cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אי-שוויון המשולש
אי-שוויון המשולש בין מספרים ממשיים
ניתן לראות את אי-שוויון המשולש במספרים הממשיים כמקרה פרטי של אי-השוויון על הישר הממשי. כיוון שהמרחק בין שתי נקודות על הישר נמדד באמצעות הערך המוחלט, אי-השוויון במקרה זה שקול ל-, לכל.
כשבוחרים c=0, b=y ו-a=x+y, מתקבלת הצורה החלופית. צורה זו אפשר להוכיח בעזרת חיבור שני האי-שוויונים ו-, או בדיקה של האפשרויות השונות לסימנים של x ושל y.
הוכחה פורמלית
לצורך הוכחת אי השוויון נשתמש בתכונות \ |a|=|-a| ו-\ a\leq|a|. אם אז. אחרת, \ x+y<0 ומכאן ולכן.
המקרה המרוכב
אי-שוויון המשולש ב הוא הטענה, המתייחסת למספרים מרוכבים. ניתן להוכיח את נכונותו שם בכמה דרכים: גאומטרית, הוא שקול לתכונות היסוד של משולש; אלגברית, אפשר לקבל אותו על ידי העברת אגפים מתאימה והעלאה בריבוע; וניתן להסיק אותו מאי-השוויון הממשי באמצעות משפט פיתגורס.
אי-שוויון המשולש במרחבים מופשטים
אי-שוויון המשולש מבטא את העובדה שלא ניתן לקצר את הדרך מ-A ל-C על ידי מעבר בנקודה B. זוהי תכונה יסודית כל-כך של מושג ה"מרחק", עד שהיא מהווה אחת מהאקסיומות המגדירות מטריקה ומרחב מטרי. מאותה סיבה, מניחים את האקסיומה בהגדרה של נורמה ומרחב נורמי.
ד"ר כץ, מטפל מקצועי
ד"ר כץ, מטפל מקצועי היא סדרת אנימציה אמריקאית אשר שודרה בקומדי סנטרל ברחבי ארצות הברית.
הסדרה שודרה מ-28 במאי 1995 ועד 24 בדצמבר 1999. בנוסף לכך, שלושה פרקים שנגנזו שודרו בשנת 2002. התוכנית כללה 81 פרקים ב-6 עונות. שפת התוכנית הייתה אנגלית, היא לא דובבה לשפות אחרות.
התוכנית נוצרה על ידי "ברבנק, קליפורניה", חברה להפקת אומנויות בידור פופולריות (Burbank, California production company Popular Arts Entertainment), על ידי יונתן כץ וטום שניידר.
עלילה
התוכנית התרכזה בדמות הראשית ד"ר יוֹנתן כָּץ, דמות מצוירת שדובבה והתבססה על הקומיקאי יונתן כץ. בתוכנית מתואר כץ כפסיכותרפיסט מקצועי, אשר המטופלים שלו הם שחקנים וקומיקאים מפורסמים, בדרך כלל שניים בכל פרק.
You've Got to Pick a Pocket or Two
You've Got to Pick a Pocket or Two הוא שיר מתוך המחזמר הבריטי זוכה פרס הטוני "אוליבר!" ומתוך סרט הקולנוע משנת 1968 זוכה פרס האוסקר באותו השם, המבוססים על הרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס. את המחזמר כתב ליונל בארט, והוא הוצג לראשונה בווסט אנד בלונדון בשנת 1960.
רקע
השיר מושר בבית המסתור של פייגין בסצנה המבוססת על חלק בספרו של דיקנס, בו פייגין (בגילומו של רון מודי בסרט) מלמד את אוליבר טוויסט ואת שאר הבנים איך לכייס את כיסיהם של הג'נטלמנים של לונדון, על מנת שיוכלו לגנוב מהם מטפחות וכדומה, מבלי שייתפסו. השיר מופיע במערכה הראשונה, בסצנה השישית.
פייגין והבנים מניחים בכיסיהם מטפחות, כך שהן תלויות ומתנדנדות מתוך הכיסים שלהם החוצה, בעת שהם רוקדים מסביב לחדר, על מנת להדגים לאוליבר עד כמה זה קל לכייס כיס, מבלי שיבחינו בך.
אמנם הדבר פחות בולט מאשר בשיר "Reviewing the Situation", אך לשיר "You've Got to Pick a Pocket or Two" יש מנגינה יהודית.
פרסים ומועמדויות של דין לואיס
פרסי המוזיקה של ARIA
טקס פרסי המוזיקה של ARIA הוא טקס פרסים שנתי שבא להכיר במצוינות, חדשנות והישגים בכל סוגות המוזיקה האוסטרלית. לואיס זכה בשלושה פרסים מתוך 16 מועמדויות במסגרת טקס זה.
פרסי APRA
טקס פרסי ה-APRA נערך באוסטרליה ובניו זילנד מדי שנה על ידי האגודה האוסטרלית APRA AMCOS, ובא להכיר בכישורי כתיבה, במכירות ובהשמעות ברדיו. לואיס זכה בארבעה פרסים מתוך 12 מועמדויות במסגרת טקס זה.
פרסי המוזיקה של MTV אירופה
פרסי המוזיקה של MTV אירופה מוענקים על ידי Viacom International Media Networks במטרה להוקיר אמנים ומוזיקה בתרבות הפופ.
פרסי המוזיקה של National Live
טקס פרסי המוזיקה של National Live בא להכיר בתעשיית ההופעות החיות המגוונת של אוסטרליה, ומציין את ההצלחה של ההופעות החיות באוסטרליה. הטקס התקיים לראשונה בשנת 2016.
קוברה מצרית
קוברה מצרית (שם מדעי: Naja haje), ידוע גם בשם "أورايوس" ערבית מצרית מבטאים: Ouraeus (נגזר מהמילה היוונית עתיקה: οὐραῖος) הוא מין נחש ממשפחת הפתניים המצוי באזורים חצי-מדבריים לאורך אפריקה. עקב תפוצתה הצפונית היא נמצאת גם במצרים, בה נחשבה לסמל תרבותי ודתי ומכאן שמה. הקוברה קטלנית ביותר לאדם ובשנים האחרונות חל גידול בתקריות בינה לאדם, עקב כניסה ליישובים אנושיים, בהם שורצים במכרסמים.
תיאור
הקוברה היא נחש באורך של 1.5 - 2 מטרים אף שנמדדו גם פרטים באורך 2.59 מטרים. צבעה חום בהיר עד כהה וקרוב לשחור, כשהצידיים והבטן בהירים יותר בגוונים חום בהיר עד צהוב ושמנת. כמו שאר הקוברות, היא בעלת מפרש סביב צווארה העוזר לה להרתיע יריבים. הקוברה מטילה בין 8 ל-33 ביצים הבוקעות כעבור 60 יום.
הקוברה המצרית היא מין ליילי אך פעילה גם בשעות הבוקר המוקדמות בהם היא מתחממת בשמש. היא ניזונה מיונקים קטנים, מקרפדות, מלטאות ומנחשים קטנים יותר, לרבות קוברות אחרות. את הטרף היא הורגת בארסה החזק, שגם מסייע לעיכול חלקי של הטרף.
מחייתה של הקוברה היא באזורים חצי מדבריים בהם צמחייה (אף לא במדבר עצמו), סוואנות, נווי מדבר ובאזורים מסוימים אף בים התיכון. הקוברה נמצאת גם ביישובי האדם, בהם שורצים מכרסמים כמו חולדות וכך באה במגע עם אנשים.
הארס של הקוברה המצרית מכיל רעלים נוירוטוקסינים התוקפים את מערכת העצבים וגורמים לשיתוק השרירים, לבחילות והקאות, רעידות וכן למוות. כמות הארס הממוצעת שמזריקה הקוברה מצרית היא 175 - 200 מ"ג והוא נחשב לאחד מהחזקים שבארסי הקוברות, אף שהוא חלש משל הקוברה הפיליפינית. עם זאת קוברה זו מזריקה יותר ארס בכל הכשה.
חוצה זווית
חוצה זווית הוא ישר העובר דרך קודקוד הזווית וחוצה אותה לשתי זוויות השוות זו לזו.
לכל זווית יש חוצה זווית אחד ויחיד, שהוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שמרחקיהן מקרני הזווית - שווים. לכן זהו גם המקום הגאומטרי של מרכזי המעגלים ששתי קרני הזווית משיקות להם.
שלושת חוצי הזוויות במשולש נפגשים בנקודה אחת, שהיא מרכז המעגל החסום. אם אורכי הצלעות במשולש הם a, b, c, האורך t של חוצה הזווית מול a מקיים.
בניות במחוגה וסרגל
לכל זווית ניתן לבנות חוצה זווית באמצעות סרגל ומחוגה בלבד. תהליך הבנייה: תחילה בונים קשת, שמרכזה בקודקוד הזווית, והיא חותכת את שתי קרני הזווית. כעת בונים שתי קשתות, בעלות אותו רדיוס (לא בהכרח זהה לרדיוס הקשת הראשונה), שמרכזן בנקודות החיתוך שנוצרו בשלב הקודם. קשתות אלה חותכות זו את זו בשתי נקודות, והישר שעובר דרך שתי נקודות אלה הוא חוצה הזווית.
בעוד שבנייה של חוצה זווית היא בעיית בנייה פשוטה ביותר, חלוקה של זווית לשלושה חלקים שווים (שילוש זווית), היא אחת מהבעיות הגאומטריות של ימי קדם, ולא ניתן לבצעה באמצעות סרגל ומחוגה בלבד.
