cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לורה סיסק
לורה סיסק (באנגלית: Laura Sisk) היא מהנדסת הקלטה ומוזיקאית אמריקאית, אשר זכתה בשני פרסי גראמי בקטגוריית "אלבום השנה", כחלק מהיוצרים של שני האלבומים 1989 ו-Folklore של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. סיסק הועמדה פעמיים נוספות באותה הקטגוריה, כחלק מהיוצרים של Melodrama של לורד ו- של לנה דל ריי. ב-Sound on Sound נכתב כי "היכולת שלה לאזן בין הצדדים האנושיים והטכניים בהקלטה הפכה את לורה סיסק לאחת המהנדסות המבוקשות ביותר בארצות הברית".
ביוגרפיה
בבית הספר התיכון לאמנות מוזיקלית בקליפורניה ניגנה לורה סיסק בפסנתר ובאבוב והתעניינה בקול. בהמשך, היא הגישה בקשה לקורסי הקלטה, והתקבלה לבית הספר למוזיקה ג'ייקובס באוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון. סיסק סיפרה כי התלמידים בבית הספר היו צריכים להקדיש שעות של עבודה בהקלטה, תוך שהתנסו עם סוגות מוזיקליות כמו ג'אז וקלאסי.
קריירה
את הקריירה שלה החלה סיסק בהנדסת שירים ואלבומים שונים. בשנת 2014, הגיעה לנקודת שיא בקריירה שלה כאשר הייתה למהנדסת של האלבום החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, 1989. היא זכתה עליו בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום השנה". באותה השנה הייתה לחלק מיוצרות האלבום Shakira של שאקירה. בשנת 2015, הוציאה הזמרת אל קינג את אלבום הבכורה שלה Love Stuff אותו הנדסה סיסק. בדצמבר 2016 הייתה למהנדסת הלהיט "I Don't Wanna Live Forever" של זאין מאליק וסוויפט, מתוך הסרט "חמישים גוונים של אופל". בשנת 2017, הייתה שותפה ליצירת האלבום Reputation של סוויפט, וליצירת האלבום של Beautiful Trauma פינק ו-Melodrama של לורד. בשנת 2018, הייתה שותפה ליצירת השירים " Mariners Apartment Complex", "Venice Bitch" ו-"Hope Is a Dangerous Thing for a Woman Like Me to Have – but I Have It" של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. בשנת 2019, הייתה שותפה ליצירת האלבום Arizona Baby של קווין אבסטרקט.
בדומה לשנת 2014, הייתה סיסק שותפה להנדסת האלבום Folklore של טיילור סוויפט, שיצא לאור בשנת 2020. האלבום שבר מספר שיאים בשירותי הסטרימינג, בהם מספר ההשמעות הגבוה ביותר ב-24 השעות הראשונות בספוטיפיי לאלבום מאת זמרת (והמקום השני בקטגוריה זו בכלל) ומספר ההשמעות הגבוה ביותר בשבוע הראשון לאלבום פופ באפל מיוזיק. במהלך טקס פרסי BreakTudo שהתקיים בשנת 2020, היה האלבום מועמד לפרס "אלבום השנה" ואילו סוויפט הייתה מועמדת לפרס "האמנית הבינלאומית של השנה". היא זכתה לשלוש מועמדויות בטקס פרסי בחירת הקהל ה-46, לרבות "האלבום של שנת 2020" עבור Folklore, ו"האמנית של שנת 2020". במהלך טקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2020 זכתה לארבע מועמדויות: "אמנ/ית השנה", "הזמרת האהובה - פופ/רוק", "הווידאו קליפ האהוב" (עבור "Cardigan") ו"האלבום האהוב - פופ/רוק" (עבור Folklore), וזכתה בשלוש הקטגוריות הראשונות בין אלו. בטקס פרסי גראמי ה-63 זכו Folklore והשירים שבו לחמש מועמדויות. האלבום עצמו היה מועמד ל"אלבום השנה" ול"אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר", והיה לאלבום הרביעי שלה שמועמד בשתי הקטגוריות. הסינגל המוביל, "Cardigan", היה מועמד לפרס "שיר השנה" ולפרס "ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר", ואילו "Exile" היה מועמד לפרס "ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה". לבסוף, זכה האלבום בקטגוריית "אלבום השנה" והיה לשלישי של סוויפט ולשני של סיסק שעשה זאת.
בשנת 2021 עבדה שוב עם טיילור סוויפט ולנה דל ריי; היא ביצעה הנדסה קולית ל-"Gold Rush" ו-"Dorothea" מ-Evermore ואת כל שירי האלבום Chemtrails over the Country Club מלבד "Yosemite". בהמשך, לקחה חלק בהנדסה הקולית של "Mr. Perfectly Fine", "That's When", "Don't You" ו-"Bye Bye Baby" של סוויפט, הלקוחים מ-Fearless (Taylor's Version).
זמפירה
זמפירה טלגטובנה רמזנובה (ברוסית: Земфира Талгатовна Рамазанова; נולדה ב-26 באוגוסט 1976), הידועה בשם הבמה זמפירה, היא זמרת רוק רוסייה, מוזיקאית, פזמונאית, מלחינה ומפיקה.
נולדה באופה, בשקורטוסטן, ברית המועצות, למשפחה טטרית. בילדותה ניגנה בפסנתר ושרה במקהלת בית הספר. במקביל לעיסוקה במוזיקה, שיחקה כדורסל וב-1990 נבחרה להיות קפטן נבחרת הנוער של רוסיה בכדורסל נשים.
זמפירה מגדירה את עצמה כאתאיסטית.
ב-10 בפברואר 2023 פורסם שמשרד המשפטים של רוסיה הכניס את זמפירה לרשימה של "סוכנים זרים" בתקשורת ההמונים.
ג'קסון גלאגר
ג'קסון גלאגר (באנגלית: Jackson Gallagher) הוא שחקן וצלם אוסטרלי.
ביוגרפיה
גלאגר נולד במלבורן ומשפחתו עברה לדיילספורד, ויקטוריה. הוא גדל בחווה של מאה דונם שאפשרה לגלאגר לתרגל רכיבה על סוסים. כשסיים את בית הספר נסע גלאגר לניו יורק ומצא עבודה בקרקס ומאוחר יותר עבד כעוזר צלם. שם הוא פיתח חיבה לצילום. הוא גם למד משחק בקונסרבטוריון של סטלה אדלר. הוא החל ללמוד במכינה לרפואה באוניברסיטת מלבורן, שאותה בחר לעזוב לטובת לימודי תואר ראשון בקולנוע ואנתרופולוגיה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 2012. בשנת 2014, גלאגר נלכד במפולת סלעים בזמן מסע טיפוס בקרחון פרנץ יוזף בניו זילנד. הוא הצליח להימלט ללא פגע.
קריירה
גלאגר החל את הקריירה שלו כששיחק בסדרת הילדים של ערוץ תשע "מועדון האוכף". מאוחר השיג את תפקידו הקולנועי הראשון בסרט האימה פטריק משנת 2013.
בשנת 2013 גלאגר החל לעבוד כצלם מקצועי עבור תאגיד השידור האוסטרלי. הוא הצהיר כי היותו צלם סטילס עבור הרשת אפשר לו ללמוד טכניקה על הסט. באותה שנה הצטרף גלאגר לצוות השחקנים של אופרת הסבון האוסטרלית קרוב רחוק. גלאגר היסס לגבי אודישן לתפקיד של נער בן שש עשרה כי הוא חשב שהוא נראה מבוגר מדי מה שעלול להרוס את סיכויי ההצלחה שלו. הוא נבחן לתפקיד ביום שישי והתפקיד הוצע לו ביום שני שלאחר מכן. הוא שיחק בסדרה שלוש שנים.
בשנת 2016, השחקן שיחק בסדרת הקומדיה האוסטרלית של ג'וש תומאס קבלו אותי. מעת לעת נסע גלאגר למחנות פליטים בירדן, שם עבד כצלם עבור ארגון "Act of Peace". הפרויקט הבא שלו היה תפקיד אורח בדרמה של The Doctor Blake Mysteries. במאי 2018, הוכרז שהוא קיבל את התפקיד הקבוע של קונור מארלו בסדרת הדרמה Playing for Keeps. הסדרה עוסקת בקבוצה של שחקני הפוטבול וחייהן האישיים של נשותיהם. הוא שיחק בסדרה הקומית Back In Very Small Business.
בשנת 2019, גלאגר שיחק בתפקיד ראשי בסרט שביים די מקלכלן "הגלגל", וגילם את התפקיד של מת'יו אלן מילס. הסרט מתמקד בקבוצת אסירים שנאלצת להשתתף בניסויים מדעיים. באוגוסט 2020, הסרט יצא לאקרנים בבריטניה תחת השם החדש :2099: The Soldier Protocol.
