cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רבקה שטורמן
קריירה
לאחר עלייתה לארץ רבקה חקרה ויצרה את התנועה העממית-הישראלית. גם בארץ ישראל המשיכה רבקה ליצור ולהפיץ את הריקוד העממי הישראלי, שאותו פיתחה עוד בצעירותה. זו הייתה תחילתם של ריקודי העם בארץ. את הרצון העז ליצור ריקודים חדשים פיתחה בעבודתה בגן הילדים, כאשר הילדים היו רוקדים בהדרכתה לצליליהם של שירים גרמניים. בשנת 1942 הוזמנה שטורמן לבית הספר בקיבוץ גבע כדי ליצור ריקודים להצגת סיום שנת הלימודים שהעלו התלמידים. אירוע זה היה משמעותי והשפיע על תחילת דרכה של היוצרת המתחילה.
גם בגיל מתקדם המשיכה שטורמן לפעול בתחום המחול: היא הרקידה קשישים, ואף הקימה להקה שהופיעה ברחבי הארץ. כשהפסיקה ליצור יצירות חדשות, החלה ללמוד רפואה משלימה ושיאצו. לפני מותה זכתה שטורמן לקרוא בספר "קומה אחא" שנכתב על חייה ויצירותיה בידי רינה שרת.
חיים צבי שניאורסון
הרב חיים צבי שניאורסון, (1834, לובביץ' בלארוס - 1882, דרום אפריקה) היה ממבשרי הציונות, שד"ר, חסיד חב"ד, עיתונאי מאנשי היישוב הישן שפעל למען יסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל.
קורות חיים
נולד בליובאוויטש, בשנת ה'תקצ"ד (1834) לרב נחום יוסף ולרבנית שרה רבקה בת ר' משה שניאורי בן האדמו"ר ר' שניאור זלמן מלאדי - בעל התניא. בה'תר"ד (1844) עלה עם הוריו ואחיו הבכור שניאור זלמן והצעיר פנחס אליהו, לארץ ישראל והתיישבו בחברון, שבה היה מרכז חסידי חב"ד בארץ ישראל. לאחר שנים אחדות עברו לירושלים. מספר שנים לאחר מכן קיבל יחד עם משפחתו חסות בריטית במקום הרוסית שהייתה להם. למד אנגלית וידע לדבר בשפה זו היטב. בשנות פעולותיו בארצות הברית קיבל גם אזרחות אמריקאית.
כבר בהיותו בן 18 החל לצאת כשד"ר בשליחות לקהילות בארצות שונות ומאז יצא לשליחויות רבות במהלכן בהן ביקר בדמשק, בחלב, במצרים, בפרס, בהודו, בסין, באוסטרליה, ברומניה, באנגליה, בצרפת, בארצות הברית ובדרום אפריקה, שבה גם נפטר בעת שליחותו בשנת ה'תרמ"ב.
במשך השנים פרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית והיהודית בישראל ומחוצה לה. אחד ממאמריו אף צוטט בספרו של משה הס "רומא וירושלים". נאם רבות בפני הקהילות היהודיות וגורמים לא יהודיים למען יישוב ארץ ישראל, פיתוח החקלאות בה והגנה על היהודים בארץ ישראל ומחוצה לה. פעל למען יהדות רומניה ופרסם את הספר "ארץ-ישראל ורומניה - תיאור הארץ הקדושה ומצבם של רומניה ויהודי רומניה בעבר ובהווה". בספרו זה פיתח את רעיונו ליסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. קשר קשרים חשובים עם גורמים נוצריים באימפריה הבריטית ופעל מול גורמים שונים גם במישור הדיפלומטי ביניהם אף נפגש עם המלכה ויקטוריה ועם נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט.
פעל נמרצות למען היישוב היהודי בארץ ישראל, התנגד למנגנון ושיטת החלוקה ובשל כך סבל מהתנכלויות חוזרות. לקח חלק ביוזמות ופעולות רבות למען היישוב. היה חבר כבוד בתנועת כל ישראל חברים.
ברל כצנלסון כתב על רבי חיים צבי שניאורסון:
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל
בשנת ה'תרי"ב, (1852) בקירוב, יצא רח"צ שניאורסון בשליחותו הראשונה מטעם קהילות חברון וירושלים ונסע אל דמשק, חלב ומצרים. את דרכו חזרה לארץ עשה דרך המדבר.
לאחר שובו לארץ התכונן חיים צבי שניאורסון לצאת לאתיופיה כדי ללמד את קהילת ביתא ישראל תורה, אולם בשל פרויקט בניית בתי מחסה בירושלים הסכים לקבל על עצמו שליחות נוספת לאוסטרליה וארצות נוספות ולפעולותיו בשנות שליחות אלה נודעה הצלחה וחשיבות רבה במהלכה אירעו אירועים שזכו לסיקור ופרסום בולט בעיתונות של אותה תקופתה אודות השליחות ומטרותיה.
את המינוי לשליחות למען בתי מחסה קיבל בחודש סיון בשנת ה'תרכ"א מכולל הו"ד מכולל אוסטריה וגם מכוללות עדת הספרדים בראשות הראשון לציון הרב חיים דוד חזן שכן בניין הבתים היו מיועדים לבני כל העדות.
למסעו זה הצטייד שניאורסון גם בהמלצות מהקונסולים של אנגליה ואוסטריה. המסע הארוך בשנית עד אוסטרליה טמן בחובו לא מעט סכנות בכללן טבעה הספינה בה הפליג בקרבת הודו.
הפעילות באוסטרליה
שניאורסון הגיע לאוסטרליה בשליחותו השנייה בא' בכסלו ה'תרכ"ב תחילה פעל בעיר מלבורן בה ערך אספה עם ראשי הקהילה היהודית במקום אשר החליטו להקים וועד למען מטרת השליחות וארגנו מספר כינוסים ציבוריים בהם נכחו יהודים וגם נוצרים. באסיפות אלו נאם השליח שניאורסון וכן מראשי הקהילה היהודית. בין הנואמים היו גם אנשי דת נוצריים ודמויות בולטות בהנהגה המקומית של העיר. בעקבות האספה המשותפת הוקמה בעיר אגודה משותפת לתמיכה ביהודי ארץ ישראל בשם "חונני עפר ציון" לאגודה זו נרשמו מרבית חשובי העיר. גם איסוף הכספים נחל הצלחה רבה. עיתוני העיר פרסמו דוחות מפורטים על האספה המשותפת ולאחר מכן פרסם על כך גם עיתון היהודי המגיד בהרחבה. בזמן שהותו של שניאורסון במלבורן הוציא לאור חוברת בשם "ישועת ישראל" בה הביא את נאומו הראשון לפני האספה המשותפת בתרגום לאנגלית מאת רב הקהילה. וכן צירף את הפרסום שהופיע בעיתון המקומי ARGUS וסיכום של ההצעות שהתקבלו באותה אספה. חוברת זו סייעה לו רבות בהסברה בהמשך למען פרויקט בתי מחסה.
יש לציין שבזמן שהותו במלבורן העיבה פרשייה של התנגשות בינו לבין השד"ר יעקב ספיר שהעיבה על אמינותה של השליחות, אך שניאורסון יצא מפרשייה זו כשידו על העליונה בתמיכת נכבדי הקהל באוסטרליה ובאישור מחדש בשם שולחיו וממליציו בארץ ישראל. כך שספיר נאלץ לעזוב את הארץ.
שניאורסון המשיך במסעו בערי אוסטרליה שבמדינת ויקטוריה וכן במדינת ויילס הדרומית. גם בהם נעזר הן ביהודי המקום והן באישי דת נוצרים לגיוס הכספים הן באספות משותפות והן במגביות שערכו אישי הקהל בבתי הכנסת או הכנסיות וגם שם נעזר בפרסום העיתונות המקומית. הרב מ. מאיירס ממלבורן העריך ש-75 אחוז מהכספים שנאספו באוסטרליה, הגיעו מתרומות הנוצרים.
העיתונות היהודית ומבשרי הציונות
פעולותיו של שניאורסון באוסטרליה ובכללם קטעים מנאומיו ומנאומי שאר הדוברים באירועים שארגן, הגיעו לעיתונות היהודית באירופה באמצעות העיתונות האוסטרלית. כנראה ביוזמת שניאורסון עצמו. זאת בנוסף לעיתון ג'ואיש כרוניקל מלונדון שהעסיק כתב משלו באוסטרליה בשל תפוצת העיתון ברחבי האימפריה הבריטית. כך שרעיונותיו של שניאורסון בדבר 'גאולת ישראל בדרך הטבע' פורסמו בתפוצה רחבה באירופה ובחלק מהעיתונים אף ציינו את הדמיון בין דברים אלו לדברי הרב צבי הירש קלישר שפורסמו אף הן באותה עת. יש לציין שבאותה עת בה הקים שניאורסון סניפים באוסטרליה, הוקמה בפרנקפורט ה"חברה ליישוב ארץ ישראל" על ידי דוד לוריא אף שאלו הוקמו במקביל ללא ידיעה זה על זה, אולם עיתון המגיד שידע על כך, קרא עם פרסום דבריו של שניאורסון לתמיכה בארגון של לוריא בפרנקפורט. גם משה הס שהכין בראשית 1862 לדפוס את ספרו "רומי וירושלים", התרשם מהפרסומים בעיתון המגיד שהיו כבר בחודש מרץ, כך שמשה הס הספיק להכניס הפרסום מעיתון המגיד בהערה מיוחדת כנספח בספרו הנ"ל, אותה הביא כהוכחה לתמיכת יהודים ונוצרים אדוקים ברעיון תחייתו המדינית של עם ישראל בארץ ישראל. גם בשנת 1863 המשיכו להתפרסם באירופה ידיעות על פעולתיו ונאומיו של שניאורסון כגון בעיתון דער איזראעליט.
שניאורסון חזר לארץ ישראל בחודש סיוון ה'תרכ"ג 1863 וזכה לתשבחות על שליחותו המוצלחת ואף למכתב הוקרה מאת הראשון לציון הרב חיים דוד חזן. בהיותו בארץ ישראל הגיע לידיו ספרו של הרב קלישר דרישת ציון בה מצא רעיונות דומים לשלו, וכן התרשם ממאמרו של דוד גורדון "בשובה ונחת תוושעון" שפורסם בעיתון המגיד. לאור דברים אלו החל להתמסר יותר לרעיון יישוב ארץ ישראל וחידוש המדינה בה. בשל פרסומו ומעמדו שרכש בקרב ארצות האימפריה הבריטית, החל לפרסם מאמרים בעיתון ג'ואיש כרוניקל. תחילה כתב בעברית ומאמריו תורגמו לאנגלית, ובהמשך כתב באנגלית, שפה אותה רכש בהדרגה במהלך שליחותו. את מאמרו השני פרסם העיתון תחת הכותרת "ירושלים-התוכנית להתיישבות" ובה כותב כי אין זה נכון שתושבי הארץ רוצים לסמוך על החלוקה אלא להפך רוצים הם להתפרנס מזיעת אפם לו הדבר יתאפשר להם ואפילו בשכר מועט. בעקבות מאמרו זה של שניאורסון פרסם העיתון בגיליון הבא מאמר ראשי מטעם העיתון שהוקדש לנושא "בעיית היישוב היהודי בארץ ישראל". מאמרו בעיתון החבצלת בו קרא להקמת מושבות חקלאיות בארץ פורסם בט' בחשוון ה'תרכ"ד קיבל הד ופורסם מאוחר יותר עם התייחסות נוספת גם בג'ואיש כרוניקל. מאחר שבאותה שנה נסגרו העיתונים העבריים בארץ בהוראת השלטונות, חזרו העיתונים והעלו את הנושא רק כעבור שבע שנים. שניאורסון המשיך לפרסם מאמרים בעיתונות גם בשנים מאוחרות יותר בחלקן אף ככתב רשמי מארץ ישראל. במאמריו כמו זה שהתפרסם בג'ואיש כרוניקל לקראת ט' באב תרכ"ו קרא שוב שאין לסמוך על הנס אלא לגאול קרקעות לקנות שדות וכרמים וזו תהיה האתחלתא דגאולה.
גם בשנים הבאות כתב והשתתף בצורה בולטת בעיתונים יהודיים שונים בהם בעיתון העברי הצופה בארץ חדשה שהחל לצאת בארצות הברית ב-1871. שניאורסון גם המשיך והצליח לפרסם מאמרים אודותיו או מכתבים שלו בעיתונות הכללית של עמי העולם כגון בתקופת פעילויותיו בארצות הברית.
פעילותו בארץ ישראל
בשנת 1863 התקיימה בירושלים אספה גדולה ביוזמתו בהשתתפות הראשון לציון חיים דוד חזן ונכבדים מעדות נוספות. מטרת האספה הייתה לבחון כמה אנשים מוכנים לעבור לעבודה חקלאית וכיצד לממש זאת. באספה החליטו בין היתר שיש להשיג רישיון מהשלטון לרכישת קרקעות לשם עיבודן, ושיש להקים תשתית תמיכה בת שלוש שנים לשם התחלת הפרויקט. בעקבות האספה הודיעו כמאה משפחות על רצונם לעבור לעבודת אדמה ובראשות הוועד עמדו הראשון לציון, הרב חיים צבי שניאורסון והרב משה בנבנישתי. היוזמה לא יצאה לפועל בגלל דעיכתה של ה"חברה ליישוב ארץ ישראל" בפרנקפורט עליה התבססה היוזמה וכן בשל הרעה ביחס השלטון הטורקי, דבר שבא לידי ביטוי גם בהוראתם בשנת 1864 לסגור את שני העיתונים העבריים שהיו באותה עת בארץ.
ניסיון היציאה למסע אל יהדות אתיופיה, תימן וסין
בשנת ה'תרכ"ד (1864) רצה הנוסע בנימין השני לצאת למסע אל יהדות חבש, תימן וסין כדי ללמוד על מצב היהודים שם. זאת לאחר ששמע על רדיפות של יהודים באתיופיה בשל דתם, רדיפות של יהודי תימן מסיבות מדיניות וכן האפשרות לבקר בסין שלא הייתה קודם לכן. לשם המסע חיפש תמיכה אצל ועד שליחי הקהילות בבריטניה. בלונדון אכן נוסד ועד למטרה זו אבל הוא נפטר באמצע ההכנות למסע. מותו הפתאומי כמו גם ההכנות לשליחות לארצות אלה התפרסמו בעיתונות. ר' חיים צבי שניאורסון שכבר שקל בעבר מסע אל חבש, פנה באמצעות העיתון ג'ואיש כרוניקל אל הוועד בבקשה שלא יבטלו את השליחות אלא ישלחו אותו. לאחר שציין את ניסיונו ותרומתיו בשליחויות קודמות. קלוזנר מציין ששניאורסון ראה בשליחות זו חשיבות כפולה: להביא לנידחי ישראל את דבר היישוב בציון והיהדות, ולקבל מידע אודות מצב היהודים שם וללמוד על המסורת שנשתמרה בקהילות הנידחות. שניאורסון סבר שעצם העובדה שקהילות אלו נשארו ביהדותם למרות כל מה שעברו במשך השנים מעידה על אמונתם האיתנה. למרות ההמלצות שצירף עבורו, הצעתו לקבלו לשליחות זו לא התקבלה. אולם העניין המשיך להתפרסם ולהטריד את מנהיגי הציבור בעיקר בשל רדיפות ופעולות המסיון להמרת דתם של יהודי ביתא ישראל כך שב-1867 נשלח שליח אחר מטעם חברת כי"ח.
כעיתונאי מארץ ישראל
בשנת ה'תרכ"ו (1866) סבל היישוב בכל הארץ מבצורת, ממספר מכות של ארבה וממגפת הכולרה. באותה שנה שניאורסון שכבר חזר מרומניה, החל לשמש ככתב העיתון הלונדוני לתיאור המצב בארץ. המצב בארץ הביא אותו לפרסם כי לא עת לבנות בתים ולקנות שדות אלא להושיט עזרה דחופה לרעבים ולחולים. שניאורסון ניצל במה זו גם כדי למתוח ביקורת על סדרי היישוב ובעיקר על העדה האשכנזית. ולהביע את השקפותיו כיצד ניתן וצריך לשפר את המצב. ככתב העיתון הוא סיקר גם את ביקורו השישי של משה מונטיפיורי. שניאורסון אף פנה למונטיפיורי בהצעה להקים מיזם לאגירת תבואה כך שבשעה שמחירה עולה בעת ביקושים רבים, יוכלו לספק לעניים תבואה במחיר זול ובאיכות טובה. הצעה זו הייתה דוגמה לעמדתו שמנהיגי הציבור לא נותנים את דעתם לתכנון ארוך טווח ולא נערכים כראוי לספק את צורכי העניים בהתאם. אך הצעתו לא נתקבלה. שניאורסון דייק בכתבותיו. כך למשל בתיאור אחת ממכות הארבה ציין שלא הסבה נזק כבד כפי שחששו בתחילה וזאת על אף שלטובת גיוס תרומות ליישוב, היה יותר נוח להציג מצג קשה יותר. דברים אלה כמו גם התקפותיו על שיטת החלוקה ואופן ביצועה, הביאו לכך שראשי הכוללים גרמו לפיטוריו ממשרתו ככתב העיתון והציגו אותו כלפי היישוב כאדם המזיק לציבור. מאידך המשיך שניאורסון לפרסם מכתבים מטעמו כגון הכתבה שפורסמה תחת הכותרת "קול תלונה מירושלים" בה כתב נגד חלק מראשי הכוללים בארץ אשר לטענתו מסכלים כל יוזמה אופרטיבית לעזרת היישוב ובמיוחד יוזמות לפיתוח עבודה בחקלאות. אף האשימם שהם מנצלים את היותם גבאי החלוקה כדי להשתרר ולשעבד את הציבור.
בטבריה
בזמן שהותו בטבריה יזם פרויקט לאיסוף תרופות למען בית המרקחת המקומי. לצורך הפרויקט נעזר בקשריו עם יהדות אנגליה. כמו כן החל ביוזמה להקמת התיישבות חקלאית של כ-60 משפחות מטבריה שהביעו רצונם בכך. לשם כך כתב שוב לעיתון באנגליה וכן נפגש עם נכבדים יהודים משם, ואף יצא בהמשך לשליחות לאנגליה לטובת היוזמה, אך הפרויקט לא הצליח לצאת אל הפועל.
קשריו עם חברת כל ישראל חברים
כאשר יצא שניאורסון ללונדון, נסע דרך מצרים, כנראה עבר בקושטא ומשם ביקר פעם שנייה ברומניה ואחר כך בפריז. בדרכו, בשהותו באלכסנדריה, נפגש עם קרל נטר שהיה בדרכו לחקור אפשרויות של חקלאות עבור יהודי פרס ויהודי ארץ ישראל. סביר להניח שבפגישתם עסקו שניהם בנושאי ההתיישבות החקלאית של היהודים. במסעו לקח שניאורסון את בנו אברהם שמואל, כדי שילמד בחו"ל. כאשר הגיעו לפריז נפגש שניאורסון עם ראש חברת כל ישראל חברים, אדולף כרמיה וכן עם הד"ר אלברט אברהם כהן. יש להניח שגם עימם דיבר בענייני ישוב ארץ ישראל. כמו כן מסר שניאורסון את בנו ללימודים בבית הספר של הארגון בהשגחת ד"ר אלברט כהן שלקח על עצמו להיות פטרונו של הנער.
פעילותו ברומניה
בשנת ה'תרכ"ה בערך, יצא שניאורסון לראשונה בשליחות לרומניה בה שהה כשנה. לא ידוע הרבה על תקופת שליחותו זו מלבד שרכש מידע רב על תנאי חיי היהודים בה, והתנאים הגאוגרפיים הכלכליים והפוליטיים שלה. מידע זה סייע לו בפעולותיו הבאות למען היהודים ברומניה.
מספר שנים לאחר מכן החל שניאורסון לפעול נמרצות למען יהודי רומניה שמצבם בה היה רע מאוד. שניאורסון הצליח להביא למינויו של היהודי בנימין פרנקלין פיישוטו כקונסול אמריקאי ברומניה. מינוי זה ופועלו של פיישוטו תרמו מאוד למאבק לשיפור מצבם הקשה של יהודי רומניה.
פעילותו באנגליה
בקיץ ה'תרכ"ח, יוני 1868 הגיע שניאורסון לאנגליה ושהה בה כחודשיים בשליחות היהודים מטבריה, בדגש על יוזמתם להקמת מושבה חקלאית. לשם כך היו זקוקים לא רק לסיוע כלכלי אלא גם לאישורים מהשלטון העות'ומאני. כשהגיע ללונדון הכריז העיתון ג'ואיש כרוניקל על בואו ועל מטרותיו. בביקורו הוא פנה אל הציבור דרך העיתון וקיבל אהדה ואימון ממערכת העיתון. בתקופה זו ערך שניאורסון הרצאות פומביות ופגישות פרטיות עם אישי ציבור בעלי השפעה כגון סר פרנסיס גולדסמיד יהודי חבר הפרלמנט הבריטי, ריצ'רד דובס ועוד. שניאורסון הכיר את הטיעונים שיכלו לגרום להיסוס ואי אימון בהיתכנות יוזמתו והגיע אליהם עם תשובות ואף סימוכין לטענותיו. כך טען שיש בארץ ישראל גם יהודים המנוסים בעבודת אדמה כגון בשפרעם כפי שהעיד משה מונטיפיורי לאחר מסעותיו. עוד טען בעד שיפור המצב הביטחוני והטבה ביחסו של השלטון העות'מאני אל יהודי הארץ, לטענות אלה, סייע גם העיתון בפרסמו מכתב של רופא מבית החולים רוטשילד בירושלים המתאר את המצב בה. אף על פי כן, שליחותו לא צלחה והוא עזב באכזבה את אנגליה בכותבו אליהם במאמר בעיתון: "קיוותי, כי מאנגליה תבוא ישועת אחינו בני ישראל בארץ הקודש, אך אהה, טעיתי!" הוא הביע תקווה שחברת כי"ח אשר באותם ימים החלה להתעניין ביוזמה חקלאית בארץ, תעזור למימוש יוזמתו. כספיו לטובת שליחות זו נגמרו, והוא החליט לנסוע מאנגליה לארצות הברית "בשליחות עצמו" על מנת להביא את רעיונותיו אודות פיתוח היישוב היהודי בארץ לתושבי ארצות הברית יהודים ואף נוצרים. שניאורסון הצליח לגייס מכמה אישים באנגליה מימון לטובת נסיעה זו.
פעילותו בארצות הברית
ב-1869 שניאורסון הגיע לארצות הברית, מצויד במכתבי המלצה וביצירת קשרים עם חוגים בעלי השפעה יהודים ונוצרים. שליטתו בשפה האנגלית, כישרונו הרטורי כמו גם הופעתו בלבוש מזרחי ייחודי סייעו להצלחת הרצאותיו ולהתעניינות ופרסום בעיתונות. קלוזנר סובר שבזמן ביקורו זה הגיע שניאורסון לפסגת פעולותיו והשפעתו. עם בואו לארצות הברית, נשלחה אליו הזמנה מטעם אישי ציבור בניו יורק המבקשים לשמוע את רעיונותיו. בין החותמים על ההזמנה נמנו בין היתר: מנהיגי קהילות יהודיות, הרב יהודה ליאונס רבה של עדת הספרדים והפורטוגזים, קהילת שארית ישראל, קהילה אורתודוקסית, הנחשבת לקהילה היהודית הוותיקה בארצות הברית, הרב יונה בונדי עורך העיתון "The Hebrew Leader", ר' שמואל מאיר אייזקס עורך העיתון "The Jewish Messenger", ד"ר דוד איינהורן רבה של קהילת עדת ישורון הרפורמית, ד"ר שמואל אדלר ראש הקהילה הרפורמית עמנו-אל, והסופר והעיתונאי הרב ד"ר שלמה זוננשיין. בין החתומים נמנה גם הנרי וורד ביצ'ר' מטיף נוצרי ונואם מפורסם, מדינאי ועיתונאי חשוב, הידוע גם כאחיה של הארייט ביצ'ר סטואו כותבת הספר אוהל הדוד תום.
בוושינגטון, במסגרת הרצאותיו בעיר, הרצה פעמיים גם בפני נכבדי המדינה ובהם משפחת הנשיא והשגריר הטורקי באמריקה. שניאורסון אף ניסה לפעול על הממשל להחליף את הקונסול מטעמה בירושלים, וכן עודד אותם להעניק סעד ותמיכה בדומה לתמיכת הקונסוליות האירופאיות בנתיניהם היהודים. פעולתו הנמרצת בעניין החלפת הקונסול האמריקאי ויקטור בובושה, נבעה מחמת היותו עוין ותוקפני מאוד כלפי היהודים בירושלים. עוינות שהגיעה לשיאה בפרשיית נערה יתומה שאחותה המומרת ניסתה להעבירה על דתה. פרשייה זו במהלכה נפגעו ונאסרו המגינים על הנערה בהם ר' אריה נאמן, הסעירה את היישוב היהודי ועוררה הדים בחו"ל ונגעה גם לקונסוליה הפרוסית אשר פיטרה את הקונסול שלה בגין הטיפול בפרשה זו. הקונסול האמריקאי בירושלים אמנם הושהה מתפקידו אך רק לזמן קצר וכשחזר היה עוין אף יותר בשל הדחתו.
בוושינגטון הגיע שניאורסון בלווית כמה מכובדים יהודים אל גורמי ממשל שונים, ואף נפגש עם מזכיר המדינה האמריקאי ועם נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. פגישה זו עשתה רושם רב וזכתה לתהודה רבה בציבור היהודי בארצות הברית ובתפוצות. בעיתונות היהודית היו שבירכו על פעולותיו והיו שביקרו בטענה שפעל לבד מבלי שנשלח לכך כנציג רשמי ועוד.
בדצמבר 1869 אכן הועבר הקונסול האמריקאי סופית מתפקידו בירושלים.
הצלחתו של שניאורסון בעניין הקונסול עודדה אותו לפנות אל נשיא ארצות הברית בעניין מצבם הקשה של יהודי רומניה. בינואר 1870 פנה אל הנשיא במכתב גלוי, אותו פרסם גם בעיתונים, בו ביקש שממשלת ארצות הברית תפעל להקלת מצבם של יהודי רומניה. שניאורסון ביקש כי ארצות הברית תצטרף ללחץ מעצמות אירופה על ממשלת רומניה בעניין. במכתבו הוא פנה אל ערכי המוסר החופש והצדק האמריקאיים. כך למשל כתב שהיה מוסר את דם ליבו כמו אברהם לינקולן, למען אחיו, ובלבד שיראה אותם לפני מותו משוחררים וגאולים.
בעקבות פעולות אלה גדל פרסומו בארצות הברית והוא הוזמן להרצות בפני יהודים ונוצרים, בערים רבות בארצות הברית. כך למשל בנובמבר 1870 הוזמן על ידי מנהיג המורמונים להרצות בפניהם בסולט לייק סיטי. בהרצאותיו תיאר את מצב היישוב היהודי וכן של שאר יושבי הארץ תוך התייחסות לתרבותם מנהגיהם ועוד. בחלקן גם פרס את השקפתו בדבר עתידה של הארץ במסגרת גאולת ישראל תוך שהוא מציע הצעות מעשיות לטווח הזמן הקרוב.
לתיאוריו של שניאורסון יש חשיבות רבה למחקר אודות מצבו של היישוב בארץ באותה תקופה.
במסגרת ידידותו עם סופרים ועיתונאים יהודים בניו-יורק, הצטרף בשנת 1871 לעיתונאי צבי הירש ברנשטיין ועם תחילת צאתו לאור של העיתון העברי הצופה בארץ חדשה בניו-יורק, לקח שניאורסון חלק בולט בכתיבה בו וסייע להפצתו במסעותיו בארצות הברית. בכתבותיו בעיתון תיאר מרשמיו בקהילות יהודיות בארצות הברית בהן ביקר. כתב בתקיפות בנוגע לשמירת הדת בקרב יהודי ארצות הברית במגמה לחזק בקרבם את הדת וכן המשיך לכתוב ולהתפלמס בנוגע לרעיון שיבת ציון.
חזרתו לטבריה החרם והפגיעה בו
בשנת 1874 עבר שניאורסון לטבריה, כנראה בשל מצב בריאותו נזקק לחמי טבריה ותנאיה החמים של העיר. מצבו הכלכלי לא היה טוב והוא פתח במקום בית מלווה למשכונות. עם חזרתו לטבריה חידש את היוזמה לייסוד מושבה חקלאית בסביבה וכן המשיך לצאת נגד סדרי החלוקה. פעילותו עוררה התנגדות גדולה של ראשות חסידי גליציה מכולל אוסטריה בטבריה. הללו זעמו עליו בגין עמדותיו ופעולותיו נגד החלוקה וגישתו בדבר דרכי גאולת ישראל בדרך הטבע. בחינוך שקיבל בנו באירופה אצל חברת כי"ח ראו סכנה שתוכל לפגוע בהם אם יבוא בנו לטבריה. כך העלילו עליו עלילות שונות שכללו טענות על מעילה בכספי תרומות לעניים, האשימו שהוא נהיה רפורמי ואף כופר ומומר, היו אף שטענו שהוא חבר לכת הבונים החופשיים. לבסוף הטיל הדיין אברהם צבי הלוי חרם על שניאורסון ובכך ראה ההמון המוסת כאילו הותר דמו. ב-28 בנובמבר נרגם באבנים והוכה על ידי אותם חסידים. רכושו נעשה הפקר ונשדד. הוא נכלא בחדר לחמישה ימים ולאחר מכן הובל עירום בביזוי ברחובות העיר רכוב על חמור, תוך שהוציאו עליו לעז שהוא משוגע המדמה בנפשו שהוא המשיח. למעשה הושלך שניאורסון וגורש מהעיר ואלמלא נאסף על ידי ראש מנזר פרנציסקני שבא לעזרתו וטופל על ידי נזיריו היה מת. הדוכס מאולדנברג ששהה באותה עת בארץ ושמע על המקרה סידר שיעבירו אותו לירושלים שם שהה כחודשיים בבית חולים.
לאחר שהתאושש ניסה שניאורסון לתבוע שיעשה צדק עמו ושהפורעים יועמדו לדין. הוא עבר מסכת ייסורים ארוכה נוספת בניסיונו זה. תהליך שגרר פרשיות נוספות שזכו לפרסום בארץ ובתפוצות ואף בעיתונות הכללית באירופה, בהן הושמץ בצורה חמורה. אחד האירועים הקשים היה בעת שהגיע לטבריה עם הקונסול האמריקאי לאחר שבהתערבותו נשלחו למושל טבריה הוראות ממושל הכללי בסוריה והפחה בעכו. המושל בטבריה עצר כ-9 מראשי הפוגעים בו אולם הללו הצליחו באמצעות המון רב של חסידים ובאלימות לשחררם. למושל טבריה לא היה הכוח הדרוש כדי לעמוד מול התקוממות זו. התקוממות זו למעשה העמידה את כלל תושבי טבריה היהודים בסכנת הענשה קולקטיבית מצד השלטון, כך שאישים כמו מונטיפיורי נאלצו לצאת למען הגנתם של כלל תושבי העיר היהודים. מה שאיפשר שוב למסיתים להציג את שניאורסון כאויב מסוכן לציבור היהודי. למרות מאמציו הרבים לא הצליח שניאורסון להביא להענשת רודפיו ולקבל פיצויים על אובדן רכושו.
העיתון ג'ואיש כרוניקל בהתייחסו לפרשיות הללו הציגן כדוגמה אופיינית של התנגדות קנאית לאדם שעשה מאמצים להפסיק את שיטת החלוקה.
אחריתו
על שנותיו האחרונות לא ידוע הרבה. בשלב מסוים ייסד שניאורסון בנק קטן בירושלים בשותפות עם נתן גרינגרט.
מסעו האחרון של שניאורסון היה לדרום אפריקה כנראה במטרה לפעול שם כפי שפעל באוסטרליה. כאשר הגיע לכף התקווה חלה. המדינה עצמה סבלה ממגפות ומחלות רבות והוא הושם בהסגר ונפטר שם בשנת ה'תרמ"ב בקירוב. ע"פ דברי השלטונות הבריטיים לאחיו פנחס נראה שהובא שם לקבר ישראל.
רון בוחניק
ביוגרפיה
בוחניק החל לעסוק במוזיקה בגיל 13, לאחר שקיבל גיטרה כמתנה לכבוד בר המצווה שלו, ובהמשך למד לנגן בכלים נוספים וכן לכתוב ולהלחין. כזמר, החל בוחניק את דרכו המוזיקלית בשנת 2016, כשהשתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ועבר את שלב האודישנים, כששר את השיר "She Will Be Loved" של מארון 5, אולם לא עבר את שלב האודישנים האינטימי. עוד באותה השנה, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "שבילי חול", שהלחין למילותיו של בן-אור חבין.
בשנת 2018, פרץ בוחניק לתודעה כשביצע את השיר "צבעים", מתוך הפרויקט של המוזיקאי גיל ויין. השיר הגיע למקום ה-10 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ, ול-7 במצעד הפזמונים השנתי של כאן גימל, ואף למקום ה-61 מצעד העשור של התחנה. כמו כן, היה לשיר העשירי המושמע ביותר לפי נתוני ספוטיפיי ישראל בשנת 2019, ובכך היה לאחד מן השירים הבולטים ביותר של אותה השנה.
בדצמבר 2018 יצא הדואט "שקופים", שביצע יחד עם הזמרת קרן פלס, מתוך אלבומה של פלס הנושא את אותו השם, שהגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות ברדיו של מדיה פורסט, וכן גם למקומות ה-19 וה-24 במצעדים השנתיים של כאן גימל וגלגלצ בהתאמה. במצעד העשור של כאן גימל דורג במקום ה-58. באפריל 2019 ביצע יחד עם פלס דואט נוסף, גם הוא מתוך אלבומה, בשם "מעבר לנהר", שהגיע למקום ה-8 במצעד השבועי של מדיה פורסט. עוד באותה השנה, הוכתר על ידי ynet כאחד מ"האמנים הישראלים המבטיחים של השנה".
בספטמבר 2019 הוציא את הסינגל "לב יפה", שנכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו כאן גימל.
בתחילת אפריל 2022 הוציא בוחניק, יחד עם הזמרת-יוצרת מירב הלינגר, את הדואט "נתמכר שוב" אותו כתבה והלחינה הלינגר.
לורנס לסיג
פעילות
לסיג ידוע בביקורתו כלפי הרחבת המושג זכויות יוצרים.
כמו כן, נודע כמטיף ל"תרבות חופשית" ולחופש המידע, וכראש החץ לענייני זכויות יוצרים בכלל ובעידן האינטרנט בפרט. ובבחינת נאה דורש נאה מקיים - את ספריו: "Free Culture" ו-"The Future of Ideas", ניתן להשיג בחינם ברשת. כאשר לסיג הוציא את ספרו "Free Culture", אף על פי שניתן היה להורידו בחינם מהרשת, טיפס הספר לרשימת רבי המכר של אמזון.
מיזם נוסף של לסיג, הוא פרסום ספרו "Code and other Laws of Cyberspace" באתר מבוסס ויקי; בעזרתם של מתנדבים הוא מנסב לשדרג את הספר ולעדכנו באתר בהתאם לתקופה. על כן מכונה המיזם "Code v2".
ב-2005 לקח לסיג חלק באירוע ההשקה של מיזם ה-Creative Commons בישראל, באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2014 זכה בפרס Webby על מפעל חיים על עבודתו פורצת הדרך בהקמת Creative Commons.
"הקוד הוא החוק"
המושג "קוד" קיים בתחום מדעי המחשב (קוד מקור), וגם בתחום המשפטים (קודיפיקציה). בספרו "Code and other Laws of Cyberspace" מתאר לסיג את הדרכים בהן ניתן לרתום את אותו ה"קוד", בשני מובניו, כדי לשלוט ולהשפיע על החברה בצורה טובה יותר.
רפורמה חקיקתית
אף על פי שלסיג הוא בעל השקפת עולם אשר מתנגדת לרגולציה, לטענתו יש צורך ממשי בשינוי החקיקה הנוגעת לזכויות יוצרים.
לסיג לקח חלק פעיל במאבק נגד חוק הארכת זכויות יוצרים לתקופה של 75 שנים. הוא הציע כי חוק הגנת זכויות היוצרים יהיה תקף רק לתקופה של 5 שנים. בצורה הזו, יצירות רבות הן מקצועיות והן עצמאיות, יהפכו זמינות ונגישות יותר לקהל הרחב בפרק זמן קצר יותר.
תרבות חופשית
בשנת 2002, לסיג קיבל את פרס קידום התוכנה החופשית, מקרן התוכנה החופשית (FSF). ב-28 במרץ 2004 הוא נבחר לוועד המנהל של אותה הקרן. כמו כן, ב-2006 נבחר לסיג לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לסיג הציע את המושג "תרבות חופשית" ותמך בתוכנות מחשב חופשיות ומרחב פתוח בנאומו בוועידת אוריילי ב-2002. מחצית מנאומו עסק בפטנטים של תוכנות, המהווים לפי תפישתו איום מתמיד על חדשנות ותוכנות המחשב הפתוחות.
בשנת 2006 הצטרף לסיג לוועד היועצים של הפרויקט הדיגיטלי העולמי. ב-2009 טען שמכיוון ששבעים אחוזים מהדור הצעיר מחזיק בתוכן דיגיטלי ממקור לא חוקי, החוק צריך להשתנות. לסיג מחזק את תופעת האומנות החובבנית בעולם הדיגיטלי: "ישנו מעמד שונה ליוצר המתחיל בעולם הדיגיטלי, הטכנולוגיה מאפשרת לפרץ שונה ומיוחד של יצירתיות להתרחש".
נייטרליות הרשת
לסיג תומך בעקרון נייטרליות הרשת. בשנת 2006 הוא העיד בשימוע שנערך בסנאט האמריקאי שעסק בנייטרליות הרשת, והציע לאסור את התופעה בה ספקי תוכן משלמים סכומים שונים לספקי אינטרנט על מנת לתפוס רוחב פס גדול יותר. לטענתו, חסימה או הגבלה של פרוטוקולי תקשורת מסוימים על ידי ספקיות אינטרנט פוגעת בחדשנותם של התכנים ברשת. על פי לסיג, יש למנוע מצב בו חברות גדולות בעלות משאבים כלכליים בלתי מבוטלים, רוכשות רוחב פס גדול יותר, ובכך מחסלות את הסיכויים של חברות קטנות דלות אמצעים להפיץ את התכנים שלהם ברשת באיכות גבוהה.
בנוסף, לסיג תומך במודל עסקי של ספקיות אינטרנט לדרישת תשלום שונה מלקוחות בהתאם למהירות הגלישה בה הם מעוניינים לגלוש.
התעללות מינית
במאי 2005, התגלה שלסיג היה קרבן להתעללות מינית כנער, על ידי מנהל בית הספר בוישור. לסיג הגיע בזמנו לפשרה עם בית הספר, תחת סודיות. הוא חשף את האירוע במהלך ייצוגו במשפט של סטודנט אחר שנפל קרבן להתעללות מינית, ג'ון הארדויק. באוגוסט 2006, הצליח לסיג לשכנע את בית המשפט העליון של ניו-ג'רזי, לצמצם את תחום החסינות באופן קיצוני.
בחירות 2016
ב-11 באוגוסט 2015 הכריז לסיג על כוונתו להתמודד לנשיאות ארצות הברית ועל הקמת ועדת גיוס כספים. הוא הכריז כי אם יצליח לגייס מיליון דולר עד יום העבודה ייכנס למירוץ במפלגה הדמוקרטית. ב-1 בספטמבר הודיע לסיג כי הצליח לגייס מיליון דולר ועל כניסתו למירוץ הדמוקרטי. עוד לפני ההכרזה פתח לסיג ערוץ יו טיוב ובו הסביר את דעותיו. בין השאר הודיע לסיג כי אם ייבחר יעביר את חוק השוויון האזרחי ואז יתפטר מתפקידו כנשיא. פרש מהמירוץ ב-2 בנובמבר של אותה השנה, לאחר שסקרים הראו כי התמיכה בו בקושי עומדת על 1%.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות, קרא לסיג לחבר האלקטורים לא לבחור בו אלא בהילרי קלינטון מאחר שזכתה לרוב בקרב כלל המצביעים.
KeeLoq
בקריפטוגרפיה, Keeloq הוא צופן בלוקים קנייני מבוסס חומרה המשתמש באוגר זיזה ממושב לא-ליניארי. פותח על ידי Frederick Bruwer ו-Willem Smit מחברת Nanoteq עם Gideon Kuhn מאוניברסיטת פרטוריה דרום אפריקה, נמכר ב-1995 לחברת Microchip ונרשם כפטנט בארצות הברית ב-1996. הצופן נמצא בשימוש במערכות בקרת נעילה מרחוק (ללא מפתח), חלק מטכנולוגיית hopping code (קוד מדלג למניעת שידור חוזר) בהתקנים כמו NTQ, HCS ו-PIC. הצופן היה ובגלל תאימות לאחור עדיין נמצא בשימוש נפוץ בתעשיית הרכב כחלק ממנגנון נעילה אלקטרוני של הרכב, ביניהם קרייזלר, טויוטה, וולוו ועוד רבים.
טרנסקודר KeeLoq
טרנסקודר טיפוסי כמו זה המופיע בתמונה משמאל פועל על עיקרון הנקרא קוד מקפץ או קוד מדלג המשתנה בכל הפעלה של המכשיר כמו סיסמה חד-פעמית. כדי למנוע מהגנב מלהקליט את האות המשודר על ידי השלט ושימוש חוזר בו לאחר מכן, המקודד משדר קוד שחרור נעילה מוצפן ואז משנה את הקוד להעפלה הבאה ומסתנכרן עם מנגנון הנעילה של הרכב בצורה בטוחה. מקודד Keeloq משתמש במפתח הצפנה הצרוב בתוך השבב עם צופן Keeloq כדי לפענח את הבלוק המשודר המכיל את קוד השחרור הטרי. הקוד משולב ב-XOR עם וקטור אתחול באורך 32 סיביות המופק מגרעין אקראי או מקוד קבוע שניתן לשינוי חיצוני בזמן "הלמידה" של המכשיר.
ב-1996 הוסיפה חברת Microchip טרנסקודר משודרג הנקרא HCS410 KEELOQ שכולל מספר שיפורים ביניהם שידור ארוך יותר של 67 סיביות וגרעין התחלתי באורך 60 סיביות ו-CRC. כמו כן כל המידע הסודי נצרב בשבב EEPROM באופן כזה שלא ניתן לקריאה חיצונית. שבב יותר חדש המכיל גם את KeeLoq לצורך תאימות עם מערכות ישנות הוא PIC12 ו-PIC16 בטכנולוגיית זיכרון הבזק.
תיאור כללי
Keeloq הוא צופן בלוקים איטרטיבי במבנה רשת פייסטל בלתי מאוזנת, בסגנון ייחודי המיישם מוטיבים מצופן זרם. הפונקציה הפנימית מפיקה סיבית אחת בכל סבב וכתוצאה מכך רק סיבית אחת של המצב הפנימי מתעדכנת בסבב אחד. באופן אחר אפשר לראות בפונקציה הפנימית כאוגר זיזה ממושב אי-ליניארי (בקיצור NLFSR) שבו הסיבית החדשה מחושבת בכל פעימה על ידי פונקציה בוליאנית אי-ליניארית המחוברת ב-XOR עם סיבית אחת מהמפתח. הצופן מקבל מפתח הצפנה באורך 64 סיביות ומצפין איתו בלוק טקסט גלוי באורך 32 סיביות ב-528 מהלכים. ההצפנה היא מחזורית עם מחזוריות באורך של 64 סיביות. היות ש-528 אינו מתחלק ב-64 למעשה המחזוריות נקטעת ב-16 הסבבים האחרונים. הסיבה לבחירה זו היא כדי לסכל התקפה אלגברית. הוכח ששיטה זו אינה מועילה לגמרי ויש דרכים ליישם התקפה אלגברית בשילוב עם התקפת גלישה נגד Keeloq. כל סיבית מפתח נפקדת בדיוק שמונה פעמים למעט 16 הסיביות הראשונות שבהן הצופן משתמש 9 פעמים. המשמעות היא שאחת ל-64 סבבים משתמשים באותה סיבית מפתח. במילים אחרות בסבבים תכולת אוגר המפתח זהה.
פירוט מהלכי הצופן
הצופן מכיל שני אוגרים ממושבים, האחד אוגר טקסט באורך 32 סיביות לתוכו נטען הטקסט המיועד להצפנה והשני אוגר מפתח באורך 64 סיביות שתפקידו להפיק סיביות להצפנת הטקסט בכל פעימה. אוגר המפתח מבצע הזזה מעגלית סיבית אחת בכל פעימה והסיבית k_0 נלקחת לפונקציית המשוב. תהי NLF פונקציה בוליאנית אי-ליניארית המקבלת חמישה משתנים בגודל סיבית אחת ומחזירה סיבית אחת (מפורטת בהמשך). עדכון סיבית המשוב הבאה \varphi הוא חיבור XOR של תוצאת ה-NLF עם שתי הסיביות: y^{(i)}_{0} ו- מתוך אוגר הטקסט וסיבית ההצפנה הבאה k_0 מתוך אוגר המפתח. יהיו תיאור המצב הפנימי של אוגר הטקסט במחזור i כאשר j=0,...,31 וכן מצב אוגר המפתח במחזור i כאשר j=0,...,63 אז המהלכים הבאים מתרחשים בכל פעימה:
הצפנה
להצפנה תחילה טוענים את 64 סיביות מפתח ההצפנה לתוך אוגר המפתח כאשר j=0,...,63 בהעתקה ישירה סיבית אחר סיבית. בלוק הטקסט הגלוי המיועד להצפנה כאשר j=0,...,31 מועתק לתוך האוגר  ואז הטקסט המוצפן הוא  כאשר j=0,...,31.בניסוח אחר הטקסט המוצפן הוא תכולת אוגר הטקסט לאחר 528 פעימות בהן מבוצעים המהלכים המתוארים.
פענוח
הטקסט המוצפן והטקסט המפוענח מחושבים בדרך דומה לאחר 528 פעימות.
פונקציית המשוב
פונקציית המשוב או פונקציית העדכון השוכנת בלב האלגוריתם היא פונקציה בוליאנית אי-ליניארית ממעלה 3 בעלת צורה אלגברית נורמלית (ANF) המקבלת חמישה משתנים (סיביות) ומחזירה סיבית אחת: מעל השדה GF(2). הביטוי ac פירושו כפל מודולו 2 של a עם c או בסימון מתמטי: a\land c, הסימן \land נקרא (וגם). בחומרה אפשר ליישם פונקציה זו באמצעות מרבב.
דרך אחרת להציג אותה היא הפונקציה האי-ליניארית בבסיס הקסדצימלי. הכוונה היא שפלט הפונקציה הוא הסיבית ה-i של הקבוע ההקסדצימלי בכתיבה בינארית (מצד ימין כשהספירה מתחילה מאפס), כאשר. לדוגמה כי i=8+4+1=13 והסיבית ה-14 של  היא 1.
דרך אחרת לתאר את פונקציית המשוב. אם נסמן את הסיבית הראשונה (LSB) של אוגר הטקסט Y בסוף סבב ה-i כ-Y_i, כאשר המצב הראשוני לפני תחילת פעולת הצופן נקרא סבב אפס. בסיום הסבב ה-528 הסיבית הראשונה נקראת Y_{528}, יתרת סיביות אוגר הטקסט מסומנות, כשהסיבית Y_{559} היא המשמעותית ביותר (MSB). אם כן, הנוסחה הבאה נותנת את סיבית המשוב הבאה של אוגר הטקסט:
קריפטואנליזה
לטענת המפתחים צופן KeeLoq אמור לספק ביטחון ברמה של DES. טענה שאינה נכונה. ב-2007 אנדריי בוגדנוב השתמש בהתקפת גלישה (slide attack) וקירוב ליניארי נגד keeLoq כדי לשבור את הצופן בסיבוכיות של 2^{37} הצפנות ו-2^{32} בלוקים גלויים. Nicolas Courtois השתמש בטכניקת גלישה דומה בהתקפה אלגברית נגד גרסה מלאה במלוא הסבבים של הצופן בסיבוכיות של 2^{53} הצפנות עם 2^{16} בלוקים גלויים. שתי ההתקפות הללו אינן מעשיות ולא מהוות איום של ממש נגד הצופן בצורה בה הוא נמצא בשימוש כי מעשית לא ברור איך אפשר להשיג כמות כזו של טקסטים (שידורים) הדרושה להתקפה. בכל אופן הוכח שביטחונו אינו משתווה לזה של DES ולכן לא מומלץ להשתמש בו להצפנה כללית. בכל הגרסאות של המכשירים שעשו שימוש בצופן, הוגבל מפתח ההצפנה (חלק מסיביות המפתח אופסו בכוונה) מה שגורם לכך שדווקא התקפת כוח גס נחשבת יעילה. ב-2007 קבוצת חוקרים מהטכניון, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת לוון בראשות אלי ביהם, אור דונקלמן ו- Bart Preneel הצליחו בתקיפת היפגשות באמצע נגד KeeLoq בהסתמך על פרטים של האלגוריתם שדלפו לרשת ב-2006. ההתקפה שלהם היא התקפת גלוי-ידוע בשילוב התקפת הגלישה עם 2^{16} בלוקים ידועים בסיבוכיות של 2^{44.5} הצפנות והיא כמעט מעשית. ביישום ההתקפה בפועל צריך להאזין במשך 65 דקות לתקשורת עם השבב כדי להשיג את המידע הדרוש לצורך ההתקפה ובין 7.8 ל-3.4 ימים כדי לבצע את ההתקפה על מעבד 64 ביט. הגרסה שעושה שימוש בגרעין באורך 60 סיביות ניתנת לשבירה בתוך כ-100 ימים בכוח גס מקבילי על שבב ייעודי אך רוב המימושים המעשיים של הצופן בשבבים הישנים משתמשים בגרעין קצר.
התקפת ערוץ צדדי
ב-2008 הצליחו חוקרים מאוניברסיטת רוהר בוכום לשבור את הצופן לחלוטין בהתקפת ערוץ צדדי שהיא סוג של התקפת צריכה דיפרנציאלית. ההתקפה שלהם מצליחה נגד כל המימושים של הצופן בין היתר כחלק מטכנולוגיית RFID. הרעיון הוא מדידת צריכת החשמל של המכשיר בזמן השימוש בצופן ועם מידע זה חילוץ "מפתח יצרן" שהוא מפתח סודי המוטמע בשבב איתו משתמשים ליצירת מפתחות אחרים. ההשלכות של התקפה זו הרסניות במיוחד כי על ידי ציתות לשני שידורים בלבד ממרחק של כמאה מטר המתקיף יכול לשכפל כל התקן לגיטימי שבו מוטמע מפתח יצרן זהה.
התקפת שידור חוזר
הקוד המדלג אינו משתמש בערכים אקראיים חד פעמיים בכל שידור לכן מעצם טבעו חשוף להתקפת שידור חוזר. לא ניתן להוסיף חותם זמן כיוון שיש חשש לאי תאימות בין השעונים. לכן אם גנב מצליח לשבש את השידור בזמן פעולת השלט וליירט את התשדורת יעלה בידו להשיג קוד שחרור נעילה טרי שטרם נעשה בו שימוש ולכן ייתכן שיהיה ניתן להשתמש בו מאוחר יותר כדי לפתוח את הרכב. הסיבה היא כי אם המשתמש לחץ על הכפתור בשלט מחוץ לטווח הקליטה שלו פחות מ-16 פעמים הטרנסקודר לא יאבד סינכרון כל עוד המונה טרי (שלא התקבל קודם לכן). למעשה, ב-2015 פרסם האקר בשם Samy Kamkar ב-DEF CON 23 תיאור של מכשיר פשוט בגודל ארנק שאיתו אפשר לגנוב קוד שחרור נעילה של דלת רכב, מוסך, חניון או כל דלת אלקטרונית המבוקרת עם שבב דומה. הרעיון הוא שהמכשיר משדר קוד שיבוש בזמן שבעלי השלט מנסים להפעיל אותו, באותו זמן המכשיר גם מקליט את השידור. בעקבות הניסיון הראשון שנכשל עקב השיבוש בעלי השלט מנסים שוב. לאחר שני ניסיונות מתקבלים אצל הגנב שני קודי שחרור כאשר הקוד ראשון משודר לרכב בדיוק בזמן שבעלי השלט מנסים בפעם שנייה (היות שהקוד הקודם עדיין תקף השחרור מתבצע בהצלחה בעוד שלמעשה בעקבות הכישלון הראשון המכשיר ייצר קוד חדש שטרם השתמשו בו). התוצאה היא שהקוד השני יכול לשמש את הגנב מאוחר יותר. ההתקפה המתוארת אינה מכוונת נגד הצופן עצמו אלא רק על אופן השימוש בו.
בראד פיט
ויליאם בראדלי "בראד" פיט (באנגלית: William Bradley "Brad" Pitt; נולד ב-18 בדצמבר 1963) הוא שחקן ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר זכה לשבחים שונים, כולל פרס אוסקר, פרס באפט"א ושני פרסי גלובוס הזהב עבור משחקו, בנוסף לפרס אוסקר נוסף, פרס באפט"א נוסף, פרס גלובוס הזהב נוסף, ופרס אמי כמפיק תחת חברת ההפקה שלו, Plan B Entertainment.
כאיש ציבור, פיט נחשב לאחד האנשים החזקים והמשפיעים ביותר בתעשיית הבידור האמריקאית. במשך שנים רבות הוא כונה כאיש האטרקטיבי ביותר בעולם על ידי כלי תקשורת שונים, וחייו האישיים זכו לפרסום רחב.
ביוגרפיה
פיט נולד בעיירה שוני, אוקלהומה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-בפטיסטית ממוצא בריטי. גדל בספרינגפילד, מיזורי. אמו ג'יין אטה (לבית הילהאוס) הייתה יועצת בבית ספר ואביו ויליאם אלבין פיט היה בעלים של חברת הובלות. לפיט שני אחים הצעירים ממנו, דאגלס וג'ולי ניל. בבית הספר היה פעיל בנבחרות הגולף, שחייה וטניס, במועצת התלמידים, בהפקות מחזות זמר של התיכון וגם היה נער מקהלה בכנסייה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר החל ללמוד עיתונאות באוניברסיטת מיזורי, אך עזב טרם קבלת התואר כדי לנסות את מזלו בהוליווד.
לפני שהחל לשחק, עבד פיט בעבודות כגון נהיגת לימוזינות, הובלות, ופרסום רחוב של רשת מסעדות בתחפושת תרנגולת.
קריירה
קריירת המשחק של פיט התחילה ב-1987, כאשר החל לקבל תפקידים קטנים בסרטים כגון "ללא מוצא" ובסדרות טלוויזיה פופולריות כמו "דאלאס", "שלושים ומשהו", "להתבגר ולהתגבר" ו"רחוב ג'אמפ 21". <BR>בשנת 1988 קיבל את תפקידו הראשי הראשון בסרט קולנוע "הצד האפל של השמש". צילומי הסרט שנערכו ביוגוסלביה התעכבו עקב המלחמה שפרצה במדינה, והוא יצא לאקרנים רק ב-1996.
בשנת 1990, שיחק את דמותו של בילי קנטון, מכור לסמים בסרט הטלוויזיה "נערה נבגדת" אשר הוקרן ברשת NBC. ב-1991 השתתף בסרט הפשע של רידלי סקוט "תלמה ולואיז", בתפקיד של טרמפיסט סקסי המפיל את צמד הגיבורות ברשתו. התפקיד העניק לו הכרה בינלאומית. ב-1992, שיחק בסרט הביוגרפי "נהר זורם ביניהם". ב-1994 שיחק ערפד בסרט האימה "ראיון עם הערפד. בשנת 1995 שיחק בסרטים "שבעה חטאים" ו"12 קופים". על משחקו בסרט השני, היה פיט מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, וזכה בפרס סאטורן ובפרס גלובוס הזהב. באותה שנה, הוא נבחר על ידי מגזין הקולנוע הבריטי כאחד מ-25 כוכבי הקולנוע הסקסיים של כל הזמנים. בנוסף לכך פיט נבחר פעמיים לגבר הסקסי ביותר בעולם על ידי מגזין פיפל האמריקאי, ויחד עם ג'ורג' קלוני הוא היחיד שקיבל תואר זה פעמיים בעיתון זה. בשנת 1996, שיחק בסרט "סליפרס" לצידו של רוברט דה נירו. ב-1998, כיכב בסרט הפנטזיה "לפגוש את ג'ו בלאק". בשנת 1999, שיחק בסרט "מועדון קרב" את דמותו של טיילר. כדי להתכונן לתפקיד, למד פיט אגרוף, טאקוונדו וגראפלינג. פריימרת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים של ונציה. הסרט זכה לביקורות מהללות.
בשנת 2000, שיחק פיט בסרט "סנאץ'" של הבמאי הבריטי גיא ריצ'י. ב-2001, שיחק ב"אושן 11" ובסרטי ההמשך "אושן 12" (2004) ו"אושן 13" (2007). בשנת 2004, שיחק בסרט "טרויה", וב-2005, כיכב בסרט "מר וגברת סמית'" לצד אנג'לינה ג'ולי שהפכה בהמשך לבת זוגו. בשנת 2006, כיכב בסרט "בבל". ב-2008 שיחק בסרטים "לקרוא ולשרוף" ו"הסיפור המופלא של בנג'מין באטן". בשל משחקו בסרט השני, היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. בשנת 2009, שיחק בסרטו עטור השבחים של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד".
בשנת 2010, הוא דיבב את דמותו של מטרו-מן בסרט האנימציה "מגה-מוח". בשנת 2012 שיחק בסרטו של בנט מילר "מאניבול", והוא מועמד על תפקידו לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר וכן לפרס גלובוס הזהב. בשנת 2013 זכה כמפיק בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, עבור הסרט "12 שנים של עבדות", שאותו הפיק ובנוסף הופיע בו בתפקיד משנה. ב-2014 כיכב בסרט המלחמה "זעם" לצד שיה לה-באף. ב-2015, שב לשחק לצד אשתו אנג'לינה ג'ולי בסרט "ליד הים". בשנת 2016 שיחק בסרט של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידה של מריון קוטיאר.
בשנת 2019 שיחק בסרטו התשיעי של קוונטין טרנטינו, "היו זמנים בהוליווד" לצידו של לאונרדו דיקפריו, עליו גם זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביולי 2021, החל פיט בצילומים לסרט "בבילון" של הבמאי זוכה האוסקר דמיאן שאזל. הסרט יצא לאור בדצמבר 2022, כאשר באותה שנה יצא הסרט "העיר האבודה" בו השתתף.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי פיט מדורג במקום השישי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם כ-100 מיליון דולר, כשחלק ניכר מהכנסותיו הגיעו מרווחי חברת ההפקה שלו, Plan B.
חיים אישיים
בתחילת שנות ה-90 יצא פיט עם השחקנית ג'ולייט לואיס. בין השנים 1994–1997, פיט ניהל מערכת יחסים עם השחקנית גווינת' פלטרו.
ב-1998, החל לצאת עם השחקנית ג'ניפר אניסטון. ב-29 ביולי 2000 הם נישאו וב-7 בינואר 2005 התגרשו.
משנת 2005 בת זוגו הייתה השחקנית אנג'לינה ג'ולי. לזוג נולדה בת ב-27 במאי 2006, וזוג תאומים ב-12 ביולי 2008. בנוסף, לפיט ולג'ולי שלושה ילדים מאומצים. ב-13 באפריל 2012, לאחר שבע שנות זוגיות הודיעו בראד פיט ואנג'לינה ג'ולי על אירוסיהם. הם נישאו לבסוף ב-23 באוגוסט 2014 בחתונה קטנה. ב-19 בספטמבר 2016 הם נפרדו וג'ולי הגישה תביעת גירושים מפיט, בגלל "חילוקי דעות שלא ניתנים לגישור". הגירושים התקבלו סופית באפריל 2019.
ב-2 ביוני 2015, כוכב לכת מינורי 29132 נקרא על שמו של פיט לשם כבוד.
פיט היה אלכוהוליסט. בספטמבר 2016, החל להשתתף במפגשי אלכוהוליסטים אנונימיים. בדצמבר 2019, הוא כתב כתבה על ההתמכרות שלו וההחלמה.
פיט מנהל אורח חיים טבעוני.
ברמודה במשחקים הפאראלימפיים
לאורך השנים רק ארבעה ספורטאים ייצגו את ברמודה במשחקים הפאראלימפיים, כולם בתחרויות רכיבה. קירסטי אנדרסון ייצג את המדינה בשלוש תחרויות פאראלימפיות שונות (1996, 2000, 2004) אך כיתר חבריו, לא הגיעו ספורטאי ברמודה להישגים משמעותיים במשחקים.
גאבור פלדש
גאבור פלדש (בהונגרית: Földes Gábor; בודפשט, 31 במאי 1923 – גיור, 15 בינואר 1958) היה שחקן תיאטרון מצטיין יהודי-הונגרי זוכה פרס מארי יאסאי (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה), במאי מחונן, מרטיר המרד ההונגרי של 1956 שהוצא להורג בתלייה.
ביוגרפיה עד המרד
גאבור פלדש נולד בבודפשט במשפחה יהודית. מאוחר יותר עבר עם הוריו וסבו מצד אמו למושונמגיארובאר ומאוחר יותר להוויז, שם סיים בית ספר יסודי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פרמונטרה בקסטהיי ב-1941. בשל החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) לא התקבל לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. הוא עבד כדפס בבית דפוס בפשט. ב-1944 נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), משם ברח חזרה לבודפשט. את הימים האחרונים של שלטון מפלגת צלב החץ בילה באחד הבתים המוגנים עם תעודת חסות (שוצפס) שווייצרית (ככל הנראה מזויפת). אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1949 סיים את לימודיו כשחקן באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. לאחר מכן היה שחקן-במאי בתיאטראות הונווד (Honvéd Színház) ובניאס (Bányász Színház), ולאחר מכן מונה לבמאי הראשי בתיאטרון קישפלודי בעיר גיור. ב-1945 הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית, ואחר כך למפלגת העובדים ההונגרית, שהוקמה מתוכה. ב-1953 הפך לתומך במדיניות הרפורמה של ראש הממשלה אימרה נאג'. הוא השתתף בכמה ויכוחים של חוג פטפי בבודפשט וכתוצאה מכך הקים את חוג פטפי בגיור.
משפחתו
הוא התחתן ב-1951 ונולד לו ילד אחד. אשתו אירמה אונגווארי עבדה כספרית משנות ה-60 בתיאטרון הקומדיה של בודפשט.
תפקידו במרד
לאחר פרוץ המרד בבודפשט, החלו בגיור תנועות דומות. הפגנה התקיימה בעיר ב-25 באוקטובר, בה השתתף פלדש יחד עם שאר חברי התיאטרון. הוא גם נשא נאום שבו הביע את אמונתו באימרה נאג' ובמדיניותו ודרש נסיגה מיידית של הכוחות הסובייטים למען ריבונות המדינה. מול הכלא המחוזי ירו לעבר ההמון המפגין ולאחר מכן הוא ניסה בכל מחיר למנוע שפיכות דמים.
למחרת השתתף בהקמת המועצה הלאומית של גיור, שבה הפך לנשיא המועצה האינטלקטואלית. אחר הצהריים, הפוליטיקאי אטילה סיגטי הורה לו למנוע שפיכות דמים דומה במושונמגיארובאר. בזמן שניהל משא ומתן עם החיילים בקסרקטין, זרם הקהל פנימה דרך השער. הוא ניסה לשווא להשיג תגבורת מכמה מקומות. הוא עצר את הקומיסר הפוליטי, סגנו של מפקד הקסרקטין, אותו מסר למועצה הארצית בבית העירייה ולקח שני קציני צבא נוספים לבקשתם בחזרה לגיור במכוניתו. ב-27 הוא הופקד על השליטה הפוליטית בשידורי הרדיו גיור.
ב-28 באוקטובר אטילה סיגטי דרש את התפטרותו מתפקידו כתוצאה מהפגנת הקיצוניים שבעקבותיה פרש פלדש זמנית וחזר לחיים הפוליטיים רק לאחר מתקפת הכוחות הסובייטים ב-4 בנובמבר. פלדש יצר קשר עם עורכי העיתון "מולדתנו" וכתב מאמרים. הוא ניסה לשמור על רעיון המרד באמצעות אירועי תיאטרון (הצגתו האחרונה הייתה ב-16 באפריל 1957. הוא ביים את המחזה "בעלת הפונדק על הגבול" של גי דה מופאסאן) בגלל כל זה, בשנת 1957 הוא נעצר ב-3 במאי ונידון למוות. אף על פי שכמה שחקנים מפורסמים של הונגריה התערבו לשווא, פסק הדין ניתן בשנת 1958 ופלדש הוצא להורג ב-15 בינואר. ב-1990, כמו שאר המורשעים מ-56', הוא זוכה, שמו טוהר ושוקם.
הנצחתו
באוקטובר 2004, דיוקנו מאריחי קרמיקה הוצב בגיור.
עידן מליחי
עידן מליחי (נולד ב-11 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. אחיינם של עמוס ואבי לוזון, ובן דודו של גיא לוזון.
קריירה
מליחי החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, ובעונת עלה לקבוצת הבוגרים, בה שיחק עד עונת. בשנת 2000 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו ועונה לאחר מכן הגיע ביחד עם קבוצתו לגמר גביע המדינה.
בעונת חתם מליחי בבית"ר ירושלים. בעקבות הגעתם של זרים רבים ופציעות רבות לא הרבה לשחק, ולעיתים לא נכלל בסגל הקבוצה. בעונת  חתם מליחי במועדון ספורט אשדוד, ובאמצע עונת  חתם בבני יהודה. בקיץ 2008 פרש ממשחק פעיל.
ראובן הרטנשטיין
רבי ראובן הרטנשטיין (בכתיב יידי: הארטענשטיין; נפטר בכ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835) היה רב חסידי, מגדולי רבני יהדות רוסיה, רבן של זיטומיר, אודסה וקונסטנטין-ישן.
ביוגרפיה
נולד לרבקה רחל ולרב יוסף הרטנשטיין, שהיה אב"ד קונסטנטין ישן, מצאצאי רבי יום טוב ליפמן הלר. היה חסידם של האדמו"רים: רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ורבי משה צבי מסאווראן.
תוכניתו לסדר את כתביו לדפוס לא צלחה, לא חלפה שנה מאז הגיעו לקוסטנטין ישן והוא נפטר ביום שבת, כ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835. הוא נקבר באודסה למחרת היום.
רשימה מקושרת
במדעי המחשב, רשימה מקושרת (באנגלית: Linked list) או רשימה משורשרת היא מבנה הנתונים בסיסי לאחסון נתונים. ברשימה המקושרת, אוסף איברים מפוזרים במקומות שונים בזיכרון המחשב (כלומר לא ברצף), כך שבכל איבר מאוחסן הנתון ומצביע לאיבר הבא ברשימה. נהוג שהאיבר האחרון ברשימה מצביע למצביע האפס (Null).
הגדרת רשימה מקושרת ופעולות בסיסיות
הקודים המופיעים מתחת לכל פעולה הם פסאודו-קודים, וכתובים בשפה בעלת דמיון לשפה C.
הגדרה
הרשימה מכילה איברים, באנגלית Nodes. כל איבר מורכב משני אלמנטים:
struct Node { data // הנתון הנשמר באיבר next // מצביע או רפרנט לאיבר הבא ברשימה }
בנוסף, שומרים את מיקומו של האיבר הראשון ברשימה. דרך איבר זה ניתן להגיע לכל איברי הרשימה, באמצעות מעבר מכל איבר לאיבר הבא.
מצביע יכול לקבל את הערך Null, שמשמעותו היא שהמצביע אינו מצביע על מקום תקני בזיכרון. אם שדה ה-next באיבר מסוים מצביע ל-Null, משמעות הדבר שזהו האיבר האחרון ברשימה. אם השדה firstNode מצביע אל עבר Null, משמעות הדבר שהרשימה היא רשימה ריקה (רשימה שאין בה אף איבר).
הוספת איבר
עלינו לדעת תחילה היכן ברצוננו להכניס את האיבר החדש, כלומר, אחרי איזה איבר יבוא האיבר החדש. לשם הפשטות, נניח שאנו רוצים להכניס איבר שנסמנו ב' בין שני איברים עוקבים שנסמנם א' ו-ג'. כעת תתבצע ההכנסה בשלושה שלבים פשוטים:
insert(Node node, Node newNode) { newNode.next <- node.next node.next <- newNode } יש לשים לב לכך שסדר הפעולות הוא משמעותי, אם נכוון קודם את מצביע א' אל מצביע ב', נאבד את הקשר בין איבר א' לאיבר ג', ובעצם לכל שאר הרשימה.
כאשר נרצה להכניס את האיבר החדש לתחילת הרשימה (ובכך בעצם להופכו לאיבר הראשון), נצטרך לעדכן את המצביע firstNode, המורה מיהו האיבר הראשון ברשימה. כעת הליך ההכנסה יהיה:
insertBeginning(List list, Node newNode) { newNode.next <- list.firstNode list.firstNode <- newNode }
הסרת איבר
כאשר ברצוננו להסיר איבר מסוים מהרשימה, נכנה את האיבר הבא אחריו ברשימה "האיבר הבא למוסר" ואת האיבר הקודם לו ברשימה "האיבר הקודם למוסר". כעת הליך ההסרה יתבצע בשני שלבים פשוטים: מכיוון שרשימה מקושרת היא רשימת איברים שבה כל איבר מצביע לאיבר הבא אחריו, במקרה שקיים איבר שאף אחד לא מצביע אליו, הוא למעשה אינו איבר באותה הרשימה. אין מונח של "חור" ברשימה, כך שמרגע ששינינו את המצביע של האיבר הקודם למוסר, האיבר שרצינו להסיר נעלם מן הרשימה. אם כן, השלב השני בפעולת ההסרה הוא למטרות ניקוי הזיכרון, אך למעשה מרגע שינוי המצביע ההסרה כבר בוצעה בהצלחה.
משום שברשימה מקושרת בגרסתה הקלאסית אין באפשרותנו לחזור אחורה לאיבר הקודם, אין לנו דרך מהירה ויעילה לדעת מיהו האיבר הקודם למוסר. נעדיף להסתכל על ההליך כולו כהסרת איבר הבא אחרי איבר, כלומר, ידוע לנו מראש מיהו האיבר הקודם למוסר וכעת אנו רוצים להסיר את האיבר הבא אחריו. דרך הסתכלות זו איננה מהווה התחמקות מהבעיה, שכן בפעמים רבות באמת ידוע לנו מיהו האיבר הקודם למוסר מראש, אם בשל תכנון נכון של המערכת שבנינו או משום שהאלגוריתם בו אנו משתמשים מספק אותו.
removeAfter(Node node) { obsoleteNode <- node.next node.next <- node.next.next destroy obsoleteNode }
במקרה המיוחד בו נרצה למחוק את האיבר הראשון ברשימה, נצטרך לעדכן את המצביע firstNode, המורה מיהו האיבר הראשון ברשימה. כעת הליך ההסרה יהיה:
removeBeginning(List list) { obsoleteNode <- list.firstNode list.firstNode <- list.firstNode.next destroy obsoleteNode }
חיפוש איבר
כאשר מדברים על חיפוש איבר ברשימה, הכוונה היא לחיפוש איבר המחזיק ערך מסוים. מה שמעניין הוא הערך ולא האיבר שכן, כפי שצוין קודם, מטרת האיבר היא בסך הכול שמירה על הערך ומתן גישה נוחה אליו. אם כן, בהנחה שאנו מחפשים ערך_מבוקש יתנהל החיפוש בצורה הבאה: בעת מימוש הפעולה בפועל, יש לשים לב לכמה נקודות:
search(List list, DataType data) { node <- list.firstNode while node != Null { if node.data == data return node node <- node.next } return Null }
מעבר סדרתי על איברי הרשימה
חיפוש איבר נעשה על ידי מעבר על כל האיברים עד אשר נמצא האיבר המתאים או שהגענו לסוף הרשימה. לעיתים לא נרצה להפסיק כאשר הגענו אל איבר מסוים, אלא נרצה להמשיך ולעבור על כל איברי הרשימה עד אשר הגענו לסופה. לרוב, נרצה לבצע פעולות מסוימות על האיברים תוך כדי המעבר. ההליך יראה כך:
function(List list, ...) { node <- list.firstNode while node != null { (do something with node) node <- node.next } }
שימו לב לשלוש הנקודות (...) שהוכנסו לאחר הפרמטר הראשון בפונקציה לעיל, תלוי בפעילות הנדרשת על האיברים, הפונקציה עלולה להזדקק לפרמטרים שונים ואולי לא תזדקק כלל לאף פרמטר נוסף.
לרוב, הפעולה על האיבר תהיה קשורה למידע השמור בו. למרות זאת, זהו לא תמיד המצב ולעיתים אף הנתון כלל לא יעניין אותנו. דוגמה לכך היא הפונקציה הבאה המקבלת רשימה מקושרת והופכת את סדר איבריה.
תכונות הרשימה המקושרת
תכונתה הבולטת של הרשימה המקושרת היא העובדה כי האיברים אינם נמצאים ברצף בזיכרון המחשב, בניגוד למערך למשל. עובדה זו משמשת כחרב פיפיות שכן היא יתרונה וחסרונה הגדול של הרשימה המקושרת.
יתרונות
יתרונותיה הבולטים של הרשימה המקושרת הם בתחום הוספת איבר והוצאת איבר מן הרשימה.
יתרון גדול של הרשימה המקושרת בא לידי ביטוי דווקא ברשימות מקושרות בהן ישנה חשיבות לסדר האיברים (רשימה מקושרת ממוינת למשל). בעת הכנסת איבר אנו חייבים להכניסו במקום מדויק. עקב המבנה הייחודי של הרשימה המקושרת, כל שנצטרך לעשות יהיה להכניס את האיבר במקום כלשהו בזיכרון המחשב, לכוון את מצביעו אל עבר האיבר שברצוננו שיבוא אחריו ברשימה ולכוון את מצביע האיבר שברצוננו שיבוא לפניו, אל עברו. מדובר בשתי פעולות קבועות שאינן תלויות במספר איברי הרשימה ולכן נאמר שיעילות זמן הריצה היא \ O(1).
הוצאת איבר תתבצע בצורה דומה. נכוון את המצביע של האיבר הקודם לזה שאנו מוציאים כך שיצביע על האיבר הבא ואז נמחק את האיבר. שוב מדובר בפעולות קבועות ללא תלות במספר איברי הרשימה המקושרת ולכן גם כאן יעילות זמן הריצה \ O(1).