cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משק פועלות
מייסדות ויעדים
החלוץ והמסאי מנחם שמואלי (ממשי) היה הראשון שהגה ב-1910 את רעיון החווה המיוחדת להכשרת פועלות חקלאיות במאמרו הפמיניסטי "לשאלת הפועלת הגלילית"::
האגרונומית והחלוצה חנה מייזל העלתה את רעיון משק הפועלות בהיותה בחוות סג'רה כאמצעי להכשרת החלוצות בעבודה חקלאית ומימשה את רעיון "משק פועלות" בחוות כנרת בשנת 1911 בתמיכה כספית של אגודת נשים יהודית-גרמנית לעבודה תרבותית בארץ-ישראל שנציגתן בארץ ישראל הייתה שרה טהון. בזכות פעולה זו קיבלו לחזקתן 20 חברות מכנרת חלקת אדמה בה שתלו ועיבדו גן ירקות. אספת הפועלות הראשונה התקיימה בכנרת בשנת תרע"א 1911.
משקי הפועלות
בתקופת העלייה השנייה, ב-1913 הוקם משק פועלות בחוות מגדל בו היו חברות כ-14 נשים. באותה שנה הוקמה "קבוצת הצעירות" בוגרות חוות העלמות בכנרת בחווה החקלאית הלאומית בן שמן, חווה שנסגרה במהלך מלחמת העולם הראשונה וקבוצת הצעירות התפרקה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בתקופת העלייה השלישית פועלות וחלוצות הקימו ב-1921 משק פועלות בנחלת יהודה, ב-1922 הוקם על ידי 12 בחורות משק פועלות בפתח תקווה, ב-1923 הקימה קבוצה של 8 חברות משק בשכונת בורוכוב. משקים נוספים הוקמו בתקופת העלייה הרביעית. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, הוקמו משקי פועלות ברחבי הארץ בחדרה, ירושלים, נהלל, עפולה, עיינות ותל אביב.
המשקים נעזרו בהדרכה ובתמיכה של המוסדות המיישבים של התנועה הציונית. התקציב להקמתם של המשקים הגיע מההסתדרות הציונית, ומארגוני פילנתרופיה של נשים יהודיות בארצות הברית ומדינות נוספות, שראו בהם מפעל חיוני לצמיחתו של היישוב.
חבורת פועלות
במקביל למשקי הפועלות קמו גם קבוצות שנקראו "חבורת פועלות". על הקמת חבורות אלו החליטה ועידת הפועלות השלישית ב-1926. המטרה הייתה להקים קבוצות נשים, שמטרתן אינה עבודה חקלאית אלא עבודה קבלנית וכיבוש עבודה. למעשה, קבוצות כאלו פעלו ביוזמתן, ובתמיכת המוסדות מראשית תקופת העלייה השלישית. מטילדה הלפרין הייתה מנהלת חבורת הפועלות בתל אביב, חיותה בוסל ניהלה חבורת פועלות בטבריה, חבורה אחרת הוקמה בעפולה ואחר כך הוקמו חבורות ביישובים נוספים. חלק מהחבורות שאפו להתיישבות חקלאית ואף מימשו זאת אולם את פרנסתן לא מצאו בעיבוד גינות ירק, אלא בעבודות אחרות תוך ניהול קופה משותפת.
ננדו דה קולו
ננדו דה קולו (בצרפתית: Nando de Colo; נולד ב-23 ביוני 1987) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדות הקלע והרכז בוילרבאן מליגת העל הצרפתית ומהיורוליג. מאז שנת 2009 חבר דה קולו בנבחרת צרפת.
בעונת 2015/2016 הוביל את צסק"א מוסקבה לאליפות היורוליג, תוך שהוא זוכה בפרסי ה-MVP של העונה, ה-MVP של הפיינל פור ופרס אלפונסו פורד (מלך הסלים). בעונת זכה באליפות יורוליג נוספת.
תחילת הקריירה
בדראפט ה-NBA 2009 נבחר דה קולו בבחירה ה-53 על ידי סן אנטוניו ספרס, אשר העדיפה שימשיך לשחק באירופה בטרם יצטרף לקבוצה. לקראת עונת 2009/2010 חתם על חוזה בולנסיה מליגת העל הספרדית, בה שיחק בשלוש העונות הבאות. בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה ולנסיה באליפות ליגת היורוקאפ, ודה קולו נבחר לחמישיית העונה לאחר שקלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק.
טורונטו ראפטורס
במהלך עונתו השנייה ב-NBA, ב-20 בפברואר 2014, נשלח בטרייד לטורונטו ראפטורס בתמורה לאוסטין דיי. ב-21 המשחקים בהם שותף עד סיום העונה קלע 3.8 נקודות בממוצע למשחק. באותה עונה זכתה סן אנטוניו, קבוצתו הקודמת, באליפות ה-NBA.
צסק"א מוסקבה
ביולי 2014 חתם בצסק"א מוסקבה על חוזה לשנתיים. בעונתו הראשונה בקבוצה הפך לאחד השחקנים המובילים שלה, לצד הרכז מילוש תאודוסיץ' והסמול פורוורד סוני וימס, כשקלע 14.4 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית העונה השנייה ביורוליג. צסק"א העפילה לשלב פיינל פור היורוליג בפעם הרביעית ברציפות, אך הפסידה לאולימפיאקוס בתוצאה 70-68 על אף יכולת טובה של דה קולו שקלע 18 נקודות. במשחק על המקום השלישי קלע דה קולו 17 נקודות, וקבוצתו ניצחה את פנרבחצ'ה בתוצאה 86-80.
בעונת 2015/2016 רשם דה קולו את עונתו הטובה בקריירה, כשקלע 19.4 נקודות למשחק וזכה בפרס אלפונסו פורד, המוענק למלך הסלים של היורוליג. כמו כן זכה בפרס ה-MVP של היורוליג לאחר שהוביל את קבוצתו למאזן 22-5 לאורך שלב הבתים, שלב ה"טופ-16" ושלב שמינית הגמר, ממנו העפילה פעם נוספת לפיינל פור היורוליג. בחצי גמר היורוליג קלע דה קולו 30 נקודות והוביל את צסק"א לניצחון על לוקומוטיב קובאן בתוצאה 88-81. בגמר הליגה התמודדה צסק"א מול פנרבחצ'ה, ניצחה אותה בתוצאה 101-96 וזכתה באליפות אירופה השביעית בתולדותיה (3 ביורוליג ו-4 בגביע אירופה לאלופות). דה קולו קלע 22 נקודות במשחק הגמר, שנגרר להארכה, וזכה בפרס ה-MVP של הפיינל פור.
ב-15 ביוני 2016 חתם על הארכת חוזה בצסק"א ל-3 עונות נוספות. בעונת זכה עם צסק"א באליפות יורוליג נוספת. במשחק חצי הגמר מול ריאל מדריד קלע דה קולו 23 נקודות, ובמשחק הגמר מול אנאדולו אפס קלע 15 נקודות.
ב 18 ביוני 2019 הודיע על סיום תקופתו בצסק"א מוסקבה.
פנרבחצ'ה
ב-6 ביולי 2019 חתם דה קולו על חוזה לשנתיים בפנרחבצ'ה.
נבחרת לאומית
כמו כן שיחק דה קולו עם נבחרתו באליפות העולם בכדורסל 2010, ובאולימפיאדת לונדון (2012) בה סיימה צרפת במקום השישי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) חזר דה קולו ללבוש את מדי הנבחרת שסיימה שוב במקום השישי, לאחר שהפסידה לנבחרת ספרד בשלב רבע הגמר. דה קולו הוביל את קלעי קבוצתו לאורך הטורניר עם 14.7 נקודות בממוצע למשחק.
דוקום
היסטוריה
האירוע הידוע ביותר בהיסטוריה של דוקום הוא הרצח של בוניפציוס הקדוש ב-754. ב-1214 הטיף בדוקום אוליבר מקלן ליציאה למסע הצלב החמישי והעיר שלחה כוח שהצטרף למסע. חצי הסהר שמופיע בסמל העיר מתייחס לאירוע זה. ב-1298 הוענקו לדוקום זכויות העיר שלה. ב-1572 היא נבזזה על ידי הספרדים לאחר שהיא הצטרפה למרד ההולנדי. ב-1597 נוסדה בדוקום האדמירליות של פריסלנד, אך ב-1645 היא עברה להרלינגן.
במאה ה-16 נבנתה כנסייתה מרטין הקדוש (Sint-Martinuskerk). ב-1610 נבנה בניין העירייה של דוקום. ב-1871 נבנתה הכנסייה על שם בוניפציוס הקדוש וב-1934 נבנתה הקפלה על שמו. ב-1901 חוברה דוקום לרשת הרכבות הארצית ושירותי נוסעים ומטען פעלו לסירוגין עד לשנות השבעים.
ספורט
דוקום היא נקודת הפנייה של מרוץ ההחלקה על הקרח באורך של 200 ק"מ הידוע בשם מסע 11 הערים. המשתתפים במרוץ המגיעים לדוקום פונים בחזרה לכוון לייוורדן. בעיר פעילות שתי קבוצות כדורגל.
שארלוט (כדורגל)
מועדון הכדורגל שארלוט (באנגלית: Charlotte Football Club), ובקיצור שארלוט (באנגלית: Charlotte FC), הוא מועדון כדורגל אמריקאי מהעיר שארלוט, שבקרוליינה הצפונית. המועדון בבעלות דייוויד טפר, הוקם ב-17 בדצמבר 2019, והצטרף לליגת ה-MLS בעונת 2022. אצטדיון בנק אוף אמריקה משמש כאצטדיון הביתי של המועדון.
