ולשים או לפתוח את הטוטף - גליל קטן הניתן להברגה, אשר מחובר לרגלה של היונה, ובו מועברות ההודעות.