cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גורילה גרוד
מקור, קרבות נגד בארי אלן
גרוד, הכלוא בגורילה סיטי, השתלט על גופו של הפושע ויליאם דוסון וזייף את מותו שלו בתא הכלא. כדוסון הוא משתלט על גורילות בקרקס סנטרל סיטי, ושולח אותן לבצע פשעים וגנבות עבורו. הוא יורה בפלאש במהלך הקרב שמתפתח באמצעות מכשיר מיוחד, שמעלה את משקל גופו של הפלאש לכ-454 קילוגרמים. הפלאש מצליח לחזור למשקל גופו הרגיל, מבין את גרוד/דוסון ושולח אותו למאסר. כאשר הוא משתחרר ממאסרו, גרוד/דוסון חוזר לגורילה סיטי ומשנה צורה לצורת הגורילה המקורית שלו. הוא ממציא מכשיר המשפיע על הסובבים אותו לחבב ולהעריץ אותו, וכך מתחתן עם מלכת גורילה סיטי ומשתלט על העיר. הוא חוזר לעולם בני האדם ומנהל קמפיין לתפקיד מושל, ומתכנן לאחר היותו מושל לנהל קמפיין לנשיאות. הפלאש מגלה את מעשיו של גרוד, מנטרל את השפעות המכשיר באמצעות רטיטות גופו ומביס את גרוד.
הקטור האמונד, טרטרוס, האנטר זולומון
מאוחר יותר, הוא חזר לסנטרל סיטי והגדיל את האינטליגנציה של חיות המחמד של התושבים בעיר, במחשבה שהם יתקפו אותם, אך הם נאמנים לבעליהם ומתנגדים לו. גרוד מובס בידי הפלאש החדש, וולי וסט, וחבריו ויקסן והחלילן. הוא נסע בזמן לשלהי תור הקרטיקון כדי למנוע מהאנושות להתפתח, אך ברח לאחר הופעתם הפתאומית של החרק האורב וטיטאנו. סיפור המקור של גרוד משוכתב, וכעת גורס כי הוא הושפע בידי מטאור ולא בידי חללית. הוא יוצר קשר עם הקטור האמונד, נבל שהושפע מאותו המטאור, והם מתכנן להשתמש בכוחותיהם ובמטאור כדי להשתלט על כדור הארץ. כאשר הם נלחמים בפלאש ובגרין לנטרן האל ג'ורדן באפריקה, המטאור מושמד ומגדיל את כוחותיו של גרוד, המשתלט על תושבי גורילה סיטי ויוצא למלחמה בבני האדם. גרוד והאמונד מובסים בידי הפלאש, גרין לנטרן, הבלש צ'ימפ ורקס כלב הפלא, ונלקחים לשיקום בגורילה סיטי. הוא מבצע עסקה עם השד נרון, אשר בתמורה לנשמתו נתן לו את מיקומו של חפץ שהיה שייך לשליט הראשון של גורילה סיטי. גרוד תכנן להשתמש בחפץ כדי להשתלט על גורילה סיטי, אך מזימתו סוכלה בידי קאטוומן וסולובאר.
גרוד תמרן התנקשות בחייו של סולובאר בדרך בעלת השפעה מניפולטיבית על תושבי גורילה סיטי, במטרה לגרום להם להילחם בבני האדם, אך שאב יותר מדי אנרגיה מהתושבים והאינטליגנציה שלו הורדה לרמת האינטליגנציה של גורילה רגילה. הוא חזר למצבו הקודם והצטרף לקבוצת טרטרוס של ונדל סאבאג', שהבטיח לו ולחברי הקבוצה חיי נצח בתמורה לסיוע בקרב נגד הטיטאנים הצעירים. הוא חוטף את חברת הטיטאנים הצעירים אומן במטרה למנוע מחברי הקבוצה להילחם זה בזה, דבר שקורה כאשר טמפסט והטיטאנים מצילים את אומן. הקבוצה מתפרקת וחבריה נפרדים לדרכיהם השונות. גרוד נכלא בשלב מסוים במתקן הכליאה איירון הייטס, שם נעשה פראי יותר משהיה לפני כן. הוא מוביל בריחת אסירים יחד עם צבא גורילות משועבדות מוחית, ונתקל בפלאש. בהבינו שלהרוג את הפלאש לא יועיל, הוא מחפש אחר חבריו של הפלאש, מאתר את הפרופיילר האנטר זולומון ושובר את עמוד השדרה שלו. הוא מובס בידי הפלאש הזועם. אירוע זה הוביל שרשרת אירועים, שבסופה זולומון הפך לפלאש-ההפוך זום וליריבו של וולי וסט.
שנות האלפיים
לאחר קרב נגד קבוצת אאוטסיידרס החדשה, הוא מחליט להילחם בסופרמן ובאטמן, במטרה לזכות במיליארד דולרים שהנשיא לקס לות'ר הציב על ראשם. הוא שולט בנבלים דוגמת מונגול, סולומון גרנדי וליידי שיווה, אך באטמן מסיק כי הוא שולט בהם והוא מובס בידי שני הגיבורים. הוא נעשה מעורב במלחמה בין קבוצות הנבלים של קפטן קור, טריקסטר וטופ, וטען כי הצטרף למלחמה כדי להילחם בפלאש לצד הנבלים שהיו מעורבים בקרבות. הוא נראה לתקופה קצרה כחבר בליגת אי-צדק של לקס לות'ר, הג'וקר וצ'יטה. הוא נראה כאחד מן הנבלים הרבים שהוגלו לכוכב לכת חייזרי בידי סוכנות שחמט, ולאחר שהרג בברוטליות את הצמד מונסייר מאלה והמוח, נהרג לכאורה כשהופל מצוק בידי הג'וקר. הוא נראה בחיים וסייע לקבוצת הנבלים של לקס לות'ר להשיג משגר חזרה לכדור הארץ.
במהלך אירועי "המשבר האחרון", גרוד נראה כחבר בחברה הסודית של נבלי-העל אשר נשלט בידי משוואת האנטי-חיים ונעשה לאחד מחייליו של דארקסייד. הוא נשלח להרוג את צ'יטה וסנאפר קאר ונכשל. לאחר תבוסתו של דארקסייד, גרוד השתלט על "קיסר המוחות" במטרה לשלוח קבוצות חיילים לזרוע כאוס ברחבי העולם, אך הוא הובס בידי המגן ומאגוג. לאחר אירועי "הלילה האפל ביותר", גרוד התמקם באוגנדה ונראה שומר על מצבור טבעות כוח שחורות. לקס לות'ר החליט להשמיד את טבעות הכוח השחורות שנשארו על פני כדור הארץ, ושלח עובדים שלו כבשר תותחים במטרה שגרוד יאכל אותם, ויושפע מסמים מרדימים שהוכנסו בהם. לאחר מכן, הוא שלח אנדרואיד בדמותו להילחם בגרוד, שאכל את ראשו של האנדרואיד, התחשמל והובס.
ה-52 החדשים
גרוד לא נהרג בהתמוטטות המקדש, אלא חולץ בידי אחד מהגנרלים הנאמנים לו. הוא חזר לגורילה סיטי והורג את זקני גורילה סיטי מלבד אחד, בו הוא כדי לתעל את האנרגיה שלו ליצירת מכשיר אשליות. הוא מכריז מלחמה על סנטרל סיטי, ומאלץ את הפלאש להיעזר בקבוצת הנבלים להגנה על העיר. הוא מרכז את תושבי סנטרל סיטי באצטדיון, וזאת כדי שהזקן יוכל להשתמש באנרגיות מוחם כדי להסתיר את הפלישה מן העולם החיצון. במהלך קרב בין גרוד לפלאש, גרוד משתמש בכוח המהירות בנוסף לכוחותיו הרגילים, ומביס את הפלאש שניצל ממוות בידי סולובאר. גרוד נאלץ לסגת כאשר כוח המהירות שבגופו אוזל, ומאתר מכלים המכילים את כוח המהירות במעבדה בעיר. הפלאש נלקח מהמקום בידי פאטי ספיבוט, בעוד הנבלים מתכננים לשלוח את אזרחי סנטרל סיטי לעולם המראות. בקרב הסופי, הפלאש גורר את גרוד לכוח המהירות והם ממשיכים את מאבקם שם. גלשן זהוב וטורבינה לוקחים את מכשיר האשליות של גרוד לעולם המראות, ובכך מעדכנים את צבא ארצות הברית בדבר הפלישה. צבאו של גרוד נסוג לאחר שהוא רואה כי מנהיגם נטש אותם. בתוך כוח המהירות, הפלאש מביס את גרוד כאשר הוא משליך לעברו ממותה צמרית, וגורם לו לנדוד כמעולף ברחבי כוח המהירות.
גרוד נמצא בידי סינדיקט הפשע של אמריקה בארץ-3 והובא לכדור הארץ, וזאת כדי שיהיה חבר בחברה הסודית של נבלי-העל. גרוד, אשר נעשה לחזק ועצמתי יותר משהיה בעבר כתוצאה משהותו בכוח המהירות, מופיע בסנטרל סיטי באמצע נאום שלום של סולובאר, אשר הוביל ניסיונות פיוס ושלום עם בני-האדם. הוא מכה בסולובאר ללא רחם והורג כל גורילה שמסרבת לחזור לשלטונו, ובהעדרו של הפלאש, משתלט על סנטרל סיטי. הוא הורג את הנבלים כרומה, גירדר וטאר פיט, מביס את החלילן וגורם למשטרת סנטרל סיטי להכריז על כניעה, אך נעשה משועמם עקב היעדרו של הפלאש ומורה על שחרור סנטרל סיטי ועל חזרתם של הגורילות לגורילה סיטי. חברי סינדיקט הפשע שולחים חברים מהחברה הסודית של נבלי-העל להשתלט על סנטרל סיטי, דבר שמביא אותם לעימות עם קבוצת הנבלים, הרוצים להגן על גלשן זהוב המאושפזת. הוא משוגר לסנטרל סיטי במטרה להילחם בנבלים, המובסים על ידו. החלילן הציל את הנבלים מידיו כאשר הוא השתלט על הטפיל באמצעות חלילו, וגרם לו לתקוף את גרוד. בהמשך, גרוד מובס בידי אשף האוויר ונשלח לעולם המראות בידי מאסטר המראות.
כדורמים באליפויות העולם
כדורמים באליפות העולם הוא טורניר כדורמים בינלאומי שנערך מדי שנתיים, כחלק מאליפות העולם בשחייה.
נבחרת ישראל בכדורמים נשים
נבחרת ישראל בכדורמים נשים השתתפה פעם אחת בטורניר באליפות העולם (2023) וסיימה במקום עשירי.
דייגו סילאנג
דייגוֹ סילאנְג אי אנדיה (באילוקנו: Diego Silang; 16 בדצמבר 1730 – 28 במאי 1763) היה מנהיג מהפכני פיליפיני שחבר לכוחות בריטים כדי להפיל את השלטון הספרדי בצפון הפיליפינים ולהקים מדינת אילוקנים עצמאית. המרד שלו ניצת בשל עול המס הספרדי ובשל התעללויות ספרדיות, וכן מתוך אמונתו בשלטון עצמי, כלומר בשאיפה שהממשל וההנהגה של הכנסייה הקתולית והממשלה באילוקוס יאוישו בעובדי ציבור אילוקנים. הוא נשא אישה איטנגית (טינגיאנית) בשם גבריאלה קריניו, שלימים נודעה בשם גבריאלה סילאנג.
ראשית דרכו
סילאנג נולד בארינגיי, פנגסינן. אביו היה פנגסינני, ואמו הייתה אילוקנית. הוא הוטבל ב־7 בינואר 1731 בוויגאן, אילוקוס סור. שם עבד דייגו הצעיר כשליח עבור כומר ספרדי מקומי. בהיות דייגו נבון, נלהב, ושולט בספרדית, הטיל עליו הכומר להעביר דואר מאילוקוס למנילה; מסעות אלו חשפו אותו לאי־צדק קולוניאלי ונטעו את זרע המרד.
המרד
ספרד חברה לצרפת במהלך מלחמת שבע השנים, נגד בריטניה הגדולה. הבריטים מצידם ביקשו להחליש את האימפריה הספרדית. תפיסת מנילה על ידי כוחות הצי הבריטי באוקטובר 1762, והכניעה לאחר מכן של הפיליפינים הספרדיים לבריטניה במהלך הכיבוש הבריטי של הפיליפינים, היוו השראה להתקוממויות בצפון הרחוק ביותר של אילוקוס נורטה וקאגאיאן, שם המשיכה תסיסה אנטי־ספרדית. אף על פי שסילאנג רצה בתחילה להחליף בעלי תפקידים ספרדים באילוקוס בפקידים ילידיים, והתנדב לעמוד בראש כוחות אילוקנים לצד הספרדים, הפקידים הספרדיים הנואשים מסרו את סמכויותיהם לבישוף הקתולי של נואבה סגוביה (ויגאן), והלה דחה את הצעתו של סילאנג.
הירצחו
דייגו סילאנג נרצח בידי אחד מחבריו, מֶסטיסו ספרדי־אילוקני בשם מיגֶל ויקוס, שלו שילמה הכנסייה כדי שיתנקש בסילאנג בעזרתו של פדרו בֶּקבֶּק. הוא היה כבן 32 במותו.
מורשת
לאחר מותו של סילאנג נטלה אשתו, המסטיסה הספרדית־איטנגית גבריאלה סילאנג, את הפיקוד על המרד, ונלחמה באומץ. הספרדים שלחו נגדה כוח חזק. היא נאלצה לסגת לאברה. סילאנג הובילה את חייליה לכיוון ויגאן, אך נהדפה. היא נמלטה שוב לאברה, ושם נתפסה. סילאנג ואנשיה נתלו ללא משפט ב־20 בספטמבר 1763, ואותה תלו אחרונה. דייגו וגבריאלה סילאנג נחשבים גיבורים לאומיים בפיליפינים.
קרטיי (כדורגל)
קרטיי (בצרפתית: Union Sportive Créteil-Lusitanos Football; מילולית: "איגוד הספורט קרטיי") הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר בעלת אותו שם. בעונת 2013/14 שיחק בליגה 2, הליגה השנייה בחשיבותה בצרפת.
המועדון הוקם בשנת 1936 והוא מקיים את משחקי בית באצטדיון דומיניק דובאשל, שמכיל 12,150 צופים. קרטיי מעולם לא השתתפה בליגה 1 והתוצאה הטובה ביותר של המועדון בליגה 2 היא מקום 8 בעונת 2005/06.
במאי 2019 המועדון העפיל ל, אחרי שהתמודדה במשך עונה אחת בנאסיונל 2, שהיא הליגה החובבנית בצרפת.
אצטדיון הקבוצה
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון דומיניק דובאשל (Stade Dominique Duvauchelle), אצטדיון רב-תכליתי בקרטיי, צרפת. נקרא על שם עיתונאי ספורט מקומי שמת זמן קצר לפני חניכת האצטדיון. הוא משמש כיום בעיקר למשחקי כדורגל והוא האצטדיון הביתי של קרטיי. האצטדיון נבנה עם קיבולת מקורית של כ-6,000. זו הוגדלה לכדי 12,150 איש בפברואר 2006.
גארואה
גארואה (בצרפתית: Garoua) היא עיר נמל ובירת אזור הצפון של קמרון. העיר שוכנת על גדות נהר בנואה והיא מרכז משגשג לייצור של טקסטיל וכותנה. על פי מפקד האוכלוסין, חיו בעיר בשנת 2005 235,996 נפשות.
היסטוריה
גארואה נוסדה על ידי האמיר הפולי מודיבו אדאמה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
כלכלה
כעיר הנמל הרביעית בגודלה בקמרון, גארואה היא מרכז סחר גדול במדינה. העיר פותחה כמרכז לסחר בנפט, מלט, ובוטנים שהובאו בספינות בנהר הבנואה, דרך העיירה בורוטו שבניגריה. העיר היא גם מרכז משגשג לתעשיית הכותנה, וממוקמים בה מספר בתי טקסטיל ומפעלים. העיר היא אחת מ-2 המרכזים האדמיניסטרטיביים של חברת הכותנה סודקוטון. העיר היא גם מרכז לעיבוד עור ודיג.
מבנים
בעיר שוכן מסגד גדול ושמו המסגד הגדול של פומפומרה (Grande Mosqué de Poumpomeré). אצטדיון הספורט הגדול ביותר בעיר הוא אצטדיון רומדה אדג'יה, שמכיל כ-35,000 מקומות ישיבה. יש בעיר גם מספר בנקים וחברות ביטוח, בית חולים, ומכללה.
תחבורה
סמוך לעיר ממוקם נמל תעופה בשם נמל התעופה הבינלאומי גארואה, ובו טיסות לערים דואלה ויאונדה שבקמרון. העיר שוכנת על הכביש המהיר הלאומי 1, בצומת בין הערים מרואה ונגאונדרה.
הרחוב הראשי לנסיעה צפונה דרך העיר נקרא "רחוב ז'נדרמריה"
טיאנחה-1
טיאנחה-1 (גם: טיאנחה-I בסינית: 天河一号 פין-יין: Tiānhé yīhào הוא מחשב-על המסוגל לביצועים מקסימליים של 2.566 פטה פלופסים. ממוקם במרכז מחשבי העל הלאומי בטיינג'ין, סין. היה המחשב המהיר בעולם מאוקטובר 2010 ועד יוני 2011, והוא מהמחשבים המועטים בעולם השייכים לסקלת הפטה.
באוקטובר 2010 גרסה משודרגת של המחשב, טיאנחה-1-A, לקחה את הבכורה מהמחשב המהיר בעולם יגואר של ORNL, עם ביצועי שיא של 2.507 פטה פלופסים. ביוני 2011 איבד טיהנהה-1-A את בכורתו כמחשב המהיר בעולם למחשב ה-K היפני.
גם טיאנחה-1 וגם טיאנחה-1-A, מריצים מערכת הפעלה מבוססת לינוקס.
ויליאם כהן
ויליאם סבסטיאן כהן (באנגלית: William Sebastian Cohen; נולד ב-28 באוגוסט 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בתקופת כהונת הנשיא ביל קלינטון, בין השנים 1997–2001.
קורות חיים
כהן נולד ב-1940 בעיירה בנגור שבמדינת מיין, לראובן, אופה יהודי-רוסי שהיגר לארצות הברית, ולקלרה, עקרת בית ממוצא אירי-פרוטסטנטי. על אף אביו היהודי, ויליאם כהן לא מגדיר את עצמו כיהודי אלא כנוצרי בן האומה האמריקנית.
הוא בעל תואר ראשון ממכללת בודוין (מיין) ובעל תואר במשפטים מאוניברסיטת בוסטון. לפני כניסתו לפוליטיקה הוא עסק בעריכת דין וכיהן כראש העיר בנגור שבמדינת מיין. ב-1969 נבחר למועצת העיר בנגור ובשנים 1971 עד 1972 כיהן כראש העיר. ב-1972 נבחר לבית הנבחרים האמריקני מטעם המפלגה הרפובליקנית ומקץ שלוש קדנציות בבית הנבחרים נבחר לסנאט האמריקאי (1978), שם כיהן עד 1997.
כהן כיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בממשל השני של הנשיא ביל קלינטון משנת 1997 עד 2001. מינויו הוא דוגמה למינוי של חבר קבינט ממפלגת אופוזיציה, דבר מקובל יחסית, אם כי לרוב בתפקידים יותר זוטרים, והדבר קרה שוב עם מינויו של סנאטור צ'אק הייגל למזכיר ההגנה בממשל ברק אובמה. בתפקידו כמזכיר ההגנה מילא תפקיד חשוב בניהול הפעילות הצבאית האמריקאית בעיראק ובקוסובו.
לאחר פרישתו הקים את חברת הייעוץ "קבוצת כהן".
חליפת הסוואה
חליפת הסוואה (נקראת באנגלית Ghillie suit, חליפת גילי) היא ביגוד שנלבש מעל מדי הקרב לשם הסוואה צבאית ונועדה להטמיע את החייל בשטח האויב. לרוב חליפת ההסוואה מורכבת מסרבל בצבעים התואמים את צבעי השטח, עם דוגמה מנומרת כדי לשבור צורה. לעיתים, מצרפים לחליפת ההסוואה ענפים, זרדים ועלים על מנת להסוותם כשיח, במיוחד בשטח סבוך או מיוער.
רוב הצלפים משתמשים בחליפות הסוואה. כאשר צלף נשלח למשימה בשטח מדברי הוא יבחר לרוב בחליפת הסוואה בצבע חום בהיר צהבהב. אם הצלף נשלח למשימה בשטח מושלג, לרוב יבחר בחליפת הסוואה בצבע לבן, ולעיתים חליפת הסוואה בצבע תכלת עדין. אם הצלף נשלח למשימה בשטח סבוך או מיוער, הוא יבחר בחליפת הסוואה בצבעי ירוק וחום עם דוגמה מנומרת, ולעיתים אף יצרף לחליפה זרדים ועלים על מנת להסוותו לשיח. עוזר הצלף, המאתר (תצפיתן או מדווח) לובש חליפת הסוואה כדי להיטמע בשטח.
הספרייה האזורית מטה אשר
הספרייה האזורית מטה אשר, שנוסדה בשנת 1979 בהתאם לחוק הספריות הציבוריות, היא ספרייה ציבורית הממוקמת בבית הספר "סולם צור" שבגשר הזיו. היא משרתת את יישובי המועצה האזורית מטה אשר.
מנהלת הספרייה היא שפרה שליו.
הספרייה על סף ביתך
ייחודה של השיטה הוא נוהל פנימי שפותח בספרייה, לפיו מחלקים בכל יום לספריות היישובים את הספרים המבוקשים על ידי קוראיהן. ספרים אלה מונחים באחריות הספרייה, בכל יום, בנקודת איסוף בבניין המועצה האזורית מטה אשר. משם, נלקחים הספרים, על ידי עובדי המועצה, אל ספריות כל אחד מהיישובים על ידי עובדי המועצה, המביאים את הספרים ליישוב בו הם מתגוררים. עובדי המועצה הם אלה המחזירים לספרייה המרכזית את הספרים שהונחו בתיבה להחזרת ספרים במקום מגוריהם.
שיטה זו מכסה את מרבית ההזמנות הבין ספרייתיות עוד באותו יום בו התקבלה ההזמנה.
הספרייה מקיימת מפגשים תדירים בין הספרנים של הסניפים ביישובים השונים, במטרה ליצור קשרים אישיים ביניהם. הדבר נעשה כדי ליצור תרבות ארגונית המתבטאת באמינות ובמוטיבציה של ספרני האזור.
ביולי 2015 נחנך בספרייה אגף נפרד לספרות ילדים.
קטלוג הספרייה באינטרנט
בשנת 1997 הייתה הספרייה האזורית לראשונה מבין הספריות הציבוריות שהעלתה את הקטלוג שלה לאינטרנט. איכותו ודיוקו של הקטלוג מבוקרים על ידי צוות הספרניות בספרייה בהתאם לכללים של מרכז הספר והספריות בישראל. קטלוג זה כולל בתוכו גם את פריטי ספריות הסניפים והוא פתוח להזמנות לכל תושבי האזור בכל שעות היממה.
בית גמליאל
בֵּית גַּמְלִיאֵל הוא מושב של הפועל המזרחי, שנוסד בשנת 1949. בית גמליאל גובל בעיר יבנה צמוד לכביש 410, כביש יבנה-רחובות. חובקים אותו נחל שורק ויובלו, נחל גמליאל. המושב משתייך למועצה האזורית חבל יבנה והוא המזרחי ביותר מבין יישוביה.
בתחילה נקרא היישוב "יבנה ב'", אך לאחר מכן שונה שמו, על שם רבן גמליאל דיבנה, נשיא הסנהדרין ביבנה אחרי חורבן בית שני, שקבור בעיר יבנה הסמוכה.
אוכלוסייה
תושבי המושב חיים לאור תפיסת "תורה ועבודה": השמירה על אורח חיים דתי-לאומי, יחד עם עבודת האדמה ואהבת ארץ ישראל.
המושב הוקם על ידי משפחות עולים יוצאי אירופה ששרדו את השואה. המתיישבים הראשונים עלו מרומניה, הונגריה וצ'כיה. מספר משפחות הגיעו מצפון אפריקה, אלג'יר ומתוניס. המתיישבים הראשונים קיבלו משקים בגודל של שני דונם וחצי, לול ופרה. המושב מנה 93 משפחות שהתפרנסו מענפי חקלאות שונים: רפת, ירקות, גידולי שדה, לול ומטעים. במשך השנים הצטרפו למושב משפחות של מתיישבים חדשים שלא עסקו בחקלאות.
מיעוט קטן מהחברים מתפרנס מחקלאות. מרבית התושבים עוסקים במקצועות חופשיים מחוץ למושב.
בתחילת שנות ה-90 קלט המושב גל מתיישבים חדש במסגרת תוכנית ההרחבה הראשונה. בסוף שנות התשעים, במסגרת תוכנית ההרחבה לבני המושב ולתושבי חוץ, הוכפל מספר תושבי המושב והגיע לכ-270 משפחות.
שירותים ביישוב
במושב ספרייה ציבורית ("ספריית הילדה"), מועדון לאירועי המושב, מגרש כדורסל/קט-רגל מקורה, מגרש דשא סינתטי, סניף בני עקיבא וארבעה בתי כנסת פעילים. רב המושב הוא הרב אליהו סלומון. באוקטובר 2019 הוקם במושב מקווה טהרה מודרני ומונגש.
ילדי המושב מתחנכים בבתי ספר הממוקמים ביישובי הסביבה, בעיקר בבית הספר הממלכתי דתי בקבוצת יבנה.
הפלס (יומון)
הפלס הוא יומון חרדי ליטאי, שהחל להופיע ב-13 ביולי 2012. העיתון מזוהה עם דרכו של הרב שמואל אוירבך ומפלגת בני תורה.
הקמת העיתון
העיתון יתד נאמן, המזוהה עם דגל התורה, נוהל בעשור הראשון של מאה זו על ידי מקורבי הרב יוסף שלום אלישיב. אנשי הרב אהרן לייב שטיינמן טענו כי העיתון איננו נייטרלי. באמצע שנת 2012, לאחר שחלה הרב אלישיב, הביאו אנשי הרב שטיינמן למהפך בשליטה בעיתון. בעקבות כך פוטר נתן גרוסמן, העורך הדומיננטי של העיתון, ובהמשך התפטר גם המנכ"ל יעקב לבין. לאחר פטירתו של הרב אלישיב חל פיצול בציבור הליטאי: בראש קבוצה אחת עמד הרב שטיינמן, ובה תומך לאחר פטירת הרב אלישיב רוב הציבור הליטאי, ובראש הקבוצה השנייה עמד הרב אוירבך.
בעקבות המהפך בשליטה ביתד נאמן הקימו מקורבי הרב אוירבך, ובראשם גרוסמן ולבין, ב-13 ביולי 2012 (כ"ג בתמוז תשע"ב), את "הפלס". הרב אוירבך היה הסמכות הרוחנית של העיתון מיסודו. חברי הוועדה הרוחנית היו הרב ברוך שמואל דויטש והרב צבי פרידמן, לשעבר חברי הוועדה הרוחנית של "יתד נאמן", כשנציג מטעמם מבקר את תוכני העיתון בהתאם לקו האידאולוגי.
חרם המודעות
על רקע הפילוג בציבור הליטאי סובל "הפלס" מחרם מודעות שמפעילים כלפיו גורמים המזוהים עם ההנהלה החדשה של "יתד נאמן". בפברואר 2014 פרסמו רבני הקבוצה המזוהה עם הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי, מכתב נגד העיתון "הפלס" ובו כתבו שהוא מחלל שם שמים ומפיץ שנאה ולכן אסור לפרסם או להתראיין בו. ביוני 2014 פרסם הרב אוירבך מכתב תמיכה בעיתון, וכתב שהוא "מרבה כבוד שמים ועומד על משמר התורה והיהדות... באשר הוא יסודה וקיומה של תורה והרבה גופי תורה תלויים בו".
כחלק מהנסיון לשבור את חרם המודעות, הוקם "ועד ידידי הפלס". במסגרת פעילות הוועד בוצעו מאות שיחות לגורמים הקשורים בחברות שפרסמו ב"יתד נאמן" ולא ב"הפלס" - משרדי הפרסום, שירות הלקוחות, סמנכ"לי השיווק והמנכ"לים, ואף לבני משפחותיהם - ומחו על החרמת "הפלס" ועל הפרסום ב"יתד נאמן". ההתקשרות בוצעה בחלקה דרך קו שנקרא מוקד המאבק, שבו פורסמו שמות החברות ובעלי התפקיד בהן ומספרי הטלפון שלהם. חלק מנציגי החברות פנו למשטרה והתלוננו על הטרדה. ב-25 במרץ 2015 עצרה המשטרה 22 איש בקשר לפעולות אלו.
ב-13 באפריל 2015 הוגש לבית המשפט כתב אישום כנגד מפעיל הקו, אברהם טריגר, בגין שידול להטרדה וקשירת קשר לביצוע פשע. עד אוגוסט 2015 הוגשו בפרשה 18 כתבי אישום. גם לאחר מכן הפיצו פעילי המאבק את מספרי ראשי החברות באמצעות ספרי טלפונים שהונפקו לשם כך.
ב-18 באפריל 2017 נעצרו 28 חשודים, בהם עורך העיתון נתן גרוסמן, מנכ"ל העיתון ובכירים בפלג הירושלמי, בחשד שהפעילו רשת שהטרידה חברות פרסום ובעלי עסקים לפרסם בעיתון.
בעקבות כתבות רבות בעיתון שקראו לתלמידי ישיבות לא להתגייס לצה"ל, וכללו דברי שנאה, הסתה והשמצה נגד חיילי צה"ל, ביקש משרד הביטחון למנוע באופן גורף פרסום מטעם הממשלה בעיתון זה. חוות דעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, שללה הימנעות גורפת, ודרשה להפעיל שיקול דעת פרטני ביחס לכל מודעה, כגון עד כמה מדובר במידע חיוני.
תפוצה
לדברי אנשי העיתון, יש לו כ-4,500 מנויים. על פי סקר TGI משנת 2016, שיעור החשיפה של העיתון במגזר החרדי עומד על 14.1% לעיתוני אמצע השבוע, ו-14% לעיתון סוף השבוע (שהחלק החדשותי שלו חולק חינם בירושלים). על פי סקר TGI ב-2017 ירדה רמת החשיפה לעיתון ל-10.4%, והחשיפה לחינמון ב-11.8%. ב-2018 ירדה החשיפה ל-6.1% ליומון ו-7.1% לחינמון.
מאפיינים
העיתון רואה עצמו כמייצג הקו ההשקפתי של הרב שך והרב אלישיב. הוא מוביל גישה שמרנית בתחומי החינוך וההשקפה התורנית. הוא רואה בלימוד התורה ובישיבות ערך עליון, ומתנגד בנחרצות לכל פשרה בנושא גיוס בני ישיבות לצה"ל. הוא רואה בשלילה גם את פעילותן של מכללות אקדמיות לבוגרי ישיבות חרדיות. הוא מתנגד להתערבות משרד החינוך בתכני הלימוד במוסדות הלימוד החרדיים.
העיתון עוסק בנושאים השקפתיים בצורה דעתנית ופולמוסית. הוא אינו מפרסם תמונות נשים, נמנע בדרך כלל מלציין שם פרטי של אישה ואינו מסקר אירועים בעלי אופי פלילי או מיני דוגמת פרשיות אונס או מקרי רצח.
קיים מדרג של תארים המוצמדים לשמות הרבנים לפי החשיבות המיוחסת להם, כדלהלן: התואר "רבינו הגדול" שמור לרב אלעזר מנחם מן שך, "רבינו מרן" שמור לרב יוסף שלום אלישיב. "ראש הישיבה הגאון הגדול" הוא תוארם של הרב אהרון לייב שטיינמן והרב שמואל אוירבך, עד שהאחרון שודרג ל"רבינו ראש הישיבה הגאון הגדול", ובהמשך ל"מרן ראש הישיבה". "הגאון האדיר" הוא תוארם של הרב חיים קניבסקי הרב חיים גריינימן והרב שמואל וואזנר. "הגאון הגדול" הוא תואר לרבנים הנמנים עם חברי מועצת גדולי התורה שמונו לתפקיד זה עד שנת תשע"ב (אז הורחבה המועצה בניגוד לדעתו של הרב אוירבך), וכן גאב"ד וראב"ד העדה החרדית, המקורבים לפלג "בני תורה" זוכים לתואר זה. ישנם אף רבנים ליטאים בכירים נוספים הזוכים לתואר, בעיקר מרבני בריסק, כמו הרב דוד סולובייצ'יק והרב מאיר סולובייצ'יק, וכן רבנים בולטים המזוהים במוצהר עם העיתון, ובהם הרב דב צבי קרלנשטיין, הרב שמואל דויטש, הרב שמואל מרקוביץ והרב אשר דויטש. כמו כן גם נשיא מועצת החכמים של ש"ס הרב שלום כהן מקבל את התואר הנ"ל. אם מאוזכר בעיתון רב בעל מעמד או נושא משרה תורנית נכבדה יוצמד לשמו התואר "הגאון רבי"; משרה תורנית זוטרה - "הרב הגאון רבי". אברך כולל רגיל יקבל את התואר "הרה"ג" (=הרב הגאון).
מאז אמצע 2019 מזוהה "הפלס" עם מחנהו של הרב אשר דויטש. חלק מתלמידיהם של הרב צבי פרידמן והרב שמואל מרקוביץ, המסתייגים ממנהיגותו, ביטלו את המנוי לעיתון, ומוציאים לאור שבועון עצמאי בשם "המבט", המסקר עמדות מחמירות יותר בתוך הפלג.
ארמיית הפאנצר השישית (ורמאכט)
ארמיית הפאנצר השישית (מגרמנית: 6. Panzer-Armee) הייתה ארמיית שריון גרמנית ב במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה, שהוקמה בסתיו 1944, השתתפה בקרב על הבליטה שם פעלה בגזרה הצפונית ביותר של זרוע המתקפה הגרמנית. לאחר מכן היא הועברה להונגריה בתחילת 1945 ונטלה חלק בפעולות התקפיות והגנתיות באזור. לקראת סיומה של המלחמה עוד הספיקה להילחם באוסטריה, עד שלבסוף נכנעו שאריות הארמייה לצבא ארצות הברית. מפקדה היחיד של הארמייה היה הגנרל יוזף דיטריך.
היסטוריה
ארמיית הפאנצר השישית ידועה בעיקר בזכות החלק שנטלה בהובלת המתקפה הגרמנית בקרב על הבליטה (16 בדצמבר 1944 - 25 בינואר 1945). ב-2 באפריל 1945 היא הועברה לואפן אס.אס., ושמה שונה ל"ארמיית הפאנצר השישית של האס-אס" (6. SS-Panzerarmee). שם זה הפך לשמה הרשמי של הארמייה בספרות הצבאית שלאחר המלחמה.
המתקפה של ארמיית הפאנצר השישית בארדנים בדצמבר 1944 כשלה בהבקעת קווי ההגנה האמריקאים. אף על פי שהוקצו לה דיוויזיות פאנצר מהאס אס, שנחשבו למובחרות, ארמיית הפאנצר השישית הצליחה לחדור רק מעט לתוך קווי ההגנה הצפוניים של הקורפוס ה-8 האמריקאי. בתום המתקפה בארדנים הועברה הארמייה להונגריה, שם נלחמה כנגד כוחות הצבא האדום המתקדמים.
בחודש מרץ 1945, לאחר נפילת בודפשט, פתחה הארמייה במתקפת אגם בלטון סביב אגם בלטון, המתקפה הגרמנית האחרונה במלחמה. מטרת המבצע הייתה להגן על מקורות הנפט באזור, שהיו עתודות הנפט האחרונות שנשלטו על ידי גרמניה. המתקפה הפתיעה את הצבא האדום והשיגה התקדמות מרשימה בשלב מאוד מאוחר של המלחמה. אולם כשהבינו הסובייטים כי יחידות עלית של האס.אס משתתפות במבצע (דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה) הגיבו בעוצמה. ב-17 במרץ נהדפו הגרמנים לנקודת ההתחלה שלהם ערב המבצע. מפקדה של ארמיית הפאנצר השישית, הגנרל יוזף דיטריך, התלוצץ ואמר כי "שמה של ארמיית הפאנצר השישית מדויק - נותרו לנו רק שישה טנקים". במציאות נותרו לדיוויזיות הפאנצר אס.אס ה-1, ה-2, ה-9 וה-12 כ-31 כלי שריון מבצעיים או יותר ב-15 במרץ 1945.
שארית הכוחות הגרמניים נסוגו תחת הלחץ הסובייטי לעבר אוסטריה במטרה להגן על וינה. באפריל 1945 לא עלה בידי ארמיית הפאנצר השישית של האס-אס למנוע את נפילתה של וינה לידי הסובייטים. כשהסתיימה המלחמה ב-8 במאי 1945, שהתה הארמייה בין וינה ללינץ, שם נכנעה לבסוף לכוחות אמריקאים.
יחסי סוריה–קטר
היחסים בין הרפובליקה הערבית הסורית לקטר נקשרו בהיסטוריה על ידי היותם חלק מהיחסים בין הלבנט לחצי האי ערב. באשר להיסטוריה האחרונה, היחסים בין שתי המדינות התפתחו ברציפות ובקצב מואץ בכל הרמות, החשובה ביותר מהם הוא במישור הכלכלי, כמו יחסים החלו לפני 2003 נשלט על ידי כמה הסכמים בין שתי המדינות, ואחרי הביקור של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד בדוחא ב-2003 השיגו שינוי משמעותי שאר - יחסי הביא יותר יותר מ -13 הסכמים שנחתמו כללו היבטים של הפעילות הכוללת של שתי המדינות והמגזרים הציבוריים והפרטיים השונים, ושיתופי פעולה מעורבים, תיירות, שירות ואחרים.
התמיכה הקטרית במורדים במלחמת האזרחים בסוריה
הניו יורק טיימס דווח כי קטאר מימנה את המהפכה הסורית בראשיתה עם לפחות ממיליארד דולרים, ולאחר מכן מימנה אותה שוב, אבל הפעם עם יותר מ-3 מיליארד דולרים, במהלך השנתיים הראשונות של מלחמת האזרחים. מספר כלי תקשורת קטאריים דיווחו כי קטאר תומכת במורדים בסוריה ומטרתה להפיל את משטר אסד, וזה מה שגרם להם לספק לפליטים הסורים סיוע ועזרה על ידי הזרמת 50,000 דולר לחשבונות הפליטים והעריקים מהמשטר, כמו גם משפחותיהם.
פורסם על ידי המכון הבינלאומי לחקר השלום בסטוקהולם, כי קטאר הציתה את המלחמה בסוריה בכך שהיא סיפקה יותר נשק למורדים יותר מאשר על ידי כל מדינה אחרת. הדיווח של אותו מכון הצביע על כך שקטאר שולחת יותר מ-70 כלי נשק שונים ומגוונים למורדים בסוריה, באמצעות טיסות מטען שעוברות תחילה מטורקיה לפני שהן מגיעות לאזורים ולמחוזות שבשליטת המורדים בסוריה, ואותו דו"ח, הצביע על משלוחי נשק. התנגדות קטאר הוכפלה באופן דרמטי בין אפריל 2012 למרץ 2013.
ה-BBC חשף כי קטאר מפעילה בסיס אימונים למורדים הסורים בשטחה בשיתוף פעולה עם צבא ארצות הברית, שפיקח על ההכשרה שעליה סיימו יותר מ-1,200 לוחמים מדי שנה.
קטאר ספגה ביקורת על חימוש המורדים בסוריה פעמים רבות, בעיקר ממדינות מסוימות (כולל ארצות ערב) הרואות באופוזיציה בסוריה "קבוצות מורדים" שמטרתן לערער את הלגיטימיות של ממשלת בשאר אסד. הביקורת השפיעה על קטאר לא רק מבחינת חימוש, אלא גם מבחינת מימון והכשרה. הצבא, המכונה צבא הכיבוש, מתח ביקורת על קטאר על התערבותה במלחמת האזרחים ותמיכתה במפלגה אחת על חשבון צד אחר.
אטיליו פונטנה
אטיליו פונטנה (באיטלקית: Attilio Fontana; נולד ב-28 במרץ 1952) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כמושל לומברדיה מאז 2018. לפני כן כיהן כראש עיריית וארזה.
ביוגרפיה
פונטנה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקלאסי ארנסטו קאירולי בעיר הולדתו וארזה בשנת 1970, וסיים לימודי משפטים בשנת 1975 באוניברסיטת מילאנו. מאז 1980 הוא הבעלים של משרד עורכי דין בווארזה.
ראש מועצה אזורית וראש עיר
פונטנה הוא חבר ותיק במפלגות הליגה הלומברדית והליגה הצפונית, וכיהן מ-7 במאי 1995 עד ה-13 ביוני 1999 כיהן בתפקיד ראש עיריית אינדונו אולונה.
בשנת 2000 התמודד בבחירות האזוריות בלומברדיה, ונבחר לנשיא המועצה האזורית של לומברדיה (הרשות המחוקקת של המחוז) עם 5,194 קולות. בבחירות האזוריות הבאות בשנת 2005 בלומברדיה נבחר מחדש לנשיאות המועצה האזורית של לומברדיה, תפקיד שמילא עד יולי 2006.
ב-2006 פונטנה התמודד ונבחר לראשות עיריית וארזה בסיבוב הראשון של הבחירות המוניציפליות ב-28 במאי 2006, וזכה ב-57.8% מהקולות. נבחר מחדש לכהונה שנייה ב-29 במאי 2011 עם 53.89% מהקולות, ונשאר בתפקידו עד 19 ביוני 2016, היום בו דויד גלימברטי, ראש העירייה מטעם המרכז-שמאל הראשון של וארזה מאז 1992, יחליף אותו.
הבחירות למושלות לומברדיה 2018
כמה עיתונאים ביולי 2016 העלו השערות על מינוי פונטנה כמועמד הליגה הצפונית בבחירות 2018 למושלות לומברדיה אם המושל המכהן רוברטו מרוני - שנבחר בבחירות האזוריות ב-2013 לכהונה של חמש שנים בתמיכת הליגה הלומברדית והליגה הצפונית, המפלגות של מרוני ופונטנה, ובתמיכת שאר המפלגות חברות קואליציית הימין-מרכז - לא יתמודד לקדנציה שנייה ואחרונה. בינואר 2018, כאשר מרוני הודיע ​​על פרישה מהפוליטיקה, פונטנה נבחר למועמד המרכז-ימין למושלות לומברדיה. מבחינת התקשורת האיטלקית, ניסיונו כראש עיר והפופולריות של פונטנה הם בין החוזקות של מועמדותו.
ב-15 בינואר 2018 קבע פונטנה כי התרבות המערבית באיטליה נמצאת בסכנה בשל זרמי ההגירה מאפריקה, מה שיצר מחאות רבות וביקורת מצד המפלגה הדמוקרטית (PD) ושל תנועת חמשת הכוכבים נגד פונטנה. בעקבות כך הוא התנצל על דבריו, והכריז כי האמירה היא נפילה בלשונו, ולא מביעה גזענות מצדו או מצד מפלגתו. ב-4 במרץ 2018 ניצח פונטנה בבחירות עם כ-50% מהקולות מול ג'ורג'יו גורי (עם 29% מהקולות) ודאריו ויולי (עם 17% מהקולות) ופונטנה הושבע לתפקיד כמושל ב-26 במרץ.
מושל לומברדיה (2018–הווה)
במאי 2019 משרד התובע של מילאנו פתח בחקירה נגד פונטנה בחשד שהשתמש לרעה בכוחו כמושל לומברדיה בפרשת שחיתות עקב מינוי שנוי במחלוקת, אך במרץ 2020 זוכה מכל ההאשמות והתיק נסגר סופית שכן המינוי הנדון לא היווה עבירה על החוק.
ביולי 2020 נפתחה נגד פונטנה חקירה נוספת, בעקבות פעילות של פונטנה, אשתו וגיסו העוברת על מגבלות מגפת הקורונה. כמה עיתונאים בספטמבר 2020 שיערו כי פונטנה יפרוש מהפוליטיקה ב-2023 עקב החקירות נגדו לפני הבחירות הבאות למושלות לומברדיה, בדומה לפרישתו של מרוני ב-2018, אך מתאו סלביני (מנהיג הליגה הצפונית) מנע את התפטרותו של פונטנה מנשיאות לומברדיה ואת הקדמת הבחירות.
מקורי סירה
מקורי סירה (שם מדעי: Machaerirhynchidae) היא משפחת ציפורי שיר החיות ביערות גינאה החדשה ובצפון קווינסלנד. במשפחה זו ישנו סוג אחד - מקור סירה (Machaerirhynchus) ובו 2 מינים. מינים אלה קרובים למשפחת הארטמיים החיה בצפון אוסטרליה ומיניה דמויי-עורב.
ציפורים אלה קטנות, בעלות ראשים, גב וכנפיים שחורים ובטן צהובה כשאחד המינים בעל פס שחור על החזה. הראשים גדולים והם מזכירים מעט את המשפחה מעובי ראש שהם גם קרוביהם. הם בעלי מקורים מעט נרחבים ומכוסים במעט זיפים בתחילתם. לציפורים אלה גם זנבות ארוכים.
הם חיים ביערות הרריים בגינאה החדשה ובאוסטרליה.
מעגל נושק
בגאומטריה דיפרנציאלית ובחקר של עקומים, מעגל נושק (באנגלית: Osculating circle) של עקום חלק מספיק בנקודה נתונה p על העקום מוגדר כמעגל אשר מתקרב לעקום בצורה המרבית מבין כל המעגלים המשיקים לו בנקודה זו.
באופן אינטואיטיבי ניתן לתארו בתור המעגל שעובר דרך p ודרך שתי נקודות נוספות על העקום הקרובות אינפיניטסימלית ל-p. מרכזו נח על חלקו הפנימי של הנורמל של העקום בנקודה זו, ועקמומיותו זהה לזו של העקום בנקודה זו. מרכזו ורדיוסו של המעגל הנושק נקראים בהתאמה מרכז העקמומיות ורדיוס העקמומיות של העקום בנקודה זו.
תיאור אינטואיטיבי
המחשה יפה וקולעת למושג המעגל הנושק מתוארת בפסקה הבאה. נניח כי מכונית נעה לאורך מסלול עקום כלשהו על פני כביש מישורי נרחב. כעת נניח כי ברגע מסוים במהלך תנועתה ובנקודה מסוימת על פני העקום ההגה שלה ננעל במצבו הנוכחי הרגעי. המעגל שהמכונית תתווה לאחר מכן כתוצאה מכך הוא המעגל הנושק לעקום בנקודה זו. רדיוסו הוא רדיוס העקמומיות של העקום בנקודת הנעילה ועקמומיותו היא כשל העקום בנקודת הנעילה.
תיאור מתמטי
נניח כי p היא נקודה על העקום c בה העקמומיות שונה מאפס. מרכז העקמומיות המתאים הוא בנקודה Q במרחק R לאורך N, באותו הכיוון אם k חיובי ובכיוון ההפוך אם k שלילי. המעגל בעל המרכז Q והרדיוס R נקרא המעגל הנושק לעקום C בנקודה P.
אם העקום המישורי נתון בפרמטריטזיציה רגולרית אחרת כאשר רגולרי פירושו עבור כל t. אז הנוסחאות לעקמומיות (k(t, וקטור היחידה הנורמלי (N(t, רדיוס העקמומיות (R(t והמרכז (Q(t הן:
,
תכונות
עבור עקום C הנתון על ידי משוואות פרמטריות חלקות מספיק (גזירות ברציפות לפחות פעמיים), המעגל הנושק ניתן לבנייה באמצעות גבול מתאים: זהו הגבול של כל המעגלים העוברים דרך שלוש נקודות שונות על C כאשר נקודות אלו שואפות ל-P. זה אנלוגי לחלוטין לבנייה של משיק לעקום כגבול של מיתרים העוברים דרך זוגות של נקודות על C כשאלו שואפות ל-P.
המעגל הנושק S לעקום מישורי C בנקודה נתונה P ניתן לאפיון באמצעות התכונות הבאות:
אם הנגזרת של העקמומיות לפי s שונה מאפס ב-P אז המעגל הנושק בנקודה חוצה את העקום C בנקודה P. נקודות שבהן הנגזרת של העקמומיות היא אפס מכונות קודקוד של העקום. אם P היא קודקוד אז לעקום C ולמעגל הנושק לו בנקודה זו מגע מסדר רביעי לפחות. אם, יותר מכך, לעקמומיות יש אף מינימום או מקסימום מקומי שונה מאפס ב-P, אזי המעגל הנושק נוגע בעקום C ב-P אבל אינו חוצה אותו.
העקום C ניתן לבנייה כמעטפת של משפחה בת פרמטר אחד של המעגלים הנושקים שלו. מרכזיהם, דהיינו מרכזי העקמומיות שלהם, יוצרים עקום אחר, הנקרא האוולוט של C. קודקודים על C מתאימים לנקודות יחידות על האוולוט שלו.
פרבולה
עבור הפרבולה:
ורדיוס העקמומיות הוא:
בקודקוד מתקיים ורדיוס העקמומיות שווה ל-0.5. לפרבולה יש מגע מסדר רביעי עם המעגל הנושק לה בנקודה זו. עבור t-ים גדולים רדיוס העקמומיות גדל בקצב יחסי ל-~ t3, והעקום הולך ונעשה קרוב יותר ויותר לישר.
עקום ליסאז'ו
עקום ליסאז'ו בעל יחס תדירויות 2:3 ניתן להצגה פרמטרית באופן הבא: העקמומיות (k(t, וקטור היחידה הנורמלי (N(t ורדיוס העקמומיות (R(t שלו הם:
ו-:
היסטוריה
המעגל הנושק כונה כך על ידי לייבניץ. בנייה גאומטרית של המעגל תוארה על ידי אייזק ניוטון בספרו פרינקיפיה משנת 1687:
סתיו שפיר
סתיו שפיר (נולדה ב-17 במאי 1985, כ"ו באייר ה'תשמ"ה) היא אשת ציבור ישראלית. שימשה חברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה וסיעת "המחנה הדמוקרטי" וכן עיתונאית ופעילה חברתית; ממנהיגות המחאה החברתית בישראל בשנת 2011.
ביוגרפיה
סתיו שפיר נולדה בנתניה להורים ילידי ישראל: ורד, המשמשת מורה, ורוני, רואה חשבון. שמה נלקח מתוך השיר "ציפורים נודדות" (שבו הפזמון החוזר מתחיל במילים "זה היה עם בוא הסתיו") שבביצוע צמד "הפרברים", שאחד מחבריו, יוסי חורי, הוא אחי סבתהּ. יש לה אחות צעירה, הלוקה באוטיזם, ואח נוסף. בצעירותה, עברה עם משפחתה לפרדסיה.
בגיל 8 החלה לכתוב בעיתון הילדים "כולנו", ובהמשך הדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד. בשנת 2003 התנדבה לשנת שירות בגרעין של החברה להגנת הטבע ובמהלכה גרה בטבריה. ביולי 2004 התגייסה לצה"ל, התחילה קורס טיס והודחה ממנו לאחר ארבעה חודשים. לאחר מכן, שירתה בשבועון "במחנה" ככתבת, שם סיקרה, בין היתר, את תוכנית ההתנתקות ואת מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2006 החלה ללמוד לתואר ראשון בעיתונות וסוציולוגיה באוניברסיטת סיטי שבלונדון, במסגרת פרויקט ישראלי-פלסטיני למנהיגות צעירה במזרח התיכון. היא פרסמה טורים באתר "mako", "מסע אחר" ובמגזין "נשיונל ג'יאוגרפיק". בשנת 2008, במקביל ללימודיה בלונדון, הייתה חברה במשך שנה בקומונה שיתופית במושב ניר משה שעסקה בבנייה אקולוגית וחינוך.
בשנת 2009 החלה בלימודי מוזיקה בבית הספר רימון למוזיקה ברמת השרון. בשנת 2010 החלה לימודים לתואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב, ועבדה ככתבת מדור נדל"ן בשבועון "העיר". החל מפברואר 2011 עבדה כעורכת וכותבת בערוץ "השראה" באתר Xnet, וכתבה בהתנדבות ל"קול הפליטים", עיתון המחולק לקהילת מבקשי המקלט בישראל.
פעילות ציבורית
ביולי 2011 פגשה שפיר את דפני ליף, בעקבות פתיחת "אירוע" בפייסבוק, על מנת לתכנן הקמת מאהל מחאה ב-14 ביולי בשדרות רוטשילד. למחרת פרסמה כתבה באתר Xnet על התנועה החדשה והשוותה אותה לנעשה בהפגנות המחאה שנערכו בספרד באותה עת. שבוע לאחר מכן הקימה עם ליף ואחרים את האוהל הראשון בשדרה, שהתפתח למחאת האוהלים.
שפיר נמנתה עם הדוברים המרכזיים של המחאה, נאמה בחלק מהעצרות, ודיברה בדיונים בנושא בכנסת ובמסיבות העיתונאים שערכה הנהגת המחאה. היא נמנתה עם קבוצת מובילי המחאה שנפגשה עם נשיא המדינה שמעון פרס. בין הופעותיה המתוקשרות בלט העימות הטלוויזיוני עם חברת הכנסת מירי רגב בתוכנית "ערב חדש", וכן סילוקה מיציע האורחים בכנסת לאחר שנעמדה וסימנה "X" (סמל הסירוב בשפת מפגיני המחאה החברתית) בידה בעת ההצבעה על חוק הווד"לים. בריאיון לרשת הטלוויזיה RT אמרה שפיר שהיא חוששת שראש הממשלה בנימין נתניהו יפתח במלחמה עקב לחץ מהמחאה החברתית.
בינואר 2012 נעצרה שפיר פעמיים, בהפגנה נגד פינוי מאהל מחוסרי הדיור בשכונת התקווה ובעת פינוי המאהל. בתום תקופת ההפגנות של קיץ 2011 הקימה שפיר עם כמה מחבריה את "התנועה החברתית", שיזמה את פרויקט "המעבדה", "חממה רעיונית לפיתוח ובניה של תודעה פוליטית חדשה". התנועה פעלה בפריפריה וארגנה הפגנות נוספות. שפיר נמנתה עם קבוצת מובילי המחאה שדגלו בנקיטת קו פוליטי, אל מול הא-פוליטיות שהציגו אחרים בראשות דפני ליף.
הבחירות לכנסת ה-19
בנובמבר 2012 התמודדה בפריימריז במפלגת העבודה והוצבה במקום התשיעי ברשימת המפלגה לכנסת, שמשוריין לנשים. בפברואר 2013, בגיל 27, הושבעה לכנסת התשע עשרה והייתה לצעירת חברי אותה כנסת. הייתה יושבת הראש בשדולות לקידום שכירות הוגנת ושדולת הצדק חברתי שתמכה בהקמת פרלמנטים אזוריים שיביאו את האזרחים להגיש הצעות חוק. הייתה ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם נורווגיה.
בדצמבר 2013 הגישה עתירה לבג"ץ בדרישה לבטל את נוהל ההעברות התקציביות בוועדת הכספים שאינן כלולות בחוק התקציב. העתירה נדחתה, אך הנשיאה מרים נאור כתבה בפסק דינה שבעקבות העתירה גיבשה ועדת הכספים נוהל לטיפול בבקשות להעברות תקציביות, שיש לקוות כי ישפרו את תפקודה. עוד כתבה נאור שהעתירה השפיעה על שורת צעדים שנקטה הממשלה במטרה לצמצם את הצורך בהעברות תקציביות במהלך השנה.
הבחירות לכנסת ה-20 וה-21
בפריימריז במפלגת העבודה שקדמו לבחירות לכנסת ה-20 נבחרה למקום השני אחרי ח"כ שלי יחימוביץ' והוצבה במקום הרביעי ברשימת המחנה הציוני שזכתה ל-24 מנדטים. גם בכנסת זו הייתה צעירת חברי הכנסת. עם הקמתה, ביקשה שפיר כי תוקם ועדה חדשה שתעסוק בשקיפות תקציב המדינה ובחופש מידע. בתמיכת יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין הוקמה "הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור", המכונה גם "ועדת השקיפות". ב-14 ביולי 2015 מונתה ליושבת ראש הוועדה. דיוני הוועדה עסקו בשקיפות תקציב הביטחון, חברות הביטוח, התקשרויות הממשלה ועוד. בין השנים 2015–2019 עמדה שפיר בראשן של כ-7 שדולות בכנסת בהן מאבק בשחיתות, כינון חוקה לישראל, וקידום שכירות הוגנת.
באותה תקופה, שפיר מונתה לעמוד בראש ועדת השקיפות של הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD) שאת הקמתה יזמה עם שגריר ישראל בארגון ועם משרד החוץ הישראלי. מטרת הוועדה הייתה שיתוף פעולה בין פרלמנטים בעולם למען מלחמה בשחיתות ושיתוף הציבור. הישיבה הראשונה התקיימה ב-10 בפברואר 2017 בפריז בה השתתפו כ-90 נציגים ממדינות שונות.
יחד עם ח"כ רועי פולקמן יזמה הצעת חוק להסדרת שכירות במגורים, שמומשה לבסוף בתיקון לחוק השכירות והשאילה.
בינואר 2018 הרחיקה ועדת האתיקה את שפיר מן הכנסת למשך שבוע, לאחר שכינתה מספר פעמים את חבר הכנסת מיקי זוהר מושחת.
בבחירות המקדימות בפברואר 2019 שקיימה מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הגיעה שפיר למקום השני אחרי ח"כ אבי גבאי והוצבה במקום הרביעי ברשימת המפלגה לכנסת.
הבחירות לכנסות ה-22 וה-23 ואחריהן
ביוני 2019, לאחר פרישתו של ח"כ אבי גבאי מהחיים הפוליטיים, התמודדה על תפקיד יו"ר מפלגת העבודה. היא הפסידה לעמיר פרץ, שקיבל 47% מהקולות לעומת 27% לשפיר. כמה שבועות לאחר מכן הודיעה שפיר על פרישתה ממפלגת העבודה. היא נימקה את פרישתה ממפלגת העבודה בכך שיש צורך לאחד את מפלגות השמאל והמרכז תחת רשימה אחת, על מנת להגיל ככל הניתן את הסיכוי לנצח את מפלגות הימין בבחירות. יו"ר המפלגה עמיר פרץ סירב לבקשתה כי מפלגת העבודה תרוץ ברשימה אחת עם מפלגת מרצ ומפלגת ישראל דמוקרטית. שפיר הצטרפה אל התנועה הירוקה, וחברה לראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ולמפלגות מרצ וישראל דמוקרטית בהקמת רשימת המחנה הדמוקרטי, שבה הוצבה במקום השני ונכנסה לכנסת.
ב-30 ביולי 2019 הגישה את התפטרותה מהכנסת, כדי שתוכל להתמודד ברשימת המחנה הדמוקרטי. המפלגה זכתה בחמישה מנדטים בבחירות, ונכנסה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש סירבו ראשי מפלגת מרצ לקיים פריימריז במסגרת רשימת "המחנה הדמוקרטי", פירקו את ההסכם בין המפלגות ובסופו של דבר, שפיר והתנועה הירוקה לא התמודדו לכנסת. בנובמבר 2020 הובילה שפיר עתירה לבג"ץ בעקבות אי אישור התקציב לשנת 2020.
ב-2021 הקימה שפיר, יחד עם בני משפחתה, את מרכז שיר"ה - "שירותי התפתחות לאנשים עם צרכים מיוחדים", ארגון שנועד להקים מרכזים לימודיים, תעסוקתיים והתפתחותיים לבוגרים אוטיסטים או לבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית מגילאי 21 ומעלה. המרכז הראשון מטעם הארגון הוקם בשטח המרכז האקדמי רופין.
ב-2021 היא הופיעה בתחפושת החיפושית בעונה השנייה של "הזמר במסכה", והודחה תשיעית.
שפיר נשואה לעמית, בנו של איש העסקים ותייר החלל הישראלי הראשון, איתן סטיבה. ב-18 בפברואר 2023 הודיעה באמצעות תמונה ברשתות החברתיות על לידת בתה.
הליכים משפטיים כנגד יאיר נתניהו
סתיו שפיר טענה כי נתניהו הטריד אותה מינית בתגובה בפייסבוק וכן כי תגובה זו עלתה כדי עוולה אזרחית של לשון הרע, ותבעה ממנו 260 אלף שקלים בשל כך. באותה התגובה, שב נתניהו על חדשות הכזב לפיהן אהוד ברק "פדופיל", וקרא לה להתאסלם ולמצוא בעל בן העם הערבי "שלא יזרוק אותה". בתגובה תבע נתניהו את שפיר ודרש ממנה פיצוי בסך 300 אלף שקלים בגין ארבעה פרסומים שלה ברשתות החברתיות, שהתייחסו אליו ואל אביו, וכינו אותו "חלאה", והאשימו אותו בכך שהוא מנסה להכשיל את ילדי ישראל וגורם הרס בחברה הישראלית. ב-30 במרץ 2023 פסק בית משפט השלום כי על יאיר נתניהו לפצות את שפיר ב-40,000 ש"ח בגין הפרסומים, ועוד 20,000 ש"ח הוצאות משפט. כמו כן, בית המשפט דחה את התביעה הנגדית של נתניהו וחייבו ב-10,000 ש"ח הוצאות משפט.
עמדותיה
בשנת 2019, הגישה הצעת חוק שלפיה על המדינה להציב יעדים לצמצום פליטות גזי החממה לפי המלצות הפאנל הבין ממשלתי לשינוי האקלים, ובהם הפחתת פליטות של 50% לפחות משנת הבסיס עד לשנת 2030 והפחתת פליטות של 100% לפחות משנת הבסיס עד לשנת 2050. ההצעה לא עברה. עוד באותה שנה הציגה תוכנית בשם "גרין ניו דיל" שכללה חתירה להגדלת השימוש בתחבורה הציבורית מ-20% ל-40%, תמרוץ עובדים לויתור על רכב פרטי, העברת צי הרכב בישראל לחשמלי ומעבר ל-100% אנרגיות מתחדשות עד 2050.
שפיר תומכת בהפרדת דת ומדינה ובהעברת ההכרעה בנושאים אלה לרשויות המקומיות באמצעות משאלי עם. היא תומכת בנישואים אזרחיים, הכרה בנישואים קונסרבטיביים, רפורמיים וזוגות חד-מיניים. היא תומכת בכלכלה סוציאל-דמוקרטית ומדינת רווחה.
שפיר תומכת במפלגה הדמוקרטית האמריקנית, ואף נפגשה עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, וזכתה למחמאות ממנו. בעבר, אף חתרה לייסוד מחנה פוליטי תחת השם "המפלגה הדמוקרטית הישראלית", אך היוזמה לא צלחה.
החמישייה של סטפן
ארבע מתוך חמש הגלקסיות בחמישייה של סטפן יוצרות אסוציאציה פיזית, קבוצת גלקסיות אמיתית, וככל הנראה יתמזגו זו בזו. תצפיות רדיו בתחילת שנות ה-70 חשפו חוט פליטה במרחב הבין-גלקטי בין הגלקסיות בקבוצה.
טלסקופי חלל סיפקו תובנה חדשה לגבי טבעו של החוט פליטה, שכיום מאמינים שהוא גל הלם בין-גלקטי ענק הנגרם כתוצאה מנפילה של גלקסיה אחת (NGC 7318B) למרכז הקבוצה במהירות של כמה מיליוני קילומטרים לשעה.
החמישייה של סטפן נבחרה כאחד מחמשת העצמים הקוסמיים שצולמו על ידי טלסקופ החלל ג'יימס ווב, כחלק מפרסום התמונות המדע הראשונות שלו.
קרני רנטגן
כאשר NGC 7318B מתנגש בגז בקבוצה, גל הלם עצום גדול יותר מגלקסיית שביל החלב מתפשט בין הגלקסיות, ומחמם חלק מהגז לטמפרטורות של מיליוני מעלות, שם הם פולטים קרני רנטגן שניתן לזהות באמצעות טלסקופ החלל צ'נדרה של נאס"א.
הסחה לאדום
NGC 7320 מציין הסחה לאדום קטנה (790 קמ"ש) בעוד ארבעת האחרים מציגים הסחה לאדום גדולה (קרוב ל-6,600 קמ"ש). מכיוון שההסחה לאדום גלקטי פרופורציונלית למרחק, NGC 7320 הוא רק הקרנה בחזית והוא נמצא בסביבות 39 מיליון שנות אור מכדור הארץ, מה שהופך אותו לחבר אפשרי בקבוצת NGC 7331, לעומת 210–340 מיליון שנות אור של ארבע הגלקסיות האחרות.
לגלקסיית NGC 7319 יש גרעין סייפרט מסוג 2 שהופך אותו לגלקסיית סייפרט.
גלקסיה שישית, NGC 7320C, שייכת כנראה לאגודת היקסון: יש לה הסחה לאדום הדומה לגלקסיות ההיקסון, ונראה שזנב גאות ושפל מחבר אותה עם גלקסיית NGC 7319.
אינפרא-אדום
באמצעות מכשיר האינפרא-אדום האמצעי שלו (MIRI), טלסקופ החלל ג'יימס ווב מציג פרטים עטופים באבק באור נראה, כולל גלי הלם גדולים וזנבות גאות ושפל בארבע מתוך חמש הגלקסיות. בנוסף לכך הוא מראה אזורים מוסתרים בעבר של היווצרות כוכבים. הפרטים החדשים הללו יתרמו להבנתו על התפתחות הגלקסיות.
צ'וס מתאו
חסוס "צ'וס" מתאו דיאז (בספרדית: Jesús "Chus" Mateo Díez; נולד ב-23 בינואר 1969) הוא מאמן כדורסל ספרדי המאמן את ריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג.
קריירת אימון
מתאו שימש רוב הקריירה שלו כעוזר מאמן. הוא החל לאמן בקבוצות הכדורסל לנוער של מכללת אוגוסטיניאן מדריד וריאל מדריד, שם עבד מ-1991 עד 1995. בין 1993 ל-1997 הוא שימש כעוזר מאמן נבחרת ספרד עד גיל 16.
ב-27 ביוני 2006 מונה מתאו למאמן באסקט סרגוסה, והפך למאמן ראשי לראשונה בקריירה שלו.
בשנת 2012 עזב מתאו את ספרד וחתם בשאנשי ז'ונגיו ברייב דראגונס מה-CBA הסינית.
ב-2014 הוא הפך לעוזרו של פאבלו לאסו בריאל מדריד. פרט לזכייה בתארים רבים בתור כעוזרו של לאסו, מתאו גם הוביל את מדריד לניצחונות כמאמן זמני, כולל על צסק"א מוסקבה ביורוליג. מתאו הוביל את מדריד לניצחון 3–1 בסדרת גמר הפלייאוף של הליגה הספרדית 2022 מול ברצלונה ולזכייה באליפות הליגה ה-36 של הבלאנקוס, לאחר שלאסו חווה התקף לב.
ב-5 ביולי 2022 מונה מתאו למאמן ראשי קבוע לאחר שריאל נפרדה מלאסו בשל מצבו הבריאותי.
ב-21 במאי 2023 זכה מתאו עם ריאל בעונת 2022/2023 ביורוליג לאחר ניצחון בגמר 79–78 על אולימפיאקוס.
לינווד ברקלי
לינווד ברקלי (באנגלית: Linwood Barclay) הוא סאטיריקן וסופר קנדי יליד ארצות הברית. הוא פרסם ספרי אוטוביוגרפיה, ספרים הומוריסטיים ורומנים בלשיים.
כתב את טור הסאטירה השבועי בעיתון "טורונטו סטאר", בנוסף להוצאת פודקאסט עם מאמריו. לקח שנת שבתון על מנת לקדם את רומני המתח שלו. הוא תכנן לשוב לעיתון סטאר בספטמבר 2008, אולם ב-28 ביוני 2008 הוא כתב את טורו האחרון, והודיע על פרישתו מהעיתון.
ביוגרפיה
לינווד ברקלי נולד בשנת 1955 בדאריין שבמדינת קונטיקט בארצות הברית, בן למיוריאל ואוורט ברקלי. אביו היה מאייר, וכשלינווד היה בן 4 עברה המשפחה לקנדה לרגל עבודתו של אביו. בהיותו בן 16 נפטר אביו. עוד בצעירותו גילה עניין בכתיבת סיפורי בלשים, בהשראת ספריו של רוס מקדונלד. קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת טרנט. לאחר שלא הצליח למצוא מו"ל לספריו החל לעבוד כעיתונאי. בשנת 1981 עבר לעבוד בעיתון "טורונטו סטאר". בשנת 1993 החל לכתוב טור הומוריסטי בעיתון זה. טוריו קובצו בשלושה ספרים. בשנים 2004–2007 פרסם ארבעה ספרי בלשים שגיבורים הוא הבלש זק ווקר, העובד כבעל טור בעיתון. בשנת 2007 יצא לאור ספרו, No Time for Goodbye" (תורגם לעברית בשם "בלי לומר שלום") שזכה להצלחה רבה. הוא יצא לשנת שבתון מהעיתון לשם קידום ספרו, אך במהלכה פרש מהעיתון ופרסם את טורו האחרון ביוני 2008. מאז פרסם עוד 18 ספרים.
ברקלי מתגורר באוקוויל, אונטריו עם אשתו, נית'ה. לזוג שני ילדים, ספנסר ופייג'.
יששכר יעקבסון
הרב יששכר יעקבסון (ט"ז בשבט ה'תרס"א, פברואר 1901 – א' בטבת ה'תשל"ג, 6 בדצמבר 1972) היה מחנך ומחבר ספרים במקרא ובתחומי יהדות נוספים.
ביוגרפיה
הרב יעקובסון נולד בהמבורג להוריו שהשתייכו לקהילה של היהדות האורתודוקסית המקומית. למד בתלמוד תורה בעיר, ובבית ספר תיכון כללי. למד תורה מפי רב העיר יוסף צבי קרליבך, בישיבת גלנטה בסלובקיה, ובבית המדרש לרבנים בברלין. בנוסף, למד באוניברסיטאות בגרמניה שפות שמיות, פילוסופיה ועוד.
משנת 1925 לימד בתלמוד תורה של הרב קרליבך. בגרמניה החל בהוצאת חוברות בנושאי יהדות לנוער ומבוגרים במסגרת תנועת תורה ועבודה, וכן תרגום של לגרמנית של יצירות מופת של הוגים יהודים. פעילותו התרחבה עם עליית הנאצים לשלטון והאיסור שהוטל על היהודים ללמוד בבתי ספר גרמניים.
באותן שנים הכין את ספרו הגדול "עם ותורה" בשני כרכים (Volk und Tora :eine Arbeitsbuch zur jüdischen Geschichte und Literatur). הספר נדפס בשנת 1937, אולם כמעט כל העותקים נשרפו על ידי הנאצים. יעקובסון נשא לאשה את חנה ויסברג, שליוותה אותו כל ימיו בעבודתו החינוכית ובהוצאת ספריו.
בליל הבדולח נעצרו הוא ואשתו, ושוחרר לאחר 15 יום. משם נמלטו להולנד וסמוך לתחילת מלחמת העולם השנייה עלו לארץ ישראל.
יעקובסון קבע את מגוריו בתל אביב. הוא עסק בהוראה בבית הספר היסודי "מוריה", בישיבת היישוב החדש ובסמינר תלפיות. העביר הרצאות בבית הכנסת אחוד שיבת ציון ובמקומות נוספים. לחוג נוער שהתאסף בביתו מדי ערב שבת הוא העביר שיעורים בפרשת השבוע ובהפטרה. שיעורים אלו היוו הבסיס לספריו הידועים "בינה במקרא" ו"חזון המקרא". בשנותיו האחרונות הוציא את פירושו לסידור "נתיב בינה", שבחלקו יצא לאחר פטירתו.
נפטר ב-6 בדצמבר 1972 (א' בטבת ה'תשל"ג) בתל אביב.
אחיו הוא הרב בנימין זאב יעקבזון. הרבנים יחזקאל יעקבסון ויחיאל יעקבסון הם נכדי אחיו אברהם.
ספריו
כאמור, הרב יעקובסון פרסם חוברות וספרים בגרמנית עוד לפני פרוץ השואה. להלן רשימת ספריו שיצאו בעברית:
מארני ניקסון
מארני ניקסון (באנגלית: Marni Nixon; 22 בפברואר 1930 – 24 ביולי 2016) הייתה זמרת סופרן אמריקאית שהתפרסמה בעיקר בדיבוב זמרה בסרטי קולנוע. כן הופיעה בקולנוע, בטלוויזיה, באופרה ובמחזות זמר בברודוויי.
קורות חיים
ניקסון נולדה בשם Margaret Nixon McEathron. בגיל צעיר למדה לנגן בכינור ולשיר. היא הופיעה עם מקהלת רוג'ר ואגנר וב-1947 אימצה את שם הבמה מארני ניקסון. הופעת הבכורה של הייתה בהוליווד בול בכרמינה בורנה עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוחו של לאופולד סטוקובסקי.
קולה הושמע לראשונה בסרטים ב-1948 בסרט ז'אן ד'ארק כמלאכים השרים לאזנה של אינגריד ברגמן. היא גם דיבבה בטונים הגבוהים את שירתה של מרילין מונרו בשיר "יהלומים הם החברים הטובים ביותר של האישה" מתוך הסרט גברים מעדיפים בלונדיניות (1953).
ב-1956 דיבבה את שירתה של דברה קר בגרסה הקולנועית למחזמר המלך ואני של רוג'רס והמרשטיין.
ב-1961 דיבבה את שירתה של נטלי ווד בגרסה הקולנועית לסרט סיפור הפרברים. זה היה אז סוד כמוס ובחוזה שלה התחייבה לא לגלות זאת.
ב-1964 דיבבה את שירתה של אודרי הפבורן בגרסה הקולנועית של המחזמר גבירתי הנאווה.
ב-1965 הופיעה לראשונה בתפקיד מצולם בסרט קולנוע, בתפקיד האחות סופיה בשיר "מריה" בסרט צלילי המוסיקה.
היא הקליטה משירי ג'ורג' גרשווין אהרן קופלנד, ג'רום קרן, איגור סטרווינסקי, ארנולד שנברג ועוד. זכתה פעמיים בפרס גראמי על אלבומי קופלנד ושנברג.
מתה בגיל 86 מסרטן השד.
משפחה
ניקסון הייתה נשואה שלוש פעמים. בעלה הראשון היה המלחין אמריקאי ארנסט גולד שעסק בעיקר בהלחנת סרטים והתפרסם בעיקר למוזיקה שהלחין לסרט אקסודוס. בנם אנדרו גולד התפרסם כזמר ויוצר.
יחסי קנדה–רוסיה
יחסי קנדה–רוסיה הם היחסים דו-צדדיים בין קנדה לרוסיה.
ככל שמדינות הצפון הרחבות, קנדה ורוסיה חולקות אינטרסים מסוימים ומדיניות שיתופית. עם זאת, המערכת הפוליטית הפתוחה והדמוקרטית של קנדה מנוגדת למערכת הרוסית הסגורה, כפי שהיה בתקופה הקומוניסטית.
על פי סקר פרויקט עמדות גלובליות של Pew לשנת 2017, 27% מהקנדים הם בעלי השקפה חיובית על רוסיה, כאשר 59% מביעים עמדה שלילית.
רקע כללי
כחלק מהאימפריה הבריטית, ובהמשך כחברת חבר העמים, קנדה לא הקימה משרד חוץ עד 1909 ופיתחה מדיניות חוץ עצמאית לאחר המהפכה הבולשביקית של 1917 והקמת ברית המועצות. היחסים בין שתי המדינות נקבעו סופית ב-12 ביוני 1942 בהקשר של מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, כשקנדה הצטרפה לבריטניה ולשאר המדינות הדמוקרטיות המערביות בברית עם ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית. במהלך המלחמה הקרה הייתה קנדה חלק מהגוש המערבי הדמוקרטי וחברת נאט"ו, בניגוד לגוש הקומוניסטי שהיה בראשות הסובייטים (ברית ורשה).