cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ככר המגדלים
ככר המגדלים (באסטית: Tornide väljak) היא פארק בעיר טאלין, בירת אסטוניה, הנמצא קרוב לתחנת הרכבת, בין הרחוב סורטיקי (tänav Suurtüki), דרך ראנאמה (Rannamäe tee), הרחובות נונה (Nunne tänav), סור-קלוסטרי (Suur-Kloostri tänav) ולחומה המבוצרת ההיסטורית של העיר טאלין (רוואל) על מגדלי ההגנה והמאסר שלה. מצפון לדרום מתרוממים לצידה:"המגדל שמאחורי גרוסבקה" (Grusbeke tagune torn ), המגדלים אפינג (Eppingi torn), פלאטה (Plate torn), קייסמה (Köismäe torn), ליפה (Lippe torn), לוונשדה (Loewenschede torn), "המגדל שמאחורי נונאדה" (Nunnadetagune torn) המגדלים קולדיאלה (Kuldjala torn), סאונה (Saunatorn) ונונה (Nunnatorn). הפארק קם במקום ששימש בעבר כשדה אימונים ומצעדים צבאיים ולאחר מכן מגרש תערוכות, מיד לפני החומה הצפונית-מערבית של העיר העתיקה. התצפית אל מגדלי החומה ואל צריחי הכנסיות, לצד הצמחייה, פסטיבלי הפרחים והמתקנים למשחקים וספורט הופכים את המקום לאתר תיירות חשוב.
היסטוריה
בניית החומות של טאלין התחילה בימי המלכה מרגרתה של דנמרק במאה ה-13. בימי הביניים האתר נקרא Nunnakoppel - אורוות הנזירות. המתחם השתייך למנזר נשים ציסטרציאני שנקרא מיכאל הקדוש. כיום בבניין המנזר לשעבר פועל בית הספר ע"ש גוסטב אדולף. במאות 17-18 נבנו בסביבה ביצורים וחפיר. בימי השלטון השוודי תוכננה במקום הבניית מבצר בשם "פינלנד", אך לבסוף לא מומשה. בימי הכיבוש הרוסי נבחר האתר כמקום העתידי של קתדרלת אלכסנדר נבסקי אך לבסוף קרבת פסי הרכבת גרמה לשינוי התוכנית והכנסייה נבנתה במקום אחר. באמצע המאה ה-19 הביצורים איבדו את חשיבותם הצבאית. החפיר מולא באדמה בשנת 1864. המקום הפך לתקופה לשדה שחת. בשנת 1896 רשויות העיר מסרו את השטח לידי קהילת החוואים האסטונים שארגנו בו תערוכות חקלאיות שנתיות. אז הוא קיבל את השם "שטח התערוכה" (Näituse väljak). בסתיו 1921 התחילו להציג ראן גם תערוכות של התעשייה והמסחר. גם ברית המועצות השכנה התחילה להיות מיוצגת כאן בביתן משלה. התערוכה האחרונה התקיימה כאן בשנת 1930. נותר על כנו ביתן אחד שנקרא "הרוטונדה המתומנת" ששימשה למופעי קולנוע וקונצרטים. אולם היא נשרפה בדלקה בשנת 1933.
בשנים 1931-1933 התחילו שלטונות בירת אסטוניה עבודות שיפוץ וארגנו במקום פארק עירוני, שכונה "ככר המגדלים" בימי השלטון הסובייטי, למשך 16 שנים (1961-1945) המקום נקרא "ככר סטלינגרד" (Stalingradi väljak). ב-1950 הוקם בו פסל של מיכאיל קלינין, לזכרו של הנשיא הסובייטי המנוח, שבצעירותו בשנים 1907-1904 התגורר בטאלין ונשא אישה אסטונית. הפסל, יצירתו של הפסל האסטוני א' קאזיק, הועבר משם בשנת 1990 ונמצא כיום ב"מוזיאון הכיבוש".
אחרי שנת 1990, בימי השלטון האסטוני העצמאי המחודש, עברה ככר המגדלים מתיחת פנים חדשות. ב-2007 כלל הפארק כ-75 מינים של צמחים עציים. בשנת 2009 הוקמה במרכזה ככר קטנה יותר עגולה המשמשת לתערוכות פרחים. בחודשי מאי-אוקטובר מתקיים כאן כל שנה פסטיבל בינלאומי של הפרחים. אורגנו באזור גם מגרשי משחק לילדים ומתחמי כושר.
קישורים חיצוניים
יוסף כץ - בעיתון ברוסית "מולודיוז' אסטוני" (צעירי אסטוניה), 22.2.2006
לסלו לדאני
לסלו לדאני (בהונגרית: Ladányi László; 24 באוקטובר 1907, בודפשט – 8 בינואר 1992, תל אביב) היה משורר, סופר ומחזאי יהודי-הונגרי-ישראלי.
ביוגרפיה
לסלו לדאני נולד בבודפשט, בירת הונגריה. כבר בגיל צעיר זכה להוקרה כסופר. עלה לישראל בגיל 50 והמשיך לכתוב לעיתונים בישראל ומחוצה לה בשפה ההונגרית. בהונגריה כתב בעיקר שירים ומחזות ועם עלייתו לישראל עבר לז'אנר חדש בכתיבתו, בדמות פרוזה, סיפורים ורומנים קצרים.מבקריו השונים מעידים על סגנונו החדשני וכתיבתו המגוונת, המצטיינת בראייה ריאליסטית וסמליות פיוטית משולבות בתכנים ליריים ופילוסופיים. המוטיב החוזר ברבים מסיפוריו הוא האדם הנסחף בזרם הגורל העיוור בצילה המאיים של המלחמה, תוך כיסופים מתמידים לשמחה וליופי. מנגד, כתביו הסאטיריים השזורים בהומור דק מעידים על אהבתו לחיים, תוך אמונתו בניצחון ההומניזם והשכל הישר.
חייו ופועלו בהונגריה
בשנת 1925 סיים לדאני בגרות בבית הספר התיכון שליד האקדמיה למסחר בבודפשט. כישרון כתיבתו ניכר כבר בנעוריו. שירו הראשון התפרסם בשנת 1923 בעיתון הספרותי – "Új Századok" (המאה החדשה) בבודפשט. לאחר מכן שיריו הופיעו בקביעות בכתבי העת שבבירה. משנת 1936 עד 1949 היה כתב השבועון לספרות יפה בהונגריה - "(Új Idők (1894-1949" (זמנים חדשים) שפרסם את שיריו בקביעות. בשנת 1942 נכלל שירו באנתולוגיה "Száz év zsidó magyar költői” (מאה שנות כתיבה של משוררים יהודים הונגרים).בשנת 1940 ראה אור קובץ שיריו הראשון – "Az éjszaka csodája" (פלאי הלילה). באותה שנה, 1940, בתקופת מלחמת העולם השנייה, כיהודי נלקח לשירות העבודה למשך כחמש שנים לסירוגין (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בפברואר 1943 קיבל חופשה ליום אחד, לחתונתו עם אדית אוטשי (Utassy Edit) אשר לה היה נשוי עד יום מותו. תקופה קשה זו של חייו, הוא מתאר בשירים רבים וכן ברומן האוטוביוגרפי – "סחרחרת חיי". עברו עליו שנים ארוכות של השפלות מצד מפקדיו, עבודה פיזית קשה, רעב וקור, געגועים לבית ולאשתו – אהובת חייו. בסוף שנת 1944, כשהונגריה הייתה כבר תחת הכיבוש הנאצי והפלוגה שלו הייתה ברומניה, הצליח לברוח, להתחבא בכפרים וכך ניצל ממוות.
עם שובו הביתה בשנת 1945, לאחר המלחמה, גילה שרק אחותו ואשתו שרדו, ואילו הוריו ורבים מבני משפחתו נרצחו.
עם היווסדה של אגודת הסופרים ההונגרית בשנת 1945 התקבל לסלו לדאני כחבר מן המניין. הוא פרסם שירים, כתבות, מחזות וסיפורי ילדים בחרוזים. בשנת 1953 הועלה מחזה בשלוש מערכות בחרוזים מפרי עטו בתיאטרון Madách בבודפשט וזכה להצלחה רבה. רבים מיצירותיו שודרו ברדיו, ביניהם דרמה מוזיקלית לרדיו בשלוש מערכות, דרמה סטירית בחרוזים, מערכונים קצרים, שירים ועיבודים לדרמה של יצירות שונות.בעקבות תלאות המרד ההונגרי של 1956, עזב לסלו לדאני את הונגריה, כמו גם סופרים הונגרים אחרים שלא יכלו לשאת עוד את מגבלות חופש הכתיבה של השלטון הקומוניסטי. במאי 1957, יחד עם רעייתו אדית ובתו אוה, עלה לישראל, שבה חי עם משפחתו עד יום מותו.
חייו ופועלו בישראל
בשנים הראשונות בישראל עסק לסלו לדאני בצילום לפרנסתו. צילומיו זכו בפרסים והוצגו בתערוכות בבית העיתונאים על שם סוקולוב. בשנים 1977-1967 עבד במשרד התקשורת כשרטט טכני.לצד עיסוקיו האחרים בישראל, המשיך בפעילותו הספרותית בשפה ההונגרית, מאות סיפורים קצרים ורומנים בהמשכים מפרי עטו הופיעו בקביעות במדורים הספרותיים של העיתונות הישראלית בשפה ההונגרית - ביומון אוי קלט (מזרח חדש), בשבועון "A hét" (השבוע) וברבעון לספרות, אומנות וחברה "Kútfő" (מעיין). כמו כן, הוא תרגם סיפורים קצרים מעברית ומאנגלית לעיתונות ההונגרית.
