cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמי יהודאי
1966
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1966 זכה יהודאי בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.4 דקות, אחרי גרשון שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 1:15.0 דקות ויואל קנדה (1:16.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:52.0 דקות, אחרי גרשון שפע (2:42.2 דקות) ויואל קנדה (2:49.7 דקות).
1967
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1967 זכה יהודאי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.3 דקות, אחרי גרשון שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 2:39.0 דקות ולפני יואל קנדה (2:47.3 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.4 דקות, אחרי גרשון שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 1:13.4 דקות ויואל קנדה (1:14.6 דקות).
1969
בתחרות שש האומות שנערכה בקארדיף, ויילס ביולי 1969 סיים יהודאי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.5 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב יעקובי, אברהם מלמד ואמנון קראוס בתוצאה של 4:22.4 דקות.
המכביה ה-8
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר אותה שנה, הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.4 דקות, אחרי יואל קנדה (1:16.1 דקות) ולפני אבי ברנר ממכבי חיפה (1:20.2 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:50.0 דקות, אחרי יואל קנדה מהפועל תל אביב (2:47.8 דקות) ולפני אבי ברנר ממכבי חיפה (2:57.5 דקות).
1970
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה יהודאי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.4 דקות, אחרי יואל קנדה (1:14.2 דקות) ולפני בועז פלדי (1:18.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.3 דקות, אחרי יואל קנדה (2:46.9 דקות) ולפני דן קצין (2:49.0 דקות).
1971
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-9 שנערכו בבריכת גלית בתל אביב במאי 1971 זכה יהודאי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.7 דקות, אחרי ג'רי צ'יקולסקי מארצות הברית (2:32.5 דקות) ולפני יואל קנדה מישראל (2:45.7 דקות).
צ'אנג-אה 4
צ'אנג-אה 4 (במנדרינית: 嫦娥四号) היא משימה סינית לחקר הירח שהשיגה את הנחיתה הראשונה על הצד הרחוק של הירח, ב-3 בינואר 2019. לוויין לממסר תקשורת שוגר לראשונה למסלול סביב נקודת לגראנז' במאי 2018. הנחתת הרובוטית והרובר יוטו-2 שוגרו ב-7 בדצמבר 2018 ונכנסו למסלול סביב הירח ב-12 בדצמבר 2018. הנחתת נחתה בצד הרחוק של הירח ב-3 בינואר 2019 בשעה 02:26. בכך הפכה לחללית הראשונה אי פעם שנחתה בצד הרחוק של הירח.
המשימה היא המשכה של משימת צ'אנג-אה 3, שהייתה המשימה הסינית הראשונה שנחתה על הירח. החללית נבנתה במקור כגיבוי לצ'אנג-אה 3 והפכה זמינה לשיגור לאחר שצאנג-אה 3 נחתה בהצלחה ב-2013. תצורת צ'אנג-אה 4 הותאמה כדי להתאים למשימה החדשה. כקודמיה, המשימה נקראת בשם צ'אנג-אה, אלת הירח הסינית.
סקירה
משימת לונה 3 הסובייטית, ששוגרה בשנת 1959 הייתה המשימה הראשונה שהצליחה לצלם את הצד הרחוק של הירח והייתה החללית הסובייטית השלישית להישלח לירח.
המשימה הסינית לחקר הירח נועדה להתבצע בשלושה שלבים מצטברים בהתאם להתקדמות הטכנולוגית: הראשונה הייתה להגיע למסלול סביב הירח, משימה שהושלמה על ידי צ'אנג-אה 1 ב-2007 וצ'אנג-אה 2 ב-2010; השנייה הייתה לנחות ולנדוד על פני הירח, שהתבצעה על ידי צ'אנג אה 3 ב-2013 וצ'אנג-אה 4 בינואר 2019; השלישית היא לאסוף דגימות מהירח ולשלוח אותם לכדור הארץ. המשימות העתידיות צ'אנג-אה 5 וצ'אנג-אה 6 צפויות ליישם מטרות אלה. מטרת התוכנית הוא להקל על אכלוס הירח ובניית מושבות ירח. על פי התוכנית זה אמור להתבצע בשנות השלושים של המאה ה-21, בין 2030 ל-2039 ואולי לבנות מאחז סמוך לקוטב הדרומי של הירח. התוכנית החלה לשלב השקעה פרטית של אישים וארגונים בפעם הראשונה, מהלך שמטרתו להאיץ את קצב החדשנות ופיתוח חלל, תוך הפחתת עלויות ייצור וקידום שיתוף פעולה ומערכות יחסית צבאיותאזרחיות.
צ'אנג אה 4 תוכננה לשיגור ב-2015 במסגרת השלב השני של תוכנית חקר הירח. אבל המשימה סבלה מעיכובים ושוגרה סוף סוף ב-7 בדצמבר 2018, 18:23 בשעון מקומי. החללית נכנסה למסלול ירחי ב-12 בדצמבר 2018, 08:45 (על פי זמן אוניברסלי מתואם). אפסיד המסלול היה לרדת ל-15 ק"מ ב-30 בדצמבר 2018, 00:55 UTC. הנחיתה התרחשה ב-3 בינואר 2019 בשעה 02:26 UTC.
משימה זו תנסה לקבוע את הגיל והרכב האזור הנחקר על הירח, כמו גם לפתח טכנולוגיות הנדרשות בשלבים מאוחרים יותר של התוכנית.
מטרות
אתר הנחיתה של המשימה הוא מכתש אשר נקרא אגן איטקן, מכתש זה הוא מכתש גדול מאוד שנוצר באירוע התנגשות קדום של אסטרואיד על הירח. כיום המכתש מגיע לעומק של כ-13 קילומטר ומעריכים כי עוצמת הפגיעה ככל הנראה חשפה את קרום הירח ואת חומרי המעטפת. אם המשימה תצליח לחקור את חומרים אלו, נוכל לקבל השקפה חסרת תקדים במבנה הפנימי של הירח ובמקורותיו. המטרות המדעיות הספציפיות הן:
אתר הנחיתה
אתר הנחיתה הוא מכתש בשם פון קרמן אשר נמצא באזור אגן איטקן של קוטב הדרום (South Pole-Aitken Basin) על הצד הרחוק של הירח שטרם נחקר על ידי נחתות. לאתר חשיבות סמלית, כמו גם ערך מדעי. תיאודור פון קרמן היה המנחה של צ'יין שואה-סן, מייסד תוכנית החלל הסינית, במהלך לימודי הדוקטורט שלו.
הנחתת נחתה בשעה 02:26 UTC ב-3 בינואר 2019 והפכה לחללית הראשונה לנחות על הצד הרחוק של הירח. יוטו-2 נפרס מאוחר יותר באותו יום.
תגליות
בפברואר 2020 פורסמו תוצאות בדיקות עומק שביצע מכ"ם חודר קרקע על יו-טו. על פי ממצאי הבדיקה עומק שכבת הרגולית במכתש הוא כ40 מטר - עמוק פי 4 ממה ששיערו המדענים בתחילה. 13 המטרים העליונים מכילים חומר נקבובי-גרגרי ומתחתיו סלעים שגודלם עד מטרים בודדים ולמטה יותר שכבה ובה רבדים של חלקיקים עדינים וגסים. בניגוד לתחזיות המוקדמות המכ"ם לא איתר סלעי בזלת שנוצרו מהיתוך הקרקע בפגיעת המטאוריט שיצר את המכתש, השערת החוקרים היא שהעדר הבזלת היא תוצאת בליה שעבר הסלע במיליוני השנים מאז היווצרות המכתש.
בורגווארד B 4500
בורגווארד B 4500 (בגרמנית: Borgward B4500) היא משאית כבדה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1953–1961.
סך הכול יוצרו 3,928 יחידות.
לקריאה נוספת
(Restauration Borgward B 4500 Pritsche)
Inno Setup
היסטוריה
ראסל אשר היה בעל השגות על תוכנת ההתקנה InstallShield Express שהגיעה עם Borland Delphi, החליט ליצור תוכנת התקנה משל עצמו. בתחילה, Inno Setup לא הייתה מוכרת והגרסה הרשמית הראשונה הייתה v1.09.
בתחילה היה צריך ליצור קובץ ISS.TXT בספריית ההתקנה. בקובץ סיפק המשתמש משתנים וערכים אשר עדיין בשימוש היום. משתנים אלו שימשו כקונפיגורציה להליך ההתקנה אולם פיצ'רים רבים בחבילת ההתקנה לא היו גמישים לשינויים. לא היה ממשק עורך והתוכנה הייתה יותר דומה לסביבת קימפול קובצי סקריפט.
עם התפתחות Inno Setup, התפתחה גם ההיכרות איתה בציבור המפתחים ברחבי העולם, וכאשר הייתה עדיין תוכנת קוד פתוח, חברות רבות עברו לפתרונות בתחום הקוד הפתוח, ומכיוון שהייתה מבוססת על סקריפטים החלו משתמשים ליצור כלים לעריכת ויצירת התקנות של Inno Setup, כגון ISTool ו-ScriptMaker.
Inno Setup זכתה בכמה פרסים, ביניהם "Shareware Industry Awards" שלוש פעמים ברציפות (2002–2004).
