cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנזר פובלט
בניית מתחם המנזר
הבניינים הציסטרציאנים לקחו בחשבון את המובלעת וסביבתה. אחד התנאים החשובים ביותר היה קיומו הקרוב של נחל שמימיו הוטו לתעלות שעברו במתחם הנזירים. בזמן הקמתו של המנזר הציסטרציאני הוקמו באופן זמני סדרת מבנים המתאימה לחיי קהילה, בהמתנה לבניין הגדול הסופי שעל פי הניסיון היה עתיד להיות מוכן כעבור כעשר ולעיתים עשרים שנים. ייתכן שכבר היה קיים מבנה עתיק וצנוע במקום בו הנזירים החלו את דרכם. כאשר החלו העבודות הגדולות של הבנייה באבן, נבנתה במהירות קפלה קטנה שנשארה בדרך כלל מאוחר יותר כקפלה נספחת, ובמקרים מסוימים, כמו במנזר פובלט, הקלויסטר הקטן של סן אסטבן (Claustrillo de San Esteban), שמו של הקדוש לו מוקדשת הכנסייה הקטנה. הקפלה של סן אסטבן הוקדשה לימים לקפלת קבורה. מבנה זה והקלויסטר שלו מהווים את הגרעין העתיק ביותר (המאה ה-12) של המתחם כולו.
בזמן שהנזירים חיו בגרעין המתואר הנ"ל, הוקמה הכנסייה הסופית, בין השנים 1162 ל-1196. בשנת 1200 כבר הסתיים הקיר הצפוני הצמוד לצידו הדרומי של הקלויסטר. לאחר עבודות אלה היה צריך לבנות את בית המועצה הראשון (שהיה עתיד להשתנות שנים לאחר מכן), את חדר תשמישי הקדושה העתיק, חדר האוכל וחדרי השינה של הנזירים בקומה העליונה. באמצע המאה השלוש-עשרה בוצעו הרחבות ושיפוצים כפי שתועד בתרומות ובצוואות שהשתמרו.
בשנים 1225 ו-1234 יש תיעוד על הקמת חדר האוכל למומרים; מסמך אחר משנת 1243 מציין את עבודות חדרי השינה. מכאן נובע כי עד אמצע המאה ה-13 התרוממו לפחות שלושה מארבעת קירות הקלויסטר. תרומות שנעשו בשנת 1249 ו-1250 מבהירות כי הן מיועדות ליצירות "בית המועצה החדש", וקישוט "חדר תשמישי הקדושה החדש" ו"חדרי השינה החדשים", כלומר להחליף או לשפץ את החדרים הישנים מסוף המאה ה-12.
המנזר הורחב במאה ה-14 עם בניית האטריום של הבישוף קופונס, מרתף היין (המחליף את המעונות של פשוטי העם) ומעון הנזירים שפרשו לגמלאות. בסוף אותה מאה זו נבנה בשטח המנזר המתחם שנקרא ארמונו של המלך מרטין (המכונה "האנושי"). בין השנים 1789–1792 נבנה חדר תשמישי הקדושה החדש צמוד לקיר הדרומי של הכנסייה ותפס גזרה מקו החומה.
מכלול המנזר
מכלול המנזר כולו מורכב משלושה מתחמים מובחנים היטב המחוברים זה לזה באמצעות שערי גישה. לאחר מעבר הכביש הנוכחי לל'אספלוגה דה פרנקולי (שהיה בעבר פאסאו דה סן ברנרדו (Paseo de San Bernardo) בבעלות הנזירים) מגיעים לסביבת המתחם הראשון.
המתחם הראשון
שער הכניסה למתחם הראשון מכונה "פוארטה דה פראדס" (Puerta de Prades). השער בנוי מקשת עגולה למחצה הבנויה מאבנים גדולות מבחוץ, וקשת מחודדת בפנים. מעל הדלת ישנה גומחה עם פסל של מרים הבתולה פטרונית המנזר. בנוסף שלט האצולה של אב המנזר פרננדו דה לרין (Fernando de Lerín; 1531–1545), הכד עם חבצלות (סמל לטוהר) וראשי התיבות PO המתייחסים לפובלט.
במתחם הראשון הזה היו חדרי החקלאים, העובדים, העמאים ובני "משפחה" אחרים של המנזר. אב המנזר גימרה (Guimerá; 1564–1583) הורה לחפור באר, ולבנות שוקת שתייה וכמה צינורות מים, ולראיה לשלטונו הוכן שלט האצולה שלו באבן: שני פסים אדומים בשדה זהב. עדיין נותר ביתו של הנזיר השוער שנבנה בימי אב המנזר פרננדו לרין, שגם שלט האצולה שלו נשמר.
לאחר מעבר שדרה, מגיעים לשער הגישה למתחם השני. השער קרוי פוארטה דוראדה (Puerta Dorada, "שער הזהב"), הרמז לברק של לוחות הברונזה שכיסו אותו ושהוזהבו על פי רצונו של פליפה השני, מלך ספרד בשנת 1564 כשבילה את השבוע הקדוש במנזר זה. שער זה הוקם תחת שלטונם של אבות המנזר דלגאדו וחואן פאיו קולו ( Delgado y Juan Payo Coello; 1480–1499) והוא דוגמה לשער צבאי. שלטי האצולה של שני אבות המנזר הללו ממוקמים בחזית מתחת לשלטי האצולה הגדולים יותר של כתר אראגון, סיציליה וקסטיליה, המתייחסים למלכים חואן השני ופרננדו השני המכונה "הקתולי". בניית השער הסתיימה בשנת 1493 כדי לקבל את המלכים הקתולים, ובאותה שנה הם ביקרו במנזר בליווי ילדיהם האינפנטה חואן והילדות חואנה, איזבלה וקטלינה.
טקס קבלת הפנים של המלכים שביקרו בפובלט התקיים לפני שער זה. כריות כריעה עשירות היו מוכנות וברגע שכרעו ברך, נתן להם המנזר לנשק את "צלב העץ" (Lignum Crucis) המעוטר. לאחר מכן הם צעדו בתהלוכה תחת חופה, שרים את טה דאום ומלווים בפמלייתם ובנזירי הקהילה. הם נכנסו למתחם השני דרך שער הזהב, ובקפלת סנטה קטלינה הם עצרו שוב להתפלל לפני שהם נכנסו סוף סוף למתחם.
ליד השער המוזכר נמצאת הקפלה של סן חורחה שאלפונסו החמישי, מלך אראגון הורה להקים כהודיה על הניצחון שהושג בכיבוש נאפולי בשנת 1442, בתקופת אב המנזר קוניל (Conill). היא קרויה הקפלה של סן חורחה, אך במציאות היא מוקדשת לבתולה של מחרוזת התפילה (Virgen del Rosario), המלאך מיכאל וחורחה הקדוש, מכיוון שמניחים כי שלושתם היו מגיני המלך בכיבוש נאפולי. שלושת הייצוגים הפיסוליים של מגינים אלה היו ממוקמים בקישוט מאחורי המזבח שכבר לא קיים כיום.
הקפלה של סן חורחה מרובעת, עם דלת גותית שבאגפיה עמודים המסתיימים בצריחונים. בחזית שלטי האצולה המלכותיים של אלפונסו החמישי מאראגון, ונאפולי בתוספת שלט האצולה של אב המנזר קוניל (עם ארנב מגולף כסמל לשמו) הנתמך על ידי שני תומכים. יש לו קמרון צלעות בצורת כוכב.
עוברים דרך שער הזהב ומגיעים אל המתחם השני.
המתחם השני
לאחר מעבר שער הזהב, מגיעים לכיכר גדולה שצורתה לא סדורה, ובה נשמרו כמה שרידים של מבנים ישנים. בקו ישר עם הדלת וברקע, אפשר לראות את דלת הגישה לאטריום של כנסיית המנזר, פתוחה בקיר העוטף את המתחם השלישי. זוהי דלת בארוקית מהמאה ה-17 אותה הורה דוכס קרדונה לבנות בשנת 1670. מהאטריום נכנסים לאולם הראשי של הכנסייה. משני צידי הדלת פסליהם של סן בניטו וסן ברנרדו, בתוספת דמותה של הבתולה בגומחה. משני הצדדים פתוחים חלונות עגולים עם קישוטים רבים בבארוק ועמודים מסולסלים.
באמצע הכיכר ומול דלת זו ניצב צלב האבן הגדול של אב המנזר גימרה (Guimerá) מהמאה ה-16 על פודיום עם ארבע מדרגות.
מבנים אחרים בכיכר הגדולה שהיו חשובים בימיהם הם:
המתחם השלישי
מתחם אחרון זה כולל את כל חדרי המנזר עצמו, כלומר מה היה המתחם המקורי. הוא מוקף בחומה מבוצרת שעל בנייתה הורה פדרו הרביעי כאמצעי הגנה, כתוצאה מכך שהורה על הקמת האזור לפנתאון המלכותי בכנסייה.
