cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישי שיבובסקי
קורותיו
כראש מועצה הוא הביא לפיתוח המושבה. בזמנו התפתחו, לדוגמה, אתרי התיירות בה, כמו מוזיאון העלייה הראשונה ומדרחוב דרך היין. בתקופתו הוקמו שכונות חדשות בעיר. הוא השתתף גם במאמצי בלימת ההקמה של יישוב קהילת בית אל בזכרון יעקב, שנחשב בזמנו למעוז של כת גרמנית. היישוב הוקם ליד זכרון יעקב, בשנת 1980. בשנת 2003, לאחר יותר מ-28 שנים בתפקיד, הודיע כי לא יתמודד בבחירות המתקרבות.
חיים אישיים
הותיר אחריו את רעייתו, ילדים ונכדים. שער הכניסה העתיק למושבה, נקרא כיום על שמו.
רופא כפרי (סיפור קצר)
רופא כפרי (בגרמנית: Ein Landarzt) הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא אשר נכתב ב-1917. הסיפור נכלל באוסף סיפורים קצרים באותו שם, שבניגוד לרוב יצירותיו, ראה אור עוד בימי חייו של קפקא.
עלילה
הסיפור מתואר בגוף ראשון מפי רופא כפרי הנקרא לטפל בילד חולה. להפתעתו הוא והמשרתת שלו רוזה, מוצאים שני סוסים "אביריים" בדיר החזירים שבחצר. יחד עם הסוסים נמצא גם סייס המתואר באופן חייתי, הוא יוצא על ארבע מתוך הדיר ונושך את המשרתת. כאשר הרופא עוזב את ביתו הוא נאלץ להשאיר מאחור את משרתתו האהובה לבדה ולמעשה להפקיר אותה בידי הסייס הגס החושק בה.
הסייס מרכיב את הרופא על העגלה הרתומה ומזניק את הסוסים במחיאת כף, הרופא מרגיש חסר אונים כמו כפיס עץ בזרם מים. הנסיעה אל בית החולה חולפת במהירות עצומה ולא ריאליסטית. כשהרופא מגיע אל מיטת החולה, לוחש החולה באוזנו כי ברצונו למות. אורחים נכנסים לחדר הדחוס והמחניק על קצות אצבעותיהם, מאזנים עצמם בפישוט ידיים לאור הירח החודר מן החלון בעוד שראשי הסוסים יוצאים מן החלונות (תמונה סוריאליסטית).
הרופא אינו מוצא את מקור המחלה ומאבחן כי החולה בריא וכי הוא הוזעק לשווא, אך כשמטפחת מוכתמת בדם נפרשת לנגד עיניו של הרופא, הוא חוזר ובודק את החולה ומגלה פצע מחריד ומתולע בגופו. לפתע הרופא עצמו מושכב במיטת החולה ומקהלת ילדים שרה שיר הצופה את מותו של הרופא, אם ייכשל בריפוי. הנער שואל את הרופא אם יציל אותו ומטיח בו דברים קשים: הוא אינו סומך על הרופא שלא הגיע בכוחות עצמו, אלא הושלך על ידי כוח עליון.
הרופא עונה לחולה הצעיר תשובה פילוסופית החורגת מעלילת הסיפור:
הרופא בוחר לנסות לחזור אל ביתו ואל המשרתת שלו רוזה. הוא רותם את הסוסים, אך הפעם הם מתקשים בדרך והרופא מבין שסופו קרב. הסיפור מסתיים במשפט, "פעם אחת נענית לצלצולו הכוזב של פעמון הלילה, ולעולם לא תמצא לזה תקנה".
פרשנות
על אף ההתרחשות הריאליסטית בסיפור, קיימת תחושה של ספק מציאות ספק דמיון וכי על ידי בדיקת האופן בו מציג הרופא את קורותיו ניתן לראות שהוא מספר את הסיפור לפחות בשלוש גרסאות שונות. אופן הסיפור הראשון מעיד על רגש אשם כבד המתבטא בנימה אפולוגטית (של התנצלות), האופן השני ברטינה, והשלישי בתלונה קשה על גורלו של הרופא עצמו. עמוס עוז, מנתח בסיפרו מתחילים סיפור כי בחלק הראשון של הסיפור המספר כביכול עונה נגד כתב אישום ומנסה להוכיח חפותו ולהציג עצמו כי מי שאינו אשם בהשתלשלות האירועים אך למעשה אין בסיפור כלל עניין של שכר ועונש וגורלו של המספר נחרץ עוד בטרם עשה דבר וללא סיבה כמו "בול עץ בזרם מים". עוד מוסיף עוז כי דמותו של הסייס היא כמו דמותו של הטרול באגדות עם (דוגמת עוץ לי גוץ לי) המציע פתרון קסום לבעיה אך דורש תשלום כבד.
לתשובת הרופא לשאלת החולה (המצוטטת לעיל) ניתנו כמה הסברים: הסבר אחד הוא שגם צרה (במקרה זה הפצע) יכולה להעניק משמעות לחיי אדם. רבים מחפשים אותה, אך היא אינה קרבה אליהם: "בקושי שומעים את קול הקרדום". הסבר אחר הוא כי דווקא אלו שמתגרים בסכנה, הסכנה אינה קרבה אליהם. אלו הם האנשים המעזים לחיות חיים מלאים ללא עכבות ופחדים. הסבר שלישי מציע כי רבים מבקשים את הצרה משום שקצו בחייהם, אך הצרה והסכנה אינן מתקרבות אליהם למרות רצונם למות. פרשנות זו מלמדת על גישה פסימית וכמעט אובדנית, גישה של ייאוש מן החיים ומן האפשרות להבין אותם.
וייקליף ז'אן
וייקלף ז'אן (באנגלית: Nel Ust Wyclef Jean; נולד ב־17 באוקטובר 1969) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ופוליטיקאי אמריקאי, במקור מהאיטי. הוא זכה לתהילה כאשר התפרסם כחבר מהרכב ההיפ הופ פוג'יז.
באוגוסט 2010 ביקש ז'אן להתמודד על נשיאות האיטי, אך מועמדותו נפסלה מאחר שלא התגורר במדינה בחמש השנים שקדמו לבחירות.
ראשית חייו
ז'אן נולד בהאיטי. אביו, נלוסט, הוא כומר. כשהיה בן תשע היגר עם משפחתו לארצות הברית – תחילה לברוקלין שבניו יורק ומאוחר יותר לצפון ניו ג'רזי.
עידן פוג'יז
הפריצה המוזיקלית של ז'אן הייתה כחלק מההרכב פוג'יז, הרכב של שלושה חברים שכלל את לורן היל ואת פרזקרל "פראז" מישל. ז'אן הוא דודנו של פראז, ושניהם היגרו מהאיטי לארצות הברית.
פוג'יז חתמו בחברת התקליטים רפהאוס רקורדס, שהוציאה לאור את אלבום הבכורה שלהם, Blunted on Reality. האלבום זכה להצלחה יחסית ומכר מעל 2 מיליון עותקים ברחבי העולם. אלבומם השני, The Score (עם השיר Ready or Not), זכה להצלחה גדולה עם מכירות של 18 מיליון עותקים ברחבי העולם וזכייה בפרס גראמי.
קריירת סולו
ז'אן פתח בקריירת סולו כשהוציא את אלבומו הראשון, The Carnival ( Wyclef Jean Presents the Carnival Featuring the Refugee All-Stars), בשנת 1997, כארבעה חודשים לאחר The Score. האלבום מכר 5 מיליון עותקים וכלל את הלהיט, "Gone Till November".
אלבומו השני, The Ecleftic: 2 Sides II a Book, יצא בשנת 2000 וכלל שיתופי פעולה עם אדמה, רוח ואש, קני רוג'רס, מרי ג'יי בלייג', דה רוק ויוסו אנדור. הוא כלל את הלהיטים "911" ו"Perfect Gentleman".
אלבומו השלישי, Masquerade, יצא בשנת 2002 ואלבומו הרביעי, The Preacher's Son, יצא ב־2003. בשנת 2004 הוציא את אלבומו החמישי, Sak Pasé Presents: Welcome to Haïti (Creole 101), שרוב שיריו נכתבו בשפה הקריאולית האיטית.
בשנת 2006 שיתף ז'אן פעולה עם הזמרת שאקירה בלהיט "Hips Don't Lie". שנה לאחר מכן שיתפו השניים פעולה בשנית בשיר "King & Queen", ושנתיים אחר כך שיתפו פעולה בשלישית, בשיר "Spy".
ז'אן גם הפיק מוזיקה של אומנים רבים, בהם מיסי אליוט, דסטיניז צ'יילד ובלאק אייד פיז.
קרן האיטי
ז'אן פעל למען מולדתו, בשנת 2005 הקים את "קרן ילה האיטי", שמטרתו לספק סיוע הומניטרי להאיטי. בשנה הראשונה של התוכנית סיפקה הקרן 3,600 מלגות לילדים בהאיטי, לאחר ההרס שזרע ההוריקן ג'ין. בשנה השנייה לתוכנית כמעט הוכפל מספר המלגות והחלוקה התרחבה לערים נוספות במדינה. במאי 2008 הצטרפה הקרן לשותפות עם תוכנית המזון העולמית של האו"ם. לאחר רעידת האדמה בהאיטי ב-12 בינואר 2010 קרא ז'אן לתרום לקרן. כיום משימתה של הקרן היא לספק סיוע לקהילות נזקקות בהאיטי הסובלות מעוני קשה, מאבטלה נרחבת ומחוסר בתזונה.
התמודדות על נשיאות האיטי
ב־2010 הכריז ז'אן כי בכוונתו להתמודד על הנשיאות בהאיטי. ואולם ב־20 באוגוסט אותה שנה דחתה המועצה הזמנית של הבחירות במדינה את מועמדותו משום שהוא לא ענה על דרישת התושבות בהאיטי – להתגורר במדינה בחמש השנים שקדמו לבחירות.
חייו האישיים
ז'אן התחתן עם המעצבת מארי קלאודינט בשנת 1994. הם אימצו את בתם, אנג'לינה קלאודינט ז'אן, בשנת 2005.
דודו, ריימונד־אלסיד ג'וזף, הוא שגריר האיטי בארצות הברית ושימש דובר המדינה לאחר רעידת האדמה שפקדה אותה בשנת 2010. ז'אן ודודו ביקשו סיוע בין־לאומי לניצולים.
ב־19 במרץ 2011 טען ז'אן שנורה בידו הימנית בפורט־או־פרנס. המשטרה דיווחה אחרת וטענה שהוא נחתך מזכוכית.
הנס שפר
הנס שפר (בגרמנית: Hans Schäfer; 19 באוקטובר 1927 - 7 בנובמבר 2017) היה כדורגלן גרמני, ששיחק לאורך כל הקריירה בפ.צ. קלן בתפקיד הקשר השמאלי, ושימש כקפטן נבחרת גרמניה המערבית, במדיה שיחק בשלושה טורנירי גביע העולם ואף זכה באחד מהם, במונדיאל 1954.
קריירת מועדונים
נולד בקלן שבגרמניה. שיחק בפ.צ. קלן במשך 17 עונות ברציפות, החל משנת 1948, עד לפרישתו בשנת 1965. שפר זכה עם הקבוצה באליפות גרמניה בשנת 1962, טרם הקמת הבונדסליגה, וכעבור שנתיים, בעונת הבכורה של הבונדסליגה, זכה שפר באליפות השנייה שלו עם הקבוצה. בשנת 1965 פרש שפר ממשחק פעיל, לאחר שכבש 254 שערים ב-394 הופעות, והפך לסמל בפ.צ. קלן. בשנת 1963 זכה שפר בתואר כדורגלן השנה בגרמניה.
קריירה בינלאומית
שפר החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1952. במונדיאל 1954 שפר סייע לנבחרת מערב גרמניה לזכות בטורניר, לראשונה בתולדותיה, כאשר הוא כובש ארבעה שערים. במונדיאל 1958, בו סיימה גרמניה המערבית במקום הרביעי, ובמונדיאל 1962, בו הודחה גרמניה המערבית ברבע הגמר, שימש שפר כקפטן הנבחרת. לאחר מונדיאל זה, פרש מהנבחרת. סך הכל צבר שפר 39 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, 16 מתוכן כקפטן, וכבש 15 שערים.
טרם פטירתו בנובמבר 2017, בגיל 90, היה שפר הכדורגלן החי המבוגר ביותר שזכה במונדיאל כלשהו.
באטמן: הבדיחה ההורגת
באטמן: הבדיחה ההורגת (באנגלית: Batman: The Killing Joke) הוא רומן גרפי רב השפעה מאת הכותב אלן מור המבוסס על הקומיקס באטמן, ואשר פורסם במרץ 1988 על ידי חברת DC קומיקס.
בשנת 2008 הדפיסה חברת DC את הרומן הגרפי מחדש במהדורה אקסקלוסיבית כספר. מהדורה זו כוללת צביעה מחודשת, ריאליסטית ומעודנת יותר מאת האמן בריאן בולאנד, שהתעתד לשרטט בכך את הכיוון המקורי אליו התכוון. עלילת הקומיקס סיפקה השראה לסרט הקולנוע "האביר האפל" ועובדה גם לסרט אנימציה באותו שם.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום ה-29 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
עלילה
עלילת הרומן הגרפי עוקבת אחר ניסיונו של הג'וקר להטריף את דעתו של מפכ"ל משטרת גות'אם סיטי ג'יימס גורדון, ולכל אורכה שזורה סדרת פלשבקים לראשית חייו של נבל-העל.
האיש אשר בסופו של דבר יהפוך לג'וקר היה מהנדס חסר שם, שהתפטר מעבודתו במפעל לכימיקלים מתוך שאיפה להפוך לקומיקאי סטנד-אפ. הוא נכשל בכך נמרצות. הוא נואש לפרנס את אשתו ההרה, ולכן מסכים להדריך שני נוכלים ברחבי המפעל כדי שהם ישדדו חברת קלפי משחק, הממוקמת בבניין השכן. במהלך תכנון הפשע, המשטרה מודיעה לו כי אשתו נהרגה בתאונה בביתם. מוכה צער ויגון על מותה של אשתו ההרה, האיש מנסה לסגת מהתוכנית, אך הנוכלים מאלצים אותו להמשיך. שני הנוכלים משכנעים את המהנדס לשעבר לעטות על עצמו מסכה מיוחדת, ובכך הוא הופך לברדס האדום הידוע לשמצה. הוא אינו יודע שהפושעים מתכוונים להשתמש בתחפושת זו כדי להסיט את האשמה לביצוע הפשע הרחק מהם ולהטילה עליו. כאשר הם מגיעים למקום, הם נתקלים באנשי אבטחה, וקרב יריות מתפתח בין הצדדים. הפושעים נהרגים והאיש חסר הישע מוצא את עצמו פנים מול פנים עם באטמן, שחקר את האירוע.
האיש המבועת מזנק לתוך תעלת ניקוז שפכים ונסחף אל מחוץ למפעל בניסיון להימלט מבאטמן. בחוץ, הוא מגלה לחרדתו הרבה שהכימיקלים הלבינו את עורו לגמרי, הכתימו את שפתיו באדום כאודם, וצבעו את שערו בירוק בהיר. גילוי זה, בנוסף לכל רוע מזלו באותו יום, מטריף את דעתו ומסמן את לידתו של הג'וקר.
בזמן ההווה, הג'וקר יורה בברברה גורדון וגורם לשיתוקה וכן חוטף את המפכ"ל ג'יימס גורדון ומחזיק בו בפארק שעשועים נטוש. אנשיו של הג'וקר מפשיטים את גורדון וכובלים אותו לקרונית מופע הפריקים של הפארק. במהלך הנסיעה האימתנית, גורדון נאלץ לצפות בתמונות בתו הפצועה והעירומה, ובכך הג'וקר מקווה להטריף את דעתו ולהוכיח כי גם האזרח המופתי ביותר יכול להשתגע לאחר "יום רע אחד".
באטמן מגיע ומציל את גורדון. הג'וקר נמלט לבית המשחקים, משוכנע שהצליח לדחוף את גורדון לכדי שיגעון. למרות שגורדון מזועזע מכל מה שאירע לו, הוא שומר על שפיותו ועל הקוד המוסרי לפיו הוא פועל. הוא מתעקש שבאטמן יעצור את הג'וקר "לפי הספר" כדי "להראות לו שדרכנו עובדת". באטמן נכנס לתוך בית המשחקים ומתמודד מול המלכודות השונות שאותן הניח הג'וקר, בעוד הג'וקר מנסה לשכנע את יריבו שהעולם הוא בדיחה שחורה ועלובה, וכי לא שווה להילחם למענו. באטמן מאתר את הג'וקר ומכניע אותו. הוא מגלה לו שגורדון שרד את כל נסיונותיו הנלוזים, ומציע בכך שהג'וקר נמצא לבדו בטירופו. לאחר מכן, באטמן מציע לעזור ליריבו הוותיק להחלים ולהביא לסיום מלחמתם רבת השנים. הג'וקר מסרב, בציינו כי מאוחר מדי לכך. הוא אומר לו כי הסיטואציה מזכירה לו בדיחה, לפיה שני משוגעים מנסים להימלט מבית חולים פסיכיאטרי. הם עולים לגג הבניין ומחליטים לקפוץ מעל קורת גג אל עבר החופש שלהם. הראשון קופץ ללא כל בעיה. השני מפחד מנפילה, ולכן חברו מציע להאיר לו את הדרך בפנס. המשוגע השני מנענע בראשו לשלילה ואומר לו "אתה חושב שאני משוגע? ברגע שאהיה בחצי הדרך אתה תכבה את הפנס!".
חזותו הנוקשה של באטמן מתפוגגת, והוא מצטרף לג'וקר בצחוק רועם, אך מיד הוא מתעשת ותופס אותו, בדיוק כאשר המשטרה מגיעה.
תמות
תמה נוספת בסיפור מציעה את האפשרות שבאטמן הוא משוגע כמעט כמו הפושע שניצב לפניו, אך הוא מתעל את הטירוף בדרך שונה ממנו. לפי דבריו של אלן מור, באטמן והג'וקר הם בבואות מראה אחד של השני. המבקר ג'ף קלוק מציין שגם באטמן וגם הג'וקר הם תוצרתו של יום רע אחד, טרגי ואקראי. בעוד באטמן מנסה ליצור משמעות מאותה טרגדיה, הג'וקר נהנה מאבסורדיות החיים, על כל האי-צדק שבהם. בסיפור זה, הג'וקר משחק תפקיד של נרטיב לא מהימן. הוא מודה בחוסר ביטחונו, וזאת משום שהוא זוכר במעומעם את מאורעות אותו יום אשר הפכו אותו למה שהוא. לפי דבריו של הג'וקר ברומן הגרפי, "לפעמים אני זוכר זאת בדרך אחת לפעמים בדרך אחרת. אם אני רוצה שיהיה לי עבר אני מעדיף שהוא יהיה רב אפשרויות".
הקומיקאי רד סקלטון ביצע את הבדיחה המסיימת את הרומן הגרפי בצורתה הבסיסית במופע של אד סאליבן ב-29 בספטמבר 1968.
השלכות
למרות היותו של הרומן הגרפי מהדורה מוגבלת, הוא השפיע רבות על יקום DC, ובעיקר על תפקידה של ברברה גורדון מרגע זה ואילך. חברת DC הוציאה את דמותה לפרישה בחוברת הספיישל Batgirl Special #1 מיולי 1988, ובעקבות כך נולדה זהותה כאורקל בסדרת החוברות של ציפורי הטרף ובכותרים נוספים (סדרת הקומיקס "ציפורי הטרף" עובדה למדיום הטלוויזיוני ושאלה מספר אלמנטים מהרומן הגרפי). מאורע זה, נוסף לרציחתו של רובין (ג'ייסון טוד) בידי הג'וקר בקשת הסיפור "באטמן: מוות במשפחה" שהתרחשה מעט לאחר מכן, גורם לבאטמן לפתח אובססיה כלפי ליצן הפשע ברמה האישית. נטל זהותה של באטגירל עבר במהלך אירועי "באטמן: שטח הפקר" משנת 1999 לקסנדרה קיין ובמהלך "באטמן: הקרב על הגלימה" משנת 2009 לסטפני בראון. שיתוקה של גורדון שוכתב מחדש בספטמבר 2011 כחלק מהאתחול המחודש של יקום DC לאחר אירועי פלאשפוינט כמאורע זמני שנמשך כשלוש שנים בלבד. בסופו, התחושה חזרה לרגליה של גורדון, והיא שבה לזהות באטגירל.
ביקורות והשפעה
הילרי גולדשטיין מאתר IGN שיבחה את הרומן הגרפי באומרה כי "זהו סיפורו הטוב ביותר של הג'וקר", ובנוסף "הדיאלוג הריתמי של מור והאמנות האורגנית של בולאנד יוצרים סיפור מיוחד במינו שהיווה בסיס לחיקויים רבים אך מעולם לא נוצח". האתר הכריז על "הבדיחה ההורגת" כרומן הגרפי השלישי בחשיבותו ברשימת 25 הרומנים הגרפים הגדולים של באטמן, מיד אחרי באטמן: האביר האפל חוזר ובאטמן: שנה ראשונה. אמנותו של בולאנד קיבלה שבחים נוספים כריאליסטית ביותר ואף מפחידה בכמה קטעים. המבקר ואן ג'נסן מאתר ComicMix ציין כי נדהם בכל פעם מחדש כשהוא קורא את הרומן הגרפי כיצד אלן מור ובריאן בולאנד חברו יחדיו כדי ליצור סיפור כה עוצמתי, פראי ואנושי. סב פטריק ציין כי "הבדיחה ההורגת" הוא אחד מסיפורי באטמן המוערצים והמשפיעים שנכתבו אי פעם, אם כי הוא אינו עומד באותו קנה מידה של יצירות מופת נוספות של מור כ-Watchmen, ונדטה וליגת הג'נטלמנים המובחרים. הרומן הגרפי נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במאי 2009. בנוסף, הרומן הגרפי זכה בפרס ה-Comics Buyer's Guide של שנת 1988 לרומן הגרפי הפופולרי ביותר.
הועברה ביקורת פמיניסטית רבה על אופן הטיפול בדמותה של ברברה גורדון ועל רמת האלימות שנאלצה לעבור, על אופיו הסדיסטי של הסיפור, שמראה את גורדון מופשטת וגופה מחולל, כאשר התמונות שלה מוצגות בפני אביה הכבול וחסר האונים. גייל סימון הכלילה את שיתוק הדמות ברשימת הדמויות הנשיות שנהרגו, שגופן חולל או שאבדו כוחותיהן. הסופר ג'פרי בראון ציין את הרומן הגרפי כדוגמה למיזוגיניה של תעשיית הקומיקס הנשלטת בידי גברים לאור האלימות אליה נחשפות הדמויות הנשיות. גברים בקומיקס אשר נפצעים או נורים, יזכו ברוב המקרים לשוב לפעילותם המלאה עם הזמן, אך נשים בקומיקס יוותרו עם מום מסוים, כמו במקרה של ברברה גורדון, שחוט השדרה שלה רוסק בידי הג'וקר רק לצורך הנאה, והיא רותקה לכיסא גלגלים למשך זמן ממושך מאוד.
אזכורים במדיות אחרות
מבחינת עיבודים קולנועיים לחוברות הקומיקס של באטמן, הרומן הגרפי השפיע הן על טים ברטון והן על כריסטופר נולאן בבואם לשרטט את דמותו של הג'וקר בסרטיהם "באטמן" ו"האביר האפל", בהתאמה.
משחק המחשב באטמן ארקהם אסיילום אימץ לתוכו המשכיות שלאחר אירועי "הבדיחה ההורגת". במשחק זה, באטמן מקבל מידע מקוון מברברה גורדון (כאורקל), ומספר אלמנטים לקוחים מתוך הרומן הגרפי, כמו למשל כס המלכות של הג'וקר, שבנוי מבובות תצוגה. הג'וקר גם מתחיל לספר את בדיחתו הידועה אודות שני המשוגעים, אך הוא עוצר בעצמו ואומר לבאטמן כי הוא כבר סיפר לו זאת בעבר.
במשחק המחשב באטמן: ארקהם סיטי - ההמשך הישיר למשחק הקודם, באטמן מוצא הקלטות של הג'וקר שבהן הוא מספר את סיפור מקורו מתוך "הבדיחה ההורגת". בגרסה זו, הוא מגלה ששני הנוכלים עבדו עבור קרמיין פלקונה, והוא מאשים את באטמן בכל מה שקרה לו. הוגו סטריינג' מאשים את הג'וקר בכך שביים סדרת אירועים כדי להסתיר את האמת מאחורי מצבו, וכי הוא קרא לפחות תריסר עדויות הנוגעות לעברו, כאשר כולן שונות אחת מהשנייה מלבד מאפיין משותף אחד - באטמן. הוא מוסיף ומצטט שורה מהרומן הגרפי - "אני אוהב לשמור על הדברים מעניינים. אדם חכם פעם אמר לי, שאם הולך להיות לך סיפור מקור, עדיף שיהיה זה רב אפשרויות".
בקומיקון 2015, אולפני האחים וורנר חשפו כי בשנת 2016 עתיד לצאת סרט האנימציה "באטמן: הבדיחה ההורגת" המבוסס על קשת הסיפור.
טוד פיליפס, במאי הסרט "ג'וקר", ציין כי עלילת "הבדיחה ההורגת" היוותה השראה לסרטו, במיוחד הקריירה הכושלת של הג'וקר כקומיקאי סטנד-אפ והתדרדרותו לחיי פשע, אם כי הוסרו מספר אלמנטים מהסיפור כדוגמת נפילתו של הג'וקר למכל חומצה.
השפעה על מקורו של הג'וקר
גרסתו של מור למקורו של הג'וקר משלבת אלמנטים מסוימים מהסיפור "האיש מאחורי הברדס האדום" משנת 1951, כפי שהתפרסם בחוברת Detective Comics #168, אשר ביסס את העובדה שהג'וקר היה גנב שידוע רק בכינויו "הברדס האדום". האלמנטים הטרגיים והאנושיים שבסיפור הדמות, נוסף לפשעיה הברבריים בתור הג'וקר, משרטטים את הדמות כבן אנוש ומעניקים לו נפח תלת־ממדי יותר. המבקר מארק וגלר מוסיף ואומר, כי "'הבדיחה ההורגת' מספק סיפור רקע סימפתי לג'וקר בו בעת שהוא מתאר את פשעיו המחרידים".
"לא בדיחה"
בשנת 2007, ג'ף ג'ונס כתב סיפור נלווה לרומן הגרפי בשם "לא בדיחה" עבור גיבור-העל בוסטר גולד. בסיפור זה, ריפ האנטר שולח את בוסטר גולד לערוך מסע בזמן במאמץ למנוע מהג'וקר לירות בברברה גורדון. הוא מגיע לקרנבל מעט לאחר שהג'וקר אוסף את חבורת הפריקים, ומותקף על ידם. הוא מצליח להימלט, אך מגיע מאוחר מדי ואינו מצליח להציל את ברברה בזמן. הוא תופס את הג'וקר כשזה האחרון מצלם את התמונות, ותוקף אותו בחמת זעם. הג'וקר מצליח להתגבר עליו ומצלם גם כמה תמונות שלו. ריפ מושך את בוסטר גולד חזרה בזמן לפני שהג'וקר הורג אותו, אך בוסטר דורש להישלח בשנית. הוא נכשל בכך מספר פעמים, עד אשר ריפ מגלה לו שהג'וקר נועד לשתק את ברברה גורדון, ובכך יבטיח את הפיכתה לאורקל.
"ליל הבנות"
הסיפור "ליל הבנות" משנת 2010, שנכתב מאת ג'יי מייקל סטרזינסקי כחלק מחוברות "האמיצים והנועזים", מתרחש מעט לפני "הבדיחה ההורגת" ועוסק בהתמודדותן של זטאנה ווונדר וומן בהתקפה הקרבה של ברברה גורדון, לאחר שזטאנה קיבלה חזיונות על האירוע. כמו "לא בדיחה", הסיפור מרמז כי גיבורות-העל אינן יכולות להשפיע על גורלה של ברברה, למרות רצונן העז. הסיפור גם מרמז כי וונדר וומן היוותה השפעה על ברברה בנטילת שם הקוד אורקל.
ה-52 החדשים
כאשר חברת DC קומיקס אתחלה מחדש את יקום DC לאחר אירועי פלאשפוינט של שנת 2011, רבים מסיפורים באטמן נמחקו או שוכתבו מחדש, אך "הבדיחה ההורגת" נותר בשלמותו. בהמשכיות חדשה זו, ברברה גורדון החלימה מהשיתוק שלה שנגרם בידי הכדור אותו ירה הג'וקר - שיתוק שארך כארבע שנים. למרות שהיא חוזרת לתפקידה כבאטגירל כשנה לאחר שקיבלה מחדש את התחושה ברגליה, היא ממשיכה לסבול מהפרעת דחק פוסט-טראומטית כשהיא נחשפת לקרב יריות שיכולות לגרום נזק לעמוד השדרה שלה מחדש.
ב-13 במרץ 2015, חברת DC פרסמה כ-25 עטיפות אלטרנטיביות הקשורות לג'וקר לסדרות שיפורסמו בחודש יוני, כחלק מחגיגות 75 שנים להולדתו של באטמן. אחת מהן הייתה עטיפתה של החוברת Batgirl Vol.4 #41 בידי המאייר רפאל אלבקרקי ששאבה השראה מ"הבדיחה ההורגת". העטיפה מציגה את הג'וקר כשהוא עומד לצד באטגירל הקפואה מאימה כשחיוך הג'וקר צבוע על פניה. הג'וקר מחזיק באקדח ביד אחת המונחת על כתפה הימנית, בעוד הוא מצביע על לחייה בידו השנייה כאילו מתוך כוונתו לירות בה. עד מהרה, העטיפה קיבלה ביקורות חריפות בשל ציונו מחדש של פרק אפל ממהיסטוריה של הדמות, במיוחד לאור העובדה שלאחרונה היא החלימה מפציעתה ומוצגת כעת בגרסה צעירה והאופטימית. בסופו של דבר ועקב בקשתו של אלבקרקי עצמו, חברת DC בחרה שלא לפרסם את העטיפה השנויה במחלוקת. תגובתו של אלבקרקי הייתה "כוונתי מעולם לא הייתה לפגוע באמצעות אומנותי... מסיבה זו, המלצתי ל-DC שלא ייעשה שימוש בעטיפה האלטרנטיבית".
מרמלדה (להקה)
מרמלדה (באנגלית: Marmalade) הייתה להקת רוק בריטית מסקוטלנד שהחלה פעילותה באמצע שנות ה-60.
הלהקה נוסדה ב-1963 בשם "דין פורד והגיילורדס" וניגנה לרוב מוזיקת נשמה אמריקאית בסגנון מוטאון. ארבעה שירי נשמה שהקליטה הלהקה, לא נכנסו למצעד. בשנת 1967 שינו את שמם למרמלדה וחתמו על חוזה בחברת CBS. בלהקה בלטו בעיקר דין פורד הסולן וג'וניור קמבל, שהיה הגיטריסט המוביל. ארבעת השירים הראשונים שהקליטו בתקופה זו אף הם לא נכנסו למצעד. את פריצת הדרך השיגה הלהקה עם להיט אמריקאי של להקת שורשי העשב Lovin’ things שהצליח יותר מהמקור והגיע למקום השישי במצעד הבריטי. לאחר להיט נוסף שהצליח פחות, הקליטו מרמלדה את הלהיט Ob-La-Di, Ob-La-Da של הביטלס, גברו על ביצועים אחרים שהוקלטו במקביל וכבשו את פסגת המצעד הבריטי. הלהיט הבא שלהם הגיע לעשרת הגדולים, אולם זה שאחריו לא נכנס למצעד וכך גם האלבום שלהם.
בנובמבר 1969 חתמו מרמלדה על חוזה הקלטה עם חברת Decca והקליטו את הבלדה Reflections of my life שהגיעה למקום השלישי, כמו גם להיטם הבא Rainbow. ג'וניור קמבל עזב והוחלף על ידי יו ניקולסון מלהקת The Poets הסקוטית. עד אמצע 1972 הגיעו שני להיטים נוספים של מרמלדה שכתב ניקולסון אל עשרת הגדולים אך לאחר מכן עזב גם הוא. החילופים הרבים השפיעו על הלהקה והלהיטים שהקליטו בשנים הבאות לא נכנסו למצעד, למעט יוצא דופן אחד Falling apart at the seams שהגיע למקום התשיעי.
מרמלדה המשיכה להופיע גם בשנות ה-80.
פיינל פנטסי (סרט, 2001)
הסרט חרג בהרבה מהתקציב המקורי שלו לקראת סוף ההפקה, ועלותו הסופית הייתה 137 מיליון דולר, בעוד שבקופות הוא הרוויח רק 85 מיליון דולר.
מש (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ליבי הארט
ליבי הארט (באנגלית: Libi Hart; נולדה ב-1951) היא זמרת רוק אנד רול ובלוז ממוצא יהודי-אמריקאי. בשנות העשרים לחייה עלתה לישראל, ושרה עם להקות ליווי שונות, בתחילה בירושלים ובהמשך בכל רחבי ישראל (ליבי והפלאש, ליבי והפלאשבק, ליבי וחברים). מתגוררת כיום בארצות הברית.
ביוגרפיה
נולדה בארצות הברית להורים יהודים "חרדים מודרניים" (כהגדרתה). אביה היה חוזר בתשובה, שלמד משחק בצעירותו ואמה הייתה זמרת בתוכניות רדיו. גדלה בניו יורק והתחנכה בבית ספר תיכון דתי ישיבה דפלטבוש בברוקלין. בנערותה ביקרה בהופעות של מיק ג'אגר ושל ג'ניס ג'ופלין. לאחר נישואיה, עלתה לישראל עם בעלה הראשון, יהודי חרדי, ועם בתה הפעוטה, והתיישבה בירושלים. בהמשך התגרשה, התחתנה פעם שנייה, ולאחר זמן בעלה השני נפטר.
הארט החלה להופיע בבמות שונות, בעיקר בברים ובפאבים קטנים. היא שרה גרסאות כיסוי לשירים של גדולי זמרי הרוק ולהקות הרוק: ג'ימי הנדריקס, ג'ו קוקר, ג'ניס ג'ופלין, דיפ פרפל, ולהקת האחים אולמן. גורמי המשיכה בהופעותיה הם: קולה החזק והעמוק ומראיה המרשים. היא הגיעה לשיא פרסומה בשנות ה-80 בירושלים, וצברה מעריצים רבים.
בהמשך החלה לשיר עם זמר הבלוז הקנדי טד קופר שהתגורר אז בישראל, ונחשב לאחד המייסדים של הבלוז הישראלי. השניים הופיעו, בין היתר, מידי שבוע בבית הקפה של סינמטק ירושלים.
בשנת 1984 הקליטה את השיר "קור כלבים", אחד השירים בפסקול הסרט מכת שמש שביים יקי יושע.
בשנת 1987 הקליטה את השיר "עושה החלומות" (Dream Maker), אחד השירים בפסקול הסרט תל אביב לוס אנג'לס, שביים שמואל אימברמן וכיכב בו דודו טופז.
בתחילת שנות האלפיים חזרה לארצות הברית כדי לטפל באמה החולה. לאחר מותה של האם, שבה לישראל. עם חזרתה הקימה להקה אחרת, ששמה מתכתב עם שם הלהקה הראשונה, "להקת הפלאשבק" (ההרכב: ליבי הארט – שירה, יוסי תנורי – גיטרה, שרון לוי – גיטרה, יוני אלוש – בס, גלעד אריאל – תופים).
הופיעה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה אקס פקטור ישראל (התוכנית עלתה לשידור ב-13 ביוני 2015).
הופיעה מספר פעמים (ב-1990, ב-2016, ב-2018) בפסטיבל סולם יעקב, שנערך באתרים שונים בצפון הארץ.
כיום היא חיה בנורת'המפטון (מסצ'וסטס).
אדוארד ברנייס
אדוארד לואיס ג'יימס ברנייס (באנגלית: Edward Louis James Bernays; 22 בנובמבר 1891 – 9 במרץ 1995) היה חוקר התעמולה והפסיכואנליזה, תועמלן ויחצ"ן אוסטרי-אמריקאי יהודי בולט. נחשב לאבי תורת יחסי הציבור וההנדסה החברתית, אחיינו של זיגמונד פרויד ושותפו בחלק מרעיונותיו. ברנייס עבד כתועמלן עבור חברות גדולות ואישים נודעים בארצות הברית, וכן ניהל תעמולות בחירות רבות בפוליטיקה האמריקאית, בין לקוחותיו נמנו נשיאי ארצות הברית קלווין קולידג' והרברט הובר. חיבר 21 ספרים אשר חלקם מהווים אבן יסוד בתחום התעמולה, נודע כי ספריו שירתו גם את שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, אף שברנייס היה יהודי. עד היום קיימות תודעות ציבוריות רבות שהתפתחו כתוצאה ממניפולציות והשפעה חברתית שיצר ברנייס, באמצעות תקשורת שיווקית, ספינים תקשורתיים ושינוי תפיסות חברתיות.
ביוגרפיה
נולד בווינה לאלי ואנה ברנייס, סבו היה הרב יצחק ברנייס. המדען זיגמונד פרויד היה דודו הכפול: אמו הייתה אחותו של פרויד, ואחות אביו, מרתה ברנייס פרויד הייתה אשתו של פרויד. בשנות ה-90 של המאה ה-19 עברה משפחתו לניו יורק, ב-1912 סיים תואר בחקלאות באוניברסיטת קורנל. ב-1922 נשא את המדענית דוריס פליישמן שהייתה האישה האמריקאית הראשונה שנרשמה בשם משפחתה המקורי ולא של בעלה, אך מאוחר יותר שינתה לדוריס ברנייס. היו לו שתי בנות - דוריס ואן. במשך השנים עבד תחילה ככתב ועורך מגזינים רפואיים ובהמשך כפובליציסט בתחום התיאטרון, בין היתר בנה סטיגמה אלילית על אנריקו קארוזו שאילצה להפעיל עליו הגנה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נשכר לשירותי "הוועדה למידע ציבורי". בהמשך החל לעסוק כ"יועץ ליחסי ציבור".
סרט ביוגרפי, ספרים וסדרת טלוויזיה נכתבו עליו אחר מותו.
פרויקטים פרסומיים עבור חברות
ברנייס הושפע רבות מתורת הפסיכואנליזה של דודו זיגמונד פרויד. בין החברות הבינלאומיות שברנייס שירת כתועמלן עסקי עבורן היו פרוקטר אנד גמבל, חברת הטבק האמריקאית, קרטייה, סי בי אס, הלמנ'ס, חברת הפירות המאוחדת, ג'נרל אלקטריק, דודג' וחברות רבות אחרות. כן היה מנהל הפרסום של התערוכה העולמית של ניו יורק (1939). אחת מפעולותיו המוצלחות הייתה הבאת חברת פרוקטור אנד גמבל למעמד בינלאומי, באמצעות קמפיין בו שכנע כי סבון השנהב של החברה טוב יותר מבחינה רפואית. הוא קיים גם סדנאות פיסול בסבון ופרסם בתחרויות כי הסבון צף יותר מסבונים אחרים.
ברנייס גם אחראי למנהג האמריקאי לאכול בייקון וביצים לארוחת הבוקר במקום אוכל קל, דבר שהיה מופרך לפני כן. הוא פרסם כי ארוחה כזו בריאה יותר, ועודד את הציבור להרבות בה באמצעות עצומה עליה חתמו 5000 רופאים מומחים המחזקים את ההנחה.
בשנות ה-30 יצר פרויקט המשכנע לצרוך ולהשתמש אך ורק בכוסות חד פעמיים, המהווים מוצר "תברואתי יותר". החל מאותה תקופה עלו אחוזי הקניה של הכוסות בכמות ניכרת.
מבין הפרויקטים הבולטים נמנה פרויקט השכנוע עבור חברת הטבק האמריקאית בהם הופצו תמונות של נשים מעשנות, וכך הופץ הנוהג של עישון על ידי נשים.
כן פעל ברנייס לריבוי צריכת הבננות בארצות הברית לחברת הפירות המאוחדת, ולשיפור תדמיתה של גואטמלה. וכן ידוע כמי שהפיץ את סגולות הפלואוריד שהיה לפני כן נדיר לשימוש ומוכר כחומר לא בריא, זאת לצורך פרויקט הפלרת מי שתייה לאגודת הבריאות האמריקאית.
ברנייס פעל גם עבור מספר ארגוני רווחה בהתנדבות.
פרסום תומאס אדיסון
אחת המניפולציות החזקות שטבע בעולם היא הטעות המקובלת כי תומאס אלווה אדיסון המציא כביכול את הנורה החשמלית, אף שהיא הומצאה שנים רבות לפני כן ואדיסון רשם פטנט קיים. ברנייס יסד אירוע חגיגי ובולט בשם "אור הזהב של היובל" שהיה לכבוד 'מלאות 50 שנה להמצאתו של תומאס אדיסון' הנורה החשמלית, האירוע הפך לחגיגה ארצית בערים רבות בהשתתפות אישים חשובים. במלאת 75 שנה לרישום ה'פטנט' של אדיסון, יזם ברנייס אירוע בן שעתיים ששודר בכל רשתות הטלוויזיה בארצות הברית. מאז התפרסם שמו של אדיסון כממציא הנורה.
תעמולה פוליטית
ברנייס נשכר לתעמולת הבחירות בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1924 עבור קלווין קולידג', קולידג' נשא לפני כן תדמית של אדם רציני וקשוח וברנייס פעל לשנות את התדמית. הוא פרסם תמונות מ"ארוחת בוקר בפנקייק" של הנשיא וגרם לו להיראות נחמד ורחובי יותר, כן הזמין בדרנים וסטנדאפיסטים לגינת הבית הלבן, עיתונים רבים דיווחו כי קולידג' צחק. באותן בחירות ניצח קולידג' ונבחר לנשיא.
בשנת 1929 הוא השתמש לראשונה במונח לפידי החירות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 ייעץ ברנייס להרברט הובר ליצור אי נוחות למתנגדיו ולהציג עצמו כמנהיג בלתי מנוצח.
לוויליאם או'דוויר ראש עיריית ניו יורק, ייעץ ברנייס במסע הבחירות שלו להביע התנגדויות ל"מאפיה האיטלקית" ובכך להרוויח קולות של אירים, וכן להביע התנגדויות לנאצים לצורך קולות מהאוכלוסייה היהודית הגדולה בעיר.
במלחמת העולם השנייה היה אחראי על הייעוץ הלאומי לצבא ולצי האמריקאים, והיה חבר במועצת הביטחון.
עבד גם עבור ארגון NAACP והפיץ שמועות על תרומותיהם של אפרו אמריקאים למדינות הקונפדרציה, כן זכה בפרס מהארגון על תרומתו.
קיני (עם)
הקיני הוא עם המוזכר בתנ"ך כאחד מעשרת העמים שארצם הובטחה לאברהם בברית בין הבתרים. הקיני היה בעל אופי נטרלי במאבקים הפנימיים באזור ארץ כנען בתקופות השונות, ומתואר במקרא שהיו לו קשרים טובים עם ישראל מחד ועם אויביו מאידך.
הקיני הוא שבט קדום נודד מעמי כנען. השם קיני נגזר מהשם קין, ועל פי פרשנויות המקרא הוא קרוי כך על שם קין בנו של אדם הראשון. הקינים היו קרובים למדיינים: על יתרו נאמר שהיה כהן מדיין ומשפחתו נקראת גם 'קיני'. על פי המקרא התפשטו הקינים באזורי שבתם של העמים והשבטים: מדיין, אדום ועמלק, בסיני, בנגב ואף באזור עמק יזרעאל. עיסוקם כשבט היה בייצור נחושת ועיבודה.
בימי השופטים חלק מסוים מהשבט הקיני נפרד מעיקר השבט ונדד לאזור עמק יזרעאל, שם ישבה יעל אשת חבר הקיני שהרגה את סיסרא כאשר נלחם בישראל. מאוחר יותר, בעת מלחמת שאול המלך באגג מלך עמלק, שהעיר המרכזית שלו חנתה באותה העת באזור צפון הנגב, שלח שאול שליחים לקיני, מתוך דאגה לשלומם כהכרת הטוב על עזרת חובב אביהם לעם ישראל בעת נדודיו במדבר, להזהירם ולבקשם לעזוב את מקומם שבתוככי שטחו של עמלק על מנת למנוע את היפגעותם בשגגה תוך כדי הלחימה.
מקדש יב
מקדש יֵבּ (בלשון יהודי המקום: אגורא זי יהו אלאהא = בניב ארמי דרומי, מקדש ה' אלוהים) היה מרכז פולחני לאלוהי ישראל, שנבנה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס (בשנת 610 לפנה"ס לערך) על ידי קהילת יהודי יב, שהתקיימה במצרים על האי יב (אלפנטינה) באזור מצרים העליונה ליד אסואן. בניה שרתו כשכירי חרב ותפקידם היה לשמור עבור ממלכת פרס, על גבולה הדרומי של מצרים עם ממלכת כוש. מקדש זה חרב כ-200 שנה לאחר מכן (בשנת 410 לפנה"ס). דבר קיומו של המקדש לא נודע עד תחילת המאה ה-19, כאשר מכתבי יב הופיעו לראשונה בשוקי מצרים.
רקע
ראשיתו של היישוב היהודי במצרים בסוף ימי בית ראשון. מדברי הנביא ישעיהו עולה כי בתקופתו היו במצרים חמש ערים יהודיות, חלקן בארץ פתרוס בה שוכנת יב. הנביא אף מזכיר שיהודים אלו הקימו לעצמם במות, במיוחד במצרים העליונה, יב ואסואן שבפתרוס. לאחר מכן הצטרפו ליהודים אלו מתיישבים יהודים נוספים, כאשר מלכי יהודה האחרונים כרתו ברית עם מצרים. בהמשך, עם רציחתו של גדליהו בן אחיקם, שמונה על ידי הבבלים כנציב יהודה, רבתה אוכלוסיית היהודים שם, בעת שאנשי צבא יהודים בראשות יוחנן בן קרח לקחו עמם את ירמיהו הנביא ואת דלת העם, והתיישבו במקומות אחדים בארץ מצרים. בשנת 590 לפנה"ס כבשו המצרים את נפאטה, והכריחו את שליטי כוש להדרים אל מעבר למעבר הנילוס השישי במרואה. אירוע זה היה בו די כדי לעורר את שאיפתם של שליטי נוביה וכוש, לחדור את גבולה הדרומי של מצרים. כדי להגן על הגבול של המדינה, גויסו אנשי הצבא היהודים על ידי מלך מצרים, ומאוחר יותר על ידי מלך פרס, ששלט במצרים, למשימות של שיטור, ושמירה, על גבולה הדרומי של המדינה. שכירי חרב אלו, הקימו לעצמם מושבה על האי יֵבּ שעל נהר הנילוס, בדרום מצרים. קבוצת החיילים היהודיים שביֵבּ הקימה לעצמה מקדש. החוקרים סבורים כי עזרה בבניית המקדש ובניהול חיי הדת, קיבלה קהילת יהודי יֵבּ מכוהנים יהודים, שנרדפו על ידי מנשה מלך יהודה, ומצאו מקלט במצרים. בני קהילת יֵבּ לא ראו בבניית מקדשם סטייה כלשהי מיהדותם, ועל כן כשחרב לא הססו לפנות ליהודי ירושלים בבקשת עזרה לבנייתו מחדש.
בספר ישעיהו מופיעה נבואה אודות מזבח ומצבה שיוקמו במצרים:
יש משערים שנבואה זו היוותה מקור השראה ליהודי יֵבּ, וממנה למדו שמותר להקים מקדש אלטרנטיבי בארץ מצרים.
מבנה המקדש
החפירות הארכאולוגיות האחרונות באתר המקדש היהודי ביֵבּ נערכו על ידי המכון הארכאולוגי הגרמני של קהיר. כתוצאה מחפירות אלה הוכנה הצעת שחזור אפשרית של מבנה המקדש. מהצעה זאת עולה כי המקדש ביֵבּ דומה דמיון מפתיע לתיאור מבנה המשכן בתנ"ך. על צורת מבנה מקדש יֵבּ נלמד לא רק מהחפירות, אלא גם מפיענוח הפפירוסים של מכתבי יֵבּ, שבהם מתוארים קווים כלליים של המבנה, וכן מיקומם של עמודי אבן, שערי גזית, דלתות נחושת, תקרת ארז ועוד. הסיבה המשוערת לדמיון למשכן היא שמקורם של היהודים הראשונים שהגיעו כחיילים למצרים היה בשומרון, ולכן כשבנו את המקדש ביֵבּ, עמדה לנגד עיניהם דמותו של משכן שילה, שהיה ככל הנראה מוצב בשומרון, בעוד שאת דמותו של בית המקדש בירושלים ייתכן שלא ראו מעולם.
העבודה במקדש יֵבּ
שאיפתם של יהודי יֵבּ הייתה לראות במקדשם מקדש לכל דבר, ולקיים בו את עבודת הקורבנות על ידי הכוהנים, בדיוק כמו בבית המקדש בירושלים. על פי העולה מאיגרת הפסח (אחד ממכתבי יֵבּ) קיימו יהודי יֵבּ את חג הפסח כהלכתו, במשך שבעה ימים. אף על פי שהאיגרת ניזוקה קשות, וקשה היה לפענח את הכתוב בה, טען החוקר לואי-איג ונסאן כי יהודי יֵבּ הקריבו גם את קורבן הפסח. על כל פנים הסברה היא שעד לחורבנו על ידי המצרים, הוקרבו במקדש יֵבּ, גם זבחי בשר, שכן הרי זאת הייתה העילה להחרבתו. עם זאת, בבקשה לשקם את המקדש מהריסותיו, התחייבו יהודי יֵבּ, שלא להקריב יותר בעלי חיים, ולהסתפק בהקטרת קטורת בלבד.
חורבנו של המקדש ביֵבּ
החוקרים מעלים שתי סיבות עיקריות לשנאת מקדש יֵבּ על ידי כהני חנום. האחת, זביחת קורבנות מן החי במקדש, האסורה במצרים והשנייה היא קנאתם על כך שבמשך כיבוש מצרים על ידי הפרסים, נהרסו בה מקדשים רבים, כולל מקדש חנום, אך מקדש יֵבּ נשאר עומד על תילו.
לאחר כ-3 שנים פנה "אדוניה בן גמריה" ראש קהילת יֵבּ, אל בגוהי, הפחה של יהודה, וביקש ממנו לבטל את החלטת מושלה הפרסי של מצרים ולתת ליהודי המקום רישיון לקומם את המקדש מהריסותיו. ראשי קהילת יֵבּ, אף פנו לכהן הגדול וליהודי ירושלים, שיפעילו השפעתם על השלטון הפרסי כדי שייתן את הסכמתו, ויספקו תמיכה כספית בשיקום. פנייה שכזאת הפנו גם לבניו של סנבלט, הפחה של שומרון. אין תיעוד על מכתב תשובה או על פניה לשלטון.
הערות שוליים
Jewish Temple at Elephantine
מקדש אפאיה
מקדש אפאיה (ביוונית: Ναός της Αφαίας) הוא מקדש יווני הניצב בראש גבעה בגובה של 160 מטרים, המכוסה בעצי אורן, בצידו המזרחי של האי אגינה (כ-14 ק"מ מהנמל הראשי), שבאיים הסרוניים, יוון.
מקדש אפאיה הוא מקדש דורי ששימש מודל לבניית הפרתנון וכמה מקדשים אחרים ביוון.
הוא נחשב לאתר ההיסטורי העתיק והחשוב באיים הסרוניים, שנבנה בסביבות שנת 500 לפנה"ס על שרידי שני מקדשים קודמים, כשאגינה הייתה בשיא עוצמתה הפוליטית. הגמלון המזרחי והגמלון המערבי עוטרו בפסלים מרהיבים שמנציחים את מלחמת טרויה אך רובם נלקחו מהאתר במאה ה-19 והתגלגלו לידיו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה (אבא של אוטו שהיה מלך יוון); ובימינו מוצגים במוזיאון גליפטותק שבמינכן. למרות זאת, שרידי המקדש עדיין מרשימים גם כיום: האתר מציג בגאווה 25 מתוך 32 העמודים המקוריים של המקדש, שנותרו על תילם או שוקמו.
דגרתל מדולדל
דְּגַרְתֵּל מדולדל (שם מדעי: Aepypodius arfakianus) הוא מין של ‏עוף קרקע מאינדונזיה וגינאה החדשה והוא קרוב רחוק של התרנגול.
דגרתל זה הוא עוף בגודל בינוני החי על הקרקע ביערות טרופיים וסובטרופיים שונים במערב אינדונזיה וניו גינאה. אורכו הממוצע 42 ס"מ והוא בעל נוצות שחורות על רוב גופו למעט הראש הכחול ובעל הציצה והרגליים האפורות. הזוויגים דומים אך הזכרים גדולים מהנקבות. עוף זה חי רוב זמנו על הקרקע ומעופף לעיתים רחוקות. הוא ניזון מפירות, זרעים, תולעים וחרקים אותם הוא מלקט מהקרקע.
הזכרים והנקבות חיים יחדיו ובונים תל עשוי בוץ בתור מדגרה לביצים. הזכר בודק את הטמפרטורה בתוך התל באמצעות מקורו. כשהאפרוחים בוקעים מהביצים הם חותרים את דרכם מחוץ לתל ומתחילים חיים עצמאיים, ללא נוכחות ההורים.
לדגרתל זה יש שני תת-מינים:
אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (ברלין)
אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (בגרמנית: Denkmal für die im Nationalsozialismus verfolgten Homosexuellen) היא אנדרטת זיכרון לזכר רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית אשר ממוקמת בברלין בירת גרמניה ונפתחה לציבור הרחב ב-27 במאי 2008.
תכנון האנדרטה
האנדרטה עוצבה על ידי האמנים מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט.
התיבה עשויה מבטון. בצד הקדמי של התיבה יש חלון, שדרכו יכולים המבקרים לראות סרט קצר של שני גברים מתנשקים. יצירה זו היא השלישית מסוגה בגרמניה אחרי פרנקפורטר אנג'ל (1994) בפרנקפורט וקולנר רוזה ווינקל  (1995) בקלן.
ליד האנדרטה נמצא שלט, שנכתב בגרמנית ובאנגלית, שבו יכולים המבקרים לקרוא על רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית ועל סעיף 175, סעיף בחוק העונשין הגרמני שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים.
תולדות האנדרטה
קורבנות רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לא הוכרו רשמית לאחר הרייך השלישי. סעיף 175 נותר עדיין כחלק מחוק העונשין הגרמני בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-80, נדונו על "הקורבנות הנשכחים" הללו. ב-1985, למשל נזכר הנשיא ריכרד פון וייצזקר בהומוסקסואלים כ-"קבוצת קורבנות". הקבוצה Der homosuellen NS-Opfer gedenken והארגון Lesben- und Schwulenverband החלו לקדם אנדרטה בברלין לזכר רדיפות אלו ב-1993.
ב-12 בדצמבר 2003, אישר הבונדסטאג את הקמת האנדרטה בברלין בשפת הפארק טירגארטן (ליד האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו). ואז החלה התחרות לאמנים.
פוליטיקאים שנכחו בחנוכת האנדרטה ב-27 במאי 2008 כללו את ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט נשיא הבונדסטאג וולפגנג תירזה, שר התרבות הגרמני ברנד נוימן, פולקר בק ורנטה קנאסט. ראש העיר ווברייט נשא את נאום הפתיחה לאנדרטה. לאחר פתיחתה לציבור הרחב, האנדרטה הושחתה לעיתים קרובות באותה שנה.
ב-16 באוגוסט 2008, קרה המקרה הראשון של ונדליזם באנדרטה. החלון שאפשר לצופה לראות את הסרטון נופץ. ראש העיר של ברלין, קלאוס וואוריט, פנה לעיתונים באמירה ש"התקפה זו הייתה מכוונת כנגד הומוסקסואלים. ניתן לומר זאת מבלי לחכות לחקירות נוספות במשטרה. עלינו להראות את הגינוי שלנו למעשה זה של חוסר סובלנות והומופוביה". ב-16 בדצמבר 2008, החלון נשבר שנית. כמעט חצי שנה לאחר מכן, האנדרטה עברה את המקרה השלישי של ונדליזם. ב-5 באפריל 2009, החלון נשרט כך שלא היה ניתן לראות דרכה את הסרטון.
מחלוקות
ב-2008, הטיל ספק ניצול השואה וההיסטוריון ישראל גוטמן במיקומו בסמוך להאנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו בברלין. גוטמן אמר לעיתון הפולני Rzeczpospolita כי:  הוא הסביר כי העם הגרמני  עם זאת, הגודל העצום של אנדרטת השואה אכן שומר על תחושת פרופורציה.
רודוס (פירושונים)
{{פירושונים|* רודוס – אי יווני בים האגאי המהווה חלק מהאיים הדודקאנסיים
ראו גם
}}
לואיס סקולה
לואיס אלברטו סקולה בלבואה (ספרדית: Luis Alberto Scola Balvoa; נולד ב-30 באפריל 1980 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי.
ביוגרפיה
נולד בעיר בואנוס איירס. אביו היה פקיד בנק ושיחק כדורסל חצי-מקצועני. סקולה ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בקבוצה המקומית של פרו קאריל אואסטה בבואנוס איירס. אחרי שנתיים הוא עבר לשחק בספרד בקבוצת קאפיטל חיחון מהליגה השנייה ועזר לה לעלות לליגה הראשונה. בגלל שורשים ספרדים במשפחתו סקולה קיבל אזרחות ספרדית ושיחק כשחקן מקומי.
קבוצת טאו ויטוריה הבחינה בכישרונו והחתימה אותו על חוזה ארוך טווח, שבמסגרת השנה הראשונה לחוזהו נשאר לשחק בקבוצת חיחון בליגה הראשונה כשחקן מושאל. בקיץ 2000 עבר לשחק בטאו ויטוריה.
בקיץ 2007 הזכויות על סקולה עברו ליוסטון רוקטס, ונושא שחרורו מול טאו ויטוריה נפתר על ידי הקבוצה. מיד לאחר מכן הוא חתם בקבוצה. בקיץ 2012 ויתרה יוסטון על סקולה, שעבר לפיניקס סאנס.
בשנת 2013 הועבר לואיס סקולה בטרייד לאינדיאנה פייסרס, תמורת ג'רלד גרין, מיילס פלאמלי ובחירת דראפט עתידית בסיבוב השני. ב-2015 חתם בטורונטו ראפטורס, ב-2016 חתם בברוקלין נטס, ובפברואר 2017 נופה מסגל הנטס.
ב-9 ביולי 2017 חתם סקולה בשאנקסי ברייב דראגונס מהליגה הסינית. ב-10 באוגוסט 2018 חתם בשאנגחאי שארקס. ב-29 בספטמבר 2019 חתם סקולה באולימפיה מילאנו האיטלקית לעונה אחת. בשנה זו זכה בפרס ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב").
ב-21 בספטמבר 2021 יצאה ההודעה כי סקולה פורש ממשחק פעיל.
נבחרת ארגנטינה
סקולה שיחק בנבחרות ארגנטינה הצעירות וזכה עימן במספר לא מבוטל של תארים ומדליות. עם הנבחרת הבוגרת שיחק לראשונה בשנת 2001, ומאז זכה עימה במדליית הכסף באליפות העולם 2002 ומדליית זהב אולימפית באולימפיאדת אתונה (2004).
Comet-ME
Comet-ME (קיצור של Community Energy & Technology in the Middle East; בתרגום חופשי: אנרגיה וטכנולוגיה קהילתיות במזרח התיכון) הוא ארגון ישראלי-פלסטיני המספק שירותים בסיסיים של אנרגיה ומים נקיים ליישובים לא מוכרים בשטחי C. האספקה מתבצעת בשיטות בנות קיימא מבחינה סביבתית וחברתית. לדברי אנשי הארגון, הם "מסייעים להעצמה חברתית וכלכלית של כמה מהיישובים העניים והשוליים ביותר בשטחי הכיבוש הישראלי".
הארגון מספק שירותי אנרגיה בסיסיים ל-125 יישובים ו-1,900 משקי בית, הכוללים כמעט 10,000 איש. הארגון פועל בשיטת אינטגרציה אנכית.
היסטוריה
הארגון החל בתור יוזמה התנדבותית בשנת 2006, אז החלו התקנות ראשונות. בספטמבר 2009 נרשם הארגון כעמותה.
בשנת 2013 החל הארגון לספק פתרונות שאיבת וסינון מים ליישובים.
המשטר הספרטני
המשטר שהיה מקובל בספרטה היה נדיר יחסית ביוון העתיקה. בראש המדינה עמדו 2 מלכים. הם הנהיגו את הפולשים בגל ההגירה הגדול שהתרחש בסוף התקופה המיקנית וראשית התקופה האפלה. עם הזמן הצטמצמו תפקידיהם לפיקוד צבאי ומספר תפקידים דתיים בלבד. עם הזמן נוספו בעלי תפקידים נוספים: 5 אפורים וגרוסיה. הגוף הבוחר הורכב מגברים ספרטנים בני 30 ומעלה.
עדויות מעטות בלבד שרדו מהתקופה הארכאית הקדומה (מאה ה-8 עד 5 לפנה"ס) מקורות רבים יותר מתארים את המשטר הספרטני. רק מספר פואמות שרדו מהתקופה הזאת והן מאירות באור חלש מאוד את ההיסטוריה הספרטנית הקדומה. אפשר להסיק מהן שהמשטר הקדום לא היה שונה בהרבה ממה שהתחולל בשאר חלקי יוון - האריסטוקרטיה הייתה בעלת הכח ואילו פשוטי העם חיו בעוני מרוד. רב החיבורים על ספרטה נכתבו בידי אנשים שחיו מחוץ אליה כיוון שהיא הייתה חברה סגורה ומעל לכל המציאה מיתוסים ומידע כוזב על עצמה וחייליה. "מדינת הלקדמונים", הכתב יחיד שנכתב בספרטה היה בידי קסנופון, שזכה לאזרחות מאגסילאוס השני.
לפי הגרסה הספרטנית הרשמית, ליקורגוס חוקק בבת אחת את כל החוקים שהיו מקובלים בתקופה הקלאסית (המאה ה-5 עד ה-4 לפנה"ס), אך מחקר מודרני מטיל ספק במהימנות גרסה זו. סביר יותר להניח שהיה זה תהליך ארוך שהגיע לשיאו בתקופה הקלאסית. עם זאת, ליקורגס שימש כאילן גבוה שעליו ניתלו כל המחוקקים: כל חוק ישן או חדש יוחס לליקורגס. דרכו הועלתה על נס ושימשה כאמתלה נוחה לחקיקת חוקים, בין אם בססמה של "החזרת עטרה ליושנה" ובין אם בהמצאת חוקים בטענה של "חידוש" חוקים ישנים או אף בהעלאה מהאוב חוקים ישנים שאבד עליהם הכלח. החל מליקורגוס החל ה"משטר הטוב" (enuomia) בספרטה, כלומר משטר ממוזג, משטר המשלב בתוכו את שלושת המשטרים הקיימים: דמוקרטיה (אספת העם, מוסד האפורים), אריסטוקרטיה (מועצת הזקנים) ומונרכיה (שני מלכים) שמאזינים את הכוחות הפוליטיים של המשטרים האחרים.
הגרוסיה (gerousia), מועצת הזקנים, שהורכבה מ-28 ספרטנים בני 60 ומעלה. בהתחלה תפקידה היה ייעוץ למלכים, אך עם הזמן, קיבלה תפקידים נוספים ובסופו של דבר לקחה לעצמה את רוב תפקידי המלכים.
מוסד האפורים (Ephoroi), הוא מוסד חשוב נוסף שהוקם מאוחר יותר מגרוסיה (תאריך מדויק איננו ידוע). תפקידם הראשי של האפורים היה לתווך ולהגן על העם מפני מועצת הזקנים והמלכים, בדומה לתפקיד הטריבון ברומא. לכן הם נבחרו בידי העם. הם היו אחראים על עניינים רבים, ביניהם האוצר, החינוך, גיוס הצבא ותפקידים אחרים. מוסד זה היה אחד החזקים בספרטה.
אספת עם (apella), הספרטים היו מאורגנים בשלושה שבטים, בין 6,000–8,000 איש. בין תפקידה היה להחליט החלטות ולבחור את נציגי מועצת הזקנים. החלטות נעשות בשאגות, דרך טובה לא לאיתור של מי שלא הצביע בעבורך. עם זאת היה לחץ חברתי ולכן התוצאות היו ברוב הפעמים אחידות. המלחמות הבלתי פוסקות וסיבות אחרות גרמו לצמצום גוף האזרחים בספרטה. היו לכך השפעות רבות על חיי הפוליס, אך אחד החשובים ביותר היה איבוד הבכורה בפלופונסוס. רבים ניסו לתקן את המצב ובתקופה ההלניסטית היו מספר ניסיונות לשינוי המשטר בספרטה, אך הם לא צלחו.
מעמדם של שני מלכי ספרטה, מהשושלת האגיאדית ומהשושלת האירופונטידית היה זהה, וכל אחד מהם היה מחויב לכבד את הווטו שהאחר היה יכול להטיל. המלוכה הכפולה הייתה תופעה ייחודית. החוקרים המודרניים נותנים מספר הסברים לתופעה. אחדים טוענים שמטרתה של צורת שלטון זו הייתה מניעת אבסולוטיזם, ולמעשה הייתה נפוצה בעולם העתיק - בקרתגו היו שני שופטים, וברומא העתיקה - שני קונסולים. אחרים חושבים שהכפילות נוצרה בעקבות מאבקים בין שתי משפחות או שתי קהילות, בין השאר הכובשים הדוריים והאוכלוסייה המקומית. מטרת כפל המלכים הייתה לתת ייצוג לכל קהילה.
תפקידי המלכים היו דתיים, משפטיים וצבאיים. המלכים היו הכוהנים הגדולים של המדינה והיו צריכים להקריב במו ידיהם כמה סוגי קורבנות. כמו כן הם היו אחראים על הקשר עם האורקל מדלפי. על תפקידיהם המשפטיים יודעים פחות. ידוע שבזמנו של הרודוטוס, בערך בשנת 430 לפנה"ס, הם עסקו בעיקר בתיקים הקשורים לירושה, לאימוץ ולכבישים ציבוריים. עניינים אזרחיים נדונו לפני האפורים. התיקים הפליליים נדונו לפני מועצת הזקנים. רק בשטח הצבאי היה שלטון המלכים אבסולוטי.
אריסטו מתאר את המלוכה הספרטנית כ"סוג של שליטת גנרלים נצחית ולא משתנה". (אריסטו, פוליטיקה, ספר 3, שורה 1285a). לעומתו מתאר איסוקרטס את ספרטה כ"אוליגרכיה בבית, מלוכה במסע מלחמה". השלטון המלוכני עבר שינויים במשך הזמן. החל ממלחמת פרס-יוון איבדו המלכים את הזכות להכריז מלחמה על מי שיחפצו מבלי לתת דין וחשבון. מאז ליוו שני אפורים את תהליך הכרזת המלחמה וכן פיקחו על מדיניות החוץ בכללותה. עם חלוף הזמן איבדו המלכים סמכויות נוספות לטובת האפורים והגרוסיה. מה שנשמר להם היה בעיקר מעמדם כמפקדי הצבא. כפל המלכים גרם לקנאה ותחרות בין שני בתיהם, חולל לא אחת מבוי סתום בתהליך קבלת ההחלטות והיווה גורם בתהליך שקיעת מעמדם.
תעלת אילינוי ומישיגן
תעלת אילינוי ומישיגן (באנגלית: Illinois and Michigan Canal) היא תעלה באורך 155 קילומטרים שחיברה בין שכונת ברידג'פורט שעל הנהר שיקגו לבין העיירה לה-סאל פרו שעל הנהר אילינוי. התעלה נחנכה על ידי ראש עיריית שיקגו בשנת 1848 ואיפשרה מעבר ספינות סוחר מאזור הימות הגדולות לנהר המיסיסיפי ומשם למפרץ מקסיקו. בזכות התעלה הפכה שיקגו להיות מרכז התחבורה המרכזי בארצות הברית. בשנת 1900 נפתחה אשר מילאה מאותה עת את תפקיד תעלת אילינוי ומישיגן שהפסיקה לחלוטין את פעילותה בשנת 1933.
בשנת 1964 הוכרו שמונה מבנים ששימשו לוויסות התעלה בין לוקפורט ללה-סאל פרו כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
חלקים מהתעלה מולאו בעפר אך מרבית השטח יועד לשימור כחלק מ"מסדרון המורשת הלאומי של תעלת אילינוי ומישיגן".
GMAT
''' הוא מבחן הקבלה לתואר שני במנהל עסקים (MBA) הנהוג באוניברסיטאות המובילות בעולם. המבחן הוא בין-לאומי וכתוב בשפה האנגלית.
שיטת הבחינה
המבחן הוא מבחן אדפטיבי ממוחשב. לאחר מתן התשובה לכל שאלה, בוחן המחשב את התשובה שנתנה ומחליט על פיה מה תהיה השאלה הבאה שיישאל הנבחן. ככלל, אם התשובה נכונה, השאלה הבאה שתיבחר עבור הנבחן תהיה קשה יותר ואם התשובה שגויה, תהיה השאלה הבאה קלה יותר. בגלל האופי האדפטיבי של המבחן, אין אפשרות לחזור לאחור ולשנות את התשובות לשאלות.
תוצאה אחת של השיטה האדפטיבית היא שהשאלות האחרונות שאותן נשאל הנבחן מייצגות את רמתו. כל הנבחנים מתחילים בשאלה ברמה בינונית, ממנה מטפסים המצטיינים לשאלות הקשות שעל פתרונן ניתן הניקוד הגבוה ביותר, בעוד החלשים מקבלים שאלות קלות יותר.
בישראל
אוניברסיטאות אשר מחזיקות בתוכניות מיוחדות, כגון תוכנית למנהל עסקים למנהלים בכירים (Executive MBA), לרוב לא מחייבות את המועמדים במבחן GMAT או בציון סף כלשהו. בדומה לכך, רוב המכללות האקדמיות, כגון המכללה האקדמית נתניה והמכללה למינהל, מחייבות ציון GMAT, אך ציון זה נמוך למדי.
כיום נבחנים בישראל כ-2,500 סטודנטים בשנה במבחן זה, רובם במטרה ללמוד בישראל ורק כמה מאות פונים ללימודי MBA בחו"ל. בישראל פועלים מכונים רבים המכינים לקראת הבחינה.
ג'וש טראנק
ג'ושוע בנג'מין "ג'וש" טראנק (באנגלית: Joshua Benjamin "Josh" Trank; נולד ב-19 בפברואר 1984) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ועורך אמריקאי יהודי. הוא ידוע בבימוי סרט המדע הבדיוני "כרוניקה בזמן אמת" משנת 2012, סרט גיבורי העל "ארבעה מופלאים" וסרט הפשע הביוגרפי "קפונה".
קריירה
במהלך ראיון עם קווין סמית' בפודקאסט "Fatman on Batman", טראנק דן באריכות במקורות הקריירה שלו. הוא תיאר את סרטון היוטיוב שלו "דקירה ביום הולדתה ה-22 של ליה", שהפך פופולרי מאוד בין לילה לאחר יציאתו, כנקודת פריצה משמעותית בקריירה שלו. בעקבות זאת, טראנק עבד על דרמת הטלוויזיה של רשת ספייק "The Kill Point" משנת 2007 כתסריטאי, במאי ועורך. ב-2009 ערך את הסרט העצמאי "מעריץ גדול", בכיכובו של פאטון אוסוולט. הוא שימש גם כמפיק-שותף והיה לו תפקיד קטן בסרט.
בשנת 2011 ביים טראנק את סרטו העלילתי הראשון, "כרוניקה בזמן אמת", שיצא ב-3 בפברואר 2012 על ידי פוקס המאה העשרים והכניס מעל 125 מיליון דולר ברחבי העולם. עם תקציב של מיליון 12 דולר, הסרט התקבל יפה על ידי המבקרים, והשיג ציון של 85% באתר עגבניות רקובות. עם שחרור הסרט, בגיל 27, טראנק הפך לבמאי הצעיר ביותר שסרטו ניצב במקום הראשון בטבלת שוברי הקופות בארצות הברית, מותיר מאחוריו את סטיבן ספילברג (שהיה בן 28, כשיצא שובר הקופות "מלתעות") וג'יימס קמרון (שהיה בן 30, עם יציאת "שליחות קטלנית"). הסרט עורר התעניינות רבה בו מצד האולפנים בהוליווד ושמו נקשר לסרט הספין-אוף של ספיידרמן מבית סוני, "ונום", הפקת "הכוכב האדום" של האחים וורנר והעיבוד הקולנועי של סוני למשחק הווידאו "Shadow of the Colossus"; עם זאת, טרנק דחה את הפרויקטים הקולנועיים הללו.
טראנק ביים את סרט האתחול "ארבעה מופלאים", שיצא באוגוסט 2015. אלא שבניגוד לסרטו הקודם, הסרט לא התקבל יפה על ידי הצופים והמבקרים טראנק ספג ביקורת רבה הפך לנושא למחלוקת כשפרסם ומחק במהירות הודעה בטוויטר לפני יציאת הסרט וטען שהביקורות הגרועות נבעו משינויים שבוצעו על ידי האולפנים משום שבמקור נעשה סרט אחר לגמרי. לא מרוצה באותה מידה מהמוצר המוגמר, השחקן טובי קבל, שעבד עם טראנק על הסרט, תמך בטענתו של טראנק.
ביוני 2014 הוכרז כי טראנק יביים סרט נפרד בסדרת "מלחמת הכוכבים", אך הוא עזב את הפרויקט פחות משנה לאחר מכן. טראנק ציין שזו הייתה החלטה אישית, אולם בכמה כלי תקשורת נמסר כי הוא פוטר מהפרויקט בגלל סוגיות שעלו במהלך הפקת "ארבעה מופלאים", בעיקר חוסר תקשורת עם מפיקי הסרט וכי לוקאס פילם החליטה לחפש במאי אחר. בריאיון ל"לוס אנג'לס טיימס" הוא אמר שהסיבה שעזב את הסרט היא מפני שהוא רצה לעשות משהו מקורי ובקנה מידה קטן יותר, בשל כמות הביקורות שספג ברשתות החברתיות במהלך צילומי "ארבעה מופלאים".
טראנק כתב וביים את "קפונה", סרט ביוגרפי אודות אל קפונה, עם טום הארדי בתפקיד הראשי. הוא יצא כווידאו לפי דרישה ב-12 במאי 2020.
חיים אישיים
ג'ושוע בנג'מין טראנק נולד בלוס אנג'לס, הוא בוגר בית הספר התיכון בוורלי הילס משנת 2002. בתחילת אוקטובר 2013 התחתן עם התסריטאית קריסטין ור לינדן, הם התגרשו בשנת 2017. אביו, ריצ'רד טראנק, הוא זוכה פרס האוסקר ובמאי סרטים תיעודיים.
Playing the Angel
Playing the Angel (מילולית: משחק את המלאך) הוא אלבום האולפן באורך-מלא ה-11 של להקת הסינת'פופ הבריטית, דפש מוד, שיצא באוקטובר 2005.
האלבום הגיע למקומות 6 ו-7 במצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית (בהתאמה).
3 שירים באלבום נכתבו על ידי דייב גהאן (ביחד עם כריסטיאן אגנר ואנדרו פילפוט), מה שהופך את האלבום לראשון שבו גהאן שותף בכתיבת השירים (להוציא את קריירת הסולו שלו).