cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Resistance: Fall of Man
Resistance: Retribution
משחק ספין אוף של הסדרה שמתרחש בין שני המשחקים הראשיים ומסביר מה קרה בין שתיי המשחקים ולמה חלק גדול מסוגי הכימרה "נעלמו" ויש זנים חדשים. גיבור המשחק נקרא ג'יימס "ג'ימי" גרייסון, סגן של צי המרינות הבריטי שרוצה לנקום בכימרות על כך שהפכו את אחיו לכימרה ואז ג'יימס נאלץ לירות למוות בג'וני אחיו. אחרי זה ג'יימס מתחיל לחסל מגדלי כימרות עד שנתפס על ידי קארטרייט, אבל מצורף ליחידת ההתנגדות האירופית "המאקיס". לעומת קודמיו משחק זה הוא משחק יריות בגוף שלישי.
ענת דרייגור
שחקנית כדורסל פעילה
ענת דרייגור החלה לשחק כדורסל במסגרות מקצועיות החל מגיל 14.5, אז שיחקה באליצור ת"א שנקראה מאוחר יותר אליצור חולון. יחד עם קבוצה זו זכתה ב-16 אליפויות ו-14 גביעים בליגת הנשים הישראלית בכדורסל. בשנת 1980 הייתה דרייגור הייתה לשחקנית הכדורסל הישראלית הראשונה (מבין הגברים והנשים גם יחד) שיצאה לשחק באופן מקצועני באירופה, כאשר הצטרפה לקבוצת קלרמון פראן מהליגה הצרפתית המקצוענית לנשים ואף זכתה עימה באליפות צרפת. בשנת 1991 יצאה דרייגור פעם נוספת לשחק בצרפת והצטרפה למשך עונה לקבוצת ראסינג פריז עימה עלתה לגמר אליפות צרפת שם קבוצתה הפסידה לקבוצת שאל וסיימה במקום את העונה במקום השני.
נבחרת ישראל בכדורסל
דרייגור שימשה כקפטן נבחרת ישראל בכדורסל נשים. במסגרת הנבחרת, הופיעה דרייגור ב-79 משחקים וקלעה 1,515 נקודות.
פרישה
בשנת 1994 פרשה ענת דרייגור ממשחק פעיל. במשחקה האחרון בקריירה התמודדה קבוצתה מול א.ס רמת השרון. במשחק הפלייאוף החמישי והאחרון על האליפות בו המנצחת זוכה באליפות, בפיגור שתי נקודות על סף סיום המשחק, מסרה לברנובה שקלעה את סל הניצחון מטווח שלוש נקודות והעניקה לקבוצתה את האליפות ה-16 ברציפות של המועדון.
חיים אישיים
ענת דרייגור מחזיקה בתואר שני בפילוסופיה של החינוך מהאוניברסיטה העברית. היא נשואה ליצחק קדמן ואם לשתי בנות. בשנת 2007 פרסמה יחד עם משה רוזנברג ספר בשם "כדורסל באזור הצבע". בשנת 2017 התפרסם ספרה "כדורסל - משחקונים ותנועות" בהוצאת המכללה האקדמית בווינגייט. בשנת 2022 קיבלה דרגת "מרצה בכיר" ממרכז האקדמי-לוינסקי וינגיט
ביום העצמאות ה-69 של מדינת ישראל היא הקימה מיזם חדש בשם "היכל התהילה - כדורסל נשים ישראל", שמטרתו, תיעוד ושימור הישגי כדורסלניות והיסטוריה של כדורסל נשים בישראל.
חירם הראשון מצור
חירם הראשון או חורם הראשון היה מלך צור בשנים 980–947 לפנה"ס. הוא ירש את כיסאו של אביו, אביבעל, ולאחר מותו ירש אותו בנו בעלעזר הראשון.
חירם היה מהמלכים הבולטים של צור – תקופתו נחשבת לתחילת תור הזהב של העיר. חירם שיתף פעולה עם מלכי ממלכת ישראל המאוחדת דוד ושלמה בנו. העוצמה הכלכלית של ממלכתם התבססה, במידה רבה, על שיתוף הפעולה עם מעצמת הסחר הצורית.
מלכותו
לפי מנאנדרוס מאפסוס ודיוס, חירם הרחיב את שטח האי מזרחה (לכיוון החוף; לפי דיוס, הדבר חיבר את האי ליבשה), הקדיש עמוד זהב במקדש זאוס (הוא בעל), חידש את גגות המקדשים בעצים מהלבנון ובנה את מקדש הרקלס (הוא מלקרת) ועשתרת. הוא גם יצא למסע נגד העתיקאים (Ἰτυκαίοις) שלא שילמו מס לצור.
הברית עם ממלכת ישראל המאוחדת
המלך חירם שיתף פעולה עם מלכי ממלכת ישראל המאוחדת דוד ושלמה בנו. העוצמה הכלכלית של ממלכתם התבססה, במידה רבה, על שיתוף הפעולה עם מעצמת הסחר הצורית. על הברית בין חירם לדוד ושלמה נזכרת כ"ברית אחים" בדברי הנביא עמוס, כמאתיים שנה לאחר מות חירם.
לאחר שכבש דוד את ירושלם, שלח לו חירם שליחים לכרות עמו ברית וידידות, והעניק לו ארזים, חרשי עץ וחרשי אבן, והם בנו לו בית.
כששמע חירם שנמשח שלמה תחת דוד אביו, שלח לו שליחים בשל ידידותו עם דוד. שלמה שלח לחירם שדוד, כידוע לחירם, לא יכל לבנות בית לה', וכעת בימי השלום תחת שלמה, ניתן לבנות את הבית. שלמה ביקש מחירם לצווֹת לכרות לו ארזים מהלבנון ולשלוח לו את עבדיו, בתשלום, כי אין בישראל איש היודע לכרות עצים כמו הצידונים (הפיניקים). כששמע חירם שמח, בירך את ה' על שנתן לדוד את שלמה החכם לשלוט, ושלח לשלמה שיעשה את כל חפצו בארזים ובברושים: עבדיו יורידו אותם מהלבנון לים, שם יועלו על דוברות ויושטו לאן ששלמה יבקש (לפי דברי הימים, ליפו), ושלמה ישלם לחירם; ואכן חירם עשה כאשר דיבר, ושלמה שילם לו בחיטה ושמן רבים. יוסף בן מתתיהו כתב שבימיו נשמרו האגרות שהחליפו ביניהם המלכים הן בספרי היהודים והן אצל הצורים, בארכיון הציבורי בעיר. חירם ושלמה כרתו ברית ושרר ביניהם שלום, ושלמה שלח חלק ממסיו ללבנון. את העצים והאבנים לבית המקדש פיסלו בנאי שלמה, בנאי חירם ואנשי גבל.
לפי דברי הימים, חירם (בן לאם משבטי ישראל הצפוניים ולאב צורי חרש נחושת) שהיה אחד מבוני המקדש הבכירים, נשלח על־ידי חירם המלך. המחקר מאשר כי מקדש שלמה נבנה על־ידי אדריכלים פיניקיים, בתבנית זהה לזאת ששימשה מקדשים פיניקיים, ואף שהפיניקים השפיעו על חיבור הפרקים המתארים את בניית המקדש (מלכים א', פרקים –).
העיר צור נודעה בייצור צבעי הארגמן והתכלת מארגמונים הנפוצים באזור; פרשי שלמה, בימי המלך חירם, היו לבושים בארגמן צורי.
"קבר חירם"
בקרבת קאנא נמצא מונומנט אבן שמסורת עממית מייחסת אותו לקבר חירם. למעשה, הקבר מתוארך לתקופה הפרסית, ויש המייחסים את המסורת המקשרת לחירם למטיילים אנגלים או צרפתים מהמאה ה־19.
באגדות יהודיות
על פי סיפור שמביא יוסף בן מתתיהו, חירם ושלמה החליפו זה עם זה חידות, וכאשר אחד פתר את חידות השני, שילם לו השני כסף, וכאשר אחד לא הצליח לפתור, הוא שילם לשני כסף; כך החליפו ביניהם שני המלכים כספים. לחירם היה איש בשם אבדמון (Ἀβδήμονος) שהצליח לפתור את חידות שלמה, וגרם לו לשלם לחירם.
על פי האגדה היה חירם אביו החורג של נבוכדנצר מלך בבל. ב, מסופר כי בשלב מסוים גבה לבבו של חירם והוא ייחס לעצמו תכונות אלוהיות.
ציפה כרמון
ביוגרפיה
ציפה כרמון גדלה בחיפה וסיימה את לימודיה התיכוניים במרכז חינוך ליאו באק.
הקימה וייסדה את חברת ציפה כרמון אקספורט בע"מ (T.C Exports), חברת סחר המייצאת מוצרי צריכה ישראליים לשוק האמריקאי והאירופי. החברה מייצגת בישראל, בין היתר, שתי רשתות בינלאומיות גדולות מתחום ה"עשה זאת בעצמך": הום דיפו האמריקאית ו-OBI האירופית.
בשנים 2003–2011 כיהנה כחברת נשיאות לשכת המסחר ישראל-אפריקה. בשנים 2006–2009 כיהנה כחברה בוועדה המייעצת של בנק ישראל. מאז שנת 2000 כיהנה בדירקטוריונים של חברות שונות, בהן דלתא גליל תעשיות, נגב קרמיקה, אופיס דיפו, הידרו תעשיות וגרינסטון.
זכתה בכמה פרסי הוקרה על עשייתה בתחום היצוא, בהם פרס יצואן מצטיין מטעם לשכת הסחר ישראל-אמריקה (1997) ושני פרסי יצואן מצטיין מטעם משרד התעשייה והמסחר (1997, 2001).
