cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנסט דהנר
קריירה מוקדמת
דהנר נולד ב-5 במרץ 1889 בהרסברוק, בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-14 (הרטמן), עמו לחם עמו בתחית מלחמת העולם הראשונה. בספטמבר 1914 הוא נפצע בקרבות, ולאחר החלמתו מונה למפקד פלוגה ברגימנט המילואים הבווארי ה-23. ב-12 באוגוסט 1916 הוא נפל בשבי הצרפתי, בו שהה עד 15 בדצמבר 1917. לאחר מכן הוא נכלא בשווייץ עד ה-8 באוגוסט 1918, וב-22 במרץ אותה שנה הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
סנדרה ג'ונסון
ביוגרפיה
ג'ונסון נולדה בפטרסון בניו ג'רזי. היא סיימה תואר ראשון בחינוך מוזיקלי בקולג' מונטקלייר בניו ג'רזי. לאחר מכן נבחרה להופיע עם תיאטרון לה מאמא, והופיעה עמם ברחבי העולם.
ארנסט דהנר
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף דהנר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בינואר 1929 הוא מונה כקצין מטה בדיוויזיה השישית במחוז הצבאי השישי, שם הועלה לדרגת מיור ב-1 בפברואר 1931. בשנת 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-18, וביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. שנה לאחר מכן הוא למד בבית ספר לספורט של הצבא למפקדי הגדודים בוונסדורף, ובאוקטובר 1936 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-87.
סנדרה ג'ונסון
ביוגרפיה
בשנת 1973 נשלחה על ידי תיאטרון לה מאמא לתל אביב כדי להופיע במחזה בבימוי רנה ירושלמי. ג'ונסון נשארה בארץ כ-15 שנים כזמרת, יוצרת ושחקנית. היא הופיעה במחזות ומפועים רבים, בהם "פדם פדם" (מאת אבי קורן, על חיי אדית פיאף), ו"במקום אהבה", ביצעה הופעות מוזיקליות בקיבוצים, הקליטה שירים, ואף הנחתה תוכנית רדיו לילית משלה. בשנת 1974 השתתפה ג'ונסון בתוכנית הרדיו של קול ישראל "התיבה המזמרת", שהוקדשה לשירי עם אמריקניים. שרה בדואט עם דני ליטני את "סמטת התותים", שתרגם יעקב שבתאי.
ארנסט דהנר
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה דהנר מפקד רגימנט הרגלים ה-87, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-36, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הועלה דהנר לדרגת גנרל מיור, וב-22 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-106. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ובכלל זה בקרב ביאליסטוק-מינסק, קרב סמולנסק והקרב על מוסקבה, וב-18 באוקטובר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בספטמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בנובמבר 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-82 בצפון צרפת. ב-16 בנובמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-15 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-69 בבלקן. ב-5 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד באזור הצבא בדרום צרפת, וב-6 בספטמבר 1944, הוא מונה למפקד צוות-קרב בקבוצת ארמיות G. ב-20 בינואר 1945 הוא שובץ לתפקיד עבור משימות מיוחדות בקבוצת הארמיות, וב-18 באפריל 1945 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
דהנר שוחרר מהשבי בשנת 1947, ולאחר מכן נשפט במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוון וביוגוסלביה, ונדון ל-7 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר דהנר בויסבאדן עד למותו ב-13 בספטמבר 1970.
סנדרה ג'ונסון
ביוגרפיה
בשנת 1977 שיחקה במחזה "הנפש הטובה מסצ'ואן" בתיאטרון "הבימה".
אביר קארה
אברהם (אביר) קארה (נולד ב-27 באוקטובר 1983, כ' בחשוון ה'תשמ"ד) הוא פעיל חברתי וממייסדי קהילת המחאה "אני שולמן". שימש חבר הכנסת מטעם מפלגת "ימינה" ובהמשך, מטעם מפלגת "חופש כלכלי", שהקים ועמד בראשה. קארה כיהן גם כסגן-שר במשרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה
אברהם אביר קארה נולד ליגאל ולשרה בגבעון החדשה. בילדותו עבד באירועים לילדים כבדחן וכשוליית-קוסם לאחיו התאום. את הכסף שקיבל כמתנה לבר המצווה השקיע בדוכן פרחים ובגיל 18 כבר הפעיל מספר דוכנים בירושלים.
במהלך שירותו בצה"ל בפיקוד העורף, בשנת 2003, נערכו הבחירות לכנסת השש עשרה, במהלכן העליב שוטרת, סירב להזדהות בפניה וניסה להתחמק ממעצר, ועל־כן הורשע בהפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו ובהעלבת עובד ציבור ונגזרו עליו ארבעה חודשי מאסר על תנאי ו-240 שעות שירות לתועלת הציבור.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים עסק לשטיפת מכוניות והחל לעסוק בגידול סוסים ובאימונם. בהמשך הקים חוות סוסים בשם "אנדלוס" בכפר אוריה שליד בית שמש, בה העסיק גם את אמו ואחותו.
אני שולמן
לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 עבר לתחום המסעדנות. באוגוסט 2019 פתח עם מסעדן ירושלמי נוסף, יצחק בנין, קבוצת ווטסאפ בשם "עצמאים למען עצמאים". בזכות הצלחתה הועברה הקבוצה לפייסבוק, שם החליטו המייסדים לנתב את המחאה כנגד הרגולציה והביורוקרטיה המכבידות על העסקים הזעירים, הקטנים והבינוניים. ב-13 באוקטובר 2019 עלה עמוד הפייסבוק "אני שולמן" ותוך זמן קצר מאוד הצטרפו אליו עשרות אלפי עצמאים. תוך חודש כבר היו לקבוצה כ-120 אלף חברים, אז החלו ראשיה להתראיין לתקשורת והיא נרשמה כעמותה. ביוני 2020 היא הגיעה לכ-210 אלף חברים.
קארה ריכז את פעילות העמותה. הוא תומך בקיצוץ המגזר הציבורי, ובפרט בקיצוץ שכר בכיריו ובצמצום מספר הפקידים. הוא מאמין בשוק חופשי וביוזמה פרטית. אחת ממטרותיו העיקריות היא הפחתת רגולציה לעסקים. לשם כך "אני שולמן" מקדמים פיתוח אפליקציה לרישוי עסקים מהיר והעברת סמכויות מהכנסת לראשי הערים.
במהלך מגפת הקורונה בישראל כתב קארה מכתב לרשת הקניונים של קבוצת עזריאלי, בעקבותיו הקימה הקבוצה קרן סיוע של מאה אלף ש"ח והודיעה שלא תגבה תשלום מבעלי החנויות. בנוסף, הוא פנה לראשי הערים בבקשה להתחשבות בתשלומי הארנונה של תושבים. במהלך ריאיון בתוכנית אופירה וברקוביץ' נצפה מתכתב עם שר האוצר ישראל כ"ץ, מה שעורר סערה תקשורתית.
חבר כנסת
בדצמבר 2020 החלו פעילי שטח בקבוצת "אני שולמן" לגייס תמיכה להקמת מפלגה בראשותו של קארה. חודש לאחר מכן, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הצטרף קארה לרשימת "ימינה" ושובץ בה במקום השביעי ונבחר לכנסת. באותה תקופה אימץ בביתו חייל בודד.
ב-1 ביולי 2021, במהלך דיון במליאה על הסתייגויות לחוק החל"ת הצביע ח"כ קארה גם מהמחשב של חברתו לסיעה ח"כ עידית סילמן. לאחר האירוע, החרימו חברי האופוזיציה את המשך ההצבעות, נטשו את המליאה, ואף קראו ליועמ"ש לפתוח בחקירה. ב-23 בנובמבר 2021 המשטרה פתחה בחקירה פלילית נגד קארה בגין הצבעתו הכפולה. ב-12 ביולי 2023 הודיעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה שהיא שוקלת להעמידו לדין, בכפוף לשימוע, בחשד לעבירות של זיוף בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים.
ב-6 באוקטובר 2021 הצביע נגד הצעת חוק לדמי אבטלה לעצמאים מטעם האופוזיציה, והצעת החוק נפלה על חודו של קול. הקואליציה קידמה הצעת חוק משלה. ב-7 בנובמבר 2021, הממשלה אישרה את הצעת החוק של סגן השר קארה שנועדה למסד רשת ביטחון לעצמאים. ביולי 2022 קרא להחרים את ההסתדרות כתגובה למחאתה נגד יוקר המחיה.
סנדרה ג'ונסון
ביוגרפיה
בשנת 1982 שיחקה במחזה "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט ב"הבימה".
אביר קארה
חבר כנסת
באוגוסט 2022 פרש מימינה, הקים מפלגה חדשה בשם "חופש כלכלי", אותה הוביל בבחירות לכנסת ה-25. המפלגה קיבלה 0.33 אחוז מסך הקולות, לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה וקארה לא נבחר לכנסת.
סנדרה ג'ונסון
ביוגרפיה
בקיץ 1983 עיצבה והדריכה את גילה אלמגור במופע שירה בשם "כמעט חזקה", שעלה בבית ליסין. במופע ביצעה אלמגור שירים מקוריים ומתורגמים הקשורים לעולמן של הנשים.
אביר קארה
חיים אישיים
נשוי ללידן, להם בן ובת והם מתגוררים בנעלה.
סנדרה ג'ונסון
ביוגרפיה
בינואר 1986 עלתה הצגת הילדים "אגדות מדגדגות", מאת עוזי בן כנען, שאותה ביימה בהשתתפות גיל אלון, עופר בן־דור.
נישאה והייתה אם לבת. באוקטובר 1986 נישאה שוב בחתונה אזרחית בקפריסין, לשחקן עופר בן-דור, שהיה תלמידהּ לפיתוח קול בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בני הזוג היו להורים לתאומים.
ב-1987 חזרה לארצות הברית עם בעלה וילדיה עדי, לירון ורוי. שם החלה להופיע עם ילדיה ומשפחתה, והקימה תיאטרון ילדים בניו ג'רזי. היא עבדה עם המלחין רון ידידיה, ושרה עמו במשך 10 שנים בקונצרטים. יצרה את המופע "Arithmetickles", המלמד מתמטיקה ילדים קטנים. היא מנהלת את ArtsEcho, חברה העוסקת בהפקות חינוכיות.
דיולה מאיור
דיולה (יוליוס) יעקב מאיור (במקור עד 1885 מאייר, בהונגרית: Major J. Gyula; קאשה, 13 בדצמבר 1858 – בודפשט, 30 בינואר 1925) היה פסנתרן, מלחין, מנצח ומורה למוזיקה יהודי-הונגרי. אחד המלחינים הרומנטיים ההונגרים הבולטים של סוף המאה ה-19. מאיור היה פעיל הן בייסוד מקהלות ובתי ספר למוזיקה והן בפיתוח וביסוס המוזיקה ההונגרית והפרדתה מההשפעה הגרמנית.
נעורים וקריירה
מאיור הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
פיתוח המוזיקה ההונגרית
בהיותו תלמידו של פולקמן, שטיפח את המסורת הקלאסית-רומנטית לצד שומאן וברהמס, אך גם תלמידו של ארקל, ה"אב המייסד" של המוזיקה הלאומית של הונגריה (ומלחין ההמנון הלאומי שלה), מאיור שילב את סוגת "הסימפוניה הגרמנית" עם אלמנטים מהמוזיקה העממית ההונגרית והסלבונית. הוא היה פחות קיצוני וקפדני בהטמעתה של המוזיקה העממית של הונגריה מאשר בלה בארטוק וזולטאן קודאי.
גם מאיור שילב בראפסודיות שלו, בשירה הסימפונית שלו ובאופרות שלו את המלודיות ההונגריות מה שנקרא "מוזיקה צוענית" שהייתה באופנה אז ברחבי אירופה עוד מאז ימי פרנץ ליסט, והדוגמאות הטובות ביותר הן מאיור השיג את ההצלחה הגדולה הראשונה שלו עם הסימפוניה הראשונה שלו (עם תזמורת גדולה) ב-1885 באיגוד אוהבי המוזיקה בבודפשט. אז שינה מאייר את שם משפחתו למאיור. הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר שלו בפעם הראשונה ב-1892 הוא זכה בפרס המוזיקה של קולוז'וואר עם סרנדת רביעיית המיתרים שלו.
משפחתו
אשתו הייתה אידה גליקליך (1868–1934), שתרגמה לגרמנית את האופרות של בעלה,את מאריה סצ'י ואת דלמה. אחותו ינקה מאיור הייתה זמרת קולורטורה, שב-1889 הייתה חברה בתיאטרון ברוטרדם וב-16 בינואר 1890 נישאה לשחקן קלמן מאטראי.
מאמריו
מאמריו פורסמו ב:
מחנה הפליטים דיר אל-בלח
מחנה הפליטים דיר אל-בלח (בערבית: مخيّم دير البلح) הוא מחנה פליטים פלסטיני השוכן כקילומטר צפון-מערבית לעיר הפלסטינית דיר אל-בלח ולמעשה מהווה חלק מהעיר עצמה.
המחנה מורכב ממספר מבני בטון, כ-8 בתי ספר וכן שירותים עירוניים אחרים. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, במחנה היו כ-12,004 נפשות נכון לאמצע 2006. זהו מחנה הפליטים הקטן ביותר ברצועת עזה, בהיותו בנוי על שטח שמשתרע על כ-0.16 קמ"ר בלבד.
התושבים המקוריים של המחנה, כמו רוב הפליטים הפלסטינים האחרים שיושבים ברצועת עזה, הגיעו מכפרים ועיירות בכל קצוות ארץ ישראל המנדטורית. בנוסף לכך רוב תושבי המחנה עבדו כפועלים בישראל לפני תחילת האינתיפאדה השנייה.
היסטוריה
המחנה נבנה לאחר מלחמת העצמאות.
במקור אכלסו את המחנה כ-9,000 פליטים שישבו באוהלים ומבני בוץ. אותם אוהלים הוחלפו בבתים ממלט כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בסוף 1998 הרסו רשויות מטעם הרשות הפלסטינית מספר מבנים מהמחנה וזאת על מנת להאריך את דרך החוף הראשית המחברת בין דיר אל-בלח לחופי ים התיכון. כמה מהמשפחות שפונו קיבלו פיצוי כספי זעום על מנת שיוכלו לבנות בתים חדשים מחוץ למחנה. עוד באותה שנה הקימה אונר"א באמצעות מימון כספי מיפן מערכת ביוב למחנה.
במאי 2001 נערכה במקום הלוויה לתינוק פלסטיני שנורה מאש צה"ל. בהלוויה נכחו מאות אבלים.
בפברואר 2002 נערכה פשיטה ישראלית על המחנה. כ-6 טנקים ישראלים נכנסו לחלקו המזרחי של המקום, ובזמן העימות נהרג שוטר פלסטיני תושב המקום, שאדי מוסטפא אל-חסנת. מלבד אל-חסנת נהרגו כשני שוטרים נוספים, גם הם מאש צה"ל.
לצד אירועים שבהם צה"ל נכנס למחנה היו אירועים שבהם תושבי המחנה היו מעורבים בניסיונות פיגועים בהתנחלויות הישראליות בגוש קטיף הסמוכה למחנה. בנובמבר 2003 תושב המחנה מוחמד סולימאן ח'ליל סרסור חוסל על ידי כוחות הביטחון הישראליים לאחר שניסה לחדור להתנחלות הישראלית נצרים. שנה לאחר מכן, באוקטובר 2004, כשני צעירים מהמחנה, עלי ח'אלד אל-ג'ארו ואיאד פאיז יוסף אבו אל-עטא, חוסלו גם הם על ידי כוחות הביטחון הישראליים לאחר שניסו לתקוף את ההתנחלות כפר דרום.
הדיוויזיה ה-106 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-106 (בגרמנית: 106. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-22 בנובמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד ארנסט דהנר. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-42 כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן במסגרת הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב ביאליסטוק-מינסק וקרב סמולנסק. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית וארמיית הפאנצר הרביעית, ובמאי 1942 נשלחה הדיוויזיה להתאוששות בצרפת. במרץ 1943 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ובהמשך לחמה הדיוויזיה ברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב הראשון ומבצע יאשי-קישינב, שבו הושמדה הדיוויזיה.
ב-24 במרץ 1945 נעשה ניסיון להקים את הדיוויזיה מחדש במסגרת הארמייה ה-19, אולם ב-8 באפריל בוטלה הקמת הדיוויזיה בשל התקדמות בעלות הברית.
הקורפוס הראשון (בוואריה)
הקורפוס הראשון (בבווארית: I. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הבווארי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
מלחמת צרפת–פרוסיה
כחלק מרפורמה גדולה שנערכה בצבא הבווארי ב-1868, הוקם בתחילת 1869 הקורפוס הראשון. הקורפוס נערך בדרום ממלכת בוואריה בעוד הקורפוס השני נערך בצפון. בין השנים 1870–1871 נערכה מלחמת צרפת–פרוסיה. בוואריה הייתה קשורה עם פרוסיה במסגרת חוזי ההגנה של הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולפיכך הקורפוס הראשון נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב וורת, קרב בומונט, קרב באזיי וקרב סדאן. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית.
מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הקורפוסים של שאר המדינות מתאחדים עם הקורפוסים הפרוסיים ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הקורפוסים הבווארים נותרו עצמאיים ושמרו על המספור המקורי שלהם.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אוסקר פון קסילנדר. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה (למעט הקורפוס ה-21 הכלל גרמני) והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הקורפוס לקח חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הקורפוס השתתף בקרב ורדן, אולם עד סוף המלחמה הושאר רוב הזמן בעתודה. הוא פורק עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
בם בם ביגלו
סקוט צ'ארלס ביגלו (באנגלית: Scott Charles Bigelow; 1 בספטמבר 1961 – 19 בינואר 2007) הידוע יותר בשם הבמה שלו, בם בם ביגלו היה מתאבק אמריקאי. ביגלו, שזוהה בעיקר בשל יכולותיו האתלטיות למרות גופו הכבד (שנע בין 180 ק"ג) וקעקוע הלהבה שהשתרע על מרבית ראשו הקירח. הוא זכה לשבחים מצד ארגון ה-WWE, שהעסיק אותו בעבר, כשתואר בשנת 2013 כ"איש גדול בצורה יוצאת דופן, הזריז והפיזי ביותר של רבעון המאה הקודמת".
קריירת אמנויות לחימה משולבות
ב-17 בנובמבר 1996, ביגלו התחרה בקרב MMA נגד קימו לפולדו במסגרת ה-"U-Japan". ביגלו הפסיד בקרב זה עוד בסיבוב הראשון לאחר שנכנע למהלך החניקה המשולשת. אף על פי שהוא לא התאמן כלוחם MMA, הוא קיבל סכום כסף משמעותי על הקרב (בראיון בשנת 1998, הוא אמר שהוא קיבל 100 אלף דולר, בעוד שאחרים טענו שהוא קיבל 75 אלף דולר). לאחר מכן, ביגלו התראיין ואמר שהקרב היה מתוסרט והוא ניזוק במידה קלה תמורת משכורת נחמדה.
חיים אישיים
בשנת 1984 ביגלו ואשתו, דנה פישר, התחתנו ובמהלך 16 שנות נישואים הם גידלו ארבעה ילדים, עד שבשנת 2000, השניים התגרשו. חמש שנים לאחר מכן, פישר תבעה את ביגלו על כך שלא שילם לה מזונות.
ב-4 ביולי 2000, ביגלו ספג כוויות בדרגה שנייה ב-40 אחוזים מגופו, בזמן שהציל שלושה ילדים משריפה שהתלקחה עקב ברביקיו סמוך לביתו. לאחר המקרה, ביגלו שהה עשרה ימים בבית חולים. במאי 2004, ביגלו הואשם בנהיגה ברשלנות תוך כדי שסיכן חיי ילדים. הוא השיב שהאירוע קרה עקב התקף שחווה, וההאשמות נגדו בוטלו חודשיים לאחר מכן.
מוות
בבוקר של ה-19 בינואר 2007, ביגלו נמצא מת בדירת חברתו, ג'ניס רמייסיביץ', בהדסון, פלורידה. דוח הנתיחה לאחר המוות הראה שהמוות של ביגלו נגרם בעקבות מספר תרופות שנמצאו במערכת העיכול שלו כולל כמות רעילה של קוקאין ותרופות נגד חרדה. ביגלו סבל מבעיות לב, במיוחד ממחלת טרשת העורקים בנוסף לבעיות הגב החמורות שחי איתן.
סקאג'וויה
סקאג'וויה (באנגלית: Sakakawea או הגששית; מאי 1788 – 20 בדצמבר 1812) הייתה אישה משבט למהי שושון שסייעה לחוקרים לואיס וקלארק במשלחת החקר שלהם למיפוי השטח בטריטוריית לואיזיאנה.
סקאג'וויה נסעה עם המשלחת מרחק של אלפי קילומטרים מצפון דקוטה עד האוקיינוס השקט. היא עזרה לקיים קשרי תרבות עם התושבים המקומיים ובנוסף תרמה רבות להבנת ידיעת הטבע.
ביוגרפיה
מידע היסטורי אמין על אודות סקאג'וויה מוגבל מאוד. היא נולדה בקבוצת "אוכלי הסלמון" של שבט למהי שושון באזור סלמון, איידהו, במחוז למהי. בשנת 1800, כאשר הייתה בערך בת 12, היא ונערות נוספות נחטפו על ידי קבוצה של הידאטסה. בתקרית זו נהרגו כמה מבני שבטה. היא הוחזקה בשבי בכפר ליד העיר וושבורן, צפון דקוטה.
בסביבות גיל 13, סקאג'וויה נמכרה ל"נישואים" שלא בהסכמתה לטוסן שארבונו (Toussaint Charbonneau), צייד קוויבקי שהתגורר בכפר. הוא קנה צעירה שושונית נוספת, המכונה "אשת בונה", כאישה שנייה. שארבונו רכש את שתי הנערות מידי ההידאטסה כדי שישמשו כנשותיו, אך ייתכן ש"זכה" בסקאג'וויה בהימורים.
המשלחת של לואיס וקלארק
סקאג'וויה ושארבונו עברו להתגורר במבצר שבוע לאחר מכן. קלארק כינה אותה "ג'ייני". לואיס ציין את לידתו של בנה ז'אן בטיסט שארבונו ב-11 בפברואר 1805, וציין כי חלק מהמתורגמנים במשלחת כתשו זנבות עכסנים כדי לזרז את הלידה. קלארק ומערביים נוספים כינו את הילד "פומפ הקטן" או "פומפי".
באפריל, המשלחת עזבה את מבצר מנדן ויצאה לכיוון נהר מיזורי בפירוגים. הם היו צריכים להשתמש במוטות נגד הזרם ולפעמים למשוך מגדות הנהר. ב-14 במאי 1805, סקאג'וויה הצילה פריטים שונים שנפלו מתוך הסירה, כולל היומנים והרשומות של לואיס וקלארק. מפקדי החיל, ששיבחו אותה על פעולתה המהירה, העניקו לנהר את השם "נהר סקאג'וויה" לכבודה ב-20 במאי 1805. עד אוגוסט 1805, הגיעה המשלחת לשטחי שושון ואנשיה ניסו לקנות סוסים כדי לחצות את הרי הרוקי. סקאג'וויה שימשה כמתורגמנית עבורם ואז גילו כי הצ'יף של השבט, קמאיוויט (Cameahwait), היה אחיה שלא ראה אותה הרבה שנים.
אנשי השבט הסכימו למכור סוסים לקבוצה, ולספק מדריכים שיובילו אותם בהרי הרוקי. המסע היה קשה במיוחד, עד כי נאלצו לאכול חלב נרות כדי לשרוד. כאשר ירדו אל האזורים היותר נוחים בצד השני, סקאג'וויה עזרה להם למצוא ולבשל את שורשי צמח הקמסיה כדי לחזור לאיתנם.
כאשר המשלחת פנתה לפתח נהר קולומביה לחוף האוקיינוס השקט, סקאג'וויה ויתרה על חגורת החרוזים שלה כדי לאפשר למפקדי המשלחת לסחור עבור חלוק פרווה אותו רצו לתת לנשיא תומאס ג'פרסון.
כאשר הגיעה המשלחת אל האוקיינוס השקט, כל חברי המשלחת - כולל סקאג'וויה ומשרתו של קלארק יורק - הצביעו בנוגע למיקום בניין משכן החורף שלהם. בינואר, כאשר פגר לווייתן נשטף אל החוף הדרומי של מבצר קלאטסופ, סקאג'וויה עמדה על זכותה ללכת ולראות את "הדג המפלצתי".
בדרך חזרה, הם הגיעו להרי הרוקי ביולי 1806. ב-6 ביולי כתב קלארק: "האישה האינדיאנית הודיעה לי שביקרה במישור הזה בתדירות גבוהה, והיא מכירה אותו היטב... היא אמרה שנגלה רווח בהרים לכיוון שלנו..." (כעת נקרא "מעבר גיבונס"). שבוע לאחר מכן, ב-13 ביולי, סקאג'וויה המליצה לקלארק לחצות לתוך אגן נהר ילוסטון במה שמכונה כיום "מעבר בוזמן". מאוחר יותר, המסלול הזה נבחר כמסלול האופטימלי עבור הרכבת הצפון פסיפית בחצייתה את קו פרשת המים של אמריקה.
אף על פי שסקאג'וויה תוארה כמדריכה עבור המשלחת, פעולת ההדרכה שלה מתוארת פעמים מעטות בלבד. עבודתה כמתורגמנית בהחלט עזרה למשלחת החקר לנהל משא ומתן עם שבטי השושון; עם זאת, ייתכן כי הערך החשוב ביותר למשימה היה עצם הנוכחות שלה במהלך המסע המפרך, אשר סימלה את כוונותיה שוחרות השלום של המשלחת. בעת המסע במחוז פרנקלין (כיום), וושינגטון, ציין קלארק, "האישה האינדיאנית אישרה עבור האנשים האלה את הכוונות הידידותיות שלנו, כיוון שאף אישה לא מלווה משלחת מלחמה אינדיאנית באזור זה," ו"אשתו של שאבונו המתורגמן שלנו מפייסת את כל האינדיאנים בנוגע לכוונות הידידותיות שלנו, אישה עם קבוצת גברים היא אות של שלום".
בסיום המסע כתב קלארק לשארבונו והוקיר תודה לסקאג'וויה על עבודתה ותרומתה למשלחת; הוא הודה שלא היה ביכולתו להשיב לה כראוי. הוא מוסיף כי היה שמח לאמץ את "פומפ" הקטן ולגדלו כבנו; הוא הזמין את "ג'ייני" ללוות את בנה הקטן אל קלארק עד שיאמצו באופן חוקי.
המשך חייה ומותה
לאחר סיום מסע המחקר והגילוי, שארבונו וסקאג'וויה גרו שלוש שנים אצל ההידאטסה לפני שקיבלו את הזמנתו של ויליאם קלארק להתיישב בסנט לואיס, מיזורי, בשנת 1809. הם הפקידו את חינוכו של בנם ז'אן-בטיסט בידיו של קלארק, שרשם את הבחור הצעיר בפנימייה של אקדמיית סנט לואיס. סקאג'וויה ילדה בת, ליזט, כנראה בשנת 1812.
כמה חודשים מאוחר יותר, 15 אנשים נהרגו במתקפת אינדיאנים על מבצר ליסה, בפתחו של נהר ביג הורן. בין הניצולים הייתה גם בתה הצעירה של סקאג'וויה. טוסן שארבונו חי עד גיל 76. בשנת 1813 הוא העביר באופן רשמי את המשמורת על בנו לוויליאם קלארק.
הוקרה והנצחה
ב-1977, שנים לאחר מותה, היא נכללה בהיכל התהילה הלאומי לבוקרות בפורט וורת', טקסס. בשנת 2001, הוענק לה תואר "סמל של כבוד" (Honorary Sergeant) על ידי הנשיא ביל קלינטון.
ב-2006 הושקה ספינת הצי האמריקאי USNS Sacagawea (T-AKE-2). המוטו של הספינה הוא "מובילים את הדרך" ( Leading the Way).
אתרים
רשימה חלקית:
דיוויזיית זייתון
דיוויזיית זייתון (בקוריאנית: 자이툰 부대) הייתה דיוויזיה של צבא קוריאה הדרומית אשר השתתפה במלחמת עיראק בין השנים 2003–2008.
היסטוריה
באפריל 2003 שלחה קוריאה הדרומית קבוצה קטנה של 600 חובשים ומהנדסים צבאיים לאזורים שיעים בדרום עיראק. ב-4 בספטמבר ממשלת ארצות הברית ביקשה מקוריאה הדרומית לשלוח כוחות נוספים. לפי הבקשה, הורתה ממשלת קוריאה הדרומית על הקמת דיוויזיית "זייתון" (תרגום המילה הערבית زيتون, "זית") שם שנועד להדגיש את מחויבותם של החיילים לשמירת השלום. במסגרת זו, 2,200 חיילים נוספים (רובם מהנדסים) נשלחו לארביל שבצפון עיראק עד תחילת ספטמבר 2004 והתאחדו שם עם הכוחות הקיימים שהועברו מדרום עיראק. היחידה המשולבת כללה 2,800 חיילים. בנובמבר נשלחו עוד 800 חיילים, והגדילו את הדיוויזיה ל-3,600 חיילים. בכך הפך הכוח הקוריאני לשלישי בגודלו בעיראק, אחרי ארצות הברית ובריטניה.
המעורבות הקוריאנית במלחמה נתקלה מתחילתה בביקורת קשה מבית, הן מצד הציבור והן מצד פוליטיקאים בכירים. ההתנגדות גברה ב-17 ביוני 2004 כאשר חייל קוריאני בשם קים סון-איל נחטף בידי מיליטנטים עיראקיים שאיימו לרצוח אותו אם קוריאה הדרומית לא תבטל את משלוח הכוחות הנוספים לעיראק. ממשלת קוריאה הדרומית סירבה להיכנע, ולאחר משא ומתן קצר נערף ראשו של החטוף. הרצח גרר הפגנות אנטי-אמריקניות קולניות ואלימות בכל רחבי קוריאה הדרומית. ב-3 באוקטובר של אותה שנה הזכיר איימן א-זוואהירי את קוריאה הדרומית ברשימת המדינות המסייעות לכיבוש האמריקני בעיראק, שהמוסלמים מחויבים לנסות ולפגוע בהם. שבוע לאחר מכן פרסמה קבוצה אסלאמיסטית לא ידוע סרטון בו איימה כי אם קוריאה הדרומית לא תפנה את חייליה במהירות מעיראק, יותקפו חיילים קוריאנים ובני משפחותיהם.
בתחילת 2006, הוצאו 1,300 חיילים קוריאנים מעיראק. עוד 1,200 חיילים נשלחו הביתה בתחילת 2007, וההנחה הרווחת הייתה כי נסיגה מלאה תתבצע עם סיום מנדט הפריסה בתחילת שנת 2008. עם זאת, ב-23 באוקטובר 2007 הודיע נשיא קוריאה הדרומית, רו מו-היון כי המנדט יוארך בשנה נוספת, אולם מספר החיילים יצומצם. באוקטובר 2008 נותרו בעיראק רק 520 חיילים קוריאנים שפונו בדצמבר של אותה שנה.
פרט לרצח של קים סון-איל, לא איבדה קוריאה הדרומית חיילים נוספים בעיראק. קצין אחד התאבד ב-2007 במחנה בארביל, ומספר חיילים נפצעו בתאונות דרכים.
ממוצע חשבוני
ממוצע חשבוני (או אריתמטי) הוא סוג הממוצע הנפוץ ביותר ואליו מתכוונים בדרך כלל במילה "ממוצע".
הגדרה
הממוצע החשבוני, המסומן ב-\bar{x}, של קבוצת מספרים מוגדר כסכומם חלקי מספרם, כלומר:
כלומר, הממוצע החשבוני הוא מספר שאם יהיה אותו במקום כל המספרים, הסכום הכללי לא ישתנה. כך למשל, אם חשבון החשמל הממוצע של בניין הוא 1000 שקלים למשפחה, אז אם לכל המשפחות היה חשבון של 1000 שקל, החשבון הכללי של הבניין היה נותר זהה.
הממוצע הוא מעין "מרכז" של המספרים בזכות תכונתו שסכום ההפרשים בינו למספרים האחרים הוא אפס, כלומר . כמו כן סכום ריבועי ההפרשים הוא מינימלי, כלומר הגודל קטן יותר מכל גודל שהיה יוצא לו היינו מחליפים את \bar{x} במספר אחר.
ייצוג קבוצה באמצעות ממוצע
הממוצע החשבוני עלול שלא לשקף נאמנה את הנתונים, משום שהוא אינו נותן שום מידע על ההתפלגות של המספרים (כלומר אופן ה"פיזור" שלהם). הבעיה בולטת במיוחד אם מספר קטן של איברים רחוק מאוד מהאחרים. לדוגמה, במפעל בו 95 עובדים משתכרים 5,000 שקלים בחודש ו-5 מנהלים משתכרים 100,000 שקלים בחודש, השכר הממוצע לחודש הוא 9,750 שקלים. במקרה זה, הממוצע רחוק מלייצג את גובהה של "משכורת אופיינית" במפעל שכן, אף עובד לא משתכר שכר קרוב לשכר הממוצע. 95% משתכרים כמחצית מסכום זה, ו-5% משתכרים יותר מפי עשרה מהממוצע.
כדי לקבל מידע גם על פיזור המספרים, משתמשים בסטיית תקן. סטיית תקן היא שורש ממוצע ריבועי המרחקים, כלומר. בדיקה גסה יותר אך מועילה לעיתים היא בדיקת ההפרש בין הממוצע לחציון. אם איברי הקבוצה מפולגים באופן סימטרי סביב הממוצע, הממוצע יהיה קרוב לחציון, אולם, אם ההתפלגות אינה סימטרית כמו בדוגמה למעלה, המרחק בין החציון לבין הממוצע עשוי לגדול. כדי לקבל תמונה טובה על קבוצת משתנים משתמשים בנוסף לממוצע בסטיית התקן ובחציון ולעיתים קרובות מוסיפים את השכיח.
ממוצע משוקלל
בממוצע חשבוני נותנים לכל מספר אותו משקל. אך לעיתים יש צורך בנתינת משקל שונה לכל מספר, למשל לצורך חישוב מהירות ממוצעת של מספר מהירויות שהיו לאורך זמנים שונים. במקרה כזה משתמשים בממוצע משוקלל, המחושב בצורה הבאה:
כאשר לכל מספר xi מותאם משקל wi. הממוצע המשוקלל מהווה הכללה של הממוצע החשבוני משום שאם כל המשקלים שווים ל-1, מתקבל ממוצע חשבוני רגיל. כמו כן, אם משקל wi הוא טבעי, ניתן להחליף בחישוב את המספר xi ב-wi מספרים השווים ל-xi מבלי לשנות את הממוצע.
ממוצע של פונקציה
אם מרחב המספרים הוא רציף, ניתן לחשב את הממוצע לפי הנוסחה הבאה:
כאשר f היא פונקציית המשתנים ו [a,b] הוא הקטע שבו מחשבים את הממוצע.
זוהי הכללה של הממוצע החשבוני משום שהוא מתקבל כגבול של תהליך שבו מחשבים את ממוצע ערכי הפונקציה בקטע ומוסיפים עוד ועוד ערכים. באופן אינטואיטיבי, מחלקים את האינטגרל (שמהווה הכללה לסכום) באורך הקטע (שניתן להסתכל עליו כ"מספר הערכים שהפונקציה מקבלת").
משפט הערך הממוצע האינטגרלי קובע שפונקציה רציפה מקבלת את הערך הממוצע שלה בקטע.
אם הפונקציה מורכבת מקטעים מקבילים לציר ה-x בלבד, אז הממוצע שלה הוא ממוצע משוקלל של ערכי הקטעים כאשר משקלם הוא אורכם.
אבא דמן יפו
אַבָּא דְּמִן יָפוֹ, הידוע גם בתור אַדָּא דְּמִן יָפוֹ, היה אמורא ארצישראלי בדור השלישי, אשר חי ביפו.
נודע בעיקר בשל ההוראה שלו לקרוא את כל שמות בני המן בנשימה אחת בזמן קריאת מגילת אסתר בפורים. בתלמוד הירושלמי מוזכר בנו רבי חייא, ובמדרש נאמר שהיה נכדו.
ניקולה פאג'ט
ניקולה פאג'ט (באנגלית: Nicola Pagett; 15 ביוני 1945 – 3 במרץ 2021) הייתה שחקנית אנגלייה, שהייתה ידועה בעיקר מתפקידה כאליזבת בלאמי בסדרת הדרמה משנות ה-70 "על אדונים ומשרתים".
ביוגרפיה
פאג'ט נולדה בשם ניקולה מרי סקוט בקהיר שבמצרים וברוב שנות ילדותה חיה מחוץ לבריטניה – בהונג קונג, בקפריסין וביפן. אביה שעבד עבור חברת נפט גדולה עבר עם משפחתו ממקום למקום. היא למדה בבית הספר הבינלאומי "Saint Maur" ביוקוהמה שביפן, שהוא בית הספר הבינלאומי הוותיק ביותר באסיה. ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ולמדה שם שנתיים.
ב-1964 הופיעה פאג'ט בהפקות אחדות בתיאטרון רפרטוארי בוורת'ינג. הופעתה במחזה הטלוויזיוני "Girl in the Picture" משכה את תשומת לבו של סר רוברט הלפמן שליהק אותה להופיע במחזה "La Contessa" בסיור הופעות יחד עם ויוויאן לי.
פאג'ט כיכבה בתפקיד פלורנס מייבריק בפרק בסדרה "Wicked Women" והשתתפה בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד אליזבת בלאמי. ב-1977 שיחקה פאג'ט בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן "אנה קארנינה". היא שיחקה בסדרת הדרמה קומית של דייוויד נובס "A Bit of a Do".
בקולנוע הופיעה פאג'ט בסרטים "The Viking Queen" (מ-1967), "Some Like It Sexy" (מ-1969), "יש נערה במרק שלי" (1970), "פרנקנשטיין: הסיפור האמיתי" (1973), "אן של אלף הימים" (1969), "Operation Daybreak" (מ-1975), "סיפורו של אוליבר" (1978) ובסרט "בגידות מאחורי הקלעים" (1995). היא הופיעה בתפקידים ראשיים במיני-סדרה האוסטרלית "The Timeless Land" משנת 1980 ובסיטקום " Ain't Misbehavin" בשנים 1994 ו-1995.
חיים אישיים
ב-1995 כשהופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "What The Butler Saw" התנהגה באופן מוזר, ולבסוף אובחנה כסובלת מהפרעה דו-קוטבית. היא פיתחה אובססיה לאלסטר קמפבל, מי שהיה מזכירו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. לאחר מכן תיעדה את חוויותיה בספר "Diamonds Behind My Eyes" שיצא לאור ב-1998.
פאג'ט הייתה נשואה למחזאי גרהאם סוואנל (Graham Swannell). לבני הזוג נולדה בת אחת והם התגרשו ב-1998.
נפטרה ב-3 במרץ 2021.
דולמן ויירה
דולמן ויירה (בספרדית: Dolmen de Viera) הוא רוגם מטיפוס השוכן בסמוך לעיר  ב שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה בדרום ספרד, שהוא בין המבנים המגליתיים החשובים ביותר באירופה. יחד עם דולמן מנגה הצמוד אליו ותולוס אל רומרל, במרחק 1.7 קילומטרים משם, הם מהווים מכלול חשוב של האדריכלות הנאוליתית המכונה "אתר הדולמנים של אנטקרה". ב-2016 נוסף אתר הדולמנים לרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
מיקום
הרוגם של דולמן ויירה שוכן בעמק רחב בפאתי צפון-מזרח אנטקרה. דולמן מנגה נמצא במרחק של כ-90 מטרים בלבד ממנו.
תיארוך
תיארוך המבנה שנוי במחלוקת - מחקרים ישנים דגלו בגיל של כ-4,000 עד 4,500 שנים, בעוד שמחקר מאוחר יותר העריך שתאריך הבנייה מוקדם משמעותית ובכך הגדיל את גיל המבנה משמעותית לסביבות 5,000 עד 5,500 שנים, בתקופה הנאוליתית. בכל מקרה, המבנים של דולמן ויירה ודולמן מנגה ככל הנראה קרובים זה לזה לא רק מרחבית אלא גם בזמן. את הדולמן בנו חקלאים שישבו בעמק הפורה הסמוך במהלך התקופה הנאוליתית והכלקוליתית מבערך שנת 5,000 לפנה"ס עד 2,200 לפנה"ס. שרידי היישוב הנאוליתי הקרוב ביותר "סרו דה מרימאצ'ו (Cerro de Marimacho) נמצאים על גבעה קטנה כ-200 מטר מזרחית לדולמן וממנה כנראה הובאו גושי האבן.
היסטוריה מודרנית
הדולמן התגלה בפברואר 1903 על ידי האחים חוסה ויירה פואנטס (Jose Viera Fuentes) ואנטוניו ויירה פואנטס (Antonio Viera Fuentes), שעבדו בעיריית אנטקרה. הם כינו בתחילה את הדולמן "מערת הנערה" (Cueva Chica), כניגוד לדולמן מנגה (המכונה גם "מערת מנגה"), הגדול יותר. אחר כך קרא הארכאולוג מנואל גומס-מורנו מרטינס (Manuel Gómez-Moreno Martínez) לאתר בשם "דולמן ויירה" לכבוד אחים אלה.
השיקום המתועד הראשון של האתר התבצע בשנת 1941 על ידי האדריכל פרנסיסקו פרייטו-מורנו אי פרדו (Francisco Prieto-Moreno y Pardo) - האדריכל השמרן של האלהמברה ואדריכל אזור האמנויות היפות של משרד החינוך. במסגרת השיקום בוצע ניקוי המסדרון, יצירת שלוש מדרגות יורדות כדי להקל על הגישה, שחזור המדרונות באבנים וסידור השער לסגירתו.
השיקום האחרון בוצע על ידי האדריכל סירו דה לה טורה פרגוסו (Ciro de la Torre Fragoso) בשנת 2004 כאשר על מנת לפתור את בעיות השימור בגלל הנזילות דרך התל המבנים אוחדו, הניקוז השתפר ונוצר המבנה הנוכחי.
תיאור
דולמן ויירה הוא בפועל רוגם, דולמן גדול המכוסה בעפר ואבנים קטנות תוך יצירת תל קטן, שמשערים ששימש אתר קבורה. קוטרו של התל (טומולוס) של דולמן ויירה הוא כ-50 מטרים. מעבר שתמיד פתוח ומכוון למזרח - דרום-מזרח (אזימוט 96°) מוביל אל פנים הגבעה, בערך לרמה הגבוהה ביותר של השמש בחודש יוני, שקרניה עדיין מאירות את המסדרון עם שחר. חלק מהתל נשחק עם הזמן - ככל הנראה על ידי גשם ורוח - כך שהמגליתים באזור המסדרון הקדמי נחשפו למזג האוויר, מה שהביא להרס ניכר. השיקום של אזור הכניסה מקביל לממדים המקוריים ומציג גם את האורתוסטטים (אבנים עומדות) ההרוסים למחצה וגושי הסלע המהוקצעים ששימשו כגג.
אורכו המקורי של המסדרון שמוביל לתא הקבורה היה כ-22 מטר, כשאורכו כיום מעט יותר מ-21 מטר, בגלל היעדר האבנים בכניסה. הוא נבנה מגושי אבן גדולים (מגליתים) שנחצבו במדויק ומחוברים זה לזה, כנראה שש עשרה מכל צד, מתוכם שרדו ארבעה עשר על הקיר השמאלי וחמישה עשר מימין. חמש מאבני התקרה עדיין שלמות ושתיים אינן שלמות, שלוש או ארבע חסרות. רוחב המסדרון כ-1.30 מטר מלפנים ו-1.60 מטר בקצה. הגובה הממוצע הוא קצת יותר משני מטרים. המסדרון מסתיים באבן מגליתית רוחבית, שבאמצעה יש פתח מלבני של כ-60 × 80 סנטימטר, הקיים גם בדולמנים במקומות אחרים (אם כי בצורות ובממדים אחרים) המכונה לפעמים "חור הנשמה" (בצרפתית "dalle hublot"). מאחוריו תא קבורה מרובע, גדול מעט יותר מהמסדרון (רוחב ועומק כ-1.80 מטר; גובה 2.05 מטר).
אמנה בדבר מעמדם של מחוסרי אזרחות
רקע
ב-10 בדצמבר 1948 אימצה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את מגילת האומות המאוחדות ואת ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. בסעיף 15 להכרזה נקבע:
ב-28 ביולי 1951 נחתמה אמנה בדבר מעמדם של פליטים, אשר על אף הכוונות המקוריות של מנסחיה לא כללה כל הוראה באשר למעמד אנשים מחוסרי אזרחות ולא נקבע כל נוהל להפחתת תופעת אנשים חסרי אזרחות בעולם.
ב-26 באפריל 1954 אימצה המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות החלטה לארגן כינוס בינלאומי של מדינות במטרה לפקח ולשפר את מעמדם של אנשים מחוסרי אזרחות באמצעות אמנה בינלאומית. הכינוס אימץ ב-28 בספטמבר 1954 את האמנה, אשר נכנסה לתוקף ב-6 ביוני 1960.
הוראות עיקריות באמנה
האמנה מחולקת לשישה פרקים. הפרק הראשון עוסק בהוראות כלליות. סעיף 1 לאמנה מגדיר אדם מחוסר אזרחות כאדם שאינו נחשב כאזרח על ידי מערכת המשפט של מדינה כלשהי. סעיף 2 לאמנה קובע כי היא לא מתייחסת לאנשים הנמצאים בטיפול נציבות האו"ם לפליטים ולא לאלה המקבלים סיוע או הגנה מסוכנויות אחרות של האומות המאוחדות. כמו כן האמנה אינה מתייחסת למי שהוכר על ידי רשויות המדינה שבה הוא יושב כמי שהוא בעל זכויות אזרח מדינה, או למי שקיימות ראיות שביצע פשעי מלחמה, או פשעים נגד האנושות, או פשעים חמורים מחוץ לארץ מוצאם, או שהתנהגו בדרך הסותרת את עקרונות האומות המאוחדות. סעיף 7 קובע כי המדינות החברות ינהגו במחוסרי אזרחות באותו היחס שמקבלים במדינתם אזרחים זרים. סעיף 8 קובע כי לא ינקטו אמצעים מיוחדים במדינות החותמות לטיפול במחוסרי אזרחות או ברכושם אך ורק בגלל אזרחותם הקודמת. סעיף 9 מתיר נקיטת צעדים זמניים כנגד מחוסרי אזרחות בזמן מלחמה או נסיבות חמורות ויוצאות דופן. סעיף 10 קובע כי מחוסרי אזרחות שנעקרו ממקום מושבם בתקופת מלחמת העולם השנייה אל תוך מדינה חתומה, יחשבו כתושבים חוקיים במדינה החתומה על האמנה שאליה נעקרו. כך גם תושבים שנעקרו בתקופת מלחמת העולם השנייה מתוך מדינה חתומה ושבו אליה אחרי המלחמה בכוונה להתיישב בה, ינהגו בהם כאילו לא הייתה הפסקה ברצף תושבותם במדינה. סעיף 11 מחייב את המדינות החברות להתייחס באהדה לספנים מחוסרי אזרחות העובדים בקביעות על ספינות המניפות דגל של מדינה חתומה, אם הם מבקשים להתיישב באותה מדינה, או לקבל מסמכי מסע של המדינה החתומה.
הפרק השני לאמנה עוסק במעמד המשפטי של מחוסרי האזרחות. סעיף 12 קובע כי בשאלת מעמד אישי של מחוסרי אזרחות יכריע החוק של מקום מושבם. סעיף 13 קובע כי המדינות החברות תתייחסנה למיטלטלין ולנדל"ן של מחוסרי אזרחות לפחות ביחס שווה לזה של אזרחים זרים. על פי סעיף 14 קניין רוחני של מחוסרי אזרחות יזכה במדינות החברות לאותו היחס שמקבל קניין רוחני של אזרחי המדינה. סעיף 16 מבטיח למחוסרי אזרחות גישה חופשית לבתי המשפט במדינות החברות ויחס שווה לאזרחי המדינה בנושא זה.
הפרק השלישי לאמנה עוסק בזכות לעבודה מכניסה. סעיף 17 לאמנה קובע כי המדינות החברות יעניקו למחוסרי אזרחות השוהים בשטחן באופן חוקי, יחס חיובי השווה לפחות ליחס לאזרחים זרים בכל הנוגע לזכות לעבוד בשכר. על פי סעיף 18, אותו היחס לזכות לעבוד משתרע אף על עבודה עצמאית בחקלאות, תעשייה, מלאכת יד ומסחר, וכן (סעיף 19) על מקצועות מלומדים.
הפרק הרביעי לאמנה עוסק ברווחת מחוסרי אזרחות. סעיף 20 קובע כי במדינות בהן קיימת מדיניות קיצוב (כך למשל מדיניות הקיצוב שהייתה נהוגה במדינת ישראל בשנות ה-50), יהנו מחוסרי אזרחות משוויון זכויות עם אזרחי המדינה. סעיף 21 משווה את זכויותיהם לדיור של מחוסרי אזרחות עם אזרחים זרים. סעיף 22 משווה את הזכות לחינוך יסודי של מחוסרי אזרחות לזה של אזרחי המדינה החתומה, כך גם הזכות להיעזר בשירותי רווחה (סעיף 23). על פי סעיף 24 לאמנה, למחוסרי אזרחות זכויות שוות לאזרחי המדינה בתחום ביטחון סוציאלי ודיני עבודה.
הפרק החמישי באמנה דן באמצעים מינהליים והפרק השישי דן בהוראות נוספות.
המדינות החברות
נכון לחודש ינואר 2020, 94 מדינות חברות באמנה
ליליאן, דוכסית האלאנד
ביוגרפיה
ליליאן מאי דייוויס בסוונסי, הוריה נפרדו בשנות העשרים אך התגרשו ב-1939, היא עסקה בדוגמנות והופיעה במספר מגזיני אופנה וביניהם ווג.
ב-1940 נישאה לשחקן הסקוטי איוואן קרייג, זמן קצר לאחר נישואיהם התגייס קרייג לצבא הבריטי והלך לשרת באפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן היעדרו מהבית היא עבדה במפעל שייצר מכשירי רדיו עבור הצי המלכותי הבריטי וגם בית חולים. ב-1943 הכירה את הנסיך השוודי ברטיל במסיבת קוקטייל בלונדון ומיד לאחר מכן החל להתנהל ביניהם קשר, וזאת על אף שהייתה נשואה באותו זמן, לאחר שבעלה חזר מן המלחמה הוא הביע בפניה את רצונו להינשא לאישה אחרת והם התגרשו.
אחיו הגדול של ברטיל הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן היה השני בסדר הירושה לכתר השוודי אך ב-1947 הוא נהרג בתאונת מטוס, בנו של גוסטאב אדולף, קארל אדולף היה אז תינוק בן פחות משנה, בעקבות זאת היה נראה כי ברטיל משמש כיורש העצר ועומד לרשת את המלוכה, מסיבה זו ברטיל העדיף שלא להינשא לליליאן, וזאת על מנת שהוא לא יוצא מסדר הירושה בעקבות נישואים לפשוטת עם שלא מגיעה מרקע מלכותי. אך הם חיו יחדיו וב-1946 הנסיך קנה בית בפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבצרפת וזה שימש כביתם האישי.
לבסוף ברטיל לא הגיע לכס המלוכה וב-1976 אחיינו קרל גוסטב הוכתר כמלך, ואף הוא כמלך נישא לפשוטת עם, דבר שהוביל נישואים של ברטיל וליליאן בטקס שנערך בארמון דרוטנינגהולם.
לאחר לכתו של ברטיל היא המשיכה לייצג את משפחת המלוכה באירועים רשמיים, ב-2000 היא פרסמה את הביוגרפיה של אודות חייה עם הנסיך.
היא זכתה למספר אותות עיטור מטעם שוודיה וכן גם ממספר מדינות שונות.
מלחמת רובין
מלחמת רובין (באנגלית: Robin War) היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר, שפורסם בחוברות הקומיקס רובין ביקום DC על ידי חברת ההוצאה לאור DC קומיקס, והיא נמשכה לאורך שש חוברות בין דצמבר 2015 לינואר 2016.
הסיפור עוקב אחר התמודדות הרובינים בגות'אם סיטי עם תנועה חדשה בשם אנחנו רובין - ילדים המנסים להידמות אליהם, ובמקביל מסדר הינשופים חוזר אף הוא.
עלילה
לאחר שטרוויס, חבר צעיר בתנועת "אנחנו רובין", עוצר שוד במחיר חיי שוטר, עיריית גות'אם סיטי הופכת על הזדהות חזותית או מילולית עם התנועה לעבירה פלילית כתגובה. את החוק מובילה חברת מועצה בשם נוקטואה, כדי לזכות במקום בבית המשפט של הינשופים. דיוק תומאס, מנהיג אחד מתאי התנועה, מכנס פסגה של החברים על מנת למצוא דרך התמודדות עם ההגבלות החדשות, אך זו מופרעת על ידי הרובין הנוכחי דמיאן ויין שמתנגד אליהם באלימות. ג'ייסון טוד וטים דרייק מחכים לבואו של הרובין המקורי דיק גרייסון בטרם הם ייבחרו צד, בעוד באטמן נאלץ לתמוך בחוק בלית ברירה. בינתיים, טרוויס מתכנן להסגיר עצמו לידי המשטרה על מנת לסיים את הסיפור ולמנוע הסלמה, אך בית המשפט של הינשופים מתנקש בו.
ההתנקשות בחייו של טרוויס מובילה את דמיאן, ג'ייסון, טים ודיק לשתף פעולה עם התנועה, והם מאמנים את חבריה לביצוע כמה משימות. עם זאת, מתברר כי תוכניתו של דיק היא להוביל את חברי התנועה למשימות שיובילו ללכידתם, על מנת שהם יישארו בטוחים במאסר בזמן שהעניינים ממשיכים להתפתח. חברי התנועה נלקחים למתקן כליאה בשם "הכלוב", בו הם נכלאים בתאים קטנים וחסומים מאוויר שמזכירים כלובי ציפורים. דיק ובאטמן מאמינים כי מאחורי ההסלמה עומדת נוקטואה שמחפשת להרוויח ממנה משהו, בזמן שכוחות בית המשפט של הינשופים פורצים למתקן הכליאה ותוקפים את חברי התנועה. ג'ייסון וטים נלחמים בהם, והם משחררים את כל חברי התנועה מתאיהם ונאבקים יחד בינשופים ובחייליהם. הקרב מוביל אותם לאקדמיית גות'אם, שם במקרה שבית המשפט יאבד שליטה הינשופים המתים יהרסו את העיר. הרובינים נאבקים בהם יחד עם באטמן, בעוד דיק נפגש עם לינקולן מארצ' שבעבר היה חלק מבית המשפט אשר אומר לו שאין לו צורך בו עוד בתור סוכן, יש לו במקום זה את דמיאן אך הם הרעילו אותו ואם ברצונו להציל אותו שיצטרף אליהם, הרובינים מביסים את הינשופים, אך גרייסון נאלץ להצטרף אליהם ומציל את דמיאן ומסיים את המלחמה,
אחרי הכל דמיאן ודיוק מתחברים, וטוד ודרייק ודמיאן אומרים לדיק שאינם מרגישים שהם יכולים לסמוך עליו כיוון שאינו ישר, דיק מזכיר להם את מסירותו עבורם וחוזר להיות המנהיג בכך שהוא מזכיר להם מדוע מלכתחילה עקבו אחר ברוס- כיוון שהם משפחה, לאחר מכן גרייסון מגיע לפרלמנט הבינלאומי של הינשופים ומכריז: "אני לא רובין".
ביבליוגרפיה
סדרה ראשית: חוברות קשורות:
הקורפוס השני (בוואריה)
הקורפוס השני (בבווארית: II. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הבווארי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
מלחמת צרפת–פרוסיה
כחלק מרפורמה גדולה שנערכה בצבא הבווארי ב-1868, הוקם בתחילת 1869 הקורפוס השני. הקורפוס נערך בצפון ממלכת בוואריה בעוד הקורפוס הראשון נערך בדרום. בין השנים 1870-1871 נערכה מלחמת צרפת–פרוסיה. בוואריה הייתה קשורה עם פרוסיה במסגרת חוזי ההגנה של הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולפיכך הקורפוס השני נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב ויסמבורג, קרב וורת, קרב סדאן והמצור על פריז. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית. מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הקורפוסים של שאר המדינות מתאחדים עם הקורפוסים הפרוסיים ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הקורפוסים הבווארים נותרו עצמאיים ושמרו על המספור המקורי שלהם.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד קרל פון מרטיני. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה (למעט הקורפוס ה-21 הכלל גרמני) והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הקורפוס לקח חלק בקרב לורן, ולאחר מכן בקרב איפר הראשון והקרב על הסום. ב-1917 הוא השתתף בקרב משין וקרב פשנדל וב-1918 במתקפת האביב. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
יחסי בוטסואנה–תאילנד
סחר
בשנת 2018 שווי הסחר בין המדינות עמד על 14 מיליון דולר. הסחורות שבוטסואנה ייצאה לתאילנד כללו פנינים, אבנים יקרות ומתכות, ואילו בין הסחורות שתאילנד ייצאה לבוטסואנה היו פנינים, אבנים יקרות ומוצרי ברזל ופלדה.
Heartbreak Hotel
Heartbreak Hotel (בעברית: מלון הלבבות השבורים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת ההולנדית סי. סי. קאץ', מתוך אלבום האולפן השני שלה, Welcome to the Heartbreak Hotel. השיר יצא לאור באוגוסט 1986, על ידי חברות התקליטים הנסה רקורדס ואריולה רקורדס, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי דיטר בוהלן, איתו שיתפה פעולה סי. סי. קאץ' במהלך רוב הוצאת אלבומי האולפן והסינגלים שלה. השיר יצא לאור כשיר הנושא מתוך האלבום בו הוא נכלל, אך שמו שונה מ-"Welcome to the Heartbreak Hotel" ו-"Heartbreak Hotel".
בנוסף לכך, השיר הוא שיר בסגנון הסינת'פופ, אשר בדומה לשמו, מדבר על בית מלון בו שוכנים אנשים שבורי לב.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-25 ביוני 2009. בקליפ, ניתן לראות את סי. סי. קאץ' שרה את השיר בלילה, כשמאחוריה מנגנת להקת ליווי. הקליפ צבר למעלה מ-5.4 מיליון צפיות. קליפ נוסף של השיר צבר למעלה משבע מיליון צפיות, תוך שקליפ המילים שלו צבר שלוש וחצי מיליון צפיות.
בפברואר 2009, עלה קליפ נוסף של השיר ליוטיוב, שהצליח לצבור למעלה מ-2.5 מיליון צפיות.
Whistle (שיר של ג'קס ג'ונס וקאלום סקוט)
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-56 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא בערוץ היוטיוב של ג'קס ג'ונס ב-10 בפברואר 2023. בווידאו קליפ, ניתן לראות את ג'קס ג'ונס וקאלום סקוט, וכן מספר נוסעים נוספים, יושבים יחד באוטובוס בלונדון. נכון ליולי 2023, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-13 מיליון פעמים.
Enemigos
Enemigos (בעברית: אויבים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הספרדייה איתנה, ביחד עם להקת הפופ הרוק המקסיקנית רייק. השיר יצא לאור ב-15 במאי 2020, על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איתנה, כריס זאדלי, דלוצ'י ופליפה גונזלס עבד והופק על ידי מנגו ונבלייז. השיר נשלח לרדיו להיטים עכשוויים שבספרד ב-17 במאי 2020, יומיים לאחר שיצא כסינגל, על מנת לעזור בקידום שלו במדינה והגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד השירים של המדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-17.8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של איתנה ב-15 במאי 2020, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-20 מיליון צפיות.
אביב בוכלר
אביב בוכלר (נולדה ב-5 במרץ 2000) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בוכלר נולדה בשנת 2000. חלק מילדותה שהתה עם משפחתה בבריסל, שבבלגיה. בגיל 9 שבה המשפחה לישראל במושב חוגלה שבעמק חפר. למדה בתיכון מעיין שחר בקיבוץ עין החורש במגמת אומנות.
בשנת 2012, שיחקה בוכלר בסדרה "מבצע קיפוד" בתפקיד מיכל.
בשנים 2013–2014 שיחקה את תמר דביר ב"השמיניה הדור הבא".
בשנים 2017–2018 שיחקה בשתי העונות הראשונות של הסדרה "אקדמיית החממה" של נטפליקס בתפקיד אמה גלר, הגיקית של האקדמיה.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הדרמה והאקשן, "השוטרים", שמשודרת בערוץ קשת 12. כמו כן השתתפה בסדרת הדרמה "עלומים" שמשודרת בכאן 11.
בוכלר מתגוררת בארצות הברית.
האגודה האמריקאית לבריאות הציבור
האגודה האמריקאית לבריאות הציבור (APHA) היא ארגון מקצועי הממוקם בוושינגטון הבירה ומיועד לאנשי מקצוע בתחום בריאות הציבור בארצות הברית.
היסטוריה
האגודה האמריקאית לבריאות הציבור הוקמה בשנת 1872 על ידי קבוצה של רופאים, ביניהם ד"ר וד"ר הנרי הארטסורן.
תיאור
לאגודה האמריקאית לבריאות הציבור יש יותר מ-25,000 חברים ברחבי העולם. העמותה מגדירה את עצמה כארגון ש"דוגלת בבריאותם של כל האנשים וכל הקהילות. אנו מחזקים את מקצוע בריאות הציבור. אנו מדברים על נושאי בריאות הציבור ומדיניות המגובה על ידי המדע. אנחנו הארגון היחיד שמשלב פרספקטיבה של יותר מ-150 שנה, קהילה חברים רחבה ויכולת להשפיע על מדיניות פדרלית לשיפור בריאות הציבור". האגודה מגדירה את ייעודה כ"שיפור בריאות הציבור והשגת שוויון במצב הבריאותי".
פרסי האגודה האמריקאית לבריאות הציבור לאומיים
ההישגים של מנהיגי בריאות הציבור מוכרים באמצעות תוכנית פרסים. האגודה האמריקאית לבריאות הציבור מעניקה את הפרסים הלאומיים שלה במהלך הפגישה השנתית שלה. פרסי האגודה האמריקאית לבריאות הציבור לאומיים כוללים:
פרסי אגף
האגף "חינוך לבריאות הציבור וקידום בריאות" נותן שש קטגוריות פרסים. הפרסים כוללים את פרס הקריירה המכובדת, פרס הקריירה המוקדמת, פרס מייו דרברי עבור תרומות של מדעני התנהגות לחינוך בריאות, פרס מוהן סינג להומור בחינוך לבריאות, פרס שרה מאזליס לעוסקים בחינוך בריאות ופרס רוג'רס לתקשורת בבריאות הציבור.
אגף הסטטיסטיקה נותן את פרס מורטימר שפיגלמן לסטטיסטיקאי מתחת לגיל 40 על תרומה לסטטיסטיקה של בריאות הציבור.
פרסים ממומנים
פרס רמה לאפוס - בחסות המדורים לבריאות הנפש, אפידמיולוגיה וסטטיסטיקה, פרס זה מוענק למדען מצטיין בתחום האפידמיולוגיה הפסיכיאטרית.
פרסומים
האגודה האמריקאית לבריאות הציבור מפרסמת יותר מ-70 ספרים בנושא בריאות הציבור. הם מפרסמים מדריך לבקרת מחלות מידבקות.
בנוסף, האגודה האמריקאית לבריאות הציבור מפרסמת את כתב העת האמריקאי לבריאות הציבור, כתב עת חודשי בנושא בריאות הציבור שעובר ביקורת עמיתים. האגודה האמריקאית לבריאות הציבור מפרסמת גם את The Nation's Health, עיתון חודשי המסקר את חדשות בריאות הציבור ועדכוני האגודה האמריקאית לבריאות הציבור.
פגישה שנתית
המפגש והתערוכה השנתית של האגודה האמריקאית לבריאות הציבור היא המפגש הגדול ביותר של אנשי מקצוע בתחום בריאות הציבור בעולם. המפגש מושך יותר מ-13,000 משתתפים, מציע 700 דוכנים של תערוכות וכולל יותר מ-1,000 מפגשים מדעיים. המצגות מכסות מחקרים ומגמות חדשות במדע ובפרקטיקה של בריאות הציבור.
שבוע בריאות הציבור הלאומי
שבוע בריאות הציבור הלאומי מאורגן מדי שנה על ידי האגודה האמריקאית לבריאות הציבור במהלך השבוע המלא הראשון של אפריל. פעילויות השבוע נועדו להדגיש נושאים החשובים לשיפור בריאות הציבור.
יונתן אגסי הציל את חיי
יונתן אגסי הציל את חיי (באנגלית: Jonathan Agassi Saved My Life) הוא סרט תיעודי ישראלי-גרמני משנת 2018 שכתב וביים תומר הימן. זוכה פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2018 ופרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2019.
רקע
הסרט הופק בתמיכת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, הוט – ערוץ 8 ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות. הוא מופץ בישראל ברשת בתי קולנוע לב. הקרנת הבכורה שלו הייתה ב-30 באוגוסט 2018.
תקציר עלילה
הסרט מתמקד ביונתן אגסי (שם הבמה של יונתן לנגר), נער דחוי מחולון שהמציא את עצמו מחדש כאחד מכוכבי הגיי-פורנו הגדולים בעולם, שחולק את חייו בין ברלין לישראל. הסרט מספק מבט נדיר על עולם הפורנו והליווי, בפירוט אינטימי ומפוכח, לצד יחסים מפתיעים בין אם ובנה שבוחנים מחדש את גבולות התא המשפחתי. זה סרט על אדם בודד שמחפש אהבה ומשמעות אך נשאב למסלול חיים הרסני.
האנה הרצשפרונג
האנה הרצשפרונג (בגרמנית: Hannah Herzsprung; נולדה ב-7 בספטמבר 1981) היא שחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה
הרצשפרונג נולדה בהמבורג לשחקן ברנד הרצשפרונג ולמעצבת האופנה ברברה אנגל ולה אחות.
היא החלה את דרכה כשחקנית ב-1997 בסדרת הטלוויזיה "Aus heiterem Himmel" של רשת השידור הציבורית של בוואריה "BR".
מ-1998 ועד 1999 הופיעה בסדרת הקומדייה "Aus heiterem Himmel" של Das Erste.
ב-1999 החלה ללמוד משחק ולאחר מכן למדה גם תקשורת בווינה.
ב-2006 שיחקה בסרט "ארבע דקות" אודות מורה לפסנתר בבית כלא המגלה כישרון מוזיקלי באחת האסירות, באותה שנה הופיעה גם בסרט הדרמה המשפחתית "Das wahre Leben".
ב-2008 שיחקה חברה בארגון סיעת הצבא האדום בסרט "כנופיית באדר מיינהוף", באותה שנה שיחקה בסרט "נער קריאה" בתפקיד ג'וליה ברג, בתו של הגיבור הראשי של הסרט מיכאל ברג.
בשנת 2009 כיכבה לצד דניאל ברוהל בסרט "Lila, Lila" אשר מבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר השוודי מרטין סוטר.
בשנת 2018 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הכלבים של ברלין" המשודרת בנטפליקס.
טייט ריבס
טייט ריבס (באנגלית: Tate Reeves; נולד ב-5 ביוני 1974) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, אשר מכהן מאז ינואר 2020 כמושל מיסיסיפי. בעבר כיהן כסגן המושל וכגזבר המדינה.
ביוגרפיה
ריבס נולד במערב מיסיסיפי ב-5 ביוני 1974. בעל תואר ראשון בכלכלה. לאחר הלימודים עסק בבנקאות במשך מספר שנים.
בשנת 2004 מונה ריבס לתפקיד גזבר מיסיסיפי. הוא הראשון מן המפלגה הרפובליקנית והצעיר ביותר בתולדות המדינה שמחזיק בתפקיד זה.
בשנים 2012–2020 ריבס כיהן כסגן המושל פיל בראיינט. בשנת 2019 נבחר לכהן כמושל המדינה, עם כ-52% מהקולות, לאחר קמפיין שהתמקד בהתנגדות לאובמה-קייר. בזמן כהונתו כמושל, ריבס עורר מחלוקת רבה בעקבות התנהלותו מול מגפת הקורונה. ריבס כמעט ולא הטיל סגרים, וקרא לאנשים לסמוך על התפילה מתוך טענה ש"מיסיסיפי לא תהיה סין ולא צפון קוריאה".