cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פועל יוצא
ההגדרה החדשה לפי הבלשנות המשווה
לעומת זאת פועל עומד, לפי הגדרה זו, הוא פועל שכדי לשבצו במשפט משמעותי, אין צורך להשלימו במושא כלל. הפועל העומד נקרא כך כי הוא "עומד בפני עצמו" ולמעשה אינו צריך משלימים. המושא העקיף רק מלווה אותו עם תוספת מידע, אך פעולתו נעשית בפני עצמה. פועל יוצא לעומת זאת מצריך דבר שאותו הוא מפעיל (ואליו הוא כביכול "יוצא").
פועל שיכול לשמש גם עם משלים מושאי וגם בלעדיו הוא פועל עומד–יוצא (בלועזית: אמביטרנזיטיבי) - כלומר אין לגביו עמדה אם הוא עומד או יוצא.
טיעוני הפועל וערכיותו
המונח ארגומנט (הנקרא בעברית טיעון, מקדם או מִשתנה) - מקורו בתחום המחשבים והחשבון, בו רכיבים של נוסחה מסוימת קובעים את התוצאה שלו. כל רכיב כזה מקבל שם ייחודי ונקרא טיעון, מקדם או משתנה של הפעולה.
ערכיות
המונח ערכיות מורה על מספר הטיעוני הפועל שאינם נושא המשפט.
לפי ההגדרה החדשה של הבלשנות המשווה (בלשנות הכוללת ניתוח דקדוקי של שפות שאינם עברית), ערכיות של פועל נקבע לפי מספר המשלימים. אם הפועל יכול לעמוד כשלעצמו ללא נושא וללא מושא ישיר הוא בעל ערך אפס (או בלתי ערכי), ואם משלים אותו נושא או מושא ישיר בודד הוא חד-ערכי מונו-טרנזיטיבי. לדוגמה: אני עומד - הוא חד ערכי ובלעז מונוטרנזיטיבי כולל טיעון-הפועל "אני" שהוא הנושא במשפט זה. האיש גידל את הצמח יהיה דו ערכי או פעלים די-טרנזיטיביים" (, בהתעלמות מנושא המשפט - שהוא האיש, ובהתעלמות ממושאים נוספים אפשריים כמו: בעציץ כי מיקום הפעולה אינו נדרש - כלומר אינו מוצרך, ולכן העציץ אינו משלים כי אם לוואי ואינו נחשב אחד מהטיעונים.
לַּפּוֹעַל נתן נדרשים שלושה טיעונים: מי נתן, מה ניתן, ולמי ניתן - להשלמת המשפט. לפיכך הפועל נתן ייקרא תלת-ערכי או טריטרנזיטיבי. לדוגמה: האיש נתן את הטבעת לאישה, כשהאיש הוא הנושא - טיעון-פועל שאינו מחושב בבחינת הערכיות, בעוד טבעת היא המושא הישיר, ואישה היא המושא העקיף ושניהם נספרים.
לעומת זאת לפי ההגדרה הישנה בה שימוש במושא ישיר מגדיר את הפועל כפועל יוצא, הערכיות נקבעת על פי מספר המושאים, שהראשון בהם הוא מושא ישיר. וכך, השימוש במושא ישיר אחד, כמו האיש גידל את הצמח יהיה חד ערכי, בהתעלמות מנושא המשפט - שהוא האיש, ובהתעלמות ממושאים נוספים אפשריים כמו: בעציץ שלא נרשמו במשפט זה. הפועל נתן יהיה תלת ערכי במשפט בעל המשמעות: האיש נתן את הטבעת לאישה, כשהאיש הוא הנושא, טיעון פועל שאינו נחשב מבחינת ערכיות, טבעת הוא המושא הישיר, ואישה היא המושא העקיף.
אתנסיוס
אתנסיוס הקדוש (ביוונית: Ἀθανάσιος, מכונה גם אתנסיוס המוֹדֶה; 296/298 - 2 במאי 373) היה אחד מאבות הכנסייה והבישוף ה-20 של אלכסנדריה. הוא החזיק בתפקיד 45 שנים (373-328), מתוכן שהה 17 שנים בגלות בחמש תקופות שונות שנגזרו עליו על ידי ארבעה קיסרים רומים. אתנסיוס פעל והשפיע רבות בתחומי תאולוגיה נוצרית והתפרסם במלחמתו נגד האריאניות.
תולדות חייו
אתנסיוס נולד באלכסנדריה או בעיר אחרת בסביבתה בתאריך לא ידוע בין השנים 296–298. על פי המשוער, הוריו היו נוצרים ואמידים דיים להעניק לו גם חינוך חילוני. עדות לכך ניתן למצוא בכתביו המוקדמים, בהם הוא מצטט את אפלטון ומשתמש בהגדרה מהאורגנון של אריסטו. כמו כן, ניכר מכתביו שהיה בקיא באסכולות פילוסופיות נוספות, במיוחד בהתפתחויות של הנאופלאטוניזם. הוא שלט ביוונית אך לא בעברית וכל ציטוטיו מהתנ"ך הם מתרגום השבעים.
לאחר מותו
אתנסיוס נקבר בעירו אלכסנדריה, אך הועבר מאוחר יותר לכנסיית סן זכריה שבוונציה. שרידים מגופתו נשמרים מאז 1973 בקתדרלת מרקוס הקדוש שבאלכסנדריה. הוא הוכרז כקדוש ויום חגו הוא ה-2 במאי, יום מותו. ב-1568 הוכרז כאחד ממורי הכנסייה הקתוליים והוא נחשב לכזה גם בכנסייה האורתודוקסית. מספר כנסיות ומנזרים בעולם קרויות על שמו, באלבניה, בולגריה, יוון, איטליה וארצות הברית.
אברהם סתיו
הרב ד"ר אברהם סתיו (נולד ב-11 בספטמבר 1986, ז' באלול ה'תשמ"ו) הוא רב, מחבר ספרים ומאמרים תורניים, ופובליציסט ישראלי. בעל דוקטורט בפילוסופיה יהודית.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לאביבה ולרב דוד סתיו וגדל בבני דרום, אנטוורפן ושוהם. למד בישיבה התיכונית דרכי נעם בפתח תקווה, בישיבת ירוחם, בישיבת הר עציון ובכולל הגבוה שעל ידה, ונסמך לרבנות. שירת בצה"ל בחיל התותחנים. סיים תואר ראשון במכללה האקדמית הרצוג, תואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (בהצטיינות יתירה). עבודת הדוקטורט שלו – תחת הכותרת "תפילת הבקשה ואופן השפעתה בפילוסופיה היהודית בספרד ובפרובנס בימי הביניים", בהנחיית פרופ' חיים קרייסל ופרופ' שלום צדיק – אושרה במרץ 2022 (אדר ב' התשפ"ב).
מלמד באולפנת נווה חנה. בעבר לימד בישיבת הר עציון, בישיבת מחנים ובמדרשת מגדל עוז.
לאורך שנים פרסם הרב סתיו מספר ספרים הלכתיים, למדניים ומחשבתיים, וכן מאמרים רבים בכתבי עת תורניים דוגמת תחומין, אסיף, צהר, אסיא, אמונת עתך, מעלין בקודש, המעין, סיני ועוד, ומאמרים אקדמיים בבמות דוגמת סידרא ו-AJS. חלק מחיבוריו כתב בשיתוף עם אביו הרב דוד סתיו.
בספרו "כחלום יעוף" הציג גישה הלכתית ורוחנית להתמודדות עם אובדן הריון. בעקבות פרסומו פעיל סתיו בתחום, כותב ומרצה. ספרו "מבית לפרוכת" הוא עיון למדני, הלכתי ורעיוני, בהלכות עבודת יום הכיפורים. בחיבורו המשותף עם אביו "אבוא ביתך" (שני כרכים), וכן במאמרים שפרסמו יחדיו בכתבי עת תורניים, הציג עם אביו שורת עיונים הלכתיים ורעיוניים הנוגעים להלכות משפחה, צניעות, מיניות ועוד. חיבורו "צמחונות יהודית" (כ-300 עמודים) מכיל שני שערים – מחשבה והלכה – בהם מתבררות שש עשרה סוגיות הנוגעות למעמד בעלי החיים ביהדות, שימוש בהם, הקרבת קרבנות, צמחונות וטבעונות, בשר מתורבת ועוד. ספרו זכה למכתבי ברכה והסכמה מאת הרבנים יעקב אריאל, אליעזר מלמד ומשה צוריאל.
היה מעורכי שיעוריו של הרב אליהו בלומנצויג על הלכות שביעית, ערך את ספרו של אביו "בין הזמנים" ואת ספרו של הרב אמנון בזק "ניצחוני בני". משמש חוקר בארגון רבני צהר וערך כמה מפרסומיו. בעבר היה מעורכי עמותת סולמות של הרב יוסף צבי רימון.
בעל מדור קבוע של ביקורת תרבות במגזין מוצש שבעיתון מקור ראשון. כן מפרסם מפעם לפעם מאמרים באתרי האינטרנט ערוץ 7, כיפה, ynet ועוד. מרבה לפרסם בחשבונו האישי ברשת החברתית פייסבוק. נכון לאוגוסט 2023 יש לו כ־9200 עוקבים, והוא נחשב לאושיית רשת בקרב הציבור הדתי-לאומי.
חיים אישיים
נשוי לבתיה, בתו הבכורה של הרב רפי פוירשטיין, ואב לשישה. במהלך תקופת אירוסיהם בשנת ה'תשס"ו חיבר עם אשתו את הקובץ התורני "בת קול" על מסכת סוטה. כן חיברו בני הזוג יחד ספר מאויר על הלכות שנת השמיטה לילדים. מתגורר בישוב גבעות שבגוש עציון.
