cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היו לילות (סרט)
פרסים
הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אופיר: סרט, שחקנית ראשית - דאנה איבגי, שחקנית משנה - יבגניה דודינה, בימוי - רוני ניניו, צילום - עופר ינוב, עיצוב אמנותי - רחל זוסמן, תלבושות - לאורה שיים, מוזיקה - שמוליק נויפלד.
תקציר העלילה
יצחק בן שמואל (משה איבגי) מביים מחזמר בתיאטרון על שרלוק הולמס (אלי גורנשטיין) ועוזרו, ד"ר ווטסון המגולם על ידי אלכס (גדי יגיל).
משפחתה של אורה עלתה מרוסיה ויצחק לא מסתדר עם חמותו (פירה קנטור) וחמיו (בוריס אחנוב) וגם יחסיו עם אשתו מלאים ויכוחים, מעלות ומורדות.
הכל מתנהל על מי מנוחות עד שיום אחד נכנס לבית חוקר משטרתי (ישי גולן), מורה על חיפוש בבית ולוקח את יצחק למעצר בגין מעילה בכספי התיאטרון.
יצחק נידון למאסר ובאותו זמן חולה אשתו בסרטן וזמן קצר לאחר שיחרורו היא נפטרת. רוב שחקני ועובדי התיאטרון ובראשם אלכס לא מתגייסים למענו ואלכס תופס את מקומו כבמאי ראשי.
כעת גוני בת 25 (דאנה איבגי) גרה עם אביה מטפלת בו. היא עומדת לעבור לדירה שכורה אך אביה לוקה בהתקף לב ומאושפז בבית חולים.
החזרה הראשונה עוברת יפה עם השחקנים הצעירים (ירון ברובינסקי וגאיה טראוב) אך יצחק לא מתמיד בעבודה.
לבסוף גוני נוסעת להתבודד בתאילנד ויצחק נפטר ערירי בדירתו.
כנסייה גותית על סלע על שפת הים
כנסייה גותית על סלע על שפת הים (בגרמנית: Gotische Kirche auf einem Felsen am Meer) הוא אחד מהציורים הידועים של הצייר, האדריכל ומעצב הפנים הידוע קארל פרידריך שינקל שנוצר בשנת 1815 בסגנון הרומנטי.
תיאור
הציור ממחיש את מסעם של קבוצת אנשים שפניהם כנראה אל עבר הנמל, תוך כדי מזג אוויר חורפי עם רוח קרה בעת השקיעה. הכנסייה הגותית הגדולה והמרשימה מהווה את מרכז הציור, ומוקפת במעין זוהר על טבעי-אלוהי. כמו ציירים ומשוררים רומנטיים גרמניים רבים, בחר שינקל לתאר מבנה בסגנון האדריכלות הגותית ביצירתו - אחד ממאפייניו הבולטים ביותר. הסיבה לכך הייתה התנועה הרומנטית שבאה להחזיר את היופי והחן שבאותם הימים, תוך כדי כך שהסגנון הגותי אופיין כסגנון גרמני בשורשיו המקוריים, ובכך מתעסק הציור בנושא גרמני מובהק ולא רק בנושא אדריכלי בפרט.
מונרייקר (ספר)
מונרייקר (באנגלית: Moonraker) הוא הרומן השלישי מאת הסופר הבריטי איאן פלמינג העוסק בהרפתקאותיו של סוכן הריגול הבריטי ג'יימס בונד. הספר יצא לראשונה לשווקים ב-5 באפריל 1955. אחד האלמנטים יוצאי הדופן בספר זה, בהשוואה לשאר הספרים בסדרת ספרי ג'יימס בונד, היא שעלילתו מתרחשת רק בבריטניה, בניגוד ליתר הספרים, שמתרחשים במיקומים אקזוטיים שונים ברחבי העולם.
עלילת הספר שילבה חששות נפוצים בעולם המערבי בשנות ה-50 של המאה ה-20, אשר כללו תקיפת רקטות, הקומוניזם הסובייטי, ועלייה מחדש של הנאציזם.
ב-1979 נעשה שימוש בשם של הסרט עבור הסרט ה-11 בסדרת סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של רוג'ר מור כג'יימס בונד. העלילה של הסרט הייתה שונה באופן מהותי מהספר וכלל מסע לחלל.
בשנת 1988 תורגם הספר לעברית בשם סהרון, בידי עמנואל לוטם, ויצא בהוצאת הספרים זמורה-ביתן.
הסדנא לידע ציבורי
הסדנא נוצרה כחממה טכנולוגית למיזמי קוד פתוח, מתוך שאיפה לשכפל את הצלחת מיזם "כנסת פתוחה", שנבנה על מנת להנגיש לציבור את פעילות הכנסת. למעשה, העמותה נוסדה בשנת 2011 לאחר שכנסת פתוחה (2009) והתקציב הפתוח (2010) כבר עלו לאוויר, על מנת לתמוך בכלים נוספים. לאחר "כנסת פתוחה", הסדנא עסקה ועודנה עוסקת במיזמים נוספים, בהם התקציב הפתוח, המפקח הכללי – מעקב טרכטנברג, התקציב המקומי הפתוח, אזרחים פותחים את ועדת הכספים ועוד.
.
כנסת פתוחה
כנסת פתוחה הוא אתר אינטרנט מבוסס קוד פתוח שמטרתו לשפר את השקיפות השלטונית בישראל, לחשוף את פעילות הכנסת לציבור ולהפוך את המידע לנגיש יותר. האתר אוסף מידע גולמי ממקורות שונים (בעיקר אתר הכנסת וכן מקורות מידע רשמיים אחרים) ומציג אותו בדרכים מועילות לנוחות המשתמש. המטרה העיקרית של יוצרי האתר היא להקים אתר חלופי עצמאי לאתר הכנסת, כיוון שלטענתם אתר הכנסת אינו נוח לחיפוש ולא עובד עם דפדפנים פופולריים, ואין בו מידע מספק על פעילותם הפרלמנטרית של חברי הכנסת, באופן שיאפשר לציבור להעריך את פעילותם.
אתר כנסת פתוחה נכתב במקור על ידי עפרי רביב ובני דאון וחברים אחרים בקבוצת PyWeb-IL, קבוצת מפתחי פייתון ישראליים. סביב כתיבתו התגבשה הסדנא לידע ציבורי. האתר כתוב בשפת פייתון ועל גבי ג'אנגו.
מפתח התקציב
מפתח התקציב (ידוע גם כ"התקציב הפתוח") הוא אתר אינטרנט שמטרתו להנגיש את נתוני תקציב מדינת ישראל. הוא נכתב על ידי אדם קריב, מושון זר-אביב ואחרים.
האתר מאפשר לקבל נתונים מלאים של תכנון וביצוע בכל סעיפי התקציב השונים החל משנת 1992 בהסתמך על נתונים שמספק משרד האוצר, וכן מספק ממשק נוח להשוואת הנתונים הללו. הוא נחשף לציבור במרץ 2011. היוזמה לחשיפת הנתונים היא של השר מיקי איתן. מיזם זה כתוב בשפת פייתון וב-GWT ומפותח באתר GitHub.
כיכר המדינה
אתר כיכר המדינה מרכז את פעילות חברי הכנסת ברשתות החברתיות. בכיכר המדינה הפעילות מוצגת לפי מפלגות, נושאי השיחה, ואפשרויות נוספות. מטרת האתר היא לחזק את הקשר בין הנבחרים לציבור, וכן לוודא כי חברי הכנסת מקיימים את הבטחותיהם לאזרחים.
פנסיה פתוחה
האתר מציג את אפיקי ההשקעות של קופות הפנסיה והגמל ואת הכסף של החברים בהן. באתר ניתן לשלוף מידע על הקצאת הנכסים של הקופות, להשוות ביניהן ולנתח את הנתונים על ציר זמן. הנתונים שמוצגים בפנסיה פתוחה לקוחים מהדו”חות המפורסמים על ידי הגופים המנהלים של קרנות הפנסיה. הדו”חות מתפרסמים בסוף כל רבעון, ופנסיה פתוחה מעדכנת את מאגר הנתונים שלה לאחר מכן. נכון ל-2017, מקיף האתר רק את הנתונים של חברת מגדל. בעתיד הקרוב, פנסיה פתוחה תקיף את כל שוק הפנסיה: קרנות פנסיה, קופות גמל וביטוחי מנהלים.
תב"ע פתוחה
האתר מאפשר גישה קלה לנתוני תוכניות בנין עיר של רשויות עירוניות שונות. האתר נועד לקהל הרחב, ולא דורש הכרת מספרי גושים או התמצאות במונחי בנייה ותכנון. בלחיצה על המפה או הכנסת כתובת המשתמש יכול למצוא בקלות תוכניות באזור מסוים, להוריד מסמכי תכנון או להגיע ישירות לדפי התוכנית באתר מינהל מקרקעי ישראל לקבלת פרטים נוספים.
ANYWAY
אתר שמציג על גבי מפה אינטראקטיבית נקודות מיקום ומידע (שמקורו בנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה) על תאונות דרכים עם נפגעים, ומאפשר לגולשים להגיב ולפתח דיון בפתרונות אפשריים באזור המגורים או הנסיעה שלהם. זאת במטרה להציף פיתרונות מהשטח על ידי נהגים והולכי רגל, ברמה המקומית והארצית.
ספר החוקים הפתוח
ספר החוקים הפתוח הוא אוסף החוקים מתוך נוסחים רשמיים של משרדי הממשלה או מנוסחי ‘רשומות’, שנאספים ומרוכזים יחדיו בספר בוויקיטקסט. פלטפורמת ויקי מאפשרת להוסיף בקלות קישורים בין החוקים השונים. כך, יכולים הקוראים לעיין בנוסח החוק, ובלחיצת עכבר לעבור לחוקים המוזכרים בנוסח.
המפקח הכללי - מעקב טרכטנברג
אתר זה עלה לרגל שנה לפרסום דו"ח ועדת טרכטנברג, ולראשונה הציג לציבור את כלל ההמלצות השונות של הוועדה ואת הסטטוס הנוכחי של כל המלצה. ייחודו של האתר הוא בייצור רב שיח בין עמדת הממשלה לגבי סטטוס היישום, לבין עמדת ארגונים אזרחיים (התאחדות הסטודנטים וצוות ספיבק-יונה). האתר הוקם בשיתוף עם השר מיכאל איתן וצוות המשרד לשיפור השירות לציבור. צוות הפרויקט כלל את אדם קריב, מושון זר אביב ומור רובינשטיין.
קורט יאהן
גנרל קורט יאהן (בגרמנית: Kurt Jahn; 16 בפברואר 1892 – 7 בנובמבר 1966) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
יאהן נולד ב-16 בפברואר 1892 בשמלקלדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס יאהן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-30 (באדן ה-2). שם הוא הועלה לדרגה ב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, ובקיץ 1916 מונה לשלישו של מפקד הארטילריה של הדיוויזיה ה-29. בתחילת 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-29, ובסוף אותה שנה הועבר לרגימנט הרגלים ה-113. באביב 1918 הועבר למטה הקורפוס ה-5, בקיץ 1918 הועבר למטה הדיוויזיה ה-42, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף יאהן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1933 הועלה יאהן לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-5. ב-1 במאי 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-35. ב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-35, ב-1 במרץ 1938 מונה למפקד בית-הספר לתותחנות בייטרבוג, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה
ב-5 באוקטובר 1940 מונה יאהן למפקד הדיוויזיה ה-121, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-25 במאי 1941 מונה יאהן למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-3, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וב-15 במאי 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-233, שהפכה ב-7 ביולי אותה שנה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-233. ב-15 במרץ 1943 מונה יאהן למפקד הדיוויזיה ה-709 בצרפת, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-308, שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-14 באפריל 1944 מונה יאהן למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-18, וב-25 במאי 1944 מונה לזמן קצר למפקד הדיוויזיה ה-12. ב-8 ביולי 1944 מונה יאהן למפקד הקורפוס ה-87, וב-1 באוקטובר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. יאהן פיקד על הכוח הגרמני-איטלקי בלומברדיה, וב-1 במאי 1945 נפל בשבי הבריטי.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 השתחרר יאהן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר יאהן בעיר קובורג, עד למותו ב-7 בנובמבר 1966, והוא בן 74 שנים.
שיתוף וידאו באינטרנט
אתרי שיתוף וידאו באינטרנט הם אתרי אינטרנט המאפשרים לגולשים להעלות קובצי וידאו לאינטרנט ולשתף בהם אחרים ואף לבצע שידור חי או להקליטו לטובת שימוש במועד מאוחר יותר. עם התרחבות רוחב הפס, אינטרנט מהיר ופיתוח טכנולוגיות שונות לעריכה, העלאת קטעי וידאו לרשת האינטרנט, אתרי שיתוף קבצים ווידאו שונים זוכים לפופולריות רבה וככל שגדלה הנגישות, כך גדל הביקוש.
היסטוריה
האתר הראשון אשר התחיל בשיתוף וידאו הוא מטהקפה (metacafe). אתר זה הוקם בשנת 2003, לפני יוטיוב, על ידי אייל הרצוג ואריק צ'רניאק. למטהקפה ישנה האפשרות לתת לכל משתמש לתייג ולאפיין כל סרט, וכך להגדיל את מספר התגיות ואת דיוקו, דבר אשר יאפשר בעתיד חיפוש מדויק של סרטים לפי העדפה אישית. החברה שמרה באופן מסורתי מיסודה על מודל של סרטונים קצרים, שאינם עולים על דקות ספורות, כאשר ספקי תוכן פופולריים ביותר מקבלים תשלום עבור הצפיות להם הם זוכים.
האתר השני והגדול יוטיוב אשר נוסד בפברואר 2005 המשיך את שיתוף הווידאו באינטרנט. האתר הוקם על ידי שלושה עובדים של חברת PayPal: צ'אד הארלי, סטיב צ'ן וג'אווד קארים, שמטרתם הייתה להעביר קובצי וידאו ושמע גדולים בקלות דרך האינטרנט. הסרטון הראשון הועלה על ידי קארים, ובו רואים אותו בביקור בגן החיות. בנובמבר אותה שנה זכתה להשקעה מקרן הון הסיכון Sequoia Capital, וחודש לאחר מכן עלה האתר לרשת. באוקטובר 2006 נרכש האתר על ידי חברת גוגל, בעסקת חילופי מניות בסך 1.65 מיליארד דולר, וכיום יוטיוב הוא האתר השלישי הכי נצפה בעולם.
אתרי שיתוף וידאו פופולריים
יוטיוב (youtube): הוא אתר אינטראקטיבי של תוכן גולשים, הגדול והנישתי בעולם, המאפשר העלאה, צפייה ושיתוף סרטוני וידאו. האתר נוסד בשנת 2005 ונרכש באוקטובר 2006 על ידי חברת גוגל. יוטיוב הפך לאחד מאתרי המדיה החברתית הפופולריים ביותר. באתר מנוע חיפוש עצום והיצע גדול של קטעי וידאו, שאפשר להגיב עליהם ולדרג אותם. בנוסף, אין הגבלה לכמות הסרטונים אשר ניתן להעלות לאתר.
יוטיוב שינתה את הרגלי הצפייה של הציבור. ניתן לצפות בתכנים ויזואליים קצרים, נוצרו דפוסי צפייה ואינטראקציות חברתיות חדשות, המגבירים את ביטויי היצירתיות ותורמת להיווצרות הזדמנויות עסקיות חדשות. כיום, יוטיוב מאפשר הורדת סרטונים למחשב לכלל המשתמשים בעזרת תוכנות ואתרים המאפשרים זאת.
2. Tiktok
Flix (פליקס): אתר שיתוף וידאו של אתר תפוז אנשים, אשר נועד לכך שהגולשים ישתפו בו סרטים עם גולשים אחרים. האתר החל כמעין גרסה ישראלית ליוטיוב, ולאחר מכן התפתח ונוצרו בו פינות, ערוצים, מצעדים ותחרויות. הגולשים רשאים לדרג את הסרטונים ולכתוב תגובות בכינוי שלהם מהפורומים או מהבלוגים של תפוז. חלק גדול מהסרטונים הם לא תוכן של גולשים, אלא סרטונים של יוצרים מקצועיים שתפוז מסייעת בהפקתם.
נפחו של כל סרטון מוגבל ל-50 מגהבייט בלבד, לא הרבה במונחי וידאו, מה שאומר שצריך לפצל את הסרטונים הארוכים שלכם לחלקים כדי להכניסם. כמו כן, ההעלאה לאתר אינה מיידית ולוקח זמן מרגע שהיא מסתיימת ועד שהווידאו מתפרסם.
Vimeo: אתר שיתוף וידאו אשר נותן קצת מעבר לשטח אחסון, אפשרויות דירוג ומנוע חיפוש. התפתח למעין רשת חברתית שנותנת בית חם לאמנים שונים בתחום הווידאו עם דגש על יצירתיות. לאתר זה ניתן להעלות אך ורק קטעי וידאו ואנימציה מקוריים ולא מסחריים, בשונה מיוטיוב למשל, אינו מאפשר העלאת סרטוני וידאו של קליפים טלוויזיוניים. החשבון הבסיסי באתר הוא בחינם, הכולל 500 מגהבייט בשבוע. חשבון זה מאפשר לשלב ולשתף את הסרטונים וגם לקבוע הגבלות פרטיות.
Metacafe (מטהקפה): אתר שיתוף וידאו ישראלי אשר הוקם בשנת 2003 על ידי אייל הרצוג ואריק צ'רניאק, אליהם הצטרפו בהמשך ניסים רומנו, טל יניב, עמי אברהמי ונועם קופל. בתחילת דרכה שימשה מטהקפה אתר לאחסון ולשיתוף של קובצי וידאו. האתר הוא אינו רק מחסן וידאו מקוון, אלא שירות בידור שמעניק תמלוגים לגולשים המצטיינים. האתר מכוון לקהל הבינלאומי ותומך במגוון שפות, כולל עברית.
באתר ישנה תוכנית תמלוגים אשר מתחילה לשלם על וידאו אחרי שהוא נצפה לפחות 20 אלף פעמים וזכה לציון של 3 ומעלה. אחרי שעומדים בקריטריונים הללו, מקבלים 5 דולר על כל אלף צפיות. כל אחד יכול להירשם לאתר ולהעלות קטעי וידאו, ובנוסף ניתן להוריד את אותם קטעים ולצפות בהם מתי שרוצים מבלי להתחבר לאינטרנט. ניתן גם להוריד תוכנה המיועדת למטהקפה אשר מראה בעת ההפעלה אם ישנם קטעי וידאו חדשים.
במטהקפה כ-1.6 מיליון משתמשים ביום.
RapidShare (רפידשר): שירות מקוון המספק שירותי העלאות ואחסון קבצים מסוגים שונים במהירות גבוהה. השירות מאפשר לאחסן קבצים דיגיטליים בשרתי החברה בחינם או בתשלום, לצורך גיבוי או על מנת לאפשר הפצה של קבצים דיגיטליים למשתמשים אחרים באינטרנט.
פגיעה בזכויות יוצרים
האינטרנט פתח דלתות וערוצי תקשורת רבים. סרטים, מוזיקה, תוכנה, משחקי וידאו ותוכן נוסף נגישים בחינם באמצעות רשתות ואתרים שונים לשיתוף קבצים ולשיתוף וידאו. עם זאת רובו של התוכן השיתופי מוגן תחת זכויות יוצרים, והפצה בלתי מאושרת שלו, היא בלתי חוקית. למרות זאת, קיימים קשיים במניעה של העלאת חומר המוגן בזכויות יוצרים ומציאתו. הפרות זכויות יוצרים רבות ברשת גרמו לתעשיות התקליטים, הסרטים ותכנים נוספים לנקוט בפעולה נגד שיתוף בחומרים בלתי חוקיים.
במרץ 2007, תבעה חברת ויאקום (Viacom) מחברת גוגל מיליארד דולר בגין הפרת זכויות יוצרים. ויאקום פנתה קודם לכן לגוגל, ודרשה הסרת מאה אלף סרטונים מ-YouTube בטענה שהם שייכים לה. ביולי 2008, פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור מידע אודות הצפיות של כלל הסרטונים כולל פרטי הגולשים.
גורגסיליים
גורגסיליים המכונים גם תריסניות ננסיות (שם מדעי: Gurgesiellidae) היא משפחה של דגי סחוס שטוחים מסדרת התריסנאים החיים בכל האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים. במשפחה ישנם 19 מינים בשלושה סוגים שבעבר השתייכו למשפחת התריסניתיים אך הופרדו.
הם חיים על קרקעית הים, בדרך כלל מתחת 1,000 מטר לצד מדפי היבשות אך לעיתים גם במים רדודים בעומק 40 מטר. מבנה גופם מאפשר להם לשכב על הקרקעית ו"לזחול" עליה בעודם מחפשים בחול חסרי חוליות שונים ודגי גרם למאכל.
מערות יונגאנג
מערות יוּנְגָאנְג (סינית: 雲崗石窟; פיניין: Yúngāng Shíkū, בעבר מערת ווּג'וֹאוּשָׁאן) הן מקדש בודהיסטי עתיק השוכן סמוך לעיר דאטונג במחוז שאנשי שבצפון מזרח הרפובליקה העממית של סין. המערות, המכילות עשרות אלפי פסלים של הבודהה ותלמידיו, הן אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לאומנות בודהיסטית סינית, והן אחד מהאתרים המפורסמים ביותר של פסלי בודהה חצובים בסלע בסין. האחרים הם מערות לונגמן, מערות מוגאו ותגליפי הסלע בדאדזו.
אתר המערות שוכן כ-16 קילומטרים מערבית למרכז העיר דאטונג, בעמק הנהר שְׁה לִי. המערות והפסלים נחצבו בבסיס מצוק אבן החול של הרי ווּג'וֹאוּשָׁאן בתקופת שושלת וי הצפונית בין שנת 460 לשנת 525 (במהלך המאות חמישית והשישית לספירה). בסך הכל יש באתר 252 מערות וכוכים ויותר מ-51,000 פסלי ופסלוני בודהה. ב-2001 הכריז ארגון אונסק"ו על מערות יונגאנג אתר מורשת עולמית. בהחלטת ההכרזה קבע הארגון כי מערות יונגאנג הן "מלאכת מחשבת של אמנות מערות בודהיסטית סינית קדומה...המייצגות את המיזוג המוצלח של אמנות סימבולית דתית בודהיסטית מדרום אסיה וממרכזה עם המסורות התרבותיות הסיניות, החל במאה החמישית בחסות קיסרית". מנהלת התיירות הלאומית של סין סיווגה את האתר כאחד מ-66 אתרי התיירות ברמה העליונה ביותר (רמת AAAAA).
היסטוריה
לאחר נפילתה של שושלת ג'ין השתלטה שושלת וי הצפונית על חלקים מצפון סין. מייסד השושלת, הקיסר דָאוֹווּ (道武, שלט 409-398), קבע עם עלייתו לשלטון בשנת 398 את בירתו בעיר פִּינְגְצֶ'נְג (平城), כיום דאטונג. מעמדה החדש הוביל לשגשוגה ולגל של בנייה בעיר. בתקופה זו הגיע הבודהיזם לאזור זה באמצעות נוסעים שהגיעו בדרך המשי הצפונית, המסלול הצפוני ביותר, שאורכו כ-2,600 קילומטרים ושקישר בין הבירה העתיקה צ'אנג-אן (כיום שיאן) למערב דרך מעבר ווּשָׁאו לִינְג לעיר ווויי בגאנסו ומשם לקאשגאר לפני שהגיעה לפרתיה. אומנם הבודהיזם היה תחילה דת זרה עבור השליטים, אבל הם קידמו את מעמדו והפכו אותו לדת המדינה, בייחוד משום שבאסכולה העתיקה של הבודהיזם הושווה שליט נאור לבודהה חי. כשהחלה חציבת המערות באתר יונגאנג בשנת 460 היה הבודהיזם כבר דת מדינה מושרשת בקיסרות וי הצפונית.
חציבת מערות נמשכה 60 שנים בין שנת 460 לשנת 525, וכללה שלושה שלבים. בשלב הראשון בין השנים 460 ל-465 נחצבו בהוראת הנזיר הבודהיסטי טָאן יָאו חמש מערות גדולות, הקרויות כיום "חמש המערות של טָאן יָאו" וממוספרות כיום כמערות מספר 20-16, שש שנים אחרי שהסתיים השלב הראשון בחציבת המערות החל השלב השני והוא נמשך בין השנים 471 ל-494. שלב זה בוצע במימון ובפיקוח של הקיסרים וכלל את זוגות המערות המסופררות 5 ו-6, 7 ו-8, 9 ו-10, ושלישיית המערות 11, 12 ו-13 במרכז האתר. השלב השלישי, בין השנים 494 ל-525, התרחש כשהבירה של שושלת וי הצפונית עברה מדאטונג ללוו-יאנג והקיסרים הפסיקו לתמוך בהקמת מערות חדשות. חלק מהאצילים המשיכו להתגורר בעיר, לעיתים בחלק מעונות השנה והם מימנו הקמת מערות קטנות וכוכים חדשים. בשנת 523 ננטשה דאטונג בעקבות מרד וב-525 הופסקה העבודה באתר יונגאגנג כליל.
מאז שהעבודה באתר הסתיימה נחשפו המערות והפסלים שנחצבו באבן חול שעמידותה נמוכה לבליה נרחבת. עקב כך נעשו ניסיונות חוזרים ונשנים בשנים אחר-כך לשמר את המערות ולשפץ את הנזק המצטבר לפסלים ולמערות. כך עולה למשל מרישומים שבשנת 640, בתקופת שושלת טאנג, הושלם ככל הנראה פסל בודהה במערה מספר 3. בשנים 1060-1049 בתקופת שושלת ליאו ששלטה בצפון סין שופצו פסלים רבים שנפגעו, ונבנו "עשרת המקדשים של יונגאנג" לפני המערות. המקדשים העשויים עץ עלו באש, 60 שנים אחר-כך ב-1122. בשנת 1621, בתקופת שלטונו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, הקיסר השלישי משושלת צ'ינג (שלט 1661-1643) נבנו 4 מבני עץ שנשמרו עד ימינו שהגנו על מערות 8-5 ושנועדו להגן על המערות מפני פגעי מזג אוויר. במקביל נצבעו מחדש הפסלים במערות 6-5 ו-13-9. מאז שנות ה-50 עושה הממשל הסיני מאמצי שימור באתר. בין השאר נסתמו סדקים בסלע מעל המערות שדרכם חלחלו מים שגרמו לבליה וניטעו עצים שנועדו לצמצם את נזקי סופות החול. בנוסף נעשו ניסיונות לצמצם את הנזקים מהזיהום ממכרות הפחם הרבים שבסביבה.
בשנת 2001 צרף ארגון אונסק"ו את אתר מערות יונגאנג לרשימת אתרי המורשת העולמית, כשהוא מתאר אותו כ"מלאכת מחשבת של אמנות מערות בודהיסטית סינית קדומה"
אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח של כ-3.5 קמ"ר והוא כולל את השטח של מערות יונגאנג, וכן שני מבנים נוספים מתקופת שושלת מינג השוכנים על פסגת ההר שבו נחצבו המערות: מצודה ומגדל איתות. מסביב לאתר המורשת הוגדר שטח של 8.5 קמ"ר המשמש כאזור חיץ שבו יש הגבלות בנייה, ובסך הכול כ-12 קילומטרים רבועים.
אתר המערות עצמו משתרע על שטח של 18,000 מ"ר למרגלות מצוק אבן החול של הר ווּג'וֹאוּשאן לאורך כקילומטר. המערות נחצבו בקיר שכיוונו ממזרח למערב המקביל לכיוון עמק הנהר. מכלול המערות מכיל 42 מערות ו-210 כוכים הכוללים מעל ל-51,000 פסלי בודהה. משום שהמערות והפסלים נחצבו באבן החול הרכה הם נחשפו לפגעי מזג האוויר ופני הצוק במיוחד סבלו מבליה. כאמור, המערות נחצבו בשלושה שלבים שכל אחד מתאפיין בסגנון מובהק:
קנדה במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה קנדה לצד בעלות הברית החל מ-9 בספטמבר 1939, לאחר שבית הנבחרים של קנדה וסנאט אישרו את הכרזת המלחמה. למחרת, הביא וינסנט מאסי, הנציב העליון של קנדה בממלכה המאוחדת למלך ג'ורג' השישי את המסמך בו הכריזה קנדה מלחמה על גרמניה הנאצית.
בזמן המלחמה היה הצבא הקנדי פעיל כמעט בכל המערכות, אם כי רוב הקרבות שלו התרחשו באיטליה וצפון מערב אירופה, כמו גם בצפון האוקיינוס האטלנטי. במהלך המלחמה למעלה מ-1.1 מיליון קנדים שירתו בצבא הקנדי, הצי המלכותי הקנדי, חיל האוויר המלכותי הקנדי, וכוחות השייכים לחבר העמים הבריטי. במהלך המלחמה כ-42,000 איש נהרגו ו-54,000 נפצעו. העלות הכספית של המלחמה בין השנים 1939 עד 1950 הייתה 21.8 מיליארד דולר. בסוף המלחמה חיל האוויר הקנדי היה הרביעי בגודלו בעולם, והצי הקנדי היה החמישי בגודלו בעולם. במהלך המלחמה צי הסוחר הקנדי ביצע 25,000 מסעות ברחבי האוקיינוס האטלנטי, ו-130,000 טייסים של בעלות הברית הוכשרו בקנדה במסגרת תוכנית האימונים האווירית של חבר העמים הבריטי. ב-6 ביוני 1944 חטיבת החי"ר הקנדית השלישית נחתה על חוף "ג'ונו" שבנורמנדי בשיתוף פעולה עם כוחות בעלות הברית.
מלחמת העולם הראשונה
הגיס הקנדי הוקם במסגרת חיל המשלוח הקנדי בספטמבר 1915 לאחר הגעת הדיוויזיה הקנדית השנייה (2nd Canadian Division) לצרפת. הגיס הורחב על ידי סיפוחה של הדיוויזיה הקנדית השלישית (3rd Canadian Division) בדצמבר 1915 ושל הדיוויזיה הקנדית הרביעית (4th Canadian Division) באוגוסט 1916. גיבושה של הדיוויזיה הקנדית החמישית (5th Canadian Division) החל בפברואר 1917, אך לא הסתיים באופן מלא עד שהיא פורקה בפברואר 1918 ואנשיה סופחו כתגבורת לארבע הדיוויזיות האחרות. אף על פי שהגיס הקנדי היה תחת פיקודו של הצבא הבריטי, היה לחץ חזק מטעם חוגים בממשלת קנדה, בעיקר לאחר הקרב על הסום, שהגיס ילחם כיחידה נפרדת מאוחדת במקום שהדיוויזיות שלו יפוזרו. תוכניות להקמת גיס קנדי שני ועוד שתי דיוויזיות בוטלו והחלה מחלוקת ברמה לאומית על נושא גיוס החובה לשירות מעבר לים.
רוב התומכים בעד גיוס חובה הציגו אותו כאמצעי לתגבור השורות במקום החיילים הרבים שנפלו בקרבות. סר רוברט בורדן ראש ממשלת קנדה בזמן המלחמה, שהוביל את הגישה הזאת, שאף לשמור על המשכיות התרומה הצבאית של קנדה וכשהפעיל לחץ כבד על אישור גיוס החובה, חוקק חוק השירות הצבאי (Military Service Act). אף על פי שהתגובה לגיוס החובה הייתה חיובית בציבור עקב תמיכתו בבריטניה, בקויבק הוא לא היה פופולרי. משבר הגיוס של 1917 תרם רבות לפילוג בין דוברי האנגלית לדוברי הצרפתית בקנדה.
בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה, הגיס הקנדי נחשב לאחת היחידות המשפיעות והמכובדות ביותר מבין אלה שנלחמו בחזית המערבית. כאומה של שמונה מיליון תושבים היה המאמץ הלאומי המלחמתי שלה יוצא דופן. סך של 619,636 גברים ונשים שירתו בכוחות הקנדים במלחמת העולם הראשונה, שמתוכם 59,544 נפלו בקרבות ו-154,361 נפצעו. ההקרבה הקנדית מונצחת בשמונה אתרי זיכרון בצרפת ובבלגיה. 70 קנדים עוטרו במהלך המלחמה בצלב ויקטוריה.
ב-1919 שלחה קנדה חיל משלוח למלחמת האזרחים ברוסיה לסיוע לצבא הלבן. הרוב הגורף של כוחות אלה התמקם בולדיווסטוק והשתתף במעט מאוד קרבות לפני שנסוג משם יחד עם כוחות זרים אחרים.
הקמת חיל האוויר המלכותי הקנדי
מלחמת העולם הראשונה הייתה הזרז להקמת חיל האוויר של קנדה. עם פרוץ המלחמה לא היה לקנדה חיל אוויר עצמאי משלה, אף על פי שקנדים רבים שירתו כטייסים בגיס התעופה המלכותי ובשירות האוויר הימי המלכותי של בריטניה. ב-1914 אפשרה ממשלת קנדה את הקמתו של הגיס האווירי הקנדי (Canadian Aviation Corps) הגיס ליווה את חיל המשלוח הקנדי לאירופה והיה ברשותו מטוס אחד שמעולם לא היה בשימוש. הגיס האווירי הקנדי פורק ב-1915. ניסיון שני להקים חיל אוויר נעשה ב-1918 כאשר שתי טייסות קנדיות (טייסת קרב וטייסת הפצצה) הוקמו על ידי משרד האווירייה הבריטי באירופה. ממשלת קנדה קיבלה את השליטה על שתי הטייסות כאשר הקימה את חיל האוויר הקנדי (Canadian Air Force). חיל אוויר זה לא ביצע פעולות קרביות של ממש ופורק ב-1921.
מלחמת האזרחים בספרד
פלוגת מקנזי-פפינו, כוח של מתנדבים קנדים שנקרא על שם מנהיגי המרד נגד הבריטים ב-1837, שהייתה חלק מהבריגדות הבינלאומיות נלחמה לצדם של הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד. הקנדים הראשונים שהשתתפו במלחמה סופחו לכוח האמריקני שלחם שם ומאוחר יותר הוקם כוח צפון אמריקני שכלל בתוכו כ-40 קנדים. עד לקיץ 1937 כ-1200 קנדים היו מעורבים במלחמה. מבין כל 1546 הקנדים שידוע שהשתתפו במלחמה, נהרגו בקרבות 721 איש.
הכרזת המלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קנדה הייתה דומיניון עצמאי חלקית של האימפריה הבריטית, ויצאה אוטומטית למלחמה לצד בריטניה, אם כי נשמרה זכותה להחליט על צורתה ומידת מעורבותה במלחמה. עם זאת, חוק וסטמינסטר הפך את קנדה למדינה ריבונית באופן מלא, תאורטית שווה לבריטניה ושאר הדומיניונים של חבר העמים הבריטי. למרות זאת, פרשנים אחדים ציינו שקנדה עדיין מחויבת להכרזת המלחמה של בריטניה משום שהיא נעשתה בשם בית המלוכה שסמכותו גם על קנדה, אך ראש ממשלת קנדה, ויליאם ליון מקנזי, הצהיר שוב ושוב כי "הפרלמנט יחליט".
בסוף 1936 אמר קינג לפרלמנט: "המדינה שלנו נגררת לסיטואציות בינלאומיות עד כדי כך שאני חושב שהדבר מדאיג". גם הממשלה וגם הציבור המשיכו בסירובם להשתתף במלחמה אירופית, בין השאר בגלל זיכרונות משבר הגיוס של 1917. גם קינג וגם מנהיג האופוזיציה, רוברט ג'יימס מניון, הודיעו על התנגדותם לגיוס חיילים לשירות מחוץ לקנדה במרץ 1939. עם זאת, קינג לא שינה את דעתו מ-1923 שקנדה תשתתף במלחמה על ידי האימפריה, בין אם ארצות הברית תעשה זאת ובין אם לאו. באוגוסט 1939 התאחדה ממשלתו, כולל הקנדים והצרפתים, למלחמה באופן שכנראה לא היה קורה בתקופת משבר מינכן, אם כי גם חברי הקבינט וגם המדינה התבססו חלקית על ציפייה שההשתתפות בקנדה תהיה "מוגבלת". היה ברור שקנדה תבחר להשתתף במלחמה לפני הפלישה לפולין ב-1 בספטמבר 1939. ארבעה ימים אחרי שהממלכה המאוחדת הכריזה מלחמה ב-3 בספטמבר 1939, הפרלמנט זומן לישיבה מיוחדת, וגם קינג ומניון ציינו את תמיכתם עבור קנדה בעקבות בריטניה, אך לא הכריזה מלחמה מיד, חלקית, כדי להראות שקנדה יצאה למלחמה מיוזמתה שלה על אף שלא הייתה חייבת לצאת למלחמה. שלא כמו בשנת 1914, כשהמלחמה באה כהפתעה, הממשלה הכינה אמצעים שונים לבקרת מחירים, קיצוב וצנזורה, והוחל מחדש חוק אמצעי המלחמה משנת 1914. לאחר יומיים של דיונים, אישר בית-הנבחרים ונתן סמכות להכריז מלחמה על ממשלת גרמניה הנאצית. קבוצה קטנה של מחוקקים בקוויבק ניסתה לתקן את הצעת החוק, ומפלגת המפלגה הקומוניסטית, ג'יי ס. וודסוורת', הצהירה כי חלק ממפלגתו התנגדה לכך. וודסוורת' היה היחיד מבין חברי הפרלמנט שהצביע נגד הצעת החוק. הסנאט גם העביר את הצעת החוק באותו יום. הקבינט הכין באותו לילה כרוז של מלחמה, שאותו חתם המושל הכללי לורד טווידסמיר ב-10 בספטמבר. המלך ג'ורג' השישי אישר את הצהרת המלחמה של קנדה על גרמניה ב-10 בספטמבר. מאוחר יותר הכריזה קנדה מלחמה על איטליה (11 ביוני 1940), יפן (7 בדצמבר 1941) ומעצמות אחרות של הציר, המעוגנת בעיקרון שחוקת וסטמינסטר העניקה את הסמכות הריבונית לקנדה.
גיוס ופריסת כוחות
עם פרוץ המלחמה, מעורבותה של קנדה במלחמה באירופה הוגבלה לדיוויזיה אחת, ודיוויזיה נוספת שהגנה על קנדה גופא. אף על פי כן, גודל הכוחות הקנדיים חרג במידה ניכרת מהתוכניות שפורסמו לפני המלחמה. במהלכה גייס הצבא 730 אלף איש, חיל האוויר 260 אלף וחיל הים 115 אלף, לצד התחמשות ועלייה ליותר מ-400 ספינות, כולל 3 נושאות מטוסים ו-2 סיירות. בנוסף, אלפי קנדים שירתו בחיל האוויר המלכותי הבריטי. כמחצית מצבא קנדה, ו-75% מאנשי חיל האוויר שלה, לא עזבו את המדינה, בהשוואה לאוסטרליה וארצות הברית בה 75% מהכוחות נפרסו מחוץ למדינה. בסך הכול בסוף המלחמה שירתו 1.1 מיליון גברים ונשים. המאמץ הימי הקנדי סייע לשמור על הנתיבים הימיים באוקיינוס האטלנטי פתוחים לאורך כל המלחמה. קנדה הייתה המדינה היחידה בצפון אמריקה שהייתה מעורבת באופן פעיל במלחמה לפני ההתקפה על פרל הארבור.
חלק מכך שיקף את מדיניות "האחריות המוגבלת" של מקנזי קינג, ראש ממשלת בריטניה, ואת דרישות העבודה במאמץ המלחמתי של קנדה. נוסף על כך, הנסיבות במלחמה לא אילצו את קנדה לשלוח כוחות רבים, לאחר נפילת צרפת ב-1940 והיעדר חזית מערבית, יחד עם דרישות לחיילים שהיו יחסית מצומצמות בחזיתות אחרות.
מלבד ניסיון הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942, קנדה לא לחמה בשום קרב משמעותי בחזית האירופית עד לפלישה לסיציליה ב-1943. מאוחר יותר היו החיילים הקנדים בין הראשונים שנכנסו בשערי רומא.
מערכות מוקדמות
אף על פי שהתייעצה עם קנדה בקביעות, בריטניה הייתה האחראית למעשה על הכנת תוכניות המלחמה של שתי המדינות בתשעת החודשים הראשונים במלחמה. אף מדינה לא לקחה את ההגנה על קנדה כשיקול רציני; מצידה של קנדה, היא סיפקה בעיקר מזון, חומרי גלם והכשירה טייסים מכל רחבי האימפריה כחלק מתוכנית האימונים האווירית של בריטניה, בהתאם להצעה הבריטית ב-26 בספטמבר 1939. עם זאת היא שלחה מאות אלפי חיילים להילחם מעבר לים כפי שעשתה במלחמת העולם הראשונה. הדבר תאם את הבטחתו של מקנזי קינג, כי לא ישלח חיילים בניגוד לרצונם להילחם מחוץ לקנדה. המדינה הייתה המקום העיקרי בו התנהלה תוכנית האימונים האווירית של האימפריה הבריטית. 131,553 אנשי חיל אוויר הוכשרו, כולל 49,808 טייסים, הוכשרו בקנדה בין אוקטובר 1940 עד מרץ 1945. יותר ממחצית מבוגרי התוכנית המשיכו לשרת בחילות האוויר הקנדי והבריטי. כך כוח שהכשיר עד פרוץ המלחמה 125 טייסים בשנה, הכשיר 1,460 מדי ארבעה שבועות.
יש המשערים שבריטניה לא הייתה מעוניינת במשלוח חיילים קנדים מחוץ למדינה. ממשלת קנדה הסכימה, משום שהיא לא רצתה בשחזור משבר גיוס דוברי הצרפתית בקנדה מ-1917. למרות זאת, דעת הקהל גרמה למקנזי קינג לשלוח את חטיבת חיל הרגלים הראשונה בסוף 1939, אולי בניגוד לרצונות הבריטים, אך ייתכן כי אילו הגיעה ההצעה לאימוני אנשי האוויר עשרה ימים קודם, לא היו החיילים הקנדים עוזבים את צפון אמריקה באותה שנה. ב-1937 הסכימו קנדה ובריטניה כי כל הציוד הצבאי הקנדי שייוצר במדינה, ישתמש בעיצוב בריטי. אמנם סביר להניח כי הכוחות תמיד לחמו זה לצד זה ולכן שניהם צריכים לשתף פעולה, אבל הדבר אילץ את קנדה להיות תלויה ברכיבים שיוצרו מצדו השני של האוקיינוס האטלנטי.
ההגנה על הממלכה המאוחדת
בתקופה שבין כניעת צרפת וכיבושה על ידי גרמניה ביוני 1940, ועד פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941, סיפקה קנדה לבריטניה מזון ואמצעי לחימה בשיירות ימיות ואוויריות, וכמו כן העבירה טייסים ומטוסים ללחימה נגד הלופטוואפה בקרב על בריטניה. במהלכו, בין 88 ל-112 טייסים קנדים שירתו בחיל האוויר המלכותי, רובם הגיעו לבריטניה בהתנדבות. עד סוף הקרב על בריטניה עמד מניין הטייסים הקנדים ההרוגים על 23. במהלך הקרב, הצטרפו טייסות של חיל האוויר המלכותי הקנדי וטייסים בודדים לחיל האוויר המלכותי, והשתמשו בסופרמרין ספיטפייר ובהוקר הוריקן במהלכו. ב-1 בינואר 1943 היו בבריטניה די מפציצים וצוותי אוויר קנדים כדי לייסד את להק מספר 6 בחיל האוויר הקנדי, אחד מ-8 להקים תחת פיקוד המפציצים הקנדי. על הקרקע, נפרסו יחידות קנדיות למקרה של פלישה גרמנית.
לאחר כניעת צרפת מסרו הבריטים לקנדים כי תיתכן פלישה גרמנית לצפון אמריקה, וכי על קנדה להיערך בהתאם. בעקבות מסר זה, החלה קנדה להתמגן. חיילים קנדים נשלחו אל ניופאונדלנד, בחופה המזרחי של קנדה והנקודה הקרובה ביותר לאירופה. מחשש לניתוק הקשר בינה לבין בריטניה, כבשה קנדה את איסלנד באביב 1941, לאחר פלישה בריטית מקדימה. ב-24 ביוני הציגה ממשלת קנדה את התקציב הראשון שחצה את רף המיליארד דולר, מתוכו 700 מיליון הוקצו להוצאות המלחמה לעומת 126 מיליון דולר בשנים 1939–1940. עם זאת, לא היווה התקציב מעמסה על הכלכלה הקנדית, שהגיעה לשיא מאז הקמת קנדה. בנוסף, החלה ממשלת קנדה בגיוס חיילים לצבא, אך על מנת להימנע ממשבר הגיוס של 1917, הוחלט שרק חיילים שיתנדבו יישלחו אל מעבר לגבולות קנדה.
ממשלת ארצות הברית חששה מפני אפשרות של ניצחון גרמני באירופה. בנקודה זו נעשה שימוש בדוקטרינת מונרו, לפיה כל התקפה על קנדה נחשבה להתקפה על ארצות הברית. הבדלנים האמריקאים שהתנגדו לסיוע האמריקאי לבריטניה לא יכלו למתוח ביקורת על סיוע לקנדה, שעל פי סקר זכה לאחוזי תמיכה של 81%. העיתון הבדלני שיקגו טריביון, הפתיע ותמך בסיוע הצבאי לקנדה ב-19 ביוני. דרך מקנזי קינג, ביקשה ארצות הברית מבריטניה לפזר את הצי המלכותי שלה ברחבי האימפריה כך שהגרמנים לא יוכלו להשתלט עליו. ב-16 באוגוסט 1940 נפגש קינג עם רוזוולט בעיירת הגבול אוגדנסבורג, פגישה שהביאה להסכם אוגדנסבורג, לפיו שתי המדינות הסכימו להקים את ועד ההגנה המשותף, ארגון שהמשיך להתקיים גם אחרי המלחמה. בסתיו 1940 נראה המצב כה מתוח שהוועד המשותף הסכים שבמקרה של תבוסה בריטית תקבל ארצות הברית את השליטה על הצבא הקנדי. באביב 1941, כשהמצב הצבאי השתפר, סירבה קנדה לקבל את ההסכמה הזו.
הקרב על הונג קונג
בסתיו 1941 קיבלה ממשלת בריטניה את הצעתה של ממשלת קנדה לשלוח שני גדודי חי"ר ומפקדת חטיבה (1,975 חיילים) כדי לחזק את כוחם של הבריטים, ההודים והחיילים המקומיים בהונג קונג. כוח זה היה ידוע בשם "כוח C", והגיע להונג קונג באמצע נובמבר 1941, אך ללא כל הציוד שלו. הכוח התמקם בתחילה בצידו הדרומי של האי, על מנת שיוכל להתמודד עם נחיתה אמפיבית. ב-8 בדצמבר, בעקבות המתקפה על פרל הארבור, החלו היפנים בהתקפה גם על הונג קונג עם כוח הגדול פי ארבעה מחיל המצב של בעלות הברית. חיילים קנדים הוזעקו למתקפת נגד והשתתפו בקרב הראשון שלהם ב-11 בדצמבר. לאחר קרב מר נכנעו המגנים ב-25 בדצמבר. כוח C איבד 290 חיילים במהלך הקרב ועוד 267 נספו במחנות השבויים היפנים.
ניופאונדלנד
עם הכרזת המלחמה, ציפתה בריטניה שקנדה תישא באחריות להגנה על מושבותיה באמריקה הצפונית. באותה עת היה ל.א. אמרסון מפקח ההגנה על ניופאונדלנד, ווינסטון צ'רצ'יל הורה לו לשתף פעולה עם קנדה ולעמוד ב"פלישה ידידותית", כפי שהוא עודד את מקנזי קינג לתמוך בפלישה קנדית לניופאונדלנד. במרץ 1942 ארגן המפקח אמרסון ארגונים רשמיים, כמו חיל האוויר של ניופאונדלנד, ושילב אותם ביחידות הקנדיות.
כמה גדודים קנדים הוקמו בניופאונדלנד במהלך מלחמת העולם השנייה; החטיבה המפורסמת ביותר הייתה יחידת הרובאים המלכותיים של קנדה, שהוצבה בקייפ ספיר לפני שנשלחה להונג קונג. בחודש יולי 1941 הגיעו חיילים מאי הנסיך אדוארד כדי להחליף אותם. ב-1941 ו-1942 הועברה חטיבת לינקולן וולאנד לנמל התעופה גנדר, ואחר כך לסנט ג'ונס.
כל החיילים הקנדים שהוקצו לניופאונדלנד בין השנים 1939–1945 זכו במדליית שירות המתנדבים הקנדי על שירותם. מכיוון שבקנדה, בדרום אפריקה, ובאוסטרליה הוצאו מדליות מתנדבים משלהן, ממשלת ניופאונדלנד הכינה גם כאלו מטעמה בשנת 1978. מדליית שירות ההתנדבות המלחמתית הוענקה רק לחיילי ניופאונדלנד ששירתו מחוץ לקנדה אך לא קיבלו מדליה.
הקרב על האיים האלאוטיים
זמן קצר אחרי המתקפה על פרל הארבור וכניסת ארצות הברית למלחמה, תקפו כוחות יפנים את האיים האלאוטיים. במהלך הקרב על האיים, קיימו מטוסים קנדים טיסות סיור לאיתור צוללות יפניות, בזמן שעל הקרקע התפרסו לצד הכוחות האמריקאים כוחות קנדים. מכורח הנסיבות, השתתפו הקנדים בקרב אחד בלבד, במבצע קוטג' באי קיסקה, אך בשלב זה כבר נמצאו הכוחות היפנים בנסיגה.
הפשיטה על דייפ
ממשלת קנדה לחצה לצירוף כוחותיה ללחימה. אי לכך, ב-19 באוגוסט 1942, 5,000 חיילים מהדיוויזיה הקנדית השנייה ו-1,000 חיילי קומנדו בריטים נחתו בעיר דייפ שבצפון צרפת בהתקפת הכוחות המשולבים הגדולה היחידה בצרפת טרם הפלישה לנורמנדי. שעה שמספר גדול של מטוסי קרב טסו בשמי העיר, חיל הים הפגיז את העיר במידה מוגבלת, על מנת למנוע נזק לעיר ולאזרחים בה. כתוצאה מכך, הכוחות הנוחתים נאלצו לתקוף חוף מוגן בכבדות ללא הפצצה מסייעת. מתוך 6,000 חיילי בעלות הברית, 3,623 נהרגו או נשבו (60% מהכוחות). חיל האוויר המלכותי נכשל בניסיונו לגרור את הלופטוואפה לקרב אווירי, ואיבד 106 מטוסי קרב (מתוכם לפחות 32 מאש נ"מ או תאונות), בהשוואה ל-48 בלבד עבור הלופטוואפה. הצי המלכותי איבד 33 נחתות ומשחתת אחת. שני חיילים קנדים עוטרו בצלב ויקטוריה על פעולתם בדייפ.
הלקחים שנלמדו מהקרב בדייפ שימשו מאוחר יותר את בעלות הברית בבואן לתכנן את מבצע לפיד לכיבוש צפון אפריקה והפלישה בנורמנדי. אלו כמה מהלקחים:
החזית האיטלקית
בעוד הקנדים שירתו באוויר, בים וביבשה ביחידות קטנות שסופחו לבעלות הברית האחרות, המערכה באיטליה הייתה הראשונה מאז מלחמת העולם הראשונה שבה הפעילה קנדה דיוויזיות שלמות. חיילים קנדים השתתפו בפלישה לסיציליה ולאיטליה. למעלה מ-25 אלף חיילים קנדים נפגעו במהלך המערכה באיטליה.
הדיוויזיה הקנדית הראשונה והבריגדה הקנדית המשוריינת הראשונה לקחו חלק בפלישת בעלות הברית לסיציליה, שכונתה מבצע האסקי ב-10 ביולי 1943, ולאחר מכן גם בפלישה לאיטליה גופא, ב-3 בספטמבר אותה שנה. השתתפות קנדה בפלישות לסיציליה ואיטליה התאפשרו לאחר החלטת ממשלת קנדה לפצל את הארמייה הראשונה שהייתה קודם לכן בבריטניה נטולת מעש. לחץ ציבורי על הכוחות הקנדים אילץ את הכוחות הקנדים לבצע מהלך צבאי עוד בטרם הפלישה לצפון-מערב אירופה. הכוחות נלחמו בחזית האיטלקית עד פברואר-מרץ 1945, עת התרחש מבצע גולדפליק. בשעה שהכוחות הקנדים בחזית האיטלקית הגיעו לשיא גודלם, הם כללו את הקורפוס הקנדי הראשון, הדיוויזיה הראשונה, הדיוויזיה המשוריינת החמישית, ובריגדה משוריינת עצמאית. קרבות בולטים באיטליה הם קרב מורו ריבר, קרב אורטונה, והקרבות לפריצת קו היטלר והקו הגותי.
שלושה צלבי ויקטוריה הוענקו לחיילי הצבא הקנדי באיטליה.
שחרור צרפת
ב-6 ביוני 1944, בעת הפלישה לנורמנדי, נחתה הדיוויזיה הקנדית השלישית בחוף ג'ונו בנורמנדי, וסבל מאבדות כבדות בשעה הראשונה לנחיתה. בסוף ה-D-Day הצליחו הקנדים לחדור לעומק צרפת, והקדימו את הבריטים והאמריקאים באתרי הנחיתה שלהם, והצליחו לנצח בחוף אומהה. בחודש הראשון של המערכה בנורמנדי, הכוחות הקנדים, הבריטים והפולנים נתקלו בכמה מההגנות החזקות ביותר של הגרמנים, כולל דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה, דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12 ודיוויזיית הפאנצר להר.
כמה פעולות שבוצעו על ידי הקנדים היו לפרוץ נתיב לעיר קן ולאחר מכן דרומה לכיוון פאלז, כחלק מניסיון בעלות הברית לשחרור פריז, כשבאותה עת הצבא הקנדי היה מתואם עם הצבא האמריקאי. הכוחות, שסגרו על כיס פאלז, הצליחו כמעט לחלוטין להשמיד את הצבא הגרמני במקום. שלושה צלבי ויקטוריה נצברו על ידי החיילים הקנדים בצפון מערב אירופה; רס"ן דוד קורי מגדוד דרום אלברטה קיבל את הצלב על אופן פעילותו בסנט למברט, קפטן פרדריק טילסטון מהגדוד הסקוטי של אסקס וסמל אוברי קוזן מגדוד הרובאים המלכותי עוטרו בצלב בעקבות שירותם בלחימה בריין בשנת 1945, כשקוזן עוטר בו לאחר מותו. 50 אלף קנדים נלחמו ב-D-Day.
ארצות השפלה
אחת התרומות החשובות ביותר של קנדה למאמץ המלחמתי הייתה קרב שפך הסכלדה שניהל הקורפוס הקנדי השני, תחת פיקודו של לוטננט גנרל גאי סיימונס, שהיה כפוף למרות הארמייה הקנדית הראשונה, בפיקוד גנרל הארי קריראר. הקורפוס כלל את הדיוויזיות הקנדיות השנייה והשלישית ואת הדיוויזיה הקנדית המשוריינת הרביעית. הדיוויזיה ה-51 הבריטית צורפה לכוחות קנדה. הבריטים שחררו את אנטוורפן, אך לא ניתן היה להשתמש בנמל העיר עד שהגרמנים לא יורחקו משפך הסכלדה שהיה מבוצר היטב. בתוך כמה שבועות של לחימה קשה בסתיו 1944 הצליחו הקנדים לנצח את הגרמנים באזור זה. הכוחות פנו מזרחה ושיחקו תפקיד מרכזי בשחרור הולנד, כשבשנים 1944–1945 היה הצבא הקנדי אחראי על שחרור חלק ניכר מהולנד. קנדה איבדה 7,600 חיילים בפעולות אלה.
הגעת החיילים הקנדים הייתה בזמן משבר בהולנד שכונה "חורף הרעב". חיילי צבא קנדה בהגיעם נתנו את מנות הקרב שלהם לילדים וחילקו שמיכות. מפציצים שימשו להפלת מנות מזון לאזרחים ברוטרדם, אמסטרדם ובהאג בהסכמת גרמניה שהותנתה בכך שהמפציצים לא יטוסו בגובה של מעל 200 רגל.
נוסף על כך, משפחת המלוכה של הולנד עברה להתגורר באוטווה עד לשחרור הולנד, ומרגריט, נסיכת הולנד אף נולדה במהלך הגלות בקנדה. הנסיכה יוליאנה, ביתה של המלכה וילהלמינה, זכתה למקלט בקנדה יחד עם שתי בנותיה, ביאטריס ואיירין. במהלך מגוריה במדינה היא נערכה להולדת ביתה השלישית, היא הנסיכה מרגריט. כדי להבטיח כי הנסיכה תזכה באזרחות הולנדית, העביר הפרלמנט הקנדי חוק מיוחד שהכריז על הסוויטה של הנסיכה יוליאנה בבית החולים כ"אקס-טריטוריאלית. ב-19 בינואר 1943 נולדה הנסיכה. למחרת לידתה הונף דגל הולנד מעל מגדל השלום. זו הפעם היחידה בה דגל זר הונף מעל בנייני הפרלמנט של קנדה.
בשנת 1945, אזרחי הולנד שלחו 10,000 נורות צבעוניות שנבחרו ידנית כמתנת-אחרי-מלחמה לחיילים הקנדים שהשתתפו בשחרור הולנד. נורות אלו נתלו לאורך גבעת הפרלמנט ודרך המלכה אליזבת'. הנסיכה יוליאנה הייתה כה מרוצה מהבולטות שניתנה למתנה עד שב-1946 שלחה 20 אלף נורות צבעוניות כאות תודה על קבלתה בקנדה במהלך ימי המלחמה. מאז, התפשטו הנורות הצבעוניות ברחבי אוטווה כאות לשלום, חופש ולידידות הבינלאומית. מדי שנה, מקבלת בירת קנדה 10,000 נורות מהמשפחה המלכותית ההולנדית, איתן חוגגים בפסטיבל טוליפ הקנדי. ב-1995 במלאת יובל לסיום המלחמה, תרמה הולנד 5,000 נורות נוספות לגבעת הפרלמנט, 1,000 לכל בירה פרובינציאלית וטריטוריאלית ו-1,000 לבית החולים בסנט אן-דה-בולון (בית החולים הפדרלי היחיד שנותר בקנדה המנוהל על פי ענייני הווטרנים הקנדים). נראה כי החיבה שרחשו הולנד וההולנדים כלפי קנדה והקנדים נותרה זמן רב אחרי המלחמה, עד עצם היום הזה.
הקרב על האוקיינוס האטלנטי
המערכה באוקיינוס האטלנטי הייתה הממושכת ביותר במלחמת העולם השנייה. לאחר שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, קנדה נכנסה גם היא למלחמה ב-10 בספטמבר 1939, משום הקשר החזק שלה עם בריטניה. קרב האוקיינוס האטלנטי היה הקרב המתמשך ביותר במלחמת העולם השנייה. לאחר שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, קנדה נכנסה מיד, נכנסה למלחמה ב־10 בספטמבר 1939, משום שהייתה להם אינטרס לקיום בריטניה.
תפיסת הביטחון הקנדית נבנתה על בסיס ניצחון בריטי במלחמה זו, יחד עם שמירה על הביטחון הלאומי של קנדה, מבחינה פוליטית היו שחשו כי חובתה של קנדה לצאת לעזרת בנות בריתה. לדוגמה, ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג היה משוכנע לחלוטין כי זו "החובה הלאומית הברורה" של קנדה "להשיב לבריטניה".
גם סוכנויות ממשלת קנדה שיחקו תפקיד מרכזי בדפוס הלחימה באוקיינוס האטלנטי. חטיבת הציים הקנדית הפעילה רשת של סוכנים בארצות הברית הנייטרלית עד 1941. סוכנים אלה ניהלו את המשלוחים לבריטניה ואף ניהלו את המערכות ההולכות וגדלות של הצי האמריקאי. פרסומים מיוחדים בענייני סחר סופקו לחיל הים האמריקאי מאוטווה ב-1941, ועד ההתקפה על פרל הארבור מנהלי הנמלים בארצות הברית עבדו יחד עם קנדה כצוותים.
קנדה גם קיבלה את האחריות לשמור על שתי נקודות מרכזיות ואסטרטגיות באוקיינוס האטלנטי. הראשונה הייתה ידועה בשם "אמצע האוקיינוס האטלנטי", שמוקמה מחוץ לחופי גרינלנד. זו הייתה נקודה עוינת בנתיב האספקה שהיה קשה מאוד להשתלט עליה. עם השימוש באיסלנד כנקודת תדלוק, הצטמצם האזור בו לא היה ניתן לתדלק ל-560 ק"מ.
המשימה השנייה שהוטלה על קנדה הייתה לשלוט בתעלת למאנש במהלך הפלישה לנורמנדי. "ב-6 ביוני, 50 כלי שיט של חיל הים המלכותי הקנדי פוזרו מחדש עבור אילוצי הפלישה". משימתם הייתה לשלוט על אזורי הפלישה, לספק סיורים מרוחקים ולמנוע מצוללות גרמניות בתעלה לקבל תגבורת.
קנדה זכתה לצמיחה ניכרת במהלך מלחמת העולם השנייה, כשהפכה ממדינה עם מעט מאוד ספינות מלחמה למדינה בעלת חיל הים השלישי בגודלו בעולם ללא חישוב מדינות הציר. תפקידה העיקרי היה בהגנה על ספינות הסוחר ששטו מצפון אמריקה לבריטניה וקנדה מילאה את המשימה בהצלחה יחסית. במהלך המלחמה ארגנה קנדה 25,343 שיירות מוצלחות שסיפקו 164,783,921 טונות מטען. בסוף המלחמה, נודע ממסמכים גרמניים כי קנדה הייתה אחראית לאובדן 52 צוללות באוקיינוס האטלנטי. מהצד הקנדי הוטבעו 59 אניות סוחר קנדיות ו-24 ספינות מלחמה.
תקיפות במים הטריטוריאליים והיבשה של קנדה
צוללות U-boat של מדינות הציר פעלו במימי קנדה וניופאונדלנד לאורך כל המלחמה, והטביעו ספינות חיל ים וצי סוחר רבות. שתי התקיפות הבולטות התרחשו ב-1942, כאשר צוללות גרמניות תקפו ארבע אניות של בעלות הברית שנשאו עפרה בבל איילנד שבניופאונדלנד. שתיים מהן הוטבעו על ידי U-513 ושתיים אחרות על ידי U-518. התקיפה הביאה למותם של 69 מלחים. כשהצוללת שיגרה טיל טורפדו לעבר מזח ההעמסה, הפכה בל איילנד למקום היחיד באמריקה הצפונית שהיה נתון להתקפה ישירה של כוחות גרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה. צוללות גרמניות נמצאו גם בנהר סנט לורנס; במהלך ליל ה-14 באוקטובר 1942, מעבורת ששטה בנהר הוטבעה בפגיעת טורפדו של הצוללות U-69 הגרמנית וטבעה במיצר קאבוט עם טביעתם של 137 בני אדם. שני הצדדים המשיכו להילחם זה בזה וניסו להערים האחד על השני. מספר תאונות של צוללות גרמניות התרחשו במי קנדה, כמה מהם גם בנהר לברדור. היבשה הקנדית נפגעה גם כאשר הצוללת היפנית I-26 הפגיזה את מגדלור הנקודה באי ונקובר ב-20 ביוני 1942. גם בלוני תבערה יפנים שוגרו לעבר קנדה, חלקם הגיעו לקולומביה הבריטית ולשאר המחוזות המערביים בקנדה.
תעשייה, כרייה והפקה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, לא הייתה קיימת בקנדה תעשייה גדולה מלבד ייצור מכוניות. עם זאת, עד סוף המלחמה, היווה ייצור הרכבים בקנדה 20% בלבד מהייצור הכולל בקנדה, ארצות הברית ובריטניה. בשנת 1938 דורגה תעשיית הרכבים של קנדה במקום הרביעי בעולם בייצור מכוניות נוסעים ומשאיות, אף על פי שחלק גדול מיכולת הייצור נותר ללא שימוש אחרי השפל הגדול. במהלך המלחמה, שימשה תעשייה זו לבניית כל סוג של אמצעי לחימה, ובמיוחד כלי רכב גלגליים, וקנדה הגיעה למקום השני (לצד ארצות הברית). התפוקה הקנדית של 800 אלף משאיות וכלי רכב עלתה על הייצור הכולל של גרמניה, איטליה ויפן.
בנוסף, קנדה פיתחה טנק בינוני עצמאי בשם רם. אף על פי שהוא לא התאים ללוחמה, הטנק היה שימושי בעת האימונים, והגדוד המשוריין הקנדי הראשון השתמש בטנקים משודרגים מדגם זה כנגמ"שים בצפון מערב אירופה. קנדה גם ייצרה והעבירה לברית המועצות 1,390 טנקי ולנטיין. בתחום התעופה, בקנדה נבנו כ-14 אלף מטוסים מדגמי לנקסטר ומוסקיטו; עד סוף 1944 הוציאו המספנות הקנדיות אניות מלחמה דוגמת קורבטות, משחתות ופריגטות וכ-345 ספינות סוחר. ייתכן שלא היה מדובר בתרומה חיונית למאמץ המלחמתי של בעלות הברית, אך לא כך בתעשיית המתכות: מחצית מהאלומיניום של בעלות הברית ו-90% מהניקל סופק על ידי מקורות קנדיים במלחמה. החברה הקנדית Eldorado Mining and Refining שהפיקה אורניום כתוצר לוואי מייצור הזהב והרדיום, נקראה לסייע לפרויקט מנהטן. בפרט, נעשה שימוש במשאבים שהפיקה החברה לייצור הפצצה ילד קטן שהוטלה על הירושימה.
משבר הגיוס של 1944
הפיקחות הפוליטית של מקנזי קינג, בשילוב ההבנה וההכלה כלפי מחוז קוויבק, גרמו למשבר גיוס קטן בהשוואה לקודם שהתרחש ב-1917. במהלך המלחמה שירתו מתנדבים צרפתים-קנדים ביחידות עצמאיות בחזית ובמרכז.
התקפת מדינות הציר על אדמת קנדה
ההתקפות היחידות של מדינות ציר על אדמת קנדה היו פצצות כדור פורח בחורף 1944–1945. עם זאת, לא היו נפגעים בנפש מהפצצות. הצבא היפני קיווה כי מלבד ההפצצות הישירות, יגרמו הפצצות לשריפות. אולם, מאחר שהכדורים הפורחים שוגרו בחורף, הקרקע המכוסה בשלג מנעה מהשריפות להתפשט. 57 פצצות כאלו נמצאו ממזרח למחוז מניטובה. פצצות רבות נוספות התגלו בסוף 2014.
היסטוריוגרפיה
קנדה השקיעה תשומת לב רבה בזמן אמת לתיעוד המלחמה, ופרסה היסטוריונים במפקדה הצבאית הקנדית בבריטניה. היסטוריונים אלו כללו לא רק היסטוריונים מטעם הצבא, אלא גם אמנים וציירים. ההיסטוריה הרשמית של צבא קנדה נערכה רק לאחר המלחמה, כשטיוטת הביניים נכתבה ב-1948, ושלושת הכרכים פורסמו במהלך שנות ה-50. זאת בהשוואה למלחמת העולם הראשונה, כשרק כרך אחד פורסם עד 1939, והסיכום המלא פורסם 40 שנה אחרי המלחמה. ההיסטוריה הרשמית של חילות האוויר והים של קנדה פורסמו גם הם באיחור, במהלך שנות ה-80. ההצגה של הכוחות הקנדים בקרבות מסוימים, כמו קרב הונג קונג והפשיטה על דייפ, נותרה שנויה במחלוקת, ומספר רב של ספרים נכתבו על אירועים אלו מנקודות מבט שונות. חוקרים ידועים כמו טרי קופ (מומחה) ודני ויטאקר (חייל לשעבר), התפרסמו בזכות כתיבתם אחרי המלחמה.
The In-Between
The In-Between (בעברית: בין לבין) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבי מטאל האמריקאית In This Moment, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Mother. השיר יצא לאור ב-22 בינואר 2020, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ורודראנר רקורדס, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הרוק הכבד הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה ברינק, כריס האוורת', קווין צ'ורקו ורנדי וייצל והופק על ידי קווין צ'ורקו. ב-15 בספטמבר הלהקה הודיעה כי הסינגל הזה יעלה לרשתות הזרמות המדיה השונות ב-31 באוקטובר, דרך טוויטר. עם זאת, ב-1 בנובמבר הלהקה הצהירה בפני המעריצים שלה כי תאריך היציאה שלו יידחה לתחילת שנת 2020, בעקבות סיבות כאלה ואחרות.
ב-12 בנובמבר, פורסמה הודעה באינסטגרם של הלהקה, בה נאמר כי במרץ 2020, היא תצא לסיבוב הופעות חדש, ששמו יהיה "The In-Between Tour". סיבוב ההופעות נדחה וחלקו בוטל בעקבות מגפת הקורונה. פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8.3 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של הלהקה ב-22 בינואר 2020, לאחר שתאריך צאתו נדחה. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מריה כשארבע כפות ידיים מכוסות בנוזל דמוי דם מכסות את פניה ומעל ראש שתי כפות ידיים נוספות. בהמשך, מתחיל הקליפ בו ניתן את הלהקה מבצעת טקסי פולחן שונים.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-10 מיליון צפיות.
אנטל אלמאשי
ד"ר אנטל אלמאשי (במקור עד 1883 אפּפל, בהונגרית: Almási Antal; גלגוץ, 14 בנובמבר 1873 – בודפשט, 15 בדצמבר 1941) משפטן יהודי-הונגרי, שופט הקורייה המלכותית ההונגרית (בית המשפט העליון), פרופסור באוניברסיטה באוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), כותב ספרי משפט.
ביוגרפיה
אנטל אפפל (Apfel) נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב אלמאשי (אפפל) ושל ברטה רוּדוֹלפֶר. הוא התכונן להיות רב, אך מאוחר יותר החל ללמוד משפטים. אלמאשי קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). עד 1899 המשיך ללמוד ולהתמחות במשפט אזרחי באוניברסיטאות ברלין, קיל, לייפציג, היידלברג ושטרסבורג. בין 1899 לבין 1901 היה סגן מזכיר בית המשפט באויפשט. בין השנים 1901–1902 היה מזכיר בית משפט בבודפשט. בין 1902 לבין 1908 הוא היה שופט משנה. בשנים 1908 עד 1917 כיהן כשופט "בית משפט השלום" (שופט נפה). בין 1910 לבין 1918 היה פרופסור חבר (ולא חלק מהסגל) באוניברסיטת פרנץ יוזף בקולוז'וואר (כיום קלוז'-נפוקה). מ-1917 עד 1926 היה שופט "בית משפט מחוזי". בין 1926 לבין 1940, היה פרופסור מלא למשפט אזרחי באוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד. בין 1926 ל-1941 עד מותו היה שופט של הקוריה המלכותית ההונגרית (בית המשפט העליון בהונגריה עד 1949). הוא היה פרופסור (לא חלק מהסגל) באוניברסיטת בודפשט מ-1927.
אלמאשי עסק במשפט אזרחי (מכונה בהונגריה "משפט פרטי") והיה אחד הנציגים העקביים ביותר של אסכולת בני גרוסשמיד. הוא היה שותף למשפט האזרחי ההונגרי של שופט בית המשפט העליון ארמין פודור (IV; בודפשט, 1899-1905) ושל המשפט האזרחי ההונגרי של קארוי סלאדיץ' (IV; בודפשט, 1938-1940). מאמריו המלומדים פורסמו בעיקר ב:
The Desired Effect
The Desired Effect הוא אלבום האולפן השני של הזמר האמריקאי ברנדון פלאוורס, סולן להקת הקילרס, כאמן יחיד. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2015. האלבום הוקלט ב-Battle Born Studios שבנבדה, והופק על ידי אריאל רכטשיד ופלאוורס.
האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים של בריטניה לאחר שמכר 31,077 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו, והיה לאלבום הסולו השני של פלאוורס שהגיע לפסגת מצעד זה.
ביקורות
האלבום זכה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע של 76 מתוך 100, בהסתמך על 23 ביקורות. מאט ייטס מהמגזין Q תיאר את האלבום כ"בדיוק מה שאלבום פופ מעולה צריך להיות". ניל מקורמיק מהטלגרף כינה אותו "סט של פופ-רוק מושחז בצורה מושלמת ממורק עם מקהלות עצומות" וכתב כי "כל רצועה באלבום מציעה תערובת חכמה של מילים נמרצים והוקים קליטים". מארק בומונט מ-NME כתב כי "The Desired Effect הוא אוסף מרשים באופן עקבי".
הייקרסטור
הייקרסטור (בהונגרית: Hejőkeresztúr) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובכפר עדיין קיימות מצבות יהודיות.
שיר תל-חי
נושא השיר הוא מופת הגבורה אשר נתנו לוחמי מאורעות תל-חי ויישוב תל חי מחדש, כמופת להתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.