לאחר מכן החל גלאגר הצטלם לסדרת טלוויזיה שנקראה באופן זמני אושן סיטי. הוא גם השיג תפקיד קולנועי נוסף ב- This Time, Maybe והופיע בתור רף בעונה השלישית של דרמת הטלוויזיה גליץ' . בשנת 2020, הוא הופיע בתור טרוויס קלי בדרמת הכלא וונטוורת'  ולאחר מכן הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון שכנים שכנים, שגילם את התפקיד של ניית'ן פקארד. בשנת 2022 שיחק בפרק בסדרה הקיץ של סאמר.
מרי אליזבת ויגמן
מרי אליזבת ויגמן (בגרמנית: Marie Elisabeth Wiegmann; 7 בנובמבר 1820 – 4 בדצמבר 1893) הייתה ציירת ז'אנר ופורטרטים גרמניים שעבדה בבריטניה, גרמניה והולנד. היא הייתה ציירת ידועה לאורך כל למעלה מ-50 שנות הקריירה שלה.
ביוגרפיה
מרי ויגמן (לבית הנקה) נולדה ב-7 בנובמבר 1820 בסילברבג, שלזיה, בהווה סרברנה גורה, עיירה פולנית באזור שלזיה תחתית.
בשנת 1841, בגיל 21, היא הפכה לתלמידה של האקדמיה בדיסלדורף. היא למדה תחילה בהדרכתו של הרמן סטילקה, ואחר כך אצל האמן הגרמני קרל פרדיננד זון, שצייר גם דיוקן שלה. היא נחשבה בעיני בני דורה לאחת מגדולי התלמידים של סון, והיא זכתה במדליית זהב בברלין על אחת מיצירותיה – דיוקן של קרל שנאס שהוצג בגלריה הלאומית של ברלין. בשנת 1876 נכנסו שלוש מיצירותיה לגלריה הלאומית של ברלין: "גברת ונציאנית", "נערה צעירה עם ורדים" ו"אישה צרפתייה" משנת 1792.
היא טיילה רבות בגרמניה, אנגליה, הולנד ואיטליה. בשנת 1841 נישאה לרודולף ויגמן והתיישבה עמו בדיסלדורף, שם נולדו להם שני ילדים: הבת קלרה בשנת 1842, והבן ארנולד בשנת 1846. מכיוון שהייתה לה משיכה לאמנות איטלקית שהיא חלקה גם עם בעלה, היא נסעה לשם משנת 1843 עד 1845.
בין השנים 1846–1850 התמקדה ויגמן ביצירות המבוססות על אגדות וסיפורים מיתיים, בעיקר יצירות ספרותיות רומנטיות מאוחרות. אלה כללו ציור על פי השיר "האלפים" מאת לודוויג אולנד, ואיורים שונים אחרים שנכללו בספרי שירה מהמאה ה-19.
שניים מאיוריה נכללו ב"סנט ניקולס" 1883 – מגזין מאויר לצעירים.
לוחם (סדרת טלוויזיה, 2019)
לוחם (באנגלית: Warrior) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית שמשלבת אמנות לחימה המבוססת על רעיון של השחקן ואמן הלחימה הנודע ברוס לי המנוח ומופקת על ידי בתו, שאנון לי והבמאי ג'סטין לין. הסדרה מתמקדת במאבקי כוח אלימים שמתרחשים ברובע צ'יינטאון של סן פרנסיסקו במהלך המאה ה-19. הסדרה הושקה ב-5 באפריל 2019 ברשת סינמקס ושודרה בה במשך שתי עונות טרם עברה לשירות הזרמת מדיה HBO Max שהזמינה עונה שלישית.
עלילה
אה סהם, מהגר סיני כריזמטי שהוא אמן לחימה עילאי, מגיע לארצות הברית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 בחיפוש אחר אחותו והופך למעורב במלחמת כנופיות מקומיות שנאבקות ביניהן על הדומיננטיות בשטח כשברקע מגוון של דמויות בעלות אינטרסים ממעמדות שונים.
הפקה
ב-1971 ברוס לי פיתח רעיון לסדרת טלוויזיה בשם 'אה סהם' (באנגלית: Ah Sahm) על אמן לחימה בתקופת המערב הפרוע. ב-2015 בתו של לי וחברת המדיה Perfect Storm Entertainment הכריזו שהסדרה תופק ותעלה לשידור ברשת סינמקס. אחרי שתי עונות הסדרה בוטלה. באפריל 2021 נודע כי HBO Max הזמינה עונה שלישית של הסדרה.
היכל הפסלים הלאומי
היכל הפסלים הלאומי (באנגלית: National Statuary Hall) הוא חדר בקפיטול ארצות הברית המוקדש לפסלים של אמריקאים פורצי דרך. זהו חדר גדול בעל מבנה חצי מעגלי המורכב משתי קומות נפרדות, והוא ממוקם מדרום לרוטונדה, שם הוקם אוסף היכל הפסלים הלאומי.
ההיכל בנוי בצורת אמפיתיאטרון עתיק והוא אחד הדוגמאות הראשונות לאדריכלות ניאו - קלאסית בארצות הברית. חלק ניכר מהעמודים המעוצבים בו עשויים משיש ברקציה שנחצבו לאורך נהר הפוטומק, בתקרת האולם קבוע פנס, ורצפת החדר מועצבת באופן ייחודי ועשויה מאריחי שיש שנרכשו במיוחד עבור החדר.
היסטוריה
האולם הוא האולם השני ומקום המפגש השלישי שנבנה עבור בית הנבחרים בגבעת הקפיטול, לפני כן נן נפגשו חברי הבית בניין זמני שכונה "התנור"", הבניין הוקם בזרירות יתרה ב-1801 ולא התאים לצורכי הבית, לאחר פלישת הכוחות בריטים לארצות הברית, החליטו הבריטים להצית ולשרוף את הקפיטול באוגוסט 1814, אירוע שהיה חלק ממלחמת 1812 הוחלט להקים את האולם מחדש, עם זאת כמה שנים לאחר שיפוץ האולם נהרסה חלק מתקרתו ונעשו מספר ניסיונות לשפר את האקוסטיקה במקום, החל מניסיון לשנות את סדר הישיבה ועד תליית וילונות במקום אך אף ניסיון לא צלח, הפתרון היחיד לבעיה זו היה לבנות אולם חדש לגמרי, בו ניתן לשמוע דיונים בקלות ולכן הוחלט להרחיב את הקפיטול ולבנות אולם חדש לחברי הבית.
עם הרחבת בניין הקפיטול בשנות ה-50 של המאה ה-19 עברה מליאת בית הנבחרים מאולמה המקורי לאולם מרווח יותר. אז הועלו הצעות שונות בנוגע לשימוש באולם שהתפנה, ובכלל זה כחלל לתצוגת אמנות. בשנת 1864 חוקק הקונגרס חוק שבו הוסמך נשיא ארצות הברית להזמין את מדינות הברית למסור לקונגרס לתצוגה בהיכל פסל אחד או שניים, משיש או מארד, של אישים מאזרחיהן שכבר אינם בין החיים, אשר מייצגים את ההיסטוריה שלהן או שהצטיינו בשירות צבאי או אזרחי.
ההליך בכל מדינה למסירת פסל החל בדרך כלל בהחלטה של בית המחוקקים שלה שקבעה את זהות האישיות שתונצח על ידי יצירת פסל, הקימה ועדה שבחרה את יוצר הפסל וכן קבעה את אופן מימון היצירה. בעבר נמסר כל פסל לקונגרס במסגרת טקס שהתקיים ברוטונדה של הקפיטול, שלאחריו הוא הוצג בה לתקופה של עד ששה חדשים בטרם הועבר למקומו הקבוע בבניין.
בתחילה הוצגו כל הפסלים שנמסרו על ידי המדינות בהיכל הפסלים הלאומי, אך ככל שגדל מספר הפסלים בו הוא החל לסבול מצפיפות יתר. ב-1933 הוצגו בו בצפיפות רבה 65 פסלים, אשר גם איימו על יכולת רצפת ההיכל לשאת את משקלם. על כן קיבל הקונגרס בשנה זו החלטה שהסמיכה את אדריכל הקפיטול, באישור וועדת הספרייה המשותפת של הקונגרס, להציב חלק מן הפסלים באזורים אחרים של בניין הקפיטול. אז הוחלט כי בהיכל יוצג פסל אחד בלבד של כל מדינה. ארגון מחדש נוסף של האוסף נעשה בשנת 1976, ובמסגרתו הוצבו בהיכל 38 פסלים שנבחרו על פי גובהם והחומר שממנו נוצרו. פסלים של עשר משלוש עשרה המדינות המקוריות של ארצות הברית הוצבו באולם הסמוך לכניסה המזרחית לבניין הקפיטול. יתר הפסלים הוצבו במיקומים שונים ברחבי הבניין. הפסל המאה של המדינות - פופאי הילידי - שהיה פסלה השני של ניו מקסיקו, צורף לאוסף ב-2005.
יהדות ברית המועצות
יהדות ברית המועצות מתייחסת ליהודים שהתגוררו בשטחי המדינה הסובייטית בתקופת קיומה בין 1922 ל-1991. היא מנתה קהילות רבות ושונות במנהגיהן ובמסורות התפילה שלהן – הן מנו אשכנזים במוצאם, שהיוו למעלה מ-90%, לצד בוכרים, קווקזים, גאורגים, קרימצ'קים וקראים – אך חוויית החיים וההשפעות התרבותיות הסובייטיות היו משותפות לכלל האוכלוסייה היהודית. המשטר הקומוניסטי דיכא גילויי דת כמדיניות כללית, ולאורך מרבית שנותיו ניהל מדיניות אנטישמית למעשה ויחסיו עם מדינת ישראל היו עוינים.
פעילות השלטונות כנגד הדת היהודית
כחלק מהאידאולוגיה של הפרדת דת ומדינה בה נקטו הקומוניסטים, עוד לפני התבססותה של ברית המועצות כיישות מדינית ולאחר מהפכת אוקטובר ב-1917, נקטו הרשויות במדיניות אנטי-יהודית במובן הדתי של המילה יהדות, וזאת אף על פי שלנין עצמו הביע התנגדות לאנטישמיות. ב-1919 כחלק ממדיניות כוללת נגד ארגוני דת ביטלו הרשויות את ארגונן של מועצות הקהילות היהודיות, שהיו אחראיות על תחזוקת בתי כנסת. במפלגה השלטת הוקמה מחלקה יהודית מיוחדת - היבסקציה, שתפקידה היה טיפול והפקת תעמולה נגד היהדות כדת, ונגד הרבנים ואנשי הדת. כ-5,000 בתי כנסת היו קיימים טרם המהפכה הבולשוויקית בשטח שתפסה ברית המועצות, וכמעט כולם נסגרו עד לתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין. בשנת 1927 נעצר הרב יוסף יצחק שניאורסון שהיה אחד הלוחמים המרכזיים לשימור היהדות בברית המועצות. הוא שוחרר בעקבות לחץ בינלאומי ועזב את ברית המועצות לקראת סוף 1927. בעקבות מחאות בפולין על רדיפת היהדות בברית המועצות, במרץ 1928 החתימו הג.פ.או. שלושים ואחד רבנים על איגרת שטענה שאין רדיפות של היהדות ברוסיה. לאחר שפורסם מחוץ לברית המועצות שהאיגרת נחתמה תחת איומים, שבו והחתימו מספר רבנים בסוף 1928 על איגרת שהכחישה שהחתימה הקודמת ניתנה תחת לחץ.
במהלך התקופה פעלו בתי כנסת ספורים שהיו בפיקוח ומעקב מצד השלטונות ונעשו ניסיונות, לרוב במחתרת, לשמר הווי דתי יהודי.
פעילות השלטונות כנגד הציונות
מתוך ראיית עולם של מדינה חילונית המאגדת את כל אזרחיה במסגרות מחייבות, ועל מנת לדכא שאיפות ציוניות, פעלה ברית המועצות הן באמצעות דיכוי פוליטי (משפטי ראווה, מעצרים, הגליות לסיביר וכדומה) והן באמצעות ניסיון ליצור ישות פוליטית יהודית, תחת חסותה וכנפיה של המדינה הסובייטית ובשטחה. השלטונות הסובייטיים לא ראו את היהודים כלאום, כיוון שחסרו להם שלושה רכיבים בסיסיים, שטח משלהם, כלכלה לאומית ושפה משותפת, שכן יידיש נחשבה "ז'רגון" ולא שפה.
עם זאת, השלטונות קידמו את שימוש ביידיש בשל היותה אמצעי לקירוב היהודים לערכים סוציאליסטיים ושלילת זהותם הדתית והלאומית. כך קמו בתמיכת המפלגה איגודי עובדים דוברי יידיש, ואלפי מועדוני יידיש ברחבי המדינה; מדיניות זו נמשכה גם בזמן הטיהורים הגדולים של סטלין, בהם נרצחו מספר רב של יוצרי יידיש, ודעכה סופית עם שלהי שנות השלושים. כמו כן קמו סובייטים יהודיים במפעלים ועיירות בהם היהודים היו רוב האוכלוסייה.
בין השנים 1924–1938 יידיש הייתה אחת משפותיה הרשמיות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. בפועל הדבר איפשר פנייה למוסדות השלטון ביידיש. ברם, השימוש הרשמי בה לא היה נפוץ, כאשר בתי משפט ביידיש התקיימו בעיקר בערי המחוז ולא היו נגישים לרוב תושבי העיירות.
ב-1930 התקבלה החלטה להקים את המחוז היהודי האוטונומי, וב-1934 הוקם המחוז שבירתו בירוביג'ן. הוחלט כי השפה הרשמית במחוז תהיה יידיש (גם כניסיון להניא את יהדות ברית המועצות מלפנות לעברית). למרות מאמצי המשטר, מעולם לא גדל אחוז היהודים שהתגוררו במחוז את גבול 30% מסך התושבים, ולאחר התפרקותה של ברית המועצות נפלה האוכלוסייה לרמה של 1.2% יהודים ב-2003.
לקראת אמצע שנות השלושים החלו השלטונות לשים דגש על תמיכה בפטריוטיות סובייטיות, ובהנצחת עברם ההירואי של עמי ברית המועצות, בראשם העם הרוסי. הדבר הוביל להחלשה הדרגתית של מוסדות יהודיים אתניים רבים, ביניהם כתבי עת, בתי דין, ובתי ספר. מרבית המועצות והאזורים היהודיים חוסלו אף הם, כאשר ההצדקה הרשמית לכך הייתה תהליכי העיור שחלו באוכלוסייה היהודית, אשר הובילו לכך שבסוף שנות השלושים לא נותרו יותר משלושים עיירות בהן היהודים היו רוב.
מסעות הטיהורים של סטלין
באמצע שנות ה-30 החל סטלין במסע טיהורים במפלגה הקומוניסטית ובחברה הסובייטית, שבמוקדו עמדו גם יהודים רבים. מנהיגים רבים נרצחו או הוגלו, וארגונים תרבותיים ודתיים נסגרו.
יהודי ברית המועצות במלחמת העולם השנייה ובשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ולמרות טיהורי סטלין, הצטרפו יהודים רבים לצבא האדום. ליהדות ברית המועצות התווספו יהודים שנמלטו מפני הנאצים מגרמניה וממדינות אחרות, רובם יהודים קומוניסטים.
עם פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941, החלה גם שואת יהודי ברית המועצות, שבמהלכה החלו ארבע עוצבות המבצע (איינזצגרופן) של האס-אס ומסייעיהן מקרב האוכלוסייה המקומית, בעיקר אוקראינים, ליטאים ולטבים לרצוח יהודים בשטחים הכבושים, בעיקר בבורות ירי.
בסוף 1941, נוכח הצורך בכוח אדם, החליטו הגרמנים להשאיר יהודים בחיים כעובדי כפייה במפעלי נשק, תחמושת וציוד. חלק מהיהודים נכלאו בגטאות כדי לנצל אותם כעובדי כפייה, ורבים מהם נספו בגטאות ובמפעלים, עקב תנאי המחיה הקשים.
בתחילת 1942 התחדשו הרציחות ההמוניות בבורות הירי. בין הגדולים שבהם היו הבורות במאלי טרוסטינץ, בבאבי יאר ובפונאר. כשני מיליון יהודים שהתגוררו בשטחי ברית המועצות אותם כבש הוורמאכט, נספו בשואה.
לקריאה נוספת
מאמרים
Breakout
Breakout (בעברית: פריצה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס, האלבום יצא לאור ב-22 ביולי 2008 על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס. האלבום מכיל מוזיקת פופ רוק. סיירוס השתתפה בכתיבתם של שמונה מתוך שנים עשר השירים באלבום.
רקע והפקה
סיירוס היא זמרת-יוצרת ושחקנית ששיחקה בתפקיד מיילי סטיוארט, נערה עם חיים כפולים סודיים ככוכבת הפופ האנה מונטנה, בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני, האנה מונטנה. בזכות סדרת הטלוויזיה, סיירוס זכתה לפרסום כאלילת נוער והוציאה לאור מוזיקה תחת שמה של דמותה בסדרה. אלבום הבכורה של סיירוס, Meet Miley Cyrus, יצא כדיסק השני של האלבום הכפול של פסקול העונה השנייה של הסדרה בשנת 2007. Breakout הוא אלבום האולפן השני של סיירוס והראשון שלה שלא היה קשור לזיכיון האנה מונטנה. סיירוס הסבירה כי האלבום נקרא בשמו כיוון שהוא תיאר אותה היא גם החליטה להעניק את השם לאלבום על שם השיר "Breakout" משום שהוא היה "אחד השירים האהובים עליה".