לכרמון תואר MBA עם התמחות בשיווק וסחר בינלאומי מאוניברסיטת UCLA בארצות הברית, ותואר BA בסוציולוגיה וחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
כיהנה עד שנת 2013 כיו"ר כנפיים של קרמבו, תנועת נוער לילדים ונוער עם ובלי צרכים מיוחדים, והיא חברת נשיאות בעמותת עלה (עמותה), המסייעת לילדים בעלי נכויות. החל משנת 2011 מכהנת כנשיאת IWF) International Women's forum), ארגון בינלאומי לנשות עסקים. כמו כן פעילה בקידום האמנות והתרבות בגופים שונים בישראל.
חיים פרטיים
ציפה כרמון נשואה לד"ר אריק כרמון, לשעבר נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה. לשניים שני בנים ובת. מתגוררת בסביון.
קלידסטס
קלידסטס (שם מדעי: Clidastes; מילולית: "חוליות נעולות", עב מבנה החוליות המהודקות שלו) הוא זוחל ימי קדום מתקופת הקרטיקון ממשפחת המוסזאוריים אשר חי בסוף הקרטיקון לפני 88-70.6 מיליון שנה. המאובנים שלו נמצאו בארצות הברית כשכמה שלדים התגלו בגרמניה, שוודיה, רוסיה ומקסיקו ותוארו ב-1868 בידי החוקר אדוארד קופ. מאובנים לא ברורים בירדן אולי שייכים אליו.
מאפיינים
זוחל זה היה דומה במראהו לנחש בעל סנפירים ובעל זנב ארוך. הוא הגיע לאורך 2–4 מטרים, אחד הקטנים שבמוסזאורים (אך גדול יותר מהדאלאסוזאורוס). הדגימות הגדולות ביותר הגיעו לאורך 6.2 מטר. היצור היה בעל לסת רחבה מלאה שיניים חדות שנפערה כדי לבלוע טרף גדול והוא השתמש בזנבו הרחב ובעל האונה בקצה כדי לרדוף במהירות מתפרצת אחרי טרף. במראהו הוא היה קרוב לפלייטקרפוס ואולי הם יכלו לעלות לנוח על החוף.
יצורים אלה שגשגו בים הקרטיקוני, בו הם צדו דגים שונים, סילוניות גדולות וזוחלי ים אחרים. בתורו הוא נטרף בידי כרישים וזוחלי ים אחרים לרבות מוסזאורים אחרים כמו המוסזאורוס.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
זטא בהרקולס
מאפיינים
ζ בהרקולס הוא כוכב כפול במרחק של כ-35 שנות אור ממערכת השמש ובשל קרבתו הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. לזוג תנועה עצמית גדולה יחסית של כ-0.6 שניית קשת בשנה ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן. התנועה העצמית שקולה למהירות משיקה של כ-30 קילומטר בשנייה ועם מהירות רדיאלית של כ-68 קילומטר בשנייה, המהירות הכוללת של הזוג ביחס לשמש היא כ-75 קילומטר בשנייה שהיא גדולה יחסית לכוכבים שבסביבת השמש. על פי כיוון התנועה הנוכחי, הזוג יחלוף במרחק של כ-14 שנות אור ממערכת השמש בעוד כ-130,000 שנים ואז יתרחק ממנה.
תכונות ζ בהרקולס A
ζ בהרקולס A הוא תת-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G0 IV (לפעמים מסווג כ-F9 IV), מסתו גדולה בקרוב ל-50% ממסת השמש ורדיוסו כ-2.6 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-5,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 6.7 מעוצמת ההארה של השמש. נראה ששלב היתוך המימן בליבתו הסתיים והוא עבר להתיך מימן להליום בשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם להתנפחות של שכבותיו החיצוניות ולהתקררותן. בהמשך תהליך זה יהפוך הכוכב לענק אדום ולאחר מכן לננס לבן, בדומה למה שיקרה לשמש בעוד מספר מיליארדי שנים.
תכונות ζ בהרקולס B
ζ בהרקולס B הוא כוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K0 V (לפעמים מסווג כ-G7 V), מסתו קרובה מאוד למסת שמש אחת, רדיוסו כ-90% מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-5,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של 70% מעוצמת ההארה של השמש. בשל מסתו הקטנה יותר משל בן זוגו הוא מתפתח לאט יותר וצפוי להישאר בסדרה הראשית עוד מספר מיליארדי שנים.
ממזרים ללא תהילה
ממזרים ללא תהילה (באנגלית: The Inglorious Bastards; באיטלקית: Quel maledetto treno blindato, מילולית: "הרכבת המשוריינת הארורה הזו") הוא שמו של סרט מלחמה איטלקי מסוג סרט ספגטי משנת 1978 המתחולל בצרפת מהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט מספר על קבוצת עבריינים אמריקאים הנמלטים לחופשי בעת שהשיירה המובילה אותם לבית כלא צבאי מותקפת בידי הגרמנים. הקבוצה בת חמשת חיילים עושה את דרכה לכיוון שווייץ ובדרך מצטרף אליה עריק גרמני. החיילים הורגים בשגגה קבוצה של אמריקאים מחופשים לגרמנים שהיו בדרכם למבצע חשאי ולוקחים את מקומם. בשיתוף עם תנועת ההתנגדות הצרפתית הם מתנדבים למבצע מורכב של חטיפת רכבת גרמנית הנושאת טילי V-2 והעברתה לידי בעלות הברית. מארב גרמני מסכל את התוכנית אולם קצין אמריקאי מצליח להעביר לידי בעלות הברית את הגירוסקופ הסודי שחילץ מהטיל, ורוב חברי הקבוצה נהרגים בעת ביצוע המשימה.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", ששאל את שמו מהסרט האיטלקי.
חיים יעקב מישקינסקי
הרב חיים יעקב מישְקינסקי (ה'תרמ"ג, 1883 - כ"ב בחשוון ה'תש"ג, 2 בנובמבר 1942) היה רב ליטאי, רבן של, קנישין וסוויסלוץ'. נספה בשואה.
ביוגרפיה
נולד בברזניקי הסמוכה לסובאלק למשה יהודה מישקינסקי, למד בישיבות המזוהות עם תנועת המוסר: ישיבת ראדין וישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה. בסלובודקה נתפס לשיטתה של תנועת המוסר והרב יצחק בלאזר מראשי התנועה ותלמידו של מייסדה רבי ישראל מסלנט, היה עבורו מודל לחיקוי. כבן למשפחה אמידה סייע רבות לחבריו במתן הלוואות וטיפל בעצמו בחברים חולים, גם באלו שחלו במחלות מידבקות.
נישא לחיה פַאיַאנְס, בתם של הרב דוד פאיאנס, הרב בקנישין ולימים ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים בתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין בן רבה הנודע של ביאליסטוק הרב רפאל יום טוב ליפמן הלפרין, מחבר הספר "עונג יום טוב". לאחר פטירת רעיתו, נשא בזיווג שני את אחותה יוכבד.
לאחר נישואיו כיהן כרב בשטאבין שבפלך סובאלק, אך במלחמת העולם הראשונה נחרבה העיירה והוא נדד בין עיירות שונות. עם מינוי חמיו לרבנות העיר ביאליסטוק, התמנה במקומו לרב בקנישין. הוא היה פעיל בנושאים חברתיים בעירו, וייסד בית ספר שבו למדו גם מקצועות חול לצד לימודי קודש. כחמיו תמך גם הוא ברעיון יישוב ארץ ישראל, אך לא נמנה באופן רשמי על תנועת המזרחי.
לאחר פרישת הרב מרדכי דב איידלברג מרבנות העיירה סוויסלוץ' לטובת רבנות העיר לחוביצ'ה, התמנה תחתיו כרבה של סוויסלוץ'. גם בעיירה זו היה פעיל בתחומי החינוך והחברה. בתקופת הכיבוש הסובייטי לא הוגלה לסיביר כמו רבים אחרים מבני המעמד הבורגני כי היה אהוד על הקומוניסטים המקומיים, עובדה זו גרמה לכך שנשאר בעיירה עד כיבוש ליטא בידי הנאצים ב-1942. ביום חיסול גטו סוויסלוץ', 2 בנובמבר 1942, היו הרב ורעייתו יוכבד בין היהודים שנרצחו בבור ירי ביער וישבניק ולפי עדות ראייה, נשא דרשה לפני שאר המוצאים להורג בנושא קידוש השם. בנם הצעיר נרצח במחנה ריכוז בוולקוביסק.
לקריאה נוספת
הרב ר' חיים יעקב מישקינסקי, בתוך: יצחק לוין, אלה אזכרה, ניו-יורק תשי"ט, עמ' 257-261
הצבע ארגמן (סרט)
הצבע ארגמן (באנגלית: The Color Purple) הוא סרט קולנוע אמריקאי המבוסס על ספר באותו שם מאת אליס ווקר. הסרט צולם ב-1985 בארצות הברית, ובוים על ידי סטיבן ספילברג.
בסרט הופיעו לראשונה השחקניות וופי גולדברג ואופרה וינפרי.
עלילה
הסרט מתאר כ-40 שנים מחייה של סילי, אישה אפרו-אמריקאית, בין השנים 1909–1947.
סילי ונטי הן זוג אחיות החיות תחת ידו הקשה של אביהן. סילי, הנתפסת בתור הבת הנחותה לצד אחותה היפה והמשכילה, נאנסת על ידי אביה ויולדת פעמיים לפני גיל ארבע עשרה. אביה מוסר את שני ילדיה לאחרים, לא לפני שהספיקה להעניק להם את השמות אדם ואוליביה.
