cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריו צ'למרס
מיאמי היט
לקראת עונת שוחרר ביבי מהקבוצה, וצ'למרס קיבל את מקומו בחמישייה הפותחת. בעונה, שהייתה בת 66 משחקים בלבד בשל שביתת השחקנים, עלה צ'למרס בחמישייה בכל 64 המשחקים בהם שותף. הוא שיפר את ממוצעיו כשרשם 9.8 נקודות באחוזי הקליעה הטובים ביותר בקריירה, ובמשחקי הפלייאוף המשיך להראות יכולת גבוהה אף יותר כשתרם 11.3 נקודות למשחק, וסייע לקבוצתו להעפיל פעם נוספת עד סדרת הגמר, בה ניצחה הקבוצה בחמישה משחקים את אוקלהומה סיטי ת'אנדר וזכתה באליפות.
בעונת הגיע לקבוצה ריי אלן. צ'למרס המשיך להיות הרכז הפותח של הקבוצה, ותרם לאורך העונה 8.6 נקודות, ועם 40.9% עבר את ה-40% מעבר לקשת השלוש לראשונה בקריירה. הוא הוסיף 3.5 אסיסטים למשחק ובמשחק מול סקרמנטו קינגס קלע שיא קריירה של 34 נקודות, בו השווה את שיא המועדון של ההיט כשקלע 10 שלשות באותו המשחק. במשחקי הפלייאוף תרם 9.4 נקודות וסייע למיאמי להעפיל בפעם השלישית ברציפות, ולזכות באליפות שנייה ברצף.
כופח'ה
כׇּוּפָחָ'ה (בערבית:  كوفخة) היה כפר ערבי-מוסלמי בצפון-מערב הנגב, כ-19 ק"מ מזרחית לעיר עזה. הכפר הוחרב בשנת 1948 במהלך מלחמת העצמאות וכחלק מהנכבה, ותושביו גורשו לעזה. על אדמותיו הוקם מושב ניר עקיבא.
מריו צ'למרס
ממפיס גריזליס
בנובמבר 2015 נשלח בטרייד לממפיס גריזליס, יחד עם ג'יימס אניס, בתמורה לבנו אודריך וג'רנל סטוקס. ב-55 משחקים בממפיס כמחליפו של מייק קונלי קלע 10.8 נקודות למשחק, אך פציעה בגיד האכילס הימני השביתה אותו עד סיום העונה והביאה לשחרורו מהקבוצה ב-10 במרץ 2016.
כופח'ה
היסטוריה
בשטח הכפר נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מן התקופה הרומית-ביזנטית ועד לימי הביניים.
מריו צ'למרס
ממפיס גריזליס
ב-19 ביולי 2017 חזר צ'למרס לממפיס גריזליס.
כופח'ה
היסטוריה
הכפר הוקם במאה ה-19 על ידי תושבים עזתים, כולם מוסלמים. בשטח הכפר נמצאו שתי בארות מים ולקראת סוף המאה ה-19 נבנה במרכז הכפר מסגד בעל צריח שהיה המבנה הגבוה בכפר. כמו כן פעל בכפר בית ספר יסודי.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 500 נפשות. עד 1948 הוא מנה כ-580 נפש ו-102 בתי מגורים. בתוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947, הכפר יועד להיכלל במדינה העברית.
מריו צ'למרס
סטטיסטיקות קריירה
נכון סוף עונת
כופח'ה
היסטוריה
במלחמת העצמאות הוחזק הכפר על ידי הצבא המצרי. בלילה שבין 27 ו-28 במאי 1948, התקיפו את הכפר יחידות של חטיבת הנגב הוא נכבש ותושביו פונו. בתי הכפר נהרסו והשריד היחיד שנותר ממנו הוא המסגד שצריחו נקטם במהלך הקרבות.
על אדמות כופח'ה הוקם ב-1953 מושב ניר עקיבא.
קווין לוגרי
קווין מייקל לוגרי (באנגלית: Kevin Michael Loughery; נולד ב-28 במרץ 1940) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1962–1973, ואימן ב-NBA ובליגת ה-ABA בין השנים 1972–1995.
לאורך 11 עונותיו כשחקן ב-NBA רשם ממוצעים כוללים של 15.3 נקודות, 3.7 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים למשחק. לאורך קריירת האימון שימש כמאמן הראשי של 6 קבוצות שונות ב-NBA וב-ABA, והוביל את קבוצותיו למאזן כולל של 642 ניצחונות לעומת 746 הפסדים (41.7%) בעונה הסדירה, ו-27 ניצחונות לעומת 32 הפסדים (45.8%) בשלב הפלייאוף. בעונות 1974 ו-1976 זכה באליפות ה-ABA כמאמן קבוצת ניו יורק נטס.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1962 נבחר לוגרי בבחירה ה-11, על ידי דטרויט פיסטונס. לאורך עונת הרוקי שלו בדטרויט קלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן ספסל.
באוקטובר 1963, לאחר עונה אחת בלבד עם הפיסטונס, הועבר בטרייד לבולטימור בולטס. לאורך תקופתו בבולטימור הציג שיפור הדרגתי, עד עונות – בהן רשם ממוצעי שיא של 22.3 נקודות ו-5.0 אסיסטים למשחק. בעונת השלים חמישייה פותחת חזקה, לצדם של וס אנסלד, גאס ג'ונסון, ג'ק מארין וארל מונרו, אשר הובילה את הקבוצה עד מעמד גמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המועדון. בסדרת הגמר עצמה הובסה בולטימור בתוצאה 0–4 מול מילווקי באקס.
בתחילת עונת, לאחר 8 עונות בבולטימור, הועבר יחד עם פרד קרטר בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה לארצ'י קלארק. בשתי עונותיו בקבוצה רשם ממוצעים של 13.0 נקודות ו-3.2 אסיסטים למשחק, ובקיץ 1973 פרש ממשחק, בגיל 33.
קריירת אימון
בשנת 1973 מונה למאמן קבוצת ניו יורק נטס מליגת ה-ABA, וכבר בעונתו הראשונה בתפקיד זכה עם הקבוצה באליפות הליגה. בסדרת הגמר גברו הנטס על יוטה סטארס בתוצאה 4–1, בהובלת כוכבי הקבוצה ג'וליוס ארווינג, לארי קינון ובילי פולץ. בעונת 1975/1976 זכה לוגרי עם הנטס באליפות ABA נוספת, הודות ליכולת טובה של ארווינג וג'ון ויליאמסון בסדרת הגמר מול דנוור נאגטס (4–2). לקראת עונת עברה הקבוצה לשחק ב-NBA, ושנה לאחר מכן עברה לניו ג'רזי ושינתה את שמה ל"ניו ג'רזי נטס". בשל קשיים כלכליים של המועדון נמכר ארווינג לפילדלפיה 76', ובלעדיו היו הנטס אחת הקבוצות החלשות בליגה. במהלך עונת פוטר לוגרי מאימון הקבוצה לאחר כ-7 עונות וחצי, והוחלף על ידי בוב מקינון. לאורך התקופה רשמו הנטס מאזן ניצחונות 168–84 (66.7%) ב-ABA, ומאזן 129–234 (35.5%) ב-NBA.
בשנים 1981–1983 שימש כמאמן הראשי של קבוצת אטלנטה הוקס, ובשתי העונות הודחה אטלנטה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לקראת עונת מונה למאמן שיקגו בולס. בעונתו השנייה בתפקיד הדריך את הרוקי מייקל ג'ורדן, אשר זכה בתואר רוקי העונה והוביל את הבולס לשלב הפלייאוף לאחר היעדרות של 3 שנים. בקיץ 1985 פוטר מתפקידו בשיקגו, אשר מינתה במקומו את סטן אלבק.
בתחילת עונת מונה לעוזר מאמן וושינגטון בולטס ג'ין שו, ובמרץ 1986, לקראת סיום העונה, החליף אותו כמאמן הראשי של הקבוצה. באותה עונה, כמו גם בעונה העוקבת, הודחו הבולטס מהפלייאוף בסיבוב הראשון. במהלך עונת, כאשר עמד מאזן הקבוצה על 8–19, פוטר לוגרי והוחלף על ידי עוזרו וס אנסלד.
בשנת 1991 הפך למאמן השני בתולדות מיאמי היט, כאשר מונה לתפקיד במקומו של רון רות'סטין. בעונות ו- העפילו ההיט לשלב הפלייאוף, בהובלתם של השחקנים גלן רייס, רוני סייקלי, סטיב סמית' וגרנט לונג, אך בשתי העונות הודחה מיאמי כבר בסיבוב הראשון.
מנוע בנזין
מנוע בנזין הוא מנוע בעירה פנימית בוכנאי. אל הצילינדר של המנוע נשאבת תערובת של אוויר ובנזין (פעימת יניקה), התערובת נדחסת על ידי הבוכנה (פעימת דחיסה) וכך הלחץ והטמפרטורה שלה עולים. ניצוץ חשמלי מצית את התערובת. הדלק נשרף במהירות ומגדיל את הטמפרטורה והלחץ. לחץ הגזים הנוצרים בשרפה דוחף את הבוכנה, ומבצע על ידי כך עבודה מכנית. מנגנון ארכובה מתרגם את התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של הצרכן (פעימת הספק). לבסוף, יוצאות שאריות השרפה דרך פתחי הפליטה (פעימת פליטה).
עקרון הפעולה של מנוע בנזין דו-פעימי
מחזור בנזין דו-פעימי נמשך שני מהלכים של הבוכנה, שהם סיבוב אחד של גל הארכובה. הצילינדר בסוג מנוע זה מצויד בשתי שורות פתחים, הנחשפים ומתכסים על ידי הבוכנה. הפתחים העליונים הם פתחי הפליטה, דרכם נפלטים גזי השרפה החוצה. הפתחים התחתיים הם פתחי השטיפה, דרכם נכנסת לצילינדר תערובת של בנזין ואוויר. בראש הצילינדר מותקן מצת חשמלי, באמצעותו מוצתת תערובת הדלק הנשאבת לצילינדר.
הצד התחתון של הבוכנה וחלל בית גל הארכובה משמשים כמפוח (משאבת שטיפה). כאשר הבוכנה עולה במהלך הדחיסה, גדל נפח בית גל הארכובה מתחתיה, והיא שואבת לתוכו תערובת של בנזין ואוויר. כאשר הבוכנה יורדת, במהלך העבודה, קטן הנפח מתחתיה והיא דוחסת את התערובת אל פתחי השטיפה בצילינדר. בפתח כניסת התערובת לבית גל הארכובה מותקן שסתום עלים חד-כיווני, הנפתח ונסגר כתוצאה מהפרש הלחצים השוררים משני צדדיו.
הצתה, שרפה ועבודה
כאשר הצילינדר מלא בתערובת של בנזין ואוויר, הצתת התערובת מתחילה קצת לפני נקודה מתה עליונה (נמ"ע, קצה המהלך העליון) והשרפה מסתיימת קצת אחרי שהבוכנה עוברת את נמ"ע). גזי השרפה מתפשטים, דוחפים את הבוכנה מטה ומבצעים עבודה. חלל בית גל הארכובה מלא באותו זמן תערובת חדשה, וכאשר הבוכנה יורדת במהלך העבודה, צדה התחתון דוחס את התערובת.
פליטה
הבוכנה ממשיכה לרדת, וחושפת את פתחי הפליטה. גזי השרפה, שלחצם גבוה מלחץ הסביבה, נפלטים בכוחות עצמם מן הצילינדר עד שלחצם משתווה ללחץ האטמוספירי. בסיום פעולה זו נותרים בצילינדר גזים שרופים בלחץ אטמוספירי. בו זמנית נמשכת דחיסת התערובת בחלל בית גל הארכובה.
שטיפה
הבוכנה חושפת תוך כדי ירידתה את פתחי השטיפה, ומאפשרת לתערובת של בנזין ואוויר בלחץ קצת מעל 1 אטמוספירה להידחק לתוך הצילינדר, לשטוף אותו משאריות גזי השרפה ולמלאו מחדש. תהליך זה נמשך גם לאחר שהבוכנה עוברת את נמ"ת. תוך כדי עלייתה סוגרת הבוכנה את פתחי השטיפה, אך כמות מסוימת של תערובת בנזין ואוויר ממשיכה לברוח מן הצילינדר, משום שפתחי הפליטה עדיין פתוחים. עם עליית הבוכנה מתחילה להישאב לתוך בית גל הארכובה תערובת חדשה.
דחיסה
כאשר מכסה הבוכנה את פתחי הפליטה תוך כדי עלייתה, מסתיימת הפליטה ומתחילה הדחיסה. התערובת נדחסת ללחץ נמוך יחסית, ובהגיע הבוכנה קצת לפני נמ"ע, מייצר המצת ניצוץ חשמלי ומתחיל מחזור חדש. בזמן עליית הבוכנה ממשיכה להישאב לתוך חלל בית גל הארכובה תערובת חדשה.
יתרונות וחסרונות של מנוע בנזין דו-פעימי
החיסרון העיקרי של מנוע זה הוא תצרוכת הדלק הגבוהה, פי אחד וחצי כמעט בהשוואה למנוע בנזין ארבע-פעימי. הסיבה לכך, כי הצילינדר נשטף משאריות גזי השרפה על ידי תערובת של אוויר ובנזין, הנפלטת לאטמוספירה מבלי שנעשה בה שימוש. זאת ועוד, בסוף השטיפה, לאחר שהבוכנה סגרה את פתחי השטיפה, פתחי הפליטה עדיין גלויים, ותערובת ממשיכה להידחק החוצה על ידי הבוכנה. המשמעות היא בזבוז דלק ואובדן הספק פוטנציאלי, שכן כמות התערובת בתחילת הדחיסה קטנה יותר.
מנוע בנזין דו-פעימי פולט לאטמוספירה במהלך השטיפה בנזין נקי, ולכן הוא מזהם את הסביבה יותר ממנוע בנזין ארבע-פעימי.
חיסרון נוסף נוגע למערכת הסיכה של המנוע. היות שבית גל הארכובה מכיל תערובת של בנזין ואוויר, לא ניתן לאחסן בו שמן סיכה לשימון החלקים הנעים. מנועי בנזין דו-פעימיים אינם מצוידים אפוא באגן שמן ובמערכת סיכה בלחץ כמו במנועים ארבע-פעימיים. שימון החלקים הנעים בתוך בית גל הארכובה נעשה על ידי תערובת הבנזין והאוויר עצמה, המכילה גם כמות קטנה של שמן. את השמן (בשיעור 1-2% מנפח הדלק) מוסיפים לתוך מכל הדלק בשעת התדלוק, והוא נשרף כולו יחד עם הדלק.
היתרונות העיקריים של מנוע בנזין דו-פעימי בהשוואה למנוע בנזין ארבע-פעימי הם פשטות המבנה ומיעוט החלקים הנעים, משקל, תחזוקה קטנה יותר ומחיר. הוא מפתח פי 1.75 יותר הספק לערך ממנוע ארבע-פעימי בעל אותם ממדים ומהירות סיבוב.
היסטוריה
ב-1859 היה ז'אן ז'וזף אטיין לנואר הראשון לבנות מנוע שרפה פנימית בוכנאי, שדמה במבנהו למנוע קיטור, אלא שלתוך הצילינדר נשאבה תערובת של גז ואוויר. התערובת הוצתה על ידי ניצוץ חשמלי כשהבוכנה הייתה באמצע מהלכה. נצילותו של המנוע עמדה על אחוזים בודדים ולכן לא ניתן היה לרתום אותו לצרכים מעשיים, אך הוא סלל את הדרך לפיתוחו של מנוע הבנזין ולשימוש בו להנעת כלי רכב.
ב-1878 בנה הגרמני ניקולאוס אוטו את מנוע הארבע-פעימות הראשון, ושנה לאחר מכן נבנה מנוע השתי-פעימות הראשון. מנוע הבנזין הראשון, שפעל עם קרבורטור, נבנה על ידי גוטליב דיימלר ב-1885, ובו נשאבה לתוך הצילינדר תערובת של דלק נוזלי ואוויר במקום גז ואוויר. ב-1898 בנתה חברת דויץ הגרמנית את המנוע הראשון בעל הזרקת בנזין, אך הוא הותאם להנעת כלי רכב רק כחמישים שנה מאוחר יותר.
מנועי בנזין הותקנו תחילה בכלי רכב וזמן קצר לאחר מכן בכלי טיס ובספינות קטנות ובצוללות. בשל בטיחות אחסנת הדלק של מנועי בנזין, תפוצתם מוגבלת בעיקר לכלי רכב יבשתיים, והם אינם משמשים להנעת כלי שיט מסחריים ומלחמתיים גדולים, אלא כמנועים חיצוניים בסירות וכמנועים פנימיים בסירות מרוץ קטנות ואופנועי ים.
בית בוש
בית בוש (באנגלית: Bush House) הוא בניין בין אלדוויץ' והסטרנד בלונדון שבאנגליה, המשמש כמשכן השירות העולמי של ה-BBC. כמו כן הוא משמש את מס ההכנסה של בריטניה.
לבניין מספר אגפים, ובנייתו נמשכה כ- 13 שנים:
הבניין הוקם במימון וביוזמה אמריקאיים והיה בבעלות חברות אמריקאיות במשך זמן רב. היוזמה להקמת הבניין הייתה של אירווינג ט. בוש שעל שמו קרוי המבנה. האישורים לבנייה התקבלו בשנת 1919, והבניין נועד לשמש כמרכז סחר. את הבניין תכנן האדריכל הארבי ו. קורבט.
טקס פתיחת הבית נערך ב-4 ביולי 1925 - יום העצמאות של ארצות הברית, בנוכחות הלורד ארתור בלפור. במעמד זה נחנכו גם שני הפסלים במבואת המבנה, שנוצרו על ידי הפסלת האמריקאית מלבינה הופמן. הפסלים מסמלים את הידידות בין אנגליה וארצות הברית, ועל מבואת הבניין כתובה הכתובת:
הבניין נבנה מאבן פורטלנד ונחשב באותה עת לבניין היקר ביותר בעולם - עלותו הייתה אז 2,000,000 ליש"ט או 10,000,000 דולר.
לאחר שנפגע בית השידור במהלך הבליץ ב-8 בדצמבר 1940, נאלץ ה-BBC להעביר לבית בוש את משרדי השידורים לאירופה. גם בית בוש נפגע בהפצצות, ואחד משני הפסלים במבואה איבד את זרועו. הפסל תוקן בשנת 1977.
ב-1958 עבר למבנה גם השירות העולמי של ה-BBC.
בעלת הבניין כיום היא חברת קאטו קאגאקו היפנית. ה-BBC חכר את המבנה לשימושו עד שנת 2010.
אגן אורמיה
אגן אורמיה הוא אזור באיראן.
רובה של רמת אורמיה והחלק הפורה ביותר שלה מורכב מטרסות ומאדמת סחף. ביצות מלח משתרעות במזרח הרמה, על גבול החוף המערבי של ימת אורמיה ולרוב אורכה. צפון מזרח הרמה מורכב מטוף, אבן חול, טין וקונגלומרט. בדרום מערב הרמה ניתן למצוא אבן חול, קונגלומרט, ומעט אבן גיר אדומה. בדרום הרמה יש אבן גיר לבנה ואפורה, טוף חומצי, קוורץ, מעט דולומיט, צפחה וחמרה.
אקלים
החורפים באגן אורמיה קרים, לחים ומושלגים. בקיץ הטמפרטורות נוחות. ממוצע הטמפרטורות השנתי הוא מקסימום 31 מעלות ביולי ומינימום (-6) מעלות בינואר. הלחות נעה בין 76 אחוזי לחות בינואר, ל 48 אחוזי לחות ביולי.
גיבורי הדגל
תקציר עלילה
הסרט מספר את סיפורם של שישה חיילים שהניפו את הדגל באיוו ג'ימה וצולמו בתצלום מפורסם על ידי ג'ו רוזנטל. שלושה מהחיילים נהרגים במהלך הקרבות, אך שלושה מהם שורדים - ג'ון בראדלי, רני גאגנון ואיירה הייז (מגולמים על ידי ראיין פיליפה, ג'סי ברדפורד ואדם ביץ' בהתאמה). השלושה מוחזרים לארצות הברית כדי לשמש כ'סמלים' של מסע תרומות, שמטרתו העלאת המורל של הציבור ושכנועו לקנות איגרות חוב כדי לממן את הוצאות המלחמה. הסרט עוסק בשאלה "מיהו גיבור?", כששלושת החיילים הניצולים מתויגים כגיבורים על אף שהם אינם חשים כך, ושבמציאות הם סובלים מהזיכרונות הקשים מהקרב. בסרט סצנות מלחמה רבות, בהן משולבים אפקטים מיוחדים רבים של פיצוצים ויריות.
מלבד הקטעים שמתרחשים בעבר, הסרט גם כולל קטעים מההווה, בהם נראים יחסיהם של ג'יימס בראדלי (מגולם על ידי תומאס מקארתי) ואביו, ג'ון בראדלי, שהיה אחד ממניפי הדגל ששרדו. בסרט גם נראים קטעי ראיונות שערך ג'יימס בראדלי עם חבריו של אביו בעת התהליך שעבר כדי לכתוב את ספרו.
באופן כללי, הסרט נע בשלושה מישורי עלילה מקבילים: הראשון הוא סיפור הקרב, השני הוא סיפור מסע התרומות והשלישי הוא ראיונותיו של ג'יימס בראדלי עם חבריו של אביו.
מאחורי התסריט
הסרט מתאר מאורעות שקרו במציאות, כמו הנפת הדגל ומסע התרומות. שמות החיילים, תווי פניהם ולעיתים גם אופיים (כמו במקרה של איירה הייז) מציאותיים גם כן.
צאתו לאקרנים, הכנסותיו, פרסים
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 באוקטובר 2006, ואילו לישראל הוא הגיע ב-8 בפברואר 2007. הוא הופק בתקציב של 55 מיליון דולר, והכנסותיו ברוטו הגיעו לכ-65 מיליון דולר.
תסמונת העיירה לבנדר
תסמונת העיירה לבנדר (ביפנית: シオンタウン; באנגלית: Lavender Town) היא קריפיפסטה המבוססת על אזור בדיוני המופיע במשחקי הווידאו "פוקימון אדום וכחול". העיירה לבנדר מעוצבת כמקום רדוף רוחות, ובה ממוקם בית הקברות הגדול לפוקימונים, המעוצב בסגנון יפני. מוזיקת הרקע של לבנדר נועדה להוספת האווירה המצמררת של העיירה, ויצרה את המושג "תסמונת לבנדר טאון", לפיה למעלה ממאה ילדים יפנים התאבדו לאחר האזנה למנגינה המקורית. הסיפורים על המקרה הפכו לתופעת רשת ברחבי העולם, והמקרה נחשב על ידי המגזין "טיים" לאחד המזוהים ביותר עם תופעת הקריפיפסטה, בה מופצות שמועות מפחידות ברחבי האינטרנט.
רקע
העיירה לבנדר היא עיירה קטנה מאוד שניתן לבקר בה במשחקים פוקימון אדום וכחול, צהוב, זהב וכסף, קריסטל וכן משחקי הרימייק שלהם. באזור ממוקם "מגדל פוקימון", בית קברות בסגנון יפני המכיל מאות מצבות עבור פוקימונים שמתו. לפיכך, העיירה הפכה למקום רדוף, והשחקן עשוי לפגוש במהלך שהותו במגדל פוקימונים מסוג רוח. מגדל פוקימון הוחלף על ידי "מגדל הרדיו קאנטו" בפוקימון זהב וכסף. העיירה לבנדר משמשת גם כביתו של מדרג השמות (Name Rater), אשר מאפשר לשחקנים לשנות את הכינוי של הפוקימון שלהם.
מגדל פוקימון מופיע בעונה הראשונה של סדרת האנימה, כאשר הדמויות הראשיות יוצאות לחפש אחר פוקימון מסוג רוח עבור קרב מול פוקימון על חושי. הוא מופיע גם בסדרה ספין-אוף לאנימה, Pokemon Origins, המבוססת על המשחקים אדום וכחול. העיירה לבנדר מופיעה גם בסדרות המנגה הרפתקאות פוקימון והסיפור המחשמל של פיקאצ'ו.
מוזיקת רקע והקריפיפסטה אודותיה
מוזיקת הרקע של העיירה לבנדר זכתה להתעניינות רבה בעקבות מספר מאזינים אשר מצאו אותה כמטרידה. מוזיקת הרקע זכתה במקום השני לתואר המוזיקה המפחידה ביותר במשחק וידאו, בריטני וינסנט מהאתר "Bloody Disgusting" תיארה את המנגינה כשקט מטעה. המנגינה של לבנדר, שהורכבה על ידי ג'וניצ'י מסודה, משלבת צלילי צ'יפ חדים ואקורדים צורמים על מנת ליצור אווירה מפחידה. ג'יי האת'וויי מהבלוג "גוקר" תיארה את המנגינה כיוצרת "תחושה מעורפלת של חרדה".
על פי סיפור קריפיפסטה שהועלה באופן אנונימי ב-Pastebin בשנת 2010, המוזיקה של העיירה לבנדר גרמה להתאבדות של מעל ל-100 ילדים יפנים באביב 1996. אחרים סבלו, ככל הנראה, מדימום, כאבי ראש או כעסו בצורה לא רציונלית. על פי אגדה אורבנית זו, פעימות בינאריות גבוהות פגעו במוחם של ילדים במובן שבו מבוגרים היו חסינים בפניהן. מכאן עלה הביטוי למחלה המפוברקת "תסמונת לבנדר טאון" והסיפור המקורי נהפך לוויראלי לאחר הפצתו באתרי אינטרנט רבים כדוגמת 4chan. אנשים שונים הוסיפו פרטים כדי להפוך את הסיפור משכנע יותר לאורך זמן, כגון פוטושופ להכנסת תמונות של רוחות רפאים לתוך חלקי הספקטרוגרם של המנגינה. מארק היל מהמגזין "Kill Screen" הצהיר כי הערעור על אגדת תסמונת לבנדר טאון "באה משחיקה של סמל ילדותי חף מפשע", וערך השוואה מול "פוריגון החייל החשמלי", פרק מסדרת האנימה שגרם למאות ילדים יפנים להתקפים אפילפטיים. עם הזמן, הפכה תסמונת לבנדר לאחת מתופעות הרשת המוכרות ביותר בקרב קהילות גיימינג ומעריצי פוקימון ברחבי העולם.
גרסה חדשה של מנגינת העיירה לבנדר הוקלטה עבור אירוע ליל כל הקדושים של המשחק פוקימון גו בשנת 2017.
שארם א-שייח'
שארם א-שייח' (בערבית: شرم الشيخ, תעתיק: שרם אלשיח') היא עיר מצרית בדרום חצי-האי סיני, לחוף מפרץ אילת. בימי השלטון הישראלי היה במקום יישוב ישראלי בשם אופירה. שארם א-שייח' שוכנת סמוך למצרי טיראן, ולכן הייתה חלק מנושא חסימתם שהוביל לפרוץ מלחמת ששת הימים.
נשיא מצרים מחזיק ארמון בעיר, ומדי פעם הוא מארח בו מנהיגים זרים וועידות בינלאומיות (כגון הוועידה נגד הטרור ב-1996).
בעיר מתגוררים 53,658 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2023).
היסטוריה
בעבר הייתה שארם א-שייח' כפר דייגים, מאוחר יותר הייתה לנמל חשוב ולבסיס של הצי המצרי. המקום נכבש על ידי צה"ל בנובמבר 1956, במסגרת מבצע קדש. עם נסיגת צה"ל מחצי האי סיני בינואר 1957 הוחזרה גם שארם א-שייח' לשליטת מצרים.
בימי השלטון הישראלי כללה שארם א-שייח' רצועת החוף מראס נצרני בצפון עד ראס מוחמד בדרום. במקום הוקמו בסיסי צה"ל אחדים: שדה אופיר- בסיס חיל האוויר הישראלי (כנף 29), ששימש גם כשדה תעופה אזרחי, בסיס חיל הים הישראלי שכלל יחידה של שייטת 13, וכן יישוב בשם אופירה. על אחיזת צה"ל במקום אמר שר הביטחון, משה דיין, "טוב שארם א-שייח' בלי שלום מאשר שלום בלי שארם א-שייח'".
במלחמת יום הכיפורים נמנה אזור שארם א-שייח' עם הראשונים שהותקפו על ידי המצרים. מיד עם פרוץ המלחמה (יום שבת, 6 באוקטובר, בשעה 2 בצהריים) נערך בזירת שארם א-שייח' קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים. בהמשך אותו יום הותקפה יב"א 528 שבהר צפרא.
מבצע יונתן לחילוץ בני הערובה שנחטפו לאנטבה החל ב-3 ביולי 1976 עם המראתם משארם א-שייח' של ארבעה מטוסי הרקולס של חיל האוויר שהובילו את כוח החילוץ ונועדו להוביל חזרה את החטופים.
ב-25 באפריל 1982, במסגרת השלב האחרון של הנסיגה מסיני, על פי הסכם השלום עם מצרים, הוחזרה שארם א-שייח' לשליטת מצרים. להבדיל מיישובי חבל ימית, יישובי מפרץ אילת ובכללם אופירה לא נהרסו לקראת הנסיגה, והבתים ותשתיות היישוב נרכשו על ידי המצרים. אחרי הנסיגה היישוב הנטוש יושב מחדש, והורחב לממדי העיר הנוכחית.
העיר סבלה מספר אסונות בשנים האחרונות. ב-3 בינואר 2004 התרסק מטוס לים סוף זמן קצר לאחר המראתו מנמל התעופה של שארם א-שייח'. בהתרסקות זו נהרגו 135 נוסעי המטוס ו-13 אנשי הצוות. ב-23 ביולי 2005 נערכה בשארם א-שייח' מתקפת טרור שבמהלכה התפוצצו שתי מכוניות תופת ומזוודת נפץ. במתקפת טרור זו נמנו כ-90 הרוגים וכ-200 פצועים ובהם ישראליים. ב-31 באוקטובר 2015 התרסק בסיני מטוס של חברת תעופה רוסית כחצי שעה לאחר שהמריא משארם א-שייח' בדרכו לסנקט פטרבורג, ככל הנראה כתוצאה מפצצה שהוטמנה בתא המטען. בפיגוע טרור זה נהרגו 217 נוסעים ו-7 אנשי צוות המטוס.
בשנת 2021, השלימו המצרים הקמת גדר באורך 43 ק"מ שמקיפה את כל שארם א-שייח'.
גאוגרפיה
שארם א-שייח' ממוקמת בקצהו הדרומי של חצי האי סיני, בסמיכות למצרי טיראן, ולראס מוחמד. היא מהווה גם את הכניסה הראשית למפרץ אילת המכונה מחוץ לישראל "מפרץ עקבה", כאשר בשלוחה הדרומית במפרץ אילת, נמצאת מפרץ סואץ המהווה גם המשך דרומה של הים האדום. מצפון לעיר נמצאות נבק, וראס נצרני, ומדרום נמצאת ראס מוחמד.
אקלים
שארם א-שייח' נהנית מאקלים מדברי לפי שיטת קפן, אבל גם סובטרופי. הטמפרטורות בינואר מגיעות ל-18–23 מעלות צלזיוס, ובאוגוסט ל-33–37 מעלות צלזיוס. טמפרטורת הים האדום באזור זה, מגיעה במהלך השנה ל-21–28 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הגבוהה שנמדדה הייתה 46 מעלות צלזיוס ב-3 ביוני 2013, והטמפרטורה הנמוכה שנמדדה הייתה 5 מעלות צלזיוס ב-23 בפברואר 2000.
תיירות ותחבורה
שארם א-שייח' מהווה כיום מוקד משיכה לתיירים מכל העולם, במיוחד מאירופה. כבר בתקופת השליטה הישראלית נבנו במפרץ נעמה, הסמוך לעיר, מלון ואכסניה והוקמה טיילת. מאז הנסיגה הישראלית וחזרתה של העיר לשליטה מצרית, הושקע רבות בפיתוח העיר כמרכז תיירות. כיום קיימים בשארם א-שייח' עשרות בתי מלון ברמות שונות וכן מרכזי קניות תרבות ובילוי רבים המתפרסים על רצועת חוף של כעשרים קילומטר. בנוסף, שארם א-שייח' מהווה מוקד מדיני במצרים, ורבים מן האירועים המדיניים שעורך המשטר המצרי נערכים בה.
שארם א-שייח' זוכה גם לתיירות ישראלית דרך המעבר היבשתי בטאבה, בהיותה מרוחקת ממנו בכ-200 קילומטרים בלבד. במרץ 2022 סיכמו ממשלות ישראל ומצרים על חניכת קו טיסות ישיר מנתב"ג ישירות לתוך העיר שארם א-שייח', בנמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' על ידי חברות התעופה הישראליות ארקיע, ישראייר ואל על באמצעות מותג הטיסות הזולות שלה סאן דור. וגם על ידי חברת התעופה המצרית אייר קיירו, שהצטרף לטיסות הישירות ביחד באותו חודש ביחד עם החברות הישראליות. זהו יעד שני לקווי הטיסות הישירות בין ישראל ומצרים וזמן הטיסה המוערך הוא כשעה. הטיסות הישירות נפתחו ב-17 באפריל 2022. נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' משמש כנמל התעופה הבינלאומי השלישי בגודלו במצרים, לאחר נמל התעופה הבינלאומי של קהיר, ונמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה. נמל התעופה קולט בעיקר טיסות מאירופה, וגם טיסות ממגוון יעדים בתוך מצרים, כגון קהיר, וגם הוא משמש לטיסות מישראל בפסח ובקיץ 2022. וכמובן שגם לכל עונות השנה. בנמל התעופה יש שני טרמינלים, וטרמינל שלישי נמצא בתכנון ובהקמה. הטרמינל הראשון משמש לטיסות בינלאומיות הכוללות גם טיסות צ'ארטר וטיסות לואו קוסט, הטרמינל השני משמש לטיסות פנים בתוך מצרים, והטרמינל השלישי שייבנה בקרוב ישרת את שני סוגי הטיסות. הטרמינל נמצא בצד הדרומי של נמל התעופה בסמיכות לרחוב אל-סלאם, בטרמינלים אין גשרי העלייה למטוסים, והתנועה של הנוסעים מהטרמינלים לכיוון המטוסים ולהפך, מבוצעת באמצעות אוטובוסים או בהליכה רגלית, מפני שבטרמינלים רחבות חניה למטוסים, מקבילות זו לזו בכיוון מזרח ומערב. לשארם א-שייח' ניתן להגיע גם דרך הכביש הראשי שמקשר את כל רצועת החוף של חצי האי, מטאבה בצפון, ועד לעיר שארם א-שייח' בדרום.
אורמיה
אוּרְמִיַה (מאזרית: اورمیه; - אוֹרוּמִיֵה; בארמנית: Ուրմիա; בכורדית: ورمێ; בסורית: ܐܘܪܡܝܐ) היא בירת פרובינציית מערב אזרבייג'ן בצפון-מערב איראן. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 התגוררו בעיר 736,224 בני אדם, עובדה המדרגת אותה במקום העשירי ברשימת הערים הגדולות של איראן. שמה של העיר ניתן לה על ידי האשורים, ומשמעותו בשפה האשורית (ארמית מזרחית) הוא "עיר של מים" משום שהעיר ממוקמת בקרבת ימת אורמיה, ܐܘܪ אוּר, פירושה עיר (כמו אור כשדים) ו-ܡܝܐ מיא, פירושה מים. העתיקות שנחפרו בסביבת העיר מתוארכות סביב שנת 2000 לפני הספירה.
גאוגרפיה
אורמיה נמצאת בגובה 1,340 מ' מעל פני הים, 121 ק"מ דרום-מערבית לעיר תבריז. שטחה 42.7 קמ"ר. היא נמצאת ברמה באורך 70 ק"מ וברוחב 30 ק"מ. אזור אורמיה נתחם בהרים רבים. הגבוהים והחשובים שבהם הם קרשין וק'טול, שגובהו 3,614 מ'. מסביב לעיר נמצאים עוד ההרים קוה סיר, ביזודארי, אללה-אכבר-דרלרי, הרי קושצ'י, הר היהודים וקוה זנביל. ממזרח נמצא אגן אורמיה, והוא אזור פורה ביותר, ולכן תסס מאוד מבחינה פוליטית וסבל ממלחמות ומכיבושים רבים. הכפרים והעיירות מסביב לאורמיה נחרבו ושוקמו שוב ושוב במהלך ההיסטוריה.
יהודים
הקהילה היהודית באורמיה הייתה נתונה בידי מנהיג דתי שטיפל בעניינים פנימיים ובנציג ציבור שייצג את הקהילה עם הסביבה ובעיקר עם השלטון, לצידם היו גם ראשי העדה (אנשים בכירים). הרב בקהילה תפקד כשוחט מוהל ואפילו כחזן. לעיתים הקהילה הייתה זקוקה לכסף ושלחה שליחים שיסעו ברחבי העולם על מנת לאסוף כספים לטובת הצרכים של הקהילה. השיפוט בקהילה היהודית באורמיה נעשה על ידי אנשים שנקראו הוועד. בדרך כלל אנשים בעלי מעמד כלכלי גבוה בקהילה נעשו והתבססו על ידי קשרי שלטון. היהודים באורמיה חיו במספר רחובות סומכים ולא מופרדים מהאוכלוסייה הלא יהודית לעיתים נטמעו ברחובות של האוכלוסייה הלא יהודית. כלל המשפחה היהודית גרה באותו הבית, הבית בעל קומה או שניים. כלל החינוך היהודי עד סוף המאה ה-19 היה שמרני ומסורתי כל זה השתנה באורמיה בעקבות השפעות של המערב ופעולות של כל ישראל חברים שהביאה עימה לשם שיטות חדשות. מסיבת החתונה היהודית באורמיה נמשכה כשבוע ימים, ביום השישי נערך טקס החתונה שהיה מלווה בנגנים זמרים ובשירת ליווי.
בתחילת המאה ה-20 היו באורמיה 4 בתי כנסת אנשים הקהילה נהגו ללכת להתפלל יום יום, את יום השבת נהגו לשמור יהודי אורמיה והוא היה יום של התכנסות מורחבת ארחות משותפות, תפילה, ומפגש. את ההבדלה נהג לעשות הרב בבית כנסת ואחדים עשו בביתם. היהודים באורמיה נהגו למכור דברי סדקית, עסקו במסחר ולכן נדדו, חלקם עסקו במקצועות חופשיים וחלקם יצאו מחוץ לאיראן ומכרו צמר ופירות יבשים. היהודים חיו כמיעוט בקרב אנשי העיר השיעים, כורדים, ארמנים, ואשורים. האשורים היו הכי קרובים ליהודים מכיוון ששניהם דוברי השפה ארמית.
דגל לאוס
דגל לאוס (בלאית: ທຸງຊາດລາວ) הוא דגלה הלאומי של לאוס. הדגל שימש את הממשלה הלאומנית קצרת היומין בשנים 1946-1945, ואומץ כדגל הלאומי ב-2 בדצמבר 1975. הדגל, לצד דגל קובה, הוא אחד מהדגלים היחידים של מדינות קומוניסטיות שאינו מכיל סמלים קומוניסטיים.
מאפיינים
הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים: אדום, כחול, אדום ודיסקית לבנה במרכזו של הפס הכחול. הדגל מוגדר כפס ספרדי, בו עוביו של הפס המרכזי שווה לעוביים של שני הפסים הדקים. הדגל, שנוצר כשהמדינה הכריזה עצמאות כמדינת חסות של האימפריה היפנית בשלהי מלחמת העולם השנייה, עוצב כהיפוך של דגל יפן, בו קיים עיגול אדום על רקע לבן, ובדומה לדגל המושבה הצרפתית של לאוס, בעל הפיל התלת ראשי הלבן על הרקע האדום. אך על מנת לבדל את הדגל מהדגל הצרפתי, צורפה לדגל רצועה כחולה במרכזו, כדימוי המרמז לנהר המקונג הזורם במדינה, ובשונה מהדגל היפני, בו השמש מיוצגת בעיגול אדום, העיגול במרכז הדגל מייצג את הירח המלא על פני המקונג.
היסטוריה
הדגל הנוכחי של לאוס נוצר בידי ממשלת הלאו לוסררה האנטי-צרפתית, שהוקמה על ידי האימפריה היפנית ב-1945. הכוחות הצרפתיים כבשו מחדש את לאוס ב-1946 במהלך מלחמת סין, ומשלת הלאו לוסררה המשיכה להשתמש בדגל בגלות, עד להתפוררות התנועה ב-1949. הדגל אומץ בידי יורשיהם, תנועת הפאת'ט לאו, כדגלם.
ב-1975, לאחר תקופה ארוכה של אי-יציבות, הצליחה תנועת הפאת'ט לאו להשתלט על לאוס, והחליפה את הדגל בדגלה של התנועה.
דיה (עיר)
דֵּיָה (קטלאנית: Deià, ספרדית: Deyá) היא עיירה באי מיורקה, בחבל סרה דה טרמונטנה (Serra de Tramuntana). בעיירה ובכפרים הסמוכים אליה מתגוררים נכון לשנת 2006 מעל 700 תושבים.
היסטוריה
מקור שם העיר כנראה במילה הערבית צַ'יְעַה (ضَيْعَة) - יישוב קטן. אפשרות אחרת היא השם הרומי דידיוס (Didius) או דידיאנוס (Didiānus).
במערות ליד העיר נמצאו עדויות לחיים פרה-היסטוריים. המתיישבים הרומאים הקימו במקום מטעי זיתים. בשנת 903 כל מיורקה נכבשה על ידי המוסלמים, אשר הקימו באזור מערכת של טרסות כדי לחזק את הגבעות הלא-יציבות ורשתות של הובלת מים והשקיה שנמצאות בשימוש עד היום.
בשנת 1229 ממלכת אראגון כבשה את מיורקה ולאחר מכן הוקם בקרבת מקום מנזר. בעזרת הנזירים מהמנזר הזה איש הרוח הבלארי רמון ליול הקים באזור גם בית ספר לערבית ושפות מזרחיות אחרות, אך מיזם זה לא האריך ימים.
במשך מאות השנים שלאחר מכן ענף הזית היה הענף הכלכלי של העיר. בסוף המאה ה-19 החקלאות סבלה ממשבר, ורבים מהתושבים עזבו לצרפת. העיר נפגעה גם מפרשת סטרפרלו.
עם זאת באותה העת התרחשה התחייה התרבותית והכלכלית של העיר - בזכות נופיה הפסטורליים היא משכה אליה תיירים מחו"ל ובפרט אמנים ואנשי רוח רבים. במאה ה-19 התגורר בה ז'ואן אלקובר, משורר ידוע שכתב בקטלאנית ובספרדית וחיבר את ההמנון של מיורקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה דיה שימשה מקום מפלט לאנגלים וצרפתים רבים. אחד הפליטים הבולטים היה רוברט גרייבס, אשר התגורר בדיה עם אשתו, המשוררת לאורה רידינג.
משנות ה-60 של המאה העשרים התגוררו בעיירה לתקופות קצובות מוזיקאים ושחקנים מערביים רבים, ביניהם דייוויד אלן מלהקת גונג, רוברט וייאט, מייק אולדפילד, מיק ג'אגר ואיש העסקים הבריטי ריצ'רד ברנסון.
תושבי העיר מתפרנסים בעיקר מתיירות.
מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה
מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה ( Defense Meritorious Service Medal - DMSM ) היא עיטור צבאי, המוענק לחיילים בכוחות המזוינים של ארצות הברית על ידי משרד ההגנה של ארצות הברית. לפי סדר הקדימות בענידת עיטורים של כוחות הצבא של ארצות הברית, הוא נענד בין לב הארגמן לבין מדליית השירות הראוי לשבח. המדליה מוענקת בשם מזכיר ההגנה לאנשי הכוחות המזוינים אשר, בעודם משרתים בפעילות משותפת, מבחינים את עצמם על ידי הישג שאינו קרבי או בתחום השירות הראוי, אך לא במידה המצדיקה את הענקת מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה.
המדליה אינה זהה למדליית השירות הראוי לשבח, שהיא עיטור צבאי נפרד. לשני העיטורים קריטריוני הענקה כמעט זהים, אך זו של מחלקת ההגנה מוענקת לחברי שירות המסופחים לכוחות משותפים בהם משרתים חיילים ממספר זרועות, ואילו מדליית השירות הראוי לשבח מוענקת לחברי שירות הפועלים במסגרת הזרוע בה הם משרתים.
קריטריונים
המדליה הוכרזה לראשונה ב-3 בנובמבר 1977 בצו נשיאותי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר במטרה להכיר בהישגים או בשירות ראוי, שאינו קרבי, כחלק מפעילות של כוח רב זרועי. השירות המוכר לצורך קבלת העיטורי הוא בדרך כלל לתקופה העולה על 12 חודשים, והיא כולל את כל הפעילות הנעשית במסגרת המשימה הרב זרועית. ההישג או השירות הנדרש לקבלת האות, הם בדרגה פחותה מזו הנדרשת לקבלת מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה.
משימה רב זרועית משמעותה "פעילויות, פעולות או ארגונים שבהם פועלים כוחות של יותר מזרוע צבאית אחד של ארצות הברית, כפי שהם משתקפים במסמכי כוח אדם משותפים או ברשימת המטלות המשותפות, מבצעים ומשימות משותפות בחסות מזכיר ההגנה, יו"ר המטות המשולבים, או מפקד פיקוד לקרבי מאוחד". החיילים המוקצים או המסונפים לכוח משימה משותף כיחידים, אינם חברים ביחידת שירות צבאי ספציפי, יכולים להיות זכאים לעיטור. חברי יחידות המסונפות כגוף לכוח המשימה זכאים לעיטורים המוענקים על ידי הזרוע בה הם משרתים. חיילים המשרתים בפיקוד בעלות הברית של אירופה, פיקוד בעלות הברית בזירה האטלנטית, בכוח הצבאי של נאט"ו וסוכנויות צבאיות הקשורות לתפקידי הצבא או פעילויות משותפות אחרות, יכולים לזכות בעיטור.
בשנת 2014 הרחיב הנשיא ברק אובמה את הזכאות לקבלת האות לכל אחד מחברי הכוחות המזוינים של אומה זרה ידידותית, ובכך איפשר להעניק את העיטור לקצינים בברית נאט"ו, בעלות ברית ואנשי כוח מגויסים בכירים שהוקצו / הוטמעו בסגל המטות המשולבים, ובפיקוד הקרבי המאוחד.
תיאור הסרט
סרט המדליה ברוחב 35 מילימטרים מורכב מהפסים האנכיים הבאים: לבן (1.6 מילימטר), ארגמן (6.4 מילימטר), לבן (5.6 מילימטר), כחול (1.6 מילימטר), לבן (1.6 מילימטר), כחול (1.6 מילימטר), לבן (1.6 מילימטר), כחול (1.6 מילימטר), לבן (5.6 מילימטר), ארגמן (6.4 מילימטר) ולבן (1.6 מילימטר). הצבעים, ארגמן ולבן מייצגים את לגיון ההצטיינות ופסי הכחול מייצגים את משרד ההגנה.
הענקות חוזרות של מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה מסומנים על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון בצבע ארד המוצמד לסרט העיטור. שיש הענקות חוזרות מסומנות על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון כסוף.
דגל יוון
דגל יוון (ביוונית: Σημαία της Ελλάδας) הוא דגלה הלאומי של יוון. עיצובו מורכב מתשעה פסים אופקיים שווים בצבעי כחול ולבן לסירוגין. בפינה העליונה בצד התורן ישנו ריבוע כחול (קנטון) ובתוכו צלב לבן. יחס הממדים הרשמי של הדגל הם 2:3. הצלב מסמל את הכנסייה היוונית אורתודוקסית, דת המדינה הרשמית. תשעת הפסים מסמלים כל אחד את 9 ההברות של המוטו הלאומי "חופש או מוות" ביוונית (אֶ-לֶפ-תֶ'-רִי-אָה אִי תָ'-נָ-טוֹס). הצבע הכחול מסמל את הים, והשמיים. הצבע הלבן מסמל את הטוהר של לוחמי החירות היוונים.
בתחילת המאה ה-19 התבסס הדגל על צלב כחול בלבד, אולם בשנות העשרים של המאה ה-19 נכנס לשימוש מערך הצבעים הכחול-לבן, עיצוב שהושפע מדגל ארצות הברית. הדגל שימש בעבר, על רקע כחול עמוק יותר, את צי הסוחר היווני.
עד לשנת 1978 שימש הדגל הנוכחי לסירוגין עם דגל אחר, שהורכב מצלב לבן על רקע כחול, כדגל הרשמי של יוון. בשנת 1978 אומץ סופית העיצוב הנוכחי כדגל הלאומי של יוון.
תקופה ביזנטית ורקע כללי
דגלים וכרזות עם סמל הצלב היו בשימוש כבר בתקופת הקיסר הרומי קונסטנטינוס הראשון (הגדול) אשר פעל רבות לקידום הנצרות באימפריה הרומית.
תקופת הכיבוש העות'מאני
לאחר כיבוש האימפריה הביזנטית על ידי העות'מאנים שימשו דגלים עם סמל הצלב על ידי היוונים בתקופות שונות ובעיתות מהומות. משירי עם של המאה ה-17 וה-18 עולה כי היו להם דגלים עם צלב וסמלים דתיים אחרים. לדוגמה, שיר עם על הורמופולוס הצעיר (1683) בתרגום חופשי: סומילאס מגיע יחד עם מידניס והורמופולוס הצעיר הנעלה שהוא גאוות המורדים גאוות הרי אגרפה מנופפים את הדגל עם הצלב במרכז (סומילאס, מידניס, הורמופולוס - שמות אנשים.) הדגל עם צלב לבן על רקע כחול הונף על ידי הצי בראשות יאניס סטתאס וקפטן ניקוטסארה בתקיפות בצפון הים האגאי בשנת 1807. דגל זה התברך והונף במנזר אוונג'ליסטריה בסקיאתוס בשנת 1807. מפקדי המיליציות היווניות התכנסו במנזר כדי לתכנן את הצעדים הבאים שלהם למהפכה נגד הטורקים ושחרור יוון מהעות'מאנים והושבעו תחת הדגל.
דגלי המהפכה היוונית והאסיפה הלאומית הראשונה
מלחמת העצמאות היוונית מהעות'מאנים פרצה ב-25 במרץ 1821. בשנה הראשונה למהפכה היוונית לא היה ממשל אחד וכל גוף צבאי נשא דגל משלו. הדגלים המהפכניים של האיים היו או תלת צבעיים (לבן-שחור-אדום) עם סמלי האגודה הידידות (כמו ציפור הפניקס המתחדש מאפרו, או עוגן של אוניה או סמלים אחרים). המיליציות ביבשת יוון נשאו צלב עם קדושים או נשר דו ראשי, בעוד כפרים רבים התקוממו תחת דגל כנסיית הקהילה שלהם. ב-1 בינואר 1822 נציגי האומה, זקני וחכמי הדור, בעלי תפקידים, לוחמים ונציגי קבוצות יווניות שונות התכנסו באפידאורוס, והכריזו בשם הקודש והשילוש הקדוש על "הקמת ישות פוליטית ועצמאות האומה היוונית מול האל אנשי העולם". אספה זאת נשארה בהיסטוריה בשם האספה הלאומית ההלנית הראשונה. האספה אף קבעה את חוק הממשל הזמני (המכונה גם החוק האורגני של אפידוראוס) - שהיא למעשה החוקה הראשונה של יוון – בחוקה זו נקבעה הצורה והצבעים (כחול-לבן) של דגל יוון הרשמי. על בסיס זה, נשיא הוועד המנהל, אלכסנדרוס מברוקורדטוס, הוציא את צו 540 בקורינתוס ב-15 במרץ 1822. שני הפרקים שמתייחסים לדגל בצו זה הם:
שינויים בדגל יוון במשך השנים
מאז קביעתו במרץ 1822 ועד ימינו, עבר דגל יוון מספר שינויים קלים, המשקפים בעיקר את השינויים החוקתיים של המערכת הפוליטית במדינה.
ב-30 ביולי 1828, בהחלטה IB΄, מספר 3529, החליט המושל יואניס קפודיסטריאס להשוות את דגל צי הסוחר לזה של צי חיל הים, בטענה שהיה זה עוול גדול לצי הסוחר להניף דגל שונה, לאור תרומתו למאבק לעצמאות. על פי צו מלכותי מ-4 באפריל 1833, הסדיר המלך אותון בפירוט את נושא הדגלים הימיים.
ב-20 באפריל 1841, בצו מספר 3658 של מזכירות חיל הים של המדינה, מוסדרים פרטי הייצור וממדי הדגלים.
על פי צו מלכותי מ-28 באוגוסט 1858 (ביחס לדגל הצבאי והמסחר היווני) מוסדר השימוש בסמלים השונים של הדגלים, כמו כן המידות והפרופורציות של הדגלים.
ב-28 בדצמבר 1863, הוציא המלך גאורגיוס הראשון צו מלכותי חדש המגדיר את צורתו ופרופורציות של דגל המלוכה הרשמי, כשהוא מוסיף את הכתר המלכותי למרכז הצלב בדגלים השונים. המידות המדויקות של הדגל נכללו בצו מלכותי נוסף ב-26 בספטמבר 1867. במהלך תקופה זו הוגדרו בצווים שונים תצורות נוספות המוסיפות פרטים מייחדים עבור שימושים שונים ביחידות צבאיות שונות.
ב-31 במאי 1914 הוחלט בצו מלכותי חדש כי האזרחים יניפו דגל זהה לדגל הימי אך ללא סמל המלכות או סמל אחר כלשהו. בצו מוגדרים מפרטים פרטניים לדגלים השונים של יחידות צבא, הים ושימושים נוספים.
ב-1924 הודח המלך, וצו מה-25 במרץ של אותה שנה ביטל את סמל הכתר מכל הדגלים. השלטון החדש הוא דמוקרטיה ללא מלך. כאשר הממשל שונה שוב עם החזרתו של המלך וקביעת דמוקרטיה מלכותית, הושב הכתר על הדגל בצו חדש ב-10 באוקטובר 1935.
חוק 851 / 21-12-1978 "על דגל הלאום, דגלי המלחמה והתג המובהק של נשיא הרפובליקה" פירטו את הדגל הלאומי הרשמי שהיה נהוג עד היום, וכן את המפרט הטכני והפורמלי שלה. יחס הדגל שונה שוב ל-2:3, כפי שמוצג על ידי הממדים שסופקו (למשל 432:648 או 90:135). על פי סעיף 9, הוראות השנים הקודמות בוטלו (1967, 1969, 1971, 1973, 1975). התורן הרשמי להנפת הדגל מוגדר באותו חוק כלבן עם צלב לבן בקצהו העליון. הגוון הכחול הוא בהיר יותר - כחלחל.
משמעות הדגל
למעט הפסקאות לעיל, לא נמצאה שום אינדיקציה, צורה, חוק או תקנה נוספים כדי להאיר את ההנמקה העומדת מאחורי קביעת סוגי הדגל (אחד ליבשה ושניים לים) ובחירה זאת של צבעים וצורות לדגלי המדינה. כל ניסיון בהסבר משמעות הדגל הוא תוצאה של ניתוח מחקר היסטורי ואתנולוגי ואגדות רומנטיות פופולריות
השימוש בצלב כמאפיין העיקרי של שלושת הדגלים
הצלב היה הסמל שאיחד את היוונים בכל מקום בעולם, וזיהה אותם עם הנצרות האורתודוקסית וביזנטיון להבדיל מהכובשים העות'מאנים המוסלמים. הכנסייה, בשנים הקשות והאפלות של ההלניזם המשועבד, הייתה נקודת התמיכה היחידה שלה, שתמכה בלחץ האימפריה העות'מאנית ותמכה באומה בחומר, ברוחניות ובכל דרך אפשרית אחרת.
משמעות 9 הפסים בדגל הים (ודגל יוון הנוכחי)
על פי תאוריה אחת, הם רצו להימנע מאדום וירוק, כלומר מצבעים הקשורים לאסלאם ולאימפריה העות'מאנית, בעוד שלפי תאוריה אחרת הצבעים נבחרו לסמל את הכחול של הים האגאי והלבן את הגלים. עם זאת, התאוריה הנפוצה ביותר על ריבוי הפסים היא שהם מסמלים את הברות הביטוי "חופש או מוות", חמש ההברות התכולות "Ε-λευ-θε-ρι-α" (אלפטריה - חופש) וארבע הבהרות בלבן "η-θα-να-τος" (אי תנתוס - או מוות) כרזות הלוחמים המהפכניים. וריאנט של גרסה זו נושא את מספר הפסים את מספר האותיות של המילה חופש (Ε-Λ-Ε-Υ-Θ-Ε-Ρ-Ι-Α). הגרסה הסבירה ביותר, לעומת זאת, מתייחסת לדגל האחים קלרגיס, צאצאי הקיסר ניקיפורוס פוקאס.
השוני בין דגל הים לספינות מלחמה (חיל הים) לצי סוחר
גם לנושא זה אין מידע מבוסס. ידוע כי רבים מלוחמי החופש ורבים מהאיים היווניים, (לפני צו הדגל האחיד) השתמשו בדגל לבן עם צלב כחול - כמו הדגל של צי הסוחר. דגל זה שורשיו בדגל ציי הים של האימפריה הביזנטית.
החג הלאומי לדגל
החג הלאומי לדגל יוון חל ב-27 באוקטובר. דגל יוון מונף בחג זה על ידי האזרחים והוא ערב יום השנה לפתיחת מלחמת העולם השנייה בשביל יוון (מלחמת איטליה–יוון) כאשר צבא איטליה פתח בתקיפה על יוון מאלבניה ב-1940.
ברץ' (כפר)
ברץ' (בהונגרית: Börcs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
בברץ' חיו שמונה יהודים בשנת 1880 ו-3 בלבד בשנת 1920.
דסנתרורוס
דסנתרורוס (שם מדעי: Dacentrurus; מילולית: "זנב מלא נקודות") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים, שחי באירופה בסוף היורה לפני 150–154 מיליון שנה. דינוזאור זה התגלה ב-1902 בחופי בריטניה והוא נקרא גם בשם אומוזאורוס.
סוג הדינוזאור קרוב לסטגוזאורוס האמריקאי. אורכו הממוצע כ-7–8 מטרים ומשקלו כ-5 טון. לדסנתרורוס ארבע-רגליים כבדות, גפיים אחוריות ארוכות יותר מהקדמיות וזנב ארוך וקוצני, שסביבו חוליות רבות. על כתפי היצור זיזים קטנים (בדומה לטואוג'יאנגוזאורוס), המשמשים אמצעי הגנה מפני תוקפים, ועל גבו שורת קוצים משולשים. הזיזים בקצה הזנב קטנים מאלה של הסטגוזאורוס. דינוזאור זה ניזון מצמחייה קרקעית באמצעות לסתותיו הקטנות.
שח"ל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הנגול
הַאנְגוּל (한글, "כתב קוריאה" – בקוריאה הדרומית; או Joseon-geul 조선글 "כתב (שושלת) ג'וסון" – בקוריאה הצפונית) הוא האלפבית של השפה הקוריאנית. האלפבית משמש ככתב הרשמי של קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. האנגול הוא אלפבית פונטי, כלומר מורכב מאותיות לעיצורים ותנועות. האותיות אינן נכתבות בצורה סדרתית בזו אחרי זו, אלא מקובצות להברות, לכן הכתב נראה כמו כתב הברות בדומה לכתב היפני, אף שאיננו.
ג'אמו (자모 מבוטא: צ'אמוֹ) הן היחידות שיוצרות את מערכת ההאנגול, אלו הן אבני היסוד של ההברה ב"האנגול", הן מורכבות מצירופים של עיצורים או תנועות. שם נוסף הוא נַטְסוֹרי (낱소리), שמשמעותו יחידת צליל (낱 = יחידה; 소리 = צליל). בהאנגול קיימים 14 עיצורים ו-10 תנועות, ובסך הכל 24 אותיות. כל הברה מורכבת מלפחות 2 אותיות, ובהן עיצור אחד ותנועה אחת. האותיות המקובצות להברות יכולות להיכתב במאוזן משמאל לימין, או במאונך מלמעלה למטה.
בנוסף ל-24 האותיות הבסיסיות קיימים בהאנגול 27 סימנים שמורכבים משתי אותיות (או שלוש), למשל עיצורים כפולים שמסמלים הדגשה של העיצור, ודיפתונגים שבנויים משתי תנועות.
במקור היו באלפבית הקוריאני אותיות נוספות מעבר ל-24 שנמצאות בשימוש כיום. כתב ההאנגול פותח בהוראת המלך סג'ונג הגדול במאה ה-15.
מקור השם
עד השנים המוקדמות של המאה ה-20, הנגול הושמץ על ידי המשכילים, שהעדיפו את שיטת הכתיבה המסורתית "האנג'ה" (כתיבה באמצעות אותיות סיניות), והם נתנו להנגול שמות כמו:
האותיות
ישנן 51 ג'אמו, ואפשר לחלק אותם בצורה הבאה:
אם קיים להברה גם עיצור סופי, הוא יכתב תמיד מתחת לשאר ההברה:
אורנג' (אוהיו)
אורנג' (באנגלית: Orange) הוא כפר ופרוור של העיר קליבלנד שבאוהיו בארצות הברית. הכפר משתרע על פני 9.8 קילומטרים רבועים, ואוכלוסייתו מונה 2,235 תושבים.
הכפר הוקם בשנת 1815 על ידי סרנוס בומט, כחלק מההתיישבות ממערב לקונטיקט שהחלה באותה תקופה. הוא הוכר כיישוב קבע (Township) בשנת 1820, ונקרא "העיירה אורנג'". השם אורנג' נבחר על ידי המתיישבים שהגיעו למקום מהעיירה אורנג' שבקונטיקט. באותה שנה התגוררו ביישוב כ-300 תושבים.
מאוחר יותר חולק הכפר לחמישה כפרים נפרדים: אורנג' (הפך לכפר ב-1929), האנטינג ואלי, גבעות מורלנד, וודמיר ופפר פייק.
הפנתר השחור (קומיקס)
הפנתר השחור (באנגלית: Black Panther) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #52 מיולי 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. טצ'אלה הוא גיבור-העל השחור הראשון בתולדות הקומיקס, הרבה לפני שגיבורי-על כדוגמת ג'ון סטוארט, לוק קייג', פלקון, סטורם וברק שחור הפציעו.
הפנתר השחור הוא האלטר אגו של טצ'אלה, מנהיג האומה האפריקנית הבדיונית ואקאנדה. בתקופת מלחמת האזרחים של מארוול הוא נשא לאשה את אורורו מונרו, הידועה כחברת האקס-מן סטורם. בעקבות אירועי "ארץ הצל" של שנת 2010, טצ'אלה הוזמן בידי מאט מורדוק להחליפו כמגן שכונת הלז קיטשן בניו יורק.
דמותו של הפנתר השחור מדורגת במקום ה-51 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של הפנתר השחור בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים", "הפנתר השחור", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק" גילם השחקן צ'דוויק בוזמן.
מקור, האוונג'רס
הפנתר השחור זהו התואר הטקסי שניתן למנהיג שבט הפנתרים בממלכת ואקאנדה האפריקנית. בנוסף למלוכה על ארצו, הפנתר השחור אחראי על השבטים השונים (שנקראים בצורה קולקטיבית כבני ואקאנדה). הפנתר הוא גם סמל לראש המדינה ונעשה בו שימוש במהלך משימות דיפלומטיות. אמנם הפנתר הוא תואר שעובר בתורשה, אך חייבים להרוויח אותו ביושר.
בעבר הרחוק, מטאוריט שעשוי מהמינרל הבדיוני ויברניום התרסק בוואקאנדה, ומקום ההתרסקות לא נחשף. היות שלא רצה שזרים יפלשו למדינתו ויבזזו אותה מהמצרך הנדיר שהוענק להם במתנה מהשמיים, המלך טצ'אקה החליט להסתיר את מדינתו מפני העולם החיצון. אשתו הראשונה, נ'יאמי, מתה בלידתו של טצ'אלה, אשר גודל בידי אביו ואשתו השנייה ראמונדה. ראמונדה נלקחה בשבי, וטצ'אלה גודל לרוב על ידי אביו בלבד. טצ'אקה נרצח על ידי יוליסס קלו, אשר רצה את תל הוויברניום לעצמו. כשאנשיו בסכנה, טצ'אלה הצעיר השתמש בנשק של קלו נגדו, כרת את ידו הימנית ואילץ אותו לברוח. הוא הפך למלך ואקאנדה, אך עד שסיים את אימוניו, דודו ס'יאן עבר את המבחנים לקבלת תואר הפנתר השחור. במהלך הטקס, טצ'אלה פגש והתאהב באורורו מונרו היתומה. השניים הפסיקו את מערכת יחסיהם בגלל רצונו של טצ'אלה לנקום את מותו של אביו ולהפוך למנהיג ואקאנדה, אך הם נשארו ידידים.
טצ'אלה זכה בתואר הפנתר השחור כאשר הביס את אלופי השבטים השונים בוואקאנדה, ופירק את המשטרה חשאית של ואקאנדה. הוא מכר חלקי ויברניום למוסדות מדעיים ברחבי העולם, והשתמש בהון שצבר על מנת לחמש עצמו עם טכנולוגיה מתקדמת. על מנת לשמור על שלום, הוא לקח מכל שבט קבוצת אנשים שישמשו כשומריו והכשירם, למד אמנויות לחימה מחוץ לוואקאנדה וחזר למלכותו. הוא הזמין את ארבעת המופלאים לוואקאנדה, ואז תקף ונטרל אותם לבדו כדי לבחון אותם ולברר האם הם מסוגלים לשמש כבעלי ברית יעילים נגד קלו, אשר החליף את ידו הכרותה בנשק על-קולי. טצ'אלה והארבעה התיידדו, וטצ'אלה סייע להם נגד נבל-העל פסיכו-מן. טצ'אלה הצטרף לקבוצת האוונג'רס, והציל אותם מגרים ריפר. הוא נאבק איתם לראשונה באדם-קוף, ופיתח קשר רומנטי עם הזמרת מוניקה לין. אחרי שעזר לאוונג'רס להביס את בני הנחש, טצ'אלה חשף את זהותו הסודית בטלוויזיה האמריקנית. הוא נתקל בדרדוויל, וגילה לו כי ניחש את זהותו הסודית.
חזרה לוואקאנדה, מלחמת אזרחים
טצ'אלה עוזב את האוונג'רס על מנת לחזור לוואקאנדה, שניצבת על סף מלחמת אזרחים, והביא איתו את מוניקה לין. הוא הביס את אריק קילמונגר ואנשיו, ונסע לדרום אפריקה כדי לפעול נגד הקו קלוקס קלאן. מאוחר יותר, בעת חיפושיו אחר אמו המאמצת, הוא מתמודד עם רשויות האפרטהייד של דרום אפריקה, ונעשה מקורב יותר למוניקה לין. שנים מאוחר יותר, טצ'אלה מקבל שליח מוושינגטון די. סי. בשם אוורט רוס וניצב בפני איומים רבים על ואקאנדה. רוס עזר לו ברבים ממקרים אלו, ולעיתים אף ניסה להילחם לצידו. מספר איומים כוללים את פולחנו של הכומר אצ'בה ורשת מודיעין המסייעת לו. כאשר קילמונגר חזר עם מזימה להרוס את כלכלת ואקאנדה, טצ'אלה נאלץ להלאים מספר חברות זרות אך הובס על ידי קילמונגר בקרב. קילמונגר לקח את תואר הפנתר השחור, וטצ'אלה ניצל על ידי האח וודו ומון נייט. האוונג'רס התערבו לאחר שוואקאנדה הותקפה בידי מספר שכירי-חרב, ותואר הפנתר השחור הוחזר לטצ'אלה לאחר נפילתו של קילמונגר לתרדמת. טצ'אלה התחיל לסבול מחוסר יציבות והזיות, ואחרי שבמצבו הרעוע הוא כמעט וגרם למלחמת שבטים, הוא העביר את זכויות המלוכה למועצת ואקאנדה והתחבא בניו יורק. הוא הכשיר את הבלש קספר קול להחליף את מקומו, דבר שנותן לטצ'אלה זמן להתמודד עם מצבו, לפני שחזר לתפקד כחבר באוונג'רס וכמלך ואקאנדה.
טצ'אלה סייע פעם נוספת לאורורו מונרו, כעת חברת האקס-מן סטורם, להתאחד עם בני משפחתה ששרדו באפריקה ובארצות הברית. הוא הציע לה נישואין, והשניים נישאו בטקס גדול בהשתתפות גיבורים רבים. הוא נכשל בניסיון לאחד בין איירון מן וקפטן אמריקה, וזאת לאור דעותיהם בעקבות חוק רישום העל-אנושיים. בני הזוג יצאו לסיור דיפלומטי, בו ביקרו את הבלתי אנושיים, דוקטור דום, נשיא ארצות הברית ונאמור. לאחר מותו של גוליית על ידי שיבוטו של תור, טצ'אלה וסטורם מצטרפים לכוחות מתנגדי חוק-הרישום של קפטן אמריקה. במהלך הקרב בין שני הצדדים, שגרירות ואקאנדה ניזוקה קשה אך שום שגרירים לא נפגעו. בסוף המלחמה, טצ'אלה וסטורם מילאו את מקומם של מיסטר פנטסטיק והאישה הבלתי-נראית בארבעת המופלאים, וכשסיימו את תפקידם חזרו לוואקאנדה. במהלך הלווייתו של קפטן אמריקה, טצ'אלה שימש כאחד מנושאי הארון לצד איירון מן, קרול דנברס, סאם וילסון, ריק ג'ונס ובן גרים.
מאבד את תואר הפנתר השחור
עם שובו לוואקאנדה, סטורם עוזבת לניו יורק וחוזרת לאקס-מן. טצ'אלה נאלץ לעמוד פעם נוספת נגד קילמונגר, אשר הביס אותו בעזרתה של פולסר. טצ'אלה נאלץ להתמודד עם מסתננים מגזע הסקרול בוואקאנדה, אשר הסתננו כחלק מהפלישה. במהלך שלטון אפל, נאמור מנסה לגייס את טצ'אלה לקאבאל של נורמן אוסבורן, אך טצ'אלה מותקף על ידי דוקטור דום וכוחותיו, ונופל לתרדמת. אחותו שורי הוכשרה כפנתר השחור, והתואר עובר עליה באופן רשמי יחד עם מלכות ואקאנדה כאשר טצ'אלה מתעורר. ללא תואר הפנתר טצ'אלה איבד את כוחותיו, ועבד יחד עם המכשף זאוואורי כדי להשיג תחליף. הוא כרת ברית עם אלוהות פנתר נוספת, וכוחותיו המיוחדים חזרו עם קבלת לחשים על גופו, שהפכו אותו עמידים בפני התקפות מיסטיות. כל זה נעשה כהכנה לקרב נגד דום, אשר הגיע לשיאו כאשר טצ'אלה הטיח בדום ויברניום ונתן לאנשיו לבנות את חייהם ללא תלות במינרל זה.
האיש ללא פחד, אוונג'רס נגד אקס-מן
בעקבות אירועי "דרדוויל: ארץ הצל", דרדוויל מבקש מטצ'אלה שיחליף אותו כמגן הלז קיטשן. בעזרת פוגי נלסון הוא אימץ את זהות מר אוקונקוו, מהגר מקונגו ובעל מסעדה. טצ'אלה מצא עצמו מול אדון פשע רומני, ולאד דינו, המכנה את עצמו "ולאד המשפד". למרות דחייתו של טצ'אלה לסיוע מצידם, ספיידרמן ולוק קייג' השגיחו על טצ'אלה, ומתגלה כי ולאד הוא ניצול גרסה רומנית של "מבצע: לידה מחדש", ובעל קשרים עם הקינגפין. טצ'אלה נאבק בולאד ובאנשיו, וגילה כי עובדת סוציאלית איתה התיידד היא פושעת. טצ'אלה הביס את ולאד, שבנו הזריק לעצמו נסיוב אותו ולאד גנב מניסויי "מבצע: לידה מחדש" הרומניים. באירוע "הפחד עצמו", טצ'אלה נאבק נגד סוחר השנאה השלישי ו"הפנתר האמריקאי".
כאשר דרדוויל חוזר להלז קיטשן, טצ'אלה חוזר לוואקאנדה כמשנה למלך לצד אחותו, שורי. אל הפנתר מחזיר לו את כוחותיו, ובמהלך עלילת אוונג'רס נגד אקס-מן, נאמור הורס את ואקאנדה עם גל ענק ששופר על ידי כוח הפניקס. חוזרת לוואקאנדה כדי לעזור, סטורם המומה כאשר טצ'אלה מודיע לה כי הוא ביטל את נישואיהם.
האילומינטי
בעוד הוא בוחן חברים פוטנציאלים לתוכנית חקר החלל של ואקאנדה, טצ'אלה היה עד למאורע "ההתנגשות" בו שני יקומים מקבילים מתנגשים זה בזה, עם כדור הארץ כנקודת ההתנגשות. טצ'אלה נפגש ראשון והתמודד עם ברבור שחור, אשר השמידה את היקום שעמד להתנגש ביקום מארוול המרכזי. הוא לכד אותה ושקל את סירובו לקשר עם האילומינטי, להם קרא לעזרה על מנת לפתור את הבעיה. הוא השביע את נאמור שלאחר שהמצב יסתדר, הוא (טצ'אלה) יהרוג אותו אישית. הוא הצטרף לאילומינטי, ונלחם יחד איתם בהתנגשויות. האיבה בין ואקאנדה לאטלנטיס גברה, אך נאמור הגיש הצעה לשלום. שורי סירבה להצעת השלום למרות נסיונותיו של טצ'אלה לשכנעה, והורתה לצבאות ואקאנדה להתכונן למלחמה. במתקפת פתע, צבאות ואקאנדה החריבו את אטלנטיס.
כאשר האוונג'רס שהו בחלל נגד גזע "הבנאים", תאנוס ניצל זאת על מנת לפלוש לכדור הארץ עם המסדר השחור שלו. טצ'אלה נפצע קשה בהגנה על ואקאנדה מננס שחור, חבר המסדר השחור, ונאמור נשבע אמונים לפרוקסימה מידנייט כדי לנקום את השמדת אטלנטיס. הוא סיפר לה כי יהלומי האינסוף שוכנים בוואקאנדה, וכך הביא את רוב צבאותיו של תאנוס לוואקאנדה. טצ'אלה והאילומינטי התמודדו עם התנגשות נוספת, ואילו תאנוס הגיע לנקרופוליס ואקאנדה וחשף פצצות אנטי-חומר אשר היו משמידות את כדור הארץ. תאנוס עזב את הנקרופוליס כאשר נמצא בנו, מה שאיפשר לאילומינטי לסלק את חייליו של תאנוס. תאנוס ופרוקסימה מידנייט הוקפאו במצב "מוות חי" ענברי והושארו בנקרופוליס. כשחזר לוואקאנדה, טצ'אלה נבגד על ידי שומרותיו וגילה כי שורי קשרה קשר עם נאמור. לאחר שסירב לספר לה דבר על מנת לא לחשוף את סודות האילומינטי, שורי אסרה על טצ'אלה להיכנס לוואקאנדה, והגבילה אותו לנקרופוליס.
באירועי החטא הקדמון, טצ'אלה השתתף בצוות שאורגן על ידי ניק פיורי וכלל בנוסף לו את מון נייט, גאמורה, אמה פרוסט, איש הנמלה, חייל החורף, המעניש ודוקטור סטריינג' לחקור את רצח הצופה. באירועים אלו נחשף כי קפטן אמריקה עבר שינוי זכרונות על ידי האילומינטי, והתעמת עם איירון מן על כך. הקפטן החליט שלא ניתן לסלוח לאילומינטי על כך, ושלח אחריהם את האוונג'רס. נקרופוליס ואקאנדה הפך לבסיסם של הקאבאל, שמטרתו להרוס את כל היקומים המקבילים על מנת למנוע פלישות נוספות. לבסוף הקאבאל הרס את ואקאנדה, ויחד עם שאר האילומינטי, טצ'אלה נאלץ לנוס ברחבי העולם מהאוונג'רס.