cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע עמוד ענן
הפסקת האש
מתחילת המבצע נעשו מאמצים בינלאומיים רבים להביא להסכם רגיעה בין ישראל לחמאס. בכל מהלך הלחימה התקיימו מגעים עקיפים בין ישראל והחמאס בעזרתה של מצרים ומתווך גרמני. ישראל שלחה שליח מיוחד לקהיר לבדיקת תנאים להפסקת הירי.
מזכ"ל האו"ם באן קי מון ביקר בישראל ביום השישי של המבצע ונועד עם ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו וראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן. ביום השביעי שלח נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מזכירת המדינה, הילרי קלינטון, לביקור בישראל. היא תמכה בזכותה של ישראל להגן על עצמה, גינתה את הירי לעבר ישראל, והביעה שאיפה לסיום האש בין הצדדים. ראשי מדינות רבים אחרים שוחחו עם נתניהו בטלפון.
הכרזות רשמיות על הפסקת אש יצאו לראשונה במצרים במסיבת עיתונאים משותפת של שר החוץ המצרי, מוחמד קאמל-עמאר והילרי קלינטון ביומו השמיני של המבצע. גם ראש הממשלה נתניהו קיים מסיבת עיתונאים יחד עם שר הביטחון ברק ושר החוץ ליברמן, והודיע כי נענה להצעתו של נשיא ארצות הברית להעניק הזדמנות להפסקת אש מתמשכת. הפסקת האש נכנסה לתוקף בשעה 21:00 אז נצרה ישראל את האש, למרות זאת הירי מעזה נמשך כשעתיים לאחר תחילתה הרשמית של הרגיעה. סה"כ נורו 13 רקטות ופצצות מרגמה על יישובי הדרום עד השעה 23:00.
הסעיפים השונים בהסכם הפסקת האש לא פורסמו בציבור, אך זמן קצר לאחר תום המבצע נודע על הרחבת תחום הדייג המותר לדייגי עזה מ־3 מייל ימי ל־6 מייל ימי, כמו גם על התחלת עיבוד מחדש של חלקות במרחק של כמה מאות עד עשרות מטרים מהגדר הביטחונית המקיפה את רצועת עזה, שטח שנאסרה בו נוכחות פלסטינים קודם לכן. כמו כן פורסם כי לאחר תום המבצע חדלו כוחות צה"ל לפעול במרחב של כ-300 מטר בתוך השטח הפלסטיני, אזור ה"פרימטר", שבו פעל צה"ל טרם המבצע. פרסומים אחרים הציגו סעיפים שונים בהסכם, כדוגמת התחייבות ישראלית לעצירת הסיכולים הממוקדים ברצועת עזה, והבטחה לאי־כניסה קרקעית לרצועת עזה. מנגד, התחייב חמאס להפסיק את כל ההתקפות על שטח ישראל מרצועת עזה, אך לא הוטלה עליו אחריות באכיפת התחייבות זו על ארגונים אחרים.
לאחר הפסקת האש
ב-27 בנובמבר החל משא ומתן עקיף בין ישראל לחמאס בתיווך מצרים, שלפי נציג החמאס זיאד אלט'אט'א, נגע בעיקר ליישום סעיפי הסכם ההרגעה בעניין "הסרת המצור", ובנוסף ניתן אישור להכניס את כל החומרים הדרושים לשיקום הרצועה. במסגרת ההבנות בין ישראל לחמאס, הפכה מצרים לגורם מתווך, מפשר ומפקח בין החמאס לישראל.
עם סיום המבצע החלו חיכוכים בסמוך לגבול, כאשר מדי יום התגודדו פלסטינים תושבי הרצועה כהתרסה נגד ישראל, חלקם ניסו לחצות את הגדר או לחבל בה. נכון לדצמבר 2012 נפצעו בחיכוכים אלו עשרות פלסטינים ולפחות שלושה מהם נהרגו מאש כוחות צה"ל. אחד מההרוגים נורה למוות לאחר שהצליח לחדור לשטח ישראל ולדקור אזרחית ישראלית במושב שדי אברהם.
בחודשים שלאחר המבצע ירי הרקטות פסק כמעט לחלוטין, אף רקטה ששוגרה בחודשיים לאחר מבצע זה לא נחתה בשטח מדינת ישראל. מספר רקטות קסאם ופצצות מרגמה נורו לעבר יישובים במועצות האזוריות אשכול וחוף אשקלון כחצי שנה לאחר שנחתם הסכם הפסקת האש עם חמאס. ב-26 בפברואר 2013 נורתה רקטה לעבר אשקלון ופגעה בכביש בשטח פתוח. בעקבות האירוע ישראל סגרה את מעבר כרם שלום להעברת סחורות ואת מעבר ארז למעבר בני אדם, למעט מקרים הומניטריים. את שיגור הרקטה ייחסה ישראל לחמאס. באפריל העריך הרמטכ"ל בני גנץ בריאיון לקול ישראל כי המבצע השיג את יעדיו. בחודש מאי נורו מספר רקטות גראד לאזור רהט ומועצה אזורית בני שמעון בעקבות סכסוך פנימי בין הג'יהאד האסלאמי לחמאס, ישראל נמנעה מלהגיב. במהלך ביקורו של אובמה בישראל נורו ארבע רקטות קסאם לעבר שדרות כאשר אחת מהרקטות פגעה פגיעה ישירה בבית בעיר. מספר חודשים לאחר מכן שיגר ארגון ועדות ההתנגדות העממית שתי רקטות גראד לעבר העיר אשקלון, אחת מהרקטות יורטה בשמי העיר על ידי מערכת כיפת ברזל והאחרת התפוצצה בשטח פתוח מבלי לגרום לנפגעים. בחודש נובמבר פתח הג'יהאד האסלאמי בהסלמה ביטחונית בירי חוזר ונשנה של פצצות מרגמה לעבר כוחות צה"ל בדרום הרצועה, צה"ל הגיב לתקיפות בתקיפת יעדים אסטרטגיים מן האוויר. חמאס המשיך בחפירת מנהרות תופת והברחה לתוך שטח מדינת ישראל ובתגובה חיסלה מדינת ישראל ארבעה פעילי חמאס כאשר הארגון שנחלש עד מאוד בשנה שלאחר המבצע נמנע מלהגיב. במהלך חודש נובמבר שוגרה רקטה אחת לעבר יישוב במועצה האזורית אשכול ורקטה נוספת ששוגרה לעבר מועצה אזורית חוף אשקלון התפוצצה בצפון הרצועה. ב-12 במרץ 2014 שיגרו המחבלים מרצועת עזה 60 רקטות על ישראל, המתקפה המסיבית ביותר מאז מבצע "עמוד ענן". הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לקח אחריות על ירי הרקטות.
ביוני 2014 העריך ראש חטיבת המחקר באמ"ן, איתי ברון, כי מספר הרקטות שבידי ארגוני הטרור ברצועת עזה הוכפל מאז מבצע "עמוד ענן". ב-12 ביוני, בעקבות חטיפת ורציחת שלושת הנערים ביהודה ושומרון שבוצעה על ידי החמאס, החלה הסלמה בירי הרקטות מרצועת עזה לעבר ישראל, כאשר מ-12 ביוני עד 30 ביוני נורו למעלה מ-30 רקטות. לאחר מכן חמאס הצטרף לירי ומדי יום נורו עשרות רקטות לעבר הדרום. ב-7 ביולי החמאס ירה כ-80 רקטות ופצצות מרגמה לעבר שטח ישראל. כתוצאה מהירי המתמשך, ישראל פתחה יום לאחר מכן, ב-8 ביולי, במבצע צוק איתן.
ירי לעבר ישראל לאחר מבצע עמוד ענן
להצגת מספר השיגורים החודשי עימדו עם סמן העכבר על העמודה המבוקשת
Closer (שיר של ני-יו)
Closer הוא שיר של זמר ה-R&B האמריקני, ני-יו. השיר יצא לאור בתור הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי של ני-יו, Year of the Gentleman. השיר הגיע למקום ה-1 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל השני שמגיע למקום הראשון במצעד זה, אחרי So Sick. השיר הגיע למקום ה-7 במצעד הבילבורד הוט 100 וזכה להצלחה במצעדים רבים במדינות שונות.
Closer הוא השיר ה-15 הנמכר ביותר בבריטניה לשנת 2008, והוא הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית.
שמואל בן עטר
שמואל בן עטר (נולד ב-ד' באדר תשכ"ד, 17 בפברואר 1964) הוא איש תקשורת ישראלי חרדי, ממקימי תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו כל האמת". שימש כיו"ר איגוד תחנות הרדיו הפיראטיות.
ביוגרפיה
שמואל בן עטר נולד וגדל בירושלים למשפחה מרובת ילדים שומרת מסורת שעלתה מבגדאד. הוא שירת בצה"ל בזמן מלחמת שלום הגליל ואף נפצע במהלכה. בן עטר נשוי ואב ל-10 ילדים ומתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים. בנו הוא העיתונאי יוסי בן עטר שהגיש בעבר תוכניות ברדיו גלי ישראל והיה הכתב הפוליטי - פרלמנטרי של התחנה.
