cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דגל אסוואטיני
הדגל מורכב מחמישה פסים אופקיים – בחלקו העליון והתחתון פסים כחולים רחבים, פנימה מהם לכיוון מרכז הדגל פסים צהובים צרים יותר, ובמרכז הדגל פס אדום. האדום מסמל את הקרבות שנערכו בעבר לעצמאות המדינה. הכחול מסמל שלום ויציבות, והצהוב את המשאבים הטבעיים של המדינה. במרכז הפס האדום מופיע מגן ושני כידונים המסמלים את ההגנה על המדינה מפני אויביה. המגן והכידונים מעוצבים בסגנון אפריקאי טיפוסי. צבעי המגן – לבן ושחור מסמלים את דו הקיום בשלום בין הלבנים והשחורים באסוואטיני.
איש קש (כשל לוגי)
איש קש או דחליל (לשון הפועל, קישוש או דִחלול) היא שיטה רטורית הנוגעת להגחכה של טענה מסוימת, על ידי הצגתה באופן לא מדויק עד כדי שתיראה עבור אחרים כלא אמינה בעליל. מתוקף כך, טיעון איש קש מוצלח, מציג את עמדת היריב כחלשה או מגוחכת ואף בכוחו להסיט דיון למחוזות לא רלוונטיים. במערכות לוגיות מסוימות, ובפרט בלוגיקה פורמלית, שיטה זו אף משקפת כשל לוגי שכן היא פוגעת ברצף הלוגי כביכול של דיון מסוים.
המונח נגזר מ"איש קש", בובה בדמות אדם, לרוב ממולאת בקש, המשמשת בדרך-כלל להפחדת ציפורים, כמטרה במטווח, מטרת הסחה, וכדומה. באופן דומה, "איש קש" הוא גם כינוי בתחומי המשפט והכלכלה למי שמשמש דמות שבחזית, בהסוואה לאדם החשוב יותר הנותר ברקע, למשל ברכישה של חברה.
בית החייל
בית החייל היא רשת מתקני הארחה ולינה המספקים לכל חיילי צה"ל ושוטרי משמר הגבול בשירות סדיר אפשרות מגורים ונופש פשוטה וזולה. בתי החייל הוקמו על ידי האגודה למען החייל ופרושים בערים שונות ברחבי הארץ.
בבתי החייל לרוב מספר גדול של חדרי שינה (בדרך כלל 3-4 מיטות בחדר), שירותים ומקלחות צמודים וחדרי אוכל. חלק מהמתקנים מציעים גם מתקני ספורט, מכונות כביסה, חדרי כושר, בריכות ואודיטוריומים.
טדאוש פנקייביץ'
טדאוש פַּנְקְיֵיבִיץ' (בפולנית: Tadeusz Pankiewicz; 21 בנובמבר 1908 – 5 בנובמבר 1993) היה רוקח פולני וחסיד אומות העולם, שסייע ליהודים בגטו קרקוב בתקופת השואה. פנקייביץ' היה בעל בית המרקחת בשם "מתחת לעיט", שמוקם בכיכר זגודי שהייתה בתוך שטח הגטו. הוא סייע ליהודי הגטו בתרופות, בכסף ובמזון ואף זייף מסמכים על מנת לעזור ליהודי הגטו.
ביוגרפיה
פנקייביץ' נולד בסמבורזה שבפולין כבנו של רוקח, ולמד לימודי רוקחות באוניברסיטה היגלונית בקרקוב. ב-1933 הועברו לידיו הבעלות והניהול של בית המרקחת של אביו, שהוקם ב-1910 ושכן בכיכר זגודי שבלב רובע פודגוז'ה. לקוחותיו עד המלחמה היו פולנים ויהודים כאחד.
במרץ 1941, תחת שלטון הכיבוש הנאצי, הוכרז רובע פודגוז'ה כגטו היהודי של קרקוב. לפנקייביץ' הוצע, כמו ליתר בעלי העסקים הפולניים ברובע שהפך לגטו, ובכללם ארבעה בתי מרקחת, לקבל חנות חלופית באזור הארי של העיר. פנקייביץ' היה היחיד שסירב להצעה והעדיף להישאר במקומו, בין השאר מתוך מחשבה שיצטרך להחזיר את המבנה החלופי לבעליו המקוריים לאחר הפסדם הצפוי של הגרמנים במלחמה. הוא קיבל אישור להמשיך לפעול במקום ואף להתגורר באותו בניין, ועובדות בית המרקחת קיבלו רישיונות מעבר שאיפשרו את המשך עבודתן במקום. פנקייביץ', וכן עוזרותיו, פעלו להציל את חיי היהודים באמצעים שעמדו לרשותם. פנקייביץ' היה הפולני היחיד שנותר לעבוד ולחיות בתוך גטו קרקוב עד לחיסול הגטו. מחנותו, חזה פנקייביץ' בפשעים שביצעו הגרמנים באוכלוסייה היהודית בגטו, ותיעד מעשים אלו ביומנו.
כששני חברי המחתרת הפולנית הורשו להיכנס לגטו לצורך ביצוע עבודות לכאורה הם הביאו עימם ניירות מזויפים, תעודות זהות, חותמות וכתבים של המחתרת. בית המרקחת שימש כנקודת חלוקה של החומר המחתרתי והמזויף. כמו כן, שימש בית המרקחת מקום לחלוקת אמצעים קוסמטיים ומזון, שהובאו על ידי ד"ר לודוויק ז'ורובסקי (רופא העיר הפולני שקיבל היתר כניסה לגטו). בית המרקחת שימש כמקום חלוקה בחינם לתכשירים, כגון מאות ליטרים של צבע לשערות, ששימשו זקנים ולבני-שיער על מנת להציל אותם מסיווג כבלתי כשירים לעבודה ועל כן כנידונים להשמדה.
יומנו של פנקייביץ'
יומנו של פנקייביץ', שבו תיעד את המתרחש בגטו, יצא מאוחר יותר כספר בשם "בית-מרקחת בגטו קרקוב". אחד הפשעים אותם תיעד פנקייביץ' אירע בסתיו 1941. כל היהודים שהתגוררו בסביבות העיר קרקוב הצטוו להתרכז בגטו קרקוב, כאשר יום הכיפורים היה המועד האחרון למעבר לתוך הגטו. לאחר חודשיים, ציוו הגרמנים להוציא מהגטו 1,000 איש בשל הצפיפות הרבה. הראשונים לסילוק היו הזקנים ומחוסרי העבודה. היודנראט והמשטרה היהודית, שמילאו אחר הפקודה, סחבו בלילה אנשים ממיטתם אל תחנת המשטרה, משם הוליכו אותם לכיוון מחנה פלאשוב.
הוקרה והנצחה
ב-10 בפברואר 1983 הוענק לפנקייביץ' תואר חסיד אומות העולם מטעם יד ושם על פועלו שהיה כרוך בסכנת מוות, ועץ ניטע על שמו בשדרת חסידי אומות העולם בירושלים. באפריל אותה שנה נפתח מוזיאון במקום בו שכן בית המרקחת שלו. הוא נפטר בקרקוב ב-1993 ונקבר בבית העלמין רקוביצקי שבעיר.
גרוויטי פולס
גרויטי פולס (באנגלית: Gravity Falls) היא סדרת טלוויזיה קומית מצוירת המשודרת בערוץ דיסני ובדיסני XD. בזמן שידורה, זכתה הסדרה לביקורות חיוביות רבות ולמדרוג גבוה. ב-2013 דורגה גרוויטי פולס על ידי מגזין TV Guide כאחת מ-60 סדרות האנימציה הגדולות ביותר בכל הזמנים.
העונה הראשונה שודרה בערוץ דיסני והחלה ב-15 ביוני 2012, והסתיימה ב-2 באוגוסט 2013. בערוץ דיסני ישראל, עונה זו שודרה החל מ-1 בנובמבר 2012 עד ל-14 במרץ 2014.
העונה השנייה שודרה בערוץ דיסני XD החל מ-4 באוגוסט 2014 (למעט שני פרקים ששודרו קודם בערוץ דיסני, כולל הפרק הראשון ב-1 באוגוסט 2014) ובמקביל גם שודרה בערוץ דיסני. בערוץ דיסני ישראל, העונה משודרת החל מדצמבר 2014. פרק הסיום של העונה השנייה שודר בארצות הברית ב-15 בפברואר 2016 בדיסני XD וב-19 בפברואר 2016 בערוץ דיסני, ובישראל שודר בערוץ דיסני ישראל ב-31 באוגוסט 2016.
לאחר סיומה יצאו חמישה ספרים בעקבותיה: "גרוויטי פולס:יומן 3" המהווה את היומן שבסדרה (יצא בשני ספרים, חלק א' וחלק ב'), "המדריך של דיפר ומייבל למסתורין ולכיף", "גרוויטי פולס קללת אוצר שודדי הזמן", "גרוויטי פולס האגדות האבודות". חמשת הספרים הללו תורגמו לעברית.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר התאומים בני ה-12, דיפר ומייבל פיינס, הנשלחים על ידי הוריהם לחופשת קיץ ב"בקתת המסתורין" - מלכודת התיירים של דוד שלהם, סטאן פיינס, שנמצאת בעיירה נידחת בשם גרוויטי פולס. בתחילת הסדרה דיפר מוצא במקרה יומן מסתורי עם המספר 3 עליו ביער ובו רישומים בנוגע למפלצות והיצורים השונים הנמצאים בעיירה. במהלך החופשה התאומים נקלעים לשלל הרפתקאות מסעירות הכוללות מפלצות ותופעות על-טבעיות. לרוב הרפתקאותיהם נלווים אליהם גם דודם סטאן, וונדי (עובדת בת 15 בבקתת המסתורין שדיפר מאוהב בה) וסוס, עובד נוסף וגדול גוף, שעובד בבקתה מאז היה בן 12. בעונה הראשונה הם יוצאים להרפתקאות, בערך אחת לפרק. בפרק 19 גדעון פיצקי, האויב של סטאן שהיומן השני בבעלותו, מזמן שד משולש בשם ביל צופן (באנגלית: Bill Cipher) כדי שייכנס למוחו של סטאן. מייבל, דיפר וסוס נכנסים גם הם למוח של סטאן ומביסים את ביל שמבטיח שיחזור. בסוף פרק 20 סטאן לוקח לגדעון את היומן השני ולוקח לדיפר את היומן השלישי, ובסצנה האחרונה של הפרק, וגם של העונה, מתברר שלסטאן היה היומן הראשון והוא רצה את כולם כדי לתקן ולהפעיל מחדש מכונה במעבדה מסתורית שנמצאת מאחורי מכונת החטיפים.
