cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוסטב השלישי, מלך שוודיה
ההפיכה
הוא הדגיש את ההכרח שכל הפלגים יקריבו את המחלוקות שלהן למען טובת הכלל ו"בתור האזרח הראשון של עם חופשי", נידב את שרותיו בתיווך בין הצדדים היריבים. הוקם פורום שיועד להפגת המתחים אבל מאמצים אלו עלו בתוהו. ניסיונות נוספים של ראשי ה"גלימות" לדחוק את המלך למעמד של "מלך בטל", "roi fainéant "חסר שליטה" גרמו לגוסטב לשקול ביתר שאת ולתכנן את ההפיכה המשטרית.
תחת הנהגת פלג ה"גלימות" שוודיה הסתכנה בלהיבלע על ידי רוסיה, במסגרת ה"סיסטמה הצפונית", פרי תוכניותיו של הקנצלר הרוסי, הרוזן ניקיטה פנין. נראה שרק מהפך פתאומי ומהיר עשוי היה לשנות את הכיוון ולשמור על עצמאות הממלכה. בצומת דרכים זה נעזר גוסטב השלישי בשרותיו של יאקוב מגנוס ספרנגפורטן, אציל מפינלנד, שעורר את איבת ה"גלימות". ספרינגפורטן היה אמור לכבוש את המבצר סוובורג ועל ידי כך להבטיח לעצמו את השליטה בפינלנד. לאחר מכן עמד להפליג לשוודיה, להצטרף למלך ולבני בריתו על יד סטוקהולם ולכפות על הפרלמנט לאשר חוקה חדשה כרצון המלך. דמות מפתח אחרת בקנוניית המלך הייתה יוהאן כריסטופר טול, גם הוא קרבן רדיפות מצד מפלגת ה"גלימות". טול הציע ליזום מרד במחוז סקניה ולהשתלט שם על המבצר הדרומי קריסטיאנסטאד. המרד בקריסטיאנסטאד היה אמור לפרוץ זמן קצר אחרי המרידה בפינלנד. על אחיו של המלך, הדוכס קארל, היה לגייס את חילות המצב בכל המבצרים בדרום המדינה כביכול על מנת לדכא את המרד בקריסטיאנסטאד. אבל בהגיעו על יד אותו מבצר היה אמור להצטרף למורדים ולצעוד לעבר עיר הבירה כשספרנגטפורטן יתקוף מהמזרח. כל המבצע מומן בהלוואות מהבנקאי הצרפתי ניקולא בוז'ון, שגויס על ידי השגריר השוודי בצרפת, הרוזן קרויץ.
ב 6 באוגוסט 1772 טול הצליח בעורמה לכבוש את המבצר קריסטיאנסטאד. ב-16 באוגוסט גם ספרננגטפורטן הצליח להפתיע את מגני המבצר סוובורג. אבל מנקודה זו התוכניות השתבשו. מזג אוויר סוער מנע ממנו לחצות את הים עד לסטוקהולם ובינתיים האירועים בשוודיה עשו את נוכחותו מיותרת. ב-16 באוגוסט 1772 מנהיג ה"גלימות", טורה רודבק, הגיע לסטוקהולם, מודאג מהידיעות על מרד בדרום. המלך גוסטב התעורר פתאום מוקף באויבים. ספרנגטפורטן נשאר תקוע בפינלנד, בגלל מזג האוויר. טול נמצא במרחק של חמש מאות ק"מ ומנהיגי ה"כובעים" נאלצו להסתתר. ברגעים אלה גוסטב החליט שיש לתת לאויביו מכה ניצחת לפני הגעתו של ספרנגטפורטן. המלך פעל מיד ובנחישות. ב-18 באוגוסט בערב כל הקצינים שנראו לו נאמנים ומסוגלים לשמור סודות קיבלו הוראות להתכנס למחרת בבוקר בככר הגדולה שליד הארסנל. ב-19 באוגוסט בשעה 10 בבוקר גוסטב עלה על סוסו ורכב אל עבר הארסנל. בדרך חסידיו הצטרפו אליו בקבוצות קטנות, כך שבהגעתו ליעד פמלייתו כללה מאתיים קצינים. אחרי מצעד, ליווה המלך את הקצינים בחזרה לאולם המשמר באגף הצפון-מערבי של הארמון, שבה שכן מטה משמר הכבוד, ושם הציג בפניהם את תוכניותיו. . אז צוער צעיר הכריז בלהט: גוסטב הכתיב להם אז נוסח חדש לשבועה וכל אחד חתם עליו ללא היסוס. הנוסח החדש פטר אותם מציות לפרלמנט וחייב אותם להישאר נאמנים אך ורק ל"מלך החוקי, גוסטב השלישי". בינתיים חברי המועצה - ה"ראד" - ויושב ראש שלה, רודבק, נעצרו. אנשי המלך השתלטו על הצי. גוסטב סייר בעיר והתקבל בכל מקום על ידי המונים צוהלים שראו בו מושיע. המלחין והמשורר קארל מיקאל בלמן חיבר בהזדמנות זו את השיר החגיגי "לחיי מלך גוסטב!" - (Gustafs Skål)
השינויים החוקתיים
בערב היום 20 באוגוסט 1772 כרוזים הודיעו ברחבי סטוקהולם כי הפרלמנט יכונס למחרת בארמון. כל חבר פרלמנט שנעדר מישיבה זו נחשב לאויב העם והמלך. ב-21 באוגוסט כמה רגעים לאחר התכנסות הבית הופיע המלך בכל הדר תלבושתו והתיישב על כס המלכות. נאומו בנסיבות אלה היה לאחד מהמפורסמים ביותר בתולדות העם השוודי ולאחת מפניני הרטוריקה בשפה השוודית. המלך ביצע סקירה של מצב המדינה והסכנות האורבות לה. הצהיר שלא ייגע בחופש, אלא רק יבטל את המשטר הקיים הגרוע לטובת הקמת שלטון החלטי. לאחר מכן נקראה ההצעה לשינוי החוקה לפי תוכניות המלך. הגורם המבצע (ניהולי) במדינה יהיה המלך לבדו. הוא ימנה את הפקידים הבכירים ואת היועצים ויכרות בריתות עם מעצמות זרות, אבל לא יתחיל במלחמה ללא אישור הריקסדאג. מועצת המדינה תהיה מורכבת משבעה-עשר חברים בעלי סמכויות של מחוקקים אך לא של מבצע. הריקסדאג יכונס לפי צו המלך וההחלטות לגבי המיסוי והחוקים תילקחנה על ידי המלך והריקסדאג יחדיו. הסמכות המשפטית של כל הוועדות תבוטל. הפרלמנט אישר את הצעות המלך וכך התחוללה הפיכת המשטר בצורה חלקה ומיומנת, למורת רוחן של רוסיה, פרוסיה ודנמרק שעד אז הצליחו למשוך בחוטים בפוליטיקה השוודית לטובת האינטרסים שלהן.
בין חוקה ובין אבסולוטיזם
הרפורמות של גוסטב השלישי דמו לאלו של מונרכים אחרים מ"עידן האורות". החוק הפלילי נעשה יותר אנושי, עונש המוות הוגבל רק לכמה סוגים של פשעים, נאסרו העינויים. המלך השתתף באופן פעיל בניהול כל משרד ממשלתי, אבל העדיף לסמוך על יועצים חיצוניים מאשר על מועצת המדינה (הסנאט). השקיע מאמצים לעקור את השחיתות שפרחה בימי שלטון ה"כובעים" וה"גלימות" ואף הביא בפני משפט את כל חברי בית המשפט העליון הקודם, ה Göta Hovrätt "גטה הובראט". ננקטו אמצעים לרפורמה של המינהל ושל הפרוצדורות המשפטיות. בשנת 1774 הוצאה תקנה שהכריזה על חופש העיתונות "תוך מגבלות אחדות". המלך דאג לחיזוק כוחות הביטחון לפי אמות מידה של "מעצמה גדולה". הוגבר במיוחד הצי המלכותי כדי שיהפוך לאחד המרשימים באירופה. התקנה בנוגע למטבע משנת 1776 הנהיגה סדר באוצר הממלכה. המדיניות הכלכלית החדשה כללה עידוד הסחר בדגנים (1775) וביטולם של כמה מהמסים שהגבילו את היצוא. שופר "החוק הנוגע לעניים". הוכרז חופש פולחן במגבלות מסוימות לגבי הדתות הנוצרית רומית-קתולית והדת היהודית. בנוסף לכל המלך עיצב והפיץ בממלכה תלבושת לאומית מומלצת שהייתה בשימוש במעמדות הגבוהים עד למותו. יש סבורים שאחת הטעויות הכלכליות שלו הייתה הפיכת מכירת ההמשקאות החריפים למונופול ממלכתי, דבר שפגע בצורה בוטה בפריווילגיות של אנשים רבים. ב 3 בספטמבר 1778 כשכינס את המעמדות בסטוקהולם הציג המלך דו"ח חיובי מאוד, מעין טפיחה עצמית על השכם, על הישגי שש שנות מלכותו עד אז. הפרלמנט התבטל לפניו ובכל הישיבה לא הופנתה אליו אפילו שאלה אחת. כעבור עוד 8 שנים הרוחות השתנו.
במדיניות החוץ גוסטב השלישי היה בהתחלה זהיר בשקילת צעדיו. אף על פי שבסתר לבו השתוקק לחטוף את נורווגיה מידי דנמרק וביקש לחזק את מעמדו מול יקטרינה הגדולה, נענה לה בספטמבר 1780 והצטרף לברית (ליגה) לנייטרליות צבאית שהיא יזמה נגד בריטניה. לברית זו הצטרפו גם דנמרק (עוד מיולי 1780), אחר כך גם פרוסיה, אוסטריה, פורטוגל, וממלכת שתי הסיציליות. גוסטב דאג לביטחון האניות השוודיות והבטיח להן ליווי של ספינות צבאיות אפילו עד לים התיכון. כך בשנים 1780–1782 הסחר הימי השוודי ידע שיאים של פריחה.
מונרכיה אבסולוטית
ישיבת הפרלמנט משנת 1786 היוותה תפנית בתולדות שלטונו של גוסטב השלישי. הפעם כל הצעותיו נדחו או שונו עד כדי כך שהמלך נאלץ למשוך אותן בחזרה. מאותו היום גוסטב נראה נחוש למשול ללא הפרלמנט ואכן, חולל בהדרגה מעבר זוחל מחצי-חוקתיות אל חצי- אבסולוטיזם. במקביל מדיניות החוץ של המלך הפכה יותר הרפתקנית. תחילה ביקש להשיג את תמיכת רוסיה בניסיון לחטוף את נורווגיה מידי דנמרק. אך יקטרינה השנייה סרבה לנטוש את בת בריתה הדנית. אז ביוני 1788 הכריז גוסטב השלישי מלחמה על רוסיה, בעוד מעצמה זו הייתה מרוכזת במלחמתה נגד האימפריה העות'מאנית בדרום. היציאה למלחמה נעשתה ללא אישור ה"מעמדות", תוך הפרת החוקה מ 1772, מה שגרם למרד - "הקשר אניאלה" Anjala - בקרב קצינים אריסטוקרטים ששרתו בפינלנד. תוך תמיכה בבת בריתה הרוסית, גם דנמרק הכריזה מלחמה נגד שוודיה, אך נוטרלה מהר הודות למאמצים דיפלומטיים בריטיים ופרוסיים. בחזרתו לשוודיה, גוסטב גינה בפומבי את התנהגות הקצינים המורדים, עורר נגדם את זעם העם, דיכא את מרידתם ועצר את מנהיגיהם. תוך ניצול המומנטום שנוצר מבחינת עליית העוינות כלפי האריסטוקרטים, גוסטב כינס מוקדם את ה"מעמדות" בשנת 1778. שם הצליח ב-17 בפברואר 1778 להעביר בתמיכת שלושה מהמעמדות את "צ'רטר האיחוד והביטחון". מסמך זה חיזק את כוח המלך, ביטל את מרבית הפריבילגיות של האצילים והשאיר בידי הפרלמנט את הסמכויות בנוגע להוצאות המדינה.
המלחמה בין שוודיה ובין רוסיה 1788 - 1790
בשנת 1788, החייט הראשי של האופרה המלכותית השוודית קיבל הוראה לתפור מספר מדים של הצבא הרוסי. באמצעות מדים אלו, ביים המלך השוודי מתקפה רוסית לכאורה על מאחז שוודי בגבול בין שוודיה לרוסיה. מתקפה "רוסית" זו התקבלה בזעם רב בסטוקהולם, והאסיפה הלאומית השוודית אישרה למלך, שהיה נטול סמכות לקבל כזו החלטה בכוחות עצמו, לצאת למלחמה נגד רוסיה.
גוסטב ניהל בין השנים 1788–1790 מלחמה נגד רוסיה שהסתיימה בקרב בסבנסקונד ב-9 ביולי 1790 הנחשב הניצחון הגדול בכל הזמנים של חיל הים השוודי. הרוסים איבדו שליש מאניותיהם ו 7,000 אנשים. כעבור חודש, ב-14 באוגוסט 1790 נחתם בוורלה Värälä הסכם השלום בין שתי השכנות היריבות. רק שמונה חדשים לפני כן הקיסרית הרוסית הכריזה כי "התוקפנות המרושעת והמקוממת" של מלך שוודיה לא תיסלח אלא אם כן יכפר את מעשיו על ידי הסכם שלום שבו יבטיח חנינה כללית ובלתי מוגבלת לכל אלה שמרדו בו בארצו ויסמיך את הפרלמנט השוודי לשמור על השלום בעתיד ("כי יהיה מאוד לא זהיר מצדנו לסמוך על תום לבו בלבד"). הסכם השלום בוורלה הציל את שוודיה מהשפלה כזאת ובאוקטובר 1791 גוסטב כרת ברית הגנה עם רוסיה ל-8 שנים, בעוד הקיסרית התחייבה לשלם לבן בריתה החדש סיבסוד שנתי של 300,000 רובל.
בו זמנית באותן השנים אירועי המהפכה הצרפתית עוררו במלך השוודי דאגה גדולה. התחיל להקדיש מחשבה רבה איך לגייס ברית של נסיכים למלחמה נגד המהפכנים הצרפתים. ההיכרות הקרובה עם רוח האסיפות העממיות נתנה לו להבין טוב יותר ממלכים אחרים את פסיכולוגיית ההמונים ואת המנוע של התהליך המהפכני. לא מצא באירופה את התמיכה שציפה במאמצים אלה ואחרי ישיבת פרלמנט שכונסה בגבלה Gävle ב-22 בינואר - 24 בפברואר 1792 נפל הוא עצמו קרבן, אבל לקנוניה אריסטוקרטית.
הקשר
בחצות 16 במרץ 1792 אורגן נשף מסיכות בבניין האופרה בסטוקהולם. המלך הגיע באותו ערב מוקדם יותר על מנת ליהנות בחברת ידידים. במשך ארוחת הערב קיבל מכתב מאלמוני שבו איומים על חייו, אבל מפני שהיה רגיל לקבל מכתבים כאלה, התעלם ממנו ואחרי הארוחה יצא מחדר האוכל כדי להשתתף בנשף המסיכות. מיד עם כניסתו לאולם הוקף על ידי אנקארסטרם (Anckarström) וחבריו לקנוניה, הרוזן קלאס פרדריק הורן (Claes Fredrik Horn) והרוזן אדולף לודביג ריבינג (Adolf Ludvig Ribbing). הם זיהו אותו בקלות מפני שנשא על חזו את עיטור המסדר המלכותי של השרפים מכסף שהבהיק מעל גלימתו. הקושרים היו מחופשים עם מסיכות שחורות וקיבלו את גוסטב במילים בצרפתית: "שלום לך, מסיכה יפה!" ("!Bonjour, jolie masque").
אנקרסטרם שעמד מאחורי המלך ירה בו באקדח בצד השמאלי של הגב. המלך קפץ הצידה תוך קריאה בצרפתית: "אה, נפצעתי, משכו אותי מפה ועצרו אותו!" ("!Ah, je suis blessé, tirez moi d'ici et arrêtez-le".) המלך נלקח מיד לחדריו ושערי האופרה ננעלו. אנקרסטרם נעצר בבוקר למחרת והודה בהתנקשות אבל הכחיש כי מדובר בקנוניה. רק כשנודע לו ששותפיו, הורן וריבינג, נעצרו גם כן, מסר הודאה מלאה.
המלך לא נהרג והמשיך למלא את סמכויותיו כראש הממלכה. לטווח קצר נראה שההתנקשות נכשלה. אבל מהר הפצע הזדהם וגרם למותו של גוסטב ב-29 במרץ 1792. מילותיו האחרונות היו: "אני מרגיש רדום, כמה רגעי מנוחה יעשו לי טוב" ("Jag känner mig sömnig, några ögonblicks vila skulle göra mig gott")
תרומתו של גוסטב השלישי לתרבות השוודית
על אף חולשותיו וגחמותיו, כאיש "עידן האורות", נחשב גוסטב השלישי בין המלכים המובילים במאה ה-18 בתחום עידוד האמנויות והמדע.
גוסטב השלישי בעצמו היה בעל סגנון כתיבה משובח, הבא לידי ביטוי במכתביו לידידיו ובמסות ההיסטוריות שכתב, במיוחד בהספד המפורסם לזכרו של לנארט טורסטנסון שהוכתר בפרס האקדמיה השוודית. התעניין בכל ענפי הספרות והאמנויות והעניק חסות לכל המשוררים והאמנים בני תקופתו.
גוסטב כתב גם מחזות והקים את התיאטרון המלכותי בסטוקהולם Kongliga Teatern, שבו הוצגו גם הדרמות ההיסטוריות שלו. דאג לקדם כישרונות חדשים בתחום המשחק והזימרה, ביניהם כוכבים כמו השחקנים פרדריק לוון ולארס טיורטסברג וזמרי האופרה אליזבת אולין וכריסטופר כריסטיאן קארסטן, שביצעו תפקידים גם ביצירותיו.
בשנת 1773 ייסד את האופרה המלכותית השוודית ואת הבלט המלכותי השוודי, תחת מטריית התיאטרון המלכותי. בניין אופרה חדש נבנה ונחנך בשנת 1782. הוא מחובר על ידי גשר נורברו אל הארמונו. עד 1788 הועלו גם מחזות וגם אופרות על במת בית האופרה. החל מאותה שנה פעל התיאטרון המלכותי לדרמה בבניין חדש הנמצא מאחורי בית האופרה. בזמנו של המלך הוקמה האקדמיה השוודית (1786) ובית המלוכה תרם תרומות נדיבות לקידום המדעים ולאוניברסיטת אופסלה.
אוסף ציורי האדריכלות שברשותו של גוסטב השלישי שכלל ציורי בניינים מאת מיטב אדריכלי שוודיה בתקופתו, וגם, כמה ציורים מאת המלך עצמו, יצא לגלות ב-1809 יחד עם המלך גוסטב הרביעי אדולף הוא הוחזר לשוודיה ב-1925 אחרי שנרכש על ידי האחים הליה ואקסל אקסון יונסון ושעבר בירושה לבתו של אקסל, מרי קלר קרונסטדט. הוא נמצא כיום המפעלי הברזל אנגלסברג.
כחלק מהסלידה שהייתה בחצר המלכות משתיית קפה ותה הורה גוסטב לערוך ניסוי שיוכיח את ההשפעות הבריאותיות השליליות של שתיית קפה. הניסוי שבמהלכו חויבו שני תאומים זהים, לשתות כמויות גדולות של קפה ותה לא הצליח להוכיח את התזה, להפך, שני התאומים חיו שנים רבות אחרי שהמלך והרופאים שהופקדו על הניסוי מתו.
מושבה שוודית בים הקאריבי
בשנת 1784 בימי מלוכתו של גוסטב השלישי השיגה שוודיה מצרפת, תמורת זכויות מסחר, את המושבה סן ברתלמי בים הקריבי. היא נמכרה בחזרה לצרפת בשנת 1878
לקריאה נוספת
U. of Minnesota Press, Minneapolis 1986 (הילדור ארנולד בארטון - סקנדינביה בעידן המהפיכות, 1760-1815, הוצאת אוניברסיטת מינסוטה, מיניאפוליס, 1986) ''Gustaf III:s Stockholm. Glimtar ur 1700-talets stadsliv''. Forum, 2004. ISBN 91-37-12597-4.(כריסטופר או'רגאן - סטוקהולם של גוסטב השלישי:הבזקים מחיי העיר בשנות ה-1700 - בשוודית) החיים בחצרו של גוסטב השלישי. Eighteenth century Studies, Jophns Hopkins University Press 1972 (הילדור ארנולד בארטון - גוסטב השלישי ועידן האורות, הוצאת אוניברסיטת ג'ון הופקינס, 1972 - באנגלית) (אוגיסט ז'פרואה גוסטב השלישי וחצר צרפת 2 כרכים, 1867 N. Bain, Gustavus III and His Contemporaries, 1746-1792:An* Overlooked Chapter of Eighteenth Century History (2 vols., 1894), (נ. ביין - גוסטבוס השלישי ובני תקופתו, 1746-1792: פרק עלום מתולדות המאה הי"ח, 2 כרכים, 1894) (קרל האלנדורף ואדולף שיק - תולדות שוודיה, 1929 (אנדרו א. סטומברג - היסטוריה של שוודיה (1931) Gustav III of Sweden: the forgotten despot of the age of enlightenment, History Today, December 1, 2003 (א.ד. הרווי - גוסטב השלישי של שוודיה: הדספוט הנשכח של עידן האורות - באנגלית ) (אודנר - ההיסטוריה הפוליטית השוודית תחת גוסטב שלישי 2 כרכים, 1885-96, בשוודית)
יחסי צרפת–קניה
יחסי צרפת–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין צרפת לקניה.
היסטוריה
צרפת מכירה בכך שקניה ממלאת תפקיד מפתח ביציבות האזורית. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות גבר במיוחד לאחר הכללתה של קניה באזור סולידריות עדיף (ZSP) על ידי ממשלת צרפת בשנת 1999.
בשנת 2011 חתמו ראש ממשלת קניה, טרייאלה אדינגה, ומקבילו הצרפתי, פרנסואה פילון על הצהרה לחיזוק השותפות בין שתי המדינות.
היו גם חילופי דברים ברמה גבוהה בין שתי המדינות. הקניינים הבולטים שביקרו בצרפת כוללים גם את וואנגארי מתאי וג'ורג' סאיטוטי בתפקידם כשר לביטחון פנים וממלא מקום שר החוץ, בהתאמה.
שיתוף פעולה בפיתוח
בשנת 2014 חתמו AFD, סוכנות הפיתוח הצרפתית וממשלת קניה על 100 מיליון אירו (11.5 מיליארד שילינג קנייתי) הלוואה רכה. במסגרת העסקה AFD תממן פרויקט להרחבת מערכת המים של ניירובי. בשנת 2013 נחתם פרויקט לחיבור רשת הכוח הקנייתית ושל אתיופיה. במסגרת העסקה AFD תתן הלוואה רכה של 91 מיליון אירו (10.5 מיליארד שילינג קנייתי).
תנאי ההלוואות מ-AFD הם רכים. להלוואות יש תקופת פירעון של 20 עד 25 שנה עם תקופת חסד של 7 שנים ושיעור ריבית כיום נמוך מ-2%. שלא כמו הסכמים רבים שנחתמים על ידי קניה, ההלוואות פתוחות למתן הצעות מחיר תחרותיות. פירוש הדבר שההלוואה אינה תומכת בחברות בבעלות צרפתית. סין שהייתה המממנת הגדולה בקניה בשנים האחרונות אינה מאפשרת הצעות מחיר תחרותיות בעסקות עליה היא חותמת. העסקות נועדו לרוב לתמוך בחברות בבעלות סינית, מכיוון שהן החברות היחידות שמורשות לבצע את הפרויקטים.
בעשור האחרון תרם AFD מימון בשווי של 1 מיליארד אירו (107 מיליארד שילינג קנייתי).
יחסי סחר
קניה היא שותפת הסחר העיקרית של צרפת במזרח אפריקה. משנת 2011 עד 2012 היצוא הצרפתי לקניה גדל ב-35%. הייצוא לקניה בשנת 2011 הסתכם ב-18.4 מיליארד שילינג קנייתי (171 מיליון אירו) בשנת 2012 הוא הסתכם ב-25.3 מיליארד שילינג קנייתי (235 מיליון אירו).
FDI
נכון לשנת 2011 FDI הצרפתי בקניה היה שווה 21.5 מיליארד שילינג קנייתי (200 מיליון אירו). חברות צרפתיות בולטות בקניה כוללות את Orange SA ו- Total. אייר פראנס-KLM מחזיקה גם ב-26% מחברת קניה איירווייז, חברת התעופה הרביעית בגודלה באפריקה. לקניה איירווייז יש טיסה ישירה מניירובי לפריז. כמה חברות צרפתיות מחזיקות מטה אזורי בניירובי, קניה, ביניהן: דנונה, אלקטל, אלסטום גריד, סנופי, וריטאס, סבה בריאות בעלי חיים, תאלס, מישלן, סאגם ואגיס. ניירובי היא המטה האזורי של 20 מדינות עבור חלק מפירמות אלה.
חינוך
Lycée Denis Diderot הוא בית ספר צרפתי בבירת קניה.
CICS
CICS (מבוטא בישראל "סִי-אַיי-סִי-אֶס") הוא שרת יישומים לניהול תנועות הפועל בעיקר על מחשבים מרכזיים של חברת IBM תחת מערכות ההפעלה z/OS ו-z/VSE לדורותיהן. השם CICS הוא ראשי תיבות של Customer Information Control System, אך השם המלא כמעט שאינו בשימוש. שרת היישומים CICS פועל גם על גבי פלטפורמות חומרה ומערכות הפעלה אחרות, בגרסה הנקראת TXSeries. הגרסה למערכת ההפעלה z/OS היא הפופולרית ביותר מבין גרסאות המוצר.
CICS מאפשר פיתוח יישומים במגוון שפות תכנות: COBOL, PL/I, C, C++, אסמבלר ו-Java. שפת COBOL היא השפה הנפוצה ביותר לפיתוח תוכנה במערכת זו. CICS נחשב לאחת ממערכות התוכנה הוותיקות בעולם - גרסתו הראשונה של המוצר הוצגה ב-8 ביולי 1969 ופיתוח המוצר נמשך גם כיום (2013), עם גרסה חדשה פעם בשנתיים בממוצע. מחזורי הפיתוח הרבים שעבר המוצר הפכו אותו עם השנים לאחד ממוצרי התוכנה היציבים בעולם, ואמינותו היא שם דבר בתעשיית התוכנה. חידושים רבים בתחום הנדסת תוכנה וארכיטקטורת התוכנה נוסו לראשונה בקנה מידה גדול ב-CICS, ופעמים רבות הצלחתם שימשה לעידוד מגמות אלה בתעשייה. בין החידושים הבולטים ניתן למנות את השימוש בשיטות פורמליות לאימות תוכנה ובמיוחד השימוש הרחב בשפת המפרט Z.
אנליסטים מעריכים שיותר מ-90% מחברות Fortune 500 עושות שימוש במוצר. בישראל, המוצר משמש כפלטפורמה העיקרית של כל הבנקים הגדולים, חלק מחברות הביטוח, חברות תעשייתיות גדולות, וחלק ממשרדי הממשלה.
מאפייני התוכנה
CICS הוא שרת יישומים לניהול תנועות ונחשב כתווכה. כשרת יישומים, המוצר מתוכנן לשפעול והרצת תוכניות קצרות במקוון ובמקביל, ולניהול משאבי עיבוד ביעילות. כמערכת לניהול תנועות, המוצר מתוכנן להריץ תנועות בדרך אטומית ומבודדת בהתאם לעקרונות ACID, ולנהל משאבי קלט/פלט (I/O) ביעילות. ייחודו של CICS הוא במיזוג שני ההיבטים השונים לכדי מערכת ממוטבת אחת בעלת ממשק תכנות יישומים נוח ופשוט לשימוש.
EXEC CICS SEND MAPSET(MPS1) MAP(MP1) END-EXEC.
היטל עינוגים
היטל עינוגים הוא היטל שרשויות מקומיות בישראל מוסמכות להטיל מכוח לפקודת העיריות, הכולל בין סמכויותיה של עירייה את הסמכות:
ההיטל, שהוא למעשה מס עקיף עירוני, התקיים בשנים 1949–1982. קדם לו מס עירוני בעל אופי דומה בשם מס שעשועים.
היסטוריה
רשויות מקומיות רבות ניצלו הסמכה זו החל משנת 1949, והטילו היטל עינוגים על מופעי בידור שנערכו בתחומיהן. גובה ההיטל, כחלק ממחיר כרטיס הכניסה למופע, נקבע על ידי כל עירייה בנפרד. בסוף 1977 הושבתו בתי הקולנוע לשלושה שבועות במחאה על ההיטל. בעקבות ההשבתה הוקמה בכנסת ועדה בראשות חבר הכנסת שלמה הלל, וזו המליצה לבטל את ההיטל ביישובים קטנים ולהקטינו בערים הגדולות. ערים רבות נענו להמלצה זו. עיריית תל אביב לא נענתה להמלצה זו, ועקב כך התאחדות ענף הקולנוע בישראל עתרה לבג"ץ נגד שר הפנים והעירייה, בדרישה שבהתאם לסמכותו יפטור את כרטיסי הקולנוע מההיטל. העתירה נדחתה. עתירה נוספת בעניין זה הוגשה על ידי בעליו של קולנוע תל אביב ונדחתה אף היא, אך השופט דוד בכור העיר: "אין להתעלם ממצב בלתי רצוי שנוצר, שהצעות ועדות נכבדות נשארות כאבן שאין לה הופכין ודבר לא נעשה לביצוען, בעיקר בגין מחלוקת של חלוקת נטל תקציב העירייה בין הכנסות עצמאיות והשתתפות משרד הפנים. ניתן אולי לקוות, ששני הגופים יתייחסו סוף סוף להמלצות הוועדה החדשה לגופן, ותימצא הדרך לצאת מהמבוי הסתום."
בשנת 1981 למשל, היטל העינוגים בתל אביב-יפו היה 28% על כרטיסי קולנוע ו-3% על מופעי בידור ותיאטרון. בערים רמת גן, חולון ובת-ים, הסמוכות לתל אביב, היה ההיטל על כרטיסי קולנוע רק 14%.
לעידוד הפקתם של סרטי קולנוע ישראליים ניתן למפיקיהם החזר בשיעור של 50% מהיטל העינוגים שנגבה בגין הקרנתם.
קיומם של שיעורי היטל שונים לפי סוג מופע הבידור הביא למחלוקת על סיווגם של אירועים מסוימים. בשנת 1968 העלה "התיאטרון העממי" מופע בשם "אח איזה לילה". עיריית תל אביב דרשה שעל הכרטיסים למופע יוטל היטל עינוגים בשיעור 20%, ואילו בעלי "התיאטרון העממי" טענו שעל ההיטל להיות בשיעור 5% בלבד, כנהוג לגבי הצגות תיאטרון עבריות. בדיון בבג"ץ התקבלה עמדת "התיאטרון העממי". עתירה דומה הועלתה על ידי סוכנות לאמנים בע"מ, ובמקרה זה נדחתה העתירה.
ביטול הנחות מהיטל עינוגים למופעי בידור בשבת שימש כלי בידי המתנגדים למופעים אלה.
בשנת 1978 הפעיל שר הפנים, יוסף בורג, את סמכותו, וקבע פטור מהיטל עינוגים לסרטי קולנוע המיועדים לילדים ונוער, מוקרנים בשעות הבוקר בימים (למעט שבתות וחגים) שבהם אין לימודים בבית הספר, ומחיר הכרטיס להם אינו עולה על חמש לירות. במרץ 1982 הורה השר בורג על ביטול ההיטל.
פטריק פיוגיט
פטריק ריימונד פיוגיט (באנגלית: Patrick Raymond Fugit; נולד ב-27 באוקטובר 1982) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
קריירה
הקריירה של פיוגיט החלה כאשר לוהק לתפקיד מעריץ הרוק הצעיר שהפך לכתב בסרט "כמעט מפורסמים" של הבמאי קמרון קרואו. פיוגיט אמר שלא היה לו שום ידע במוזיקת רוק של שנות ה-70 לפני שהחל להצטלם לסרט.
בשנת 2004 שיחק בסרט "גאולה!", שמציג מבט סאטירי על הימין הדתי בבתי ספר תיכוניים. דמותו של פיוגיט הייתה במקור גולש, אך היא השתנתה לגולש סקייטבורד עקב ניסיונו בסקייטבורד.
פיוגיט שיחק בסרט "חובבנים עד הסוף" וגילם את אברה פון בסרט "שוליית הערפד" (2009).
בשנת 2011 לוהק פיוגיט לסרט "מקום לחלום עליו", סרט נוסף של קמרון קרואו, בו כיכבו מאט דיימון וקולין פורד.
ב-2016 לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Outcast" של סינמקס.
בשנת 2020 לוהק לתפקיד ראשי בפיילוט של ABC בשם "שלושים ומשהו (אחר)", סדרת ההמשך לסדרה "שלושים ומשהו"; עם זאת, הפיילוט בוטל על ידי ABC מאוחר יותר באותה שנה.
חיים אישיים
פיוגיט וחברו הטוב, דייוויד פצר, הקימו להקת פולק רוק, מושמן, שבה פיוגיט ניגן בגיטרה ולפעמים שר. פצר נפטר בשנת 2012. פיוגיט למד לנגן על גיטרת פלמנקו, איתה ניגן בשיר Cavedoll "Mayday" ובשיר "Mushman", המושמע בסצנת הסיום בסרט "חותכי ורידים: סיפור אהבה".
פיוגיט, שגדל בסולט לייק סיטי, אומר שהוא היה "הילד המוזר" בבית הספר היות שלמד בלט מכיוון שאמו הייתה מורה לבלט, וכי הוא לא היה מורמוני, אך למד בבית ספר מורמוני בעיקרו. לפיוגיט יש ילד עם בת זוגו, השחקנית ג'ניפר דל רוסריו.
השלהבת המסתורית של המלכה לואנה
השלהבת המסתורית של המלכה לואנה (באיטלקית: La Misteriosa Fiamma della Regina Loana) הוא ספר מאת אומברטו אקו אשר יצא באיטליה בשנת 2004. שם הספר לקוח משמה של מהדורה איטלקית של אלבום קומיקס אמריקאי. הספר תורגם לעברית בידי אריה אוריאל, ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2007.
עלילה
הספר עוסק בימבו, סוחר ספרים עתיקים ממילאנו בן 59 אשר איבד את זכרונו (episodic memory) כתוצאה משבץ. בתחילת הספר הוא מסוגל לזכור כל דבר אשר אי פעם קרא, אך אינו זוכר את משפחתו, את עברו או אפילו את שמו. ימבו מחליט לחזור לעיירת ילדותו סולרה, שאותה נטש בעקבות טרגדיה משפחתית, על מנת להיווכח האם הוא יכול לגלות מחדש את זכרונותיו האבודים. מקץ ימים תמימים של חיפוש בעיתונים ישנים, בתקליטים, בספרים, בכתבי עת ובספרי קומיקס ילדותיים, לא עולה בידו לשחזר את זכרונותיו.
בחיפושו אחר זכרונותיו האבודים, הוא מצליח לשחזר את סיפור הדור והחברה של הוריו וסביו. ברגע אשר הוא מוכן לנטוש את משימתו, הוא מגלה עותק מקורי של ספר משנת 1623. ההלם אשר אוחז בו עקב מציאת הספר המקורי מסייע לו בשחזור זכרונות ילדותו. הפרק האחרון של הספר עוסק בהסבר ספרותי לתופעה שבה חולפים לנגד עיניו של אדם כל חוויות חייו. ימבו מת לפני שהוא מצליח להיזכר בפנייה של אהובתו מתקופת היותו סטודנט.
המחבר כלל בספר רבדים שונים של תרבות, ציורי קומיקס משנות הארבעים, זכרונות התבגרות בתקופת איטליה הפשיסטית וכו'. בנוסף ציין המחבר כי זהו הספר האחרון שהוא מתכוון לכתוב.
בנזין
בנזין הוא תערובת נוזלית המופקת מנפט שצבעה צהוב בהיר עד כתום, ומורכבת בעיקר מפחמימנים. הבנזין משמש כדלק למנועי בעירה פנימית.
אטימולוגיה
השם "בנזין" מקובל בשפות רבות עבור דלק לרכבים, בהן רוסית, גרמנית, איטלקית, אינדונזית ועברית, והוא נגזר מרכיב הבנזן שיש בו. בבריטניה נקרא הדלק "פטרול", בארצות הברית "גאסולין" (או בקיצור "גאס"), ובחלק מארצות אמריקה הדרומית הוא נקרא "נפטה", בגלל רכיב הנפטא שיש בו.
דניאל מונטנגרו
דניאל גסטון מונטנגרו (בספרדית: Daniel Gastón Montenegro; נולד ב-28 במרץ 1979 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
מונטנגרו החל את הקריירה בקבוצה הצנועה של הורקאן. הוא ערך את הבכורה ב-6 באפריל 1997 בהפסד קבוצתו מול ולס סארספילד. ב-1999 הוא נרכש על ידי אינדפנדיינטה וכיכב בשורותיה עד שנת 2000 אז נרכש כרטיסו על ידי אולימפיק מרסיי.
בנזין
הרכב כימי וייצור
הבנזין מורכב ברובו מפחמימנים ובהם בין 5 ל-12 אטומים של פחמן בכל מולקולה.
לתוצרי הזיקוק השונים, אותם מערבבים כדי ליצור בנזין, יש מאפיינים שונים. ההבדלים הם בדירוג האוקטן, תכולת חומרים ארומטיים, תכולת אלקאן (פחמן רווי) ועוד. היחס בין החומרים השונים תלוי בחברה המייצרת, בבתי הזיקוק, ובאיכות הנפט הגולמי. במדינות רבות כיום ישנן מגבלות חמורות על תכולת החומרים הארומטיים (בעיקר בנזן) בבנזין.
אמברוסיו ספינולה
אמברוסיו ספינולה (בספרדית: Ambrosio Spínola; 1569 ג'נובה - 25 בספטמבר 1630 מנטובה) היה מרקיז ואיש צבא ספרדי ממוצא איטלקי שלקח חלק פעיל במלחמת שמונים השנים, ופיקד גם על כוח ספרדי שנשלח לסייע לפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בדיכוי המרד הבוהמי שהוביל למלחמת שלושים השנים. כמו כן שימש כמושל מילאנו במשך שנה אחת עד מותו.
דניאל מונטנגרו
קריירה
מונטנגרו, אז רק בן 21, התקשה להשתלב בקבוצה וערך רק 6 הופעות, הוא עבר בהשאלה לריאל סרגוסה מהליגה הספרדית עד סיום העונה וגילה יכולת בינונית ב-29 משחקיו בקבוצה בהם כבש שני שערים. בעונה שלאחריה החליטה מרסיי להשאילו, הפעם לאוסאסונה אך לא הצליח בה. מונטנגרו הושאל שוב, הפעם לקבוצת האם שלו הורקאן עד תום העונה.
בנזין
הרכב כימי וייצור
בנזין מכיל לעיתים תרכובות אורגניות נוספות, כגון אתר אורגני (המוסף בכוונה), ורמות קטנות של תוספות לא רצויות כגון תרכובות גופרית שונות. ייצרני הבנזין חייבים להסיר חלק מהתוספות הלא-רצויות, כגון מרקפטן ומימן גופרי, משום שהם גורמים לאיכול המנועים.
אמברוסיו ספינולה
ב-1625 הטיל מצור כנגד הוראת הממונים עליו על העיר ההולנדית ברדה והכניע אותה, אירוע שהונצח בציורו המפורסם של הצייר הספרדי דייגו ולסקס, כניעת ברדה.
בנזין
נדיפות
בשנים האחרונות הורדו מידות הנדיפות המותרת במדינות רבות, כדי להקטין את מידת הזיהום בעת תדלוק.
הנשיא הנבחר
הנשיא הנבחר הוא תואר פוליטי הנפוץ במערכות שלטון דמוקרטיות נשיאותיות. אדם אשר זכה בבחירות לנשיאות נמצא בסטטוס של "הנשיא הנבחר" במהלך הזמן שבין בחירתו לבין כניסתו לתפקידו. במהלך זמן זה, כל סמכויות השלטון הן בידי הנשיא היוצא, שאותו יחליף הנשיא הנבחר בבוא העת. בדרך כלל במהלך אותה תקופה, מתקיימות הכנות להעברת הסמכויות בין השניים. במשך אותם ימים, מגבש הנשיא הנכנס את רשימת השרים העתידים לכהן בממשלו ומרכיב את הסגל הבכיר אשר ישמש כעזר לו, במרבית המקרים הוא גם מתחיל לקבל תדרוכים מודיעיניים באופן שוטף, בדומה לאלו אותם ממשיך לקבל הנשיא היוצא.
בנזין
דירוג אוקטן
המאפיין החשוב ביותר של בנזין הוא מספר האוקטן שלו. מספר זה מסמל עד כמה הבנזין חסין בפני הצתה מוקדמת (הצתה מוקדמת מדי פוגעת ביעילות המנוע). דירוג זה הומצא בידי הכימאי ראסל מרקר.
מספר האוקטן נמדד ביחס לתערובת של איזואוקטן (2,2,4-trimethylpentane) ושל הפטן. לפיכך, לבנזין עם מספר אוקטן 87 יש אותה עמידות בפני פיצוץ מוקדם כמו לתערובת של 87% איזואוקטן ו-13% הפטן.
בארצות הברית נעשה שימוש במדידת אוקטן שונה במקצת, ולכן מידת האוקטן המצוינת על משאבות הדלק נמוכה ב-5 יחידות בערך מזו המקובלת בשאר העולם. למשל, בנזין "90 אוקטן" בארצות הברית שקול לבנזין "95 אוקטן" בשאר העולם.
לבנזין יכול להיות מספר אוקטן גבוה מ-100, משום שאיזואוקטן עצמו אינו חסין ב-100% בפני פיצוץ מוקדם. לפיכך, בנזין בעל מספר אוקטן מעל 100 הוא חומר עם חסינות בפני פיצוץ מוקדם הגבוהה מזו של איזואוקטן (ללא n-heptane). הדלק המשמש במרוצי מכוניות, כמו גם דלק מטוסים, הוא בעל דירוג אוקטן של 110 ואף הרבה יותר.
העובדה שדלק בעל מספר אוקטן גבוה יותר דליק פחות, אולם נחשב ל"חזק" יותר, עשויה להראות מוזרה. השימוש בבנזין בעל מספר אוקטן גבוה מאפשר למנוע לפעול ביחס דחיסה גבוה יותר, ללא בעיות של פיצוץ מוקדם. הדחיסה קשורה ישירות להספק, כך שמנועים הדורשים בנזין במספר אוקטן גבוה מפיקים בדרך-כלל הספק גבוה יותר. מנועים מסוימים מתוכננים לפעול ביחס דחיסה המתאים לרמות אוקטן מסוימות, ולפיכך דורשים בנזין במספר אוקטן גבוה. יש לציין כי הספק המנוע תלוי גם בתכולת האנרגיה של הדלק, שאינה קשורה באופן מיידי למספר האוקטן. יש החושבים כי שימוש בבנזין באוקטן גבוה ישפר את ביצועי המנוע שלהם ויקטין את צריכת הדלק; אולם הדבר שגוי, ומנועים פועלים באופן הטוב ביותר כשמשתמשים בבנזין עם רמת האוקטן עבורה תוכננו.
סכנות
רבים מהפחמימנים הלא-שמניים המצויים בבנזין (בעיקר אלו הארומטיים, כגון בנזן), כמו גם תוספים שונים, הם חומרים מסרטנים. לפיכך, כל דליפת בנזין מתמשכת, או דליפה חד-פעמית בקנה-מידה גדול, מהווה סכנה לבריאות הציבור במידה והבנזין יגיע למאגרי מי שתייה. הסיכון העיקרי לדליפות מעין אלה אינו מכלי רכב דווקא, אלא מתאונות בהן מעורבות משאיות להובלת דלק או דליפות ממכלי בנזין תת-קרקעיים. בשל כך, וגם בשל נדיפותו הגבוהה של הבנזין, יש להבטיח איטום מלא של מכלי בנזין.
תכולת אנרגיה
בנזין מכיל בערך 44.9 מיליון ג'אול לקילוגרם. ככלל, בנזין בעל דירוג אוקטן גבוה הוא בעל תכולת אנרגיה נמוכה יותר מבנזין בדירוג אוקטן נמוך.
לשם השוואה, דלק סולר מכיל בערך 43.2 מיליון ג'אול לק"ג, ואילו מתאנול מכיל בערך 22.5 מיליון ג'אול לק"ג.
תוספות עופרת
כדי להקטין את מידת הפיצוץ המוקדם של בנזין, הומצאה בשנות העשרים של המאה ה-20 הוספת עופרת לבנזין. מנהג זה נמשך עד לשנות ה-70 של אותה מאה. עם גילוי הנזק הסביבתי הנגרם על ידי העופרת, ועם הופעת הממיר הקטליטי, שאינו מתאים לדלק עם עופרת, החל מעבר לדלק נטול עופרת. כיום נעשה שימוש בתוספים אחרים, כגון חומרים ארומטיים או סוגים שונים של אתר ואלכוהול.
אוקטן במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה קיבלה גרמניה את מרבית הנפט שלה מרומניה, והקימה בתי זיקוק ענקיים להפקת בנזין מנפט. הנפט הגולמי בארצות הברית היה טוב פחות, ותעשיית הדלק האמריקאית נאלצה להשקיע הון במערכות שונות לשיפור איכות הבנזין. בדיעבד הייתה זו השקעה מוצלחת, משום שהאמריקאים פיתחו שיטות לשיפור הבנזין שאיפשרו להם, לקראת סוף המלחמה, לייצר בנזין בדירוג אוקטן של 130 עד 150. בנזין זה איפשר ניצול טוב יותר של מנועי המטוסים. הגרמנים לעומתם הסתמכו רק על הנפט ה"איכותי" יותר, ולא פיתחו מערכות שיפור מקבילות; לפיכך היה עליהם להשתמש במנועים גדולים יותר במטוסיהם. המנועים הבריטיים והאמריקאים הציגו ביצועים טובים יותר מאלו הגרמניים, והייתה לכך תרומה לניצחון על הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במלחמה.
תוספת העופרת לבנזין שאיפשרה לייצר בנזין עם דירוג אוקטן גבוה גרמה להצטברות של עופרת בצילינדרים של המנועים ושיבושים בהצתה. את הבעיה פתרו על ידי תוספת של תרכובת ברום, אתילן דיברומי, C2H4Br2 לדלק. התוספת של תרכובת הברום לבנזין גרמה בשעת שריפת הדלק ליצירת עופרת ברומידית בצורת אבקה שיוצאת עם גזי הפליטה ועל ידי כך נמנעה הצטברות של עופרת בצילינדר ובתא השריפה.
הנשיא הנבחר
הסטטוס של "הנשיא הנבחר" נמשך עד לכניסה הרשמית לתפקיד הנשיא. משך זמן זה יכול להשתנות ממדינה למדינה בהתאם למערכת השלטון. כך למשל, בצרפת, בדרך כלל מושבע הנשיא הנבחר כשבוע לאחר מועד בחירתו; ובארצות הברית, יום הבחירות מתקיים תמיד בתחילת נובמבר, בעוד טקס השבעת הנשיא נערך באופן קבוע ב-20 בינואר. יתרה מזאת, חבר האלקטורים מכריז על הנשיא הנבחר רק כחודש לאחר הבחירות – במהלך דצמבר. עם זאת, נקבע כי המועמד הזוכה המסתמן ממערכת הבחירות לנשיאות, יזכה כבר עם סיומן לסטטוס של "הנשיא הנבחר", עוד לפני שהוכרז באופן רשמי. בארצות הברית, עם ההכרזה על "הנשיא הנבחר", מהדק השירות החשאי את טבעת האבטחה סביב האישיות הנבחרת. מאותו רגע, היחס אליו מבחינת סידורי השמירה עליו, הופך לכמעט זהה לזה הניתן לנשיא המצוי בשלהי כהונתו. בארצות הברית הנשיא הנבחר עשוי גם להיקבע עוד לפני ההודעה הרשמית, על ידי מנהלו (ה-Administartor) של הגוף הקרוי "General Services", וזאת על פי חוק העברת הנשיאות Presidential Transition Act of 1963. חוק זה קובע את הזכויות והשירותים שהנשיא הנבחר וסגן הנשיא הנבחר זכאים להם.
לאחר בחירת נשיא ובטרם כניסת הנשיא לתפקידו, על אף שהנשיא המכהן ממשיך להחזיק בכל סמכויותיו, הוא מכונה "ברווז צולע" (Lame duck), ועל פי המקובל בארצות הברית, הנשיא היוצא אינו רשאי להכריע הכרעות בעלות חשיבות שיכולות להשפיע על משטרו של הנשיא הנבחר בתקופת היותו "ברווז צולע".
בנזין
אוקטן במלחמת העולם השנייה
שימוש נרחב באתילן דיברומי היה כתוסף בנזין למטוסי הקרב האמריקנים והבריטיים במלחמת העולם השנייה והיה גורם חשוב בניצחון. בימי המלחמה היה שיתוף פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים לניצול הברום שהופק מים המלח והפיכתו לתרכובת סידן ברומי (CaBr2 Calcium Bromide) במצב מוצק הבטוח למשלוח באוניות (משלוח ברום בצורת נוזל הוא מסוכן ורעיל).
דניאל מונטנגרו
קריירה
ביולי 2002 החליטה אינדפנדיינטה לרכוש את כרטיסו של מונטנגרו, הודות להשקעה כספית גדולה של דניאל גרינבאנק בקבוצה. את הקבוצה אימן אז אמריקו גאז'גו ובשורותיה שיחקו שחקנים כמו גבריאל מיליטו, פדריקו אינסואה, אנדרס סילברה ולוקאס פוסינרי. אינדפנדיינטה זכתה באליפות האפרטורה כשמונטנגרו מככב.
במהלך שנת 2003, קבוצת המשקיעים החליטה למכור את כרטיסו של מונטנגרו לריבר פלייט ושיחק בה עד להעברתו לסאטורן מהליגה הרוסית כחלק ממגמה של מכירת שחקנים ארגנטינאים לקבוצות רוסיות באותם ימים. מונטנגרו התקשה להתאקלם לחיים ברוסיה ושיחק בקבוצה עונה אחת בלבד.
מונטנגרו חזר לארגנטינה לריבר פלייט והפך לכוכבה הגדול של הקבוצה אך עם תום חוזהו, עבר שוב לאינדפנדיינטה לאחר שריבר לא יכלה לרכוש את כרטיסו. ב-2009 נמכר לקבוצה המקסיקנית קלוב אמריקה תמורת 3 מיליון $. ב-2012 לאחר שלוש שנים בקלוב אמריקה חזר לקבוצה הארגנטינאית אינדפנדיינטה. בשנת 2015 חזר לקבוצת הורקאן, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בתום עונת 2017/2018.
למרות כישלונותיו בקבוצות מחוץ לארגנטינה, מונטנגרו נחשב לאחד מהשחקנים הטכניים והמלהיבים ששיחקו בליגה הארגנטינאים בשנים האחרונות.
הנבחרת
מונטנגרו ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת באפריל 2007 במשחק ההכנה לקופה אמריקה מול נבחרת צ'ילה. מונטנגרו נכלל אז בסגל שחקנים מהליגה המקומית שהיה אמור על פי התכנון הראשוני להופיע בטורניר. למרות הצטיינותו בליגה, מונטנגרו לא זומן לנבחרת בשל העדפת מאמני הנבחרת לזמן בעיקר שחקנים המשחקים בליגות אירופאיות.
תארים
נבחרת ארגנטינה הצעירה
ריאל סרגוסה
אינדפנדיינטה
ריבר פלייט
ניוט גינגריץ'
ניוטון לירוי "ניוט" גינגריץ' (באנגלית: Newton Leroy "Newt" Gingrich; נולד ב-17 ביוני 1943) הוא סופר ופוליטיקאי אמריקאי. גינגריץ' כיהן כיושב ראש בית הנבחרים ה-58 משנת 1995 עד 1999. בעבר ייצג בקונגרס את המחוז ה-6 של מדינת ג'ורג'יה מטעם המפלגה הרפובליקנית מ-1979 ועד 1999.
ב-11 במאי 2011 הכריז גינגריץ' על מועמדותו בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 בתמיכת איש העסקים שלדון אדלסון. אולם לא זכה לתמיכה משמעותית ופרש מהמרוץ במהרה.
נעוריו ותחילת דרכו
כילד להורה בעל קריירה צבאית, המשפחה של גינגריץ' עברה דירה מספר פעמים במהלך ילדותו, כאשר גינגריץ' גדל ולמד בבתי ספר במתקנים צבאיים שונים ברחבי ארצות הברית. בסופו של דבר הוא סיים את לימודיו בשנת 1961 בתיכון בייקר שבקולומבוס, ג'ורג'יה.
משנת 1970 עד שנת 1978 גינגריץ' לימד היסטוריה באוניברסיטת מערב ג'ורג'יה שבקארולטון, ג'ורג'יה. כמו כן, בשנת 1993 הוא גם לימד במכללת קנסאו סטייט.
קריירה פוליטית
בנובמבר 1978 גינגריץ' נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים כנציג של ג'ורג'יה. לאורך השנים הוא נבחר מחדש עשר פעמים, ברוב הפעמים ללא התנגדות רצינית.
בשנת 1987 זכה גינגריץ' לפרסום רב כאשר האשים את חבר הקונגרס הדמוקרטי ג'ים רייט בהתנהגות לא אתית ויצר בכך גל של מחאות אשר הובילו לכך שהוא נאלץ להתפטר. אף על פי כן, הסגנון של גינגריץ' הוביל לכך שהוא צבר פופולריות רבה בקרב רפובליקנים רבים אשר בשנת 1989 מינו אותו למצליף הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים.
לפני הבחירות של שנת 1994 גינגריץ' כתב יחד עם דיק ארמיי את המניפסט "חוזה עם אמריקה" (A Contract with America), אשר סיכם את רעיונות המפלגה הרפובליקנית, והבטיח כי בתוך מאה ימים לאחר שהרפובליקנים יהוו רוב בבית הנבחרים, הסיעה תתמקד בעשר סוגיות מפתח. במניפסט הבטיח גינגריץ' לבצע רפורמה במערכת הרווחה, לקיים קו נוקשה נגד הפשיעה בארצות הברית ולאזן את התקציב. המניפסט זכה להצלחה רבה, ובהמשך הרפובליקנים זכו לרוב בבית הנבחרים, בפעם הראשונה מאז 1954. בעקבות זאת גינגריץ' מונה ליושב ראש בית הנבחרים ואף נבחר, ב-1995, לאיש השנה של המגזין טיים. כיבוש בית הנבחרים על ידי הרפובליקנים הוביל לקשיים רבים עבור הנשיא, ביל קלינטון מהמפלגה הדמוקרטית, כאשר התקציב שהציע לא אושר בבית הנבחרים, והוא נאלץ להתפשר עם גינגריץ'.
ב-22 בינואר 1997, בעת שכיהן כיו"ר בית הנבחרים, ננזף גינגריץ' ביחס לעבירת אתיקה על ידי בית הנבחרים. לאחר חקירה ארוכה ומשא ומתן שהתקיים בוועדת האתיקה הדו-מפלגתית, הצביעו 395 מחברי הבית בעד הרשעתו ורק 28 התנגדו. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שננקטו אמצעים משמעתיים נגד יו"ר בית מכהן בקשר לעבירת אתיקה. גינגריץ' ננזף ונגזר עליו קנס חסר תקדים של 300,000 דולר. חודש לפני ההצבעה הודה גינגריץ' שהביא לפגיעה באמינותו של בית הנבחרים ושהפר את הכללים, בכך שקידם שני פרויקטים פוליטיים שהמימון שהוקצב להם הפר את חוקי המס הפדרליים, ובכך שמסר לוועדת האתיקה מידע כוזב.
בשנת 2008 היה גינגריץ' אחד מהמועמדים הפוטנציאלים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 מטעם המפלגה הרפובליקנית, לאחר שספרו "Winning the Future - A 21st Century Contract with America" זכה לביקורת חיובית בקרב הרפובליקנים.
לאחר התבוסה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות של שנת 2008, גינגריץ' הוזכר על ידי פרשנים פוליטיים רבים בתקשורת האמריקנית כמתמודד פוטנציאלי בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2012. ב-11 במאי 2011 הכריז גינגריץ' על מועמדותו בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2012.
גינגריץ' תומך בהפעלת מדיניות הגירה קשוחה לאורך גבולות ארצות הברית. עם זאת, הוא הביע תמיכה במתן אפשרות לעובדים זרים להישאר בארצות הברית באופן חוקי, מבלי שיקבלו אזרחות. גינגריץ' טוען, כי לו היה הממשל הפדרלי של ארצות הברית מחייב את כל משווקי המכוניות בארצות הברית למכור אך ורק מכוניות המונעות בהנעה היברידית, הייתה תעשיית האתנול מסוגלת לעמוד בזכות עצמה. ב-2007 פרסם גינגריץ' את הספר Rediscovering God in America בו טען שהאבות המייסדים של ארצות הברית לא רק איפשרו הבעת ביטויים דתיים וקיום פולחן דתי ב"כיכר הציבורית" של הרפובליקה החדשה, אלא אף התכוונו שהיא תעודד זאת. בעקבות פרסום הספר הוזמן גינגריץ' על ידי ג'רי פולוול לשאת דברים בטקס הסיום של "ליברטי יוניברסיטי" ב-17 במאי 2007, בשל העובדה ש"גינגריץ' מקדיש חלק ניכר מזמנו לקרוא לאמריקה לשוב אל המורשת הנוצרית שלה". הייתה זו הפעם השנייה בה גינגריץ' נאם במעמד זה. בספריו המאוחרים זיהה גינגריץ' את החינוך כ"גורם מספר 1 בשגשוג שלנו". באותה עת רקם שיתוף פעולה עם אל שרפטון ועם מזכיר מחלקת החינוך של ארצות הברית, ארני דאנקן. בעימות בחירות שהתקיים בין המועמדים בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012 ב-25 בינואר 2012 אמר גינגריץ' כי בכוונתו להקים מושבה על הירח עד שנת 2020.
בנובמבר 2016 עלה שמו של גינגריץ' כמועמד מוביל לתפקיד מזכיר המדינה בממשל טראמפ אך בסופו של דבר גינגריץ' אינו מונה לתפקיד זה.
משפחתו וחייו האישיים
גינגריץ' היה נשוי שלוש פעמים בעבר. בגיל 19 גינגריץ' התחתן עם המורה לגאומטריה שלו לשעבר, ג'קי באטליי אשר הייתה באותה העת בת 26.באביב 1980, עזב גינגריץ' את באטליי שהתמודדה באותה עת עם מחלת הסרטן, לאחר שניהל רומן עם מריאן גינת'ר.
בשנת 1984, ציינה באטליי בריאיון לוושינגטון פוסט כי הגירושין היוו הפתעה מוחלטת עבורה. לדברי באטליי, בספטמבר 1980 גינגריץ' והילדים שלהם ביקרו אותה בעודה בבית החולים, מתאוששת מניתוח, כאשר גינגריץ' ציין בפניה לראשונה כי הוא מעוניין לדון עימה על תנאי הגירושין שלהם.
בשנת 1981, כשישה חודשים לאחר הגירושין מבאטליי, גינגריץ' נישא למריאן גינת'ר. ב-19 בינואר 2012 טענה גינת'ר בריאיון לרשת הטלוויזיה ABC כי גינגריץ' רצה שהם יקיימו נישואים פתוחים, על מנת שיוכל לקיים יחסים עם פילגשו, קאליסטה ביסק. גינגריץ' הכחיש את הדברים. גינגריץ' החל לקיים רומן עם ביסק, חברת סגל בבית הנבחרים הצעירה ממנו ב-23 שנים, באמצע שנות ה-90. בשנת 2000 נישא גינגריץ' לביסק, זמן קצר לאחר שהתגרש מגינת'ר. גינגריץ' וביסק מתגוררים כיום בעיר מקלין שבווירג'יניה.
מנישואיו של גינגריץ' לג'קי באטליי יש לו שתי בנות, קת'י וג'קי. גינגריץ' השתייך רוב שנותיו לכנסייה הבפטיסטית הדרומית. אולם בהשפעת אשתו קאליסטה החל, מאז 2005, להתקרב לכנסייה הקתולית, ולבסוף הצטרף אליה ב-2009.
גינגריץ כתב 27 ספרים, לבדו או במשותף עם כותבים נוספים. בשנים האחרונות עבד גינגריץ' באופן חלקי כפרשן פוליטי בערוץ הטלוויזיה האמריקני פוקס ניוז. כמו כן הוא משמש כמנכ"ל של חברת Gingrich Group אשר בבעלותו.
יחסו לישראל
גינגריץ' התבטא פעמים רבות בעד ישראל. בראיונות שונים אמר שהוא בעד שחרור יונתן פולארד, אף על פי שבעבר התנגד.
בדצמבר 2011 אמר כי הפלסטינים הם ערבים שהיגרו לארץ ישראל בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית ויכלו באותה מידה להתגורר באחת משאר ארצות ערב. "זכרו שלא הייתה מדינת פלסטין, אנחנו המצאנו את הפלסטינים, שהם למעשה ערבים ומהווים חלק מהקהילה הערבית. היו להם הרבה אפשרויות לאן ללכת". אולם לאחר מכן נחשף כי נפגש בשנת 1993 עם יאסר ערפאת ומקורביו, ויעץ לו כיצד לקדם הקמת מדינה פלסטינית: "מה שאתם זקוקים לו כעת הוא תוכנית כלכלית - וכך זה צריך לעבוד". השניים אף הצטלמו ביחד.
ג'ינג'ריץ' הודיע כי אם ייבחר לנשיא, ביקורו הראשון מחוץ לארצות הברית יהיה בישראל כדי "שהעולם ידע שהקשר בין ישראל לארצות הברית אינו ניתן לערעור", כי יעביר את השגרירות האמריקאית מתל אביב-יפו לירושלים וימנה את ג'ון בולטון, שכיהן כשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, למזכיר המדינה של ארצות הברית. כמו כן, אמר כי יפעל להפלת השלטון באיראן ויעניק מימון לכל קבוצת מורדים שתפעל לשם כך.
מחלף קק"ל
מחלף קק"ל (גם "מחלף קרן קיימת") הוא מחלף בנתיבי איילון הממוקם בצפון תל אביב-יפו ובנוי בתצורת מחלף יהלום. בדומה למחלפים אחרים בנתיבי איילון, גם במחלף זה נבנה הגשר בתוואי הדרך העירונית והוא חולף מעל הדרך המהירה ומסילת הרכבת. בעוד שהתנועה לאורך נתיבי איילון מתאפשרת ללא רמזורים, היציאות והכניסות למחלף ממערב וממזרח מוסדרות על ידי רמזורים. מקור שמו של המחלף בשדרות קק"ל (קרן קיימת לישראל) החוצות אותו.
מדרום למחלף נמצא צומת תל ברוך - מחלף מסילתי המקשר בין מסילת החוף למסילת הירקון (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת למרות שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).
קודם להקמת המחלף עבר במקום גשר ששימש את שדרות קק"ל למעבר מעל ערוץ נחל איילון. גשר זה לא התאים לצרכים של נתיבי איילון, ולכן נהרס ובמקומו הוקם הגשר הנוכחי.
1505
נולדו
רבי שלמה אלקבץ
צפלוגל
מאובניו של הטורף התגלו בצ'כיה, ספרד, ניו מקסיקו ונברסקה והוא תואר למדע ב-1862 בידי החוקר הצרפתי קלוד ז'ורדן.
טורף זה הגיע לאורך של 2.4 מטרים, לגובה 90 ס"מ ולמשקל של 70 עד 170 ק"ג בקירוב. בניגוד לדובים המודרניים הוא היה בעל זנב ארוך ששימש ליציבה והיה מהלך על בהונותיו ולא על כפותיו בדומה לדובים המודרניים. מבנה לסתותיו הותאם לקריעת בשר כך שהיה היפרקרניבור ולא אוכל כל.
לצידו חיו מגוון פרסתנים קדומים כמו קרנפיים, גמליים, סוסיים ועוד שכנראה שימשו לו טרף.
יוזמת בריגס
הצעה 6 (באנגלית: Proposition 6) היא יוזמה מדינית שהועלתה להצבעה וכשלה בקליפורניה, ארצות הברית, ב-7 בנובמבר 1978.
היוזמה נודעה בשם "יוזמת בריגס" (Briggs Initiative) על שם העומד מאחוריה, המחוקק המדיני השמרן ג'ון בריגס ממחוז אורנג'.
היוזמה הכושלת אמורה הייתה למנוע מהומואים, לסביות, וכל מי שתומך בזכויות להט"ב מלעסוק בהוראה בבתי הספר הציבוריים במדינה. יוזמת בריגס הייתה כישלונה הראשון של תנועה שמטרתה הייתה לבטל חוקים שקידמו זכויות להט"ב במדינה, אותה הובילה אניטה בריאנט וארגונהּ "הצילו את ילדינו" שפעל בפלורידה. הארווי מילק היה מהפעילים הבולטים נגד היוזמה, והתנגדותו של רונלד רייגן סייעה לבסוף לכשלונה בהצבעה.
רקע
אניטה בריאנט הייתה פעילה חברתית בולטת בפלורידה שעסקה בקידום ההתנגדות לזכויות להט"ב. היא קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב ברמה הארצית של הצלחתה לבטל במחוז דייד (Dade County) חוקים שאסרו אפליה על רקע נטייה מינית. ביטול החוק גרר מאמצים לבטל חוקים נוספים המגנים על להט"בים מאפליה על רקע נטייתם המינית, והביא את מדינות אוקלהומה וארקנסו לאסור על הומואים ולסביות מלעסוק במקצועות הוראה בבתי ספר ציבוריים במדינות.
על רקע זה צמח הרעיון ליוזמת בריגס, לפיה "יפוטר ממערכת החינוך הציבורי כל מורה אשר מעודד, תומך או מבצע פעילות הומוסקסואלית". היוזמה הייתה הניסיון הראשון מסוגה להגביל זכויות הומואים ולסביות בארצות הברית.
הקמפיין נגד ההצעה
תחת הסלוגן "!Come out! Come out! Wherever you are" (בתרגום חופשי: "צא! צא! היכן שלא תהיה!") הלקוח משיר של פרנק סינטרה ומהווה פרפרזה ליציאה מהארון, התאגדו הפעילים החברתיים קרייג גוון, ביל קראוזה, הארווי מילק, האנק וילסון וטום אימאנו על מנת להביא לביטול היוזמה. במסגרת הקמפיין שזכה לשם "קמפיין מס' 6" עברו פעילים חברתיים הומואים ולסביות מדלת לדלת במחוזות מגוריהם ועסקו בהסברה אודות הנזק החברתי, לטענתם, שיוזמה זו עלולה לגרום.
הקמפיין הביא ליציאה מהארון של להט"בים רבים, אשר סיפרו על נטייתם המינים למשפחותיהם, חבריהם וקולגות שלהם. רבים יזמו נאומים במרכזים חברתיים והכנסיות אליהן הם משתייכים ופנו בכתב לעורכי העיתונים המקומיים. מטרת הקמפיין הייתה להראות לציבור כי הומואים ולסביות הם חלק אינטגרלי מהחברה, וכי באוכלוסייה זו נכללים גם מכרים שלהם שעלולים להיפגע מהיוזמה.
ההתנגדות הרפובליקנית
במקביל לקמפיין, התארגנו נגד ההצעה כמה קבוצות של הומואים רפובליקנים שהבולטת בהן הייתה "לוג קאבין רפובליקנס" שהוקמה בקליפורניה בשנת 1977. הקבוצה עסקה בלובינג בקרב ראשי המפלגה הרפובליקנית על מנת שיביעו התנגדות להצעה. מושל קליפורניה לשעבר (ונשיא ארצות הברית בעתיד) רונלד רייגן, שהצטרף בשנות ה-60 למפלגה הרפובליקנית, יצא כנגד יוזמת בריגס באופן פומבי. הוא שלח להוגי היוזמה מכתב התנגדות לא-רשמי מטעמו, והתראיין בכלי התקשורת והבהיר את עמדתו נגד היוזמה. בנוסף, הוא כתב מאמר מערכת באחד מהעיתונים הגדולים של לוס אנג'לס בנושא וגם בו הביע את התנגדותו ליוזמה.
התזמון של התנגדותו של רייגן ליוזמה היה משמעותי שכן הוא תכנן לרוץ לנשיאות והיה זקוק הן לתמיכתם של השמרנים והן של המתונים במפלגה, ולמרות נטייתם לתמוך בה, הוא עמד על דעתו וציין: "מה שזה לא יהיה, הומוסקסואליות איננה מחלה מידבקת כמו חצבת. הדעה המדעית הרווחת היא שנטייה מינית נקבעת בגיל מוקדם מאוד ומורה אינו יכול באמת להשפיע עליה". מלבד רייגן פוליטיקאים נוספים שהתנגדו ליוזמה היו ג'רלד פורד וג'ימי קרטר (שהיה הנשיא), אשר הביע את התנגדותו בשלב מאוחר יותר.
תוצאות ההצבעה
בטרם ההצבעה הצביעו הסקרים על תמיכה ביוזמה בעלת פער משמעותי, אך ב-7 בנובמבר 1978 נחלה יוזמת בריגס מפלה ונכשלה בהצבעה בעקבות הקמפיין של קהילת הלהט"ב, בו תמכו אף כמה רפובליקנים בולטים. ההצעה הפסידה אפילו במחוז אורנג', מקום מוצאו של ג'ון בריגס, הנחשב למחוז השמרן ביותר במדינה. להלן תוצאות ההצבעה:
שושיק שני
שושיק (שושנה) שני-לביא (במקור: שפרונג; נולדה ב-2 במרץ 1935 בתל אביב) היא שחקנית, זמרת וקומיקאית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם שושנה שפרונג בתל אביב. בילדותה גילתה כישרון לריקוד וכישרון מוזיקלי, ואף הקליטה תסכיתי רדיו רבים. בגיל 14 הופיעה לראשונה במחזה "חייט כי ימלוך" בתיאטרון הילדים "במתנו" שהוצג במשך שנתיים. לאחר מכן למדה משחק באולפן שפתח התיאטרון הקאמרי, ובתור נערה כבר הופיעה על במת התיאטרון. לאחר מכן התגייסה, והצטרפה ללהקת הנח"ל, לאחר שחרורה שבה אל התיאטרון הקאמרי.
במסגרת התיאטרון הקאמרי שיחקה למעלה משלושה עשורים בהצגות רבות, ביניהן "הנפש הטובה מסצ'ואן", "הוא הלך בשדות", "לעולם אין לדעת", "אלוף הבונים" ומחזות נוספים. אחת ההצגות הבולטות ביותר בכיכובה הייתה המחזמר לילדים "עוץ לי גוץ לי" שכתב אברהם שלונסקי ושביים יוסי יזרעאלי. המחזמר היה הצלחת ענק שהקרינה על שני, ששיחקה את בת הטוחן. בשנת 1970 שיחקה את איבון במחזה "הנסיכה איבון" בבימויו של יוסף מילוא.
שני נישאה ב-1957 לזמר אריק לביא, שהתה עמו ארבע שנים בניו יורק ולמדה שם משחק אצל אוטה האגן. לאחר שובם לישראל ב-1963 העלתה עמו תוכנית בידור מצליחה על חיי זוג נשוי בשם "הוא והיא" שכתב אפרים קישון. היא העלתה עם לביא ערב משירי ברטולט ברכט והקליטה את תקליטי הילדים "טפשוני רוני", "שושיק שני שרה ומספרת: יעל מטיילת", "סיפורים שענת אוהבת במיוחד" ו"החתול שמיל". חלק מהשירים בתקליטים אלו, כמו "מיכאל" (מילים: מרים ילן-שטקליס / לחן: נעמי שמר) ו"מה עושים העצים" (מילים: ע. הלל / לחן: נעמי שמר) התפרסמו מאוד והפכו אותה לזמרת ידועה לילדים. לאחר שהייה בארצות הברית בתחילת שנות השבעים, שם הופיעה עם לביא במחזמר "לחיות עוד קיץ ולעבור עוד חורף", השתתפה יחד עמו בהצגה "הו, הו יוליה" בתיאטרון הבימה מאת אפרים קישון, סאטירה שהתבססה על סיפור המחזה רומיאו ויוליה. עם תוכנית זו הופיעו בארץ וגם בכל רחבי גרמניה. ב-1971 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
בקולנוע הופיעה בסרטים רבים, ביניהם: "חור בלבנה" של אורי זוהר (1965), "עליזה מזרחי" (1967), "לופו" (1970), "מבצע יונתן" (1977), "סוסעץ" (1978), "השועל בלול התרנגולות" של אפרים קישון (1978), "שגעון של אבא" (1981), "המובטל בטיטו" של זאב רווח (1987), "לצוד פילים" של רשף לוי (2013), "הבן של אלוהים" של גיא נתיב וארז תדמור (2014) ו"היורד למעלה" (2015).
ב-1981 השתתפה שני בשירוויזיון עם השיר "אושתי הבובה" שזכה במקום השמיני.
החל משנות התשעים החלה ללמד משחק ולעסוק בהדרכת דיבור כמורה להיגוי בבית הספר בית צבי ובמוסדות נוספים. במקביל, עסקה בהנחיית סדנאות תיאטרון במסגרות קהילתיות, כגון בית הכלא נווה תרצה.
שני דיבבה את דמותה של המלכה הרעה בסרט הראשון של דיסני: "שלגיה ושבעת הגמדים", וכן דיבבה את דמותה של הקסה מכשפת הים בסדרה המצוירת "בת הים הקטנה".
ב-1995 השתתפה שני בקלטת הילדים "דגדוגים" בתפקיד הסבתא של אפרים שכתבה דתיה בן דור, וביים אריה בן ציון. ב-2013 השתתפה בתפקיד קטן בסרט "הבן של אלוהים".
ב-2015 גילמה את הניה בודנהיימר בסדרה "שנות ה-80" של הזכיינית רשת. באותה שנה גילמה את חביבה הפרטיזנית בסדרה "בנות הזהב" בערוץ 10. ב-2018 גילמה את דרורה שר-שלום בסדרה "סטוקהולם" בערוץ כאן 11. בשנת 2020 שיחקה בסדרה "אבא מטפלת". בשנת 2022 שיחקה בסדרה "שנות הירח" ב-HOT 3.
חיים אישיים
לשני שתי בנות: נועה לביא, שחקנית בעברה וכיום מרצה בכירה לסוציולוגיה, וחוקרת טלוויזיה במכללה האקדמית תל אביב-יפו; ויעל לביא, שעוסקת בעיתונות, בימוי ודוקומנטציה. בשנת 2017 ביימה יעל לביא, סרט תיעודי על חייו של אביה בשם "למה לא אמרת לי?". שני תופסת בסרט מקום נכבד גם היא.
פרגמטיקה
פרגמטיקה היא ענף בבלשנות החוקר את הבנת השפה הטבעית, ועיקר עיסוקה הוא בהשפעת ההקשר על הבנת המשמעות. ההקשר במשמעות זו חייב לכלול אמצעים חוץ לשוניים כמו סיבות חברתיות, סביבתיות ופסיכולוגיות.
מחלוקת על ההגדרה
מסורתית, תחום הפרגמטיקה מוגדר כעוסק במשמעות ביחס להקשר או לדוברים, במבנים שאינם משפיעים על תנאי אמת של משפט (בניגוד לסמנטיקה פורמלית שמבקשת להגדיר את המשמעות על פיהם), ובנושאים מסוימים כמו פעולות דיבור.