cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השבויים הישראלים בסוריה ובלבנון במלחמת העצמאות
הנפילה בשבי
בהיעדר מצב המלחמה בין הצדדים התייחסו אליהם הלבנונים כפושעים פליליים והאשימו אותם בניסיון לפגוע במקורות המים בלבנון באמצעות חיידקי כולרה. עו"ד אהרון חוטר ישי נשלח מטעם ההגנה לדאוג להגנה משפטית נאותה. הם נידונו לשנתיים עד שלוש שנות מאסר. הלבנונים כאמור לא ראו בהם שבויי מלחמה והם הוחזקו ב"כלא החול" בביירות בתנאים קשים עם אסירים פליליים באולמות צפופים רוחשי שרצים וכינים.
שני חיילי צה"ל נפלו בשבי בקרבות סג'רה וחייל אחד נפל בשבי בקרב עם חיילי צבא ההצלה של קאוקג'י ליד מנרה ב-23 באוקטובר 1948.
העצורים מארצות הברית
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגבשה בארצות הברית קבוצה של 20 ילידי הארץ ששהו שם ובקשו להצטרף ללוחמים בארץ ישראל. בקבוצה היו שבתי טבת, אלי אילן ועודד בורלא. האונייה הגיעה לנמל ביירות ב-14 במאי 1948 מיד לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל. אנשי ז'נדרמריה לבנונים הורידו אותם מהאונייה, העבירו אותם למחנה בבעלבכ וסירבו לבקשת הסורים להעבירם לסוריה. הם נחקרו שטחית ללא הפעלת לחץ פיזי.
פרנסוס על גלגלים
הרומן עוסק בפסיכולוגיה, תרבות ומגדר בצורה קלילה ומשעשעת, אך בעיקר במקומה של היצירה הכתובה בחייהם של אנשים. בספר מתארת הלן מקגיל, רווקה בת 39 שגרה בחווה עם אחיה הסופר, את קורותיה במשך מספר ימים. יום בהיר אחד היא קונה חנות ספרים ניידת מהנווד הכריזמטי, רוג'ר מיפלין, ומתחילה לנדוד איתו ברחבי ניו אינגלנד. במהלך מסעם, מקגיל לומדת את רזי המקצוע ממיפלין, ומסיעה אותו ליעדו הסופי, תחנת רכבת ממנה יוכל לנסוע אל אחיו המתגורר בברוקלין, שם ברצונו לכתוב ספר.
מקור השם
פרנסוס הוא שמו של הר במיתולוגיה יוונית, הר המקודש לאפולו, ועליו חיו המוזות. בספר הוא כינוי לקרון הספרים שבמרכז העלילה.
תקציר העלילה
רוג'ר מיפלין נודד ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית בקרון (שנקרא בשם החיבה: פרנסוס) שבתוכו ספרים למכירה. הוא מרגיש שהגיע הזמן לעשות שינוי בחייו. את קרון הספרים הוא מוכר להלן מקגיל שנמאס לה לעבוד בחווה המשפחתית בעוד אחיה שקוע בכתיבת ספרים המתארים את חיי הכפר. רוג'ר מלהיב ומדביק את הלן באהבתו לקריאה ובציפייה להרפתקאות שמזמנים חיי הנדודים. בתום העסקה, המוכר והקונה ממשיכים לגלגל את ה'מיזם' ביחד כדי שהיא תלמד את רזי המקצוע ורק אז נפרדות דרכיהם, אולם בהמשך העלילה הם שבים ומתאחדים לאחר תלאות מרובות. הספר הצנום מלא באהבה לספרות ולבני האדם - אהבה לא שגרתית, חמלה והומור.
תרגום הספר
הספר תורגם לעברית בפעם הראשונה ב-2011 על ידי יהונתן דיין בהוצאת זיקית. זהו הספר הראשון שראה אור במסגרת ההוצאה. מאז הוצאתו לאור ראה החיבור אור בעשר מהדורות והוא כיכב ברשימת רבי המכר של החנויות הפרטיות למעלה משלוש שנים ברציפות.
ספר ההמשך "חנות הספרים הרדופה", אשר יצא, גם הוא בהוצאת זיקית ב-2013, מתאר את חייהם של הלן ורוג'ר כזוג נשוי המשתקע במקום אחד.
ביקורות
עם צאתו לאור בתרגום לעברית הספר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. המבקרים כינוהו משעשע, מלהיב, סאטירה לא כואבת. יעד בירן כותב שתפקידו של רוג'ר מיפלין הוא לברור לקורא את הספר המתאים לאדם המתאים, מתוך השפע הספרותי הקיים. זאת כאנלוגיה לתפקידה של הוצאת הספרים זיקית.
פילדלפיה רול
פילדלפיה רול הוא מאקיסושי (מסווג גם כקוואריסושי), סוג של סושי המוכן בדרך כלל עם סלמון מעושן, גבינת שמנת ומלפפון. הוא יכול לכלול גם מרכיבים אחרים, כמו סוגים אחרים של דגים, אבוקדו, בצל ירוק, ושומשום. כמו רולים רבים של סושי בהשראה מערבית, המרכיבים והשם מבוססים על שוק אמריקאי.
סטופנדמיס
סטופנדמיס (שם מדעי: Stupendemys) הוא סוג נכחד של צב מים מתוקים. מאובן של אחד ממיני הסוג נמצא על ידי הפלאונטולוג רוג'ר ווד (Roger C. Wood) בצפון ונצואלה בסלעים שתוארכו לתקופה שבין סוף המיוקן לתחילת הפליוקן, כחמישה או שישה מיליוני שנים לפני זמננו. מאובן נוסף של מין דומה נמצא מאוחר יותר בצפון ברזיל. עם אורך שריון של כ-3.3 מטרים, הוא אחד מהצבים הגדולים שהתקיימו אי פעם והוא מתחרה בגודלו רק עם ארכלון.
נראה שגודלו איפשר לו להישאר מתחת לפני המים למשך פרקי זמן ממושכים כשהוא ניזון מצמחי מים. מצד שני, מסתו כנראה הפריעה לו להתמודד עם זרמי מים והוא נאלץ לחיות באזור בו אין זרמים חזקים מדי. כמו כן, משקלו נעשה כבד מדי על פני היבשה והוא נמנע לצאת מהמים למעט לצורך הטלת ביצים.
מינים
עד היום נמצאו שני מינים:
בניין (מבנה)
בניין הוא מבנה אדריכלי המיועד לשימוש כמחסה ולתפוסה מתמשכת על ידי בני אדם.
במדינת ישראל מגדיר חוק התכנון והבניה "בניין" כ-
עם זאת, השימוש הלשוני במילה "בניין" בהקשר היומיומי כולל לרוב רק מבנים סגורים בעלי קירות וגג המיועדים לתפוסת בני אדם.
בניינים עשויים לשמש במגוון שימושים, כגון בית מגורים, בניין משרדים, בניין ציבורי, מרכז מסחרי ועוד. חלקם מבנים נמוכים וחלקם בעלי מספר קומות, רבי קומות ואף גורדי שחקים, שנועדו להגדיל את שטח הבנייה תוך שימוש בשטח קרקע קטן יחסית עליו בנוי הבניין.
בניין מועצת הסחר של שיקגו
בניין מועצת הסחר של שיקגו (באנגלית: Chicago Board of Trade Building) הוא גורד שחקים בן 44 קומות המתנשא לגובה של 184 מטרים שעוצב בסגנון אר דקו. הבניין ממוקם בלופ של שיקגו, ניצב למרגלות הקניון של רחוב לה סאל. נבנה בשנת 1930 עבור בורסת הנגזרות של שיקגו (CBOT) ושימש כמקום המסחר העיקרי של ה-CBOT ומאוחר יותר של קבוצת CME, שהוקמה בשנת 2007 על ידי מיזוג ה-CBOT ובורסת הסחורות של שיקגו. בשנת 2012, קבוצת CME מכרה את בניין CBOT לקונסורציום של משקיעי נדל"ן, הכוללים את GlenStar Properties LLC ו-USAA Real Estate Company.
ה-CBOT ממוקם באתר מאז 1885. בניין שתוכנן על ידי ויליאם בויינגטון עמד במקום מ-1885 עד 1929, בהיותו הבניין הגבוה ביותר בשיקגו מאז בנייתו ועד להסרת מגדל השעון שלו ב-1895. בניין בויינגטון נהפך ללא תקני בשנות ה-20 ונהרס ב-1929, הוחלף בבניין הנוכחי שתוכנן על ידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root). הבניין הנוכחי היה בעצמו הגבוה ביותר בשיקגו עד 1965, אז עקף אותו מרכז ריצ'רד ג'יי דיילי.
המבנה הנוכחי ידוע בארכיטקטורת האר דקו שלו, בפסלים ובגילוף אבן בקנה מידה גדול, כמו גם בקומות מסחר גדולות. פסל אר דקו מאלומיניום בן שלוש קומות של קרס, אלת החקלאות (במיוחד תבואה), מכסה את הבניין. הבניין מהווה אטרקציה ומיקום פופולרי לצילומי סרטים, ובעליו והנהלתו זכו בפרסים על מאמצים לשימור הבניין ועל ניהול המשרדים. הבניין נרשם כציון דרך של שיקגו בשנת 1977 וחתן כבוד לאומי היסטורי ומרשם לאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1978.
פארק קליין-גליניקה
פארק קליין-גליניקה (בגרמנית: Park Klein-Glienicke או Glienicker Park) הוא פארק בסגנון גן אנגלי בפאתי דרום-מערב ברלין, בגרמניה. הוא ממוקם בפרוור ואנזה ברובע שטגליץ-צלנדורף. הפארק, הקרוב לגשר גליניקה (המכונה "גשר המרגלים"), פתוח לקהל הרחב. הפארק הוא חלק מאתר המורשת העולמית מכלול "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" של ארגון אונסק"ו. בתוך מכלול זה הוא אחד מחמשת הפארקים העיקריים. האחרים הם פארק סנסוסי, הגן החדש (נוייר גרטן), פארק בבלסברג ואי הטווסים. רק פארק סנסוסי עולה על פארק גליניקה במכלול הפארקים של פוטסדאם במגוון סגנונות הגינון. הפארק עוצב בעיקר בזכות מאמציו של אדם אחד, קרל, נסיך פרוסיה, שהיה מעורב בצורה אינטנסיבית במימון ובתכנון הפארק. הפארק משתרע על פני כ-1,160 דונם.
היסטוריה
בשנת 1682 הזמין פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, המכונה "הנסיך הבוחר הגדול", את הראשונה, טירת הציד גלינקה, ליד הכפר הנטוש קליין-גלינקה שסבל קשות במלחמת שלושים השנים. בטירה היה גן עם ארבע בריכות קרפיונים. מדרום לטירה היה פארק חיות בר מגודר. מצפון גן עצים ושני כרמים. האזור היה מקושר לפוטסדאם כבר מ-1660 באמצעות גשר גליניקה הראשון שהיה בנוי בעץ. בשנת 1715, בזמן שלטונו של המלך פרידריך וילהלם הראשון, המכונה "המלך-החייל", הפכה הטירה לבית חולים צבאי עבור חיילים בהסגר. בשנת 1747 קנה מנהל בית החולים ד"ר מירו (Dr. Mirow) את גן העצים ואת הכרם החדש שהוזנחו מאז מותו של "המלך-החייל" והקים שם אחוזה שבה מלבד חקלאות פעלו כבשנים ללבנים וסיד. בשנת 1758 הפכה הטירה עצמה לבית חרושת לטפטים שהפך לבית יתומים בשנת 1827. החל משנת 1789 נבנה הכביש בין ברלין לפוטסדאם והפריד באופן ברור בין הטירה לשעבר ובין האחוזה החדשה. לאחוזת מירו היו בעלים שונים עד שהמפקד הפרוסי לוטננט גנרל קרל פון לינדנאו (Carl von Lindenau) קנה אותה בשנת 1796, והפך אותה ל.
לאחר ש רכש את האחוזה בשנת 1814, הוא הזמין את אדריכל הנוף הפרוסי פטר יוזף לנה לתכנן פארק בשנת 1816. החלק הראשון היה בהשראת גינון הנוף האנגלי. בשנת 1822 הביא אדריכל הנוף הנודע של גרמניה, הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו, את אדריכל הנוף האנגלי (בנו של אדריכל הנוף האנגלי הגדול ) לגליניקה. לאחר שובו לאנגליה עיצב ג'ון רפטון את סלסלת הרדנברג (Hardenberg basket, צורה של ערוגת פרחים) בהשראה כביכול מסלסלת עץ המכילה ערוגת ורדים בגליניקה.
בנובמבר 1822 נפטר הקנצלר הארדנברג. בשנת 1824 האחוזה נמכרה לקרל, נסיך פרוסיה. מדוע הבן השלישי הרווק של המלך הפרוסי היה הבן הראשון שקיבל נחלה משלו היא תעלומה שלא נפתרה. בזמן שהאחוזה הוסבה לארמון גליניקה, שתוכנן על ידי קארל פרידריך שינקל, הנסיך קרל פיתח את הפארק יחד עם לנה ואדריכלי נוף אחרים בעשורים הבאים למצבו כיום. בתוך משפחת המלוכה הפרוסית הוא כונה "סר צ'ארלס גליניקה" בשל היותו אנגלופיל נלהב. עם זאת הוא מעולם לא נסע לאנגליה כיוון שהוא התנגד לפוליטיקה הבריטית כמו אחותו האנגלופילית שרלוטה, אשתו של הצאר ניקולאי הראשון. הנסיך קרל נסע כמה פעמים לסנקט פטרבורג לבקר את אחותו, שם הוקסם במיוחד מ, שהיה מעוצב כגן נוף אנגלי קלאסי. פארק גליניקה היה ידוע היטב לאצולה האירופית מכיוון שכללי הטקס לביקורים מדיניים בבירת פרוסיה חייבו לבקר גם את הנסיך קרל בגליניקה. ב-14 באוגוסט 1858 ביקרו המלכה ויקטוריה ובעלה אלברט בארמון ובפארק גליניקה. מוקדם יותר באותה שנה נישאה בתם ויקטוריה לאחיינו של קרל, נסיך הכתר פרידריך וילהלם מפרוסיה.
לאחר שהפארק נקרא באופן רשמי פארק הנסיך קרל מפרוסיה (Park des Prinzen Carl von Preußen) מאז שנת 1824, שונה לשמו לפארק הנסיך פרידריך לאופולד מפרוסיה (Park des Prinzen Friedrich Leopold von Preußen) בשנת 1885. בנו של קרל, פרידריך קרל ירש אותו בתפקיד, אבל מת שנתיים בלבד לאחר מות אביו. הנכד פרידריך לאופולד ירש את הארמון ואת פארק גליניקה. למרות ההוראה בצוואתו של קרל כי היורשים ישקיעו מדי שנה 30,000 גולדמרק בפארק הזניח פרידריך לאופולד את הפארק. כאשר גרמניה הפכה לרפובליקה בשנת 1919 נותרו ארמון ופארק גליניקה חלק מרכושו של הנסיך. הארמון והפארק סבלו מהזנחה נוספת כאשר פרידריך לאופולד עבר ללוגאנו בשווייץ ולקח עמו כמה יצירות אמנות כדי לשלם את חובותיו. בשנת 1924 קנתה המדינה הפרוסית את החלק של פארק בטכרברג (Böttcherberg). תוכנית פיתוח משנת 1928 לאזור זה לא בוצעה. כוונתו של פרידריך לאופולד למכור את שטחי ההרחבה של הפארק משנת 1841 נחסמה על ידי המדינה הפרוסית, וכתוצאה מכך תבע הנסיך את המדינה בבית המשפט, תביעה שהסתיימה עם מותו של הנסיך בשנת 1931.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 קנתה עיריית ברלין את מרבית הפארק בשנים 1934 ו-1935. , של ברלין (בפועל ראש העיר) לחץ על האפוטרופוס החוקי של היורש (קטין) למכור את חלקו והשתמש בנכסים שהוחרמו של מנהל הבנק ואספן האמנות הגרמני ממוצא יהודי  על מנת לשלם. משפחת הנסיך שמרה על אזור משולש בדרום-מערב הפארק, כולל הארמון ומגרש התענוגות. הפארק נפתח לציבור בשם "פולקספארק גליניקה" (Volkspark Glienicke, "פארק העם גליניקה") המעיד על כוונתו הפופוליסטית של ליפרט. הפתיחה הרשמית הייתה ביום הולדתו של אדולף היטלר. בשנים שלאחר מכן נפגע הפארק, למשל מהשינויים בכביש ברלין-פוטסדאם שהפך לחלק מ מספר 1. לאחר שהתמנה רשמית לראש עיריית ברלין בשנת 1937, תכנן יוליוס ליפרט לקבל את גליניקה כמעונו הרשמי ולרכוש את החלק הנותר שלא היה בבעלות העיר. בשנת 1940 פוטר ליפרט ממשרתו לאחר שהתווכח עם היטלר לגבי הארגון מחדש של ברלין, והארמון הפך לאחר מכן לבית חולים צבאי.
לאחר מלחמת העולם השנייה עלו רעיונות להפוך את הפארק למתחם ספורט ענק בברלין המערבית קרוב לגבול לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה ונדחו. בשנת 1952 הפך הפארק לשמורת טבע. ארמון גליניקה וכמה מבנים אחרים על ידי קארל פרידריך שינקל ותלמידיו שוקמו מאז שנות ה-50, אבל רק ב-1969 החליט ממשל העיר ברלין המערבית שהפארק עצמו הוא יצירת אמנות. מאז 1978 מחלקה מיוחדת לשימור ושיקום גנים היסטוריים התמקדה בטירגארטן ובפארק גליניקה. בשנת 1981, "שנת שינקל", העניקה העירייה מימון ציבורי נוסף, ובשנת 1982 כל המכלול של הארמון והפארק נרשם כמונומנט היסטורי וגן היסטורי בהתאמה. חומת ברלין לאורך כביש ברלין-פוטסדאם מצד אחד גרמה להריסתם של כמה בקתות בסגנון שווייצרי בחלקו של פארק בטכרברג מדרום לכביש, אך מאידך הביאה לבנייה מחדש של הכביש לממדיו המקוריים.
לאחר איחוד גרמניה נרשמו הארמונות והפארקים של פוטסדאם וברלין כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1 בינואר 1991. מאז שנת 1992 הפארק הוא חלק מאזור ההגנה המיוחד של האיחוד האירופי לציפורי בר "יער דיפלר המערבי" (Westlicher Düppeler Forst). בשנת 2000, הקרן לארמונות ולגנים הפרוסים בברלין-ברנדנבורג, שהוקמה בשנת 1995, השתלטה לצמיתות על מגרש התענוגות והגנים הסמוכים לארמון. שאר הפארק נשאר כחלק מרובע שטגליץ-צלנדורף.
שטחי הפארק סביב הארמון
פארק גליניקה כולל גן פרחים, בהתאם להנחיות העיצוב של אדריכל הנוף האנגלי האמפרי רפטון עבור גן הנוף האנגלי הקלאסי. הגן הממוקם בחצר הפנימית. משנת 1816 ואילך יצר לנה את הגן ואת מגרש התענוגות, אחת מיצירותיו המוקדמות הנחשבת לאחת מיצירות המופת שלו. מגרש התענוגות הוא נוף טבעי לכאורה, אך עם זאת כל העיצוב של לנה הוא מלאכותי ואמנותי. האזור פותח בין הארמון, הכביש ובית שומר הגשר. לנה שכנע את הארדנברג להרחיב את הפארק באמצעות רכישה של אחוזה חקלאית קטנה (המכונה בצפון גרמניה בידנרי Büdnerei), על שטח מישורי. בשל עיצוב הנוף של לנה נעלמה הטופוגרפיה של הבידנרי המקורית ושל ארבע טרסות לגידול פירות ויין (צפונית לבידנרי).
ערוגות הפרחים
האדמה בערוגות הפרחים הייתה של קרקע תחוחה שאפשרה החלפה מהירה של צמחים. יש כמה ערוגות מעוצבות צורנית הגובלות באשכרוע המוסיפות למגרש התענוגות היבט מלאכותי, למשל, ערוגת עלי האלון ליד מזרקת האריות וערוגת הדיאנה (ביוונית: ארטמיס) או ערוגת פליניוס הזקן בביתן הקזינו. בולטת במיוחד ערוגת השושנים דמוית הפלר דה ליס מתחת לחלונות השינה של קרל בחזיתו המערבית של הארמון. הערוגה היא בצורת שלט הרלדי המתייחס לאחותו הצעירה של קרל, לואיזה, נסיכת פרוסיה (1808–1870), שהייתה נשואה לנסיך פרדריק, נסיך הולנד. היא תמכה מאוד בשליחת בצלים של פרחים לקרל. נטיעת ורדים כמעט ולא הייתה קיימת בגליניקה, בניגוד לגנים הסמוכים פארק בבלסברג ואי הטווסים. מגרש התענוגות בגליניקה הוא יותר דימוי של מתחם וילות רומאיות כמתואר על ידי פליניוס הצעיר מאשר השתקפות של געגועים לאיטליה.
פרגולה של צמחים מטפסים ופריסטיל של השלישים הם המקשרים האדריכליים בין גן החצר ומגרש התענוגות.
במגרש התענוגות עצמו יש אלמנטים אדריכליים אחדים:
מזרקת האריות
התכנון למזרקה חדשה גדולה החל לאחר הקמת תחנת השאיבה בשנת 1836. ב-23 באוקטובר 1837 נפגשו הנסיך קרל, שינקל, לודוויג פרזיוס ולנה בגליניקה כדי לדון במזרקה ליד החממה שהזמין הרוזן פון לינדנאו בסוף המאה ה-18. שינקל שרטט מזרקה וחממה חדשה שמעולם לא חרגה משלב העיצוב, שכן באתרה המתוכנן בנה פרזיוס את הסטיבדיום בשנת 1840. במזרקת האריות (Löwenfontäne) יש שני פסלי ברזל יצוק מוזהבים של שהיו מתנה של שרלוטה לאחיה קרל ביום הולדתו ה-30 בשנת 1831. האריות הונחו על שני כנים גבוהים מאבץ יצוק, באגפי המזרקה, כל אחד מהם נשען על ארבעה עמודים דוריים מאבץ יצוק שהסתירו את מבנה התמך הבנוי בברזל. שרלוטה ובעלה, הצאר הרוסי, נכחו בפתיחה הרשמית של המזרקה ב-2 ביוני 1838. על המעקה שמאחורי המזרקה, המחולק על ידי גרם מדרגות מהארמון, הוצבו ארבעה פסלים אלגוריים מטרקוטה (נוצרו בסביבות 1855) המתארים מסחר, מדע, אמנות וצבא כאבני היסוד של המדינה וארבע העונות.
יוצר הפסלים היה ככל הנראה אלכסנדר גילי (Alexander Gilli), תלמידו של כריסטיאן דניאל ראוך שהיה "פסל החצר" בגליניקה. סילון המים התחלף לאורך השנים. בהתחלה נפלט סילון מים פשוט כלפי מעלה מפסל טריטון. מאוחר יותר זה השתנה לצורת ציצית ופעמון. מים קלחו גם מפסלי האריות. מזרקת האריות הפכה לסמל לפארק גליניקה. הנוף מהכביש אל המזרקה עם הארמון ברקע היה הנושא הנפוץ ביותר בוודוטות הרבות של פארק גליניקה. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה המזרקה הרוסה. במהלך השיקום בין 1960 ל-1964 היה צורך לחדש את רוב החלקים שמעל פני האדמה. חמישים שנה לאחר מכן שוב היו במזרקה ליקויי בנייה חמורים. לאחר נפילת עץ על המזרקה לא ניתן היה לעכב את השחזור יותר. כשהתחילה העבודה בשנת 2009 התגלו ונחקרו ליקויים נוספים. השחזור הושלם באוגוסט 2010 במימון משמעותי של תרומות פרטיות.
ביתן הסקרנות
הביתן המכונה סקרנות (Neugierde) מתוארך לשנת 1796, ונבנה מחדש בסדר דורי קפדני על ידי שינקל בשנת 1825. שמו נובע מהעובדה שניתן היה לצפות ממנו על התנועה בכביש הסמוך ברלין-פוטסדם דרך התריסים מבלי שהצופה היה נראה לעוברים ושבים. בסביבות 1848 הפך הביתן למחסן של אוסף אמנות. נעשה שימוש משני באבנים באולם הכניסה. במקביל הותקנה ארקדה פלורנטינית רנסאנסית ככיסוי על חזית הגן. הארקדה נרכשה בשנת 1842 מאספן האמנות הרוסי שהתגורר בפירנצה.
סטיבדיום
ה תוכנן על ידי לודוויג פרזיוס ונבנה באתר של חממה נאו-קלאסית עם (שנבנה לאחר 1796) בשנת 1840. מבנה דמוי תולוס חצי עגול עם גג עץ חצי חרוט היה המקום העיקרי לשתיית תה. בצד התחתון של הגג מצוירות שתים עשרה אלוהויות. מכיוון שיש 14 שטחים מצוירים, הוסיפו את בכחוס ואמפיטריטה לשנים עשר האלים האולימפיים. במקור בעמוד האמצעי היה פסל פרספונה מאבץ יצוק שתוכנן על ידי אוגוסט קיס, שהוחלף מאוחר יותר בעותק שיש של פליסיטס פובליקה מהאנדרטה בכיכר מקס-יוזף שפיסל כריסטיאן דניאל ראוך במינכן. על המרפסת ניצבת קערת גרניט מאת כריסטיאן גוטליב קנטיאן (Christian Gottlieb Cantian) שקרל ירש לאחר מות אביו בשנת 1840. לסטיבדיום היה תפקיד החוצץ בין מגרש התענוגות לכביש. הייתה לו גם מטרה הפוכה למטרה של ביתן הסקרנות. מסיבת התה של הנסיך הייתה הצגה בפני פשוטי העם המסתכלים למטה על בניין גבוה ויוקרתי. ציוריהם של שנים עשר האלים האולימפיים אולי נראים יומרניים, ובכל זאת הם ביטוי אמנותי לאופן בו האריסטוקרטים הפרוסים ראו את עצמם בעידן ה.
רוטונדה
לאחר שגשר גליניקה נבנה מחדש באבן בשנת 1834 ביקש הנסיך קרל בית קיץ עגול בפינת הגן החדשה. בהתבסס על דוגמאות עתיקות תכנן שינקל רוטונדה בה התקיימה מסיבת התה הראשונה ב-2 ביולי 1835. ביוזמת הנסיך קרל הוכתר הביתן בהעתק של. כשהרוטונדה הושלמה היא נחנכה במסיבה גדולה ב-16 באוגוסט 1837. הרוטונדה, גשר האבן ובית המגורים "וילה שונינגן" (Villa Schöningen) על הגדה הנגדית של נהר ההאפל היוו מכלול ארכיטקטוני בפני עצמו. המכלול נהרס כאשר גשר האבן הוחלף על ידי גשר הפלדה בשנת 1907. בשנת 1935 הורחקה הרוטונדה משם עם הרחבת כביש ברלין-פוטסדאם שהפך לחלק מרייכסשטראסה מספר 1.
קזינו
מצפון לרוטונדה על קו החוף של אגם יונגפרנזה שוכן הקזינו הדו-קומתי משנת 1824. זה היה הבניין הראשון שעיצב שינקל עבור הנסיך קרל. שמו מתייחס לבניין החד-קומתי ששימש בעבר למשחקי ביליארד ושינקל עיצב מחדש. שמו קשור גם למקור האיטלקי של המילה "קזינו", והבניין דומה לאחוזות כפריות במפרץ נאפולי. בסתיו ובחורף 1822–23 ליווה קרל את אביו ואת אחיו וילהלם במסע של ארבעה חודשים וחצי לאיטליה, שם בילו ארבעה שבועות באזור נאפולי בביקור באתרי החפירות של הרקולנאום ופומפיי.
פריגטת דמה
צפונית לקזינו הייתה פריגטת דמה שתוכננה על ידי שינקל על חצי אי מלאכותי אשר ככל הנראה הוקם כגדה של אדמה רק במאה ה-18 ושימש רציף לספינות שהובילו לבנים ואבן גיר. לאחר סגירת הכבשנים בשנת 1824 הפך חצי האי למעגן ונכלל בתכנון הגן. מבנה העץ של הפריגטה עם שלושה תרנים גבוהים שימש סככת כלים עבור המלחים שהפעילו את הצי המיניאטורי של הנסיך. פריגטת הדמה הייתה ייחודית באדריכלות הנוף הגרמנית. יש להניח שהנסיך קיבל השראה לבנייה כזו מההפלגה כילד בן 13 על סיפון הפריגטה המיניאטורית (לואיזה הראשונה) אשר בשנת 1814 המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השלישי קיבל כמתנה מהמלך הבריטי ג'ורג 'השלישי, שותפו לקואליציה במלחמות הנפוליאוניות.
האורנז'רי והחממות
לאחר סיום הקמת תחנת השאיבה בחוף בשנת 1838 תכנן פרזיוס חממות ואורנז'רי (חממת הדרים) ובנה אותם בשנת 1839. הבניינים הוקמו ממערב לביתן הכרכרות בקצה מגרש התענוגות בו עמדו קודם שלוש חממות קטנות. הארקדה של האורנז'רי מקושרת לביתן הכרכרות הסמוך. החממות, שלצידן מגדלי מים קטנים, היו מכוונות לדרום בקצה הגמלון הדרומי של האורנז'רי. בחממות גידלו תאנים, אפרסקים, אננס, שזיפים ותותים. השטח מול החממות שימש לערוגות שתילים נרחבות. האורנז'רי וחלק אחד של החממות נהרסו בשנת 1940 ושוחזרו בשנת 1981.
חצר בית הכרכרות ומגדל הארמון
חצר בית הכרכרות מתוארכת לשנת 1828 (בעיצובו של שינקל) ושוכן בה אוסף הכרכרות של קרל. ארבע הקשתות מתייחסות לאגורה הרומית באתונה, ששינקל ובני דורו החשיבו כארכיטקטורת הקשת החשובה ביותר של "היוונים הקדמונים". מגדל הארמון הסמוך לבית הכרכרות נבנה בשנת 1832 ושימש נקודת תצפית קשה לטיפוס. קרל כינה את המגדל "קרל הטוב" (Guter Carl). בשנת 1874 נבנתה על המגדל לוג'יה נאו-קלאסית מאוחרת לתצפית ובית הכרכרות הורחב, כולל קומה שנייה שהוסרה לאחר מלחמת העולם השנייה.
הריהוט בגן והפרגולות
הריהוט מברזל יצוק שהיה פעם בגן נעלם. בשל משקלו הרב הוא נשמר ככל הנראה בחוץ למסיבות התה בעונת הקיץ שנמשכה מ-1 במאי (יום הרכישה של גליניקה) ועד 3 בנובמבר (יום חגו של הקדוש הוברטוס, פטרון הציידים). חלק מריהוט הגן תוכנן כנראה על ידי שינקל, חלקים אחרים היו ב או ב. ספסלי ברזל יצוק הונחו כנראה בנקודות תצפית קטנות יותר, למשל, פרגולת הלילך על גבעת לנה (כפי שהיא מכונה בימינו) או פרגולה של עצי טיליה. הפרגולה של עצי הטיליה היא הפרגולה היחידה שאינה ארכיטקטונית בגליניקה שעדיין נראית כיום. היא מורכב משמונה עצי טיליה בצומת ליד חצר הקלויסטר שהם שרידי עצי השדרה המסודרים הגאומטרית מסוף המאה ה-18. ה"ספינגנטרפה" (Sphingentreppe), גרם מדרגות נמוכות ליד מזרקת האריות והסטיבדיום, מכוסה בהדליה שתוכננה על ידי פרזיוס. גרם המדרגות נקרא על שם פסלי הספינקס המוצבים למרגלות המדרגות, שכמו המדרגות הם מהחממה הנאו-קלאסית ההרוסה יחד עם חדר הגן באתר הסטיבדיום של ימינו.
אלמנטים אדריכליים קטנים
ישנם כמה אלמנטים אדריכליים קטנים יותר במגרש התענוגות. ליד מזרקת האריות רצפת פסיפס מסמנת אתר קדום למסיבות תה מתחת לעץ הטיליה של המלך לשעבר שהיה אחד העצים הבודדים המרשימים ביותר באחוזה. מול ביתן הסקרנות נמצאת מזרקת "La Laitière". זהו סלע תועה מעוטר פסל ברונזה של נערה חולבת. הפסל היה מתנה לקרל מאת אחותו שרלוטה בשנת 1827. זה היה העתק של הפסל המקורי של הפסל הרוסי פאבל סוקולוב (1764–1835) במגרש התענוגות בארמון צארסקויה סלו. הפסל מתייחס למשל על הנערה החולבת והדלי שלה מאת ז'אן דה לה פונטן. העותק של ימינו נוצר בברית המועצות בשנת 1987. "מזרקת הנער" (Knabenbrunnen) ממוקמת באמצע מגרש התענוגות. היא החליפה מזרקת זיכרון סנטימנטלית בשם "אנדרטה" (Monument). היא נבנתה מחדש אחרי 1851 כ"מזרקת הנער" של ימינו. היא נוצרה בהשראת טיוטת עיצוב מזרקות מאת פרידריך אוגוסט שטילר שפורסמה בשנת 1850 ועל בסיסה תוכננה מזרקת הצפרדע (ההרוסה) בסנסוסי. עבור מזרקת הצפרדע יצר פרידריך וילהלם דנקברג (Friedrich Wilhelm Dankberg) פסל של ילד נושא קערה שהנסיך קרל הזמין העתק אבץ שלו. על גבעת לנה, מוסתר למחצה בשיחים, מונח "סידור שרידי עמודים" (Säulentrümmer-Arrangement). הסידור כולל שני קטעי עמודים של המקדש היווני העתיק של פוסידון בכף סוניו, כותרת מהפנתאון ברומא ועוד אחת מבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות ברומא.
אזורי הפארק המרוחקים
אזורי הפארק המרוחקים הופרדו ממגרש התענוגות על ידי קירות, גדרות או מה שמכונה גדרות מוסתרות, ובכך שמרו על חיות משק וחיות בר שהסתובבו בפארק המרוחק. באמצע הפארק של היום שוכן החלק של "כרי הדשא הגדולים" (Großer Wiesengrund). בחלקו המערבי נמצא החלק של "שביל רכס החוף" (Ufer-Höhenweg) שממשיך צפונה בחלקו אל "חצר הצייד" (Jägerhof). בצפון-מזרח החלק של ה"קרפתן" (Karpathen) הוא פארק הררי עם מדרונות תלולים. החלק הדרומי וממזרח לכרי הדשא הגדולים משתרע חלק שנשלט על ידי "העמקים המיוערים" (Waldtäler-Partie). מדרום לכביש ברלין-פוטסדם נמצאים פארק בטכרברג (Böttcherberg-Park) עם אזור הבקתות האלפיניות בסגנון שווייצרי ו"גן ארמון הציד" הצמוד (Jagdschlossgarten). האזור מזרחית לחצר הצייד והעמקים המיוערים הפך לחלק מהפארק כאשר פרידריך וילהלם, שהפך למלך פרוסיה ביוני 1840, העניק את האזור על בסיס של שכירות תמידית לאחיו קרל כמתנת חג המולד בשנת 1840. פארק בטכרברג היה שייך כבר לאחוזת לינדנאו מאז שנת 1804, אולם המאמץ העיקרי לעיצוב הנוף החל רק בשנת 1841. החלק הגדול ביותר של קרפתן נקנה בשנת 1851. עבודתו של קרל על תכנון גן ארמון הציד החלה בערך בתקופה שאחיו המלך סבל כמה פעמים משבץ מוחי בקיץ 1857. הבקתות האלפיניות בסגנון שווייצרי בפארק בטכרברג נבנו בשנים 1863–1867, לאחר שהבעלים של פארק בבלסברג הסמוך, וילהלם, יורש העצר ואחיו של קרל, הפך למלך בשנת 1861. חלק משמות החלקים הם היסטוריים. "שביל רכס החוף", "כרי הדשא הגדולים", החלק של "חצר הצייד" והחלק של "העמקים המיוערים" הם שמות משניים שכן השמות המסורתיים של קרל ומשפחתו אינם ידועים.
עיצוב הפארק של לנה מאופיין בנקודות תצפית מפתיעות רבות בפארק עצמו כמו גם במכלול התרבותי של פוטסדאם. גם השילוב הרציף של כרי הדשא אופייני ללנה. ערוגות פרחים צורניות, בריכות שוקקות חיים מעוצבות וחלקי פארק הרריים מעוצבים אופייניים לאדריכלות נוף של הרמן פון פיקלר-מוסקאו. הנסיך קרל איחד בגליניקה את שתי הגישות, אולם החלקים המערביים של הפארק מראים בבירור את מעשה ידיו של לנה. לגבי עיצוב הפארק קרל לא פגש את פיקלר באופן אישי במשך עשרות שנים, אם כי הם נפגשו ב בשנת 1818. עם זאת קרל השתמש ביאקוב רדר (Jacob Rehder), עובד לשעבר של פיקלר שעבד בפארק בבלסברג, כדי להתייעץ איתו בנוגע לגישתו של פיקלר לעיצוב נוף בזמן שפיקלר טייל בצפון אפריקה והמזרח הקרוב בין השנים 1834 עד 1840. בסביבות 1837–38 סטה קרל מעקרונות העיצוב של לנה כאשר תכנן שלושה "נקיקים" בחלק של שביל רכס החוף והחל לחלק את הפארק המעוצב המאוחד של לנה לחלקים. פיקלר החל את הראשון משמונה ביקוריו אצל הנסיך קרל בגליניקה רק בשנת 1853, באותה שנה פרש גנן החצר פרידריך שויאן (Friedrich Schojan), שכבר שירת את הארדנברג. שויאן הוחלף באוגוסט גיזלר (August Gieseler) שעבד בעבר בפארק מוסקאו.
1824 הייתה שנה עמוסה עבור קרל בגליניקה. מלבד העבודות האדריכליות עם שינקל ופרזיוס הוא עבד עם לנה ושויאן בנוגע לתכנון הפארק והזמין כמה שיותר עצים לשתילה בסתיו ובאביב. בשלב הראשון נרשמה שתילה של כ-26,000 עצים, בעיקר אלונים, צפצפות, עצי רוביניה ועצי לילך. המספר העצום של העצים חייב למאמץ לוגיסטי גדול. בשטח הפארק באותה תקופה נטיעות בקנה מידה עצום של בין 40,000 עד 50.000 עצים התרחשו בשנים הראשונות. רכישת השתילים הייתה קשה אף על פי שרובם היו שתילי צעירים נפוצים. כשמשתלות העצים והיערות התרוקנו במהירות משתילים, נאלץ לנה, שהיה האחראי, לחפש באזורים רחוקים יותר, במיוחד ביערות המדינתיים לודרסדורף (Lüdersdorf) באוקרמרק (Uckermark, אזור היסטורי בצפון-מזרח גרמניה של ימינו). במקומות החשופים יותר בפארק ניטעו עצים בני 40 שנים בעלויות גבוהות במהלך השנים הבאות.
רוב הפארק היה נגיש באמצעות רשת דרכי פארק ושבילי הליכה. שבילי הליכה בלבד נוצרו בשטחים קשים. במדרונות תלולים מאוד היו זמינים שבילים עם מדרגות שאבדו כאשר רוב הפארק הפך ל"פארק העם" (Volkspark) בתקופת גרמניה הנאצית. שביל אחד עם מדרגות עבר על פני החלק המכונה קרפתן, דרך אחרת קישרה בין כביש הפארק הראשי, לבין שמשיית הציד הגדולה. היו גם שבילים עם מדרגות כדי להגיע לחלקים התחתונים של גשר האלנוס (Erlenbrücke) בחלק של שביל רכס החוף.
סיור בפארק גליניקה באמצעות כרכרה נעשה על הדרייב (Drive), כביש הפארק הראשי, שהחל בשער האמצעי, כיום מדרגות לא בולטות בכביש ברלין-פוטסדאם (Königstraße). כאשר הורחב הכביש והפך לרייכסשטראסה 1 הועלה מפלס הרחוב לגובה הפארק. השער האמצעי כבר לא היה בגובה של כרי הדשא הגדולים מה שחייב הקמת מדרגות. כדי לגשת ל"פולקספארק" (Volkspark) נבנה גרם מדרגות מונומנטלי מאבן גיר כנראה בשנת 1935 שהוחלף בגרם מדרגות צנוע יותר לאחר 1945. במאה ה-19 המבקרים נסעו דרך השער האמצעי, ואז חלפו על פני הסלע התועה הגדול עם תאריך 1 במאי 1824 (תאריך רכישת האחוזה על ידי הנסיך קרל), ולאורך כרי הדשא הגדולים, שם נראתה בריכת הארמון ומגורי העובדים, כדי להגיע סוף סוף לחלק הפתוח של חצר הגן בו נכנסו לארמון. מהארמון כביש הדרייב, המאפשר תצפית על חצר בית הכרכרות, פנה צפונה לאורך רכס החוף עם ה"אוהל" כנקודת התצפית הגבוהה ביותר. קרוב לחצר הצייד לאחר עיקול חד למדי, פנתה דרך הפארק בשנים הראשונות דרומה לכרי הדשא הגדולים. רק בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 עם השלמת שלושת ה"נקיקים" עם הגשרים הרלוונטיים על רכס החוף ובניינים כמו בית חצר הגנן עם מגדל המים הצמוד של תחנת השאיבה הגדילה משמעותית את מספר הנופים בתוך הפארק לאורך קווי התצפית מכביש הדרייב. עם הרחבות הפארק לאחר 1840, הורחב גם כביש הדרייב כדי לכלול את החלקים החדשים בצפון ובמזרח. מספר פעמים עוצבה העקומה בצפון מחדש לרדיוס גדול יותר המאפשר מסלול חדש בצפון שהציע למשל נוף נהדר של אי הטווסים מכביש הדרייב. דרך הפארק המרכזית הפכה דרמטית יותר במזרח. מסכר היא הובילה לנופים בולטים בדרום-מזרח לתוך ה"נקיקים" המעוטרים בסלעים תועים. לאחר מעבר ההרמיטאז' ירד כביש הדרייב לחלקים המיוערים, ומשם בעיקול גדול מערבי הוא עלה לקצה מדרון תלול שהיה מרשים יחסית לטופוגרפיה האזורית הרגילה. מנקודות תצפית ניבט נוף מרהיב למרחקים ארוכים על המכלול התרבותי בפוטסדאם. בשער העליון נחצה כביש ברלין-פוטסדאם והסיור המשיך לפארק בטכרברג. לאחר עלייה תלולה נוספת הציע מדרון אלכסנדרה (Alexandrabank) מבט אל הערוץ שם. ברונדל (Rondell) היה הסיור ממשיך בדרך כלל לפארק בבלסברג הסמוך. בסיור קצר יותר הכרכרה הייתה נוסעת מהרונדל דרך השער האמצעי בחזרה לארמון.
אסא קיסר
אסא קיסר (נולד ב-1 בספטמבר 1973) הוא מנהיג מעצב ישראלי בנושא יהדות וטבעונות.
קורות חיים
קיסר נולד למשפחת דתית לאומית מיוצאי תימן. את שירות החובה שלו בצה"ל עשה כמשגיח כשרות ולאחר מכן למד בישיבת בני עקיבא גבעת שמואל. במקצועו הוא סופר סת"ם.
לדבריו, כבר בילדותו הנהיג אביו בביתם תזונה צמחונית, כי ראה בהיתר אכילת הבשר לאחר המבול היתר בזוי. הוריו נהגו להתאים היבטים שונים של המסורת היהודית לשולחן הצמחוני, קיסר מספר שהם נהגו להחליף את המילים בפיוט "מה ידידות" המושר בליל שבת, ובמקום "מבעוד יום מוכנים תרנגולים מפוטמים" הם שרו "מבעוד יום מוכנות הביצים שבחמין". צמחונות הייתה חריגה בנוף ילדותו, והוא מספר שבבית הכנסת היו מקניטים את אביו על כך. בבגרותו עבר קיסר מצמחונות לטבעונות לאחר שהתוודע לצער שחווים בעלי החיים בתעשיית החלב והביצים.
קיסר אב לארבעה. גר בפתח תקווה.
פעילות הסברה
קיסר מעביר הרצאות לפני קהל דתי וחילוני. סרטון על אודותיו שעלה לאתר יוטיוב בחודש מרץ 2018 הגיע לכשני מיליון צפיות.
הספר "ולפני עיוור השלם"
בשנת 2018 יצא ספרו בן מאת העמודים "ולפני עיוור השלם". הספר, שמופץ חינם בישיבות, כולל הרחבה ותיקונים של קונטרס קודם מ-2015, שכלל 53 עמודים ונקרא "וְלִפְנֵי עִוֵּר". מהדורה זו הודפסה בעשרות אלפי עותקים, והופצה גם היא חינם.
בספר מובאים מקורות מדברי חז"ל ופוסקי הלכה הסוברים שאיסור צער בעלי חיים הוא ציווי מדאורייתא. קיסר כותב שהאיסור אינו נשמר בתעשיית בעלי החיים בת ימינו, ומתאר פרקטיקות בתעשייה זו כגון הפרדת עגל מאמו, גריסת אפרוחים והשחיטה התעשייתית. לאור זאת טוען קיסר טוען שאילו הייתה היום סנהדרין היא הייתה אוסרת מזון מהחי באיסור הנאה. באין סנהדרין קיסר מסתמך על ציווי אחר מן התורה, לפני עיוור לא תיתן מכשול, שלפיו מוטלת חובה על האדם שלא לגרום לאחרים לחטוא. קניית מוצרים מהחי אסורה לדעת קיסר משום שהיא גורמת ליצרנים להמשיך לעבור על איסור צער בעלי חיים. בנוסף ניתן בספר הסברו של קיסר לסיבת הקורבנות, למקור הביטוי "אין שמחה אלא בבשר", ולתכליתם של בעלי החיים לפי היהדות.
ספרו של אסא קיסר תורגם לאנגלית על ידי הרב דון גרוס והודפס ב-1,000 עותקים.
ביקורות והסכמות
הספר קיבל הסכמות ודברי שבח מהרב משה צוריאל,הרב דניאל שפרבר, הרב דוד רוזן, הרב נתן לופס קרדוזו והרב בניהו ברונר. גם נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, שיבח את פועלו של קיסר ואת הקונטרס.
מאידך גיסא, הרב פרופסור ארי צבי זיבוטפסקי ויוסף זיבוטפסקי פרסמו במקור ראשון ביקורת על המהדורה הראשונה ("ולפני עיוור") שבה טענו שמבט כולל על הספרות התורנית מעלה תמונה אחרת לחלוטין מזו של קיסר, וכן שכמה מהמקורות שהביא קיסר הוצאו מהקשרם. עוד טענו שלא בכל התעשייה ישנו צער בעלי חיים. לביקורת צורפה תגובה של קיסר.
עונת 1991/1992 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1991/1992 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-37 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל שאורגנה על ידי אופ"א והיא הייתה האחרונה במתכונת המקורית. המשחק הראשון התקיים ב-18 בספטמבר 1991 ומשחק הגמר התקיים ב-20 במאי 1992.
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. השעיה שהוטלה על הקבוצות האנגליות בעקבות אסון הייזל הסתיימה וגם משחק הגמר נערך בלונדון. בשל מלחמות יוגוסלביה, קבוצת הכוכב האדום בלגרד שיחקה את חלק ממשחקי הבית שלה במגרש נייטרלי. דינמו קייב, אלופת ברית המועצות מינואר 1992, החלה להופיע תחת דגל אוקראינה.
משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן, לונדון. התחרות הסתיימה בניצחון של ברצלונה בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זה הייתה הזכייה הראשונה של קבוצה ספרדית מאז 1966.
הסיבוב הראשון
32 הקבוצות שהעפילו לטורניר שיחקו ביניהן בשיטת בית וחוץ. 16 הקבוצות המנצחות בסיכום שני המשחקים עלו לסיבוב השני.
הסיבוב השני
16 הקבוצות המנצחות בסיבוב הראשון התחרו בשיטת בית וחוץ. שמונת המנצחות בסיכום שני המשחקים עלו לשלב הבתים.
שלב הבתים
משחקי הבתים נערכו בין 27 בנובמבר 1991 לבין 15 באפריל 1992.
קייטלין (מתאבקת)
סלסט בריל בונין (באנגלית: Celeste Beryl Bonin; נולדה ב-7 באוקטובר 1986) היא יזמית, מפתחת גוף, דוגמנית ומתאבקת אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה שלה, קייטלין והייתה פעם אחת אלופת הדיוות.
בונין החלה את הקריירה שלה כדוגמנית כושר גופני, ואף זכתה בתחרות של הוועדה הפיזית הלאומית (NPC) בשנת 2007.
ביולי 2010, בונין חתמה על חוזה פיתוח ב-WWE. מאוחר יותר באותה השנה, היא השתתפה וזכתה בעונה השלישית של התוכנית NXT, שהייתה עונה נשית. כתוצאה מכך, היא הבטיחה לה קידום לרוסטר הראשי. בינואר 2013, היא זכתה באליפות הדיוות, היא החזיקה בתואר זה חמישה חודשים עד שפרשה בינואר 2014. היא חזרה מפרישתה וחזרה לזירה בפברואר 2018, כשעשתה זאת עבור ארגון היאבקות עצמאי.
Florida Championship Wrestling (2010)
ביולי 2010, ארגון ההיאבקות ה-WWE החתים את בונין לחוזה פיתוח ולאחר מכן היא נשלחה לארגון הפיתוח באותה התקופה, Florida Championship Wrestling (FCW). את הבכורה שלה בארגון ערכה תחת שמה האמיתי, כשהשתתפה בתחרות ביקיני במופע של FCW. לאחר מכן, שם הבמה שלה שונה לריקי ווהן. היא הופיעה לראשונה על המרקע ב-29 באוגוסט בפרק של התוכנית FCW, כשתיפקדה בתור חוטבת עצים בקרב שהתנהל בין AJ לי ונעמי נייט. ב-7 בנובמבר בתוכנית, קייטלין לקחה חלק פעיל בזירה, כשחברה לשורות נעמי בניצחונן על מלכת FCW, AJ ואקסנה.
ארגונים עצמאיים (2018–היום)
ב-22 בדצמבר 2017, ארגון ההיאבקות Coastal Championship Wrestling הכריז שבונין תחזור בה מפרישה ותחזור לזירה לקרב ב-10 בפברואר 2018. באירוע עצמו, שנקרא בשם Breaking Chains, בונין הופיעה תחת שמה האמיתי ואף ניצחה בקרב יחידים את רייצ'ל אלרינג.
ב-27 באוקטובר 2019, בונין ניצחה את בלאק ווידו וקייטי פורבס בקרב משולש על מנת להפוך לאלופת הנשים הראשונה של ארגון ההיאבקות האפריקאי Slamforce Africa.
מגוון הופעות ב-WWE (2018–2019)
ב-11 ביולי 2018, ארגון ה-WWE הודיע על חזרתה של קייטלין לחברה בפעם הראשונה מזה ארבע וחצי שנים כאחת המשתתפות בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג לשנת 2018. ב-8 באוגוסט במסגרת קרב החזרה שלה, קייטלין גברה קאוויטה דווי בסיבוב הראשון, אך הודחה בסיבוב השני על ידי מיה יים כתוצאה מהכנעה. ב-22 ביולי 2019, קייטלין השתתפה בקטע מאחורי הקלעים בפרק האיחוד של התוכנית Raw.
חיים אישיים
בונין נישאה למפתח הגוף, PJ ברון ב-20 ביוני 2014. לעומת זאת, ב-27 בפברואר 2017, היא הודיעה שהיא נפרדת מבעלה. הגירושין הגיעו לסיומם ב-26 בספטמבר 2017. בונין היא ממוצא מקסיקני הודה לאימה שהגיעה ממקסיקו.
ג'ונג סונג-אוק
ג'ונג סונג-אוק (בקוריאנית: 정성옥; נולדה ב-18 באוגוסט 1974) היא אתלטית צפון קוריאנית, אלופת העולם (סביליה 1999) בריצת מרתון.
ביוגרפיה
ג'ונג נולדה וגדלה בקוריאה הצפונית.
1996
באולימפיאדת אטלנטה שנערכה בחודש יולי באטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית סיימה ג'ונג במקום 20 בריצת מרתון בתוצאה של 2:35:31 שעות.
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בסביליה שבספרד זכתה ג'ונג במדליית זהב בריצת מרתון בשיא לאומי חדש של 2:26:59 שעות, לפני ארי איצ'יהאשי מיפן (2:27:02 שעות) ולידיה שימון מרומניה (2:27:41 דקות).
נייל קוסטה
נייל פרנסיס קוסטה (באנגלית: Neil Francis Costa) הוא עורך דין ופוליטיקאי גיברלטרי מהמפלגה הליברלית של גיברלטר. בדצמבר 2011 נעשה קוסטה לחבר הפרלמנט של גיברלטר, ומאז הוא מכהן כשר התיירות, שר התחבורה, השר לקשרים מסחריים ושר הנמל.
ביוגרפיה
קוסטה היה מעורב בפוליטיקה של גיברלטר עוד מימי היותו סטודנט, והצטרף למפלגה הליברלית של גיברלטר ב-1999. ב-2007 הוא נבחר לפרלמנט של גיברלטר, ישב באופוזיציה ונעשה לשר הצללים לענייני בריאות ושירותים סוציאליים. בשנת 2011, יחד עם ד"ר ג'וזף גרסיה וסטיבן לינארס, רץ כמועמד מטעם המפלגה הליברלית (שהתמודדה ברשימה משותפת עם מפלגת העבודה הסוציאליסטית) בבחירות ב-2011.
קוסטה נבחר מחדש לפרלמנט ב-2011, הפעם כשר בממשלה, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לשר התיירות, התחבורה, הקשרים המסחריים והנמל.
לאחר שתים עשרה שנים בפוליטיקה, חזר קוסטה לפרקטיקה משפטית פרטית. עבודתו מתמקדת בדיני זכויות אדם, משפט ציבורי, כלומר תיקים חוקתיים ומינהליים, ודיני תעסוקה, בפרט בעניינים הנוגעים לאפליה, חשיפות מוגנות ושוויון הזדמנויות. הוא מתמחה גם בדיני משפחה, ידועים בציבור, משפט כללי מסחרי, והתדיינות אזרחית ופלילית. קוסטה מופיע בפני בית המשפט העליון של גיברלטר, בית המשפט לערעורים, בית הדין לעבודה, וגופים סטטוטוריים אחרים. באוקטובר 2019 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר שני במשפטים באוניברסיטת אדינבורו.
תיקון חצות (אורטוריה)
"תיקון חצות" היא אורטוריה מאת המלחין הישראלי מרדכי סתר. היצירה נכתבה במשך מספר שנים לתמליל של המשורר מרדכי טביב. לדעת רבים זוהי פסגת המוזיקה הקלאסית הישראלית.
רקע
סתר נולד ברוסיה ועלה בשנת 1926 לארץ ישראל. בשנת 1932 נסע לפריז ללמוד קומפוזיציה אצל המלחין פול דיקא ואצל נדיה בולאנז'ה. בשובו ארצה בשנת 1937 החל לגבש סגנון מוזיקלי ייחודי. סתר השתמש במרכיבים של צורה וארגון צליל ממסורת המוזיקה המערבית בשילוב עם מוזיקה יהודית עממית, של יהודי תימן ויהודי ספרד. בשנות השלושים והארבעים, הוא אסף מנגינות יהודיות מזרחיות ועיבד אותן למרקמים רב-קוליים בסגנון מוזיקת רנסאנס. בשנות החמישים והשישים, סתר החל בחיבור מוזיקה להרכבים קאמריים ולכלי סולו ובהמשך ליצירות תזמורתיות. גולת הכותרת של תהליך זה היא "תיקון חצות".
פאול אשרסון
פאול פרידריך אוגוסט אשרסון (לעיתים אשרזון; בגרמנית: Paul Friedrich August Ascherson; 4 ביוני 1834 - 6 במרץ 1913) היה בוטנאי גרמני, שתרם רבות לחקר צמחיית המזרח התיכון.
תיקון חצות (אורטוריה)
כתיבת היצירה
לצורך כתיבת היצירה סתר למד נוסחים של טעמי מקרא, תפילות ופיוטים של עדות השונות. הוא שילב ביצירתו חומרים של מוזיקאים מסורתיים כמו עובדיה טוביה וניסן כהן-מלמד. תמליל היצירה נכתב על ידי המשורר מרדכי טביב. טביב הושפע מהאגדה התלמודית, מן התנ"ך ושיר השירים.
פאול אשרסון
חייו
אשרסון נולד בברלין, בירת גרמניה בשנת 1834 כבן של יועץ רפואה. בשנת 1850 החל גם הוא בלימודי רפואה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אך במהרה החל לגלות עניין גובר בבוטניקה. בשנת 1855 הוענק לו דוקטורט על חיבורו שעסק בצמחיית מרקיזות ברנדנבורג, חבל ארץ בגרמניה של ימינו.
לאחר מכן עסק בחקר צמחיית אזור סקסוניה. ב-1860 התמנה לעוזר בגן הבוטני של ברלין, וחמש שנים לאחר מכן החל לעבוד גם בעשבייה המלכותית. במקביל קוּדם לדרגת פרופסור בתחום גאוגרפיה של צמחים. החל משנת 1873 היה אשרסון שותף למספר משלחות מחקר לאפריקה ולמזרח התיכון, וחקר את הצמחים בקברות הפרעונים. בצוותא עם הבוטנאי גאורג שווינפורט כתב את "איור הצומח של מצרים" (1887).
תיקון חצות (אורטוריה)
כתיבת היצירה
היצירה נכתבה במשך מספר שנים וכללה מספר גרסאות. בגרסת 1957, היצירה נקראה "בלט על נושאים תימניים". היא בוצעה בקונצרט חגיגי שנערך לכבוד "הוד מלכותה המלכה אליזבת מבלגיה" בהיכל התרבות בתל אביב בניצוח גארי ברתיני. בהמשך ברתיני ניצח על היצירה פעמים רבות בישראל וברחבי העולם.
בגרסה מאוחרת יותר, רחבה ומקיפה, סתר הכין את היצירה בתחילה לביצוע רדיופוני. בהקלטתה ב-1962 השתתפו תזמורת קול ישראל, מקהלת קול ישראל, הקריין משה חובב והזמר-פייטן עובדיה טוביה. מכיוון שהיצירה נכתבה לשלוש מקהלות, נדרשה טכניקת הקלטה מיוחדת. "המוזיקה לא הוקלטה כפי שחוברה, אלא לפי שיטה הדומה לצילום סרטי קולנוע, היינו - תו הפרדה והרכבה מחדש של האלמנטים השונים, תזמורת, הרכבים כליים מיוחדים, מקהלות וקבוצות קריינים." בהפקה הטכנית הושקעו 1200 שעות (!) ועליה הופקד אלון שמוקלר. המוזיקה הושמעה לקהל באולם הקונצרטים באמצעות רמקולים. ההקלטה יצאה לאור על ידי CBS על גבי תקליט ויניל 33. באותה שנה ההקלטה זכתה בפרס איטליה היוקרתי ליצירות רדיו סטריאופוניות. מאוחר יותר עובדה היצירה גם לביצוע קונצרטנטי.
פאול אשרסון
הנצחה
הקיצור Asch. או Aschers. המובאים לאחר שם של מין ביולוגי, מציינים שמין זה התגלה על ידי אשרסון.
תיקון חצות (אורטוריה)
עלילה
בהקדמה לביצוע "תיקון חצות" בגרסה הסטריאופנית מספר סתר על עלילתה:
פרקי היצירה הם שלושה וביצועם נמשך כחצי שעה:
פאול אשרסון
הנצחה
שמו של אשרסון הונצח במספר שמות צמחים בארץ-ישראל, ביניהם:
תיקון חצות (אורטוריה)
ביצועים
בעקבות הצלחת היצירה היא זכתה לביצועים בישראל וברחבי העולם עם התזמורת הפילהרמונית. למרות חשיבותה, היא זכתה בהמשך לביצועים מעטים. אחת מהסיבות לכך היא היותה מורכבת מאוד ודורשת תזמורת מלאה, טנור ושלוש מקהלות. בשל כך ישנן הקלטות מעטות שלה.
בשנת 2012 נבחר סתר להיות מלחין השנה בחג המוזיקה הישראלית, במסגרת זו בוצעו יצירותיו ו"תיקון חצות".
בשנת 2013 ניצח אורי סגל על היצירה בהשתתפות התזמורת והמקהלה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים והסולן עופר כלף.
דוד מלך ישראל חי וקיים
דָּוִד מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל חַי וְקַיָּם הוא משפט שמקורו בתלמוד הבבלי כמילת קוד שנועדה להודיע על מולד הלבנה בזמן גזירת שמד. בליטורגיה היהודית התקבל המשפט כתוספת לברכת הלבנה. למשפט חוברו מספר לחנים, והוא הפך לשיר עממי בקרב יהודים.
מקור
בתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה מסופר שרבי ביקש מרבי חייא לקדש את החודש ולאחר מכן לשלוח לו כסימן את המשפט דוד מלך ישראל חי וקיים.
על אף שהמשפט הוזכר בתלמוד כסימן בלבד, קיים קונצנזוס בפרשנות המסורתית כי יש למשפט משמעות בפני עצמו. לפי רוב הפרשנים ההקבלה במשפט היא בין דוד לירח ובין המולד לחי וקיים.
פרשנות
הפרשנים מציינים פסוק המלמד על השוואה בין דוד המלך לירח. . בפירוש רבינו בחיי על התורה מוסבר כי פרץ וזרח בני יהודה מקבילים לירח ולשמש, ודוד המלך שמוצאו מפרץ נקרא ירח. דוד גם נקרא בפסוק "הקטן" וכן הירח נקרא "המאור הקטן". מפרץ ועד לצדקיהו המלך האחרון מבית דוד ישנם 29 דורות כנגד 29 ימי מחזור הלבנה, מאברהם אבינו עד לשלמה המלך ישנם 15 דורות כנגד ימי מילויה ולאחריו 15 דורות נוספים כנגד ימי חסרונה.
את המילים "חי וקיים" מסבירים חלק מהמפרשים על פי מאמר חז"ל "כל תלמיד חכם שאומרים דבר שמועה מפיו בעולם הזה שפתותיו דובבות בקבר", ומאחר ובכל דור קוראים היהודים בספר תהילים המיוחס לדוד המלך, הוא נחשב תמיד "חי וקיים". יש שביארו שהכוונה לזרעו של דוד שיהיה קיים לעולם ותחזור מלכותו בביאת המשיח. החיד"א כתב כי דוד נחשב חי וקיים כיוון שלא ישן שיתין נשמין וגם בחייו לא טעם. בחז"ל ישנן מימרות דומות כמו "יעקב אבינו לא מת", או תשעה נכנסו בחייהם לגן עדן.
בפולקלור היהודי קיים סיפור לפיו דוד המלך חי בפועל בעיר לוז שבה המוות לא שולט, והציל יהודים מגזירות השולטן בטורקיה.
לחנים
בין הלחנים שנכתבו להיגד ישנם כמה לחנים של הרב שלמה קרליבך אותם נוהגים לעיתים רבות לשיר בשמחות יהודיות ובפרט בחתונה וברית מילה. כמו כן ישנו לחן עממי משנות החמישים המושר במסגרת שירי ילדים. וכן לחנו של מרדכי זעירא.
אונגוג'ה
אונגוג'ה (בסוואהילי: Unguja; ביוונית עתיקה: Μενουθιάς) הוא האי המאוכלס ביותר והגדול ביותר שנמצא בארכיפלג זנזיבר שבטנזניה. שמו הלא רשמי של האי הוא האי זנזיבר (באנגלית: Zanzibar Island).
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,767 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (319 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (91 מ"מ גשם).
כלכלה
ענף התיירות באונגוג'ה הוא המפותח ביותר בארכיפלג זנזיבר, אשר מהווה חלק ניכר מכלכלת האי. חקלאות (כולל ייצור תבלינים כמו ציפורן) ודיג מהוות גם הן חלק מכלכלת האי. לאורך כל החוף המזרחי של האי, רוב הכפרים מסתמכים גם על חקלאות אצות.
אקולוגיה
ביוני 2018 נתפס נמר במצלמה על האי, אף על פי שנחשב בעבר כי הוא נכחד בזנזיבר במשך 25 השנים האחרונות.
אצטדיון חנרל סנטנדר
היסטוריה
האצטדיון עבר שצי עבודות שיפוץ. הראשונה התה ב-1983 כחלק מחגיגות 250 שנים לעיר קוקוטה. בשנת 2006 הושלמה הרחבתו של האצטדיון ותכולתו נקבעה על 42,000 מקומות כדי שקוקוטה תוכל לאחר בו את משחקיה בקוה ליברטדורס. הושקעו כ-7 מיליון דולר, נוספו כיסאות והוחלף הדשא. ב-2007 שימש גם כאצטדיונה הביתי של קראקס מוונצואלה במסגרת המפעל היבשתי. שם השיגה קראקס את ניצחונה היוקרתי 1–3 על ריבר פלייט.
קוקייה אירופית
קוקייה אירופית או קוקייה מצויה (שם מדעי: Cuculus canorus) היא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים.
תחום תפוצתה מתפרש על פני אירואסיה (מספרד במערב עד ליפן במזרח וסקנדינביה בצפון), המזרח התיכון (בין השאר בישראל) וצפון אפריקה. מין זה ידוע בהיותו טפיל קינון - הנקבה מטילה את ביציה בקנים של עופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליה הם יערות וחורשים, שדות בור, ביצות ואזורים אלפיניים.
שמה המדעי של הקוקייה מורכב מהמילים הלטיניות cuculus (קוקייה) ו-canorus (שרה). מקור השם "קוקייה" הוא באנגלית (Cuckoo), שבה הוא אונומטופיה לצליל שהיא משמיעה. השם האנגלי בא מהמילה "cucu" בצרפתית עתיקה, והוא הוזכר לראשונה בצורתו העתיקה בשנת 1240 בערך, בפואמה Sumer Is Icumen In.
אורך הקוקייה כ-31-36 ס"מ (בעוד אורך הזנב כ-17 ס"מ), ומשקלה כ-90 עד 130 גרם. היא ניזונה בעיקר מחרקים, ומעדיפה זחלים שעירים (שעופות אחרים נמנעים מלאכול). הקוקייה עשויה לעיתים לאכול גם ביצים וגוזלים, אך בדרך כלל היא מוציאה רק ביצה אחת של פונדקאיה ונותנת לגוזלה לגרום למותם מרעב של אחיו המאומצים.
הקוקיות חששניות יחסית, ופרטים ממין זה חיים לבד מחוץ לעונת הרבייה.
אוכלוסייתה של הקוקייה נמצאת בירידה, אך המין מוגדר על ידי ארגון IUCN במצב "ללא חשש". גודל האוכלוסייה מוערך ב-25 עד 100 מיליון פרטים בכל העולם, ותוחלת החיים הממוצעת שנמדדה בבריטניה עומדת על 6 שנים ו-11 חודשים.
רבייה
הקוקייה מהווה טפילת רבייה, ובסך הכל נקבות ממין זה נצפו מטילות את ביציהן בקנים של כ-100 מיני עופות שונים. אוכלוסיות שונות מעדיפות להיטפל אל מינים מסוימים, ומטילות ביצים בגודל ובצבע דומה לזה של המארח. תוצאות מחקר ב-DNA המיטוכונדריאלי של הקוקייה העלו את ההשערה שמוצאן של כל אחת מהאוכלוסיות הללו נפרד. ייתכן שהגנים המגדירים את הטלת הביצים המתאימות עוברים מנקבה לנקבה בלבד, בכרומוזום הזוויג W (אצל הזכרים יש כרומוזומי ZZ, ואצל הנקבות - WZ). השערה נוספת היא שהגנים מורשים דווקא בכרומוזומים אוטוזומיים.
בדרך כלל, ביצת הקוקייה תבקע לאחר כ-12.5 ימים. ברוב המקרים, גוזל הקוקייה בוקע לפני גוזלי המארח, והוא דוחף את ביצי המארח אל מחוץ לקן. הגוזל מואכל במשך כ-20 עד 23 ימים על די המארח, ולעיתים הוא אף גדול יותר ממנו.
דיימון בוסינו
המכובד דיימון ג'יימס בוסינו (באנגלית: Damon James Bossino) הוא פוליטיקאי גיברלטרי וחבר הפרלמנט מטעם הדמוקרטים הסוציאליים של גיברלטר (GSD). בוסינו נשוי, ויש לו 3 ילדים.
בוסינו למד בתיכון המקיף בייסייד יחד עם פביאן פיקארדו (המכהן כיום כראש השרים). הוא למד משפטים באוניברסיטת קינגסטון באנגליה, והשלים את הסמכתו בבית הספר למשפטים של אכסניות המשפט בלונדון. בוסינו הצטרף להתאחדות עורכי הדין ב-1995.
בוסינו היה מועמד של המפלגה הלאומית של גיברלטר בבחירות ב-1996, אך עזב את המפלגה לפני הבחירות בשנת 2000. בבחירות ב-2011 הוא נכנס לפרלמנט מטעם הדמוקרטים הסוציאליים של גיברלטר (לאופוזיציה), ומונה לשר הצללים לענייני תחבורה ותיירות.
המיאצטל
המיאצטל היא תרכובת כימית שנוסחתה הכללית היא R1R2C(OH)OR. כאשר R1 או R2 הם מימן. המיאצטל נוצר בדרך כלל על ידי הוספה של כוהל לאלדהיד או לקטון. המילה היוונית "המי" משמעותה חצי. רוב הסוכרים הם המיאצטלים.
גלוקוז ואלדוזות נוספות מתקיימות כהמיאצטלים ציקליים.
יצירה של המיאצטל
המיאצטל נוצר בסיפוח של כוהל לאלדהיד, המתרחשת לפי התגובה הבאה תגובות אלו מושפעות במידה רבה מההפרעה הסטרית של האלדהיד. לפיכך, אלדהידים פשוטים הממוסים בכהלים ימצאו לרוב בצורת ההמיאצטל.
ווייאנאד צ'טי
ווייאנאד צ'טי (באנגלית: Wayanad Chetti) היא שפה דראווידית דרומית המדוברת על ידי אנשי הווייאנאד צ'טי בקרלה שבהודו. השפה דומה ב-52% לקאנדה וב-65% לניב ג'ן קורומבה. לווייאנאד צ'טי אין אף ניבים ידועים. השפה גם מאוד דומה לבאדאגה.
א מחייה
א מחייה הוא אלבום סולו מספר 21 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא בספטמבר 2013 בחברת גל פז והוא מורכב מלחנים של יוצרים חרדיים מוכרים. שירי האלבום מושרים ביידיש.
על האלבום
האלבום יצא בספטמבר 2013 ובו 13 רצועות עם לחנים חסידיים, מהאלבום יצאו שירים מוכרים כמו "בענטש בענטש" ו"ארויס!"
תבליט פירקטין
תבליט פירקטין הוא תבליט חתי על גבי מצוק סלע, השוכן כ-50 ק"מ דרומית לעיר קייסרי בנפת קייסרי  במרכז אנטוליה בטורקיה. התבליט, הנושא אופי דתי, זוהה לראשונה ב-1880 בפירקטין (Firaktin) השוכנת על גדות נהר אנזל דיר (Enzel Dere), שהוא יובל של נהר הזמנטי . הפילוסוף היווני סטראבון קרא לאתר דסטרקון (Dastarkon).
מיקום התבליט
התבליט נמצא בעמק תלול בין הר ארג'ייס וחלקם הדרומי של הרי האנטי-טאורוס, דרומית-מזרחית לעיר דבלי. העמק שכן בעת העתיקה כנראה בשטחה של ממלכת כיזוואתנה ועברה בו דרך מעבר חשובה לקיליקיה ומשם לתוך סוריה, דרך המעברים גזבלי וקוצ'וק-גזבלי (Küçük Gezbeli). העמק הוא בעל אדמה פורייה, כולל מעיינות, והיה כנראה מיושב בצפיפות בתקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל והתקופה הרומית. בסביבת האתר נמצא קנקן מיקני שהגיע כנראה מקיליקיה. בין השנים 1880 ועד 1939 נמצאו באתר חמישה תבליטים מהתקופה החתית, יותר מאשר בכל מקום אחר באנטוליה. ארבעת התבליטים האחרים הם: תבליט האניירי, תבליט אימאמקולו, ושני תבליטי טאשצ'י.
תיאור
חלקו השמאלי של התבליט מראה מצד ימין של חלק זה את המלך החתי חתושיליש השלישי (1267–1237 לפנה"ס) נותן מנחת נסך לאל הסער האנטולי תַרְחֻנְזַס, הנמצא משמאל, במוזגו מים מתוך קנקן מעוקל, לכלי הנמצא על האדמה. ביניהם נמצא מזבח מחורץ. המלך והאל נושאים על ראשיהם כובעים מחודדים, המסמלים אלוהות. המלכים החתים נחשבו לאלים לאחר מותם. סימול האלוהות בכובע מאפשר להניח שהתבליט נוצר לאחר מותו של חתושיליש, בתקופת מלכותו של בנו, תודחליאש הרביעי. מול כל אחד מהראשים נמצאת כתובת הירוגליפית לווית המציינת את שמה של הדמות.
בחלקו האמצעי של התבליט, מצד ימין מופיעה פודוחפה, אשתו המלכה של חתושיליש השלישי. היא לבושה מכף רגל ועד ראש בלבוש של כהנת, נוסכת נסך לאלת השמש חבת, המוצגת משמאל. ביניהם נמצא מזבח שעליו נמצאת ציפור או קנקן המעוצב כציפור. בחלק זה של התבליט רואים רק את קווי המתאר של הדמויות והתבליט חסר פרטים, בניגוד לחלק השמאלי של התבליט. ייתכן והעבודה על חלק זה בתבליט לא הושלמה.
בחלקו הימני השלישי של התבליט מופיעה כתובת גדולה בכתב הירוגליפי בלווית. הכתובת מתייחסת למלכה פודוחפה, שהייתה בתו של כהן מכיזוואתנה. הכתובת אומרת:. יופמיזם זה היה נהוג בתרבות החתית לציון אנשים שמתו.
על חלקו העליון של מצוק הסלע נמצאות שקערוריות ששימשו לנסך, המצביעות על כך שהאתר שימש לטקסים דתיים. מעל המצוק נמצאים שרידי מחצבות מהעת העתיקה. מספר מאות מטרים מצפון לתבליט נמצאים שרידי מבנה גדול, כ-30 על 28 מטר. לידו נמצאו גם שרידי שקערוריות נסך, שהיו כנראה קשורים גם הם לתבליט. כ-1.5 ק"מ ממערב - צפון-מערב לתבליט נמצא תל ארכאולוגי ששמו "תל פירקטין". התל שוכן במישור השיטפון של יובל אחר של נהר הזמנטי, ששמו קרה. התבליט נמצא קרוב למקום בו מתחברים שני הנהרות.
העתק מבטון של הכתובת נמצא במוזיאון קייסרי. העתק נוסף עשוי גבס נמצא במוזיאון פרגמון בברלין, גרמניה.
אמוניום סולפט
שימושים
השימוש העיקרי באמוניום גופרתי הוא כדשן לקרקעות אלקליות. יון האמוניום משתחרר באדמה, ויוצר כמות קטנה של חומצה, המורידה את מאזן ה-pH של האדמה, תוך כדי תרומה של חנקן חיוני לצמיחת צמחים. החיסרון העיקרי בשימוש באמוניום גופרתי הוא תכולת החנקן הנמוכה שלו ביחס לאמוניום חנקתי, דבר שמעלה את עלויות ההובלה.