cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סינדרלה
התפנית בסיפור סינדרלה
לאחר מכן שולח הנסיך את אציליו לחפש את הנערה בעלת הנעל הקטנה. כל אצילות הממלכה מוזמנות למדוד את הנעל, אך היא לא מתאימה לאף אחת מהן. האצילים מגיעים לביתה של סינדרלה והאחיות מנסות בכוח להכניס את רגלן לנעל הזכוכית הקטנה. סינדרלה, שצופה מהצד, מצחקקת ושואלת אם גם היא יכולה למדוד את הנעל. האחיות לועגות לה, אך האציל הממונה על המדידות, מבחין ביופייה ואומר שהנעל נמדדת לכל נשות הממלכה, לא משנה מעמדן. סינדרלה נועלת את הנעל התואמת את כף רגלה כאילו יצקו אותה במיוחד למידותיה. אז מופיעה הפיה הטובה ובמגע קסם הופכת את בגדיה של סינדרלה לנאים ומפוארים אף יותר מאשר הבגדים שלבשה בשני הנשפים הקודמים. עתה מזהים כולם את הנסיכה מהנשף. האחיות כורעות ברך לפניה ומבקשות את סליחתה על כל הרע שעוללו לה. סינדרלה מקימה אותן וסולחת להן.
מסר הסיפור
המונח סיפור סינדרלה מוכר עד היום כמשל לסיפור חיים של אדם שחייו היו אומללים אך מקבלים תפנית ובסופו של דבר הם הופכים למוצלחים ומאושרים.
המונח סינדרום סינדרלה מתייחס לתופעה של פסיביות נשית ולהמתנה נעדרת יוזמה למהפך בחיים באמצעות אהבה רומנטית שתתקיים לעולמי עד.
בסיפור שזורים מספר מוטיבים ספרותיים. אחד מהם הוא מוטיב הבית. בתחילת הסיפור אביה של סינדרלה נישא לאישה חדשה לאחר מות אמהּ, ככל הנראה מתוך אינטרס כלכלי. בהמשך הסיפור, האב מת גם הוא, מה שנותן לסינדרלה תחושה כי כל עולמה בכלל וביתה בפרט "מתמוטטים עליה", תחושת חוסר יציבות "ביתי-משפחתי". במהלך הסיפור נחשפים להתעללות מצד אמהּ ואחיותיה החורגות של סינדרלה, מה שמוסיף לתחושת חוסר היציבות שלה ושהיא אינה חלק ממשפחתה. סינדרלה חשה שביתה ששייך למשפחתה דורות רבים "נגזל ממנה" על ידי אימה החורגת ואחיותיה המתייחסות אליה כשפחה, היא סובלת וחשה עצב רב, ולמרות הכל מחליטה שטוב ליבה, נדיבותה והאופטימיות שלה יובילו לשינוי במצב הנוכחי.
עלילת הסיפור לפי האחים גרים
בגרסה המקורית של האחים גרים, נקראת סינדרלה במקור אשנפוטל (בגרמנית: Aschenputtel), אמהּ של הגיבורה חולה במחלה אנושה, ולפני לכתה מן העולם היא מפצירה בבתהּ שתשמור על טוב לבה ועל חביבותה לבריות. לאחר שבתה מבטיחה לה שכך תעשה היא נופחת את נשמתה. הילדה מבקרת את קבר האם שלוש פעמים ביום וזוכרת את הבטחתה כל הימים.
עם בוא האביב, נושא האב האלמן אישה שנייה ולה שתי בנות יפהפיות אך רעות לב כאמן. אחיותיה החורגות של הנערה לועגות לה, דוחפות אותה למטבח, מלבישות אותה חלוק אפור ומאז עליה לעבוד מהבוקר עד הערב בעבודות המטבח הקשות. בלילה היא נאלצת להצטנף ולישון ליד האח. על כן תמיד נראים פניה מפויחים והכינוי "סינדרלה", דבק בה. האחיות החורגות נוהגות להציק לה ולשפוך חופן של עדשים לאפר התנור כדי שיהיה עליה לברור אותן מחדש. יום אחד נוסע האב הטרוד בעסקיו ליריד. סינדרלה מבקשת ממנו שיביא לה ממסעו את הענף הראשון שייתפס בכובעו בדרכו חזרה, לעומתה מבקשות אחיותיה החורגות מתנות יקרות. כשחוזר אביה של סינדרלה ממסעותיו הוא מביא לאחיות את מבוקשן ולסינדרלה הוא מעניק ענף של עץ אגוז. סינדרלה נוטעת אותו על קבר אמה, והוא גדל והופך לעץ פלאי. על אחד מענפיו מופיעה ציפור לבנה פלאית וממלאת אחר משאלות לבה של סינדרלה.
יום אחד מחליט הנסיך לערוך נשף מפואר שיימשך שלושה ימים כדי שיוכל לבחור לו כלה מתאימה, מבין המוזמנות האצילות. סינדרלה מבקשת להשתתף בנשף אך אמה החורגת אוסרת עליה וכעונש על תחינותיה, היא זורקת שלוש פעמים רצופות עדשים לאפר ומצווה על סינדרלה לברור אותן. לכלוכית יוצאת אל הגן וקוראת ליוני הבית והבר ולכל עופות השמיים ויחדיו הם עוזרים לה לברור את העדשים, כדי שתוכל ללכת לנשף. אך גם לאחר שנעשה כמצוותה אין האם החורגת מתרצה, והמשפחה יוצאת לנשף ומותירה את לכלוכית לבדה בבית. סינדרלה מבקשת מהעץ שלה עזרה, והציפור הלבנה הפלאית משליכה לה ממרום ענפיו שמלת זהב וסנדלי זהב. סינדרלה לובשת בזריזות את השמלה, נועלת את הסנדלים ומגיעה לנשף. הנסיך מוקסם ממנה ורוקד רק עימה. כאשר אחד המוזמנים מנסה להזמינה לרקוד עמו, מסרב הנסיך להיפרד ממנה ולהשאילה לאחר ואומר: "זו הרקדנית שלי בלבד!". כשסינדרלה מבקשת ללכת, הנסיך מציע ללוות אותה לביתה אך היא מצליחה לחמוק ממנו ולהתחבא בשובך יונים בגינת ביתה. גם לאחר יום הנשף השני מצליחה סינדרלה לחמוק ממנו. הפעם היא מסתתרת בין ענפי עץ אגסים ענקי שבגינת ביתה ונותרת מסתורית ועלומת שם בעיני הנסיך. בתום יום הנשף השלישי, בחומקה מן הארמון, נותר סנדל הזהב השמאלי של לכלוכית דבוק לזפת שעל מדרגות הארמון. את הזפת מרחו משרתיו של הנסיך על פי דרישתו - כך זמם ללכוד את נערת חלומותיו בעת שתחמוק ממנו ותנסה להיעלם.
הנסיך האומלל מבשר להוריו שיתחתן רק עם זו שהסנדל יהלום את כף רגלה. הוא יוצא עם סנדל הזהב אל ביתה של סינדרלה שכן לשם נעלמה הרקדנית המסתורית. בבית מנסה האחות הראשונה לנעול את הסנדל, אך הבוהן שלה גדולה מדי. בעצתה של האם היא קוצצת אותה והנסיך הולך שולל ומוליך את האחות הבכירה ברוב כבוד לעבר המרכבה המלכותית. מחוץ לבית מזהירות היונים שעל העץ את הנסיך מפני הזיוף. הוא משפיל את מבטו ורואה את הדם הנוזל מן הסנדל ומחזיר אותה אל הבית. כדי לתחוב את כף רגלה המגושמת אל תוך הסנדל העדין מוכרחה האחות השנייה לקצוץ את עקבה. גם הפעם מזהירות היונים את הנסיך והוא דורש בכל תוקף מהאם והאב להביא אליו את סינדרלה. היא ניצבת מולו בחלוקה האפור. סנדל הזהב מתאים לכף רגלה, הנסיך מזהה את פניה ולוקח אותה עמו אל הארמון. בדרך מתיישבות היונים על כתפיה של סינדרלה. בחתונה, עוקרות היונים את עיניהן של האחיות החורגות וכך הן נענשות על רשעותן.
המסר העולה ממעשיית האחים גרים: האדם הנמצא בשפל המדרגה, יכול לשנות את מצבו ולהגשים את שאיפותיו בעזרת הכוח הטמון בו להביע את משאלות לבו. האכזריות - קיצוץ חלקי כף הרגל כדי להתאימה לנעל, ניקור העיניים כעונש למתעללות - עומדת בניגוד גמור לאופיה התם והאוהב של סינדרלה, המביא לה בסופו של דבר את מזלה הטוב. נוכחות היונים ותפקידן בסיפור יכולה להתפרש כדימוי לתת מודע באישיותה של סינדרלה, הצד האקטיבי, הפועל כדי להוציא את משאלות הלב לפועל, אך גם הזועם והמעניש את הפוגעים בה. העובדה כי פעולות אלה נעשות על ידי היונים ומופרדות כך לחלוטין מסינדרלה בעצמה, מאפשרת לדמותה להישאר נקייה מרבב ולהיות מושא להזדהות הקוראים עם הטוב המנצח.
שאלת הסליחה או הענשת הגורם המרע או המסכל בשתי הגרסאות מעוררת מחלוקת מוסרית, שבה צד אחד מאמין כי ניתן לשנות את הרוע ולהפכו לטוב, לבגר את היצריות הקטנונית והאגואיסטית ולהופכה למושכלת ומבינה את צורכי הזולת ואת מקומה בעולם, וצד אחר הטוען שניתן לטוב ולבוגר לשרוד רק לאחר שהיצרי הקטנוני האגואיסטי לומד לקח ונחלש עד ממוגר לחלוטין. בגרסת שארל פרו סולחת סינדרלה לאם ולאחיות החורגות, אף גומלת להם בטוב ובכך מצליחה, ככל הנראה, לנטרל את תכונותיהן הקטנוניות והאכזריות. ניתן לטעון שזהו מימוש של עקרון "הלחי השנייה" שאליו הטיף ישו הנוצרי, או עקרון הדוגמה הטובה שעליו מצביע וולטר בסיפורו "זאדיק". הסיפור אינו מוסיף ומפרט האם המשיכו האחיות והאם למרר את חיי סינדרלה שהפכה עכשיו למלכה, או שבאמת הסכינו עם היותה נעלה ונערצת מהן והסתפקו בגורלן הטוב למדי. המעשייה על פי שארל פרו מציעה הכלה של הרוע על ידי הטוב והטמעתו בתוכו ומסתפקת בכך, שכן זהו טיבה של מעשייה: היא מותירה מקום רב לדמיון ולתהייה. גרסת האחים גרים לעומתה מותירה את הכוחות השונים מופרדים לחלוטין כאשר היונים, שהן סמל לטוהר ותום אך הן גם בעלי חיים ופועלות על פי אינסטינקטים חייתיים הישרדותיים, הן למעשה הדמויות המורכבות מן היכולת להיטיב ולהרע. הן המקשרות בין המרכיב הטוב אך החלש שמתחזק ועובר תהליך של הבשלה, התבגרות ומימוש, לבין הגורם החזק המרע, שמסרב לאפשר התפתחות והופך לכן להיות חלש ובלתי מאיים. היונים גורמות לאיזון הכוחות בסיפור. התנהגותן משקפת לקורא/המאזין את הפוטנציאל והגמול הטמונים בבחירה בין הטוב לרע או הבגרות והבשלות מול הקטנוניות והיצריות הבלתי מבוקרת.
עיבודים
לאגדה "סינדרלה" נעשו במשך השנים מספר עיבודים לתחומי אמנות שונים. בהם:
השריר הגבן
השריר הַגַּבָּן (TA: Musculus supinator) הוא שריר עמוק במדור האחורי של האמה. השריר הכפן, יחד עם שריר הזרוע, מהווה את רצפת גומץ המרפק. בעת כיווצו הוא מסובב את ראש עצם החישור ומסובב את האמה כלפי מעלה (גורם לכף היד לפנות כלפי מעלה).
תיאור
תחילתו של השריר הגבן בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע, ברצועות המרפק (הרצועה העקיפה החישורית והרצועה הטבעיתונית) ובעצם הגומד. השריר עוטף את עצם החישור וחלקו המרוחק נאחז בשליש המקורב של פני עצם החישור.
עצבוב
השריר הגבן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5,C6) דרך הענף העמוק של עצב החישור.
קריאטינין
קראטינין (Creatinine) הוא תוצר של פירוק קריאטין פוספט בשריר.
הקריאטינין מיוצר בשיעור קבוע בגוף. מהדם הוא מסונן לנפרונים שבכליות וכמעט שאינו נספג מחדש, כך שרובו מופרש בשתן. מכיוון שכמותו מופרשת דרך השתן בצורה קבועה, הוא משמש למדידת תפקוד כליות. על ידי בדיקת ריכוז הקריאטינין בדם ובשתן (או מדידת ריכוזו בדם בלבד ושימוש בנוסחה הלוקחת בחשבון מדדים כגון גיל, משקל גוף ומין ביולוגי) ניתן לקבל אינדיקציה לגבי קצב הסינון לפקעיות הנפרונים. פינוי הקריאטנין התקין (ומכאן גם ערך הפילטרציה הגלומרולרית) הוא בין 100 ל-120 מ"ל לדקה.
איילונית
איילונית הוא השם שנתנו חז"ל לאישה שאין ביכולתה להרות, עקב פגם מולד הקיים במערכת הרבייה שלה, עוד מיום לידתה. חז"ל מסרו סימנים לקביעת איילוניותה של אישה, ואף ביארו את ההלכות בהם שונה איילונית משאר הנשים. גבר שבדומה לאיילונית, מערכת הפוריות שלו פגומה מיום לידתו, נקרא סריס חמה.
מקור השם
רש"י במקום אומר שהאיילונית היא כמו אַיִל (הזכר בכבשים) שאינו יכול ללדת. ואולי היות שהמילה אייל מתקשרת במקרא עם הזכר (הכוח הגברי). מבהיר התלמוד, האיילונית היא "דוכרנית" (מעין זכר) כלומר: בעלת תכונות של זכר.
סימני האיילונית
חז"ל נתנו מספר סימנים באישה, על פיהם ניתן לקבוע כי אישה זו היא איילונית. הסימן הראשי הוא העדרן של שתי שערות, ולאחר גיל 35, העדר שתי שערות אצל אישה יגדיר אותה כאיילונית, ללא כל צורך בסימן נוסף.
הסימנים הנוספים הם כדלקמן:
חיים לנסקי
ביוגרפיה
לנסקי נולד בשנת 1905 בסלונים שברוסיה הלבנה (אז באימפריה הרוסית), ובעקבות גירושי הוריו עבר בילדותו עם אביו לדרצ'ין, שם גדל בבית סבו וסבתו.
בצעירותו עבר לבירה סנקט פטרבורג. חרף יחסו החיובי למהפכה ולשלטון הקומוניסטי, בשנת 1934 נעצר על שפרסם שירה בעברית ונשפט לחמש שנות עבודה בסיביר. גם שם המשיך לכתוב שירה. בשנת 1937 חזר לסנקט פטרבורג לאחר ששוחרר, אך עד מהרה נעצר ונשלח בשנית לסיביר. שם מת ממחלת השחפת מחמת התנאים הקשים כנראה ב-1943.
איילונית
סימני האיילונית
התוספתא מזכירה סימן נוסף: "ושערה לקוי". ייתכן, ומדובר בתיאור של פיזור שיער גברי, על גופה של האיילונית.
חיים לנסקי
ביוגרפיה
בשנת 1958 הגיע לישראל קובץ ובו 130 שיריו, בהם בלדות וסונטות בעברית עשירה, המתארים את תקופת ילדותו, שנות מאסרו ועבודת הפרך. שירתו פורסמה וזכתה להכרה, בין היתר הודות לפועלו של נתן זך.
על שמם של לנסקי ועמיתו אלישע רודין נקרא רחוב חיים ואלישע בתל אביב.
איילונית
מאיזה גיל נחשבת אישה איילונית
כל עוד לא הגיעה אישה לגיל 20, אפילו מופיעים בה הסימנים, אינה נחשבת איילונית.
חיים לנסקי
משיריו של לנסקי
מתוך הספר "מעבר לנהר הליתי", 1959
איילונית
מאיזה גיל נחשבת אישה איילונית
אישה שהגיעה לגיל 20, ולא הביאה שתי שערות, אם מתקיימים בה ארבעת סימני האיילונית, הרי היא בחזקת איילונית.
הפוסקים נחלקו באיזה אופן אישה זאת, (בת 20 שלא הביאה שתי שערות), שיש מן הסימנים הללו, היא איילונית. להלן ארבע הדעות מן המחמירה ביותר, ועד למקילה ביותר.
חיים לנסקי
קישורים חיצוניים
מכתביו:
איילונית
מאיזה גיל נחשבת אישה איילונית
הפוסקים אף נחלקו ממתי תחשב האישה כבת 20. לכל הדעות אין צורך ב-20 שנים תמימות.
אישה שהגיעה לגיל 35 ועוד יום אחד שהם רוב ימיו של אדם, ולא הביאה שתי שערות, תחשב איילונית, ואין צורך עוד באף אחד מארבעת הסימנים.
גדולה וקטנה
במקרים רבים ההלכה מתייחסת באופן שונה לאישה קטנה מאשר לאישה גדולה. קטנה אינה מתחייבת בנדרים, לאביה יש זכויות על מעשיה, והוא רשאי לבחור למי להשיא אותה, אינה חייבת במצוות החלות על נשים, אין מקחה מקח ואין ממכרה ממכר.
עד גיל 12, או עד שהביאה שתי שערות המאוחר מבין השניים, אישה רגילה נחשבת קטנה. מגיל 12 במשך חצי שנה היא נקראת נערה, מכאן ואילך היא נחשבת גדולה.
בעניין איילונית נחלקו האמוראים רב ושמואל
לדעת כולם הופכת האיילונית מקטנה לגדולה, ללא שלב ביניים של ימי נערות.
נפקות הלכתית
להפיכתה של האיילונית מקטנה לגדולה באופן ישיר, ללא שלב ביניים של נערה, יש נפקויות הלכתיות, בנושאים הבאים:
קנס האונס והמפתה
מכיוון שאיילונית אינה עוברת שלב של נערות בחייה, הרי שהאונס או המפתה אותה, חייב בקנס רק עד גיל 20, (כל עוד היא קטנה).
יש הסוברים כי איילונית, כלל אין לה קנס. הטעם לכך הוא שהתורה לימדה אותנו שנערה זכאית לקנס על אינוס או פיתוי, ומכיוון שהמילה נערה נכתבה בפסוק ללא האות ה"א, למדו חכמים בריבוי כי גם קטנה זכאית לקנס. אך לימוד זה בא לרבות קטנה בלבד, שכן היא עתידה להיות בעתיד נערה, אך אין זה בא לרבות איילונית, שאינה עתידה להיות נערה לעולם.
בפועל, אין כאן מחלוקת, שכן גם לדעת הפוסקים כי איילונית כלל אין לה קנס, הרי שכל עוד לא הגיעה לגיל 20, עוד לא התברר שהיא איילונית, היא נחשבת כקטנה ויש לה קנס.
מיאון
זכות המיאון כאמור היא רק לקטנה עד גיל 12, ועל כן איילונית אם לא הביאה 2 שערות, ומתקיימים בה סימני האיילונית, יכולה למאן עד גיל 20 שנה. אם לא הופיעו בה סימני האיילונית, יכולה האיילונית למאן עד גיל 35 שנה.
אמה עברייה
אמה עברייה, היא ילדה המוגדרת עדיין קטנה, (בת פחות מ-12 שנים) ואביה רשאי למוכרה, על מנת שתנשא לקונה, או לבנו. בפועל, אין האמה העברייה מכורה ממש, אלא רק עבודתה מכורה לאדון. אמה עברייה שהביאה 2 שערות ומלאו לה 12 שנים ויום אחד, הופכת להיות נערה, ויוצאת לחרות.
אמה עברייה איילונית, שאינה הופכת לנערה כלל, יוצאת לחופשי בהפיכתה לבוגרת, שנאמר:. דרשו חז"ל . הראשונים כפועל יוצא של מחלוקת רב ושמואל, באשר לגיל בו איילונית הופכת לבוגרת, נחלקו באיזה גיל היא משתחררת.
נישואין
הרמב"ם בהלכות אישות, מביא את הדינים הקשורים בנישואי איילונית.
האמור לעיל, הוא כאשר הנושא את האיילונית, יודע מראש על דבר איילוניותה של האישה המיועדת. כאשר הנושא מגלה כי אשתו היא איילונית, רק לאחר נישואיהם, נחלקו הראשונים בדין זה.
ברכת חתנים
הנושא איילונית לאישה, ויודע שהיא איילונית, מברך גם הוא ברכת חתנים כעל אישה רגילה. הסיבה לכך שברכת חתנים לא נתקנה על עיקר המצווה שהיא פרייה ורבייה, אלא על השמחה שבסעודת המצווה, וכדי לתת שבח לקב"ה, על שאסר עלינו את העריות, וציווה עלינו לקחת לנו אישה מן הנשים המותרות לנו.
גירושין
בעל המוציא את אשתו האיילונית, הרי הוא חייב לתת לה את כתובתה על כל תנאיה.
מחזיר גרושתו האיילונית
על פי רוב דעות הפוסקים המחזיר גרושתו, מקיים מצווה חשובה. לגבי אישה איילונית שסיבת גירושיה, היא איילוניותה, נחלקו הפוסקים אם מותר להחזירה.
ימי הבחנה
כל אישה שהתאלמנה, או נתגרשה, צריכה להמתין פרק זמן של שלושה חודשים עד שתוכל להינשא לאדם אחר. חכמים תקנו תקנה זאת כדי שניתן יהיה להבחין בין זרעו של הבעל הראשון, לבין זרעו של הבעל השני. שאם האישה תינשא לאחר, בסמוך למות הבעל הראשון, או בסמוך לגירושין בהתאמה, ומייד תיכנס להיריון, לא נוכל לדעת למי הרתה, לראשון או לשני. פרק זמן זה בו ממתינה האישה, נקרא "ימי הבחנה".
ייבום
אדם שמת ולא השאיר אחריו צאצאים, חובה על אחיו שנותר בחיים, לשאת את אשת אחיו, והאישה אינה יכולה להינשא לאחר. בכך שהוא מביא לעולם ילדים עם אלמנת אחיו, הוא 'מקים לאחיו שם'. פעולת הנישואין הזאת נקראת ייבום. אח שמסרב לייבם את אלמנת אחיו, עובר טקס הלכתי הנקרא חליצה. לאחר החליצה, מותרת האישה להינשא לכל אדם, חוץ מאשר לכהן.
האיילונית פטורה מן הייבום ומן החליצה. חז"ל למדו זאת מן הפסוק: לכאורה המילים "אשר תלד" מיותרות, אומרים חז"ל שמילים אלו נכתבו כדי ללמדנו שרק מי שראויה ללדת, חייבת בייבום וחליצה.
צרת האיילונית
אדם שמת בלא ילדים, והיו לו שתי נשים, שהאחת נקראת צרתה של השנייה, יכול אחיו לייבם אחת מהן, אך לא את שתיהן (בית אחד הוא בונה ולא שני בתים). אך אם אחת מן הצרות, היא ערווה לאח (כגון שהיא בתו ואסורה לו משום קרובותיו), וממילא אינו רשאי לייבמה, גם הצרה השנייה אסורה להתייבם.
אדם שמת בלא ילדים והיו לו שתי נשים, ואחת מהן היא איילונית, בדין זה נחלקו האמוראים.
נימוקו של רב אסי הוא שכיוון שהאיילונית אינה מתייבמת, הרי היא אינה כאשת אח שאין לה בנים, אלא כאשת אח שיש לה בנים, והרי היא אסורה כערווה, וממילא כפי שאמרנו לעיל, גם צרתה אינה מתייבמת. אלא אם כן האח המת, לא ידע שהיא איילונית, והיו אלו קידושי טעות. ואז מעולם לא הייתה אשת אחיו. נימוקם של המתירים הוא שלא הערווה אוסרת את האיילונית, אלא עצם האיילוניות שלה, ולכן אין צרתה אסורה, והוא יכול לייבמה.
סוטה
אישה נשואה הנחשדת על ידי בעלה כי שכבה עם גבר אחר נקראת סוטה. כדי לבדוק אם יש אמת בחשדותיו של הבעל, הסוטה נלקחת לבית המקדש, שם היא עוברת טקס בו הכהן משקה אותה "מים מרים מאררים", אשר אמורים להרוג אותה במקרה שזנתה, או או לברך את הריונותיה הבאים, במקרה שהיא חפה מפשע. האיילונית שנחשדה על ידי בעלה, אינה עוברת את טקס שתיית המים, ואינה מקבלת את כספי כתובתה.
המקור לכך שאיילונית אינה שותה את "מי המרים המאררים" ואינה מקבלת את כתובתה, שנוי במחלוקת התנאים:
התלמוד ממשיך ודן בנושא, ומסביר לשיטת חכמים, מהי אם כן, הסיבה שנרשם בפסוק, ונקתה ונזרעה זרע. התשובה היא שהאישה שעברה טקס משפיל של שתיית מי המרים המאררים, זוכה למתנת שמיים, שאם עד אותו זמן ילדה בצער, מעכשיו תלד בלא צער.
אביה של האיילונית
להיוולדה של איילונית יש השלכה הלכתית גם על אביה. על כל אדם מישראל מוטלת מצוות פרייה ורבייה. על פי מצווה זאת, שהיא המצווה הראשונה המופיעה בתורה, חובה עליו לפעול כדי להוליד צאצאים. בית הלל ובית שמאי חלוקים ביניהם כמה ילדים וכמה ילדות חייב אדם להוליד, כדי לקיים את המצווה. להלכה, די בהולדת זכר אחד, ונקבה אחת, כדי לקיים מצווה זאת. מי שהוליד בן ובת, והתברר שהבת היא איילונית, לא יצא ידי חובת מצוות פרייה ורבייה, עד שלא יוליד בת נוספת, שהיא יכולה ללדת.
שרה אמנו
על קביעתם של חז"ל, כי שרה אמנו הייתה איילונית מתעוררות מספר שאלות.
פרופסור אברהם שטינברג, באנציקלופדיה הלכתית רפואית מיישב חלק משאלות אלו (מלבד שאלה 3), כי ייתכן ושרה לא הייתה באמת איילונית, אלא שחז"ל השתמשו באופן מושאל בביטוי, במובן של עקרות מטבע בריאתה.
הסבר אפשרי נוסף הוא כי שרה לא הייתה איילונית בעלת סימני האיילוניות, אלא שלאחר גיל 35, בהיעדר 2 שערות, נקבעה איילוניותה באופן סופי, ומבלי שהיו בה סימנים אחרים, ועל כן לא היה פגם ביופיה.
יחסי החוץ של טורקיה
מאז נפילת האימפריה העות'מאנית בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, ידעו יחסי החוץ של טורקיה עליות ומורדות – ביחסיה עם שכנותיה, עם המעצמות, עם שאר מדינות העולם ועם גופים בינלאומיים. כאימפריה לשעבר, שאפה טורקיה לחזור למעמדה הקודם כמעצמה אזורית, ולהבטיח לעצמה ריבונות ביטחונית וכלכלית רבה ככל האפשר.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה טורקיה חיפשה קשרים הדוקים יותר עם מעצמות המערב. היא הפכה לחברה מייסדת של האו"ם בשנת 1945, למקבלת סיוע בתוכנית מרשל ולחברה בנאט"ו ב-1952. יחסי האיחוד האירופי-טורקיה התחממו בתקופת המלחמה הקרה ובתקופה שלאחר המלחמה הקרה גיוון היחסים, עם טורקיה, ברגעים שונים, המבקשים לחזק את הנוכחות האזורית שלה בבלקן, במזרח התיכון ובקווקז, כמו גם נקיטת צעדים לקראת חברות באיחוד האירופי.
תחת מפלגת הצדק והפיתוח, כלכלת טורקיה צמחה במהירות והשפעתה של המדינה גדלה במזרח התיכון המבוססת על דוקטרינת עומק אסטרטגית, הנקראת גם נאו-עות'מאניות. הוויכוח על יחסי החוץ של טורקיה שנוי במחלוקת הן בתוך טורקיה עצמה והן מחוץ למדינה. במערב, קיים חלוקה בין אלה שמודאגים מהתנועה הנתפסת של טורקיה הרחק מהמערב לעבר אוריינטציה פחות דמוקרטית, יותר אסלאמית או יותר פרו-רוסית ופרו-סינית לבין אלה שאינם רואים את השינוי המשטרי בטורקיה, גידול בכוחה האזורי והיחסים עם רוסיה כאיום.
ארצות הברית
היחסים בין טורקיה לארצות הברית מוסדו לראשונה במסגרת ועידת קהיר השנייה בדצמבר 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. בשל כך, טורקיה הצטרפה לאו"ם בצורה מהירה, ונמנתה מבין מייסדיו. במסגרת דוקטרינת טרומן, הוחלט במרץ 1947, על הענקת סיוע כלכלי לטורקיה, בנימוק שגורמים קומוניסטיים מנסים להשתלט על המדינה. בעקבות זאת, השתתפה טורקיה בשנת 1950 במלחמת קוריאה לצד ארצות הברית במסגרת כוחות האו"ם, ובשנת 1952 הצטרפה לברית נאט"ו.
בעשור השני של המאה ה-21 ישנה הרעה ניכרת ביחסים בין המדינות, בעיקר בשל מלחמת המפרץ השנייה שניהלה ארצות הברית בשטחה של עיראק. טורקיה רואה את מלחמה זו כאיום משמעותי על ביטחונה, משום שאזור צפון עיראק משמש כיום לאזור מקלט למחתרת הכורדית (PKK). מלחמה זו הגדילה את הסיכויים שהכורדים יכריזו על עצמאות בצפון עיראק, ויתסיסו את המיעוט הכורדי בטורקיה.
רוסיה
בעקבות נפילת ברית המועצות, היחסים בין רוסיה לטורקיה השתפרו באופן ניכר, למרות חילוקי הדעות בין המדינות בנושא ההגמוניה בקווקז. ב-16 במאי 2009 טס ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן לביקור רשמי היסטורי ברוסיה, ונפגש עם ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין.
במאי 2010 נחתמו עסקאות כלכליות ברמה גבוהה מאוד בין המדינות, בעיקר בתחום האנרגיה. העסקאות אמורות להגדיל את היקף הסחר בין המדינות בחמש השנים הבאות מ-38 מיליארד דולר בשנת 2010, ל-100 מיליארד דולר בשנת 2015. בנוסף לכך, נחתמה עסקה בין המדינות להקמת תחנות כוח גרעיניות בטורקיה. שר החוץ הטורקי אהמט דבוטואולו הודיע שרוסיה הציע לטורקיה תוכנית להקמת בנק משותף להגברת הסחר בין המדינות.
הקווקז
בשנים שטרם נפילת ברית המועצות האזור היה נתון לשליטה סובייטית. בשנים לאחר פירוק ברית המועצות, טורקיה הכירה בעצמאותן של המדינות העצמאיות החדשות, והחלה לנהל עימם יחסים דיפלומטיים.
בין טורקיה לארמניה שוררים יחסים דיפלומטיים מתוחים, בעיקר בעקבות רצח העם הארמני שבוצע על ידי טורקיה בשנת 1915 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה; עד היום מכחישה טורקיה כל קשר לקיומו. ישנם ניסיונות לחדש את היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, אך ניסיונות אלו עד עתה לא צלחו במידה רבה, בעיקר בשל המחלוקת בין המדינות סביב חבל נגורנו קרבאך.
בשל התרבות וההיסטוריה המשותפת של אזרבייג'ן וטורקיה, שוררים ביניהם יחסים דיפלומטיים ענפים. נשיא אזרבייג'ן לשעבר ביטא את הקשר בין המדינות במילים הבאות: "אומה אחת, שתי מדינות" טורקיה הייתה ועודנה תומכת נלהבת של אזרבייג'ן במאמציה לבסס את עצמאותה ולשמור על ריבונותה ועל שלמותה הטריטוריאלית. המדינות חולקות גבול קצר משותף שלא עולה על כמה קילומטרים. בנוסף לכל זה, טורקיה מבצעת תפקיד חשוב בנושא משאבי האנרגיה, שנמצאים בשטחה של אזרבייג'ן ובתובלה שלהם לאירופה. בין המדינות מתקיימים גם יחסים צבאיים ענפים, המתבטאים בתמרונים צבאיים משותפים רבים שנערכים ביניהן.
הבלקן
טורקיה קיימה קשרים היסטוריים, תרבותיים, כלכליים ופוליטיים הדוקים עם מדינות הבלקן השונות ; מדינות, שחשובות לטורקיה שכן הן השער של המדינה ליבשת אירופה. טורקיה וייחסה חשיבות רבה ליצירת אווירה של הבנה הדדית ודו-קיום שליו באמצעות קשרים הדוקים יותר עם מדינות הבלקן, שיובילו לשימור השלום והיציבות באזור. טורקיה השתתפה במבצעים ובמשימות שמירת השלום של נאט"ו, תרמה ל-KFOR ולנציגות המשטרה של האומות המאוחדות בקוסובו ( UNMIK ), כמו גם לאיחוד האירופי, הובילה את משימת שיטור בצפון מקדוניה. טורקיה גם תרמה ל-EUFOR-Althea. עבור מאמצי השיקום, טורקיה היא חלק מההשקה של תהליך שיתוף הפעולה של דרום מזרח אירופה (SEECP), וכוח השלום הרב לאומי דרום מזרח אירופה (MPFSEE) / חטיבת דרום מזרח אירופה (BRIGSEE). טורקיה גם שיחקה תפקיד ביוזמות כלכליות אזוריות, כמו גם בהסכם היציבות לדרום מזרח אירופה ביוזמת האיחוד האירופי ויוזמת שיתוף הפעולה של דרום מזרח אירופה (SECI).
יחסי טורקיה–יוון הם מורכבים ומאופיינים בתקופות מתחלפות של עוינות הדדית ופיוס, כולל הידרדרות לאלימות. במאה ה-21, הייתה התחממות בין הצדדים יחד עם מחלוקות בנושא הסכסוך הקפריסאי ובנושא ריבונות וזכויות נלוות בים האגאי ובמרחב האווירי.
המזרח התיכון
מוסטפא כמאל אטאטורק כשליטה הראשוני של טורקיה המודרנית, הנהיג מדיניות פנים דמוקרטית וחילונית, ומדיניות חוץ מערבית. אטאטורק היה חסיד נלהב של תנועת ההשכלה, וקידם בצורה ניכרת את החינוך בטורקיה, שהיה באותם זמנים בעל זיקה מערבית. תהליכי המערביזציה בטורקיה העצימו, ובאותו מהלך, העצים תהליך ההתרחקות מהמדינות הקיצוניות אסלאמיות.
לטורקיה קשרים היסטוריים ותרבותיים עמוקים עם מצרים. במשך מאות שנים, הייתה מצרים תחת כיבוש טורקי, במסגרת האימפריה. בשנת 1925 הוכרז רשמית על כינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. עם הזמן היחסים בין המדינות התקדמו באופן ניכר, עד שבדצמבר 2005, הוכרז על הסכם סחר חופשי בין המדינות. שתי המדינות חברות חברות מלאה באיחוד מדינות הים התיכון, ומבצעים תפקיד חשוב באזור, דבר זה מתבטא בין השאר בגישור בסכסוכים בינלאומיים.
בשנת 1923 כוננה טורקיה יחסים דיפלומטיים לראשונה עם איראן. באיראן יש 12 עד 21 מיליון דוברי טורקית, בעיקר באזורים הצפוניים של המדינה. עם זאת, ביחסים בין המדינות שררה מתיחות בשנת 1979, בעקבות המהפכה האסלאמית שהתרחשה באיראן, אשר במסגרתה עלה לשלטון במדינה שלטון אנטי-מערבי. טורקיה הביעה לעיתים רבות באופן פומבי את חשדותיה לגבי סיוע שאיראן מעניקה כביכול למחתרת הכורדית. עם זאת, היחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות השתפרו באופן בשנים האחרונות. כיום, איראן וטורקיה משתפות פעולה במגוון רחב של תחומים אשר נע ממלחמה במחתרת הכורדית עד לסחר בסמים, וכמו כן קידום היציבות בעיראק ובאסיה התיכונה. בין שתי המדינות שוררים יחסים כלכליים ענפים. שתי המדינות הן חלק מהארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ושניהם היו פעם בני ברית בגדאד. טורקיה מקבלת מספר לא מבוטל של תיירים מאיראן בכל שנה, ואילו איראן היא אחת מספקיות הגז הטבעי הגדולות לטורקיה. חברות בנייה טורקיות מבצעות פרויקטים חשובים באיראן, כגון שדה התעופה הבינלאומי החדש בטהראן.
היחסים בין סוריה לטורקיה מתוחים מזה כבר זמן רב, למרות הקשרים הכלכליים הענפים בין המדינות. בין המדינות ישנם סכסוכי גבול רבים וסכסוכי מים, במיוחד סביב נהר הפרת אשר מוצאו בטורקיה והמשכו בסוריה. סכסוך גבולות נוסף בין המדינות היה סביב חבל האטיי. אזור זה נכלל במנדט הצרפתי על סוריה והיה אמור להיות חלק מן המדינה הסורית, אולם בשנת 1938 הכריז החבל, שרוב אוכלוסייתו הייתה טורקית, על התנתקות המנדט והקמת מדינת האטיי. ב-1939 סופח המדינה לטורקיה, אולם סוריה לא הכירה בכך והאזור היה מקור למתיחות בין שתי המדינות. בשנת 2004 הודיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד באופן רשמי כי סוריה ויתרה על דרישותיה בהאטיי.
בנוסף, תמכה סוריה במוצהר במחתרת הכורדית, הפועלת נגד טורקיה ונגד השלטון הטורקי. מאז אוקטובר 1998 ניכר שיפור משמעותי ביחסים בין המדינות. בין השאר, בעקבות גירוש מנהיג המחתרת הכורדית שישבו בטורקיה, על ידי השלטונות הסוריים, והסכמי הסחר האחרונים שנחתמו בין המדינות. בנוסף לכל אלה, לאחרונה התקיימו תמרונים צבאיים משותפים בין המדינות.
היחסים עם האיחוד האירופי
ב-1 בינואר 1996 הצטרפה טורקיה לאיחוד המכס של האיחוד האירופי, דבר זה מאפשר לסחורות לנסוע בין טורקיה לבין מדינות האיחוד האירופי, ללא מגבלות מכס. טורקיה הגישה לראשונה בקשה להצטרפות לאיחוד האירופי כבר ב-14 באפריל 1987. בוועדת הלסינקי של המועצה האירופית בשנת 1999 קיבלה טורקיה מעמד של מדינה מועמדת לכניסה לאיחוד. ומאז אוקטובר 2005 היא מנהלת משא ומתן להצטרפות לאיחוד. דברים רבים מעכבים את כניסתה של טורקיה לאיחוד האירופי, בין השאר מדובר בסכסוך שלה עם קפריסין (שהיא חברה באיחוד). בנוסף לטענת האיחוד, על טורקיה לבצע רפורמות משמעותיות במערכת הפוליטית הטורקית, ובמיוחד בתחום זכויות האדם. הממשל הנוכחי של טורקיה טוען שהצטרפות טורקית לאיחוד האירופי עומדת בראש סדר העדיפויות שלו, בשל כך, הממשל החל בחבילות רפורמות באמצעות הפרלמנט שנועדו להכפיף בהדרגה את טורקיה לסטנדרטים המקובלים של האיחוד האירופי.
היחסים עם ישראל
שורשי ההיסטוריה של יחסי טורקיה והיהודים מסתעפים עד לתקופת האימפריה העות'מאנית, שקלטה רבים ממגורשי ספרד. השתלטות הטורקים הצעירים על האימפריה, כמו גם תחילת היישוב היהודי, ערערו את היחסים עם האימפריה ולוו במתיחות של התנועה הציונית עם האימפריה, אולם לאחר הקמת טורקיה המודרנית נעלמו מתחים אלו. טורקיה שימשה כמפלט לפליטים יהודים שברחו מרדיפות הנאצים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, תוך ניצול מעמדה כמדינה נייטרלית בזמן מלחמת העולם השנייה. טורקיה הייתה המדינה המוסלמית הראשונה שהכירה במדינת ישראל. שיתוף הפעולה המדיני והצבאי שבין טורקיה לישראל החל בתיווך אמריקני, מדינה ששתי מדינות אלו הן בעלות בריתה במזרח התיכון.
לאחר מינויו של רג'פ טאיפ ארדואן לראש ממשלת טורקיה בשנת 2003 נוצרה מתיחות בין טורקיה לישראל, לאחר שארדואן נקט גישה ביקורתית כלפי ישראל ביחס לסוגיה הפלסטינית, והציג תפיסה הנוטה לתמוך בעמדות הפלסטינים. חרף הצינון ביחסי המדינות מאז עלייתה לשלטון של "מפלגת הצדק והפיתוח" בטורקיה, בשנת 2006 הגדיר משרד החוץ את היחסים עם טורקיה כ"מושלמים". ביקורו של מנהיג חמאס ח'אלד משעל בטורקיה, בפברואר 2006, הרע את המצב. גורמים דיפלומטיים בישראל השוו את הביקור לביקור רשמי של אג'לאן (מנהיג המחתרת הכורדית האסור) בישראל. בטורקיה דחו את ההשוואה והגדירו אותה כ"בלתי אחראית ושגויה".
בשנת 2008 תקף ארדואן בחריפות את ישראל על מבצע עופרת יצוקה. בתחילת המבצע כינה אותו "פשע נגד האנושות", וכעבור ימים אחדים הוסיף: "ישראל עושה מעשים לא אנושיים ברצועת עזה, שיגרמו לה להשמיד עצמה". ימים אחדים לאחר החלטת מועצת הביטחון על הפסקת אש קרא להרחיק את ישראל מהאו"ם, כל עוד אינה נשמעת להחלטה. בכנס בדאבוס, לאחר שנשיא מדינת ישראל שמעון פרס, הגן בנאומו על עמדת ישראל, נטש ארדואן בזעם את הבמה. במהלך מבצע עופרת יצוקה גם התקיימו במדינה הפגנות רבות כנגד ישראל, כולל במהלך משחקיהן של קבוצות ספורט ישראליות ונציגים ישראליים המשחקים בטורקיה.
התדרדרות נוספת ביחסים חלה באוקטובר 2009, עם החלטת טורקיה לבטל את השתתפות ישראל בתרגיל האווירי אנטוליאן איגל. בינואר 2010 חל משבר נוסף ביחסי המדינות, לאחר שארדואן המשיך בביקורתו החריפה כלפי מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ולבנון, וקבל על העדר הביקורת העולמית על מדיניות הגרעין של ישראל, ביחס לביקורת על הפיתוח הגרעיני באיראן. במקביל, התלוננה ישראל רשמית על שידורן בטורקיה של סדרות טלוויזיה בעלות טונים אנטישמיים ומסרים אנטי-ישראליים בוטים. כתגובה, השפיל סגן שר החוץ, דני אילון במכוון את שגריר טורקיה בישראל לעיני המצלמות. בעקבות זעמה של טורקיה וביקורת קשה מתוך משרד החוץ וגורמים בכירים במערכת הפוליטית, נאלץ אילון להתנצל.
בשנת 2010 חלה הידרדרות נוספת ביחסים בין שתי המדינות, בעקבות אירועי המשט לעזה, אותו הוביל ארגון טורקי, ונוצר המשבר הדיפלומטי החמור ביותר מאז כינון היחסים בין המדינות. טורקיה החזירה את שגרירה מתל אביב לאנקרה, בוטלו משחקי ידידות בין שתי המדינות, וברחובות הערים בשתי המדינות התקיימו הפגנות כנגד המדינה השנייה. ארדואן כינה את פעולות ישראל - בהם נהרגו תשעה אזרחים טורקים שתקפו חיילים - כ"פיראטיות" ואיים כי "אם אתם - ישראל - רוצים את טורקיה כאויב, היא תהיה אויב חזק וקשה". למרות זאת, ב-2 בדצמבר 2010 שלחה טורקיה 2 מטוסי כיבוי כדי לעזור לכוחות הכיבוי בישראל לכבות את השרפה בכרמל. ארדואן טען, שהסיוע ניתן "מתוך מניעים הומניטריים וחובה אסלאמית", ושטרם הגיע הזמן לשיפור ביחסי שתי המדינות - עד אשר ישראל תתנצל ותפצה את נפגעי המשט.
שלום משאש
הרב שלום מְשָׂאשׂ (כ"ב בשבט ה'תרס"ט, 13 בפברואר 1909, מקנס – י' בניסן ה'תשס"ג, 12 באפריל 2003, ירושלים) היה רב מרוקאי וישראלי, כיהן כרבה הראשי של קזבלנקה, הרב הראשי למרוקו במשך שש שנים ורבה הראשי הספרדי של ירושלים במשך 25 שנה. חיבר ספרים בהלכה ובאגדה ונחשב לפוסק מרכזי בישראל במאה ה-20. מגדולי המשמרים והמחזקים של מנהגי יהדות מרוקו. את ספרו הראשון, מזרח שמ"ש, כתב בהיותו בן 17 בלבד.
מבין תלמידיו המפורסמים הם בנו, דוד משאש, שהיה רבה הראשי של פריז, שלמה משה עמאר, רבה הספרדי של ירושלים והראשון לציון ואחרים. הוא היה מצאצאי הרב רפאל בירדוגו. בן-דודו של אביו, יוסף משאש, היה רבה הספרדי של חיפה ודודו מצד אמו, יהושע בירדוגו, היה הרב הראשי של מרוקו. לאורך חייו היה מקורב לחסן השני, מלך מרוקו ועמד בקשרים טובים עמו.
ביוגרפיה
הוא ניהל רשת של מוסדות חינוך "תלמוד תורה" במקנס, אשר בשיאה למדו בכל מוסדותיה כ-2000 תלמידים. בשנת ה'תש"ד (1944), לאחר שהחלים ממחלת טיפוס הבהרות, ייסד את ישיבת "כתר תורה" במקנס, ועמד בראשה. הוא סירב להצעת הרב משה מאיר חי אליקים לקבל תפקיד דיינות בקזבלנקה, ורק לאחר פטירתו של האחרון, בשנת ה'תש"ט (1949), בגיל 39, הצטרף לבית הדין בקזבלקה. בשנת ה'תשט"ו התמנה לאב בית הדין בעיר, ובטבת ה'תש"ך התמנה לרבה הראשי של העיר, לאחר פטירת קודמו הרב חיים דוד אבן סוסאן.
בשנת ה'תשל"ב (1972), התמנה לרבה הראשי של מרוקו בפטירתו של מיכאל יששכר אנקווה . באותה העת תרם לפיתוח קהילת חסידות חב"ד והעניק לה לגיטימציה בקרב קהילת יהדות מרוקו. משאש גם עמד בקשרים טובים עם הרב מנחם מנדל שניאורסון, הוא הרבי מלובביץ', וביקר אותו אחת בביתו במרכז חב"ד העולמי – 770 בברוקלין, ניו יורק . הרב משאש עמד בקשרים טובים גם עם המלך חסן השני, והיה מתפלל לשלומו, אף לאחר עלייתו לישראל. המלך חסן השני היה נוהג לכופף קומתו בפני הרב בפגישות פרטיות כמו גם באירועים וטקסים מלכותיים . ייסד את חברת "דובב שפתי ישנים" להוצאה לאור של ספרי חכמי מרוקו.
בשנת ה'תשל"ה (1975) קיבל הצעה לכהן כרבה הספרדי של חיפה, אך דחה אותה על פי בקשת הרבי מלובביץ'.
לאחר פטירת הרב אליהו פרדס, בשנת 1976 (ה'תשל"ו) פנה עקיבא אזולאי, חבר עיריית ירושלים לרב מיכאל טולידאנו (מראשי ישיבת אור ברוך), כדי שזה ימליץ לו על רב לעיר. הרב טולידאנו המליץ על הרב משאש, שכיהן באותה תקופה כרב וכדיין בקזבלנקה, ובתוך כך פנה אל בנו של האחרון, רבי דוד משאש כדי שיעביר את ההצעה לאביו. רבי שלום נאות לבקשה, והגיע לביקור קצר בישראל, שבו נפגש עם הרבנים הראשיים, עובדיה יוסף ושלמה גורן, שהבטיחו לתמוך בבחירתו. בד בבד, פנה עקיבא אזולאי לשר הדתות אהרון אבוחצירא, כדי לקדם את בחירת הרב משאש בעזרת הרב גורן. כך בשנת ה'תשל"ח (1978) נבחר הרב משאש לכהן כרבה הספרדי של ירושלים, לצד הרב בצלאל ז'ולטי (ובהמשך, לצד הרב יצחק קוליץ). הרב משאש נמנע מלהתערב במחלוקות ויריבויות בתוך העולם החרדי וגם מחוצה לו, והשתדל להיות מקורב ומוערך בקרב הפלגים והעדות השונים של היהודים בארץ ומחוצה לה. הרב משאש נהג לקבל את כל מי שבא לפתח ביתו בירושלים בשאלות בדבר ההלכה ודלת ביתו הייתה פתוחה עבורם.
בעדות אישית סיפר הח"כ ממפלגת ש"ס משה ארבל, שהיה תלמידו של הרב משאש: "בתור בחור צעיר הייתי מבאי ביתו של הרב שלום משאש שהיה רבה של מרוקו ובהמשך הרב של ירושלים והיה משפט אחד שהוא אמר לי בהגיה מרוקאית כבדה ולא יוצא לי מהראש: 'רבי עובדיה הרב של החרדים, הרב מרדכי אליהו הרב של הכיפות הסרוגות ואני (הרים את היד) הרב של החילונים' ." הרב משאש ניכר בסימני התנהגות שונים ומעלי תהיות, לדוגמה, העובדה שהלך כל הזמן עם מקל הליכה אף על פי שבפועל לא היה זקוק לו מבחינה פיזית. כאשר נשאל על ידי אחד ממלוויו מדוע הוא הולך עם מקל הליכה, השיב: "בילדותי חליתי עם רבים מתושבי העיר מקנס במגפת טיפוס קשה. כמה מחבריי נפטרו, וגם אני עמדתי בשערי מוות וב"ה חזרתי לאיתני. בחודשים הראשונים אחרי ההבראה עוד הייתי כה חלש שהייתי צריך להיעזר במקל הליכה, והחלטתי אז להמשיך כל חיי לצעוד עם מקל כדי לזכור את חסדי ה' שהשאיר אותי בחיים ."
בתפקיד הרב הספרדי הראשי לירושלים כיהן כעשרים ושש שנה, עד לפטירתו בי' בניסן ה'תשס"ג (2003). הוא נקבר בהר המנוחות, ו"אוהל" הוקם על קברו. על ידו נקבר, בשנת ה'תשס"ו, הרב כלפון משה הכהן, רבה של קהילת ג'רבה בתוניסיה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
הרב משאש נישא לג'אמילה בת הרב משה אלכרייף, ולשניים נולדו ארבעה עשר ילדים ביניהם הרב דוד משאש, שכיהן כרבה של פריז, ואברהם.
שיטתו בהלכה ויחסו למנהגים
שני מנהיגי הקהילות הסכימו כי יש לקרוא קריאת הלל ביום העצמאות בכדי להודות לה' על הקמת מדינת ישראל, אך בעוד הרב עובדיה יוסף זצ״ל דגל בקריאת הלל חלקית, הרב משאש זצ״ל קרא לתפילת הלל שלם.
מפסיקותיו הבולטות
מנהגי מרוקו
הנצחתו
בדצמבר 2007 הנציחה אותו חברת דואר ישראל על ידי הנפקת בול הנושא את דיוקן הרב, בעיצובו של מיכאל רוזנטוב.
מלך מרוקו מוחמד השישי, הגיב על הנפקת הבול במכתב מיוחד, שנכתב לבנו של הרב משאש בצרפתית:.
בשכונת פסגת זאב בירושלים נקרא רחוב על שמו. בשכונת הדר גנים-עמישב שבפתח תקווה נקראה כיכר על שמו - כיכר השלום. כמו כן, בעיר כולל ובית כנסת בשם "דעת שלום", בראשם עומד תלמידו הרב משה ארבל.
בשכונת קריית שמואל בירושלים פועל עד היום בית הכנסת "כתר שלום" בדירה שבה התגורר הרב משאש עד פטירתו.
ספריו
כמו כן, הוציא לאור 16 ספרים של חכמי מרוקו במסגרת הוצאת "דובב שפתי ישנים", בהם ספרים של הרב רפאל בירדוגו.
ספרים ע"פ פסיקותיו
נג'ואן גרייב
קריירת מועדונים
גרייב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, ובתחילת הקריירה גרייב שיחק כחלוץ. את הופעת הבכורה ערך בגיל 18, כאשר אחי נצרת שיחקה בליגה א', ועד מהרה גם הפך למלך שערי הליגה. בשנת 1994 נרכש על ידי מכבי חיפה, במדיה שיחק עונה אחת וזכה עמה בגביע המדינה. משם הוא עבר למכבי פתח תקווה, שם שיחק שנתיים עד אשר עבר להפועל חיפה.
בעונתו השנייה בהפועל חיפה (1998/1999) היה גרייב שותף בכיר באליפות ההיסטורית של הקבוצה, וקנה לעצמו מקום של קבע בנבחרת ישראל. לאחר עונה זו עבר גרייב לאסטון וילה מהפרמייר ליג האנגלית. לקראת סיום עונתו השנייה בקבוצה, עקב מיעוט דקות המשחק שלו, ביקש גרייב להשתחרר וחזר להפועל חיפה, עמה זכה בגביע הטוטו, ועונה לאחר מכן היה שותף לירידתה של הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2002/2003 חזר גרייב לקבוצת נעוריו, אחי נצרת, עמה עלה בתום העונה לליגת העל, ולאחר מכן עבר להפועל פתח תקווה. לאחר עונה אחת בלבד בפתח תקווה חזר גרייב למכבי חיפה, וזכה איתה באליפות, בעונה שלוותה בפציעות חוזרות ונשנות שלו, בעקבותיהן שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד. בשנת 2005 חזר לאחי נצרת ושיחק בשורותיה שנה נוספת, בסיומה פרש ממשחק פעיל.
קריירת נבחרות
לגרייב 18 הופעות בנבחרת ישראל, בעיקר מהתקופה בה שיחק בהפועל חיפה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-18 במרץ 1998, במשחק הידידות בחוץ מול רומניה. לזכותו של גרייב גם רשומים ארבעה שערים בנבחרת ישראל, כולל השער הראשון מול ארגנטינה בניצחון הביתי 2–1 ב-15 באפריל 1998, וכן השער החמישי בניצחון הביתי 5–0 מול אוסטריה ב-6 ביוני 1999.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק, מונה גרייב לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו, מכבי אחי נצרת. לאחר התפטרותו של שמעון הדרי באוקטובר 2008 מונה גרייב למאמן הקבוצה, עד למינויו של אלי מחפוד למאמן ב-2009.
לקראת עונת 2010/2011 מונה למאמן הפועל בני לוד, אך פוטר בחודש נובמבר. בקיץ 2011 מונה למאמן קבוצת הנוער של אחי נצרת. בקיץ 2018 מונה גרייב למאמן מכבי אחי נצרת. ב-2 בדצמבר התפטר.
חיים אישיים
גרייב נולד בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית. הוא נשוי לרונזה שאהין, מלכת היופי של המגזר הערבי בשנות ה-90.
בראיון ל-ynet ב-2003 צוטט גרייב באומרו:
ענני
ענני (לשעבר "ענני תקשורת") היא חברת מדיה ישראלית. ענני היא חלק מתאגיד התקשורת האמריקאי ViacomCBS. החברה נוסדה ב-1996 על ידי אודי מירון. בבעלותה של ענני תקשורת 12 ערוצים מתוכם ערוצי לייף סטייל מקוריים.
צורת הדף
צורת הדף הוא כינוי לתבנית המסורתית של דפי התלמוד בבלי, כאשר לצד גוף הגמרא, משולבים פירושי רש"י והתוספות. התבנית מקובלת כפי שנדפסה לראשונה בדפוס וונציה בשנים ה'ר"פ–ה'רפ"ג (1520–1523), והיא התקבלה כפורמט קבוע לאחר שבדפוס וילנא הדפיסו את התלמוד באותה מתכונת, שאף נקראת על שמו. צורת דף זו כמעט שלא שונתה מאז הדפסתה ועד היום.
ענני
חטיבות החברה (1996–2020)
Nutz Productions היא חטיבת ההפקות של ענני תקשורת בהובלתה של המפיקה אסנת סרגה. הוקמה בשנת 2010 ונכון ל-2020, נקראת "ענני סטודיוז".
פוסט אופיס היא חברת פוסט פרודקשן בבעלות ענני תקשורת. נוסדה על ידי אילן קדם וסיפקה שירותי פוסט פרודקשן מקיפים לכל תחומי המדיה לרבות הטלוויזיה, הווידאו, הפרסום והתקשורת בישראל. במהלך שנת 2018 צומצמה פעילותה של החברה משמעותית.
צורת הדף
היסטוריה
אחד משיאי הדפסת התלמוד היה דפוס וילנא שבהוצאת האלמנה והאחים ראם בסוף המאה ה-19, מהדורה שנחשבה מפוארת ומדויקת במיוחד. מהדורה זו המשיכה באותה מתכונת של דפוס וונציה, והיא מהווה יסוד לכל המהדורות שבאו אחריה, כשרובן הן למעשה דפוס צילום, לעיתים עם שיפורים, של מהדורה זו. במהדורה זו כמו שאר המהדורות המסורתיות אין ניקוד או פיסוק בנוסח התלמוד, ורק במהדורות שיצאו בשלהי המאה ה-20 הוחל לנקד את התלמוד.
ענני
רכישה על ידי ViacomCBS
בשנת 2016 ענקית המדיה ViacomCBS רכשה 20% מענני שבבעלות אודי מירון, ובאפריל 2020 השלימה רכישה של 100% מהמניות. כיום, מירון משמש כיועץ חיצוני לענני, ויחד עם ViacomCBS הקים חברת השקעות בשם "Gazella- New Media Experiance" המשקיעה בסטרטאפים ישראליים העוסקים בתחום הטכנולוגיה, חינוך ותוכן.
צורת הדף
מבנה דף התלמוד
במהדורת וילנא דפי התלמוד ממוספרים באותיות, כשהאות הראשונה בכל מסכת מתחילה באות ב'. כאשר האות א' כפי הנראה שימשה לדף השער. על מנת להפנות למקורות בתלמוד נהוג לכתוב את שם המסכת, הדף והעמוד (א' או ב'). העמוד מצוין בכמה שיטות מקובלות: יש שכותבים לאחר ציון הדף נקודה אחת לציון עמוד א' (.) ושתי נקודות לציון עמוד ב'. אפשרות אחרת היא לסמן את העמוד בראשי תיבות: ע"א (=עמוד א) או ע"ב (=עמוד ב). אפשרות נוספת היא לכתוב א' או ב'.
ענני
רכישה על ידי ViacomCBS
באפריל 2020 הוכרז כי תאגיד המדיה ViacomCBS, שרכש בשנת 2016 מניית מיעוט של החברה, השלים את רכישת החברה מידיו של אודי מירון. בעקבות כך, אורלי אטלס-כץ, ששימשה כמנכ"לית משותפת יחד עם שרון למברגר, שפרש מהחברה בשנת 2019, החלה לכהן כמנכ"לית היחידה תוך דיווח ישיר למריה קיריאקו, נשיאת חטיבת הפעילות של ויאקום באוסטרליה, בריטניה וישראל. המיזוג כלל שינוי משמעותי בהרכב, ארגון ומיתוג החברה.
צורת הדף
מבנה דף התלמוד
לדוגמה: על מנת לציין את העמוד הראשון בתלמוד יש לכתוב: תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ב' (ומכאן כמה אפשרויות:) .\ע"א\א'.
ענני
ענני סטודיוז
ענני סטודיוז (לשעבר Nutz Productions) היא זרוע ההפקה של ענני שנוסדה בשנת 2010 ומובלת על ידי אסנת סרגה. ענני סטודיוז אמונה על הפקת תוכני מקור למותגי ויאקום בישראל (קומדי סנטרל, ניקלודיאון, ניק ג'וניור ו-MTV ישראל) כמו גם הפצה בשוק המקומי והעולמי. בנוסף, החברה מפתחת תוכן בשיתוף פעולה עם יוצרים וחברות בקנה מידה עולמי והיא החברה הישראלית הראשונה שהפיקה סדרה באורך מלא לפלטפורמה בינלאומית. במהלך העשור בו היא פועלת, ענני סטודיוז הפיקה כמה מסדרות המקור המצליחות ביותר בישראל.
צורת הדף
הגהות
מלבד הגהות שונות שנדפסו בסוף המסכת, ישנם מעט הגהות שנדפסו בשולי הגיליון:
סוף המסכת
מלבד התוספות החשובות הנ"ל, נדפסו בש"ס וילנא פירוש הרי"ף על הש"ס, וסביבו פירוש הר"ן או הנימוקי יוסף, או פירוש תלמידי רבינו יונה. אף בזה יש שמקפידים על צורת הדף כפי שנדפסה בדפוס וילנא. מלבד הפירושים הנ"ל נדפסו בש"ס זה עוד עשרות פירושים על הרי"ף.
שינוי צורת הדף
במשך עשרות שנים הודפסו כל מהדורות התלמוד באותה מתכונת שהודפסה במהדורת וילנא. מהדורת התלמוד הראשונה ששינתה את צורת הדף המסורתית היא מהדורת "תלמוד שטיינזלץ" בעריכת הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ). התלמוד במהדורה זו דומה אמנם לצורה המקורית, אך הוא מנוקד, מפוסק, מחולק לפסקאות ובתוספת תרגום מארמית וביאורים, אשר תופסים את מיקומו של ביאור התוספות בעמוד. כמו כן, כתוצאה משינויים אלו, הדפים אינם מתואמים עם צורת הדף המקורית בחלוקה לשורות ועמודים.
שורה ארוכה של רבנים, בעיקר מהזרם הליטאי, בהם הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב חיים קניבסקי, הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, הרב ניסים קרליץ, הרב שמעון בעדני, הרב חיים פינחס שיינברג, הרב חיים קרייזווירטה אב בית דין אנטוורפן בבלגיה, הרב אליעזר יהודה ולדנברג וכן הבד"ץ של העדה החרדית, הביעו התנגדות למהדורת שטיינזלץ, מטעמים שונים. הרב שך התנגד בחריפות להוספת ביאורים חדשים לתלמוד ולתרגום התלמוד לעברית מודרנית, ואף יצא נגד ניסיונות אחרים לביאורים כאלה. לדבריו, על ידי הלימוד בתלמוד שטיינזלץ "סר כל זיק של קדושה ואמונה", והדבר יביא לשכחת התלמוד.
במהדורות ביאורי התלמוד הבאות שיצאו, בראשם מהדורת שוטנשטיין; הועלה פתרון שמנע את שינוי צורת הדף, על מנת למנוע התנגדות דומה. על פי שיטה זו, הודפס הדף בצורתו המקורית, כאשר לצידו דף נוסף ובו ביאורים על הכתוב בדף הגמרא הסמוך. שיטה זו מקובלת כיום בציבור החרדי, כמו במהדורות פירוש מתיבתא ואחרות, ואומצה לבסוף גם בידי הרב שטיינזלץ, במהדורה השנייה שהוציא.
טירת שלושת הדרקונים
טירת שלושת הדרקונים (בקטלאנית: Castell dels Tres Dragons, בספרדית: Castillo de los Tres Dragones), הוא השם הפופולרי שניתן לבניין בסגנון מודרניזם קטלאני שנבנה בין השנים 1887–1888 כבית קפה-מסעדה עבור התערוכה העולמית של ברצלונה ב-1888 ותוכנן בידי ליואיס דומנק אי מונטנר. שם זה אומץ כנראה מהמחזה משנת 1865 מאת Serafí Pitarra.
היסטוריה
בתקופה זו הייתה אחד המבנים המרכזיים של התערוכה, בהשוואה לארמון האמנויות שפורק לאחר התערוכה. הטירה מוקמה בקצה הרחוב הראשי שעובר משער הניצחון לפארק המצודה. העבודות החלו בספטמבר 1887, אך בשל עיכובים רבים, היא לא היה מוכנה ביום הפתיחה הרשמי של התערוכה, ב-8 באפריל, ופתיחתה נדחתה עד ל-17 באוגוסט. 9 ימים לאחר פתיחת התערוכה. מסיבה זו התפטר דומנק אי מונטנר מתפקיד האדריכל האחראי.
בתום התערוכה, דומנש ייסד בטירה סדנה לאמנות תעשייתית הקשורה לאדריכלות, בשיתוף פעולה אפשרי עם אנטוני מריה גאליסה אי סוקה. מאוחר יותר הוא הקדיש אותה לשמש כמוזיאון להיסטוריה, ארכאולוגיה, ביולוגיה ומדעי הטבע. במהלך מלחמת האזרחים בספרד היא נסגרה, לאחר שספגה נזקים מסוימים בעקבות הפצצה שבוצעה בידי חיל האוויר של פרנקו. בין השנים 1942 ל-1945 שימשה כחדר אוכל לסיוע סוציאלי, ולאחר מכן חזרה לתפקד כמוזיאון הזואולוגיה של ברצלונה, בהתאמות מסוימות, בין השנים 1920 ל-2010, כאשר האוסף פורק והועבר למוזיאון החדש למדעי הטבע (בקטלאנית: Museu de Ciències Naturals de Barcelona) בבניין הפורום. בבניין בוצעו עבודות שיקום יסודיות בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי האדריכלים כריסטיאן צ'יריצ'י, פפ בונט וקרלס באסו.
מבנה
המבנה עשוי מלבנים וחיפויי פח, והוא בנוי בצורת טירה עטורת קרבות. צורתה כמעט ריבועית, עם ארבעה מגדלים בפינות ושבילים היקפיים העוברים בין קירות כפולים. יש לה מבנה חדשני ברור של לבנים וברזל, הדומה לזו שהופיעה בהצעה של הנדריק פטרוס ברלחה בפרויקט שלו עבור בניין הבורסה של אמסטרדם.
העיטור, ברובו קרמי, כולל ציורים מאת ג'ואן לימונה ואלכסנדרה דה ריקר (1888), ופיוס פונט אי קוואר  וחואן בפטיסטה אגוילר אמת (Joan Baptista Aguilar-Amat; 1927), פסלים שעוצבו על ידי אנטוני וילנובה ובוצעו על ידי אלפונס ג'ויול (1888) האחים גונזלס (1927), וקרמיקה ממפעל Pujol i Bausis הסמוך. ניתן לראות אלמנטים דקורטיביים על הקרבות, על לוחות כחול-לבן בצורת מגן מתארים סדרה של צמחים ובעלי חיים, כולל מספר משקאות ומשקאות חריפים. חלונות הוויטראז', שאבדו חלקית, היו פרי עבודתו של אנטוני ריגלט אי בלנש.
חורומי
חוֹרוּמי (בגאורגית: ხორუმი) הוא ריקוד מלחמה מסורתי, שמקורו במחוז אג'ריה שבדרום-מערב גאורגיה.
הריקוד מתאר את חיי הלוחם הגאורגי של המאות שקדמו. הריקוד מתחיל בפרלוד בו מספר רקדנים (בלבוש לוחמים) המחפשים אחר האויב כדי לתקוף אותו. לאחר מכן הם מזמינים את האויב לשדה הקרב. הריקוד כולל בתוכו חיפוש, מלחמה וחגיגת ניצחון על אויב, ומתאר אומץ-לב והלל לרוח הקרב של החיילים הגאורגים. לאור ההיסטוריה של גאורגיה, ריקוד החורומי נועד להזכיר כי על מנת לאפשר שלום יש להיות נכונים להילחם.
קו סימיאני
שמאל|ממוזער|150px|קו סימיאני אצל מבוגר שמאל|ממוזער|150px|כף יד נורמלית של מבוגר קו סימיאני הוא אנומליה אנטומית מינורית המתבטאת בצורת קו קפל העובר לכל רוחב כף היד. הקו הסימיאני נוצר בשלב מוקדם של התפתחות העובר בעקבות מיזוג בין שני הקווים הנורמליים העוברים אצל רוב בני האדם (קו החיים וקו הלב). הקו אופייני לפרימטים מתת הסדרה הסימיאנית ומכאן שם הכינוי.
וינטריים
וינטריים (שם מדעי: Winteraceae) היא משפחת צמחים מעוצים דו-פסיגיים קדומה יחסית מבחינה אבולוציונית. במשפחה 120 מינים הממויינים ב-9 סוגים. תפוצת המשפחה במרכז ודרום אמריקה ובדרום האוקיינוס השקט, ממלזיה ועד לניו זילנד וניתן לשייכה לקבוצה הביוגאוגראפית האנטארקטית.
קו סימיאני
הימצאות קו סימיאני אצל בני אדם, יכול להוות תסמין של מצבים רפואיים מסוימים כגון תסמונת אלכוהול עוברית (FAS) ושל פגמים גנטיים וטריזומיות כמו תסמונת דאון ותסמונת נונאן. ישנה שכיחות של 0.8% של התופעה ביד ימין ושל 1.3% ביד שמאל אצל אנשים בריאים, לעומת 71% ו-61% בהתאמה אצל בעלי תסמונת דאון. באופן כללי, התופעה שכיחה פי שניים אצל גברים מאשר נשים.
וינטריים
הווינטריים הם עצים או שיחים בעלי עלים מסורגים. לפרחים מספר רב של אבקנים המסודרים ב-2 עד 5 דורים המבשילים צנטריפוגלית (מן המרכז אל החוץ). גביע הפרח נושר עם הפריחה. השחלה עילית והפרי יבש או בשרני.
רודני פוקס
רודני וינסטון פוקס (אנגלית: Rodney Winston Fox; נולד ב-9 בנובמבר 1940) הוא מפיק סרטי תעודה אוסטרלי ששרד תקיפה של עמלץ לבן.
תקיפה על ידי העמלץ
ב־8 בדצמבר 1963 הותקף רודני פוקס על ידי עמלץ לבן בזמן שהוא וחבריו ערכו תחרות מסורתית של ציד דגים באמצעות רובי צלילה. הוא סבל מפציעות חמורות ביותר בבטנו ושברים בידו השמאלית, והריאה השמאלית ועצם הבריח שלו היו נקובות. הוא נזקק ל־462 תפרים בחזה – 29 מהם בריאה, ול־92 תפרים בזרועו וידו הימנית. אחד מחבריו שישב בסירה שם לב לכתם הדם שנוצר במים והגיע על מנת לחלץ את פוקס. החוף שבו ערכו את התחרות ממוקם באזור נידח, בו רכב עובר בממוצע כל ארבעה ימים, אך כמה דקות לאחר התקיפה עבר שם רכב שהסיע את פוקס וחבריו לבית החולים הקרוב, בעוד בטנו פתוחה עד לצלעותיו. הנהג הסיע אותם לבית החולים הקרוב, שם נכח רופא מנתח אשר למד את אופן הטיפול במצבים כאלו כמה ימים קודם לכן בוועידת רופאים מנתחים באירופה. בזכות כל אלה ניצלו חייו של פוקס.
הפקת סרטים ומחקר
בשנת 1965 חזר רודני לים על מנת להופיע בסרט דוקומנטרי שנקרא באנגלית: " Revenge of a Shark Victim", שם הרג כרישים באמצעות רובי צלילה מסוג 303 Powerhead, טרום עידן שימור הכרישים. רודני הוא האדם הראשון שהחל לייצר כלובים מיוחדים לתצפית מתחת למים, על מנת לחקור את העמלץ הלבן, וזה למעלה מארבעים שנה שהוא מוביל מסעות צילום ומחקר מתחת למים. הוא נחשב בר סמכא בכל הקשור לכריש הלבן, ובעל שם עולמי כמפיק סרטי כרישים. רודני היה שותף לרוב הסרטים שעסקו בכרישים במאה ה-20 לרבות סרטו המפורסם של סטיבן ספילברג "מלתעות".
משפחתו של רודני פוקס ייסדה מוזיאון כרישים בדרום אוסטרליה שנקרא: "Rodney Fox Shark Experience". במוזיאון מוצגים תמונות וסרטים שצולמו על ידי רודני או כאלה שנכח בהם, כלובי תצפית תת-ימיים אשר יצר לטובת הסרט "מלתעות", מודלים של כריש לבן ומאובנים של שיני כרישים עתיקים.
רודני פוקס ובנו אנדרו עדיין ממשיכים להפעיל עסק למסעות תצפית תת-ימית בדרום אוסטרליה.
הורמון טרופי
הורמון טרופי הוא הורמון שיעדו הוא בלוטה אנדוקרינית, וגורמת ליעד להפריש הורמון אחר.
רוב ההורמונים הטרופיים מיוצרים על ידי האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח. אלו כוללים:
ההורמונים הטרופיים נתגלו על ידי ברנרד צונדק, אשר גילה בשנים 1925–1926 את ההורמונים הגונדוטרופיים המופרשים על ידי בלוטת יותרת המוח וגורמים לבגרות מינית. גילויו זה פתח את שדה המחקר של השליטה ההדדית של ההורמונים בגוף האדם.
ג'מבורי הצופים העולמי באינטרנט
ג'מבורי הצופים העולמי באינטרנט (באנגלית: Jamboree on the Internet, הידוע בראשי התיבות: JOTI) הוא ג'מבורי בינלאומי המתקיים מדי שנה בסוף השבוע השלישי של חודש אוקטובר, במקביל לג'מבורי הצופים העולמי באוויר. המשתתפים מתקשרים עם צופים ממדינות שונות דרך רשת האינטרנט. דרכי התקשורת הבולטות ביותר כוללות את ה-ScoutLink (המתבסס על רשת ה-IRC), דואר אלקטרוני ו-VoIP, כאשר בשנים האחרונות יותר ויותר משתתפים עוברים לשימוש בשיחות וידאו ולשימוש ברשתות החברתיות השונות. האירוע מאפשר לצופים מכל העולם ללמוד אחד על השני, לדבר על נושאים המעסיקים אותם ולייצר שיתופי פעולה שונים. כמו הג'מבורי באוויר, הג'מבורי באינטרנט הוא אירוע רשמי של ארגון הצופים העולמי.
היסטוריה
הג'מבורי באינטרנט התחיל בשנת 1995 על ידי שבט צופים בשם Queanbeyan Rovers באוסטרליה, כאשר אחד מחברי השבט, צופה בשם Norvan Vogt, יצא לחילופי סטודנטים בהולנד, וביחד עם צוות של הצופים האוסטרלים, יצרו את התקשורת על שרתי ה-IRC. בנובמבר 1996, ועד הצופים העולמי, בידיעה כי לתנועת הצופים כבר יש קיום רחב באינטרנט ושכבר קיים קשר לא-רשמי הולך וגדל של הג'מבורי באינטרנט, החליטו שהג'מבורי באינטרנט יהפוך לאירוע צופי בינלאומי רשמי, ושהוא יתקיים מדי שנה באותו סוף השבוע של הג'מבורי באוויר, סוף השבוע השלישי המלא בחודש אוקטובר, החל משעה 00:00 שעון מקומי בשבת ולמשך 48 שעות עד שעה 24:00 שעון מקומי ביום ראשון. ניתן לארגן אירועי ג'מבורי אינטרנט מיוחדים גם יחד עם אירועי צופים מקומיים, לאומיים ובינלאומיים המתקיימים בתקופות אחרות של השנה. ההצטרפות לא תמיד מצריכה נוכחות פיזית. בשנת 1957 הושק הרעיון של ג'מבורי הצופים העולמי באוויר (JOTA), והאירוע הפך כל כך פופולרי כך שהיום יותר מחצי מיליון צופים וצופות מתקשרים זה עם זה בסוף השבוע השלישי בכל אוקטובר דרך אמצעי רדיו וטכנולוגיה. באמצע שנות ה-90 האמצעים לתקשורת אלקטרונית בינלאומית הפכו זמינים כמעט לכל מי שיש לו מחשב. הצופים היו בין הראשונים שהשתמשו בכל התפתחות טכנולוגית כדי "להיפגש" אלקטרונית. המעורבות הספונטנית וההתלהבות של הצופים באינטרנט היא הוכחה לכך שמדובר בדרך בת-קיימא להפגיש בין צופים בדרכים שבאדן-פאוול כנראה היה רוצה להשתמש בהן עד תום.
באתר JOTI.org דווח כי באירוע של שנת 2005 היו מעל 4,000 משתתפים ברשת בו זמנית.