cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלמנדרה (ספר)
משמעות
בנוסף עוסק המחבר בדילמות ובנושאים שבין אדם לחברו - פעילות יהודי היודנראטים אשר מצילים את חייהם במחיר חייהם של אחרים כאשר לעומתם יש אנשים אשר מסכנים את חייהם להצלת חיי אחרים, חיסול חשבונות בין היהודים לבין עצמם, חוסר האנושיות הגרמנית המודגש במצוד אחר היהודים המסתתרים מהאקציות, או המוזלמנים, או הנשלחים לתאי הגזים בעקבות הסלקציה והמובלים מהרמפה (רציף תחנת הרכבת) של אושוויץ.
ילדי המנורה (ספר)
ילדי המנורה (באנגלית: Children of the Lamp) הוא ספר שנכתב על ידי פיליפ ב' קר. זהו ספר פנטזיה עכשווית המספר את סיפורם של גון ופיליפה שבהיותם בני 12 מגלים את היותם ג'ינים (שדים), ובעזרת דודם נמרוד הם לומדים כיצד להשתמש בכוחותיהם.
הרפתקאות אחנאתון
ג'ון ופיליפה גאנט הם תאומים בני 12 לאמא מוכשרת להפליא, אב אדיב מאוד ושני כלבים שאינם מי שהם נראים. המשפחה חיה חיי מותרות בניו יורק. יום אחד, כששיני הבינה שלהם מופיעות בבת אחת, במהלך ניתוח להוצאת שיני הבינה, הם חולמים את אותו חלום שבו מבקש דודם, נמרוד, שיגיעו ללונדון. הוא אומר להם שהם שדים (ג'ינים). כך מתחילה ההרפתקה של חייהם, בה הם עוברים מקהיר ללונדון, נוסעים בפרארי ורודה ורוכבים על גמלים. הרפתקאותיהם של התאומים רצופות התרגשות כשהם עוברים אימונים בשימוש בכוחות החדשים שלהם, אך גם טומנות בחובן סכנה כשהם נלחמים בשבט העופריתים המרושע ובעיקר במנהיג השבט איבליס. עליהם לשמור על האיזון בין מזל טוב ורע בעולם, ולשחרר שבעים ג'נים עתיקים.
הג'ינית הכחולה מבבל
בדרכם לחלץ את פיליפה מהמקום בו היא כלואה, עוברות על הקבוצה הרפתקאות מוזרות, כולל היתקלות לא נעימה עם שני שדים מדבריים רבי-עוצמה ומרושעים עד מאוד, ארוחת צהריים לא שגרתית והתמודדות מול ניסיונות עיקשים לעצור את התקדמותם.
מלך הקוברות מקטמנדו
פורצים מסתוריים שחודרים אל ביתם באישון לילה וכמה מקרי מוות כתוצאה מהכשות נחש קטלניות סוחפים את הילדים הג'ינים, ג'ון ופיליפה גאנט, להרפתקה אדירה ומסוכנת. הפעם מצטרף אליהם באקחוס, חברם הג'ין האמיץ, שמסתבך בעניין לא לגמרי חוקי, וזקוק לעזרתם.
מסעוד הכהן (פרחי כהונה)
הרב מסעוד הכהן (ה'תרנ"ג 1893 - כ"ט ניסן ה'תש"י 1950) היה רבה של תמושנת שבאלג'יריה וראש הישיבה בעיר. מחבר שו"ת פרחי כהונה.
תולדות חייו
נולד בתאפילאת שבמרוקו לרבי אליהו הכהן ואמו עזיזה לבית משפחת אדהן, נכדתה של רבי יעקב אביחצירא. למד בישיבתו של גיסו רבי דוד אביחצירא בעיר. עם פטירת רבו בשנת ה'תר"פ, התפזרו מספר תלמידים לשמש מורי הוראה בערים שונות. רבי מסעוד התבקש לכהן בעיר תמושנת שבאלג'יריה, לאור המלצתו של הרב משה מאיר חי אליקים לאנשי העיר, לבחור את רבי מסעוד לרבם. עם הגיעו לעיר, קירב אליו את רבי דוד אבן כליפא הצעיר ממנו, והקים עמו ישיבה בעיר. לישיבה הועברה ספרייתו התורנית של הרב חיים אלכבאש, רבה הקודם של העיר. הרב מסעוד לימד תלמידים במקום. מבין תלמידי הישיבה נמנה הרב פנחס טבול (רבה של מסקרה).
רבי מסעוד עמד בקשרי מכתבים עם רבנים שונים מצפון אפריקה, כדוגמת רבי דוד הכהן סקלי, רבי יוסף משאש, רבי יחייא אמסלם, הרב משה מאיר חי אליקים, ורבי יצחק אלמליח רבה של תלמסאן.
עקב פנייתם של יהודי אוראן לרבי מסעוד שיכהן אצלם כאב בית הדין, נעתר לבקשתם, ובשנת ה'תש"ד עקר לאוראן. לא ברור אם שימש בפועל כאב בית הדין. ככל הנראה חולי השיתוק שפקד אותו מנע אותו מלכהן בפועל בתפקיד.
נפטר בכ"ט ניסן ה'תש"י, ונקבר באוראן לצד קברו של רבי דוד הכהן סקלי.
דרכו ההלכתית
התאפיין בהתמודדותו עם שאלות חדשות בעקבות העת החדשה. מבין פסיקותיו, יש לציין את שיטתו המקילה בגיור, במקרה שיהודי חי עם גויה או להפך, והצד היהודי רוצה לגייר את הצד הגוי, שיש לקבלם לגיור. אף שברור שלא ישמרו תורה ומצוות באופן מלא. הוא מבאר את פסיקתו, שיש לגייר בכדי להציל את היהודי שלא יתבולל, ולא יעבור על איסורי עריות שונים. וכן בשביל להציל את זרעו של היהודי שלא יתחלל בגוים. כמו כן היקל בגיורי קטינים, אף על פי שהאם לא רצתה להתגייר.
כמו כן מפורסם בקרב חכמי אלג'יריה, שרבי מסעוד הורה שקטן שהתחנך לתפילין עולה לתורה אף בימי שני וחמישי. ופסקו התקבל אצל חכמי אלג'יריה.
פורום ישראלי לאנרגיה
פורום ישראלי לאנרגיה הוא עמותה המקדמת משק אנרגיה בר-קיימא בישראל.
מטרת הפורום היא לייצג את האינטרס האזרחי בתהליכי קבלת ההחלטות במשק האנרגיה. הפורום הוקם כדי להוות ציר מרכזי ומרכז ידע לנושאי האנרגיה בקרב ארגוני הסביבה והחברה. אמנם ישנם ארגונים רבים העוסקים בתחום האנרגיה, אך המורכבות הרבה של תחום האנרגיה מחייבת התמקדות והתמקצעות בתחום.
לפורום מועצה ציבורית הכוללת אנשי אקדמיה ומומחים, אנשי תעשייה ועסקים המייעצת ותומכת בפעילות הפורום, ובהם פרופ' פנחס אלפרט מאוניברסיטת תל אביב.
הפורום פועל בשלושה מישורים:
ועל פי דרכי הפעולה הבאות:
לורנס אופורי
לורנס אופורי (באנגלית: Lawrence Ofori; נולד ב-18 ביוני 1998) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר במוריירנסה.
קריירה
בינואר הושאל לפיירנסה עד לסיום העונה מליגת העל הפורטוגלית. בקיץ חתם בפמליקאו.
ב-6 באוקטובר 2020 אופורי הושאל לארוקה. ב-5 בדצמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד אוליבריינסה.
ב-3 בפברואר 2022 אופורי הושאל למ.ס. אשדוד מליגת העל.
יחסי הרפובליקה של קונגו–צ'ילה
יחסי הרפובליקה של קונגו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קונגו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קונגו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של קונגו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1 ביוני 1972.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות ברפובליקה של קונגו נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן. גם אזרחי הרפובליקה של קונגו שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
מנהרות הגיר של חלם
מנהרות הגיר של חלם (פולנית Podziemia kredowe w Chełmie) הן מערכת של מנהרות באורך כולל של 15 קילומטרים, שנחפרה בקרקע הגיר של העיר חלם שבפולין. חפירת המנהרות החלה בימי הביניים לשם כריית גיר והופסקה במאה ה-19. כיום פתוח חלק ממערכת המנהרות לביקוריהם של תיירים.
תולדות המנהרות
המנהרות נוצרו בעקבות הרצון לנצל מרבצים עשירים של אבן גיר שהתגלו בקרקע שתחת העיר חלם. החל בימי הביניים נחפרו בורות ומנהרות תחת בנייני העיר ורבים מהם התחברו למרתפי הבתים. אבן הגיר שנכרתה נמכרה על ידי התושבים. בהמשך חוברו יחד מנהרות שניכרו בנפרד על ידי התושבים ויצרו מערכת תת-קרקעית של מעברים. אולמות רחבים תחת פני האדמה התהוו כתוצאה מחיבור בלתי מתוכנן מראש בין חללים שנכרו כל אחד בנפרד בתוך אבן הגיר. מקצתם נמצאים בעומק של 20 מטרים מתחת לפני הקרקע. המנהרות החלו לשמש את תושבי חלם גם כמקלטים.
במהלך המאה ה-19 הוחלט להפסיק את כריית אבן הגיר על מנת שלא לסכן את יציבות הבניינים בעיר. במשך שנים רבות לאחר מכן היו המנהרות סגורות. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם עלה הרעיון לנצל את המנהרות כאתר תיירות, בעקבות גילוי המנהרות מחדש במהלך בניית צנרת אספקת מים לעיר, אך הוא לא יצא לפועל: נתיב תיירות מתוכנן במנהרות באורך של כ-300 מטרים נהרס במהלך הכיבוש הגרמני של העיר במלחמת העולם השנייה. בתקופה זו גם ניסו יהודים מן העיר להסתתר במנהרות מפני רדיפות הנאצים אחריהם.
נתיב הסיור במנהרות
במהלך שנות ה-70 החלה הכשרה של נתיב ביקור במנהרות והוא נפתח לתיירים, אך סיום הגיבוש של הנתיב הנוכחי הסתיים רק ב-1985. נתיב זה מחבר שלוש מערכות של מנהרות מתחת לכיכר השוק הישנה של העיר. אורך נתיב הביקור הוא כשני קילומטרים והסיור בו אורך כ-50 דקות. במנהרות הכלולות בנתיב הסיור הותקנה תאורה חשמלית ונשמרת בהן טמפרטורה של 9 מעלות צלזיוס ולחות של 80%.
תחנת הרכבת קולפינו
תחנת הרכבת קולפינו היא תחנת רכבת הממוקמת בעיר קולפינו, בנפת קולפינו בסנקט פטרבורג, רוסיה. התחנה ממוקמת במרחק 24 ק"מ מתחנת הרכבת מוסקבה. התחנה משרתת רכבות פרבריות מסנקט פטרסבורג, מלאיה וישארה, שאפקי, וליקי נובגורוד. רכבות חשמליות כמו לסטוצ'קה ES1, ED4M, ET2M ו־ER2T נוסעות מקולפינו. רכבות למרחקים ארוכים לא עוצרות בתחנת קולפינו. התחנה ניצבת במרחק של כ־1.2 ק"מ ממרכז קולפינו.
היסטוריה
תחנת קולפינו נפתחה ב־9 במאי 1843 עם הקמת הרכבת הראשונה באימפריה הרוסית וקו הרכבת פטרבורג – מוסקבה. בניין התחנה הראשון היה בן קומה אחת ועשוי עץ. התחנה נבנתה מחדש בראשית שנות 1890 ונפתחה מחדש ב־1 בספטמבר 1893. החלק המרכזי היה מקושט בגילוף מעץ. היו הרחבות, שבהן שכנו חדרי ההמתנה של המחלקה הראשונה והשנייה והמשרד של מנהל התחנה. תחנת הטלגרף תפסה את אחד החדרים.
בניין התחנה נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. התוכנית להקמת קולפינו לאחר המלחמה, כולל תחנת הרכבת, פותחה בוועדת התכנון העירונית. הפרויקט של הרכב התחנות נוצר בבית המלאכה של האדריכל מ. קלימנטוב בשנת 1949. ההרכב של כיכר פריבוקזלניה שתוכנן על ידי קלימנטוב לא מומש במלואו. בניין התחנה החדש לא נבנה לבסוף בשל ההחלטה שלא לממש תוכניות גרנדיוזיות מתקופת סטלין בשנת 1953. במקום הבנייה המתוכננת נבנה בית תחנות עץ קטן בן קומה אחת. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, הוקמו שני בנייני אבן משני צידי פסי הרכבת עם משרדי כרטיסים, חדר המתנה ושירותים. במהלך השיפוץ האחרון הם פורקו.
בתקופת ברית המועצות, משנת 1932 ועד אמצע שנות השישים של המאה העשרים, התקיים קו רכבת ייעודי בין תחנת קולפינו לתחנת הרכבת ההיסטורית בפושקין השכנה. לקו הייתה תחנה אחת באמצע, ומטרתה העיקרית הייתה הובלת פועלים למתחם התעשייה של מפעל איז'ורה של קולפינו. הקו פורק זמנית במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה.
מוחמד בדיע
מחמד בדיע עבד אלמג'יד סאמי (ערבית: محمد بديع; נולד ב-7 באוגוסט 1943) הוא המנהיג העליון (المرشد العام) השמיני של תנועת האחים המוסלמים במצרים. מאז 2010 הוא מכהן בתפקיד זה, בראש הסניף המצרי של הארגון האסלאמי הבינלאומי. לפני שהפך למנהיג העליון, בדיע היה חבר הוועד המנהל של הקבוצה, הלשכה המדריכה, מאז 1996.
רקע אישי
בדיע הוא יליד שנת 1943, יליד שכונת אל-מחלה אל-כֻּבְּרא, נשוי ואב לשלושה, חתנו של המנהיג העליון החמישי, מצטפא משהור. בעל דוקטורט ברפואה וטרינרית מאוניברסיטת א-זקאזיק. בדיע עבד כמרצה באוניברסיטאות אסיוט וזקאזיק, שהה תקופה בתימן (במהלך שנות ה-70 וה-80); שימש מזכ"ל האיגוד המקצועי הכללי של הוטרינרים.
אוריינטציה אידאולוגית
בתחילת דרכו בתנועה הושפע בדיע מהרעיונות של איש התנועה, סיד קטב, הנחשב לנציג מובהק של האסכולה השמרנית בתנועה וכך גם בדיע. לאחר היבחרו יצא בדיע בהצהרות תומכות בג'האד שמקיימים "המוסלמים הנרדפים" בזירות שונות בעולם (ציטטות מדבריו ראו פרק האחים המוסלמים בבריטניה).
במהלך דרשת יום השישי באוקטובר 2012 אותה הקדיש לנושא מסגד אל-אקצא וירושלים. קבע בדיע כי המוסלמים – ולא היהודים והנוצרים - הם בניו של אברהם, וכי "אושרו של העולם, ביטחונו ויציבותו לא יתממשו עד אשר יהיה תחת חסותה של השריעה האסלאמית". בהמשך דרשתו ציין בדיע כי מסגד אל-אקצא שווה ערך לכעבה, המקדש המוסלמי בעיר מכה, וכי ירושלים שייכת לכל המוסלמים ולפיכך אין לאף אדם סמכות לוותר על דבר מאל-אקצא וירושלים וכי חובה על כל מוסלמי לצאת לג'יהאד, מלחמת קודש, על מנת להחזירה לשליטה מוסלמית. בסוף הדרשה בדיע הדגיש, כי בשל התוקפנות והעושק של מדינת ישראל בישראל בכלל ובירושלים בפרט, לא יועילו משא ומתן ולא האו"ם משום שהיהודים מבינים רק את שפת הכוח ולכן יש לנהל נגדם ג'יהאד ולהיות מוכנים לשלם קרבנות יקרים.
הפיכת 2013
ב-10 ביולי 2013 יצאה הוראה לאסור אותו בגין הסתה להרג מפגינים, על רקע הפגנות האחים המוסלמים במצרים נגד הדחתו של הנשיא מוחמד מורסי. ב-14 ביולי 2013 הורה התובע הכללי החדש של מצרים, הישאם ברכאת, להקפיא את נכסיו. ב-20 באוגוסט נעצר. ב-24 במרץ 2014 נגזר עליו עונש מוות בבית המשפט במצרים, ובאוגוסט 2014 הומר עונש זה למאסר עולם.
הנסיך הסטודנט
הנסיך הסטודנט (באנגלית: The Student Prince) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של ריצ'רד ת'ורפ, עם אדמונד פורדום ואן בליית' בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא עיבוד קולנועי של האופרטה "הנסיך הסטודנט" של זיגמונד רומברג (מוזיקה) ודורותי דונלי (מחזה) משנת 1924. האופרטה מבוססת על המחזה הגרמני "Alt Heidelberg" (היידלברג הישנה) מאת וילהלם מאייר-פורסטר משנת 1901.
העלילה היא על נסיך במדינה בדיונית שנאלץ לבחור בין אהבה אמיתית למוזגת לבין חובותיו כנסיך וכמלך.
מריו לנצה היה אמור להשתתף בתפקיד ראשי אבל הוא הסתכסך עם המפיקים ופוטר. לפי החוזה עם מטרו גולדווין מאייר הוא נאלץ להשאיר בידיהם את הקלטות השירים שבוצעו לפני ההסרטה. במקומו נבחר אדמונד פורדום, שחקן בריטי לא ידוע ש"שירתו" מדובבת בקולו של לנצה. שלושה שירים נוספו להפקה הזאת והעלילה קוצרה כדי שתתאים למדיום הקולנועי. זו היה תחילת ההידרדרות בקריירה הקצרה והמזהירה של לנצה. למרות הסכסוך - שמו של לנצה מופיע בכתוביות הסרט ובכל כרזות הפרסומת שלו.
מהשירים התפרסמו "שיר השתייה" ("Drink! Drink! Drink!") ושירת המנון הסטודנטים גאודיאמוס איגיטור וה"סרנדה" בקולו של מריו לנצה.
תקציר העלילה
המלך פרדיננד (לואיס קלהרן) של ממלכת קרלסברג (שם בדיוני) בתוך הקיסרות הגרמנית, קשיש וחולה. הוא מייעד את נכדו הנסיך קרל (אדמונד פורדום) ליורשו. קרל מצטיין בהטלת משמעת צבאית וציות אך אינו מסוגל להתנהג ברוך ובאמפתיות. המלך רוצה להשיאו ליוהנה הנסיכה מנורדהאוזן כדי למזג את שתי הנסיכויות. בנשף נפגשים קרל ויוהנה (ברטה סט. ג'ון) אבל לא נוצרת ביניהם אהבה ואמה, מלכת נורדהאוזן (אוולין ורדן) מעירה על כך לפרדיננד.
פרדיננד מחליט לשלוח את קרל לאוניברסיטת היידלברג כדי שיתערה שם בין הסטודנטים וישנה את התנהגותו. הוא מצרף אליו את המחנך הוותיק פרופסור יוטנר (אדמונד גוון) ואת המשרת הוותיק לוץ (ג'ון ויליאמס) שישגיח עליו שלא יסטה מהתנהגות שמתאימה לנסיך.
קרל מנסה לפייס אותה ואט אט היא נופלת בזרועותיו והוא שר לה את הסרנדה המפורסמת.
בין הסטודנטים יש שתי קבוצות: הווסטפלים הם יותר עממיים ואילו קבוצת הסאקסו-בורוסיאן הם יותר מכובדים ממעמד גבוה וסנובים. בראשם עומד הרוזן פון אסטנבורג (ג'ון אריקסון). הוא מגלה לכולם שקרל הוא נסיך ודורש ממנו להצטרף אליו. כשקרל מסרב הוא מזמין אותו לדו-קרב שמסתיים בניצחונו של קרל הפוצע אותו בלחיו.
האהבה בין קרל לקייטי פורחת, הוא שר לה את "אהובתי" (Beloved) והם מתכוננים לברוח ביחד אבל אז מגיע ראש הממשלה (ג'ון הויט) ומודיע לקרל שהמלך חולה מאד. קרל מגיע לקרלסברג ואומר למלך שהוא מאוהב בקייטי אך המלך מצווה עליו להתחתן עם יוהנה ולמלא את חובותיו לממלכה לאחר מותו.
קרל נכנע אבל לאחר מות המלך, בדרך לנישואיו בנורדהאוזן, הוא נעצר בפונדק בהיידלברג ונפרד בעצב בפעם האחרונה מקייטי.
שאול אלתר
הרב שאול אלתר (נולד בז' בתמוז ה'תשי"ז, 6 ביולי 1957) הוא מנהיגה של קהילת פני מנחם, חסידי גור שפרשו מחצר גור המרכזית שבהנהגת בן דודו, האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר.
לפני פרישתו, שימש כראש ישיבת שפת אמת בירושלים, עד לסגירתה בשנת תשע"ו (2016). למרות שכבר אינו מכהן כראש ישיבה, הוא עדיין מכונה בפי תלמידיו "הראש ישיבה".
תולדות חייו
בסיוון תשל"ז (1977) נישא לנעמי, בת הרב חיים דב רובינשטיין מחיפה. לאחר נישואיו התגורר מספר שנים בחיפה, שם כיהן כר"מ בישיבת אור שמחה. במקביל העביר שיעורים עיוניים בישיבת "בית ישראל" באשדוד. בתקופה זו לא היו לזוג ילדים והם עברו סבל; לימים אמר הרב אלתר ש"איננו מאחל לאף אדם לעבור דבר כזה, אבל את קרבת האלוקים אותה הרגיש באותם זמנים לא היה מחליף בשום דבר".
בתמוז תשנ"ב נפטר דודו האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר, אביו הפך לאדמו"ר מגור והורה לו לעבור להתגורר בירושלים ולעמוד במקומו בראש ישיבת שפת אמת. עד שנת תשס"ג העביר שיעורים יומיים ושיעורים כלליים בישיבה. השיעורים הופסקו עם שינוי שיטת הלימוד בישיבות גור ללימוד בבקיאות. שנים ארוכות לאורך כהונתו בראשות הישיבה נהג לפתוח את סדר יומו בהשתטחות על קברו של אביו. בשנת תשע"ו נסגרה הישיבה שבראשה עמד. אומנם עדיין המשיך לשאת את התואר "ראש ישיבת שפת אמת".
לאחר פטירת אביו קיבל על עצמו להוציא היתר הוראה. בסיום שנת האבל נבחן אצל הרב שמואל הלוי וואזנר על ארבעת חלקי השולחן ערוך, וקיבל ממנו סמיכה לרבנות בעוד הרב וואזנר מציין כי זמן רב לא נתקל באברך בעל שליטה מושלמת כזו בשולחן ערוך.
נודע בסגנונו העיוני ובעמדותיו לגבי חשיבות דרך הלימוד העמקנית. דרך לימודו היא באופן חלקי בדרכו של החזון איש, והוא בעל קשרי לימוד הדוקים עם ראש ישיבת סלבודקה הרב דוב לנדו – מתלמידי החזון איש. בהשפעת שושלת קוצק – הוא ביקורתי ביחס לסברות ופלפולים שונים ושם דגש על "ישרות הסברא". כדי להחדיר דרך זו יש והוא אף מציג בעצמו בשיעור מהלך שנראה מבריק השוזר את הסוגיה כמערכה אחת, ולאחר מכן מבהיר שאינו אמת ואין לומר כך. הוא מבקר את הסגנון הישיבתי של מסירת שיעור המורכב ממהלך יחיד הנשזר לאורך הסוגיה, ורואה בכך סטייה מן האמת. שיעוריו מתאפיינים בשטיחת השיטות השונות והעלאת אפשרויות רבות, לעיתים גם תוך העלאת שאלות הנותרות בלתי פתורות.
מלבד השיעורים הקבועים, נהג לפני מועדים וימים טובים למסור בישיבה שיחות חיזוק בהשקפה ועבודת ה', שכונו 'טרינק'. בנוסף עוסק רבות אף בלימוד הקבלה, ומקיים חברותא בנושאים אלו עם המקובל הרב יצחק מאיר מורגנשטרן.
בהנהגת קהילה
במהלך השנים ראו חלק מחסידי גור ברב אלתר את רבם, והתייחסו אליו כסמכות קודמת אף לאדמו"ר. עובדה זו גרמה למתחים בינו לבין האדמו"ר, המכהן מאז פטירת אביו בשנת תשנ"ו (1996). ביולי 2019 תמך הרב אלתר, עם הרב מנדל שפרן, במכתב בזכותו של חסיד גור אמריקאי לתבוע בדין תורה עניין שבמחלוקת בינו לבין החסידות ומחה נגד האלימות והחרם שהופעלו נגד אותו עסקן. מכתב זה נתפס בקרב אנשי הזרם המרכזי בחסידות כחתירה נגד סמכות האדמו"ר והדבר הוביל להחרפת המתיחות. בסוכות תש"פ (אוקטובר 2019), לאחר ניסיון פיוס שכשל בינו ובין האדמו"ר מגור, ולאחר פתיחת בתי כנסיות על ידי אנשיו, הוכרז בבתי הכנסת של גור כי מי שישתתף בתפילות החג בבית הכנסת של הרב אלתר מנתק את עצמו מכל מוסדות החסידות. במהלך החג השתתפו מאות מחסידי גור בתפילות ובהקפות הנפרדות, ולאחריו הוכרז על הקמת קהילה עצמאית בשם פני מנחם. אנשי החסידות הגיבו בפיטורים של תומכי הרב אלתר ובסילוק ילדיהם מהמוסדות. כחודשיים לאחר מכן הכריזו בבתי המדרש של חסידות גור על הוראה לנתק כל קשר עם תלמידי הרב אלתר. נאסר להשתתף בשמחותיהם או להזמינם לשמחות, מלבד קרובי משפחה בדרגה ראשונה שאף הם לא הותרו בכך אלא "כשאין מנוס".
כשביקר אצל האדמו"ר מבעלזא הרב יששכר דב רוקח בשנת ה'תשפ"א, כובד באופן שבו מקובל לנהוג רק באדמו"רים, כגון ישיבה בראש השולחן בסמיכות לאדמו"ר המארח, ולא בצד השולחן.
בין הרב אלתר לבין הציבור הליטאי שורר חיבור ארוך שנים, הוא עומד בקשרי ידידות עם גדולי תורה ליטאים כמו הרב דב לנדו ראש ישיבת סלבודקה והרב דוד כהן ראש ישיבת חברון כנסת ישראל, ומוערך בקרב עולם התורה הליטאי בשל למדנותו ועיונו. באופן חריג הוא אף מוזמן לעיתים להעביר שיחות בישיבות ליטאיות, כגון ישיבת נתיבות חכמה – וולפסון וישיבת פוניבז'. בזמן שפעלה מגבית המונים לטובת קהילתו פתחו בחורי ישיבות ליטאים קבוצה ודף התרמה שהגיע למספר התורמים הגבוה ביותר לקבוצה – מעל 350. מחשש לשלומם של תורמים פותחה במיוחד למען מגבית זו אופציה לתרום באנונימיות מלאה – כאשר הפרטים לא יופיעו אף לא על תדפיסי האשראי.
תלמידיו הוציאו סדרת ספרים בשם "ילקוט שיעורים", המבוססת על שיעוריו על הש"ס. בשבט תשע"ג הוציא ספר דרשות שלו, "עברא דדשא" (מנעול הדלת, ארמית). בשנת תשע"ה, לכבוד חתונת בתו הצעירה, הוציאו תלמידיו ספר ליקוט הערות וחידושים מכתביו על ספרים שונים, בשם "לצדדין קתני", וכן "עברא דדשא" חלק ב'. מדי שבוע מופץ עלון מתורתו בשם "בנאות דשא".
הרב אלתר חבר נשיאות בוועד הישיבות ובמפעל הש"ס.
ביוני 2021 יצא הרב אלתר בקמפיין מימון המונים שיעדו גיוס 36 מיליון ש"ח למוסדות הקהילה. בקמפיין נשבר שיא ישראלי בגיוס 50 מיליון ש"ח בתוך יממה וחצי.
בנובמבר 2021 ערך מסע בארצות הברית, במטרה לחזק ולגבש את קהילתו שבארצות הברית, וכן לגייס תרומות לבניית בית מדרש חדש. במהלך מסע זה נערכו טישים עם אלפי משתתפים, מסיבות התרמה עם אילי הון שתרמו למוסדותיו מיליוני דולר, וכן קיבל הרב אלתר אלפים רבים לעצה ולברכה, מתוכם מאות מחסידיו. המסע כלל גם סדרת שיעורים תורניים מול קהל רב (בין היתר, גם בישיבת לייקווד הליטאית), וכן ביקורי אדמו"רים ורבנים בולטים. עם ראשית המסע, התקבל הרב אלתר על ידי רב חסידי גור בארצות הברית, הרב משה פוגל, וכן נאם בתלמוד תורה הוותיק של חסידות גור בארצות הברית. המסע עורר הדים, וסוקר גם בתקשורת הציבורית.
במאי 2022, במהלך תפילת קבלת שבת בבית המדרש החדש, התאסף מחוץ לבית המדרש המון זועם מחסידי גור, והוא ובני קהילתו נאלצו להתבצר בבניין; בדרך חזרה מהתפילה ומאז והלאה הוצמדה אבטחה לביתו מחשש לפגיעה בשלומו.
בערב חג השבועות תשפ"ב קיים אירוע במעמד אלפים בבנייני האומה.
עמדותיו
הרב אלתר היה לאורך השנים הנושא הבולט של דגל לימוד ה"עיון" בחסידות גור. הוא שם דגש על כך ורואה חשיבות רבה בלימוד בדרך זו, כפי שהיה נהוג אף בחסידות גור עצמה עד שנת תשס"א, אז בוטל הלימוד העיוני בישיבות גור בהוראת האדמו"ר. כסיוע לעמדתו מוזכר לעיתים מכתבו של האדמו"ר ה"לב שמחה" – אביו של האדמו"ר הנוכחי שהוא בר הפלוגתא של הרב אלתר, באופן כללי ובנושא זה בפרט – שבו הוא מודה לרב יצחק פלקסר על שיעורי העיון שמסר בישיבת שפת אמת של החסידות, וקובע כי לדעתו כך צריך לנהוג.
הוא מרבה לומר בשיחותיו שלא ניתן להסתמך על "זכות אבות" בעבודת ה', כפי הנטייה שקיימת לעיתים אצל חלק מהחסידים, אלא תמיד חובה על האדם להילחם ולעמול בעצמו כדי להתעלות.
Miss Jackson
Miss Jackson הוא שיר של הלהקה האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו. השיר יצא לאור ב-15 ביולי 2013 כסינגל הראשון מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Too Weird to Live, Too Rare to Die!. בשיר משתתפת הזמרת האמריקאית לולו. השיר מכר מעל ל-56,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון להוצאתו, ומוקם במקום ה-68 במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100. בינואר 2015 הגיע השיר למעמד זהב בארצות הברית.
כתיבה ויצירה
לדברי ברנדון יורי, סולן הלהקה, השיר היה אמור להיקרא במקור "Bad Apple", ולכלול קטע מהשיר "Every Single Night" של הזמרת פיונה אפל, אך זו סרבה לעשות שימוש בשיר שלה, ולבסוף שונה השיר והוחלט לקרוא לו "Miss Jackson".
השיר נקרא על שם הזמרת ג'נט ג'קסון, והוא מכיל ייחוס ללהיט שלה "Nasty" בפזמון.
בראיון ב-MTV אמר יורי כי תוכן השיר מבוסס על חוויותיו האישיות: "'Miss Jackson' הוא על משהו שבאמת קרה לי כשהייתי צעיר. אף פעם לא דיברתי על זה, והרגשתי שאם לא, אמשיך לחשוב על זה, וזה ישגע אותי. כשהייתי צעיר יותר עשיתי שטויות, יכולתי לשכב עם בחורה לילה אחד, ועם חברה בלילה הבא, ולא היה לי אכפת מאיך שהן הרגישו, או איך שגרמתי להן להרגיש. ואז זה קרה לי. ידעתי שהייתי צריך להשתנות, כי לא רציתי להרגיש כך שוב, או לגרום לאנשים אחרים להרגיש כך. אז כתבתי את השיר".
אברהם אוליצור
אברהם אוליצור (אוליצקי) (21 בדצמבר 1891 - 23 ביולי 1948) היה מנהל מחלקת הכספים של קרן היסוד מיום היווסדה ב-1921 ועד מותו.
חייו
אוליצור נולד בסקווירא אוקראינה, התחנך בבית ספר תיכון למסחר בלודז' ועלה לארץ ישראל ב-1908. ב-1914 יסד וניהל את אגודת הרצל של חניכי הגימנסיה בתל אביב ובירושלים. ב-1917 החל לעבוד במשרד הארץ ישראלי ואחר כך בוועד הצירים כמזכירו של ארתור רופין. הוא נמנה עם מייסדי מגן דוד אדום, מועדון החיילים היהודים, מרכז אגודת ציון בירושלים, ועד ההצלה לנגועי הפרעות באוקראינה ופולין, וארגונים נוספים. היה ממקימי שכונת תלפיות בירושלים. הוא מונה לראש המנגנון, ולאחר מכן מנהל הלשכה לתעשייה ועבודות ציבוריות, של ההנהלה הציונית בירושלים. בין השנים 1920–1926 היה מזכיר הכשרת הישוב בלונדון. בלונדון ייסד קלוב אנגלו-ארץ ישראלי. אוליצור שימש חבר הנהלה מטעם קרן היסוד והסוכנות בהנהלות של חברת קהילת ציון, חברת הכשרת מפרץ חיפה, חברות המים "גלבוע", "יזרעאל", לויד ארץ ישראל ומצרים ועוד.
הוא חיבר ספרים ומאמרים על קרן היסוד ובענייני כלכלה של היישוב טרם הקמת המדינה.
נשא לאישה את יעל (אולה) לבית סמיטיצקי. אב לשמעון (מוני), מיקרוביולוג בטכניון, וזיוה (סיון), גרפיקאית וציירת.
הוא נפצע בפיצוץ בית המוסדות הלאומיים ב-11 במרץ 1948, ונפטר ב-23 ביולי 1948.
מפלגת האזרחים החדשה
היסטוריה
מרבית חברי מפלגת האזרחים החדשה פרשו מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית, והיו שייכים בעבר לסיעה שהנהיג נשיא המפלגה היום, שיזוקה קמיי. קשריהם החזקים לשדולת הדואר אילצו אותם ללכת כנגד תוכניתו של קואיזומי להפרטת השירות. בראשית דרכה ההתנגדות לקואיזומי היא שהגדירה את מטרות המפלגה, אך לבסוף התרחב המצע והמפלגה שמה לעצמה למטרה לפעול למען האזרחים.
בבחירות הכלליות של 2005 קיבלה המפלגה ארבעה מושבים בבית הנבחרים של יפן, אך הניצחון המוחץ של המפלגה הליברלית-דמוקרטית, שהשיגה רוב של שני שלישים בבית התחתון, ביטל כל הישג של המפלגה.
ביוני 2007 הכריז קמיי שאלברטו פוג'ימורי עתיד להתמודד על מושב בבית היועצים של יפן, תחת דגל המפלגה. בזמן ההכרזה היה נתון פוג'ימורי במעצר בית בצ'ילה והמתין לתוצאות השימוע שקבע אם עליו לשוב לפרו לעמוד למשפט באשמות של שחיתות ושל הפרת זכויות אדם במדינה. לבסוף הוסגר פוג'ימורי לפרו, שם נידון ל-25 שנות מאסר.
ג'וזף קרוס
ג'וזף מייקל קרוס (באנגלית:  Joseph Michael Cross; נולד ב-28 במאי 1986) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי. זכה להכרה בזכות תפקידיו בסרטים "לרוץ עם מספריים", "גיבורי הדגל" "ללא עקבות" "מילק" ו"לינקולן".
ביוגרפיה
קרוס נולד בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי וגדל בעיירה פלהאם שבמדינת ניו יורק, בנם של מורין ומייקל ג'יי קרוס שעוסקים שניהם בשיווק.
קרוס החל ללמוד לתואר ראשון באמנויות הדרמה בטריניטי קולג' שבקונטיקט ולאחר מכן עבר להשלים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה.
קריירה
קרוס הצליח לפרוץ לתודעה כשחקן בוגר בשנת 2006 בזכות הופעה שובת לב בסרטו הראשון של ראיין מרפי, הדרמה הקומית "לרוץ עם מספריים" בתפקיד הנער המתבגר אוגוסטין בורוגס עליו זכה קרוס בפרס סיאטל. בשנה זו השתתף גם בסרט המלחמה של קלינט איסטווד "גיבורי הדגל" בתפקיד הנחת פרנקלין סוסליי ממניפי הדגל באיוו ג'ימה. ב-2008 שיחק קרוס במותחן האימה "ללא עקבות" בתפקיד הצעיר המומחה לטכנולוגיה אוון ריילי והשתתף בדרמה הפוליטית ביוגרפית של גאס ואן סנט "מילק" בתפקיד הפעיל החברתי לזכויות הומואים דיק פאביץ'.
בשנת 2012 השתתף קרוס בדרמה הפוליטית המצליחה של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתפקיד ג'ון היי מזכירו הצבאי של הנשיא אברהם לינקולן (דניאל דיי-לואיס).
בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO.
בשנת 2019 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "ליל קיץ", קומדיית נעורים בהשתתפותן של לאנה קונדור וויקטוריה ג'סטיס.
גיגה שאנגחאי
אתר המפעל נמצא במחוז פודונג, כאשר קצהו המערבי נושק למחוז פנגשיאן.
שאנון בראון
שאנון בראון (באנגלית: Shannon Brown; נולד ב-29 בנובמבר 1985 במייווד, אילינוי) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע. בראון זכה באליפות ה-NBA בשנים ו-.
תיכון ומכללה
בראון שיחק כדורסל בתיכון, ואחד מחבריו לקבוצה היה שחקן מכבי תל אביב וה-NBA לעתיד, די בראון. אף על שם המשפחה המשותף לשני השחקנים אין קשר משפחתי. בשנת 2003 זכה בראון בתואר מר אילינוי לכדורסל. באותה שנה הוא נבחר גם להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
כשסיים את התיכון עבר בראון לשחק באוניברסיטת המדינה של מישיגן. בשנתו הראשונה במישיגן הוא קלע 7.9 נקודות בממוצע למשחק כשפתח בחמישייה ב-24 משחקים מתוך ה-30 ששיחק בהם. בשנתו השנייה באוניברסיטה הוא קלע 10.9 נקודות בממוצע למשחק, והפעם פתח בחמישייה ב-31 משחקים, ולא פתח רק ב-2.
בעונתו השלישית הוא השתפר בצורה משמעותית כשהעלה את ממוצעיו ל-17.2 נקודות עם 4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשפתח בכל 34 המשחקים ששיחק בהם בחמישייה. בעונה זו הוא נבחר לחמישייה השנייה של האול אמריקן באזור הביג 10, ולתואר שחקן ההגנה באזור הביג 10.
קריירת NBA
לאחר שסיים שלוש שנים באוניברסיטת המדינה של מישיגן ניסה בראון להיבחר בדראפט 2005 של ליגת ה-NBA. בראון נבחר במקום ה-25 בדראפט בידי הקליבלנד קאבלירס. בעונתו הראשונה בקליבלנד הוא השתתף ב-23 משחקים בלבד בעקבות פציעה בעצם השוקה. שיא הנקודות שלו למשחק אחד היה 14, אותו הוא קלע במשחק נגד טורונטו ראפטורס. את העונה הוא סיים עם ממוצע נקודות של 3.2 בממוצע למשחק.
ב-3 במרץ 2007 השאילו הקאבלירס את בראון לניו מקסיקו ת'אנדרבירדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אבל לאחר יום בלבד הם התחרטו והחזירו את בראון לקליבלנד. בראון הספיק לשחק משחק אחד במדי הת'אנדרבירדס בו הוא קלע 14 נקודות והוסיף 6 אסיסטים.
ב-11 בינואר 2008 שוב הקאבלירס החליטו לשלוח את בראון לליגת הפיתוח של ה-NBA, הפעם לריו גראנד ואלי וייפרס, בהם הוא שיחק ארבעה משחקים בלבד. בראון השיג ממוצע נקודות של 23.5 בממוצע למשחק. הופעתו הטובה ביותר של בראון הייתה במשחק נגד דקוטה ויזארדס, בו הוא קלע 37 נקודות. ב-17 בינואר הוא הוחזר לקאבלירס.
ב-21 בפברואר 2008 הועבר בראון לשיקגו בולס בטרייד משולש שכלל גם את סיאטל סופרסוניקס. הבולס קבלו את בראון, דרו גודן, לארי יוז וסדריק סימונס. הקאבס קבלו את וולי זרביאק, דלונטה וסט, בן וולאס וג'ו סמית'. סיאטל קבלו את איירה ניובל, דונייל מרשל ואדריאן גריפין. בשיקגו הספיק בראון לשחק 6 משחקים בלבד בהם קלע 1.5 נקודות בממוצע למשחק.
ב-6 באוגוסט 2008 חתם בראון על חוזה לשנה אחת בשארלוט בובקאטס. בבובקאטס שיחק בראון 30 משחקים בלבד, מהם לא פתח בחמישייה אפילו לא באחד. בראון קלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק בעונה זו.
ב-7 בפברואר 2009 נשלח בראון בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס. במסגרת הטרייד עבר ללייקרס גם אדם מוריסון, ושארלוט קבלו את ולדימיר ראדמנוביץ'. בעונתו הראשונה בלייקרס הוא השתתף ב-18 משחקים בלבד, בהם קלע 3.2 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף של אותה עונה הוא קלע 4.9 נקודות בממוצע למשחק וזכה ביחד עם הלייקרס באליפות ה-NBA.
ב-6 ביולי 2009 חתם בראון על הארכת חוזה בלייקרס לשנתיים הבאות. ב-18 בינואר 2010 נודע שבראון ישתתף בתחרות ההטבעות שמתקיימת בסוף שבוע האולסטאר. באותו יום שנודע לו על כך הוא הצטיין בניצחון הלייקרס על אורלנדו מג'יק כשקלע 22 נקודות. בראון אכן השתתף בתחרות, אך לא עבר את השלב הראשון.
ב-16 בפברואר 2010, במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס, השיג בראון את הדאבל דאבל הראשון בקריירה שלו. הוא קלע 27 נקודות והוסיף 10 ריבאונדים. עונה זו הייתה העונה הטובה ביותר בקריירה של בראון עד אז, בה הוא השיג ממוצעים של 8.1 נקודות עם 2.2 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-20.7 דקות בממוצע למשחק. בעונה זו הוא שיחק בכל 82 המשחקים, והוא פתח בחמישייה בשבעה מהם. בפלייאוף של אותה עונה הוא קלע ממוצע נקודות זהה לממוצע הנקודות שלו בפלייאוף מהשנה שעברה. בסיום הפלייאוף זכו הלייקרס ובראון באליפות שנייה ברציפות. ב-8 באוגוסט 2010 חתם בראון על הארכת חוזה נוספת בלייקרס. במהלך העונה קלע 8.7 נקודות ב-19 דקות משחק בממוצע, ובסופה בחר שלא להאריך את חוזו עם הלייקרס.
בדצמבר 2011 חתם בפיניקס סאנס לשנה אחת. ב-27 במרץ 2012 קלע את מספר הנקודות הרב ביותר בקריירה שלו, 32, עם 5 שלשות, בהפסד לסן אנטוניו ספרס. ב-7 באפריל 2012 קלע 20 נקודות ברבע השלישי של משחקם של הסאנס מול קבוצתו הקודמת, הלייקרס, והוביל את קבוצתו עם 24 נקודות לניצחון 105–125. ב-25 ביולי 2012 חתם על חוזה חדש בסאנס, לשנתיים תמורת 7 מיליון דולר. ב-7 בנובמבר 2012 צלף שש שלשות ברבע והוביל את קבוצתו לניצחון 110–117 על שארלוט בובקטס.
ב-25 באוקטובר 2013 הועבר בטרייד, יחד עם מרצ'ין גורטאט, מלקולם לי וקנדל מארשל, לוושינגטון ויזארדס, תמורת אמקה אוקפור ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 2014. שלושה ימים לאחר מכן ויתרה הקבוצה על לי, מארשל ובראון. ב-1 בפברואר 2014 חתם על חוזה לעשרה ימים בסן אנטוניו ספרס, וב-12 בפברואר האריך את החוזה לעשרה ימים נוספים. לאחר חוזה עשרת-הימים השני שלו בספרס, בחרו הספרס שלא להמשיך ולהאריכו. ב-27 בפברואר 2014 חתם על חוזה לעשרה ימים בניו יורק ניקס, וב-10 במרץ האריכו לעשרה ימים נוספים. ב-20 במרץ חתם עם הניקס על חוזה לשארית העונה, וב-23 ביולי נחתך מסגלם.
ב-27 באוגוסט 2014 חתם על חוזה במיאמי היט, ואחרי חמישה משחקים, ב-24 בנובמבר, נחתך מסגלם.
יחסי מאלי–צ'ילה
יחסי מאלי–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מאלי לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מאלי לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין מאלי לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-5 בספטמבר 1963.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במאלי נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן. גם אזרחי מאלי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
Simply Streisand
Simply Streisand (בעברית: סטרייסנד בפשטות) הוא אלבומה התשיעי של הזמרת ברברה סטרייסנד. אלבומה הראשון שלא נכנס לעשירייה הפותחת בארצות הברית כאשר הגיע למקום ה-12 בלבד. האלבום הוקלט במרץ של אותה השנה.
רי אוטומוטיב
רי אוטומוטיב בע"מ (באנגלית: REE Automotive), המוכרת בשם המקוצר REE היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בפיתוח רכב חשמלי שבו כל רכיבי התשתית (מתלים, מנוע, מערכת ההיגוי, בלמים, חיישנים, מערכות בקרת טמפרטורה ומערכות אלקטרוניות) נמצאים בגלגלי הרכב ובצמוד להם, כך ששלדת הרכב שטוחה ומאפשרת עיצוב של גוף הרכב ללא האילוצים של רכיבים אלה ברכב רגיל.
היסטוריה
החברה הוקמה בינואר 2011 על ידי דניאל בראל (מנכ"ל החברה) ואחישי סרדס (CTO). עד לשנת 2019 נקראה החברה סופטוויל, שם ששיקף את התמקדותה בפיתוח גלגל שכולל בתוכו בולם זעזועים, ובהמשך גם את מערכות ההנעה והבלמים. עם המשקיעים בחברה בתחילת דרכה נמנים גיל אגמון וזיו אבירם.
לחברה שיתופי פעולה עם יצרני רכב, בהם הינו מוטורס ומיצובישי, ויצרני מכלולים לרכב, בהם מוסאשי סיימיטסו (Musashi Seimitsu),, ו.
ביולי 2020 נמנתה החברה עם עשר חברות שקיבלו את פרס החלוציות של בלומברג (BNEF Pioneers).
באוקטובר 2020 הציגה החברה שלוש פלטפורמות חדשות לכלי-רכב חשמליים, למכונית עירונית, לרכב היסעים עירוני או רכב משלוחים, ולמשאית בינעירונית קלה.
ביולי 2021 הושלם מיזוג של החברה עם חברת ספאק אמריקאית, במסגרתו גייסה החברה 288 מיליון דולר לפי שווי של כ-3.1 מיליארד דולר לפני הכסף, ומניותיה החלו להיסחר בבורסת נאסד"ק. עד יולי 2022 ירד שווי השוק של החברה ל-303 מיליון דולר.
ביולי 2021 הודיעה החברה על הקמת מטה אמריקאי ומרכז אינטגרציה והרכבות באוסטין שבטקסס, בשיתוף עם חברת קוק תעשיות, שהיא אחת מהמשקיעים בחברה.
בנובמבר 2021 הציגה החברה רכב קונספט ראשון בשם ליאופרד, שישמש להובלת משלוחים ולו כושר נשיאת מטען של 750 ק"ג.
ביולי 2022 הכריזה החברה על רכב משלוחים עירוני בשם פרוקסימה, שייכנס לייצור סדרתי.
Strange Attraction
"Strange Attraction" הוא סינגל שיצא על ידי הלהקה הבריטית הקיור ב-1996 דרך אלקטרה רקורדס. תחילה, השיר יצא באלבומם "Wild Mood Swings", ויצא כסינגל בארצות הברית ואוסטרליה.
היסטוריה
שום וידאו קליפ לשיר לא צולם כדי לקדם את הסינגל, ככל הנראה משום שרוברט סמית' חש שהסרטון האחרון לסינגל שיצא בלעדית בארצות הברית, "Fascination Street", לא היה מה שהלהקה כיוונה אליו. משום כך "Strange Attraction" נשאר הסינגל היחיד של The Cure (בלי להחשיב את המיקס המקורי של "Boys Don't Cry") ללא קליפ.
האקדמיה לעירוניות
האקדמיה לעירוניות הוא מכון מחקר ולימוד אקדמי ללא כוונת רווח בלונדון, המתמחה בתכנון עירוני ומכשיר תלמידים ועוסק בהשתלמויות בתחום. הוא פועל באירופה ומקומות נוספים ברחבי העולם ביחד עם ארגונים נוספים הקשורים בתחום.
האקדמיה מעסיקה 500 אנשי מקצוע העוסקים במקצועות שונים הקשורים בתחום התכנון העירוני והמוטו הראשי של המוסד הוא: "להכיר, לעודד, ולחגוג מקומות גדולים".
המוסד מעביר סדנאות, הרצאות, מפעיל אתר אינטרנט ומוציא מגזין. בנוסף, מקיימת האקדמיה פסטיבל נושא פרסים ועורכת קונגרסים ברחבי בריטניה מדי שנה ומפעילה פעילות התנדבותית.
יחסי מאוריטניה–צ'ילה
יחסי מאוריטניה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין מאוריטניה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-10 בדצמבר 1965.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במאוריטניה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה. לעומת זאת, אזרחי מאוריטניה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
מוד גודמן
מוד גודמן (באנגלית: Maude Goodman; 1853–1938) הייתה ציירת בריטית.
ביוגרפיה
מוד גודמן נולדה במנצ'סטר, אנגליה, להורים יהודים, בשנת 1853. היא נקראה מטילדה בלידתה. בשל מות אמה הביולוגית, היא גדלה במשפחה יהודית אחרת, שעודדו אותה לעסוק בחינוך לאמנות. גודמן למדה אמנות בלונדון בבית הספר לאמנות בדרום קנזינגטון – הקולג' המלכותי לאמנות (RCA). היא הייתה תלמידתו של אדוארד פוינטר וגם למדה ניתן לראות את הסגנון האמנותי של פוינטר באמנותה של גודמן, כמו גם השפעות ואמצעים אמנותיים של אמנים פרה-רפאליטים בני זמנה שאיתם התחברה.
לאחר שזכתה ב'פרס המלכה' לאמנות בשנת 1873 ולאחר שסיימה את לימודיה, החלה גודמן לפרוח כאמנית בשנת 1874. היא הציגה את עבודת השמן הראשונה שלה על בד בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בלונדון זו הייתה הראשונה מבין 54 יצירות שגודמן הציגה שם בקביעות עד 1901. גודמן הציגה במהלך הקריירה שלה גם בתערוכות ובגלריות אחרות, כולל בגלריה גרוסוונור, המכון המלכותי לציירים בצבעי מים (RI), האגודה המלכותית לאמנים בברמינגהם (RBSA), והגלריה לאמנות ווקר בליברפול.
בשנת 1876, ויליאם מייקל רוזטי, אחיו של הצייר הפרה-רפאליטי דנטה גבריאל רוזטי, העיר כי יש משהו "מעל השכיח בצבע ובגוון" בעבודתה של מוד. מאז שחתמה על ציוריה "M. Goodman", בתחילת הקריירה שלה, החתימה הובילה לאי הבנה וכתוצאה מכך היא כונתה בשם מר מ. גודמן. האמנות שלה קיבלה ביקורת חיובית, אולם לאחר שהסתבר שהשם הוא שמה של אמנית אשה היא לא הוזכרה בביקורות החיוביות. גודמן התחתנה עם ארתור סקינס ב-1882 אך המשיכה לקרוא לעצמה כציירת בשם נעוריה.
גודמן הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות (MSI) בתערוכה העולמית ב-1893 בשיקגו, אילינוי.
העיתון The Illustrated London News קנה הדפסים צבעוניים של עבודות של גודמן למוספיו בשנת 1904, גם מגזינים של Weldon's Ladies הפיקו הדפסים רבים בשחור-לבן של יצירותיה, כהשלמות למגזינים שלהם.
עם זאת, הציור הוויקטוריאני בכלל יצא מהאופנה לאחר תחילת המאה העשרים, ועם עליית הארט נובו חלה ירידה בעניין באמנות כמו זו של מוד גודמן.
יוסף רייזין
הרב יוסף רייזין (בחלק מהמקורות מופיע כרוזין; נפטר בכ"ה בטבת ה'תרמ"ה, 1885) היה מגדולי התורה של ליטא שהתפרסם כראב"ד טלז וסלונים וכמחברם של כמה ספרי שו"ת חשובים. חותנו של הרב יצחק יעקב ריינס.
חייו
נולד בדויד-הורודוק לרב יצחק. משרתו הרבנית הראשונה הייתה דיין ומו"צ בעיירת הולדתו. לאחר מכן כיהן 9 שנים כרב העיר טלז, ובה חיבר את ספרו הראשון שו"ת "עדות ביהוסף". לאחר פטירת הרב יהושע יצחק שפירא ("רבי אייזל חריף") עבר לסלונים, וישב בה על כיסא הרבנות במשך 12 שנים. שם נפטר.
נחשב לגדול מאוד בתורת הקבלה ואף לימד מתורה זו לבעל הלשם.
חיבר שני ספרי שו"ת נוספים בשם "פרת יוסף" ו"שארית יוסף".
קזוקו
קזוקו (ביפנית: 華族; מילולית: שושלת מפוארת) הייתה מערכת תוארי אצולה באימפריה היפנית, שהתקיימה מ-1869 ועד 1947.
מקורות
לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, השיבה לעצמה האצולה היפנית המסורתית את מעמדה. מספר חברי אצולה לקחו חלק פעיל בהדחת שוגונות טוקוגאווה, וכל המשרות בממשלת מייג'י החדשה נמסרו לחברי האצולה.
האליטה של תקופת מייג'י איחדה את מעמד האצולה עם הדאימיו לכדי מעמד אריסטוקרטי מורחב ב-25 ביולי 1868, וקבעה שמעמד זה נבדל מהמעמדות החברתיים האחרים - סמוראים לשעבר ופשוטי העם. איטו הירובומי, ממנסחי חוקת מייג'י, שאף שהקזוקו יהיה מעמד שיגן על הקיסר ועל הממסד הקיסרי. באותה עת, היו חברות בקזוקו 427 משפחות, כל חברי הקזוקו שלא הייתה להם משרה במחוזות יפן נאלצו להתגורר בטוקיו.
התפתחות
חוק מערכת האצולה מה-7 ביולי 1884, אותו העביר איטו לאחר ביקורו באירופה, קבע שממשלת מייג'י רשאית להעניק תואר קזוקו לאנשים שהיא מצאה שתרומתם למדינה הייתה רבה. הממשלה אף חילקה את הקזוקו לחמש דרגות, שהתבססו על מערכת האצולה בבריטניה, אך שמותיהן התבססו על תוארי האצולה הסינית העתיקה:
חלוקת הדרגות למשפחות מהאצולה המסורתית נקבעה לפי הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע מישהו מאבות המשפחה. לפיכך, כל ראשי המשפחות מבית פוג'יווארה קיבלו את התואר "נסיך." ראשי משפחות אצולה מסורתיות אחרות קיבלו את התואר "מרקיז," וכך גם משפחת האצולה של איי ריוקיו.
חלוקת הדרגות לדאימיו-לשעבר התבססה על הכנסות האורז של המשפחה. דאימיו בעלי הכנסה של 150,000 קוקו ומעלה קיבלו את התואר מרקיז, אלה עם 50,000 קוקו ומעלה היו רוזנים, וכן הלאה. השוגון לשעבר, טוקוגאווה יושינובו, הפך לנסיך, ראש הענף הראשי של משפחת טוקוגאווה קיבל את התואר מרקיז, וראשי הענפים המשניים קיבלו את התואר רוזן.
בעלי התארים הגבוהים ביותר, נסיך ומרקיז, קיבלו מינוי אוטומטי לבית האצילים בדיאט של יפן עם קבלת התואר. רוזנים, ויקונטים וברונים בחרו 150 חברים מתוכם, שישבו בבית האצילים. תארים ומענקים ממשלתיים עברו בירושה לפי העדפת הבן הבכור, אף על פי שמשפחות קזוקו רבות אימצו ילדים מענפים שונים במשפחתם או ממשפחות אחרות, כדי למנוע את גוויעת הענף שלהם. בתחילתה, כללה מערכת הקזוקו 509 אצילים, ועד 1928, בעקבות מינויים וקידומים, צמח המספר ל-954. הקזוקו הגיע לשיאו ב-1944, כשהיו חברים בו 1016 משפחות.
חוקת יפן מ-1946 ביטלה את מערכת הקזוקו, וחיסלה את השימוש בתוארי אצולה מחוץ למשפחה הקיסרית. עם זאת, רבים מצאצאיהם של חברי הקזוקו ממשיכים למלא פקידים בכירים בחברה, בפוליטיקה ובכלכלה היפנית.
ג'ורג' מקגוורן
ג'ורג' סטנלי מקגוורן (באנגלית: George McGovern; 19 ביולי 1922 - 21 באוקטובר 2012) היה היסטוריון, סופר ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מטעם מדינת דקוטה הדרומית, והיה מועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות בשנת 1972, אז הובס על ידי הנשיא המכהן ריצ'רד ניקסון.
כסנאטור, נחשב מקגוורן לליברל מובהק ול"סמן שמאלי" במפלגתו, ונודע כאחד המתנגדים הבולטים למעורבות האמריקאית בווייטנאם. הוא ניסה להיות מועמד מטעם מפלגתו לנשיאות בבחירות בשנת 1968, כמחליף לרוברט קנדי שנרצח. ועדה שעמד בראשה לאחר הבחירות שינתה מן היסוד את תהליך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית, העלתה את מספר אספות הבחירה וההתמודדויות המקדימות והקטינה את השפעת מנהיגי המפלגה. ב-1970 וב-1971 ניסה להעביר חוק שיחייב את ארצות הברית לסגת מווייטנאם, ללא הצלחה. ב-1972 נבחר כמועמד מפלגתו לנשיאות, אולם הותיר את המפלגה מפולגת מבחינה אידאולוגית. סגנו המיועד היה תומאס איגלטון, אולם פיטוריו של זה בידי מקגוורן פגעו בו. בבחירות הפסיד לריצ'רד ניקסון, שזכה בניצחון סוחף. מקגוורן נבחר לסנאט גם ב-1968 וב-1974, וב-1980 הפסיד בניסיון להיבחר מחדש.
מקגוורן עסק במהלך הקריירה שלו בנושאים הקשורים לחקלאות, מזון, תזונה ורעב. ב-1961 מינה אותו הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי כממונה על התוכנית מזון לשלום, במסגרתה הועברו עודפי מזון מארצות הברית למדינות עולם שלישי, בין היתר כדי למנוע השפעה סובייטית עליהן. תוכנית זו שימשה בסיס לתוכנית המזון העולמית של האו"ם. בין 1968 ו-1977, כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט לתזונה, ופרסם דו"ח שקבע הנחיות תזונה. לאחר מכן כיהן כשגריר ארצות הברית בסוכנויות האו"ם למזון ולחקלאות בין 1998 ו-2001. ב-2001 מונה לשגריר עולמי לנושאי רעב. במסגרת תפקידו שב לפעול לצמצום הרעב בעולם, תוך שיתוף פעולה עם עמיתו לסנאט לשעבר, בוב דול, כשהם מספקים ארוחות למיליוני ילדים בעשרות מדינות. על פעילותם זו זכו השניים בפרס המזון העולמי ב-2008.
ילדותו ולימודיו
מקגוורן נולד בחווה קטנה בדקוטה הדרומית. אביו ג'וזף (יליד 1868) היה כומר מתודיסטי. ג'וזף היה בנו של אלכוהוליסט שהיגר מאירלנד, וגדל בכמה מדינות, כשהוא עובד במכרות פחם מגיל תשע. אביו התייתם מהוריו בגיל שלוש עשרה. ג'וזף היה שחקן בייסבול בליגות הנמוכות, אולם סירב להמשיך להתאמן בשל הרגלי השתייה, ההימורים והמין של חבריו לקבוצה. במקום זאת פנה למנזר. אמו של מקגוורן הייתה פרנסיס מקליין (ילידת 1890), שגדלה באונטריו. משפחתה עברה לקלגרי לאחר מכן, והיא עברה לדקוטה הדרומית בניסיון למצוא עבודה כמזכירה. ג'ורג' היה בנם השני של הזוג, והיו לו עוד שני אחים קטנים. משפחתו של מקגוורן התקיימה בצמצום, המשכורת של אביו הייתה נמוכה והוא בדרך כלל קיבל תשלום בפריטי מזון. שני הוריו היו חברים במפלגה הרפובליקנית, אולם לא היו פעילים במיוחד.
בגיל שלוש, עברה משפחתו של מקגוורן לקלגרי, כדי לתמוך בסבתו החולה. בגיל שש חזרה המשפחה לארצות הברית ועברה אל מיטשל, עיירה בת 12,000 תושבים. מקגוורן למד בבתי הספר הציבוריים והיה תלמיד ממוצע. הוא היה ילד ביישן וסירב לדבר בכיתה א'. מקגוורן נהג לראות סרטים, דבר שהיה אסור למתודיסטים. במהלך השפל הגדול, חוו אזורי המישורים הגדולים סופות אבק עזות ומכות ארבה. משפחתו הידרדרה לעוני במהלך שנות השלושים. חוויותיו מתקופה זו הובילו את מקגוורן לגלות אהדה כלפי פועלים עניים וחקלאים. הוא הושפע מהגל הפופוליסטי שהיה אז בקרב המדינות החקלאיות.
מקגוורן למד בבית הספר התיכון של מיטשל, ולא התבלט בו עד שהמורה שלו הציע לו להירשם לקבוצת הדיבייט. מקגוורן הצטיין בתחום. הוא והנבחרת זכו בכמה פרסים מקומיים. ב-1940 סיים את לימודיו בעשירון העליון של כיתתו.
לאחר התיכון החל ללמוד במכללה מתודיסטית, והצטיין בה. הוא מימן את לימודיו באמצעות עבודה. כשמלחמת העולם השנייה פרצה, למד לטוס. בתחילת שנות הארבעים היה לו רומן עם מתמחה שהוביל ללידת ילדה, דבר שלא נחשף במהלך חייו. האישה עברה לאינדיאנה ושמרה על הילדה בסוד. מקגוורן סיפר את הסיפור לכותב האוטוביוגרפיה שלו והתחרט על מעשיו. רק ב-2015 נחשף הסיפור לאחר שחרור תיקי ה-FBI של מקגוורן לציבור, זאת אף על פי שריצ'רד ניקסון ידע זאת והחליט לא לחשוף זאת במהלך ההתמודדות ביניהם ב-1972. באפריל 1941, החל לצאת עם אלינור סטגברג. המפגש הראשון ביניהם היה בדיבייט בו אלינור ואחותה התאומה אילה ניצחו את מקגוורן ושותפו.
מקגוורן הקשיב לשידורי הרדיו במהלך שיעור מוזיקה כששמע על ההתקפה היפנית על פרל הארבור. בינואר 1942, נסע עם תשעה תלמידים אחרים להתנדב לחיל האוויר האמריקאי. הוא התקבל, אולם לצבא עדיין לא היו מספיק מדריכים כדי לאמן את כל המתנדבים. הוא התארס לאלינור, וסירב להינשא לה עד לגמר המלחמה. בשנת לימודיו האחרונה ניצח בתחרות כתיבת נאומים. מקגוורן נבחר לתלמיד האהוד ביותר בכיתתו. בפברואר 1943, ניצח יחד עם שותף בטורניר דיבייט ארצי. לאחר חזרתו הביתה, גילה שהצבא החליט לגייס אותו.
שירותו הצבאי
מעט לאחר מכן, התנדב מקגוורן לצבא בתור טוראי. הוא התאמן במשך חצי שנה, וטען שהיה מדובר בתקופה הקשה בחייו. לאחר מכן התאמן חודשיים על טיסה. ב-31 באוקטובר 1943, החליט להתחתן עם אלינור. אביו היה הכומר בחתונה. כעבור שלושה חודשים, עבר מקגוורן לאימונים בקנזס על מטוס. באפריל 1944, מקגוורן התקדם לשיעורי טיסה בטקסס. הוא הראה כישרון בטיסה. אלינור מקגוורן סייעה לו באימונים והייתה שם כשקיבל את כנפי הטיסה ודרגת לוטננט שני.
מקגוורן למד טיסה כטייס מפציץ B-24 ליברייטור בקנזס. הוא טען שהיה מדובר באימון הקשה ביותר, שהיה מדובר במטוס שהיה קשה להטיס. היה מדובר במפציץ הגדול ביותר באותה התקופה. אלינור חששה לחייו של בעלה בשל המאמץ הכרוך בהטסת המפציץ. אובדן הטייסים הרב במהלך המלחמה הוביל להאצת אימוניו של מקגוורן. הוא החליט להוליד ילד, ואלינור נכנסה להיריון. ביוני 1944 עבר את אימוניו האחרונים.
בספטמבר 1944, הצטרף לגדוד ה-741 של חיל האוויר, שהוצב באזור פוליה באיטליה. האוכלוסייה המקומית הייתה מוכת רעב ומחלות. המראות הקשים גרמו לו להחליט להילחם ברעב בשארית חייו. ב-11 בנובמבר, החל לטוס וערך שלושים וחמש גיחות מעל שמי אירופה. מטוסו כונה "מלכת דקוטה", על שם אשתו. מטרותיו היו אוסטריה, צ'כוסלובקיה, גרמניה הנאצית, הונגריה, פולין וצפון איטליה, שהייתה תחת כיבוש גרמני. במשימות שלו תקף בדרך כלל בתי זיקוק כחלק מההפצצות האסטרטגיות. המשימות ארכו שעות רבות ובאותו הזמן חיל האוויר הגרמני כבר לא היווה איום. המטוסים חוו הפצצות ארטילריות רבות מהקרקע.
ב-15 בדצמבר, במשימה מעל לינץ, משימתו השנייה כטייס, רסיסים מהשמשה כמעט הרגו אותו. למחרת היום הומלץ להעניק לו מדליה לאחר ששרד פיצוץ גלגל במטוסו במהלך הטיסה, השלים את הטיסה מעל גרמניה ונחת ללא נזק. ב-20 בדצמבר, במשימה מעל פלזן, צ'כוסלובקיה, החל המנוע של מטוסו לבעור. ללא יכולת לחזור לאיטליה, טס מקגוורן לשדה תעופה בריטי באזור הים האדריאטי ליד החוף היוגוסלבי שנשלט בידי כוחות הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו. השדה יועד לנחיתת מטוסים קטנים, ובדרך כלל מפציצים התרסקו עליו. מקגוורן הצליח להנחית את מטוסו בנחיתת חירום מוצלחת והציל את הצוות שלו, וכך זכה במדליית צלב התעופה המצוינת.
בינואר 1945, יצא מקגוורן לחופשה ברומא ונכח במיסה של האפיפיור. מזג האוויר הפסיק את המשימות בחורף, ומקגוורן החליט בזמנו הפנוי להפוך לפרופסור בהיסטוריה. בפברואר קודם לדרגת לוטננט ראשון. ב-14 במרץ, הפציץ בטעות חווה של משפחה באוסטריה. כעבור ארבעים שנה, בביקור באוסטריה, פגש את הבעלים של החווה, שהסביר שאף אדם לא נפגע בהפצצה, ושהיה ראוי לוותר על החווה בתמורה לניצחון על גרמניה הנאצית.) לאחר מכן גילה שנולדה בתו הראשונה, אן. ב-25 באפריל, יצא למשימה ה-35 שלו מעל לינץ. השמיים היו שחורים ומטוסו נפגע כמה פעמים, כך שהוא ספג 110 חורים בכנפיו. מהנדס המטוס אף חווה הלם קרב. מקגוורן הצליח להחזיר את המטוס בבטחה אל הבסיס.
במאי וביוני 1945, לאחר סיום המלחמה באירופה, הטיס מקגוורן מזון לצפון איטליה, וחזר לארצות הברית. ביולי שוחרר מחיל האוויר בדרגת לוטננט ראשון. בנוסף הוענקה לו מדליית האוויר על שירותו.
לימודים גבוהים וראשית הקריירה
עם חזרתו הביתה, חזר מקגוורן לאוניברסיטה, זאת בזכות חוק שאפשר לחיילים ללמוד לימודים גבוהים. ביוני 1946 סיים עם תואר ראשון בכבוד רב. במשך זמן קצר סבל מסיוטים לאחר המלחמה. הוא המשיך בדיבייט, ושוב זכה בתחרות נאומים, הפעם עם נאום שהושפע מוודרו וילסון וממדיניות החוץ שלו. בתו השנייה, סוזן, נולדה במרץ 1946.
מקגוורן שינה את דתו למתודיזם מתון יותר. הוא הושפע מתנועות חברתיות, והחל בלימודי תאולוגיה בשיקגו. הוא החל לעבוד כמטיף מתודיסטי בין 1946 ל-1947, אולם רצה לעסוק בנושאים חשובים יותר. בסוף 1947 עזב את לימודי הדת והחל ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בה גם עבד כעוזר הוראה. כיתת ההיסטוריה שם הייתה מהטובות במדינה והוא למד אצל מורים נחשבים. את התואר השני בהיסטוריה קיבל ב-1949.
מקגוורן חזר לאוניברסיטה בדקוטה ולימד בה היסטוריה ומדעי המדינה. בין 1949 ו-1950 המשיך ללמוד בקיצים ובזמנו הפנוי. בתו השלישית, תרזה, נולדה ביוני 1949. אלינור מקגוורן החלה לסבול מדיכאון, אולם המשיכה לטפל במשק הבית ובילדים. מקגוורן השיג דוקטורט בהיסטוריה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-1953. הוא אחד משני מועמדים נשיאותיים שהשיגו דוקטורט. הראשון היה וודרו וילסון. עבודת הדוקטורט שלו הייתה על שביתת כורי הפחם בקולורדו בין 1913 ו-1914, והוא תמך בכורים במאבקם מול משפחת רוקפלר. המנחה שלו טען שהיה התלמיד הטוב ביותר שלימד. מקגוורן הושפע בידי ההיסטוריונים הפורגרסיביים. רוב ניתוחיו כפוליטיקאי היו קשורים להיסטוריה. הוא היה מורה אהוד במיוחד.
בילדותו היה רפובליקני, אולם במהלך מלחמת העולם השנייה החל להעריץ את פרנקלין דלאנו רוזוולט, אף על פי שתמך בתומאס דיואי בבחירות של 1944. עם מותו של רוזוולט, בזמן שהיה באיטליה, הביע תדהמה. הוא טען שרוזוולט נחשב לנשיא נצחי והיה המנהיג שעורר השראה בלוחמים. הוא למד על התרבות האסייתית וטען שמדיניות ארצות הברית בדרום-מזרח אסיה לא עוזרת למדינה. עם פרוץ המלחמה הקרה, בגלל התנגדותו לנשיא הארי טרומן, החליט לתמוך בבחירות של 1948 במזכיר החקלאות וסגן הנשיא לשעבר, הנרי וולאס. הוא כתב טורים לטובת וולאס ונכח בוועידה הלאומית של המפלגה הפרוגרסיבית כציר. לאחר מכן טען שכמה מהאסטרטגים של המפלגה היו קיצוניים. עם זאת הוא המשיך לתמוך בוולאס, אולם לא יכול היה להצביע עבורו: מקגוורן התגורר באילינוי, ואילו וולאס לא הצליח להירשם להתמודדות שם.