cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דראז'ן דליפאגיץ'
בנבחרת הלאומית
הוא זכה במדליית הזהב באליפות העולם 1978, ובמדליית הזהב באולימפיאדת 1980. כחבר בנבחרת יוגוסלביה, הוא גם זכה בשלוש מדליות זהב ביורובאסקט. ארבע המדליות שבהן זכה בגביע העולם (כסף, 1974; זהב, 1978; ארד, 1982 ו-1986) הן שיא בינלאומי. דליפאגיץ', ששיחק באולימפיאדה שלוש פעמים, היה גורם מרכזי זכייה בזהב של נבחרת יוגוסלביה באולימפיאדת מוסקבה 1980.
חיים אישיים
דליפאגיץ' סיים בית ספר תיכון בבית הספר הטכני במוסטאר, וסיים את לימודיו במכללת המורים בבלגרד. הוא נשוי לסוניה פוז'ג, טניסאית יוגוסלבית לשעבר. יש להם שני ילדים, סנג'ה ודבורין.
יוסף זערור
יוסף זערור (בערבית: يوسف زعرور; 1902 בגדאד - 1969, ישראל) היה נגן קאנון יהודי-עיראקי בעל שם עולמי ומנהל תזמורת רשות השידור העיראקית בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בעיראק (1902-1951)
נולד ב-1902 בבגדאד למשפחה אצילית ומרובת ילדים. בילדותו נסחף אחרי המוזיקה והמנגינות בבית הכנסת ובנה לעצמו כלי נגינה דמוי קאנון, וזאת בניגוד לרצון הוריו שחששו שהעיסוק במוזיקה יפגע בלימודיו הכלליים ובלימודי התורה בישיבה. בגיל ארבע עשרה הצטרף לקבוצת אנשים שהתפרנסו משירי ברכות בשמחות. בגיל שמונה עשרה קנה לעצמו קאנון ראשון ותוך זמן קצר שלט היטב בכלי המורכב והחל לנגן גם על חליל, כינור וצ'לו. בגיל עשרים פתח בית-ספר ללמודי נגינה בכלים השונים שזכה להצלחה רבה. בהיותו כה מומחה בידע הרחב שרכש ובשמיעתו האבסולוטית, התחלפה נגינתו על הקאנון מנגינה עממית לנגינה אמנותית ומודרנית והוא רכש מעמד מכובד מאוד בעולם המוזיקה בבגדד. ב-1931 אף השתתף בבגדד במופע של סמי אל שאווה, מגדולי הכנרים במוזיקה הערבית, ופגש את גדולי המלחינים והזמרים, מוחמד עבד אל-והאב, ואת אום כולתום, שהגיעו לעיראק.
זערור היה מלווה בנגינתו על הקאנון את הזמר העיראקי המפורסם מוחמד אלגובנצ'י ויחד נסעו לברלין כדי להקליט על גבי תקליטים וסלילים רסיטלים. רבים מאלה שודרו בברלין בתחנה ששידרה בשפה הערבית. כמו כן, הוא ולהקתו הופיעו בברלין בפני הקהילה העיראקית שם.
בשנת 1932, בקונגרס הבינלאומי הראשון של המוזיקה הערבית בקהיר במצרים, התזמורת הרשמית שייצגה את עיראק בקונגרס הייתה בניצוחו ובניהולו של יוסף זערור. הוא אף זכה במקום הראשון וקיבל מדליה. ב-1936, מונה זערור לנהל את המחלקה המוזיקלית בתחנת השידור בבגדד. המינוי ניתן לזערור על ידי ראש הממשלה דאז, נורי סעיד. במסגרת עבודתו זו, בחן מוזיקאים רבים לצורך הקמת שלושה הרכבי נגינה: להקה עיראקית, כורדית ומצרית. כעורך תוכניות המוזיקה בתחנה, בחן מוזיקאים רבים לצורך שילובים בתוכניות אלו ודאג לשלב מוזיקאים יהודים. בנוסף, הקים להקה נוספת עם נגנים מוסלמים מבגדד שהייתה מנגנת בימי שבת וחגים יהודיים. באופן פרטי הופיע בפני המלך, שרי הממשלה וראש העיר בגדאד.
בישראל (1951-1969)
הופיע בארץ בטרם קום המדינה ב-1944 וחזר לעיראק. ב-1951 מימש את שאיפתו לעלות לארץ ישראל, וזאת על אף כישרונו הרב ותפקידו הנכבד כמנהל בתחנת השידור בבגדד. ב-1956 בזמן מבצע קדש, אנשי ה-BBC החרימו רסיטלים שלו שהוקלטו בעיראק עבור התחנה אחרי מלחמת העולם השנייה, בשל היותו יהודי.
הלחין שירים רבים ומנגינות המושמעים עד היום. בין השאר, נחשב למי שהביא להכרתו ולגדולתו של נאזם אל-ע'זאלי בקרב קהילת המוזיקה הערבית.
Teeth
Teeth (בעברית: שיניים) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מתוך המיני אלבום השלישי שלה, The Fame Monster. השיר יצא לאור ב-18 בנובמבר 2009, ביחד עם המיני אלבום עצמו, ומועלם לא הוכרז כסינגל רשמי או סינגל שיווקי ממנו.
השיר זכה לגרסאות כיסוי ורמיקסים רבים. במצעדים השיר לא זכה להצלחה רבה, אך הצליח להיכנס למקום ה-107 במצעד שבבריטניה.
רקע והוצאה
גאגא הודיעה כי את השיר היא כתבה ביחד עם טאגה ריילי, וטדי ריילי שגם הפיקו את השיר, ושירים אחרים מן האלבום. השיר כשמו מדבר על שיניים, כאשר בין מילות השיר ניתן לראות שגאגא אומרת "תפתח את הפה שלך, ותראה לי את השיניים שלך", דבר אשר מסביר את שמו של השיר.
כשהוציאה גאגא את המיני אלבום היא אמרה כי כל אחד משמונת שירי האלבום מייצג פחד שונה. ולכן עצם היותו של "Teeth", כשיר הסוגר של האלבום, היא בעצם תיארה בו את הפחד ה-8 והאחרון שיסכם את האלבום. נכון לאפריל 2020, צבר השיר למעלה מ-28 מיליון השמעות בספוטיפיי.
הופעות
גאגא הופיעה עם השיר במספר הופעות שכלל הטור השני שלה The Monster Ball Tour. אתר המוזיקה "ריברפרונט טיימס", כתב כי הופעתה של גאגא בינואר 2010, עם השיר בסנט לואיס הייתה "פנטסטית" ותיאר אותה כ-"הופעה שנראתה כמו תזמורת בברודוויי עזה, מלאה במנורות, ריקוד כוריאוגרפי, עד שנזכר בשיקגו."
גאגא ביצעה "גרסה כועסת" של השיר ב-"רדיו סיטי מיוזיק הול" כמה ימים לאחר מכן, ובהופעה; היא התכופפה בכריעה שמזכירה חיה, מוקפת בחבורה של רקדנים טורפים למראה, בעוד תמונות של זאב הוצגו. גאגא ביצעה "גרסת קונצרט" של השיר ב-"Lollapalooza" באוגוסט 2010, ולאורך כל השיר בוצע רק סולו גיטרה.
מיקומי שיא
השיר לא זכה להצלחה רבה כמו השירים הקודמים שיצאו מן האלבום, ונכנס רק למצעד אחד.
עציץ שאינו נקוב
עציץ שאינו נקוב הוא מושג הנזכר בהלכה לגבי מצוות התלויות בארץ. בתורה, המצוות התלויות בארץ מתייחסות לצמחים הגדלים בקרקע של ארץ ישראל.
בימי המשנה התחילו לגדל צמחים גם בעציצים, והתעוררו שאלות שונות הקשורות לצמחים אלה. בפרט, התעוררה השאלה האם המצוות התלויות בארץ חלות על צמחים בעציצים. בניגוד ל"עציץ נקוב" שעל פי ההלכה נחשב כמחובר לקרקע, והמצוות התלויות בארץ נוהגות בו כמו בקרקע, אך "עציץ שאינו נקוב" נחשב מנותק מהקרקע, והמצוות התלויות בארץ אינן נוהגות בו מן התורה, אולם חלקן נוהגות בו מדרבנן.
תרומה
אדם שיש לו כמה כלים עם יבולים מאותו סוג, וכולם חייבים בתרומה, יכול להפריש את כל התרומות מכלי אחד, ובכך הוא פוטר את כל שאר הכלים. אולם, אם חלק מהכלים מכילים יבולים הפטורים מתרומה, הוא לא יכול להפריש תרומה מכלי פטור על כלי חייב. על-רקע זה, נשאלת השאלה האם אפשר להפריש תרומה מיבול שגדל בעציץ, על יבול שגדל בשדה. ההלכה היא, ש"עָצִיץ נָקוּב - הֲרֵי זֶה כָּאָרֶץ", ולכן ניתן להפריש תרומה מיבול עציץ נקוב על יבול שדה. אבל עציץ שאינו נקוב - אינו נחשב כארץ, ולכן לא ניתן להפריש תרומה מיבול עציץ שאינו נקוב, על יבול שדה או על יבול עציץ נקוב.
אם בכל-זאת הפריש אדם תרומה מעציץ שאינו נקוב, חז"ל גזרו שהיבול שהופרש יהיה אסור באכילה לישראל כתרומה רגילה, גזירה שמא תתחלף בתרומה מיבול עציץ נקוב.
כלאיים
שתילי ירקות שנשתלו בתוך כרם נחשבים לכלאי הכרם, והם "מקדשים" ואוסרים באכילה את כל תבואת הכרם. עציץ נקוב שהונח בתוך כרם נחשב כאילו נזרע שם, ולכן הוא מקדש (ואוסר באכילה) את הכרם. אבל עציץ "שֶׁאֵינוֹ נָקוּב - אֵינוֹ מְקַדֵּשׁ".
