cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרקורי-רדסטון 4
מהלך המשימה
בגובה 6.4 ק"מ נפרש מצנח הבלימה ובגובה 3.7 ק"מ נפרש המצנח הראשי, אשר נפרש בגובה 300 מטר לפני הגובה המיועד. גריסום שם לב למספר קרעים במצנח, אולם קצב הירידה נשמר כצפוי. עם השמעת ה"נקישה" המעידה על פריסת בלון האוויר המגן על החללית בנחיתה, גריסום הרים את הקסדה וניתק את צינור החמצן, אך השאיר את הצינור המחובר לחליפה שלו. ברגע שהחללית התיישרה במים, גריסום ניתק את המצנחים וחיכה לחילוץ. מסוקי החילוץ יצרו עימו קשר וגריסום ביקש חמש דקות לתעד את המידע. לאחר שסיים, הוא הסיר את המכסה מכפתור המיועד לפיצוץ דלת החללית וחיכה לחילוץ.
פתאום, דלת החללית התפוצצה והשתחררה ומים התחילו להיכנס לחללית. החללית החלה לשקוע. גריסום משוכנע שהוא לא נגע בכפתור. כיוון ששחרר את רוב הצינורות של החליפה הוא השתחרר במהירות מהקסדה והחל לטפס מחוץ לחללית, ולשחות ממנה. טייסי המסוק המתקרב ניסו בינתיים להציל את החללית ולתפוס את החללית הטובעת, אולם כמות המים שנכנסו הפכו אותה לכבדה (יותר מ-2300 ק"ג), כבד מדי לחילוץ והמסוקים שחררו אותה. גריסום החל לספוג מים דרך אחד מהצינורות הקשורים לחליפה שלו, והיה צריך סיוע בחילוץ מהמים. החללית שקעה באוקיינוס, באזור בעומק של 5.1 ק"מ.
לאחר הטיסה
למרות הצהרותיו של גריסום כי הוא לא שחרר את הדלת ופוצץ אותה לפני הזמן, היו שחשבו כי הוא היה אחראי. ועדת חקירה לא יכלה לקבוע בוודאות אם הוא לחץ בטעות. גריסום עצמו ניסה מגוון רחב של תרחישים על דגם החללית כדי לבחון אם הוא היה יכול להפעיל בטעות, ללא הצלחה. טיסות מאוחרות יותר הראו כי וולטר שירה ואסטרונאוטים נוספים נפגעו בידיהם מהרתע כאשר הם הפעילו את המתג והפיצוץ, וגריסום לא נפגע במהלך טיסתו.
ואבי-סאבי
במסורת האסתטיקה היפנית, ואבי-סאבי (ביפנית: 侘寂) היא השקפת עולם המתרכזת בקבלת הארעיות וחוסר השלמות. האסתטיות מתוארת לעיתים כיופי ש"אינו מושלם, ארעי וחסר", כך שהדבר הפגום הופך למושלם משום שאיננו מושלם. המושג נגזר מבודהיזם המורה על ארעיות.
מרקורי-רדסטון 4
מציאת ליברטי בל 7
במשך 14 שנה נעשו מאמצים לאתר את החללית, ובינם מספר מסעות חילוץ משותפים של חברת Oceaneering International מיוסטון, טקסס. מסעות לחילוץ נעשו בשנת 1992, ו-1993, במימון משותף עם ערוץ דיסקברי. ב-20 ביולי 1999, יום השנה ה-30 של נחיתת אפולו 11 על הירח, (ויום אחד לפני ציון יום השנה ה-38 לטיסת מרקורי רדסטון 4) "ליברטי בל 7" הורמה מרצפת האוקיינוס.
ואבי-סאבי
מאפייני אסתטיקת הוואבי-סאבי כוללים א-סימטריה, חספוס, פשטות, צניעות, אינטימיות, והערכה של יושר תמים וטבעי בעצמים ותהליכים.
תיאור
על פי לאונרד קורן, הוואבי-סאבי יכולה להיות מוגדרת כ"המאפיין הבולט ביותר של יופי מסורתי יפני, היא תופסת את אותה העמדה בפנתיאון היפני לערכים אסתטיים, כפי שהאידיאלים היווניים של יופי ושלמות נתפסים במערב". ואילו אנדרו ג'וניפר מציין כי "אם אובייקט או ביטוי יכול להביא, בעצם קיומו, תחושה של שלווה מלנכולית וגעגועים רוחניים, אז האובייקט הזה יכול להיות להיחשב ואבי-סאבי". על פי ריצ'רד פאוול, "ואבי-סאבי מטפח כל מה שאותנטי על ידי הכרה בשלוש מציאויות פשוטות: שום דבר לא נמשך לנצח, שום דבר לא גמור, שום דבר לא מושלם". הסופר הבודהיסטי טארו גולד מתאר ואבי-סאבי "חוכמה ויופי של חוסר שלמות".
המילים ואבי וסאבי לא ניתנות לתרגום בקלות. ואבי במקור מתייחס לבדידות החיים בטבע, בריחוק מן החברה; סאבי משמעותו "רגיעה", "שפיפות" או "נבילה". סביב המאה ה-14 משמעויות אלה החלו להשתנות, לכיוון קונוטציות חיוביות יותר. ואבי עכשיו מרמז על פשטות כפרית, רעננות או שקט, והוא יכול להיות מיושם גם בחפצים טבעיים או מעשה ידי בני אדם, או אלגנטיות מאופקת. המושג גם יכול להתייחס למוזרויות וחריגות הנובעות מתהליך של בנייה, המוסיפות ייחודיות ואלגנטיות לאובייקט. סאבי הוא יופי או שלווה שמגיעה עם הגיל, כאשר חייו של האובייקט וארעיותו מתבטאים במרקמו ולבושו, או בתיקונים גלויים.
לאחר מאות שנים של שילוב אומנות והשפעות בודהיסטיות מסין, התפתח בסופו של דבר הוואבי-סאבי לאידיאל יפני מובהק. עם הזמן, משמעויות הוואבי וה-סאבי עברו להיות קלילות יותר ומלאות תקווה. לפני כ-700 שנים, בעיקר בקרב האצולה היפנית, הושם דגש להבנת הריקנות והפגמים בבחינת הצעד הראשון לסאטורי, או הארה. ביפן של היום, משמעות הוואבי-סאבי היא מסתכמת לעיתים קרובות כ"חכמה בפשטות טבעית". בספרי אמנות, היא בדרך כלל מוגדרת בתור "יופי פגום".
סאביולובסקי
סאביולובסקי (ברוסית: Савёловский район) הוא נפה של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 2.7 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 59,586 תושבים (נכון ל-2020).
ואבי-סאבי
תיאור
מנקודת מבט הנדסית או עיצובית, הוואבי עשוי להתפרש כמו איכות לא מושלמת של כל אובייקט, בשל מגבלות עיצוב בלתי נמנעות ובנייה/ייצור, במיוחד כאשר הם מכבדות יחס בלתי צפוי של תנאי השימוש; אז סאבי יכול להתפרש כהיבט של אמינות לא-מושלמת, או תמותה מוגבלת של כל אובייקט, ומכאן יש חיבור מצלולי ואטימולוגי עם המילה היפנית סאבי, 錆 "להחליד", שמאויתת באופן שונה בתווי קנג'י יפניים. ההערכה (פרה-קאנג'י, יאמטו-קוטובה) היא שהמילה המקורית המדוברת כנראה מתייחסת לאותו הדבר. דוגמה טובה לכך ניתן למצוא בסגנונות מסוימים של כלי חרס יפניים. בטקס התה היפני, פריטי הקדרות שבשימוש הם לעיתים קרובות כפריים ופשוטים למראה, למשל כלי האגי, עם צורות שאינן ממש סימטריות, צבעים או טקסטורות המופיעים במודגש באופן בלתי מזוקק או בסגנון פשוט. למעשה, נדרש ידע ויכולת התבוננות של המשתתף כדי לשים לב לסימנים המוסתרים של עיצוב או זיגוג מושלם (בדומה למראה של יהלום לא מלוטש). זה יכול להתפרש כסוג של אסתטיות ואבי-סאבי. חיזוק נוסף ניתן למצוא בעובדה שצבע מזוגג משתנה לאורך הזמן במגע של הכלים עם מים חמים שנמזגו אליהם שוב ושוב (סאבי) והעובדה שקערות תה הן לעיתים קרובות סדוקות או חתוכות בכוונה בחלקן התחתון (ואבי), כמעין חתימה של סגנון האגי-יאקי.
סאביולובסקי
הנפה קיבלה את שמה מתחנת הרכבת סביולובסקי שנמצאת בנפה השכנה בוטירקה.
קטע מכביש טבעת התחבורה השלישית עובר לאורך הגבול הדרומי של הנפה. על גבול הנפה נמצאות תחנות המטרו "סביולובסקאיה" ו"דמיטרובסקאיה", לא רחוק נמצאת גם תחנת "דינמו".
ואבי-סאבי
תיאור
ואבי ו-סאבי משקפים שניהם רגשות של עזובה ובדידות. בהשקפת העולם הבודהיסטית מהאיאנה, הם עשויים להיחשב מאפיינים חיוביים, המייצגים את שחרור העולם מן החומר ואת ההתעלות לחיים פשוטים יותר. הפילוסופיה מהאיאנה עצמה, עם זאת, מזהירה כי הבנה אמיתית אינה יכולה להיות מושגת באמצעות מילים או שפה, לכן קבלת הוואבי-סאבי במושגים שאינם ורבליים עשויה להיות גישה מתאימה ביותר. סיימון בראון מציין כי ואבי-סאבי מתארת את האמצעים שבאמצעותם תלמידים יכולים ללמוד לחיות חיים דרך החושים וחיבור טוב יותר לחיים במציאות, במקום להיות שקוע במחשבות מיותרות. במובן זה, ואבי-סאבי היא חומר מייצג של זן בודהיסטי. הרעיון הוא להיות מוקף בעצמים טבעיים, משתנים וייחודיים עוזר לנו להתחבר לעולם האמיתי שלנו ולברוח מהסחות דעת פוטנציאליות ומלחיצות.
באחד המובנים, ואבי-סאבי היא הכשרה שבה תלמיד הוואבי-סאבי לומד לראות בעצמים הבסיסיים והטבעיים ביותר כמעניינים, מרתקים ויפים. עלי שלכת דהויים הם דוגמה. ואבי-סאבי יכול לשנות את תפיסת העולם שלנו אם שבב או סדק באגרטל עושה אותו מעניין יותר ונותן לעצם ערך גדול ומדיטטיבי. באופן דומה, חומרים מתיישנים כגון עץ חשוף, נייר, בד הופכים להיות מעניינים יותר כשהם מייצגים את השינוי לאורך זמן.
המושגים ואבי ו-סאבי הם דתיים במקור, אך השימוש בפועל במילים אלו ביפנית הוא רגיל לגמרי. יש לציין את הטבע הסינקרטי במערכות האמונה היפניות.
באמנויות היפניות
במשך אלפי שנים, אמנויות יפניות רבות הושפעו על ידי זן ופילוסופיית המהאיאנה, במיוחד קבלה והתבוננות של אי-שלמות, השטף הקבוע והארעיות של כל הדברים. אומנויות כאלה יכולות להדגים אסתטיות ואבי-סאבי. הדוגמאות כוללות:
מרקורי-רדסטון 4
מציאת ליברטי בל 7
החללית נמצאה לאחר 14 שנים של מאמץ על ידי ניופורט בעומק של כמעט 4.9 ק"מ, במרחק של 560 ק"מ דרום מזרח מקייפ קנוורל. בין הפרטים שחולצו היו גם חלק מחליפת הטיסה וכן מטבעות זיכרון שהועלו לחלל ונועדו לחלוקה לאחר הטיסה.
ואבי-סאבי
באמנויות היפניות
הערכה יפנית עכשווית של מושג זה נמצאת מאמר בעל השפעה בשבחו של צללים שכתב ג'וניצ'ירו טניזאקי.
השימוש בעולם המערבי
המעצב לאונרד קורן (נולד ב-1948) פרסם בשנת 1994 ואבי-סאבי לאמנים, למעצבים, למשוררים & פילוסופים, כבחינה של הוואבי-סאבי, בעימות עם האידיאלים המערבים של יופי. לפי פנלופה גרין, ספרו של קורן "הפך לשיחה על תרבות הכוונה בזבזנית על חרטה ועל אבן בוחן עבור מעצבים מכל הזרמים".
הקדר ברנרד ליץ' (1887–1979), שהושפע עמוקות מאסתטיקה וטכניקה יפנית, ייסד תנועה אסתטית אירופאית משפיעה שכללה גם את גברת לוסי רי ואת הנס קופר.
מספר הייקו באנגלית מאמצים את אסתטיקת הוואבי-סאבי, באמצעות שירים מינימליסטיים המעוררים בדידות וזמניות, כמו שירו של ניק וירגיליו "דמדומי סתיו/זר על הדלת/עולה ברוח".
עבודתו של האמן האמריקני ג'ון קונל (נולד ב-1940) מרוכז ברעיון הוואבי.
במהלך שנות ה-90 הקונספט הושאל על ידי מפתחי תוכנת מחשב שהועסקו בפיתוח ויקי או תכנות אג'ילי כדי לתאר קבלה של מצב מתמשך של אי-שלמות כתוצר של שיטות אלה.
ב-16 במרץ 2009, מרסל ת'רו הציג את "החיפוש אחר הוואבי סאבי" בערוץ 4 של ה-BBC, במסגרת הסדרה יפן המוסתרת. ת'רו נסע ברחבי יפן בניסיון להבין את הטעם האסתטי של אנשיה, החל בהמחשות קומיות של אתגר מתוך הספר לחיות ואבי סאבי (טארו גולד) כדי "לבקש מאנשים ברחובות טוקיו לתאר את הוואבי סאבי". ת'רו הראה שכמו שגולד חזה, "הם מושכים את כתפיהם בנימוס ומסבירים שהוואבי סאבי אינה ניתנת להסבר".
ואבי-סאבי הוזכרה בסדרה המלך היל בפרק שבו בובי היל לתחרות גידול ורדים. נותני חסותו היו חנות עישון שהראו לבובי שחוסר השלמות של הורד עשה אותו טוב יותר.
גדעון גרטנר
גדעון גרטנר (באנגלית: Gideon Gartner; 1935 – 12 בדצמבר 2020) היה יהודי-אמריקאי, מייסד גרטנר (נקראה עד 2001 "קבוצת גרטנר"), חברת מחקר וייעוץ בתחומי ה-IT הממוקמת בסטמפורד, קונטיקט.
אילזה בינג
אילזה בינג (בגרמנית: Ilse Bing; 23 במרץ 1899 – 10 במרץ 1998) הייתה צלמת יהודיה אמריקאית ממוצא גרמני. נחשבת לחלוצת הצילום האומנותי המודרני, ומוכרת בעיקר בזכות צילומי הרחוב והפורטרטים המורכבים שלה. היא פעלה בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, וזכתה במדליית הזהב הראשונה לצילום, של מועדון האמנות הלאומי של ארצות הברית.
גדעון גרטנר
ראשית חיים והשכלה
גרטנר נולד בפלשתינה (א"י), וגדל בניו יורק. הוא סיים (BSME) במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1956, ותואר שני בבית ספר סלואן למנהל עסקים של MIT ב-1960.
אילזה בינג
השנים המוקדמות
בינג נולדה בפרנקפורט, שבגרמניה, בשנת 1899, להורים יהודיים רפורמיםמהמעמד הבורגני. בחינוכה הושם דגש על אומנות ומוזיקה. בשנת 1920 החלה בינג ללמוד באוניברסיטת פרנקפורט, בתחילה מתמטיקה ופיזיקה, אך עד מהרה שינתה את מסלול לימודיה להיסטוריה של האומנות. ב-1924 החלה לעבוד על דוקטורט באדריכלות, אולם, בעודה מצלמת מבנים לתזה שלה גילתה את אהבתה הרבה לצילום. בעקבות תגלית זו, החליטה לזנוח את עבודת הדוקטורט ולעסוק בצילום. בתחילה צילמה בינג לעיתון פרנקפורט אילוסטרה ובשנת 1930 הגרה אל לב העולם האומנותי-אוונגרדי של הצילום, פריז.
גדעון גרטנר
עסקים בתחום ה-IT
בשנים שקדמו להקמת "קבוצת גרטנר," היה גרטנר שותף באופנהיימר ושות'. הוא נבחר לאנליסט הטכנולוגיה המוביל בוול סטריט בין השנים 1972 ו-1977 (כולל), בסקר השנתי של הבנקים הגדולים, קרנות ומוסדיים אחרים, חברות השקעה, שפורסם על ידי מגזין Institutional Investor.
גרטנר נפטר ב-12 בדצמבר 2020.
אילזה בינג
בניית הקריירה
ב-1937 ביקרה בניו יורק,לרגל תערוכת תמונותיה שהוצגה בגלריה של העיר, ועל אף שהוצעה לה שם עבודה, העדיפה לחזור לפריז, שם התחתנה, כעבור זמן קצר, עם קונרד וולף, מוזיקולוג ופסנתרן, שהכירה ב-1933.
ההשתקעות באמריקה
בשנת-1940 נכבשה פריז על ידי הנאצים ובינג ו-וולף נכלאו במחנות שונים בדרום צרפת. ב-1941 הצליחו שניהם לברוח לניו יורק, אולם, את תמונותיה נאלצה בינג להשאיר אצל ידידים. כאשר נשלחו אליה לאחר המלחמה, לא היו ברשותה האמצעים לשלם את עמלות המכס, ומספר תמונות מקוריות אבדו לאחר שנאלצה לבחור אילו מהתמונות לשמור. בניו יורק, נאבקה בינג למצוא עבודה כצלמת עיתונות, אולם עקב הפופולריות של המקצוע - התקשתה בכך, ולכן על אף שמצאה לבסוף עבודה כצלמת פורטרטים, שכרה היה נמוך. סגנון צילומיה של בינג בניו יורק, היה שונה מסגנונה בפריז. את הרכות הצרפתית האופיינית, החליפו קווים נוקשים, וחפצים המשדרים בדידות ודממה. ב-1957 החלה לצלם בצבע, אולם כעבור שנתיים זנחה את הצילום למען שירה, ציור וקולאז. בשנת 1976 חודש העניין בצילומיה, עקב תערוכה של תמונותיה בניו-יורק, ובשנת 1993 הוענקה לה מדליית זהב בצילום על ידי מועדון האומנות הלאומי של ארצות הברית. בינג המשיכה לכתוב שירה ולעסוק בציור ובקולאז עד יום מותה.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-22
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-22 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1969, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1968.
ראקש שרמה
ראקש שרמה (באנגלית: Rakesh Sharma, בהינדית: राकेश शर्मा; נולד ב-13 בינואר 1949, בפנג'אב, הודו) הוא טייס לשעבר בחיל האוויר ההודי, אשר שוגר לחלל במסגרת טיסת סויוז T-11, ב-2 באפריל 1984, כחלק מתוכנית אינטרקוסמוס. שרמה הוא ההודי הראשון שטס בחלל. הוא שהה 7 ימים בחלל על סיפון תחנת החלל סאליוט 7.
בצעירותו
ראקש שרמה נולד ב-13 בינואר 1949 בפטיאלה, פנג'אב, הודו. למד בבית הספר היסודי בעיר ובתיכון למד בבית הספר סנט ג'ורג' שבהיידראבאד.
בשנת 1966, בגיל 18, הצטרף למכללת הביטחון הלאומי, כחניך, ולאחר שנתיים, ב-1970 הוסמך כטייס, כבוגר מחזור ה-35.
כטייס וקוסמונאוט
החל מ-1970 שרמה היה טייס ניסוי בחיל האוויר ההודי. הוא הטיס מטוסי מיג. במהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 הוא ביצע 21 גיחות, לאחר המלחמה הוא התקדם בשורות הדרגות, הפך לטייס ניסוי, עד שמונה למפקד טייסת ב-1984.
ב-12 בספטמבר 1982 נבחר להיות כקוסמונאוט כחלק מתוכנית אינטרקוסמוס במסגרת שיתוף פעולה בין הארגון ההודי לחקר החלל ותוכנית החלל הרוסית.
ב-1984, הוא הפך להודי הראשון בחלל כאשר שוגר בטיסת סויוז T-11 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-2 באפריל 1984. סויוז T-11 עגנה בתחנת החלל סאליוט 7 ושלושת חברי הצוות, עברו לתחנה. שרמה, יחד עם מפקד הטיסה יורי מלשייב ומהנדס הטיסה גנדי סטרקלוב, שהו 7 ימים, 21 שעות ו-40 דקות בחלל. במסגרת השהייה על תחנת החלל סאליוט 7, ביצע שרמה בדיקות ומחקרים טכניים ומדעיים כולל 43 מקטעי ניסויים. העבודה שלו הייתה בעיקר בתחומים של ביו-רפואה, חישה מרחוק.
הצוות קיים מסיבת עיתונאים משותפת מהחלל עם נציגי מוסקבה ועם ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי. כאשר אינדירה גנדי ביקש משרמה לתאר איך הודו נראית מהחלל החיצון, הוא השיב "הכי טוב בעולם", כותרת של שיר לאומי על ידי מוחמד איקבאל שנכתב כאשר הודו הייתה תחת שלטון קולוניאלי בריטי. הודו הפכה האומה ה-14 לשלוח אדם לחלל החיצון.
הצוות חזר לכדור הארץ בטיסת סויוז T-10, ב-11 באפריל 1984.
שרמה פרש מחיל האוויר בדרגת מפקד הכנף. הוא הצטרף לתעשייה האווירית ההודית ב-1987 ושימש כטייס ניסוי ראשי במחלקת נאשיק עד 1992, לפני שעבר לבנגלור לעבוד בתור ראש טייסי הניסוי בתעשייה האווירית ההודית. במסגרת תפקידו, היה מעורב בבדיקת מטוסי הקרב טג'אס.
משפחתו
שרמה נשוי ולו ולאשתו מדהו יש שני ילדים. הוא יודע לפחות 5 שפות, ובזמן שהותם ברוסיה ב-1982, הם למדו רוסית. בנו, קאפיל שרמה הוא במאי סרטים ובתו קריתיקה היא אמנית.
הרי קיסו
מתאר כללי
הרכס עצמו עשוי גרניט, והחלק העליון שלו מהווה את קו העצים, בו צומחת צמחייה אלפינית טיפוסית.
הנרי לאמב
הנרי לאמב (באנגלית: Henry Lamb; 21 ביוני 1883 – 8 באוקטובר 1960) היה צייר בריטי יליד אוסטרליה. מושפע מאוגוסטוס ג'ון. לאמב היה חבר מייסד קבוצת קמדן טאון בשנת 1911 וקבוצת לונדון בשנת 1913.
ראשית חייו
הנרי לאמב נולד באדלייד, אוסטרליה, בנו של סר הוראס לאמב, שהיה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אדלייד. כאשר הוראס לאמב מונה ליושב ראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ויקטוריה במנצ'סטר בשנת 1885, המשפחה חזרה לאנגליה. הנרי לאמב התחנך בבית הספר במנצ'סטר, לפני שלמד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת מנצ'סטר ובבית החולים גאי בלונדון. לאמב נטש את הרפואה בשנת 1906 כדי ללמוד ציור בבית הספר צ'לסי לאמנות, שניהלו אז ויליאם אורפן ואוגוסטוס ג'ון. בשנת 1907 למד לאמב באקדמיה דה לה פאלט בפריז.
לאמב פגש את אשתו לעתיד נינה פורסט בשנת 1905, במהלך הקדנציה האחרונה של לימודי הרפואה במנצ'סטר, והם עברו ללונדון באותו קיץ. הם נישאו במאי 1906, כשנינה נכנסה להריון, אך היא איבדה את התינוק בגלל הפלה. הקשר ביניהם היה קצר מועד, אך הם לא התגרשו עד שנת 1927, זמן קצר לפני שהנרי נישא לפנסי פאקנהאם.
בשנים 1908, 1910 ו-1911 עבד לאמב בבריטני, שם צייר את יצירתו המפורסמת ביותר, "מוות האיכר".
מלחמת העולם הראשונה
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, שב לאמב ללימודי הרפואה והוסמך כרופא בבית החולים בלונדון. הוא עשה שירות פעיל במלחמה בחיל הרפואה של הצבא המלכותי כקצין רפואי של הגדוד החמישי, והוענק לו הצלב הצבאי. לאמב שירת בארץ ישראל ובחזית המערבית ונפגע קשה מהתקפת גז לפני סיום המלחמה.
בפברואר 1918, פנה לאמב לוועדת אנדרטאות המלחמה הבריטית להפקת ציור גדול המיועד להיכל הזיכרון הלאומי המתוכנן. במרץ 1919 הוא החל לעבוד על הציור "כוחות איריים בהרי יהודה מופתעים מהפצצה טורקית", שנמצאת במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
מלחמת העולם השנייה
מוזיאון המלחמה הקיסרית ערך תערוכה של יצירות לאמב בזמן המלחמה בשנת 1958, ושוב בשנת 1961.
חיים אישיים
לאמב התחתן עם ליידי פנסי פאקנהאם, בתו של הרוזן החמישי מלונגפורד, בשנת 1928, והיו להם בן ושתי בנות: אחת מהן הייתה מעצבת הנוף הנרייטה פיפס, והשנייה העיתונאית ולנטיין לאמב. לאמב היה חבר של ליידי אוטולין מורל.
הוא נפטר ב־8 באוקטובר 1960 בבית האבות ספייר בסליסבורי, ווילטשייר בגיל 77.
הכרה
לאמב זכור בזכות דיוקנאותיו הלא שגרתיים. הוא נבחר כעמית באקדמיה המלכותית בשנת 1940 והיה חבר מלא בשנת 1949. הוא היה נאמן של גלריית הפורטרטים הלאומית משנת 1942 וגלריית טייט בין השנים 1944 עד 1951.
שיא המכירה הפומבית שלו נקבע בכריסטי'ס בלונדון ביוני 2006, כאשר ציור שלו מ-1910 נמכר ב-60,000 ליש"ט. עבודות של לאמב מוחזקות במוזיאונים אזוריים ברחבי בריטניה, באוסף הממשל הבריטי ובגלריה הלאומית של קנדה, שקיבלה את רוב דיוקנאות הקנדיים שלו בסוף שנות ה-20.
נורמה של אופרטור
באנליזה מתמטית, נורמה של אופרטור בין מרחבים נורמיים היא מספר המודד באיזו מידה עשוי האופרטור להגדיל את אורכו של וקטור שהוא פועל עליו. אופרטור שיש לו נורמה סופית הוא חסום. הנורמה של אופרטורים הופכת את מרחב האופרטורים ממרחב בנך אל עצמו, למרחב בנך שהוא אלגברת סי-כוכב.
הגדרה
יהיו B,C מרחבים נורמיים. הנורמה של אופרטור ליניארי, המסומנת \|T\| (ולעיתים גם ), היא הסופרמום של הנורמות כאשר \ x \in B הוא וקטור יחידה. לחלופין, זהו הסופרימום של כל המנות כאשר המכנה אינו אפס. מן ההגדרה נובע שלכל x מתקיים.
לפעמים - למשל כאשר B מרחב בנך מממד סופי, או כאשר האופרטור ניתן ללכסון - מובטח שהסופרימום מתקבל, ואז הנורמה שווה לערך העצמי הגדול ביותר (מבחינת הנורמה המרוכבת) של האופרטור.
הנורמה מקיימת את הכללים הבאים:
אם B,C מרחבי מכפלה פנימית, אז כאשר \ T^* הוא האופרטור הצמוד ל-T. בכל מקרה מתקיים. נוסחה זו שימושית במיוחד משום שהאופרטור \ TT^* שבאגף ימין הוא הרמיטי, ולכן כל הערכים העצמיים שלו ממשיים (חיוביים), והנורמה שווה לגדול ביניהם.
סובחי ברכאת
סוּבְּחִי בָּרְכָאת (בערבית: صبحي بركات الخالدي; תרגום מדויק: צֻבְּחִי בָּרַכָאת א-חַלְדִי; 1889 – 1939) היה פוליטיקאי סורי. תחת שלטון המנדט הצרפתי על סוריה ועל לבנון, הוא כיהן כנשיא הראשון של הפדרציה הסורית (29 ביוני 1922 עד 1 בינואר 1925) וכנשיא הראשון של מדינת סוריה (1 בינואר 1925 עד 21 בדצמבר 1925).
ביוגרפיה
מקורו במשפחה טורקית אשר דרך השפעתה החל בקריירה אזרחית ולאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת הממלכה הערבית של סוריה הוא שירת כנציג של אנטיוכיה בקונגרס הלאומי הסורי. מאוחר יותר בהקמת המנדט הצרפתי על סוריה הוא הפך לנשיא הפדרציה הסורית, משנת 1924 הפך גם נשיא מדינת סוריה.
בעת שלטונו קבע את דמשק לבירתו אך לא פעל לחיזוק התנגדות לאומית סורית נגד השלטון הצרפתי עקב העובדה שהמדינה הייתה מפורקת מבחינת חלוקה מנהלית ואף שלטון פנימי היה בעייתי שכן סובחי דיבר את השפה הערבית במבטא טורקי, דבר אשר הקשה על הקשר בין הממשל והעם (אמו דברה טורקית במקורה) ומפלגת העצמאות הסורית רק נוסדה בזמן זה.
למרות חוסר יכולתו, סובחי נהג לתמוך בהפגנות, מחאות ואף מרידות לאומיות פאן-ערביות ברחבי סוריה, לבנון, עיראק ומצרים. פועלו החשוב ביותר היה כאשר איחד את מדינת חלב ומדינת דמשק למדינת סוריה. בשנת 1925 סובחי התפטר מהנשיאות בפעולה הפגנתית נגד הממשלה הצרפתית על ניהולה במצבן של מדינת העלווים ומדינת ג'בל א-דרוז (אשר על הפעילות האנטי-רפורמיסטית של הממשלה הצרפתית בהן החלו תושביהן את המרד הסורי הגדול).
צרפת למעשה התנגדה לחיבור המדינות הדרומיות עם הרפובליקה הסורית מחשש שמאוחר יותר סוריה תפעל לסיפוח של לבנון הגדולה אשר השיגה עצמאות זמן קצר לפני כן. ברכאת ניסה להקים מפלגה חוקתית הבנויה על יסודות החילון של מוסטפא כמאל אטאטורק, בשנת 1928 הוא נבחר לקבלת מושב בחלב אך שנתיים מאוחר יותר, עם היחלשות המפלגה הוא עזב את התפקיד.
ברכאת היה נשוי להאליד; בתם סוהילה מוקביל התחתנה עם הפוליטיקאי הטורקי רפיק קורלטאן ובתם זהרה התחתנה עם הפוליטיקאי הטורקי ואהיט מליג הלפוגלו. בשנת 1931 עבר ברכאת ניסיון התנקשות פוליטית בידי רדיקלים בעודו שהה בביירות. הוא הצטרף בשנת 1934 אל האופוזיציה השמאלנית ומאוחר יותר התיישב באנטיוכיה וסיים את הקריירה הפוליטית שלו.
נפטר בשנת 1939, זמן קצר לפני שמחוז אנטיוכיה סופח לתוך הרפובליקה הטורקית, פעולה שבחייו הוא התנגד לקיומה בתוקף.
קפרן תוראם
קפרן תוראם-אוליאן (בצרפתית: Khéphren Thuram-Ulien; נולד ב-26 במרץ 2001 ברג'ו אמיליה שבאיטליה) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת צרפת.
חיים אישיים
תוראם הוא בנו של כדורגלן נבחרת צרפת לשעבר ליליאן תוראם, ואחיו הצעיר של הכדורגלן מרקוס תוראם. הוא קרוי על שמו של פרעה מצרים חעפרע.
מונקו
תוראם הגיע אל מחלקת הנוער של מונקו מליגת העל הצרפתית בשנת 2016. ב-28 בנובמבר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את אלכסנדר גולובין בהפסד 1–2 לאתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך תוראם שתי הופעות בליגת האלופות במדי המועדון, והוסיף הופעה במסגרת גביע הליגה הצרפתית.
ניס
ב-26 ביוני 2019 חתם תוראם בניס מליגת העל הצרפתית. ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נים במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2019/2020. בעונתו הראשונה במועדון הוא ערך 14 הופעות ליגה.
ג'נה פרנדיני
ביוגרפיה
פרנדיני נולדה בקלוביס שבמרכז קליפורניה. בתקופת לימודי התיכון הצטיינה במקצועות האתלטיקה, הייתה אלופת ארצות הברית בקפיצה לרוחק ואלופת קליפורניה בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק.
קפרן תוראם
ניס
ב-3 באוקטובר 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נאנט במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2020/2021. בעונתו השנייה במועדון הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ג'נה פרנדיני
ביוגרפיה
ב-2010 החלה ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת אורגון אך נפצעה ולא השתתפה בתחרויות רשמיות של ה-NCAA באותה שנה.
2013
באליפות ה-NCAA שנערכה ב-2013 היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.43 שניות.
2014
באליפות ה-NCAA שנערכה ב-2014 היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.55 מטר, במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.63 שניות ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.42 שניות.
2015
באליפות ה-NCAA שנערכה ב-2015 היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות ומדליות כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.21 שניות ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.80 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.20 שניות וסיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.94 שניות. על הישגיה זכתה בגביע באוורמן לאתלטית המצטיינת בקולג'ים.
2016
את לימודיה באוניברסיטה סיימה ב-2016 עם תואר ראשון במדעי החברה. היא חתמה על חוזה חסות עם חברת פומה וויתרה על אפשרות להתחרות שנה נוספת במסגרת המכללות.
במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.53 שניות וסיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות ונכללה במשלחת האמריקאית. במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום עשירי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.55 שניות.
2018
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בלונדון ביולי 2018 היא ניצחה בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.16 שניות. באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים בשיא אליפות חדש של 10.96 שניות ובמדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר.
2021
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות 4X100 מטר. בריצת 200 מטר קבעה תוצאה של 22.56 במוקדמות ו-22.57 שניות בחצי הגמר ולא העפילה לגמר. בריצת 100 מטר קבעה תוצאה של 11.11	שניות במוקדמות ובחצי הגמר ולא העפילה לגמר.
2022
באליפות העולם זכתה במדליית זהב עם נבחרת השליחות 4X100 מטר. בריצת 200 מטר קבעה תוצאה של 22.08 שניות ולא העפילה לגמר.
אלפרד שרמק
אלפרד שרמק (10 ביולי 1917 - 10 בדצמבר 2008) היה כירורג, אורולוג, מנתח כלי דם, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה כירורגית ב' וכירורגית כלי דם בבית החולים רמב"ם, מנהל האגף הכירורגי בבית החולים רמב"ם, מראשוני העוסקים בתחום כירורגיית כלי דם בישראל.
ביוגרפיה
שרמק נולד ב-1917 לווילהלם ולצ'ציליה (לבית שיוביץ), אח לרודולף בטשין, צ'כיה. שרמק סיים את בחינות הבגרות ב-1936, והתקבל לבית ספר לרפואה בפראג.
פלישת הגרמנים לחבל הסודטים קטעה את לימודי הרפואה שלו, ובשנת 1939 נמלט עם משפחתו למחנה עבודה רוסי בהרי אורל, משם נמלטה המשפחה לסמרקנד במרכז אסיה. עם סיום מלחמת העולם השנייה, שב שרמק ב-1946 לעיר הולדתו טשין ובעזרת המוסד לעלייה ב' הגיע לווינה, שם סיים את לימודי הרפואה. בשנת 1950 קיבל שרמק דיפלומה.
שרמק התחתן עם מונה, ובהמשך נולדה הבת נעמי.
בשנת 1950 עלה שרמק למדינת ישראל, באניה גלילה. שרמק התחיל את עבודתו במחלקה הכירורגית בבית החולים רמב"ם, בהנהלתו של הפרופ' דוד ארליק. תחילה התגורר במחנה העולים כורדני ב', ובהמשך התגוררה משפחתו שנים רבות בחדר קטן בבית החולים.
בשנים 1956–1957 עסק בפיתוח אנגיוגרפיה, אשר בוצעה על ידי כירורגים, ולא על ידי רנטגנולוגים. שרמק פיתח מערכת מאולתרת לבצוע אאורטוגרפיה טרנס לומברית עם מחט ענקית.
שרמק סיים 3 סוגי התמחויות: בכירורגיה כללית, באורולוגיה ובכירורגית כלי-דם.
בפברואר 1965 בוצעה ברמב"ם השתלת כליה מן המת, לראשונה בישראל על ידי הפרופ' דוד ארליק. עוזרו בניתוח היה שרמק. לאחר מכן, נשלח שרמק לארצות הברית להשתלם בכירורגית כלי דם.
במהלך השנים התמנה למנהל מחלקה כירורגית. בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים מונה שרמק למנהל האגף הכירורגי בבית החולים רמב"ם.
שרמק היה מרצה לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון. בשנת 1972 הוא מונה לפרופסור חבר קליני.
בשנת 2003, בגיל 86, לאחר 53 שנות עבודה בבית החולים רמב"ם, פרש שרמק לגמלאות.
מתלמידיו הרבים : פרופ' עמי ברזילי, פרום' יגאל קם.
שרמק נפטר בשנת 2008. נקבר בבית העלמין כפר יהושע (כפר סמיר) הותיר בת (נעמי רום) ו-3 נכדים (אשתו נפטרה בשנת 2003).
פיתוח מהפכני לניתוח ורידים על ידי שרמק
בעיה של קרישת דם לאחר ניתוח ורידים, בעיקר בווריד המרכזי, גרמה לעיתים לנמק ולצורך בקטיעת גפה. בסוף שנת 1973 שרמק הגה רעיון שנלמד אחר כך בכל העולם. שרמק חיבר עורק קטן שהזרים דם עורקי לאזור המנותח והסירו רק לאחר שהניתוח התאחה והגפה ניצלה מקטיעה.
בראם
בראם (באנגלית: Brum) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים, אשר נוצרה על ידי פרנק ביטי ואן ווד והופקה על ידי Ragdoll Productions. הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC One, החל מ-26 בספטמבר 1991 עד 4 בנובמבר 2002. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הופ! בשנת 2004. לסדרה הופקו שלוש עונות ו-66 פרקים באורך 10 דקות.
בשנת 2016 הופקה לסדרה התחייה ב-Computer-generated Imagery על ידי DHX Media.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר מכונית קטנה וגיבורה בשם בראם, הנוסע בכל פרק בכוחות עצמו, נקלע להרפתקאות ותמיד מציל את תושבי העיר משודדים ומפגעים שונים.
קריינות
בדיבוב העברי קריינו את הסדרה איל כהן וספיר דרמון, כאשר האחרונה גם ביצעה את שיר הסיום בשיתוף עמי מנדלמן. הדיבוב העברי בוים על ידי חיים אדן, והופק על ידי איילת צ'ינסקי בווידאופילם אינטרנשיונל.
דיימלר SP250
דיימלר SP250 (באנגלית: Daimler SP250, היה קרוי: Daimler Dart (רשמית בשלב התכנון בלבד, אבל השם Dart השתרש) היא מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב "The Daimler Company Limited " אשר יוצרה בין השנים 1959 – 1964 בבריטניה ומשנת 1960 נשלטה על ידי יצרנית המותג יגואר.
"דיימלר SP250" כניידת משטרה
בין עשרים ושש לשלושים ניידות "דיימלר SP250" בצבע שחור שימשו את משטרת המטרופוליטן הבריטית בלונדון. אלה שימשו את מחלקת התעבורה כדי להשיג כלי רכב מהירים, ובמיוחד רוכבי אופנוע.
מכוניות המשטרה השתמשו בתמסורת אוטומטית "בורג-וורנר" דגם 8 אוטומטי בעל 3 הילוכים, לאחר שמשטרת המטרופוליטן מצאה שהיא יעילה יותר לעבודות בעיר ולמרדפים מהירים. בנוסף נמצאה גם חסכונית יותר, ונמנעה שחיקת המצמד במכונית בעלת תמסורת ידנית עם שימוש בין 18 ל-24 שעות ביממה.
משטרת התנועה בבריסטול, קיימברידג', ליברפול, מנצ'סטר, סאות'אנד-און-סי ומחוז סארי השתמשה גם בניידות "דיימלר SP250" לאכיפת המהירות, וכך גם כוחות המשטרה באוסטרליה ובניו זילנד.
ג'קלין מוריארטי
ג'קלין מוריארטי (באנגלית: Jaclyn Moriarty; נולדה בשנת 1968) היא סופרת פנטזיה לנוער, זוכת פרס Aurealis לספרות נוער.
חיים אישיים
מוריארטי נולדה וגדלה בסידני, אוסטרליה, במשפחה בת חמש בנות ובן אחד. שתיים מאחיותיה סופרות גם הן (ניקולה מוריארטי וליאן מוריארטי). מוריארטי סיפרה שאביה היה מעודד אותה ואת אחיה ואחיותיה לכתוב סיפורים, על כל מחברת שהיו ממלאים, היה נותן להם דולר וחצי. את ספרה הראשון כתבה כבר בגיל שבע. מוריארטי סיימה תואר באנגלית ובמשפטים באוניברסיטה של סידני. לאחר מכן התמחתה במשפטים באוניברסיטת ייל והשלימה דוקטורט במשפטים באוניברסיטת קיימברידג'.
היא נישאה לקולין מקאדם, סופר קנדי, ולשניים נולד ילד, צ'ארלי. קולין מקאדם גר במונטריאול, קנדה. במהלך חייה התגוררה בסידני, בארצות הברית, בבריטניה, בקנדה ועדכנית ל-2019, היא גרה שוב בסידני עם בנה צ'ארלי.
כתיבתה
בזמן שעבדה על הדוקטורט, היא כתבה רומן בשם "Sorry For Celia" המיועד לנוער. היא שלחה את הספר לחמש הוצאות לאור שונות באנגליה שלא הסכימו להפיץ אותו. היא חזרה לסידני, עבדה כעורכת דין ושלחה את "Sorry For Celia" להוצאה לאור מקומית, שהוציאה אותו לאור באוסטרליה, בארצות הברית ובבריטניה.
נכון ל-2019 ספריה טרם תורגמו לעברית.
מוריארטי נודעה במיוחד בזכות שתי סדרות: "ashbury/brookfield", "The Colors Of Madeline":
ashbury/brookfield
"ashbury/brookfield" היא סדרת ספרים בעלת ארבעה ספרים. הספרים קשורים אחד לשני אך הם אינם ספרי המשך, כלומר לכל ספר יש עלילה שונה שלא בהכרח תלויה בעלילה של הספר הקודם, אבל כל העלילות מתרחשות באותו עולם.
הספרים בסדרה זו לפי סדר יציאה לאור הם:
The Colors Of Madeline
"The Colors Of Madeline" היא טרילוגיית פנטזיה לנוער שכתבה מוריארטי. בטרילוגיה זו משולבים שני עולמות, עולם הקסם והפנטזיה והעולם המודרני שלנו. ילדה אחת בשם מדלן שנמצאת בעולם המודרני, מתכתבת דרך סדק שקיים בין שני העולמות, עם ילד בשם אליוט שנמצא בעולם הקסם.
הספרים בטרילוגיה לפי סדר יציאה לאור הם:
שני הספרים הראשונים בסדרה זכו בפרס קווינסלנד לספרות לשנת 2014 ובפרס NSW פרימייר לספרות לשנת 2015.
לודוויג פון הופמן
לודוויג פון הופמן (בגרמנית: Ludwig von Hofmann; 17 באוגוסט 1861 – 23 באוגוסט 1945) היה צייר, גרפיקאי ומעצב גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי. עבד בשילוב של סגנונות ארט נובו וסימבוליזם.
קורות חיים
אביו היה המדינאי הפרוסי קרל פון הופמן, שכיהן כשר בדוכסות הסן בין השנים 1872 ל־1876 והיה זמן קצר שר הסחר בקבינט של אוטו פון ביסמרק.
לודוויג החל את לימודיו בשנת 1883 באקדמיה לאמנויות של דרזדן, ואז למד אצל פרדיננד פון קלר באקדמיה לאמנויות יפות, קרלסרוהה. בשנת 1889 הוא השתתף באקדמיה ז'וליאן בפריז, שם היה בהשפעתם של פייר פוביס דה שאוונס ופול-אלברט בסנארד.
לאחר 1890 הוא היה צייר עצמאי בברלין. בשנים 1894 עד 1900 הוא נסע ושהה הרבה מזמנו בוילה שלו בפיזול, ליד פירנצה באיטליה. הערכתו את העת העתיקה והמשיכה לרעיון ארקדיה מתבטאת בחלק ניכר מעבודותיו. לאחר 1895 הוא היה תורם קבוע של איורים למגזין של "אר-נובו". בשנת 1896 הוא הפך לחבר בזצסיון הברלינאי והוא התחתן בשנת 1899.
בשנת 1903 מונה לפרופסור בבית הספר לאמנות של ויימאר, שם הפך לחבר בקבוצה הספרותית והאמנותית האוונגרדית שבמרכזה הארי קסלר, ז'אן ארפ ואיבו האופטמן היו בין תלמידיו. בשנת 1916 הוא מונה לפרופסור באקדמיה בדרזדן, שם שהה עד 1931.
הוא גם סיפק איורים לתרגום חדש של האודיסיאה מאת ליאופולד זיגלר ועבודות מאת גרהרט האופטמן (אביו של איבו).
בשנות השלושים של המאה העשרים תפוקתו ירדה, ובשנת 1937 תויגו כמה מיצירותיו כ"אמנות מנוונת ". הוא פרש לפילניץ, ליד דרזדן, שם נפטר בשנת 1945.
היינריך, נסיך זיין-ויטגנשטיין
היינריך, נסיך זיין-ויטגנשטיין (בגרמנית: Heinrich Prinz zu Sayn-Wittgenstein; 14 באוגוסט 1916–21 בינואר 1944) היה טייס קרב גרמני, אשר עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
שירות צבאי
לאחר שסיים את שירות החובה בשירות העבודה של הרייך במחנה אמנדינגן, ויטגנשטיין הוסמך לקצין. באפריל 1936 החלה הקריירה הצבאית שלו ברגימנט הפרשים ה-17 בבמברג. בקיץ 1937 הוא התנדב ללופטוואפה והתקבל לבית הספר לתעופה בבראונשווייג באוקטובר. לאחר קורסים מתאימים, הוא הועלה לדרגת לויטננט ביוני 1938 וקיבל את רישיון הקצין שלו. סוגי המטוסים בהם הטיס בתקופה שלפני המלחמה היו Junkers Ju 88s ו-Heinkel He 111s.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה הוא השתתף בהפצצות על מבצרי ליאז', משימות נוספות בצרפת ולאחר מכן השתתפות ב. בין היתר, הוא התבלט בהתקפות על שני בסיסי האוויר, ביגין היל ורוצ'סטר, שהוגנו בכבדות על ידי תותחים נגד מטוסים.
מיוני עד נובמבר 1941, ויטגנשטיין היה מעורב במערכה הרוסית באזור קבוצת ארמיות צפון. הוא הוצב ב-Combat Wings 1 ו-51 וטס ביותר מ-150 גיחות הפצצה במהלך תקופה זו. מאחר שהוא יותר ויותר לא אהב את ההפצצות בגלל האבדות הבלתי נמנעות של האוכלוסייה האזרחית הרוסית (כפי שמעידים מכתבים לאמו) והוא העדיף להתמודד מול יריב בודד בקרב, הוא העביר את עצמו לטייסי הקרב הליליים בינואר 1942.
לאחר הכשרה מיוחדת לציד לילי, הוא השיג את ההפלה הראשונה שלו כמה חודשים לאחר מכן בלילה של 8/9 במאי 1942. בשל הצלחותיו הנוספות, מונה ויטגנשטיין למפקד גף 9 של טייסת לוחמי הלילה 2, שהוצבה אז בהולנד והייתה מצוידת במטוסי Ju 88 שעברו הסבה. עד סתיו 1942 הוא השיג 22 הפלות מאושרות בסך הכל. על כך קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-7 באוקטובר 1942.
בסוף 1942 מונה למפקד קבוצה IV של טייסת לוחמי הלילה 5. הצוות שלהם הפך לצוות הקבוצה של I./NJG 100 ביוני 1943, המטה של IV./NJG 5 אורגן מחדש חודש לאחר מכן.
עקב מחלת קיבה, הוא אושפז לחודשיים באביב 1943, ולאחר מכן קיבל חופשת הבראה. לאחר שחזר לשירות פעיל, הוא הפיל שלושה מטוסי Petlyakov Pe-8 בחזית המזרחית בלילה שבין 20 ל-21 ביולי, וב-25 ביולי 1943 הפיל שבעה מטוסים ביום אחד. לאחר מכן שירת כמפקד קבוצה II של כנף לוחמי הלילה 3 בשלזוויג, ולאחר 59 ניצחונות אוויריים, זכה בתוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-31 באוגוסט 1943. עד סוף 1943 הוא הצליח להשיג 64 הפלות מאושרות.
כמפקד טייסת בדרגת מיור, אז בן 27 הוא הוביל אז את טייסת לוחמי הלילה 2, שבסיסה היה בדילן בהולנד. מכאן החל ליירט משימות והפיל עוד 15 מפציצים כבדים של בעלות הברית בתקופה שבין 1 ל-20 בינואר 1944.
זיין-ויטגנשטיין לא היה פופולרי במיוחד בקרב חלק מהכפופים לו, כי הוא בעצם הציב לעצמו את אותן דרישות כמו מהצוות שלו. דוגמה אחת היא פול זורנר, שהיה בפיקודו של זיין-ויטגנשטיין לפרק זמן קצר: לאחר התרסקותו הקטלנית של מטוס, הורה זיין-ויטגנשטיין לברר את מצב הצוות. זורנר נסע למקום התאונה וראה כי עקב הנזק למטוס לא היה סיכוי לאיש להישאר בחיים והורה לפנות את מקום התאונה. אולם, זה לא הספיק לזיין-ויטגנשטיין, הוא הורה שוב לזורנר לברר את מקום הימצאו ללא ספק, כך שנאלץ לחפש את שרידי הצוות בין ההריסות.
מותו
בליל 21 בינואר 1944 הצליח ויטגנשטיין להפיל שני מפציצי לילה נוספים. מיד לאחר הניצחון האווירי האחרון הזה, גם המטוס שלו, Ju 88, נפגע בסביבות השעה 23:00, עלה באש בכנף השמאלית ואיבד גובה. ויטגנשטיין הורה למפעיל הרדיו שלו אוסטהיימר ולשאר אנשי הצוות לקפוץ החוצה, והם אכן צנחו ושרדו.
גופתו של ויטגנשטיין נמצאה באזור מיוער בעיריית Lübars ליד שטנדאל. לדברי הקשר שלו אוסטהיימר, הגופה נמצאה עם פגיעות ראש קשות, בנפרד מהמצנח שלא נפתח. לאחר מותו הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. הקבורה התקיימה ב-29 בינואר 1944 בבית העלמין של הטייסת בדילן. כחלק ממסע קבורה כללי לאחר תום המלחמה, הועברו שרידיו לבית הקברות הצבאי הגרמני ב-Ysselstein (ליד וונריי) ב-1948.
ליקווידטור (צ'רנוביל)
ליקווידטורים (ברוסית: ликвида́торы) היו אזרחים, כבאים ואנשי צבא שפעלו למען כיבוי וניקוי תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל לאחר אסון צ'רנוביל בשנת 1986. רוב הליקווידטורים נפגעו מרמת הקרינה המייננת שהייתה ברמה קטלנית.
גיוס הליקווידטורים
800 אלף איש מכל רחבי ברית המועצות גויסו.
רוב הליקווידטורים אולצו לנקות את הפסולת הגרעינית עם הגנה מינימלית (כפפות, מסכה, כובע ומגפיים) ורובם גם לא ידעו על הרמה הקטלנית של הקרינה. רובם נחשפו לנשורת גרעינית וחומרים רעילים רבים אחרים. רוב הליקווידטורים חלו במחלות או עורם נכווה מרמת הקרינה גבוהה.
לחלק מהליקווידטורים הוענק עיטור גיבור ברית המועצות. בין הליקווידטורים המפורסמים נמנים שלושת עובדי הכור: ולרי בזפלוב, אלכסיי אנאנקו ובוריס באראנוב. השלישייה נכנסה לתוך מים רדיואקטיביים ופתחה את השערים, על מנת לרוקן את המים באזור הכור ולמנוע פיצוץ קטלני נוסף. למרות שהמשימה הייתה כרוכה בסיכון חיים גבוה במיוחד, השלושה שרדו את המשימה.
סטייסי קיץ'
וולטר סטייסי קיץ' ג'וניור (באנגלית: Walter Stacy Keach Jr; נולד ב-2 ביוני 1941) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ומועמד פרס אמי על תפקידו בתור ארנסט המינגוויי במיני-סדרה "המינגווי". התפרסם בטלוויזיה בזכות הופעותיו כבלש הפרטי מייק האמר במספר סדרות וסרטי טלוויזיה וידוע של תפקידו בסדרה "נמלטים". בקולנוע שיחק בסרטים "התצורה התשיעית", "צייד בודד הוא הלב", "הבריחה מלוס אנג'לס", "אמריקה X" ו"נברסקה".
ביוגרפיה
קיץ' נולד בעיר סאוואנה שבג'ורג'יה לשחקנית מרי קיין ולכוכב הסדרה "שחק אותה סמארט" סטייסי קיץ' האב, ששימש גם כמורה לדרמה. אחיו הצעיר הוא השחקן והבמאי ג'יימס קיץ'. קיץ' נולד עם מום שפה שסועה ונאלץ לעבור מספר ניתוחים פלסטיים כשהיה ילד. לקיץ' שני תארים, באנגלית ובדרמה מ"אוניברסיטת קליפורניה בברקלי" ותואר באומנויות מבית הספר לדרמה של "אוניברסיטת ייל". השתתף בתוכנית פולברייט ולמד גם באקדמיית המוזיקה והדרמה של לונדון.
טלוויזיה
התפרסם ככוכב טלוויזיה לראשונה בשנת 1977 בהפקת הענק האיטלקית של פרנקו זפירלי "ישו מנצרת" בתפקיד בר אבא. בשנת 1982 שיחק במיני סדרת המלחמה התקופתית "הכחול והאפור" בתפקיד החוקר הפרטי המסתורי ג'ונאס סטיל.
שידרג את מעמדו בשנת 1984 כאשר כיכב במשך עונה אחת בתפקיד הבלש הפרטי מייק האמר בסדרת הדרמה "מייק האמר של מיקי ספילאני", על הופעתו הועמד קיץ' לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה. הסדרה זכתה לשתי עונות המשך בשם "מייק האמר החדש" ו"מייק האמר, עין פרטית" ולסרט טלוויזיה בשם "מייק האמר: הרוצח לוקח הכול". בכל ההפקות זכה קיץ' לגלם את הדמות הראשית. קיץ' זכה בפרס גלובוס הזהב בצוותא עם מייקל קיין והיה מועמד לפרס אמי בשנת 1988 על הופעתו בתפקיד הסופר והעיתונאי ארנסט המינגוויי במיני סדרה הגרמנית על חייו "המינגוויי". בשנת 1993 זכה לביקורות טובות על הופעתו בסרט האימה הטלוויזיוני "שקי גופות".
קיץ' הופיע בקאסט הראשי של הסדרה הקומית "טיטוס" בין השנים 2000 ל-2002 בתפקיד קן טיטוס, אביהם של דייב וכריסטופר טיטוס, יוצר הסדרה. קיץ' הופיע למשך שלוש עונות בסדרת דרמת הפעולה המפורסמת "נמלטים" בתפקיד הנרי פופ מנהל כלא פוקס ריבר. שיחק כשחקן אורח בסדרות הפופולריות "ER" בתפקיד מייק אביו של ד"ר טוני גייטס ו"שני גברים וחצי" בתפקיד טום מנילי אביה של צ'לסי, חברתו של צ'ארלי הרפר (צ'ארלי שין) בעונה השישית.
בשנת 2019 קיבל קיץ' כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד על תרומתו לטלוויזיה.
קולנוע
את הופעת הבכורה שלו בסרט קולנועי עשה קיץ' בדרמה "צייד בודד הוא הלב" בתפקיד ג'ק בלאנט השתיין. בשנת 1972 הופיע בסרטיו של ג'ון יוסטון "עיר שמנה" בתפקיד ראשי בתור המתאגרף בילי טולי ובמערבון "השופט רוי בין". בשנת 1980 הפיק וכתב ביחד עם אחיו ג'יימס קיץ את המערבון של "תשעה שרכבו", בסרט אף הופיעו האחים קיץ' בתפקידים הראשיים. באותה השנה גם שיחק בדרמה הקומית "התצורה התשיעית" בתפקיד קולונל קיין המגיע למוסד פגועי נפש של יוצאי מלחמת וייטנאם. ב-1982 הופיע בדרמת הפשע "באטרפליי". שיחק בשני סרטי "צ'יץ' אנד צ'ונג" "גלגל אותה" ו"חלומות נעימים" בתפקיד השוטר סמל סטדנקו. ב-1990 שיחק בדרמת הפעולה הבדיונית "מחזור 1999". ב-1993 דיבב בסרט האנימציה "באטמן: מסכת התעתועים". ב-1996 הופיע בסרט הפעולה "הבריחה מלוס אנג'לס" בתור הגנרל מאלוי. ב-1998 השתתף בדרמה "אמריקה X" בתפקיד קמרון אלכסנדר מנהיג התנועה הניאו נאצית אליה היה שייך גיבור הסרט דרק וייניירד (אדוארד נורטון). ב-2008 שיחק בדרמה הפוליטית של אוליבר סטון "W." בתפקיד הכומר ארל הוד, יועצו הרוחני של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש (ג'וש ברולין).
ב-2013 השתתף קיץ' בדרמת המסע של אלכסנדר פיין "נברסקה" בתפקיד אד פגרם שותפו העסקי לשעבר של וודי גרנט (ברוס דרן).
תיאטרון
החל את דרכו כשחקן שייקספירי במחזה "מקבירד!", גרסה מודרנית ל"מקבת'". קיץ' הועמד לפרס טוני וזכה בפרס שולחן הזהב בשנת 1970 על הופעתו במחזה "אינדיאנים". בשנת 1991 הופיע במחזה "מעגל קנטקי".
חיים אישיים
היה נשוי ארבע פעמים במהלך חייו: לקתרין בייקר, למרלין אייקן, לשחקנית ג'יל דונאו ולשחקנית ולדוגמנית לשעבר מלגוסיה תומאסי. לקיץ' שני ילדים מנישואיו למלגוסיה תומאסי. קיץ' עבר שבץ מוחי בשנת 2009 ממנו התאושש.
המעצר באנגליה
בשנת 1984 נעצר קיץ' על ידי משטרת לונדון לאחר שנפס נושא קוקאין בנמל התעופה לונדון הית'רו, בעוון העבירה נשלח קיץ' לתשעה חודשי מאסר בפועל בכלא המרכזי של העיר רדינג.
דימוי עצמי
דימוי עצמי הוא מושג רב ממדי המשקף את מכלול התפיסות, העמדות, הרגשות, האפיונים הפיזיים וההתנהגות שהפרט מייחס לעצמו באופן סובייקטיבי. הגדרתו ומהותו של מושג זה נתונים במחלוקת בקרב התאורטיקנים השונים.
התפיסה המחקרית הרווחת מתייחסת לדימוי העצמי כתכונה דינאמית, נלמדת על ידי הפרט במהלך חייו ומתפתח ללא הרף, כפועל יוצא מחוויותיו של הפרט, האינטראקציה שלו עם "אחרים משמעותיים" ומגעו עם סביבתו. מנגד, חוקרים אחדים מתייחסים לדימוי העצמי כתכונת אישיות מולדת, דהיינו היא מובנת באדם פנימה. את התכונה הזו מביא הפרט עמו אל סביבתו, כאשר היא כבר מגובשת ומעוצבת וכמעט ואינה מושפעת מהתנסות בסביבה.
הספרות המקצועית מלמדת כי הדימוי העצמי והתפתחותו אצל הפרט מושפעים ממשתנים שונים מגוונים, כאשר העיקריים הם: גיל – כך שצעירים הם פחות בטוחים במושג העצמי וכי הביטחון העצמי שלהם גובר עם הגיל ונעשה יותר ברור ויותר מוגדר. כמו כן, משתנים משמעותיים בהתהוות הדימוי העצמי הם מגדר, הכנסה ומצב חברתי-כלכלי , המצב הבריאותי , אתניות , והדימוי הגופי של הפרט.
לדימוי העצמי יש השפעה מכרעת על ההתנהגות, ומצב הבריאות הנפשית ותפקודו של האדם. כך, שככל שהדימוי העצמי גבוה יותר, התפקוד יעיל יותר, ככל שהדימוי העצמי נמוך, יעילות התפקוד נפגמת.
בפסיכולוגיה חברתית
תאוריית ההשוואה החברתית היא תיאוריה שהוצעה על ידי לאון פסטינגר שלפיה יש דחף אנושי ללמוד על עצמך, יכולותיך ודעותיך, על ידי ההשואה אל אחרים. התיאוריה גורסת כי הדימוי העצמי נוצר תוך השוואה שעורך האדם בינו לבין אנשים אחרים בסביבתו.
בפסיכואנליזה
לפי אוטו קרנברג (1976), דימוי עצמי הוא תוצר של הפנמה הכולל שלושה תהליכים:
למידה על ה"עצמי"
בני האדם לומדים על עצמם ממספר מקורות משמעותיים.
ייצוג העצמי
תאוריית פערי העצמי היא תאוריה שפותחה על ידי א. טורי היגינס והיא מבחינה בין שלושה ייצוגי העצמי: עצמי ממשי (תפיסות האדם את עצמו בהווה), עצמי אידיאלי (התקוות והשאיפות של האדם), ועצמי נדרש (תפיסות האדם את ציפיות החברה ממנו). פערים בין העצמי הממשי והעצמי הנדרש או האידיאלי יוצרים חוסר נוחות ותחושות אכזבה ובושה, המניעים את המוטיבציה של הפרט לצמצום הפערים.
דימוי עצמי חיובי מול דימוי עצמי שלילי
דימוי עצמי חיובי - נוצר כאשר האדם חש פער קטן בין ציפיותיו והישגיו בפועל. מניע את האדם לפעול בביטחון, ליזום ולהתמודד עם אתגרים.
דימוי עצמי שלילי - נוצר כאשר האדם חש חוסר שביעות רצון מתמשך מהישגיו וממאפייניו האישיים. לרוב עקב ביקורת שלילית שספג בילדותו מדמויות משמעותיות עבורו ("ילד רע", "לא מוצלח", "שמן" ועוד). דימוי זה גורם לחוסר ביטחון, פחד מתמיד מכישלון ויכול אף לגרום לחוסר אונים וייאוש.
Pango
Pango היא ספרייה לעיבוד טקסט, עם דגש על תמיכה בטקסט רב לשוני. ניתן להשתמש בה בכל מקום בו יש צורך בפריסת טקסט, אם כי רוב העבודה עד כה עם Pango נעשתה בעיקר בהקשר לערכת הכלים GTK+‎, כאשר Pango מהווה את ליבת הטיפול בטקסט ובגופן של GTK+.
הספרייה היא חוצה פלטפורמות, לרבות Mac OS X, Microsoft Windows ולינוקס.
כמו כן היא מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU LGPL).
שימוש
Pango מוטמעת ומשולבת היטב בהפצות הלינוקס. ערכת הכלים GTK+‎, הדפדפן פיירפוקס ותוכנת הדואר האלקטרוני Thunderbird (שני האחרונים, רק על לינוקס) משתמשים ב־Pango לעיבוד הטקסט.
טקסט וגרפיקה
השלמת הטיפול בטקסט עם עיבוד גרפי נעשה באמצעות ספריית הגרפיקה הווקטורית Cairo.
HarfBuzz
עד גרסה 1.30.1, Pango הכילה עותק מפוצל של HarfBuzz בתוך הקוד שלה. בגרסה 1.31.0, Pango הסירה את הקוד, המעט מיושן, של HarfBuzz, ועברה להשתמש במאגר המרכזי והעדכני, ללא פיצול הקוד. מהלך זה, ככל הנראה, עשוי לשפר את עיבוד הטקסט באמצעות Pango.
יעקב דורון
יעקב דורון (1930–2010) כיהן כראש המועצה המקומית גבעת עדה במשך שלוש קדנציות, משנת 1974 עד שנת 1989 ובתפקידים ציבוריים נוספים.
חייו
יעקב דורון (תירם) הוא בנם של מרים וחיים. יעקב נולד בתימן בשנת 1930 בעיירה אל גדס שבדרום תימן, אשר מרבית תושביה היו יהודים, שעסקו באריגה ובעבודת אדמה. בגיל שלוש, החל אביו ללמדו אל"ף בי"ת וסבו, קנה את ליבו בסיפורי התורה, באגדה וסיפורי מעשיות, המתובלות במוסר השכל. בגיל 4 החל ללמוד ב"חידר" אצל ה"מורי". בתחילה הלימוד כלל קריאת התורה בפרשת השבוע, תרגום אונקלוס והפטרה. בהמשך, הלימוד התמקד בעיקר בענייני הלכה ב"שולחן ערוך", "יורה דעה", ותלמוד בבלי. יעקב היה בן יחיד לאמו. בהיותו בגיל 12, נפטרה אמו והוא גדל בחסותם של קרובי משפחה.
בהמשך עברה המשפחה לתעז, בירתה השנייה של תימן בדרום המדינה. בשנת 1943 עשתה המשפחה ניסיון ראשון לעלות לארץ ישראל ובתום מסע מפרך, בתנאים קשים הגיעה המשפחה לעדן, שנשלטה על ידי הבריטים. לאחר המתנה של כשנה גורשו והוחזרו לתימן, לעיר תעז, שם נושא יעקב את רעיה (חממה) לאישה. לאחר כשמונה שנים קשות והתנכלויות מצד האוכלוסייה המוסלמית הגיעה הבשורה המיוחלת למסע המחודש לארץ ישראל והפעם הייתה תחושה של ביטחון במימוש העלייה הנכספת לאחר הקמתה של מדינת ישראל.
ב - 15 בינואר 1950 עלתה המשפחה לישראל במבצע "על כנפי נשרים". התחנה הראשונה הייתה עין שמר שליד פרדס חנה, מתקן צבאי בריטי שהפך למחנה עולים ליוצאי תימן. עשרות אלפי עולים מתימן שוכנו באוהלים, כאשר בכל אוהל כחמש עשרה משפחות וביניהם משפחתו של יעקב. לאחר מספר חודשים נשלחו מספר משפחות מעולי תימן למושבה גבעת עדה וביניהם יעקב ורעייתו ששוכנו באוהלים משותפים במרכז המושבה, בהמתנה לבניית שיכוני העולים החדשים מתימן. התנאים היו לא קלים וכעבור כשנה שוכנו בביתם הקבוע ב"שכונת עמידר".
שירות צבאי
יעקב דורון התגייס לצה"ל בשנת 1951 ושירת תחילה בנח"ל דתי בקיבוץ "חפץ חיים" ולאחר מכן בגדוד 51 בחטיבת גבעתי. לפרנסתו החל יעקב את דרכו בעבודות אדמה אצל וותיקי המושבה ובעבודות בניין מזדמנות באזור. מאז ועד יום מותם גרו יעקב ורעיה דורון באותו הבית ובו גידלו את ששת ילדיהם. לימים גם נולדו, 16 נכדים ו-16 נינים.
פעילות ציבורית
יעקב דורון החל את פעילותו הציבורית במושבה משנת 1953,ראשית בהתנדבות קהילתית במושבה ולאחר מכן היה גם חבר ועד בלשכת העבודה, עבד בהסתדרות, במועצת הפועלים - באיגוד המקצועי ובנוסף כיהן כמזכיר מועצת הפועלים במשך כשמונה שנים. יעקב השתלב בתפקידים ציבוריים אחרים מקומיים וארציים ושימש כסגן ראש המועצה מ – 1955 עד 1973. בראשית שנות פעילותו הציבורית נלחם על הזכות לעבודה עברית מאורגנת ביישוב. במאי 1955 החל לעבוד בהסתדרות כרכז איגוד מקצועי ואחראי לפעולות התרבות במועצת הפועלים. בבחירות המוניציפליות שהתקיימו בספטמבר 1955 נבחר למליאת המועצה המקומית. בשנים 1959–1973 נבחר כגזבר, כסגנו וכממלא מקומו של ראש הרשות, אהרון גבע, וכממלא מקומו. בשנת 1963 נבחר לתפקיד מזכיר מועצת הפועלים במושבה. כמזכיר מועצת הפועלים, קלט את העולים החדשים וסייע להם רבות בתעסוקה במושבה ובסביבה, בצרכי דת ובפעילות תרבות חברתית. כמו כן, בתפקיד זה, ולימים כראש המועצה, נאבק יעקב בכל הכלים שברשותו בכוונת המוסדות לפרק / "למזג" את המושבה גבעת עדה והצליח בכך עד שבשנת 2003 אוחדה המושבה גבעת עדה עם שכנתה בנימינה. בנוסף, מילא תפקידים כמו חבר המרכז החקלאי ומוסדותיו, מזכיר סניף העבודה בגבעת עדה וחבר מרכז המפלגה וועידתה במשך שנים רבות. יעקב דורון הוביל מאבק למימוש הבטחות המדינה להקניית קרקעות חקלאיים לעולי תימן. המאבק נמשך 12 שנים ובסופו, בסיוע מועצת הפועלים, המרכז החקלאי ומשרד החקלאות, קיבלו שטחי קרקע לנטיעת ענבי יין וכך נוסדה "אגודת היין" ב 1968. בראשית 1974 נבחר לראש המועצה המקומית השלישי של גבעת עדה תפקיד בו כיהן חמש עשרה שנים עד לפרישתו 1989. כראש מועצה פיתח את המושבה ותרם לה רבות, יזם בניית מוסדות, מבנה ציבור, בריכת שחייה ופעל למיזוג גלויות.
פרישה
עם פרישתו חש מחויבות להעמיק את הקשר בין מייסדי גבעת עדה לבניה ולדורות הבאים על ידי כתיבת ספרו "במעגלים- פרקים בתולדות גבעת עדה", בו שקד וחקר לעומק את ההיסטוריה המקומית . בספר נוסף אוטוביוגרפי "נתיבות חיי" סיפר את סיפורו מתימן ועד גבעת עדה במטרה לשמר את שורשיו המשפחתיים ולהעניק לנכדיו לבאים אחריהם את המאגר המשפחתי שהיה חשוב לו מאוד, בעיקר כשהתפנה ממחויבותו הציבורית. בערוב ימיו הקדיש יעקב את זמנו לטיפול באשתו החולה והגביר את מעורבותו בניהול בית הכנסת "תפארת ישראל" אשר הוא היה ממקימיו. בד בבד היה מעורב בכל הקורה ביישוב גבעת עדה שכה אהב וכאב את פירוקו לטובת האיחוד בנימינה גבעת עדה.
יעקב דורון נפטר ב־15 ביולי 2010 ד' באב תש"ע . לאחר מותו הוענקה ליעקב תעודת הוקרה על ידי נשיא התאחדות האיכרים בישראל, מר דובי אמיתי: "על פועלו ותרומתו למושבה ולהתאחדות האיכרים בישראל ולמדינת ישראל. על היותו סמל ומקור השראה לדבקות במטרה, מופת להיאחזות ולהתערות הראשונים בהווי הארץ ושמירה על אדמות המדינה. על היותו דוגמה לחלוציות ולהגשמה עד ימינו אלה ממש".
רפואה יהודית
רפואה יהודית היא עיסוק ברפואה בקרב העם היהודי, הכולל כתיבה בשפות העברית והערבית כאחד. עד היום, 28% מזוכי פרס נובל לרפואה היו יהודים, למרות שהיהודים מהווים פחות מ-0.2% מאוכלוסיית העולם.
העת העתיקה
לא ידועים טקסטים "רפואיים-יהודים" מהעת העתיקה. רפואה יהודית כרפואה מובהקת לא הייתה קיימת, ובמקום זאת רופאים יהודים אימצו את הידע היווני, ומאוחר יותר את הידע היווני-רומי כדרך הפעולה המקובלת.
ימי הביניים
מידע נוסף: רפואת ימי הביניים של מערב אירופה
הרמב"ם נחשב כרופא דגול בעיניי בני דורו ואף היה הרופא בארמונו של צלאח א-דין, בספרו משנה תורה בהלכות דעות בפרק ד' הביא המלצות רפואיות רבות ובסופן הבטיח שמי שינהג בעצותיו לא יחלה כל ימיו וימות מהזקנה:
אחד הטקסטים המוכרים כיום (ונחשב לאחד הטקסטים העתיקים ביותר ברפואה יהודית), הוא "ספר התרופות" או "ספר הרפואות" (אנ' Sefer Refuot) תוארך לתקופה הביזנטית (ככל הנראה, סביב 1,000-1,700 שנה לאחר תקופת חזקיהו),
טקסט הרפואי-יהודי נוסף הנחשב בין הקדומים ביותר הידועים, שנכתב בעברית, מיוחס לאסף היהודי, ומתוארך למאה השביעית או השמינית לספירה. הטקסט מורכב מארבעה חלקים: סיפור על העברת הרפואה מאלוהים לאנושות, סקירה רפואית, Materia Medica ורשימת פרשיות רפואיות. אמנם אין ידיעה על הכותב עצמו או היכן נכתב הטקסט, אך הוא הופץ בקהילות יהודיות בתקופת ימי הביניים, וניתן לשער כי הייתה לו השפעה רבה על רופאים יהודים רבים בתקופה זו.