cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תת-לחץ דם
גורמים
הרחבת יתר של כלי דם (וזודילטציה vasodilation, או התכווצות לא מספקת של כלי דם בעלי ההתנגדות), ובעיקר של העורקיקים, גורמת לתת־לחץ דם עורקי. היא יכולה להיגרם מירידה בפעילות מערכת העצבים הסימפתטית או מפעילות מוגברת של מערכת העצבים הפאראסימפתטית. למשל, כתוצאה של פגיעה במוח או בחוט השדרה, או בשל דיסאוטונומיה (dysautonomia), שהיא פגיעה בתפקוד מערכת העצבים האוטונומית. ירידה בפעילות הורמונלית יכולה להתרחש במחלת אדיסון הנדירה. הרחבת יתר של כלי דם יכולה גם להיגרם מאלח דם, חמצת, או תרופות. תרופות הגורמות הרחבה של כלי דם כוללות תכשירי ניטראט, חוסמי תעלות סידן, חוסמי קולטן בטא 2 של אדרנלין או חוסמי קולטן AT1 (ARB, אנגיוטנסין II פועל על קולטני AT1). טכניקות הרדמה כמו זריקת הרדמה בעמוד השדרה וחומרי הרדמה רבים - במיוחד חומרי הרדמה הניתנים בשאיפה (Inhalational anaesthetics) עשויים לגרום הרחבת כלי דם משמעותית.
מדיטציה, יוגה ודיסציפלינות נפשיות-פיזיולוגיים אחרות עשויות להפחית השפעה של תת־לחץ דם.
לחץ דם נמוך יכול להיות גם תוצאה מאכילת צמחים מסוימים. דוגמה לכך היא תאוברומין ב-Theobroma cacao, אשר מוריד לחץ דם באמצעות הרחבת כלי דם ושיתון, והוא כבר משמש לטיפול לחץ דם גבוה. צמחים גם יכולים להשפיע על פעולת תרופות. למשל, מיץ אשכוליות מעלה את רמת התרופה ניפדיפין בדם וכך להפחתה מוגברת של לחץ הדם.
תסמונות
תת־לחץ דם תנוחתי (אורתוסטטיזם), הוא צורה נפוצה של לחץ דם נמוך. הוא מתרחש לאחר שינוי במצב הגוף, בדרך כלל כאשר אדם קם ממצב ישיבה או שכיבה. נפילת לחץ הדם בעמידה יכולה להיות קצרה וחולפת, אך לעיתים גורמת לפגיעה ביציבות, לסחרחורת, לנפילה ואף להתעלפות. תת-לחץ דם תנוחתי מנבא שכיחות מוגברת של אירועים מוחיים, ומהווה גם חלק מהמעגל-המרושע של חרדה מנפילה, דיכאון ותרופות נגד דיכאון.
תת־לחץ דם שלאחר ארוחה (postprandial), ירידה דרסטית בלחץ הדם המתרחשת בין 30 ל-75 דקות לאחר אכילה, הוא הפרעה פחות נפוצה. כדי לשפר את העיכול והספיגה, מוסטת כמות גדולה של דם אל המעיים (מעין הצטברות דם באיברים הפנימיים). לכן, הגוף זקוק להגדלה של תפוקת הלב לצורך שמירה של לחץ הדם הדרוש לאספקת האיברים החיוניים, כגון המוח. תת־לחץ דם שלאחר ארוחה נוצר, כנראה, עקב פיצוי לא מספק של המערכת האוטונומית, ונצפה בעיקר בגילאי הזיקנה.
תת־לחץ דם מאפיין גם את תסמונת פלאמר (Flammer syndrome) שכוללת גם ידיים ורגליים קרות ונטיה לגלאוקומה של לחץ תקין.
פיזיולוגיה ופתופיזיולוגיה
לחץ הדם נוצר על ידי פעולת הלב ומשתנה בהתאם לפעולת הלב ולמצב כלי הדם והדם עצמו. לחץ הדם נמצא בבקרה מתמדת של מערכת העצבים האוטונומית, הכוללת מערכת סימפתטית ומערכת פאראסימפתטית, באמצעות רשת מורכבת של קולטנים, עצבים והורמונים. הלחץ העורקי מווסת על ידי איזון בין פעולת מערכת העצבים הסימפתטית, הנוטה להעלות את לחץ הדם, לבין פעולת מערכת העצבים הפאראסימפתטית, המורידה את לחץ הדם. יכולת הפיצוי הנרחבת והמהירה של מערכת העצבים האוטונומית מאפשרת לאנשים בריאים לשמור על ערכי לחץ דם סבירים במגון פעילויות ואף במצבי מחלה.
תת־לחץ דם יכול להיוצר מפגיעה חמורה באחד מהמרכיבים במערכות אלו (למשל, התייבשות המביאה לירידה חמורה בנפח הדם) או משילוב של פגיעות במספר מרכיבים (למשל זיהום חיידקי בדם הגורם לשילוב של הרחבת כלי דם, פגיעה בשריר הלב ופגיעה בכליות עם הצטברות תרופה נוגדת יתר לחץ דם).
אבחנה
האבחנה של תת־לחץ דם על ידי מדידה: לחץ עורקי ממוצע (מחושב כשליש מהסכום של לחץ דם סיסטולי ועוד פעמיים לחץ הדם הדיאסטולי) נמוך מ-65 מ"מ כספית נחשב בדרך כלל כתת־לחץ דם. אורתוסטטיזם מאובחן על ידי מדידה בשכיבה ובעמידה.
לחץ דם סיסטולי נמוך מ-90 מ"מ כספית (ובבני 60 ומעלה, כבר מ-100 מ"מ כספית) מנבא תמותה מוגברת ממחלות לב וכלי דם. לחץ דם דיאסטולי נמוך מ-60 מ"מ כספית מנבא הארעות מוגברת של אי ספיקת לב.
ניתן לאבחן אורתוסטטיזם באמצעות מבחן הטיית לוח (Tilt table test).
טיפול
הטיפול בתת־לחץ דם תלוי בסיבתו ובתוצאותיו. תת־לחץ דם ללא תסמינים אינו מצריך טיפול בדרך כלל. הוספת מלח למזון עשויה להקל על תסמינים של תת־לחץ דם קל. שכיבה של המטופל על הגב והגבהת הרגליים שלו משפרת את החזר הדם מהורידים ואת אספקת הדם לאיברים החיוניים שבחזה ובראש. לעומת זאת, תנוחת טרנדלנבורג (Trendelenburg position) שבה השתמשו בעבר, כבר אינה מומלצת.
בהלם של תת־לחץ דם, ההישרדות בחיים תלויה במהירות שבה יתוקן הלחץ. הטיפול כולל את ארבעת השלבים הבאים: (שיטות וערכים שנויים במחלוקת רשומים בסוגרים. הבסיס לעקרונות אלו ניתן במחקר על הלם ספטי, אך כיוון שהוא מתמקד בתת־לחץ דם הנובע מזיהום, הוא אינו ישים לכל הצורות של תת־לחץ דם חמור.)
אילנה דבדבני
אילנה דבדבני (נולדה ב-1948) היא פרופסור אמריטה בחוג לעבודה סוציאלית והייתה ראש המרכז לחקר השיקום והתפתחות האדם באוניברסיטת חיפה עד פרישתה בשנת 2015.
ביוגרפיה
אילנה דבדבני נולדה וגדלה בשכונת יד אליהו בתל אביב. בנעוריה הייתה פעילה בתנועת הנוער והצטרפה לגרעין נח"ל. לקראת סוף השמינית, בעת אימונים בקפיצה לגובה, נפלה ונפצעה בידה; היא עברה מספר ניתוחים אך ידה לא חזרה לתפקוד מלא והיא נותרה עם נכות.
דבדבני למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, ועם סיום התואר הראשון התגייסה לשירות בתי הסוהר והחלה לעבוד בכלא תל מונד עם אסירים צעירים (בגילאי 21-15). בעבודתה נחשפה לסיפורים קשים ולבני נוער משכונות מצוקה שנולדו אל תוך הפשע והסמים. היא סיירה בישראל במטרה להכיר מקרוב את המשפחות והשכונות של האסירים בהם טיפלה. לטענתה, לאחר שנוכחה לדעת שרוב האסירים חוזרים לאחר השחרור לבית הכלא, הבינה כי יכולתה להביא לשינוי מוגבלת, ובחרה לעסוק בכיוון אחר - בריאות הנפש.
דבדבני קיבלה הצעה מראש בית הספר לעבודה סוציאלית בבר-אילן לנהל מרכז למידה עם שישה סטודנטים במרכז קהילתי לבריאות הנפש ברעננה. בתוך זמן קצר היא הפכה לחברת סגל במשרה מלאה. היא לימדה קורסי מתודה ובעיקר קורסים בעבודה עם קבוצות. פרופ' אריק רימרמן הציע לה להצטרף לתחום השיקום, ולאחר שנה בה לקחה חלק בקורסים שהוא לימד בתוכנית לתואר שני, החלה להתמחות בתחום זה. דבדבני ורימרמן בנו תוכנית הכשרה בשיקום לכל אנשי המקצוע בארץ שהיו בתפקידים בכירים ללא הכשרה אקדמית בתחום - תוכנית לתואר שני בשיקום, ערכו ימי עיון וסדנאות והיו חלק מהצוות המייסד של מעמד המומחיות בשיקום.
לאחר מספר שנים כחברת סגל באוניברסיטת בר-אילן, עברה בשנת 1995 לבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה. בשנת 2012 מונתה לפרופסור חבר.
הוראה ומחקר
לאורך עשרות שנותיה באקדמיה, דבדבני לימדה והכשירה אלפי סטודנטים, בעיקר לעבודה עם אנשים בעלי מוגבלויות שונות. תרומתה היא התיווך בין עולם האקדמיה לבין עובדי השיקום בשטח. היא עסקה בהפיכת המחקרים והתאוריות בתחום השיקום לנגישים ומובנים עבור עובדי השיקום שלא קיבלו הכשרה אקדמית בתחום, מאחר שלא הייתה התמחות בנושא.
דבדבני הנחתה מאסטרנטים ודוקטורנטים. פרסמה את מחקריה בכתבי עת בינלאומיים וישראליים. הרצתה בעשרות כנסים ברחבי העולם. לאחרונה ארגנה כנס ראשון מסוגו בארץ על מוגבלות ומיניות. יזמה ועומדת בראש תוכנית הכשרה לאנשי מקצוע בטיפול מיני לאנשים עם מוגבלויות.
פעילות ציבורית וחברות בארגונים
לאורך השנים הייתה חברה בוועדות רבות העוסקות בקידום אוכלוסיות מוגבלות, למשל כיהנה כיו"ר ועדת השיקום במשרד העבודה והרווחה. לקחה חלק בהקמת החטיבה השיקומית באיגוד העובדים הסוציאליים, וכן בכתיבת המדריך למומחה עבור עובדים סוציאליים המעוניינים בקבלת מעמד מומחה בשיקום. במשך שנים ארוכות חברה בוועדת המומחיות הקובעת את מעמדו של העובד כמומחה בשיקום.
בשנים 2009-2001 ייצגה את מדינת ישראל באיגוד הבינלאומי למחקר מדעי של מוגבלויות שכליות (IASSID).
מענקי מחקר ופרסים
דבדבני קיבלה מענקי מחקר מגופים שונים למחקריה על איכות חייהם של מוגבלים שכלית, וכן איכות חיים ותפקוד של אנשים עם מחלות כמו סוכרת וסרטן.
זכתה פעמיים ל"מרצה מצטיינת" על ידי אגודת הסטודנטים (1998, 2007) ובפרס על תרומה מחקרית ואקדמית לקידום תחום השיקום באיגוד העובדים הסוציאליים (2014).
דורית פלדמן
דורית פלדמן (24 באפריל 1956 – 5 בספטמבר 2020) הייתה אמנית רב-תחומית ישראלית.
עסקה ביצירותיה בסוגיית 'המָקום', שברוח שנות ה-70, שנות לימודיה, שילבה אמנות מושגית, אמנות אדמה ואמנות גוף, יצרה ביניהן סינתזה והרחיבה את גבולות השפה הוויזואלית.
בעבודותיה שאבה השראה מתחומי ידע שונים כגון ספרות, מחקרים מדעיים וטקסטים פילוסופיים. עבודותיה הוצגו ב-34 תערוכות יחיד ובמאות תערוכות קבוצתיות, בגלריות ובמוזיאונים מובילים באירופה, ארצות הברית, יפן, סין וסינגפור. פלדמן יצרה פסלים ותבליטים בשילוב חומרים וטכניקות ייחודיות, למרחבים ציבוריים בישראל.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב. בוגרת המדרשה לאמנות, רמת השרון (1975–1979) למדה אצל רפי לביא, מיכל נאמן, דגנית ברסט, מיכה קירשנר, רן שחורי, אוסוולדו רומברג, אליהו גת, ועוד, במחזור שעם בוגריו נמנים נורית דוד, ציבי גבע, פיליפ רנצר, בועז טל. מתוך רצון להבין סוגיות לעומקן הפילוסופי, פנתה ללימודי קבלה באוניברסיטת תל אביב, ובמכון לחקר הקבלה (1980–1982) ובהמשך למדה, תולדות האמנות, צילום, אנתרופולוגיה, פילוסופיה ואיטלקית במסגרת התוכנית ללימודי חוץ בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב (1985–1988). ב-1987, במסגרת תוכנית לתואר MFA, של בית הספר לאמניות חזותיות בניו יורק למדה באורבינו, איטליה בהנחיית האמנים, אנצו קוקי וג'אניס קונליס. על יצירתה זכתה ב'פרס האמן הצעיר' מטעם משרד החינוך והתרבות (1989) ובפרס 'מענק לעידוד היצירה' של מועצת הפיס לתרבות ואמנות (2008).
עבודותיה של פלדמן נמצאות באוספי מוזיאונים, גלריות ואוספים פרטיים, בישראל ובעולם.
סדרת עבודות המיפוי
פלדמן שילבה סריקת הדפסים ותחריטים עתיקים של מפות ארץ ישראל עם צילומים דיגיטליים של המרחב הקונקרטי, תוך בחינת השפה המדעית והמנוכרת של מיפוי לב, מוח, עין, ומיפוי הגנום האנושי בתמונת המציאות המורכבת. פרדוקס 'עומקו של נייר הצילום' מדגיש את הפער בין הניסיון לקודד את העולם לבין עולם המושגים, הערכים, הרגש והזיכרון שנשואי המחקר נושאים. התוצאה המתקבלת היא תמונת עולם מרוּבֵדת וסימבולית.
עבודות אלה שילבו דימויי מיפוי עם צילומי נוף / גוף בשילוב חומרים כגון מתכות למיניהן, חלקן במסגרות פיסוליות שהפכו אותן ליצירות היברידיות שלעיתים מיזגו לתוכן טקסט דיאלוגי, בין הכותבים המשוררת ורדה גנוסר, הסופר יורם מלצר. עבודות אלה הוצגו בגלריות ומוזיאונים בארץ ובארצות שונות. פלדמן הוזמנה להרצות ולהציג את עבודותיה במוזיאון לאמנות עכשווית במוסקבה NCCA, במסגרת סימפוזיון בנושא 'מיפוי באמנות עכשווית'
פיסול ותלת-מימד
ניכר מתחילת דרכה של פלדמן והוביל ללמעלה ממאה פרויקטים פיסוליים המוצבים במרחב הציבורי. פסלי חוץ בהזמנת עיריות שונות, מוסדות ציבור וגופים פרטיים ('בסימן ארבע רוחות שמיים' פסל חוצות ביפו, 'כנף אל כנף' פסל סביבתי בגבעת שאול, בירושלים, 'קו שמים' פסל חוץ ברמת – גן, 'מרחבי חשיבה' פסל סביבתי משולב מים, בראשון לציון, 'הדג שלא רצה להיות דג' מייצב פיסולי בגן -סיפור, חולון, 'היכל' פסל בגן הפסלים ע"ש טופור במרכז הרפואי שיבא, בתל השומר, פסלי קיר בחדר העסקאות, בבנק הפועלים, בתל אביב, פסל בכניסת בנק לאומי בנין ההנהלה בתל אביב, ועוד).
ספרי אמן
ספרי אמן היה עיסוק נוסף שבחן שילוב עולמות החומר, הממדים, הטקסט והדימוי ונוסף בו מרכיב הדפדוף/המשך, מוביל מתחילה ועד סוף. כל ספר היה יצירה ייחודית בודדת והם נמצאים באוספים פרטיים שונים בארץ, בקליפורניה, ניו יורק, לונדון, בנק LBLux, לוקסמבורג, ועוד.
אוספים
עבודותיה של פלדמן נכללות באוספים פרטיים ברחבי עולם, וכן באוספים הקבועים הבאים:
קזימיר פון ליטגנדורף
קזימיר דומיניק פרייהר פון ליטגנדורף (בגרמנית: Kasimir Dominik Freiherr von Lütgendorf; 31 בדצמבר 1862 – 28 ביולי 1958) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
ליטגנדורף נולד ב-31 בדצמבר 1862 בעיר גראץ שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. הוא היה בן למשפחת אצולה בעלת רקע צבאי. הוא למד בבית הספר לקצינים במוראביה וב-1880 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. הוא טיפס בהדרגה בסולם הדרגות. ב-15 בדצמבר 1910 כבר החזיק בדרגת גנרל מיור, וב-8 במאי 1914 לדרגת פלדמרשל לוטננט.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה ליטגנדורף למפקד הדיוויזיה ה-7. הדיוויזיה שלו לחמה כנגד צבא סרביה כחלק מהקורפוס ה-4 אשר היה חלק מהארמייה השנייה של אדוארד פון בהם-ארמולי. ב-17 באוגוסט הורה ליטגנדורף להוציא להורג 120 תושבים בעיירה שאבאץ בטענה שהיו מעורבים בקרבות רחוב. למעשה פינה הצבא הסרבי את העיירה ללא כל התנגדות. מרבית ההרוגים היו נשים, ילדים או זקנים. באותו ערב נודע לליטגנדורף על שלושה מחייליו שהשתכרו ממשקה שבזזו, ולאחר מכן ירו לכל עבר. בלי לחקור את העניין יתר על המידה, הורה ליטגנדורף להוציא להורג את השלושה באמצעות כידונים. בלילה שלאחר מכן הובלו השלושה אל הרחבה לפני הכנסייה בשאבאטס, שם התאספו המונים לצפות במאורע, תוך שהם צועקים בדרך את חפותם. יחידת הכידונאים שהוקצתה לכך סרבה לבצע את ההוצאה להורג, והיה צורך להחליפה. לפתע הופיע במקום מפקד הקורפוס קרל טרשצ'יאנסקי תוך שהוא מנופף בכובעו וקורא "עצרו, עצרו!". אולם הוא איחר את המועד - השלושה כבר היו מתים.
באוקטובר של אותה שנה, הועבר ליטגנדורף לקבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-31 בחזית הרוסית, והשתתף עמה במתקפת הקרפטים ומתקפת גורליצה-טרנוב. במאי 1916 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-21, ולחם עמו בחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-11 של ויקטור דנקל. באוקטובר של אותה שנה הועבר הקורפוס שלו לחזית הרומנית כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד ארתור ארץ פון שטראוסנבורג. באוגוסט 1917 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במרץ 1918 הוא הוחזר לחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-10 של אלכסנדר פון קרובטין, והשתתף עמה בקרב הנהר פיאווה וקרב ויטוריו ונטו.
הוא פרש מהצבא בתחילת 1919. ב-1920 נשפט באוסטריה, לא בגלל הטבח בשאבאץ, אלא בגלל הרג שלושת החיילים. הוא נידון לשישה חודשי מאסר. הוא נפטר ב-28 ביולי 1958 בגיל 95.
מייק זומבי
ויליאם מייקל קולמן (באנגלית: William Michael Coleman; נולד ב-8 ביולי 1992), הידוע בשם הבמה מייק זומבי (Mike Zombie), הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. הוא חתום כמפיק בחברת התקליטים של דרייק, OVO סאונד.
קריירה
מייק זומבי ידוע בעיקר בהפקת הסינגל "Started from the Bottom" של דרייק. הוא סימפל בשיר רצועה בשם "Ambessence piano & drones 1" של ברונו סנפיליפו ומתיאס גראסואו. השיר זכה בפרס "רצועת השנה" בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET לשנת 2013, והיה מועמד גם לפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-56. ביולי 2013, זכה לדירוג ברשימת "עשרת המפיקים הצעירים המובילים שצריך לצפות להם" של ה-BET. באוקטובר, זכה להיכלל גם ברשימת "25 המפיקים החדשים ששווה לצפות להם" של Complex. קודם לכן, שיתף פעולה עם הבאטל ראפר הולו דה דון, שמילא תפקיד ניכר בקשר של דרייק למייק זומבי.
ב-22 בדצמבר 2013 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, The End of the Beggining. מאוחר יותר, הפיק את השיר "They Don't Love You No More" של די. ג'יי. חאלד יחד עם מיק מיל, ריק רוס, ג'יי זי ופרנץ' מונטנה. בקיץ 2014 הוציא את הקליפ הראשון מתוך המיקסטייפ הראשון שלו, "616", ב-MTV Jams. ב-27 בינואר 2015 הוציא זומבי פרויקט חדש בשם Rebel Without a Cause. בשנת 2016 הוציא מספר סינגלים ושני מיקסטייפים: Humble Genius, ואלבום משותף עם בנזי איו בשם Ea$tside Story. בשנת 2019 הפיק זומבי שיר עבור הראפר דה גיים בשם "A.I. With the Braids"', בו מתארח הראפר האמריקאי ליל ויין.
טקס פרסי אוסקר ה-74
טקס פרסי אוסקר ה-74 (באנגלית: 74th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2001 נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-24 במרץ 2002. השחקנית וופי גולדברג הנחתה את הטקס בפעם הרביעית שלה.
סרט הדרמה "נפלאות התבונה" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר (רון הווארד), התסריט המעובד הטוב ביותר (עקיבא גולדסמן) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ניפר קונלי). סרט הפנטזיה "שר הטבעות: אחוות הטבעת" היה מועמד למספר הרב ביותר של פרסים (13), וזכה בארבעה.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
פיג'ו פארס
פיג'ו פארס (באנגלית: Peugeot Pars) היא מכונית משפחתית גדולה המיוצרת משנת 1999 ועד היום באיראן, משנת 2012 ועד היום בסנגל, ובין השנים 2008–2015 יוצרה במצרים.
ייצור
באיראן מיוצרים דגמי "פיג'ו פארס" על ידי יצרנית הרכב האיראנית IKCO (יצרנית מותגי רכבי נוסעים) חברת בת של Iran Khodro (שם רשמי: Iran Khodro Corporation, שם בפרסית: ایران‌خودرو, שם לשעבר: Iran National).
במצרים יוצרו דגמי "פיג'ו פארס" על ידי יצרנית הרכב המצרית Arab American Vehicles.
בסנגל מיוצרים דגמי "פיג'ו פארס" על ידי יצרנית הרכב הסנגלית SenIran.
==מאפיינים==
דיק סלסט
ריצ'רד פרנק סלסט (באנגלית: Richard Frank Celeste; ) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-64 בשנים 1983–1991.
ראשית חייו
דיק סלסט נולד בקליבלנד וגדל בלייקווד. הוא בנם של מרגרט לואיס ופרנק פלם סלסט. אביו נולד בצ'ריזנו שבאיטליה. ב-1955 סיים סלסט אל לימודיו בבית הספר התיכון של לייקווד. ב-1959 הוא סיים את לימודיו בדרגת ההצטיינות "בכבוד רב" (magna cum laude) באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא. לאחר מכן זכה סלסט במלגת רודס ללימודים במכללה אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד, בו הוא חבר של כבוד עד היום. באקסטר הכיר סלסט את דאגמאר אינגריד בראון, שאותה הוא נשא אישה ב-1962 באוסטריה. לאחר שובו לארצות הברית, עבד סלסט במשרד הקישור לצוות חיל השלום וכעוזר מיוחד ל.
מושל אוהיו
ב-1982 נבחר סלסט כמושל אוהיו לאחר שבבחירות המקדימות של הדמוקרטים ניצח את התובע הכללי של המדינה ויליאם ג'. בראון ואת ראש עיריית סינסינטי לשעבר ג'רי ספרינגר, ובבחירות הכלליות ניצח את מועמד הרפובליקנים באד בראון. ב-1986 הוא נבחר לכהונה שנייה לאחר שניצח את מועמד הרפובליקנים, המושל לשעבר ג'ים רודס. סלסט כיהן כמושל בשנים 1983–1991. ב-1988 הוא כיהן כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון.
כמושל הרחיב סלסט את התמיכה בשירותי האנוש, בשירותי בריאות הנפש והגמילה מהתמכרויות, ובמימון מערכת החינוך והשירותים לילדים, כולל הקמת מעונות יום עבור ילדי עובדי המדינה במקומות העבודה. לפני תקופת כהונתו של סלסט כמושל, דורגה אוהיו בתחתית רשימת המדינות שמימנו את השירותים הללו. סלסט ובית הנבחרים המדינתי שהיה בשליטה דמוקרטית, הגדילו את שיעור מס ההכנסה בכ-40 אחוזים, ובמקביל גם השאירו על כנו מס זמני בשיעור של 50 אחוזים שהונהג על ידי קודמיהם הרפובליקנים. סלסט בלט בשל פתיחתן של משרות ממשלתיות רבות לאפרו-אמריקאים ולנשים. בקבינט שלו כיהנו יותר נשים בהשוואה לכל קודמיו גם יחד. הוא גם התיר לאיגודי העובדים של עובדי המדינה לשאת ולתת על השכר וההטבות, ולא רק על תנאי העבודה. בסוף כהונתו כמושל הוא המתיק את עונשי המוות של כמה נידונים למאסר עולם. בין נידונים אלו היו דברה בראון, שותפתו של הרוצח הסדרתי אלטון קולמן ודונלד לי מאורר, שהורשע באונס ורצח של ילדה בת שמונה בראשית שנות ה-80. סטלסט התנגד לאנרגיה גרעינית.
בתקופת כהונתו של סלסט כמושל, תערוכות האומנות בחסות המושל, קונצרטים למוזיקה קלאסית, כינוסים רוחניים ודתיים מטעם רעייתו ואירועי חג המולד וחנוכה לילדי השכונות, הפכו לאירועים עונתיים שגרתיים. גני מעון המושל, במיוחד גן הוורדים שבו, אחד הוותיקים בארצות הברית, שוקמו והוקמה אגודת ידידי מעון המושל, ונשיאה הראשון היה לס וקסנר, שסייע לגייס תרומות פרטיות למימון פעולות אלו.
המשך הקריירה
לאחר סיום כהונתו של סלסט כמושל, הוא הקים בקולומבוס את חברת הייעוץ "סלסט וסבטי". לאחר ששימש כמנהל קמפיין הבריאות של הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-1993, מינה אותו הנשיא ביל קלינטון כשגריר ארצות הברית בהודו, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1997–2001.
במשך השנים שימש סלסט כחבר וכבעל תפקידים ניהולים בגופים ציבוריים שונים.
נשיא מכללת קולורדו
ב-2002 מונה סלסט כנשיא ה-12 של מכללה קולורדו.
במהלת כהונתו בתפקיד זה הוא גייס סכומים של 200 מיליון דולר לטובת שיפורים ומלגות שסייעו לסטודנטים טעוני טיפוח ובני מיעוטים. בין שאר הישגיו כנשיא המכללה נכללו הוספת 20 משרות הוראה במסלולי קביעות, הרחבה משמעותית של מאגר מגישי הבקשות ללימודים מ-3,533 ב-2003 ל-4,455 ב-2010, והעלאת שיעור הקבלה מ-55.9 אחוזים של המבקשים שהתקבלו ב-2003 ל-33.3 אחוזים שהתקבלו ב-2010. סלס ניהל את שיפוץ בנייני הקמפוס. ב-2004 קראה קבוצה של יהודים להתפטרותו לאחר שהזמין אישיות פלסטינית להרצות בקמפוס המכללה. סלסט נודע בצעדים לחיבור הקהילה והמכללה. הוא היה הנשיא של שותפות מרכז העיר קולורדו ספרינגס, של הפאנל לכלכלה העתידית של קולורדו, של כוח המשימה הנשיאותי של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי, ושל פורום קולורדו, שעוסק בסוגיות מדיניות ציבורית. ביולי 2011 סיים סלסט את כהונתו כנשיא המכללה והוחלף בג'יל טיפנתלר, רקטורית ופרופסורית לכלכלה באוניברסיטת וייק פורסט.
מרקיז דניאלס
מרקיז אנטואן דניאלס (באנגלית: Marquis Antwane Daniels; נולד ב-7 בינואר 1981 באורלנדו, פלורידה) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בעונת 2003/2004 נבחר דניאלס לתואר חמישיית הרוקיז השנייה.
ראשית חייו
דניאלס למד בתיכון אדג'ווטר שממוקם היכן שנולד, באורלנדו פלורידה. לאחר מכן עבר לתיכון האקדמיה הנוצרית הר ציון, בו למד גם טרייסי מקגריידי. כשדניאלס סיים את התיכון הוא עבר לאוניברסיטת אובורן.
בשנת 2003 הוא הגיע עם קבוצתו לשלב 16 האחרונות. קבוצתו שחקה 3 משחקים בלבד בפלייאוף של ה-NCAA באותה שנה, והוא השיג ממוצעים מרשימים של 23.3 עם 7.0 ריבאונדים למשחק. הופעתו הטובה ביותר של דניאלס התרחשה בהפסד לאוניברסיטת סירקיוז, בה הוא קלע 27 נקודות עם 9 ריבאונדים.
דניאלס סיים את תקופתו באובורן עם תואר אחד בסוציולוגיה בשלוש שנים וחצי בלבד. בשנתו הרביעית והאחרונה באוניברסיטה הוא קלע 18.4 נקודות עם 6.2 ריבאונדים, 3.3 אסיסטים ו-2.3 חטיפות בממוצע למשחק. את השנה הזו הוא סיים עם תואר החמישייה השנייה של האזור הדרומי.
קריירה
דניאלס ניסה להיבחר בדראפט ה-NBA בשנת 2003. הוא ציפה להיבחר בסיבוב השני, אך הוא לא נבחר כלל. למעשה מאמן הדאלאס מאבריקס דון נלסון רצה לבחור את דניאלס בבחירה בסיבוב השני, אך בנו דוני נלסון שכנע אותו להעביר את הבחירה לדנוור נאגטס, ושהם יצליחו בכל זאת להשיג את דניאלס בכל דרך אחרת. נלסון האב גילה את דניאלס בטעות, כשהוא צפה בקלטות של ג'וש הווארד, שאותו רצה לבחור גם כן.
בתחילת העונה הראשונה שלו דניאלס מיעט לשחק, כשמאמנו השתמש בו רק בניצחונות. למרות שהשתתף מעט, בזמן שניתן לו הוא הראה את יכולותיו. כשהרכז שפותח בחמישייה בדרך כלל במאבריקס, סטיב נאש סבל מכאב בטן נלסון הציב את דניאלס במקומו והוא כמעט הגיע לטריפל דאבל, כשקלע 14 נקודות עם 9 ריבאונדים ו-9 אסיסטים. במשחק הבא דניאלס המשיך ביכולתו הטובה כשקלע 16 נקודות עם 7 ריבאונדים ו-8 אסיסטים.
את עונתו הראשונה בליגת ה-NBA סיים דניאלס עם ממוצעים של 8.5 נקודות עם 2.6 ריבאונדים ב-18.6 דקות בלבד בממוצע למשחק. הוא הוסיף שיאי קריירה של 769% אחוזים מקו העונשין ו-306% מקו השלוש בממוצע למשחק. בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
בסיום העונה חתם דניאלס בדאלאס על חוזה בשווי 38 מיליון $ ל-6 השנים הבאות. בעונה ההבאה, עונת 2004/2005 דניאלס שיחק רק 60 משחקים אך העלה את ממוצעיו ל-9.1 נקודות עם 3.6 ריבאונדים ושיא קריירה של 1.4 חטיפות בממוצע למשחק. בעונה זו הוא פתח בחמישייה ב-17 משחקים.
בעונת 2005/2006 המשיך דניאלס במגמת העלייה, כששיפר את ממוצעיו וקלע לראשונה יותר מ-10 נקודות בממוצע, 10.2 למשחק. הוא הוסיף 3.6 ריבאונדים עם שיא קריירה של 2.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונה זו הוא פתח בחמישייה ב-29 משחקים.
ב-6 ביולי 2006 נשלח דניאלס בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לאוסטין קרושיר. בעונת 2006/2007 שיחק דניאלס 45 משחקים בלבד, בהם חלה ירידה בממוצעיו, כשקלע 7.1 נקודות עם 1.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונתו השנייה בפייסרס ממוצעיו נמצאו בעלייה קלה, כשקלע 8.2 נקודות עם 2.9 ריבאונדים בממוצע למשחק.
עונתו השלישית באינדיאנה הייתה העונה הטובה ביותר בקריירה שלו עד כה. בעונה זו הוא השיג שיאי קריירה של 13.6 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-0.5 חסימות ב-31.5 דקות בממוצע למשחק. בנוסף הוא פתח בחמישייה ב-43 משחקים. בסיום עונת 2008/2009 הפייסרס לא ניצלו את אופציית הארכת החוזה של דניאלס, והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-1 בספטמבר 2009 חתם דניאלס בבוסטון סלטיקס. בסלטיקס תפקידו של דניאלס הפך לתפקיד של שחקן משלים, כשהוא משחק תחת האולסטאר שפותח בחמישייה, פול פירס. בעונת 2009/2010 דניאלס השיג את ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בקריירה שלו, כשקלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק. הוא הוסיף 1.9 ריבאונדים עם שיא קריירה של 498% מהשדה.
ב-6 בפברואר 2011, במהלך משחק קבוצתו נגד האורלנדו מג'יק התנגש דניאלס בשחקן המג'יק גילברט ארינאס ונפל על הפארקט. במשך מספר דקות דניאלס לא הצליח לקום על רגליו, והיה חשש לאירוע מוחי. לבסוף הוא פונה לבית חולים בבוסטון. כשהונח באלונקה הזיז דניאלס את אגודלו כדי לסמן לאוהדים שהוא יכול לזוז, ובבית החולים הוא כבר יכל להזיז את ידיו ואת רגליו. לבסוף התברר שהוא סבל ממכה חזקה במיוחד שחיבלה בחוט השדרה שלו.
דניאלס קולע בעונת 2010/2011 בסלטיקס עד כה 5.5 נקודות עם 2.3 ריבאונדים בממוצע למשחק ב-49 משחקים. ב-24 בפברואר 2011 הועבר דניאלס בטרייד לסקרמנטו קינגס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
דוסה ג'וניור
ג'וניור התחיל את הקריירה שלו באימורטל מהליגה השלישית בפורטוגל. בקיץ 2006 עבר לדיגאניס אקריטאס מורפו איתה ירד ליגה בסיום העונה. בהמשך הגיע לקפריסין ושיחק שנתיים בא.א.פ. פאפוס. בשנת 2009 עבר לא.א.ל. לימסול, ועמה זכה באליפות קפריסין בעונת, לראשונה מזה 44 שנים.
בקיץ 2013 חתם בלגיה ורשה הפולנית. ב-10 ביוני 2015 חתם בקוניאספור.
בזכות יכולתו הגבוהה, זימן המאמן ניקוס ניקופילאס את ג'וניור לסגל נבחרת קפריסין, לאחר שקיבל אזרחות קפריסאית, ובשנת 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת. ב-12 ביוני 2015 הבקיע שער עצמי במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016, אבל קפריסין ניצחה במשחק 1-3. ב-9 באוקטובר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד באצטדיון טדי.
מרכז פסג"ה
מרכז פסג"ה הוא מוסד אזורי לפיתוח סגלי הוראה במערכת החינוך בישראל. המרכז מיועד לתת מענה לצורכיהם של עובדי ההוראה ושל מוסדות החינוך וליצירת מסגרות להתפתחות מקצועית של עובדי ההוראה. בישראל פועלים כששים מרכזי פסג"ה ברחבי הארץ.
היסטוריה
בסוף שנות ה-50 הוקמו ברחבי ישראל מרכזים פדגוגיים שנקראו בקיצור מרפ"ד, במטרה להכשיר את עובדי ההוראה באמצעות הדרכה והשתלמויות ולשמש כמרכזים לפיתוח אמצעי הוראה וטכנולוגיה חינוכית. המרפדים שימשו גם כמרכזי משאבים לשימושם של עובדי ההוראה. במרפ"ד היו ספרים וכתבי עת בנושא חינוך והוראה, סרטים ואמצעי המחשה שונים.
בשנת 1990 מונתה ועדה עליונה לחינוך טכנולוגי על ידי שר החינוך והתרבות, זבולון המר בראש הוועדה עמד פרופ' חיים הררי, נשיא מכון ויצמן למדע. הוועדה בחנה את מצבה של הוראת המדעים והטכנולוגיה בישראל והציעה מיזמים מיוחדים ותוכניות חדשות ושמטרתם הייתה "לקדם את החינוך למדע וטכנולוגיה בישראל לקראת המאה ה-21". הדוח הסופי של הוועדה הוגש בשנת 1992 ונקרא בשם 'מחר 98' בעקבותיו הוקמו מרכזי מורים אזוריים. הוועדה המליצה על, ברחבי הארץ נפתחו מרכזי מורים אזוריים שמטרתם העמקת הידע הדיסציפלינרי של המורים בתחומי הדעת השונים.
מרכזי המורים החליפו או נוספו למרפ"דים הקיימים ולכן נוצרה בעיה של כפילות בין מרכי המורים למרפ"דים מכיוון שהמרפ"ד תוקצב על ידי הרשות המקומית עירונית וההשתלמויות היו מטעם משרד החינוך. מרכזי המורים תוקצבו על ידי משרד החינוך והיו משויכים למוסדות ההשכלה הגבוהה. לדוגמה, מרכז המורים הארצי למתמטיקה הוצמד לטכניון, ומרכז המורים הארצי למדעים בבתי הספר היסודיים הוצמד לאוניברסיטת תל אביב.
הביקורת על הכפילויות גברה בתחילת שנות ה-2000 והוחלט להקים את מרכז פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) שיאחד חלק מהמוסדות. בעקבות האיחוד חלה ירידה בתקציבים ובשעות ההשתלמות.
פיתוח מקצוע
מטרתו של הפיתוח המקצועי של עובד ההוראה הוא לסייע למורה לקדם תהליכי למידה משמעותיים במערכת החינוך ובמקביל לשפר את עבודתו של המורה. הפיתוח המקצועי הוא גם כלי מרכזי לבניית זהותו המקצועית של עובד ההוראה כמומחה בתחומו, לשיפור זהותו האישית, להעצמתו ולהתמודדותו עם אתגרי השחיקה במקצוע.
בתחום הפיתוח המקצועי יש מגוון רחב של מסגרות ושיטות לימוד: השתלמויות, למידת עמיתים, קבוצות דיון ועוד (להלן - השתלמויות או מסגרות לפיתוח מקצועי). המסגרות המיועדות לפיתוח הסגל כקבוצה מתקיימות בתוך בית הספר, והמסגרות המיועדות לפיתוחו המקצועי האישי של עובד ההוראה מתקיימות מחוץ למוסד החינוכי.
הבוגד
הבוגד הוא ספר פנטזיה משנת 2011. הספר היה לרב-מכר לילדים ולנוער. הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'וש וסופי, ושל האלכימאי בן האלמוות ניקולס פלמל. זהו החמישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, שנכתבה על ידי מייקל סקוט. שם הספר בא משם הדמות מרס אולטור.
עלילה
סופי וג'וש נפרדים. סופי נשארת עם פרנל וניקולס וג'וש הולך בעקבות ג'ון די וורג'יניה דייר - לדי יש תוכנית חדשה לחסל את הקדמונים והיא לחזור לעבר בעזרת חרבות הכח לדנו טליס כשהקדמונים היו חלשים יותר ולחסל את כל הקדמונים ביחד אך קודם כל הם בורחים לאלקטרז ששם נמצאים בילי הנער ומקיאבלי. די רוצה להעיר את הלוטן (דרקון ים ששואב הילות) ולשלוח אותו לעורר מהומה בעיר. בינתיים סופי נמצאת בבית של דודה אגנס ומגלה שהיא סוגוגללא המשגיחה.
שם נמצאים פרנל, פרומתאוס, ניטן ופלמל שגוסס. פרנל מעניקה לפלמל עוד יום אחד מחייה בעזרת סופי וסוגוגללא (דודה אגנס). סוגוגללא היא אשתו של אברהם הרב מג והיא נמנית עם "האנשים הראשונים" שנוצרו מהילתו של פרומתאוס, תפקידה של סוגוגללא הוא לשמור על כל דורות משפחת ניומן (צד האמא) ביחד עם אחיה המלך גילגמש (צד האבא) כדי שבסופו של דבר סופי וג'וש ייולדו. מרס קם מקברו שבקטקומבות בפריז ונשלח על ידי מכשפת עין דור להרוג את די, שתוכניתו ההרסנית הולכת להרוס את העולם, לפני זה הוא צריך ללכת לביתה של סוגוגללא ובדרך הוא פוגש את אודין ואת הל הקדמונים שגם בדרך להרוג את די.
מפלגת CARC
מפלגת CARC (באיטלקית: Partito dei CARC) היא מפלגת שמאל רדיקלית באיטליה. CARC הוא ראשי התיבות ל-"Comitati di Appoggio alla Resistenza per il Comunismo" (בעברית: ועדות התמיכה במאבק לקומוניזם).
היסטוריה
CARC נוסדה בכינוס שנערך בויארגיו, איטליה בין ה-21 ל-22 בנובמבר 1992. הכינוס נערך על ידי אנשים מבוגרים שתמכו וצדדו באידאולוגיות מרקסיסטיות-לניניסטיות, פרו-סיניות וטרוצקיסטיות, ורובם הגיעו מהתנועה "אוטונומיה אופריה". המזכיר הכללי הראשון של המפלגה היה ג'וזפה מג', שב-1981 נחקר במשטרה בגין חתרנות וזוכה ב-1986.
חנה טואג
ביוגרפיה
טואג נולדה בבאר שבע להורים יוצאי לוב ומצרים. היא בוגרת בית הספר התיכון מקיף ב', בוגרת תואר ראשון בספרות משווה וספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן וגם בעלת תעודת הוראה. בשנת 1995 למדה קולנוע וטלוויזיה בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
מפלגת CARC
היסטוריה
CARC פעלה תחילה בעיקר בקמפניה וטוסקנה, אך עם הזמן נכנסה למרכז השיח הפוליטי, ורבים קישרו את המפלגה לפעולות החתרניות והחשאיות אשר התרחשו במדינה. ב-1998, יצא מצע המפלגה אשר נקרא "Project of Manifesto – Program of the New Italian Communist Party", ועל פי המצע, המטרה העיקרית של המפלגה היה להנהיג את הפרולטריון (מעמד הפועלים).
חנה טואג
ביוגרפיה
בין השנים 1977–2007, שימשה כאשת חינוך, בתחילה כמורה לספרות בתיכון רוגוזין שבקריית גת, בהמשך כרכזת ספרות וכמנהלת פדגוגית.
ב־2001 זכתה בפרס בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ". וב־2004 יצא קובץ ספוריה "עלים של חסה" שנקרא על שמו של הסיפור שזכה. בשנת 2007 יצאה לפנסיה מוקדמת מההוראה והפנתה את מרב זמנה לכתיבה. טואג כותבת רומנים. פרוזה ייחודית עם נגיעות ליריות ויסודות של סוריאליזם.
מפלגת CARC
היסטוריה
המפלגה נחלשה כאשר התפצלה לשתיים. הפיצול הראשון התרחש כאשר קבוצה של שמאלנים מיליטנטים מהמפלגה, פרשו ממנה והקימו קבוצה משלהם אשר נקראה "LineaRossa", והפיצול השני התרחש כמה ימים לפני רצח מאסימו ד'אנטונה, כאשר קבוצה קטנה של אנשים מהמפלגה הואשמה ב-"פעילות בעלת נטיות אנרכיסטיות", מה שסטה מהקו שהמפלגה הלכה דרכה.
ב-2001, המפלגה החדשה תוכננה לקום מחדש בתור "המפלגה הקומוניסטית". על פי המזכיר פייטרו ונגלי, המבצע הזה נועד לשקם את ולאחד את המפלגה כפי שהייתה בעבר.
חנה טואג
ביוגרפיה
שיריה של טואג ראו אור בכתבי עת רבים ובין היתר ב: פסיפס, משיב הרוח, מאזניים, הכיוון מזרח ואחרים שולבו באנתולוגיות בין היתר: עורו הישראלים, אלפיים שנות שירה של השפה העברית, ובשדה כובס.
"עלים של חסה" קובץ סיפורים קצרים, הוצאת כרמל, 2004
ספר הביכורים של טואג, מאגד סיפורים קצרים המשקפים עולמות פנימיים של דמויות שונות וביניהם "העיוור שרואה ריחות" הדמות המזדקנת שחולמת על ליל רומנטי בטוסקנה וזו שחולמת מהבקתה בכפר האתיופי על אהבה. הסיפורים הקצרים מציגים אהבות נכזבות, דמיונות, טירוף ומוות ומשלבים זאת בדמיון עשיר, צבעים מרהיבים ולכל אחיזה במציאות ומפגש עם הצד האפל של הנפש.
מפלגת CARC
היסטוריה
בבחירות המוניציפליות בנאפולי ב-2011, מפלגת CARC תמכה באופן מוצהר בשופט לשעבר לואיג'י דה מגיסטריס, שהיה בקשר עם מאפיה איטלקית, ועוררה מחלוקת רחבה בציבור.
בבחירות לפרלמנט של 2013, המפלגה בחרה לתמוך בתנועת חמשת הכוכבים.
חנה טואג
"עלים של חסה" קובץ סיפורים קצרים, הוצאת כרמל, 2004
נועה מנהיים כתבה על הספר ב"זמן תל אביב" במדור ספרות:
תגיד את זה
תגיד את זה הוא סינגל של רמי קלינשטיין בדואט עם ריטה מתוך אלבומו "תגיד את זה", שיצא לאור בינואר 2000. השיר נכתב והולחן על ידי רמי קלינשטיין ועובד על ידי רמי קלינשטיין ואלון הלל.
חנה טואג
"עלים של חסה" קובץ סיפורים קצרים, הוצאת כרמל, 2004
"לכאורה, עוד ספר ביכורים. רק לכאורה, כי ספרה של חנה טואג "עלים של חסה", ממחיש את הפער בין סיפורים קצרים שהם סקיצות לקליפים או סתם הגנבות של רגע, לסיפורים קצרים המבקשים להציג לפנינו, בהרף עין, תמונת עולם שלמה. ייתכן שזה נובע מעולמה הפנימי העשיר. תהיה הסיבה אשר תהיה, אפלוליתם, קדרותם וניצוצות הצבע והפנטזיה שבכל זאת מצליחים להאיר אותם, הופכים את סיפורי הקובץ לראויים בהחלט."
תגיד את זה
בשנת 2001 בסיבוב ההופעות "ריטה רמי - המופע המשותף" הופיעו עם השיר וגם תועד על אלבום הופעה שיצא בהמשך.
חנה טואג
"עלים של חסה" קובץ סיפורים קצרים, הוצאת כרמל, 2004
קובץ הסיפורים הקצרים "עלים של חסה" יצא במקביל במהדורה הדיגיטלית של אינדיבוק ושל בוקסילה (Booxilla).
הסיפור "עלים של חסה" מתוך אוסף הסיפורים הקצרים תורגם לספרדית, נכלל באנתולוגיה "אחד אלוהינו" של ירון אביטוב וזכה בתחרות הסיפור הקצר ב"הארץ", 2001.
מנימוקי השופטים:
"גיבורת הסיפור "עלים של חסה" ממלאה בהקפדה וברצון אחר כל ציפיותיה של החברה שהיא חיה בה. היא, "אשת חיל" החרדית האידיאלית - עקרת בית, אם לשמונה ומפרנסת. חייה מוכתבים על ידי המצוות שהיא שומרת בהקפדה, וללא כל הערכה, הכרה או אפילו אמון מצדו של העילוי ששודך לה. אותו איש מצמצם את מערכת היחסים שלהם לשורת פקודות ולבחינה ספקנית של ביצוען, ודוחה כל ניסיון להתקרבות מצדה. אפילו יחסי האישות שלהם נטולי חום וחיבה ומצטמצמים במילוי המצווה שבהם. הדיכאון שהיא שוקעת בו כתוצאה מכך מתואר באמפתיה ובכישרון רב, והביקורת אטימותם של בן הזוג והחברה הסובבת משתמעת מתוך הסיפור בלא כפייתה של פרשנות חיצונית. לקראת סוף הסיפור מידרדרת הגיבורה למחוזות של טירוף ומוצאת נחמה ונקמה במרידה דווקא ברמשים מטילי האימה שסימלו בעיניה בעבר את שלטונו של בעלה. בכך מתעשר הסיפור ברבדים סמליים ובממדים פנטסטיים. רגישות העיצוב ומקוריותו של העולם הסיפורי מבליטות את "עלים של חסה" על פני רוב הסיפורים שנשלחו לתחרות."
לאורה, הוצאת מודן, 2009
עלילת הספר מתרחשת בלוב הקולוניאלית, המצויה באותן השנים תחת כיבוש איטלקי, ומגוללת את סיפור האהבה האסור של לאורה היהודייה שהרתה ללורנצו (חייל איטלקי שאינו יהודי), ערב מלחמת העולם השנייה. בספר דמויות נוספות המחדדות את הלך הרוח, ביניהן: אם המשפחה (אמיליה בן עטר), מפרנסת יחידה לאחר רצח האב במדבר, איתה מתגוררים הסב העיוור (שמצליח לראות מעבר למציאות), האח מנואל והתינוק רפאל. את הרומן ביססה טואג על תחקיר ועל הווי העדה הלובית המוכר לה מבית אימה, והוא נכתב כמחווה לקהילה היהודית עשירת המסורת בלוב.
זוהי הפעם הראשונה בספרות העברית, שהתקיים עיסוק בחיי היהודים בלוב הקולוניאליסטית (ערב מלחמת העולם השנייה). על ספר זה זכתה טואג בפרס קוגל, מנימוקי השופטים: "לאורה הוא רומן ביכורים של חנה טואג, אך בשלותו הרעיונית והרגשית, בנוסף לערכו הספרותי, מאפשרים לראות בו אחד הרומנים המשובחים שנכתבו בישראל בשנים האחרונות" (פרופ' יוחאי אופנהיימר, אוניברסיטת תל אביב).
בשנת 2012 יצא הרומן "לאורה" במהדורה הדיגיטלית של Getbooks.
הרובע הקטן, הוצאת אבן חושן, 2015
פרוזה לירית רגישה, המפגישה בין ריאליזם ובין פנטזיה. גיבור הספר יוצא למסע בעקבות צרור מכתבים שכתבה חבצלת (אימו) לאחותה (אסתר) במשך 40 שנה וזאת לאחר שבחרה ללכת אחר אהבה אסורה. מסעו של הגיבור, הוא מסע בזמן ומסע נפשי אל המודעות העצמית ואל החיבור לשורשים.
שלומית כהן אסיף כתבה על הספר:
"הרובע הקטן" הוא ספר עמוק ועשיר, מלא התבוננות שיש בה משהו מטפיזי. הוא מכיל 56 פרקים קצרים והכתיבה אינה כרונולוגית, אלא משחקת בין הזמנים ומריצה את העבר לעתיד ואת ההווה לעבר. טואג מחברת ביניהם ומוצאת גשר בין הקטבים השונים של החברה השסועה שלנו. הספר מביא איזו נחמה לקורא: אמונה באדם, שאינו אלא רובע קטן בתוך רובע גדול, ובאפשרותו של הפרט לבחור ולנתב את דרכו במציאות המבולבלת. וכל זה על גשר רחב דיו, בלי לדחוף, יש בו מקום לכולם, לכל הצבעים ובני הצבע... בכל ספריה יש איזו תיבת תהודה של ניגון יהודי מרגש הפורטת בפיוטיות ומציירת עולם דימויים מקורי".
אהבה מסותרת, הוצאת כרמל, 2018
רומן לירי ציורי, המשלב מעט סוריאליזם בעודו מגולל רומן בין יהודייה לערבי. בשפה קולחת, מתארת טואג מציאות בלתי נסבלת. מלבד האהבה האסורה מופנה זרקור אל עבר מצב שכונת הרכבת בלוד, מעמדן של הנשים הערביות, העוולות החברתיות ושאלות הזהות. לאורכו של המסע, שזורות אפיזודות מצד דמויות המשנה, אשר חוות: שכול, אובדן ותחושת תלישות, בעולמות המתנגחים זה בזה ללא הכרעה.
המשורר והסופר מרדכי גלדמן כתב על הספר:
"קראתי בספרה החדש של חנה טואג "אהבה מסותרת" מרותק ונרגש. הוא כתוב ברגישות רבה, ביצירתיות ובחכמת לב. עניינו נישואיה של יהודיה לערבי מאהבת נעורים, הגורמים לה להתאסלם, לחבוש חיג'אב ולגור עמו בכפר משפחתו. לכאורה הסיפור הזה תוצאותיו ידועות מראש - ייסורים וחוויה של התפצלות. אבל חנה מגוללת את הסיפור במקוריות, ביכולת המצאה ובאמפתיה נדירה. כך אנו מכירים את העומק הטרגי של נפש הגיבורה ושל סובביה - בעלה, ילדיה, חמותה ואחרים - ואת עומק הפצע ביחסי יהודים וערבים..."
הרומן אהבה מסותרת, פורסם בשנת 2015 במהדורה הדיגיטלית של אתר "עברית".
חייה האישיים
חנה טואג נשואה ואם ל-4 ילדים. מתגוררת בראשון לציון.
לוקה אטנזיו
לוקה אטנזיו (באיטלקית: Luca Attanasio; 23 במאי 1977 – 22 בפברואר 2021) היה דיפלומט איטלקי, שכיהן כשגריר ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו משנת 2017 ועד מותו שם בפברואר 2021.
קריירה
אטנזיו החל את הקריירה הדיפלומטית שלו בשנת 2003, בפרנסינה, כמנהל לענייני כלכלה, משרד התמיכה בעסקים, ולאחר מכן במזכירות המינהלת הכללית לאפריקה.
שנה לאחר מכן הוא התמנה לסגן מזכירות ראש מזכירת המדינה באחריות לאפריקה ולשיתוף פעולה בינלאומי.
לאחר מכן שב לאפריקה כיועץ בשגרירות איטליה באבוג'ה, ניגריה, בשנת 2015.
אדית וארגה
אדית וארגה (במקור פיק, בהונגרית: Varga Edit; 1917 – 1 בנובמבר 2006 ) הייתה כימאית יהודייה-הונגרייה, מנהלת חברה. היא הייתה אישיות יוצאת דופן של תעשיית התרופות ההונגרית, זוכת פרס אטווש וזוכת פרס המדינה (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום), וארגה הייתה המנהלת הכללית של ריכטר גדעון (מפעל תרופות) שהוקם על ידי הרוקח היהודי-הונגרי גדעון ריכטר (שנרצח בשואה) כמפעל התרופות המודרני הראשון בהונגריה.
לוקה אטנזיו
מותו
בשעה 10:30 בבוקר, 22 בפברואר 2021, שיירה של תוכנית המזון העולמית (WFP) של שלושה כלי רכב, שנשאו בסך הכל שבעה אנשים, מ"מונוסקו", משלחת לייצוב המצב ב, בשיירה נסע אטנזיו והותקף על ידי שישה אנשים חמושים.
השיירה נסעה בצפון קיבו, מעיר הבירה גומא, לבית בספר WFP ברוטשורו, עיירה במרחק של 70 ק"מ צפונית לגומה, בדרך שעברה דרך הפארק הלאומי וירונגה. המתקפה התרחשה ליד העיירות קיבומבה, וקניאמהורו. ה-WFP הצהיר כי ההתקפה התרחשה בכביש שבעבר פונה לנסיעה ללא ליווי ביטחוני.
אדית וארגה
משפחתה
אדית פיק נולדה במשפחה יהודית. הוריה התגרשו בגיל צעיר, אמה הייתה עובדת מסחרית לפני מלחמת העולם השנייה, ואחר כך עסקה בתחום סחר החוץ. למשפחתה לא היה קשר עם אביה לאחר הגירושין, אך הטענה שאביה היה ינה ורגה (1879–1964) כלכלן, פוליטיקאי, וקומיסר העם לשעבר היא איננה נכונה לחלוטין. בעלה, היה מהנדס מכונות, מילא תפקידים ציבוריים בין 1945 לבין 1980, נפטר ב-1984.
לוקה אטנזיו
מותו
אטנזיו היה היעד העיקרי להתקפה. כאשר החמושים ניסו לחטוף אותו הם פתחו באש והרגו את מוסטפא מילמבו, נהג האו"ם בקונגו, ואז הם איימו על ששת חברי השיירה האחרים והביאו אותם ליער הסמוך. כשהגיעו כוחות הביטחון המקומיים למקום בעקבות הדיווח על יריות, הרגו החמושים את הקארביניר ויטוריו איקובאצ'י בן ה-30 ופצעו אנושות את אטנזיו. לאחר מכן חטפו התוקפים שלושה מבני הערובה ונמלטו מהמקום, בעוד אזרח איטלקי שלישי נמלט ללא פגע. אטנזיו אושפז במצב קשה בבית החולים של האו"ם בגומא, אך נפטר שם כעבור שעה לאחר קבלתו עקב פצעי ירי בבטנו, והגדיל את מספר ההרוגים הכולל שנבע מהפיגוע לשלושה. הוא היה השגריר הזר הראשון שנהרג ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מאז 1993, והשגריר האיטלקי הראשון שנהרג בעת שכיהן בתפקידו.
אדית וארגה
משפחתה
בניה:
לוקה אטנזיו
מותו
ההלוויות הממלכתיות של אטנזיו ושל איקובאצ'י נערכו ב־25 בפברואר 2021, בסנטה מריה דגלי אנג'לי א-די מרטירי ברומא.
אדית וארגה
השכלתה
אדית פיק נולדה ב-1917. היא הייתה הסטודנט/ית היהודייה האחרונה באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) שסיימה את לימודיה ב-1943/1944. בסוף שנת הלימודים האקדמית (15 ביוני) זכתה לגשת לבחינת הדוקטורט שלה ככימאית למרות החוקים היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. בין 1945 לבין 1956 עבדה כעיתונאית במערכת של סאבאד נפ, ואחר כך במנגנון של מפלגת העובדים ההונגרית.
בראש מפעל התרופות קבניה
אדית ורגה הייתה המנהלת הכללית של "מפעל התרופות קבניה" משנת 1957 ועד לפרישתו ב-1986. (שמה לפני העידן הקומוניסטי וגם כיום הוא ריכטר גדעון (מפעל תרופות)). על אף שבמקור "הוצנחה" להתפקיד מהתחום הפוליטי, היא התגלתה כמנהלת מסורה ובעלת אינסטינקטים ניהוליים ומסחריים מצויינים, מה שהפך את החברה לשחקן הכרחי בשוק ההונגרי, בקומקון ובעולם. הוא חידשה את קשרי החוץ לשעבר של החברה (ואלה המשיכו להתנהל תחת שם החברה הישן, מפעל התרופות ריכטר גדעון בע"מ), והרחיבה את הייצוא למדינות המזרח. בתקופת הנהגתה מוזגה לתוך החברה חברת כימיה מהעיר דורוג (Dorog Szénfelgolgozó Vegyipari Vállalat), כך שמאותו הזמן ואילך עסקה החברה בניהולה גם בייצור כימיקלים חקלאיים ואף בייצור מוצרי קוסמטיקה תחת הסימן המסחרי Fabulon. אלה יוצרו בדורוג מתחילת שנות ה-70. בשנות השבעים המאוחרות, ב-1977, יצא לשוק גם המוצר, פרי הפיתוח המקורי של החברה, מרחיב כלי הדם (Vinpocetine) ובשמה המסחרי Cavinton. (כתוצאה מהעניין הבינלאומי בתרופה, נוצר שיתוף פעולה מחקרי עם חוקרים אמריקאים ב-1982 על מערכת העצבים המרכזית ומחזור הדם). מסוף שנות ה-60 שיווקה החברה מספר גלולות למניעת הריון (תחת השמות המסחריים Infecundin, Bisecurin, Postinor, Continuin), וכן את המוצרים Cavinton ו-Fabulon כאמור. גם הניהול הגרוע לאחר פרישתה לא יכול היה לשנות באופן משמעותי את הצלחתה של אדית וארגה. כגמלאית, היא הועסקה בחברות כימיקלים אחרות בתפקידים בכירים, היא השקיעה זמן רב בסיוע לחברת גדעון ריכטר כיועצת.
לוקה אטנזיו
מותו
הכוחות הדמוקרטים לשחרור רואנדה הואשמו כי הם עומדים מאחורי ההתקפה על ידי הרשויות המקומיות. עם זאת, הקבוצה הכחישה כל אחריות וגינתה את ההתקפה, וכינתה אותה 'לא ידועה'.
חיים אישיים
אטנזיו היה נשוי לזקיה סדיקי, אשה ילידת מרוקו מקזבלנקה, מאז 2015. היא נשיאה של ארגון לא-ממשלתי בקונגו המספק סיוע לנשים וילדים. נולדו להם שלוש בנות.
מרובך הראשון
מרובך הראשון (Merovech; בלטינית: Meroveus או Merovius, מת בשנת 453/457) הוא מלך אגדי-למחצה במחצית הראשונה של המאה ה-5, מייסד השושלת המרובינגית של פרנקים סאלים הקרויה על שמו (אם כי ייתכן ולמעשה היה זה כלודיו המלך הראשון בשושלת), שהפכה מאוחר יותר לשולטת בכל הפרנקים. שיתף פעולה עם פלביוס אאטיוס הרומאי כנגד ההונים תחת שלטון אטילה ההוני במהלך הקרב במישורים הקטאלונים. אין כל הוכחה היסטורית לקיומו של מרובך, חוץ מטענת המלכים המרובינגים להיותם צאצאיו.
גרגוריוס מטור כותב כי מרובך היה אביו של כילדריך הראשון, אך מטיל ספק בכך שמרובך היה מצאצאיו של כלודיו. יש המסבירים את דברי גרגוריוס בכך, שעל פי האגדה, מרובך לא היה מצאצאי כלודיו, אלא מצאצאי המלכה, אשתו של כלודיו, אך אביו היה אל הים. יש המפרשים את אגדה זו באופן אלגורי, ש"אל הים" הוא כובש זר מעבר לים, שממנו התעברה אשת המלך.
ג'יילן אדאמס
'''ג'יילן ר. אדמס (באנגלית: Jalen R. Adams'''; נולד ב-11 בדצמבר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע בטורק טלקום.
קריירת מכללות
אדמס דורג במקום ה-30 במחזור הגיל שלו בתיכונים, לפני שהתחייב לאוניברסיטת קונטיקט. אדמס קלע שלשת ניצחון משלושת רבעי מגרש בניצחון בהארכה הרביעית על אוניברסיטת סינסינטי. בשנתו השנייה במכללה, אדמס העמיד ממוצעים של 14.4 נקודות ו-6.1 אסיסטים למשחק, והוביל את המכללה למאזן 16–17.
בשנתו השלישית, אדמס העמיד 18.1 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונתו האחרונה, אדמס העמיד ממוצעים של 16.9 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק. בפברואר 2019 הוא נקע את ברכו הימנית במהלך ההפסד 63–81 לאוניברסיטת טמפל, וגמר את העונה.
אדמס ממוקם במקום ה-12 בקלעי כל הזמנים של המכללה, כשב-118 המשחקים ששיחק הוא קלע 1,657 נקודות.
קריירה מקצוענית
ב-10 ביוני 2020, חתם אדמס בשאלון ריימס מהליגה הצרפתית. הוא נופה מהסגל לאחר שבועיים, כשמאמנו אמר עליו: "אינו מתאים ולא יתאים לדרג הבינוני באירופה".
ב-12 בינואר 2021, אדמס חתם בבירמינגהאם סקוואדרון וחזר לקדנציה שנייה בקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2021, חתם אדמס בהפועל ירושלים מליגת העל.
ב-15 באוקטובר 2022 חתם אדמס לשלושה חודשים במכבי תל אביב.
1933 בארצות הברית
1933 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 157 שנה מיום היווסדה.
המערכה בבלקן במלחמת העולם הראשונה
המערכה בבלקן הייתה מערכת חזיתות באזור חבל הבלקן במלחמת העולם הראשונה, בין מדינות ההסכמה לבין מעצמות המרכז. הלחימה התרחשה בשלוש חזיתות עיקריות: הסרבית, המקדונית והרומנית. במהלך הלחימה הצטרפו רומניה ויוון למדינות ההסכמה ובולגריה הצטרפה למעצמות המרכז והיא הסתיימה בניצחון מדינות ההסכמה.
המערכה על סרביה
ב-28 ביולי 1914, פלש הצבא האוסטרו-הונגרי לשטחי ממלכת סרביה. הפלישה הייתה שיאו של תהליך שהחל ברצח פרנץ פרדיננד ונמשך בהעתרות הסרבים למרבית דרישותיהם האולטימטיביות של האוסטרו-הונגרית להוציא את הדרישה לקיים חקירה אוסטרו-הונגרית בבלגרד. הסירוב הסרבי סיפק אמתלה לאוסטרו-הונגרים והם פלשו לשטחי סרביה. הפלישה הובילה להפעלת מערכת הבריתות האירופית וגררה את האנושות המודרנית למלחמה הגלובאלית הראשונה בתולדותיה.
הצבא הסרבי, שמנה 250,000 חיילים בפיקודו של רדומיר פוטניק, הצליח לבלום ובהמשך אף להדוף את הצבא האוסטרו-הונגרי שמנה כ-450,000 לוחמים. ב-14 בדצמבר 1914 הביסו הסרבים את האוסטרו-הונגרים בקרב קולובארה והדפו אותם אל מחוץ לגבולות סרביה. עם הפלישה האוסטרו-הונגרית לסרביה, הכריזה מונטנגרו בעלת בריתה מלחמה על אוסטרו-הונגריה. צבא מונטנגרו הדף את הצבא האוסטרו-הונגרי ואף הצליח לחדור לשטחי בוסניה. אלבניה זכתה בעצמאותה לאחר מלחמות הבלקן, וב-14 בפברואר 1914 הכריזה על עצמה רשמית כנסיכות עצמאית. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה שרר חוסר יציבות פוליטית בנסיכות שאילץ את שליטה, הנסיך וילהלם שתמך במעצמות המרכז, לעזוב את הנסיכות. באוקטובר פלש צבא יוון לשטח אלבניה והשתלט על חבל צפון אפירוס ובכלל זה על הערים ג'ירוקסטרה וקורצ'ה. ממלכת איטליה פלשה לאלבניה וצבאה כבש את ולורה. במקביל כבשו צבאות סרביה ומונטנגרו חלקים מצפון אלבניה.
באוקטובר 1915, לאחר הצטרפות בולגריה למעצמות המרכז, פלשו לסרביה משני עברים צבאות בולגריה, אוסטרו-הונגריה והקיסרות הגרמנית. כוחות מעצמות המרכז התקדמו לעבר אלבניה ולאורך החוף האדריאטי והביאו לנסיגה רבתי של הסרבים והאיטלקים. הצבא הסרבי, הממשלה והמלך פטר הראשון הצליחו להסיג את כוחותיהם עד לאזור העיר דורס שלחופיה האדריאטיים ומשם פונו מרביתם אל האי קורפו. בראשית דצמבר הושלם כיבוש סרביה ובשלהי דצמבר נכבשה גם ממלכת מונטנגרו. כוחות בריטיים וצרפתיים שנשלחו לסייע לסרבים הגיעו באיחור ונאלצו לסגת למגננה באזור סלוניקי. קו הגנה זה הפך בהמשך לחזית המקדונית.
החזית המקדונית
החזית המקדונית נולדה מתוך הכרעת המערכה על סרביה לטובת מעצמות המרכז. הכוחות האנגלו-צרפתיים התמקמו בגזרת סלוניקי והקימו קווי ביצורים. למרות עמדתה הנייטרלית של ממלכת יוון תוך נקיטת עמדה פרו-גרמנית על ידי קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, פלשו כוחות מעצמות המרכז למזרח תראקיה ללא התנגדות מצד צבא יוון. כוחות מדינות ההסכמה נערכו לבלום כוחות מעצמות המרכז ועד לסיומה של 1916 התייצב קו החזית תוך מלחמת התשה בין הצדדים.
הצבא הסרבי שנסוג לקורפו, הצליח לארגן מחדש חלק מכוחותיו ובמהלך 1917 העביר לחזית כ-120,000 חיילים. במקביל, התחולל ביוון הקרע הלאומי בין תומכי עמדתו של המלך לבין תומכיו של אלפתריוס וניזלוס שהגיע לסלוניקי והקים ממשלה זמנית אשר שלטה על חלק מיוון. ביוני 1917 ויתר מלך יוון קונסטנטינוס הראשון על כסאו ווניזלוס חזר לשלטון. בראשית יולי הכריזה יוון מלחמה על מעצמות המרכז, צבאה הצטרף לכוחות הלוחמים ושינה את מאזן הכוחות בחזית. במקביל, עיקר נטל המערכה מצד מעצמות המרכז נפל על הצבא הבולגרי אשר לא היה מוכן למלחמה ממושכת ובתוך יחידותיו נתגלו בעיות משמעת קשות. בדצמבר 1917 הוחלף מפקד כוחות מדינות ההסכמה בחזית והפיקוד החדש החל בתכנון מתקפת הבקעה להכרעת החזית. ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה כוללת לאורך החזית ועד מהרה הבקיעו ומוטטו את קווי הבולגרים שנסוגו במהירות, תוך שאלמנטים מצבאם מורדים במלך פרדיננד הראשון. ההתקדמות המהירה של צבאות מדינות ההסכמה אל תוך שטחי ממלכת בולגריה הובילה את הבולגרים לבקש הפסקת אש לשם כניעה וב-29 בספטמבר 1918 נחתמה שביתת הנשק של סלוניקי אשר סיימה את הקרבות בחזית.
המערכה על רומניה
ב-27 באוגוסט 1916 הצטרפה ממלכת רומניה למערכה לצד מדינות ההסכמה. הרומנים תקפו את הצבא האוסטרו-הונגרי בהרי הקרפטים ונעו לתוך טרנסילבניה. מפקד זירת הבלקן מטעם מעצמות המרכז אוגוסט פון מקנזן הורה על פתיחת מתקפה נגד רומניה בגזרת דוברוג'ה כדי להקל על הלחץ בגזרת טרנסילבניה. הארמייה השלישית של צבא בולגריה בפיקודו של סטפן טושב בצירוף חטיבה גרמנית והקורפוס העות'מאני השישי שמנה שתי אוגדות פתחו במתקפה שיעדה העיר קונסטנצה. הבולגרים הביסו את הרומנים בקרב טורטוקאיה, הארמייה הרומנית השלישית החלה בנסיגה מהירה מחבל דרום דוברוג'ה והצבא הבולגרי השתלט על השטח. ב-15 בספטמבר הפסיקו הרומנים את המתקפה בטרנסילבניה וניתבו את כוחותיהם למערכה מול כוחותיו של פון מקנזן בגזרת דוברוג'ה. צבא האימפריה הרוסית החיש כוחות לבוקרשט כדי לסייע לרומנים והכוחות המשולבים תקפו את כוחות מעצמות המרכז ליד קובאדין. לאחר הצלחה ראשונית נבלמה מתקפת הנגד הרומנית-רוסית. ב-19 באוקטובר יצאה הארמייה הבולגרית השלישית למתקפה נוספת, במסגרתה נכבשה העיר קונסטנצה והכוחות הרומנים והרוסים נסוגו לכיוון הדלתה של הדנובה.
ב-23 בנובמבר חצו כוחות מעצמות המרכז את הדנובה ליד סבישטוב הפתיעו את הכוחות הרומנים והצליחו לכבוש שטחים נרחבים. בראשית דצמבר יצאו הרומנים למתקפת נגד כושלת בגזרת הנהר ארג'ש. בעקבות כישלון המתקפה החל הצבא הרומני בנסיגה רחבה ומהירה לאורך כל החזית. בראשית דצמבר נכבשה בוקרשט וההנגה הרומנית עברה לעיר יאשי. במהלך קיץ 1917 יצא הצבא הרומני לסדרת מתקפות ננד שלא פרצו את קווי מעצמות המרכז. בפרוץ מהפכת אוקטובר עזב הצבא הרוסי את זירת הלחימה, עניין שאילץ את הרומנים לבקש שביתת נשק. ב-3 במרץ 1918 נחתם חוזה ברסט-ליטובסק אשר סיים את מצב הלוחמה בין מעצמות המרכז לאימפריה הרוסית. ב-7 במאי 1918 אולצו הרומנים לחתום על חוזה בוקרשט ובמסגרתו מסרו את חבל דרום דוברוג'ה כולו וחלק מצפון דוברוג'ה לבולגריה.
ב-10 בנובמבר 1918, לאחר הכרעת החזית המקדונית לטובת מדינות ההסכמה שבה רומניה למעגל הקרבות ותקפה באזור הונגריה. הצבא הרומני כבש את טרנסילבניה ובסרביה והן סופחו בהמשך לממלכת רומניה. עוד סופח אזור בוקובינה.
השלכות הלחימה
הכרעת החזית המקדונית ויציאת הבולגרים ממעגל הקרבות הובילה לאפקט דומינו שהכריע את כל המערכה בבלקן לטובת מדינות ההסכמה. הישגי הסרבים במערכה בלווי קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית, הובילו בין השאר להקמת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מחד ולאי שקט פוליטי וחברתי בבולגריה מאידך. כאמור, הרומנים ניצלו עד תום את המצב והצטרפו שוב למעגל הקרבות לאחר הכרעת החזית המקדונית. ב-1919 נחתם חוזה ורסאי במסגרתו הוכר צירופם של אזורי בוקובינה ובסרביה לרומניה. במסגרת חוזה ניי הועבר מבולגריה לרומניה חבל דרום דוברוג'ה.