cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המצור על קאנפור
בשלב השני של הקרב, הגיע כוח בריטי והביס בשדה הקרב מחוץ לעיר את כוח המורדים, בכך שוחררה לבסוף העיר.
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
אתרי הקרווילות ליד ניצן ויד בנימין
כחודש-חודשיים לפני ביצוע ההתנתקות הורה שרון על הקמה מהירה של שכונת קרווילות באתר ניצן שליד חולות ניצנים, על מנת לספק פתרון דיור זמני למפונים. הקרווילה היא מעין קרוון משודרג. הבניה המהירה התאפשרה הודות לסיוע מיוחד של משרד הביטחון.
המצור על קאנפור
מהלך הקרב
קאנפור הייתה עיר בגודל כ-60,000 תושבים באווד, האזור שהוכה באופן הקשה ביותר מהמרד. העיר ישבה על 'הדרך הראשית הגדולה' ובמורד נהר הגנגס כ-418 ק"מ דרום-מזרחית לדלהי וכ-74 ק"מ דרום-מערבית ללקנאו שהייתה מהמוקדים החשובים ביותר במרד. בקאנפור, שהייתה מקום מושבו של המפקד הצבאי של המחוז, הוצבו כ-3,000 חיילים ילידים בשירות בריטי וכ-300 חיילים אירופאים.
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
אתרי הקרווילות ליד ניצן ויד בנימין
תוכנית הקרווילות נתקלה בהתנגדות חריפה של ארגוני איכות הסביבה בשל החשש מפגיעה באזור דיונות החוף הסמוך, אחד האחרונים בתחומי מדינת ישראל. התנגדות זו הביאה להזזת האתר בכמה מאות מטרים, כך שהוא נמצא בשולי הדיונות ובחלקו מחוצה להן.
משפחות שקיבלו מפתחות עבור הקרווילות ועברו להתגורר בהן הביעו אכזבה רבה מאיכות המגורים. הקרווילות התגלו כקטנות מידי, הן עבור הרכוש והן עבור משפחות מרובות ילדים. האתר לא היה מוכן לקליטת התושבים עם התחלת תוכנית ההתנתקות - רוב הכבישים והמדרכות לא היו סלולים, לא הוקמה מכולת ומבנה קבע לבית כנסת.
המצור על קאנפור
מהלך הקרב
היחידות בעיר היו תחת פיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר (Sir Hugh Wheeler) אשר הכיר את הודו ותרבותה היטב, הוא שירת בתת-היבשת במשך כמעט 50 שנה, דיבר את שפת חייליו ואף היה נשוי לאישה הודית. ב-4 ביוני יחידות הילידים בעיר התמרדו כנגד הכוחות הבריטים בעיר. על ויילר הוטלה המשימה להגן על 300 חיילים וקצינים בריטים וכ-500 אזרחים אירופאים, לאחר התלבטות ונגד דעתם של רוב הקצינים, הוחלט להתבצר במספר מבנים מחוץ לעיר עצמה. המבנים הוקפו בסוללת עפר נמוכה ולא גמורה אשר העניקה מעט הגנה, בנוסף, לכוחות המגנים לא הייתה אספקה לזמן רב ורק שישה תותחי שדה קטנים.
מן הצד השני, בחרו הכוחות המורדים את ננה סאהיב בתור מפקדם בקאנפור וסביבתה. סאהיב, ששמו האמיתי היה דונדו פנט (Dondu Pant), היה המהראג'ה של ביטור (Bithur) ויורש העצר של האימפריה המראטהית, משפחתו כמו אצילי הממלכה המפורקת איבדה את מירב אדמותיה 39 שנים לפני כן כאשר הממלכה התפרקה בידי הבריטים. ויילר והמגנים הבריטים החזיקו מעמד בין ה-6 עד 27 ביוני עד אשר ויילר הבין שהתנגדות נוספת היא חסרת כל סיכוי והוא נכנע לכוחותיו של ננה סאהיב. לכוחות הבריטים הובטח מעבר בטוח לעבר נהר הגנגס, שם יוכלו לשוט לבטחה ובכך להיכנע. כאשר הגיעו הבריטים לגדת הנהר נפתחה עליהם אש מכל עבר על ידי המתמרדים. אף גבר לא שרד את הטבח (מי ששרד את הירי נרצח), אך קבוצה של 206 ילדים ונשים שרדו ונלקחו משם כאסירים ל-'בית הפילגש' (Bibigarh) והוחזקו בחדר בגודל של כחמישה מטרים רבועים.
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
אתרי הקרווילות ליד ניצן ויד בנימין
אתרי קרווילות נוספים הוקמו באזור יד בנימין ועין צורים אחרי ההתנתקות.
המצור על קאנפור
מהלך הקרב
באלאהבאד, עיר הנמצאת על גבולה של ממלכת אווד ההיסטורית, כ-206 ק"מ מקאנפור, מפקד הכוח בעיר בריגדיר-גנרל הנרי הוולוק בן ה-62, ארגן כוח של 2,000 חיילים ושישה תותחים כדי לנוע לכיוון העיר לקנאו. משום שקאנפור הייתה על הדרך ללקנאו וידיעות על המרחש בעיר החלו להגיע אל הבריטים, היה טבעי להגיע קודם לשם ולהציל את מה שנשאר מהנשים והילדים השבויים. הכוח יצא ב-7 ביולי, בחום קשה ובהליכה מאומצת, תוך לחימה נקודתית נגד כוחות מורדים לאורך הדרך. לבסוף הגיע הוולוק וכוחו לפאתי העיר ב-16 ביולי שם נפגש עם כוח מורדים של ככל הנראה כ-10,000 בפיקודו של ננה סאהיב, לאחר קרב קצר ומבולגן מצד המורדים, הם נשברו וברחו למרות עדיפותם המספרית. לאחר הקרב, הכוח נשאר לישון מחוץ לעיר ותכנן להיכנס להציל את האסירים למחרת. אלא שכבר לא היה את מי להציל שכן סאהיב הורה ערב לפני כן להוציא להורג את הנשים והילדים האסירים, כך בלילה שבין ה-15 ל-16 ביולי נכנסו מספר מתושבי העיר והרגו את האסירים עם סכינים וחרבות, מלאכה שלקח עד הבוקר להשלים ולאחריה הושלכו הגופות לבאר בקרבת מקום.
סיפורי שני מקרי הטבח שהתרחשו בקאנפור הדהדו ברחבי הודו ורחבי בריטניה, החלו לעלות קולות של נקמה כנגד האכזריות של המורדים ההודים. המשך הלחימה כנגד המורדים התאפיינה מעתה במשפטי שדה מזורזים ותלייה של כל מי שנחשד כמורד או משתף פעולה עם המרד, בכך נעלמו ברוב המקומות כמעט לחלוטין הפרוטוקולים המשפטיים, זאת כנקמה על הברוטאליות של המורדים. בכל מקום בו עבר כוח בריטי נותרו מאחור גופותיהם התלויות על עצים של מורדים הודים. מפחד למעשים דומים, יצא הוולוק לכיוון לקנאו להמשך פעולות השחרור כאשר הוא משאיר כוח מצומצם להגן על העיר קאנפור.
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
הפינוי למלונות
המפונים הועברו לבתי מלון שנשכרו לכך מראש על ידי מנהלת סל"ע והתכנון היה שכעשרה ימים לאחר הפינוי ישהו התושבים בבתי מלון שנשכרו לכך מראש בבאר שבע, באשדוד, באשקלון ובירושלים.
בפועל מקום המגורים של רבים מהמפונים לא היה מוכן בזמן (וברוב המקרים אפילו כלל לא הוסכם עליו עם אנשי היישוב), ורבים מהם נשארו בבתי המלון במשך חודשים. חלק מהמתיישבים אף סירבו מלכתחילה להתפנות לבתי מלון, והעדיפו להשתכן במאהלים זמניים, וכך להבטיח את לכידות היישוב עד למציאת פתרון מגורים קבוע.
תלונות על מנהלת סל"ע
רבים מהמפונים התלוננו על יחס מחפיר ואטום מצד בעלי המלונות ומנהלת סל"ע. באמצעי התקשורת דווח על מקרים רבים שבהם ניסו בעלי מלונות לגרש מפונים בעלי משפחות ממש לפני כניסת השבת או אחד מהחגים. תלונות רבות נוספות הם על כך שהמנהלת מערימה קשיים על המפונים בקבלת כספי הפיצויים.
יונתן בשיא התנצל פומבית ברדיו לקראת יום הכיפורים, אך כמעט כל המפונים, ואנשי מועצת יש"ע, סירבו לקבל את התנצלותו - בין השאר משום שלטענתם המנהלת ממשיכה לחטוא בטיפול במפונים.
לפי דו"ח שפרסמו מועצת יש"ע ואבנר שמעוני מצבם של רוב המפונים נותר קשה:
מדו"ח של המועצה לשלום הילד עולה ששהיית המפונים בבתי המלון גרמה לטראומות קשות, בייחוד בקרב 4,000 ילדי המפונים. לכך מצטרפת תחושה של נטישה והפקרה מצד המדינה. מנכ"ל המועצה לשלום הילד, ד"ר יצחק קדמן אמר: קדמן סיכם ש:"שהטיפול בילדים של מפוני גוש קטיף הוא שערורייה" וועדת הכנסת לזכויות הילד אמרה שתפנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה אילן כהן כדי שיפעל בנידון.
עם הזמן התרככו התלונות וההאשמות כלפי יונתן בשיא, שנתפס כמי שעושה כמיטב יכולתו למרות האטימות והסחבת מצד משרדי הממשלה. למרות זאת, עדיין שורר עליו כעס שנתן הכשר לתוכנית ההתנתקות.
