cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטוב, הרע והמכוער
הדמויות
שלושת הגברים הם מפרי חוק, גם "הטוב", אך הדרך שבה הם מתנהלים היא המבדילה ביניהם. הרע נוהג באכזריות אך הוא מקפיד לעמוד בדיבורו. המכוער נוהג בנקמנות, והטוב, המנסה לסייע לאנשים סובלים וגוססים שבהם הוא נפגש לאורך הסרט, עומד בדרכם של הרע והמכוער. שאלות של טוב ורע, צדק ואי-צדק, נאמנות והקרבה, מקבלות משמעות מיוחדת לנוכח המלחמה המתנהלת ברקע, מלחמה שעד היום חלוקות הדעות בארצות הברית על מידת היותה מלחמה אידאולוגית, או מלחמה של אינטרסים כלכליים ופוליטיים.
הטוב, המכונה "בלונדי", אותו מגלם קלינט איסטווד, הוא צלף מצטיין, וגם השולף המהיר והשתקן. כמו כל גיבור "טוב" במערבון טיפוסי, הוא לעולם לא יורה מהמארב, לעולם אינו שולף ראשון, אך תמיד ידו על העליונה. איסטווד כיכב בכל סרטי הטרילוגיה אשר הזניקה את הקריירה ההוליוודית שלו. בשלושת הסרטים מופיע איסטווד עם אותם הבגדים ואותו המנייריזם, לכן, למרות עמימות זהותו, נתפשת דמותו כאותה אחת לאורך הטרילוגיה והתפרסמה בכינוי "האיש ללא שם". הוא אמנם מכונה בשלושה כינויים שונים בשלושת הסרטים - "ג'ו" בסרט הראשון, "מנקו" בסרט השני ו"בלונדי" בשלישי - אולם אלה משמשים כולם באופן זה או אחר כדי לתאר "אלמוני", כך שלא היה בכך כדי לפגום בהמשכיות הדמות לאורך הטרילוגיה. "הטוב הרע והמכוער" מציג את אותו הנרטיב שבשני הסרטים המוקדמים - דמותו של איסטווד בלתה בהדרגה את הבגדים שלבשה לאורך הטרילוגיה - כך שבמבט ארוך טווח זוהי טרילוגיה יותר אפית.
הרע, אותו מגלם לי ואן-קליף, מכונה בסרט "עיני מלאך" (Angel Eyes) (בגרסה האיטלקית - Sentenza), הוא איש צבא מושחת ורוצח שכיר. תחילה חשב לאונה ללהק לתפקיד את צ'ארלס ברונסון, אולם בחר לבסוף בוואן־קליף אשר כיכב גם ב"הצלפים" (הסרט השני בטרילוגיה), שם גילם דמות רומנטית. לאונה מצא כי הניגוד בין שני התפקידים בגילומו של אותו שחקן מוסיף פן מעניין.
המכוער, אותו מגלם אלי וולך, הוא פושע מבוקש בשם טוקו, המספק את הממד הקומי שבסרט, ואכן לאונה בחר בוולך בזכות איכויותיו הקומיות. דמותו של טוקו הייתה הקרובה ביותר ללבו של לאונה ובינו לבין וולך נרקמה ידידות במהלך הפקת הסרט. זוהי גם הדמות היחידה מבין השלוש אשר פרקים מעברה נחשפים, כולל היכרות עם אחיו והסיבות אשר דרדרו אותו לפשע. שתי הדמויות האחרות, הטוב והרע, נשארות מסתוריות וערטילאיות. אלי וולך שיחק בסרטים רבים נוספים, ובהם "שבעת המופלאים" ו"הסנדק חלק שלישי", ואף קיבל תפקיד קטן בסרטו של איסטווד "מיסטיק ריבר".
עלילת הסרט
הסרט נפתח בהצגת דמויות הגיבורים. הגיבור הראשון שמוצג הוא טוקו (המכוער) - פושע מבוקש, הפורץ ונמלט מבעד לחלון זכוכית של מסעדה, לאחר שגבר בקרב יריות על שלושה גברים המבקשים להסגירו. אחריו מוצג 'עיני מלאך' (הרע) כשהוא מנסה לשאוב מידע אודות אוצר זהב מאדם, אותו הוא הורג מיד לאחר שהלה מגלה לו כי המידע בידיו של אדם בשם ביל קרסון. בהמשך מתוודעים הצופים לצמד הנוכלים טוקו ובלונדי (הטוב), כשהם מרמים את הרשויות המקומיות. בתכסיסם הקבוע מסגיר בלונדי את טוקו, בעבור פרס כספי המובטח על ראשו, אך במהלך הוצאתו להורג בתלייה של טוקו צולף בלונדי מרחוק וקורע את החבל הכרוך לצווארו של טוקו, שממהר להימלט עמו ושניהם חולקים את שלל הפרס. משם ממשיכים למחוז אחר בו טוקו מבוקש (בתחילת הסרט, הוא היה מבוקש ב-14 מחוזות, לאחר הבריחה הראשונה ב-15).
בלונדי מואס בשותפותו עם טוקו ונוטש אותו במדבר ללא מים וללא הכסף מתרגילם האחרון, אך טוקו ניצל וגורר את בלונדי למדבר כדי לנקום בו באופן דומה ומענה אותו בצמא. בלונדי מגיע למצב אנוש כשלפתע מופיעה לעיניהם כרכרה שועטת מלאה בחיילי קונפדרציה מתים או גוססים, ביניהם חייל בשם ביל קרסון הגוסס מצמא. קרסון דוחק בטוקו לתת לו מים, ומבטיח לו בתמורה מידע על מיקומו של אוצר זהב. הוא חושף בפניו את שמו של בית הקברות שבו טמון הזהב, ובזמן שטוקו פונה להביא לו מים, הוא מספיק לגלות, הפעם רק לאוזני בלונדי, את השם על הקבר שבו טמון הזהב לפני שהוא נופח את נשמתו.
כעת טוקו ובלונדי זקוקים זה לזה, שכן בידי כל אחד מהם פיסת מידע נפרדת אודות מיקום הזהב. טוקו מתעשת וממהר להביא את בלונדי הגוסס מצמא אל מיסיון בו נמצא אחיו הכומר, שם בלונדי מתאושש ומחלים. בתום השהייה במיסיון מתעמת טוקו עם אחיו בשל עברו המשפחתי הנחשף בפני הצופים. בהמשך דרכם הם לובשים את בגדי החיילים המתים בניסיון לשטות בחיילי הקונפדרציה, אך תוכניתם נכשלת, הם נלכדים בידי חיילי האיחוד ונלקחים למחנה אסירים של האיחוד אותו מנהל 'עיני מלאך' (הרע), לשם הגיע בחיפושיו אחר אותו ביל קרסון. עיני מלאך מגלה שטוקו משתמש בשם 'ביל קרסון', ומענה אותו כדי לשאוב מידע אודות הזהב. תזמורת הכלא מנגנת בדמעות מוזיקה נוגעת ללב המכסה על זעקות הכאב של טוקו, אשר נשבר לבסוף ומגלה את שמו של בית הקברות. כשמבין עיני מלאך כי בלונדי הוא זה היודע את שם הקבר, הוא בוחר לשנות טקטיקה: בהנחה כי בלונדי חכם מטוקו ויבין כי מסירת מידע לאו דווקא תציל את חייו, הוא מציע לבלונדי שותפות, ושניהם יוצאים לדרך בלוויית חמישה מאנשיו של עיני מלאך. בינתיים מצליח טוקו להימלט מהמחנה ומגיע לעיירה סמוכה, בה שוהים גם בלונדי ועיני מלאך. בזמן רחצה באמבטיה מותקף טוקו על ידי אחד הגברים שניסו ללכוד אותו בתחילת הסרט, אך טוקו מקדים אותו ויורה בו (בסצנה שבה טוקו מלגלג על יריבו ואומר את המשפט המפורסם: "When you have to shoot, shoot. Don't talk" – "כשאתה צריך לירות, תירה. אל תדבר"). בלונדי, המזהה את צליל יריית האקדח של טוקו, מאתר אותו ומחדש את הקשר ביניהם. יחד הם מחסלים את מלוויו של עיני מלאך, אך עיני מלאך עצמו מצליח לחמוק מהם.
טוקו ובלונדי שמים פעמיהם לבית הקברות, אך נקלעים לשדה קרב עקוב מדם הנערך בין שני צידיו של גשר חסר ערך. הם מחליטים לפוצץ את הגשר, הן במטרה להסיט את החיילים מדרכם, והן כמחווה לאחד הקצינים איתו התיידדו בטרם נהרג. בעודם מניחים את חומר הנפץ, הם מחליטים לחלוק את פיסות המידע שבידיהם. טוקו מגלה את שם בית הקברות, ובלונדי מגלה כי השם שעל הקבר הוא "ארץ' סטנטון". לאחר פיצוץ הגשר והתפזרות החיילים, מנצל טוקו רגע חולשה של בלונדי הסועד חייל גוסס ברגעיו האחרונים, ובורח על סוסו בדהרה לכיוון בית הקברות.
טוקו מוצא את הקבר לאחר חיפוש קדחתני, אך עם בואו לחפור, מופיע בלונדי ומציע לו את חפירה, ורומז על יתרונו בחשיפת האקדח שבחגורתו. טוקו מקבל את ההצעה, אך מעט לאחר מכן מופיע במקום גם עיני מלאך, המציע את חפירה שני שישמש את בלונדי. בלונדי מסרב לחפור, פותח את ארון הקבורה הריק ממטמון הזהב, ומסביר לעיני מלאך כי שיקר ביחס לשם הקבר. בלונדי רושם את שם הקבר על גבי אבן, מניח אותה במרכז מתחם בית הקברות ומציע כי מי שישרוד בדו-קרב משולש ביניהם יזכה במידע ובזהב.