בטלוויזיה
בשנת 1999 החל בן עטר להנחות בערוץ 28 "רגלי מבשר". תוכנית אירוח של זמרים, אישים ישראלים ושאלות ותשובות עם רבנים. אחד מראיונותיו שזכה לפרסום הוא ראיונו עם אריה דרעי 12 שעות טרם כניסתו לכלא, בו דרעי הוריד דמעה לראשונה בראיון. שנה לאחר מכן נסגר הערוץ "רגלי מבשר".
מעצרו וסגירת "רדיו כל האמת"
במהלך השנים שימש בן עטר כיו"ר איגוד הרדיו הפיראטי, ששמם הנרדף היה גם "ערוצי הקודש". בן עטר הקדיש מאבק ממושך להכשרת התחנות בדרך חוקית, בתדמית תקשורתית ומאבק חברתי.
באוגוסט 2007 פשטו אנשי משרד התקשורת על תחנת רדיו כל האמת ועצרו את בן עטר. ביוני 2008 גזר בית משפט השלום על בן עטר 9 חודשי מאסר בפועל וקנס של 100,000 שקלים. ב-19 באפריל 2009 נכנס בן עטר לבית הסוהר מעשיהו והחל לרצות את עונשו.
המשך הקריירה ברדיו
בן עטר הגיש תוכנית שבועית ברדיו קול חי שנקראת "עטרה ליושנה", וגם פעם בשבוע את תוכנית "מאזינים למאזינים". כמו כן הוא שדר ברדיו גלי ישראל בכל שבוע את התוכנית "על שלשה דברים".
בשנת 2015 הצטרף לרדיו קול ברמה והגיש במשך כשנה את התוכנית "פותחים עניין" כל ערב בשמונה ביחד עם יהודה שלזינגר.
החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה 3379 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות אשר נתקבלה ב-10 בנובמבר 1975 קובעת כי "ציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית". ב-16 בדצמבר 1991 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם החלטה מנוגדת (מס' 4686) שבה היא מודיעה כי היא חוזרת בה מן ההשוואה.
רקע
בדצמבר 1973 התקבלה בעצרת הכללית של האו"ם החלטה 3151, שקשרה את הציונות עם גזענות ואפרטהייד. בהחלטה, שעסקה במצב בדרום אפריקה, נכתב כי קיימת "קנוניה בין הקולוניאליזם הפורטוגזי, משטר האפרטהייד (הדרום אפריקני) והציונות". את ההצעה הובילו ברית המועצות ומדינות הליגה הערבית, אך מדינות רבות הצביעו בעדה מתוך התנגדות למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
החלטת האו"ם ב-1975 הייתה חלק מסדרת פעולות דיפלומטיות אנטי-ישראליות מצד ברית המועצות ומדינות ערב בתקופת המלחמה הקרה. פעולות אלה כללו ניסיון כושל לסלק את ישראל מהאו"ם, שיתוף אש"ף במגעים עם האו"ם והקמת ועדה לשמירת זכויות העם הפלסטיני. בהיבט הפנימי הישראלי, באה החלטה זו בתקופה בה התערערה ההגמוניה של מפלגת העבודה בשלטון. הכישלון הדיפלומטי במניעת החלטה 3379 נתפס כחוליה בשרשרת כישלונות של השלטון הוותיק שהחלה בפרוץ מלחמת יום הכיפורים. בדיעבד אפשר לומר שהחלטת העצרת הכללית סימנה שפל עמוק ביחסי החוץ של מדינת ישראל, שפל שנמשך כ-10 שנים והסתיים בהדרגה עם סיום המלחמה הקרה והפשרת היחסים בין ישראל לברית המועצות בסוף שנות ה-80.
נוסח ההחלטה
נוסח ההחלטה מזכיר מספר ועידות בינלאומיות שהתקיימו בין 1963 ל-1975 בהן נטען שמדינת ישראל גזענית ומדכאת נשים, ומהווה סכנה לשלום העולמי "בגלל הטבע הגזעני-אגרסיבי שלה".
החלטה 3379 - חיסול כל צורות האפליה הגזעית
האספה הכללית,
בהתייחס להחלטת האו"ם 1904 (XVIII) מיום 20 בנובמבר 1963, בה מצהיר האו"ם על חיסול כל צורות האפליה הגזעית, ובמיוחד על ההצהרה לפיה "כל דוקטרינה של הבחנה או עליונות גזעית היא שקרית מבחינה מדעית, מגונה מבחינה מוסרית, חסרת צדק חברתי ומסוכנת" ומתריע על "כל גילויי האפליה הגזעית המצויים עדיין באזורים מסוימים בעולם, שחלקם מוטלים על ידי ממשלות מסוימות באמצעים חקיקתיים, מנהליים או אחרים",
ובאזכור החלטה 3151 G (XXVIII) מיום 14 בדצמבר 1973, בה גינתה האספה הכללית של האו"ם, בין היתר, את הברית הלא קדושה בין הגזענות בדרום אפריקה לציונות,
ובהתייחס להצהרת מקסיקו 1975 בדבר שוויון האישה ותרומת הנשים לפיתוח ולשלום, שהוכרזה על ידי הוועידה העולמית של שנת האישה הבינלאומית, שהתקיימה במקסיקו סיטי בין ה-19 ביוני ל-2 ביולי 1975, בה פורסם העיקרון כי "שיתוף פעולה ושלום בינלאומיים מחייבים שחרור לאומי ועצמאות, חיסול הקולוניאליזם והנאו קולוניאליזם, כיבוש זר, ציונות, אפרטהייד וכל צורה של אפליה גזעית, כמו גם הכרה בכבודם של העמים אשר להם זכות להגדרה עצמית",
ובהתייחס גם להחלטה 77 (XII) שאומצה על ידי מועצת ראשי המדינות והממשלות של ארגון אחדות אפריקה במושבו ה-12, שנערך בקמפלה מ-28 ביולי עד 1 באוגוסט 1975, בה נאמר כי "המשטר הגזעני בפלסטין הכבושה והמשטר הגזעני בזימבבואה ובדרום אפריקה חולקים שורשים אימפריאליסטיים, ויוצרים תפיסה שלמה בעלת מבנה גזעני המקושר מטבעו למדיניות שמטרתה דיכוי הכבוד והיושרה האנושית",
קובעת כי הציונות היא סוג של גזענות ואפליה גזעית.
התפלגות ההצבעה
בהצעה תמכו מדינות ערב, רוב מדינות הגוש המזרחי, רוב מדינות אסיה (ובכלל זה כל המדינות המוסלמיות), מדינות רבות באפריקה שמדרום לסהרה, ומספר מדינות נוספות, בהן טורקיה, פורטוגל, ברזיל, מקסיקו וקובה, שהייתה בין מציעות ההחלטה יחד עם בנין ומדינות ערב.
התנגדו לה מדינות המערב, רוב מדינות מרכז אמריקה, אורוגוואי ומספר מדינות באפריקה.
בתגובה לקבלת ההחלטה הכריז שגריר ארצות הברית לאו"ם דאז, דניאל פטריק מויניהאן כי "ארצות הברית קמה כדי להכריז לפני האספה הכללית של האומות המאוחדות, ולפני העולם, שהיא אינה מכירה, ולא תפעל על פי, ולעולם לא תסכים בשתיקה לקביעה המגונה הזו".
בתגובתו להחלטה הצביע נציג מדינת ישראל באו"ם, חיים הרצוג על העיתוי - ההצבעה התרחשה בדיוק במלאת 37 שנה לליל הבדולח, וקרע את הצעת ההחלטה על דוכן הנואמים באומרו "עבורנו, העם היהודי, אין זו אלא פיסת נייר, ואנו נתייחס אליה ככזו."
השלכות והתפתחויות מאוחרות
בתגובה להחלטה הוחלף שמן של "שדרות האו"ם" בתל אביב, ירושלים ובחיפה ל"שדרות הציונות".
בשנת 1989, העביר הפרלמנט של איטליה החלטה הקוראת לממשלה לדרוש את ביטול ההחלטה.
החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם
עם תום המלחמה הקרה כמעט כל המדינות הלא-ערביות שינו את עמדתן, ותמכו בהחלטה הפוכה ב־1991. ב-1991 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 4686 לפיה היא חוזרת בה (revokes) מהקביעה הכלולה בהחלטה 3379 (למעשה, מדובר בביטול ההחלטה הקודמת). כמה מדינות ערביות ומוסלמיות ולצדן קובה, קוריאה הצפונית ווייטנאם עדיין תמכו בהשוואה בין הציונות לגזענות.
ועידת דרבן
בספטמבר 2001 שוב ביקשו מדינות ערב לפגוע בתדמיתה של ישראל, בניסיון להשוות ציונות לגזענות בוועידה העולמית של האו"ם כנגד הגזענות בדרבן, דרום אפריקה. ארצות הברית הצטרפה למדינת ישראל בהחרמת הוועידה, כאשר התברר שבמקום להתמקד בפגעי הגזענות, האנטישמיות והקסנופוביה, שהיו אמורים להיות נושא הדיון, הוועידה הפכה לבמה לגינויה של ישראל.
דובר הבית הלבן, ארי פליישר, הודיע כי משלחת ארצות הברית פרשה מהוועידה כדי "לאותת לאומות העולם האוהבות את החופש שהיא לא תעמוד מנגד אם העולם ינסה לתאר הציונות כגזענות. זה בפירוש לא נכון." הוא הוסיף כי "הנשיא גאה לתמוך במדינת ישראל והקהילה היהודית ולאותת, ששום קבוצה בעולם לא תהנה מהסכמה והערכה להשוות את הציונות לגזענות."
בסוף הוועידה התקבלה הצעת החלטה מרוככת של האיחוד האירופי, שהזכירה את השואה ולא כללה גינוי ישראל.
לני קרייזלברג
לאוניד "לני" קרייזלברג (באנגלית: Leonid "Lenny" Krayzelburg; ברוסית: Леонид Крайзельбург; נולד ב-28 בספטמבר 1975), הוא שחיין עבר יהודי-אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב מהן 3 מאולימפיאדה אחת (סידני 2000), אלוף עולם בעל 3 מדליות מהן 2 זהב (פרת' 1998) ושיאן עולם במשחי הגב.
קורות חיים
קרייזלברג נולד להורים יהודים באודסה (לשעבר ברית המועצות כעת אוקראינה). כבר בגיל 9 הוא התאמן כ-5 שעות בכל יום במסגרת "המכונה האולימפית הסובייטית". כדי שעתידו הספורטיבי יתממש הוריו הבינו שעדיף להם להגר לאמריקה ובשנת 1989 הוא ומשפחתו עזבו את ברית המועצות לארצות הברית והתיישבו בלוס אנג'לס. משפחתו של קרייזלברג סבלה ממחסור כלכלי קשה בארצות הברית. הוא נאלץ לנסוע באוטובוס כ-45 דקות לכיוון אחד כדי להתאמן בשחייה והגיע הביתה כל יום לאחר השעה 21:30 ובנוסף נאלץ להתמודד עם קשיי השפה החדשה באנגלית. בגיל 14 הוא רצה לפרוש משחייה אך הודות לדחיפה שקיבל מצד אביו הוא לא ויתר. משפחתו נעזרה בקהילה הרוסית הרחבה שבלוס אנג'לס.
קולג'
קרייזלברג התחיל ללמוד בקולג' של סנטה מוניקה שם זכה בשני תוארי קולג' במשחי הגב ל-100 ו-200 יארד. מאמנו סטו בלומקין ראה את כישרונו והציע לו לעבור להתאמן אצל מארק שוברט באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC).
בשנת 1995 קיבל קרייזלברג אזרחות אמריקאית.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה קרייזלברג ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.43 שניות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.87 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.93 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה, בשנת 1998 זכה קרייזלברג בשתי מדליות זהב אישיות במשחה ל-100 מטר גב בזמן של 55:00 שניות, לפני מארק ורספלד מקנדה (55.17 שניות) ושטב תלוקה מגרמניה (55.20 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בזמן של 1:58.84 דקות, לפני ראלף בראון מגרמניה (1:59.23 דקות) ומארק ורספלד (1:59.39 דקות). נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.56 דקות, לאחר אוסטרליה (3:37.98 דקות) ולפני הונגריה (3:39.53 דקות). בכך הפך קרייזלברג לשחיין השני שזוכה בכל משחי הגב באליפות עולם אחת. הראשון זכה באליפות העולם שנערכה במדריד ב-1986.
שיאן עולם
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בסידני בשנת 1999 ניפץ קרייזלברג את השיאים העולמיים במשחי הגב ל-50 מטר, ל-100 מטר ול-200 מטר כשקבע 24.99 שניות, 53.60 שניות ו-1:55.87 דקות בהתאמה. כבר אז הוא נחשב לאחד משחייני הגב הגדולים בהיסטוריה.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה במרץ 2000 זכה קרייזלברג בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:30.03 דקות ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.24 שניות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קרייזלברג בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 53.72 שניות, לפני מאט וולש מאוסטרליה (54.07 שניות) ושטב תלוקה (54.82 שניות) במשחה ל-200 מטר גב 200 מטר בשיא אולימפי חדש נוסף של 1:56.76 דקות, לפני בן ארצו ארון פירסול (1:57.35 דקות) ומאט וולש (1:57.59 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:33.73 דקות, לפני אוסטרליה (3:35.27 דקות) וגרמניה (3:35.88 דקות).
המכביה
לאחר המשחקים האולימפיים קרייזלברג החליט שלא להשתתף באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה ב-2001, אלא להשתתף במשחקי המכביה בישראל. כיהודי חשוב היה לו להשתתף באירוע זה לפחות פעם אחת בחייו יחד עם ספורטאים יהודים בולטים אחרים וכן להגשים חלום ילדות לבקר בארץ הקודש ולהניף את הדגל האמריקאי בטקס הפתיחה. בתחרות עצמה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב וקבע שיא מכביה חדש וכן היה שותף לניצחון האמריקאי במשחה השליחים 4x100 מטר מעורב.
קשיים והתמדה
חודשיים מאוחר יותר עבר קרייזלברג ניתוח בברכו השמאלית לאחר שנפל בעת ריצה על מסילת כושר. כתוצאה מכך הוא נאלץ לעשות הפסקה של שנה משחייה תחרותית. בספטמבר 2003 הוא עזב את מאמנו מארק שוברט והחל להתאמן תחת הדרכתו של דייב סאלו שאימן אלופים עולמיים נוספים כמו ארון פירסול, אמנדה בירד וג'ייסון ליזאק. סלו שינה לקרייזלברג את צורת השחייה שלו בסגנון הגב עקב פגיעת הכתף שלו.
שלהי הקריירה
בשנת 2005 קרייזלברג פתח שני בתי ספר לשחייה במסגרת מרכז הקהילה היהודי (JCC) האחד נמצא בלוס אנג'לס והשני בסן פרננדו ואלי.
קרייזלברג מתגורר בברייטון ביץ' ליד ברוקלין, ניו יורק.
ליאור הוכמן
ליאור הוכמן (נולד בשנת 1969) הוא קצין צה"ל במילואים, השתחרר בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון.
ביוגרפיה
הוכמן נולד וגדל בנתניה. את לימודיו התיכוניים עשה בתיכון שרת המקומי.
שירות וקריירה צבאית
בנובמבר 1987 התגייס לחיל השריון והוצב בגדוד 9 של חטיבה 211. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים, שלאחריו נותר לשרת בבסיס שיזפון בתפקידי הדרכה. בהמשך הוא השלים קורס קצינים וחזר לחטיבה 211 שם שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. בהמשך עבר קורס מפקדי פלוגות ועבר אל חטיבה 7 לתפקיד מפקד פלוגת צמ"פ בגדוד 82. לאחר מכן היה מפקד פלוגה מבצעית בגדוד 82, בעת שהגדוד עסק בלחימה בדרום לבנון. במסגרת זו פיקד על מוצב הבופור. לאחר מכן מונה למפקד קורס מפקדי טנקים, ושימש סגן מפקד גדוד 82. לאחר תקופת לימודי תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה מונה לקצין אג"ם של חטיבה 7.
ב-2001 מונה למפקד גדוד 82 ופיקד עליו במבצע חומת מגן. בהמשך מונה למפקד גדוד 198 בחטיבה 460, ולראש ענף התכנון של זרוע היבשה. במלחמת לבנון השנייה נקרא להחליף את מפקד גדוד 9 של חטיבה 401, אפי דפרין, שנפצע באורח קשה בקרב בסלוקי, הוא המשיך בתפקיד מספר חודשים לאחר המלחמה עד חזרתו של דפרין לתפקיד. במאי 2007 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת קרייתי, חטיבת שריון במילואים שהוסבה במהלך כהונתו מטנקי מרכבה סימן 1 למרכבה סימן 4. במקביל הדריך בקורס מפקדי פלוגות ובקורס מפקדי גדודים, ויצא ללימודי תואר שני. במרץ 2010 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. ביולי 2011 מונה למפקד חטיבה 460.
בנובמבר 2012 החליט הרמטכ"ל, בני גנץ, למנותו למפקד עוצבת המפץ בפיקוד הצפון, אך בסופו של דבר המינוי בוטל ויעקב בנג'ו מונה לתפקיד.
נבחרת ברבדוס בכדורגל
נבחרת ברבדוס בכדורגל לגברים לא השתתפה במונדיאל ובגביע הזהב של CONCACAF.
מלווה מלכה
מְלַוֵּה מַלְכָּה הוא כינוי לסעודה שנאכלת במוצאי שבת, ובה מלווים את שבת המלכה בצאתה בשירה ובסעודה, כדרך שמלווים מלך ומלכה בצאתם מן העיר. סעודה זו נקראת גם "סעודה רביעית" או "סעודת דוד המלך".
מקור
מקור המנהג הוא בתלמוד הבבלי: "לעולם יסדר אדם שולחנו במוצאי שבת אף על פי שאינו צריך אלא לכזית", כלומר למרות שהוא שָׂבֵע.
הסעודה נקראת גם "סעודתא דדוד מלכא" (סעודת דוד המלך), שכן דוד המלך ביקש מה' לדעת את יום מותו, וה' גילה לו שהוא ימות בשבת, ומאז, בכל מוצאי שבת היה דוד עושה סעודה לבני ביתו, כדי להודות לה' על שעודנו בחיים.
במקורות מוקדמים מציינים את עצם ה"נסכוי" (או "עצם הלוז") אשר איננה ניתנת להשמדה, וממנה קם הגוף בתחיית המתים. העצם ניזונה רק מהנאכל בסעודת מלווה מלכה. ההסבר לשני הדברים הנ"ל נובע זה מזה מכיוון שהמוות נגזר כתוצאה מאכילת עץ הדעת על ידי אדם הראשון, ומכיוון שעצם זו ניזונת רק ממלווה מלכה, היא לא ניזונה מעץ הדעת.
בשם האר"י (רבי יצחק לוריא אשכנזי) נאמר, שהנשמה היתרה המלווה את האדם בשבת, אינה עוזבת אותו עד אחרי סעודת מלווה מלכה. מטעם זה נהגו רבים שלא לעשות מלאכה ולא להחליף את בגדי השבת עד אחרי הסעודה.
פרטים ומנהגים
רבים מהפוסקים הראשונים והאחרונים כתבו שסעודה זו אינה חובה, ויש מן האחרונים שכתבו שהיא חובה. בקרב מרבית היהודים האורתודוקסים כיום, המנהג לא נתפס כמחייב וההקפדה על עצם קיומו שונה ממשפחה למשפחה.
בין הפוסקים ישנה מחלוקת לגבי היקף הסעודה. יש שכתבו שאפשר להסתפק במיני עוגות שברכתם מזונות ואפשר לקבוע עליהם סעודה, ויש שכתבו שדי אף במאכל כלשהו שאין ברכתו מזונות, ויש שאמרו שצריך לאכול בה לחם משום ששמה היא "סעודת" מלווה מלכה. הגאון מווילנה מצדד בדעה האחרונה המצריכה לאכול דווקא פת.
המהדרין מכינים לסעודת מלווה מלכה תבשיל מיוחד. הידור זה מבוסס על המסופר במסכת שבת על בני ביתו של רבי אבהו שהיו שוחטים בכל מוצאי שבת עגל, ורבי אבהו היה אוכל ממנו כליה. כאשר גדל בנו, שאלו לשם מה צריך לשחוט עגל נוסף במוצאי שבת – הרי מוטב להשאיר מהעגל ששוחטים בערב שבת כליה אחת, לצורך סעודת מלווה מלכה. שמעו בעצתו של הבן ושימרו מהבשר של ערב שבת מעט לצורך מוצאי שבת. אך אז בא אריה וטרף את העגל שהיה מיועד למוצאי שבת, וכך נמצא שלא הרוויחו דבר. מן הסיפור למדו שראוי להדר ולהכין תבשיל מיוחד לכבוד סעודת מלווה מלכה, ולא להסתפק באכילת שאריות ממאכלי השבת.
בספרות ההלכה מופיעים זמנים שונים לתחילת קיום הסעודה: מיד בצאת השבת, עד ארבע שעות זמניות לאחר צאת השבת, עד חצות הלילה, עד הבוקר, עד סוף יום ראשון או עד סוף יום שלישי.
נהוג לשיר בסעודת מלווה מלכה את הזמירות: אליהו הנביא, המבדיל בין קודש לחול, אמר ה' ליעקב, במוצאי יום מנוחה, חדש ששוני, אגיל ואשמח בלבבי ועוד זמירות אחרות, העוסקות בתפילות ובקשות לשבוע החדש, באליהו הנביא ובגאולה על ידי משיח בן דוד.
החלונות הגבוהים
"החלונות הגבוהים" הייתה להקת פופ רוק ישראלית, שחבריה היו אריק איינשטיין (שירה), שמוליק קראוס (גיטרה, שירה, לחנים ועיבוד קולי) וג'וזי כץ (שירה). הלהקה פעלה בשנים 1966–1968 והוציאה תקליט אחד ("החלונות הגבוהים"). היא חידשה את פעילותה בשנים 1973–1974, עם אלי מגן במקום איינשטיין.
ראשיתה של הלהקה
ב-1966 נהגו שמוליק קראוס וג'וזי כץ – אז זוג נשוי – להופיע כצמד. יום אחד הזמין קראוס לביתם את אריק איינשטיין כדי להשמיע לו שירים שהם עבדו עליהם באותו הזמן ומנגינות שהוא כתב. איינשטיין שמע והצטרף אליהם ספונטנית בשירה, שלושת הקולות התאימו, וכעבור כשבוע אלונה איינשטיין, אשתו של אריק, ששמעה אותם גם היא, הציעה שהם יהפכו ללהקה.
באפריל 1967 הופיע תקליטה היחיד של הלהקה, הנושא את שמה. משיריו הבולטים: "אינך יכולה" (מילים: יורם טהרלב), "זמר נוגה" (רחל), "הבובה זהבה" (מרים ילן-שטקליס), "יחזקאל" (חיים חפר), "כל השבוע לך" (אריק איינשטיין) ו"אז מה" (איינשטיין). רבים משירי התקליט הפכו ללהיטים. סגנונה של הלהקה התאפיין בניסויי הפקה ועיבוד ייחודיים, חדשניים והרמוניים, חריגים בנוף המוזיקלי באותה תקופה, עם אווירה שנעה בין שירי אהבה פשוטים ונאיביים ("כל השבוע לך", "אהבה ראשונה"), לפסיכדליה ("איפה הם כל אבותינו", "בובה זהבה") מעט מתונה יחסית לזו שאפיינה את איינשטיין בתקליטון "אריק והאיינשטיינים" קודם לכן.
פירוק הלהקה
לאחר יציאת האלבום, ובסמוך לסיום מלחמת ששת הימים, זכתה הלהקה להצלחה רבה והיא הוזמנה להופעות בישראל ובעולם. השלושה הקליטו עוד שירים אחדים, בהם "פגישה במילואים", "כמה נעים" ו"בואו ונרים כוסית" (השניים האחרונים הוקלטו עוד קודם, כניסיון לקידום הקריירה הבינלאומית שלהם, לתקליטון שיצא באנגלית וכלל את השירים: "Maybe someday" ו-"Your eyes"). שניים משירי הלהקה, "אל אל ישראל" ו"חייל של שוקולד", יצאו בתקליטון בגרסאות בצרפתית, ובהופעה באולימפיה שבפריז בסוף 1967, ביצעה הלהקה ארבעה שירים, שהופיעו מאוחר יותר בתקליט "The Grand Music Hall Of Israel". חילוקי הדעות המקצועיים, בעיקר בין איינשטיין לקראוס, על המשך הפעילות וקידום הלהקה בעולם החזירו את איינשטיין לישראל. בשנת 1968, אחרי כשנתיים של פעילות, התפרקה הלהקה.
החלונות הגבוהים (ההרכב המחודש)
בשנים 1973–1974 חידשו כץ וקראוס את "החלונות הגבוהים" עם אלי מגן. הם הופיעו בשירי השלישייה המקורית ואף הקליטו שירים חדשים: "אצלי הכול בסדר" ו"אלישבע מה נחמדת". עם השיר "אלישבע מה נחמדת", הם הופיעו בפסטיבל שירי משוררים לילדים, בו שרה כץ שיר נוסף "אמנון ותמר", מאת א. א. מילן ובלחנו של קובי אושרת.
מעמדה של הלהקה בתרבות
בינואר 2012 התפרסמו לראשונה שני סרטונים מהופעת הלהקה מסוף שנת 1967 ב"אולימפיה" שבפריז, צרפת. קטעי הווידאו, שעלו ביוטיוב, היו לתיעוד הווידאו היחיד שהתפרסם מהופעות הלהקה.
בפברואר 2018 העלו שלומי שבן, אסף אמדורסקי ויעל קראוס (אחייניתו של שמוליק קראוס) מופע מחווה לשיריה של הלהקה. המופע היה מתוכנן לעלות באופן חד פעמי בחג הפורים במועדון "זאפה" הרצליה, אך בגלל הביקוש הם החליטו להמשיך להופיע איתו גם במקומות נוספים ברחבי ישראל.
קישורים חיצוניים
לציון 40 שנה לאלבום לציון 50 שנה לאלבום
קרב פרסלוס
קרב פרסלוס היה קרב מכריע במסגרת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר, שנערך ב-9 באוגוסט 48 לפנה"ס בין צבאו של יוליוס קיסר לבין הצבא של הסיעה האופטימטית בסנאט הרומאי בפיקוד פומפיוס. הקרב הסתיים בתבוסה מוחלטת של צבאו של פומפיוס, שנרצח זמן קצר לאחר מכן, וסימן את קץ המלחמה בינו לבין יוליוס קיסר, אך לא הביא לסיום מלחמת האזרחים ברומא בין המחנה הרפובליקני לבין יוליוס קיסר ותומכיו.
הרקע לקרב
קודם לקרב זה שלט ברפובליקה הרומית הטריומווירט - שלושה מנהיגים רומאיים: קראסוס, פומפיוס ויוליוס קיסר יחדיו.
הסנאט ביקש מפומפיוס לגייס כוחות על מנת להגן על המדינה מהפלישה, וקבע כי על קיסר לוותר על צבאותיו ועל הפרובינקיות שהוקצו לו ולא - יוכרז כאויב העם. ויתור כזה בעבור קיסר משמעותו הייתה התאבדות פוליטית. קיסר חצה את נהר הרוביקון, המסמל את גבולה הצפוני של איטליה עם צבאו ובכך ניתן האות למלחמתו של קיסר כנגד הסנאט.
פומפיוס העדיף להתפנות מאיטליה ולבנות את כוחותיו ביוון, הוא גיבש צי עצום של 600 אוניות ו-11 לגיונות וצר על אספקת התבואה לרומא.
מהלך הקרב
פומפיוס הבין כי על אף עדיפותם המספרית של כוחותיו, היו כוחותיו של קיסר מיומנים יותר בעקבות פעילותם במהלך מלחמת גאליה, ולכן במקום לתקוף ישירות את קיסר יזם מצור על כוחותיו. קיסר תקף את מחנה פומפיוס בדיראכיום, אולם נאלץ לסגת באבידות כבדות. פומפיוס לא ניצל את הצלחתו, ובחר להמשיך ולצור על כוחות קיסר כשנה (49 - 48 לפנה"ס), ודחק את קיסר לעבר תסליה.
בקרבת העיר פרסלוס נערך הקרב בין צבאות השנים - וזאת בשל נתיב הנהר שמנע מכל צבא לאגף ולהפתיע את האחר.
פומפיוס קיווה כי פרשיו יכריעו את הקרב, ואלה, בשל יתרונם המספרי הצליחו להביא לנסיגת פרשי קיסר, אולם חיל הרגלים של קיסר היה מיומן יותר, חמק בהצלחה מהמלכודות שטמן פומפיוס, ואף הדף את פרשיו, וזאת על אף הפרשי הכוחות.
לטענת קיסר, היה לאויביו יתרון מספרי משמעותי: 45,000 חיילים ו-7,000 פרשים לעומת 22,000 חייליו של קיסר ואלף פרשים. עם זאת, הקרב נגמר בניצחון משמעותי של קיסר.
תוצאות הקרב
לאחר הפסדו נמלט פומפיוס למצרים, שם נרצח במצוות המלך תלמי השלושה עשר. תבוסת פומפיוס לא הביאה לסיום מלחמת האזרחים - קאטו הצעיר המשיך במלחמה באפריקה עד תבוסתו בקרב תאפסוס ושני בניו של פומפיוס גנאיוס וסקסטוס המשיכו במלחמה כנגד קיסר בהיספניה עד תבוסתם בקרב מונדה, אשר סימן את סיום מלחמת האזרחים וניצחונו הסופי של קיסר.
מועד הקרב
בעוד שמועד הקרב היה ב-9 באוגוסט לפי לוח השנה שהיה נהוג ברומא באותה עת, לאחר שינוי הלוח ללוח היוליאני הקרב נחגג ב-29 ביוני או ב-7 ביולי (לפי דעות אחרות).
נורית כנען-קדר
נורית כנען-קדר (24 ביוני 1938 - 3 בנובמבר 2015) הייתה פרופסור בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, מומחית להיסטוריה של אמנות ימי הביניים ובפרט בפיסול בימי הביניים.
קורות חייה
נורית כנען-קדר נולדה ב-24 ביוני 1938 בתל אביב לפרופסור ארוין רבאו ולציונה לבית קטינסקי-שרתוק, מראשוני תל אביב. אביה, גינקולוג וסגן מנהל בית החולים מואביט בברלין, עלה לארץ ישראל בשנת 1933. רבאו היה ממייסדי בית החולים בילינסון, ומאוחר יותר של בית החולים תל-השומר. אמה, ציונה, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק, נולדה בארץ ישראל, הייתה פעילה ציונית נלהבת ותיעדה בספריה ובהם "בתל אביב על החולות" את ראשיתה של העיר תל אביב. ביתם של ארווין וציונה רבאו שילב בין השכלה הומניסטית רחבה ואהבת אמנות לבין פעילות ומודעות ציונית עמוקה. החיבור בין יסודות אלו – אוניברסליים מחד ומקומיים ישראליים מאידך – יהפוך לציר מרכזי בפעילותה האקדמית והתרבותית של כנען-קדר.
היא שירתה בנח"ל, ובמהלך שירותה הצבאי הייתה מראשוני היאחזות עין רדיאן בערבה (לימים יטבתה). בשנת 1958, לאחר שירותה הצבאי, נסעה ללימודי תולדות האמנות וארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטת בזל. את עבודת הדוקטורט שלה, אשר עסקה במחזור הציורים בכנסייה הרומנסקית הצרפתית סן-שף (Saint-Chef) כתבה בהנחיית יוזף גנטנר, מאבות הדיסציפלינה של תולדות האמנות. מחקרה התפרסם בשנת 1966 בסדרה Basler Studien zur Kunstgeschichte, בהוצאת Francke Verlag Bern מובילה בתחום.
פעילותה האקדמית
בשנת 1964 שבה לישראל והחלה בפעילותה האקדמית כחוקרת וכמרצה. בתחילה לימדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים והייתה מבקרת האמנות של העיתון "הארץ". בשנת 1969 העתיקה את פעילותה לאוניברסיטת תל אביב שם הייתה ממקימי החוג החדש לתולדות האמנות.
בשורה של תפקידים הייתה כנען-קדר אישיות מרכזית בתהליך התבססותו ופיתוחו של החוג – הייתה ראש החוג במשך שתי קדנציות, עיצבה את תוכנית הלימוד של החוג ואת אופיו כמוקד מרכזי של פעילות מחקרית — ובמקביל ביססה עצמה כחוקרת אמנות אירופאית וצלבנית בעלת שם בינלאומי. בין השנים 1985-1982 שילבה בין העיוני למעשי, כאשר שימשה כראש המחלקה לאמנות של "בצלאל" והקימה את כתב העת לאמנות בצלאל.
בשנת 1991 נבחרה לראשונה לדיקן הפקולטה לאמנויות, תפקיד שמילאה במשך שתי תקופות כהונה (1996-1991; 2002-2000). בתפקידה כדיקן קידמה את התוכניות העיוניות-מחקריות של הפקולטה ונתנה להן משקל מחד, ובמקביל תמכה במסלולי היצירה האמנותיים כאשר היא יוצרת זיקות ביניהם, וכך יסדה את מסורת סדרות הדיקן של הפקולטה, הפתוחה גם לקהל הרחב, אשר הראשונה שבהן ששיקפה את ההתרחשות בפקולטה הייתה "חוקר מציג יוצר". כדיקנית הפקולטה הובילה את הקמת בית הספר לאדריכלות ע"ש דוד עזריאלי (1994) כמו גם את ייסוד התוכנית הבינתחומית ללימוד האמנויות לתואר ראשון (1992-3). ב-2006 זכתה בפרס הצטיינות בהוראה בפקולטה לאמנויות.
ייסדה את "מותר", כתב העת האינטרדיסציפלינרי של הפקולטה לאמנויות המוקדש לדיון אקדמי באמנויות השונות. יחד עם פרופסור אשר עובדיה יסדה את כתב העת בשפה האנגלית Assaph – Studies in Art History, ששניהם היו עורכיו. כתב העת הפך לאכסניה בינלאומית בה משתתפים חוקרים מארצות שונות.
מתהאוס הצנהאור
מתהאוס הצנהאור (בגרמנית: Matthäus Hetzenauer; 23 בדצמבר 1924 – 3 באוקטובר 2004), היה צלף אוסטרי ששירת בוורמאכט בעת מלחמת העולם השנייה. הוא שירת בדיוויזיה ההררית השלישית בחזית המזרחית, ולזכותו נזקפה הריגת 345 חיילי אויב. הצליפה המרוחקת ביותר אותה ביצע, נערכה ממרחק 1,100 מטרים. בעת המלחמה ולאחריה זכה בעיטורים רבים, ביניהם צלב האבירים של צלב הברזל.
נורית כנען-קדר
פעילותה האקדמית
במשך שנים ארוכות פעלה כנען-קדר במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, ואצרה שם תערוכות חדשניות בתחום התרבות החזותית בישראל. התערוכה "ציפורי גן העדן: מרי בליאן והקרמיקה הארמנית של ירושלים" (2000) – ממנה יצא ספר בעברית ובאנגלית; התערוכה ארץ חפץ: אמנות ועיצוב במתכת בשני העשורים הראשונים למדינה (2005), אשר הוקדשה לתעשיית חפצי החן כמשקפת את תפישותיה של המדינה הצעירה; התערוכה מעשה צורף (2008), הוקדשה לתכשיטי בית הצורפים יעקבי בראשית המדינה. משפחת יעקבי עלתה לארץ ישראל ב-1935 וב-1948 פתחו בית צורפים (חנות תכשיטים). עבדו אצלם צורפים מכל קהילות ישראל במזרח.
כנען-קדר הייתה שותפה ליוזמת תערוכת ציורי התקרה אשר צוירו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בבתים ברחבי ישראל, רבים מהם בתי מידות ערביים, ולקטלוג שליווה מפעל זה.
מתהאוס הצנהאור
שירות צבאי
בחודשים של שנת 1943 התאמן באימונים רגילים וכלליים, אך בחודשים מרץ-יולי 1944 התאמן בירי ובצליפה בשטיריה ולאחר מכן הוצב בדיוויזיה ההררית השלישית של הוורמאכט. כלי הנשק העיקרים שלו היו מאוזר K98 עם כוונת טלסקופית המגדילה פי 6, ורובה Gewehr 43 בעל כוונת המגדילה פי 4. שטח הפעילות שלו כלל את הרי הקרפטים, הונגריה וסלובקיה.
ב-6 בנובמבר 1944 נפצע קשה בקרב, ועל כן הוענק לו אות הפציעה לאחר שלושה ימים.
נורית כנען-קדר
משפחתה
כנען-קדר הייתה נשואה לרופא ד"ר גבריאל כנען. בניהם הם פרופ' חגִי כנען והמוזיקאי יונתן כנען. לאחר גירושיה מד"ר כנען נישאה בשנית לפרופ' בנימין זאב קדר. לאחר מותה כתב קדר על אודות מערכת היחסים בינו לבינה את הספר "עם נורית: היסטוריון חוקר את אהבת חייו", שראה אור בהוצאת כרמל ב-2019.
מקורותיה ומשמעותה של האמנות הצלבנית בארץ ישראל
לאורך שנות השבעים והשמונים הקדישה כנען-קדר מחקרים רבים לסוגיית מקורותיה ומשמעותה של האמנות הצלבנית בארץ ישראל. פרסמה מאמרים על אדריכלות ופיסול כנסיית הקבר בירושלים ומחקריה בנושא הקתדרלה ע"ש יוחנן המטביל בשומרון (סבסטיה), קתדרלת יעקב הקדוש הארמנית בירושלים, ומבנים צלבניים רבים נוספים. היא טענה שהאמנות הצלבנית אינה מיובאת מצרפת או מארצות אירופה כפי שסברו עד אז, אלא הומצאה בארץ ישראל והיא מהווה אסכולה מקומית של אמנות צלבנית, טענה שהתקבלה במחקר.
מתהאוס הצנהאור
שירות צבאי
גפרייטר (דרגה שהייתה נהוגה בוורמאכט) הצנהאור קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-17 באפריל 1945. מפקד הדיוויזיה שלו המליץ עליו בגין מספר ההריגות הגבוה שלו, השקול כמעט לשתי פלוגות, וכן בגין הפגנת אומץ יוצאת דופן בשדה הקרב תוך כדי סיכון עצמי גבוה. ולטר נהרינג וקצין בכיר נוסף בוורמאכט אישרו את הענקת העיטור.
נורית כנען-קדר
קבוצות השוליים בפיסול ימי הביניים
החל משנות השמונים התמקדה כנען-קדר במחקר של קבוצות שוליים בחברה ותיאורן בפיסול ימי הביניים מהמאה ה-12 עד המאה ה-16. אלו הן סדרות פיסוליות שמוצבות במקומות גבוהים במבנה הכנסייה, נושא שלא נידון עד אותה עת.
מתהאוס הצנהאור
שירות צבאי
עם נפילת ברלין וגרמניה הנאצית, הצנהאור נפל בשבי הצבא האדום והיה כלוא במחנה שבויים סובייטי במשך חמש שנים.
נורית כנען-קדר
קבוצות השוליים בפיסול ימי הביניים
לאחר מחקר מקיף בן למעלה מעשור, אשר כלל עבודת תיעוד ראשונית נרחבת, התפרסם ב-1995 ספרה Marginal Sculpture in Medieval France: Towards the Deciphering of an Enigmatic Pictorial Language אשר הפך למחקר היסוד בחקר תיאורי קבוצות השוליים באירופה, ומהווה בסיס לכלל המחקר בנושא זה לאחר מכן. ההד הנרחב לעבודתה זו הגיע לשיאו בכנס בינלאומי שהתקיים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בשנת 2006, בו הוזמנה לשאת הרצאה מרכזית.
מתהאוס הצנהאור
שירות צבאי
לאחר המלחמה חזר הצנהאור להתגורר בבריקסן אים טאלה, שם הוא מת ב-3 באוקטובר 2004.
נורית כנען-קדר
הנשים כאמניות וכפטרוניות האמנות
משנות השמונים ואילך הקדישה כנען-קדר חלק ניכר מפעילותה המחקרית והאקדמית להבנת תפקידן המרכזי של נשים כאמניות וכפטרוניות האמנות. כנגד דעות רווחות אודות האופי המוגבל של פטרונות נשית באמנות ימי הביניים, חשפה כנען-קדר שורה של נשים פטרוניות רבות עוצמה שהכתיבו תפישות באמנות. דוגמאות לכך הן הקיסרית הצלבנית תיאודורה, המלכה הצלבנית מליסנדה ואלינור, דוכסית אקוויטניה בת המאה ה-12, לימים מלכת צרפת ואנגליה ואמם של ריצ'רד לב הארי וג'ון בלי ארץ. אלינור הייתה אישה עצמאית וביטאה עצמה כפטרונית של השירה הטרובדורית ושל האמנות הפלסטית בת זמנה.
בשורה של מחקרים עסקה כנען-קדר בפועלן של נשים יוצרות גם בעת החדשה, ובהם מחקריה אודות פרידה קאלו, סוזאן ואלאדון, ואמניות ישראליות עכשוויות.
תרומת עולי מרכז אירופה להנחלת האמנות החזותית בישראל
בראשית המאה ה-21 הקדישה כנען-קדר מספר מחקרים לתרומתם המרכזית של עולי מרכז אירופה ('היקים') להנחלת האמנות החזותית בישראל. בהקשר זה חשפה כנען-קדר מסמך נדיר – הגדת הקהילה היהודית בברלין משנת 1936 – המבטאת בדימוי ובמילה את הלכי הרוח בקהילה עם פרסום חוקי נירנברג.
יצירתן האמנותית של הקהילות הנוצריות בארץ במאות ה-19 וה-20
בשנים האחרונות לחייה פתחה כנען-קדר שדה מחקר חדש בתחום תולדות האמנות בארץ, אשר טרם נחקר, והוא יצירתן האמנותית של הקהילות הנוצריות בארץ במאות ה-19 וה-20. שני ספריה "המדונה של שיח הצבר: מסורת וחידוש בציור הנוצרי בארץ במאה ה-19 וה-20" (2009) והמהדורה האנגלית המורחבת The Madonna of the Prickly Pear Cactus: Tradition and Innovation in 19th- and 20th-century Christian Art in the Holy Land (2010) מעמידים מחקר תשתיתי של האדריכלות ומחזורי הציור הנרחבים של הכנסיות הנוצריות הלטיניות, וזאת תוך השוואה למסורות האמנותיות של הכנסיות המזרחיות. בד בבד עם מחקרים אלה הדריכה דוקטורנטים (חלקם סיימו את מחקריהם) החוקרים נושאים ספציפיים של האמנות הנוצרית בארץ ישראל בתקופה זו, ויחד יסדו קבוצת חוקרים העוסקת בלימוד, תיעוד וסקירה של האמנות הנוצרית בארץ במאות ה-19 וה-20.
ספרי יסוד בעברית
לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 פרסמה כנען-קדר שורה של ספרי יסוד בעברית. ראו אור לדוגמה: "אמנות ימי הביניים – מושגי יסוד" (1990); "האמנות הגותית – בין קתדרלה לעיר" (1995); "דמות האישה באמנות ימי הביניים" (1998). בשנת 2002 פרסמה את ספרה "תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה", שהוא מחקר יחיד בשפה העברית המבאר בפני הקורא הישראלי בעיות יסוד בפיסול ימי הביניים. בספר היא מתארת את מהותה של האמנות הרומנסקית שרווחה מסוף המאה ה-11 ועד אמצע המאה ה-12, סגנון שהתאפיין בדמויות מעוותות מאוד ולא-קלאסיות. הייתה זו תקופה בה עדיין לא צמחו מדינות באירופה ולא היו מודלים ברורים של שלטון.
מדליית השירות הצבאי הכללי
מדליית השירות הצבאי הכללי (באנגלית: Military General Service Medal בר"ת: MGSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לכלל הדרגות בצבא הבריטי על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1808–1814. העיטור נוסד בשנת 1847 וניתן רטרואקטיבית לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; המהפכה הצרפתית, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית.
זכאות לעיטור
העיטור החליף את מדליית הזהב הצבאית וניתן עבור אותה תקופת השירות, עבור אותן מערכות (מלבד התוספת של 'מצרים'). ההבדל העיקרי בזכאות של מדליית השירות, הוא זכאותם של כלל הדרגות וכלל החיילים שהשתתפו במערכות, שלא כמו קודמו אשר נועד לקצינים בלבד ורק אלו אשר נלחמו בקו האש אל מול פני האויב. כדי לקבל את העיטור, החייל הזכאי לו היה צריך להיות חי (משפחת החייל לא הייתה זכאית לעיטור), כמו כן הזכאי היה צריך להגיש בקשה לקבלת העיטור. חוסר המידע על העיטור החדש וחוסר העניין לקבלתו, הוביל לכך שלא כל מי שהיה זכאי לעיטור קיבל אותו. סך הכל קיבלו את העיטור כ-25,650 זכאים לו.
אבזמים
העיטור תמיד ניתן בליווי אבזם המציין את המערכה או מערכות אליהם ניתן. רשימת המערכות אשר נכללו כזכאים להענקת האות דומה לזאת של מדליית הזהב הצבאית, מלבד התוספת של המערכה במצרים.
היפרסתן
היפרסתן הוא השם שניתן בעבר למינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות), בעלי שרשרת בודדת. ההיפרסתן היה שייך לקבוצת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הקרויה "קבוצת האנסטטיט", שנוסחתה הכללית Mg,Fe)SiO3). המינרלים שבקבוצת האנסטטיט מכונים גם אורתופירוקסנים משום שהם שייכים לקבוצת הפירוקסן והמבנה שלהם אורתורומבי. מינרלים אלו נפוצים ומצויים בסלעי יסוד, סלעים מותמרים ומטאוריטים. הקבוצה מתחילה במינרל אנסטטיט המכיל בעיקר מגנזיום, ומסתיימת במינרל הנדיר פרוסיליט המכיל בעיקר ברזל (FeSiO3). את הכינוי היפרסתן קיבל מינרל המצוי באמצעיתה של קבוצת האנסטיט והמכיל כמויות שוות של מגנזיום וברזל.
ב-1988 קיבלה תת-וועדה של "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים" (CNMMN) באגודה הבינלאומית למינרלוגיה (ה-IMA) שעסקה במינרלים של פירוקסן החלטה לאסור שימוש בשם היפרסתן וקבעה כי במקומו להשתמש בשם אורתופירוקסן ולציין את כמות האנסטטיט (En) או הפרוסיליט (Fs) בהתאם ליחס מגנזיום/ברזל במינרל (לדוגמה En80Fs20).
כמו במינרלים אחרים בקבוצת האנסטטיט, עשויה בליה לגרום לדוגמיות של המינרל לקבל ברק תת-מתכתי שצבע דמוי ארד (ברונזה) והקרויים ברונזיט. במקרים מסוימים עשוי להופיע על משטחים של המינרל ברק בצבע אדום נחושת זוהר שמקורו דומה לזה של הברונזיט, אך צבעו עז יותר. בשני הסוגים נעשה שימוש כאבן חן.
מקור השם מיוונית - "חוזק יתר". שם זה רומז לקשיות הגדולה שלו בהשוואה לאמפיבול, מינרל שלעיתים קרובות טועים בינו לבין ההיפרסתן.
קוג'אק
קוג'אק היא סדרת דרמה-פשע-פעולה אמריקנית בכיכובו של טלי סוואלס אשר גילם את לוטננט תיאודופוליס "תיאו" קוג'אק אשר הוא בלש (משטרה) במשטרת העיר ניו יורק. הסדרה שודרה במקור בערוץ CBS בין השנים 1973 עד 1978, וכן שודרה במדינות נוספות ובהן ישראל.
בשנת 1999 המגזין TV Guide דירג את דמותו של תיאו קוג'אק במקום ה-18 ברשימת 50 דמויות הטלוויזיה הגדולות בכל הזמנים.
גרסת אתחול לסדרה
במרץ 2005 עלתה לשידור לראשונה גרסת אתחול לסדרה קוג'אק בערוץ הכבלים האמריקני USA Network ובמקביל בערוץ ITV4 הבריטי. בגרסה המחודשת של הסדרה גילם את דמותו של קוג'אק השחקן האפרו-אמריקאי וינג ריימס. הסדרה לא חודשה לאחר סיום העונה הראשונה.
ביזון גדול-קרניים
ביזון גדול-קרניים (שם מדעי: Bison latifrons) הוא מין פר נכחד גדול שחי באמריקה הצפונית של תקופת הפליסטוקן והיה קרוב לביזון אמריקני. הוא ידוע בעיקר בזכות קרניו הארוכות. ככל הנראה הוא חי לפני כ-200,000 שנה ונכחד לפני 20–30 אלף שנה, מעט לפני עידן הקרח הגדול.
ביזון זה הגיע לגובה של מעל שני מטרים ולמשקל 1,250 ק"ג בממוצע. ככל הנראה הוא היה המין הגדול ביותר של ביזון, מתחרה רק בביזון הערבה. ביזון זה חי בערבות אמריקה הצפונית ואולי התפתח מביזון הסטפה אשר הגיע מהגשר היבשתי ברינגיה לאמריקה. הביזון היה בעל תפוצה רחבה באזור המישורים הגדולים וכמה חורשים פתוחים והוא נפוץ לאורך אמריקה. הוא התאים כנראה לאקלים חמים יותר מהביזונים המודרניים, אולי עקב עידן הקרח. נמצאו שרידים של ביזון דרומה עד לצ'ילפנסינגו שבמקסיקו.
הביזון בעל הקרניים הגדולות השתמש בהם כדי להדוף טורפים רעבים כגון הסמילודון ודוב הבולדוג, ובנוסף, כדי להלחם בזכרים יריבים על נקבות. עם זאת, ניצוד ככל הנראה בידי הפלאו-אינדיאנים, נגדם לא הועילו קרניו.
תנועות פתוחות
תנועות פתוחות המכונות גם תנועות נמוכות, הן תנועות אשר בעת הפקתן מיקום הלשון הוא הרבה מתחת לאמצע יחסית לגג חלל הפה. בתוך התנועות הפתוחות יש קבוצה של תנועות כמעט-פתוחות שהן גרסאות יותר סגורות של חלק מהתנועות הפתוחות לגמרי.
Queen (שיר)
Queen (בעברית: מלכה) הוא שיר שהוקלט על ידי הטיקטוקרית והזמרת האמריקאית לורן גריי. השיר יצא לאור ב-21 בדצמבר 2018, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל השלישי של גריי וכסינגל הפריצה שלה. השיר זכה להצלחה בינלאומית וצבר קרוב ל-40 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ראיין רבין, ראיין מקמהון, לורן גריי, ג'ורג'יה קו, בוני מקי ובן ברגר והופק על ידי קפטן קאטס. השיר יצא לאור לאחר שהוציאה את "Kick You Out"; שיר שלא זכה להצלחה רבה, מה שהוביל להוצאה מהירה של סינגל נוסף. מקי שהייתה שותפה בכתיבת השיר, נודעה בזכות כתיבת להיטים כמו "Teenage Dream" ו-"California Gurls".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-39 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
קליפ המילים של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של 7clouds ב-24 בפברואר 2019, שלושה חודשם לאחר צאתו של השיר כסינגל. קליפ המילים זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-8.6 מיליון צפיות בסך הכול. הווידאו קליפ הרשמי של "Queen" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של לורן גריי בינואר 2019 וצבר למעלה מ-17 מיליון צפיות.
בנוסף לכך, הועלה בדצמבר 2018 קליפ מילים לא רשמי של השיר, שצבר למעלה מ-6 מיליון צפיות.
כנס הרצליה
כנס הרצליה, או בשמו המלא, כנס הרצליה על מאזן החוסן והביטחון הלאומי, הוא כנס שנתי, שמארגן מאז שנת 2000 המכון למדיניות ואסטרטגיה ובית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי בהרצליה.
הדיונים בכנס נוגעים במגוון נושאים הקשורים לחוסן והביטחון הלאומי של ישראל. בכנס מתארחים הן אנשי ממשל ואקדמיה בכירים בתחומי החוץ, הביטחון, הכלכלה והחברה בישראל והן נציגים ממדינות זרות. מבין נושאי התפקידים הבכירים במדינה, מגיעים לנאום בכנס מדי שנה נשיא המדינה, ראש הממשלה והרמטכ"ל. בנוסף אליהם, מוזמנים אל הכנס גם בעלי הון, אנשי תקשורת ואנשי רוח ישראלים וכן נציגים מיהדות התפוצות. ממדינות זרות, מוזמנים לכנס שגרירים, דיפלומטים ובכירי ממשל, בעיקר מארצות הברית ואירופה. בתום הכנס השנתי, מתפרסמות מסקנות הכנס בפרסום מיוחד, בהוצאת המכון למדיניות ואסטרטגיה, המוגש למשתתפי הכנס, למקבלי ההחלטות ולמעצבי המדיניות הבכירים בארץ.
דיוני הכנס עוסקים בין השאר בתמורות גיאו-אסטרטגיות בזירה הגלובלית, כיוונים להתחדשות ולהתעצמות הצבא, הקשרים האסטרטגיים עם ארצות הברית, נאט"ו והאיחוד האירופי, מערכת החוץ וההסברה הישראלית, יחסי החוץ של ישראל, התמודדות עם איראן המתגרענת, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, דמוגרפיה, השלכות מדיניות של מגמות כלכליות באזור ויחסי ישראל עם מדינות ערב. בנוסף לאלו, חלקים אחרים בכנס מוקדשים לנושאים שאינם קשורים לנושאי ביטחון גרידא, כגון: מדיניות לאומית לקידום החינוך, עתיד כלכלת ישראל, הדור הבא בהנהגת ישראל ומנהיגות נשית בישראל, הזהות היהודית של ישראל והקשר ליהדות התפוצות, אופייה של המדינה מבחינה חברתית, עתידה של ירושלים ועתידו של הנגב, פטריוטיזם והזדהות עם המדינה וכן נושא איכות הסביבה.
בראש הכנס עמדו פרופ' עוזי ארד (בשנים 2000–2009), האלוף (מיל.) דני רוטשילד (2010–2013) ופרופ' אלכס מינץ (2014–2016) ומאז 2016 עומד בראשו אלוף (מיל') עמוס גלעד.
__תוכן_עניינים__
תחילתו של כנס הרצליה
סדרת כנסי הרצליה על מאזן החוסן הלאומי של ישראל, החלה כיוזמה של המכון למדינית ואסטרטגיה ומי שעמד אז בראשו, עוזי ארד, יחד עם גורמים נוספים העוסקים בתחום. כבר מראשיתו, תוכנן הכנס להפוך לכנס משמעותי, בעל המשכיות ולא כמאורע חד פעמי. את הצורך בסדרת כינוסים שכזו, הסביר ארד בנאום במושב הפתיחה של הכנס הראשון. הוא החל את דבריו בתחושה שמצד אחד, ישראל עומדת בפני אתגרים רבים ומצב חדש עומד לפיתחה. מן הצד השני, ישנם ספקות לגבי כושר עמידתה וחוסנה של מדינת ישראל לעמוד בפני האתגרים הללו. לכן, קיים צורך כפול:
ב. להציע ולבחון קווי מדיניות חדשים שיכולים להתאים למציאות ולנסיבות המשתנות ובכך לחזק את החוסן הלאומי.
לקראת כל כנס ובהתאם למטרה הראשונה שהוגדרה, מתכנסים צוותי עבודה המורכבים ממומחים וחוקרים בתחום הרלוונטי ומכינים דו"חות בנושאי הדיונים. בהתאם למטרה השנייה שהוגדרה, נושאי הדיונים משתנים כל שנה ביחס להתרחשויות בשנה העוקבת. בנוסף לאלו, במהלך הכנס קיימת גם התייחסות ובחינה של מסקנות הכנסים הקודמים ביחס למציאות הנוכחית והאם אלו הצליחו לגרום לשינוי. בחינה זו באה מתוך ראיית הכנס והמרכז הבינתחומי כגורם שיכול להשפיע על תהליכים מרכזיים במדינת ישראל.
חוסן לאומי ומאזן חוסן הלאומי
המושג חוסן לאומי הוא מושג חדש יחסית והוא קיים בשיח האקדמי רק בשנים האחרונות. המושג הגיע בהשאלה ממדע הפסיכולוגיה, בו נחקר החוסן הנפשי - היכולת של פרט להתגבר על טראומות והסתגלות למצבי דחק. חוסן לאומי, בדומה לחוסן נפשי, כולל את אותם היבטים פסיכולוגיים. בנוסף לאלו ובשונה מחוסן נפשי, כולל החוסן הלאומי היבטים שונים וייחודיים לכל חברה (היבטים כלכליים, היבטים חברתיים, היבטים תרבותיים והיבטים רבים נוספים) אשר להם השפעה מכרעת ביכולתה של חברה להתמודד עם מצבי דחק וטראומות. בניסיונו להגדיר את החוסן הלאומי בישראל, מרכיביו ואופן השפעתם, הפך כנס הרצליה לאחד החלוצים בתחום.
מאזן החוסן הלאומי (לעיתים נקרא גם מדד החוסן הלאומי), הוא קובץ מדדים ופרמטרים, אותם חוקר ומציג לקראת הכנס המכון למדיניות ואסטרטגיה, ובהם עוסקים הדיונים והמושבים. המאזן כולל פרמטרים רבים, הקשורים לחברה בישראל ולחוסנה ומנסה לשקלל השפעות חיוביות ושליליות, בדומה למאזן חשבונאי. צוותי העבודה מכינים מסמכי עמדה לקראת כל דיון בכנס ומנתחים באופן כמותי ואיכותי את הנתונים המובאים לפני באי הכנס. צוותי העבודה הללו, מורכבים לעיתים גם מחברי מכוני מחקר אחרים, דוגמת: מכון ראות, מרכז בס"א, מרכז שלם, מרכז יפה, מרכז טאוב ומכון ירושלים לחקר ישראל, אשר עוסקים בתחום מחקר המקביל לנושא הדיון הספציפי.
כנס הרצליה לאורך השנים
כנס הרצליה הראשון נערך בין ה-19 ל-21 בדצמבר בשנת 2000. הכנס נערך במלון "דן אכדיה" בהרצליה. למרות השתתפות רבים בכנס, מבחינה תקשורתית, האפילה עליו מערכת הבחירות שהחלה באותם ימים. המושבים שבכנס עסקו הן בסוגיות עכשוויות והן בסוגיות שמאפיינות את החברה בישראל - התחלפות הממשל בארצות הברית, מדיניות ציבורית והבעיות ביישום מדיניות, כלכלה, ביטחון, חינוך, חינוך טכנולוגי והשפעתו על הביטחון הלאומי, מאזן הרתעה, הסביבה האסטרטגית בעתיד וההסדרים האזוריים והפנים מדינתיים. בכנס הוצג לראשונה, גם מחקר של גבריאל בן-דור מהמרכז לחקר הביטחון הלאומי שבאוניברסיטת חיפה על "המרכיב החברתי של החוסן הלאומי". במהלך השנים, מדד זה הפך לאחד המדדים המרכזיים בכנס הרצליה.
לאחר הכנס, ביום העצמאות תשס"א, יצאה מהדורה מודפסת בהוצאת ידיעות אחרונות ובה תמצית הדברים, מהלך הדיונים ודו"חות צוותי העבודה.
כנס הרצליה השני נערך בין ה-16 ל-18 בדצמבר בשנת 2001 וכותרתו הייתה: "ישראל במערכה והמערכת העולמית". הרקע לכנס הייתה המערכת העולמית המשתנה אחרי ה-11 בספטמבר, פיגועי הטרור בישראל והשינויי בכלכלת העולם. מבין הנאומים שהיו בכנס, בלטו שני נאומים. הראשון היה נאום בשידור לוויני של קונדוליזה רייס, מזכירת המדינה באותה עת. הנאום השני שבלט היה נאומו של אפרים הלוי, מי שהיה בזמנו ראש המוסד. בנאום הוא תיאר את המערכת האזורית אחרי ה-11 בספטמבר. הלוי תיאר את ההשפעות של השינויים במערכת על מעמדו היורד של ערפאת בעולם, על התפתחויות אפשריות ביחסי המערב ואיראן ויחסי סוריה - חזבאללה. נושאים נוספים שנידונו בכנס היו הסדר העולמי החדש, העם היהודי כמרכיב בחוסן הלאומי, המערכה נגד הטרור, חוסן כלכלי, בניין הכוח של צה"ל וחינוך, חברה וממשל כמרכיבים של ביטחון לאומי.
כנס הרצליה השלישי נערך בין ה-2 ל-4 בדצמבר בשנת 2002 וכותרתו הייתה: "הנוף האסטרטגי החדש: מגמות, אתגרים ומענים". במאמרי העיתונות הופיעו תגובות מעורבות לגבי מסקנות הכנס. שולמית אלוני הצביעה כי דפוסי המחשבה בכנס כוללים בעיקר פרדיגמה אחת ולא בוחנים שאלות מדיניות ופוליטיות מכיווני מחשבה אחרים. לעומתה, איתן הבר התייחס לפיגוע במומבסה שהתרחש זמן קצר לפני הכנס ולשינויים הגלובליים ושיבח את הכנס על ראיית המציאות נכוחה.
בערב הנעילה של הכנס נאם ראש הממשלה באותה תקופה, אריאל שרון. במסגרת הנאום, הביע לראשונה שרון תמיכה פומבית בתוכנית מפת הדרכים. נאום זה, מעבר להשלכותיו הפוליטיות והמדיניות שהובילו לבסוף אל תוכנית ההתנתקות, הפך את כנס הרצליה לבמה מרכזית להשמעת הצהרות פוליטיות בעשור הראשון של המאה ה-21.
כנס הרצליה הרביעי נערך בין ה-16 ל-18 בדצמבר בשנת 2003 וכותרתו הייתה: "מבט כולל: עדיפויות, הכרעות ומנהיגות".
כנס הרצליה החמישי נערך בין ה-13 ל-16 בדצמבר בשנת 2004 וכותרתו הייתה: "מאזן החוסן והביטחון הלאומי נוכח התמורות האסטרטגיות". מבין הנושאים הרבים שעלו בכנס בלט הפאנל בנושא "יחסי הגומלין בין שלטון ותקשורת והון ותקשורת". במהלך הדיון התפתח עימות בין רות ירון, מי שהייתה אז דובר צה"ל לבין אילנה דיין מגישת תוכנית התחקירים עובדה. הרקע לאירוע היה תחקיר ששודר מספר שבועות לפני הכנס בנושא פרשת סרן ר' והתגובות של המערכת הצבאית, המערכת הפוליטית גופי התקשורת.
כנס הרצליה השישי נערך בין ה-21 ל-24 בינואר בשנת 2006 ובו השתתף נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר.
כנס הרצליה השביעי נערך בין ה-21 ל-24 בינואר בשנת 2007.
כנס הרצליה השמיני נערך בין ה-20 ל-23 בינואר בשנת 2008 וכותרתו הייתה: "ישראל בשנת ה-60: הלעולם חוסן?". יומו הראשון של הכנס התקיים בכנסת.
כנס הרצליה התשיעי נערך בין ה-19 ל-21 בינואר בשנת 2009 וכותרתו הייתה: "מדיניות, מדינאות ומנהיגות לעיתות מבחן".
כנס הרצליה העשירי נערך בין ה-31 בינואר - 3 בפברואר 2010 ובמהלכו נאם לראשונה מעל במה ישראלית ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, סלאם פיאד.
כנס הרצליה האחד-עשר נערך בין 6–9 בפברואר 2011 ובו נאם מזכ"ל נאט"ו אנדרס פוג ראסמוסן.
כנס הרצליה השנים-עשר נערך בין 30 בינואר - 2 בפברואר 2012, נפתח בנאום ועידת וידאו של הנסיך חסן בן טלאל וננעל בנאום של מזכ"ל האו"ם באן קי-מון.