קרוכמל
קרוכמל (או קרוכמאל; בכתיב יידי: קראָכמאַל) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי.
לווייתן (שדה גז)
המאגר התגלה בדצמבר 2010. העתודות הסבירות (ברמת ביטחון של 50%) של המאגר, הוערכו ביולי 2014 בגודל של 622.4 מיליארד מטר מעוקב (21.97 TCF). העתודות המוכחות (ברמת ביטחון של 90%) של המאגר הוערכו באותה שנה בגודל של 540 מיליארד מטר מעוקב. בפברואר 2017 הודיעו השותפות במאגר על החלטת השקעה סופית לפיתוח המאגר לתפוקה של BCM 12 לשנה.
ההחלטה למקם את אסדת הטיפול 10 קילומטרים ממערב חוף דור-הבונים הובילה למאבק אזרחי להרחקת אסדת לוויתן, אשר כשל.
ב-31 בדצמבר 2019 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "לווייתן", דרך אסדת הטיפול, למערכת ההולכה של נתיבי הגז הטבעי לישראל. בשנת 2021 נמכר מלוויתן גז טבעי בכמות של 10.7 BCM.
שותפים
ניו-מד אנרג'י נמצאת בשליטת קבוצת דלק (במישרין ובעקיפין) שבשליטת יצחק תשובה.
גילוי ופיתוח
ההערכה הראשונית לכמות הגז הטבעי במאגר הייתה כ-453 מיליארד מטר מעוקב (16 TCF). הערכות באשר לגודל המאגר המשיכו לגדול ככל שבוצעו קידוחים נוספים. העתודות הסבירות (ברמת ביטחון של 50%) של המאגר, הוערכו ביולי 2014 בגודל של 622.4 מיליארד מטר מעוקב (21.97 TCF). העתודות המוכחות (ברמת ביטחון של 90%) של המאגר הוערכו באותה שנה בגודל של 540 מיליארד מטר מעוקב.
במהלך 2012–2013 התנהל משא ומתן עם חברת וודסייד האוסטרלית על כניסתה כשותפה במאגר. העסקה בוטלה בשנת 2014, עקב מחלוקת בין החברה האוסטרלית לבין משרדי הממשלה ורשות המס.
ב-23 בדצמבר 2014 הודיע הממונה על ההגבלים העסקיים, דייוויד גילה, על נסיגתו מההסכם שגיבש עם השותפות בקידוח לוויתן על פיו שקל להמליץ לבית הדין להגבלים עסקיים להעניק לשותפות פטור מהסדר כובל. עם הכרזתו של הממונה נעצרה פעילות פיתוח מאגר לוויתן (חתימה על חוזים, הסכמי מימון וכו') עד לחתימה על מתווה הגז כשנתיים מאוחר יותר.
במהלך תקופה זו התכנסו נציגי משרדי הממשלה השונים לגיבוש מתווה ארוך-טווח וכולל שיאפשר את פיתוח מאגר הגז הטבעי שהתגלו לחופי ישראל, אלו שנמצאו ואלו שטרם נתגלו. המסגרת הרגולטורית שגובשה היוותה הסדרה חוקית וכוללת של כל פעילות חיפושי הגז והנפט בישראל, והבטיחה יציבות רגולטורית נדרשת לפיתוח פרויקטים בסדר גודל של מאגר לוויתן, וכן אפשרה למשקיעים בינלאומיים לחזור ולהשקיע בתחום האנרגיה בישראל.
מתווה הגז, אושר על ידי ממשלת ישראל במהלך דצמבר 2016, ואפשר את חידוש עבודות התכנון של פרויקט לוויתן ופיתוחו המהיר, באיחור של שנתיים.
בפברואר 2017 הודיעו השותפות במאגר על החלטת השקעה סופית לפיתוח המאגר לתפוקה של 12 BCM לשנה, כך שעד סוף 2019 תחל הזרמת גז מהמאגר.
על פי תוכניות הפיתוח שהציגו השותפות במאגר, השלב השני בפיתוח המאגר יכלול הפקה של 21-24 BCM, במועד שטרם נקבע.
עם קבלת החלטת ההשקעה החלה העבודה על פיתוח המאגר, אשר התקיימה ב-22 מדינות ברחבי העולם, כללה למעלה מ-50,000 עובדים ומעל 5 מיליון שעות עבודה.
בראשית שנת 2019 הוצבו בים רגלי אסדת הטיפול אשר ממוקמת כ-10 ק"מ מערבית מחוף דור. חלקה התפעולי של האסדה הגיע ברבעון השלישי של שנת 2019, ובמבצע הנדסי מורכב הונחה על רגלי האסדה ונעשו בה ההכנות להפקת הגז ואספקתו. אסדת הטיפול מבצעת הפרדה של הגז מנוזלים שנשאבו יחד עם הגז מבטן האדמה (קונדנסט ומי תוצר) לצורך אספקתו לצרכנים.
עלות פיתוח פרויקט לוויתן עמדה על כ-3.6 מיליארד דולר, אשר מומנו במלואם באופן פרטי על ידי השותפות במאגר. עם סיום הפרויקט הודיעו השותפות כי הצליחו לחסוך כ-160 מיליון דולר בתקציב הפיתוח הראשוני, שעמד על 3.75 מיליארד דולר.
בדצמבר 2018 נדחתה על ידי המשרד להגנת הסביבה בקשת חברת נובל אנרג'י להיתר פליטה באסדה שבה יהיו 8,852 רכיבי ציוד. החברה הגישה בקשה מחודשת לקבלת היתר פליטה ולאחר בחינתה התאפשרה הזרמת הגז בהתאם ללוחות הזמנים המקוריים.
ב-31 בדצמבר 2019 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "לווייתן" למערכת ההולכה של נתיבי הגז הטבעי לישראל.
אסדת הגז
המבנה התפעולי של אסדת הטיפול, שהורכב בטקסס ארצות הברית במשך 26 חודשים, מורכב מחמש יחידות תפעוליות שונות, שכולן הושטו דרך האוקיינוס האטלנטי והים התיכון על גבי דוברות ענק ייעודיות.
היחידות שיצאו באמצע יולי 2019 הגיעו לישראל בתחילת חודש ספטמבר 2019. מתקני התפעול שהגיעו על גבי ארבע דוברות, הוצבו באמצעות העגורן הימי הגדול בעולם, המלווה במספר כלי שיט, על רגלי האסדה שהותקנו במקומן בראשית 2019. עבודות ההקמה הסתיימו ביום שלישי ה-17 בספטמבר 2019.
בעבודות להקמת האסדה לקחו חלק חברות מ-22 מדינות בעולם, ביניהן 160 חברות ישראליות.
במבנה התפעולי של האסדה, ממוקמים מתקני התהליך לטפול בגז של האסדה, מגורי צוות העובדים, מרחבי עבודה, מנחת מסוקים וכן לפיד שיופעל רק בעת הצורך, המהווה חלק ממערכת הבטיחות והפחתת הפליטות לאוויר מהאסדה, וממוקם בקצה הזרוע (BOOM).
אסדת הטיפול בגז של לוויתן מוצבת במרחק של כ-10 ק"מ מהחוף, בעומק מים של 86 מטרים. גובהה מעל פני הים ועד למפלס העליון הוא 47 מטרים (כגובה של בניין בן 15 קומות), וזרוע האסדה מגיע לגובה של 130 מטרים מעל פני הים. אורכם של סיפוני האסדה הוא 102 מטרים ורוחבם – 80 מטרים. משקלם עומד על 38 אלף טון.
הגז הטבעי מהמאגר עבר באמצעות שני צינורות תת-ימיים בקוטר 18 אינץ', באורך של כ-120 ק"מ ישירות לאסדת לוויתן. הטיפול בגז נעשה כולו בים, והגז המטופל וקונדנסט מיוצב מוזרמים מהאסדה, באמצעות צינור כניסה צפוני שמחובר למערכת הולכת הגז הארצית של נתג"ז.
בהתאם להחלטת ועדת חוץ וביטחון בכנסת, השטח שסביב האסדה ברדיוס של כ-3 ק"מ אסור לשיט מסיבות בטיחותיות וביטחוניות.
צרכנים
מאגר לוויתן מספק גז טבעי ללקוחות בישראל ומחוצה לה.
בישראל חתמו השותפות במאגר על הסכמים למכירת גז טבעי לחברת החשמל, לכיל ובז"ן, לחברת אדלטק המקימה תחנות כוח המבוססות על גז טבעי, ועוד.
בנוסף מספק לוויתן גז טבעי ללקוחות במדינות השכנות ירדן ומצרים.
בחודש יוני 2014 נחתם מזכר הבנות בין השותפות המחזיקות בלווייתן לבין חברת בריטיש גז לייצוא 7 BCM בשנה על פני 15 שנה, למתקני הנזלת גז של החברה בטרמינל ייצוא הגז "אידקו" הממוקם בצפון מצרים. מתקן הנזלה משמש לשם הנזלת גז להובלה באוניות, לשם ייצוא גז למדינות מרוחקות, ולא לשם הספקת גז טבעי למצרים. מתקנים אלה הושבתו מפעילות עקב מחסור בגז במשק המצרי. בסך הכל במסגרת חוזה זה אמורים להימכר 105 BCM, שהם כ-20% מתוך העתודות המוכחות של לווייתן. חוזה זה טרם נכנס לתוקף והזרמת הגז מלוויתן למתקני ההנזלה טרם החלה.
בינואר 2016 נחתם חוזה לאספקת 6 BCM למשך 18 שנים עם חברת אדלטק לאספקת גז לתחנות הכוח תמר במפעל חיפה כימיקלים דרום, וסולאד באשדוד.
במרץ 2016 נחתם חוזה לאספקת 0.25-0.4 BCM לתחנת הכוח בעזה, בעלות של 50 מיליון דולר בשנה. במאי 2016 נחתם חוזה לאספקת 13 BCM גז טבעי למשך 18 שנים עם תחנת הכוח IPM שמוקמת בבאר טוביה.
בחודש ספטמבר 2016 נחתם חוזה מחייב בין שותפות לווייתן לבין חברת החשמל הירדנית (NEPCO) שהיא חברה בבעלות מלאה של ממשלת ירדן לייצוא של עד 3.5 BCM בשנה על פני 15 שנה. הגז הטבעי משמש כמקור האנרגיה העיקרי לתחנות הכוח השונות בירדן, וכ-90% מהגז הטבעי בירדן מגיע ממאגר לוויתן. בסך הכל במסגרת חוזה זה אמורים להימכר כ-45 BCM שהם כ-7% מעתודות המוכחות של המאגר. החתימה על חוזה זה היוותה עוגן מרכזי שאפשר לשותפות לקבל את המימון הבנקאי למימון פיתוח המאגר. לצורך הזרמת הגז לירדן בנתה החברה הממשלתית נתיבי הגז הטבעי לישראל צינור הולכה נוסף, רובו במימון השותפות בלוויתן, שמאפשר הזרמה למערכת הגז הירדנית בנקודת חיבור סמוך ליישוב נווה אור.
בנובמבר 2016 נחתם חוזה לאספקת 3.12 BCM גז טבעי למשך 15 שנים עם בית הזיקוק באשדוד, להפעלת מתקני הזיקוק ותחנת הכוח הפנימית.
בדצמבר 2016 נחתם חוזה לאספקת 8.8 BCM גז טבעי למשך 20 שנים עם חברת אור אנרגיות לאספקת גז לתחנת כוח אותה היא מקימה
בפברואר 2018 נחתם חוזה משמעותי עם חברת דולפינוס המצרית לייצוא גז בכמות של 3.5 BCM בשנה על פני 10 שנים. הגז מיועד להשלמת צורכי הגז במשק המצרי, בעיקר לצורכי תעשייה והמסחר. עם חתימתו הוערך היקף החוזה בכ-7.5 מיליארד דולר.
הגז למצרים יוזרם באמצעות הצינור ששימש את חברת EMG להזרמת גז ממצרים לישראל. לצורך כך חתמו חברות נובל אנרג'י וניו-מד אנרג'י ביחד עם חברת איסט גז המצרית במהלך חודש ספטמבר 2018 על הסכם לרכישת מניות בצינור EMG, שמגיע מאשקלון לתחנת קבלה באל-עריש.
בנובמבר 2018 חתמה ישראל על מזכר הבנות עם קפריסין, יוון ואיטליה בכוונה לפתח יחד צינור גז טבעי אזורי, צינור הגז איסטמד, אשר יזרים גז טבעי מלוויתן למדינות המזרח התיכון ודרכן למדינות אירופה. עלות הצינור מוערכת בכ- 7 מיליארד דולר, בשל עניין רב בפרויקט, הנציבות האירופית תרמה למעלה מ-34.5 מיליון אירו להשלמת ההכנות הטכניות, הכלכליות והסביבתיות לפרויקט.
בחודש יוני 2020 הודיעו שותפי לוויתן על השלמת פרויקט המדחסים בכניסה לצינור EMG באשקלון, שמאפשר הגדלת הייצוא למצרים לכמות מרבית של BCM 4.5 לשנה ומהווה שלב ראשון בפרויקט הגדלת תשתית ההולכה לייצוא גז למצרים. בחודש ינואר 2021 הודיעו שותפי לוויתן על חתימת הסכם עם נתג"ז במסגרתו יוקם מקטע הולכה ימי בין אשקלון לאשדוד שיאפשר הגדלת היצוא ממאגרי לוויתן ותמר למצרים לכמות מרבית של BCM 6.5 בשנה.
הערכת להפחתה עתידית של זיהום האוויר
על-פי נתוני המשרד להגנת הסביבה, הגז הטבעי הוא דלק המאובנים הנקי ביותר, והשימוש בו לייצור אנרגיה מביא לרמת פליטות נמוכה בסדרי גודל מאשר בפחם או במזוט וסולר.
ממשלת ישראל קבעה כי חיבור מאגר לווייתן למשק הישראלי יאפשר לסגור עד לשנת 2022 מחצית מכוח הייצור של תחנת הכוח בחדרה ולהחליפה ביחידות שיונעו בגז טבעי. בהמשך להחלטה זאת הודיע משרד האנרגיה כי עד לשנת 2030 תופסק לחלוטין עבודתן של תחנות הכוח הפחמיות אורות רבין בחדרה ורוטנברג באשקלון, והן ימשיכו להוות גיבוי בלבד. להערכת המשרד להגנת הסביבה ייצור חשמל מפחם גובה בכל שנה את חייהם של 234 ישראלים והנזק הכלכלי שנגרם למשק כתוצאה מהתחלואה נאמד ב-3.6 מיליארד שקל.
עתודות הגז הטבעי שנתגלו לחופי ישראל ובראשן מאגר לווייתן מאפשרים להפחית עד כדי ביטול ייצור החשמל מפחם, מעבר לרכבים חשמליים המונעים על גז טבעי דחוס (CNG) וחשמל נקי ולהפחית את שימוש התעשייה בדלקים מזהמים, וכך להפחית את זיהום האוויר בישראל בכ-60%. לפי דוח מצב משק החשמל לשנת 2021, כבר בשנת 2020 הושג יעד הפחתת הפליטות של פחמן דו-חמצני מייצור חשמל שהממשלה הגדירה ב-2015 לסוף העשור. מגמת הירידה בפליטות הפחמניות צפויה להימשך בשנים הקרובות בעקבות סגירת היחידות הפחמיות באתר "אורות רבין" והסבת יתר התחנות הפחמיות לשימוש בגז טבעי.
איכות האוויר באזור האסדה
במאי 2017 החל מאבק תושבים נגד הקמת אסדת לווייתן כ-10 ק"מ מול חוף דור-הבונים בטענה שהאסדה עלולה לסכן את בריאות התושבים, בין היתר, לזיהום אוויר מסרטן ולפגיעה בלתי הפיכה בסביבה החופית של ישראל בהינתן אפר"ן. המתנגדים, עמותת 'שומרי הבית', שלפי פסיקות בית משפט מונעים בין היתר משיקולי נמב"י (נגד מיקום בחצרי) ועמותת צלול, דורשים כי התהליך יהיה רחוק ככל האפשר בלב ים. השותפות בפרויקט מציגות נתונים לפיהם האסדה תפחית את זיהום האוויר בכלל ישראל, בין היתר באזור חוף הכרמל, זכרון יעקב, חדרה והסביבה, כתוצאה מהסבת יחידות ייצור חשמל באמצעות פחם ומזוט באתר אורות רבין לייצור חשמל מגז טבעי נקי וזול יותר. החברה להגנת הטבע, אדם טבע ודין ורשות הטבע והגנים הודיעו על תמיכתם במיקום האסדה כ-10 ק"מ מהחוף. מצה"ל, שאחראי לאבטח את האסדה, נמסר כי שיקולי ביטחון תומכים בקירוב האסדה לחוף. ביולי 2018 התבטא מנכ"ל ניו-מד אנרג'י, יוסי אבו, בנושא בניית אסדת הגז ואמר "עברנו את נקודת האל חזור".
על פי השותפות במאגר, אסדת לווייתן נבנית בהתאם לסטנדרטים הגבוהים המקובלים בעולם המערבי, תוך שימוש בטכנולוגית מיטביות במטרה להביא לשמירה המקסימלית על הסביבה. על האסדה נבנית מערכת סגורה להפחתת פליטות שמטרתה להביא לכך שהפליטות לאוויר במהלך פעילותה יהיו במינימום האפשרי, ולא יגרמו להשפעה על איכות האוויר ביבשה. המערכת תוכננה כך שרדיוס ההשפעה של האסדה על איכות האוויר יהיה מאות מטרים בלבד, וגם בו יעמדו הפליטות בתקנים. אסדת לווייתן מתוכננת כמערכת סגורה– כלומר הפרדת הנוזלים מהגז על האסדה תעשה באמצעות מערכות שמטרתן לדחוס גזים בלחץ נמוך ותאפשר לנצלם לשימוש חוזר כמקור אנרגיה במחממים שעל האסדה. בהודעה שפרסם משרד האנרגיה: "במצבים בלתי שגרתיים (כגון תקלה או בדיקות תקופתיות) ינותבו הגזים לשריפה בלפיד, כפי שנהוג בעולם כולו, ולא יגיעו לחוף. אסדת לוויתן תהיה מחויבת לעבוד אך ורק על-פי חוק אוויר נקי ולקבל היתר פליטה התואם את החוק מהמשרד להגנת הסביבה."
תהליכי בניית האסדה ותכנונה בוצעו על סמך הנחיות עקרוניות שהציג המשרד להגנת הסביבה לשותפות לווייתן, במטרה להביא לכך שעם הפעלתה היא תעמוד בתנאים שהגדיר המשרד. שורה של מודלים שבחנו את היקפי הפליטה הצפויים מאסדת לווייתן במהלך פעילות העלו שלא צפויה השפעה על איכות האוויר ביבשה. מודלים אלה נעשו בין היתר על ידי המשרד להגנת הסביבה. למסקנה זהה הגיע גם פרופ' דוד ברודאי מהיחידה להנדסת הסביבה מים וחקלאות בטכניון. מומחה לאפידימיולוגיה סביבתית, פרופ' מיכה ברחנא, מי שכיהן בתפקיד רשם הסרטן במשרד הבריאות, קבע בחוות דעת שהכין לבקשת המועצה האזורית חוף כרמל כי לא צפויה השפעה על בריאות התושבים באזור כתוצאה מהפעלת האסדה.
ווטרס (מכתש פגיעה)
מכתש ווטרס הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של מוזיקאי הבלוז האמריקאי מאדי ווטרס. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-2012.
מבצע הנחשול
מבצע הנחשול (באנגלית: The Surge; נודע גם בשם Troop Surge), היה חלק ממלחמת עיראק, מבצע צבאי אמריקאי לתגבור הכוחות הצבאיים בעיראק בשנת 2007. המבצע החל על רקע הסלמה מתמשכת במלחמת האזרחים במדינה והתגברות פעילותן של מיליציות אסלאמיסטיות ברחובות הערים בה. רקע נוסף היה התגברות המחלוקות בארצות הברית בנוגע להמשך הנוכחות בעיראק לקראת הבחירות של 2008. האסטרטגיה שעמדה מאחורי המבצע הייתה תוצאה של התייעצויות נרחבות שביצע הנשיא בוש עם גורמים מקצועיים בצבא האמריקאי, בחוגי הממשל האמריקאי ובמכוני מחקר וחוקרים נאו קונסרבטיבים. מי שפיקד בפועל על יישום המבצע היה הגנרל דייוויד פטראוס שמונה לשמש כמפקד הכוח הרב לאומי בעיראק במהלך המבצע.
הרקע למבצע
הצורך בתגבור כוחות בעיראק אחרי כארבע שנים של נוכחות צבאית אמריקנית במדינה ובעיצומה של מלחמת אזרחים, נבע משילוב של סיבות מקומיות-עיראקיות ושל סיבות פנים-אמריקניות. ברחובות עריה של עיראק הוסיפה להשתולל, זו השנה הרביעית ברציפות מלחמת אזרחים אכזרית שאיימה להכשיל את המאמץ האמריקני לכונן מדינה חדשה ויציבה בעיראק. שנת 2006 הייתה השנה שבה נפל מספר הקורבנות הגדול ביותר מאז הפלישה האמריקנית למדינה ובחודשים האחרונים של שנה זו נרשם גידול משמעותי במספר ההרוגים החודשי, לרמות חסרות תקדים. ההסלמה המשמעותית בפעילות האלימה מצד ארגוני הטרור, ובעיקר מצד ארגון אל-קאעדה, העלייה התלולה במספרי האזרחים ההרוגים לצד עלייה במספרי ההרוגים בשורות הצבא האמריקני, אוזלת היד של הרשויות העיראקיות ותחושת ההתרופפות בשליטה האמריקנית על הנעשה במדינה, הובילו כולם להבנה אמריקנית כי יש לחתור להכרעה של ארגוני הטרור ולייצוב המצב בעיראק במטרה לאפשר את נסיגת הכוחות במדינה. תחושה זו לובתה בשיח פנים-אמריקני ער על עצם ההצדקה לנוכחות האמריקנית ארוכת השנים בעיראק ועל הנכונות להמשיך ולהקריב קורבנות לטובת חזון שמראשיתו היה מעורפל ובמציאות של שלהי שנת 2006 היה נראה כמוביל לכישלון. סנאטורים דמוקרטים תבעו להסיג את הכוחות האמריקניים מעיראק ולאור ההסלמה במלחמת האזרחים במדינה ובחירות אמצע הקדנציה שהתקיימו בארצות הברית באותה שנה, הצטרפו לדעתם גם מספר גדל והולך של סנאטורים רפובליקנים.
פיתוח האסטרטגיה
לנשיא ארצות הברית ג'ורג' ו' בוש הוצגו מספר דוחות ותחזיות על מנת להעריך האם ואיך תוביל התערבות צבאית אמריקנית לניצחון הממשל העיראקי על מתנגדיו תוך הצגת התמונה הכוללת ביותר של המצב הצבאי, הכלכלי, החברתי והפוליטי בעיראק. בינואר 2005, הגישה האוניברסיטה לביטחון לאומי לממשל האמריקני תחזית לבחירות העיראקיות המבוססת על תוכנת הניבוי הפוליטי"סנטוריון", במטרה לעזור לממשל לקבוע אילו מבין הסיעות בעיראק יתמכו בבחירות. הדוח קבע כי הגדלת הכוח הצבאי בעיראק תעלה את תחושת הביטחון בקרב אזרחים עיראקים לקיים בחירות דמוקרטיות. כמו כן, הנשיא בוש הסתייע במגוון קבוצות מחקר כדי להבין את הדרך הטובה ביותר להשגת התוצאות המבוקשות. בין היתר, ציין אחד הדוחות כי אין די בהתערבות צבאית לוחמנית גרידא, אלא ההתערבות צריכה להיות מעטפת לצבא העיראקי במלחמתו מול ארגוני הטרור ולא בהכרח פעולות ממשיות של צבא ארצות הברית אל מול אותם ארגונים.
בוש נפגש עם מומחים רבים כדי לקבל את עצתם לגבי פעילות נוספת בעיראק. חלקם היו גנרלים וחלקם אקדמאים, אך לכולם הייתה את אותה הדעה, לא צריך לשלוח עוד חיילים לעיראק. לעומתם, מומחים מובילים מה-CIA העריכו כי דווקא הימצאות כוחות ארצות הברית בשטחי עיראק, היא המפתח ליציבות. בדצמבר של 2006 נפגשו בוש וסגנו דיק צ'ייני עם קציני המטות המשולבים כדי לדון איתם על אפשרויות שונות לגבי ההתנהלות בעיראק. עיקרי הדברים היו חיזוק הצבא העיראקי ומאמץ אמריקני לשיקום כלכלי ופיוס מדיני. הקצינים הבהירו כי התערבות מלחמתית של הצבא האמריקני לא תביא לפתרון אלא רק למשיכת זמן. הגנרל ג'ורג' קייסי, ששימש כמפקד הכוח הרב-לאומי בעיראק סקר את המשך פעילותה של ארצות הברית בעיראק, ועיקרי דבריו היו הגדלת צוותי האימון האמריקניים כדי להכשיר את הצבא העיראקי להילחם בארגוני הטרור ובראשם אל-קאעדה תוך חיזוק הביטחון בגבולות עיראק והגנה על כבישים מהירים ועל צירים חשובים להבטחת מעבר בטוח של הכוחות האמריקניים בתוך המדינה.
רוב היועצים האמריקנים לבוש, הן הצבאיים, הן המדיניים והן האקדמאים סברו כי התועלת העיקרית של הגדלת מספר חיילי הצבא האמריקני במאמץ המלחמתי נגד ארגוני הטרור בעיראק לא תהיה בלחימה במערכה עצמה, אלא יותר בהכשרה ובאימון של צבא עיראק, תוך עזרה כלכלית, פוליטית וחברתית לאזרחים ולממשל העיראקי.
ההכרזה על המבצע ונאום מצב האומה 2007
בהכרזה מיוחדת ששודרה בטלוויזיה האמריקנית בתאריך 10 בינואר 2007, הכריז הנשיא בוש על מבצע תגבור הכוחות בעיראק ופירט את יעדיו: "אמריקה תשנה את האסטרטגיה שלה כדי לעזור לעיראקים להוציא לפועל את המבצע שלהם להפסקת האלימות העדתית ולהביא ביטחון לתושבי בגדאד. הדבר ידרוש הגדלה של סדר הכוחות האמריקני במדינה ולכן אישרתי את הצבתם של למעלה מ-20,000 חיילים אמריקנים נוספים בעיראק. רובם המכריע, בהיקף של חמש חטיבות, ייפרסו בבגדאד".
כשבועיים לאחר מכן, בתאריך 23 בינואר, העניק הנשיא בוש את נאום מצב האומה שלו לשנת 2007. בנאומו הסביר בוש את משנתו בדבר המבצע החדש בעיראק, שאותו כינה עדיין "דרך חדשה קדימה בעיראק" (A new way forward in Iraq): "כדי להתקדם לעבר המטרה, על ממשלת עיראק לשים סוף לאלימות העדתית בבירתה, אבל העיראקים עדיין לא מוכנים לעשות זאת בעצמם, אז אנחנו פורסים תגבורת של למעלה מ-20,000 חיילים ונחתים נוספים בעיראק. רובם המכריע יגיע לבגדאד, שם יסייעו לכוחות העיראקים לפנות ולאבטח שכונות, ולשמש כיועצים שישובצו ביחידות צבא עיראק. העיראקים יובילו וכוחותינו יסייעו להם לאבטח את העיר תוך רדיפה אחר המחבלים, המורדים וחוליות המוות המשוטטות. אל מחוז אל-אנבאר, שבו התקבצו מחבלים של אל-קאעדה ושכוחות מקומיים בו החלו להפגין נכונות להילחם בהם, אנחנו שולחים עוד 4,000 נחתים אמריקנים, שקיבלו שקיבלו פקודות למצוא את המחבלים ולחסל אותם. לא גירשנו את אל-קאעדה מהמקלט הבטוח שהיה להם באפגניסטן רק כדי לאפשר להם להקים מקלט בטוח חדש בעיראק החופשית".
תגובה הציבור האמריקני למבצע
סקר שנערך בקרב אזרחי ארצות הברית מצא כי "יש חוסר הסכמה נרחב עם ממשל בוש בנוגע לפתרון המוצע שלו, וגוברת הספקנות שארצות הברית קיבלה את ההחלטה הנכונה ביציאתה למלחמה מלכתחילה". ב-18 בינואר פרסם הלוס אנג'לס טיימס המזוהה עם המפלגה הדמוקרטית סקר של בלומברג שאמר ש-60% מהנשאלים התנגדו לעלייה בכוחות, 51% רצו שהקונגרס ינסה למנוע מבוש לשלוח חיילים נוספים, ו-65% לא ראו בעין יפה את הטיפול של הנשיא במלחמה. בינתיים, סקר של פוקס ניוז, המזוהה עם המפלגה הרפובליקנית, דיווח כי בין 36% ל-59% מהאמריקנים התנגדו לשליחת חיילים נוספים לעיראק.
שינויים בכוח אדם
בעקבות הכרזת המבצע, החליט ממשל בוש על מספר שינויים בכוח האדם בממשל האמריקני ובמערך הצבאי והמדיני שלו. שינויים אלו נבעו הן מצד בוש עצמו והן מצד בעלי התפקידים הרלוונטיים בממשל האמריקני כאשר לכולם מכנה משותף – חוסר שביעות רצון מתפקודם, ואי התחשבות בדעתם בנושא מבצע "הנחשול". השינויים במערך הצבאי קרו במהלך 2007. המרכזיים שבהם היו - הוספת חטיבות חדשות בעיראק כאשר רוב החטיבות, אלו שהיו ואלו שהתווספו נפרסו מסביב לבגדאד. כמו כן התווספו כ-4000 נחתים למחוז אל-אנבאר שהיה מזוהה כבסיס התמיכה של אל-קאעדה. עד יולי 2007, אחוז הצבא החיצוני שנפרס בעיראק ובאפגניסטן היה כמעט 30%. כמו כן, אחוז חיל הנחתים בעיראק ואפגניסטן היה 13.5%.
פעולות
התוכנית החלה עם מבצע גדול לאבטחת בגדאד, בשם הקוד מבצע "פַרְד אל-קאנוּן" (מבצע השלטת החוק), שיצא לדרך בפברואר 2007. אולם, רק באמצע יוני 2007, עם הפריסה המלאה של 28,000 החיילים האמריקנים הנוספים, מאמצי הסיכול העיקריים הצליחו לצאת לדרך במלואם. מבצע "רעם פנטום" החל ברחבי עיראק ב-16 ביוני, עם מספר פעולות נגד מורדים במחוזות דיאלא, ואל-אנבאר ובדרום בגדאד.
כדי ליישם אסטרטגיה זו, רוכזו כוחות באזור בגדאד שאירועי האלימות בה היוו 50% מכלל אירועי האלימות בעיראק. בעוד שבעבר, הכוחות האמריקניים בודדו עצמם מהעיראקים באמצעות שיכון חייליהם בבסיסי הפעלה קדמיים גדולים הרחוקים ממרכזי אוכלוסייה, במהלך המבצע שהו החיילים האמריקנים בקרב האוכלוסייה העיראקית, ופעלו ממוצבי ביטחון משותפים (שכונו Joint Security Stations, או בראשי תיבות JSS, שמוקמו בתוך בגדאד).
שיטה נוספת להשיג שיתוף פעולה הייתה באמצעות תשלום למקומיים, כולל מורדים לשעבר, במטרה שישתפו פעולה עם כוחות הביטחון המקומיים. מורדים סונים לשעבר נשכרו על-ידי הצבא האמריקני כדי להפסיק את שיתוף הפעולה עם אל-קאעדה ולהתחיל להילחם נגדם. התנועה החשובה ביותר במלחמה נגד אל-קעאדה הייתה תנועת ההתעוררות העיראקית (א-סחווה). תנועה זו, שהורכבה מבני שבטים סוניים, הסכימה לתפישׂות האמריקניות, כמו הפחתת האלימות בעיראק באמצעות מיגורו של ארגון אל-קאעידה. האמריקניים כי הדרך הטובה ביותר לנצח את אל-קאעדה בעיראק היא לחפש שותפות עיראקית פנימית, הם החלו לממן ולאמן את תנועת ההתעוררות עד כדי הצלחה היסטורית במחוז אל-אנבאר.
מצב ביטחוני
בחודשים הראשונים של המבצע דווקא גברה האלימות ברחובות עיראק. עם זאת, עד סתיו 2007, המצב הביטחוני במדינה השתפר באופן משמעותי. מקרי המוות בשורות צבא ארצות הברית ירדו משיא של 126 הרוגים במאי 2007 ל-23 הרוגים בדצמבר, ובמהלך התקופה שלאחר המבצע (יוני 2008 עד יוני 2011), עמד הממוצע החודשי על פחות מ-11. במאי 2007 נהרגו בלחימה למעלה מ-1,700 אזרחים עיראקים, לעומת כ-500 בדצמבר. מיוני 2008 עד יוני 2011 עמד הממוצע על כ-200 אזרחים עיראקים הרוגים.
בעוד שפטראוס ייחס את המבצע כסיבה לירידה באלימות, ניתן לייחס את הירידה גם לפקודת הפסקת האש שניתנה על-ידי המנהיג הדתי העיראקי מוקתדא א-סדר ב-29 באוגוסט 2007. הוראתו של א-סדר לחדול אש למשך שישה חודשים, הופצה בין נאמניו בעקבות מותם של יותר מ-50 שיעים במהלך הזיארה בערים הקדושות יום קודם לכן.
באוגוסט 2007, ארגון ההגירה הבין-לאומי וארגון הסהר האדום העיראקי ציינו כי עיראקים נוספים ברחו מאז הגדלת הכוחות. ביוני 2008 דיווח משרד ההגנה האמריקני כי "המגמות הביטחוניות, הפוליטיות והכלכליות בעיראק ממשיכות להיות חיוביות; עם זאת, הן נותרות שבריריות, הפיכות ולא אחידות".
מערכת פוליטית וכלכלית
משרד חובת הדיווח של ממשלת ארצות הברית (GAO) דיווח ב-2 בספטמבר 2007 שממשלת עיראק עמדה רק בשלושה מתוך שמונה עשר הקריטריונים שקבע הקונגרס האמריקני ביוני 2006. דוח נוסף של GAO קבע שממשלת עיראק לא עמדה ב-11 מתוך 18 הקריטריונים נכון ל-30 באוגוסט 2007. ב-14 בספטמבר, סקר הבית הלבן דיווח על התקדמות "משביעת רצון" ב-9 מתוך 18 הקריטריונים. כמו כן, בדוח של שגרירות ארצות הברית בבגדאד, שניתן לקונגרס במאי 2008 ופורסם ב-1 ביולי, נאמר כי ממשלת עיראק עמדה ב-15 מתוך 18 הקריטריונים הפוליטיים שנקבעו לה. ה"ניו יורק טיימס" הצהיר ב-13 במאי כי "נראה שאף אחד בוושינגטון לא מסכים לגבי המשמעות של התקדמות בפועל, או איך בדיוק יש למדוד התקדמות כזאת".
סונגסן גמפו, קיסר טיבט
סוֹנְגסֶן גָמְפוֹ (בטיבטית: སྲོང་བཙན་སྒམ་པོ, במנדרינית: 松贊干布; 557–649) היה מייסדה והקיסר הראשון של האימפריה הטיבטית, שימש הראשון להביא את בשורת הבודהיזם לטיבט (מה שלעתיד יתפתח לתוך בודהיזם טיבטי) בעת רוב תושבי האזור האמינו לדת הבון, הקים את העיר להסה ושימש אחד מהאבות המייסדים לאומה הטיבטית.
שנותיו הראשונות
סונגסן גמפו נולד כבנו ויורשו של, מלכה ה-32 במספר של ממלכת טיבט, ממלכה צנועה שישבה מסביב לאזור דרום-מזרחית ממרכז טיבט של היום. סונגסן גמפו השתייך ל, שושלת מיתולוגית ששלטה בטיבט.
שנת עלייתו לכס, 618, היא השנה בה נוסדה האימפריה הטיבטית וסונגסן גמפו היה לקיסר הראשון שלה, כמו כן למלך הטיבטי ה-33 לשושלת יארלונג.
במסגרת נישואים פוליטיים נע סונגסן גמפו אל נפאל, שם פגש את דת הבודהיזם ואימץ אותה לעצמו. בשובו הביא מספר אוצרות ומתנות מצפון תת-היבשת ההודית ובהם תמונה של גאוטמה הבודהה אשר למענה בנה את ארמון פוטאלה בעיר להסה והפך אותה למרכז שלטונו ואת הארמון מקום מושבו.
סונגסן גמפו ידוע כמלך הדהרמה הראשון (Dharma king), מתוך שלושה כאלה, שהציגו את הבוזהיזם בטיבט. בתקופת מלכותו הבודהיזם קיבל את האחיזה שלו בטיבט. עד שהבודהיזם בטיבט התערבב עם דת הבון ויצר את הבודהיזם טיבטי - הדת שעד היום שולטת בטיבט.
אימפריה
בינתיים כבש גמפו את רכס הרי ההימלאיה ואת כלל הרמה הטיבטית (במפה של היום התפרשה האימפריה על המחוז הטיבטי, צ'ינגהאי, נפאל וחבל קשמיר). היחידים שעצרו את גמפו היו המעצורים הטבעיים: מדבר טקלה מקאן, ההימאלאיה, הינדו-כוש, מדבר גובי ויער הגשם בחבל יונאן ומיאנמר.
מותו וירושה
סונגסן גמפו נפטר ככל הנראה בשנת 649 או 650.
ישנה מחלוקת לגבי יורשו של סונגסן גמפו כקיסר טיבט, ייתכן שהיורש היה בנו היחיד,, וייתכן שהיורש היה נכדו, מאנגסונג מאנגטסן (בנו של גונגסונג גונגטסן). לא ידוע אם גונגסונג גונגטסן באמת שלט כקיסר, ולכן לרוב נהוג להחשיב את מאנגסונג מאנגטסן כיורש של סונגסן גמפו והקיסר השני של האימפריה הטיבטית.
תרזה פודרובנה רייס
תרזה פודרובנה רייס (באנגלית: Teresa Feoderovna Ries; 1874 – 1950) הייתה פסלת וציירת יהודיה אוסטרית, ילידת רוסיה.
קורות חיים ועבודה
תרזה רייס נולדה ברוסיה למשפחה יהודית. למדה בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. היא גורשה מכיוון שהפגינה חוסר כבוד כלפי פרופסור באחד משיעוריה.
במסקווה תרזה רייס התחתנה, איבדה ילד והתגרשה עוד כשהייתה נערה.
היא עברה לווינה בגיל 21, שם יצרה את "המכשפה", פסל של אישה עירומה שקוצצת את ציפורני הרגליים שלה, ב"בית האמנים" בווינה. פסל זה משך את תשומת ליבו של הקייזר פרנץ יוזף הראשון, והיא עד מהרה זכתה לפרסום בכל רחבי וינה. בתערוכה הזאת השתתף גם גוסטב קלימט, חבר פעיל בתנועת הזצסיון הווינאי, שביקש ממנה להציג יחד איתם. היא פנתה אל אדמונד הלמר שיהיה המנטור שלה. בהתחלה הוא סירב ואמר כי "אין טעם ללמד נשים מאחר שהן ממילא יתחתנו". הלמר בסופו של דבר התרצה ועזר לה להציג את עבודותיה ולקבל עבודות.
בשנת 1900 הציגה רייס בתערוכה העולמית בפריז וביריד העולמי בשנת 1911 בטורינו בהזמנת רוסיה ואוסטריה. הנסיך אלויס מליכטנשטיין הציע לה להשתמש בסוויטת חדרים לצד גלריית התמונות שלו כסטודיו.
לדברי מבקר האמנות קרל קראוס, "התערוכות שלה זכו לפרסום רב מדי". רייס פרסמה את זיכרונותיה "שפת האבן" בשנת 1928.
בשנת 1938 היא פונתה מהגלריה וממרחבי הסטודיו שלה בגלל מדיניות הנאצית.
היא המשיכה לעבוד בווינה עד 1942 ואז היגרה ללוגאנו, שווייץ.
ביירון מאן
ביירון מאן (באנגלית: Byron Mann; נולד ב-13 באוגוסט 1967) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי יליד הונג קונג.
ראשית חייו והשכלה
מאן נולד בהונג קונג הבריטית. הוא דובר אנגלית וקנטונזית. מאן למד בבית הספר לבנים "Diocesan", בנים בהונג קונג, שם היה פעיל בתיאטרון קהילתי כשחקן וגם ככותב. לאחר סיום לימודיו, עבר מאן לקליפורניה.
מאן סיים תואר בפילוסופיה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר שסיים את לימודיו ביירון למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דרום קליפורניה (USCֹׁׂ) אך יצא לשנת שבתון לאחר השנה הראשונה ללימודיו. הוא שב להונג קונג, ושם קיבל תפקיד בסרט הטלוויזיה "Last Flight Out". הוא חזר ללוס אנג'לס, סיים את לימודי המשפטים ב-USC, עבר את מבחני הלשכה בקליפורניה, והמשיך לשחק במשרה מלאה.
קריירה
ב-1994 החלה קריירת המשחק של מאן. מאן כיכב בסרטים כמו "צדק אדום" ו-"המשחית", ובסדרת הטלוויזיה מלאך שחור, וגם השתתף בסרטים " אישה חתול " ובסרט הטלוויזיה "בלתי מנוצחת ". הוא שיחק בסרט "סטריט פייטר" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם בסרט המבוסס על המנגה "Crying Freeman".
בשנת 2012, מאן כיכב לצד ראסל קרואו ולוסי לו בסרט "האיש בעל אגרופי הברזל".
בשנת 2015, מאן הופיע בסרט מכונת הכסף, סרט עלילתי בבימויו של אדם מקיי, לצד בראד פיט, כריסטיאן בייל, ראיין גוסלינג וסטיב קארל. הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה גיהנום על גלגלים של רשת AMC.
ביוני 2018, פורסם כי מאן לוהק לתפקיד הרגיל של הדוד שש בסדרת נטפליקס, המתנקשים.
ב-12 בנובמבר 2021 פורסם כי מאן לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הרכש החדש.
חיים אישיים
מאן מתעניין בספורט, בעיקר טניס וגולף. הוא שיחק טניס באופן מקצועי, עד לגילאי 16, בהונג קונג. הוא גם מתרגל וושו, והוא מציג את כישוריו במספר סרטים בהם "המשחית" ו-"סטריט פייטר".
מאן שולט באנגלית, קנטונזית ומנדרינית, ודובר קצת תאילנדית לאחר שלמד זאת עבור תפקידו בסרט "זר בגן עדן" משנת 2013.
פרסים ומועמדויות
בשנת 2016, מאן היה מועמד לפרס מייפל הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה ששודרה בארצות הברית על תפקידו בסדרה "גיהנום על גלגלים".
רחלי קרוט
רחלי קרוט (נולדה ב-26 במאי 1980) היא עיתונאית קולינריה, בלוגרית, אשת דיגיטל ויזמית ישראלית. בעלת מדור שבועי קבוע במוסף זמנים+ של ידיעות אחרונות ומנהלת את בלוג האוכל "קרוטית", אתר המתכונים לילדים "צוציקים", אתר התוכן "SUPERGOOD" ואתר המלצות הקנייה "YOOO".
במקביל לפעילותה בנכסי הדיגיטל האישיים שהקימה, היא מנהלת את תחומי הפרסום והתוכן, לצד תחומי הסושיאל והקהילה, בחברות קולינריה מסחריות מהגדולות במשק.
ביוגרפיה
קרוט, הבכורה מבין שלושה אחים, נולדה בעיר בת-ים ובגיל 14 עברה להתגורר בראשון לציון, בה היא מתגוררת עד היום. למדה בתיכון אורט מלטון בבת-ים, במגמת אמנות ועיצוב, שירתה בחיל האוויר ולמדה לתואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת בר-אילן.
קריירה
בשנת 2008 החלה את דרכה המקצועית ככתבת ולאחר מכן כעורכת ראשית של מדור האוכל באתר nana10.
זעמן אוכפים
זַעֲמַן אֻכָּפִים (שם מדעי: Platyceps rogersi) הוא נחש השייך למשפחת הזעמניים. אורכו עד מטר, ונפוץ בעיקר בסביבה מדברית. זהו נחש פעיל יום שאינו ארסי.
רחלי קרוט
קריירה
בשנת 2013 הקימה את מיזם האוכל FOODPAGE בשותפות עם אורי לנדא, אייל גרינברג ואבי בר. מיזם שנמכר לאחר כ-3 שנים.
זעמן אוכפים
תיאור
זעמן אוכפים הוא נחש בגודל בינוני המגיע באורכו עד מטר ולמשקל של כ-220 גרם, כאשר הגודל הנפוץ לנחש זה קטן יותר. ראשו החום רחב מהצוואר במעט, עיניו ואישוניו עגולים וסביבן כתמים צהבהבים. צבע גופו אפור צהבהב, ועל גבו שורת כתמים רוחביים חומים המופרדים זה מזה המזכירים אוכף, ומכאן שמו העברי של הנחש - זעמן אוכפים. בין כתמים חומים אלו רווחים בהירים. כתמים חומים אלו מתבהרים ככל שמתקרבים לזנב הנחש, ובאזור הזנב עצמו אין כתמים כלל. כאשר הנחש נע במהירות נוצרת דוגמה מטושטשת מכתמי גבו המקשה על זיהוי מיקום הראש. כאשר מאוים זוקף במעט את ראשו בצורת S, וינסה להימלט או יתגונן בנשיכות אשר אינן חזקות במיוחד. לא ידוע הרבה על רביית נחש זה, זהו נחש המטיל ביצים ולא ולדות חיים, הטלת כ-5 ביצים מוארכות מתרחשת בחודש יולי. זעמן אוכפים פעיל ביום, ובימי הקיץ יהיה פעיל גם בלילה.
רחלי קרוט
קריירה
קרוט היא בעלת הבלוג הקולינריה "קרוטית", מהבלוגים הגדולים בישראל, אותו הקימה בינואר 2017. חודשיים לאחר מכן, הצטרפה לצוות ההקמה של מיזם הקולינריה "Foody" ושימשה כעורכת הראשית במשך שנתיים.
בשנת 2018 החלה לכתוב את מדור האוכל בזמנים+ של ידיעות אחרונות שם היא כותבת עד היום ובמקביל השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "מתכון מנצח" ששודרה בערוץ 13.
זעמן אוכפים
תפוצה
תפוצת זעמן אוכפים באזורים מדבריים בצפון מזרח אפריקה, מלוב ועד מצרים, ומשם ממשיך לאסיה עד עיראק וערב הסעודית. תפוצתו בישראל באזורים המדבריים בצפון הנגב וכן סביב ים המלח צפונה עד יריחו. זעמן אוכפים הוא נחש שוכן קרקע, באזור אדמת הלס ואדמת טרשים, מצוי מתחת לאבנים, בין סדקים וכן בוואדיות.
רחלי קרוט
קריירה
בשנת 2018 הקימה אתר מתכונים לילדים בשם "צוציקים" ואתר תוכן וקולינריה בתחום ה-Wellness שנקרא "SUPERGOOD".
זעמן אוכפים
תזונה
זעמן אוכפים ניזון בעיקר מלטאות קטנות כגון ישימונית מצויה שאותן הוא נוהג לשלוף מתחת לאבנים, וייתכן שניזון גם מחרקים שונים. את טרפו הוא יצוד באופן אקטיבי בשטחים הפתוחים. בצפון אפריקה נצפה כאשר טורף צפרדעים וקרפדות. בשבי ניזון גם מעכברים.
רחלי קרוט
קריירה
קרוט היא הבעלים של אתר "YOOO" המציע כתבות, המלצות ומדריכי קנייה, אותו הקימה ביחד עם שי גיסין בשנת 2019.
בשנת 2020 הוציאה את חוברת המתכונים "תוצרת בית", ביחד עם ישראל אהרוני, עומר מילר, אפרת ליכטנשטט ותמרה אהרוני.
קריית המודיעין
קריית המודיעין היא בסיס צבאי בסמוך לפארק התעשייה עומר שבנגב. זהו מתחם מרוכז של מרבית יחידות אגף המודיעין בצה"ל, שמצוי בשלבי הקמה ועתיד לפעול החל משנת 2026, כחלק מתוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב.
הקמה
באפריל 2018 השלימה מערכת הביטחון, בראשות שר הביטחון אביגדור ליברמן, את ההכנות לפרסום המכרז.
במאי 2018 פורסם המכרז להקמת הקריה, ובין היתר פורסם גם שחמש הקבוצות שמתמודדות בשלב המכרזי הן אלקטרה ומנרב, שיכון ובינוי, אפריקה ישראל, שפיר ואשטרום. מלבד זאת ציין משרד הביטחון כי סוגיית התחבורה של הבסיס תהווה תנאי לאכלוסו. חרף ההודעה של משרד הביטחון בדבר התחבורה לבסיס, טען משרד האוצר שאין זה כדאי כלכלית להשקיע בין 2.4 - 3 מיליארד שקל לקו רכבת שישרת רק כ-1,500 חיילים.
במאי 2020 פנה ראש עיריית באר שבע, רוביק דנילוביץ' לממשלה בבקשה להוציא לפועל את התוכנית להעברת הקריה לאזור הנגב.
ב-2 ביולי 2020 הנחה שר הביטחון בני גנץ לקדם את העברת קריית המודיעין לנגב.
ב-13 ביולי 2020 פורסם כי חברת שיכון ובינוי זכתה במכרז PFI להקמת קריית המודיעין, והיא זו שתממן, שתתכנן, שתקים, שתתפעל ושתתחזק את הקריה למשך 26 שנים, בעלות כוללת של כ-11 מיליארד שקל, מתוכם כ-5 מיליארד שקל המיועדים להקמת הקריה החדשה.
ב-10 באוגוסט 2020 הודיעה שרת התחבורה מירי רגב על הקמת קו רכבת מגוש דן לקריית המודיעין ועל תכנון של קו רכבת קלה מבאר שבע לקריית המודיעין. לקריית המודיעין צפויה נגישות תחבורתית טובה בגלל שהבסיס נמצא בסמוך לכביש 6 ולכביש 60. נכון ל-2023 מוקם מחלף קריית המודיעין שעם סיומו יהיה הכניסה הראשית לבסיס.
ב-29 בנובמבר 2021 חתמו משרד הביטחון וחברת "הקמפוס - הקריה למודיעין, פענוח וסייבר בע"מ", חברה ייעודית בבעלות של שיכון ובינוי, על הסכם הזיכיון להקמת קריית המודיעין.
לפי התוכניות הקריה תשתרע על שטח של 2,500 דונם, והחל משנת 2026 יעברו אליה מרבית יחידות אגף המודיעין - כ-12,000 משרתים, מתוכם כ-5,000 משרתי קבע. האכלוס צפוי להסתיים בשנת 2028.
ב-1 בפברואר 2022 מינה ראש אמ"ן אהרון חליוה את אל"ם ק' לתפקיד ראש מנהלת המעבר לנגב.
יחידות הקריה
מרבית יחידות אגף המודיעין עתידות להיות מועתקות לקריית המודיעין בנגב. ואלו חלקן:
עונת 2020/2021 בליגת העל הבריטית
עונת 2020/2021 בליגת העל הבריטית היא העונה ה-34 של ליגת העל הבריטית בכדורסל.
לאחר שהעונה הקודמת בוטלה עקב מגפת הקורונה, הוחלט שהמשחקים בעונה הזו יערכו ללא קהל.
מתכונת
בתחרות משתתפות 11 קבוצות.
העונה הסדירה
כל קבוצה משחקת נגד כל קבוצה 3 פעמים (30 מחזורים) המנצחת היא אלופת העונה הסדירה.
הפלייאוף
השלב הראשון בפלייאוף הוא שלב ההצלבה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי וכך הלאה), הסדרה נערכת במתכונת של שתי משחקים ואם כל קבוצה ניצחה פעם אחת אז מי שניצחה ביותר נקודות, כל המשחקים בפלייאוף חוץ מהגמר הם במתכונת הזאת הגמר הוא משחק נוקאאוט.
קבוצת
הקבוצות המשתתפות העונה הן: לסטר ריידרס, ניקאסל איגלס, לונדון ליונס, בראון שפליד שארקס, צ'שייר פיניקס, פלימות' ריידרס, מנצ'סטר ג'איינטס, ווסטר וולבס, בריסטול פליירס, סארי סקורצ'ס, גלאזגו רוקס.
שלב ההצלבה
לסטר ריידרס-בריסטול פליירס
פלימות' ריידרס-ווסטר וולבס
ניוקאסל איגלס-בראון שפילד שארקס
חצאי הגמר
לונדון ליונס-פלימות' ריידרס
תל גיבורים (בני ברק)
תל גיבורים היא שכונה במערב העיר בני ברק. רבים מזהים את השכונה כחלק משכונת פרדס כץ.
השכונה גובלת בכביש 481 וברחוב טבריה בדרום, רחוב בן-גוריון (מודיעין) במערב, ורחובות הרצוג, אבוחצירא, שלמה בן יוסף ודב גרונר במזרח, ורחוב הירקון בצפון.
היסטוריה
שכונת תל גיבורים ממוקמת על חורבות הכפר הערבי ג'מאסין א-שרקי. בשנות ה-40 התיישבו באזור הכפר יהודים אמידים מאוסטריה וגרמניה, שרכשו כמה עשרות דונמים ובנו בצד הכפר הערבי וילות שהשקיפו על נחל הירקון.
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין כי 54 דונם מאדמות הכפר נמצאו בבעלות יהודית, עם זאת אין תיעוד על תושבים יהודים שהתגוררו בכפר. במלחמת העצמאות ננטש הכפר הערבי ומיד לאחר המלחמה הוקמה השכונה. השכונה הוקמה על ידי הסתדרות עובדים לאומית עבור חבריה מתל אביב. ההחתמה לבתים בשכונה החלה בשנת 1945 וביולי 1947 הוגרלו המגרשים. באוקטובר 1947 עלו הכלים ליישור המגרשים. מקימי השכונה, אנשי האצ"ל והלח"י נתנו לה את השם "תל גיבורים".
לאחר מלחמת העצמאות נכנסו עולים להתגורר בבתי הכפר הערבי שמצפון לשכונה. בשנות ה-50 הוקמה מצפון לשכונה מעברת בני ברק שבהמשך הוקמו בה שיכונים שנקראו שיכון עממי והיא קלטה עולים רבים מצפון אפריקה.
שנות ה-60 נוספו לה בתים פרטיים רבים. בשנות השמונים עברה השכונה פרויקט שיקום שכונות והפכה משיכון עולים לשכונה משופצת ומטופחת. גם בטווח הארוך הביא הפרויקט לשינוי תדמיתי לשכונה שפירותיו ניכרים עד היום.
בשנות ה-90 קלטה השכונה עולים רבים מחבר המדינות, שכן היותה קרובה לאזור מוסכים אפשר לה לשמור על רמת מחירים נמוכה ביחס למיקומה במרכז גוש דן.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה זליגה של תושבים חרדים לשכונה.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה בנייה מואצת של מגדלי משרדים וגורדי שחקים ביניהם בניין צ'מפיון מוטורס ומגדלי ב.ס.ר. בנייה זאת הפכה אותה לשכונה עם הבנייה הגבוהה ביותר בבני ברק.
אופי השכונה
ברחבי השכונה נותרו בתים שעדיין עומדים על תִּלם מן הכפר הערבי; בשל כך רחובות מסוימים בשכונה הם סימטאות צרות (רחוב דוד רזיאל) או מעברים לא-סלולים (סימטת ליפשיץ).
הרחובות בשכונת תל גיבורים קרויים על שם גיבורים היסטוריים בתולדות עם ישראל, וכן דמויות מן המאה ה-20 המזוהות עם האצ"ל והלח"י: יהונתן בן שאול, המכבים, החשמונאים, מצדה, בר כוכבא, שלמה בן-יוסף, דוד רזיאל, האצ"ל, ניל"י, פורצי כלא עכו ודב גרונר (השתתף בהתקפת אצ"ל על משטרת רמת גן במרחק של קילומטר מהשכונה, נתפס על ידי הבריטים והועלה לגרדום).
בבית הכנסת הראשי של השכונה, בית הכנסת עולי הגרדום, מונצחים חברי האצ"ל, הלח"י, וחיילי צה"ל.
אשף מסטיף
אשף מסטיף (שם מדעי: Mops) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת האשפיים ובו כ-16 מינים שחיים באזור הטרופי ביבשות אפריקה ואסיה. הסוג הוקם בשנת 1842 על ידי חוקר הטבע הצרפתי רנה פריבייר לסון, והוא קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוגים אשף מסטיף זוטר ואשף מצנפת. השם המדעי (״מופס״) פירושו במלאית ״עטלף״.
תיאור
אשף המסטיף מתאפיין בגוף מוצק וחסון, כנפיים ארוכות וצרות, וראש קצר, רחב ומסיבי. החרטום רחב והלוע מוארך ומחודד במקצת. האוזניים קצרות, רחבות ומעוגלות, והן מתקפלות מעט פנימה ומתחברות באזור המצח בצורת V; בחלק התחתון של האפרכסת, יש דש עור גדול ועגול שמתחבר כמעט לשפה. הלסתות חזקות, השיניים ארוכות וחדות והשפתיים גדולות, עבות ומכוסות זיפים; לאורך השפה העליונה, יש קפלי עור בולטים בדומה לכלבי המסטיף שהעניקו לסוג את שמו. העיניים קטנות ובולטות והאף גדול ועגול עם נחיריים נפוחים. הזנב ארוך וגמיש, ורובו חופשי ואינו מוקף בקרום התעופה האחורי.
אורך הראש והגוף של אשפי המסטיף 75–152 מ״מ, אורך הזרוע 27–67 מ״מ ואורך הזנב 19–58 מ״מ; משקלם נע בין 11 ל-69 גרם.
הפרווה של אשף המסטיף קצרה יחסית, ועבה או דלילה בהתאם למין. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום קפה כהה, אפור כהה או בהיר, אפור-שחרחר, שחור, ערמוני חום אדמדם או חום-בורדו. הגחון, החזה והגרון בצבע אפרפר חיוור, שנהב או לבנבן. הכנפיים, האוזניים והפנים דלילים בשיער, וצבעם נע בין שחור מבריק לשחור פחם, חום כהה או חום בורדו.
תפוצה וביולוגיה
אשפי המסטיף חיים באפריקה שמדרום לסהרה, בדרום-מזרח אסיה, בחצי האי ערב ובמדגסקר. ביבשת אפריקה, הטווח שלהם משתרע על מרכז ומערב היבשת, מסנגל עד לאתיופיה, ומסודאן עד דרום אפריקה. באסיה, הם מצויים בעיקר בחצי האי המלאי, בסומטרה, בורניאו, סולאווסי, פלאוואן ומינדנאו. בהתחשב בטווח התפוצה הנרחב, בית הגידול מגוון למדי; עם זאת, הוא מעדיף בתי גידול לחים דוגמת יערות גשם טרופיים, יערות עננים, יערות גדותיים, יער מנגרובים, ביצות וסוואנות טרופיות.
אשפי המסטיף פעילים בלילה, ומבלים את שעות היום בבדידות, בזוגות, בקבוצות קטנות או במושבות של עד 400 פרטים שמפיקות ריח חריף חזק וכמות גדולה מאוד של גואנו. אתרי הלינה שלהם כוללים מערות, מכרות, נקיקים, חללי עצים, כפות דקל ומבנים נטושים, עם העדפה לאזורים עם לחות גבוהה וטמפרטורה חמה במיוחד של 35–42 מעלות. לאחר השקיעה, הם יוצאים בהמוניהם לחפש מזון בשטחים פתוחים ומעל חופת יער ומקורות מים, בטיסה מהירה וגבוהה עם יכולת תמרון נמוכה. הם ניזונים בעיקר מחרקים, והלסת החזקה שלהם מותאמת בעיקר לפיצוח שריון חיפושיות. פריטי טרף נוספים כוללים פשפשאים, פרפראים, שפיראים ואחידי כנף. האשף מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד, בתדר של 18–50 קילוהרץ המתאים לציד בשטחים פתוחים. יש שתי עונות רבייה בשנה. משך ההיריון של האשפית כחודשיים, ולאחר מכן הנקבה ממליטה גור יחיד שנגמל בגיל 30–50 יום.
מינים
בסוג זה 16 מינים:
ההתיישבות הבין-לאומית בשנגחאי
ההתיישבות הבין-לאומית בשאנגחאי (באנגלית: The Shanghai International Settlement), שמקורה במיזוג ב-1863 בין המובלעות הבריטיות ואמריקאים בשאנגחאי, שהיו אקס-טריטוריה זרה, שהתקיימה בזכות הסכמים עם קיסרות צ'ינג עד 1941.
בניגוד למושבות של הונג קונג ומקאו, שבהן בריטניה ופורטוגל נהנו מריבונות מלאה לצמיתות, האזורים הזרים בסין נשארו בריבונות הסינית. בשנת 1854, יצרו שלוש מדינות את ״המועצה העירונית של שאנגחאי״ ששירתה את כל האינטרסים שלהם, אבל ב-1862, הצרפתים יצאו מהסדר ניהולי זה. בשנה שלאחר מכן התאחדו הבריטים והאמריקאים באופן רשמי ויצרו את ״המובלעת הבינלאומית בשאנגחאי״. מעצמות זרות נוספות התקשרו באמנות עם סין, ואזרחיהן הפכו לחלק מניהול האזור הבינלאומי. עם זאת תמיד נשאר האזור בפיקוח בריטי בעיקר עד המעורבות של יפן בשנות השלושים המאוחרות.
ההתיישבות הבינלאומית הגיע לקיצה בדצמבר 1941, כאשר כוחות יפנים פרצו למובלעת בעקבות ההתקפה בפרל הארבור. בתחילת 1943, אמנה חדשה שנחתמה על ידי הממשלה הרפובליקנית של ציאנג קאי-שק שמה קץ רשמי להרשאות האקסטריטוריאלי של האמריקאים והבריטים. מאוחר יותר ויתרו הצרפתים על זכויותיהם בהסכם נפרד משנת 1946.
ראשית ההתיישבות הזרה
אף על פי שהאירופים גילו עניין רב יותר בעיר קנטון מאשר בעיר שאנגחאי בגלל יתרונותיה המסחריים, המיקום האסטרטגי של שאנגחאי היה המפתח לאינטרסים הבריטיים, בעיקר לאחר 1839, שהתרחשה בה מלחמת האופיום האנגלו-סינית הראשונה. המתיישבים הזרים הראשונים בשאנגחאי היו הבריטים. זאת לאחר שהעיר נפתחה לזרים בשנת 1843 על פי תנאי חוזה ננקינג - אחד ההסכמים הרבים שסין חתמה עליהם מול הגורמים באירופה. על פי פקודותיו של המושל הבריטי בהונג קונג, הגיע לשאנגחאי קפטן ג'ורג' בלפור מחברת הודו המזרחית, להיות קונסול הראשון של בריטניה בשאנגחאי ב־8 בנובמבר 1843. למחרת בבוקר שלח בלפור מכתב למושל של שאנגחאי, קונג-מו-יון, וביקש פגישה איתו, בה הוא ציין את רצונו למצוא בית מגורים. בתחילה נמסר לבלפור שלא היו נכסים כאלה אבל עם יציאתו מן הפגישה קיבל הצעה מקנטונזית פרו-בריטית בשם יאו לשכור בית גדול בתוך חומות העיר במחיר של ארבע מאות דולר בשנה. בלפור, המתורגמן שלו וולטר הנרי מדהרסט, המנתח ד"ר הייל והפקיד א. פ. סטראכן נכנסו מיד לבית המרוהט והמפואר, בן 52 החדרים.
הסכם וונגיה, בין ארצות הברית לסין, נחתם ביולי 1844 על ידי פקיד ממשל אשר היה אחראי על המחוזות של גואנגדונג וגואנגשי, ועל ידי הפוליטיקאי ממסצ'וסטס קיילב קושינג (1800–1879), שנשלח עם פקודות "להציל את הסינים ממצב שבו יש מונופול בלעדי בידי ברטניה כתוצאה מאמנת ננקינג 1842״. על פי ההסכם של וונגיה, האמריקאים זכו לאותן זכויות כמו הבריטים בנמלי האמנה בסין. הוא גם הכיל סעיף שהגדיר למעשה את שאנגחאי כאזור חוץ-טריטוריאלי בתוך סין הקיסרית, אם כי למעשה לא נתן לממשל האמריקאי ויתור משפטי אמיתי.
רק ב־1845 הלכה בריטניה בדרכה של אמריקה וחתמה על הסכם נוסף עם הסינים, כדי לאפשר לבריטים לשכור אדמות בשאנגחאי לשנים רבות. הנוכחות הקונסולרית האמריקנית לא יצרה בעיה עבור הבריטים, משום שמעולם היא לא הייתה אמורה להיות מאוישת. מאחר שנאסר על סוחרים אמריקאים בסין לסחור באופיום, עסקיהם נערכו בחסות חברות בריטיות. האירוע החמור היחיד של תלונה פוליטית נגד האמריקאים היה בשנת 1845, כאשר הדגל האמריקאי הונף על תורן, על ידי הקונסול האמריקני בפועל, הנרי ג'וולקוט, כשהגיע לעיר. גם הבריטים וגם המושל הסיני לא אישרו את הנפת הדגל האמריקאי. ב־1848 חתמה צרפת על הזיכיון הצרפתי, תחת סמכות הקונסולריה צרפתית, כשהיא נדחקה בין ההתנחלות הבריטית בצפון לבין העיר והחומה הסינית מדרום.
במהלך מרד טאיפינג (1854-1860) סירבו התושבים המערביים של המובלעת הבינלאומי בשאנגחאי, לשלם מיסים לממשלת סין, למעט מחירי קרקע ומיסים ימיים. הם גם דרשו להוציא את הכוחות הסינים מאזורי הזיכיון. בעוד שתושבי האזור הבינלאומי, אסרו תחילה על מגורי סינים שאינם חיים בגבולותיה, הרי בהמשך מספר רב של סינים הורשו לעבור להתגורר באזור הבינלאומית כדי להימלט לצורכי הגנה או לחפש הזדמנויות כלכליות טובות יותר. מאוחר יותר, מגורי הסינים ברובע הפך לחוקי.