מי רצח את אגנתה פאלסקוג
מי רצח את אגנתה פאלסקוג? הוא אלבום הבכורה של להקת נושאי המגבעת. האלבום כולל גרסאות מחודשות לשירים ישנים של הלהקה שיצאו קודם לכן בקלטות (כגון "Live in בית שמש" ו"מתנה לחג") וגם שירים חדשים. אלבום זה הוא האלבום היחיד של נושאי המגבעת שיצא בזמן פעילותה. מעט אחרי הוצאת האלבום התפרקה הלהקה.
שם האלבום מתייחס לאנייטה פלטסקוג מלהקת אבבא, אך שמה שובש.
הפקה והקלטה
בדצמבר 1990 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם חברת הד ארצי, לאחר חודשים רבים של משא ומתן. כמפיק מוזיקלי של האלבום נבחר שלומי ברכה. הקלטת האלבום החלה בינואר 1991.
האלבום יצאה לחנויות ב-27 ביוני 1991. את יציאת האלבום הקדימו ארבעה תקליטי שדרים: "הבא בתור הוא סוס", "לייב אין בית שמש" (שהופיע גם בקלטת הראשונה של הלהקה) והוקלט בגרסה חדשה, "איש, קופה ומשאית" ו״אני טקסט פוליטי?" (גם הוא בגרסה חדשה). את יציאת "מי רצח את אגנטה פלסקוג", לוו בהמשך עוד ארבעה תקליטי שדרים ("זיפים", "בום וטראח", "מתנה לחג" ו״פיקציה"), וגם סיבוב הופעות ארצי, כשהופעה ראשונה הייתה בפסטיבל ערד, ב-24 ביולי 1991.
האלבום זכה לביקורות נלהבות. לפי עיתונאי המוזיקה עמית שהם:
השירים
רוב שירי האלבום נכתבו על ידי אהד פישוף, "בום וטראח" ו"פיקציה" נכתבו על ידי אדם הורוביץ ו"אני טקסט פוליטי?" נכתב על ידי אהד פישוף במשותף עם רותי אשורי. ההלחנה נעשתה על ידי כל הלהקה. האלבום הופק על ידי שלומי ברכה.
עיצוב עטיפה
על עטיפת התקליט, בה נראים חברי הלהקה מביטים מעלה תוך כדי שהם יוצאים מצורה גרפית המזכירה כוכב, היו אחראים: פלי סלע, גרפיקה, ויורם בוזגלו, צילום.
הספרייה הריקה
הספרייה הריקה היא אנדרטה מאת הפסל הישראלי מיכה אולמן, הממוקמת בכיכר בבל שבמרכז ברלין, ליד שדרות אונטר דן לינדן. האנדרטה הוקמה כזכר לשריפת הספרים שהתרחשה במקום בזמן השלטון הנאצי.
רקע
לזכר האירוע הקים מיכה אולמן את האנדרטה, שנחנכה ב-20 במרץ 1995.
האנדרטה
האנדרטה היא חדר תת-קרקעי, קובייה שאורך צלעה 5 מטרים, בעל תקרת זכוכית (שהיא רצפת הכיכר), הנמצא מתחת לכיכר במקום המדויק בו נשרפו הספרים. החדר מואר בתאורה פנימית ומכוסה במדפי ספרים ריקים ולבנים, המתאימים לאחסונם של 20,000 ספרים ומייצגים את החלל התרבותי שנותר לאחר שריפת הספרים.
ליד האנדרטה שני לוחות ברונזה עליהם חקוק:
אין כניסה למבקרים אל החלל עצמו אך ניתן לראותו מרצפת הכיכר.
על האנדרטה
האנדרטה מוזכרת בנימוקי השופטים להענקת פרס ישראל למיכה אולמן:
האנדרטה כהשראה
תצלום האנדרטה מופיע על עטיפת ספרו של חיים באר, "לפני המקום". בגב העטיפה מצוין שהאנדרטה שימשה למחבר מקור השראה בעת כתיבת הספר.
מרדכי שרגא פרידמן
רבי מרדכי שרגא פייבוש פרידמן מהוסיאטין (כ' באייר תקצ"ד, 29 במאי 1834 – כ"ב באייר תרנ"ד, 28 במאי 1894) היה מממשיכי דרכו של אביו רבי ישראל פרידמן מרוז'ין, אבי חסידות הוסיאטין.
תולדות חייו
רבי מרדכי שרגא פייבוש נולד בכ' באייר ה'תקצ"ד (1834) לרבי ישראל פרידמן ברוז'ין, והיה הקטן מבין ששת בניו.
בשנת 1850 נישא רבי שרגא-פייבוש לברכה דינה בת רבי דוד צבי קובלנסקי (בת אחות אמו, בנותיו של רבי משה אפרתי מברדיטשוב), וארבעה חודשים לאחר נישואיו נפטר אביו.
בתחילה ישב יחד עם אחיו באחוזה בפוטיק, ועל אף שהיה צעיר האחים היה הוא הראשון שעזב והשתקע בעיירה מיקלניץ, שם התחיל להנהיג את חסידיו במשך שלוש שנים. בשנת תרט"ו העתיק משם לעיר סטריסוב. בשנת תרכ"ה (1865) בגיל שלושים עבר להוסיאטין יחד עם חסידיו ומשפחתו. לפני בואו הייתה בהוסיאטין קהילה קטנה של יהודים, עם בואו החלה הקהילה לגדול ובמקביל החלה העיר להתפתח.
הרבי הקים בעיר מקווה בתי כנסת, בתי ספר וכל התשתיות הדרושות לחצרו, בין הישגיו החשובים של הרב היו בניית מקום מושבו בטירה ששופצה וחידוש התפילה בבית הכנסת הגדול של הוסיאטין.
רבי מרדכי שרגא נודע בקדושתו ובדביקותו, בשל דבקותו והתעמקות מחשבותיו היה ממעט מאוד בדיבור. היו לו אלפי חסידים בגליציה וברוסיה.
לאחר מחלה נפטר בכ"ב באייר תרנ"ד וציונו בהוסיאטין.
משפחתו
בניו:
1935 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1935 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה
שלטון המנדט
קרלוס סאנצ'ס
קרלוס אלברטו סאנצ'ס מורנו (בספרדית: Carlos Alberto Sánchez Moreno; נולד ב-9 במרץ 1986), הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקישור. כינויו בקולומביה הוא "לה רוקה" (La Roca), כלומר "הסלע", בעקבות האיתנות והקשיחות שהוא מפגין במהלך המשחקים.
קריירת מועדונים
בשנת 2003 כשהוא בן 17, סאנצ'ס עזב את קולומביה ועבר לאורוגוואי כדי לחתום על החוזה המקצועני הראשון שלו במחלקת הנוער של דאנוביו. במהלך השהות שלו בת השנתיים במועדון הוא לא קיבל הזדמנות לשחק בקבוצה הבוגרת, ובקיץ 2005 הוא הוחתם על ידי מועדון אחר באורוגוואי-ריבר פלייט מונטבידאו. הוא שיחק שם עד שנת 2007 כשהוא כובש שער אחד ב-40 הופעות.
בסיום תקופה זו, סאנצ'ס עבר לאירופה וחתם בולנסיאן מהליגה הצרפתית על חוזה של 5 שנים. סאנצ'ס גילה יכולת טובה בצרפת והשתלב בהרכב הראשון של הקבוצה. ב- הוא סבל מפציעה בברך שהשביתה אותו לתקופה ארוכה. לאחר שהחוזה שלו הסתיים בקיץ, הוא ניהל בין היתר משא ומתן עם הקבוצות האנגליות בולטון ווסטהאם, אך הדבר לא הבשיל לכדי חוזה וסאנצ'ס המשיך לעונה נוספת בולנסיאן. סה"כ הוא שיחק במועדון במשך 6 שנים, צבר 178 הופעות וכבש 10 שערים. עונה לאחר שעזב אותה, ולנסיאן ירדה לליגה הצרפתית השנייה. באוגוסט 2013 סאנצ'ס חתם על חוזה באלצ'ה מהליגה הספרדית תמורת 3.7 מיליון אירו עד 2016. בעונת / הוא סייע לקבוצה לסיים במקום ה-16 ולהינצל מירידה לליגה השנייה, כשהקבוצה סופגת 12 שערים בלבד במשחקי הבית. ב-15 באוגוסט 2014 נמכר לאסטון וילה מהליגה הבכירה באנגליה תמורת 4.7 מיליון אירו, אך לא התאקלם מספיק טוב ולא מצא את מקומו באנגליה. ב-10 באוגוסט 2016 הושאל לפיורנטינה לעונה אחת. בעונה הראשונה הוא הרשים במדי פיורנטינה, שהחליטה בסופה לרכוש אותו מוילה תמורת 2.5 מיליון לירות שטרלינג. בתחילת עונת 2017/18 איבד את מקומו בהרכב הקבוצה ומיעט לשחק, מה שגרם לפיורנטינה להשאילו ב-31 בינואר 2018 לקבוצת אספניול מהליגה הספרדית. ב-9 באוגוסט 2018 חתם סאנצ'ס לשנתיים בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
נבחרת קולומביה
סאנצ'ס זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של קולומביה ב-9 במאי על ידי המאמן חורחה לואיס פינטו, וערך את הופעת הבכורה שלו נגד נבחרת פנמה. הוא שיחק בכל משחקי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2010, נטל חלק במשחקי הנבחרת בקופה אמריקה 2011 והיה חלק משמעותי בההעפלה של קולומביה למונדיאל 2014 לאחר ששיחק ב-12 משחקים במוקדמות. במונדיאל עצמו היה מהשחקנים הבולטים של הנבחרת שרשמה את הישג השיא שלה בהיסטוריה והגיעה עד לרבע הגמר כאשר סאנצ'ס היה מהשחקנים הבודדים ששיחקו את כל חמשת המשחקים. שיחק גם בטורנירי הקופה אמריקה 2015 ו2016 וכן גם במוקדמות מונדיאל 2018, שם שיחק ב-15 מתוך 18 המשחקים, והצליח להשיג עם נבחרתו את הכרטיס לרוסיה 2018. סאנצ'ס זומן לסגל הסופי של קולומביה ללמונדיאל ברוסיה אבל פתח לא טוב את הטורניר כאשר כבר במשחק הפתיחה מול הוא הורחק בכרטיס אדום לאחר שלוש דקות בלבד, מה שגרם לו גם להחמיץ את המשחק הבא מול. בסך הכל שיחק 3 משחקים בטורניר והודח עם נבחרתו בשלב שמיית הגמר על ידי נבחרת אנגליה בדו-קרב פנדלים.
