cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב קדמי (פעיל עלייה)
המאבק לפתיחת שערי ברית המועצות לעלייה לישראל
בדצמבר 1969 יחד עם גאולה כהן ודב שפרלינג נסע לארצות הברית במטרה להסביר ליהודי ארצות הברית את מצבם של יהודי ברית המועצות ולגייס אותם למאבק למען עלייה חופשית של יהודי ברית המועצות לישראל. באותה הנסיעה נפגש עם כמה ראשי ארגונים יהודים, שנענו לבקשתם. פעילותם ונוכחותם בארץ של פעילי העלייה נשמרה בסוד, בהתאם למדיניותה של ממשלת ישראל. הצנזורה אסרה כל פרסום על העלייה ומאבקם להעלאת יהודי ברית המועצות בתקשורת הישראלית.
קדמי, בשיתוף צעירים נוספים החליטו לשבור את קשר השתיקה. לצורך כך הם גייסו את יו"ר התאחדות הסטודנטים, יונה יהב, אשר שוכנע שמדיניות ממשלת ישראל שגויה, ורק מאבק גלוי בגיבוי תקשורתי יסייע לפתיחת שערי ברית המועצות ליהודים. כתוצאה מכך, יהב החליט לגייס את הקמפוסים למאבק נגד הצנזורה ובעד העלייה וראיין את קזקוב לעיתון האוניברסיטה. הצנזורה פסלה את הראיונות ולכן החליטו יהב ואנשיו להדפיס בעמודו הראשון כתם שחור עם חותמת הפסילה של הצנזורה, דבר שהביא להגברת העניין במאבקם ולארגון הפגנות בקמפוסים. כתוצאה מכך מנהלי "נתיב" איימו על יונה יהב שיודח מתפקידו ואף ייאסר. הח"כים גד יעקבי ושולמית אלוני הציגו בכנסת שאילתות מביכות ועוקפות צנזורה.
באפריל 1970 קיים יעקוב קדמי במשך תשעה ימים שביתת רעב מול בניין האומות המאוחדות בניו יורק בדרישה לאפשר למשפחתו לעלות לישראל. השביתה עוררה הדים רבים בישראל ובעולם. לאחר תשעה ימים, כאשר נציג ישראל באו"ם - יוסף תקוע, מסר לו שמזכ"ל האו"ם קבל מהסובייטים הבטחה שתוך שנה הוריו של קזקוב עם כל המשפחה יקבלו היתר עלייה לישראל, הפסיק קדמי את שביתת הרעב. כששב ארצה, הוא התקבל בשדה התעופה על ידי תומכים נלהבים רבים. כל משפחה קזקוב עלתה לישראל בפברואר 1971.
שירות צבאי
קזקוב שב לישראל ובאוגוסט 1970 העדיף להתגייס לצה"ל. בגלל פגיעה באוזניים במהלך קורס קציני שריון, עליה הוכר כנכה צה"ל, נאלץ לעזוב את המסלול ושירת כקצין מודיעין בחיל השריון. לאחר שחרורו בחודש יוני 1973, הוא הוצב לשירות מילואים בחיל השריון. במהלך שירותו, באוגוסט 1971 הוא נשא לאישה את אדית לבית סולומונחיס, בת יחידה ממשפחה יהודית מצ'רנוביץ, שעלתה בקיץ 1969. ביוני 1972, נולד בנם הבכור שרון.
במלחמת יום הכיפורים היה קצין המודיעין וקצין המבצעים של גדוד 100, ולחם בצוות הטנק של אהוד ברק, שהיה בשעתו מפקד גדוד 100 בחזית הדרום. קדמי השתתף בקרבות בציר טרטור (בחווה הסינית, חילוץ הצנחנים) ובקרבות בעיר סואץ.
נתיב - לשכת הקשר ליהודי ברית המועצות
בשנת 1992 מונה קדמי לראשות הארגון. בהערכות מצב תקופתיות שהפיץ ארגון נתיב בראשותו של קדמי בקהיליית מודיעין, חלק קדמי על מירב הערכות המוסד ואמ"ן על המצב בברית המועצות לשעבר. בסוף שנות התשעים חלק על ההערכה של אמ"ן והמוסד, שרוסיה מסייעת לאיראן ביצירת נשק גרעיני וטילים, כחלק מתפקידו במסגרת הוועדה לשירותים חשאיים לנושא איראן וקשרי אספקת ציוד צבאי רוסי לאירנים.
קדמי עמד בראשות הארגון 7 שנים, ב-1999 התפטר מתפקידו כראש ארגון נתיב בגין חילוקי דעות עם ראש הממשלה בנימין נתניהו בשאלות טיפול מדינת ישראל ביהודי ברית המועצות על ידי ויחסו של ראש הממשלה נתניהו לארגון ופעילותו. בתגובה לחשיפת מכתב ההתפטרות חשף ראש הממשלה בפני עיתונאים חלקים חסויים מתוך דו"ח מבקר המדינה אשר התפרסם אודות "נתיב" שממנו עלה כאילו שיחד פקיד רוסי במסגרת תפקידו כראש הארגון. כתוצאה מכך, הגיש קדמי תלונה נגד ראש הממשלה בחשד לביצוע עבירות על ביטחון המדינה ובהמשך לכך עתירה לבג"ץ (3930/00 יעקב קדמי נ' היועץ המשפטי לממשלה). לאור החלטת היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, שלא לפתוח בחקירה בנושא. עתירה זו נדחתה בבית המשפט העליון שהחליט שלא להתערב בהחלטת היועץ המשפטי לממשלה. ישיבה משותפת של הוועדה לביקורת המדינה עם ועדת העלייה והקליטה כונסה כדי לדון בדוח ולשמוע את תגובתו של קדמי. קדמי ציין כי הוא אינו מקבל את הדו"ח בעוד מבקרת המדינה מרים בן-פורת הגיבה בחריפות נגד קדמי ותגובתיו, ואף עזבה בזעם את הדיון..
בשנת 2000 לפי בקשת שרות הביטחון של רוסיה (פסב) נאסרה כניסתו של קדמי לרוסיה. האיסור הוסר בשנת 2016 ביוזמת השלטונות הרוסיים.
פוליטיקה ופעילות ציבורית
בתחילת דרכו נחשב קדמי כתומך במפלגות הימין. קשר זה התבסס בעיקר על רקע התמיכה של גורמים בימין במאבקו למען פתיחת שערי ברית המועצות לעלייה יהודית ולאו דווקא בגלל זיהוי פוליטי, שכן קדמי מעולם לא היה מועמדה של אף מפלגה בכנסת ולא עסק בפעילות מפלגתית, זאת על אף שמשה דיין הציע לו להצטרף למפלגה ששקל להקים ב-1977.
אחרי פרישתו מנתיב שימש קדמי כמתווך בין ראש הממשלה ברק לבין ראש האופוזיציה אריאל שרון במגעים להקמת ממשלת אחדות. קדמי היה המתווך לאור חברותו עם שני האישים, אך מאמציו לא הסתייעו לבסוף. לאחר ההכרזה על בחירות מיוחדות לתפקיד ראש הממשלה בשנת 2001 סייע קדמי לאהוד ברק בבחירות. במערכת הבחירות בשנת 2003 השתתף בתשדירי בחירות לטעמה של מפלגת שינוי אך לא היה מעורב בפעילותה הפוליטית והציבורית לאחר מכן.
בתחילת שנות ה-90 חיבר קדמי דו"ח מיוחד שנמסר למשטרת ישראל ובו התריע לראשונה על היקף חדירת מה שכונה "הפשע הרוסי המאורגן" לישראל ובואם של גורמים פליליים כחלק מהעלייה מרוסיה. ב-2001 פעל למחיקת שמו של ולדימיר גוסינסקי מרשימת המבוקשים על ידי משטרת ישראל והאינטרפול, שכן לטענתו הערכת המשטרה שגוסינסקי זייף את מסמכיו על מנת לעלות לישראל ונישא באופן פיקטיבי לאישה יהודייה הייתה טענה שגויה.
בשנים האחרונות פועל קדמי כמרצה ויועץ בתחומי יחסים בינלאומיים, יחסי רוסיה-ישראל ויחסי רוסיה והעולם. קדמי נשוי, אב לשלושה ילדים וסב ל-8 נכדים. מתגורר ביישוב אזור. הוא בוגר אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וביחסים בינלאומיים ובוגר המכללה לביטחון לאומי, ליד המטה הכללי. בשנת 2011 הוציא בהוצאת מטר ספר אוטוביוגרפי בשם מלחמות אבודות, אשר תורגם לרוסית, לאנגלית ולשפות רבות אחרות. ב-2012 החל להופיע בערוץ אינטרנטי ישראלי ברוסית "עיתון טי וי" עד 2022.
ב הפך קדמי למשתתף קבוע בתוכניות אקטואליה בטלוויזיה הרוסית הממסדית והוא נתפס כאחד מהתעמולנים המרכזיים של המשטר של פוטין. הוא השתתף בשולחנות עגולים ששודרו בטלוויזיה הרוסית בהם מושמעת תמיכה בצעדים שעשה ממשלו של ולדימיר פוטין. בנובמבר 2016 עורר קדמי מחלוקת כאשר ציין בשידור שיוסיף סטלין היה "המדינאי האחרון שדאג לארצו", בהקשר להיבט מסוים של שלטונו בתקופה שקדמה לפלישה הרוסית לאוקראינה טען, בניגוד לטענות של שירותי המודיעין המערביים, שהסיכויים לכך נמוכים ושמטרותיו של השלטון הרוסי רחבות הרבה יותר וממוקדות בברית נאט"ו ונוכחותה הצבאית בקרבת גבולותיה של רוסיה . במהלך המלחמה הרוסית נגד אוקראינה יעקב קדמי היה אחת הדמויות הישראליות הבולטות היחידות שלא רק הצדיקו את התוקפנות הרוסית אלא אף עודדו אותה . על אף תמיכתו במלחמה באוקראינה, הוא יצא בתקשורת הרוסית נגד שימוש מופרז בכח ופגיעה באזרחים, בניגוד לקו התקשורתי ברוסיה ונגד העמדה הרוסית הרואה במשלוחי הנשק מהמערב לאוקראינה, כחלק ממהלך מלחמתי אירופאי נגד רוסיה.