למרות זאת, חז"ל אסרו להעביר עציץ שאינו נקוב בכרם, גזירה שמא יתחלף בעציץ נקוב.
טומאת אוכלים
לפי התורה, זרע הזרוע בארץ אינו מקבל טומאת אוכלים:. לפי חז"ל, עציץ נקוב "אֵינוֹ מַכְשִׁיר אֶת הַזְּרָעִים" לקבל טומאה, כי הזרעים הגדלים בו נחשבים מחוברים לארץ; אבל עציץ "שֶׁאֵינוֹ נָקוּב - מַכְשִׁיר אֶת הַזְּרָעִים": הזרעים הגדלים בו נחשבים מנותקים מהארץ ויכולים לקבל טומאה.
ביכורים
המגדל עץ בעציץ נקוב, מביא ממנו ביכורים ואף קורא את מקרא ביכורים, בדיוק כמו המגדל עץ בארץ. אבל המגדל עץ בעציץ שאינו נקוב, אינו קורא את מקרא ביכורים כי אינו נחשב שגדל בארץ (הוא עדיין צריך להביא ממנו ביכורים).
שמיטה
בעניין שמיטת קרקעות, לא נזכרה בתלמוד הבחנה בין עציץ שאינו נקוב לעציץ נקוב, אלא הבחנה בין "עציץ מלא עפר" לבין "עציץ מלא גללים": מותר לבדוק את הזרעים (כלומר, לזרוע לא כדי להצמיח אלא כדי לראות אם הם תקינים) בעציץ מלא גללים, אבל לא בעציץ מלא עפר. האחרונים הבינו, שהיתר זה קיים אפילו בעציץ נקוב. ופוסקי דורנו הסיקו מכאן מסקנות שונות לגבי זריעה בעציץ בשמיטה: הפסיקה המקובלת בימינו היא:
גודל הנקב
ברוב סוגי הגידולים, צריך שיהיו בעציץ נקבים לצורך ניקוז המים. אם הנקבים מספיק קטנים כך ששורשים קטנים לא יכולים לעבור דרכם, העציץ עדיין נחשב כ"עציץ שאינו נקוב". כך עולה מהמשנה בעניין הכשרת זרעים:"'כַּמָּה הוּא שִׁעוּרוֹ שֶׁל נֶקֶב? - כְּדֵי שֶׁיֵּצֵא בוֹ שֹׁרֶשׁ קָטָן.'"וכך עולה גם מהגמרא: "'ניקב ככונס משקה - עדיין כלי הוא להכשיר בו זרעים; ניקב כשורש קטן - טהור מלהכשיר בו זרעים, ועדיין כלי הוא לקבל בו זיתים'."אם יש נקב קטן, המאפשר מעבר נוזלים אבל לא מאפשר מעבר שורשים, העציץ עדיין נחשב למנותק מהקרקע. מאותו מקור ניתן ללמוד, שגודלו של שורש קטן הוא פחות מגודלו של זית.
גודל העציץ
בחממות תעשייתיות מקובל להשתמש במשטחי-גידול גדולים ונייחים, והפוסקים דנו בשאלה האם משטח כזה עדיין יכול להיחשב כמנותק מהקרקע. הבסיס לדיון הוא דברי הרא"ש, שכרם הנטוע על גג של בית נחשב מחובר לקרקע אף יותר מעציץ נקוב, וחייב בתרומה ובערלה; דין "עציץ שאינו נקוב" מתייחס רק לדבר המטלטל, כמו עציץ וספינה. הרב אגלי טל הסיק מכאן, שכל כלי גדול שאינו מטלטל נחשב כמחובר לקרקע.
למעשה, בימינו מחשיבים גם משטחי-גידול גדולים ונייחים בחממות כ"עציץ שאינו נקוב", מכמה סיבות:
אדלימומאב
אדלימומאב (Adalimumab) היא תרופה אנטי-דלקתית (anti inflammatory). אדלימומאב הוא נוגדן שמעכב TNF ויחד עם Etanercept, ו-Infliximab, הוא אחד משלוש תרופות שאושרו לטיפול בדלקת בארצות הברית ובישראל.
הנוגדן מתחבר ל-TNF במחזור הדם ומונע את פעילותו ברקמות השונות. הוא נבדל משני הנוגדנים האחרים בכך שכולו מיוצר על ידי נוגדן IgG אשר משוכפל מתאי אדם, ובכך למעשה נועד להוריד את הסיכון של נוטלי התרופה ליצור תגובה חיסונית נגד גוף זר, אשר יכולה לסכן אותו. לעומתו, Etanercept מיוצר מתאי עכבר וה-Infliximab שהוא חיבור של נוגדן עכברי והומני.
מנגנון פעולה
ה-Adalimumab פועל על הגוף בכך שהוא נקשר ל-TNF ומונעת את קשירתו לקולטן TNF. בכך למעשה מונע הנוגדן את פעילותו של חלבון זה, TNF, אשר בהתאם למספר מאמרים ומחקרים הוא מהווה גורם מרכזי בהיווצרותם של מספר מחלות אוטואימוניות. דוגמה לכך ניתן לראות במחלת פרקים כרונית, בה חדירת מקרופאג'ים ונויטרופילים למפרק הדלקתי וייצור של מספר מולקולות אשר בראשם נמצא ה-TNF, גורמים לתגובת שרשרת שבסופה יחדרו תאים מהמערכת לתוך המפרק ויגרמו לדלקת והרס המפרק. התרופה מונעת את תגובת השרשרת הזו בראשיתה, ובכך למעשה מצמצמת נזקים וסימפטומים אשר נלווים למחלה. שימוש בנוגדנים מסוג זה יש ביכולתו למזער את הסימפטומים הנלווים למחלה, אך לא למנוע את היווצרותה.
התוויות נגד
ישנם מצבים רפואיים בהם השימוש ב-Adalimumab נאסר: חולה עם שחפת (יש לבדוק את החולה לפני מתן תרופה, על ידי בדיקת "מנטו"), חולה עם אי ספיקת לב, וכמו כן נשים בהיריון ונשים מניקות. כמו כן, יש להשתמש עם יתר תשומת לב אצל חולים בעלי:
תופעות לוואי
תופעות אלו מתחלקות לתופעות שכיחות מאד (יותר מ-1 מתוך 10 מטופלים), שכיחות (1-10 מתוך 100 מטופלים) ולתופעות עם שכיחות פחות גבוהה (שיכולות להגיע גם להסתברות של 1 מ-1000 חולים).
שימוש בהיריון והנקה
עדיין לא ניתנו הוראות חותכות בקשר לשימוש בתרופות אילו והיכולת שלהם להשפיע על היריון תקין. התרופה יכולה להגביר את הסיכון למחלות זיהומיות לעובר בזמן ההיריון, לכן לא מומלץ להמשיך טיפול בזמן היריון. כמו כן, אישה שנוטלת Adalimumab צריכה להימנע מלהיכנס להיריון במהלך הטיפול ואף עד 5 חודשים עד לאחר הזריקה האחרונה אשר ניתנה לה. ישנה המלצה לא לתת חיסונים לתינוקות אשר נחשפו ברחם האם לתרופה זו כחמישה חודשים לפני הטיפול האחרון. בנוסף על כך יש לשאר כי תרופה זו עוברת בעת הנקה לתינוק ועל כן יש צורך להימנע מטיפול אף בעת תקופת ההנקה.
עורק המעי הגס הימני
עוֹרֵק הַמְּעִי הַגַּס הַיְּמָנִי (TA: arteria colica dextra) הוא עורק בבטן המתפצל מעורק מתלה המעי העליון ומספק דם למעי הגס העולה ולכפף הכבדי של המעי הגס.
על פי רוב, העורק יוצא מאמצע החלק הקמור של עורק מתלה המעי העליון, עובר ימינה לכיוון אמצעו של המעי הגס העולה, כשמאחוריו הצפק ולפניו עורק האשך הימני (בזכרים) או עורק השחלה הימני (בנקבות), השופכן הימני ושריר המותניים הגדול. לעיתים העורק ממוקם גבוה יותר, וחוצה את החלק היורד של התריסריון ואת קצהה התחתון של הכליה הימנית. בהגיעו למעי הגס העורק מתפצל לענף יורד, אשר משיק עם הענף העליון של עורק המעי העקום והמעי הגס, ולענף עולה המשיק עם עורק המעי הגס האמצעי. יחד הענפים הללו יוצרים קשתות שמחלקן הקעור יוצאים עורקים קטנים להזנת המעי הגס העולה.
קיימת שונות אנטומית באוכלוסייה, כך שב-2%–20% מהאנשים עורק זה אינו קיים, ובמקרים אחרים שבהם הוא קיים מוצאו מעורק המעי הגס האמצעי או מעורק המעי העקום והמעי הגס.
אברהם הכהן צבאן
רבי אברהם הכהן צבאן הוא בן למשפחת כהן סקלי, דיין, מורה הוראה, ראש ישיבה בדבדו ורב העיר מֶלִיָיה שבמרוקו.
קורות חייו
נולד בדבדו בשנת ה'תרכ"ב לאביו הרב אהרן הכהן – דיין בדבדו.
למד אצל דודו המהרש"ך רבי שלמה הכהן צבאן – ארבי לקביר ואצל רבי אברהם בן שושן. לאחר מכן עמד בראשות הישיבה בדבדו בה למדו עשרות תלמידים, ביניהם הרב שמואל מרציאנו (דלחימר).
בשנת ה'תרס"ג ברח ממהומות של מרד בו חמארה בדבדו, הגיע למליליה והתקבל בכבוד גדול. הוא ייסד בית כנסת וקהילה וכעבור זמן התמנה לרב העיר.
בשנת ה'תר"ף נרצח במליליה על ידי מוסלמים, ונטמן בבית העלמין הסמוך לדבדו. על נוסח מצבתו נכתב "הנהרג על דתו מעוטר ומוכתר בנימוסו נזר אלוקיו על ראשו" . השאיר אחריו שני בנים ושתי בנות. וכתבי יד רבים שטרם ראו אור.
פיוט לזכרו נדפס בספר גביע יוסף (סוסה תרפ"ו), לרבי יוסף בן הרוש.
אחיו הוא רבי יוסף הכהן צבאן, אביו של רבי שלמה הכהן צבאן ראב"ד אוג'דה.
הירוהיקו אראקי
הירוהיקו אראקי (ביפנית: 荒木 飛 呂 彦, נולד ב-7 ביוני 1960) הוא אמן מאנגה יפני. הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת המאנגה שלו ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו, שפורסמה לראשונה בשונן ג'אמפ השבועי בשנת 1987 וממשיכה להתפרסם גם כיום עם יותר מ-100 מיליון עותקים שנמכרו ביפן בלבד. הסדרה ידועה באזכורים תכופים למוזיקת רוק מערבית, לאופנה ולאיטליה, שאראקי מאוד אוהב.
ביוגרפיה
אראקי גדל בסנדאי שביפן עם הוריו ואחיותיו התאומות הצעירות ממנו. הוא ציין שבעקבות ההצקות של אחיותיו, הוא העדיף לבלות לבד בחדרו בקריאת מאנגות וספרי אמנות שהיו שייכים לאביו. לפי דבריו, הקריאה בהם היא הדבר שככל הנראה הניע אותו לצייר מאנגה, ועבודותיו של האמן הצרפתי פול גוגן השפיעו עליו מאוד. לאחר שחבר מבית ספרו שיבח מאנגה שיצר, אראקי החל לצייר בחשאי מאנגות ללא ידיעת הוריו. הוא הגיש את עבודתו הראשונה למגזין בשנת הלימוד הראשונה שלו בבית הספר התיכון. לאחר שכל הגשותיו נדחו, הוא החליט ללכת למשרדי ההוצאות בטוקיו כדי לברר מדוע באופן אישי, כשהוא לוקח איתו את המאנגה שלו פוקר חמוש, שעל מנת להספיק לסיים אותה נשאר ער כל הלילה. העורך איתו נפגש מתח ביקורת רבה על העבודה, אך אמר שיש בה פוטנציאל ושמומלץ לערוך בה תיקונים רבים לקראת הגשת מועמדות לפרסי הטזוקה, פרסי מאנגה המוענקים פעם בחצי שנה על ידי חברת ההוצאה לאור שואישה.
תחילת דרכו בתור יוצר ו-"ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו"
אראקי עזב את אוניברסיטת מיאגי לחינוך לפני שסיים את לימודיו, ועשה את הופעת הבכורה שלו בשם טושיוקי אראקי בשנת 1980 עם פוקר חמוש, מאנגת וואן-שוט (מאנגה שמעבירה סיפור באורך של כפרק אחד, ולפעמים עשויה להתפתח לסדרה באורך מלא), שהייתה "עבודה נבחרת" בפרסי טזוקה באותה שנה. סדרת המאנגה הראשונה שלו שפורסמה היא ילד השד BT, שמספרת על קוסם צעיר הפותר תעלומות, אבל הסדרה הראשונה שבה הטביע את חותמו בתור יוצר בז'אנר האלימות הגרפית הייתה באו (1984-1985). סדרת המאנגה מציגה את סיפורו של אדם המושתל בו טפיל על ידי ארגון מרושע, מה שהעניק לו כוחות על-אנושיים. בשנת 1989 המאנגה עובדה ל-OVA, ושנה לאחר מכן שוחררה לקריאה בארצות הברית על ידי חברת ההוצאה לאור Viz Media. בכתיבת המאנגה איירין היפה (1985–1986), אראקי פיתח את סגנון הציור המזוהה איתו של דמויות שריריות.
סדרת המאנגה הבאה שכתב היא ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו (1987-הווה), וזו היא סדרת המאנגה המפורסמת ביותר שכתב. הסיפור מתחיל בשנת 1880 באנגליה, ועוקב אחר ג'ונתן ג'וסטאר (המכונה ג'וג'ו) ואחיו המאומץ דיו ברנדו, שבסופו של דבר מנסה להרוג את אביהם כדי להשיג את חלקו בירושה. כשהוא מתעמת נגד ג'וג'ו, דיו עוטה מסכה עתיקה שהופכת אותו לערפד ודרכיהם נפרדות. ג'וג'ו לומד טכניקת נשימה הנקראת האמון, ויוצא במסע לטירה שבה דיו נמצא כדי להרוג אותו. חלקי הסיפור הבאים של הסדרה עוקבים אחר צאצאי משפחת ג'וסטאר, ומתרחשים באזורים שונים בעולם. החל מחלק 3 ואילך, ההתמקדות בכוחות ערפדיים וטכניקת ההאמון עוברת להתמקדות בכוחם של הסטאנדים, התגלמויות כוח בצורת דמויות שאינן גשמיות.
עבודות מהתקופה האחרונה
במהדורת ספטמבר 2007 של Cell, כתב עת מדעי אמריקני לביולוגיה, דף השער צויר על ידי אראקי ומתאר ליגאז המוצג בתור סטאנד. בשנת 2008, הוא אייר את כריכת המהדורה המיוחדת לסיפורו הקצר של יסונארי קוואבאטה "הרקדנית מאיזו". הוא אייר גם את העטיפה למהדורה המוגבלת של הסינגל "Breeeeze Girl" של להקת הרוק היפנית Base Ball Bear.
כמו כן, בשנת 2009 היה הירוהיקו אראקי אחד מחמישה אמנים שנבחרו על ידי מוזיאון הלובר להציג בו יצירות מקוריות. יצירת המאנגה שלו "רוהאן בלובר" בה כיכב רוהאן קישיבה, דמות מג'וג'ו, הוצגה בתערוכה Le Louvre invite la bande dessinée ("הלובר מזמין קומיקסים"), שהייתה פתוחה בין 19 בינואר ל-13 באפריל. המאנגה זכתה לשבחים, ובשנה שלאחר מכן היא פורסמה בצרפת ובמגזין אולטרה ג'אמפ של יפן.
כדי להעלות את המודעות למאמצי השיקום המתמשכים של חורבות היראיזומי, שנפגעו מרעידת האדמה והצונאמי של טוהוקו במרץ 2011 והוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביוני, אראקי צייר יצירות המתארות את החורבות. בסוף יולי 2012 נפתחה "תערוכת הירוהיקו אראקי- ג'וג'ו" בעיר המולדת של אראקי, סנדאי, לרגל חגיגות 25 שנה להרפתקה המוזרה של ג'וג'ו, ואז עברה לטוקיו באוקטובר.
הוא צייר את עטיפת האלבום X -Cross של סייורי אישיקאווה משנת 2012, שם היא מבצעת את אחת הפוזות האייקוניות של הסדרה ועונדת תכשיטים מהמאנגה, צייר את עטיפת ההדפסה המחודשת של Lacan for Surviving של טאמאקי סאיטו משנת 2012, וצייר את עטיפת אלבום האוסף של המלחין אקירה סנג'ו משנת 2015.
ספר המסביר את העקרונות של אראקי ביצירת מנגה, שכותרתו Manga in Theory and Practice, פורסם ב 17 באפריל 2015 ביפן; תרגום לאנגלית פורסם מאוחר יותר ביוני 6, 2017. עיבוד בימתי לוואן-שוט של אראקי מ־1994, Under Execution, Under Jailbreak, הוצג בין 20 בנובמבר ל-29 בנובמבר 2015, בתיאטרון הגלקסיה שביפן, והוצג ברחבי המדינה בדצמבר. ההצגה כללה גם אלמנטים מהוואן-שוט שלו " Dolce, and His Master".
פולקסגמיינשאפט
פוֹלְקסגמיינשאפט (בגרמנית: Volksgemeinschaft) הוא ביטוי גרמני שפירושו "קהילת העם" ואשר מבטא תחושת אחדות וסולידריות גרמנית. המונח הפך לפופולרי במקור במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים התלכדו סביב שותפות הגורל בזמן המלחמה. הרעיון קרא לפירוק האליטיזם ולאיחוד בין גרמנים ממעמדות שונים כדי להשיג מטרה לאומית משותפת. בגרמניה הנאצית נעשה שימוש מחודש בביטוי, בעבור גרמנים אשר על פי האידאולוגיה הנאצית השתייכו לגזע הארי. הנאצים ניסו ליצור סדר חברתי חדש. הם ערערו את המעמדות הישנים וקיטלגו את החברה הגרמנית על בסיס גזעי, בניסיון לצמצם את הפערים הכלכליים בתוך האומה הגרמנית.
התפתחות המושג
בשנת 1914 הכריז הקיסר וילהלם השני לפני הרייכסטאג על "בורגפרידן" ("השלום בטירה שבמצור"). הוא הודיע כי מכאן ואילך כל ההבדלים האזוריים בין מדינות הרייך השונות; ההבדלים בין עשירים, המעמד הבינוני והעניים; בין הקתולים לפרוטסטנטים; ובין הכפר לעיר - לא קיימים עוד. העם הגרמני כולו אחד בזמן המלחמה. במהלך המלחמה, הבורגפרידן חיזק בקרב גרמנים רבים את תחושת האחדות. השראה זו נותרה גם אחרי המלחמה ואת הבורגפרידן של ימי המלחמה ירש הפולקסגמיינשאפט בימי השלום.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הרעיון של פולקסגיימינשט שימש כדי לפרש אסונות כלכליים שעברו גרמנים בתקופת רפובליקת ויימאר כחוויה משותפת של האומה הגרמנית, ולטעון כי האחדות הגרמנית תביא לחידוש ולסיום המשבר. היא אומצה על ידי המפלגה הנאצית כדי להצדיק פעולות נגד יהודים, מרקסיסטים מדינות ההסכמה, ותאגידים שהרוויחו מן המלחמה. הנאצים האשימו את כל אלה בשיבוש ההתחדשות הלאומית הגרמנית, בהתפוררות הלאומית בשנת 1918 ובתבוסת גרמניה במלחמה.
פולקסגמיינשאפט נאצי
בעקבות המהפכה הגרמנית בנובמבר 1918, שציינה את שקיעת הקיסרות הגרמנית והחלפתה ברפובליקת ויימאר, הייתה איבה בקרב גרמנים רבים כלפי רפובליקת ויימאר והסוציאל-דמוקרטים, שבחסותם היא קמה. זאת, בשילוב עם החרדה מהמשבר הכלכלי העולמי בשנות ה-30. המשבר היה קשה במיוחד בגרמניה לאור האבטלה הגואה והתשלומים שנכפו עליה בחוזה ורסאי, מה שהביא לפופולריות גוברת בקרב המפלגה הנאצית. עובדים רבים ציפו שהמפלגה הנאצית תציל אותם מן המשבר הכלכלי החמור. בעת עלייתו לשלטון, הבטיח היטלר להשיב את האמונה בעם (פולק ) ולהביא לשלמות, תוך שהוא מאשים פוליטיקאים אחרים בקריעת האחדות הגרמנית.
עם עלייתם לשלטון בשנת 1933, הנאצים ביקשו להשיג תמיכה בחלקים שונים של החברה. הרעיון שלהם בנושא פולקסגמיינשאפט אוחד באופן גזעי ומאורגן באופן היררכי. הוא כלל אחדות מיסטית, סוג של נשמה גזעית המאחדת את כל הגרמנים, כולל אלה החיים מחוץ לגרמניה. עם זאת, נשמה זו נחשבה כקשורה לארץ, בתורת "דם ואדמה". אכן, אחת הסיבות ל"דם ואדמה" הייתה האמונה כי בעלי אדמות ואיכרים חיו בהרמוניה אורגנית. גרמנים אריים שקיימו יחסי מין עם לא גרמנים הורחקו מקהיליית העם.
הנאצים גיבשו את התמיכה בקרב הלאומנים והשמרנים בכך שהציגו עצמם כבני ברית עם הנשיא פאול פון הינדנבורג, שנחשב לגיבור מלחמת העולם הראשונה. הנאצים ביקשו להשיג תמיכה בעובדים בכך שהכריזו על יום מאי, יום שנחגג על ידי העבודה המאורגנת, כיום חופשה בתשלום, וקיימו חגיגות ב-1 במאי 1933 לכבוד העובדים הגרמנים. הנאצים הדגישו כי על גרמניה לכבד את עובדיה. היטלר שיבח לא פעם את סגולות העבודה, והצהיר בפלקישר באובכטר כי "אני רק מכיר באצולה אחת - זו של העבודה".
המשטר סבר כי הדרך היחידה להימנע מחזרה על האסון ב-1918 הייתה להבטיח את תמיכת העובדים בממשלת גרמניה. המשטר התעקש באמצעות תעמולה שכל הגרמנים ישתתפו בחגיגות יום מאי בתקווה שזה יעזור לשבור את האיבה המעמדית בין עובדים לאנשי האוניברסיטה. שירים לשבח העבודה והפועלים הושמעו על ידי הרדיו הממלכתי לאורך כל יום מאי, כמו גם מופעי אוויר בברלין וזיקוקים. היטלר דיבר על פועלים כפטריוטים שבנו את חוסנה התעשייתי של גרמניה ושירתו בכבוד במלחמה וטען כי דוכאו תחת הליברליזם הכלכלי. העיתון ברלינר מורגנפוסט שהיה קשור מאוד לשמאל הפוליטי בעבר, שיבח את חגיגות יום מאי. בנוסף הודלקו מדורות עשויות מכובעים של ילדי בית הספר בצבעים שונים, כסמל לביטול ההבדלים המעמדיים.
הפולקסגמיינשאפט נועד ליצור תחושת שוויון בין חבריו; פריץ ריינהרדט, מזכיר המדינה במשרד האוצר, הציג מספר רב של הקלות מס עבור גרמנים מהמעמד הנמוך והמעמד הבינוני, צמצם את פערי הפנסיה בין עובדי צווארון כחול לצווארון לבן והוריד את תקני הכניסה לבחינות לשירות המדינה. המדים הנאצים האחידים, שנמצאו בכל מקום, נועדו לדכא הבדלי מעמדות גלויים בלבוש וליצור מראה של שוויון. סביר להניח שהמוביליות החברתית כלפי מעלה בין השנים 1933–1939 הייתה כפולה מאשר בין השנים 1927–1933. מלחמת העולם השנייה סייעה בכך, מכיוון שהמעמד החברתי והמעמד הכלכלי לא השפיעו כלל על קבלת שירותי הרייך. הקיצוב בימי המלחמה בוצע באופן שוויוני, מה ששימח מאוד את מעמד הפועלים הגרמני. דו"ח סודי של הסוציאל-דמוקרטים בזמן המלחמה קבע כי "מעמד העובדים מברך בשמחה על כך שה'מועדפים', חדלו להיות כאלה מבחינה מעשית".
בתעמולה
הנאצים נתנו בולטות רבה ל"קהילה העממית" (פלקוורדונג) זו בתעמולה שלהם. המתארים את אירועי 1933 כפלקוורדונג, או כעם שמגשים את עצמו. הפלק לא היה רק עם; זו נשמה מיסטית המאחדת אותו, והתעמולה תיארה ללא הרף אנשים כחלק מכלל גדול, ששווה למות עבורו. מנטרה נאצית נפוצה הצהירה שהם חייבים לשים את "הצורך הקולקטיבי לפני החמדנות האינדיבידואלית" - סנטימנט נרחב בעת ההיא. כדי להמחיש ולעודד השקפות כאלה, כאשר ההנוער ההיטלראי ואגודת הנערות הגרמניות אספו עבור קמפיין החורף, לא דווח על סיכומים עבור כל פרט, אלא רק מה שהענף העלה. קמפייני ההקלה בחורף (Winterhilfswerk) עצמם פעלו כטקס כדי ליצור תחושה ציבורית. ארגונים ומוסדות כמו ההיטלריוגנד, אגודת הנערות הגרמניות אך גם שירות העבודה של הרייך, ומעל הכל, המפלגה הנאצית הוצגו כמופת והגילויים המוחשיים של הפולקסגמיינשאפט. היטלר הצהיר שהוא לא יודע דבר על בורגנים או על פרולטריון - הוא מכיר רק גרמנים. הפולקסגמיינשאפט הוצג כהתגברות על ההבדלים המעמדיים, החברתיים והמפלגתיים בין המעמד המפלגתי והחברתי. תחושת השותפות חוצת המעמדות הייתה בין הגורמים המושכים ביותר בנאציזם.
לאחר כישלונו של הפוטש במרתף הבירה, היטלר, במשפט, השמיט את האנטישמיות הקדם-פוטש הרגילה שלו ומרכז את הגנתו בדבקותו האנוכית לטובת הוולק ואת הצורך בפעולה נועזת להצלתם. חוזה ורסאי בגד בגרמניה, אותה הם ניסו להציל. לאחר מכן נאומיו התרכזו בדבקותו הבלתי מוגבלת לוולק, אם כי לא ביטלו לחלוטין את האנטישמיות. אפילו פעם אחת בשלטון, נאומיו המיידים דיברו על שירות גרמניה. בעוד שרפת הרייכסטאג שימשה כדי להצדיק אלימות אנטי-קומוניסטית ואנטישמית, היטלר עצמו דיבר על חיים חדשים של כבוד ואחדות בגרמניה. באופן דומה, ליל הסכינים הארוכות היה מוצדק כסכנה כה גדולה לעם, שרק פעולה מכרעת תציל אותם. גבלס תיאר את היטלר לאחר אותו אירוע כסובל "מבדידות טראגית" כפי שזיגפריד (סיגורד) נאלץ לשפוך דם כדי להציל את גרמניה. דבקות בוולק זה נפוצה בתעמולה הנאצית. תיאור, למשל, על קטטה של SA, תיאר את המנהיג שלו כלא-פשע ולכן איש פשוט, חזק וישר של העם. דוברי האס אה שימשו, בחלקם, לערעור באורח שלהם העממי. אחד המרכיבים בחייו של הורסט וסל היה פיקטיבי מהסרט האנס ווסטמר היה ההתגרות בכוונה לסכסוכים אלימים עם קומוניסטים; ווסטמר מטיף פיוס כיתתי, ומותו מאחד סטודנטים ועובדים. שינויים אלה הופצו גם לסטורמבטאילונג, שעברם האלים, המרדני והעימותי היה צריך להפוך לארגון קהילתי כדי להועיל בגרמניה בה נאצים החזיקו בשלטון רשמי.
אחדות זו הצדיקה את התעמולה הנאצית; הקונוטציה הרוחנית שלו נבעה אך ורק מהשימוש האנוכי שלה, והמטרה המכובדת של הנאצים, אחדות העם הגרמני, הפכה אותו לכבוד עבורם. היא גם הצדיקה את מדינת המפלגה האחת ככל מה שצריך בחברה בעלת רצון מאוחד, שם היטלר מימש את רצון הוולק באופן ישיר יותר מאשר בדמוקרטיה. ההתקפות על בריטניה כפלוטוקרטיה הדגישו גם כיצד הגרמני, היכול להשתתף בוולק שלו, הוא חופשי יותר מהבריטים. קרל שמיט העלה בקונטרס שלו, State, Volk and Movement, את גירוש היהודים מהחיים פוליטיים, מבלי להשתמש במונח "יהודי" והשתמש ב"לא-ארים". רק לעיתים רחוקות, על ידי שבח את ההומוגניות של העם והפוליקסגמיינשאף שגרם לו; רק שלא היה די האחדה, אך עקרונות הנאצים חייבים להמשיך ולהפוך את העם הגרמני לטהור. אפילו "הלא מודע הקולקטיבי" של קרל גוסטב יונג הועדף על פני המושגים הפרוידיאנים בגלל היסוד הקהילתי שלו.
הפולקסגמיאנסיאט הוצגה גם בסרטים בעורף הביתי במהלך מלחמת העולם השנייה, כשהמלחמה איחדה את כל רמות החברה, כמו בשני הסרטים הפופולריים ביותר של התקופה הנאצית, די גרוס ליב וונשקונצר. תוכנית הרדיו של קונצרט הבקשה, עליה התבסס הסרט האחרון, השיגה פופולריות רבה על ידי שידור מוזיקה שנטען כי התבקשה על ידי גברים בכוחות המזוינים. ניסיונות לגרום לנשים מ"כיתות טובות יותר "לקחת עבודות מפעל הוצגו כפרסום מחסומי מעמדות וכך עוזרים ליצור קהילה של אנשים אמיתיים. כישלון התמיכה במלחמה היה מעשה אנטי-חברתי; תעמולה זו הצליחה להביא את ייצור הנשק לשיא בשנת 1944.
ילדים ונוער
מראשיתו השלטון הנאצי חיי היומיום בגרמניה טופלו על ידיו והתעמולה שלטה בתרבות ובבידור. היטלר והמפלגה הבינו את הצורך בהנחלת האידאולוגיה שלהם לצעירי גרמניה כאמצעי להמשך הרייך. מכיוון שרצו שדור הגרמנים ילך אחריו ייקדש לחיזוק ושימור הפולק של "הרייך הגרמני הגדול". לשם כך הקים היטלר קבוצות נוער נאציות בהן השתתפו הפימפפן, נערים וילדים מגיל 6–10, בדומה לחניכי הצופים. נערים מגיל 10–14 השתתפו בדויטשס יונגפולק, ובנים בני 14–18 השתתפו ב"היטלר יוגנד". שתי הקבוצות הגדולות טיפחו ערכים צבאיים כמו חובה, ציות, כבוד, אומץ, כוח וחוסר רחמים. מדים ותרגילים צבאיים רגילים נוספו לטקסים לכבוד הרוגי המלחמה. והכי חשוב, ההיטלר יוגנד עשה את מירב המאמצים כדי להטמיע בנערי גרמניה את הערכים האידאולוגיים של הנאציזם. מנהיגי ההיטלר יוגנד הנחילו בבני הנוער תחושה של פטריוטיזם נלהב והתמסרות מוחלטת להיטלר, כולל אימונים צבאיים כדי להיות מוכנים להצטרף לוורמאכט. עד שנת 1939, כשחברות בהיטלר יוגנד הפכה לחובה, נדרש כל חבר חדש ב"יונגוואלק" להישבע שבועת אמונים מוחלטת לפיהרר במילים:. זאת באופן דומה לדינסטייד, שבועתם של חיילי הוורמאכט והנושאים במשרות ציבוריות. נערות צעירות היו גם חלק מההיטלר יוגנד. בנות מגיל 10 ועד 14 היו חברות ביונגמיידלבונד, בעוד שבנות 18–14 השתייכו לאגודת הנערות הגרמניות. בנות ההיטלריוגנד קיבלו הוראה בעקרונות השירות, הגדוד, הציות והמשמעת. ילדות למדו להיות נשים ואמהות צייתניות. חברות אגודת הנערות הגרמניות התחנכו בכישורים הדרושים למטלות ביתיות, סיעוד והיגיינה.
מיחזור אלקטרוניקה
האתגר במיחזור פסולת אלקטרונית הוא בפעילות האיסוף המאסיבית הנדרשת. על כן מתחלקים תאגידי המיחזור בתחום לחברות האמונות על נושא האיסוף כדוגמת אקוקל ואקומיוניטי ולמפעלים ייעודיים אזוריים המתמחים בפירוק והפרדה כדוגמת גאיה וזוהר שבא. החל מחודש ינואר 2014, נכנס לתוקפו חוק מיחזור פסולת אלקטרונית. בדומה למודל השווייצרי מטיל החוק הישראלי אחריות יצרנים מורחבת (EPR) בה יחויב כל יצרן, משווק, מפיץ או יבואן של ציוד אלקטרוני בקליטת פסולת אלקטרונית מלקוחותיו ועמידה ביעדי מיחזור של עד 80% מהיקף מכירותיו התקופתיות.
DS 3
DS 3 היא מכונית סופרמיני יוקרתית מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה DS אוטומובילס (משנת 2015) בבעלות יצרנית הרכב הצרפתית קבוצת PSA אשר מיוצרת משנת 2009 ועד היום בצרפת. בין השנים 2009–2015 הדגם יוצר על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן.
במלזיה הדגם יוצר על ידי יצרנית המכוניות המלזית Naza Automotive Manufacturing חברת בת של הקונגלומרט Naza.
ה-"DS" הוכרז לראשונה בתחילת 2009 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן כמותג משנה מוביל המיושם על חלק מהדגמים שלה, הפועל במקביל למותג הזרם המרכזי שלה. השם "DS" הוא גם מחזה על מילים, כמו שבצרפתית מבוטא כמו המילה "déesse", שפירושו "אלילה". ה-"DS" הוא סימן רכב עצמאי מאז 2015 (מאז 2012 בסין).
דגמי מנועים
מנועי בנזין מנועי טורבו דיזל.
לואיזה, נסיכת הולנד
ביוגרפיה
לואיזה נולדה ב-5 באוגוסט 1828 בהאג שבהולנד לפרדריק, נסיך הולנד ואשתו לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. לואיזה חונכה על ידי אומנתה הבלגית ויקטואר ואותיר, ולמדה צרפתית, גרמנית, אנגלית, רוסית ונגינה בפסנתר.
באוגוסט 1849 נפגשה לואיזה עם קרל, נסיך הכתר השוודי-נורווגי והתאהבה בו מיד, אך קרל היה מאוכזב מהופעתה, אולם למרות זאת התארס עמה בפברואר 1850. במהלך תקופת האירוסים למדה לואיזה את ההיסטוריה והשפה השוודית, ומכיוון שהנישואים נעשו באישור הפרלמנט ההולנדי, לא איבדה את זכותה לרשת את הכס ההולנדי.
בקיץ 1850 הגיעה לואיזה לשוודיה בליווי הוריה ואחותה, וב-19 ביוני התקיים טקס הנישואים. בין קרל ולואיזה היה שוני רב. בעוד שהיא הייתה מאוהבת בבעלה, הוא העדיף נשים אחרות. בין פילגשיו הידועות נמנו הרוזנת ז'וזפין ספארה, וילהמינה שרדר והשחקניות האנה סטירל ואליזה האוסר. בשנת 1851 ילדה לואיזה את בתם לוביסה, נסיכת שוודיה, ובשנת 1852 ילדה את בנם הנסיך קרל אוסקר, דוכס סדרמנלנד. בעקבות סיבוכים שהיו במהלך הלידה, לא יכלה לואיזה ללדת יותר ילדים. בשנת 1854 מת בנם קרל אוסקר, וקרל לקח זאת באופן קשה, מכיוון שפירוש הדבר היה שצאצאיו לא יוכלו לעלות על כס המלוכה לאחר מותו. לואיזה הציעה לקרל להתגרש כדי שיוכל לשאת אשה אחרת, אולם הוא דחה את ההצעה. בנוסף הייתה לואיזה ביישנית ושקטה, ולא מילאה את תפקידה כראוי.
ב-8 ביולי 1859 מת חמיה אוסקר הראשון, מלך שוודיה, ובעלה קרל עלה במקומו לשלטון כקרל החמישה עשר, מלך שוודיה. ב-5 באוגוסט 1860 הוכתרה לואיזה בנורווגיה כמלכת נורווגיה, ובכך הייתה למלכה הראשונה מתקופת ימי הביניים שהוכתרה בנורווגיה.
לואיזה לא התערבה בפוליטיקה ובענייני הממשל, והעבירה את זמנה בפעילות פילנתרופית. לואיזה התעניינה במוזיקה והיסטוריה, ולקחה שיעורים בפסנתר מהפסנתרן השוודי אדולף פרדריק לינדבלאד. בנוסף תרגמה יצירות מאנגלית והולנדית לשוודית, ומכרה אותם למטרות צדקה. לואיזה ובתה היו תלמידות של ננסי אדברג, חלוצת שחייה לנשים: השחייה בתחילה לא נחשבה למעשה ראוי לבנות, אך כאשר המלכה ובתה הנסיכה לוביסה תמכו בה על ידי השתתפות בתחרות שחיה בשנת 1862, נעשתה השחייה אופנתית, והפכה במהירות למקובלת אף לנשים. לואיזה העדיפה חיי משפחה שקטים, והשתדלה להימנע מכל טקס רשמי ומהחובות הייצוגיות.
קרל שאהב מסיבות ובילויים העדיף להתרחק מאשתו, והעביר את זמנו יחד עם פילגשיו, אולם את בתו לוביסה מאוד אהב ושמר עמה על קשר חזק ביותר. לואיזה סבלה מבריאות לקויה, ואפשר שהיה זאת מחמת התרחקות בעלה ממנה.
בשנת 1870 ביקרה לואיזה בהולנד, כדי להיות נוכחת במות אמה. בשובה לסטוקהולם חלה קרל והיא טיפלה בו. כתוצאה מתשישותה הרבה חלתה בדלקת ריאות, וב-30 במרץ 1871 מתה בסטוקהולם.
משפחתה
מנישואיה לקרל החמישה עשר, מלך שוודיה נולדו לה שני ילדים:
כריסטיאן בוהר
כריסטיאן הארלד לוריץ פיטר אמיל בוהר (1855 - 1911) היה רופא דני, אביו של הפיזיקאי וחתן פרס נובל נילס בוהר, של המתמטיקאי והכדורגלן הארלד בוהר, וסבו של פיזיקאי וחתן פרס נובל נוסף אגה בוהר. הוא נישא בשנת 1881 לאלן אדלר, בתם של דוד ברוך אדלר (1826—1878), בנקאי יהודי דני אמיד ובעל השפעה וחבר פרלמנט ליברלי, וג'ני רפאל (1830—1902), בת למשפחת בנקאים יהודית-בריטית.
ביוגרפיה
כריסטיאן בוהר כתב את המאמר המדעי הראשון שלו "Om salicylsyrens indflydelse på kødfordøjelsen" ("ההשפעה של חומצה סליצילית על העיכול של בשר"), בגיל 22. הוא קיבל תואר ברפואה בשנת 1880, למד אצל קארל לודוויג באוניברסיטת לייפציג, וקיבל דוקטורט בפיזיולוגיה. הוא התמנה לפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1886.
בוהר התחנך על הדת הלותרנית, אולם בשלב מאוחר יותר בחייו הפך לאתאיסט.
פיזיולוגיה
הוא היה הראשון שאפיין את המושג נפח מת.
ב-1903, כריסטיאן בוהר תיאר את התופעה, המכונה כעת אפקט בוהר.
רכיבה למרחקים ארוכים
רכיבה למרחקים ארוכים היא ענף ספורט עממי של רכיבה על אופניים בו המשתתפים נדרשים לעבור מרחקים ארוכים (החל מ-200 ק"מ ועד 1,200 ק"מ ויותר) בתוך מסגרת זמן מוגדרת מראש. זהו אינו ספורט תחרותי, ובדרך כלל אין חשיבות מי הגיע ראשון ובכמה זמן, וכל משתתף שמסיים את המרחק במסגרת הזמן נחשב כמסיים בהצלחה. זמני הגג הם זמני "ברוטו" והרכיבה כולה, גם למרחקים גדולים, נעשית במקצה אחד ארוך, כאשר השעון אינו עוצר אף פעם. הרוכבים יכולים וצריכים, בתוך מסגרת הזמן לרכב באופן חופשי, לנוח כרצונם, לאכול, לישון ואם צריך גם לטפל בתקלות טכניות. בדרך כלל במסגרת המסלול הרוכבים נדרשים לעבור בנקודות בקרה ("קונטרול") כדי להוכיח שהשלימו את המסלול. אירוע רשמי של רכיבה למרחק נקרא "ברווט" (Brevet).
היסטוריה וכללים
רכיבה למרחק מתועדת לראשונה בסוף המאה ה-19, אז קבוצת רוכבים יצאה מרומא לנאפולי (כ-230 ק"מ) והצליחה להתחיל ולסיים את הרכיבה לאור יום. בתחילת המאה ה-20 התגבשו כללי הברווט. בתחילה הוגדר שמדובר ברכיבה קבוצתית, כלומר כל הרוכבים נדרשים להתחיל ולסיים יחד, אך בהמשך הכללים שונו, והרכיבה הפכה לחופשית בתוך מסגרת זמן מוגדרת. כמו כן, רוח התחרות היא שהרוכבים צריכים לדאוג לעצמם ולא להסתמך על עזרה מבחוץ. לפיכך, למשל, הרכיבה נעשית על כבישים פתוחים, ללא רכבי ליווי. מותר כמובן להיעזר זה בזה, והעובדה שלא מדובר באירוע תחרותי מעודדת עזרה הדדית בין הרוכבים. קבוצה של רוכבי מרחק הקימה בתחילת המאה ה-20 את ארגון הACP (Audax Club Parisien) שמהווה עד היום את ארגון הגג של רוכבי המרחק בעולם, מפרסם וקובע את כללי התחרות, מנהל את חלוקת המדליות לרוכבים המסיימים בהצלחה ברווטים או סדרות של ברווטים ומארגן את התחרות פריז–ברסט–פריז פעם בארבע שנים - אחת התחרויות המרכזיות בתחום. עם הזמן קמו ארגונים אזוריים במדינות שונות, וגם בישראל מתקיימים ברווטים בשנים האחרונות באופן סדיר.
המרחקים המקובלים לרכיבות ברווט הם: 200 ק"מ (זמן גג של 13.5 שעות) 300 ק"מ (זמן גג של 20 שעות) 400 ק"מ (זמן גג של 27 שעות) 600 ק"מ (זמן גג של 40 שעות) 1,000 ק"מ (זמן גג של 75 שעות) 1,200 ק"מ (זמן גג של 90 שעות)
ישנן רכיבות למרחקים ארוכים יותר.
רוכבים המסיימים סדרה של ברווטים למרחקים 200, 300, 400, 600 ק"מ באותה עונה זוכים לתואר super randonneur יש גם מדליות נוספות לאלה שמצליחים לסיים 5,000 ק"מ בשנה, או מסיימים רכיבות ארוכות מאוד במדינות שונות ועוד.
מסלולים מפורסמים
הברווט המפורסם ביותר הוא פריז–ברסט–פריז הנערך פעם ב-4 שנים, למרחק של 1,200 ק"מ ומשתתפים בו כ-5,000 רוכבים. כבר מספר שנים שרוכבים ישראלים משתתפים ומסיימים בהצלחה רכיבה מפורסמת זו. ברווטים ארוכים נוספים הם London–Edinburgh–London הנערך גם הוא אחת ל-4 שנים למרחק של 1,400 ק"מ. ה-1001 miglia באיטליה (למרחק של 1,600 ק"מ) ורכיבות רבות נוספות. בארץ מתקיימים מספר ברווטים בכל שנה, כולל רכיבות למרחקים של 1,000 ו-1,200 ק"מ אחת לכמה שנים. ולוח הזמנים של הרכיבות ופרטים נוספים על הברווטים בארץ אפשר למצוא כאן
From Spirits and Ghosts (Score for a Dark Christmas)
הוא אלבום אלבום האולפן השביעי ואלבום חג המולד השני של זמרת הסופרן הפינית טאריה טורונן. האלבום יצא לאור ב-17 בנובמבר 2017, על ידי חברת התקליטים earMUSIC.
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים הקלאסיים.
רקע
ב-AllMusic הפנו כלפי האלבום ביקורת חיובית, תוך שהעניקו לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
דונפזיל
דונפזיל (Donepezil) היא תרופה המקלה על סימפטומים של מחלת האלצהיימר. היא עובדת על מערכת העצבים המרכזית, מעכבת את האנזים אצטילכולין אסטראז, וגורמת לעלייה בכמות האצטילכולין שבסינפסה. שמה המסחרי הוא "אריספט" והיא פותחה ומשווקת בעולם על ידי חברת אייסיי (Eisai) ושותפתה, חברת פייזר. תופעות לוואי שכיחות הן רגישות במערכת העיכול. במתן התרופה דרך הפה הזמינות ביולוגית (Bioavailability) היא 100% והיא חוצה בקלות את מחסום הדם מוח. זמן מחצית החיים של התרופה הוא 70 שעות ולכן היא ניתנת פעם אחת ביום.
שימושים קליניים
מחלת אלצהיימר - נכון לאוקטובר 2013 לא הוכח באופן מוחלט כי השימוש בדונפזיל או תרופות דומות אחרות משנה את מהלכה או את התקדמותה של מחלת האלצהיימר. עם זאת, מחקרים מבוקרים למשך 6 עד 12 חודשים הראו יתרונות מסוימים בהכרה והתנהגות. מחקרים ראשוניים דיווחו שטיפול בדונפזיל עלול להיות בעל השפעות על היבטים שונים של התקדמות המחלה, כגון נפח ההיפוקמפוס. לכן, נוירולוגים ופסיכיאטרים מרבים להשתמש בדונפזיל כטיפול באלצהיימר. בשנת 2005, המכון הלאומי של בריטניה למצוינות קלינית (NICE), הסיר את המלצתו לשימוש בתרופה למחלת אלצהיימר בדרגה קלה עד מתונה, בהתבסס על כך שלא נצפה שיפור משמעותי בתוצאות התפקוד, באיכות החיים או בתסמינים התנהגותיים. עם זאת, המכון תיקן את הנחיותיו בהמשך והורה על טיפול בדונפזיל בחולים בשלב בינוני של המחלה, שעבורם הצטברו ראיות חזקות יותר לשיפור.
מינונים
בדרגה קלה עד בינונית של מחלת אלצהיימר, מינון התחלתי מומלץ הוא 5 מ"ג פעם ביום. לאחר זמן של ארבעה עד שישה שבועות, מומלצת לעיתים עלייה במינון ל -10 מ"ג פעם ביום. בדרגת מחלה בינונית עד קשה אותו המשטר נמצא בשימוש, אבל במינימום זמן של שלושה חודשים, חולה יכול לקבל מינון של 23 מ"ג פעם ביום. חולי דמנציה צריכים לקבל 5–10 מ"ג, פעם ביום. המינון היומי המרבי הוא 23 מ"ג פעם ביום והמינון הנהוג הוא 5–10 מ"ג.
התוויות נגד
יש להשתמש בזהירות בחולים עם מחלות לב, הפרעות הולכה לבביות, מחלת ריאות חסימתית כרונית, אסתמה, הפרעות חמורות בקצב לב ותסמונת הסינוס החולה. חולים עם הפרעות במערכת העיכול צריכים להשתמש בזהירות כיוון שהתרופה עלולה לגרום לבחילות או הקאות. תסמינים אלה עלולים להופיע באופן תכוף יותר בתחילת הטיפול או לאחר העלאה במינון.
תופעות לוואי
תופעות לוואי נפוצות כוללות קצב לב איטי, בחילה, שלשול, אנורקסיה, כאבי בטן, וחלומות מלאי חיים. בשנת 2006, פרסם היצרן Eisai הצהרה כי מחקר אחד שעסק בדמנציה וסקולרית מצא הבדל בשיעור החולים שמתו לאחר שטופלו בדונפזיל (1.7%) לעומת קבוצת הפלצבו (0%). זה יכול להיות בגלל שיעור תמותה נמוך מהרגיל בקבוצת הפלצבו. ניתוח של כל שלושת ניסויי דמנציה וסקולרית, על פי Eisai, "לא מראה הבדלים מובהקים סטטיסטית בשיעורי תמותה שנצפו בין דונפזיל וקבוצת הפלצבו." רופא דיווח על כמה מקרים של מאניה.
סטראוכימיה
דונפזיל היא תערובת של 1: 1 של שני האיזומרים
DS 3 קרוס-בק
DS 3 קרוס-בק (בצרפתית: DS 3 Crossback) הוא SUV המוגדר כ-SUV מפואר סוב-קומפקטי, מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה DS אוטומובילס בבעלות יצרנית הרכב הצרפתית קבוצת PSA אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום בצרפת.
המכונית הוכרזה לראשונה בתחילת 2009 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן כמותג משנה מוביל המיושם על חלק מהדגמים שלה, הפועל במקביל למותג הזרם המרכזי שלה.
השם "DS" הוא גם משחק מילים. בצרפתית, זה מבוטא כמו המילה "déesse", שפירושו "אלילה". ה-DS הוא סימן רכב עצמאי מאז 2015 (ומאז 2012 בסין).
פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט
פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (בגרמנית: Frederika Louisa, von Hessen-Darmstadt; 16 באוקטובר 1751 – 25 בפברואר 1805), הייתה נסיכה גרמנית, ולאחר מכן מלכת פרוסיה.
ביוגרפיה
פרדריקה לואיזה נולדה ב-16 באוקטובר 1751 בפרנצלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה, ללודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן.
ב-14 ביולי 1769 התחתנה פרדריקה לואיזה עם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, זמן קצר לאחר שגירש את אשתו הראשונה אליזבטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, נסיכת הכתר של פרוסיה.
בשנת 1786 מת דוד בעלה פרידריך השני, מלך פרוסיה ללא ילדים, ובעלה פרידריך וילהלם השני הוכתר למלך פרוסיה. נישואי השניים לא היו מוצלחים, ופרידריך וילהלם החזיק במספר פילגשים, שאף ילדו לו כמה ילדים.
משנת 1788 נהגה פרדריקה לואיזה לבלות את חודשי הקיץ בעיר באד פרייואלדה, ובעקבות כך התפתחה מאוד העיר. בשנת 1797 מת בעלה פרידריך וילהלם השני, וב-25 בפברואר 1805 מתה פרדריקה לואיזה בברלין כתוצאה מאירוע מוחי.
משפחתה
בשנת 1769 התחתנה פרדריקה לואיזה עם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
אחאות
אחאות (במילון ספיר אחהות) היא שארות מדרגה ראשונה, המתארת את היחס הפיזיולוגי בין בני-אדם שנולדו להורה משותף. הכינוי היחסי לזכר הוא אח, והכינוי היחסי לנקבה הוא אחות. האח הראשון שנולד נקרא בכור, ובתרבויות מסוימות הוא זוכה ליחס מיוחד על פני האחים האחרים. אח קטן שנולד בהפרש שנים גדול מהאחים האחרים נקרא לעיתים "בן זקונים". אח אמצעי בין שני אחים מכונה לעיתים "ילד סנדוויץ'". אחים לאם משותפת אשר נולדו באותה הלידה נקראים תאומים.
קשר בין אחים
באופן מסורתי האחים גדלים במשק בית משותף יחד עם הוריהם ולעיתים גם בחדר משותף. במקרים רבים קשרים בין-אישיים של אחים כוללים תערובת רגשית של חיבה, עוינות ותחרותיות. אופי הקשר בין האחים יכול להשתנות במהלך החיים. לעיתים האחאים מפתחים יחסי קרבה בגילאי הילדות, מתרחקים בגילאי ההתבגרות ומתחברים שוב במהלך הבגרות.
אחים-חורגים
לרוב הכוונה באחים היא לקרבה בקשר דם, אך אנשים יכולים להיחשב כאחים גם על בסיס קשרים משפחתיים אחרים, כגון מתוקף נישואין בלבד (ללא הורה ביולוגי משותף), אימוץ ועוד, הם נקראים אחים-חורגים.
אחים-למחצה
שני אנשים יכולים להיחשב כאחים גם כאשר הקרבה ביניהם היא דרך הורה ביולוגי משותף אחד בלבד, ואז הם נקראים אחים-למחצה. למשל, במקרים של לידת אח מנישואים שניים של הורה ביולוגי מסוים לאחר גירושים, ילדיהם של בני הזוג הם אחים-למחצה.
משמעויות והקשרים נוספים
המילה אחווה מתארת גם קבוצות של אנשים החיים או פועלים על בסיס משותף ומרגישים שייכות ואחריות לחבריהם בקבוצה. לדוגמה: קבוצת אחווה, אחווה אקדמית.
אנשי דת מסוימים מכונים לעיתים אח או אחות. כך למשל המקצוע אחות רחמנייה נקרא על שם הנזירות שטיפלו בעבר בחולים ונקראו "אחיות".
אפיקסבן
אפיקסבן (בלועזית: apixaban, שם מסחרי: אליקוויס eliquis) היא תרופה נוגדת קרישה הניתנת במתן דרך הפה ושייכת לקבוצת תרופות נוגדות קרישה המכונות "נוגדי הקרישה הפומיים החדשים" (באנגלית New Oral AntiCoagulants או בקיצור NOACs). בישראל רשומות 3 תרופות ממשפחה זאת (השתיים האחרות הן דביגטראן וריברוקסבאן). תרופות אלו מהוות אלטרנטיבה לתרופה שנקראת וארפרין הידועה יותר בשם המסחרי קומדין. היתרון העיקרי של נוגדי הקרישה הפומיים החדשים מול קומדין הם שהם אינם מצריכים ניטור של רמות INR בדומה לקומדין, אינם דורשים בדיקות כלשהן נוספות הנדרשות לניטור התרופה, וכמו כן הם פעילותם נוגדת הקרישה איננה מושפעת מתזונה, כפי שקומדין מושפע. עם זאת, צריך לזכור, שבהיותם נוגדי קרישה, הם כולם מביאים את המטופל לסיכון לדימומים ותופעות לוואי הקשורות בדימומים עלולות להתרחש גם עם אפיקסבן ושאר נוגדי הקרישה הפומיים החדשים.
אפיקסבן אושרה על ידי ה-FDA בשנת 2012 בעקבות שני מחקרים שנעשו על התרופה בהשוואה לקומדין (מחקר ARISTOTLE) ובהשוואה לאספירין (מחקר AVERROES).
מנגנון הפעולה
תהליך קרישת הדם הוא תהליך מורכב ובו משתתפים הרבה גורמים כימיים במערכת הדם. פקטור X (פקטור 10) הוא אנזים שמיוצר בכבד ומשתתף בתהליך קרישת הדם. פקטור X עובר שפעול לפקטור Xa שהוא האנזים הפעיל, שגורם להפיכה של פרותרומבין לתרומבין. תרומבין גורם ליצירת קריש על ידי שפעול טסיות הדם ויצירת קריש דם, ובעקבותיו נוצר פיברין. אפיקסבן מעכבת את הפעילות של פקטור Xa, ובכך מונעת את יצירת תרומבין ועוצרת את תהליך הקרישה. אפיקסבן היא התרופה השנייה שיצאה ממשפחה זאת של נוגדי קרישה המעכבים את פקטור Xa, כאשר התרופה הראשונה הייתה ריברוקסבן.
התוויות
אפיקסבן אושר על ידי משרד הבריאות הישראלי להתוויות הבאות:
אפיקסבן נכלל בסל התרופות 2014 כטיפול למניעת שבץ (Stroke) ותסחיף סיסטמי בחולים עם פרפור פרוזדורים ללא מחלה מסתמית (Atrial Febrillation), אצל חולים הנמצאים בערך 3 ≤ CHADS2 (ערך CHADS2 הוא אחד מהערכים שמשתמשים בהם על מנת להעריך סיכון לשבץ על רקע פרפור פרוזדורים וערכים מעל 3 דורשים מתן של נוגד קרישה כדי להפחית את הסיכון לשבץ).
הרי קווטרמיין
הרי קווטרמיין או הרי קוורטקמיין (באנגלית: Quartermain Mountains) הם קבוצת הרים חשופים משלג וקרח באדמת ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
אורכו של רכס ההרים 32 קילומטרים.
ההרים אינם מכוסים שלג וקרח, בדומה לעמקים היבשים מקמרדו.
הרכס נמצא מדרום לקרחון טיילור.
ההרים שלאורך גבולות הרכס הם הר פינגר, הר הנדסלי, הר פד'ר והר טאבולר.
אתרי הרכס
הרכס כולל את האתרים:
גילוי וחקר הרכס
ההרים נחקרו לראשונה על ידי משלחות חקר בריטיות בפיקודו של רוברט פלקון סקוט (בשנים 1901 – 1904 ו- 1910 – 1913) ובפיקודו של ארנסט שקלטון (בשנים 1907– 1909) אשר נתנו שמות לחלק מהרי הרכס.
שמות נוספים להרי הרכס ניתנו בעקבות מחקרים שנערכו בשנה הגיאופיזית הבינלאומית, 1957– 1958, במקביל למחקר שנערך על ידי תוכנית המחקר האנטארקטי של ניו זילנד, ומשלחות השדה של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית. מחקרים אלה השלימו פערים במפות שנעשו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית החל משנת 1947.
מקור השם
שמם של ההרים ניתן להם בשנת 1977 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 720
• J.G. Bockheim, M. McLeod, Soil distribution in the McMurdo Dry Valleys, Antarctica, Geoderma 144 (2008) 43–49
איתי שטיינברגר
איתי שטיינברגר (10 במאי 1985 - 12 באוגוסט 2006) היה צלם, אמן ישראלי, זוכה "מגן השר להגנת הסביבה לצה"ל" של מוזיאון תל אביב לצלם ישראלי לשנת 2005, בעל תערוכת קבע במוזיאון לתולדות השריון בלטרון. שטיינברגר שימש כמש"ק הסוואה בפלוגת הסיור של חטיבה 401, ונהרג במהלך שירותו הסדיר במלחמת לבנון השנייה. על פועלו במלחמה עוטר בציון לשבח מטעם מפקד אוגדה 162.
קורות חייו
שטיינברגר נולד בשכונת עין כרם בירושלים לאריק ופרידה. השני מבין ארבעה אחים. בגיל שנה עברה משפחתו להתגורר בכרמי יוסף. הוא השתתף בחוגי סיירות כחניך וכמדריך והיה חבר בתנועת נוער מכבי צעיר. התחנך בבתי הספר במועצה "אילון" ו"הרצוג" שם למד במגמת קולנוע וכימיה. ב-7 בינואר 2004, התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס. לאחר מספר שבועות עבר לפלוגת הסיור של חטיבה 401. בהמשך, עבר איתי עבר קורס מכ"ים ולאחר מכן שימש כמש"ק הסוואה בחטיבה 401. במסגרת תפקידו היה אחראי על הסוואת הסיירת: הלוחמים וכלי הרכב. בתפקיד זה לחם במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בתאריך י"ח באב התשס"ו, ב-12 באוגוסט 2006 נטל שטיינברגר חֵלק בקרב בסלוקי שבפאתי הכפר רנדורייה. באותו בוקר הותקף אַחַד הצוותים שחצה את נחל סלוקי אשר בפאתי הכפר ממטח טילים וספג פצועים רבים. שטיינברגר הוביל את הפרמדיק וטיפס במעלה ההר לכיוון הפצועים. במהלך העלייה סחב בנוסף לפק"ל של עצמו גם את תיקו של הפרמדיק על מנת להגיע לפצועים במהירות. בזמן הטיפול בפצועים, נורה לעברם מטח טילים. שטיינברגר והפרמדיק המשיכו בטיפול תחת האש עד שטיל פגע ישירות בכתפו והרג אותו במקום. על כך הוענק לו לאחר מותו ציון לשבח מטעם מפקד אוגדה 162.
אזיקון
אזיקון (באנגלית: Zip tie או Cable tie; מכונה גם חבק) הוא רצועה העשויה לרוב מפלסטיק, המשמשת לצורך הידוק או כריכת עצמים שונים ביחד.
עיצוב האזיקונים מאפשר להדק בקלות ובמהירות רבה יחסית עצמים שונים, ואילו הפעולה ההפוכה של הסרת ההידוק נדרשת למאמץ רב או לגזירה של האזיקון עם מספריים או סכין והוצאתו מכלל שימוש.
על אף שהאזיקון תוכנן במקור לצורך הידוק של חוטי חשמל, לאורך השנים נפוץ השימוש בו למגוון יישומים כגון אריזת מוצרים, בגינון ואף בתור אזיקים זמניים המשמשים את כוחות המשטרה וצבאות שונים ברחבי העולם.
אופן פעולה
האזיקון בנוי כסרט צר, דק וארוך, שבקצהו חור. בחור ישנה שן המאפשרת תנועה בכיוון אחד. לכל אורך הסרט, אך רק באחד משני הצדדים שלו, ישנן בליטות זעירות. הכנסת קצה הסרט לחור תיצור לולאה. אם קצה הסרט הוכנס לחור כאשר הבליטות שבסרט בכיוון "הנכון", לא ניתן למשוך את הסרט חזרה. הבליטות שבסרט נתפסות בשן שבחור, ולא מאפשרות למשוך את הסרט חזרה. יוצא שניתן רק לדחוף את הסרט לתוך החור, באופן שהלולאה שנוצרה בהתחלה הולכת וקטנה. בניגוד לכך, אם קצה הסרט הוכנס לחור כאשר הבליטות שבסרט בכיוון "הלא נכון", אין קושי למשוך את הסרט חזרה. פרט לכיוון "הנכון" ולכיוון "הלא נכון", אין אפשרות נוספת להכניס את קצה הסרט לחור.
היסטוריה
האזיקון הומצא במקור בשנת 1958 על ידי חברת מוצרי החשמל האמריקנית Thomas & Betts תחת שם המותג "Ty-Rap" ותוכנן במקור לצורך הידוק חוטי חשמל במטוסים. חומר העיצוב הראשוני של האזיקונים היה מתכת. לאורך השנים התפתח עיצוב האזיקונים וכיום הם מיוצרים במגוון רחב של צבעים, גדלים וחומרים.
ליגת העל הקוסובנית
ליגת העל הקוסובנית (באלבנית: Superliga e Futbollit të Kosovës) היא ליגת הכדורגל הבכירה של קוסובו. הליגה הוקמה בשנת 1945 כליגה מחוזית ביוגוסלביה (דרג שלישי מתחת לליגת העל היוגוסלבית). בשנת 1991 הפכה לליגה עצמאית ובשנת 2016 הוכרה כליגה מקצועית לאחר שקוסובו התקבלה כחברה באופ"א ובנוסף לכך מדי שנה תשחקנה אלופת הליגה וסגניותיה במפעלים האירופים השונים. הקבוצה בעלת מספר האליפויות הגבוהה ביותר היא פרישטינה, שזכתה ב-10 אליפויות.
אליפויות לפי קבוצה
אליפויות במתכונת של ליגה קוסובנית עצמאית (מ-1991)
כביש 67
כביש 67 (מכונה "דרך ואדי מילֶק") הוא כביש רוחב ארצי בצפון ישראל, והוא אחד משני עורקי התנועה העיקריים החוצים את הכרמל תוך שהם מחברים בין מישור החוף הצפוני לכביש 6 (האחר הוא כביש 65 הידוע גם ככביש ואדי עארה). אורכו של הכביש הוא 13 קילומטרים. הכביש מתחיל במחלף זכרון יעקב ומסתיים במחלף עין תות במפגש עם כביש 6.
תולדות הכביש
הכביש היה קיים עוד בימי המנדט הבריטי.
בשנת 1935 נסלל הקטע מזכרון יעקב לבת שלמה ובשנת 1938 הוחלט על תיקונו. בשנת 1939 היא תוארה על ידי מבקר:.
בשנת 1937 נשקלה האפשרות לכלול את הדרך מזכרון יעקב ליקנעם בכביש תל אביב – חיפה, אולם לבסוף נבחרה האופציה דרך עתלית לאורך החוף. ועדת פיל סירבה לדרישת היהודים לכלול במדינה היהודית את כביש ואדי עארה בנימוק: "ישנה דרך אחרת נוחה היוצאת מעמק יזרעאל בקרבת יקנעם ועוברת ליד בת שלמה וזכרון יעקב". באוגוסט 1946 החלה אגד לקיים בכביש שירות אוטובוסים. לאורך הכביש נמצאו היישובים היהודיים שפיה, בת שלמה ועין העמק, שהקנו ביטחון מסוים לנוסעים היישוביים על הציר, לעומת כביש 65) (כביש ואדי עארה) שנחשב מסוכן יותר ליהודים. במהלך מלחמת העצמאות, עד כיבוש א-טירה, עברה התנועה היהודית לחיפה בכביש 67 במקום כביש 4 (כביש החוף נסלל רק לאחר המלחמה). בשנות ה-60, בעת הסלילה מחדש של כביש 65 בוואדי עארה, עברה התנועה לגליל דרך כביש ואדי מילק. בסוף 1967 הוחלט על הרחבת הכביש. במהלך שנת 1968 נסגר החלק המערבי של הכביש לצורך העבודות. בהמשך נבנה גשר להולכי רגל מעל הכביש, בבת שלמה.
הקטע הדרומי מזכרון יעקב ליקנעם ולצומת העמקים שוקם החל מיולי 1972. פתיחת הכביש תוכננה לדצמבר 1973, אולם הוא נפתח כבר באוקטובר 1973 בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים ושימש את צה"ל להעברת כוחות לרמת הגולן.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הורחב הכביש (70) לכביש דו-מסלולי, בחלק שמצומת פוריידיס עד לטמרה, ואילו צומת בת שלמה וצומת אליקים שודרגו למחלפים. בשנת 2009 הורחב גם הקטע טמרה – צומת יבור לדו-מסלולי. קטע 18 של כביש 6, שנפתח לתנועה ב-20 ביולי 2009, מחבר את כביש 65 לכביש 67, במחלף עין תות בסמוך למחלף אליקים. ב-2018 נחנך מחלף תל קשיש שהפריד את מספור כביש 67 לכביש 70.
בשנת 2014 נחנך גשר מעל כביש 67 בכניסה המזרחית לפוריידיס, המתחבר לכביש 652.