בשנת 1957 התקבל כחבר ב"אגודת הסופרים ההונגריים הגולים" (Hungarian Writers Association Abroad) שמקום מושבה היה בלונדון. פרסם סיפורים קצרים, שירים וכתבות בחו"ל בשפה ההונגרית. בין השאר, יצירותיו פורסמו במשך כעשרים וחמש שנה בעיתון הספרותי של סופרים הונגרים גולים "Irodalmi Újság" אשר יצא לאור בלונדון ומאוחר יותר בפריס. לדאני פעל גם ככתב חוץ ישראלי של העיתון, בשנת 1961 תיעד את משפט אייכמן בסדרת כתבות. סיפורים קצרים מפרי עטו ראו אור במדור הספרותי של העיתון "Népszava" (קול העם) הלונדוני וכן בירחון "Látóhatár" (אופק) במינכן.
בשנת 1971 זכה לסלו לדאני בפרס הרצל ובשנת 1975 בפרס נורדאו עבור פעילותו הספרותית. בשנת 1970 נתקבל לשורות אגודת הסופרים בישראל. סיפורים מפרי עטו תורגמו לעברית ופורסמו במדורים הספרותיים של העיתונות העברית הישראלית וכן בירחון ספרותי. בשנת 1970 שולב סיפורו הקצר "הפליט" באנתולוגיה של סופרים עולים "בגבולם" בהוצאת עקד. בשנת 1989 פורסם שירו "אוטוביוגרפיה קצרה" בתרגומו של איתמר יעוז-קסט במהדורה דו לשונית של הספר "צבי הפלאות" כרך 3. פורסמו ספריו הן בהונגרית והן בעברית.נפטר בגיל 84. לאחר מותו נערך ערב לזכרו בהנחיית אליהו גלאור בלשכת נורדאו בתל אביב, סניף "בני ברית" של יוצאי הונגריה. בערב זה ובערבים ספרותיים נוספים, אשר הוקדשו ליצירותיו, הוקראו שירים מפרי עטו. על מצבתו מילות השיר שכתב:
פרסים
1971- פרס הרצל לספרות ושירה. 1975- פרס נורדאו לספרות.
פרנץ להאר
פֶרֶנץ להאר (בהונגרית: Lehár Ferenc; 30 באפריל 1870 – 24 באוקטובר 1948) היה מלחין הונגרי.
ביוגרפיה
להאר היה בנו הבכור של מנצח תזמורת בצבא האוסטרו-הונגרי, ממנו ספג את האהבה למוזיקה. בגיל 15 התקבל לקונסרבטוריון למוזיקה של פראג, שם למד כינור וקומפוזיציה. אחד ממוריו היה אנטונין דבוז'ק, שאמר לו: "תלה את כינורך, ילדי, וכתוב מוזיקה".
לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא והיה, בשנים 1902-1890, מנצח תזמורות צבאיות. בשנת 1896 הוצגה האופרה שלו "קוקושקה" בלייפציג ובבודפשט בהצלחה מועטה.
בשנת 1902 עזב את הצבא, התיישב בווינה והחל לחבר אופרטות. האופרטה הראשונה שלו הייתה "נשות וינה". הפריצה שלו הייתה בשנת 1905 עם האופרטה "האלמנה העליזה". אופרטה זו זכתה להצלחה עצומה והוצגה ברחבי העולם. עד היום, במשך יותר ממאה שנים, מועלות הפקות חדשות של אופרטה זו. במהרה התפרסם להאר כמלחין של "אופרטות וינאיות" וכיורשו האמנותי של יוהאן שטראוס. אופרטות נוספות שחיבר עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו: "הרוזן של לוקסמבורג" (1909), "אהבת הצוענים" (1910) ו"אווה" (1911).
להאר חיבר גם מחולות ושירי לכת סימפוניים. לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית דעך העניין באופרטות, אך התחדש כעבור מספר שנים. להאר פגש בזמר הטנור ריכרד טאובר וחיבר אופרטות המתאימות לקולו: "פאגאניני" (1925), "פרדריקה" (1928), "ארץ החיוכים" (1929) ו"ג'ודיטה" (1934).
הנאצים ובמיוחד היטלר אהבו את האופרות של להאר. היטלר העניק לו את מדליית גתה ולהאר לא סירב לקבלה. בשל כך הוחרם להאר בישראל ויצירותיו נאסרו להשמעה, אולם העובדה שלהאר היה פסיבי ולא נאצי או אנטישמי מוצהר (אשתו הייתה יהודייה שהמירה את דתה לקתוליות טרם נישואיה) הביאה לביטול החרם עליו בראשית שנות השבעים.
ניו אורלינס סיינטס
ניו אורלינס סיינטס (באנגלית: New Orleans Saints- "הקדושים") היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר ניו אורלינס שבמדינת לואיזיאנה.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1967 והצטרפה לליגת ה-NFL. ב-1970 עברה הקבוצה לשחק בבית המערבי של חטיבת ה-NFC בליגת ה-NFL בעקבות איחוד הליגות המקצועניות. בשנת 2002 עברה לבית הדרומי של החטיבה.
בשני העשורים הראשונים לקיומה לא הצליחה הקבוצה להשיג מאזן ניצחונות חיובי. בעונת 2006, לאחר הצטרפותם של המאמן שון פייטון והקוורטרבק דרו בריז, הגיעה בפעם הראשונה בתולדותיה לגמר חטיבת ה-NFC, בו הפסידה 14-39 לשיקגו ברס. את עונת 2009 פתחה הקבוצה עם 13 ניצחונות רצופים אך סיימה את העונה הסדירה במאזן 3-13, בפלייאוף ניצחה לראשונה בגמר ה-NFC והעפילה למשחק הסופרבול מול אינדיאנפוליס קולטס. בסופרבול ניצחו הסיינטס 17–31, כשכוכב הקבוצה, הקוורטרבק בריז, השווה את שיא המסירות המושלמות (32) במשחק גמר של טום בריידי.
ב-2012 נחשף על ידי הליגה, כי רבים משחקני ההגנה של הקבוצה, כמו גם צוות המאמנים, נטלו חלק במתן תמריצים לשחקנים שיפגעו פיזית בשחקני הקבוצות היריבות ובפרט בקוורטרבקים, זאת במשך שלוש עונות, כולל עונת הזכייה בסופרבול. בעקבות הפרשה, נקנסה הקבוצה באובדן שתי בחירות דראפט בסיבוב השני ובקנס כספי של 500,000 דולר. מאמן הקבוצה שון פייטון הושעה לשנה, מתאם ההגנה גרג ויליאמס (שעבר לסנט לואיס ראמס) הושעה ללא הגבלת זמן, מנהל הקבוצה הושעה לשמונה משחקים ועוזר המאמן לשישה. מבין השחקנים כוכב הקבוצה ג'ונתן וילמה הורחק לעונה שלמה ושלושה שחקנים אחרים לתקופות קצרות יותר.
השפעת הוריקן קתרינה
ב-29 באוגוסט 2005 פגעה סופת ההוריקן קתרינה בעיר ניו אורלינס. בין השאר נפגע גם אצטדיון הקבוצה הלואיזיאנה סופרדום. ניו אורלינס סיינטס נותרה ללא מגרש ביתי ומתקני אימונים שמישים לקראת עונת המשחקים של 2005, ונאלצה לנדוד לסן אנטוניו שבטקסס. הנהלת הליגה הכריזה כי את משחק הפתיחה נגד הניו יורק ג'איינטס ישחקו הסיינטס באצטדיון ג'איינטס שבניו ג'רזי, ואת שאר משחקי הבית ישחקו בערים סן אנטוניו ובאטון רוז'. אוהדי הקבוצה הביעו חששם כי הערים לוס אנג'לס וסן אנטוניו ינצלו את המצב להעברת הקבוצה באופן קבוע מניו אורלינס, אך הקומישינר של ה-NFL הבטיח שהקבוצה תישאר בעיר.
הקבוצה חזרה לשחק בסופרדום במשחקה הביתי הראשון בעונת 2006, כשנה לאחר סופת ההוריקן קתרינה. שידור המשחק ברשת ESPN היה הנצפה ביותר בתולדות הרשת, וטרום המשחק נערכו הופעות של אמנים ידועי שם כגון U2 וגרין דיי. המשחק זכור בעיקר בזכות סטיב גליסון, שחסם בעיטת פאנט שהובילה לניצחון הקבוצה הביתית.
Der Herr denket an uns, רי"ב 196
Der Herr denket an uns (בעברית: ה' זכרנו) רי"ב 196, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. תאריך היצירה אינו ידוע בוודאות, אך מקובל להניח שהיה זה בשנת 1707 או 1708, בתקופה בה התגורר במילהאוזן. הטקסט מבוסס על פסוקים ממזמור קט"ו מספר תהלים.
היסטוריה
בעוד הקנטטות המאוחרות של באך נכתבו באופן סדרתי על פי מעגל השנה, אלו המוקדמות כמו זו נכתבו לאחר הזמנה מיוחדת לרגל אירוע מסוים. ההנחה של חלק מהחוקרים היא שהקנטטה נכתבה לחתונה, בעיקר בגלל הפסוק "יֹסֵף ה' עֲלֵיכֶם, עֲלֵיכֶם וְעַל בְּנֵיכֶם". חלקם סבורים שהיא נכתבה לכבוד חתונתם של יוהאן לורנץ שטאובר (Johann Lorenz Stauber), שהיה איש כמורה שהשיא את באך ורעייתו שנה קודם לכן, ושל רגינה ודמאן (Regina Wedemann), שהייתה דודתה של אשתו של באך.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1864 על ידי "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בצורה מסודרת בין השנים 1850–1900.
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה היא קצרה יחסית ונועדה לביצוע על ידי שלושה קולות, סופרן, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות, בליווי כלי קשת ובאסו קונטינואו. בקנטטה חמישה חלקים:
הקלטות
באופן יחסי לקנטטות אחרות של באך, קנטטה זו לא מבוצעת ומוקלטת רבות. קיימות כ-13 הקלטות מסחריות, בהן של המנצחים ניקולאוס הרנונקור (מ-1989) ושל טון קופמן (מ-1994).
מיקרוסקופ אלקטרונים
מיקרוסקופ אלקטרונים או מיקרוסקופ אלקטרוני (באנגלית: Electron Microscope) הוא מיקרוסקופ המסוגל להגדיל עצמים קטנים במיוחד בכושר הפרדה גבוה על ידי שימוש באלקטרונים, כתחליף למקור אור במיקרוסקופים רגילים. מיקרוסקופ אלקטרונים מסוגל להגדיל את העצם הנבחן עד לפי 10,000,000 מגודלו המקורי תוך ניצול טכנולוגיות של קרן האלקטרונים.
היסטוריה
מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון נבנה על ידי הפיזיקאי הגרמני ארנסט רוסקה. הוא ידע שלאלקטרונים יש פן של גלים, לכן האמין שהוא יכול לנהוג בהם באופן דומה לגלי אור. השפעת שדות מגנטיים על תנועת אלקטרונים הייתה ידועה, ורוסקה שיער כי ניתן להשתמש בהשפעה זו כדי למקד קרני אלקטרונים כפי שעדשה אופטית ממקדת אור. לאחר שוידא עקרונות אלו במחקר, הוא החל בתכנון מיקרוסקופ אלקטרונים. רוסקה הסיק שמיקרוסקופ אלקטרונים יהיה הרבה יותר יעיל ממיקרוסקופ אופטי רגיל ויאפשר הגדלה רחבה יותר משום שהרזולוציה גדלה באורכי גל קצרים וגלי אלקטרונים קצרים יותר מגלי האור הרגילים. בשנת 1933 רוסקה ושותפו, פיזיקאי גרמני נוסף בשם מקס נול, שרוסקה היה תלמידו, בנו אב טיפוס ראשון למיקרוסקופ האלקטרונים. אמנם המיקרוסקופ היה פרימיטיבי ולא ראוי לשימוש מעשי, אולם היה מסוגל להגדיל עצמים פי 400. רוסקה זכה בשנת 1986 בפרס נובל לפיזיקה, וכך נאמר בטקס: "על עבודתו הבסיסית באופטיקת אלקטרונים, ועל תכנון מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון".
מיקרוסקופ האלקטרונים היעיל הראשון נבנה על ידי אלי פרנקלין ברטון ותלמידיו, ססיל הול, ג'יימס היליאר ואלברט פרבוס, באוניברסיטת טורונטו, קנדה בשנת 1938.
אף על פי שמיקרוסקופים אלקטרוניים במאה ה-21 מסוגלים להגדיל עצם פי 10 מיליון, הם עדיין מבוססים על אב הטיפוס ועל גילוי הקשר בין אורך גל לרזולוציה של רוסקה. מיקרוסקופ אלקטרונים הוא חלק אינטגרלי מהציוד הנדרש במעבדות רבות. חוקרים נעזרים בו על מנת לבחון חומרים ביולוגיים (כגון מיקרואורגניזמים ותאים), מגוון מולקולות גדולות, דגימות ביופסיה, מבנה חומרים מתכתיים, גבישיים, ננו-חומרים וכן לאפיון פני-שטח של חומרים.
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר (מינוח אנגלי וראשי תיבות: Transmission Electron Microscope, TEM)
הוא הגרסה המקורית של מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון, מיקרוסקופ אלקטרונים חודר, מצריך אלומת אלקטרונים במתח גבוה הנפלטת באמצעות קתודה (תותח אלקטרונים) וממוקדת על ידי עדשות מגנטיות. אלומת האלקטרונים שהוחדרה חלקית דרך הדגימה המאוד דלילה (ולכן שקופה למחצה לאלקטרונים) נושאת מידע לגבי המבנה הפנימי של הדגימה. הסטייה המרחבית במידע זה (ה"תמונה") מוגדלת באמצעות סדרת עדשות מגנטיות עד שהיא נרשמת על ידי פגיעה במסך פלואורסצנטי, צלחת צילומית או חיישן אור כגון מצלמת CCD (ראשי תיבות של התקן צמוד מטענים, באנגלית: charge coupled device). את התמונה המזוהה על ידי ה-CCD ניתן להציג בזמן אמת על גבי מוניטור או מחשב.
רזולוציית התמונה המתקבלת באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים חודר ברזולוציה גבוהה (High Resolution TEM, HRTEM) מוגבלת בגלל סטיות כדוריות וכרומטיות; אבל דור חדש של מתקני סטיות הצליח להתגבר על אותן סטיות כדוריות. תיקוני תוכנה של סטיות אלו אפשרו הפקת תמונות עם מספיק רזולוציה על מנת להציג אטומי פחמן ביהלום מופרדים ב-0.89 אנגסטרום (89 פיקומטר) ואטומי צורן ב-0.78 אנגסטרום, הגדלה של פי 50 מיליון. היכולת לקבוע מיקום אטומים בתוך חומרים הפכה את ה-HRTEM לכלי הכרחי במחקר ופיתוח ננוטכנולוגיות בתחומים רבים, כולל זירוז הטרוגני (Heterogeneous Catalysis) ופיתוח התקני הולכה למחצה לאלקטרוניקה ופוטוניקה.
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר מספק תמונה דו-ממדית של העצם.
מיקרוסקופ אלקטרונים סורק (Scanning Electron Microscope, SEM)
בשונה מה-TEM, שבו נוצרת תמונה על ידי זיהוי אלקטרונים החודרים דרך הדגימה, במיקרוסקופ אלקטרונים הסורק הפקת התמונות נוצרת על ידי זיהוי אלקטרונים משניים הנפלטים מפני השטח עקב פגיעת אלומת האלקטרונים העיקרית שנורתה מתותח האלקטרונים ומורכזה על ידי העדשות. ב-SEM, אלומת האלקטרונים סורקת את כל הדגימה שורה אחר שורה (סריקת ראסטר), וגורמת לפליטת אלקטרונים משניים (Secondary electron), ואלקטרונים מוחזרים (Backscattered electrons) מפני הדגימה. האלקטרונים המשניים והמוחזרים שנפלטו מפני הדגימה נקלטים על ידי גלאי אלקטרונים המשניים הנמצאים בדרך כלל לצד הדגם; ואילו גלאי האלקטרונים המוחזרים נמצאים בדרך כלל מעל הדגם; ולעיתים ניתנים אף להוצאה (משיכה) מתא הבדיקה. התמונה הסופית נבנית ממספר האלקטרונים שנפלטים מכל נקודה על הדגימה.
באופן כללי, רזולוציית המיקרוסקופ החודר גבוהה בהרבה משל אחיו הסורק, אך, מכיוון שהדמיית המיקרוסקופ הסורק נסמכת על עיבוד פני השטח במקום חדירה לתוכו הוא מסוגל להדמות נפח ויש לו עומק ראייה גדול יותר, משום כך הוא יכול לדמות תמונות שיהיו ייצוג טוב למבנה התלת-ממדי של העצם הנבחן.
היפ הופ ישראלי
המונח היפ הופ ישראלי, מתייחס לסצנת ההיפ הופ בישראל, שצמחה החל מאמצע שנות השמונים.
תחילת הדרך
בשנת 1986, הוציא יאיר ניצני את אלבומו "האשם תמיד". האלבום נשען על דמות פרודית בשם "האשם תמיד" ומהווה מחווה ברורה למוזיקת האלקטרו היפ הופ ששלטה בסצנת ההיפ הופ האמריקאית באותה תקופה.
בשנת 1993, יצא לאור אלבומו של נייג'ל האדמו"ר, ישראלי ממוצא ג'מייקני ששהה זמן רב בג'מייקה. האלבום, שהציג היפ הופ (משולב עם ראגמאפין), ונקרא "חומוס מטמטם", היה אלבומו היחיד של האדמו"ר (בהפקה של יוסי פיין). הוא כלל טקסטים הומוריסטיים, ובאופן כללי לעג לגאנגסטה ראפ. אלבום זה לא זכה להצלחה בזמן אמת ובהמשך יצא לאור בשנית על ידי חברת ההפקות של יאיר ניצני. ראפרים ישראליים רבים טוענים להשפעה רבה של האלבום על סגנונם המוזיקלי. בשנת 1994 החלה לפעול הלהקה IS הופ, ששילבה אף היא תוכן הומוריסטי בשיריה, אך התפרקה תוך שנה.
ההשפעות הג'מייקניות על מוזיקת ההיפ הופ הישראלית נכחו גם אצל זמר הרגאיי סילברדון, ישראלי שאף הוא בילה את מרבית חייו בג'מייקה ואף היה ה"לבן" הראשון שהגיע לראש מצעד הפזמונים המקומי של ג'מייקה. אלבומו העברי הופק בג'מייקה על ידי המפיקים סטילי וקליבי, אך לא זכה להצלחה בישראל.
שבק ס' שהחלה לפעול ביבנה בשנת 1992 הייתה הלהקה הראשונה שהצליחה להביא את ההיפ הופ והראפ הישראלי למצעדי הפזמונים. הלהקה שילבה ראפ, מוזיקת היפ הופ ופַּאנְק עם רוק (בדומה ללהקה ממנה שאבו השראה, ביסטי בויז), בעוד אלבומיה המוקדמים מתאפיינים בשירים הומוריסטיים עתירי גסויות, היא עברה לטקסטים עמוקים יותר ומחאה חברתית בהמשך הדרך. בין להיטיהם המוכרים ניתן למנות את "מכופף הבננות" (המכיל סימפול משיר הנושא את אותו השם של אריק איינשטיין), "לבקש את הקש", "תתקעו בחצוצרה" (עם פישי הגדול), "נופל וקם" ועוד. רבים מחברי הלהקה מעורבים בסצנת ההיפ הופ הישראלית וחלקם אף הצליחו לפתח קריירת סולו לאחר פירוק הלהקה בשנת 2000, המוכר מביניהם הוא מוקי שפרץ עם קריירת סולו מצליחה. שבק ס' היא הרכב ההיפ הופ הראשון בישראל שהצליח להגיע למעמד של "אלבום זהב", עם תקליטם השני, "בעטיפה של ממתק".
הדג נחש, שהחלה לפעול ב-1996 בירושלים תרמה רבות להתאקלמות הסגנון בישראל ונחשבת לאחת להקות ההיפ-הופ המצליחות בישראל. סגנונם מאופיין כפַאנְק משולב עם ראפ. בשירם, מופיעים לרוב מסרים של סובלנות, שוויון ושלום, וכולל מחאה חברתית ופוליטית. חברי הלהקה בהנהגת שאנן סטריט אף פעילים חברתית ויזמים קבועים של אירועי תרבות ומוזיקה בקרב אוכלוסיות חלשות דוגמת פסטיבל בשקל. בין להיטיה של הדג נחש נמנים "אני לא מוותר" עם מזי כהן, "לזוז", "לא פראיירים", "גבי ודבי" (מהתוכנית הוותיקה ללימוד אנגלית), "שירת הסטיקר" שנכתב על ידי דויד גרוסמן, "עוד אח אחד" (שבוצע במקור על ידי פישי הגדול בשנת 1999), ורבים אחרים. להקות אלו פעלו במקביל לחדירתה של הסוגה האמריקאית לישראל והצלחתה ברדיו ובמועדונים.
גל הפריצה הראשון
במחצית הראשונה של שנות ה-2000 החלו "ערבי חישגוזים", אירועי הופעות חיות, בהם נטלו חלק ראפרים רבים. את האירועים יזמו והפעילו המפיקים אורי שוחט ורן "מג'יק" הרוש מהרכב "הרביעייה הפותחת", שפעל באותה תקופה, ואור "די.ג'יי אלארם" טרגר. הערב הראשון בסדרת ה"חישגוזים" התקיים במועדון "דינמו דבש" בדרום תל אביב. לאחר מכן, התקיימו ערבי החישגוזים במועדונים שונים בתל אביב, דוגמת "בארבי", "היינקן הבימה קלאב" ואמפי ווהל בגני יהושע. בין המשתתפים בערבי החישגוזים ניתן למנות את סאבלימינל והצל חברים נוספים מ"משפחת תאקט", חברים מ"הדג נחש" ו"שבק ס'", תאמר נפאר, סגול 59, הארכיון, MC שירי, ההרכב פיזדה פמילי ורבים אחרים.
הדג נחש, שב"ק ס', סילברדון, וראפרים נוספים שפעלו בשוליים הכשירו את הקרקע לפריחה הראשונה והפריצה של ההיפ הופ הישראלי בין השנים 2001–2007. בתקופה זו פרץ סאבלימינל לתודעה, בשנים 2001–2002 עם האלבומים "האור מציון" ו"האור והצל" יחד עם הצל, שכללו להיטים כגון "חי מיום ליום", "הפינאלי", "הפרד ומשול" ועוד. סגנונו הוא שילוב מוזיקה אמריקאית עם נושאים ישראלים והוא מאופיין במסרים ציוניים ולאומיים. אלבומם של סאבלימינל והצל, "האור והצל" היה לאלבום ההיפ הופ הישראלי הראשון שזכה במעמד "אלבום פלטינה". כמו כן, הקים סאבלימינל את הלייבל "משפחת תאקט" תחתיו הפיק אמנים שונים כמו שי 360, סיוון, האולטראס והצל. השפעתו של סבלימנל יצרה תת-ז'אנר של היפ הופ מועדונים מסחרי, אשר המייצגים הבולטים שלו הם הרכבים כמו כלא שש, שי 360 ואחרים. עוד בתחום ההיפ הופ המסחרי פעל בתקופה זו גם הראפר והמפיק אבי מסיקה, שתחת ידיו פעלו ראפרים כדנידין, שורטי ואחרים. ההיפ הופ המסחרי זכה להכרה מהרדיו הישראלי.
בתקופה זו, הופיעו ראפרים שונים, בין אלו ניתן למנות את מגיש הרדיו אייל פרידמן, המופיע תחת הכינוי קוואמי. פרידמן, שידר במשך שנים את התוכנית "עסק שחור" בגלגלצ (יחד עם לירון תאני), הקרויה על שמו של השיר "עסק שחור" של נייג'ל האדמו"ר, מתוך האלבום "חומוס מטמטם", ובכך תרם להטמעת הראפ והמוזיקה השחורה בקרב הקהל הישראלי. סשן הראפ הפומבי הראשון שלו אף היה בעת שאירח בתוכניתו את חברי להקת ביסטי בויז, בעת ביקורם בישראל בשנות התשעים. "עסק שחור", יחד עם תוכניתו של הזמר מומי לוי ב-88FM היה המענה היחידי לקהל שוחרי המוזיקה השחורה בישראל למשך השנים. ראפרים אחר אותו ניתן למנות הוא הראפר שחר סוויסה, שהחל לפעול אף הוא בתקופה זו. עיקר סצנת ההיפ הופ בשנים אלו התבססה על קבוצה פעילה של חובבי הז'אנר שהיו מגיעים בעיקר למועדון הג'י ספוט, תל אביב. עם הכשרתם והתמקצעותם של די ג'יים שונים, בהם בריינדד, עמי ואחרים, החל הביטוי הישראלי של ההיפ הופ לזלוג למועדונים ברחבי הארץ, בין היתר לראשון לציון ולסצנת המועדונים שלה, שם הוקם ליין ראשון מסוגו באזור השפלה על ידי המפיק יגאל פוקסון שאירח די ג׳ייז כמו שי 360, די ג׳י עמי, בייבי ג׳ חבר להקת כלא 6 ולקבל דומיננטיות ברחבות הריקודים.
עוד ניתן למנות את סגול 59, שהחל לשחרר אלבומים החל בשנת 2000 ונחשב לאחד מראשוני הסצנה הירושלמית בהיפ הופ הישראלי. סגול 59 פרץ לתודעה הרחבה ב-2003 עם אלבומו "שני הצדדים של סגול 59" שיצא דרך חברת NMC. סגול 59 המשיך בפעילותו בישראל ומחוצה לה, תוך שהוא עובד לצידם של אמנים שונים. בין השנים 2000–2008 הוציא סגול חמישה אלבומי היפ הופ, בלייבלים פאקט, NMC, התו השמיני ו-JDUB Records האמריקאית, שתרמה לשיווק אלבומי היפ הופ יהודי. הסצנה הירושלמית כללה שורה של ראפרים ומפיקים שהיו פעילים בסצנת ההיפ הופ הישראלית בשנים שלאחר מכן. בין אלו ניתן למנות את נתי חסיד, יוזם מעגלי פריסטייל, שדרן רדיו בתוכנית "כבשה שחורה" (106FM, לצידו של ליאור שיינברגר), וראפר פעיל; המפיק וולטר איינשטיין צפרדע, מפיק אירועים והדי.ג'יי של הצמד כהן@מושון; והמפיק מארקי פ'אנק, שהוחתם בלייבל AudioMontage, של חברי הרכב הפ'אנק "התפוחים" ואחרים.
בין השנים 2004–2007 התבססה סצנת ההיפ הופ החדשה, שכללה דור של צעירים שגדל על הז'אנר בשנות ה-90, והביא את תפיסת עולמו והידע שלו על היפ הופ לעברית. תקופה זו כללה פריחה של ראפ בעברית שהציג סגנון שירה מדויק יותר לשפה, הופעה של מפיקים חדשים ובניית סצנת הופעות. בין הלהקות הדומיננטיות הפעילות בתקופה זו ניתן למנות את IMF, קבוצת ראפרים בראשות אופין אורטגה פי.אר. טרופרז, שהייתה קולקטיב של 14 ראפרים, בהם פלד, אורטגה, לוקץ', אקסטרה ג'י, נועה פארן ואחרים שהשתלבו בתעשיית ההיפ הופ הישראלית לאחר מכן. הפי.אר טרופרז הוקמו על ידי חברי פרברים רפיוג'יז, להקת היפ הופ חי שנוסדה ב-2001. שתי להקות אלו, כמו גם הרכבי המשנה שפעלו במסגרתה, פעלו במסגרת הלייבל "היי פייבר הפקות" שהוקם על ידי נמרוד דוויק, שאף היה חבר בלהקות אלו.
במקביל, בתקופה זו החל לפעול ההרכב כהן@מושון, המורכב ממיכאל כהן ומיכאל מושונוב. כהן הפך ברבות השנים לאחד המפיקים המשפיעים בהיפ הופ הישראלי, תוך שהוא עובד בצמידות למפיק אורי שוחט, שהחל את פעילותו בסוף שנות ה-90 ונחשב לאחד המפיקים החשובים בהיפ הופ הישראלי. אורי שוחט הפיק גם את אלבומם השני של פלד ואורטגה, "משלוח מיוחד".
ראוי לציין, כי בתקופה זו את השפעתם המכרעת של מפיקים ודי.ג'יים כדוגמת סוליקו, אורי שוחט, יוסי פיין ואחרים על ההתפתחות המוזיקלית של התקופה. סוליקו שרכבו על התפר בין קבוצת מפיקים לדי.ג'יים אמונים על להיטים רבים שסייעו לדחיפת הז'אנר, ביניהם שיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי, חבר הוו טאנג קלאן גוסטפייס קילה, ואמנים בינלאומיים נוספים. עלייתו של מועדון הברזילי התל אביבי, נתנה במה רחבה לאמנים שוליים, והפתיחות של המועדון להציג מוזיקה חדשנית סייע בגיבושה של הסצנה החדשה.
גל הפריצה השני
החל משנת 2014 החל הרדיו הישראלי לשוב ולהשמיע היפ הופ ישראלי באופן רחב היקף. הרמזים המוקדמים לסינכרון שבין השגשוג של ההיפ הופ הישראלי ברחבות המועדונים בישראל ובקרב בני הנוער בא לידי ביטוי עוד מעט קודם לכן, בשנים 2011 ו-2012, תחנת הרדיו גלגלצ התחילה לשדר בכמות מועטה זמרים כמו פלד ואיזי, שאף נכנסו למצעדי הפזמונים של התחנה.
האמנים הראשונים שפרצו למיינסטרים באופן רחב היקף היו טונה, נצ'י נצ', איזי וטליסמאן. אלבומו השני של נצ'י נצ', "בור ועם הארץ" הכניס שירים שונים למצעדי הפזמונים. כמו כן, זכה נצ'י נצ' להשמעות במסגרת פרויקטים שונים בהם לקח חלק. ב-2015 כאשר איזי חשף את אלבומו השני, "לא לילדים" ושידר לקהל רחב יותר בתחום וזכה להצלחה ובמה בקדמת הרדיו, במקביל נפתחו בשנית בצורה רציפה שערי הרדיו לכלל אמני ההיפ-הופ בישראל, כמו בני אסתרקין, שגב, סגול 59, טונה, התקווה 6 ורבים אחרים.
בשנת 2015, נכנס נצ'י נצ' בשנית לפסגת המצעדים יחד עם ההרכב "קפה שחור חזק", עם שירם, "יהיה בסדר", הישג אליו לא הגיע אף אמן היפ הופ ישראלי במשך שנים (האחרון לפניהם היה קוואמי, עם השיר "תסחטי אותי" בשנת 2010). אמן נוסף שזכה להכרה בתקופה זו הוא הראפר טונה, עם שיריו "גם זה יעבור" ו-"רוק 30", כמו כן, בשנת 2015, הרדיו פתח בשנית את שעריו לאחר היעדרות של כמעט עשור אף לסאבלימינל, שהיה ממובילי הסצנה בראשיתה וללהקת הרגאיי וההיפ הופ התקווה 6 שאף זכו שנתיים ברציפות בתואר "אנשי השנה של המוזיקה" בתחנת גלגלצ. באותה שנה פרץ הראפר רון נשר לתודעה, כאשר הוציא את השיר #דוביגל ביחד עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, צמד הזמרים באותה תקופה לא היה צמד, אלא חובר רק אחרי השיר, מה שכמו כן, גרם לפרסום הצמד.
גל הפריצה השלישי
החל משנת 2016 החלה להופיע בסצנת ההיפ הופ הישראלי גם מוזיקת טראפ, באותה שנה נחשבה סצנת הטראפ הישראלית למחתרתית אך הפכה לפופולרית יותר לאורך השנים, בין אמני הטראפ ניתן למנות את: נורוז, דודו פארוק, מיכאל סוויסה, ״יאנג בויז״ (יאנג הפנר ובוי אצ'י), לוקץ', פלד, טדי נגוסה, הלם תרבות, שרק וצוקוש. סגנון זה התפתח בעיקר בתל אביב ומושפע מה״טראפ״ בארצות הברית, בערים כגון אטלנטה, לוס אנג'לס ומיאמי. סצנת הטראפ הישראלית התפרסמה בעיקר בקרב נוער.
האמנים הראשונים שפרצו בסצנת הטראפ הישראלית היו איתי לוקץ', מיכאל סוויסה ונורוז. המפיק המוזיקלי אורי שוחט אשר פעל במשך כל התפתחות סצנת ההיפ הופ הישראלי, נהג לעבוד עם אמני טראפ רבים, וביניהם מיכאל סוויסה, שאלבומו "סוויסהלנצח" אשר הפיק שוחט זכה לשבחים רבים.
בשנת 2017 החלה לפעול ליגת באטל ראפ בשם "דיבור נגוע" אשר בה התחרו ראפרים ישראלים אחד בשני תוך שימוש בעלבונות כלפי היריב, ראפרים רבים השתתפו, בין היתר 9 מ"מ, מייסד הליגה, רון נשר, הלם תרבות ושרק. ב-2018 נוסדה ליגת באטל ראפ נוספת בשם "Jewish Battle", באותה הליגה מתחרים אחד בשני בדרך כלל ראפרים מחתרתיים שטרם פורסמו כאמנים.
רבין (אמורא)
רבין (קיצור מן רבי אבין מוזכר בירושלמי כרבי אבון, רבי בון) היה מן האמוראים המפורסמים שחיו בארץ ישראל בדור הרביעי.
יש הסוברים כי היה יליד בבל, אך עלה לארץ וזכה להיחשב כאחד מגדולי חכמיה. הוא היה תלמידם של רבי אבהו, רבי זירא ורבי אלעאי. הפעילות של רבין שיוחסה לה חשיבות גדולה הייתה מעברו מארץ ישראל לבבל, ומבבל לארץ ישראל, ובתור חכם היה הוא מעביר תורה מהחכמים שישבו בארץ ישראל לחכמים שישבו בבבל. פעמים רבות מוזכר בתלמוד הבבלי שמועות והלכות שהביא עם הביטוי 'כי אתא רבין' (שפירושו – כאשר בא רבין, בארמית).
כמו עולא היה רבין מקשר בין חכמי ארץ ישראל ובבל, עבודה זו לא עשה בדרך אגב (תוך כדי נסיעה או ביקור במקום), אלא היה עושה זאת באופן קבוע ומכוון, על ידי זאת שהיה מבקר קבוע בבבל, אך התגורר בארץ ישראל, וכל זאת כדי לאחד את תורת ישראל בתפוצות.
נוסף לפעילותו בהעברת תורה מארץ ישראל לבבל, רבות המימרות בהלכה ובאגדה, המובאות בשמו בתלמוד ובמדרשים.
בנו בר מריון מוזכר בתלמוד. לפי אהרן הימן, מדובר באמורא המפורסם רבי אבין, מזקני תלמידיו של רבי יוחנן.
ויטמין C
ויטמין C (ידוע גם בשם חומצה אסקורבית) הוא ויטמין מסיס במים, החיוני לחיים.
ככל הידוע, כל בעלי החיים והצמחים מסנתזים ויטמין C בעצמם, למעט האדם, קופים, הקביה, עטלפים, בולבול אדום שת ועוד 14 זנים של עופות, וכן מאות סוגים של דגים.
ויטמין C נחוץ ליצירת החלבון קולגן, המאפשר יצירת רקמות ועצמות יציבות, ושומר על נימי הדם והשיניים. במקרה של חוסר קיצוני בוויטמין C עלולים לחלות במחלת הצפדינה, אך כיום מקרים כאלה מועטים. מחלה זו הייתה נפוצה בזמנה אצל מלחים שלא אכלו פירות וירקות טריים במשך שהותם הארוכה בים.
ויטמין C נפוץ מאוד, והוא מצוי במידה הרבה ביותר בפלפל אדום, בפרי הדר ובפירות שונים אחרים, בעגבניות, בירקות ירוקים ובכבד. גם חלב מכיל ויטמין C, אך הוא נהרס בתהליך הפסטור. בשני העשורים האחרונים הפך ויטמין C למרכיב שכיח בתעשיית הטיפוח, הודות לתכונותיו כאנטיאוקסידנט, המפחית תהליכי חמצון של העור ובכך מייחסים לו יכולות טשטוש פיגמנטציה וכתמי שמש ויתרונות בחיזוק העמידות של העור בפני רדיקלים חופשיים.
מניעת סרטן
מחקר שפורסם בספריית קוקרן מ-2013 מצא שאין ראיות לכך שתוספת ויטמין C מפחיתה את הסיכון ללקות בסרטן הריאה, גם אצל אנשים בריאים וגם אצל אנשים בעלי סיכון לפתח סרטן זה. לעומת מחקר זה, מטא-אנליזה משנת 2014 מצאה כי צריכת ויטמין C עשויה להגן מפני סרטן הריאות. מטא-אנליזה אחרת שבדקה את השפעה אפשרית של צריכת ויטמין סי על סרטן הערמונית לא מצאה קשר בין צריכתו להפחתת סיכון ללקות במחלה.
שתי מטא-אנליזות בדקו את ההשפעה של צריכת ויטמין C על הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס. אחת מצאה קשר נמוך בין צריכת ויטמין סי להפחתת סיכון, והאחרת לא מצאה קשר כלל.
מטא אנליזה משנת 2011 לא מצאה ראיות כי יש קשר בין צריכת ויטמין C להפחתת סיכון ללקות בסרטן השד, אולם מחקר אחר מצא כי ייתכן שיש קשר בין צריכת ויטמין C לשיעורי השרידות של אלה שכבר אובחנו.
מחלות קרדיווסקולריות
מטא-אנליזה משנת 2013 לא מצאה ראיות לכך שתוסף ויטמין C מפחית את הסיכון לאוטם שריר הלב, שבץ מוחי, תמותה קרדיווסקולרית או כל גורם תמותה אחר. עם זאת, אנליזה אחרת מצאה קשר הפוך בין רמות ויטמין C או צריכת ויטמין C לסיכון לשבץ.
מטא-אנליזה של 44 ניסויים קליניים הראתה השפעה חיובית משמעותית של ויטמין C על תפקוד האנדותל כשנלקח במינונים מעל 500 מ"ג ליום. החוקרים ציינו כי נראה שההשפעה של התוספים תלויה במצב הבריאותי, עם השפעה חזקה יותר במקרה של אלה שסבלו מסיכון גבוה יותר למחלות קרדיווסקולריות.
מחלות כרוניות
סקירה מ-2010 לא מצאה שויטמין C מסייע בטיפול בדלקת מפרקים שיגרונית.
מטא-אנליזה מ-2021 העלתה שנטילת ויטמין C עשויה להועיל בהפחתת רמות חומצת השתן בדם, אך ההשפעה נראית רק לתקופה של כחודש. נטילת כמות גדולה של ויטמין C לאורך זמן אינה מונעת מחלה ועלולה לגרום נזק בריאותי.
מחקר שבדק קשר אפשרי בין צריכת ויטמין C מעבר להמלצות השגרתיות לבין האטת תהליכים של קטרקט הקשור לגיל לא מצאה קשר משמעותי.
מערכת החיסון
ויטמין C נמצא בריכוזים גבוהים בתאים של מערכת החיסון, והוא נצרך במהירות במהלך זיהום. האינטראקציה של ויטמין C עם מערכת החיסון אינה ברורה. הועלתה השערה כי הוא מווסת את פעילותם של הפאגוציטים, את היצירה של ציטוקינים וכן את פעילותם של מולקולות ספיחה ותאים מוניציטים.
הצטננות
השפעתו של ויטמין C על הצטננות נבדקה במחקרים רבים, אך לא הוכח כי היא עוזרת במניעה או בטיפול בה, להוציא מקרים ספציפיים (בייחוד, אנשים המתאמנים בסביבה קרה).
כימיה
ויטמין C הוא חומר מחזר. בתמיסה מימית הוא משחרר יוני מימן, ובנוכחות חומרים בעלי פוטנציאל חיזור חיובי הוא משחרר אטומי מימן. תכונה זו מהווה את הערך הוויטמיני שלו. ויטמין C משמש כתורם אלקטרונים (מחזר) לשמונה אנזימים שונים:
ויטמין C פעיל שרוי במצב מחוזר וקרוי חומצה אסקורבית. ויטמין C לא פעיל נמצא במצב מחומצן וקרוי חומצה דהידרואסקורבית. בנוכחות החמצן שבאוויר, יוני נחושת או האנזים אוקסידאזה (הנפוץ בצמחים), הופך ויטמין C ללא פעיל. האנזים אוקסידאזה של החומצה האסקורבית מחמצן ויטמין C על ידי קשירתו לחמצן אטומי ויצירת מולקולת מים.
בשנים 1928–1932 החומצה האסקורבית, שנקראה בהתחלה הקסורונית, בודדה על ידי סנט-גיירגי בקליניקת מאיו ולאחר מכן הוכיח בסגד יחד עם ויוז'ף שבירביי את האפקט הנוגד צפדינה. במקביל הוכיח תכונה זו גם הצוות של צ'ארלס גלן קינג בארצות הברית. וולטר הוורת' ואדמונד הירסט, כימאים בריטיים, היו הראשונים שייצרו ויטמין C באופן מלאכותי, בשנת 1934.
זיהוי ויטמין C
ניתן לזהות את כמותו של ויטמין C באמצעות תגובה עם החומר 2-6-דיכלורופנול-אינדופנול. בעקבות התגובה עם ויטמין C, החומר הזה עובר תהליך חיזור. מגיב זה הוא כחול במצב מחומצן וחסר צבע במצב מחוזר. על כל מולקולת ויטמין C שמתחמצנת, מתחזרת מולקולה אחת של איננדופנול. את התוצאה הזאת ניתן לבדוק באמצעים חזותיים או לחלופין באמצעי מדידה כגון ספקטרופוטומטר.
חוסר בוויטמין C
חוסר בוויטמין C לאורך זמן יכול להוביל לסימפטומים הבאים:
חוסר קיצוני בוויטמין C, לאורך זמן, עלול להיות קטלני. מחלת הצפדינה הנגרמת מהחוסר הייתה נפוצה אצל מלחים ובעונות החורף, אם כי היום היא נדירה במדינות המתועשות.
עודף בוויטמין C
עודף בוויטמין C נדיר במיוחד, וזאת מאחר שרוב החומצה מופרשת בשתן. תופעות הלוואי של עודף ויטמין C בצריכה אורלית, שנויות במחלוקת. חלק מהרופאים טוענים שתופעת הלוואי האפשרית בצריכה גבוהה של ויטמין C היא התרככות היציאות, ומצב זה אינו מזיק. ה-USDA טוען שהצריכה המקסימלית ללא תופעות לוואי היא 2,000 מ"ג, לטענת הארגון מעל כמות זו עלולות להופיע הפרעות במערכת העיכול כגון שלשול, בחילה, כאב ראש, עוויתות בטן ואף דלדול מאגרי הנחושת בגוף. סימנים אפשריים לעודף עלולים להיות שתן צהוב וחומצי במיוחד.
לבעלי פגם גנטי g6pd, עודף ויטמין C פוגע בכדוריות הדם האדומות, ועלול לגרום להומולזיה.
תצרוכת יומית מומלצת
התצרוכת היומית המומלצת לוויטמין C שנויה במחלוקת. מצד אחד יש חוקרים ורופאים הממליצים על צריכה של 5 גרם (5000 מ"ג) ומעלה ליום למבוגר. לינוס פאולינג המליץ על נטילת 5 גרם ויטמין C ליום למניעת מחלות לב, ועל נטילת כמות גדולה יותר לטיפול במחלות לב.
מצד שני ביקורת רבה נמתחה על המלצות אלו, והממסד הרפואי כיום נוטה לא לקבלם (להרחבה ניתן לעיין למשל בערך על לינוס פאולינג). ה-USDA האמריקאי ממליצים על כמות יומית נמוכה בהרבה. להלן המלצות ה-USDA האמריקאי, כפי שאלה מפורטות במפרט ה-Daily Reference Intakes, או DRI, לוויטמין C. יש לציין שתצרוכת זו היא הגבוהה מבין כל הוויטמינים.
דייוויד צוקר
דייוויד צוקר (באנגלית: David Zucker; נולד ב-16 באוקטובר 1947 במילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית) הוא במאי סרטים יהודי-אמריקאי.
בין הסרטים שביים צוקר לבדו נמנים "האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה!", "האקדח מת מצחוק ½2: ריחו של הפחד", "מת לצעוק 3", "מת לצעוק 4".
הז'אנר שעמו הוא מזוהה יותר מכל הוא פרודיה.
בין השחקנים שכיכבו בכמה מסרטיו נמנים לזלי נילסן, צ'ארלי שין ואנה פאריס.
בשנת 2019 שימש צוקר כיועץ אמנותי בסרט "המוסד" של הבמאי אלון גור אריה בו ואף הגיע לישראל להשתתף בחזרות ובצילומים.
דייוויד צוקר נשוי לדניאלה צוקר ולהם שני ילדים.
זויה פיודורובה
זויה פיודורובה (ברוסית Зоя Алексеевна Федорова; 21 בדצמבר 1907 - 11 בדצמבר 1981) הייתה שחקנית קולנוע מפורסמת ונערצת בברית המועצות, שזכתה לתואר האמן המוערך של רוסיה הסובייטית בשנת 1965, והייתה כלת שני פרסי סטלין. פיודורובה נחשבה שחקנית בכירה ובולטת בקולנוע הרוסי עד למאסרה ושליחתה לכלא בשנת 1946, בעקבות רומן שניהלה עם הדיפלומט האמריקאי אדמירל ג'קסון טייט, שהיה מפקד הצי האמריקאי. מרומן זה נולדה ב-1946 בתה ויקטוריה. פיודורבה נידונה לעונש מאסר במחנה עבודה בבית הסוהר למשך 26 שנה, אך קיבלה חנינה בשנת 1956 לאחר 8 שנות גלות במחנה עבודה בכפייה. בשנת 1981 פיודורובה נרצחה בביתה בנסיבות שאינן ברורות.
שנים ראשונות
פיודורובה נולדה ב-21 בדצמבר 1907 בסנט פטרסבורג לאבא פועל ואמא עקרת בית. ב-1918 משפחתה עברה לגור במוסקבה בגלל עבודתו של אביה. ב-1928 היא התקבלה ללימודי משחק בתיאטרון, והמשיכה את לימודיה בתיאטרון מאיאקובסקי, אותם סיימה ב-1934.
מאסר
ב-1945 פיודורובה הכירה את הדיפלומט האמריקאי ג'קסון טייט, ב-18 בינואר 1946 נולדה בתה היחידה ויקטוריה. באותן שנים, תקופת מסך הברזל, יחסים רומנטיים עם מערביים היו אסורים ונחשבו כ"בגידה במדינה". למרות המאמצים להסתיר את מערכת היחסים האסורה, השלטונות גילו אודות הקשר. טייט גורש בחזרה לארצות הברית. פיודורובה נשלחה ב-27 בדצמבר 1947,  למעצר ולאחר שבית המשפט הרשיע אותה בריגול הוטל עליה עונש מאסר במחנות עבודה שהוחלף לכלא בעיר ולדימיר. בנוסף הוטל עונש גם על כל בני משפחתה המורחבת, העונש היה הרחקה לגלות והחרמת כל הרכוש המשפחתי. אחיותיה, אלכסנדריה ומריה הוגלו יחד עם ילדיהן ומשפחותיהן לשני כפרים נדחים שונים ל-10 שנים, במהלכן אחותה מריה נפטרה ב-1952. ויקטוריה, בתה בת השנה נשלחה לחיות בכפר נידח בקזחסטן יחד עם דודתה ומשפחתה, כשהוסתרה ממנה זהותה של אמה הביולוגית.
שחרור ממאסר
ב-1955, לאחר מותו של סטלין, קיבלה פיודורובה חנינה ושוחררה מהמאסר יחד עם אסירים פוליטיים רבים נוספים. ב-23 בפברואר 1955 היא אוחדה לראשונה עם בתה בת ה-10, ויקטוריה.
ב-1975 בתה ויקטוריה, במהלך ביקור אצל אביה טייט אותו לא הכירה, התחתנה ונשארה לגור בארצות הברית.
ב-1976 קיבלה פיודורובה אישור לצאת מגבולות ברית המועצות והיא הגיעה לארצות הברית, שם נפגשה, לראשונה מאז שהופרדו, עם ג'קסון טייט.
ב-1978 טייט נפטר אך פיודורובה הגיעה לארצות הברית פעמיים נוספות לבקר את בתה ויקטוריה ואת נכדה כריסטופר אלכסנדר פיודור פוי.
קריירה
ראשיתה של הקריירה הקולנועית של פיודורובה החלה בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, ומעמדה ככוכבת נערצת היה לאחר שכיכבה בתפקידים ראשיים בסרטים שהיו ללהיטים ברחבי ברית המועצות, ובעיקר לאחר פרסומו של הסרט "חברות" ב-1936, אשר תורגם ויצא לאקרנים גם בארצות הברית. במהלך מאסה היא המשיכה להופיע כשחקנית בתיאטרון. הקריירה של פיודורובה המשיכה להתפתח אף לאחר שאביה נאסר באשמת שווא, והיא המשיכה לככב בתפקידים ראשיים בסרטים מובילים.
זמן קצר לאחר שחרורה ב-1956 היא החלה לעבוד שוב כשחקנית ברוסיה. בשנות ה-60 וה-70 היא השתתפה בסרטי קולנוע רבים בתפקידים דרמטיים, לרוב כשחקנית משנה.
שנה לפני שנרצחה פיודורובה, היא הופיעה בסרט מוסקבה לא מאמינה בדמעות, שזכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1980.
נישואים
במהלך לימודיה היא נישאה ללאוניד וייצלר, שמאוחר יותר היה לשחקן תיאטרון ידוע, וב-1934 נישאה לקולנוען א. רפופורט, ולאחר 5 שנים הזוג התגרש והיא החלה בקשר עם הטייס איבן קלשבים, שנהרג 3 שנים מאוחר יותר. ב-1946 מתוך ניסיון להסתיר את קשריה עם טייט היא נישאה בנישואים פיקטיביים למלחין אלכסנדר רזונובה, אותו הכירה באחד הפרויקטים המשותפים שלהם.
מותה
ב-11 בדצמבר 1981, נרצחה פיודורובה ביריית אקדח בביתה. נסיבות הרצח לא התגלו מעולם.
פלייסטיישן
היסטוריה
הפלייסטיישן הוא קונסולת המשחקים הראשונה של סוני. הקונסולה יצאה לראשונה לשווקים ב-3 בדצמבר 1994 ביפן ולאחר כשנה הורחבה מכירתה לשאר מדינות העולם. הפלייסטיישן נשלט על ידי שלט אנלוגי, אשר צורתו דמויות הבומרנג הפכה עם הזמן לסימן היכר של הקונסולה. על אף מחירה הגבוה של הקונסולה עם השקתה (כ-300$ בארצות הברית) היא הפכה לפופולרית במיוחד. האפשרות "לשמור" התקדמות במשחקים על גבי כרטיסי זיכרון, הגרפיקה המתקדמת והאפשרות להשתמש במשחקים פיראטיים עודדו את המכירות.
להצלחת הפלייסטיישן התלוותה תחרות לסוני מצד החברות נינטנדו וסגה. השתיים הוציאו במקביל קונסולות משלהם. נינטנדו פיתחה את ה-N64, ואילו סגה פיתחה את הסאטורן. הצלחתן של שתי הקונסולות הייתה פחותה משמעותית.
הנס מורגנטאו
הנס יואכים מורגנטאו (בגרמנית: Hans Joachim Morgenthau; 17 בפברואר 1904 - 19 ביולי 1980), פוליטולוג ומשפטן אמריקאי ממוצא יהודי-גרמני, הוגה-דעות בתחום מדע המדינה, נחשב אבי הריאליזם הבינלאומי המודרני.
במסגרת פיתוחו את פרדיגמת הריאליזם הבינלאומי תרם מורגנטאו רבות להבנת היחסים בין המדינות בזירה הבינלאומית. לטענות שהעלה מורגנטאו נודעה חשיבות רבה, בין היתר, נוכח העובדה כי התנגד, לפני מעשה, למלחמת וייטנאם, שבה הייתה מעורבת ארצות הברית בסוף שנות ה-50 ושלבסוף נתפסה על פי רוב כטעות. התייחסות נוספת של מורגנטאו אשר לה נודעה משמעות רבה היא תחזיתו בתום מלחמת העולם השנייה לפיה ארצות הברית וברית המועצות אשר סיימו את המלחמה באותו צד (הצד המנצח) לא יישארו אוהדות האחת כלפי השנייה. תחזית זו התממשה עם תחילת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות, לאחר מלחמת העולם השנייה.
נקודות בחייו
מורגנטאו נולד בקובורג שבגרמניה, אותה עזב בשנת 1937 לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. מורגנטאו עבר לשווייץ, לאחר מכן לספרד ולבסוף לארצות הברית, שבה נשאר והפך לפרופסור באוניברסיטת שיקגו. מורגנטאו למד באוניברסיטת ברלין, אוניברסיטת פרנקפורט ואוניברסיטת מינכן. בתחילת חייו חווה מורגנטאו גילויי אנטישמיות אשר ייתכן כי השפיעו על תפיסתו את העולם. באחרית חייו היה מורגנטאו עמית וחבר של אדוארד הלט קר, היסטוריון עיתונאי ותאורטיקן ריאליסט בתחום היחסים הבינלאומיים, שהיה עמיתו המקצועי בתחום הריאליזם ביחסים הבינלאומיים.
הרקע להגותו
עיקר פועלו של מורגנטאו היה לאחר מלחמת העולם השנייה ובעקבות התהליכים שלדבריו הובילו אליה. מורגנטאו הגה את רעיונותיו אל מול מה שכינה כטעויות שהיוו קרקע פורייה למלחמת העולם השנייה וגרמו, בדרך עקיפה אמנם, לפרוץ המלחמה. כלומר, מורגנטאו האמין שהדרך בה בחרו המדינאיים לנהל את הזירה הבינלאומית לאחר מלחמת העולם הראשונה, הייתה שגויה ונבעה מאי הבנת הכוחות הפועלים בבסיס פעולותיה של כל מדינה בפרט ומכאן גם בזירה הבינלאומית ככלל.
עיקרי הגותו
הבחנה זו, בין ריאליזם מודרני לריאליזם פרה-מודרני, נשענת על הצורך להבחין בין הריאליזם המוקדם יותר שנוסד כבר בימי התקופה הקלאסית על ידי תוקידידס דרך הוגים מאוחרים יותר (אף שלעומת מורגנטאו הם מוקדמים) כמו ניקולו מקיאוולי ותומאס הובס אשר גם הם פרשו את משנתם הריאליסטית שהתבססה על עוצמה, אך הם עשו זאת במאות ה-15 - 17. בנוסף יש לציין כי יש להבדיל את מורגנטאו גם מזרם מאוחר ממנו אשר קרוי "הזרם הנאו-ריאליסטי" זרם זה התפתח מאוחר יותר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20.
בסיס השפעתו
הגותו השפיעה רבות על שינוי המגמה ביחסים הבינלאומיים לאחר מלחמת העולם השנייה. ארצות הברית, שהפכה לאחר המלחמה לאחת משתי מעצמות העל בזירה הבינלאומית (השנייה הייתה ברית המועצות), שינתה את גישתה מן הגישה ה-"אידיאליסטית" ששלטה בהתנהלות הזירה הבינלאומית קודם מלחמת העולם השנייה, לגישה הריאליסטית שאותה פיתח מורגנטאו ולפיה היחסים הבינלאומיים צריכים להיות מושתתים על בסיס הנחת היסוד כי כל מדינה מונעת מהרצון לעוצמה וזאת למען השגת האינטרסים שלה. שינוי זה אשר התרחש בגישתה של ארצות הברית התרחש לאור ספרו של מורגנטאו "פוליטיקה בין האומות" והשפיע רבות על התנהלות הזירה הבינלאומית ולו רק נוכח העובדה שאחת משתי מעצמות העל בזירה הבינלאומית (שעתידה להפוך בתחילת שנות ה-90 למעצמת העל היחידה) שינתה גישתה וצעדיה והפכה אותם ליותר רציונליים, אובייקטיביים ומבוססי תפיסה לפיה הבסיס להתנהלות בזירה הבינלאומית הוא הרצון לעוצמה לשם השגת אינטרסים.
דיינה קארווי
דיינה קארווי (אנגלית: Dana Carvey; נולד ב-2 ביוני 1955) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי.
חייו
כשדיינה היה בן 3, עברה משפחתו לסן קרלוס, קליפורניה למשפחה נוצרית-לותרנית. כשהיה ילד צעיר קיבל את מערכת תופים הראשונה שלו. הוא קיבל את תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת סן פרנסיסקו. הוא חבר בזרם הלותרניזם בנצרות.
קארווי שיחק בסרטים וסדרות טלוויזיה, ובין השאר גילם את דמותו של גארת' אלגאר, הסייד-קיק של ויין, בסרטים עולמו של ויין (1992) ועולמו של ויין 2 (1993).
בשנת 1996 הנחה תוכנית אירוח משלו בשם "המופע של דיינה קארווי" ברשת ABC, ובוטלה לאחר 8 פרקים. בין היתר כיכבו בסדרה סטיבן קולבר, בוב אודנקירק וסטיב קארל.
אליס מיליאט
אליס מיליאט (בצרפתית: Alice Milliat; 5 במאי 1884 - 19 במאי 1957) הייתה ספורטאית צרפתיה, חותרת, שחיינית ושחקנית הוקי שדה. מחלוצות ספורט הנשים בצרפת ובעולם. מהמייסדות של התאחדות ספורט הנשים בצרפת (1917). כנשיאת ההתאחדות, ארגנה את אירוע הספורט הבינלאומי הראשון של נשים שנערך במונטה קרלו במרץ 1921 ובהמשך ארגנה את שתי אולימפיאדות לנשים, בשנת 1922 ובשנת 1923, שנערכו אף הן במונטה קרלו. ב-31 באוקטובר 1921 ייסדה את התאחדות ספורט הנשים הבינלאומי, שארגנה את המשחקים העולמיים לנשים שנערכו לראשונה ב-20 באוגוסט 1922 בפריז. בזכות פועלה, התאפשרה השתתפותן של נשים רבות יותר ובאופן מגוון ורחב יותר במשחקים האולימפיים (לראשונה אתלטיות ומתעמלות השתתפו באולימפיאדת אמסטרדם 1928), תהליך שעדיין מתמשך עד היום.
עדי שמאי
עדי שמאי היא כתבת ומגישת מבזקי חדשות ברדיו ובחדשות 13.
ביוגרפיה
שמאי נולדה וגדלה בבאר שבע. למדה בתיכון מקיף ה' והיא בעלת תואר ראשון בניהול ותקשורת מהמכללה למינהל. את הקריירה בעיתונאות החלה שמאי ב-1995 ככתבת התרבות במקומון "ידיעות תקשורת". ב-1996 עבדה כשדרנית רדיו ב"רדיו ללא הפסקה".
בין השנים 1998 עד 2000 שימשה שמאי כתבת התרבות של המקומון "מעריב".
בין השנים 1998 ל-2000 הייתה כתבת "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ הוט 3 ובמקביל, ערכה והגישה את רצועת הבוקר ב"רדיו דרום".
בין השנים 2000-2003 שימשה שמאי במספר תפקידים בטלוויזיה: כמנחת הסדרה "תרבות הרוק" בערוץ 8, מגישה במגזין המחשבים "זומביט" בערוץ 2 וכמגישת "חדשות ספורט".
ב-2001 החלה לשמש "שדרנית רדיו בכירה" ב"רדיו תל אביב", שם הגישה תוכנית יומית אישית.
ב-2005 שימשה כמגישת מהדורת חדשות הצרכנות בערוץ TVMALL.
ב-2006 החלה להגיש את מבזקי הספורט בערוץ הספורט.
בין השנים 2008 עד 2010, החלה להגיש את רצועת הצהריים עם רון קופמן ב"רדיו תל אביב". ברצועה זו הם הגישו את התוכנית "צהריים בשניים".
בין השנים 2008 ל-2010, שימשה כמגישת מבזקי חדשות בחדשות 10.
בין השנים 2011 עד 2013 הגישה את "חדר החדשות" בערוץ HOT3).
ב-2012 החלה להגיש את התוכנית "משפחה חורגת המדריך" עם אלון גל בערוץ 2.
ב-2014 החלה להגיש את התוכנית "חדשות מקומיות" ב"וואלה! חדשות".
ב-2014 יצרה את הסרט דוקומנטרי "חללים: השכול הצבאי בחברה הישראלית" בו היא גם שימשה כבמאית.
חיים אישיים
שמאי היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למנהל. היא אם לשלושה.
זיד בן שאכר
השריף זיד בן שאכר (ערבית: زيد بن شاكر; 4 בספטמבר 1934 – 20 באוגוסט 2002) היה איש צבא ופוליטיקאי ירדני, שימש כמפקד העליון של צבא ירדן וכיהן שלוש פעמים בתפקיד ראש ממשלת ירדן.
קורות חיים
זיד בן שאכר נולד ב-4 בספטמבר 1934 בעמאן, בירת אמירות עבר הירדן. הוא היה בן דודו של המלך חוסיין אבן טלאל, נכדו של עבדאללה מלך ירדן ולימים מלך ירדן בעצמו. הוא למד איתו בוויקטוריה קולג' שבאלכסנדריה, שם התיידד עם המלך לעתיד ונעשה איש סודו.
קריירה צבאית
לאחר לימודיו התגייס בן שאכר ללגיון הערבי, התמנה לקצין ושימש במספר תפקידים בצבא הירדני. בשנות ה-50 היה בן שאכר לגורם מקשר בין המלך לבין תנועת הקצינים הירדנים החופשיים ששאבה השראה ממהפכת הקצינים החופשיים במצרים בשנת 1952. הקצינים החופשיים, בתיווכו של בן שאכר, הם ששכנעו את חוסיין לפטר את ראש הלגיון הבריטי גלאב פאשא ולמנות במקומו אדם ממוצא ירדני, כחלק מתהליך כולל של ירדניזציה של הצבא הירדני. בהמשך בן שאכר המשיך להתקדם בסולם הדרגות הצבאי והתמנה למפקד דיוויזיה משוריינת. במלחמת ששת הימים פיקד על חטיבה 60 המשוריינת, שהייתה ממוקמת באזור יריחו.
ב-11 ביוני 1970 הודיע חוסיין ברדיו על הדחתו של בן שאכר מהפיקוד על הדיוויזיה המשוריינת השלישית, יחד עם הדחת נאצר בן ג'מיל וקציני צבא בכירים נוספים, במענה לדרישות של ארגוני הפדאיון הפלסטינים. הקצינים המודחים הואשמו באחריות לטבח בעמאן באותו חודש. אולם, כהכנה לאירועי איבה נוספים כנגד הפדאיון, בן שאכר הוחזר לשירות פעיל בראשית אוגוסט 1970 וקודם לתפקיד סגן הרמטכ"ל הירדני. אירועים אלו אכן פרצו חודש לאחר מכן, כאשר הפדאיון הכריזו על הקמת מדינה עצמאית בצפון ירדן. ב-15 בספטמבר נכח זיד בפגישת חירום שבה נכחו חוסיין, פוליטיקאים בכירים כמו וספי א-תל וזיד א-ריפאעי, וכן אנשי צבא, שבה הוחלט על הקמת ממשלה צבאית זמנית עד לחיסול נוכחות הפדאיון בירדן. חאבס אל-מג'אלי מונה לרמטכ"ל הצבא הירדני, ועד לתום חודש ספטמבר הוצאו כוחות הפדאיון מהערים ומהדרכים המרכזיות בממלכה.
בשנת 1972 מונה בן שאכר לרמטכ"ל צבא ירדן. בשנת 1976 מונה למפקד העליון של הכוחות המזוינים של ירדן, לאחר התפטרותו של חאבס אל-מג'אלי. בגלל קרבתו האישית למלך, הוא היה מעורב בפיוס בין חוסיין לבין עבד אלחמיד שרף, קרוב משפחה של המלך מהענף העיראקי של השושלת ההאשמית. לימים שרף מונה לראש ממשלה. בעקבות כניסת כוחות צה"ל ללבנון במבצע שלום הגליל במרץ 1982, נשלח בן שאכר בידי המלך חוסיין ביולי לוושינגטון לשיחות עם מזכיר המדינה האמריקאי ג'ורג' שולץ שנועדו להבטיח את ביטחונה של ירדן לאור הסכסוכים בלבנון, שבהן היו מעורבות גם סוריה וגם ישראל. לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987, המלך חוסיין החל להגות את רעיון ניתוק הזיקה מהגדה המערבית והכרה בזכות הפלסטינית להגדרה עצמית באמצעות אש"ף. במרץ 1988 נכח בן שאכר בהתייעצות מיוחדת בעניין זה, יחד עם בכירים אחרים כמו זיד א-ריפאעי ועדנאן אבו עודה, שבה הביע תמיכה במהלך מדיני זה. ניתוק הזיקה אכן יצא לפועל בהכרזתו של חוסיין בסוף יולי 1988.
קריירה פוליטית
בן שאכר כיהן בתפקיד רמטכ"ל עד התפטרותו בשנת 1988, ולאחר מכן החל את דרכו בפוליטיקה הירדנית. בהמשך בן שאכר עצמו כיהן כראש ממשלת ירדן בשלוש כהונות לא רצופות. כהונתו הראשונה החלה ב-27 באפריל 1989, לאחר התפטרותו של קודמו זיד א-ריפאעי בשל מהומות המזון שפרצו במדינה באותו חודש. יומיים לאחר ראשית כהונתו הכריז חוסיין על עריכת בחירות כלליות במדינה, הראשונה מאז ניתוק הגדה המערבית מירדן בעקבות מלחמת ששת הימים. במינויו, חוסיין הטיל על בן דודו לבטל את המשטר הצבאי שנכנס לתוקף בשל המהומות, ולהחזיר את החיים הסדירים בממלכה על כנם. הבחירות שנערכו בנובמבר העלו את מודר בדראן לראשות הממשלה, ובן שאכר סיים את כהונתו הראשונה ב-4 בדצמבר 1989. ב-4 בדצמבר 1990 נכח בן שאכר בפסגת חירום בעיראק, בנוכחות סדאם חוסיין, יאסר ערפאת והמלך הירדני, לאור פלישת עיראק לכווית באוגוסט והאיום האמריקני על פלישה לעיראק. במהלך הפגישה בן שאכר, שהיה בעל עבר צבאי, ניסה להסביר לעיראקים את חומרת המצב הצבאי שהם עומדים מולו, אך הם לא התייחסו להפצרותיו. בהמשך אותו משבר בן שאכר גם נכח בפגישה חשאית ב-4 בינואר 1991 בין ירדן לישראל, שבה סוכמו הבנות בין הצדדים לקראת הפעולה הצבאית המתרגשת ובאה בעיראק.