הזב הקטן
הזב הקטן (ערבית الزاب الاسفل - תעתיק מדויק: אלזאב אלאספל; פרסית زاب کوچک; יוונית עתיקה Καπρος; לטינית Caprus) הוא נהר הנובע בצפון מערב איראן ברכס הרי הזגרוס, וזורם דרומה לאורך 402 ק"מ עד שהוא מתמזג עם נהר החידקל צפונית לעיר באיג'י שבעיראק. הנהר הוא מקור מים חשוב של החידקל ומשמש להשקיה ולהפקת אנרגיה הידרואלקטרית באמצעות סכרים הבנויים עליו.
מייקל לנדון
מייקל לנדון (באנגלית: Michael Landon; 31 באוקטובר 1936 – 1 ביולי 1991) היה שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
לנדון נולד בקווינס, ניו יורק, בשם יוג'ין מוריס אורוביץ (Eugene Maurice Orowitz), לאב יהודי, אלי מוריס אורוביץ, שחקן ומנהל תיאטרון, ולאם קתולית, פגי אוניל, רקדנית וקומיקאית. הוא גדל כיהודי.
לנדון נודע בזכות סדרות הטלוויזיה בהן הופיע. ב-1959 הופיע לראשונה בתפקיד "ג'ו הקטן" קרטרייט בסדרה "בוננזה". ב-1962 החל לכתוב תסריטים לסדרה, ומ-1968 ואילך ביים פרקים שלה. הסדרה הסתיימה ב-16 בינואר 1973.
בשנים 1974–1983 הפיק לנדון את הסדרה הפופולרית "בית קטן בערבה", שיחק בה בתפקיד צ'ארלס אינגלס, ובנוסף לכך ביים וכתב עשרות פרקים שלה.
בשנים 1984–1989 הפיק את הסדרה "הדרך לגן העדן" (Highway to Heaven) וכיכב בה בתפקיד המלאך ג'ונתן סמית.
לנדון היה נשוי שלוש פעמים. היו לו תשעה ילדים, מהם שניים מאומצים.
ב-5 באפריל 1991, התגלה אצל לנדון סרטן הלבלב. הוא נפטר כ-3 חודשים לאחר מכן, בגיל 54.
תלידומיד
תלידומיד היא תרופה המשמשת כיום לטיפול במיאלומה נפוצה ובדלקות מסוימות, וכמו כן לטיפול בצרעת (בעיקר בארצות העולם השלישי) ולטיפול במגוון מחלות אחרות. השימוש בתלידומיד בארצות הברית נפוץ בטיפול בחולי סרטן.
סיפורה של התרופה ידוע בעיקר בשל כך שלא התגלתה עובדת היותה תרופה טרטוגנית קשה טרם הוצאתה לשוק, עקב הליכי בדיקה לקויים. נטילתה בידי נשים במהלך ההיריון בשנות השישים של המאה ה-20 לטיפול בבחילות, הביאה ברוב המקרים ללידת תינוקות בעלי מומים מולדים קשים, בעיקר בגפיים. התלידומיד מכיל אננטיומרים ימני ושמאלי. התלידומיד נמכר באירופה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 בהיקף נרחב כתרופה נגד בחילות אך כיום נפוצות תרופות אנטי-אמטיות (נוגדות בחילה) אחרות.
היסטוריה
חברת תרופות גרמנית קטנה בשם "כמי גרוננטל" (Chemie Grünenthal), אשר פעלה בעיר שטולברג במערב גרמניה, יצרה את התרכובת הסינתטית של תלידומיד ב-1953 במסגרת מחקר לפיתוח שיטות זולות ליצור אנטיביוטיקה מפפטידים. לאחר פיתוח המולקולה, רשמה חברת התרופות פטנט על הפיתוח וקראה לו בשם תלידומיד. מיד אחר כך החלה החברה בחיפוש אחר מחלה שהתרופה החדשה עשויה לתרום לריפויה.
גילויו כגורם מומים
לאחר זמן מה החלו להתרבות לידות של תינוקות בעלי מומים קשים. רוב המומים היו בגפיים (פוקומליה) וכללו גפיים חסרים, קצרים ומעוותים, אך היו גם חסרי אוזניים ואיברים אחרים. לאחר הצלבת השפעות פוטנציאליות, קישרה קבוצת רופאים את התופעה לנטילת תרופת התלידומיד. ב-18 בנובמבר 1961 פרסם ד"ר ו. לנץ את ההשערה שהמומים המולדים הם תוצאה של נטילת "תרופת הרגעה חדשה" בחודשי ההריון הראשונים. תשעה ימים לאחר מכן הודיעה החברה בגרמניה על הפסקת הפצת התרופה בגרמניה וב-5 בדצמבר 1961 הופסקה הפצת התרופה בבריטניה. באותו חודש הופסק מכירת התלין בישראל. לנשים בהריון שנטלו את התלידומיד הומלץ לבצע הפלה מלאכותית.
בארצות הברית שווקה התרופה בהיקף מצומצם ובאופן ניסויי בלבד, שכן אחת משבע הרופאות הקבועות במנהל התרופות האמריקאי באותו זמן, פרנסיס קלסי, עמדה בתוקף על כך שהתרופה עלולה להיות לא בטוחה לשימוש ושלא בוצעו תהליכי בדיקה מקדמיים נחוצים. מקרה התלידומיד נחרט כנקודת מפנה ביחס לתרופות ולהליכי האישור שלהן. מנהל התרופות האירופי שינה את נהליו, והוא דורש כיום שכל התרופות יבדקו גם עבור היותם טרטוגנים טרם שיווקם. קלסי קיבלה את עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר מנשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי, על התעקשותה שלא לאפשר את שיווק התלידומיד בארצות הברית.
במחקר שהתבצע מאוחר יותר כדי לברר את המנגנון שגרם למומים הסתבר כי תלידומיד הוא כימיקל כיראלי: יש לו שני אננטיומרים אופטיים - ימני ושמאלי. תלידומיד ימין פעיל נגד בחילות בוקר השכיחות אצל נשים בחודשים הראשונים של הריונן, ואילו תלידומיד שמאל גורם למומים בעוברים שברחם. לגוף האדם ישנה יכולת לגרום לאננטיומר הימני לגרום למומים הנגרמים על ידי תלידומיד שמאל, כך שגם שימוש באננטיומר "ימני" בלבד לא היה מועיל ואף חמור יותר. התברר שסוג הליקוי שנגרם לעובר היה קשור למועד השימוש בתרופה. אם האם ההרה נטלה את התרופה רק אחרי החודשיים הראשונים של הריונה, לא הייתה לתלידומיד השפעה רעה על העובר והוא לא נולד עם מומים (במידה והיו מומים הם לא היו קשורים לשימוש בתרופה). בתו של אחד מעובדי חברת התרופות הייתה הקורבן הראשון לתרופת התלידיומיד: האב הביא את התרופה לאשתו ההרה בסוף שנת 1956, עשרה חודשים בטרם שווקה התרופה באופן מסחרי, והילדה נולדה ללא אוזניים וסבלה מלקות שמיעה. שנים אחר כך הבין האב שילדתו היא הקורבן הראשון מבין אלפי העוברים והילדים שנפגעו מהתרופה וזכו לכינוי "ילדי התלידומיד". בשנת 1966 נוסתה התלידומיד על קופי באבון בהריון. ניסוי זה הוכיח את היותה של התרופה טרטוגן קשה.
במהלך בדיקות התרופה היא לא נוסתה על בעלי חיים בהיריון, מה שהוביל לכך שעובדת היותה טרטוגן קשה לא התגלה טרם שיווקה.
תלידומיד כיום
כיום משמשות וריאציות חדשות יותר של התלידומיד (בהרכב חומרים שונה מזה של התרופה שגרמה להולדת תינוקות בעלי מומים) בטיפולי כימותרפיה שונים לחולי סרטן, לרבות החולים במיאלומה נפוצה. בנוסף, לתרופה נגזרת הנקראת לנאלידומיד (ובשמה המסחרי רבלימיד), המשמשת אף היא לטיפול כימותרפי בחולי מיאלומה נפוצה או בחולי תסמונת מיאלודיספלסטית הנקראת גם MDS.
הרכב כימי
התלידומיד היא מולקולת אימיד כיראלית המופיעה בשתי תצורות. תלידומיד בקונפיגורציה R היא התרופה שמונעת בחילות בוקר, ואילו בקונפיגורציה S היא הטרטוגן שגרם למומים אצל ילדי התלידומיד. בתחילה לא בודדה התרופה כך שתינתן רק קונפיגורציה R. לאחר המחקרים הראשונים בודד האננטיומר הרצוי אך המומים בכל זאת המשיכו להופיע. מסתבר, כי לגוף האדם ישנה יכולת להפוך בין הקונפיגורציות ולכן כל צורה שבה תילקח התרופה, לרבות אננטיומר בקונפיגורציית R בלבד, לא תהיה רצויה ותוביל למומים אצל עוברים.
התלידומיד בתרבות הישראלית
השפעת התלידומיד לא פסחה גם על התרבות הישראלית. בשירו "אולה בבו", מספר מאיר אריאל על נער עם לקויות שונות – הוא עיוור, אילם, צולע וגידם. בסופו של השיר, מסביר אריאל את כוונתו ומגלה שהתלידומיד הוא שגרם לנער את הייסורים והמומים שעיוותו אותו:
מנחם מרון
מנחם (מנדי) מרון (21 באוגוסט 1928 – 28 באוגוסט 2017) היה אלוף בצה"ל, מנכ"ל משרד הביטחון ומנהל ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם מנדי מרקוביץ כבן הבכור למשפחה בת חמישה ילדים בטרנסילבניה שברומניה. בשנת 1945 עלה לבדו לארץ ישראל, בגיל 17, כחלק מגרעין קיבוץ צאלים שבנגב במסגרת תנועת "גורדוניה". בארץ עבר הכשרה בקיבוצים רמת יוחנן ומצובה. בעל תואר מהנדס תעשייה וניהול מהטכניון בחיפה, בוגר קורסים צבאיים בישראל, בצרפת ובאנגליה.
קריירה צבאית
מ-1947 ועד קום המדינה שימש כמפקד מקומי ב"הגנה", ועם הקמת צה"ל התגייס לשירות בו. במלחמת העצמאות שימש כמפקד מחלקה בגדוד השמיני בחטיבת הנגב. השתתף בכיבוש באר שבע, בכיבוש משלטי התמילה ואבו עגילה במסגרת במבצע חורב, ובכיבוש אילת במסגרת במבצע עובדה.
בשנים 1948–1983 מילא מספר רב של תפקידי פיקוד ומטה, בהם: סגן מפקד גדוד 82 במהלך מלחמת סיני, מפקד גדוד, מפקד קורס קציני השריון ומפקד קורס מפקדי פלוגות שריון. ב-1958 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, רב-אלוף חיים לסקוב. לאחר לימודי הנדסה בטכניון מונה ב-1964 לראש מחלקת תורת חש"ן במפקדת גייסות השריון. ב-1965 מונה למפקד חטיבת הראל. במלחמת ששת הימים קיבל מינוי חירום לקצין שריון ראשי. במלחמת ההתשה שימש סגן מפקד הכוחות המשוריינים בסיני, ראש מטה (רמ"ט) פיקוד הדרום ולאחר מכן שימש ראש פרויקט פיתוח טנק המרכבה.
ביולי 1973 מונה לראש מחלקת ההדרכה (מה"ד) במטכ"ל.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על אוגדה 440, אוגדה משימתית שהורכבה מכוחות מילואים שהוכפפו לה ומפקדתה התבססה על סגל המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומחלקת ההדרכה. מפקדת האוגדה התמקמה בסיני עם פרוץ הקרבות על מנת להקים קו הגנה שני, "קו מצדה", ובהמשך התמקמה מול הארמייה השלישית של מצרים בגזרה הדרומית שלה. לאחר המלחמה פיקד על עוצבת המפץ, ומונה לברר את ההאשמות של שמואל גונן נגד אריאל שרון על אי מילוי פקודות, אולם לבקשת שמעון פרס ביטלו השניים את תלונותיהם והמינוי של מרון בוטל.
בפברואר 1974 מונה לעמוד בראש ועדת העיטורים של מלחמת יום הכיפורים. הוועדה העניקה למעלה מ־500 עיטורים וצל"שים. הוא דחה טענות שסיפור הגבורה של כוח צביקה לא היה אמיתי והתקעש שהעיטורים ניתנו כדין. בנוסף באותה עת עמד בראש צוות לסיכום והפקת לקחי המלחמה.
בסוף 1975 יצא ללימודי ביטחון לאומי בחוץ לארץ ונקבע שעם חזרתו יקים מחדש את המכללה לביטחון לאומי שתיפתח בשנת 1977, והוא יהיה למפקדה. בשנים 1980–1983 שימש בתפקיד נספח צה"ל בארצות הברית. ב-1983 פרש מהשירות הצבאי לאחר 35 שנים, בדרגת אלוף. במהלך שירותו עבר הכשרה צבאית משלימה בישראל, בצרפת ובאנגליה.
קריירה אזרחית
במאי 1983 מונה מרון למנכ"ל משרד הביטחון וכיהן בתפקיד עד 1986. כמנכ"ל משרד הביטחון היה מעורב בפרשת איראן-קונטראס, ובדיונים על הגדלת הסיוע האמריקאי לישראל תמורת הפסקת פרויקט הלביא.
במאי 1986 מונה לחבר דירקטוריון הבנק הבינלאומי, ואחר כך לדירקטוריון פז חברת נפט כנציג קבוצה פולנית שביקשה לרכוש את השליטה בחברה.
חיים אישיים
מרון היה נשוי לאידה, עד למותה בגיל 55 ולהם שני ילדים. מספר שנים לאחר מותה הכיר את בת זוגו השנייה, עדה צפריר. השניים עברו לגור יחד בגבעתיים בשנת 1989 וחיו יחד עד פטירתו ב-28 באוגוסט 2017 בגיל 89. מרון הותיר אחריו חמישה ילדים, שניים מנישואיו הראשונים ושלושה מנישואיו השניים. בתו זהר מנהלת את מסעדת קלארו בתל אביב יחד עם השף רן שמואלי.
קישורים חיצוניים
מנחם מרון מרצה על התפיסה המבצעית לקראת מלחמת יום הכיפורים | חלק א | חלק ב | המכון למחקרי ביטחון לאומי, ב ערוץ אוניברסיטת תל אביב, 6 באוקטובר 2013
נושאי המגבעת (אלבום)
נושאי המגבעת הוא אלבום אוסף של להקת נושאי המגבעת, שיצא בשנת 1996, כארבע שנים לאחר שהלהקה התפרקה.
מחשבות (אלבום)
מחשבות הוא אלבום משנת 2010 בו משתפים פעולה הזמרים עמיר בניון ויהודה מסס. זהו האלבום התשיעי של בניון והשלישי של מסס. השניים סיפרו על תהליך הפקת האלבום שלקח כחמש שנים:. האלבום זכה להצלחה בזכות השילוב שלו עם הזמר יהודה מסס ובזכות העיבודים של השירים והלחן שלהם.
אבמאמה
אבמאמה (באנגלית: Abemama) הוא אטול אלמוגים במרכז האוקיינוס השקט, המצוי במרכז שרשרת איי גילברט שבקיריבטי. האי נמצא כ-140 ק"מ דרום מזרח לטאראווה וצפונית לקו המשווה. שטח האי 16 קמ"ר ומתגוררים בו כ-3,300 תושבים.
האטול מורכב מאיונים המצויים סביב לגונה עמוקה. האיונים בחלקו המזרחי של האטול מקושרים בסוללת עפר שעליה כביש.
המרכז האדמיניסטרטיבי של האטול הוא הכפר קאריאטבייק ובו בניין המנהלה, בית החולים המקומי ותחנת המשטרה. בצפון האטול, בקרבת העיר טאביאנג מצוי משטח נחיתה.
בשנת 1889 התגורר באי הסופר רוברט לואיס סטיבנסון. באי קבור הצ'יף בינוקה המונצח בספרו של סטיבנסון "בים הדרומי".
אוניברסיטת סופיה
אוניברסיטת סופיה (בולגרית: "Софийски университет „Св. Климент Охридски“, Sofiyski universitet „Sv. Kliment Ohridski") היא המוסד לחינוך גבוה הוותיק והחשוב ביותר בבולגריה. הוקם ב-1 באוקטובר 1888. המבנה של האוניברסיטה הוקם בין השנים 1924–1934, בעזרת התמיכה הכספית של האחים איבלוגי ג'ורגיאב והריסטו ג'ורגיאב. באוניברסיטת סופיה יש 15 פקולטות, בהן לומדים 14,000 סטודנטים, הנהנים גם מספריית האוניברסיטה, עיתון האוניברסיטה, מרכז מחשבים, מרכז ספורט ושירותים נוספים.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה ב-1 באוקטובר 1888, כדי לאפשר לסטודנטים בולגריים (בעיקר) לקבל חינוך גבוה. בתחילת שנותיה של האוניברסיטה היו בה 3 מרצים רגילים, עוד 4 נוספים, ו-49 תלמידים. היא הוקמה כקורס פדגוגי גבוה, ונהייתה לבית ספר גבוה לאחר כמה חודשים, ואוניברסיטה בשנת 1904.
במשך שנותיה הראשונות של האוניברסיטה, היו בה 3 פקולטות - פקולטה להיסטוריה ופילולוגיה (משנת 1888), פקולטה למתמטיקה ופיזיקה (משנת 1889) ופקולטה למשפטים (משנת 1892).
הנצחה
הרי אוניברסיטת סופיה, באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראים על שם האוניברסיטה. שמם ניתן להם לכבוד יובל המאה לייסוד האוניברסיטה.
DHL
DHL (ראשי תיבות של מייסדיה: D alsey, H illblom, L ynn) היא חברה העוסקת במשלוחי אקספרס בינלאומיים, שילוח בינלאומי ותובלה יבשתית וכן בשילוח ימי ושירותים לוגיסטיים. החברה נמצאת בבעלות חברת הדואר הגרמני (Deutsche Post, המוחזקת 20% על ידי בנק KfW אשר מוחזק 80% על ידי ממשלת גרמניה הפדרלית).
היסטוריה
החברה נוסדה בסן פרנסיסקו בשנת 1969 על ידי אדריאן דאלסי, לארי הילבלום ורוברט לין. המייסדים החלו בהובלה אישית של מסמכים רשמיים דרך האוויר מסן פרנסיסקו להונולולו, כשהם מבצעים את השלבים הראשונים של העברת המטענים במכס עוד לפני הגעת הספינה המובילה, ובכך צמצמו באורח ניכר את משך זמן ההמתנה בנמל. השיטה החדשה של מייסדי החברה חסכה זמן וכסף רב ללקוחות שהורגלו לעמוד בתור הנמל ולחכות זמן רב. שיטה זו הולידה תעשייה שלמה: משלוחי אקספרס אוויריים בינלאומיים, שהם העברה מהירה של מסמכים ומשלוחים בדרך האוויר. חברת DHL המשיכה לגדול בקצב מסחרר. החברה התרחבה מערבה, מהוואי למזרח הרחוק ולשולי האוקיינוס השקט, ולאחר מכן הגיעה למזרח התיכון, לאפריקה ולאירופה. בשנת 1988 כבר הייתה נוכחות של DHL ביותר מ-170 מדינות והחברה העסיקה 16 אלף עובדים. נכון לשנת 2008 פעלה החברה ב-220 מדינות והעסיקה 300,000 עובדים.
חטיבות
DHL מחולקת לארבע חטיבות:
DHL ישראל
DHL ישראל פועלת בישראל מאז 1997 בבעלות DHL העולמית והיא החברה היחידה בתחומה הפועלת בארץ ישירות ולא באמצעות זכיין מקומי. החברה מעסיקה 420 עובדים ומחזיקה צי של 120 כלי רכב ומטוס אחד אשר מבטיחים איסוף מהיר ויציאה מיידית בטיסת DHL היומית. אותה שרשרת הפצה משרתת גם את המשלוחים המגיעים מממדינות אחרות, שרובם משוחררים ונמסרים באותו יום לנמען בישראל.
אראנוקה
האטול משולש בצורתו, והוא גדול בשטחו מאטול אופייני. האטול מורכב למעשה משני איים - הדרומי, בואריקי היוצר את בסיס המשולש, והצפוני טאקאנג היוצר את קודקוד המשולש. האיים מקושרים זה לזה ברצועת חול. במרכז, בין שני האיים, מצויה הלגונה.
בחלקו הצפוני של האי בואריקי מצוי משטח נחיתה.
יורד נמוך
יורד נמוך הוא אלבומו השלישי של הזמר-יוצר הישראלי דן תורן, אשר יצא בתחילת ינואר 1996 ונחשב לאלבומו המצליח ביותר.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי ברי סחרוף והוא כולל את להיטו הגדול ביותר של תורן כאמן סולו, "שוב השקר הזה". כמו כן גם התפרסמו השירים "אימפריות נופלות לאט", "יחסי ציבור של המוות" ו"טיפות של שיש" (שכתב מאיר גולדברג והלחין דן תורן). בהקלטות השתתפה רשימה ארוכה ונכבדת של מוזיקאים ובהם ברי סחרוף וירמי קפלן.
בשנת 2002 זכה השיר "אימפריות נופלות לאט" לביצוע מחודש של חמי רודנר ושליחי הבלוז. הגרסה נכללה באלבום "עוד סיבוב, הופעה חיה בבארבי" של דן תורן.
משתתפים באלבום
נגנים נוספים:
דרום אונטריו
אזור זה מאופיין באקלים נוח ביחס לאקלים באזורים הצפוניים של הפרובינציה. יש בו שפע של אדמות חקלאיות. הוא גובל בקוויבק במזרח, מדינת ניו-יורק בדרום, ומדינת מישיגן במערב. אזור זה הוא לב ליבה של ההיסטוריה של אונטריו ובו התפתחה הפרובינציה בראשיתה. טורונטו, שכונתה אז "יורק", נבחרה לשמש כבירת הפרובינציה החדשה בשנת 1793.
אה"מ סייאן (1806)
אוניית הוד־מלכותו "סייאן" (באנגלית: HMS Cyane) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מדרגה שישית (22 תותחים) של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה ב-1806 בשם "קולומביין" (Columbine), אך ב-6 בדצמבר אותה שנה הוחלף שמה ל"סייאן". לאונייה הייתה קריירה רבת השגים בצי המלכותי, וב-1847 נתכבדה בצירוף שתי סיכות הנושאות את שמה והקרבות בהם השתתפה ב-1809 וב-1814 למדליית השירות הימי הכללי (Naval General Service Medal). ב-20 בפברואר 1815, במהלך סיור יחד עם אה"מ "לבנט" ליד מדיירה, נתקלו השתיים בפריגטה האמריקנית "קונסטיטושן". בקרב שנתלקח הכניעה "קונסטיטושן" בעלת עוצמת האש העדיפה את שתי האוניות ושבתה אותן. "סייאן" צורפה לצי האמריקני באותו שם, עסקה בין היתר במשימות שיטור להדברת הסחר בעבדים, וב-1836 הוצאה מן השירות ונגרטה.
הקרקס המעופף של מונטי פייתון
הקרקס המעופף של מונטי פייתון (באנגלית: Monty Python's Flying Circus) היא סדרת טלוויזיה ששודרה בערוץ BBC בשנים 1969–1974. התוכנית נכתבה על ידי קבוצת קומיקאים בריטים צעירים שנודעו מאז בשם מונטי פייתון, והיא מוכרת כתופעה ששינתה את פני הקומדיה הבריטית. הסדרה מורכבת מ-45 פרקים שלוקטו ב-4 עונות.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ ביפ.
הפקת התוכנית
הסדרה נכתבה והופקה על ידי גרהאם צ'אפמן, ג'ון קליז, טרי גיליאם, אריק איידל, טרי ג'ונס ומייקל פיילין שנודעים כ"חבורת מונטי פייתון" והפיקו סרטים ותוכניות נוספות. קליז עזב את הסדרה לאחר העונה השלישית, ולא הופיע בעונה הרביעית למרות ששמו צוין בכתוביות. ניל אינס ודאגלס אדמס היו היחידים שלא השתייכו לקבוצת "מונטי פייתון" אך הופיעו בכתוביות הסדרה בעקבות תרומת חומר, שניהם באותו הפרק בעונה הרביעית. אינס הופיע לעיתים במופע הבמה של החבורה, והשתתף גם בסרטם "מונטי פייתון והגביע הקדוש".
הפרק הראשון של הקרקס המעופף הוקלט ב־7 בספטמבר 1969 ושודר ב־5 באוקטובר באותה שנה. הפרק האחרון הוקלט ב-16 בנובמבר 1974 ושודר ב-5 בדצמבר אותה שנה.
נעימת הפתיחה היא "פעמון החירות" של ג'ון פיליפ סוזה.
אופי התוכנית
ב"קרקס המעופף" הוצג רצף של מערכונים בסגנון נונסנס לרוב, ולעיתים רחוקות היא אף נשאה אופי סאטירי. לכאורה, הורכבה הסדרה ממערכונים, אך הגישה הייתה יותר של זרם התודעה, בעיקר בזכות קטעי האנימציה של טרי גיליאם. כך דחקה הסדרה את הגבולות של מה שנחשב אז מקובל, בסגנון כמו בתוכן, והשפיעה לא רק על הקומדיה הבריטית אלא על קומדיה בכל העולם.
הסדרה עוסקת לעיתים קרובות בסגנון החיים הבריטי, ומציגה מסרים שנחשבו לטעונים פוליטית בתקופת השידור. חברי הקבוצה היו בעלי השכלה גבוהה (אוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'), ולעיתים הוזכרו בסדרה דמויות מעולם הספרות והפילוסופיה.
המערכונים לרוב נכתבו כאילו היו כתבה במהדורת חדשות, (פאנל כתבים באולפן, כתב בשטח או כתבה ערוכה ומוכנה מראש) סרט דוקומנטרי או תוכנית אירוח, בצורה שתהיה מוכרת לקהל הבריטי הצופה בטלוויזיה באותה עת.
מערכונים בולטים
מיטב המערכונים שהופיעו בסדרה שולבו בגרסאות שונות גם בסרטי המערכונים, בהופעות וביצירות אחרות. רוב המערכונים המוכרים הם משתי העונות הראשונות. זאת מכיוון שחלקן נכללו בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" שצולם אחרי העונה השנייה. סיבה נוספת היא שבדרך כלל שידורים חוזרים של הסדרה הופסקו לאחר העונה השנייה.
דמויות בסדרה
בניגוד לתוכניות מערכונים רבות אחרות, הסדרה כללה מספר קטן של דמויות חוזרות, ביניהן:
צ'ארלס מוריס (קצין ימי)
קומודור צ'ארלס מוריס (באנגלית: Charles Morris; 26 ביולי 1784–27 בינואר 1856) היה קצין בצי האמריקני, ששירותו השתרע על פני המחצית הראשונה של המאה ה-19.
ביוגרפיה
מוריס נולד בוודסטוק שבקונטיקט. הוא הצטרף לצי האמריקני, וביולי 1799 מונה לפרח קצונה (midshipman). במהלך שירותו ארוך השנים השתתף במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמות הברבריות ובמלחמת 1812. במרץ 1813 הועלה לדרגת קפטן.
בתחילת מלחמת 1812 שירת מוריס כלוטננט בפריגטה "קונסטיטושן", ונטל חלק ואף נפצע בקרב בו הכניעה את אה"מ "גרייר". בסוף אותה שנה נמסר לפיקודו הסלופ המלחמתי "אדמס". בשל ההסגר הימי שהטילו הבריטים על מפרץ צ'סאפיק לא הצליחה האונייה לצאת לים אלא ב-18 בינואר 1814. "אדמס" סיירה בחוף האטלנטי של ארצות הברית ובחוף המערבי של אפריקה, לכדה חמש אוניות סוחר ובאפריל אותה שנה חזרה אל סוואנה שבג'ורג'יה. באפריל שוב יצאה האונייה לים, הפליגה צפונה אל חופי ניופאונדלנד ומשם עשתה דרכה מזרחה אל האיים הבריטיים. במהלך הפלגתה תפסה שלל חמש אוניות סוחר נוספות, רדפה אחר שתיים אחרות עד שפך הנהר שאנון וכמעט שנתפסה על ידי אוניית מלחמה בריטית גדולה ממנה. ב-17 באוגוסט, בדרכה חזרה לארצות הברית, עלתה האונייה על שרטון ליד האי הוט (Isle Haute) בנובה סקוטיה וניזוקה קשות, אך הצליחה להגיע מקרטעת אל נהר פנובסקוט שבמיין ונכנסה לנמל המפדן. מוריס ואנשיו הורידו לחוף את תותחי האונייה, ובסיוע מיליציה מקומית ניסו לגונן על האונייה מפני התקפה של חיילים בריטיים שהונחתו בחוף. הניסיון נכשל, והם נאלצו לסגת אל פורטלנד, לא לפני שהטביעו את האונייה כדי שלא תיפול לידי האויב.
לאחר המלחמה שירת מוריס כקצין מנהלת הצי מ-1823 עד 1827, וכראש ענף בנייה, הצטיידות ותיקונים מ-1844 עד 1847.
הוא מת בוושינגטון די. סי. ב-27 בינואר 1856.
אוניות אחדות של הצי האמריקני נקראו על שמו.
גורבנגולי ברדימוחמדוב
גוּרְבָּנְגוּלִי מְיָאליכְגוּלִיֶיבִיץ' בֶרְדִימוּחָמֶדוֹב (בטורקמנית: Gurbanguly Mälikgulyýewiç Berdimuhammedow; נולד ב-29 ביוני 1957) הוא נשיא טורקמניסטן לשעבר משנת 2006 ועד שנת 2022 אז ירש אותו בנו סרדאר ברדימוחמדוב.
ביוגרפיה
ברדימוחמדוב נולד בשנת 1957 בכפר בבראפ (Babarab) במחוז אשגאבט של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית.
בשנת 1979 סיים ברדימוחמדוב לימודי רפואת שיניים במכון הטורקמני הממלכתי לרפואה. משנת 1980 עבד כרופא שיניים ומאוחר יותר ניהל את מחלקת רפואת השיניים באחד מבתי החולים במדינה. מ-1990 עד 1995 שימש במספר תפקידים אקדמיים בפקולטה לרפואת שיניים במכון שבו למד ואף התמנה לדיקן הפקולטה.
משנת 1995 עד 1997 היה ברדימוחמדוב מנהל האגף לרפואת שיניים במשרד הבריאות והתעשייה הרפואית של טורקמניסטן. בשנת 1997 מונה לשר הבריאות של המדינה. בשנת 2001 מונה לסגנו של הנשיא ספרמורט ניאזוב.
כשר הבריאות היה אחראי על ביצוע הוראתו של ניאזוב לסגור בתי-חולים מחוץ לעיר הבירה ולמנות אלפי אנשי צבא במקום הסגל הרפואי הקיים. מערכת הבריאות של טורקמניסטן נחשבת לאחת הגרועות בחבר המדינות; על-פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, "לרוב האזרחים אין גישה לשירותי רפואה מסיבות כספיות".
נשיא טורקמניסטן
לאחר מות ספרמורט ניאזוב, ב-21 בדצמבר 2006, מונה ברדימוחמדוב על ידי מועצת הביטחון הממלכתית של טורקמניסטן לממלא מקום הנשיא. על־פי חוקת טורקמניסטן יושב ראש הפרלמנט אובזגלדי אטאייב היה אמור להתמנות לתפקיד, אך זה נשלח למעצר זמן קצר לאחר מות ניאזוב.
ב-11 בפברואר 2007 נערכו לראשונה בחירות לנשיאות בטורקמניסטן, שבהן התמודדו מספר מועמדים. על-פי התוצאות הרשמיות ברדימוחמדוב זכה בהן ברוב של 89%.
עם בחירתו הודיע כי הוא ימשיך את דרכו של ניאזוב, אך בפועל החל לצמצם בהדרגה את פולחן האישיות של קודמו ופעל להפסקת הבידוד הבינלאומי של המדינה. ברמה הסמלית אחדים מהפסלים של ניאזוב פורקו או הועברו ממרכזי ערים למקומות נידחים יותר, החובה ללמוד את ספר רוחנמה של ניאזוב בבתי ספר ומקומות עבודה צומצמה. דיוקנו של ניאזוב עומד להיעלם משטרות הכסף של המדינה וכך גם האזכורים הרבים של שמו בהמנון המדינה. בנוסף, ברדימוחמדוב הסיר במידה מסוימת בהדרגה את ההגבלות שהוטלו על חופש המידע, חופש העיתונות וחופש התנועה במדינה ושחרר מספר אסירים פוליטיים. עם זאת, הוא עדיין זכה לביקורת מפי אנשי אופוזיציה גולים על כך שבמדינה אין עדיין דמוקרטיה אמיתית ושלשלטונו מאפיינים דיקטטוריים, גם אם מרוככים יחסית לקודמו.
בשנת 2013, במהלך אירוע המוני, רכב הנשיא על סוס מרוצים ותועד כאשר לפתע נפל עם הסוס. הנשיא הובהל לבית החולים, ונמצא כי לא נפגע מתאונה זו. בעקבות האירוע, השביתה ממשלת טורקמניסטן את שירותי האינטרנט ברחבי המדינה, כדי למנוע את הפצת הסרטון בו נראה הנשיא נופל עם סוסו, במטרה לשמור על כבודו.
בבחירות בפברואר 2013 נבחר ברדימוחמדוב שוב לנשיא עם 97% מהקולות. בסתיו 2013 הרשה הנשיא הקמתן של עוד שתי מפלגות - מפלגת התעשיינים והיזמים ומפלגה אגררית. בבחירות לנשיאות שנערכו בפברואר 2017 נבחר לקדנציה שלישית בת 7 שנים. גם הפעם דווח כי זכה ב-97% מהקולות.
רחל גלעין
רחל גלעין (גלוכוביץ') (נולדה ב-7 בפברואר 1949 בסטוקהולם, שוודיה) היא מלחינה ישראלית.
קורות חיים
רחל גלעין (גלוכוביץ') נולדה בשנת 1949 בסטוקהולם בירת שוודיה, בתם של גרשון וצופיה גלוכוביץ', ילידי פולין וניצולי השואה. אמה הייתה מחלוצות הספרנות הממוחשבת בשוודיה ואביה היה לוחם בצבא פולין החופשית בצפון נורווגיה ונעשה יותר מאוחר מהנדס.
בשנת 1975 עלתה לישראל ולמדה קומפוזיציה אצל לאון שידלובסקי באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין שבאוניברסיטת תל אביב. שם סיימה תואר ראשון במוזיקה בשנת 1984 ותואר שני במוזיקה בשנת 1988, ולמדה אצל מלחינים רבים כמו יצחק סדאי, יוסף דורפמן ומרדכי סתר.
בשנת 1980 השתתפה בקורס לקומפוזיציה בצרפת בהדרכתו של ויטולד לוטוסלבסקי, ובשנת 1984 לקחה חלק בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט שבגרמניה.
סגנונה המוזיקלי עבר שינוי, כמו רבים מהמלחינים בתקופתה, מסגנון מודרניזם אירופאי, לסגנון פוסט מודרני המשלב סגנונות רבים. גלעין הלחינה טקסטים רבים מהתנ"ך, וניכרות ביצירתה השפעות של תרבות יהודית אירופית.
מבין המבצעים הבולטים של יצירותיה- שרה פוקסון-היימן, מיכל טל, זמרת האלט מירה זכאי, זמרת הסופרן רונה ישראל קולת ועוד רבים אחרים.
בשנת 2011 הועבר ארכיון יצירותיה למחלקת המוזיקה בספרייה הלאומית בירושלים.
פרסים
רחל גלעין זכתה בפרסים רבים, בהם: כמו כן במשך שנים רבות הייתה חברה בחבר הנאמנים של פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
טא-נהסי קואטס
טא-נהסי קואטס (באנגלית: Ta-Nehisi Coates; נולד ב-30 בספטמבר 1975) הוא עיתונאי, בלוגר, סופר, וקומיקסאי אפרו-אמריקאי.
ביוגרפיה
קואטס נולד וגדל במערב בולטימור שבמרילנד. אביו פול היה חבר בתנועת הפנתרים השחורים ומייסד הוצאת הספרים בלאק קלאסיק פרס שמתמחה בספרות אפרו-אמריקאית. אמו שריל הייתה מורה. ב-1993 החל ללמוד ספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת הווארד בוושינגטון אך לא סיים את התואר.
קואטס החל לעבוד כעיתונאי ב-Washington City Paper ולאחר מכן עבד בפילדלפיה ויקלי, בוילג' ווייס ובטיים, מכל משרות אלו פוטר. בשנת 2008 פרסם את המאמר "This Is How We Lost to the White Man" במגזין The Atlantic, לאחר שקודם לכן נדחה פרסומו על ידי הטיים. במאמר ביקר קואטס את ביל קוסבי על שמרנותו וגישתו כלפי הקהילה השחורה. המאמר זכה להצלחה וקואטס קיבל מהמגזין במה בדמות בלוג העוסק בנושאי תרבות פופולרית ונושאים הקשורים לקהילה האמריקאית-אפריקאית. כמו כן מונה לעורך בכיר ולכתב ראשי במגזין. במהדורת יוני 2014 פרסם המגזין בכתבת השער את המאמר פרי עטו של קואטס "The Case for Reparations" עליו עבד במשך קרוב לשנתיים. במאמר שטח קואטס את דעתו באשר לגזענות המובנת בארצות הברית וטען כי על הממשל האמריקאי להעניק שילומים לקהילה השחורה. את ההתנגדויות לרעיון השווה קואטס להתנגדויות בישראל ובגרמניה להסכם השילומים.
במקביל לכתיבתו באטלנטיק כותב קואטס מאמרי אורח בהניו יורק טיימס בוושינגטון פוסט ובעיתונים נוספים.
קואטס כתב עבור חברת מארוול קומיקס את הסדרה החדשה של עלילות "הפנתר השחור" תחת השם "A Nation Under Our Feet", ששואבת השראתה מספרו של סטיבן האן על מאבקם הפוליטי של השחורים בארצות הברית. חוברת ראשונה בסדרה, באיורו של בריאן סטלפריז, התפרסמה באפריל 2016.
בשנים 2012 - 2014 שימש פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וב-2014 היה עמית בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת העיר ניו יורק. ב-2015 נבחר לעמית מקארתור.
בשנת 2021 החל לעבוד כתסריטאי בסרט "Wrong Answer" בבימויו של ראיין קוגלר ובכיכובו של מייקל בי. ג'ורדן. הסרט עתיד לצאת במהלך 2023.
ביוני 2023 השתתף בפאנל בפסטיבל הספרות הפלסטיני ברמאללה, והתייחס בדבריו לכיבוש הישראלי.
קואטס הוא אתאיסט, מתגורר בהארלם שבניו יורק, נשוי ואב לבן. בנו קרוי על שמו של סאמורי טורה, מנהיג אפריקאי-מוסלמי שנלחם בכוחות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
ספריו
קואטס הוא מחברם של חמישה ספרים:
המנהיג העליון של קוריאה הצפונית
המנהיג העליון של קוריאה הצפונית הוא שליט הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה ובעל המשרה הרמה ביותר במדינה.
מאז דצמבר 2011 המנהיג העליון הוא קים ג'ונג-און.
היסטוריה
בסוף מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות כבשה את חציו הצפוני של חצי האי הקוריאני ובשנת 1946 הקימה את הוועדה העממית הזמנית בראשות קים איל-סונג. ב-9 בספטמבר 1948, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה הוכרזה בראשות אותו קים איל-סונג.
המנהיגים העליונים היו קים איל-סונג, בנו קים ג'ונג-איל ונכדו קים ג'ונג-און. בתפקיד זה הם לא החזיקו בתואר נשיא, אך כולם היו מנהיגי מפלגת הפועלים של קוריאה — כאשר ראש המפלגה כונה יו"ר החל מ-1948 עד 1966, מזכ"ל משנת 1966 עד שנת 2011, המזכיר הראשון מ-2011 עד 2016, ולבסוף יו"ר שוב מאז 2016.
מ-1948 ועד 1972, תפקיד ראש המדינה, היה יו"ר הוועדה המתמדת של אספת העם העליונה. בשנת 1972, החוקה תוקנה כדי ליצור את תפקיד הנשיאות. קים איל-סונג, שימש כראש ממשלת קוריאה הצפונית מאז הקמת הרפובליקה והוא מבחר על ידי צירי האספה פה אחד לתפקיד נשיא קוריאה הצפונית ב-28 בדצמבר והוא החזיק במשרה עד מותו ב-8 ביולי 1994, כאשר הוא הוכרז ל"נשיא הנצחי של הרפובליקה". מאז, תפקידי ראש המדינה, מצויים בידי נשיאות האספה.
לאחר מותו של קים איל-סונג, בנו קים ג'ונג-איל קיבל בירושה מאביו שליטה מוחלטת על המדינה. אף שהוא היה היורש המיועד, לפחות מאז 1991, לקח לו שלוש שנים באופן מלא לבסס את כוחו. הוא נבחר למזכיר הכללי של המפלגה ב-1997 והוא נבחר ליו"ר ועדת ההגנה הלאומית בשנת 1998. במהלך שלטונו, הוא החזיק בשלל תפקידים. הוא שלט במדינה עד מותו ב-17 בדצמבר 2011 והוחלף על ידי בנו, קים ג'ונג-און, שנחשף כאחראי על המדינה מאז מותו של אביו והוכתר למנהיג העליון בעת ישיבה צבאית בהלווייתו של קים ג'ונג איל ב-29 בדצמבר 2011.
הממשלה בראשותו ראש הממשלה, נקראה בעבר נקרא מועצת האדמיניסטרציה.
מוסדות אחרים חשובים כוללים את האספה, אשר ישיבותיה מתנהלות בראשותו של ומאז 1993, יו"ר ועדת ההגנה הלאומית שהוחלפה בשנת 2016 בוועדה לענייני המדינה – אשר אחראית לפיקוד העליון של הכוחות המזוינים העממיים.
בעוד שתי המפלגות האחרות, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ותנועת "החברים הצעירים לדרך הנצחית" קיימות להלכה, בפועל רק מפלגת הפועלים מחזיקה בעמדות הכוח ברמה הלאומית. המפלגות האחרות, וכן כל הארגונים האחרים, כפופים לגמרי למפלגת השלטון. הם קיימים אך ורק כדי לשמור על מראה של חברה פלורליסטית. כמעט שום דבר לא מוזכר אודות המפלגות הקטנות, למעט שמות המנהיגים הנוכחים.
מאז 1997, יו"ר האספה העליונה, ראש הממשלה, ראש ועדת ההגנה הלאומית מייצגים רשמית את הרשות המבצעת. יו"ר האספה מנהל את ענייני החוץ ומקבל את כתהי האמנה של השגרירים הזרים, ראש הממשלה מנהל את מדיניות הפנים ויו"ר ועדת ההגנה הלאומית מפקד על הכוחות המזוינים. בפועל, עם זאת, הכוח האמיתי נמצא בידי ראש האספה העליונה (אשר גם עומד בראש מפלגת השלטון), והוא מוגדר חוקתית בתור "המשרה הגבוהה ביותר במדינה."
המנהיג העליון
החוקה מזהה את תואר תפקיד "המנהיג העליון" מאז 2009, כאשר יו"ר ועדת ההגנה הלאומית באופן רשמי הוגדר בתור "המנהיג העליון של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה" ב-2012, תפקיד היו"ר הוחלף על ידי תפקיד "היושב ראש הראשון." אם כי ב-2016 שונה שוב ליו"ר.
מנהיגי מפלגת הפועלים
קים ג'ונג-איל מת ב-17 בדצמבר 2011, אבל מאז מותו עדיין נודע בתואר "המזכיר הכללי הנצחי". לכן בנו ויורשו כמנהיג, קים ג'ונג-און, לא נושא במשרת המזכיר הכללי.
ראשי הצבא
קים ג'ונג-איל מת ב-17 בדצמבר 2011, אבל מאז מותו נושא בתואר "יו"ר ועדת ההגנה הלאומית הנצחי". לכן בנו ויורשו קים ג' ונג-און, נשא בתואר "היו"ר הראשון".
תפילה (יהדות)
תפילה היא מצוות עשה מהתורה, וחלק מרכזי בעבודת ה' המלווה את היהודי בכל מעשיו. אנשי כנסת הגדולה קבעו את החובה להתפלל שלוש פעמים ביום. לאחר חורבן בית המקדש נחשבת התפילה כתחליף לעבודת הקורבנות, זאת על פי הכתוב בפסוק:.
בכל יום חול מתקיימות שלוש תפילות: שחרית, מנחה, וערבית. בימי שבת, חג, וראש חודש נוספת גם תפילת מוסף. התפילה צריכה להתקיים לכל אורכה במניין, כלומר בנוכחות עשרה גברים או יותר מעל גיל 13, והיא מתקיימת בדרך כלל בבית כנסת.
במשנה ובתלמוד הוזכרו לראשונה ברכות ונוסחי תפילות שסודרו, מאוחר יותר כנוסח קבוע ומחייב בסידור התפילה. ספר התפילות היהודי קרוי סידור, על שם סידור התפילות ועריכתם, ומרוכזים בו תפילות יום יומיות וברכות שונות, וספר התפילות של החגים קרוי מחזור, על שם המחזוריות השנתית, ומרוכזים בו תפילות של שלוש רגלים (פסח, שבועות וסוכות), וכן ראש השנה ויום הכיפורים. פוסקים רבים סוברים תפילה אינה נחשבת כמצווה עשה שהזמן גרמא ועל כן אף נשים חייבות בתפילה, יש דיונים לגבי האם חובת האשה היא מדרבנן או מדאורייתא.
התפתחות התפילה ביהדות
התנ"ך מספר על מספר דמויות שהתפללו, כגון אליעזר עבד אברהם, יעקב, משה, חנה ושלמה. אחד מנוסחי התפילה המוקדמים שיש בידינו הוא מתפילתו הקצרה של משה על מרים אחותו בעת צרעתה:.
חיוב התפילה מהתורה או מדרבנן
לדעת הרמב"ם תפילה היא מצוות עשה מהתורה:
אך הרמב"ן חולק, ולדבריו התפילה היא תקנת חכמים, שכן הוא רואה אותה כחסד שעושה האלוהים עם ישראל. אמנם בשעת צרה - אף לדעת הרמב"ן התפילה היא מצווה מהתורה.
נוסח התפילה
התפילות היו קיימות תמיד, אבל הן התמסדו לאחר שהאקט הדתי הציבורי של הקרבת קורבנות בשם העם כולו חדל מלהתקיים עם חורבן הבית, ומאז הוגדרו תפילות הציבור כתחליף להקרבת הקורבנות, ושמותיהן נגזרים משמות הקורבנות – תמיד של שחר, תמיד של בין הערביים ושאריות של תמיד זה שהיו נשרפים למשך כל הלילה וכן קורבן מוסף בחגים. בהיעדר בית מקדש להקריב בו קרבנות חובה אלו, הייתה התפילה למוסד המאחד את עם ישראל והמעניק לו את סדירות הקשר עם האל. ברוח זה פירשו חכמים את הפסוק בספר הושע, כלומר כאשר אין באפשרותנו להקריב פרים בבית המקדש נתפלל לאלוהים שימחל על פשעינו וימלא צרכינו. חלקי תפילה רבים קשורים עם הקרבת הקרבנות (אמירת הקטורת בתחילה ובסיום תפילות שחרית ומנחה, אמירת פרשת הקרבנות לפני תפילת שחרית, ועוד אזכורים רבים של הקרבנות ובית המקדש). כך גם הלכות רבות והמרכזית בהן עניין הכוונות נובע מאיסור מחשבת פיגול בקרבנות.
חכמי המשנה סידרו את הבסיס לתפילות שאנו מכירים כיום, אולם יש תפילות שנאמרו עוד בזמן שבית המקדש היה קיים, למשל קריאת שמע, שאת הפרשה הראשונה שלה היו קוראים בנוסף לעשרת הדיברות בבתי כנסת במקביל להקרבת הקרבנות בבית המקדש (הוכחה לכך נמצאה - מלבד שזה נתפרש בתלמוד - עם התגלותו של פפירוס נש).
ניגונים ומוזיקה בתפילה
במהלך השנים התפתחו דיונים הלכתיים ערים סביב הכנסת ניגונים - מקוריים או שאולים מסביבות חוץ-יהודיות - בתפילה, אם כקטע מהחזנות או כשירה על ידי הציבור, כולל דיונים על שימוש בכלי נגינה. דיונים אלו הושפעו מהמוזיקה שהתפתחה בתפילות הנוצרים בכנסיות, בעיקר בקהילות פתוחות יותר כגון יהדות איטליה.
התפתחות הסידור
בכל התפילות, גרעין התפילה היא תפילה אחת מרכזית שחוזרים עליה שוב ושוב בגרסאות שונות: תפילת שמונה עשרה. את התפילה הזו, שהייתה בתחילתה מורכבת משמונה עשרה ברכות, נוהגים להתפלל בעמידה. כבר בשלהי תקופת בית השני נוספה ברכה נוספת (ברכת המינים), ולכן תפילת העמידה מכילה כיום תשע עשרה ברכות.
תפילות חוברו גם במועדים מאוחרים יותר. תפילה שחוברה במאה ה-20 היא תפילה לשלום המדינה.
זמני התפילה
ביהדות יש לכל הפחות שלוש תפילות ביום: בשבתות, בחגים ובראשי חודשים ישנה תפילה נוספת אחרי תפילת שחרית: ביום כיפור ישנה תפילה נוספת, חמישית במספר, שהיא ייחודית ליום זה בלבד:
מעבר לתפילות החובה קיימת בהלכה רשות להתפלל תפילת נדבה. אך לדעת הרבה פוסקים אפשרות זו מוגבלת כיום, ונעשה בה שימוש רק במצבים של ספקות שאירעו בימי חול.
מדיני התפילה
ברוב התפילה נהוג לשבת, אבל בחלקה העיקרי של התפילה - 'תפילת שמונה עשרה', שנקרא גם 'תפילת עמידה' יש לעמוד.
מקום התפילה
המקום המיוחד לתפילה נקרא בית כנסת על שם ההתכנסות של האנשים בו. אין כללים כיצד לעצב את בית הכנסת, מלבד העקרונות הבסיסיים של בתי תפילה דתיים, ביניהם כיוון התפילה לירושלים, ולכתחילה אף הימצאות חלונות. בבתי כנסת בתקופה הרומית נמצאו רצפות פסיפס בסגנון הרומאי, עם גלגל המזלות ותיאורים של סיפורים תנ"כים.
בבתי כנסת אורתודוקסים ישנה הפרדה בין נשים לגברים. לפי חלק מפוסקי ההלכה, די במחיצה שגובהה מטר. אולם, יש הפוסקים כי יש צורך במחיצה המונעת ראייה מצד הגברים אל צד הנשים, וכך נהוג ברוב בתי הכנסת על מנת להימנע מהיסח הדעת.
כיוון התפילה
בשולחן ערוך נאמר: "בקומו להתפלל אם היה עומד בחוץ לארץ יחזיר פניו כנגד ארץ ישראל ויכוין גם לירושלים ולמקדש ולבית קדשי הקדשים. היה עומד בארץ ישראל יחזיר פניו כנגד ירושלים ויכוין גם למקדש ולבית קדשי הקדשים. היה עומד בירושלים יחזיר פניו למקדש ויכוין גם כן לבית קדשי הקדשים. היה עומד אחורי הכפורת מחזיר פניו לכפורת." כל זאת על פי תפילת שלמה המלך: בתי כנסת נבנים לפי עיקרון זה.
היכולת להתפלל
התפילה במהותה היא ניסיון של האדם להתקרב אל אלוהים באמצעות פניה ישירה אליו. דבר זה מעורר בעיות עצומות, כיצד אפשרית קרבה זו?
רבי שלמה אבן גבירול היטיב להציג את הדילמה בפניה עומד האדם המתפלל בשיר "שְׁפַל רוּחַ":
הבעייתיות, אליבא דאבן גבירול, מתעוררת בעצם הרשות להתפלל, כיצד יכול אדם, ילוד אישה וקרוץ חומר, לגשת בתפילה אל מלך מלכי המלכים שאין להשיגו באמצעות חוש ושכל? הבעיה אינה מצטמצמת לתהייה בדבר יכולתו של האדם להתפלל, אלא מטילה ספק בלגיטימיות של התפילה בכלל.
בספר נפש החיים הסביר ר' חיים מוולוז'ין שעל אף שיש פער לא נתפס בין עצמות הבורא האינסופית לבין האדם, וזוהי לכאורה מחשבת עזות לפנות אליו, במצוות התפילה הוא גילה שזהו רצונו. עבודת האל שבלב זו תפילה והיא המזון הרוחני לעולמות ולאדם עצמו, ולכן היא עומדת ברומו של עולם. הברכה שאנו מברכים את האלוהים, אין בה כוונה לעצמותו האינסופית כשלעצמה, שהיא סתומה מכל ואין לנו בה שום תפיסה בה; אלא לעצמות אינסוף מצד כוחותיו האלוהיים המתחברים אל העולם מצד הכרתינו והשגותינו, שבזה תפילת האדם מעוררת את השפע האלוהי לרדת ולהחיות הכל, שזה עניין הברכה, השפע וריבוי החיוניות האלוהית בעולם. כאשר האדם מתפלל, אסור לו להתפלל אל ההתגלויות של האלוהות בעולם הזה, אלא אל יחידו של עולם, אל העצמות האלוהית בלבד. כוונת התפילה צריכה להיות להוסיף כוח בעולמות העליוניים, כשם שחייל משליך נפשו על כבוד מלכו.
הרב יוסף דב סולובייצ'יק מתיר את התפילה משום שהיא הכרחית מבחינה נפשית לאדם הדתי. האדם המאמין לא יכול להחזיק מעמד בלי לפרוק את רגשותיו באמצעות התפילה.
בתלמוד נאמר על הפסוק :"סביב רשעים יתהלכון כרום זולות לבני אדם", שהתפילה עומדת ברומו (כרום) של עולם ואנשים נוטים לזלזל (זולות) בה.
שבח ותחינה
שני המרכיבים העיקריים של התפילה, שבח ובקשות מעוררים קושי. אלוהים כישות מושלמת, לא צריך שישבחו אותו. וכישות שאינה משתנה, לא משנה את רצונו בגלל תפילת האדם.
בעיית השבחים בתפילה הטרידה כבר את חז"ל. במסכת ברכות מסופר: וביתר חריפות במסכת מגילה: