cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבולות בטיפול
גבולות - הקשר היסטורי
התפיסות הקלאסיות התייחסו לגבולות ביחסים הטיפוליים בנוקשות רבה וללא כל גמישות. גישה זו נבעה מהתפיסה של המטפל כלוח חלק ולכן מעשה שיכיר באדם האמיתי מאחורי דמות המטפל יפגע בתפיסה זו וביחסי ההעברה. מתוך תפיסה זו כל צורה של הגמשת גבולות היא פסולה והמאמץ להימנע ממנה הוא המעשה הנכון.
גורם משמעותי להתייחסות נוקשה לגבולות היה החשיבה על הסיבות ליחסים מיניים עם מטופלים. יחסים מזיקים אלו נתפסו כתוצאה מחציה של גבולות, ונדמה היה כי כל הגמשה של גבול היא בגדר מדרון חלקלק אל חציה שהשלכותיה מזיקות. לכן, יש להימנע מכל צעד של הגמשת הגבולות כי הוא עלול להוביל למעשים שאינם עומדים בסטנדרטים המקצועיים ולפגיעה במטופל.
התפיסה הקלאסית הוגדרה על ידי זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה, המתאר בכתביו גבולות נוקשים מאוד. עם זאת בתיאורי המקרה שלו הוא מתאר כי העניק למטופלים מתנות, שלח גלויות, השאיל ספרים והפר גבולות רבים. פרויד לא שמר על הפרדה בין חייו הפרטיים לחייו המקצועיים. דוגמה לכך הייתה יחסיו עם שנדור פרנצי, מטופל שלו ועמית למקצוע. הוא ערך איתו פגישות טיפוליות במהלך חופשות שהתקיימו בצעידה משותפת בטבע ובתדירות שונה מהשגרה ובמקביל לארוחות משותפות. דוגמה נוספת להיעדר הגבולות היא הטיפול שערך פרויד לבתו, אנה פרויד. חריגות דומות לאלו התקיימו גם אצל תאורטיקנים מרכזיים אחרים כמו מלאני קליין שערכה טיפול במהלך חופשה כשהמטופל שוכב על מיטתה בחדר המלון ודונלד ויניקוט שנתן למטופליו קפה ועוגיות בסיום מפגשים ובמקרים מסוימים חשף את ההעברה הנגדית שלו, אחז ביד מטופלת וכדומה. מרבית מהתנהגויות אלו אינן מקובלות היום בתחום הטיפול.
תפיסת המטפל כלוח חלק היא תפיסה שמטבעה ניתן לשאוף אליה, אך היא אינה מציאותית ולא יכולה להתקיים. שנית, לא כל המטפלים הם פסיכואנליטיים. הטיעונים לטובת גישת הלוח החלק אינם תואמים עם מגוון גישות ותאוריות מתחום הפסיכותרפיה. בנוסף, הטיעון שכל הגמשת גבולות מובילה לחציה של גבולות וליחסים לא הולמים בין מטפל ומטופל היא מטעה. יש עדויות משמעותיות לכך שמטפלים יכולים להגמיש את הגבולות ולהימנע מלהיגרר לניצול או לנזק.
תאורטיקנים שונים הטילו ספק בקיומו של מדרון חלקלק. למרות שיש מוסכמה שתופעה זו אכן קיימת, הם טענו שלפחות חלק מהגבולות ניתן להגמיש בלי לגרום לנזק או ליחסים מיניים. למעשה הם הדגישו שברוב המקרים הסיכוי לפול למדרון החלקלק הוא נמוך ומאידך קיימות אינספור דוגמאות בהן חצית גבולות הובילה לשיפור בתוצאות הטיפול.
על פי הספרות בת זמננו יש לשקול את האפשרות שמטפלים יכולים לחצות את הגבולות בלי להפר אותם, אבחנה שעשו בשנת 1993 גות'ייל וגאברד. לפני כן כל חצייה של הגבולות נחשבה להפרה מסוכנת שלהם, ולכן כל חצייה היא מזיקה למטופל ויש להימנע ממנה. אך עם ההבנה שלנו את הגבולות כיום אנו מבינים שהשמירה הקנאית עליהם אינה אפשרית ויתר על כן, שינוי מסוים בגבולות יכול לקדם את התהליך והיחסים הטיפוליים. גישה נוקשה שלא מאפשרת כלל גמישות מתוך פחד להפר סטנדרטים מקצועיים או פחד להזיק למטופל, עלולה למעשה להיות בעלת סיכוי גבוה יותר לגרום לו נזק. אין בנמצא כללים אחידים לכל בנוגע לגבולות שיתאימו לצרכים הייחודיים של כל מטופל ומטופל.
אנדרו ואט
אנדרו ואט (באנגלית: Andrew Watt; נולד ב-20 באוקטובר 1990), הידוע גם כואט (Watt), הוא מפיק מוזיקלי, זמר ופזמונאי אמריקאי זוכה פרס גראמי.
קריירה
ואט גדל בגרייט נק, ניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון הצפוני ג'ון ל. מילר גרייט נק וסיים את לימודיו בשנת 2008. הופעותיו המקצועיות הראשונות היו נגינה בגיטרה עבור ג'ארד אוואן, קודי סימפסון וג'סטין ביבר.
בשנת 2013, ואט היה המייסד והגיטריסט של להקת הרוק קליפורניה בריד לצד גלן יוז  (דיפ פרפל, בלאק סבאת') וג'ייסון בונהם (פורינר, לד זפלין). בשנת 2015 הקליט והוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Ghost In My Head. צ'אד סמית מרד הוט צ'ילי פפרז וג'ואי קסטילו מקווינס אוף דה סטון אייג' שימשו כמתופפים במיני-אלבום.
באוקטובר 2015, היה ואט למופע הפותח של ג'יינז אדיקשן. בפברואר 2016, פתח גם את המופע של דה קאלט בלוס אנג'לס. באותו החודש, שיבח מגזין רולינג סטון את ואט על הופעתו הקולית בהופעה החיה של "L.A. Woman" לצד רובי קריגר כחלק ממחווה לריי מנזרק מהדלתות. בשנת 2017, היה לחלק מכותבי השיר "Havana" של קמילה קביו בהשתתפות יאנג ת'אג, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
גבולות בטיפול
ההתייחסות לגבולות
שינוי בגבולות אסור שיהיו מזיקים, נצלניים, או שלא יעמדו בסטנדרטים מקצועיים. לצורך כך המטפל צריך לשקול בכובד ראש את הצרכים הייחודים של כל מטופל, את ההיסטוריה האישית והטיפולית שלו, בידיעה שכל מטופל יכול להגיב בצורה שונה לפעולה או מחווה של המטפל. אפילו כאשר פועל המטפל במחשבה תחילה והתחשבות במאפיינים ובנסיבות של המטופל, יש חשיבות להערכה מחדש של ההשפעה של מעשי המטפל. לשם כך המטפל צריך לפעול על פי כללי האתיקה וההתנהגות, הקווים המנחים והחוקים והתקנות הנהוגים במקום. כשיש ספק יבחן המטפל את הדברים בהדרכת עמיתים בעלי ניסיון או בוועדות אתיקה.
מערך טיפולי (setting)
ביטוי מרכזי של גבולות הטיפול הוא המערך הטיפולי או הסטינג שתפקידו לשרת את התהליך הטיפולי. המערך הטיפולי מחזיק את הטיפול ומאפשר הכלה. כמו כן, הוא מגדיר את תפקידי המטפל והמטופל. המערך הטיפולי כולל הגדרות למרכיבים הבאים:
בגישות הקלאסיות קיימת הקפדה נוקשה על כללי המערך שנקבעים על ידי המטפל. בגישות עכשוויות קיימת גמישות מתוך תפיסה שיש להתאים את הגבולות הטיפוליים לצורכי המטופל. קביעת הגבולות נעשית תוך דיון משותף של המטפל והמטופל כאשר לעצם קיומו של הדיון יש משמעות בהבנת צרכיו של המטופל ואבחנה בין צרכים למשאלות.
אריה גרושקביץ
אריה (לייב) גרושקביץ (ינואר 1897 - 18 בנובמבר 1960) היה ראש המועצה המקומית קריית מוצקין בין השנים 1941–1958.
ביוגרפיה
גרושקביץ נולד בינואר 1897, למשפחת סוחרים דתית, בעיירה פלונסק, שבפולין. הוריו שכרו לו מלמדים פרטיים, כדי שלא ייחשף לרעיונות הציוניים של הנוער. עם זאת, כבר בגיל 17 הוא היה פעיל בתנועת "המזרחי", הציונית.
בשנת 1920, גויס גרושקביץ לצבא פולין. אחרי השירות הוא התחתן וקיבל עבודה, בוורשה במשרד של תנועת "המזרחי", בו גויסו כספים עבור היישוב העברי בארץ ישראל. במסגרת זאת, הגיע לארץ ישראל כתייר ב-1924 וב-1925. במהלך הביקור השני, גמל בליבו החלטה לעלות לארץ ישראל ולכן, התפטר ממשרתו. בישראל, קיבל עבודה כבנקאי בחיפה.
בשנת 1934 היה גרושקביץ מראשוני רוכשי המגרשים במה שכונה אז "שכונת מוצקין". בניית ביתו הושלמה בשנת 1936 ומשנה זו הוא כיהן, לסירוגין, כראש ועד שכונת מוצקין, עד שנת 1940. ב-1940, שכונת מוצקין הוכרה כמועצה מקומית ובשנת 1941 גרושקביץ נבחר לראשות המועצה.
כראש מועצה הוא השתדל למנוע בידול בין זרמי החינוך, לפי מפלגות וזרמים פוליטיים, ולמנוע זיקה מפלגתית של גורמים במועצה. ב-1958 הוא הודח מראשות המועצה על ידי קואליציה בראשות מפא"י, אך נשאר חבר מועצה.
אריה גרושקביץ נפטר ב-18 בנובמבר 1960, בדרכו חזרה לישראל בעת מביקור בלונדון.
ביתו של גרושקביץ, שהוסב לאחר פטירתו לספרייה עירונית, משמש בשנות האלפיים כארכיון ומוזיאון לתולדות העיר. שמו של הרחוב בו המבנה הוסב מ"התקווה" ל"גרושקביץ".
יש בי עוד כוח
יש בי עוד כוח הוא פזמון עברי אשר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל, הופק על ידי רייכל בשיתוף עם גלעד שמואלי ובוצע על ידי דין דין אביב. השיר יצא לאור בפברואר 2005 כסינגל השני מתוך האלבום השני של הפרויקט של עידן רייכל, "ממעמקים".
רקע והפקה
השיר במקור הוקלט על ידי רייכל, אך בשל עצתו של שותפו לעיבוד המוזיקלי, גלעד שמואלי, הקליטו את דין דין אביב כסולנית. זהו שיתוף הפעולה השני של רייכל עם אביב, לאחר שהקליטה באלבום הבכורה של הפרויקט את השיר "אם תלך". פתיחת השיר מלווה נגינת מסנקו (כינור אתיופי) של מולוגטה טדסה, שניגן גם בשיר "מדברים בשקט" באלבום הראשון של הפרויקט.
עם יציאתו הגיע השיר אל המקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. כמו כן, זכה במקום ה-15 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ובמקום ה-14 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
השיר זכה לביצוע מיוחד של רייכל בליווי פסנתר באלבום ההופעה הראשון שלו, רייכל – פסנתר – שירים.
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית ונתן לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
שפיפון עכבישי
שפיפון עכבישי (שם מדעי: Pseudocerastes urarachnoides) הוא מין של נחש ארסי מהסוג שפיפון שבמשפחת הצפעיים החי במערב איראן. מין זה תואר לראשונה רק בשנת 2006 והוא קיבל את שמו המדעי עקב ציצה בקצה זנבו המזכירה בצורתה עכביש ומשמשת למשיכת טרף. (משמעות השם: "οὐρά" - "זנב", "ἀράχνη" - "עכביש", "οειδής" - "דומה", כלומר: הזנב דמוי-העכביש).
מאפיינים
שפיפון זה נודע עקב דגימה שהגיעה למוזיאון הטבע בשיקגו ב-1968 כחלק ממשלחת לאיראן. דגימה זו נחקרה ביסודיות והתברר ממנה שמדובר בסוג חדש של שפיפון. הוא אנדמי למערב איראן ומצוי באזורים חצי-מדבריים על קרקעות של חולות וחצץ עם מעט צמחייה. הנחש פעיל בשעות בין הערביים.
הנחש נראה רק פעמים בודדות ולא ידוע מה מצב שימורו.
מיק זאיס
ביוגרפיה
זאיס עשה את התואר הראשון שלו במדעים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ואת התואר השני בפסיכולוגיה חברתית עשה זאיס באוניברסיטת וושינגטון.
זאיס התגייס לצבא האמריקאי ושירת במספר יחידות חי"ר, הוא הוצב בווייטנאם ובקוריאה הדרומית, הוא פיקד על כ-2 פלוגות במהלך שירותו ואף היה ראש תוכנית המלחמה של הפנטגון, עם שחרורו מהצבא סיים את שירותו הצבאי, בדרגת תא"ל.
בבחירות על תפקיד המפקח התמודד זאיס כמועמד רפובליקני, מולו התמודדה המועמדת הדמוקרטית, אליזבת' מופלי וכן מספר מועמדים אחרים, בבחירות הביס זאיס את מופלי לאחר שגרף כ-51% מהקולות ובשל כך נבחר להיות מפקח החינוך של קרוליינה הדרומית.
באוקטובר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ כי ברצונו למנות את זאיס לתפקיד סגן מזכירת החינוך של ארצות הברית ובמאי 2018 מינויו של זאיס אושר בסנאט.
בתחילת ינואר 2021 הגישה מזכירת החינוך, בטסי דבוס בקשת התפטרות לנשיא טראמפ, סיבת התפטרותה של דבוס הייתה המהומות בגבעת הקפיטול שאירוע מספר ימים לפני הגשת בקשתה, לאור העובדה שזאיס היה סגנה של דבוס הוא ימלא את מקומה ומכהן החל מ-8 בינואר כמזכיר החינוך בפועל, הוא צפוי לכהן בתפקיד זה עד כניסתו של הנשיא הנבחר, ג'ו ביידן ומזכיר החינוך המיועד מטעמו, מיגל קרדונה.
חיים אישיים
לזאיס יש בת בשם אשלי, אשלי זכתה בתחרות מיס דרום קרוליינה ב-2007.
מוריס פיטרסון
מוריס ראסל פיטרסון הבן (באנגלית: .Morris Russell Peterson Jr; נולד ב-26 באוגוסט 1977) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2011. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.7 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
פיטרסון נולד בעיר פלינט שבמישיגן, ובשנת 1995 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן. בעונת 1998/1999 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, אליו העפילה לראשונה מזה 20 שנה, כשהוליך את קלעיה עם 13.6 נקודות בממוצע למשחק. במשחק חצי הגמר הפסידה מישיגן מול אוניברסיטת דיוק, בתוצאה 62–68. בעונת 1999/2000 קלע פיטרסון 16.8 נקודות למשחק, זכה בתואר שחקן העונה של "מחוז Big Ten" והצעיד את קבוצתו לזכייתה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות. פיטרסון הוביל את קלעי קבוצתו בכל ארבעת המשחקים האחרונים של העונה, כולל תצוגה של 21 נקודות במשחק הגמר מול אוניברסיטת פלורידה.
טורונטו ראפטורס
בדראפט ה-NBA 2000 נלקח פיטרסון בבחירה ה-21, על ידי טורונטו ראפטורס. כבר במהלך עונת הרוקי קיבע את מעמדו כשחקן חמישייה קבוע, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לאחר שקלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק. ב-6 העונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של הראפטורס, ואחד מקלעי השלשות הבולטים ב-NBA, עם ממוצעים של 12.4 נקודות ו-1.6 שלשות למשחק.
אחד הרגעים הזכורים ביותר מהקריירה של פיטרסון הגיע במשחק מול וושינגטון ויזארדס ב-30 במרץ 2007; כאשר קבוצתו ביתרון 109–106, עם כ-3 שניות לסיום המשחק, תפס שחקן הוויזארדס מייקל ראפין את הכדור וזרק אותו באוויר, בניסיון לבזבז את הזמן שנותר עד לסיום המשחק. לרוע מזלו, פיטרסון תפס את הכדור כשנייה אחת לסיום, וקלע שלשה אשר שלחה את המשחק להארכה. בסופו של דבר ניצחה טורונטו בתוצאה 123–118.
בעת עזיבתו את הראפטורס בשנת 2007, הוביל פיטרסון את שחקני המועדון במספר משחקים (542) ובמספר שלשות (801) בקבוצה, וניצב במקום השני בנקודות (6,498), אחרי וינס קרטר.
ניו אורלינס ואוקלהומה סיטי
לקראת עונת חתם פיטרסון על חוזה ל-4 עונות בניו אורלינס הורנטס, עבור כ-23 מיליון דולר. בשלוש עונותיו בניו אורלינס פתח ב-124 מתוך 165 המשחקים בהם שותף, וקלע 6.8 נקודות בממוצע למשחק. ביוני 2010 הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, במדיה שיחק ב-4 משחקים בלבד. בפברואר 2011 נשלח בטרייד לשארלוט בובקאטס, ממנה שוחרר כעבור 4 ימים מבלי ששיחק במדיה.
יון יוסף סנייביינסון
יון יוסף סְנֲיְיבְּיֵּינְּסוֹן (באיסלנדית: Jón Jósep Snæbjörnsson; נולד ב-1 ביוני 1977) הידוע בשם הבמה יונסי, הוא זמר איסלנדי. ייצג את איסלנד באירוויזיון 2004 ו-2012.
ביוגרפיה
סנייביינסון נולד באקוריירי ומגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה.
ב-1998 הקים עם מספר חברים את להקת "Í Svörtum Fötum", ב-2001 דורגה הלהקה במקום השני בטבלאות באיסלנד, הם הוציאו ארבעה אלבומים ביחד.
ב-2003 היה מועמד לפרס סולן השנה בטקס פרסי המוזיקה האיסלנדי, בשנה זו גם גילם את דני זוקו בהפקה האיסלנדית של המחזמר גריז.
ב-2004 ייצג את איסלנד באירוויזיון עם השיר "Heaven", וסיים במקום ה-19.
ב-2007 השתתף בתחרות לבחירת נציג איסלנד באירוויזיון, אך לא זכה.
ב-2012 נבחר בשנית לייצג את המדינה שלו באירוויזיון בדואט "Never Forget" לצד הזמרת גרטה סלומה וסיים במקום ה-20.
הוא שר את שיר הנושא של סדרת הילדים "נווה עצלנות".
רוברט אנטל
ביוגרפיה
אנטל החל להתאמן בספורט כשחיין בשנות ה-30 של המאה ה-20. הוא היה חבר באיגוד השחיינים ההונגרי (MÚE) משנת 1940, ושל מועדון הספורט מ.ט.ק. בשחיה אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 עד 1949. מ-1949 עבר לדגל האדום בודפשט כשחקן כדורמים. בין 1948 ל -1952 היה חבר בנבחרת הונגריה. בשנת 1952, היה חבר בנבחרת האולימפית ההונגרית שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת הלסינקי (1952). הוא היגר לקנדה בשנת 1956 ועבד כפרמדיק בבית חולים. לפני מותו ביקר בהונגריה מספר פעמים ועל פי רצונו נקבר שם.
תיאטרון סמבטיון
תיאטרון סמבטיון היה תיאטרון סאטירי שהוקם על ידי השחקנים מרדכי בן זאב וזאב ברלינסקי ופעל בשנים 1957–1960.
היסטוריה
התיאטרון הסאטירי המטאטא נסגר ב-1954 ומאז לא הייתה בימה עברית לסאטירה. זאב ברלינסקי ועמיתו מרדכי בן זאב רצו להקים תיאטרון כזה אך היו קשורים לעבודתם בתיאטרון הקאמרי. בסוף 1956 פוטר ברלינסקי מהקאמרי ובעקבות זה הגיש בן זאב מכתב התפטרות לתיאטרון. השניים החלו לאסוף חומר לתיאטרון החדש. בתחילה ביקשו לתת לתיאטרון את השם שש בש אבל לבסוף החליטו על השם סמבטיון על שם הנהר האגדי אשר בכל ימות השבוע הוא רותח, גועש וזורק אבנים גדולות כך הם רצו - שהתיאטרון החדש יהיה סמל להצלפה ולביקורת בכל תחומי החיים, ברוח טובה ובהומור דק.
התוכנית הראשונה נקראה "הצילו, שרפה ב-14 בתים", כללה מערכונים ופזמונים. את הקטעים הפוליטיים כתבו אפרים קישון, יוסף הייבלום, יגאל מוסינזון, גבריאל דגן ויעקב בר נתן. את הפזמונים חיבר יחיאל מוהר והם בוצעו על ידי ג'טה לוקה. במאי הצגה היה דוד ברגמן, במאי להקת הנח"ל לשעבר.
הצגת הבכורה התקיימה ביולי 1957 בבית ציוני אמריקה והתקבלה בהתלהבות.
לאחר ההצלחה הראשונה באו הוצגו התוכניות: "ש.ב." (נובמבר 1957), "זלמן יש לו משקפיים" (מרץ 1958), "דבר אל הקיר" (אוגוסט 1958), "תן חיוך" (ינואר 1959),  "השד יודע" (מאי 1959), "עמוד על הראש" (אוקטובר 1959). שחקנים רבים הצטרפו לתוכניות השונות כמו: גילה אלמגור, שמעון ישראלי, רחל אטאס, אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, גאולה נוני, שושיק שני, צדוק סביר ועוד. לכותבים הצטרפו דן אלמגור, דידי מנוסי, יורם מטמור ועוד. למלחינים הצטרפו פרנק פלג, יוחנן זראי, אריה לבנון, סשה ארגוב ועוד.
לאחר שהתיאטרון הקאמרי עבר לאולם נחמני, התמקם הסמבטיון במרתף קולנוע מוגרבי.
השחקן גדעון שמר ביים את מרבית התוכניות. אשתו הצעירה נעמי שמר כתבה מספר פזמונים לסמבטיון שחלקם נחלו הצלחה. לשמעון ישראלי היא כתבה את "הלילה הולך בשדרות" ולרחל אטאס, יוסי פרוסט ואריק איינשטיין היא כתבה את "מצעד האביב.
בתור במה זעירה לסאטירה הגיבו בסמבטיון על אירועים אקטואליים. כשהתפוצצה פרשת הפורץ הנוצץ, שרה רחל אטאס את השיר "שיתפוצץ - זאת סיסמת החוג הנוצץ" (אלמגור/פלג). כשמספר "בני טובים" נתפסו בקלקלתם, שרו רחל אטאס ושמעון ישראלי על "עשרה בני טובים" (מנוסי/זראי, בהשראת עשרה כושים קטנים). לתוכנית "תן חיוך" כתב דן אלמגור את השיר "הכומתה", המתייחס לטבח כפר קאסם, אך השיר נפסל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
לאחר שלוש שנים התדרדר מצב התיאטרון והוחלט על תוכנית חדשה בשם "מסיבת קוקטייל" שכלל מערכונים מאת ברטולט ברכט, אנטון צ'כוב ומיכאל זושצ'נקו. התוכנית נכשלה והתיאטרון ניאלץ להיסגר. בן זאב הכריז על פשיטת רגל ונאלץ לקבל הגנה מבעלי החוב. הקאמרי סירב לקבלו בחזרה והוא נאלץ להצטרף לשמעון דז'יגאן ולהופיע ביידיש עד שנקלט בתיאטרון חיפה.
ג'יימס צ'יסוול
ג'יימס רוברט צ'יסוול (באנגלית: James Robert Chiswell; נולד ב-29 במרץ 1964) הוא מייג'ור גנרל לשעבר ב אשר שימש כמפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
צ'יסוול, בנו של גנרל בריטי שהוצב במערב גרמניה, נולד בברלין והתחנך באיטון קולג'. הוא למד בקינגס קולג' לונדון ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. הוא התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1983 והתנדב להרגימנט המוצנח. צ'יסוול מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה בצנחנים ובשנת 2000 השתתף במבצע באראס בסיירה לאון, במהלכו חילצו כוחות צנחנים ושירות האוויר המיוחד חמישה חיילים בריטים שהוחזקו בשבי בידי מיליציה מקומית. על האופן שבו פעל במבצע עוטר צ'יסוול בצלב הצבאי.
בשנת 2004 שימש כמפקד גדוד ה-2 של הרגימנט המוצנח והוביל אותו במהלך במלחמת עיראק. בשנת 2008 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 והוביל אותה בלחימה במחוז הלמאנד במהלך מלחמת אפגניסטן בשנת 2010. על האופן שבו פעל הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 2012 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. בשנת 2015 מונה למפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת ובשנת 2018 פרש לגמלאות.
אתר ההנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך
אתר ההנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך ממוקם סמוך לפרדס חנה ומונצחים בו 1154 חללי מסלול הנח"ל, חטיבת הנח"ל וחיל החינוך והנוער.
היסטוריה
האתר הוקם על ידי "העמותה להנצחת חללי הנח"ל" שקמה על ידי קבוצה של הורים שכולים שהציבו להם למטרה להחליף את חדר ההנצחה הקטן שהיה במחנה 80 - בסיס הטירונות של הנח"ל דאז. הרעיון להקמת האנדרטה עלה כבר בשנת 1982 עם הקמת חטיבת הנח"ל כחטיבת חי"ר רגילה, אולם האתר נבנה רק ב-1995. העיר פרדס חנה נבחרה בשל קרבתה למחנה 80.
את האתר תכננו האדריכלים חנן הברון ומיכאל קראוס. הוא נבנה בצורת סמל החטיבה, המגל והחרב. המגדל שבמרכז האתר מזכיר בצורתו מגדל מים וכך מזכיר את תרומת הנח"ל להתיישבות בארץ.
באתר קיימים בנוסף לאנדרטה גם אולם הרצאות, אמפיתיאטרון וחורשה. מסביב לאתר פזורים כלים חקלאיים וכלי נשק, כסמל לעיסוק הנח"ל בעבודה, בחקלאות ובצבא. בחורשה שמסביב לאתר מתועדות יחידות הנח"ל השונות וקיים בה פארק עם מתקני שדאות לצורך פעילויות לבני נוער הבאים למקום. בנוסף מתוכנן מוזיאון חדש שיספר את סיפור הנח"ל מהקמת המדינה ועד ימינו.
במהלך הקיץ, תנועות נוער רבות, הכוללות את תנועת הנוער הצופים, המכבי הצעיר, תנועת הנוער האיחוד החקלאי, הנוער העובד והלומד, קריית אלון והמש"צים, מגיעות לאנדרטה לטובת הקמת מחנה קיץ.
קורפוס הפאנצר ה-46 (ורמאכט)
קורפוס הפאנצר ה-46 (בגרמנית: XXXXVI. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמת הקורפוס
הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-46", והועמד תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף, וב-25 באוקטובר 1940 הוסב הקורפוס לקורפוס ממונע.
הקרבות בבלקן
באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של פון ויטינגהוף במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם במערכה על יוון.
מבצע ברברוסה
במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון ויטינגהוף על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ולאחר מכן חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
המערכה בבלקן
במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על מוסקבה
בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסק
בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על ברלין
בקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
אינאל גטיגז'ב
קריירת מועדונים
ערך את הבכורה שלו בליגת העל ב-2006 בלוקומוטיב מוסקבה. ב-2008 שיחק בהשאלה בליגה הלאומית, תחילה ברוסטוב, אחר כך בטורפדו מוסקבה. ב-19 במרץ 2009 עבר לניז'ני נובגורוד. ב-2010 הפך לשחקן של קבוצה מאותה עיר - וולגה ניז'ני נובגורוד. ב-15 ביוני 2012 חתם על חוזה ברוסטוב ל-4 שנים. ב-22 ביוני 2013 עבר לרובין קאזאן.
ריימונדו מונטקוקולי
ריימונדו, רוזן מונטקוקולי (21 בפברואר 1609 - 16 באוקטובר 1680) היה פילדמרשל בצבאות גרמניה ואוסטריה ממוצא איטלקי שנטל חלק במלחמת שלושים השנים. הוא זכה לתארים נסיך האימפריה הרומית הקדושה ודוכס מלפי. בנוסף היה הוגה צבאי חשוב שהייתה לו השפעה רבה על האסטרטגיה הצבאית של המאות ה-17 וה-18.
קורות חייו
ריימונדו מונטקוקולי נולד בטירת מונטקוקולי, ליד מודנה בשנת 1609. הוא היה בן למשפחה ממוצא בורגונדי שהתיישבה באיטליה במאה ה-10 לספירה. בגיל 16 התגייס כשכיר חרב ושירת תחת פיקוד דודו, ארנסט מונטקוקולי, שהיה גנרל חשוב בצבא האוסטרי ולאחר ארבע שנים של שירות פעיל הפך לקצין. בשנת 1631 נפצע ומאוחר יותר באותה שנה נפל בשבי השוודי במהלך קרב בריינטנפלד במלחמת שלושים השנים. בשנת 1632 נפצע שוב בקרב ליצן, ולאחר מכן התקדם בסולם הדרגות בשל הצטיינותו במספר קרבות כגון קרב נורדלינגן. בהמשך נלחם מונטקוקולי כקצין פרשים בקרב ויסטוק ובקרב קמניץ ובשנת 1639 נלקח בשבי בו שהה כארבע שנים. במהלך שהותו בכלא למד מונטקוקולי מתמטיקה, היסטוריה ואדריכלות וכן עסק אסטרטגיה צבאית. בתקופה זו כתב את החיבור "מסה על המלחמה".
לאחר ששוחרר מהכלא, פיקד מונטקוקולי על צבא שכירים שהיה נאמן לדוכס מודנה, במהלך מלחמת קסטרו, באותה שנה הועלה בדרגה וזכה במושב במועצת המלחמה ההבסבורגית. הוא הצטיין כמפקד במספר קרבות וזכה לתהילה בעקבות חלקו בקרב זוסמרשהאוזן. לאחר שלום וסטפליה שימש מונטקוקולי כנציג הקיסר פרדיננד השלישי והאפיפיור אינוקנטיוס העשירי בארצות זרות ובתפקיד זה ביקר באנגליה, ובשוודיה ופגש את המלכה כריסטיאנה.
בשנת 1657 נישא מונטקוקולי ונולדו לו בן ושתי בנות.
ב-1657 לקח חלק ב ושימש כמפקד המשלחת ההבסבורגית במלחמה זו. ובהמשך, לאחר מינויו לפילמרשל של צבא האימפריה, לקח חלק במלחמה בדנמרק כנגד הפלישה השוודית. בשנים 1661–1664 שימש מונטקוקולי כמפקד צבא האימפריה כנגד הפלישה הטורקית ובמסגרת זו זכה לניצחון הגדול ביותר לו זכה מימיו, בקרב סנט גוטהרד. בהמשך פיקד על עוד כמה מסעי מלחמה.
מונטקוקולי פרש מהצבא בשנת 1674 אך לאחר פחות משנה חזר בעקבות מסע מלחמה נוסף שנמשך כשנה. לאחר מסע זה, שבו ניצח מונטקוקולי, פרש סופית מהחיים הצבאיים. את שארית חייו בילה מונטקוקולי בקריאה ויצירה ספרותית ומדעית בווינה. הוא קיבל את התואר נסיך האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1679 וזמן קצר לאחר מכן את הדוכסות של מלפי ממלך ספרד. מונטקוקולי מת בתאונה בלינץ בשנת 1680.
הגותו האסטרטגית
כמצביא, היה ידוע מונטקוקולי בטקטיקות של חסימת קווי מבצעים ובטכניקות של ביצורים. הטקטיקה שלו שימשה כמקור השראה למצביאים ולהוגים צבאיים במאה ה-18.
מונטקוקולי הוציא שלושה ספרים בימי חייו, חיבורו הגדול ביותר הוא ה"מסה על המלחמה", שנכתב בהיותו בכלא השוודי בין השנים 1639–1643; "זיבלדונה", שנכתב לאחר מלחמת שלושים השנים, בין השנים 1639–1643; ו"על המלחמה נגד הטורקים בהונגריה" שנכתב ב-1670 והוא מבוסס על מסע המלחמה שבו שימש מונטקוקולי כמפקד. ספריו של מונטקוקולי מתאפיינים בביבליוגרפיה רבה יחסית לספרים בני אותה תקופה, וניכר מכתביו שהוא היה אינטלקטואל. בספריו נגע מונטקוקולי כמעט בכל הנקודות החשובות לניהול מלחמה ברמה הטקטית באותם ימים אך התמקד בעיקר באמנות המצור, ודן בו בדרך גאומטרית.
מוטקוקולי שאף לייסד את האסטרטגיה הצבאית בדרך מדעית בדומה למדעי הטבע והמדעים המדויקים. גישתו המחקרית השפיעה רבות על ההוגים הצבאיים של המאה ה-18, שגם הם, בהשראת מונטקוקולי ראו במלחמה דיסיפלינה מדעית.
מונטקוקולי, בשונה מהוגים בני זמנו, הסתייג מצבאות שכירים, שהיו נפוצים מאוד באירופה באותה התקופה ובאו לידי ביטוי במידה רבה במלחמת שלושים השנים. הוא היה מהמושכים ליצירת צבאות מקצועיים הבנויים על נאמנות ולא על רדיפת בצע.
מורשת
בשנת 1934 השיק הצי המלכותי האיטלקי דגם של ספינת קרב שנקראה "ריימונדו מונטקוקולי" על שמו, הספינה השתתפה במלחמת העולם השנייה.
אוריה שלטון
אוריה שלטון (באנגלית: Uriah Shelton; נולד ב-10 במרץ 1997) הוא שחקן וזמר אמריקאי.
ראשית חייו
שלטון נולד בדאלאס, טקסס, והתגורר לאחר מכן גם בעיירה מגנוליה ספרינגס, אלבמה. הוא השתתף בקורס לדוגמנות בגיל 7, מה שהוביל לתחילת קריירת המשחק שלו בפרסומות בטלוויזיה. שלטון עוסק גם באמנויות לחימה מעורבות.
קריירה
בשנת 2007, כאשר שלטון היה בן 10, קיבל את תפקידיו הראשונים בסדרות הטלוויזיה "ללא עקבות" ו"הלוחשת לרוחות".
שלטון כיכב בתפקיד הראשי בסרט "Lifted" משנת 2011. שלטון כתב ושר את השיר "אני מתגעגע אליך", בסרט.
בין השנים 2010–2013 שלטון הופיע גם בארבע עונות של סדרת הדרמה "הגליידס" ששודרה ברשת הטלוויזיה A&E.
בשנת 2017 ביצע הופעת אורח בסדרת הדרמה לנוער "13 סיבות" מבית נטפליקס; המבוססת על הרומן "שלוש-עשרה סיבות" מאת ג'יי אשר. בהמשך השנה התארח בדמותו של פין בסדרת המשטרה "NCIS: לוס אנג'לס" ברשת CBS.
בשנת 2019 הוא גילם את לונגוול צ'ייס, אחת הדמויות הראשיות במיני-סדרה של רשת הולו; "מחפשים את אלסקה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת ג'ון גרין.
בשנת 2020 הוא גילם את מושא האהבה של דמותה הראשית של קתרין ניוטון בסרט הקולנוע "פריקי".
אלגורנד
אלגורנד (באנגלית: Algorand; קוד: ALGO; סימול: Ⱥ) היא פלטפורמת בלוקצ'יין ציבורית מבוססת קוד פתוח הפועלת בשיטת מערכת הוכחת סיכון ולפי פרוטוקול הסכם ביזנטי כדי להשיג קונצנזוס בביצוע ואימות של עסקאות בין עמיתים, הרצת אפליקציות ויישומים מבוזרים ופריסת חוזים חכמים.
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר אלגו (ALGO) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקוסיסטם שלה, ומסוגלת להגיע עד לעומס עבודה של כ־1,200 עסקאות בשנייה. היא נוסדה ב־2017 על ידי סילביו מיקאלי ומתוחזקת כיום בידי קרן אלגורנד, ותאגיד עסקי בשם אלגורנד בע"מ, המבוסס בבוסטון, מסצ'וסטס.
חזון הפרויקט, לדברי צוות המפתחים, הוא לבנות עולם בו כולם יכולים ליצור מידע וערכים, ולהעבירם זה לזה בצורה בטוחה, שקופה ומבוזרת. במילים אחרות, ובשפה טכנית יותר, אלגורנד הוא בלוקצ'יין חדש הנועד להתגבר על המכשולים הקיימים ברשת הביטקוין ולייצר מערכת חלקה אשר אינה דורשת כוח חישוב רב.
היסטוריה
צוות הפרויקט מורכב כאמור מקרן ותאגיד. קרן אלגורנד אחראית על פיתוח האקוסיסטם, מימון הפלטפורמה, מחקר קריפטוגרפי, וביזור הרשת על ידי שימוש בצמתים. תאגיד אלגורנד מפקח על פיתוח מנגנון הליבה של הפרוטוקול.
בורסת בינאנס הודיעה ב־21 ביוני 2019 על השקת מטבע האלגו בזירת המסחר שלה. כעבור חודש הכריזה על תוכנית האצה חדשה בה לקוחות המחזיקים במטבע, בין אם בחשבון העובר ושב ובין אם בחשבון צובר ריבית, יוכלו להשתתף בהגרלה בת 220 אלף מטבעות אשר יסופקו בשיטת אירדרופ. בחודש אוגוסט הודיעה החברה על השתתפותה בתוכנית חלוקה דו שנתית של 200 מיליון מטבעות בהובלת קרן אלגורנד.
ערכו של המטבע זינק ב־30 אחוז לאחר שהבורסה האמריקאית קוינבייס הודיעה במפתיע ב־16 ביולי 2020 על השקתו בפלטפורמה האינטרנטית של אתרה, וכן באפליקציות הפרטיות והעסקיות שלה.
על רקע האימוץ הנרחב של טכנולוגיות בלוקצ'יין בידי ארגוני ספורט ב־2021, הודיעה ליגת מרוצי הרחפנים ב־14 בספטמבר אותה שנה על הקמת שותפות עם רשת אלגורנד בעסקה בשווי של 100 מיליון דולר. במסגרת השותפות תנפיק הליגה כרטיסים, מוצרי אספנות ואסימונים חסרי תחליף המוטמעים בבלוקצ'יין, וכמו כן תשיק על גביו פלטפורמת מרוצים דיגיטלית.
עיריית מיאמי פרסמה ב־1 בדצמבר 2021 הודעה על כוונתה להשתמש ברשת אלגורנד כדי להשיק מערכת לניטור זיהום האוויר בעיר. שירותיה של חברה צרפתית בשם משמר הפלנטה (Planet Watch) נשכרו על מנת לפרוס רשת אינטרנט של הדברים בדמות חיישני איכות אוויר אשר יפוזרו ברחבי העיר ויעבירו מידע לבלוקצ'יין של אלגורנד. תושבים אשר יסכימו להתקין את החיישנים בביתם יתוגמלו במטבעות אלגו.
בלוקצ'יין אלגורנד
המאמתים מקבלים את סמכותם לאחר שהפקידו כמות מסוימת של מטבעות, ותמורת השתתפותם באחזקת הרשת וסיכון כספם, הם מתוגמלים בתשואת ריבית שגודלה נקבע על פי גודל הפקדתם. על בלוקצ'יין אלגורנד, לעומת זאת, כל המשתמשים ברשת עשויים להיבחר כמאמתים, ובהתאם לכך כולם גם נהנים מפרסי האימות. כל משתמש בעל חשבון המחזיק לפחות מטבע אלגו אחד יקבל אחוז מסוים מהמאגר.
הבלוקצ'יין משתמש בפרוטוקול הסכם ביזנטי מבוזר המגבה את שיטת העבודה המתוארת. כל עוד רוב המטבעות הנמצאים בסיכון אינם בבעלות משתמשים בעלי כוונות זדוניות, הרשת יכולה להמשיך להתקיים גם אם יש בין שורותיה מספר בודד של מזיקים, ולהשיג קונצנזוס מבלי להזדקק לסמכות מרכזית.
קונצנזוס על גבי הרשת מורכב משלושה שלבים המציעים, מאשרים ומוציאים לפועל בלוקים על גבי השרשרת. הצעדים הם הצעה, הצבעה ראשונית והצבעה סופית.
שלב ההצעה עובד על פי עקרונות מערכת הוכחת הסיכון, ובמהלכו נבחרת קבוצת משתמשים מתוך המערכת בצורה שהיא אקראית, אך שקולה לגודל הסיכון שעומד על הפרק, כדי להציע בלוק חדש. בחירת המשתמשים נעשית על ידי תהליך הנקרא חלוקה קריפטוגרפית, בו כל משתמש מזהה האם הוא נבחר על ידי הרצת פונקציה אקראית ניתנת לאימות. אם הפונקציה מסמנת כי הוא נבחר, היא משיבה הוכחה קריפטוגרפית המאמתת כי המשתמש אכן צורף לקבוצה. הסבירות שמשתמש מסוים ייבחר מושפעת מכמות המטבעות שברשותו.
במהלך השלב השני, כל משתמש שנבחר להשתתף בקבוצת המאמתים רשאי להציע בלוק חדש ולהפיץ אותו ברשת עבור עריכת ביקורת וניתוח מידי שאר המשתמשים. לצד הבלוק המוצע, על המשתמש להציג את ההוכחה הקריפטוגרפית המקורית שקבעה הפונקציה כדי לחשוף את אמיתות חברותו בקבוצה.
בהצבעה הסופית נעשה שימוש בפרוטוקול הסכם ביזנטי כדי להצביע על הבלוקים המוצעים. לצורך העניין נבחרת קבוצה חדשה של משתמשים על ידי חלוקה קריפטוגרפית זהה. כאשר המשתמשים החדשים מזהים כי הם נבחרו, הם מנתחים את הבלוקים שקיבלו ומבצעים אימות חוזר למשתמשים מהשלב הקודם, ומצביעים עבור הבלוק הבא שיצטרף לשרשרת. לאחר מכן התהליך מתחיל בשנית; שני בלוקים שונים אינם יכולים להגיע לקונצנזוס באותה רוטציה.
חברות בשתי הקבוצות שנבחרות משתנה בכל רוטציה, אשר מתחילה מההתחלה בכל כריית בלוק חדש מדי 4.5 שניות בממוצע. התנהלות זו מגנה על הרשת מפני התקפות זדוניות, מאחר שמשתמש בעל כוונה רעה לא יוכל לדעת מראש אילו משתמשים הולכים להיבחר בכל אחת משתי הקבוצות.
מטבע אלגו
מטבע הפלטפורמה נקרא אלגו (ALGO) ומשמש למסחר וביצוע עסקאות, גביית עמלות, ותגמול לכלל משתמשי הרשת. כמות המטבעות המקסימלית היא 10 מיליארד, מתוכם 3 מיליארד מיועדים להפצה במהלך חמש השנים הראשונות של הפרויקט, כולל אלו שנמכרו במהלך הצעת המטבע הראשונית; 2.5 מיליארד נוספים נשמרו ברזרבה עבור קרן אלגורנד ותאגיד אלגורנד; 4.25 מיליארד נועדו להפצה כתגמול עבור כלל המשתמשים המשתתפים בתחזוקת הרשת; 250 מיליון המטבעות האחרונים הוקצו למשתמשי קצה.
התמימה המזויפת
התמימה המזויפת (באיטלקית: La finta semplice) היא אופרה בופה מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט שהוצגה בשנת 1769 בזלצבורג. היצירה הוזמנה במקור על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שפעל לצד הקיסרית מריה תרזה. בסופו של דבר תככי חצר מנעו את הצגת הבכורה בווינה.
ההיסטוריה של האופרה
משפחת מוצרט נסעה לבירת אוסטריה בשנת 1767 שהייתה אחת התחנות במסגרת סיבוב ההופעות הגדול באירופה של מוצרט בן ה-10. באותו הזמן פרצה מגפת אבעבועות שחורות בווינה. ולפגנג הצעיר ואחותו נאנרל נדבקו במחלה אך הצליחו לשרוד אותה. הבשורה על ריפוי הפלא הגיעה גם ל"ארמון בורג" ולרגל שמחתם זו, הזמינו מריה תרזה ובנה הצעיר יוזף השני את משפחת מוצרט לארמונם.
בתום הביקור ביקש הקיסר חובב המוזיקה מוולפגנג לחבר אופרה עבור ה"הופאופר של ווינה" (האופרה של וינה ששמה היום Staatsoper – עד 1920 היא נקראה Hofoper). כתשלום הציע 100 דוקטים.
נושא האופרה היה המחזה La finta semplice, אחת הקומדיות של המשורר הקומי קרלו גולדוני שהיה פופולרי מאוד באותם ימים. מוצרט בן ה-12 החל בעבודתו מיד לאחר קבלת הלברית. הוא התקדם מצוין עם ההלחנה, ולו רק משום שהיו אז כמה "בופוניסטים" מצוינים באופרה של וינה, כך שההצלחה הייתה כמעט מובטחת.
היצירה הסתיימה במהרה, אך ג'וזפה אפליסיו, ששכר והפעיל את התיאטרון, היה קנאי מאוד באופיו והשתמש בכל האמצעים כדי לעכב את בכורת האופרה. הוא הצליח לגרום גם לכך שחצר בית הבסבורג תיסוג מהכוונה להציג את האופרה, אך התמלוגים על העבודה המוגמרת שולמו. בסופו של דבר חזרה המשפחה הביתה לזלצבורג, שם התחייב "תיאטרון הדוכסים" להציג את האופרה.
לא ניתן לדעת בוודאות מה עלה בגורלה של היצירה עד שנת 1921, אז הועלתה בקרלסרוהה עם טקסט גרמני מאת אנטון רודולף. באותו הטקסט הגרמני הוצגה האופרה בווינה בשנת 1925, בשנת 1927 בברסלאו ובשנת 1928 בפראג. תרגום הדני נוצר על בסיס הגרסה הגרמנית בשנת 1923 בקופנהגן. הגרסה המקורית שוחזרה בשנת 1956 על ידי המוזיקולוג ומנצח ברנהרד פומגרטנר, שהיה חוקר ומטפח בולט של עזבונו של מוצרט. כמו כן בוצעה הקלטת מהגרסה האיטלקית המקורית ששוחזרה על ידיו.
שלושה עשורים נוספים עברו טרם קמה אופרה מוקדמת זאת של מוצרט מאפרה למצבה המקורי. בשנת 1983 הייתה הבכורה המודרנית הראשונה של הגרסה המקורית בשפה האיטלקית, שהתקיימה בזלצבורג במסגרת שבוע מוצרט, אם כי רק באופן קונצרטנטי. בעקבות בכורה זו באה ההקלטה המלאה הראשונה של האופרה שיכולה להיחשב לאותנטית. כיום, שתי הוצאות לאור פרסמו את היצירה במסגרת אוסף מוצרט שלהן: פיליפס ו-Brilliant Classic.
מערכה 1
אהבה נרקמת בין פראקסו לבין דונה ג'אסינטה ובין סימון ונינטה. אולם במקרה של ג'אסינטה, הנישואין ידרשו את הסכמת אחיה, וגם נינטה תוכל להינשא רק באישור בעליה. החדרנית מגלה מיד כיצד לקבל את הסכמת האחים: צריך שיתאהבו. יש לכך הזדמנות מצוינת, כיוון שאז מגיעה רוזינה לביקור. הברונית ההונגריה מפורסמת ביופייה המיוחד. האוהבים רותמים את האישה בתוכניתם, שהיא כמובן מצטרפת מיד לתוכניתם. עד מהרה היא מפתה את פולידורו, שכן הוא היה "שונא נשים" רק מתוך סולידריות עם אחיו. עד מהרה הוא מעניק לגברת הנערצת מחמאות ומתנות רבות. עם זאת, קסאנדרו הוא אגוז קשה יותר לפיצוח. נגדו, יופי ופלירטוט לא שווים דבר. רוזינה משנה אפוא את הטקטיקה: מעמידה פנים שהיא תמימה וכובשת את ליבו באמצעות יהירותו של הגבר. קסאנדרו נהנה מעליונותו הנפשית על גברת יפה ומקסימה כזו. עד מהרה רוזינה משיגה שקאסנדרו מזמין אותה לגור בביתו באגף מגורים קטן שהוא ריהט עבורה.
מערכה 2
רוזינה עוברת לבית קסאנדרו ומהר משיגה ששני הרווקים יריבו זה עם זה בגלל קסמה. בינתיים, ג'אסינטה ופראקסה מעמידים פנים שהם בורחים, נעלמים ולוקחים איתם את רכוש המשפחה שנשמר בקפידה. שני האדונים הקמצנים רוצים כעת רק דבר אחד: לקבל את כספם בחזרה. הם מבטיחים להינשא לבנות (ג'אסינטה ונינטה) שתשיגנה בחזרה את רכושן.
מערכה 3
סימון ופראקסה, ברגע שהם שומעים את התפנית הבלתי צפויה, מחזירים מיד את הכסף שהושאל בסתר. גם ג'אסינטה מופיע במהירה. לא נותר אלא לקיים את החתונה. עם זאת, להפתעת כולם, יהיו שלוש חתונות במקום שתיים. קסאנדרו לא יכול לחיות בלי רוזינה, שמתיימרת להיות תמימה.
המוזיקה של האופרה
בהופעת הבכורה של האופרה, הסימפוניה בסול מז'ור שצוין במספר KV 46 בוצעה כפתיחת היצירה ובאופן יוצא דופן ממוצרט, אריה מיצירה קודמת של מוצרט נכללה בחומר המוזיקלי, שמסומן KV 35. ב-21 האריות המופיעות ביצירה, מוצרט מאפיין כל דמות בצורה מדויקת להפליא בשים לב לגילו הצעיר. העיבוד המחודש של האופרה מגלה ידע מושלם של מוצרט בשפת האופרה האיטלקית כבר אז בגיל 12. בכל מקרה, המוזיקה מהנה מאוד למתעניינים באופרות של מוצרט.
אנשי הגלימה
אנשי הגלימה (בערבית: أهل الكساء; תעתיק לעברית: אהל אל-כיסאא; באנגלית: People of the Cloak; People of the Mantle) הם נביא האסלאם מוחמד; בתו, פאטמה; בן דודו וחתנו עלי; ושני נכדיו חסן וחוסיין.
בנוסף, הם נקראים בערבית אַל אל-עבא (בערבית: آل العبا; תעתיק בלטינית: Āl al-′Abāׂׂ) ובפרסית פַּנְג' תַן-י אאל-י עבּא (בפרסית: پنج تن آل عبا; תעתיק בלטינית: Panj-tan-e-Āl-e-Abā), או בפשטות, פַּנְג' תַן (בפרסית: پنج تن. פַּנְג' בפרסית משמעו "חמש", לציון חמשת אנשי הגלימה, והמילים בערבית "עבא" ו"כיסאא" הן מילים נרדפות ומתייחסות בהקשר הערך למילה "גלימה".) אמונה זו שואבת את מקורותיה משני חדית'ים (נרטיבים המתארים את חיי הנביא מוחמד, כוללים את עצותיו והדרכותיו ומהווים יסוד הלכתי בפני עצמו, משני רק לקוראן): חדית' הגלימה (حديث الكساء) וחדית' הקללה (حديث ٱلْمُبَاهَلَة). שני החדית'ים נחשבים בעיני המאמינים השיעים והסונים כאותנטיים, אולם סונים מפרשים את החדית'ים הספציפיים האלו (ובאופן כללי, את שאר החדית'ים), באופן שונה ומצומצם יותר מזה של השיעים, כאשר האחרונים כוללים בפרשנותם גם התייחסויות לאוסף דבריהם של שאר האימאמים הבאים בתור בסדר הירושה.
מושג זה (אנשי הגלימה), מהווה את אחד מהיסודות של הדוקטרינה השיעית בדבר רעיון האימאמיה, אשר מדגישה שהאל העניק לצאצאי פאטמה בת מוחמד ועלי בן אבי טאלב, האימאם השיעי הראשון, (כלומר, לבניהם שייוולדו אחריהם), סמכות הנהגה רוחנית ייחודית, על הקהילה המוסלמית. אהל אל-כיסאא, ביחד עם צאצאיהם, כלומר האימאמים, יוצרים את המונח המוגדר על ידי השיעה, אהל אל-בית, או "אנשי הבית", או משפחתו של מוחמד.
שלושת הזרמים המרכזיים של האסלאם השיעי, חלוקים באשר לטבעם של אהל אל-כיסאא ושל האימאמים. שני הזרמים הגדולים, התריסריים והאסמאעילים, מחשיבים אותם כעיצמה (عصمة), כלומר כבעלי היכולת לא לטעות לעולם: אמונה שמקורה בפסוק ההיטהרות, אשר לקוח מהקוראן.
בניגוד אליהם, הזיידים, הזרם השיעי השלישי בחשיבותו, רואים אותם כמנהיגים פוליטיים בלבד, שחובתם היחידה היא להוביל מרידות כנגד שליטים וממשלות מושחתים.
חדית' הגלימה
חדית' הגלימה (ערבית: حديث الكساء; תעתיק לעברית: חדית' אל-כיסאא), מתייחסת לחמשת אנשי הגלימה (ערבית: أَهْل ٱلْكِسَاء; תעתיק לעברית: אהל אל-כיסאא), כלומר הנביא מוחמד, בתו פאטמה בת מוחמד, בן דודו וחתנו עלי ושני נכדיו חסן וחוסיין. לביטוי אנשי הגלימה ישנה התייחסות במספר חדית'ים, כולל במסגרת החיבור צחיח מוסלם (ערבית: صحيح مسلم), אשר בו מוזכר מוחמד מדבר גם על אנשי הבית (ערבית: أَهْلُ ٱلْبَيْتِ; תעתיק לעברית: אהְל אלבַּית), מושג אשר לקוח מחלקו השני של פסוק ההיטהרות (آية التطهير; תעתיק לעברית: איאת אל-תטהיר).
חדית' זה הוא מרכזי עבור האמונה השיעית. עבור השיעים, חדית' זה מהווה את הבסיס לדוקטרינה האומרת שמנהיגם של המוסלמים צריך להיטהר (הקוראן, סורה 33, פסוק 33) ודרך אותו סדר צאצאים ישיר וספציפי, המתחיל ממוחמד ופאטמה, דרך עלי, מנהיג המוסלמים אכן נטהר. חדית' זה משרת את רוב מאמיניה של הדוקטרינה השיעית, באומרם שסדר שושלתי זה של צאצאים, הוא חסר טעות, טהור וחסר חטא (ערבית: المعصوم; תעתיק לעברית: אל-מעצום). השיעים מאמינים שהחדית' מצביע על כך שמוחמד, פאטמה, עלי, חסן וחוסיין, הם גם אנשי הבית והיחידים המוגדרים ככאלו.
באופן כללי, הסונים אף הם מקבלים על עצמם את חשיבותו הרוחנית של אירוע ההיטהרות כפי שהקוראן משבח וכפי שמפורט לפרטי פרטיו על ידי חדית' האמת (תעתיק לעברית: סאח'יח' חדית'), אך הם לא מסכימים עם השיעים בעניין הסמכות הפוליטית הנובעת מחדית' זה, כפי שהשיעים מסיקים במסגרת הדוקטרינה שלהם.
חדית' המיוחס לעאישה, אשתו השלישית והצעירה של מוחמד, מזכיר את אירוע ההיטהרות בכך:
הסונים נוטים לראות בחדית' זה כצחיח וכללו אותו בחיבור צחיח מוסלם.
הקשר
כמה מלומדים סונים טוענים שנשותיו של מוחמד נכללו בחלק השני של סורה 33, פסוק 33, מאחר שישנה התייחסות אליהן בתחילת הטקסט של פסוק זה. הם דוחים את הרעיון שסופו של הפסוק מהווה ברכה העומדת בפני עצמה, שיועדה באופן בלעדי למוחמד, עלי, פאטמה, חסן וחוסיין, בהכירם את ההקשר הכולל של הפסוק המדובר ושל הפסוק הקודם לו.
מגדר
בנוסף לכך, טוענים השיעים שהחלק הראשון של פסוק ההיטהרות מתייחס לאדם או לקבוצה הנכללים במסגרת המגדר הנשי, בעוד שהחלק השני מתייחס לאדם או לקבוצה הנכללים במסגרת המגדר הגברי; כשהכוונה כאן היא שלפחות אדם אחד בקבוצה הוא זכר.
חוקר האסלאם וילפרד מאדלונג מאוניברסיטת אוקספורד העלה את הטענה הבאה בהקשר לפסוק ההיטהרות:
על פי לאורה וקיה ואליירי, במסגרת כתיבתה במהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם:
אירוע הקללה ההדדית (מובאהלה)
לפי אוספי החדית' הסונים, מסופר שבמהלך השנה התשיעית עד העשירית לאחר ההג'רה, שליח נוצרי ערבי מהעיר נג'ראן (אשר שוכנת כיום בחלקה בצפונה של תימן ובחלקה בערב הסעודית), הגיע למוחמד כדי להתווכח אלו משתי הקבוצות הדתיות, שגו ביחס לאמונה בישו (קוראן, סורה 3, פסוק 61). מוחמד הציע לקיים את המסורת הערבית הידועה בשמה מובאהלה, במסגרתה כל אנשי סיעה יריבה צריכים לסוכך את עצמם בגלימה וביחד לבקש בצורה כנה, להטיל קללות ולהרוס את אנשי הסיעה הנוהגים במרמה ומשפחותיהם. כדי להוכיח להם שהוא אכן נביא, מוחמד, הביא את בתו פאטמה, את שני נכדיו, חסן וחוסיין וכמו כן, את עלי אבן אבי טאלב ושב לנוצרים כדי לומר שזוהי משפחתו (אהל, ערבית: أَهْل) וסוכך את עצמו ואת משפחתו בגלימה (כיסאא; ערבית: كِسَاء).
השיעים מאמינים שחדית' אותנטי זה, מוכיח למי מתייחס הקוראן כשהוא מאזכר את אנשי הבית כשהוא כולל באופן בלעדי את עלי, פאטמה וצאצאיהם. באותו הזמן, המקורות הסונים מסכימים עם האמונה השיעית האומרת שרק אנשי הגלימה, מוחמד, בתו פאטמה ושני נכדיו, חסן וחוסיין וחתנו עלי אבן אבו טאלב, השתתפו באירוע - אף אחת מנשותיו האחרות של מוחמד, נכדיו או חתניו הנוספים, נבחרו להשתתף בו.
ההשקפה השיעית
השיעים חוגגים אירוע זה במסגרת עיד אל-מובאהלה (ערבית: عِيْد ٱلْمُبَاهَلَة). חדית' זה מספק את הרקע ל"פסוק ההיטהרות", הקרוי בערבית איאת א-תטהיר המצוי בקוראן בסורת אל-אחְזאב (ערבית: الأحزاب, סורת המחנות),בפסוק 33, בו אללה הצביע על אנשי הבית:
המסורת הנוגעת לחדית' זה מגיעה ממקורות שונים אל פאטמה, בתו של מוחמד. הנרטיב שהיא מעבירה מספר שפעם אחת, כשביקר אביה בביתה, כשהוא סובל מחום גבוה ולא נמצא במיטבו, הוא ביקש ממנה שהיא תביא לו גלימה וכן שתכסה אותו מסביב באותה גלימה, שמקורה הוא מתימן. מאוחר יותר, הצטרפו אליו והתכסו תחת אותה הגלימה, נכדיו של מוחמד, חסן וחוסיין, בניו של חתנו ובן דודו של הנביא, עלי בן אבי טאלב, כאשר אף הוא מצטרף ומתכסה תחת הגלימה. בסופו של עניין, פאטמה ביקשה אף היא רשות להתכסות בגלימה. כאשר כל החמישה מתכנסים תחת הגלימה, מוחמד הקריא את פסוק מס' 33 מתוך סורת המחנות (סורת אל-אחזאב, ערבית: الأحزاب), המצויה בקוראן, לאלו אשר תחת גלימתו, שכל החמישה הם הבחירים, תוך שהוא מצהיר בנוסף לכך, שהוא חפץ מאללה לשמור מאיתנו, אנשי הגלימה, את כל הטומאות, הרחק מהישג יד. לאחר כל זאת, מוחמד התפלל לאללה שיכריז שכל החמישה הם אנשי הבית ולהרחיק מהם את כל הטומאות (نَجاسَت; תעתיק בעברית: נג'אסאת). מיד אחרי תחינה זו, אללה שלח מיד את המלאך גבריאל כדי שיגלה למוחמד שכל החמישה שמתחת לגלימה הם היקרים והקרובים ביותר לאללה ושהם הטהורים שבטהורים (ערבית: طاهر; תעתיק בעברית: טאהיר), ללא שום עקבות של טומאה כלשהי.
היישום הפוליטי של השקפה זו
חדית' הגלימה ופסוק ההיטהרות שימשו בזמנים שונים את אנשי הבית כדי להביע ולחזק את אמונתם בזכות ההנהגה הרוחנית והפוליטית על הקהילה המוסלמית. לדוגמה, במהלך כינוס הועידה שנועדה לבחור את הח'ליף הבא לאחר מותו של עומר בן אל-ח'טאב, בשנת 644, עלי העלה את הטיעון הבא: כשהם השיבו בשלילה הוא המשיך:.
ההשקפה הסונית
כמה מלומדים סונים מעירים ש"פסוק ההיטהרות" נגלה לחמישה אנשים: מוחמד, עלי, פאטמה, חסן וחוסיין. אחרים מדגישים ש"פסוק ההיטהרות" לא יכול להתייחס ליכולתם של האימאמים לאלטעות, מפני שההקשר שבו הפסוק הנ"ל מופיע מתייחס לנשותיו של מוחמד ומחייב שיש להתייחס אף אליהן או שלכל הפחות לא ניתן להוציא אותן מהקטגוריה (כלומר יש להכליל אותן במסגרת אנשי הגלימה ואנשי הבית), אליה הפסוק מתייחס. אם הפסוק היה מרמז על אלטעות, אז לפיכך גם נשותיו של מוחמד היו בעלות יכולת לאלטעות, אמונה בה המלומדים הסונים לא מחזיקים. המלומדים השיעים, לעומת זאת, אכן מאמינים ביכולת לאלטעות של מוחמד. חכם הדת וההלכה המוסלמי הסוני, אבן כת'יר, בחיבורו תפסיר איבן כת'יר, מדבר על פסוק ההיטהרות ש.
כצמן
{{פירושונים|
אישים
}}
מיכאיל ברסוקוב
מיכאיל איוואנוביץ' ברסוקוב (ברוסית: Михаил Иванович Барсуков; נולד ב-8 בפברואר 1947 בליפצק) הוא איש שרות הביטחון הסובייטי ורוסי ששירת כמנהלהּ של שירות הביטחון הפדרלי.
ביוגרפיה
מיכאיל ברסוקוב נולד בעיר ליפצק ולאחר סיום בית הספר התגייס לצבא. בשנת 1964 החל לשרת ביחידת ק.ג.ב המוצבת בקרמלין.
בשנים 1966-1970 למד במכון הצבאי הגבוה ע"ש המועצה העליונה של הרפובליקה הסוציאליסטית הרוסית במוסקבה. ב-1979 למד באקדמיה הצבאית ע"ש פרונזה.
בשנת 1989 קודם לסגן מפקד גדוד הקרמלין. במהלך הפוטש של אוגוסט תמך בבוריס ילצין ולכן קודם. בשנת 1992 עד 19 ביולי 1995 היה ראש מינהל האבטחה הראשי. במהלך שנת 1993 התקרב מאוד לנשיא בוריס ילצין והיה בין היועצים הקרובים. ביולי 1995 הוענקה לו דרגת "גנרל ארמייה" - הדרגה ה-2 בסדר הדרגות הרוסי.
ביולי 1995 מונה לראש שירות הביטחון הפדרלי. בשנים 1995-1996 היה חבר במועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית. היה פעיל בפעילות ביטחונית הקשורה עם מלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
מספטמבר 1997 שירת בתפקידים שונים במערך האבטחה הרוסי.
תדיראן
תדיראן בע"מ היה קונצרן ישראלי שהתמקד בתחומי מוצרי חשמל, אלקטרוניקה ותקשורת והיה בבעלות חברת כור תעשיות. בשיאו היה הקונצרן ממפעלי התעשייה הגדולים בישראל, בשנת 1998 מוזג עם חברת האם כור תעשיות. במהלך שנות ה-90, נמכרו חברות בנות של תדיראן לגופים שונים. בעוד ששם המותג "תדיראן" נשמר על ידי החטיבות השונות, תאגיד תדיראן אינו קיים יותר והחברות השונות הנושאות בשם "תדיראן" נמצאות בבעלות גורמים שונים.
היסטוריה
תדיראן קמה ב-1960, עם מיזוגם של שני מפעלים - מפעל האלקטרוניקה "תדיר" שהוקם בשנת 1951 על ידי גרשון פרסקי (אחיו של שמעון פרס) ונמכר לחברת סולל בונה (שהייתה אז חברת האם של כור תעשיות) ב-1957, ומפעל הסוללות "ראן", שהוקם בשנת 1933 באזור המלאכה ברחוב ינובסקי בתל אביב. החל משנת 1949 הפך מפעל "ראן" לספק הסוללות העיקרי לצה"ל. בין השנים 1948 עד 1956 קנה משרד הביטחון מראן כ-25% מתוצרתו. בשנת 1957 נכנס משרד הביטחון כשותף במפעל ורכש 75% ממניות החברה וב-1959 כור תעשיות רכשה 50% מהמניות. החברה הממוזגת הייתה בבעלות משותפת, בחלקים שווים, של משרד הביטחון וקונצרן "כור" ההסתדרותי. בשנת 1962 עבר מפעל מזגנים שהיה מחלקה ב"כור" לבעלות תדיראן (ועם השנים הפך לקבוצת "תדיראן מוצרי צריכה"). מבקר המדינה ביקר את העובדה שמשרד הביטחון מחזיק במפעל הפועל בשוק האזרחי ובשנת 1969 מכר משרד הביטחון 35% מהבעלות לחברת ג'נרל טלפון האמריקאית.
בשנות ה-60 הקימה תדיראן מפעל לייצור מקררים בעפולה. המקררים התחרו ביצרן המקררים הגדול יותר אז בישראל - אמקור. סדרות הייצור הראשונות של תדיראן היו באיכות נמוכה מזו של אמקור וסבלו מבעיות בידוד. עם הזמן השתפרה איכות המקררים והם הגיעו לנתח שוק של קרוב לשליש משוק המקררים בישראל.
בשנת 1975 פיתחה תדיראן את המזל"ט מסטיף 1 וב-1978 המסטיף נכנס לשירות בצה"ל תחת שם סייר-1. בשנת 1977 פותח מסטיף 2, שנכנס לשירות מבצעי ב-1979 תחת השם סייר-2. הדגם האחרון שפותח היה מסטיף 3 (סייר-3), שהוצג ב-1983.
בשנת 1979 הוקם בית תדיראן בגבעת שמואל.
בשנת 1981 תדיראן מוצרי צריכה עברה למפעל ייצור חדש בעפולה.
בשנת 1984 הקימה תדיראן עם החברה הגרמנית Accumulatorenfabrik Sonnenschein את Sonnenschein Lithium GmbH כיוזמה משותפת (Joint Venture). החברה פיתחה וייצרה סוללות ליתיום לשימוש תעשייתי.
בשנת 1985 הגיעו הכנסות החברה ל-573 מיליון דולר והיא העסיקה 11,400 עובדים.
בשנת 1986 הקימה תדיראן בשיתוף עם חברת מוטורולה את חברת התקשורת הסלולרית הראשונה בישראל - חברת פלאפון תקשורת.
בשנת 1996 הגיעו הכנסות החברה ל-1.15 מיליארד דולר, ומנכ"ל הקונצרן, ישראל זמיר, הכריז שהיעד לשנת 2000 הוא להגיע להכנסות של 2 מיליארד דולר.
פירוק החברה
בשנת 1998 רכשה קרן ההשקעות "קלארידג'" בראשות צ'ארלס ברונפמן את כור תעשיות, חברת האם של קונצרן תדיראן, ומינתה את יונתן קולבר למנכ"ל כור. קולבר החל מהלך של מימוש נכסים ואיחוד פעילויות. קונצרן תדיראן שפעל אז כחברת החזקות אשר מוחזקת בעצמה על ידי חברת ההחזקות כור תעשיות, מוזג לתוך חברת האם על ידי רכישת מניות הציבור בתדיראן. כמו כן מוזגה פעילותה של חברת הבת "תדיראן תקשורת" עם זו של ECI Telecom.
בשנת 1999 נמכרה חטיבת התוכנה של הקבוצה, שכללה את החברות "טכם" ו"קונתהל", והפכה לחלק מחברת "נס טכנולוגיות" שהוקמה באותה עת. מניות השליטה ב"תדיראן מוצרי צריכה" נמכרו לחברת "נחושתן השקעות" (אחר כך, ב-2009, מוזגה עם קריסטל מוצרי צריכה). "תדיראן קשר" נמכרה לחברת ההשקעות "שמרוק" (ובשנת 2007 נרכשה על ידי אלביט מערכות). בשנת 2000 מכרה כור את "תדיראן סוללות" לסאפט הצרפתית תמורת 33 מיליון דולר.
חברות הקונצרן
ב-1989, לאחר שהפסדי הקונצרן הגיעו לכ-100 מיליון דולר, בעיקר בעקבות ירידה בהזמנות ממשרד הביטחון, אורגנה תדיראן כחברת החזקות, כאשר כל אחת מהחטיבות בחברה הפכה לחברה בע"מ עצמאית. צעד זה נועד לאפשר את מכירת תדיראן בחלקים במידת הצורך ולא כיחידה אחת. מאז הייתה תדיראן מארגנות בארבע חטיבות, שתחתן פעלו חברות רבות, מרביתן כללו את "תדיראן" בשמן (והמשיכו להחזיק בשם גם לאחר פירוק הקונצרן):
חטיבת מוצרי תקשורת
ב-1999 מוזגה עם חברת ECI Telecom שהייתה אף היא בשליטת כור תעשיות.
רות יקירתי (סרט)
רות יקירתי (באנגלית: Dear Ruth) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1947, בבימויו של ויליאם ראסל, עם ויליאם הולדן, ג'ואן קולדפילד ומונה פרימן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "רות יקירתי" של נורמן קרסנה שהועלה בהצלחה בברודוויי ב-1944. המחזה הוצג גם בתיאטרון הקאמרי ב-1949 בתרגומו של בנימין תמוז ובבימויו של יוסף מילוא.
תקציר העלילה
השנה 1944, משפחת וילקינס גרה בפרבר של ניו יורק האב הארי (אדוארד ארנולד) שהוא שופט, האם אדית (מרי פיליפס) הבת הגדולה רות (ג'ואן קולפילד) והבת המתבגרת מרים (מונה פרימן). מרים היא דעתנית, פועלת למען זכויות נשים ושולחת מכתבים לחיילים בחזית בשם אחותה, כדי להעלות את מצב רוחם.
יום אחד מגיע לביתם לוטננט צעיר ונאה בשם ביל סיקרופט (ויליאם הולדן) ושואל על רות. ההורים אינם מכירים אותו וגם לא רות אך עד מהרה מתברר שהוא קבל כ-60 מכתבים מרות וענה עליהם כשבראש כל מכתב שלו נכתב "רות יקירתי".
מרים מתוודה בפני בני המשפחה שהיא כתבה את המכתבים. רות קוראת את מכתביו של ביל והם מוצאים חן בעיניה. ביל אומר שבגלל המכתבים האלה הוא ביקש לעבור ללהק מפציצים היות שאחרי 25 הפצצות מקבלים חופשה בת יומיים בארצות הברית.
הבעיה היא שרות מאורסת לחבר ותיק שלה בשם אלברט (בילי דה וולף) שהוא פקיד בכיר בבנק שמשום מה לא גויס. לבית המשפחה מגיעה גם מרתה סיקרופט (וירג'יניה וולש) אחותו של ביל שהגיעה לפגוש את ארוסה, סרג'נט צ'אק (קני או'מוריסון) שהוא חברו של ביל.
רות מציעה שהיא, בילי, אלברט ומרתה יצאו לטיול בעיר. הם נוסעים ברכבת ובילי ורות מתחמקים מהם. אלברט מנסה לרדוף אחריהם ונכנס לקרון ללא כרטיס וגם מואשם ונקנס..
רות וביל מבלים עד שעשה מאוחרת בעוד שאלברט מחכה להם עצבני בבית המשפחה. ביל מציע נישואים לרות והיא מסכימה. הארי מכין תעודות לשני טקסי נישואים מהירים בבית. הוא משיא לראשונה את מרתה וצ'אק אבל כשרות שומעת שביל לא צריך לחזור לאירופה אלא קיבל הצבה בפלורידה, היא מתחרטת ומבטלת את רצונה להתחתן אתו ומעדיפה את אלברט המרובע אבל הבטוח.
אלברט מרוצה ועולה לקומה השנייה כדי לשוחח עם הכומר על סדרי החתונה. באותו זמן מתחרטת רות ומסכימה להינשא לביל. והארי משיא אותם במהירות והם עוזבים את הבית במהירות. כשאלברט יורד למטה הוא מחפש את רות והארי מתכונן לספר לו אך באתו רגע נכנס לדירה חייל נוסף ומחפש את "מיס רות".
מוחמד ע'ורי
מוּאִיז א-דִּין מֻחַמַּד ע'וּרי (בפרסית: معز الدین محمد غوری; 1149 – 15 במרץ 1206), אשר נודע בפשטות כמֻחַמַּד מע'וּר, היה מצביא ממוצא טורקי-איראני אשר שלט בין 1173 ל-1202 כסולטאן השושלת הע'ורית. הוא לרוב נודע כאבי התפשטות האסלאם בתת היבשת ההודית. בשלטונו שלטה השושלת הע'ורית על עברי האינדוס, גנגס, הינדו-כוש, ח'וראסאן ועוד. הוא הסדיר מערך שלטון חזק די בשביל לאפשר את המשך ההשפעה של השושלת הע'ורית ויורשותיה עד לכיבושי האימפריה הטימורידית של טימור לנג.