מפתחים רבים החלו משתמשים בקוד המקור לפתח גרסאות צד שלישי כגון My Inno Setup Extensions על ידי מרטין לאן (Martijn Laan) אשר מוזגה לתוך Inno Setup בשנת 2003.
נכון לפברואר 2014 התוכנה מדורגת עם ציונים יוצאי דופן באתרים מובילים. באתר ההורדות CNET הגרסה האחרונה (5.5.4) עברה בפברואר את רף 100,000 ההורדות.
דן אלון (אמן)
דן אלון (נולד ב-11 באוגוסט 1982) הוא אמן ישראלי, פעיל בעיקר בתחומי הקומיקס והאמנות הפלסטית. הוא הציג תערוכות יחיד בגלריות ובמוזיאונים, לרבות מוזיאון הקומיקס בבזל ומוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית. כמו כן, משתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה, בין היתר בהונג קונג, איטליה, גרמניה, אנגליה, מרוקו, ספרד, פולין, שווייץ ועוד. אלון גם עוסק באוצרות תערוכות. במרבית עבודותיו עוסק אלון בביוגרפיה האישית שלו, ביחס בין הומור, פעולת האמן ויחסי כח.
ביוגרפיה
אלון נולד ב-11 באוגוסט 1982 בנתניה, שם גם גדל. הוא למד בתיכון "אורט גוטמן" במגמת אמנות. לאחר תום לימודיו אלון גויס ושירת במשטרה הצבאית בכלא קציעות. אחרי שחרורו מהצבא ב-2004, התחיל לפרסם קומיקס פרי עטו בבלוג בשם "שום פלפל ומין אנאלי" ובפנזינים שונים. במקביל לפרסום עבודותיו באופן עצמאי זה, התחיל לימודים לתואר ראשון בשנקר בית הספר לאמנות ועיצוב, במסלול של תקשורת חזותית.
לאחר גמר לימודיו ב-2008, התחיל אלון להשתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות במסגרת גלריות לאמנות ומוזיאונים בארץ והיה חבר בגלריות השיתופיות חנינא ו-p8. במקביל התחיל לעבד סיפורים קצרים פרי עטו, ושל יוצרים אחרים לנובלות גרפיות. דוגמה לנובלה זו היא הספר "התנהגויות היסטריות" מ-2010 אשר בו הציג אלון את גרסתו ליצירותיהם של אתגר קרת ושהם סמיט בשנים 2012–2014 למד בתוכנית ללימודי המשך במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
משנת 2006 הוא פעיל בתחום הקומיקס והאמנות הפלסטית. עם פעילותו בתחומי הקומיקס ניתן למנות מספר ספרים כגון: "הסיכוי האחרון של סיסיל", "You're my Wish" ו"התנהגויות היסטריות", אשר פורסמו בפסטיבלי קומיקס, חנויות ספרים נבחרות ובמסגרת תצוגות במוזיאונים בישראל ומחוצה לה; דוגמת הפסטיבל הבינלאומי לקומיקס ואמנות באנגולם, צרפת והפסטיבל הבינלאומי פומטו בלוצרן, שווייץ. אלון פרסם את עבודותיו בעיתונים ובכתבי עת שונים, בהם ידיעות אחרונות, מעריב וכתב העת מסמרים. כתב העת "מילים ללא גבולות" בניו יורק, "צווישן" בפולין ועוד.
בתחום הציור והאמנות הפלסטית החל מ-2010 בתצוגות יחיד ותצוגות קבוצתיות בגלריות אמנות באזור תל אביב יפו, מוזיאון הקומיקס בחולון ועוד. ב-2013, הוציא יחד עם המוזיקאי שני ברונר אלבום בשם "שני ימים ולילה" אשר הוצג כמה פעמים בהופעה חיה בארץ ובמוזיאון הקומיקס בבזל.
בארי בונדס
בארי למאר בונדס (באנגלית: Barry Lamar Bonds; נולד ב-24 ביולי 1964 בריברסייד, קליפורניה) הוא שחקן בייסבול אמריקאי, שהיה שחקן שדה חיצון במייג'ור ליג. הישגיו של בונדס הקנו לו מקום בין גדולי שחקני הבייסבול בכל הזמנים, אך שמו הוכתם, בעקבות מעורבותו לכאורה בשערוריות לקיחת סמים משפרי ביצועים.
בונדס גדל למשפחת ספורטאים, הוא בנו של שחקן העבר המצטיין בובי בונדס, דודתו היא האצנית רוזי בונדס, שייצגה את ארצות הברית במשחקים האולימפיים בטוקיו 1964, ובן דודו המרוחק הוא חבר היכל התהילה בבייסבול, רג'י ג'קסון. סנדקו של בונדס הוא וילי מייז, מגדולי שחקני הבייסבול בכל הזמנים בעצמו, ששיחק עם אביו של בארי, התיידד עם המשפחה ומלווה מאז את הקריירה של בארי בונדס.
קריירה
ביצועיו המצוינים של בונדס ממקמים אותו בין גדולי שחקני הבייסבול בכל הזמנים. הוא מחזיק בשיא של שבע זכיות בתואר ה-MVP של ה-MLB, מתוכן ארבע זכיות רצופות בשנים 2001–2004. הוא הופיע 14 פעמים במשחק האולסטאר וזכה 8 פעמים בתואר כפפת הזהב (שחקן ההגנה המצטיין). בונדס מחזיק בשיא ה-MLB של מספר הום ראנס הרב ביותר, עם 762 הום ראנס במהלך הקריירה. את השיא הקודם, אותו החזיק האנק ארון, הוא שבר ב-7 באוגוסט 2007 במשחק מול וושינגטון נשיונאלס. בונדס גם מחזיק בשיא חבטות ההום ראנס לעונה בודדת (73), אותו קבע במהלך שנת 2001. בונדס הוא השחקן אותו הוליכו המגישים הכי הרבה פעמים בתולדות הליגה, 2,558, מהן 688 הולכות מכוונות. בנוסף מחזיק בונדס בשיאי חבטות רבים נוספים.
מאז 2003 היה נתון בונדס תחת חקירה של חבר מושבעים גדול פדרלי, במסגרת שערוריית BALCO, שחשפה שימוש נרחב בסמים משפרי ביצועים. לבונדס ניתנה חסינות על עדותו מפני האשמות עתידיות, אך הוא הכחיש שימוש ביודעין בסטרואידים אנאבוליים. ב-15 בנובמבר 2007 הואשם בונדס במתן עדויות שקר בפני חבר המושבעים. באפריל 2011 הורשע בשיבוש מהלכי משפט לאחר שנקבע שבעדותו ב-2003 התחמק, שיקר או הונה את חבר המושבעים הגדול.
מאמנו של בונדס, גרג אנדרסון, הואשם באספקת הסטרואידים לשחקני בייסבול בליגה. למרות הכחשותיו העקביות, והעובדה שמעולם לא נמצאו עקבות סמים בבדיקות שנעשו לו, קיימים חשדות כנגד בונדס כי השתמש בעצמו בסמים. יש המביאים כהוכחה לכך את השינוי שחל בממדי גופו והשתפרות ביצועיו בשלב מאוחר בקריירה שלו, ובגיל מבוגר יחסית.
בעונת 2016 אימן את חובטי קבוצת פלורידה מרלינס, הוא פוטר בתום העונה.
עמי אתיופיה
עמי אתיופיה או אתיופים הוא שם כולל לכל הקבוצות האתניות, הלאומים והשבטים אשר חיים בפדרציה האתיופית אשר אוכלוסייתה מוערכת נכון לשנת 2008 בכ-85.3 מיליון נפש, והיא המדינה ה-15 בגודל אוכלוסייתה והמדינה השנייה בגודל אוכלוסייתה ביבשת אפריקה לאחר ניגריה. בחלוקה של מאפייני התרבות והשפה ניתן לחלק את עמי אתיופיה לארבע קבוצות עיקריות דוברי שפות שמיות, דוברי שפות כושיות, דוברי שפות אומוטיות ודוברי שפות נילו-סהריות. העמים הגדולים במדינה הם האורומו, האמהרים והתגרים המהווים יחד כ-71% מהאוכלוסייה המקומית, הדתות הנפוצות הן נצרות (65%), אסלאם (31%), דתות מסורתיות או אנימיסטיות (3%).
דוברי שפות שמיות
ראשיתם של דוברי השפות השמיות המכונים "חבשים" הוא בהגירה של עמים שמיים מחצי האי ערב לצפון קרן אפריקה, עמים אלו הם אלו הם אשר הקימו את ממלכת דעמת, האימפריה החבשית, האימפריה האתיופית ואלו אשר עיצבו את הפדרציה האתיופית כיום. הדומיננטיות של החבשים הייתה רבה עד שהמונח חבשים היה זהה לשם אתיופים, החבשים מרוכזים ברובם באזור ההיסטורי חבש שבצפון הרמה האתיופית במדינות אמהרה ותיגראי וכן מהווים רוב באוכלוסיית המדינה השכנה אריתריאה, כמו כן ישנה אוכלוסייה ערבית אשר הגיע מתימן ומסודאן. דתם של רוב דוברי השפות השמיות היא נוצרית אך ישנו מיעוט גדול של מוסלמים המכונים בשם "ג'ברתים" כמו כן יש לכלול תחת הגדרה זו את קהילת ביתא ישראל שהושפעה והשפיעה רבות על תרבותם של דוברי השפות השמיות. דוברי השפות השמיות מונים כ-34.1 מיליון כ-40% מאוכלוסיית המדינה.
