cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרכבת התחתית של מוסקבה
היסטוריה
לאחר המלחמה שוקמה מערכת הרכבת התחתית וקווים נוספים נבנו. חלק מהקווים נבנו עם ראשית המלחמה הקרה והם נועדו לשמש מקלטים לשעת הצורך, ולכן נחפרו בעומק רב. באותן השנים הוחלט גם על בניית קו קולצביה, שהוא קו מעגלי באורך של כ-20 קילומטר ובתחילת המאה ה-21 הוא אחד הקווים העמוסים ביותר במערכת.
בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60 נבנו קווים רבים שחוברו רק עם הקו המעגלי ב"רדיוסים" ובשנות ה-70 הוארכו קווי רדיוס אלה וחוברו עם קווים נוספים. מסוף שנות ה-70 ועד לשנות ה-90 נבנו הקווים "קלינינסקאיה" (Калининская) ו"סרפוכובסקו-טימיריאזבסקאיה" (Серпуховско-Тимирязевская) שהחל כקו רדיוס והוארך, ומאז הוא חוצה את העיר כולה.
התמוטטות טריזית
מחלוקת על קיום התהליך
בין אם הגושים שוקעים במאגמה ובין אם הם צפים על-פניה ונסחפים – לרוב לא נותרות בשטח עדויות לתהליך ההתמוטטות הטריזית, מה שגרם בעבר למחלוקת על עצם קיומו. היעדר העדויות נובע לרוב מהתכה של גושי סלעי הסביבה בתוך המאגמה, ולכן רק גושים שנפלו אל תוך המאגר בשלבים האחרונים של הגיבוש המפריט – שורדים כראיות נדירות. ראיות חשובות נוספות מיוצגות על ידי היעדר יחידות סלע ברצף סלעי הסביבה בשולי מסלע פלוטוני.
הרכבת התחתית של מוסקבה
במאה ה-21
לכל אחד מ-14 הקווים נקבעו שלושה אמצעי זיהוי: שם, מספר וצבע.
התמוטטות טריזית
חשיבות
התמוטטות טריזית היא תהליך חשוב מכמה בחינות:
הרכבת התחתית של מוסקבה
במאה ה-21
אמצעי התמצאות שימושי לנוסעים משמש המגדר של הדובר במערכת הכריזה ברכבת: כאשר הרכבת מתקרבת למרכז העיר קול של גבר מכריז על התחנות וכשמתרחקים ממרכז העיר לשכונות מרוחקות מוחלף הקול המכריז לקולה של אישה. בקו העגול (הקו החום) ננקטה הבחנה דומה: ברכבת הנוסעת בכיוון השעון קול של גבר מכריז על התחנות, וברכבת הנוסעת נגד כיוון השעון הכריזה משתמשת בקול של אשה. הרכבת התחתית פועלת בין השעות 5:00 בבוקר עד 1:00 בלילה. בשעות שיא תדירות הרכבת היא 90 שניות ברוב הקווים.
כרטיסי נסיעה
ניתן לרכוש סוגים שונים של כרטיסים נקראים "ידיני" (ברוסית - Единый), יש כמה סוגים של הכרטיס, מכרטיס לכניסה בודדת ועד כרטיס המאפשר 70 כניסות בחודש הנקר. בנוסף יש כרטיס הנקרא "טרויקה" (Тройка) המאפשר להטעין עד 3000 רובל וניתן לעבור באמצעותו באמצעי התחבורה הציבורית השונים בעיר עד 90 דקות ובנוסף, ניתן להשתמש בו במטרו. לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת. נכון לינואר 2018 כניסה בודדת עולה 55 רובל ושתי כניסות עולות 110 רובל.
סטטיסטיקה
הרכבת מפרסמת נתונים מספריים וסטטיסטיים על מערכת הרכבות. בשנת 2006 דווחו, בין השאר, הנתונים הבאים:
תחנות הרכבת התחתית
במטרו של מוסקבה 241 תחנות. להלן חלק מתחנות ייחודיות:
מטרו 2 - הקו הסודי
מטרו 2 הוא קו סודי של הרכבת שקיים על פי טענות לא רשמיות ומיועד לשימוש חירום במקרה שמוסקבה תותקף. במצב זה המסילה תשמש כמקלט לראשי השלטון, אנשי צבא רמי דרג ומשפחותיהם. לפי המסופר הקו עובר מתחת למפלס הקווים הציבורי, ועובר מתחת לקרמלין, לאוניברסיטת מוסקבה, לספרייה של רוסיה ובעוד מגוון מבני ציבור וממשלה. הקו מתחבר לשתי תחנות ציבוריות.
קרב באר שבע
קרב באר שבע (באנגלית: Battle of Beersheba; בטורקית: Birüssebi Savaşı) היה קרב מכריע במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הקרב התרחש ב-31 באוקטובר 1917 בין יחידות צבא מחיל המשלוח המצרי של האימפריה הבריטית תחת פיקודו של פילדמרשל אדמונד אלנבי ופיקוד ישיר של לוטננט גנרל הארי שובל לבין צבא האימפריה העות'מאנית תחת פיקודו של איסמט אינני ובסיוע קצינים ויחידות מיוחדות מצבא הקיסרות הגרמנית. ההתקפה הבריטית על באר שבע הפתיעה במיקומה, העות'מאנים ציפו להתקפה בגזרת עזה. הבריטים, לאחר מסע לילי מזורז, כיתרו את באר שבע, הגיחו במזרחה, האגף הפחות מוגן, פרצו את קווי ההגנה העות'מאנים וכבשו אותה בהתקפת פרשים (למעשה, חיל רגלים רכוב סוסים), מהאחרונות בהיסטוריה הצבאית של העת החדשה.
לאחר ניצחונם בקרב שלטו הבריטים על קו דיר אל-בלח–באר שבע–ביר עסלוג'. הקרב קדם להתקפה על קו ההגנה הטורקי בעזה – קרב עזה השלישי. הצלחת המהלך פרצה את הדרך אל תוך ארץ ישראל, לכיבוש ירושלים ולאחר מכן כל המזרח התיכון על ידי הבריטים ובני בריתם. בראייתם של בני התקופה הייתה לקרב בארץ הקודש משמעות מוסרית-דתית של ניצחון הנצרות על האסלאם שלא נפלה בחשיבותה מהמשמעות הצבאית-המערכתית.
רקע
הקרב על באר שבע היה חוליה בשרשרת וחלק מתכנון כולל של חיל המשלוח המצרי ולפיה תוכרע המלחמה מול האימפריה העות'מאנית בפלישה אל תוך שטחי האימפריה מכיוון סיני אל תוך ארץ ישראל. המטרה הראשונית של הפלישה הייתה שמירה על עליונות ימית בריטית בים התיכון ובמקביל שמירה על הנכסים הטריטוריאליים של האימפריה הבריטית במצרים, הודו והמפרץ הפרסי. מטרה נוספת הייתה ריתוק כוחות טורקיים וגרמנים בחזית הרחוקה מהחזית במערב אירופה. הניסיונות הראשונים לממש את התוכנית נתקלו בהתנגדות עות'מאנית-גרמנית עיקשת שהסתיימה בתבוסות משפילות אך לא מכריעות בקרבות עזה הראשון והשני במהלכן נהרגו אלפי חיילים בריטיים. הצבא העות'מאני שתחילה התמקד במאמץ לבלום את התוקפים קיווה ליטול את היוזמה לידיו ולגרום לחיל המשלוח המצרי לסגת עד לתעלת סואץ ולאחר מכן לכבוש את בגדד ולהשיב את מסופוטמיה חזרה לשליטה עותמ'אנית, עם זאת קשיים בגיוס משאבים וכוח אדם מנעו מהם מלהגשים תוכנית זאת ומשעברה היוזמה והתנופה לצד הבריטי לאחר קרב באר שבע איבדו העות'מאנים את שיווי המשקל והשיבו אותו חלקית ולפרק זמן מוגבל עם התייצבות קו שתי העוג'ות.
במרץ 1917, ערב קרב עזה השני, נסוגו העות'מאנים מקו ההגנה על נחל הבשור, כולל מקור המים בשלאל (מעין עין הבשור בתחומי פארק אשכול), הבריטים השתלטו עליו והחלה תקופה ארוכה של מלחמת התשה בין הצדדים, במרחב שבין אזור שלאל ותל אל-פרעה במערב והרכסים שממזרח לבאר שבע במזרח. לחימה זו כללה מלחמת חפירות, פשיטות, סיורים אלימים להשגת מודיעין והפצצות מן האוויר.
לאחר הניצחון של הצבא העות'מאני תחת הפיקוד הגרמני בקרב עזה השני והדיפת ההתקפה הבריטית, עיבו הטורקים את קו ההגנה שלהם בין עזה ובין באר שבע לאורך הדרך המחברת בין שתי הערים. ביצורים חזקים נבנו לאורך הקו ממערב ומדרום לבאר שבע והפכו התקפה ישירה על העיר לאתגר של ממש לכל תוקף.
משנת 1917 התקשתה האימפריה העות'מאנית לשמור על שלמותה הטריטוריאלית ולא יכלה לספק את המשאבים הדרושים לקיים מערכה צבאית מודרנית במספר חזיתות. המצב באזור ארץ ישראל היה חמור יותר מבחינה לוגיסטית מאחר שאל אזור החזית הובילה מסילת ברזל אחת - מסילת הרכבת החיג'אזית, חד סיטרית ושונה ברוחב הפסים בחלק ממהלכה - בעיקר במעבר מסוריה לארץ ישראל, כך שבחלק ממסלול האספקה היה צורך לפרוק את המטען ולהעביר את האספקה על גב בהמות משא או כלי רכב, וכן סבלה ממחסור חמור בציוד טכני, ובחומרי הסקה לדוודי הקטרים. הכוחות העות'מאניים סבלו גם מבעיות שלא קשורות ללוגיסטיקה או קשיים צבאיים. אחוז גבוה של עריקים ולכידות נמוכה בתוך היחידות האורגניות הוחמרו על רקע של תחלואה גבוהה בקרב החיילים. לפי סטטיסטיקה המצוטטת במחקרים היסטוריים כ-25 אחוז מסדר הכוחות היו לא כשירים או מאושפזים במתקנים רפואיים. מערך ההגנה העות'מאני סבל גם ממתחים שנוצרו בין הטורקים לבין הגרמנים - בני בריתם. הגרמנים שהשקיעו מאמצים למלא את החסרים הטורקים הן בתחום הלוגיסטי אבל גם בשדה הקרב פיתחו גישה של חוסר כבוד לבני בריתם שלא תרמה לכושר העמידה של הכוחות המשותפים. למרות קשיים אלו הצליחו הטורקים בסיוע גרמני לייצב קו הגנה בדרום מול הכוחות הבריטיים שהיו עדיפים בכל דרך ואף בכמות האספקה ואיכותה למרות קווי אספקה ארוכים.
שדה הקרב
עם תחילת המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה בין הצבא הבריטי לשותפות העות'מאנית-גרמנית והמשכה במערכה על סיני וארץ ישראל הפכה באר שבע מרכז לוגיסטי-צבאי חשוב ואוכלוסייתה גדלה פי ארבעה. בקרבתה הוקם שדה התעופה הראשון בארץ ישראל.
ב-30 באוקטובר 1915, לאחר תשעה חודשי סלילה הגיעה המסילה המזרחית העות'מאנית לבאר שבע, ונחנכה תחנת הרכבת בעיר. הרכבת חיברה את המרכז הלוגיסטי למרכז וצפון הארץ דרך תחנת הרכבת לוד ומשם לתחנת הרכבת טולכרם ובהמשך למסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות מסילת השומרון ורכבת העמק. דרומה, עברה דרך התחנה מסילת הרכבת מואדי צראר-לקוסיימה, שלאחר הנסיגה העות'מאנית מסיני הגיעה רק עד ביר עסלוג'.
באר שבע (בערבית: بئر السبع, תעתיק מדויק: באר א (ל)סבע), בטורקית: Beerşeba) הוקמה על ידי העות'מאנים סביב שנת 1900, על הגדה הצפונית של נחל באר שבע. עם ההתפתחות האורבנית של העיר במהלך המאה העשרים זכתה העיר הטורקית לשם העיר העתיקה, והיא שוכנת כ-5 קילומטרים מערבית ליישוב המקראי בתל באר שבע, על מישור צחיח שגודלו כ-6.5 ק"מ על 5 ק"מ מוקף גבעות מכל צידיו. תבנית רחובותיה בסגנון מודרני - מתווה שתי וערב כאשר רק המסגד הגדול שפונה לכיוון מכה משבש דפוס זה. מהעיר הוביל כביש סלול צפונה לאורך רכס הרי חברון לכוון ירושלים דרך העיירה דאהרייה ומשם לחברון ובית לחם. מצפון מערב נסללה דרך אל העיר עזה, ממערב הובילה דרך לא סלולה אל העיר רפיח ולכיוון דרום קישרה דרך לא סלולה לביר עסלוג'.
מערך ההגנה הטורקי בבאר שבע
גזרת העיר באר שבע מאופיינת במישור צחיח בו ניתן לצפות על תנועה של אויב. המישור מוקף גבעות עליהן בנו הטורקים מערכת ביצורים ותעלות קשר,.מערכת זו הקיפה את העיר בחצי קשת מצפון דרום ומזרח. עם זאת קו ההגנה הטורקי במזרח היה לא יותר ממערכת שוחות ללא גדר תיל שחיזקו את המכשול הטבעי של נחל באר שבע. מעבר לטבעת הראשונה נבנו ביצורים נוספים בטבעת חיצונית בקוטר של עד 6.5 קילומטר מהעיר שהגנו על באר שבע ממערב ודרום מערב. נקודת הציר של מערך ההגנה היה תל באר שבע המשקיף על העיר ממזרח, עליו הוצב הרגימנט ה-48 עם 900 חיילים ופלוגת מכונות ירייה. הרגימנטים ה-6 וה-8 מדיוויזיית הפרשים השלישית תפסו עמדות בשטחים שולטים מצפון-מזרח לעיר והגנו גם על ציר התנועה בין באר שבע לחברון (וירושלים) כוח זה שלרשותו עמדו 1,200 חיילים שימש, ככל הנראה, גם כעתודה של מערך ההגנה. הרגימנט ה-67 עם 900 חיילים והרגימנט ה-81 עם 1,400 חיילים מדיוויזיית הרגלים ה-27 תפסו עמדות ממערב ודרום מערב והתבצרו במערך תעלות ומוצבים שתוגברו על ידי מערך עמוק של גדרות תיל. החיילים בכוח זה גויסו בעיקר מקרב תושבי האזור וחסרו אימון מתקדם, אך מאידך הכירו את זירת הקרב היטב. שני גדודים מהרגימנט השני בפיקוד גרמני התבצרו בשוחות ועמדות מצד דרום-מערב ושלטו על האזור הפתוח מדרום לתל באר שבע. בסך הכל היו בבאר שבע לא יותר מ-4,000 חיילים ו-1,000 פרשים בסיוע של 4 סוללות ארטילריה ו-50 מכונות ירייה.
הצבא הטורקי
הקורפוס ה-20 (קורפוס XX) תחת פיקוד עלי פאוזי ביי שמפקדתו שכנה בסמוך לקיבוץ דורות במקום שנקרא הוג', הורכב מדיוויזיות חיל הרגלים ה-16 וה-54 ואליהן צורף רגימנט הרגלים מספר 178 ודיוויזיית הפרשים ה-3.
הקורפוס ה-3 (קורפוס III) הוצב על הגנת העיר באר שבע תחת פיקודו של איסמט אינני שקבע את מפקדתו בעיר, הגיס הורכב מהרגימנטים ה-67 וה-81 של הדיוויזיה "הערבית" ה-27, רגימנט הפרשים ה-6 וה-8 של דיוויזיית הפרשים השלישית, רגימנט 48 מהדיוויזיה ה-16 והרגימנט השני מהדיוויזיה ה-24. בסך הכל עמדו לרשות המגינים 4,400 רובים מסוגים שונים, 60 מכונות ירייה ו 28 תותחי ארטילריית שדה.
ביוני 1917 נערך ארגון מחדש של שדרות הפיקוד העות'מאני העליון בזירת ארץ ישראל, ושר המלחמה איסמאיל אנוור פאשה, הקים את קבוצת ארמיות ילדרים (ידועה גם כקבוצת ארמיות "רעם" ו F). על גוף זה פיקד הקצין הגרמני גנרל אריך פון פאלקנהיין, והורכב מהארמייה הרביעית שנשארה תחת פיקוד פרידריך קרס פון קרסנשטיין וקיבלה את השם הארמייה השמינית והחזיקה את קו חזית פלשתינה. הארמייה השביעית תחת פיקודו של פווזי פאשה שהייתה ערוכה בסוריה צורפה לקבוצת הארמיות החדשה במסע מזורז ועליה הוטל לתגבר את קו ההגנה הטורקי וליצור לחץ על האגף המזרחי של הצבא הבריטי. ערב הקרב עמדו לרשות הטורקים כ-35,000 חיילים לאורך קו באר שבע-עזה וכ-260 תותחים מסוגים שונים.
הצבא הגרמני
הצבא הגרמני, במטרה לתמוך בצבא העות'מאני, הקים קורפוס שכלל יחידות תמיכה ולחימה מיוחדות שזכה לשם קורפוס אסיה. הכוח הראשון שפעל במסגרת המערכה על סיני, קיבל את שם הקוד פאשה 1, והכוח השני שתיגבר את מצבת הכוחות של הקורפוס פעל ממרץ 1917 וקיבל את השם פאשה 2. הכוח כלל בשיא כוחו רגימנט רגלים ופלוגת מכונות ירייה, סוללות ארטילריה, כוחות חיל הנדסה ויחידות מיוחדות להקמה ותחזוקה של מסילות ברזל, לקורפוס הייתה זרוע אווירית שהחלה מטייסת אחת (מספר 300) וגדלה ל 5 טייסות שהפעילו מטוסים מסוג רומפלר סי 1 (Rumpler C.I) ויחידות מודיעין רפואה וקשר.
הצבא הבריטי - חיל המשלוח המצרי
חיל המשלוח המצרי הוקם במרץ 1916 ככוח ההגנה על האינטרסים הבריטיים במצרים שהייתה במעמד של סולטנות עצמאית תחת פרוטקטורט בריטי ובראש וראשונה על התנועה הימית בתעלת סואץ. עם שינוי פני המלחמה והתרחבותה לחזיתות נוספות גדל חיל המשלוח והוטל עליו לנהל את המערכה לכיבוש חצי האי סיני וארץ ישראל. בסוף יוני 1917 נערכו שינויים מרחיקי לכת בשדרת הפיקוד של חיל המשלוח כן נערכו שינויים מבניים והיקף כוח האדם גדל כהכנה לפלישה מאסיבית אל תוך שטחי האימפריה העות'מאנית. חיל המשלוח נמסר ביום 28 ביוני לפיקודו של גנרל אדמונד אלנבי שבנה את הכוח שלרשותו על בסיס הצבא הבריטי שלחם בחזית המערבית בצרפת ועל פי תורת הלחימה של התקופה. חיל המשלוח הכיל 3 קורפוסים:
לחיל המשלוח צורף על פי בקשת אלנבי כוח אווירי הבריגדה הארצישראלית של גייסות התעופה המלכותיים ובה 2 טייסות שהשתמשו בעיקר במטוס בריסטול F.2. בסך הכל עמדו לרשות חיל המשלוח כ-88,000 איש.
הכנות לקרב
את פרק הזמן בין הקרב השני על עזה לבין קרב באר שבע ניצל חיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי בבניית כוחות ואיסוף מידע על קווי ההגנה ותנועות הצבא העות'מאני. אלנבי בצעד בעל חשיבות טקטית אך גם סמלית העביר את מפקדת חיל המשלוח מקהיר אל אזור הלחימה וקבע אותה בחאן יונס. בהתייעצות עם מפקדי הקורפוסים ובעיקר עם הגנרל צ'טווד נדחו האפשרויות לחזור על מתקפה על קו ההגנה בעזה והוחלט על התקפה מהאגף בגזרת באר שבע שתיערך על ידי הקורפוס ה-XX כ-40,000 איש.
את החלק העיקרי בהתקפה על באר שבע היו אמורים לשאת דיוויזיות הפרשים הקלות - האוסטרלית והניו זילנדית. יחידות אלו היו על פי תורת הלחימה הבריטית יחידות חיל רגלים רכוב (ולא יחידות חיל פרשים). הלוחמים היו חמושים בנשק חי"ר בלבד ובעיקר חסרו את חרב הפרשים או כידונים שאפיינו חיל פרשים. כלומר הן נועדו להגיע עד קווי האויב על גב הסוס אך את ההתקפה ניהלו החיילים לאחר ירידה מגב הסוס ולחימה כחיילי חיל רגלים כאשר אחד מתוך 4 לוחמים נותר להחזיק בסוסים.
על פי התוכנית הבריטית חיל הרגלים של הקורפוס ה-20 יתקוף חזיתית את קווי ההגנה הטורקיים בעוד שיחידות הפרשים הקלות יאגפו את באר שבע, יתקפו מצד מזרח, יכבשו את העיר ויאבטחו את מקורות המים שבה.
עיקר המערכה והמפתח להצלחתה היה היערכות לוגיסטית מדוקדקת על מנת להתגבר על קווי אספקה ארוכים ממצרים אל הנגב והתגברות על אספקת מים בתנאי מדבר לכוחות הנאספים לקראת המבצע, במקביל נדרש מאמץ להסתיר את בניית הכוחות ואת תוכנית המתקפה פני הטורקים.
בעיה ראשונה הייתה בעיית קווי האספקה הארוכים ותשתית תחבורה שלא מתאימה לשינוע כוחות ואספקה כנדרש. נקודת היציאה של הכוחות הבריטיים הייתה עיר הנמל קנטרה. קווי רכבת וכבישים סלולים לא היו קיימים בסיני והאספקה הייתה תלויה בגמלים סוסים וכלי רכב בעלי עבירות גבוהה.
השאלה הקריטית לצורך החזקת הכוחות הבריטיים על הקו והבטחת יכולתם ללחום הייתה אספקת מים סדירה, לצורך זה נחפרו בארות מים על סמך ממצאי ודוחות הקרן לחקר ארץ-ישראל (Palestine Expedition Fund) בבאר אסנת, חלוצה ובאר משאבים. בעין הבשור הוקם סכר ובו נאגרו 2,000 מ"ק וצינור מים הונח ממצרים. הובלת המים לחיילי חיל המשלוח נעשתה על גבי שיירות של אלפי גמלים. בכך נפתרה אספקת המים לכיבוש באר שבע אך לא לפריצה צפונה מהעיר וניצול ההצלחה של המבצע. זו הייתה תלויה בתפיסת בארות המים בבאר שבע וסביבתה, כאשר כישלון פירושו היה נסיגה מהירה מזירת באר שבע מחשש להתיבשות הכוחות וחילות הסיוע ועיכוב אם לא סימן שאלה על המשך מסע המלחמה לכיבוש ארץ ישראל.
הטעיית הצבא הטורקי
במקביל לבניית הכוח התוקף ולבניית מערכות אספקה השקיע חיל המשלוח המצרי מאמצים ומשאבים על מנת להסוות את סדר כוחותיו, מיקומם ובעיקר את תוכניות הפעולה. מסרים, שמועות ותנועות סרק של כוחות ניסו ליצור מצג שווא בנוגע לכוון התקיפה ומטרות שנבחרו לצורך המהלומה הראשונית. הכוונה הייתה לשכנע את הפיקוד הטורקי כי עיקר המאמץ יתרכז, שוב, בתקיפה מאסיבית על העיר עזה. תשדורות אלחוטיות לא מוצפנות עם רמזים וידיעות על היעדרות קצינים בכירים מקו החזית בתאריכים שונים היו רק קצה הקרחון. הבריטים בנו מחנות דמה ריקים וריכזו אוניות בסמוך לחוף רצועת עזה. בלילות הועברו כוחות לשטחי כינוס והתארגנות בעוד שכוח מזערי נותר להחזיק את מחנות הצבא בפעילות לכאורה שגרתית ולבסוף, הפגזת ריכוך ארטילרית החלה לרדת על קווי הטורקים בעזה 4 ימים לפני מועד ההתקפה בבאר שבע כהכנה, לכאורה, למתקפה העתידה לבוא על עזה. תרגיל ההונאה המפורסם ביותר נערך על ידי קצין מודיעין בריטי ממטה פיקוד חיל המשלוח קולונל ריצ'רד מיינרצהגן ובמהלכו הושאר בשטח הטורקי תיק מסמכים ובהם מסמכים שונים חלקם אישיים וחלקם תכתובת עם קצינים בריטיים וטיוטות לדיון בישיבות מטה. הטורקים והמפקדה הגרמנית אליהם הועבר התיק ערכו ניתוח של המסמכים וחיזקו את ההערכה הראשונית כי עיקר המאמץ הבריטי ייערך בגזרת עזה בעוד מאמץ משני וייתכן שאף תרגיל הסחה יופנה כלפי באר שבע.
למרות המאמצים הבריטיים הניכרים הצליחו הטורקים לקבל תמונת מצב מדויקת לגבי ההיערכות הבריטית לאורך הקו. הטורקים השתמשו במשתפי פעולה וסוכנים מקרב שבטי הבדואים והצליחו להרכיב תמונה מדויקת לגבי המחנות הריקים שנותרו ברפיח וחאן יונס והערכות הכוחות הבריטיים בשטחי הריכוז ובביר עסלוג'.
הכנות אחרונות לפני הקרב
חיל המשלוח המצרי החל להניע את הכוחות שנועדו לתקוף את באר שבע, תחילה אל שטחי כינוס במרחק מה מקו החזית באזור עזה ולאחר מכן למחנות שנועדו לשמש כנקודת יציאה סופית לפני הקרב. בקורפוס הפרשים המדברי, ללא דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי (שתפסה את תחנת הרכבת בכארם כ-6 ק"מ מדרום מזרח לאורים) דיוויזיית אנז"ק התקדמו בדילוגים ובשעות הלילה מאזור רפיח אל ח'לסה (חלוצה). הדיוויזיה האוסטרלית תפסה את ביר ע'סלוג (באר משאבים) ובמאמץ הנדסי הצליחו לשפר את תפוקת המים במקום כך שביום 29 באוקטובר הצליחו מקורות המים לספק מנת מים אחת לסוסים למשך יום.
במהלך יום 27 באוקטובר החלו סוללות ארטילריה בריטיות בשיתוף פעולה עם תותחים מאוניות מלחמה בריטיות וצרפתיות להפגיז את עמדות הטורקים בעזה ב-29 באוקטובר החלה הדיוויזיה הניו זילנדית להאסף בביר עסלוג' והדיוויזיה האוסטרלית בחלוצה.
עם רדת הלילה של יום 30 באוקטובר החלו כוחות הקורפוס XX לנוע לכוון עמדות היציאה להתקפה על באר שבע. דיוויזיות הרגלים יצאו עוד בשעות הערב: ה-74 התקדמה לאורך הדרך המחברת את עזה לבאר שבע, ה-60 התקדמה לאורך הציר של נחל באר שבע, הדיוויזיה ה-53 (הוולשית) התקדמה לאורך תוואי נחל אופקים ותפסו עמדות ממערב לעיר, ורגימנט הפרשים של הקורפוס תפס עמדות מדרום-מזרח לבאר שבע על מנת להגן על האגף של הקורפוס. הארטילריה הייתה האחרונה להתמקם בעמדותיה.
הבריגדה הניו זילנדית (מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) יצאה מביר עסלוג' ונעה דרומה לאורך תוואי נחל משאש לכוון ערערה ומשם במסע איטי ובמהלכו היתקלויות אקראיות עם כוחות טורקיים לאורך נחל בקע עד למקום שידוע בשם איסוואוין (אזור כתף אברהם) 06:45. אז נצפו כוחות טורקיים מתחפרים על גבעה 1069 הסמוכה, הניו זילנדים המשיכו להתקרב לבאר שבע עד שעצרו בביר סלים אבו רגייג.
כיבוש קו ההגנה המערבי
בשעה 05:55 החלו סוללות הארטילריה הבריטיות בהפגזה על עמדות ההגנה הטורקיות ובעיקר על הביצורים שעל גבעה 1069 (היום ידועה כגבעה 1070, נ"ג 325) הנמצאת כ-5 ק"מ מדרום מערב למחנה נתן. ההפגזה על קרקע המדבר גרמה לענני אבק שהפריעו לתצפיות לטווח את האש. חילופי אש בין הסוללות הבריטיות לטורקיות גרמו לאבדות הראשונות של הקרב, אך המשימה העיקרית של ההפגזה - קריעת גדרות התיל לא בוצעה. בשעה 08:20 החלה הפגזה בריטית אינטנסיבית שחיפתה על חוליות שנשלחו לחתוך ידנית את גדרות התיל וגדודי הרגלים של הבריגדה ה-181 מהדיוויזיה ה-60 הסתערו על הביצורים העות'מאניים וכבשו אותם לאחר קרב עיקש במהלכו נפגעו כ-100 לוחמים בריטיים. מהלך זה והתקדמות כל הקו הבריטי אל כוון החפירות הטורקיות איפשר את קידום סוללות הארטילריה הבריטיות שכיסו באש יעילה את עמדות הטורקים, תוך כדי הפסקות באש על מנת למנוע מאבק לכסות את כל שדה הקרב. גם בשלב זה נכשלו הבריטים במאמץ לפגוע בגדרות התיל וחיילי הדיוויזיה ה-74 נאלצו לגזור את הגדרות תחת אש באופן ידני. בשעה 12:15 פתחו הדיוויזיות ה-60 וה-74 במתקפה לכל אורך קו ההגנה המערבי של באר שבע. הקרבות בגזרה זו היו קשים. מכונות היריה הטורקיות ירו אש יעילה על התוקפים ובחלק מהעמדות ניהלו הטורקים קרבות פנים-אל פנים עד לחייל האחרון. בשעה 13:30 לערך כל קו ההגנה המערבי נפל לידי הבריטים. בהתקפה נהרגו 136 חילים בריטיים ו-1,010 נפצעו. מירב הפגיעות נגרמו מאש ארטילריה טורקית על עמדות היציאה הבריטיות וכתוצאה מכישלון הארטילריה הבריטית לשתק את מקורות האש הטורקית. 419 חיילים טורקים נפלו בשבי. לאחר תפיסת העמדות הטורקיות החלו סוללות הארטילריה של הקורפוס XX להפגיז עמדות אויב מצד צפון ודרום במטרה לפגוע בטורקים הנסוגים ולמנוע מתקפת נגד.
עם תום הקרב על הגזרה המערבית של באר שבע התחפרו חיילי הרגלים הבריטיים בעמדותיהם ולא השתתפו עוד בקרב. מהלך תמוה זה, שנבע מקשיחות בתפיסה הטקטית הבריטית שמנעה ניצול הצלחה, הביא את הקורפוס ה-XX למרחק נגיעה מהעיר, כשבין הכוחות הבריטים למטרת הקרב אין כל קווי הגנה טורקים ואין מכשול בינם לבין ניסיון לכבוש את העיר תוך ניצול מומנטום ההתקפה וגורם ההפתעה. על פי ההיסטוריה הרשמית של הצבא הבריטי כיבוש באר שבע היה מטלה של קורפוס המדברי הרכוב מאחר שסוסיו נזקקו למקורות המים בעיר.
בעקבות הצלחת המתקפה הבריטית על קו ההגנה המערבי, ואבדנם של שני גדודי רגלים מהרגימנט ה-67 הורה המפקד הטורקי של באר שבע, איסמט ביי, לגדוד השלישי של הרגימנט השני - כוח העתודה היחיד של מערך ההגנה לתפוס עמדות בגזרה הדרום מערבית והסיג 2 פלוגות מהרגימנט ה-81 מעמדות בצפון אל תוך העיר - ללא ספק על מנת לקדם פני התקפה ממערב - התקפה שלא התממשה. איסמט ביי הופתע מעוצמת ההתקפה ומהעובדה כי באר שבע כותרה על ידי כוחות גדולים, פריצת קו ההגנה המערבי ערערה את יציבות מערך ההגנה והפכה את השליטה על העיר לקשה והחזקתה לאורך זמן לבלתי אפשרית, הוא פנה למפקדת הארמייה ואל המפקד הגרמני האחראי פרידריך קרס פון קרסנשטיין בבקשה לתגבורת. בקשתו לא נענתה ובכך הוכרעו סופית תוצאות הקרב על באר שבע, מפקדת הארמייה הייתה בשלב זה עדיין שבוייה בתפיסה כי עיקר ההתקפה תבוא מאזור עזה וכי ההתקפה על באר שבע היא מאמץ משני והטעייה, לחיזוק השקפה זו תרמו גם ההפגזות הכבדות שהונחתו על עזה לכל אורך השבוע.
כיבוש תל באר שבע
במהלך שלב תפיסת העמדות לפני ההתקפה נתקלו כוחות דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק באש ארטילרית יעילה מעמדות טורקיות מתל סקאתי (תל שוקת) מצפון לבאר שבע ששלטו על הכביש מבאר שבע לחברון (וירושלים). רגימנט הפרשים הקלים ה-7 וה-5 מבריגדת הפרשים הקלים ה-2 שהתקרב לתל נתקל באש חזקה מעמדות טורקיות שהוחזקו על ידי 1,100 חיילים מדיוויזיית הפרשים ה-3 של הצבא העות'מאני. היחידות הבריטיות הצליחו לחסום את הכביש אך היו בעצמן מרותקות לעמדותיהם.
עמדת ההגנה הטורקית העיקרית בגזרת באר שבע נבנתה על גבי תל באר שבע, התל שוכן בסמוך לנקודת החיבור בין נחל באר שבע לנחל חברון ומתנשא לגובה 307 מטר מעל פני הים וכ-20 מטרים מעל סביבתו הקרובה. הגישה לתל קשה יחסית בגלל מורדותיו התלולים וזרועי הסלעים ומאידך הוא קל להתבצרות בגלל פסגתו השטוחה מחד ופני השטח הצחיחים וחסרי הצמחייה שמנעו מהתוקפים כל מסתור. הטורקים הקימו מערך הגנה היקפי שאויש על ידי 300 חיילי רגלים ופלוגת מכונות ירייה עם 8 מקלעים וקיבלו גיבוי מעמדות בתוך העיר באר שבע שכיסו באש צולבת את שדה הקרב.
זמן קצר לאחר השעה 09:10 התקדמו לוחמי הבריגדה הניו זילנדית מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק מעמדות ההמתנה שלהן באזור ביר סלים אבו רגייג בנחל באר שבע, ממזרח לתל אל עמדות הטורקים, תחת חיפוי ארטילרי מסוללות התותחים סומרסט שירו על התל מטווחים של כ-2700 מטר. ממרחקים אלו לא הצליחה ההפגזה לגרום לנזקים של ממש לעמדות הטורקיות. הרגימנט הרכוב אוקלנד התקדם בשטח הפתוח שלמרגלות התל עד שלוחמיו תפסו מחסה בוואדי באר שבע, מעמדות אלו החלו מכונות היריה של הגדוד להעסיק מטרות טורקיות על התל. מנקודה זו יצאו הלוחמים הניו זילנדיים להתקפה רגלית על התל אך הם לא הצליחו להתקדם תחת אש מכונות ירייה יעילה מעמדות שעל התל. בשעה 10:00 נשלחה בריגדת הפרשים הקלה ה-1 לתגבר את התוקפים, גדוד הפרשים הקלים ה-3 תגבר את אגף ימין של הניו זילנדים וחיפה באש מעמדות חשופות למחצה על תנועת הכוחות התוקפים. עיקר הלחימה התנהל בשלב זה כנגד עמדות טורקיות למרגלות התל.
משעה 11:00 קידמו הבריטים את סוללת הארטילריה סומרסט לטווח של 1200 מטר מהתל ואליה נוספה סוללת אינוורנס. סוללות אלו הותקפו על ידי אש מתותחים ומכונות ירייה טורקיים ולאחר מכן על ידי מטוסים שזרעו נזק וגרמו לחללים לכוח התוקף.
עם כיבוש התל החלו תותחים טורקיים לירות על העמדות שנתפסו זה מקרוב ומטוסים טורקיים הפציצו את התל. התקפות אלו נמשכו לכל אורך שעות הערב, וגרמו לנזק ואבדות בנפש.
איסמט ביי, מפקד הכוחות הטורקיים בבאר שבע הורה על נסיגה מהעיר שעתה עם התמוטטות מערך ההגנה ממערב ומצפון הייתה חשופה להתקפה וכיבוש על ידי הבריטים. בשעה 16:00 עברה מפקדת הרגימנט ה-143 10 קילומטר צפונה מבאר שבע וחבלני הדיוויזיה ה 27 קיבלו הוראה לפוצץ את בארות ומתקני השאיבה בתוך העיר באר שבע על מנת למנוע מהבריטים אפשרות להשתמש בהם ובכך להוציא את העוקץ מכל אפשרות לניצול ההצלחה ואף להכריח את הבריטים לשמוט את פירות הניצחון. הרגימנט ה-48 שחייליו הגנו על הגזרה הדרומית של באר שבע החלו בנסיגה מעמדותיהם ותפסו עמדות מצפון לוואדי באר שבע.
כיבוש באר שבע
כיבוש תל באר שבע בשלב מאוחר כל כך באותו יום שיבש את לוח הזמנים הבריטי. השקיעה שהייתה צפויה ל-16:50 הייתה עלולה להביא לשינוי מהותי בתנאי השטח והלחימה ולהעמיד בסכנה את הצלחת ההתקפה כולה מאחר שחלק מהיחידות הבריטיות היו ללא מים שעות רבות ונזקקו לאספקה דחופה מבארות שבתוך העיר באר שבע.
עם כיבוש תל באר שבע, דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, שהייתה שחוקה מהקרב הקשה, נתבקשה לתקוף את הקו הצפוני של באר שבע. בריגדות הפרשים הקלות ה-1 וה-3 התקדמו רגלית לאורך קו של 3.2 קילומטר בין נקודה 1020 לבין נקודה 970 לכוון המסגד הגדול בבאר שבע. למרות המצב הקשה של הטורקים הם המשיכו בהתנגדות עיקשת וחסרת פשרות, ארטילריה טורקית הפגיזה באש יעילה את הפרשים ועצרה את התקדמותם, הבריטים הצליחו לכבוש את בית החולים וייצבו קו שחסם את האפשרות של הטורקים לפרוץ אל מחוץ לעיר או ליזום התקפת נגד על תל באר שבע. בקרבות אלו נהרגו ונפצעו 83 חיילים בריטיים.
בהיעדר כוחות זמינים לפריצת בזק לעיר, תחת איום של חלון הזדמנויות ההולך ונסגר ועם קבלת הוראה מפורשת מאלנבי להכריע את המערכה לפני השקיעה נתן שובל הוראה לבריגדת הפרשים הקלים ה-4 לפרוץ אל העיר מצד דרום במקום בו לא נמתחה גדר תייל ולא נחפרו מכשולים (horse pits). על פי ההוראה הפרשים נצטוו לתקוף כחייל פרשים רגיל כלומר לא לרדת מהסוסים ולתקוף רגלית אלא לפרוץ את קווי הטורקים ברכיבה ולהשתמש בכידון רובה המוחזק ביד כחרב פרשים על מנת לפגוע בטורקים.
בשעה 15:45 קיבלה בריגדת הפרשים הקלים הרביעית בפיקודו של בריגדיר גנרל ויליאם גרנט הוראה לעלות על סוסיהם לאלתר. לוחמי רגימנט הפרשים הקלים הרביעי וה-12 (של בריגדת הפרשים הרביעית) היו בעמדות המתנה במרחק של כקילומטר וחצי מבאר שבע מצפון לנקודה 1280 על הדרך מאיסוואין לבאר שבע. הפרשים החלו בדהירה אל עבר העיר, הרגימנט הרביעי מצפון לדרך והרגימנט ה-12 מדרום. כל גדוד (squadron) רכב ב-3 שורות שאורך כל אחת כ-500 מטר וכ-5 מטרים בין כל שתי שורות. 800 המטרים הראשונים עברו בקצב של הליכה, ולאחר מכן עברו לקצב של דהירה קלה (trot) ומשנכנסו אל טווח האש של הטורקים בקווי ההגנה נפתחה עליהם אש יעילה ומספר סוסים נפגעו. בשלב זה הגבירו התוקפים את מהירותם לדהרה (gallop), תחת אש מקלעים וארטילריה ממספר מקורות ירי ובחיפוי סוללות הארטילריה הבריטית שירו בכינון ישיר אל העמדות הטורקיות ויחידות מקלעים שחיפו על הדהרה מהאגפים.
פרשי רגימנט הפרשים הקלים הרביעי הגיעו בדהירה מהירה פנים אל פנים אל קו הביצורים הטורקיים, דילגו מעל קו השוחות הקדמי ומעל קו השוחות העמוק העיקרי, ירדו מסוסיהם ותקפו את הלוחמים הטורקים שהיו מוכי הלם, הרגו את חלקם ושבו את היתר. פרשי רגימנט הפרשים הקלים ה-12 דהרו אל קו העמדות הטורקיות, חלקם ירדו מסוסיהם ותקפו את העמדות וחלקם פרצו בדהירה את קו השוחות הראשון תוך כדי לחימה, הגל השני של הרוכבים דילג מעל קו השוחות והמשיך בדהירה עד למקום בו הדרך מביר עסלוג' חצתה את נחל באר שבע, חזרו למבנה התקפה מסודר ורכבו אל תוך באר שבע על מנת לכבוש את העיר, ההתקפה הממה את החיילים הטורקים בתוך באר שבע ורובם נכנעו ללא קרב על כלי נשקם. כוחות אלו היו למעשה בשלבי התארגנות לנסיגה מסודרת מהעיר והופתעו מהפריצה. חלק מהכוחות הטורקיים הצליחו להימלט אל כוון צפון ובהמשך עברו את החסימות הבריטיות והצליחו להגיע לעזה.
בסך הכל נתפסו 1148 שבויים טורקים, 10 תותחים ו-4 מכונות ירייה. בארות המים בעיר נתפסו כשהן שמישות - למרות הוראותיו של איסמט ביי לפוצץ את מתקני השאיבה. מתוך 17 הבארות בעיר נהרסו שתיים בלבד, ועוד שתיים ניזוקו. מפרשי הרגימנט הרביעי נהרגו 35 ו-39 נפצעו ומפרשי הרגימנט ה-12 נהרגו 20 ונפצעו 19.
ההתקפה, אף על פי שהייתה לא מתוכננת ונסמכה על אומץ לבם ומקצועיותם של הרוכבים, חייבת את הצלחתה גם למספר תנאים אובייקטיביים שלולא התקיימו הייתה תוצאת הקרב וההסתערות שונה לחלוטין:
ההצלחה בבאר שבע הייתה לפחות בפן הסמלי שלה נקודת מפנה עבור הצבא הבריטי והתממשות התקוות שתלו באלנבי. המערכה על המזרח התיכון הפכה מסדרת כישלונות מביכים להצלחה. עם זאת ההצלחה לא הייתה שלמה. גם לאחר כיבוש באר שבע לא הצליחו הבריטים לנצל את ההצלחה ולהכות בטורקים בעיקר בגלל מחסור במים. גם לאחר כיבוש עזה והנגב לא הצליחו הבריטים להשמיד את הצבא העות'מאני שהצליח להסיג את כוחותיו באופן מסודר יחסית ולהתנגד להתקדמות הבריטית עד לקרב מגידו.
התקפת הפרשים בפרספקטיבה היסטורית
קשה להפריז במשקל ובחשיבות המיוחסים להתקפה הרכובה של הפרשים על העמדות הטורקיות בבאר שבע, הצבא האוסטרלי וההיסטוריה הרשמית שלו מייחסים לאירוע בפרט ולקרב באר שבע מקום של כבוד במורשת הקרב והמורשת הלאומית.
הניצחון ובעיקר התעוזה שבהסתערות הפכו את החזית של סיני וארץ ישראל מזירה צדדית למרכז תשומת הלב, ההיסטוריון רוג'ר פורד מציין:
אספקט נוסף של הצלחת ההסתערות הייתה בחינה מחדש של תורת הלחימה הבריטית ביחס לפרשים בפרט ולקרבות הבקעה בכלל. עד לאותו רגע ומול הלקחים של מלחמת החפירות שאיפינה את החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה התנהל ויכוח בנוגע למקומו של חיל הפרשים בעידן של גדרות תייל ומכונות ירייה, עד להתקפת הפרשים הקלים בבאר שבע הדעה השולטת הייתה כי הטכנולוגיה הפכה את חיל הרגלים לחסר ערך לאחר מכן נשמעו קולות שדרשו חשיבה מחודשת ואף טענו כי יש, עדיין, מקום לחיל הפרשים בשדה הקרב. בשקלול של מספר קרבות ומערכות במלחמת העולם הראשונה ובהן גם הלחימה בפלסטינה בכלל ובאר שבע בפרט נולדה התפיסה הבריטית של גדודי הטנקים הקלים שתפקידם היה לשמש כגרסה ממוכנת של גדודי הפרשים - כדוגמת הפרשים האוסטרלים בקרב באר שבע - והם פעלו בתחילת מלחמת העולם השנייה בטקטיקות דומות שנכשלו מול כוחות השריון הגרמני והתגלו כלא מתאימות לתנאי לחימת תנועה מודרנית. ומסכם ההיסטוריון הצבאי מייקל ריאן:
שחזור הקרב
בסוף אוקטובר 2007 שוחזרה הסתערות הפרשים על העיר. שחזור הקרב היה יוזמה משותפת של "העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל" ועמותת פרשים אוסטרלים המשמרים את מורשת פרשי האנזא"ק. המסע נערך במשך ארבעה ימים והפרשים האוסטרלים עברו בפארק אשכול, שבימי מלחמת העולם הראשונה נקרא שלאל, דרך ביר עסלוג', היום "פארק גולדה", והסתיים בשחזור ההסתערות על העיר באר שבע.
ב-31 באוקטובר 2017 נערך שחזור נוסף של הסתערות הפרשים לציון 100 שנים לקרב באר שבע. השחזור כלל מסע פרשים לאורך נתיב האיגוף מדרום לבאר שבע, אירועים שונים בעיר, בהם חנוכת המרכז להנצחת חיילי אנז"ק בבאר שבע ושיאו בטקס שחזור ההסתערות בקרבת גשר הרכבת הטורקי בעיר בנוכחות כ-5000 צופים. בטקסים נכחו ראש ממשלת אוסטרליה כמו גם אישים נוספים.
ארנסט מאייר
פעילותו
מאייר נולד בקמפטן בגרמניה. כביולוג טיפוסי עם ניסיון מועט במתמטיקה, מאייר נהג לבקר את הגישות המתמטיות המוקדמות לאבולוציה כמו זו של ג'ון הלדיין, לה קרא בשנת 1959 גישת "גנטיקת שקית קטניות". הוא דוחה בעקביות את העמדה לפיה אבולוציה היא למעשה שינוי בתכיפות הגנים באוכלוסיות, וטוען שיש לקחת בחשבון גורמים אחרים כמו בידוד מבחינת הְתרבות. באופן דומה מאייר מבקר גם את מחקרים באבולוציה מולקולרית כמו אלו שנערכו על ידי קרל ווז.
ברבים מכתביו דוחה מאייר את רעיון הרדוקציוניזם בביולוגיה אבולוציונית, וטוען שלחצים אבולוציוניים פועלים על האורגניזם בכללותו, ולא על גנים ספציפיים, ושלגנים יכולות להיות השפעות שונות בתלות בשאלה אילו גנים אחרים נמצאים בתהליך. הוא תומך בחקר הגנום כמכלול ולא חקר כל גן בנפרד.
מחקרים עדכניים באבולוציה מולקולרית מראים שלמרות שהתמיינות אלופטרית (בשל בידוד גאוגרפי) היא ככל הנראה שכיחה בקרב קבוצות (בעיקר אלו בעלות יכולת ניידות גבוהה יותר) כמו ציפורים למשל, ישנם גם מקרים רבים של התמיינות סימפאטרית (ללא בידוד גאוגרפי וקשורה בדרך כלל בשימוש במשאבים שונים) בקרב חסרי חוליות (בעיקר חרקים).
גם כשחצה את גיל 100, המשיך מאייר לכתוב ספרים, וביום הולדתו ה-100 התראיין למגזין "סיינטיפיק אמריקן".
פרסים
יצוין כי למרות הישגיו הרבים, הוא לא קיבל פרס נובל, מכיוון שמחקר של ביולוגיה אבולוציונית איננו בתחום הפרס. הוא עצמו ציין כי אפילו דרווין, אם היה חי, לא היה מקבל פרס נובל. פרס קראפורד, שאותו קיבל, מהווה תחליף לפרס נובל בביולוגיה.
טאלי
טאלי (בהינדי: थाली) היא צלחת מתכת גדולה או מגש גבה-שוליים בהם מוגשות ארוחות עממיות בהודו. האופן בו מסודר האוכל בצלחת משתנה ממקום למקום ברחבי הודו.
מגש האוכל האישי הקרוי טאלי מגיע עם שלוש מנות שונות לפחות. לרוב תהיינה המנות אורז לבן, דאל (תבשיל מעדשים) ו"סאבג'י" שהוא תבשיל ירקות. שאר המנות נוספות בהתאם למטבח המקומי באותו אזור בהודו. לצד כל אלו מוגשים עם צלחת הטאלי מספר צ'פאטי (לחם בהינדית, פיתה דקיקה שמכינים מעל אש) או פאפד (מין קרקר מקומי). לפעמים מגיעה גם צלוחית "קֶארד" (יוגורט) שעוזרת להקהות את החריפות.
בלשון הדיבור המילה משמשת לכינוי הצלחת, צורת ההגשה ואף הארוחה עצמה ("ארוחת טאלי"). ארוחת טאלי היא הארוחה היומית של כמעט כל פועל בתת-היבשת ההודית, ברוב המקומות מוגשות תוספות רבות יותר. במסעדות פועלים מקומיות ניתן לקבל תוספת של אורז ושל חלק מהתוספות ללא הגבלה, באותו המחיר. מחירה העממי של הטאלי וערכה התזונתי הגבוה הפך אותה לאחת המנות הפופולריות בקרב תרמילאים בתת-היבשת ההודית.
פולן (פירושונים)
ראו גם
}}
יהדות הולנד
התעודה הראשונה על אודות הקהילה היהודית של הולנד מתוארכת למאה ה־12. בימי הביניים היו בה מספר קטן של יהודים שהספרות ההולנדית מאותה תקופה מבטאת שנאה אליהם.
המאה ה־17
במאה ה־17 באו על הקהילה היהודית מספר משברים בין המתבוללים לאורתודוקסים, והמפורסמים שבהם היו פרשיות אוריאל דה קוסטה וברוך שפינוזה. באמצע המאה ה־17 רבים מיהדות הולנד נתפסו לרעיונות המשיחיים של שבתי צבי.
ב-1657 הכריז הסטאדהאודר וילם השני שהיהודים הם נתינים שווי זכויות. לא הוסר הצורך להישבע שבועה נוצרית לשם הצטרפות לגילדות ולכן ההצטרפות המשיכה להיות מוגבלת ליהודים ומאותה סיבה לא יכלו להתמנות למשרות ציבוריות.
המאה ה־18 וה־19
במאה ה־18 הורע מצב היהודים, היקף המסחר שלהם הידרדר והם סבלו משלטון צרפת. 54% מיהודי אמסטרדם תוארו כאנשים שזקוקים לתמיכת הקהילה. ב־1796 הוכרז שוויון זכויות ליהודי הולנד והשלטונות השתדלו לשלבם בחיי המדינה.
בשנת 1810 היו בהולנד 49,973 יהודים אשכנזים ו־5,000 יהודים ספרדים. המלך וילם הראשון התעניין בקהילה היהודית ואף הוציא צווים שנגעו לענייניה הפנימיים. בתקופה זו עסקו רוב היהודים במסחר ואף בלט חלקם בין המשפטנים והסופרים וכן בשורות הסופרים והאומנים. ביחס לחינוך בתי-ספר יומיים, ילדים יהודים היו רק באמסטרדם ואף שם הספיקו לקלוט רק שליש מהילדים בגיל בית-ספר. נוסף לכך התקיימו גם מוסדות חינוך יהודי משלים בערים – אמסטרדם, רוטרדם והאג. גם בית המדרש הוותיק להכשרת רבנים המשיך בפעולתו והיו לו כמה עשרות תלמידים מדי שנה ושנה. בעיקר גדלה השפעת התנועה הציונית ותנועת היהדות החרדית שהתרכזה סביב אגודת ישראל.
המאה ה־20
בערב מלחמת העולם השנייה נאמד מספר היהודים בהולנד בכ-140,000 נפש ועליהם נוספו 30,000 פליטים יהודים מגרמניה הנאצית. פרוץ מלחמת העולם השנייה עורר בהלה בקרב יהודי הולנד, מחשש לפלישת הנאצים לארצם, ויהודי הולנד חפשו לברוח מהמדינה לכל פינה שקטה בעולם שהסכימה לקלוט אותם. מייד לאחר כניסת הכוחות הגרמנים אל הולנד, ב-10 במאי 1940, הוטלו על היהודים צווים והגבלות. כ־2,000 מהם ברחו וחלק מהאחרים הסתתרו. רבים נשלחו למחנות ריכוז בגרמניה ואל מחנות השמדה במזרח אירופה. בהולנד, על פי תעודות גרמניות, שהה כוח מוגבל מאוד של ה, הצבא הגרמני. מרבית ההולנדים לא סייעו ליהודים, וחלקם אף השתתפו בתהליך האיתור, הריכוז וההובלה של יהודי הולנד יחד עם הנאצים. הנאצים הקימו מספר מחנות ריכוז אליהם גורשו היהודים: במזרח הולנד ובצפונה במחנה וסטרבורק ליד העיר חרונינגן אליה גורשו היהודים על ידי "המשטרה הירוקה" (Groene Politie). עם זאת, היו בהולנד מקרים רבים במיוחד של מסירות נפש למען היהודים, כגון פעולות ההצלה של קבוצת בני-בלי-שם, יוהאן ואן הולסט שפעל יחד עם הנרייטה פימנטל וולטר סוסקינד, גודפריד בומאנס, ואחרים. על פי הערכות שונות כ-16 אלף יהודים בהולנד ניצלו מידי הנאצים הודות לסיוע זה. היחס בין מספר חסידי אומות העולם ההולנדים לבין גודל האוכלוסייה גבוה לאין ערוך מבכל מדינה אחרת. ראוי לציין במיוחד את הכפר ניולנדה, שאנשיו הסתירו יהודים באופן מאורגן. אולם, רובה של יהדות הולנד נספתה בשואה - 104,800 נפש, על פי האומדנים. מבחינת יחס הנספים בקהילה, באחוזים, יותר יהודים נשלחו אל מותם מהולנד מאשר מכל מדינה מערב-אירופית אחרת.
המאה ה־21
הדעות לגבי מספר היהודים חלוקות, הערכות שמרניות מניחות כי בשנת 2005 חיו בהולנד כ-26,500 יהודים. הערכות אחרות מניחות כי בהולנד יש בין 40,000 ל-45,000 יהודים, בכללם כ-10,000 יורדים ישראלים. רוב היהודים אינם מסונפים לקהילות היהודיות.
הקהילות היהודיות מאוגדות בשני זרמים עיקריים: האורתודוקסים והליברלים. יוצאות מכלל זה הן שתי קהילות חדשות בנות המאה ה־21: הקהילה הקונסרבטיבית בוויספ ובית החידוש באמסטרדם. בית החידוש היא קהילה ליברלית שמקבלת את עקרון היהדות הפטרינאלי, זאת אומרת יהודים שרק אביהם יהודי. ככלל, הזרם הליברלי בהולנד מסורתי יותר מהתנועה הרפורמית העולמית, למרות שייכותו אליה. הולנד היא אחת המדינות האחרונות בעולם בהן ניתן למצוא קהילות רפורמיות אשר לא השוו את זכויות הנשים לגברים. כך ישנן קהילות בהן נשים לא מורשות לעלות לתורה, לעטות טלית וכדומה.
המגפה בימי דוד
המגפה בימי דוד או המפקד בימי דוד הוא אירוע מקראי שראשיתו במפקד צבאי של חיילי ישראל שערך יואב בן צרויה שר הצבא בשליחות דוד המלך ללא תשלום כופר עבור המפקד כמצווה בתורה, והמשכו בהצגת גד הנביא שלושה עונשים שמתוכם נדרש דוד לבחור את העונש המועדף. דוד בוחר בעונש המגפה, ואכן פורץ דבר המפיל 70,000 איש מישראל. הדבר פוסק לאחר שגד מצווה את דוד לרכוש את גורן ארוונה היבוסי לשם בניית מזבח עליו להקרבת קרבנות לה'. לאחר ביצוע הרכישה וההקרבה, המגפה נעצרת.
לימים יבנה שלמה בן דוד את בית המקדש והמזבח שבחצרו במקום בו עמד המזבח שבנה דוד בעת המגפה.
חרון האף על ישראל
הסיפור נפתח בתיאור חרון אף ה' על ישראל:. אמנם הכתוב לא מבאר את סיבת חרון האף. גם פרשני המקרא התחבטו בסיבת הדבר. היו שסברו שסיבת הדבר לא נודעה. לדעת אחרים חרון האף היה על חטאים שנעשו בסתר. ויש אומרים שחרון האף היה על מרד אבשלום ומרד שבע בן בכרי.
תיאור המפקד
בעקבות חרון האף של ה' בישראל, הכתוב מספר שה' הסית את ליבו של דוד להחליט למנות את סך החיילים בעם ישראל:.
דוד מורה ליואב בן צרויה שר צבאו, שיפקוד את צבא ישראל (אחד עשר שבטים), ואת צבא יהודה בנפרד, היות שלשבט יהודה היה ריבוי אוכלוסין יוצא דופן המצדיק החזקת צבא עצמי. יואב ניסה להניא את המלך מכך, אך דוד עמד על כך שהוא חפץ במניין העם. יואב ביצע את הפקודה, ובמשך תשעה חודשים ועשרים יום עבר בכל גבולות הממלכה ומנה את מספר החיילים. בתום המפקד, שב אל המלך עם מספר הלוחמים: 800,000 חיילים לצבא ישראל, ו-500,000 לצבא שבט יהודה. לאחר מכן, לבו של דוד נקפו על שחטא בספירת העם, והוא התוודה על כך לפני ה':
מהות החטא בספירת העם
במקרא מוצג חטאו של דוד במילים, אולם לא מבואר מהו בדיוק החטא. יש מפרשים שהחטא הוא שדוד ספר את העם ללא נטילת כופר נפש כפי המצווה בתורה בפרשת כי תשא, שיש לתת מחצית השקל כופר נפש עבור כל לוחם. חז"ל מפרשים שספירה ישירה של החיילים מביאה לנגף בעם, ויש לסופרם על ידי מניין פריטים המייצג את מניין החיילים, כפי שעשה שאול שפקד את העם בטלאים.
הצעת שלוש אפשרויות העונש
למחרת הגיע גד הנביא אל דוד בשליחות ה', והציב בפני דוד שלוש אפשרויות לעונש על ספירת העם: 1. שבע שנות רעב בארץ. 2. שלושה חודשים מנוסה מפני אויבים. 3. שלושה ימי מגפת דבר.
דוד בוחר בדבר, היות שעונש הדבר מבוצע כל כולו בידי ה' שרחמיו רבים. אך המנוסה מפני אויבים והרעב תלויים ברצונותיהם של בני אדם, שעלולים לא לרחם עליו ועל ממלכתו:
המגפה
על פי המסופר במקרא, כשהגיע המלאך המשחית לשחת את ירושלים, התפלל דוד לה' שיפגע בו ובמשפחתו אך לא בשאר העם שלא חטאו. ה' קיבל את תפילתו והורה למלאך המשחית לחדול זמנית מהתפשטות הדבר.
עצירת המגפה
גד הנביא חוזר אל דוד ומורה לו להקים מזבח בגורן ארוונה היבוסי. לאחר משא ומתן של דוד עם ארוונה שרצה לתת לו את המקום בחינם, קנה דוד את הגורן בחמישים שקלי כסף. את הבקר שדש בגורן הוא הקריב על המזבח, ובעצי המורג הוא השתמש כעצי הסקה על המזבח. לאחר הקרבת קרבנות עולה ושלמים נעתר ה' לעצור את המגפה מעל ישראל: יש ממפרשי המקרא המצביעים על כך שעצירת המגפה קשורה לתיקון חטא הספירה, שכן העילה למגפה הייתה ספירת החיילים ללא מתן כופר נפש, ועמידתו של דוד על כך שישולם לארוונה תשלום מלא על רכישת המזבח, היוותה את תשלום כופר הנפש הנחסר.
אנבל מדינה גאריגס
אנבל איסבל מדינה גאריגס (ספרדית : Anabel Isabel Medina Garrigues; נולדה ב-31 ביולי 1982) היא שחקנית טניס מקצוענית מספרד. דורגה בשיאה במקום 16 בעולם וכיום (ינואר 2012) מדורגת במקום 24 בדירוג ה-WTA.
המגפה בימי דוד
עצירת המגפה
בתיאור רכישת מקום המזבח ישנו פער בין המסופר בספר שמואל ב', שם נאמר שדוד רכש את מקום המזבח בחמישים שקלי כסף, לבין התיאור בספר דברי הימים, שם נאמר שדוד שילם שש מאות שקלי זהב. חז"ל עומדים על סתירה זו ומבארים ששש מאות השקלים הם חמישים שקלים עבור כל שבט משבטי ישראל, או שמקום המזבח עלה חמישים שקלי כסף, ומקום הגורן כולו שש מאות שקלי זהב.
אנבל מדינה גאריגס
מדינה גאריגס זכתה עד היום ב-16 תוארי יחידות (10 WTA ו-6 ITF) וב-20 תוארי זוגות (17 WTA ו-3 ITF).
ריקו
ריקו (אנגלית: Rico; 1994–2008) הוא כלב מסוג בורדר קולי שהתפרסם בחדשות בעקבות מחקר, שערכה האנתרופולוגית ג'וליין קמינסקי ממכון מקס פלאנק בלייפציג.
המחקר
כלבי בורדר קולי הם תוצאה של ברירה מלאכותית שנועדה ליצור כלבים המגיבים בתחכום לפקודות קוליות, ומשמשים לפיכך ככלבי רועים אידיאליים. המחקר החל לאחר שבעליו של הכלב דיווח כי ריקו מזהה יותר מ-200 חפצים על פי שמותיהם שנאמרו לו. קמינסקי בדקה את יכולות הכלב ובמאמר שפרסמה בכתב העת Science קבעה כי הטענה נכונה: ריקו החזיר בממוצע 37 מתוך 40 חפצים, והצליח לזכור את השמות שניתנו לחפצים עד ארבעה שבועות לאחר החשיפה האחרונה אליהם.
קמינסקי שללה את האפשרות שהצלחתו של ריקו נבעה מאפקט הנס החכם על ידי נקיטת הליך ברור: 200 העצמים שריקו הכיר בשמותיהם מוינו בצורה אקראית לעשרים קבוצות, כל אחת בת עשרה חפצים. בזמן שהבעלים חיכה עם ריקו בחדר אחד, בחר עורך הניסוי קבוצת חפצים ופיזר אותם בחדר נפרד. לאחר מכן יצא עורך הניסוי מהחדר עם החפצים והצטרף לכלב ולבעליו בחדר השני. הוא הנחה את הבעלים להחליט על חפץ מסוים ולהורות לריקו שילך לחדר השני להביא אותו, תוך שימוש בשמו של החפץ. אחרי שהביא חפץ אחד מהחדר עם החפצים לחדר עם האנשים, התבקש ריקו להביא חפץ מסוים נוסף.
ריקו הצליח בניסויי זיהוי שמות החפצים במידה כזאת, שאוצר המילים שלו התברר כבר-השוואה לאלה של קופי אדם מאומנים, דולפינים, אריות ים ותוכים.
אנבל מדינה גאריגס
מדינה גאריגס שיחקה בנבחרת ספרד בין השנים 2003 ו-2011. מאזנה עומד על 14 ניצחונות (10 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) ו-13 הפסדים (12 במשחקי יחידות ו-1 במשחקי זוגות).
ריקו
המחקר
פול בלום, בעל טור ב-Science מאוניברסיטת ייל, שמתמחה בדרך שבה ילדים רוכשים הבנה סמנטית ולשונית, כתב על המחקר ש"עבור הפסיכולוגים, כלבים הם אולי השימפנזות החדשים." עם זאת הוא הצביע על כך שילדים מסוגלים ללמוד מילים ביותר מדרך אחת, בעוד שריקו לומד רק כאשר הוא מקבל גמול חיובי אם הביא את החפץ הנכון.
סילון
סילון הוא כינוי לזרימה במהירות גבוהה בכיוון מסוים. הזרימה יכולה להיות של חומר או מספר חומרים במצב צבירה כלשהו או במספר מצבי צבירה - נוזל, גז, פלזמה, או גופי מוצק קטנים, ולעיתים קרובות פחות, זורם אחר כגון חלקיקים.
גייזר הוא סילון של מים וקיטור שנוצר באופן טבעי. סילון מלאכותי של מים נוצר באמצעות צינור המזרים מים בלחץ גבוה, ולעיתים משמש במזרקות.
מנוע סילון מתבסס על סילון של גז - אוויר ותוצרי בערת המנוע - היוצא מהמנוע והודף את המטוס שבו הוא מותקן, בהתאם לחוק השלישי של ניוטון.
באסטרופיזיקה, סילון מתאר זרימה מהירה של פלזמה בניצב למישור דיסקת ספיחה שנמצאת לעיתים סביב חור שחור או כוכב נייטרונים.
בניסויי מאיצי חלקיקים, סילון מתאר את אוסף ההאדרונים שנוצר סביב קווארק או גלואון. סילונים שמתגלים בגלאי מעידים על קווארקים או גלואונים שנוצרו בהתנגשות החלקיקים בניסוי.
בעלי חיים מסוימים יכולים להתיז סילון דם מגופם. לדוגמה איגואנית מקרינה טקסנית, במקרי קיצון, מתיזה סילון דם מעינייה ובשל כך היא מכונה "לטאת דם". זהו אמצעי הנועד לבלבל את הטורף ולאפשר להן להימלט. הדבר נעשה באמצעות עצירת זרם הדם מהראש ויצירת לחץ מבוקר אשר מתבטא בסילון דם מבוקר שהן מכוונות כלפי האיום. טווח סילון הדם הוא כ-90 ס"מ.
המגפה בימי דוד
ייחודיות המקום
לאחר עצירת המגפה דוד קבע כי המקום בו נבנה המזבח שעליו הקריב את הקרבנות שהביאו לעצירת המגפה, יהיה מקום המקדש הקבוע להקרבת קרבנות לה':. ואכן, כעבור מספר שנים בנה שם שלמה בנו את בית המקדש הראשון, כפי שמסופר בספר דברי הימים:.
לפי מסורת חז"ל במקום זה עקד אברהם את יצחק בנו קרוב לתשע מאות שנים קודם לכן.
אדם (סרט)
אדם הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1973. זהו סרט אימה עם אלמנטים של מותחן פסיכולוגי.
את הסרט הפיק וביים איש העסקים יונה דאי, שהיה הבעלים של קפה נגה בתל אביב. דאי אף כתב את התסריט ביחד עם בת זוגו אלימה דאי. זהו סרטו היחיד.
הכוכב הראשי הוא שמוליק קראוס, שגם כתב והלחין את שיר הנושא "זה קורה" (שהפך מאוחר יותר ללהיט גדול בפי אריק לביא).
הצלם הוא אמיל קנבל.
עלילה
ד"ר דן אדם הוא רופא מנתח, הוא בעל כסף, יוקרה ומעמד חברתי, אך עם זאת הוא מרגיש לא מסופק מחייו. הוא מפתח עימות פילוסופי עם הפסיכולוג שלו בנוגע לטבע האדם. העימות מסלים כאשר בחורה נכנסת לסיפור.
הסרט מציג סצנות אלימות, כולל פגיעה בבעלי חיים.
צ'אי מסאלה
צ'אי מסאלה נפוץ גם בבתי קפה בישראל.
בנג'מין ויטרו
בנג'מין ג'ון ויטרו (באנגלית: Benjamin John Whitrow; 17 בפברואר 1937 - 28 בספטמבר 2017) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
ויטרו נולד בעיר אוקספורד באוקספורדשייר שבאנגליה. למד ב"דרגון סקול", בבית הספר לבנים "טונברידג' סקול" בקנט, ואחר כך ב-RADA. מ-1956 ועד 1958 שירת ויטרו במשמר הדרגונים של המלך. ב-1981 הצטרף לרויאל שייקספיר קומפני.
ב-1989 הופיע ויטרו בתוכנית המערכונים "A Bit of Fry and Laurie" של BBC Two, וגילם איש זועם מהקהל שטען שסטיבן פריי ויו לורי גנבו ממנו את המערכונים שלהם.
בין השנים 1990 ו-1992 שיחק ויטרו בסיטקום "The New Statesman" בתפקיד פדי או'רורק, שר צללים של מפלגת הלייבור, שכאשר הוא מופיע בציבור הוא מעמיד פנים שיש לו מבטא אירי כדי למשוך את קולות מעמד הפועלים.
בשנת 2000 דיבב ויטרו את הדמות פאולר בסרט האנימציה המצליח "מרד התרנגולים". הדמות היא של תרנגול זקן הטוען שלחם במלחמת העולם השנייה.
חיים אישיים
ב-1972 התחתן ויטרו עם קתרין קוק. נולדו להם שני ילדים, בת (נולדה ב-1973) ובן (נולד ב-1976). יש לו בן נוסף, מהשחקנית סיליה אימרי - השחקן אנגוס אימרי, שנולד ב-1994.
בנג'מין ויטרו נפטר ב-28 בספטמבר 2017 בגיל 80.
מתאם קרמר
מקדם הקשר (או המתאם) של קראמר הוא מדד תיאורי לעוצמת הקשר בין שני משתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי (משתנים קטגוריים). המדד מבוסס על סטטיסטי כי-בריבוע של פירסון. מדד זה הוצג על ידי הסטטיסטיקאי השוודי הראלד קראמר בספרו שיצא לאור בשנת 1946, ומסומן בדרך כלל באות V.
הגדרה
יהיו X ו-Y  שני משתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי, ויהא \chi ^{2} סטטיסטי המבחן לבדיקת השערת אי תלות בין שני המשתנים. מתאם קראמר מוגדר להיות שווה ל-
כאשר n הוא מספר התצפיות, ו- r ו-c הם מספר הערכים שמקבלים המשתנים X ו-Y.
עקרונית ניתן לחשב את V כאשר X ו-Y הם משתנים בדידים כלשהם ולאו דווקא משתנים בסולם שמי (כגון משתנים מסולם סדר או משתני ספירה), אולם בדרך כלל קיימים מדדי קשר עדיפים לשימוש במקרים כאלה.
דוגמה
במדגם שנערך בשנת במחוז ססקצ'ואן בקנדה נשאלו 566 נבדקים על הזדהותם המפלגתית ועל דעתם לגבי הטענה כי בסכסוכי עבודה הממשלה נוטה יותר לצד של המעסיקים מאשר לצד של העובדים. תוצאות המדגם מוצגות בטבלה הבאה: שימו לב כי משתנה ההזדהות הפוליטית הוא משתנה בסולם שמי בעוד שמשתנה מידת ההסכמה נמדד בסולם סדר.
ערכו של סטטיסטי \chi^2 הוא 126.1, מספר התצפיות n הוא 566, מספר קטגוריות משתנה מידת ההסכמה הוא r=4 ומספר קטגוריות משתנה ההזדהות הפוליטית הוא c=3. לכן:
.
ניתן לומר כי קיים קשר חלש בין המשתנים.
ויליאם דלברט גאן
ויליאם דלברט גאן (באנגלית: William Delbert Gann; 6 ביוני 1878 - 14 ביוני 1955) היה סוחר פיננסי אמריקאי, שנודע בשל תחזיותיו הפיננסיות יוצאות הדופן, שיטות המסחר הייחודיות שלו והספרים שכתב בתחום זה. שיטות חיזוי השוק שלו היו מבוססות על גיאומטריה, אסטרולוגיה, מתמטיקה עתיקה וניתוח טכני. גאן לא השאיר אחריו את תורתו פרוסה בפני כל דורש ועל כן, הדעות לגביו חלוקות. מעריציו, הקרואים "גאניסטים" קוראים כל ספר שלו בשקיקה מספר רב של פעמים מאחר שלדבריהם גאן "הצפין" את שיטותיו בתוך ספריו. לעומת זאת, מבקריו טוענים, שלמרות הספרים הרבים שכתב שהוא לא באמת הציג את השיטה שבה הוא עבד ושדרך הכתיבה שלו הייתה לעיתים קרובות כתובה בסגנון אזוטרי ועקיף שרבים מתקשים לעקוב אחריו.
ביוגרפיה
גאן נולד בתאריך ב-06 ביוני 1878 בלופקין, טקסס (ארצות הברית) למשפחה נוצרית עם רקע מתודיסטי. אביו היה חקלאי שגידל כותנה ואמו הייתה עקרת בית. הוא עצמו היה תלמיד גדול בתנ"ך (תורה, נביאים וכתובים) והאמין שזה "הספר הכי גדול שנכתב אי פעם" שבו דאג הבורא להכניס בו את כל המאורעות העתידיים להתרחש בעולם ועל כן, ספריו מלאים בציטוטים מתוך התנ"ך ובהם של שלמה המלך בספר קהלת "מה שהיה הוא שיהיה ומה שנעשה הוא שיעשה ואין כל חדש תחת השמש" (פרק א, פסוק 9).
למרות זאת, ניתוח מדוקדק של כתביו מגלה שהוא לא הסכים עם התורות הנוצריות המקובלות (כפי שניתן לקרוא בספרו The Tunnel Thru the Air (1927)).
ב-1902, כשהיה בן 24, החל לסחור במניות וסחורות. ב-1908 הוא עבר לניו יורק ופתח חברת ברוקרים משלו. בתחילת דרכו נכשל במסחר פעמים רבות והפסיד את כל כספו מספר פעמים, אך בהמשך נודע כסוחר מצליח מאוד שהרוויח מעל לחמישים מיליון דולר בסחר פיננסי (בערכים של המאה הקודמת).
גאן תיאר לראשונה את שיטתו לחיזוי פיננסי, "זוויות גאן" (Gann angles), בספרו "The Basis of My Forecasting Method" (1935). בספריו ניסה להסביר את שיטתו לביטוי יחס בין מספר יחידות מחיר לבין מספר יחידות זמן. הוא חילק את שיפועי התנועה של המחירים לשמונה זוויות, וטען שהחשובה בהן היא זווית 45 מעלות, אותה כינה "זווית 1*1" (1 יחידת מחיר * 1 יחידת זמן); באמצעות שרטוטים גרפיים של זוויות אלו, טען כי ניתן לחזות מחירי שיא ושפל של סחורות, היפוכי מגמות של המחיר לאורך זמן והתנהגות של מחירים.
בתחילת שנות החמישים עבר גאן למיאמי, שם המשיך לכתוב, לפרסם וללמד אך לא לסחור. אחת מהתובנות החדשות שלו היו לגבי הקשר בין זמן וחיזוי, ולא רק מחיר.
גאן זכה בפרס השנתי של "אגודת המנתחים הטכנים של השוק" בשנת 1983 עבור תרומתו הרבה לתחום הניתוח הטכני.
סולידריות (תנועה רוסית)
התנועה הדמוקרטית המאוחדת "סולידריות" (ברוסית: ОДД Солидарность) היא תנועת האופוזיציה הפוליטית הגדולה ביותר ברוסיה המתיימרת לאחד את כל האנשים ברוסיה שחולקים את ערכי הדמוקרטיה, זכויות האדם, שלטון החוק וביקורתיות כלפי השלטונות.
התנועה נוסדה ב-2008 ובין חבריה הידועים: ולדימיר בוקובסקי, בוריס נמצוב, גארי קספרוב, איליה יאשין ואחרים. התנועה לא נרשמה רשמית כמפלגה, אך מפלגת חירות העם מהקואליציה משתתפת מטעמה בבחירות הפרלמנטריות ב-2011, כאשר במאי 2011 נרשמה במשרד המשפטים כמשתתפת בבחירות לפרלמנט וכמי שתציג מועמד מטעמה לבחירות לנשיאות ב-2012.
1666
1666 היא שנת הפלאות המקורית.
איוונדר הוליפילד
איוונדר הוליפילד (אנגלית: Evander Holyfield) שכינויו The Real Deal ("הדבר האמיתי") (נולד ב-19 באוקטובר 1962 באלבמה) הוא מתאגרף מקצועי אמריקני אשר היה אלוף העולם במשקל בינוני כבד ובמשקל כבד. הוליפילד זכה במדליית ארד באיגרוף במשקל חצי-כבד באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1984 לאחר שהפסיד בקרב מעורר מחלוקת למתאגרף מניו זילנד.