סיירוס האמינה כי בהשוואה לאלבומיה הקודמים, Breakout היה "בוגר" ו"קצת יותר יצירתי." סיירוס כיוונה לשלב צליל המושפע ממוזיקת רוק, באומרה. לדברי סיירוס, האלבום תיעד לעומק את האירועים שהתרחשו בחייה בשנה האחרונה. רוב השירים נכתבו כאשר סיירוס ביצעה את סיבוב ההופעות Best of Both Worlds Tour מאוקטובר 2007 עד ינואר 2008. הקלטת האלבום החלה מיד לאחר סיום סיבוב ההופעות, והסתיימה במרץ 2008, כשסיירוס יצאה לצילומי הסרט האנה מונטנה: הסרט. היא ציינה כי דרך כל שיר יכול המאזין לגלות משהו עליה ועל עצמו. על הקשר עם מעריציה דרך האלבום, היא טענה שהיא רוצה ש, והמשיכה לומר כי.
פיתוח
"Fly on the Wall" נכתב על ידי סיירוס בעזרת ארמאטו, ג'יימס ודוורים קראולו. "Fly on the Wall" נכתב על התקשורת, בנוגע ל סיירוס, ארמאטו, ג'יימס ואהרון דאדלי כתבו יחד את "Wake Up America", שיר על סביבתנות. סיירוס הקליטה גרסת כיסוי של "Four Walls" של שייאן קימבול מתוך האלבום The Day Has Come משנת 2006 עבור האלבום, שכותרתו "These Four Walls". השיר האחרון הוא גרסה מחודשת ללהיט "See You Again" שכלול במקור באלבום הבכורה של סיירוס, Meet Miley Cyrus, בגרסת רמיקס של צמד המפיקים רוק מאפיה.
סינגלים
7 Things הוא הסינגל הראשון מהאלבום. יצא ב-17 ביוני 2008. הסינגל זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה מסחרית עולמית והסינגל הגיע למקום ה-9 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד האוסטרלי, יפני ונורווגי. נכון לאפריל 2017, הקליפ לשיר צבר למעלה מ-250 מיליון צפיות.
See You Again (ברמיקס של Rock Mafia) הוא הסינגל השני מהאלבום. יצא ב-25 באוגוסט 2008. הסינגל זכה להצלחה ומכר 2.5 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למקום ה-10 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד שירי הפופ של ארצות הברית ולמצעדים של אוסטרליה, קנדה והונגריה.
Fly On The Wall הוא הסינגל השלישי מהאלבום. יצא ב-27 בפברואר 2009. הוא מדבר על הפפראצי שהם כמו "זבוב על הקיר" שמנסה לצפות בה כל הזמן. הקליפ המוזיקלי של השיר לקח השראה מהקליפ Thriller של מייקל ג'קסון, הקליפ מתאר את סיירוס שמנסה להימלט מהפפראצי כשהם הולכים בעקבותיה במוסך חניה.
Preise, Jerusalem, den Herrn, רי"ב 119
Preise, Jerusalem, den Herrn (בעברית: שבחי ירושלים את ה'), רי"ב 119, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג, לכבוד תחילת כהונתה של מועצת העירייה החדשה בעיר, ב-30 באוגוסט 1723.
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
ב-1876 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 24 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע. כקנטטות אחרות של באך מתקופה זו, החלק הראשון לקוח מספר תהלים. שאר הטקסט עוסק בשבח לאלוהים על דאגתו לעיר ולתושביה וכן בתפקידה האחראי של המועצה. החלק האחרון לקוח ממזמור של מרטין לותר המבקש מאלוהים להגן על העיר ועל אנשיה ובכך דומה גם הוא לקנטטות באותה תקופה. הדמיון לקנטטות שהלחין בלייפציג נשמר גם במבנה של רצ'יטטיב ואריה לסירוגין, למעט חלק המקהלה השביעי שהוא חריג. לאחר 7 קנטטות של 6 חלקים, כאן חזר באך להלחין קנטטה ארוכה. התזמור חגיגי והעשיר מכל הקנטטות שהלחין בלייפציג עד כה.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט, טנור, ובס, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ארבע חצוצרות, טימפני, שתי חליליות, שלושה אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה תשעה חלקים:
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 11 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1979), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-1999) ופיליפ הרווחה (ב-1999).
קונצנרט ידוע
הקנטטה הושמעה בקונצרט הפחיתה של פסטיבל באך בליפציג בתאריך 12 יוני 2015, לציין 1000 שנים לאזכורו הראשון של ליפציג ויום ההולדת ה-850 של כנסיית ניקולאי.
מומנט סייסמי
מומנט סייסמי הוא בעל גודל סקלרי וכיוון. הסקלר של מומנט סייסמי M_0 מוגדר במשוואה M_0=\mu AD, כאשר:
המומנט הסייסמי של רעידת אדמה מוערך בדרך כלל באמצעות שימוש בכל מידע זמין להגדרת גורמי המשוואה. בסייסמולוגיה מודרנית משמש מומנט סייסמי להערכת מידת תנועת הקרקע בסייסמוגרמה (רישומי סייסמוגרפים). המומנט הסייסמי של רעידות אדמה שהתרחשו בטרם קיומם של מכשירים מודרניים נאמד על פי הערכות גאולוגיות של מידת התזוזה לאורך ההעתק.
מומנט סייסמי מהווה יסוד לסולם מגניטודה לפי מומנט (moment magnitude scale) – סולם סייסמי שפותח על ידי הסייסמולוגים הירו קנמורי (Hiroo Kanamori) ותומאס הנקס (Thomas C. Hanks) בשנת 1979 – המשמש לעיתים קרובות להשוואת עוצמן של רעידות אדמה שונות, בעיקר רעידות אדמה עזות.
רינגשטראסה
רינגשטראסֶה (בגרמנית: Ringstraße או Ringstrasse; מילולית: רחוב הטבעת) היא שדרה רחבה המקיפה במעגל (למעשה בשלושת-רבעי מעגל) את מרכז וינה, בירת אוסטריה. השדרה, שנסללה והוקמה בין 1860 ל-1900, כוללת כמה מן המבנים החשובים בבירה האוסטרית כגון הפרלמנט האוסטרי, המבנה המרכזי של אוניברסיטת וינה, הבורסה של וינה, התיאטרון הלאומי בורגתיאטר, אולם הקונצרטים המוזיקפראיין, בית העירייה וכן ארמונות פאר פרטיים שנבנו על ידי האצולה והבורגנות העשירה של מפנה המאה העשרים שכללה תעשיינים ובעלי מקצועות חופשיים, רבים מהם יהודים.
היסטוריה
העיר וינה הוקפה בחומה וביצורים החל מן המאה ה-13. החומות והביצורים הורחבו ב-1529, בעת המצור העות'מאני על וינה. בשנת 1857 הוציא פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה צו המורה להרוס את החומות (שחנקו את התפתחות העיר), לספח לעיר את השטחים שמעבר לחומות ולסלול במקומן שדרה רחבה בנוסח פריזאי, כפי שעשה באותה עת בפריז נפוליאון השלישי.
רצועת החומות נהרסה כליל. יוהאן שטראוס חיבר לרגל הרס החומות פולקה עליזה, Demolirer-Polka (אופוס 269). המבנה היחיד שלא נהרס, ושאף זכה לחיבור לעיר, היה כנסיית ווטיפקירכה, שנבנתה מחוץ לחומות.
מטרת השדרה הייתה להוות חלון ראווה לעוצמתה ופארה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והמשאבים שהושקעו בהקמתה היו משאבים אימפריאליים, ולא מכיס העירייה. בין מבני הפאר הממלכתיים כפרלמנט, מיניסטריון המשפטים, מיניסטריון המלחמה והנהלת הדואר, הוצעו למכירה חלקות קרקע למשקיעים ויזמים פרטיים. אלה הקימו בתי מידות שנקראו "פָּאלֶה" (בצרפתית Palais). רבים מבעלי האחוזות היו ממוצא יהודי, בהם הענף הוינאי של משפחת רוטשילד, משפחת ויטגנשטיין, משפחת פון גוטמן, משפחת אפרוסי, משפחת באואר (שבתם, אדלה, הייתה מודל לציורו של גוסטב קלימט) ועוד. נשות חברה ערכו בארמונות אלה סלונים תרבותיים (הידוע והחשוב שבהם היה הסלון של ברטה צוקרקנדל) שתרמו לקידום רעיונות בעירם של זיגמונד פרויד, גוסטב קלימט, ארתור שניצלר, קרל מנגר, הוגו פון הופמנסתאל, שטפן צווייג, קרל קראוס, אלמה וגוסטב מאהלר ורבים אחרים.
בעוד שהמבנים הרשמיים הוקמו ברובם בסגנון נאו-קלאסי, רבים מהמבנים הפרטיים נבנו בסגנון היוגנדסטיל ומקנים לשדרה את אופייה האדריכלי.
במלחמת העולם השנייה ניזוקו מבנים רבים, בהם הבורגתיאטר שנשרף וכן מבני האופרה של וינה ומלון מטרופול (המלון המפואר והמרכזי של וינה בראשית המאה ה-20, שהפך לאחר האנשלוס למטה הגסטפו בעיר) שנהרסו כליל.
מבנה השדרה
השדרה מקיפה את מרכז העיר ("העיר הפנימית") בשלושת-רבעי מעגל, כאשר את המקטע הנוסף מהווה נהר הדנובה והיא מורכבת ממספר קטעים ושמות-רחובות: חלק גדול מהשדרה כולל צמחייה, עצים, גינות ופארקים. כן מוצבים בה פסליהם של גתה, שילר, מריה תרזה, הנסיך אויגן מסבויה, יוזף רדצקי פון רדץ, יוהאן שטראוס ורבים אחרים.
כיכר מריה תרזה מחברת בין השדרה לבין מקבץ מוזיאונים, בהם המוזיאון לידיעת הטבע והמוזיאון לתולדות האמנות.
לאורך השדרה כולה עוברת חשמלית מספר 2 וקווי תחבורה רבים אחרים חוצים אותה.
תוספתן פדרי
תוספתן פִּדרי (באנגלית: epiploic appendix)  הן שׂקיות קטנות של הצפק מלאות שומן, הממוקמות לאורך המעי הגס, אך לא בחלק הרקטאלי.
תוספתנים פדריים מצורפים בעיקר למעי הגס הרוחבי ולמעי הגס הסיגמואידי. תפקיד התוספתן הפדרי אינו ידוע.
דלקת התוספתן הפדרי
התוספתן הפדרי עשוי להיות מודלק, באופן שפיר, אבל כואב, דלקת כזו מכונה epiploic appendagitis והיא יכולה לחקות סימפטומים של דלקת התוספתן כמו כאבים בבטן הימנית התחתונה. דלקת בתוספתן הפדרי נדירה יחסית, ואינה מסוכנת כמו דלקת התוספתן. הטיפול בדרך כלל על ידי משככי כאבים בלבד.
הכאבים עשויים להיות חזקים אך בניגוד לדלקת התוספתן מתפתחים בדרך כלל לאט לאורך כמה ימים.
חלמיש (חברה)
חלמיש חברה ממשלתית עירונית לדיור לשיקום ולהתחדשות שכונות בתל אביב-יפו בע"מ היא חברה ממשלתית - עירונית בבעלות משותפת של מדינת ישראל ועיריית תל אביב-יפו העוסקת בדיור ציבורי בעיר תל אביב-יפו עבור משרד הבינוי והשיכון ומשרד הקליטה ופרויקטיים עירוניים עבור עיריית תל אביב-יפו.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1961 בידי משרד השיכון ועיריית תל אביב–יפו, והן מחזיקות בה בבעלות של 50% כל אחת. החברה נוסדה על מנת לפנות ולבנות מחדש אזורי מגורים בתל אביב שתנאי הדיור בהם היו גרועים. שמה הראשון היה "החברה לפינוי משכנות עוני ביפו".
חלמיש הרחיבה את פעילותה והיא מבצעת עבור עיריית תל אביב ומשרד הבינוי והשיכון, פרויקטים שונים בתחום הפיתוח והתשתית בשכונות העיר כגון שכונת התקווה, שכונת נווה צדק, שכונת שפירא וביפו.
החברה מסייעת במציאת פתרונות דיור לזכאי משרד הבינוי שיכון, והיא מנהלת יחידות דיור באזור תל אביב-יפו בהן מתגוררים זכאי משרד השיכון.
כנגד החברה הובעה ביקורת על כי היא מפנה דיירים בדיור הציבורי בעלי חוב, בלא התראה מספקת וללא ליווי של עובדי רווחה.
בשנת 2016 שיווקה החברה בשכונת נווה עופר שבדרום תל אביב, קרקע בבעלותה שמיועדת לפרויקט להשכרת דירות לטווח ארוך, ומהתמורה היא החלה לרכוש דירות עבור זכאי הדיור הציבורי בעיר.
כפר שלם
עם הקמת החברה העביר לה מינהל מקרקעי ישראל את הטיפול בפינוי ושיקום שכונת כפר שלם. כ-1400 משפחות גרו בשטחים שהועברו לניהול חלמיש, כשעם הזמן פונו חלק מהמשפחות והצטרפו דיירים מבחוץ, שכונו דיירים פולשים. עד לשנת 2004 הועברו לניהול החברה כ-1030 דונם שהם 65% מכלל השטח של השכונה. עד לשנת 2008 פונה רוב השטח שנמסר לניהול החברה. חלק מן השטח פונה לצורכי בנייה מחדש והיתר לצורכי הציבור (כבישים, גנים, מבני ציבור).
נורה ארנזדר (שחקנית)
נוֹרה ארנזדר (בצרפתית: Nora Arnezeder; נולדה ב-8 במאי 1989) היא שחקנית וזמרת צרפתייה-יהודייה, זוכת פרס לומייר. כיכבה בהפקות צרפתיות ואמריקאיות, בין היתר בסרטים "פריז 36" (2008), "חובו של היום ללילה" (2012), "טעון הגנה" (2012), "המושבה" (2021), ובסרטו של זאק סניידר "צבא המתים" (2021).
ביוגרפיה
ארנזדר נולדה בפריז שבצרפת. אביה וולפגנג ארנזדר הוא אוסטרי-קתולי, בעוד אמהּ פיירה שינסי היא מצרייה-יהודייה ממוצא יהודי-ספרדי מאיטליה. בזמן שהייתה בתיכון, למדה משחק, ריקוד ופיתוח קול בבית הספר הידוע לדרמה Cours Florent (אנ').
קריירה
ב-2006 החלה את קריירת המשחק שלה בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "Commissaire Valence", בתור קלואי.
ב-2008 פרצה לתודעה עם תפקידה הראשי בסרטו של הקולנוען הצרפתי כריסטוף בארטייה "פריז 36", בתור העלמה דוס. על משחקה בו זכתה בפרס לומייר לשחקנית הצעירה המבטיחה ביותר, כמו כן, זכתה בפרס Étoiles d'Or לתגלית הנשית הטובה ביותר. בנוסף, על ביצועה לפסקול הסרט עם השיר "Loin de Paname", הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-82.
בשנת 2009 הפכה לפרזנטורית של הבושם L'Idylle מבית המותג הצרפתי "Guerlain".
בשנים 2014–2018 שיחקה בסדרה הקומית-מוזיקלית האמריקאית "מוצרט בג'ונגל" מבית פריים וידאו, בתור אנה מריה.
בשנים 2015–2016 שיחקה בסדרת המדע-בדיוני האמריקאית "ZOO" ברשת CBS, בתור קלואי טוסיגננט.
בשנת 2021 כיכבה בסרטו של הקולנוען האמריקאי זאק סניידר "צבא המתים" מבית נטפליקס, לצד דייב בטיסטה, בתור לילי המבריחה. בנוסף באותה שנה כיכבה בסרט הגרמני-שווייצרי דובר האנגלית "המושבה" בתור בלייק, לצד איאן גלן ויואל בסמן.
חיים אישיים
ב-2014 הייתה במערכת יחסים עם השחקן האנגלי אורלנדו בלום.
השושלת העלווית
השושלת העלווית (בערבית: العلويون; אל-עלוויון) (1631-כיום) היא שושלת המלוכה השולטת במרוקו כיום. מלך מרוקו הנוכחי מוחמד השישי הוא השליט מספר 22 של השושלת העלווית. השם "עלווים" מגיע ממולאי עלי א-שריף (1589–1659) שנחשב למייסד השושלת. המשפחה העלווית מייחסת את מוצאה למשפחת הנביא מוחמד דרך עלי בן אבי טאלב ופאטמה בת מוחמד.
מוצא
על פי המסורת של המשפחה, העלווים הגיעו למרוקו בסוף המאה ה-13 כאשר העלווי אל-חסן א-דאחיל הגיע מהחג'אז לעיר תאפילאלת בדרום מרוקו בהזמנת תושביה, כדי להיות האימאם של העיר. תושבי תאפילאלת קיוו שכצאצא של מוחמד, הנוכחות שלו תביא ברכה על העיר ותעזור לשפר את יבולי התמר. צאצאיו של א-דאחיל החלו להרחיב את כוחם בדרום מרוקו במיוחד לאחר מותו של השליט אחמד אל-מנסור (1578–1603) שהשתייך לשושלת הסעדית. מולאי עלי א-שריף החל להרחיב את השליטה העלווית מסביב לעיר תאפילאלת. בנו, מולאי א-רשיד (1664–1672), כבר הצליח בשנת 1669, להביס את הסולטאן הסעדי האחרון ולכבוש את מרקש. א-רשיד המשיך עם מסע כיבושיו ועוד בימי שלטונו גם צפון מרוקו נפלה תחת השליטה העלווית, ולראשונה היה ניתן לאחד ולהעניק יציבות למדינה.
היסטוריה
אסמאעיל אבן שריף (1672–1727) היה הראשון לארגן את מוסדות השלטון העלווים, ותוך מלחמה בשבטים מקומיים הוא הקים מדינה מאוחדת. העלווים בתקופה זו נתקלו בקשיים ביחסיהם עם השבטים הברברים והשבטים הבדואים-ערבים במרוקו, ולכן אסמאעיל הקים צבא המבוסס על חיילים-עבדים שחורים שקיבל את השם "המשמר השחור". האחדות של מרוקו לא שרדה אחרי מותו של אסמאעיל ושבטים מקומיים הצליחו לצבור כוח צבאי ופוליטי על חשבון העלווים.
רק עם מוחמד השלישי (1757–1790) הממלכה העלווית הצליחה לאכוף מחדש את שלטונה על מרוקו. הניסיון לשלוט על מרוקו בריכוזיות נזנח והתאפשר לשבטים מקומיים לנהל חיים אוטונומיים. תחת עבד א-רחמאן (1822–1859) נפלה מרוקו לראשונה תחת השפעה של המעצמות האירופיות. בעקבות התמיכה של מרוקו בתנועת העצמאות האלג'ירית שהונהגה על ידי עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, צרפת שלחה כוחות צבא להילחם בה וב-1844 מרוקו הובסה בקרב בקרבת הגבול עם אלג'יריה וזנחה את תמיכתה בעבד אל-קאדר.
החל משלטונם של מוחמד הרביעי (1859–1873) וחסן הראשון (1873–1894) העלווים ניסו לטפח קשרי מסחר עם אירופה וארצות הברית, והם העבירו את הצבא והממשל תהליכי מודרניזציה כדי לשפר את השליטה על שבטי הברברים והבדואים. עם המלחמה נגד ספרד (1859–1860) אירופה החלה להתערב באופן ישיר בענייני מרוקו, ועל אף שהובטח למרוקו עצמאות בוועידת מדריד (1880) ההשפעה הצרפתית והספרדית על המדינה דווקא התחזקה. גרמניה ניסתה מצדה לצבור השפעה על מרוקו כדי להחליש את השפעתה של צרפת, וכך פרצו המשבר המרוקאי הראשון (1905–1906) והמשבר המרוקאי השני (1911). בעקבות משברים אלה העלווים נאלצו להכיר בחסות הצרפתית על ארצם בהסכם פס שנחתם ב-3 בדצמבר 1912, בו מרוקו נהפכה באופן רשמי למדינת חסות של צרפת. באותו הזמן אזור הריף שבצפון מרוקו ניתן לחסות ספרד.
בתקופה שבה מרוקו הייתה מדינת חסות (1912–1956) הייתה השקעה כלכלית ניכרת בתשתיות של המדינה על מנת לקשר את הערים הגדולות שעל חוף האוקיינוס האטלנטי לאזורי פנים-הארץ, ובכך להפוך את מרוקו לאזור כלכלי אחד. עם זאת משטר החסות האירופאי נאלץ להתמודד עם התנגדות מצד שבטים ברברים, וכאשר היה ניסיון להכפיף את השבטים לתחום השיפוט של בתי משפט צרפתיים בשנת 1930 התנועה למען עצמאות מרוקו החלה. בשנת 1944, מפלגת איסתיקלאל ("עצמאות") הוקמה בתמיכת הסולטאן מוחמד החמישי (1927–1961). צרפת נאלצה להעניק עצמאות למרוקו ב-2 במרץ 1956, והותירה אחריה מורשת של פיתוח כלכלי באזורים וערים מסוימים, ולעומת זאת הרס ובידוד באזורים שמהם יצאה ההתנגדות הברברית נגד צרפת וספרד בין 1912 ל-1933.
המלך הנוכחי של מרוקו הוא מוחמד השישי, שהומלך ב-23 ביולי 1999 להיות המלך ה-22 בתולדות השושלת.
סין (חברה)
סין (באנגלית: SIN Cars), היא חברה בולגרית לייצור מכוניות על ומכוניות חשמליות. החברה הוקמה בשנת 2012 ומטה שלה ממוקם בעיר רוסה.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2012 בבריטניה על ידי מהנדס ונהג מרוצים בולגרי רוסן דסקלרוב. גם כיום, בשנת 2022 הוא מנהל אותה. בהמשך היא עברה למינכן ומשם לרוסה. בשנת 2015 החברה החלה בייצור דגם הראשון שלה - SIN R1. היא הייתה מותאמת גם לנסיעה בכביש. המכונית הייתה מצוידת במנוע בעל נפח של 6.2 ליטר הייתה יכולה לעבור מהירות של 100 קמ"ש תוך 3.5 שניות. הדגם מותאם למרוץ מכוניות השתתף בתחרות GT4 של שנת 2015 וסיים במקום השמיני בסיכום שנתי למרות תאונה קשה שהוא עבר בסיבוב השלישי. בשנת 2016–2018 המכונית השתתפה במרוצי Pirelli World Challenge. בשנים 2018–2019 היא השתתפה במרוצים שנערכו בבולגריה.
בשנת 2018 הוכרז שחברה תתחיל לייצר מכוניות חשמלית:
"Our goal is to sell a multifunctional small city car which will be used for courier deliveries, taxi services, transportation. European cities need this kind of transport. City centers will soon be closed for diesel cars. China is far ahead of us but we can offer better quality."
בהתאם לכך תוכננו דגמים שמתאימים לרכב תיירים, מיניבוס ורכב לנסיעות שרות עירוניות. מכוניות אלו עברו רישוי ומסופקות ללקוחות במדינות אירופה בשנת 2021 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בבולגריה במטרה לגייס הון להרחבת המפעל. בתוכניות של החברה להגיע לייצור של 5,000 מכוניות חשמליות בשנה.
ספיר כדורי
ספיר כדורי (נולדה ב-13 במאי 1993) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כשוערת בליגת העל בכדורגל נשים.
ביוגרפיה
כדורי נולדה בחדרה וכבר בגיל 11 הצטרפה לקבוצת הילדות של מכבי כישרונות חדרה ולקחה חלק בגביע פוקס קידס במסגרתו השתתפה עם הקבוצה בטורניר בצרפת. בשנים שלאחר מכן שיחקה בקבוצת הנערות של חדרה כחלוצה ובמקביל התאמנה עם קבוצת הבוגרות כשוערת. בעונת 2008/2009 שיחקה במקביל בקבוצת הנערות ובקבוצה הבוגרת בליגת הנשים הבכירה. במסגרת רבע גמר הגביע בעונת 2016/2017 נפצעה ברצועה הצולבת, סיימה את העונה ולא המשיכה לשחק בקבוצה.
בעונת 2018/2019 עברה להפועל רעננה אך שוחררה מהקבוצה עוד לפני פתיחת העונה עקב מחלה. כדורי הגישה תביעה לבוררות כדי לקבל את השכר שהובטח לה אך סורבה. לאחר פרסום הנושא בתקשורת גייסה למענה קבוצת בית"ר ירושלים בראשות הבעלים משה חוגג את סכום הכסף שהובטח לה כשכר.
נבחרת ישראל
בשנת 2009, בגיל 16, צורפה לנבחרות הנערות של ישראל ורשמה 3 הופעות בנבחרת הנערות עד גיל 17 ו-14 הופעות בנבחרת הנערות עד גיל 19.
מחוץ לכדורגל
בעלת תואר ראשון במנהל עסקים וניהול ספורט מהמרכז האקדמי רופין ומכון וינגייט.
בויד הולברוק
רוברט בויד הולברוק (באנגלית: Robert Boyd Holbrook; נולד ב-1 בספטמבר 1981) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. הוא הופיע בין היתר בסרטים "מילק", "נעלמת", וגילם את סוכן המנהל לאכיפת סמים, סטיב מרפי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "נרקוס".
ביוגרפיה
הולברוק נולד בפרסטונסבורג, קנטקי, בנם של אלן ודון הולברוק.
קריירה
הוא שחרר סדרת שירים קצרה דרך האתר "Model-Max.com", בליווי איורים של ג'יימי שטראכן.
הולברוק למד משחק בתוכנית המשחק של מייזנר לשנתיים בסטודיו ויליאם אספר. הוא לקח קורסים במשחק מול מצלמה, ועבד עם המורה למשחק טרי קניקרבוקר.
הולברוק הוא גם צלם שעשה עבודה עבור דייוויד ארמסטרונג. הוא גם פסל והציג את עבודותיו בתערוכת האמנות הראשונה שלו, "איש קריות", בגלריה רייר בצ'לסי, ניו יורק בין התאריכים 19 באפריל עד 17 במאי 2008.
הולברוק גילם את דמותו של הסוכן סטיב מרפי, בסדרת הטלוויזיה נרקוס.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע מרדף לילי בו כיכבו ליאם ניסן ואד האריס.
בשנת 2017 גילם הולברוק את "דונלד פירס", האנטגוניסט בלוגאן - וולברין, סרט ההמשך ל"וולברין".
בשנת 2019, הולברוק גילם את "תומאס לוקהרט" בסרט המותחן של נטפליקס, "בצל הירח".
בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "סנדמן" שיצר אלן היינברג עבור נטפליקס ומבוססת על הקומיקס באותו השם מאת הסופר ניל גיימן.
חיים אישיים
לאחר מכן, נישא לטטיאנה פאג'קוביץ הדנית. לזוג יש בן בשם דיי.
אוביליץ' (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוביליץ' (בסרבית: Fudbalski Klub Obilić) הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר בלגרד הנמנה עם מועדוני הכדורגל הוותיקים בסרביה.
המועדון נוסד בשנת 1924 ומשחק כיום בליגה הסרבית השלישית.
היסטוריה
מועדון הכדורגל אוביליץ' נוסד בשנת 1924 על ידי מספר חובבי כדורגל צעירים ונקרא על שם האביר מילוש אוביליץ' שהיה גיבור קרב קוסובו.שנה לאחר הקמת הקבוצה, החלה לשחק כדורגל מקצועני לאחר שנרשמה כקבוצה בהתאחדות הכדורגל בבלגרד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה, נאסר על הקבוצה להשתמש בשם אוביליץ' ועד לשנת 1952 שיחקה תחת השם קובוראק (FK Čuburac).
בשנת 1952, אוחדה קובוראק עם מעדון הכדורגל סומדג'יה (FC Sumadija) ונקבע שאוביליץ' יהיה שמה החדש של הקבוצה המאוחדת.
שנות התשעים
בעונת 1994/1995, הגיעה הקבוצה לגמר גביע יוגוסלביה אך הפסידה לכוכב האדום בלגרד.
בעונת 1995/1996, העפילה הקבוצה אל הליגה היוגוסלבית הראשונה.
בחודש יוני 1996, נרכשה הקבוצה על ידי פושע המלחמה הסרבי ז'לקו רזנטוביץ' (Željko Ražnatović) המוכר בכינויו ארקאן והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.
בעונת 1997/1998, זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוגוסלבית והשאירה מאחוריה את שתי הקבוצות המובילות של סרביה, פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד.
מפעלים אירופיים
בעונת 1998/1999, שיחקה הקבוצה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות והודחה בסיבוב השני על ידי באיירן מינכן, נשרה אל גביע אופ"א והודחה בסיבוב הראשון על ידי אתלטיקו מדריד.
שנות האלפיים - כיום
בעונת 2001/2002, שיחקה הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית פעם נוספת, אך הודחה על ידי פ.צ. קופנהגן בסיבוב הראשון.
בעונת 2005/2006, ירדה הקבוצה לליגה הסרבית השנייה לאחר שסיימה את העונה עם 3 ניצחונות בלבד.
כיום, משחקת הקבוצה בליגה הסרבית השלישית שנחשבת לליגת חובבנים.
אצטדיונים ומתקני אימונים
מיום הקמתו של המועדון עד לתחילת שנות האלפיים, שיחקה הקבוצה באצטדיון אוביליץ' הקרוי על שמו של האביר מילוש אוביליץ' (Miloš Obilić).
האצטדיון ממוקם בעיר בלגרד ומכיל כ-4,600 מקומות ישיבה.
פרשות ציבוריות
במהלך השנים, עלו לא מעט שמועות בסרביה ובעולם שטענו שאובוליץ' זכתה באליפות הודות לשוחד סחיטות ואיומים בהם השתמשו כנגד ראשי הקבוצות שמולן שיחקה הקבוצה.
לאחר שהשמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא אוביליץ' ומסרו לצצה.
ארקאן, שהואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
תארים והישגים
הליגה היוגוסלבית הגביע היוגוסלבי
Mother Mother
Mother Mother (בתרגום לעברית: "אמא אמא") היא להקת אינדי רוק מקנדה, במקור מקוודרה איילנד, אך כיום פועלת בוונקובר, בריטיש קולומביה. הלהקה היא בת 5 חברים: ראיין גולדמונד - סולן וגיטרה, מולי גולדמונד - שירה וקלידים, ג'סמין פרקין - שירה וקלידים, ג'רמי פייג' - באס ועלי סיאדאת - תופים. הלהקה הוקמה ב-2005 כלהקת אינדי.
היסטוריה
הלהקה נוסדה ב-2005 במקור בשם Mother על ידי הזמר והגיסטריסט ראיין גולדמונד. ראיין פיתח את הסאונד של הלהקה, ומאוחר יותר גייס את אחותו מולי וחברה מהקולג', דברה-ג'ין קרילמן, שילוו אותו בשירה בשירים שכתב. השלישייה ניגנה מוזיקה אקוסטית עד שמאוחר יותר הצטרפו המתופף קנטון לוון והבסיסט ג'רמי פייג'.
מאוחר יותר שינתה הלהקה את השם ל-"Mother Mother" (תרגום לעברית: "אמא אמא"). כאשר נשאל על שינוי השם ענה גולדמונד: "ובכן, היינו חייבים לשנות את שמנו כיוון שיש אמהות אחרות בעולם, חוץ מדמויות אימהיות כלליות. במקום לשנות את השם לגמרי ולאבד את הזרם וההמשכיות שבנינו, רק הכפלנו אותו - פשוט כדי להישאר עם ההמשכיות."
ב-2006, בעקבות סדרת הופעות מוצלחת בטורונטו הוחתמה הלהקה על ידי Last Gang Records. ב-20 בפברואר 2007 הוציאה להקה מחדש את אלבום הבכורה שלה, הראשון תחת שם הלהקה החדש Mother Mother. שם האלבום שונה ל-"Touch Up" והוא כלל שני שירים חדשים, בנוסף לעטיפה חדשה ועריכה שונה מהמקורי.
ב-3 בדצמבר 2008 הודיעה הלהקה בבלוג שלה במייספייס שדברה-ג'ין קרילמן עזבה את הלהקה. ב-26 בינואר 2009 הודיעה הלהקה שהיא הוחלפה בידי הזמרת והקלידנית ג'סמין פרקין.
במרץ 2011 יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, Eureka. בעקבותיו יצאה למסע הופעות בארצות הברית. השיר הראשי בתוכו, The Stand, יצא גם כוידאו קליפ ששודר ב-MTV, הגיע למקום הרביעי במצעד הלהיטים הקנדי לרוק אלטרנטיבי ואף היה השיר הראשון של הלהקה שנכנס למצעד הלהיטים הקנדי (מקום 76). בקליפ זה מוצג סולן הלהקה כאשר הוא עובר טיפול פסיכיאטרי בידי שתי זמרות הלהקה הלבושות בבגדים שחורים מוזרים, כאשר על הקיר הלבן מאוירות מחשבותיו והמילים שהם שרים.
ב-2011 קיימה הלהקה מספר מסעי הופעות: בארצות הברית, באירופה ובקנדה.
אלבומה הרביעי של הלהקה, אשר יצא בסתיו 2012, נקרא The Sticks ("המקלות").
בסוף 2016 עזב ג'רמי פייג' את הלהקה והוחלף במייק יאנג.
ב-2017 הוציאה את אלבומה השישי, No Culture, שאורכו הוא כ-35 דקות.
ב-2018 הוציא את האלבום Dance and Cry, שאורכו הוא כ-40 דקות.
מוזיקה
שירי הלהקה עוסקים בנושאים שונים ונעים בין שירים עצובים העוסקים בחיים, באהבה ובמערכות יחסים לשירים מלאי הומור.
שלושת האלבומים הראשונים של הלהקה כוללים עטיפות עם תמונות של בעלי חיים: תרנגול ב-Touch Up, דג ב-O My Heart ואריה ב-Eureka.
נינטנדו 3DS
נינטנדו 3DS (באנגלית: Nintendo 3DS) היא קונסולת משחקי וידאו ניידת של חברת נינטנדו שהושקה בחודש מרץ 2011 ברחבי העולם.
הקונסולה מסוגלת לייצר אפקטים תלת־ממדיים ללא צורך מצד הצופה להרכיב משקפיים מיוחדים, בעזרת שיטה אוטוסטריאוסקופית. הקונסולה הוכרזה רשמית ב-25 במרץ 2011, אך נינטנדו חשפה אותה רשמית כבר בתערוכת E3 של שנת 2010, ב-15 ביוני, תוך כדי שהיא מזמינה משתתפים לשחק בקונסולה. ב-21 ביוני 2010 הוכרז רשמית שהקונסולה תצא לשוק בכל העולם ב-31 במרץ 2011. מחירה של הקונסולה היה כ-25,000 ין ביפן, ו-250 דולר באמריקה. לאחר מספר חודשים, הורידה נינטנדו את המחיר ל-170 דולר עקב המכירות הנמוכות ברחבי העולם. לאחר הורדת המחיר מכירות הקונסולה הכפילו את עצמן ברחבי העולם. לקראת שנת 2012, יצאו המשחקים Super Mario 3D Land ו-Mario Kart 7 שמכרו מיליונים כבר בשבועות הראשונים לאחר ההשקה וגרמו לשילוש המכירות.
תכונות
לקונסולת ה-3DS יש שני מסכים. גודלו של המסך העליון הוא 3.53 אינץ' והרזולוציה שלו היא 800x240 פיקסלים (400x240 לכל עין), והוא מסוגל ליצור אפקט תלת מימד אוטוסטריאוסקופי. גודלו של המסך התחתון הוא 3.02 אינץ', מסך זה לא מסוגל ליצור אפקט תלת מימד, אך הוא מסך מגע. הרזולוציה שלו היא 320x240 פיקסלים. ה-3DS שוקל כ-226 גרם, וכשהוא סגור רוחבו הוא 5.3 אינץ', אורכו הוא 2.9 אינץ', וגובהו הוא 0.8 אינץ'.
המערכת כוללת כמה הוספות לעיצוב המקורי של הDS, שכוללות כפתור גלילה בצד המכשיר שמשפיע על עומק האפקט התלת־ממדי, ואף מסוגל לכבותו. עוד נוסף בקר אנלוגי בשם "Slide Pad", מד תאוצה, וחיישן תנועה ג'יירוסקופי. בנוסף נוספה יציאת תקשורת אלחוטית מסוג אינפרא אדום.
ל-3DS יש שתי מצלמות בחלקו החיצוני של המכשיר, המסוגלות לצלם תמונות וסרטי וידאו תלת־ממדיים, ובנוסף קיימת מצלמה נוספת מעל המסך העליון שפונה לכיוון השחקן. לכל המצלמות יש רזולוציה של 0.3 מגה פיקסל.
המערכת מסוגלת להציג וידאו תלת־ממדי. בדגמי ה3DS החדשים ניתן לצפות בסרטוני וידאו תלת־ממדיים מיוטיוב דרך הדפדפן המובנה. (שירות נטפליקס ואפליקציית יוטיוב נחסמו ב-3DS ב-30 באוגוסט 2019).
נינטנדו שיפרו רבות את הגרפיקה ב-3DS לעומת גרפיקת ה-DS, והשוואות מסוימות שנערכו מצאו שכוחו העיבודי משתווה ליכולת העיבוד של אייפון 3GS ו-PSP.
כרטיסי המשחק החדשים יוכלו להכיל כ-8 ג'יגה בייט של מידע, אם כי הם כמעט ואינם שונים חיצונית מכרטיס משחק של DS. רק חתיכת פלסטיק קטנה בולטת מצד אחד, כדי למנוע הכנסת כרטיסי 3DS לקונסולת ה-DS. ה-3DS כולל יכולות Wi-Fi ומאפשר משחק מרובה משתתפים. המערכת מגיעה בחמישה צבעים (ביום ההשקה, לא כולל גרסאות מיוחדות): כחול, אדום, ורוד, לבן, ושחור. למרות הצבעים השונים, בכל הגרסאות הצבע השחור יקיף את המסך העליון, זאת על מנת להגביר את האפקט התלת־ממדי.
נינטנדו 3DS XL
ב-21 ביוני 2012, נינטנדו הכריזה במופע הנינטנדו דיירקט על יציאתה של גרסתה המוגדלת של הקונסולה. מסכי הנינטנדו 3DS XL גדולים יותר בכ-90% ממסכי נינטנדו 3DS, ולפיכך מאפשרים איכות גבוהה יותר ויתרון בתוכנות הציור ל-3DS, כמו כן, אפקט תלת-המימד נשאר. הקונסולה יצאה ב-19 באוגוסט 2012, באותו יום כמו האחים סופר מריו החדש 2 (New Super Mario Bros. 2).
נינטנדו 2DS
ב-29 באוגוסט 2013, הציגה נינטנדו גרסה ללא אפקט התלת מימד. לעומת גרסות קודמות של ה-DS, הגרסה הזאת לא ניתנת לקיפול. המכשיר הושק ב-12 באוקטובר 2013, החבילה הבסיסית תכלול את הקונסולה בצבע אדום/כחול ועט סטילוס. המכשיר, בדומה לקודמיו, ה-3DS וה-3DS XL מריץ משחקי DS ו-3DS (ללא תלת מימד).
ניו נינטנדו 3DS
מודל משופר של הקונסולה הקודמת. הקונסולה יציאה לראשונה באוקטובר 2014 ביפן, בנובמבר 2014 באוסטרליה וניוזילנד ובפברואר 2015 בארצות הברית ובאירופה. המודל החדש של הקונסולה מהיר יותר, עם חיי סוללה ארוכים יותר, בעל מסכים גדולים יותר ( עליון 3.88 אינץ' ותחתון 3.33 אינץ'), שיפור באיכות המצלמה, דפדפן אינטרנט עם תמיכה בסרטוני וידאו ונוספה גם יציאת תקשורת מסוג NFC שמאפשרת לקונסולה תמיכה ישירה בפיגוריות ה-Amiibo. ליד המצלמה, נוסף חיישן ששומר על מצב ה-3D מאוזן בעת סיבוב המסך באמצעות זיהוי פניו של השחקן, מה שמאפשר חוויית משחק טובה יותר מאשר ב-3DS המקורי. גם נעשו שינויים בעיצובה של הקונסולה החדשה לעומת הקונסולה הקודמת: לחצני האותיות שונו לצבעים: כחול, אדום, צהוב וירוק. (מבוסס על קונסולת ה־snes) עט הסטילוס וחריץ הכנסת קסטות המשחקים הועברו לצד הקידמי של המכשיר, נוסף גם לחצן לצד לחצני האותיות שמאפשר שליטה במשחק מבלי לחבר למכשיר בקר משחק תומך. מערכת העברה החדשה (system transfer) מאפשרת העבר של קובצי מדיה כגון: תמונות, מוזיקה, וסרטוני וידאו ישירות מהקונסולה אל המחשב מבלי להסיר את כרטיס ה-microSD. בדומה לקונסולות הקודמות בסדרה, גם במודל הזה ישנה תאימות לאחור המאפשרת תמיכה בכל משחקי ה-DS וה-3DS המוכרים. ניתנת אפשרות להוריד אל הקונסולה אפליקציות לצפייה בסדרות וסרטים כגון: YouTube, Hulupuls ו-Netfilx ללא עלות ישירות מהחנות הדיגיטלית הנקראת: Nintendo eShop.
לאחר כמה חודשים, התגלו בדגמי ה־new וה־new XL באגים אשר גורמים לבעיה ברוב המשחקים (כולל: תלת מימד שלא עובד מדי פעם או שה־DS מוחק בשיטתיות "קודים" (הדרך שבא הקונסולה קוראת את המשחקים) מחלק מהמשחקים ועוד.)
ניו נינטנדו 3DS XL
הגרסה המוגדלת של הקונסולה, בעלת מסכים בגודל כפול מהגרסה הרגילה, זו הפעם הראשונה שיצאה גרסת ה-XL באותו תאריך של המודל הרגיל של הקונסולה ואף יציאה ראשונה ב-13 בפברואר בארצות הברית שהגרסה המוקטנת שלה יצאה רק לאחר מכן. לקונסולה יצאו משחקים בלעדיים שרצים רק עליה ולא על ה-3DS הרגיל.
ניו נינטנדו 2DS XL
גרסה מוגדלת לנינטנדו 2DS. המכשיר בעל מראה חיצוני חדש, עם מסך גדול ב-82% מהדגם הקודם לו. בנוסף, הקונסולה עצמה קלה הרבה יותר, לדברי נינטנדו. המכשיר יתמוך בכל המשחקים של קונסולת ה-3DS, חלק מהמשחקים של ה-DS, וב-Amiibo.
פסוק פונגפאיצ'יט
פסוק פונגפאיצ'יט (בתאית: ผาสุก พงษ์ไพจิตร; נולדה ב-11 בפברואר 1946) היא כלכלנית תאילנדית אשר כתבה בין היתר מספר ספרים על שחיתות שלטונית במדינתה.
ביוגרפיה
פסוק פונגפאיצ'יט למדה באוניברסיטת מונש במלבורן בה סיימה תואר ראשון בשנת 1969 ותואר שני בשנת 1971. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קיימברידג' בה סיימה תואר שלישי בשנת 1979.
לאחר חזרה לתאילנד פסוק פונגפאיצ'יט השתלבה בצוות ההוראה של אוניברסיטה בבנגקוק והחל משנת 1999 מכהנת כפרופסור בפקולטה לכלכלה.
היא כתבה מספר ספרים על שחיתות שלטונית בתאילנד. בשנת 1997 ספרה זכה בפרס "ספר השנה" של המועצה למחקר לאומי. היא הייתה בין המבקרים הבולטים של ראש הממשלה תאקסין צ'ינוואט. לאור כך היא מונתה ליועצת של קבוצת קצינים שהובילו הפיכה שלטונית, אך סירבה לקבל תפקיד רשמי בממשל החדש.
זכתה בשנת 2017 ביחד עם בעלה, כריס בייקר, ב"פרס פוקואוקה" המוענק עבור תרומה יוצאת דופן למדע, אמנות ותרבות באסיה.
ספריה היו השראה לספרי בלשות של ג'ון בורדט.