cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוילה
חוילה החמית
חוילה זו מוזכרת כך: ולאחר מכן כאחד מבניו של כוש:, וכן מזוהה עם אלדד הדני כמקום ישבתם של יהודי חוילה. חוקרים חלוקים בדעתם היכן זו ממוקמת, סברה אחת ממקמת אותה באזור מזרח סודאן וצפון-מערב אתיופיה על הנילוס הכחול שאותו מזהים עם הפישון, כלומר מזהים אותה עם ארץ כיאנאום המוזכרת בכתבים האקסומים כמקום של אוצרות רבים, כך שלמעשה ארץ זו שוכנת דרומית-מזרחית לממלכת כוש. סברה נוספת ממקמת אותה באזור חבש עצמו בצפון אתיופיה ואריתריאה וזאת על סמך זיהויו של הפישון עם נהר העטברה-תכזה.
קילה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טאתב אברהמיאן
טאתב אברהמיאן (בארמנית: Տաթև Աբրահամյան; נולדה ב-13 בינואר 1988 בירוואן, בירת ארמניה) היא שחמטאית ארמנית-אמריקאית בדרגת  רב אמן לנשים.
נכון לאוקטובר 2018, מדורגת במקום הרביעי בין הנשים בארצות הברית לפי מד כושר.
הישגיה בשחמט
טאתב אברהמיאן סיימה במקום הראשון המשותף באליפות הנשים של ארצות הברית בשנת 2004 והפסידה בפלייאוף לרוסודאן גולטיאני. בשנת 2006 אברהמיאן זכתה באליפות פאן-אמריקן לנוער, בקואנקה, אקוודור. באליפות ארצות הברית של 2010 היא סיימה במקום השני במשותף עם אנה זטונשקי (זכתה אירינה קראש), ושוב סיימה במקום שני בשנת 2011 לאחר משחק שובר שוויון נגד זטונשקי בסגנון "ארמגדון" מהיר. בשנה זו אף השיגה את דרגת רב אמן לנשים. היא שיחקה במספר אליפויות נשים וזכתה בפרס השחמט לנשים Goddess Chess על סגנון המשחק הבלתי מתפשר שלה. בין ניצחונותיה הבולטים הם שני משחקים בהם הביסה את אלוף ארצות הברית לשעבר, אלכסנדר שבלוב.
אברהמיאן ייצגה את ארצות הברית בחמש אולימפיאדות שחמט לנשים: ב-2008, 2010, 2012, 2014 ו-2018.
השתתפות באולימפיאדות השחמט
אברהמיאן ייצגה את ארצות הברית ב-6 אולימפיאדות שחמט
חיים אישיים
אברהמיאן היגרה לארצות הברית מארמניה עם משפחתה בשנת 2001. היא מתגוררת בגלנדייל, שבקליפורניה. ב-2011 היא סיימה תואר ראשון במדעי המדינה ופסיכולוגיה באוניברסיטת מדינת קליפורניה שבלונג ביץ'.
ג'וליו ריקורדי
ג'וליו ריקורדי (באיטלקית: Giulio Ricordi; 19 בדצמבר 1840 - 6 ביוני 1912) היה מו"ל, עורך ומוזיקאי איטלקי, שהצטרף אל העסק המשפחתי, קאזה ריקורדי, בית הוצאה מוזיקלי, בשנת 1863. מנהל בית ההוצאה אותו זמן היה אביו, טיטו, בנו של מייסד החברה ג'ובאני ריקורדי. עם מות אביו בשנת 1888, היה ג'וליו לראש החברה עד מותו.
חייו
בכינוי ז'ול בורגמיין, היה ג'וליו ריקורדי אחראי במידה רבה ליוקרה של קאזה ריקורדי, שפרסם גם כמה כתבי עת ("לה גאזטה מוזיקלה", "מוזיקה א' מוזיצ'יסטי" ו"ארטס אה לאבור"), ופרסומים שונים, שהיו מפורסמים בעבר ("ספריית הפסנתרן", "יצירתו של פרדריק שופן", "אמנות המוזיקה באיטליה", "הסונאטות של דומניקו סקרלטי").
ריקורדי היה גם המו"ל של האופרות המאוחרות של ג'וזפה ורדי, שעמו יצר קשר בצעירותו. בתכתובת בין ורדי לבינו אישר ורדי את הסכמתו לשינויים, שג'ובאני ריקורדי הציע באופרה "סימון בוקאנגרה" שנים קודם לכן. הנסיבות לא אפשרו לוורדי להתפנות לעריכת השינויים, שיעשו את האופרה נגישה יותר לקהל הרחב, עד נובמבר 1880, אז כתב אל ג'וליו ריקורדי, "אי אפשר להשאיר את היצירה בצורתה הקיימת. היא עצובה ומדכאת מדי." הודות לקשרי האמון והידידות שנוצרו בין ריקורדי לוורדי, הצליח המו"ל הצעיר לשכנע את המלחין לחזור מפרישתו. בשיתוף פעולה עם הלבריתן, המשורר והמלחין הצעיר אריגו בויטו נכתבו שתי האופרות האחרונות של ורדי, אותלו בשנת 1887 ופלסטף בשנת 1893.
בד בבד נקט ריקורדי גישה נבונה ומרחיקת ראות של קידום מלחינים צעירים מבטיחים. ברשימה זו כלולים אמילקארה פונקיילי, אלפרדו קאטאלאני, אנטוניו קארלוס גומז, אומברטו ג'ורדאנו ומעל כולם, ג'אקומו פוצ'יני. לגבי פוצ'יני, בייחוד, היה ריקורדי למעין דמות-אב, מטיל מורא (ובמקרים רבים נדרש לביקורת חריפה כלפי הרגלי העבודה החובבניים של פוצ'יני), אך מעורר אמון עמוק.
תאורים במדיה
המחזה "בעקבות אאידה" - מחזה-עם-מוזיקה מאת ג'וליאן מיטשל משנת 1985 - מתאר את מאבקו של ריקורדי להניע את ורדי שפרש מן ההלחנה לשיתוף פעולה עם הלבריתן הצעיר, אריגו בויטו, במיזם שהביא ליצירת אותלו.
הימליה (ירח)
הימליה הוא ירח של צדק. הוא התגלה על ידי צ'ארלס דילון פרין במצפה כוכבים "ליק" בשנת 1904 ונקרא על שם הנימפה הימליה אשר ילדה לזאוס שלושה בנים.
ב־19 בדצמבר 2000 צילמה החללית קאסיני-הויגנס, בדרכה לשבתאי, תמונה בעלת רזולוציה נמוכה מאוד של הימליה, אך הירח היה רחוק מדי מכדי להראות פרטים לגבי פני השטח שלו.
הימליה קיבל את שמו הנוכחי רק ב־1975; לפני כן הוא נקרא פשוט יופיטר VI, אף שמ־1955 הוא נקרא לעיתים על שם האלה היוונית "הסטיה". הוא הגדול מקבוצת הירחים הימליה, המכילה שבעה מתוך עשרות הירחים המקיפים את צדק.
בקע (רפואה)
בֶּקַע (או קִילֶה, פּקע, שֶבֶר; בלועזית: הֶרְנִיָּיה, Hernia) הוא מעבר של איבר או רקמה אחרת ממקומם הטבעי בגוף במחיצה שרירית או אחרת.
לתיקון המצב נדרשת התערבות כירורגית. הניתוח לתיקון הבקע ידוע כניתוח שבר, והוא אחד הניתוחים השכיחים ביותר ברפואה. הניתוח פשוט, ובדרך כלל נעשה בהרדמה מלאה. ההחלמה מהניתוח תהיה בדרך כלל מהירה, ואינה מצריכה שינויים מיוחדים באורח החיים למעט הגבלה על הרמת משאות במשך חודשים אחדים לאחר הניתוח. סיבוכים בניתוח כוללים דימום העשוי לגרום להמטומה, זיהום, פגיעה בעצבים באזור, פגיעה בכלי הדם של האשך או השחלה, פגיעה בצינור הזרע בזכרים (בבקע מפשעתי) וחזרה של הבקע. סיבוכים אלה אינם שכיחים אך רובם לא מאוד נדירים. שכיחות הסיבוכים עולה כשהבקע כלוא.
סוגי בקעים
הבקע השכיח ביותר מתרחש באזור הבטן, והוא נגרם בעקבות חולשה של שריר בדופן הבטן, המאפשרת ללולאת מעי לצאת ממקומה הטבעי. בקע מעין זה יכול להיות בקע סרעפתי, טבורי, מפשעתי או פוסט-ניתוחי.
בקע סרעפתי
מצב בו נכלאת לולאת מעי או חלק מן הקיבה מעל הסרעפת עקב התרחבות הפתח בשריר הסרעפת שבו עובר הוושט. מאפיין נוסף של בקע זה הוא צרבת.
בקע מפשעתי
שכיח יותר אצל גברים. בבקע זה יוצאת לולאת מעי ממקומה ונכנסת לתעלת המפשעה - דרכה, בחיים העובריים, ירדו האשכים למקומם מחוץ לגוף.
בקע טבורי
שכיח יותר אצל נשים, ונוצר פעמים רבות לאחר הריונות. וזאת עקב חולשת שרירי הבטן האורכיים והרוחביים לאחר התרחבותם בזמן ההריון. שכיח גם בקרב תינוקות.
בקע פוסט-ניתוחי
עשוי להיווצר באזור צלקת ניתוחית בבטן עקב חולשת השרירים באזור.
בקע כלוא
מצב שבו הבקע נכלא בתוך השריר, ומתחיל להיווצר בו נמק. יכול להיווצר בכל סוגי הבקע. מצב זה, המאופיין בכאבי בטן, בעליית חום ובסימנים נוספים, הוא מצב חירום והוא דורש ניתוח דחוף. בקע שאינו כלוא אינו דורש ניתוח דחוף.
הנרי אדוארד טרסקה
הנרי אדוארד טרסקה (בצרפתית: Henri Edouard Tresca; 12 באוקטובר 1814 – 21 ביוני 1885) היה מהנדס מכונות צרפתי ופרופסור ב-Conservatoire National des Arts et Métiers בפריז.
קריטריון טרסקה
קריטריון טרסקה הוא אחד משני קריטריוני הכשל הנפוצים ביותר כיום לחומרים משיכים. הקריטריון מתבסס על הקביעה כי כשל נגרם כתוצאה ממאמצי גזירה: כשל מתרחש כאשר מאמץ הגזירה הראשי הגבוה ביותר, בערכו המוחלט, מגיע לערך קריטי:, כאשר מגדירים:.
סיגורני ויבר
סוזן אלכסנדרה "סיגורני" ויבר (באנגלית: Susan Alexandra "Sigourney" Weaver; נולדה ב-8 באוקטובר 1949) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. ידועה בתפקידה כאלן ריפלי בסרטו של רידלי סקוט, "הנוסע השמיני" (1979), "שובו של הנוסע השמיני" (1986), שבוים על ידי ג'יימס קמרון, ושני סרטי המשך אחרים בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", תפקיד שבו היא זכתה להכרה ברחבי העולם. היא ידועה גם בשל תפקידיה כדיינה בארט בסדרת הסרטים "מכסחי השדים", דיאן פוסי בסרט "גורילות בערפל", ג'ייני קארבר בסרט "סופת קרח", וד"ר גרייס אוגוסטין בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" (2009).
ויבר הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אוסקר בשל הופעותיה ב"שובו של הנוסע השמיני" (1986), "גורילות בערפל" (1988) ו"נערה עובדת" (1988), זוכה פרס גלובוס הזהב בשני הסרטים האחרונים. ויבר מלוהקת בדרך כלל לתפקידי אישה חזקה ונחושה.
ביוגרפיה
וויבר נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית. היא גדלה במשפחה אמידה מרקע נוצרי. בת לאב מפיק טלוויזיה אמריקאי ולאם אנגלייה מקולצ'סטר שוויתרה על קריירת משחק. בגיל 14 שינתה את שמה בהשראת דמות ב"גטסבי הגדול" מאת סקוט פיצג'רלד. למדה משחק בנעוריה אך בחרה ללמוד לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד. אחרי סיום הלימודים למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
בשנת 1967 היא התנדבה בקיבוץ תל יצחק שבישראל.
קריירה
פריצת הדרך הקולנועית שלה הייתה בתפקיד הראשי של ריפלי בסרט המדע הבדיוני "הנוסע השמיני" שביים רידלי סקוט בשנת 1979. בהמשך הופיעה ויבר במגוון תפקידים, הן בסרטים קומיים ("מכסחי השדים", "מכסחי השדים 2", "נערה עובדת", "קדימה, תריץ אחורה"), הן בסרטי מתח ("קופיקט" או "שנה בצל הסכנה") הן בסרטי דרמה ("העלמה והמוות" של רומן פולנסקי, "גורילות בערפל", "סופת קרח").
ב-1984 שיחקה במחזה "Hurlyburly" בברודוויי, עליה קיבלה מועמדות לפרס טוני. ב-1985 שיחקה בסרט הקומדיה הצרפתי "אישה אחת או שתיים" לצד הכוכב הצרפתי ז'ראר דפארדיה.
בשנת 1997 קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית ראשית בסרט טלוויזיה על תפקידה בסרט האימה הטלוויזיוני של Showtime "שלגיה: סיפור אימה", לצד השחקנים סם ניל וגיל בלוז.
בשנת 2002 שיחקה במחזה "כס הרחמים", שכתב וביים ניל לה-בוט ועלה באוף ברודוויי.
בשנת 2003 שיחקה בסרט הילדים "בורות", המבוסס על רב המכר "בורות" בתפקיד המפקחת לו ווקר.
בשנת 2007 כיכבה בסרט "ימים לבנים", סרט דרמה בה משחקת אם אוטיסטית.
בשנת 2009 שיחקה בסרט המדע בדיוני "אווטאר", שיביים ג'יימס קמרון. אחר כך השתתפה בשני סרטי המשך "אווטאר: דרכם של המים" ו"אווטאר 3".
בשנת 2012 שיחקה בסרט האקשן "חטיפה לאור יום" לצד הנרי קאביל וברוס ויליס..
בשנת 2016 השתתפה בהופעת קמע בקומדיה "מכסחות השדים", המבוסס על הסרט המקורי מ-1984 בו שיחקה ויבר בתפקיד ראשי.
חיים אישיים
ויבר נשואה משנת 1984 לבמאי-שחקן ג'ים סימפסון. לזוג בת אחת, שנולדה בשנת 1990.
בשנת 2009 חתמה ויבר על עצומה לתמיכה ברומן פולנסקי, בקריאה לשחרורו לאחר שנעצר בשווייץ ביחס להאשמתו משנת 1977 בגין סימום ואונס של ילדה בת 13; היא כיכבה בעבר בסרטו "העלמה והמוות" ב-1994.
קנדומבלה
השורשים האפריקאיים של הקנדומבלה
העבדים האפריקניים הגיעו לחופי ברזיל כבר ב-1530, תחילה כתוספת ובהמשך כתחליף לכוח העבודה המקומי ההולך ופוחת. לא ידוע מתי הגיעו האפריקנים הראשונים לבאהיה, אך ידוע בבוודאות שהיו בחבל ב-1550.
ברזיל קלטה במשך ארבע מאות שנות סחר עבדים מעל לארבעה מיליון אפריקנים. במקרים רבים האוכלוסייה השחורה הייתה האוכלוסייה השולטת מבחינה מספרית: לדוגמה, ב-1807 בסלבדור, נרשמו 28% לבנים, 20% מולאטים (ילידי תערובת) ו-52% שחורים.
עם העבדים הגיעו לחופי העולם החדש גם דתות, אמונות, דרך חיים וראיית עולם שחלקם נשתמרו עד היום. הקנדומבלה הוא תוצאה של מפגש ארוך בין דתות מקומיות אפריקניות, הדת הקתולית ואמונות אינדיאניות מקומיות. המסורת של יורובה/נאגו היא החזקה והנפוצה ביותר מבין המסורות של הקנדומבלה בבאהיה. מקורה מאנשי היורובה שהגיעו מאזור דרום מערב ניגריה ובנין של היום.
הסיבה לכך שלמרות המגוון הרב של מסורות דתיות שהובאו לבאהיה, דווקא לקוסמולוגית היורובה, העולם הרוחני המובל על ידי ה-אורישה (orixás- אלים אפריקאיים, להלן "האלים"), השפעה כה רבה על הדת האפרו-ברזילאית לא ברורה לגמרי. נראה, עם זאת, כי לפחות בחלקן הסיבות נעוצות בתזוזה הגאוגרפית של סחר העבדים.
שבט היורובה גם סיפק קוסמולוגיה עשירה ומורכבת, מבנה חברתי מוגדר ואנימיזם "נייד": פחות קשור לחפץ ומקום מאשר שאר האמונות האפריקניות.
הקבוצות האתניות השונות של באהיה הקימו מחדש את האמונות והמנהגים המקומיים שלהם בתוך מסגרת שהובאה על ידי היורובה, על כן יש סוגים רבים של קנדומבלה: Candomblé de Angola, Candomblé de Jeje, Candomblé de Congo ועוד. אם כי, עם השנים, התמזגות ונישואי תערובת טשטשו מעט את הגבולות בין הקבוצות האתניות השונות.
למסורת האפריקנית היה תפקיד חשוב באיחוד חברת העבדים. המסורות החברתיות נשתמרו טוב יותר בערים מאשר באזורי הכפר. בחלקים האורבניים, לשחורים מאותם האזורים באפריקה, הייתה לפחות האפשרות להיפגש וליצור קבוצות.
במטעים, בהם ניסו האדונים למנוע היווצרות קבוצות הומוגניות, היווצרות קשרים כאלו הייתה קשה הרבה יותר. מכאן ניתן להבין איך צמח והתפתח הקנדומבלה דווקא בסלבדור בירת באהיה ולא באזור הכפרי.
במשך מאתיים השנים הראשונות התקיים הפולחן האפריקאי בברזיל באופן חשאי. ב-1830, שמונה שנים לאחר עצמאות האומה מפורטוגל ו-58 שנים לפני ביטולה הסופי של העבדות נערכה הפגישה הראשונה של הספיריטיסטים השחורים בפרוורי סלבדור. המרכז (terreiro) לקח את שמו מהמקום, אנג'ניו וליו (engenho velho), "טחנת רוח ישנה", והפולחן עצמו, איש אינו יודע מדוע, נקרא "קנדומבלה".
קנדומבלה, מקומבה ואומבנדה
יש להבדיל בין הקנדומבלה לשני מושגים הקרובים אליו ביותר והעלולים לבלבל: מקומבה (Macumba) ואומבנדה (Umbanda). ב-1920 פיתח Zelio de Morales סוג של ספיריטואליזם חדש הקרוי אומבנדה. מורלס ערבב את הקנדומבלה, הדת הקתולית ואמונות אינדיאניות לתערובת דתית שמשכה אחריה רבים. מתחילתה הייתה האומבנדה מוקדשת למאגיה לבנה, היא קראה לאלים רק לעבודות טובות ולצדקה. עם הזמן, אנשים בעלי כוונות טהורות פחות החלו בפולחן האל האפריקאי אשו (Exu) ולגיון השדים שלו. פולחן זה קרוי קימבנדה (Quimbanda) והוא עוסק במאגיה שחורה וגרימת נזק. למונח מקומבה בברזיל שימוש רחב שכולל כל טקס שמזמנים בו רוחות.