כדורגל בשארלוט
באזור שארלוט היו בעבר כמה קבוצות כדורגל מהליגות התחתונות, הראשונה שבהן הייתה קרוליינה לייטנין בשנות השמונים. הלייטנין זכתה באליפות ה-ASL בשנת 1981, כששיחקה לעיני 20,163 צופים באצטדיון זיכרון הלגיון האמריקאי. לאחר שהליגה התפרקה בשנת 1983, הקבוצה שיחקה עונה אחת כשארלוט גולד ב-USL ולאחר מכן הפסיקה את פעילותה והתפרקה. הכדורגל המקצועני לא חזר לשארלוט עד להקמת שארלוט איגלס בשנת 1991, שהצטרפה ל-USISL בשנת 1993.
שארלוט הייתה ברשימת הערים המעוניינות להצטרף לליגת ה-MLS בשנת 1994, לפני עונת הבכורה של ליגה, אך לא זכתה בזכיינות. שארלוט אף הייתה בין הערים שנחשבו כבית פוטנציאלי לקבוצת הרחבה בשנת 1996 ובשנת 1998, אך לבסוף ערים אחרות גברו עליה. "מרכז הכנסים שארלוט" אירח בינואר 2004 את הסופרדראפט של ה-MLS ואת ועידת התאחדות מאמני הכדורגל הלאומית של אמריקה. מאז שיפוץ אצטדיון בנק אוף אמריקה בשנת 2014, אירחה העיר מספר משחקי ידידות ומשחקים בינלאומיים, ביניהם במסגרת גביע הזהב של CONCACAF וטורניר גביע האלופות הבינלאומי, שהיו בעלי מספר צופים גבוה. באזור יש גם אוכלוסייה גדולה המשחקת כדורגל, המתרכזת בעיקר בליגות חובבניות, שהובילו מאמצים אחרים להבאת קבוצה מקצוענית לשארלוט.
הצעות MLS שלא הצליחו
מועדון מקצועני נפרד, שארלוט אינדפנדנס, הוקם בשנת 2014 והחליף את האיגלס בליגה השנייה (הנקראת כיום USL צ'מפיונשיפ). הקבוצה עברה לאצטדיון כדורגל קבוע בעיר מתיוס שבקרוליינה הצפונית, בשנת 2017. קבוצת הבעלות של האינדפנדנס הביעה את כוונתה לזכות בזיכיון לקבוצת הרחבה ב-MLS עם הקמת המועדון, והציעה שיפוץ גדול באצטדיון זיכרון הלגיון האמריקאי בשנת 2015 שיהפוך אותו לאצטדיון ייעודי לכדורגל. הקבוצה שכרה חברת השקעות בספורט באוקטובר 2016 כדי לפרסם את הצעת ה-MLS שלה למשקיעים פוטנציאליים תוך הכנת תוכניות נוספות לאצטדיון.
הצעה נפרדת בשארלוט גובשה בסוף שנת 2016 על ידי מרקוס ג'י. סמית מבעלי חברת ספידוואי מוטורספורטס (Speedway Motorsports), שבבעלותה ותחת הפעלתה נמצא בין היתר מסלול המרוצים "שארלוט מוטור ספידוואי" (Charlotte Motor Speedway), עם תמיכה של מנהיגים עסקיים מקומיים. ההצעה הציעה לבנות אצטדיון חדש באתר של אצטדיון הלגיון האמריקאי עם 20,000 עד 30,000 מושבים שיעלה כ-175 מיליון דולר, כולל 87.5 מיליון דולר במימון מועצת העירייה ומועצת המחוז, והלוואה של 75 מיליון דולר לקבוצת הבעלות. מועצת נציבות מחוז מקלנברג הצביעה 5–3 בעד תוכנית האצטדיון, ואילו מועצת עיריית שארלוט החליטה נגד קיום הצבעה בנושא לפני המועד האחרון להצעה ב-31 בינואר 2017.
סמית הגיש את ההצעה ללא תמיכת מועצת העיר, והסתמך במקומה על תוכנית המימון של נציבות המחוז. כמה מאנשי הליגה סיירו בשארלוט ביולי 2017, אך מועצת העיר ונציבי המחוז ביטלו שניהם את ישיבותיהם במהלך הסיור. שארלוט התמודדה גם עם תחרות מהצעה שהגישה ראלי, גם כן מקרוליינה הצפונית, שהייתה גם חלק מהרשימה של שתים עשרה הערים (אותן ראתה ה-MLS כמיקום פוטנציאלי לקבוצות הרחבה עתידיות) וזכתה לתמיכה מצד ממשלת מדינת קרוליינה הצפונית. ממשלת מחוז מקלנברג הצביעה באוגוסט נגד תרומתם הכספית לפרויקט האצטדיון לטובת דחיית הנושא לעיריית שארלוט, אשר סירבה להצביע על הנושא. ה-MLS צמצמה את רשימת המועמדים שלה בנובמבר 2017 לארבע ערים בלבד ושארלוט נשארה מחוץ לרשימה.
הצעת דייוויד טפר
מנהל קרנות הגידור והמיליארדר דייוויד טפר הפך לבעלי קרוליינה פנתרס מליגת ה-NFL ביולי 2018, והביע את רצונו להביא קבוצת MLS לעיר שארלוט. נשיא הקבוצה החדש של הפנתרים, טום גליק, היה בעבר מנהל התפעול של מנצ'סטר סיטי והיה מעורב גם במכרז ההתרחבות ל-MLS של קבוצת ניו יורק סיטי. גליק מונה לאחראי על ארגון הצעת ההתרחבות ל-MLS של טפר, שקיים מספר פגישות עם גורמים בליגה לפני שנפתח חלון ההצעות הבא באפריל 2019.
טפר הציג הצעת התרחבות רשמית עבור שארלוט לליגה ביולי 2019, זמן קצר לפני פגישות עם פקידי הליגה וסיורים נוספים באצטדיון בנק אוף אמריקה. טפר הודיע בספטמבר על תוכנית לשדרוג אצטדיון בנק אוף אמריקה הקיים כך שיתאים לקבוצת MLS, שיכלול מימון מהעירייה של עד 210 מיליון דולר. טפר דן גם בבניית אצטדיון חדש עבור הפנתרס וקבוצת הכדורגל עם גג נע. בנובמבר, נציב ה-MLS דון גרבר, הגדיר את שארלוט כמועמדת המובילה לזכייה בזיכיון להפעלת הקבוצה ה-30 בליגה, כשהוא שיבח את מאמציו של טפר ואת תוכניות ההצעה.
מועצת עיריית שרלוט אישרה בסוף חודש נובמבר 110 מיליון דולר למימון האצטדיון והזכיינות, תוך שימוש בהכנסות ממס אירוח. מועצת הנציבים של ה-MLS התכנסה בתחילת דצמבר לדיון בהצעת שארלוט ואישרה את המשא ומתן הסופי עם טפר. קבוצת ההרחבה הוענקה רשמית לשארלוט על ידי ה-MLS באירוע ב"מוזיאון המטבעה" ב-17 בדצמבר 2019, והוכרז כי הקבוצה תתחיל לשחק בשנת 2021. על פי הדיווחים, טפר שילם דמי הרחבה בסכום הקרוב ל-325 מיליון דולר, עלייה של 62.5 אחוזים בהשוואה לסכום ששולם על ידי ההצעות המוצלחות של סנט לואיס וסקרמנטו בתחילת השנה. הקבוצה מכרה 7,000 מינויים לעונה ביממה הראשונה אחרי ההכרזה על הזכייה במכרז.
לאחר ההקמה
זוראן קרנטה, סקאוט מקצועי, מונה למנהל הספורטיבי של הקבוצה בדצמבר 2019. מאמן הראשי של קרוליינה דינמו לשעבר, מארק ניקולס, נבחר לתפקיד המנהל הטכני של המועדון בינואר 2020 וידריך את מערכת האקדמיה לנוער.
שארלוט החתימה את השחקן הראשון בתולדותיה ב-8 ביולי 2020, כאשר החתימה את הקשר הספרדי סרחיו רואיס אלונסו מראסינג סנטנדר.
ב-17 ביולי 2020, ה-MLS הודיעה כי עונת הבכורה של קבוצת ההרחבה של שארלוט תדחה בשנה ל-2022 עקב מגפת הקורונה.
שם וסמל המועדון
בדצמבר 2019 דיווחו כמה כלי תקשורת כי חברת "טפר ספורטס" הגישה תיוק של סימנים מסחריים שכלל שמונה שמות פוטנציאליים: "מועדון הכדורגל שארלוט" (Charlotte FC), "שארלוט קראון" (Charlotte Crown FC), "שארלוט פורצ'ן" (Charlotte Fortune FC), "שארלוט מונארקס" (Charlotte Monarchs FC), "שארלוט אתלטיק" (Charlotte Athletic FC), "שארלוט טאון" (Charlotte Town FC), "קרוליינה גליידרס" (Carolina Gliders FC) ו"אול קרוליינה" (All Carolina FC). אירוע ההכרזה על השם הרשמי נקבע ליוני 2020, אך עוכב חודש בעקבות מגפת הקורונה. שם המועדון, "מועדון הכדורגל שארלוט", וסמלו נחשפו באמצעות שידור חי ברשתות החברתיות ב-22 ביולי 2020.
סמל המועדון עוצב על ידי "Doubleday & Cartwright" ומורכב מעיגול שחור עם מרכז בצבע "כחול קרוליינה". הצורה, הדומה למטבע, והשימוש בלשון "הוטבע ב-2022" (Minted 2022) בסמל הן התייחסות לתעשיית הבנקאות בעיר ולמטבעת שארלוט ההיסטורית, הסניף הראשון של מטבעת ארצות הברית. במרכזו כתר בעל ארבעה "ראשים", המסמנים את ארבע השכונות של "אפטאון שארלוט" (מתחם עסקים בעיר) ולכינוי העיר "עיר המלכה", שמקורו בעצם בשמה של שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
מארגני הצעת ההרחבה (ל-MLS) חתמו על הסכם רב שנתי עם "Ally Financial" ביולי 2019, בו "Ally Financial" תהיה נותנת החסות הראשית על מדי המועדון שאז היה עדיין ללא שם.
אצטדיון
שארלוט משחקת באצטדיון בנק אוף אמריקה, אצטדיון פוטבול אמריקאי בן 75,525 מושבים, המשמש כביתה של קרוליינה פנתרס מליגת ה-NFL. כדי להכין את האצטדיון למשחקי כדורגל, תוכנן שיפוץ גדול, אשר ימומן בחלקו על ידי העירייה, הכולל הקמת חדרי הלבשה חדשים ומנהרה ליציאת השחקנים במרכז המגרש. שארלוט מתכננת להשתמש רק בטבעת המושבים התחתונה וב חלקים התחתונים של הקערה ובמועדון באצטדיון, תוך קיבולת כיפה בסביבות 40,000 מושבים. המטה הראשי ומתקן האימונים של המועדון מתוכננים להיות ממוקמים באתר בו שכן בעבר "קניון איסטלנד", נכס הנמצא בבעלות העירייה.
בעלות
המועדון נמצא בבעלות דייוויד טפר, מיליארדר, מנהל קרנות גידור ואיש עסקים. הוא גם הבעלים של קבוצת קרוליינה פנתרס מליגת ה-NFL, אותה רכש בשנת 2018. טפר הוא הבעלים העשיר ביותר ב-NFL וגם ב-MLS, עם שווי נטו מוערך של כ-12 מיליארד דולר.
ארגוני אוהדים
ארגון האוהדים המקומי הגדול ביותר, הגדולה ביותר, "Mint City Collective", הושק ביוני 2019 כדי לתמוך בהצעת ההרחבה ל-MLS. הוא הוקם על ידי כמה מחברי "Roaring Riot", מועדון האוהדים של הפנתרס, והוא מונה כ-600 חברים החל מדצמבר 2019. ארגוני אוהדים נוספים כוללים את "Queen's Firm", שהוקם בשנת 2017, ואת "West End Collective". דף החדשות והבלוג הלא רשמי הגדול ביותר הוא "Charlotte FC Today" היום, שצבר עוקבים רבים באינסטגרם.
תחרות יופי
תחרות יופי היא תחרות המתמקדת בשיפוט ודירוג מתמודדים לפי מראה חיצוני.
למרות שבאופן מסורתי עוסקת תחרות יופי ביופי חיצוני, ישנן תחרויות יופי שהתפתחו עם השנים, בהן נבחנת גם אישיותם של המתמודדים, ואינטליגנציה. תחרות יופי מורכבת בדרך כלל ממספר שלבים ובהם תחרות שמלות ערב, תחרות בגדי ים, ושלב שבו מתמודדים צריכים לענות על שאלות ששופטי התחרות שואלים אותם.
המונח תחרות יופי מתייחס לרוב לתחרות בו מתמודדות נערות ונשים צעירות. עם זאת ישנם סוגי תחרויות יופי מיוחדות כמו תחרות יופי לגברים, לנשים נשואות ועוד. זוכה בתחרויות יופי מכונה בדרך כלל "מלכת יופי".
התחרות הראשונה נערכה בבלגיה בשנת 1888. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו להתקיים תחרויות ארציות (למשל מיס לוקסמבורג בשנת 1927).
תחרויות היופי הבינלאומיות המובילות בעולם הן מיס תבל ומיס עולם, ולאחריהן מיס אירופה. ברוב מדינות העולם נערכות תחרויות יופי, כאשר הזוכים בחלק מהתחרויות, נשלחים לייצג את מדינתם בתחרויות יופי בינלאומיות.
בישראל נערכו תחרות היופי רבות, כאשר התחרות הלאומית והמובילה היא מלכת היופי.
ביקורת
תחרויות יופי זכו לביקורות רבות במהלך השנים. ארגונים פמיניסטיים דיברו על כך שתחרויות יופי מחזקות את הרעיון על פיו נשים צריכות להישפט על פי מראן החיצוני וכי מהותה של האישה היא להיראות יפה ומושכת. כמו כן, יש הטוענים שתחרויות יופי גורמות לבנות להתעסק יתר על המידה בתחומים של אופנה, ביגוד וקוסמטיקה. בין הביקורות הנוספות שעולות על התחרויות אלו שהם מתיימרות לתת ציונים מדויקים על יופי שאמור להיות עניין של טעם אישי התלוי בעיני המתבונן.
שרה באנט-וייזר חקרה את הקשר בין תחרות יופי והזהות הלאומית והשפעת התחרות על התרבות.
טבח ווצ'ין
טבח ווצ'ין היה טבח של 350 אזרחים סרבים בווצ'ין שבמדינה העצמאית של קרואטיה, על ידי הארגון הפשיסטי הקרואטי אוסטאשה ב-14 בינואר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. הטבח בוצע כנקמה על פעולת צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בפאפוק.
רקע
הפרטיזנים נסוגו לפאפוק, ואנשי האוסטאשה חזרו לווצ'ין והמתינו לתגבורת מאוסייק, מבלישצ'ה ומוירוביטיצה.
הטבח
בראש השנה הסרבי, 14 בינואר, החל הטבח הגדול ביותר של האוכלוסייה החפה מפשע בסלבוניה באותה תקופה. במהלך הטבח נהרגו בסך הכל 350 אזרחים.
לאחר הטבח
למחרת, הועברו הגופות לקבר אחים שנחפר מזרחית לווצ'ין, לאורך נהר ווצ'ינקה.
ההשלכה המשמעותית ביותר של הטבח הייתה חיזוק תנועת הפרטיזנים באזור ווצ'ין וסלאטינה (קרואטיה). אף על פי שבמהלך 1941 ותחילת 1942 לא היו הרבה תושבים מקומיים שהשתתפו בהתנגדות אקטיבית לממשל הפשיסטי, בשל האיום הקיומי הגובר הצטרפו ליחידות הפרטיזנים מספר רב של סרבים מכפרי הסביבה.
בשנת 2007 הוקמה אנדרטה לזכר קורבנות הטבח.
בשיקטש (רובע)
בשיקטש (בטורקית: Beşiktaş) הוא רובע באיסטנבול, טורקיה, הממוקם על החוף האירופי של מיצר בוספורוס.
אף על פי שמדובר ברובע קטן יחסית של איסטנבול, הן מבחינת האוכלוסייה והן מבחינת השטח, בשיקטש הוא אחד האזורים החשובים בעיר בשל אזורי העסקים והקניות, האתרים ההיסטוריים, האוניברסיטאות, הנופים של מיצר בוספורוס והכבישים. הרובע הוא גם המרכז הפיננסי המוביל של טורקיה.
בדירוג משנת 2013 של מחוזות טורקיה, מחוז בשיקטש היה במקום הראשון הכללי בשל איכות החיים הגבוהה, השגשוג והרמה התרבותית במחוז. בשיקטש הוא גם המחוז הטורקי המדורג הגבוה ביותר במונחים של מדד הפיתוח האנושי, עם HDI של 0.864, תוך שהוא מדורג במקום הראשון במדדים האישיים להכנסה והשכלה.
היסטוריה
הבוספורוס מיושב כבר זמן רב, ויש הרבה מקומות בעלי עניין היסטורי בבשיקטש. היסטוריונים מאמינים שהאזור יושב על ידי קונסטנטינוס בתקופת שלטונו (306–337 לספירה).
חוף זה היה אטרקטיבי מאוד עבור השליטים של האימפריה העות'מאנית, שבנו באזור בקתות ציד ולאחר מכן ארמונות גדולים, לכן הרובע מכיל כיום כמה מהמבנים העות'מאניים החשובים והאטרקטיביים ביותר. האזור היה אפוא זירת אינטריגות גדולות של התקופה העות'מאנית המאוחרת כמו הדחתו של הסולטאן אבדילאזיז בארמון דולמאבהצ'ה בהפיכה ב-1876, ההכרזה על ייסוד הפרלמנט העות'מאני ב-1908 והדחתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בארמון יילדיז בשנת 1909.
לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית ב-1923, גורשה המשפחה העות'מאנית, והארמונות והאחוזות לאורך החוף התרוקנו. חלקם הוסבו למשרדי ממשלה חדשים, חלקם שימשו כבית ספר ומבני ציבור אחרים, ואחרים נהרסו.
כיום מקובל על תושבי האזור כי התושב המשמעותי ביותר של בשיקטש הייתה זוביידה האנים, אמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שגר ברובע העתיק בלב בשיקטש.
בשנים 2016 ו-2017 אירעו שני פיגועי טרור במחוז. אחד היה מחוץ לאצטדיון והשני במועדון לילה.
ספורט
האזור נותן את שמו למועדון הספורט הוותיק ביותר בטורקיה, בשיקטש, שנוסד בשנת 1903. קבוצת הכדורגל של המועדון היא אחת משלושת המועדונים המובילים בטורקיה, לאחר שזכה ב-16 תוארי אליפות ועם השתתפויות רבות במפעלים האירופים. הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון אינני שנהרס ב-2013 והוחלף באותו שטח בוודאפון פארק עם 42,590 מושבים.
משה בן רפאל אטיאס
משה בן רפאל אטיאס (בבוסנית: Moše Ben Rafaél Attias, מוכר גם בכינויים: זקי אפנדי, Zeki Effendi, ומשה רפאילוביץ', Moše Rafajlović; 1845, סרייבו, האימפריה העות'מאנית - 2 ביולי 1916, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה חוקר אסלאם, היסטוריון ומשורר יהודי בן יהדות סרייבו.
קורות חייו
לאחר תום לימודיו שב לסרייבו והועסק במנגנון גביית המיסים העות'מאני בעיר. ב-1878, לאחר כניסת האוסטרו-הונגרים לעיר, הועסק לתקופה מסוימת גם במנגנון הממשל האוסטרו-הונגרי. בהמשך, כיהן כגזבר אגודת "לה בֶּנְווֹלֶנְצִיָיה" (La Benvolencia) אשר פעלה למתן תמיכה לבני הקהילה שנקלטו במערכת החינוך של סרייבו ובהמשך גם לסטודנטים מקרב הקהילה שנקלטו במוסדות להשכלה גבוהה. הוא פרסם שירים בעיתונות היהודית שנכתבו בספרדית קסטליאנית ולא בלאדינו תחת שם העט "El Amante de la Luz" (מספרדית: "אוהב האור").
ב-1908 הוקלט אטיאס כאשר הוא מקריא משיריו וההקלטה נשמרה בהמשך בארכיון הפונוגרמי בווינה. ב-1911 יצא לסיור בבוסניה, ממלכת סרביה וקוסובו ביחד עם המלחין והמוזיקולוג מנואל מנריקה דה לארה ותיעד טקסטים, שירים ורומנסות שהיו שגורים בקרב הקהילות היהודיות. משה בן רפאל אטיאס הלך לעולמו בסרייבו ב-1916 ונקבר בבבית הקברות הספרדי הישן. הכיתוב על מצבת קברו הוא בלטינית, בעברית ובערבית.
זיהוי עצמים
זיהוי עצמים או זיהוי אובייקטים הוא טכנולוגיה בראייה ממוחשבת ועיבוד תמונה העוסקת בזיהוי אוטומטי של מיקום וסיווג של עצמים בתמונה. אלגוריתם זיהוי עצמים יקבל כקלט תמונות או וידאו, ויוציא כפלט את המלבנים החוסמים של העצמים בתמונה, ולכל אחד מהם את הסיווג למחלקה, כגון: מכוניות, כלבים, אנשים. זיהוי עצמים לרוב נעשה בעזרת אלגוריתם בשפת פייתון או בשפת ++C.
כבר בשנת 1988 הייתה קיימת במערכת הבנקאות יכולת זיהוי צ'קים בעזרת ראייה ממוחשבת, אך לאורך השנים התחום התפתח והגיע לביצועים מרשימים במקרים מאתגרים, ביניהם: זיהוי תמרורים והולכי רגל לצורך נהיגה אוטונומית, זיהוי פנים מזוויות שונות בתמונות ברשת חברתית, זיהוי נגעים ומחלות בתמונות MRI.
מודלים לזיהוי עצמים
תמונה מיוצגת באופן דיגיטלי בעזרת פיקסלים שלכל אחד מהם ערך המעיד על הצבע שלו. כלומר, תמונה היא למעשה מטריצה של ערכים. עצם בתמונה מורכב מצורות מסוימות, צבעים וטקסטורה שמפרידים אותו מהרקע. על מנת שאלגוריתם יוכל לזהות עצם מסוים בתוך המטריצה של ערכי הפיקסלים, עליו לזהות את המאפיינים הייחודיים של העצם הזה המפרידים אותו מהרקע (מציאת מיקום העצם), וכן המזהים אותו ברמת סמך גבוהה כשייך לסוג מסוים של מחלקת עצמים (מציאת סיווג של העצם).
זיהוי עצמים במודלים קלאסיים
מודלים של ראייה ממוחשבת שאינם מבוססי רשתות נוירונים מלאכותיות, מתבססים על שלב ראשון של מציאת מאפיינים בתמונה ושלב שני של סיווג. אלגוריתם נפוץ לחילוץ מאפיינים מתמונה הוא אלגוריתם SIFT שפותח בשנת 1999. יתרונו העיקרי של אלגוריתם SIFT הוא בחילוץ מאפיינים שהם בלתי תלויים בקנה המידה של התמונה, בסיבובים ובשינוי בהירות של התמונה.
דרך נוספת לחלץ מאפיינים מתמונה היא התמרת האף. אלגוריתם האף בתצורתו הראשונית עסק בזיהוי של קווים בתמונה, אך מאוחר יותר הורחב גם לזיהוי מיקומים של צורות, ובפרט מעגלים ואליפסות.
חילוץ מאפיינים מתמונה יכול להתבצע גם על ידי שימוש בגרדיאנטים, כלומר פעולת נגזרת על התמונה, המאפשרת למצוא שפות חדות המבדילות בין עצמים. אלגוריתם נפוץ בשיטה זו הוא אלגוריתם HOG (Histogram of oriented gradients), היוצר היסטוגרמה של מאפיינים של גרדיאנטים מכוונים. בשנת 2001 פותח אלגוריתם ויולה ג'ונס עבור משימת זיהוי פנים. האלגוריתם, שהגיע לביצועים וזמני ריצה מרשימים, מבוסס על מאפייני האר (באנגלית Haar feature classifiers) ומשתמש ביכולות למידת מכונה. אלגוריתם ויולה ג'ונס מכיל כ-50 אלף פרמטרים בלבד, מה שהופך אותו לשימושי עד היום במקרים בהם כח החישוב נמוך.
דרכים נוספות לזיהוי עצמים בתמונה, ובפרט ברצף של תמונות או בווידאו, מתבססות על תנועת העצמים. בשיטות אלו יש צורך לבצע חיזוי סטטיסטי של מיקום העצם מהתמונה הקודמת בתמונה הבאה, למשל בעזרת במסנן קלמן. שיטות גילוי תנועה מאפשרות שימוש במידע זמני על העצם ובכך יכולות להגיע לרמת סמך גבוהה בזיהוי העצם בתמונה. בנוסף, לא נדרשת כמות גדולה של פיקסלים המאפיינים את העצם על מנת לזהות את מיקומו. החיסרון של שיטות גילוי תנועה הוא שהן מאפשרות למצוא עצמים נעים בלבד.
זיהוי עצמים במודלים מבוססי רשתות נוירונים
רשת נוירונים היא אלגוריתם בינה מלאכותית, המבוסס על יכולת למידה של המידע ואופטימיזציה עבור משימה מסוימת. תהליך הפיתוח של רשת נוירונים מבוסס על שלב אימון, בו המודל לומד את המידע הרלוונטי ומבצע התאמה של הערכים שלו עבור הצלחה במשימה, ולאחריו שלב מבחן בו המודל מקבל מידע שלא ראה באימון ועליו להצליח במשימה. על מנת לאמן רשת עצבית על המשימה של זיהוי עצמים בתמונה, נדרש מאגר מידע מתוייג. התיוג הוא סימון, ידני או באוטומציה, של מלבן חוסם סביב העצמים בתמונה וכן הגדרת מחלקת סיווג לכל עצם.
כאשר המידע בקלט של הרשת הוא מטריצה של תמונה, נהוג להשתמש ברשתות קונבולוציה, כלומר רשתות נוירונים שהשכבות שלהן מכילות פעולות מתמטיות של קונבולוציה על פיקסלים בתמונה. החל משנת 1980 יצאו מספר מודלים של רשתות קונבולוציות לזיהוי עצמים בתמונה. תחילה היו אלו מודלים שיכלו לזהות את הסיווג של עצמים מסוימים בתמונה קטנה המכילה עצם יחיד, כדוגמת זיהוי ספרות שנכתבו בכתב יד. לאורך השנים התחום התקדם והתפתח בשני מישורים שאיפשרו לרשתות הקונבולוציה להגיע לביצועים פורצי דרך:
רשתות קונבולוציה לזיהוי עצמים מתחלקות לשתי ארכיטקטורות עיקריות. הסוג הראשון הוא רשתות מבוססות שני שלבים. בשלב הראשון הרשת מבצעת זיהוי מיקומים בעלי פוטנציאל להיות עצמים בתמונה (לוקאליזציה) ובשלב השני הרשת עוברת על המיקומים ועבור כל אחד מהם מבצעת סיווג למחלקת עצמים. רשת נפוצה בארכיטקטורת שני שלבים היא רשת Faster R-CNN.
הסוג השני של ארכיטקטורת רשתות לזיהוי עצמים הוא מבוסס שלב אחד בלבד ובו מתבצע גם זיהוי המיקום וגם הסיווג למחלקה. הרשת שסללה את הדרך לארכיטקטורה זו היא רשת YOLO (You Only Look Once).
עמק סנטה קלריטה
עמק סנטה קלריטה (באנגלית: Santa Clarita Valley) הוא אזור ממוקם במחוז לוס אנג'לס. מרכז האוכלוסייה העיקרי של עמק סנטה קלריטה היא העיר סנטה קלריטה.
אטימולוגיה
היו אלו מגלי ארצות ספרדים שנתנו לנהר סנטה קלרה את שמו על שם נקרא על ידי על שם הקדושה האיטלקייה קלרה מאסיזי. העמק נודע מאוחר יותר בשם "סנטה קלרה הקטנה", על מנת שיודגש כי מדובר במיקום שונה מהעיר סנטה קלרה. עם הזמן, "סנטה קלרה הקטנה" הפכה ל"סנטה קלריטה".
שריפות יער
סנטה קלריטה מכילה גבעות יבשות רבות אשר מכוסות בצ'פארל, ועל כן מתרחשים בה מעת לעת שריפות בר. למרות ששריפות בר הכי שכיחות במהלך עונת קיץ ובמהלך עונת הסתיו, הן יכולות להתרחש בפועל לכל אורך השנה כל עוד שיש תנאי בצורת (כגון בדצמבר 2017). הסיכון להיווצרות של שריפות הוא הכי גבוה כאשר רוחות סנטה אנה נושבות לעבר אזור סנטה קלריטה מכיוון מדבר מוהאבי.
שריפות בולטות בעמק סנטה קלריטה לאורך השנים כוללות את השריפה של שנת 2007, השריפה של שנת 2016 , השריפה של שנת 2017 , השריפה של שנת 2019 , והשריפה של 2019.
אקולוגיה
מינים בעלי חיים בולטים באזור עמק סנטה קלריטה כוללים בין היתר את השונר המצוי (בובקט), זאב הערבות, ואת העקב אדום הזנב.
הרפובליקה הסוציאליסטית של צ'ילה
הרפובליקה הסוציאליסטית של צ'ילה (בספרדית: República Socialista de Chile) היה שמה הרשמי של צ'ילה מה-4 ביוני 1932 עד ה-13 בספטמבר 1932. הרפובליקה הסוציאליסטית של צ'ילה הייתה מדינה קצרת יום שהוכרזה על ידי ארתורו פוגה ב-4 ביוני 1932. הרפובליקה התפרקה ב-13 בספטמבר של אותה השנה.
יצירה ונפילה
ההכרזה הפתיעה את הקהל בצ'ילה. ההכרזה פילגה את העם הצ'ילאני לשני חלקים - אלה שתומכים ברפובליקה החדשה ואלה שלא תומכים. ארגוני העובדים והמפלגה הקומוניסטית של צ'ילה ראו את הרפובליקה והתנגדו לה מפני שראו את הרפובליקה מיליטריסטית. גם אנשי העסקים והסטודנטים התנגדו לרפובליקה בתוקף על רקע אידאולוגי. בסך הכל הרפובליקה החדשה קיבלה רק את התמיכה של סוציאליסטים מסוימים ואיגודי עובדים מסוימים. ימים ספורים לאחר הכרזת הרפובליקה, החונטה הצבאית פיזרה את קונגרס טרמל שהיה הפרלמנט של צ'ילה. הרפובליקה גם עצרה פינוי מנכסים שלא שילמו שכר דירה. הרפובליקה קבעה 3 ימי חופש והיא יצרה בנק לאומי חדש. בנוסף הרפובליקה חננה את המשתתפים במרד שהתרחש בצ'ילה שנה קודם. החונטה החדשה הזמינה חצי מיליון אנשים לאכול ארוחות חינם שהוגשו למובטלים. אשראי ופיקדונות במטבע חוץ מהבנק הלאומי החדש ובנקים זרים הוכרזו כרכוש של המדינה. כמו כן הוקם קומיסריון כללי למחירי המזון. צעדים אלו יצרו פילוג בממשלה החדשה שרק הוקמה. הפילוג בממשלה הלך וגבר וב-13 ביוני דאווילה שהיה בין מקימי הרפובליקה החדשה התפטר כמחאה. שלושה ימים לאחר מכן ב-16 ביוני מטה, גרוב ופוגה שהיו אלה שתמכו ברפורמות נעצרו על ידי הצבא והוגלו לאי הפסחא. רבים רואים בזה הסוף האמיתי של הרפובליקה הסוציאליסטית של צ'ילה. בתמיכת הצבא דאווילה שהתפטר קודם הכריז על עצמו כנשיא הזמני של הרפובליקה. דאווילה הכריז על מצב חירום, צנזורה בעיתונאות ושלל מספר צעדים כלכליים מתוכננים. בסוף היעדר תמיכה של הצבא ודעת הקהל אילץ את דאווילה להתפטר ב-13 בספטמבר. הרפובליקה הסוציאליסטית של צ'ילה חדלה מלהתקיים. התפקיד של נשיא צ'ילה הועבר לגנרל ברתולומיאו בלאנש שאולץ להתפטר גם הוא אחרי איום של התקוממות צבאית והוא הוחלף בידי אברהם אויאנדל שביטל את הרפורמות הקומוניסטיות בצ'ילה.
מרכז מדריד לתקשורת חלל עמוק
מרכז מדריד לתקשורת חלל עמוק (באנגלית: Madrid Deep Space Communication Complex ובראשי תיבות: MDSCC) הוא מרכז תקשורת רדיו ורדיו-טלסקופים הנמצא ברובלדו דה צ'אוולה, ספרד. המרכז מופעל על ידי תאגיד INSA עבור המכון הלאומי לטכנולוגיה וחלל (בספרדית: Instituto Nacional de Técnica Aeroespacial) ומשמש בעיקר למעקב ותקשורת עם משימות חלל. המרכז משמש כחלק מרשת החלל העמוק, המתופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית עבור נאס"א, ונחשב אחד משלושה מרכזים מסוגו בעולם (השניים האחרים הם מרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק בקליפורניה ומרכז קנברה לתקשורת חלל עמוק בקנברה).
האנטנות במרכז גולדסטון שימשו גם כרדיו-טלסקופים למיפוי קוואזרים ומקורות רדיו שמימיים נוספים; מיפוי רדארי של כוכבים, הירח, שביטים ואסטרואידים; איתור שביטים ואסטרואידים העלולים לפגוע בכדור הארץ; וחיפוש אחר אינטראקציות של נייטרינו בירח על ידי שימוש באנטנות.
במרכז קיימות 7 אנטנות:
טכניקת לוולואה
טכניקת לוולואה היא טכניקה פרהיסטורית לסיתות אבנים ליצירת כלים ששימשו ככלי נשק, חיתוך, שחיטה וקרצוף עורות. טכניקה זאת הופיעה בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה אך נכנסה לשימוש נרחב בתקופה הפלאוליתית התיכונה ומאפיינת את התרבות המוסטרית. השיטה הוגדרה לראשונה באתר ארכאולוגי בלוולואה-פרת, פרוור של פריז שבצרפת, ומכאן שמה.
הטכניקה יושמה בעיקר על סלעים חדים כצור וכוללת סיתות מוקפד של בולבוס הצור והכנתו לקראת המכה הסופית, שתפיק נתז דק וחד בצורה הרצויה.
לקריאה נוספת
Dibble, H. L., & Bar-Yosef, O. (1995). The definition and interpretation of Levallois technology (Monographs in World Archaeology 23). Prehistory Press.
ארת'ארין קאזן
ארת'ארין קאזן (באנגלית: Ertharin Cousin; נולדה ב-1957 בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית) היא אשת עסקים, דיפלומטית ופוליטיקאית אמריקאית, אשר כיהנה בין היתר כמנהלת תוכנית המזון העולמית של האומות המאוחדות בשנים 2012–2017.
בין השנים 2009 ו-2012 שימשה קאזן שגרירת ארצות הברית לסוכנויות המזון והחקלאות של האו"ם ברומא, וכן עמדה בראש משלחת ארצות הברית לסוכנויות האו"ם ברומא. לפני כן, כיהנה בתפקידים שונים במגזר הציבורי, תחילה כעובדת המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית, והחל משנות ה-90 של המאה ה-20 בתעשיית המזון ובמוסדות ללא כוונת רווח בתחום המזון.
בשנת 2014 דורגה קאזן במקום ה-45 ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם" של כתב העת "פורבס", וכן נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים בעולם" של "טיים מגזין".
ראשית דרכה
קאזן גדלה בלונדייל, שכונה ענייה בשיקגו, עם שלוש אחיותיה. אמהּ, אן קאזן, עבדה בתחום הרווחה, ואביה עסק בריכוז פעילות מתנדבים בקהילה. בשנת 1971, החלה קאזן בלימודים בבית הספר הטכני ליין, בשיקגו, במחזור הראשון שקיבל נשים ללימודים. היא השלימה את לימודי התיכון בשנת 1975.
קאזן השלימה תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'יה בשנת 1982. שם גם למדה משפט בינלאומי, ואחד ממוריה היה דין ראסק, לשעבר שר החוץ של ארצות הברית.
קאזן עבדה כפרקליטה במשרד תובע מחוזי באילינוי, ולימים ניהלה את המרחב המערבי בפרקליטות מדינת אילינוי, וכן שימשה סגנית מנהלת ועדת האתיקה של שיקגו. אחר כך ניהלה את תחום היחסים עם הממשל בחברת AT&T.
היא גרושה ואם לילד.
קריירה במפלגה הדמוקרטית
קאזן עקרה לוושינגטון די. סי. ועבדה בשנת 1993 כסגנית מנהל מטה מועצת המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1994 עברה לכהן כאשת הקשר בין הבית הלבן למשרד החוץ האמריקני. שם הוענק לה פרס בשם Meritorious Service Award. בזמן אולימפיאדת אטלנטה שימשה יועצת בכירה למזכירת המדינה מדליין אולברייט. בהמשך אותה שנה, פרשה מתפקיד זה וניהלה את מטה הבחירות של קלינטון באילינוי.
תעשיית המזון והמגזר השלישי
בשנת 1997 מינה הממשל את קאזן לכהן בוועדה לפיתוח בינלאומי של מזון וחקלאות, במינוי למשך ארבע שנים. בתפקיד זה הייתה מעורבת במיזמים רבים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). במקביל שימשה סמנכ"ל לענייני ממשל וקהילה ברשת מרכולים בשם Jewel Food. בשנת 1999 נרכשה רשת המרכולים על ידי חברת אלברטסון בע"מ, וקאזן הפכה סמנכ"ל ליחסי ציבור ושתדלנות. בנוסף כיהנה כנשיאת ויושבת ראש קרן הצדקה של אותה חברה, ודוברת החברה.
בשנת 2002, הצטרפה קאזן לוועד המנהל של הארגון America's Second Harvest, הארגון הגדול ביותר בארצות הברית בתחום מניעת רעב ותת-תזונה, ובשנת 2004 התקדמה לתפקיד סמנכ"ל ומנהלת הפעילות בארגון. בין היתר הובילה את התמודדות הארגון עם הוריקן קטרינה בשנת 2005, שכללה חלוקת כ-30,000 טונות של מזון לנזקקים באזורי חוף מפרץ מקסיקו, שנפגעו מן הסופה. קאזן סייעה בהכפלת סך התרומות שגייס הארגון בתקופתה.
בשנת 2006 עזבה את הארגון ושימשה נשיאת חברת ייעוץ בנושא יחסי ציבור ושתדלנות בשיקגו, בשם "קבוצת רחוב פולק". בשנת 2009 מסרה את ניהול החברה לבנהּ, מוריס קאזן, כדי לקבל מינוי ממשלתי נוסף.
ניהול תוכנית המזון העולמית
באפריל 2012 החליפה קאזן את ג'וזט שירן בתפקיד מנכ"ל תוכנית המזון העולמית של האו"ם. שרת החוץ האמריקאית דאז, הילרי רודהם קלינטון, אמרה לרגל המינוי כי לקאזן "היה חלק מרכזי בתכנון ובמימוש מדיניות ביטחון המזון של ארצנו. אני סמוכה ובטוחה שהיא תמשיך להוות קול חזק במאבק העולמי נגד רעב, ושהיא תעמיד את מרצה, את האופטימיות שלה, ואת הניסיון שלה לרשות תוכנית המזון העולמית. קאזן זכתה במינוי לאחר שהממשל התנגד לכהונה נוספת של שירן, אשר מונתה בימי ממשל ג'ורג' ווקר בוש.
כהונתה נגמרה באפריל 2017 והיא הוחלפה על ידי דייוויד ביזלי.
דווארס דור פלנדרן
דווארס דור פלנדרן (בהולנדית: Dwars door Vlaanderen) הוא מרוץ אופניים חד יומי שנערך בחודש אפריל/מרץ מאז 1945. המרוץ מתחיל ב-רוזלייר ומסתיים ב-ווארגם. מ-2017, המרוץ הוא חלק מסבב מרוצי הוורלד טור. משנת 2012, מתקיים גם מרוץ נשים.
דווארס דור בלחייה
המרוץ החל בשנת 1945 מסנט טרוידן והסתיים ב-ווארגם, ריק ואן סטינברגן הבלגי ניצח אותו. המרוץ נקרא "דווארס דור בלחייה" (België), שם שנשמר עד 1999. מ-1946 - 1964 (לא כולל 1948), המרוץ נערך כמרוץ קטעים של יומיים. מ-1965, המרוץ הוא מרוץ חד יומי. מהדורה אחת, של 1971, בוטלה.
מ-2017, המרוץ הוא חלק מסבב מרוצי הוורלד טור ונחשב לאחת מקלאסיקות האביב כאשר הוא מתקיים בשיא העונה של המרוצים הבלגיים, לפני הרונדה ון פלנדרן, למרות כך, הוא נחשב לאחד מהמרוצים השוליים מהקלאסיקות ולרוב היצע הרוכבים שמשתתפים בו הוא פחות איכותי משאר הקלאסיקות.
הבחירות למועצת ההתנגדות הלאומית של אוגנדה 1989
הבחירות למועצת ההתנגדות הלאומית התקיימו באוגנדה בין התאריכים 11–28 בפברואר 1989 לבחירת חברים למועצת ההתנגדות הלאומית. 278 נציגים נבחרו למועצה, מתוכם 210 עצמאים.
רקע
מאז עצמאות אוגנדה ממשלות אוגנדה היו במצב של דו ערכיות לגבי עקרון העליונות של הפרלמנט. בתחילה החוקה של 1962 הפכה את ראש הממשלה והקבינט לאחרים על הפרלמנט אך זה השתנה בשנת 1967 בחוקה החדשה שבה הנשיא הוא זה שמעל הפרלמנט. בשנת 1979, בעקבות הפרתו של אידי אמין את החוקה, פתח יוורי מוסווני במלחמת הגרילה נגדו ובמהלכה הודח אמין, והוחזרה החוקה משנת 1967 לשלוט במדינה. מילטון אובוטה, שהיה נשיא בסוף שנות ה-60, חזר לשלטון. גם הפעם פעל יוורי מסווני לביצוע מהפכה נגד המשטר החדש, מה שהוביל למספר ממשלות מעבר בין השנים 1986 עד 1996, בעת שמסווני מחזיק בשלטון בראש התנועה להתנגדות הלאומית. לקראת בחירות 1989 הייתה ביקורת מקומית סביב הלגיטימיות של ממשלתו של מסווני - שקיבלה את השלטון כתוצאה מלחימה ולא מבחירות - ובתגובה לקראת הבחירות חיזקו אנשי מסווני את כוחו של הפרלמנט.
Wir lagen vor Madagaskar
Wir lagen vor Madagaskar, מגרמנית (מילולית: אנו שטים למדגסקר) הוא שיר מלחים פופולרי בגרמניה ובאזורים דוברי גרמנית. השיר נכתב והולחן על ידי יוסט שאו בשנת 1934.
מילות השיר
השיר מורכב משבעה בתים מתוכם בדרך כלל שרים ארבעה (תלוי בהתאם לגרסה) ועוסק בצוות ספינת מפרש שעלה על שרטון ונאלץ להתמודד עם מחלות וצמא:
רקע היסטורי
המילים מושרות במספר גרסאות. השיר נחשב בדרך כלל לשיר מלחים, אך נודע גם כשיר מסע בשנות ה-30.
מבחינת התוכן, השיר חופף לאירועים מתקופת מלחמת רוסיה-יפן. במסע תגבור לכוחות המזוינים הרוסים שנלכדו בלו'שונקואו, פלוגת האוקיינוס השקט הרוסית השנייה בפיקודו של אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי, הפליגה מנמל ליבאו בלטביה (אז חלק של האימפריה הרוסית) במסלול דרך הים הצפוני וסביב אפריקה, ונאלצה להישאר בעל כורחה עקב תיקונים דחופים מול החוף הצפון - מערבי של מדגסקר ליד האי נוסי בי. בשיר, השורות מתייחסות לתקופה ("...ארבעה-עשר יום") ולנסיבות הנלוות (מחלה, מוות) תואמות עם האירועים. עם זאת, רבים מהחיילים הרוסים מתו, לא מ"מחלה", כאמור בשיר, אלא מטיפואיד, ונקברו בנוסי בי. אנדרטה רוסית להנצחת האירועים הוקמה מאוחר יותר ב-Hell Ville, בירתו הישנה של האי. עם זאת, אין ראיות חותכות לקשר.
אמיל ליטרה
מקסימיליין פול אמיל ליטרה (בצרפתית: Maximilien-Paul-Émile Littré, 1 בפברואר 1801 פריז – 2 ביוני 1881 פריז) היה לשונאי, מילונאי ומתרגם צרפתי, כמו גם רופא והיסטוריון של הרפואה, פילוסוף פוזיטיביסטי, פוליטיקאי ופובליציסט. ליטרה היה איש אשכולות הידוע בעיקר המילון לשפה הצרפתית שחיבר, המכונה מילון ליטרה, ובתרגום של אוסף כתבי היפוקרטס לצרפתית. היה חבר באקדמיה הצרפתית, באקדמיה לרפואה ובאקדמיה לכתובים ולספרות של צרפת. הסופר מישל בוטור טען שמילונו של ליטרה הוא אחד מספרי המופת של הספרות הצרפתית, "שחשיבותו דומה לזו של בעקבות הזמן האבוד" או לספרי מונטן.
אף על פי שמסיבות משפחתיות לא סיים את בחינת הדוקטורט ברפואה היה ליטרה סטודנט וסטז'ר (מתמחה) מצטיין ובמשך 25 שנה פעל כרופא של הכפר מניל-לה רואה.
ילדותו
ליטרה נולד בשנת 1801 בפריז כבנו הבכור של מישל-פרנסואה ליטרה ושל מארי-סופי לבית ז'ואנו (Johanot). אביו היה בן של צורף בזהב מאווראנש שבנורמנדיה, ששירת בצעירותו כתותחן בחיל הים של צרפת ואחר כך היה לפקיד, ראש משרד ברשות המיסים העקיפים. שני ההורים היו חושבים חופשיים. אחיו הצעיר נקרא ברתלמי. בית ההורים נמצא ברחוב גראנז אוגוסטן 21 בפריז (rue des Grands Augustins).
חלק לא מבוטל מהשכלתו רכש ליטרה מאביו שהחזיק בביתו ספרייה עשירה, ולמד שפות עתיקות, כמו יוונית וסנסקריט. בהמשך נשלח ליטרה ללמוד בתיכון לואי הגדול, שבו התיידד עם לואי אשט, לימים מוציא לאור מפורסם, ועם אז'ן בירנוף, לימים חוקר בתרבות ההודית. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בהצטיינות לקח ליטרה פסק זמן שבו השתלם בלימוד שפות: אנגלית, גרמנית, איטלקית, לטינית ויוונית. הוא הגיע לשליטה כזאת בהן שהיה מסוגל לכתוב בהן שירים. ב-1823 הועלתה על ידי האקדמיה לכתבים ולספרות מועמדותו להיכנס לבית הספר הממלכתי למפות אך בסופו של דבר לא התקבל. באותה שנה קיבל יחד עם ברתלמי סנט אילר שיעורי סנסקריט מידידו, בירנוף, דבר שתרם להרחבת אופקיו בתחום ההגות. עבד תקופה כמזכיר של הרוזן דארי (Daru).
לימודי הרפואה והתחלת פעילותו הפוליטית
בשנת 1822 החליט להירשם ללימודי רפואה בפריז. במשך 8 שנים הקדיש לכך את זמנו ועבר את כל השלבים, כולל הסטאז'ים וההתמחות. עמיתיו ללימודים היו לואי-מרי מישון, אנטואן קונסטאן דאניו ונטליס גיו. כאשר עמד לסיים את עבודת הגמר לדוקטורט ברפואה בשנת 1827, נפטר אביו והאם נשארה ללא פרוטה. ליטרה ויתר מיד על הבחינה ועל אף ששמר את העניין ברפואה פנה למתן שיעורים פרטיים בלטינית וביוונית כדי לפרנס את המשפחה.
בימי מהפכת יולי 1830 השתתף באופן פעיל עם רובה ביד, כחסיד להוט של הרפובליקה, בהתקוממות שגירשה את המלך שארל העשירי. באותם ימים לבש את מדי המשמר הלאומי עם כובע עגול על ראשו. ידידו ז'ורז' פארסי נפל בקרב על ידו וליטרה הביא את גופתו לביתו.
פעילותו כעיתונאי בתחום התרגום וההגות
בשנת 1830 הציעו לו מוריו בפקולטה לרפואה, בויו ואנדראל, תפקיד של עורך בכתב העת הרפואי שהקימו, "Journal hébdomadaire de médecine" (עיתון שבועי לרפואה). בעיתון זה כתב ליטרה מאמרים חשובים על תולדות הרפואה ועל דמויותיהם של ואן הלמונט, ויליאם קאלן, רוברט בראון ומדענים אחרים. בשנת 1831 קיבל המלצה לפנות לארמאן קארל, עורך העיתון "נסיונל" (National), שהטיל עליו את המשימה ללקט קטעים מעניינים מהעיתונות האנגלית והגרמנית. כשב-1835 הבחין קארל יותר מקרוב בכישוריו העסיק אותו בקביעות. ליטרה חידש את לימודי הרפואה, כשבין השאר, פקד את הרצאותיהם של פייר רייה, של בויו ושל אנדראל בבית החולים לה שאריטה בפריז. הוא חתם עם המו"ל ז'אן בטיסט באייר על חוזה לתרגום ועריכת כל כתבי היפוקרטס. החל מ-1836 התחיל לכתוב בכתב העת "רוויו דה דה מונד" (Revue des deux mondes) מאמרים בנושאים מגוונים, ביניהם עם התייחסות לרפואה ולפילוסופיית הטבע. למשל:
על אף היותו אגנוסטי בחר להתחתן בשנת 1837 או 1835 עם צעירה פשוטה ואדוקה, שילדה לו בת בשם סופי, שגדלה בדת הקתולית. הכרך הראשון של התרגומים מהיפוקרטס הופיע בשנת 1839. עבודה זו הביאה לו ב-22 בפברואר הכרה מידית על ידי בחירתו כחבר באקדמיה לכתובים ולספרות. באותה תקופה, בגיל 40 גילה בהתלהבות את ספרי אוגוסט קונט, שריתקו אותו באופיים המדעי והשיטתי. קריאתם הייתה לדבריו "נקודת המפנה בחייו". מאותו רגע חייו הושפעו על ידי הגישה הפוזיטיביטסית והוא עצמו תרם רבות לפיתוחה של גישה זו. התיידד עם קונט והפיץ את רעיונותיו בשורה של ספרים, בין היתר בתמצית בהירה ומיומנת תחת הכותרת "ניתוח מנומק של הקורס לפילוסופיה פוזיטיבית". אחרי שבשנת 1842 איבד קונט את משרתו באקול פוליטקניק, ליטרה הפך לאחד מתומכיו הכספיים העיקריים. באותו זמן המשיך לעבוד על התרגומים מהיפוקרטס אותם השלים רק בשנת 1862. יחד איתם פרסם גם תרגום מ, תולדות הטבע" של פליניוס הזקן עבור סדרת המחברים הרומיים שבניהולו של דזירה ניזאר. אחרי מותו של פוריאל נבחר ליטרה בוועד לעריכת "היסטוריה הספרותית של צרפת" שבמסגרת האקדמיה לכתובים ולספרות. הודות לידע הרב שלו בצרפתית הקדומה ושל הספרות נמנה ליטרה עם המחברים הראשיים של הכרכים כ"א, כ"ב וכ" ג של המיזם הזה.
קיבל בשמחה את מהפכת 1848 והסכים לקבל על עצמו את התפקיד של יועץ עירוני. אולם כשצפה בהתפתחות האירועים הפוליטיים העדיף להתפטר, אף סירב את אות לגיון הכבוד. חזר לפרסם מאמרים ב"נסיונל" והם הוצאו לאור בקובץ בשנת 1852 תחת הכותרת "שימור, מהפכה ופוזיטיביזם". הוא הביע בהם הזדהות ללא סייג עם רעיונותיו של קונט. אולם עם הזמן בשנותיו האחרונות של קונט הפילוסוף, הבין ליטרה שלא יוכל לקבל בשלמותם את כל הדוגמות והמחשבות המיסטיות שלו. עם זאת הוא הסתיר את חילוקי הדעות ביניהם וקונט לא שם לב שתלמידו הלך יותר רחוק בדרכו, כפי שהוא עצמו הרחיק לכת בדרכו של מורו, סן-סימון.
בימי האימפריה הצרפתית השנייה, דאג ליטרה להתרחק מפוליטיקה והקדיש את זמנו אך ורק לתחום הלשוני, הספרותי והמדעי וזכה להכרה כאחד המלומדים הבולטים של ארצו. פנה שוב לעיוניו ברפואה ויחד עם רובן השלים את הלקסיקון לרפואה ולכירורגיה של ניסטן, שהפך בידיו ספר מקורי ואישי.
התרגום של כתבי היפוקרטס
האוסף ההיפוקרטי, "קורפוס היפוקרטיקוס", שרד בזכות העתקים שנעשו עד לימי הביניים. תוך כדי ההעתקות הופיעו טעויות והשמטות בטקסט המקורי עד כדי היווצרות קשיים רבים בהבנת חלק ממנו. במאה ה-16 ניסו שני מלומדים בשם קורנריוס ופואס לעשות סדר במורשת כתובה זו, אך לא הצליחו להשלים את העבודה. ליטרה אסף גרסאות של 70 כתבי היד שנשמרו בספריות ברחבי אירופה ועקב אחרי השינויים בהם. הצליח לאבחן טקסטים שהחליפו את הטקסט המקורי, קטעי כתבים זרים שהוכנסו לתוכו, איחד ספרים שהופרדו באופן שרירותי והבדיל בין ספרי הלימוד להערות בודדות שחוברו יחדיו ללא היגיון או קשר. ב ספרייה הלאומית בפריז גילה ליטרה תרגום ללטינית של" ספר השבועות" שנחשב מזה מאות שנים לאבוד. הספר היחיד שחסר הוא "ספר האפיונים והפצעים". ליטרה סתר את התאוריות לפיהן היפוקרטס לא התקיים באמת והביא את העדויות של תקופתו - המאה של פריקלס - שאיששו את קיומו. מצד שני ברר ליטרה באגדות הרבות שנרקמו סביב דמותו של אבי הרפואה והסתפק בלהציג רק את העדויות המהימנות. ליטרה הראה שמדובר לא רק בכתבי היפוקרטס עצמו אלא באוסף כתבי רפואה שההשתפו בהם גם בנו של היפוקרטס, תסאלוס, של חתנו, פוליבוס, ואף ישנם בו כתבים של יריביו מאסכולת קנידוס. על סמך עדויות נקבע בזמנו, כי היפוקרטס היה זה שכתב את "ספר המפרקים" "האפוריזמים" ו"הרוקחות הרפואית". על ידי מחקרים מתוחכמים הוכיח ליטרה, שעוד כתבים נוספים נכתבו על ידי היפוקרטס - ספר השברים, הפרוגנוזה, הספר הראשון והשלישי של "המגפות" " דיאטת המחלות החריפות", "הרפואה הקדומה", ספר "האוויר, המים והמקומות".
המילון
אך עבודתו העיקרית הייתה ללא ספק המילון של השפה הצרפתית, אותו יזם מבעוד מועד, ב-1841, בהסכמת ידידו, המו"ל לואי אשט, שעמד בראש ההוצאה לאור "אשט" (Maison Hachette). הצליח להתחיל לעבוד עליו רק כעבור שנים רבות. אדואר זומר ומרסל ברנאר ז'וליין נתבקשו על ידי בית אשט לסייע לליטרה במפעל עריכת המילון. עריכתו נמשכה בין 1847 ל-1865. הדפסת ארבעת כרכיו שהתחילה ב-27 בספטמבר 1859 נמשכה עד נובמבר 1872 אחרי הפסקה של כ-9 חדשים בשנים 1870–1871. היקף העבודה מתבטא היטב במספר הרב של פתקאות - 415,636 שסודרו ב-240 חבילות של אלף פתקאות כל אחת, והוכנסו לתוך שמונה ארגזים מעץ לבן והובאו למרתף בית הקיץ של ליטרה במניל-לה-רואה. בחודש אוגוסט 1870 בעקבות הצפי לקרבות בסביבות פריז, העביר ליטרה את הארגזים לפריז עצמה והם אוחסנו במרתפי ההוצאה לאור אשט, כדי להגן עליהם מפני הפגזות. המילון בלט, בין היתר, בנוכחותן של מילים עכשוויות רבות, כולל מונחים טכניים, מילים מהשפה המדוברת ומהניבים של השפה הצרפתית. זאת הייתה העבודה המילונאית הגדולה שנעשתה אי פעם על השפה הצרפתית.