ב-25 בפברואר 2023 הוטלו על קדמי סנקציות אישיות על ידי מועצת האיחוד האירופי; בין הטעמים להטלת הסנקציות צוינה פעילותו בתוכניות הטלוויזיה הרוסיות ובמופעי תעמולה מטעם הקרמלין, כמו גם קריאותיו הפומביות התומכות בהשתלטות הרוסית על אוקראינה ושלילת זכותה של אוקראינה להתקיים כמדינה.
לטענתו של קדמי, הוא מביע את דעותיו הפרטיות, והדבר נעשה כ"ניסיון לסתימת פיות" ודבריו נאמרים במסגרת חופש הביטוי, שכן הוא אינו חלק מהמשטר הרוסי, לא מקבל החלטות ואינו בעל תפקיד כלשהו ובקר את פעולות השלטון הרוסי לא מעט, גם בהקשר למלחמה באוקראינה.
היימאשקר
היימאשקר (בהונגרית: Hajmáskér) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי היימאשקר
בהיימאשקר חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ובמהלך מלחמת העולם השנייה בשנת 1940 נשלחו אליה יהודים מבונהאד לעבודות כפייה
אנטי-קפיטליזם
אנטי-קפיטליזם הוא מונח המתאר מגוון נרחב של תנועות, רעיונות, וגישות המתנגדות לקפיטליזם. אנטי-קפיטליסטים, במובן הצר ביותר של התואר, הם אלו המבקשים להחליף לחלוטין את הקפיטליזם בשיטה כלכלית אחרת (לדוגמה: סוציאליזם, קומוניזם וכו׳)
עם זאת, קיימים גם רעיונות שניתן לאפיינם כאנטי-קפיטליסטיים למחצה, במובן זה שהם מבקשים להחליף או לבטל היבטים מסוימים בלבד של הקפיטליזם במקום את השיטה כולה, כמו כלכלה מעורבת ומדינת רווחה, (השיטות הנפוצות ביותר בעולם המערבי).
שמרנות ומסורתיות
קיימים זרמים בשמרנות המרגישים אי נוחות ביחסם לקפיטליזם הליברלי. שמרנים רבים, במיוחד ביבשת אירופה, חשו חוסר נחת מהשפעת הקפיטליזם על התרבות והמסורת. ההתנגדות השמרנית למהפכה הצרפתית, לעידן הנאורות, ולהתפתחות הליברליזם האינדיבידואליסטי כתורות חברתיות וכמנהגים סוציאליסטים ממוסדים, שאפה לשמר את ההיררכיות, המנהגים והמוסדות החברתיים המסורתיים. קיימת גם התנגדות פרוטקציוניסטית לסוגים מסוימים של קפיטליזם בינלאומי.
שמרנות ישנה ואידאולוגיות מסורתיות מתנגדות לעיתים קרובות לעקרונות המוסר הקפיטליסטי, ולהשפעות שיש להם על החברה בכלל, אותן הם רואים כחותרות תחת או מנוונות מסורות חברתיות או היררכיות הכרחיות לסדר החברתי. חלק מרעיונות אלו משתלבים בקומוניזם דתי. קבוצות לאומניות יותר בנטייתן מאמינות כי היבטים של הקפיטליזם, כדוגמת סחר חופשי, חותרים תחת הריבונות הלאומית, כי התעשיות המקומיות והמסורות הלאומיות חייבות להיות מוגנות, וכי שימורן חשוב יותר מרווחים עבור העסקים.
אקופמיניזם
אקופמיניסטים מבקרים את הקפיטליזם כתורה המגדירה בפשטות את עולם הטבע כאוסף של משאבים שיש לנצלם ולעצבם מחדש לתועלת האדם ולשירות מטרותיו. הם רואים את הקפיטליזם גם כמי שמרוקן מתוכן את היחסים שבין אדם לחברו ובין אדם למקום. אקופמיניסטים רואים בקפיטליזם מבנה פטריארכלי "מבוסס על קולוניזציה של האישה, הטבע, ואנשים אחרים".
פשיזם
על פי ההיסטוריון סטנלי פאיין (Stanley Payne) מתאפיין הפשיזם בגישה הקורפורטיבית לכלכלה; הכפפת הכלכלה לצורכי המדינה, יחד עם שימור הרכוש הפרטי. פאיין כתב כי לתנועות הפשיסטיות הייתה מטרה משותפת של "חיסול האוטונומיה (או, בחלק מההצעות, אפילו את הקיום) של הקפיטליזם ושל התעשייה העיקרית בקנה מידה נרחב".
כמה ליברטריאנים ימניים טוענים שהפשיזם הוא סוג של אנטי-קפיטליזם משום שהממשלות הפשיסטיות אילצו את החברות הפרטיות והיזמים הפרטיים ששלטו על אמצעי הייצור לשרת את טובת המדינה (ובכך פגעו בזכויות הרכוש הפרטי), ולהעסיק יותר עובדים מהנדרש להשגת הרווחים המקסימליים.
כמה מהחוקרים טוענים שהפשיזם ייצג "דרך שלישית" בין הסוציאליזם המרקסיסטי לבין הקפיטליזם. הפשיזם הגן על האליטות בעלות הקרקע, ונחשב כתגובת נגד לכוחו העולה של מעמד העובדים. הפשיסטים העלו על נס את היבט הבעלות על רכוש - כולל רכוש פרטי – על פני ההון היצרני ואמצעי הייצור. – אך תבעו את הסדרת הרכוש על מנת להבטיח ש"התועלת לקהילה תהיה קודמת לתועלת הפרט."
היטלר פגש את גוטפריד פדר (Gottfried Feder) בקיץ 1919, ופדר נהיה מורהו הרוחני בכספים וכלכלה. הוא היה מקור השראה להתנגדות של היטלר ל"קפיטליזם של היהודים המבוסס על כספים". המרקסיסטים טוענים כי הפשיזם הוא צורה של קפיטליזם ביוזמת המדינה, שצץ כאשר הקפיטליזם בנוסח הלסה פר היה שרוי במשבר ונזקק להתערבות ממשלתית. בתחום יחסי אנוש פעלו הפשיסטים מתוך נקודת ההשקפה של הדרוויניזם החברתי. מטרתם הייתה לקדם אנשים "נעלים" ולנכש את החלשים. משמעות אידאולוגיה זו במונחים כלכליים הייתה קידום עניינם של אנשי עסקים מצליחים, ובמקביל חיסול האיגודים המקצועיים וארגונים אחרים של מעמד העובדים. לורנס בריט (Lawrence Britt) העלה השערה שההגנה על כוחן של חברות הייתה חלק מהותי של הפשיזם. ההיסטוריון גאיטנו סלוומיני (Gaetano Salvemini) טען ב-1936 שהפשיזם הופך את משלמי המיסים אחראים על היוזמה הפרטית, משום ש"המדינה משלמת על הכישלונות של היוזמה הפרטית... רווח הוא פרטי ואישי. הפסד הוא ציבורי וחברתי".
לודוויג פון מיזס, הכלכלן הליברלי הקלאסי, טוען שפשיזם הוא קולקטיביסטי ואנטי-קפיטליסטי. הפשיזם, אליבא דמיזס, רק הפגין כלפי חוץ אשליה של כיבוד הרכוש הפרטי, מכיוון שאנשים פרטיים לא יכלו לעשות שימוש ברכושם כפי שראו לנכון משום שהממשלה כפתה לעיתים קרובות את רצונה עליהם באמצעות חקיקה (לטובת של בעלי הברית של הממשלה במגזר העסקי) שפעלה כנגד השוק החופשי.
ההיסטוריון רוברט פקסטון (Robert Paxton) סובר שהאנטי-קפיטליזם של הפשיסטים היה בררני במידה רבה. ה"סוציאליזם" שהפשיסטים רצו בו היה "סוציאליזם לאומי", ששלל זכויות על רכוש רק מאזרחים זרים או אויבים (כולל אויבים מבפנים). לעומת זאת הם טיפחו יצרנים לאומיים.
כלכלה השתתפותית ודמוקרטיה כוללנית
כלכלה השתתפותית, היא שיטה כלכלית מוצעת המשתמשת בקבלת החלטות שיתופית כמנגנון כלכלי על מנת להנהיג את הייצור, הצריכה וחלוקת המשאבים בחברה מסוימת. רעיון זה הוצע כתחליף לכלכלת שוק קפיטליסטית בת זמננו, וגם כתחליף לסוציאליזם ריכוזי מתוכנן או, כפי שהוגי הדעות של הכלכלה ההשתתפותית מכנים זאת, קוארדינטוריזם. היא מתוארת כ"חזון כלכלי אנרכיסטי", שאומנם ניתן לראותו כסוג של סוציאליזם, אבל שאמצעי הייצור נמצאים בבעלות מעמד העובדים. השיטה היא פרי עבודתם של האקטיביסט והוגה הדעות הפוליטי, מייקל אלברט (Michael Albert), והכלכלן הרדיקלי רובין האנל (Robin Hahnel), בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20.
את הדמוקרטיה הכוללנית, כפי שעוצבה על ידי טקיס פוטופולוס (Τάκης Φωτόπουλος), ניתן לראות כסוג של כלכלה השתתפותית. בשיטה מוצעת זו כל ההחלטות מתקבלות על ידי העם, וצרכים כלכליים בסיסיים יסופקו לכולם על בסיס ביצוע כמות מסוימת של עבודה. ניתן אומנם יהיה להשיג פריטים נוספים, שאינם חיוניים, תמורת תרומה מעל המינימום הנדרש על מנת למלא את צורכי החברה. גישה זו היא אנטי-קפיטליסטית מובהקת כמו גם אנטי כלכלת שוק, כולל חוסר האפשרות לצבור עושר (מצב שבו כל אדם מרוויח עבור עצמו בלבד), ובכך להימנע ממאזן הכוחות הבלתי שוויוני הטבוע במערכת הקפיטליסטית.
דת
הכנסייה הקתולית אסרה על קבלת ריבית, אבל עם הרפורמציה הפרוטסטנטית והמרד כנגד ההלכות הדוגמטיות של האפיפיורים, ואחר כך עידן האורות ודחייתו את הלכות המוסר האפיפיורים, היא החלה להסכים במשך הזמן עם חלק מהצורות של חיוב ריבית, ואפשרה שינויים חברתיים מסוימים לאחר שהפאודליזם הוחלף על ידי צורות שלטון אחרות.
חוצה ישראל (תוכנית טלוויזיה)
חוצה ישראל הייתה תוכנית ראיונות אישית מבית הטלוויזיה החינוכית אשר שודרה בין השנים 2001–2018. התוכנית עוסקת בחברה הישראלית ובתהליכים המעצבים אותה במגוון תחומי חיים: מדע, תרבות, כלכלה, פוליטיקה ועוד. בכל תוכנית מתארח מרואיין יחיד אשר מביא פרשנות, רקע והארות לנושא שעל סדר היום. את התוכנית הנחה בתחילה דב אלבוים ולאחריו הנחה אותה רינו צרור בין השנים 2006-2010. בדצמבר 2008 ערך צרור את הריאיון האחרון עם דודו טופז.
אנטי-קפיטליזם
דת
הנצרות הייתה מקור להשמעת ביקורות רבות על הקפיטליזם, בייחוד על ההיבטים החומרניים שלו. תנועות רבות שקדמו לסוציאליזם, כמו גם תנועות מאוחרות יותר שאבו את עקרונותיהם מספרי הבשורות כנגד עשיית רווח, תאוות בצע, אנוכיות וצבירת ממון. מצד שני קהילות פרוטסטנטיות רבות (בייחוד בארצות הברית) השלימו עם הקפיטליזם, או אפילו הפכו לתומכים נלהבים שלו, בייחוד מתוך התנגדות לסוציאליזם החילוני.
חוצה ישראל (תוכנית טלוויזיה)
מדצמבר 2010 הנחה אותה קובי מידן.
אנטי-קפיטליזם
דת
האסלאם אוסר על הלוואת כספים תמורת ריבית, צורת הפעולה של הכספים הקפיטליסטיים, עם זאת הבנקים האסלאמיים פיתחו דרכים להרוויח בעסקאות שבאופן מסורתי אורגנו תוך קבלת ריבית. אלו כוללים השתתפות ברווחים, שמירה על כספים, יוזמה משותפת, קוסט פלוס וליסינג.
חוצה ישראל (תוכנית טלוויזיה)
התוכנית האחרונה של חוצה ישראל שודרה בחודש מאי 2018.
אנטי-קפיטליזם
סוציאליזם וקומוניזם
סוציאליזם הוא מגוון תורות לארגון כלכלי הדוגלות בבעלות ציבורית, או בבעלות ישירה של העובדים, על אמצעי הייצור, על צורת ניהולם, ועל חלוקת המשאבים, וכמו כן שואפות ליצור חברה המאופיינת בגישה שווה למשאבים עבור כולם, ובשיטה שוויונית לפיצוי בגין עבודה. סוציאליסטים דוגלים בקואופרציה, או בשליטת המדינה בכלכלה או ב"שליטה מלמעלה" בכלכלה, יחד עם שלטון דמוקרטי של העם על המדינה, אם כי היו גם כמה פילוסופיות סוציאליסטיות שאינן דמוקרטיות. קיים ניגוד מהותי בין בעלות של "המדינה" או "קואופרטיב עובדים" על אמצעי הייצור לבין בעלות "פרטית", אחת התכונות המגדירות את הקפיטליזם. רוב הסוציאליסטים טוענים שהקפיטליזם מרכז באופן בלתי הוגן כוח, עושר ורווחים בידי מגזר קטן של החברה השולט על ההון ויונק את עושרו תוך ניצול, וחנק של התקדמות כלכלית וטכנולוגית על ידי שמירה על אנרכיה של הייצור.
חוצה ישראל (תוכנית טלוויזיה)
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה כתוכנית האירוח הטובה ביותר ארבע פעמים, בשנים: 2004, 2006, 2010, 2014.
קישורים חיצוניים
ביקורות וסקירות בהנחיית דב אלבוים בהנחיית רינו צרור בהנחיית קובי מידן
אנטי-קפיטליזם
תנועת האנטי-גלובליזציה
תנועת האנטי-גלובליזציה היא תנועה אקטיביסטית כלל-עולמית המבקרת את הגלובליזציה של הקפיטליזם. פעילים כנגד הגלובליזציה מותחים ביקורת במיוחד על האופי הבלתי דמוקרטי של הגלובליזציה הקפיטליסטית וקידום הנאו-ליברליזם על יד מוסדות בינלאומיים כדוגמת קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי מבלי שניתנה תשומת לב לתוצאות ההרסניות לעיתים קרובות של ההון הגלובלי על תנאי החיים המקומיים. למפגשים של גופים אלו נלווים בדרך כלל הפגנות סוערות.
רוטב בולונז
רוטב בּוֹלוֹנֵז (באיטלקית: "רָאגוּ אָלָה בּוֹלוֹנְיֶיזֶה" - ragù alla bolognese) הוא רוטב לפסטה שמקורו מבולוניה, איטליה, המבוסס על בשר טחון, פנצ'טה, רסק עגבניות, גזר, בצל, סלרי, קצת ציר ירקות, שמן זית או חמאה, חלב ויין לבן. בבולוניה נהוג להגיש את הרוטב עם פסטה רחבה, בייחוד טליאטלה, בעוד שמחוץ לאיטליה מקובל במיוחד להגיש את הרוטב עם ספגטי ("ספגטי בולונז"), אף שהבשר שברוטב אינו נצמד טוב לפסטה דקה מסוג זה. מגישים את הרוטב גם עם פסטה קצרה ריגטוני (rigatoni). כמו כן, לעיתים קרובות מפריזים בכמות רסק העגבניות, למרות שהרוטב המקורי משתמש בכמות קטנה בלבד, כאשר מרכיבו העיקרי הוא הבשר הטחון. הרוטב משמש גם להכנת לזניה.
משפטי כהן-סיידנברג
במתמטיקה, ובעיקר באלגברה קומוטטיבית, משפטי כהן-סיידנברג (Going up and going down theorems) קובעים שאם חוג קומוטטיבי R הוא שלם אלגברית מעל תת-חוג C, אז כל אידיאל ראשוני בחוג הקטן "ניתן להרמה" לחוג הגדול. המשפט הוכח על ידי אברהם סיידנברג ואירווין כהן
באופן פורמלי, נניח כי R הוא חוג חילופי וכי S הוא תת-חוג של R. נניח כי R שלם אלגברית מעל S (כלומר כל איבר ב-R הוא שורש של פולינום מתוקן עם מקדמים מ-S). נניח כי P הוא אידיאל ראשוני ב-S. מסקנת המשפט היא שקיים אידיאל ראשוני \,P' ב-R הנמצא מעל P, כלומר מתקיים.
סלמיס (מיתולוגיה)
סלמיס (ביוונית: Σαλαμίς, בלטינית: Salamis), נימפה במיתולוגיה היוונית ואחת משתים-עשרה בנותיהם של אל הנהר אסופוס (Asopos) ורעייתו מטופה, (Metope) בתו של לאדון. דיודורוס סיקולוס מספר, כי סלמיס נחטפה על ידי פוסיידון אל האי שנקרא לימים על שמה, וילדה בו את בנם קיכראוס (Kychreus). הלה נעשה למלך האי, ונתפרסם על שהרג נחש עצום-מידות, שהפיל את חתיתו על יושביו.
נחל שרונה
נַחַל שָׁרוֹנָה הוא נחל אכזב במזרח הגליל התחתון, המהווה אחד מיובליו של נחל יבנאל.
ראשיתו של הנחל ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים, בסמוך למעיין עין שרונה ולח'רבת סרונה, דרומית לכביש 767 וממול למושב שרונה.
בהמשך יורד הנחל בתלילות מזרחה לעבר בקעת יבנאל, לצד כביש 767, חוצה את המושבה יבנאל, בין בית-גן וסמדר, ומתחבר לנחל יבנאל במרכז הבקעה, בסמוך לחורבת ציידתה.
הנחל, כמו גם המושב הסמוך, קרוי על שם העיירה התלמודית שרונה, שחורבותיה ושמה השתמרו בסמוך.
מת'יו נואלס
מת'יו נואלס (באנגלית: Mathew Knowles; נולד ב-9 בינואר 1952) הוא מנהל מוזיקלי, איש עסקים ומרצה אמריקאי. הוא ידוע בזכות היותו מנהלה המוזיקלי של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. כמו כן ניהל את קריירת הסולו של בנותיו, ביונסה וסולאנג' נואלס. הוא המייסד של חברת התקליטים Music World Entertainment, המתמקדת בז'אנר הקאנטרי והגוספל ובמוזיקת ילדים. בנוסף, נואלס הוא חבר פעיל מזה שנים באקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה, ומשתתף בוועדת פרס הגראמי המנוהלת על ידה.
ראשית חייו
נואלס נולד בעיר גדסדן שבאלבמה, ארצות הברית. הוא בנם של לו הלן נואלס (לבית הוג) ומת'יו ק. נואלס. בשנת 1974 סיים את לימודיו באוניברסיטת פיסק שבנאשוויל, טנסי, שם למד תואר ראשון בכלכלה ותואר ראשון במנהל עסקים. בנוסף, יש לו תואר שני במנהל עסקים (תכנון אסטרטגי ותרבות ארגונית) מהקולג' הדתי-נוצרי קורנרסטון.
קריירה
בתחילת דרכו בעולם העסקים נואלס היה מוכר ציוד משרדי ורפואי. בשנת 1976 עבר ליוסטון, שם עבד בחברה זירוקס במשך 10 שנים, בעיקר כאיש מכירות בחטיבת מכירות המערכות הרפואיות. במסגרת תפקידו נואלס היה מוכר לבתי חולים ומוסדות בריאות ציוד דימות אבחנתי מסוג CT ו-MRI, וכן ציוד נוירוכירורגי. בשנת 1992 עזב נואלס את עבודתו בחברה כדי להשקיע את עצמו בחברת התקליטים Music World Entertainment, שאותה הקים באותה שנה.
במסגרת Music World Entertainment ייסד נואלס בין היתר את תתי הלייבל Music World Gospel (עבור ז'אנר הגוספל) Music World Kids (עבור מוזיקת ילדים) ו-Music World Country/Compadre (עבור ז'אנר הקאנטרי). כמו כן, נואלס שיתף פעולה עם חברות התקליטים סוני מיוזיק, אינטרסקופ/גפן/A&M, פונטנה/יוניברסל, אינטגריטי אפריקה, פונטנה אינטרנשיונל וסוני מיוזיק ברזיל.
בהמשך דרכו הפך נואלס למנהלה המוזיקלי של הלהקה דסטיניז צ'יילד, והיה המפיק מוזיקלי או המפיק בפועל ברבים מהפרויקטים של הלהקה. הלהקה הפכה לשיאנית מכירות, וזכתה במספר פרסים, בהם פרס הגראמי, פרס המוזיקה האמריקאית, פרס BET ורבים אחרים. מגזין בילבורד כלל את הלהקה ברשימת "100 האמנים המובילים בכל הזמנים". בנוסף, נואלס ניהל את קריירת הסולו של חברות הלהקה מישל ויליאמס וקלי רולנד. בשנת 2000, חברות הלהקה לשעבר לטבייה רוברסון ולטויה לאקט הגישו תביעה משפטית נגד נואלס, והאשימו אותו בשימוש לא הוגן בכספי הלהקה.
ב-2002 הקים נואלס את תת-הלייבל Spirit Rising Music, שבהמשך הפכה ל-Music World Gospel. בין האמנים הבולטים בה נמנים ונסה בל ארמסטרונג, בריאן קורטני וילסון , חואניטה ביינום , ל'אנדריה ג'ונסון , מייקה סטמפלי, אמבר בולוק, אנדריאה הלמס, טריניטי 5:7 ואלדר גולדווייר. בשנת 2016 רכש נואלס דרך תת-הלייבל Music World Music את חברת התקליטים Compadre מז'אנר הקאנטרי, שבין אמניה ג'יימס מקמורטי, ג'וני קאש, בילי ג'ו שייבר, טרנט וילמון וקייט קמפבל. בהמשך השיק גם את תת-הלייבל לכל המשפחה, Music World Kids.
לצד עבודתו המוזיקלית, נואלס היה אחד המפיקים בפועל של סרט המותחן הפסיכולוגי משנת 2009 "אובססיבית", בכיכובה של ביונסה. כמו כן, היה המפיק בפועל של תוכניות הריאליטי "Chancers" הבריטית ו-"Breaking From Above" של MTV אינטרנשיונל, בהן גם השתתף.
באוקטובר 2015 הוציא נואלס הוציא את ספרו הראשון "The DNA Of Achievers: 10 Traits of Highly Successful Professionals" (בעברית "הדנ"א של המצליחנים: 10 תכונות של אנשי מקצוע מצליחים במיוחד").
במרץ 2018, נואלס הצטרף למועצה המייעצת של Tunedly, אולפן הקלטות מקוון המיועד לפזמונאים.
ביולי 2019, נואלס הצטרף לחברת הקנאביס והנדל"ן Bangi, בתפקיד מנהל השיווק הראשי. ב-25 באוקטובר באותה שנה הכריז נואלס באינסטגרם כי הוא מתכנן להוציא אלבום הכולל שירים ישנים של דסטיניז צ'יילד שלא פורסמו בעבר, מתקופת ילדותן של חברות הלהקה, כאשר שמה עוד היה Girl's Tyme (גירלז טיים). האלבום, ששמו Destiny's Child: The Untold Story Presents Girls Tyme, יצא לאור ב-2 בדצמבר 2019 בפלטפורמות הזרמת המוזיקה השונות ובאייטונס. יחד עם האלבום יצא לאור הספר "Destiny's Child: The Untold Story", מאת נואלס.
בפברואר 2021, נואלס השיק את הפודקאסט "Mathew Knowles Impact" מבית iHeartRadio, וחשף את תוכניותיו לפרישה מתעשיית המוזיקה.
במרץ 2022, נואלס מכר את Music World Entertainment Group לחברה APX Capital Group. עם חתימת העסקה, הוא הפך לחבר בדירקטוריון של APX, ולמנהל קרן בגובה 275 מיליון דולר לקידום הפקות קולנוע וטלוויזיה משותפות בין ארצות הברית לאיטליה. במסגרת ההסכם, אחד הפרויקטים הראשונים של הקרן הוא הפקת הסרט הביוגרפי "The Mathew Knowles Story", אשר יספר כיצד הוביל נואלס את דסטיניז צ'יילד להצלחה, ובמקביל יעניק הצצה מאחורי הקלעים של קריירות הסולו של בנותיו, ביונסה וסולאנג', וכן של מישל ויליאמס וקלי רולנד.
הוראה
נואלס הוא פרופסור אורח באוניברסיטת דרום טקסס, בה הוא מעביר קורסים בנושא תעשיית הבידור, בבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה. בשנת 2018, הקימה האוניברסיטה לכבודו את מכון מת'יו נואלס (Mathew Knowles Institute). הוא מחזיק בפרופסורה באוניברסיטת יוסטון, באוניברסיטת פריירי וויו A&M ובמכון לאומנות. נואלס הוא חלק מצוות הלונדון קולג' למדיה יצירתית, כפרופסור אורח. בספטמבר 2022, נוסדה על שמו מלגה בקולג'.
פרסים והוקרה
נואלס קיבל את פרס המאה למצוינות (1911–2011) מטעם אחוות הסטודנטים "אומגה פסי פי" (Omega Psi Phi). בנוסף, בשנת 2011 הוענק לו פרס "Living Legends Foundation", ובשנת 2007 זכה בתואר "המנהל הבינלאומי של השנה" על ידי שותפות יוסטון הגדולה, לשכת המסחר הגדולה ביותר באזור העיר יוסטון. כמו כן, נואלס הוא חבר פעיל שנים רבות באקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה (כיום אקדמיית ההקלטות), ומשתתף בוועדת פרס הגראמי המנוהלת על ידה. בשנת 2011 מונה לדירקטוריון איגוד מוזיקת הגוספל.
חיים אישיים
באוקטובר 2019 הודיע כי הוא אובחן כחולה בסרטן השד.
ליים (תחבורה)
ליים (באנגלית: Lime) היא חברה אמריקאית שעוסקת בהשכרת כלי תחבורה זעירים מסוגים שונים לרכיבה בעיר, ופועלת תחת אחזקות נייטרון בע"מ (Neutron Holdings, Inc) שנקראה בעבר LimeBike. החברה פועלת להצבת כלי תחבורה זעירים לשימוש שיתופי למשתמשי הדרך. האופניים והקורקינטים של ליים מוצעים בלמעלה מ-250 ערים שונות ברחבי העולם. החברה מציעה כלים לשימוש שיתופי אשר ניתנים לשימוש ולאיתור באמצעות אפליקציה סלולרית ייעודית שמשתמשת ב-GPS ומערכת iot. החיוב על רכיבה כולל מחיר קבוע ומחיר לכל דקת שימוש.
קבוצת עזריאלי
קבוצת עזריאלי בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית שעוסקת בתחום הנדל"ן המניב. פעילותה מתרכזת בפיתוח והפעלת מרכזי מסחר וקניונים, שטחי השכרה למשרדים ודיור מוגן בישראל.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
LimeBike נוסדה בחודש ינואר 2017 וגייסה 12 מיליון דולר במרץ של אותה שנה בסבב גיוס בהובלת קרן ההשקעות אנדרסן הורוביץ. המיקום הראשון בו פעלה החברה, היה באוניברסיטת גרינסבורו שבצפון קרוליינה, אשר הושק ביוני 2017 ובו הוצבו 125 אופניים מכניים.
קבוצת עזריאלי
היסטוריה
קבוצת עזריאלי נוסדה ב-1983 כזרוע הישראלית של פעילות הנדל"ן הבינלאומית של האדריכל הקנדי-ישראלי דוד עזריאלי. הפרויקט הראשון שלה היה בניית קניון איילון ברמת גן - הקניון המשמעותי הראשון אז בישראל, שבנייתו הושלמה בשנת 1985. נוסף על כך, מרכז קניות זה הוא הראשון שנקרא "קניון", תחדיש לשוני שהגה דוד עזריאלי (על בסיס "קנה" ו"חניון") ונקלט בעברית.
לאחר מכן, החברה בנתה את קניון הנגב בבאר שבע, קניון ירושלים, ומגדלי עזריאלי - מרכז העסקים הגדול בישראל, ורכשה מספר קניונים נוספים, דוגמת קניון חולון, קניון חיפה ואחרים. עם רכישת חברת IC ב-1997, נוספו לקבוצה פרויקטי נדל"ן, ובכלל זאת 2 קניונים בהוד השרון ובחולון ומרכז מסחרי בהרצליה. ביוני 2010 הונפקה החברה בבורסת תל אביב, לפי שווי של 9.5 מיליארד שקל, ונחשבת להנפקה הגדולה ביותר בתולדות הבורסה, ונכון ל-2021 היא החברה הרביעית בגודלה שנסחרת בבורסה בתל אביב עם שווי שוק של 36.7 מיליארד שקל.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
LimeBike התרחבה ביולי 2017 לערים נוספות בקליפורניה ובפלורידה. ב-27 ביולי 2017 השיקה 500 זוגות אופניים בסיאטל, וושינגטון, והפכה למפעילת האופניים השיתופיים השנייה בגודלה בעיר.
החברה סיימה סבב גיוסים שני באוקטובר 2017, והודיעה כי היא מוערכת ב-225 מיליון דולר. סבב גיוס של 335 מיליון דולר בשנת 2018 הוביל את החברה לשווי של 1.1 מיליארד דולר עבור החברה, מה שהפך אותה לחברת חד קרן.
קבוצת עזריאלי
היסטוריה
לאחר מותו של דוד עזריאלי בשנת 2016 בתו, דנה עזריאלי, מונתה ליו"ר דירקטוריון הקבוצה, לאחר שכיהנה בתפקידי מפתח בחברה, ובמהלך הכהונה שלה הקבוצה נכנסה לפעילות בתחומים נוספים כמו מרכזי נתונים, מלונאות ודיור מוגן.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
בחודש מאי 2018, הודיעה החברה על מיתוג מחדש תחת השם "ליים" ועל שותפות עם סגווי לייצר קורקינטים חדשים.
קבוצת עזריאלי
היסטוריה
בשנת 2016 נכנסה הקבוצה לפעילות גם בתחום המסחר המקוון, על ידי רכישת אתר Buy2 אשר הוקם על ידי יזם האינטרנט אביב רפואה, בסכום מוערך של כ-80 מיליון ש"ח. האתר, ששמו שונה ל-"Azrieli.com", הושק בתחילת 2017 ונחשב לאחד מאתרי המסחר האלקטרוני המובילים בישראל. ביולי 2019 חברת עזריאלי נכנסה לתחום מרכזי הנתונים ברכישת 20% מחברת חוות השירותים האמריקאית קומפאס וביולי 2021 רכשה חברה נורווגית בתחום, בשם גרין מאונטיין, עבור 2.8 מיליארד שקל.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
בחודש אוגוסט 2018, חתמה החברה על הסכם עם אובר לספק להם אופניים חשמליים להרחבת שירות האופניים שלהם.
קבוצת עזריאלי
היסטוריה
ב-27 במרץ 2023 השתתפה קבוצת עזריאלי בהשבתת המשק כצעד התנגדות לרפורמה המשפטית שקידמה ממשלת הימין.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
ליים גייסה בשנים 2019–2022 מעל ל-900 מיליון דולר ממשקיעים שונים כגון אובר, קרן ההשקעות של גוגל (חברה), ADGF ועוד.
קבוצת עזריאלי
חברות בקבוצה
קבוצת עזריאלי מונה (נכון ל-2020) חמש זרועות עיקריות: בנוסף החזקה ישירה בנכסים בחו"ל, בפאלאס להבים ובדיור מוגן מודיעין בע"מ ו-3.1% מבנק לאומי.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
ברבעון שלישי של שנת 2020 הודיעה החברה לראשונה על רבעון רווחי.
קבוצת עזריאלי
החזקות החברה
החברה מתמחה בייזום, תכנון הקמה וניהול של פרויקטים בנדל"ן בכלל וקניונים בפרט, כיום (2021) הקבוצה מחזיקה בישראל 18 קניונים מעכו ועד באר שבע, 13 נכסי משרדים ו-5 בתי דיור מוגן, וכן 8 נכסי משרדים מחוץ לישראל.
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
בסוף שנת 2021 הודיעה החברה כי גייסה 523 מיליון דולר ובכוונתה לצאת להנפקה בתקופה הקרובה.
קבוצת עזריאלי
בנייני משרדים
באחזקת החברה כ-13 בנייני משרדים בישראל, בשטח כולל של 628 אלף מ"ר (2020), ביניהם:
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
נכון לשנת 2022 החברה הודיעה כי בוצעו בכלים שלה מעל 350 מיליון רכיבות על ידי יותר מ-50 מיליון משתמשים שונים שהורידו את האפליקציה שלה.
קבוצת עזריאלי
בתי דיור מוגן
באחזקת החברה כ-4 בתי דיור מוגן פעילים (ואחד עתידי בראשון לציון), בשטח כולל של 105 אלף מ"ר (2020):
ליים (תחבורה)
היסטוריה וגיוסים
בתחילת שנת 2023 הודיעה החברה על שנה רווחית לפי EBITDA מתואם וזאת כחברה הראשונה בתעשייה התחבורה השיתופית.
צי הכלים והפעילות בערים
ליים משתמשת בכלי תחבורה זעירים (קורקינטים ואופניים חשמליים) הידועים בצבעם הירוק העז המצוידים ביחידות GPS וביחידות קישור סלולרי. אפליקציה לנייד משמשת לאיתור כלים בקרבת מקום ולסריקה של קוד QR כדי לבטל את נעילת הכלי ותחילת רכיבה.
קבוצת עזריאלי
החזקות בחוץ לארץ
באחזקת החברה כ-8 מבנים בחוץ לארץ, בשטח כולל של 237 אלף מ"ר (2020):
ליים (תחבורה)
צי הכלים והפעילות בערים
בינואר 2018 הודיע ליים ב-CES 2018 שהם יתחילו בניסיון של אופניים חשמליים, בסן פרנסיסקו. בחודש שלאחר מכן הוכרז גם על קורקינטים חשמליים.
ליים הגישה בקשה להיתרי רכב שיתופי בסיאטל באוקטובר 2018 ולאחר מכן השיק שירות בדצמבר 2018 עם צי של מכוניות פיאט 500 ששמם "LimePod". פרויקט זה לצד פרויקט הקטנועים של החברה הופסק.
בחודש אוקטובר 2018 הכריזה ליים על שחרור דגם חדש של קורקינט עם גלגלים גדולים יותר, מתלים ומערכת אלומיניום כדי להילחם בונדליזם ולהאריך את חיי הרכב. כיום החברה מחדשת את המלאי ומפעילה כלים מדור חדש המתקדם ביותר בעולם המיקרו - מוביליטי.
בשנת 2021 השיקה החברה דגמים מתקדמים של קורקינטים ואופניים חשמליים מדור חדש הנחשבים לבטוחים ביותר בתעשייה.
השירות כולל ביטוח רוכבים ייחודי, קסדות צמודות בחלק מהערים, אמצעי בטיחות מתקדמים ועוד.
ג'וסרים
הקורקינטים של ליים הוטענו בעבר על ידי קבלנים פרטיים אשר כונו Juicers.
כיום תפעול הצי מבוצע על ידי נותני שירות ייעודיים והסוללות מוחלפות בשטח על מנת למקסם את זמן השירות של הכלים ברחוב.
יחסים עם הרשויות המקומיות
ליים זכתה לביקורת על הגישה שלה כלפי עיריות, בפרט התעלמות מחוקים מקומיים. בחודש פברואר 2019, משתמשת ליים נפגעה בתאונה ונכנסה לתרדמת לאחר הנחיה של האפליקציה לנסיעה במקום לא מותאם. בספטמבר 2018, ליים תבעה את עיריית סן פרנסיסקו על כך שנמנעה ממנה הזכות לפעול בעיר. ליים קיבלה מכתבים להפסקת-פעילות מערים רבות, כולל רינו, סן פרנסיסקו, אינדיאנפוליס ועוד.
נכון לשנת 2022 פועלת ליים במעל 300 ערים ברחבי העולם, ובעשרות מוקדים מרכזיים בארצות הברית, אירופה, דרום אמריקה, אוסטרליה ואסיה כגון פריז, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, לונדון, ניו-יורק, ליסבון, ברלין, מינכן, תל אביב, רמת גן, אשדוד ואילת.
תקלות בכלים
חלק מהקורקינטים החשמליים של ליים הושבו ליצרן בשל כשלים מכניים. באוקטובר 2018 השיבה ליים מספר קורקינטים של Segway Ninebot, לאחר שסוללות עלו באש.
בחודש נובמבר 2018, ליים הוציא קריאת recall קורקינטים מודל Okai בשל דיווחים כי בסיס הקורקינט יכול "להישבר באמצע". קריאות ה-recall ניתנו בעקבות הערות פנימיות של עובדים, כי קורקינטים שלה לא היו בטוחים מספיק.
בינואר 2019, הוציאה ליים את הקורקינטים משני מקומות בשווייץ (בזל וציריך) בעקבות תאונות שנגרמו לכאורה על ידי הבלמים שהופעלו באופן אוטומטי כאשר הכלים היו עדיין בתנועה.
בחודש פברואר 2019, הוציאה ליים עדכון בטיחות, והודיע כי חלק מהקורקינטים שלה יכולים לסבול מתקלה והגלגלים שלהם יכולים "להינעל" במהירויות גבוהות, ועצרה חלקית את הפעילות בניו זילנד.
נכון לשנת 2022 חזרה החברה לפעול בכלל הערים ואין תקלות מובנות בכלים שלה אשר הונדסו על ידי צוותים של החברה ומפוקחים על ידי צוות מכני מיומן.
מיקומים
מיקומים בהם פועלת ליים מפורטים באתר האינטרנט שלה, המתעדכן כל העת: כיום הפעילות של ליים מתבצעת ב-300 ערים ברחבי העולם והיא חברת המיקרו מוביליטי הגדולה בעולם.
בישראל
בתחילת שנת 2019, נכנסה חברת ליים לשוק הישראלי עם הצבתם של אלפי קורקינטים ממונעים ברחבי תל אביב-יפו. לאחר מכן, החלה החברה לפעול גם בערים רמת גן, גבעתיים, והרצליה. הפעילות של ליים בישראל הובלה על ידי יניב גודר ששימש כמנכ״ל החברה בין השנים 2019–2021.
בשנת 2022 מונה איתי ראב״ד למנכ״ל החברה בישראל אחרי 3 וחצי שנים בתפקיד סמנכ״ל התפעול של החברה.
כיום החברה פועלת ב-8 ערים בישראל: תל אביב, רמת גן, גבעתיים, חולון, פתח תקווה, אשדוד, בת ים, ואילת.
לפי פרסומים שונים בעיתונות, נכון לשנת 2022, לליים מעל חצי מיליון משתמשים אשר ביצעו יותר מ־16 מיליון רכיבות בקורקינטים של החברה מאז השקת הפעילות בישראל.
נכון לשנת 2023 הודיעה החברה כי בוצעו מעל 17 וחצי מיליון רכיבות בכלים שלה וכי השוק הישראלי הוא מן המובילים בעולם ואחד מהשווקים המוצלחים והרווחיים של החברה.
ראש רפובליקת קרים
ראש רפובליקת קרים (ברוסית: Глава Республики Крым) הוא הפקיד הבכיר ביותר ברפובליקת קרים והוא יכול לעמוד בראש מועצת השרים של קרים.
ראש הרפובליקה נבחר על ידי צירי מועצת המדינה של קרים והוא נבחר לתקופה של חמש שנים ואינו יכול למלא תפקיד זה יותר משתי קדנציות ברציפות.
היסטוריה
ב-11 במרץ 2014 אימצו המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של קרים ומועצת העיר סבסטופול הצהרה על עצמאותה של הרפובליקה האוטונומית של קרים ושל העיר סבסטופול מאוקראינה. בהתאם להכרזה, במקרה של החלטת עמי קרים כתוצאה ממשאל עם להצטרפותה לפדרציה הרוסית, הוחלט שקרים תוכרז כרפובליקה ריבונית ובמעמד זה תתאחד עם הפדרציה הרוסית כסובייקט פדרלי.
על פי חוקת קרים, שאושרה ב-11 באפריל 2014, נבחר ראש הרפובליקה של קרים על ידי צירי מועצת המדינה של הרפובליקה של קרים בהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית ושל הרפובליקה של קרים.
מאז 14 באפריל 2014, את תפקידו של ראש הרפובליקה של קרים מצלא יו"ר מועצת השרים של קרים סרגיי אקסיונוב. ראש הרפובליקה של קרים עומד בראש ממשלת הרפובליקה - מועצת השרים של הרפובליקה של קרים (בשילוב עם תפקיד יו"ר מועצת השרים), או בהסכמת מועצת המדינה ממנה יו"ר למועצת השרים. מ-27 בפברואר 2014 את תפקיד יו"ר מועצת השרים מילא סרגיי אקסיונוב שנבחר לתפקיד זה על ידי המועצה העליונה של קרים, עוד כשזו הייתה כחלק מאוקראינה.
ב-9 באוקטובר 2014 בחרה מועצת המדינה של קרים פה אחד את סרגיי אקסיונוב לראש הרפובליקה של קרים.
הר ביהייב (רכס היי רוק)
הר בִיהַיִיב (באנגלית: Beehive Mountain; מילולית: חלת דבש) הוא הר שגובהו 2,895 מטרים, ברכס היי רוק, שבהרי הרוקי הקנדיים; על קו פרשת המים של אמריקה, ועל הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'ורג' מ. דוסון, בשנת 1886, והוא קרוי על שם דמיון צוקיו לחלת דבש.
הטיפוס על ההר
הראשון שטיפס על פסגת ההר היה מוריסון פ. בריגנד (Morrison P. Bridgland), בשנת 1913, שהיה חלק מוועדת הגבולות הבין-פרובינציאלית.
פליקן (אי)
בעבר היו ממוקמים באי מתקני בידוד, בהם החזיקו בבידוד ספנים חולים, על מנת שלא להפיץ מחלות מידבקות באי.
על האי מוקמו חלק ממתקני הנמל של ברידג'טאון, וכן הוקם עליו אתר תיירות שנקרא פליקן וילג' (בעברית: "כפר השקנאי") אשר שימש מרכז למלאכות יד מסורתיות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 יובשו המים בין האי פליקן לברידג'טאון, והאי הפך לחצי אי.
איים נוספים בשם זה
אי אחר בשם פליקן ממוקם בקבוצת האחיות הקטנות שבאיי הבתולה הבריטיים, ואי נוסף בשם זה ממוקם צפונית לאי גלווסטון שבמדינת טקסס שבארצות הברית.
פייג' (מתאבקת)
סאראיה-ג'ייד בוויס (באנגלית: Saraya-Jade Bevis; נולדה ב-17 באוגוסט 1992), הידועה יותר בשם הבמה שלה, פייג' היא מתאבקת אנגלייה, המופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, כמתאבקת וכג'נרל מנג'רית של התוכנית סמאקדאון. במסגרת שהותה בארגון זה, היא זכתה פעמיים באליפות הדיוות והייתה אלופת הנשים הראשונה של NXT כאשר היא החזיקה בשתי האליפויות בו זמנית.
בשנת 2005, בעודה רק בגיל 13, בוויס ערכה את הבכורה שלה בזירה של הארגון World Association of Wrestling, ארגון שבהנהלת משפחתה, שם התחרתה תחת שם הבמה בריטני נייט. היא החזיקה במספר אליפויות בארגונים העצמאיים ברחבי אירופה. בשנת 2011 היא הוחתמה לחוזה בארגון ה-WWE והחלה להתאבק במתחם האימונים, כשבחודש אפריל של שנת 2014 היא עלתה לרוסטר הראשי של ה-WWE. בקרב הבכורה שלה ברוסטר הראשי, היא זכתה באליפות הדיוות והפכה לאלופת הדיוות הצעירה ביותר, כאשר היא עושה זאת כשהיא בת 21 בלבד.
החיים שלפני
בוויס נולדה וגדלה בנוריץ', אנגליה, והיא בת של המתאבקים פטריק בוויס וג'וליה האמר בוויס, שפעם התאבקה בעודה בחודש שביעי בהיריון. כילדה, בוויס פחדה מענף ההיאבקות בשל הפציעות שספגה משפחתה ובשל העובדה שהוריה התחרו נגד אנשים אחרים בשביל הפרנסה שלהם. בגיל 13, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה כמתאבקת. בגיל 15, בוויס עבדה כסדרנית וכברמנית בבר של הוריה, כשהם היו לא בסביבה.
מחלת השינה
הפרוטיסט הגורם למחלת השינה מועבר לבני אדם באמצעות זבוב הצֶה צֶה הנפוץ באפריקה. בארצות המערב מדובר במחלה נדירה, אך באפריקה חולים בה כל שנה כחצי מיליון איש ומתים ממנה כ-40,000.
פייג' (מתאבקת)
השתתפותה במדיה
ב-3 באוגוסט 2015, פייג' התארחה בפודקאסט של סטון קולד סטיב אוסטין. כמו כן, היא התארחה באותה השנה ב-22 באוקטובר בתוכנית האירוח "קונאן". בשנה זו שיחקה לראשונה בסרט הקולנועי "העוזר הקטן של סנטה", לצד המתאבק המיז ואשתו מאריס אולט.
יזמות עסקית
בספטמבר 2015, בוויס הייתה שותפה להשקה של חברת קפה אשר נקראה The Dark Gypsy ביחד עם בעלי חברת ההלבשה Blackcraft Cult, בובי שובנסקי וג'ים סומרס. לעומת זאת, באוקטובר 2016, בוויס "צייצה" בטוויטר שהיא לא מקושרת יותר אל החברה.
מחלת השינה
הדבקה
הטפיל מועבר באמצעות זכרים או נקבות של זבובי צה-צה ממשפחת Glosinidae, במהלך הזנתם מדם הפונדקאי (פרסתן או אדם). הצורה המדבקת של הtrypomastigote נמצאת ברוק של הזבוב למשך 20 יום. אבל יכולת ההדבקה נשמרת לכל אורך חיי הזבוב, כמספר חודשים.
תסמינים
T. br. gambiense מסתגל טוב יותר לאדם והמחלה היא בדרך כלל סאב אקוטית או כרונית. לעומתו T. br. rhodesiense גורם למחלה חריפה המתפתחת תוך מספר חודשים. תקופת הדגירה היא של 5-20 יום.
פייג' (מתאבקת)
יזמות עסקית
בדצמבר 2017, פייג' השיקה את חנות הבגדים האינטרנטית שלה תחת שמה האמיתי, סאראיה באתר TheSarayaStore.com. ב-26 בפברואר 2018, היא ערכה את הפתיחה החגיגית של החנות באנהיים, קליפורניה.
מחלת השינה
תסמינים
סימנים נוירולוגיים בשלב המקודם:
שלב מאוחר
פייג' (מתאבקת)
חיים אישיים
בוויס היא חלק ממשפחת ההיאבקות. הוריה, ג'וליה האמר-בוויס ואיאן בוויס, ואחיה הגדולים, רוי בוויס וזאק פרירי, הם כולם מתאבקים. המשפחה מנהלת את ארגון World Association of Wrestling אשר ממוקם בנוריץ', אנגליה. אמה היא הבעלים של ארגון הנשים Bellatrix Female Warriors אשר ממוקם גם כן בנוריץ'. במשך תקופה, חבר היכל התהילה, ג'ייק "הנחש" רוברטס התגורר עם המשפחה. בוויס ציינה את המתאבקים אדג', ריקישי, ברט הארט וסטון קולד סטיב אוסטין ואת המתאבקות בול נקאנו, אלנדרה בלייז וליטה כאהובות עליה.
מחלת השינה
היסטוריה
המחלה נפוצה באפריקה לפחות מאז המאה ה-14 וסביר שהתקיימה שם גם אלפי שנים קודם לכן. המדען הגרמני פאול ארליך פיתח את התרופה הכימית אטוקסיל אשר הייתה יעילה נגד הפרוטיסט אך התעוורות הייתה אחת מתופעות הלוואי. מאז פותחו מספר תרופות שונות לטיפול במחלה.
פייג' (מתאבקת)
חיים אישיים
בוויס סובלת מעקמת. היא לא הייתה מודעת לכך עד שהוחתמה בארגון ה-WWE ואחד המאמנים הבחין בכך שיש משהו "מוזר" בגב שלה.
מחלת השינה
אבחנה
תחת מיקרוסקופ בצביעת גימזה. את הדגימה ניתן לקחת מהבלוטות, ממח העצם, מנוזל המוח או מהכיבים ניתן לבצע בדיקה אימנולוגית - ELISA, IFAT. CATT כאשר CATT(card agglutination test for trypanosomes) זאת בדיקת הבחירה ל T..br רמות גבוהות של IgM יישארו כל זמן שהזיהום יהיה אקטיבי.
פייג' (מתאבקת)
חיים אישיים
היא הייתה מאורסת לגיטריסט של להקת A Day to Remember, קווין סקאף, בתחילת שנת 2016.
מחלת השינה
אבחנה מבדלת
בשלב המוקדם הפטיטיס ויראלי מלריה tryphoid.
בשלב המוקדם בו יש סימנים נוספים לחום. kala azar TB brucellosis לימפומה.
פייג' (מתאבקת)
חיים אישיים
במרץ 2017, מגוון תמונות וסרטונים הכוללים את בוויס במצבים מיניים הודלפו לאינטרנט. לאחר ההדלפה, בוויס אמרה בטוויטר: "תמונות אישיות ופרטיות שלי נגנבו ולצערי הן שותפו בצורה פומבית מבלי הסכמתי." יותר מאוחר היא ציינה שהדלפות אלו גרמו לה להיות אובדנית ולסבול מאנורקסיה אשר גרמה לה להתאשפז.
מחלת השינה
אבחנה מבדלת
בשלב המאוחר כאשר יש מעורבות של הצרברום. סיפליס גידולים cerbral TB chronic viral encephalitis.
טיפול
סוראמין ו pentamidine בשלב המוקדם. melarsoprol בשלב המאוחר. נגד המחלה קיימות מספר תרופות יעילות, אם כי לכולן תופעות לוואי חמורות, וחלקן אף עלולות להיות קטלניות. אלו, בשילוב עם מחירן הגבוה של התרופות ועם חוסר העניין של חברות התרופות בהשקעת משאבים רבים בפיתוח תרופות נגד המחלה, אשר כאמור אינה נפוצה במערב, אחראיות לשיעורי ההדבקה והמוות הגבוהים באפריקה אף כיום. התרופה היעילה ביותר נגד מחלת השינה Efornithine פותחה בשנות ה-70. תרופה אחרת - סוראמין - פותחה עוד ב-1916 בגרמניה.
איגור סרגון
איגור דמיטרייביץ סרגון (ברוסית: Игорь Дмитриевич Сергун; 28 במרץ 1957 - 3 בינואר 2016) היה קולונל-גנרל רוסי אשר כיהן כראש המודיעין הצבאי הרוסי וסגן הרמטכ"ל הרוסי.
ביוגרפיה
סרגון נולד בעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה, ב-28 במרץ 1957. הוא שירת בכוחות המזוינים של רוסיה החל משנת 1973. סיים את בית הספר הצבאי סובורוב במוסקבה, את בית הספר העליון לפיקוד, ואת האקדמיה הצבאית של מטכ"ל הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
ב-1984 הצטרף למודיעין הצבאי וכיהן בתפקידים שונים באגף המודיעין. ב-1998 שירת כקולונל בתפקיד הנספח הצבאי בטירנה, אלבניה.
בדצמבר 2011 התמנה לראש אגף המודיעין במטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, במקום אלכסנדר שליאחטורוב.
הוא נפטר באופן פתאומי ב-3 בינואר 2016 מהתקף לב.
ארנו יאהר
ארנו יאהר (בגרמנית: Arno Jahr; 3 בדצמבר 1890 – 21 בינואר 1943) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
יאהר נולד ב-3 בדצמבר 1890 בפריטיץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-4 ביולי 1909 התגייס יאהר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-19 (אלזס ה-2). יאהר פיקד על מחלקה ולאחר מכן על פלוגה במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית ובארץ ישראל. ב-22 במרץ 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במהלך המלחמה הועטר יאהר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בין המלחמות
לאחר המלחמה עבר יאהר לשרת במשטרת דנציג, וב-1 ביולי 1931 הוא מונה למפקד המשטרה. ב-18 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1935 הוא הצטרף לוורמאכט. ב-1 בינואר 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד פיקוד המבצרים ה-2.
מלחמת העולם השנייה
בהתגייסות הגרמנית לפני המערכה הפולנית ב-26 באוגוסט 1939, מונה יאהר למפקד רגימנט ההנדסה ה-685, אשר נפרס במערב. ב-20 בינואר 1940 הוא מונה למפקד ההנדסה של הקורפוס ה-26, וב-5 בינואר 1941 הוא מונה למפקד ההנדסה של הארמייה ה-17. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 בנובמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-387, וב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-22 בדצמבר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1943 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24 ולחם עמו בקרבות הקשים סביב סטלינגרד, וב-21 בינואר הוא התאבד בפודגורנו.
גויאבת קוסטה ריקה
מאפיינים
גובה העץ נע בין כמטר וחצי ועד מספר מטרים. הפירות מבשילים בחורף, גודלם דומה לשזיף, קליפתם צהובה וכוללת פימה אופיינית והם מכילים גרעינים. בשר הפרי חמוץ עד מתוק, תלוי בזן.
גויאבת קוסטה ריקה היא המרכיב העיקרי בתרכיז פרסקו-דה-קאס, שמשמש כבסיס לקוקטיילים ומשקאות קלים בקוסטה ריקה.
ניתן לגדל את העץ כגידול ביתי, בתנאים של שמש מלאה ולחות המתאימה לצמח סובטרופי. גם עץ קטן יחסית הגדל בעציץ יכול להניב פירות.
ג'וזפה תומאזי די למפדוזה
ג'וּזֶפֶּה תוֹמאזי די לָמפֶדוּזָה (באיטלקית: Giuseppe Tomasi di Lampedusa; 23 בדצמבר 1896 – 23 ביולי 1957), הנסיך ה-11 של למפדוזה ודוכס פלמה, היה סופר איטלקי-סיציליאני, מחבר אחת מיצירות המופת של הספרות האיטלקית, "הברדלס" (Il Gattopardo).
תולדות חייו
תומאזי די למפדוזה נולד בפלרמו למשפחת אצולה שקרלוס השני מלך ספרד העניק לה את האי הקטן למפדוזה ב-1630. המשפחה מכרה את האי לממלכת שתי הסיציליות באמצע המאה ה-19, והשתקעה בפלרמו, שם היה לה ארמון. הוא היה לבן יחיד, לאחר שאחותו נפטרה בילדותה ממחלת הדיפטריה. למד בארמון המשפחה עם מורה פרטי שלימד אותו אנגלית, אמו, אליה היה קשור במיוחד, לימדה אותו צרפתית. אביו לא נטל חלק בחינוכו.
ב-1915 עבר לרומא במטרה ללמוד משפטים, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה שיבש תוכנית זו והוא התגייס לצבא האיטלקי. במהלך קרב קפורטו, בו השתתף, נלקח בשבי האוסטרו-הונגרי. הוא נמלט ממחנה השבויים בו הוחזק בהונגריה וחזר לאיטליה. עם תום המלחמה שוחרר מהצבא בדרגת לוטננט (סגן) וחזר לסיציליה.
עם חזרתו למד שפות זרות (אנגלית, צרפתית, גרמנית ורוסית ידע על בוריין) והתלווה לאמו בטיולים באיטליה, צרפת ואנגליה. לאחר שקרא את "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס החל להשתעשע ברעיון לכתוב רומן אודות משפחת אצולה שייסוב סביב ציר אירועים המתרחשים ביום אחד בחיי הגיבור. החומרים שאסף וכתב בתקופה זו יהוו חומר גלם לספרו "הברדלס". ב-1932 נסע ללטביה ונשא שם לאישה את הפסיכואנליטיקאית הגרמנית-בלטית אלכסנדרה וולף פון שטומרזה (Alexandra Wolff von Stomersee), שכונתה "ליסי", אותה הכיר שבע שנים קודם לכן בשגרירות איטליה בלונדון.
ב-1934 נפטר אביו והוריש לו את תוארי האצולה, את הארמון ושטחי אדמה בסיציליה. ב-1940 גויס שוב לצבא אך שוחרר עד מהרה. הוא, אמו ואשתו נמלטו לצפון סיציליה ושרדו שם במלחמת העולם השנייה, אולם הארמון המשפחתי והאחוזה בפלרמו נהרסו בהפצצות בעלות הברית ב-1943. ב-1953 נפטרה אמו, שחיה עד אז במחיצתו ובמחיצת אשתו בפלרמו. תומאזי די למפדוזה היה חבר בקבוצת אינטלקטואלים, אך את רוב זמנו בילה בקריאה, כתיבה והתבודדות.
באחרית ימיו התגלה שהוא סובל מסרטן ריאות. הוא נפטר בבית חולים ברומא ונקבר בפלרמו, בבית קברות של המסדר הקפוצ'יני.
הברדלס
"הברדלס" הוא רומן המתאר את שקיעתה של משפחת אצולה סיציליאנית, אשר סמל האצולה שלה הוא ברדלס בתקופה רבת תמורות במחצית השנייה של המאה ה-19, עת איחד גריבלדי את איטליה. העלילה, המתרחשת כביכול בעיירה דמיונית בשם "דוֹנָאפוּגָטָה" (ככל הנראה בת דמותה של העיירה סנטה מרגריטה די בליצ'ה, 100 ק"מ דרום-מערבית לפלרמו), פוגשת את המשפחה במספר נקודות בזמן בין מאי 1860 למאי 1910 ובמרכזה דמותו של הנסיך דון פבריציו קורברה, נסיך סאלינה, המשלבת את דמויותיהם של המחבר, אביו ובעיקר סבו.
הרומן נכתב בין 1954 ל-1956, ובימי חייו של תומאזי די למפדוזה נדחה על ידי מוציאים לאור. רק שנה לאחר מותו ראה הרומן אור בהוצאת פלטרינלי (Feltrinelli), לאחר שאלמנתו של תומאזי די למפדוזה העבירה את כתב היד לג'ורג'ו באסאני (מחבר "גן פינצי-קונטיני"), שהיה עורך בהוצאה זו. עד מהרה זכה הרומן למעמד של יצירת ספרות נשגבת, וב-1959 זכה תומאזי די למפדוזה לקבל, לאחר מותו, את הפרס הספרותי הגבוה ביותר באיטליה, פרס סטרגה.
הספר תורגם ללשונות רבות (לעברית תורגם ב-1961 על ידי פנינה בת שלה ויצא בהוצאת עם עובד) וב-1963 עובד לסרט קולנוע ("הברדלס") בבימויו של לוקינו ויסקונטי ובכיכובו של ברט לנקסטר.
כתבים אחרים
בנוסף לרומן הגדול הנושא את שמו, כתב תומאזי די למפדוזה מספר יצירות נוספות. בהן סיפורים קצרים שיצאו בקובץ "סיפורים" ("I racconti") ב-1961 בהם סיפורו הקצר "השמחה והחוק" ("La gioia e la legge"), "שיעורים על סטנדל" ("Le lezioni su Stendhal") – עבודה ביקורתית על סטנדל שיצאה ב-1959, "מבוא לספרות הצרפתית של המאה ה-16" ("Invito alle lettere francesi del Cinquecento"), שיצא ב-1970, וכן מספר סקירות על הספרות בשפות שונות. כמו כן כתב אך לא סיים ספר בשם "זכרונות ילדות" ("Ricordi d'infanzia"), ורומן ממנו קיים רק פרק הפתיחה בשם "חתלתולים עיוורים" ("I gattini ciechi").
אגרגט (סדרת טילים)
סדרת הטילים אגרגט (באנגלית: Aggregat series) הייתה סדרה של מתווים תכנוניים לבניית טילים בליסטיים שפותחה בשנים 1933–1945 על ידי קבוצת מחקר של מדענים מגרמניה הנאצית. הצלחתה הגדולה ביותר היא ה-A-4, הידוע יותר כ-V2. תוכניות מתקדמות יותר בסדרה כללו את המתווה התכנוני הראשון לטיל בליסטי בין יבשתי (ה-A9/A10), למשגר הלוויינים הראשון (A-12), ולמעבורת חלל (השלב החמישי של הרקטה החמש שלבית A-14). אף כי רבים מהתכנונים האלה היו רחוקים מהישג ידה של הטכנולוגיה בשלהי מלחמת העולם השנייה, במיוחד בהיבט של שכלול מערכות ההנחיה (היכולת לנווט את הטיל באופן מדויק לנקודת היעד), הרעיונות והתחשיבים שביסודם יצרו את המסגרת הקונספטואלית בה פעלו מדעני חלל בכל העולם בשני העשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. רעיונות שבבסיס התוכניות הללו כללו חישובים על תכנון רקטה רב שלבית באופן אופטימלי (מבחינת המשקל של כל שלב) והשימוש באשכול מנועים.
פירוש המילה הגרמנית Aggregat הוא אוסף של מכונות העובדות באופן מתואם יחד.
(1933) A1
ה-A1 היה התכנון הרקטי הראשון בסדרת האגרגט. הוא תוכנן ב-1933 על ידי ורנר פון בראון בתוכנית מחקר של הורמאכט בקומרסדורף שהוביל וולטר דורנברגר. גובה הרקטה היה 1.4 מטרים, קוטרה 30.5 סנטימטרים ומשקלה בעת השיגור 150 קילוגרם. המנוע, שתוכנן על ידי ארתור רודולף, נעזר במערכת שמזינה אליו את חומר הדלק והמחמצן בלחץ, והפיק דחף של 350 ק"ג במשך 16 שניות. הרקטה יוצבה על ידי גירוסקופ אנכי במשקל 40 ק"ג שהונח בחרטומה. כיוון שהרקטה לא הייתה יציבה, לא הושקע עוד בפיתוחה אלא שמאמצי הפיתוח הופנו לרקטה A2.
(A2 (1934
ה-A2 היה באורך של 1.6 מטרים ודחף של 3 קילוניוטון שהופק על ידי תערובת של דלק אלכוהולי וחמצן נוזלי. המתאר שלה היה דומה ל-A1. אולם, בשונה מה-A1, הגירוסקופים לייצוב הונחו באמצע הרקטה, בין מכל הדלק ומכל החמצן, מה שהפך אותה ליציבה יותר. הרקטה שקלה 72 קילוגרם כאשר היא ריקה, ו-107 קילוגרם כשמכלי הדלק והחמצן מלאים.
שתי רקטות A2 נבנו בסך הכל, והן זכו לשמות מקס ומוריץ. הן הגיעו לגבהים של 2.2 קילומטרים ו-3.5 קילומטרים בהתאמה.
(A3 (1935-1937
הפיתוח של ה-A3 החל ב-1935 שמאיור ארנסט פון הורסטיג (Ernst von Horstig) שלח לגנרל קרל בקר (Karl Becker) תקציב של כמעט חצי מיליון מארק לבנייה של שני מערכי ניסוי בקומרסדורף. התוכניות ל-A3 דרשו רקטה עם מערכת הנחיה אינרציאלית ומנוע שמפיק דחף של 1,500 ק"ג.
במרץ 1936, היה גנרל ורנר פון פריטש (Werner von Fritsch) עד להדלקה סטטית של מנוע ה-A3 בקומרסדורף, והתרשם מספיק כדי לתמוך בתוכנית הרקטות. כמו הרקטות המוקדמות יותר A1 ו-A2, ה-A3 גם עשה שימוש במערכת שמזינה את חומר הדלק בלחץ, ותערובת הדלק שלו הייתה זהה לרקטות הקודמות. מנוע הרקטה ייצר את הדחף שלו בחוזק של 14.7kN במשך 45 שניות. הוא נעזר במערכת תלת-צירית של גירוסקופים כדי להסיט מסטי סילון עשויי סגסוגת טונגסטן, ובכך ניהג את הטיל.
(A5 (1938-1942
ה-A-5 היה דגם מוקטן של ה-A4 שהחליף את ה-A3 הכושל. הוא הוטס בין השנים 1938 ו-1942 ומילא תפקיד חיוני בבחינת האווירודינמיקה והטכנולוגיה של ה-A4. המנוע הרקטי שלו היה זהה ל-A3, אך עם מערכת בקרה חדשה וצורה שדומה ל-A-4.