אמונת היורובה באפריקה ובאמריקה
קיימים שני הבדלים עיקריים בין האמונות באפריקה ובאמריקה. בניגריה, פולחן האלים קשור לקבוצות משפחה ולבתי אב.
באל רואים את האב הקדמון של הקבוצה ופולחנו תמיד מתנהל על ידי המנהיג המבוגר ביותר של הקבוצה, דור אחר דור ללא היעזרות בטראנס. מצד שני, חברי קבוצה מסוימים הרוקדים לאל נקראים "בני האלים" וכן קרואים כך אנשים שקיבלו את קריאת האל (מחלה, חלום, וכו') שנחשבים כאנשים ש"נולדו" על ידי האלים, נכנסים למצב של איחוז.
העבדות הרסה לחלוטין קשרים אלו לאחווה ולקבוצת משפחה ואף על פי שהרעיון כי ניתן "לרשת את האל" קיים באמריקה, פולחן קבוצת המשפחה נעלם.
קושי נוסף נעוץ בכך שבניגריה לכל בית אב יש אל משלו. באמריקה לא היה דבר זה אפשרי בייחוד אם ה"אומה" המשוחזרת הייתה מורכבת מעבדים של עיר מסוימת ולא מקבוצה אתנית.
הכוהנים נאלצו לכלול את כל מאמיני האלים השונים בארגון אחד. דבר זה שינה את הטקס: לא עוד זומן אותו אל אחד בכל אירוע, עתה צריך להזכיר את כולם, אחד אחרי השני, בסדר היררכי קבוע מראש הקרוי שירה (Xire).
פנתאון האלים של אלי יורובה באפריקה היה גדול מאוד, אך רק חלק ממנו מנחה את חיי צאצאיהם החיים בעולם החדש. כמעט בכל מרכזי הקנדומבלה מאמינים בכתריסר אלים. המספר הזה מוכפל במהרה אם ניקח בחשבון את המופעים והתכונות השונות המיוחסות לכל אל. אשו (Exu), לדוגמה, מופיע ב-21 גלגולים שונים.
שמות ותפקידי האלים העיקריים בקנדומבלה
האלים העיקריים שעובדים אותם בברזיל הם:
האורישה הם אלי הטבע. הם קשורים לתופעות טבע שונות: מים, אוויר, יער ואדמה, ממקורות ראשוניים אלו האלים אוספים ומעניקים את ה-אשה (axé), האנרגיה החיונית שלהם.
האלים הם אומנם התגלמות של כוחות הטבע, אך מעבר לכך הם גם מייצגים מלכים ומנהיגים שהפכו לאלים לאחר מותם וכן הם קשורים למצבים, תכונות ופעולות אנושיות ספציפיות.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 הקנדומבלה ושאר הגילויים של התרבות האפרו-באהינית כגון הריקוד ואמנות הלחימה קפואירה (capoeira) נרדפו. הקנדומבלה המוקדם נרדף על ידי הכמורה הקתולית ועל ידי הממשל. רדיפה מוקדמת זו הובילה למצב של סינקרטיזם דתי מעניין בין הקנדומבלה לדת הקתולית שנשמר עד היום.
סינקרטיזם בקנדומבלה
הדבר המאפיין ביותר את הקנדומבלה הוא היחס האקלקטי (כלומר המלקט ממקורות רבים) הפתוח של המאמין: אנשים רבים חושבים את עצמם לנוצרים קתוליים מאמינים ואף אדוקים ובה בעת מבקרים במרכזי הקנדומבלה.
בעלי העבדים לא הרשו לאפריקאים לקיים את פולחנם או לנהוג על פי אמונתם, הם הכריחו אותם להפוך לקתולים. הנצרות ברובה הייתה מעטה חיצוני בלבד שכיסה על המסורת ועל הפולחנים האפריקאיים. בעלי עבדים מעטים עשו ניסיון כן לנצר את עבדיהם: למרות שברוב המטעים היו כנסיות, המיסות נערכו לעיתים רחוקות בלבד, הכמרים היו מעטים ולמעטים שהופיעו מפעם לפעם לא הייתה אפשרות להכניס את המאמינים ברזי פולחן נוצרי אמיתי. הטקסים הביתיים והתפילות המשפחתיות גברו והתפשטו כשבעל העבדים הנהיג את התפילה הנוצרית והעבדים חזרו עליה בצורה מכנית בלי להבין את המשמעות.
המאפיינים של הקדושים הנוצריים וכן ביטויים בתמונות ובפסלים אפשרו לאפריקאיים להעביר מקבילות בין הקדושים לאלים כאשר שניהם אחראיים על תחומים מסוימים בחיים ושניהם מתווכים בין בני האנוש לישות העל.
מכיוון שליורובה הייתה תפיסה של האל היוצר כל, אולודומארה (Oludumare), היורובה השבויים ראו בו את האל הנוצרי. ייתכן כי הדבר התאפשר גם מכיוון ששתי הדתות הן ביסודן פנתאיסטיות, שתיהן מאמינות באל עליון מרוחק ובעיקרו לא נגיש לבני תמותה וכן בפנתאון של אלוהיות פחותות שאליהם ניתן לפנות ישירות בעתות מצוקה.
אופי הדת הקתולית שהגיעה לברזיל הוא שהכריע ביכולתם של האפריקאיים להיראות כמקבלים את דת הלבנים ובה בעת לשמור על דת אבותיהם. הפולחן הקתולי האיברי, הרחוק מאופי הפולחן הקשוח והסגפני של רומא, שימר את אופי הדת הקתולית הימי ביניימית של הקונטרה-רפורמציה, דת עממית המעוגנת באמונה בקדושים עושי הנסים. דרך תפילות והבטחת נדרים בקשו הקולוניאליסטים הלבנים הגנה, עזרה, בריאות וכדומה.
הדת הקתולית שהכירו האפריקאים הייתה זו של פולחן הקדושים, ושל הערצה של ישויות רוחניות שפתרו את הבעיות הארציות. הקשר הברור הזה בין אב טיפוס של קדושים לאלים אובחן ואומץ על ידי האוכלוסייה האפריקאית.
הטבע הפוליתאיסטי של הדת הקתולית הברזילאית הושלם על ידי שורת קווי דמיון מבניים לדת היורובה: טקסים ומנחות, אמונה בקסם ובחיזוי העתיד, עבודת האבות (קודמים), נדרים והקרבות ואלים העוסקים בבעיות היומיום – הבסיס של האמונה האפריקאית- כל אלה מצאו את המקבילות בעולם הקתולי.
אפילו סימן הצלב כבר היה סימן קדוש לעבדים שהגיעו מדאהומי. בצורה זו יכלו האפריקאיים להמשיך ולבצע טקסים פגאניים, עתה מוסווים כפולחן קתולי, ולכבד את אליהם שקלטו עתה את שמות הקדושים הנוצריים. בברזיל הקתולית, הדמיון בין המנהגים הדתיים של האוכלוסייה הלבנה והשחורה, בצירוף עם מדיניות כללית של סבלנות והטמעה דתית הדרגתית, אפשרו לאפריקאיים לבנות חזית של קתוליות ובו בזמן לשמור את היסודות של אמונתם.
עם זאת ההקבלות בין האלים לקדושים הנוצריים הועברו במאה ה-19 על ידי אנשים שנולדו באפריקה ולמדו את החשיבות של התכסות בקתוליות. בעזרת כסות זו הם יכלו להמשיך לתפקד בהתאם לכוחות הטבע והקהילה של אפריקה, שהותאמו, בעזרת הדת הכפויה החדשה, לנסיבות החדשות. הדורות הבאים נולדו לתוך מציאות כפולה: למציאות הקנדומבלה האפריקאי המוסתר ולמציאות הקתוליות הברזילאית הגלויה.
הרדיפות של הקנדומבלה פסקו רק באמצע שנות השבעים של המאה ה-20 ורק מאז ניתן היה לחברי הקנדומבלה להיות כנים מבחינה דתית ללא סיכון. למרות זאת ולמרות שעתה נשמעים קולות הקוראים להפריד בין הפולחן הקתולי לזה של הקנדומבלה, שתי המציאויות הדתיות הללו מצויות בבאהיה ולא רק שאינן סותרות, אלא הן אף משלימות אחת את השנייה.
דמויות ופסלים של קדושים קתוליים ממשיכים לשמש במרכזי קנדומבלה רבים כמייצגי האלים, שלא יכולים להיות מגולמים כשלעצמם בהיותם כוחות טבע וחוקי החיים האנושיים. רוב כוהני וכוהנות הקנדומבלה וחברי המרכזים שלהם, עד ליום זה, מוטבלים כקתוליים וכמקובלי האלים כאחד. הפסטיבלים השנתיים העיקריים בבאהיה מבוססים על ההקבלה בין האלים לקדושים, כאשר ימי החגיגה של קדושים נותנים הזדמנות לאפרו-ברזילאיים לעבוד את האלים ה"מחופשים" כפי שעשו אבותיהם בימי העבדות.
לדוגמה: festa do bomfim : שטיפת כנסיית ה-Bomfim בסלבדור בינואר כוללת תהלוכות של כוהנים ומקובלי קנדומבלה הנושאים כדי מים גדולים על ראשם בעזרתם ישטפו את מדרגות הכנסייה כשחזור של טקס שנתי חשוב של "Waters of Oxala" שבוצע באופן פרטי במרכזי הקנדומבלה.
מרכזי הקנדומבלה (terreiros)
בסלבדור בבאהיה יש כ-2,000 מרכזים (terreiros) של קנדומבלה, רובם שייכים למסורת הנאגו/יורובה. לרוב עומדת בראש כל מרכז אישה הידועה בשם מאי ג'י סאנטו (mãe-de-santo ) "אם הקדוש" ובמקרים מועטים יותר מנהל את המרכז גבר ואז הוא נקרא פאי ג'י סאנטו (pai-de-santo) "אב הקדוש".
מספר החברים בכל מרכז משתנה ונע מעשרים למספר מאות של חברים.
אין שום קשר בין מרכזי הקנדומבלה השונים. כל מרכז הוא אוטונומי, תלוי ב"אביו" או ב"אמו" ואינו מכיר בשום סמכות גדולה משלו.
אמנם, המרכזים התארגנו ב-1937 ב"איחוד הכתות האפרו-ברזילאיות של באהיה", אך היה מדובר במוסד מלאכותי של הגנה קולקטיבית כדרך הסינדיקטים, שאין בו שום דבר אפריקאי לא במקורות ולא בחוקים, ושהשאיר לכל קנדומבלה את האוטונומיה המוחלטת שלו.
כל מרכז הוא בבחינת אפריקה בזעיר-אנפין שבה המקדשים הפכו לבתים קטנים המפוזרים בערבה אם עובדים את האלים באזור הפתוח, או לחדרים מופרדים בתוך בית אם עובדים את האלים בערים. המרכז הופך למקום פולחן על ידי הקדשה והקדשה זו מקורה בקבורת האשה Axé) העוצמה הרוחנית של הקנדומבלה.
המושג, במקרה זה מתאר דברים השונים מאוד אחד ממשנהו, אך העובדה המשותפת לכולם היא שכולם משמרים את העוצמה המקודשת: המזון המוענק לאלים, עשבים לרחיצת נשים המוכנסות בברית, עשבים לריפוי מחלות וכדומה. בברזיל, שלא כמו באפריקה, העוצמה הרוחנית של המרכז צריכה להכיל את העוצמה הרוחנית של כל האלים. לאחר שאוספים את כל העצמים המקודשים חופרים בור באדמה ומכניסים לתוכו את העצמים (ההרכב משתנה ממקום למקום) ולאחר שהדבר נעשה אפשר לפתוח את המרכז.
ההיררכיה החברתית של מרכזי קנדומבלה
סמכות של אם או אב הקדוש היא אבסולוטית, היא/הוא אחראיים על כל אירועים והתפקידים החשובים, אדמיניסטרטיביים ורוחניים, הם הפוסקים בכל הוויכוחים - פנימיים וחיצוניים, הם המוציאים לפועל של ההוראות המרכזיות של הקנדומבלה, שומרים על הכבוד, מבצעים חובות ושומרי הסודות, הם המחנכים העיקריים של ה"טירונים".
אב/אם הקדוש גם משמשים כמרפאי הקהילה: הם מגלים את מקור הבעיה הרפואית או הרוחנית ומספקים פתרון ולשם כך הם עשויים להיעזר בכישוף.
בין בנות האלים, אחת משמשת כשנייה במעלה בהיררכית המרכז, מאי פיקנה (mãe pequena), האם הקטנה. תפקידה לדאוג כי רצונות אם הקדוש מבוצעות ולנהל את תפקודו היומיומי של המרכז.
השפעת על חיי היומיום בסלבדור, בירת באהיה
סלבדור, בירת באהיה, בצפון מזרחה של ברזיל, היא העיר הקדושה של הקנדומבלה. הקנדומבלה זו הדת המעניקה את הבסיס הרוחני ואת מבנה העל של החיים בבאהיה.
למרות שקנדומבלה חשוב גם במחוזות אחרים, בבאהיה השפעתו חודרת כל וקובעת את פרטי הפרטים של חיי היומיום, מצבעי הבגדים אותם לובשים עד למאכלים אותם אוכלים בכל יום נתון. הקנדומבלה מהווה השראה לצורה ותוכן של חלק נרחב של התרבות העממית כולל מילים של שירים וצעדי ריקוד. הקנדומבלה מהווה גם מערכת אזוטרית שמעניקה הסברים פילוסופיים וקוסמולוגיים לגחמות החיים האנושיים ברמה החברתית והאישית.
בסלבדור - רשמית עיר נוצרית- יש יותר ממיליון ורבע תושבים. יותר מ-75% מהם צאצאים של אפריקאים. יש בעיר יותר ממאה כנסיות ועם זאת אין מספרן או השפעתן מתקרבות ל-2,000 מרכזי קנדומבלה.
בימי שישי מתלבשים אנשים רבים בלבן מכיוון שיום שישי מוקדש לאושלה (Oxala), האל שיצר את האדם ועל כן נחשב לאבי האנושות וצבעו לבן: צבע חוכמה ושלום.
בפינות הרחוב עומדות מוכרות המאכלים, נשים אפריקאיות הלבושות בתלבושות קנדומבלה אופייניות, המכונות גם "באינות". נשים אלו הן נשים שעברו את טקס החניכה והמטעמים שהן מוכרות כוללים את המאכלים האהובים על האלים.
פרטי השגרה היומית של האנשים הקשורים בקנדומבלה גם היא מוכתבת על ידי דתם. כל יום בשבוע קשור לאל מסוים שאת צבעיו האנשים לובשים, את מאכליו אוכלים, וממאכלי הטאבו שלו הם קרוב לוודאי ימנעו. הקישור של ימים מסוימים לאלים יכול אף לקבוע אם האנשים יקיימו יחסי מין. ביום שמוקדש לאל המגן שלו יעדיפו חלק מהאנשים להתנזר.
אפילו אופי ואירועי השנה מנובאים על ידי הקנדומבלה. בראשון לינואר העיתונים ואף בחדשות הטלוויזיה הממלכתית מודיעים את זהות האל שנקבע על ידי כוהני וכוהנות הקנדומבלה כאל שישלוט בשנה הקרובה. לפי זהות האל מחליטים האם השנה תהיה שנת שלום או מלחמה, מחלות, סערות או שנת יצירה ויצרנות.
בסלבדור יש מסעדות הקרויות בשם האלים, תמונות ופסלי האלים ממלאים את הרחובות, השלטים והבניינים בסלבדור. כך, סמלי הקנדומבלה מהווים, בדרכים רבות, חלק קבוע ורגיל של חוויות יומיומיות של כל תושבי סלבדור.
מכיוון שהאלים, "התגלמות תופעות הטבע", מזוהים עם צמחים, בעלי חיים, מאכלים, מינרלים וצבעים מסוימים האנשים יכולים להיות כל הזמן בקשר עם האנרגיות הרוחניות שלהם באמצעות כל אחד מאלמנטים אלו. אם כך, ישנה המשכיות בין העולם האנושי, הטבעי והרוחני. שיטת אמונה זו מאפשרת לאנשים להבין את טבע כוחות היקום ומעניקה דרכים ספציפיות להיכנס ולשמור את המגע אתם על מנת לקדם את ההרמוניה החברתית והאישית.
טקסי חגיגות האלים
חגיגות פומביות לאלים של הקנדומבלה, המהוות רק חלק קטן מפעילויות הרוחניות של המרכז, הם טקסים תרבותיים המשחזרים אלמנטים מהמציאות הרוחנית וההיסטוריה של היורובה. הנוכחים והמשתתפים בטקסים אלו משיגים אנרגיה רוחנית כתוצאה מנוכחות האלים אתם הם מגיעים לקשר והרמוניה קרובים. אנרגיה זו עוזרת להם לשפר את איכות חייהם. כמות קטנה של מאכלים האהובים על האל שלכבודו נערכת החגיגה, מונחים על מזבחו כדי שהאל יספוג את התמצית הרוחנית שלו והשאר מוגש לכל הנוכחים בטקס. אנשים שחולקים את הסעודה עם האל מכניסים לגופם חלק מהעוצמה של האלים.
הקשרים בין בני האדם לאלים הם קשרי תלות הדדית. בני האדם זקוקים לאלים אך גם האלים יכולים להתקיים רק אם בני האדם יאכילו אותם וישאילו להם את גופיהם בהם יוכלו האלים לרקוד ולהמחיש את פרטי הקיום המתמשך שלהם.
טקסים פומביים נחגגים ביום מסוים בשנה המוקדש לאל מסוים. התאריך המדויק משתנה ממרכז למרכז ומקנדומבלה לקנדומבלה. חלק מהחגיגות כגון החגיגות לכבוד יאמנז'ה ואושלה אומצו על ידי האוכלוסייה הברזילאית הרחבה ולבשו צורה של חגיגות וטקסים פומביים עצומים. למרות זאת רוב החגיגות הן צנועות יותר ומוגבלות לחברי המרכז ולמספר צופים.
הקורבן: החלק הזה של הטקס אינו סודי לגמרי, אך בדרך כלל הוא מתקיים בפני מספר מועט של אנשים, כולם חברי הכת. ללא ספק קיים חשש שמראה הדם יחזק בקרב הלא מוכנסים בברית את הסטריאוטיפ הרווח לגבי ה"ברבריות" או " אופי של דעות קדומות" של האמונה האפריקאית. ההקרבה מבוצעת על ידי האשוגון שזהו תפקידו בהיררכיה הכהונתית. הקורבן הוא תמיד בעל חיים הנקבע בהתאם לאל לו הוא מוענק. "בעל חיים על שתי רגליים" או " בעל חיים על ארבע רגליים" לפי המינוח המסורתי: יונה, תרנגולת, כבשה ועוד. מין החיה המוקרבת צריך להיות זהה לזה של האל המקבל את הדם ודרך ההריגה משתנה גם היא בהתאם למקרה: תלישת הראש, מכה בראש, הקזת דם וכדומה.
מדויק יותר לדבר תמיד לא על קורבן אחד כי אם על שניים, מכיוון שלא משנה באיזה אל מדובר אשו צריך להיות תמיד הראשון לו יקריבו את הקורבן. כך יש את הקורבן הראשון של "בעל חיים על שתי רגליים" לאשו, וקורבן שני בדרך כלל של "בעל חיים על ארבע רגליים", לאל לו מוקדשת החגיגה.
המנחה: בעל החיים המוקרב עובר מידי האשוגון לידי הטבחית שתכין את מזון האלים. הדם, החלקים הפנימיים, הכנפיים והראש שייכים לאלים. את מה שנשאר מבעל החיים לא זורקים: הוא מבושל וחלק מהתבשיל יושם בצלוחיות ויועמד לפני סלעים או חלקי ברזל המייצגים את האלים. הטבחית, אייה באסה (iya-basse), (אסור כי תהיה במחזור) לא מכינה רק את הקורבן. יש צורך באותו מספר מנות כמספר האלים שיקראו להם במהלך הטקס. היא מכינה את המנות האהובות על אלים אלו ותיתן "לאכול" מהמנות לאבנים שמייצגות אלים אלו. מה שנשאר מהאוכל נאכל בסוף הטקס על ידי המאמינים.
לפני הטקס עצמו הבאראקאו (barracão), מקום המפגש המרכזי, מקושט בצורה ריטואלית בצמחי פולחן.
פאג'ה דג'י אשו (Pade de Exu): את הקורבן מקריבים בבוקר, תהליך הבישול המנחות לאלים נמשך לאורך אחר הצהרים, הטקס הפומבי מתחיל עם שקיעת השמש ונמשך עמוק אל תוך הלילה. הטקס מתחיל תמיד ב-Pade de Exu שפעמים רבות ניתן לו פירוש מוטעה: התפיסה אשו הוא שד. הוא יכול להפריע לטקס אם לא יחלקו לו כבוד ולכן צריך לבקש ממנו לעזוב.
על פי האמונה אשו הוא המתווך ההכרחי בין בני האדם לעל-טבעי, המתרגם המכיר בו זמנית את שפת בני התמותה ואת שפת האלים. מטרת הטקס אם כן, היא להביא לאלי אפריקה את קריאת בניהם מברזיל. הטקס נחגג על ידי שתי "בנות אלים" הזקנות ביותר במרכז לצליל שירה אפריקאית בפני כוס מים וצלחת המכילה את מזונו של אשו. הכוס והצלחת יילקחו מיד לאחר מכן מחוץ לחדר בו יתקיים הטקס, בדרך כלל לצומת דרכים, אחד המקומות החביבים על אשו. למרות שהטקס מופנה לאשו הוא כולל גם תפילה לאבות הקנדומבלה או למתים.
הריקודים המקדימים: האלים נקראים על פי סדר מסוים המשתנה מקנדומבלה לקנדומבלה, אך קבוע תמיד באותו המרכז. הסדר קרוי שירה (Xire ) והוא מתחיל תמיד באשו ומסתיים באושלה, אדון השמים האל הנערץ ביותר.
כל אל מקבל לפחות שלושה מזמורים המושרים בשפה האפריקאית ומלווים בקצב התופים. המזמורים נועדו לגרום לאלים לבוא. המזמורים לא רק מושרים הם גם נרקדים מכיוון שהם מהווים גם העלאה של אירועים שונים מהיסטוריית האלים: אלו הם פרגמנטים מיתיים והמיתוס צריך להיות מוצג בזמן שבו הוא מסופר בשביל לקבל את כל כוח היכולת הסיפורית.
במקרים שהטקס ממשיך זמן רב מבלי שהאלים ירדו, מנגנים התופים את toque adarrum שלא מלווה במזמורים מכיוון שכעת לא קוראים לאל מסוים אלא לכולם בבת אחת והקצב נעשה מהיר יותר ויותר כשהוא גורם לפתיחת השרירים, הקרביים והראשים ובכך מאפשר את חדירתו של האל לו חיכו זמן כה רב. כשהתקף הדיבוק מתבצע, האוגה (oga) (נשים האחראיות על שמירת בני האלים כשהם בטראנס) מורידות מבני האלים כל דבר שיוכל לחנוק אותם בזמן העוויתות ובראש ובראשונה את הנעלים.
המעשה בנעליים הוא סימבולי: מדובר בקילוף אישיותם הברזילאית כדי לגרום להם לחזור למצבם האפריקאי. לנעלים חשיבות רבה בחיי הכושי האמריקאי – הנעליים היו סימן לחופש. כשעבד יצא לחופשי הדבר הראשון שעשה היה לקנות זוג נעליים כדי להשתוות ללבן. ואפילו אם הוא לא נעל אותן הוא החזיק אותן קשורות בחבל לצווארו או לידו. ירידת האלים לתוך בני האדם מחזירה את האנשים למצבם האפריקאי, לחיים השבטיים של אבותיהם. הם יגעו מעתה באדמה (שהיא אלה בפני עצמה) ברגלם היחפה.
עוצמת ההתקף משתנה מאדם לאדם ומאל לאל. אם העוצמה חזקה מדי, ישים הכוהן המנהל את הטקס את ידו על עורף ה"סוס" כדי להרגיעו, לאחר מכן ילבישו אותו בבגדי האל וישימו בין ידיו חפצים סימבוליים של מעמדו החדש (חרב של אוגון, קשת של אושוסי וכדומה).
כל חבר במרכז יכול לקבל רק את האל אליו נקשר בטקסי הקבלה. רוחות האלים לא נכנסות בכל אלה שעברו את טקסי הקבלה ובוודאי שלא בנשים במחזור שאסור להן אפילו להשתתף בטקסים. נשים בהריון שמותר להן להשתתף בטקסים לא "יעלה" עליהן האל שלהן לעולם. גם אנשים המבקרים ממרכזים אחרים אינם אמורים להיכנס לטראנס. "בנות האלים" רוקדות ברודה (roda) (מעגל) עם כיוון השעון לקצבים של אלים שונים הבאים ברצף. ה"בנות" מבצעות את התנועות הכוריאוגרפיות של כל אל אותן למדו במשך תקופת החניכה. למרות שהדיבוק יכול להופיע בכל שלב בטקס כל אל מעדיף להופיע בשלבים המתקדמים של הריקוד שלו כשקצב התופים הוא מרבי.
מחול האלים: לאחר הפסקה בני ובנות האלים חוזרים לחדר הטקס לבושים בתלבושות מסורתיות של האלים ש"רוכבים" עליהם, אך מרגע זה אין הם בני/בנות האלים, אלה הם האלים עצמם שנתגלגלו ובאו להתערבב לרגע בבני כתם בברזיל. הפנים הופכות למסכות, עוברות מטמורפוזה, מאבדות את קמטי העבודה היומיומית, את אותות החיים הרגילים עם הדאגות והבעיות. רק האלים נמצאים, רוקדים, מדי פעם נותנים עצות או מגלים את העתיד. גבולות הטבעי והעל-טבעי לא קיימים עוד. אפריקה וברזיל הפכו לאחד: האקסטזה יצרה את האיחוד המיוחל.
הטראנס המשני: לקראת סוף החגיגות בשעות בוקר מוקדמות נכנסות לעיתים קרובות בנות האלים לטראנס משני. במצב ילדותי זה ארה (ere), האל מופיע כילד בן שלוש-ארבע. מכיוון שמדובר בסוף הטקס, ילדות וילדי אלים אלו מורשים לעיתים קרובות להישאר ולהשתולל בחדר הטקס. הם רודפים אחד אחר השני, בוכים, מתווכחים, משחקים בצעצועים דמיוניים ובקיצור מתנהגים כילדים מפונקים. הטקס הפומבי מסתיים בזאת.
טקסי הקבלה
יש שתי דרגות בין חברי הקנדומבלה: אלה שעברו את טקסי הקבלה ("המקובלים") מרמות שונות ובעלי תפקידים שונים, ואלה שלא באו בברית שמגיעים לטקסים ומחפשים עזרה בקרב הכוהנים, אך אינם שותפים באופן אינטימי ומשמעותי כמו ה"מקובלים". בהתייעצויות שלהם עם הכוהן/ת הם מחפשים דרך להבין את האירועים השוטפים ואת דינמיקת החיים שלהם, או שהם מבקשים הנחיה ועזרה בהתחייבותם כלפי האלים. הכוהן/ת משמש כמתווך בין העולם האנושי לעולם האלים והוא מבקש מידע ועזרה בשביל הנזקק על ידי זריקת 16 צדפות. הדרך בה נופלות ומסתדרות הצדפות מצביעה על מסרים מהאלים שהכוהן למד לפרש.
המוכנסים בברית הם אנשים שיצרו קשר חזק במיוחד לאלים. בהתאם לדוקטרינת הקנדומבלה לכל אדם יש את האל העיקרי שלו שפועל כמדריך רוחני וששומר עליו. זהותו של האל יכולה להיקבע על ידי הכוהן דרך חיזוי בעזרת הצדפות. האל מייצג את האישיות האמיתית של האדם: את טבעו האמיתי כמנוגד לתפקידים ודרכי התנהגות שנלמדו על ידיו מהחברה. תהליך החניכה/ההכנסה בברית מאפשר לזהות בוודאות את המדריך הרוחני של האדם ומאפשר לו להיות מודע לטבעו ולדחפיו האמיתיים. ההכנסה בברית דורשת מספר שבועות של התבודדות. במשך השבועות הללו האדם לומד על האל שלו ומתקשר עמו. תקופת אימונים אינטנסיבית זו הכרחית כדי לאפשר לו לעלות על הדרך הנכונה, להתמקד ולהתחבר למקור האנרגיה הפנימית והעליונה. בקנדומבלה, בעיות בדרך כלל מפורשות כתוצאה של הדיסהרמוניה של האדם עם האל שלו שמהווה את מקור האנרגיה הרוחנית שלו. אפילו אם האדם יודע מי האל שלו ייתכן ואינו יודע איך לשרת אותו נכונה. הפרעות נפשיות מפורשות לעיתים קרובות כתוצאה של חוסר עבודת האל בצורה הנדרשת או מזיהוי מוטעה של האל המשויך לאדם.
ההכנסה לקנדומבלה נעשית בהדרגה ויש לה מספר שלבים:
שטיפת המחרוזת: שטיפת המחרוזת מסמלת את הדרגה הנמוכה ביותר. לכל חבר במרכז יש את המחרוזת האישית שלו כשחרוזיה צבועים בצבעי האל אליו הוא משתייך: לבן בשביל אושלה, לבן ואדום לשנגו, ירוק לאושוסי וכדומה. למחרוזת עצמה אין ערך אם היא לא עברה מראש הכנה קבועה, אם היא לא נשטפה. אדם הרוצה להשתתף בחיי קנדומבלה צריך להתייעץ תחילה בכוהן שיטיל למענו צדפות כדי לדעת את שם האל "אדון ראשו", לאחר מכן ניתן לרכוש את המחרוזת בשוק. כדי שיהיה לה ערך על המחרוזת להישאר לילה שלם מונחת על אבן האל שלה שנשטפה על ידי דם של ציפור שהוקרבה ועשבים מיוחדים ששטפו גם את המחרוזת. לזה מוסיפים את "ראש" האדם שנחשב כמושב האל. הראש יישטף באותם העשבים ובאותם המים ששמשו לשטיפת המחרוזת והאבן. כך שלושת חברי הטרינום (האל, האדם והמחרוזת) נכנסים במגע, דבר שמאפשר זרימה מיסטית מהאל לאדם דרך המחרוזת, לכן למחרוזת יש ערך רק לגבי בעליה. טקס השטיפה חשוב מאד: אדם העובר אותו עובר לעולם אחר. מעכשיו אין הוא אותו אדם חופשי שהיה קודם. הוא קשור לשורה שלמה של התחייבויות שליליות או חיוביות, של מטלות וחובות. הוא לא יכול לאכול מזון מסוים, לא יכול לקיים יחסי מין ביום בשבוע שמוקדש לאלו והוא ישתתף בהוצאות הקנדומבלה. Bori: שם הטקס הוא "לתת לאכול לראש". האדם שבשבילו מבצעים את הטקס יושב על מחצלת המכוסה בבד לבן, חלקו העליון עירום ועל כתפיו מגבת פשוטה. הכהן, הלבוש גם כן בלבן, מתייעץ תחילה באוביס (Oubis, אגוזים) כדי לדעת את רצון האלים. אם הם מקבלים את הטקס, הוא מתחיל בציטוט נוסחאות מקודשות בשפה אפריקאית. הוא לועס בין שיניו את האגוז ומתיז את העיסה כשלוש פעמים על המטופל. מזונות שונים יוכנו, חלקם יוגש לאל, "אדון הראש", חלק אחר יוקדש למתים וחלק יוצב על ראש עושה הבורי. החלק האחרון יבושל לארוחה המסכמת. יוקרב תרנגול שדמו ישקה את אבן האל וכן את ראשו, רגליו, ידיו וחזהו של המאמין. את התרנגול מקריבים על ידי תלישה חזקה של הראש ומגישים את הגוף, המתעוות עדיין, שמצווארו זורם דם, לפה המטופל אשר צריך לשתותו. הטקס מסתיים בהתייעצות נוספת באגוזים כדי לדעת אם האלים היו מרוצים. המטופל יישאר לילה שלם בבית עם המזון על ראשו כדי שלאל יהיה די זמן לאכול.
ההכנסה בברית: לאחר שטיפת המחרוזת והבורי בן/בת האל ייכנסו לתוך מקדש בו יגורו עתה מספר חודשים (3 עד 12, תלוי בסוג הקנדומבלה). פותחים בהתייעצות עם הצדפות כדי לבדוק איזה אל דורש את המועמד לכניסה בברית. לאחר מכן בחשכת הלילה המועמד ירחץ במעיין מקודש. הוא נוטש את בגדיו הישנים לפני הכניסה למים ומקבל חדשים ביציאה. זהו מעשה סימבולי הבא להראות את המעבר מחיים רגילים לחיים מיסטיים. מכינים אבן חדשה, ייחודית למוכנס בברית והיא תדאג לו עד סוף חייו, כשהוא מצדו צריך לתת לה "לאכול". אבן של כל אל נשטפת בתמצית הייחודית לה (שנגו באמבט שמן דקלים ועשבים קדושים, יאמנז'ה בדבש וקמח תירס וכדומה). אבן זו תבוא במגע עם המוכנס בברית והמחרוזת. כדי לחזק את הטקס מבצעים גם טקס בורי שאמור לחזק את הראש.
קיבוע האל בראש ילדו ייעשה באיטיות, שלב אחרי שלב, מהכניסה למקדש ועד לטבילה האפילה המסיימת את התהליך. האופי ההדרגתי מיוצג על ידי סמלים: תחילה גוזרים את השיער במספרים, אחר כך מגלחים, הגולגולת נשטפת בדם בעל חיים על שתיים, ואחר כך של בעל חיים על ארבע. במשך כל השלבים הללו המועמד חי בחדר קטן קמריניה (Camarinha) ולא יכול לתקשר עם מבקרי הקנדומבלה מלבד במחיאות כפיים. כל אחד מהשלבים מתחיל בהקרבת קורבן לאשו. בחודשים האלו המועמד לומד את סודות הקנדומבלה. מלמדים אותו את כל מה שמעמדו לעתיד כבן אל יצריך אותו לדעת. בזמן ההכנסה בברית האישיות הקודמת שלו נשברת ונהרסת כדי להיות מוחלפת באישיות חדשה. במשך כל זמן החניכה צריך לשמור על טוהר הגוף: אסור לקיים יחסים.
כשההדרכה מסתיימת יש יציאה ראשונה של בן האלים, אך היציאה עוד לא פומבית רק אלו שכבר הוכנסו בברית משתתפים בה. יציאה נוספת מתבצעת תשעה ימים מאוחר יותר והיציאה השלישית והאחרונה, הפומבית, ביום התשעה עשר, כשלפניה עושים טבילת דם גדולה מבעלי החיים על ארבע. בטקס זה האל של המוכנס בברית נשלח לאפריקה למצוא את השם לאישיות החדשה שנולדה. רק המוות לבדו יבטל את ההזדהות הכפולה הזו של הפרט עם האל שלו ועם החברה האפריקאית.
נורברט נאכטוואי
נורברט נאכטוואי (בגרמנית: Norbert Nachtweih, נולד ב-4 ביוני 1957 בזאנגרהאוזן שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר באיינטרכט פרנקפורט ובבאיירן מינכן. נאכטוואי התפרסם בכך שערק מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית בתקופת מסך הברזל ביחד עם חברו הכדורגלן יורגן פהל, וזכה בתארים רבים כשחקן מזרח גרמני בגרמניה המערבית.
קנדומבלה
טקסי הקבלה
רוב פעילויות המרכז אינן פומביות ומתייחסות רק למוכנסים בברית ולאליהם, כל טקס פומבי מתחיל ונגמר בהכנות פרטיות, פעולות פולחניות ובטקסים פנימיים של המרכז וחבריו היכולים להימשך ימים. מהות הקיום של הקנדומבלה ותכלית כל הפולחנים: בעיקר הפרטיים אך גם של הפומביים, היא להגביר את ההשתתפות האנושית בעוצמה הרוחנית של היקום. הפעילות הפולחנית מקשרת את האנשים לעוצמת היקום כפי שהוא מיוצג על ידי האלים. דרך צורות פולחניות ספציפיות ומגוונות ניתן לשחרר את העוצמה, לנתב אותה או לאגור זמנית ולהעביר לחפצים או לאנשים.
בזמן ההכנסה בברית המוכנס מקבל מלבד הכוח של האל האישי שלו גם חלק מהכוח של המרכז. ככל שדרגת ההכנסה בברית גבוהה יותר כך הוא יכול לאגור, לשלוט ולחלוק יותר כוח. רק דרך ההכנסה בברית לומד האדם את הידע על הכוח, את הגישה אליו ואת דרך השימוש והשליטה עליו. לכוהן טוב יש כוח רב בעקבות היחסים האינטימיים והאינטנסיביים שלו עם האלים. הכוח מאפשר לו להיות אפקטיבי ולהעביר אנרגיה חיובית למרכז, למוכנסות בברית ולקהילה הרחבה.
נורברט נאכטוואי
כמי האלה
נאכטוואי, יליד גרמניה המזרחית, שיחק במועדון הנוער של כמי האלה (כיום פ.צ. האלשר), הממוקם בעיר האלה, השוכנת בסקסוניה-אנהלט, אחת מהמדינות שהרכיבו את גרמניה המזרחית. בשנת 1974, עלה נאכטוואי לבוגרים של כמי האלה, כאשר הקבוצה בדיוק העפילה אל ליגת העל המזרח-גרמנית. בשתי עונותיו בקבוצה הבוגרת כבש שני שערים ב-35 הופעות.
קנדומבלה
פילוסופיה דתית
הדתות האפרו ברזילאיות הם היתוך של נצרות ודת היורבה, הנצרות בדתות אלה בברזיל היא יותר צורנית ומשמשת כסמל, אבל היא גם חלק עקרי בזהותם הדתית, והם רואים עצמם כקתולים מאמינים. פולחן האלים והטקסים סביבם, הוא הפולחן והפילוסופיה הדתית- אין הפרדה בין גשמי לרוחני, בין קודש לחול, הגישה המטאפיזית היא שהנשמה והגוף אינם מתקיימים בעולמות נפרדים. החיבור לאלים נעשה על ידי טראנס גופני ונפשי, והאלים נתפסים כבעלי יכולת על טבעית לעזור למאמין. האלים שלהם יש לאדם גישה אליהם, נחשבים כחלק מהטבע, ולא כישות עליונה מעל הטבע כמו אולורום שאליו לא ניתן להגיע, והגוף נתפס ככלי דרכו אפשר להגיע לחיבור לאל ולהתגלות. לחושים ולגוף יש תפקיד חשוב, והוא גם לא נחשב למשהו שיש לדכאו ולראות בו משהו נעלה פחות מהקודש כי אין את ההפרדה הזאת שקיימת למשל בדתות האברהמיות. אך בדומה להם ישנה הפרדה ברורה בין טוב לרע.
בצורה די פרדוקסלית התפיסה הזו די נוגדת את הנצרות שהיא גם חלק בלתי נפרד מהזהות של הקנדומבלה, אך היא הפוכה ממנו, בנצרות יש הפרדה ברורה בין קדוש ליום יומי בין הארצי לגבוהה. הגוף נחשב למשהו גשמי וארצי, והנפש לגבוהה ואלוהית והגוף מפתה אותך להתפתות לייצר כמבחן, בדתות האפרו ברזילאיות הגוף משמש ככלי לעיתים גשמי ולעיתים רוחני ולעיתים שניהם יחד בו זמנית. בנצרות העצמה היא בתפילה, במילה הכתובה, בקנדומבלה האקסטזה היא זו שמשחקת תפקיד עקרי. והעצמה היא בסלגדאס (ריטואל שירים, ריקודים, תלבושות ומנהגים בחג מסוים) בטקסים, בטראנס הנפשי-גופני, ובריקודים. לעיתים חושים חזקים ועצמתים או צרכים "גשמיים" נחשבים גם הם כבעלי ממד מיסטי ורוחני.
נורברט נאכטוואי
העריקה לגרמניה המערבית והחתימה בפרנקפורט
בשנת 1976, נאכטוואי עבר לגרמניה המערבית, וחתם באיינטרכט פרנקפורט. לא היה מדובר במעבר קבוצה רגיל. בגרמניה המזרחית היה איסור לחצות את הגבול לגרמניה המערבית בעידן מסך הברזל, ונאכטוואי, ביחד עם חברו לכמי האלה, יורגן פהל, ניצלו הזדמנות שנקרתה בדרכם ככדורגלנים המשתתפים בטורנירים בינלאומיים. באוקטובר 1976 שיחקו נאכטוואי ופהל בנבחרת גרמניה המזרחית, וטסו לטורקיה על מנת לערוק ממנה לגרמניה המערבית, וכשנחתו בה, חתמו שניהם באיינטרכט פרנקפורט. נאכטוואי שיחק שש עונות בפרנקפורט, וכבש 26 שערים ב-120 הופעות. נאכטוואי אף זכה בגביע אופ"א עם איינטרכט פרנקפורט בשנת 1980, לאחר ניצחונות במפגשים כפולים מול באיירן מינכן בחצי הגמר ומול בורוסיה מנשנגלדבך בגמר. כעבור שנה, זכה נאכטוואי עם פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על קייזרסלאוטרן.
באיירן מינכן
בקיץ 1982 חתם נאכטוואי בבאיירן מינכן, בה שיחק שבע עונות, צבר 220 משחקי בונדסליגה וכבש 20 שערים. נאכטוואי נחשב לאחד השחקנים החשובים בקבוצה בשנות ה-80, וזכה עמה בארבע אליפויות, מתוכן שלוש ברצף, ובשני גביעים מקומיים. נאכטוואי פתח במשחק גמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן 2-1 לפורטו.
קאן
בשנת 1989 חתם נאכטוואי בקאן מליגת העל הצרפתית, שם שיחק שתי עונות. נאכטוואי שיתף פעולה בקאן עם הכוכב העולה זינדין זידאן, וסייע לקבוצה להעפיל לגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה.
סיום הקריירה
בשנת 1991 חזר לתקופה קצרה לאיינטרכט פרנקפורט, ובהמשך השנה חתם בוולדהוף מנהיים מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק ארבע עונות, ופרש מכדורגל מקצועני בשנת 1995. בהמשך, שיחק במספר מועדוני חובבים.
קריירה בינלאומית
נאכטוואי שיחק בנבחרת הצעירה של גרמניה המזרחית, אך עקב העריקה לגרמניה המערבית, נאסר עליו לשחק בנבחרת לפי חוקי פיפ"א הנוקשים, שלא התירו לשחק בנבחרת גרמניה המערבית לשחקן עם עבר בנבחרת גרמניה המזרחית. זאת על אף שנחשב לאחד הכדורגלנים המצליחים ביותר בגרמניה המערבית באותה תקופה.
תארים
עם באיירן מינכן:
קופה אמריקה 2024
קופה אמריקה 2024 (בפורטוגזית: Copa América de 2024) יהיה הטורניר ה-48 של קופה אמריקה, גביע אליפות אמריקה הדרומית לנבחרות בכדורגל שיערך בארצות הברית, שמאורגן על ידי קונפדרציית הכדורגל של אמריקה הדרומית, CONMEBOL.
תנסה להגן על תוארה כאלופה, לאחר שגברה בגמר קופה אמריקה 2021 1–0 על יריבתה הוותיקה,.
מארחת
טרם נקבעה המארחת של קופה אמריקה 2024. הטורניר היה אמור להיערך באקוודור, לפי צו הרוטציה של CONMEBOL. עם זאת, נשיא CONMEBOL, אלחנדרו דומינגס, הבהיר כי אקוודור הייתה מועמדת, אך עדיין לא נבחרה לארגן את הטורניר. בנובמבר 2022 סירבה המדינה לארח את הטורניר, ופרו וארצות הברית הביעו עניין בארגונו.
נבחרות
כל עשר הנבחרות החברות ב-CONMEBOL זכאיות להעפיל לטורניר, לצד אורחות פוטנציאליות:
על פי השמועות חברות CONCACAF הבאות מוזמנות כנבחרות אורחות למהדורה זו של הקופה אמריקה:
החברות הבאות בקונפדרציית הכדורגל של אסיה מעוניינות גם הן להשתתף בטורניר וכרגע נמצאים בשיחות על הצטרפות.
יעקב יהושע פלק
הרב יעקב יהושע פַלְק (1680, כ"ח בכסלו ה'תמ"א – 1756, י"ד בשבט ה'תקט"ז) היה רבן של לבוב, ברלין, מץ ופרנקפורט על המיין. מחבר סדרת ספרי פני יהושע על התלמוד הבבלי.
תולדות חייו
נולד בקרקוב בכ"ח בכסלו תמ"א (1680) לרבי צבי הירש, שהיה חבר בית הדין בעירו, ולמרים בת הרב אברהם הלוי, חתן רבי יהושע העשיל בעל "מגיני שלמה", שעל שמו נקרא הרך הנולד - יהושע. השם יעקב נוסף לו ברבות השנים בעקבות מחלה.
בילדותו למד בקרקוב אצל רבי גבריאל אסקלס, ובשנת ה'ת"ן עברה משפחתו לריישא, והוא למד שם אצל אחי אמו רבי שמואל אב"ד ריישא. הוא מזכיר כרבו את רבי צבי הירש בלחוב, אך לא ידוע במי מדובר. כנראה למד גם בלבוב אצל הרב חיים רייצעס. נישא ללאה בתו של רבי שלמה סג"ל לנדא מלבוב, ושם נתמנה למשגיח על המלמדים והמורים בבתי התלמוד תורה.
נוסחת נויברג
נוסחת נויברג היא נוסחה לחישוב מתוקן של תוצאות בתחרויות ברידג' כאשר שיטת חישוב התוצאות היא Match Points ולוח אחד או יותר שוחקו מספר פעמים קטן יותר מהלוחות האחרים. הנוסחה קרויה על שמו של המתמטיקאי הצרפתי ז'ראר נויברג (בצרפתית: Gérard Neuberg; נפטר בשנת 2016). שימוש בנוסחה הזו נפוץ במצבים שבהם יש "חצי שולחן", כלומר: מספר הזוגות המשתתפים בתחרות הוא אי זוגי ולכן בכל סיבוב זוג אחד אינו משחק. מקרה שכיח נוסף לשימוש בנוסחה זו הוא המקרה בו משחקים תחרות שבה מספר סקציות מספר השולחנות בסקציות שונות אינו זהה. כך למשל, נשתמש בנוסחת נויברג בתחרות שבה יש שתי סקציות כשבאחת יש 13 שולחנות ובשנייה 12 שולחנות. יהיו ידיים שישוחקו רק בסקציה שבה 13 שולחנות.
תת-חבורה פרו-נורמלית
כל תת-חבורה נורמלית היא פרו-נורמלית. תת-חבורה תת-נורמלית פרו-נורמלית היא נורמלית.
כל תת-חבורה אב-נורמלית היא פרו-נורמלית. כל תת-חבורה פרו-נורמלית היא פרה-נורמלית (paranormal), ולכן גם פולי-נורמלית.
נוסחת נויברג
מטרת השימוש בנוסחה היא הערכת ה-Match Points שהיו מושגות תוך שמירה על מתן משקל שווה ללוח שלא שוחק וללוחות ששוחקו.
הנוסחה
N = מספר ההשוואות המקסימלי בתחרות
n = מספר ההשוואות בפועל על הלוח
mp = מספר התוצאות שהושגו בפועל על הלוח
מתי לא משתמשים בנוסחה
לא משתמשים בנוסחת נויברג כאשר יש פחות מ-4 תוצאות. כשיש תוצאה אחת שני הזוגות מקבלים 60% על יהד. כשיש שתי תוצאות 55% עבור התוצאה הגרועה יחסית ו-65% עבור התוצאה הטובה יותר. כשיש 3 תוצאות עבור התוצאה הגרועה ביותר מקבלים 50%. עבור התוצאה האמצעית מקבלים 60% ועבור התוצאה הטובה ביותר מקבלים 70%.
דוגמה
הלוח שוחק 6 פעמים. יתר הלוחות שוחקו 7 פעמים. זוג X צבר 4 Match Points. חישוב מחדש על פי נוסחת נויברג. N = 7 n = 6 mp = 4
MP=(N/n)*(mp+1)-1 4.833=MP=(7/6)*(4+1)-1
זוג Y צבר 9 Match Points. חישוב מחדש על פי נוסחת נויברג. N = 7 n = 6 mp = 9
החרם הערבי
החרם הערבי, או חרם הליגה הערבית נגד ישראל, הוא חרם כלכלי נגד מדינת ישראל שהוטל על ידי הליגה הערבית. החרם כולל איסור על קשרים כלכליים ישירים של חברות הליגה עם מדינת ישראל וחרם שניוני על חברות המקיימות קשרים כלכליים עם מדינת ישראל. החרם מהווה אמצעי ללוחמה כלכלית בו משתמשות מדינות ערב כחלק ממאבקן במדינת ישראל. החרם החל בינואר 1946 עוד לפני הקמת מדינת ישראל. בשנת 1951, בעקבות החלטה של הליגה הערבית כי אף מדינה ערבית לא תקיים יחסים כלכליים עם חברות המקיימות יחסים כלכליים עם מדינת ישראל, הוקם בדמשק משרד המעקב של החרם. בשיאו, הוטל החרם על כ-8,500 חברות (כולל פורד וקוקה-קולה), אך כיום השפעת החרם נמוכה ביותר.
יעקב יהושע פלק
תולדות חייו
הוא נבחר לפרנס העיר והחזיק ישיבה בביתו. קיבל סמיכה מאת החכם צבי.
נוסחת נויברג
דוגמה
MP=(N/n)*(mp+1)-1 10.667=MP=(7/6)*(9+1)-1
יעקב יהושע פלק
תולדות חייו
בג' בכסלו ה'תס"ג (1702) נספו אשתו, חמותו ובתו הקטנה בפיצוץ של מחסני אבק שרפה בעיר, שגרם להחרבת ביתו ובתים נוספים, וכן לשרפה ברחבי העיר, אך הרב פאלק שרד.
בהקדמה לספרו "פני יהושע" כתב שהמניע לכתיבת הספר הייתה פיצוץ מחסן חומר הנפץ בעיר, עת הבית בו ישב ולימד קרס על כל יושביו ובעיר פרצה שרפה. בשכבו תחת ההריסות הוא נדר לה' שאם יוציאו משם יעסוק כל חייו בלימוד התורה וגם ימשיך במה שהתחיל אבי סבתו, מחבר הספר "מגיני שלמה" – תירוץ קושיות בעלי התוספות על רש"י. מיד כשסיים את הכרזתו נפתח בפניו שביל בין העמודים שקרסו. רבי מנחם מנדל מקוצק סיפר עליו, שקודם שחיבר את הספר למד את הש"ס 36 פעמים: "רבינו זצ"ל הפליא מגדולת בעל פני יהושע, שקודם שהתחיל לחבר ספרו למד את הש"ס ל"ו פעמים".
נישא בשנית לטויבא, בת הגביר ישכר מלבוב, אשר תמך בו במשך כל חייו. לאחר פטירתה ממחלה ממושכת, נשא את גיטא איגר, אשר החיד"א מספר אודותיה כי במסעותיו הגיע לעיר וורמיזא שם התארח אצל הפני יהושע, ואשתו של הרב הייתה למדנית גדולה והרב ואשתו דברו ביניהם בלימוד.
כיהן ברבנות בעיירות הגליציאניות טרלא וליסקא (לינסק), וכן בריטשוול ובקריב. מליסקא נקרא למלא את מקום הרב ר' צבי הירש אשכנזי בלבוב, שנפטר בא' באייר תע"ח (1718). בשנת 1720 בחרה הקהילה במקומו את ר' משה חיים בן-ליזרל (נינו של רבי אריה לייב "הארוך" מקראקא) כרב העיר. ר' יהושע הוזמן על ידי מחותנו, ר' אריה לייבוש לבוצ'אץ' ומשם ניהל, ללא הצלחה מרובה, מלחמה על המשך כהונתו בלבוב.
בשלהי שנת 1730 נקרא לכהן כרב בברלין, במקומו של רבי משה לבוב שפוטר ממשרתו לאחר כהונה קצרה, ובתחילת שנת 1731 הגיע אליה. לאחר שדן לחובה את נתן פייטל (בן) חיים אפרים, אחד מראשי העיר, התנכל לו זה והצר צעדיו, עד שהוכרח לעזוב את העיר. פלק התקבל לרבה של יהדות מץ בשנת 1734 במקום הרב ר' יעקב ריישר שנפטר. בשנת 1741 נבחר לרב הראשי בפרנקפורט, במקומו של רבי יעקב פופרש שנפטר שנה לפני כן.
לאחר שנאלץ לעזוב את פרנקפורט, הוא התגורר במנהיים ולאחר מכן בוורמייזא, שם שהה כמה שנים. לבקשת גדולי פרנקפורט הסכים לשוב לעיר בשנית לפני פסח תקי"ג (1753) אך מתנגדיו מנעו ממנו לדרוש בשבת הגדול. הוא סירב להשלים עם פגיעה כזו בכבודו, ועל כן עזב את העיר ועבר לעיר הסמוכה אופנבך על המיין, שם התחיל לכתוב את תשובתו בעניין המחלוקת, אך נפל למשכב, בעת שהסכימו קהילת פרנקפורט לקבלו בחזרה התגבר חוליו, ונפטר בי"ד בשבט תקט"ז, (17 בינואר 1756). בקהילת פרנקפורט נכתבה תפילת יזכור לעלוי נשמתו.
חיבוריו
הספר נדפס במקור בארבעה חלקים: חלק שני נדפס באמסטרדם שנת ה'תצ"ט (1739), חלק ראשון נדפס בפרנקפורט על המיין בשנת ה'תקי"ב 1752, חלק שלישי נדפס בפרנקפורט בשנת מותו של הפני יהושע - ה'תקט"ז (1756). חלק רביעי נדפס לאחר מותו. הספר מבאר את סוגיות הש"ס על־פי גדולי המפרשים, בעיקר התוספות ורש"י - שהמחבר היה מצאצאיהם. הביאור נעשה בשיטת העיון, החקירה, הסברה והפלפול. אופיינית לחיבור זה הירידה לפרטי הפרטים של כל סוגיה. אף ששיטת הלימוד המקובלת בדורות האחרונים רחוקה למדי מדרכו, זוכה הספר לפופולריות רבה בישיבות והוא אחד מאבני היסוד במשא־ומתן התלמודי. ספרו כולל חידושים על מסכתות ברכות, שבת, כתובות, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, חולין, מכות, שבועות, ועוד כמה חידושים על מסכתות שונות. לעומת זאת נשארו בכתב יד חידושיו למסכת בבא בתרא.
החרם הערבי
היסטוריה
מאמצים להטלת חרם על עסקים בבעלות יהודית החלו עוד בשנת 1921. החרם המקורי אסר על קיום קשרים עסקיים עם עסקים יהודיים בארץ ישראל. חלק מהערבים-הפלסטינים שלא הקפידו על קיום החרם הותקפו פיזית במהלך מאורעות תרפ"ט. חרמות נוספים הוטלו על ידי הקונגרס הסורי-פלסטיני, אשר הוקם ב-1921 על ידי גולים פלסטינים וסורים ומטרתו להשפיע על תנאי המנדט שניתן באזור ארץ ישראל (1933), איחוד העבודה הערבי (1934) והנהגת הערבים הפלסטינים (1936). בדצמבר 1945 הוכרז חרם רשמי מטעם מועצת הליגה הערבית על סחורות המיוצרות בארץ ישראל על ידי יהודים שניכנס לתוקפו ב 1 בינואר 1946. המטרה הרשמית הייתה תמיכה בערבים הפלסטינים מול הציונות, אולם בפועל נעזרו המדינות הערביות בחרם כדי למנוע הפצה של מוצרים יהודיים בשטחן, הפצה אשר מנעה התפתחות של הכלכלות המקומיות. נטען כי אף שהחרם היה מיועד כלפי מוצרים יהודיים הרי שבפועל נמנעו באותן ארצות מקבלת מוצרים ערביים שמקורם בארץ ישראל.