cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנולד ווסלו
ביוגרפיה
ווסלו הוא בעל אזרחות אמריקאית והיה נשוי במשך שלוש שנים לשחקנית ננסי מולפורד. ווסלו נישא בשנית למנהלת השיווק סילביה אהי, הזוג פועל ביחד בארגון למען זכויות בעלי חיים.
זה סינית בשבילי
זה סינית בשבילי הוא ביטוי בעברית שמציין כי הדובר לא מבין את אשר נאמר לו, או לא מבין את הכתוב לפניו. הביטוי יכול לבטא לא רק את אי הבנת השפה, אלא גם חוסר הבנה כללי. מקובל להשתמש בו גם לצורך הבעת חוסר הבנה בנושאים טכנולוגיים, מדעיים ומתמטיים. לביטוי יש משמעות הומוריסטית, והוא מקביל למשפט: "לא הבנתי כלום".
הביטוי בשפות שונות
ביטוי דומה מופיע בשפות שונות, אלא שבכל ארץ, זהותה של "השפה הלא מובנת" שמשמשת כמטפורה היא שונה. מקור הביטוי בספרים כתובים לטינית מימי הביניים שבהם הופיע המשפט "זה ביוונית; זה לא ניתן לקריאה" ("Graecum est; non potest legi") כהערת שוליים ליד קטעים כתובים יוונית. שימוש בביטוי במשמעות שאולה מוצאים כבר אצל ויליאם שייקספיר שכתב "זה היה יוונית בשבילי" ("it was Greek to me") במחזה יוליוס קיסר ב-1599, ואצל מחזאי אנגלי נוסף בן אותה תקופה, תומאס דקר, שהשתמש בביטוי "זה יוונית בשבילו".
השימוש בשפה היוונית כדוגמה לשפה זרה ולא מובנת הוא מקור המילה גרינגו (כינוי לזר שאינו דובר את השפה) בספרדית ובפורטוגזית. גרינגו הוא בעצם שיבוש של "גריאגו" (יוונית) מהביטוי הספרדי "לדבר יוונית" ("hablar en griego").
עם הזמן נוספו שפות נוספות, מלבד יוונית, למבחר "השפות הלא מובנות", ובארצות מסוימות מספר שפות משמשות כמטפורה לשפה לא מובנת. כך למשל בצרפתית ניתן לומר "זה עברית בשבילי" וגם "זה סינית בשבילי". למעשה, סינית נפוצה ביותר בתור דוגמה לדבר לא מובן, ואפילו ביפנית משתמשים בהברות חסרות משמעות שמזכירות סינית, כמו למשל "צ'ינפונקאנפון דה" (ちんぷんかんぷんだ), על מנת לציין חוסר הבנה. הסינים עצמם אומרים במנדרינית "זה כתב שמיימי" על מנת לתאר טקסט לא מובן. יוצרי השפה המתוכננת אספרנטו אף השתמשו בביטוי כדי ללעוג לשפה המתוכננת וולאפיק, שנוצרה והייתה בשימוש לפניה (Tio estas Volapukaĵo).
המרכז הרפואי האזורי דבי מאונטיין
המרכז הרפואי האזורי דאבי מאונטיין (בסינית: 大别山区域医疗中心) הוא בית חולים קמפוס שנמצא במחוז חוביי, סין. במקור, הוקם כקמפוס חדש להעתקת בית החולים המרכזי של הואנג-נג, והוסב במהירות למתקן הסגר כתגובה להתפרצות וירוס הקורונה בשנים 2019–2020.
היסטוריה
בניית קמפוס בית החולים החדש החלה בשנת 2013 והמבנים בקמפוס הושלמו בשנת 2016 כפרויקט ארוך טווח להעתקת בית החולים המרכזי של הואנג-נג.
עיצוב
העיצוב המקורי של הקמפוס איפשר קיבולת של 2,000 מיטות.
כמתקן להסגר למגפת הקורונה בין השנים 2019–2020, כיום יש בקמפוס קיבולת של 1,000 מיטות.
מחרוזת ירקן
"מחרוזת ירקן" (ברוסית: Нефри́товые чётки) הוא ספר מאת בוריס אקונין מתוך סדרת תיבת פנדורין. הספר נושא את תת-הכותרת "הרפתקאותיו של אראסט פנדורין במאה התשע עשרה".
הספר מהווה אוסף של סיפורים קצרים ורומנים קטנים החושפים לקורא, היכן היה ומה עשה אראסט פטרוביץ' באירועים המתוארים בספרים הקודמים בסדרה ועונה על השאלות: מהיכן נלקחה מחרוזת התפילה שלו, שממנה הגיבור לעולם לא נפרד? מדוע בדיוקנו המפורסם, פנדורין נראה עטוי במדים של סטודנט במכון למהנדסי מסילות הברזל? כיצד הוא פגש את אנג'לינה קראשניקובה? ומדוע הוא נקרא אראסט?
הקדשה
המחבר מקדיש את ספרו לעשרה סופרים, שמהם הוא הושפע בכתיבת אוסף הסיפורים:
עיראק במשחקים האולימפיים
עיראק השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מאולימפיאדת הלסינקי (1952), והחרימה את אולימפיאדת מלבורן (1956) במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני. בהמשך נעדרה גם מאולימפיאדת מינכן (1972), והייתה אחת משתי המדינות היחידות מחוץ לאפריקה, לצדה של גיאנה, שהשתתפו בחרם האפריקני על אולימפיאדת מונטריאול (1976), במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה.
מאז, השתתפה עיראק בכל האולימפיאדות. השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוטלה בספק עד עשרה ימים לפני המשחקים. חמישה ימים קודם לכן, הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי עיראק לא תוכל להשתתף במשחקים, בשל מעורבות פוליטית של ממשלת עיראק בנעשה בוועד האולימפי שלה, בניגוד לכללים. בסופו של דבר הורשתה עיראק להשתתף, אם כי שלושה מהספורטאים החמיצו בינתיים את מועד הרישום האחרון, ולכן השתתפו במשחקים אלה ארבעה ספורטאים עיראקים בלבד.
במהלך השנים לא הגיעה עיראק להישגים ספורטיביים גבוהים. מרים המשקולות עבדול ואהיד עזיז זכה במדליה האולימפית היחידה בתולדות המדינה, מדליית ארד באולימפיאדת רומא (1960). נבחרת הכדורגל הייתה קרובה להישג דומה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הפסידה לנבחרת איטליה 1-0, וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים מרים המשקולות סלוואן ג'אסים עבוד במקום התשיעי.
עיראק לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
דורון כהן (שחיין)
דורון כהן (נולד ב-18 ביולי 1953) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה. בשנת 1969 הוא זכה בכל 4 משחי החופשי באליפות ישראל בשחייה, במשחה ל-100 מטר חופשי, ל-200 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה
כהן נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא והתאמן בקבוצת הפועל כפר הנשיא ביחד עם שלומית ניר בהדרכת טרי פלוצקי.
1968
באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בספטמבר 1968 זכה כהן ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:33.5 דקות, אחרי יואב יעקובי מהפועל תל אביב (2:28.0 דקות) ולפני דורון שפע ממכבי חיפה (2:33.5 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.5 דקות, אחרי אמנון קראוס מברית מכבים עתיד (4:31.7 דקות) ומשה גרטל מהפועל גוש זבולון (4:32.0 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:39.8 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 18:21.8 דקות ודני רבס מהפועל גוש זבולון (18:37.4 דקות).
1969
באליפות ישראל לנוער שנערכה בגבעת חיים (איחוד) באוגוסט 1969 זכה כהן ב-4 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.7 שניות, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.6 דקות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.4 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.6 דקות.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1969, זכה כהן ב-5 מדליות אישיות, 4 מדליות זהב בכל משחי החופשי ומדליית כסף אחת. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.6 שניות, לפני אברהם מלמד (59.2 שניות) וברוך צ'יש (59.2 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.9 דקות, לפני דן ברנר (2:10.1 דקות) ומשה גרטל (2:10.7 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.6 דקות, לפני דן שטרן (4:42.6 דקות) ודן ברנר (4:46.3 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:51.0 דקות, לפני דן שטרן (19:17.5 דקות) ועמרי שוחטוביץ (19:18.0 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:31.9 דקות, אחרי יואב יעקובי (2:25.5 דקות).
1970
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970, זכה כהן ב-5 מדליות אישיות, זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.6 שניות, לפני דן ברנר (59.3 שניות) ומשה גרטל (59.4 שניות), מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.5 דקות, אחרי יואב יעקובי (1:08.2 דקות) ולפני מרדכי לוי מהפועל מעיין צבי (1:10.1 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.2 דקות, אחרי דן שטרן (2:29.6 דקות) ויואב יעקובי (2:30.6 דקות) ושתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:09.1 דקות, אחרי משה גרטל (2:07.8 דקות) ודן ברנר (2:08.2 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.0 דקות, אחרי משה גרטל (4:29.4 דקות) ודן ברנר (4:41.7 דקות).
