cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הומופוביה ברחבי העולם
איראן
במאי 2021 נרצח עלי פאזלי מונפרד, צעיר איראני בן 19, על ידי שלושה גברים קרובי משפחתו, אחיו החורג ושני בני דודיו בעריפת ראשו ימים על רקע חילול כבוד המשפחה לאחר שצבא המדינה שלח לו בדואר מסמך הפוטר אותו משירות צבאי בגלל היותו הומוסקסואל. על פי הדיווחים, פאזלי מונפרד תכנן לעבור לטורקיה עם בן זוגו ולבקש מקלט לאחר קבלת הפטור. ארגוני זכויות אדם, פעילים, פוליטיקאים וסלבריטאים, בהם הזמרת האמריקאית דמי לובאטו, גינו את הרצח והצהירו על קיומו ברשתות החברתיות עבור העלת המודעות להומופוביה באיראן. פעילת הלהט"ב האיראנית, מאשיח אלינג'אד, המתגוררת בארצות הברית, הודיעה באומרו למגזין Insider כי "הלכתי להסתכל בעמוד שלו וראיתי שהוא היה כל כך מלא חיים. מיד פרסמתי על מותו ברשתות החברתיות שלי וזה הפך לוויראלי. הלוואי שהוא היה זוכה לתשומת לב כזאת כשהיה בחיים". אמנסטי אינטרנשיונל גינה בחריפות את רציחתו וקרא לחקירה מלאה של הרצח וביטול חוקי הפללת ההומוסקסואליות של איראן.
בחריין
על פי סקר משנת 2011, 42% מאזרחי בחריין האמינו כי "הומוסקסואליות לעולם אינה מוצדקת". אותו סקר מצא ש-18% מתושבי המדינה "לא היו רוצים שהומוסקסואלים כשכנים". עם זאת, אחוז זה היה בין הנמוכים בעולם. הצעות חוק אשר עומדון כתלויות לאורך השנים במדינה יאסרו במפורש לאנשי להט"ב זרים להיכנס לממלכה או לקבל אישורי שהייה, כמו גם כוללות תוכניות להדרכת מורים בסימני אזהרה לכאורה של הומוסקסואליות כך שניתן יהיה להענישם.
בשנת 2008, חברי הגוש הפרלמנטרי הקומוניסטי "al-Minbar" קראו למאבק חריף יותר במעשים הומוסקסואלים. תגובתה הראשונית של הממשלה הייתה כאשר שר הפנים הצהיר כי על "חשודים" בהומוסקסואליות להיאסר להיכנס לבחריין באמצעות בדיקות בשדה התעופה. השר הודיע כי הומוסקסואלים רבים בוחרים במקצוע במספרות ובספא יופי ועיסוי, שלדבריו "נבדקים לעיתים קרובות".
בשנת 2011 פשטה המשטרה על מסיבה שתוארה בעיתונות כטקס חתונה הומוסקסואלית.
טורקיה
על פי מחקרים, אנשי להט"ב בטורקיה מתמודדים עם אפליה, הטרדה ואלימות מצד קרוביהם, שכניהם, עמיתים לעבודה, בוסים, עובדים, מורים ואנשי משטרת טורקיה. הומוסקסואליות היא טאבו ברחבי טורקיה, וניתן לראות את תרבות "רצח על חילול כבוד המשפחה" במשפחות החברה הטורקית שרוצחות את חבריהם (בדרך כלל נשים) העוסקות בהתנהגויות חד מיניות "לא מוסריות" הנחשבות כבלתי הולמות. רצח אחמט ילדיז, הומו כורדי-טורקי בן 26 מסאנליורפה, עשוי להיות הדוגמה הראשונה הידועה במדינה לרצח על חילול כבוד המשפחה של קורבן הומוסקסואל. מחקרים שנעשו בשנים 2007–2009 על ידי פורום טורקיה הדמוקרטית הגרמנית מראים כ-13 נרצחים בשנת 2007, 5 בשנת 2008 ולפחות 4 בשנת 2009 הקשורים לנטייתם המינית של הקורבנות. ב-21 במאי 2008 הארגון "Human Rights Watch" פרסם בניו יורק דו"ח שכותרתו "אנחנו צריכים חוק לשחרור". הדו"ח תיעד כיצד גברים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים טורקים מתמודדים עם מכות, שוד, הטרדות שוטרים ואיום ברצח. הארגון מצא כי ברוב המקרים, תגובת הרשויות אינה מספקת אם בכלל קיימת. במקרה של רציחת שנאה נגד הומוסקסואלים, בתי משפט בטורקיה מטילים לעיתים תנאי של "פרובוקציה כבדה" מצד הקורבנות ועונשים קלים בעבור הרוצחים.
דעות קדומות כלפי הומוסקסואלים נפוצות באזורים רבים במדינה. מאז תחילת שנות האלפיים, ביצעו מוסדות מינהליים נהלים מפלים רבים כגון פשיטות משטרה על ברים הומוסקסואליים, סגירת עמותות להט"ב, פשיטות על הומוסקסואליים בבתיהם וצנזורה על מגזינים ואתרים. באופן דומה, בשנות העשרים של המאה ה-20 נעשו איסורים על כל אירוע להט"ב על רקע "אי מוסריות". על פי המחקר של "KAOS GL" כ-27% מאנשי קהילת הלהט"ב שלא הסתירו את זהותם המינית הופלו בתהליך גיוסם הצבאי בשנת 2017, 8% בשנת 2018, ו-11% בשנת 2019. המחקר קבע כי אנשי הקהילה, הסבורים כי המוסדות שהם פונים אליהם מושחתים, נוטים יותר להסתיר את זהותם המינית, ולכן שיעור האחוזים יהיה גבוה יותר אם המועמדים יהיו גלויים בפני המעסיקים.
בשנת 2013, הואשם ספק טורקי במכירת תקליטורי די וי די "לא מוסריים" בהם נכללו תכנים הומוסקסואליים מפורשים. השופט מחמוט ארדמלי מבית המשפט באיסטנבול ביטל את האישומים הפליליים וקבע כי יש לכבד את נטייתו המינית של הפרט.
הומוסקסואליות נותרה עילה לגירוש של קצינים ממונים, קציני משנה וסטודנטים צבאיים במסגרת חוק המשמעת של כוחות הצבא הטורקיים. במחקר שנערך בשנת 2015 ושאל 1,300 קצינים "האם יש לאפשר להומוסקסואלים לשרת בצבא", 96.3% השיבו בשלילה.
ירדן
אף על פי שזכויות להט"ב בירדן נחשבות למתקדמות יחסית בהשוואה לרוב המדינות האחרות במזרח התיכון, ניתן להעמיד לדין אנשי להט"ב המפגינים חיבה בציבור בגין "הפרעה למוסר הציבורי". היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין במדינה בשנים 2014 ו-2015. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הארגון בני ברית להט"ב בירדן. האירוע השני בשנת 2015 פורסם בכל כלי התקשורת המקומיים אשר במהלכו שגרירת אמריקה אליס וולס הייתה אחת הדוברות.
ישראל
החקיקה במדינת ישראל בסוף המאה ה-20 הוציאה אל מחוץ לחוק אפליה מחמת נטייה מינית במספר תחומים, והתיקונים לחוק איסור לשון הרע והחוק למניעת הטרדה מינית אוסרים על ביטויים המבזים אנשים בשל נטייתם המינית. לצד זאת, מדינת ישראל עודנה מתנגדת להעברת תיקון לחוק הפרשנות הקובע כי בכל מקום בספר החוקים בו מופיעה התייחסות לאפליה – יוחל החוק גם על אפליה הנוגעת לזהות מינית או מגדרית, כך שהחוק אינו מכסה את מרבית החוקים הנוגעים לאפליה בספר החוקים של מדינת ישראל. במהלך השנים אירעו בישראל מקרי הומופוביה בולטים שבאו לידי ביטוי בביזוי והשפלה וחלקם אף הגיעו לאלימות פיזית. גם אישי ציבור ובהם חברי כנסת וממשלה הואשמו בהומופוביה.
ניסיון של ראש עיריית ירושלים, אורי לופוליאנסקי, לבטל את מצעד הגאווה בירושלים ביוני 2005, הגיעו לדיונים בבתי המשפט. העירייה הפסידה וחויב לתרום כספים לאירועים. המצעד זכה לסיקור בינלאומי כאשר שלושה מהצועדים בו נדקרו. הדוקר נידון לעשר שנות מאסר. הפסטיבל העולמי, "WorldPride" תוכנן להתקיים בירושלים באוגוסט 2005, למרות הפגנות והתנגדות מצד חברי שלוש הדתות הגדולות בירושלים. עם זאת, הוא נדחה עקב תוכנית ההתנתקות של ישראל מרצועת עזה, מה שדרש נוכחות של מרבית כוחות המשטרה הישראלית ובכך היה משאיר את המצעד ללא אבטחה. המצעד הוטרף באיומי אלימות, כמו גם בהגנה גדולה בעקביות מצד מספר מנהיגים יהודים, מוסלמים ונוצרים וחברי כנסת. בנובמבר 2006, יותר מ-2,000 מבני העדה החרדית הפגינו בדרישה לבטל את מצעד הגאווה הבא שייערך בירושלים. דווח כי כתריסר בני אדם נפצעו. ב-1 באוגוסט 2009, אלמוני פתח באש במרכז הצעירים הלהט"בי הראשי בתל אביב, ברנוער, והרג שניים ונפצע חמישה עשר נוספים. ההתקפה עוררה גלי זעזועים ברחבי הקהילה הגאה העולמית וברחבי ישראל, ועוררה תגובה עצומה בכל רחבי הארץ. לפני תקיפה זו היו רק פוליטיקאים שמאלניים שתמכו בקהילת הלהט"ב בישראל. סוגיית זכויות הלהט"ב והקבלה החלה לעבור לעבר מרכז המיינסטרים בקשת הפוליטית בישראל. שינוי זה החל במגמת עלייה לאחר ששרת החוץ של ישראל ציפי לבני הופיעה באירועי גאווה בחודשים שקדמו לירי. בעקבות הטבח, פוליטיקאים ימניים החלו להפגין בפומבי את תמיכתם בקהילה הגאה והחלו להשתתף במצעדי גאווה כגון מירי רגב ואופיר אקוניס.
