cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלארוס במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
בלארוס השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה 16 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף ההחלקה מהירה עם זכייה במדליית כסף במירוץ ל-500 מטר נערים, ודירוג במקום השישי במירוץ ה-1,500 מטר לנערים ובמקום השתים עשרה במירוץ ה-3,000 מטר ובהתחלה המונית לנערים. בענף ההחלקה אמנותית המשלחת סיימה במקום העשירי בטורניר הריקוד האמנותי, ובמקום ה-15 בטורניר היחידים בענף הסקי נורדי משולב. ספורטאי המשלחת לא דורגו במקומות הראשונים בענפים סקי אלפיני ותחרות הכישורים לנערים בהוקי קרח, אך גם לא למקומות האחרונים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ביאתלון, סקי למרחקים וקפיצות סקי.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 19 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
הלה קליינברגר
הֶלָה קליינברגר (18 במאי 1929 – אפריל 2023) הייתה ניצולת השואה ולוחמת פלמ"ח במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה
הֶלָה נולדה לעמליה ומשה וולף בעיירה אושוויינצ'ים, פולין; משפחה הייתה חסידית, אביה היה סוחר ובעל חנות בדים, אמה נפטרה בלידתה, אביה התחתן בשנית והיו לה חמישה אחים ואחיות. היא השלימה ארבע כיתות בבית הספר העממי הפולני. ב-1941 גורשה עם יהודי עיירתה לסוסנוביץ, בה חייתה שנה שלמה. ב-1942, בהיותה בת שלוש עשרה, נשלחה משפחתה למשלוחי המוות באושוויץ והֶלָה הועברה למחנה עבודה לנשים בעיר גרינברג בשלזיה, בו עבדה בבית חרושת לאריגה בייצור שמיכות לצבא גרמניה; היא שהתה במחנה עד גיל שש עשרה. בינואר 1945, כשהתקרבו הרוסים, נלקחה עם נשות המחנה לצעדת המוות לכיוון מערב והן הגיעו למחנה ברגן-בלזן. היא ברחה ביחד עם חברתה אידה שלוש פעמים עד שנתפסו. הֶלָה חלתה בטיפוס ושכבה בבית החולים. ב-15 באפריל 1945 הגיע הצבא הבריטי לברגן בלזן ושחרר את המחנה. בשואה איבדה הֶלָה וולף את כל משפחתה הקרובה ורוב משפחתה הרחוקה.
ביוזמת פולקה ברנדוט העבירה אותה הממשלה השוודית, עם פליטים נוספים, לפנימייה בשוודיה בחסות הסוכנות היהודית, שם שהתה שנה מגיל 16 עד 17. היא קיבלה סרטיפיקט והפליגה משוודיה לצרפת באונייה "קסטלהולם" וממרסיי לישראל באונייה "קאירו", כך היא עלתה לישראל במאי 1946 בעליה לגלית והגיעה לחיפה.
העלייה לישראל והשירות בפלמ"ח
בהיותה בת שבע עשרה הגיעה הֶלָה וולף כחלק מעליית הנוער לקיבוץ גבעת השלושה בו התגוררה שנה וחצי, שם פגשה את נתן קליינברגר, בעלה לעתיד. בקיבוץ התגייסה ל"הגנה" וקיבלה הכשרה מבצעית בסיסית. בנובמבר 1947 הצטרפה עם חברתה יהודית טן-ברינק (לנדווירט) לפלי"ם בקיסריה, הן חיכו שהקורס הימי יתחיל ועברו אימוני חי"ר, נשלחו למטבח בגבעת אולגה שם שהו כחודש. הן רצו להצטרף למערכה על ירושלים, ברחו מהמטבח והגיעו לבסיס הפלמ"ח בקיסריה, משם הועברו לשרונה, שם התאמנו במשך ארבעה חודשים ובסופם סופחו לפלוגה א' בגדוד הרביעי "הפורצים" של חטיבת הראל. מפקד הגדוד היה יוסף טבנקין, מפקד הפלוגה היה אורי בנר (בן-ארי), מפקד המחלקה היה רפאל איתן ומפקד הכיתה היה יגאל נאור (פרח).
היא לקחה חלק במבצעים נחשון, הראל, יבוסי ומכבי. היא עלתה לירושלים דרך חולדה ובלילה שבין 5/6 באפריל השתתפה בשיירת נחשון במסגרת מבצע נחשון. אחר-כך לקחה חלק בכיבוש הקסטל, כיבוש קאלוניה, כיבוש סאריס (היום שורש), ניסיונות לכיבוש צובה, כיבוש בית סוריכ, כיבוש בידו, כיבוש בית איכסא, קרב נבי סמואל, כיבוש קטמון בקרב סן סימון, כיבוש המשלטים סביב בית מחסיר וכיבוש בית מחסיר, כיבוש המסרק, כיבוש גבעת הרדאר וכיבוש דיר איוב.
הֶלָה וולף הייתה אחת מ-24 הלוחמים מגדוד הפורצים בפיקודו של דוד אלעזר שפרצו לעיר העתיקה. הם הגיעו במשוריינים ממעלה החמישה לימין משה, עלו להר ציון וכבשו אותו, פוצצו את שער ציון ופרצו אותו, רצו לעיר העתיקה וב-19 במאי הגיעו לרובע היהודי. וולף וטן-ברינק היו רובאיות בדרג המסתער בכל הקרבות שבהם השתתפו. אחר-כך הֶלָה נפצעה ולאחר החלמתה השתתפה בשמירה על קיבוץ קריית ענבים.
חיים בוגרים ומשפחה
משנודע לה שבן זוגה נתן קליינברגר נפצע קשה נסעה הֶלָה וולף לסעוד אותו בבית החולים. היא ליוותה אותו למספר שנים של טיפולי שיקום, מתוכן שנתיים בארצות הברית, שם נישאו. עם שובם לישראל עברו לגור בירושלים עקב לימודי המשפטים של נתן. אחר-כך התיישבו בחיפה בה מצא עבודה כעורך דין ואחר-כך כשופט. בשנות החמישים לחייה סיימה תואר ראשון בהצטיינות בספרות והיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה, למדה ספרנות ועבדה כספרנית בבית רוטנברג בחיפה עד יציאתה לגמלאות.
הֶלָה קליינברגר הייתה נשואה לנתן קליינברגר עד למותו בשנת 2014. בשנותיה האחרונות התגוררה בתל אביב.
נפטרה באפריל 2023. הותירה אחריה שני ילדים.
אזכורים לפועלה
אורי בן ארי אמר עליה:
הסופר אהרן מגד כתב על הספר:
Ai Se Eu Te Pego
Ai Se Eu Te Pego (תרגום חופשי: אם אתפוס אותך) הוא שיר ברזילאי שנכתב ברובו על ידי שרון אסיולי ואנטוניו דייגס. השיר ידוע גם בשם "!nossa, nossa" (בעברית: וואו! וואו!). השיר מדבר על יציאה לילית בשבת בערב למועדון והתלהבות מבחורה.
השיר התפרסם בגרסת הזמר מישל טלו ב-2011 והפך ללהיט, לאחר שהכדורגלן כריסטיאנו רונאלדו רקד ושר אותו במהלך משחק כדורגל לאחר הבקעת שער. השיר הגיע למקום הראשון בעשרות מצעדים בהן רוסיה, רומניה,.
ארט שומאן
ארט שומאן (בהולנדית: Aert Schouman; 4 במרץ 1710 – 5 ביולי 1792) היה צייר הולנדי מהמאה ה-18 מהרפובליקה ההולנדית.
ביוגרפיה
שומאן נולד בדורדרכט. כשהיה בן 15 שימש כשוליה לאמן מדורדורכט אדריאן ואן דר בורג, יחד עם קורנליס גרינווד, בנו של מורו לצריבת זכוכית, פרנס גרינווד. שומאן היה יוצא דופן בקרב הציירים בכך שניהל יומן מפורט על חייו המקצועיים בין ה-16 באוקטובר 1733 ל-16 בנובמבר 1753. הוא לקח על עצמו את תלמיד הראשון שלו לציור בשנת 1733 והמשיך ללמד במשך כל חייו. משנת 1742 ועד 1792 הוא היה ראש גילדת לוקאס הקדוש בסנט לוק, ובשנת 1751 הפך למנהל בית הספר לציור בהאג. בשנת 1736 הוא ייסד את "אחוות הקונפרי" בהאג, אחווה שחבריה חובבי אמנות מדורדרכט וסביבותיה, שהיה ראשו בשנים 1752–1762.
שומאן היה אמן חשוב בזיילנד בין 1735 ל־1785. באותה תקופה הוא חי ועבד בדורדרכט, בהאג ובמידלבורך ולימד תלמידים בדורדרכט ובהאג. הוא היה צייר הולנדי פורה ורב-תכליתי, חרט זכוכית, דפוס, אספן וסוחר, שצייר טבע דומם, נושאים תנ"כיים ומיתולוגיים, ז'אנר, יצירות היסטוריות וטופוגרפיות, דיוקנאות, רישומים, תחריטים ומצוטינט. הוא עיצב שטיחי קיר, צייר שטיחי קיר וחפצים מעוטרים כמו ארגזי טבק ואפילו חלונות זכוכית.
בין תלמידיו היו דירק קויפרס, פיטר וילם ואן מגן, ניקולאס מויס, יאן ואן יוריס פונס, מרטינוס שומאן (הנכד שלו), יאן וילם סנוק, רוטגר מואנס טאטס, ווטר אויטרלימיג, וילהלם וינסנטיוס, יעקובוס וונק, ודניאל וריגד.
הוא נפטר בהאג, בן 82.
הציור שלו בו מופיע קורנליוס ואן ליל, אספן האמנות של דורדרכט, מבקש למביע את היחסים בין האמן לפטרון.
אלסוויר
אלסוויר (בהולנדית: Elsevier) היא חברת הוצאה לאור, המובילה בעולם בתחום המדעים המדויקים. דרך אתר האינטרנט שלה ניתן לגשת ליותר מ-10 מיליון מאמרים. היא משרתת יותר מ-4,500 ארגונים ואוניברסיטאות, המתפרשים על פני יותר מ-180 מדינות ברחבי אירופה, אסיה ואמריקה. מעל ל-30 מיליון מדענים, סטודנטים ואנשי מקצוע משתמשים במאגרי המידע של אלסוויר, ומחזיקים בחשבון גישה לתכנים של החברה.
אלסוויר נמצא בבעלות קבוצת RELX, תאגיד רב-לאומי, בריטי-הולנדי, שבסיסו בלונדון ובאמסטרדם. עד 2015 פעל בשם Reed Elsevier.
היסטוריה
אלסוויר הוקמה בשנת 1880 ואימצה את השם והלוגו של הוצאת הספרים ההולנדית אלסוויר שהיוו השראה ואין לה שום קשר לאלסוויר העכשווית. משפחת אלסוויר פעלה כסוחרי ספרים והוצאות ספרים בהולנד; המייסד לודווייק אלסוויר (Lodewijk Elzevir) (1542–1617), התגורר בליידן והקים את העסק בשנת 1580. כלוגו של החברה, אלסוויר השתמשה בסימן המדפיס של משפחת אלסוויר, עץ השזור בגפן ובמילים Non Solus, שבלטינית "לא לבד". לדברי אלסוויר, לוגו זה מייצג "את הקשר הסימביוטי בין המו"ל והחוקר. ההתרחבות של אלסוויר בתחום המדעי החלה לאחר שנת 1945 ומומנה ברווחי השבועון אלסוויר, שפרסם את המהדורה הראשונה שלה ב-27 באוקטובר 1945. השבועון זכה להצלחה מיידית והיה רווחי מאוד. השבועון היה המשך, של ירחון שנוסד, בשנת 1891, כדי לקדם את ההוצאה ונאלץ להפסיק את פרסומו בדצמבר 1940, בעקבות הכיבוש הגרמני של הולנד.
בשנת 1971 רכשה אלסוויר את Excerpta Medica, מו"ל קטן שעסק בכתבי עת רפואיים, הממוקם באמסטרדם. הוא היה החברה הראשונה והיחידה בעולם שהקימה מאגר מידע ממוחשב להפקת כתבי עת, כך החלה אלסוויר להשתמש בטכנולוגיית מחשב. בשנת 1979 השיקה, יחד עם ארבעה שותפים עסקיים, את פרויקט Article Delivery Over Network Information System (ADONIS). הפרויקט נועד למצוא דרך להעביר מאמרים מדעיים לספריות באופן אלקטרוני, והוא פעל למעלה מעשור.
בשנת 1997, הושק ScienceDirect, המאגר המקוון הראשון של ספרים ומאמרים אלקטרוניים (מדעיים). למרות שספרנים וחוקרים בהתחלה היו צריכים להתרגל לטכנולוגיה החדשה, במשך השנים יותר ויותר מהם עברו למינויים אלקטרוניים בלבד.
בשנת 2009 הושק SciVal Spotlight. כלי המאפשר למנהלי מחקר במוסדות אקדמיים לקבל החלטות מושכלות, על ידי מדידת מעמדו היחסי של המוסד שלהם מבחינת תפוקה, מענקים, פרסומים ועוד.
בשנת 2019 הגישו החוקרים למעלה משני מיליון עבודות מחקר לפרסומים מבוססי אלסוויר. למעלה מ-22,000 עורכים ניהלו את סקירת העמיתים ובחירתם של מאמרים אלה, וכתוצאה מכך פרסמו כ -500,000 מאמרים בלמעלה מ -2,500 כתבי עת.
מחיר הידע
יוזמי המחאה טוענים כנגד אלסוויר כי היא עושה הון על גבם של החוקרים – גם כותבי המאמרים וגם עורכי ביקורת עמיתים – שאינם מקבלים תמורה להשקעתם. מנגד, טוענים המוחים, גובה ההוצאה לאור מחירי מינוי מופקעים ממוסדות מחקר – אותם מוסדות בהן פועלים הכותבים, והנושאים בעלויות המחקר.
במסגרת המחאה הועלתה עצומה הטוענת כי אופן פעולתה של אלסוויר תורמת להגבלת חופש החלפת המידע, וקוראת להכרה בזכותם של המחברים להפיץ את עבודתם ולאפשר גישה קלה לתוכנהּ. על העצומה חתמו יותר מ-6,000 מדענים וחוקרים מרחבי העולם, שהצהירו כי לא יפרסמו במסגרת ההוצאה לאור ולא ישתפו עמה פעולה.
תגובת אלסוויר
לנוכח המחאה טוענים באלסוויר כי הביקורת מבוססת על אי-הבנה של מטרות ואופן הפעולה של ההוצאה לאור. עם זאת, הם מודים כי העובדה שכותבים בוחרים שלא לפרסם במסגרתה עשויה להיות גורם לדאגה.
התביעה נגד Sci-Hub ו-LibGen
בשנת 2015, הגישה אלסוויר תביעה נגד Sci-Hub, אלכסנדרה אלבקיאן ואתרים דומים על הנגשה ושימוש במאמרים אקדמיים לציבור הרחב, ללא אישור, פגיעה בפרטיות וזכויות היוצרים. על פי פסיקת בית המשפט בארצות הברית הם נדרשו לשלם לאלסוויר 15 מיליון דולר.
רקומי-כנף
רקומי-כנף (שם מדעי: Neuropterida) היא ענף טקסונומי של חרקים הכוללת כ-5700 מינים.
קבוצה זו נחשבה בעבר כסדרה ונקראה Neuroptera אולם החוקרים החליטו כי סדרה זו ניתנת לחלוקה לשלוש סדרות משנה ולכן שמה של הסדרה שונה ומיונה שונה לקבוצה. בקבוצה זו שלוש סדרות: יש חוקרים הכוללים גם את סדרת ארוכי-כנף (Mecoptera) בקבוצה זו אך כיום סדרה זו עדיין נחשבת כסדרה נפרדת בעל-סדרת בעלי גלגול מלא. בנוסף, קיימת הסדרה Rafaelidae שנכחדה.
מיני החרקים בקבוצה זו נחשבים לפרימיטיבים, יש להם כנפיים ארוכות אך השרירים המפעילים אותם חלשים כך שהתעופה שלהם נראית מרושלת. רוב המינים פעילים בלילה ובשלב הזחל הם נמצאים באזורים לחים, ליד נהרות. הזחלים ובמספר מינים גם הבוגרים הם טורפים של פרוקי-רגליים קטנים.
מלך ליום אחד (סרט)
מלך ליום אחד הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 1980.
יוסף מספר לשימי(שמשון) על מכתביו ועל מה שסיפר לבתו. זאת לאחר ששמי מעוניין להכיר את בתו שלי. שמי פונה למנהל המלון (מוסקו אלקלעי), ושאר עובדי המלון נרתמים לתת לו רכב, אליו מתלווה שמי, והוא מראה לה את הארץ בטיול לירושלים ולים המלח, בנוסף יוסף מקבל את הפנטהאוז היוקרתי במלון עם כל מה שיכול המלון להציע, וזאת כדי להפוך אותו למלך ליום אחד, ואף יותר מכך. כאשר עדיין ממשיך להציג יוסף את עצמו כאיש עסקים, ולא מספר את האמת לבתו, מספר שמי לשלי את האמת על אביה. למרות תגלית זו מחליטה שלי להישאר בישראל עם אביה, ולאחר זמן מה להינשא לשמי.
קריסטל סנקט פטרבורג
מועדון כדורגל חופים "קריסטל" סנקט פטרבורג (ברוסית: Пляжный Футбольный Клуб «Кристалл» Санкт Петербург) הוא שמו של מועדון כדורגל חופים מקצועני רוסי מהעיר סנקט פטרבורג.
זהו אחד ממועדוני כדורגל חופים המוצלחים ברוסיה ובאירופה עם 6 זכיות באליפות רוסיה (2013, 2015, 2016, 2018, 2019, 2021), 5 זכיות בגביע (2015, 2017, 2018, 2019, 2020), 4 זכיות בגביע האירופי (2014, 2015, 2020, 2021) ו-2 זכיות בגביע הבינלאומי (2017, 2018).
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2006 והשתתף באותה שנה בגביע סנקט פטרבורג בכדורגל חופים. משנת 2011 מתמודד באליפות רוסיה בכדורגל חופים. המועדון נחשב למועדון כדורגל חופים המוצלח ביותר ברוסיה, לאחר שזכה בחמש אליפויות וארבע פעמים בגביע אירופה לאלופות.
בעונת 2021 המועדון השיג טרבל עם הזכייה באליפות רוסיה, בגביע הרוסי ובגביע אירופה לאלופות.
יריבויות
למועדון יריבות מרה עם קבוצת לוקומוטיב מוסקבה והשתיים מחזיקות יחד במירב תוארי האליפות (5 כל אחת). זו אחת היריבויות הטעונות ביותר בכדורגל חופים הרוסי.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לגביע אירופה לאלופות 2020
מאמן: אנג'לו שירינזי
תחרויות בינלאומיות
International Beach Soccer Cup גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים גביע נזרה
תחרויות לאומיות
אליפות רוסיה בכדורגל חופים הגביע הרוסי בכדורגל חופים הסופרקאפ הרוסי בכדורגל חופים
קארין בריו לארסון
קארין בריו לארסון (בשוודית: Karin Bergöö Larsson ; 3 באוקטובר 1859 – 18 בפברואר 1928) הייתה אמנית ומעצבת שוודית, אשר עבדה ויצרה יחד עם בעלה קארל לארסון ושימשה בנוסף כמודל העיקרי לציוריו.
ביוגרפיה
קארין בריו נולדה בארברו וגדלה בהאלסברג. אביה אדולף בריו (Adolf Bergoo) היה איש עסקים מוצלח. אמה הילדה (Hilda) הייתה רוקמת מיומנת וכן חובבת ספרות והיא עודדה את ילדיה להשכיל בכיוונים אלה. דודתה מצד אמה, אליז סאלקויסט (Elise Sahlquist) הקימה את אחד מבתי החרושת הגדולים לכובעים בשוודיה. אחותה הצעירה סטינה (Stina) נישאה לגאולוג הבריטי פרנסיס ארתור באזר. קארין גילתה כישרונות אמנותיים כבר מגיל צעיר ואחרי שלמדה בבית הספר הצרפתי בסטוקהולם למדה בבית הספר למלאכות (Slöjdskolan). משנת 1877 ועד שנת 1882 למדה באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות (Royal Swedish Academy of arts). לאחר סיום לימודיה היא נסעה ל־Grez-Sur-Loing, דרומית לפריז, שם הייתה קבוצה של אמנים סקנדינביים, כדי להמשיך לצייר.
חייה עם קארל לארסון
ב־Grez-Sur-Loing פגשה את קארל לארסון, הם התאהבו, וב-1883 שבו לשוודיה נישאו ונסעו יחד ל Grez-Sur Loing. בשנת 1884 לאחר שנולדה בתם הבכורה סוזאנה הם שבו לשוודיה.
בשנת 1888 הזוג נסע שוב לפריז על פי הזמנתו של אספן האמנות היהודי השוודי פונטוס פירסטנברג [Pontus Furstenberg] שרצה ציור גדול של קארל עבור האוסף שלו. הם השאירו את שני ילדיהם אצל הוריה של קארין ועם שובם לאחר שנה הם קישטו את הבית החדש של משפחת בריו. לאחר מכן עברו לגור ב"לילה היטנס קוטג'" בסונדברון (Sundborn) שבשולי פאלון, עיר הולדתו של אבי קארין. הם הגדילו את הבית שיתאים להתרחבות משפחתם, והמקום נודע כ"משק לארסון". קארל התיעץ ושוחח עם קארין על כל יצירותיו היא נהגה לבקר אותן. כמו כן הייתה הדוגמנית הראשית שלו. את הדחפים האמנותיים שלה כיוונה לעיצוב. היא עיצבה וארגה את רוב האריגים שהשתמשו בהם בבית. רקמה ועיצבה את בגדיה שלה ושל ילדיה, תכננה ועיצבה ריהוט שנבנה על ידי נגר מקומי. למשל הסינרים שהיא ושאר הנשים שעבדו בסונדבורן, הידועים בשם karinförkläde בשוודית, היו עיצוב מאוד שימושי שלה. הבית שקושט ורוהט, על פי עיצוביה של קארין, מופיע בציוריו של קארל וכך נפוץ ויצר סגנון שוודי חדיש בעל סימני היכר אפיינים. בניגוד לסגנון הישן של רהיטים כהים וכבדים, קארין עיצבה סגנון של צבעוניות בהירה בתערובת חדשנית של מורשת שוודית עממית, השפעות סגנון יפני [ Japonisme] ותנועת האמנויות והאומנויות הבריטית.
בעשור האחרון של המאה ה-19 קארין המציאה תלבושות עבור בנותיה קירסטי ובריטה, בשנת 1902 התקבלו הבגדים הללו כ'תלבושת לאומית' שוודית.
הכרה ציבורית בקארין כאמנית בזכות עצמה
בשנת 1913, לקראת יום הולדתו ה60 של קארל, הוציא השבועון השוודי Idun חוברת מיוחדת שבה ברכו את קארל רבים מאנשי התרבות החשובים בשוודיה. אחת מהן הסופרת אלין ואגנר (Elin Wagner), בחרה להקדיש את מאמרה דווקא לקארין. היא כותבת שם כיצד דיוקנה של קארין מוכר יותר מאשר דיוקנן של נשות אמנים אחרות, כי קארל צייר אותה ככלה צעירה, כאשה בהריון וכאם מטפלת היא כותבת "את נושאת אותם, מלבישה אותם, מגישה להם מזון ומתקנת את בגדיהם הקרועים בערבים. ביתך בסונדבורן אינו רק היצירה של עקרת בית טובה אלא גם של אמנית טובה, ואת אמנית. ישנם פריטים בבית לארסון שגבר לא היה מסוגל להעלות בדעתו. את לא רק מכניסה אמנות לביתך אלא את גם מכניסה את ביתך לתוך האמנות. היות שאת מקלפת אפונים ומתקנת את מכנסי הבנים בתוך הסטודיו." בזמן ההוא קארין כבר ארגה כ־10 שנים את הטפטין המודרניסטיים שלה עבור ביתה. היא לבשה דגם מאוד אישי של שמלת הרפורמה (Reform Dress) ויצרה אופנה חדשה עבור ילדים, הרעיונות העיצוביים שלה נפוצו ברבים דרך ציוריו קארל בהם נראו חיי הבית. אבל הוא היה ה'כוכב' והיא הייתה השוליים.
תרומתה לעיצוב פנימי
קארין הייתה חדשנית ומקורית בעיצוב טקסטילים ורהיטים. היא שילבה בהם את מה שספגה בשנות לימודיה ואת רשמיה מהחיים בצרפת. היא התחילה לארוג בגיל 40 לאחר שילדה את שמונת ילדיה. בחדר הציורים של בעלה העמידה את הנולים שלה, והוסיפה שולחן לילדים שעליו הם הכינו שיעורים וציירו. היא ציירה לעצמה דוגמאות על נייר אריזה, חיברה אותו מתחת לנול וככה ארגה. הרבה פעמים היא ארגה ליד קארל בזמן שצייר והייתה אומרת לו מתי לדעתה הציור גמור. היא שילבה באריגים שלה פרחים, פירות וחיות בצורה מסוגננת. איקאה יצרה העתקים מדוגמאות האריגים שלה, ב'משק לארסון' אפשר לראות את הדוגמאות שהיא הכינה לאיקאה. הצבעים היו נועזים הרהיטים שעיצבה היו בסגנון כפרי, נוחים, לא כבדים, הרבה רהיטים ממוחזרים שירשו או קבלו מהוריהם, ועל ידי צבע או ריפוד חדשים הם הפכו אותם מתאימים לצרכיהם. אפשר לומר שהם היו מראשוני תנועת "עשה זאת בעצמך". חלק מהרהיטים שעיצבה קארין מופיע בין המוצרים של איקאה. למשל המעצבת האנה דארלוט השתמשה בעיצובים של קארין לקישוט מראות עכשוויות. קארין נחשבת לאשה שהותירה את חותמה על עיצוב בתים בכך ששינתה את הרעיון הוויקטוריאני של חדרים חשוכים, לחדרים מוארים, בהירים, מלאי אור וצבע. בראיון ללן ליר [Len Lear] אומרת מרג' טורל מחברת הספר "Karin Bergoo Larsson and the Emergence of Swedish Design": "קארין היא הגורו של העיצוב המודרני".
בתחילת שנת 2020, החליט "בית העיצוב סטוקהולם" (Design House Stockholm) לעדכן את מוצגיו ולשים דגש על תרומתה של קארין לשינוי היסודי שהיא יצרה בעיצוב השוודי. במקביל לכך מראה המוזיאון הלאומי של סטוקהולם תערוכה על צבעים "Launch for Color".
ויסנטה ארנדה
ויסנטה ארנדה (בספרדית: Vicente Aranda Ezquerra; 9 בנובמבר 1926 – 26 במאי 2015) היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ספרדי, זוכה פרס גויה.
ביוגרפיה
תחילה ניסה לכתוב, אך ללא הצלחה יתרה. לאחר מכן ניסה להתקבל לבית הספר לקולנוע, אך לא התקבל כי לא הייתה לו שום תעודת סיום של בית ספר. כתוצאה מכך התחיל לעבוד בתעשיית הקולנוע ללא השכלה פורמלית.
ארנדה לא זכה להצלחה בתחילת הקריירה, אך בהמשך ביים מספר סרטים מוצלחים שזכו בפרסים. בסך הכול ביים 27 סרטים.
בשנת 1987 ו-1988 ביים סדרה של סרטים על אלאוטריו סאנצ'ס. בשנת 1991 סרט שביים ארנדה זכה בפרס גויה. בנוסף לכך הוא זכה בפרס סנט ז'ורדי בתחום הקולנוע, ובפרס בפסטיבל לקולנוע שנערך בעיר וסקה.
בשנת 2003 ביים וכתב את הסרט "כרמן" בכיכובה של פאס וגה; המבוסס על הרומן באותו שם משנת 1845 מאת הסופר הצרפתי פרוספר מרימה.
מיזומלה מיקרונזית
מיזומלה מיקרונזית (שם מדעי: Myzomela rubratra) הוא מין של עוף ממשפחת הדבשניים הנפוץ בטבע באיי מיקרונזיה.
ציפור זו מצויה במספר איים לאורך האוקיינוס השקט, ביניהם באיי מריאנה הצפוניים כמו רוטה, טיניאן וסאיפאן, כמו גם יאפ, איי צ'וק, פונפיי וקוסראי שבמיקרונזיה ובפלאו. בעבר הייתה אוכלוסייה שלה גם בגואם, אך היא נכחדה.
מאפיינים
המיזומלה מגיעה לאורך של 13 ס"מ בקירוב ובמראה מזכירה צופית והיא בעלת מקור מכופף דומה, המותאם ליניקת צוף מפתחי פרחים. היא בעלת נוצות אדומות ופנים, כנפיים וזנב שחורים ומקור שצבעו אפור כהה עד צהוב בבסיסו ולעיתים על כולו בעוד הרגליים אפורות.
היא מעופפת ביערות, ביצות מנגרובים, שיחיות, סוואנות, ואזורים מיושבים חקלאיים ועירוניים, בהם היא מחפשת צוף מפרחים אף שהיא ניזונה גם מחרקים וחסרי חוליות דומים. היא יכולה להימצא גם בהרים אך אלה נדירים במיקרונזיה.
לעיתים זוגות או קבוצות קטנות יאכלו יחד באותה טריטוריה אך לרוב בני המין הם טריטוריאליים ותוקפניים ויגנו על מקומם מעופות אחרים, בני אותו המין או בני מינים אחרים כמו לבן-עין מרוסן.
השפעתה של המיזומלה חשובה לפרחים המואבקים ובהיעדרה, כמו בגואם פרחים רבים נותרו ללא מאביקים ואיבדו מהפצתם, מה שגרר שינויים בערכת האקולוגית.
חנקן שחור-מצח
חַנְקָן שְׁחוֹר-מֵצַח (שם מדעי: Lanius minor) הוא מין של ציפור מסוג חנקן במשפחת החנקניים.
הוא דומה במראהו לחנקן גדול ולחנקן דרומי (Lanius meridionalis). מתרבה בדרום-מזרח אירופה אל תוך אסיה, ומעדיף שטחים נמוכים ויבשים ונמצא לעיתים קרובות על קווי טלפון. חנקן שחור-מצח קטן במעט מחנקן גדול, יש לו מצח שחור וכנפיים גדולות יחסית. ציפור שיר זו היא בגודל בינוני ואוכלת חרקים גדולים, בעיקר חיפושיות, ציפורים קטנות, צפרדעים ולטאות. כמו חנקנים אחרים, חנקן שחור-מצח צד דגי פרקה, החיים במים מתוקים, ומשפד את גוויית הטרף באמצעות קוצים כמעין "מזווה". בתפוצה נדירה מגיע חנקן שחור-המצח גם אל מערב אירופה, כולל בריטניה, לרוב באביב.
קומייל ננג'יאני
קומייל ננג'יאני (בסינדהית : ڪميل علي ننجياڻي; נולד ב-2 במאי 1978) הוא קומיקאי, שחקן ותסריטאי פקיסטני-אמריקאי. ננג'יאני ידוע בעיקר בזכות תפקידו כדינש בסדרה הקומית של HBO "עמק הסיליקון" (אשר הופקה במקור בין השנים 2014 עד 2019) ובשל חלקו בכתיבת התסריט לסרט הקומדיה הרומנטית "The Big Sick" משנת 2017, בו הוא גם מככב. על כתיבת התסריט לסרט זה יחד עם אשתו, אמילי גורדון, היה ננג'יאני מועמד לפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. בשנת 2018, מגזין "טיים" כינה את ננג'יאני כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ננג'יאני דיבב בעבר גם את דמותו של פריסמו בסדרת האנימציה "הרפתקאות פין וג'ייק" וכיכב גם בסדרת הטלוויזיה של ערוץTNT "פרנקלין ובאש, ובסדרת הטלוויזיה "Newsreaders" של רשת הכבלים האמריקנית Adult Swim. ננג'יאני הנחה בעבר גם את התוכנית "The Meltdown with Jonah and Kumail" בערוץ קומדי סנטרל וכמו כן הוא שיחק בתפקידים שונים בסדרה הקומית האמריקנית "פורטלנדיה". בשנת 2021 כיכב ננג'יאני גם את דמות של קינגו הנצחי בסרט גיבורי העל של אולפני מארוול "נצחיים" אשר מתרחש ביקום הקולנועי של מארוול.
אביבה קרינסקי
אביבה קרינסקי (גוברמן) (נולדה ב-14 במאי 1939) היא חוקרת ומבקרת ספרות ישראלית ועיתונאית.
ביוגרפיה
קרינסקי נולדה ב-1939 בישראל. למדה בתיכון חדש בתל אביב. בעת שירותה בצה"ל הפיקה וערכה חוברות לקצין הבכיר כראש לשכת ראש הג"א. הוסמכה להוראה בסמינר לוינסקי. בעלת תואר בוגר בספרות ותעודת הוראה על-יסודית, תואר מוסמך (בהצטיינות) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ותואר דוקטור בהנחיית פרופ' נורית גוברין ופרופ' משה זילברשטיין בנושא הזיקה בין תאוריות בביקורת הספרות לבין הוראת הספרות - שלושת התארים מטעם אוניברסיטת תל אביב.
עד 1994 לימדה בבתי-ספר תיכוניים בתל אביב, בין היתר בתיכון עירוני י"א, ושימשה כיו"ר וועדת העברית בעיריית תל אביב. מ-1986 הועסקה בבית הספר לחינוך ובמרכז האוניברסיטאי לפיתוח סגל בחינוך אוניברסיטת תל אביב כמפתחת תוכניות, מרכזת קורסים ומרצה בתחום הספרות והחינוך ובמקביל (מ-1988) לימדה ספרות במכללת לוינסקי לחינוך. פיתחה ערכה להוראת מושגי יסוד בספרות שהופקה בעידוד הפיקוח על הוראת הספרות במשרד החינוך והוצגה ביריד המזרח בתל אביב. כתבה תסריטים ותחקירים לטלוויזיה הכללית והחינוכית והועסקה כרעיונאית עבור שרות הסרטים הישראלי והטלוויזיה בין השנים 1980–1989. השתתפה בתוכניות רדיו וטלוויזיה בתחומי מחקריה וכתבה ספרים ועשרות מאמרים וביקורות ספרות. מחקריה מתפרסמים בבמות שונות: "עיתון 77", "מאזנים", "עיונים בחינוך", "עיונים בספרות ילדים", "חלקת לשון", "גג" וב"ביקורת ופרשנות". בשנים האחרונות (מ-2010) מתפרסמת במוסף תרבות וספרות בעיתון "הארץ" סדרת רשימות על מסעותיה בעקבות סופרים ומשוררים עבריים וישראליים. כיום (2013-2014) עוסקת גם בעריכת טקסטים ספרותיים אונליין כהכנה למבחני מחוננים וכן בהכנה אונליין לכתיבת חיבור למבחן יע"ל (ידע עברית לעולים) ופסיכומטרי במכון נועם. אם לבן וסבתא לנכדים.
מחקריה
קרינסקי פרסמה ספרים מאמרים ומסות בתחום הספרות העברית החדשה ובתחום הספרות הכללית.
לקריאה נוספת
על "המוטיב והסמל" על "הדגם של ה"התקבלות" בהוראת הספרות – למידה בסביבה מתוקשבת" על "פו הדב והפילוסופיה של האחר" דיון כללי על פו הדב ובתוכו גם על המחברת וספרה: על "בעקבות הכוכב האבוד. עיון והנחיה בקריאת הנסיך הקטן"
דיון כללי על הנסיך הקטן ובתוכו גם על המחברת וספרה:
Red (שיר)
Red (בעברית: אָדוֹם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Red. השיר יצא לאור ב-21 ביוני 2013, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום. תחילה, יצא השיר כסינגל השיווקי השני מתוך האלבום ב-2 באוקטובר 2012 והיה לאחד מארבעת השירים שיצאו ביציאה מוקדמת. מבחינה מוזיקלית, "Red" הוא שיר המאופיין בסוגת הקאנטרי ומבחינה לירית הוא עוסק במערכת יחסים רומנטית וסוערת שמתוארת באמצעות שימוש במטפורות וצבעים.
השיר זכה לביקורות חיוביות רבות מטעם מבקרי המוזיקה, אשר שיבחו את הליריקה שלו אך היו שחלקו על ההרכב שלו. "Red" הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי והשישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד שירי הקאנטרי הוא שהה במשך 42 שבועות והיה לראשון של סוויפט שהצליח לעשות זאת.
הרכב
"Red" הוא שיר המאופיין בעיקר מסוגת הקאנטרי. הוא נכתב בסולם סי מינור ואורכו 3 דקות ו-41 שניות. הוא מכיל 125 פעימות בדקה וקולה של סוויפט בו משתרע בין הסולם F♯3 ל-C♯5.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-3 ביולי 2013, חודש לאחר צאתו כסינגל. את הקליפ ביים קני ג'קסון. הוא מורכב מאוסף של קטעים שנלקחו מתוך הופעות שהתקיימו במסגרת סיבוב ההופעות השלישי של סוויפט, "The Red Tour". הוא מאופיין באפקטים שונים ובצבעים אדומים. הופעתה של סוויפט עם השיר בניו יורק הועלתה ליוטיוב בנובמבר 2012 וצבר למעלה מ-15 מיליון צפיות.
נכון לאפריל 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-200 מיליון צפיות.
ביקורת
השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-24 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג". מארק הוגאן מספין הרגיש תחושות מעורבות לגבי ההשפעות המוזיקליות של השיר ומתח ביקורת על מילותיו, תוך שהזכיר גם את הראפר האמריקאי ריק רוס. גרייד סמית' מאנטרטיינמנט ויקלי גם מתח גם הוא ביקורת על מילות השיר וטען שהמטפורה של הצבע האדום חוזרת על עצמה לאורך כל השיר מבלי להשתמש במטפורות אחרות. הוא כינה את השיר כ"לא רע" אך אמר שהוא לא "מוחץ" ושהוא לא "חזק ועוצמתי" כמו שאר השירים של הזמרת ושאר השירים מ-Red. דפנה לוסטיג מוואלה! פרסמה ביקורת מקיפה אודות Red והשירים שבו.
רבקה מקטי מ-E! Online שיבחה את מילותיו. ב-Music City Post שיבחו את המלודיה שלו ושיבחו את מילותיו, תוך שנאמר שם כי "סוויפט מתייחסת בצורה ברורה לליריקה שלו". ברולינג סטון הפנו כלפיו ביקורת חיובית וכינו אותו כ"המנון קורע לב" ו"כשיר ידידותי לרדיו". ב-The Pop Fairy הפנו כלפיו ביקורת שלילית וכתבו: "השיר הוא עוד שיר אהבה של הפומה (אישה שאוהבת גברים צעירים ממנה) הכי אהודה באמריקה כרגע. לאורכו היא חוזרת על המילה 'אדום' לצד צלילים אלקטרוניים כבדים. היה אפשר להשקיע קצת יותר מאמץ".
בילי דוקס מ-Taste of Country נתן לשיר ציון של 4.5 כוכבי זהב מתוך 5 בסך הכול, שיבח את הליריקה וכינה אותו כ"שיר הטוב ביותר באלבום". בהמשך לכך, הוסיף שהוא "אור הזרקורים בכתיבת השירים של סוויפט". אסטל טאנג ממגזין Elle אמרה כי "זהו שיר האהבה השישי הטוב ביותר בכל הזמנים" והפנתה כלפיו ביקורת חיובית.
הצלחה מסחרית
בקנדה הגיע למקום החמישי והפך לשירה השביעי של סוויפט שהגיע לחמישייה הפותחת ולשירה ה-18 שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הוא שהה בסך הכול במשך 15 שבועות במצעד. באוסטרליה וניו זילנד הגיע למקומות 30 ו-14. באירופה הוא זכה להצלחה פחותה כאשר לא הצליח להתברג בעשרים העליונים באף מדינה ביבשת, אך הצליח להגיע למעמד כסף בבריטניה. באוסטרליה הגיע למעמד זהב ובארצות הברית למעמד פלטינה כפולה (2 מיליון עותקים).
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של Red.
(בעברית: אָדוֹם (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "Red" משנת 2012, היא הרצועה השנייה מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר לבדה. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "Red" המקורי.
קיקלורמפידיים
קיקלורמפידיים (שם מדעי: Cycloramphidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב. משפחה זו אנדמית למזרח ברזיל. המשפחה סווגה בשנת 1850.
אלו צפרדעים קטנות, בעלות רגליים גדולות, גוף זהוב עד אפור ועיניים גדולות, לעיתים עם "מסיכה". הם חיים באזורים יבשים ובין העצים ביערות ברזיל.
בעבר המשפחה הייתה חלק ממשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae), אלסודיים (Alsodidae), הילודיים (Hylodidae) ורינודרמטיים (Rhinodermatidae).
אדריכלות הפורטיקו של בולוניה
אדריכלות הפורטיקו בבולוניה (איטלקית Portici di Bologna) היא מאפיין תרבותי ואדריכלי חשוב של בולוניה, והפורטיקו נחשבים - יחד עם המגדלים הרבים שמתנשאים בה - לסמל של העיר. במרכז ההיסטורי של העיר לבדו, ישנם 40 קילומטרים של פורטיקו, ובעיר כולה עומד נתון זה על 62 קילומטרים. בשל חשיבותם האומנותית והתרבותית הוכרזו 12 פורטיקו כאתר מורשת עולמית בשנת 2021.
היסטוריה
העדות הראשונה למבנה עם פורטיקו בחזיתו היא משנת 1041. היה זה בית קטן בסטראדה מג'ורה, ופורטיקו זה כמו יתר הפורטיקו בשלב הראשון היה עשוי מעץ. בניגוד להתפתחות הפורטיקו בעולם היווני-רומי, בבולניה התפתחו הפורטיקו באופן ספונטני וכדי לענות על צורך בהגדלת הבתים. בתחילה בלטו הקומות העליונות באופן שלא חייב תמיכה נוספת, אך עם הזמן נדרשה הקמת שורת עמודים תומכת. הרחבתו של המבנה בקומותיו העליונות והצורך לתמוך בהרחבות אלה גלשו אל מעל לרחובות. התופעה העלתה שאלות באשר לזכות הבעלות בקרקע עליה ניצבו הפורטיקו, והתעורר צורך לקבוע את דרך הטיפול בפורטיקו בלתי חוקיים. בעוד שערים אחרות חוקקו חוקים שדרשו את חיסול הפורטיקו בתחומן, בולוניה הסדירה אותם, וב-1288 חוקק חוק אשר חייב את בנייתם בבתים חדשים ואת הוספתם בבתים קיימים. תחזוקת הפורטיקו הוטלה על בעלי הבתים ועל חשבונם.
במאה ה-15 החלו עמודי הפורטיקו להבנות באבן במקום עץ, והתפשטה אופנה של בניית קיר בין המעבר המקורה והרחוב. קיר זה העמיק לתוך האדמה ושימש גם כקירו החיצוני של המרתף שבלט גם הוא מקו החזית של הבניין עצמו אל מתחת לפורטיקו. כך, אף על פי שהמעבר המקורה נועד לשימוש ציבורי, הקומות שמעל לפורטיקו ומתחתיו נחשבו לרכוש פרטי. ב-1567 חייבה חקיקה להחליף את עמודי העץ בעמודי אבן או לבנים (אף שמספר מבני עץ שרדו), דבר שתרם להקמת פורטיקו ארוכים שנבנו מחומרים עמידים. שינוי זה הביא לכך שלפורטיקו נוצר תפקיד חדש של הגנה על הפעילות המסחרית שהתקיימה בקומת המסד.
כך, הפורטיקו שזכו תחילה להתנגדות בשל הצרת הרחובות, הפרעה לתנועה ובשל דאגות הגייניות, הפכו עם הזמן למחסה מפני פגעי מזג האוויר, שטחים מועדפים למסחר ולמעברים מקורים. במאה ה-20 החל חודר השימוש בבטון והחלפת עמודי חלק מהפורטיקו בחומר זה. הבטון פתח פתח לאפשרויות בנייה חדשות ולשפה אדריכלית מעודכנת של הפורטיקו.
פורטיקו די סן לוקה
פורטיקו די סן לוקה (ראו להלן מס' 6 בטבלה) הוא הפורטיקו הארוך ביותר בעיר ובעולם כולו. אורכו 3,976 מטרים והוא מוליך לאורך 664 מדרגות, משער סרגוצה של העיר העתיקה במעלה גבעת המשמר עד להיכל המדונה של לוקאס הקדוש. הפורטיקו נבנה בין השנים 1674-1739, ומדי שנה הוא משמש תהלוכה דתית הנושאת איקונין ביזנטי של המדונה והילד המיוחס ללוקאס כותב הבשורה, כמו גם דרך עולי רגל.
אנקר יורגנסן
אנקר הנריק יורגנסן (בדנית: Anker Henrik Jørgensen  13 ביולי 1922 – 20 במרץ 2016) היה פוליטיקאי דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים 1972–1973 ובשנים 1975–1982. כיהן כנשיא המועצה הנורדית פעמיים: בשנת 1986 ובשנת 1991.
אמנם תדמיתו הפוליטית רעועה בעקבות חוסר הצלחתו למתן את המשברים הכלכליים בתקופתו, אך רבים מעריכים אותו בשל צניעותו.
ביוגרפיה
יורגנסן נולד ב־13 ביולי 1922 בקופנהגן. התייתם בגיל צעיר לאחר שהוריו נפטרו משחפת. בזמן מלחמת העולם השנייה יורגנסן היה מעורב במחתרת הדנית. התחתן בשנת 1948. הזוג התגורר עשורים בשיכון פועלים, אשר יורגנסן עזב רק בגיל 86.
בגיל 28 החל להיות מעורב באיגודי עובדים והוביל את התאחדות העובדים הכללית הדנית בשנים 1968–1972. נבחר לראשונה לפולקטינג בשנת 1964. בזמן פעילותו הפוליטית יורגנסן היה ממוקם בצד השמאלי של המפלגה, ועסק רבות בזכויות עובדים. הוא נודע במיוחד לאור הביקורת החריפה שלו על המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.
כהונתו הראשונה כראש הממשלה נמשכה כ-14 חודשים עד לבחירות שנערכו בשנת 1973. יורגנסן חזר לכהן כראש ממשלת מיעוט בשנת 1975. כיהן כשר החוץ במשך חודשיים בשנת 1978.
יורגנסן נפטר ב-20 במרץ 2016 בקופנהגן בגיל 93.
מייק לי (פוליטיקאי)
מייק לי (באנגלית: Mike Lee; נולד ב-4 ביוני 1971) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור מטעם מדינת יוטה מאז 2011.
ביוגרפיה
לי נולד במסה שבאריזונה. ב-1994 סיים תואר ראשון באוניברסיטת בריגהאם יאנג, ב-1997 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת בריגהאם יאנג. שימש עוזרם של שופטי בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים, די בנסון וסמואל אליטו. בשנים 2002–2005 שימש עוזר פרקליט מדינה ולאחר מכן שימש יועצו המשפטי של מושל יוטה ג'ון האנטסמן. בשנים 2006–2007 שימש עוזרו של סמואל אליטו שמונה לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר מכן עבד במשרד עורכי דין פרטי.
בנובמבר 2010 נבחר לנציג יוטה בסנאט של ארצות הברית. ב-2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת. לי כיהן כסגן יושב ראש הוועדה המשותפת של הקונגרס לכלכלה ומכהן כחבר בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת המשפט. כמו כן הוא מכהן מאז 2015 כיושב ראש ועדת ההיגוי של הסיעה הרפובליקנית בסאט. עם השבעת הקונגרס ה-116 של ארצות הברית מכהן לי כיו"ר הוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס במקומו של חבר בית הנבחרים אריק פולסן, שהפסיד בבחירות 2018 לדין פיליפס.
עד אחד נאמן באיסורין
מקור
קיימות שלוש שיטות בראשונים במקור הלכה זו:
הגבלות הכלל
לכלל זה יש מספר הגבלות:
חילוק בין עדות לאסור לעדות להתיר
התוספות במסכת קידושין טוען ש"עד אחד נאמן" נאמר רק להתיר, אבל לאסור נאמן רק בשני מקרים: "בידו לאסור" – יכול עכשיו לאסור דבר זה, וש"כנגדו שותק" ושתיקה כהודאה.
לשיטת רבינו תם, הרא"ש והמרדכי עד אחר נאמן תמיד גם לאסור, אלא אם כן אתחזק התירא (קיימת חזקה שהדבר מותר).
לדעת הרמב"ן נאמן לאסור גם את השני אמר "איני יודע", וגם כשאתחזק איסורא ואין בידו לתקנם.
שלמה משה סוזין
הרב שלמה משה סוזין (? - כ"ח בכסלו ה'תקצ"ו, 1835) היה מגדולי חכמי ירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-19, שימש כשד"ר, ראש ישיבה והראשון לציון.
ביוגרפיה
נולד כנראה בירושלים, אם כי ידוע שחי בצעירותו בחברון ולכן ייתכן שנולד בחברון. אביו היה רבי אליעזר סוזין, שעל מצבתו נכתב "הרב הישיש מתנהג בחסידות". נמנה עם חברי ישיבת המקובלים בית אל ופעל רבות למען היישוב היהודי בארץ ישראל שסבל בתקופתו מקשיים רבים.
בשנת ה'תקל"ח (1778) בקירוב, יצא לטורקיה כשד"ר מטעם קהילת חברון, ובשנת ה'תקס"ב (1802) יצא אל צפון אפריקה וטריפולי כשד"ר מטעם קהילת ירושלים. בשנת ה'תקס"ח (1808) הקים בעזרת נדיב עלום שם ישיבה בשם "בני משה" ועמד בראשה. באותה שנה יצא לתוניס בשליחות מטעם קהילת ירושלים.
בשנת ה'תקפ"ד (1824) מונה לתפקיד ראש חכמי ירושלים, "הראשון לציון". בשנת ה'תקפ"ו יצא פעם נוספת בשליחות לארצות צפון אפריקה על אף שכבר שימש בתפקיד הראשון לציון.
נפטר בכ"ח בכסלו ה'תקצ"ו (1835), ונקבר בחלקת הרבנים הספרדיים בבית הקברות הר הזיתים, לצד קברו של הראשון לציון, רבי רפאל משה בולה.
על מצבתו נכתב:
יחסיו עם הקהילה האשכנזית בירושלים
כך מובא בספרם של אריה ליב פרומקין ואליעזר ריבלין "תולדות חכמי ירושלים": "אכן הרב הגדול הר"מ סוזין גילה אוזן מוהרמ"מ (מורנו הרב מנחם מנדל) ז"ל כי אין כל הצדקה להישמעאל על פי חק נמוסם להחזיק ולהתאחז בבתי דירה המוקדש לבית מדרש ותפילה..."
בעקבות התפתחות היישוב האשכנזי בירושלים החלו האשכנזים לתבוע את חלקם מכספי ההקדשות והעזבונות שנדבו יהודים מארצות אשכנז לארץ ישראל וירושלים. כמו כן החלו גם הם לשלוח מטעמם שד"רים לארצות שונות. מצב חדש זה יצר מחלוקות וסכסוכים קשים והרב סוזין מצא דרך להגיע להסכמה ופשרה המקובלת על כל הצדדים על אופן חלוקת הכספים.
כתביו
כתביו לא הובאו לדפוס אך ניתן ללמוד על השפעתו הרבה מספרים אחרים שנכתבו בתקופתו. כתב תשובות רבות, חלק קטן מהן נדפסו בספריהם של חכמי הדור "חקקי לב" לרבי חיים פלאג'י, "חוקי חיים" לרבי חיים אברהם גאגין ו"חקרי לב" לרבי יוסף רפאל חזן, אך רובן נשארו בכתב יד בספרייתו של הרב יצחק בדהב. פרומקין כותב שהיה לו חיבור גדול בכתובים ואינו מציין את תוכנו. בראש הספר "תקנות ירושלים" נדפסה תשובתו על תקנת העזבונות ושם הוא מרבה בשבח ירושלים וחכמיה.
הסכמותיו מצויות בספרים רבים. כבר בשנת ה'תקמ"ח (1788) אנו מוצאים הסכמה ממנו על ספר "עבודת התמיד". נתן הסכמה והמלצה חמה לספר פאת השולחן לרבי ישראל משקלוב, למרות שהשניים נחלקו בעניין תקנת העזבונות.
פנקסו בכתב ידו נשמר בספרייה הלאומית ובו רשימות וחידושים שונים.
לאו ג. קרול
'''לאו ג. קרול (Leo Gratten Carrol''' 26 באוקטובר 1886 - 16 באוקטובר 1972) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה בריטי.
קורות חיים
לאו גראטן קרול נולד בWeedom, בריטניה לקצין צבא קתולי שקרא לו על שם האפיפיור שהיה אז בתפקיד, לאו השלושה-עשר. הוא החל להופיע על הבמה ב-1912 אך רצה קריירה צבאית כאביו. במלחמת העולם הראשונה הוא לחם בצרפת, יוון וארץ ישראל שם נפצע ואושפז למשך שנתיים. לאחר זאת ויתר על קרייה צבאית וחזר לבמה שם המשיך להופיע בהצגות בברודוויי ובלונדון.
ב-1934 עבר להוליווד והחל לשחק בסרטים. סרטו הראשון היה Sadie McKee (1934) לצד ג'ואן קרופורד. הוא שיחק לרוב בתפקידים משניים.
ב-1939 שיחק באנקת גבהים, ב-1950 באבי הכלה לצד אליזבת טיילור וב-1951 שיחק בסרט "שועל המדבר, סיפורו של רומל" בתפקיד פלדמרשל גרד פון רונדשטט ובסרט "זרים ברכבת". ב-1952 שיחק בהרע והיפה לצידו של קירק דאגלס, ב-1952 שיחק בשלגי הקילימנג'רו לצידו של גרגורי פק, ב-1955 שיחק בסרט "אנחנו לא מלאכים" לצידם של המפרי בוגרט ופיטר יוסטינוב ובטרנטולה. ב-1956 שיחק בסרט "הברבור" לצדה של גרייס קלי. ב-1961 שיחק לצד היילי מילס בסרט אבא מתארס, ב-1963 שיחק בסרט הפרס לצידו של פול ניומן וב-1965 ב"דירת הפגישות" לצידה של סנדרה די.
קרול שיחק בשישה סרטים בבימויו של אלפרד היצ'קוק:
הוא שיחק גם בסדרות הטלוויזיה Topper (1953 - 1956) ו-The Man from U.N.C.L.E  (1964 - 1968).
איליה בר זאב
איליה בר זאב (וולפנהאוט) (נולד ב־10 באוקטובר 1935 ברחובות) הוא מבכירי המאמנים בישראל בתחום הריצות הבינוניות והארוכות, מורה לחינוך גופני, מכשיר מורים ומאמני אתלטיקה קלה. מגיל 75 ואילך, פרסם חמישה ספרי שירה.
שנים ראשונות
בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס אביו לבריגדה היהודית ואמו עבדה בשרות הצבא הבריטי. הוא נשלח כילד חוץ לקיבוץ גינוסר, בעמק הירדן והתחנך שם. בתום מלחמת העולם השנייה, חזר אביו ארצה ואיליה חזר להתגורר בירושלים, שם גם שהה בעת המצור על העיר במלחמת השחרור. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ובתקופה זו החל להתבלט כספורטאי בענפי הכדורסל והאתלטיקה הקלה. הוא שיחק כדורסל בקבוצות הנוער והבוגרים של הפועל ירושלים והצטיין בריצות בינוניות בתחום האתלטיקה הקלה. שרת בצה"ל בחטיבת הצנחנים בגדוד 890 תחת פיקודו של המג"ד אריק שרון.
הוראת החינוך הגופני
בשנת 1959 סיים את לימודיו במדרשה לחינוך גופני (כיום המכללה האקדמית בווינגייט) והוסמך להוראת מקצוע זה. הוא לימד חינוך גופני בתיכון קוגל בחולון ולאחר מכן בבית הספר התיכון האזורי באר טוביה. נוסף על עיסוקו כמאמן אתלטיקה קלה בחוגי אתלטיקה קלה בבית הספר בבאר טוביה, עבר קורס מאמני כדורסל במכון וינגייט והוסמך כמאמן בשנת 1967.
אימון אתלטיקה קלה והכשרת מורים ומאמנים
במשך עשרות שנות אימון, התמחה בר זאב באימון רצים ורצות למרחקים בינוניים וארוכים. חניכיו השיגו תחת הדרכתו כ 80 שיאי ישראל לבוגרים ונוער במקצועות אלה, הישג ללא תקדים באתלטיקה הקלה הישראלית.
בשנות התשעים ובתחילת שנות ה-2000, אימן בר זאב בין השאר את האתלטים האולימפיים נילי אברמסקי, שהשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), איתי מגידי, שהשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ווודג' זבדיה.
בר זאב שימש כמאמן לאומי באליפות אסיה שנערכה בסיאול בשנת 1975 וכן בעשרות אליפויות ותחרויות בינלאומיות אחרות. . האליפות בסיאול הייתה האחרונה בה השתתפה ישראל במסגרת האסייתית.
במהלך פעילותו כמאמן, עבר בר זאב הכשרות וקורסי אימון רבים בישראל ומחוצה לה. היה מראשוני המאמנים הישראליים שעברו קורס מאמנים בכירים באוניברסיטת Loughborough באנגליה. בוגר קורס מאמנים בינלאומיים דו שנתי מטעם ראשות הספורט, נוסף להשתלמויות רבות נוספות בישראל ומחוצה לה.
בר זאב לימד את מקצוע האתלטיקה הקלה במגמת החינוך הגופני בסמינר הקיבוצים וריכז את מגמת האתלטיקה הקלה בבית הספר למאמנים בווינגייט.
במשך שנות פעילותו כמאמן, פרסם מספר רב של מאמרים מקצועיים בתחומי פעילותו, בעיקר בכתבי העת "עולם הריצה", "הספורט ההישגי" ואחרים.
בשנת 2002 הוענק לאיליה בר-זאב תואר עמית-כבוד של איגוד האתלטיקה לשנת תשס”ב.
הקמת מועדוני אתלטיקה חדשים
בתחילת שנות הששים הקים בר זאב, יחד עם אלי קושניר, את מועדון האתלטיקה של אס"א תל אביב והעביר אליו את האתלטים המצטיינים שלו. הבולטים בהם היו האחים רפי ויובל וישניצר, שהחלו כבר כנערים להתבלט בצמרת הרצים למרחקים בינוניים בישראל. מאוחר יותר זכתה האגודה באליפות ישראל לאגודות. . בשנת 1977 הוא נמנה עם מקימי אגודת האתלטיקה הקלה "איילות", במסגרתה פעל שנים רבות ורוב שיאני ישראל בריצות למרחקים בינוניים וארוכים השתייכו אליה. . הקמת אגודות עצמאיות אלה, נחשבו כצעד יוצא דופן בעולם הספורט הישראלי שנשלט אז בלעדית על ידי מרכזי הפועל ומכבי.
מרתון טבריה
החל משנת 1975, הגו בר זאב יחד עם ידידיו דוד איגר, מזכיר ועדת האתלטיקה הקלה ועו”ד עמוס ויצמן, קיום מרוץ מרתון בינלאומי סביב הכנרת. בשנת 1977 התממשה התכנית ומרתון הכנרת הבינלאומי הראשון נערך בדצמבר 1977. המפעל מתקיים מאז ועד היום, תחת הכותרת "מרתון טבריה", בהשתתפות רצים מהצמרת העולמית במקצוע זה. במהלך שנות קיומו של המירוץ, זכו חניכותיו של בר זאב, נילי אברמסקי, מזל שלום וזהבה שמואלי מספר פעמים במקום הראשון.
יצירתו הספרותית
לקראת הגיעו לגיל 75, החל בר זאב לפרסם ספרי שירה. משנת 2010 ועד שנת 2020 פרסם חמישה ספרי שירה:
ארבעת הספרים הראשונים של בר זאב התפרסמו בהוצאת קשב לשירה. ספרו האחרון, "בעקבות הזמן השרוף", הוצא לאור על ידי "עיתון 77". כל ספריו זכו לביקורות טובות.
חייו האישיים
איליה בר זאב מתגורר במושב ערוגות ומגדל ענבי מאכל. נשוי לשולמית ולהם שתי בנות ובן.
סלינאס גראנדס (בואנוס איירס)
סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הם קבוצה של מספר מדבריות מלח קטנים המרוכזים בדרום-מזרח פרובינציית בואנוס איירס ובדרום-מערב פרובינציית לה פמפה שבארגנטינה. המדבריות נוצרו כתוצאה מהתאיידות אגמים קדומים. בין המאה ה-18 לסוף המאה ה-19 פעלו במדבריות מכרות מלח.
אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים
אליפות ברית המועצות בכדורסל (ברוסית: Чемпионат СССР по баскетболу) הייתה האליפות הסובייטית בכדורסל.
היסטוריה
האליפות נערכה החל מ-1934 ונערכה ברציפות עד 1991, למעט הפסקה בשנים 1941–1943 עקב הפלישה הנאצית לברית המועצות. כבר ב-1923 נערכה אליפות ברית המועצות בכדורסל, אך לאור המחלוקת על התוצאה הוא לא נחשב רשמית בספירה הרשמית.
עד לשנת 1937 התקיימה אליפות במסגרת תחרויות בין נבחרות הערים. בשנים 1956, 1959, 1963, 1967 האליפות התקיימה במסגרת משחקי עמים של ברית המועצות ולכן השתתפו בה נבחרות הרפובליקות ולא מועדוני כדורסל.
אלופות ברית המועצות בכדורסל
מספר תארים:
אנדרה טיישיירה
אנדרה פריירה טיישיירה (בפורטוגזית: André Ferreira Teixeira; נולד ב-14 באוגוסט 1993 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל פתח תקווה.
קריירת מועדונים
טיישירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות בלננסש, ליישואש, טרופנסה ומפרה במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ 2017 חתם בא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית. הוא ערך 147 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך שש עונות, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-13 ביולי 2023 חתם בהפועל פתח תקווה
קוליברי סגול-צווארון
קוליברי זה מגיע לאורך של 7.5 עד 8 ס"מ ולמשקל של 2.3 עד 2.5 גרם בקירוב. שני הזוויגים דומים ובעלי מקור ארוך ושחור המעוקל מטה. הוא בעל נוצות גב בגווני ירוק-ברונזה עם בטן אפורה עד ערמונית בהירה והזנב קצר יחסית וצבעו חום כהה עם נוצות ירוקות וכחולות ועוד נוצות שחורות עם קצוות לבנים ביניהם. הזכרים בעלי "סינר" סגול מבריק והנקבות בעלות בטן צהבהבה וכתמים רחבים לבנים על החזה, הגרון והבטן.
הקוליבריים חיים בצפון-מערב אקוודור ובמערב פרו לאורך הרי האנדים באזורי שיחיות וחורשים פתוחים וגבוהים וכן בגנים בגבהים של 1,000 עד 3,000 מטר מפני הים. קוליברי זה מותאם למזג אוויר ממוזג וקר המתאים לגבהים בהם הוא חי ובהם הוא מבקר מספר פרחים קבועים ויונק מהם צוף וכן לוכד חרקים במעופו.
הקוליבריים מקננים סמוך לצמחייה נמוכה בקן עשוי מסיבי צמחים ועטוף קורי עכביש ובהם מטילה הנקבה 2 ביצים במשך 15 עד 16 יום ולאחר הבקיעה הגוזלים עוזבים לאחר 19 עד 22 יום מהבקיעה.
ציר ההתנגדות
בעבר גם ארגון חמאס נחשב לעיתים לחלק מהציר, אך החל ממרץ 2012 העתיק הארגון את המטה מדמשק לקטר ולמצרים בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה ותמיכת הארגון באופוזיציה הסורית.
למרות הניגודים וחילוקי הדעות האידאולוגיים בין הגופים, למשל אסד ממפלגת הבעת' החילונית לעומת איראן וחזבאללה, הדוגלים באסלאמיזם שיעי, הברית פועלת יחד נגד פעילות נאט"ו, ישראל וערב הסעודית ברחבי המזרח התיכון.
הברית תוארה כ"ציר הטרור" על ידי ראש ממשלת ישראל וכן שגרירים ישראלים בעולם. .
השימוש במושג
המונח שימש את יומון הלובי שהגיב לטענותיו של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש כי איראן, עיראק וקוריאה הצפונית הן "ציר רשע", במאמר שכותרו הייתה "ציר הרשע או ציר ההתנגדות" כתב היומון הלובי ב-2002 כי "המכנה המשותף היחיד בין איראן, עיראק וקוריאה הצפונית היא התנגדותן להגמוניה של ארצות הברית". שנתיים לאחר השימוש במושג על ידי עיתון לובי גם עיתון איראני אימץ את הכינוי כאשר התייחס למרידות השיעים בעיראק.
ב-2006 שר הפנים הפלסטיני, סעיד סיאם גם הוא השתמש במושג בראיון שנתן לרשת הטלוויזיה אל-עאלם כאשר התייחס למטרות משותפות בקרב ערבים שנמצאם באופזיציה לישראל וארצות הברית, סיאם הזכיר את מספר הפליטים הפלסטיניים הרבים שנמצאים בסוריה וטען כי איראן, חזבאללה וחמאס הם ציר ההתנגדות ללחצים הישראלים והאמריקאים בסוריה.
המונח "ציר התנגדות" גם עלה לכותרות כאשר היועץ לעניינים בינלאומיים של המנהיג העליון באיראן, עלי אכבר וליאטי השתמש במושג, השימוש ואזכור המושג לא נגמר בכך. במהלך פגישה בין נשיא סוריה, בשאר אל-אסד ומזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, סעיד ג'לילי דיברו השניים על מלחמת האזרחים בסוריה והשתמשו במושג.
מספר ימים אחרי התקיפה במזרעת אמל התייחס ראש חזבאללה, חסן נסראללה לתקיפה ואמר כי "ציר ההתנגדות יגיב לתקיפות צה"ל נגד שיירות הנשק מסוריה".
אנליזה
לפי מריסה סאליבן הציר "עיצב מחדש את האיזון האסטרגי במזרח התיכון", סאליבן הוסיפה כי הציר מתבסס על יעדים אזורים משותפים ותמיכה הדדית , הרקע המשותף בין הצדדים הופך את הצדדים לבעלי ברית אסטרטגיים במספר נושאים, העיקרית שבהן היא הגנה.
הברית הסורית-איראנית
גם לדברי ג'ובין גודארזי, שהוא עוזר פרופסור וחוקר באוניברסיטת וובסטר טוען כי לברית האיראנית-סורית שהוקמה ב-1979 עם המהפכה האיראנית יש חשיבות רבה לעלייתו של ציר ההתנגדות, לדבריו הן איראן והן סוריה נמצאות במיקומים מרכזיים במזרח התיכונים ושתי המדינות משפיעות על הפוליטיקה במזרח התיכון בשנים האחרונות, הוא הוסיף ואמר כי הברית נחשבת לברית יציבה שכבר נמשכת כ-34 שנים, למרות מה שהגדיר "אתגרים רבים שניצבים בפניה במערכת היחסים".
ניאז איליאסוב
ניאז אנווארוביץ' איליאסוב (ברוסית: Нияз Анварович Ильясов; נולד ב-10 באוגוסט 1995) הוא ג'ודוקא רוסי ממוצא טורקי מסחתי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. איליאסוב הוא זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת טוקיו (2020).
קריירה
באליפות העולם בג'ודו לשנת 2018, שהתקיימה בבאקו, אזרבייג'ן, איליאסוב זכה במדליית הארד לאחר שגבר על רמדאן דרוויש המצרי. שנה לאחר מכן באליפות העולם, שהתקיימה בטוקיו, יפן, הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בקרב הגמר של קטגוריית המשקל עד 100 ק"ג לז'ורז' פונסקה הפורטוגזי.
באולימפיאדת טוקיו (2020), איליאסוב החל את דרכו בשלב שמינית הגמר בו הוא גבר על מיקלוש סירייניץ' ההונגרי. לעומת זאת, הוא הודח בשלב רבע הגמר על ידי ז'ורז' פונסקה; כתוצאה מכך, הוא נשר לבית הניחומים. במסגרת בית זה, הוא ניצח את קארל-ריצ'רד פריי הגרמני ואת ורלאם ליפרטליאני הגאורגי וכתוצאה מכך זכה במדליית הארד.
Plastic Ono Band
Plastic Ono Band ("תזמורת אונו הפלסטית") היה שם רעיוני אשר שימש את הלהקה שליוותה את קריירת הסולו של ג'ון לנון ויוקו אונו בין 1969 ל-1975. למרות שנגני הלהקה התחלפו במהלך השנים, בסיסה היה בנגנים אותם קיבץ לנון בחופזה על מנת להופיע במסגרת פסטיבל הרוק של טורונטו ב-13 בספטמבר 1969, בעת שהיה עדיין חבר בלהקת הביטלס. נגני "הגלגול הראשון" של הלהקה היו ידידו של לנון מתקופת המבורג, קלאוס פורמן בגיטרה בס; המתופף אלן וייט, לימים מתופף להקת Yes ואריק קלפטון בגיטרה מובילה. לימים הופיעו במסגרת הלהקה, בהרכבים משתנים, חברי הביטלס ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר, המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון, מתופף להקת המי, קית' מון ואחרים. בשנת 2009 החיה בנם של לנון ואונו, שון לנון, את הלהקה.
היסטוריה
ב-1 ביוני 1969 הקליטו לנון ואונו את השיר Give Peace a Chance בחדר מלון במונטריאול. בהקלטה השתתפו חברים רבים של בני הזוג ואישים בעלי מעמד סמלי כ"נביא ה-LSD", טימותי לירי, המשורר אלן גינסברג, הרב אברהם פיינברג, שדרן הרדיו Murray the K, דיק גרגורי, זמרי מנזר הארי קרישנה ואחרים. כאשר יצא התקליטון לאור נכתב עליו שהשיר נכתב על ידי לנון-מקרטני (כמו הקרדיט לכל שירי הביטלס, למרות שלמקרטני לא היה כל קשר לשיר) ומבוצע על ידי "להקת אונו הפלסטית". בני הזוג לנון לא הגיעו למסיבת העיתונאים שזימנו על מנת להציג את הלהקה לציבור. במקומם הוצבו מול העיתונאים מצלמת טלוויזיה ומסך שהקרין להם את תמונתם והמוטו :"YOU are the Plastic Ono Band" ("אתם להקת אונו הפלסטית").
בספטמבר 1969 הוזמנו לנון ואונו להופיע בפסטיבל רוקנרול ושלום בטורונטו. על אף שלנון היה חבר להקת הביטלס, שחבריה לא הופיעו סולו או במסגרת להקות אחרות, הוא החליט להענות ולעלות על במה עם חברים שאינם חברי הביטלס. כך היה לחבר הביטלס הראשון שהופיע על במה במסגרת להקה אחרת, מאז ייסוד הביטלס. הלהקה שגיבש תוך יום אחד, עם קלאוס פורמן בבס, המתופף אלן וייט ואריק קלפטון בגיטרה מובילה, נקראה "Plastic Ono Band". הרכב דומה גם ליווה את לנון בהקלטת התקליטון "Cold Turkey" באוקטובר (עם רינגו סטאר בתופים) והתקליטון בפברואר 1970 (עם וייט בתופים והאריסון בגיטרה ובשיתוף בילי פרסטון, מל אוונס ופיל ספקטור בפסנתר). מנהל הלהקה היה אלן קליין.
בדצמבר 1970 הוציא לנון את תקליט הסולו הראשון שלו John Lennon/Plastic Ono Band שיצא יחד עם תקליט של יוקו אונו בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band.
חברים בלהקה הופיעו גם עם הלהקה הניו-יורקית Elephant's Memory תחת השם "Plastic Ono Elephant's Memory Band" ועם פרנק זאפה תחת השם "Plastic Ono Mothers".
עם שון לנון
בשנת 2009 הוציא שון לנון את האלבום "Between My Head and the Sky" עם קרדיט ל-Yoko Ono/Plastic Ono Band. הייתה זו הפעם הראשונה בה זכתה הלהקה לקרדיט על תקליט מאז 1975.