cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחל חלפי
קישורים חיצוניים
משיריה:
עם חוקים
עם חוקים הוא סרט סטודנטים עטור פרסים, שביים דובר קוסאשווילי והפיק צבי פרידמן (שניהם מהחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב) בשנת 1997. הסרט עוסק במשפחה ישראלית ממוצא גאורגי ובהווי העדה, בהשוואה להווי חברת הילדים הישראלית הכללית. הסרט מוצג מנקודת מבטו של ילד. בסרט ניכרים כמה יסודות עלילתיים, המשותפים לו ולסרטיו הבאים של קוסאשווילי, "חתונה מאוחרת" (2001) ו"מתנה משמיים" (2003). עלילת הסרט מתרחשת בשנות השבעים, והדיאלוגים בו מתנהלים בעברית ובגאורגית יהודית.
את הילד מגלם אלירן קוסאשווילי ואת אביו מגלם אלון אבוטבול. למעט רבקה מיכאלי ואבוטבול, שאר השחקנים בסרט אינם מפורסמים. בהתחשב בעובדה שמיכאלי דוברת יהודית גאורגית מבית הוריה, נראה כי רק אבוטבול למד יהודית גאורגית לצורך הסרט (עיון ברשימת הקרדיטים של הסרט מראה, כי לרוב המכריע של השחקנים הלא-מפורסמים שדיברו בגאורגית יהודית בסרט, יש שם משפחה גאורגי יהודי טיפוסי). לשם השוואה, לצורך הפקת שני סרטיו הבאים של דובר קוסאשווילי, שחקנים מפורסמים רבים למדו את השפה, אך גם בסרטים אלו, השפה עדיין גרמה לאילוצי ליהוק ואחת השחקניות ב"חתונה מאוחרת" היא לילי קוסאשווילי – אמו של הבמאי.
הסרט השתתף וזכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים, וכמו כן זכה במקום השני בפרס מיוחד בפסטיבל קאן בצרפת, בפרס בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בניהול החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובפרס מוגרבי. למרות זכייתו הבינלאומית, לא זכה קוסאשווילי להערכה ולחשיפה מלאה בישראל.
עלילה
בסרט "עם חוקים" הנער זאזא (אותו שם כמו של גיבור "חתונה מאוחרת") גונב כספים ממשפחתו כדי לקנות קלפים נדירים לאלבום הקלפים שהוא ממלא, בדומה לחבריו. בו-זמנית, דודו מנסה להגיע לשיחה עם סבו, שגר בבית הורי הנער. הדוד רוצה ללוות כספים מהסב (הסב קרוי "אוטרי", כמו הסב בסרט "מתנה משמיים"). בינתיים, מכיוון שזאזא העלים את הכסף הקטן מהבית, המשפחה לווה מעט כסף מהשכנה כדי לקנות כיבוד עבור הדוד.
הדוד מתנהג בפזרנות וקונה מתנות לילדים ואביו של זאזא מדובב את הדוד ומברר אצלו כמה כסף הלווה לו הסב. אמו של זאזא אינה מרוצה מכך שהיא מפרנסת את אביה ואילו אביה מעניק כספים לאחיה. בינתיים, אביו של זאזא נסער לגלות שזאזא גנב כספים. הוא מנסה לברר אצל בניו מי הגנב, למרות שהוא יודע את התשובה ובמהלך ה"חקירה" מתחיל לגלח את שיער ראשו של אחיו הצעיר של זאזא. האח נשבר ומודה בגנבה, שלא הוא ביצע.
זאזא מחזיר את הכספים ומנסה לפצות את אחיו, וגם האב נרגע ומתקן לבנו הצעיר את התספורת.
תהליך הבר-בוש
תהליך הבר-בוש (באנגלית: Haber–Bosch process) הוא תגובת קיבוע של גז חנקן עם גז מימן, על שטח פנים של זרז מבוסס תחמוצת ברזל. התהליך משמש לייצור תעשייתי של אמוניה והוא קרוי על שמם של פריץ הבר וקרל בוש, אשר המציאו ופיתחו את השיטה.
על תהליך ייצור האמוניה קיבל פריץ הבר את פרס נובל לכימיה לשנת 1918. כ-13 שנים אחר כך, ב-1931, קיבל שותפו, קרל בוש פרס נובל בכימיה, על תרומתו לפיתוח שיטות עבודה בתנאי לחץ גבוה, במהלך ייצור האמוניה בתהליך תעשייתי.
חשיבותו של התהליך
אף שכ-78.08% מן האוויר בכדור הארץ מורכב מחנקן, כל מולקולה של חנקן מחזיקה את האטומים בקשר קוולנטי משולש חזק מאוד, מה שהופך אותו יחסית לבלתי נגיש. תהליך הבר-בוש, שפותח בראשית המאה ה-20, הצליח לרתום את שפע החנקן באטמוספירה לתהליך ייצור האמוניה, שהיא חומר גלם מהחשובים ביותר בתעשייה הכימית.
האמוניה משמשת לייצור דשנים חנקתיים, שלהם חשיבות אדירה בחקלאות העולמית. אומדנים מראים כי חומרי דשן המיוצרים מאמוניה באמצעות תהליך הבר-בוש אחראים לקיום שליש מאוכלוסיית העולם. עוד עולה, כי מחצית מהחלבונים המצויים בבני אדם יוצרו בעזרת חנקן שקובע באמצעות התהליך, והמחצית השנייה – מחנקן שקיבעו חיידקים וארכאונים.
האמוניה היא חומר הגלם העיקרי בייצור חומצה חנקתית, שלה שימושים רבים, בעיקר בייצור של חומרי נפץ, לשימושים אזרחיים וצבאיים.
לפני גילוי תהליך הבר-בוש, היה קשה לייצר אמוניה בתהליכים תעשייתיים, ועל כן הייצור הסתמך כמעט בלעדית על כרייה של מלחי ניטראט (מלחים חנקתיים) שתפוצתם הנמוכה הקשתה מאוד על השימוש באמוניה לצרכים המודרניים השונים. לפי הערכת ואצלב סמיל, שימוש בתהליך מאפשר לייצר מזון לכשליש מאוכלוסיית כדור הארץ.
התגובה הכימית
התגובה הכימית ליצירת אמוניה בתהליך זה כוללת תגובה של מימן (H2) וחנקן (N2), ביחס מולי של שלוש מולקולות מימן לכל מולקולה של חנקן. התגובה היא אקסותרמית מאוד, עם שינוי אנתלפיה של 45.8- קילוג'אול למול אמוניה (NH3).
משוואת התגובה: ΔH°= −91.8 kJ => ΔH° = −45.8 kJ·mol−1
הכנת המגיבים
כל אחד מהמגיבים המשתתפים בתגובה חייב להיות בדרגת ניקיון גבוהה, זאת כדי למנוע תגובות לא רצויות שעשויות להתרחש בריאקטור הכימי, וכדי למנוע זיהום של הזרז העלול להביא לפגיעה באופן פעילותו.
שלב זה הוא מאוד אנדותרמי (ΔHr= 206 kJ/mol). ובהמשך: שלב זה הוא מעט אקסותרמי (ΔHr= -41 kJ/mol).
תהליכים אלה הם מהיקרים ביותר בייצור האמוניה, ולמעשה העלות הסופית לצרכן עבור האמוניה תלויה רבות במחיר חומר הגלם לייצור המימן - כלומר, תלויה בגז טבעי (שהוא המקור הכמעט בלעדי לגז המתאן) או במחירי דלקים מאובנים אחרים כגון נפט ופחם, מהם ניתן גם להפיק מתאן, בתהליכי זיקוק ופיצוח כימיים. תהליך ייצור המימן מהגז הטבעי, דורש שלבים מקדימים של טיהור הגז מתרכובות גופרית שעשויות להסב נזקים גדולים לזרזים ולפגיעה קשה ביעילות התגובה.
תנאי התגובה
התגובה ליצירת האמוניה מתרחשת בריאקטור בו המגיבים נמצאים בלחץ של 150 עד 300 אטמוספירות, ובטמפרטורה של 400 עד 500 מעלות צלזיוס. המגיבים מוזרמים בריאקטור בארבע תחנות ביניים המכילות זרזים. בכל תחנה מומרים כ-15% מהמגיבים לאמוניה, כך שבסיום התהליך כ-97% מהמגיבים הפכו לתוצר הסופי. מגיבים שלא הגיבו, ממוחזרים שוב אל הריאקטור.
הזרזים
הזרזים הנפוצים ביותר בתגובה מבוססים על תחמוצות ברזל (Fe3O4 ו-FeO) המועשר באשלגן חמצני (K2O), סידן חמצני (CaO), צורן דו-חמצני (SiO2) ואלומינה (Al2O3). לעיתים קרובות נעשה שימוש גם בזרזים מבוססים על רותיניום וונדיום.
מריים אוזרלי
מריים אוזרלי (בטורקית: Meryem Uzerli; נולדה ב-12 באוגוסט 1983) היא שחקנית ודוגמנית טורקייה-גרמנייה.
ביוגרפיה וקריירה
מריים אוזרלי נולדה ב-12 באוגוסט 1983 בקאסל, גרמניה. אביה חוסיין הוא ממוצא טורקי, ואמה אורסולה ממוצא גרמני. יש לה שני אחים גדולים ואחות גדולה, קנן, שהיא מוזיקאית. אוזרלי למדה משחק בסטודיו לדרמה בהמבורג. מ-2008 שיחקה במספר סרטים וסדרות טורקיים.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידה כהורם סולטאן בסדרה הטורקית ההיסטורית "הסולטאן". ב-2012 זכתה בפרס "פרפר הזהב" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקיד זה. בשנת 2013 עזבה את הסדרה וחזרה לגרמניה, בשל סיבות בריאותיות, ומפרק 103 החליפה אותה השחקנית ואהידה פרצ'ין בתפקיד הורם סולטאן.
בסוף 2014 נודע כי אוזרלי תחזור לשחק לאחר הפסקה של שנה עם הנהלה חדשה ופרויקט טלוויזיוני, לאחר שחתמה על חוזה עם O3, חברת ההפקה הטורקית של הערוץ הגדול ביותר בטורקיה ובעולם הערבי, MBC.
חיים אישיים
לאחר שעזבה את טורקיה, הודיעה כי נפרדה מבן זוגה קאן אטז לאחר שגילתה שזה בגד בה. היא ציינה כי היא בהריון מאטז, ומעוניינת ללדת את התינוק. וב-10 בפברואר 2014 ילדה בת בשם לרה.
רועי לוי (כדורגלן)
רועי לוי (נולד ב-4 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי והמגן הימני לסירוגין.
קריירה
לוי, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון, והצטרף לקבוצה הבוגרת בעונת.
בקיץ, לוי חתם בהפועל רעננה, עמה רשם עליה לליגת העל לראשונה בתולדות המועדון. ב-22 באוגוסט 2009, לוי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–3 להפועל באר שבע.
ב-8 ביוני 2010, לוי חתם בהפועל עכו. בעונתו הראשונה, מיעט לשחק אך בעונת 2011/2012, הפך לשחקן הרכב במועדון.
בקיץ, לוי חזר לקדנציה שנייה בהפועל ראשון לציון שנמשכה שנתיים.
אליזבת פרטרוביץ'
אליזבת ג'ין פרטרוביץ' (באנגלית: Elizabeth Jean Peratrovich; 4 ביולי 1911 – 1 בדצמבר 1958), בת אומת הטלינגיט, הייתה פעילה לזכויות האזרח; היא עבדה למען שוויון עבור ילידי אלסקה. היא הייתה הכוח המניע מאחורי חקיקת החוק הטריטוריאלי נגד אפליה של שנת 1945, החוק הראשון נגד אפליה בארצות הברית.
ביוגרפיה
ב-15 בדצמבר 1931 נישאה אליזבת לרוי פרטרוביץ' (1908–1989), גם הוא בן הטיגליט, ממוצא ילידי וסרבי. הם למדו יחד במכללה, וחלמו להיות מורים. אך בשל השפל הכלכלי באזור, לא הצליחו להגשים את תוכניתם. הם חזרו לקלאווק, שם רוי עבד במפעל שימורי דגים. הוא נבחר ארבע פעמים לתפקיד ראש העיר. היה זה בקלאווק שהשניים התחילו להיות מעורבים באחוות ילידי אלסקה, ארגון שמטרתו להיאבק באפליה נגד ילידים.
כדי לקדם את פעילותם הפוליטית, ובחיפוש אחר הזדמנויות טובות יותר בתעסוקה ולשיפור חיי שלושת ילדיהם, עברה המשפחה לג'ונו ב-1941, שם פגשו במעגל חברתי נרחב יותר, וכן באפליה גזעית בוטה יותר. הם התקשו למצוא דיור והרבו לראות שלטים האוסרים על כניסת ילידים למתקנים ציבוריים. שלטים בחנויות ובתי עסק בסגנון "אין כניסה לילידים" ו"אין כניסה לכלבים או ילידים" היו נפוצים בעיר וברחבי המדינה.
מאוחר יותר, עברה המשפחה לאנטיגוניש, שבנובה סקוטיה, קנדה, שם רוי סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת סנט פרנסיס אקסבייר. משם הם עברו לדנבר, קולורדו, שם המשיך רוי את לימודיו. בשנת 1950 הם עברו לאוקלהומה, ואז חזרה לאלסקה.
אפליית ילידים באלסקה
ההיסטוריה של ילידי אלסקה דומה במידה רבה לזו של האינדיאנים האמריקאים, וכוללת כיבוש, רצח המוני, שיעבוד, הפקעת אדמות והכחדה תרבותית. התוצאה של אירועים מתמשכים אלה הייתה, בתורה, צמיחה בתופעות האלכוהוליזם, אלימות, ומחלות כרוניות. ילידים יותר עשויים לחוות עוני, להיות מופלים בתעסוקה, ולהיות קורבנות לפשע מכל קבוצה אתנית אחרת באלסקה.
תחילה נכבשה אלסקה על ידי הרוסים באמצע המאה ה-18, כאשר אלה ביקשו להרחיב את תעשיית ציד כלבי הים, ושיעבדו את הילידים, ובעיקר את אומת האלאוט. בנוסף, כפו הרוסים על הילידים המרה דתית לכנסייה הנוצרית האורתודוקסית. כעבור כמאה שנים, קנתה ארצות הברית את הטריטוריה, בשנת 1967. תחילה, ארצות הברית בעיקר התעלמה מהקולוניה. אך בהלת הזהב של שנות ה-1890 הביאה עמה הגירה גדולה של אזרחים לבנים, אשר פיתחו מרכזים עירוניים כגון אנקורג', פיירבנקס וג'ונו. אלו הביאו עמם את הגישות הרווחות בארצות הברית לגבי ילידים וזכויותיהם, ולא היססו להפקיע אדמות או להשתלט על משאבי ציד ודיג. אך כאשר כריית הזהב פסקה, שוב הממשלה בעיקר זנחה את אלסקה, מצב שנמשך על למלחמת העולם השנייה, אז הכירה המנהיגות הצבאית את הפוטנציאל של הטריטוריה. ב-1959 הפכה אלסקה למדינה ה-49 של ארצות הברית.
עם הגברת המיסוד של אלסקה לתוך ארצות הברית, כך גם גדלו הפערים בין הילידים והלבנים שבאו בעקבות התעשיות השונות שפותחו באזור (החל מכריית זהב, לתעשייה הצבאית, ומאוחר יותר – נפט). גורם ראשי של אפליה נגד ילידים הייתה גישת העליונות הלבנה שרווחה אז, לפיה צאצאי מהגרים מאירופה הם "בני תרבות" ואילו ילידים הם "פראיים" שאותם צריך "לתרבת". בנוסף, המבנה הייחודי של אלסקה – שהיא מבחינת שטח המדינה הגדולה ביותר בארצות הברית, אך מבחינת אוכלוסייה הקטנה ביותר – יצר בעיות אחרות, בעיקר הבדל ניכר בשירותים ציבוריים בין הערים (הלבנות בעיקר) והפריפריה הגאוגרפית (הילידית בעיקר).
בין המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה, קבוצה בעלת כוח מיוחד בטריטוריה הייתה המיסיונרים הפרסביטריאנים שהגיעו לעשות עבודת המרה באלסקה, ובדרך כלל החזיקו בה בעת בתפקידים רשמיים באדמיניסטרציית הקולוניה. בשנות ה-1920 הם הקימו את אחוות ילידי אלסקה (שני ארגונים-אחים, אחוות גברים ואחוות נשים), במטרה "לתרבת" את הילידים ולהחיל עליהם את התרבות הלבנה – אסרו עליהם לערוך טקסים מסורתיים או לדבר בשפתם, למשל. אך הילידים השתמשו במנגנון הארגוני באופנים אחרים, והחלו לשתף במסגרתו מידע לגבי הדיכוי והאפליה שהם חווים, והתארגנו להיאבק בהם. הארגונים הפכו לנציגים העיקריים של המאבק הילידי למען הזדמנויות, גישה לחינוך והשכלה, שימור התרבות, וצדק עבור מי שזכויותיהם ורכושם הופקעו מהם.
החוק נגד אפליה
בהתאם לתרבות ולחוק ששררו באלסקה, גם פרטרוביץ' ומשפחתה סבלו מאפליה ודיכוי. לאחר שנמנע מהם לשכור דירה בג'ונו, וחוויות אחרות של הדרה, הם החליטו לכתוב מכתב פתוח למושל הטריטוריה, ארנסט גרונינג, ובו ציינו מספר צורות של אפליה וקראו לביטולן, וביניהן:
הגיוס האזרחי לטובת המלחמה הפך לכר פורה לקריאה למען זכויות. החלו להופיע טורי דעה, מכתבים למערכת, ופעילויות אחרות בתקשורת. פרטרוביץ' וחברותיה מהאחווה הילידית ערכו הפגנה, בה דרשו שאם יתאפשר לבתי עסק לתלות שלטים האוסר כניסת ילידים, שייתלה אחד כזה גם במשרד הגיוס. בינתיים, המושל ארנסט גרינינג הביע תמיכה במאמצים אלו, ועבד מאחורי הקלעים עם אליזבת ורוי כדי לחזק את ההתארגנות הילידית, ולקדם שינויים בממשל שיאפשרו חקיקה עתידית נגד אפליית הילידים. גרינינג היה בעל ברית מוצהר של הילידים, ונהג להתערב במקרים של אפליה, והרבה לכתוב מכתבים לבעלי תפקיד – כולל הנשיא רוזוולט – לדרוש את התערבותם או לנזוף בהם כשנמנעו מכך. הם יזמו אסטרטגיה כפולה: רוי ואליזבת נסעו ברחבי אלסקה כדי לאסוף ראיות לאפליה, לערוך פעילויות חינוכיות בקהילות בהן ביקרו, ולהקים סניפים של האחווה; ובינתיים גרונינג פעל מול בית הנבחרים האמריקאי כדי להרחיב את המחוקק הטריטוריאלי מ-24 מושבים ל-40, כדי לאפשר ייצוג נרחב יותר לילידים במוקד קבלת ההחלטות. שינוי זה אכן נערך בשנת 1944.
בינתיים, הצעת חוק נגד אפליה הוגשה למחוקק הטריטוריאלי בשנת 1943. ההצעה הועלתה מספר פעמים קודם לכן, אך הובסה באופן גורף. הפעם, הזוג פרטרוביץ' עשו פעילות שתדלנית נרחבת, והיה נראה שהחוק יעבור, אם כי בקושי. אך ברגע האחרון נציג מאנקורג' שינה את הצבעתו, לאחר שורה של עדויות בשימועים לקראת ההצבעה על הנחיתות של הילידים, ופראותם, וההצעה הובסה.
אך לאחר הרחבת הגוף המחוקק, עלתה שוב הצעת החוק. במסגרת הדיונים, שאל הסנטור אלן שטוק: "מי הם האנשים האלו, שבקושי יצאו מפראותם, שרוצים להתחבר אלינו הלבנים, שלנו 5,000 שנים של תרבות מתועדת מאחורינו?", לו ענתה אליזבת במהלך עדותה: "לא הייתי מעלה על דעתי שאני, שבקושי יצאתי מפראותי, אצטרך להזכיר לאדונים בעלי 5,000 השנים של תרבות מאחוריהם את מגילת הזכויות שלנו?" הזוג פרטרוביץ' הביא כמות גדולה של מחקר משפטי להציג למחוקק, אך הייתה הסכמה נרחבת שהגורם המשפיע ביותר הייתה דווקא עדותם, ובעיקר הנאום של אליזבת.
פרן אולמר, לימים מושלת אלסקה, אמרה בשנת 1992 את הדברים הבאים על נאומה של פרטרוביץ':
החוק עבר ברוב גדול, והיה לחוק הראשון בארצות הברית שאוסר על אפליה על בסיס גזע, כעשרים שנים קודם לחוק הפדרלי באותו הנושא, חוק זכויות האזרח של שנת 1964.
רנה אולרי
רנה אנרי אולרי CLH (בצרפתית: René-Henri Olry; 28 ביוני 1880 – 3 בינואר 1944) היה גנרל צרפתי ומפקד צבא האלפים במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
אולרי נולד ב-28 ביוני 1880 בליל, נור-פה דה קאלה. בנו של אלברט אולרי, שהיה מרצה באקול פוליטקניק, אולרי החל את לימודיו באקול פוליטקניק בשנת 1900, ועם סיום לימודיו הצטרף לרגימנט התותחנים ה-21 והוסמך כלוטננט משנה ב-10 באוקטובר 1904.
קריירה צבאית
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת אולרי בארמייה השנייה בקרב ורדן בפיקודו של הגנרל אנרי פיליפ פטן. הוא עזב לאיטליה בשנת 1917 כחלק מכוח המשלוח הצרפתי והשתתף בלחימה בסמוך לנהר פיאווה, ובשנת 1918 קיבל את הפיקוד על רגימנט התותחנים ה-283. התנהלותו במהלך המלחמה זיכתה אותו בחמישה עיטורים.
אולי הפך למזכיר המועצה העליונה להגנה לאומית בשנת 1922 ושירת במשלחת הצבא הצרפתי ליוון עד 1928, אז הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט התותחנים ה-309. הוא שוב הועלה בדרגה בשנת 1932 לדרגת ז'נרל דה בריגדה ובשנת 1935 הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה ומונה למפקד הדיוויזיה ה-29, אותה הוביל עד שנת 1937. בהמשך הפך למפקד הקורפוס ה-15 בדרום האלפים.
אחריתו
במהלך תקופת הביניים שלאחר הכניעה הצרפתית שימש אולרי כמפקח הכללי. לאחר מכן מונה לפקד על קבוצת הדיווזיות הראשונה של צבא שביתת הנשק הצרפתי, שהייתה מורכבת מארבע דיוויזיות בדרום הלא-כבוש. ביוני 1942 הגיע לגיל פרישה והתגורר באחוזתו המשפחתית באזור שרנטה במנסלה. אולרי נפטר ב-3 בינואר 1944 באנגולם.
צפרדע רידיבונדוס
צפרדע רידיבונדוס (שם מדעי: Pelophylax ridibundus) היא מין של צפרדע מהסוג צפרדע והיא קרובתה של צפרדע הנחלים המצויה בישראל. צפרדע זו חיה בעיקר במקווי מים עומדים ברחבי אירופה ובמערב אסיה עד לאיראן, אפגניסטן ודרומה עד ערב הסעודית. צפרדע זו היא הגדולה בצפרדעי אירופה.
צפרדע זו מגיעה לאורך מקסימלי של 17 סנטימטרים, אך לרוב הזכרים מגיעים רק לאורך 12 סנטימטרים. היא בעלת עיניים גדולות בעלות אישון שחור וטבעות צהובות וגופה ירוק כהה מעוטר בפסים ירוקים כהים עד שחורים. לצפרדע רגליים חזקות שאיתם היא מנתרת ביעילות. היא בעלת עור תוף בולט בצבע צהוב ובעלת לשון ורודה דביקה.
טולה בן ארי
טל (טולה) בן ארי (נולדה ב־1983) היא זמרת יוצרת ומלחינה ישראלית. לאורך כעשור הייתה אחת הזמרות הקבועות בפרויקט המוזיקלי הבינלאומי, "Playing for Change". נוסף לעברית היא שרה גם באנגלית, ספרדית ופורטוגזית.
צפרדע רידיבונדוס
הצפרדע היא טורפת של חסרי חוליות כמו חרקים גדולים (שפיריות, חיפושיות ועוד), עכבישים, תולעים וחלזונות, אותם היא לוכדת בלשונה. הפרטים הגדולים ביותר יכולים לצוד גם צעירי מכרסמים, דו-חיים אחרים ודגים.
טולה בן ארי
ביוגרפיה
בן ארי נולדה בתל אביב, למשפחה חצי תימנית וחצי פולנית. היא נחשפה למוזיקה ולמחול כבר בגיל צעיר, ובגיל 7 החלה את לימודי השירה, הפסנתר והמחול, תוך שהיא מגלה אהבה מיוחדת למוזיקה. בשנת 2005, כשהיא בת 21, עברה להתגורר בברצלונה, שם נחשפה לסצנה מוזיקלית תוססת ואקלקטית. היא החלה ללמוד מוזיקה בבית הספר "Taller de Music", ותוך כדי עבדה גם כמוזיקאית רחוב, וזכתה לשתף פעולה עם מוזיקאים נוספים שפגשה מכל העולם. כך הגיעו אליה הצעות להצטרף לכמה מהלהקות הבולטות של ברצלונה בסצנת הג'אז ומוזיקת עולם, כמו: Moussakis, Man Ex Maqina, 08001, the duo project Skyland ורביעיית האקפלה הקובנית, Gema 4. היא הופיעה והקליטה עם הלהקות הללו בכל רחבי העולם, וזכתה למוניטין בינלאומי של זמרת וירטואוזית מגוונת, שיכולה לעבור בקלות בין ז'אנרים שונים של מוזיקה במיומנות גבוהה. בשנת 2006, קיבלה בן ארי הצעה להצטרף כחברה לפרויקט המוזיקלי הבינלאומי, "Playing For Change" (פרויקט המעודד שינוי חברתי דרך מוזיקה), איתם היא שיתפה פעולה והקליטה שני אלבומים ו-3 תקליטורי DVD של "Songs Around The World". לאורך כעשור, סיירה בן ארי בכל העולם והופיעה בכמה מהבמות והפסטיבלים היוקרתיים ביותר שמוזיקאי יכול לחלום עליהם, ביניהם: מרכז לינקולן סנטר (NY Lincoln center) בניו יורק, מרכז JF קנדי (JF Kennedy center) ​​בוושינגטון, פסטיבל גלסטונברי (Glastonbury festival), תיאטרו דה סן קרלו (Teatro De San Carlo) בנאפולי, ואף בתוכנית הלילה של ג'יי לנו. היא חלקה את הבמה עם כמה אמנים בולטים, כולל רוברט פלאנט, אינדיה ארי, Baaba Maalundefined, Keb Moundefined, John Densmore (The Doors), ועוד רבים. ההצלחה עם "Playing For Change" הובילה להצעות והזדמנויות רבות אחרות, כולל הופעות סולו עם הסימפוניה של ליון, הרצאות TED ועוד אינספור שיתופי פעולה ופרויקטים. עם "Playing For Change" היא גם זכתה בשני פרסי גראמי יוקרתיים בברזיל, ולשבחים על ידי מגזינים מובילים, כמו רולינג סטון.
צפרדע רידיבונדוס
צפרדע זו לצד צפרדע המפל (Pelophylax lessonae) מייצרת את בן הכלאיים צפרדע האגם.
טולה בן ארי
ביוגרפיה
בן ארי החלה את קריירת הסולו שלה בשנת 2012, כשהקליטה את אלבומה הראשון, "Sheela" (בעברית: שאלה), עם המפיק האמריקאי דייב ביאנצ'יundefined. האלבום יצא בלייבל "What About Music" וזכה להצלחה גדולה. לאחר אלבום הבכורה שלה, בן ארי הקליטה ב-2016 את אלבומה השני, "Skyland", יחד עם הזמר והגיטריסט הקובני מל סמה (Mel Semé). אלבום זה, שיצא באותו הלייבל, המשיך את הקו המוזיקלי של בן ארי, המשלב פולקלור ישראלי עם השפעות מאמריקה הלטינית והלאדינו.
בשנת 2016, לאחר יותר מעשור, חזרה בן ארי לישראל. היא התבססה בתל אביב והחלה מיד בשיתופי פעולה עם כמה מהדמויות המובילות בעולם בתחום מוזיקת העולם והג'אז. בנוסף, החלה בשיתוף פעולה גם עם מפיקי מוזיקה אלקטרונית, כמו ג'ונו ריאקטור (Juno Reactor) וחיים לרוז (בפרויקט משותף בשם LAZUZ), והופיעה בכמה מפסטיבלי המוזיקה האלקטרונית הגדולים בעולם.
בתחילת 2023, לקראת אלבום ראשון בעברית, הוציאה בן ארי את השיר, "עוד תדעי ימים יפים", שכתבה יחד עם בן זוגה, גדי שטרן.
ביוני 2023 הוציאה בן ארי את האלבום, "תם עידן השקט". האלבום (בהפקת בן זוגה, גדי שטרן), עליו התחילה לעבוד בשנת 2020 ולאורך תקופת הקורונה, כולל, בין השאר, שיתופי פעולה, עם החצוצרן אבישי כהן ומאיה בלזיצמן. קדמו ליציאת האלבום, מלבד הסינגל, "עוד תדעי ימים יפים", שני סינגלים נוספים: "בוא" ו-"הרחובות ממריאים לאט" (מילים: דוד אבידן).
חיים אישיים
בשנת 2018 נישאה בן ארי לגדי שטרן, פסנתרן ג'אז וחבר הרכב הג'אז שלוש (Shalosh)undefined, ולהם שני ילדים.
איוואן רודקובסקי
איוואן רודקובסקי (בפולנית: Ivan Rudkovsky; 1900–1963) היה חסיד אומות העולם ממחוז ניאסוויז' שבבלארוס, מחוז שבתקופת מלחמת העולם השנייה השתייך לפולין הכבושה בידי גרמניה הנאצית.
מעשה ההצלה
איוואן רודקובסקי היה בעל חווה גדולה ליד הכפר נלפובו שבמחוז ניישווייז'. בשנת 1939, לאחר סיפוח מזרח פולין לברית המועצות לפי הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, החל איוואן לעבוד בתור מורה בבית ספר בכפר הסמוך סְנוּב (Snów; סנואו (Сноў) בבלארוס המודרנית). אחד מעמיתיו להוראה היה מנחם קורולצ'וק, פליט יהודי ממרכז פולין.
בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את האזור וסגרו את בית הספר. איוואן חזר לחוותו, ובעודו שם נודע לו שיהודי סנוב גורשו לגטו ניאסוויז'. יותר משנה לאחר תחילת הכיבוש הגרמני הופיעו בחוותו של רודקובסקי שני פליטים יהודים. אחד מהם היה קורולצ'וק, עמיתו לשעבר להוראה בבית הספר. הם סיפרו לרודקובסקי שעם חיסול גטו ניישווייז', ביולי 1942, הצליחו כמה יהודים לברוח. הם שהו במשך שבועות ביערות, עד שהגשם והקור של החורף המתקרב אילצו אותם לחפש מקלט, לפחות עבור הילדים שבקרב הנמלטים. איוואן הסכים לתת מקלט לבתו בת החמש של קורולצ'וק, דורה, למרות התנגדותה של אשתו, שנבעה מהחשש לחיי שבעת ילדיהם אם יגלו הגרמנים את הסתרת הילדה. דורה נקלטה בביתו של איוואן ושמה שונה לטניה. כל פעם שזר התקרב לבית, התחבאה דורה בתיבת בגדים.
כאשר התקרב הצבא האדום היה האזור זירת קרב בין קבוצת פרטיזנים סובייטיים לבין חיילי ולאסוב, חיילים רוסים שלחמו לצד הגרמנים. בני משפחת רודקובסקי נמלטו עם דורה ליערות, תחת אש. הם מצאו מקלט אצל בני משפחה ושם נותרו עד שחרור האזור בידי הצבא האדום, בקיץ 1944.
לאחר השחרור
לאחר המלחמה התאחדה דורה עם הוריה והתיישבה בארצות הברית. איוואן ומנחם התכתבו זה עם זה למשך תקופה קצרה, אך הקשר ביניהם נותק.
קבוצת ארמיות דרום אוקראינה
קבוצת ארמיות דרום אוקראינה (בגרמנית: Heeresgruppe Südukraine) היה שמה של קבוצת ארמיות של הורמאכט בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה.
קונסטנטין פופה
קונסטנטין (טיטי) פופה (ברומנית: Constantin Popa; נולד ב-18 בפברואר 1971 ברומניה) הוא כדורסלן עבר רומני ששיחק בישראל כמתאזרח. בשל גובהו הרב – – הוא שיחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה
קונסטנטין פופה נולד בבוקרשט, והתנשא לגובה של. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת דינמו בוקרשט, משם עבר לשחק עבור אוניברסיטת מיאמי בליגת המכללות של ארצות הברית. בשנת 1995 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס במקום ה-53, אך לא נקלט בסופו של דבר בליגה, ונאלץ לשחק בקבוצת הפלורידה ביץ' דוגס מליגת ה-CBA האמריקנית ונהפך למושא ההערצתם של עדת מעריצים מקהל הקבוצה. לאחר מספר חודשים פופה שב לאירופה, שם הצטרף לקבוצת פו אורטז הצרפתית עימה זכה באליפות. צביקה שרף, שאימן במכבי תל אביב בשנים אלו, שמע על הענק הרומני המככב בצרפת, והעובדה שיכול היה לקבל אזרחות ישראלית בשל נישואיו לאישה יהודייה, הביאה את שרף להחתימו במכבי. אוהדי הקבוצה קיבלו את פופה בזרועות פתוחות החל מהמשחק הראשון בו ראו אותו קולע את ההוק שוט המשונה וזורק מקו העונשין ביד אחת. פופה שיחק כשחקן ספסל, כמחליף שני לגבוהים כמו באק ג'ונסון, רנדי וייט, רשארד גריפית' וויקטור אלכסנדר ששיחקו בקבוצה באותן השנים. לשיאו הגיע פופה בעונת 1999/2000, כשזכה לדקות משחק נדירות בגמר היורוליג מול פנאתינייקוס.
בשנת 2001, לאחר ארבע עונות במכבי בהן שיחק 9.5 דקות בממוצע ב-145 משחקים, עבר לעונה אחת בירושלים, אותה אימן צביקה שרף. בגיל 30, אחרי עונה שבה שיחק 11 דקות בממוצע למשחק ותרם מעט יותר מחמש נקודות למשחק פרש פופה ממשחק. בתחילה עבד בארצות הברית כאיש מכירות של ציוד משרדי, ובהמשך כמאמן כדורסל של קבוצת הנשים ומורה מחליף במשרה מלאה בבית ספר תיכון בקליפורניה. לאחר מכן עבר הסבה מקצועית והתחיל לעבוד כמורה לחינוך מיוחד. בשנת 2007 עבר לאינדיאנפוליס ושימש כעוזר המאמן של קבוצת הנשים באוניברסיטת אינדיאנפוליס. בשנה זו עבר ניתוח לב מורכב, ממנו התאושש לאחר מספר חודשים.
חיים פרטיים
פופה נשוי ואב לחמישה ילדים.
סורת אאל עמראן
סורת אַאל עִמְרַא֫ן (בערבית: سورة آل عِمْرَان, "סורת בית-עמרם") היא הסורה השלישית בספר הקוראן. הסורה כוללת 200 פסוקים (אַיַא֫ת). בדומה לשמותיהן של הסורות האחרות אין השם מעיד על תוכנה הכולל – הסורה עוסקת במכלול נושאים.
רקע היסטורי
בשנת 622 עבר מוחמד נביא האסלאם עם קהילת מאמיניו לעיר ית'רב, שנקראה מאז אל-מדינה. המעבר נעשה עקב רדיפות במכה וכן בשל בקשתם של שני השבטים הערבים שחיו בית'רב אֲוְס וח'זרג', לשמש להם מנהיג ובורר בסכסוכי הקרקעות הרבים שהיו ביניהם. בעיר ובסביבתה התגוררו דרך קבע גם שלושה שבטים יהודים: בני נדיר, בני קינוקאע ושבט בני קוריט'ה. המעבר למדינה, או ה"היג'רה", כפי שהוא נקרא באסלאם, גרם למספר שינויים בחיי מוחמד וקהילתו: בנוסף לתפקידו כמנהיג דתי, הוא נעשה גם למנהיג מדיני. סורת אאל עמראן מתמקדת איפוא בביטולן של מסורות מקראיות ואוונגליוניות המופיעות במקרא ובברית החדשה, וביצירת סיפר חדש בעל אופי "אסלאמי" לאותם סיפורים מכוננים של היהדות והנצרות.
נושא הסורה
הסורה נקראת "בית (או: משפחת) עמראן" על שמו של עמראן, שלפי המסורת האסלאמית הוא אביה של מרים אמו של ישו. סורת בית עמראן, כיתר הסורות שניתנו במדינה (כמו סורת הפרה), מתאפיינת בסגנון פרוזאי יותר ופחות פיוטי, בניגוד לסורות שניתנו במכה. יתרה מזאת, סגנון הכתיבה כולל מכלול מגוון ביותר של פסוקים אלגוריים וכן פסוקים המדריכים את המוסלמים לא לפקפק בדברי הכתוב. בפסוקים הפותחים את הסורה נאמר:
הסורה מספרת את סיפור לידתה של מרים אם ישו לעמראן וחנה. לאחר מכן, מתוארת הבשורה למרים על אודות לידתו הצפויה של ישו המשיח.
סם פלדיו
סם כריסטיאן פלדיו סקוט (באנגלית: Sam Palladio; נולד ב-21 בנובמבר 1986) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ומוזיקאי אנגלי.
ראשית חייו
פלדיו נולד בפמברי, קנט, אנגליה, בריטניה. הוריו, שניהם אמנים, בקורנוול, אנגליה. פלאדיו למד במכללת רוז ברופורד בסידקופ, לונדון, וסיים את לימודיו בשנת 2008.
קריירה
פלדיו התחיל את הקריירה שלו בתפקידים אורחים בסדרות טלוויזיה שונות, בין היתר פצפוצים קטנים", "רופאים", "השעה" "וקרדינל ברנס". הוא זכה לפרסום כששיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המוזיקלית "נאשוויל" ובתפקיד חוזר כסטוק בסדרה הקומית אפיזודס בין 2012 ל-2015. מאז 2016 הוא משחק בתפקיד חוזר כאד בסדרת הדרמה המדע בדיונית "אנושיים". הוא שיחק בכמה סרטי קולנוע בין היתר בסדרת הסרטים "נסיכה בהחלפה".
תפקידיו בקולנוע כוללים תפקידים כקלווין בסרט (2013), וכרולאן בסרט הפנטזיה המוזיקלית המונפשת "Strange Magic, משנת 2015. הוא היה גם הסולן בלהקת Salt Water Thief. בשנת 2020 הוא הופיע בפרק של הסדרה "התיקון".
מרדף לוהט
מרדף לוהט (באנגלית: Hot Pursuit) הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי משנת 2015 בבימויה של אן פלטשר ומופץ על ידי אולפני האחים וורנר. הוא נכתב על ידי דייוויד פיני וג'ון קווינטנס. הסרט עוקב אחר שוטרת שהוקצתה להגן על אלמנתו של בוס שעמד בראש קרטל סמים מפני שוטרים מושחתים ופושעים שרוצים במותה בזמן שהן בורחות דרך טקסס כדי להימנע מגילוי. בסרט מככבות ריס ווית'רספון וסופיה ורגרה.
הסרט הופק על ידי מטרו גולדווין מאייר, ניו ליין סינמה ופסיפיק סטנדרט והוקרן לראשונה ב-8 במאי 2015. הסרט גרף 13.9 מיליון דולר במהלך סוף השבוע ראשון ו-51.4 מיליון דולר ברחבי העולם, מול תקציב של 35 מיליון דולר.
עלילה
רוז קופר (ריס וית'רספון) היא קצינת משטרת סן אנטוניו שמוסר העבודה שלו מאוד גבוה. בעקבות תקרית שבה בנו של ראש העיר צועק "שוטגאן", והיא פוגעת בו על ידי טייזר וכן חוסר היכולת של קופר בשטח, המפקד מקצה אותה לתא הראיות.
המפקד של קופר, קפטן אמט, נותן לה משימה סודית להצטרף לסגן המרשל האמריקאי ג'קסון, להגן על פליפה ריבה ואשתו דניאלה (סופיה ורגרה). ריבה חייבת להעיד נגד מנהיג הקרטל ויסנטה קורטז. בבית ריבה, זוג מתנקשים רעולי פנים וזוג מתנקשים אחר הורגים את סגן המרשל ובעלה בזמן שקופר ודניאלה נמצאות בקומה השנייה. דניאלה תופסת מזוודה אחת, ובה זוגות נעליים רבים, והנשים בורחות במכוניתו של ריבה. כשדניאלה מנסה לברוח מאוחר יותר, קופר אוזקת את עצמה אליה.
הן נמצאות על ידי חבריו של קופר, הקצינים דיקסון (מייקל מוסלי) והאוזר (מתיו דל נגרו). קופר מבינה שהשוטרים הם אחד מצוותי המתנקשים כשהיא מבחינה בקעקוע של אחד מהם. הן בורחות ופונות לדאלאס, לשם דניאלה ריבה צריכה להגיע כדי להעיד נגד קורטז.
הנשים מגלות שקופר הוכרזה כעת כנמלטת שנמלטה עם דניאלה. רכבן נפגע על ידי משאית שמלאה בסמים. קופר משכנעת נהג המשאית להביא אותן לחנות, שם דניאלה וקופר מחליפות את בגדיהן. כשהמתנקשים מופיעים, הם מתחבאות בקרון סוסים המחובר לטנדר. כשהמשאית עוצרת קופר מנסה לגנוב אותה, אבל הבעלים, רד, מופיע שוב עם אקדח. היא ודניאלה בורחות, מוצאות טנדר אחר ונוסעות משם.
שתי הנשים ממשיכות להתחבר, כשקופר מודה שטבעה הנוקשה, מקשה על היכרות עם גבר. הם מופתעות לגלות אדם בשם רנדי ישן בחלק האחורי של הטנדר. הוא עבריין שהוצמד לו צמיד קרסול לאחר שתקף את המתעללים של אחיותיו. קופר מסכימה להוריד את הצמיד בתמורה לעזרתו של רנדי. דניאלה שמחה לראות את רנדי מפלרטט עם קופר.
דניאלה מסבירה כי שקית הנעליים שלה מכוסה ביהלומים אמיתיים של 4 מיליון דולר, וחושפת את שיטת הלבנת ההון של קורטז. כאשר דיקסון והאוזר מופיעים ויורים עליהן, רנדי תוקף את האוזר, ומאפשר לנשים לברוח.
הנשים עולות לאוטובוס תיירים, עד שדיקסון והאוזר משיגים אותן בכביש. נוטלות את ההגה, הם יורות בחזרה על השוטרים המושחתים, ובסופו של דבר מכוניתם של השוטרים "עפה" מהכביש. אחרי שהן מצליחות, דניאלה מכה את קופר שמתעלפת.
קופר מתעוררת ורואה את דניאלה מדברת עם המתנקשים שגם הם רדפו אחריהם. היא קושרת קשר עם המתנקשים כדי לרצוח את קורטז כנקמה על רצח אחיה. בנוסף, היא לא התכוונה להעיד בדאלאס, אלא שכרה את הגברים כדי 'לחטוף' אותה לפני שהיא תאלץ להגיע לדאלאס בליווי משטרתי. היא עוזבת את קופר, הולכת עם הגברים להפיל את וינסנט קורטז.
זמן קצר לאחר מכן, קופר מנוקה מכל אשמה לאחר שהסבירה מה קרה. קפטן אמט מייעץ לה לתת ל-FBI לטפל בקורטז, אבל היא מתעלמת מבקשתו.
כשהיא מתגנבת לקווינצ'ירה של בתו של קורטז מחופשת כגבר כדי להתקרב לדניאלה, היא מנסה לגרום לה להצמיד לעצמה האזנה כדי להוציא הודאה מקורטז המודה ברצח אחיה. אישה שנכנסת לשירותים טועה בקופר וחושבת שהוא סוטה וזורקת אותה החוצה. כשהיא חוזרת למסיבה, נתקלת באמט, היא מגלה שהוא עובד עבור קורטז. הוא מכוון עליה אקדח, אבל קופר שופכת עליו אלכוהול ומכוונת עליו טייזר כך שהוא עולה באש.
דניאלה חושפת את כוונותיה להרוג את קורטז. קופר מגיעה ועוצרת אותה, אבל כשהוא שולף אקדח קופר יורה בו למוות.
שלושה חודשים לאחר מכן, דניאלה משתחררת מהכלא, וקופר אוספת אותה מהכלא. היא מפתיעה את דניאלה עם זוגות הנעליים הישנות שלה. היא גם חושפת שרנדי איתה במכונית, ודניאלה אוהבת את ה"צד הפרוע" החדש של קופר כשהם נוסעים יחד.
הפקה
הסרט נקרא במקור "Don't Mess with Texas". הצילומים החלו ב-12 במאי 2014 בניו אורלינס, לואיזיאנה, והיו אמורים להימשך חודשיים.
שיווק
הטריילר הראשון של הסרט יצא ב-12 בפברואר 2015.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-8 במאי 2015. לאחר מכן הוא שוחרר להורדה דיגיטלית ב-28 ביולי 2015, וה-DVD הופץ ב-11 באוגוסט 2015.
הכנסות
הסרט גרף 34.6 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-16.9 מיליון דולר במדינות אחרות, בסכום כולל של 51.5 מיליון דולר ברחבי העולם.
ביקורות
באתר האינטרנט לביקורת סרטים Rotten Tomatoes, יש לסרט דירוג של 8% על סמך 179 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 3.17/10. ב- Metacritic, לסרט יש ציון של 31 מתוך 100 על סמך 36 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות בדרך כלל".
רומניט
רומניט (ברומנית: Rumenit) הוא סוג של ענבר שכיח במחוז בוזאו, בדרום מזרח רומניה ובאי סחלין. הרומניט נוטה לצבעים כהים, בין אדום לשחור.
גוש רומניט בן יותר משלושה קילוגרם נשמר באוניברסיטת בוקרשט. כרייה שיטתית של ענבר רומני התרחשה כבר במאות ה-1 וה-2 לפני הספירה, כאשר דאקיה הייתה פרובינציה רומית. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שענבר מהקרפטים של רומניה כבר היה ידוע בשלהי התקופה הנאוליתית ועובד לתכשיטים. בשנת 1875 ניתן לענבר שנחצב ברומניה, בבוקובינה, השם "שראופיט" על שמו של הגאולוג האוסטרי Albrecht Schrauf.
הדיווחים הראשונים על הענבר באזור בוזאו הגיעו מהרוזן הרוסי דמידוב, שעבר במקום בשנת 1837. את השם רומניט העניק לענבר זה הגאולוג אוסקר הלם (Oscar Helm). ב-1920 התחיל הניצול השיטתי של הענבר על ידי המהנדס דומיטרו גריגורסקו (Dumitru Grigorescu). ההפקה החלה ב-39 אתרים באזור בוזאו. ב-1923 הופקו 67 קילוגרמים של רומניט, ב-1924 130 קילוגרמים וב-1925 120 קילוגרמים. בשלב זה גריגורסקו החליט לבקש וקיבל את חכירת השטחים ורישיון הפקה ל-50 שנים, עד 1973. הפקת הענבר נמשכה עד מותו של גריגורסקו, בתאונה, ב-1935. הפקת הענבר נמשכה לסירוגין עד פברואר 1948, כשמשרד המכרות החליט על סגירת הפרויקט. ב-1980 נפתח ביישוב קולצי, באזור בוזאו, מוזיאון עם שתי מחלקות, מחלקה אתנוגרפית ומחלקת ענבר עם 270 דוגמאות מקומיות. בשנים 1981 עד 1986 התחדש חיפוש והפקת הענבר ברומניה.
ב-1986, ראשי המפלגה הקומוניסטית באזור בוזאו העניקו לאלנה צ'אושסקו, לרגל יום הולדתה, מתנת תכשיטי ענבר במסגרות כסף, סט שכלל תליון, זוג עגילים וטבעת. אחרי המהפכה הושבו התכשיטים והוצבו במוזיאון הענבר בקולצי.
פרושוביצה
פְּרוֹשׁוֹבִיצָה (בפולנית: Proszowice; ביידיש: פראשעוויץ) היא עיירת מחוז בפרובינציית פולין קטן שבפולין, כ-25 ק"מ צפונית מזרחית לקרקוב ועל גדת נהר שרניאבה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים את זכויות העיר של היישוב, ואלה הושבו לו רק בשנת 1923, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי פרושוביצה
יהודים ישבו בעיירה עוד טרם פרעות ת"ח ות"ט, אך יישוב זה נחרב במהלך מאורעות אלו. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה עצמאית, ובין מלחמות העולם נמנו בה כ-2,000 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנים אלה נוסדו בעיירה תלמוד תורה, בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה בידי הגרמנים, וב-7 בספטמבר 1939 נכנסו אליה חיילי הוורמכט. במהלך קרב שהתרחש במקום נהרגו מספר יהודים, ובהם ילדים. מספר ימים לאחר מכן, ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה בשדה פתוח, ובזמן זה, בזזו יחד עם הפולנים המקומיים את רכושם. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות, החרמת עסקים וחובת התייצבות לעבודות כפייה מפרכות ומשפילות.
בשנת 1940 הובאו לעיירה למעלה מ-1,000 פליטים יהודים מאזור קרקוב, ומשנת 1941 חייבו הגרמנים את היודנרט המקומי לספק להם עובדים למחנות עבודה בסביבת העיירה. מעת לעת פשטו על העיירה שוטרים גרמנים, וביצעו בה מעשי התעללות ורצח של יהודים, תוך הטלת סכומי כופר גבוהים על הקהילה.
ב-29 באוגוסט 1942 נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר השוק בה, ושם הועלו על עגלות באלימות רבה בידי שוטרים פולנים, תוך רצח חלקם, והוסעו למחנה המעבר בסלומניקי, ממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת הגירוש הכריז הכרוז המקומי בעיירה, לצלילי פעמוני הכנסייה, על כך שהעיירה נפטרת מיהודיה לנצח. לאחר מכן, ערכו הגרמנים והפולנים מצוד קפדני בעיירה, ורצחו את היהודים שנתגלו במקומות מסתור בה.
לאחר האקציה נותרו בעיירה בין 100 ל-200 יהודים. מעת לעת ביצעו בהם הגרמנים והפולנים מעשי רצח, ובמקרה אחד רצח איש גסטאפו חמישה מבניו של אחד היהודים לעיניו ולעיני הקהל הפולני, כאשר האב קשור בחבל, ולאחר מכן נרצח גם הוא. היהודים שעוד נותרו בעיירה שולחו בנובמבר 1942 לגטו מייחוב, ומשם הועברו לבלז'ץ.
יהודים מעטים מהעיירה שעוד הצליחו להסתתר בכפרי הסביבה נרצחו ברובם בידי איכרים פולנים, ובהם משפחות שלמות. מקהילת פרושוביצה שרדו את השואה כ-60 יהודים, אך אלו לא שבו להתגורר בה, לאחר ששניים מהם נרצחו עם שובם בידי פולנים לאומנים.
מינהל К
המינהל פועל במסגרת הלשכה לפעולות טכניות מיוחדות של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית.
לאה צמל
לאה צמל (נולדה ב-19 ביוני 1945) היא עורכת דין ישראלית, המייצגת אסירים ביטחוניים ופלסטינים המואשמים בפעולות טרור וכן ישראלים ופלסטינים המואשמים באלימות כנגד כוחות צה"ל ומתנחלים.
ביוגרפיה
לאה צמל נולדה בחיפה לצבי ופניה צמל, ילידי פולין ואנשי העלייה החמישית. למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך מלחמת ששת הימים התנדבה במסגרת צה"ל לפינוי עולים מאזור הקרבות בירושלים. אחרי המלחמה השתתפה בסיור של צה"ל ביהודה ושומרון, במסגרתו ראתה פליטים פלסטינים, ולדבריה התפתחה אצלה תודעה פוליטית. בסוף 1970, היתה ממקימות התנועה לשחרור האישה. צמל הייתה חברת מצפן ושם פגשה את מיכאל ורשבסקי בן זוגה לחיים ולהם שני ילדים.
פעילות משפטית
ב-1971 עשתה צמל את ההתמחות אצל עורכת הדין פליציה לנגר. ב-1972 ייצגה לראשונה קבוצה של פלסטינים וישראלים תומכי אש"ף, שהואשמו שנסעו לסוריה לאימוני גרילה. המפורסם מחברי הקבוצה הוא אודי אדיב. צמל ייצגה את הפלסטינים. צמל מתארת שבמהלך המשפט כונתה בוגדת והותקפה מילולית. ביולי 1977, בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ (בג"ץ 139/77) קבע כי צמל לא יכולה לייצג בבתי דין צבאיים מאחר שהיא חלק מ, ומשכך ישנה בעיה בחשיפתה למידע ביטחוני מסווג.
צמל ייצגה, במהלך 40 שנה, ישראלים ופלסטינים בבתי דין צבאיים ואזרחיים ובהם מבצעי הלינץ' ברמאללה, אחמד סעדאת, עזרא נאווי ואחרים. לפי תפיסתה, לקוחותיה הפלסטינים הם. ב-1993 סרבה לגנות פגיעה במתנחלים ואמרה שאינה מתנגדת לפגיעה בחייהם.
ב-1992 ייצגה את 415 אנשי החמאס שגורשו ללבנון בעתירות לבג"ץ. העתירה הראשונה השהתה את הגירוש ולאחר הדיון השני הגירוש אושר. צמל הייתה אחת העותרות בעתירות לבג"ץ נגד עינויים שהביאו בסופו של דבר על איסור שימוש בסדרה של שיטות חקירה אלימות ובבג"ץ בנושא מתקן הכליאה והמאסר 1391.
ייצגה את אחמד מנאסרה ב-2015. ייצגה את חבר הכנסת באסל גטאס מבל"ד שהורשע בעסקת טיעון בהברחת טלפונים ניידים לאסירים ביטחוניים בשנים 2016–2017. בשנת 2019, ייצגה את רוצחה של אורי אנסבכר.
בפברואר 2022 בפסק הדין של בג"ץ ביקר השופט יוסף אלרון את צמל שייצגה את משפחת המחבל שרצח את יהודה דימנטמן, בשל השוואה שערכה בין אם הרוצח ואלמנתו של דימנטמן.
פעילות פוליטית
צמל חברה במפלגת בל"ד. בבחירות לכנסת החמש עשרה הוצבה במקום ה-50 ברשימת בל"ד לכנסת, בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006 הוצבה במקום ה-108, בבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 הוצבה במקום ה-20, ובבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצבה במקום ה-20, הפעם במסגרת הרשימה המשותפת מטעם בל"ד, בבחירות לכנסת העשרים ואחת ב-2019 הוצבה במקום ה-106, הפעם במסגרת רע"ם-בל"ד מטעם בל"ד ובבחירות לכנסת העשרים ושתיים ב-2019 הוצבה במקום ה-76, במסגרת הרשימה המשותפת מטעם בל"ד. במערכות בחירות אלו הצבתה הייתה סמלית ובמקומות לא ריאליים במכוון.
הוקרה ופרסים
ב-1996 קיבלה צמל, יחד עם המרכז הפלסטיני לזכויות האדם, את הפרס "חירות, שוויון, אחווה", פרס זכויות האדם החשוב ביותר שניתן על ידי ממשלת צרפת. ב-2005 זכתה צמל ביחד עם עורך דין מוחמד נעאמה בפרס על שם הנס ליטן מטעם איגוד עורכי הדין הדמוקרטיים הגרמנים והאירופאיים.
סרטים על צמל
בשנת 1999 הופק סרט ששמו "פרקליטה ללא גבולות", המתעד את מפעל חייה.
בפסטיבל דוקאביב 2019 זכה סרט תעודה אודותיה, "לאה צמל, עורכת דין" בפרס הסרט הטוב ביותר. הסרט, ובמיוחד הזכייה שלו, גרמו לסערה ציבורית. עיקר המחאה כוון נגד מפעל הפיס אשר העביר מענק בסך 150 אלף ש"ח ליוצרי הסרט במסגרת תמיכתו במפעלי תרבות ישראליים. אחרי מספר ימים של מחאות בפתח משרדיו, מפעל הפיס הודיע כי יבחן את המענק לסרט ויבטל את המענקים לסרטים הזוכים בשנים הבאות. הסרט זכה בפרס אמי לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2021.
ביקורת
ב-2019 שר המשפטים, אמיר אוחנה (הליכוד), הורה לבדוק את חוקיות העסקתה של לאה צמל בסנגוריה הציבורית. בעקבות הפניה, קבע יועץ השר עו"ד משה שוחטמן, שלשר אין סמכות בעניין אולם הוא בוחר להעביר את הפנייה לסניגור הארצי שיבחן התבטאויות אלו. שנה לאחר מכן, לאה צמל הייתה אמורה להתמנות לכהונה נוספת כיושבת ראש ועדת בתי המשפט הצבאיים של לשכת עורכי הדין במחוז ירושלים, אולם הוחלט להקפיא את המינוי.
הגביע הארץ-ישראלי 1935
הגביע הארץ-ישראלי 1935 הייתה התחרות השביעית מאז היווסדה. המשחקים הסתיימו ב-15 ביולי 1935. מספר המשתתפים המשיך לרדת והגיע ל-7 קבוצות בלבד. משחק הגמר התקיים לראשונה באצטדיון המכביה.
קבוצת הפועל תל אביב לא התייצבה למשחק רבע הגמר במחאה על החלטות ההתאגדות לכדורגל בקשר לפעילות הליגה. גם מכבי תל אביב לא הופיעה למשחקי הגביע בעונה זו.
מכבי אבשלום פתח תקווה זכתה בגביע בפעם הראשונה.
הליובולוס לוגובריס
מאפיינים
לטאה זו קטנה מאוד באורך של 23 מילימטרים בלבד ומשקל של 5.9 גרם. היא בעלת חוטם משולש ובעלת כפות רחבות בעלות טפרים המותאמים לחפירה. הלטאה ידועה בצעיריה שהם מתחקים לחיפושיות רצניות מהסוג Anthia, הידועות בהתזת חומצה פורמית חזקה להגנה, מה שגורם לטורפים לעזוב אותה. הלטאות הצעירות בעלות דפוס דומה לחיפושית עם צבעים כהים ועליהם כתמים צהובים בולטים בקדמת הגוף והם גם מהלכים באופן המזכיר מעט את החיפושיות ומרימים את זנבם להטעיה. זוהי דוגמה נדירה בטבע לחקיינות של חולייתנים אחרי חסרי חוליות.
הפרטים הבוגרים מחליפים את צבעם לכתום-חיוור עם פסים חומים על החלק הקדמי ובמקום חקיינות מסתמכים על זריזותם ועל השלת זנבם כדרך להימנע מטריפה.
רצח שלושת הנערים
רצח שלושת הנערים היה אירוע טרור, שבו נחטפו שלושה נערים ישראלים בגוש עציון ונרצחו באותו הלילה, ב-12 ביוני 2014 (ט"ו בסיוון ה'תשע"ד) בידי מחבלים פלסטינים מתנועת החמאס. במשך 18 ימים נערכו אחריהם חיפושים נרחבים ולא נודע מה עלה בגורלם. בפיגוע נרצחו: גיל-עד מיכאל שַׁעֶר, בן 16, תושב טלמון, תלמיד ישיבת מקור חיים בכפר עציון; יעקב נפתלי פרנקל, בן 16, תושב נוף איילון, גם הוא תלמיד ישיבת מקור חיים (בעל אזרחות כפולה - ישראלית ואמריקנית); ואיל יפרח, בן 19, תושב אלעד, תלמיד ישיבת שבי חברון. החוטפים והרוצחים זוהו כמרואן קוואסמה ועאמר אבו עישה. יוזם ומפקד החטיפה הוא מחמוד קוואסמה, מחבל חבר חמאס ממשוחררי עסקת שליט. ב-20 באוגוסט אישר בכיר חמאס סאלח אל-עארורי כי אירוע החטיפה והרצח בוצע על ידי הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
עד למציאת גופותיהם נחשבו הנערים כחטופים, ונלקחה בחשבון אפשרות כי מדובר בפיגוע מיקוח. במשך כשבועיים וחצי, במסגרת מבצע "שובו אחים", השקיעה ישראל מאמצים ניכרים בניסיון לאתרם. ב-30 ביוני, 18 ימים לאחר החטיפה, נמצאו גופותיהם של שלושת הנערים. ב-23 בספטמבר, כשלושה חודשים לאחר החטיפה, אותרו שני הרוצחים בבית בחברון, וחוסלו בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ.
במהלך 18 ימי חיפושים התבלטו בתקשורת דמויותיהן של שלוש האמהות שהעבירו מסר חוסן ושל אמון בדרג המדיני ובכוחות הביטחון. הן הוזמנו לדבר במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה. משפחות הנערים ייסדו את "יום האחדות", שבו עוסקים בישראל ובתפוצות בנושא האחדות בחברה הישראלית. שיאו של היום הוא טקס חלוקת פרס ירושלים לאחדות ישראל, לאישים, ארגונים או מיזמים בעלי השפעה בתחום זה.
תכנון החטיפה
החטיפה תוכננה על ידי פעיל חמאס, חסאם קוואסמה. על פי כתב האישום שהוגש נגדו, באפריל 2014 פגש את קרוב משפחתו, מרואן קוואסמה, ויחד איתו תוכננה החטיפה. חסאם קוואסמה היה אחראי על מימון החטיפה, על השגת כלי הנשק ועל מציאת מקומות להסתרת החטופים, כולל אחריות על אספקת מזון ושתייה ומסתור לאחר החטיפה. מרואן קוואסמה היה אחראי על הובלת הפיגוע, כולל רכישת כלי רכב, האחד בעל לוחית צהובה לביצוע החטיפה עצמה וכלי רכב נוספים למילוט. התוכנית הייתה לבצע את החטיפה באזור גוש עציון, בשל קרבתו לחברון, ולאחר מכן להסתיר את החטופים באזור העיר חברון.
אחיו של חסאם קוואסמה, מחמוד, סייע בהשגת הכסף מרצועת עזה. הכסף הועבר לחברון על ידי אמם של השניים. במהלך מאי נרכשו כלי הרכב וכלי הנשק - שני רובי M-16 ושני אקדחים. מועד ביצוע הפיגוע נקבע בתחילה ל-10 ביוני, ואולם המחבלים לא הצליחו למצוא מטרה מתאימה באותו יום, והוחלט על ניסיון נוסף יומיים לאחר מכן, ביום חמישי, 12 ביוני.
החטיפה והרצח
ביום חמישי בערב המתינו שלושת הנערים לטרמפ בצומת אלון שבות, בדרכם לבתיהם. סמוך לשעה 22:15 הגיעה לצומת מכונית המחבלים, יונדאי i35 שנגנבה ממזרח ירושלים, והנערים עלו עליה. באמצעות איכון של הטלפונים הסלולריים של החטופים התברר שלאחר החטיפה נסעו החוטפים מערבה, אך קודם שהגיעו לקו הירוק ביצעו פניית פרסה וחזרו לכיוון חברון. לאחר כמה דקות של נסיעה טלפן גיל-עד שער למוקד המשטרה ולחש "חטפו אותי", ובהמשך נשמעו צעקות במבטא ערבי, וקולות ירי עמומים. במוקד סברו שזוהי הטרדה ולא פעלו.
על פי כתב האישום שהוגש נגד חסאם קוואסמה, מרואן קוואסמה שלף אקדח, הודיע לנערים כי הם חטופים, ודרש מהם לשמור על השקט. לאחר שהתקשר גיל-עד שער למוקד המשטרתי, הורו שני החוטפים לנערים להוריד את ראשיהם וירו בשלושתם. החוטפים המשיכו בנסיעה לאזור דורא שבדרום הר חברון, שם העלו באש את המכונית ששימשה לחטיפה (המכונית השרופה נמצאה באותו לילה). את שלוש הגופות העבירו לשקיות פלסטיק שחורות, שהועברו לרכב מילוט שהמתין במקום. החוטפים השליכו את הגופות בוואדי חסכה, והמשיכו לחברון. עמאר ומרואן התפצלו, ומרואן המשיך לפגישה עם חסאם. השניים נטלו כלי חפירה ויצאו לאסוף את הגופות כדי לקבור אותן בחלקת אדמה שהייתה שייכת לעמאר. עמאר לא יכול היה לפגוש אותם בגלל כוחות של צה"ל שהיו באזור, ולכן פעלו השניים בלעדיו. הם קברו את הגופות ליד חלחול, ולידם את בגדי הנערים. את כלי החפירה הסתירו.
הדיווח על החטיפה
אופיר שער, אביו של גיל-עד, דיווח על היעדרו למשטרה והתקשר במהלך הלילה שוב ושוב למוקדי ביטחון בניסיון לגרום להם לחפש את בנו. בסופו של דבר החלו פעולות חיפוש רק בסביבות השעה 6 בבוקר.
תומר שרון
תומר שרון (לעיתים מכונה תוֹמָש, נולד ב-14 במאי 1970) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט, זמר ומדבב ישראלי.