במהלך מצעד הגאווה באילת של שנת 2009 אשר משך כ-3,500 צועדים, הותקף גבר גאה כבן 34 על ידי קבוצת נערים מקומיים ופונה למרכז הרפואי יוספטל עם שבר באפו. האגודת למען הלהט"ב הגישה תלונה במשטרה לאחר המקרה. שנה לאחר מכן מסלול המצעד שונה ובמהלכו, הותקפו כ-3 גברים הומוסקסואלים.
ב-2010 הקימה האגודה למען הלהט"ב בישראל את מרכז ניר כץ למאבק באלימות ובלהט"בופוביה, אשר מפרסם מדי שנה "דוח מצב הלהט"בפוביה בישראל". על פי הדוח, במהלך שנת 2019 דווחו 2,215 מקרי להט"בופוביה, זאת לעומת 1,557 דיווחים בשנת 2018, 533 בשנת 2017 ו-424 בשנת 2016.
במהלך מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים בשנת 2015, שישה בני אדם נדקרו בפיגוע על ידי המחבל ישי שליסל. אחת הקורבנות, שירה בנקי בת ה-16, נפטרה מפצעיה במרכז הרפואי הדסה שלושה ימים לאחר מכן, ב-2 באוגוסט 2015. מספר משתתפי הגאווה הירושלמים לאחר מתקפת 2015 היה קטן יותר מאשר בשנים עברו. בשנת 2016 השתתפו מספר המפגינים הגדול ביותר במצעד בעיר, כ-25,000, רבים מהזדהות עם קהילת הלהט"ב בעקבות פיגוע הדקירה הקטלני. בשנת 2015, בצלאל סמוטריץ', שלימים התמנה לתפקיד שר האוצר, אמר שהומוסקסואלים חשים חוסר נחת מהיותם לא נורמליים, ואמר כי, "בבית כולם יכולים להיות חריגים, ואנשים יכולים ליצור כל תא משפחתי שהם רוצים. אבל הם לא יכולה להעלות ממני דרישות כמדינה". באותו דיון הוא השיב למישהו שצעק עליו מהקהל, "אתה הומופוב"! - "אני הומופוב גאה!". בהמשך הסביר שהגיב בחיוב בחוסר תשומת לב. ביולי 2015, לאחר עצרת שנערכה בעקבות הרצח במצעד הגאווה בירושלים, כתב סמוטריץ' כי "בצד שמתנגד לקהילה הלהט"בית יש מטורף אחד שזוכה לגינוי מקיר לקיר, בצד הלהט"בי יש קהילה שלמה שתוקפת, מקללת, מכפישה, מנאצת ומאיימת על כל מי שחושב אחרת וזוכה לתמיכה ולגיבוי מקיר לקיר". באוגוסט 2015 האשים סמוטריץ' את ארגוני הלהט"ב בשליטה בתקשורת, וטען כי הם משתמשים בשליטתם כדי להשיג אהדה ציבורית ולהשתיק את אלה שחולקים את דעותיו השמרניות-דתיות. ארגון לא ממשלתי ישראלי, אומץ, הגיש תלונה לוועדת האתיקה של הכנסת על מנת שתתערב ותחקור את הערותיו של סמוטריץ'.
ב-23 בפברואר 2016 ציינה הכנסת את יום זכויות הלהט"ב הראשון, אך ב-24 בפברואר 2016, המפלגות המרכיבות את הקואליציה, הליכוד, יהדות התורה, ש"ס, כולנו והבית היהודי, בתמיכת מספר חברי אופוזיציה, הפילו הצעות חוק הנוגעות לקהילת הלהט"ב בהן הכרה באלמנים שכולים, איסור טיפולי המרה, הכרה בנישואים חד מיניים והכשרת אנשי מקצוע מהקהילה בתחום הבריאות להתמודדות עם סוגיות נטיות מיניות.
ביוני 2017 נערך מצעד הגאווה בבאר שבע לראשונה, בהשתתפותם של מעל 5,000 איש, אשר במהלכו עצרה המשטרה חרדי חמוש בסכין ואדם נוסף, אשר ניסה לחדור בכוח למתחם החגיגות בכדי לשבשן.
ביולי 2019, שר החינוך רפי פרץ, עורר ביקורת שלילית נרחבת מאמירותיו בעד טיפולי המרה. ראש הממשלה בנימין נתניהו דחה את דבריו של פרץ כבלתי מקובלים, באומרו כי הם "אינם מייצגים את עמדת ממשלתו" וכי "הוא הבהיר לו כי מערכת החינוך בישראל תמשיך לקבל את כל הילדים היהודים באשר הם בלי שום הבדל על בסיס נטייה מינית". אלפי מורים ישראלים חתמו על עצומה בדרישה שיתפטר, ומעל אלפי איש מחו על הערותיו בתל אביב ובעיר הולדתו של פרץ וקראו לפיטוריו. במהלך ראיון ל-"7 ימים", פרץ חזר בו מהערותיו, וכינה טיפולי המרה כ-"לא הולמים" אך הוסיף כי "לאנשים בעלי נטייה הומוסקסואלית יש את הזכות לקבל עזרה מקצועית". פרץ כתב בנוסף למנהלי בתי ספר כי טיפולי המרה הם פסולים וחמורים, וכי כוונתו בריאיון הייתה שזכותם של בעלי נטייה חד-מינית לפנות לגורמים המקצועיים בדרך מכבדת ואוהבת. בראיון שהעניק פרץ לידיעות אחרונות שפורסם בינואר 2020, נשאל כיצד היה מגיב אם אחד מילדיו היה מגלה נטייה מינית שונה, והשיב: "ברוך השם הילדים שלי גדלו בצורה טבעית ובריאה. הם בונים את הבתים שלהם מתוך ערכים יהודיים. אני לא מעסיק את הראש שלי במה היה אם". לאחר מכן אמר כי "לא צריך להתבייש בזה שאנחנו חיים בדרך הטבעית הזאת". דבריו עוררו סערה ציבורית ולהפגנת מחאה של אלפי תלמידים נגדו.
ביולי 2019 נער בן 16, המתגורר במרכז בית המחסה הזמני עבור קהילת הלהט"ב בית דרור בתל אביב, נדקר מספר פעמים ונפצע קשה על ידי שני אחיו, על סירובו לאמץ "אורח חיים דתי". איגי - ארגון נוער גאה (IGY) כינה את הדקירה כפשע שנאה. מצבו של הקורבן התייצב לאחר שעבר ניתוח במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי. כלי תקשורת דיווחו כי הקורבן ושני החשודים הם אחים מוסלמים מהעיירה הערבית טמרה בצפון ישראל, וכי הקורבן הוצא מביתו על ידי שירותי הרווחה עקב הטרדות ממשפחתו.
קרוב ל-1,000 אנשי להט"ב ותומכים נוספים צעדו בתל אביב תחת הכותרת "נלחמים על חיינו", כדי להוקיע אלימות נגד להט"ב בעקבות הפיגוע. בצעדה השתתפו חברי הכנסת ההומוסקסואלים המוצהרים ממפלגת כחול לבן, איתן גינזבורג ועידן רול, שאמרו כי מפלגתם מחויבת לסיום האלימות נגד קהילת הלהט"ב, לצד יושב ראש מפלגת מרצ ניצן הורוביץ, מנהיג המפלגה הגאה הראשון בישראל מאז ומעולם, ואיתי פנקס ארד, המחזיק בתיק הלהט"ב בעיריית תל אביב-יפו. הדקירה גונתה גם כפשע שנאה על ידי מספר פוליטיקאים, ביניהם ניצן הורוביץ ועל ידי מספר מחוקקים ערבים, בהם חבר מפלגת מרצ עיסאווי פריג', ראש מפלגת חד"ש איימן עודה, חברת מפלגת חד"ש עאידה תומא-סלימאן וחבר מפלגת בל"ד מתנאס שיהאדה. יושבת ראש המפלגה הירוקה וחברת הכנסת סתיו שפיר האשימה את אנשי הימין הקיצוני בחוסר סובלנות כלפי להט"בים ישראלים ודה לגיטימציה מתוך הממשלה, שר התחבורה בצלאל סמוטריץ' ממפלגת הבית היהודי כינה אותה בציוץ תגובה "טיפשה". בהמשך חזר בו ממילה זו. כעבור ארבעה ימים שני החשודים בדקירה הסגירו את עצמם למשטרה.
ביוני 2020, חברת הטחינה אל ארז הודיעה שתממן קו סיוע לקהילת הלהט"ב בחברה הערבית. הח"כית עאידה תומא סלימאן והקרן החדשה לישראל תמכו בתרומתה. החברה ספגה על כך ביקורת וקריאות לחרם צרכנים מצד גורמים בחברה הערבית. בפועל, הקריאות להחרים את המותג הביאו לתוצאה ההפוכה, עם זינוק במכירות של כ-28%.
כווית
הומוסקסואליות היא פלילית בכווית ועונשה 6 שנות מאסר וקנסות. לסביות היא חוקית.
סוריה
הומוסקסואליות היא פלילית בסוריה ונענשת ב-3 שנות מאסר דה יורה משנת 1949. עם זאת, דה פקטו, החוק מושהה. באזורים הנשלטים על ידי הארגון תחריר א-שאם, המהווים כ-7% מכלל המדינה, אנשי להט"ב סורים נרדפים, מדוכאים ומוצאים להורג. נסראדן אחמה, חברת צבא סוריה החופשית הפועלת למיטוט שלטונו של בשאר אל-אסד, הצהירה באומרו כי, "אם הייתי אחראית, הייתי אוכפת חוקים נוקשים יותר נגד הומוסקסואלים. אם יציעו לסקול הומוסקסואלים למוות, כמו באיראן וסעודיה, לא אתנגד". מקרי ההידבקות הראשונים ב-HIV בסוריה דווחו ב-1987. ב-2005 הצהיר סגן שר ההקדשים בפומבי, כי HIV ו-איידס הן עונש משמיים הנגזר על אנשים העוסקים "בזנות והומוסקסואליות".
בשנת 2010 החלה משטרת סוריה לנקוט באמצעים להענשת אנשי להט"ב. מהלך זה הוביל למעצרם של למעלה מ-25 גברים אשר הואשמו בשורה של עבירות שונות, החל במעשים הומוסקסואלים וכלה בשימוש לא חוקי בסמים.
באוגוסט 2015 התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם כדי לדון בנושא זכויות להט"ב, בחסות ארצות הברית וצ'ילה. המועצה השמיעה עדויות מפי פליטים שנמלטו מסוריה ועיראק בשטחים הנשלטים על ידי המדינה האסלאמית בה מתבצעת רדיפה נגד אנשי להט"ב. מלבד זאת פליטים שברחו מאזורים אשר נשלטים על ידי הארגון דיווחו על אלימות מוגברת ומסכת התעללויות עקובות מדם כלפי נשים ואנשי להט"ב. בעת התכנסות המועצה דיווחו כי בדאעש טענו כי הוציאו להורג 30 בני אדם לפחות בגין "מעשי סדום". התכנסות זו הייתה לפעם הראשונה מזה 70 שנה, בה מועצת הביטחון של האו"ם דנה בעניין זכויות להט"ב.
ב-19 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט מר גיי סוריה, העוקב אחר שני פליטים סורים הומוסקסואלים המנסים לשקם את חייהם מרדיפתם בסוריה.
עומאן
הומוסקסואליות היא פלילית בעומאן ונענשת ב-3 שנות מאסר אלא אם אירוע ההרשעה מוגדר כ-"גורם ציבורי". בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות החברות במועצה לשיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הסכימו לדון בהצעה להכין "מבחן הומוסקסואליות" שנועד לייחד זרים הומוסקסואלים ולמנוע מהם להיכנס לאחת המדינות. עם זאת, החשש לאירוח הומוסקסואלים במונדיאל 2022 בקטר, וחשש למחלוקת בינלאומית במקרה שאנשי להט"ב יהיו מוקרנים, חזרה המועצה בהצעתה והתעקשה כי מדובר "בהצעה בלבד".
בשנת 2013, מאמר בעיתון העומאני, The Week, העלה כי עומאן סובלנית יותר כלפי מיניות של אנשים מאשר מדינות המפרץ האחרות, אף על פי שהומוסקסואליות אסורה בשטחה. המאמר עקב אחר סיפורו של הומו צעיר במדינה תחת הכותרת "הזרים". בתגובה, ממשלת עומאן התערבה כדי להשעות את פרסום העיתון. יתר על כך, המאמר גונה ברשתות חברתיות מקוונות במדינה ועל ידי התאחדות העיתונאים. חבר מועצת השורה, תאופיק אל-לואטי, צייץ כי המאמר דוגל בהומוסקסואליות ומציע כי עומאן היא "מקום מקלט בטוח להומואים". אל-לואטי קרא למשרד המידע לפעול נגד העיתון בגין הפרת קוד העיתונות במדינה. מספר אומנים טענו כי המאמר מתעד את האמת על המדינה וכי על העיתונות לשקף את המציאות. העיתון נאלץ לאחר מכן להתנצל.
ערב הסעודית
הומוסקסואליות פלילית בערב הסעודית ונענשת בקנסות, מלקות, מכות, עינויים, מאסר ללא הגבלה, סירוסים כימיים, הוצאה להורג, הצלפת שוטים וגירוש לעבריינים בפעם הראשונה. נאשמים אשר הורשעו פעמיים מתמודדים עם הוצאה אוטומטית להורג על פי חוק השריעה. מעשה הומוסקסואלי הידוע כ-"סדום" במדינה מוכח או על ידי הנאשם שהודה 4 פעמים או על ידי עדותם של 4 גברים מוסלמים אמינים, שהיו עדי ראייה למעשה. אם יש פחות מ-4 עדים, או אם אחד אינו עומד בקנה מידה עם השאר, כל ארבעת הגברים נענשים עם הצלפת 80 מלקות על "לשון הרע". רדיפת הומוסקסואליות נותרה אחת ממטרותיה העיקריות של הוועדה לקידום סגולה ומניעת סגן (PVPV). הפגנות בינלאומיות מצד ארגוני זכויות אדם גרמו למספר גורמים סעודים בשגרירות ערב הסעודית בוושינגטון הבירה לרמוז באופן לא רשמי ושגוי כי הממלכה "תשתמש בעונש מוות רק כאשר מישהו הורשע בהתעללות בילדים, אונס, תקיפה מינית, רצח או עיסוק בכל מה שנחשב לסוג של הסברה פוליטית".
החינוך הציבורי בסעודיה נדרש ללמד ערכים אסלאמיים בסיסיים המבוססים על פרשנות הקוראן, הכוללת גינוי חריף של הומוסקסואליות. משרד החינוך אישר ספרי לימוד המשקפים את השקפת האסלאם של המחוז נגד מעשים הומוסקסואליים בכך שקבע כי "הומוסקסואליות היא אחד החטאים המגעילים והפשעים הגדולים ביותר" וכי "העונש הראוי על מעשה מכוון של יחסי מין הומוסקסואליים בפומבי הוא עונש מוות". עם זאת, בשנת 2020 משרד החינוך הסיר את גינוי ההומוסקסואליות כמעשה שעונשו מוות מספרי הלימוד.
בשנת 2000 דיווחה ממשלת סעודיה כי גזרה על 9 גברים סעודים תקופות מאסר נרחבות על רקע פעילות הומוסקסואלית. באותה שנה הוציאה הממשלה להורג 3 עובדים תימנים בגין "הומוסקסואליות והתעללות בילדים".
בשנת 2001 הואשם המורה והמחזאי הסעודי מוחמד א-סוהיימי ב-"קידום הומוסקסואליות". בשנת 2006, קיבל חנינה והורשה לחדש את הוראתו.
במאי 2005 עצרה הממשלה 92 גברים בגין הומוסקסואליות, שנגזרו עליהם עונשים שנעו בין קנסות ועד עונשי מאסר של מספר חודשים. כמו כן, ב-7 בנובמבר 2005 פשטה משטרת ריאד על מה שהעיתונות הסעודית כינתה "תחרות יופי לגברים הומואים" באל-קטייפה. דינם של 5 מארגני האירוע נותר לא ידוע. פשיטה דומה בשנת 2008 התקיימה כלפי עובדים פיליפינים שנעצרו באשמת "אלכוהול וזנות הומוסקסואלית". במאמר העיתון "חדשות ערבית" על המעצרים נכתב כי "זכויות הומואים אינן מוכרות במדינות המזרח התיכון ופרסום חומרים המקדמים אותן נאסר".
בשנת 2010, נכדו של המלך עבדאללה, מלך ערב הסעודית ה-6, סעוד בן עבד אל-עזיז בן נאסר אאל סעוד נמצא באשמת רצח משרתו בנדר עבדולאזיז (32) בסוויטה שלהם במלון לנדמרק בלונדון. במהלך משפטו, נטען כי הנסיך קיבל "עיסוי מיני" לפני הרצח, כסופו של בילוי ביום ולנטיין, וכי הוא ועבד אל-עזיז היו בקשר הומוסקסואלי. בן נאסר נידון למאסר עולם ובמרץ 2013, הורשה לחזור לסעודיה לשרת את שארית ריצוי ענשו בכלא הסעודי. על פי ההסכם בין הממלכה המאוחדת לסעודיה, עליו לרצות לפחות 20 שנה לפני שניתן יהיה לשחררו אם כי על-פי הערכות, בן נאסר יבקש מקלט בממלכה המאוחדת לאחר שיסיים לשאת את עונשו במדינה. באותה שנה, דיפלומט סעודי הומוסקסואל בשם עלי אחמד אסרי הגיש בקשת מקלט בארצות הברית לאחר שטען כי ממשלת סעודיה גילתה את נטייתו המינית.
בשנת 2011, מירל רדוי, שחקן כדורגל רומני שמשחק במועדון אלחילאל הסעודי, נקנס ב-20,000 ריאל סעודי והושעה לשני משחקים לאחר שקרא כעלבון לשחקן הכדורגל הסעודי, חוסיין עבדול גאני המשחק במועדון נסר, הומו. ההערה הציבורית, שנועדה כעלבון, הייתה שנויה במחלוקת רבה ויצרה לא מעט סיקור בעיתונות הסעודית, כולל סירובו של עבדול גאני ללחוץ את ידו עם רדוי לאחר משחק מאוחר יותר.
בשנים 2011–2012, העיתון הסעודי Okaz הודיע כי הממשלה עצרה למעלה מ-260 בני אדם בגין פשע של הומוסקסואליות במשך תקופה של שנה.
בשנת 2014, נער סעודי בן 24 נידון למאסר של 3 שנים ו-450 מלקות לאחר שבית משפט במדינה מצא אותו אשם ב-"קידום הומוסקסואליות", לאחר שנתפס באמצעות טוויטר עבור פגישות דייט עם גברים נוספים.
ב-13 באוקטובר 2019 עצרו הרשויות הסעודיות את אישיות המדיה החברתית ההומוסקסואל הסעודי, סוהיל אל-ג'מייל (23), על שפרסם תמונה שלו לבוש במכנסיים קצרים בחוף הים. אל ג'מייל הצהיר בחשבונו בסנאפצ'ט כי נעצר באשמת "שיתוף עירום ברשת". זמן קצר לאחר שהאוהדיו החלו להשתמש בהאשטאג "FreeSuhail#" (שחררו את סוהיל) בטוויטר.
ב-28 ביולי 2020, בית משפט סעודי גזר על מוחמד אל-בוקארי, בלוגר תימני, 10 חודשי מאסר בפועל, קנס בסך 10,000 ריאל (2,600 דולר) וגירוש בגין ציוץ בטוויטר התומך בשוויון למען זכויות להט"ב.
קטר
הומוסקסואליות היא פלילית בקטר ונענשת בקנסות ו-7 שנות מאסר, ובעונש מוות עבור מוסלמים (אם כי לא היו מקרים ידועים של הוצאה להורג). בשנות התשעים הודיע מינהל התעסוקה בפיליפינים לעובדיו על איסור עבודה להומואים בקטר. זאת בתגובה למספר מעצרים המוניים וגירושים של עובדים פיליפינים במדינה בגין הומוסקסואליות.
בשנת 1998, אזרח אמריקאי שביקר במדינה נידון לשישה חודשי מאסר ול-90 מלקות בגין פעילות הומוסקסואלית.
בשנת 2016 כוכב האינסטגרם הפולני קינג לוקסי נעצר בקטר בשל היותו הומוסקסואל ושהה כחודשיים במעצר לפני ששוחרר. באותה שנה, מאמר דעה שהופיע בבלוג החדשות הקטרי, Doha News, מאת אזרח קטרי הומוסקסואל תחת השם הבדוי מג'יד אל-קטארי שתיאר את מצב ההומוסקסואלים במדינה כ-"צורם" ותיאר את הנזק הבלתי הפיך אשר נגרם לבריאותו הנפשית כתוצאה מהומופוביה. אל-קטארי זכה לביקורת משבחות לאחר מכן אשר תוארו כ-"אפשרות לדון בהומוסקסואליות בקטר".
בשנת 2018, 9 מאמרים המתייחסים לזכויות להט"ב שפורסמו מאפריל עד יולי, כללו דיון בזכויות להט"ב באפריקה, ביקורת על איסור שירות טרנסג'נדרים בצבא ארצות הברית על ידי דונלד טראמפ, ורטרוספקטיבה על שריפה בשנת 1973 בה נהרגו 32 בני אדם בניו יורק בגיי בר אשר צונזרו ממהדורת בירת המדינה, דוחה, של המהדורה הבינלאומית של הניו יורק טיימס. משרד התקשורת הממשלתי בקטר פרסם הודעה על "התחייבות לחקור את הנושא".
בפברואר 2020 ביטלה אוניברסיטת נורת'ווסטרן בקטר אירוע בהשתתפות הלהקת הלבנונית משרוע ליילה (בעוד חאמד סינו, סולן הלהקה, הוא הומוסקסואל מוצהר) בעקבות תגובת הומופוביות.
תימן
הומוסקסואליות היא פלילית בתימן ונענשת בשנת מאסר, הצלפת 100 מלקות או הוצאה להורג (לעיתים קרובות) על פי חוקי השריעה. לסביות נענשת עד 3 שנות מאסר. הממשלה חוסמתגישה לדפי אינטרנט המביעים תמיכה באנשי להט"ב בעוד מדיניות זו נוגעת גם לפרסומים ומגזינים. בשנת 2003, Week, כתב עת בשפה הערבית, פרסם מאמר שכלל ראיונות עם גברים תימנים הכלואים בגין הומוסקסואליות. שלושת העיתונאים שהיו מעורבים בכתבה הורשעו על ידי הממשלה. בשנת 2013 התקבלו דיווחים אמינים על כך שחברי אל-קאעדה בחצי האי ערב טבחו בגברים הומוסקסואלים על רקע נטייתם המינית.
אוקראינה
הלהט"בים באוקראינה נרדפים מאוד באזורי שליטת הבדלנים בדונבאס. ב-22 ביוני 2012, אדם פנה לפעיל הלהט"ב טאראס קרסיצ'יוק ושאל אותו "אתה מתרומם?" (כינוי גנאי להומוסקסואלים) ולאחר מכן בעט בו בראשו ולסתו. הארגון הבינלאומי לזכויות אדם "Human Rights Watch" גינה בחריפות את האירוע ואמר כי על הרשויות להתייחס לאירוע זה כאל פשע שנאה.
מומחה מהארגון אמנסטי אינטרנשיונל במטה אוקראינה הצהיר בשנת 2013 באומרו כי "אנשים הוכו ובמקרה אחד נרצחו בגלל הנטייה המינית האמיתית או הנתפסת שלהם או זהותם המגדרית. רוב הפשעים הללו לא נחקרו כראוי ולא נענשו". ב-23 במאי 2013, בית המשפט באוקראינה סיפק עתירה של רשויות העיר קייב לאסור על קיום אירועים, פרט לאלה שתוכננה לחגיגת יום קייב (בחלק המרכזי של העיר) ובכך למעשה אסר על מצעד הגאווה בקייב שתוכנן ל-25 במאי. אירוע הגאווה שונה אז ל-"אירוע פרטי מחוץ לחלק המרכזי של קייב" אשר ביום זה התכנסו כ-50 איש וצעדו לאורך פארק פושקין ותחנת המטרו שוליאבסקה. במהלכו צעדו בהגנת 1,500 שוטרים, 13 מתוך כ-100 מפגינים הומופובים נעצרו כתוצאה מניסיון לתקוף את הצועדים. לאחר שעה פונו הצועדים שהשתתפו במצעד מהאזור. בניסיון להימנע מהתקפות נקמה, הם החליפו את בגדיהם והחליפו אמצעי תחבורה מספר פעמים.
ב-6 ביולי 2014, קבוצה של 15–20 נאו-נאצים יצאה למתקפה נגד המועדון הגאה "פומדה" בקייב. התוקפים לבשו הסוואה ומסכות סקי וזרקו רימון עשן וחזיזים אל המועדון.
ב-29 באוקטובר 2014, בית הקולנוע הוותיק ביותר בקייב, ז'ובטן, עלה באש כאשר נזרק לתוכו רימון עשן במהלך הקרנת סרט הלהט"ב הצרפתי, Summer Nights, שהוצג במסגרת פסטיבל מולודיסט. לא דווח על נפגעים. המשטרה עצרה שני חשודים, אחד מהם אמר כי הכוונה לא הייתה לשרוף את הבניין, אלא "להפגין נגד הקרנת סרטים הכוללים את אנשי קהילת הלהט"ב".
אולכסנדר זינצ'נקו, נציג ארגון הלהט"ב האוקראיני "Our World", הצהיר ב-3 ביוני 2015 כי בוצעו 40 פשעי שנאה נגד אנשי להט"ב אוקראינים בשנת 2014 וכי עשרה פשעים מסוג זה כבר התרחשו בשנת 2015. ב-6 ביוני 2015 נערך מצעד הגאווה השני של אוקראינה, מספר ההגנה המשטרתית עלה כלפי משתתפיו. במהלך המצעד נפצעו חמישה שוטרים בהתכתשות לאחר שאזרחים לא מזוהים תקפו את העצרת עם פצצות עשן ואבנים. שוטר אחד אושפז בטיפול נמרץ ונעצרו כ-25 פעילים הומופובים. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב עצרת בעיר חרקוב. כ-30 תושבים תקפו את המשתתפים ואת השוטרים ופצעו שניים. ב-29 באוגוסט 2021 פרצו עימותים אלימים בין המשטרה לבין ארגון הימין הקיצוני הלאומני "מסורת ומסדר" במהלך מצעד השוויון בעיר. במהלכם, כ-29 שוטרים נפצעו, בעיקר כתוצאה מתגובות לגז מדמיע, ו-51 מפגיני הארגון נעצרו.
ב-17 ביוני 2018 נערך מצעד הגאווה החמישי של קייב במרכז העיר. מספר המשתתפים עלה כפול מהמצעד הקודם וכלל כ-5,000 איש. כ-57 מפגינים הומופובים עוכבו במטרה להפר את קיומו. ב־30 באוגוסט 2020, צעדת שוויון להט"ב באודסה הסתיימה בעימות בין חברי קהילת הלהט"ב לבין מתנגדים הומופובים אשר כ-16 מהם עוכבו ושני שוטרים נפצעו במהלכו. ב-20 בספטמבר 2020 נערך בזפוריז'יה מצעד גאווה ראשון בכיכר הפסטיבל בעיר. אף על פי שמשתתפיו הוטרדו על ידי פעילים הומופובים, לא דווח על נפגעים.
איטליה
עמדות חברתיות מקובלות בנושאי להט"ב באיטליה נוטות לשקף ערכים קתוליים הנוגעים למיניות האדם ולתפקידי המגדר, עם תמיכה נמוכה יותר בהשוואה למדינות מערב אירופה אחרות.
בשנת 2008 ניתנה לדנילו ג'ופרידה פיצוי של 100,000 יורו לאחר שנצטווה לחזור על מבחן הנהיגה שלו על ידי משרד התשתיות והתחבורה האיטלקי בשל נטייתו המינית. השופטת באירוע פסקה כי משרד התחבורה הפר הפרה ברורה של חוקי האפליה.
בשנת 2020 הפעיל והמחוקק הלהט"בי אלסנדרו זאן תיאר את ההומופוביה באיטליה כמורחבת ולעיתים קרובות מתעוררת בכל פעם שאנשי להט"ב מנסים לחיות את חייהם בגלוי. ביוני אותה שנה אדם שהלך עם בן זוגו בפסקארה הותקף באלימות על ידי שבעה אנשים, אשר הותירו אותו עם פציעות קשות הדורשות ניתוח שחזור לסת.
אלבניה
הגישה החברתית כלפי קהילת הלהט"ב באלבניה היא בדרך כלל שלילית. נתונים שפרסם "ESS" בשנת 2013 חושפים כי הרוב המכריע של האלבנים הם שמרנים מבחינה חברתית, על פי נתוני הסקר, 53% מהאלבנים סבורים ש-"הומואים ולסביות לא צריכים להיות חופשיים ולחיות את החיים כרצונם", האחוז הגדול ביותר מחזיק בדעה זו בסקר.
בדצמבר 2010 הכריז סגן נציבות העבודה, הרווחה והבריאות, טריטן שהו כי "על הצוות הרפואי להתייחס להומוסקסואליות כאל הפרעה הורמונלית, כמו גם פסיכולוגית". ארגוני להט"ב הגישו תלונה קולקטיבית לממונה על הגנה מפני אפליה. הנציב בחן את ההצהרות ולאחר עיכוב ממושך, נזף ב-30 בספטמבר 2011 בשהו במכתב לפרלמנט באומרו: "מר שהו צריך להימנע מהערות מפלות בעתיד, הגורמות לאווירה של מתח וחוסר קבלה כלפי קהילת הלהט"ב באלבניה".
על פי דו"ח ארגוני להט"ב השנתי באלבניה, עד סוף שנת 2018 היו במדינה 421 מקרים מתועדים של אפליה כנגד אנשי להט"ב. סוגי האפליה נעים בין אלימות פיזית ללחץ פסיכולוגי כגון העלבה, גיחוך, תיוג, רכילות זדונית, השפלה ברחוב, אי קבלת שירות בברים, חדרי כושר, סופרמרקטים או בהתקפות בהליכה ברחוב על ידי הומופובים. מתוך כל המקרים שדווחו, נמצא כי רק חמישה מקרים דווחו לרשויות.
אסטוניה
ביוני 2006, שגריר הולנד באסטוניה האנס גלאוביץ ביקש להעביר אותו לקונסוליה ההולנדית במונטריאול, קנדה, לאחר שהתעללות הומופובית וגזענית מתמשכת הושלכה נגד בן זוגו, רקדן אפרו-קובני בשם ראול גרסיה לאו, על ידי אזרחים במדינה בבירה טאלין. בהודעה שפורסמה על ידי השלטונות האסטוניים נכתב כי הם "הצטערו מאוד על התקריות".
לאחר פיגועים אלימים אשר התרחשו כלפי הומוסקסואלים בשנת 2007, לא התקיים מצעד גאווה בטאלין עד שנת 2017, אשר במהלכו, צעדו כ-1,800 איש.
בפברואר 2019 תבעה עמותת הלהט"ב "SevenBow", ממארגני פסטיבל הסרטים "Festheart", את מועצת העיר רקוורה על קיצוץ במימונה ב-80%. ועדת התרבות בעיר אישרה בתחילה את בקשות המימון של הקבוצה, אך מועצת העיר קיצצה את המימון שלה לחמישית בלבד מהסכום המבוקש. עורכי הדין טענו כי דעות הומופוביות גרמי לקיצוץ במימון העמותה. במאי 2019, בית משפט לעניינים מנהליים קבע כי החלטת המועצה לקצץ במימון הפסטיבל אינה חוקית, והוסיף כי אין לה הצדקה לתת מימון נמוך יותר ל-"SevenBow".
ארמניה
בסתיו 2004, בעקבות הודעתו של ארמן אווטיסיאן, מייסד AAU (ארגון הארי הארמי), הידוע כארגון ימין קיצוני, כי חלק מבכירי ארמניה היו הומואים, יזמו חברי פרלמנט שונים ויכוחים סוערים ששודרו בערוץ הטלוויזיה הציבורי. חברי הפרלמנט הצהירו כי כל חבר שנמצא כהומוסקסואל צריך להתפטר - חוות דעת משותפת של היועץ לנשיאות לביטחון לאומי, גרניק איזגוליאן.
במאי 2012, נאו-נאצים פתחו בשני פיגועי הצתה בפאב בבעלות לסבית בבירת ארמניה, ירוואן. חדשות ארמניה דיווחו כי בפיגוע השני ב-15 במאי הגיעה קבוצה של צעירים לפאב הרוק ההומוסקסואלי "DIY" בסביבות השעה 18:00, שם שרפו את הכרזה אשר הייתה תלויה על חלונותיו עם הכיתוב "לא לפשיזם" וציירו את צלב הקרס הנאצי על קירותיו. האירוע קרה במהירות לאחר הפיגוע הראשון בפאב מוקדם יותר ב-8 במאי, שם נזרקה פצצת דלק מבעד לחלון. במחקר אשר נערך באותה שנה, 55% מהכתבים הארמניים הצהירו כי יפסיקו את מערכת היחסים שלהם עם חבר או קרוב משפחה אם הם יצאו מהארון כהומוסקסואלים.
בשנת 2017 דיווח משרד החוץ של ארצות הברית על הדברים הנוגעים למעמד זכויות הלהט"ב בארמניה בהקשר להומופוביה במדינה באומרו כי, "קבוצת בתי סוהר ציינה כי הומוסקסואלים שהורשעו בפשעים כגון אונס, הופרדו מאסירים אחרים ונאלצו לבצע עבודות משפילות ולספק שירותים מיניים". הדיווח ציין בנוסף כי גברים הומואים מוצהרים אינם מורשים לשרת שירות צבאי במדינה, בעקבות פטור המבוסס על בדיקה פסיכולוגית המצביעה על כך שלפרט יש "הפרעה נפשית". מידע זה מופיע במסמכי הזיהוי האישיים של הפרט ומהווה מכשול לתעסוקה וקבלת רישיון נהיגה. על פי הדיווחים, הומואים ששירתו בצבא התמודדו עם "התעללות פיזית ופסיכולוגית וסחיטה".
באוגוסט 2018 הותקפו תשעה פעילי זכויות להט"ב באלימות על ידי המון זועם בבית פרטי בעיר שורנוך, ושלחו שניים מהם לבית החולים בגלל פציעות קשות. הפיגוע האלים זכה לסיקור תקשורתי נרחב, ונידון על ידי ארגוני זכויות אדם ושגרירות ארצות הברית במדינה. התוקפים שוחררו מאוחר יותר על ידי המשטרה.
בולגריה
פשעי שנאה נגד אנשי להט"ב אינם נדירים בבולגריה, ולעיתים קרובות הרשויות מתעלמות מהם ולא חוקרות את אירועיהם. בשנת 2008, סטודנט בן 25 נהרג באכזריות בפארק בסופיה מכיוון שהוא נתפס כהומוסקסואל. במהלך החקירה העיד החוקר כי שני החשודים היו חלק מקבוצה שהתכוונה "לנקות" את הפארק מהומואים. ב-27 בספטמבר 2020, ילדים עד בגילאי 14–15 הותקפו בפלובדיב, כחלק מ-"פעולת טיהור" נגד קהילת הלהט"ב שנעשתה על ידי אוהדי אולטראס של קבוצת הכדורגל בוטב פלובדיב.
מצעד הגאווה הראשון והיחיד שהתקיים עד כה בבולגריה נערך בבירה סופיה בשנת 2008 ומשך כ-150 משתתפים, שהותקפו בפצצות בנזין, סלעים ובקבוקי זכוכית. במהלכו, יותר מ-60 מפגינים הומופובים נעצרו. סקר בשנת 2002 של פרוקיט פיו מצא כי 63% מהבולגרים הגדירו את עצמם כ-"הומופוביים בגלוי".
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית מתנגדת בתוקף לחופש ההתכנסות של אנשי להט"ב וכל צורה של ביטוייה אותה כינתה "הפגנה חוטאת" ו-"חטא סדום". לפני המצעד בסופיה בשנת 2012, כומר מסליבן אמר בראיון לעיתון כי "צריך להכות הומואים באבנים". ההתנגדות הלאומית, קבוצת ימין קיצוני, דוגלת בשימוש במטאטאים ובאתים כדי לתקוף משתתפים במצעדי גאווה. בדצמבר 2018 הושחתו שלטי חוצות אשר קידמו סובלנות כלפי זוגות חד מיניים, אשר הוצבו בערים שונות כגון וארנה ובורגס.
בלארוס
ב-18 באפריל 2001 נמצאה גופתו של אלכסנדר סטפנוביץ' בבירת בלארוס, מינסק שהיה הומוסקסואל בחצר ביתו בו התגורר אשר גופתו זוהתה בחבלות מסכין. ב-16 במאי אותה שנה, אנדריי באבקין, פעיל ארגון הלהט"ב "ליגת למבדה בלארוס", הוכה קשות ונאנס בכניסה לדירתו. ופונה לבית החולים בעודו פצוע קשה.
ב-12 באפריל 2002 אירעו תקיפה וכליאה של גברים הומואים מחוץ למועדון הגאה "בבל". על פי העדים קבוצה של רעולי פנים אשר כללה 10 עד 12 גברים תקפה שלושה ממשתתפיו לפני שהמשטרה הגיעה. בין הקורבנות היה אדוארד טרלצקי, עורך ראשי של המגזין הגאה פורום למבדה ומנהיג למבדה בלארוס. ב-18 בפברואר 2003 טרלצקי הוכה שוב על ידי אזרחים לא מזוהים ליד ביתו ולאחר מכן פונה לבית החולים פצוע בראש עם חבלות בגופו. ב-28 במאי 2008, הותקף שוב על ידי שלושה צעירים במינסק. הוא הצהיר כי לא ידווח למשטרה על התקיפה לטענתו כי "לא יעשו דבר" בנוגע לתקיפה.
גאורגיה
ב-17 במאי 2012, ארגון הלהט"ב הגאורגי "אידנטובה" ארגן מצעד שליו לקראת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. זו הייתה הצעדה הציבורית הראשונה לתמיכה בזכויות להט"ב בגאורגיה. הצעדה הופסקה כעבור זמן קצר, בזמן שהצועדים טענו שהותקפו על ידי מפגינים דתיים כולל נציגי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וקבוצות נוצריות קיצוניות. המשטרה התערבה כדי להגן על משתתפי המצעד רק לאחר שהקרבות כבר פרצו ועצרה מספר מהקורבנות כביכול במקום את התוקפים. ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, מתח ביקורת על ממשלת גאורגיה על כך שלא הגנה כנדרש על קיום המצעד. ב-14 בינואר 2013 הגיש אידנטובה ומשתתפי המצעד תביעה נגד המדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם. בתביעה נטען כי גאורגיה לא הגנה כנדרש על משתתפי המצעד ולא חקרה או הענישה את העבריינים בצורה יעילה. ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בשנת 2013 נתקל שוב בתוקפנות. פעילי להט"ב קיימו עצרת לציון היום בטביליסי אך עם זאת, לא התקיימה בפועל. אלפי מפגינים הומופובים, ובראשם כמרים אורתודוקסים גרוזיניים, קיימו הפגנה נגדית. המפגינים נשאו תמונות של ישו ושלטים עליהם נכתב "הפסיקו לקדם תעמולה הומוסקסואלית בגאורגיה" ו-"אנחנו לא צריכים סדום ועמורה". חלק מהנשים הניפו מה שנקרא חבילות סרפד בכדי "להכות את ההומואים", בהן אישה שכינתה את העצרת כ-"מצעד הומוסקסואלי שנערך על ידי אנשים חולים נגד המסורות שלנו והמוסר". למרות נוכחות משטרתית כבדה, המפגינים הסתערו על המתרסות שהגנו על העצרת. לפחות כ-28 משתתפי העצרת נפצעו קל, כאשר רבים נלכדו באוטובוסים ובחנויות סמוכות ובבתים שהותקפו על ידי המפגינים. על פי סרטון מהמקום, המשטרה הצילה צעיר מלינץ' על ידי עשרות הומופובים.
לטענת איגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגים המדינה "לא הצליחה להבטיח את קיום האירוע המתוכנן... ובכך הופרו זכויותיהם של משתתפי העצרת להתאגדות". משקיפים ציינו כי המשטרה מאפשרת לאנשי דת אורתודוקסים ומפגינים אחרים להיכנס לאזור המוגדר ולהפגין בתקשורת פרטית, בקריאת כינויים ציניים ומשפילים בפני משתתפי העצרת. ראש הממשלה בידזינה איוואנישווילי, יחד עם גורמים מובילים נוספים, גינו את האלימות כלפי העצרת באומרו, "הזכות להתכנס בשלום ולהביע את דעתנו באופן חופשי היא זכות יסוד לדמוקרטיה שלנו. כל אזרח גרוזיני מרוויח זכות זו באופן מלא ושווה. פעולות אלימות, אפליה והגבלת זכויותיהם של אחרים לא יעברו בשתיקה, כל המבצעים של מעשים אלו יטופלו על פי החוק".
באוקטובר 2017, שחקן הכדורגל הגאורגי גוראם קאשיה הביע תמיכה בזכויות להט"ב, והופיע במשחק בהולנד עם סרט בצבעי דגל הגאווה במסגרת יום היציאה מהארון הבינלאומי. קבוצות הומופוביות קיימו הפגנות סוערות והתפרעויות אלימות מול התאחדות הכדורגל הגאורגית, ודרשו את גירוש קאשיה מהנבחרת. 8 מפגינים נעצרו בהתפרעויות. באותה שנה, בחנה הפרקליטות 86 פשעי שנאה אשר מתוכם, 12 התבססו על נטייה מינית ו-37 על זהות מגדרית. דו"ח הסנגוריה הציבורית לשנת 2018 אמר כי אלימות כלפי להט"בים, בין אם במשפחה או במרחב הציבורי, היא בעיה רחבה בגאורגיה, וכי הממשלה לא הצליחה להיענות לאתגר זה. הדו"ח קבע כי הסנגוריה הציבורית קיבלה תלונות רבות בנוגע לעמדות הומופוביות מצד גורמי אכיפת החוק. בדצמבר 2018 פסק בית המשפט בטביליסי בעניינו של ילד בן 15 שתקף פעיל זכויות להט"ב בציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. הילד בן ה-15 הכה בפניו את הפעיל ניקה גורגילאדזה בזמן נאום על אהבה מול בניין הקנצלריות הממשלתי ב-17 במאי. התוקף עוכב מיד על ידי המשטרה בעת שניסה להימלט מהמקום. הפרקליטות הגישה נגדו כתב אישום על רדיפה באלימות, שהעונש עליה הוא קנס, מעצר בית או עד שלוש שנות מאסר. עם זאת, בית המשפט החליט לרשום אותו לתוכנית "הסחת נוער" ולפיקוח של עובד סוציאלי.
בפברואר 2019 הוכרז כי שבוע הגאווה הראשון בטביליסי יתקיים בין התאריכים 18–23 ביוני ויכלול את "מצעד הכבוד", שייערך ב-23 ביוני. לדברי המארגנים, "הוא לא יקבל צורה של חג או קרנבל מכיוון שאיננו במצב רוח לחגיגה כעת". קבוצות ימין קיצוניות הגיבו באיום לתקוף את המשתתפים באלימות. סנדרו ברגדזה, ממנהיגי הארגון, אמר כי "הם יצטרכו לצעוד מעל גופותינו המתים אם יחליטו לערוך את חגיגת הסטייה הזו". ב-31 במאי 2019, שבועיים בלבד לפני האירוע המתוכנן, אמר משרד הפנים של גאורגיה כי "בלתי אפשרי" למצעד להמשיך במקומות המתוכננים במרכז העיר "בגלל סיכוני בטיחות", והמליץ על אירוע סגור כגון אצטדיון או מועדון. ארגוני החברה האזרחית ובהם קרן גאורגיה של החברה הפתוחה, חינוך לזכויות אדם ומרכז המעקב ואיגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגיים קראו לאכיפת החוק "לנקוט באמצעים נאותים כדי להבטיח את ביטחונם של המשתתפים באספה שלווה", ואמרו כי "זו חובת המדינה להבטיח הגנה מהירה ומספקת של משתתפי המצעד בטביליסי מפני אלימות אפשרית". הם כינו את פעולות המשרד כ-"משפילות, אנטי-מדינות ואנטי-חוקתיות". תנועת השוויון, שהיא המארגנת של המצעד, אמרה כי הם חווים לחץ בשבועות האחרונים מצד "גורם ממשל לא מזוהה" לבטלו. המארגנים התהירו כי "הם ניסו לגרום לנו לשנות או לבטל את תוכניותינו בכך שהפחידו אותנו. זו לא הפעם הראשונה שהממשלה נוקטת בהפחדות וטרור כלפי אנשי להט"ב". המארגנים האשימו את הרשויות בניסיון "להסתיר אנשי להט"ב" במקום להתמודד עם השנאה והתוקפנות כלפיהם. הם הבטיחו כי ימשיכו לעבוד על אירועים שונים למרות עמדת המשרד.
ב-20 ביוני 2019, בעקבות הפרות סדר, נדחה מצעד הגאווה של טביליסי שאמור היה להתקיים ב-23 ביוני. המארגנים טענו כי "במצב פוליטי זה איננו יכולים להרשות לעצמנו להסלים עוד יותר את המתיחות במדינה. לא נעניק לקבוצות פרו-רוסיות ונאו-פשיסטיות אפשרות להחליש את מדינתו". ב-8 ביולי 2019, כ-20 עד 40 מפגינים, בהם פעילי זכויות אדם ואנשי להט"ב, ערכו מצעד גאווה מאולתר בקנה מידה קטן במשך כ-30 דקות מחוץ למשרד הפנים תוך כדי שהם מחזיקים שלטים ודגלי גאווה. דיווחים הציעו כי מידע הנוגע לצעדה הודלף ברשת, והעלה דאגות ביטחוניות, מכיוון שמספר רדיקלים אלימים, בהם אנשי דת, קבוצות לאומיות ותומכיהם, התכנסו במספר מקומות בטביליסי כדי למנוע את הצעדה. קבוצות הומופוביות מהימין הקיצוני תכננו לפזר מפגינים, אולם הצעדה כבר הושלמה כשהגיעו למקום.   המתנגדים העבירו את כל הלילה בשדרות רוסתוולי המרכזיות במחאה נגד קיום המצעד ודרשו לבטל את החוק נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב ולהכניס חוק האוסר על פי מה שכינו "התנהגות סוטה".
ב-17 במאי 2019, לאחר אזהרות קבוצות ימין קיצוני כי יתקיימו הפגנות הומופוביות ואלימות, נמנעו הפעילים מלהקיים מחאה בטביליסי לקראת היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותה השנה בגלל חששות בטיחותיים והחליטו להגביל את עצמם לקמפיינים מקוונים, ותלו דגל גאווה בודד בעיר. באותו זמן, מאות כמרים, אנשי כנסייה וקבוצות ימין קיצוני הומופוביות יצאו לרחובות כדי למחות על פי מה שכינו "מעשי סדום". חלקם יצאו לחגוג את "יום טהרת המשפחה", שנוצר על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית ב-2014, שנה לאחר שאלפי אנשים בראשות כמרים תקפו עשרות מפגיני זכויות להט"ב בעיר.
גרמניה הנאצית
הומוסקסואלים היו אחת הקבוצות שנרדפו על ידי הנאצים מאז עלייתם לשלטון בגרמניה (1933). ההומוסקסואלים נרדפו בשל נטייתם המינית, הושפלו ואף נשלחו למחנות ריכוז שבהם רבים מהם מצאו את מותם. בניגוד לכתיבה האינטנסיבית על השואה וקורבנותיה, כמעט ולא הוזכר גורלם של הומוסקסואלים בפרק זה של ההיסטוריה האנושית במשך שנים, ורק בשנת 2002 הכירה גרמניה באחריותה לגורלם. לפני עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1871 חוקק בגרמניה סעיף 175 אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים. סעיף זה לא נאכף ביום יום. בשנת 1919 הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר מגנוס הירשפלד. במכון פותח מחקר על מיניות, מחלות מין, הפלות ובעיקר על הומוסקסואליות. בשנה זו, ברלין הייתה בירה הומוסקסואלית והיו בה הרבה מועדוני הומוסקסואלים. בשנת 1933, לאחר עליית היטלר לשלטון, פלשו למכון של הירשפלד סטודנטים שהונהגו על ידי האס אה, הרסו אותו והחרימו את ספרייתו. חיסול המכון היה הצעד הראשון מיני רבים שנקטו הנאצים נגד הומוסקסואלים. בשנת 1934 הוקמה יחידה מיוחדת של הגסטאפו לרדיפה אחר הומוסקסואלים אשר ערכה רשימה מקיפה של הומוסקסואלים שנקראה "הרשימה הוורודה". בשנת 1935 הוחמר סעיף 175 והוא כלל גם איסור על נשיקות, חיבוקים וכל מגע מיני הומוסקסואלי (לעומת האיסור הקודם שהיה תקף אך ורק לקיום יחסים). הנאצים שינו את הגדרת היחסים ההומוסקסואלים ל-"פשע" ובכך הגדילו את העונש הפוטנציאלי ל-5 שנות מאסר. שינוי זה הוביל לעלייה גדולה במספר המעצרים והרדיפות. בשנתיים הבאות נעצרו כ-25 אלף הומוסקסואלים ומרביתם נשלחו למחנות ריכוז שם עברו רבים מהם עיקור כפוי. משנת 1942 הוחרפה הענישה כלפי הומוסקסואלים עד לכדי הוצאה להורג.במחנות הריכוז נהגו לסמן נקודה שחורה על שרוול חולצתם של ההומוסקסואלים ועל גב החולצה שלבשו נכתב המספר 175. בשלב מאוחר יותר, ההומוסקסואלים הוכרחו לענוד טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות הפוך וצבעו ורוד (בגרמנית: Rosa Winkel. מילולית: "משולש ורוד"). בנוסף, הומוסקסואלים חויבו לישון עם ביגוד מלא ועם הידיים מחוץ לשמיכה. אם לא עמדו בכך היו שופכים עליהם בבוקר מים קרים, פעולה שגרמה למותם של רבים מהם שלקו בדלקת ריאות או קפאו למוות. במחנות הריכוז עברו ההומוסקסואלים טיפולים רפואיים שונים בניסיון "לרפא" אותם מנטייתם המינית. ד"ר ורנט היה רופא דני שפיתח טיפול בו הושתלו להומוסקסואלים שתלי טסטוסטרון בניסיון "לרפאם". ורנט פנה אל האס אס בהצעה לחקור עבורם את התופעה וקיבל מהם הומוסקסואלים כ-"שפני ניסיון", ובכך הפכו אלו לקורבנות הראשונים שבגופם נערכו ניסויים רפואיים. שיעור התמותה בקרב ההומוסקסואלים בתקופת המלחמה היה השני בגובהו מבין קבוצות האסירים. עד היום אין סטטיסטיקה רשמית בדבר מספר ההומוסקסואלים אשר נספו בתקופת המשטר הנאצי. לפני עליית השלטון הנאצי היו בברלין כ-1.2 מיליון הומוסקסואלים. על פי ההערכות, עד לסוף המלחמה, 100 אלף מתוכם נעצרו וכבין 5–15 אלף מהם נשלחו למחנות ריכוז.
בניגוד לקרבנות אחרים של השלטון הנאצי שנכלאו, המשיכו ההומואים להיחשב כעבריינים וכפורעי חוק, גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה. סעיף 175 לחוק הפלילי הגרמני, שאסר יחסי מין בין גברים, נשאר בתוקף גם לאחר המלחמה, גם בגרמניה המערבית וגם בגרמניה המזרחית. עקב כך, הומוסקסואלים לא הוכרו כנפגעי מלחמה ולא זכו לפיצויים מממשלות גרמניה. מעבר לדחייה החברתית ולחקיקה המפלה כלפיהם, נותר בעינו גם הרישום הפלילי מתקופת המלחמה, שראה בהם עבריינים, ופגע בזכויותיהם למשך יתרת חייהם. מעבר לכך, גרמניה המערבית סירבה לתת פיצויים למי שנכלאו במחנות הריכוז בעוון הומוסקסואליות.
הונגריה
בקורלציה לתקופת ראשות הממשלה של ויקטור אורבן, נעצר קידום זכויות הלהט"ב בהונגריה. במרץ 2016 חסמה ממשלת הונגריה הצעה להסכמה של האיחוד האירופי על קידום זכויות להט"ב. במאי 2017 נאם ראש הממשלה אורבן בפרלמנט באירוע של הקונגרס העולמי למשפחות, קבוצה שהואשמה על ידי המרכז המשפטי לדרום העני בשנאה ללהט"ב. בשנת 2018, הונגריה ופולין חסמו הצהרה משותפת של שרי התעסוקה והחברה של האיחוד האירופי שנועדו לקדם שוויון מגדרי בעידן הדיגיטלי, בגלל התנגדויות להתייחסות לאנשי להט"ב. בשנים האחרונות לקראת מצעד הגאווה שנערך בבודפשט בשנת 2015, יותר פוליטיקאים הונגרים החלו לנקוט ברטוריקה הומופובית בגלוי. בשנת 2014, מפלגת הימין הקיצוני יוביק הציגה שלט שעליו נכתב "הפרלמנט לא רוצה שום סטייה" במהלך המצעד בבודפשט, וביקרה כרזות תמיכה בזכויות להט"ב. בנובמבר 2016 מחתה על צביעת גדר בצבעי הקשת בפומאץ אשר לכאורה נקשרו לצבעי דגל הגאווה, אף על פי שלצביעה לא היה קשר לזכויות להט"ב. בינואר 2018, בית הדין האירופי לצדק פסק איסור על הרשויות בהונגריה לבצע מבחנים פסיכולוגיים למבקשי מקלט על מנת קביעת נטייתם המינית.
ביוני 2021 הגישה ממשלת אורבן הצעת חוק, שבין הייתר אוסרת להציג לקטינים תוכן "מקדם או מציג סטיות מזהות המין בלידה, שינוי מגדרי או הומוסקסואליות". על פי קבוצות זכויות האדם, "החקיקה החדשה שהציע פידס תפגע ברצינות בחופש הביטוי ובזכויות הילדים... מהלך זה מסכן את בריאותם הנפשית של צעירים להט"בים ומונע מהם גישה למידע ותמיכה". דייוויד ויג מארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, הצהיר כי "הצעות אלה, שיש להן הדים אפלים מהחוק נגד תעמולה גאה של רוסיה, יביאו עוד יותר סטיגמות לאנשי קהילת הלהט"ב, ויחשפו אותם לאפליה גדולה יותר במה שהיא כבר סביבה עוינת". הצעת החוק עברה בהצבעה של 1–157 לאחר שמפלגות האופוזיציה החרימו את הפרלמנט כמחאה, נשיא הונגריה חתם על הצעת החוק ב-23 ביוני 2021 ונכנס לתוקף משפטי כעבור 7 ימים ב-1 ביולי. 16 מתוך 27 המדינות החברות באיחוד האירופי יחד עם ארגוני זכויות אדם ולהט"ב גינו את החוק וכינו אותו הפרה של מגילת זכויות היסוד של האיחוד האירופי. ראש ממשלת הולנד, מארק רוטה, הציע להונגריה לעזוב את האיחוד האירופי בעוד פולין הביעה תמיכה בחוק בהנהגתו של אנדז'יי דודה ומפלגת הימין חוק וצדק. ביולי 2021 פתח האיחוד האירופי בתביעה מיידית נגד חוק התעמולה בזמן שהוכרז על משאל עם. דו"ח של "RTL" הונגריה המבוסס על נתונים שסיפק ארגון הלהט"ב ההונגרי "Háttér Társaság", הצהיר כי נרשמה עלייה בהתקפות שהונעו על ידי הומופוביה נגד חברי הקהילה לאחר הצגת החוק. הדו"ח הוסיף כי התוקפנות המילולית היא השכיחה ביותר, כאשר מספר עימותים הסלימו לאלימות פיזית ופגיעה ברכוש.
ב-23 ביוני 2021 אירחה נבחרת גרמניה בכדורגל לגברים את קבוצת הונגריה באליאנץ ארנה במינכן במסגרת אליפות יורו 2020. לצד זאת, החלה עצומה שביקשה מיורגן מוט, מנהל ארנה אליאנץ, אלכסנדר צ'פרין, נשיא אופ"א, פריץ קלר, נשיא ההתאחדות הגרמנית לכדורגל ואנדריאס יונג, מנהל FC באיירן מינכן להדליק את הזירה בצבעי דגל הגאווה בסולידריות עם קהילת הלהט"ב ההונגרית במחאה נגד החוק. העצומה נחתמה מעל שלוש מאות אלף פעמים, אך נדחתה על ידי אופ"א שפרסמה הודעה בה נאמר כי היא "ארגון נייטרלי מבחינה פוליטית ודתית". במקום זאת, הציעו להאיר את הזירה ביום אחר. ראש עיריית מינכן דיטר רייטר כינה את ההחלטה כ-"מבישה", בעוד ששר החוץ פטר סז'ייגטרו בהונגריה בירך על ההחלטה. מינכן האירה את בית העירייה שלה ועוד כמה נקודות ציון בצבעי דגל הגאווה כדי למחות על ההחלטה, לצד מספר מועדוני כדורגל גרמניים שהאירו את אצטדיוניהם למשך כל קיום המשחק. באותו החודש, לאחר שקרא הצהרות תומכות בקהילת הלהט"ב, פוטר הכדורגלן לשעבר ואיש הטלוויזיה ג'אנוס הרוטקה על ידי ערוץ הספורט-הממשלתי בהונגריה, "Spíler TV".
יוון
אנסטסיוס נרנטיס, חבר פרלמנט במפלגת הדמוקרטיה חדשה, השתתף גם הוא במחלוקת על הכללת זוגות חד מיניים בחוק האיחוד האזרחי והעירה הערות דומות עם ניקולופולוס, לאחר שהשווה בין הומוסקסואליות לבהמות ופדופיליה והוסיף כי לאיחודים אזרחיים להומוסקסואלים "אין מקום בארצנו".
מפלגת הימין הקיצוני הנאו-נאצית השחר הזהוב איימה בפנייתה לגברים הומוסקסואלים ונשים לסביות באומרה כי, "אחרי המהגרים, אתם הבאים". חברת "Color Youth", ארגון לא ממשלתי, דיווחה על 101 אירועים של אלימות הומופובית בין השנים 2009–2015, כאשר 75 מהם היו בשנת 2015. חמישה מהאירועים גרמו לנזקי גוף חמורים, בעוד שרובם נגעו להתקפות מילוליות.
סקר "Eurobarometer" שפורסם בינואר 2007 ("אפליה באיחוד האירופי") הראה כי 77% מהיוונים סבורים כי הומואים או לסביות בארצם "נוטים לחסרון", בעוד ממוצע האיחוד האירופי עומד על 55%. 68% מהיוונים הסכימו כי אפליה על רקע נטייה מינית היא "נפוצה" ביוון (50% באיחוד האירופי), ו-37% סברו כי היא נפוצה יותר מזה מאשר חמש שנים קודם לכן (31% באיחוד האירופי). ביוני 2015, בתגובה לחקיקת איחוד אזרחי לזוגות חד מיניים, האב של גורטינה אירמיאס, שציין קטעים מהתנ"ך, כינה הומוסקסואלים כ-"כלבים".
לטביה
לרוב האזרחים בלטביה יש דעות קדומות נגד הומוסקסואליות, ששורשן בדרך כלל בשמרנות חברתית ובתפיסות מוקדמות ממושכות מהתקופה הסובייטית. דוגמה לכך היא האמונה שהומוסקסואליות ופדופיליה הן תופעות מקושרות. רגשות אנטי-הומוסקסואליים אלו גדלו יותר ויותר עד 2008, על ידי קבוצות דתיות שונות ופוליטיקאים בהם בשנת 2002, מאריס סאנטס, שר הומו גלוי, אשר הודח והוצא מהכנסייה האוונגלית לותרנית של לטביה. הארכיבישוף ג'ניס וונאגס הכריז מאוחר יותר בהצהרה פומבית מדוע מריס סאנטס הוצא בטענה כי קידם בפומבי במקום לגנות את "החוטאים" אשר מנהלים "אורח חיים הומוסקסואלי".
ב-23 באפריל 2021 נתגלה הנער נורמונדס קינדזוליס כשבגדיו ספוגים בנזין וגופו שרוף ב-85% אשר מאוחר יותר מת מפצעיו. קינדזוליס קיבל איומי מוות הומופוביים והותקף פיזית ארבע פעמים לפני מותו. לא היה ברור אם האירוע היה התאבדות או רצח, עם זאת, סגן מפקד המשטרה הלטבית אמר בתגובה לאירוע כי "להביא מישהו עד סף התאבדות מוגדר גם כפשע".
מולדובה
החברה המולדובית עדיין נותרה שמרנית מאוד. אמירות הומופוביות ארסיות נאמרות על יד פוליטיקאים, ולסביות והומואים מולדובים מופלים באופן שגרתי ואלימות כלפי אנשי להט"ב אינה נדירה. ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות לא הגיבו כאשר מצעד הגאווה במולדובה נמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפי המצעד ולאחר מכן ביטלו את קיומו. בשנת 2012, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי הרשויות פגעו בזכויות האדם של המשתתפים על ידי ביטול האירוע.
סקוט לייבלי, מתנגד מולדובי נמרץ לזכויות להט"ב במולדובה, קשר נטייה הומוסקסואלית לבין רצח העם ברואנדה והשואה, וביקר במולדובה בשנת 2010 כדי להתנגד לחוק נגד אפלית להט"ב בתעסוקה. הצעת החוק עברה בוועדה פעמיים לפני שנעצרה בעקבות התנגדות מפלגת הקומוניסטים ברפובליקה של מולדובה, שהציגה את ביקורו של לייבלי כסיבה להתנגדותה. אולם, הצעת החוק אושרה בשנת 2012. בשנת 2018, נחקק במדינה חוק האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בתקשורת.
ב-30 באפריל 2013 אישר הפרלמנט של גגאוזיה הצעת חוק לאסור "תעמולה" של הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כגון נישואים חד-מיניים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים. הצעת החוק לא כללה כל סוג של עיצומים מנהליים או קנסות אך חלק מהוראותיה אסרו על כל פעילות ארגון הקשור ללהט"ב באזור. הוראה נוספת נועדה לאסור על כל מועדונים הקשורים ללהט"ב ומוסדות בידור. ב-20 ביוני 2013 נפסלו הוראות אלה על ידי החלטת בית המשפט, שקבע כי חוקים אלה פוגעים בחופש הביטוי ובזכויות אדם.
ב-23 במאי 2013, למרות חוק נגד האפליה המונע אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, הפרלמנט של מולדובה העביר הצעת חוק האוסרת על תעמולה של זנות, פדופיליה ו-"כל מערכת יחסים אחרת מאשר אלה הקשורים לנישואין ומשפחה" בהתאם. הצעת החוק כוללת גם קנסות. ההצעה נחתמה ב-5 ביולי 2013 ונכנסה לתוקף ב-12 ביולי 2013. החוק לא אסר במפורש "תעמולה" של הומוסקסואליות, אך ניתן היה לפרש זאת ככזה על ידי שופטים. עם זאת, ב-11 באוקטובר 2013 אישר הפרלמנט הצעת חוק שנועדה להסיר את התוכן אשר יכול היה להתפרש כאיסור על "תעמולה הומוסקסואלית".
סקר סוציולוגי של המכון למדיניות ציבורית בשנת 2014 הראה עמדות ציבור הומופוביות בקרב מולדובים כלפי קהילת הלהט"ב. על השאלה מה הם חושבים על הומואים ולסביות, 7.9% השיבו "מחלות נפש", 6.3% השיבו שהם "לא תקינים", 6.1% "חולים", 5.5% "רופפים", בעוד ש-2.5% היו סבורים שיש להוציאם להורג. הסקר מצא כי 83% מהמולדובנים לא מקבלים את קהילת הלהט"ב, ו-35.8% תמכו בחריפות בהפללה של יחסים הומוסקסואליים על ידי איסור זכויות (61.2%), קנסות (35.5%) או מאסר (27.2%). 88.8% מהמולדובנים הגיבו כי יוטרדו אם בן משפחתם יהיה להט"ב, ו-92% לא יקבלו מחנך / מורה להט"בי בכיתה בה ילדם לומד. במאי 2017, סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו במדינות מזרח אירופה הראה כי 92% מהמולדובנים סבורים כי אין לקבל את ההומוסקסואליות על ידי החברה. בקרב צעירים בין הגילאים 18 ל-34 האחוז ירד ל-88%.
במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו. נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות האלימות ההומופוביות ואמר כי, "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם" ופגש באופן אישי את קבוצת הרדיקלים ובירך אותם. עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי להט"ב את המצעד ה-17 במדינה. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני מפגינים הומופובים, והשתמשה בגז מדמיע כדי להדוף אותם. הנשיא דודון בירך שוב את הקבוצות הרדיקליות והפגנת אלימותן כלפי המצעד. עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות.