cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'ארד וסוד הספרים האבודים
עלילה
ריצ'רד טיילר הוא ילד בן 10 אשר פוחד מכל דבר. הוריו התומכים ניסו לעזור לו אך ללא הצלחה. יום אחד ריצ'רד נשלח לקנות קופסת מסמרים בשביל בית העץ. אולם ריצ'רד נתקל בסערת גשמים ולקח מקלט בספריה. שם הוא פוגש את מר דיואי, ספרן אשר חושב שריצ'רד מחפש ספר מיוחד מאוד ונותן לו כרטיס מנוי לספריה. כאשר מחפש טלפון ציבורי, מוצא ריצ'רד רוטונדה אשר מצוירת עליה כל מיני גיבורי סיפורים. הוא מחליק מטיפות מי הגשם ונופל. כאשר קם ריצ'רד מגלה שהתמונות מטפטפות והן מובילות אותו אל הציורים. שם הוא פוגש את הספרן, שומר הספרים והמילים הכתובות. ריצ'רד שואל אותו מה הכיוון ליציאה והספרן שולח אותו לאזור דמיוני ואומר לו שכדי למצוא את דרכו הביתה, הוא יצטרך לעבור שלושה עולמות: אימה, הרפתקה ודמיון. בדרך ריצ'רד מתחבר עם שלושה ספרים מדברים: הרפתקן, ספר הרפתקאות דמוי פיראט, פנטזיה, ספר פנטזיה דמוי פיה אכפתית ואימים, ספר אימה פחדן. השלושה הסכימו להתלוות אל ריצ'רד בתנאי שייקח אותם איתו בהשאלה. ביחד הם פוגשים דמויות מסיפורים קלאסיים, בעולם האימה הם פוגשים את ד"ר ג'קיל אשר הופך למר הייד, מתגברים עליו ועוברים לעולם ההרפתקה, שם הם פוגשים את רב החובל אחאב ואת הלוויתן מובי דיק. ריצ'רד נחטף אל ההיספניולה ופוגש שם את לונג ג'ון סילבר. הפיראטים הגיעו לאי המטמון וגילו שיש שם רק מטבע זהב אחד. ובעזרתם של פנטזיה ואימים הפיראטים הובסו. סילבר ניסה לשכנע את ריצ'רד לבוא עימו אבל נכנע כאשר ריצ'אר סילק אותו עם החרב.
בעולם הפנטזיה, ריצארד מגלה את סימן היציאה בפסגת ההר. אולם, דרקון התעורר ועיכב אותם. ריצ'רד ניסה להילחם בו עם חרב ומגן, אולם הדרקון תפס אותו ובלע אותו. ריצארד חיפש בספרים פתרון והשתמש באפון הפלא מהספר "ג'ק ואפון הפלא" כדי לצאת מבטנו של הדרקון. הוא טיפס למעלה עם הספרים אל היציאה. שם הם נכנסו אל חדר חשוך שם הספרן חיכה להם. ריצ'רד סיפר לספר על הסכנות שהם עברו, אולם הספרן הסביר לו שהמסע נועד למצוא את האומץ שנמצא בתוכו ובירך אותו. ד"ר ג'קיל, רב החובל אחאב, לונג ג'ון סילבר והדרקון הופיעו וברכו את ריצ'רד על אומץ הלב שלו. הספרן החזיר את ריצ'רד ואת הספרים אל העולם האמיתי.
כאשר ריצ'רד התעורר, הוא מצא את הרפתקן, פנטזיה ואימים לידו בתור ספרים אמיתיים. מר דיואי מצא אותו ואף על פי שהחוק אומר לקחת שני ספרים בלבד, הרשה לו לקחת את שלושת הספרים "רק הפעם". ריצ'רד חזר הביתה כילד גיבור ואמיץ, וישן בבית העץ שלו עם הספרים.
טוטאל פוטבול
כדורגל טוטאלי (באנגלית: Total football) הוא מערך כדורגל שהומצא בהולנד בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי מאמן הכדורגל ההולנדי רינוס מיכלס. שיטת משחק זו עיצבה את דמותה של נבחרת הולנד באותן שנים, שהעפילה פעמיים רצופות לגמר גביע העולם ב-1974 וב-1978.
עיקרי השיטה
עיקר שיטת הכדורגל הטוטאלי הוא רוטציה בין שחקנים ומעבר בין עמדות. כאשר שחקן אחד יוצא מהעמדה שלו באופן ספונטני או קבוע מראש, שחקן מעמדה אחרת, שניתן "לוותר" עליה באותן דקות במשחק, עובר לעמדה של השחקן שעזב את העמדה. שיטת כדורגל זו מאוד מחושבת ומצריכה תשומת לב רבה מצד השחקנים והמאמן. שיטה זו נועדה לאפשר כדורגל חופשי אך בטוח, לבלבל את הקבוצה היריבה ולסייע במשחק קבוצתי יותר. שיטת המשחק הזו מעט קשה להסתגלות אצל רוב השחקנים, ולכן מאמנים נוטים שלא להכניס אותה לגמרי למשחק. למרות זאת, באיטליה נראים היסודות של שיטת המשחק הזו, כאשר יש גיבוי בין השחקנים.
דוגמה למערך כדורגל טוטאלי
במערך המתואר כאן, המגינים-קשרים נוטים לעלות, כאשר שניים מהבלמים (בדרך כלל אלה שבצדדים) מגבים אותם בתפקידיהם. כאשר אחד משחקני הכנף (קשר-חלוץ) עובר למרכז או מתקדם ומשאיר את הקישור הימני פרוץ, אחד מהמגינים-קשרים מכסה את האזור. כאשר אחד מהקשרים האחוריים עולה, בלם אחד (בדרך כלל המרכזי) משמש כקשר אחורי. לעיתים רחוקות יותר, אחד הקשרים האחוריים עובר לאגף והחלוץ מתחלף עם אחד מהקשרים-חלוצים שבצדדים או שנוצר מצב שבו יש רוטציה בין הקשרים האחוריים לשחקני הכנף האחוריים.
שיטת הכדורגל הטוטאלי מסייעת לשחקנים להתפתח גם בעמדות לא שלהם, ולכן נראים כדורגלנים הולנדים רבים שמשחקים במספר עמדות (אריין רובן, יוהאן קרויף, אדגר דווידס, פיליפ קוקו).
אוניות המערכה מסדרת יאמטו
אוניות המערכה מסדרת יאמטו (ביפנית: 大和型) מהצי הקיסרי היפני היו כלי השיט הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, וכן אוניות המערכה הגדולות והכבדות ביותר שנבנו אי פעם. הדחק האוניות עמד על 65,027 טון והחימוש הראשי כלל תשעה תותחים ימיים בקליבר 460 מ"מ (18.1 אינץ'), התותחים הגדולים ביותר שנעשה בהם שימוש אי פעם על כלי שיט.
תכנון ובנייה
האסטרטגיה הימית היפנית לאחר מלחמת העולם הראשונה כללה תוכניות לבניית צי חזק מספיק שיוכל לאיים על יריבים אפשריים, ובמיוחד על צי ארצות הברית. אף על פי שהתוכניות הללו קוצצו בעקבות השתתפות יפן באמנת וושינגטון משנת 1922, הצי הקיסרי היפני המשיך במחקר טכני ועד שנת 1933 הגיע למסקנה שדגם חדש של אוניית מערכה יכלול חימוש ראשי בקוטר 460 מ"מ.
סנקציות בינלאומיות שהוטלו על יפן בשנת 1934 הובילו לפרישתה מהסכם וושינגטון, כשבאותו הזמן הצי הקיסרי היפני כבר התחיל לתכנן את אוניות המערכה שיקראו בעתיד סדרת יאמטו.
מחקרים מוקדמים הובילו למסקנה שהאונייה צריכה לכלול סוללת חימוש ראשי בת 8 תותחים לפחות, בקוטר 460 מ"מ, וסוללת חימוש משני שתהיה מורכבת מארבעה צריחים, שיהיו חמושים בשלושה תותחים בקוטר 153 מ"מ או בזוג תותחים בקוטר 200 מ"מ כל אחד. כמו כן צריכה הייתה האונייה להיות בעלת שריון שיוכל להגן עליה מפגיעות תותחים בקוטר אלה של האונייה עצמה, מטווח של 20,000 עד 35,000 מטר. מהירותה צריכה הייתה להיות 30 קשר, וטווח הפלגתה - 8,000 מייל ימי (למעלה מ-14,800 ק"מ) במהירות 18 קשר.
הגרסה המוקדמת ביותר לתוכנית מספר A-140 (ה-"A" מציינת שהתוכנית היא של אוניית מערכה וה-"140" מציין שזוהי אוניית המערכה ה-140 שתוכננה על ידי הצי הקיסרי היפני) הושלמה במרץ 1935, והציגה אונייה באורך של 294 מטר בקו המים, רוחב של 41.2 מטר, שוקע של 10.4 מטר, והדחק של 70,615 טון. מאפיין בולט של גרסה זו, ושל גרסאות מוקדמות נוספות, היה מיקומם של שלושת הצריחים הראשיים לפני מבנה העל של האונייה.
תוכנית מספר A-140F6 הושלמה בסוף מרץ 1937, וצו הבנייה הונפק בתחילת אוגוסט למספנה הימית קיור, היכן שהמבדוק הועמק, משקל ההעמסה של המנוף הוגדל ל-100 טון, וחלק מהמבדוק כוסה בגג על מנת למנוע תצפית על העבודות. הבנייה החלה ב-4 בנובמבר 1937 ונמשכה כמעט שלוש שנים. ה-"יאמטו" הושקה ב-8 באוגוסט 1940, ונכנסה לשירות ב-16 בדצמבר 1941.
