cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירלנד (אי)
היסטוריה
סוף המאה ה-19 היה בסימן עליית התביעות הלאומיות בקרב הקתולים. תנועה אירית (שין פיין) דרשה אוטונומיה בעוד שהיוניוניסטים, הנאמנים לכתר הבריטי, התנגדו לה. בשנת 1914, שלטון הבית כמעט התקבל אך המלחמה עיכבה את החלתו. חלק מהתנועות קיצוניות ורואות שהקשיים הבריטיים במהלך המלחמה הגדולה הם הזדמנות עבור אירלנד. במהלך חג הפסחא 1916 קמו הלאומנים בדבלין אך נמחצו על ידי הצבא האנגלי. הדיכוי האכזרי שפגע בתנועה הפטריוטית (דה ואלרה חייב את הישרדותה רק ללאום האמריקאי שלו; קולינס מנצל את האנונימיות שלו) הופך את הדעה הבינלאומית לטובת העצמאות. עם זאת, ולמרות תמיכת האירים בארצות הברית, השאלה האירית לא נדונה במהלך הוועידות שלאחר המלחמה.
ב-1921, האמנה האנגלו-אירית, לאחר משא ומתן בראשות מייקל קולינס, הובילה לחלוקת האי. דרום אירלנד הוגדרה מדינת אירלנד החופשית, מדינת דומיניון בעלת שלטון עצמי כחלק מחבר העמים הבריטי. לאחר מכן, מלחמת האזרחים נערכה בין שני צדדים לוחמים: תומכי האמנה האנגלו-אירית ומדינת אירלנד החופשית בראשות הממשלה האירית הזמנית (שהפכה מאוחר יותר לממשלת מדינת אירלנד החופשית) ומתנגדי האמנה ותומכי הקמת רפובליקה אירית עצמאית לחלוטין בראשות ארגון ה-IRA, שראו באמנה מעשה בגידה ברפובליקה האירית שהוכרזה במהלך מרידת חג הפסחא. רבים מהלוחמים בשני הצדדים היו קודם לכן חברים יחד ב-IRA במהלך מלחמת העצמאות. כוחות מדינת אירלנד החופשית ניצחו לבסוף במלחמה, לאחר שזכו לתמיכה ולאספקת אמצעי לחימה מהממשלה הבריטית.
בשנת 1937, היא הכריזה על עצמה כריבונית ועצמאית לחלוטין מהממלכה המאוחדת ללא אף תלות בה והקימה את הרפובליקה של אירלנד. צפון אירלנד, בינתיים, נותרה קשורה לממלכה המאוחדת, ששמה המלא הוא הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. הרפובליקה של אירלנד נותרה ענייה מאוד עד שנות ה-90. מאז הצטרפותה לקהילה האירופית ב-1973, הפיתוח הכלכלי הדינמי ביותר שלה הציב אותה בראש מדינות אירופה. בצפון אירלנד, הרפובליקנים (קתולים) רוצים בעיקר שהאזור שלהם יעזוב את הממלכה המאוחדת כדי להצטרף לרפובליקה של אירלנד. היווניסטים (הפרוטסטנטים), מצידם, רוצים להישאר בריטים.
גאוגרפיה
האי מוקף בשרשרת הרי חוף המקיפים מישור פנימי קעור שאינו עולה בגובהו על 150 מטרים מעל פני הים והוא ברובו מכוסה בדשא ובצמחייה ירוקת־עד שהקנו לאי את הכינוי "אי האזמרגד" (Emerald Isle). שטחים נרחבים באי מכוסים בביצות כבול. הגבוה בהרי האי הוא קרנטול בצפון־מערב שגובהו 1,041 מטרים מעל פני הים. בצפון מזרח האי רמה בזלתית בשם רמת אנטרים המגיעה אף לגובה של 550 מטרים מעל פני הים. בחלקו המזרחי אין באי מפרצים רבים, אך צדו המערבי של האי רצוף במפרצים, והידועים והגדולים ביניהם הם מפרץ גולוויי (Galway) ומפרץ דניגול (Donegal).
באי אגמים ונחלים רבים, ביניהם לוך ניי, לוך דרג ולוך רי. הנהר שאנון - הארוך בנהרות בריטניה ואירלנד - חוצה את האי בזורמו מצפון מערב לדרום לאורך 385 קילומטרים.
חי וצומח
אדמתו של האי פורייה ביותר ומכוסה בצמחייה ירוקת־עד. היערות אינם רבים (בעבר הייתה אירלנד מיוערת ובעקבות יישוב אירלנד, היערות כמעט והושמדו כליל) ושטחי דשא ומרעה מכסים את רוב שטחו של האי. הגידול התרבותי הנפוץ ביותר הוא תפוח האדמה. העם האירי הסתמך במשך שנים ארוכות על גידול תפוחי אדמה למחייתו; פטרייה שהרסה בעבר את יבולי תפוחי האדמה הובילה לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. גידול נפוץ נוסף הוא השעורה. עולם החי באי אינו מגוון. באי נפוץ גידולם של צאן, חזירים ובקר. ככל הנראה באי לא קיימים נחשים. המסורת האירית מספרת כי אלו גורשו משטחו של האי על ידי פטריק הקדוש.
אקלים
האקלים באי מושפע מאוד מהזרם הצפון-אטלנטי, שהוא ההמשך הצפון-מערבי של זרם הגולף הבא מהים הקריבי. חום המים בזרם גורם למזג אוויר מתון יחסית באי. הקיץ איננו חם (בין 14 ו-16 מעלות צלזיוס בממוצע), אם כי הטמפרטורה יכולה להגיע ל-30 מעלות צלזיוס; בחורף מגיעות הטמפרטורות לעיתים לקיפאון, אך השלג נדיר באי. גשם יורד כמעט כל השנה (275 ימים בממוצע); במערב יכול הגשם להגיע אף ל-2,000 מילימטר בשנה בממוצע, אך במזרח כמות המשקעים נמוכה יותר, ויכולה להגיע ל-1,000 מילימטרים בשנה.
וליד הראשון
אל-וליד אבן עבד אל-מַלִכּ (בערבית: الوليد بن عبد الملك; 668-715) היה הח'ליף השישי מבני אומיה, שלט בין השנים 705-715. תקופת שלטונו אופיינה בהמשך מדיניות אביו הח'ליף עבד אל-מלכ לפיתוח חקלאי בעיראק, והתרחבות האימפריה, כך בימיו אל-וליד הגיעה האימפריה לשיא התפשטותה עם כיבוש ספרד במערב ובוכרה וסמרקנד במזרח. בהיסטוריוגרפיה הערבית בולט אל-וליד לטובה בזכות דבקותו הדתית והתרומות שתרם לעניים, בייחוד בימי צום הרמדאן. אופיו הפשרני הביא לרגיעה זמנית במתיחות שבין שבטי קייס וימן.
עלייתו לשלטון וצעדים צבאיים
אל-וליד הוא בנו הבכור של הח'ליף עבד אל-מלכ, ולאחר מותו בשנת 705 עלה אל-וליד לשלטון. כמו אביו, הסתמך שלטונו של אל וליד במזרח האימפריה על מושל עיראק אל-חג'אג' אבן יוסף, זה ניהל את מסעות המלחמה במרכז אסיה ומינה את קתיבה אבן מוסלם למפקד הכוחות בשטח. במהלך מסעות הכיבוש הגיעו הצבאות המוסלמים עד לטראנסאוקסאניה (היום בקזחסטן ) בצפון ולסינד (היום בפקיסטן ) בדרום, במהלך המלחמה נכבשו גם ערים חשובות כגון סמרקנד, בוכרה ופרגנה.
במערב כבשו כוחותיו של אל-וליד בהנהגתם של מוסא אבן נוציר וטארק אבן זאיד את אל-אנדלוס (חצי האי האיברי). בצפון, לחם אחיו של אל-וליד, סלמה אבן עבד אל-מלכ בחזית ביזנטיון וכבש את מחוז אדהרביג'אן (היום צפון מערב איראן). הצלחותיו של אל וליד בחזיתות השונות נובעות באיכות המצביאים השונים והגידול בסדר הכוחות של צבא היבשה והצי.
צעדים אזרחיים
מהבחינה הדתית, הכלכלית והחברתית, שלטונו של אל-ואליד היה המשך ישיר לשלטונו של אביו, הח'ליף עבד אל-מלכ. כחובב אדריכלות, שלטונו של אל וליד אופיין בבניה מסיבית של מבנים לתועלת הציבור כגון מסגדים, בתי חולים ומוסדות צדקה. אל וליד בנה את המסגד האומיי הגדול בדמשק על חורבות הבזיליקה של יוחנן המטביל אותה הרס. המסגד האומיי הגדול נחשב למבנה המפואר ביותר שנבנה בתקופה האומיית. אל-וליד שיפץ את מסגד הנביא באל מדינה (מסג'ד אל-נבווי) ובנה את מסגד אל-אקצא בירושלים (לאחר שאביו בנה את כיפת הסלע). בימיו נבנו מספר ערים חדשות ברחבי הח'ליפות ובהן העיר רמלה בארץ-ישראל.
אל וליד גם השקיע בפיתוח התשתיות האזרחיות כגון שיפוץ דרכים ומעברים ברחבי הממלכה, בעיקר בעיראק ובסוריה, ופיתוח החקלאות בעיראק.
לאחר מותו עלה לכס הח'ליפות אחיו של אל וליד- סלימאן אבן עבד אל מלכ ששימוש בתקופת שלטון אל וליד כמושל ג'נד (מחוז) פלסטין, מחוז שהשתרע על מרכז ארץ-ישראל ודרומה.
סייפרוס איירווייז (1947)
סייפרוס איירווייז (ביוונית: Κυπριακές Αερογραμμές, מילולית: "קיפריאקס אארוגראמס"; באנגלית: Cyprus Airways) הייתה חברת התעופה הלאומית של קפריסין, ובסיסה היה נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה. החברה הפעילה קו טיסה בין לרנקה לנמל התעופה בן-גוריון, והטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A320. לאחר משבר כלכלי קשה שעברה החברה ואי הצלחת הממשלה למנוע את המשבר, היא פשטה את הרגל ונסגרה בינואר 2015.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-24 בספטמבר 1947 כיוזמה משותפת של ממשלת קפריסין, חברת בריטיש יורופיאן איירווייז (BEA, British European Airways) ומשקיעים פרטיים, והחלה בהפעלת טיסות ב-18 באפריל 1948. הטיסות הופעלו באמצעות שלושה מטוסי DC-3 דקוטה משדה התעופה הבינלאומי של ניקוסיה למספר יעדים באירופה ובמזרח התיכון, ובכלל זה גם לחיפה ומאוחר יותר גם לשדה התעופה בלוד (נמל התעופה בן-גוריון). ב-1958 השתלטה בריטיש יורופיאן איירווייז על כל פעילותה של סייפרוס איירווייז, אך לאחר שקפריסין זכתה בעצמאותה ב-1960 עברו מרבית מניותיה של החברה לידי ממשלת קפריסין. הכנסת מטוסי דה הבילנד קומט אפשרה את הפעלתו של קו תל אביב-ניקוסיה-לונדון, והחל ב-1965 קיימה החברה טיסות גם לירושלים.
עם הפלישה הטורקית לקפריסין, ב-20 ביולי 1974 הושמד אחד ממטוסי החברה, מטוס שני נפגע באורח קשה והיתר עוכבו בשדה התעופה של ניקוסיה. יתר על כן, בסיסה של החברה בשדה התעופה של ניקוסיה הופקד בידי האומות המאוחדות, וחדל מלשמש ליעודו. בהיעדר צי מטוסים ובסיס פעולה נאלצה החברה להשעות את פעולתה, והחלה בחיפושים אחר בסיס פעולה חליפי. רצועת הנחיתה שעל חוף הים התיכון מדרום ללרנקה נמצאה מתאימה למטרה ונסללה, וכן הוקמו במקום מספר מבנים זמניים. באמצעות שני מטוסים שנחכרו מבריטיש מידלאנד חידשה החברה את טיסותיה באופן מוגבל ב-8 בפברואר 1975 משדה תעופה בלרנקה. תחילה חודשו הקווים לתל אביב וביירות, וכן הקו לאתונה דרך הרקליון שאיפשר קשר לטיסות בריטיש איירווייז ללונדון.
ב-1992 הקימה סייפרוס איירווייז חברה בת לטיסות שכר בשם יורוסיפריה איירליינס (Eurocypria Airlines), ושלטה בה עד שנרכשה ביוני 2006 על ידי ממשלת קפריסין. ב-2002 הקימה החברה את הלאס ג'ט, חברה בת שמקום מושבה ומוקד פעילותה באתונה, וביוני 2003 המריאה טיסתה הראשונה. הלאס ג'ט נקלעה לקשיים, וב-2005 מכרה סייפרוס איירווייז את רוב החזקותיה בה.
בשנת 2012 נקלעה קפריסין למשבר כלכלי חמור. עקב כך הוחלט לצמצם או להפריט את סייפרוס איירוויז ומטוסי האיירבוס שהופעלו על ידיה הוחזרו לרויאל ג'ורדניאן. בינואר 2015, לאחר שכשלו ניסיונות מכירת החברה וההלוואה שביקשה הממשלה עבורה נדחתה, הודיעה החברה על הליך פירוק. פעילות חברת התעופה הופסקה ב-9 בינואר 2015 בשעות הערב והטיסה האחרונה לתל אביב התקיימה באותו היום. טיסות החברה נחסמו למכירה על ידי המערכות השונות ואתר החברה נסגר.
ממשלת קפריסין החלה בהליך הקמה של חברה חדשה, אשר תשא את שמה של החברה המקורית ותשמר את אותו הסמליל. ביולי 2016 הקימה חברת S7 איירליינס את חברת צ'רלי איירליינס הממותגת כסייפרוס איירווייז.
Still the One: Live from Vegas
Still the One: Live from Vegas (בעברית: עדיין האחת: הופעה חיה בווגאס) הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין. אלבום ההופעה יצא לאור ב-3 במרץ 2015, לאחר שהוקלט בכמה מן מופעיה אשר בוצעו בלאס וגאס. לאחר שהוציאה את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits בשנת 2004, הודיעה טוויין כי באמצע שנת 2015, היא תוציא את אלבום ההופעה הראשון שלה.
בשל הצלחתו הרבה של האלבום הוא נכנס למצעדי אלבומים רבים סביב רחבי העולם, ומכירותיו נעמדות בסדר גודל של כ-20,000 עותקים שנמכרו.
רקע
לאחר שיצאה לסיבוב ההופעות השלישי שלה "Shania: Still the One", בין השנים 14–2012 הוחלט כי היא תוציא אלבום הופעה ראשון. האלבום מחולק לשני חלקים; האחד הוא חלק CD, שמכיל בתוכו את מיטב להיטיה של הזמרת שבוצעו בהופעה חיה שהתקיימה בלאס וגאס. השני הוא חלק DVD, שמציג בתוכו את ההופעות. בגרסת ה-DVD ניתן למצוא 6 הופעות נוספות שלא נמצאות בגרסת ה-CD.
כמה חודשים לאחר שהוציאה את אלבום ההופעה, החליטה טוויין לצאת לסיבוב ההופעות הרביעי שלה "Rock This Country Tour". סיבוב ההופעות הכיל כ-72 מופעים באמריקה הצפונית.
העידן החדש
תקופת העידן החדש, או ניו אייג' (באנגלית: New Age), היא שם כולל למחצית השנייה של המאה העשרים ותחילת המאה ה-21 בה החלה לפרוח רוחניות חילונית בעולם המערבי, שהגיעה בעיקר מתורות המזרח הרחוק, כמו הבודהיזם וכן מתורות עתיקות אחרות, כמו הקבלה ומסורות ממסו-אמריקה. תרבות העידן החדש היא כינוי לגישות חדשות, המשלבות תורות ואמונות רוחניות או דתיות, ובריאות גוף ונפש במקביל. הגוונים השונים בתרבות העידן-החדש מתאפיינים באוטודידקטיה, איסוף נתונים, לימוד ברשת, ואי-התבססות על מחקר בשיטה המדעית בלבד. העידן החדש כולל בעיקר גישות שונות לחקירה רוחנית ולאורח חיים אלטרנטיבי, בדגש על חיבור גוף ונפש, ותפיסה כללית של נפש האדם, כדבר שאינו ביולוגי בלבד.
אף שאין הגדרה פורמלית לאמונות והתנועות הנמנות עם העידן החדש, מרביתן נעזרות בטכניקות הנשענות על מקורות שונים, תוך שילוב ממסורות הדתות האברהמיות, דתות פגאניות, מסורות מיסטיות מזרחיות ומערביות עתיקות ומקורות פילוסופיים ואחרים. העידן החדש מוגדר פעמים רבות על דרך האלטרנטיבה, בעיקר כלפי התפיסות המערביות הרווחות: רפואה אלטרנטיבית, דת אלטרנטיבית ובמקרים מסוימים אף מדע אלטרנטיבי.
רקע היסטורי
השימוש במושג "עידן חדש" החל בארצות הברית בשנות השמונים של המאה העשרים על ידי התקשורת האמריקאית, אשר אפיינה בצורה זו קבוצות רוחניות אלטרנטיביות שעסקו במדיטציה, פאראפסיכולוגיה, רפואה הוליסטית, תיקשור, ותחומים פסאודו מדעיים נוספים. זאת אף שקבוצות אלו היו קיימות כבר משנות השישים וצ'ארלס פ. הנל, מחלוצי הנושא פרסם את ספרו בשנת 1912.
רגעי מפתח בהתעוררות הציבור לתת-התרבות של העידן החדש הם: הספרים, "סימני שמש" ו"סימני אהבה" של לינדה גודמן. המחזמר והסרט "שיער", המיני-סדרה, "Out on a Limb" של שירלי מקליין האמריקאית, וכמו כן ספרים כמו "הנבואה השמימית" של ג'יימס רדפילד, הסדרה "שיחות עם אלוהים" של ניל דונלד וולש, סדרת הספרים של ג'יין רוברטס אשר תקשרה את 'סת' ועוד.
אמונות
האמונות הבאות שכיחות בקרב אנשי "העידן החדש", אף שלא בקרב כולם:
ביקורת על העידן החדש
מבקרי העידן החדש טוענים כי אימוץ האמונות האלטרנטיביות, נובעות מאובדן משמעות החיים עבור רבים בעולם הפוסט מודרני, שבו ירד קרנן של הדתות הממוסדות והאמונה באלוהים. המבקרים טוענים כי רבות מאמונות הניו אייג' מונעות משרלטנות, ועשויות במקרים מסוימים להביא להיווצרות כתות, ההופכות את אמונתן לדוגמה דתית פנאטית. יש שרואים בניו אייג' שכלול של תרבות הצריכה.
אברהם ארנן
אברהם ארנן (29 בדצמבר 1930 – 23 באפריל 1980) היה מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון.
ילדותו
ארנן נולד בירושלים בשם אברמ'לה הרלינג לנחמה ואליעזר-דב הרלינג, במשפחה דתית. הוא היה דור שלישי בארץ, נכד ליעקב יוסף הרלינג, שהיה מראשי אגודת ישראל בירושלים. בבעלות משפחתו היה מלון ורשבסקי בכיכר ציון. אברהם היה הצעיר מבין שמונה אחים. אחד מאחיו, נהרג בהתקפה על שיירת העשרה בדרך לגוש עציון. הוא למד בבית-הספר של תנועת המזרחי, ובבית-הספר "בגרות", ולמד שנתיים באוניברסיטה העברית. הוא היה חבר ומדריך בתנועת הצופים ויצא להכשרה חקלאית בקיבוץ. תחביבו העיקרי היה סיירות.
במלחמת העצמאות
בגיל 16 הצטרף ארנן להגנה. כעבור שנתיים, עם פרוץ המאורעות בירושלים בשנת 1948, עבר קורס מ"כים, הוצב בגדוד מוריה של חטיבת עציוני של החי"ש, והשתתף בקרבות במרבית הגזרות בירושלים. הוא לחם בעטרות, בנווה יעקב, בשייח' ג'ראח ובימין משה ונפצע קל בניסיון לפרוץ לעיר העתיקה דרך שער יפו. השתתף בארגון השיירות לשכונות הספר של העיר ובמבצעי נחשון ומכבי לפריצת הדרך לירושלים הנצורה. בתקופת המצור על ירושלים, הצטרף ארנן, בעקבות אחיו יהודה ומשה, לפלמ"ח. הוא הוצב בגדוד הפורצים של חטיבת הראל בפיקודו של מוטקה בן-פורת. בקרב לכיבוש הר ציון נפצע. לאחר שהחלים חזר לגדוד, לחם בקרבות עשרת הימים ושוב נפצע ליד הר-טוב. אחר כך, בזכות ידיעת יידיש, פיקד על מגויסי גח"ל. במבצע חורב היה ארנן מפקד מחלקה.
בקהילת המודיעין
בנובמבר 1949 עבר ארנן קורס קציני חי"ר וקורס סיור. בשנת 1950 נשלח לפעילות מחתרתית במסגרת המוסד לעלייה ב' להעלאת יהודי עיראק דרך איראן. כשסיים את שירותו בינואר 1951 השתקע לזמן קצר בקיבוץ כברי. ב-1953 חזר לשירות קבע ומונה למפקד הבסיס הצפוני של יחידת המודיעין 154 (ששינתה את שמה מאוחר יותר ל-504), שהפעילה סוכנים מעבר לגבולות המדינה. לאחר הפקת לקחי מרחב דרום של היחידה במבצע קדש, הקים ארנן את הגרעין הראשון של סיירת מטכ"ל, בה שילב מסתערבים מהפלמ"ח, לוחמים מיחידה 101 והצנחנים, נח"ל וחי"ר, בעלי חזות ורקע תרבותי מתאים, ובהם יצחק שושן, יאיר הררי, אלי גיל ("דאוד"), שארל לוי ("סאלם"), רמי סער, משה לוין (קוקלה), יצחק ג'יבלי ("הקטן"), יחיאל אמסלם, מפקד הצוות הראשון ביחידה, ומאיר הר-ציון. בתחילה נתקל ארנן בחוסר אמון ובחשדנות מצד ראשי אמ"ן ובכירי המטכ"ל, אולם בזכות עקשנותו הצליח להתגבר על קשיי ההקמה, וב-1958 הפכה היחידה לעצמאית במסגרת חיל המודיעין, עם ארנן בראשה. בספטמבר 1960 יצא ארנן לשנת לימודים במכללה לפיקוד ולמטה, והוחלף על ידי יוסף קסטל בפיקוד על היחידה. עם שובו קיבל לידיו שנית את הפיקוד עד לשנת 1964, אז הוחלף על ידי סגנו, דב תמרי. בהמשך יצא להשתלמות בחיל הנחתים האמריקני ולאחריה חזר לפקד על יחידה באמ"ן. קיבל את פרס ביטחון ישראל על תכנון מבצעי "חלוץ" ו"שרקרק" של סיירת מטכ"ל במצרים. כיהן כראש היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין מ-1966 עד אחרי מלחמת ששת הימים, בתפקידו הבא שימש כראש מחלקת איסוף באמ"ן. בשנת 1968 נלווה לכוחות סיירת מטכ"ל במבצע תופת. בשנת 1972 מונה ליועץ לענייני טרור במשרד ראש הממשלה. במהלך מלחמת יום הכיפורים התנדב לשרת כעוזר במודיעין פיקוד הצפון. ב-1976 יצא לשליחות באפריקה, ועם שובו נתמנה למפקד בקורס מח"טים. השתחרר ב-1979 בדרגת תת-אלוף.
חייו
נישא לדליה, נולדו להם רמה ומיכל. עמד במרכזה של חבורה גדולה של אנשי ביטחון ובוהמה, יוצאי הפלמ"ח ואנשי קהילת המודיעין. התעניין באדריכלות ואומנות ושלט בשפות רבות, ביניהן יידיש, ערבית, פרסית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית. בשנת 1970 התגלה גידול סרטני במוחו של ארנן, אך הוא התעקש להתעלם מהמחלה ולהמשיך ולשרת בצה"ל. לאחר פרישתו מצה"ל עבד כעוזר גנן בקיבוץ צובה. כן השתתף כיועץ מיוחד להפקת הסרט מבצע יונתן, בעזרת חברו יהורם גאון. בשנותיו האחרונות נאבק במחלתו עד אשר נפטר ב-23 באפריל 1980 ונקבר בחלקה הצבאית בהר הרצל בגיל 49.
על קברו נשא אהוד ברק, פקודו לשעבר, הספד ובו אמר:
יהושע שגיא כתב עליו במכתב תנחומים למשפחתו:
יוצאי סיירת מטכ"ל הקימו קרן על שם ארנן, אשר נועדה להנצחת זכרו וזכר נופלי היחידה. הקרן מחלקת מדי שנה כ-20 מלגות לסטודנטים יוצאי היחידה ומעודדת התנדבות קהילתית.
קורין בולנז'יה
ביוגרפיה
בולנז'יה נולדה בעיר לה לובייר שבוולוניה.
היא למדה באוניברסיטה הקתולית של לוון.
מ-1999 ועד 2004 הנחתה את הגרסה הבלגית של התוכנית "Génies en herbe" בה תלמידי תיכון מתמודדים בחידון טריוויה.
היא הייתה מספר פעמים פרשנית ברדיו בשפה הוולונית של האירוויזיון, היא גם נתנה פרשנות בטלוויזיה לאירוויזיון הילדים 2003.
ב-2004 הנחתה את הסרט התיעודי "Mille-feuilles".
ב-2006 הופיעה בסרט המוזיקה "Soirée Cap 48".
היא הנחתה תקופה את תוכנית הבינגו "Bingovision".
היא המנחה של התחרות על שם המלכה אליזבת.
ב-2009 החלה להנחות את התוכנית "Ma Terre" העוסקת במורשת ההיסטורית של ולוניה.
ב-2012 קיבלה את אות העיטור מטעם ולוניה "Mérite wallon".
היא שותפה בכתיבת הספרים "La Meuse pour horizon" ו-"Ma terre. Dans le secret des abbayes".
אקרנס (כדורגל)
אייבתרוטאבנדלאג אקרנס (באיסלנדית: Íþróttabandalag Akraness - "מועדון הספורט אקרנס" או בקיצור ÍA או "אקרנס") הוא מועדון ספורט ומועדון כדורגל איסלנדי מהעיר אקרנס, שבמערב איסלנד. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אקרנסוולור שבאקרנס, וצבעי הקבוצה הם שחור וצהוב. המועדון הוא מועדון ספורט גדול באיסלנד שלו קבוצות במגוון ענפים אחרים חוץ מכדורגל, כמו: כדורסל, גולף, רכיבה, התעמלות קרקע, כדורעף, באולינג, קראטה, בדמינטון, שחייה, והרמת משקולות. קבוצת הכדורגל של המועדון נחשבת לאחת הקבוצות הבולטות באיסלנד, כאשר היא השתתפה בליגה המקומית הבכירה כמעט החל מהקמתה, ומאז זכתה ב-18 תוארי אליפות ליגת העל האיסלנדית, ובנוסף זכתה הקבוצה גם ב-9 תוארי גביע מקומיים.
המועדון השתתף בתחרויות האירופיות באופן קבוע בעברו מפאת זכיותיו הרבות באליפויות בזירה המקומית, אולם הצליח לעבור סיבוב נוקאאוט במוקדמות מספר פעמים בודדות בלבד מתוכם.
אריך אברהם
אריך אברהם (בגרמנית: Erich Abraham; 27 במרץ 1895 – 7 במרץ 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
אברהם נולד ב-27 במרץ 1895 בעיר מריאנבורג, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית (כיום שם העיר מאלבורק והיא בשטחי פולין המודרנית). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ושרת ברגימנט הרגלים ה-341. עד יולי 1915 כבר החזיק בדרגת לוטננט, וב-20 במאי 1920 החזיק בדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל אברהם את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה התגייס אברהם למשטרת הביטחון של הרייכסווהר. ב-15 באוקטובר 1935 הצטרף לוורמאכט והועלה לדרגת מיור. הוא שימש כמפקד פלוגה ברגימנט ה-18, וב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה אברהם למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-105, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-72, וב-21 בנובמבר 1939 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-266, שהיה אף הוא חלק מהדיוויזיה ה-72. ב-1 באפריל 1940 מונה אברהם למפקד הרגימנט ה-230, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת הקורפוס ה-23. במהלך מבצע ברברוסה לחם אברהם עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת הקורפוס ה-11, ולאחר מכן במסגרת הקורפוסים ה-52, הקורפוס ה-4, וה-44 לסירוגין. בקיץ 1942 לחם אברהם עם הרגימנט שבפיקודו במבצע מקרה כחול כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 והקורפוס ה-51, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-8. ב-6 בנובמבר 1942 מונה אברהם למפקד בית הספר השני למש"קים, וב-13 בנובמבר קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1943 מונה אברהם למפקד הדיוויזיה ה-76 שהוקמה מחדש בצרפת, וב-1 ביוני הועלה לדרגת גנרל מיור. בדצמבר 1943 הועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו לחזית המזרחית, שם לחם עמה בקרב דנייפר כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן במסגרת הארמיות השישית והשמינית, וב-26 ביוני 1944 קיבל אברהם על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע יאשי-קישינב לחם אברהם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הרומני ה-6, שאף פיקד עליו בחלק מהזמן, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת הארמייה השמינית. ב-21 באוקטובר 1944 הועבר לעתודת המילואים, וב-13 בדצמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-63. אברהם לחם עם הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-19 באלזס, ובפברואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד. ב-1 במרץ 1945 הועלה אברהם לדרגת גנרל חיל הרגלים, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בגרמניה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
לאחר המלחמה
בשנת 1947 שוחרר אברהם מהשבי, ולאחר מכן התגורר בוויסבאדן שבגרמניה המערבית עד מותו ב-7 במרץ 1971 והוא בן 75.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
כריסטיאן החל למשול על ממלכתו ב-1596 בגיל 19. לעיתים קרובות הוא ייזכר כאחד מהמלכים האהודים, השאפתניים והפעילים ביותר של דנמרק-נורווגיה, שיזם רפורמות ומיזמים רבים. כריסטיאן הרביעי השיג עבור ממלכתו רמה של יציבות ועושר שלא היו כדוגמתם במקומות אחרים באירופה באותה תקופה. בתקופתו הייתה ממלכתו מעורבת בכמה מלחמות, הבולטת שבכולן היא מלחמת שלושים השנים (1618-1648), שהחריבה את רובה של גרמניה, ערערה את הכלכלה הדנית-נורווגית ועלתה לדנמרק בכמה מהטריטוריות שנכבשו על ידה.
לידתו ומשפחתו
כריסטיאן נולד בטירת פרדריקסבורג שבהילרוד, כילדם הבכור של פרדריק השני, מלך דנמרק ושל סופיה ממקלנבורג-שוורין. מצד אמו הוא היה צאצא של הנס, מלך דנמרק, ולפיכך הראשון מצאצאיו של הנס שירש את הכתר מאז הדחתו של כריסטיאן השני.
באותה תקופה הייתה דנמרק עדיין מונרכיה נבחרת, כך שלמרות היות בנו הבכור של המלך, הוא לא היה היורש לכתר באופן אוטומטי. אך ב-1580, בגיל 3, הפך אותו אביו להיות הנסיך הנבחר והיורש בכוח לכתר.
מלך קטין
במותו של אביו ב-4 באפריל 1588, היה כריסטיאן בן 11 שנים בלבד. הוא ירש את הכתר, אך מאחר שהוא היה עדיין קטין, מועצת העוצרות מונתה להיות נאמנה לסמכות המלכותית כל עוד לא הגיע כריסטיאן לבגרות. את המועצה הנהיג נילס קאס ועל חבריה נמנו גם פדר מונק, יורגן רוזנקרנץ וכריסטופר וולקנדורף. עם מותו של קאס ב-1594, לקח רוזנקרנץ על עצמו את הנהגת מועצת העוצרות. אמו, המלכה סופיה, שהייתה רק בת 30, קיוותה לקחת חלק בניהול המדינה, אך המועצה דחתה את רצונה.
כריסטיאן המשיך את לימודיו באקדמיית סורו, קיבל חינוך טוב ויצא לו שם של תלמיד מוכשר וקשה עורף.
בגרות והכתרה
ב-1595 החליטה מועצת הממלכה שכריסטיאן יהיה בקרוב בוגר דיו כדי לקבל את האחריות האישית על ענייני הממלכה. ב-17 באוגוסט 1596, בגיל 19, חתם כריסטיאן על כתב הזכויות (Haandfæstning) שהיה זהה לזה שנחתם על ידי אביו ב-1559.
12 ימים לאחר מכן, ב-29 באוגוסט, הוכתר כריסטיאן בכנסיית גבירתנו שבקופנהגן על ידי הבישוף של זילנד, פדר וינסטרופ. הוא הוכתר בכתר חדש שיוצר עבורו.
נישואין
ב-30 בנובמבר 1597 נשא כריסטיאן לאישה את אנה קתרינה, בתו של יואכים השלישי פרידריך, המרגריב של ברנדנבורג ודוכס פרוסיה.
רפורמות צבאיות וכלכליות
כריסטיאן גילה עניין במגוון רחב של נושאים, כולל ביישומה של סדרת רפורמות במדיניות פנים ובשיפור התחמשותה של דנמרק. מבצרים חדשים נבנו בניהולם של מהנדסים הולנדים. הצי המלכותי הדני, שב-1596 כלל רק 22 כלי שיט, ושכוח האדם שלו היה תלוי בעיקרו על שכירי חרב כפי שהיה נהוג אז, זמן רב לפני ייסודם של הצבאות הסדירים, הוגדל על ידי שימוש במגויסי חובה שהגיעו בעיקר מקרב אוכלוסיית האיכרים.
עד לראשית שנות העשרים של המאה ה-16, הפיקה כלכלת דנמרק רווחים מתנאי השגשוג הכלכלי באירופה. מצב זה נתן השראה לכריסטיאן ליזום מדיניות של הרחבת סחר החוץ של דנמרק, כחלק מגל מרקנטיליסטי שהיה אז באופנה באירופה. הוא ייסד כמה ערי סוחרים ותמך בבניין בתי חרושת. הוא גם בנה מספר רב של בניינים בסגנון הרנסאנס הצפוני ההולנדי.
אחותו של כריסטיאן, אן, נישאה לג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, שירש את הכתר האנגלי ב-1603 כג'יימס הראשון, מלך אנגליה. כדי לטפח את יחסי הידידות בין שתי הממלכות, קיים כריסטיאן ביקור מלכותי באנגליה ב-1606. הביקור נתפס בדרך כלל כמוצלח, למרות השתייה המרובה שהייתה מנת חלקם הן של האורחים והן של המארחים ושגרמה לכמה תגובות שליליות. הן לכריסטיאן והן לג'יימס הייתה את היכולת לצרוך כמות גדולה של אלכוהול, ולהישאר צלולים, תכונה שרוב אנשי חצרותיהם לא חלקו עימם.
למרות מאמציו הרבים של כריסטיאן, המיזמים הכלכליים החדשים לא הפיקו רווחים. הוא ציפה ליצירתם של אפיקי הכנסה ממעבר לים. המשלחות שביזמתו יצאו אל גרינלנד כללו סדרה של מסעות בין השנים 1605 – 1607 שהגיעו לגרינלנד ולדרכי המים באזור הארקטי, כדי לאתר את היישובים האבודים שהוקמו בסוף המאה ה-10 בגרינלנד וכדי לתבוע ריבונות דנית על האי. המשלחות לא נחלו הצלחה, בין השאר עקב חוסר הניסיון של אלה שעמדו בראשן בתנאים של תנאי מזג האוויר והקרח של האזור. החשוב ביותר מבין כל המסעות היה זה של מגלה הארצות האנגלי, ג'יימס האל. משלחת לצפון אמריקה יצאה ב-1619 ובראשה עמד הנווט ומגלה הארצות הדני-נורווגי, ינס מונק. הספינות, שתרו אחר המעבר הצפון-מערבי, הגיעו למפרץ הדסון ונחתו בשפך נהר צ'רצ'יל, במקום בו שוכנת היום העיר צ'רצ'יל שבמניטובה. עם זאת, היה זה מסע הרה אסון, בו הקור, הרעב והצפדינה השמידו את רוב הצוות.
מלחמת קאלמאר
ב-1611 הכניס כריסטיאן לראשונה את הצבא החדש שארגן לפעולה. למרות ההסתייגות של הפרלמנט, יזם כריסטיאן את פתיחתה של מלחמה כנגד שוודיה על השליטה בים הבלטי. מאוחר יותר נודעה מלחמה זו בשם "מלחמת קאלאמר", שכן הפעולה המרכזית שבה הייתה כיבוש העיר קאלאמר, מצודתם המזרחית של השוודים, על ידי הדנים. המלחמה הסתיימה בכך שכריסטיאן כפה על גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה לפנות את כל הנקודות האסטרטגיות שהוגדרו בהסכם קנרד שנחתם ב-20 בינואר 1613. עם זאת, למרות כוחה העדיף של דנמרק, הישגיה במלחמה לא היו מכריעים.
כעת הפנה כריסטיאן את תשומת לבו למלחמת שלושים השנים בגרמניה. כאן היו לו שתי מטרות. המטרה הראשונה הייתה להבטיח שליטה על הנהרות הגדולים של גרמניה, האלבה והוזר, כאמצעי להבטחת שליטתו בימים הצפוניים. המטרה השנייה הייתה להשיג את תפקיד השליטים החילוניים של הארכידוכסות של ברמן ושל הבישופות של ורדן עבור בניו הצעירים. כריסטיאן ניצל במיומנות את חרדתם של הגרמנים הפרוטסטנטים לאחר קרב ההר הלבן ב-1620, כדי להבטיח לבנו, פרדריק את השליטה על ברמן בספטמבר 1621. סידור דומה הושג בנובמבר בורדן. גם המבורג אולצה לקבל את השליטה הדנית על הולשטיין במסגרת הסכם שטיינבורג שנחתם ביולי 1621.
מלחמת הקיסר
כריסטיאן הרביעי השיג עבור מממלכתו רמה של יציבות ושגשוג שלא היו כדוגמתם בשום מקום אחר באירופה. הכנסותיה של דנמרק היו מושתתות על דמי המעבר שנגבו על מעבר הספינות במצר ארסונד ועל פיצויי מלחמה כבדים ששולמו על ידי שוודיה. מטרותיה של דנמרק זכו לתמיכתה של צרפת שיחד עם צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, הסכימה לממן את המלחמה. יתר על כן, כריסטיאן היה דודם בקשר דם הן של המלך האנגלי והן של אחותו, אליזבת, מלכת בוהמיה, דרך אמם, אן, נסיכת דנמרק, רעייתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. כ-13,700 חיילים סקוטים נשלחו לסייע לכריסטיאן תחת פיקודו של רוברט מקסוול. יותר מכך, כ-6,000 חיילים אנגלים תחת פיקודו של צ'ארלס מורגן, הגיעו גם הם בסופו של דבר כדי לחזק את הגנתה של דנמרק למרות שלקח להם זמן רב יותר להגיע ממה שקיווה כריסטיאן, בעיקר עקב המערכות האנגליות המתמשכות כנגד צרפת וספרד. לפיכך, כמנהיג הצבאי של סקסוניה התחתונה, הצטרף כריסטיאן למלחמה בראש צבא של 20,000 שכירי חרב בלבד, כמה מבעלי בריתו באנגליה וצבאו הלאומי שמנה 15,000 איש והוביל אותם כדוכס הולשטיין, יותר מאשר כמלך דנמרק.
העלייה בכוחם של הקתולים בצפון גרמניה לאחר 1623 היוותה איום על נחלותיה של דנמרק בדוכסויות של שלזוויג-הולשטיין וכמעט גרמה לכריסטיאן להתערב ישירות במלחמת שלושים השנים. לעת עתה הוא נמנע מלעשות כן. הפניות הדחופות של המעצמות המערביות וחששו מכך שגוסטב אדולף השני יתפוש את מקומו כמי שיוביל את הצד הפרוטסטנטי במלחמה, גרמו לו בסופו של דבר להיכנס למלחמה ב-9 במאי 1625. כריסטיאן גם חשש ששוודיה תוכל לנצל את המלחמה להרחבת נחלותיה בים הבלטי. הוא נכנס למערכה צבאית שמאוחר יותר נודעה בדנמרק ובנורווגיה כ"מלחמת הקיסר" (בדנית: Kejserkrigen, בנורווגית: Keiserkrigen).
סנדלה
סנדלה (בערבית: صندلة; תעתיק מדויק: צנדלה) הוא יישוב ערבי-ישראלי באזור הצפון ליד עפולה השייך למועצה אזורית הגלבוע.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
מלחמת הקיסר
לרשותו של כריסטיאן עמד כוח צבאי שמנה בין 19,000 ל-25,000 איש ובתחילה נחל כמה הצלחות. אך ב-27 באוגוסט 1626 הוא נחל תבוסה מוחלטת מידיו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי בקרב לותר אם ברנברג. לכריסטיאן לא היו תוכניות יסודיות להתקדם מול הכוחות המשולבים של האימפריה הרומית הקדושה והליגה הקתולית, שכן ההבטחות לתמיכה צבאית מהולנד ומאנגליה לא התממשו. בקיץ 1627, הן יוהאן טילי והן אלברכט פון ולנשטיין, כבשו את הדוכסיות בכל שטחו של חצי האי יוטלנד.
סנדלה
היסטוריה
לפי המסורת המקומית, הכפר הנוכחי הוקם בתקופה העות'מאנית המאוחרת על ידי יוצאי הכפר עראנה.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
מלחמת הקיסר
ב-1 בינואר 1628 כרת כריסטיאן ברית עם שוודיה ויחד עם גוסטב אדולף הוא היה שותף לחוסר שביעות הרצון מההתפשטות הגרמנית באזור הים הבלטי. גוסטב אדולף התחייב לסייע לדנמרק עם צי במקרה הצורך וזמן קצר לאחר מכן כפו צבא וצי דני-שוודי על ולנשטיין להסיר את המצור על שטרלזונד. כך סייעה שוודיה, המעצמה הימית החזקה, לדנמרק, להתגבר על קשייה הגדולים ביותר ובמאי 1629 היה כריסטיאן יכול לסכם על תנאי שלום עם הקיסר בהסכם לובק, מבלי לוותר על אף שעל משטחי ממלכתו. אף על פי כן, ההסכם כפה על כריסטיאן להימנע מהתערבות נוספת במלחמת שלושים השנים, ובכך הוסרו כל מגבלות מצדה של דנמרק כאשר גוסטב אדולף נכנס למלחמה ב-1630.
סנדלה
היסטוריה
אדוארד רובינסון שעבר ליד סנדלה בשנת 1838 תיאר אותו כ"אתר קטן של יסודות הרוסים". ויקטור גרן שביקר בכפר בשנת 1870 תיאר אותו ככפרון על תלולית. הקרן לחקר ארץ ישראל שביקרה בכפר בשנת 1882 תיארה אותו ככפר קטן בקצה המישור, הבנוי אבן ובוץ, המקבל מים בבורות מים ומוקף באדמה חרושה.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
בלימתה של שוודיה
מדיניות החוץ של כריסטיאן לא סבלה מחוסר ביטחון בעקבות התבוסה הדנית במלחמת שלושים השנים. הפיצוי על מחסור בהכנסות מייצוא והצורך לדכא את התקדמותה של שוודיה במלחמה, הוביל את כריסטיאן להעלות את מיסי המעבר במיצר ארסונד במהלך שנות השלושים של המאה ה-17. כריסטיאן זכה הן באהדה ציבורית והן בהשפעה מבית והוא קיווה להגדיל את השפעתו החיצונית עוד יותר בסיועם של חתניו, קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד.
סנדלה
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין של שנת 1922, נמנו בכפר 146 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בסנדלה 36 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 189 תושבים, כולם מוסלמים.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
בלימתה של שוודיה
בין השנים 1629 – 1643 הציגה אירופה אפשרויות בלתי סופיות עבור הפוליטיקאים שהיו בעלי גישה הרפתקנית. עם זאת, כריסטיאן לא היה מסוגל לנהל מדיניות חוץ עקבית. הוא לא פייס את שוודיה, שמכאן והלאה תהייה האויבת המסוכנת ביותר שלו, ולא הגן על עצמו מפניה על ידי מערכת ברורה של בריתות-נגד. כריסטיאן בא במגע עם הצד הקתולי במלחמה והציע את עצמו כמתווך מול שוודיה. עם זאת, עמדתו כמתווך נטתה לטובת האימפריה הרומית הקדושה והייתה ניסיון שקוף לצמצם את השפעתה של שוודיה בים הבלטי. מדיניותו בסקנדינביה הייתה כה מרגיזה עד כי המדינאים השוודים דחפו לפתיחה במלחמה נגד דנמרק כדי למנוע מכריסטיאן מלהתערב במשא ומתן לשלום עם האימפריה הרומית הקדושה, ובמאי 1643, ניצב כריסטיאן בפתחה של מלחמה נוספת נגד שוודיה. מיסי המעבר המוגדלים במיצר גרמו להולנדים לתמוך בשוודיה.
סנדלה
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי נקדחה באר בכפר. סנדלה נמצאה על הכביש הראשי שקישר את עמק יזרעאל ועמק בית שאן לג'נין וממנה לירושלים.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
מלחמת תורסטנסון
שוודיה הייתה מסוגלת, הודות לכיבושיה במלחמת שלושים השנים, לתקוף את דנמרק מדרום וממזרח. הברית שלה עם ההולנדים נתנה לה ביטחון מהחזית הימית. במאי, החליטה המועצה המלכותית השוודית לפתוח במלחמה. ב-12 בדצמבר חצה הפילדמרשל השוודי, לנארט תורסטנסון, שהתקדם מכוון בוהמיה, את הגבול הדרומי של דנמרק. בסוף ינואר 1643 היה כל שיטחו של חצי האי יוטלנד בידיים שוודיות. התקפת פתע זאת, שנוהלה מתחילתה ועד סופה באופן מרשים במהירות הבזק, היוותה גורם משתק עבור דנמרק.
סנדלה
במדינת ישראל
במהלך מלחמת העצמאות, בלילה שבין 28–29 במרץ 1948, פשטו כוחות של ההגנה על בתי הכפר, ששימש כבסיס של צבא ההצלה, פוצצו בו עשרה בתים ופגעו בכוחות של צבא ההצלה. לאנשי ההגנה לא היו נפגעים בפעולה. פעולה זאת הייתה אחת מהפעולות של היהודים שנמנו בתחילת אפריל 1948 כאלו שהביאו לבריחה וכניעה של ערבים רבים לכוחות ההגנה.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
מלחמת תורסטנסון
עם פרוץ המלחמה היה כריסטיאן בן 66 והוא הפגין משהו מרוח הנעורים שלו. הוא עמל יומם ולילה לגייס את צבאותיו וכדי לצייד את הצי שלו. למזלו הרב, עיכבה ממשלת שוודיה את תחילתם של מעשי האיבה בסקונה עד לפברואר 1644 והדנים היו מסוגלים לבצע הכנות להגנה ולהציל את המבצר החשוב של מאלמה. הצי הדני מנע מתורסטנסון לחצות את המיצר מיוטלנד לפין והביס את צי העזר ההולנדי שהגיעו לעזרתו של תורסטנסון ב-16 במאי 1644. ניסיון נוסף להעביר את תורסטנסון ואת צבאו אל האיים הדנים על ידי צי שוודי גדול, סוכל אישית על ידי כריסטיאן ב-1 ביולי. באותו יום, נפגשו שני הציים בקרב קולברגר הייד, מול חופי שלזוויג-הולשטיין. כאשר עמד כריסטיאן על סיפון הספינה "טריניטי", התפוצץ תותח שהיה קרוב אליו מפגיעת פגז תותח שוודי ושבבי עץ ורסיסי מתכת פגעו במלך ב-13 מקומות, עיוורו אחת מעיניו והטילו אותו על הסיפון. למרות פגיעה זו, קם כריסטיאן מיד על רגליו, זעק בקול רם שהוא חש בטוב ונתן לכל הנוכחים דוגמה אישית על ידי זה שנשאר על הסיפון עד תום הקרב. בסופו של דבר הפרידה החשיכה בין שני הצדדים הלוחמים והקרב תם.
סנדלה
במדינת ישראל
בתחילת יוני 1948 נכבש הכפר סנדלה על ידי צה"ל. בתחילת יולי 1948 נכבש על ידי צבא עיראק ובהסכמי שביתת הנשק עם ירדן הועבר ביולי 1949 לישראל.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
מלחמת תורסטנסון
הצי הדני הצליח בסופו של דבר להטיל הסגר על הספינות השוודיות במפרץ קיל. אך הצי השוודי הצליח להימלט משם והשמדתו של הצי הדני על ידי כוחות משולבים של הציים של שוודיה ושל הולנד, לאחר לחימה עיקשת בין האיים פמרן ולולנד בסוף ספטמבר, מיצתה את היכולות הצבאיות של דנמרק ואילצה את כריסטיאן לקבל את תיווכן של צרפת ושל הולנד. בסופו של דבר נחתם הסכם ברומסברו ב-8 בפברואר 1645. בהסכם זה נאלצה דנמרק לוותר על גוטלנד, סארמאה ועל הלנד ונורווגיה איבדה שני מחוזות: ימטלנד והריידלן. בכך השיגה שוודיה שליטה מוחלטת בים הבלטי.
סנדלה
במדינת ישראל
ב-17 בספטמבר 1957 נהרגו 15 תלמידים ערבים מהכפר, שהיו בדרכם חזרה מבית הספר בו למדו במוקייבלה, והתעסקו עם נפל פגז צה"לי. משרד החינוך הגביר את התעמולה נגד התעסקות עם תחמושת וחפצים חשודים בקרב התלמידים ובפרסומיו ייחס את האסון לקלות הדעת של התלמידים. אנשי מק"י האשימו את צה"ל ב"הפקרות שגרמה לאסון" ודרשו הקמת ועדה חקירה. בשנת 2008 שבו והעלו משפחות הנספים את הדרישה לוועדת חקירה פרלמנטרית על נסיבות האסון. אנשי מק"י טענו שהפגז הגיע למבואות סנדלה "בנסיבות מסתוריות" והיו אף שטענו שהפגז הונח במתכוון.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
נורווגיה
כריסטיאן הרביעי בילה בנורווגיה זמן רב יותר מכל מלכי בית אולדנבורג. הוא ביקר בארץ זו מספר רב של פעמים, הותיר רושם רב שם וייסד בה ארבע ערים. הוא גם הקים והשיג את השליטה על מכרה כסף אחד, מכרה נחושת אחד וניסה להקים מכרה ברזל, אך עם הצלחה מוגבלת. הוא גם שיקם את המבצר באקרסהוס.
סנדלה
במדינת ישראל
בעקבות האסון, הוקם בית ספר בכפר סנדלה ובו ספרייה לזכר הנספים. מבנה קבע לבית הספר הושלם באוקטובר 1958. ביולי 1959 נחנך מגרש משחקים ליד בית הספר. בסוף שנת 1967 נחנך בכפר בית ספר חדש. בבית הספר למדו הבנים והבנות יחד באותן כיתות.
באוקטובר 1963, בעת שהוסרו רבות מההגבלות שחלו על ערביי ישראל במסגרת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, לא הוסרו מגבלות אלו בכפר סנדלה שנחשב למרוחק ממרכזי האוכלוסייה הערבים ועל כן כדורש פיקוח מיוחד.
בפברואר 1967 היו בכפר כ-550 נפש והוא תואר: "כפר יפה ונקי. על אף ריחוקו מיישובים עירוניים הגיע גם אליו שפע השנים האחרונות: דירות חדישות, מכשירי טלוויזיה, רהיטים מודרניים, דודי־שמש, מכוניות פרטיות וכל שאר סממני הנוחות של התקופה". רוב הגברים בכפר יצאו לעבוד באזורי עכו, חיפה ואפילו תל אביב. בכפר נסללו כבישים פנימיים והבתים חוברו לרשת המים, אולם הם טרם חוברו לחשמל. בשנת 1967 נסלל כביש גישה לכפר.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
יחסו ליהודים
כריסטיאן היה המלך הראשון שהתיר התיישבות של יהודים בדנמרק ונורווגיה, ב-1634, זאת לאחר ששמע על השפעתם המבורכת של יהודי ספרד ופורטוגל על הכלכלה. הוא הבטיח ליהודים המגיעים לארצו הטבות מס ורשות להתלבש כאוות נפשם, בניגוד למצב בארצות אחרות שבהם אולצו יהודים לשאת סימנים מזהים.
שנותיו האחרונות ומותו
לאחר מלחמת תורסטנסון, לקחה מועצת המדינה (Rigsraadet) חלק פעיל יותר ויותר בשלטון, בהנהגתם של קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד. השנים האחרונות לחייו של כריסטיאן היו מרי נפש כתוצאה מחילוקי דעות קשים עם חתניו, בעיקר עם קורפיץ אולפלדט.
כריסטיאן היה אחראי לכמה מקרים של ציד מכשפות והעלאות על המוקד, שהבולטת מכולן הייתה הרשעתה והוצאתה להורג של מרן ספליד, שהייתה קורבן של רדיפה בריבה ונשרפה בגבעת גלווס הסמוכה בנובמבר 1641.
ב-20 בפברואר 1648, על פי בקשתו, נישא כריסטיאן הרביעי על גבי מיטה, מטירת פרדריקסבורג אל קופנהגן האהובה עליו, שם הוא מת שבוע לאחר מכן. הוא נטמן בקתדרלת רוסקילדה.
ייסוד ערים
כריסטיאן הרביעי עסק רבות בייסוד ערים ובבנייתן. מספר רב של ערים בדנמרק, נורווגיה ושוודיה נוסדו על ידו וכמה מהן נקראו על שמו. בין אלה ניתן למנות את אוסלו, בירת נורווגיה, שעד 1924 נקראה בשם כריסטיאנה, על שמו וקריסטיאנסנד שבנורווגיה. כריסטיאן יזם את בנייתם של מבנים רבים וחשובים בממלכתו, בעיקר בעיר קופנהגן.
מורשתו
כאשר הוכתר כריסטיאן, הייתה דנמרק השליטה המוחלטת בים הבלטי, אך זו אבדה לה לטובתה של שוודיה במהלך תקופת מלכותו. על כל פנים, כריסטיאן היה אחד המלכים הדנים היחידים מבית אולדנבורג שזכו לאורך זמן לאהדה מצדו של העם הדני. מפעלי הבנייה הגדולים שלו הוסיפו גם הם לפופולריות שלו.
כריסטיאן הרביעי שלט בכמה שפות ולצד שפת אמו הדנית, הוא שלט גם בגרמנית, לטינית, צרפתית ואיטלקית. הוא היה עליז ומכניס אורחים מטבעו ונהנה מחיי החברה, אך הוא היה גם רגזן ותאוותני. הוא היה אדם אמיץ, בעל תחושת מחויבות, בלתי נלאה, סקרן מטבעו ורפורמטור מלידה. נוחותו האישית עמדה תמיד מבחינתו בעדיפות ראשונה. יכולת השתייה שלו הייתה ידועה. כאשר הוא ביקר באנגליה ב-1606, גם אנשי חצר המלכות המקומית שהרגליה השתייה שלהם היו ידועים לשמצה, נדהמו מכמות האלכוהול שהוא צרך. בשיא תקופת נעוריו, יצר ההרפתקנות שלו גרם לו להתגבר על כל מכשול, אך בערוב ימיו הוא הושפע לרעה מחוסר השליטה העצמית שלו ושקע והוא סיים את חייו כאדם זקן, עייף ושבור לב.
משפחתו
ב-27 בנובמבר 1597 נשא כריסטיאן לאישה את אנה קתרינה מברנדנבורג, בתם של יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וקתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בשנת 1612 מתה אנה קתרינה, וארבע שנים לאחר מכן הוא נשא לאישה את קירסטן מונק ואתה הוא הביא לעולם 12 ילדים. נישואים אלו היו הרי אסון עבור דנמרק.
במהלך שנת 1628 גילה כריסטיאן שקירסטן ניהלה מערכת יחסים עם אחד מהקצינים הגרמנים שלו וכאשר נחשפה פרשה זו, ניסתה קירסטן לחפות על חרפתה על ידי חשיפת הרומן שהמלך ניהל עם אחת ממשרתותיה לשעבר, ויבקה קרוס. בינואר 1630, היה הקרע ביניהם כבר סופי וקירסטן פרשה לאחוזתה ביוטלנד. בינתיים, הפכה קרוס להיות הפילגש של המלך באופן גלוי. ילדיה של קרוס היו באופן טבעי אויביהם של 12 ילדיה של קירסטן והשנאה בין שתי המשפחות השפיעה רבות על ההיסטוריה העתידית של דנמרק.
Hearing Dogs for Deaf People
Hearing Dogs for Deaf People הוא ארגון צדקה בריטי, העוסק באימון כלבים לשמש כמסייעים לבעלי מוגבלות בשמיעה ולהתריע בפניהם על צלילים המסמלים סכנה או צלילים שימושיים נפוצים. מאז 1982 ועד כה (2021) מסר הארגון כ-2,500 כלבים למוגבלים בשמיעה שנזקקו לשירותיהם.
הארגון
הארגון נוסד בשנת 1982 על ידי הווטרינר ברוס פוגל וליידי ביאטריס רייט. ב-1986 קיבל מעמד מלא של ארגון צדקה ופתח את מרכז הפעולה שלו באוקספורדשייר. בשנת 1992 החלה אן, הנסיכה המלכותית, לשמש כפטרונית מלכותית של הארגון. במהלך השנים פתח הארגון שני מרכזי פעולה נוספים ברחבי בריטניה. בשנת 2017 התמזג הארגון עם ארגון סיוע אחר למוגבלים בשמיעה - Hearing Link, והנסיכה אן משמשת כפטרונית של שניהם.
אימון הכלבים ושירותם
הארגון מאמן כלבים להתריע בפני בעליהם לקויי השמיעה בדבר צלילים המסמלים סכנה - אזעקת אש או אזעקת עשן. הם מתריעים גם על צלילים של מתקנים שונים - פעמון דלת, שעון מעורר, טיימר של תנור מטבח או מוניטור לתינוק וכן התרעות אס אם אס בטלפון נייד. בנוגע לצלילים שאינם מסמלים סכנה מאומן הכלב להסב את תשומת לב בעליו ולהוביל אותו אל מקור הצליל, אך כשהכלב שומע צליל המסמל סכנה הוא נשכב על הארץ ואיננו מוביל את הבעלים אל מקור הצליל. סיועו של הכלב תורם להפגת תחושת הבידוד מהעולם הסובב אותם שיש לחלק מלקויי השמיעה עקב המוגבלות שלהם.
בצאתם מביתם עוטים הבעלים לכלביהם אפודה קצרה בצבע אדום בורגונדי ועליה לוגו הארגון. אפודה זו מציינת בפני העוברים ושבים שהכלב מסייע בידי מוגבל בשמיעה.
הכלבים מאומנים על ידי מתנדבים במהלך 20 החודשים הראשונים לחייהם. האימון נעשה בשלבים על פי תוכנית סדורה שפותחה על ידי הארגון. לאחר מכן, משמשיגים הכלבים את רמת האימון הנדרשת, נערכת התאמה בינם לבין אדם הנזקק להם. הם נמסרים לשירות בעליהם עד הגיעם לגיל 11. בעליהם רשאי להחזיק בהם לאחר מכן כחיית מחמד.
ציפי פינס
צפורה (ציפי) פרושן - פינס (נולדה ב-12 באוגוסט 1944 בסיביר, שבברית המועצות בשם פייגה יוזפוביץ') היא במאית, מנהלת ומפיקה ישראלית. מאז שנת 1993, משמשת כמנכ"לית והמנהלת האמנותית של תיאטרון בית ליסין.
ביוגרפיה
פינס נולדה בסיביר להוריה שברחו מפולין בזמן השואה. לפני שהוריה נישאו, נספו באושוויץ פייגה אשתו הראשונה של אביה (פינס קרויה על שמה) ובתם-אחותה מלכה בת ה-11. אחותה למחצה השנייה גניה, נשארה בחיים ומתגוררת בישראל. ציפי עלתה לישראל בשנת 1949 עם הוריה וגדלה בכפר סבא. בגיל 20 סיימה סמינר למורים בבית ברל. מאוחר יותר למדה תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם סיימה תואר שני בשנת 1974. במחזור שלה למדו בין השאר הלל מיטלפונקט, יונה אליאן וששון גבאי, שלימים הפכו לשותפיה בתחום התיאטרון.
מנהלת בתיאטרון
בשנת 1976 התקבלה לצוות התיאטרון לילדים ונוער בניהולם של אורנה פורת וגרי בילו. בשנת 1981 מונתה למנהלת תיאטרון באר שבע, בהמלצת בילו, לאחר שביימה מספר הצגות בתיאטרון החל מ-1975. שימשה כמנהלת התיאטרון במשך 12 שנים והרימה תרומה חשובה לפריחתו.
משנת 1993 מנהלת את תיאטרון בית ליסין בתל אביב. תחת ניהולה של פינס הפך בית ליסין מתיאטרון הניזון מכספי ההסתדרות לתיאטרון השלישי בגודלו בארץ. ההשקפה האמנותית אותה קבעה לתיאטרון בית ליסין היא טיפול בחומרים מודרניים ועכשוויים, ודגש מיוחד על יצירות ישראליות, ובכך נהפכה לדמות מפתח בתיאטרון הישראלי.
בשנת 2007 התקיים קמפיין מחאה להחלפתה של ציפי פינס כמנהלת בית לסין לאחר שניהלה את התיאטרון 14 שנים ברציפות ושהגיע הזמן לפנים חדשות, אך ציפי פינס לא פינתה את מקומה והמשיכה בתפקידה כמנהלת בית לסין כללית ואומנותית עד היום כבר 27 שנים ברציפות.
בין ההצגות שביימה פינס בבית ליסין היו: "המלאך" מאת אפרים סידון (2009), "רוחל'ה מתחתנת" מאת סביון ליברכט (2010), שזכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "הצגת המקור של השנה", "אלה גרוסמן" מאת דפנה אנגל-מחרז (2015), ו"האורחת" מאת סביון ליברכט (2016).
בטלוויזיה
בשנת 2007 התארחה כשופטת בתוכנית "כוכב נולד 5". בשנת 2008 שפטה בתוכנית "גריז", ששודרה בערוץ 2 ("רשת") הבוחרת את השחקנים לתפקידים של דני זוקו וסנדי להפקת המחזמר העולה בישראל.
ב-2018 לקחה חלק בתוכנית "אף פעם לא מאוחר" ברשת 13.
חיים אישיים
בגיל 18 נישאה פינס לדן פינס, ולהם בן משותף יחיד השדר גיא פינס, אותו גידלה לבד בתל אביב לאחר גירושיה. ב-1981, עברה להתגורר בבאר שבע עם המינוי למנהלת התיאטרון שם, וגיא עבר לחיות עם אביו. נשואה בשנית לעמוס פרושן, רואה חשבון במקצועו. השניים מתגוררים בתל אביב.
רמי הויברגר
רם (רמי) הויברגר (נולד ב-12 באוקטובר 1963) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה
הויברגר נולד וגדל בתל אביב. אחיו הקטן הוא השחקן גל הויברגר.
את לימודי התיכון עשה הויברגר בתיכון עירוני א'.
בצבא שירת הויברגר בחיל המשטרה הצבאית.
הויברגר למד משחק ב"סטודיו למשחק ניסן נתיב".
תיאטרון
בתום לימודיו הצטרף ב-1989 ל ושיחק במחזות "מקבת'" של שייקספיר, ו"גם הוא באצילים" של מולייר.
במרץ 1990 שיחק בהצגת היחיד "תעתועון", על פי ספרו של יצחק בן-נר, שעיבד וביים אילן תורן, בפסטיבל תיאטרונטו הראשון. על משחקו במחזה זכה ב"פרס על שם נסים עזיקרי", במקום הראשון. המחזה הוצג אחר כך בקאמרי. בסוף 1990 השתתף בהצגה "החולה המדומה".
במשך השנים הופיע בהצגות: "קן הקוקיה", "המלט", "מחכים לגודו", "גם הוא באצילים", "שלוש אחיות", "העלמה ז'ולי", "תעתועון", "חמץ", "שבעה", "השחף", "פופקורן", "שתי טיפות מים", "קופסה שחורה", "מלחמה" ו"הבוגד הקטן".
בשנת 2007 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "תמונות מחיי הנישואין" בבימויו של הויברגר ובהשתתפותו. ההצגה היא תרגום חופשי לסרטו של אינגמר ברגמן. על הבמה שיחק הויברגר לצד ליליאן ברטו. באותה שנה עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "אנה קארנינה", על פי לב טולסטוי. שם שיחק הויברגר לצידם של יבגניה דודינה, אלכס אנסקי, יובל סגל ועוד.
החל מיולי 2016 שיחק בעיבוד למחזה "גלנגרי גלן רוס" שכתב דייוויד מאמט ועלה בתיאטרון חיפה.
ב-2017 שיחק בקומדיה "חיית מחמד" מאת פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2020 שיחק במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון ובבימויו של אלון אופיר.
טלוויזיה ובקולנוע
ב-1985 שיחק בתפקיד זעיר ושימש כאיש תפאורה בסרט "קומפוט נעליים".
בשנת 1987 שיחק במחזמר הטלוויזיוני "פיגומים", ב, לצדם של חנה רוט, אלברט כהן, שמעון ישראלי ובבימויו של אורי פסטר, עם מוזיקה של קובי אושרת.
בשנת 1991 שיחק בסרט "שרה אהרונסון" בבימויה של אורנה בן דור.
בין השנים 1993–1997 השתתף בתוכנית ההומור "החמישייה הקאמרית", שם שיחק לצד קרן מור, שי אביבי, דב נבון ומנשה נוי.
ב-1993 גילם את יוסף באו בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר"; וגילם את גבריאל בסרטו של חגי לוי "שלג באוגוסט" לצד שי אביבי ואביגיל אריאלי.
ב-1995 גילם את נועם בסרטו של רוני ניניו "שחקנים", המספר את סיפורה של שנה אחת בחייהם של בוגרי בית ספר למשחק המחפשים את דרכם אל בימת התיאטרון.
ב-1996 גילם את קלאודיו בסרטם של ארנה ויוחנן רביב "כלבים לא נובחים בירוק".
ב-1999 גילם את סא"ל אלון שגיב ("קרמבו") בסרט הפולחן של דרור שאול "מבצע סבתא".
ב-2003 גילם את בחו בסרטו של דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים", לצד מוני מושונוב.
ב-2004 שיחק בסרט "לנצח עם מיקי ברקוביץ'".
ב-2006 גילם את מוישה ולדמן בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה". באותה שנה השתתף בתור פאנליסט בתוכנית הטלוויזיה "מועדון לילה".
ב-2007 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות"; גילם את אדון ליבוביץ' בסרט "הבוגד הקטן" וגילם את אבנר בסדרת הטלוויזיה שביים ניר ברגמן "להוציא את הכלב".
ב-2008 גילם את מיכאל נוימן בסדרת הדרמה "בטיפול" לצד אסי דיין ואיילת זורר; והחל להשתתף בתוכנית הסאטירה האקטואלית של עינב גלילי "באה בטוב" בשידורי "רשת" של ערוץ 2.
ב-2010 החל לגלם את עידו וינר, החוקר המרכזי החדש ביחידה, בסדרת הטלוויזיה "הבורר"; וגילם את ראש הישיבה הרב יאיר בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים", שביים אריק רוטשטיין. כמו כן גילם את תפקיד המאהב לצד מלאני פרס ויוסי פולק בסרט "התפרצות X" בבימויו של איתן צור.
ב-2011 החל לגלם את שאול אגמון, ראש ממשלת ישראל, בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה".
בשנת 2014 שיחק בסרט השווייצרי "שחר" שצולם בין היתר בישראל, בריטניה וגרמניה ושיחק לצד שחקנים ישראלים וזרים. בשנת 2015 שיחק בסרט שביים אופיר לובל "מה כבר יכול לקרות?!" בתפקיד פקח-משנה שלום פרנקו.
בשנת 2017 השתתף בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים", שביים גדעון גנני. הויברגר גילם שם את דמותו של משה דיין.
חיים אישיים
הויברגר גרוש פעמיים והוא אב לשני ילדים מנישואיו הראשונים, ולשני ילדים מנישואיו השניים. היה בזוגיות עם השחקנית ריקי בליך.
הויברגר מתגורר בתל אביב.
בשנת 2007 נפתחה חקירה בעקבות תלונה על הטרדה מינית אשר בעקבותיה נדרש לעימות מול המאפרת שהתלוננה, לבסוף התלונה נסגרה.
פרסים והוקרה
ב-2008 זכה בפרס קלצ'קין לשחקן המצטיין על תפקידיו בהצגות "תמונות מחיי נישואין" ו"אנה קרנינה".
הערות שוליים
19. https://pplus.ynet.co.il/paparazzi/article/6127159
אוהד נהרין
אוהד נהרין (נולד ב-22 ביוני 1952) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי, זוכה פרס ישראל לשנת 2005 וחתן פרס א.מ.ת לשנת 2009.
ביוגרפיה
נהרין נולד בקיבוץ מזרע לאליאב נהרין (שחקן בתיאטרון הבימה בשנות הארבעים של המאה ה-20) ולצופיה, שהייתה רקדנית שנאלצה לנטוש את הריקוד בשל בעיות בריאותיות ועסקה בהוראת תנועה והלחנה. כשהיה בן חמש וחצי עקרה המשפחה לקריית עמל, כיום קריית טבעון.
נהרין ניגן בגיטרה ושירת בלהקת פיקוד צפון כזמר ורקדן. לאחר שירותו הצבאי למד בלט בניו יורק והיה חבר בלהקה של מרתה גרהאם. אחר כך הצטרף ללהקתו של מוריס בז'אר בבריסל. כשחזר ארצה החל לעבוד עם להקת בת דור, ונישא למארי קאג'יוורה, רקדנית אמריקאית ממוצא יפני, שרקדה איתו בלהקתו של אלווין איילי, והשניים שבו לניו יורק. בשנת 1982 שב ארצה וחיבר כוריאוגרפיות ללהקות ישראליות שונות.
בשנת 1990 התמנה למנהל האמנותי של להקת בת שבע, ויצר יצירות רבות, בהן "ממותות", "וירוס", "אנאפזה", "קיר" ועוד. נהרין נקלע ללב הוויכוח בין דתיים לחילונים במופע "פעמוני היובל", שנערך בשנת 1998. אנשי ציבור דתיים מחו על השימוש בשיר "אחד מי יודע" במקביל להסרת בגדי הרקדנים, והיו אף שהציעו להלביש את הרקדנים ב"גאטקעס" - בגדים תחתונים ארוכים. בסופו של דבר בוטלה הופעת הלהקה במופע לאחר סערה ציבורית גדולה.
נהרין יצר את דמותו של מקסים ואראט כדמות דמיונית של האלטר אגו שלו, אשר עוסקת בהיבטים המוזיקליים של עבודתו.
ב-1998 זכה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת, בשנת 2003 קיבל תואר עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 2004 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע. בשנת 2005 קיבל נהרין את פרס ישראל. ביוני 2008 הוענק לנהרין תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. באפריל 2009 קיבל את פרס המחול האמריקני ע"ש סמואל ה. סקריפס לשנת 2009. באותה שנה זכה לפרס על מפעל חיים מ"דאנס מגזין".
במאי 2013 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מג'וליארד.
בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות והספורט למחול אמנותי לשנת 2016, על מפעל חיים. מנימוקי השופטים:.
קופר קאפ
קופר דאגלס קאפ (באנגלית: Cooper Douglas Kupp; נולד ב-15 ביוני 1993) הוא שחקן פוטבול אמריקאי המשחק בעמדת הווייד רסיבר בלוס אנג'לס ראמס מליגת ה-NFL.
אוהד נהרין
ביוגרפיה
במקביל לעבודתו עם רקדנים, ובעקבות פציעה שחווה, פיתח נהרין את "גאגא – דרך עבודה גופנית המתאימה לכל אחד". לטענת נהרין, השיטה מציעה דרך לחזק את הגוף, לשכלל את הגמישות, הזריזות והיעילות ולהעיר את החושים והדמיון.
לאחר שהתאלמן ממארי, אשתו הראשונה שנפטרה ב-2001 מסרטן צוואר הרחם בגיל 50, נישא לארי נקמורה, רקדנית ממוצא יפני, ולהם בת ושמה נוגה.