מיגון הקרווילות
קרווילות רבות הוקמו ביישובי הנגב המערבי, דרום מישור החוף (ניצן, כרמיה) ויישובי עוטף עזה על מנת לשכן בהם את המפונים. המפונים התלוננו על כך שהקרווילות הם למעשה "בתים מקרטון" ולא ממוגנים בכלל כנגד רקטות קסאם, שקצב הפגזתן וטווחן רק גדלו אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות, וששהייה בקרווילות הללו מהווה סכנת נפשות. התלונות הפכו להאשמות על רקע דו"ח מבקר המדינה בנושא מיגון יישובי עזה. ההאשמות התחזקו מאוד ב-3 בפברואר 2006, כאשר קרווילה בקיבוץ כרמיה, דרומית לאשקלון, נפגעה ישירות מרקטת קסאם. מהירי נפצעו 4 אנשים, בהם תינוק. בעקבות הירי נטשו רבים מהתושבים את הקרווילות במחאה, וצה"ל ביצע 4 סיכולים ממוקדים תוך 4 ימים.
אבטלה
טרם ההתנתקות עבדו 65% ממועסקי גוש קטיף בשירות הציבורי, לעומת ממוצע ארצי של 30%. בשנים הראשונות שלאחר הפינוי רובם איבדו את מקום עבודתם ונהפכו למובטלים.
על מצב התעסוקה של המפונים, העידו בתחילת 2006 בכירי שירות התעסוקה:
מגורי הקבע
מספר משפחות, בעיקר מצפון השומרון, מצאו פתרון של מגורי קבע עוד לפני הפינוי הכפוי. ביניהם קבוצה של 30 משפחות בחומש שמצאה פתרון קבע קהילתי בקיבוץ יד חנה. למעט אלה, לרוב המפונים אין פתרון מגורים קבוע.
כיום יש מספר הצעות לפתרונות קבע קהילתיים:
אחרי מאבק ממושך, במהלכו התגוררו רבים ממפוני אלי סיני במחנה אוהלים בצומת יד מרדכי, נענתה הממשלה לדרישתם של המפונים להיקלט בקיבוץ פלמ"חים במסגרת פתרון הקבע.
כמו כן, תושבי "עיר האמונה" (מאהל מחאה של מפוני עצמונה וקטיף שהוקם בנתיבות) עברו לשומריה במקום תושבי הקיבוץ שהחליטו לעזוב. קיבוץ זה יורחב ויהווה מגורי הקבע של התושבים. כמו כן, תושבי שירת הים יעברו להיאחזות הנח"ל משכיות שבבקעת הירדן, שתורחב עבורם.
ב-16 בספטמבר 2008 אושרה הקמת היישוב נטע למפוני גוש קטיף בחבל לכיש, ונדחו עתירות של ארגונים ירוקים נגד המהלך.
יוצאי נצרים באריאל
תושבי היישוב נצרים העדיפו לעבור למכללת יהודה ושומרון והתמקמו באופן זמני במעונות הסטודנטים. עם פתיחת שנת הלימוד העוקבת המפונים נתבקשו לצאת מהמקום, כדי לאפשר את קליטת הסטודנטים לשנת הלימודים החדשה. קהילת נצרים התפצלה לשתיים- חלקם התיישבו ביישוב יבול שבדרום הארץ, במחשבה לבנות ולהתיישב בחולות חלוצה. קהילה זו מכונה בשם בני נצרים.
החלק השני החליט לקבוע את מקום הקבע בעיר אריאל. עד בניית אתר הקראוונים, הקהילה הגיחה לחצי שנה בישיבה תיכונית שבקרני שומרון. המעבר לאתר הקראוונים באריאל התרחש ביום העצמאות ה'תשס"ו. ומאז קהילת נצר אריאל שוכנת בעיר אריאל, וכבר מתחילה בניית הקבע בשכונה בעיר. במסגרת הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון עליה הורתה ממשלת נתניהו (השנייה) ב-2009, הוקפאה גם בנייתם של מבני הקבע עבור מפוני נצרים באריאל. המפונים הגישו תביעת פיצויים מהממשלה.
יהודה דוד אייזנשטיין
יהודה דוד אייזנשטיין (בכתיב יידי: אייזענשטיין; בלועזית: Julius (Judah David) Eisenstein; כ"א בחשוון תרט"ו, 12 בנובמבר 1854, מזריטש, פולין הקונגרסאית – ז' בסיוון תשט"ז, 17 במאי 1956, ניו יורק, ארצות הברית), היה סופר, עורך ומוציא לאור יהודי; נודע בכינוי "בעל האוצרות" על שם חיבוריו הרבים שרובם מכונים 'אוצר ה...'
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
מצב המפונים כיום
ביולי 2012, 7 שנים לאחר הפינוי, רק 35% ממפוני גוש קטיף הגיעו לבתי הקבע, אחוזי האבטלה בקרב העקורים עומד על 14%, ו50 חקלאים (מתוך 400) עדיין מחכים לפתרון לקרקע חקלאית.
מצב המפונים מגוש קטיף לפי יישובים
עודכן חלקית: 02/07/2011
יהודה דוד אייזנשטיין
קורות חייו
בשנת 1872 היגר לארצות הברית עם אמו ואחותו הבכורה חנה, כדי להצטרף אל אביו. בשנת 1874 נשא לאישה את רבקה כהן לבית שפירא, יהודייה שומרת תורה ומצוות אשר נולדה בניו יורק למשפחה יהודית מפולין. בשנת 1878 החל לעסוק בעיתונות כשכתב טורים לעיתון "הצפירה" (ובעתיד גם לעיתון "המליץ") בענייני היהודים באמריקה ולגבי יהודי רוסיה ופולין.
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
מצב המפונים מגוש קטיף לפי יישובים
מקרא:
יהודה דוד אייזנשטיין
קורות חייו
אייזנשטיין היה מעורה בחיי הקהילה היהודית בניו יורק, ובשנת 1883 נתמנה לסגן נשיא קהילת בית המדרש הגדול בניו יורק, וכן עסק בהקמת אגודת הקהילות באמריקה בראשותו של הרב יעקב יוסף, ואף מונה בשנת 1897 לראש כולל אמריקה.
שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
פיזור המשפחות המפונות מגוש קטיף בין היישובים השונים שנה אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות (ספטמבר 2006)
אשקלון - 171, אור הנר - 19, אמציה - 46, אריאל - 22, באר שבע - 9, בוסתן הגליל - 15, מגן שאול - 18, אבני איתן - 23, חמדת - 8, טנא עומרים - 15, יבול - 51, יד בנימין - 231, ירושלים - 15, יתד - 29, כרמיה - 47, מבקיעים - 27, מפלסים - 14, ניצן - 490, נתיבות - 22, עין צורים - 122, קבוצת יבנה - 7, שומריה - 53, שקף - 18, פזורה - 167. סה"כ 1667.
ועדת חקירה על הטיפול במפונים
ביום 30 ביולי 2008 החליטה ועדת ביקורת המדינה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת הטיפול במפוני גוש קטיף. הוועדה בראשותו של שופט בית המשפט העליון לשעבר אליהו מצא הגישה את מסקנותיה ב-15 ביוני 2010 לנשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, וליו"ר הכנסת, ראובן ריבלין. הוועדה קבעה כי המדינה כשלה בטיפול במפונים, וכי היה פער גדול בין הרטוריקה של המדינה לבין מעשיה בשטח. חמש שנים אחרי הפינוי עדיין רוב המפונים נמצאים בקרוונים זמניים, מבני ציבור לא הוקמו כלל, וקיים אחוז אבטלה גבוה בקרב המפונים. הוועדה סיכמה וכי "מלאכת שיקומם של המפונים רחוקה מסיומה". הדו"ח כלל ביקורת חריפה כנגד ממשלות ישראל (בעיקר ממשלת ישראל השלושים בראשות אריאל שרון וממשלת ישראל השלושים ואחת בראשות אהוד אולמרט) וקבעה כי "הממשלה כשלה כישלון שקשה להפריז בחומרתו בטיפולם במפונים". את המפונים הגדירה כ"אזרחים אשר המדינה עצמה הפכה אותם לפליטים במולדתם". בסיכום קראה הוועדה לממשלה להשלים את שיקום המפונים עד 2011.
יהודה דוד אייזנשטיין
קורות חייו
אייזנשטיין השתתף בוויכוח שהתנהל סביב פעילותו של כולל אמריקה בירושלים. אייזנשטיין גרס כי הכספים הנאספים בקרב יהדות ארצות הברית צריכים להגיע בעיקר ליהודים שמוצאם מארצות הברית. בוויכוח זה קבל איזנשטיין סיוע לדעתו מהרב יהושע לייב דיסקין, מנהיגו של היישוב הישן בירושלים באותהּ העת.
פועלו הספרותי
בראשית המאה ה-20 כתב אייזנשטיין ערכים רבים (למעלה ממאה וחמישים) עבור האנציקלופדיה היהודית (Jewish Encyclopedia). אולם לאייזנשטיין הייתה ביקורת על האנציקלופדיה היהודית בנוגע לרמת הדיוק שלה בתחומי ההלכה והמשפט העברי, ועל כך שהקדישה ערכים לאנשים מפורסמים ממוצא יהודי, גם כאשר זיקתם ליהדות הייתה אפסית. בשנת 1901 הוא אף פרסם ביקורת חריפה בעיתון 'העברי' בארצות הברית על הטעיות שמצא בערכים מסוימים באנציקלופדיה. מאחר שלא היה מרוצה מאופייה של האנציקלופדיה היהודית החליט להוציא אנציקלופדיה משלו בשם אנציקלופדיה אוצר ישראל.
למרות ההוצאה לאור של אנציקלופדיה מתחרה לאנצקלופדיה היהודית נשאר אייזנשטיין בקשרי ידידות עם מנהל המערכת של האנציקלופדיה היהודית, איזידור זינגר, וזינגר אף השתתף בסעודה שערכה משפחת אייזנשטיין לכבוד סיום הכרך העשירי והאחרון של אנציקלופדיה אוצר ישראל ב-27 בנובמבר 1913.
מאז, במחצית הראשונה של המאה ה-20, עסק בהוצאת קבצים של מקורות במקצועות היהדות השונים. חיבורים אלו, שכולם נקראו "אוצר", בתוספת החומר המלוקט בהם זיכו את יהודה דוד אייזנשטיין בכינוי "בעל האוצרות". ספרים אלו אינם בעלי רמת דיוק מדעית. למרות זאת, הם זכו לפופולריות רבה בארון הספרים היהודי במחצית הראשונה של המאה ה-20. מטרתו של אייזנשטיין בהוצאת ספרי האוצרות הייתה, כלשונו: "לכנוס ולאצור רוב הספרים המדברים בכל מקצוע ומקצוע בספרות ישראל להיות לאחדים בידנו" (הקדמה לאוצר ויכוחים, עמ' 6).
על אף שה"אוצרות" של אייזנשטיין יצאו לאור בניו יורק, הם נכתבו ופורסמו בשפה העברית. בראשית המאה ה-20, נאבקה העברית על מקומה בעולם היהודי כשפת חול. חיבוריו של אייזנשטיין, שחלקם נשאו אופי מדעי, תרמו תרומה משמעותית למאבק זה. כמו כן, הוצאת ספריו של אייזנשטיין בארצות הברית מעידה על קיום קהל קוראים גדול של השפה העברית בקרב הקהילה היהודית בארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-20. ספריו נחשבים כחלוציים בספרות העברית בקהילה היהודית בארצות הברית, שצמחה בעיקר בתקופתו. אייזנשטיין היה מהראשונים שהחיו את העברית כשפת-שימוש עממית (במקום יידיש), וזאת על רקע "קיבוץ הגלויות" שהתרחש בתקופתו – גל מהגרים יהודי דוברי מגוון שפות, שהשפה המאחדת אותם היא היידיש. בנוסף, אייזנשטיין היה ממייסדי אגודת "שוחרי שפת עבר" שעודדה בקרב בני הנוער היהודי-אמריקאי את לימוד השפה העברית.
במקרים רבים, ההופעה בתוך אחד ה"אוצרות" של אייזנשטיין הייתה הפעם הראשונה שבהּ קטעים מסוימים הופיעו בדפוס, דבר שתרם לכך שאף לאחר שהופיעו מחדש במהדורה מדעית יותר, עדיין מוזכר שמו של אייזנשטיין עליהם. בנוסף, לפעלו הרב בליקוט ובעריכה, במיוחד בתחום היהדות העממית, הייתה השפעה ניכרת בציבור הרחב, הן בהפצת המידע והן בהחדרת דפוסי עריכה מדעיים בעברית.
בשנת 1929 אייזנשטיין הפסיק להוציא לאור את אוצרותיו (פרט לפעם אחת חריגה ב-1941) עקב המשבר הכלכלי העולמי, אך עם זאת המשיך לכתוב "אוצרות" שאותם שמר בכתב יד (ושמספרם מוערך בלמעלה יותר מעשרה), ורק אחד מהם יצא לאור (לאחר מותו) באנגלית (Eisenstein's Commentary On The Torah) על ידי עירא אייזנשטיין.
חרדי או דתי מודרני?
בכתביו השונים השתשמש אייזנשטיין בביטוי "החרדים" על מנת לתאר את אגודות הרבנים שאליהם הוא ראה עצמו משתייך. אין לטעות בביטוי זה; קהילה חרדית משמעותית במובן הנוכחי לא התקיימה בארצות הברית עד לתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, גם אם גרעיני קהילות כאלה היו קיימים עוד לפני כן. אייזנשטיין ציין ביומנו כל ביקור של מנהיגי המפעל הציוני בארצות הברית, כגון נחום סוקולוב, הראי"ה קוק, חיים ויצמן ואפרים רוטנברג. באותה העת שימש המונח "חרדי" כביטוי לכל מי שנשאר נאמן ליהדות האורתודוקסית.
על אף שמעולם לא נסמך לרבנות, אייזנשטיין נהג לכתוב שאלות ותשובות בעניינים הלכתיים והרבה לעסוק בהלכה (הוא אף כתב מאמרים תורניים בעיתונים העבריים מדי פעם), וזאת בציון העובדה שהוא אינו רב מוסמך אלא הוא מבסס את מאמריו על הספרות התורנית ושיקול דעתו בהתאם לכללי הפסיקה, וזאת כאשר היה ידוע בבקיאותו במקורות התורניים.
בביקורו בארץ ישראל בחודש מרץ 1926 ביקר אייזנשטיין אצל הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובמקביל, גם אצל רבי יוסף חיים זוננפלד. בנוסף, ביקר הן במוסדות היישוב החדש והן במוסדות היישוב הישן.
אייזנשטיין התפעל מהעיר תל אביב, וכתב ביומנו:
הוא גם התפעל משמירת השבת שאפיינה את תל אביב באותם ימים, ומהעובדה ששפת הדיבור בה היא עברית. עם זאת, לא חשׂך את שבט לשונו מאנשי עין חרוד, שעליהם כתב ביומנו:
עם זאת, ניכרת בדבריו הציפייה שעם השנים תיעלם תופעת החילון, וכי דווקא בארץ ישראל, ששפת הדיבור בהּ היא עברית,.
אייזנשטיין יצא נגד הזרמים הרפורמי והקונסרבטיבי, וזאת על אף שבאופן אישי הוקיר אישים יהודים רבים אשר נמנו עם זרמים אלה. כמו כן, בשנת 1952 קיבל מההיברו יוניון קולג' תואר דוקטור לשם כבוד כאות הוקרה על פועלו הספרותי.
הביקורת על מפעלו הספרותי
על אף שבתקופתו זכה אייזנשטיין להכרה ולהסכמה למפעלו מצד רבנים אורתודוקסים רבים (דוגמת הרב חיים ברלין, הראי"ה קוק, הרידב"ז, ועוד אשר כתבו הסכמות לספריו.), כיום בחברה החרדית קיימת ביקורת על ספריו של אייזנשטיין. החוקר הרב דוד צבי הילמן יצא במאמר מקיף נגד אישיותו, דעותיו והשקפותיו של אייזנשטיין, ולביסוס טענתו הביא רשימה ארוכה של ציטטות מתוך ספריו. כך, למשל, ב"אוצר זכרונותי" מתאר אייזנשטיין את ביקוריו בכנסיות ואת השתתפותו כצופה במחזה על ישו הנוצרי. בהקדמתו ל"אוצר ויכוחים" כותב אייזנשטיין כי "היהודי על פי יסוד יהדותו הוא סבלן מוחלט לכל האמונות ואין לו טינא בלב על דת הנצרות או דת מחמד או איזו דת אחרת", ובהקדמת "אוצר ישראל" הוא כותב "האוצר לא יבדיל בין האמונות והדעות ובין הכתות השונות, רק יתאר מעשה כולן". כמו כן מצטט הילמן מתוך ספרי אייזנשטיין שורה של עניינים המנוגדים להשקפה החרדית או רעיונות ופירושים מחודשים בנושאים שונים העומדים בסתירה למובא בספרות חז"ל ובפרשנות היהודית המסורתית. למשל, כותב אייזנשטיין שבימינו יש להקל בדיני ריבית וייחוד.
ראש ישיבת משכן התורה הר-נוף בירושלים, יהודה לביא-בן דוד, כותב במאמרו "מקורות נאמנים בההדרת ספרים":
בעיה נוספת בספריו של אייזנשטיין היא נכונותו לשנות את הטקסט המקורי של כתב היד בשל סיבות חינוכיות או חברתיות – גישה הגורעת מרמת הדיוק והאותנטיות של ספרים אלו. כך למשל כותב אייזנשטיין בהקדמה לספרו אוצר ויכוחים (עמ' 6):
וכך גם בהקדמתו לספרו אוצר פירושים וציורים להגדה של פסח:
בלא מחקר כמותי על היקף השינויים שבצע אייזנשטיין בכתבי יד, לא ניתן לקבוע עד כמה פגעה מגמה זאת ברמה המדעית של ספריו (ה"אוצרות") של אייזנשטיין, וייתכן כי מדובר במספר מועט של שינויים בלבד.
משפחתו
אייזנשטיין ואשתו רבקה היו הורים לתשעה ילדים: יצחק (1875-1961), נתן (1878-1952), מרים (1882-1969), לילי (1885-1916), זליג (1886-1978), בריאנה (בירדי) (1888-1984), רוז (1891-1984), וברוך (בנדיקט) (1894-1983). הבת התשיעית, הטי, נפטרה מדיפטריה בגיל 3.
נכדו עירא אייזנשטיין היה ממייסדי הזרם הרקונסטרוקטיביסטי ביהדות יחד עם רבו וחותנו מרדכי קפלן.
חיבורים שערך והוציא לאור
(מרבית ספריו שהוצאו לאור נמצאים ברשת באתר Hebrew Books.)