בניית הגוף השני החלה שישה חודשים מאוחר יותר במספנת מיצובישי שבנגסאקי, הושקה תחת השם "מוסאשי" ב-11 בנובמבר 1940, ונכנסה לשירות ב-5 באוגוסט 1942.
בניית הגוף השלישי התחילה במאי 1940 במספנה הימית של יוקוסוקה ולא הייתה אמורה להסתיים עד 1945. לאחר הרס צי נושאות המטוסים היפני בעקבות קרב מידווי, נתקבלה ההחלטה להסב את הגוף השלישי לנושאת מטוסים ולזרז את השלמתו. שינאנו הושקה ב-8 באוקטובר 1944 ונכנסה לשירות ב-19 בנובמבר 1944. היא טובעה על ידי צוללת אמריקאית ב-29 בנובמבר 1944 בזמן שהייתה בדרך מיוקוסוקה לקוּרֶה להמשך הצטיידות.
בסך הכל, חמש אוניות מערכה מסדרת "יאמטו" תוכננו להיבנות. הגוף הרביעי נגרט ב-1943 במצב של 30% מוכנות, והגוף החמישי אף פעם לא הוזמן.
תוכניות לבניית אוניות מערכה מסדרת "סופר-יאמטו", עם תותחים בקוטר 508 מ"מ, נזנחו בשנת 1942.
פריסה
סופה של יאמטו היה אף פחות מפואר. לאחר שראתה קרבות מעטים במהלך ארבע השנים הקודמות (במהלכם היא שירתה בתור ספינת הדגל של איסורוקו יממוטו במהלך קרב מידווי, וכן במהלך מבצעים לחופי סאמאר באוקטובר 1944), היא נשלחה למעשה למשימת התאבדות כנגד הכוחות הימיים של צי ארצות הברית שהתקבצו לפני תקיפת אוקינאווה. ב-7 באפריל 1945 היא נפגעה בגלים רצופים של מפציצים מבוססי נושאות מטוסים, וטבעה לאחר שספגה בין 5 ל-10 פצצות ולפחות 10 טורפדות ולקחה עמה 2,063 מתוך 2,332 אנשי ציוותה.
לואיזה
לואיזה (שם מדעי: Aloysia) היא סוג ממשפחת הורבניים הכולל 35 מינים שונים. המוכר ביותר הוא לואיזה לימונית.
רוב מיני הלואיזה מזוהים כשיחים בעלי פרחים קטנים וצפופים, הזקוקים לכמות רבה של מים וחום. המינים מוכרים כעשבי תיבול. בישראל ובעולם הערבי השימוש העיקרי הוא בחליטת עלי הצמח, לרוב כתוסף לעשב לימון. באירופה משתמשים בה ליצור של תרכיזים, סורבים, גלידות ואף לרטבים אשר מוגשים עם מנות בשר. השיח מוכר ברפואה העממית והאלטרנטיבית כצמח מרפא לטיפול בהפרעות במערכת העיכול ונגד כאבי גרון.
ג'רלדין צ'פלין
ג'רלדין צ'פלין (באנגלית: Geraldine Chaplin; נולדה ב-31 ביולי 1944) היא שחקנית אמריקאית, בתו של השחקן והבמאי צ'ארלי צ'פלין. היא מועמדת שלושה פרסי גלובוס הזהב על משחקה בסרטים "דוקטור ז'יוואגו" (1965), "נאשוויל" (1975) ו"צ'פלין" (1992), שם גילמה את סבתה, אימו של אביה; האנה צ'פלין.
ביוגרפיה
ג'רלדין צ'פלין נולדה בסנטה מוניקה שבארצות הברית; היא בתו הראשונה של צ'ארלי צ'פלין מאשתו הרביעית אונה אוניל (בתו של המחזאי יוג'ין או'ניל). בתה, מנישואיה לצלם הקולנוע הצ'יליאני פטריסיו קסטייה, היא השחקנית אונה צ'פלין.
כבר בהיותה בת שמונה, צ'פלין השתתפה בסרט של אביה אורות הבמה; באותה התקופה משפחתה עברה לשווייץ; היא קיבלה שם חינוך בפנימיה ובין השאר למדה צרפתית וספרדית. אחרי שחלומה להפוך לרקדנית בלט לא התגשם, עברה לקריירת המשחק.
הבמאי דייוויד לין בחר בה כשחקנית שתגלם את דמותה של טוניה (אשתו של יורי ז'יוואגו) בסרט דוקטור ז'יוואגו (1965).
בשנת 1992 שיחקה בסרט הביוגרפי "צ'פלין", אודות אביה והיא שיחקה בו בתפקיד סבתה, ואימו של אביה, צ'ארלי.
בשנת 2008 גילמה את הסבתא בסרט הדרמה הספרדי "וידוייה של נימפומנית" מאת הבמאי כריסטיאן מולינה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הדרמה והפנטזיה "Amapola", סרטו הראשון כבמאי של מעצב ההפקה הארגנטינאי אאוחניו זאנטי (אנ').
שיחקה ב-2018 בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה כאיריס, המשגיחה של בנג'מין לוקווד (ג'יימס קרומוול).
רפסודיה בוהמית (סרט)
רפסודיה בוהמית (באנגלית: Bohemian Rhapsody) הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי משנת 2018 אודות להקת הרוק המצליחה קווין. הסרט מתמקד בסולן הלהקה פרדי מרקיורי. עבור שם הסרט נבחר שמו של השיר Bohemian Rhapsody - אחד השירים המפורסמים ביותר של הלהקה, שהפך עם השנים לאחד מסמלי ההיכר המזוהים ביותר איתה.
פרויקט הפקת הסרט הוכרז בשנת 2010, עם סשה ברון כהן כמיועד לתפקיד הראשי. בשנת 2013 עזב כהן את הפרויקט בשל חילוקי דעות עם צוות ההפקה והפרויקט נעצר למספר שנים. בשנת 2016 לוהק ראמי מאלק לתפקיד מרקיורי והעבודה על הסרט הואצה. בספטמבר 2017 החלו צילומי הסרט בלונדון. הסרט יצא לאקרנים ב-24 באוקטובר 2018, זכה לביקורות מעורבות והפך לשובר קופות עם הכנסות של למעלה מ-844 מיליון דולר.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות, ביניהן הסרט הטוב ביותר, והוא זכה בארבע מהן: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר. בנוסף, זכה הסרט בשני פרסי גלובוס הזהב: סרט הדרמה הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט דרמה (ראמי מאלק).
עלילה
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1970. פארוך בולסרה, שמו האמיתי של מרקיורי, סטודנט לאומנות שעובד למחייתו כמעמיס מזוודות בנמל התעופה הית'רו, צופה בהופעה של להקת "סמייל". לאחר המופע הוא פוגש את חברי הלהקה בריאן מיי ורוג'ר טיילור רגע אחרי שהסולן שלה מודיע להם כי הוא עוזב ומצטרף במקומו ללהקה. עם צירופו של הבסיסט ג'ון דיקון, הלהקה מוקמת מחדש בשם "קווין" ומופיעה ברחבי בריטניה עד שהיא מחליטה למכור את הוואן המשמש אותה לנסיעות על מנת לממן הקלטת אלבום בכורה. הלהקה חותמת על חוזה הקלטות בחברת EMI ופארוך משנה באופן רשמי את שמו לפרדי מרקיורי ומתארס עם חברתו מרי אוסטין. האלבום זוכה להצלחה במצעדי הפזמונים בארצות הברית, דבר המוביל למסע הופעות במדינה. במהלך מסע ההופעות מתחיל מרקיורי להרהר בזהותו המינית.
בשנת 1975 הקליטה הלהקה את אלבום הרביעי, A Night At The Opera, אך עזבה את חברת EMI לאחר שהמפיץ של החברה סירב להוציא את השיר רפסודיה בוהמית כסינגל המוביל משום שאורכו עמד על שש דקות. השיר זכה לביקורות מעורבות, אך הפך ללהיט. במהלך מסע ההופעות של הלהקה מרקיורי מתחיל לנהל רומן עם פול פרנטר המנהל בפועל של הלהקה. לאחר שובו לבריטניה מרי נפרדת ממנו לאחר שהוא מתוודה בפניה כי הוא ביסקסואל.
הצלחת הלהקה נמשכה גם בתחילת שנות השמונים, אך יחד עימה החלו לצוץ מתחים על רקע חילוקי דעות לגבי הכיוון המוזיקלי של הלהקה. בסיום מסיבה סוערת בביתו של פרדי הוא מתוודע לג'ים האטון, אחד המלצרים במסיבה, אך בסיום הערב הם נפרדים. מסיבת עיתונאים לקידום האלבום Hot Space הופכת למסיבת עיתונאים בה מתמקדים העיתונאים בחייו האישיים ובהעדפותיו המיניות של מרקיורי. הוא, מצידו, עונה לשאלות תוך העלבת העיתונאים וסירוב לשתף פעולה עם התקשורת.
היחסים בין פרדי ושאר חברי הלהקה נקלעים למשבר כשהוא מודיע להם כי חתם על חוזה הקלטות בשווי 4 מיליון דולר בחברת CBS. הוא עובר להתגורר, יחד עם פול, במינכן בשנת 1984 ועובד על אלבום הבכורה Mr. Bad Guy. מרי מגיעה לביקור, מספרת לו שהיא בהיריון ומפצירה בו לשוב ולשתף פעולה עם הלהקה ולקחת חלק במופע הלייב אייד המתוכנן להתקיים בלונדון. מרקיורי, המגלה כי פול הסתיר ממנו את המידע על ההופעה מחליט לנתק עימו את הקשרים. בתגובה מתראיין פול לתקשורת וחושף את אורח החיים ההומוסקסואלי של מרקיורי.
מרקיורי חוזר לבריטניה ומבקש את סליחת חברי הלהקה, שמצליחה לקבל ברגע האחרון מקום במופע המתוכנן. במהלך העבודה לקראת המופע מגלה מרקיורי כי הוא נשא של נגיף ה-HIV ומספר על כך לחבריו ללהקה. בבוקר המופע הוא מאתר את ג'ים האטון ויחד נוסעים השניים לביקור אצל הוריו של מרקיורי. הסרט מסתיים בסצנה המשחזרת את מרבית הופעת הלהקה באירוע.
הפקה
לאחר פרישתו של כהן הוזכר שמו של בן וישו כמועמד אפשרי לתפקיד הראשי ודקסטר פלטשר צורף כבמאי. פלטשר עזב את התפקיד לאחר מספר חודשים בעקבות חוסר הסכמות מקצועיות. באוגוסט 2014 טען וישו כי הסרט לא מתקדם בקצב טוב וכי יש בעיות רבות עם התסריט. שבעה חודשים לאחר מכן עזב את ההפקה, דבר שהוביל לשמועות על חזרתו של כהן לתפקיד.
בנובמבר 2015, נחשף שם הסרט "רפסודיה בוהמית" וצורף לפרויקט התסריטאי אנתוני מקארטן. בפברואר 2016 הגיש פלטשר טיוטה לתסריט שנכתבה על סמך ראיונות שערך עם מיי וטיילור. כשנה לאחר מכן נבחר בריאן סינגר לבמאי הסרט והשחקן ראמי מאלק לוהק לתפקיד הראשי. החתמתם הובילה להאצת העבודה על הסרט.
ב-1 בדצמבר 2017 דיווח המגזין The Hollywood Reporter כי ההפקה נעצרה עקב "אי זמינות בלתי צפויה" של סינגר, שלא חזר לסט הצילומים לאחר סוף השבוע של חג ההודיה. לטענת סינגר ההיעדרות נבעה כתוצאה מהצורך לטפל ב"אירוע בריאות משפחתי". גורמים אחרים דיווח כי ההיעדרות נבעה מסכסוך שנוצר בין סינגר ובין מאלק והצוות שכעסו על איחוריו הרבים ועל התנהגותו. שלושה ימים לאחר מכן פוטר סינגר. יומיים לאחר מכן מונה דקסטר פלטשר למחליפו של סינגר. ב-15 בחודש התחדשו הצילומים. ב-30 בינואר, חודש לאחר מכן פרסם גווילם לי בטוויטר שהצילומים הסתיימו.
ליהוק
בנובמבר 2016 הוכרז על ליהוקו של ראמי מאלק לתפקיד הראשי בסרט. לפני ההחתמה נאלץ מאלק לבצע הקלטות באולפני אבי רוד, הקלטות שנשלחו לאישורם של חברי הלהקה. ב-21 באוגוסט 2017 הוכרז כי צוות השחקנים יכלול גם את בן הארדי כמתופף רוג'ר טיילור, גווילם לי כגיטריסט בריאן מיי, ואת ג'וזף מאזלו כבסיסט ג'ון דיקון. ב-30 באוגוסט 2017 נמסר כי אלן ליץ' ישחק את מנהלו האישי של מרקיורי, פול פרנטר, שעבד עמו בין השנים 1977 ל-1986, ופוטר לאחר שמכר מידע אישי על חייו של מרקיורי לעיתונים בריטים.
מידת הדיוק ההיסטורי
חלק מהאירועים המתוארים בסרט לא מתארים בצורה מדויקת את האירועים כפי שהתקיימו במציאות. על פער זה הגיב התסריטאי אנתוני מקארטן שאמר: "אנחנו עושים כאן סרט קולנוע, לא סרט דוקומנטרי".
בין הפרטים הלא מדויקים בסרט ניתן למנות את העובדה שג'ון דיקון לא היה הבאסיסט המקורי של הלהקה, אלא הרביעי במספר. לפי הסרט השירים We Will Rock You ו-We are the Champions נוצרו בתחילת שנות ה-80 באותו זמן עם Another one Bites the Dust, אך בפועל השיר נכתב ב-1977 כחלק מהאלבום News of the World. מרקיורי לא היה הראשון בין חברי הלהקה שהוציא אלבום סולו. רוג'ר טיילור הוציא את האלבום Fun In Space באפריל 1981 ואת האלבום Strange Frontier ביוני 1984. בריאן מיי הוציא מיני-אלבום בשם Star Fleet Project באוקטובר 1983. אלבום הבכורה של מרקיורי Mr. Bad Guy יצא לאור באפריל 1985. בנוסף, בניגוד למוצג בסרט, הלהקה לא התפרקה ומופע הלייב אייד לא היה מופע איחוד עבורה. בתחילת שנת 1984 הוציאה הלהקה את אלבומה The Works ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות שהסתיים שמונה שבועות לפני הלייב אייד.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות מעורבות. על פי האתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לרייטינג של 62% המבוסס על רייטינג של 352 מבקרים שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 6.1 מתוך 10. באתר Metacritic זכה הסרט לציון 49 מתוך 100, ציון המבוסס על 50 ביקורות.
המבקר אוון גילברמן כתב ב-Variety כי "לרמי מאלק יש תפקיד מכריע בהצגת דמותו של הראוותנית של אלוהי הרוק הגאוני, פרדי מרקיורי. אבל העריכה הפושרת של בראין סינגר בקושי מחזיקה מעמד, למעט האותנטיות של הביצועים החיים". סטפני זאצ'רק, מבקרת הקולנוע של המגזין Time כתבה כי "במונחים קפדניים של קולנוע רפסודיה בוהמית הוא בלאגן. חלק מהסצנות מתחברות בצורה מגושמת...אף על פי שהוא סובל מכל כך הרבה בעיות שאנחנו מקשרים עם סרטים "רעים" יש בו כל כך הרבה אנרגיה שלא מוצאים גם בסרטים "טובים", בעיקר בגלל ההופעה של רמי מאלק בתפקיד מרקיורי" לדבריה הסרט מיועד ל"רגשנים, לא למומחי איכות". פיטר טרוורס, מבקר הקולנוע במגזין רולינג סטון כתב "במאמץ לייצר סרט שמתאים לילדים בני 13 מחיים של כוכב רוק שחי בסגנון "למבוגרים בלבד", רפסודיה בוהמית משאיר אותך עם תחושה שמשהו מהותי חסר". בהתייחס למאלק כתב כי מדובר ב"ההופעה הטובה ביותר של שחקן בשנת 2018...הוא נכנס כל כך עמוק לתפקיד עד שקשה לנו להאמין שאנו לא צופים בדבר האמיתי". ביקורת דומה כתב גם דייב קלהון במגזין Time Out: "ההופעה של רמי מאלק גונבת את הסרט, הוא משרבט, הולך ושנון כמו מרקיורי, הופך את שאר השחקנים לשחקני משנה... הסרט עצמו, אף על פי שהוא קליט ולעיתים מפתה, הוא מעשה חצוף של יצירת מיתוס. העובדות וסדר האירועים מוזזים הצידה לטובת עלילה משיחית... אל תצפו להרבה מעבר למבט בטוח על קווין... היחס למין וסמים בסרט הוא צנוע".
הסרט קיבל ביקורות על אופן הצגת היחסים ההומוסקסואליים של מרקיורי. אג'א רומנו כותב באתר VOX "מה שבאמת אנחנו רוצים זה להיות בקונצרט של קווין ומה שבאמת אנחנו רוצים זה לראות את פרדי מרקיורי כאליל-רוק ולא כאדם אמיתי, הומו ואנושי. התוצאה פוגעת הרבה יותר מסרט הומופובי ממוצע. רפסודיה בוהמית הוא סרט שבאופן עקבי מנסה לשים את דמות הגיי במרכז, בזמן שהוא מנסה להתעלם מהלוק ה"גיי" ככל שהוא יכול, מרפרף בקצרה על חוויות רגשיות ומיניות ובמקום זאת מתקבע על יחסיו האפלטוניים עם חברתו לשעבר".
הפצה
בכורת הסרט נערכה בארנה של ומבלי בלונדון ב-23 באוקטובר 2018. למחרת החלה הקרנת הסרט ברחבי בריטניה. בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-1 בנובמבר ובארצות הברית יום למחרת. במהלך חודש ינואר 2019 יצאה גרסה מיוחדת לסרט בה מופיעים המילים של השירים על מנת שהקהל יוכל לשיר יחד במהלך ההקרנה (Sing-along).
כרזת הסרט פורסמה ב-14 במאי 2018. הטריילר הראשון יצא יום לאחר מכן וצבר יותר מ־5 מיליון צפיות תוך פחות מיממה רק בערוצי היוטיוב הרשמיים שפרסמו אותו.
הכנסות
נכון ל-10 בפברואר 2019 הגיעו ההכנסות מהסרט ל-210.7 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה ו-633.7 מיליון דולר נוספים ברחבי העולם. סה"כ עמדו ההכנסות על 844.4 מיליון דולר וזאת לעומת תקציב הפקה של 52 מיליון דולר. ב-11 בנובמבר 2018 עברו הכנסות הסרט את ההכנסות מהסרט Straight Outta Compton והפכו אותו לסרט הביוגרפיה המוזיקלי המכניס ביותר בכל הזמנים. הסרט שבר שיא נוסף בהיותו הסרט הביוגרפי הראשון בהיסטוריה שהפך לשובר קופות (הסרט Straight Outta Compton שהיה עד אז, הסרט הביוגרפי המכניס ביותר, הכניס רק 201.6 מיליון דולר, גם הוא מתקציב של 50 מיליון דולר ).
בריטניה
הסרט עלה לאקרנים בבריטניה ב-24 באוקטובר 2018 והכניס ערב הפתיחה 2.08 מיליון דולר. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו הגיעו ההכנסות ל-12.5 מיליון דולר. במהלך השבוע השני להקרנתו הכניס הסרט 7.4 מיליון דולר נוספים. נכון ל-29 בינואר 2019 הגיעו ההכנסות בבריטניה ל-67.3 מיליון דולר.
ארצות הברית וקנדה
בארצות הברית וקנדה עלה הסרט לאקרנים במקביל לסרטים מפצח האגוזים וארבע הממלכות ו-Nobody’s Fool. צפי ההכנסות לסוף השבוע הראשון עמד על 26–30 מיליון דולר. בערב הבכורה הגיעו ההכנסות ל-18.4 מיליון דולר ול-51.1 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון. הסרט הכניס 31.2 מיליון דולר בסוף השבוע השני ו-15.7 מיליון בסוף השבוע השלישי. ב-1 בדצמבר עברו ההכנסות מהסרט את רף ה-162 מיליון דולר ועברו את ההכנסות של הסרט Straight Outta Compton כסרט הביוגרפיה מוזיקלית המצליח ביותר. במהלך השבוע ה-12 להקרנת הסרט הוא חצה את רף ה-200 מיליון דולר.
שאר העולם
בשבוע השני ליציאת הסרט לאקרנים ברחבי העולם הוא עלה לראש רשימת הסרטים המכניסים עם 72.5 מיליון דולר. הסרט זכה להצלחה רבה במזרח אסיה, במיוחד ביפן בה היה הסרט לסרט המכניס ביותר בשנת 2018. המכירות במדינה הגיעו ללמעלה מ-7 מיליון כרטיסים במחיר של 10 מיליארד ין יפני, מתוכם מיליארד ין לגרסת ה-IMAX.
פרסים
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות, ביניהן הסרט הטוב ביותר, וזכה בארבע מהן: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (לראמי מאלק), פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
הסרט זכה בשני פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב: פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (לראמי מאלק).
קישורים חיצוניים
ביקורות
רדיוגרפיה
רדיוגרפיה היא שיטת צילום באמצעות קרינה מייננת - קרני רנטגן, קרני גמא או קרינת נייטרונים. זוהי אחת משיטות הבדיקה הלא הרסניות, והיא משמשת בתחומים רבים - החל מאיבחון שברים ברפואה, דרך איתור סדקים במכלולים מכניים שונים בתעשייה, ועד אימות מקוריות של יצירות אמנות.
עקרונות ודרך פעולה
על מנת לבצע צילום רדיוגרפי יש צורך במקור קרינה - שפופרת רנטגן (קרני X) או איזוטופ רדיואקטיבי הפולט קרינת גמא. הקרינה הנפלטת עוברת דרך האובייקט הבדיקה ומשקפת אותו על גבי סרט צילום ייעודי או נקלטת על ידי חיישנים המציגים את התמונה על צג.
חלק מהקרינה נבלע בזמן המעבר דרך האובייקט הנבדק, בתלות בצפיפות החומר ועוביו. הקרניים העוברות דרך החומר משחירות את גרעיני ברומיד הכסף שבסרט הצילום, כאשר צפיפות ההשחרה נמצאת ביחס הפוך לצפיפות החלק המצולם: ככל שהחלק צפוף יותר כך יושחרו פחות גרעינים, וסרט הצילום יציג דמות בהירה יותר, ואילו חלק בעל צפיפות נמוכה ייצור דמות כהה יותר.
לצורך קבלת הדמות על סרט הצילום יש להעביר אותו בתהליך פיתוח, שמקבע את מצב סרט הצילום לאחר החשיפה. השיקוף המתקבל בסוף התהליך נקרא רדיוגרמה. להבדיל מסרטי צילום שבהם משתמשים בצילום רגיל, הרדיוגרמות המתקבלות אינן מתקבלות כתשליל (נגטיב), אלא כפוזיטיב, ואין צורך להדפיסן לצורך קבלת תמונה "ישרה".
עם השנים חלו התפתחויות טכנולוגיות, וכיום קיימות בשוק מצלמות רנטגן וידאו זמן אמת, ולוחות צילום דיגיטליים מסוגים שונים המאפשרים צילום מהיר ללא תהליך פיתוח. CR-Computed Radiography היא שיטת צילום רנטגן דיגיטלית המשתמשת לשמירת הדמות הלטנטית במסך מצופה פוספור (IP). בדרך כלל מדובר עדיין בקסטות מיוחדות המכילות במקום סרטים את ה IP והדמות הלטנטית השמורה בו לאחר הצילום מעובדת אוטומטית במכשיר הנקרא קורא reader אליו מוכנסות הקסטות של ה CR. מערכת דיגיטלית חדישה יותר היא מערכת ה DR-Direct Radiography שבה החיישנים הקולטים את התמונה הדיגיטלית עשויים מסלניום אמורפי, סיליקון אמורפי או מחיישן CCD. במערכת זו אין צורך בהליך "פיתוח" דיגיטלי דרך קורא, והצילומים בה מופיעים מיד על המסך. זה כמובן מייעל את שטף העבודה ומגדיל את ההספק. מכשירי ה DR עדיין יקרים, והחלטה לרכוש חדר DR מחייבת להחליף את כל מרכיבי החדר, כולל השפופרת, המצלמה וכמובן אמצעי החישה והתקשורת. למרות זאת כמות מכשירי ה DR הנמכרים בעולם הולכת וגדלה והמחירים יורדים בהתאם. קיים גם הבדל באיכות הצילומים בין CR ל DR הן בחדות הצילום והן בכמויות הקרינה הנדרשות לביצועו. מרבית הלוחות הדיגיטליים (DR) הם חסרי גמישות, שהיא אחת מהדרישות הבסיסיות לצילום רנטגן תעשייתי). במקביל, משתמשים כיום באמצעי עיבוד תמונה ממוחשבים על מנת להגיע לנצילות מלאה של סרט הצילום.
בליעה ופיזור
בזמן המעבר של הקרינה דרך החומר, מתרחשות אינטראקציות שונות בין הקרינה לבין מרכיבי החומר, בתלות בצפיפות החומר ובעוצמת האנרגיה של הקרינה.
ההשפעה של אינטראקציות אלו הן בליעת הקרינה (ומכאן עצם יצירת הדמות ברדיוגרמה) וטשטוש של הרדיוגרמה, מכיוון שכאשר פוטון מוסט ממסלולו הוא משחיר גרעין שלא במקום המדויק.
רגישות הצילום
רגישות הצילום היא למעשה יכולת ההפרדה שמתקבלת ברדיוגרמה הסופית. כלל אצבע אומר שיכולת ההפרדה ברדיוגרפיה עומדת על כ-2% מעובי החלק המצולם. כך למשל, בחלק שעוביו הוא 10 סנטימטר יתגלו - בעזרת חשיפה נאותה - סדקים שעוביים הוא מעל 2 מילימטר.
את מידת הרגישות ניתן למדוד בעזרת מדי טיב תמונה (פנטרמטרים) ייעודיים, הישימים בעיקר בצילום תעשייתי.
קרינת הגמא היא בעלת אורך גל קצר (מעשרה נאנומטר ומטה) ותדירות גבוהה יותר מקרינת רנטגן, ועקב כך היא חודרת עמוק יותר דרך מוצק, גז או נוזל. מכאן שניתן להגיע בעזרתה לתוצאות שבצילום רנטגן יהיה מן הנמנע להשיגן.
רדיוגרפיה ברפואה
ברפואה משתמשים בצילום רנטגן לצורך איתור וזיהוי שברים בעצמות, איתור גופים זרים בחללי הגוף. (כדוגמת מקרים בהם נשכחו במהלך טיפול פולשני, או במקרה דקירה, בליעת גוף זר וכדומה) כמו כן, לשם איבחון רפואי: צילום בית החזה, איתור חורים בשיניים ועוד. שימוש מתקדם יותר של צילום הרנטגן נעשה בשיטת הטומוגרפיה הממוחשבת (CT), המשתמשת בצילום רנטגן ממספר זוויות ליצירת מבט תלת־ממדי על האובייקט המצולם. הדמיה נוספת מתקדמת נעשית באמצעות תהודה מגנטית (MRI), שימוש בשדה מגנטי עוצמתי בשילוב גלי רדיו. בדרך כלל, בתלת מימד של האובייקט נשוא הבדיקה.
האנרגיה שבה משתמשים בצילום רפואי היא נמוכה, על מנת להימנע מגרימת נזקי קרינה גבוהים לגוף האדם הרגיש. התחום הרחב יותר של שימוש בקרינה מייננת לצורכי הדמיה רפואית נקרא רדיולוגיה.
רדיוגרפיה בתעשייה ובתעופה
עיקר השימוש בצילום בעזרת קרינת רדיואיזוטופ (גמא) הוא בתעשייה, וזאת בנוסף לשימוש בצילום רנטגן, הנפוץ בתעשייה כברפואה (גם ברפואה נעשה לעיתים שימוש במצלמות גמא, אך לעיתים נדירות בלבד).
השימוש העיקרי בתעשייה הוא איתור פגמים בחלקים. פגם או אי רציפות בחלקי מכונות, מטוסים, מכוניות, צינורות, מכלולים אלקטרוניים ועוד, עלולים לגרום לנזקים בעת השימוש, סיכון חיים והפסדים כספיים כבדים. בתעופה נפוץ גם שימוש לצורך איתור גופים זרים במכלולי המטוס השונים, ואיתור חדירת נוזלים לחומרים מרוכבים.
מבין כלל שיטות הבדיקות הלא הורסות, רדיוגרפיה היא כמעט היחידה המאפשרת בדיקה של מכלולים שלמים ללא פירוקם, דבר המקצר משמעותית את זמן ההשבתה (Down-Time) של מכונות, מטוסים וכדומה.
רדיוגרפיה באמנות
בעזרת צילום רדיוגרפי בעוצמות מסוימות, תוך שימוש בסרטי צילום רגישים במיוחד, ניתן לזהות הבדלים בין שכבות שונות בציור, וכך לגלות זיופים בציור או ציורים שכוסו עם השנים בציורים אחרים (דבר נפוץ בתקופת הרנסאנס היה שימוש חוזר בקנבס שכבר צויר עליו בעבר).
אמצעי זהירות
הקרינה המשמשת בשיטות בדיקה רדיוגרפיות עלולה להיות מסוכנת למפעיל הציוד, לפיכך מפעילי הציוד נדרשים, פרט לנקיטת אמצעי זהירות מרביים, גם לשאת עליהם התקנים לבדיקת כמות הקרינה אותה הם סופגים במהלך עבודתם. מלבד כמות הקרינה בחשיפה חד פעמית, שבמנות גדולות עלולה לגרום למחלת קרינה, יש חשיבות גם לכמות הקרינה המצטברת - בהעלאת הסיכוי להתפתחות מחלת הסרטן ולנזקים גנטיים. בנוסף, לחלקים שונים בגוף האדם סף רגישות משתנה - האשכים, לדוגמה, רגישים לקרינה עשרות מונים מכף רגל.
במקרה שכמות הקרינה שספג המפעיל גבוהה מהתקן - עליו לפנות לטיפול מתאים, ועל פי רוב יושבת מהמשך עבודה ברדיוגרפיה לזמן מה.
על פי החוק הישראלי, עובדי קרינה זכאים לשבוע בשנה של חופשה בתשלום, על מנת להמעיט את חשיפתם לקרינה ככל הניתן.
רווח בר-סמך
בתורת האמידה הסטטיסטית, רווח בר-סֶמֶך (או רווח סֶמֶך) עבור פרמטר לא ידוע של התפלגות ממשפחה ידועה של התפלגויות, הוא קטע המחושב מתוך תוצאות של מדגם, באופן כזה שהסיכוי הא-פריורי (טרם לקיחת המדגם) שהקטע שנקבל יכלול את הפרמטר הוא קבוע, הקרוי "רמת הסמך" של הרווח. משמעות הדבר היא, שאם נבצע מספר אינסופי של דגימות, אחוז הדגימות שהקטע שיחושב עבורן יכלול את הפרמטר שווה לרמת הסמך. "רמת המובהקות" של הרווח היא המשלים של רמת הסמך (למשל, אם רמת הסמך היא 95%, אז רמת המובהקות היא 5%).
בין הגורמים המשפיעים על אורכו של רווח הסמך: גודל המדגם (מספר התצפיות), השונות של הפרמטר (האמיתית אם ידועה, או אומד לשונות על סמך המדגם אם לא ידועה) ורמת הסמך. ככל שהמדגם גדול יותר, השונות נמוכה יותר ורמת הסמך קטנה יותר, כך רווח הסמך יהיה קצר יותר, ולהפך.
רווחי סמך הוצגו לראשונה על ידי ג'רזי ניימן במאמר שפורסם בשנת 1937.
רקע
הצורך בבניית רווח בר-סמך עולה כאשר ההתפלגות של משתנה מקרי מסוים אינה ידועה באופן מלא; ידוע שההתפלגות שייכת למשפחה מוכרת של התפלגויות, אבל לא ידוע איזו מבין החברות במשפחה היא ההתפלגות הנכונה. למשל, ידוע משיקולים תאורטיים שמספר השקדים המרים בחבילה גדולה הוא בעל התפלגות פואסונית - אבל ללא מדידה מעשית של החבילות, לא ניתן לקבוע באיזו התפלגות מדובר, מבין אינסוף ההתפלגויות השונות הקרויות בשם זה, הנבדלות זו מזו בערכה של התוחלת \lambda. (מספר, כגון \lambda, המבדיל בין חברות שונות במשפחה של התפלגויות, קרוי פרמטר).
תורת האמידה עוסקת בחילוץ מידע על ערכו של הפרמטר, מתוך נתונים שנאספו במדגם (מתוך ההתפלגות שאינה ידועה). את תורת האמידה אפשר לחלק באופן גס לשני תחומים - אמידה נקודתית, בה מנסים לקלוע לערכו המדויק של הפרמטר, ואמידת רווח, שבה בונים רווח בר-סמך לפרמטר, שגם אם אינו מדויק, יש סיכוי טוב לכך שהוא מכיל את הפרמטר.
תיאור מתמטי
נתון מדגם מהתפלגות F_{\theta}, הידועה למעט ערכו של הפרמטר \theta. רווח בר-סמך בעל רמת מובהקות \alpha עבור הפרמטר \theta הוא קטע (V_1,V_2), ששני קצותיו הם "סטטיסטים" (כלומר, פונקציות של המדגם, שאינן תלויות בפרמטר), כך שההסתברות למאורע היא 1-\alpha.
אם כך, הסיכוי לכך שהפרמטר שייך לרווח שווה ל- 1-\alpha, והסיכוי לכך שהטענה "הפרמטר שייך לרווח זה" תהיה שגויה, הוא \alpha. ביישומים שונים מקובל לדרוש שהסיכוי לטעות יהיה או.
לאחר ביצוע הליך הדגימה בפועל, המשתנים המקריים מקבלים ערכים מספריים, וכך הופכים גם קצות הקטע V_1,V_2 למספרים, נאמר v_1,v_2.
מכשלה נפוצה היא לומר שבמקרה זה, "הסיכוי לכך שהפרמטר \theta נמצא בין v_1 ל- v_2 הוא 1-\alpha". ניסוח זה שגוי בתכלית, משום שלפרמטר אין התפלגות - הוא מספר (וגם אם הוא נקבע על-פי התפלגות כלשהי, התפלגות זו אינה נלקחת בחשבון בחישוב הרווח). אם כך, הסיכוי לכך שהפרמטר יהיה בין שני מספרים הוא אפס, או אחד (גם אם איננו יודעים איזו אפשרות היא הנכונה). מה שכן נכון לומר, הוא שא-פריורית לביצוע הניסוי, הסיכוי לכך שהפרמטר האמיתי יהיה שייך לקטע אותו נקבל כרווח בר-סמך הוא בדיוק 1-\alpha (וסיכוי של \alpha שיהיה מחוץ לו); אבל לאחר שהניסוי כבר בוצע, רווח הסמך כבר נקבע, ולכן המאורע שהפרמטר האמיתי בתוך או לא בתוך הקטע איננו מאורע הסתברותי (כלומר, או שהוא בוודאות בתוך הקטע או בוודאות מחוץ לו).
דוגמה
מבקשים לאמוד את הפרמטר הלא ידוע \theta בהתפלגות אחידה U(0,\theta), באמצעות דגימה בודדת, X. לכל מספר 0<t<0.05, הסיכוי למאורע שווה ל-0.95; ואם כך, זהו בדיוק הסיכוי (טרם הדגימה) לכך ש- \theta ייפול בקטע  (שקצותיו תלויים במשתנה המקרי X). כל אלו (עבור כל ערך של t) הם רווחי סמך לפרמטר, בעלי אותה רמת מובהקות.
בחירה בין רווחים שונים
בדרך כלל אפשר לבנות רווחים בני-סמך רבים לאותו פרמטר, מאותו מדגם, כבדוגמה לעיל. יש כמה קריטריונים להעדפה (א-פריורי) של רווח מסוים על-פני רווח אחר:
שיקולים אלה עשויים להיות סותרים (וישנם גם שיקולים אחרים). בדוגמה שניתנה לאמידה של פרמטר בהתפלגות אחידה, השיקול הראשון יציע את הרווח (X,20X), ואילו השני את הרווח.
שיטת הכמות הצירית
בחישוב תאורטי של רווחים בני-סמך עושים שימוש בפונקציה הקרויה כמות צירית, שהיא מזיגה של המדגם ושל הפרמטר, שהתפלגותה ידועה ואינה תלויה בפרמטר.
לדוגמה, עבור מדגם של משתנים מהתפלגות אחידה, היחס  הוא כמות צירית, משום שההתפלגות שלו (אחידה בין אפס לאחת) אינה תלויה בפרמטר. עבור מדגם של משתנים מהתפלגות נורמלית (בעלת תוחלת לא ידועה ושונות 1), ההפרש  הוא כמות צירית, משום שההתפלגות שלו נורמלית סטנדרטית.
אם Q היא כמות צירית, והסיכוי לטעות, \alpha, נתון, אפשר למצוא קבועים כך ש-. מכיוון ש- Q תלוי בפרמטר, אפשר (לעיתים קרובות) לחלץ משוויון זה רווח סמך לפרמטר.
רווח בר-סמך לתוחלת של התפלגות נורמלית
להתפלגות הנורמלית חשיבות רבה בסטטיסטיקה, בזכות משפט הגבול המרכזי. בתרחיש הפשוט ביותר בהקשר זה, נתון מדגם, ומבקשים לבנות רווח בר-סמך עבור הפרמטר \mu, השווה לתוחלת ההתפלגות. ישנם שני מקרים:
הקשר לבדיקת השערות
בנייה של רווח בר-סמך שקולה לבעיות רבות בבדיקת השערות סטטיסטית, גם אם המטרות בשני המקרים שונות בתכלית. בבניית רווח, המטרה היא להציג תחום שבו סביר למצוא את הפרמטר. בבדיקת השערות, מעוניינים לפסול (או שלא לפסול) השערה מסוימת על ערכו המדויק של הפרמטר.
אם למשל משערים שערכו של פרמטר מסוים הוא אפס, וקיים רווח בר-סמך (בעל רמת מובהקות מסוימת) שאינו כולל את הערך הזה, אז אפשר לפסול את ההשערה ברמת מובהקות זהה (או גבוהה יותר).
Cry Baby (אלבום)
Cry Baby הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. האלבום יצא לאור ב-14 באוגוסט 2015, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "Pity Party", "Soap" ו-"Sippy Cup".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השישי במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
מרטינז החלה להקליט אלבום הבכורה שלה זמן קצר לאחר שהיא הודחה מתוכנית הטלוויזיה "The Voice". במאי 2014, הוציאה מרטינז את המיני-אלבום הראשון שלה Dollhouse, והודיעה כי בקיץ היא מתכננת להוציא אלבום באורך מלא. באוקטובר, פרסמה את קליפ השיר "Carousel", (שיר שהושמע לטריילר לעונה הרביעית לסדרה "אימה אמריקאית: פריק שואו") תוך שדחתה את תאריך יצאת האלבום לאביב של אותה השנה.
כעבור מספר חודשים, הודיעה מרטינז ששמו של האלבום שלה יהיה, Cry Baby.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, יצאה מרטינז ב-26 באוגוסט 2015, לסיבוב ההופעות השני שלה, "Cry Baby Tour". סיבוב ההופעות הסתיים ב-21 בנובמבר 2016.
Uran-9
ה- Uran-9 הוא רכב קרבי בלתי מאויש (UCGV) שפותח ומיוצר על ידי JSC 766 UPTK (כיום על ידי קונצרן קלצ'ניקוב), ומוצע על ידי התאגיד הממלכתי לייצוא נשק (רוסיה) לשוק הבינלאומי. על פי הודעה שפורסמה על ידי התאגיד, המערכת נועדה לספק יחידות לחימה, סיור ולוחמה בטרור משולבות עם סיור מרחוק ותמיכה באש.
היסטוריה תפעולית
Uran-9 פעל לראשונה במלחמת האזרחים בסוריה, על פי דוח ביצועים של מכון המחקר המרכזי השלישי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, הטנק תפקד בצורה גרועה ולא הצליח לבצע רבות מהמשימות שניתנו לו. מנגד, גורם בענף טען כי "הרכב נבדק בסוריה והפגין ביצועים גבוהים בסביבה תפעולית", וציין כי התעשייה פועלת כעת להגדיל את טווח הUran-9, זמן התגובה ורוחב הפס של הנתונים. Uran-9 שימש גם בתרגילי Vostok 2018 בקנה מידה גדול.
הרכב החמוש הרובוטי Uran-9 נכנס לשירות צבאי בינואר 2019.
משפט דה מואבר
משפט דה-מואבר, הקרוי על שמו של אברהם דה-מואבר, קובע שלכל מספר ממשי x ולכל מספר שלם n מתקיים. \cos(x) מייצג את הרכיב הממשי במספר המרוכב, ו- i\sin(x) את הרכיב המדומה במספר זה.
חשיבותו של משפט דה-מואבר היא בכך שהוא מקשר בין מספרים מרוכבים וטריגונומטריה. באופן פרקטי, המשפט מאפשר להשתמש בקשר זה כדי להעלות מספרים מרוכבים בחזקה או למצוא שורש שלהם. לנוסחה יש שני שימושים עיקריים: הוצאת שורש ממספר מרוכב, והצגת גדלים טריגונומטריים \cos(nx) ו-\sin(nx) כפולינומים ב-\cos(x) ו-\sin(x), בהתאמה. כך לדוגמה, - ראו פולינומי צ'בישב.
את נוסחת דה-מואבר אפשר להוכיח באינדוקציה. מן הזהות, השקולה לזהויות הטריגונומטריות ו-.
אברהם דה-מואבר היה חבר טוב של אייזק ניוטון, בשנת 1698 הוא כתב שנוסחה זו הייתה ידועה לניוטון עוד ב-1676. ניתן להגיע לנוסחה זאת בקלות מנוסחת אוילר (שהתגלתה מאוחר יותר). זאת משום שלפי נוסחת אוילר, משפט דה-מואבר היא פשוט השוויון הטריוויאלי.
הוצאת שורש מרוכב
ניתן להשתמש בנוסחת דה-מואבר כדי לחשב את השורשים מסדר n של מספר מרוכב כלשהו. אם z הוא מספר מרוכב שונה מאפס, ניתן לייצג אותו באופן יחיד בצורה, \ 0 < A ו-.
המספר (עם \ 0< B), הוא שורש מסדר n של z אם, כלומר, לפי נוסחת דה-מואבר,. זה קורה בדיוק כאשר : כיוון שלכל מספר חיובי קיים שורש חיובי יחיד מסדר n וכיוון שהפונקציות הטריגונומטריות מחזוריות, עם מחזור \ 2\pi(רדיאנים): כאשר, ואלו בדיוק n השורשים של z.
קלע (כדורסל)
קלע, או שוטינג גארד (באנגלית: Shooting Guard) היא אחת מחמש עמדות הכדורסל, המוכרת גם כ"עמדה מספר 2" או "סקנד-גארד". לרוב, הקלע גבוה מרכז הקבוצה ונמוך מהסמול פורוורד, וגובהו בין 1.91 ל-2.01 מטרים. מייקל ג'ורדן נחשב לפי דעת רבים לשחקן והקלע הטוב בהיסטוריה.
אופי התפקיד
באופן מסורתי תפקידו העיקרי של הקלע, כפי שרומז שמו, הוא לקלוע נקודות. לרוב, הקלע ניחן באתלטיות, זריזות ויכולת קליעה המאפשרים לו לקלוע במגוון דרכים שונות, כולל קליעה מעבר לקשת השלוש, קליעה מחצי מרחק, קליעה מכדרור או ממסירה, חדירה לסל וקליעה בקרבת הסל בצעד וחצי או הטבעה. הקלע גם מחזיק ביכולות כדרור ומסירה טובות, מאחר שהרכז נקלע פעמים רבות לשמירה כפולה של היריבה, ונאלץ למסור לקלע שנדרש לנהל את ההתקפה. בגלל מגוון הכישורים ההתקפיים הנדרשים מהקלע, לעיתים קרובות הוא משמש כמרכז המערך ההתקפי של קבוצתו. לצד חשיבותו ההתקפית של הקלע בקבוצה, ישנו משקל רב גם ליכולותיו ההגנתיות, מאחר שהוא נדרש לשמור בדרך כלל על הקלע היריב. ישנם קלעים הזוכים לתפקיד משמעותי בקבוצתם למרות מוגבלותם ההתקפית, ובזכות יכולתם להצר את צעדיו של הקלע מהקבוצה היריבה, כדוגמת טוני אלן, אימאן שאמפרט, תאבו ספולושה, ראג'ה בל, דאג כריסטי, מייקל קופר ודניס ג'ונסון.
קלעי עבר בולטים כוללים את ג'רי וסט, האל גריר, סם ג'ונס, פיט מרוויץ', דראז'ן פטרוביץ', קלייד דרקסלר, מייקל ג'ורדן, רג'י מילר, קובי בראיינט, וריי אלן. בין הקלעים הבולטים כיום אפשר לציין את ג'יימס הארדן, קליי תומפסון,  וחואן קרלוס נבארו.
במקרים מסוימים אמון הקלע גם על מלאכת הובלת הכדור, לצד הרכז; שחקן כזה מכונה "קומבו גארד". הקומבו גארדים בדרך כלל נמוכים יחסית לקלעים, והם מסוגלים לשחק בשתי עמדות הגארד ביעילות. דוגמאות לשחקנים הנחשבים כ"קומבו גארדים" הם אריק בלדסו, טייריק אוונס, מונטה אליס, ג'מאל קרופורד, ג'ייסון טרי, אלן אייברסון וארל מונרו.
כמו כן קיים המונח "סווינגמן" (באנגלית: Swingman), המכונה גם "גארד-פורוורד" או "שחקן כנף", המתאר שחקן שיכול לשחק הן בעמדת הקלע והן בעמדת הסמול פורוורד. אלו הם שחקנים רב-גוניים, היכולים "להתנדנד" (swing) בין שתי העמדות, וזהו מקור שם המונח. לרוב, גובהם של סווינגמנים נע בין 1.95 ל-2.05 מטר. שחקנים בולטים שאפשר להגדירם כסווינגמנים בליגת ה-NBA כוללים את פול ג'ורג', לברון ג'יימס, פול פירס, אנדרה איגודלה, אנדרו ויגינס, דמאר דרוזן ושחקני עבר כגון ג'ון האבליצ'ק, ג'ורג' גרווין, טרייסי מקגריידי ווינס קרטר.
קניה איירווייז
קניה איירווייז (באנגלית: Kenya Airways) היא חברת התעופה הלאומית של קניה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה בעיר הבירה ניירובי. החברה הקימה חברת בת ג'מבוג'ט ומחזיקה ב 100% ממניותיה.
תולדות החברה
נכון להיום, מבצעת החברה טיסות ליעדים באפריקה, אסיה ואירופה.
כיום מתבסס צי המטוסים של החברה ברובו על דגמים שונים של מטוסי בואינג וכולל בנוסף מספר מטוסים מתוצרת אמבראר קטנים יותר. כן הזמינה החברה 9 מטוסי בואינג 787 חדישים, שיאפשרו לה לפעול לטווחים רחוקים יותר.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
בנג'מין הריסון החמישי
בנג'מין הריסון החמישי (באנגלית: Benjamin Harrison V; 5 באפריל 1726 – 24 באפריל 1791) היה מושל וירג'יניה ומחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ביוגרפיה
הריסון נולד בווירג'יניה למשפחה אמידה. סבו, רוברט קרטר, כיהן בשנת הולדתו כמושל המושבה. הריסון למד לימודים קלאסיים וסיים את לימודיו האקדמיים בוויליאמסבורג. בין השנים 1749–1775 הוא כיהן בין השנים 1756–1758, ובשנית בין 1766–1776 הוא נבחר לנציג מחוז סארי ומחוז צ'ארלס סיטי (בהתאמה) בבית הנבחרים של וירג'יניה.
בשנים 1774–1777 הוא נבחר לציר מטעם וירג'יניה בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו חתמו על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. כיו"ר ועדת הבית הוא שהכריז רשמית על עצמאות הקולוניות האמריקאיות מהשלטון הבריטי. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה וכיהן בו בין 1776 - 1782 ובשנית בין 1787–1791, כשבשנים 1778 - 1782 שימש כיו"ר הבית.
כמושל וירג'יניה כיהן הריסון בין השנים 1782 - 1784. מחוז הריסון במערב וירג'יניה נקרא על שמו בשנת 1784, עוד בחייו.
צורי מימון
צורי מימון (נולד ב-1 בנובמבר 1966) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי ישראלי.
קריירה
סרטו הראשון משנת 1992 היה "נערי החוף", אותו הפיק, ביים וכתב. נערי החוף מספר על קבוצת נערים שמבלים על חוף הים והציג במשך שבועיים בלבד עקב כישלון קופתי. היה זה הסרט הראשון בישראל שנעשה במצלמת וידאו, אותו הוא פיתח במעבדות בחו"ל (בטכניקה השתמשו בודדים אחריו כמו אורי ברבש בללקק ת'תות). מימון הפיק את הסרט כמעט ללא עזרה מן הקרן לעידוד סרטי איכות. בסרט שיחק ושר אביב גפן בתפקידו השני בכלל והראשון כבוגר, ואקי אבני בתפקידו הראשון בקולנוע.
מיד לאחר מכן היגר מימון לארצות הברית, שם הפיק, ביים וכתב ב-1993 את סרט המתח "מאדאם", המספר על דניאל שמפוטרת מעבודתה ככתבת סקופים טלוויזיונית ומתחילה לעבוד כפרילאנסרית בזהות בדויה, בנסותה לעשות סדרת תחקירים על תעשיית שומרי הראש, תפקיד שמסכן את חייה.
ב-1995 הפיק את הסרט "Hard Justice" שבו סוכן האף. די. איי ניק אדמס (אותו משחק דייוויד בראדלי) נכנס בזהות בדויה לבית סוהר על מנת לחשוף מוות מסתורי של עמיתו לסוכנות שהתרחש שם. חברו הוא וורדן פייק (בכיכובו של צ'ארלס נאפייר) שמעורב בפשע ובשחיתות כמו הברחת נשק וסמים.
כיום לצורי מימון יש סוכנות טאלנטים בשם "תגלית".
פסגות (פירושונים)
{{פירושונים|* פסגות – ישוב בהרי בנימין
ראו גם
}}
אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי
אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (ברוסית:  Александр Николаевич Островский; 12 באפריל 1823 – 14 ביוני 1886) היה סופר ומחזאי רוסי, חבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.
ביוגרפיה
אביו של אוסטרובסקי שירת במערכת המשפטית, ואמו הייתה ממשפחת כמורה. היא נפטרה במהלך לידה כאשר אוסטרובסקי היה בן 4 בלבד. בשנת 1840 החל אוסטרובסקי ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך לא סיים את לימודיו כי לא ניגש לבחינות ועזב את הלימודים בשנת 1843. עד לשנת 1851 הוא שירת במערכת המשפטית. במקביל, בסוף שנות ה-40 של המאה ה-18, החלה הקריירה הספרותית שלו. בשנת 1849 הוא פרסם את המחזה הראשון שלו – הקומדיה "פושט רגל" (Банкрот). לצורך עלילת המחזה הוא השתמש באירועים שהיה להם עד במהלך עבודתו במערכת המשפטית. בהמשך, במשך תקופה של כ-40 שנים כתב אוסטרובסקי כ-50 מחזות, שהפכו לבסיס התיאטרון הרוסי. בשנת 1850 החל לעבוד במערכת של מגזין "מוסקביטיאנין" ("המוסקבאי"). בשנת 1859 הוא עבר לעבוד ב"סוברמניק".
בשנת 1873 הועלה המחזה "סנגורוצ'קה" (אודות הדמות הפולקלוריסטית-מיתולוגית באותו שם). באותה שנה היה בניין תיאטרון מאלי המוסקבאי, שבו הועלו רוב מחזותיו, בשיפוצים. לכן הוא התבקש לכתוב מחזה מוזיקלי שבו השתתפו שחקני התיאטרון ושחקני האופרה של תיאטרון בולשוי. המוזיקה למחזה נכתבה של ידי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי הצעיר. מאוחר יותר חיבר רימסקי-קורסקוב אופרה בשם נערת השלג לפי המחזה.
רק בסוף חייו זכה אוסטרובסקי לרווחה כלכלית; הוא התחיל לקבל תמלוגים מהמדינה, ובשנת 1884 הוא התמנה למנהל בתחום רפרטואר התיאטראות של מוסקבה. ואולם אז כבר סבל מבעיות בריאות, והוא נפטר ממחלת לב בשנת 1886.
מורשתו
מחזותיו של אוסטרובסקי מועלים על בימות התיאטרון ברוסיה עד היום. הם גם הוסרטו מעל 30 פעמים, כאשר הסרט הראשון על בסיס מחזה של אוסטרובסקי צולם כבר בשנת 1911.
מיז-אנ-אבים
מיז-אנ-אבּים (בשפת המקור - צרפתית: Mise en abyme) הוא מונח מתחום האמנות ותורת הספרות שפירושו: "הצבה לתוך האינסוף". השימוש הנפוץ של ביטוי זה מתאר את החוויה החזותית של אדם העומד בין שתי מראות, וצופה באינסוף שעתוקים של עצמו.
בתולדות האמנות המערבית מיז-אנ-אבים היא טכניקה שבה דימוי מכיל העתק קטן יותר של עצמו, כך תוך חזרה אינסופית.
בספרות
מיז-אנ-אבים מתרחש בתוך טקסט (יצירה נרטיבית) כאשר יש הכפלה של דימויים או מושגים אשר מתייחסת אל היצירה בכללותה. מיז-אנ-אבים הוא משחק של מסמנים בתוך טקסט, של סאבטקסטים המשקפים אחד את השני.
ליליאנה שולמן מתארת את תולדות חקר התופעה כך: "הסופר אנדרה ז'יד (Gide) תיאר לראשונה את התופעה מיז-אנ-אבים ב-1893 כרצף נרטיבי מזערי המרכז את מאפייני הטקסט בכללותו. מהמחצית השנייה של המאה העשרים עורר המיז-אן-אבים עניין רב בקרב חוקרים. ב-1977 ראה בו לוסיאן דלנבאך השתקפות, מעין השתקפות במראה (récit spéculaire) של הוורסיה הגדולה". לינדה התצ'ן הגדירה את הקשר בין המיז-אנ-אבים לטקסט הראשי כ"מיזוג בין שתי רמות שונות של מציאות מדומה (fictive reality)", ובראיין מקהייל מבחין בקיומם של מיז-אנ-אבים חלקיים שיוצר פורס לאורך יצירתו, ושמיזוגם מייצג את תמצית הנרטיב בזעיר-אנפין.
בקולנוע
סרט בתוך סרט הוא דוגמה למיז-אנ-אבים. הסרט, שנעשה בתוך הסרט, מתייחס אל העולם שבו הסרט נעשה. ניתן לראות את ציוד הסרט, את הכוכבים המתכוננים לקחת בו חלק, את הצוות העומד לדרישותיו של הבמאי. הנרטיב של הסרט בתוך הסרט עשוי ישירות לשקף את הסרט האמיתי.
ויליאם אלרי
ביוגרפיה
אלרי נולד בניופורט שברוד איילנד. לאורך השנים הוא עבד כסוחר, כפקיד מכס וכרשם בבית הנבחרים של רוד איילנד. בשנת 1770 הוא החל לעבוד בעריכת דין. פעילותו הציבורית החלה במסגרת "בני החירות" ובשנת 1776 הוא מונה כמחליפו של סמואל וורד בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו נמנו בין חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
מאוחר יותר מונה אלרי לשופט בבית המשפט העליון של רוד איילנד והחל בשנת 1785 הוא היה בין תומכי התנועה לביטול העבדות. לאחר מכן הוא שב לעבוד כפקיד מכס בנמל ניופורט והיה הראשון לשאת בתפקיד זה, בו עסק עד מותו.
מאזדה 323
מאזדה 323 (שווקה בישראל גם בשם מאזדה לאנטיס), הוא דגם סדאן קומפקטי של יצרנית הרכב היפנית מאזדה. הוא הוחלף במאזדה 3 (מאזדה "אקלה" ביפן) ב-2003. מאזדה 323 נקראה ביפן "פמיליה". 323 היה שם היצוא שלה.
בישראל שווק הדגם בשם "מאזדה 323" החל מינואר 1992. והחל משנת 1996 בשם "לאנטיס", שהיה הדגם הנמכר בישראל במשך חמש שנים ברציפות.
שלושה הדורות של ה"פמיליה" לפני ה-323
לפמיליה היו שלושה דורות לפני שהקומפקטית של מאזדה אימצה את שם 323 לייצוא.
דור ראשון
הפמיליה הראשונה, שעזבה את מפעלי מאזדה ב-1963, הייתה באורך 3,70 על בסיס גלגלים של 2.19 מטר. היא הייתה זמינה כמכונית סדאן עם שתיים או ארבע דלתות, אבל גם כסטיישן שלוש דלתות וטנדר. המנוע היה בנפח 782 סמ"ק ארבעה צילינדרים המאפשר מהירות מרבית של 115 קמ"ש. לאחר מכן הוא יהיה זמין בגרסת S עם מהירות מרבית של 115 קמ"ש ואז בנפח 985 סמ"ק עם מהירות מרבית של 145 קמ"ש.
גרנד פמיליה
הפמיליה השלישית הושקה בספטמבר 1971 ונקראה "גרנד פמיליה" ביפן, כדי להבדיל אותה מ"הפמיליה" הקודמת שהמשיכה להימכר במקביל. לייצוא, הגרנד פמיליה נקראה מאזדה 808 והופכה למאזדה 818 באירופה שבה " 0" באמצע שמור לפיג'ו. היא הייתה יותר דגם ביניים בין הפמיליה פרסטו לקפלה הגדולה יותר (שתהפוך ל-626).
הדור הראשון (1977–1980)
בשנת 1977, לאחר שלושה דורות של ה"פמיליה", מאמצת מאזדה את השם 323 לייצוא. ה-323 הראשון הזה הוא אפוא דור הפמיליה הרביעי.
בנוסף למרכבי השלוש וחמש הדלתות, ביפן שווקה גם מכונית סטיישן עם חמש דלתות.
הדור השני (1980–1985)
ה-323 מ-1980, שנקראה 323 FF, הייתה המכונית הראשונה של מאזדה שפותחה בשיתוף פעולה עם חברת פורד, היא הייתה בעלת סגנון מודרני יותר מקודמה. היא הייתה זמינה בגרסאות רבות: שני נפחים שלוש דלתות, שני נפחים חמש דלתות (עם שישה חלונות צד ל"פמיליה" היפנית אך רק ארבעה עבור ה-323 לייצוא) וסדאן עם ארבע דלתות, שנקרא בארצות הברית GLC.
דגם הסטיישן לא חודש והמשיך להיות משווק במרכב הישן ועם הפלטפורמה הישנה עם הנעה אחורית.
היצע המנועים כלל מנועי בנזין ארבעה צילינדרים 1.3 ליטר ו-1.5 ליטר המשותפים לכל השווקים אך בהספקים משתנים. ה-323 לייצוא היה זמין גם עם מנוע 1.1 ליטר קטן, בעוד שביפן הפמיליה הייתה זמינה, משנת 1983, עם גרסת טורבו 1.5 ליטר, (זוכת גביע הנשים 1984 בראלי מונטה קרלו).
הדור השלישי (1985–1989)
הדור השלישי של 323 נחשף בינואר 1985. הוא היה זמין בשני דגמים עם שלוש וחמש דלתות וכן בשלושה דגמים עם ארבע דלתות. ה-323 דור שלישי הייתה מצוידת לראשונה גם במנוע דיזל.
ה-323 שיוצרה בשיתוף פעולה עם פורד, קיבלה את השם "פורד לייזר" או "פורד מטרו" בשוק האוסטרלי. אבל היא שמרה על שמה ההיסטורי "פמיליה" ביפן, שם הייתה הדור השישי של הדגם.
בסתיו 1986, ה-323 היה זמינה לראשונה בגרסת "ארבע על ארבע", לה הצטרפה כעת גרסת 1.6 ליטר טורבו שישה עשר שסתומים. באליפות העולם בראלי, החל משנת 1986, היא התבלטה במשך חמש שנים (שלושה ניצחונות ומקום שלישי באליפות 1989).
הדור הרביעי (1989–1994)
בשנת 1989 הושק הדור הרביעי של ה-323. הוא שמר על השם "פמיליה" ביפן ומאמץ את שם "פרוטג'" בארצות הברית.
גרסאות ארבע הדלתות בעלות שני נפחים ושלוש נפחים נותרו מסורתיות למדי במראה, אבל לחמש הדלתות יש מרכב ספציפי הרבה יותר נועז עם פנסים נשלפים.
דגם קבריולה מהדור הקודם, המיועד ליפן, אינו מתחדש בזמן שהסטיישן ממשיכה להיות מיוצרת בגרסה הקודמת.
בדור הזה של ה-323, מאזדה מפתחת יותר גרסאות ספורט עם הנעת "ארבע על ארבע" מבעבר. דגם ה-1.6 ליטר טורבו מוחלף ב-1.8 ליטר עם 163 כוחות סוס אשר לאחר מכן עולה ל-185 כוחות סוס בגרסת GT-R שלה הייתה גרסת 210 כחות סוס בשוק היפני.
הדור החמישי (1994–1998)
לדור החמישי של 323, שהושק בשנת 1994, היו שלוש גרסאות: שלוש דלתות בשם 323C או 323 Sportiva, ארבע דלתות (שלושה דגמים) בשם Familia (Sedan ביפן), וחמש הדלתות בשם 323F או 323 Astina. הם עוצבו על ידי מרכז העיצוב הגרמני של מאזדה. המעצב הראשי שעבד על ה-323, עיצב בין היתר את פורשה 928, 924 ו -944.
Sportiva/323C
ספורטיבה הייתה דגם קופה עם שלוש דלתות, שנקראה ביפן Familia Neo. היא נמכרה כ-323C (קופה) באירופה ו-323 Neo בקנדה. פורד מכרה גרסה מחודשת ומתיחת פנים של ה-323C לשוק היפני והאוסטרלי, פורד לייזר לינקס. מבחינה עיצובית, ה-323 Sportiva קרובה מאוד ל-323F/Lantis.
323F/Astina
ה-323F/Astina היה דגם בסגנון של קופה חמש דלתות בעל מנוע 1.5 ליטר עם 88 כוחות סוס או 1.8 ליטר עם 116 כוחות סוס. הגרסה המצוידת במנוע -2 ליטר קיבלה את השם 323F/Astina באירופה. הגרסה היפנית נקראה "לאנטיס", אך הייתה שונה מהדגם ששווק בישראל בשם "לאנטיס".
הדור השישי (1998–2003)
בסוף 1998 הושק הדור האחרון של ה-323. הוא הופך חכם יותר לא רק בעיצוב שלו אלא גם במנועים שלו.
ה-323 בדור זה הייתה זמינה כהאצ'בק חמש דלתות או ארבע דלתות בשלושה נפחים. גרסת שלוש הדלתות אינה מתחדשת ומסיימת את חייה במקביל למרכב הקודם.
בסתיו 2003, עידן המאזדה 323 הגיע לסיומו לאחר 26 שנים, והעביר את השרביט למאזדה 3.
עם זאת, הדור האחרון של ה-323 המשיך להיות מיוצר בסין תחת המותג Haima, השותפה המקומית של מאזדה, במשך מספר שנים נוסף. גם בפיליפינים המשיך הרכב להיות משווק על ידי פורד, תחת השם "פורד לינקס".
שיווק בישראל
מאזדה נכנסה לשוק הישראלי בסוף שנת 1991, לאחר שחברת "דלק מערכות רכב" קיבלה את זיכיון השיווק שלה. ה-323 היה הדגם העיקרי ששיווקה החברה בישראל, כמכונית משפחתית במרכב סדאן, המרכב הנפוץ בישראל. הדגם הראשון ששווק בישראל היה מהדור הרביעי של ה-323, שהיה פשוט יחסית, אך כלל חבילת אבזור נדיבה ונמכר במחיר אטרקטיבי, בנוסף התגלה כרכב אמין. בהדרגה רכש פופולריות בישראל אצל הצרכנים ובשוק ציי הרכב. ב-1996 הדגם הגיע למקום השלישי במספר המסירות בישראל, ב-1997 כבש את המקום הראשון יחד עם דגם הדור הבא "לאנטיס" (הדור החמישי).
השם "לאנטיס" נבחר במיוחד עבור השוק הישראלי עובר הדור חמישי של ה-323. ה"לאנטיס" היה במקור שם של דגם מכונית קופה של ה-323 ששווק ביפן החל מ-1993. ה"לאנטיס" הייתה דגם הרכב הנמכר בישראל במשך כחמש שנים. ואחריו גם הדגם מאזדה 3 שירש אותו.
דגמי ה-323 ו-ה"לאנטיס" היו גם לאחר הפסקת שיווקם כלי הרכב המשומשים המבוקשים ביותר בישראל.
אריך קולקה
אריך קוּלְקָה (בצ'כית: Erich Kulka; 18 בפברואר 1911 – 12 ביולי 1995) היה סופר צ'כי-ישראלי, היסטוריון ועיתונאי ששרד את השואה.