מותו של קונט שחרר את ליטרה מהחשש להיכנס לעימות עם מורו ורבו בשנותיו האחרונות, וב-1859 הרשה לעצמו לפרסם את רעיונותיו המקוריים בParoles de philosophie positive ("דברי פילוסופיה פוזיטיבית") וביריעה גדולה יותר בספרו 'Auguste Comte et la philosophie positive' (אוגוסט קונט והפילוסופיה הפוזיטיבית) (1863). בספר זה חקר ליטרה את מקורות השקפותיו של קונט אצל הוגים קודמים כמו טורגו, עמנואל קאנט וסן-סימון, סיפר את חיי קונט במילות הערצה, הציג את שיטתו הפילוסופית, את תוצאות מחקריו ואחר כך הציג גם את חילוקי הדעות ביניהם. ליטרה הסכים לחלוטין עם ההגות של קונט, עם החוקים הגדולים של החברה שהוא ניסח ועם שיטתו הפילוסופית, עליהם סינגר בחום מול ביקורותו של ג'ון סטיוארט מיל, אולם הצהיר שבעוד שהוא מאמין בפוזיטיביזם, אינו מאמין בגלישה המיסטית של קונט אל "דת האנושות".
בשנת 1863 סיים ליטרה את תרגומיו מהיפוקרטס ומפליניוס ועדיין המשיך בצורה מאומצת בעבודתו על המילון של השפה הצרפתית. באותה שנה הוצגה מועמדותו לאקדמיה הצרפתית, אבל היא הוסרה בגלל התנגדותו של פליס דיפאנלו, הבישוף הקתולי מאורליאן, שהוקיע את ליטרה בחוברת "אזהרה לאבות המשפחות " בתור ראש המטריאליסטים הצרפתיים. באותה תרופה הקים ליטרה יחד עם וירובוב (וירובוף) את כתב העת "פילוזופי פוזיטיב" (Philosophie positive) שנועד להפיץ בקרב הציבור את התזות של ההוגים הפוזיטיביסטים המודרניים. מאמר שפרסם ב-1870 "על המקורות האורגניים של המוסר" עורר תשומת לב רבה וסיפק ליריביו הקתוליים עילות לטענותיהם שהוא אתאיסט. באותה שנה תמך ליטרה באלמנתו של קונט במשפטה נגד מנהלי העזבון של קונט והתנגד לפרסום ספריו האחרונים של קונט אותם החשיב כלא ראויים.
פעילותו הפוליטית
נפילת האימפריה השנייה החזירה אותו לפוליטיקה. מכיוון שהרגיש די זקן כדי להתמודד עם מצוקות המצור על פריז בשנת 1870 נסוג ליטרה עם משפחתו לחבל ברטאן. בהמשך מינה אותו לאון גמבטה לפרופסור להיסטוריה ולגאוגרפיה בבית הספר הפוליטכני של בורדו. אולם כעבור זמן קצר פרש ליטרה מהחיים הפוליטיים מבלי לוותר על יתר עיסוקיו.
בישיבה מ-30 בדצמבר 1871 בחרה בו האקדמיה הצרפתית כחבר בכיסא 17 במקום אבל-פרנסואה וילמן המנוח, על אפו וחמתו של הבישוף דיפנאלו שביקש להתפטר במחאה אך בסופו של דבר הסתפק בלהחרים את ישיבות המוסד. דיפאנלו תקף את ליטרה בכמה הזדמנויות, בספרון "אזהרה לאבות של משפחות נגד המטריאליסטים והדרוויניסטים" ובספר "עיון בבנייה החופשית", שכוון נגד הבונים החופשיים. את נאום הקבלה לכבוד ליטרה נשא ב- 5 ביוני 1873 הרוזן שמפאני.
באספה הלאומית, ליטרה שהיה בעל כישורים פולמוסיים בעיקר בכתב, העדיף לא לקחת חלק בדיונים, ולא עלה אף פעם לבמה. עם זאת הקפיד לבוא לישיבות בנסיעות יומיומיות מפריז לוורסאי ובחזרה. באפריל 1873 צירף - במכתב לעיתון "לה טאן" - את תמיכתו לחסידי ה"רפובליקה השמרנית" והתנגד למועמדות הרדיקלית של בארודה לראשות עיריית ליון.
את המילון של השפה הצרפתית השלים בסוף שנת 1872. כל מילה זכתה בו להסבר ברור, לפי כל משמעויותיו בעבר, עם דוגמאות מיצירות ישנות ומודרניות. ב-15 בדצמבר 1875 בחרה בו האספה הלאומית לסנאטור לכל החיים ה-52 מתוך 75, עם 343 קולות מתוך 676. גם בבית העליון ייצג דעות של השמאל המתון. הצביע נגד פיזור הבית ב-1877 בעת המשבר מ-16 במאי התנגד לממשלה החדשה, תמך בשר דיפור, ותמך בסובלנות דתית יותר רחבה. בהצבעות לגבי החוק החדש של החינוך הגבוה נמנע מלהצביע. הגיב בטאקט ובפשטות לפניות, שריגשו אותו מצד אנשים מאמינים, דאג שלא לפגוע ברגשותיהם הדתיים שלא היה שותף להם, ואמר שאין לו רצון להאמין, ואין לו אף החרדה של מישהו שאינו מאמין. "חקרתי את עצמי לשווא, אינני חווה כלום ממה שהם חוו... אינני מצטער להיות מחוץ לאמונותיהם ואינני מגלה אצלי שום רצון לחזור אליהן".
כתב מאמרים פוליטיים שבהם תקף את בריתם של מחנה האורליאניסטים עם המלוכנים "הלגיטימיסטים" והביע את תמיכתו ברפובליקה. פרסם מחדש רבים ממאמריו וספריו מבעבר, מהדורה חדשה של "שימור, מהפכה ופוזיטיביזם" שבו ויתר על חלק מהרעיונות מיסודו של קונט. כמו כן פרסם את החוברת "Pour la" (בפעם האחרונה) שבה הביע את השקפתו המטריאליסטית הבלתי מעורערת.
בלחץ בני משפחתו, על ערש דווי, קיבל ליטרה בהכרה מלאה את הטבילה לנצרות, רבע שעה לפני מותו.
פעילותו במסגרת הבונים החופשיים
ב-8 ביולי 1875 התקבל ליטרה בטקס חגיגי בנוכחות אלפי משתתפים ללשכת "לה קלמנט אמיטייה" ("הידידות הרחמנית") של ארגון הבונים החופשיים "גראן אוריאן דה פארנס" (Grand Orient de France). באותו מעמד התקבלו בארגון גם ז'ול פרי ואונורה שאווה. כחסיד הפוזיטיביזם שאף ליטרה לקדם את ביטול החובה להאמין באלהים שהייתה רשומה בתקנון הלשכה. חובה זו אכן בוטלה בכינוס בשנת 1877.
סוף חייו
כשנמצא על ערש דווי החליטו אשתו ובתו, סופי, שהיו קתוליות אדוקות, להחזירו לדת. עוד לפני כן ניהל ליטרה לאורך זמן שיחות עם האב מילריו שהיה מחזיר בתשובה קתולי ידוע ובזמנו הביע צער על בשורת מותו של המטיף. כרבע שעה לפני שנפח את נשמתו, בלחצן של אשתו, בתו והנזירה שהשגיחה עליו ובסיועו של אב המנזר אנרי יובלן (שהיה מורו הרוחני של שארל דה פוקו) חזר ליטרה לאמונה הנוצרית הקתולית
שלוש הנשים הצהירו שליטרה היה עדיין בהכרה ושלא היה ספק שבעלה הסכים לכך והרשה לה על ידי כך לערוך לו הלוויה קתולית כהלכתה. ליטרה נפטר ב-2 ביוני 1881 בבית ברחוב אסאס (Assas) מס' 44 והובא לקבורה בבית הקברות מונפרנאס. אלמנתו נפטרה בשנת 1903. לפני מותו נמסר כי ביקש ליטרה שלא ישאו נאומי הספד בלווייתו. ארנסט רנאן ואבל פאווה דה קורטיי כיבדו את רצונו זה, אך לא גרגואר וירובוף. בלווייה שבה נכח גם נשיא צרפת, פרצו מחאות קולניות של מאות חבריו הפוזיטיביסטים של ליטרה, נגד הכמרים הקתוליים והמשפחה שניסו למנוע את נאומו של וירובוף. המוחים השמיעו קריאות של "תחי החשיבה החופשית! תחי החירות!"
הנצחה
בית הספר התיכון באווראנש, יישוב המוצא של המשפחה, קיבל את השם "בית הספר התיכון הרב-מקצועי אמיל ליטרה"
מילונים, לקסיקונים ספרי לשונאות
איך חיברתי את מילוני - ויקיטקסט ברשת באתר lexilogos
תרגומים ועיבודים
(כלל כתבי היפוקרטס. תרגום חדש עם הטקסט היווני. א- י) הדפסה מחודשה אמסטרדם 1973–1982
ספרי פילוסופיה
(ניתוח מנומק של הקורס לפילוסופיה פוזיטיבית מאת מר אוגוסט קונט
מאמרים בעיתונות
ליטרה פרסם מאמרים, בין היתר ב:
קישורים חיצוניים
Henry Morse Stephens art. Maxilimilen Paul Emile Littré לפי Robert et Cougny - Dictionnaire des Parlementaires français », 1889 Ed. du Seuil Paris 1962
גאווין מקינטוש
גאווין מקינטוש (באנגלית: Gavin MacIntosh; נולד ב-22 במרץ 1999) הוא שחקן אמריקאי. את הקריירה המקצועית שלו ביירלי התחיל כשחקן ודוגמן בגיל עשר, והוא ידוע בעיקר בשל הופעתו בתפקיד קונור סטיבנס בסדרת הטלוויזיה "משפחת פוסטר" של ערוץ ABC Family לשעבר.