cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף
פיתוח
באפריל 2017, דווח כי דריקסון יחזור לסרט ההמשך הפוטנציאלי, לאחר מילוי התחייבויותיו לסדרת הטלוויזיה "המפתחות של משפחת לוק". בדצמבר 2018, דריקסון היה בשלבי סגירת עסקה על חזרה למלאכת הבימוי בסרט ההמשך. אולפני מארוול היו אמורים להתחיל לחפש אחר תסריטאי עבור הסרט, בעוד שמקביל אושר שקמברבאץ', רייצ'ל מקאדמס, ובנדיקט וונג ישובו לגלם את דמויתיהם מהסרט הקודם. "הוליווד ריפורטר" דיווח שהתסריט ייכתב במהלך שנת 2019 ושהצילומים מתוכננים להתחיל בתחילת שנת 2020, והוסיף שייתכן והסרט יעלה לאקרנים במאי 2021. ביולי 2019, הוכרז רשמית שהסרט ייקרא 'Doctor Strange in the Multiverse of Madness, ובמקביל אושר שהסרט יעלה לאקרנים ב-7 במאי 2021. דריקסון העיר כי הוא מעוניין שהסרט ייחשב ל"סרט האימה הראשון של היקום הקולנועי של מארוול", וכי הסרט יחקור יותר מהמוטיבים הגותיים של סוגת האימה מספרי הקומיקס, בניגוד לסרט הקודם. בנוסף, חשף פייגי כי עלילת המיני-סדרה "וונדה-ויז'ן" תוביל באופן ישיר לאירועי הסרט, ואישר כי כוכבת המיני-סדרה, אליזבת אולסן, תשוב לגלם את דמותה של וונדה מקסימוף / מכשפת השני בסרט. עוד נמסר כי עלילת הסרט מתרחשת חודשים ספורים לאחר אירועי "אין דרך הביתה", בו קמברבאץ' שב לגלם את דמותו של סטיבן סטריינג' וכן לאחר העונה הראשונה של הסדרה "לוקי, שאירועי פרק הסיום שלה השפיעו על אירועי הסרט. לאחר שידור פרק הסיום של העונה הראשונה, נפוצו שמועות כי טום הידלסטון עתיד לשוב לגלם את דמותו של לוקי בסרט.
קדם-הפקה
באוקטובר 2019, התסריטאית ג'ייד ברטלט נשכרה לכתוב את התסריט לסרט. בדצמבר, פייגי תיאר את המולטיוורס כ"צעד הבא באבולוציה של היקום הקולנועי של מארוול", באופן שישפיע על הסדרות שאולפני מארוול עתידים להפיק עבור "דיסני+" ועל הסרטים בשלב הרביעי של היקום הקולנועי. בהמשך החודש, פייגי הצהיר כי סרט ההמשך לא יהיה סרט אימה, כפי שכמה דיווחים תיארו אותו בעקבות ההכרזה על הפקתו במהלך כנס הקומיק-קון, אך כן יהיה "סרט מארוול ענקי עם קטעים מפחידים". פייגי השווה את הקטעים שיופיעו במהלך הסרט לסרטים "שודדי התיבה האבודה" (1981), "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" (1984), "גרמלינס" (1984) ו"פולטרגייסט" (1982), ואמר שדריקסון היה טוב בגלל הרקע שלו בהפקת סרטי אימה. פייגי גם חשף כי הסרט יציג כמה דמויות חדשות ומפתיעות אל היקום הקולנועי של מארוול, כולל כאלו שאולפני מארוול חיפשו דרך להשתמש בהן כבר זמן רב.
בינואר 2020, אולפני מארוול ודריקסון הודיעו שהוא לא יהיה אמון יותר על בימוי הסרט בעקבות "חילוקי דעות יצירתיים". בהצהרות נפרדות, שניהם הודו על שיתוף הפעולה ביניהם, והוצהר כי דריקסון יישאר מעורב בהפקת הסרט כמפיק בפועל. חרף עזיבתו של דריקסון את בימוי הסרט, צילומי הסרט, שנקבעו למאי 2020, התעתדו להתקיים כמתוכנן. קרגיל הסביר שהוא ודריקסון הגו סיפור שהלך לכיוון שונה ממה שאולפני מארוול היו מעוניינים בו, וכי הזוג עדיין לא כתב טיוטה לתסריט, כך שהסרט הסופי לא תהיה "נגזרת" מעבודתם. דריקסון הצהיר כי ההחלטה לפרוש מבימוי הסרט הייתה קשה, אך נעשתה כיוון שלא רצה להתפשר על סרט שונה ממה שרצה לעשות. בחירתו של דריקסון לעזוב נהייתה קלה יותר בשל העובדה שהוא הצליח להתחיל מיד לעבוד על "בלק-פון", סרט נוסף שהיה מעוניין לעשות. פייגי התייחס להסברו של קרגיל כשהצהיר שעל אף שאולפני מארוול ודריקסון לא הסכימו על הכיוון היצירתי של הסרט, המחלוקת ביניהם לא נבעה מכיוון שהטייק של דריקסון לסרט היה "מוזר, מסורבל ומפחיד ללא מעצורים" בדומה לסרטים דוגמת "המכשפה" או "תורשתי" כפי שדווח בתחילה. פייגי הצהיר כי האולפנים אהבו את הרעיון הזה, וכי כוונתם הייתה שהסרט ישמש מדריך ל"צד מפחיד הרבה יותר" של היקום הקולנועי של מארוול גם לאחר עזיבתו של דריקסון, ויחקור את "הצד המפחיד" של הרב-יקום. קמברבאץ' חשף כי לא התייעצו עימו בנוגע לעזיבתו של דריקסון והצהיר שהיה עצוב לשמוע על כך, אך כיבד את ההחלטה ואת אופן הטיפול בה.
בתחילת פברואר 2020, נמסר כי הבמאי סם ריימי נכנס למשא ומתן על בימוי הסרט, באותה תקופה, נמסר גם כי צ'יווטל אג'יופור עתיד לשוב לגלם את דמותו של קארל מורדו, וכי מקאדמס, בניגוד אליו, לא תיקח חלק בהפקת הסרט.במקביל, נמסר כי תסריטאי העונה הראשונה של "לוקי", מייקל ולדרון, נשכר לשכתב את התסריט עבור הסרט. מספר שבועות לאחר מכן, אושר כי הסרט יבוים על ידי ריימי. ריימי לא שש לביים סרט גיבורי-על נוסף הקשור למארוול קומיקס לאחר כישלונו של "ספיידרמן 3", תוך תחושה שהוא זקוק להפסקה מסוגה זו, אך קיבל את התפקיד בעקבות האתגר להעביר את הפקת הסרט ל"פעילות מיידית" ומכיוון שהצהיר על עצמו כמעריץ של דוקטור סטריינג' ושל עבודתו של דריקסון בסרט הראשון. ריימי הסתקרן ללמוד כיצד תהליך הפקת סרטים עתירי תקציב השתנה מאז בימוי סרטו הקודם, "ארץ אוז", וחשף שהיה עליו ללמוד להכיר את קווי העלילה והדמויות של היקום הקולנועי עבור הפקת הסרט. עבור כתיבת התסריט, ולדרון בחר להגות את העלילה בשיתוף פעולה עם ריימי מאפס, במקום להשתמש בבסיס שפיתח דריקסון עם ברטלט. עבור התסריט, ולדרון השתמש בניסיונו מעבודתו על "ריק ומורטי", שעזרה לו "להציג את מושגי המדע-בדיוני בדרכים הניתנות לעיכול, טעימים לקהל ומבלי להסתבך בפרטים המשעממים", ועל "לוקי", בה הוא נאלץ לתכנן סצנות פעולה בפירוט. בנוסף, ולדרון צפה בטרילוגיית "ספיידרמן" של ריימי, על מנת שיוכל "לזהות את חוזקותיו" ואת מה שהוא מצטיין בו ולהכניס את האלמנטים הללו לתסריט. מנהל ההפקה והפיתוח של אולפני מארוול, ריצ'י פאלמר, אמר כי עבודתו של ולדרון על "לוקי", שבה הוא חקר את הרב-יקום והציג את קונספט של דמויות שונות, אפשרה לאולפני מארוול "לספר סיפור טוב" מבלי צורך להסביר מחדש את הרעיונות הללו עבור קהל הצופים. ריימי ציין שאחרי שב"אין דרך הביתה" דמויות מיקומים אחרים נכנסו ליקום הקולנועי, בסרט הדמויות מהיקום הקולנועי הן אלו שנכנסות ליקומים אחרים וחוקרים אותם, תוך בחינת עד כמה הן דומים ליקום המוכר להם או לא. על אף שחשף שעלילת הסרט תתרחב בהיקפה מבחינת העיסוק ביקומים מרובים, ולדרון הבטיח שהסרט ירגיש מאוד "אישי", וציין את ההזדמנות לאפשר לדמויות להתעמת עם יקומים אלטנטיביים ומשתנים חלופיים של עצמן ושל דמויות אחרות. לדבריו, הרב-יקום עיצב את "הלב הרגשי" של עלילת הסרט, והסביר כי נעשה בו שימוש כדי לחקור את הבחירות הנכונות או הלא-נכונות של הדמויות בין הגרסאות השונות שלהן בדרכים מרגשות ומורכבות-רגשית, במקום להשתמש ברב-יקום כמקגאפין עבור הסרט. ריימי גם שיבח את עבודתו של ולדרון על התסריט, והרגיש שהוא תרם רבות לתסריט, בשל "המודעות המוחלטת שלו להיסטוריה של מארוול" ו"הדמיון המדהים", וציין כי התסריט שלו התמקד באינטראקציות בין הדמויות, שמראות את מי שהם באמת ואת בעיותיהם האישיות. ריימי הצהיר שבתחילת הסרט, סטריינג' מתחיל כאדם שעלול להיות "מאוד בטוח בעצמו", שמאמין שהוא זה ש"הכי שולט בכל ההחלטות" ושיש לו חוסר אמון באחרים. ריימי הוסיף כי במהלך הסרט סטריינג' "לומד לשחרר קצת" ולהתחיל לסמוך על אחרים. ולדרון גם ציין את צמיחתו של סטריינג' כדמות ביקום הקולנועי, וציין כי בסרט זה "הוא בשיא כוחותיו". מפקח התסריט, ג'ו בקט, הצהיר שהסרט יהיה אפל באופייו. ולדרון תיאר את הסרט כשובו של ריימי לסוגת "סרטי גיבורי-העל האדירים" בשילוב עם כל היבט מסרטיו הקודמים.
ולדרון עבד בשיתוף פעולה הדוק עם אולסן והתסריטאית הראשי של "וונדה-ויז'ן", ג'ק שייפר, על מנת להמשיך את סיפורה של מקסימוף בסרט ולהבטיח שהמשך קורותיה יהיו המשך מספק לאירועי המיני-סדרה, בעוד שריימי גם צפה במיני-סדרה על מנת לוודא שהסרט ישמור על "דרכה וצמיחתה הדינמית" של מקסימוף. לאחר שהופעת האורח המתוכננת של קמברבאץ' בעלילת המיני-סדרה נחתכה בשלב מאוחר של פיתוחה, נדרשו שכתובים לתסריטו של הסרט, אותו תיאר פייגי כ"שילוב נפלא ומאוד מסור של קואורדינציה וכאוס". בין השינויים שנעשו, נכלל האופן שבו סטריינג' ומקסימוף נפגשים בסרט. על אף שהסרט מהווה המשך ל"וונדה-ויז'ן", עלילתו פותחה ונכתבה כך שיובן גם עבור צופים שלא צפו במיני-סדרה. בנוסף, הצוות ההפקה הקריאייטיבי צפה במקטעי קדם-הפקה של הסדרה המונפשת "מה אם...?", על מנת כדי ללמוד כיצד סטריינג' הוצג בה. עבור העקביות בתיאורו של ספר הדארקהולד, שהוצג לראשונה ב"וונדה-ויז'ן" (אך הוזכר בסדרה סוכני שילד בעונה הרביעית) אך זכה ליותר זמן מסך בסרט, מחלקת האביזרים של הסרט עיצבה את האביזר לעבור המיני-סדרה ולאחר מכן השתמשה מחדש באותו אביזר עבור הסרט.
בסוף מרץ, נודע כי עבודת קדם-ההפקה עבור הסרט מתבצעת מרחוק בעקבות מגפת הקורונה, וכי הצילומים עדיין מתעתדים להתקיים במאי 2020. בתחילת אפריל, נודע כי אולפני דיסני שינו את לוח הזמנים של חלק גדול מסרטי השלב הרביעי בעקבות המגפה, ודחו את תאריך עליית הסרט לאקרנים ל-5 בנובמבר 2021. בהמשך, תאריך עליית הסרט לאקרנים נדחה שוב ל-25 במרץ 2022, לאחר ש"סרטי סוני" קבעו כי הסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה" יעלה לאקרנים בנובמבר 2021. בשלהי יוני 2020, אישר אג'יופור את השתתפותו בסרט, לצד הודעה על דחיית צילומי הסרט בעקבות המגפה. בתחילת אוקטובר, קמברבאץ' אישר שעבודת קדם-ההפקה נמשכת וחשף כי הצילומים יתחילו בלונדון, אנגליה, עד שלהי החודש או בתחילת נובמבר. בשלהי אוקטובר, נמסר על ליהוקה של סוצ'י גומז לצוות השחקנים. אף על פי שהוכרז על הסגר לאומי באנגליה בין 5 בנובמבר ל-2 בדצמבר עקב העלייה בתחלואה, צילומי הסרט לא הושפעו. ב-10 בדצמבר 2020, פייגי אישר רשמית את ליהוקם של מקאדמס, אג'יופור, וונג וגומז, על ליהוקה של גומז, אמר פאלמר כי אולפני מארוול ניסו לשלב את הדמות ביקום הקולנועי במשך זמן רב, וחשף כי התכנון המקורי היה להציג את דמותה בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה". אחד מיוצרי דמותה של צ'אבז, ג'ו קייסי, לא קיבל תשלום עבור הופעתה של הדמות בסרט לאחר שדחה הצעת פיצוי ממארוול קומיקס, אותה הוא תיאר כ"זולה".העיכובים בהפקת הסרט בעקבות המגפה נתנו לוולדרון ולריימי יותר זמן לפתח את הסרט ולדחוף אותו ל"כיוונים קצת יותר מפחידים". לאחר מכן, הצהיר ריימי כי הוקל לו מהעיכובים במגפה, שגרמו לו להיות "מאוד נמהר ומלא פאניקה", שכן לוח הזמנים הקפדני לכתיבת התסריט חייב אותם לכתוב את התסריט לפני תחילת ההפקה. במהלך תקופה זו, ולדרון, פאלמר וצוות ההפקה עבדו יחד עם ריימי על מנת לעזור בשכתובים עבור התסריט.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-4 בנובמבר 2020, בלונדון, ועליהם היה אמון הצלם ג'ון מתיסון, לאחר שבמקור עליהם היה אמון הצלם ירון אורבך. מתיסון צילם את הסרט עם מצלמות Panavision DXL2 IMAX. במקור, צילומי הסרט התעתדו להתחיל במאי 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. ב-25 בנובמבר 2022, אולסן החלה לצלם את הסצנות בהשתתפותה, בשיטת צילום גב-אל-גב במקביל לצילומי "וונדה-ויז'ן", וציינה שעבורה למעבר בין הצילומים הייתה תחושה מוזרה. בתחילת דצמבר, הצילומים התקיימו באולפני לונגקרוס שבלונגקרוס, סארי, שם הסטים של מספר רחובות ניו יורקיים ושל הסנקטום סנקטורום נבנו על ידי מעצב ההפקה צ'ארלי וודס. בדצמבר 2020, קמברבאץ' החל לצלם את הסצנות בהשתתפותו, לאחר שסיים את צילומי "אין דרך הביתה" באטלנטה.
אולסן הספיקה לצלם את הסצנות בהשתתפותה במשך שלושה שבועות לפני שהממשלה הבריטית החמירה את ההגבלות לקראת סוף דצמבר והכריזה על סגר נוספת באנגליה החל מ-6 בינואר 2021. במרץ 2021, נודע כי צילומי הסרט התחדשו, לאחר שקמברבאץ' חשף את חידוש הצילומים, וכי אג'יופור החל לצלם את הסצנות בהשתתפותו. צילומי הסרט התקיימו בין היתר בחניון ברומפילד היל שבריצ'מונד פארק ובכנסיית הבונים החופשיים שבמרכז לונדון. ב-15 באפריל, פייגי הצהיר כי הפקת סרט נמצאת בשבוע האחרון לצילומיה, בחוות סיידר בורו היל בסאמרסט. על פי הדיווחים, נמסר כי על הסט נצפו ג'ט קליין וג'וליאן היליארד, שגילמו את בניה התאומים של מקסימוף, טומי ובילי במיני-הסדרה "וונדה-ויזן", ודבר השתתפותם אושר רשמית באפריל 2022. צילומים נוספים התקיימו גם בניו יורק סיטי, בלוס אנג'לס ובוונקובר. הפקת הסרט הצליחה דחיות ועיכובים הקשורים למגפת הקורונה כאשר הצילומים חודשו בתחילת 2021, אם כי קמברבאץ' נאלץ להשהות את הצילומים באופן זמני לאחר ששהה בקרבה לחבר בצוות ההפקה שקיבל תוצאה חיובית כוזבת.
רבים מהשחקנים, כולל אולסן, קמברבאץ', ו-וונג, הביעו את התרגשותם מהעבודה המשותפת עם ריימי. עבור צילומי הסרט, הבמאי השתמש בטכניקות המצלמה המועדפות עליו, כולל שימוש במצלמה ובפרספקטיבה על מנת ליצור תחושת חרדה בקרב הצופים. על הסט, ריימי עודד את השחקנים לאלתר, והוסיף כי כל אחד מצוות השחקנים היה יכול להתאים אישית את האינטראקציות שלהם בשל היכרותם העמוקה עם דמויותיהם, וכי התסריט השתנה לעיתים קרובות לפני תחילת הצילומים. ריימי חשף שנעשה שימוש בהרבה "ויזואליות ממדית" במהלך הצילומים עבור עלילת הסרט. קמברבאץ' ציין כי לתחושתו לצילומי הסרט היו אופי שיתופי ומכיל יותר מאשר לצילומי הסרטים הקודמים ביקום הקולנועי בהם הוא הופיע. אולסן הוסיפה שהסרט משרה "אווירה של מופע אימה", תיארה אותו כ"מטורף", והשוותה אותו לסרטי "מוות אכזרי" של ריימי, והוסיפה שריימי ניסה ליצור את "הסרט המפחיד ביותר של מארוול", וליצור "כמה שיותר מתח עבור הצופים". קמברבאץ' חשף כי סוף העלילה היה "באוויר" כשהחלו הצילומים, וכי לקח זמן עד שהוחלט על הסוף שיקשר בין "המסעות של כולם" בסרט.
גמר-הפקה
על עריכת הסרט היה אמונים בוב מוראווסקי, שעבד עם ריימי על סרטיו הקודמים, וטיה נולאן. בספטמבר 2021, נמסר כי הפקת הסרט שבה לצילומים נוספים, בחלקם צולמו סצנות נוספות בהשתתפות אולסן ו-וונג. באוקטובר, נמסר על דחיית עליית הסרט לאקרנים ל-6 במאי 2022. בשלהי החודש, חשף קמברבאץ' שהם בעיצומם של צילומים נוספים, למשך שישה שבועות לפחות בלוס אנג'לס. על פי דיווחו של ה"הוליווד ריפורטר", הצילומים הנוספים היו "משמעותיים" עבור ההפקה, כולל שבועיים שהוקדשו לצילומים שלא ניתן היה להשלים קודם לכן בגלל בעיות בזמינות השחקנים, וסצנות נוספים שלא צולמו בעקבות עיכובים הקשורים למגפת הקורונה במהלך תקופת הצילומים המקורית. קמברבאץ' אישר כי הצילומים המחודשים שימשו לעיבוד הסצנות שכבר צולמו, תוך צילום חלקים שלא התאפשר לצלמם [במהלך תקופת הצילומים המקורית] בגלל ענייני לוגיסטיקה. בשלב מאוחר יותר, דווח כי הצילומים המחודשים יאפשר לסרט "לכייף יותר עם הרב-יקום" על ידי הוספת עוד הופעות אורח ומשתנים נוספים של דמויות מבוססות, בדומה ל"אין דרך הביתה" ולעונתה הראשונה של "לוקי". הטיזר-טריילר של הסרט הופץ בשלהי דצמבר ואישר את מעורבותו של מייקל סטולברג, ששב לגלם את דמותו של ניקודמוס ווסט, מהסרט הקודם, וכי קמברבאץ' יגלם מספר משתנים של סטריינג' במהלך הסרט. הצילומים המחודשים נערכו במהלך השבוע של 13 בדצמבר, נמשכו בתחילת ינואר 2022, והסתיימו ב-8 בינואר. בשלהי ינואר, ריימי ערך קטע מהסרט עבור הקרנת המבחן, והצהיר כי קיים פוטנציאל לצילומים נוספים אם יהיה צורך בהבהרות עלילתיות או שיפור הסצנות.
בפברואר 2022, נודע כי פטריק סטיוארט, שגילם את דמותו של צ'ארלס אקסבייר / פרופסור אקס בסדרת סרטי "אקס מן", יופיע בתפקיד שטרם פורסם; אם כי על פי השמועות היה מדובר בדמותו של פרופסור אקס. כרזת הטיזר, שהופצה במקביל, רמזה על מעורבותה של קפטן קרטר, דמות שהוצגה בסדרה המונפשת "מה אם...?". סטיוארט אישר זמן קצר לאחר מכן שהוא מופיע בסרט, לאחר שהכחיש בעבר שהקול שנשמע בטריילר שייך לו. פאלמר הצהיר כי אף על פי שהצופים "אולי שמעו משהו מוכר, אין פירוש הדבר שזה מישהו שראו בעבר". הטריילר גם חשף שטופו ורסניווירו ישוב לגלם את דמותו של האמיר מהסרט הקודם וכי בסרט יופיע ישות הדומה לדמותו של הנבל שומה-גוראת', לו ניתן השם "גרגנטוס", שמקורו בדמות קומיקס אחרת, מכיוון שהזכויות על השם "שומה-גוראת' היו תפוסות. פאלמר הזהיר את קהל הצופים מלהניח על פי הטריילר כי האילומינטי – ארגון סודי מחוברות הקומיקס בה אקסבייר היה מעורב – תופיע בסרט, וציינה שאם אולפני מארוול יציגו את הארגון, הם יהיו "יותר מבוססי-היקום הקולנועי" מאשר עיבוד ישיר; במרץ 2022, אושר רשמית כי ארגון האילומיניטי מופיע בסרט. עוד נמסר כי קמברבאץ' השתתף בצילומים מחודשים נוספים בבריטניה עד ל-13 במרץ, וכי הישות הקוסמית בית הדין החי מופיעה בקצרה במהלך הסרט.
מוזיקה
באוקטובר 2019, אושר שהמלחין מייקל ג'אקינו ילחין את המוזיקה עבור הסרט, לאחר שהלחין את המוזיקה גם לסרט הקודם. עם זאת, בפברואר 2021, לאחר שאושר כי על בימוי הסרט יהיה אמון ריימי, אושר שהמלחין דני אלפמן יחליף את ג'אקינו וילחין במקומו את המוזיקה. אלפמן הצהיר שהוא יעשה שימוש בנעימת הנושא של "דוקטור סטריינג'" מאת ג'אקינו באופן דומה לאופן שבו השתמש בנעימה של אלן סילבסטרי בסרט "הנוקמים" כשעבד על "הנוקמים: עידן אולטרון". בפברואר 2021, אלפמן החל לעבוד על מוזיקה עבור הצילומים, אך לא התחיל לעבוד על המוזיקה עבור גרסת הסרט הסופית במשך מספר חודשים. בינואר 2022, אלפמן גילה שהוא עובד על השלמת הפרטיטורה, שכללה ניצוח על תזמורת באולפני "Abbey Road" שבלונדון, יחד עם משתף הפעולה הקבוע שלו, סטיב ברטק, דרך הזום. מלבד מנעימת הנושא שנכתבה על ידי ג'אקינו, הסאונדטארק כולל גם את נעימות הנושא של "וונדה-ויז'ן" שנכתבו על ידי רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז, של הסדרה המונפשת "אקס-מן: סדרת האנימציה" משנות ה-90, ואת הנעימה "Captain America March" מאת סילבסטרי מהסרט "קפטן אמריקה". האלבום המלא הופץ ב-4 במאי 2022.
שיווק
הטיזר-טריילר הראשון של הסרט הוקרן לראשונה לאחר כתוביות הסיום של הסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה", לפני שהופץ ברשת ב-22 בדצמבר 2021. מאט ווב מיטוביץ' מ-"TVLine", כינה את הטיזר "מסעיר ומרגש" וציין את סופו, שחשף משתנה של סטריינג', באמונה שמדובר בדמותו של דוקטור סטריינג' העליון, משתנה של הדמות שהוצגה בסדרה "מה אם...?". אלכס וולץ' מהאתר "Inverse", ציין שמדובר ב"טיזר פסיכדלי והולם, מלא בגילויים ורגעים מהנים שאמורים להשאיר את מעריצי מארוול המומים", והציע שהסרט יקשר יחד "רבים מהחוטים שנותרו תלויים" מ"אין דרך הביתה", "וונדה-ויז'ן", והעונות הראשונות של "לוקי" ו"מה אם...?". באתר "Decider", צוין כי הסרט הוא "תולדה ישירה" של הסדרה "מה אם...?", דבר ה"הופך את סדרת האנימציה להרבה יותר חשובה ממה שמעריצי מארוול אולי הבינו במקור". כמו כן, בדצמבר, רכישת המרצ'נדייז החלה להיות זמינה עם חשיפת בובות "מארוול לג'נדס" המבוססות על הסרט.
טיזר-טריילר נוסף שודר במהלך משחק הסופרבול LVI ב-13 בפברואר 2022, והטריילר המלא הופץ לאחריו לראשונה ברשת. מהאתר "Gizmodo", הדגישו כיצד הטריילר המשיך את גישתו של הסרט הראשון לממדים חלופיים תוך הוספת עוד מרכיבי אימה, והביעו התרגשות מהופעתה הקצרה של אמריקה צ'אבז, בעוד שבמאמר נגד צוין כי בהשוואה לטיזר, הטריילר "העלה את ההימור באופן אקספוננציאלי עם כל מיני תפניות ואימג'ים פרועים". באתר "אנטרטיינמנט ויקלי" צוין כי לטריילר הייתה תחושה "פסיכדלית" וכי "נראה שיש לו יותר במשותף עם סרטי האימה האייקונים של ריימי". באתר "The Verge", צוין כי הטריילר עשה עבודה טובה יותר בהעברת פרטי עלילת הסרט מאשר הטיזר, וכי הסרט יהיה "שיא כל הצרות שבתמונה הגדולה" שעליהם נרמז ב"וונדה-ויז'ן" ו"לוקי". פרשנים רבים ציינו את חשיפת מעורבותו של פטריק סטיוארט בטריילר וכיוצא בכך את האפשרות כי הוא ישוב לגלם את דמותו של צ'ארלס אקסבייר / פרופסור אקס, מה שהוביל לספקולציות כי הסרט יציג את גרסת היקום הקולנועי לארגון האילומינטי. באתר "RelishMix" דווח כי לטריילר היו 93.12 מיליון צפיות תוך 24 שעות בפייסבוק, טוויטר, יוטיוב ואינסטגרם, ועלה למקום הראשון מבין כל הטריילרים ששודרו במהלך הסופרבול על פי המדדים שלהם. אולפני דיסני דיווחה על 143 מיליון צפיות מקוונות בטוויטר, פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב, טיקטוק, סנאפצ'ט וחיפושי גוגל, ו-55 מיליון צפיות בשידור. במרץ 2022, נחשפו לראשונה בובות ה-Funko Pop המבוססות על הסרט. באפריל, חברת "פרוקטר אנד גמבל" שיווקה פרסומת לקידום הסרט וחומרי ניקוי של "Tide" בהשתתפות וונג והגלימה של דוקטור סטריינג'. בשלהי אפריל, סצנת הפתיחה של הסרט הוצגה במהלך כנס ה-CinemaCon. ב-29 באפריל, שודרו שלושה פרקים מהסדרה "Marvel Studios: Legends" העוסקים בעברם של דוקטור סטריינג', וונג ומכשפת השני. ב-3 במאי, שמונה וי-טיוברים מ-Hololive Production קידמו את הסרט באירוע קדם-בכורה מיוחד ביוטיוב.
הפצה
הסרט עלה לאקרנים לראשונה בתיאטרון דולבי שבהוליווד ב-2 במאי 2022. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-5 במאי ובארצות הברית, ב-6 במאי. הסרט עלה לאקרנים בפורמטי 4DX ,RealD 3D ,IMAX ,Dolby Cinema ,ScreenX ו-Superscreen. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-7 במאי 2021, אך נדחה ל-5 בנובמבר 2021, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, לפני שנדחה שוב ל-25 במרץ 2022, לאחר שסרטי סוני ייעדו את תאריך עלייתו של "ספיידרמן: אין דרך הביתה" לנובמבר 2021. באוקטובר 2021, נמסר כי הסרט יעלה לאקרנים במאי 2022. הסרט הוא חלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
באפריל 2022, אושר על ידי ה"הוליווד ריפורטר" כי הסרט לא יופץ בערב הסעודית עקב דמותה של אמריקה צ'אבז, שמזוהה כלסבית בחוברות הקומיקס. נוואף אלסאבן, המפקח הכללי של סעודיה לסיווג בקולנוע, הצהיר כי הסרט לא נאסר להקרנה במדינה, אך חשף שאולפני דיסני "מסרבים" להיעתר לבקשתם לקצץ כ-12 שניות מסצנה שבה צ'אבז מתייחס לשתי אמהותיה. הסרט התעתד לעלות לאקרנים במספר מדינות במפרץ הפרסי ב-5 במאי, לפני שאופציית המכירה המוקדמת בוטלה באתרי בתי הקולנוע בסעודיה, כווית וקטר. עם זאת, כרטיסים לסרט עדיין היו זמינים באיחוד האמירויות הערביות, עובדה לפיה קבעה "הוליווד ריפורטר" כי הדבר מהווה אינדיקציה לכך שהסרט יעלה לאקרנים בתחומיה. בנוסף, תאגיד IMAX אישר כי הסרט לא יופץ במצרים. קמברבאץ' הביע את אכזבתו מהחלטות המדינות הערביות שלא להפיץ את הסרט. ב"דדליין הוליווד" אף דווח כי לא סביר שהסרט יעלה לאקרנים בסין לאחר שהבחינה בקשר עמום בסרט ל"אפוק טיימס", עיתון המתנגד למפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס). הסרט הוגש לביקורת לגורמים רשמיים בסין עד אז.
בקופות
הסרט גרף 27.2 מיליון דולר מ-20 שווקים ביום הפתיחה שלו, ובכך התעלה על יום הפתיחה של "דוקטור סטריינג'" ב-153% ושל "באטמן" ב-210%, אך עדיין ניצב בפיגור של 4% מ"ספיידרמן: אין דרך הביתה". ביחס להקרנות בתקופת המגפה, לסרט היה יום הפתיחה הטוב ביותר בפיליפינים ובתאילנד, בשניהם הסרט גרף 1.2 מיליון דולר, והיה ליום הפתיחה השני הטוב ביותר במקסיקו (8 מיליון דולר), אוסטרליה (4 מיליון דולר), צרפת (3 מיליון דולר), איטליה (2.2 מיליון דולר), גרמניה (1.8 מיליון דולר), ברזיל (5.1 מיליון דולר), הונג קונג, וייטנאם, איחוד האמירויות הערביות, ישראל, צ'כיה, פורטוגל, יוון, קרואטיה, סלובניה ובוסניה. ביפן, לסרט היה יום הפתיחה השני ברווחיותו במהלך המגפה, והפך לבכורה השלישית הטובה ביותר עבור כל סרט מארוול במדינה, אחרי "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה". אולפני וולט דיסני החזיקה בשיא של יום הפתיחה השנייה ברווחיותה בדרום קוריאה, אחרי "הנוקמים: סוף המשחק". במלזיה, הסרט גרף 1.6 מיליון דולר ביום הפתיחה שלו והפך לשני ברווחיותו בתולדות המדינה. הסרט גרף 6 מיליון דולר ביום הפתיחה שלו בבריטניה, והפך לשלישי ברווחיותו במהלך המגפה ולהקרנת הבכורה הגדולה ביותר של 2022. מלבד שיאי יום הפתיחה, הסרט גרף 10.3 מיליון דולר מהקרנות טרום-הבכורה שערך באמריקה הלטינית. נכון ל-3 ביוני 2022, השווקים הגדולים של הסרט הם קוריאה הדרומית (49 מיליון דולר), בריטניה (47.9 מיליון דולר), מקסיקו (38.7 מיליון דולר), ברזיל (31.4 מיליון דולר), אוסטרליה (24.8 מיליון דולר), גרמניה (21.1 מיליון דולר), צרפת (20.8 מיליון דולר), אינדונזיה (20.5 מיליון דולר) והודו (20.1 מיליון דולר).
באפריל 2022, הסרט רשם את שיא מכירת הכרטיסים מראש הגבוהה ביותר דרך האתר "Fandango" מאז מכירת הכרטיסים עבור "אין דרך הביתה". בנוסף, האתר "Boxoffice Pro" העריך שהסרט יגרוף בין 190–210 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה בסוף השבוע הפותח שלו, עם ברוטו מקומי כולל של 450–560 מיליון דולר. עד שבוע עלייתו לאקרנים, הוערך כי הסרט יגרוף 160–180 מיליון דולר מ-4,400 בתי קולנוע.
תגובת הקהל
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה לציון 74% על בסיס 450 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.5/10. הקונצנזוס של האתר כתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסרט זכה לציון 62/100 על בסיס 59 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב". צופים שנשאלו על ידי האתר "CinemaScore", העניקו לסרט ציון ממוצע של "B+", בעוד שהאתר "PostTrak" דיווחה ש-82% מהצופים נתנו לו ציון חיובי, וש-69% מתוכם הצהירו שאכן ימליצו עליו לאחרים.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
המשבר הכלכלי באיסלנד (2008)
המשבר הכלכלי באיסלנד בשנת 2008 הוא סדרה של בעיות מתמשכות בכלכלתה ובמערכת הבנקאות של איסלנד, על רקע המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. כל שלושת הבנקים הגדולים באיסלנד הולאמו בעקבות המשבר. בפרסומים שונים נאמר שאיסלנד הייתה על סף שמיטת חובות.
הרקע לפרוץ המשבר
שגשוגה הכלכלי של איסלנד החל בשלהי שנות ה-90 עם יישומן של רפורמות כלכליות במדינה על רקע החדרת מדיניות של שוק חופשי, ובמשך עשר שנים היה שיעור הצמיחה הכלכלית באיסלנד מן המהירים באירופה. הכנסות הציבור, שהיו מבוססות על דגה ושוק מניות המבוסס על פנסיה יציבה, איפשרו השקעות איסלנדיות תוך נטילת אשראי בינלאומי. עיקר ההשקעות האיסלנדיות היו בשוקי בריטניה ודנמרק. הבנקים האיסלנדיים היו מגדולי המשקיעים בשווקים אלה, כך בין השאר נרכשו בבריטניה רשתות חנויות אופנה ומזון, חברות ברוקרים ואף קבוצת הכדורגל וסטהאם יונייטד, תוך שהם לווים לצורך כך כספים, בזכות הריבית הגבוהה שהציעו, ונכנסים לחובות כבדים. עקב מדיניות זו הגיע היקף החוב החיצוני של איסלנד בשנת 2008 לשיעור 97 מיליארד דולר, פי חמישה מן התוצר המקומי הגולמי. באותה שעה הסתכמו יתרות מטבע החוץ של הבנק המרכזי של איסלנד רק ב-2.5 מיליארד אירו.
עם פרוץ משבר הסאבפריים בארצות הברית, החלו קרנות גידור בריטיות מהמרות במכשירים פיננסיים משוכללים כנגד הבנקים האיסלנדיים, אף שהבנקים האיסלנדיים לא היו חשופים למשבר זה באופן ישיר. הנחת הקרנות הייתה כי לנוכח החוב החיצוני האדיר של הבנקים האיסלנדיים מחד, ולנוכח יתרות מטבע החוץ הזעומות של הבנק המרכזי של איסלנד מנגד, צפויה התמוטטות של אחד משלושת הבנקים האיסלנדיים הגדולים. מדיניות השקעות זו של קרנות הגידור הבריטיות הביאה בשלב ראשון לצניחת שער הכתר האיסלנדי ב-30% ולפניית הבנק המרכזי של איסלנד בבקשה לסיוע חירום של 1.5 מיליארד אירו מן הבנקים של נורווגיה, שוודיה ודנמרק. התפתחויות אלה בישרו את פרוץ המשבר במלוא היקפו.
הכתר האיסלנדי
בשנת 2008 חל פיחות של כ-50% בכתר האיסלנדי לעומת האירו, ואיסלנד ידעה אינפלציה בשיעור של 14%. הבנק המרכזי העלה את שיעור הריבית השנתית עד לרמה של 15.5% בניסיון להתמודד עם האינפלציה הגואה והפיחות בשער הכתר. פיחות זה בשער המטבע הטיל לחץ כבד על הבנקים באיסלנד, אשר תלויים במידה רבה בחוב החיצוני של המדינה.
ביום רביעי בלילה, 8 באוקטובר 2008, נטש הבנק המרכזי של איסלנד את ניסיונותיו לתמוך בכתר האיסלנדי המידרדר, לאחר שניסה לייצב את המטבע בשער של 131 כתרים לאירו ביום שני, 6 באוקטובר. למחרת נפל שער הכתר ל-340 כתרים לאירו, ואז הפסיקה הממשלה את המסחר במטבע זר.
מערכת הבנקאות
ביום ה-29 בספטמבר 2008 הולאם בנק גליטניר, השלישי בגודלו במדינה, כאשר 75% ממניותיו נרכשו על ידי המדינה במחיר של 600 מיליון אירו. בעת המהלך לרכישת הבנק הכריזה ממשלת איסלנד כי אין בכוונתה להחזיק בשליטה בבנק לאורך זמן, וכי היא מצפה כי הבנק ימשיך לשרת את לקוחותיו באופן רגיל. על פי הודעת הממשלה, הבנק היה נאלץ לחדול מלהתקיים בתוך שבועות אחדים לולא הייתה ממשלת איסלנד מתערבת ומזרימה לו כספים.
ב-7 באוקטובר 2008 הלאימה ממשלת איסלנד, באמצעות הרשות הפיננסית המפקחת של איסלנד, את בנק לנדסבנקי (Landsbanki), הבנק השני בגודלו באיסלנד, מכוח חקיקת חירום בפרלמנט האיסלנדי. על פי הערכות היו בבנק למעלה מ-200,000 חשבונות של יחידים וארגונים בריטיים, אשר הוקפאו מיד עם הלאמת הבנק. הודעה שפורסמה מטעם הרשות הפיננסית המפקחת קבעה כי כל סניפיו המקומיים של הבנק, מכונות הכספומט ושרותי הבנקאות באינטרנט ימשיכו לפעול באופן רגיל, וכי כל הפיקדונות המקומיים (להבדיל מפיקדונות זרים) מובטחים באופן מלא.
ב-9 באוקטובר 2008 הלאימה ממשלת איסלנד באמצעות הרשות הפיננסית המפקחת את הבנק הגדול במדינה, בנק קאופתינג, לאחר שכל מועצת המנהלים של הבנק התפטרה. צעד זה נעשה מיד לאחר שממשלת בריטניה תפסה שליטה על פעולות הבנק בבריטניה, אשר נעשו באמצעות מותג הבנקאות באינטרנט של הבנק "קאופתינג אדג'" (Kaupthing Edge). בנק קאופתינג, באמצעות שרותי הבנקאות באינטרנט, ניהל בבריטניה כ-160,000 חשבונות פיקדון ובהם למעלה מ-2.5 מיליארד ליש"ט.
ב-9 באוקטובר אף הפסיקה ממשלת איסלנד למשך יומיים את כל המסחר בבורסה האיסלנדית לניירות ערך בניסיון למנוע המשך התפשטות החרדה בשווקים הפיננסים של המדינה "עקב תנאי שוק חריגים". ב-14 באוקטובר נפתחה מחדש הבורסה ברייקיאוויק, ומדד המניות המובילות נפל בשיעור 76% ביום מסחר בודד.
השפעות נוספות של המשבר באיסלנד
השפעותיו של המשבר הכלכלי באיסלנד על חיי המסחר והאזרחים מרחיקות לכת בגלל היחס שבין גודלם האדיר של הבנקים שקרסו לעומת מספר תושביה וכלכלתה של איסלנד. בנק לנדסבנקי אשר קרס יאורגן מחדש כבנק ממשלתי בשם "לנדסבנקי החדש" (איסלנדית: Nýi Landsbanki). ברה-ארגון יקוצצו כ-500 משרות ממצבת העובדים של הבנק אשר עמדה על 1,500 משרות. השינוי יביא לעלייה משמעותית בשיעור האבטלה באיסלנד, לאור העובדה כי בחודש אוגוסט 2008 נרשמו בה רק 2,136 מבקשי עבודה והיו רק 495 משרות פנויות.
גם חברות איסלנדיות שאינן בענף הבנקאות הושפעו מידית מן המשבר. מיד לאחר פרוץ המשבר נרשמה ירידה חדה בביקוש לטיסות פנים בחברת התעופה האיסלנדית אייסלנדאייר. אולם דובר חברת התעופה טען כי החברה מקווה לעלייה בתנועת הנוסעים הבינלאומית, הודות להיחלשות הכתר האיסלנדי. כמו כן, אחד מעיתוני הבוקר של איסלנד, Morgunblaðið, הודיע כי יקצץ משרות ויפסיק את פרסום העיתון 24 stubsir. כתוצאה מכך יאבדו כ-20 משרות.
המשבר הכלכלי אף הביא לאגירת מזון של התושבים באיסלנד עקב חשש שלהם מאי יכולת של המדינה לייבא מזון.
חשבונות זרים בבנקים איסלנדיים
ב-9 באוקטובר 2008, עם התפתחות המשבר הכלכלי באיסלנד, הסתבר כי למעלה מ-760 מיליון ליש"ט במזומן של רשויות מקומיות בבריטניה מופקדים בחשבונות בבנקים איסלנדיים. נציגי הרשויות פנו למשרד האוצר הבריטי במאמץ להבטיח כי ממשלת בריטניה תבטיח פיקדונות אלה בדומה לדרך שבה הודיע כי הממשלה תבטיח את פיקדונותיהם של אזרחי בריטניה בעלי חשבונות פרטיים בבנקים האיסלנדיים שהולאמו. התאחדות השלטון המקומי הבריטי הודיעה לציבור כי אין סכנה לפגיעה בשירותים הציבוריים עקב משבר נזילות ברשויות המקומיות. מבין הרשויות המקומיות הבריטיות, זו של מחוז קנט היא בעלת הפיקדון הגדול ביותר בבנקים איסלנדיים, בגובה של כ-50 מיליון ליש"ט. רשות התחבורה הממשלתית של לונדון (Transport for London), האחראית לתאום וניהול שרותי התחבורה הציבורית בלונדון, הפקידה 40 מיליון ליש"ט בבנקים באיסלנד. בין הארגונים הנוספים להם חשבונות באיסלנד נמצאים עמותות צדקה ואוניברסיטאות. ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון גינה את סירובה של איסלנד להבטיח את הפיקדונות של לקוחות בריטיים בבנקים איסלנדיים וכינה את ההחלטה "בלתי מקובלת לחלוטין... ולמעשה בלתי חוקית" וכי הפיקוח על הבנקים באיסלנד כשל בחובתו "לא רק כלפי אזרחי איסלנד, אלא אף כלפי אזרחי בריטניה."
ב-11 באוקטובר הוכרז על השגת הסכם בין ממשלות איסלנד והולנד על גורל חסכונותיהם של כ-120,000 אזרחים הולנדיים בבנקים איסלנדיים, בעיקר בבנק איססייב שהיה בבעלות בנק לנדסבנקי. על פי ההסכם תשיב ממשלת איסלנד לחוסכים סכום מרבי של 20,887 אירו בכל חשבון חיסכון, מתוך כספים שתלווה מן הממשלה ההולנדית. על פי הערכות הסכום הכולל של חסכונות אזרחים הולנדיים בבנק האיסלנדי הוא כ-1.7 מיליארד אירו.
התמודדות עם המשבר
הבנקים האיסלנדים, שהיו חייבים לנושיהם כ-85 מיליארד אירו, פוצלו ליחידות מקומיות, בנקים חדשים שאפשרו למערכת הפיננסית להמשיך להתנהל, ואילו ההתחייבויות החיצוניות שלהם, בבריטניה ובסקנדינביה, נשארו במסגרת הבנקים המקוריים פושטי הרגל.
בדצמבר 2010 ממשלות בריטניה ואיסלנד הגיעו להסכם בנוגע להחזר הלוואה בסך 2.3 מיליארד ליש"ט שמשרד האוצר הבריטי העניק לאיסלנד בזמן המשבר. ההלוואה ניתנה לאיסלנד על מנת להבטיח את השבת פקדונות הלקוחות הבריטים בבנק המקוון אייס-סייב (Icesave) שקרס לאחר התמוטטות ליהמן ברדרס ב-2008.
השלכות פוליטיות
הציבור האיסלנדי ראה במפלגת השלטון, "מפלגת העצמאות" הימנית אחראית לקריסת הכלכלה. המשבר גרר הפגנות סוערות, שהובילו לנפילת הממשלה ומינוי ממשלת מעבר בפברואר 2009. בבחירות שנערכו ב-25 באפריל התחולל מהפך שלטוני והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בראשות יוהאנה סיגורדארדוטיר, עלתה לשלטון לראשונה בתולדותיה, בשותפות עם מפלגת הירוקים.
ב-6 במרץ 2010 נערך משאל עם על הצעת החוק לפיה ישולמו למשקיעים בריטים והולנדים 5.3 מיליארד דולר שהפסידו משקיעים אלה בקריסת הבנקים האיסלנדים (3.5 מיליארד לבריטניה ו-1.8 מיליארד דולר להולנד). 93% מהמצביעים התנגדו להסכם.
אלפרד וליש
אלפרד וליש ואגווצ'אי (תואר אצולה) (בהונגרית: Wellisch Alfréd; פשט, 6 במאי 1854 – בודפשט, 16 בדצמבר 1941) היה אדריכל יהודי-הונגרי, המתכנן של מאות בתי דירות בבודפשט, אביו של האדריכל אנדור וליש (שינה את שמו לאנדור וצ'אי).
ביוגרפיה
וליש נולד במשפחה יהודית בפשט כבנו של נתן וליש. עד 1876 למד בקרלסרוהה ואחר כך בווינה אצל תיאופילוס הנס ובסוף בפריז בבית הספר לאמנויות יפות. אז התיישב בבודפשט בשנת 1881, שם גם פתח את משרדו. בין השנים 1881–1992 היה חבר בתא הבונים החופשיים אטווש, ואחר כך היה חבר מייסד של תא הבונים החופשיים "הרפורמה", ממנו פרש בשנת 1896. כאדריכל הוא קיבל הזמנות רבות, תכנן את מטה מכרה הפחם שלגוטריאן ברחוב אראן יאנוש, את הגימנסיה הראשית ברחוב טוואסמזה, את בית היתומים היהודי לבנים בפאשור וכן וילות רבות. (על פי הלקסיקון יהודי הונגרי הוא תכנן יותר מ-200 בנייני דירות. הוא היה גם חבר במועצה הלאומית לבנייה ציבורית, ייסד מספר קרנות צדקה ותרבות, כמו פרס וליש לזוכי מכרזים שהוענק על ידי אגודת האדריכלים ההונגרית מדי שנה מאז 1903 לסטודנטים באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה וכן לחברים הנספחים באגודה. כהכרה בעבודתו כאדריכל, כפטרון וכנדבן וכן עבור עבודתו כחבר המועצה המרכזית הלאומית לבנייה ציבורית, הוענק לו בשנת 1910 תואר אצולה (אבירות). ב-28 במאי הוא קיבל את האצולה ההונגרית עם היתר להוספת השם ואגווצ'אי (שפירושו מִוואגווצ'ה). הוא נפטר ב-16 בדצמבר 1941 בבודפשט.
אשתו הייתה וילמה אולמן בארניהווארי (1861–1945); בנם כאמור האדריכל אנדור ווליש (1887–1956).
תמר פלג שריק
ביוגרפיה
נולדה ב-2 ביוני 1926 בפינסק (פולין באותה עת) למשפחה מבוססת, ללידיה אונקובסקיה, רוסיה שהתגיירה, וליעקב אליאסברג, יהודי. לאחר כיבוש מזרח פולין על ידי ברית המועצות בשנת 1939 הוגלו בני המשפחה לסובחוז מין בולאק בקזחסטן. בעקבות פלישת גרמניה לברית המועצות בשנת 1941 הוחזרה להם אזרחותם הפולנית והם הורשו לנוע בתחומי המדינה. המשפחה עברה לאזור טשקנט ומשם במסע שאורגן על ידי הצבא הפולני בהקמתו הגיעה לפרס. בשנת 1943 הם הגיעו לפלשתינה-א"י ביחד עם ילדי טהראן.
עשתה בגרות אקסטרנית והתקבלה לאוניברסיטה העברית ללימודי היסטוריה, פסיכולוגיה ופילוסופיה, שהופסקו עם הצהרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, מפני שבהיותה חברת ההגנה התנדבה לשירות מלא בירושלים. שירתה כסמלת סעד ותרבות בגדוד הירושלמי בית חורון, עברה קורס קצינות וסיימה את שירותה הצבאי כקצינת ח"ן במחוז הנגב.
במאי 1949 שוחררה מצה"ל בדרגת סגן משנה וקיבלה את אות ירושלים.
היא חזרה ללימודי תואר שני באוניברסיטה וסיימה אותם בהצלחה. לאחר שהוענקה לה מלגה מטעם ממשלת צרפת, למדה שנה בפריז, שבה לישראל והשתלבה כבר בתור אם כמורה במערכת החינוך. תחילה בבתי ספר לחינוך מיוחד, ובהכשרת מורים. בראשית שנות השבעים שימשה מורה לפסיכולוגיה ופילוסופיה של החינוך, דקאן הסטודנטים וסגנית המנהל במדרשה לאמנות בהנהלתו של רן שחורי.
לתמר פלג שריק שלושה ילדים ושני נכדים. ילדיה : אורנה ועו"ד דניאל פלג - ילדיו של אלי פלג, מי שהיה חבר מק"י ומזכיר תנועת ישראל ברית המועצות; ועו"ד איה שריק, בתו של יוסף שריק, מי שהיה סופר, עיתונאי ומבקר קולנוע בעיתון הארץ. ונכדיה : יותם פלג, בנו של דניאל וזורה דה-ווס בתה של אורנה.
פעילות למען זכויות פלסטינים
בשנת 1981 החלה ללמוד משפטים בלימודי ערב בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, תוך כדי עבודה במדרשה לאמנות. עם סיום לימודיה בשנת 1985 התמחתה אצל עו"ד אביגדור פלדמן ועו"ד מאיר לם ולאחר קבלת רישיון עריכת דין התקבלה באוקטובר 1987 לעבודה באגודה לזכויות האזרח. כשפרצה האינתיפאדה החמירו הפגיעות בזכויות הפלסטינים תושבי השטחים הכבושים וכן גברה נכונותם של הנפגעים לקבל סיוע, בין היתר סיוע משפטי, מידי ישראלים. עבור פלג שריק הייתה זאת ההזדמנות המיוחלת לעבודה משותפת עם פלסטינים. ביחד עם ארגוני זכויות אדם פלסטינים בעזה וגם בגדה היא השתלבה בהגנה על זכויות כלואים פלסטינים, בייצוג עצירים מנהליים שהוחזקו בכלא קציעות, במאבק נגד עינויים בחקירות השב"כ וכן בהגנה על זכויות התושבים שדיכויים בחיי היום יום הלך וגבר. את עבודתה אפיינו שיתוף פעולה, יחסי אמון וידידות עם פעילים פלסטינים, אשר ייצגה ועם עורכי דין, שעם חלקם נמשך הקשר עד היום. הסכמי אוסלו, אשר הביאו לידי הפרדה בין ישראלים לפלסטינים, השפיעו בהדרגה גם על עבודתה של פלג שריק. החל שנת 2002 נבצר ממנה להגיע לעזה. בעקבות חילוקי דעות בדבר ההיקף והאופי של עבודת זכויות האדם בשטחים, באה לסיומה, בשנת 1995, עבודתה באגודה לזכויות האזרח.
במשך שנה עבדה בפרויקט משותף ישראלי-פלסטיני של ארגון Defense for Children International שמושבו ברמאללה. במסגרת הפרויקט היא ייצגה קטינים פלסטינים בבתי המשפט הצבאיים ובוועדות השחרורים ממאסר. בשנים 1997–2012 עבדה במוקד להגנת הפרט בפרויקט זכויות כלואים וייצוג עצירים מינהליים.
פעלה לשחרור לבנונים שהיו כלואים בכלא אל-ח'יאם בדרום לבנון שבשליטת ישראל. דרך ידידים, פעילי זכויות אדם בלונדון קיבלה ייפוי כוח ממשפחות של אסירים, זאת חרף האיסור בדין הלבנוני לבוא בקשר עם ישראלים באשר הם. בקשתה לבקרם בכלא סורבה על אף היותו בשליטה ישראלית. היא יזמה הקמת ועד עורכי דין צרפתים–ישראלים על מנת לאפשר למשפחות של כלואים באל-ח'יאם לקבל סיוע משפטי מידי עורכי דין ישראלים בתיווך עורכי דין צרפתים. תמר פלג שריק עבדה בפרויקט זה במשותף עם עורכי הדין לאה צמל, סחר פרנסיס, אביגדור פלדמן, דן יקיר וצבי ריש. הם ייצגו עשרות עצירים. היא ועורכי הדין הישראלים האחרים הגישו עתירות לבג"ץ בשם הכלואים וכן בשם המוקד להגנת הפרט והאגודה לזכויות האזרח בדרישה לשחרורם ממאסר שלא כדין. הם שוחררו עם יציאת צה"ל מלבנון במאי 2000.
בשנים 2005–2007 עסקה פלג שריק גם בייצוג עצורי הכפר בלעין, שתושביו קיימו הפגנות קבועות מדי שבוע נגד גזל אדמותיהם והקמת גדר ההפרדה עליהן.
במסגרת פעילויותיה הגישה עתירות רבות לבג"ץ.
במקביל לכל הפעילויות הללו הוזמנה פלג שריק לכנסים בינלאומיים ברחבי העולם, ביניהם כנס נשים בינלאומי בבלגיה ב-1989, כנס של הארגון האמריקני משמר זכויות האדם וכנסים של הפדרציה הבינלאומית לזכויות האדם (FIDH) שמושבה בפריז ושל אמנסטי אינטרנשיונל וסניפיו. פעמים רבות הוזמנה להרצאות בישראל ובשאר העולם על המשפט בשטחים הכבושים, תנאי החזקתם של פלסטינים בבתי הכלא הישראלים והמעצרים המינהליים בשטחים. בין היתר הייתה מרצה אורחת פעמים אחדות על המשפט בשטחים הכבושים בתוכנית לזכויות אדם של הקליניקה המשפטית באוניברסיטת תל אביב. כמו כן הרצתה בשנת 2008 על מעצרים מינהליים בפני שופטים צבאיים.
הווארד בייקר
הווארד הנרי בייקר הבן (באנגלית: .Howard Henry Baker Jr; 15 בנובמבר 1925 - 26 ביוני 2014) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי שכיהן כסנאטור רפובליקני מטנסי ומנהיג הרוב בסנאט. לאחר מכן שימש בייקר כראש סגל הבית הלבן תחת הנשיא רונלד רייגן. בוושינגטון הבירה נודע בתור "המפייס הגדול", ובייקר נחשב לאחד הסנאטורים המצליחים ביותר מבחינת תיווך ופשרות, חקיקת חוקים ושמירה על נימוסים. בייקר היה שמרני מתון שזכה להערכה רבה על ידי רוב עמיתיו חברי המפלגה הדמוקרטית.
נולד בהאנטסוויל, טנסי. המשיך בקריירה משפטית לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טנסי. אביו, הווארד בייקר האב, ייצג את טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנות החמישים. בבחירות לסנאט ב-1966, הביס בייקר את המושל פרנק קלמנט, והפך לרפובליקני הראשון שייצג את טנסי בסנאט מאז תום תקופת השיקום. לאחר פרישתו של יו סקוט מהסנאט, הפך בייקר למנהיג הרפובליקנים בסנאט, כאשר שימש כמנהיג המיעוט או מנהיג הרוב בסנאט בשנים 1977–1985.
בייקר התמודד למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-1980, אך יצא מהמירוץ לאחר הסדרה הראשונה של הבחירות המקדימות. הוא לא ביקש להיבחר מחדש לסנאט ב-1984. בשנים 1987–1988 כיהן כראש סגל הבית הלבן בעת כהונת הנשיא רייגן. לאחר שעזב את הבית הלבן, עבד כשדלן ויועץ במשרד עורכי דין. הוא שירת גם במועצת המנהלים של "מרכז המדיניות הדו-מפלגתית" וב"שותפות לאמריקה בטוחה". בשנים 2001–2005 היה שגריר ארצות הברית ביפן. אשתו הראשונה, ג'וי, הייתה בתו של מנהיג המיעוט לשעבר בסנאט, אוורט דירקסן. לאחר מותה של ג'וי ב-1993 נישא בייקר לסנאטורית ננסי קאסבאום, בתו של מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות 1936, אלף לנדון.
ראשית חייו
בייקר נולד בהאנטסוויל שבטנסי, לדורה אן (לבית לאד) והווארד בייקר האב.
אביו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1951 עד 1964, כנציג מחוז רפובליקני מסורתי במזרח טנסי. בייקר למד בבית הספר מקלי (McCallie), ולאחר שסיים את לימודיו שם, החל ללמוד באוניברסיטת טולנה שבניו אורלינס, לואיזיאנה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא אומן במתקן חיל הים של ארצות הברית בקמפוס של אוניברסיטת הדרום בסוואני במסגרת תוכנית אימון V-12 של צי ארצות הברית. הוא שירת בצי מ-1943 עד 1946 וסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טנסי בשנת 1949. באותה שנה, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת טנסי והחל לעבוד כעורך דין.
הרוטונדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טנסי נקראת עכשיו על שמו של בייקר. בעודו נושא נאום בתחילת טקס סיום הלימודים של נכדו באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי בג'ונסון סיטי ב-5 במאי 2007, לבייקר הוענק תואר דוקטור לשם כבוד.
בסנאט של ארצות הברית
בייקר החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1964, כאשר הפסיד לדמוקרט הליברלי רוס באס בבחירות לסנאט על מקומו של הסנאטור המנוח אסטס קאפובר. בבחירות לסנאט 1966, הפסיד באס בבחירות המקדימות הדמוקרטיות את מועמדותו לסנאט למושל לשעבר פרנק קלמנט, ובייקר זכה במועמדות הרפובליקנית כאשר ניצח את קנת רוברטס עם 112,617 (75.7%) לעומת 36,043 (24.2%) קולותיו של רוברטס. בייקר זכה בבחירות הכלליות, כשהוא מנצל את כישלונו של קלמנט להמריץ את הבסיס הדמוקרטי.
בבחירות עצמן זכה בייקר ב-55.7% מהקולות. בייקר הפך אז לסנאטור הרפובליקני הראשון מטנסי מאז תקופת השיקום והרפובליקני הראשון שנבחר באופן פופולרי לסנאט ממדינה זו.
בייקר נבחר מחדש ב-1972 ושוב ב-1977, ותקופת כהונתו נמשכה מה-3 בינואר 1967 עד ל-3 בינואר 1985. ב-1969 הוא כבר היה מועמד לתפקיד מנהיג המיעוט בסנאט, שהתפנה עם מותו של חותנו, אוורט דירקסן, אך בייקר הובס ברוב של 19–24 על ידי יו סקוט. בתחילת הקונגרס הבא בשנת 1971, בייקר התמודד שוב לתפקיד זה, והפעם הפסיד לסקוט ברוב של 20-24.
הנשיא ריצ'רד ניקסון ביקש מבייקר ב-1971 למלא אחד משני המושבים הריקים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר שבייקר התמהמה עם ההצעה, שינה ניקסון את דעתו ומינה את ויליאם רנקוויסט במקום זאת.
בשנים 1973–1974 הפך בייקר לחבר המיעוט החשוב ביותר בוועדת הסנאט, בראשותו של הסנאטור סם ארווין, שחקרה את פרשת ווטרגייט. בייקר התפרסם על ששאל, "מה הנשיא ידע? ומתי נודע לו?".
כאשר יו סקוט פרש מהקונגרס של ארצות הברית, נבחר בייקר למנהיג המיעוט בסנאט בשנת 1977 על ידי עמיתיו הרפובליקנים, תוך שהוא מביס את רוברט גריפין, ברוב של 18–19. בייקר מילא שתי תקופות כהונה כמנהיג המיעוט בסנאט (1977-81) ושתי כהונות כמנהיג הרוב בסנאט (1981–1985).
בייקר הוזכר לעיתים תכופות על ידי גורמים פנימיים כמועמד אפשרי לסגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למרוץ של הנשיא המכהן ג'רלד פורד בשנת 1976. על פי מקורות רבים, בייקר היה מועמד מוביל למשרה זו, עד שחשף כי אשתו, ג'וי, הייתה אלכוהוליסטית שהשתקמה. פורד בחר לבסוף בסנאטור מקנזס בוב דול.
בייקר התמודד לנשיאות ארצות הברית ב-1980, אך פרש מהמירוץ למועמדות הרפובליקנית לאחר שהפסיד לג'ורג' הרברט ווקר בוש באספות הבחירה באיווה. טד סטיבנס שימש כמנהיג המיעוט בפועל במהלך מסע הבחירות הראשי שלו.
לאחר הקריירה בסנאט
בייקר לא ביקש להיבחר מחדש לסנאט ב-1984. את מקומו בסנאט ירש חבר הקונגרס הדמוקרטי ולימים סגן הנשיא אל גור.
בשנת 1984 עוטר בייקר במדליית החירות הנשיאותית.
כעדות למיומנותו של בייקר במשא ומתן וכמתווך ישר, מינה אותו הנשיא רונלד רייגן לראש סגל הבית הלבן במהלך כהונתו השנייה (1987–1988). רבים ראו בכך צעד של רייגן לתיקון יחסיו העכורים עם הסנאט, שהידרדרו במקצת בתקופת כהונתו של ראש הסגל הקודם, דונלד ריגן.
בשנים 2001–2005 כיהן כשגריר ארצות הברית ביפן.
ריבוע יחידה
ריבוע יחידה הוא ריבוע שאורך צלעותיו הוא 1. לעיתים המונח ריבוע היחידה מתייחס באופן ספציפי לריבוע במישור האוקלידי שקודקודיו נמצאים בנקודות (0,0), (1,0), (0,1), ו-(1,1).
שטחו של ריבוע היחידה הוא 1 והיקפו 4. אורך האלכסון שלו הוא השורש הריבועי של 2.
Logical volume management
Logical volume management או בקיצור LVM (המונח ניהול נפח אחסון שהוא התרגום לעברית איננו בשימוש) הוא שכבת הפשטה בין כוננים קשיחים (או התקני אחסון אחרים) ומערכות קבצים, צורה זו מחליפה (לפחות חלקית) את מערכת ניהול המחיצות הסטטית הישנה יותר. מנהל האחסון יכול לשרשר מחיצות, לפרוס את הנתונים על כמה מחיצות או לשלב בדרך אחרת את המחיצות לתוך נפח אחסון וירטואלי גדול שניתן לשנות את גודלו או להעבירו, לעיתים (בתלות במערכת ההפעלה וב־LVM עצמו) גם כאשר נמצא בשימוש.
ריבוע יחידה
ריבוע היחידה הוא המכפלה קרטזית של קטע היחידה עם עצמו. הוא המקרה הדו-ממדי של היפרקוביית יחידה.
במישור המרוכב קודקודיו של ריבוע היחידה הם 0, 1, i, ו-1+i.
Logical volume management
השם של הרכיב נקבע על פי השם של רכיב זה ב־HP-UX והוא מעט מטעה כי LVM מורכב משני מרכיבים עיקריים: רמה ניהולית (מנהל) עם ממשק תווי או גרפי, ורכיב בליבת מערכת ההפעלה אשר מכיל את ניהול האחסון בפועל.
LVM מהווה את אחת מהצורות רבות של וירטואליזצית אחסון והוא מיושם כשכבה במחסנית מנהלי ההתקנים במערכת ההפעלה.
בעיקרון אין צורך לשמור תמונה מדויקת של המיפוי מה־PV ל־LV, משום שהפיזור של ה־PV-ים בתוך VG מתבצע באופן אוטומטי על ידי ה־LVM. אולם על מנת לייעל את התנועה של ראשי הכתיבה/קריאה ולקבל ביצועים טובים יותר ביישומים קריטיים ניתן להבטיח שקריאות או כתיבות לדיסק המתרחשות בו זמנית יבוצעו על דיסקים פיזיים שונים. יתר על כן, נהוג בפועל לשלוט על תפוצת הנתונים הפיזית כך ש־LV יהיה מפוזר על פני מספר דיסקים פיזיים ולפיכך ההשפעה של כשל בדיסק תהא מוגבלת. למטרות אלו ה־LVM צריך לתמוך בבדיקה של התפלגות הנתונים על התקן האחסון הפיזי ולתת אפשרות לשנותה.
יתרונות וחסרונות
היתרון העיקרי של LVM על החלוקה המסורתית למחיצות סטטיות הוא הגמישות בשינוי החלוקה של שטח האחסון. ניתן להגדיל את מערכת הקבצים לאחר ההגדרה הראשונית על ידי הוספת נפח אחסון פיזי (דיסקים) שניתן להקצותו לדיסקים הלוגיים (ה־LV-ים) החדשים. בנוסף, מערכת קבצים קיימת יכולה להיות מוגדלת אל השטח הזמין החדש, אך לא כל מערכות הקבצים תומכות בכך ללא בעיות, אם בכלל. תחת מרבית מערכות ההפעלה, את ההגדלה של LV ושל מערכת הקבצים ניתן לבצע בזמן הפעילות, מבלי שהיישומים יהיו מושפעים מההגדלה. גם הקטנת השטח של מערכת קבצים היא אפשרית אולם לרוב מסובכת יותר.
לעומת זאת היתרונות העיקריים של חלוקה סטטית למחיצות הם פשטות הניהול (יש הרבה פחות אופציות) ולכן לעיתים גם מהירות רבה יותר, כמו כן החלוקה הסטטית מאפשרת לבצע אתחול של כמה מערכות הפעלה ממספר מחיצות על אותו דיסק, מה שלא נתמך על ידי ה־LVM הנפוצים.
ארכיטקטורה
רוב מימושי מנהלי אחסון משתמשים באותו העיצוב הבסיסי. העיצוב מתחיל מדיסקים פיזיים (PV-ים), אשר יכולים להיות דיסקים קשיחים, מחיצות בדיסק הקשיח, או LUN-ים שבהתקן אחסון חיצוני (לרוב ב־SAN). ההתייחסות ל־PV-ים היא כאל רצפים של גושים המכונים מקטעים פיזיים (physical extents - PEs). בכמה מנהלי אחסון (כגון אלו של HP-UX ולינוקס) כל ה־PE-ים חייבים להיות בגודל אחיד; באחרים (כגון VxVM) גודלם יכול להשתנות וניתן אף לפצלם ולמזגם.
בדרך כלל, PE-ים פשוט ממופים, אחד אל אחד, אל מקטעים לוגיים (Logical extents - LEs). כאשר מופעל שיקוף, PE-ים מרובים ממופים אל כל LE. PE-ים אלו יוצרים VG פיזי (physical volume group - PVG) שהוא קבוצה של PV-ים באותו גודל שפועלת בדומה לדיסקים קשיחים במערך RAID1.PVG-ים בדרך כלל מוגדרים כך שהם נשמרים על דיסקים שונים (ולעיתים אף על מערכי SAN שונים) או על אפיקי נתונים שונים עבור יתירות מקסימלית.
קבוצה של LE-ים מרכיבה VG (volume group). דיסקים לוגיים או LV-ים (Logical volumes) נוצרים על ידי מחיצות דיסק וירטואלי המכילות שרשור של ה־LE-ים. ה־LV-ים משמשים כהתקני בלוקים בסיסיים, כמו מחיצות בדיסק והשימושים בהם זהים - כבסיס למערכות קבצים שניתן לבצע לה mount, כקובץ החלפה או ישירות (למשל על ידי מסדי נתונים).
כאשר ה־LV-ים פרוסים על מספר דיסקים, כל אחד מסדרה של LE-ים רצופים מוקצה מ־PV אחר; מצב זה יכול לשפר את הביצועים בקריאה רצופה ארוכה, וזאת בתלות בגודל של ה־LE, בשל שילוב תפוקת הקריאה של PV-ים מרובים.
אפשר להגדיל או לכווץ LV-ים באמצעות שרשור LE-ים או להקטין אותם על ידי החזרת LE-ים למאגר הלא מנוצל. ה־LE-ים בשרשור לא חייבים להיות רציפים, מה שמאפשר ל־LV-ים לגדול מבלי צורך להעביר את המידע על מה שכבר הוקצה. כמה מנהלי אחסון מאפשרים ל־LV-ים לשנות את גודלו בזמן השימוש. שינוי גודל כזה משנה את גודל השטח המכיל אותו ולא בהכרח משנה את גודל מערכת הקבצים שעליו. במקרה כזה מומלץ להשתמש במערכת קבצים שניתן לשנות את גודלה על מנת להתאים את מערכת האחסון שלה בזמן הפעילות מבלי להפריע ליישומים.
לא ניתן לשתף או לחלק PV-ים ו־LV-ים בין VG-ים שונים (אף על פי שכמה מנהלים עשויים לאפשר העברה שלהם בין VG-ים שונים על אותו מחשב). מצב זה מאפשר להעבירם למצב פעיל או לא פעיל ולהעביר VG-ים בין מחשבים, כיחידה ניהולית אחת. תכונות אלו מנוצלות לעיתים קרובות על ידי אשכולות שבדרך כלל משתפים VG-ים שלמים שבהתאם להגדרות האשכול עשויים להיות פעילים או לא פעילים.
ניתן להגדיל VG-ים על ידי קליטת PV-ים חדשים או לכווצם באמצעות הורדת PV-ים, שינוי כזה עשוי להיות כרוך בהזזת LE-ים שכבר הוקצו בתוך PV. רוב המנהלים יכולים לבצע תהליך זה בזמן הפעילות כך שמתאפשר, ללא השבתה של המערכת (אם החומרה הבסיסית תומכת בהחלפה חמה), לשדרג או להחליף את התקני האחסון, לעיתים יכולת זו מתאפשרת גם תוך כדי שימוש בקבצים המוזזים עצמם.
RAID ו־LVM
מנהלי LVM רבים תומכים בארגון של LV-ים כמערכת RAID, כך שניתן להגן על נתונים מפני כשלים בדיסק או להאיץ את הגישה אליהם. באופן כללי, מערכת ההפעלה מיישמת פונקציות ניהול נפוצות, אשר במידה רבה בלתי תלויות בכל מנהל אחסון או בתוכנת ה־RAID (תוכנה המממשת את ה־RAID בלי חומרה נוספת). בתלות במערכת ההפעלה נתמכים בדרך כלל RAID 0 (ללא הגנה מפני כשל בדיסק) ו־RAID1 (שיקוף מידע) ובחלק מהמימושים נתמך גם RAID5 (יתירות באמצעות שמירת זוגיות), תכונה הדורשת משאבי מחשוב משמעותיים. בכמה מערכות (לדוגמה HP-UX ולינוקס), תוכנת ה־RAID ותמיכת ה־LVM ב־RAID הן הרחבות אופציונליות המותקנות וניתנות לשימוש ללא תלות זו בזו (למשל ה־LVM דרוש גם ל־RAID בחומרה). חלק מהיצרנים דורשים רישיון מיוחד, שניתן בדרך כלל עבור RAID1 ו־RAID5 בנפרד. גישה שונה לעניין זה היא השילוב של ZFS ב־Solaris שבה יש שילוב הדוק בין ה־LVM ובין תוכנת ה־RAID.
המשימה של ה־LVM היא מיפוי לוגי של אמצעי אחסון פיזי והשימוש הנפוץ ביותר ב־LVM הוא מיפוי המחיצות למערכות קבצים. ה־LVM לא מייצר זרמי נתונים נוספים, אין לו מנוע ולכן הוא גם לא מציע יתירות ומשום כך יש צורך רק בחישוב מועט. לפיכך, הוא כמעט לא משפיע על הביצועים (אף על פי שיש מערכות LVM ש־RAID משולב 0 בהן כהרחבה). המשימה של מנהלי LVM היא באופן בסיסי להפיץ את זרמי הנתונים של מערכות הקבצים לדיסקים הפיזיים הקשורים אליה (בדומה לפעולת יחידת ניהול זיכרון). וזאת בניגוד למערכת RAID המפיצה אמנם גם את זרמי הנתונים המקוריים, אך גם מייצרת זרמי נתונים נוספים.
תמונות מידע
כמה מנהלים מאפשרים שמירה על תמונות של המידע בזמן מסוים באמצעות מדינות העתקה בזמן כתיבה של כל LE, בשיטה זו, המנהל מעתיק את תוכן ה־LE ממש לפני שהוא נדרס על ידי נתונים חדשים. שיטה זאת שומרת על גרסה ישנה של מידע ב־LV אשר מאוחר יותר יכולה להיות משוחזרת על גבי העותק הנוכחי מהעותק שנעשה בזמן ההעתקה של ה־LV. מרבית תמונות המידע הן לקריאה בלבד, תמונות מידע שהן לקריאה-כתיבה מאפשרות שינוי של המידע ולכן מאפשרות לגרסאות של ה־LV לסטות מהמקור.
רפליקציות
חלק מהמנהלים מסוגלים לבצע גם רפליקציות, מה שמאפשר גיבוי של הנתונים באופן קבוע. למשל ZFS תומך ברפליקציה סינכרונית מקומית, עבור VxVM קיים Veritas Volume Replicator המאפשר הן רפליקציות סינכרוניות והן א-סינכרוניות ואילו Sun StorEdge Availability Suite פועל אמנם ברמת ה־LVM אך הוא תלוי גם בתמיכה של מערכת ה־SAN.
ביצוע שיקוף בין דיסקים מרוחקים שקול למעשה לרפליקציה סינכרונית ברמת הדיסקים הפיזיים שמתבצע על ידי ה־LVM ובמקרה של תמיכה של שימוש בו זמני בכמה רמות RAID (למשל RAID1 על RAID5), אפשר לקבל תוצאה שקולה לרפליקציה סינכרונית רגילה (VxVM אף תומך בחלוקה ל־Plex-ים המקלה על הניהול על מבנה כזה).