את העבודות ניהל סגנו, פראי גיין דה אגויו (Fray Guillén de Agulló, 1367–1382). היקף החומה 608 מטרים, גובהה 11 מטרים ורוחבה 2 מטרים. היא כוללת שינות וחרכי ירי, ובנוסף מסלול ההליכה האופייני לחומה. הביצורים מוגנים על ידי 12 מגדלים מרובי צלעות. שניים מהם הם באגפי "השער המלכותי". שני המגדלים שנמצאים בפינות משני צדי דלת זו היו מגדלי כלא. המגדל המחובר לחדר תשמישי הקדושה החדש (מספר 16 בתוכנית) נושא את השם "טורה דה לאס הוסטיאס" (torre de las Hostias, "מגדל המארחים"), והמגדל בסמוך בכיוון צפון-מזרח מכונה לוס לוקוס (los Locos, "המשוגעים").
השער המלכותי (PR בתוכנית) הוא מבנה צבאי מהמאה ה-14. בפתח יש קשת עגולה עם אבנים גדולות שבאבן הראשה שלה תבליט של מלאך מציג את שלט האצולה של כתר אראגון עם שני אריות תומכים שואגים. משני הצדדים שני כתרים של המלך פדרו הרביעי; אפשר לקרוא באחד מהם כתובת באותיות קטנות בלטינית: ,
מעל הדלת נראים חרוטים מגנים מלכותיים מגולפים המתחלפים לסירוגין במגן של אב המנזר גיירמו אגויו (Guillermo Agulló; 1361–1393), שהבנייה נעשתה בתקופתו.
לאחר מעבר השער נמצאים משמאל שרידי מה שהיו בעבר חדרי המומרים והתורמים. מימין, כמה מדרגות אבן מובילות לארמונו של המלך מרטין "האנושי", מראשית המאה ה-15 (המשמש כיום כמוזיאון). מול השער המלכותי ניתן לראות את האטריום או פרוזדור הקלויסטר (מספר 15 בתוכנית), יוזמה של אב המנזר קופונס. משמאל לאטריום נמצאים המרתפים (מספר 14 בתוכנית), מבנה שהיה בעבר חדר אוכל לעמאים או למומרים. המעון לנזירים בדימוס נבנה בחדר זה במאה ה-14. משנת 1983 נמצא כאן המוזיאון לשיקום המנזר.
ממזרח למתחם החומה נמצאים המתקנים העתיקים ביותר מהמאה ה-12: הקפלה של סן אסטבן (מספר 1 בתוכנית. מספר 3 הוא המנזר של קפלה זו) ומרפאה (מספר 2 בתוכנית). באזור זה נמצאים גם החדרים המלכותיים שנבנו במאה ה-14 על הקיר. בפינה הצפונית-מזרחית נבנו חדרים מודרניים של נזירים בדימוס.
הכנסייה
מדלת הבארוק הפתוחה בקיר המערבי של החומה אפשר לגשת אל האטריום או ה של הכנסייה (מספר 1 בתוכנית) שקרוב לוודאי נבנה בסוף המאה ה-13 כמו גם אל חלון הרוזטה הפתוח שבקיר המערבי המספק אור לספינה המרכזית. האטריום מקורה בקמרון צלעות. היו בו שני מזבחות, האחד מהמאה ה-16 שהוקדש לקבר הקדוש שנשמר ומשוחזר והשני מוקדש לבתולה של המלאכים (Virgen de los Ángeles) שלא נותר ממנו זכר. במקומו יש ייצוג גותי של צליבת ישו.
בניית הכנסייה התרחשה בתקופת שלטונם של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה ואלפונסו השני, מלך אראגון, בסגנון רומנסקי, בתקופות אב המנזר אוגו (Hugo) עד 1166.
לכנסייה יש תוכנית של בזיליקה עם שלוש ספינות וטרנספט; שתי הספינות הצדדיות צרות בהרבה מאולם התווך (הספינה המרכזית). הספינה הצפונית (מחוברת לקלויסטר) (מספר 3 בתוכנית) היא רומנסקית עם קמרון צלעות; הספינה המרכזית (מספר 2 בתוכנית) היא גם רומנסקית אך הקמרון שלה הוא קמרון חבית מחודד. הספינה הדרומית היא גותית, שנבנתה מחדש על ידי אב המנזר קופונס בסביבות 1330, במקביל לכך שהוא הורה לפתוח את שבע הקפלות (מספר 4 בתוכנית); עוד מתקופת אב מנזר זה היא הכיפה הגותית הגדולה המתומנת עם חלונות גדולים, ששוחזרה בין 1979 ל-1981. האמבולטוריום מקיף את המקום המקודש (מספר 7 בתוכנית) אליו נפתחים חמש קפלות רדיאליות. שני האפסיסים הפינתיים מתחברים לטרנספט (מספר 5 בתוכנית).
שולחן המזבח הישן נשמר במקום המקודש, ומורכב מאבן גדולה הנתמכת על ידי ארבעה זוגות עמודים רומנסקיים. הבניין הנוכחי מאכלס בתוכו שני אוצרות גדולים: קישוט המזבח הרנסאנסי, יצירה של והקברים המלכותיים (מספר 6 בתוכנית).
קישוט המזבח
הקישוט מאחורי המזבח בנוי באלבסטר, עבודה של דמיאן פורמנט שיצר אותו בין השנים 1527–1529 על פי הזמנתו של אב המנזר פדרו קאישל (Pedro Caixal) בתקופת שלטונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עלות הקישוט הייתה 4,060 דוקטים זהב, בתוספת הוצאות מגורים ולינה עבור הפסל וצוותו. ראשית, הביא פורמנט גילוף של הבתולה עם הילד ויוסף הקדוש, כמודל למה שהוא עומד לעשות, שגולף באלבסטר מאראגון, חומר שהיה אז מאוד מוערך.
היסטוריה
קישוט המזבח הושלם לפני המועד שצוין בחוזה. הפסל גבה את התשלומים בגין עבודתו ללא בעיות עד חודש מאי 1530, אז עדיין היו חייבים לו 960 דוקטים. הוא מעולם לא יכול היה לגבות אותם מכיוון שביוני אותה השנה היה אב המנזר מעורב בשערורייה כלכלית ובהליך משפטי. הקהילה סירבה להמשיך ולשלם את המחירים שנראו מוגזמים, וחבריה האשימו את הפסל כי רימה את אב המנזר במחיר ושיחד אותו בעזרת כמה מתנות מפוסלות. פורמנט הגיש תביעה ללא הצלחה. בשנת 1570 תבעה נכדתו, אורסולה גרסיה, את החוב ללא הצלחה.
בשנת 1835, לאחר שהנזירים נטשו את המנזר, נגרם נזק לקישוט המזבח. בשנת 1940 הוא שוחזר. זהו קישוט המזבח השני בסגנון רומי של פורמנט שנשמר, כשהעיצוב האדריכלי רנסאנסי עם גרוטסקות.
אמות השקעות
אמות השקעות בע"מ היא חברת השקעות ישראלית העוסקת בהשכרה, ניהול וייזום מיזמי נדל"ן. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשווי של למעלה מ-7 מיליארד ש"ח.
מנזר פובלט
תיאור
הקישוט מאחורי המזבח מסודר עם חלק תחתון, ושלוש רצועות אורך בשלוש קומות.
אמות השקעות
היסטוריה
אמות השקעות נוסדה בשנת 1964 על ידי חברת העובדים לצורך השקעת כספי קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.
מנזר פובלט
תיאור
הקישוט מסתיים בהמשך של רצועת האורך המרכזית ובו ייצוג של צליבת ישו.
חדר תשמישי הקדושה
חדר תשמישי הקדושה המקורי (מספר 7 בתוכנית הכללית) שכן באתר הקפלה ששימשה במשך זמן מה את הנזירים בזמן שנבנה חלקו הראשון של המקדש הגדול. הוא נבנה במאה ה-12 עשוי מאבני גזית מקורה בקמרון חבית מחודד.
אמות השקעות
היסטוריה
את הקמת החברה הובילו יעקב לוינסון וראובן שנקר. בחברה היו שותפות חמש מתוך שבע קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. בראשית שנות ה-70 היא הייתה חברת בת של בנק הפועלים.
מנזר פובלט
חדר תשמישי הקדושה
חדר תשמישי הקדושה החדש (מספר 16 בתוכנית הכללית) הוא מבנה שהוקם בקצה הדרומי של הטרנספט הבולט מהקיר ונוטל חלק ממנו. הוא נבנה במהלך תקופתו של אב המנזר בלטסר סאיול (Baltasar Sayol; 1732–1736). הוא מקורה בכיפה רחבה עם חלונות תאורה עגולים. החדר מקושט ביצירותיהם של הצייר הצרפתי ז'וזף פלוז'יה (Joseph Flaugier) ותלמידו גוטיירס (Gutiérrez). שידה גדולה צמודה לאורך הקירות, שם הוחזקו קישוטים ליטורגיים יקרי ערך. החדר שוחזר בשנת 1984.
אמות השקעות
היסטוריה
בשנת 2005 רכשה חברת "אלוני חץ נכסים והשקעות" כ-80% ממניות אמות השקעות. לאחר הרכישה נתן חץ מונה ליושב ראש דירקטוריון החברה. בשנת 2006 מונה אבי (אבשלום) מוסלר למנכ"ל החברה.