אל בית המשפחה מגיע אלברט ג'ונסון, הידוע בכינויו "מיסטר", אלמן ואב לשלושה. הוא מבקש מאביהן של סילי ונטי להינשא לנטי על מנת שתגדל את ילדיו ותתחזק את משק הבית בזמן שיעבוד בחווה שלו. האב מסרב אך מציע כפרס ניחומים את סילי ה"פגומה" ואלברט אוסף אותה באי רצון אל ביתו. עם הגעתה נבלעת סילי בתסבוכת של עבודות פרך, טיפול בילדים לא שלה ועריצות קשה מצד מיסטר, אשר מכה אותה. במהלך יום קניות במרכז העיר פוגשת סילי אישה הנושאת תינוקת. כאשר היא שואלת לשמה, מספרת האישה ששם התינוקת הוא אוליביה ושהיא מאומצת. סילי יוצרת קשר חטוף עם התינוקת עד אשר האישה עוזבת את החנות.
השנים עוברות וסילי מתבגרת להיות אישה כנועה וצייתנית. ילדיו של מיסטר גדלים ובנו הבכור, הרפו, מעבר צעירה מן האזור בשם סופיה, צעירה דעתנית וכבדת משקל שאינה נכנעת לכוחם של הגברים. השניים נישאים למרות התנגדותו של מיסטר, אך שתלטנותה מקשה על התנהלותו של הרפו, וכאשר הוא מתייעץ עם סילי בנידון, היא אומרת לו להכות אותה, כיאה ליחס לו היא זוכה ממיסטר. לאחר שהרפו מנסה את הצעתה של סילי מתעמתת איתה סופיה (שהחזירה להרפו באותו מטבע), באומרה שאין בכוונתה להיכנס למלחמות בביתה שלה. בסופו של דבר היא עוזבת יחד עם ילדיה את הבית.
דמות נשית נוספת המשתלבת במארג המשפחתי היא שוגר אייברי, זמרת מועדונים נערצת ומושא הערצתו של מיסטר. שוגר היא בתו של הכומר המקומי אשר נידה אותה מביתו לאחר שהרתה מחוץ לנישואים, אך היא מלאת אמונה שיום אחד יחזור בו ויקבל אותה. מיסטר אוסף אותה לביתו לאחר שחלתה וקשרי חברות נוצרים בינה לבין סילי המטפלת בה. לכבוד הגעתה הופך מיסטר את הצריף הישן שבחלקתו למועדון לילה בו מופיעה שוגר מדי ערב. כאשר מגיע זמנה לעזוב סילי פותחת לפניה את סגור לבה, ומציינת כי רק כששוגר בסביבה מיסטר לא מכה אותה. שוגר מתחילה לשאול אותה על טיב יחסיהם ומהר מאוד מסתבר לה שיחסו של מיסטר אל סילי מנוכר והיא לא יודעת דבר על תינוי אהבים ולכאורה היא בתולה. היא מחליטה לתת לסילי את מה שהגברים בחייה לא נתנו לה והשתיים מעבירות ליל אהבים יחד. למחרת היום מחליטה סילי לארוז את מטלטליה ולברוח יחד עם שוגר, אך ברגע האחרון נבהלת ונותרת בחווה עם מיסטר.
בינתיים, סופיה חיה חיים חדשים עם ילדיה ועם בן זוג חדש. במהלך יום סידורים בעיר היא מקבלת הצעה מאשתו של ראש העיר, מיס מילי, לבוא לביתה כדי להפוך לעוזרת. גאוותה לא נותנת לה לשתוק והיא מתחצפת למיס מילי. בתגובה מכה אותה בעלה ומכנה אותה כושית, אך סופיה אינה עוצרת כאן ומחזירה לו באותו מטבע. במהרה נאספים כל לבני העיר סביבה והיא נעצרת לאחר ששוטר מקוף מכה אותה וגורם לה לפגיעת ראש חמורה. שמונה שנים מאוחר יותר היא משוחררת מהכלא, פגועה וכנועה, ונאספת להיות העוזרת של מיס מילי למרות הכול.
בפעם הבאה ששוגר מגיעה אל העיירה מגלים מיסטר וסילי המאוכזבים כי היא התמסדה ונישאה, והזוג הטרי מגיע להתארח בביתם. באחד הימים יוצאת שוגר לאסוף את הדואר ומגלה להפתעתה מכתב המיועד לסילי מאחותה נטי. במהרה מסתבר לשתיים כי מיסטר הסתיר לאורך השנים את כל המכתבים שיועדו לסילי מאחותה, ובמהלך היעדרותו הן מוצאות תיבה עם צרור שמן של כל המכתבים שנשלחו במהלך השנים. סילי מתחילה לקרוא אותם לפי הסדר ומגלה את סיפורה של נטי: לאחר עזיבתה את בית מיסטר נאספה על ידי זוג מסיונרים חשוך ילדים אשר אימץ את שני ילדיה של סילי, אדם ואוליביה. כחלק משליחותם נוסעים החמישה לגור באפריקה על מנת לחנך וללמד את בני המקום, אך במהרה פולש האדם הלבן ליבשת ובמהלך סלילת כביש חוצה ארצי רומס את הכנסייה ומפעל החיים של הזוג. כתוצאה מכך האם המאמצת נפטרת מיגון והארבעה מתכננים לחזור לארצות הברית לאחר שמחלקת ההגירה תעביר את האישורים לכך.
במהלך קריאת המכתב האחרון, מיסטר מכה את סילי על שלא ביצעה את מטלות הבית והיא נקראת לעשות לו תגלחת. בשלב זה, לאחר שהאמת על המכתבים יצאה לאור, מחליטה סילי לשים קץ למסכת ההתעללות ולשסף את גרונו של מיסטר עם התער, אך שוגר, בעזרת חושיה החדים, חשה בסכנה מבעוד מועד ועוצרת את סילי ברגע האחרון, לפני ביצוע זממה.
לאחר עזיבתה לחיים עצמאיים מתבשרת סילי על מות אביה. בהלוויה מסתבר לה כי אותו אדם לא היה האב הביולוגי שלה ושל נטי, ולמעשה אביהן הביולוגי הוצא להורג בלינץ' כאשר היו צעירות. לאור המצב, הרכוש אשר היה שייך לאב הביולוגי עובר אליה בירושה, וכן גם החנות המשפחתית. סילי חוזרת אל בית אביה שם ופותחת חנות מיוחדת למכנסי גברים ונשים כאחד.
לאחר עזיבתה של סילי מתקבל מכתב מנטי בביתו של מיסטר המיועד לסילי ובו בקשה לקבל אישור על היותה אזרחית המדינה. בצעד לא שגרתי וממקום של תיקון הוא נוסע בעצמו למשרדי הממשלה לסדר את ענייני ההגירה, וזמן קצר לאחר מכן חוזרים נטי ושני ילדיה של סילי אל ביתה של סילי, כשמיסטר משקיף עליהם מרחוק.
אוסקר 1986
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אקדמיה באוסקר 1986, אך לא הצליח לזכות באף אחד מהם. זהו הסרט היחיד שבו 3 שחקניות אפרו אמריקאיות היו מועמדות לזכייה בפרס. המועמדויות לאוסקר:
קישורים חיצוניים
ביקורות
חשיארש השני
חשיארש השני (ביוונית: Ξέρξης Β΄ בפרסית:  خشايارشا دوم) היה מלך ממלכת פרס האחמנית, במשך ארבעים וחמישה ימים. הוא דמות היסטורית מעורפלת ושנויה במחלוקת.
ביוגרפיה
עיקר המידע אודותיו מגיע מההיסטוריון היווני קטסיאס, הנחשב כמקור לא אמין ומפוקפק. על פי קטסיאס, חשיארש היה בנו של ארתחששתא הראשון, שמלך בין השנים 465 לפנה"ס - 425 לפנה"ס. על פי קטסיאס, לארתחששתא היו 17 בנים לא חוקיים מפילגשים שונות, וחשיארש היה בנו החוקי היחיד. הוא ירש את אביו כמלך בשנת 425 לפנה"ס, ומלך 45 ימים עד שנרצח בידי אחיו למחצה סוגידאנוס, בעת ששכב שיכור. קטסיאס מציין שהוא הובא לקבורה יחד עם אביו.
סוגידאנוס ירש את הכתר, אולם כעבור כמה חודשים נרצח בעצמו בידי דריווש השני. הלוחות הכרונולוגיים מאותה תקופה אינם מזכירים במילה את חשיארש או סוגידאנוס, והם לא נזכרים גם בשום מקור אחר. על כן חלק מהחוקרים סבורים, שמיד כאשר מת ארתחששתא, הכריזו על עצמם בו זמנית חשיארש, סוגידאנוס ודריווש כמלכים. על פי השערות אותם חוקרים, חשיארש הפך למלך לתקופה קצרה, בעוד סוגידאנוס הפך לשליט בשטח עילם, ודריווש בשטח הירקניה שבו שימש כסטרפ.
עסקת שליט
עסקת שליט (או ההסכם לשחרור גלעד שליט) היא עסקת חילופין בין ישראל לבין ארגון הטרור חמאס, שנחתמה באוקטובר 2011, ובמסגרתה שחררה ישראל 1,027 אסירים ביטחוניים ועצירים תמורת חייל צה"ל החטוף גלעד שליט. באסירים שהוסכם על שחרורם נכללים 280 מחבלים פלסטינים שנשפטו למאסרי עולם על תכנון וביצוע פיגועי טרור ורצח בישראל. ההסכם נחתם לאחר משא ומתן ארוך, שהתנהל בצל פעילות ציבורית בישראל לשחרורו של שליט, ולאחר שחלפו חמש שנים וארבעה חודשים מאז שפעילי החמאס חטפו את שליט בצדו הישראלי של הגבול עם רצועת עזה.