דוברי שפות אומוטיות
קבוצת עמי דוברי שפות אומוטיות מרוכזים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום והם הקבוצה השלישית בגודלה והקבוצה המגוונת ביותר מבחינה אתנית, עמים אלו מהווים יחד כ-5.7 מיליון נפש שהם כ-6.7% מאוכלוסיית אתיופיה. קבוצה זו היא בעיקר נוצרית ואנימיסטית.
דוברי שפות נילו-סהריות
העמים דוברי שפות נילו-סהריות הן הקבוצה הקטנה ביותר וידועים בשם החבשי "שנקלה" מרוכזים בעיקר בגבול האתיופי-סודאני במדינות מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, גמבלה ובנישנגול-גומאז, עמים אלו הם כ-740 אלף נפש שהם כ-0.8% מאוכלוסיית אתיופיה. דתה של קבוצה זו היא מסורתית-אנימיסטית וחלקם אף מוסלמים.
לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר
לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר (בצרפתית: Louis-Jean-Marie de Bourbon, duc de Penthièvre; 16 בנובמבר 1725 - 4 במרץ 1793), היה סבו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה
לואי ז'אן מארי נולד ב-16 בנובמבר 1725 בטירת רמבויה, ללואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו הבלתי-חוקי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולמארי ויקטואר דה נואיי, בתם של אן ז'ול דה נואיי ומארי פרנסואז דה בורנונוויל. בשנת 1737 מת אביו, ולואי ז'אן מארי ירש את תאריו, שכללו אף את התארים אדמירל צרפת, מרשל צרפת ומושל ברטאן. בשנת 1740 הוא קיבל דרגת לוטננט גנרל בצבא הצרפתי, ובמהלך מלחמת הירושה האוסטרית הוא נלחם תחת פיקודו של דודו אדריאן מוריס דה נואיי.
בצעירותו הועלתה הצעה לחתנו עם לואיז הנרייט דה בורבון, אולם אמה העדיפה לחתנה עם לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן. בשנת 1744 התחתן לואי ז'אן מארי עם מריה תרזה פליסיטס ד'אסטה, בתם של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ושארלוט אגליי ד'אורליאן, ממנה נולדו לו 7 ילדים. בשנת 1754 מתה אשתו, מה שהיווה בשבילו מכה קשה, והוא לא התחתן שוב לאחר מכן. לאחר מכן התגורר לואי ז'אן מארי בטירותיו והתרחק מחצר המלוכה בארמון ורסאי, והשקיע את מירב זמנו בפילנתרופיה.
לאחר המהפכה הצרפתית הוא העניק מקלט לסופר והמשורר ז'אן-פייר קלארי דה פלוריאן, שהיה קודם לכן עוזרו. בשנת 1791 הוא עבר להתגורר בוורנון, ובשל פעולות הצדקה שלו לא נפגע מהרדיקלים המהפכניים. בספטמבר 1792 נרצחה כלתו מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל באכזריות, ובינואר 1793 הוצא להורג דודנו לואי השישה עשר, מלך צרפת. ב-4 במרץ 1793 מת לואי ז'ן מארי, ולאחר מותו פרצו מהפכנים רדיקליים לביתו, והשחיתו רבות מהיצירות שהיו מוחזקות בו.
משפחתו
בשנת 1744 התחתן לואי ז'אן מארי עם מריה תרזה פליסיטס ד'אסטה, בתם של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ושארלוט אגליי ד'אורליאן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
ולטר ליכל
קריירה מוקדמת
ליכל נולד ב-1 במאי 1885 בשטולפ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס ליכל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-83 (הסן ה-3 - פון ויטיך). בשנת 1906 הועבר לרגימנט הרגלים ה-147 (המזורי ה-2), ובשנת 1906 הועבר לרגימנט הרגלים ה-144 (לורן ה-5), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן, ואף נפצע כמה פעמים במהלך הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף ליכל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 מונה ליכל למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-10 (הסקסוני), וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1933 מונה לראש מטה המפקח הכללי של חיל הרגלים במשרד המלחמה, וב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה ליכל למנהל אקדמי באקדמיה הצבאית במינכן, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-22. ב-1 בפברואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-3.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה ליכל מפקד הדיוויזיה ה-3, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם ליכל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה ה-12, וב-5 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-123. במהלך מבצע ברברוסה לחם ליכל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-28, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16. ב-5 באוגוסט 1941 נפצע ליכל באורח קשה מאוד במהלך הקרבות, ופונה לבית חולים שם שהה עד ה-31 באוגוסט 1944. ב-18 בספטמבר 1941 קיבל ליכל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-1 בנובמבר 1944 מונה ליכל למפקד המחוז הצבאי ה-11 בהנובר, וב-13 באפריל 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה
ליכל שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר ליכל בעיר ברנאו, עד למותו ב-10 בדצמבר 1969, והוא בן 84 שנים.
אנטונוב An-158
אנטונוב An-158 (ידוע גם כאנטונוב An-148-200) הוא מטוס נוסעים אוקראיני שהוצג לראשונה ב-2010 ומהווה גרסה מתקדמת של מטוס ה-An-148. המטוס מתוכנן לשאת עד 99 נוסעים, וכן לטוס בתנאי מזג אוויר קשים ובגובה נמוך מאוד מעל פני הים.
טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-28 באפריל 2010 מנמל התעופה אנטונוב שבפרברי קייב. המטוס עבר את מבחני הבטיחות של ועדת התעופה הבין-מדינתית ומינהל התעופה האוקראיני, בהתאם לתקנים בינלאומיים שונים והשלים את מבחני הבקרה והבטיחות בפברואר 2011. המטוס שייך לקטגוריית הנחיתה IIIА של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
לעומת המטוס An-148, מטוס האנטונוב An-158 צורך פחות דלק ומגיע למהירות של 850 קמ"ש לטווח של עד 2,500 ק"מ. כמו כן, מציע ה-An-158 מספר מושבים גדול יותר (עד 99 לעומת 85) ועלויות תפעולו נמוכות יותר. מחירו של מטוס בודד הוא 25 עד 30 מיליון דולר, בהתאם לתצורה.
בשנת 2012, אנטונוב מתכננת להשיק 7 מטוסים מדגם זה, ומספר מדינות כבר הביעו את התעניינותן במטוס כולל רוסיה, אוקראינה ומדינות באסיה, באפריקה ובאמריקה הלטינית. חברת התעופה הרוסית סויוז-אטלנט חתמה על חוזה לאספקת 10 מטוסים עם אופציה לרכישת חמישה נוספים, וכן חברת התעופה קובאנה הקובנית הביעה את רצונה לרכוש ששה מטוסים מדגם זה.
ברודית גמדית
תפוצה ומרחב מחיה
בית גידולה באירופה הוא כרי צמחים ממשפחת הגמאיים, בעיקר במזרח וברחבי האזור הפלארקטי. הברודית הגמדית נפוצה גם בצמחייה צפופה בעלת קנים הגדלה לצד מקווי מים מתוקים או מלוחים, שם גם היא תבחר לקנן. היא נהגה להתרבות בבריטניה עד אמצע המאה ה-19, אך אוכלוסיית מערב אירופה ירדה עקב בניית תשתיות ניקוז. בעשור השני של המאה ה-21 חלה התאוששות בצפון מערב אירופה, עם אוכלוסיות שהתיישבו מחדש בגרמניה ובהולנד, ונחשד כי החלו להתרבות גם בבריטניה; פרטי הנצפה באירלנד ב-2012 היה לתצפית הראשונה באזור מאז שנת ה-1850. הברודית הגמדית מקננת במקומות יבשים בביצות רטובות ומטילה כ-4–8 ביצים. מין זה נודד וחורף במזרח אפריקה ובדרום אסיה.
הברודית הגמדית מתרבה ומקננת גם באפריקה ובאוסטרלאסיה. בספטמבר 2000, נצפה המין לראשונה בצפון אמריקה באי אטו.
תת-מינים
הברודית הגמדית בעלת לפחות חמישה תת-מינים:
תיאור
מוטת כנפיה 23–45 ס"מ. אורך גופה 16–18 ס"מ. ברודית גמדית בעלת מקור צהוב או ירוק, ישר וקצר. הבוגרים בעלי חלקים עליונים חומים עם פסים לבנים ושחורים. הפנים, הצוואר והחזה עד אזור העיניים בצבע אפור בהיר. החלקים האחוריים בעלי ניצוי שחור ולבן מפוספס לסירוגין. הרגליים ירוקות עם אצבעות ארוכות. קיים דמיון בין מין זה לברודית קטנה הגדולה מעט ממין זה. הבדלים נוספים הם צבע המקור, פסים לבנים רבים יותר על הגב ובזנב ופתיחת כנפיים קצרה ביותר.
ברודיות גמדיות צעירות דומות לבוגרים, אך יש להן פסים בהירים נרחבים יותר בחלקם התחתון. האפרוחים פלומתיים ושחורים בדומה לשאר המינים במשפחת הרליתיים.
