cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מונגוליה
אדריכלות
המגורים המונגוליים המסורתיים מכונים בשם "גר". לרוב הם מוכרים בשם הרוסי יורט, אולם המינוח המונגולי הולך ותופס תאוצה מאז שנות ה-90 בעולם המערבי. במשך מאות שנים אופיינו המונגולים הנוודים במגורי היורט - מבנה מעוגל ונייד שניתן לבנות ולפרק באופן מיידי, המורכב מקשתות עץ הסרוגות זו בזו שתי וערב. מן הצד החיצוני היורט מכוסה לבד עבה שמונעת כניסה של קור פנימה ותורמת לשימור החום בפנים בלילות המונגוליים הקרים. רק במאות ה-16 וה-17 החלו להיבנות במונגוליה מנזרי אבן גדולים ומבנים עמידים ולא עראיים. כאשר היה צורך להגדילם כדי להכיל את מספר המתפללים ההולך וגדל, האדריכלים המונגולים עיצבו מבנים בעלי 6–12 פאות עם גגות פירמידליים כדי לדמות את צורת היורט המעוגלת. הקירות הסרוגים, עמודי הגג ושכבות הלבד הוחלפו באבן, לבנים, קורות וקרשים.
כיום האדריכלות המונגולית המסורתית עדיין נפוצה במדינה המודרנית. אף שמרכזי הערים לרוב מתועשים ואורבניים ודומים לערים אחרות במדינות ברית המועצות לשעבר, מרבית התושבים מתגוררים בפרברים או בכפרים בהם קיימת אדריכלות ברורה מאוד; כמעט כל בית מוקף גדר רחבה המקיפה שטח מרובע וגדול, לעיתים בו גדלים צאן או בקר; בית קטן עשוי עץ לרוב בעל גג רעפים, המשמש למגורים; ויורט או שניים בחצר המשמשים כמעין חדר נוסף. יש החיים ביורט בלבד, אולם אלה פחות נפוצים בערים ומאפיינים יותר נוודים, הנעים עם היורט בעקבות הצאן.
מוזיקה מונגולית
המוזיקה המונגולית מושפעת מאוד מהטבע, מהנוודות, השמאניזם וגם מהבודהיזם הטיבטי. המוזיקה המסורתית כוללת מגוון של כלי נגינה, שהבולט בהם הוא המורין חור, וגם סגנונות שירה כמו ה"חומיי" שהיא מעין שירת גרון. למונגולים גם ריקודים עממיים, כדוגמת ה"צאם", אותו רוקדים על פי המסורת כדי להרחיק רוחות רעות. מקורו של הריקוד ככל הנראה בשמניזם.
להקת הרוק הראשונה במונגוליה הייתה "Soyol Erdene", שנוסדה בשנות ה-60. הלהקה הייתה פופולרית מאוד על אף הצנזורה הקשה שהוטלה עליה מצד השלטון הקומוניסטי עקב היותה דומה מאוד במאפייניה ללהקת הביטלס. לאחר מכן נוסדו להקות שונות כמו Mungunhurhree, Ineemseglel, Urgoo ועוד, שהיו אבני דרך במוזיקת הרוק המונגולית. רבות מהלהקות דוכאו על ידי השלטונות מאחר שנתפסו כאנרכיסטים ומהפכנים.
בתחילת שנות ה-90, הלהקה הר-צ'ונו הייתה חלוצה בפולק-רוק המונגולי, ומיזגה אלמנטים של מוזיקה מונגולית מסורתית אל תוך הז'אנר. הפרץ הגדול של המוזיקה הפופולרית במונגוליה הגיע לאחר יישום דמוקרטיה והסרת הצנזורה על המוזיקה. שנות ה-90 נודעו בעושר המוזיקלי שבהן עם התפתחות של ראפ, טכנו, היפ הופ ומוזיקת פופ. בתחילת המילניום שגשגו במונגוליה גם להקות בנים שונות.
מדיה
העיתונות המונגולית החלה להופיע בשנת 1920 עקב הקשר ההדוק עם ברית המועצות, עם הקמת העיתון Unen ("האמת") שהיה למעשה פרופגנדה של המפלגה הקומוניסטית. עד לרפורמות בשנות ה-90 של המאה ה-20 היו כל כלי התקשורת במונגוליה תחת פיקוח מתמיד של הממשלה, והצנזורה לא הותירה מקום לתקשורת שאינה תעמולתית. לאחר המחאות כנגד הקומוניזם והפיכת מונגוליה לדמוקרטיה זכתה התקשורת להסרת הצנזורה ולחופש ביטוי.
חוק חדש על חופש העיתונות, שנוסח בסיוע ארגונים לא ממשלתיים בינלאומיים ב-28 באוגוסט 1998 ונחקק ב-1 בינואר 1999, סלל את הדרך לרפורמות בתקשורת. כיום התקשורת המונגולית מורכבת מכ-300 ערוצי דפוס ושידור בפורמטים רבים, בהם עיתונות, טלוויזיה, רדיו ועוד.
מאז 2006, הסביבה התקשורתית משתפרת כשהממשלה דנה בחוק חופש מידע חדש, והסרת כל זיקה בין כלי תקשורת לממשלה. רפורמות בשוק הובילו למספר גדל מדי שנה של אנשים העובדים בתקשורת, יחד עם תלמידים בבתי ספר לעיתונאות. בדו"ח World Press Freedom Index לשנת 2013, ארגון עיתונאים ללא גבולות סיווג את סביבת התקשורת במונגוליה במקום ה-98 מתוך 179, כאשר המקום הראשון היא התקשורת החופשית ביותר . בתוך שלוש שנים, בשנת 2016, כבר זינקה מונגוליה למקום ה-60 מתוך 180, הודות לרפורמות שונות שחוקקו.
על פי סקר הבנק לפיתוח אסיה משנת 2014, 80% מהמונגולים ציינו את הטלוויזיה כמקור המידע העיקרי שלהם.
ספורט ופסטיבלים
הפסטיבל הלאומי הגדול במונגוליה הוא הנאדאם, אשר מתקיים באופן רציף מדי קיץ במשך מאות שנים, ומורכב משלושה ענפי ספורט מסורתיים מונגוליים: חץ וקשת, מרוצי סוסים והיאבקות. במשחקים רשאים להשתתף רק גברים ממקום מסורתי. במונגוליה של ימינו, הנאדאם מתקיים בין ה-11 ל-13 ביולי, לכבוד ימי השנה למהפכה הדמוקרטית הלאומית וייסוד מדינת מונגוליה.
עוד פעילות פופולרית מאוד שנקראת שגאא, שמשוחקת גם היא מאות שנים במונגוליה. במהלך השגאא מנסים לקלוע למטרה במרחק כמה עשרות מטרים עצם קרסול של כבשה או עז, תוך שימוש בתנועת תנועות רפרוף של האצבע כדי לשלוח את העצם הקטנה לרוחק ולנסות להפיל את המטרה. במהלך הנאדאם המשחק פופולרי מאוד בקרב משתתפים בפסטיבל.
רכיבה על סוסים היא מרכזית במיוחד בתרבות המונגולית. המרוצים למרחקים ארוכים המוצגים לראווה במהלך פסטיבלי נאדאם הם היבט אחד של הדבר. היאבקות מונגולית גם היא פופולרית ביותר במדינה והיא מקצוע הספורט האולמפי האהוב ביותר. ההיאבקות נחשבת גם כגולת הכותרת של שלושת המשחקים של נאדאם. היסטוריונים טוענים כי היאבקות בסגנון מונגולי נוצרה לפני כשבעת אלפים שנה לערך ונשמרה כמעט ללא שינוי מאז. בתחרות ההיאבקות הארצית לוקחים חלק מאות מתאבקים מערים שונות ומאיימאגים ברחבי הארץ.
ענפי ספורט אחרים כמו כדורסל, הרמת משקולות, כדורגל, אתלטיקה, התעמלות, טניס שולחן, ג'ו ג'יטסו, קראטה, אייקידו, קיקבוקסינג ואמנויות לחימה הפכו פופולריים בעשורים האחרונים במונגוליה. מונגוליה מצטיינת בעולם בשחקני טניס שולחן המשחקים במדינות שונות. למונגוליה יש בסך הכל 30 מדליות אולימפיות, מתוכן 2 זהב, 11 כסף ו-17 ארד. המקצועות האולימפיים שבהם מצטיינת מונגוליה הם ג'ודו, אגרוף, היאבקות וקליעה. ניידנגין טובשינבאייר היה הראשון לזכות במדליית זהב אולימפית הראשונה בג'ודו במשקל כבד. היאבקות בסגנון חופשי צוברת פופולריות במונגוליה מאז 1958. מקצוע זה הוא בעל הכי הרבה מדליות אולימפיות למונגוליה.
ריגלי פילד
ריגלי פילד (באנגלית: Wrigley Field) הוא אצטדיון בייסבול בשיקגו המשמש את השיקגו קאבס מליגת ה-MLB, הליגה הראשית של ארצות הברית בבייסבול, ובעבר שימש גם כבית לקבוצות ישנות כמו שיקגו וויילס מהליגה הפדרלית וגם לקבוצות קיימות כמו השיקגו ברס מה-NFL.
מונגוליה
ספורט ופסטיבלים
אגרוף חובבים מתקיים במונגוליה מאז 1948. נבחרת האגרוף האולימפית של מונגוליה נוסדה בשנת 1960. הממשלה הקומוניסטית של מונגוליה אסרה על איגרוף מ-1964 עד 1967 אך עד מהרה ביטלה את האיסור. אגרוף מקצועי החל במונגוליה בשנות ה-90.
למונגוליה ליגת כדורגל פופולרית ונבחרת לאומית. אף על פי כן, הנבחרת טרם צליחה להעפיל לטורניר בינלאומי גדול.
משחקי כדורסל מתקיימים במסגרת ליגת העל המונגולית בכדורסל.
גם מקצוע הקליעה הוא מוביל במונגוליה, בעיקר בקרב נשים: אוטריאדין גונדגמה היא מדליסטית כסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008), מונקביאר דוריזרן היא אלופת עולם פעמיים וזוכת מדליית ארד אולימפית (כיום מייצגת את גרמניה), ושצוגבאדראקין מונכזול דורגה במאי 2007 במקום השלישי בעולם בקליעה מ-25 מטר.
מתאבק הסומו המונגולי דולגוסורנגין דגוודורג' זכה ב-25 טורנירים בליגה העליונה, והוצב במקום הרביעי בכל הזמנים. בינואר 2015, מנחבאטין דבאאג'רגל לקח את האליפות ה-33 שלו בליגה הבכירה, ובכך הפך לזוכה הכי הרבה אליפויות בהיסטוריה של הסומו.
בנדי הוא הספורט היחיד בו מונגוליה סיימה גבוה מהמקום השלישי במשחקי החורף באסיה, כשב-2011 הנבחרת הלאומית זכתה במדליית הכסף. הדבר הוביל לבחירתה כקבוצת הספורט המונגולית הטובה ביותר של 2011.
אנטישמיות ברומניה
האנטישמיות ברומניה ליוותה את המדינה משעת הקמתה, כאשר מסמך היסוד, שעל פיו קמה המדינה, הסכמת פריז, קבע בסעיף 46 שאנשי מולדובה וולאכיה (שתי הנסיכויות שאיחודן יצר את רומניה) בני כל זרם נוצרי יזכו לזכויות פוליטיות שוות. היהודים כלל לא הוזכרו, אך הניסוח מראה בבירור, שהם לא ייהנו מהזכויות הפוליטיות המוענקות לתושבי מולדובה וולאכיה. תופעה זו נמשכה שנים רבות. רומניה, יחד עם רוסיה הצארית, היו היחידות ביבשת אירופה שיהודיהן לא זכו לאמנציפציה ושוויון זכויות טרם מלחמת העולם הראשונה.
אנטישמיות ממקור תרבותי
יותר ממחצית מהאוכלוסייה היהודית ברחבי מולדובה (כולל בסרביה) ובבוקרשט הצהירו במפקד של 1930 ששפת אימם היא יידיש. רוב יהודי טרנסילבניה (200,000) דיברו הונגרית, ויהודי בוקובינה דיברו גרמנית - יהודי בסרביה הצהירו על רוסית כשפה שנייה, אחרי יידיש.
במאמר שפרסם מיכאיל אמינסקו ב-7 ביולי 1879 שלל את ההיתכנות שיהודים ישתלבו בלאום הרומני, לפי הדגם המערבי, וכך כתב: "לא קיימים רומנים בני דת ישראל, משום שלא קיימים בני דת ישראל, שבקרב משפחתם מדברים רומנית, משום שלא קיימים בני דת ישראל שיוצרים קשרי משפחה עם רומנים, במילה אחת, היהודי הוא יהודי, חש עצמו כיהודי ועד עכשיו גם לא רצה להיות משהו אחר חוץ מיהודי."
אנטישמיות ממקור דתי
האנטישמיות הבסיסית בחבלים הרומנים הייתה ממקור דתי והתבססה על טקסטים נוצרים דתיים, שתיארו בצורה שלילית את היהודים ובמיוחד ההאשמה בצליבת ישו. לא פעם הטפות כמרים בחג הפסחא הסתיימו בכך שאיכרים נבערים ונזעמים יצאו מהכנסייה לעשות שפטים ביהודים שרצחו את ישו.
עלילות דם
עלילות דם נגד היהודים הופיעו בהיסטוריה הרומנית עם ריבוי האוכלוסייה היהודית במחוזות בהם חיו הרומנים.
עלילות הדם נגד היהודים בעולם הנוצרי התחילו כבר במאה ה-12 (המקרה הקדום ביותר הוא מאנגליה, משנת 1144) והתפשטו על פני אירופה במקביל לגלי ההגירה של היהודים. לראשונה מוזכרת בכתובים עלילת דם במחוזות הרומניים בשנת 1710, בטרגו ניאמץ.
בתקופת הפנרים היו עלילות דם רבות בארצות הרומניות ועל כך כתב בשנת 1898 ההיסטוריון הרומני פומפיליו אליאדה שחקר את התקופה: "הבריות מייחסים ליהודים כל מיני דברים משונים: בשבוע הפסח ובשבוע הפסחא האנשים מחזיקים את ילדיהם סגורים בבית מפחד שהיהודים יגנבו אותם כדי למצוץ את דמם בשביל לשים אותו במצות שלהם; ואם קורה שילד נעלם, כל האוכלוסייה דורשת בתוקף שכל היהודים יעונו (לגילוי הילד)".
שריפתו של יהודה
שריפתו של יהודה הוא מנהג נוצרי קדום הקשור לחג הפסחא. המנהג היווה חלק ממנהג מדורת חג הפסחא: ביום שבת שלפני חג הפסחא היו מכבים בכנסיות קתוליות את כל האורות כדי להדליק אש חדשה. את הבעירה החדשה הציתו באבן צור ופלדה או באמצעות עדשה. מבעירה זו הדליקו את אבוקת הפסחא הגדולה, שבתורה שמשה להדלקת כל אורות הכנסייה. בגרמניה נהגו להדליק גם מדורות בשטחים פתוחים בקרבת הכנסייה. את האש היו מקדשים, ואנשים נהגו להביא שבבי עץ גדולים כדי שאלו יתפחמו ויוכלו לאחר מכן לשמש להצתת בעירה חדשה בקמין הביתי תוך תפילה לאל שיציל את הבית מאסונות כגון ברק, ברד ושריפה. כמה משבבי העץ המפוחמים היו נשמרים להמשך השנה כדי להסיק עמם את התנור בימי סופות גדולות.
במדורות נהגו לשרוף לעיתים גם דמות עץ שסמלה את יהודה איש קריות, לכן כונתה בשם "השריפה של יהודה".
למנהג זה לא היו שורשים קדומים בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה והובא אליהם על ידי מלחים יוונים במהלך המאה ה-19. המלחים היוונים הפיצו את המנהג בנמלי הדנובה ובעיקר בגאלאץ, הנמל העיקרי על הדנובה, שם הייתה גם קהילה יוונית גדולה, שחבריה התחרו בסוחרים היהודים המקומיים. ספינות יווניות רבות נהגו לעגון בגאלאץ ובשנת 1839 שני מיסיונרים סקוטים שעברו במקום ציינו שהמנהג נמשך אף על פי ששלטונות נסיכות מולדובה אסרו אותו בשנה הקודמת. באביב שנת 1840, כשהרוחות בגאלאץ להטו בהשפעת עלילת דמשק, השלטונות בגאלאץ הוציאו לרחוב את המשטרה והצבא, כדי להפסיק את הבערת הבובה, מחשש שזה עלול להתפתח לפרעות ביהדות גאלאץ. ב-1853, בכתב עת גרמני, שהופיע בברלין, מתואר אירוע דומה, שהתרחש בגאלאץ. המלחים של כמה ספינות יווניות, שעגנו בגאלאץ, התקינו בובת יהודי, כמתואר, כתבו עליה את שמו של אחד מעשירי היהודים של גאלאץ ותלו אותה על התורן של אחת הספינות. למרות התערבות המשטרה, הבובה התלויה נשארה במקומה עד למחרת, כאשר המלחים, מזוינים בפגיונות ואקדחים, ליוו אותה עד לחזית של כנסייה ושם שרפו אותה תוך השמעת צעקות פראיות וגידופים כלפי היהודים. הכוח הצבאי המקומי ניסה להתערב, אך המלחים היוונים איימו בטבח, אם יפריעו להם. הקונסול היווני והרשויות המקומיות לא הצליחו למנוע את הטקס ואת הפרות הסדר, אך הרגיעו את הרוחות ומנעו את התפשטות התופעה.
שנאת זרים
רומניה של אמצע המאה ה-19 הייתה ארץ לא מפותחת, לא מתועשת, בשלבי התהוות כאומה העומדת בפני עצמה. האיחוד בין נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה יצר את רומניה, ארץ הרומנים, אך נשארו חבלים מיושבים רומנים מחוץ לרומניה, בשליטה זרה, בוקובינה בשליטה אוסטרית, בסרביה בשליטה רוסית, טרנסילבניה בשליטה הונגרית. בנוסף לכך כמעט ולא היה קיים מעמד בינוני רומני ואת תפקיד המעמד הבינוני מילאו יהודים, שהגיעו בעיקר מהאימפריה הרוסית, אך גם מהאימפריה העות'מאנית ומהאימפריה האוסטרו-הונגרית, יוונים, ארמנים, גרמנים וזרים אחרים, שתרמו לפיתוח הארץ, אך גם התעשרו תוך כדי כך. הרומנים הביטו בזרים, ששלטו בחבלים הרומניים, שמחוץ לרומניה ובכלכלה הרומנית בתערובת של קנאה ושנאה.
היהודים הדתיים, שהגיעו מהאימפריה הרוסית, התלבשו בצורה שונה, תספורתם הייתה שונה, דתם הייתה שונה, מאכליהם היו שונים ורבים מהם לא דיברו רומנית בכלל או שדיברו רומנית משובשת מאוד, יתר על כן מרביתם התבדלו מרצון ולא התחתנו עם בני המקום - מסיבות אלה זרותם בלטה יותר משל הזרים האחרים ושנאת הזרים הרומנית התמקדה בהם.
אנטישמיות על בסיס לאומי
היהודים נכחו במרחב הרומני מימי קדם, אך בכמויות זעירות. מהמאה ה-18 החל תהליך משמעותי של הגירה יהודית אל המרחב הרומני. הגירה זו נבעה מפעולות פיסקליות ואדמיניסטרטיביות, שנועדו לצמצם את הנוכחות היהודית בפרוסיה, בפולין, ברוסיה ובאוסטריה. לעומת הלחץ נגד היהודים בארצות אלה, בנסיכויות הרומניות, בעיקר בנסיכות מולדובה השליטים והבויארים הפיקו רווחים מבואם של היהודים והתיישבותם בחבלי ארץ דלילי אוכלוסייה, בהם הקימו עיירות חדשות והמריצו את הכלכלה המקומית.
לחצים כלכליים וחוק הקנטוניסטים, שהופעלו על יהודי האימפריה הרוסית, הגבירו את רצונם להגר, אך בהיותם חסרי אמצעים, חלקם לפחות הסתפקו בהגירה אל הארץ השכנה, אל רומניה.
חקיקה רומנית אסרה התיישבות יהודים באזורים הכפריים, שם ישבה מרבית אוכלוסיית רומניה, לכן היהודים התרכזו בערים ובעיירות ושם הם היוו חלק נכבד מהאוכלוסייה, לעיתים אפילו רוב האוכלוסייה. הבולטות שלהם בערים ובעיירות ומספר הגדול יחסית שם עורר ברומנים חששות דמוגרפיים. הרומנים התחילו לעלות תאוריות קונספירציה על רצונם של היהודים להקים "ישראל אירופאית" על טריטוריות רומניות. בהיותם במאבק מתמיד אמיתי עם שכניהם על חבלי ארץ שנויים במחלוקת, התאוריות האלה, על עם נוסף הרוצה לגזול את ארצם, התקבלו באמון יחסי, במיוחד משום המספרים המופרזים, שהופרחו בתקשורת הרומנית על מספרם של יהודי רומניה. בשיאה יהדות רומניה מנתה כ-800,000 נפש, אך בתקשורת הרומנית דיברו על שניים, שלושה מיליוני יהודים והגירתם נמשכת, לכן המספר עוד יגדל.
במאמר שפרסם ב-4 בינואר 1868 בכתב העת Monitorul Oficial, יון ברטיאנו, מהפוליטיקאיים הרומנים הבולטים ביותר בתקופתו, שהתנגד בתוקף למתן זכויות אזרחיות ליהודי רומניה, טען: "היהודים שמו להם כמטרה לא פחות מהרס הקיום הלאומי שלנו".
רעיונות אלה לא חלפו מהעולם אף על פי שאין כמעט יהודים ברומניה כעת. פרופסור יון קוז'ה, אנטישמי ידוע, עושה נפשות לתאורית קונספירציה חדשה על רצונה של ישראל להשתלט על רומניה באמצעות מיליון יהודים ישראלים, שיקבלו אזרחות רומנית ותאוריות אלה מופיעות בתקשורת הרומנית העכשיווית.
אנטישמיות על בסיס כלכלי
נוכחות היהודים באזורים המשויכים היום לרומניה קדמה להיווצרות האומה הרומנית, אך למרות זאת נמנעו מהם זכויות אזרח עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. היהודים לא היו זכאים לרכוש קרקע רומנית, לכן הם חכרו קרקעות מהבויארים והחכירו אותן חכירת משנה לאיכרים. מיקום היהודים בין הבויארים ובין האיכרים העניים הביא לכך שהאיכרים ראו ביהודים את המנצלים שלהם והיפנו כלפיהם את השנאה המעמדית. בשנת 1907 פרץ מרד האיכרים ברומניה, מרד אלים של איכרים עניים, מרד שהתחיל בסכסוך בין חוכר קרקעות יהודי ובין האיכרים שחששו מכך שהוא עומד לגרש אותם מהקרקעות שעיבדו. המרד דוכא באכזריות רבה, (ליון אנטונסקו היה תפקיד מרכזי בכך) ואלפי איכרים הרוגים נקברו בקברי אחים. רבים בציבור הרומני הפנו אצבע מאשימה כלפי היהודים.
הגילדות המקצועיות לא קיבלו חברים שאינם נוצרים לכן היהודים נדחקו למקצועות שהנוצרים בחלו בהם או למקצועות חדשים. יהודים רבים, בעיקר מבין היהודים העניים שהגיעו מגליציה, ניהלו בתי מרזח בתחום הכפרי. האיכר העני, שהלך להטביע את צרותיו בבית המרזח, השאיר שם את מעט כספו וכשהילדים שאלו את האם למה אין אוכל/בגדים/כל דבר אחר, ענתה האם שהיהודי גזל את כספו של האב וכך התחנכו הילדים לשנאת יהודים. הדת הנוצרית (כמו הדת היהודית) אסרה על רווחים מריבית, לכן הנוצרים לא עסקו בכך והיהודים כן ועיסוק זה, שכלל הפקעת רכוש החייבים שלא עמדו בתשלום חובם, היווה סיבה נוספת לשנאת היהודים ברומניה. מתוך 22 נתינים זרים, שעסקו בהלוואה בריבית במולדובה במחצית הראשונה של המאה ה-19, 20 היו יהודים. עם הזמן רבים מיהודים אלה הפכו לבנקאים מודרניים.
כניסת היהודים למקצועות החדשים (עריכת דין, רפואה, כלכלה, תעשייה, חינוך, עיתונות, תרבות ואומנות) ולעולם ההשכלה המתפתח הייתה הצלחה גדולה, גם משום שהיהודים ככלל היו משכילים יותר ויודעי שפות זרות. הצלחתם היתרה של היהודים הביאה לכך שבמקצועות אלה, שבמשך הזמן הפכו למקצועות מבוקשים מאוד, היוו היהודים אחוז גבוה בהרבה משיעורם היחסי באוכלוסייה הכללית. גם ההצלחה הזאת הביאה לשנאה מתוך קנאה, כשבין השונאים היו מתחרים לא מעטים.
דוגמה מובהקת הייתה המסחר בעלוקות, תחום חדש, שהתפתח במחצית הראשונה של המאה ה-19 ועסקו בו לא מעט יהודים. הביקוש הרב, שהגיע ממערב אירופה, אפשר רווחים גבוהים ויצר מחסור מקומי. השלטונות בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה התערבו, הסדירו את המסחר ואסרו אותו על היהודים.
ידיעה של שפות זרות וקשרי משפחה מחוץ לרומניה הקלו על היהודים עיסוק ביבוא וביצוא והם בלטו מאוד בתחומים אלה. בשנים 1824–1825, יבואני הסחורה מלייפציג למולדובה היו 111 משפחות ומתוכם 88 היו יהודים. יבואני הסחורות מווינה היו 15 משפחות ומתוכם 10 היו יהודים.
לפני מלחמת העולם השנייה היהודים ברומניה היוו פחות מ-4% מהאוכלוסייה, אך 31,14% מהמפעלים והעסקים היו בידיים יהודיות. מתוך 8,421 רופאים בכל רומניה, 2,089 (כ-25%) היו יהודים. היו גם יותר מ-2000 מהנדסים יהודים ויותר מ-3000 עורכי דין יהודים.
אנטישמיות גזענית
האנטישמיות העממית ברומניה לא הייתה גזענית, אך בשנות השלושים של המאה העשרים, בהשפעת תורת הגזע הנאצית, התחילו גם ברומניה פרסומים ותאוריות העוסקות ביהודים מבחינה גזעית.
החקיקה האנטישמית נגד אזרחים רומנים יהודים התחילה ב-1934 עם החוק להפעלת סגל רומני במפעלים (Legea pentru folosirea personalului romanesc in intreprinderi). חוק זה, שהופעל לראשונה ב-23 בינואר 1935, פעל ברוח חוקי נירנברג והבדיל לראשונה בין שלושה סוגי תושבים ברומניה, "אזרחים רומנים אתניים", "אזרחים רומנים שאינם רומנים אתניים" ו"זרים" - כך הופרדו היהודים מהרומנים האתניים. חוק זה פגע גם במיעוטים אחרים, אך לא באותה מידה כמו ביהודים, המיעוטים האחרים, בדרך כלל, התגוררו באזורים חקלאיים ועסקו במקצועות מסורתיים, כך שהחוק לא השפיע עליהם, אך היהודים, שהתגוררו בערים, הושפעו חזק. לאחר חקיקת החוק החלו כל מיני ארגונים מקצועיים לפעול להרחקת היהודים, כך עשו לשכות עורכי הדין, ארגוני המהנדסים וארגונים אחרים, שהכריזו עצמם כארגונים נוצרים, כדי לא לקבל יהודים.
ב-8 באוגוסט 1940 האנטישמיות הרומנית היורידית הגיעה לשיא מסוים, כאשר קרול השני, מלך רומניה, יון ג'יגורטו, ראש ממשלת רומניה ויון גרויה, שר המשפטים של רומניה, חתמו על הצו-חוק מספר 2,560, שקבע את הסטטוס החדש של היהודים ברומניה על פי עקרונות דין הדם, סטטוס שמבחינות מסוימות היה גרוע מהחקיקה הנאצית. באותו יום נחתם צו-חוק נוסף, מספר 2,651, שאסר נישואים מעורבים בין רומנים על פי ה"דם" ובין יהודים.
התנועה הסטודנטיאלית ברומניה
בסיום מלחמת העולם הראשונה השתנו גבולות רומניה, השתנה הרכב אוכלוסייתה וגדל מאוד החלק היחסי של המיעוטים. שטחה של רומניה גדל מ-130,177 קילומטרים רבועים ב-1913 ל-295,049 קילומטרים רבועים ב-1919. האוכלוסייה, למרות האבדות הכבדות במהלך המלחמה, גדלה מכ-7,160,000 תושבים ב-1912 לכ-15,541,000 ב-1920. ב-1912 המיעוטים היוו 8% מאוכלוסיית רומניה, אך ברומניה הגדולה המיעוטים הגיעו ל-30% מהאוכלוסייה וחלקם לפחות היו בעלי שאיפות אירידנטיות הרואות בהסתפחות למדינות שכנות הגשמה של רצון לאומי. בנסיבות אלה הייתה התעוררות חזקה במיוחד של הלאומנות הרומנית וחשדנות מוגברת כלפי בני מיעוטים.
במהלך שנות המלחמה הושבתו הלימודים באוניברסיטאות ולאחר המלחמה באו אליהן ללמוד הסטודנטים, שלימודיהם נפסקו בגלל המלחמה, השנתונים של המלחמה וגם השנתון השוטף. חלק נכבד מהסטודנטים היו מגויסים, לחמו בחזית, נפצעו ואפילו התנסו בשבי. הם באו מהאווירה האלימה של המלחמה, חלקם היו בוגרים ונשאו דרגות קצונה - כל זה השפיע על התנהגותם ועל נכונותם או אי נכונותם לקבל מרות.
מתן זכויות אזרח שוות ליהודים פתח את שערי אוניברסיטאות רומניה להמוני יהודים שואפי השכלה, שרבים מהם התגוררו בערים, לכן הייתה להם נגישות גדולה יותר לאוניברסיטאות. הסטודנטים הרומנים נרתעו מפני התחרות הזאת, תחרות שבישרה על תחרות עתידית בפרנסות. הסטודנטים הרומנים העלו תביעה לנומרוס קלאוזוס בקבלת יהודים לאוניברסיטה, כדי להגביל את מספר הסטודנטים היהודים, בדומה למה שנעשה בהונגריה.
המאבק על הכוח בין המלך ובין התנועה הלגיונרית
בעשור הרביעי של המאה ה-20 ברומניה התנהל, בפוליטיקה הרומנית, מאבק על הכוח בין שני אישים בולטים, המלך קרול השני וה"קפטן" של התנועה הלגיונרית, קורנליו זליה קודריאנו. שני האישים ניסו לצבור את מרב הכוח, פעלו בדרכים פוליטיות וגם בדרכים אחרות, דורסים בדרכם מפלגות ואישים אחרים ולעיתים גם מביאים למותם. בתחרות על הפופולריות בקרב בני העם הרומני, הפעילו השניים אמצעי שונים ומשונים - אחד מהם היה תחרות בטיפוח האנטישמיות ברומניה ורדיפת היהודים, תוך גזילת זכויות והדרה.
המאבק של יהודי רומניה נגד האנטישמיות
יהודי רומניה ניסו להיאבק נגד האנטישמיות המקומית ואף לקחו חלק במאבק נגד האנטישמיות במקומות אחרים.
ב-3 באוגוסט 1934, בטימישוארה, יזמו היהודים חרם נגד מוצרים גרמנים בתגובה למדיניות האנטישמית של גרמניה הנאצית.
החקיקה הרומנית נגד האנטישמיות
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוטלה ברומניה החקיקה האנטישמית ובהמשך חוקקו חוקים שאסרו את האנטישמיות.
לאחר המהפכה הרומנית (1989), ששמה קץ למשטר הקומוניסטי ברומניה, רומנים, חסידי תנועות שדוכאו על ידי המשטר הקומוניסטי, התחילו לעשות נפשות לרעיונותיהם ולנסות להקים מחדש מפלגות ותנועות בעלות אופי פשיסטי ואנטישמי.
ב-28 במרץ 2002 פרסמה ממשלת רומניה צו דחוף בנוגע לאיסור הארגונים והסמלים בעלי אופי פשיסטי, גזעני או קסנופובי וקידום הערצת האישים האשמים בביצוע מעשים נגד השלום והאנושות. הצו חוקק לעצירת ניסיונות הרהביליטציה של יון אנטונסקו ופושעי מלחמה נוספים. צו זה לא כיסה במידה ראויה את תחיית התנועה הלגיונרית, לכן הפרלמנט הרומני חוקק את חוק 217/2015, שנכנס לתוקפו ב-30 ביולי 2015 ולשונו הייתה מפורטת יותר וכללה גם ציון מפורש של איסור הסמלים והאופי הלגיונרי.
ב-7 ביולי 2018 נכנס לתוקפו החוק הרומני 157/2018 למניעת ומאבק באנטישמיות. החוק מפרט מה הן תופעות אנטישמיות וקובע עונשי מאסר לפי חומרת העבירות. החוק התקבל בתמיכת כל המפלגות ובהצבעה כמעט פה אחד - רק חבר אחד בבית הנבחרים נמנע.
הגביע הארץ-ישראלי 1939
הגביע הארץ ישראלי 1939 הייתה התחרות העשירית מאז היווסדה. המשחקים הסתיימו ב-28 במאי 1939. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
הפועל תל אביב זכתה בגביע בפעם השלישית ברציפות והחמישית בסך הכל.
Ping Pong (שיר של היונה ודון)
Ping Pong (בעברית: פינג פונג; נכתב באותיות גדולות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרים-יוצרים הדרום קוריאנים היונה ודון. השיר יצא לאור ב-9 בספטמבר 2021, על ידי חברת התקליטים P Nation, כסינגל מתוך המיני-אלבום המשותף שלהם,. באותו היום, פורסם וידאו קליפ נלווה לשיר. השיר נכתב על ידי הצמד, והופק על ידם, יחד עם יו גון-היונג, פיליפ קוון וספייס ואן.
וידאו קליפ
ב-6 בספטמבר 2021, פורסם טיזר לקליפ הנלווה לשיר. ב-9 בספטמבר, עלה הקליפ הרשמי לעמוד היוטיוב של היונה.
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מאתר Melon.
Dongfeng CA71
Dongfeng CA71 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הסינית FAW Group'' (שם מלא: "FAW Group Corporation", בסינית: "第一汽车集团") אשר יוצרה בשנת 1958.
דגם ה-"Dongfeng CA71" היה הדגם הראשון של מכונית נוסעים שיוצרה בסין.
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית: Department of Energy ובקיצור DOE) היא מחלקה המהווה חלק מהקבינט של הממשל האמריקני. המחלקה אחראית למדיניות אנרגיה ולבטיחות גרעינית. תחום הפעילות של המחלקה כולל את תוכנית הנשק הגרעיני הלאומית, ייצור כורים גרעיניים עבור צי ארצות הברית, שימור אנרגיה, מחקר בנושאים הקשורים לאנרגיה, סילוק פסולת רדיואקטיבית, וייצור אנרגיה ביתית. כמו כן, המחלקה מממנת את המספר הגדול ביותר של מחקרים מדעיים יישומיים מאשר כל סוכנות פדרלית אחרת, כאשר רוב המימון מגיע מהמעבדות הלאומיות של המחלקה.
בארצות הברית, כל כלי הנשק הגרעיניים שמוחזקים על ידי מחלקת ההגנה (DOD) הם בעצם כלי נשק המושאלים למחלקת ההגנה ממחלקת האנרגיה, שלה יש אחריות פדרלית לתכנון, בדיקה וייצור של כל כלי הנשק הגרעיניים. מחלקת האנרגיה בתורה משתמשת בקבלנים לביצוע משימותיה; תכנון רכיבים גרעיניים של הנשק – המעבדה הלאומית לוס אלמוס והמעבדה הלאומית לורנס ליברמור, הנדסה של מערכות הנשק – המעבדות הלאומיות סאנדיה, ייצור של רכיבי מפתח – מעבדות לוס אלמוס, בדיקה – אתר הבדיקות בנבדה, והרכבה/פירוק של הנשק/ראש החץ – מעבדות פאנטקס.
סוכנויות פדרליות רבות נוסדו על מנת לטפל בהיבטים שונים של מדיניות האנרגיה האמריקנית, והדבר החל ביצירתו של פרויקט מנהטן והוועדה לאנרגיה אטומית שקמה בעקבותיו. הזרז שדחף לאיחוד כל הגופים הללו תחת מחלקה אחת היה משבר האנרגיה ב-1973, שבתגובה אליו הנשיא ג'ימי קרטר הציע ליצור את המחלקה. החקיקה שאפשרה זאת הועברה על ידי הקונגרס ונחתמה על ידי הנשיא קרטר לחוק ב-4 באוגוסט 1977. המחלקה החלה לפעול ב-1 באוקטובר 1977. בראש המחלקה עומד מזכיר האנרגיה של ארצות הברית, ומטה המחלקה נמצא בג'רמנטאון, מרילנד, כמו גם בדרום-מערב וושינגטון הבירה, בשדרות העצמאות בבניין פורסטל (הנקרא על שם ג'יימס פורסטל).
מבנה המחלקה
משרד התחבורה הבטוחה (OST) של NNSA מספק תחבורה בטוחה ומאובטחת לכלי נשק, רכיבים וחומרים גרעיניים מיוחדים, ומנהל משימות אחרות שתומכות בביטחון הלאומי של ארצות הברית. מאז 1974, המשרד היה אחראי על פיתוח, תפעול, וניהול של מערכת לתחבורה בטוחה ומאובטחת של כל החומרים הגרעיניים של הממשלה המצויים בכמויות משמעותיות או אסטרטגיות. משלוחים מועברים בציוד מיוחד שהותאם לכך, והם מלווים על ידי סוכנים פדרליים חמושים (נושאי הדלק הגרעיני והחומר הבקיע). מסגרת זו פותחו ונרכשו רכבים מדגמים של Safeguards Transporter.
ועדת בקרת האנרגיה הפדרלית היא סוכנות בקרה עצמאית בתוך מחלקת האנרגיה. המחלקה מנהלת גם את רזרבת הנפט האסטרטגית.
משרד בטיחות המחשב כולל את CIAC, שירות יכולת הייעוץ לבעיות מחשב, שאחראי על הפצת עלוני מידע בנושא אבטחת מערכות מידע מאז 1989. השירות מספק מידע נוסף כגון כיצד להתגונן מוירוסים, סוסים טרויאניים וגורמים זדוניים אחרים באינטרנט.
משרד תת-המזכיר כולל גם ממשרדי המחקר היישומיים של המחלקה. המשרדים הם: משרד תת-המזכיר לענייני מדע מפקח על משרד המדע, תומך בהרבה גופים הקשורים לנושא האנרגיה ברחבי ארצות הברית (30 מעבדות לאומיות וארבעה מנהלים לשיווק אנרגיה), והוא אחד מהתומכים הפדרליים הגדולים ביותר של מחקר מדעי בסיסי. משרד המדע מורכב ממספר משרדי משנה התומכים במגוון תחומי מחקר. תחומים אלה כוללים בין השאר מחשוב מדעי מתקדם, ביולוגיה ומחקר סביבתי (BER), פיזיקה של אנרגיות גבוהות (HEP), מדעי אנרגיה בסיסית (BES), מחקר אנרגיית היתוך, פיזיקה גרעינית, ומשרד כוח המשימה לפיתוח מורים ומדענים. משרד זה תומך במאמצי המחלקה להכשיר את הדור הבא של מדענים ומורים באמצעות סדנאות, שיתוף פעולה בין גורמי מקצוע וכו'.
חוף השנהב במשחקים האולימפיים לנוער
חוף השנהב משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מחוף השנהב לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מחוף השנהב היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של חוף השנהב למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, טאקוונדו וכדורסל וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט: אתלטיקה, ג'ודו, היאבקות וטאקוונדו. המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
ג'י-מיוזיק
ג'י-מיוזיק היא רשת חנויות תקליטים טאיוואנית שהוקמה ב-2002 על ידי חברות התקליטים הטאיוואניות, רוז רקורדס וטאשנג רקורדס. הרשת, שמונה 60 חנויות, אחראית על פרסום מצעדי המוזיקה בטאיוואן.
מצעדי מוזיקה
מצעד המוזיקה של ג'י-מיוזיק פורסם לראשונה ב-7 ביולי 2005. המצעד מציג את 20 השירים והאלבומים הנמכרים ביותר בטאיוואן, ללא קשר ללאום, שפה או ז'אנר. מעצד מוזיקה זה כולל את אחוז המכירות של הסינגל/אלבום הספציפי מתוך כלל השירים והאלבומים שנמכרו באותו שבוע.
מצעדי מוזיקה נוספים
בנוסף למצעד המוזיקה הראשי, יש שמונה מצעדי מוזיקה אחרים (כאשר רק שבעה מהם פעילים). מצעדים אלו פורסמו לראשונה ב-7 ביולי 2007. מצעדי מוזיקה אלו כוללים את אחוז המכירות של הסינגל/אלבום הספציפי מתוך כלל השירים והאלבומים שנמכרו באותו שבוע, בהתאם לתת-קטגוריה שבה הם נמצאים.
בנוסף לאלו, נוצר בתחילת 2006, מצעד הסינגלים הסיניים המובילים. יצאו שני גרסאות של המצעד: אחד עבור סין היבשתית והשני עבור הונג קונג וטאיוואן. הפרסום האחרון של מצעד זה היה בספטמבר 2008.
מחוזות מונגוליה
מונגוליה מחולקת ל-21 מחוזות, כל מחוז נקרא איימאג.
מכיוון שמונגוליה החיצונית הייתה פרובינציה של סין, היא חולקה ל-21 נספחים, והדבר השתמר גם לאחר שהכריזה מונגוליה על עצמאותה.
מעמדה של עיר הבירה אולן בטור מיוחד, והיא לא שייכת למחוז כלשהו.
מושל מחוז טולה
מושל מחוז טולה (ברוסית: Губерна́тор Ту́льской о́бласти) הוא הפקיד הבכיר ונושא המשרה הרמה ביותר במחוז טולה. המושל מנהל את המחוז ועומד בראש ממשלת המחוז.
היסטוריה
בשנים 1777–1796 התחלק השלטון בטולה בין המושלים הכלליים לבין הדוכסים. הכוח הפוליטי היה נתון בידי המושלים הכלליים. היו להם סמכויות בלתי מוגבלות והיו כפופים אך ורק לקיסר רוסיה. ככלל, כל מושל כללי ניהל כמה אזורים במקביל. הדוכסים ניהלו פעילויות כלכליות. בשנת 1797 הוקם פלך טולה, שבראשו עמד המושל שמונה על ידי הצאר. מחוז טולה בהרכבו הנוכחי הוקם ב-26 בספטמבר 1937, בתחילה עמד בראש המחוז יו"ר ועדת מחוז טולה מטעם המפלגה הבולשביקית, לאחר מכן המזכיר הראשון של ועדת מחוז טולה מטעם המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1991 הוקמה משרת ראש האדמיניסטרציה של מחוז טולה, שמונה על ידי נשיא רוסיה. ב-28 בספטמבר 1995 אומצה אמנה חדשה של מחוז טולה, שבה שונה שמו של ראש האדמיניסטרציה למושל, אשר נבחר על ידי תושבי מחוז טולה. לפי האמנה סמכויותיו של המושל הוענקו לראש האדמיניסטרציה של מחוז טולה דאז, ניקולאי סבריוגין, שמונה על ידי מי שכיהן כנשיא הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין.
ב-2001 נערכו בחירות נוספות, אך בשנים 2005, 2010, 2011 לא נערכו בחירות ישירות ומושל מחוז טולה מונה על ידי נשיא רוסיה באישור הדומה המחוזית. בשנת 2016, מונה ממלא מקום המושל על ידי נשיא רוסיה לקראת עריכת בחירות ישירות למושל, לראשונה מאז 2001, ב-18 בספטמבר 2016.
דיאגרמת הסה
דיאגרמת הָסֶה היא דיאגרמה המתארת יחס סדר חלקי.
הדיאגרמה בנויה כגרף מכוון שבו הצמתים הם איברים בקבוצה הסדורה, וקשת בין x ל-y, (כאשר y מעליו) מציינת ש-y מכסה את x, כלומר y>x ולא קיים z ביחס כך ש-y>z>x. דיאגרמה כזאת קובעת את הסדר באופן יחיד. אם מתקיים a>b, אז קיים מסלול בין a ל-b.
הדיאגרמה נקראת על שם הלמוט הסה, שעשה בה שימוש נרחב, אף על פי שלא היה הראשון שהשתמש בה.
ג'ון ריגנס
רוברט ג'ון ריגנס, (באנגלית: John Riggins; נולד ב-4 באוגוסט 1949 בסנקה, קנזס) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. ריגנס שיחק עבור ניו יורק ג'טס ו-וושינגטון רדסקינס ונודע בכינויים "הדיזל" ו-"חזיר של כבוד" שדבק בו בעקבות שיתוף הפעולה עם קו ההתקפה של הרדסקינס שכונה "החזירים". בשנת 1992 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
מכללה
ריגנס שיחק פוטבול באוניברסיטת קנזס, בה למד עיתונאות. ב-1968 הוביל ריגנס את קנזס לזכייה באליפות חטיבת שמונה הגדולות. קבוצתו העפילה למשחק האורנג' בול של אותה שנה ובו הפסידו לאוניברסיטת מדינת פנסילבניה. ב-1970, עונתו האחרונה במכללה, ריגנס רץ 1,131 יארדים כוללים ושבר את שיא המכללה בטאצ'דאונים. ריגנס סיים את קריירת המכללות שלו עם 2,659 יארדים כוללים בריצה.
קריירה מקצוענית
ריגנס נבחר בסיבוב הראשון בדראפט של שנת 1971 על ידי ניו יורק ג'טס. ריגנס היה לרוקי הראשון בג'טס שהוביל בסטטיסטיקה בריצה ובתפיסה יחדיו. ב-1972 ו-1975 נבחר ריגנס כ-MVP של הג'טס. בנוסף ב-1975 נחבר ריגנס למשחק הפרובול. ב-1976, ריגנס חתם עם וושינגטון רדסקינס על חוזה לארבע שנים בסך 1.5 מיליון דולר. לפני עונת 1980 עזב ריגנס את הרדסקינס. ריגנס שהוחתם על חוזה ברדסקינס לא יכל לשחק בקבוצה אחרת ולא שיחק כלל בכל עונת 1980. ב-1981 עם הצטרפותו של המאמן ג'ו גיבס חזר ריגנס לשחק שוב עבור הרדסקינס. בעונת 1982 זכו הרדסקינס בסופרבול הראשון שלהם. ריגנס נבחר לMVP של המשחק. ריגנס פרש בסוף עונת 1985 ובשנת 1992 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
Lavender Haze
"Lavender Haze" משלב מספר סגנונות מוזיקליים, דוגמת פופ, R&B עכשווי ודיסקו, עם אלמנטים מהמוזיקה האלקטרונית ומההיפ הופ. בהפקתו נעשה שימוש בסינתיסייזרים מודולריים, מקצבי תופים אלקטרוניים מהירים ומעומעמים ושירת פלסט בפזמון. מילותיו חוברו בהשראת הסיקורים התקשורתיים שקיבלה מערכת היחסים של הזמרת עם השחקן האנגלי ג'ו אלווין.
עם יציאתו התברג השיר למקום השני במצעדי השירים באוסטרליה, הקנדה, אירלנד, ניו זילנד, ארצות הברית ובבילבורד גלובל 200. מבקרי המוזיקה שיבחו על המקצב המיוחד של השיר ועל מילותיו. הקליפ של "Lavender Haze", שבוים על ידי סוויפט, הוקרן בבכורה בערוץ היוטיוב הרשמי שלה ב-27 בינואר 2023. הוא משלב מוטיבים פסיכידליים וסוריאליסטיים, וכולל את הופעתו של הדוגמן הדומינקני-אמריקאי ליית אשלי בתור מושא אהבתה של סוויפט. הוא נכלל ברשימת השירים במהלך סיבוב ההופעות האחרון שלה, "The Eras Tour".
רקע וכתיבה
סוויפט חשפה כי את המונח "Lavender Haze" הכירה כשצפתה בפרק השנים-עשר בעונה השנייה של סדרת הדרמה "מד מן". היא חקרה מעט על שורשיו של הפתגם וגילתה כי מקורו בשנות החמישים. סוויפט ראתה הקבלות בין הביטוי למערכת היחסים שלה עם השחקן האנגלי ג'ו אלווין, שהייתה ההשראה לכתיבת השיר. עבורה, "Lavender Haze" סימן "זוהר אהבה אין־סופית". לאחר חשיפת שמו בטיקטוק פרסמה פרטים נוספים אודות הרצועה:
ב-18 באוקטובר הוכרזו האמנים שהשתתפו בתהליך הכתיבה של האלבום. "Lavender Haze" נחשב לחריג מבין שאר השירים, כיוון שכלל בו מספר רב של כותבים, ביניהם זואי קרביץ, שהייתה מיודדת עם סוויפט מזה מספר שנים. ברקסטון קוק, שגר בדירה משותפת עם כותב "Lavender Haze" ג'האן סוויט, סיפק קטע ווקאלי שנעשה בו שימוש בפזמון שיר. בזכות תרומתו קיבל קרדיט על היצירה. מהדורת הטארגט של האלבום כונתה על ידי סוויפט כ"מהדורת הלבנדר" בשל הצבע הסגלגל של התקליט.
ניתוח מוזיקלי והוצאה לאור
מילות השיר עוסקות סביב ההתייחסות התקשורתית למערכת היחסים של סוויפט עם בן-זוגה ג'ו אלווין. היא מעוניינת להתרחק מאור הזרקורים כאשר היא נמצאת עם בחיר לבה. ניל מקורמיק מדיילי טלגרף שמע את "Lavender Haze", והשווה את קול הפלסט של הזמרת לקולו של פרינס. במהלך השיר מחמיאה סוויפט לבן-זוגה על כושר ההתחמקות שלו משאלות טורדניות מנושא הזוגיות שלהם מעיתונאי רכילות. מבחינת תוכנו הלירי הושווה "Lavender Haze" ל-"Delicate" ול-"Call It What You Want" מהאלבום Reputation (2017).
"Lavender Haze" יצא לאור ב-21 באוקטובר 2022 כרצועה הפותחת של האלבום Midnights. ב-29 בנובמבר נשלח לרדיו להיטים עכשוויים בארצות הברית ויצא כסינגל מסחרי. לאחר פרסום הווידאו קליפ הרשמי שלו הפך לזמין להורדה דיגיטלית בחנות האינטרנט הרשמית של סוויפט. רמיקס בסגנון האוס ל-"Lavender Haze" משל הדי ג'יי הגרמני פליקס ין יצא לאור ב-10 בפברואר 2023. שלושה רמיקסים נוספים של טנסנייק, סנייקהיפס וג'אנגל פורסמו ב-3 במרץ בהתאמה בפורמט הורדה דיגיטלית מהחנות הרשמית של סוויפט. שלושתם, יחד עם הרמיקס של ין, אוחדו למיני-אלבום של רמיקסים, שיצא בפלטפורמות הסטרימינג השונות. ב-31 במרץ פורסמה גרסה אקוסטית לשיר.
ביקורות
"Lavender Haze" זכה לשבחים מפי מבקרי המוזיקה העכשווית. בריטני ספנוס מהרולינג סטון תיארה את השיר כ"נהדר", והשוותה אותו ל-"Cruel Summer" מ-Lover (2019). שניהם עוסקים בכוחה השמימי של אהבה, שמסוגל לפרוץ דרך דברים שליליים, כמו ביקורות אינטרנטיות וטוקבקים רעים. מבחינה ווקאלית שיבחה ספנוס את קולה העדין והמאופק של סוויפט, שלטענתה, היווה התחלה נהדרת לאלבום. כריס וילמאם מ-Variety סבר ש-"Lavender Haze" מאדיר את כוחה של סוויפט ככותבת שירים. מגזים בילבורד דירג את השיר במקום ה-69 ברשימת "100 השירים הטובים של 2022".
הצלחה מסחרית
"Lavender Haze" זכה ללמעלה מ-16.4 מיליון השמעות ביום הראשון לצאתו בספוטיפיי – מספר ההשמעות השני בגודלו לשיר ביום הראשון לצאתו בפלטפורמה. את המקום הראשון תפס "Anti-Hero", הסינגל המוביל של האלבום. הוא נכנס לראשונה לבילבורד גלובל 200 במקום השני, מאחורי "Anti-Hero".
בארצות הברית נכנס "Lavender Haze" לבילבורד הוט 100 במקום השני, עם נתוני מכירות של 41.4 מיליון השמעות סטרימינג, 2,800 עותקים דיגיטליים ו-2.4 מיליון השמעות ברדיו. באותה שבוע הפכה סוויפט לאמנית היחידה שכל עשרת השירים הפותחים של מצעד ההוט 100, מצעד שירי הסטרימינג ומצעד השירים הדיגיטליים אוכלסו על ידה. "Lavender Haze" נשאר בשבוע שלאחר מכן בעשרת השירים המובילים, לצד "Anti-Hero", "Bejeweled" ו-"Midnight Rain". לאחר יציאתו כסינגל הגיע למקום החמישי במצעד 40 שירי המיינסטרים ובמצעד 40 השירים למבוגרים.
אויגן פון בהם-באוורק
אויגן פון בהם-באוורק (בגרמנית: Eugen von Böhm-Bawerk; 12 בפברואר 1851 - 27 באוגוסט 1914) היה כלכלן אוסטרי, מן הראשונים והבולטים באסכולה האוסטרית.
היה שר האוצר של אוסטריה משנת 1895 עד 1904. ידוע בין היתר בשל מאמריו וביקורתו על המרקסיזם.
חייו
אויגן פון בהם-באוורק נולד בברנו. התחנך באוניברסיטת וינה כעורך דין, שם קרא את "עקרונות הכלכלה" של קרל מנגר ובמהרה הפך לחסיד מובהק ונלהב של התאוריות הכלכליות שלו. השפעה חשובה נוספת הייתה לעמיתו ללימודים פרידריך פון ויזר, שהפך מאוחר יותר גם לגיסו.
אחרי שהשלים את הדוקטורט שלו בשנת 1875 עבר לעבוד במשרד האוצר האוסטרי. בשנות השמונים של המאה התשע עשרה בילה באוניברסיטת אינסברוק ואז פרסם את שני הכרכים הראשונים מתוך שלושה של עבודתו המרכזית "הון וריבית". בהקדמה לספר הוא ציין שדעות ג'ון ריי השפיעו על תוכן הספר.
בשנת 1889 נקרא בהם-באוורק לווינה לכתוב הצעה לרפורמה במיסוי הישיר באימפריה האוסטרו-הונגרית. המיסוי באותה תקופה היה כבד, במיוחד בזמנים של מלחמה, וסיפק תמריצים שליליים להשקעה. בוהם-באוורק הציע לכונן מס הכנסה מודרני, הצעה שאושרה וזכתה להצלחה גדולה בשנים הבאות.
במהלך שנות התשעים של המאה התשע-עשרה כיהן בהם-באוורק מספר פעמים כשר אוצר (דיוקנו אף הופיע על שטר מאה שילינג) וכיהן ברציפות בין השנים 1900 ו-1904. כשר אוצר לחם לשמירה על צמידות לתקן הזהב ולתקציב מאוזן. בשנת 1902 דאג לבטל את הסובסידיה לסוכר, שעמדה על כנה במשך קרוב למאתיים שנה.
הוא התפטר מתפקידו בשנת 1904 כאשר הדרישות הכספיות הגוברות של הצבא איימו להפר את האיזון התקציבי. היסטוריון הכלכלה אלכסנדר גרשנקרון ביקר את מדיניותו "הקמצנית" של בהם-באוורק והאשים אותו שבאי נכונותו להוציא כספים רבים על עבודות ציבוריות נרחבות גרם לפיגורה הכלכלי של אוסטריה. הכלכלנים האוסטרים ראו זאת באופן שונה, כשבח שאין משלו.
אחרי כהונתו כשר אוצר שב בהם-באוורק להרצות באוניברסיטת וינה, כיורשו של מנגר (שפרש שנה קודם לכן) והעמיד דור של תלמידים עמו נמנו ג'וזף שומפטר, לודוויג פון מיזס והנריק גרוסמן.
כסף וריבית
מחקריו של בהם-באוורק שייכים בעיקר לתקופת אינסברוק שלו, בטרם נקרא לכהן כשר אוצר. עבודתו המרכזית "הון וריבית" נחשבת בעיני מיזס לאחת התרומות העיקריות לתאוריה הכלכלית המודרנית. באופן מיזסי אופייני, הוא העיר שאזרח המתייחס לחובתו האזרחית ברצינות אינו רשאי להצביע עד שיקרא את בהם-באוורק.
הכרך הראשון של "הון וריבית" הוא מחקר מקיף של ההתייחסויות השונות לתופעת הריבית. חלק חשוב ביותר כאן יש לביקורת על תיאורית הניצול, במיוחד בצורה שבה היא מופיעה אצל מרקס. לפי בוהם-באוורק, קפיטליסטים אינם מנצלים עובדים: הם תומכים בהם בכך שהם מספקים להם הכנסה זמן רב לפני שההכנסה מהתוצר שסייעו להפיק מגיע לידי היצרן. עשור מאוחר יותר שב בוהם-באוורק לנושא בחיבורו "קארל מרקס וסגירת המערכת" וקבע כי שאלת חלוקת ההכנסה בין גורמי הייצור היא שאלה כלכלית ולא פוליטית ביסודה. האסכולה האוסטרית גם הפריכה את תאוריית הערך של העבודה כמו גם את מה שמכונה "חוק הברזל של השכר."
הכרך השני של מחקרו "תאוריה פוזיטיבית של הון" משנת 1889 כוללת את תרומתו העיקרית להבנת הליכי הייצור ותשלומי הריבית הנובעים מהם. בוהם-באוורק מתבסס על "עקרונות הכלכלה" של מנגר כדי להציג גרסה אוסטרית של ערך שולי השונה מזו של ג'בונס ומשוואות שיווי-המשקל הכללי של ואלרה.
בהם-באוורק בחן כבר בראשית הקריירה שלו את השאלה האם יש הצדקה לתשלום ריבית לבעלי הון (כלומר, האם יש הצדקה לריבית חיובית). הצדקה אחת לכך, לדעתו, היא שהתועלת השולית של ההכנסה נופלת לאורך זמן, משום שאנשים מצפים להכנסה גבוהה יותר בעתיד. שנית, מסיבות פסיכולוגיות, התועלת השולית של מוצר פוחתת עם הזמן. מסיבות אלו, המכונות היום "העדפת-זמן פוזיטיבית" אנשים מוכנים לשלם שיעורי ריבית חיוביים כדי לזכות בגישה למשאבים בהווה ועומדים על תשלום ריבית בתמורה לויתור על גישה כזו. אנשים מעריכים מוצרים הקיימים בהווה יותר מאשר מוצרים עתידיים בערך ובאיכות שווה. כלומר, טובין עתידיים נסחרים בהנחה. תשלום ריבית הוא שיקוף ישיר של פער ערך יזמי זה. שתי הסיבות בהן נוקב בוהם-באוורק מקובלות היום על רוב הכלכלנים.
ביקורת על מרקס
תרומה חשובה נוספת של בהם-באוורק הייתה ביקורתו על מרקס. בהם-באוורק היה אחד הכלכלנים הראשונים שדנו ברצינות ברעיונותיו של מרקס, בפרק מיוחד ב"הון וריבית" שהקדיש לו.
לפי מרקס "ערך השימוש של טובין... הוא בעל ערך רק בגלל העמל האנושי המופשט המחופצן או מתממש בו". או, לשון אחרת, ערך המוצר הוא כמשך זמן העבודה שהושקע בייצורו (בהתאם לתנאים החברתיים המקובלים באותה עת). הקפיטליסט, לפי מרקס, נהנה מ"ערך עודף" הטמון בהפרש בין השכר המשולם לעובד והתוצרת (כלומר, הערך) שהוא מפיק. כלומר, הערך העודף הוא תוצר הניצול הקפיטליסטי, שבו המעסיק נהנה מעבודה בלי לשלם תמורתה. מכאן מגיע מרקס למסקנה כי "הון אינו רק שליטה בעבודה.... כל ערך עודף, בלי קשר לצורה המסוימת בה הוא מתגבש אחרי כן, אם ברווח, ריבית, רנטה או צורה אחרת, הוא במהותו רק הצורה החומרית של שכר עבודה שלא שולם. סוד כוח ההון לפתח ערך טמון בשליטתו בכמות מסוימת של עבודה לא משולמת של אחרים." (עמ' 554). במילים פשוטות, ריבית היא ניצול.
בהם-באוורק פותח כאן בניתוח הטענה כי ערך טובין מבוסס על העבודה המושקעת בייצורו בציון העובדה שאדם סמית ודייוויד ריקרדו, המשמשים אסמכתות ראשוניות לטענה זו אינם סומכים אותה בעדות כלשהי אלא מביאים את הטיעון כדבר שנכונותו מובנת מאליה. בהם-באוורק מראה כי הדבר אינו כך, באמצעות הצבעה על המקרים הרבים בהם אנו אומרים ביחס לדבר כי לא היה שווה את העמל שהושקע בו. כלומר, שלא היה יחס ישר בין העמל לערך. כמו כן, הוא מציין, אין עמלו של אדם אחד שווה בערכו לעמלו של אדם אחר. לדוגמה, עמלו של אמן מפורסם שווה בעיני אחרים הרבה יותר מעמלו של נגר פשוט.
הטענה הזו אצל אדם סמית, אומר בהם-באוורק, התקבלה משתי סיבות: ראשית, משום שאדם סמית אמר זאת. ושנית, משום שלא סיפק לכך שום הוכחה, כאילו היה מדובר באמירה מובנת מאליה. "מריקארדו עד רודברטוס, מסיסמונדי עד לאסאל, שמו של אדם סמית הוא הערובה היחידה שנדרשה לתורה הזו. אף כותב לא הוסיף לה משלו אלא קיבל אותה כאמת שאינה דורשת הוכחה".
מרקס דווקא מנסה להוכיח את הטענה, אומר בהם-באוורק, אך מפגין רישול לוגי בפיתוח רעיונותיו. הוא תוקף את טענתו של מרקס כי בחליפין ערך השימוש של מוצר אינו יכול להיות הערך המשותף לשני טובין באמצעות דוגמה קטנה: אם ישנם שלושה זמרים מהוללים באופרה, שכל אחד מהם זוכה לשכר נאה וזהה, הרי שלפי מרקס יש להתעלם מיפי קולם (ערך השימוש) כסיבה המסבירה את שכרם. לעולם לא ניתן לנתק בין ערך השימוש והעובדה שאין ערך חליפין במקום שבו אין ערך שימוש, עובדה שגם מרקס נאלץ להודות בה שוב ושוב.
חמור מזה, גם אם מקבלים את טענתו של מרקס כי יש להתעלם מערך השימוש, כשלים לוגיים חמורים לא פחות ממתינים בהמשך הדברים. מרקס טוען כי אם מתעלמים מערך השימוש נותרת רק תכונה משותפת אחת: זו של היות הטובין תוצר של עבודה. כפי שטוען בהם-באוורק, מרקס מתעלם כאן מאלמנטים נוספים, כמו המחסור ביחס לביקוש, או שהמוצר הוא תוצר של הטבע, או שהוא כפוף לכללי היצע וביקוש, וכן הלאה. ועל הכל, אפילו הטענה שהעבודה היא אחד המכנים המשותפים אינה עומדת בכל המקרים. לדוגמה, מכרה זהב או פחם אינם תוצר של עבודה, אך יש להם ערך חליפין גבוה ביותר.
בהם-באוורק מלגלג על רעיון "העבודה המורכבת" של מרקס כהסבר לפערי הערך שבין עמלו של פסל, לדוגמה, לעמלו של כורה פחם. בפועל, תוצר יום עבודה של האחד מוערך בשוק כשווה לחמישה ימי עבודה של האחר, ואימוץ מכפלות בדיוניות שאין להן קשר למציאות נתפש בעיניו כהתחכמות תאורטית תמימה ותמוהה. לקטגוריה זו, של ערך שונה לזמן עבודה שווה, משייך בהם-באוורק חלק גדול מאוד מכלל עסקאות החליפין המבוצעות.
הרעיון המופרך של העבודה כבסיס הבלעדי לערך, אומר בהם-באוורק, נועל ומבודד את מרקס מאמיתות פשוטות. הוא מתעלם מאלמנט הזמן בייצור (כלומר, מפרק הזמן העובר בין הפעולה הספציפית בייצור והפקת המוצר המוגמר). חמור מזה, מרקס טוען כי ישנם שני סוגי הון: הון משתנה המשמש לשכר עובדים והון קבוע המשמש לאמצעי הייצור. לטענתו, רק ההון המשתנה משפיע על כמות הערך העודף המושג, כשלהון הקבוע אין כל השפעה. אבל כאן הוא מתעלם מהעובדה שלפי חוק טמיעת הרווחים כמות הערך העודף נמצאת ביחס ישר לכמות ההון שהושקע בכללו, בלי הבחנה בין סוגי ההון. אפילו מרקס, הוא מציין, היה מודע לסתירה הקיימת כאן ואף הבטיח לטפל בה מאוחר יותר, אך לא עשה זאת.
לסיכום, טוען בהם-באוורק, תאוריית הניצול הסוציאליסטית, כפי שהיא מופיעה אצל רוברדטוס ומרקס, נציגיה המכובדים ביותר, אינה רק שגויה אלא גם אחת החלשות ביותר מבין תאוריות הריבית. בשום תאוריה אחרת לא ניתן למצוא גחמנות, הנחות לא מוכחות, סתירה עצמית ועוורון לעובדות כמו בתאוריה הסוציאליסטית.
בשל הדברים הללו, וכן מעמדו כשר אוצר "בורגני" בממשלה האוסטרו-הונגרית, הפך בהם-באוורק לסמל האסכולה האוסטרית בעיני הסוציאליסטים.
שדה התעופה עטרות
שדה התעופה עטרות (ידוע גם כ"שדה התעופה קלנדיה" ו"נמל התעופה ירושלים") הוא שדה תעופה לא פעיל, השוכן בצפון ירושלים, ליד אזור התעשייה עטרות, בסמוך לקלנדיה וכפר עקב.
הקמת שדה התעופה עטרות
בשנת 1918, לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה, ולאחר שהוחלף השלטון הצבאי בממשל אזרחי, החליטו מוסדות המנדט להקים שדה תעופה באזור ירושלים, לאחר שתושבי תלפיות התנגדו להקמת השדה בסמוך למחנה אלנבי. עד אז עמדו לרשות חיל האוויר המלכותי והמוסדות האזרחיים ברחבי ארץ ישראל שלושה שדות תעופה עיקריים, צבאיים כולם: בעזה, ברמלה ובצמח. לאחר שהשטח נסרק הוחלט להקים שדה תעופה בסמוך לכפר הערבי קלנדיה, על האדמות החקלאיות של מושב העובדים עטרות. היישוב שסבל ממחסור באדמה חקלאית, נאבק בהחלטה באמצעות המוסדות המיישבים הציוניים, שהיו בעלי הקרקע, ובראשם קרן היסוד והכשרת הישוב. המשא-ומתן בין הצדדים התארך, והפקעת הקרקע הייתה כרוכה בעקירת עצי פרי, בהריסת מבנים ובהגבלות נוספות. בעקבות המגעים בין הצדדים הסכימו השלטונות להתחשב ככל האפשר בהצעות של המוסדות היהודיים, שתכליתן הייתה להמתיק את הגזירות. בחודש מאי 1924 הושג הסדר בשאלת שדה התעופה, והפקעת הקרקע גזלה מן המושב אדמה מישורית סמוך לכביש ירושלים-רמאללה. שטח המושב תוחם על ידי מסלול הטיסה ונמנעה ממנו היכולת להתרחב.
הרוצה בשלום ייכון למלחמה
מקור הביטוי
הרעיון בבסיס הביטוי, שעל מי שמעוניין בשלום להתכונן למלחמה, נמצא כבר אצל כותבים מוקדמים מווגטיוס, כגון אפלטון, וניתן להבין אותו גם מתוך אמנות המלחמה של סון דזה, ששאיפתו היא לנצח מבלי להילחם, אך מייחסים את הביטוי לווגטיוס, בהקדמה לספרו השלישי על מדעי הצבא, שם, בסיפא של ההקדמה, הוא מביע זאת במילים שונות מעט:. תרגום משפטי הסיפא של ההקדמה לספר השלישי הוא:
שדה התעופה עטרות
בתקופת המנדט
עם הקמת שדה התעופה הוא לא שימש קווי אוויר סדירים אלא רק טיסות מיוחדות ובודדות, בעיקר של הפקידות הבכירה בארץ ישראל. בתחילתו היה המנחת מסלול עפר לא סלול שנשא את שמו של הכפר הערבי הסמוך "קלנדיה". כביש ירושלים-רמאללה חצה את המסלול, וכאשר מטוס קרב לנחיתה, ירד מחסום שחסם את התנועה בכביש.
הרוצה בשלום ייכון למלחמה
שימושים נוספים
הביטוי מצוטט על ידי קלאוזביץ ולידל הארט וזכה לורסיות שונות, כגון: "הרוצה במלחמה ייכון לשלום" המיוחסת לנפוליאון או גם היפוכי משמעות, כגון "הרוצה בשלום ייכון לשלום".
שדה התעופה עטרות
בתקופת המנדט
ב-8 במרץ 1927 נערך בשדה התעופה טקס הענקת שם לאחד ממטוסי הנוסעים שפעלו באורח סדיר בקו לונדון-הודו דרך ארץ ישראל, והוא כונה "קריית ירושלים". לטקס הגיעו הנציב העליון סר הרברט סמואל, ראשי ההנהלה הציונית, חברי הוועד הלאומי, נציגי עיריית ירושלים, אנשי המועצה המוסלמית העליונה ומוזמנים נוספים.
בעת מאורעות תרפ"ט הוחשו לארץ ישראל תגבורות של חיילים בריטים אשר הוטסו לשדה התעופה עטרות ממצרים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות, הושמו היישובים עטרות ונווה יעקב תחת מצור ונותקו מירושלים המערבית. המצב הביטחוני חייב את הבריטים לנוע אל שדה התעופה בשיירות מלוות בכלי רכב משוריינים. שיירות יהודיות נצלו את המצב והצטרפו לשיירות הבריטיות שנסעו לשדה התעופה. לעיתים שיתפו החילים הבריטים פעולה מתוך רצון טוב ולעיתים שולמו דמי שוחד לשוטרים הבריטיים בעד השרות.
בשלטון ירדן
על פי הסכם שביתת הנשק שנחתם לאחר מלחמת העצמאות בין ירדן וישראל ביום 3 באפריל 1949, נותר שדה התעופה עטרות בשטחה של ממלכת ירדן. הירדנים בנו מחדש את השדה ההרוס והרחיבו את מסלול הטיסה, אגב הרס שרידי המושב הנטוש עטרות ובית הקברות שלו. על מנת להעניק לשדה מעמד מרכזי, הוארך המסלול ונוספו מבני שירותים, תחזוקה, ומגורים לצוות העובדים. לשיא פעילותו הגיע שדה התעופה במחצית שנות ה-60 של המאה ה-20, עת החלה תיירות חוץ מאירופה ומארצות ערב להגיע למזרח ירושלים ולסביבתה. על מנת לתמוך בתיירות המתפתחת הורחב שדה התעופה בשנת 1965 ונפתח לתנועה בינלאומית. בשנת 1966 נערכו תוכניות להגדיל את שטח השדה על ידי הרחבתו מזרחה, לכיוון הכביש הראשי ירושלים-רמאללה. שנה זו הייתה הפעילה ביותר בתולדות השדה, ועברו דרכו כ-100,000 נוסעים ב-1,040 טיסות. מהשדה יצאו טיסות לרחבי העולם הערבי. חברות תעופה אירופאיות לא נחתו בשדה בתקופה הירדנית בשל המסלול הקצר, ומפני שלא התאפשר בו להמריא ולנחות בשעות החשכה.
לאחר מלחמת ששת הימים
ב-6 ביוני 1967 כבשה חטיבת הראל את שדה התעופה. לאחר סיום המלחמה ועם איחוד ירושלים, החליטה ממשלת ישראל, בהמלצתו של ראש עיריית ירושלים טדי קולק, לכלול את שדה התעופה בתחומה המונציפלי של העיר כדי שלבירה יהיה שדה תעופה משלה, ושמו של השדה שונה ל"נמל התעופה ירושלים". ניהול השדה נמסר לידי רשות שדות התעופה. בתחילת 1970 הוקצו כספים לשיפוץ השדה, ריבוד מסלול הטיסה באספלט, והתקנת תאורה ועזרי נחיתה. בשנת 1971 הוקצו סכומים נוספים להארכת המסלול, שנסגר למטוסים גדולים למשך כ-8 חודשים. לצורך הארכת המסלול דרום-מזרחה הוסט קטע כביש ירושלים-רמאללה שעבר ממזרח לשדה עוד מזרחה, לגבול מחנה הפליטים קלנדיה - מקום בו פועל עד היום מעבר קלנדיה.
חברת התעופה ארקיע החלה להשתמש בשדה לטיסות פנים ארציות, אך הוא לא שימש אותה כבסיס אלא כתחנת ביניים להעלאת והורדת נוסעים בחלק מהטיסות בין שדה דב לנמל התעופה אילת. החברה החזיקה במקום תחנה עם צוות קרקע מצומצם, ששירת את טיסות ארקיע ולעת הצורך השכיר את שירותיו לטיסות פרטיות ומסחריות אחרות שפעלו בשדה בדלילות.
ביולי 1974 נחת בשדה לראשונה מטוס בואינג של אל על בטיסת ניתוב, לקראת פתיחת קו ישיר מנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט לירושלים. ב-6 בספטמבר 1974 התקיימה טיסת הבכורה מפרנקפורט לירושלים, אך בגלל התנגדות ממשל גרמניה המערבית לטיסה ישירה לעטרות, הושגה פשרה על פיה הטיסה נחתה בנמל התעופה בן-גוריון מבלי להוריד נוסעים, והמשיכה לנמל תעופה עטרות מבלי לשנות את מספר הטיסה. שדה התעופה קושט לכבוד המאורע ושר התחבורה, גד יעקובי, קיבל את פני הנוסעים. בדצמבר 1975 גינה ארגון התעופה הבינלאומי את ישראל על השימוש בשדה.