העסקה, שהושגה בתיווכם של מתווכים גרמנים ומצריים, תואמה על ידי סוכן שירות הביון הפדרלי הגרמני גרהרד קונרד, ונחתמה במצרים ב-11 באוקטובר 2011. השלב הראשון של העסקה יצא לפועל ב-18 באוקטובר 2011, ובו העביר חמאס את שליט לשטח מצרים (ממנה הועבר לישראל), ובמקביל שחררה ישראל בתמורה 477 אסירים ביטחוניים. השלב השני של העסקה התקיים ב-18 בדצמבר 2011, ובמהלכו שחררה ישראל 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
רקע
במשך שנים של פעילות טרור פלסטיני נגד ישראל לכדה ישראל מחבלים רבים, העמידה אותם לדין, ועל המורשעים נגזרו עונשי מאסר, ובכלל זה מאסר עולם למורשעים ברצח. הפלסטינים שאפו לשחרור המחבלים (ואסירים פלסטינים נוספים), ודרך מבטיחה להגשמת מטרה זו נראתה חטיפה של חייל ישראלי, שישמש קלף מיקוח במשא ומתן לשחרור אסירים.
בעקבות חטיפתו של שליט יצא צה"ל למבצע גשמי קיץ, שנמשך לסירוגין כחמישה חודשים ובמהלכו נהרגו 394 פלסטינים. במקביל התנהלה פעילות דיפלומטית של גורמים בינלאומיים, בעיקר מצרים, לשחרורו של שליט. בשל היותו של שליט גם אזרח צרפתי, ערכה גם צרפת פעילות דיפלומטית לשחרורו. החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של ח'אלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של חמאס ובהם אחמד ג'עברי, ביקשו לשחררו בכפוף לעסקת שבויים.
המשא ומתן לשחרורו של גלעד שליט
בדצמבר 2009 נחשפה פעילותו של מתווך גרמני, שהעביר מסרים בין ישראל לחמאס וניסה לקדם עסקה לשחרור שליט. הוא מסר לישראל את תשובת חמאס, והעניין נדון בכמה ישיבות של שרי ה"שביעייה" (פורום בן שבעה שרים של ממשלת ישראל). הפורום החזיר תשובה, שבה היו הסתייגויות לגבי כמה מדרישות חמאס, וראש הממשלה הודיע שזוהי ההצעה האחרונה של הממשלה. החמאס לא ענה על התשובה הישראלית, ובכך נכנס המשא ומתן לקיפאון. המשא ומתן הגיע למבוי סתום בין היתר בשל חילוקי דעות בין הצדדים בנוגע להרחקת חלק מהאסירים משטחי יהודה ושומרון, שחרור בכירי החמאס הכלואים בישראל, שחרור אסירים מקרב ערביי ישראל ומזרח ירושלים, ומספר האסירים שישוחררו.
אישור ההסכם
ב-6 באוקטובר 2011 נחתם הסכם בין ישראל והחמאס בתיווך מצרים לשחרור שליט תמורת שחרור של כאלף אסירים הכלואים בישראל, מהם מאות אסירי עולם. ההסכם הושג חמש שנים וארבעה חודשים לאחר שפעילי ארגון החמאס לקחו בשבי את שליט.
העסקה, שהושגה בתיווכם של מתווכים גרמנים ומצריים, תואמה על ידי סוכן שירות הביון הפדרלי הגרמני גרהרד קונרד, ונחתמה ב-11 באוקטובר 2011. בתיווך בין הצדדים נטל חלק גם ראש המודיעין המצרי, מוראד מוואפי. עד לחתימת ההסכם הסופי לשחרורו של גלעד שליט, שלושה אנשים עמדו בראש צוות המשא ומתן הישראלי לשחרורו, עופר דקל (2007–2009), חגי הדס (2009 – אפריל 2011) ודוד מידן (אפריל 2011 – אוקטובר 2011). בין ישראל לחמאס נוצר גם ערוץ תקשורת בלתי רשמי, דרך פעיל השלום גרשון בסקין, שהעביר מסמכים והודעות, באופן ישיר בין נציג ראש הממשלה דוד מידן לבין בכיר החמאס ראזי חמד.
ב-11 באוקטובר סוכמו הפרטים הסופיים של ההסכם, לפיו ישוחררו 1,027 אסירים (מתוכם 1,000 גברים ו-27 נשים), והוא פורסם ברבים. זהו המספר הגדול ביותר של אסירים שישראל הסכימה לשחרר תמורת חייל בודד. לדברי בכיר החמאס מחמוד א-זהאר, העסקה כללה גם את הסרת הסגר על רצועת עזה ושיפורים בתנאי הכליאה של האסירים הביטחוניים שנותרו כלואים בישראל. לאחר אישור העסקה, צוטט מפקד הזרוע הצבאית של החמאס אחמד ג'עברי בעיתון הלונדוני אל-חיאת באומרו כי האסירים ששוחררו במסגרת עסקת שליט היו אחראים באופן קולקטיבי לרציחתם של 569 אזרחים ישראלים.
בישיבת ממשלה לילית, שהתקיימה ב-11-12 באוקטובר, אישרה ממשלת ישראל את ההסכם. 26 שרים תמכו בעסקה ושלושה – אביגדור ליברמן, משה יעלון ועוזי לנדאו – התנגדו.
ב-15 באוקטובר פרסם משרד המשפטים רשימה של 477 אסירים ביטחוניים שבכוונת ישראל לשחרר במסגרת השלב הראשון של ביצוע ההסכם. עם פרסום ההסכם לכלל הציבור, ניתנו 48 שעות על מנת להביע התנגדויות והסתייגויות מהעסקה, בין היתר על ידי עתירה לבג"ץ נגד ההסכם. יומיים לאחר מכן הוגשו ארבע עתירות לבג"ץ נגד שחרור רוצחים במסגרת העסקה, וכולן נדחו.
ביצוע עסקת שליט
מימוש עסקת שליט, שכונה בישראל מבצע "שעת נעילה", נעשה בשני שלבים:
שלב ראשון
בבוקר יום העסקה הוצא גלעד שליט מהבית בו הוחזק והועבר אל מעבר הגבול ברפיח. כדי למנוע ניסיון של מתנגדי העסקה לפגוע בו, גייס החמאס עשרות טנדרים בעלי מראה זהה שהתכנסו לשיירה ארוכה שגם היוותה מפגן כוח טלוויזיוני. רגע הגעתו של שליט למעבר רפיח שודר בשידור חי על ידי הטלוויזיה המצרית והיה הראשון בו נראה שליט חי מחוץ למקום שביו. במהלך שהותו במעבר רפיח הוא רואיין לטלוויזיה המצרית על ידי העיתונאית שהירה אמין, ללא ידיעה מוקדמת של שליט או הסכמתו. לאחר מכן הועבר לידי המתווך דוד מידן ונציגי צה"ל בפיקוד אלוף פיקוד דרום טל רוסו והוסע ברכב ממוגן אל מעבר כרם שלום ומשם אל מחנה אמיתי הסמוך. עם הגעתו למקום הוא נבדק על ידי נציגי חיל הרפואה ובריאות הנפש, והחליף את הבגדים האזרחיים במדי צה"ל. ממחנה אמיתי הוטס שליט אל בסיס חיל האוויר תל נוף, במהלך הטיסה איבד את הכרתו לזמן קצר אך לבסוף הוחלט כי אין צורך לפנות אותו לבית החולים. בתל נוף זכה שליט לקבלת פנים על ידי ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל בני גנץ, וקצינים בכירים נוספים. לאחר מכן התאחד עם הוריו, והם קיבלו זמן קצר לפגישה פרטית ללא נוכחות עיתונאים וזרים אחרים. בסיום טקס החזרה לארץ הוטסה כל המשפחה לביתה במושב מצפה הילה, לכל אורך הדרך ממנחת המסוק ועד בית המשפחה התגודדו מאות מתושבי היישוב ואזרחים שהריעו לשליט.
מרבית האסירים הביטחוניים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה הם פלסטינים או ערבים ישראלים, אם כי בקרב האסירים ישנה גם אסירה אוקראינית ואסירה ירדנית. מתוך האסירים ששוחררו בשלב הראשון 110 אסירים שוחררו לבתיהם ביהודה ושומרון ו-131 אסירים שוחררו לבתיהם ברצועת עזה. שישה אסירים תושבי מזרח ירושלים שוחררו גם הם לבתיהם. 203 אסירים תושבי יהודה ושומרון גורשו לעזה או לחוץ לארץ. לפי ההסכם, האסירים ששוחררו ליהודה ושומרון יהיו נתונים תחת מגבלות, ובין היתר לא יורשו לחצות את הקו הירוק או לצאת לחוץ לארץ במשך עשר שנים, ואחת לחודש יחויבו להתייצב במנהלת התיאום והקישור של צה"ל. נוסף לכך במשך שלוש שנים יוגבלו לשהות רק במחוז בו נמצא ביתם. מבין האסירים שיגורשו לחוץ לארץ, ישראל אמורה לבחור בעוד שנה 18 מהם שיורשו לשוב ליהודה ושומרון או למזרח ירושלים. ל-18 מתוכנן לתת אפשרות לחזור בעוד שלוש שנים, במקביל לקציבת עונש המאסר שנקבע להם גם כך בכלא בישראל. 55 מהאסירים יוכלו לשוב בעוד 5 עד 10 שנים, כש-55 נוספים יוכלו לשוב בעוד 20–25 שנה. 55 מחבלים אחרים גורשו לצמיתות.
בין האסירים הפלסטינים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה נכללו 280 אסירים שנידונו למאסרי עולם בשל חלקם בתכנון והוצאה לפועל של פיגועי טרור בהם נרצחו מאות אנשים בישראל.
עם המשוחררים נמנו:
בין האסירים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה נכללו באופן חריג גם 14 תושבי מזרח ירושלים ו-6 ערבים בעלי אזרחות ישראלית. כמו כן שוחרר חוסאם בדראן, שלא הורשע ברצח, אך נחשב לבכיר אסירי החמאס מיהודה והשומרון ששוחררו בעסקה זו.
מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, אחמד ג'עברי, אמר שהאסירים ששוחררו במסגרת עסקת שליט היו אחראים באופן קולקטיבי לרציחתם של 569 אזרחים ישראלים. על פי חיים רמון בספרו "נגד הרוח" המחבלים ששוחררו נדונו במצטבר ל-168 מאסרי עולם.
לפני שחרורם התבקשו האסירים לחתום על התחייבות להימנע מחזרה לפעילות טרור, אך רובם סירבו לכך.
שלב שני
בשלב השני של העסקה, בהתאם להסכם, ישראל הרכיבה לבדה את רשימת האסירים המשוחררים, אך בהתייעצות עם מצרים. מבין האסירים המשוחררים: 300 הם אנשי פתח, 50 – אנשי החזית העממית, 20 – אנשי החזית הדמוקרטית וכל השאר חסרי השתייכות פוליטית. מצרים ביקשה מישראל לכלול ברשימה גם את תשע האסירות הפלסטיניות שלא שוחררו מהכלא הישראלי בשלב הראשון. בסופו של דבר סוכם שישראל תשחרר שש אסירות, ולאחר שבוע תשחרר אחת נוספת. בשעות שקדמו לשחרור, פרצו עימותים מחוץ לכלא עופר, בין כוחות הביטחון לבני משפחותיהם של אסירים פלסטינים הצפויים להשתחרר בעסקה, על רקע השעה המאוחרת לשחרורם שלטענתם פוגע בחגיגות השחרור וכן בשל העובדה שמרבית המשוחררים ממילא עמדו להשתחרר בקרוב (300 אמורים להשתחרר בעוד שנה). טרם ביצוע העסקה הופעלו לחצים על נתניהו לבצע מחווה כלפי אבו מאזן בשלב השני של העסקה, בשל העובדה שבשלב הראשון שוחררו אסירי חמאס ולא פת"ח. לחצים אלו כללו טיעון מצד אבו מאזן להבטחה שכזו מראש הממשלה הקודם אולמרט. על אף העובדה שבשלב השני לא שוחררו אסירי חמאס וכשני שלישים היו מאסירי פת"ח, כאמור, כ-300 הללו היו צפוים להשתחרר בעוד כשנה ממילא וברשות הטילו את האשמה על חמאס בנושא. כמו כן חמאס הצהיר כי ימשיך לחטוף חיילים על מנת לשחרר את שאר האסירים הפלסטינים.
על פי הקריטריונים הישראלים, האסירים ששוחררו בשלב השני של העסקה, מוגדרים ככאלו ש"אין להם דם על הידיים".
התייחסות בישראל
ראש הממשלה בנימין נתניהו הצדיק את העסקה בדברים שנשא עם חזרת שליט, באומרו ששתי דרישותיו העיקריות התקיימו בה: המחבלים הבכירים ביותר לא ישוחררו, בהם דמויות כמרואן ברגותי, עבדאללה ברגותי ועבאס א-סייד. בנוסף, רבים מהמחבלים לא ישובו ליהודה ושומרון, אלא יגורשו.
באיגרת שהוציא הרמטכ"ל, בני גנץ, לרגל שחרורו של שליט הוא ציין "את מחויבותם של מדינת ישראל, של צה"ל ושל חייליו לעשות כל שניתן כדי להחזיר כל חייל שיצא למשימתו, ולא שב ממנה". לאחר ביצוע העסקה התבטאה יושבת ראש האופוזיציה ציפי לבני כנגד העסקה בטענה כי כושר ההרתעה של ישראל נפגע. לדבריה נמנעה מביקורת קודמת לאחר שהבטיחה זאת לנועם שליט. גם ראש המוסד לשעבר מאיר דגן התבטא כנגד העסקה באומרו "העובדה שראש הממשלה מקבל אותו והופך אותו לגיבור מפריעה לי. המחיר של העסקה הזאת יקר מדי, אבל אני שמח לראות את שליט בבית".
התייחסות פלסטינית
בהודעתו על ההסכם התגאה ח'אלד משעל בהישג של שחרור 1,027 אסירים, בני כל הפלגים הפלסטינים, והבטיח להמשיך במאמצים לשחרור האסירים הפלסטינים שנותרו בכלא. בקבלת הפנים שערך בקהיר לאסירים המגורשים לחו"ל הבטיח להם משעל שעוד ישובו לפלסטין, והוסיף: "משא ומתן על בסיס כוח הוא מה שאילץ את ישראל לשלם את המחיר".
במקביל חגג איסמעיל הניה בעזה את השחרור, וציין שהעסקה מהווה "נקודת מפנה אסטרטגית במאבק באויב הציוני".
אחמד ג'עברי, ראש הזרוע הצבאית של החמאס לשעבר, הצהיר כי "פעולות חטיפת חיילים וקצינים ישראלים יימשכו, כל עוד יש אסירים פלסטינים בבתי הכלא בישראל".
ממשלת החמאס בעזה הודיעה על מענק של 2,000 דולר לכל אסיר משוחרר שהועבר לרצועת עזה, והרשות הפלסטינית הודיעה על מענק של 5,000 דולר לכל אסיר משוחרר.
התייחסות בינלאומית לעסקה
שחרור גלעד שליט תפס מקום נרחב בסיקורים של התקשורת העולמית. הידיעה תפסה מקום בעמודים הראשיים של עיתונים באירופה ובארצות הברית. מנהיגים שונים בירכו על העסקה, בהם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי, שאף הזמין את שליט לביקור בארמון האליזה. עם זאת, בארצות הברית הושמעה ביקורת ודאגה, עקב העובדה שבין המשוחררים יש מחבלים שרצחו אזרחים אמריקנים. כמו כן עלתה לדיון ההשוואה בין ההתייחסות הישראלית לנושא החטופים מול ההתייחסות האמריקנית.
בעקבות עסקת שליט
ב-18 באוקטובר 2011 הצהירה משפחתו של שלמה ליבמן, שנרצח בפיגוע ירי 13 שנים קודם לכן, כי הם מציעים גמול כספי בגובה 100 אלף דולר על ראשם של שני הרוצחים של שלמה, חוילאד רמדאן ונידאר רמדאן, ששוחררו במסגרת עסקת שליט. ב-25 באוקטובר 2011 איש הדת והמטיף הסעודי הנודע עווד אל-קרני הציע 100 אלף דולרים למי שישבה חייל ישראלי כדי להחליפו באסירים פלסטיניים נוספים. ב-29 באוקטובר 2011 הנסיך הסעודי חאלד בן טלאל הצהיר כי החליט לגלות סולידריות עם אל-קרני וכי הוא מציע סכום של כ-900,000 דולרים, כדי שהגמול הכספי שיוצע למי שיצליח לחטוף חייל ישראלי נוסף יעמוד על מיליון דולרים.
בעקבות העסקה יצאה תנועת "רעננים" ביוזמה לחתימה על "כרטיס חוסן" – הצהרה של חייל שאין לשחרר מחבלים תמורתו אם ייפול בשבי של ארגון טרור.
חמישה משומריו של שליט נהרגו בתקיפות של חיל האוויר ובקריסת מנהרות, תוך כדי השבי ולאחריו.
מעורבותם של האסירים ששוחררו בפעולות טרור
חלק מהאסירים ששוחררו בעסקה שבו לעסוק בטרור (לפי הערכת גורם ביטחוני בכיר: כ-40%. מאוחר יותר צבי האוזר טען בנאום בכנסת שרוב משוחררי העסקה חזרו לטרור), והם היו מעורבים בין היתר ברצח עשרה ישראלים ופציעת רבים אחרים. ב-27 באוגוסט 2017 פרסם שר הביטחון אביגדור ליברמן ש-202 ממשוחררי העסקה נעצרו עד אז על ידי כוחות הביטחון פעם נוספת, לאחר ששבו לפעילות טרוריסטית. 111 מהם נותרו כלואים בתאריך זה.
במרץ 2012 הרג צה"ל את אחד המשוחררים, אחמד אל-חנני, בפעולת סיכול ממוקד של מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, זוהיר אל-קייסי.
בדצמבר 2013 דיווח המודיעין הישראלי כי זרוע החמאס הממונה על המתרחש בגדה המערבית (מכונה "מטה הגדה"), מופעלת בידי מחבלים שריצו עונשי מאסר ממושכים על רצח ישראלים, שוחררו בעסקת שליט וגורשו לרצועת עזה.
ב-14 באפריל 2014 נרצח בפיגוע ירי ניצב משנה ברוך מזרחי בידי זיאד עווד, ממשוחררי עסקת שליט. הרוצח נלכד.
ביוני 2014 מחמוד קוואסמה, מחבל חבר חמאס ממשוחררי העסקה, יזם ופיקד על רצח שלושת הנערים. בעקבות האירוע נעצרו ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים עשרות מהמשוחררים בעסקת שליט. שישה מהעצורים ממזרח ירושלים, ובתוכם עלאא ביזאן ממשוחררי עסקת ג'יבריל, שבו לשאת את עונשם המקורי לאחר שוועדת שחרורים מיוחדת קבעה שהפרו את תנאי שחרורם. בעקבות המעצרים, חמאס הגביר את שיגורי הרקטות שלו לישראל, דבר שהוביל ליציאת צה"ל למבצע צוק איתן.
ב-19 ביוני 2015 נרצח ליד דולב דני גונן ונפצע אזרח נוסף בפיגוע ירי שביצעה חוליית מחבלים שעליה נמנה אסאמה אסעד, ששוחרר בעסקת שליט.
ב-29 ביוני 2015 נרצח בפיגוע ירי ליד שבות רחל מלאכי רוזנפלד בידי חוליית חמאס, שהפעיל אחמד נג'אר, ששוחרר בעסקת שליט.
אולריך מלקה
קריירה
מלקה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סואה. בשנת הצטרף לאקנאס מהליגה הפינית השנייה. ב-28 באפריל 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד קואטקאן טיאוואן פאלויליג'אט. ב-21 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
עסקת שליט
מעורבותם של האסירים ששוחררו בפעולות טרור
ב-1 ביולי 2016 נרצח בפיגוע ירי הרב מיכאל מרק מעתניאל ונפצעו אשתו ושניים מילדיו. הרוצח הוא מחמד פקיה, ממשוחררי עסקת שליט, שנהרג מאוחר יותר במהלך קרב עם כוחות הביטחון. בני משפחת הנרצח קראו לחשבון נפש מצד מובילי המאבק לשחרור גלעד "בכל מחיר" ומצד מקבלי ההחלטה בדבר העסקה.
אולריך מלקה
קריירה
ב-14 באוגוסט 2018 חתם בהפועל תל אביב מליגת העל וכעבור כחודש הושאל להפועל בני לוד מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
עסקת שליט
מעורבותם של האסירים ששוחררו בפעולות טרור
ב-9 בדצמבר 2018 נפצעו שבעה בפיגוע ירי מרכב חולף לעבר טרמפיאדה בכניסה ליישוב עפרה. אחת הפצועות קשה הייתה בהריון מתקדם. העובר יולד וכעבור שלושה ימים נפטר. ב-13 בדצמבר 2018 נהרגו שני חיילים, סמל יוסף כהן וסמ"ר יובל מור יוסף, בכניסה ליישוב גבעת אסף. על פי הערכות הרשות הפלסטינית, המחבל שעמד מאחורי חוליית חמאס שביצעה את שני פיגועי הירי הוא ג'אסר ברגותי, ממשוחררי עסקת שליט.
אולריך מלקה
קריירה
בינואר חזר לליגה השנייה בפינלנד וחתם בקוקולאן פאלווייקוט.
עסקת שליט
מעורבותם של האסירים ששוחררו בפעולות טרור
במבצע מגן וחץ חוסל טארק עז א-דין האחראי על הכוונות פעולות הג'יהאד האסלאמי באיו"ש מרצועת עזה.
אולריך מלקה
קריירה
בקיץ הצטרף לקלוז' והושאל כעבור חודשיים לוולנטר. בסיום העונה חתם לשלוש שנים במועדון.
עסקת שליט
מעורבותם של האסירים ששוחררו בפעולות טרור
באוגוסט 2023 פורסם שהשב"כ עצר חוליית טרור שניהל עלאם כעבי, ממשחוררי עיסקת שליט. כעבי ששוהה בלבנון גייס פעילי טרור ביהודה ושומרון לשם ביצוע פיגועים כנגד ישראלים.
כרטיס חוסן
בעקבות העסקה, הוקמה יוזמה בשם "כרטיס חוסן", כרטיס שהחותמים עליו, חיילי צה"ל בסדיר ובמילואים ושוטרי משטרת ישראל, מצהירים שאינם מסכימים כי ישוחררו עבורם מחבלים פלסטינים אם ייחטפו ויוחזקו בשבי. הכרטיס נוצר ביוזמת חברי תנועת "רעננים", צעירי הציונות הדתית, יוצאי יחידות קרביות המשרתים במילואים, בשיתוף משפחתו השכולה של החייל ירון חן שנחטף ונרצח ב-1993. לדברי יוזמי הכרטיס, העסקה פגעה בכוח ההרתעה של ישראל ובמורל הלאומי ומעודדת חטיפות דומות נוספות. לדעת היוזמים, חתימת רבבות חיילים על כרטיס חוסן תגביר את החוסן הלאומי ותחזיר את כוח ההרתעה. ההחתמה על הכרטיס החלה בסוף אוקטובר 2011 ותוך ימים ספורים חתמו עליו מאות חיילים.
בכרטיס חוסן המוצע לחתימת חיילים נאמר: (הטקסט המודגש מוגדל במקור). אחד הראשונים לחתום על הכרטיס היה תת-אלוף (מיל.) אביחי רונצקי (הרב הצבאי הראשי בשנים 2006–2010). עד 2014, חתמו כשש מאות חיילים על הכרטיס.
אריה מינטקביץ
אריה מינטקביץ (נולד ב-28 בספטמבר 1942) הוא איש עסקים ישראלי, מבכירי שוק ההון לשעבר. כיהן כיועץ המשפטי של משרד האוצר, כיו"ר רשות ניירות ערך, כיו"ר בנק דיסקונט והחברות הבנות העיקריות שלו, כמ"מ יו"ר גזית גלוב בע"מ, כסגן יו"ר אי.די.בי אחזקות בע"מ וכיו"ר אלרון תעשיות אלקטרוניות ואר.די.סי.
ביוגרפיה
אריה מינטקביץ נולד בטהראן, בנם של חיים וחנה, ילידי פולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו הוריו יחד עם מאות אלפי פליטים אחרים, רובם יהודים, אל החלק של פולין, שנכבש על ידי הרוסים. הם הוגלו יחד עם שבויי המלחמה הפולנים שנפלו בידי הרוסים, למחנה עבודה בסיביר ושם נפטרה אחותו הבכורה.
בחודש יוני 1941, לאחר שגרמניה הפרה את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ותקפה את ברית המועצות במבצע ברברוסה, התירו הרוסים לפולנים להקים צבא פולני חופשי על אדמת ברית המועצות שנקרא "צבא אנדרס", כדי שילחם לצד הבריטים נגד גרמניה. הצבא היה אמור להגיע למזרח התיכון דרך איראן ומשם לאיטליה. לצבא אנדרס התנדבו אזרחים פולנים רבים ששהו על אדמת ברית המועצות, ונספחו אליו גם אזרחים רבים וביניהם למעלה מ-700 ילדים יהודים-פולנים שנמלטו מפולין הכבושה, לבדם או עם מי מבני משפחתם.
גם אביו של מינטקביץ התנדב לצבא אנדרס, ואילו אמו נספחה לצבא והגיעה יחד עמו לטהראן, שם ילדה את בנה, אריה (לוציאן).
הילדים שהגיעו עם צבא אנדרס לאיראן רוכזו במחנה פליטים ליד טהראן, ומכאן הכינוי שניתן להם, "ילדי טהראן". לאחר השתדלות ארוכה של הסוכנות היהודית, הילדים והוריהם קיבלו רישיונות עלייה (סרטיפיקטים) והגיעו לארץ ישראל יחד עם צבא אנדרס ב-18 בפברואר 1943. אביו של מינטקביץ נשאר באיראן עוד כשנה והגיע לארץ ישראל רק בשנת 1944.
חנה מינטקביץ ובנה התינוק עברו להתגורר בירושלים אצל בן דודה של חנה, וכשאביו של אריה הגיע לארץ הם שכרו דירה בבית חרב בשוק מחנה יהודה, שם בילה מינטקביץ את ילדותו בתנאי מחסור.
ארסן גלסטיאן
ארסן ז'ראייביץ' גלסטיאן (בארמנית: Արսեն Գալստյան, ברוסית: Хасан Магометович Халмурзаев; נולד ב-19 בפברואר 1989) הוא ג'ודוקא רוסי יליד ארמניה. גלסטיאן מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג והוא האלוף האולימפי מלונדון 2012. גלסטיאן מחזיק גם במדליית ארד מאליפות העולם מ-2010 ובשלוש מדליות מאליפות אירופה.
אריה מינטקביץ
ביוגרפיה
מינטקביץ התגייס לצה"ל בשנת 1960 לשירות צבאי מלא. במילואים שירת כלוחם חי"ר בגדוד 163 של חטיבת ירושלים. הוא לחם במלחמת ששת הימים בקרב לשחרור ירושלים, במלחמת ההתשה, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה.
אריה מינטקביץ היה נשוי לרותי (לבית זייץ) ולהם ארבעה ילדים.
ארסן גלסטיאן
ביוגרפיה
גלסטיאן נולד ב-19 בפברואר 1989 בעיירה נרקין קארמירגביור שבצפון-מזרח ארמניה. אביו היה שחקן כדורגל ששיחק בחצי השני של שנות השבעים במועדון הכדורגל פ.צ. אימפולס ומאוחר יותר באררט ירוואן. בצעירותו, גלסטיאן אהב לתופף. כאשר היה בן שבע, עבר עם משפחתו לעיירה גיאגינסקאיה שבמערב רוסיה. גלסטיאן שיחק כדורעף וכדורגל לפני שהחל להתאמן במועדון הג'ודו המקומי. אחיו, ארמן וטיגראן, גם מתחרים בג'ודו. איגור רומנוב היה מאמנו הראשון של גלסטיאן ועדיין מאמנו האישי.
באד באני
בניטו אנטוניו מרטינז אוקסיו (בספרדית: Benito Antonio Martínez Ocasio; נולד ב-10 במרץ 1994), הידוע בשם הבמה באד באני (Bad Bunny), הוא זמר, ראפר ושחקן פוארטו-ריקני.
ארסן גלסטיאן
ביוגרפיה
מאוחר יותר גלסטיאן עבר לעיר קרסנודאר ועבד כמפקח זוטר במרכז מעצר ביטחוני במחוז קרסנודאר. גלסטיאן היה סטודנט במחלקת הספורט של אוניברסיטת קברדינו-בלקאריאן.
אריה מינטקביץ
קריירה עסקית
את הקריירה המקצועית שלו החל מינטקביץ בשנת 1963, כפקיד זוטר באגף מטבע חוץ במשרד האוצר. בה בעת למד באוניברסיטה העברית מדעי המדינה ומשפטים. בשנת 1972, לאחר סיום ההתמחות במשפטים והסמכתו כעורך דין, חזר מינטקביץ למשרד האוצר, למחלקה המשפטית של אגף מטבע חוץ. התיק החשוב ביותר שבו טיפל היה תיקו של ראש הממשלה, יצחק רבין, בפרשה הידועה כפרשת "חשבון הדולרים". מינטקביץ המליץ, על אף לחצים שהופעלו עליו, להעמיד לדין את לאה רבין. היועץ המשפטי לממשלה, פרופ' אהרון ברק, קיבל את המלצתו.
בשנים 1978 עד 1979 כיהן מינטקביץ כסגן היועץ המשפטי של משרד האוצר, ובשנת 1979, בגיל 37, מונה ליועץ המשפטי של משרד האוצר. לאחר עלייתו של חומייני לשלטון וניתוק היחסים בין ישראל לאיראן הופקד מינטקביץ על הטיפול במשבר עסקאות הנפט עם איראן. בשנת 1983, עם פרוץ משבר מניות הבנקים בעקבות ויסות מניות הבנקים, ולאחר התפטרותם של שר האוצר, יורם ארידור, ושל הממונה על התקציבים יעקב גדיש, ניהל מינטקביץ את הטיפול הממשלתי בנושא, לרבות גיבוש ההסדרים שננקטו. מאוחר יותר עמד מינטקביץ בראש ועדה בין משרדית לבחינת המלצות ועדת החקירה לפרשת ויסות מניות הבנקים (ועדת בייסקי) ודרכי יישומן. בשנת 1985 היה מינטקביץ חבר בצוות שהכין את תוכנית הייצוב הכלכלית ועיצב את המתכונת המשפטית של התוכנית.
בתוקף תפקידו כיועץ המשפטי של משרד האוצר, כיהן מינטקביץ כחבר מועצת מקרקעי ישראל, כחבר המועצה להסדר ההימורים בספורט וכן כדירקטור במספר חברות ממשלתיות ובהן : קצא"א, אל על, פז השקעות ופז חברת נפט.
בשנת 1987 מונה מינטקביץ ליו"ר רשות ניירות ערך. בעשור שבו כיהן כיו"ר הרשות הצליח מינטקביץ להפוך אותה מגוף קטן, חלש, וחסר סמכויות ושיניים, שנוכחותו הייתה מינורית ולא מורגשת, לגוף עוצמתי ומקצועי, שהניח את היסודות לעיצובו של שוק ההון כפי שהוא היום, באמצעות הקמת מנגנוני פיקוח, בקרה, אכיפה ותביעה.
בתקופת כהונתו כיו"ר הרשות יזם והוביל מינטקביץ מהלכי חקיקה רחבים, ובהם רפורמה יסודית בחוק ניירות ערך (תיקון מס' 9) שהקנתה לרשות סמכויות אכיפה רבות, לרבות הפיקוח על הבורסה לניירות ערך. אחת היוזמות ששינתה את פניו של שוק ההון הישראלי הייתה שינוי הנורמה הבעייתית שאפשרה הנפקת מניות בעלות זכויות הצבעה שונות, וקביעת חובה להנפיק מניות בעלות זכויות הצבעה שוות בלבד. יוזמה אחרת הייתה הקביעה שהחלטה באספה הכללית בנושא שלבעל השליטה בחברה יש עניין אישי בו תחייב תמיכה של שליש לפחות מבעלי המניות שאינם "נגועים". חובה זו הביאה למהפך בתחום ההתנהלות התקינה של שוק ההון בישראל ולשינוי יחסי הכוחות בין בעלי השליטה בחברות לבין בעלי מניות המיעוט. בנוסף הוביל שורה של חיקוקים משמעותיים ובהם החוק להסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות והחוק לפיקוח על קרנות הנאמנות.
מינטקביץ הקים מחדש את מחלקת החקירות של הרשות ועיצב את דרכי פעולתה ואת תכניה, תוך הקפדה על חקירות מקצועיות ללא לחצים והדלפות. המהלך בא לידי ביטוי בעשרות רבות של תיקי חקירה ותביעה, ובהם כמה פרשיות רחבות היקף ומורכבות, שהיו לציון דרך בחקירות הכלכליות בישראל. כדי לקדם ולייעל את האכיפה הכלכלית והפלילית, יזם מינטקביץ את הקמתה של מחלקה ייעודית לתחום ניירות ערך, במסגרת פרקליטות מיסוי וכלכלה. במקביל, ניהלה הרשות בתקופתו מספר הליכים מכוננים בתחום הרגולטורי, חלקם במסגרת ערעורים שהוגשו על החלטות הרשות.
מינטקביץ יזם והקים את "מעלות", החברה הראשונה בישראל לדירוג ניירות ערך. מהלך זה, ביחד עם השינויים האחרים שבוצעו בתקופת כהונתו, יצרו את התשתית המקצועית והנורמטיבית ותרמו לתקינותו ולאיכותו של שוק ההון בישראל.
ביוזמתו של מינטקביץ נחתם לראשונה מזכר הבנות עם ה- S.E.C (רשות ניירות ערך האמריקאית) שהביא להכרה בינלאומית ביכולותיה ובמעמדה של הרשות הישראלית ולשיתוף פעולה בין הרשויות.
בשנת 1997 מונה מינטקביץ לתפקיד יו"ר הדירקטוריון של בנק דיסקונט והוביל את הבנק לשינוי מהותי, מבנק שקיימת סכנה לקיומו, למצב של בנק יציב ורווחי שניתן היה להפריט אותו. בתקופת כהונתו היה על מינטקביץ להתמודד עם הפסדים כבדים שנגרמו, בעיקר מאיכות ירודה של תיק האשראי וניהולו הבעייתי ועם אתגרים בתחום הלימות ההון, שנבעו, בין השאר, מכך שבנק דיסקונט היה בבעלות ממשלתית. בנוסף, היה עליו להתמודד עם חוסר יעילות מכביד של הבנק, עם מערכת מחשב מיושנת שעמדה על קצה גבול יכולתה, עם השלכות העיכובים בהפרטת הבנק ועם ועד עובדים מיליטנטי.
אחד האירועים המשפיעים בתקופת כהונתו היה השבתת המגן של בנק דיסקונט. מינטקביץ נקט בצעד זה כדי "לשבור את הכלים" על מנת ליטול מהוועד סמכויות ניהול שההנהלות הקודמות הקנו לו ולשנות את סדרי הניהול בבנק. המהלך, שהיה חסר תקדים, הביא לשורה של שיפורים בהתנהלות מול הוועד, כולל שינוי של חוקת העבודה וקבלת האפשרות לחתימה על חוזים אישיים בבנק.
אחד ההישגים החשובים של מינטקביץ היה ייזום וניהול המשא ומתן עם בנק לאומי על רכישת הבעלות בחברת ויזה כאל. מינטקביץ הצליח לתמרן את המהלכים באופן שאיפשר לבנק דיסקונט, שהיה הקטן והעני מבין השניים, לרכוש את הבעלות בחברת ויזה כאל מידי בנק לאומי, מה שהכה בתדהמה את בנק לאומי שאיבד נכס אסטרטגי חשוב מאין כמוהו. רכישה זו הניבה לבנק דיסקונט רווחי ענק ותרמה תרומה משמעותית לערכו ולשגשוגו. בנוסף, יזם מינטקביץ והוביל עסקאות לגיוון מקורות הרווח של הבנק, ובהן רכישת השליטה ב"אילנות דיסקונט" ורכישת 20% ממניות חברת "הראל השקעות בביטוח". עסקאות אלה תרמו לרווחיות הבנק והניבו רווח נאה במועד מכירתן, כעבור מספר שנים.
במהלך תפקידו כיהן מינטקביץ גם כיו"ר החברות הבנות העיקריות של הבנק, ובהן בנק דיסקונט ניו יורק, בנק מרכנתיל דיסקונט ודיסקונט שוקי הון.
מינטקביץ, ביחד עם הוועד של הבנק, יזם לראשונה הוצאה של משלחות מאורגנות של עובדי הבנק למחנות ההשמדה בפולין והשתתפות ב"מצעד החיים". יוזמה זו סללה את הדרך להשתתפות קבוצות של בוגרים במסעות לפולין. החיבור בין ההנהלה לבין הוועד בנושא זה הביא גם לשיפור מערכת היחסים עם הוועד.
בתקופת כהונתו כיהן מינטקביץ כחבר הוועדה המייעצת והמועצה המייעצת של בנק ישראל. מינטקביץ סיים את תפקידו כיו"ר בנק דיסקונט בינואר 2006, על רקע העברת השליטה בבנק מידי המדינה לקבוצת ברונפמן.
בשנים 2005 עד 2016 כיהן מינטקביץ כמ"מ יו"ר גזית גלוב. בשנים 2006 עד 2014 כיהן גם כיו"ר גזית גלוב ישראל (פיתוח). בשנים 2012 עד 2016 כיהן מטעם גזית גלוב כיו"ר קבוצת דורי. בתקופת כהונתו נקלעה החברה הבת של קבוצת דורי, דורי בניה, לקשיים כספיים ולהפסדים, וכתוצאה מכך מכרה גזית גלוב את כל אחזקותיה בקבוצת דורי. המשבר בדורי בניה פרץ כשהתגלתה סטייה מהותית באומדנים של העלויות הצפויות והרווח הנגזר מהן, בכמה פרויקטים בביצועה של דורי בניה.
בשנים 2006 עד 2014, כיהן מינטקביץ כדירקטור וכסגן יו"ר חברת אי.די.בי אחזקות. בשנים 2007 עד 2014 כיהן כיו"ר אלרון, המשמשת כזרוע ההשקעות של קבוצת אי.די.בי בתחום הטכנולוגיה. בשנים 2007 עד 2018 כיהן כיו"ר אר.די.סי חברת השקעות הון סיכון בבעלות משותפת של אלרון ורפאל, העוסקת, בין השאר, באזרוח טכנולוגיות צבאיות. במהלך כהונתו היה שותף למכירת אחזקותיהן של אלרון ושל אר.די.סי בחברת מדינגו לקונצרן הבריאות הענק רוש תמורת כ-180 מיליון דולר, ולמכירתה של חברת גיוון אימג'ינג לחברת קובידיאן, תמורת כמיליארד דולר.
בשנת 2018 מונה מינטקביץ כדירקטור בחברת מגדל מקפת וכן כדירקטור ביוזמה קרן פנסיה לעצמאים. הוא מכהן כדירקטור גם בחברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
במרץ 2023 יצא בחריפות נגד ממשלת ישראל ה-37 ונגד רפורמת לוין.
השכלה
אריה מינטקביץ בעל תוארי בוגר במשפטים ובמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
באד באני
2016–2017: תחילת הקריירה
ב-2016 בזמן שעבד כבגד בסופרמרקדוס אקונו בווגה באחה, הוציא באד באני מוזיקה כאמן עצמאי ב-SoundCloud. השיר שלו "Diles" תפס את תשומת ליבו של הדי ג'יי לואיאן שהחתים אותו בחברת התקליטים שלו. מאז, הרוויח באד באני מספר רב של סינגלים מובילים במצעד השירים הלטיניים של בילבורד. סינגל הפריצה שלו, "Soy Peor", ביסס אותו כאמן פורץ דרך בסצנת הטראפ של אמריקה הלטינית והגיע למקום 22 במצעד השירים הלטיניים.
2018–2019: הצלחה בינלאומית
ב-2018, הוציא יחד עם קארדי בי וג'יי באלווין את הלהיט "I Like It". השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 והיה מועמד לפרסים שונים, ביניהם פרס גראמי ופרס BET. באותה השנה, השתתף בלהיט "Amantes de una Noche", של נאטי נטשה.
ב-11 באוקטובר 2018, הוציא את השיר "Mia", בהשתתפות הזמר הקנדי דרייק. השיר הגיע למקום החמישי בבילבורד הוט 100. בנובמבר 2018, הוציא לאור את השיר "Te Guste" עם ג'ניפר לופז, השיר זכה להצלחה רבה, אך לא הצליח לשחזר את הצלחתו של השיר הקודם. באותה השנה, זכה להשתתף בתוכנית "אפל מיוזיק: הבא".
בערב חג המולד 2018, הוציא את אלבום הבכורה שלו X 100pre.
ב-28 ביוני 2019 הוציא בשיתוף פעולה עם ג'יי באלווין את האלבום Oasis, האלבום יצא בהפתעה והגיע למקום התשיעי במצעד בילבורד הוט 100.
2020–הווה: YHLQMDL, El Último Tour Del Mundo ושיאים בינלאומיים
ב-29 בפברואר 2020, הוציא את האלבום YHLQMDLG. כותרת האלבום היא ראשי תיבות של המשפט "Yo Hago Lo Que Me Da La Gana" (בעברית: "אני עושה מה שאני רוצה"). האלבום הופיעה בבכורה במקום השני בבילבורד 200. האלבום היה לאלבום המושמע ביותר בספוטיפיי לשנת 2020. נוסף על כך, באד באני היה האמן המושמע ביותר לאותה השנה, עם כ-8.3 מיליארד השמעות סך הכל.
בנובמבר 2020, הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, El Último Tour Del Mundo, שהיה לאלבום הראשון שכולו בשפה הספרדית שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. שיא המיקום הגבוה ביותר של אלבום שכולו בשפה הספרדית במצעד שייך אף הוא לבאד באני, כשהאלבום YHLQMDLG הגיע למקום השני במצעד. ב-14 בפברואר יצא הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "La Noche de Anoche", יחד עם הזמרת רוסליה, שהגיע למקום השביעי בבילבורד גלובל 200 טרם צאתו כסינגל.
בשנת 2022 באד באני החל לשחק בתכנית ההתאבקות האמריקאית WWE באופן לא קבוע. באני לעולם לא קיבל חוזה מהנהלת ה-WWE וכיום מקיים תפקיד של מתאבק אורח באירועים שונים בגדר התכנית.
באד באני צפוי לככב בסרט "El Muerto" של זיכיון יקום ספיידרמן של סוני, הצפוי לצאת בשנת 2024.
ארסן גלסטיאן
ביוגרפיה
בינואר 2010, הוא התחרה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסוואן שבדרום קוריאה וזכה במדליית הארד. ב-21 במאי הוא זכה במדליית הארד בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו, כמו שעשה שנה לפני כן. ב-12 בספטמבר הוא התחרה באליפות העולם שנערכה בטוקיו וזכה במדליית הארד. בשלב רבע הגמר ניצח את הירואקי היראוקה היפני לאחר שביצע תרגיל בריח, בחצי הגמר הפסיד לגאורגי זנטראיה האוקראיני ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר על אליו ורדה האיטלקי.
באד באני
2020–הווה: YHLQMDL, El Último Tour Del Mundo ושיאים בינלאומיים
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי באד באני מדורג במקום העשירי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם הכנסות של כ-88 מיליון דולר.
במאי 2023 הוא הוציא את הסינגל "Where She Goes" שהגיע למקום הראשון בבילבורד גלובל 200.
ארסן גלסטיאן
ביוגרפיה
באליפות אירופה בשנת 2011 שנערכה באיסטנבול, זכה גלסטיאן במדליית הארד. הוא הגיע לשלב רבע הגמר בו פגש את אליו ורדה והצליח לנצח כשתי דקות מפתיחת הקרב לאחר שקיבל איפון. בחצי הגמר הוא הפסיד לבקיר אוזלו הטורקי ונשר לקרב על מדליית הארד בו ניצח באיפון את אמירן פאפינשווילי הגיאורגי. באליפות העולם באותה השנה סיים במקום השביעי. עוד באותה השנה הוא זכה במדליית הכסף בטורניר המאסטרס שנערך בבאקו.
את שנת 2012 גלסטיאן פתח עם זכייה בטורניר המאסטרס שנערך ב-14 בינואר באלמטי לאחר ניצחון בגמר על רישוד סובירוב האוזבקי. ב-28 ביולי הוא התחרה במשחקים האולימפיים בלונדון וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון ניצח גלסטיאן את זקארי גורוזה מניז'ר, בשמינית הגמר ניצח את יאן סיקארדי ממונקו וברבע הגמר ניצח את אלוף אסיה צ'וי גוואנג-היון הקוריאני. בשלב חצי הגמר גלסטיאן ניצח את המדורג ראשון בעולם רישוד סובירוב האוזבקי ובגמר גבר באיפון על הירואקי היראוקה היפני 41 שניות מפתיחת הקרב. זכייה זו הייתה המדליה הראשונה של רוסיה במשחקים האולימפיים בלונדון וגלסטיאן הפך לג'ודוקא הראשון בתולדות הפדרציה הרוסית שזוכה במדליית זהב אולימפית.
בנובמבר 2013, הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי אבו דאבי ובשנת 2014 זכה במדליות ארד בגראנד פרי דיסלדורף וגראנד פרי טביליסי, באליפות אירופה באותה השנה סיים במקום השביעי. בשנת 2015 גלסטיאן עבר לקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית ארד בגראנד פרי בודפשט, במדליית ארד בגראנד פרי אולן בטור ובמדליית כסף בגראנד סלאם אבו דאבי.
אנדרטת השלום (וושינגטון די. סי.)
מבנה
האנדרטה כוללת עמוד שיש לבן, שגובהו 13.4 מטרים ובראשו ארבע דמויות המנציחות את הנופלים בקרב מלחי צי ארצות הברית במלחמת האזרחים האמריקנית. האנדרטה בנויה בסגנון נאו קלאסי כולל שתי דמויות בראשה, ושתי דמויות במרכזה:
בראש האנדרטה שתי דמויות נשים, לבושות גלימות, המביטות לכיוון מערב. האחת מסמלת את ההיסטוריה והשנייה מסמלת את היגון. דמות היגון בוכה, ודמות ההיסטוריה מחזיקה לוח שעליו חרוט: