cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם הכהן (ראש עיריית צפת)
ביוגרפיה
הכהן שירת במסגרת מלחמת העולם השנייה ב בחיל ההנדסה המלכותי שהוצב במצרים, ולאחר תבוסתו של ארווין רומל הועבר לעיר טריפולי בלוב ואל רומא, שם פעל רבות למען העלייה של פליטי השואה לארץ ישראל. לאחר מכן 1946, פעל הכהן בימי המנדט והבריח ציוד צבאי מנמל חיפה לבסיסי ההגנה והיה פעיל בארגון ובנוטרות. לאחר הקמת צה"ל מונה לנהל את הטסת האספקה במטוסים עבור הנגב שנותק על ידי הצבא המצרי בימי מלחמת העצמאות. לאחר שחרורו, פעל למען חיילי צה"ל כיושב ראש האגודה למען החייל בצפת.
עשייה ציבורית
עם הקמת מדינת ישראל, הצטרף הכהן למפא"י והחל לעבוד בהתנדבות במועצת הפועלים בפתח תקווה בתחום התרבות, קודם למשרת מזכיר האיגוד המקצועי והיה אחראי על המצב הסוציאלי ועל פעילותם התרבותית של עובדים בבתי החולים, המפעלים ההסתדרותיים ואחרים. הוא החזיק בתפקיד זה עד לתחילת שנות ה-50, בה נקרא לסייע בפיזור אוכלוסיית העולים בפריפריה, תפקיד שהוביל אותו לקריית שמונה שהייתה אז מעברה. הכהן שימש כמזכיר מועצת הפועלים במקום והיה פעיל בוועד המקומי, בנוסף להיותו ציר בוועידת ההסתדרות השמינית וציר לוועידת מפא"י. במהלך תפקידו, דאג הכהן לאספקה סדירה של מים וחשמל, והעביר הרצאות בנושאים מגוונים כמו ארץ ישראל, היסטוריה, תנ"ך ואזרחות.
בשנת 1953, כונן בקרית שמונה רשות מקומית, והכהן מונה לראש המועצה הראשון. במהלך תקופה זו, הכהן לקח חלק בהקמת המכון לאספקת החשמל ועל עבודות ברשות החולה. בכל אותה תקופה התגורר הכהן בצפון לבדו ואשתו שהתה באזור המרכז.
בשנת 1955, התמודד הכהן לתפקיד ראש עיריית צפת ברשימה מאוחדת, והיה הראשון שהשתמש בצירוף המילים 'אמת', של העבודה. רשימת אמ"ת קבלה 5 מתוך 11 מנדטים והכהן הקים קואליציה עם הפועל המזרחי ואגודת ישראל תוך שהבטיחו שצפת תהיה סגורה בשבתות לתנועת כלי רכב ותאסור מכירת בשר חזיר.
כהונתו כראש עיר
הכהן שימש בתפקיד זה בשתי קדנציות שנמשכו כעשר שנים בין השנים 1955–1965, והיה אחראי על מספר רפורמות, שיפורים ומהלכים כמו הקמת השיכון העממי הראשון בצפת ושכונות נוספות אחרות, סלילת כבישים, הקמת בית ספר תיכון מקצועי של רשת עמל, בניה וחיזוק של מקלטים, מועדון קשישים, הקמת מקומות תעסוקה ומפעלים נוספים בשילוב אטרקציות כמו אצטדיוני כדורגל וטניס, בתי מלון, מוזיאונים, בריכת שחייה, אתרי תיירות ועוד. פעולותיו נשאו פרי כאשר בראשית שנות ה-60 הפכה צפת לעיר פופולרית במיוחד בקרב תיירים. הצלחה נוספת נרשמה כאשר הצליח לשנות את החלטת הממשלה להקים בית חולים ב ולשנות את הייעוד לצפת, צעד שהושלם רק לאחר תום כהונתו.
את הבריכה הקים הכהן למורת רוחם של הדתיים שהיו עמו בקואליציה. ביוני 1956 הודיע הכהן על בניית הבריכה אותה הוא ראה כמרכיב חשוב בהפיכת צפת לעיר תיירותית. במרץ 1957 יצא מכרז ובאפריל 1958 הושלמה הבריכה. במאי 1958, לאחר שהדתיים חברו לחברי האופוזיציה והצביעו במועצת העיר על סגירת הבריכה בשבתות, פירק הכהן את הקואליציה. לאחר מכן החכיר הכהן את הבריכה לאדם פרטי שפתח את הבריכה בשבת, ומכר את הבריכה במחיר הפסד.
בתחילת 1965 לאחר שבסניף מפא"י בצפת נבחרו חברים לעומתיים אליו, ממתנגדי דוד בן-גוריון שהכהן היה מתומכיו הנלהבים, ולאחר שמועצת הסניף לא בחרה בו כנציגם למרכז מפא"י, הוא התפטר מתפקיד ראש העיר. לאחר הקמת רפ"י הודיע הכהן שהוא נגד הפילוג. בהמשך פורסם שבכוונת הכהן להתמודד בראש רשימת רפ"י למועצת עיריית צפת, אך לאחר פגישה עם ראשי המערך יצא בשליחות לארצות הברית ונעלם מצפת.
החיים לאחר הקריירה הפוליטית
בתום כהונתו, נשלח הכהן לקנדה בשליחות שמטרתה הייתה גיוס כספים עבור ההסתדרות, והוא התגורר במונטריאול עם אשתו ובנו הצעיר. במסגרת תפקידו, הצליח לגייס כספים גם למטרה הראשית וגם לטובת העיר צפת, וכך שמר על קשר עם העיר אותה שירת.
בתום השליחות, חזר לצפת ומונה למנהל חברת הבנייה אזורים. בהמשך, הופקד על פרויקט שיפוץ ושיקום העיר העתיקה של צפת. בספטמבר 1973 הוא הפסיד בהתמודדות במפלגת העבודה על מועמדות המפלגה לראשות העיר והוצב רק במקום השני. בעקבות זאת הוא הודיע על התמודדות ברשימה עצמאית. בבחירות זכתה רשימתו בשני מנדטים בלבד והוא נותר באופוזיציה. בתחילת 1976 הצטרף עם סיעתו לסיעת המערך בעיר.
לאחר מספר שנים, עבר הכהן עם משפחתו לחיפה, המשיך את פעילותו במפלגה והתנדב ל בעיר.
חיים אישיים
הכהן נישא בשנת 1943 לרבקה כפרי, ששימשה כאחות הראשית בבית החולים בילינסון. לזוג נולדו שני בנים. לאחר פטירתה של ריבה בשנת 1980 בעת טיול משפחתי בברזיל, התחתן הכהן עם אנני רוזנבלט.
אוטוביוגרפיה המגוללת את סיפור חייו ופועלו בשם "מזכרונותי" הוצאה בספר שהוצא לאור על ידו.
כתובת (זיכרון מחשב)
כתובת בזיכרון מחשב היא מספר ייחודי המייצג תא זיכרון, ובאמצעותה ניתן לגשת אל התא לשם אחסון מידע או אחזורו. המידע יכול להיות פקודה המורה למחשב מה לעשות, או נתון. כיום נהוג שזיכרון המחשב מאורגן בבתים, כשכל בית מורכב מ-8 סיביות. הבתים מסודרים בזיכרון בזה אחר זה, וכתובותיהם עוקבות.
ייצוג הכתובת
הכתובת נרשמת כמספר בינארי, ומספר תאי הזיכרון אליהם ניתן לפנות מחושב על פי הנוסחה \ 2^{N}, כאשר N הוא אורך המספר הבינארי המרבי. ניתן לייצג את הכתובת גם בבסיסים אחרים, ועל מנת להקל על רישום הכתובת, מקובל להשתמש בבסיס עשרוני ובבסיס הקסדצימלי.
גודל הזיכרון המרבי במחשב מושפע מגודל המילה בארכיטקטורת המעבד, משום שאורך המספר הבינארי המרבי הוא לכל היותר באורך של מילה (כאשר גודל מילה היא לרוב גודל אוגר המעבד). כך, לדוגמה, מעבד עם מילה בגודל 32 סיביות מאפשר שימוש בזיכרון שגודלו עד 4GB (4,294,967,296 בתים) משום שבעזרת 32 סיביות ניתן לייצג ערכים שונים. המספרים בין 1 למספר המרבי נקראים מרחב הכתובות החוקי. ניסיון גישה לכתובת זיכרון 0 או שימוש במספר גדול יותר ככתובת ייתקל בשגיאה או יגרום להשחתת זיכרון בלתי צפויה.
כתובות פיזיות ווירטואליות (לוגיות)
בראשית ימי המחשב הוגבל הזיכרון שלו (לפי ארכיטקטורת פון נוימן) לגודל הפיזי של אמצעי ה-RAM (הזיכרון אליו יכול לגשת המעבד בגישה ישירה לפי כתובת). לפיכך, כל הכתובות היו כתובות פיזיות של תאי זיכרון ב-RAM. כך, למרות שגם אם עקרונית יכול היה המחשב לנצל מרחב כתובות גדול יותר מהזיכרון הפיזי, הרי שלא היה בכך להועיל.
עקרון הזיכרון הווירטואלי מאפשר גישה לכל מרחב הכתובות מבלי להגדיל את הזיכרון הפיזי, וזאת באמצעות שמירה של חלק מהמידע על דיסק קשיח. מידע המצוי על גבי הדיסק נשמר בכתובת וירטואלית או כתובת לוגית (מחוץ לגודל הזיכרון הפיזי). כאשר המעבד נזקק למידע שבדיסק, מתבצע תהליך של דפדוף, שבו מועבר מידע קיים בזיכרון אל הדיסק והמידע הדרוש מן הדיסק מועבר לזיכרון. יחידת ניהול זיכרון אחראית לתרגום הכתובת הווירטואלית לכתובת הפיזית שבה נשמר המידע לאחר הדפדוף.
קישורים חיצוניים
Μνήμη υπολογιστή
אורחים מהעבר
אורחים מהעבר (ברוסית: Го́сти из про́шлого) היא סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת מדע בדיוני קומית. הפרויקט הופק על ידי חברת הסרטים "Nebo". פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-26 באוקטובר 2020 בערוץ הטלוויזיה STS.
עלילה
בשנת 1982, פרופסור מאטוויי פיוטרובסקי יצר מכונת זמן וערך ניסוי מדעי ייחודי. כתוצאה מכך מחצית מדירתו נשארה בשנות ה-80, אך במחצית השנייה נפתח שער לשנת 2020. השכנות עם אנשים מהעתיד יצרה בעיות רבות לשניהם.
הפקה
בשנת 2018, פרויקט "מסדרונות הזמן" של סטניסלב יפאנוב זכה בתחרות היצירה השנתית הראשונה "מעבדת המגרש", שנערכה על ידי National Media Group ו-CTC Media.
מראה מכונת הזמן של פרופסור פיוטרובסקי התבססה על לוויין סובייטי ונברשת קריסטל, שהזכירה במראה את מכונת הזמן מהסרט איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו.
ב-2 באוקטובר 2020 הוצג פסקול הסדרה. ההרכב נקרא "זמנים לא נתונים לבחירה" (ремена не выбирают) והוא בוצע על ידי יולקה וזבונקי. הקליפ לשיר צולם על ידי המפיק הכללי של הסדרה, הבמאי רזו ג'יגינישווילי. באוקטובר 2020 הוצגה הסדרה בשוק התוכן הבינלאומי MIPCOM Online +.
יוסף עטאל
יוּסף עטאל (בערבית: يوسف عطال; נולד ב-17 במאי 1996) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת המגן הימני בניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת אלג'יריה.
קריירת מועדונים
עטאל התחיל את הקריירה שלו במספר קבוצות נוער באלג'יריה, האחרונה שבהן הייתה פראדו. בקיץ הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה השנייה באלג'יריה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הראשונה בתום עונת.
ב-16 באוגוסט 2017 עטאל הושאל לקורטרייק מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה. ב-31 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד וואסלנד-בוורן.
ב-17 ביולי 2018 חתם בניס מליגת העל הצרפתית תמורת 3 מיליון אירו. ב-28 באפריל 2019 הבקיע שלושער בניצחון 0-3 נגד גנגאן.
נבחרת אלג'יריה
במאי זומן לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה, על אף שקבוצתו שיחקה בליגה השנייה במדינתו. ב-6 ביוני 2017 עטאל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד. ב-17 בנובמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-4 נגד.
פרויקט פאוור
פרויקט פאוור (באנגלית: Project Power) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2020 בבימויו של אריאל שולמן והנרי ג'וסט, שהופק על ידי אריק ניומן ובריאן אונקלס, ונכתב על ידי מטסון טומלין. בסרט מככבים ג'יימי פוקס, ג'וזף גורדון-לוויט ודומיניק פישבק, לצד קולסון בייקר, רודריגו סנטורו, איימי לנדקר ואלן מלדונאדו, ועלילתו עוקבת אחר סוחר סמים, קצין משטרה וחייל לשעבר שמתאגדים לעצור הפצת גלולה שמעניקה למשתמש כוחות על למשך חמש דקות.
הסרט שוחרר לצפייה ישירה ב-14 באוגוסט 2020 על ידי נטפליקס וזכה לביקורות מעורבות של מבקרים, ששיבחו את ביצועי השחקנים, רצפי הפעולה וויזואלים אך מתחו ביקורת על התסריט.
עלילה
בעתיד הקרוב בניו אורלינס, מפיץ מסתורי מציע אספקה בחינם של "פאוור" - גלולה שמעניקה כוח על בלתי צפוי במשך חמש דקות - לקבוצה של סוחרי סמים, כולל ניוט.
שישה שבועות אחר כך, בת דודו המתבגרת של ניוט, רובין (דומיניק פישבק), סוחרת בעצמה, כמעט ונשדדת על ידי לקוחות המחפשים את הגלולה. היא מחולצת על ידי קצין משטרת ניו אורלינס, פרנק שייבר, אחד הקונים הקבועים שלה. ארט, אדם שצד אחר המפיץ "ביגי", עוקב אחר ניוט, שמת לאחר מאבק כשהוא נוטל מנת יתר של פאוור. פרנק מסכל שוד בנק על ידי גנב משופר בגלולת פאואר, אך מושעה בגלל שהוא משתמש בפאוור בעצמו. המפקד שלו מגלה כי אנשי הממשלה לוחצים עליו להפסיק כל חקירה בנושא הגלולה ומעניק לפרנק תמונה של האיש שהם חושדים שהוא מקור הסם: ארט.
באמצעות הטלפון של ניוט כדי למצוא ולחטוף את רובין, ארט מכריח אותה לקחת אותו לבית הכספים של קרטל הסמים. הוא נורה תוך חיסול כמה מאנשי הקרטל, ומגלה שמשתמשי הפאוור ברחבי ניו אורלינס מנוטרים כנבדקים לתרופה. ארט חובר לרובין כשהם מטפלים בפצעיו, ומגלה כי לאחר שעזב את הצבא, הוא גויס על ידי טליוס, קבלן הגנה פרטי שהתנסה בו ליצירת הגלולה. בתו טרייסי, שנולדה לאחר הניסויים, הציגה כוחות מבלי לקחת את הסם מעולם, ונחטפה על ידי וואלאס, פעיל של טליוס.
ארט ורובין מוצאים את ביגי מארחת הדגמה פרטית של הגלולה עבור קונה פוטנציאלי. ביגי טוען שהגלולה מייצגת את "ההתפתחות הבאה של המין האנושי", כאשר כוחות הגלולה נובעים מיכולותיהם של בעלי חיים, כמו צפרדע שעירה או זיקית. ארט חוקר את ביגי באיומי אקדח ולומד על ספינה, ג'נסיס, אך פרנק מתערב לאחר שעקב אחר משתמשים אחרים להדגמה. ביגי לוקח מנה של פאוור, מכריח את ארט, רובין ופרנק לברוח בזמן שארט הורג את ביגי בפיצוץ.
פרנק עוצר את ארט ומדווח למפקדו, אך ארט מסביר שמגפת הפאוור בניו אורלינס היא בדיקת המונים כדי לייצב את הסם, וכי טרייסי היא מקור הכוחות של הסם. לאחר ששכנע את פרנק שהמפקד שלו למעשה מבצע פקודות של טליוס, ארט גורם לעצמו להיתפס על ידי טליוס וכדי לעלות על סיפונה של ג'נסיס. פרנק ורובין מסתננים לספינה, וארט משכנע שומר לשחרר אותו. פרנק וארט הורגים את וואלאס, בעוד שרובין מוצא את טרייסי ומאחד אותה מחדש עם אביה.
כשהארבעה מנסים לברוח, רובין נתפס על ידי ד"ר גרדנר, רופאה העומדת בראש פרויקט פאוור, התובע את טרייסי בתמורה לחייה של רובין. ארט מתעמת עם גרדנר וחושף שהגלולה מעניקה לו יכולות של נקשניים, בו הוא משתמש כדי להרוג את גרדנר ואנשיה ולהציל את רובין. השימוש בכוחו עולה לארט בחייו, אך טרייסי מחייה אותו בכוחות עצמה וכולם נמלטים מהספינה.
אוטוביאנקי פרימולה
אוטוביאנקי פרימולה (באיטלקית: Autobianchi Primula) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1964–1970.
מבנה
מנוע דגם ה"אוטוביאנקי פרימולה" נלקח מפיאט 1100 דגם D (בין השנים 1964–1968), ומשנת 1968 המנוע נלקח מפיאט 124. לדגם הייתה הנעה קדמית (עבור פיאט זה היה הדגם הראשון מסוג זה), מנוע רוחבי, מצמד הידראולי, ארבעה בלמי דיסק וכן דלת אחורית (בדגמי 3 דלתות האצ'בק - היו שתי דלתות נוסעים ודלת מטען).
בשנת 1969 התחילה חברת אוטוביאנקי לייצר את דגם הסופרמיני "אוטוביאנקי A112", ואת דגם הסדאן אוטוביאנקי A111.
ב-1969 הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של פיאט.
אוטוביאנקי פרימולה זכתה במקום השני, בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1965.
הפיגוע בישיבת חיצים (2002)
הפיגוע בישיבת חיצים הוא פיגוע ירי שביצע מחבל פלסטיני בליל 28 במאי 2002 (י"ח בסיוון ה'תשס"ב) בישיבה התיכונית חיצים שבאיתמר, ובו נרצחו שניים מתלמידי הישיבה, וכן תלמיד ישיבת כפר הרא"ה שביקר בישיבה כדי לבדוק מעבר אליה, ונפצעו שניים נוספים.
הרקע לפיגוע
הפיגוע בוצע כשבועיים לאחר סיום מבצע חומת מגן, אשר הופעל במטרה למגר את קיני הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון.
ביום הקודם לפיגוע, ה-27 במאי 2002 (י"ז בסיוון ה'תשס"ב), נרצחו בפיגוע התאבדות בפתח תקווה רותי פלד ונכדתה סיני קינן בת השנה. מוקדם יותר בערב הפיגוע נרצח אלברט אברהם מלול, תושב ירושלים, בפיגוע ירי סמוך ליישובים בית אל ועפרה שבוצע בידי מחבלים פלסטינים.
הפיגוע
בליל ה-28 במאי 2002 (י"ח בסיוון ה'תשס"ב), סמוך לשעה 23:00, חדר את גדר היישוב איתמר בשומרון חבש חנני, מחבל פלסטיני כבן 16, חבר גדודי חללי אל-אקצה הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח. חנני, תושב הכפר בית פוריכ, עלה אל היישוב מהוואדי הסמוך אל מגרש הכדורסל של הישיבה התיכונית חיצים בו שיחקו מספר תלמידים, פתח לעברם באש, פגע בגלעד שטיגליץ אשר נהרג במקום ופצע תלמיד נוסף.
לאחר מכן המשיך המרצח ממגרש הכדורסל לעבר אזור המגורים של הישיבה, שמורכב מקרוואנים, וירה לעבר תלמידים נוספים שניסו להימלט ממנו. אברהם סיטון ונתנאל ריאחי נהרגו במקום. שניים נפצעו מרסיסים באורח בינוני וקל. הפצועים פונו בידי כוחות צה"ל במסוק לבית החולים תל השומר.
לשמע קולות הירי נסו התלמידים והשוהים בישיבה לחדרים, נשכבו ונעלו את דלתות חדרי המגורים. המחבל שנתקל בדלתות נעולות ירה במשך מספר דקות לכל עבר.
כיתת הכוננות של היישוב איתמר הוקפצה לאירוע, ובמקביל שומר הישיבה ותושב היישוב אריה קליינמן פתח בירי לעבר המחבל, פגע בו וניהל עמו קרב ירי. תושבי יישוב נוספים, הרב ניצן ימין, ששימש מפקד פלוגה במילואים בצנחנים וכן כמורה בישיבה, וכן יאיר אליהו, הגיעו למקום והשלימו בנשקם האישי את חיסול המחבל. בסריקות שנערכו לאחר מכן שללו כוחות הביטחון חשש לחדירת מחבלים נוספים.
לאחר הפיגוע
שלושת הנרצחים בפיגוע הובאו למנוחות ביום שלמחרת. מסע הלווייתו של אברהם סיטון יצא מישיבת מרכז הרב בירושלים אל בית העלמין ביישובו שילה, נתנאל ריאחי נטמן בהר המנוחות בירושלים, וגלעד שטיגליץ נטמן בבית העלמין בברקן. באותו יום הובאו למנוחות שלושת היהודים הנוספים שנרצחו ביממה הקודמת, אלברט מלול, רותי פלד וסיני קינן.
בבוקר שלאחר הפיגוע כינס ראש הממשלה אריאל שרון את ועדת השרים לביטחון ("הקבינט") כדי לדון בגל הפיגועים. בהמשך השבוע ביצעו כוחות צה"ל פעילויות יזומות במרחבי שכם, בלאטה, קלקליה ועוד.
ב-20 ביוני 2002 (י"א בתמוז ה'תשס"ב), פחות מחודש לאחר הפיגוע, אירע הפיגוע באיתמר בו נרצחו ארבעת בני משפחת שבו, תושבי היישוב.
הרשעת האחראים לפיגוע
ביולי 2004 גזר בית המשפט הצבאי בשומרון ארבעה מאסרי עולם מצטברים על עות'מאן יונס, פעיל גדודי חללי אל-אקצה, ששלח את המחבל שביצע את הפיגוע. כן הורשע יונס בפיגועי ירי נוספים בשומרון, פציעתם של יהודים, והכנת מטענים והנחתם על צירים ביהודה ושומרון. כשנה קודם לכן הוא שרד ניסיון חיסול, אושפז ונלכד בבית החולים. בספטמבר 2003, נגזרו על ראאד ג'ליל, מחבל פת"ח משכם, ארבעה מאסרי עולם ועוד ארבעים שנים נוספות, על רצח השוטרת גלית ארביב, וכן בין השאר על גיוס המחבל שביצע את הפיגוע באיתמר.
השבת גופת המחבל
בפברואר 2014 השיבה מדינת ישראל את גופת המחבל הרוצח חבש חנני לרשות הפלסטינית, במסגרת הליך נרחב של השבת גופות מחבלים. בהלווייתו, שנערכה כטקס צבאי רשמי של הרשות הפלסטינית בכפרו בית פוריכ, השתתפו המונים, ביניהם ג'ברין אל-בכרי, מושל מחוז שכם ובכיר הרשות, אשר נשא נאום בשבחו של הרוצח.
הטלוויזיה הרשמית של הרשות הפלסטינית פרסמה הודעות רשמית מטעם הרשות בשבח מעשיו של "השהיד המפקד שלה... אשר הרווה בדמו הטהור את האדמה של בית פוריכּ בפעולת הגבורה שלו". במסגרת מסע הלוויה התקיימו הפרות סדר קשות באזור, וכן הותקף היישוב איתמר – בו ביצע המחבל את פיגוע הרצח – בידי עשרות מחבלים. על גדרות היישוב נתלה דגל פלסטין. כוחות צה"ל השיבו באמצעים לפיזור הפגנות.
בני המשפחות השכולות לא עודכנו מראש בידי רשויות המדינה על הכוונה להשיב את גופת רוצח יקיריהם.
הנצחה
כשנה לאחר הפיגוע הוציאה לאור משפחתו של נתנאל ריאחי ספר הנצחה לזכרו, "לע"נ נתנאל שמעון מאיר הלל הי"ד בן שושנה ושלמה ריאחי", בו דברים לזכרו וכן תמונות. במשך כ-15 שנה פעלה עמותה רשומה "להנצחת זכרו של גלעד שטיגליץ הי"ד".
משירי ארץ ישראל הישנה
משירי ארץ ישראל הישנה הוא אלבום אוסף של שירים עבריים שהוקלטו במסגרת תוכנית רדיו, ובהמשך הפכה לאלבום מוזיקה מצליח שיצא לאור בשנת 1975. המשתתפים באלבום התפתחו להיות זמרים ושחקנים מפורסמים בישראל: אריק לביא, אילנה רובינא, חנן יובל, גידי גוב, רבקה זוהר, אילי גורליצקי, אופירה גלוסקא האלבום נעשה בהדרכת המפיקה המוזיקלית והבמאית נעמי פולני.
בנוסף לאלבום זה יצא אלבום נוסף בשם "משירי תנועות הנוער", שניהם מתוך תוכנית רדיו באולפני רשות השידור בשם "דו רה מי" בליווי גיל אלדמע באקורדיון.
רשימת רצועות
כל השירים עובדו על ידי ירון גרשובסקי (אלא אם כן מצוין אחרת)
בתקליט המקורי שירים 1–7 היו בצד א', שירים 8–14 היו בצד ב'
פטנהאזה
פטנהאזה (בהונגרית: Petneháza) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטנהאזה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,756 ובשנת 2020 רק 1,641 תושבים.
יהודי פטנהאזה
במיפקד של שנת 1770 נזכרים יהודים שחיו בפטנהאזה. רובם התפרנסו ממסחר. הקהילה היהודית התארגנה בתחילת המאה ה-19. בזמן הקרע ביהדות הונגריה, בעקבות קונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869,1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. במקום פעלו בית כנסת, שני בתי עלמין ומקווה.
בשנת 1941 נלקחו צעירים יהודים מפטנהאזה לעבודות כפייה, ורק אחד מהם נותר בחיים.
במרץ 1944 כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נלקחו יהודי פטנהאזה לנירג'האזה, ומשם שולחו כעבור שבועות מספר למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר כ-10 ניצולים, אך תוך כמה שנים עלו רובם לארץ ישראל, ובראשית שנות השישים כבר לא חיו יהודים בפטנהאזה.
יואב נאמן
יואב נאמן (נולד ב-6 בינואר 1980) היה בעברו שחקן כדוריד ישראלי, הוא שימש כקפטן בקבוצת מכבי ראשון לציון (כדוריד), שימש בעבר גם כקפטן נבחרת ישראל בכדוריד, נאמן שיחק בעמדת בעמדת שוטר ימין. נאמן שיחק 23 עונות במדי מכבי ראשון לציון (כדוריד).
קריירה
נאמן שיחק במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון, ובשנת 1997 כשהוא בן 17 בלבד, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 2004 מונה נאמן לקפטן הקבוצה, תפקיד אותו הוא ממלא עד היום. בעונת 2014/15 בעקבות ריב עם המאמן ג'ו מתתיה, יואב סיכם את תנאיו במכבי תל אביב, אך הנהלת מכבי ראשון לציון החליטה לפטר את המאמן ולהביא במקומו את גלעד מאור שזכה עם המועדון ב-11 שנים ב-7 אליפויות, ו-5 גביעים. בעקבות כך נאמן ביטל את מעברו למכבי תל אביב, ונשאר בקבוצת נעוריו מכבי ראשון לציון. יואב מעולם לא עזב את מכבי ראשון לציון (כדוריד).
יואב היה קפטן נבחרת ישראל בכדוריד במשך שנים רבות, השתתף ב-64 משחקים, וכבש 157 שערים.
בסוף עונת 2019/20 הודיע נאמן על פרישה.
ב-7 ביוני 2021 נערך טקס פרידה עבור נאמן כחלק מהמשחק השני בסדרת הגמר נגד הפועל ראשון לציון (כדוריד).
חיים אישיים
אביו של יואב, בנימין נאמן, היה אף הוא שחקן כדוריד בעברו, ושיחק במכבי ראשון לציון בה שימש כקפטן ובנבחרת ישראל שיחק ב-14 משחקים וכבש 24 שערים. אמו דליה היא מורה בבית ספר בראשון לציון.
נאמן נשוי ואב לשלושה. מתגורר בראשון לציון.
גדעון אלרעי
גדעון אלרעי (16 במאי 1932 – 31 במרץ 2007) היה רופא פנימי, פנאומולוג ופרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים רמב"ם, נציב קבילות הציבור של בית החולים רמב"ם.
קורות חיים
לאחר סיום לימודיו התיכוניים בתיכון חוגים בחיפה, החל אלרעי את לימודי הרפואה בהולנד (אוטרכט) אותם סיים בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1958.
בשנת 1959 החל אלרעי את עבודתו הרפואית בבית החולים רמב"ם.
בשנת 1964 יצא אלרעי לסקוטלנד כדי להשתלם במחלות ריאה במרכזי המחקר מהמובילים בעולם.
ב-13 במאי 1974, כרופא במילואים, נקלע אלרעי למעלות עת טבחו מחבלים בילדי בית הספר מצפת, ובעוד היריות נמשכות, הגיש עזרה לפצועים, כמעט לבדו, עד שהגיעה תגבורת.
במסגרת שרות המילואים בצה"ל, בחיל הים עסק אלרעי ברפואה היפרברית.
אלרעי סירב להשתתף בשביתת הרופאים הגדולה ב-1983, ושאל: "האם גם החולים הכריזו על שביתה?". אלרעי גם ראה בפרקטיקה הפרטית דבר פסול.
בין השנים 1994–1997 שהה במוסקבה עם בת-זוגו, פרופ' עליזה שנהר-אלרעי, שכיהנה כשגרירת ישראל שם. גם ברוסיה התעניין בחינוך הרפואי ובסוגיות האתיות הקשורות ברפואה.
לאחר פרישתו מניהול המחלקה מונה אלרֹעי לנציב תלונות הציבור של בית החולים והוא מילא תפקיד זה עד לפטירתו הפתאומית ב-31 במרץ 2007.
בתו היא ד"ר שרון אלרעי פרייס.
הנצחתו
אחת לשנה מעניקה הפקולטה לרפואה של הטכניון פרס על שמו של פרופ' אלרעי למרצה המצטיין.
קמח עצמות
קמח עצמות (באנגלית: Bone meal) משמש כדשן אורגני לצמחים או כתוסף תזונה לבעלי חיים. הדישון משתחרר באיטיות, התרומה העיקרית של קמח העצמות היא הזרחן והחלבון הכלולים בתערובת.
תהליך ההכנה
קמח עצמות הוא תוסף מזון או דשן המופקים על ידי תוצרי לוואי מן הטבע. ניתן להשתמש ברוב החוות החקלאיות לייצור קמח עצמות.
תהליך ההכנה של התערובת, מבוצע על ידי טחינה של עצמות בעלי חיים ומוצרי פסולת ביתיים.
תוספי תזונה
קמח עצמות יחד עם מגוון קמחים אחרים, בעיקר קמח בשר, משמש כתוסף תזונה לבעלי חיים. הוא משמש כדי להאכיל חיות אשר אינן מעלות גרה.
קמח עצמות במקור, שימש כתוסף סידן תזונתי אנושי. במחקרים שפורסמו בשנות השמונים נמצא כי מרכיבים רבים בקמח העצמות היו מזוהמים בעופרת ובמתכות רעילות אחרות, ולכן הקמח אינו מומלץ עוד כמקור סידן.
בדישון, בחקלאות יחס ה-NPK (חנקן-זרחן-אשלגן) של קמח עצמות, יכול להשתנות. מערך של 3-15-0 לגובה 2-22-0.,
בקרה נאותה על התערובת יכולה להפחית מזהמי סלמונלה. כדי למנוע את התפשטות מחלת הפרה המשוגעת - ספגת המוח (BSE).
מיקוריזה
השימוש בפטריות המיקוריזה נועד כדי להפוך את החומרים התזונתיים בדשן לזמינים לצמח, פטריות המיקוריזה חודרות לשורשים ומפרקות את התרכובות המכילות את הזרחן לספיגה וניצול קל יותר, והצמחים מספקים חזרה לפטריות המיקוריזי חומצות אמינו וסוכרים.
היסטוריה
תהליך ייצור של קמח עצמות הוצע לראשונה בסביבות שנת 1840 על ידי יוסטוס פון ליביג (המסת עצמות בעלי חיים בחומצה גופרתית) ובא לידי שימוש לראשונה בבריטניה על ידי הכומר ג'יימס רוברטסון בעיירה אלון, אברדנשייר בסקוטלנד בשנת 1841.
באירופה של המאה ה-19 היה ייצור בקנה מידה גדול וסחר בינלאומי רב בקמח עצמות החיוני להתפתחות החקלאית.
שרברבות
שרברבות (בלעז: אינסטלציה) הוא שם כולל למקצוע העוסק בזרימת נוזלים מוסדרת בתוך מבנה ולמערכות המיועדות להעברת נוזלים עבור מגוון רחב של שימושים. בעל המקצוע העוסק בשרברבות הוא השרברב.
שרברבות משתמשת בצינורות, שסתומים, אביזרי אינסטלציה, ומכשירים אחרים להעביר נוזלים. מערכות חימום וקירור סילוק פסולת ועוד. אספקת מים לשתייה היא בין השימושים הנפוצים ביותר עבור שרברבות.
כבר בתקופות קדומות ידעו הרומאים להשתמש בצנרת עשויה מבטון וגם צנרת מעופרת (ומכאן מקור המונח בשפה האנגלית 'פּלאמינג' (Plumbing) לתיאור השרברבות, על שם הצינורות שהיו עשויים עופרת שנקראת בשפה הלטינית Plumbum - פלומבום).
בעולם המפותח, תשתיות שרברבות חיוניות לבריאות הציבור ולתברואה.
היסטוריה
בתרבויות עתיקות (כמו יוון, רומי, פרס, הודו וסין) כבר נעשה שימוש בשרברבות בשירותים ציבוריים, לאספקת מי שתייה ולסילוק שפכים עבור מספר גדול של אנשים.
הצנרת הגיעה לשיאה הקדום ברומא העתיקה, שעשתה שימוש נרחב במערכות של אמות מים, ובצינורות עופרת. עם נפילתה של רומא, מערכות אספקת המים ומערכות התברואה חדלו מלהתפתח.
החל משנת 1800 בערך החלו רשויות בריאות הציבור לדרוש התקנת מערכות טובות יותר לסילוק פסולת, למניעת מגפות ומחלות.
כיום במרבית הערים הגדולות מועברת הפסולת המוצקה למפעלי טיהור שפכים על מנת להפריד ולטהר את המים בטרם יישפכו לים.
השימוש בצנרת העשויה עופרת עבור מי שתייה ירד הופסק אחרי מלחמת העולם השנייה, בשל המודעות לסכנות של הרעלת עופרת. בשלב זה, החל להעשות שימוש בצנרת נחושת.
מערכות
סוגים נפוצים של מערכות שרברבות הם:
סוגי צינורות
ישנם סוגי צינורות רבים מחומרים שונים ובעלי קוטר משתנה בהתאם לצורך, ישנם צינורות העשויים פלדה, נחושת, פלסטיק ופוליוויניל כלוריד (PVC).
ג'ק מרשל
סר ג'ון רוס "ג'ק" מרשל (באנגלית: John Ross"Jack" Marshall; 5 במרץ 1912 – 30 באוגוסט 1988) היה פוליטיקאי ניו זילנדי שלאחר ששימש במשך 12 שנים כסגן ראש ממשלת ניו זילנד, הוא כיהן כראש ממשלת ניו זילנד ה-28 במשך רוב שנת 1972.
ראשית חייו
ג'ק מרשל נולד בולינגטון, בירת ניו זילנד, שם עברה עליו ילדותו וכן בוונגריי ובדנידין. בבתי הספר בהם למד הוא בלט ביכולותיו הספורטיביות, במיוחד ברוגבי. לאחר שסיים את בית הספר התיכון הוא למד משפטים באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון. הוא קיבל תואר בוגר במשפטים ב-1934 ותואר מוסמך במשפטים ב-1935. בנוסף, הוא עבד במשרה חלקית במשרד עורכי דין. באותה תקופה הוא כתב סדרה של ספרי ילדים בשם "דר' דפר" (Dr Duffer).
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא התגייס לצבא ניו זילנד והוכשר כקצין. בשנותיו הראשונות בשירות הוא הוצב בפיג'י, באי נורפוק, בקלדוניה החדשה, ובאיי שלמה. בסופו של דבר הוא הגיע לדרגת מייג'ור. בתקופה זו הוא בילה חמישה חודשים בארצות הברית בהכשרה צבאית. בראשית שנת 1945, הוצב מרשל ביחידה שנשלחה לתגבר את הכוחות הניו זילנדים במזרח התיכון. מאוחר יותר השתתפה יחידה זו בקרב על הנהר סניו ובשחרור טריאסטה.
חבר הפרלמנט
לאחר המלחמה, עסק מרשל לתקופה קצרה בעריכת דין, אך עד מהרה הוא שוכנע להתמודד על המושב בפרלמנט של ניו זילנד מטעם מחוז הבחירה של מאונט ויקטוריה בבחירות של 1946. הוא זכה בבחירות ביתרון של 911 קולות. יחד עם זאת, מועמדותו כמעט ונפסלה מסיבה טכנית. מרשל ייצג לזמן מה את הממשלה בתיק משפטי, מה שהיווה ניגוד עניינים. בסופו של דבר, בשל העובדה שמרשל לקח על עצמו את התיק לפני הבחירות, היה ברור שלא הייתה בכך עבירה על החוק וראש הממשלה, פיטר פרייזר, ממפלגת הלייבור של ניו זילנד, שינה את התקנות.
השקפת עולמו הפוליטית של מרשל, שעוצבה באותה תקופה, הייתה מיזוג של ערכים ליברלים ושמרנים. הוא התנגד לגישה הקפיטליסטית של הלסה פר, אך באותה מידה התנגד לחלוקת העושר כפי שהטיפו לה הסוציאליסטים. חזונו היה מושתת על קיומם של נכסים בבעלות החברה תחת הנחייתה של ממשלה הוגנת וצודקת.
נימוסיו ואדיבותו של מרשל היו ידועים והוא כונה לעיתים "ג'ק הג'נטלמן" (Gentleman Jack). הוא סלד מהסגנון האגרסיבי של חלק מהפוליטיקאים והעדיף לנקוט בגישה רגועה יותר ופחות מתעמתת. תכונות אלו נתפשו לעיתים על ידי מתנגדיו כחולשה. מרשל היה מאמין אדוק בשכל הישר ובפרגמטיזם וסלד ממה שהוא החשיב כפופוליזם של הפוליטיקאים בני זמנו.
שר בממשלה
לאחר הבחירות של 1951 מונה מרשל להיות שר הבריאות (למרות שעד 1953 הוא המשיך להיות אחראי על נושא הדיור הציבורי). בבחירות של 1954 בוטל מחוז הבחירה שלו והוא התמודד בהצלחה במחוז אחר, מחוז קארורי. לאחר הבחירות הוא חדל להיות שר הבריאות ותחת זאת הוא מונה להיות שר המשפטים והתובע הכללי. בתפקידיו אלה הוא תמך בהשארתו של עונש המוות על רצח. ההוצאה להורג האחרונה בניו זילנד בוצעה ב-1957, בתקופת כהונתו של מרשל כשר המשפטים. מרשל גם דחף להקמתו של בית משפט נפרד לערעורים.
עם התדרדרות מצבו הבריאותי של סידני הולנד, היה מרשל חלק מקבוצת הפוליטיקאים ששכנעו אותו לוותר על כסאו. קית' הוליאוק נבחר להיות ראש הממשלה ומרשל נבחר להיות סגן מנהיג המפלגה הלאומית.
סגן ראש הממשלה
זמן קצר לאחר חילופי הגברי במפלגה, היא נחלה תבוסה בבחירות של 1957 למפלגת הלייבור בהנהגת וולטר נאש. לפיכך, הפך מרשל להיות סגן מנהיג האופוזיציה. ממשלת נאש לא האריכה ימים. הצעדים הדרסטיים שהיא נקטה בהם לטיפול במשבר הכלכלי הוכחו כבלתי פופולריים. בבחירות של 1960 הפסידה הלייבור והמפלגה הלאומית חזרה לשלטון.
עם הקמת הממשלה מונה מרשל שוב כסגן ראש הממשלה. הוא לקח על עצמו תחומי אחריות נוספים, כמו שר המשפטים, שר התעשייה והמסחר, השר לענייני סחר חוץ, שר ההגירה ושר המכס. אחד ההישגים העיקריים שלו היה חתימת הסכמי הסחר עם אוסטרליה ועם הממלכה המאוחדת. מרשל גם תמך בביטול חובת ההתאגדות המקצועית, כחלק ממדיניות מפלגתו. כאשר בסופו של דבר הממשלה החליטה לא לקדם את הנושא, החלו יחסיו של מרשל עם כמה מעמיתיו להיות מתוחים.
מרשל היה אחד התומכים המובילים בהשארתו של עונש המוות על רצח. הלייבור, בהנהגתו של ארנולד נורדמאייר, תמכה בביטול עונש המוות וב-1961, חצו עשרה מחברי הפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית, כולל רוב מולדון וראלף האנן, את הקווים והצביעו עם הלייבור בעד ביטול עונש המוות.
ראש ממשלת ניו זילנד
ב-2 בפברואר 1972, פרש הוליאוק מתפקידו כמנהיג המפלגה הלאומית וכראש הממשלה. מרשל התמודד על מנהיגות המפלגה מול רוב מולדון וזכה. מולדון היה לסגן ראש הממשלה. מרשל היה להוט לבצע צעדי ארגון מחדש של הממשלה, בהאמינו שהיא קפאה על שמריה. יחד עם זאת, הציבור עייף כבר מהתקופה הארוכה בה החזיקה המפלגה הלאומית בשלטון ולא הסתפק ברפורמות של מרשל. בבחירות שהתקיימו בנובמבר 1972 ניצחה הלייבור בהנהגתו של נורמן קירק. מרשל היה למנהיג האופוזיציה.
שנותיו האחרונות
ב-4 ביולי 1974 הודיע מרשל על הבחירות למנהיגות המפלגה. בהיותו מודע לכך שהתמיכה בו ירדה, הוא התפטר ופינה את מקומו למולדון. הירידה בכוחו של מרשל נבעה בעיקר מחוסר היכולת שלו לקרוא תגר על נורמן קירק שזכה לאהדה ציבורית חזקה. סגנונו השקט של מרשל לא התאים לטקטיקה האגרסיבית שהמפלגה הלאומית נזקקה לה.
בבחירות של 1975 פרש מרשל מהחיים הפוליטיים ובשנה שלאחר מכן קיבל תואר אבירות. הוא המשיך להיות פעיל בתחום הארגוני של המפלגה הלאומית והוא זכה לכבוד רב על שירותו ארוך השנים. בהדרגה היה מרשל לאחד ממבקריו הראשיים של מולדון והאשים אותו בהיותו אגרסיבי ושתלטן יתר על המידה. מרשל גם התנגד להחלטה השנויה במחלוקת של מולדון לאפשר את ביקורה בניו זילנד של נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה בה שלט משטר האפרטהייד.
מרשל כתב ופרסם כמה ספרי ילדים וכן את זכרונותיו וספר בתחום המשפטים. מאוחר יותר הוא היה פעיל בשורה של ארגוני צדקה וארגונים תרבותיים, כולל התאחדות השח מט הניו זילנדית. רוב פעילויותיו אלו יוחסו לאמונתו הנוצרית העמוקה. ג'ק מרשל מת באנגליה ב-30 באוגוסט 1988, בדרכו לוועידה של חברות התנ"ך המאוחדות (United Bible Societies).
אין חבוש מתיר עצמו מבית האסורים
אין חבוש מתיר עצמו מבית האסורים הוא ביטוי שמקורו בתלמוד הבבלי שמשמעותו היא שאדם לא יכול לבצע דברים שנצרכים לו, גם בדברים שהיה יכול לבצע אילו היה צריך לעשותם לחברו. המשל לכך הוא אסיר שאינו יכול לחלץ את עצמו מבית הסוהר.
תפילת החולה על עצמו
במדרש רבה מובא שתפילת החולה על עצמו יפה מתפילת אחרים עליו. הקשו על כך כמה ראשונים ואחרונים, הרי בגמרא בברכות נאמר שהחולה אינו יכול להועיל לרפואתו כמו מה שאחרים יכולים לעשות עבורו. החזקוני ורבי אליהו מזרחי תרצו שבדרך כלל אין החולה יכול להתכוון כראוי, ולכן עדיפה תפילת אחרים עליו, אך במקרה בו החולה מצליח לכוון כראוי, תפילתו עדיפה.
לעומת זאת המהר"ל והט"ז מחלקים בין עזרה רגילה וסגולה, בה כוחו של אחר יפה מכוחו של החולה, ואילו בתפילה, בה הסיוע מגיע ממרום ולא מכוחו של המתפלל, תפילתו של החולה עדיפה על תפילת אחרים.
סמסונג גלקסי Z פליפ
סמסונג גלקסי Z פליפ (באנגלית: Samsung Galaxy Z Flip) הוא סמארטפון מתקפל מבוסס אנדרואיד, המיוצר ומפותח על ידי סמסונג אלקטרוניקה, כחלק מסדרת Z של סמסונג גלקסי. הוא הוכרז לראשונה בפרסומת במהלך פרסי האוסקר לשנת 2020, הוא הוכרז עם סמסונג גלקסי S20 ב-11 בפברואר 2020, והושק ב-14 בפברואר 2020. המכשיר מתקפל אופקית ומעוצב בציפוי זכוכית היברידי ממותג בשם "Infinity Flex Display".
בשנת 2021 הוחלף על ידי סמסונג גלקסי Z פליפ 3.
עיצוב
המכשיר בנוי ממסגרת מאלומיניום ומשטח "זכוכית דקיקה במיוחד" ועבה עם שכבת פלסטיק, המיוצרת על ידי סמסונג עם חומרים מבית Schott AG, אשר "מיוצרת תוך שימוש בתהליך מתעצם כדי לשפר את הגמישות והעמידות שלה", ומוזרקת עם "חומר מיוחד עד לעומק לא ידוע להשגת קשיות עקבית"; זכוכית גורילה רגילה משמשת ללוחות האחוריים. למסך יש חיתוך עגול בחלק העליון של המסך עבור המצלמה הקדמית. החלק החיצוני כולל מסך חיצוני קטן בגודל 1.1 אינץ' הצמוד למודול המצלמה, שיכול להציג את השעה, התאריך ומצב הסוללה, לקיים אינטראקציה עם התראות, לענות לשיחות טלפון ולשמש כעינית. המכשיר הוא הטלפון החכם המתקפל הראשון שמשתמש בתצוגת זכוכית, בעוד שטלפונים מתקפלים קודמים כמו המוטורולה רייזר והסמסונג גלקסי פולד השתמשו במסכי פלסטיק. שימוש בתצוגת זכוכית מביא למסך עמיד יותר, ומפחית את קפל המסך בנקודת הקיפול. מנגנון הציר מחוזק בסיבי ניילון שנועדו להרחיק אבק; סמסונג דירגה את מנגנון הקיפול כתומך בעד 200,000 שימושים.
חומרה
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, כאשר 3 מהן פועלות בתדר עבודה של 2.41 ג'יגה הרץ, ו-1 מהן פועלות בתדר עבודה של 2.95 ג'יגה הרץ, וה-4 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 1.78 ג'יגה הרץ. במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם סנאפדרגון 855+ מתוצרת קוואלקום. למכשיר אחסון פנימי בנפח 256 ג'יגה בייט, שאינו ניתו להרחבה וזיכרון RAM בנפח 8 ג'יגבייט. כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללה בקיבולת 3300 מיליאמפר-שעה, במתח טעינה אלחוטית בת 15 וואט, באמצעות שקע USB-C. כפתור ההפעלה מוטבע במסגרת ומשמש כחיישן טביעת האצבע, כאשר נדנדת הווליום ממוקם מעל.
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל שתי מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה ראשית ברזולוציה 12 מגה פיקסל, התומכת ב-("פוקוס אוטומטי") ו-("ייצוב אופטי OIS"); מצלמה משנית בזווית רחבה בשדה ראייה של 123 מעלות ברזולוציה 12 מגה פיקסל; כמו כן, במכשיר ישנה מצלמה קדמית לצילום סלפי ברזולוציה 10 מגה פיקסל. המצלמה הראשית תומכת בהסרטת וידאו עד 8K.
סנטו אנדרה (כדורגל)
סנטו אנדרה הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר סנטו אנדרה שבברזיל. המועדון משחק בליגה הרביעית של ברזיל.
המועדון הוקם ב-18 בספטמבר 1967 תוך רצון תושבי העיר להקים קבוצת כדורגל מקצוענית מקומית. המשחק הרשמי הראשון התקיים נגד סנטוס ב-8 באפריל 1968. בשנת 2003 הקבוצה העפילה לליגת המשנה הברזילאית. בשנת 2004 היא זכתה בגביע הברזילאי. בעקבות כך היא העפילה לגביע ליברטדורס. בעונת 2009 הקבוצה לראשונה העפילה לליגה העליונה, אך נשרה ממנה לאחר עונה בודדת.
לאחר הצלחות אלו, היא ירדה לליגה השלישית ובשנת 2011 לליגה הרביעית.
אייל האנדים
מאפיינים
לשני המינים קרניים קטנות יחסית בעלות שני סיעופים בלבד, כאשר הסיעוף האחורי גדול יותר. מינים אלה אינם טריטוריאליים ומסתפקים בהפגנת דומיננטיות; כמו כן קרבות בין זכרים נדירים, מה שגם מסביר מדוע קרניו של סוג זה אינן מפותחות.
המינים חיים על פי רוב במדרונות ההרים, ופרוותם עבה ומחממת. עופרים של מינים אלה נולדים ללא נקודות, וצבעם כהה כשל הבוגרים.
שני המינים סובלניים יחסית לנוכחות לבני אדם, דבר שהוא יוצא דופן בקרב האיילים.
מינים
הסוג אייל האנדים כולל שני מינים:
ארנבת ההרים
ארנבת ההרים (שם מדעי: Lepus timidus) היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים החיה בצפון אירואסיה מפנוסקנדיה למזרח סיביר ודומה במראה לארנבת השלג מאמריקה הצפונית. בעבר סברו שהיא שייכת לאותו המין של ארנבת הקוטב אך היא הופרדה.
תפוצתה של הארנבת היא ביערות הטייגה ובאזורי הרים, מהם קיבלה את שמה. הארנבת מעדיפה לאכול עשבים, אך באזורים של שלג דחוס היא תגוון גם בענפים וקליפות עצים.
ארנבת ההרים משמשת כמזון עבור טורפים שונים, כגון עיט זהוב, שועל אדום ואוח מצוי. הצעירים יכולים להיטרף בידי הרמינים. להגנתה עושה הארנבת שימוש בהסוואה או בורחת בנתיבים עקלתוניים.
איגאל
איגאל (בהונגרית: Igal) הוא כפר במחוז שומוג', נפת קאפושוואר.
מיקום
הכפר ממוקם לאורך כביש 6505 המחבר את קאפושוואר עם סאנטוד (Szántód), 24 קילומטרים מקאפושוואר וכ-40 קילומטרים מאגם בלטון; הוא מושפע גם מכביש 6503 מבאטה ומכביש 6507 שמגיע מכיוון קוצ'ולה.
היישוב מוקף בשדות, כרמים, יערות וגבעות. גבעות שומוג'-טולנה משתרעות לאורך גבולו הצפוני - בכיוון מזרח-מערב - ומגיעות לנקודה הגבוהה ביותר שלה באיגאל, על גבעת צ'וצ'וש בגובה 301 מטר.
היסטוריה
באיגרת משנת 1211 המקום נקרא וילה איגאל, ובשנת 1272 כבר היה רשום ככפר. בשנת 1448, אמנה הזכירה את איגאל כאופידום, כלומר עיר שוק. בשנת 1462 היישוב קיבל מכתב פריבילגיה ממתיאש הראשון, מלך הונגריה ואישור לארגן יריד לאומי ארבע פעמים בשנה. ב-1687 נכתב ברישום של הפלטין הנסיך פאל אסטרהאזי כי את עיר השוק הצליחו לכבוש בחזרה מהטורקים, אך היישוב הפסיק להתפתח ואוכלוסייתו פחתה. בפברואר 1707, צבאו של פרנץ ראקוצי ספג שם תבוסה רצינית. בשנת 1856, מגפת כולרה חיסלה את האוכלוסייה.
בטינו ריקאסולי
בטינו ריקאסולי (באיטלקית: Bettino Ricasoli; 9 במרץ 1809 – 23 באוקטובר 1880), רוזן ברוליו הראשון וברון ריקאסולי השני היה מדינאי ופוליטיקאי איטלקי שהיה מעורב באיחוד איטליה וכיהן בתור ראש ממשלת איטליה ה-2 וה-7. ירש את קמילו בנסו די קאבור בראשות הממשלה ב-1861.
ביוגרפיה
כראש ממשלה הוא קבע רפורמה מנהלית בשורות המתנדבים לצבאו של ג'וזפה גריבלדי וארגן אותם לכדי צבא סדיר, ביטל את צו הגלות נגד ג'וזפה מציני וניסה להתפייס עם מדינת האפיפיור; אך מאמציו הפכו לבלתי יעילים על ידי אי הכרתו של האפיפיור פיוס התשיעי בריבונות של ממלכת איטליה. תוך זלזול בתככים הפוליטיים של יריביו מהאופוזיציה, מצא עצמו חייב בשנת 1862 להתפטר מתפקידו בהצבעת אי-אמון, אך חזר לשלטון בשנת 1866. בהזדמנות זו סירב להצעתו של נפוליאון השלישי להעניק את ממלכת לומברדיה-ונציה לאיטליה, בתנאי שאיטליה תנטוש את הברית שלה עם ממלכת פרוסיה. עם עזיבת הכוחות הצרפתים את רומא בסוף 1866 הוא שוב ניסה לפייס את הוותיקן עם ועידה, שבמהלכה הציע כי איטליה תחזיר לכנסייה את רכוש המסדרים הדתיים המדוכאים בתמורה לתשלום הדרגתי של 24,000,000 ליש"ט. על מנת להרגיע את הוותיקן הוא העלה את התשלומים שנדרשו מבישופים שלא הוכרו בידי הכנסייה עבור הממשלה האיטלקית. הוותיקן קיבל את הצעתו, אך הלשכה האיטלקית הוכיחה את עצמה כעקשנית, ועל אף שפורקה על ידי ריקאסולי, שבה עוינת יותר מבעבר דרך התמיכה בה מתוך הפרלמנט האיטלקי. מבלי לחכות להצעת אי-אמון, התפטר ריקאסולי מתפקידו ומאז למעשה נעלם מהחיים הפוליטיים, כשהוא הוסיף לדבר בלשכת בית הנבחרים רק במקרים נדירים מאוחר יותר.
הוא נפטר בברוגליו, איפה שהייתה ממוקמת אחוזתו, ב-23 באוקטובר 1880. חייו הפרטיים והקריירה הציבורית שלו התאפיינו בתדמית של יושרה פוליטית, ובצניעות פרטית שהקנתה לו את הכינוי של "ברון הברזל" (il Barone di ferro). למרות כישלון התוכנית שלו להשגת פשרה עם הכנסייה, הוא נשאר דמות בולטת באיחוד איטליה.
טריף בדר
טריף בדר (בערבית: طريف بدر; נולד ב-5 באוגוסט 1967) הוא רופא וקצין צה"ל (בדימוס) בדרגת תת-אלוף. משמש כיום כמנהל המרכז הרפואי קפלן. בעבר כיהן כקצין רפואה ראשי.
קורות חיים
בדר נולד בחורפיש בן למשפחה דרוזית-ישראלית, למד בבית ספר יסודי בחורפיש ובתיכון בתרשיחא. אביו שיח' סלמאן בדר היה קצין במשמר הגבול במשך שנים רבות, נפצע במהלך שירותו ולאחר שחרורו כיהן כמנהל בתי הדין הדרוזים.
בשנים 1985 עד 1992 למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, את הסטאז' עשה בבית חולים ברזילי. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים גליל מערבי. ב-2001 שימש רופא-חוקר במכונים הלאומיים לבריאות במרילנד שבארצות הברית (NIH) השלים מחקר בתחום אנדוקרינולוגית ילדים. הוא בעל תואר שני בהצטיינות בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה (המכללה לביטחון לאומי). בשנים 2009 עד 2011 הושאל מצה"ל וכיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי הלל יפה ובמקביל סיים התמחות נוספת במנהל רפואי.
בצה"ל סיים בהצטיינות קורס קציני רפואה בשנת 1993, שירת כרופא צבאי בגדוד 13 של חטיבת גולני, קצין הרפואה של עוצבת ברעם, קצין רפואה ביחידה מיוחדת, קצין הרפואה של אוגדה 36 וראש ענף מפקדים בבית הספר לרפואה צבאית.
בשנים 2011 עד 2014 שירת כקצין הרפואה של פיקוד הצפון. בתקופתו הפעיל צה"ל בית חולים שדה ברמת הגולן לקליטה וטיפול בפצועים ממלחמת האזרחים בסוריה ומערך של העברת פצועים לטיפול בבתי חולים בצפון ישראל. בתפקידו הבא מונה לסגן קצין רפואה ראשי.
תא"ל בדר הוא פרופסור קליני עמית ומרצה בכיר באוניברסיטה העברית במסגרת מסלול "צמרת" להכשרת עתודאים לרפואה.
תא"ל בדר היה חבר במספר משלחות סיוע רפואיות של צה"ל, היה חבר כוח החלוץ הרפואי לתאילנד לאחר רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי ב-2004, שימש מפקד מחלקת הילדים בבית חולים שדה שהוקם בפורט-או-פרנס לאחר רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, בין השנים 2013-2014 פיקד על מבצע הטיפול בפצועים הסורים, ופיקד על המשלחת הרפואית ובית חולים שדה שהוקם בנפאל לאחר רעידת האדמה בנפאל ב-2015. במרץ 2016 פיקד על מבצע השבת הפצועים הישראלים מטורקיה.
בפברואר 2016 יצא למסע הסברה מטעם דובר צה"ל וארגון ה-OSS בארצות הברית.
ביולי 2016 הוחלט למנותו לקצין רפואה ראשי הבא. ב-16 ביולי 2017 הועלה לדרגת תא"ל, וב-17 באוגוסט נכנס לתפקידו כקצין רפואה ראשי. במרץ 2019 נאם בדר כנציג רשמי של מדינת ישראל בפני הכנס המיניסטריאלי של כוחות השלום של האו"ם בעצרת המרכזית של האו"ם בניו יורק (בכך היה לקצין הישראלי הראשון שנואם מעל במה זו). בהמשך כהונתו הוא הוביל את ההתמודדות הרפואית בצה"ל בשלביה הראשונים של התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-8 ביולי 2020 מונה על ידי מנכ"ל משרד הבריאות הפרופ' חזי לוי לחבר ועדה מקצועית מייעצת למיגור ומניעת התפשטות מגפת הקורונה במגזר הערבי. בכתב המינוי ציין פרופ' לוי שעל הוועדה לייעץ ולהציע לו פתרונות בהתאם לנתונים ולמפת התפשטות מגפת הקורונה בחברה הערבית בישראל ולהכין ניירות עמדה ותוכנית פעולה לעבודה אל מול האוכלוסייה הערבית בתחומים הבאים: הסברה, קטיעת שרשרת ההדבקה, צרכים ייחודיים של החברה הערבית בכל הנוגע למגפת הקורונה ונושאים נוספים, ככל שיעלו.
לאחר שחרורו
באוקטובר 2020 מונה לראש המנהלת של משרד הבריאות להערכות לקראת תקופת החורף.
במאי 2021 קיבל תואר דוקטור כבוד למדעים מאוניברסיטת תומאס ג׳פרסון בפילדלפיה, ארצות הברית כאות הערכה על פעילותו הענפה ויוצאת הדופן בנושא הסיוע ההומניטרי ועל היות מודל לחיקוי לרופאי העתיד.
חיים אישיים
בדר נשוי לג'אנן ואב לסלמאן, אסיל ולילא.
עיצור מכתשי, סותם, קולי
עיצור מכתשי, סותם, קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא D לטינית קטנה /d/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>d</tt>. העיצור מוכר לדוברי עברית כ- ד.
עיצור מכתשי מלועלע, סותם, קולי [dˤ]
עיצור מכתשי מלועלע, סותם, קולי הוא צליל עיצורי הקיים במספר שפות מדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /dˤ/. זהו צליל האות הערבית ض.
אחותי רוחמה
אחותי רוחמה הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר והתפרסם בביצועה של שלישיית הגשש החיוור.
שם השיר
הביטוי "אחותי רוחמה" לקוח מספר הושע.
בספר הושע הפסוק אינו מתייחס לאשה בשם רוחמה; ייתכן שהוא מתייחס לבתו של הושע, ששמה "לא רחמה" כפי שמופיע בהושע פרק א פסוק ו. משמעות הפסוק היא שעוד יבואו רחמים מעם ה'.
מילות השיר
השיר המחורז הוא שיר אהבה אשר מכיל ביטויים מתארים של האהובה כגון "קומתך תמר" ו"יפה את כמו פרדס", הלקוחים מספר שיר השירים אשר נכתב, על פי המסורת, על ידי שלמה המלך.
יתר על כן, בראש השיר נאמר:
מילים שנכתבו בהשפעת המילים והסגנון של שיר השירים. בשיר קיים הביטוי "קומתך תמר אחז בסנסיניך", אשר משוחח עם הפסוק "זאת קומתך דמתה לתמר...אעלה בתמר אוחזה בסנסיניו" בשיר השירים. כמו בספר שיר השירים נקראת האהובה ובת הזוג "אחותי": "גַּן נָעוּל, אֲחֹתִי כַלָּה; גַּל נָעוּל, מַעְיָן חָתוּם בְּאֵר מַיִם חַיִּים". פסוק זה שובץ בשיר גם במילים: "מעיין גנים באר אשר נחתמה". הפסוק בשיר השירים: "נֵרְדְּ וְכַרְכֹּם, קָנֶה וְקִנָּמוֹן, עִם, כָּל-עֲצֵי לְבוֹנָה; מֹר, וַאֲהָלוֹת, עִם, כָּל-רָאשֵׁי בְשָׂמִים". ודברי חז"ל: "אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי", שובצו בפזמון השיר:
ביצועי השיר
שלישיית הגשש החיוור הקליטה את השיר בשנת 1977. השיר הפך בגרסתם ללהיט, ודורג בצמרת מצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ז. השיר נכלל מאוחר יותר באלבומה של השלישייה "בשירי נעמי שמר", שיצא בשנת 1979 והורכב כולו משיריה של שמר.
זאלקה פירטל
זַאלקָה פִירטֶל (בגרמנית: Salka Viertel; 15 ביוני 1889 – 20 באוקטובר 1978) הייתה שחקנית ומחזאית יהודייה-אוסטרית. אחותם של הפסנתרן והמלחין אדוארד שטוירמן והכדורגלן זיגמונט שטוירמן.
חייה
פירטל נולדה בסמביר שבגליציה, אוסטריה (כיום באוקראינה) בשם סלומאה שטוֹיֶרמן, למשפחה יהודית רבת השפעה. אביה, יוזף שטוירמן, היה ראש העיר היהודי הראשון בהיסטוריה של סמביר, ואמהּ אַוּגוסטה ניהלה מספר ארגונים יהודים. את הופעת הבכורה שלה על הבמות ערכה שטוירמן בתיאטרון ברטיסלאבה, וב-1911 שהתה לצידו של מקס ריינהרדט במספר הפקות בברלין. ב-1913, עברה שטוירמן לווינה, שם גם פגשה את בעלה לעתיד, ברתולד פירטל. ב-1918 נישאו השניים והולידו שלושה ילדים: הנס, פיטר ותומאס.
ב-1928 עברה המשפחה לארצות הברית למשך ארבע שנים, על מנת לרכוש ניסיון מקצועי בקולנוע, אך לאחר עליית הנאצים לשלטון החליטו בני הזוג להישאר בארצות הברית ולא לחזור לאירופה. ב-1933 הוחתמה פירטל על ידי חברת מטרו גולדווין מאייר על הסכם העסקה, והשתתפה בכתיבתם של מספר סרטים בכיכובה של גרטה גרבו. ביתם של בני הזוג בסנטה מוניקה הפך במהרה למקום מפגשם של אנשי הבוהמה שהיגרו מאירופה, והיה ידוע במסיבות התה שנערכו בימי ראשון. בין האורחים הקבועים במסיבות היו סרגיי אייזנשטיין, צ'ארלי צ'פלין, ארנולד שנברג, תומאס מאן, הנס אייזלר, כריסטופר אישרווד וברטולט ברכט.
ב-1947 התגרשה פירטל מבעלה, ועם תחילתה של המלחמה הקרה ועידן המקארתיזם נחשדה בהיותה קומוניסטית ונמנע ממנה להמשיך לעבוד בהוליווד. היא נפטרה ב-20 באוקטובר 1978 בשווייץ.
פרהויזיה
"פרהויזיה" (1980) היא פעולה אמנותית שיצר האמן הישראלי דב אור-נר.
תיאור
במסגרת העבודה "פרהויזיה", שהתקיימה בין התאריכים 4 ביוני 1980 - 15 ביוני 1980, הובאה לגלריה פרה בשם 'ארנונה', מרפת במושב ביצרון. הפרה הייתה מיועדת לשחיטה, בשל תנובת חלב נמוכה.
אור-נר שהה ביחד עם הפרה בגלריה וחלב אותה מדי בוקר. בנוסף, הקרין עבורה את שידורי 'ערוץ 1' בטלוויזיה שהובאה לגלריה. בכך ביקש "לתעד היבטים בחיי הקיבוץ ולנוכחות הפרה יש משמעות כפולה - גם חקלאית וגם חלק של מסר חברתי, הקשור למחאה נגד 'עריצות' אמצעי התקשורת". על פי טליה רפופורט העבודה ביקשה למחות כנגד חיסול הרפתות שנובע מאי מתן סובסידיות לענף החלב לצד העלאה מחודשת של מעמדו האובייקט האמנותי. "מסתבר", כתבה, כי "מבחינה כלכלית שוב אין זה כדאי היום להחזיק פרה - חוץ מאשר בגלריה".
בביקורת אודות התערוכה ציין אדם ברוך כי "מה שעושה, איפה, תצוגה זו לאפשרית או לסבירה, היא תמימותו של אור-נר, המבקש להעביר תחושות של טבע מסורס, כליאה, נעגניזציה של הטבע, סטריליזציה של האמנות, החזרת ה'טבע' לאמנות".
בחלק נוסף של הגלריה אצר אור-נר את התערוכה הקבוצתית "אורח חיים ודפוסי תרבות בקיבוץ", ובה הוצגו יצירות שנשלחו אל הגלריה בדואר על ידי כ-50 אמנים חברי התנועה הקיבוצית. בין המשתתפים: מוניקה הדרי, יעקב לייבל, פנינה ייני, ידיד רובין, יובל דניאלי ואחרים.
אליסאו קסאמה
אליסאו מנדג'ה נדג'אק סוארס קסאמה (בפורטוגזית: Eliseu Mendja Nadjack Soares Cassamá; נולד ב-6 בפברואר 1994) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת המגן הימני בגראסהופרס ציריך.
קריירת מועדונים
קסאמה, נולד בביסאו בירת גינאה ביסאו ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לפורטוגל. בגיל 16 החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ריבייראו וכעבור שנה הצטרף לאקדמיה לכדורגל של בנפיקה ליסבון. בקיץ הצטרף לז'ואנה מהליגה השלישית בפורטוגל.
בקיץ, קסאמה חתם במועדון הספרדי ראוס דפורטיו. בראוס, קסאמה הפך עד מהרה לחביב האוהדים ובעונתו הראשונה במועדון, היה שותף לעלייה שלו לליגה השנייה לראשונה מזה 107 שנים.
בקיץ קסאמה חתם לחמש שנים בריו אבה מליגת העל הפורטוגלית. את עונת החמיץ בגלל פציעה ברגל.
ב-29 באוגוסט 2020 חתם לשנה בגראסהופרס ציריך מליגת האתגר השווייצרית, עמה העפיל לליגת העל השווייצרית בסיום העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, קסאמה שיחק בנבחרת הנוער של פורטוגל. ב-22 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גיאה ביסאו בהפסד 2-0 ל.
קריסטינה צ'רנישב
קריסטינה צ'רנישב (נולדה ב-19 ביוני 1992), היא שחיינית ישראלית בעבר, שחיינית נבחרת ישראל בשחייה שייצגה את ישראל באליפות העולם (רומא 2009) ושיאנית ישראל במשחי שליחות. בעלת שתי מדליות, זהב וארד, מהמכביה (2009).
ביוגרפיה
צ'רנישב נולדה וגדלה בטשקנט, אוזבקיסטן. היא עלתה לישראל והתגוררה עם משפחתה בחיפה. היא החלה להתאמן בגיל 8 בעצת אביה, מאמן שחייה במקצועו. היא התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי קריית ביאליק. לאחר מכן היא עברה להתאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט בהדרכתם של לאוניד קאופמן, חנן גלעד ומורן רבינוביץ'. היא התגייסה לצבא בשנת 2010 ובשנים 2014 - 2017 היא למדה באוניברסיטה הבפטיסטית בקליפורניה יחסים בינלאומיים ועסקים בינלאומיים. כיום (2018), היא מתגוררת בריברסייד, קליפורניה.
2007
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2007 זכתה צ'רנישב בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.73 דקות, אחרי עמית עברי מהפועל עמק חפר (1:00.95 דקות) וענת זימין מהפועל בת ים שקבעה שיא ישראלי לגילאי 14 חדש של 1:01.74 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.03 דקות, אחרי עמית בכר ממכבי פארק המים רעות (2:21.45 דקות) ואביגיל טל מהפועל ירושלים (2:21.71 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.72 שניות, התוצאה החמישית בהיסטוריה של השחייניות הישראליות באותה העת.
מקום רביעי באליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד, סרביה באוגוסט 2008 סיימה צ'רנישב במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.01 דקות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 1:00.46 דקות, במקום 12 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.28 שניות ובמקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 59.74 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה באמצע דצמבר 2008 היא סיימה במקום 27 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 27.23 שניות (השיא הנוכחי, 2018), במקום 28 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:00.10 דקות ובמקום 26 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש נוסף של 2:18.23 דקות.
2009
בתחרות שנערכה בפובואה דה ורזים פורטוגל בתחילת פברואר 2009 קבעה סמסוניוק במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ניקול סמסוניוק, דורון לוי ועמית עברי שיא ישראלי חדש של 3:56.11 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו באמצע יולי 2009 זכתה צ'רנישב בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם דקל שחף, עמית לוטטי וקרן זיבנר בשיא מכביה חדש של 4:17.60 דקות, לפני ארצות הברית (4:20.03 דקות) ונבחרת משולבת של שחייניות מקנדה ודרום אפריקה (4:54.42 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.07 דקות, אחרי עמית עברי (58.50 שניות) ונעומי ג'ווניפרד מארצות הברית (1:00.96 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה, בסוף יולי היא סיימה במקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:00.32 שניות, במקום 52 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.88 שניות, במקום 78 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 58.53 שניות ובמקום 20 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אנה וולצ'קוב, יוליה בנך ועמית עברי בשיא ישראלי חדש של 4:09.49 דקות, שיא זה החזיק מעמד 9 שנים ונשבר ביולי 2018.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.09 דקות, אחרי עמית עברי (58.21 שניות) ולפני אליסה ציפין מהפועל ערד (1:03.12 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.87 שניות, אחרי עמית עברי (26.50 שניות) וענת זימין ממכבי קריית ביאליק (27.67 שניות).