רצח שלושת הנערים
מבצע שובו אחים
את החיפושים אחר החטופים ערכו יחידות צה"ל, מג"ב ושב"כ, ברגל, בכלי רכב ובאמצעי תצפית מתקדמים. לצורך החיפושים רוכזו אלפי חיילים סדירים ובהם חטיבת הנח"ל, חטיבת הצנחנים, חטיבת כפיר וחטיבת גבעתי וגדודי חיל ההנדסה וסיירת סמו"ר. בחיפושים השתתפו גם מתנדבים אזרחים מיחידות חילוץ ואזרחים המכירים את שטח החיפושים. החיפושים נערכו בעיקר בגזרת חברון, עקב הערכה שהחוטפים הם מחבלי חמאס מחברון, מרואן קוואסמה ועמר אבו עיישה. חיפושים מצומצמים יותר נערכו גם בחלקים נוספים של יהודה ושומרון. סגר הוטל בחבל יהודה ומחסומים הוצבו סביב הכניסות לחברון. 20 מחסומים נפרסו גם בכבישים שבין דרום הר חברון לעוטף עזה כדי למנוע את העברת החטופים לרצועת עזה.
מטרות המבצע היו רחבות יותר מאיתור שלושת החטופים, וכללו פגיעה בתשתיות חמאס ברחבי יהודה ושומרון. במסגרת זו נעצרו למעלה מ-400 פלסטינים, מרביתם אנשי חמאס, לרבות כ-50 אסירים ששוחררו במהלך עסקת שליט. בין העצורים היו גם בכירי חמאס, ובהם יו"ר הפרלמנט הפלסטיני, עזיז דוויק, ודובר חמאס לשעבר, חסן יוסף ח'ליל. במהלך המבצע נחשפו מצבורים גדולים של אמצעי לחימה. בשבוע השני של המבצע חשפו לוחמי יהל"ם עשרות מנהרות תת-קרקעיות שחפרו פלסטינים באזור חברון.
תומר שרון
ביוגרפיה
שרון מרבה להתבטא בנושאים פוליטיים וחברתיים. הוא כתב מספר מאמרי דעה ב"וואלה!", ו"המקום הכי חם בגיהנום" ומרבה בחשבונות הפייסבוק והטוויטר שלו להביע דעות המזוהות עם השמאל. ב-22 ביוני 2012 נעצר בשדרות רוטשילד יחד עם פעילים נוספים, במהלך ניסיון להקים מחדש את מאהל המחאה.
רצח שלושת הנערים
מבצע שובו אחים
לחיפושים הצטרפו גם אנשי שטח ומומחים אזרחיים. ב-30 ביוני, 18 ימים לאחר החטיפה, מצא אחד המתנדבים האזרחיים, מדריך בית ספר שדה כפר עציון, את גופות הנערים, כשהן מתחת לגל אבנים שהונחו עליו שיחים. הגופות נמצאו בשדה סמוך לח'רבת ארנב, ממערב לעיירה חלחול. שלושת הנרצחים הובאו לקבורה יחד למחרת בבית הקברות במודיעין.
תומר שרון
כסטדנאפיסט
ב-1991 השתתף במופע הבידור והסאטירה "האגף הסגור", של טוביה ויואב צפיר.
לאחר שידור התוכנית "פלטפוס" העלה מופע נונסנס בשם "פעמיים תומר" לצד תומר יוסף, ומופע פאנק שנקרא "t n t". לאחר מכן השתתף במופעים "האגף הסגור" שכתב אפרים סידון ובמופע "פליטי פלטפוס", לצד 3 מחבריו לתוכנית הטלוויזיה "פלטפוס".
רצח שלושת הנערים
מבצע שובו אחים
במקביל למבצע שיגרו פלסטינים מדי יום רקטות קסאם וגראד מרצועת עזה לעבר ישראל. חיל האוויר הישראלי הגיב בתקיפות על מבנים ששימשו לפעילות טרור ועל משגרים מוטמנים.
תומר שרון
כסטדנאפיסט
ב-2002 השתתף במופע "פלפל אל חפלה", שבו בוצעו מיטב שיריו של פלפל אל-מסרי.
רצח שלושת הנערים
המשך החיפושים אחר הרוצחים וסייעניהם
צה"ל והשב"כ המשיכו במצוד אחר מרואן קוואסמה ועמר אבו עישה (שמאז החטיפה ירדו למחתרת) ואחר שותפיהם.
ב-5 ביולי עצר כוח מסתערבים את חוסאם דופש, החשוד במעורבות בחטיפה וברצח של שלושת הנערים. ב-11 ביולי נעצר חוסאם קוואסמה, בחקירתו הודה כי סייע לוגיסטית לחטיפה (גופות הנערים שנרצחו נמצאו בחלקת אדמה שבבעלותו), ונעזר במימון שקיבל מפעילי חמאס ברצועת עזה.
תומר שרון
כסטדנאפיסט
מ-2015 הופיע לצד מעיין פולק-בשן במופע-הרצאה "ניתוח גוף פתוח".
רצח שלושת הנערים
המשך החיפושים אחר הרוצחים וסייעניהם
בעקבות החלטתו של המפקד הצבאי באזור יהודה ושומרון להרוס את בתיהם של החשודים ברצח, מרואן קוואסמה, עמר אבו עישה וחוסאם קוואסמה, עתרו משפחותיהם לבג"ץ נגד ההריסה, אך העתירה נדחתה לאחר שבג"ץ קיבל את טענת המדינה שההריסה נחוצה לשם הרתעת תושבי האזור מפני ביצוע פיגועי טרור רצחניים, ובמיוחד מפני ביצוע פיגועי חטיפה ורצח. ב-17 באוגוסט נהרסו בתי הרוצחים ובית אחראי החטיפה. ב-26 באוגוסט הוגש כתב אישום נגד וואיל כראמה, תושב ענאתא החדשה סמוך לירושלים, על שנתן מקלט לחוסאם קוואסמה.
תומר שרון
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1980, כשהיה תומר שרון בן 10, הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "סלם ותעלם" שהנחה שייקה אופיר. בין השנים 1992–1993 גילם את ירון סגל בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" שיצרה יפה אורנשטיין וביימה יעל גרף. ב-1993 השתתף בתוכנית הסאטירה "קבלת שבת" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ 2.
רצח שלושת הנערים
הריגת הרוצחים
ב-23 בספטמבר 2014 בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ נהרגו שני הרוצחים בחברון. השב"כ איתר אותם במרתף של נגרייה בחברון. את הבית כיתרו לוחמי ימ"מ שהפעילו נוהל סיר לחץ: אחרי שהמבוקשים סירבו להיכנע הופעלו כלי צמ"ה ושופל ממוגן פער חור בקיר ומחפר ממוגן פער חור בתקרת המרתף שבו הסתתרו המבוקשים. אחרי שנחשפו פתחו המחבלים באש אל עבר הכוחות ולוחמי הימ"מ השיבו באש נשק קל ורימונים. בחילופי האש נהרגו המבוקשים.
תגובות מדיניות
במסיבת עיתונאים ב-14 ביוני 2014 הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שארגון טרור חטף את שלושת הנערים. למחרת, ב-15 ביוני, לאחר מעצר מבוקשים לחקירה, האשים נתניהו את חמאס בחטיפה. בנוסף, הטיל נתניהו את האחריות לחטיפה גם על הרשות הפלסטינית, אשר חתמה כשבועיים קודם לכן הסכם עם חמאס על הקמת ממשלת אחדות. ב-22 ביוני אמר נתניהו כי לישראל ישנן הוכחות חד-משמעיות שחמאס אחראי לחטיפה, וכי ההוכחות הוצגו לארצות הברית ולמנהיגי מדינות נוספות.
תומר שרון
בטלוויזיה ובקולנוע
בין השנים 1994–1996 השתתף בתוכנית המערכונים, הנונסנס והסטנדאפ "פלטפוס" שביים אבי כהן ושודרה בטלוויזיה החינוכית ונתנה במה לקומיקאים צעירים כדוגמת עידן אלתרמן ואבי גרייניק. התוכנית יועדה לציבור הילדים והנוער והמשיכה למעשה את הקו של "העולם הערב" בכך שהייתה "לא רצינית" ופתחה בפני יוצרים צעירים את האפשרות להיכנס לעולם הבידור והטלוויזיה. התוכנית זכתה להצלחה רבה, לתוכנית המשך בשם "דומינו" ורוב משתתפיה המשיכו בהצלחה בתחום.
רצח שלושת הנערים
תגובות מדיניות
לשכת ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, הוציאה הודעה שגינתה את שרשרת האירועים שהחלה בחטיפת שלושת הנערים הישראלים והמשיכה בהפרות הישראליות, ואת החיפוש בבתי פלסטינים והתקפות על חפים מפשע רבים. הוא הודיע כי הרשות הפלסטינית תסייע לישראל בחיפושים, וציין כי האירוע התרחש בשטח C הנתון בשליטה ביטחונית ישראלית. עבאס הביע מורת רוחו מההערכות על מעורבות חמאס בחטיפה והכריז כי אם אכן יוכח כי ידו של הארגון בדבר, הסכם האחדות הפלסטיני ייבחן מחדש ואף יבוטל. עם זאת, שר החוץ הפלסטיני, ריאד אל-מאלכי, טען שייתכן שישראל בדתה את החטיפה כדי לנצל את ההזדמנות לפגוע בפלסטינים. מנגד, ארגון חמאס האשים את עבאס בשיתוף פעולה עם ישראל. גורמים בארגון הגדירוהו כבוגד. ראשי חמאס דרשו מעבאס להפסיק את התיאום הביטחוני עם ישראל ואת הסיוע באיתור החטופים. בעקבות כך אירעו עימותים פנימיים, שבהם תקפו פלסטינים מוסדות ביטחון וכוחות ביטחון של הרשות הפלסטינית. שרת החוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון, גינתה אף היא את החטיפה. ב-24 ביוני הגיעו הורי שלושת הנערים לעצרת של מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה, ואמו של נפתלי פרנקל, רחל שפרכר-פרנקל, נאמה בפני המועצה. ב-29 ביוני האיחוד האירופי גינה שנית את החטיפה.