העונה השנייה עוסקת בהתבגרותם של דיפר ומייבל ובחיפושם אחר מחבר היומנים.
בפרק 11 של עונה 2 סטאן מסיים את תיקון המכונה המסתורית ומתחילה ספירה לאחור שבסופה המכונה תפעל. הממשלה מגלה את הדברים הלא חוקיים שסטאן עשה כדי לבנות את המכונה ועוצרת את סטאן. לבסוף סטאן בורח ומגיע אל בקתת המסתורין שם נמצאים דיפר, מייבל וסוס. כאשר המכונה מופעלת יוצא מתוכה אחיו של סטאן, פורד שהוא מחבר היומנים. בעבר הוא חקר את גרוויטי פולס במשך שנים עד שבנה מכונת מעבר בין ממדים (אותה מכונה שסטאן בנה) ונתקע בין ממדים אחרי ריב עם סטאן, שלבסוף אחרי 30 שנה הצליח להחזירו.
מפרק 12 פורד התווסף לסדרה ויצא עם הדמויות הראשיות להרפתקאות. הוא גילה שהפעלת מכונת המעבר בין ממדים פתחה סדק ביקום שמסוגל לשחרר את ביל מממד הסיוטים בו הוא גר ולאפשר לו להשתלט על היקום. פורד הצליח לחסום את הסדק אבל בפרק 17 בעונה 2 מייבל מסרה לביל, שהתחזה לבלנדין, את הסדק. ביל שחרר את הסדק ואחרי זה התחיל פרק מיוחד בן שלושה חלקים בשם המוזרמגדון. בחלק הראשון ביל קיבל צורה אמיתית וחזקה במיוחד והביא את כל חבריו המפלצות אל גרוויטי פולס והביא אליה את האבדון. הוא כלא את מייבל בתוך בועה. במהלך הפרק ביל הופך את רוב תושבי גרוויטי פולס לאבן ואת פורד הוא הופך לפסל מזהב, ומסדר את תושבי גרוויטי פולס שהוא הפך לאבן לצורת כיסא ענקי. דיפר מוצא את וונדי וסוס והם הולכים לשחרר את מייבל. בכל החלק השני דיפר, וונדי וסוס נמצאים בבועה של מייבל, שמסתבר שהיא צבעונית ושמחה מאוד וקשה להם לשכנע את מייבל לצאת. בסוף הם מצליחים וכולם יוצאים מהבועה. בחלק השלישי הם מגלים שסטאן והרבה דמויות מפרקים קודמים מסתתרים בבקתת המסתורין שהוטל עליה כישוף שמונע ממוזריות להיכנס. הם יוצרים מהבקתה רובוט ענקי שמחסל את כל חבריו של ביל. בינתיים ביל מגלה שהוא וחבריו לא יכולים לעזוב את גרוויטי פולס בגלל חוק משיכת המוזריות. הוא משחרר את פורד כדי שינטרל בשבילו את חוק משיכת המוזרויות אך פורד מסרב. אחרי שהחבורה של סטאן מחסלים את חבריו של ביל הם הולכים לשחרר את כל האנשים שהפכו לאבן ומצליחים בזה, אבל ביל תופס אותם, הופך אותם לדגלים וכולא את סטאן, פורד, דיפר ומייבל. פורד מחליט לתת לביל להיכנס לו למוח ולקחת את הנוסחא שמנטרלת את חוק משיכת המוזרויות, אבל אז מתברר שסטאן ופורד החליפו בגדים ושביל נכנס למוח של סטאן. פורד מוחק לסטאן את כל הזכרונות ובכך גם מוחק את ביל. דיפר ומייבל, שלא מקבלים את זה שלסטאן נמחקו הזכרונות, מנסים להזכיר לו הכל וגם מצליחים. בסוף הם נפרדים מחבריהם וחוזרים לביתם בקליפורניה.
ביקורת
מבקר הטלוויזיה של היומון לוס אנג'לס טיימס, רוברט לויד, ביקר את הסדרה באופן בינוני. מבקר הטלוויזיה של "ניו יורק דיילי ניוז", דוד הינקלי, ערך סקירה על הסדרה ועל חלק מדמויותיה ונתן לסדרה שבחים רבים. מאט בלום, מבקר הטלוויזיה של מגזין "Wired", השווה את הסדרה ל"פיניאס ופרב" ול"רגולר שואו" וציין כי היא נמצאת מעליהם ברמת ההומור שלה וכתב "חכם, מוזר ונוגע בלב איפה שהוא".
ערוץ דיסני / דיסני XD
בבריטניה ובאירלנד הסדרה שודרה לראשונה ב-20 ביולי 2012 כהצצה ולראשונה באופן רשמי ב-7 בספטמבר 2012. באוסטרליה ובניו זילנד הסדרה שודרה לראשונה ב-17 באוגוסט 2012 בהצצה ובאופן רשמי ב-24 בספטמבר 2012. בברזיל, ההצצה הראשונה לסדרה הייתה ב-29 בספטמבר 2012 ושידור הסדרה המקורי החל מה-6 באוקטובר 2012. בדרום אפריקה החלה הסדרה ב-19 באוקטובר 2012. בדרום-מזרח אסיה, בסינגפור, במלזיה ובפיליפינים החלה הסדרה ב-27 באוקטובר 2012. בישראל שודרה הסדרה לראשונה ב-1 בנובמבר 2012. ביפן שודרה הסדרה לראשונה ב-10 באפריל 2013 כחגיגות השנה היפנית החדשה. בהודו הסדרה שודרה לראשונה ב-16 בספטמבר 2013. בקנדה, הסדרה שודרה בערוץ המשפחה קנדה החל מה-15 ביוני 2012 כהצצה ובאופן רשמי ב-6 ביולי 2012, והחל מפתיחת ערוץ דיסני קנדה ב-1 בספטמבר 2015 ולאחר מכן עברה לערוץ דיסני XD קנדה החל מפתיחתו ב-1 בדצמבר 2015, שידורי הסדרה הסתיימו בערוץ המשפחה קנדה בינואר 2016.
השפעת הסדרה על התעשייה
גרוויטי פולס נחשבה כתוכנית בעלת השפעה רבה עבור תוכניות אנימציה רבות שבאו בעקבותיה, כולל סטיבן יוניברס, סטאר נגד כוחות הרשע, בית הינשוף, אמפיביה וריק ומורטי. דוגמאות אחרות להשפעה של התוכנית כוללות יצוג דמויות להט"ב בבית הינשוף, והמשכיות בעלילה בניגוד לסיפורים בודדים של פרק בודד שהיו נהוגות בסדרות מצוירות קודם לכן. התוכנית גם שומרת על עדת מעריצים נאמנה במיוחד אפילו שנים לאחר תום הסדרה. יוצר התכנית החביא מגוון של קודים, קריפטוגרמות, הודעות לאחור ורמזים סודיים אחרים שהמעריצים יוכלו למצוא בכל פרק, מה שלעיתים קרובות תרמו למסתורי התכנית ולסיפורה. חלק מהמבקרים השוו את גרוויטי פולס לתוכניות מסתורין למבוגרים כמו טווין פיקס, אבודים ותיקים באפילה.
בזמן ששודרה, התוכנית הייתה הסדרה בעלת הדירוג הגבוה ביותר של דיסני XD, עם ממוצע של 1.8 מיליון צופים לפרק.
בקיץ 2016, היוצר של גרוויטי פולס, אלכס הירש, ערך חפש את המטמון בינלאומי המכונה "ציד צופן", שמטרתו הייתה למצוא את הפסל האמיתי של ביל צ'יפר, שהופיע בקצרה בסיום הסדרה. הפעילות התקיימה בין 20 ביולי ל-3 באוגוסט 2016, וכללה שליפה ופענוח של חידות וקודים שהוסתרו במקומות שונים ברחבי העולם. רמז אחד היה כרוך בפאזל של 2,000 חלקים שלקח כמה ימים להשלים עם מישהו כמעט תמיד שעבד עליו. ב-3 באוגוסט 2016, נמצא הפסל ביער ברידספורט, אורגון. בעוד הראשונים לפסל קיבלו פרסים שונים, הירש הבהיר שהמסע עצמו הוא האוצר האמיתי. ב-3 באוגוסט,2016 הפסל הוסר על ידי הרשויות עקב סכסוך רכוש והוחזק זמנית במשטרת רידספורט בעוד הירש דאג להעבירו למקום אחר. עד 5 באוגוסט, הפסל הגיע באופן זמני לפארק ביסנטיאל בריידספורט, לפני שהועבר לצמיתות ל -Confusion hill בפירסי, קליפורניה, כמה שבועות לאחר מכן.
ב-11 בספטמבר 2020, שוחרר סרטון קצר בערוץ היוטיוב של ערוץ דיסני בשם "Gravity Falls x Line Rider". הסרטון מבוסס על משחק האינטרנט Line Rider. זהו הראשון בסדרה חדשה של סרטונים קצרים עבור דיסני. דיסני שיתפה פעולה עם אמני Line Rider מארק רובינס, בן הארווי ודייוויד לו עבור הסדרה.
ב-3 באוקטובר 2021, תוכנית הטלוויזיה "משפחת סימפסון" שדרה את הפרק "בארט בכלא!" שהציג קמיע קצר של ביל צ'יפר כאחד מגלגוליו הרבים של לוקי, שמדובב על ידי אלכס הירש בתפקיד אורח.
כמה אמני סטוריבורד לשעבר וחברי צוות הפקה שעבדו על גרוויטי פולס המשיכו ליצור סדרות וסרטים משלהם, כולל מאט בריאלי שיצר את אמפיביה, דנה טרס - אמנית סטוריבורד לשעבר אשר המשיכה לביים את העונה הראשונה של סיפורים של ברוזים ויצרה את בית הינשוף, כריס יוטון - אמן סטוריבורד לשעבר שהמשיך ליצור את הגרינים בעיר הגדולה עם אחיו שיין הוטון, מייק ריאנדה -במאי קריאייטיב לשעבר, וכותב אשר המשיך לעשות את הסרט משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות ושיון טאקוצ'י - סופר לשעבר שהמשיך ליצור את Inside Job.
סודות גרוויטי פולס
סודות גרוויטי פולס היא סדרה בערוץ דיסני XD ובה שישה פרקים קצרים בהם מתגלים סודות הסדרה, כמו כן אלכס הירש הוציא פרק מיוחד ובו הוא חושף רעיונות וסודות, שאת חלקם היה ניתן רק לנחש לולא פרק זה.
פרסים ומועמדויות
הסדרה זכתה בשני פרסי אמי, באותן קטגוריות - הישגים יוצאים מן הכלל לאנימציה, בשנים 2014, ו-2015.
המאוזוליאום של תאודוריקוס
המאוזוליאום של תאודוריקוס (באיטלקית Mausoleo di Teodorico) הוא מבנה אבן, אשר נבנה מחוץ לעיר רוונה. המבנה הוקם בשנת 520 לספירה כקברו העתידי של המלך האריאני תיאודריך הגדול (Theoderic the Great). בשנת 526 מת תיאודריך ונקבר שם. שנים לאחר מכן הוצאו עצמותיו מהמאוזוליאום ופוזרו.
מבנה המאוזוליאום נבנה כשני מבנים דמויי גליל, המונחים האחד בתוך השני. המבנה הנמוך יותר מעוטר בסדרה של קשתות הנשענות על זוויות המבנה המתומן. גג המבנה, אשר קוטרו הוא כ-10 מטרים, עשוי מאבן יחידה השוקלת כ-300 טון.
הנה בא הגראמפ
עלילה
בשביל ילד נחבא על הכלים כמו טרי, בילוי חופשת הקיץ בפארק השעשועים של סבתו היה כיף לא נורמלי. לטרי היה דמיון עשיר שעבד ללא הרף. הוא חלם על ביקורים בארצות קסומות, דמויות צבעוניות, עצים מהלכים, בלונים מדברים, סחלבים לוחשים ודרקונים מגושמים.
בנקודה זו בסרט, סבתו של טרי אינה בין החיים ופארק השעשועים עומד להיסגר. טרי מנסה נואשות להיצמד לזיכרונות ולסיפורים שסיפרה לו סבתו. כשלפתע פיסת קסם שנשארה באחד המתקנים מעיפה אותו לממלכה קסומה, אותה הוא זוכר מהסיפורים השמחים של סבתא.
הקוסם גראמפ מטיל כישוף של עגמומיות ועצב על ארץ גרוביניהם, כזה שחיוכים וצחוקים הם זיכרונות השייכים לעבר בלבד ולר מתקיימים עוד בהווה. טרי מרגיש שהוא חייב לנסוע לאורכה ורוחבה של הממלכה בחיפוש אחר כישוף שיבטל את הקללה ויחזיר לתושבי הארץ את שמחת החיים שלהם. בדרך הוא פוגש יצורים נהדרים ומוזרים כאחד ועוזר לנסיכה למצוא את הכוח להציל את הממלכה שלה.
רכבת נושאת רכב
רכבת נושאת רכב או מוטורייל (באנגלית: motorail) היא רכבת נוסעים המאפשרת לנוסעים להעלות את רכביהם יחד איתם לנסיעה. הנוסעים נוסעים בקרונות נוסעים רגילים (או בקרונות שינה בנסיעות ארוכות יותר) והרכבים מועמסים על קרונות משא, לרוב באותה רכבת.
קיימות רכבות נושאות המיועדות למרחקים קצרים שבהם נשארים בעלי הרכבים בתוך רכבם ואינם יורדים אל הרכבת; רכבות אלו נקראות "Car shuttle train", שפירושו "רכבת הסעים". אלו נפוצות בעיקר במעבר מעל או מתחת נהרות ומיצרים כמו מנהרת תעלת למאנש שבמנהרה תחתיה פועל שירות העברת כלי רכב בתשלום.
סוג שני של רכבות אלו מכונה "Car-carrying train". אלו משמשות לנסיעות ארוכות וכוללות קרונות נוסעים ולעיתים אף קרונות שינה.
התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו
התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו הייתה תקיפה אווירית שנערכה על ידי הצבא היפני הקיסרי בסתיו 1940, במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, על אזור קאימינג'יה (Kaimingjie) במרכז העיר נינגבו שבמחוז ג'ג'יאנג במזרח סין. תקיפה זאת הייתה בין הראשונות והגדולות בסדרת תקיפות בנשק ביולוגי שביצע צבא קוונטונג נגד מטרות בסין.
הרקע לתקיפה
במהלך שנת 1940 ובמיוחד במהלך חודש יולי אותה השנה ביצע צבא קוונטונג מספר ניסויי שדה בקנה מידה נרחב נגד מטרות אזרחיות במרכז סין ובמחוז ג'ג'יאנג. בחודש מאי העביר צבא קוונטונג באמצעות רכבת כמות גדולה מאוד של פתוגנים שיועדו לניסויי השדה ולתקיפות עצמן, מבסיס יחידה 731 באזור פינגפנג (Pingfang) שבחרבין, להאנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג: הניסויים כללו את החדרתם של הפתוגנים הללו למקורות המים (מאגרי מים, בארות ואגמים) וכן הצנחתם מהאוויר. החיידקים והפרעושים תורבתו וגודלו בבסיס יחידה 731 ולאחר מכן הועברו לידי יחידה 1644 שישבה באזור הערים ננקינג והאנגג'ואו. משדה התעופה בהאנגג'ואו המריאו מטוסים חמושים בפרעושים נגועים בחיידקי הדבר.
מהלך התקיפה
בשעות אחר הצהריים של 27 באוקטובר 1940 הצניח מפציץ יפני בודד, שטס בגובה נמוך, דגנים (חיטה, תירס ודורה) ורצועות של בדים עשויים כותנה מעורבבים עם פרעושים נגועים בחיידקי Yersinia pestis באזור קאימינג'יה שבמרכז העיר נינגבו. הפרעושים עורבבו יחד עם הבדים והדגנים משתי סיבות עיקריות: ראשית, על מנת לוודא שהפרעושים יוצנחו ישירות מעל המטרה שנבחרה מראש ולא יתפזרו באוויר, ושנית, כדי שייאספו על ידי התושבים הסקרנים (חלק מהתושבים אכן אספו את הדגנים על מנת להאכיל את העופות שבבעלותם).
ב-30 באוקטובר התקבל הדיווח על מקרה המוות הראשון בעיר. ב-2 בנובמבר זינק מספר המודבקים בצורה חדה ולתושבים היה ברור כי מדובר בהתפרצות של מגפה כלשהי. רשויות העיר הגיבו במהרה והחלו להטיל סגר (קרנטינה) על האזור במרכז העיר בו נרשמה התפרצות של התחלואה. בנוסף לכך החלו לבנות חומה בגובה של כ-4 מטרים סביב האזור הנגוע.
ב-3 בנובמבר, עוד בטרם הצליחו לבודד את חיידקי Yersinia pestis במעבדה, עלה החשש שמדובר במחלת הדבר על סמך התסמינים שהפגינו החולים. תושבי הרחובות הסמוכים למוקד ההתפרצות פונו מבתיהם, כל מי שהפגין תסמיני מחלה הוכנס מיד לבידוד ורשויות העיר החלו במבצע חיסון המוני כנגד מחלת הדבר. הטלת הסגר על האזור בו פרצה המגפה הצליח אמנם להאט את קצב התפשטות המחלה, אולם לקראת חודש דצמבר עדיין נרשמו פטירות בנינגבו. בניסיון למנוע את המשך התפשטות המגפה לחלקיה האחרים של העיר, החליטו רשויות נינגבו, בצעד דרסטי, להעלות באש את האזור שנתחם בחומה. המגפה נמשכה עד ל-2 בדצמבר וגבתה בסך הכל 106 קורבנות ומאות מודבקים.
למרות שרשויות נינגבו הצליחו לעצור את המגפה בראשית דצמבר, מקרים ספורדיים נוספים של דבר תועדו בעיר עד לחודש אפריל 1941.
חוואסה
היוזמה להקמת השכונה
את הקמת היישוב יזמו הממשל הבריטי ועיריית חיפה כחלק מיוזמתם לפנות את שכונת הצריפים "ארד אל-רמל" ששכנה בחוף שמן ליד בית החרושת "שמן" ומתן פתרון מתאים לאוכלוסייה הערבית ששכנה במקום, ובשנים 1934-1935 מנתה כ-1,700 תושבים. מקור האוכלוסייה בשכונה היה כפריים שהגיעו מכפרי הגליל והשומרון וחלקם מהגרי עבודה מחורן שבסוריה. ההחלטה מתחילת מאי 1936 להעביר את תושבי ארד אל-רמל לשטח שהיום שוכנת בו שכונת נווה יוסף נתקלה בהתנגדות תושבי נווה שאנן. אי לכך אותר שטח חלופי גדול יותר ובעל שיפועים נוחים יותר, ליד בלד א-שיח'. השטח לא נכלל בשטח השיפוט של העיר חיפה, וכוונת השלטונות הייתה לספח אותו לעיר. בעקבות ההחלטה הוכשר השטח על ידי מחלקת עבודות ציבוריות. הכשרת השטח הסתיימה ב-1938. במקביל לסיום הכנת השטח נהרסו בארד אל-רמל צריפים רבים. בדוח העירייה נכתב שרוב האוכלוסייה הערבית לא אהד את הפתרון שהוצע להם. 140 משפחות עברו לחוואסה, חלק עבר לבלד א-שיח' וחלקם חזרו לכפרים מהם היגרו לחיפה. המפונים שעברו לשטח החדש הקימו לעצמם צריפים מפח ומעץ בלי שהתחשבו בסימון החלקות שנעשה על ידי המחלקה לעבודות ציבוריות. בעקבות כישלון תוכנית הדיור, הותיר הממשל הבריטי את השכונה ללא תוכנית מאושרת. בשנת 1944 בחרו תושביה ועד לניהול ענייני השכונה. במהלך 1946 נעשה ניסיון נוסף, הסתיימה תוכנית הדיור, נקבעו גבולות לשכונה והוחלט להרחיב את שטח השיפוט של העיר חיפה כך שיכלול את שטח השכונה. גם תוכנית זאת לא צלחה בעקבות התנגדות הערבים שהושפעה מהסלמת הסכסוך היהודי-ערבי. ב-1946 התגוררו בשכונה כ-450 משפחות, רובם בצריפים ומיעוטם, כ-25 משפחות, במבני אבן ובלוקים
מלחמת העצמאות
תושבי הכפר היו בעלי תודעה פוליטית מפותחת. במהלך המרד הערבי בשנות ה-30 ביצעו הבריטים מספר פעולות בתחומי הכפר ואף תכננו להרסו, אך ללא הצלחה, הכפר נשאר עומד עד מלחמת העצמאות.
ב-30 בדצמבר 1947 זרקו לוחמי האצ"ל פצצות לעבר ריכוז של פועלים ערבים בשער בתי הזיקוק, פעולה בה נהרגו שישה מבין הפועלים הערבים ועשרות נפצעו. כתגובה לכך רצחו פועלים ערבים בבתי הזיקוק 39 פועלים יהודים מבין חבריהם לעבודה. באותו יום שלח ארגון ההגנה ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחי"ש חיפה לתקוף את הכפרים בלד א-שיח' וחוואסה, בהם התגוררו פועלים רבים מבתי הזיקוק. מפקד הכוח היה חיים אבינועם. לדברי בני מוריס נהרגו בחוואסה 16 גברים ונפצעו 19. לדברי יואב גלבר בשני הכפרים נהרגו בין 15 ל-20 מתושבי בהם גם נשים וילדים ונפצעו נוספים. הוא ציין כי הידיעות שנקבו במספרים גבוהים יותר היו ככל הנראה "מופרזות מאוד". בפעולה נהרגו גם 3 מאנשי "ההגנה", ביניהם מפקד הפלוגה, חנן זלינגר. בעקבות המתקפה עזבו ב-7 בינואר 1948 חלק מתושבי שני הכפרים ואת מקומם תפסו מתנדבים ערבים שהגיעו מחוץ לחיפה כדי להגן על הכפר.
בתחילת אפריל 1948, עזבה יחידה של הלגיון הערבי שחנתה במקום. עזיבה זו הביאה לעזיבת רוב תושבי חוואסה את בתיהם, ובבלד א-שיח' עזבו התושבים את בתיהם מהשכונות הדרום-מזרחיות שהיו קרובות למחנה ועברו למרכז הכפר. במלחמת העצמאות פגעו תושבי הכפר בתחבורה שעברה בכביש הראשי הסמוך אליהם. ב-21 באפריל 1948 השתלטה ההגנה על שכונותיה המערביות של חיפה, וחלק מתושבי הכפר עזבו, לדברי משקיפים בריטים עקב חשש שההגנה תתקוף את הכפר. ב-24 באפריל ערב ליל הסדר של פסח תש"ח כיתרו כוחות ההגנה את הכפר הסמוך בלד א-שיח' ודרשו מתושביו למסור את נשקם. התושבים מסרו 22 "רובים ישנים חסרי תועלת", דבר שלא סיפק את מפקדי ההגנה שבבוקר ליל הסדר פתחו בירי במרגמות ומקלעים על הכפר, תגבורת בריטית שהגיעה לכפר יעצה לתושבי הכפר לעזוב את המקום, והם עשו זאת מיידית בליווי בריטי. בני מוריס מציין ובעקבותיהם עזבו גם תושבי חוואסה ויאג'ור. משקיפים בריטיים סברו, לפי שיטת ההתקפה והמשא ומתן שהתנהל, כי מטרת ההתקפה הייתה לגרום ליציאת התושבים שנותרו ולכיבוש הכפר.
הקונגרס הציוני העולמי הראשון
הקונגרס הציוני העולמי הראשון הוא הכינוס הגדול הראשון של צירי התנועה הציונית והוא ראשון הקונגרסים הציונים העולמיים. הקונגרס התקיים בעיר בזל שבשווייץ בין 29 ל-31 באוגוסט 1897 – א' עד ג' באלול תרנ"ז. יוזם הקונגרס ומנהיגו היה בנימין זאב הרצל.
היוזמה לקונגרס וארגונו
הקונגרס כונס בעקבות ההתעוררות הלאומית סביב רעיונותיו של בנימין זאב הרצל בעיקר במזרח אירופה (וזאת משום שבאופן כללי מערב אירופה אפשרה ליהודים להיקלט בתוכה), בעקבות פרסום ספרו מדינת היהודים ועקב כישלון ניסיונותיו לגייס בעלי הון יהודים להגשמת הרעיון הציוני. היה זה הבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן, שהעמיד לראשונה לרשותו של הרצל והתנועה הציונית את המימון והקשרים הפוליטיים הדרושים לקיום הקונגרסים הציונים ולהגשמת הרעיון הציוני. הקונגרס נועד ליצור תשתית שתרכז את התומכים בתוכניותיו של הרצל ותהווה בסיס להרחבת התנועה הציונית מחובבי ציון לעבר תנועה ציונית-מדינית מאורגנת. בכך הוא הציב את המסד לכל המערכות הפוליטיות של התנועה הציונית.
כינוס הקונגרס הציוני העולמי הראשון תוכנן להיות ב-25 באוגוסט 1897, במינכן, אך נתקל בהתנגדות הולכת וגוברת לכינוס מצד רבני המחאה, התנגדות שבאה מחוגים דתיים, אורתודוקסים ורפורמים גם יחד, וגם מחוגים כלליים. יהודי מינכן התנגדו לקיום הקונגרס בעירם בטענה כי הוא מסכן את ביטחונם, משום שיוטל ספק בפטריוטיות שלהם. עקב כך, העביר הרצל את הקונגרס לבזל שבשווייץ.
הרצל הגיע לבזל ארבעה ימים לפני פתיחת הקונגרס והשתכן במלון שלושת המלכים. כשניגש לבדוק את המשרדים שהעמידה העירייה לרשות הקונגרס, גילה כי הם מוקמו בחנות של חייט. כדי למנוע לגלוג, הורה לכסות בבד את שלט החנות. לאחר מכן יצא לראות את אולם הקונגרס. הפעיל הציוני דוד פארבשטיין מציריך, שכר לשם כך מרתף בירה עם בימה שהתאימה לבידור קל. הרצל ביטל את העסקה והעביר את הקונגרס לאולמי הקזינו העירוני. מעל פתח הכניסה נתלה דגל כחול-לבן. דוד וולפסון סיפר בזיכרונותיו כי בחיפושו אחר דגל מתאים, חשב על הטלית ולכן הזמין דגל כחול-לבן מעוטר במגן דוד. רוב הצירים שהגיעו ברכבות לבזל נסעו במחלקה השלישית. הם נרשמו במשרד של הרצל וקיבלו את כרטיסי הציר שלהם, שעליו הייתה תמונת איכר זורע תלמים המתמשכים עד הכותל המערבי. מלבד אירופה, הגיעו צירים גם מארץ ישראל, מצפון-אפריקה ומאמריקה. רחובות בזל היו מלאים קהל ססגוני מכל רחבי העולם היהודי. הרב הראשי של צרפת, צדוק כהן, נענה לעמדת הברון רוטשילד ולא הגיע לקונגרס. הצירים סעדו במסעדה הכשרה של בראונשוייגר. הם ענדו תגים כחולים ועליהם 12 כוכבים אדומים וזהובים והמילים בגרמנית "הפתרון היחיד לשאלת היהודים הוא יסוד מדינת היהודים".
הרצל הקפיד שהנואמים לא יחרגו מהזמן שהוקצב להם. כל הנאומים נמסרו מראש בכתב ליושבי הראש של הוועדות השונות. על כרטיסי הציר צוין: "חליפה רשמית שחורה (פראק) ועניבה לבנה הם חובה בישיבת־הפתיחה החגיגית". הצירים נאלצו למהר לחנויות להשכרת בגדים. נורדאו סירב ללבוש פראק "בעשר בבוקר", אולם הרצל שכנע אותו: "הבריות צריכים להתרגל לראות את הקונגרס כחיזיון הנעלה והחגיגי ביותר". הרצל רצה לשוות לדיונים אווירה חגיגית וממלכתית והסביר כי לבוש רשמי "יוצר במהרה נעימת־דיבור מתונה".
טקס הפתיחה
הקונגרס כונס באולם "בית הקזינו" המפואר שבבזל. טקס רב רושם נערך בבוקר ה-29 באוגוסט, בהשתתפות 208 צירים מ-16 מדינות. נכחו גם 26 כתבים מיוחדים של עיתונים אירופיים חשובים. ביציעים ישבו מאות צופים, בהם גם שווייצרים לא-יהודים סקרנים. צופים רבים שלא היה להם מקום ביציע, הושבו באולם הדיונים, מאחורי כיסאות הצירים. הבימה הייתה עטופה בירוק ובצדדים היו מוצבים שולחנות לעיתונאים וקצרנים.
את הקונגרס פתח נאום של נשיא הקונגרס, שהיה זקן הצירים, קרפל ליפה מרומניה, שהיה מוותיקי תנועת חובבי ציון. ליפה נאם במשך 30 דקות, במקום 10 דקות שהוקצבו לו על ידי הרצל, והתעלם מארבע פניות מצד הרצל לסיים את דבריו. התרגשות גדולה עברה בקהל כאשר אמר ליפה "ברוך אתה אדוני אלוהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה". ליפה מסר את פטיש היושב־ראש להרצל ואמר "הדבר היחיד שאנו זקוקים לו הוא מולדת", מה שהביא לסערת תשואות מהקהל. הרצל התקשה להתחיל בנאומו, משום שסערת התשואות גברה בכל פעם שפתח את פיו. התשואות נמשכו כ-15 דקות. הסופר מרדכי בן-עמי אף קרא בקול: "יחי המלך!". רבים מהנוכחים חזרו על קריאה זו. בנאומו אמר הרצל, "רוצים אנו להניח את אבן־הפינה לבית אשר בבוא היום ישכון בו העם היהודי" ו"הציונות היא שיבתנו אל היהדות עוד לפני שיבתנו לארץ־היהודים". הרצל תקף את הסתננות היהודים לארץ ישראל וטען: "אין מקום בעולם, שבו ישגיחו בבוא היהודים ביתר מהירות מאשר במולדתם ההיסטורית". בסוף דבריו פרצה שוב סערת תשואות והסדר הופר כשאנשים רבים ניגשו אליו לברכו, תוך הפיכת שולחנות וכיסאות. הרצל נבחר פה אחד לנשיא הקונגרס. מקס נורדאו היה הנואם הבא והוא סקר בנאומו את סבלם של היהודים בעולם.
דיוני הקונגרס
הקונגרס נחלק לוועדות שונות ונתקיים דיון כללי, כאשר הרצל משמש כיושב ראש.
ביום השלישי אושרו במליאת הקונגרס ההחלטות שנוסחו בוועדות. אחת ההחלטות כוננה ארגון ציוני עולמי, שבראשו ועד פועל בווינה בנשיאות הרצל. ארגונים בינלאומיים היו אסורים ברוב המדינות ולכן נוסחה החלטה זו בניסוח מעורפל. בהחלטה אחרת נקבע מיסוי מרצון – השקל הציוני (פרנק אחד לשנה), ושיטת בחירות ייצוגיות: בקונגרס הבא ישתתפו צירים שייבחרו על ידי רוכשי השקל, כל מאה תורמים יבחרו ציר אחד.
טקס הנעילה
בסוף דיון נעילת הקונגרס, הכריז הרצל, "תם הקונגרס הציוני הראשון". דבריו אלה נבלעו בתשואות שנמשכו כמעט שעה. אנשים רקעו ברגליהם על הרצפה, נשים נופפו בממחטות. אנשים התחבקו והתנשקו וכמה מהצירים החלו לשיר. אחרים רקדו על הכיסאות והשולחנות ובכל חלקי האולם נשמעו הקריאות "לשנה הבאה בירושלים!".
חשיבותו של הקונגרס
חשיבות רבה הייתה לקונגרס בעשיית תעמולה לתנועה הציונית החדשה בקרב יהודי העולם והעלאת הבעיה היהודית על סדר היום הבינלאומי. לראשונה התכנסו יהודי מזרח ומערב, מה שסימל אחדות לאומית. הקונגרס הציג יעדים ומטרות לפתרון הבעיה הלאומית, כלומר: הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. בקונגרס זה הוקמו מוסדות שונים להגשמת רעיון התנועה ובראשם ההסתדרות הציונית, נוסד בו הוועד הפועל הציוני בן 18 חברים והנהלה בת חמישה חברים בראשותו של הרצל. כמו כן נקבעה זכות בחירת הצירים (בני 18 ומעלה ששילמו מס ברכישת השקל הציוני) והותוותה תשתית התנועה הציונית.
ישראל זנגוויל כתב: "על נהרות בבל שם ישבנו גם בכינו בזכרנו את ציון. על נהר בזל ישבנו והחלטתנו נחושה לא לבכות עוד!". ביאליק כתב באודסה שיר לכבוד צירי הקונגרס: "אך גם במחשכים כשמש בל־ידעך, זכרונכם בעמכם הנדח".
מספר ימים לאחר שובו לווינה, כתב הרצל ביומנו:
הוגה הדעות הציוני אחד העם השתתף בקונגרס, אך היה "כאבל בין חתנים". כנגד תוכניתו של הרצל, טען שאין פתרון חברתי וחומרי בלי שתקדם לו "התחדשות מוסרית" באמצעות תחייתה של תרבות לאומית. הוא טען כי עם ישראל יוושע על ידי "נביאים" ולא על ידי "דיפלומטים". מאז הקונגרס הראשון התמיד לתקוף את הרצל ונמנע מלהשתתף בקונגרסים הבאים.
הקונגרס הציוני הראשון עורר חששות כבדים בותיקן. הכנסייה הקתולית התנגדה לרעיון שהיהודים ישובו לשלוט בארץ הקודש. האפיפיור הזעיק אליו את נציג הוותיקן בקושטא להתייעצות לגבי האמצעים שיש לנקוט נגד הציונים ולאחר מכן פנה בנושא לצרפת, כבעלת החסות על הנוצרים במזרח הקרוב.
דגל כף ורדה
דגל כף ורדה אומץ ב-22 בספטמבר 1992 ומסמל את ניתוק היחסים מגינאה ביסאו, שאיתה כף ורדה הייתה מאוחדת.
הכוכבים של הדגל מסמלים את האיים הראשיים של האומה (שרשרת איים מחוץ לחופי אפריקה). הצבע הכחול מסמל את האוקיינוס והשמיים. הפס הלבן והפס האדום מסמלים את הדרך לבניית האומה, והצבעים מסמלים את השלום (לבן) ומאמץ (אדום). בפסים ביחס של 6:1:1:1:3, והמעגל של הכוכבים ממורכז ביחס של 3/8 לאורך הפסים.
Amazon Web Services
Amazon Web Services (בראשי תיבות: AWS) היא יחידה עסקית של חברת אמזון האמריקאית, העוסקת באספקת שירותי מחשוב ענן ליחידים, לחברות ולגופים ממשלתיים ונחשבת לבעלת שירותים מתקדמים בתחום. הטכנולוגיה מאפשרת ללקוחות של AWS לשכור מיקום לאחסון ממוחשב, אשר זמין בכל עת באמצעות האינטרנט.
היסטוריה
חברת אמזון, הפעילה בתחום המסחר האלקטרוני מאז שנת 1994, הכריזה ביולי 2002 על מודל למחשוב ענן המבוסס על שירותי רשת הגישה לשירותים היא בפרוטוקול HTTP באמצעות REST ו-SOAP. החיוב על השירותים הוא בהתאם למידת צריכתם.
הפלטפורמה הרשמית של AWS הושקה ביולי 2002, והתבססה בתחילה על מספר מצומצם של כלים ושירותים. עם השנים גדלו השירותים והאפליקציות המוצעות במסגרת האחסון ב-AWS.
בשנת 2004 הציע מהנדס בחברה לנצל את התשתית המשמשת לתפעול פעילות המסחר האלקטרוני שלה לשם יצירת מקור הכנסה נוסף. בהתאם לכך פותח שירות EC2 של החברה.
באפריל 2015 דיווחה חברת אמזון לראשונה על הביצועים הכספיים של AWS. הכנסותיה לשנת 2014 היו 4.6 מיליארד דולר ועם צפי של 6 מיליארד דולר לשנת 2015. שולי הרווח של החברה לשנת 2014 היו כמעט 17%, הרבה מעל שולי הרווח של כלל החברה וכן הרבה מעל ציפיות האנליסטים.
בתחילת הדרך השתמשו ב-AWS בעיקר חברות קטנות באופן יחסי וחברות הזנק, אך בעשור השני של המאה ה-21 גם חברות גדולות מאוד ורשויות מדינה החלו להשתמש בשירותי AWS. לדוגמה, בכנס הטכנולוגי של AWS מאוקטובר 2015 הציגה חברת ג'נרל אלקטריק את השימוש הנרחב שלה ב-AWS והסיבות לכך. מעל ל-50% מיישומי הליבה של חטיבת ה-Oil & Gas עושים שימוש בפלטפורמה של AWS.
שירותים
אמזון מספקת סוגים שונים של שירותים בענן המחשוב שלה. דוגמאות לשירותים בולטים:
תקלות בולטות
ב-20 באפריל 2011 קרסו אחדים משירותי החברה.
ב-29 ביוני 2012 הושבתו אחדים משירותי החברה עקב סופה עזה שפקדה את אזור צפון וירג'יניה, שבו נמצא מרכז המחשבים הגדול ביותר של החברה.
ב-22 באוקטובר 2012 אירעה תקלה שהשביתה את פעילותם של אתרי אינטרנט בולטים אחדים הנשענים על שירותי החברה.
ב-28 בפברואר 2017 בעקבות תקלה בשירות ה-S3 בחוות השרתים בצפון וירג'יניה, שירותים רבים של AWS המבוססים על S3 ואתרים רבים נפגעו למשך 5 שעות. על אף התקלה, הנתונים לא נפגמו.
בישראל
AWS היא אחת משתי הזוכות בפרויקט נימבוס של ממשלת ישראל, ובעקבות זאת חנכה בישראל, באוגוסט 2023, שלוש חוות שרתים מקומיות המשמשות לתשתית מחשוב ענן (עד למועד זה שירותי AWS בישראל ניתנו דרך שרתים בחו"ל).
En Lillsk jul
En Lillsk jul (בעברית: חג המולד הכחול) הוא אלבום אולפן ואלבום חג המולד של הזמרת והמוזיקאית השוודית ליל לינדפורש. האלבום יצא לאור בשנת 1991 ברחבי העולם, על ידי חברת התקליטים ליידיבירד רקורדס, לכבוד חג המולד. בשנת 1995, הוחלט להוציא לו מהדורה מחודשת ועדכנית יותר לאותה העת.
האלבום מכיל בתוכו הקלטות מחודשות של שירי חג מולד ידועים כמו "Tomtarnas julnatt" ו-"Stilla natt (Stille Nacht, helige Nacht)".
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-Discogs.
יקונו אמלק, קיסר אתיופיה
חייו
המסורת מספרת שאמו של אמלק הייתה שפחה של מלך שאווה בעיירה סגרט, אמלק חונך ואומץ על ידי אזזאז כאלה במנזר יסטיפנוס שעל חופה של אגם היאק שבאמבסל שם פגש את הקדוש תקלה היימנות והוא זה שעזר לו יותר מאוחר להדיח את אחרון קיסרי הזאגווה. מסורות אחרות גורסות שזה היה ראש המנזר, ייאסוס מועא אשר עזר לאמלק להדיח את הקיסר. המסורת ממשיכה ומספרת שאמלק הדיח את הקיסר הזאגווי "זא-ילמקנון" ("הלא ידוע") בעיירה מלוט שם הוא הצליח לברוח. לאחר מכן יקונו הצליח לאסוף תמיכה באימפריה בעיקר מצד התגרים והאמהרים הנוצרים והצליח להביס את הקיסר. שמו של הקיסר שהודח לא ידוע והיסטוריונים מתווכחים ביניהם, רובם גורסים שזה היה הקיסר יטברק וחלק נאקוטו לאב. אחת המערכות הצבאיות המתועדות שניהל היה כנגד ממלכת דמות השוכנת דרומית לנילוס הכחול.
בתקופתו האימפריה החלה לצאת מהקיפאון במערכת יחסי החוץ והיו קשרים מסחרים עם הקיסר הביזנטי מיכאל השמיני. לעומת זאת מערכת היחסים עם המדינות השכנות המוסלמיות הייתה מעורבת, בתחילה ידידותית, אך לאחר שהיה צורך במינוי אבונא לכנסייה האתיופית, אדם שהגיע ממצרים האסלאמית, שבאותו הזמן סולטאן מצרים ביברס צר על פטאריך אלכסנדריה היה לא לרוחו. לאחר מספר בקשות אמלק החל להאשים את סולטאן תימן בעיכוב השליח למצרים.
לאור עובדה זו אמלק שלח את שני בניו לפטאטריך אנטיוכה שזה יימנה אבונא חדש. באותו הזמן הפטריארכים של אלכסנדריה ואנטיוכיה נאבקו ביניהם על מינוי פטריארך ירושלים. עד אז הייתה זו הזכות המיוחדת של פטריארך אנטיוכיה. אמלק קיבל את מבוקשו ופטאריך אנטיוכה מנה צליין אתיופי לאבונא, אך זה מעולם לא קיבל עליו את התפקיד ולכן אמלק החל להסתמך על בישופים סוריים שהגיעו לקיסרותו.. אמלק היה זה שיזם את בנייתה של כנסיית גאנטה מריאם שלד לליבלה שמכילה את הציורים המוקדמים ביותר של וויכוחי דת.
יקונו אמלק נפטר בדברה ברהן ב-19 ביוני 1285 ונקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט.
אסוואטיני
ממלכת אֶסְוָואטיני (בשמה הקודם: סווזילנד, בסוואזית: Umbuso weSwatini, באנגלית: Kingdom of Eswatini) היא מדינה ללא מוצא לים בחלקה הדרומי של יבשת אפריקה. היא גובלת בדרום אפריקה בצפון, בדרום ובמערב, ובמוזמביק במזרח.
היסטוריה
על פי המסורת המקומית, אבותיהם של בני עם הסוואזי המוכר כיום היגרו לפני המאה ה-16 ממרכז אפריקה לדרום מזרח היבשת, מקום בו נמצאת היום מוזמביק. לאחר סדרת עימותים עם התושבים המקומיים, התיישבו בני הסוואזי בצפון ארץ זולו באמצע המאה ה-18. עם התעצמות כוחם של בני הזולו נדחקו בני הסוואזי צפונה, ובמהלך המאה ה-19 התבססו באזור הידוע כיום כאסוואטיני והתגבשו כעם האוחז בטריטוריה משלו. המנהיג הבולט בתקופה זו היה המלך מסוואטי (Mswati) השני, שגם העניק ללאום את שמו. תחת מנהיגותו בשנות ה-40 של המאה ה-19 הרחיב הלאום את שטח אחיזתו צפון-מזרחה, והצליח לייצב את גבולו הדרומי עם ארץ זולו.
מתיישבים לבנים החלו להתיישב בארץ הסוואזי בתקופת מלכותו של מסוואטי, לאחר שזה פנה אל השלטונות הבריטיים במושבת הכף בבקשת סיוע נגד פשיטות בני הזולו. לאחר מותו של מסוואטי הגיעו בני הסוואזי להסכמים עם השלטונות הבריטיים במושבת הכף ועם השלטונות הבוריים ברפובליקה הדרום-אפריקאית בנוגע לשלטונם העצמי, מנהל שטחיהם וביטחונם. טרנסוואל אחזה רשמית בריבונות על שטחי הסוואזי מ-1894 ועד תבוסתה הסופית במלחמת הבורים ב-1902, אז עברה האחריות לידי הבריטים, ואסוואטיני הייתה לפרוטקטורט בריטי לאומי.
בשנת 1921 הוקם באסוואטיני הגוף המחוקק הראשון – מועצה מייעצת של אירופאים נבחרים, הכפופה לנציב הבריטי העליון. ב-1944 קבע הנציב הבריטי שלמועצה זו אין מעמד רשמי בכל הנוגע לקבלת החלטות עבור בני עם הסוואזי, והכיר במלך המקומי כסמכות מחוקקת. בתחילת ימי השלטון הבריטי סברו הבריטים שאסוואטיני תוכלל בסופו של דבר בתוך דרום אפריקה. לאחר עליית משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, והתנתקותה בעקבות כך של המדינה מחבר העמים הבריטי, שינו הבריטים את תוכניותיהם לגבי אסוואטיני, ובלונדון התקבלה החלטה להכין את הארץ לקראת עצמאות. בעקבות תוכניות אלה התעצמה, במהלך שנות ה-60, הפעילות הפוליטית באסוואטיני והוקמו מפלגות אחדות. בשנת 1964 התקיימו הבחירות הראשונות בהן התמודדה תנועת INM שדגלה בשימור הערכים המסורתיים של בני הסוואזי מול 4 מפלגות אחרות, ברובן רדיקליות יותר, וזכתה בכל 24 המושבים במועצה.
עצמאות
לאחר שגיבשה את בסיסה הפוליטי, שילבה INM ברעיונותיה רבות מדרישותיהן של המפלגות הרדיקליות יותר, ובראש ובראשונה הדרישה לעצמאות מיידית. ב-1966 הסכימה ועדה בריטית על הקמת מונרכיה חוקתית עם שלטון עצמי, לאחר בחירות לפרלמנט שנקבעו ל-1967. ב-6 בספטמבר 1968 קיבלה אסוואטיני את עצמאותה על בסיס החוקה החדשה. בבחירות הראשונות לאחר העצמאות, שנערכו במאי 1972, התחזקה מפלגת האופוזיציה ותפסה כ-20% מהמושבים בפרלמנט. בתגובה, ביטל המלך סובהוזה את חוקת 1968 וריכז את כל הסמכויות החקיקתיות, הביצועיות והשיפוטיות בידיו.
בשנים 1988–1989 החל להישמע קולה של "התנועה העממית הדמוקרטית המאוחדת", תנועת מחתרת פוליטית אופוזיציונית, בביקורת הולכת וגוברת על משטרו של המלך ובדרישה לרפורמות דמוקרטיות. ביקורת זו החלה לזכות להד ציבורי, ובתגובה יזמו המלך וראש הממשלה דיון ציבורי מתמשך על העתיד החוקתי והפוליטי של המדינה. כתוצאה מדיון ציבורי זה אישר המלך שורת רפורמות חוקתיות, שהתבטאו בין היתר בהצבעה ישירה ודמוקרטית יותר בבחירות הכלליות של 1993.
פוליטיקה
שיטת הממשל של אסוואטיני היא מונרכיה חוקתית חצי-נשיאותית (בדומה לירדן), אך בדומה לרוב המונרכיות בעלות מלך ביצועי, היא מכונה בשוגג מונרכיה אבסולוטית. בראש המדינה עומד מלך בעל סמכויות כמעט בלתי מוגבלות שהן ביצועיות, חקיקתיות ושיפוטיות. על פי המסורת, המלך מושל בממלכה יחד עם אמו, כאשר הוא האחראי להנהגה האדמיניסטרטיבית והאם להנהגה הרוחנית. המלך ממנה את ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הרשות השופטת וכן כמה מחברי שני בתי הפרלמנט ("הסנאט" ו"בית האספה"). יתר חברי בתי הפרלמנט נבחרים על ידי העם בבחירות הנערכות מדי חמש שנים. מועצה מלכותית בוחרת יורש למלך לאחר מותו מבין בני נשותיו השונות, כאשר חשיבות מרכזית ניתנת למעמדה של "המלכה האם" הפוטנציאלית.
למלך הנוכחי, מסוואטי השלישי, אשר התחנך בממלכה המאוחדת, יש 15 נשים ו-36 ילדים. נכסיו האישיים נאמדים בכ-200 מיליון דולר.
אותיות וילדים
"אותיות וילדים" הוא עיתון ילדים דתי לאומי המיועד לגילאי 7–15. הוא מופץ למנויים בלבד ויוצא לאור פעם בשבועיים על ידי חברת מים תקשורת והוצאה לאור.
היסטוריה
'אותיות' נוסד בשנת 1987 על ידי אורי אורבך (שהיה עורכו הראשון) במטרה לתת מענה לקורא הדתי הצעיר שביקש להימנע מתכנים לא מתאימים או לא צנועים שהופיעו בעיתוני ילדים ונוער אחרים, כמו מעריב לנוער, ראש אחד ואחרים. העיתון עסק בנושאים כלליים, בצד תכנים שיועדו לקורא דתי דווקא, כמו רעיונות לפרשת השבוע, מידע על המתרחש ביישובים הדתיים, טורים של מדריכים בתנועת בני עקיבא, חידות ותשבצים בנושאים יהודיים ועוד.
אסוואטיני
פוליטיקה
ב-2011 נערכו במדינה הפגנות ומחאות לנוכח המצב הכלכלי הקשה.
אותיות וילדים
היסטוריה
סביב שנת 1990 נקלע העיתון לקשיים כלכליים, נרכש על ידי כולנו (שבועון לילדים), והופעל במסגרתו. סביב 1992 נרכש העיתון על ידי מוסדות בית אורות.
אסוואטיני
פוליטיקה
ב-2018 שינה המלך את שם המדינה מסווזילנד לאסוואטיני לכבוד חגיגות היובל לעצמאות המדינה.
אותיות וילדים
היסטוריה
ב-2011 אוחד 'אותיות' עם עיתון 'מקור לילדים' מבית מקור ראשון בשם 'אותיות לילדים'. לאחר כמה חודשים קוצר השם ל'אותיות'. העיתון בפורמט החדש קליל יותר מבחינת תוכן, ומכיל עמודים רבים של קומיקס.
אסוואטיני
חלוקה מנהלית
אסוואטיני מחולקת לארבעה מחוזות. כל מחוז מחולק לתתי-מחוזות הנקראים טיכונל'ה (Tikhundla) ברבים או אינכונל'ה (Inkhundla) ביחיד. סך הכל ישנם 55 טיכונל'ה במדינה, וכל אחד מהם בוחר נציג לבית הנבחרים של אסוואטיני.
אותיות וילדים
היסטוריה
עם עורכי העיתון הוותיקים נמנו אורי אורבך, במבי שלג, חיותה דויטש ולירון נגלר-כהן. עורכת העיתון מ-2011 עד ל-2014 הייתה ליאת רוטנר, שהתחילה את דרכה המקצועית ככתבת נוער בעיתון. רוטנר פוטרה בעקבות הכנסה מוטעית של עמוד קומיקס שאינו תואם את רוח המגזין, משום שהופיע בו דינוזאור המדבר על נשיקה צרפתית במשחק אמת או חובה. העורכת שהחליפה אותה היא פנינה גפן. מאז האיחוד עם מגזין "ילדים" עורכות העיתון הן עדי אהרון ונופיה בר ניצן.
אסוואטיני
גאוגרפיה
אסוואטיני שוכנת בדרום יבשת אפריקה. היא גובלת במוזמביק במזרח, ובשאר צדדיה היא מוקפת על ידי דרום אפריקה.
ניתן לחלק את אסוואטיני לארבעה אזורים גאוגרפיים עיקריים, ממערב למזרח. במערב רמה בגובה של כ-1,100 מ' מעל פני הים. רמה זו מהווה כשליש משטח המדינה, ובה שוכן ההר הגבוה במדינה, הר אֶמְלֶמְבֶּה, שגובהו 1,862 מ'. גם הבירה מבבנה שוכנת ברמה זו. מזרחית לרמה זו נמצאת רמה נמוכה יותר, המהווה כרבע משטח המדינה, וגובהה כ-600 מ'. מזרחית לה שפלה המהווה קרוב ל-40% משטח המדינה וגובהה בין 150 ל-300 מ'. במזרח המדינה, באזור לֶבּוֹמְבּוֹ הסמוך לגבול עם מוזמביק, שוב מתנשאת הקרקע, ומתרוממת לגובה של כ-600 עד 700 מ'.
אותיות וילדים
מוספים
ב-2013 נוסף עלון חדש לאותיות בשם KIDS, הגרסה העברית של מגזין KIDS של נשיונל ג'יאוגרפיק הרואה אור אחת לחודש, ועוסק בעיקר בטבע וחיות.
ב-2020 נוסף מוסף חדש לעיתון ושמו "אותיות לנוער" אשר מיועד לבני נוער.
אסוואטיני
גאוגרפיה
שלושה נהרות גדולים חוצים את אסוואטיני ממערב למזרח, בנתיבם לאוקיינוס ההודי: קוֹמָטִי, מְבּוּלוּזִי ואוּסוּטוּ.
האקלים באסוואטיני ממוזג. העונה הגשומה היא בין אוקטובר למרץ, והיא גם העונה החמה בשנה. בין מאי לספטמבר מזג האוויר קר ויבש יותר. ככלל, מזרח המדינה חם ויבש יותר ממערבה, והשפלה אף סובלת לעיתים מבצורת.
דמוגרפיה
אוכלוסיית אסוואטיני היא כ-1.2 מיליון איש. תוחלת החיים בשנת 2015 עמדה על 51.05 שנים בלבד, תוחלת חיים במקום ה-224 מתוך 228 מדינות העולם. בשנת 2020 תוחלת החיים עלתה ל-53.45 שנים.
אותיות וילדים
כותבים
אחת לשנה נערכת תחרות בה נבחרים כתבים צעירים ממנויי העיתון להצטרף למערכת. הכתבים הצעירים לוקחים חלק פעיל במערכת העיתון, על ידי כתיבת כתבות, בחני פתע, מדורי דעה ופרויקטים מיוחדים נוספים. בתוך המגזר הדתי לאומי הכתבים הצעירים זוכים להרבה הערכה, ועיתון "אותיות" נחשב לדרך בה נוער דתי יכול לכתוב ולבטא את עצמו בסביבה המתאימה לו. בין הכתבים הצעירים הראשונים בעיתון, היו הזמר סיני תור, הסופרת ליאת רוטנר והעיתונאי ארנון סגל.
מדורים בולטים
בכל גיליון מופיעים בין השאר מדורי "שבצאי" - תשבצים, משחקים ושאלות חשיבה, מדור אקטואליה, מדור אנגלית, מדורי דעות ו"נעים להכיר" - בכל פעם שניים מקוראי העיתון מספרים על עצמם.
אסוואטיני
דמוגרפיה
רוב תושבי אסוואטיני חיים בכפרים בתנאי מחיה קשים. הם אינם נהנים משירותים מודרניים כגון חשמל, תזונה בריאה, רפואה או מים זורמים.
מקדש קונקורדיה
היסטוריה
על פי המסורת הרומאית המקדש הראשון לאלה קונקורדיה נבנה בשנת 367 לפנה"ס על ידי מרקוס פוריוס קאמילוס לאחר הפיוס בין הפלבאים לפטריקים בעקבות הסכסוך בקשר לחוקים שיפתחו את הקונסולאט בפני הפלבאים. המקדש נבנה מחדש בשנת 121 לפנה"ס, לאחר הרצחו של גאיוס סמפרוניוס גרקכוס.
בין שנת 7 לשנת 10 שוקם המקדש על ידי טיבריוס, והמבנה החדש נחנך בשנת 12. במסגרת שיקום זה נבנה המקדש משיש ועוטר בפסלים רבים וציורי קיר המתוארים בפירוט בספרו של פליניוס הזקן "תולדות הטבע".
המקדש שימש כאחד ממקומות התכנסותו של הסנאט, בין האירועים הפוליטיים המשמעותים שהתרחשו בו היו הנאום שנשא מרקוס טוליוס קיקרו, בעת כהונתו כקונסול של שנת 63 לפנה"ס, שבו הוא פתח את התקפתו על לוקיוס סרגיוס קטילינה שתכנן הפיכה והצבעת הסנאט שהחליטה על הוצאתו להורג של סיאנוס בשנת 31.
תיאור המבנה
המקדש נבנה לרגלי גבעת הקפיטולין בסמוך לטאבולאריום. בשל מגבלות המקום המקדש היה החדר הקדמי במקדש רחב (45 מטרים) בחזיתו, וצר בעומקו (24 מטרים), ואילו החדר הפנימי רחב פחות (34 מטרים) וצר אף יותר (14 מטרים עומקו). טור של עמודים קורינתיים חילק את המבנה לשני אולמות. כיום נותרה רק רצפת המקדש.
המבנה היה מעוטר בפסלים רבים - חלקם העתקים של פסלים יווניים ובהם פסלי אפולון ויונו, אפולון התינוק ומינרווה (מעשה ידי הפסל אופרנור), פסל אסקלפיוס והיגיה (מעשה ידי ניקראטוס), פסל מרס ומרקוריוס (מעשה ידי פיסטון), פסל קרס ומינרווה (מעשה ידי סתניס), וכן ציורים רבים.
מיכאיל פרידמן
מיכאיל פרידמן (נולד ב-21 באפריל 1964 בלבוב) הוא איש עסקים יהודי רוסי. הונו מוערך (נכון לינואר 2022 על פי מגזין פורבס) בכ-14.8 מיליארד דולר, אחד ממייסדי אלפא גרופ.
קורות חיים
פרידמן נולד בלבוב, כיום באוקראינה, ב-1964, למשפחה יהודית חילונית. הוא מגדיר את עצמו גם כיום כיהודי חילוני - אתאיסט. לפי עדותו, הקשר היחידי שלו לדת היהודית אותה עת היה המצות שסבתו הייתה אופה מידי פסח. אולם החותמת "יהודי" על דרכונו הבדילה בינו לבין הסביבה, ואף שיצרה הגבלות רבות, לרבות התנכלויות אנטישמיות מצד כל מי שידע, היא גם איחדה אותו עם יהודים אחרים וייחדה אותו כמי ששייך לעם היהודי.
בשנת 1986 סיים את לימודיו באוניברסיטה במקצוע מהנדס מתכות וב-1996 היה בין מייסדי הקונגרס היהודי הרוסי.
בשנים 2006 ו-2007 היה פרידמן חבר במושב הראשון של הלשכה הציבורית של רוסיה, גוף ממשלתי הממונה על ידי הנשיא, שמטרתו לבחון את החקיקה ודרכי פעולות הממשלה בסובייקטים הפדרליים המרכיבים את הפדרציה הרוסית.
פרידמן גרוש ואב לארבעה ילדים. משפחתו מתגוררת בפריז, בעוד הוא עצמו מתגורר במוסקבה. למרות המרחק הוא שומר על קשר הדוק עם ילדיו וביולי 2012 ביקר עם שלושת ילדיו הגדולים יותר, באושוויץ, כדי להגביר ולשמור על הקשר שלהם ליהדות.
ב-2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטיל האיחוד האירופי סנקציות על אוליגרכים רוסיים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין בהם פרידמן. פרידמן היה בין האוליגרכים הראשונים שהתבטאו נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בדצמבר 2022 נעצר פרידמן באחוזה בלונדון על ידי הסוכנות הבריטית למלחמה בפשיעה, בחשד להלבנת הון, קשירת קשר להונאת משרד הפנים וקשירת קשר לביצוע פשע.
במאי 2022 פורסם כי פרידמן קיבל דרכון ישראלי, למרות שאין ברשותו בית בישראל.
עושרו
בתחילת דרכו בעולם העסקים, החזיק פרידמן דיסקוטק וחנות צילום ועסק במסחר ובשירותים פיננסיים. ב-1989 הקים את אלפה גרופ (Alfa Group Consortium), אשר הייתה לאחר התפרקות ברית המועצות למקור עושרו. הוא הרוויח סכומי כסף גדולים והפך לאחד מהאוליגרכים הרוסים.
בשליטת קונסורציום אלפא שלו נמצא כיום Alfa Bank, אחד מגדולי הבנקים ברוסיה, חברת הנפט Tyumen Oil שנקראת כיום TNK-BP, רשת מרכולים וחברה לייצור וודקה, בנוסף לאמצעי תקשורת שונים.
על פי דירוג מגזין פורבס לשנת 2012 מוערך הונו בכ-13.4 מיליארד דולר (השווה להערכה ב-2009 - כ-6.3 מיליארד דולר), והוא מדורג במקום ה-57 ברשימת עשירי העולם של פורבס (לעומת ה-71 ברשימה זו ב-2009) (ב-2008 הוא דורג במקום ה-20 עם הון מוערך של כ-20 מיליארד דולר). בקרב עשירי רוסיה הוא מדורג במקום הששי נכון ל-2012.
במהלך חודש מאי 2016, פרידמן הודיע כי בכוונתו להעביר את כל עושרו למטרות צדקה לאחר פטירתו, ומבלי להותיר לילדיו חלק מהסכום.
פרידמן הוא בעל אזרחות ישראלית.
הטופ מודל הבאה
הטופ מודל הבאה של אמריקה (באנגלית: America's Next Top Model) היא תוכנית מציאות אמריקאית, המשודרת בארצות הברית וברחבי העולם, בין השאר בישראל.
רקע כללי
התוכנית עוקבת אחר משתתפות אלמוניות המשתתפות באתגרים הקשורים בעולם האופנה בדרכן אל התואר "דוגמנית העל הבאה של אמריקה". בעונותיה הראשונות המנצחת זכתה בחוזה בשווי 100,000 דולר עם חברת הקוסמטיקה CoverGirl אותה ייצגה לאחר התחרות במשך שנה, כיום הפרס כולל חוזה בסכום 100,000 דולר עם חברת האופנה GUESS, כתבת צילומים בעיתון אופנה פופולרי, בתחילה ELLE, בהמשך SevenTeen, Italian Vogue וכיום במגזין "ניילון", והחתמה בסוכנות דוגמנות גדולה, בתחילה "פורד", לאחריה וילהלמינה מודלס, איי אם ג'י מודלס, וכיום NEXT מודלס.
במהלך התוכנית משתתפות הדוגמניות המתחילות בסדרות צילומים חדשניות, בתצוגות אופנה, בפרסומות ובאתגרים אחרים. בסוף כל פרק מודחת אחת מהמשתתפות. בארץ התוכנית משודרת בערוץ הוט 3.
צוות התוכנית כולל את טיירה בנקס, המשמשת כמנחה וכשופטת, וצוות שופטים שהתחלף בהרכבו במהלך השנים, בניהם טוויגי, ג'ניס דיקנסון, אנדרה לאון טאלי, פולינה פוריסקובה, אשלי גראהם, רוב אוונס, קלי קטרון, ג'יי אלכסנדר, ונייג'ל ברקר. בעונה 23 הוחלפה טיירה בנקס בזמרת ריטה אורה, אך הוחזרה בעונה ה-24.
אין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך
אין אומרים לאדם חטא בשביל שיזכה חברך הוא כלל הלכתי המופיע בתלמוד, לפיו אסור לאדם לחטוא, אפילו חטא קל, כדי למנוע אדם אחר מעשיית עבירה חמורה.
מקור הכלל
התלמוד עוסק באדם ששגג והכניס בשבת בצק לתנור על מנת לאפותו. כאשר הלחם ייאפה לגמרי - תושלם מלאכת אופה, והוא יעבור על איסור תורה, שהעושה אותו בשגגה חייב קורבן חטאת. לעומת זאת הוצאת הבצק מן התנור אסורה רק מדרבנן, ולכן התלמוד מציע להתיר לאדם אחר להוציא את הבצק מן התנור בטרם ייאפה, כדי להציל את חברו מאיסור חמור. ההאמורא רב ששת תוקף את ההצעה בטענה "וכי אומרים לו לאדם חטא כדי שיזכה חברך?!" , וההצעה נדחית.
הכלל המנוגד
מקור נוסף בתלמוד, שאיננו מנוסח בתור כלל, הוא המעשה ברבי אליעזר ששיחרר את עבדו כדי שיוכל להצטרף למניין, בניגוד להלכה האוסרת לשחרר עבד כנעני, וזאת משום ש"מצווה דרבים - שאני" (תרגום: מצווה של רבים - שונה), כלומר, מצווה הנעשית על ידי אנשים רבים חשובה במיוחד ומצדיקה לעשות איסור מסוים עבורה.
הבחנות בין שני המאמרים
הראשונים דנים בשאלה: כיצד מתיישבים דברי רב ששת במסכת שבת עם שיטת רבי יהודה הנשיא במסכת עירובין? תשובות שונות נאמרו על כך, המבחינות בין שני הכללים משלושה היבטים: מבחינת אחריותו של האדם החוטא חטא קל, מבחינת אשמתו של האדם הצפוי לחטוא חטא חמור, ומבחינת העבירה עצמה.
מבחינת החוטא חטא קל
כאשר אדם הכשיל את חברו בעבירה - חובתו לעבור חטא קל כדי למנוע את חברו מלעבור על חטא חמור. זהו הנושא בסוגיה בעירובין, כאשר ה"חבר" נתן לעם הארץ פירות ללא הפרשת תרומות ומעשרות, והוא נושא באחריות לכשלונו של אותו עם הארץ, ולכן עליו להפריש כעת, אף על פי שאינו מפריש באופן תקין לגמרי. לעומת זאת מי שלא אשם בעבירתו של חברו (כמו בסוגיה במסכת שבת, שאחד הכניס בצק לתנור ללא כל קשר לשני) - אל לו לעבור עבירה קלה כדי להציל את חברו מעבירה חמורה.
מבחינת החוטא חטא חמור
כאשר זה שעושה את העבירה החמורה עושה זאת בפשיעה (במזיד, או ברשלנות, כמו בהכנסת הבצק) - אין לחטוא חטא קל כדי להצילו ממנה. כאשר איננו אשם בעבירתו (כמו בסוגיה בערובין, שעם הארץ סומך על החבר שפירותיו הופרשו וכשרים לאכילה) - יש להצילו גם על ידי חטא קל.
מבחינת חומרת העבירה
כאשר עשיית האיסור הקל נועדה לקיים מצווה גדולה (בלשון התוספות: "מצווה רבה"), או למנוע איסור חמור במיוחד - הדבר מותר.
נורברט באלוג
נורברט שנדור באלוג (בהונגרית: Norbert Sándor Balogh; נולד ב-21 בפברואר 1996 בהיידובסרמן שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק החלוץ בקבוצת דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית ובנבחרת הונגריה.
קריירת מועדונים
באלוג גדל במחלקות הנוער של היידובסרמן ודברצן ו.ס.ק.. בעונת הושאל ללטברטש מהליגה ההונגרית השלישית, במדיה ערך 11 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. לאחר חזרתו לדברצן ו.ס.ק. שיחק באלוג במשך עונה וחצי בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך 33 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים במסגרת ליגת העל ההונגרית.