התנהגות
הברודית הגמדית מלקטת מזון בגישוש במים בעזרת מקורה בבוץ או במים רדודים, וגם על-ידי ראיה. היא אוכלת בעיקר חרקים וחיות מים אך גם צמחים. לאחר שהיא תוודא כי הסביבה חפה מסכנות, היא תחפש לעצמה מזון בקרבת תעלות או גדות מים.
בדומה למיני ברודיות נוספים, ברודית גמדית חשאית מאוד לאחר שעות הבוקר ובכל עונת הרבייה, היא מתעופפת מהמקום במשמע הרעש הקל ביותר. בזמנים אלו היא בעיקר נשמעת אך לא נראית. היא רועשת, עם קריאה מקשקשת בדומה לזו של צפרדע האגם או של הקרקיר. קל יותר לזהותה בעת נדידה או בחורף. אופיה השקט והביישני עוזר לה להתמודד עם איומים כמו ציד.
טקסונומיה ומינוח
שמה העממי של ברודית זו באנגלית הוא "ברודית ביון" (Baillon's crake), על שם חוקר הטבע הצרפתי לואי אנטואן פרנסואה ביון. השם המדעי של המין המין בלטינית, pusillus, פירושו "קטן מאוד".
אוסטרליה
ברודית גמדית אינה רשומה כמאוימת בחוק הגנת הסביבה והמגוון הביולוגי האוסטרלי משנת 1999. עם זאת, מצב השימור שלה משתנה ממדינה למדינה בתוך אוסטרליה, למשל:
דייוויד לינץ'
דייוויד קית' לינץ' (באנגלית: David Keith Lynch; נולד ב-20 בינואר 1946) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי, שחקן, מוזיקאי וסופר אמריקאי. זוכה פרס אוסקר לשם כבוד, 2 פרסי סזאר ופרס אריה הזהב למפעל חיים. ידוע בסגנונו הסוריאליסטי והאפל.
לינץ׳ הוא אחד מיוצרי הקולנוע הנחשבים והמוערצים ביותר כיום. רוב יצירותיו, הן בקולנוע הן בטלוויזיה, צברו מעמד פולחני. בשנת 2007, פאנל מבקרים של עיתון הגארדיאן הבריטי הכריז עליו כקולנוען החשוב ביותר בזמננו. באתר AllMovie נכתב עליו כי הוא ״איש הרנסאנס של עשיית הסרטים האמריקאית המודרנית״. עבודותיו הדביקו לו את הכינוי ״הסוריאליסט הפופוליסט הראשון״, שנטבע על-ידי מבקרת הקולנוע פולין קייל.
ביוגרפיה
לינץ' נולד במיזולה, מונטנה שבארצות הברית. הוא החל את קריירת הבימוי בפילדלפיה שם למד באקדמיה לאמנות, והחל לביים סרטי סטודנטים קצרים בנושא האהוב עליו: חקירת הצד האפל בנפש האדם. לינץ' פרץ לתודעה העולמית כאשר סרט קצר שיצר כסטודנט הוקרן בלופ במוזיאון וזכה בפרס כספי. את הפרס הכספי השכיל לינץ' להשקיע, בין היתר, בסרטו "איש הפיל" אשר הכניס אותו רשמית לעולם הקולנוע. סרט הפולחן "קטיפה כחולה" הקנה לו את שמו כבמאי מוערך.
כבמאי
ב-1977 ביים את סרטו הראשון, "ראש מחק", שזכה להצלחה מפתיעה בקופות. ב-1980 ביים את סרטו ה-2, "איש הפיל" שבו שיחקו ג'ון הארט ואנתוני הופקינס, הסרט גם הוא זכה להצלחה מפתיעה בקופות, ויצר באז סביב לינץ' כבמאי, הסרט קיבל 8 מועמדויות לפרס האוסקר, ביניהם הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר. עם זאת הסרט לא זכה באף פרס, וזהו סרטו היחיד של לינץ' שהיה מועמד בקטגוריית הסרט הטוב ביותר. ב-1984, ביים את סרטו ה-3, "חולית". ב-1986, ביים את סרטו ה-4, "קטיפה כחולה" והיה אחראי גם לתסריט שלו. בסרט שיחקו קייל מקלכלן, דניס הופר, איזבלה רוסליני ולורה דרן ודייוויד לינץ' היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, שזוהי המועמדות היחידה של הסרט. ב-1990, ביים את סרטו ה-5, "לב פראי" שבו שיחקו ניקולס קייג', לורה דרן ו-ווילם דפו. על "לב פראי" זכה ב-3 פרסים; פרס דקל הזהב, פרס אינדפנדנט ספיריט לצילום הטוב ביותר ופרס ה-NME לסרט השנה.
בטלוויזיה ביים לינץ' את סדרת טווין פיקס (1991-1990) שהפכה לסדרת פולחן, ואף שיחק בסדרה בתפקיד גורדון קול, ראש ה-FBI. לאחר מכן, ב-1992, ביים את סרטו ה-6 והריימיק הראשון שעשה על פי הסדרה שאותה כתב; טווין פיקס: אש הולכת איתי, שנכשל בקופות. ב-1997, ביים את סרטו ה-7, "כביש אבוד" שנכשל אף הוא בקופות. ב-1999, ביים את סרטו ה-8, "סיפור פשוט" שנחשב לאחד הסרטים הכי אישיים בקריירה שלו. ב-2001, ביים את סרטו ה-9, "מלהולנד דרייב" והיה אחראי גם לתסריט שלו, בסמוך לצאת הסרט, הוא הפך לאחד המותחנים הטובים בכל הזמנים ובזכותו היה מועמד לינץ בפעם ה-3 לפרס האוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר. בדומה לקטיפה כחולה, זו גם הייתה המועמדות היחידה של הסרט הזה. ב-2006, ביים את סרטו ה-10, "אינלנד אמפייר" לצד לורה דרן. בשנת 2009 היה שותף בהפקת הסרט "בני, בני, מה עשית?" שביים ורנר הרצוג.
מאז "אינלנד אמפייר", החליט דייוויד לינץ', לא לביים יותר סרטים ובעצם מרגע שהפסיק להוציא סרטים, הוא ביודעין החליט על פרישתו מהתעשייה. למרות זאת ב-2017 הוא שב לביים את עונתה החדשה של הסדרה טווין פיקס, אותה גם כתב לצד מארק פרוסט, וחזר לשחק את דמותו של גורדון קול. עונתה החדשה של טווין פיקס מסמלת את שיתוף הפעולה הרביעי בין השחקן קייל מקלכלן ללינץ'.
ב-2019 הוענק לו פרס אוסקר לשם כבוד.
בשנת 2022, השתתף בסרטו של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים", בתפקיד הבמאי ג'ון פורד.
סגנון אמנותי
בסרטיו התגלו שורה של שחקנים שהפכו לימים לכוכבים הוליוודיים, בהם קייל מקלכלן ולורה דרן.
חיים אישיים
בשנת 2007 ביקר בישראל. הביקור תועד בסרט "מדיטציה, יצירתיות, שלום".
היה בקשר רומנטי עם השחקנית איזבלה רוסליני (אותה ליהק לסרט "קטיפה כחולה"), והוא אב לבמאית ג'ניפר לינץ'.
בשנת 2006 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "Catching the Big Fish", העוסק בחוויותיו כמי שעוסק במדיטציה טרנסצנדנטלית. תרגום לעברית של הספר, בשם "לתפוס את הדג הגדול", יצא לאור ב-2015.
סנקין קוטאי
סַנְקין קוֹטַאי (ביפנית: 参勤交代 "נוכחות לסירוגין") הייתה מדיניות שיושמה על ידי השוגונות של טוקוגווה לאורך מרבית תקופת אדו (1603 - 1868). מטרת מדיניות זו הייתה פיקוח על הדאימיו, ואימוצה היווה את המשך פעילותו של טויוטומי הידיושי. בשנת 1635 נחקק חוק המחייב את הסנקין קוטאי, שכבר היה מנהג ידוע. החוק נשאר בתוקף עד שנת 1862.
פרטי החוק השתנו לאורך 26 העשורים בהם שלטה שוגונות טוקוגאווה, אך באופן כללי, הדרישה הרשמית הייתה שדאימיו של כל האן יבלה באופן זמני בין ההאן שלו לבין אדו, באופן של שנים חלופיות, היינו שנה אחת בהאן ושנה אחת באדו. אשתו ויורשו של הדאימיו נדרשו להישאר באדו כבני ערובה. ההוצאה הכספית העצומה הכרוכה באחזקת מגורים מפוארים בשני המקומות, והוצאות השיירה מאדו ואליה, היוו נטל כלכלי כבד על הדאימיו, דבר שמנע מהם לצאת למלחמה כנגד השלטון. המסעות התכופים של הדאימיו הביאו לפיתוח הדרכים ותחנות עצירה בצדי הדרכים, דבר שעודד את הכלכלה המקומית.
כעיקרון, הסנקין קוטאי היה שירות צבאי למען השוגון. כל דאימיו נדרש לספק מספר מסוים של סמוראים, בהתאם לגודלו של ההאן. סמוראים אלה ליוו את הדאימיו במסעו לאדו וממנה.
מכיוון שכניסה ויציאה של מאות דאימיו כל שנה, שיירות דאימיו (大名行列 "דאימיו גיוֹרֵטסוּ") היו מראה יומי בבירה אדו. הדרכים הראשיות מההאן לעיר נקראו קָאיְדוֹ. מגורים מיוחדים שנקראו "הונג'ין" (本陣) נבנו בצדי הדרכים לרווחתם של הדאימיו העולים לאדו. דמויות רבות שהשתתפו בסנקין קוטאי היוו השראה לציורי אוּקיוֹ-אֶה, וכמו כן לדמויות במחזות תיאטרון הקאבוקי והבונרקו.
לקריאה נוספת
Jansen, Marius B. (2002). The Making of Modern Japan. Harvard, pp. 127-41
אנדראה
אנדראה סונטקה (בפורטוגזית: Andréia Suntaque; נולדה ב-14 בספטמבר 1977. לעיתים קרובות נקראת רק אנדראה היא כדורגלנית ברזילאית.
אנדראה משחקת כשוערת במועדון הספרדי טרנספורטס אלקאין.
חברת סגל נבחרת ברזיל, שזכתה במדליות הכסף באולימפיאדת אתונה (2004) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008). במסגרת נבחרת הנשים בכדורגל, השתתפה בגביעי העולם 1999, 2003 ו-2007.
בית הכנסת הגדול באדירנה
בית הכנסת קהל גדול באדירנה (בטורקית: Edirne Büyük Sinagogu) הוא בית כנסת אשר קיים בעיר אדירנה בטורקיה מאפריל 1909. בית הכנסת אשר תוכנן בדומה לבית הכנסת טמפלגאסה הוא הגדול ביותר בבלקן והשלישי בגודלו באירופה לאחר בית הכנסת הגדול של בודפשט ובית הכנסת הגדול של פלזן. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נזנח המבנה וב-1997 קרסה תקרתו. ב-2010 החליטה ממשלת טורקיה לשקם ולשפץ את המבנה בעלות של 1.7 מיליון דולר אמריקני וב-2015 הוא נפתח מחדש לקהל הרחב ומשמש מוזיאון ובית תפילה.
היסטוריה
תעוד לקהילה יהודית רומניוטית קיים מהמאה ה-6 עת שלטה בעיר האימפריה הביזנטית. ב-1361 כבשו העות'מאנים את אדירנה והפכו אותה לבירתם. בשלהי המאה ה-15 ובראשית המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד ובהמשך מגורשי פורטוגל. בראשית המאה ה-17 נמנו בעיר 5,000 יהודים, צביונה של הקהילה השתנה מרומניוטי לספרדי ובניה דיברו לאדינו.
ב-1835 פרצה באדירנה שרפה שכילתה חלקים נרחבים ממנה. יהודים רבים היגרו מהעיר לשטחי בולגריה של ימינו והתיישבו בעיקר באזור שכונה מאוחר יותר רומליה המזרחית. במפקד שנערך ב-1873 נמנו באדירנה 12,000 יהודים מתוך 100,000 תושביה. ב-1905 שוב פרצה בעיר אדירנה שרפה גדולה ובמהלכה נשרפו וחרבו כל 13 בתי הכנסת של הקהילה ובכללם בית הכנסת הרומניוטי שהוקם עוד במאה ה-11. לאחר השרפה הוחלט להקים בית כנסת מרכזי לקהילה. ב-1906 מנתה הקהילה היהודית בעיר 23,879 נפשות.
בין השנים 1920–1922 הועברה העיר לחזקת ממלכת יוון מתוקף הסכם סוור שסיים את מלחמת העולם הראשונה ונרשמה הגירה המונית של בני הקהילה לאיסטנבול וסלוניקי. בהמשך, היגרו בני הקהילה גם לארצות הברית ולישראל. ב-1922 נמנו בעיר 13,000 יהודים, וב-1927 ירד מספרם ל-5,712. ב-1934 פרצו פרעות כנגד בני הקהילות היהודיות בכל מזרח תראקיה ובכלל זה בעיר אדירנה. נרשמו פגיעות בנפש בקרב יהודי הקהילה ונזקים כבדים לחנויות ובתי מגורים. למרות ניסיונות השלטון המרכזי להכיל את האירועים החליטו מרבית בני הקהילה לנטוש את העיר ועברו בהמוניהם לאיסטנבול. ב-1948 נמנו בעיר 2,750 יהודים ומספר זה ירד בהתמדה עד לכדי 100 נפשות בראשית שנות ה-70. ב-1988 חיו בעיר 3 יהודים. ב-2012 התגורר באדירנה יהודי אחד.
המבנה
בניית המבנה החלה ב-1907 בסגנון אדריכלי נאו-מורי. למבנה שלוש חזיתות ושני צריחים. באולם התפילה מקום ל-900 גברים ובעזרת הנשים מקום ל-300 נשים. בית הכנסת נבנה בהתאם לתוכניותיו של האדריכל הצרפתי פראנס דפרה, והוא ככל הנראה תכנן אותו בדומה לבית הכנסת טמפלגאסה בווינה. בית הכנסת נחנך בערב פסח, 5 באפריל 1909, פעל עד 1969 וננטש לחלוטין ב-1983. ב-1995 הולאם המבנה והועבר לבעלות הממשלה. ב-1997 קרסה תקרת בית הכנסת.
ב-2010 החליטה ממשלת טורקיה לשפץ את המבנה, להופכו למוזיאון ולשמר בתוכו אולם תפילה. במהלך השיפוצים, בשל המתיחות ביחסי טורקיה–ישראל הכריז מושל אדירנה כי המבנה ישמש רק כמוזיאון והוא אוסר על הקמת אולם תפילה וקיום תפילות בו. ההכרזה עוררה סערה ובעקבותיה הכריז נציג ממשלת טורקיה כי ייעודו המקורי של המבנה יישמר והוא ישמש גם כבית כנסת. ב-26 במרץ 2015 נפתח בית הכנסת בטקס חגיגי שכלל תפילת שחרית בראשות הרב הראשי של טורקיה יצחק חליבה. בטקס הפתיחה נכח סגן ראש ממשלת טורקיה בולנט ארינץ' וראשי יהדות טורקיה.
אובידה
אובידה (נפטר ב-9 בדצמבר 480) היה מצביא רומי, שהובס בקרב בדלמטיה על ידי אודואקר מלך איטליה והוצא להורג על ידו לאחר הקרב.
אחרי הקשר של יוליוס נפוס שישב בדלמטיה להדיח את אודואקר בשנת 479 הורה ככל הנראה אודואקר על רציחתו של נפוס, ככל הנראה במזימה משותפת עם הקיסר לשעבר גליקריוס, שהיה אז בישוף סלונה שבדלמטיה. אחרי רציחתו, פלש אודואקר לדלמאטיה וב-9 בדצמבר 480 התעמת עם כוחותיו של אובידה, הביסם, הוציא להורג את אובידה והשתלט על דלמאטיה כולה. אחרי הכיבוש מינה אודואקר את גליקריוס לבישוף העיר הגדולה מדיולאנום (מילאנו של היום).
צ'יצ'אק
צ'יצ'אק (ביוונית: Τζιτζάκ; נפטרה כנראה ב-750) הייתה בתו של הכגן הכוזרי ביחאר, אשתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס החמישי ואמו של הקיסר לאון הרביעי "הכוזרי".
נוכח התפשטות הערבים והתקפותיהם, ביקש השליט הביזנטי, לאון השלישי לכרות ברית עם ממלכת הכוזרים. לאשרור הברית נשלחה הנסיכה הכוזרית צ'יצ'אק להיות רעייתו של בן הקיסר הביזנטי, קונסטנטינוס, למרות שבני הזוג היו עדיין ילדים. הנסיכה הכוזרית הוטבלה לנצרות בשם אירנה (ביוונית: Εἰρήνη) וילדה לבעלה את מי שעתיד להיות הקיסר לאו הרביעי, שכונה הכוזרי, בגלל מוצאה של אימו.
כשהגיעה צ'יצ'אק, שמשמעות שמה בכוזרית הוא "פרח", לחצר הביזנטית היא הביאה איתה מלבושים מפוארים, בהם שמלת כלולות שמצאה חן בעיני הביזנטים והפכה להיות לבוש אופנתי של הגברים, תחת השם צ'יצ'אקיון.
לאחר הולדת לאו לא נזכרת אמו יותר בכתובים וקונסטנטינוס נשא אישה חדשה, לכן מניחים שהיא מתה בלידת בנה.
ישראל רובינשטיין
ישראל רובינשטיין (1904 – 1982) היה פסל, צייר ואמן פסיפסים ישראלי יליד רוסיה.
חייו
ישראל רובינשטיין נולד בשנת 1904 בפולנה שברוסיה (כיום באוקראינה). בשנת 1920 או 1921 עלה לארץ ישראל כחלוץ ועסק בבנייה ובסלילת כבישים. בשנת 1927 עבר להתגורר בירושלים, שם התמחה בסיתות. בין היתר עסק בבנייה ובעיטור של בניין ימק"א ירושלים. בשנת 1932 החל לעסוק באמנות. היה חבר כפר האמנים עין הוד.
רובינשטיין, שעסק בפיסול וציור, היה מחלוצי אמנות הפסיפס בארץ ישראל, ואף עסק ברפאות של פסיפסים עתיקים באזור חיפה. יצירותיו בתחום זה נשאו בחלקן אופי ארכאי, בהשפעת הארכאולוגיה הארצישראלית. בפסליו וברישומיו בולט קו ריאליסטי חופשי ונטייה להפשטה. בין יצירותיו: קיר פסיפס במכון האווירונאוטי בטכניון בחיפה וכן עיטורים לבית הכנסת המרכזי בהדר הכרמל (1956-7).
דיסמנוריאה
דיסמנוריאה היא בעיה רפואית גינקולוגית של כאבי הבטן התחתונה והאגן בעת הווסת או מספר ימים לפניה, בעיקר כאבים חמורים המשבשים את אורח החיים התקין. דיסמנוריאה מופיעה לעיתים עם מנורגיה, דימום יתר.
סוגים
תסמינים נלווים לדיסמנוריאה כוללים כאבי ראש, בחילות והקאה, שלשול, עייפות כרונית וכאבים באזור הגב התחתון והירכיים.
שכיחות
שכיחותה של דיסמנריאה נעה בין 40% ל-90% מהנשים, דיסמנוריאה ראשונית נפוצה בעיקר בקרב נערות ונשים צעירות עד גיל 25, בעוד דיסמנוריאה שניונית נפוצה יותר בקרב נשים מגיל 30 ומעלה. עישון מהווה גורם סיכון. השכיחות נמוכה יותר בקרב נשים לאחר לידה ונשים הנוטלות גלולות למניעת הריון.
תהליכים בגוף ותסמינים
דיסמנוריאה ראשונית מופיעה בעיקר אצל נערות ונשים צעירות ומתחילה לרוב בשנים הראשונות לאחר תחילת הווסת. הכאבים עשויים להופיע מספר ימים לפני תחילת הדימום או עם תחילתו, ומלווים לעיתים בבחילות, הקאות, שלשול, כאבי ראש או כאבים המקרינים מאזור האגן לגב ולירכיים. הכאבים נגרמים על ידי שחרור פרוסטגלנדינים מרקמת האנדומטריום, אשר גורמים להתכווצויות של שריר ברחם. במחקר שנערך, אספו מדענים שוודים תחבושות היגייניות וטמפונים משומשים וגילו שאצל נשים הסובלות מכאבים חמורים (דיסמנוריאה) נמצאה בדם הווסתי כמות פרוסטגלנדין הגבוהה פי 20 ואפילו פי 30 מאשר אצל נשים שלא דיווחו על כאבים כאלו.
גורמים אחרים לדיסמנוריאה שניונית: ציסטות על גבי השחלות, מיומות, או דלקת בקטריאלית, ויראלית, פטרייתית או טפילית באגן.
טיפול
טיפול בתרופות נוגדות דלקת שאינן סטרואידליות (NSAIDS) ותרופות נוספות ממשפחה זו, יכולות להקל בחלק מן המקרים, כאשר לכאבים חזקים יותר יש לתת לעיתים קודאין להקלת הכאבים. התרופות הנוספות המקובלות כיום הן:
כיכר צ'טהאם
כיכר צ'טהאם (באנגלית: Chatham Square) היא כיכר מרכזית בשכונת צ'יינהטאון ברובע מנהטן, בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק בארצות הברית. הפארק במרכז הכיכר ידועה בשם כיכר קימלאו (Kimlau Square) או כיכר לין-זה-סו (Lin Ze Xu Square)
הכיכר ממוקם במפגש שבעה רחובות ראשיים, במנהטן תחתית: באורי, רחוב איסט ברודוויי (East Broadway), סנט ג'יימס פלייס (St. James Place), רחוב מוט (Mott Street), רחוב אוליבר (Oliver Street), רחוב וורת' (Worth Street), ופארק רו (Park Row ).
היסטוריה
כיכר צ'טהאם נבנתה בשלהי המאה ה-18 ונקראה על שם ויליאם פיט האב, רוזן צ'טהאם הראשון, וראש ממשלת הממלכה המאוחדת קודם למהפכה האמריקאית. על שמו נקרא גם רחוב פיט (Pitt Street) הסמוך, ורחוב פארק רו נקרא בעבר "רחוב צ'טהאם" (Chatham Street).
עד שנות ה-20 של המאה ה-19 שימשה הכיכר כשוק פתוח של בקר וסוסים. הכיכר זכתה למעמד מפוקפק ופעלו בקרבתה מכוני קעקועים, פאבים ובתי זנות. בראשית המאה ה-20 ועם תחילת "תקופת היובש" נסגרו הפאבים בכיכר.
בשנת 1962 הוקמה בכיכר אנדרטת קימלאו לזכרם של הלוחמים האמריקאים ממוצא סיני שנפלו במלחמת העולם השנייה. האנדרטה נקראת על שם סגן בנג'מין ראלף קימלאו, ולימים שונה שם הכיכר רשמית והיא נקראת על שמו (אף שלא נעשה שימוש בשם הרשמי, וממשיכים לקרוא לה בשמה המסורתי).
בצידה הדרומית של הכיכר נמצאת כיכר קונפוציוס ופרויקט הבנייה הציבורית הנרחב שלה.
תחבורה
מתחת לכיכר עברו עד שנת 1942, קו הרכבת העילית של השדרה השנייה וקו הרכבת העילית של השדרה השלישית בכיכר הייתה תחנה של קווים אלה. מתוכננת להיבנות בכיכר תחנה של קו השדרה השנייה של הרכבת התחתית של ניו יורק עם השלמת בנייתו של קו זה.
פרנסס אלדה
פרנסס אלדה (באנגלית: Frances Alda; 31 במאי 1879 18 בספטמבר 1952) הייתה זמרת סופרן אופראית, שנולדה בניו זילנד וגדלה באוסטרליה. המוניטין שלה נבנו במהלך שלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 הודות לקולה יוצא הדופן, הטכניקה המעולה שלה ואישיותה הססגונית, בד בבד עם ריבוי הופעותיה המשותפות עם אנריקו קרוזו על בימת המטרופוליטן אופרה.
קריירה
אלדה נולדה בשם פאני ג'יין דייוויס בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד, בשנת 1879. אמה, לאונור (לשעבר סימונסון), זמרת מבטיחה ממשפחה מוזיקלית, מיאנה להסתגל לחיי הבית והמשפחה ובשנת 1880 התגרשה מבעלה כדי לחדש את קריירת השירה שלה. פאני הקטנה בילתה את שנותיה הראשונות במסעות עם אמה בסיורי הופעות בין בתי אופרה. אחרי התחלות כושלות באוסטרליה ובארצות אסיה, לקחה ב-1883 את פאני ואת אחיה הצעיר לסן פרנסיסקו. לאונור דייוויס נישאה בשנית אבל מתה מדלקת הצפק בדצמבר 1884. אחרי מות אמה נשלחה אלדה לגור עם סביה מצד אמה במלבורן.
אלדה שרה בהפקות של מחזות גילברט וסאליבן במלבורן ובגיל 22 עזבה את אוסטרליה ויצאה לאירופה כדי להשתלם בלימודיה ולפתח קריירת זמרה בינלאומית כדוגמת יריבתה לעתיד, הסופרן נלי מלבה. אחרי שלמדה בפריז אצל המורה ידועת-השם מתילדה מרקזי, שהעניקה לה את שם הבמה שלה. היא הופיעה לראשונה באופרה-קומיק בשנת 1904 ב"מאנון" של ז'יל מאסנה. ב-1906 הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובלה סקאלה, מילאנו הופיעה בעונות 1906–1908.
אלדה סיירה באוסטרליה ובניו זילנד בשנת 1927. היא וגאטי-קאזאצה נפרדו בשנה שלאחריה ואחר התגרשו. ב-1929 עזבה את המטרופוליטן אבל המשיכה להופיע בקונצרטים ובשידורי רדיו ואף בהצגות וודביל. האוטוביוגרפיה של אלדה, שהופיעה בשנת 1937, נקראה "גברים, נשים וטנורים". הספר משקף את מזגה הנלהב וגלוי הלב ואת שנינותה החריפה. היא נישאה שוב באמריקה ב-1941 והרבתה במסעות בשלהי חייה. אלדה מתה מאירוע מוחי בוונציה, איטליה בגיל 73.
מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה
מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה (באיטלקית: Maria Teresa Felicita d'Este; 6 באוקטובר 1726 - 30 באפריל 1754), הייתה סבתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה
מריה תרזה פליצ'יטה נולדה ב-6 באוקטובר 1726 במודנה, לפרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולשארלוט אגליי ד'אורליאן, בתם של פיליפ השני, דוכס אורליאן ופרנסואז מארי דה בורבון. בשנת 1744 התחתנה מריה תרזה עם לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, ממנו נולדו לה 7 ילדים. ב-30 באפריל 1754 מתה מריה תרזה פליצ'יטה בטירת רמבויה, מה שהיווה בשביל בעלה מכה קשה, והוא לא התחתן שוב לאחר מכן.
במהלך המהפכה הצרפתית נרצחה כלתה מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל באכזריות, וחתנה לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן הוצא להורג בגיליוטינה.
משפחתה
בשנת 1744 התחתנה מריה תרזה פליצ'יטה עם לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
פתאום הורים
פתאום הורים (באנגלית: Immediate Family) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1989 בבימוי של ג'ונתן קפלן (הנאשמים), עם ג'יימס וודס, גלן קלוז, מרי סטיוארט מסטרסון וקווין דילון בתפקידים הראשיים.
קווין דילון היה מועמד לשחקן המשנה הטוב ביותר ב-Young Artist Award.
תקציר העלילה
בני הזוג לינדה (גלן קלוז) ומייקל (ג'יימס וודס) ספקטור הם זוג מבוסס חשוך ילדים. לינדה נכנסת לדיכאון כל פעם שהיא מוזמנת לימי הולדת של ילדי חברותיה. לאחר 11 שנים של טיפולי פוריות כושלים הם מתייאשים ומחליטים על אימוץ.
הם בוחרים באימוץ פתוח המקובל בארצות הברית דרך סוכנת אימוץ רשמית שבה פוגשים את האם הביולוגית ושומרים על קשר איתה.
לאחר חקירה ומילוי טפסים, מקשרת הסוכנת בינם לבן האם הביולוגית והם נפגשים. האם לוסי (מרי סטיוארט מסטרסון) היא נערה בת -17 הנמצאת בחודש השביעי להריונה וגרה עם אב חורג ושני אחים קטנים בדירה קטנה וצפופה.
החבר שלה סם (קווין דילון) גר עם אמו בדירה דלה, עובד במוסך בשכר מינימום ושואף להיות מוזיקאי. לוסי נכנסה להיריון ממנו ומסרבת לעבור הפלה מלאכותית. לוסי וסם הסכימו שאין ביכולתם לגדל את התינוק והחליטו למסור אותו לאימוץ.
לינדה ומייקל נפגשים עם לוסי ועוטפים אותה ברוך ואהבה. כעבור זמן מה נצטרף אליהם סם וגם הוא מתקבל יפה על ידיהם. לינדה מסדרת בביתם חדר מרוהט יפה לתינוק ומראה אותו ללוסי.
בחדר הלידה עומדים לינדה ומייקל, מחזיקים בידיה של לוסי ומעודדים. ללוסי נולד בן והוא מועבר לטיפולם. לינדה מאכילה את התינוק מבקבוק. לוסי נשארת לבדה במיטתה ואז מחשבות מתחילות להציק לה. היא מחליטה לקחת את התינוק איתה. כשמייקל ולינדה מגיעים למחרת לבית החולים הם מקבלים את הבשורה המרה כי התינוק נלקח על ידי אמו.
לאחר זמן מתברר ללוסי ולסם שאין הם יכולים לדאוג לתינוק, ולטובת התינוק מחליטים להחזיר אותו לזוג ספקטור, ולאחר שיסתדרו בחיים יביאו לעולם ילד נוסף.
התפלגות ריילי
בהסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות ריילי היא התפלגות רציפה, המתקבלת כאורך של וקטור דו-ממדי ששני רכיביו מתפלגים נורמלית, עם תוחלת אפס ואותה סטיית תקן. למשל, אם הסטיות של קליע מן המטרה מתפלגות נורמלית בציר X ובציר Y, ובלתי תלויות זו בזו, אז מרחק הקליע מן המטרה מתפלג לפי התפלגות ריילי.
ההתפלגות תלויה בפרמטר \ \sigma, המציין את סטיית התקן של הרכיבים בווקטור.
פתאום הורים
תקציר העלילה
בזמן הזה מנסים לינדה ומייקל למכור את ביתם וממשיכים בניסיונות למצוא תינוק לאימוץ, עד שיום אחד מגיעים לוסי וסם עם התינוק, ולינדה ומייקל מסכימים בשמחה לקבלו.
התפלגות ריילי
פונקציית הצפיפות היא.
פתאום הורים
תקציר העלילה
לאחר שנה - הספקטורים חוגגים לתינוק יום הולדת. לוסי עובדת כספרית ובמגירתה נמצאת תמונתו של התינוק.
התפלגות ריילי
המומנטים נתונים על ידי ,
כאשר \ \Gamma מסמנת את פונקציית גמא.
בפרט, מתקבלים:
התוחלת ,
השונות ,
הצידוד
והגבנוניות .
אמידת פרמטרים
בהינתן מדגם בן N ערכים בלתי תלויים ושווי התפלגות מהתפלגות ריילי עם פרמטר \sigma (שאינו ידוע), אומד הנראות המקסימלית של הפרמטר נתון על ידי הנוסחה
דגימה מהתפלגות ריילי
בהינתן שיש בידינו משתנה מקרי u מהתפלגות אחידה רציפה סטנדרטית (בין 0 ל-1), אז למשתנה X המוגדר על ידי:
יש התפלגות ריילי עם פרמטר \sigma. תוצאה זו מושגת על ידי שימוש בשיטת דגימת ההעתקה ההופכית (ITS).
התפלגויות קשורות
..
התפלגות כי בריבוע, התפלגות רייס, התפלגות וייבול מהוות כולן הכללות של התפלגות ריילי.
התפלגות מקסוול-בולצמן היא התפלגות האורך של וקטור נורמלי תלת-ממדי, בדומה להתפלגות ריילי, המתאימה למקרה הדו-ממדי.
פונקציית סיכון
פונקציית הסיכון (Hazard function) של ההתפלגות ריילי היא ליניארית, וערכה הוא.
בית הקברות לה רקולטה
בית הקברות לה רקולטה (בספרדית: Cementerio de la Recoleta) הוא בית קברות השוכן בשכונת רקולטה בבואנוס איירס בירת ארגנטינה. במקום קבורים אישים נודעים, כולל אווה פרון, נשיאי ארגנטינה, זוכי פרס נובל, מייסד הצי הארגנטינאי ונכדתו של נפוליאון בונפרטה. בשנת 2011 הגדיר אותו ה-BBC כאחד מבתי הקברות הטובים בעולם, ובשנת 2013 דרגה אותו רשת CNN בין 10 בתי הקברות היפים ביותר בעולם.
היסטוריה
הנזירים של מסדר הרקולט הגיעו לאזור, אז בפאתי בואנוס איירס בתחילת המאה ה-18. בית הקברות נבנה סביב המנזר והכנסייה שלהם, "נואסטרה סניורה דל פילאר" (Nuestra Señora del Pilar, "גבירתנו של העמוד", על שם כנסייה מפורסמת בסרגוסה בספרד) שהושלמה ב-1732. המסדר פורק ב-1822 וגן המנזר הוסב לבית הקברות הציבורי הראשון של בואנוס איירס. בית הקברות נחנך בשם "בית הקברות הצפוני" (Cementerio del Norte) בנובמבר של אותה שנה. האחראים לבנייתו היו המושל מרטין רודריגס (Martín Rodríguez) וברנרדינו ריבדביה, נשיאה לעתיד של ארגנטינה, שניהם קבורים בבית קברות זה. בית הקברות תוכנן על ידי המהנדס הצרפתי פרוספרו קטלן (Próspero Catelin) שגם תכנן את חזית הקתדרלה המטרופוליטנית של בואנוס איירס. בית הקברות תוכנן מחדש ב-1881 בתקופת ראש העיר מרסלו טורקואטו דה אלבאר על ידי האדריכל ממוצא איטלקי חואן אנטוניו בוסקיאסו (Juan Antonio Buschiazzo).
תיאור
בית הקברות משתרע על שטח בן 55 דונם, ומכיל 4,691 מבני קבר משפחתיים, כולם מעל לקרקע, 94 מתוכם הוגדרו על ידי ממשלת ארגנטינה מונומנטים היסטוריים לאומיים המוגנים על ידי המדינה. הכניסה לבית הקברות היא דרך שערים נאו-קלאסיים עם עמודים דוריים. בית הקברות מכיל מאוזוליאומים מורכבים רבים בנויים בשיש, מעוטרים בפסלים, במגוון רחב של סגנונות אדריכליים דוגמת אר דקו, אר נובו, בארוק והתחייה הגותית, ומרבית החומרים ששימשו בבניית קברים בין 1880 ל-1930 יובאו מפריז וממילאנו. בית הקברות כולו מחולק לאזורים כמו רחובות עירוניים, עם שבילים מרכזיים שבשוליהם נטועים עצים המסתעפים לשבילים צרים יותר המלאים במאוזוליאומים. מאוזוליאומים אלו משמשים עדיין משפחות עשירות בארגנטינה שיש להן מבני קבורה משלהן והן שומרות שם את נפטריהן. בעוד שרבים מהמאוזוליאומים במצב טוב ומתוחזקים היטב, אחרים במצב מוזנח. ניתן למצוא כמה שבהם הזגוגיות שבורות ובתוכם מושלכת אשפה. בין האנדרטאות הרבות ניתן למצוא עבודות של פסלים ארגנטינאים בולטים, לדוגמה "לולה מורה" (Lola Mora) ו"לואיס פרלוטי" (Luis Perlotti).
קברים בולטים
בין האישים הבולטים הקבורים בבית הקברות: הגנרלים ברטולומה מיטרה, חואן מנואל דה רוסאס וגיז'רמו בראון, הנשיאים דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, איפוליטו איריגוז'ן, מרסלו טורקואטו דה אלבאר, פרנסיסקו מורנו, ניקולאס אבז'אנדה ואווה פרון, אשתו השנייה של הנשיא חואן פרון.
בין הקברים יוצאי הדופן, קברה של ליליאנה קרוסיאטי דה ססק (Liliana Crociati de Szaszak) שמתה בירח הדבש שלה במפולת שלגים באוסטריה. לידו פסלה כשהיא בבגדי כלה כשידה מונחת על כלבה האהוב שמת אחר-כך.
אנציקלופדיה מטרופוליטנה
האנציקלופדיה מטרופוליטנה (Encyclopaedia Metropolitana) התפרסמה בשלמותה בלונדון בשנת 1845, על גיליון קווארטו (9.5x12 אינץ'), בשלושים כרכים, לאחר שיצאה חלקים חלקים, חמישים ותשעה, במשך השנים 1817 עד 1845 (בסה"כ 22426 עמודים ו-565 לוחות תחריטים).
עורכיה התיימרו להציג את המדעים והאמנויות השיטתיים בשלמותם ובסדרם הטבעי, כמתואר במסה הפותחת העוסקת בשיטת ארגון המידע, שכתב המשורר סמואל טיילור קולרידג'.
התוכנית הייתה כהצעתו של קולרידג', והייתה בה מידה מספקת של אופי פואטי כדי להיות בלתי-מעשית לחלוטין (Quarterly Review, cxiii, 379). אולם, לוקה ככל שהיה התכנון, המצוינות של רבות מהמסות שכתבו הארכיהגמון ריצ'רד וייטלי, סר ג'ון הרשל, הפרופסורים פיטר ברלאו, ג'ורג' פיקוק, אוגוסטוס דה מורגן ורבים אחרים, אינה מוטלת בספק.
התחריטים יצאו לאור בשלושה כרכים. כרך האינדקס, אורכו 364 עמודים, הכיל 9000 מאמרים לערך.
הוצאה מחודשת, ב-38 כרכים על גיליון קווארטו, הוכרזה בשנת 1849. מתוך המהדורה השנייה שאמורה הייתה לכלול 42 כרכים, על גיליון אוקטבו (6x9 אינץ'), 14744 עמודים, הנכללים במחלקות I. עד III., יצאו לאור בין השנים 1849 ל-1858.
אתיקה (יוטיובר)
דזמונד דניאל אמופה (באנגלית: Desmond Daniel Amofah; 12 במאי 1990 – 19 ביוני 2019), שהיה ידוע בשם הבמה שלו, אתיקה (באנגלית: Etika) היה יוטיובר וסטרימר אמריקאי.
ביוגרפיה
אמופה נולד בברוקלין, ניו יורק לאביו אווראקו אמופה, פוליטיקאי ועורך דין בגאנה, ולאמו סברינה אמופה. לאמופה מספר אחים, ביניהם רנדי אמופה, שנפטר ב-31 לאוקטובר 2010.
אמופה היה ידוע כיוטיובר שעסק במשחקי וידאו ובידור. הוא עסק בראפ. בשנת 2007 הוציא מיקסטייפ "Written In Ice", בשם "Iceman Etika". בנוסף היה גם דוגמן. אמופה צייץ בטוויטר כי שם הבמה Etika מקורו במשחק הווידאו "Sonic Battle" שהיה משחק בנעוריו.
אמופה ידוע בעיקר בשל קריירת היוטיוב שלו, ומהתגובות המוגזמות שלו למצגות Nintendo Direct, בהן מוצג מידע חדש בנוגע לתכני החברה, כמו מידע על משחקים וקונסולות חדשים בשידור חי. תגובותיו היו מלוות בצרחות, נפילות מהכיסא מרוב הלם, כביכול ושבירת חפצים.
בערוץ הראשי שלו ביוטיוב, המכונה EWNetwork (מבוטא "Etika World Network"), היו יותר מ-800,000 מנויים בזמן שנסגר. לאחר שיצר ערוץ יוטיוב שני, המכונה EtikaFRFX, הוא צבר יותר מ-130,000 מנויים לפני שנסגר.
לאחר מכן הוא פתח שני ערוצים נוספים. הראשון הוא TR1Iceman, לו 150,000 מנויים ובו נהג להעלות בעיקר סרטונים. השני הוא E Live ולו 75,000 מנויים, בו נהג לעשות סטרימינג. בערוצי היוטיוב שלו, אמופה היה בעיקר משחק במשחקי וידאו, מגיב לתכנים שונים ברשת ומשתף את הצופים במחשבותיו.
באוקטובר 2018 העלה אמופה תכנים פורנוגרפיים לערוץ EWNetwork, שהפרו את המדיניות של יוטיוב והערוץ נסגר. הערוץ השני שלו, EtikaFRFX, נסגר גם הוא באפריל 2019 מאותה סיבה.
לאחר מחיקת הערוץ, אמופה פרסם הודעות במדיה החברתית, כולל ההצהרה "הגיע תורי למות", יחד עם צילום מסך של חשבונו שנמחק. מאוחר יותר פרסם את התנצלותו לעוקביו על ההודעות האובדניות. לאחר מספר חודשים בהם איים בהתאבדות, אמופה נעדר בערב ה-19 ביוני 2019, לאחר שהעלה סרטון עם הכותרת "אני מצטער" בערוץ האישי שלו TR1Iceman.
בסרטון רמז למחשבותיו האובדניות כשהוא הולך ברחובות ניו יורק, הודה שהוא סובל מהפרעה נפשית וביקש סליחה מכל מי שפגע ומהמעשה שהוא הולך לבצע. אמופה ציין בסרטון שהרשתות החברתיות הם הגורם שהתחיל למחשבותיו האובדניות.
הסרטון הוסר מיוטיוב בגלל הפרת הנחיות קהילת יוטיוב. בערב ה-24 ביוני נמצאה גופתו באיסט ריבר. סיבת מותו הייתה התאבדות בטביעה.
שרשרת
בתחומים שונים משמש המונח "שרשרת" בהשאלה כמילה נרדפת ל"רצף".
הנעה
טיפוס נפוץ של שרשרת משמש בכלי תחבורה דו גלגליים כדוגמת אופניים ואופנועים ובמכונות תעשייתיות. בכלי הרכב הדו גלגליים משמשת השרשרת להעברת כוח ההנעה אל הגלגל האחורי. השרשרת מורכבת ממיסבים גליליים (הדומים למיסב כדורי), והיא עשויה בדרך כלל ממתכת.
לעיתים השרשרת מכילה חומר שימון המשמן באופן קבוע את המיסבים בחומרי סיכה כדי למנוע החלדה (טיפוס שרשרת זה מכונה O-Ring).
תכשיט
שרשרת היא גם תכשיט בצורת חוט הנענד מסביב לצוואר. שרשראות כאלה נוצרות לעיתים קרובות על ידי שרשרת מתכת ועליה תכשיטים. שרשראות אחרות עשויות מבד ארוג.
קישוטים נפוצים לשרשראות הם חרוזים או תכשיטים העשויים מאבני חן צבעוניות, עץ מגולף או מלוטש, זכוכית צבעונית, נוצות, צדפים, אלמוגים ועוד. קישוט מרכזי יחיד נקרא "תליון". תליון נפתח המשמש לשמירת חפצים קטנים, בעיקר תמונה או זוג תמונות, נקרא "משכית". תליון שמייחסים לו כוחות סגוליים נקרא "קמע".
מקס מלוואן
סר מקס אדגר לוסיאן מלוואן (באנגלית: Sir Max Edgar Lucien Mallowan; 6 במאי 1904, לונדון אנגליה – 19 באוגוסט 1978, וולינגפורד אנגליה), ארכאולוג בריטי חשוב שהתמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון, ובעלה השני של הסופרת הבריטית אגאתה כריסטי. זכה בתואר אביר על תרומתו לארכאולוגיה.
תולדות חייו
מקס מלוואן נולד בשנת 1904 בלונדון שבאנגליה. אביו פרידריך היה ממוצא אוסטרי, ואמו מרגריט הייתה בת של זמרת אופרה צרפתית. את השכלתו התיכונית רכש בבית הספר הפרטי לנסינג קולג' שבסאסקס המערבית, ולאחר מכן למד לימודים קלאסיים בניו קולג' ("הקולג' החדש") באוניברסיטת אוקספורד, שם גם התמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון.
עבודתו הראשונה כארכאולוג הייתה בין השנים 1925–1931, כאשר שימש כעוזר ללנרד וולי בחפירות באור בעיראק, שהייתה בעברה עיר-מדינה במסופוטמיה. באור הוא למד ערבית, ועבד גם כיועץ רפואי. ב-1930 הוא נפגש לראשונה עם אגאתה כריסטי וערך לה סיור באתרים ארכאולוגיים שבעיראק, ומספר חודשים לאחר מכן הם נישאו. לאחר שעזב את אור, ערך חפירות במשך כשנתיים באתר הארכאולוגי שבנינווה, יחד עם הארכאולוג הבריטי רג'ינלד תומפסון, וזמן קצר לאחר מכן הוא מונה למנהל שטח של מספר משלחות משותפות מטעם המוזיאון הבריטי ובית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק. חפירות נוספות בניהולו כללו אתרים בתל ברק, תל ארפאצ'ייה ותל שאע'ר בזאר בין השנים 1936-1934 חפר בתל ארביד. כמו כן, הוא היה הארכאולוג הראשון שחפר בעמק נהר בליח ממערב לאגן נהר החבור שבסוריה.