מנזר פובלט
הקלויסטר
הקלויסטר ממוקם מצפון לכנסייה שאליה הוא מקושר דרך דלת רומנסקית. הוא נבנה בכמה שלבים רצופים, והחליף אפילו חדרים קודמים כמו במקרה של בית המועצה. ההנחה היא כי הוא הושלם בסביבות 1162–1163, אם לשפוט על פי מבנה הקמרונות החלקים והמחודדים, האופייניים לציסטרציאנים הראשונים. מיקומו מצפון לכנסייה, אף על פי שהוא אינו חורג מהמקובל, אינו הנפוץ ביותר מכיוון שבדרך כלל היו הקלויסטרים ממוקמים בסמוך לקיר הדרומי של הכנסייה. בית המועצה הוא בעל ממדים ניכרים, מקורה בקמרון צלעות מפואר. חדר האוכל משמש את הנזירים ואילו המטבח (משוחזר ומרוהט) הוא מקום שאפשר לבקר בו ומשמש דוגמה לדעת וללמוד כיצד נראו החלקים הציסטרציאניים הללו. בחצר ובחזית של חדר האוכל ניתן לראות את המזרקה, שהארכיטקטורה שלה כבר מהמאה ה-14, תוך שימוש בקשתות.
אמות השקעות
היסטוריה
בשנת 2007 רכשה החברה את מגדל אמות השקעות. ביולי 2018 אמות רכשה מידי קבוצת אלייד החזקות כ-50% מהזכויות במגרש השוכן ברחוב הלח"י שבבני ברק, וזאת תמורת כ-100 מיליון שקל.
מנזר פובלט
הקלויסטר
לאחר תהפוכות וחוסר המזל שסבל המנזר במאה ה-19 ובשנים הראשונות של המאה העשרים, חושף הקלויסטר ששוחזר את קשתותיו הפשוטות והפרופורציונליות מסוף המאה ה-12 ותחילת המאה ה-13.
קלויסטרים משניים נוספים
הקלויסטר הקטן של סן אסטבן (Claustrillo de San Esteban) או המרפאה (מספר 3 בתוכנית), נמצא בתוך המתחם הנזירי, בקצה המזרחי. בצדדיו הקצרים יש לו 4 ו-5 קשתות חצי עיגול ועל עמודים ארוכים חסרי כותרות. הקישוט פשוט מאוד עם מוטיבים צמחיים. הקלויסטר היה קיים כבר בשנת 1228 ונבנה מחדש במאה ה-15.
קלויסטר הטרקלין (Claustro del locutorio) צמוד לקיר המזרחי של בית המועצה. יש בו כותרות מהמסורת הרומנסקית אך הכרכובים של הקשתות כבר גותיות.
הארמון של המלך מרטין "האנושי"
הוא ממוקם בתוך המתחם השלישי, משולב בין הבניינים הקודמים של המנזר, תופס את הקומות העליונות של האטריום של הקלויסטר, חדר דריכת היין, מעבר לפרוזדור הכנסייה. מנקודת מבט אדריכלית, נחשב הארמון לאחד התכשיטים של האמנות הגותית האזרחית בקטלוניה. על הבנייה הורה המלך מרטין הראשון, מלך אראגון המכונה "האנושי". הבנייה החלה בשנת 1397 והוא נותר בלתי גמור מאז 1406. האדריכל הראשי היה ארנו ברגואס (Arnau Bargués). בשנת 1966 התחדשו העבודות הבלתי גמורות בנוסף לביצוע שיקום. נכון ל-2007 הוא משמש כמטה מוזיאון המנזר.
הקברים המלכותיים
קברי המלוכה של מנזר פובלט שנבנו במאה ה-14 ונמצאים בטרנספט של כנסיית המנזר, היוו את הקבוצה הפיסולית החשובה והעשירה ביותר מבין כל אלה שנעשו בספרד הגותית. המתחם התפרסם כקפלה המלכותית, פנתאון מלכים שנוצר ביוזמתו של פדרו הרביעי, מלך אראגון המכונה "חובב הטקסים" (1319–1387). במקום בתוך הארקדות יש כיום, שישה קברים של מלכי כתר אראגון בלוויית שש נשותיהם. בנוסף, מחוץ לארקדות נמצאים קברים של שני מלכים נוספים, כמו גם של נסיכים ואנשי מלוכה אחרים.
בשנת 1359 פנה המלך פדרו לאדריכל אלוי דה מונטברי (Aloi de Montbrai), שעבד בברצלונה, כדי לקחת אחריות על העבודות. הרעיון המקורי היה לעשות ארבעה קברים בטרנספט, אך הם נאלצו לוותר כיוון שלא הצליחו למצוא מספיק מקום. בשנת 1370 עלה הרעיון לבנות קשתות רחבות מספיק כדי לפנות את מקומן לנזירים ושהם יוכלו לעבור בחופשיות דרך הטרנספט. שישה קברים מלכותיים הונחו על קשתות אלה, שלוש מכל צד. הפסלים השוכבים היו עשויים אלבסטר צבעוני.
מאוחר יותר, בשנת 1382, הטיל אב המנזר גיין דה אגויו (Guillén de Agulló) על לנגר מווימבודי, לתכנן את חופות העץ (עם צריחונים וגמלונים פתוחים). לאחר שהחופות הוכנו נצבעו והוזהבו והקמרונות הפנימיים נצבעו בכחול ובכוכבי זהב והונחו מעל לוחות הקברים המגולפים, כגג מפואר. המתחם נודע כקפלה המלכותית ובתחילתו היו בו רק שלושה קברים:
מאוחר יותר נקברו במקום:
מחוץ לקשתות, בקברים נפרדים, קבורים:
מועדון 27
מועדון 27 או מועדון 27 לנצח (באנגלית: Forever Club 27) הוא מטבע לשון לקבוצת זמרים (לרוב מסוגות הרוק והבלוז), לשחקנים ולאמנים שמתו כאשר היו בני 27. המושג הפך לביטוי ידוע בתרבות הנעורים האמריקאית ומוזיקת הרוק, משום שכמה אמנים, שחלקם נחשבו לגדולים ולמובילים בדורם, הלכו לעולמם בגיל 27.
בתרבות הפופולרית, שימוש מושאל בשם המועדון מהווה התייחסות לרדיפה אחר נעורים, כמו גם לחיים פרועים ומלאי הרס עצמי, ולהשפעה ההרסנית של התהילה על האנשים שזוכים בה.
התהוות המושג
ב-3 ביולי 1969 השתכר וטבע בריאן ג'ונס, חבר מייסד של להקת הרולינג סטונז, בבריכת שחייה. בתוך שנתיים מאותו היום נפטרו שלושה מהמוזיקאים החשובים בדורם, ג'ניס ג'ופלין, ג'ימי הנדריקס וג'ים מוריסון - כולם בגיל 27. מותו של מוריסון אירע בדיוק שנתיים לאחר מותו של ג'ונס, ב-3 ביולי 1971. הדעה הרווחת היא שהרצף הטרגי הזה החל את השימוש במטבע הלשון "מועדון ה-27".
ג'ופלין, הנדריקס, מוריסון וג'ונס היו כולם מוזיקאים בשיא הקריירה שלהם, אשר נחשבים עד היום לאגדות רוקנרול, ומשום כך הם גם נחשבים למפורסמים שב'מועדון'. בדרך כלל מצורף אליהם חבר חמישי, קורט קוביין, הסולן והמנהיג של להקת נירוונה, שהתאבד כ-20 שנה מאוחר יותר, ב-1994, בגיל 27, ואף הוא נחשב לאחד הזמרים והמוזיקאים החשובים של דורו וכך גם איימי ויינהאוס, שהלכה לעולמה אף היא בגיל 27 מהרעלת אלכוהול.
ל"מועדון" צורפו כ-40 חברים נוספים. מספר נכבד זה של אנשים דומים כל כך בגילם ובאופי עיסוקם אך כאלה שאינם קשורים זה לזה ישירות בדרך הנראית לעין הביא להתעניינות רבה בנושא. לדברי צ'ארלס קרוס, הביוגרף של קורט קוביין וג'ימי הנדריקס, הרעיון של "מועדון 27" זכה לתפוצה רחבה לאחר מותו של קורט קוביין, כשאמו צוטטה כאומרת:
בווארו
בווארו (בספרדית: Bávaro) הוא אזור תיירותי בפונטה קאנה הממוקם במחוז La Altagracia, המחוז הצפוני ביותר ברפובליקה הדומיניקנית. אזור זה התפתח במקביל לאזור הנופש והתיירות של פונטה קאנה ותוכנן להיות עיירה לעובדי אתר הנופש. עם הקמת המלונות לאורך החוף המזרחי, צפונית לפונטה קאנה, בווארו הפך להיות מרכז שירותים.
רשת הכבישים
בווארו מתחילה בצומת הכבישים Veron אחרי העיר איגוויי והכפר הקטן Otra Banda ומשתרעת לאורך 15 ק"מ צפונה עד הצטלבות הכבישים לחוף מקאו. חופים נוספים בצפון כוללים את חופי Uvero Alto, רוקו קי ו-La Vacama . באזור Bavaro יש 10 ק"מ של חופים.
במרכז בווארו נמצאת צומת Friusa. מאחורי צומת Veron בצד הימני נמצאת הדרך ל-Cabeza de Toro, הקצה המזרחי של האי היספניולה בכלל ושל הרפובליקה הדומיניקנית בפרט. הצומת הבאה, אל קוקו לוקו, מובילה אל Friusa Centar וליעדים צפוניים נוספים.
מלונות, ברים ומסעדות
פיתוח המלונות באזור קיבל תאוצה אחרי שנת 1998, כאשר מלונות באזור חואן דוליו נהרסו והוחלט לא לשקם אותם.
המלון העתיק ביותר באזור הוא Barcelo שנמצא משמאל לצומת קוקו לוקו ול- Villas Bavaro 1 ו-Villas Bavaro 2. אחד מהמלונות החדשים הוא כפר הנופש Now Larimar. מועדון הספורט והגולף קוקוטל נמצא בקדמתם של שני מלונות Melia (Paradisus Palma Real, Meliá Caribe Tropical) והקניון, Plaza Palma Real.
שירותים אחרים
הצומת הבאה, Plaza בווארו, מלאה בחנויות מתנות והיא מובילה אל מועדון הריקודים Mangu and Areito ולחופים הלבנים של מגרש הגולף. פנייה שמאלה בצומת Plaza בווארו מובילה לצומת Friusa. למעשה, יש רק דרך ראשית אחת בבווארו והיא מעגלית.
משטרת התיירות נמצאת בסמוך לתחנת האוטובוס קרוב ל-Friusa. בחלק מהדרך מ-Plaza בווארו לFriusa ניתן למצוא בתי חולים וכן קניונים עם בארים ומסעדות. בווארו מסתיימת בצומת שמובילה לחוף מקאו, היכן שממוקם מלון RIU.
E Più Ti Penso
E Più Ti Penso (באנגלית: The more I think of you, ובעברית: ככל שאני חושב עליך יותר) הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי האיטלקי אנדראה בוצ'לי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבומו, Cinema. השיר יצא לאור ב-1 באוקטובר 2015, על ידי חברות תקליטים שונות ברחבי העולם, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים הקלאסיים.
רקע וכתיבה
בחלק מהמקומות נקרא השיר "", תוך שהוא נכתב עבור הסרט הקולנועי "היו זמנים באמריקה". השיר שהוקלט על ידי השלישייה האיטלקית איל וולו בשנת 2010. כאשר יצא, היה זמין השיר בכל הפלטפורמות הדיגיטליות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-19 מיליון השמעות.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה רבה בעיקר במצעדי הבילבורד הקלאסיים, כאשר כבש את פסגת מצעד השירים הדיגיטליים. השיר יצא כסינגל על מנת לעזור בקידום אלבומו של בוצ'לי Cinema, שהפך בהמשך לאלבום הקלאסי השני המצליח ביותר בארצות הברית, על פי דירוג שנתי של מגזין הבילבורד.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-13 באוקטובר 2015, וזכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-48.5 מיליון צפיות.
1907 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת אוסטרלאסיה ( אוסטרלאסיה) זכתה בגביע לאחר ניצחון 2:3 על נבחרת בריטניה.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
שלומי בוצ'צ'ו
שלומי בוצ'צ'ו (נולד ב-30 באוגוסט 1966) הוא עיתונאי רכילות וצלם עיתונות ופפראצי ישראלי.
ביוגרפיה
בוצ'צ'ו עובד כצלם מקצועי מאז נעוריו והוא מחלוצי מקצוע הפפראצי בישראל. בשנים 1991–1987 כתב וערך את מדור הרכילות של השבועון "להיטון". לאחר מכן עבר לשמש ככתב הרכילות של העיתון "מעריב".
בשנת 2005 הגיש בוצ'צ'ו תביעה בגין הפרת זכויות יוצרים נגד ישעיהו רוטר, הבעלים של אתר האינטרנט הפופולרי רוטר.נט, לאחר שהאתר פרסם בחמש הזדמנויות שונות תמונות שצילם בוצ'צ'ו, וזאת ללא רשותו וללא תשלום. בית המשפט קיבל את התביעה ופסק לטובתו פיצויים בסך 50,000 ש"ח. ערעור שהגיש רוטר על פסק הדין נדחה . בשנת 2007 הוגשה נגדו תביעה על ידי גיל ריבה בגין פרסום לשון הרע ופגיעה בפרטיות, לאחר שריבה ובנו הקטין צולמו על ידי בוצ'צ'ו בשני מקרים שונים. ריבה תבע פיצויים בסך 250,000 ש"ח, אך תביעתו נדחתה, ובית המשפט קבע שהצילומים לא פגעו בפרטיותם של ריבה ובנו. פסק הדין נחשב לתקדימי לגבי פעילותם של צלמי פפראצי בישראל.
בשנים האחרונות עובד בוצ'צ'ו כצלם באתר וואלה!, ובמקביל הוא משמש כיושב ראש איגוד צלמי החברה (הפפראצי) בישראל. במסגרת תפקידו זה היה בין יוזמי המהלך להחרמת בר רפאלי בשנת 2007, על שלא נעתרה לצלמים שרצו לצלמה בעת ביקורה בישראל.
נכון ל-2010, בוצ'צ'ו מתגורר עם אשתו חגית ברמת אביב בתל אביב.
דיווה האוס
דיווה האוס (Diva house) או האנדבג האוס (Handbag house) הוא ז'אנר מוזיקלי המשלב אלמנטים של מוזיקת האוס, R&B עכשווי, דאנס-פופ, מוזיקת נשמה, דיסקו, מוזיקת דאנס אלקטרונית, גוספל ומוזיקת מחזמר, שנהיה פופולרי ביותר בגיי ברים במהלך המחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20. האנציקלופדיה he Encyclopedia of Contemporary British Culture, מגדירה את דיווה האוס כבעל "שירה נשית בולטת, התמוטטויות וריבוי של 'דקירות' בפסנתר".
רקע
השימוש הראשון במונח "דיווה האוס" היה כבר ביולי 1992, כאשר המגזין בילבורד תיאר את "What Are We Doin'" של די די סימון כ-"דיווה האוס עם ברזל". הז'אנר ידוע בכך שהוא משתמש בקולות יוניסקס, עם סמפולים מהקלטות נשמה, דיסקו, גוספל ומוזיקת מחזמר, בין היתר משירים שבוצעו על ידי בט מידלר, ג'ודי גרלנד ולייזה מינלי. הז'אנר הזה יכול לכלול גם שירים המבוצעים על ידי מוזיקאי דאנס, וכן רמיקסים במועדוני פופ, כגון פטי לבל, אריתה פרנקלין, מריה קארי וויטני יוסטון.
נראה שהמונח "האנדבג האוס" פופולרי במיוחד ברחבות הריקודים בבריטניה. המונח מתייחס לרעיון של קבוצת נשים שרוקדות סביב ערימת תיקיהן (על אף שבתחילה, שימש כמילת גנאי).
בשנות ה-90 של המאה ה-20, ככל שגיי ברים והתרבות הגאה נהיו יותר במיינסטרים, מוזיקת הדיווה האוס פרחה, בשל הטעמתה למוזיקת מועדונים להט"בים. בבריטניה במיוחד, האנדבג האוס נהיה לסמל של תרבות המועדונים. לפי ההיסטוריונים המוזיקליים ביל ברוסטר ופרנק ברוטון, עד אמצע שנות ה-90, האנדבג האוס עזר להפוך את המועדונים ל-"פעילות פנאי רגילה". עם הזרימה המרכזית של התרבות הגאה בשנות ה-90, דיווה האוס קישר בין מוזיקת ההאוס לסצנת הריקודים הגאה, שהוגדרה בעבר רק על ידי יצירות איטלו-דיסקו.
מבקר המוזיקה הבריטי, סיימון ריינולדס, טוען כי האנדבג האוס היה "בתחילה מונח מזלזל, שנטבע על ידי קוגנוסקנטיות מתנשאות מול מנגינות ההאוס ההמנוניות, החודרות למצעדים, שלכאורה פנו לנשים, ובעיקר למבנה העממי-מיסטי של שרון וטרייסי." על פי מפיק המוזיקה האלקטרונית הבריטית, איוואן פירסון, והסופר ג'רמי גילברט, "האנדבג האוס" זכה לעיתים קרובות ללעג כ-"דיסקו פלסטיק" על ידי חובבי מוזיקת דאנס שמעדיפים את "הסאונד האזוטרי יותר של מוזיקה אשר מתחמק מהסדרי העדיפויות המוזיקליים 'המיינסטרים' של מלודיה ושפה מילולית." המשיכה המיינסטרים של האנדבג האוס גרמה לטהרנים של מוזיקת ריקודים מחתרתית לנהור לז'אנרים הספינים-אוף של הארדבג, מוזיקת האוס פרוגרסיבית , דיפ האוס וגראז' האוס. הסוציולוגית דנג'ה בריל טוענת שלביקורת על האנדבג האוס יש "נטייה של מיזוגיניה בייצוגים תרבותיים של המועדונים של הזרם המרכזי המושמץ של 'האנדבג האוס', שנגדו מגדירים את רייב כתת-תרבות שלהם". בריל טוענת כי ההטיה נגד האנדבג האוס "מתבטאת בצורה הברורה ביותר בפמיניזציה של ה-'מיינסטרים' המושמץ של תרבות הפופ שנגדו תרבויות משנה שמגדירות את עצמן".
חיים שונשול
רבי חיים שונשול המכונה מורינו (? - ה' בתמוז התר"יט) היה רב ודרשן באזמיר וביוזיל חיסאר ומחבר ספר שמחה לאיש.
תולדותיו
נולד באזמיר שבטורקיה לשרה ולרבי שבתי, בנו של רבי נסים חיים שינשול מיוזיל חיסאר. נישא לביתו של רבי יצחק איסטורגו. ונשא את דרשותיו באזמיר ובעיר יוזיל חיסאר. למד תורה מרבי נסים חיים מודעי, אותו הוא מכנה ושאלה ממנו אל רבו מופיעה בספר מימר חיים. כמו כן למד מרבי דוד אמאדו, רבי חייא פונטרימולי וגם מפי רבי מרדכי נחום מורינו. החבי"ף כותב עליו:
סבל מייסורים ונפטר בה' בתמוז ה'תרי"ט (7 ביולי 1859).
זאב נוימן
זאב נוימן (3 ביולי 1938 – פברואר 2023) היה פרופסור בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, שכיהן כנשיא הראשון של המסלול האקדמי המכללה למנהל.
ביוגרפיה
זאב נוימן נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר היסודי אחד העם ובתיכון עירוני א'. את שירותו הצבאי עשה בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. הוא היה בוגר תואר ראשון בכלכלה ובסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני ושלישי במערכות מידע מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 1968 הצטרף נוימן כחבר סגל בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, והיה מראשוני וממקימי תחום מערכות מידע באקדמיה בישראל. בשנת 1969 מונה לראש החוג לחשבונאות, ובשנת 1974 מונה דיקן הפקולטה לניהול. בשנת 1985 מונה לכהונה נוספת כדיקן. במקביל, כיהן כחבר סגל באוניברסיטת קלרמונט בארצות הברית, ואף כיהן שם כדיקאן בית הספר למדעי המידע. בשנת 2006, פרש מאונברסיטת תל אביב ונבחר לנשיא הראשון של המסלול האקדמי החדש של המכללה למנהל, תפקיד אותו מילא במשך שמונה שנים.
נוימן נפטר בפברואר 2023. הותיר אחריו אישה, פנינה, ששימשה כמנהלת האדמיניסטרטיבית של רשות ההוראה והלמידה במכללה למינהל, וארבעה ילדים. התגורר בתל אביב.
מחקר וכתיבה
פרופסור נוימן כתב במהלך השנים עשרות ספרים שונים על היבטים שונים של ניהול מערכות מידע. בין הספרים שכתב:
יוניס הונאר
יוניס הונאר היה מנהיג ארגון ג'יהאד אסלאמי בשם "חטיבת שייח' עומר חדיד", שפעל בעיקר נגד חמאס ברצועת עזה. הוא חוסל על ידי חמאס בפעילות נרחבת למיגור פעילים וקבוצות המזדהות עם המדינה האסלאמית.
ביתו של הונאר בעזה נפרץ על ידי משטרת חמאס ב-2 ביוני 2015,. לאחר הפשיטה הודיעה חמאס כי הוא היה המנהיג של צבא המדינה האסלאמית (כונה גם "דאעש בעזה".) הוא נעצר ולאחר מכן נורה למוות על ידי חמאס.
We Are (אלבום)
We Are הוא אלבום האולפן השמיני של המוזיקאי האמריקאי ג'ון באטיסט. הוא יצא לאור תחת הוצאת ורב רקורדס ב-19 במרץ 2021. באפריל 2022, האלבום זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה-64, מה שהפך את באטיסט לאמן השחור הראשון שזכה בפרס מאז הרבי הנקוק בשנת 2008. האלבום זיכה את באטיסט בשמונה מועמדויות בסך הכל, וזכה בארבע.
רקע כללי
באטיסט החל לעבוד על האלבום בסוף שנת 2019, ועשה אותו בחדר ההלבשה שלו במשך שישה ימים בספטמבר וסיים אותו עד אמצע שנת 2020. אף על פי שנכתב והוקלט ברובו לפני אירועי שנת 2020, התוכן הלירי והנושאי של האלבום משקף אירועים כמו תחילת מגפת הקורונה ומעורבותו ב-2020, מה שהוביל את הפגנות Black Lives Matter בניו יורק לאחר רציחתם של ג'ורג' פלויד ובריאונה טיילור.
ב-12 ביוני 2020, הוא הוציא את הסינגל "We Are", בהשתתפות הלהקה שלו מהתיכון בו למד בניו אורלינס.
האלבום כולל גם שיתופי פעולה מאת מייוויס סטייפלס, זיידי סמית', וטרומבון שורטי.
באטיסט הוציא מהדורת דלוקס של האלבום ב-15 באוקטובר 2021.
איסאפיירד'ור
איסאפיירד'ור (באיסלנדית: Ísafjörður) היא עיירה בצפון-מערב איסלנד, בירת מחוז וסטפירד'יר והעיירה הגדולה בו.
איסאפיירד'ור היא העיירה הגדולה בחצי האי ווסטפיורדס, נכון לשנת 2008 התגוררו בעיירה כ-2,600 תושבים.
היסטוריה
איסאפיירד'ור נוסדה ב- והיא האחת העיירות העתיקות והראשונות באיסלנד. בעבר הנמל של העיירה שימש לצייד לווייתנים היום הוא משמש למסחר ולדיג. איסאפיירד'ור היא עיירה מרכזית בפיורדים המערביים והיא גם עיר בירה של הפיורדים המערביים.
קלבוקו
הר הגעש קלבוקו (בספרדית: volcán Calbuco, "מים כחולים" בשפת המפוצ'ה) הוא הר געש שכבתי בדרום צ'ילה, השוכן דרומית מזרחית לאגם יאנקיווה וצפונית מערבית לאגם צ'אפו (Lago Chapo), במחוז לוס לאגוס. הר הגעש והאזור סביבו הם חלק משמורת הטבע השמורה הלאומית יאנקיווה (Reserva nacional Llanquihue).
תיאור
הר הגעש קלבוקו שייך לחגורה הגעשית הדרומית של האנדים, ויחד עם הר הגעש השכן אוסורנו הם בין הרי הגעש הפעילים ביותר באנדים של דרום צ'ילה. ההר משתרע מצפון מערב לדרום מזרח, גובהו 2,003 מטרים. בפסגתו יש לוע ברוחב שבין 400 ל-500 מטרים. המדרון הדרומי של ההר הוא בתחומי העיר פוארטו מונט והמדרון הצפוני בתחומי פוארטו ורס (Puerto Varas). ההר שוכן כ-30 קילומטרים ממרכזי אוכלוסייה עיקריים. המבנה הטופוגרפי מגן על הערים פוארטו מונט ופוארטו ורס, והסכנה המוחשית מהתפרצות געשית היא לעיירה אנסנדה (Ensenada), בקצה המזרחי של אגם יאנקיווה, צפונית לקלבוקו.
היווצרות הר הגעש מתוארכת בין שלהי הפליסטוקן להולוקן והייתה תהליך מורכב שכלל התמוטטות של ההר בסוף הפליסטוקן וגלישת סלעים בנפח של 3 קילומטרים מעוקבים שהגיעו עד האגם. הר הגעש הוא אנדזיטי המאופיין בהתפרצויות געשיות מתפוצצות שבהן הלבה מכילה בדרך כלל 55% עד 60% צורן דו-חמצני.
היסטוריה של התפרצויות
קלבוקו התפרץ תכופות במהלך ההולוקן. מאז 1837 הוא התפרץ לפחות עשר פעמים. ההתפרצות האחרונה התרחשה ב-22 באפריל 2015, אחרי הפסקה של למעלה מ-40 שנים. ההתפרצות שקדמה לה הייתה ב-1972.
אחת ההתפרצויות ההיסטוריות הגדולות ביותר התרחשה בשנים 1894-1893. התפרצויות עזות העיפו פצצות געשיות בקוטר של 30 סנטימטרים למרחק של 88 קילומטרים מהלוע, ויצרו להארים חמים גדולים. התפרצות זו יצרה כיפת לבה בלוע. התפרצויות עזות אירעו באפריל 1917, והן גרמו להרחבת מתחם כיפת הלבה בלוע שבפסגה וליצירת להארים חמים. התפרצות מתפוצצת קצרה נוספת התחוללה בינואר 1929 וכללה זרם פירוקלסטי וזרימת לבה. התפרצות גדולה של קלבוקו ב-1961 שילחה עמוד אפר לגובה שבין 12 ל-15 קילומטרים. ויצרה זרמים פירוקלסטיים שהתפזרו בעיקר לדרום מזרח וזרמי לבה. התפרצה קטנה קצרה במשך 4 שעות התחוללה ב-26 באוגוסט 1972. ב-12 באוגוסט 1996 אובחנה פעילות פומרולות משמעותית בלוע הראשי.
התפרצות קלבוקו ב-22 באפריל 2015 גרמה ביטולים של טיסות ופינוי 1,500 תושבים בקוטר של 20 קילומטרים סביב ההר. דווח על זרימת לבה לאגם צ'אפו באותו יום, ועל אפר שנשר על העיר הסמוכה פוארטו מונט.
פאבו האביקו
פָּאבוֹ יוּהָנִי הָאבִיקּוֹ (בפינית: Paavo Juhani Haavikko; 25 בינואר 1931 בהלסינקי - 6 באוקטובר 2008 בהלסינקי) היה משורר וסופר פיני, ונחשב לאחד מחשובי המשוררים והסופרים הפינים במאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21.