1971
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה כהן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.3 שניות, לפני יואל סמואל (58.3 שניות) וחברו לקבוצה אמיר נמינוב (58.5 שניות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.5 דקות, אחרי יואב יעקובי (1:07.3 דקות) ולפני דב ניסמן (1:12.7 דקות).
פדריקו קסטלוצ'יו
פדריקו קסטלוצ'יו (באנגלית: Federico Castelluccio, נולד ב-29 באפריל 1964) הוא שחקן איטלקי-אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כפוריו גיונטה בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
ביוגרפיה
קסטלוצ'יו נולד בנאפולי, איטליה. בשנת 1968 עברה משפחתו לפטרסון, ניו ג'רזי ושם הוא גדל. בנוסף להיותו שחקן קסטלוצ'יו הוא גם צייר מומחה. בשנת 1982, קיבל קסטלוצ'יו מלגה מלאה לבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק שם קיבל תואר BFA (Bachelor of Fine Arts) בציור ובאמנות וירטואלית (media art).
קסטלוצ'יו החל את הקריירה שלו כשחקן בשנת 1986. הוא שיחק הן בסרטים (זולת "אש" (Fire), "יומנו של היטמן" (Diary of a Hitman) וכיוצא בזה) והן בטלוויזיה (לדוגמה בסדרה "NYPD Blue"), עם זאת התפרסם הוא בעיקר בזכות משחקו בדרמה הטלוויזיונית "הסופרנוס". סרט הבכורה שלו בפסטיבל סאנדנס, קיבלה 2 פרסים, האחת עבור ביום הדרמה הטוב ביותר, והשנייה על ההרכב המוזיקלי הטוב ביותר.
בשנת 2006 שיחק בסרט הפשע "מדריך להכרת קדושיך" לצד רוברט דאוני ג'וניור, בסרט "הזמר" בכיכובם של ג'ניפר לופז ומארק אנתוני, ובסרט הטלוויזיה "שושלת הדרקון".
אלאדה אמינו
עבדול ווהאב "אלאדה" אמינו (באנגלית: Abdul Wahab "Alade" Aminu; נולד ב-14 בספטמבר 1987) הוא כדורסלן ניגרי-אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בג'יגנטס דה קרולינה מליגת העל של פוארטו ריקו.
ראשית חייו וקריירת מכללות
אמינו למד בתיכון סטפנסון בסטון מאונטיין, ג'ורג'יה. הוא שיחק כדורסל מכללות במדי ה"יילו ג'אקטס" של המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
בשנתו הראשונה בג'ורג'יה טק עלה אמינו מהספסל ב-24 משחקים, עם ממוצעים של 2.4 נקודות ו-1.8 ריבאונדים למשחק, תוך כדי קליעה של 48.9% מהשדה.
בשנת ה שלו גדל מעט מעמדו של אמינו, והוא שיחק ב-18 משחקים עם ממוצעים של 5.4 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק, כשהוא קולע ב-58.3% מהשדה (אחוז הקליעה הטוב ביותר שלו במהלך קריירת המכללות).
ליגת הפיתוח (2009–2010)
ב-2 במרץ 2010 שלחו הבייהוקס את אמינו בטרייד לבייקרספילד ג'אם. ב-9 משחקים במדי הג'אם הוא העמיד ממוצעים של 19.3 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק.
ב-26 במרץ 2010, אמינו חתם על חוזה ל-10 ימים עם מיאמי היט מה-NBA. עם זאת, אמינו נחתך מאוחר יותר על ידי ההיט ב-7 באפריל.
אלאן שאלון (2010–2012)
ב-9 ביולי 2010 חתם אמינו באלאן שאלון מליגת העל הצרפתית לעונת 2010/11. ב-21 במאי 2011 רשם אמינו שיא קריירה של 27 נקודות, כולל 13 מ-14 מהשדה ו-6 ריבאונדים בהפסד 85–107 לאסוול ליון-וילרבאן. אמינו זכה עם שאלון בגביע הצרפתי 2011.
ב-13 ביוני 2011 האריך אמינו את חוזהו בשאלון בשנה. בעונתו השנייה בקבוצה זכה אמינו עם שאלון בטרבל - גביע הליגה, הגביע הצרפתי ואליפות הליגה הצרפתית. ב-54 משחקים ששיחקו במהלך עונת 12–2011, הוא העמיד ממוצעים של 11.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים וחטיפות אחת למשחק.
פינאר קרשיאקה (2012–2013)
ב-24 באוגוסט 2012 חתם אמינו בפינאר קרשיאקה מליגת העל הטורקית לעונת 2012/13. אמינו עזר לקרשיאקה להגיע לגמר היורוצ'לנג', שם הפסידו בסופו של דבר לקרסניה קריליה מרוסיה.
ברינדיזי ובאנוויט (2013–2014)
ביולי 2013 הצטרף אמינו לטורונטו ראפטורס לליגת הקיץ 2013.
ב-23 בספטמבר 2013 חתם אמינו חתם על חוזה לשנה בקבוצת הסרייה א' האיטלקית ברינדיזי. עם זאת, ב-30 בדצמבר 2013 נפרד אמינו מהקבוצה. ב-6 בינואר 2014 חזר אמינו לטורקיה, והצטרף לבאנוויט להמשך העונה. אמינו עזר לבאנוויט להגיע לחצי גמר הליגה הטורקית 2014, שם הודחה בסופו של דבר על ידי גלאטסראיי.
טד אנקרה (2014–2015)
ב-15 באוגוסט 2014 חתם אמינו חתם בטד אנקרה הטורקית לעונת 2014/15. ב-28 בפברואר 2015 רשם אמינו שיא עונתי של 26 נקודות ללא החטאות (12 מ-12 מהשדה), יחד עם 11 ריבאונדים, בהפסד 85–97 לאסקישהיר.
הפועל אילת (2015–2016)
ב-11 בספטמבר 2015 חתם אמינו על חוזה לשנה בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל לעונת 2015/16. ב-26 באוקטובר 2015, אמינו רשם שיא עונתי של 25 נקודות, כשצלף 8 מ-13 מהשדה, יחד עם 12 ריבאונדים, חמישה אסיסטים ושתי חטיפות בהפסד 84–86 לעירוני נהריה. ב-25 במרץ 2016 השתתף אמינו במשחק האולסטאר 2016 ובתחרות ההטבעות במהלך אותו אירוע.
לאחר 37 משחקים ששיחק באילת סיים אמינו את העונה כמלך הריבאונדים של הליגה עם 9.9 ריבאונדים למשחק, ובמקום השלישי במדד יעילות (22.6 למשחק). הוא גם העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 1.5 אסיסטים ו-1.7 חסימות למשחק. אמינו עזר לאילת להגיע לחצי גמר הליגה, שם הפסידה בסופו של דבר להפועל ירושלים.
א-ריאדי (2016–2017)
ב-8 באוגוסט 2016 חתם אמינו בקבוצה הלבנונית ספורטינג א-ריאדי מביירות. ב-37 משחקים ששיחק במהלך עונת 2016/17 הוא העמיד ממוצעים של 15 נקודות, 9.3 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים. 1.3 חטיפות ו-1.1 חסימות למשחק. אמינו זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הלבנונית 2017.
נאנטר (2017–2018)
ב-28 ביולי 2017 חזר אמינו לצרפת, וחתם על חוזה לשנה בנאנטר. אמינו עזר לנאנטר להגיע לשמינית גמר ליגת האלופות של פיב"א 2018, שם הודחה בסופו של דבר על ידי קבוצתו לשעבר באנוויט.
הפועל תל אביב (2018–2019)
ב-26 ביולי 2018 חתם אמינו בהפועל תל אביב מליגת העל לעונת 2018/19. ב-19 בנובמבר 2018 רשם אמינו שיא עונתי של 21 נקודות ו-13 ריבאונדים, עם 9 מ-13 מהשדה, בניצחון 85–62 על מכבי ראשון לציון. אמינו עזר להפועל להעפיל לפלייאוף 2019, שם הודחה בסופו של דבר על ידי יריבתה העירונית מכבי תל אביב ברבע הגמר.
פוארטו ריקו (2021–הווה)
ב-27 במאי 2021 חתם אמינו באתלטיקוס דה סן חרמן מליגת העל של פוארטו ריקו. הוא שוחרר מהקבוצה ב-1 במאי 2022. למחרת, הוא חתם בג'יגנטס דה קרולינה.
נבחרת ניגריה
אמינו חבר בנבחרת ניגריה בכדורסל. הוא השתתף בטורנירי הכדורסל האולימפיים בלונדון 2012 ובריו זה ז'ניירו 2016.
באוגוסט 2015 עזר אמינו לנבחרת ניגריה לזכות באליפות אפריקה 2015.
חיים אישיים
אביו של אמינו הוא יורובה מניגריה, ואמו אפרו-אמריקאית מניו יורק. הוא נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, וגדל בסטון מאונטיין הסמוכה. אחיו, אל-פארוק, הוא כדורסלן NBA מקצועי.
דרגת חמצון
מספר חמצון או דרגת החמצון של יסוד כימי במולקולה או קומפלקס הוא מדד לכמות החמצון (אובדן אלקטרונים) של אטום מסוים בתרכובת כימית. באופן תאורטי, מספר החמצון של אטום בתרכובת מתאר את המטען אשר היה אמור להיות על האטום לו התרכובת הייתה מורכבת מאטומים הקשורים זה לזה בקשרים שהם 100% יונים, ללא רכיבים קוולנטים כלל. ערכם של מספר החמצון יכולים להיות חיוביים, שליליים או אפס, ואין הם מוגבלים למספרים שלמים.
השימוש העיקרי של דרגת החמצון הוא למידה של תכונות החומרים בכימיה האי-אורגנית. דרגת החמצון מוצגת על ידי שיטת הספירה הרומאית (I,II,III) או, ברוב המקרים, על ידי מספרים רגילים, כאשר סימן הפלוס מייצג דרגת חמצון חיובית (פחות אלקטרונים), וסימן המינוס מייצג דרגת חמצון שלילית (עודף אלקטרונים). דרגת החמצון של היסוד נכתבת או בצד הימני העליון של היסוד (FeIII) או בצד ימין אחרי כתיב שם היסוד (ברזל (III), או באנגלית Iron (III)).
כללים לקביעת מספרי חמצון
ישנם כמה כללים בסיסיים שעל פיהם ניתן לקבוע את מספרי החמצון:
דרגות חמצון לפי קבוצות
קיים קשר בין דרגות החמצון שיכולות להיות ליסוד במולקולה לבין הקבוצה בה הוא נמצא. (לרוב ככל שנרד בקבוצה ליסוד יהיו יותר דרגות חמצון) (ערכים אלו לא בהכרח נכונים עבור היסודות העל-כבדים).
באופן כללי, דרגת חמצון של יסוד לא יכולה להיות גבוהה ממספר אלקטרוני הערכיות שלו, שכן אם תרם את כל אלקטרוני הערכיות שלו הוא הגיע למצב של קליפה מלאה, וזאת יציבה מדי מכדי שיוכל להוציא עוד אלקטרון (באופן דומה ליסוד לא יכולה להיות דרגת חמצון (בסימן מינוס) גדולה מכמות האלקטרונים שהוא צריך בכדי להשלים קליפה).
קראס
קראס או רמת קראס (סלובנית Kras; איטלקית Carso; גרמנית Karst) הוא חבל ארץ בדרום מערב סלובניה ובצפון מזרח איטליה שהעניק את שמו הגרמני לתופעת הקרסט. בשל כך לעיתים מכונה האזור בכינוי "הקרסט המקורי" או "הקרסט הקלאסי". האזור עשיר בתופעות קרסטיות כבולענים, פירים אנכיים, מגדלי קרסט ומערות.
גאוגרפיה
הקראס הוא רמה עשויה אבן גיר לחופיו המזרחיים של מפרץ טריאסטה, המתרוממת בתלילות ביחס לאזורים המקיפים אותה, למעט בצידה הדרום-מזרחי, וגובהה הממוצע כ-330 מטר. הרמה אינה מושפעת כמעט מהאקלים הימי של הים האדריאטי וכשליש ממנה מכוסה בחורש של עצי אורן. שטחו של חבל הקראס בסלובניה הוא 429 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-19,000 תושבים, אך קיימות מספר הגדרות לגבולות החבל ולפיהן משתנים הנתונים. מרכזו של החבל בעיר סז'נה (Sežana) שעל גבול איטליה ובה כ-12,000 תושבים.
אתרים
הקראס מפורסם בנופיו בכלל ובמערות שבו בפרט, והידועות שבהן הן:
נוסף על המערות באזור מספר אתרים ידועים נוספים:
טרייסי לטס
טרייסי לטס (באנגלית: Tracy Letts; נולד ב-4 ביולי 1965) הוא שחקן, מחזאי ותסריטאי אמריקאי. הוא זוכה פרס פוליצר לדרמה לשנת 2008, על מחזהו "אוגוסט: מחוז אוסייג" בסוגת הדרמה. בשנת 2013 זכה בפרס טוני על משחקו במחזה מי מפחד מווירג'יניה וולף?.
ראשית חייו
לטס נולד בטלסה אוקלהומה. אמו היא הסופרת בילי לטס ואביו הוא דני לטס. ללטס שני אחים. הוא גדל בדוראנט, אוקלהומה.
לאחר סיום לימודיו בתיכון עבר לעיר דאלאס. בגיל 20 עבר לשיקגו ושיחק במשך 11 שנים ב"תיאטרון סטפנוולף" ובתיאטרון "Famous Door".
Acta Diurna
Acta Diurna (אקטה דיאורנה; לטינית: "רשומות יומיות") היו הודעות יומיומיות רשמיות מטעם המשטר הרומי, מעין עיתון שהיה חקוק על אבן או על מתכת ונתלה במקומות ציבוריים כדוגמת הפורום ברומא.
טרייסי לטס
ראשית חייו
בשנת 1991 כתב את המחזה "קילר ג'ו". המחזה הוצג נכון לשנת 2003 ב-15 במדינות וב-12 שפות שונות.
Acta Diurna
ההודעות הראשונות פורסמו ברפובליקה הרומית בסביבות שנת 131 לפנה"ס, וכללו תוצאות של תהליכי משפט ופעולות הקשורות לחוק. מאוחר יותר הורחב תוכן ההודעות לעניינים שוליים וציבוריים יותר, כגון תאריכי לידה, פטירה ונישואין. בתום כמה ימים הורדו ההודעות ממקומן והוכנסו לארכיון.
לעיתים, כאשר היה צורך ליידע את מושלי הפרובינציות, פקידים העתיקו את ה-Acta ושלחו אותן למושלים. בתקופה מאוחרת יותר הקיסרים השתמשו בהודעות הללו ככלי להעברת צווי הסנאט או הקיסרות.
טרייסי לטס
תיאטרון
מסוף שנות ה-80 ועד סוף העשור הראשון של המאה ה-21, שיחק לטס במחזות רבים ב"תיאטרון סטפנוולף". הוא כיכב במחזה "הפיאסקו בלפין אז'יל" שנכתב על ידי סטיב מרטין.
Acta Diurna
Acta נוספות נשאו תוכן צבאי ועירוני. Acta Senatus ("החלטות הסנאט") הוסתרו לרוב מעיני הציבור והוטלה עליהן צנזורה עד אשר החליט יוליוס קיסר בשנת 59 לפנה"ס (בתפקיד הקונסול) לפרסם אותן.
טרייסי לטס
תיאטרון
טרייסי הוא מחזאי שכתב כ-10 מחזות. מחזהו המוכר ביותר אוגוסט:מחוז אוסייג' שוחק בתיאטרון סטפנוולף בחודשים יוני-אוגוסט 2007. בברודוויי הוצג המחזה ב"תיאטרון אימפריאל" וב"תיאטרון מיוזיק בוקס". המחזה שוחק בברודוויי במשך 648 הצגות עד יוני 2009. לטס קיבל עבור מחזה זה את פרס פוליצר לדרמה לשנת 2008. המחזה זכה בחמישה פרסי טוני, לרבות פרס המחזה הטובה ביותר.
המחזה "Man From Nebraska" שכתב היה מועמד לזכייה בפרס פוליצר לדרמה בשנת 2004.
Acta Diurna
הוצאת ה-Acta פסקה לאחר שמושב הקיסרות עבר לקונסטנטינופול. כיום לא קיימים עותקים של ה-Acta במצב שלם.
טרייסי לטס
תיאטרון
בשנת 2013 זכה בפרס טוני על משחקו במחזה "מי מפחד מוירג'יניה וולף? בתיאטרון סטפנוולף.
ב-9 בנובמבר 2017, עלה בבכורה המחזה שלו "הדקות" בתיאטרון "סטפנוולף"  בשיקגו. המחזה קיבל מועמדות לפרס פוליצר לדרמה הטובה ביותר לשנת 2018. הפקה מחודשת של המחזה עתידה לעלות בתיאטרון ברודוויי ב-15 במרץ 2022, בכיכובה של בלייר בראון ובכיכובו של לטס עצמו שיגלם את התפקיד של ראש העיר, שבהפקה המקורית גילם אותו השחקן ויליאם פטרסון.
טלוויזיה
לטס השתתף בתפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה בהן נמלטים, The District, "רפואה שלמה", פרופיילר, המשפט של איימי, המופע של דרו קרי, סיינפלד, מהדורה מוקדמת ושפץ ביתך.
בשנים 2013 - 2014 שיחק בעונה השלישית והרביעית בסדרה "הומלנד" כסנאטור אנדרו לוקהארט. עם צוות השחקנים בסדרה היה מועמד מטעם גילדת שחקני המסך לפרס אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2018 צורף לטס לעונה השנייה של סדרת הדרמה "החוטאת" בתפקיד ג'ק נובאק.
משנת 2022 לטס מגלם את מאמן הכדורסל בליגת ה-NBA; ג'ק מקיני בסדרת הדרמה של רשת HBO "לייקרס: קבוצה מנצחת" בבימויו של אדם מקיי.''
קולנוע
לטס כתב תסריטים לשלושה סרטים על בסיס מחזות שכתב: סרט האימה הפסיכולוגי העצמאי "באג" בבימוי של ויליאם פרידקין (2006), "קילר ג'ו" (2011) אף הוא בבימויו של פרדקין, ואוגוסט מחוז אוסייג' (2013) בבימויו של ג'ון וולס.
בשנת 2015 שיחק בסרט "מכונת הכסף" בבימוי של אדם מקיי. בשנת 2016 שיחק בסרטים "ווינר דוג", בסרט "התפכחות" ו"אימפריום". שנה לאחר מכן שיחק בסרטים "The Lovers" בבימוי של עזאזל ג'ייקובס, העיתון בבימויו של סטיבן ספילברג שם גילם את פריץ ביבי, יו"ר דירקטוריון ה"וושינגטון פוסט" וליידי בירד בבימויה של גרטה גרוויג.
חיים פרטיים
בשנת 2013 נישא לטס לשחקנית קארי קון, שאותה הכיר בתיאטרון סטפנוולף. הוא שיתף איתה פעולה כשחקן בסרט העיתון. בשנת 2018 נולד בנם.
קולנוע (תסריטאי)
הסרטים הבאים הופקו על בסיס מחזות שכתב לטס:
לפידוליט
לפידוליט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) לשעבר, אחד מסוגי הנציצים.
הרכב וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הלפידוליט היא KLi2Al (Al,Si)3O10(F,OH)2. הלפידוליט מכיל כמויות זעירות של המתכות האלקליות רובידיום וצזיום. בעבר נחשב הלפידוליט כסוג מינרל בפני עצמו, אולם כיום הוא מוגדר כתערובת ביניים בתמיסה המוצקה שבין פוליליתיוניט לטריליתיוניט.
הלפידוליט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, וחבורת סימטריות מרחבית C2/m. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.209, b=9.011Å, c=10.149Å, וגודלה של זווית β הוא 100:77°.
המבנה הפנימי של הלפידוליט, כמו של המינרלים בקבוצת הנציצים, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחיות בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון אשלגן.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום או ליתיום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בלפידוליט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה יונים ספוחים (בעיקר אשלגן). גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים, הפצילות המושלמת של המינרל מתרחשת לאורך שכבות הביניים אלו.
תכונות פיזיקליות
הגבישים דמויי לוחיות פסאודו-משושים פריזמתיים עד 20 ס"מ אורך, כמו כן מופיע המינרל כמקבץ קשקשי, כמסה חסרת צורה או גרגירית. ללפידוליט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}) היוצרת "פתיתים". הקשיות של המינרל נמוכה, 3-2.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.9 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הלפידוליט הם: nα=1.525–1.548, nβ=1.551–1.58 ו-nγ=1.554–1.586. גבישי הלפידוליט שקופים עד שקופים למחצה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של סגול עד ורוד חיוור, אדום-ורד, אפור-סגלגל, צהבהב, לבן, או חסר צבע. הצבע הסגול-ורדרד הוא מאפיין של הלפידוליט ומשמש כאמצעי זיהוי שלו, אבל מוסקוביט ורוד או לפידוליט חיוור מאוד עלולים להקשות על הזיהוי. בשקף מנוסר הלפידוליט חסר צבע. הברק של הלפידוליט הוא זגוגי או פנינתי, והנפיצה שלו חלשה. הלפידוליט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש. מזווית אחת (X) המינרל כמעט חסר צבע, ומזוויות אחרות (Y ו-Z) הוא ורוד או סגול חיוור. בכמה דוגמיות נמצאה תופעת טריבולומינסנציה (פליטת אור בעת שהמינרל נשבר).
גילוי ומקור השם
האגודה הבינלאומית למינרלוגיה פסלה את השם לפידוליט כשם של מינרל עצמאי, והוא מוגדר כיום כתערובת ביניים בין פוליליתיוניט לטריליתיוניט, אבל השם ממשיך להתקיים, בייחוד אצל אספני המינרלים. בשם לפידוליט מכנים כיום כל נציץ המכיל ליתיום שגונו בהיר, בטרם נעשתה לו בדיקת מעבדה לקביעה מדויקת של הסוג. לפי כך דוגמיות הנמכרות כ"לפידוליט" עלולות להיות בפועל פלוגופיט או מוסקוביט.
ב-1861 גילו רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף את היסוד רובידיום באנליזה של כמות קטנה של מלחי רובידיום שהופקו מזיקוק של 150 קילוגרם לפידוליט.
מקור ותפוצה
לפידוליט מצוי בפגמטיטים גרניטיים, שבהם נוצר בהחלפה מטאסומטית של ביוטיט או מוסקוביט, יחד עם מינרלים אחרים המכילים ליתיום כדוגמת ספודומן אמבליגוניט וטורמלין; בעורקי קוורץ שנוצרה בטמפרטורה גבוהה; בגרייזן, ובסלעי גרניט.
מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את פגמטיט רוזנה (Rožná), ליד העיירה זדאר נד סזאוו (Žďár nad Sázavou) באזור ויסוצ'ינה (Vysočina), במוראביה שבצ'כיה. (שם נמצא המינרל לראשונה); בהר מיקה (Mica) סמוך לעיירה פאריס במחוז אוקספורד במדינת מיין, בנפות מסה גרנדה (Mesa Grande) ופאלה (Pala) במחוז סן דייגו בקליפורניה, ובמכרה אינגרסול (Ingersoll) בסמול לקיסטון (Keystone) במחוז פנינגטון בדקוטה הדרומית שבארצות הברית; באלאבשקה בהרי אורל שברוסיה; בפגמטיט וארוטרסק (VarutrÄask), 15 ק"מ צפונית מזרחית לסקלפטה (Skellefteå) במחוז וסטרבוטן (Västerbotten) שבשוודיה; במכרה טנקו (Tanco), אגם ברניק (Bernic) במניטובה שבקנדה; בפגמטיט וירגם דה לה לאפה (Virgem da Lapa) במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל; ובהזאריבג בביהר שבהודו.
מוחמד סנוואר
מוחמד סִנְוַאר (בערבית: محمد سنوار, מכונה "אבו איברהים"; נולד ב-1975 בח'אן יונס) הוא פעיל חמאס, בכיר בגדודי עז א-דין אל-קסאם. היה כלוא במשך שלוש שנים בידי הרשות הפלסטינית. היה מעורב בפיגועים רבים כנגד יעדים אזרחיים וצבאיים ישראלים מאז ראשית שנות ה-90, ובפרט מאז פרוץ האינתיפדה השנייה. עמד מאחורי שיגור וייצור טילי קסאם ופצצות מרגמה, וכן מאחורי מאות פיגועי ירי, הנחת מטענים, ומימון ייצור אמל"ח. בשנים האחרונות ניסתה ישראל כמה פעמים להתנקש בחייו.
רקע
עם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, החמאס חשף בתקשורת את ראשיו, המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו כונה מוחמד סנוואר בתואר "מפקד חטיבת ח'אן יונס".
מפקדי החטיבות הנוספות של החמאס ברצועת עזה הם: אחמד ע'נדור (מפקד חטיבת צפון הרצועה), ראא'ד סעד (מפקד חטיבת העיר עזה), אימן נופל (מפקד חטיבת מחנות המרכז. נעצר במצרים בשנת 2008 ונכלא. בתחילת שנת 2011, במסגרת אירועי "יום הזעם" ברח מהכלא המצרי וחזר לרצועת עזה), ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח), מוחמד אבו שמאלה (מפקד חטיבת דרום הרצועה ואזור רפיח). עד חיסולו על ידי ישראל היו כלל מפקדי החטיבות כפופים אל אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בפועל ואחראי על חטיבה נוספת בעיר עזה.
מאז ראשית שנות התשעים, סנוואר מכוון פעילות טרור נגד ישראל, ומשום כך הוא נחשב למבוקש בכיר. סנוואר היה כלוא במשך תשעה חודשים בישראל, ובמשך שלוש שנים נוספות בבתי הכלא של הרשות הפלסטינית. באינתיפאדה השנייה ניצל משלושה ניסיונות חיסול. באוקטובר 2004 ביתו בח'אן יונס נהרס על ידי כוחות חיל הנדסה ישראליים, בשל מעורבותו בתכנון פיגועים ושיגור ירי רקטות לעבר ישראל. באוקטובר 2006 כשל ניסיון סיכול ממוקד בו, והטיל שיועד למכונית בה נסע פגע בבניין סמוך וגרם למותם של שני אזרחים.
שמו של סנוואר נקשר לחטיפת החייל הישראלי גלעד שליט. קישור זה בוצע לנוכח מעמדו הבכיר של סנוואר בהיררכיה הצבאית של חמאס, כמו גם לנוכח סברות לפיהן שליט מוחזק באזור העיר ח'אן יונס. לקישור תרמה גם הידיעה לפיה מוחמד סנוואר הוא אחיו הצעיר של יחיא סנוואר, אחד ממייסדי הזרוע הצבאית של חמאס, אשר נשפט למאסרי עולם והיה כלוא בישראל עד שחרורו בעסקת החליפין.
ב-16 בנובמבר 2012, הפציץ חיל האוויר הישראלי את ביתו של סנוואר, וב-2014 במסגרת מבצע צוק איתן שוב הופצץ ביתו של סנוואר.
אחיו הוא מנהיג חמאס ברצועת עזה יחיא סנוואר.
ואנג האו
וָאנג הָאו (בשפות סיניות: 王皓; באנגלית: Wang Hao; ) הוא טניסאי שולחן סיני. הוא אלוף אולימפי בעל חמש מדליות מהן שתיים מזהב, שלוש פעמים ברציפות סגן אלוף אולימפי ביחידים ואלוף עולם בעל 14 מדליות מהן 8 זהב.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה ביוקוהמה יפן בשנת 2009 זכה בשתי מדליות זהב בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות. זכה שלוש פעמים במדליית זהב בטורניר ליחידים בגביע העולם בשנים 2007 (ברצלונה), 2008 (לייז', תוך ניצחון על טימו בול בגמר) ו-2010 (מגדבורג). בשיאו דורג במקום הראשון בעולם.
שותפו למשחקי הזוגות הוא קונג לינגחווי.
אלישע וישליצקי
הרב אלישע וישליצקי (כ"ז באדר ב' ה'תשי"ד, 2 במרץ 1954 – כ"ה בטבת ה'תשע"ט, 2 בינואר 2019) היה רב דתי לאומי, ממייסדי בית המדרש "מהו"ת", ממייסדי הגרעינים התורנים ומחבר ספרים. לימד בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה
נולד בקבוצת יבנה לשלמה-סלומון, יליד אושוויינצ'ים, ובלהה-ברטה לבית אוקס, ילידת ברלין. בהיותו ילד עברה המשפחה לשכונת קריית שמואל בחיפה. למד במדרשית נעם ובישיבת מרכז הרב, והיה מתלמידיהם של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב יהושע צוקרמן. מספר שנים עסק בהדרכה רוחנית וחברתית של שיעור א' בישיבת מרכז הרב.
הרב וישליצקי היה שותף מרכזי בתנועת "מהות", שנועדה להעשיר מורים ואנשי חינוך בלימודי יהדות, וכן בארגון קרן קהילות להעצמת גרעינים תורניים בישראל. היה ממייסדי תנועת אל עמי. העביר שיעורי אמונה, אותם הקפיד לכנות "לימוד משותף", בישיבת מרכז הרב בין השנים תשנ"ח-תשס"ו. נודע בשל נסיעותיו התכופות ברחבי ישראל להעברת שיעורים, לימוד משותף וייעוץ לארגונים ולפרטים.
במשך כשמונה שנים העביר הרב וישליצקי פינה שבועית בתחנת הרדיו האינטרנטית של ערוץ 7, ובה עסק בסוגיות אקטואליות מזווית רוחנית.
היה נשוי לחיה והתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. אחד מבניו, יהודה, קיבל צל"ש רמטכ"ל על חלקו בתקרית הנגמ"ש במבצע צוק איתן. גיסו הוא הרב שלמה יוסף וייצן. חתנו הוא הרב ליאור לביא, אחיה של ציפי חוטובלי, מכותבי בשביל הנשמה ור"מ אמונה ב'ישיבת רמות' בירושלים.
בשנת ה'תשע"ט לקה בליבו ואושפז במחלקה לטיפול נמרץ, שם שהה עד לפטירתו בכ"ה בטבת ה'תשע"ט. בהלווייתו, שיצאה מישיבת מכון מאיר ועברה דרך ישיבת מרכז הרב, השתתפו אלפים. הוא נטמן בחלקת הנביאים של בית העלמין בהר הזיתים.
הנצחה
ב-16 ביולי 2020 נקרא רחוב בשדרות על שמו של הרב וישליצקי.
ב- 1 במרץ 2023 נקרא רחוב בקרית מלאכי על שמו של הרב וישליצקי.
משנתו
גילה יחס חם לעיירות שבדרום הארץ ובצפונה, שכינה "העיירות הטבעיות", כיוון שבהן נמצאים לדבריו "האנשים הטבעיים", שאינם משועבדים ל"חיצוניות החיים" ולתרבות המערב. את הערים שבגוש דן כינה "עיירות פיתוח", בנימוק שתושביהן צריכים לפתח את נפשם ולהשתחרר מתרבות אירופה וארצות הברית.
בעקבות הרשעתו של נשיא המדינה לשעבר משה קצב, נמנה הרב וישליצקי עם עשרות רבנים ששלחו מכתב תמיכה לקצב. בשיעור שנתן באותו שבוע הוא הסביר את מניעיו וביקר בחריפות את התנהלות אמצעי התקשורת הישראלים.
מפרסומיו
הרב וישליצקי חיבר כמה ספרים העוסקים בעיקר בבעיות השעה ובתיקון הנפש הפרטית והכללית, מתוך גישה של אמונה והעצמת כוחות הנפש. ספרים שנכתבו משיעוריו לאחר פטירתו:
היסטוריה של רכבת ישראל
בתקופת השלטון העות'מאני
בתקופה העות'מאנית הונחה מסילת הרכבת הראשונה בישראל מיפו לירושלים. המסילה נבנתה כמיזם פרטי של חברה צרפתית שרכשה את הזיכיון להקמת הקו והפעלתו מידי יוסף נבון שקיבל אותו מידי הממשלה העות'מאנית. המסילה נחנכה ב-1892 והקו כיום בין תל אביב לירושלים מתבסס על אותו התוואי (מדובר על הקו שמגיע למלחה ולא על הקו שמגיע לתחנה המרכזית).
בשנת 1905 הוקמה רכבת העמק - החיבור של מסילת הרכבת החיג'אזית מדרעא דרך תחנת הרכבת סמח', בית שאן ועפולה אל חיפה, מסעף ששימש להעברת הציוד וחומרי הגלם להמשך מיזם המסילה החידג'אזית עד למדינה וכן להעברת סחורות מנמל חיפה לדמשק. העות'מאנים תכננו לחבר את המסילה החיג'אזית לירושלים דרך מסילת העמק ומסילת השומרון אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיעה המסילה רק עד אזור הכפר סילת א-ד'אהר, כ-40 קילומטרים מדרום לעפולה. במהלך המלחמה (1915) הוארכה מסילת השומרון עד שכם.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נוצר צורך להעביר כוחות ואספקה אל עבר החזית עם הצבא הבריטי על גדות תעלת סואץ. לשם כך סללו העות'מאנים מסעף מתחנת הרכבת מסעודיה שעל מסילת השומרון אל תחנת הרכבת טול כרם ומשם סללו דרומה את המסילה המזרחית דרך ראש העין ללוד כציר לוגיסטי עיקרי. משם הם המשיכו את המסילה דרך באר שבע וניצנה אל חצי האי סיני עד לקוסיימה. כחלק מהמאמץ להשלים את המסילה במהירות, נעקר הקטע המערבי של מסילת הרכבת יפו–ירושלים בין לוד ובין יפו, לאחר שהמסילה (שהייתה בבעלות חברה צרפתית פרטית) הולאמה. כמו כן נבנו שלוחות מסילה אל אזור חדרה על מנת לספק עצים שנכרתו ביער האלונים של השרון להסקת דוודי הקטרים וייצור אדני הרכבות.
לאחר שהדף שני ניסיונות צליחה משולבים עות'מאנים גרמנים של תעלת סואץ פתח חיל המשלוח המצרי במתקפה מזרחה לכיבוש חצי האי סיני. אספקת הכוח התוקף התבססה על מסילת רכבת וצינור מים שהונחו לאורך חוף הים התיכון עם התקדמות הכוח. בראשית 1917 בעת שהכוחות התייצבו זה מול זה בגזרת עזה-באר שבע סללו הבריטים שלוחה מרפיח לכיוון באר שבע במקביל לוואדי עזה. בה בעת סללו העות'מאנים שלוחה למסילה המזרחית מתחנת הרכבת ואדי צראר דרום מערבה לבית חאנון שבצפון רצועת עזה. לאחר כיבוש עזה המשיכו הבריטים את המסילה אל באר שבע ומשם עם התקדמותם צפונה לתחנת הרכבת לוד ואת מסילת החוף דרך עזה למגד'ל, איסדוד רחובות ואף היא התחברה לתחנת לוד.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי פעלה חברת הרכבת המנדטורית לפיתוח רשת הרכבות בפלשתינה-א"י - המסילות הצרות שודרגו מרוחב צר של 105 ס"מ לרוחב התקני של 143.5 ס"מ (מלוד לירושלים, ליפו ולטול כרם) או נסגרו (המסילות לבאר שבע ומטול כרם לשכם ולעפולה) ונשארה רק מסילת העמק הצרה. כמו כן נוספו מסילת לוד - אשקלון, מסילת החוף בין חדרה לחיפה וכן מספר שלוחות קצרות, בהן שלוחת רכבת מתחנת הרכבת ראש העין דרום לפתח תקווה שנבנתה בשנת 1921 על ידי המשרד לעבודות ציבוריות לשם הובלת פרי הדר מפרדסי האזור לנמלי יפו (דרך לוד) וחיפה (דרך חדרה). הרכבת המנדטורית הגיעה לשיא התפתחותה בסוף שנות ה-20, עת יצאו רכבות מתחנת הרכבת חיפה מזרח לשלוש יבשות - למצרים שבאפריקה, לסוריה שבאסיה ולאיסטנבול שבאירופה. לאחר המשבר הכלכלי של 1929 והשפל הגדול שבא לאחריו, התקשתה הרכבת לחזור לימי הזוהר (בייחוד על רקע שיפור הכבישים והשתכללות המכוניות והאוטובוסים). המרד הערבי הגדול בשנות ה-30 כלל פגיעות חוזרות ונשנות ברכבות ובמסילות והביא לירידה נוספת במספר הנוסעים ולצמצום השירות. בשנת 1930 נחנכה תחנת הרכבת עכו, ובשנת 1937 נחנכה תחנת הרכבת חיפה מרכז ובשנת 1942 השלטונות הבריטים חונכים את כל מסילת הרכבת חיפה - ביירות - טריפולי. ביולי 1945 נחנכה תחנת הרכבת נהריה ובשנת 1946 נותקה רשת המסילות של פלשתינה-א"י מהמדינות השכנות - מצרים ולבנון הלאימו את המסילות שהיו בשטחן וגשר אל חמה שחיבר את רכבת העמק לסוריה וירדן פוצץ על ידי הפלמ"ח בליל הגשרים. במאי 1948 הוקמה חברת רכבת ישראל על מנת לרשת מהרכבת המנדטורית את האחריות על התחבורה המסילתית בארץ.
מקום המדינה
זמן קצר לאחר הקמת המדינה החלה רכבת ישראל בפעילות רכבות נוסעים באופן מוגבל. ב-20 ביוני 1948 נפתח מחדש לתנועה קו הרכבת הפרברית בין חיפה לקריית מוצקין. אף מסילת הרכבת דרומה, עד לחדרה נפתחה לתנועה כבר בשנה זו, אולם שמשה בעיקר לרכבות משא.
ב-4 בינואר 1949 נפתח שירות נוסעים סדיר בין חיפה לחדרה. מחדרה הופעל קישור תחבורתי לתל אביב באמצעות קו אוטובוס שהותאם לפעילות הרכבת. בפתיחה החגיגית של הקו נכח שר התחבורה מר דוד רמז. בתחילה היו שתי רכבות יומיות בכל כיוון. באותו היום החלה רכבת ישראל אף בהפעלת חמש רכבות נוסעים יומיות עד לעכו. בחודש אוגוסט 1949 חודש קו הרכבת בין חיפה לתל אביב, זאת לאחר שנסלל מעקף לקטע המסילה הישן שעבר דרך טולכרם. התוואי החדש, מדרום לחדרה, עבר ממש על הקו הירוק. בבוקר ה-7 באוגוסט 1949 חודש קו הרכבת מתל אביב לירושלים, זאת לאחר שהירדנים נסוגו מקטע המסילה החולף ליד הכפר בתיר. מתחנת תל אביב דרום יצאה בשעה 8:00 בבוקר רכבת חגיגית ומקושטת לעבר הבירה, על הרכבת נסעו בין השאר, דוד בן-גוריון ודוד רמז. המונים עמדו לאורך המסילה והריעו לרכבת. אולם, שירות רכבות נוסעים סדירות לירושלים חודש רק בחודש מרץ 1950. כעבור מספר חודשים חודשה גם פעילות הרכבת בקו חיפה - עכו - נהריה, שהושבתה לאחר פיצוץ גשר נחל נעמן בראשית מלחמת העצמאות (עם שתי רכבות יומיות בכל כיוון), וכעבור שנתיים הופסק שוב וחודש בשנית רק בשנת ב-4 במאי 1958 לאחר הקמת תחנה חדשה בנהריה.
בשנותיה הראשונות התמודדה רכבת ישראל עם קשיים רבים בהפעלתה. הציוד הנייד ברכבת היה ברובו ציוד שנותר מחברת Palestine Railways המנדטורית אשר פעלה בארץ ישראל עד קום המדינה. רבים מעובדיה של החברה המנדטורית היו ערבים, ולא היו עוד זמינים לעבודה לאחר קום המדינה, עובדה שהשפיע באופן ישיר על מצב התחזוקה של קטרי הקיטור בשירות רכבת ישראל. בתחילת שנות ה-50 התקבלה ברכבת ישראל החלטה להחליף את צי קטרי הקיטור בשרות הרכבת בקטרי דיזל אמינים יותר וקלים יותר לתחזוקה. באוגוסט 1952 הגיעו לרכבת ישראל שלושה קטרי דיזל ראשונים (שמוספרו 101–103) מתוצרת חברת Societe Anglo-Franco-Belge. קטרים אלה צוידו במנועים אמריקאים מתוצרת ג'נרל מוטורס ושרתו ברכבת ישראל משך עשרות שנים. החל משנת 1954 החלה רכבת ישראל לרכוש קטרי דיזל ישירות מחברת ג'נרל מוטורס. הקטרים, מדגם G12, היו בעלי מנוע דיזל בעל 1425 כוחות סוס. עד לשנת 1966 נרכשו 23 קטרים מדגם זה. בין השנים 1956–1958 נרכשו 18 קטרי דיזל לצורך עבודות עיתוק מן החברה הגרמנית אסלינגן (מוספרו 211–228) וכן שלושה קטרי עיתוק קטנים יותר מתוצרת דויטש.
החל משנת 1956 קיבלה רכבת ישראל קרונועים מתוצרת אסלינגן, במסגרת הסכם השילומים עם גרמניה. קרונועים אלה נטו להתקלקל לעיתים קרובות והוסבו לקרונות נוסעים רגילים, גרורי קטר. חלקם שמשו ברכבת ישראל אף בשנים הראשונות של המאה ה-21.
במלחמת סיני נפל שלל רכבתי רב לידי ישראל. במדבר סיני נתפסו שישה קטרים מצרים וקרונות רבים. חלקם שולבו ברכבת ישראל. ואף חודשה תנועת הרכבת במסילת לוד–אשקלון עד עזה (למשך זמן קצר עד החזרת רצועת עזה למצרים).
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20
בשנת 1970 נסגרה התחנה ששכנה בסמוך לבית הדר באזור שהיה בזמנו מרכזה של תל אביב. במקומה הוקמה תחנת הרכבת תל אביב דרום שמוקמה בקצה העיר ליד בית הספר הולץ. מהלך זה גרם לירדה משמעותית בכמות הנוסעים ברכבת וסימל את תחילת דעיכתה של הרכבת בארץ, תקופה שנמשכה כמעט דור שלם עד להתחדשות הרכבת בשנות התשעים.
בשנת 1972, הוצגה תוכנית להקמת "המטרו של תל אביב רבתי" שהגישה ועדת ממומחים שמינה שר התחבורה שמעון פרס. על פי התוכנית, תוכנן שמסילות רכבת קיימות ישלבו עם מנהור במרכזי הערים, ליצירת מערכת מטרו למטרופולין תל אביב. כוללה שלוחה לתחנת רכבת תת-קרקעית נוספת במרכז פתח תקווה (בסמוך לתחנת הרכבת ההיסטורית של פתח תקווה). אך התוכנית לא יצאה לפועל.
במלחמת יום כיפור נטלה רכבת ישראל חלק חשוב בהעברת ציוד וכוחות לחצי האי סיני וממנו. המלחמה הדגישה את חשיבותה של הרכבת ככלי תחבורה. חיים הרצוג, לימים נשיא המדינה, עמד בספרו "מלחמת יום הדין" על המשגה שביצעה ישראל כאשר בעת מלחמת ההתשה פורקה מסילת הרכבת מאל עריש דרומה לצורך חיזוק ביצורי קו בר-לב.
בשנת 1975 נחנכה תחנת הנוסעים חיפה-בת גלים.
ב-17 בנובמבר 1982 נפתחה לתנועה מסילת חלץ המאפשרת תנועת רכבות מקריית גת לאשקלון, ומשם לנמל אשדוד. סלילת מסילה זו הייתה חיונית כדי לקצר את נסיעת רכבות המשא המעבירות פוספטים ממכרות הנגב לנמל אשדוד. זאת, לאחר שעוד בשנת 1970 הוארכה מסילת הרכבת בנגב עד לאורון ובשנת 1977 נסללה המסילה להר צין. סלילת המסילה להר צין, בליבו של הנגב, עוררה תוכניות ותקוות לסלילת מסילה שתגיע עד לעיר אילת. בשנת 1981 פורקה המסילה בין רפיח לאל עריש במצרים, כך שנותק הקשר המסילתי הבינלאומי האחרון שהיה פעיל בארץ ישראל.
בשנת 1988 הוחלט לאחד את רכבת ישראל עם רשות הנמלים לרשות אחת בשם "רשות הנמלים והרכבות".
פיתוח שירות רכבת פרוורית
במשך שנים סבלה הרכבת בישראל מהזנחה מתמשכת עקב העדפה לתחבורה ציבורית באמצעות אוטובוסים. כבר ב-1973, הוצגה תוכנית נתיבי איילון לכביש מהיר, רב־נתיבים שיחצה את האזור המטרופוליטני של תל אביב רבתי מצפון לדרום לאורך נחל איילון, ויחבר את רשתות הכבישים הבין־עירוניים לירושלים, לחיפה ולאשדוד. במסגרת הפרויקט הציגה החברה גם תוכנית לבניית מסילות במקביל לכביש. מסילות אשר מיועדות לקשר את רשת המסילות הצפונית בישראל עם רשת המסילות הדרומית (עד בניית מסילת איילון, תחנת הרכבת תל אביב מרכז הייתה זו תחנת קצה של מסילת החוף לכיוון חיפה, ותחנת הרכבת תל אביב דרום לרכבות מירושלים, רחובות ובאר שבע). כמו כן תכננו המסילות לשמש כרכבת פרוורית, מערכת תעבורה להסעת המונים לכל האזור המטרופוליטני של תל אביב עם שלוחות בין-עירוניות. העבודות על מסילת איילון החלו רק ב-1987 עם העתקת תחנת הרכבת תל אביב מרכז ממקומה המקורי אל ערוץ נחל איילון, הקו הראשון שתוכנן היה שירות רכבת פרוורית עד פתח תקווה, ושירות בין נתניה, הרצליה ותל אביב.
באוקטובר 1989 הסתיים פרויקט לשדרוג תחנת הרכבת הרצליה ותדירות הרכבת בקו נתניה-תל אביב עלתה ל-11 ביום, כולל עצירות בהרצליה. בשנת 1991 הוכרז על הכפלת המסילה במטרה להפעיל שירות רכבת פרוורית בין נתניה לתל אביב כל 15 דקות.
בשנת 1990 החל לפעול שירות רכבת פרוורית בין רחובות לתל אביב, ובשנת 1992 הופעל שירות רכבת פרוורית בין אשדוד, רחובות ותחנת הרכבת תל אביב דרום. אך השירות הופסק לאחר שנה, עקב מיעוט נוסעים (הקו שירת רק 2,700 נוסעים מדי חודש). בשנת 1995, לאחר השלמת מסילת איילון נפתח קו הרכבת מאשדוד עד תחנת הרכבת תל אביב מרכז לשירות נוסעים. במרץ 1999 החלו לפעול שמונה רכבת ביום בכל כיוון. עקב הפופולריות של הקו הוחלט לשדרגו. תחילה הוכפל קטע לוד-רחובות, במסגרתו שודרגה תחנת הרכבת רחובות, ולאחר מכן קטע צומת פלשת-אשדוד, שכלל את שדרוג תחנת אשדוד עד הלום. תחנת אשדוד עד הלום המשודרגת נפתחה ב-15 בספטמבר 2003.
בפברואר 1991 הזמנה הסדרה הראשונה של הקרונועים IC3, והם נכנסו לשירות החל משנת 1992 (מערכים 01-10). בשנת 1995 נרכשו עוד קרונועים הכוללים את המערכים 11–41.
בשנת 1996 נחנכה תחנת הנוסעים ת"א השלום והחלו לפעול רכבות בקו הפרברי חיפה – הקריות. ב-10 ביולי 1999 נחנכה תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל ותחנת הרכבת יבנה – מזרח המחודשת, ובסוף 2000 נחנכו גם כן תחנות הנוסעים ת"א האוניברסיטה ובאר שבע מרכז.
בשנות ה-2000
ב־2001 נחנכה תחנת הרכבת קיסריה - פרדס חנה.
ב־16 בדצמבר 2002 אושרה בכנסת הפיכת רכבת ישראל לחברה ממשלתית במסגרת חוק ההסדרים, והפרדתה מרשות הנמלים והרכבות.
בשנת 2003 נחנכו תחנות הרכבת נתב"ג וראשון לציון – הראשונים, וחודש השירות לתחנת הרכבת בית שמש.
בשנת 2005 נחנכה תחנת הרכבת ירושלים מלחה כחלק פתיחתו המחודשת של קו תל אביב-ירושלים אחרי שהמסילה שודרגה. כמו כן נפתחה תחנת הרכבת אשקלון ושודרגה מסילת הרכבת באר שבע-דימונה (ונחנכה תחנת הרכבת דימונה) שעד פתיחתו, פעלו בו רכבות משא בלבד.
לאחר עומס רב במסילת איילון היא שודרגה בשנת 2006, ונוספה לה מסילה שלישית. כתוצאה מהשיפור בהשקעות, גדלה תנועת הנוסעים ביותר מפי שלושה, מ-6 מיליון נוסעים ב-1998 ל-26.8 מיליון נוסעים בשנת 2005, ולכ-40 מיליון ב-2012.
בשנת 2007 נפתחה תחנת הרכבת להבים - רהט, ובספטמבר נחנכה תחנת פאתי מודיעין כחלק מקו תל אביב–נתב"ג-מודיעין. כמו כן בשנת 2008 נחנכו תחנות הנוסעים פתח תקווה-קריית אריה, לוד-גני־אביב ומודיעין מרכז.
בשנת 2011 נפתח חלקה הצפוני של מסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום ואיתו התחנות צומת חולון, חולון - וולפסון, בת ים - יוספטל, בת ים - קוממיות וראשון לציון משה דיין.
בשנת 2012, המסילה מאשקלון הורחבה דרומה לשדרות. כעבור שנתיים, היא המשיכה לנתיבות, וב-2015, היא חוברה למסילה שבין באר שבע ללהבים, והחל ממוצאי ראש השנה, החל לפעול קו חדש מבאר שבע לתל אביב דרך אופקים (התחנה תחל לפעול בסוף 2015), נתיבות, שדרות ואשקלון.
תחנות רכבת היסטוריות
במשך השנים נבנו תחנות רכבת לאורך המסילות השונות, חלקן לשירות האוכלוסייה שגרה לאורך המסילות וחלקן לצרכים תפעוליים כמו מפגשי רכבות או אספקת מים וחומרי בעירה לקטרי הקיטור. עם הזמן נסגרו חלק מהתחנות מכיוון שלא היה בהן עוד צורך וכן מסילות רבות נסגרו והתחנות שלאורכן ננטשו או שינו את יעודן. בין התחנות שהוקמו לפני קום המדינה ואינן בשימוש בולטות תחנת הרכבת יפו ותחנת הרכבת ירושלים, שנותקו מרשת המסילות עם קיצור מסילת הרכבת יפו–ירושלים לקטע תל אביב - ירושלים - מלחה, ותחנת הרכבת הטורקית בבאר שבע. מבין התחנות שהוקמו אחרי קום המדינה ונסגרו בולטת תחנת הרכבת תל אביב דרום שמשמשת כיום את בית הספר למקצועות הרכבת. ראויה לציון גם תחנת הרכבת סבסטיה, שנסגרה עם סגירת המסילה בין עפולה לטול כרם, ושבה נעשה הניסיון הראשון להתנחל ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים.
רוב תחנות הרכבת ההיסטוריות לא נחשבות לבעלות ערך היסטורי, אלו שבשימוש עברו שינויים ושיפוצים שפגעו לעיתים במבנה ובארכיטקטורה המקוריים (למשל תחנת הרכבת שאטה (בית השיטה) שהפכה לחלק ממתקני כלא שאטה), אלו שננטשו נמצאות בדרך כלל במצב מוזנח ובשלבי התפוררות (למשל תחנת הרכבת ירושלים) או שנהרסו לחלוטין במהלך עבודות בסביבתן (למשל תחנת הרכבת בתיר). תחנות בודדות כמו תחנת הרכבת יפו או תחנת כפר יהושע שופצו ושוחזרו תוך שמירה על ערכן ההיסטורי.
תאונות רכבת בולטות בישראל
לאורך השנים אירעו מספר תאונות רכבת בישראל. חלק מהתאונות אירעו כתוצאה מחבלה מכוונת, בעיקר בתקופת המרד הערבי בשנים 1936–1939 ועם התגברות המאבק של המחתרות בשלטון המנדט הבריטי בשנים 1946–1947, אך קרו גם מספר תאונות קשות כתוצאה מטעויות אנוש. רוב ההרוגים בתאונות הקטלניות היו נוסעים ונהגים בכלי רכב שחצו מסילת ברזל בחוסר זהירות וכתוצאה מכך נפגעו מרכבת. התאונה הקטלנית ביותר בתולדות הרכבת בישראל הייתה תאונת הרכבת בצריפין ב-1939 בה נהרגו 29 נוסעי אוטובוס כאשר רכבת משא התנגשה בו כאשר חצה את המסילה. אסונות דומים אירעו בשנים 1985 (אסון הבונים בו רכבת נוסעים התנגשה באוטובוס תלמידים וכתוצאה מכך נהרגו 22 מנוסעי האוטובוס, מהם 19 תלמידי בית ספר) ו-1954 (תאונת הרכבת בכורדני בה התנגשה רכבת באוטובוס שהוביל פועלים לחיפה ו-12 מהם נהרגו).
בשנת 1963 ארעה תאונת הרכבת הראשונה בתולדות רכבת ישראל בה התנגשה רכבת נוסעים ברכבת אחרת. בתאונה זו, שארעה גם כן בסמוך לתחנת הרכבת בית יהושע התנגשו שתי רכבות שנסעו בכיוונים מנוגדים זו בזו, לאחר שאחת מהרכבות לא עצרה בתחנה למפגש רכבות (שהייתה נחוצה אז מכיוון שעד שנות ה-90 מסילת החוף הייתה מסילה יחידה). בתאונה לא היו הרוגים, אך נפצעו בה 51 נוסעים ושני הקטרים שמשכו את הרכבות נהרסו.
בשנת 2005 אירע אסון רבדים שהיה התאונה הראשונה בה נהרגו נוסעי רכבת (ארעו לפני כן תאונות בהן נהרגו נהגי הרכבת ועובדיה, אך לא נוסעים). גם בתאונה זו התנגשה רכבת בכלי רכב שחצה את המסילה, אך בניגוד למקרים קודמים, נהרגו 5 מנוסעי הרכבת, כמו גם נהג הרכבת ונהג המשאית שחצתה את המסילה. בעקבות התאונה הורשעה החברה בגרימת מוות ברשלנות. גם בתאונת הרכבת בבית יהושע שארעה כשנה לאחר מכן בנסיבות דומות נהרגו 5 מנוסעי הרכבת. נכון להיום אלו תאונות הרכבת היחידות שבהן נהרגו נוסעים ברכבת.
ב-7 באפריל 2011 שתי רכבות התנגשו בנתניה ונפצעו כ-60 איש.
בתגובה לריבוי התאונות ובמסגרת הפיתוח המואץ של הרכבת בישראל בתחילת המאה ה-21, נבנות הפרדות מפלסיות במקום מפגשי הכביש-מסילה במקומות רבים ברחבי הארץ. כחלק משדרוג מסילת הדרום למשל נבנו 19 הפרדות מפלסיות בשנים 2008 עד 2012, במקום כל מפגשי הכביש והמעברים החקלאיים בתוואי המסילה שבין שבאר שבע לפאתי רמלה. בנוסף, ככלל, כל מסילות הרכבת החדשות המוקמות בארץ נבנות מראש עם הפרדות מפלסיות בלבד לכל אורכן. ברבים מהמפגשים שנותרו, ממוקמים תצפיתנים ומערכות אלקטרוניות המדווחים למוקד הרכבת על המצאות חסמים במפגש.
אוצר מילים ארכאי
בעקבות התפתחות התחבורה המסילתית נולד הצורך בשפה העברית לטבוע מונחים חדשים.להלן מקבץ 'מונחי רכבת' בעברית ארכאית, על פי העיתונות העברית משלהי המאה ה-19 ומראשית המאה ה-20.
רכבת
קטר
קרון רכבת מסילת ברזל, פסי רכבת
נהג קטר
כרטיסן
אוצר מילים תחבורתי מודרני
בשנת תשנ"ה פנה שר התחבורה ישראל קיסר לאקדמיה ללשון העברית, כדי שתכנס ועדה למונחי תחבורה. הוועדה החלה את עבודתה בישיבה חגיגית במשכן הכנסת בהשתתפות שר התחבורה ובכירי משרדו, נשיא האקדמיה משה בר-אשר, נציגי ענפי התחבורה וחברים מן האקדמיה. הוועדה הקימה תת-ועדות, כשאחת מהן עסקה בתחום תחבורה יבשתית. על מנהל התנועה והמסחר באותו זמן, ארנסט ענבל, הוטל להכין רשימה של מילים מוצעות, כאשר מתוך רשימתו נבחרו כ-600 מונחים, הרשימה אושרה במליאת האקדמיה בז' בטבת תשנ"ח (5 בינואר 1998; ישיבה רל"ח).
לשק קולקובסקי
קורות חיים
קולקובסקי נולד בראדום שבפולין. את דרכו החל כקומוניסט אדוק, אולם בהדרגה חלה תמורה בדעותיו וביחסו למרקסיזם. הוא קרא להנהיג סוציאליזם דמוקרטי יותר, עמדה שהביאה אותו לעימותים עם הצנזורה. בשנת 1956 חיבר את המניפסט "מהו סוציאליזם" עבור כתב עת פולני. היה זה הטקסט הראשון של קולקובסקי שנפסל על ידי הצנזורה. בשנת 1968 גורש קולקובסקי מפולין.
לאחר שהייה בקנדה ובצרפת, סוף סוף הוא התיישב באנגליה. קולקובסקי התקבל באוניברסיטת אוקספורד כפרופסור מן המניין וכעמית לחיים. הוא חי בגלות ותמך בתנועת סולידריות הפולנית, שהביאה להפלת את המשטר הקומוניסטי בפולין. את המרקסיזם הגדיר כ"פנטזיה הגדולה של המאה העשרים".
נפטר ב-17 ביולי 2009 באוקספורד, הוא נקבר בבית העלמין פובז'קי בוורשה.
יצירתו ופרסים בהם זכה
קולקובסקי זכה להכרה בעולם עם פרסום ספרו Main Currents of Marxism (זרמים מרכזיים של המרקסיזם). ב-1982 זכה במלגת מקארתור, בשנת 1991 זכה בפרס ארנסט בלוך ובשנת 2007 זכה בפרס ירושלים. קולקובסקי נחשב לאחד מגדולי הפילוסופים של המאה העשרים והוגה הדעות המוביל של המהפכה הדמוקרטית-ליברלית במזרח אירופה.
חיל הלוגיסטיקה
חיל הלוגיסטיקה (בראשי תיבות: חָלָ"ג; בשמו הקודם: חיל התחזוקה - חָתָ"ק עד שנת 2003. בעבר נקרא החייל  חיל ההספקה - חַהַ"ס עד שנת 1975) הוא חיל תומך לחימה תחת פיקוד אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצבא ההגנה לישראל. החיל מרכז את פעילות הלוגיסטיקה של צה"ל בחלוקה ל-3 מערכים עיקריים: מערך ההספקה (ציוד, תחמושת, מים, דלק ומזון), מערך התנועות וההיסעים (מרכז ההובלה) ומערך הבינוי.
החיל הוקם בנובמבר 1975 ונקרא "חיל התחזוקה" במסגרת הארגון מחדש של צה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים. בשנת 2003 שונה שם החיל ל"חיל הלוגיסטיקה". בראש החיל עומד תת-אלוף המכונה קצין הלוגיסטיקה הראשי (קַלָּ"ר). מפקד החיל הנוכחי הוא תא"ל רונן כהן. הוא מונה לתפקידו זה ב-9 בפברואר 2020.
מורשת החיל
אג"א הפעיל שירותים לוגיסטיים שהופקדו על רכישה מרוכזת של שירותי הלוגיסטיקה עבור צה"ל, בהשראת מבנה הצבא הבריטי. ביולי 1948 נטלו שירותי ההספקה חלק עיקרי בפריצת דרך בורמה לירושלים הנצורה. בתום המלחמה חולקו השירותים הלוגיסטיים לשלושה חילות: חיל ההספקה וההובלה, חיל החימוש והציוד וחיל הטכנאים.
הכשרה
ההכשרה בחיל מתבצעת בבית הספר ללוגיסטיקה - בה"ד 6, אשר ממוקם במחנה קריית ההדרכה. הבה"ד אחראי על הכשרת מקצועות הלוגיסטיקה (נהיגה, מגדנאות, טבחות ובינוי תחת משרד הביטחון וחלקו תחת הפיקודים (אגף ההנדסה והבינוי), ניהול מערכות הזנה ועוד), וכן על כל הקורסים הפיקודיים בחיל (הדרכה, השלמה חילית לצוערי החיל ועוד).
הכשרת קצינים לחיל
בנוסף להכשרה במסלולים שדומים להם מתקיימים בכל חילות צה"ל (הסבת נגדים לקצונה, הוצאת חיילים סדירים מהחיל לקצונה שלא במסלול ייעודי, הפניית חיילים מיחידות שדה שהחלו במסלול לוחמים לחיל הלוגיסטיקה) נעשית ההכשרה גם בשלושה מסלולים ייעודיים:
מסלול "חץ"
בין מגוון התפקידים ומסלולי ההכשרה הקיימים בחיל נמנה מסלול חץ הידוע כמסלול הייעודי לקצונה המיועד לבעלי פרופיל צבאי 72–97. המסלול מכשיר את חניכיו לפקד כקציני לוגיסטיקה בצה"ל אשר באחריותם ניהול כלל המשאבים ביחידה - מים ומזון, ציוד לחימה, דלק ואנרגיה, הובלה ושינוע וניהול תחום הבינוי והתשתיות.
מסלול ההכשרה בן 8 שלבים: טירונות (רובאי 03), קורס יסודות הלוגיסטיקה, סיפוח ליחידות צה"ל, השתלמות פיקודית של הבה"ד, תקופת סיפוח נוספת ביחידות צה"ל, קפ"ל (קורס פיקוד לוגיסטי), קורס קצינים (בה"ד 1) והשלמה חילית בחיל הלוגיסטיקה.