cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמת הגולן
היסטוריה מוקדמת
בתקופת המשנה והתלמוד התקיימו בגולן ובבשן יישובים יהודיים רבים, כפי שמעידים מקורות חז"ל והממצאים הארכאולוגיים. אזור הגולן, מתחום העיר סוסיתא בדרומו ועד תחום העיר פניאס בצפונו, נכלל בתחומיה ההלכתיים של ארץ ישראל בהתאם לברייתא דתחומין שבתוספתא, בתלמוד ובכתובת רחוב, ותושביו היהודים חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ.
העיר המרכזית של יהודי הגולן במהלך התקופה הרומית ולאחריה הייתה נווה (כיום העיר נמצאת בתחום סוריה, בסמוך לגבול ישראל במרכז הגולן). עיר זו נזכרת רבות במקורות חז"ל, ואף הוגדרה באונומסטיקון של אוסביוס מן המאה הרביעית לספירה כ"עיר גדולה של יהודים", והיא שימשה כתחנת מעבר מהגליל אל הריכוזים היהודיים הגדולים בתחום החורן, ובהם אדרעי ובוצרה.
במאה השביעית התחולל באזור החורן ודרום רמת הגולן קרב הירמוך, הקרב המכריע בין האימפריה הביזנטית לבין האימפריה המוסלמית. קרב זה נחשב אחד המכריעים בהיסטוריה, ובעקבות ניצחונם השתלטו הערבים על האזור.
בעקבות רעידת האדמה הגדולה שפקדה את ארץ ישראל באמצע המאה השמינית, ובשל אי היציבות המדינית הנמשכת, התדלדלה באופן נמשך והולך האוכלוסייה היהודית באזור עד המאה ה-10.
בעת החדשה
מתחילת השלטון העות'מאני ועד לאמצע המאה ה-19 היה הגולן אזור ספר בו התגוררו מעט תושבי קבע, והשולטים בפועל היו שבטים בדווים. בצפון רמת הגולן הוקמו יישובים דרוזים (הקיימים עד היום).
במהלך המאה ה-19 התיישבו ברמת הגולן צ'רקסים, עקב כיבוש מולדתם בקווקז בידי האימפריה הרוסית. האימפריה העות'מאנית קלטה רבים מהצ'רקסים ויישבה אותם באזורי ספר בהם שליטתה הייתה רופפת. החל מ-1878 עודדו השלטונות העות'מאניים את התיישבותם בגולן והקצו להם קרקעות. הם הקימו כ-13 יישובים בנפת קוניטרה, לרוב על גבי חורבות של יישובים נטושים. החוקר הגרמני גוטליב שומאכר, מהאירופאים הראשונים שסיירו באזור, תיאר את היישובים הצ'רקסים כיישובים השונים במראה שלהם משאר היישובים הערביים ברמת הגולן, ונבדלים בזכות הניקיון והסדר שבתוכם. על פי שומאכר היו בגולן ב-1888 19,500 תושבים, מתוכם 8,300 בדווים וצוענים החונים דרך קבע באזור. התיישבות הצ'רקסים עודדה קבוצות אחרות להקים יישובי קבע בגולן, כדוגמת הטורקמנים ובדווים.
בסוף המאה ה-19 נעשו ארבעה ניסיונות של יהודים להתיישב בגולן. ב-1886 הייתה ההתיישבות הראשונה בגולן של תושבי צפת שהתיישבו ברמת'ניה. התיישבות זו וההתיישבות של עולים מאירופה ומאמריקה, שהתיישבו בקרקעותיו של הברון רוטשילד, שרכש 100,000 דונם בחורן, חוסלו בפקודת ואלי דמשק, שגירש את תושביהם. ב-1888 הוקמה המושבה בני יהודה בכפר ביר א-שכום (ממזרח לעין גב של ימינו), אך ננטשה לאחר פרעות שעשו בה בדואים בראשית המאה ה-20. בספרו "אלטנוילנד" (1902) כלל בנימין זאב הרצל במדינה היהודית האוטופית שלו את "מחוז הגולן". ב-1905 החלו יהודים מחצי האי קרים שברוסיה להתיישב בבקעת הבטיחה, אך ההתיישבות במקום קרסה בגלל פגעי הקדחת.
עד כינון המנדט הבריטי על ארץ ישראל והמנדט הצרפתי על סוריה היה אזור הגולן קשור מבחינה מדינית לגליל, כחלק מוולאית דמשק. בשנת 1923, עם תום מלחמת העולם הראשונה והמרד הערבי בסוריה, ובהתאם להסכם סייקס–פיקו, נקבע קו הגבול בין המנדט הבריטי למנדט הצרפתי. הוחלט כי הגולן יהיה בשטח הסורי, עם מגבלות מסוימות שקשורות למים (המנדט הבריטי כלל גם 10 מטר מקו הכנרת ואת מי הבניאס).
שלטון סוריה
בין השנים 1949 ל-1967 נהג הצבא הסורי להפגיז את היישובים הישראלים לאורך הגבול. התרחשו תקריות רבות של ירי כלפי סירות דייגים בכנרת. כתוצאה מהפגזות אלו נהרגו 140 אזרחים ועוד רבים נפצעו. כמו כן נגרמו נזקים לרכוש, ושדות תבואה רבים עלו באש. בנוסף, בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 כבשו הסורים שטחי ישראל ממערב לקו הגבול הבינלאומי בינם ובין ישראל, באזור חמת גדר–אלמגור והחוף המזרחי של הכנרת. השתלטות זו יצרה קו חדש בין המדינות, שלימים נודע בשם "קווי ה-4 ביוני", וזאת כדי להבדילו מקו הגבול הבין-לאומי שנקבע בתקופת המנדט הבריטי.
ממשלת סוריה פיתחה את הגולן בעיקר לצורכי הצבא, סללה כבישים, ומתחה קווי חשמל וטלפון. מפיתוח זה נהנתה בעקיפין גם האוכלוסייה האזרחית, ובעיקר זו היושבת לאורך הצירים הראשיים. ל-50 מיישובי הגולן הייתה אספקת מים סדירה, פרי פיתוחם של מפעלי המים הסוריים. שאר היישובים השתמשו במי מעיינות, מי נחלים ומי גשמים.
בתקופה זו נבנה צינור הנפט הטרנס-ערבי להעברת נפט מסעודיה ללבנון. הצינור עובר בגולן ולאורכו נבנה ציר הנפט.
בעקבות הקמת המוביל הארצי, שהוביל מים מהכנרת למרכז ישראל ולדרומה, פתחה סוריה (בברכת שאר ארצות ערב) ב-1964 בניסיון לסכל את מפעל המים הישראלי על ידי הטיית מקורות הירדן - נחל דן, בניאס וחצבאני, ולהעבירם בתעלה מזרחית לכנרת (על גבי השלוחות המערביות של הגולן) אל הירמוך והירדן. בעקבות זאת החלה המלחמה על המים. כדי להכשיל את מפעל ההטיה הסורי ניצלה ישראל ירי סורי עליה על-מנת לתקוף את מקימי התעלות הסוריות.
מלחמת ששת הימים
עם תחילת מלחמת ששת הימים הפציצו מטוסים סורים מטרות אזרחיות וצבאיות בישראל. בתגובה תקף חיל האוויר הישראלי שדות תעופה בסוריה במסגרת מבצע מוקד. ב-6 ביוני הפגיזו הסורים את יישובי אצבע הגליל, וכוחות סורים תקפו את מוצב אשמורה תל דן וקיבוץ דן. למרות זאת, לא הייתה כוונה לממשלת ישראל לכבוש את רמת הגולן. רק בימיה האחרונים של המלחמה, לאחר שהתרכזו מספיק כוחות בגִזרה, ובעקבות לחץ של משלחת יישובי הצפון, הוחלט לכבוש את רמת הגולן ולשים קץ לאיום ההפגזות על יישובי עמק החולה.
ב-9 ביוני, לאחר תום הקרבות בחזית המצרית ובחזית הירדנית, תקף חיל האוויר הישראלי את הרמה במתקפה אווירית מרוכזת ומתמדת. במקביל הופעלו שבע חטיבות, בפיקודו של אלוף פיקוד הצפון, דוד אלעזר. ההתקפה התרכזה בגיזרת הבניאס וצפון רמת הגולן, שם היה השיפוע בעלייה לרמה מתון יחסית, וכוחות השריון יכלו לעלות לרמה ולהתקדם כמעט עד מחצית הדרך לקוניטרה. כוחות צה"ל כבשו את קלע וזעורה, תל פאחר, תל עזזיאת. במרכז הרמה תקפו כוחות רגלים את המוצבים הסורים והשיגו גם הם התקדמות לא מעטה. במהלך הלילה הרחיב צה"ל את הטריז דרומה, עד לאזור גשר בנות יעקב. בבוקר יום שבת, 10 ביוני, פרצו כוחות שריון וחיל רגלים מזרחה תחת סיוע אווירי והצליחו להגיע, בצפון רמת הגולן, אל מעלה החרמון ואל קוניטרה, ובדרום רמת הגולן אל צומת רפיד. ב-10 ביוני בשעה 14:00 נפסקו הקרבות ברמת הגולן ונסתיימה למעשה מלחמת ששת הימים.
בין המלחמות
שטח של כ-1,250 קמ"ר מרמת הגולן נכבש מסוריה על ידי ישראל במלחמת ששת הימים בשנת 1967, והוחל עליו ממשל צבאי. בשטח שנכבש על ידי ישראל התגוררו כ-128,000 אזרחי סוריה, שכרבע מהם התגוררו בעיר קוניטרה והשאר גרו ב-222 יישובים וחוות. לאחר הניצחון הישראלי כ-115,000 עד 122,000 מהאזרחים הסורים עזבו את הרמה ועברו לשטח סוריה. מרבית הכפרים הסוריים נהרסו לאחר מכן. לפי הערכות ישראליות נע מספר הפליטים בין 50 ל-70 אלף. מדינת ישראל החליטה להתיר לכ-7,000 תושבים דרוזים שחיו בגולן להישאר בכפריהם, מתוך הנחה שהדרוזים יעבירו את נאמנותם מסוריה לישראל, כפי שעשו זאת קרוביהם הדרוזים הישראלים שאף משרתים בצבא. קציני צה"ל דרוזים תושבי הכרמל שנשלחו לסייר בג'יפים בכפרי הגולן הכריזו בערבית ברמקולים כי כל התושבים מתבקשים לצאת אל נקודות מפגש שליד הגבול, להוציא את הדרוזים, שרשאים להישאר בבתיהם תוך הבטחה כי לא יאונה להם כול רע.
לאחר כיבוש רמת הגולן הקים צה"ל מערך הגנה לאורך קו הגבול החדש עם סוריה, שכלל 20 מוצבים, תעלות נ"ט לאורך הגזרה וכן כוחות שריון. הצבא הסורי שנחלש מאוד לאחר מלחמת ששת הימים, לא יזם פעולות התקפיות עד לסוף 1969. בחודש דצמבר 1969, לאחר לחץ מדינות ערב באזור וקרוב להשלמת ההתחמשות מחדש, התחיל הצבא הסורי ביוזמות התקפיות נקודתיות בהיקף מצומצם לאורך קו הגבול. בכך, הצטרף למצרים שהייתה שקועה במלחמת ההתשה לאורך תעלת סואץ. במהלך 1970 המתיחות לאורך הגבול הסורי-ישראלי עלתה בהדרגה וצה"ל הגיב בפעולות יזומות משלו. שיאה של המתיחות היה בקרבות שנודעו כמלחמת שלושת הימים.
היישובים הישראלים הראשונים בגולן הוקמו על רקע אידאולוגי וביטחוני על ידי מספר גופים מיישבים, ובהם הקיבוץ המאוחד, איחוד הקבוצות והקיבוצים, הקיבוץ הארצי ותנועת המושבים הדתיים, זאת בדומה ליישובים אחרים שהוקמו באותה עת בסיני ובבקעת הירדן. היישוב הראשון, מרום גולן, הוקם כבר כחודש לאחר המלחמה, ב-14 ביולי 1967. לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקמה מועצה אזורית חדשה, מועצה אזורית גולן, שכללה את כל שטחי הגולן, למעט שטחי 5 הכפרים הסוריים שנותרו לאחר המלחמה. המתיישבים בגולן הקימו גוף שמייצג אותם – "ועד יישובי הגולן". מאז 1967 נבנו 33 יישובים ישראליים ברמת הגולן. ב-1976, בתקופת ממשלת רבין הראשונה, הוקמה קצרין.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים, חרף מאמציו, לא הצליח הצבא הסורי לכבוש מחדש את הגולן, ולאחר כמה ימי לחימה ותוך קרבות קשים, ובראשם קרב עמק הבכא, הוא נהדף. בשלביה האחרונים של המלחמה אף הצליחו כוחות צה"ל להיכנס לשטח הסורי ולהתקדם עד למרחק של כארבעים קילומטרים מדמשק. סיום הקרבות היה בקרב על החרמון. ב-1974 נחתם הסכם הפרדת כוחות, שבמסגרתו פינתה ישראל את השטחים החדשים שכבשה וכן 60 קמ"ר שהיו בידיה בגולן מאז 1967, ובהם העיר קוניטרה ומספר כפרים. אזור חיץ של האו"ם הוקם בשטח המפונה, ואזור דילול כוחות הוקם משני צדדיו. אף על פי שהעיירה קוניטרה חזרה לידיים סוריות, הרי שהמשטר הסורי העדיף שלא להשיב אליה את תושביה הסוריים ולהשאיר אותה בחורבנה, כאות ל"המשך הכיבוש הישראלי בגולן", לתפיסתו.
מאז 1974 מוצבים לאורך קו הפרדת הכוחות כוחות שמירת שלום של האו"ם, הממונים על שמירת השקט באזור.
חוק רמת הגולן
חוק רמת הגולן, שהתקבל ב-14 בדצמבר 1981, ביטל את הממשל הצבאי והחיל על הגולן את החוק הישראלי ולמעשה סיפח אותו למדינה, על אף שנזהר מלהשתמש במילה "סיפוח" לשם כך. בעקבות חוק זה, התאפשר לכל התושבים הדרוזיים בגולן להפוך לאזרחים ישראליים, אם הם רוצים בכך. תושבים שסירבו להתאזרח קיבלו מעמד תושב בישראל. רק מעטים מהם בחרו לקבל אזרחות ישראלית.
עמדת ישראל לגבי רמת הגולן
בישראל יש חילוקי דעות בעניין רמת הגולן. בישיבת הממשלה ב-8 בספטמבר 1994 הבהיר רבין כי אין התחייבות ישראלית לנסיגה, אולם לפי כמה דיווחים, הייתה התחייבות סודית של רבין בפני הממשל האמריקני לסגת מרמת הגולן אם יתמלאו התנאים הביטחוניים שהציב. התחייבות זו כונתה "פיקדון רבין".
ראש הממשלה אהוד ברק הביע נכונות לסגת לקו הגבול הבינלאומי, תוך הותרת רצועה צרה בשפתה המזרחית של הכנרת, שתמורתה יוענק לסורים שטח אחר. לפי הצעתו, לסורים תינתן גישה מוגבלת למי הכנרת והם יוכלו לשאוב מעט ממי האגם. נראה כי בתקופת כהונתו של אריאל שרון כראש הממשלה לא התקיימו דיונים משמעותיים עם סוריה, בין היתר בשל פרוץ האינתיפאדה השנייה וחילופי השלטון בדמשק.
באפריל 2008 התפרסמו בישראל ידיעות כי נציגים מטעם ראש הממשלה אהוד אולמרט נפגשו, באופן עקיף ובתיווך טורקי, עם נציגים סוריים באיסטנבול. במאי 2008 אישרה ישראל כי היא מקיימת משא ומתן עקיף עם סוריה, ושר החוץ הסורי, ואליד אל-מועלם, אישר את הודעת ישראל וטען כי זו התחייבה בפני מדינתו כי תיסוג מכל שטחי רמת הגולן עד לקווי ה-4 ביוני.
לכל אורך שנות המשא והמתן החשאי והגלוי עם הסורים התנהל ויכוח ציבורי סוער בשאלת הנסיגה מרמת הגולן, וההתנגדות הציבורית לנסיגה מרמת הגולן הייתה גדולה מההתנגדות לנסיגה משטחים אחרים. מסקרים שנערכו בערוץ 2 ועיתון "הארץ" ב-2008 עולה, כי בין 65 ל-70 אחוזים מכלל הציבור הישראלי מתנגדים לירידה מרמת הגולן, ורק בין 22 ל-25 אחוזים תומכים בנסיגה כזו. במאי 2009 הצהיר ראש הממשלה בנימין נתניהו כי "לא יסוג מרמת הגולן".
מלחמת האזרחים בסוריה
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה אירעו כמה מקרים שבהם זלגה הלחימה לתוך שטח ישראל בשל הקרבות ברמת הגולן הסורית. מקרים אלה כללו:
חילוקי דעות לגבי הגבול
אין הסכמה על תוואי הגבול בין ישראל לסוריה ברמת הגולן. הגבול הבינלאומי, כפי שנקבע בהסכם בין צרפת לבריטניה ב-1923, השאיר בשטח הבריטי את כל הכנרת והירדן, כולל רצועה של 10 מטרים ממזרח לכנרת (במפלס המרבי) ו-50 מטרים ממזרח לירדן. ההסכם השאיר גם את הבניאס בתחומי המנדט הבריטי, אך כדי לאפשר מעבר ללבנון, הועבר השטח בחכירה לידי המנדט הצרפתי. במלחמת העצמאות התקדמו כוחות הסורים מעבר לקווים אלה, ובהסכמי שביתת-הנשק נקבע שהשטחים שמהם ייסוגו הסורים יהיו מפורזים. בפועל, לאחר פלישות סוריות בתחילת שנות ה-50, נוצר מצב שלפיו הסורים שולטים על מזרח הירדן והכנרת. גבול זה ידוע כ"קווי 4 ביוני 67'". הסורים תובעים מישראל נסיגה לקו זה. עמדתה של ישראל היא שגם במקרה של נסיגה, היא תהיה לגבול המנדטורי הבינלאומי, שכן קווי ה-4 ביוני מהווים בפועל סיפוח לסוריה של שטח שהיא השתלטה עליו באופן לא-חוקי במהלך שנות ה-50. קווי ה-4 ביוני נחשבים בעיני ישראל בעייתיים מבחינה אסטרטגית, כיוון שהם מאפשרים לסוריה לדרוש את מחצית משטחה של הכנרת, על פי העיקרון הבינלאומי הקובע כי מקווה מים שגובל בין שתי מדינות יחולק ביניהן.
גבול נוסף השנוי במחלוקת הוא הגבול בין ישראל ללבנון. גבול זה, שנמצא במורדות החרמון, סומן במקור על גבי מפות לא מדויקות, ולפיו אזור הר דב, הידוע גם בשם חוות שבעא, נמצא בשטח סוריה, אף על פי שהכפר שבעא עצמו נמצא בלבנון. מיקומו המדויק של הגבול לא נתפס כבעיה משמעותית במשך כמה עשרות שנים, ותושבי שבעא אף שלמו מסים לממשלת סוריה בעבור החוות. הבעיה התעוררה במאי 2000 עם נסיגת צה"ל מדרום לבנון. נציגים מטעם האו"ם סימנו את הגבול שאליו צריכה ישראל לסגת, וכללו את חוות שבעא בשטח רמת הגולן.
סוריה ולבנון טוענות שהמדינות הסדירו את הגבול ביניהן כשסוריה מסרה את השטח ללבנון ב-1951.
לבנון הציגה בפני האו"ם מפה משנת 1966 המוכיחה זאת לכאורה, אולם בידי האו"ם נמצאות 10 מפות אחרות, שיצאו לאור אחרי 1966 במוסדות לבנוניים רשמיים, ושמראות כי החוות נמצאות בשטח סוריה. מועצת הביטחון של האו"ם הכירה בנסיגה המלאה של ישראל מלבנון בהתאם להחלטה 425. האזור הוסיף להיות מוקד לחיכוך בין ישראל לחזבאללה, עד להסדרי הפסקת האש שנקבעו בתום מלחמת לבנון השנייה.
ב-25 במרץ 2019 חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על צו נשיאותי, שבו ארצות הברית מכירה באופן רשמי בריבונות ישראל על רמת הגולן.
דמוגרפיה
נכון לדצמבר 2021, חיים בחלק הישראלי של הרמה כ-52 אלף איש, בהם כ-23 אלף יהודים, כ-23 אלף דרוזים, וכן מיעוטים עלווים, בדואים ואחרים. בחלק הסורי, במחוז קוניטרה, מתגוררים כ-80 אלף תושבים, שמורכבים מדרוזים, סונים, צ'רקסים, טורקמנים ופליטים פלסטינים.
החל משנת 1981 רשאים הדרוזים ברמת הגולן לקבל אזרחות ישראלית, אולם רק מעטים מהם – 677 איש מגיל 18 ומעלה במרשם האוכלוסין של 2006 – ניצלו את האפשרות בעבר. בשנים האחרונות התרחש זינוק משמעותי במספר הדרוזים שביקשו וקיבלו אזרחות ישראלית, כאשר 174 בני העדה פנו בבקשה לקבל אזרחות מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011 - מתוכם מאה בשנת 2015. כך עלה מספרם של הדרוזים בעלי האזרחות הישראלית לכ־1,700, והשאר מוגדרים כתושבי קבע בישראל. בקרב אלו שקיבלו אזרחות ישראלית הייתה בשנת 2006 השתתפות מועטה בבחירות, כאשר מעט פחות מ-35% הגיעו להצביע בקלפיות באזורי מגוריהם, הממוקמות ביישובים יהודיים סמוכים, לעומת שיעור של 63.5% הצבעה בכלל האוכלוסייה הישראלית.
ברמת הגולן שש מועצות מקומיות, בהן ארבע דרוזיות: בוקעאתא (6,700 איש), מג'דל שמס (11,400 נפש), מסעדה (3,800 נפש) ועין קנייא (2,100 נפש), אחת עלווית: ע'ג'ר (2,700 נפש), ואחת יהודית: קצרין, המכונה "בירת הגולן" (7,600 נפש). בנוסף, קיימים ברמת הגולן עוד 32 יישובים יהודיים המאוגדים במועצה אזורית גולן, ובהם מתגוררים 19,200 איש ואשה, נכון לסוף 2021.
כלכלה
הכלכלה ברמת הגולן מורכבת בעיקר מתעשייה, חקלאות ותיירות.
פדיון: תעשייה – 700 מיליון ש"ח; חקלאות – 500 מיליון ש"ח; מסחר – 180 מיליון ש"ח; תיירות – 150 מיליון ש"ח; שירותים – 80 מיליון ש"ח; סך הכול: 1.6 מיליארד שקל.
העסקים בגולן: 700 עסקי חקלאות, המעסיקים 1,100 שכירים; 24 עסקי תעשייה, המעסיקים 860 שכירים; 207 עסקי תיירות, המעסיקים 720 שכירים; 180 עסקי מסחר ושירותים, המעסיקים 600 שכירים. בשירות הציבורי ובמערכת החינוך - 1,820 שכירים; סך הכול: כ-1,100 עסקים, המעסיקים כ-5,000 שכירים.
בגולן שלושה אזורי תעשייה: הגדול שבהם הוא אזור התעשייה קצרין (1,400 דונם), השני הוא בני יהודה (350 דונם), והשלישי הוא "חממה טכנולוגית". ברמת הגולן מיוצרים 50% מהמים המינרליים המשווקים בשוק הישראלי.
חקלאי הגולן מגדלים כ-30% מהייצור הארצי של בשר בקר, כ-9% מכמות החלב במיוצרת בארץ, וכ-30% מהייצור הארצי של תפוח, דובדבן, אגס ומנגו.
תיירות בגולן
רמת הגולן כוללת בתוכה אתרי תיירות רבים וביניהם אתר החרמון, חופי הכנרת, נחלי הגולן, פארק הירדן, שמורת הבניאס, שמורת גמלא, מבצר נמרוד ועוד. אתר החרמון הוא אתר הסקי היחידי בישראל, והוא מופעל על ידי מושב נווה אטיב. חופהּ המזרחי של הכנרת מצוי אף הוא בתחומי המועצה האזורית, והוקמו בו אתרי נופש ומים. בגולן מספר שמורות טבע מרכזיות, ובהן שמורת יהודיה, נחל זוויתן, בריכת המשושים, אתר גמלא, יער אודם ועוד. ב-2007 הושלמה בנייתו של מרכז המבקרים "קסם הגולן" בסמוך לקצרין, המהווה את המרכז המסחרי והתיירותי בגולן. אחד האתרים המיוחדים ברמת הגולן הוא אתר גלגל רפאים שבקרבת מושב יונתן. בנוסף קיים ברמה מוזיאון עתיקות הגולן.
ברמת הגולן נמצאות הערים הקדומות גמלא וסוסיתא, שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות במהלך המאה ה-20. בנוסף, מצויות בגולן גם כנסיות ובתי כנסת קדומים, ובהם בית הכנסת בקצרין הקדומה, בית הכנסת באום אלקנאטיר, בית הכנסת בדיר עזיז ובית הכנסת בעין נשוט.
בשנת 2007, נחנך שביל הגולן, נתיב הליכה באורך של כ-120 ק"מ . השביל מחולק ל-15 מקטעים באורך של בין 6 ל-9 ק"מ כל אחד. השביל מסומן בשלושה צבעים: לבן (המסמל את החרמון), כחול (המסמל את הכנרת, וירוק (המסמל את הגולן).
בגולן מספר אזורי תעשייה, צימרים, מבשלות בירה, מטעי תפוחים ובתי הארחה המשמשים אטרקציות תיירותיות. ישראלים רבים מזהים את הגולן עם גידולי התפוחים והמים המינרליים שמופקים במקום.
מיתוג
בינואר 2005 הסתיים תהליך משותף של המועצה האזורית גולן והמועצה המקומית קצרין, בשיתוף עמותת התיירות והחברה הכלכלית, למיתוג הגולן. המיתוג נעשה על ידי חברת ארד תקשורת של איל ארד. הסמל שנבחר הוא האות גימל בצבעים שונים והסיסמה "פתוח לחיים. גולן". המועצה האזורית גולן משתמשת בסמל זה כבסיס לסמלה החדש.
גאוגרפיה
רמת הגולן והר החרמון הם החלק המזרחי ביותר והצפוני ביותר שבשליטת מדינת ישראל, ולמעשה החלק היחידי משטח המדינה המצוי מזרחית לבקעת הירדן. גובה האזור אינו אחיד לכל אורכו: במזרח הרמה מתרוממים הרים בודדים, ולהם יש צורה של חרוט קטום – אלה הם הרי געש (לא פעילים). בחלקה המערבי של הרמה יש מדרונות גבוהים ותלולים ומצוקים, היורדים אל עמקי הצפון.
החי והצומח
הצמחייה בגולן מגוונת ומשתנה בהתאם לגבהים השונים של הקרקע. חברת הצומח השולטת בגולן העליון, מגובה של 500 מטרים ומעלה, היא חברת האלון המצוי ואלון התולע. חברת צמחים זו, המלווה באלה ארצישראלית, יוצרת חורשים מפותחים ביותר באזור יער מסעדה והר אודם. אל עצים אלה נלווים עוזרר קוצני, שזיף הדוב, אגס סורי ולבנה רפואי. בין העצים מצוי שפע של צמחים שונים, שהבולטים בהם סיסנית הבולבוסין ורקפת יוונית, הנדירה בשאר אזורי הארץ וכאן פורחת בחורף בשפע, סביב גזעי האלונים. בגולן ניתן למצוא גם כלניות רבות.
רובו של הגולן התחתון, עד לגובה של 500 מטרים, היה מכוסה בעבר ביער עשיר של חברת אלון התבור. כיום שרדו מיער זה רק גושים גדולים אחדים - בעיקר בנחל מיצר שבדרום הגולן ובאזור יהודייה שבמרכזו. לעצי אלון התבור נלווים פרטים רבים של אלה אטלנטית, לבנה רפואי, וכן שיזף השיח ושיזף מצוי. החוקרים מעריכים ששני מיני השיזף השתלטו על שטחים שבהם נפגע היער המקורי, בעיקר בחלקיו הנמוכים של הגולן.
באזורים בהם שולטים שני מיני השיזף - בגולן המערבי ובמורדות הפונים אל עמק החולה והכנרת - הם יוצרים נוף דמוי סוואנה.
בתי גידול מעניינים נוספים בגולן הם מעיינות, ביצות ומאגרי מים, הנפוצים מברכת רם שבצפון, דרך מעיינות ושקעים טבעיים על פני מרכז הגולן, ועד נחלי האיתן הרבים שבמערבו. חברות הצומח השולטות בגדות נחלי האיתן הן חברת שיח-אברהם מצוי, חברת פטל קדוש וחברת הרדוף הנחלים. בגדות המעיינות ובמקומות לחים רבים אחרים גדלים עצי צפצפה איטלקית, שהובאו על ידי תושבי הגולן כמקור לעצה משובחת.
שני צמחים בעלי ייחוד אסתטי גדלים אף הם בגולן: אירוס הגלבוע, הגדל בשוליים הדרומיים, ואירוס הגולן, הגדל במרכז הגולן וברכס בשנית.
הגולן אינו מיושב בצפיפות ולכן עולם החי בו עשיר למדי. אמנם הדובים והאריות שחיו בו בעבר הוכחדו, אבל עדיין אפשר למצוא זאבים וצבועים מפוספסים ואת הצבי ארץ ישראלי. ישנן אף עדויות מעטות על נמרים בצפון הגולן בגבול לבנון - סוריה - ישראל. כמו כן, משמש האזור כמקום חיות לנמיה, לחתול הבר, לשועל המצוי, לסמור המשויש לגירית, לחזיר הבר, לשפן הסלעים הסורי, ולשלושה מיני מכרסמים, הגורמים נזקים לחקלאות - הדרבן, המריון המצוי ונברן השדה. עולם העופות של הגולן עשיר ביותר, בעיקר במינים של ציפורי שיר קטנות, כמו כן מקננים באזור שלושה מיני בז - בז מצוי, בז אדום ובז העצים. ריכוזים גדולים של עופות אפשר למצוא בנחל דליות, שם יש מושבה גדולה של נשרים, ובאל-חמה, שם, מדי חורף, נאספים המוני זרזירים מבקעת הירדן והגולן ללינה על עצי הפיקוס.
כמו כן, אפשר למצוא בגולן מינים רבים של דו-חיים, כמו קרפדות וצפרדעים, וזוחלים רבים, כמו צבי יבשה ומיני לטאות (מניפנית הסלעים, עינחש, לטאה ירוקה ועוד). מאחר שרמת הגולן עשירה בבזלת ודלה בסלעי גיר החלזונות נדירים בה, שכן הם זקוקים לסביבה גירנית על מנת לבנות את הקונכייה שלהם.
התולעת השטוחה Dugesia golanica, הקרויה על שם רמת הגולן, היא מין אנדמי המצוי במעיינות עין דן ועין בניאס בלבד.
נחלי הגולן
האקלים השורר בדרום רמת הגולן הוא אקלים צחיח למחצה, ועל כן הצומח בו הוא בעיקר בתה ים תיכונית, ובמקומות מסוימים אף צומח ספר המדבר. הזרימה בנחלים מועטה, וכמות המשקעים לא גדולה ועל כן האזור יבש מאוד.
נחלי מרכז ודרום רמת הגולן מתאפיינים בקניונים מרשימים. הפעילות הגעשית באזור זה פסקה לפני כמה מיליוני שנים, ובזמן זה הספיקו הנחלים להתחתר וליצור קניונים עמוקים. בנחלי מרכז הגולן התפתחה צמחייה סבוכה מאוד, ובעלי חיים המתאימים לאזורים סבוכים, כמו חזירים, הגיעו לסביבתם.
נחלי צפון הגולן התחתרו בבזלת צעירה יחסית ולכן הם זורמים בערוצים לא עמוקים. האקלים בצפון הרמה הוא אקלים קריר ים תיכוני ועל כן התפתח באזור חורש ים תיכוני בעבר, שכיום ניתן לראות שרידים ממנו, שהשתקמו לאחרונה, לאחר הפגיעה של הסורים בשנים שקדמו למלחמת ששת הימים.
גאולוגיה
רמת הגולן היא החלק המערבי של השדה הגעשי שדה א-שמה. חבל הבשן נחשב לאחד האזורים הגאוגרפיים הגדולים בעולם המכוסים בזלת ברציפות. שכבות הלבה בגולן נוצרו בהתפרצויות געשיות שהתרחשו ב-5 מיליון השנים האחרונות. עובי הבזלת בחבל הבשן נע משיא של 1,100 מטר בהר חורן – "תל גֵ'נָה" – בגובה 1,800 מטר מעל פני הים עד לעובי ממוצע של 300 עד 400 מטר בכל האזור. עובי שכבת הבזלת הולך ופוחת לקראת שולי האזור: בצפון – מול הר החרמון, בדרום – מול נחל הירמוך, בדרום-מזרח – נחל רוקד. שכבת הבזלת חוצה לכיוון מזרח את נהר הירדן ופוחתת בהדרגה בשולי הגליל.
רמת הגולן נראית מישורית, ברם, היא למעשה קער שהתמלא מזרמי בזלת מתקופת המיוקן עד לתקופת הפליוקן תחתון ומסחף מתקופת הנאוגן. במקורה רמת הגולן היא חלק מקער דמשק המשתרע מהמדבר הסורי עד לעמק יזרעאל. הקער נמצא בין שני קמרים – בין קמר החרמון מצפון לקמר הגלעד מדרום. מתחת לקער עלתה המגמה לאורך סדקים, בקילוח ומילאה שטחים ויצרה מישורי בזלת תוך כדי התקררות.
רוב שטחי הגולן מכוסים סלעים ממוצא מגמטי, בעיקר בזלת, אך גם סקוריה וטוף. בדרום הגולן, בשטחים שכוסו רק בחלקם על ידי הלבה או שסלעים אלה נסחפו, ניתן לראות סלעי משקע כגון גיר, חול וקירטון.
לא מוגדר
במתמטיקה, המונח לא מוגדר משמש לעיתים קרובות כדי להתייחס לביטוי שלא מיוחס לו ערך או פרשנות הגיונית, למשל, צורה בלתי מוגדרת יכולה לקבל ערכים שונים.
המונח "לא מוגדר" יכול לקבל כמה משמעויות שונות בהתאם להקשר. לדוגמה:
מונחים לא מוגדרים
בימי קדם, גיאומטרים ניסו להגדיר כל מונח. לדוגמה, אוקלידס הגדיר נקודה כ"זה שלא ניתן לחלק". בתקופה המודרנית, מתמטיקאים מכירים בכך שהניסיון להגדיר כל מילה מוביל בהכרח להגדרות מעגליות, ולכן מותירים כמה מונחים (כגון "נקודה") לא מוגדרים (ראה מושג פרימיטיבי).
גישה מופשטת יותר מאפשרת הכללות פוריות יותר. בטופולוגיה, מרחב טופולוגי עשוי להיות מוגדר כקבוצה של נקודות שניחנו בתכונות מסוימות, אך בסביבה הכללית, טבען של "נקודות" אלו נותר בלתי מוגדר לחלוטין. כמו כן, בתורת הקטגוריות, קטגוריה מורכבת מ"אובייקטים" ו"חצים", שהם שוב מונחים פרימיטיביים, לא מוגדרים. זה מאפשר ליישם תיאוריות מתמטיות מופשטות כאלה במצבים קונקרטיים מגוונים מאוד.
אריתמטיקה
הביטוי לא מוגדר באריתמטיקה, כפי שמוסבר בערך חילוק באפס.
למתמטיקאים יש דעות שונות לגבי האם יש להגדיר את f(x)=0^0 כשווה ל-1, או להשאירו לא מוגדר.
פונקציות
קבוצת המספרים שעבורה מוגדרת פונקציה נקראת תחום הפונקציה) אם מספר אינו בתחום של פונקציה, אומרים שהפונקציה היא "לא מוגדרת" עבור אותו מספר.
שתי דוגמאות נפוצות הן, שאינו מוגדר עבור x=0, ו-, שאינו מוגדר (בשדה המספרים הממשיים) עבור x<0.
שלמה ברויאר (משגיח)
הרב שְׁלֹמֹה בְּרוֹיֶאר (נולד ב-ו' באב ה'תש"ו, 3 באוגוסט 1946) הוא משגיח ישיבת בית מתתיהו וישיבת יסודות התורה.
לא מוגדר
טריגונומטריה
בטריגונומטריה, הפונקציות \tan \theta ו־\sec \theta אינם מוגדרים עבור לכל, בעוד שהפונקציות \cot \theta ו־\csc \theta אינם מוגדרים עבור כל.
שלמה ברויאר (משגיח)
חייו
נולד בירושלים לשמחה ולפרופ' מרדכי ברויאר. גדל בשכונת רחביה בעיר.
למד בבית הספר חורב ואחר כך בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. נישא לחסיה, בתו של משגיח ישיבת קול תורה הרב גדליה אייזמן. מאז הוא מתגורר בשכונת בית וגן. מספר שנים לאחר נישואיו התמנה לר"מ בישיבת קול תורה לצעירים, ושימש בתפקיד זה במשך שנות ה-70 וה-80.
לא מוגדר
אינסוף
ואילו ביטויים מהצורות הבאות אינם מוגדרים:
שלמה ברויאר (משגיח)
חייו
בשנת 1989, התמנה הרב ברויאר למשגיח רוחני בישיבת בית מתתיהו לצד הרב נפתלי קפלן והרב שלמה כהן, ולאחר פטירתו של הרב כהן בניסן תשנ"ח ועזיבת הרב קפלן הפך למשגיח יחיד.
הרב ברויאר משמש כמשגיח גם בישיבת יסודות התורה בתל אביב, ישיבה חרדית-ספרדית בראשות הרב ברוך צבי לב.
בנוסף, מוסר שיחות קבועות גם בישיבת מאור יצחק במושב חמ"ד, ישיבת בת של בית מתתיהו, ובישיבת יסודות התורה בתל אביב.
שיטתו המוסרית מתבססת על דרכו של חותנו הרב גדליה אייזמן.
במשך עשרות שנים מעביר הרב ברויאר שיעור שבועי בתלמוד בבלי, בסגנון העיון הישיבתי. השיעור מתקיים בבית כנסת בשכונת מגוריו.
ערך והוציא לאור את שיחות חותנו הרב אייזמן בסדרת הספרים "גידולי מוסר". השתתף בעריכת ספרי הרש"ר הירש על התורה. לאחר פטירת אביו החליפו בתפקיד יו"ר מוסד יצחק ברויאר.
משפחתו
הרב ברויאר הוא נכדו של יצחק ברויאר וצאצא לרש"ר הירש. נקרא על שם אבי-סבו, הרב שלמה ברויאר מפרנקפורט.
בנו הרב אברהם הוא מו"צ בביתר עילית ומחבר ספרי הלכה.
ג'יימס הריסון
ג'יימס הריסון (באנגלית: James Harrison; נולד ב-27 בדצמבר 1936) הוא תורם דם ופלזמה אוסטרלי. הרכב הדם הנדיר של הריסון התגלה כמכיל נוגדן היעיל מפני מחלת RH ו-1,173 המנות שתרם סייעו לכ-2.4 מיליון תינוקות אוסטרליים.
ביוגרפיה
כשהיה בן 14 עבר הריסון ניתוח מורכב לכריתת ריאה, במהלכו נזקק לתרומה של 13 מנות דם. בעקבות הניתוח, נדר הריסון שיתרום מדמו לציבור עת שיגיע לגיל 18 המאפשר זאת. כעשור לאחר שהחל לתרום דם התגלה כי הרכב דמו מיוחד ומכיל שילוב נדיר של דם RHD שלילי עם נוגדני RH+, הרכב זה מאפשר הפקת חיסונים אנטי D (מניעת רגישות לגורם רזוס) והפך את הריסון לתורם אידיאלי. מדענים סבורים כי ייתכן שתרומת הדם המסיבית שקיבל כנער הביאה להתפתחות הרכב הדם המיוחד ששותפים לו לא יותר מ-50 אנשים באוסטרליה.
החיסון הראשון שהופק ניתן לאישה בהריון ב-1967. הריסון עבר לתרומת פלזמה, תהליך אותו הקפיד לעשות בתדירות המרבית המותרת של פעם בשלושה שבועות. את התרומה האחרונה שלו העניק במאי 2018, השנה האחרונה בה היה יכול לתרום מבחינת גילו על פי הכללים במדינה. בטווח זה ניתנו באוסטרליה כ-3 מיליון חיסוני אנטי D, שבכולם נכלל מרכיב שהופק מדמו של הריסון. על פי הערכות הצלב האדום האוסטרלי, החיסונים סייעו למניעת מוות של כ-2.4 מיליון תינוקות, זאת בהתבסס על כמות הנשים בהריון שקיבלו את החיסון ושיעור התמותה ממחלת RH.
להריסון הוענקה ב-1999 מדליית מסדר אוסטרליה והוא זכה לכינוי "האיש עם זרוע הזהב".
הגוש המזרחי
בזמן המלחמה הקרה המונח - הגוש המזרחי (או הגוש הסובייטי) תיאר את ברית המועצות ואת בעלות בריתה במרכז אירופה (גרמניה המזרחית, פולין, צ'כוסלובקיה והונגריה) ובמזרח אירופה (בולגריה, רומניה ועד שנות השישים של המאה ה-20 גם אלבניה). מדינות הגוש היו גם חברות בארגון הכלכלי קומקון.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לא הייתה חלק מהגוש המזרחי או מברית ורשה, אף על פי שהיא מדינה קומוניסטית, מנהיגה, יוסיפ ברוז טיטו, עלה לשלטון בזכות פועלו כפרטיזן במהלך מלחמת העולם השנייה. בניגוד לשאר המדינות הקומוניסטיות, טיטו, לא מונה על ידי ברית המועצות ולא הביע כל נאמנות אליה. יוגוסלביה הצטרפה מאוחר יותר לברית המדינות הבלתי-מזדהות.
בדומה ליוגוסלביה, הממשלה הסטליניסטית באלבניה גם עלתה לשלטון בעצמה ולא כמינוי של הצבא האדום. אלבניה התרחקה מברית המועצות לאחר הפיצול הסיני-סובייטי, והביעה תמיכה בסין ולא בברית המועצות.
המדינות בגוש המזרחי נהגו להענות לתכתיבי ברית המועצות (עקב עוצמתה הצבאית) שהשתלטה עליהן לאורך מספר שנים, פוליטית, כלכלית, צבאית ותרבותית, במה שכונה לימים שיטת הסלאמי. בשנת 1953 פרצה במזרח גרמניה התקוממות של עובדים שדרשו רפורמות כלכליות. ההתקוממות דוכאה על ידי משטרת מזרח גרמניה והצבא האדום ובעקבותיה הצטרפה מזרח גרמניה ב-1954 לברית ורשה. בשנת 1956 פלש הצבא האדום להונגריה לאחר שהממשלה הפרו סובייטית הוחלפה בממשלה דמוקרטית יותר. כשמנהיגיה הקומוניסטים של פולין ניסו לבחור מנהיג חדש למפלגתם, הם קיבלו אולטימטום מהצבא האדום, שדרש לבטל את הבחירה. גם צ'כוסלובקיה זכתה לראות את הטנקים הסובייטים נכנסים לבירתה בשנת 1968 לאחר שהחלו תהליכי דמוקרטיזציה במדינה.
בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 הביעו מדינות הגוש המזרחי תמיכה מלאה בעמדות הפלסטינים במאבקם נגד ישראל.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה נודעה המערכת העולמית כמערכת דו גושית. בסוף שנות ה-80, אחרי נפילת חומת ברלין, בנובמבר 1989 והתפוררות ברית המועצות, הגוש המזרחי קרס וזה גרם לסיומה של המלחמה הקרה.
סלנויה חומת-זנב
סלנויה חומת-זנב (שם מדעי:Salanoia concolor) היא חיה טורפת קטנה ממשפחת טורפי מדגסקר החיה ביערות של הצפוניים של האי מדגסקר. זהו מין קטן ולא מוכר יחסית שהתגלה בשנת 1837 על ידי איסידור גופריי סנט הילרי (1805 - 1861). המין הקרוב אליו ביותר הוא סלנוית דורל (Salanoia durrelli) שהתגלה רק ב-2010 למדע.
תיאור
הסלנויה היא חיה מוארכת עם פרווה שחורה ואוזניים גדולות. אורכה של הסלנויה 16–20 ס"מ ומשקלה 550–780 גרם. היא יוצאת לציד בחשיכה וחיה ביערות הצפוניים של מדגסקר צדה יונקים קטנים, זוחלים וחרקים.
לא ידוע הרבה על הסלנויה והיא גם נמצאת בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור המחיה שלה.
הגוש המערבי
הגוש המערבי, המכונה גם הגוש הקפיטליסטי, היה קואליציה של מדינות שהיו בעלות ברית עם ארצות הברית והזדהו עם האידאולוגיה שלה, רוב החברות בגוש היו חברות בנאט"ו או התנגדו לברית המועצות, נגד הגוש המערבי הוקמה ברית ורשה. הממשלות והעיתונות של הגוש המערבי נטו לכנות את עצמן כ"עולם החופשי" או "העולם המערבי", ואילו הגוש המזרחי נקרא לעיתים קרובות "העולם הקומוניסטי" או העולם השני".
פיליפה ניוסי
פיליפה ז'סינטו ניוסי (בפורטוגזית: Filipe Nyusi; נולד ב-9 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי מוזמביקי המכהן כנשיא מוזמביק.
ביוגרפיה
ניוסי נולד ב-9 בפברואר 1959 בקולוניה של האימפריה הפורטוגזית במוזמביק בעיר מוודי. במהלך מלחמת העצמאות של מוזמביק נלקח ניוסי לעירייה טונדורו שבטנזניה, שם הוא התחנך. הוא למד באוניברסיטת ברנו לטכנולוגיה בצ'כוסלובקיה ואף השלים תואר שני בניהול באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר באנגליה. לפני שמונה לקבינט על ידי נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה, עבד ניוסי ברשות הנמלים של מוזמביק.
וולוו 343
וולוו 343, מכונית משפחתית קטנה שיוצרה על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו בין השנים 1976–1990
פיליפה ניוסי
קריירה פוליטית
בשנת 1973, כשהוא בן 14 הצטרף ניוסי אל החזית לשחרור מוזמביק. בשנת 2008 נבחר להיות שר ההגנה של מוזמביק. הוא כיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2014. ב-2014 הוא היה המועמד המוביל של מפלגת השלטון לנשיאות מוזמביק ואף היה מזוהה עם הנשיא היוצא ארמנדו גבוזה. הוא ניצח בבחירות ונבחר לנשיא מוזמביק.
וולוו 343
יוצרו 472,434 יחידות.
משמעות המספר 343
הוולוו 343 התחרתה בתכונות ובמכירות באלפא רומיאו 33, לנצ'יה דלתא, פורד אסקורט, ווקסהול אסטרה ואופל קדט.
סלנוית דורל
סלנוית דורל (שם מדעי: Salanoia durrelli) היא מין של טורף ייחודי לאי מדגסקר ומשתייך לסוג סלנויה ולמשפחת טורפי מדגסקר - מינים המזכירים גחנים. היא התגלתה רק בשנת 2010 וקרובת משפחתה היחידה לסוג היא סלנויה חומת-זנב. היא קרויה על שם חוקר הטבע ג'רלד דארל.
סלנויה זו נמצאה רק פעמיים בטבע באזור של אגם אלאוטרה שבמרכז מדגסקר. אין ידועים עליה הרבה פרטים.
צבעה חום-אדמדם, היא בעלת רגליים רחבות עם כריות ובעלת שיניים חדות מאוד. הפרטים שנתפסו שקלו 600 גרם. היא נמצאה באזור הביצות של אגם אלאוטרה בסביבה של 750 מ' ועל פי צורת השיניים המגודלות הוערך שהיא ניזונה מרכיכות ומסרטנים ולא רק מבעלי חוליות וחרקים. הן כנראה חיות בין צמחי ביצות.
אין ידיעה לגבי מצב השימור שלה. באזור בה נצפתה יש סכנה לקיומה עקב זיהומים, הרס הביצות לבנייה של שטחים חקלאיים והבאת מינים לא מקומיים לרבות חולדות, גחנים גדולים וכלבים.
רובין קנוכה
רובין קנוכה (בגרמנית: Robin Knoche, נולד ב-22 במאי 1992 בבראונשווייג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק באוניון ברלין מהבונדסליגה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
קנוכה החל לשחק בנוער של וולפסבורג בשנת 2005, כאשר היה בן 13. בשנת 2010 ערך קנוכה את הבכורה בקבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק עד לשנת 2015. בעונת 2011/12 ערך קנוכה שלוש הופעות בקבוצה הבכירה של וולפסבורג בבונדסליגה, ובעונת 2012/13 ערך 11 הופעות. בעונת 2013/14 החל קנוכה לשחק באופן קבוע בקבוצה הבכירה, שסיימה עונה זו במקום החמישי, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם ריקרדו רודריגס, נאלדו, מרסל שפר וכריסטיאן טראש. בעונת 2014/15 היה קנוכה חלק חשוב בעונה מוצלחת של וולפסבורג, בה סיימה במקום השני בליגה, וזכתה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על בורוסיה דורטמונד. קנוכה ישב על הספסל בגמר זה ולא שיחק. קנוכה זכה עם וולפסבורג בסופר קאפ הגרמני בשנת 2015, לאחר ניצחון בפנדלים בגמר על באיירן מינכן. קנוכה לא שיחק גם במשחק זה. בעונת 2015/16 וולפסבורג וקנוכה סיימו עונה מאכזבת במקום השמיני בליגה, אך רשמו הישג נאה בליגת האלופות, בה הגיעו לרבע הגמר, והודחו על ידי ריאל מדריד.
ב-4 באוגוסט 2020 חתם קנוכה באוניון ברלין לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
קנוכה שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, וערך עשר הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבכירה.
תארים
עם וולפסבורג:
זבד מלגשי
זבד מלגשי (שם מדעי: Fossa fossana) הוא מין טורף ממשפחת טורפי מדגסקר וכמו כל המשפחה אנדמי למדגסקר. הוא חי ביערות המזרחיים של מדגסקר והוא המין היחיד בסוגו.
איחוד הרבנים במדינות האסלאם
איחוד הרבנים במדינות האסלאם או ועידת הרבנים במדינות האסלאם הוא ארגון של רבני מדינות מוסלמיות שהוקם בשנת 2019. הארגון מסייע לקהילות יהודיות במדינות בעלות רוב מוסלמי.
זבד מלגשי
תיאור
זהו מין גדול יחסית למשפחתו והוא המין השני בגודלו לאחר הפוסה. משקלו מגיע ל-1.5-2 ק"ג כשאורכו עד 50 ס"מ כשהזנב מגיע לאורך 20 ס"מ. הוא בעל פרווה גדולה חומה ועליה 2 פסים אופקיים מהראש עד הזנב. הרגליים והגחון לבנים והפנים והאוזניים אפורות וארוכות ומשוות לזבד פני שועל. גם צורת הגוף והרגליים הדקות מזכירה מעט שועל והוא חי בעיקר על הקרקע ניזון מיצורים קטנים שונים אותם הוא תוקף ממארב. הוא ניזון מכל חיה קטנה לרבות זיקיות, עכברים, עופות, עקרבים ונבלות.
הוא חי במזרח מדגסקר ביערות, שפלות ויערות טרופיים לחים והוא יכול להימצא מחופי הים להרים בגובה 1,500 מ', אך נמצא בעיקר ביערות באזור פארק הרי אמבר. בשל כריתת היערות בהם חי הוא קרוב לסיכון.
איחוד הרבנים במדינות האסלאם
פעילות הארגון
הארגון פועל במטרה לסייע לקהילות יהודיות מקומיות. באיגוד של למעלה מ-40 רבנים.
זהו הארגון הראשון המאגד רבנים וקהילות יהודיות במדינות ערב בדומה לארגוני רבנים הקיימים ביבשות אחרות בעולם.
בין המדינות בהן פועל הארגון: תוניסיה, מרוקו, אוגנדה, ניגריה, קוסובו, אלבניה, טורקיה, איראן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן, צפון קפריסין, איחוד האמירויות הערביות, והרפובליקות טטרסטן ובשקורטוסטן, ועוד.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם הרבנות הראשית לישראל ובין היתר פועל בתמיכת הרב הראשי לישראל הרב יצחק יוסף.
בנשיאות הארגון רבנים המייעצים לו בנושאי הלכה, ובהם הרב שמעון אליטוב, חבר מועצת הרבנות הראשית בישראל; הרב מנדי חיטריק שליח חב"ד והרב האשכנזי של טורקיה, המשמש כיו"ר הארגון; החכם באשי של טורקיה הרב יצחק חליבה; רבה הראשי של תוניסיה הרב חיים ביתן; ועד פטירתו היה חבר בו גם הרב הראשי ליהודי סוריה ולבנון הרב אברהם חמרה. רבנים בולטים אחרים החברים באיחוד הם הרב הראשי לאיראן הרב יהודה גראמי; הרב הראשי לקזחסטן הרב ישעיהו הכהן; והרב לאיחוד האמירויות הרב לוי דוכמן.
הצורך בארגון עלה הן בשל התפתחות הקהילות היהודיות בארצות אלו, והתחזקה עם החתימה על הסכמי אברהם ועם פתיחת מדינות כמו איחוד האמירויות לתיירות ואנשי עסקים ישראלים.
הארגון דן ומציג נושאים ובעיות רוחביות הקיימות בכלל המדינות המוסלמיות, ובכך נותן פתרון לרבני המדינות לקדם עניינים יהודיים במדינתם דרך ארגון רבני בינלאומי.
הארגון מסייע לחיי היום יום של יהודים, ופועל להקמת מקוואות וייבוא אוכל כשר ולעיתים אף מעורב בפעילות הומניטרית להצלת יהודים וכן מעורב בדיאלוג בין-דתי ובהידוק היחסים בין יהודים למוסלמים.
כחלק מפעילותו נפגשים רבני הארגון עם ראשי מדינות, ובסוף שנת 2021 התקיימה ועידת פסגה של הארגון בהשתתפות נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן.
מרווין ורביט
מרווין פלדמן ורביט (באנגלית: Mervin Feldman Verbit; נולד ב־24 בנובמבר 1936) הוא סוציולוג יהודי-אמריקאי שעבודתו עוסקת בעיקר בסוציולוגיה של הדת וביהדות ארצות הברית. תפקידו הנוכחי הוא ראש המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג'.
קורות חיים
נולד בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה ב־1936. למד באוניברסיטת פנסילבניה, ועשה שם את התואר הראשון והתואר השני שלו. את תואר הדוקטור שלו קיבל מאוניברסיטת קולומביה. הדיסרטציה שלו עסקה בגישות דתיות של סטודנטים יהודיים, ונקראה Referents for religion among Jewish college students. היה פרופסור לסוציולוגיה בברוקלין קולג', והיה פרופסור חבר במספר מוסדות, דוגמת אוניברסיטת בר־אילן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, ישיבה יוניברסיטי ובית המדרש לרבנים באמריקה. הוא מונה לסגן נשיא המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג' ב־2006, ובהמשך ליושב ראש המחלקה.
כיום ורביט הוא עמית במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
בתו של ורביט ושל אשתו אסתר (לבית לאנץ), שירה ריצ'מן, היא יועצת טיפול התנהגותי, ומחברתם של שני ספרים על אוטיזם אצל ילדים, Raising a Child with Autism ו־Encouraging Appropriate Behavior for Children on the Autism Spectrum.
שיעור הדתיות
ורביט הוא אחד החוקרים שניסו ליצור מסגרת תאורטיות להבנת ממדיה הסוציולוגיים של הדתיות. תרומותיו לתחום זה כוללות זיהוי קביעת שיעורה של הדתיות באמצעות שישה מרכיבים. התנהגות יחיד משתנה מול כל אחד ממרכיבים אלו, ויוצרת מספר ממדים, דבר שיוצר 24 מרכיבים לשיעור הדתיות.
ששת המרכיבים של הדתיות, לפי ורביט, הם:
הממדים שמשמשים להגדרת וקביעת שיעורם של ששת מרכיבים אלו הם:
התאוריה של ורביט טוענת כי כל אחד מששת המרכיבים נמדד באמצעות ארבעת הממדים (לדוגמה ריטואל יכול להימדד לפי תוכנו, תדירותו, עוצמתו ומרכזיותו).
מחקר סוציולוגי של היהדות הסובייטית
ב־1976 החל בנימין פיין במחקר סוציולוגי של יהדות ברית המועצות. לאחר שעלה לישראל בשנת 1977, פיין וורביט פרסמו מחקר שנושאו היה זהות יהודית בקרב יהודי ברית המועצות. מחקרם, שנשא את הכותרת Jewishness in the Soviet Union: Report of an Empirical Survey, פורסם בירושלים בשנת 1984 על יד המרכז הירשלמי לענייני ציבור ומדינה. המחקר מתאר את מסירותם יוצאת הדופן, לטענתם של מחבריו, של יהודי ברית המועצות לסממני יהדות בסיסיים תחת שלטון ברית המועצות.
הנתונים שמוצגים במחקר נאספו בסקר שערך פיין בשנת 1976. המשיבים היו כ־1,200 מיהודי ברית המועצות אשר לא נקטו כל צעד כדי לנסות לעזוב את הארץ. חמישים ושלושה אחוזים מהמשיבים דיווחו כי הם מכבדים את הדת למרות שאינם מאמינים, ולעומתם שלושים וחמישה אחוזים היו בעלי עמדות שליליות שונות על הדת. עשרה אחוזים היו בעלי עמדות חיוביות יותר כלפי הדת.
זרזיר ארבה
זרזיר הארבה (שם מדעי: Pastor roseus) הוא עוף ממשפחת הזרזיריים המצוי בישראל. זהו המין היחיד בסוגו אם כי לעיתים הוא מצוי בסוג זרזיר (Sturnus).
תזונה
זרזיר הארבה ניזון בעיקר מחגבי הארבה. הקשר התזונתי שלו אל הארבה כל כך חזק, שלעיתים קרובות הוא נודד בעקבות הארבה. עם זאת, הוא ניזון גם מחרקים אחרים, מבעלי חיים קטנים, ומפירות. זרזיר הארבה מקנן באזורים שבהם קיימים ריכוזים גבוהים של חגבי ארבה. מספר הביצים עשוי לפחות אם מספר הארבה נמוך, ולגדול אם מספר הארבה גבוה.
זרזיר הארבה והאדם
מכיוון שזרזיר הארבה ניזון בעיקר מארבה, ואף נודד בעקבותיו, לפני שהיו שיטות להשמדת הארבה, חקלאים שמחו על העובדה שזרזיר הארבה אוכל את החרקים המחסלים את יבולם, ודאגו לתיבות קינון ותנאים נוחים לזרזירי הארבה. זרזירי הארבה מרבים לשטוף עצמם במים כדי להתנקות מלכלוך שדבק בנוצותיהם ומטפילים, ולכן הקימו חקלאים מתקני רחצה מיוחדים בשבילם. עם זאת, במידה מסוימת זרזיר הארבה גם מעט מזיק לחקלאות, מכיוון שהוא ניזון גם מפירות.
מבנה
אצל זכר בוגר הגוף בצבע ורוד-חום מבריק, והראש, הכנפיים והזנב שחורים, ועל הגוף כתמים חומים. אצל הנקבה קיימים אותם צבעים, רק דהויים יותר. האורך של הבוגרים הוא בין 19 סנטימטר ל- ע, אויבו סנטימטר. מוטת הכנפיים נעה בין 37 ל-41. משקלו בין 52 ל-72 גרם.
נמייה מפוספסת ענקית
נמייה מפוספסת ענקית או נמייה מלגשית ענקית (שם מדעי: Galidictis grandidieri) היא מין דמוי נמייה ממשפחת טורפי מדגסקר, החי באזור מצומצם ביערות הקצה הדרומי מערבי של מדגסקר. נמייה זו מצויה בסכנת הכחדה. היא קרויה גם נמיית גרנדידייר ע"ש המגלה שלה, אלפרד גרנדידייר (1836–1921). היא קרובת משפחה של הנמייה המלגשית רחבת-הפסים, ממנה היא גדולה בהרבה.
מאפיינים
הנמייה חיה בטבע באזור היערות של שמורת Tsimanampetsotsa מלאת עצי הבאובב הענקיים והאגמים סביבה.
על אף שמה, זו נמייה קטנה שמשקלה 500–600 גרם. צורתה מוארכת, ומראה מזכיר את קרובתה הקטנה ממנה. שתיהן מפוספסות בפסים שחורים על רקע גוף צהוב, וזנבן הארוך לבן ושעיר כמו זנב הסנאי.
הן חיות באזורי אדמה קשה, ושם הן גם ממליטות גור אחד מדי שנה. הן חיות בזוגות ויוצאות לצוד בלילה. תזונתן משתנה במהלך השנה: בעוד בעונה הגשומה יש שפע של חרקים שמהווים טרף קל עבור הנמייה, בעונה היבשה מתבסס מזונה על אכילת חולייתנים קטנים.
אייסן
מחוז אייסן דל חנרל קרלוס איבאנייס דל קאמפו (בספרדית: Región Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo; מכונה בקיצור מחוז אייסן; נהגה: [ajˈsen]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. הוא משתרע על פני שטח של 108,494 קמ"ר. הוא גובל במחוז לוס לאגוס בצפון, בפרובינציות הארגנטינאיות צ'ובוט וסנטה קרוס במזרח, במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה - באוקיינוס השקט במערב. הוא המחוז השלישי בגודלו בצ'ילה כשרק המחוזות מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה ואנטופגסטה גדולים ממנו. מנגד, זהו המחוז בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר בצ'ילה, 103,158 נכון ל-2017, מה שהופך אותו למחוז בעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר בצ'ילה. מבחינה מנהלית הוא מחולק לארבע פרובינציות: קויאיקה, חנרל קאררה, אייסן וקפיטן פראט שכוללות בתוכן 10 קומונות, שהבולטות שבהן הן קויאיקה שמשמשת גם כבירת המחוז, ופוארטו אייסן.
גאוגרפיה
חלקו הדרומי של רכס הרי האנדים, שמשמש גבול בין צ'ילה וארגנטינה, נושק באזור זה לאוקיינוס השקט. הוא כולל מספר הרי געש, בהם לאוטרו (3,623 מ'), ארנאלס (3,437 מ'), מלימויו (2,440 מ'), מקה (2,300 מ'), קיי (2,090 מ') והדסון (1,905 מ'). פסגות בולטות של הרים אחרים כוללות את ההר הגבוה ביותר בפטגוניה הצ'יליאנית, סן ולנטין (4,058 מ') ואת סן לורנסו (3,706 מ'), הר סטפן (3,056 מ') ופארד נורטה (3,005 מ').
שדה הקרח הפטגוני מכסה חלקים נרחבים במחוז, והוא כולל מספר קרחונים גדולים כגון קרחון או'היגינס (820 קמ"ר), קרחון סן רפאל (760 קמ"ר), קרחון ברנרדו (536 קמ"ר), קרחון חורחה מונט (464 קמ"ר), קרחון קולוניה (437 קמ"ר) וקרחון נף (164 קמ"ר). קרחונים קדומים יותר הפכו לאגמים קרחוניים, בהם אגם חנרל קאררה (האגם הגדול בצ'ילה, 1,850 קמ"ר, רובו בשטח ארגנטינה), אגם או'היגינס (1,013 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם קוקרן (325 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם פרסידנטה ריוס (313 קמ"ר) ולגונה סן רפאל (123 קמ"ר).
בשל תוואי השטח של האזור, אין מעבר יבשתי בין אייסן לבין המחוז שמדרום לו, מגאייאנס, והמעבר ביניהם נעשה או בדרך הים או דרך ארגנטינה. הכביש החוצה את המחוז מצפון לדרום, הקארטרה אאוסטרל מסתיים באגם או'היגינס.
בשטח המחוז ארבעה פארקים לאומיים: לגונה סן רפאל (17,420 קמ"ר), איסלה מגדלנה (1,576 קמ"ר), קאולט (1,541 קמ"ר) ואיסלה גואמבלין (106 קמ"ר).
פרובינציות וערים
המחוז מחולק לארבע פרובינציות שמחולקות בתורן ל-10 קומונות.
כלכלה
כלכלת המחוז מבוססת על משאביו הטבעיים. הדיג הוא ענף חשוב במחוז, ו-80% מדיג הסלמון של צ'ילה כולה נעשה במחוז. ענפים חקלאיים בולטים נוספים כוללים גידול בקר, בעיקר למאכל, וגידול כבשים, בעיקר לתעשיית הצמר. יערנות אף היא ענף משמעותי באייסן. המחצבים הנכרים במחוז, אבץ, זהב וכסף אינם משמעותיים בקנה מידה לאומי, אך יש להם תפקיד חשוב בכלכלת המחוז.
קישורים חיצוניים
אורנה פורת
אורנה פורת (6 ביוני 1924 – 6 באוגוסט 2015) הייתה שחקנית תיאטרון ובמאית ישראלית. כלת פרס ישראל ופרס א.מ.ת. בין השאר, הקימה פורת את התיאטרון לילדים ולנוער הקרוי על שמה בתל אביב.
תחילת דרכה בגרמניה
פורת נולדה בשם אירֶנֶה קליין בעיר קלן שבגרמניה ב-1924 למשפחה גרמנית נוצרית. אביה היה בן למשפחה קתולית, בעוד אמה נולדה במשפחה פרוטסטנטית-לותרנית, אך בחרה להיות אתאיסטית והתעניינה ברעיונות סוציאליסטים. בגיל 10 עברה עם משפחתה לעיר פורץ (Porz; כיום חלק מן העיר קלן), שם התקבלה לאגודת הנערות הגרמניות (ארגון לנערות המקביל ל"הנוער ההיטלראי"), למרות הסתייגות מפורשת של הוריה. בתום לימודי התיכון, בשנים 1940–1942 למדה משחק בבית ספר לתיאטרון בקלן. ב-1942 התקבלה לתיאטרון מקצועי בשלזוויג, ושם עוד בזמן השלטון הנאצי, התוודעה לדבריה לראשונה לגורל היהודים בשואה:
דעותיה הושפעו באותה תקופה גם קריאה בספרים "אסורים" מאת תומאס מאן, פרנץ ורפל ויאקוב וסרמן.
לאחר סגירת התיאטרון נשלחה לעבוד בתעשייה הצבאית הנאצית, והפעילה זרקורים על מנת לגלות מטוסי אויב. בהשפעת פועלי הכפייה הרוסים והפולנים שפגשה שם, ביקשה לאחר המלחמה להגר לרוסיה. עקב כך נחקרה במודיעין הצבאי הבריטי, אצל קצין דובר גרמנית בשם יוזף (יוסף) פרוטר, חייל הבריגדה היהודית שמוצאו היה בעיר קלן. הם התאהבו, והיא החליטה לעשות צעד חד ולעלות עמו לארץ ישראל.
כשחקנית תיאטרון בישראל
בשנת 1947 עלתה פורת ארצה יחד עם יוסף, וקשרה את גורלה עם ישראל. צעדה זה זכה לתהודה חיובית ביישוב, שקלט אותה בזרועות פתוחות. השניים השתקעו תחילה בקיבוץ חצור. אורנה ויוסף לא הצליחו להביא צאצאים לעולם, וביקשו לפתוח בתהליכי אימוץ. היה חשש שלא יאשרו לאם שאינה יהודייה לאמץ ילדים יהודים, לכן החליטה פורת לעבור תהליך גיור. בתום תהליך זה הם אימצו שני ילדים.
ב-1948, זמן קצר לאחר עלותה ארצה, הצטרפה פורת לתיאטרון הקאמרי. תפקידה הראשון בקאמרי היה בהצגה "כזאת הייתה אמא", ביצעה תפקידים גם במסגרת תיאטרון הבימה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, תיאטרון יידישפיל ותיאטראות בחו"ל. ב-1951 השתתפה לראשונה בסרט "עיר האוהלים" של אריה להולה. ב-1954 שיחקה בסרט נוסף של להולה "אבן על כל מיל".
בין התפקידים הרבים שביצעה: "אהבתה של יובל אור" (יובל אור), "ז'אן ד'ארק" (תפקיד ראשי), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (שן-טה/שוי-טה), "מרי סטיוארט" (מרי סטיוארט ואליזבת), "הלילה השנים-עשר" (ויולה), "אלקטרה" (אלקטרה), "חתונת הדמים" (האם), "המלט" (גרטרוד), "היער" (ראיסה פבלובנה גורמיז'סקאיה), "ביקור הגברת הזקנה" (קלייר זאכנסיאן), "קוריולנוס" (וולומניה), "נשות טרויה" (הקובה), "בית ברנרדה אלבה" (ברנרדה), "הנהג של מיס דייזי" (מיס דייזי), "מירל'ה אפרת" (מירל'ה), "שיינדלה" (הרעבעצן), "אכזר מכל המלך" (צרועה), "אחרון ימיה" (תפקיד ראשי), "הנשים הפיניקיות" (יוקסטה), "הדיבוק" (הצדיק).
מלבד היותה שחקנית מוכרת, פורת הקימה וניהלה את התיאטרון לילדים שליד "הקאמרי" שפעל בשנים 1965–1970, ולאחר סגירתו הקימה ב-1970 תיאטרון לילדים ולנוער הנושא את שמה ופועל עד היום, וכיהנה עד למותה כנשיאת התיאטרון.
הייתה ממייסדי ארגון אסיטז' העולמי (המרכז לתיאטרון ילדים ונוער) והקימה את הסניף הישראלי של הארגון.
פורת היא כלת פרס ישראל לתיאטרון לשנת תשל"ט (1979), וכמו כן זכתה בשלושה פרסי כינור דוד (1970, 1974. ו-1980), בפרס ברנר, פרס רמח"ל לאמנות הבמה (1956), פרס "ורד הכסף" מטעם "מעריב" 1979, פרס מאיר מרגלית (1983), פרס א.מ.ת (2005), פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים ובפרס הוקרה מיוחד בשנת 2007/8 במסגרת פרס הבמה לילדים ונוער. כמו כן, זכתה בתוארי דוקטור לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב ועוד שורה של פרסים ועיטורים שהוענקו לה על ידי מוסדות בישראל ובחו"ל.
בשנת 1979 הופק על ידי הטלוויזיה הישראלית הסרט "אורנה" - סרט תעודה בן 50 דקות על חייה של פורת בת ה-55, שהפיק איציק קול וביים יגאל שילון. בסרט השתתפו גם שמעון פינקל, חנה מרון, מרים ברנשטיין-כהן ועוד. הסרט שודר בינואר 1980 במסגרת תוכניות התעודה של הטלוויזיה הישראלית.
אורנה פורת נפטרה בביתה ב-6 באוגוסט 2015, בגיל 91, והובאה למנוחות לצד בעלה במושב חדיד. פורת השאירה אחריה בת ובן.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותה:
נמיית זנב-טבעת
נמיית זנב-טבעת (שם מדעי: Galidia elegans) היא מין ממשפחת טורפי מדגסקר בתת-משפחת Galidiinae, והמין היחיד בסוג Galidia. השם נמייה מבלבל מעט משום שאין היא קרובה למשפחת הנמייתיים, אך דומה מאוד לנמייה אמיתית.
מאפיינים
הנמייה היא המין הגדול ביותר בתת-משפחת Galidiinae והיא מגיעה לגודל 32–38 ס"מ ולמשקל 700–900 גרם. יש לנמייה גוף אדמדם ומוארך מעט וראשה בעל חוטם קצר ואוזניים גדולות. הרגליים קצרות וכמו ששמה מרמז, על זנבה טבעות אדמדמות ושחורות.
אלו נמיות פעילות יום, אתלטיות היכולות לרוץ מהר, לטפס ולקפוץ החיות ביערות הגשם של מזרח מדגסקר. הם בעיקר טורפים שאוכלים עכברים, ציפורים קטנות, ביצים וזוחלים כמו זיקיות, אך יאכלו לעיתים גם פירות וחרקים.
נמייה מלגשית רחבת-פסים
נמייה מלגשית רחבת-פסים (שם מדעי: Galidictis fasciata) היא מין של טורף קטן ממשפחת טורפי מדגסקר - דמויי חתול החיים רק ביערות הגשם באי מדגסקר.
מאפיינים
צבע הפרווה חום-אדמדם ולבן-שחור באזור הפסים במרכז הגב. הם בעלי אוזניים גדולות אך לסתות קטנות ורגליים גדולות וזריזות העוזרות להם לרוץ ברחבי היערות בהם הם חיים במזרח מדגסקר. המזון העיקרי שלהם הוא מכרסמים קטנים, אך גם ביצים, חרקים, זוחלים ופירות.
כמו רוב בני המשפחה הם יוצאים בלילה לציד והם חיים בקבוצות קטנות.
ארכאולוגיה של אנגליה האנגלו-סקסונית
ארכאולוגיה של אנגליה האנגלו-סקסונית (באנגלית: Archaeology of Anglo-Saxon England) היא תחום המחקר בארכאולוגיה, המתמקד בחקר, ניתוח ותיעוד של ממצאים ומידע הנאסף באנגליה אשר מוצאו מתקופה האנגלו-סקסונית, זאת במטרה להבין את אופיין וסדרי חייהם של התרבויות והחברות האנושיות שהתקיימו בארץ זו במהלך העת העתיקה.
תכשיט אלפרד
תכשיט אלפרד (באנגלית: Alfred Jewel) או תכשיט המלך אלפרד (באנגלית: King Alfred’s jewel) הוא תכשיט פרי עבודת צורפות הכולל איור על גבי יהלום סלעי בבסיס זהב. יצירת התכשיט מתוארכת לשלהי המאה ה-9 ומהווה דוגמה ייחודית ויוצאת דופן לעבודת אומנות אנגלו-סקסונית, אשר נוצרה באנגליה במהלך התקופה האנגלו-סקסונית. מעריכים כי התכשיט נוצר עבור אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס, אחד מגדולי המלכים של תקופתו.
PragerU
הארגון זוכה לשבחים על רמת האפקטיביות של הסרטונים שלו בלימוד החומר, אך גם לביקורת על מידת הדיוק והאמת שהם מציגים.
נכון לאפריל 2021 יש לערוץ היוטיוב כ-2.89 מיליון מנויים והסרטונים בו נצפו מעל 1.2 מיליארד פעמים. יוטיוב הגדיר כמה מהסרטונים בערוץ כ"תוכן מוגבל" לגולשים מסוימים.