ביוגרפיה
האביקו נולד, חי כמעט את כל חייו ומת בעיר הולדתו, הלסינקי. ספר הביכורים שלו ראה אור בשנת 1951 ובמשך יותר מחמישים שנות יצירה פרסם עשרות ספרים שכתב. כתביו זיכו אותו בשפע פרסים. האביקו היה גם סופר, מחזאי, איש עסקים ומו"ל. הוא עסק כמעט בכל סוגה ספרותית, אבל עיקר חשיבותו נודע לו בתחום השירה. בחייו פרסם שבעה-עשר ספרי שירה, עשרים ואחד מחזות, עשר יצירות בפרוזה, חמישה קובצי אפוריזמים, חמישה ספרי זיכרונות, ארבעה ספרי היסטוריה ושלושה קובצי מאמרים בענייני אקטואליה. למכלול יצירות אלה אפשר לצרף גם יצירות נוספות של האביקו, למשל ליברית לאופרה, תסכיתים ותסריטים, וכן ספרים שכתב בשיתוף פעולה עם אחרים, ובמקרה כזה מספר ספריו הכולל שהתפרסמו בימי חייו מתקרב לשבעים. אחרי מותו ראו אור בארצו שתי אסופות גדולות של שירתו, והשנייה ביניהן (2014) כוללת את כל שיריו. אסופות שלמות משירתו של האביקו ראו אור גם בתרגום לתשע שפות אחרות. כתבי היוצר שזכה למוניטין גם הרחק מגבולות מולדתו, זיכו אותו בפרסים ספרותיים הן בפינלנד והן בארצות אחרות. בין הפרסים האלה ראויה לציון מיוחד זכייתו שמונה פעמים בפרס המדינה הפינית. להאביקו הוענקו, בין היתר, גם פרס אינו לינו לשירה (1963), פרס נוֹיְשְׁטַדְט לספרות (1984), הפרס הנורדי של האקדמיה השוודית (1993) ופרס אגודת הסופרים הפינים (2008). בישראל התפרסמו אחדים משיריו בעתון 77 (גיליון 113, יוני 1989) ובמדור תרגומי השירה שבאתר האינטרנט של נילי דגן. במרץ של שנת 2022 ראתה אור בעברית, בהוצאת כרמל ובתרגום רמי סערי, אסופה מקיפה מיצירת האביקו ושמה "אצביע בעד האביב".
ראש עיריית ניו יורק
תפקידי ראש העירייה
העיר מתנהלת במודל ראש עיר חזק-מועצה, כאשר מועצת העיר ניו יורק מחזיקה בסמכויות החקיקה ומורכבת מנציגים הנבחרים ברובעי הבחירה השונים בעיר. ראש העירייה אחראי על כל השירותים הציבוריים בעיר ואחראי על אכיפת החוקים הפדרליים וחוקי מדינת ניו יורק בתחומי העיר. ראש העירייה ממנה מספר רב של פקידים, בהם נציבים לתחומי העיסוק הראשיים (משטרת העיר ניו יורק, מחלקת הכבאות של העיר ניו יורק, דיור ציבורי, חינוך ובריאות) ושופטים במערכת השיפוט הפלילי העירונית.
לפי החוק יכול ראש העירייה למנות עד שבעה סגנים, שמספרם ותחומי אחריותם אינם מוגדרים בחוק, אלא נקבעים לפי הצורך. איש מן הסגנים אינו מחליף אוטומטית את ראש העיר בהיעדרותו או נבצרותו.
ראש העירייה מכהן בתוקף תפקידו כחבר מועצה בגופים רבים בעיר, בהם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, הגנים הבוטניים של ברוקלין, קרנגי הול, מרכז לינקולן, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון המורשת היהודית, ספריית העיר ניו יורק, האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר, מוזיאון קווינס לאמנות ועוד.
היסטוריית התפקיד
בשנת 1665 מינה מושל מדינת ניו יורק, ריצ'רד ניקולס את תומאס וילט  לתפקיד ראש העיר ניו יורק. מאז ועד שנת 1821 היה התפקיד ממונה בעל סמכויות מוגבלות. ב-1783 העביר המושל את המינוי לוועדת מינויים, בה הייתה לו שליטה רבה. בשנת 1821 הועברה הבחירה בראש העירייה לוועידת אלקטורים של מועצת העיר וב-1834 הפך התפקיד לנבחר בבחירות ישירות וכלליות. קורניליוס ואן וייק לורנס, מן המפלגה הדמוקרטית, היה הראשון שנבחר בבחירות אלה. עד 1898 כללה העיר רק את מנהטן ומאז היא כוללת את הרבעים ברוקלין, הברונקס, קווינס וסטטן איילנד.
בשנת 1942 העביר פיורלו לה גוארדיה את המעון הרשמי למעון גרסיה והוא אף היה הראשון שמינה לו סגן. תקופת הכהונה שלו הייתה הארוכה ביותר, 12 שנים (שלוש כהונות מלאות של 4 שנים; 1934–1945), שיא אותו הוא חולק עם ראשי העירייה רוברט פ. וגנר הבן (1954–1965), אד קוץ' (1978–1989) ומייקל בלומברג (2002–2013).
מעולם לא כיהנה בניו יורק ראש עיר אישה ודייוויד דינקינס (1990–1993) היה היחיד שלא היה לבן-עור, עם זאת כיהנו בעיר ראשי עיר ממוצא איטלקי, אירי ומלאום יהודי. במסגרת המפלגה הדמוקרטית פעלה במשך כמאה שנה (מאמצע המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20) קבוצה שכונתה "קבוצת טמאני הול" (על שם מקום ההתכנסות המקורי שלהם, Tammany Hall). קבוצה זו פעלה לקידומם של מועמדים צאצאי מהגרים (בפרט אירים-קתולים) לכהונת ראש העיר מטעם המפלגה הדמוקרטית, בהסתמך על היותה של העיר יעד הגירה מרכזי. לעיתים נבחר ראש עיר מטעם המפלגה הרפובליקנית, שנתמך על ידי דמוקרטים שהתנגדו לקבוצה זו. הקבוצה פורקה לאחר האשמות בשחיתות שלטונית.
לראש עיריית ניו יורק דגל משלו, המבוסס על דגל העיר ניו יורק בתוספת קשת של חמישה כוכבים מחומשים כחולים מעל החותם. אלו מסמלים את חמשת רובעי העיר.
ראשי עיריית ניו יורק מאז איחוד הרבעים לעיר (1898)
== קישורים חיצוניים ==
לוי ביסטריצקי
הרב לוי ביסטריצקי (ח' באייר תש"ט, 7 במאי 1949 - י"ט באב תשס"ב, 28 ביולי 2002) היה רבה הראשי של העיר צפת, מנהל מחלקת הכשרות של הרבנות הראשית לישראל, חבר בית דין רבני חב"ד ומחבר ספרי הלכה.
גלית ואילנית
גלית ואילנית היא תוכנית אירוח וראיונות טלוויזיונית שבועית בהנחייתן של גלית גוטמן ואילנית לוי, המשודרת בכל יום שישי בקשת 12. התוכנית עלתה לשידור ב-26 במאי 2018, ומתמקדת בראיונות עם אישים מפורסמים מעולם המוזיקה והתרבות.
לוי ביסטריצקי
ביוגרפיה
ביסטריצקי נולד בוגיינט שבניו ג'רזי לרב יהודה לייב ולאיטא, לאחר מספר שנים עברו לגור בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, למד בישיבת תומכי תמימים במונטריאול וקיבל סמיכה מהרב פנחס הירשפרונג הרב אייזיק שוויי והרב יצחק הנדל. בשנת תשל"א ותשל"ב (1972) עשה 'שימוש' בבית הדין במונטריאול, בענייני גיטין וקידושין, שחיטה ובדיקה. וגם אצל הרב זלמן שמעון דבורקין הרב של שכונת קראון הייטס.
גלית ואילנית
מנחים
גלית גוטמן היא היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית. בשנת 1981 השתתפה ב-"שירוויזיון", תחרות זמר לילדים, וב-1998 בגיל 26 זכתה בתפקיד בסדרת הדרמה "רמת אביב גימל". גוטמן הנחתה בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה, כגון: שישי בבוקר בקשת 12, בגובה העיניים וב-2018 התחילה לשדר עם אילנית לוי את גלית ואילנית
לינדה מרטין
לינדה מרטין (באנגלית: Linda Martin; נולדה ב-27 במרץ 1952) היא זמרת ומגישת טלוויזיה מצפון אירלנד, המוכרת בעולם בעיקר כזוכה באירוויזיון 1992 עם השיר "Why Me?", שאותו כתב והלחין ג'וני לוגן, ובאירלנד כחברת להקת "Chips" שפעלה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
גלית ואילנית
מנחים
אילנית לוי היא גם דוגמנית ושחקנית, ואף זכתה בתחרות מלכת היופי של ישראל לשנת 2001.
היסטוריה
ב-30 באפריל 2018, פורסם לראשונה כי גלית ואילנית הולכות לשתף פעולה במסך הטלוויזיה באתר החדשות וואלה!, וצוין כי "שם ידברו השתיים על שלל נושאים בתחום הזוגיות והמשפחה".
לוי ביסטריצקי
ביוגרפיה
בחודש סיוון תשל"ג (1973) התחתן עם אסתר שולמית בתו של המחנך הרב חיים מנחם טייכטל מירושלים, בנו של הרב ישכר שלמה טייכטל ולמד בכולל בירושלים, והמשך בכולל בנצרת עילית, כעבור תקופה עבר להתגורר בשכונת קראון הייטס ולמד בכולל שע"י המזכירות בשכונה.
בי"א בשבט תשל"ו, 1976 נשלח על ידי הרבי מחב"ד לארץ ישראל, כחלק מקבוצה של 23 שלוחים, שם למד בכולל אברכים בצפת אצל הרב אריה ליב קפלן, בחודש אלול תשל"ח (1978) התמנה כרב הקהילה, והתחיל להתעסק בנושא הכשרות בצפת וחל לשכנע את בעלי העסקים בצפת לשמור כשרות. בשנת תש"ם נתמנה על ידי הרבנים הראשיים לצפת לאחראי מטעמם על מחלקת העירובין ומקוואות בצפת. בשנת תשמ"ז התמנה לכהן ב"ועדת שמיטה מיוחדת" שתספק את כל התצרוכת של כל הציבור החרדי באזור הגליל. לאחר פטירת רבה של צפת, הרב שמחה קפלן, בשנת תשמ"ט, מילא את מקומו ברבנות במשך ארבע שנים בהתנדבות. בכ"ג אב תשנ"ג נבחר לתפקיד רבה הראשי של צפת והגליל העליון יחד עם עמיתו הרב שמואל אליהו. בכ"א בכסלו תשנ"ד נערך טקס ההכתרה בהשתתפות הרבנים הראשיים לישראל. לאחר בחירתו לרבנות העיר התמנה גם לחבר בבית דין רבני חב"ד בישראל.
ביסטריצקי הקים מערכת כשרות מהדרין בעיר צפת, ובשנת תשנ"ה מונה כיו"ר מחלקת הכשרות של הרבנות הראשית לישראל.
בשנת תשנ"ט התמודד למועצת הרבנות הראשית לישראל ונבחר למקום השישי. בשנת תש"ס, (2000) נדרס בכוונה תחילה על ידי תמהוני בשם מאיר ברנס, ונפצע בינוני-קשה, הדורס, מאיר ברנס, לא הועמד לדין, זאת לאחר בדיקה שקבעה שאינו כשיר לעמוד לדין מבחינה נפשית, ואושפז בכפייה בבית חולים לחולי נפש למספר שנים. בעקבות ניסיון הרצח נערך בצפת כנס חירום בהשתתפות רבני צפת ועוד.
בשנת 2002 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לתפקיד הרב הראשי לישראל ופתח במערכת בחירות בה קיבל תמיכה של רבים מרבני הציבור החרדי. במוצאי שבת לפנות בוקר אור לי"ט באב תשס"ב נפטר לאחר התקפת לב קצרה. בהלוייתו שהתקיימה ביום ראשון בבית כנסת חב"ד בצפת בהשתתפות אלפים. ספדו לו הרב ישראל מאיר לאו, הרב מאיר ברנדסדורפר חבר הבד"ץ העדה החרדית בירושלים, הרב שמואל אליהו, הרב מרדכי שמואל אשכנזי שהכתיר את בנו הרב מרדכי, לרב קהילת חב"ד בצפת. והרב יוסף יצחק וילשאנסקי שביקש מרבני ומפרנסי העיר לדאוג שהוא יתמנה לרב העיר. נטמן בחלקת הרבנים בבית העלמין העתיק בצפת, בסמוך לציונו של ר' פנחס בן יאיר. לימים נטמן לידו רבה של קהילת ברסלב בעיר הרב אלעזר מרדכי קניג.
באפריל 2021 השחיתו שני בחורים המשתייכים לפלג ה"משיחיסטי" מישיבת חב"ד צפת את המצבה של הרב בה כתוב תואר פטירה על הרבי מלובביץ', משטרת ישראל עצרה את הבחורים, הרבנים הראשים לישראל הרב דוד לאו והרב יצחק יוסף וחברי בית דין רבני חב"ד הביעו מחאה נגד הבחורים.
משפחתו
לרב ביסטריצקי שבעה ילדים ובת. מבניו:
פעולות לזכרו
בשנת 2003 הקימה משפחתו לזכרו את ארגון החסד "חסדי לב". הארגון פועל בעיקר בקרב תושבי הגליל העליון. פעילות הארגון היא בעיקר עזרה בתחום הכלכלי למשפחות במצוקה. לארגון יש מחלקת הוצאה לאור המוציאה עיתון חינמי המפרט כיצד יש לנהל כלכלה נכונה. בנוסף הוציאה מחלקת ההו"ל את הספרים: "הלב של צפת, תולדותיו של הרב לוי ביסטריצקי" (2004). ואת "כשרות, מאסף הלכתי לזכרו של הרב לוי ביסטריצקי, שני כרכים".
ספריו
הרב ביסטריצקי חיבר ספרי הלכה רבים בעיקר על השולחן ערוך שחיבר רבי שניאור זלמן מלאדי. ספרו המפורסם ביותר של ביסטריצקי הוא קיצור שולחן ערוך עם פסקי רבי שניאור זלמן מלאדי הנלמד בכל בתי הספר של חסידי חב"ד.
לינדה מרטין
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה ב-1969 כשהצטרפה ללהקת "Chips", הם נהיו לאחת הלהקות המובילות באירלנד.
שם אור
שם אור הוא שם משפחה עברי.
מקס לבקוביץ
מקס לבקוביץ (1901) - (1971) היה רופא פנימי, מנהל בית חולים עפולה (1934-1941), מנהל מחלקה פנימית בבית חולים עפולה, פרופסור לרפואה פנימית, בבית ספר לרפואה אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים בילינסון (1950-1979)
ביוגרפיה
לבקוביץ נולד בשנת תרס"א (1901) בגרמניה. למד רפואה באוניברסיטת ברלין, אוניברסיטת מינכן ואוניברסיטת פרייבורג.
משנת 1924 עבד לבקוביץ בבית-החולים מואביט בברלין.
כרופא ראשי, ארגן לבקוביץ מרפאות מרכזיות למחלות מחזור הדם, לשחפת ולאלרגיה. במשך עבודתו נשלח להשתלמות לדנמרק ולהולנד.
בין השנים 1928–1931 מונה לבקוביץ למזכיר הכינוס הגרמני של האינטרניסטים (רופאים פנימיים) בויסבאדן.
לבקוביץ התחתן עם יוטה לבית סימסון, אשר הייתה רופאה כללית, (1902-1982).
באפריל 1933 נעצר לבקוביץ על ידי השלטונות הנאצים, כחשוד בקומוניזם. שוחרר בעזרת אחד ממטופליו (נאצי), ומיד עלה עם רעייתו לארץ ישראל.
רופא בכיר בארץ ישראל
בין השנים 1934–1941 ניהל לבקוביץ את בית החולים המרכזי בעפולה, במקביל כיהן כמנהל מחלקה פנימית, וניהל את המחוז של קופת חולים כללית.
בין השנים 1941–1945 ניהל לבקוביץ את המרפאה המרכזית של קופת-חולים ההסתדרותית בתל אביב, (מרפאת זמנהוף). בנוסף שימש לפקוביץ יועץ למחלות פנימיות.
בין השנים 1950–1970 ניהל לבקוביץ  את המחלקה הפנימית א' בבית-החולים בילינסון, בפתח תקווה.
בשנת 1954 היה המארגן והיושב-ראש של הכינוס הארצי של הרופאים "רמב"ם", שנתכנס בתל אביב, בין השנים 1956–1959.
לבקוביץ כיהן כיושב ראש הכינוסים המדעיים השבועיים של ההסתדרות הרפואית בתל אביב.
במשך עבודתו הרפואית עסק לבקוביץ בכמה נושאים ניסיונים (כגון: יצירת דם בהשפעת תמצית איברים שונים) ובפרט ברפואה קלינית.
לבקוביץ חיבר ספר על שקיעת דם, תיאר מספר מחלות מגפתיות בארץ: צהבת זהומית, אאוזינופיליה עם בצקת של העור, וביצע את התצפית הקלינית הראשונה על קדחת הנילוס המערבי בארץ. התענינותו בנשיכות נחשים נתעוררה בעת עבודתו בעמק, ונמשכת במסגרת המכון למחקר רפואי על-שם רוגוף.
לבקוביץ זכה ב-1959 יחד עם פרופסור אנדרה דה-פריס, ד"ר שמעון גיטר וד"ר שאול כוכבא - בפרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית  של עיריית תל אביב, על מחקר ארס נחשים בישראל.
לבקוביץ ערך את "אנציקלופדיה לבריאות המשפחה" (הוצאת כרטא), 1991.
לבקוביץ היה הרופא של חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית וגם פסנתרן חובב.
לבקוביץ נפטר בשנת 1971. נטמן בבית העלמין קריית שאול
המלט (סרט, 1912)
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט אילם בריטי משנת 1912 בבימויו של צ'ארלס ריימונד. בסרט מככבים ריימונד עצמו, דורותי פוסטר, וקונסטנס באקנר. זהו עיבוד למחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר.
הדר חדד
הדר חדד (נולדה ב-7 באפריל 1999) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת/קלעית בקבוצת הנשים של בנות הרצליה ובנבחרת ישראל 3x3.
ביוגרפיה
חדד נולדה וגדלה בראשון לציון. החלה לשחק כדורסל מגיל צעיר במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שבהמשך, בעונת 2014/15 אוחדה עם מחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון. בעונה זו זכתה בגביע ובאליפות נערות א'. עם נבחרת התיכון הגימנסיה הריאלית הגיעה שלוש פעמיים למעמד גמר הגביע. בעונת 2014/2015 הפסידו בגמר לתיכון קריית שרת, בעונות 2015/16 ו-2016/17 הפסידו בגמר לתיכון אוסטרובסקי רעננה.
קבוצות בוגרות
במקביל למשחקיה בנערות א', שיחקה בעונת 2015/2016 בקבוצת המשנה של הפועל ראשון לציון בליגה הלאומית לכדורסל נשים. בתום העונה חדד נבחרה חמשיית העונה. בעונת 2016/17 עברה לשחק בקבוצה הבכירה ושיחקה לראשונה בליגת העל. בעונת 2018/2019 עברה לשחק בקבוצת בנות הרצליה. בעונת 2019/20 הליגה הופסקה באמצע עקב משבר הקורונה.
נבחרות ישראל
ב-2015 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב' שנערך במקדוניה. עם נבחרת הנוער השתתפה ב-2016 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג א' שנערך בהונגריה וב-2017 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך באירלנד. בשנים 2018 ו-2019 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפויות אירופה עד גיל 20 דרג ב' שנערכו ברומניה ובקוסובו.
אלחנדרו פרנסס
אלחנדרו פרנסס טוריחו (בספרדית: Alejandro Francés Torrijo; נולד ב-1 באוגוסט 2002 בסרגוסה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
קריירת מועדונים
פרנסס נולד בסרגוסה שבספרד וגדל במחלקת הנוער של ריאל סרגוסה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בהליגה הספרדית השנייה.
קריירה בינלאומית
פרנסס הוא חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21. הוא היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2021.
חוגלה יוונית
חוגלה יוונית (שם מדעי: Alectoris graeca) היא מין של עוף מהסוג חוגלה, שבמשפחת הפסיוניים, והיא קרובתה של חוגלת סלעים החיה בישראל, ולעיתים קרובות מבלבלים בין שני המינים. היא חיה בטבע רק בדרום אירופה.
אורך החוגלה 33 עד 37 סנטימטרים בממוצע ומוטת כנפיה 46 עד 53 סנטימטרים בממוצע. משקל הנקבות 410 עד 650 גרם, ומשקל הזכרים 550 עד 850 גרם בממוצע. חוגלה זו דומה בכסות הנוצות לחוגלת הסלעים, אך לרוב מעט יותר כהה. רגליה אדומות והפנים בהירות ומוקפות בפסים שחורים רחבים. החוגלה היא מעופפת חלשה, ומעדיפה לרוץ במהירות ורק בשעת הצורך תעוף.
לרוב היא מצויה באזורים הרריים ופתוחים או בבתות צחיחות. היא ניזונה על הקרקע לרוב מזרעים ומחרקים. היא מקננת על פני הקרקע ומטילה 5 עד 21 ביצים.
החוגלה נמצאת בסיכון בטבע עקב צמצום אזור חיותה ועקב ציד יתר. האוכלוסייה של תת-המין האנדמי לסיציליה נמצאת בסכנה גדולה ועלולה להיכחד לחלוטין.
בית הקברות של משפחת בנטוויץ'
בית הקברות של משפחת בנטוויץ' הוא בית קברות קטן הנמצא בגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק במורדותיו הדרומיים של הר הצופים, בשטח האוניברסיטה העברית בירושלים.
בית הקברות נמצא בשטח שהיה אחוזת הקבר של משפחתו של הרברט בנטוויץ' שהיה משפטן יהודי בריטי ופעיל ציוני, יועצה המשפטי של התנועה הציונית בשנותיה הראשונות. בצמוד אליו נמצא בית הקברות של המושבה האמריקאית בהר הצופים.
עונת 1996/1997 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1996/1997 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-43 של הליגה. הליגה צומצמה ל-11 קבוצות עקב אי-השתתפותה של הפועל צפת. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף לא השתנה מהעונה הקודמת. ארבעה הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב מחמישה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות חצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב מ-5 כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות. משחק על המקום השלישי בוטל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי רעננה (שזכתה למקום השני בסוף העונה הסדירה) ומכבי גבעת שמואל.
העונה הסדירה החלה ב-11 בספטמבר 1996 הסתיימה ב-6 באפריל 1997. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-37 בתולדות המועדון.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל תל אביב ירדה ליגה בפעם הראשונה בתולודתיה. כמו כן הפועל צפת התפרקה לאחר 11 מחזורים בתוך הליגה עקב קשיים כלכליים, ומשחקיה לא נחשבו. אף קבוצה לא נכנסה במקומה והיא ירדה ישירות לליגה השנייה.
לואיס דג'וי
לואיס דג'וי (באנגלית: Louis DeJoy; נולד ב-1957) הוא איש עסקים אמריקאי, שמכהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית החל מה-16 ביוני 2020.
ראשית חייו
לואיס דג'וי נולד וגדל בברוקלין, ניו יורק. הוא למד לתואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת סטטסון שבפלורידה. לאחר סיום לימודיו הוא הוסמך כרואה חשבון במדינת פלורידה.
קריירה עסקית
דג'וי היה המנהל הכללי של חברת "ניו בריד לוגיסטיקס", שבסיסה בהיי פוינט, קרוליינה הצפונית בשנים 1983–2014 ופרש לאחר שהחברה נרכשה על ידי XPO Logistics שבסיסה בקונטיקט תמורת סכום מדווח של 615 מיליון דולר. לאחר הרכישה הוא שימש כמנהל הכללי של עסקי שרשרת האספקה של XPO בצפון אמריקה עד לפרישתו בשנה שלאחר מכן ומונה לתפקיד אסטרטגי במועצת המנהלים של XPO, עד לפרישתו ממנה ב-2018.
ב-2001 נמצא בדוח ביקורת ששירות הדואר של ארצות הברית העניק לניו בריד לוגיסטיקס חוזה ללא תחרות בהיקף של יותר מ-300 מיליון דולר החל מ-1992. בדוח הביקורת סוכם שאם החוזה היה מוצג למכרז, היו נחסכים 53 מיליון דולר מכספי משלמי המיסים. בדיווח משנת 2020 של רשת NBC נאמר, "דוח הביקורת מעלה שאלות האם ניו בריד ביודעין חייבה את שירות הדואר יתר על המידה והוא מעלה מחדש את הרקע ואת הכישורים של דג'וי, מגייס כספים פורה של המפלגה הרפובליקנית, ותורם למי שמינה אותו לנהל את שירות הדואר על אף התנגדויות של פקידי ממשל רבים שהיו מעורבים בתהליך הבחירה שלו". בנוסף, בשני דיווחים של הקונגרס משנת 1999 צוין שלסכומים נפרדים של 9 מיליון דולר ו-33 מיליון דולר ששולמו לניו בריד יכול היה להיות "שימוש טוב יותר". המפקחת הכללית של שירות הדואר שכיהנה באותה תקופה פרשה ב-2003 לאחר שנוהלה נגדה חקירה פדרלית על שימוש לרעה מצדה בסמכות, בזבוז כספי ציבור וקידומים אישיים שנויים במחלוקת.
בעת הצגת מועמדותו כמנהל הכללי של הדואר היה דג'וי נשיא חברת LDJ Global Strategies, בנק השקעות בוטיק שבסיסו בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית עם אינטרסים בעסקי מקרקעין, קרנות השקעות פרטיות, ייעוץ וניהול פרויקטים.
מגייס תרומות למפלגה הרפובליקנית
דג'וי היה תורם ומגייס כספים מרכזי למספר פוליטיקאים מרכזיים במפלגה הרפובליקנית. הוא סייע לממן את מסע הבחירות של ג'ורג' ווקר בוש לבחירתו מחדש כנשיא בבחירות של 2004. הוא היה אחד ממארגני גיוס הכספים של רודי ג'וליאני בקרוליינה הצפונית בבחירות לנשיאות של 2008. הוא תרם סכום של 27,700 דולר למסע הבחירות של ג'ב בוש בבחירות לנשיאות של 2016. הוא תרם סכום של 1.2 מיליון דולר למסע הבחירות של הנשיא דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות של 2020, וסכום זהה למפלגה הרפובליקנית מאז 2016.
באפריל 2017 מונה דג'וי כאחד מסגני יושב הראש לפיננסים של הוועדה הרפובליקנית הלאומית, לצד מי שהיה אז עורך דינו האישי של הנשיא טראמפ מייקל כהן ואיש קרנות הון סיכון אליוט ברוידי. במאי 2019 היה דג'וי ליושב ראש הפיננסי המקומי לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 2020 שתוכננה אז להתקיים בשארלוט, קרוליינה הצפונית.
אנפה כיפתית
אנפה כיפתית (שם מדעי: Pilherodius pileatus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים, שהיא האנפה היחידה בסוגה. היא חיה בטבע באמריקה הדרומית במדינות: פנמה, אקוודור, ונצואלה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, קולומביה, פרו, בוליביה, פרגוואי וברזיל.
תיאור
האנפה הכיפתית היא קרובה רחוקה של אנפות הלילה אף על פי שהיא פעילה יותר בשעות היום או בשעות בין הערביים. היא בעלת מבנה צוואר קצר ועבה וגוף עגלגל ונמוך יחסית לרוב האנפות. כיום רואים בה את קרובתה של האנפה השורקת החיה באותם אזורים.