הקבלה שגויה
הקבלה שגויה היא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייכת לקבוצת כשלי היקש בו מגיעים למסקנה היקשית שגויה ביחס להקבלה (אנלוגיה) בין שני פריטים (רעיונות, עצמים, אירועים, וכדומה). בהקבלה שגויה ישנה הנחה כי מפני שמרכיב א' ומרכיב ב' מקושרים בדרך כלשהי למרכיב ג', יש הקבלה ביניהם, אף על פי שאין הדבר הכרחי.
דוגמה טיפוסית לכשל הזה הוא הניסיון ליצור הקבלה בין יחסים בין אנשים ויחסים בין גופים רחבים יותר (כמו חברות או אומות), בין אנשים לעצמים דוממים או בעלי חיים, או בין מושגים בהקשר אנושי להקשר רחב ומופשט יותר. קריקטורות או האנשות של גופים נוטות לכשל זה במיוחד, ומרבות לצייר, לדוגמה, את היחסים בין אומות כיחסים משפחתיים.
דוגמאות:
פלישה (סדרת טלוויזיה, 2005)
פלישה (באנגלית: Invasion) היא סדרת דרמת מתח/מדע בדיוני אמריקאית ששודרה ברשת ABC במשך עונה אחת מספטמבר 2005 עד מאי 2006.
בעקבות הוריקן קתרינה, שהתחולל באוגוסט 2005, ותוצאותיו ההרסניות בדרום ארצות הברית, החליטה ABC לשנות את התשדירים שתוכננו לסדרה החדשה, שתיארו בהרחבה את פגיעת ההוריקן בעיירה. במקום זאת, הוחלט להתמקד בפן פלישת החוצנים לעיירה בלבד, ללא אזכור ההוריקן כלל. בסוף הפרק הראשון, ששודר ב-21 בספטמבר 2005 (שלושה שבועות לאחר פגיעת הוריקן קתרינה), הופיעה הודעה האומרת כי הסדרה הציגה צילומי הוריקן בדיוני, זאת כדי למנוע רגישות מצד חלק מהצופים.
עלילה
פלישה מתמקדת בשתי משפחות אמריקאיות בעיירה הומסטד, שבמדינת פלורידה. ראסל, עובד בשמורת הטבע באזור, ולרקין, כתבת טלוויזיה, מגדלים את שני ילדיו של ראסל, ג'סי ורוז, מנישואיו הקודמים עם מריאל, רופאה בבית החולים המחוזי, הנשואה לשריף העיירה, טום. דייב, אחיה של לרקין וחובב של תאוריות שונות על חייזרים וכדומה, מתגורר עם ראסל ולרקין.
בשיאו של הוריקן קשה, מגלה רוז אורות בהירים הנוחתים בהמוניהם מהשמיים. כאשר היא מספרת על כך לטום, הוא אומר שגם הוא "ראה את האורות". מאז אותו הרגע, חיי תושבי העיירה השלווה השתנו לחלוטין - רבים נהרגו, אחרים נעדרים, ואחרים נעלמו במהלך ההוריקן ושבו לפתע שונים לחלוטין. מריאל מרגישה שהיא איננה היא יותר, לא מרגישה רגשות לילדיה, ומסיבה לא ברורה לה, יש לה משיכה חזקה למים. אט אט, חוקרים ראסל, לרקין ודייב את מה שקורה בעיירה, ומסתבר שהתשובות נמצאות אצל טום. במהלך העונה הראשונה, מתגלה שטום בעצם עובד אצל זורה, שאחראי למעשה על הכל.
סיום העונה מתאר את פגיעתו של הוריקן נוסף בעיירה, אך הפעם הפלישה הגדולה הגיעה - כל "בני הכלאיים" בעיירה השליכו את שאר תושבי המקום אל תוך המים, כדי שיהפכו להיות כמוהם. לבסוף, ראסל וטום, חוברים יחדיו כדי לעצור את זורה. ובאותו הזמן, לרקין מתה מפגיעת כדור וגורלה נשאר לא ברור.
בעיות רייטינג
פלישה שודרה בארצות הברית בימי רביעי, לאחר הפרק הראשון של העונה השנייה של הלהיט של ABC - אבודים, מה שעזר לפרק הראשון של הסדרה למשוך נתון מרשים של 17 מיליון צופים (נתון צפייה דומה לזה של אבודים).
עם חזרתה בינואר 2006, "זכתה" פלישה לרייטינג הנמוך ביותר שלה עם כ-9 מיליון צופים. בכך למעשה איבדה הסדרה כחצי מצופיה בחצי עונה. ABC החליטה להשהות את המשך שידור העונה פעם נוספת.
בישראל
במרץ 2006, עם עלייתו לאוויר של ערוץ הסדרות של יס yes stars (אפיק 13), שודרה העונה הראשונה של הסדרה, כחצי שנה לאחר שעלתה בארצות הברית. הסדרה שודרה כל יום ראשון ב-22:20. בישראל, בניגוד לארצות הברית, הסדרה שודרה ברציפות מלאה לאורך כל העונה בלי פגרות ביניים.
ביטול הסדרה
הסוף המאוד פתוח של העונה הראשונה של פלישה השאיר צופים רבים במתח רב לגבי גורלה המעורפל של לרקין ובנה שטרם נולד, דבר שגרם לדרישה לעונה שנייה. זאת למרות העובדה ש-ABC החליטה לבטל את המשך הסדרה לעונה שנייה, אך פרקי הסיום של העונה כבר צולמו, ולכן הוחלט לשדר אותם כרגיל (למרות הביטול הסופי שבא עוד לפני סיום העונה).
ביטול הסדרה היה מאוד תמוה בקרב מעריצי הסדרה, בעיקר בגלל נתוני הרייטינג הגבוהים יחסית, בהסתכלות על העונה כמכלול. טענה רווחת בקרב מעריצים היא שלרשת ABC היו ציפיות גבוהות מדי מהסדרה, בעיקר בגלל שידורה לאחר הלהיט של הרשת - אבודים (שגם כן סבלה מירידה במספר הצופים במהלך העונה השנייה, ששודרה במקביל לפלישה, וגם כן הושהתה לעיתים תכופות). ABC קיוותה שמרבית הצופים של אבודים יישארו לצפות בפלישה (בעיקר בגלל הדמיון בין שתי הסדרות, הכוללות מתח רב לגבי "גורם זר ולא ידוע" שנמצא בעיירה/אי; שתי קבוצות שונות שחיות באותו אזור: האנושיים/החייזרים לעומת הניצולים/"האחרים").
אך למרות כל הדרישות, התהיות והשיפור ברייטינג (שבא לקראת סוף העונה) - בוטלה הסדרה סופית על ידי ABC והפרק האחרון של העונה (שכללה 22 פרקים) שודר ב- 17 במאי 2006.
המשך הסדרה?
שמועות טענו כי ייתכן שפלישה תעבור לרשת CW החדשה בעונת השידורים של סתיו 2006, למרות ביטולה על ידי ABC. לבסוף, במאי 2006 פורסם לוח השידורים של רשת CW לעונת השידורים של 2006–2007, שלא כללה את פלישה.
מיד לאחר ביטול הסדרה, יצאו מעריצים מושבעים בקמפיין להחזרתה, שכלל עצומה באינטרנט, שליחת מכתבים לגורמים אחראיים שונים ושליחת בקבוקי מים למנהלי ABC (כסמל להוריקן בסדרה). בארבעה שבועות בלבד, הושגו למעלה מ-35,000 חתימות בעצומת "save Invasion" (הצילו את פלישה), שכללה את חתימתו של השחקן נתן בייסל (לואיס). ביוני 2006, שכרו מעריצים מטוס שיטוס מעל משרדי ABC בקליפורניה, הנושא כרזה עם ההודעה: "ABC, תראו את האורות! הצילו את פלישה!" (הכוונה לאורות הנוחתים מהשמיים, המופיעים בסדרה מספר פעמים, שהפכו למעין סמל של הסדרה).
יטא
יַ֫טַּא (בערבית: يطا) היא עיר בנפת חברון של הרשות הפלסטינית, 13 ק"מ דרומית לחברון. יטא נמצאת באזור סְפר בין האזור הפורה של חברון וסביבתה לבין המדבר של הרי חברון. המדבר בא לידי ביטוי באופי החקלאי: שדות בור המתאימים למרעה לצאן והבקעות, אליהן מתנקזים מי גשמים מועטים, גידולי תבואה, בעיקר שעורה. מספר תושבי העיר לסוף שנת 2006 הוא 42,853. יטא הוכרזה כעיר במרץ 1971. בתחום העיר נכללים 19 כפרים של מסאפר יטא.
יטא מזוהה עם העיר המקראית יוטה, המוזכרת פעמיים בספר יהושע כאחת הערים שניתנו ללויים.
העת העתיקה
יטא וחברון יושבים על הדרך המזרחית העתיקה המוליכה לחצי האי ערב. קטעים ממנה נותרו עד היום הזה.
התקופה העות'מאנית
במפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנת 1596 נמנו ביטא 127 משפחות, כולן מוסלמיות, ושילמו מיסים על חיטה, שעורה, זיתים, עיזים וכוורות דבורים, בערך כולל של 9,872 אקצ'ה. חמש שישיות מתוכם הוקצו לווקף.
בשנת 1838, ביקר אדוארד רובינסון ביטא ותיאר אותה ככפר מוסלמי, הממוקם דרומית מערבית לאל-ח'ליל. הוא ציין כי יש לה "מראה של עיירה מודרנית מוסלמית גדולה, עם בולטות נמוכה, המוקפת עצים".
