cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב באי מאן
חנינה
ביולי 2021, "חוק עבירות מין ופרסומים מגונים 2021" הפך לחוק לאחר הסמכה מלכותית. החקיקה נכנסה לתוקף משפטי באופן רשמי שנה לאחר מכן ב-1 ביולי 2022 בעקבות הכרזה ציבורית. החוק חנן "עבירות מין" היסטוריות של זוגות הומוסקסואלים שביצעו פעילות הומוסקסואלית בהסכמה לפני הכשרתה בשנת 1992. החוק מבוסס במפורש על רקע חוק אלן טיורינג שהועבר בפרלמנט של הממלכה המאוחדת בשנת 2017 לפיו הוענקה חנינה רטרואקטיבית לכל מי שהורשעו באנגליה ובוויילס בעבירות על פי סעיפי חוקים שאסרו על פעילות הומוסקסואלית.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
מאז 2011, זוגות חד-מיניים החלו להיות רשאים להיכנס לשותפויות אזרחיות. הצעת חוק להכשרת שותפות אזרחית עברה את כל השלבים הן של בית המפתחות והן של המועצה המחוקקת של האי מאן (הבית העליון של טינוולד, הפרלמנט של האי מאן) ונחתמה כחוק ב-15 במרץ 2011. ההצעה, חוק השותפות האזרחית 2011 (ג' 2), נכנסה לתוקף ב-6 באפריל 2011. ב-2014 נקבע שנישואים חד-מיניים שבוצעו באנגליה, וויילס וסקוטלנד וכן מערכות יחסים חד-מיניות אחרות שמוכרות מחוץ לשטחי האי יוגדרו כשותפויות אזרחיות, עד להכשרה של הכרה גבוה יותר בזוגיות חד-מינית כגון נישואים חד-מיניים.
ב-9 ביוני 2015 הודיע השר הראשי של האי מין אלן בל על כוונתו לבטל את החוק שמגביל הכרה בנישואים בין זוגות הטרוסקסואלים בלבד באי. לאחר התייעצות ציבורית בנושא, הצעת חוק להכשרת נישואים חד-מיניים באי הוגשה לבית המפתחות ב-2 בפברואר 2016. התייעצות ציבורית ותגובת הממשלה בנוגע להצעה הסתיימה עד 22 בינואר 2016, וההצעה עברה בקריאה שלישית בבית הנבחרים ב-8 במרץ בהצבעת רוב של 17 בעד מול 3 נגד. לאחר מספר תיקונים טכניים בשלבי הסעיפים, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית במועצה המחוקקת ב-26 באפריל 2016 בהצבעה של 6–3. בית המפתחות אישר פה אחד את התיקונים ב-10 במאי, והסמכה מלכותית ניתנה להצעה ב-19 ביולי 2016, שנכנסה לתוקף ב-22 ביולי 2016. הנישואים החד-מיניים הראשונים שנרשמו באי מאן היו של מארק ואלן סטפן-קאוול, שהחליפו את מעמד השותפות האזרחית ביניהם לנישואים ב-25 ביולי 2016. הנישואים החד-מיניים הראשונים שנערכו בשטח האי התרחשו ב-30 ביולי, בין לוק קארין וזאק טומלינסון.
הורות ואימוץ
על פי חוק השותפות האזרחית 2011 (ג' 2), זוגות חד-מיניים באי מאן קיבלו מעמד שווה לגישה לאימוץ משותף או חורג מאז כניסת החוק לתוקף ב-6 באפריל 2011.
זוגות נשים לסביות החלו להיות רשאיות לגשת להליכי הפריה חוץ-גופית והזרעה מלאכותית מאז 2009.
הגנה מפני אפליה
על פי חוק התעסוקה 2006 (ג-21), שנכנס לתוקף ב-1 בספטמבר 2006, האי מאן אימץ חקיקה בנוגע לתעסוקה שהפכה פיטורי עובדים על רקע נטייתם המינית לעבירה פלילית.
בשנת 2013, לאחר אירוע מתוקשר באי, בו היו מערובות זוג לסביות שנדחו מגישה לשכור בית שהוצע על ידי מנהיג כנסייה מקומית על רקע נטייתן החד-מינית, השר הראשי של האי מאן אלן בל הודיע שתקבע "חקיקה להוצאת כל צורה של אפליה במתן סחורות ושירותים מחוץ לחוק", בעוד טיוטת הצעת חוק, המבוססת על "חוק השוויון הבריטי 2010" תכלול את כל החוקים הקיימים נגד אפליה בחוק אחד. ההתייעצות הציבורית בנושא הצעת החוק הסתיימה בנובמבר 2014. באוגוסט 2015 פרסמה הממשלה את תגובתה להתייעצות. הצעד התקיים בהעברת קריאה ראשונה במועצה המחוקקת ב-8 במרץ 2016. הצעת החוק עברה בקריאה שנייה בהצבעה של 6 בעד ו-3 נגד ב-22 במרץ. 12 תיקונים להצעת החוק הוצעו בשלב הסעיפים וכולם עברו. הצעת החוק עברה בקריאה שלישית בהצבעה של 5 בעד ו-4 נגד ב-14 ביוני 2016. החקיקה אושרה על ידי בית המפתחות ב-7 במרץ 2017, עם התיקונים. ב-28 במרץ, המועצה המחוקקת העבירה את התיקונים. הסמכה מלכותית ניתנה לחקיקה ב-18 ביולי 2017.
חוק השוויון 2017 מפרט "גיל, נכות, שינוי מגדר, נישואים ושותפות אזרחית, הריון ואימהות, גזע, דת או אמונה, מין ונטייה מינית" כעילות שמוגנות מאפליה. נטייה מינית מוגדרת כ-"משיכה רומנטית או מינית אינהרנטית של אדם כלפי אנשים מאותו המין, אנשים מהמין השני או אנשים מכל המינים". בנוסף, "אי משיכה רומנטית או מינית לאנשים משני המינים" מוגדרת גם כן כנטייה מינית. החוק הוחל בהדרגה, כאשר חלק גדול מתוכנו נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019.
חוקים למניעת פשעי שנאה
ביולי 2022 התקיימה התייעצות ציבורית שעתידה להציג הצעת חוק למניעת פשעי שנאה באי מאן הכוללת במפורש, "נטייה מינית, סטטוס זוגיות או שותפות אזרחית ושינוי מגדר" כעילות מוגנות מפני אפליה.
זהות מגדרית
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מגדרם החוקי במסמכי זהות רשמיים באי מאן מאז 2009 בעקבות העברתו של "חוק ההכרה במגדר 2009 (ג.11)".
תרומת דם
באוגוסט 2022, דווח על ידי רשות השידור הציבורית של הממלכה המאוחדת "BBC" כי ממשלת האי מאן תבצע רפורמה רשמית במדיניות תרומות הדם של השטח על ידי הצגת הצעת חוק שתתיר באופן חוקי לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לתרום דם ללא מגבלות בקנה מידה אחד עם מדיניות הממלכה המאוחדת ותבטל את המדיניות הנוכחית שאוסרת על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם עד תחילת 2023. סקירה של מדיניות תרומת דם בנושא נערכה באי עוד בשנת 2014. אולם, לא ננקטה מאז שום פעולה בנושא.
תורת המיקוח של נאש
תורת המיקוח של נאש היא חלק ממשפט נאש השלם.
שרון טל
שרון טל היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה
שרון טל נולדה במושב אלמגור ליד הכנרת ומגיל שנתיים גדלה בירושלים. היא למדה בלט במשך שש שנים, רקדה בלהקה, ניגנה בחליל והייתה סולנית במקהלת "אורטוריו". טל למדה במגמת תיאטרון וספרות בתיכון ובגיל 16 המורה לקחה את כיתתה לראות את ההצגה "עיר" של תיאטרון גשר, על פי סיפורי איסאק באבל. כשטל ראתה את השחקנים של גשר היא החליטה שהיא רוצה להיות שחקנית.
תורת המיקוח של נאש
ניתן לחלק זאת באמצעות כותרות כדלהלן:
שרון טל
קורות חייה
שרון טל החלה לעבוד בתיאטרון מיקרו כתאורנית וכעבור חודשיים עשתה אודישן לתפקיד הראשי של שפרה בהצגה "שונאים - סיפור אהבה" של בשביס זינגר והתקבלה. טל שיחקה במשך חמש שנים (2006-2001) במיקרו בשלוש הצגות: "שונאים: סיפור אהבה", "פרידה מדון ז'ואן" (במסגרתה שרה אריות מתוך "דון ג'ובאני" של מוצרט) ו"נדרים" על פי "יוסף ואחיו" של תומאס מאן. כל ההצגות היו בבימויה של אירינה גורליק, מייסדת התיאטרון והן הציגו בתיאטרון החאן בירושלים. כל הצגה עלתה בתום שנה של עבודה. בשנים 2000–2004 למדה שירה קלאסית (אופרה) אצל ג'ודי סלמן אקסלרוד בירושלים ולמדה גם סולפג' ותאוריה של המוזיקה היא הייתה סולנית להקת "יולקי-פאלקי".
תורת המיקוח של נאש
עתה, נצטרך לאמץ את גישת האקסיומות, הכולל הפשטה פרטי התהליך של המיקוח ורואה רק את הקבוצה של תוצאות או הסכמים המקיימים תכונות "סבירות".
את הגישה הציע המתמטיקאי ג'ון פורבס נאש, בספר בעל 1,950 עמודים, שבו הוא קובע:
שרון טל
קורות חייה
היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2009-2006). בין חבריה לכיתה היו יובל רוזמן, נעה בירון, נדב נייטס, מיכאל אלוני, עדו ברטל, רוני הדר ואלון לוי. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל לשנת 2008/2007 ובמלגת קרן אסתר וד"ר אלי לשנת 2009. בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בתפקיד הראשי של דונה רוזה בהצגה "שבת ראשון שני" של אדוארדו דה פיליפו, בבימויו של יצחק (בבי) נאמן. כמו כן שיחקה בתפקיד הגנרלית יפאנצ'ינה בעיבוד של "אידיוט" לדוסטויבסקי, בבימויו של מישה לוריה. שיחקה בתיאטרון מחול "עד בלי ירח" בבימויין של מרינה בלטוב ונתלי שילמן. שיחקה גם בתפקיד נאוואל מרואן בהצגה "שרופים" מאת וג'די מועווד, בבימויו של מיכאל רונן.
תורת המיקוח של נאש
השאלה הראשונה לענות עליה היא: מה הן אכסיומות סבירות? כדי לקבל תובנה רבה יותר, בואו נתחיל עם דוגמה פשוטה:
נניח ש- 2 שחקנים צריכים לחלק יחידה אחת של טוב. אם לא יושג הסכם, שני השחקנים לא מקבלים שום דבר. ההעדפות זהות. לאחר מכן אנו מצפים:
דוגמה נוספת:
X = {(x1, x2)|x1 + x2 = 1, xi≥ 0}, D =(0,0).
נניח כי לכל שחקן i יש העדפות, המיוצגות על ידי תועלות Ui כפונקציה של {X {D. נציין את סט התוצאות האפשריות הניתנות על ידי הקבוצה U שמוגדרות על ידי:
U = {(v1, v2) | u1(x)= v1, u2(x)= v2 for some x. X } (d =(u1(D), u2(D)
בעיה המיקוח היא זוג ( U, ד) שבו U. R2 ו-D. U. אנו נניח כי U הוא קמור וקבוצה קומפקטית.
קיים v שייך ל u כך ש:v > d (i.e., vi > di, לכל i.
נסמן את קבוצת כל בעיות המיקוח האפשריות ב-b.
פתרון מיקוח הוא פונקציית b→u.
שרון טל
קורות חייה
שרון טל שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של ערן קולירין "ההתחלפות" (2012). היא גילמה את דמותה של תמי, אשתו הארכיטקטית של עודד (רותם קינן), בעלת עולם עשיר משלה, שאינה מבחינה בכך שהיא ובעלה מתרחקים זה מזה עד לנקודת האל-חזור. היא הייתה מועמדת על תפקידה בסרט "ההתחלפות" לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 2011 ובטקס פרסי אופיר 2012.
בשנים 2010–2012 למדה שרון טל משחק ובימוי תיאטרון אצל המורה והבמאי הידוע אנטולי וסילייב במסגרת פרויקט בינלאומי בוונציה שנקרא "isola della pedagogia" תוכנית בת שלוש שנים (חודשיים בשנה) שכוללת עבודה על המחזות של צ'כוב, דיאלוגים של אפלטון ומחזות וסיפורים קצרים של לואיג'י פיראנדלו. בשנים 2011–2012 נבחרה להשתתף בהפקה של אנטולי וסילייב, שהוזמנה על ידי מכון גרוטובסקי בוורוצלב, פולין, במסגרת תוכנית "masters in residence" במסגרתה הוזמנו ארבעה במאי תיאטרון מהמובילים בעולם (פיטר ברוק ביניהם) העבודה כללה שני פרקים – הראשון במאי שעסק במחזותיו של צ'כוב, השני באוקטובר שעסק בעיבודים בימתיים של שתי נובלות מאת צ'כוב. מבין המשתתפים באודישנים שקדמו, נבחרו 18 שחקנים בני לאומים שונים - צרפת, איטליה, ספרד, רומניה, צ'כיה ואוקראינה. לצד העבודה הדרמטית קיבלו משתתפי הסדנה בשיעורי פיתוח קול ואימון פיזי יומיומי ושיעורי טאי צ'י ממורים מרוסיה ומסין.
איוויצה מאטקוביץ'
איוויצה מאטקוביץ'  (בקרואטית: Ivica Matković; 1913, זלארין – 1945, באזור צליה) היה קצין בכיר במשטרת האוסטשה הקרואטית בדרגת לוטננט-קולונל ומנהל מחנה הריכוז יאסנובאץ מינואר 1942 ועד מרץ 1943. בתקופתו התרחשו רוב מעשי האלימות האכזרית במחנה, מאטקוביץ' היה אחראי אישית על הוראת ביצועם, פיקוח על עשייתם, והשתתף בהם בעצמו.
ההגעה למחנה יאסנובאץ
לפי דו"ח וועדת-החקר הממלכתית, הגיע מאטקוביץ' במהלך חודש דצמבר למחנה כשלוחו של וייקוסלאב לובוריץ', מפקד ההגנה האוסטאשית והאחראי על כל מחנות הריכוז. לפיכך, הוא אשם גם בסיוע לארגון הטבח שחל בחג-המולד של 1941. עם מינויו שונה מבנה הפיקוד: מאטקוביץ' היה ה"מנהל"(Administrator), ליובו מילוש היה המפקד (Kommandant), מירוסלאב פיליפוביץ' היה רב-הסוהרים, והינקו דומיניק פיצילי היה מפקד העבודה ואחראי לעניינים טכניים.
תחת פיקודו של מאטקוביץ'
מאטקוביץ' נודע במחנה בשל קור-הרוח והלב שהפגין משך הרציחות. הוא השליט סדר במחנה, והרציחות בוצעו עתה במתכונת של השמדה שיטתית מאורגנת: נערכו מסדרים ובמהלכם הולקו, נתלו או נורו אסירים. כמו כן, מאטקוביץ' ופיצילי בנו, לפי תבניות של משרפות נאציות, משרפת שמוקמה בכבשני הלבנים הישנים, ובה נשרפו אסירים. בו-בזמן החל הרצח גם באתר גראדינה מעבר לסאווה, שהפך במשך הזמן לאתר-הרצח המרכזי במתחם יאסנובאץ.
שינויים במנהלת המחנה במרץ 1943
עם תבוסת הנאצים בקרב סטאלינגראד, החליטו האוסטאשים לסגת במידת מה מתמיכתם בנאצים וממדיניות ההשמדה שלהם. לפיכך, הוחלפו אאוגן וסלאבקו קוואטרניק בממשלת האוסטאשים, ומאטקוביץ', איש אמונו של קוואטרניק הבן, הוחלף בכומר איביצה ברקליאצ'יץ', ב-19 במרץ 1943. אך ברקליאצ'יץ' לא התעתד להגיע למחנה עד ה-25 בו. לפיכך ארגן מאטקוביץ' מסיבת פרידה מהמחנה, ומשך ארבעה לילות מאטקוביץ' וחבריו האוסטאשים: קצינים, מש"קים וסוהרים, הכו אסירים. ניקולה הירשברגר, יוסו סטויצ'יץ' ופטאר ברזיצה הכו אסיר אחד למוות. סופו של מאטקוביץ' לא נודע ברבים.
דולפו מאטקוביץ'
הגם שלא היה מנהל המחנה מעתה, נשאר מאטקוביץ' בשורות האוסטאשה וגם נכח במחנה יאסנובאץ. היה לו במחנה גם אח, סוהר ושמו דולפו "מאטו" מאטקוביץ', שהשתמש בסמכות אחיו המנהל למען יוכל לבוז ולהכות אסירים.בזמן שהמחנה היה תחת פיקודו של דינקו שאקיץ', נתפש דולפו במעל וחבריו האוסטאשים ירו בו. העד מיכאילו מאריץ' תיאר בפרוטרוט את "פרשיית הזהב" הזו: שלושה אסירים נורו בידי ירקו מאריצ'יץ' ואסיר ושמו פאיטאס נורה בידי שאקיץ'. שאקיץ' אמר לאוסטאשה אוזיצאנין ראשיד שלא לבזבז קליע על הלוגורניק הרמאן שפילר, אלא לשסף את גרונו בסכין. העד אומר כי איוויצה ירה בדולפו שהיה מעורב בעניין.
ארכיון אדריכלות ישראל
ארכיון אדריכלות ישראל (הידוע גם בראשי התיבות "אאי") הוא אוסף תיעודי, מהגדולים בעולם, בתחום האדריכלות ישראלית המהווה מאגר מידע ייחודי ומרכזי על הבניה במרחב הארץ-ישראלי והישראלי מסוף המאה ה-19 ועד ימינו. משכנו של האוסף בקומת המרתף של מגדל שלום מאיר בתל אביב הוא סמלי, שכן האוסף שוכן בחלל שמעליו ניצב בעבר בנין הגימנסיה העברית הרצליה, מבנה שעם הריסתו נתקבע בזיכרון הקולקטיבי כסמל וכתמרור לשימור אדריכלות ישראל ולתיעודה.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
במכניקת הזורמים, מסה מתווספת (באנגלית: Added mass) או מסה וירטואלית היא האינרציה שנוספת למערכת כיוון שעצם מאיץ או מאיט חייב להזיז מעט נפח של הזורם המקיף אותו כשהוא נע דרכו. מסה מתווספת היא מושג חשוב בגלל שהעצם והזורם הסובב לא יכולים לתפוס את אותו המרחב בו-זמנית. לשם פשטות מצב זה ממודל על ידי מעט נפח של זורם הנע יחד עם העצם באותה מהירות כמוהו, למרות שבמציאות כל חלקי הזורם יואצו במידה זו אחרת. חשוב להבין שאפקט זה של מסה הנסחבת על ידי הגוף מתרחש רק עבור גופים מאיצים; בעבור גופים המתקדמים במהירות קבועה דרך הזורם הזרימה מסביב לגוף תתייצב עד מהרה על זרימה תמידית, אשר אינה נושאת עמה תנע נוסף פרט לזה הנובע ממהירות הזרימה המציפה (ששווה למהירות הגוף).
מקדם המסה המתווספת הוא גודל חסר ממד המוגדר כמסה המתווספת חלקי מסת הזורם הנדחית על ידי העצם - כלומר חלקי מכפלת צפיפות הזורם בנפח הגוף. באופן כללי (עבור גופים בעלי צורה שרירותית), המסה המתווספת היא טנזור מסדר שני, הקושר את ווקטור התאוצה של הגוף לווקטור הכוח הפועל על הגוף.
ארכיון אדריכלות ישראל
תולדות האוסף
עם השנים גדל האוסף וצבר פרסום ומוניטין. רבבות הפריטים השמורים בו מגיעים אליו הן דרך פנייה יזומה למתכננים פעילים או ליורשיהם, הן דרך קליטת חומרים שמופקדים בו תדיר והן על ידי רכישה ואיסוף של חומרים ממגוון רחב של מקורות. נכון לשנת 2023, מקיף אינוונטר הארכיון אוסף היברידי בן למעלה ממיליון פריטים בהם חומרים אדריכליים מסורתיים (על גבי נייר) או פריטים שנוצרו מראש באמצעות מדיה דיגיטלית.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
רקע
פרידריך בסל הציע את מושג המסה המתווספת ב-1828 כדי לתאר את התנועה של מטוטלת בזורם. בסל הבחין שגם כאשר מוציאים מן המשוואה את האפקט של אובדן אנרגיה של המטוטלת עקב החיכוך עם הזורם (דבר שלבדו תורם להתארכות זמן המחזור של המטוטלת), עדיין זמן המחזור של התנודה המטוטלת הבסיסית ארוך יותר מזו של מטוטלת זהה בריק, דבר שלאחר מחזורים רבים גורם להצטברות שגיאה בהוראת שעון המטוטלת. הוא הסיק שהדבר מעיד על כך שהאינרציה של המערכת (מסה אפקטיבית) גדלה עקב האינטראקציה עם הזורם מסביבה.
המושג של מסה מתווספת הוא הדוגמה הראשונה לרנורמליזציה בפיזיקה, וניתן לחשוב עליו כעל האנלוג מהפיזיקה הקלאסית של מושג הקוואזי-חלקיקים ממכניקת הקוונטים.
ארכיון אדריכלות ישראל
תולדות האוסף
מטרותיו העיקריות של הארכיון הוא לשמש אכסניה לאוספים בתחומי האדריכלות והוא נוסד על מנת להפיץ את תרבותה של אדריכלות ישראל בארץ ומחוץ לה (באמצעות פרסומים, תערוכות, סרטים, ימי עיון ועוד) ולהרחיב את הגדרת הארכיון כמרכז תיעוד, מידע וידע למורשת הבנייה והאדריכלות בישראל עבור מנעד רחב של משתמשים.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
רקע
את האפקט של מסה מתווספת בזורם בלתי צמיג ניתן להבין באופן אינטואיטיבי באמצעות העובדה שכתוצאה מתאוצתו של הגוף בזורם, הזורם מסביב לגוף חייב להידחק הצידה בקצב משתנה ולכן לפתח מהירות ואנרגיה קינטית; אבל הגורם החיצוני היחיד שמבצע עבודה הוא הכוח הפועל על הגוף המאיץ, ולפיכך ניתן להסיק שהכוח מבצע עבודה נוספת פרט לזו התורמת למהירותו של הגוף. ההבדל בין האנרגיה הקינטית של הגוף לעבודה שביצע הכוח החיצוני הוא בדיוק האנרגיה הקינטית שקיבל הזורם (נשים לב שטיעון זה אינו תקף עבור תנועה במהירות קבועה, כי אז מתקבלת זרימה עמידה מסביב לעצם). מושג המסה המתווספת מרחיב במידת מה את הטיעון של פרדוקס ד'אלמבר: בעוד שהטיעון של ד'אלמבר מראה שבזורם בלתי צמיג תנועה במהירות קבועה אינה יוצרת כוח גרר, מושג המסה המתווספת מראה שעבור תאוצות בזורם בלתי-צמיג כן נוצר כוח גרר.
ארכיון אדריכלות ישראל
תולדות האוסף
בשנת 2015 החלה המחלקה ליודאיקה של ספריית אוניברסיטת הרווארד לסרוק אוספים נבחרים מאוצרות הארכיון במסגרת תהליך דיגיטציה מקיף שהיא עורכת בשנים האחרונות באוספים פרטיים וציבוריים בישראל. בשנה זו החל גם תהליך מיחשוב הארכיון בשיתוף חברת מערכות המידע ׳אידאה׳ מקיבוץ משמר העמק.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
הכוח הנגרם על ידי אפקט המסה הווירטואלית
את הכוחות הלא יציבים הנגרמים אודות לשינוי המהירות היחסית של עצם המשוקע בזורם (יחסית לזורם) ניתן לחלק לשניים: אפקט המסה הווירטואלית וכוח באסט. אפקט המסה הווירטואלית מתייחס לכוח התגובה הפועל על הגוף עקב האינטראקציה שלו עם המסה המתווספת הנגררת על ידו.
ארכיון אדריכלות ישראל
אוספים אישיים בארכיון
בארכיון אדריכלות ישראל מתועדת פעילותם המקצועית והאקדמית של למעלה מאלף יוצרים שפעלו ופועלים בארץ מסוף המאה התשע-עשרה ועד ימינו. הארכיון אינו אוסף אך ורק חומרים על אדריכלים ומתכננים אלא מתעד גם את עבודתם של יוצרים מתחומי אדריכלות הנוף, ההנדסה, עיצוב-הפנים, הכתיבה והמחקר האדריכלי, האוצרות האדריכלית, הצילום האדריכלי, עריכה והוצאה-לאור של אדריכלות, ועוד - ובלבד שאלה קשורים לאדריכלות ישראל.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
הכוח הנגרם על ידי אפקט המסה הווירטואלית
ניתן להראות כי הכוח הנגרם ממסה וירטואלית בעבור חלקיק כדורי המשוקע בזורם בלתי צמיג ובלתי דחיס הוא:
ארכיון אדריכלות ישראל
אוספים אישיים בארכיון
בין הארכיונים האישיים שנקלטו בארכיון אדריכלות ישראל החל מהעשור הראשון של המאה ה-21, ניתן למצוא את אוספי האדריכלים מנחם כהן, אהרון דורון, גרשון צפור, זיוה ארמוני, מנחם באר, מרדכי בן-חורין, משה בן-חורין (מהנדס), אליעזר פרנקל, שמעון פובזנר, משה לופנפלד, מתתיהו (מתי) שילון, האדריכל ובונה הערים מיכאל בונה, צבי תורן, אריק ריסקין, היינץ ראו, האדריכל והמחנך ארטור גולדרייך (שנמנה בין מייסדי המחלקה לארכיטקטורה באקדמיה בצלאל), רעייתו של גולדרייך אדריכלית הפנים תמר דה-שליט, וכן חלקים גדולים מאוסף האמנית והמעצבת ציונה שמשי שפעלה במשך עשרות שנים בשיתוף פעולה עם אדריכלים ומעצבי פנים, פרסמה מאות רשימות ומאמרים על המרחב הציבורי הבנוי והמתוכנן בישראל ואצרה את התערוכה הרטרוספקטיבית על עבודתה של אדריכלית הפנים כלת פרס ישראל לאדריכלות דורה גד, שגם ארכיונה האישי הועבר בשנת 2019 לארכיון אדריכלות ישראל.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
הכוח הנגרם על ידי אפקט המסה הווירטואלית
כאשר הסמלים המודגשים מייצגים ווקטורים, \mathbf{u} היא מהירות הזורם, \mathbf{v} היא מהירות החלקיק הכדורי, היא צפיפות המסה של הזורם,  היא הנפח של החלקיק, ו-D/Dt מייצגת את הנגזרת הזמנית.
ארכיון אדריכלות ישראל
אוספים אישיים בארכיון
כמו כן שמורים בארכיון אדריכלות ישראל חלקים משמעותיים מארכיוניהם האישיים של כמה מהאדריכלים הבולטים בישראל במאה ה-20 ובהם שלמה גלעד, שלמה פלד, נחום זולוטוב, גילה וברוך משולם, שמואל יבין, נחום כהן, משה חת, ביטוש ואיקה קומפורטי, יעקב שלגי ואחרים. בנוסף, שמורים בארכיון אדריכלות ישראל חלקים מעיזבונו האדריכלי של אדריכל הנוף והמשורר ע. הלל, חלקים גדולים מספרייתו ומארכיונו האישי של יהודה גורן, לשעבר איש חטיבת יפתח של הפלמ"ח ולימים איש חברת השיכון "דיור לעולה" והתאחדות הקבלנים והבונים בישראל, אוסף המהנדס והמודד דוד נודל ועוד.
נוסף על אלה נקלטים בארכיון אדריכלות ישראל אוספיהם האישיים של חוקרי אדריכלות בכירים ובעלי זכויות במחקר ההיסטורי של אדריכלות ישראל. בין אלה, הארכיון המקצועי האישי של חוקרת האדריכלות ד"ר עדינה מאיר-מריל, הארכיון האישי של ההיסטוריון ד"ר אוריאל אדיב (רבים מהם שימשו את אדיב בעבודת הדוקטורט המקיפה שלו על פועלו של האדריכל ריכרד קאופמן), ארכיונה של האדריכלית, חוקרת האדריכלות והמרצה ד"ר ענת אלמוג, ארכיונו של האדריכל וחוקר האדריכלות ד״ר יהויכין גור ועוד.
אוספים אחרים בארכיון
מלבד האוספים האישיים השמורים בארכיון, מאופיין האוסף בסוגי החומרים הבאים:
קהל היעד של האוסף
מטבע הדברים האוסף משמש בעיקר אנשי מקצוע מתחום האדריכלות: אדריכלים ומתכננים, אדריכלי שימור, חוקרי אדריכלות, סטודנטים, אוצרים ועורכים. עם זאת, גישתו הכוללת, הרב-תחומית והבין-תחומית של אלחייני כחוקר וכהיסטוריון של אדריכלות, מושכת לארכיון סוגי משתמשים נוספים מישראל ומחו"ל, ובהם אנשי תיאטרון, קולנוע (עלילתי ותיעודי), אמנים פלסטיים ואוצרים, סופרים ועיתונאים, משפטנים, כלכלנים, סוציולוגים, חוקרי תרבות ואספנים, פעילי ציבור מתחומים שונים וכן סקרנים ומתעניינים רבים.
סיוע למחקרים
ארכיון אדריכלות ישראל משמש מקור מידע לחוקרי אדריכלות בישראל ובעולם. בין השאר הסתייעו בחומרי הארכיון עבודות המחקר האקדמיות והעצמאיות הבאות: of the Al-Shati Refugee Camp at Sheikh Radwan,. 1967-1982, מאמר בכתב העת Citizenship Studies מאת פאתינה אבריק זובידאת ואלונה נצן שפטן, 2020.
ליווי מקצועי של סידור אוספים אדריכליים
ארכיון אדריכלות ישראל משמש גם כיועץ לניהול אוספים אדריכליים היסטוריים שאינם נקלטים בו. כך למשל, היה הארכיון מעורב בסידור הארכיון ההיסטורי של משרדם של האדריכלים זוכי פרס ישראל לאדריכלות דב כרמי ורם כרמי; בסידור הארכיון ההיסטורי של האדריכל והמעצב היינץ פנחל; ועוד.
שיתופי פעולה
ארכיון אדריכלות ישראל מקיים באופן שוטף שיתופי פעולה עם מספר גדול של ארגונים ויוצרים יחידים ומעורב באירועים רבים, אדריכליים ושאינם-אדריכליים (תערוכות, כנסים, סיורים, פרסומים ועוד). מנעד רחב של סוגי חומרים מאוסף הארכיון הוצגו מאז הקמתו מעל הבמות הבאות:
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)
הכוח הנגרם על ידי אפקט המסה הווירטואלית
מקורו של המושג של "מסה וירטואלית" הופך ברור כאשר מסתכלים על משוואת התנע של החלקיק.
כאשר הוא הסכום של כל הכוחות האחרים הפועלים על החלקיק, כמו הכבידה, גרדיאנטי לחץ, כוח גרר, כוח עילוי, כוח באסט ועוד.
העברת הנגזרת של מהירות החלקיק מאגף ימין של המשוואה לאגף שמאל נותנת:
כך שהחלקיק מאיץ כאילו הייתה לו מסה נוספת השווה למחצית מסת הזורם שהוא מתיק ממקומו, וישנו גם כוח נוסף הפועל על הגוף עקב איבר התאוצה של הזורם.
יישומים
המסה המתווספת ניתנת לשילוב במרבית המשוואות הפיזיקליות על ידי התייחסות לעצם הנע כבעל "מסה אפקטיבית" השווה לסכום מסתו והמסה המתווספת. סכום זה הוא שמכונה לעיתים "מסה וירטואלית".
יישום פשוט של מושג המסה המתווספת בעבור גוף כדורי מאפשר לחוק השני של ניוטון להיכתב בצורה:
F = m\,a הופך ל-.
ניתן להראות שהמסה המתווספת בעבור כדור (בעל רדיוס r) היא, בדיוק חצי ממסת הזורם שהכדור מתיק ממקומו. בעבור גוף כללי, המסה המתווספת הופכת לטנזור (שמכונה טנזור המסה המושרית) עם רכיבים התלויים בכיוון התנועה של הגוף.
כל הגופים המאיצים בזורם יושפעו על ידי המסה המתווספת, אולם מכיוון שהמסה המתווספת תלויה בצפיפות הזורם, אפקט זה הוא לעיתים קרובות זניח בעבור גופים צפופים הנעים בזורמים בעלי צפיפות נמוכה בהרבה. במצבים בהם צפיפות הזורם היא ברת-השוואה או אף עולה על צפיפות הגוף, המסה המתווספת עשויה לעיתים קרובות לעלות על המסה של הגוף עצמו כך שהזנחתה תביא לשגיאות עצומות בחישובים הנלווים.
ארכיטקטורה ימית
העקרונות שתוארו מקודם תקפים גם לספינות, צוללות, ופלטפורמות חופיות. בתעשייה הימית, למסה המתווספת מתייחסים כמסה ההידרודינמית המתווספת. בתכנון ספינות, האנרגיה שנדרשת כדי להאיץ את המסה המתווספת חייבת להילקח בחשבון לפני יציאה להפלגה; במקרה זה, המסה המתווספת יכולה בקלות להגיע ל- ¼ או ⅓ מהמסה של הספינה ולפיכך מייצגת כמות משמעותית של אינרציה, זאת בנוסף על הכוחות של גרר טפילי (גרר צמיגות) וגרר גלים.
בעבור תצורות גאומטריות מסוימות השוקעות חופשית, המסה ההידרודינמית המתווספת המקושרת לגוף השוקע יכולה להיות גדולה בהרבה ממסת העצם. מצב כזה יכול לקרות למשל, כאשר לגוף השוקע יש פאה רחבה אשר הווקטור הניצב לה מצביע בכיוון התנועה (מטה). כמות משמעותית של אנרגיה קינטית משתחררת כאשר עצם כזה מאיט בפתאומיות (למשל עקב פגיעה בקרקעית הים).
בתכנון מבנים חופיים הנושא של המסה ההידרודינמית המתווספת בעבור גאומטריות שונות הוא מושא לחקירות רבות. המחקרים הללו נדרשים בדרך כלל כדי להעריך את הסיכונים הכרוכים בנפילה (שקיעה) של עצם מטה (המחקרים מתמקדים בכימות הסיכונים הנלווים לפגיעה של עצם שוקע במבנים תת-מימיים). כיוון שהמסה ההידרודינמית המתווספת יכולה להוות חלק ניכר מהמסה הכוללת של העצם השוקע ברגע הפגיעה, היא מהווה גורם משמעותי בתכנון העמידות של מבנים תת-מימיים.
אווירונאוטיקה
במטוסים (ולא למשל במקרה של כדור פורח או ספינת אוויר), הצפיפות של האוויר בדרך כלל לא נלקחת בחשבון בגלל הצפיפות הזניחה של האוויר.
מיכל רפאלי-כדורי
מיכל רפאלי-כדורי היא בכירה בענף התקשורת הישראלי. כיהנה כסמנכ"ל רגולציה בחברת YES, יו"ר זיר"ה, יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.
ביוגרפיה
רפאלי-כדורי למדה לתואר ראשון בתולדות האמנות והתיאטרון ב. בזמן לימודיה הייתה מזכירת נשיא המדינה בתקופתם של אפרים קציר ויצחק נבון.
בשנים 1990–1992 הייתה מראשוני העובדים בחברת ערוצי זהב. הייתה מנהלת במחלקת התוכן, עורכת מדריך הטלוויזיה, אחראית על הדוברות, יחסי ציבור לובי ופרסומים.
בשנים 1992–1993 הייתה יועצת טלוויזיה לשרת החינוך והתרבות שולמית אלוני. יוזמת ומרכזת "ועדת לבני", לבחינת מצב רשות השידור. נציגת שרת החינוך בוועד המנהל של רשות השידור.
בשניים 1993- 1997 הייתה יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולווין וחברת הנהלת משרד התקשורת. במסגרת זו פיקחה וקבעה את המדיניות בהיבטי השידור והשירותים, פיתוח והרחבת ענף השידורים בכבלים ובתקופתה החלה הכנסת התחרות במונופול הכבלים שמשה כראש צוות ההכנה לקבלת מידע (RFI) לשידורי טלוויזיה רב-ערוצית בלוויין. ייזמה חקיקת הערוצים הייעודיים, ניהלה המכרזים לערוץ הקניות, הערוץ בשפה הערבית. הייתה ממקימי הוועדה הישראלית למדרוג. הקימה את מערך התמיכות בשידור קהילתי והקימה מכספי התמלוגים של הכבלים והממשלה את קרן מקור לטלוויזיה לעידוד הפקות לטלוויזיה, אליה הצטרפה אחרי 25 שנה כחברת הנהלה.
בשנים 2018-1999 הייתה סמנכ"לית רגולציה ומנהלת הערוצים החיצוניים בחברת yes. עד לשנת 2014 שמשה גם כחברת הנהלת אגף התוכן ומנהלת רכש הערוצים החיצוניים.
ב-2011 הייתה ממקימי חברת זיר"ה וכיהנה בה כמנהלת ויו"ר הדירקטוריון.
ב-2018 הקימה יחד עם עמית שכטר את קרן פרס היצירה על שם שולמית אלוני, והיא מנהלת את הקרן מאז.
חברת הוועדים המנהלים של קרן מקור, קופרו והתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
חברת הנהלת שותפים לדרך - אגודת הידידים של עמותת יוצאים לשינוי.
ביוני 2020, מונתה לחברה במועצת תאגיד השידור הישראלי - "כאן", כנציגת ציבור בעלת ניסיון בתחום היצירה הטלוויזיונית.
קרב אל-עלמיין הראשון
לאחר הנסיגה מגזאלה
לאחר תבוסתה בקרב גזאלה ביוני 1942, ונפילת נמל טוברוק לידי כוחות הציר, נסוגה הארמייה השמינית של הצבא הבריטי עד מרסא מטרוח, שעל כביש החוף, כ-160 קילומטר בתוך שטח מצרים. מפקד הארמייה, גנרל ניל ריצ'י, החליט שלא לנסות להגן על גבול מצרים-לוב, משום שסבר שכוחותיו המשוריינים חלשים מכדי להתמודד עם כוחות השריון של רומל, והעדיף לסגת למערך הגנה, שהוקם סמוך לעיירה מרסא מטרוח, ולבלום שם את התקדמות כוחות הציר.
ריצ'י הציב שתי דיוויזיות חיל רגלים (דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 והדיוויזיה הבריטית ה-50) במערך הגנה מבוצר סביב מרסא מטרוח, תחת פיקוד הקורפוס ה-10. הקורפוס ה-13 - שכלל את הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2, שהגיעה זה עתה מסוריה, ואת הדיוויזיה המשוריינת ה-1 - הוצב מדרום למתלול סידי חאמזה, כדי למנוע איגוף מדרום של מערך ההגנה הבריטי. בין שני הקורפוסים נותר פער ברוחב כ-15 ק"מ, שהוגן על ידי שדות מוקשים ושני צוותי קרב חלשים מהבריגדה ההודית ה-29.
ב-25 ביוני שוחרר ריצ'י מתפקידו על ידי ראש זירת המזרח התיכון, הגנרל קלוד אוקינלק, שנטל אישית את הפיקוד על הארמייה השמינית.
אוקינלק התקשה להחליט אם לנהל את קרב ההכרעה נגד רומל בקו מרסא מטרוח, מכיוון שאגפו השמאלי של מערך ההגנה הבריטי, היה חשוף לאיגוף מדרום מצד כוחות השריון של הציר. מטרתו הייתה לעכב את התקדמות כוחותיו של רומל במרסא מטרוח, ולנהל שם קרב השהיה, במטרה להרוויח זמן נוסף לצורך ביצור קו אל-עלמיין, שנמצא כ-160 ק"מ מזרחה משם, וכ-100 ק"מ ממערב לנמל אלכסנדריה. בנקודה זו, המרחק בין חוף הים התיכון לבין שקע קטארה, הבלתי עביר לתנועת שריון, היה כ-65 ק"מ בלבד, עובדה שהקשתה על כוחות אויב לאגף מדרום את הכוח המגן וצימצמה את רוחב החזית עליו הוא נדרש להגן.
קרב מרסא מטרוח
כאמור, אוקינלק תכנן לעכב את כוחות הציר במרסא מטרוח ולאחר מכן בפוקא (Fuka) לפחות עד 28 ביוני, בעודו מכין להגנה את קו אל-עלמיין, אך במקביל הוא הנחה את מפקדי שני הקורפוסים, שהחזיקו בקו מרסא מטרוח, לגלות "התנגדות חזקה ככל האפשר" למתקפה של רומל על עמדותיהם, ולנצל כל הזדמנות שתיווצר להשמיד את כוחותיו. לרוע מזלם של הבריטים, המסר הכפול ששידר אוקינלק למפקדיו הבכירים, גרם להם לחשוב, שבמקרה שכוחותיהם ימצאו בסכנת ניתוק/כיתור עליהם לסגת, במקום לנסות להחזיק בעמדותיהם. כתוצאה מכך איבדה הארמייה השמינית הזדמנות טובה להשמיד את כוחותיו הניידים של רומל, וספגה תבוסה קשה בקרב מרסא מטרוח.
על פניו נראה היה, שנוצר מצב מסוכן ביותר לכוחות הארמייה השמינית, שמצאו עצמם מכותרים, או בסכנת כיתור. אולם למעשה, דווקא כוחותיו הניידים של רומל נמצאו במצב קשה, משום שהם היו חלשים מאוד (כ-1,600 איש בדיוויזיה ה-90 וכ-600 חיילי חרמ"ש ו-21 טנקים בדיוויזיית הפאנצר ה-21), והכוחות שהם התיימרו "לכתר" כללו עשרות אלפי חיילים, וכ-160 טנקים. התקפת נגד נחושה של הכוחות הבריטיים העדיפים הייתה עשויה להשמיד אותם ללא קושי. אולם גנרל ויליאם גוט (William Gott), מפקד הקורפוס ה-13, לא תפס את חומרת מצבו של האויב, ולכן הורה לשתי הדיוויזיות שבפיקודו לסגת באותו לילה אל קו ההגנה של פוקא, כדי להימנע מסכנת כיתור. כוחותיו הצליחו לפרוץ את הכיתור ולסגת כמעט ללא פגע, אך הותירו את הקורפוס ה-10 מנותק וללא סיוע באזור מרסא מטרוח. במקום להתארגן להגנת פוקא המשיכו כוחות הקורפוס בנסיגתם עד שהגיעו לקו אל-עלמיין.
בגלל קשיי תקשורת, מפקדת הקורפוס ה-10 לא הייתה מודעת כלל לנסיגת הקורפוס ה-13 עד לשעות הבוקר המוקדמות של 28 ביוני, ולכן לא ניסתה לארגן נסיגה מקבילה של כוחות הקורפוס בליל 27/28 ביוני. במהלך היום כיתרו כוחותיו של רומל את מערך הקורפוס ה-10, והתכוננו להסתער עליו, בעוד יחידות קורפוס אפריקה המשיכו להתקדם מזרחה לאורך כביש החוף, ובשעות הערב הגיעו לפוקא, השמידו את שארית הבריגדה ההודית ה-29, ותפסו שלל ציוד רב.
בליל 28/29 ביוני פרצו כוחות הקורפוס ה-10, שפוצלו לכוחות חטיבתיים, את הכיתור של כוחות הציר, ונסוגו לכיוון דרום ולאחר מכן מזרחה בחסות החשיכה. מרבית כוחות הקורפוס הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור ולהימלט מזרחה, אך דיוויזיית הפאנצר ה-21 תפסה כמה שדירות נסוגות ליד פוקא ותפסה כ-1,600 שבויים. בסך הכל לקחו כוחותיו של רומל 6,000–8,000 שבויים במהלך הקרב, ותפסו כמויות גדולות של ציוד (כולל תותחים רבים ו-40 טנקים) ושל אספקה. שתי הדיוויזיות של הקורפוס ה-10, שספגו אבדות כבדות, הועברו לעורף לצורך התארגנות מחדש, ולא יכלו לקחת חלק בשלב הראשון, הקריטי, של הלחימה בקו אל-עלמיין.
ההכנות להגנת אל-עלמיין
אל-עלמיין הייתה תחנת רכבת חסרת חשיבות על חוף הים התיכון, אך המרחק הקצר יחסית שהפריד בינה לבין שקע קטארה מדרום לה, שנחשב בלתי עביר לתנועת שריון, הפך אותה לנקודה אידיאלית להקמת קו הגנה שיגן על תעלת סואץ מהתקפה מכיוון מערב. הייתה זו הנקודה היחידה במדבר המערבי (מצרים ולוב), בה אפשר היה להקים קו הגנה, שלא ניתן לאגוף אותו מדרום. תוואי הקרקע הבולט ביותר בקו אל עלמיין היה רכס רוויסאת, רכס נמוך וסלעי, שהשתרע במקביל לחוף הים, 16 ק"מ דרומית לאל עלמיין, ו-32 ק"מ צפונית לשקע קטארה, וסיפק לכוח השולט בו נקודת תצפית מצוינת על המדבר סביבו.
מפקדת הצבא הבריטי בקהיר הייתה מודעת לחשיבות האסטרטגית של אזור אל-עלמיין עוד לפני פרוץ המלחמה במדבר המערבי. לכן היא הכינה באזור זה שורה של "תיבות" - מתחמים מבוצרים המוקפים שדות מוקשים וגדרות תיל - לאורך קו הנמתח מן הים ועד לשקע קטארה. התיבה החזקה ביותר נבנתה סביב תחנת הרכבת באל-עלמיין, סביבה הונחו מוקשים וגדר תייל חלקית בסיוע הדיוויזיה הדרום אפריקאית ה-1. תיבה נוספת, בבאב אל-קטארה, כ-32 ק"מ מחוף הים וכ-13 ק"מ דרומית-מערבית לרכס רוויסאט, נחפרה, אך טרם מוגנה במוקשים או בגדר תייל, בעוד שבתיבת נאק אבו דוויס, על סיפו של שקע קטארה, נעשתה עבודת ביצורים מועטה מאוד. הפערים הגדולים בין התיבות המבוצרות בקו אל עלמיין לא היו מוגנים, והפיקוד הבריטי תכנן להגן עליהם באמצעות כוחות ניידים (בריגדות שריון או בריגדות ממונעות), שישמרו בעתודה.
הכישלון בהגנתה של מרסא מטרוח עורר פאניקה במפקדת הצבא הבריטי בקהיר וגרם לאוקינלק לתכנן תוכנית לנסיגה ולפינוי קהיר במקרה שעמדת אל-עלמיין תיכבש. עם זאת, החל אוקינלק להקים עמדות הגנה מערבית לאלכסנדריה והציף במים אזורים נרחבים בדלתא של הנילוס.
אוקינלק פרס את הקורפוס ה-30 שלו, שהורכב משלוש דיוויזיות חי"ר (הדרום אפריקאית ה-1, ההודית ה-10 וה-50) באגף הימני של קו אל עלמיין, סמוך לחוף הים, ואילו הקורפוס ה-13, שכלל שתי דיוויזיות חי"ר (הניו זילנדית ה-2 וההודית ה-5) הוצב באגף השמאלי של הקו. הכוחות שנותרו מהדיוויזיות המשורינות ה-1 וה-7 נשמרו כעתודה ניידת, להגנה על הפערים במערך ההגנה הבריטי. כוונתו של אוקינלק הייתה לבסס את הגנת קו אל עלמיין על התיבות המבוצרות, שנועדו לפצל את כוחות הציר ולתעל את התקדמותם לאזורי השמדה, שם יותקפו מהאגפים ומהעורף על ידי העתודות הניידות הבריטיות.
תוכנית ההתקפה של רומל
כאשר קרבו כוחותיו של רומל לקו אל-עלמיין ב-30 ביוני, הם היו מותשים ובתת-תקן. לשתי דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה, למשל, נותרו רק 44 טנקים כשירים לתנועה, אולם רומל דחק בכוחותיו לנצל את ההצלחה ולפרוץ במהירות את קו ההגנה הבריטי החדש לפני שהבריטים יספיקו לסיים את ההכנות להגנת קו אל עלמיין ולתגבר את הכוחות שהגנו עליו. קווי התחבורה של רומל, שהתארכו מאוד בעקבות התקדמות כוחותיו לעומק שטח מצרים, גרמו לכך שכוחות הציר סבלו ממחסור בדלק, במים ובתחמושת.
תוכניתו של רומל הייתה דומה מאוד לתוכנית שביצעו כוחותיו בהצלחה בקרב מרסא מטרוח: הוא תכנן לפרוץ את קו אל עלמיין בין תיבת אל-עלמיין לדיר אל-עבייאד. לאחר פריצת הקו נועדה הדיוויזיה הקלה ה-90 לפנות צפונה לכיוון כביש החוף, לנתק אותו ולכתר את מגיני תיבת אל-עלמיין, בעוד דיוויזיות הפאנצר ה-15 וה-21 יפנו דרומה כדי לתקוף את הקורפוס ה-13 מעורפו. דיוויזיה איטלקית אחת תתקוף את תיבת אל-עלמיין ממערב ודיוויזיה נוספת תתקדם בעקבות הדיוויזיה ה-90. הקורפוס הממונע האיטלקי ה-20 נועד לתקוף את תיבת קטארה, בעוד דיוויזיית השריון "ליטוריו" מגינה על האגף הדרומי של כוחות הציר בסיוע יחידות סיור גרמניות.
לרוע מזלו של רומל, הערכת המודיעין שלו לגבי פריסת כוחות הארמייה השמינית בקו אל עלמיין הייתה מוטעית לחלוטין, ובחפזונו לפתוח במתקפה לא התפנה לערוך סיור מקדים של עמדות האויב. רומל העריך שהקורפוס ה-10 כולו מחזיק בתיבת אל עלמיין ובתיבה נוספת בדיר אל עביאד, אך למעשה הוחזקה תיבת אל עלמיין על ידי בריגדה יחידה של הדיוויזיה הדרום-אפריקאית ה-1, ובדיר אל עביאד כלל לא הייתה "תיבה" בריטית. שתי הבריגדות האחרות של הדיוויזיה הדרום-אפריקאית החזיקו בשתי תיבות מאולתרות בין תיבת אל עלמיין לבין רכס רוויסאת. הדיוויזיה המשוריינת ה-1 (שרומל העריך שנמצאת בדרום קו אל עלמיין) החזיקה ברכס רוויסאת, בעוד הבריגדה ההודית ה-18 החזיקה בתיבה מאולתרת מצפון לרכס, בדיר אל שיין, 5 ק"מ מזרחית לדיר אל-אבייעד. הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 החזיקה בתיבות בבאב אל קטארה (קרת אל עבד) ובדיר אל מונאסיב, בעוד הבריגדה הממונעת ה-7 מהדיוויזיה המשוריינת ה-1 הוצבה באזור קרת אל חמימאת, על מנת למנוע איגוף המערך הבריטי מדרום. הבריגדה ההודית ה-9 החזיקה בתיבה בנקב אבו דוויס, מצפון לשקע קטארה.
התקפת קורפוס אפריקה
התקפת כוחות הציר נפתחה ב-1 ביולי בשעה 03:00 (שעון גרמניה). הדיוויזיה ה-90 ניסתה לעקוף מדרום את תיבת אל עלמיין, אך נתקלה בעמדות הבריגדה הדרום אפריקאית שהגנה עליה, ורותקה למקומה. שתי דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה התעכבו בדרכם בשל סופת חול ותקיפה מהאוויר, והגיעו לעמדות המוצא שלהן רק לאחר עלות השחר. הם גילו שאין "תיבה" בריטית בדיר אל-עביאד, אך כשניסו להמשיך לנוע מזרחה נתקלו בבריגדת החי"ר ההודית ה-18, שהגיעה רק יומיים קודם לכן מעיראק, והחזיקה במתחם מבוצר בדיר אל-שיין, בסיוע 23 תותחי 25 ליטראות, 16 מתותחי הנ"ט החדשים של 6 ליטראות ותשעה טנקי מטילדה.
ב-2 ביולי חידש רומל את התקפתו. הדיוויזיה ה-90 שוב לא הצליחה להתקדם, ולכן שינה רומל את תוכניתו והורה לדיוויזיות השריון של קורפוס אפריקה לתקוף ולכבוש את רכס רוויסאת, שהיה נקודת מפתח במערך ההגנה הבריטי. המגננה הבריטית ברכס רוויסאת נשענה על צוות קרב מאולתר שכלל יחידות ארטילריה, נ"מ וח"יר מוסע, ונקרא Robcol, על שם מפקדו, הבריגדיר רוברט וולר. השדרה המאולתרת הצליחה לעכב את קורפוס אפריקה עד להגעת שתי הבריגדות המשוריינות של הדיוויזיה המשוריינת ה-1 לאזור, והללו הדפו את דיוויזיות הפאנצר מהרכס לפני רדת החשיכה. בתום היום נותרו לקורפוס אפריקה 26 טנקים כשירים בלבד.
רומל עדיין סירב לוותר, והורה לכוחותיו להמשיך בהתקפה על רכס רוויסאת גם ביום המחרת (3 ביולי). הפעם הוביל את המתקפה הקורפוס האיטלקי הממונע ה-20, דבר המלמד על מידת התשישות של קורפוס אפריקה. לאחר שהצליחה להתקדם לאורך הרכס, נתקלה דיוויזיית השריון האיטלקית אריאטה בטנקים של הבריגדה המשוריינת ה-4, שבלמו את התקפתה בסיוע גיחות רבות של מטוסי חיל האוויר המדברי.
כדי להקל את הלחץ על הכוחות הבריטיים ברכס רוויסאת, תקף הקורפוס הבריטי ה-13 את האגף הדרומי של דיויזית אריאטה. גדוד הארטילריה של הדיוויזיה הותקף על ידי כוח מהדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 והושמד כמעט לחלוטין. בתום היום נותרו ל"אריאטה" חמישה טנקים כשירים בלבד.
ב-5 ביולי ערכו הניו זילנדים ניסיון לתקוף צפונה לכיוון אל-מריר ולנתק את דיויזית אריאטה מהעורף, אך ההתקפה בוטלה לאחר שהם נקלעו להפגזה כבדה מהארטילריה של דיויזית "ברשיה" האיטלקית.
רומל מתחפר
ב-4 ביולי נאלץ רומל להורות לכוחותיו המותשים לעבור למגננה. לקורפוס אפריקה נותרו רק 36 טנקים כשירים ושלוש הדיוויזיות הגרמניות כללו 1,200–1,500 איש כל אחת. בנוסף לכך כוחותיו סבלו מבעיות לוגיסטיות קשות (מחסור בציוד, דלק ותחמושת) כתוצאה מהקשיים הגוברים להעביר שיירות אספקה לצבאו בדרך הים מאיטליה, וקווי אספקה מתארכים. ככל שצבאו התקדם לעומק שטח מצרים, הוא התרחק מבסיסי האספקה שלו, שהקרוב ביניהם נמצא בנמל טוברוק שבלוב, מרחק מאות ק"מ מאל עלמיין. חיל האוויר הבריטי התרכז בתקיפת שיירות האספקה של הציר, בעוד כוחות ניידים ויחידות מיוחדות של הארמייה השמינית ערכו פשיטות על בסיסי הדרגים העורפיים.
בניגוד לצבאו של רומל, נהנתה הארמייה השמינית מקווי אספקה קצרים ומאובטחים יחסית, והאיום שיצרו כוחות הציר על תעלת סואץ גרם לבעלות הברית להזרים תגבורות חזקות בכוח אדם ובציוד לכוחותיהם במצרים. ההפוגה הזמנית בלחימה נוצלה על ידי הבריטים לצורך התארגנות מחדש והזרמת תגבורות לכוחות שהחזיקו בקו אל עלמיין. ב-4 ביולי הגיעה הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 לתגבר את החלק הצפוני של הקו, וב-9 ביולי הגיעה החטיבה ההודית ה-5 לתפוס עמדות ברכס רוויסאת, בעוד הדיוויזיה ההודית ה-5 תוגברה על ידי החטיבה ההודית ה-161.
תל אל-עיישה
ב-8 ביולי הורה אוקינלק למפקד החדש של הקורפוס ה-30, הגנרל רמסדן, לכבוש את הרכסים הנמוכים של תל אל-עיישה ותל אל-מקחאד, באזור כביש החוף, ולנצל את ההצלחה למשלוח שדרות ניידות דרומה לכיוון דיר אל-שיין ומערבה לעבר שדות התעופה באזור אל-דאבה (El Daba). הקורפוס ה-13 נועד לתקוף במקביל את כוחות הציר דרומה משם, כדי למנוע מרומל לשלוח תגבורות לגזרה הצפונית. הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 בסיוע רגימנט הטנקים המלכותי ה-44 נועדה לכבוש את תל אל-עיישה, בעוד הדיוויזיה הדרום אפריקאית ה-1 בסיוע שמונה טנקים תוקפת את תל אל-מקחאד. הדיוויזיה המשוריינת ה-1 נועדה לנצל את ההצלחה ולתקוף את אזורי העורף של כוחות הציר.
ההתקפה על רכס תל-אל עיישה נפתחה בבוקר 10 ביולי לאחר הפגזה מקדימה עזה, הכבדה ביותר במערכה בצפון אפריקה עד לאותה נקודה, והבריגדה האוסטרלית ה-26 תקפה וכבשה את נקודת גובה 33, צפונית לתחנת הרכבת תל אל-עיישה. המתקפה האוסטרלית וההפגזה הכבדה גרמו לפאניקה בקרב החיילים הלא מנוסים של דיויזית החי"ר האיטלקית ה-60 "סבראטה", שהגיעה לקו החזית רק זמן קצר קודם לכן, והם פתחו במנוסה המונית. האוסטרלים לקחו כ-1,500 שבויים איטלקיים, גרמו נזק חמור לדיוויזיה האיטלקית, ולכדו יחידת האזנה גרמנית, שעסקה ביירוט תשדורות אלחוט בריטיות (אירוע שפגע קשות ביכולות המודיעין של רומל).
מפקדתו של רומל נמצאה היישר בנתיב ההתקדמות של האוסטרלים, וקצין המודיעין שלו השתמש, בין השאר, בסגל המטה, כדי ליצור קו הגנה מאולתר, שהצליח לבלום את המשך ההתקדמותם. למזלו של רומל, הגיע במהלך אותו יום לקו אל עלמיין רגימנט רגלים מהדיוויזיה הגרמנית ה-164, וכוח זה, בסיוע יחידות מהדיוויזיה הממונעת האיטלקית "טריאסטה" ורגימנט בראסיליארי איטלקי, יצר קו הגנה חדש, ממערב לתל אל עיישה, ומנע מהאוסטרלים לפרוץ את אגפו הצפוני של רומל לאורך כביש החוף. בינתיים כבשו הדרום אפריקאים בשעות הבוקר המאוחרות את תל אל-מקחאד, משם אבטחו את אגפם של הכוחות האוסטרלים בתל אל עיישה.
רומל הגיב במהירות על המתקפה הבריטית. בשעות הצהריים הוא הגיע לזירת הלחימה עם היחידה הלוחמת המיוחדת שלו וצוות קרב מדיוויזיית הפאנצר ה-15, ובשעות אחר הצהריים והערב הנחית שורת התקפות נגד על האגף הדרומי של הכוח האוסטרלי שכבש את תל אל עיישה, בניסיון לנתק ולכתר אותו. אולם כל ההתקפות של דיוויזיית הפאנצר ה-15 ודיוויזיית "טריאסטה" נהדפו באמצעות תותחי הנ"ט האוסטרליים והפגזה כבדה של מספר רגימנטים של ארטילריה, שפעלו מתיבת אל עלמיין.
בשעות הבוקר המוקדמות של 11 ביולי חידשו האוסטרלים את מתקפתם מדרום לכביש החוף, גרמו אבדות כבדות לדיוויזיית "טריאסטה", ונבלמו רק על ידי אש מרוכזת של הארטילריה הגרמנית. הבריגדה האוסטרלית ה-24 בסיוע רגימנט הטנקים המלכותי ה-44 תקפה את הקצה המערבי של תל אל-עיישה (נקודה 24), כבשה אותה בשעות אחר-הצהריים המוקדמות, והדפה סדרת התקפות נגד של כוחות הציר, שניסו לכבוש בחזרה את השטח שנתפס. במקביל, פשטה שדרה ניידת בריטית, שכללה כוחות שריון, חי"ר ממונע ותותחים, על דיר אל-עבייאד ותפסה כאלף שבויים איטלקיים מגדוד החי"ר שהחזיק במקום. המשך התקדמות הכוח נבלמה על ידי כוחות הציר, שהחזיקו ברכס מיטריה, והוא נאלץ לסגת בחזרה לתיבת אל-עלמיין.
ב-12 ביולי הפסיקה הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 את התקפותיה, ורומל העריך שהיא מתכוונת להתבסס בשטחים שנתפסו על ידה. הוא העביר את דיוויזיית הפאנצר ה-21 לגזרה הצפונית של קו אל עלמיין, ושיגר אותה למתקפה כנגד העמדות האוסטרליות בתל אל עיישה. לאחר קרב קשה שארך כשעתיים וחצי נהדפה המתקפה, במהלכה ספגו כוחותיו של רומל כ-600 נפגעים. למחרת חידש רומל את התקפתו, והפעם כיוון אותה נגד תיבת אל עלמיין, במטרה לכבוש אותה ולנתק את הכוח האוסטרלי בתל אל עיישה. בשעות הצהריים תקפה דיוויזיית הפאנצר ה-21 את התיבה בסיוע אווירי וארטילרי מאסיבי, אולם הבריגדה הדרום-אפריקאית ה-3, שהחזיקה במגנני התיבה, הדפה את כל ההתקפות, ואש הארטילריה המרוכזת שלה בלמה את הכוחות התוקפים לפני שהצליחו להגיע לטווח מגע. ב-14 ביולי חזר רומל ותקף את עמדות האוסטרלים מדרום-מערב לתל אל עיישה, במטרה לפרוץ אל כביש החוף ולנתק את הכוח האוסטרלי. בשעות אחר הצהריים המאוחרות תקפה דיוויזיית הפאנצר ה-21 בסיוע הפצצה אווירית כבדה. היא כבשה את נקודה 24 והגיעה עד לקו מסילת הברזל אלכסנדריה-מרסה מטרוח, לפני שנבלמה על ידי אש ארטילריה אגפית מתיבת אל עלמיין. האוסטרלים הוכיחו שוב את יכולתם כיריב קשוח ונחוש, והכוחות הגרמניים התוקפים ספגו אבדות כבדות. המתקפה הגרמנית נמשכה גם ב-15 בחודש, אך כל ההתקפות נהדפו. ב-16 בחודש ניסו האוסטרלים לכבוש בחזרה את נקודה 24 בסיוע טנקים בריטיים, אך מתקפת נגד גרמנית הדפה אותם לאחור, לאחר שהכוח התוקף ספג אבדות כבדות (כ-50 אחוז נפגעים).
לאחר שבוע של לחימה קשה, דעך הקרב במבלט תל אל-עיישה. האוסטרלים העריכו שכוחות הציר ספגו במהלכו לפחות 2,000 הרוגים, בנוסף ל-3,700 חיילים (רובם המכריע איטלקיים) שנלקחו בשבי.
הקרב הראשון ברכס רוויסאט
בזמן שהתחוללה המערכה סביב כביש החוף, תכנן אוקינלק לנצל את העובדה שהעתודות הניידות של רומל היו עסוקות בלחימה בגזרה הצפונית, כדי לתקוף את כוחות הציר בגזרה המרכזית. המתקפה החדשה, שקיבלה את שם הקוד "מבצע בייקון" (Operation Bacon), נועדה לתקוף את הדיוויזיות האיטלקיות "ברשיה" ו"פאביה" ברכס רוויסאת, ולפרוץ את חזיתו של רומל בנקודה זו. במסגרת המבצע נועדו הבריגדות ה-4 וה-5 של הדיוויזיה הניו זילנדית לתפוס את חלקו המערבי של הרכס, בעוד הבריגדה ההודית ה-5 תופסת את חלקו המזרחי בהתקפת לילה. בשלב השני של המתקפה תעבור הבריגדה המשוריינת ה-2 דרך הפירצה בקווי הציר ותתקוף לכיוון דיר אל-שיין ורכס מיטרייה, בעוד הבריגדה המשוריינת ה-22 חוברת לכוחות החי"ר על רכס רוויסאת, ומסייעת להם להגן על הרכס מפני מתקפת הנגד הגרמנית הצפויה.
המתקפה הבריטית החדשה נפתחה ב-14 ביולי בשעה 23:00. שתי הבריגדות הניו זילנדיות כבשו את יעדיהן זמן קצר לפני אור ראשון, לאחר קרב קשה, וגרמו אבדות כבדות לדיוויזיית "בראשיה", אולם שדות מוקשים וכיסי התנגדות שנותרו מאחור הקשו על ההתארגנות מחדש של הכוחות התוקפים, ועל מעבר תגבורות, ארטילריה ונשק מסייע לניו זילנדים, שכתוצאה מכך נותרו בעמדה חשופה ועם מספר מועט של תותחי נ"ט. בגלל העדר תיאום עם כוחות השריון הבריטיים, שתי בריגדות השריון שנועדו לנצל את ההצלחה, לא נעו ממקומן, ולא חברו לכוחות החי"ר ברכס רוויסאת.
עם שחר ערך הרגימנט ה-8 של דיוויזיית הפאנצר ה-15 התקפת נגד מוצלחת. הטנקים הגרמנים תקפו את הגדוד ה-22 מהבריגדה הניו זילנדית ה-4, ולאחר שהשמידו את ארבעת תותחי הנ"ט שסייעו לו, כיתרו את הגדוד ואילצו אותו להיכנע. כ-350 ניו זילנדים נפלו בשבי, והגרמנים, מרוצים מהצלחתם, הצעידו אותם לעורף במקום לנצל את ההצלחה להכרעת שאר הכוחות הניו זילנדיים, שהיו על הרכס.
בזמן שתקפו הניו זילנדים את המורדות המערביים של רכס רוויסאט, זכתה הבריגדה ההודית ה-5 להישגים קטנים בצידו המזרחי. בשעה 07:00 חודש הקשר עם הבריגדה המשוריינת ה-2, שהחלה לנוע לכיוון הרכס. שני רגימנטים של הבריגדה הסתבכו בשדה מוקשים, אך הרגימנט השלישי הצליח לחבור לבריגדה ההודית וסייע לה לכבוש את יעדה בשעות אחר הצהרים המאוחרות. בינתיים נוצר מגע בין הבריגדה המשוריינת ה-22 לבין הדיוויזיה הקלה ה-90 ודיוויזיית השריון "אריאטה" באזור רכס עלם נאיל, מדרום לרכס רוויסאת. כוחות הציר נהדפו בסיוע ארטילריה ושדרות ניידות של הדיוויזיה המשוריינת ה-7, אך כתוצאה מכך לא הספיקה הבריגדה ה-22 לנוע צפונה כדי להגן על אגפם של הרגלים הניו זילנדים.
בשעות הערב ביצעו דיוויזיית הפאנצר ה-15 ויחידות הסיור הגרמניות ה-3 וה-33 התקפת נגד עזה על הבריגדה הניו זילנדית ה-4, שעדיין הייתה חסרה נשק מסייע. תוך זמן קצר הושמדו תותחי הנ"ט המעטים, שסייעו לכוח הניו זילנדי, ו-380 חיילים נוספים, לרבות מפקדת הבריגדה, נפלו בשבי. הבריגדה המשוריינת ה-2 הגיעה לזירת הקרב רק בשעה 18:15 ובלמה את המשך התקדמות השריון הגרמני מזרחה, לאורך רכס רוויסאת. עם רדת החשיכה הורה מפקד קורפוס אפריקה, הגנרל נהרינג, לכוחותיו לנתק מגע ולסגת. הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 ספגה למעלה מ-1,400 אבדות, שמחציתם נפלו בשבי, אך תפסה יותר מ-2,000 שבויים איטלקיים, ולקחה שלל 12 תותחי 88 מ"מ, 43 תותחי שדה ו-60 תותחי נ"ט ומרגמות של האויב.
אין ספק, שהצלחתם של כוחות הרגלים שכבשו את רכס רוויסאת הופקרה בגלל חוסר התיאום עם כוחות השריון הבריטיים ואוזלת היד של האחרונים. בריגדיר קופנברגר, מפקד הבריגדה הניו זילנדית ה-5, כתב על הקרב: "באותו זמן שררו בכל הארמייה השמינית, ולא בדיוויזיה הניו זילנדית בלבד, אי אמון עמוק, ממש שנאה, לשריון שלנו ... היה זה בחינת מושכל ראשון, שהטנקים [הבריטיים] לא ימצאו בזמן ובמקום בו הם נדרשים".
בבוקר 16 ביולי שבו הגרמנים לתקוף את רכס רוויסאת, אך נהדפו על ידי הבריגדה ההודית ה-5. הפיקוד הבריטי ידע שצפויה התקפה גרמנית נוספת, ולכן תיגבר את הבריגדה ההודית ואת הבריגדה המשוריינת ה-2, שהחזיקו ברכס. ההתקפה הגרמנית, שהתבצעה בשעות אחר הצהרים המאוחרות, נהדפה, וההודים דיווחו שהשמידו במהלכה 24 טנקים של האויב, שנותרו בשדה הקרב.
שני הצדדים היו מותשים מהקרבות סביב רכס רוויסאת, ששככו לבסוף לאחר שלושה ימי לחימה.
הקרב ברכס מיטרייה
כדי להקל את הלחץ על הכוחות הנלחמים ברכס רוויסאת, הורה אוקינלק לדיוויזיה האוסטרלית ה-9 לתקוף את רכס מיטרייה. בשעות הבוקר המוקדמות של 17 ביולי תקפה החטיבה האוסטרלית ה-24 בסיוע טנקים של רגימנט הטנקים המלכותי ה-44 וסיוע אווירי חזק את הרכס. ההתקפה הראשונית התנהלה היטב. הכוח התוקף הבקיע דרך הדיוויזיות האיטלקיות "טרנטו" ו"טריאסטה", ותפס למעלה מ-700 שבויים. אולם בשעות אחר הצהריים ביצעו יחידות גרמניות, שהוזעקו לגזרה, התקפת נגד חזקה בסיוע מטוסי הלופטוואפה, ואילצו את האוסטרלים לסגת לעמדות המוצא שלהם לאחר שספגו כ-300 אבדות.
הקרב השני ברכס רוויסאט
בימים 18–21 ביולי הצטמצמה פעילות הארמייה השמינית לפעילות פטרולים ולאש הטרדה בעוד הפיקוד הבריטי מרכז כוחות לקראת מתקפה גדולה נוספת בגזרת רכס רוויסאת. כוחותיו של רומל ניצלו את ההפוגה כדי להתבצר בעמדותיהם, אך רומל הודיע לממונים עליו, שכוחותיו קרובים להתמוטטות, ושיוכל להחזיק מעמד רק אם יחול שיפור ממשי במצב האספקה של צבאו. בחודש יולי חלה ירידה תלולה בכמויות האספקה, שנשלחו לצפון אפריקה דרך הים התיכון, ותקיפות מהאוויר היקשו עוד יותר על העברת הספקה לכוחות הציר בקו אל עלמיין. הארמייה השמינית נהנתה מעדיפות גדולה בשריון על כוחות הציר. לדיוויזיה המשוריינת ה-1 בלבד, היו בשלב זה של המערכה 173 טנקים כשירים, וטנקים נוספים בעתודה או בדרך לחזית, בעוד לרומל נותרו רק 38 טנקים גרמניים ו-51 טנקים איטלקיים מבצעיים.
אוקינלק השלים את הכנותיו להתקפה הגדולה ביותר של הארמייה השמינית עד לאותה נקודת זמן. הבריגדה ההודית ה-161 נועדה לתקוף לאורך רכס רוויסאט ולכבוש את דיר אל-שין, בעוד הבריגדה הניו זילנדית ה-6 תוקפת מדרום לרכס לכיוון שקע אל-מרייר. בשלב השני של המתקפה נועדו הבריגדות המשוריינות ה-2 וה-23 לעבור דרך הפירצה, שיבקיעו כוחות החי"ר, ולמוטט את התנגדות כוחות הציר. הייתה זו תוכנית שאפתנית ומורכבת.
התקפת החי"ר החלה ב-21 ביולי ב-16:30. הניו זילנדים כבשו את היעד בשקע אל-מרייר אך פעם נוספת, כשלו כלי הרכב נושאי הנשק המסייע להגיע בזמן ולתמוך בחי"ר. הטנקים שהיו אמורים להגיע בבוקר 22 ביולי התעכבו בדרכם, בעוד התגובה של כוחות הציר הייתה מהירה. בבוקר 22 ביולי תקפו שני רגימנטים של פאנצרים בפיקודו של הגנרל נהרינג את החטיבה שהחזיקה בשטח החשוף, מחצו את החטיבה וגרמו ל-900 נפגעים לניו זילנדים. חטיבת השריון ה-2 שלחה שני רגימנטים לעזרה אך הם נעצרו בדרכם בשדות מוקשים ובאש תותחי נ"ט של כוחות הציר.
להתקפת החטיבה ההודית ה-161 היו תוצאות מעורבות. הניסיון הראשון של גדוד אחד לטהר ולכבוש את המורדות המערביים של רכס רוויסאט נכשל אך גדוד העתודה הופעל והצליח בהשגת היעד בשעה 08:00. התקפת גדוד שלישי על דיר אל-שין נכשלה לאחר שהוא נהדף בקרב פנים אל פנים.
כהמשך לכישלון באל-מרייר, בשעה 08:00 החליט מפקד חטיבת השריון ה-23 להתחיל בתנועה בהתאם להוראות שקיבל. מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-1 לא היה משוכנע שהנתיב נקי ממוקשים והציע לבטל את ההתקפה. לעומת זאת החליט מפקד הקורפוס ה-13, הגנרל גוט, לשנות את נתיב התנועה ופקד לתקוף דרך נתיב שנמצא 1.6 קילומטר דרומית יותר לנתיב המקורי, מתוך סברה שהוא נקי ממוקשים. ההוראות החדשות לא הצליחו להגיע וההתקפה החלה לפי התוכנית המקורית. החטיבה הסתבכה בשדות מוקשים ותחת אש ארטילרית, נאלצה לסגת ב-11:00 לאחר התקפת נגד מדיויזית הפאנצר ה-21. החטיבה הושמדה למעשה לאחר ש-40 טנקים הושמדו ו-47 נוספים ניזוקו קשות.
בשעה 17:00 פקד הגנרל גוט על הדיוויזיה ההודית ה-5 לתקוף שוב את חלקו המערבי של רכס רוויסאט ודיר אל-שין. רגימנט מהחטיבה ההודית ה-9 יצא להתקפת לילה ב-23 ביולי אך נכשל לאחר שאיבד את דרכו. התקפה שבוצעה באור היום הצליחה להגיע לדיר אל-שין אך נכשלה גם כן לאחר שמפקד הרגימנט נהרג וכל שאר הקצינים נפגעו.
ההתקפה בתל אל-עיישה נמשכת
בצפון, המשיכה הדיוויזיה האוסטרלית בהתקפה. ב-22 ביולי בשעה 0600 תקפה החטיבה ה-26 את נקודה 24 בתל אל-עיישה והחטיבה ה-24 תקפה את תל אל-מקחאד לכיוון רכס מיטריה. הקרב בתל אל-עיישה גבה מחיר כבד, אך בסיומו כבשו האוסטרלים את הנקודה בשעות אחר הצהריים. בערב תקפה החטיבה ה-24 את תל אל-מקחאד בסיוע של רגימנט הטנקים המלכותי ה-50. לרגימנט הטנקים לא היה ניסיון בהתקפה משולבת עם חי"ר והכוחות נכשלו בתיאום ביניהם ותקפו כל אחד בנפרד. למרות זאת השיגו הכוחות את יעדם אך הרגימנט איבד 23 טנקים כתוצאה מחוסר התמיכה של החי"ר.