לאחר סצנה דרמטית וארוכה של המתנה, שולף עיני מלאך את נשקו ראשון, אך בלונדי מקדים ויורה בו למוות תוך שהוא מתעלם מטוקו. טוקו מנסה לירות בשניהם ומבולבל לראות שאקדחו אינו פולט כדורים. לאחר מותו של עיני מלאך, מסביר בלונדי לטוקו כי פרק את נשקו בערב הקודם, ומציע לו לחזור ולחפור בקבר האמיתי - קבר האלמוני שלצד קברו של ארץ' סטנטון. טוקו חופר, חושף את תיבת הזהב, ומרים עיניו רק כדי לגלות חבל תלייה המשתלשל מענף עץ מעל למצבת הקבר. בלונדי מורה לו, באיום אקדח, לעמוד על המצבה הבלתי יציבה, ולהשחיל את צווארו בלולאה. לאחר שקשר את ידיו והידק את הלולאה, לוקח עמו בלונדי מחצית מהזהב, ומותיר את המחצית השנייה בקבר ליד טוקו, ונראה כאילו רכב לדרכו על רקע זעקות הזעם והתסכול של טוקו. בסיום דרמטי, המשחזר את תחילתו של הסרט, פונה בלונדי לאחור ויורה מרחוק בחבל התלייה שמעל לראשו של טוקו בטרם ימשיך בדרכו כשטוקו נופל עם פניו על שקי הזהב. הסרט נגמר בתזכורת של הבמאי לצופים לתיאור תפקיד כל אחת מהדמויות.
מוסריות הדמויות
סצנות הפתיחה מציגות כל דמות בליווי כותרות המבארות לצופים מיהו הטוב, מיהו הרע ומיהו המכוער. עם זאת, מוסריותה של דמות הטוב, אותה משחק קלינט איסטווד, מעורפלת ביותר, כמו בסרטים הקודמים. הוא הורג ציידי ראשים אשר מעוניינים למסור את טוקו (המכוער) לרשויות על מנת לקחת מהם את הפרס שעל ראשו. בהמשך הוא זונח את טוקו ומנשל אותו מכספו. הוא ממשיך לפגוע בטוקו גם בהמשך הסרט, אם כי ניתן לנמק את רוב פעולותיו האחרות כנקמה על עינויו במדבר על ידי טוקו. עם זאת, בשונה משתי הדמויות האחרות, מוצג הטוב כבעל חמלה.
טוקו, אדם אשר ביצע פשעים רבים ממידות חומרה שונות, מוצג לצופים כאדם אנושי וחמים אך חסר ביטחון עצמי, ומסופר לנו כי פנה לפשע על מנת לחמוק מחרפת רעב. טוקו נראה בסרט כנקמן, ואינו סולח לבלונדי על בגידתו בו בתחילת הסרט.
ניתן להסיק ש"הטוב, הרע והמכוער" הן שלוש מידות שבהן ניתן למדוד אדם - שלושת קטבי המוסר. ומכיוון שדבר אינו מוחלט, מוסריותו של כל אדם משייטת בתוך משולש זה ונוטה לכאן ולכאן על-פי הנסיבות. סרג'ו ליאונה מציג עולם אכזר ובוגדני שבו שום דבר אינו מוחלט. אפילו הזהות האתנית של הדמויות אינה ברורה. הסרט מתרחש על רקע מלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמה שנויה במחלוקת, אשר גם לה פנים רבות, החל ממאבק לחירות האדם וביטול העבדות, דרך סבל ואכזריות, וכלה באינטרסים כלכליים ופוליטיים. אפילו "המכוער" אינו מכוער בהרבה משתי הדמויות האחרות. "הטוב, הרע והמכוער" לועג באירוניה להירואיזם ולטוב הלב של ג'ון ויין במערבונים האמריקאים של אותה תקופה, שבהם האמריקאי הטוב משכין חוק וסדר, וזוכה תמיד בבחורה הנחשקת.
סצנות חסרות
הקטעים הבאים הוסרו בגרסה האמריקאית של הסרט ושוחזרו בעריכה מחודשת שיצאה ל-DVD בשנת 2004:
צילומים נוספים של הסצנה שבה טוקו מעונה על ידי עיני מלאך ועוזרו נמצאו גם כן, אך עקב איכות ירודה הם לא נכללו בגרסת ה-DVD של הסרט אך נכללו כתוספת למארז.
גארי ספיד
גארי אנדרו ספיד (באנגלית: Gary Andrew Speed; ) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ולשי. ספיד שימש כקפטן נבחרת הכדורגל של ויילס במדיה צבר 85 הופעות, שני רק לנוויל סאות'הול.
הוא החזיק בשיא ההופעות לשחקן בתולדות הפרמייר ליג עם 535 הופעות ליגה, עד שבירתו בשנת 2009 בידי דייוויד ג'יימס. לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 2010, מונה למאמנה של שפילד יונייטד אותה אימן במשך מספר חודשים. בדצמבר 2010 מונה למאמנה של נבחרת ויילס, ואותה אימן עד מותו.
ספיד היה שחקן מגוון שיכול היה לשחק במספר עמדות על המגרש. על פי רוב שימש ספיד כקשר מרכזי, אך במידת הצורך היה מסוגל לשחק הן כקשר באגף השמאלי, והן כמגן. ב-27 בנובמבר 2011 שם ספיד קץ לחייו בתלייה.
קריירת המועדונים
ספיד החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לידס יונייטד ועלה לקבוצת הבוגרים בשנת 1988, עת שיחקה בליגת המשנה. בעונת עלה ספיד עם הקבוצה לליגה העליונה, לאחר שמונה שנות היעדרות. כבר בעונת הבכורה המחודשת של לידס בליגה, עונת, סיימה הקבוצה את משחקי הליגה במקום הרביעי, אך לא העפילה לגביע אופ"א בשל הדירוג הנמוך של הליגה האנגלית.
בעונות הבאות לא הצליחה לידס לשחזר את ההישג ולחזור לראש הטבלה. בעונת, שהייתה עונתו האחרונה של ספיד במועדון, הצליחה הקבוצה להעפיל עד לגמר גביע הפוטבול ליג בו הובסה 0–3 בידי אסטון וילה. לאחר שמונה שנים במדי הקבוצה ו-312 הופעות במדיה בכל המסגרות בהם כבש 57 שערים, עזב ספיד את קבוצת נעוריו והצטרף לאברטון, הקבוצה אותה אהד בילדותו, תמורת 3.5 מיליון ליש"ט.
ריינהרד גהלן
ביוגרפיה
ריינהרד גהלן נולד בשנת 1902 למשפחה קתולית בעיר ארפורט שבמרכז גרמניה. בשנת 1920, לאחר סיום לימודיו התיכוניים, הצטרף לרייכסווהר, צבאה של רפובליקת ויימאר. בשנת 1923 עלה לדרגת סגן ובשנת 1934 עלה לדרגת סרן. תוך כדי כך בשנת 1933, שנת עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החל ללמוד באקדמיה הצבאית ללימודי מטה ואת לימודיו בה סיים בשנת 1935. בשנים 1935–1936 שירת במטה הכללי של הוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית. בשנת 1939 עלה לדרגת האופטמן (סרן) ובפרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישת גרמניה לפולין, שירת בתפקיד קצין מטה בדיוויזיה שהשתתפה בפלישה.
גארי ספיד
קריירת המועדונים
כבר בהופעת הבכורה שלו במדים הכחולים, במשחק הליגה הראשון של עונת, כבש ספיד את שערו הראשון לזכות אברטון בניצחון הביתי 0–2 מול ניוקאסל יונייטד. בנובמבר אותה העונה כבש ספיד את השלושער היחיד בקריירה, והוביל את קבוצתו לניצחון 1–7 על סאות'המפטון של אייל ברקוביץ'. הוא סיים את עונת הבכורה עם 11 כיבושים בכל המסגרות, כמלך השערים של המועדון (במשותף עם דאנקן פרגוסון, שכבש את כולם בליגה), ונבחר על ידי אוהדי הקבוצה לשחקן המצטיין של העונה.
ריינהרד גהלן
ביוגרפיה
בשנת 1940 השתתף במערכה על צרפת, הועלה לדרגת מיור (רב-סרן) ונתמנה לקצין קישור בין הפלדמרשל ולטר פון בראוכיטש, המפקד העליון של צבא היבשה הגרמני, לבין מפקד הקורפוס ה-19 הגנרל היינץ גודריאן. ביוני 1940 הוצב למטהו של הגנרל פרנץ האלדר, ראש המטה של צבא היבשה. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ביולי 1941 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט (סגן-אלוף) ונשלח לחזית המזרחית.
גארי ספיד
קריירת המועדונים
לקראת עונת מונה הווארד קנדל למאמנה של אברטון. אף שבתחילה מינה קנדל את ספיד לקפטן הקבוצה, עלו יחסיהם על שרטון במהרה ובפברואר הוא נמכר לניוקאסל יונייטד תמורת 5.5 מיליון פאונד. כבר למחרת החתימה העלה קני דלגליש, מאמנה של ניוקאסל, את ספיד לשחק מול וסטהאם יונייטד. שערו הראשון במדי הקבוצה הגיע לאחר חמישה משחקים בניצחון על בארנסלי בגביע ה-FA. בהמשך משחקי הגביע, הצליחו ספיד וניוקאסל להעפיל עד למשחק הגמר בו הפסידו לארסנל בתוצאה 0–2. גם בעונה העוקבת הצליחה ניוקאסל להעפיל עד למשחק גמר הגביע האנגלי, בו הפסידה למנצ'סטר יונייטד (שזכתה לבסוף בטרבל).
ריינהרד גהלן
קצין מודיעין בחזית המזרחית
בזירת המלחמה עם ברית המועצות הוצב גהלן כקצין מודיעין בכיר לארגון "צבאות זרים מזרח" (בגרמנית: Fremde Heere Ost) שתפקידו היה לנתח ולהעריך את המידע המודיעיני על ברית המועצות וארצות מזרח אירופה.
גארי ספיד
קריירת המועדונים
בעונת עזר ספיד לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בליגה, המוביל לסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות. לאחר שגברו על ז'לייזניצ'אר סרייבו, הוגרלה ניוקאסל לבית אחד עם יובנטוס, דינמו קייב ופיינורד. במחזור החמישי של משחקי הבתים, כבש ספיד את שערו הראשון במפעל, בניצחון 1–2 על קייב, ועזר למועדון להעפיל לשלב הבתים השני, בו הודחה.
ריינהרד גהלן
קצין מודיעין בחזית המזרחית
באפריל 1942 נתמנה למפקד הארגון "צבאות זרים מזרח" ובדצמבר אותה שנה הועלה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה). בסוף שנת 1944 הועלה לדרגת General Major (תת-אלוף). גהלן העלה את ארגונו על פסים מקצועיים וגייס לשורותיו אקדמאים מתחומים שונים, גאוגרפים, אנתרופולוגים ועורכי דין.
גארי ספיד
קריירת המועדונים
ביולי 2004 עבר ספיד לבולטון וונדררס תמורת 750,000 ליש"ט. גם בבולטון המשיך ספיד להיות שחקן קבוע בהרכב הקבוצה, הוא שותף בעונתו הראשונה בכל משחקי הליגה (באחד עלה כמחליף) ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום השישי בליגה, המקנה כרטיס לסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
ריינהרד גהלן
קצין מודיעין בחזית המזרחית
בין השנים 1942 ל-1945 צבר ארגונו של גהלן מידע רב ובעל ערך על הצבא האדום, מפקדיו, כלי נשקו וטקטיקות הקרב שלו. הארגון צבר חומר מודיעני רב מחקירתם של שבויי מלחמה סובייטיים, בעיקר מאלו מהם שהיו אנטי-קומוניסטים.
גארי ספיד
קריירת המועדונים
בדצמבר 2006 היה ספיד לשחקן הראשון בהיסטוריה שרושם 500 הופעות בפרמייר ליג. ב-1 בינואר 2008 עבר ספיד לשפילד יונייטד, הנושרת הטרייה מהפרמייר ליג, תמורת כרבע מיליון ליש"ט ועוד באותו היום ערך ספיד בן ה-38 את הופעת הבכורה שלו במדים החדשים. בנובמבר 2008, מעט אחרי פתיחת עונת נפצע ספיד בגבו, אך למרות הניתוח אותו עבר לא הצליח לחזור למגרשים עד תום העונה. בזמן הפציעה, החל ספיד לקחת חלק באימוני הקבוצה כחלק מצוות האימון. על אף שלא הצליח לחזור מפציעתו, הוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל רק בסיום עונת.
ריינהרד גהלן
קצין מודיעין בחזית המזרחית
גהלן פעל ביחד עם גנרל האס אס ולטר שלנברג, ראש שירותי הביון המאוחדים של גרמניה הנאצית, כדי להקים את צבאו של הגנרל הסובייטי אנדריי ולאסוב, שהיה צבא שבויים סובייטיים שלחם לצד הצבא הנאצי נגד הצבא האדום.
גארי ספיד
נבחרת ויילס
בצעירותו הופיע ספיד שלוש פעמים במדי נבחרת ויילס הצעירה. לאחר שהחל להתבלט במדי לידס יונייטד, זומן ספיד לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, ועלה לראשונה לשחק במדים הלאומיים בניצחון 0–1 במשחק הידידות מול במאי 1990. את שערו הראשון במדי הנבחרת, כבש ספיד בהפסד החוץ ל במסגרת מוקדמות יורו 1996, וביוני 1998 ענד לראשונה את סרט הקפטן.
ריינהרד גהלן
קצין מודיעין בחזית המזרחית
עם התהפך גלגל המלחמה, כאשר תבוסתה של גרמניה הייתה כבר בגדר ודאות, החל גהלן, בסוף שנת 1944, להתכונן לתקופה שלאחר המלחמה. על סמך ניסיונו המודיעיני הוא פיתח השערה, שהתבררה כנכונה, כי לאחר המלחמה יתחולל עימות בין מעצמות המערב לברית המועצות, והחל להתכונן לכך. בתחילת חודש מרץ 1945 פעל גהלן בעזרת הצוות שלו להעתקת החומר המודיעני שצבר למיקרופילם. את הקבצים המועתקים ארז בחביות אטומות למים אותן קבר באלפים האוסטריים.
גארי ספיד
נבחרת ויילס
בסך הכל הופיע ספיד 85 פעמים במדי הנבחרת, שני רק לשוער נוויל סאות'הול, שמחזיק ב-92 הופעות במדים הלאומיים, ויותר מכל שחקן שדה אחר. ב-44 מההופעות עלה ספיד לשחק כקפטן הקבוצה. ספיד מעולם לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר גביע העולם בכדורגל או לאליפות אירופה.
ריינהרד גהלן
מעורבותו בקשר העשרים ביולי
בתוך תחומי ארגונו התיר גהלן לאלו מקציניו שהיו ממתנגדי המשטר הנאצי לנהל דיונים חתרניים נגד המשטר. בימים האחרונים שלפני קשר העשרים ביולי, ההתנקשות בהיטלר שהייתה ב-20 ביולי 1944, שהה גהלן בברגהוף, ביתו הפרטי של היטלר שהיה מתחם האירוח והשליטה הנאצי שבקרבת העיירה ברכטסגאדן שבבוואריה והשתתף בדיוני הקושרים לקראת ההתנקשות.
גארי ספיד
קריירת האימון
לאחר שלושה מחזורים בעונת מונה ספיד לתפקיד מאמנה של שפילד יונייטד, במקום קווין בלקוול שפוטר, וחתם על חוזה לשלוש שנים. הוא הספיק לאמן בשפילד במשך כארבעה חודשים, בהם עמד על הקווים במשך 18 משחקים בטרם הודיעה התאחדות הכדורגל של ויילס על מינויו למאמנה של נבחרת הכדורגל הלאומית.
ריינהרד גהלן
מעורבותו בקשר העשרים ביולי
בספר זכרונותיו שיצא לאור בשנת 1971 "השירות: זכרונותיו של גנרל ריינהד גהלן" (The Service: The Memoirs of General Reinhard Gehlen) טען גהלן כי בשנת 1942 יצרו עמו קשר שלושה קצינים בכירים מקושרי הקשר נגד היטלר, קלאוס שנק פון שטאופנברג הנינג פון טרסקו ואדולף הויזינגר וצירפו אותו לקושרים. תפקידו נועד לדבריו להיות שולי ולאחר כישלון הקשר הצליח, לטענתו, להעלים את חלקו בקשר וניצל מהנקמה העקובה בדם שהייתה מנת חלקם של הקושרים האחרים.
גארי ספיד
קריירת האימון
בעת מינויו למאמנה של נבחרת ויילס, עמד מאזנה של הנבחרת במוקדמות יורו 2012 על שלושה הפסדים בשלושה משחקים. במשחקו הראשון על הקווים במסגרת המוקדמות, הפסיד ספיד עם קבוצתו בבית לנבחרת אנגליה בתוצאה 0–2, הפסד שדרדר את דרוגה של הנבחרת בדירוג העולמי של פיפ"א עד למקום ה-117, הנמוך בתולדותיה. בהמשך הטורניר הוביל ספיד את הנבחרת לשלושה ניצחונות בארבעת המשחקים הנותרים, ועלתה בדירוג העולמי עד למקום ה-45.
ריינהרד גהלן
מעורבותו בקשר העשרים ביולי
חמישה חודשים לאחר מכן היה שמו של גהלן קשור לקונפליקט נוסף עם היטלר. היה זה בדצמבר 1944, כאשר כוחות הצבא האדום שטפו את פולין והתקדמו לעבר פרוסיה המזרחית, אז הגיע הגנרל היינץ גודריאן, ראש המטה הכללי של צבא היבשה, למטהו של היטלר ודרש להפסיק את הקרב על הבליטה, מתקפת הנגד של הוורמאכט שנערכה אז באזור יערות הארדנים שבגבול בלגיה-צרפת. טענתו הייתה כי מתקפה זאת גורמת לאבידות כבדות, בעוד שהכוחות המשתתפים בה דרושים כדי להציל את הכוחות שלחמו בפולין, העומדים בפני תבוסה. הוא דרש כי הכוחות במערב יופנו מזרחה לחזית הפולנית. לחיזוק דרישתו הראה להיטלר תזכיר המפרט את מאזן הכוחות הקריטי בחזית פולין. דרישותיו נענו באופן חלקי בלבד והוא קיבל תגבורת קלה. גודריאן חזר לחזית המזרחית ונוכח לראות כי אין כל שיפור במצב הנואש ובראשית ינואר 1945 החליט לפנות שוב בפעם האחרונה להיטלר. כאשר הציג בפניו גודריאן תזכיר שנערך על ידי הגנרל גהלן, המפרט את סדרי הגודל של הכוחות הרוסיים, הכריז היטלר שהם "אידיוטיים לגמרי" ו"שקר גמור" ונובעים מתרמית של האויב ופקד להעביר את גהלן, שכתב את הערכת המצב, לבית משוגעים. בהשתדלותו של גודריאן החליט היטלר לבסוף לבטל פקודה זאת.
בשירות האמריקאים
חקירתו של גהלן והערכת אמינות המידע שמסר, נערכו יותר משנה. אחת השאלות שנבחנו בהערכת אמינות המידע שסיפק הייתה, האם גהלן הוא חלק מפעולת עוקץ של הריגול הנגדי הסובייטי. ביולי 1946 גהלן שוחרר רשמית מהשבי והוטס לגרמניה, בה החל לפעול בשירותו של המודיעין האמריקאי להקמת מערך של קציני מודיעין גרמנים לשעבר, שניתן לו שם הכיסוי "ארגון הפיתוח התעשייתי של דרום גרמניה". בשנת 1947 הועברה האחריות על תיק גהלן לידי ה-CIA, סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית שנוסדה אז.
גהלן הצליח להקים מחדש את רשת הסוכנים בגייסו אליה כ-350 סוכנים, ואף הכשיר סוכנים חדשים ובמשך הזמן הגיע מספרם לכ-4,000. לארגון ניתן הכינוי "ארגון גהלן" (באנגלית: Gehlen Organization או Gehlen Org). ראש סוכנות הביון המרכזית באותה עת, ריצ'רד הלמס טען, שבתקופת שיתוף הפעולה עם גהלן, הושגו כמויות משמעותיות של מידע איכותי על הסובייטים. עם זאת, נלוו לכך גם קשיים עקב מחסור בסוכנים המתאימים לעבודות שטח. המועמדים לתפקיד הגיעו ממגוון רב של רקעים ונטיות, חלקם כאלו שנחשדו כתומכי הקומוניסטים, ואחרים שנחשדו מאחר ששירתו במשטר הנאצי. עקב קשיים אלה והחשש ממידע מטעה שישתלו הסובייטים, איכות התוצאות של עבודתם המודיעינית של סוכני הארגון החלה להתדרדר, וסוכנים סובייטים הצליחו לחדור לארגון.
חרף הקשיים הללו, במשך שנים רבות במהלך המלחמה הקרה היוו סוכני ארגונו של גהלן את המקור העיקרי של סוכנות הביון המרכזית על הנעשה בברית המועצות ובגוש הסובייטי. כל שבוי מלחמה גרמני שחזר מהשבי הסובייטי בין השנים 1947 ל-1955 נחקר על ידי אנשי הארגון. אנשיו יצרו קשרים עם ארגוני מהגרים ממזרח אירופה והארגון החדיר סוכנים למדינות הבלטיות ולאוקראינה. הצלחה רבה נחל הארגון בשנת 1948 במה שכינה "מבצע בוהמיה", שבו הצליח לארגן את עריקתם למערב גרמניה של שני בכירים בשירות המודיעין הצבאי של צ'כוסלובקיה כשברשותם תיקים רבים ומידע רב.
בשירות הביון הפדרלי הגרמני
בשנת 1998 נחקק בארצות הברית החוק לחשיפת פשעי המלחמה הנאצים (Nazi War Crimes Disclosure Act) ובשנת 1999 מינה הנשיא ביל קלינטון ועדה לפיקוח על הפרסום של תיקי ביון הקשורים למלחמת העולם השנייה. על פי החוק האמור והחלטת הנשיא פרסם הארכיון לביטחון לאומי (National Security Archive) בוושינגטון ב-4 בפברואר 2005, 26 שנה לאחר מותו של גהלן דו"ח על ארגון גהלן. על פי הדו"ח העסיק גהלן בארגונו לפחות 100 קציני אס דה וגסטפו לשעבר ובהם פושעי מלחמה ידועים. מסקנתו של הדו"ח הייתה שהדבר עזר למאמצי התעמולה של ברית ורשה ואף סייע לק.ג.ב. לבצע חדירות לארגון.
הקשר הישראלי
בשנת 1961 התעוררה בישראל פרשת ריגול שהסעירה את דעת הקהל, כאשר נחשף כי ישראל בר, פרשן צבאי שהיה מעורה בצמרת הביטחונית התגלה כמרגל למען ברית המועצות. בעקבות חשיפתו והעמדתו לדין גילה הציבור עניין בקורותיו. אחד מפרקי חייו החל בשנת 1959 כשנפתחה הקתדרה להיסטוריה צבאית באוניברסיטת תל אביב, ובר נתמנה לעמוד בראשה. במעמד הפתיחה המתוקשר נכחו ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, הרמטכ"ל, חיים לסקוב, ורבים מראשי מערכת הביטחון. הדבר נתן עידוד להערכה בציבור כי בר הוא "איש סודו של דוד בן-גוריון", עטרה שלא הגיעה לו. שמו של הפרשן הנודע הגיע אף לחו"ל, ובר הוזמן להרצאות ופגישות בעיקר בגרמניה, שבשפתה דיבר ברהיטות. בר פרסם ספר בגרמנית בהוצאת ספרים במינכן ונשא הרצאות בפני קצינים גבוהים בשוודיה, בנורווגיה ובצרפת. בגרמניה הפך להיות אורח רצוי לקציני הצבא המערב גרמני, ה"בונדסוור". בר החל לקשור קשרים עם הגנרלים של הצבא הגרמני. קשרים הדוקים רקם עם ריינהרד גהלן שעמד אז בראש שירות הביון הפדרלי הגרמני.
את החשדות נגד בר עורר איסר הראל, הממונה על שירותי הביטחון, שכיהן באותה עת כראש המוסד ובנוסף היה גם האחראי כלפי ראש הממשלה על פעולותיו של שירות הביטחון הכללי, כשראש השב"כ כפוף להנחיותיו. הראל ראה בבר מאז שנת 1955 משום "סיכון ביטחוני". הוא קרא לבר לשיחות אחדות בפרקי זמן שונים כדי לאשש את חשדו. בסוף החליט לשים קץ לפגישותיו של בר עם גהלן ואסר עליו להמשיך ולהפגש עמו. במאי 1960 ניצל בר את היעדרו של הראל מישראל, משום שהיה עסוק אז במבצע חטיפתו של אדולף איכמן מארגנטינה ויצא לגרמניה לפגישה עם גהלן. גהלן הסדיר לבר פגישות עם ראשי האגפים בארגונו, לרבות עם האחראי על הפעלת סוכנים בגוש המזרחי. בשובו לישראל הפיץ בר את השמועה כי הביא שדר מהגנרל גהלן לראש הממשלה דוד בן-גוריון. כשנודע הדבר להראל הוא נזעם וב-9 ביוני 1960 זימן את בר לפגישה עמו. בשיחה פירט בר את המסר כביכול שהביא לבן-גוריון. הראל נזף בבר והודיע לו כי הוא אוסר עליו לנסוע יותר לחו"ל והורה לשב"כ להגביר את הפיקוח עליו. חשדותיו של הראל התאמתו בחודש מרץ 1961 כאשר אנשי השב"כ שניהלו מעקב סמוי על סוכני הביון הסובייטי הצליחו להבחין בפגישתם עם בר. בר נעצר והועמד לדין בפני בית המשפט המחוזי בתל אביב. במשפטו נמצא בר אשם בריגול חמור ובית המשפט גזר עליו 10 שנות מאסר. בר הגיש ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון ובנובמבר 1962 דחה בית המשפט העליון את הערעור והחמיר את עונשו ל־15 שנות מאסר.
בתפקידו כראש שירות הביון הפדרלי הגרמני הנהיג גהלן שיתוף פעולה מודיעיני הדוק בין השירות הגרמני לבין "המוסד" הישראלי. השירות הגרמני סייע לישראל באספקת תיעוד למבצעים חשאיים, וחיפה על ישראל במקרים של כישלונות. כך היה בפרשת המרגל הישראלי וולפגנג לוץ, שנתפס במצרים בשנת 1965. ממשלת גרמניה טענה בפני המצרים כי הוא ריגל מטעמה, ובכך הצילה אותו מהגרדום בקהיר.
במקרים אחרים ידעה הממשלה הגרמנית למחול לאנשי "המוסד" שפגעו בריבונותה ולהעלים עין מפעילותם. באפריל 1967 נעצרו במינכן שני אזרחים בריטים שניסו לפרוץ לדירת אשתו של היינריך מילר, ראש הגסטפו. הם היו למעשה ישראלים, אנשי מבצעים של "המוסד" שקיוו למצוא בדירה מכתבים ותמונות שיאפשרו לעלות על עקבותיו של מילר, שב"מוסד" סברו אז כי הוא חי ומסתתר. פנייה של ראש המוסד דאז, מאיר עמית, אל עמיתו בשירות הגרמני הגנרל גהלן הביאה לשחרורם המהיר של השניים, שלושה חודשים לאחר מעצרם
תאוריות קשר
דמותו של גהלן, "רב מרגלים" ומשרתם בזה אחר זה של מספר אדונים, גרמניה הנאצית, סוכנות הביון האמריקאית וגרמניה המערבית, הייתה מקור למספר תאוריות קשר, חלקן ככל הנראה דמיוניות.
תאוריה אחת שאומתה בחלקה נגעה לאוטו סקורצני מפקד יחידת הקומנדו המיוחדת של הוואפן אס אס, שלאחר סיום המלחמה הצליח להימלט משוביו והשתקע בספרד של פרנקו. בשנת 1953 גויס סקורצני לארגונו של גהלן ונשלח על ידו למצרים לשמש יועצו של הנשיא מוחמד נגיב. הוא גייס צוות המורכב מקציני אס אס לשעבר לאמן את הצבא המצרי ואימן גם מתנדבים ערבים בטקטיקות קומנדו לצורך פעולה נגד חיילים בריטים המוצבים באזור תעלת סואץ. כמו כן אימן מספר פליטים פלסטינים שאחד מהם היה יאסר ערפאת, לצורך הסתננות לישראל דרך רצועת עזה.
תאוריה אחרת מייחסת לארגונו של גהלן השתתפות בהפיכה שהתחוללה באיראן בשנת 1953. הרקע להפיכה היה בחירתו בשנת 1951, בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו באיראן, של מוחמד מוסאדק לראשות הממשלה. מוסאדק פעל להשגת עצמאות מדינית וכלכלית מלאה מהאימפריה הבריטית, והלאים את חברת הנפט האנגלו-פרסית, אשר החזיקה במונופול על ייצור הנפט במדינה והייתה בבעלות בריטית. מהלך זה, שפגע קשות באינטרסים הכלכליים של בריטניה באזור, הביא בסופו של דבר לכך שבשנת 1953, במבצע שתוכנן והוצא לפועל על ידי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית וסוכנות הביון הבריטית, ה-MI6 הופלה ממשלתו של מוסאדק בהפיכה צבאית. לאחר ההפיכה הושב השאה מוחמד רזא שאה פהלווי לשלטון, והוא ביטל את הלאמת תעשיית הנפט והנהיג משטר דיקטטורי פרו-מערבי. לפי תאוריה זו חבר ארגונו הקטן יחסית של גהלן לשתי הסוכנויות הבכירות, האמריקאית והבריטית, בארגון ההפיכה.
רצח קנדי שאירע בדאלאס שבטקסס, ב-22 בנובמבר 1963, גרם למספר רב של תאוריות קשר. הגרסה הרשמית היא שאת הרצח ביצע לי הארווי אוסוואלד לבדו. מאחר שהחשוד נרצח על ידי ג'ק רובי צצו במרות השנים תאוריות קשר שונות באשר לזהות המתנקש או המתנקשים, והגרסה הרשמית אינה מקובלת על רבים בציבור האמריקאי. הרצח והתעלומה שיצר הפכו אירוע מכונן בתודעה ובתרבות האמריקאית ונחשב בידי רבים כנושא בלתי פתור, שיוצרים וחוקרים שבים ודשים בו שוב ושוב, אלא שבמהלך עשרות השנים שחלפו מאז הרצח, לא אותר כל אדם שהשתתף ברצח או ב"מזימת החיפוי", פרט לאוסוואלד עצמו. התאוריות העיקריות מייחסות את הקשר לימין האמריקאי, לתשלובת התעשייתית ביטחונית, לסוכנות הביון המרכזית, לאף בי אי, לפידל קסטרו, למתנגדי קסטרו, למאפיה ולאישים וגופים נוספים. בשלל תאוריות אלה לא נפקד מקומו של ריינהרד גהלן ונוצרה תאוריה המייחסת לנאצים לשעבר מאנשיו השתתפות בקשר.
Windows 11
Windows 11 היא מערכת הפעלה מסדרת Windows מבית מיקרוסופט למחשבים אישיים, אשר הושקה ב-5 באוקטובר 2021.
דרישות מערכת
להלן דרישות המערכת המינימליות של Windows 11 : קיימת ביקורת על דרישות המערכת של Windows 11, הטוענת שאלו מגבלות המיושמות באופן מלאכותי במטרה למנוע את התקנת מערכת ההפעלה על מחשבים ישנים, זאת כיוון שדרישות מערכת אלו לא מתקיימות ברוב המחשבים בני ארבע שנים ומעלה, בעיקר עקב הדרישה לשבב TPM 2.0. באופן זה, מיליוני מחשבים ברחבי העולם ייהפכו לפסולת אלקטרונית כאשר התמיכה ב-Windows 10 תיפסק. מנגד, התומכים בדרישות מערכת אלו גורסים כי דרישות המערכת האלו הכרחיות על מנת לאפשר את ההתקדמות הטכנולוגית של מערכת ההפעלה, ושהן בהחלט סבירות. בסוף אוגוסט 2021 ובעקבות הביקורת, מיקרוסופט החליטה כי תאפשר למשתמשים להתקין את Windows 11 באמצעות ISO גם על מחשבים ישנים שאינם עומדים בדרישות המערכת המינימליות, אך לא תשחרר עבורם עדכונים שוטפים.
פיתוח
בטרם יציאתה לאור של מערכת ההפעלה Windows 10, מיקרוסופט ציינה שזו תהיה "הגרסה האחרונה של Windows". בהכרזה זו נטען כי מערכת ההפעלה נחשבה כ"שירות", ומקבלת עדכונים חדשים באופן תדיר. עם זאת, תכנון מחודש של Windows בוצע לאחר שפורסמה משרה הקוראת ל"התחדשות גורפת" של Windows על ידי מיקרוסופט. גרסת בטא של Windows 11 הודלפה ב-15 ביוני 2021, והיא גילתה ממשק הדומה ל-Windows 10X שבוטלה, ביחד עם עיצוב ומיתוג מחודש.
במהלך כנס המפתחים של מיקרוסופט, ה־Microsoft Build, מנכ"ל מיקרוסופט סאטיה נאדלה הציג את הדור הבא של Windows בנאומו המרכזי ואמר שתהיה הכרזה רשמית בקרוב. שבוע לאחר מכן, מיקרוסופט שלחו הזמנה לאירוע של Windows שיתקיים ב-24 ביוני 2021. האירוע התחיל בשעה 11 בבוקר (ET), שנבחרה על מנת לרמוז ששם מערכת ההפעלה החדשה הוא אכן Windows 11. בנוסף, מיקרוסופט פרסמה סרטון בן 11 דקות של גרסת Slo-fi לצלילי הדלקה של גרסאות שונות של חלונות ליוטיוב ב-10 ביוני.
באוקטובר 2022 תשתחרר גרסת 22H2 לWindows 11 שנקראת לפי המשתמשים "הגרסה הגדולה של Windows 11".
הפצת מערכת ההפעלה
המערכת הופצה לכלל המשתמשים ב-5 באוקטובר 2021.
ממשק משתמש
ל-Windows 11 קו עיצובי אחיד הכולל שקיפות, פינות מעוגלות, הצללה והנפשה חדשה. תפריט התחל התחדש, והוסרו ממנו האריחים החיים שליוו את כל גרסאות ועדכוני Windows החל מ-Windows 8. הצלמיות בשורת המשימות ממורכזות כברירת מחדל, יחד עם כפתור ההתחל, אולם ניתן לשנות זאת ולהצמידן לצד שמאל (במערכת ההפעלה בעברית: לצד ימין). מערכת ההפעלה כוללת את חנות האפליקציות שנבנתה מחדש, צלמיות וסמלי מערכת מודרניים יותר, צלילים שונים וגרסה חדשה לגופן המערכת Segoe.
תכונה נוספת שהוצגה ב-Windows 11 היא פיצול אוטומטי ונוח יותר של יישומים על גבי המסך, לשם עבודה במקביל על מספר יישומים.
ממשק המשתמש שואב את עיצובו ממערכת ההפעלה Windows 10X, שבוטלה על ידי מיקרוסופט במאי 2021 בטרם יצאה לשוק.
רכיבים גרפיים
Windows 11 כוללת מסך רכיבים גרפיים (באנגלית: widgets) המציג חדשות, מזג אוויר, ומידע על תחומי עניין מפורטל MSN, אשר ניתנים להגדרה והתאמה אישית. פאנל זה מחליף את כפתור "News and Interests" שהופיע בשורת המשימות בגרסאות המאוחרות של Windows 10.
הגישה למסך זה מחייבת התחברות לחשבון מיקרוסופט.
יישומים מובנים
היישום Microsoft Teams שולב במערכת באופן מובנה ונגיש מתוך שורת המשימות, בתור התחליף המסתמן לסקייפ. בנוסף לכך הכריזה מיקרוסופט על Windows 11 כפלטפורמה המיועדת לגיימרים, כאשר שירות (מנוי חודשי בתשלום המאפשר גישה חופשית למשחקים) יופץ במערכת ההפעלה יחד עם תכונות נוספות.
תמיכה בהפעלת אפליקציות אנדרואיד
Windows 11 תומכת לראשונה בהתקנת אפליקציות שפותחו לאנדרואיד באמצעות חנות האפליקציות של אמזון, דרך חנות האפליקציות של מיקרוסופט.
צילום הרצאות בווידאו
צילום הרצאות בווידאו נעשה לשם תיעוד לצורך הוראה. מאפייני צילום הרצאה והאופן בו היא מתבצעת מתחילים בהגדרת התוצר הפדגוגי הנדרש. בהתאם לצורך הפדגוגי נבחר הפתרון המתאים על מרכיביו השונים. היתרונות הפדגוגיים ליישום של וידאו בחינוך הם אפשרות ללמידה גמישה מבחינת המיקום והזמן, יישום של מודלים פדגוגיים חדשניים, הפעלת הלומדים באמצעות פעילות שבה הלומדים צריכים להשתמש בצילום לצורך למידה, מענה ללומדים עם צרכים מיוחדים, הרחבת קהל היעד של מוסדות חינוך לקהל יעד מרוחק (למידה מרחוק) וכן באמצעות קורס פתוח מקוון מרובה משתתפים (Massive Open Online Courses או MOOC). צילום שיעורים בווידאו החל עם כניסת מדיום הטלוויזיה (לדוגמה הטלוויזיה החינוכית), וצבר תאוצה רבה עם התפתחותה של רשת האינטרנט ובעיקר של אתר YouTube, המאפשר להעלות סרטוני וידאו לרשת. הזמינות של הסרטים לצפייה בכל זמן ומכל מקום, ועיבודם על גבי השרתים הנמצאים בענן הפכו את השימוש בטכנולוגיה לפשוטה וזמינה. מוסדות להשכלה גבוהה כדוגמת MIT, וכן אוניברסיטאות נוספות שהחלו להבין את היתרונות של מדיום זה, פתחו את שעריהן ללומדים מכל העולם באמצעות הרצאות מוקלטות של קורסים שלמים. כמו כן, יש ארגונים רבים כדוגמת אקדמיית קהאן המציעים גישה לאלפי סרטונים המשמשים ללמידה במגוון של מקצועות לימוד.
מודלים פדגוגיים לצילום שיעור
השימוש הפדגוגי בשיעור מצולם נותן מענה לאספקטים הקשורים לצרכים של הלומד, וכן ללומדים בעלי צרכים מיוחדים. לצד הערך המוסף אשר ניתן להפיק מצפייה בהרצאה מוקלטת, ישנה ביקורת על הפסיביות של הצופה ועל כך שמדיום זה אינו מתאים לכל לומד. יש מחקר שאף מצביע על כך שייצוג מידע טקסטואלי מלא בנוסף לליווי הקריינות עשוי אף לפגוע בהשגת המטרות ולהשפיע לרעה על עמדתו של הלומד. לכן יש דגש רב על הבנית מודלים נכונים של תיעוד אשר בהם ימצא פתרון למגוון רחב של לומדים בעלי מאפיינים שונים. על מנת לתת מענה לצורך יש להגדיר את מטרת הצילום ולאחר מכן לבחור את מודל הצילום המתאים. יישומים אפשריים לצילום הרצאה כוללים:
שיטות לצילום הרצאה
שיטת הצילום היא נגזרת של הצורך אשר הוגדר מראש, בהתאם למטרת הצילום ניתן לבחור את השיטה המתאימה ביותר. מחקר שנערך על ידי צ'י-מינג צ'ן (Chih-Ming Chen) מצביע על כך שלסרטוני וידאו תרומה לשיפור הלמידה אך יש אבחנה בין השיטות השונות ולכל אחת היתרונות שלה. קיימות מגוון שיטות לצילום הרצאה:
צילום באמצעות מחשב אישי
יתרונות: חסרונות:
צילום במצלמת וידאו
צילום של המרצה באמצעות מצלמת וידאו המחוברת לחצובה. מצלמות מאפשרות איכות צילום התומכת באיכות וידאו גבוהה ובנוסף איכות צליל טובה באמצעות מיקרופון דש חיצוני. צילום בשיטה זאת יכול אפילו לתת מענה למרצה המעוניין לצלם את עצמו ללא תלות בגורם מומחה ובאופן שהתוצר יהיה איכותי וישרת אותו שוב בעתיד. פעילות זאת דורשת רמת המיומנות מסוימת אך עדיין אינה דורשת התמחות מקצועית. ישנם אתרי אינטרנט וסרטונים ברשת המסבירים כיצד לבצע זאת.
יתרונות: חסרונות:
כיתה מוקלטת
על פי מודל זה מציבים ציוד הקלטה בכיתה באופן שבו כל תהליך ההקלטה והעריכה מבוצעים באופן אוטומטי. עם תחילת השיעור מפעילים את ההקלטה ובסיומו מפסיקים אותה. מאחר שבדרך כלל מערכות מסוג זה נשלטות באמצעות מחשב, ניתן לתזמן את ההקלטה באופן אוטומטי. המודל של הקלטת הרצאה נועד להנגיש תוכן מתועד באופן ויזואלי. מודל זה קיים כבר שנים רבות ובגלגולים שונים כדוגמת: הטלוויזיה הלימודית או באמצעות שידורי הרדיו של האוניברסיטה הפתוחה. תכליתה של הרצאה מצולמת להעביר תוכן באופן ויזואלי והיא במהותה למידה "ביהביוריסטית" באופיה. הערך המוסף של מדיום זה הוא באפשרות של הצופה לחזור לאחור במידה ולא הבין, לבחור במועד המתאים לצפייה. את כל הציוד הנדרש מתקינים בכיתה באמצעות קיבוע שלו באופן חד פעמי. הרעיון העיקרי הוא להימנע ככל ניתן בהפרעה למרצה או בשימוש בצלם – כך שהמרצה במהלך השיעור אינו מודע בעצם לכך שהוא מצולם.
פתרונות טכנולוגיים כוללים:
יתרונות השיטה: חסרונות השיטה:
עריכת הסרט
תוכנות העריכה הן רבות והמובילה ביניהן היא אדובי פרימייר (Adobe Premier). עם זאת, יצאו לשוק תוכנות רבות אשר נותנות מענה מספק למרבית הצרכים כדוגמת קורל (Corel) וכן וונדרשר (Wondershare). במידה ומדובר בתוכנה המאפשרת עריכה בזמן אמת, ישנן תוכנות ייעודיות מורכבות יותר, כמו תוכנת וימיקס (Vmix) לתפעול, אשר לרוב מיועדות לשימוש על ידי אנשי מקצוע. פרט להיבט הטכני של עריכת הסרט יש לתת את הדעת להיבטים הפדגוגיים. רצוי שלא יעלה על עשרים דקות, יהיה מחולק למקטעים ברורים ועם מבנה והצגה שייצרו עניין לצופה. יש חשיבות רבה להבניה נכונה של הסרט: שילוב של תמונות ושקפים, הדגמות ויזואליות ולא רק הסברים באמצעות דיבור - כל אלה ייצרו עניין ויתנו מענה להיבטים הקוגניטיביים של מגוון רחב של לומדים.
הפצת הסרט
לרוב יועלה השיעור המוקלט לרשת האינטרנט, חשוב שניתן יהיה להגיע אליו בקלות ולצפות בו בנוחות (כאשר הכוונה היא שניתן יהיה להגיע אליו בקלות דרך הרשת - יש להשקיע בקידום אתרים במנועי חיפוש SEO). הפלטפורמה המובילה כיום להפצת וידאו היא Youtube. אך עם זאת, יכולות הגדרת הפרטיות מוגבלות והשיעור יהיה פתוח לרשת האינטרנט. על מנת לספק קישור לנמענים מסוימים עליהם להיות רשומים לשירות Gmail. פתרון נוסף הוא Vimeo המאפשר הגדרת רמת פרטיות על פי דומיין, כך שרק מתוך אתר ספציפי ניתן יהיה לנגן את הסרט. ישנן גם מערכות אחסון פנים ארגוניות (פרטיות) כדוגמת קלטורה או Macamedia אשר מאפשרות גישה למשתמשים על פי הרשאות ארגוניות, המבוססות על פלטפורמות סטנדרטיות לניהול זהויות, כדוגמת Active Directory. ארגונים אשר חפצים לאפשר גישה לשיעורים שלהם לכל רשת האינטרנט יבחרו בפלטפורמות הפתוחות ואלו המיעדים את הגישה ללומדים שלהם בלבד ישתמשו בפלטפורמות המאפשרות הגבלת גישה על פי הרשאה.
שאנדור דובו
שאנדור דובו (במקור עד 1918 שייבר, בהונגרית: Dobó Sándor; צ'אברנדק, 1 בספטמבר 1855 – גיור, 5 בדצמבר 1923) היה שחקן, יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
ביוגרפיה
שאנדור שייבר נולד במשפחה יהודית. אביו היה אדולף שייבר. הוא סיים את הגימנסיה בסומבטהיי בשנת 1873, ואז הפך לסטודנט למשפטים. הוא הפסיק את לימודיו, התגייס לצבא ובשנת 1878 לקח חלק בכיבוש בוסניה על ידי הצבא של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1880 הצטרף ללהקת שחקנים נודדות. החל את הקריירה שלו כשחקן בקצ'קמט עם וילמוש לאסי. בשנת 1881 שיחק בלהקות של וילמוש לאסי ויאנוש נייקי, בין 1882 לבין 1884 בלהקתו של ז'יגמונד שאגי, ב 1885 של לאיוש פשטי איהאס, בשנת 1886 קארוי בארודי, ב-1887 וינצה נאג'י; בשנת 1888 המשיך בקריירת המשחק שלו בלהקתו של אלק שומודי. בטרם הפך למנהל תיאטרון הוא חתם חוזה בלהקתו של יאנוש קומיאטי בדברצן. הוא הופיע בתפקידים קומיים ובאופרטות. משנת 1889 הפך לבמאי ולמנהל תיאטרון בקצ'קמט (שכר את תיאטרון קצ'קמט יחד עם לאיוש פשטי איהאס) ולאחר מכן סייר ברחבי ממלכת הונגריה עם להקה עצמאית שלו (1892:זנטה, 1893:בנסקה ביסטריצה, 1895:סקשפהרוואר). בין השנים 1897–1901 היה במאי תיאטרון בעיר גיור במערב הונגריה. בסיום לימודיו באקדמיה לדרמה החל השחקו המפורסם לימים קלמן רוז'אהדי את קריירת המשחק שלו בשנת 1892 בלהקתו של שאנדור דובו. דובו פרש בשנת 1905 והפך לפקיד של מפעל קרונות הרכבת של גיור. בשנת 1913 נבחר לחבר הוועדה המחוקקת של העיר גיור (חבר מועצת העיר).
יחסי בולגריה–פינלנד
יחסי בולגריה–פינלנד הם יחסי החוץ בין בולגריה לפינלנד.
היסטוריה
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 1877–1878, כמעט מאתיים חיילים מפינלנד השתתפו במלחמה לצד האימפריה הרוסית ונסיכות בולגריה. בין השנים 1880–1818 היה הגנרל הפיני יוהאן קזימיר ארנרוט שר המלחמה, הפנים והחוץ של בולגריה, וכן שימש כראש ממשלת בולגריה.
ממלכת בולגריה הכירה בעצמאות פינלנד ב-27 בפברואר 1918 והקשר בין המדינות נוסד רשמית ב-19 ביולי אותה שנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות חלק ממדינות הציר, אולם בסוף המלחמה נותקו היחסים בין המדינות לאחר המלחמה הוקמו היחסים מחדש ב-4 ביוני 1948.
פינלנד הצטרפה ל בשנת 1995. באותה שנה הגישה בולגריה את בקשתה לחברות בארגון, ותחת נשיאות פינלנד של מועצת האיחוד האירופי בשנת 1999 החל משא ומתן על הצטרפות, אשר הסתיים בשנת 2007.
פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד
פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד (באנגלית: Dred Scott v. Sandford; מראה מקום: 60 U.S. (19 How.) 393) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1857, שהיה מקרה ראשון, מאז פסק דין מרבורי נגד מדיסון, שניתן 54 שנים קודם לכן, שבו ביטל בית משפט זה חוק של הקונגרס.
דרד סקוט היה עבד אמריקני, שנקנה על ידי אדם במדינת אילינוי ונלקח על ידי אדונו לטריטוריה החופשית מעבדות מינסוטה ואחר כך למיזורי, שבה העבדות הייתה חוקית. לאחר מות אדונו פנה סקוט לבית המשפט וביקש שיכירו בו כאדם חופשי. בית המשפט במיזורי קבע כי הוא אדם חופשי, אולם בית המשפט העליון של מיזורי קבע כי הוא עבד והחזיר את הנושא לערכאה נמוכה יותר. במקביל פנה סקוט לבית משפט פדרלי, אך בו הפסיד במשפט. הוא ערער לבית המשפט העליון של ארצות הברית, שקבע כי אין לו זכות עמידה בפני בית המשפט.
פסק הדין, שנכתב בידי נשיא בית המשפט העליון רוג'ר טוני, נתן מספר קביעות שהשפעתן נרחבת לכל הקהילה האפרו-אמריקנית:
פסק דין זה נחשב לאחד הגורמים שזירזו את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ואת יצירת התיקונים ה-13, ה-14, וה-15 לחוקת ארצות הברית, שהעניקו, בין השאר, זכויות אדם לשחורים בארצות הברית. התיקון ה-14 נחשב לאבן דרך בשאלת החלת סעיפי מגילת הזכויות האמריקנית לא רק על הממשל הפדרלי אלא גם על המדינות עצמן.
רקע כללי
העבדות בארצות הברית הייתה מוסד מקובל עוד מימי השלטון הבריטי, אלא שעם המהפכה החקלאית שינתה החקלאות את פניה - חוות רבות הפכו ממשק משפחתי קטן ומגוון שתוצרתו נצרכת ברובה על ידי החקלאי עצמו והיתרה משווקת בעיקר בשוק המקומי, לחוות ענק המתמחות בגידול חקלאי יחיד. גידול זה (בעיקר כותנה אך גם אורז וטבק) נשלח לערים מרוחקות לעיבוד תעשייתי ומשם מיוצא לאירופה. העבודה בחוות אלו נסמכת בעיקר על עבודת עבדים.
עובדות המקרה
דרד סקוט נרכש בשנת 1818 על ידי ד"ר ג'ון אמרסון, מנתח בצבא ארצות הברית, מג'ון בלאו, בעליו של סקוט מאז שנולד לשפחתו של בלאו בשנת 1795. אמרסון עבר לשרת בפורט ארמסטרונג שבמדינת אילינוי, מדינה שבה העבדות אסורה, וסקוט יכול היה להשתחרר. בשנת 1836 עבר אמרסון למדינת מינסוטה – מדינה שבה העבדות אסורה בהתאם לפשרת מיזורי, ולאחר מכן עבר לוויסקונסין. במהלך תקופה זו התחתן סקוט עם השפחה הרייט רובינסון – דבר שהתאפשר רק במדינות הצפון, שכן במדינות העבדות בדרום, העבדים לא יכלו לחתום על חוזה, לרבות חוזה נישואין. באוקטובר 1837 הועבר אמרסון לסנט לואיס, מיזורי, אולם השאיר את סקוט ואשתו בוויסקונסין והשכיר אותם כעבדים. בנובמבר 1837 הועבר אמרסון לפורט ג'ספ שבלואיזיאנה, שם נשא לאישה את איריין מארי סנפורד. סקוט ואשתו הובאו ממינסוטה לשרת אותם. ב-1840 נולד בנו הראשון של סקוט. לאחר מכן נסע אמרסון לפלורידה להילחם במלחמת הסמינולים ועם שובו עבר עם משפחתו לאיווה – מדינה חופשית, ועל כן השאיר את עבדיו בלואיזיאנה, תוך שהוא משכיר אותם לשירות של אחרים. סקוט, אשתו ומשפחת אמרסון חזרו למיזורי בשנת 1842, ובדצמבר 1843 נפטר אמרסון. ג'ון פ. א. סנפורד, אחיה של איירין אמרסון (אלמנתו של אמרסון), מונה כמנהל העיזבון. סקוט נשאר עבד בלואיזיאנה, ואיירין אמרסון קיבלה את שכר עבודתו. בפברואר 1846 פנה סקוט לאמרסון וניסה לרכוש את חירותו, אולם איירין אמרסון סירבה. באפריל 1846 תבע אותה סקוט בבית המשפט בסיוע מתנגדי עבדות. ההליכים שלאחר מכן נוהלו נגד סנפורד.
החלטות בית המשפט של מיזורי
פנייתו הראשונה של סקוט לבית המשפט נכשלה מטעמים טכניים – סקוט לא הצליח להוכיח כי הוא בבעלותה של אמרסון. סקוט ערער לבית המשפט העליון של מיזורי, שקיבל את עמדתו ב-1848 והורה על משפט חוזר. הדיון נערך בינואר אותה שנה, וחבר המושבעים קיבל את עמדתו של סקוט והורה לשחררו. אמרסון ערערה ב-1850 לבית המשפט העליון של מיזורי. לאחר מכן פנתה אמרסון לאחיה, ג'ון פ. א. סנפורד מניו יורק, שימשיך בהליכים מטעמה. בית המשפט העליון של מיזורי הפך את ההחלטה של הערכאה קמא, והורה כי סקוט הוא עדיין בבעלותה של אמרסון.
טענות הצדדים
בשלב זה של ההליכים לא יכלה משפחת בלאו לממן את ההליכים המשפטיים של סקוט, אולם מונטגומרי בלייר, עורך דין ידוע מוושינגטון הסכים לקחת על עצמו את ניהול התיק בלא תשלום (פרו בונו). התנועה למלחמה בעבדות לא תמכה בהליכים המשפטיים משום שלא האמינה כי בית המשפט העליון ישנה את החלטת בית המשפט הפדרלי המחוזי. בדצמבר 1854 ערער סקוט על החלטת בית המשפט המחוזי הפדרלי לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בטענה כי השופט ולס שגה בהפנותו את שאלת החירות של סקוט לחבר מושבעים. בית המשפט קבע את התיק לדיון בדצמבר 1855, ושמע את טענות הצדדים בפברואר 1856. הדיון, שנמשך ארבעה ימים (דבר מקובל באותה עת) התמקד בשאלה האם שחורים יכולים להיות אזרחי ארצות הברית, האם הקונגרס יכול לאסור על עבדות בטריטוריות השונות של ארצות הברית, והאם פשרת מיזורי הייתה חוקתית. לאחר דיונים בין השופטים, הם דחו את הכרעתם וביקשו מהצדדים לטעון בשתי שאלות נוספות: הצדדים טענו לשאלות אלה בדצמבר 1856.
הכרעת הדין
פסק דינו של בית המשפט העליון ניתן ב-6 במרץ 1857. דעת הרוב בפסק הדין הייתה זו של נשיא בית המשפט העליון טוני, אליו הצטרפו חמישה שופטים, חמישה מן התומכים בדעת הרוב היו תושבי מדינות הדרום ובעלי עבדים בעצמם. השופט נולסון הסכים עם טוני בדעת יחיד נפרדת, מאחר שהסכים לתוצאה אך לא להנמקות. השופטים קרטיס ומק'לין התנגדו.
שאלת זכות העמידה
השאלה הראשונה שבה דן בית המשפט העליון הייתה שאלת זכותו של סקוט לעתור לבית משפט. פסקה 1 לסימן 3 לחוקת ארצות הברית קובעת כי "לרשות השופטת תהא סמכות... על סכסוכים... בין אזרחים של מדינות שונות...". בית המשפט קבע כי סקוט אינו אזרח של מדינה ועל כן אין סמכות לבית המשפט לדון בתביעה שלו. אף אם מדינה מסוימת מעניקה אזרחות לשחורים על פי חוקיה היא וחוקת המדינה, אין היא יכולה לזכותם באזרחות לצורך המשפט הפדרלי וחוקת ארצות הברית. משום כך, נקבע כי אין משמעות להחלטת מיזורי להכיר בסקוט כאזרח המדינה.
בית המשפט קבע כי מנסחי החוקה ראו את השחורים כשייכים ל:
השופט קרטיס, בדעת המיעוט שלו, התנגד לקביעה זו וטען כי שחורים רבים היו אזרחים במדינות ניו המפשייר, מסצ'וסטס, ניו יורק, ניו ג'רזי וקרוליינה הצפונית בעת ההצבעה על קבלת החוקה ואישורה במדינות אלה.
דיון בשאלת העבדות
על אף שבית המשפט קבע כי אין לו סמכות לדון במקרה, הוא המשיך לדון בשאלה האם סקוט אדם חופשי. בית המשפט קבע כי סקוט הוא עבד, אף שהתגורר במדינת מינסוטה שבה העבדות אסורה.
לפי פסק הדין, פשרת מיזורי הייתה בלתי חוקית מאחר שלקונגרס אין סמכות חקיקה בטריטוריות השונות. כמו כן קבע בית המשפט כי פשרת מיזורי היא חוק בטל, מהיותה סותרת את התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית, ופוגעת בחופש הקניין של בעלי העבדים. לדברי בית המשפט, לא ייתכן שאדם יאבד את רכושו (העבד) רק בשל מעבר למדינה חופשית. בית המשפט הוסיף וקבע – אף שהדבר לא הועלה כלל על ידי הצדדים ולא נדון בפניו – שלבתי המחוקקים של הטריטוריות השונות אין סמכות לקבוע כי העבדות אסורה בתחום הטריטוריה. בהחלטתו בעניין סקוט, ביטל בית המשפט חוק של הקונגרס וקבע כי החוק הוא בלתי חוקתי וסותר את החוקה. הייתה זו הפעם השנייה בתולדות ארצות הברית שבה בית המשפט הפעיל ביקורת שיפוטית וביטל חוק. הפעם הקודמת אירעה 54 שנים קודם לכן בפסק דין מרבורי נגד מדיסון.
השופט קרטיס התנגד לקביעת בית המשפט בדעת מיעוט. לדבריו, מרגע שקבע בית המשפט כי אין לו סמכות לדון בתביעה, החלטותיו בהמשך הן אוביטר דיקטום (אמרות אגב). השופטים קרטיס ומק'לין התנגדו גם לביטולה של פשרת מיזורי, בטענה שאיש מהחקלאים במדינות לא התנגד לפשרה (המונעת מהם יכולת להשתמש בעבדים) וכן לא התנגדו לצו הצפון מערבי האוסר על עבדות וקדם לפשרת מיזורי, ועל כן אין זה הזמן לבטלה.
השלכות המשפט
משמעות ביטולה של פשרת מיזורי הייתה הרחבת העבדות לכל המדינות והטריטוריות של ארצות הברית, מן הבחינה הפוליטית ההחלטה סתמה את הגולל על כל אפשרות לפשרה כיוון שלפי ההחלטה, הבעלות על עבדים היא זכות מוגנת בחוקה שאינה מוגבלת לאזור מסוים. טוני האמין כי ההחלטה תסיים את המחלוקת הפוליטית בנושא העבדות, אולם למעשה פסק הדין הביא לתוצאה הפוכה: התגברות העוינות למוסד העבדות, פיצולה של המפלגה הדמוקרטית, הקמת המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית ובהמשך, לעלייתו לשלטון של לינקולן, מתנגד העבדות, שבחירתו הביאה לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. מתנגדי העבדות חששו שבמקרה ויגיע מקרה נוסף בפני בית המשפט העליון יקבע השופט טוני כי גם חוקי המדינות החופשיות בצפון, האוסרים עבדות בתחומם, הם בלתי חוקתיים ובטלים לאור החוקה. אברהם לינקולן התייחס לסוגיה זו במסגרת עימותי לינקולן-דאגלס בספרינגפילד, ב-17 ביוני 1858:
בניו של פטר ברלו, המעביד של סקוט, העניקו לו ולמשפחתו את חירותו ב-26 במאי 1857. סקוט נפטר שנה מאוחר יותר, ב-17 בספטמבר 1858.
אזכורים מאוחרים של פסק הדין
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית הביע הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את עמדתו כי הוא יבחר לבית המשפט העליון שופטים דווקניים הנותנים פירוש מצמצם ומילולי לחוקה בעת פרשנותם את החוקה, והזכיר את פסק דין דרד סקוט כמקרה שבו הביעו השופטים את דעותיהם האישיות ולא פירשו את החוקה. בדבריו אלו התכוון בוש לבחירת שופטים אשר ימנעו מאקטיביזם שיפוטי. פסק דין דרד סקוט הוא דוגמה לאקטיביזם שיפוטי, אך גם פסק דין בראון נגד מועצת החינוך ופסק דין רו נגד וייד הם פסקי דין אקטיביסטיים. כוונתו של בוש, ככל הנראה, הייתה לרמוז למתנגדי ההפלות בארצות הברית כי ימנה שופטים שיבטלו את פסק דין רו נגד וייד המאפשר הפלות בארצות הברית.
רואפהו
הר רואפהו (במאורית: Mount Ruapehu, "בור רועש") הוא הר געש פעיל במרכז האי הצפוני של ניו זילנד, הנמצא 40 ק"מ דרום-מערבית לאגם טאופו. להר שלוש פסגות מרכזיות: טהורנגי – 2,797 מטר – שהיא הפסגה הגבוהה ביותר באי הצפוני, פרטטאיטונגה – 2,751 מטר, וטה האוהאו – 2,755 מטר. רואפהו פעיל באופן רציף, והוא אחד מהרי הגעש הפעילים הגדולים באוקיאניה.
ברואפהו שני אתרי סקי מסחריים: ואקפפה בצד הצפוני וטורואה במדרון הדרומי, וכן אתר סקי פרטי בטוקינו בחלקו המזרחי של ההר.
להאר (מפולת בוץ געשית) שנוצר בעקבות התפרצות ב-24 בדצמבר 1953 גרם למותם של 151 בני אדם, כאשר נהר והנגיהו עלה על גדותיו והרס גשר של מסילת ברזל בדיוק כשרכבת אקספרס עברה מעליו. בשנת 1996, נוצר אגם משלג שהומס בלוע הר הגעש. גאולוגים חוששים כי כשהאגם יעלה על גדותיו תתרחש מפולת ענקית שתגרום נזק רב. בשנת 2005 הגיע האגם לגובה של שכבת הסלע הרכה יותר בשפת הלוע ומאז החלו הרשויות המקומיות בכוננות למקרה של מפולת באזור. במרץ 2007 עלה אגם הלוע על גדותיו ויצר מפולת בוץ. הודות לניטור גובה המים באגם לא נרשמו פגיעות כתוצאה מהמפולת. ב-25 בספטמבר 2007 התפרץ ההר במשך 10 דקות, תוך שהוא פולט עשן לגובה של כ-5,000 מטרים ומעיף סלעים. מטפס הרים אחד נפצע במהלך ההתפרצות, וכ-50 בני אדם נוספים פונו מההר.
מזג האוויר בהר משתנה בתדירות גבוהה, ובמקרים נדירים עלול לגרום למוות. מקרה כזה אירע במהלך סופת שלגים פתאומית, בה נקברה למוות קבוצת חיילים באימון הישרדות חורפי. באותה סופה מצא תייר יפני מחסה במערת שלג, שם נשאר ימים ספורים עד שחולץ. ב-5 ביולי 2003, 350 גולשי סקי ו-70 אנשי צוות נלכדו במשך הלילה באתר הסקי בצד ההר לאחר שסופה פתאומית פרצה ומנעה תנועה על הכביש המגיע אל האתר. בבוקר המחרת ירדו כולם מההר בבטחה.
תיכון סוג ב'
תיכון סוג ב' (באנגלית: Awesome Magical Tales, "אגדות קסומות מדהימות", נקראה Teenage Fairytale Dropouts, "נשירה מהאגדות בגיל ההתבגרות", בעונה הראשונה) היא סדרת הנפשה מקסיקנית-אוסטרלית-אירית-אמריקאית משנת 2012, שנוצרה על ידי אדולפו מרטינז וארה וחוסה גרסיה דה לטונה. הסדרה מבוססת באופן רופף על הדמויות מסרט ההנפשה המקסיקני "מכשפים וענקים" משנת 2003.
הסדרה מתמקדת בג'רמיה, טרפלגר וזעם, שלושה נערים הנחושים להיות עצמם למרות הקשר המשפחתי שלהם לדמויות מהאגדות הקסומות. במהלך הסדרה עוקבים אחר הרפתקאות הנערים ופוגשים בני משפחה נוספים של הדמויות המפורסמות מהאגדות.
הסדרה שודרה לראשונה באוסטרליה בערוץ Seven Network ב-31 בדצמבר 2012. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2014 בערוץ הילדים. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 52 פרקים באורך 11 דקות.
ערוץ הטלוויזיה האוסטרלי, ABC Me, הודיע שהוא יחדש את הסדרה לעונה שנייה בעקבות רייטינג מצליח.
BLOB
במסדי נתונים, BLOB (קיצור של Binary Large OBject ובתרגום מילולי לעברית: עצם בינארי גדול), הוא טיפוס נתונים המייצג רצף ארוך של מידע בינארי המאוחסן במסד נתונים כיישות אחת. BLOB מייצג בדרך כלל קובץ תמונה, קובץ שמע או כל אלמנט מולטימדיה אחר שנשמר במסד הנתונים. לעיתים ה-BLOB מהווה קובץ הרצה בשפת מכונה שניתן לשלוף מהמסד ולהריץ אותו. לא כל מסדי הנתונים תומכים בשמירה של קובצי BLOB.
במונח BLOB נעשה לראשונה שימוש במסד הנתונים Informix, ובראשיתו בכלל שימש לתיאור העברת מידע בנפחים גדולים ממסד אחד לאחר בלי שימוש במסננים או בתיקון שגיאות בדרך. באמצעות העברה כזו ניתן היה להאיץ את תהליך ההעברה. המונח אף שימש בפועל בשפה האנגלית לתיאור העברות מאסיביות מסוג זה.
החוליה החלשה
החוליה החלשה (באנגלית: The Weakest Link) הוא שעשועון טלוויזיה שעלה לשידור לראשונה ב בערוץ BBC Two ב-14 באוגוסט 2000, והסתיימה ב-31 במרץ 2012. בישראל שודר השעשועון המקורי בערוץ BBC פריים.
פורמט השעשועון נמכר לשידור ברחבי העולם, כאשר מדינות רבות הפיקו גרסאות משלהן של התוכנית. זהו פורמט הטלוויזיה השני בפופולריות שלו, מאחורי "מי רוצה להיות מיליונר?", פורמט שמקורו גם בבריטניה.
הפורמט
בתום כל סיבוב שולף כל משתתף שם של משתתף אחר אשר לדעתו (כביכול או שלא כביכול...) הוא "החוליה החלשה". המשתתף נגדו הצביעו מירב המשתתפים האחרים יוצא מן המשחק. במידה ויש שוויון קולות, החוליה החזקה בוחרת מי יצא. מחד גיסא פועלת הקבוצה במטרה משותפת, שהיא להגדיל את קופת המשחק, אבל מאידך גיסא, כל משתתף דואג להשרדותו האישית במטרה להגיע לשלב הגמר ולקחת את הקופה.