בשנת 1883, הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תיארה את יטא כ"כפר גדול הניצב גבוה על רכס. הוא בנוי ברובו מאבן. אספקת המים היא מבורות מים. בדרום יש גתות וקברים חצובים בסלע. בתי בד מצויים בכל רחבי הכפר... מדרום לכפר פזורים עצי זית... במערב, מעט נמוך מתחת למצוק, ישנו כרם זיתים קטן בו חנתה משלחת הקרן ב-1874; מדרום-מערב למחנה היו כמה עצי תאנה. התושבים עשירים בצאן: נאמר כי ברשות הכפר 17,000 כבשים, לצד עיזים, פרות, גמלים, סוסים וחמורים. לשייח' לבדו היו 250 כבשים...".
המנדט הבריטי
על-פי מפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, התגוררו ביטא 3,179 איש, כולם מוסלמים. במפקד של שנת 1931 נמנו בכפר 4,034 תושבים, ב-767 בתים, כולם מוסלמים.
השלטון הירדני
מפקד אוכלוסין שבוצע על ידי שלטונות ירדן מנה ביאטא 6,326 תושבים.
לאחר מלחמת ששת הימים
במפקד אוכלוסין שנערך במקום על-ידי ישראל ב-1967, נמנו ביטא 7,281 תושבים.
מאז החתימה על הסכמי אוסלו יטא נכללת בשטח A שנמצא בשליטה אזרחית וביטחונית של הרשות הפלסטינית.
ב-17 בספטמבר 2001, ארגון טרור יהודי, מחתרת בת עין, הטמין בחצר בית הספר ביטא שני מטענים שהיו אמורים לפגוע במספר רב של תלמידים ומורים. עקב תקלה, אחד המטענים התפוצץ מוקדם מן המתוכנן, ומספר תלמידים נפצעו. המטען השני נוטרל על ידי חבלנים ישראלים.
ביוני 2016, שני מחבלים פלסטינים תושבי יטא ביצעו פיגוע ירי במתחם שרונה בתל אביב. במהלך האירוע נרצחו ארבעה בני אדם ובהם אישה אחת שמתה מדום לב. בנוסף נפצעו 16 איש. שני המחבלים נתפסו לאחר מרדף.
חמולת מח'אמרה
חלק גדול מתושבי יאטא משתייכים לחמולת מח'אמרה, המחזיקה במסורת לפיה מוצאה בשבטים יהודיים מח'ייבר שגורשו מחצי האי ערב. יצחק בן-צבי, לעתיד הנשיא השני של מדינת ישראל, ביקר במקום וניסה לעמוד בין השאר על שורשי מסורת זו. בין השאר נמצא כי החמולה נוהגת בשבוע מסוים בימי החורף, קרוב למועד בו חל חג החנוכה, לצאת אל בית בפאתי הכפר ולהדליק שם נרות. זקני החמולה שמרו על עוד כמה מנהגים יהודים. הם גם לא אוכלים בשר גמלים, כמנהג היהודים. מחקר של בן-צבי שפורסם ב-1928 העלה ששלוש מתוך שש המשפחות המרכזיות ביטא השתייכו לחמולה זו. פירוש השם מח'אמרה הוא "עושי היין", פעולה האסורה לפי האסלאם.
שמם של חלק מבני החמולה נקשר לפעילויות טרור כדוגמת פיגוע הירי במתחם שרונה.
ארכאולוגיה
ד"ר יובל ברוך מרשות העתיקות סקר את המבנים בכפר, וכמו בכפרים אחרים בדרום הר חברון הוא מצא כי במבנים, במערות ובמתקני חקלאות נעשה "שימוש משני" באבנים ממבנים קדומים. הוא הבחין בפריטים אדריכליים, המשולבים בקירות הבתים או המוטלים בחצרות. בין השאר, ניכר בחלק ניכר מבורות המים, המתוחזקים ומספקים מים לאוכלוסיית הכפר, שהיו בשימוש בעת העתיקה.
בשנת 1895 פורסמה כתובת יוונית, החקוקה על גבי משקוף, שהתגלה באחד הבתים בכפר. הכתובת היא בת ארבע שורות ומשמאלה חלק מצלב מלטה הנתון במדליון. הכתובת הייתה כנראה במבנה נוצרי, והופיע בה הפסוק: "זה-השער לה', צדיקים יבואו בו" (ספר תהילים קי"ח). כאשר תשאלו את התושבים מצאו כי המשקוף, כמו אבנים ופריטים אחרים, מקורו בחורבת אל-כרמיל, כרמל המקראית הסמוכה ליטא.
בסקרים הארכאולוגיים שנערכו לאחר מלחמת ששת הימים נמצא בדרומו של הכפר קיר אבני גזית. הסוקרים סברו כי מדובר בקיר המזרחי של מבנה ציבורי גדול, ששימש בית כנסת או כנסייה.
בסקר נוסף שנערך בכפר על ידי צבי אילן ודוד עמית הם גילו בכניסה לבית ישן, משקוף ועליו חרותות שתי מנורות של שבעה קנים משני צדיה של ורדה (שושנה חרותה באבן), וחריתה של מנורת שבעה קנים על גבי אבן באזור סמוך לקיר הגזית. אילן סבר, שהממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בסקרים בצירוף האזכור באונומסטיקון (רשימת שמות של מקומות) לאוסביוס מקיסריה מעידים על קיומו של בית-כנסת ביטא לצד קיומה של כנסייה נוצרית.
בית כנסת
בקיץ 1994 ערך יובל ברוך חפירת הצלה מוגבלת במרכז הכפר (שכונת שעבין). בחפירה נחשף חלק של מבנה גדול בנוי גזית, שהשתמר לגובה של כשישה מטרים. במפולת האבנים שכסתה את המבנה נמצאה אבן גזית גדולה מעוטרת במנורה של שבעה קנים. המבנה זוהה על ידו כבית כנסת. מתחת לקיר הבניין נמצאה מערה, שהייתה חלק ממכלול המבנה, אשר אומנת גזית תומכת בתקרתה.
לפי ממצאי הקרמיקה, שכלל שברים רבים, ניתן ללמוד כי היישוב היה קיים מהתקופה הכלקוליתית עד התקופה הביזנטית ואז נחרב. נמצאו באתר שרידי מטבעות מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית.
כאמור בחפירות נמצאה אבן מעוטרת בתבליט של מנורת שבעה קנים. מעל קו הקנים מצויה רצועה ובה עיטור מטושטש, אולי תיאור של נרות חרס, שהועמדו על כני המנורה כמקובל בחלק ממנורות בתי-הכנסת. קני המנורה קשותים והמרחק בין כל קשת הוא כחמישה סנטימטרים. בסיס המנורה מטושטש וקשה לקבוע את צורתו המקורית. מציאתה של המנורה משתלבת בתיאוריו של אוסביוס, שסיפר שיוטה היה כפר גדול של יהודים. כאמור לפי ברוך ממצאים אלה מצביעים על האפשרות שהמבנה שנחשף הוא שריד של בית-הכנסת שנבנה ביוטה.
שרל טואטי
קורות חיים
טואטי הוא בנו של הרב חיים תואתי, שהיה רב בתלמסאן, הוא נצר לשושלת רבנים באלג'יריה. סב אביו היה רבי חיים בלייח, וסב סבתו היה רבי חיים קצבי.
לטואטי היה תואר דוקטור בתאולוגיה ובהיסטוריה של הפילוסופיה. הוא היה מנהל המחקר בבית הספר היישומי ללימודים גבוהים (EPHE) במחלקת מדעי הדתות, שם החזיק בקתדרה ליהדות תלמודית ורבנית מ-1972 עד 1994 אחרי מורה דרכו, ז'ורז' ויידה.
כרב, השתתף בחידוש פניה של הרבנות בצרפת במחצית השנייה של המאה ה-20. כמורה בבית המדרש לרבנים בפריז וב-EPHE וכן בחיבוריו, תרם טואטי תרומה חשובה למחקר הפילוסופיה ביהדות הרבנית בימי הביניים. הוא נחשב כמומחה עולמי לרלב"ג (1288–1344) ולתאולוגיה היהודית בימי הביניים. חיבוריו עוסקים גם בתלמוד, בספרות חז"ל ובהלכה. הוא ניהל יחד עם ז'ראר נהון את "Revue des Études Juives" מ-1981 עד 1996.
הוא היה אחיו של אמיל טואטי.
פרסים
בשנת 1983 קיבל את אות לגיון הכבוד מידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן עבור "35 שנות פעולה בתחום הדת".
ב-2001 הגישו לו תלמידיו ועמיתיו את "תורה ומדע: פרספקטיבות היסטוריות ותאורטיות. מחקרים לכבודו של שרל טואטי", ספר יובל ובו מאמרים העוסקים בתחומי העניין שלו: היחסים בין התורה והחוכמה מאז התקופה ההלניסטית עד ימינו. ערכו את הספר רבנים ראשיים, רבנים ותלמידים שלו: רנה גוטמן, ז'ילבר דהן, רמי ברג , סיימור פלדמן , פול פנטון, גד פרוידנטל, רולאן גטשל, אלסנדרו גטה, מיריי הדס-לבל, וארן זאב הרוי, מנחם קלנר , דניאל יהודה לסקר, ז'אן-פייר רוטשילד, דב שוורץ וקולט סיראט.
Windows Live Messenger
Windows Live Messenger (לשעבר MSN Messenger בתרגום מאנגלית: שליח) הייתה תוכנת מסרים מיידיים עבור חלונות מבית מיקרוסופט, שדרכה ניתן היה לנהל שיחות עם אדם אחר בעזרת האינטרנט.
בנוסף לשיחות הצ'אט, ניתן היה לבצע שיחות שמע עם מיקרופון ושיחות וידאו עם מצלמת אינטרנט. התוכנה אפשרה לשחק במשחקים כגון דמקה ואיקס עיגול, וכן לשלוח רגשונים, קריצות והודעות קול קצרות, לכתוב מסרים על ידי העכבר בלבד, לשוחח עם מספר אנשים בשיחות ועידה ולנהל אותן.
במסנג'ר, כמו גם במתחרותיה, יאהו מסנג'ר ו-AIM, ובניגוד ל-ICQ, זוהו המשתמשים על־פי כתובת דואר אלקטרוני, ולא על פי מספר סידורי.
הגרסה הראשונה יצאה ב-22 ביולי 1999. בנובמבר 2012 הודיעה חברת מיקרוסופט על כוונתה לסגור את התוכנה במרץ 2013, ולהחליפה בסקייפ שרכשה כשנה וחצי לפני כן. בפברואר 2013 הודיעה חברת מיקרוסופט שב-8 באפריל 2013 מסנג'ר ייחסם לכל המדינות פרט לסין (בה שירות הסקייפ חסום לאזרחים). התוכנה הופסקה סופית בסוף אוקטובר 2014.
גשם של פלאפל 2
גשם של פלאפל 2 (באנגלית: Cloudy with a Chance of Meatballs 2, בתרגום חופשי לעברית: מעונן עם סיכוי לקציצות 2) הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של סוני מ-2013. הסרט בוים על ידי קודי קמרון וכריס פירן, ותסריטו נכתב על ידי ג'ון פרנסיס דיילי, ג'ונתן גולדשטיין ואריקה ריבינוג'ה. הסרט מבוסס באופן רופף על הספר "מעונן עם סיכוי לקציצות" של ג'ודי ורון בארט, והוא מהווה המשך ל"גשם של פלאפל" מ-2009.
עלילת הסרט מתרחשת כשישה חודשים לאחר מאורעות "גשם של פלאפל", ומציגה את השלכות אירועיו. בעקבות הסופה שפקדה את שמורת הבולע, מזון רב הצטבר ונשאר לכסות את האי עליו העיר שוכנת. על אף שהצליח לעצור את ההמצאה שיצר מלהחריב את העולם, הממציא פלינט לוקווד נשאר חסר אונים בכל הנוגע לטיפול בהרס. צ'סטר וי, מנכ"ל התאגיד "Live Corp", מציע את שירותי החברה לניקיון האי, ומעביר את תושביו לקליפורניה באופן זמני. במהלך שיקום האי, מתגלה כי חלקי מזון מסוימים עברו מוטציה שהקנה להם אינטליגנציה, והם מנסים לברוח. או אז, כשבפני העולם עומדת סכנה חדשה, צ'סטר דורש את עזרתו של פלינט בהריסת המצאתו, ה-"FLDSMDFR". נעזר בחבריו - בת זוגו החזאית סאם, אביו הדייג טים, הידוען ברנט, הצלם מני והשוטר ארל - פלינט צריך להוכיח את כישוריו, בטרם שאריות המזון יפלשו אל שאר העולם וייפגעו באנושות.
מבקרי הקולנוע נתנו לסרט ביקורות מעורבות, תוך כדי הסכמת הקונצנזוס כי מדובר בסרט פחות טוב מקודמו, אך הם כן ציינו לשבח את המקוריות שבו, שהתבטאה בין היתר בסיפור, ובעיקר בהנפשה; באתרי הסקירה "Rotten Tomatoes" ו-"Metacritic", הוא קיבל ציונים של 71% ו-59 בלבד. הסרט אמנם לא זכה להצלחה מסחרית כבירה, כשהכנסותיו מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע סביב העולם נעמדו רק על $274,325,949, אך הוא הצליח להחזיר את הוצאות התקציב ואף לזכות את אולפני ההפקה והמפיצה ברווח.
תקציר העלילה
בעקבות סופת האוכל האיומה מהסרט הראשון, צ'סטר V גורם לתושבי האי לעזוב לקליפורניה, למגורי החברה היוקרתיים שלו, LIVE CORP. לאחר שפלינט מקבל סוף סוף את ההכרה כממציא שעבורה חיכה שנים, הוא מצטרף לחברת ההמצאות {Live Corp} של הגיבור שלו, צ'סטר V. בחברה עובדים הממציאים המבריקים ביותר בעולם וממציאים מכשירים לטובת האנושות. לאחר שפלינט וחבריו חזרו לעיר שלהם, פלינט מגלה שהמכונה שלו ממשיכה לייצר אוכל, ואף התחילה לייצר מפלצות אוכל. בעקבות כך גורל האנושות עומד בסכנה, ופלינט נאלץ לצאת ולהילחם ביצורים כדוגמת השרימפנזות, פשטידות תפופיטונים, עכביצ'יזים ועוד.
הפקה
באפריל 2010, דווח כי אולפני ההנפשה של סוני החלו בפיתוח המשך ל"גשם של פלאפל" מ-2009, כשפיל לורד וכריסטופר מילר לא ישובו אל כס הבימוי. הידיעה אושרה רק בדצמבר 2011, אז גם הוכרז על כך שקודי קמרון וכריס פירן הם אלו שיביימו את הסרט, בעוד ג'ון פרנסיס דיילי, ג'ונתן גולדשטיין ואריקה ריבינוג'ה יכתבו את התסריט. שלושת התסריטאים אינם ביססו את הסרט על "Pickles to Pittsburgh", ההמשך של "מעונן עם סיכוי לקציצות", אלא יצרו עבורו רעיון מקורי לחלוטין. הסרט יועד להיקרא "גשם של פלאפל 2: נקמת השאריות" (Cloudy 2: Revenge of the Leftovers), אך זה קוצר בסופו של דבר ל"גשם של פלאפל 2".
בניגוד למיסטר טי שסירב לחזור לתרום את קול דמותו עבור סרט ההמשך, והוחלף בטרי קרוז, ביל היידר, אנה פריס, ג'יימס קאן, אנדי סמברג, ניל פטריק האריס ובנג'מין בראט שבו כולם לתפקידיהם. קריסטן שאל הצטרפה אל הצוות עבור דיבוב דמותה של בארב, וויל פורטה, שלקח חלק גם בסרט הקודם, לוהק לתפקיד של צ'סטר וי.
הפצה
בארצות הברית, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי ב-27 בספטמבר 2013, ובישראל כחודשיים אחר כך, ב-21 בנובמבר.
בתחילת 2014, ב-28 בינואר, החלו לצאת לשווקים מהדורות המדיה הביתית של הסרט - DVD ו-Blu-Ray. בנוסף לסרט עצמו, מהדורות ה-DVD וה-Blu-Ray כללו בהן גם אסופת סרטים קצרים המרחיבים את קורותיהן של דמויות שונות - "Super Manny", "Earl Scouts", "Steve's First Bath" ו-"Attack of the 50-Foot Gummi Bear".
ביקורות
"גשם של פלאפל 2" זכה לביקורות מעורבות. אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 71%, על פי ציון ממוצע של 6.4/10 בהתבסס על 120 ביקורות (85 "טריות" ו-35 "רקובות"). באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 59, בהתבסס על 31 ביקורות (17 חיוביות, 12 מעורבות ו-2 שליליות). חברת הסקרים "CinemaScore" נתנה לסרט ציון "-A".
קונצנזוס כמעט מוחלט קבע כי הסרט מתאים בעיקרו לילדים, וכי הוא "פשוט כיף". פיליפס השווה את הסרט לשאר סרטי ההנפשה שיצאו באותה שנה ("בית ספר למפלצות", "מטוסים", "הממלכה הסודית" ו"גנוב על המיניונים"), וקבע כי הוא "כיף יותר מכל אחד אחר". ג'וסלין נובק מסוכנות הידיעות "Associated Press" התייחסה לדבר בהרחבה, וקבעה כי "ההנאה מהסרט תלויה בסובלנות הצופה אל משחקי מילים והומור ילדותי, שכנראה יימצא מעייף אצל מבוגרים אך מהנה בקרב ילדים". רייפר גוזמן מהעיתון "Newsday" גם נגע בנושא, והוסיף כי הסרט "מסתמך על הנוסחה החזרתית הרעילה של סרטים לילדים: רעשים חזקים, מוזיקת פופ והומור שירותים". מרים בייל מהעיתון "The New York Times" ציינה כי על אף שהסרט "מלא בצבעוניות וחמידות", הוא "לא מצליח לקיים את הבטחתו לערער את שלטון "Pixar" בתחום". דייב מקגין מהעיתון "The Globe and Mail" היה בדעה דומה, וקבע כי הסרט "מבטיח יותר כיף וצחוק ממה שהוא מספק בפועל". רכטשאפן, קייל סמית' מהעיתון "New York Post", קית סטאסקייביץ' מהמגזין "Entertainment Weekly" וג'ורדן הופמן מהעיתון "New York Daily News" ציינו לשבח את מקוריות הסיפור, ובמיוחד את ההנפשה, וצוקר, מייק קלארק מהעיתון "USA Today" ופיטר הארטלאב מהעיתון "San Francisco Chronicle" קבעו כי ההנאה המרבית מההנפשה הצבעונית היא בגרסת התלת-ממד.
הכנסות
מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע סביב העולם, "גשם של פלאפל 2" גרף הכנסות של $274,325,949, מתוכן $119,793,567 בצפון אמריקה (43.7%) ו-$154,532,382 בשאר העולם (56.3%). "קולומביה", דרך "סוני", השקיעה בסרט כ-$89,500,000 עבור שיווקו, בעוד תקציב ההפקה שלו הוערך ב-$78,000,000.
מהדורות המדיה הביתית של הסרט הניבו גם הן לא מעט הכנסות, הנעמדות על כ-$44,230,223 - כ-$27,822,502 מ-2,185,407 עותקי DVD, וכ-$13,522,986 מ-596,718 עותקי Blu-Ray.
Under My Skin
Under My Skin (תרגום חופשי: מתחת לעור שלי) הוא אלבומה השני של הזמרת הקנדית אבריל לאבין. אלבום זה היה האלבום האחרון שלה עם אריסטה רקורדס ואלבומה הראשון עם תקליטי RCA אשר יצא לאור ב-25 במאי 2004. בשבוע הראשון למכירה, הוא הגיע למקום הראשון במצעד המכירות האמריקאי והבריטי וגם במצעד הבילבורד. לפי מגזין הבילבורד הוא מדורג במקום ה-149 באלבומים הנמכרים ביותר לשנות ה-2000.
האלבום מכר כ-3.1 מיליון עותקים בארצות הברית ומעל ל 10 מיליון עותקים ברחבי העולם. כיוון ששירי האלבום אפל ומלודי הוא קיבל ביקורות חיוביות רבות.
עשיית האלבום
אבריל כתבה את האלבום עם הזמרת הקנדית שאנטאל קרביזוק. בנוסף, כתבה אבריל עם חבר אוונסנס לשעבר, בן מודי, את השיר "Nobody's Home". שלושת המפיקים באלבום הם: בוטצ' ווקר, ריין מיידה ודון גילמור.
מיידה הפיק חמישה שירים, כולל את השיר "fall to pieces", שנכתב עם אבריל עצמה. גילמור הפיק 3 שירים, ששניים מהם נכתבו עם אבריל. ווקר הפיק 3 שירים בשלושה ימים.
רוב האלבום הוקלט בביתו של ריין מיידה שבמאליבו, קליפורניה הכולל בו אולפן הקלטות. באתרה הרשמי, כתבה אבריל שהיא למדה המון מאז אלבומה הראשון: "הייתי מעורבת בכל חלק באלבום. ידעתי איך אני רוצה את התופים, את צלילי הגיטרה. הבנתי את כל התהליך הרבה יותר טוב הפעם, כי עברתי את זה. אני ממש בררנית בטעם שלי." האלבום הושפע רבות מפוסט-גראנג', רוק אלטרנטיבי ופופ-פאנק והושפע מעט מנו-מטאל."רוב השירים באלבום הם ביטוי של רגשות שעברתי בשנה האחרונה או הדרך בה הרגשתי בעבר בנוגע למערכות יחסים… כמה מהשירים ממש עמוקים" כתבה אבריל, שמספרת על כמה מהשירים: "השיר Nobody's Home הוא על בחורה שאיבדה את דרכה… וזה לא עליי… השיר Take Me Away הוא קטע ניו-מטאל אפל… How Does It Feel הוא שיר בוגר, בו אני מביטה בחיי ורואה את עצמי כקטנה לעומת העולם הגדול…". "התבגרתי מאוד בשנתיים האחרונות. סיימתי את מסע ההופעות שלי, חזרתי לטורונטו ומיד התחלתי לכתוב את השירים לאלבום החדש. לא היה לי מושג על מה אני עומדת לכתוב. לאף אחד לא היה מושג. אנשים חשבו שלא נשאר לי על מה לכתוב, אבל זה היה בדיוק הפוך. ערב אחד הלכתי לארוחת ערב עם הזמרת שאנטל קרויאזוק, הכימיה בינינו הייתה מיידית. עוד באותו לילה כתבנו שיר חדש. יום אחר כך נפגשנו שוב וכתבנו שיר נוסף יחד. תוך שבועיים יצרנו יחד 12 שירים חדשים." "אני שמחה עם מה שאני עושה ומאמינה שהכל קורה לטובה. אני רומנטיקנית אמיתית, לכן הסינגל החדש שלי Don’t Tell Me מספר על כך שאסור להעניק את עצמי לכל גבר רק למישהו מיוחד באמת. אני מאושרת לשיר שירים חדשים, אני מרגישה טוב, עם כוחות מחודשים וכבר מצפה לדבר הטוב הבא… השירים באלבום החדש עמוקים יותר מאלבום הבכורה, אני עדיין אוהבת שירי פופ טובים, אני סה"כ בחורה שאוהבת לכתוב, אוהבת לעשות רוק ורוצה שמוזיקה תהיה חלק בלתי נפרד מחיי."
השיר "Slipped Away", מספר על מותה של סבה של אבריל. בשיר "Fall to Pieces", לאבין מסבירה שהיא רבה עם בחור והם נמצאים בנקודה מסוימת כאשר מערכת היחסים ביניהם יכולה להתקדם בשתי דרכים: הם ינסו לשפר את הזוגיות או שייפרדו. אבריל עצמה, מקווה שהם יצליחו לשרוד ולהישאר ביחד.
קבלת האלבום
לפי המטריקס, האלבום קיבל 65/100 שזה משקף את העובדה שקיבל בעיקר ביקורות חיוביות. הרבה מהמדרגים התייחסו לכך שהאלבום הוא אפל יותר ושניתן לחוש שהיא התבגרה מבחינה מוזיקלית. המבקרים בנוסף השוו המבקרים את הסגנון המוזיקלי של האלבום לסגנון של סולנית להקת הרוק אוונסנס, איימי לי.
הר בני רסן
הר בני רסן (או תל ע'סניה) הוא הר געש רדום ברכס בשנית שברמת הגולן, מדרום לקוניטרה, ממזרח לעין זיוון ומצפון לאלוני הבשן. גובהו 1,072 מטר מעל פני הים, והוא חלק מקו התלים הישראלי.
השם "תל ע'סניה" משמר את שם השבטים הבדואים הפגאנים שהגיעו למקום מתימן בסוף המאה ה-3 לספירה, ושעם הגעתם לתחומי האימפריה הביזנטית קיבלו על עצמם את הנצרות והקימו יישובי קבע. בשלב מסוים ניסו הע'סנים להוריד מעליהם את עול הנצרות, אך הביזנטים ראו בכך מרד ודיכאו אותו במהירות. הביזנטים הכריחו את הע'סנים להילחם לצידם בקרב הירמוך בשנת 636 לספירה אל מול הפלישה המוסלמית וכנראה בשלב זה נכחדו הע'סנים. למרגלות ההר שכן הכפר הצ'רקסי מומסיה. הכפר נוסד ב-1878 וחרב בעקבות מלחמת ששת הימים.
על פסגת ההר שוכנת חוות רוח לייצור חשמל שהוקמה ב-1993 ומשמשת את יישובי הסביבה. מורדותיו של ההר ממזרח, מדרום וממערב הם חלק משמורת הטבע "רכס בשנית".
חיוניות מטעה
חיוניות מטעה הוא תת־כשל לוגי של הכללה נמהרת, מסוג שגיאות דגימה. חיוניות מטעה היא מצב בו אירוע חריג מובלט מאוד ומשכנע את השוגה בכך שלאירוע יש משמעות רבה. אף על פי שלחיוניות מטעה אין תימוכין לוגיים, היא יכולה להיות בעלת השפעה פסיכולוגית מרחיקת לכת בגלל היוריסטיקה קוגניטיבית המכונה היוריסטיקת נגישות.
פרסום עובדת הזכייה בפיס. מיליוני כרטיסי פיס נמכרים מדי שבוע, וברוב השבועות אין אפילו כרטיס זוכה אחד. אולם, ההד התקשורתי של הזכיות הנדירות גורם לאנשים רבים לחשוב שזכייה בפיס היא אירוע שגרתי.
ראו גם
軼事證據
קוואזי-חבורה
באלגברה מופשטת, קוואזי-חבורה (מאנגלית: Quasigroup) או כמו-חבורה היא מבנה אלגברי בעל פעולה בינארית אחת, שבו פעולות הכפל באיבר מימין ומשמאל הן הפיכות. לוח הכפל של קוואזי-חבורה הוא ריבוע לטיני, וכל ריבוע לטיני הוא לוח הכפל של קוואזי חבורה. קוואזי-חבורה עם יחידה נקראת לולאה. לולאה אסוציאטיבית היא חבורה.
כל קוואזי-חבורה איזוטופית ללולאה. אם לולאה איזוטופית לחבורה אז היא איזומורפית אליה.
הגדרה
קבוצה Q עם פעולה בינארית \cdot נקראת קוואזי-חבורה אם לכל a,b \in Q קיימים פתרונות יחידים למשוואות. פתרונות אלו מסומנים כ-.
בכל קוואזי-חבורה מתקיימות אם כן הזהויות הבאות:. מנגד, זהויות אלו מאפשרות להגדיר קוואזי-חבורה: קבוצה Q עם שלוש פעולות בינאריות אשר איבריה מקיימים את הזהויות לעיל היא קוואזי-חבורה.
קוואזי-חבורה עם איבר יחידה, היינו איבר e \in Q המקיים xe=ex=x, נקראת לולאה. על ההיסטוריה של תורת הלולאות, ראו.
איזוטופיה
שתי קוואזי-חבורות Q, Q' הן איזוטופיות זו לזו אם קיימות שלוש העתקות הפיכות כך ש- (הכפל בקוואזי-חבורות Q ו-Q' בהתאמה). ברמת הריבועים הלטיניים, איזוטופיה פירושה התמרת שורות ועמודות הריבוע. במקרה Q=Q', ההעתקות כלעיל נקראות אוטוטופיה; קבוצת האוטוטופיות של קוואזי-חבורה נתונה היא חבורה ביחס לפעולת ההרכבה.
כל קוואזי-חבורה איזוטופית ללולאה: מתקיים, כאשר Q(\circ) היא הלולאה הנבנית מבחירת שני איברים a,b \in Q והגדרת הפעולה \circ על אותה הקבוצה Q, כך שמתקיים. האיזוטופיה נתונה אם כן על ידי.
מונח האיזוטופיה מאבד משמעות כאשר מדובר בחבורה - שתי חבורות איזוטופיות הן גם איזומורפיות, לפי משפט שהוכיח אלברט. ביתר כלליות, אם לולאה איזוטופית לחבורה, היא גם איזומורפית אליה.
אנונימוס (קבוצה)
אנונימוס (באנגלית: Anonymous) היא תנועה אינטרנטית שהחלה בשנת 2003 בפורום התמונות 4chan. התנועה מהווה קהילה הפועלת באופן אנרכיסטי, מתקיימת ברשת ומחוצה לה ופועלת כישות בעלת אינטליגנציה משותפת אחת. המושג 'אנונימוס' משמש גם כשם כולל לחברים בתת-תרבויות אינטרנט שונות, הפועלים בסביבה בה זהותם האמיתית איננה ידועה. מקור השם "אנונימוס" בשם המשתמש "Anonymous" שהופיע באתר 4chan.
בתחילת דרכו, אומץ הקונספט של אנונימוס על ידי קהילה של גולשי אינטרנט, אשר היו פועלים, אומנם באנונימיות, אך באופן מתואם ביניהם, לעבר מטרה מוסכמת באופן כללי למדי, ובעיקר למטרות הבידור האישי שלהם. הפעילויות כללו בעיקר מתיחות אינטרנטיות שונות כמו השתתפות המונית ומתואמת במשחקי מחשב ובקהילות "סקנד לייף" מתוך מטרה לחבל במשחק ("להטריל" אותו). החל משנת 2008, חלקים מקהילת הגולשים אשר מזוהה עם אנונימוס החלו באופן גובר לקשר את עצמם לפעילות של האקטיביזם משותף בינלאומי, באמצעות התמיכה בהפגנות ובפעילויות נוספות שמטרתן היא לקדם חופש ברשת האינטרנט וחופש דיבור. פעולות המזוהות עם "אנונימוס" נעשות על ידי פרטים שאינם מגלים את זהותם האמיתית, ואשר בוחרים לייחס לפעולות שעשו ולעצמם את שם הקבוצה (מבלי שהחברות בקבוצה תוענק להם על ידי גורם ספציפי כלשהו).
אף על פי שלא ניתן לקשר את חברי הקבוצה לישות אינטרנטית אחת, קיימים אתרים רבים המזוהים במיוחד עם קבוצת אנונימוס. מבין אלו ניתן למנות פורומים של תמונות כמו 4chan, פוטובה, דפי הויקי המקושרים אליהם, אנציקלופדיה דרמטיקה ופורומים נוספים. לאחר שבשנת 2008 חברי אנונימוס לקחו אחריות לסדרה של הפגנות שנויות במחלוקת, והתקפות מניעת שירות מבוזרות (DDoS), אשר זכו לסיקור תקשורתי נרחב, עלה מספר הפעולות המשויכות לחברי הקבוצה. בהתחשב ביכולותיה של הקבוצה, אנונימוס הוערכה על ידי CNN להיות אחת מבין שלושת היורשים העיקריים לאתר ויקיליקס. בשנת 2012, קבוצת ההאקרים אנונימוס הפילה את אתר משרד המשפטים של ארצות הברית, אתר הבולשת הפדרלית (FBI) והאתרים של חברות בידור ומוזיקה שונות כגון חברת יוניברסל מיוזיק, וזאת במחאה על סגירת אתר ההורדות Megaupload וצעדי הממשל האמריקאי כנגד אתרים פיראטיים.
נוסף על כך, אין כל הוכחה חד משמעית שהקבוצה בעלת ניהול מרכזי כולשהו או בעלת היררכיה מרכזית ומאורגנת, למעשה ככל הנראה ההפך הוא הנכון. לאור העובדה שבין המבצעים אשר הוכרזו במרוצת השנים על ידי ארגון זה נמצאו סתירות אידאולוגיות ואתרים "רשמיים" שונים בעלי מידע סותר על מבצעים ופעולות, ניתן להניח שמדובר בקבוצת שונות אשר משייכות עצמן לארגון על מנת לתמוך באג'נדות שלהן.
היסטוריה
לפי טענותיו של שדרן הרדיו האל טרנר, במהלך החודשים דצמבר 2006 וינואר 2007 אלמונים אשר זיהו עצמם בשם "אנונימוס" הפילו את אתר האינטרנט שלו, והדבר גרם לו לעלויות בסך אלפי דולרים בתשלום על רוחב פס. בתגובה לכך, טרנר תבע את האתרים 4chan, 7chan, eBaum's World וכמו כן אתרים נוספים, בטענות של הפרת זכויות יוצרים. עם זאת, טרנר התקשה לקבל ולענות למכתבים שנשלחו אליו מבית המשפט בנושא, מה שגרם לתביעה להתבטל בסופו של דבר.
ב-7 בדצמבר 2007, העיתון Toronto Sun הקנדי פרסם דיווח לגבי מעצרו של חשוד בן 53 בשם כריס פורקנד, בגין האשמות לגבי פיתוי ילדים מתחת לגיל 14, הזמנה למגע מיני, ניסיון לחשוף את עצמו, החזקת נשק מסוכן, ונשיאת נשק מוסתר. הדיווח סיפר כי עוד לפני תחילת החקירות במשטרה, היה פורקנד נתון למעקב של "קבוצת וירטואלית של ויג'ילנטים אשר שואפת לחשוף את זהותם של כל אלו אשר מביעים עניין מיני בילדים". דיווח באותו נושא מטעם רשת הטלוויזיה הקנדית Global TV זיהה את הקבוצה האחראית למעצר כ"קבוצת ויג'ילנטים הפועלת ברשת האינטרנט, אשר מכנה את עצמה אנונימוס". לפי הדיווח, חברי הקבוצה הם אלו שפנו למשטרה, לאחר שפורקנד הציג בפני חלק מהם "תמונה דוחה של עצמו". הדיווח הוסיף וציין כי זו הפעם הראשונה בה אדם נעצר בחשד לפעילות פדופילית באינטרנט תודות לאכיפת חוק אזרחית ברשת האינטרנט.
25 בפברואר 2022 במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, קבוצת ההאקרים "אנונימוס" הכריזה על מלחמת סייבר נגד ממשלת רוסיה ולקחה אחריות על הפלת ערוץ תעמולה ממשלתי רוסי
המאבק בכנסיית הסיינטולוגיה
ב- 2 בפברואר 2008, כ- 150 איש נאספו מחוץ למרכז הכנסייה הסיינטולוגית באורלנדו, פלורידה, כדי למחות כנגד ההתנהלות של הארגון. ב-10 בפברואר 2008, נערכה הפגנה גדולה משמעותית מהקודמת, ובה השתתפו במצטבר כ- 7,000 איש, שהתפרשו על פני 93 ערים שונות ברחבי העולם. רבים מהמפגינים עטו מסכות של 'V', הדמות הראשית מסדרת הקומיקס והסרט ונדטה (המבוססת על דמותו של גאי פוקס), או הסתירו את זהותם בדרכים אחרות, וזאת לאור החשש מפעולות תגמול אפשריות מצד הכנסייה הסיינטולוגית.
אנונימוס קיימו גל הפגנות שני כחודש לאחר הראשון, ב-15 במרץ 2008, בערים שונות ברחבי העולם, לרבות בוסטון, דאלאס, שיקגו, לוס אנג'לס, לונדון, פריז, ונקובר, טורונטו, ברלין ודבלין. בהפגנות אלה השתתפו כמות זהה של מפגינים בדומה לגל ההפגנות הראשון - בין 7,000 ל-8,000 מפגינים. ההפגנות נמשכו, בין היתר תוך ניצול הסיקור התקשורתי של אירועים כגון הפרמיירה של הסרט בכיכובו של טום קרוז (הפעיל בכת הסיינטולוגיה), "מבצע ואלקירי", כאשר בחירת מקום האירוע על ידי מארגניו הושפעה מהצפי להפגנות, ואף נעשתה באופן חלקי כך שתצמצם את החשיפה אליהן.
פעילות מחאה
באפריל 2009, הנתבעים במשפט שנוהל כנגד אתר The Pirate Bay נמצאו אשמים בכך שאפשרו הפרה נרחבת של זכויות יוצרים באופן שיטתי ומאורגן. חברי אנונימוס הגיבו לתוצאות המשפט באמצעות התקפות מניעת שירות כנגד הפדרציה לתקליטים וקלטות (IFPI), ארגון האחראי לשמירת זכויות יוצרים בתעשיית המוזיקה. כאשר מאוחר מכן נדחה הערעור שהגישו מייסדי האתר, אנונימוס תקפו שנית את אתר ה- IFPI, תוך שהם מכנים אותם 'פרזיטים'. ההצהרה שהוציאו אנונימוס אמרה: "אנו נמשיך לתקוף את אלו המאמצים לחיקם את הצנזורה. לא תוכלו להסתיר את דרכיכם המגוחכות לשלוט בנו".