cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב מפרץ הלגולנד
שלב ראשון: משחתות
בשעה 6:50 זיהתה ארת'וזה את המשחתת הגרמנית G-194. האונייה הגרמנית פנתה מיד לכיוון הלגולנד, תוך שהיא מודיעה בקשר לאדמירל משנה לברכט מאאס, מפקד שייטת המשחתות הגרמנית במפרץ. מאאס העביר את ההודעה לאדמירל משנה פרנץ פון היפר, מפקד שייטת סיירות המערכה הגרמנית, שהיה אחראי גם על הגנת המפרץ. היפר לא ידע מה היקף המתקפה, אך הורה לסיירות הקלות שטטין ופראונלוב לצאת להגנת המשחתות. היפר הורה גם לשש סיירות נוספות להפעיל את מנועיהן ולצאת לים ברגע שתוכלנה. היו אלה הסיירות מיינץ, שעגנה בשפך נהר אמס, שטרסבורג, קלן, אריאדנה (Ariadne), וקולברג, שעגנו במפרץ יאדבוסן, ודנציג ומינכן שעגנו בברונסביטל, בשפך הנהר אלבה.
טרייוויט הורה לארבע משחתות מהשייטת שלו לפנות ולתקוף את G-149. שייטת ספינות הטורפדו הגרמנית שנשלחה צפונה כדי ללכוד את הצוללת הבריטית, פנתה דרומה כששמעה את קולות הירי, אך המשחתות הבריטיות הבחינו בשייטת הגרמנית ופתחו עליה באש. הייתה זו יתרת הכוח של טרייוויט, שפנה מזרחה כדי למצוא את ארבע המשחתות שנשלחו כדי לרדוף אחרי G-194 ונעלמו באובך. מהירי נפגעה המשחתת שהייתה במאסף, V-1, ואחריה D-8, משחתת-שולת מוקשים, שנפגעה בגשר הפיקוד וקברניטה נהרג. בעקבותיה נפגעה גם T-33. המשחתת הגרמנית G-9 ביקשה סיוע דחוף של תותחי החוף בהלגולנד, אך הערפל והאובך הקשו על התותחנים להבדיל בין אויב לעמית, ולא היו יכולים לסייע. ואולם, משהתקרבו הבריטים להלגולנד הורה טרייוויט לאוניותיו לפנות מערבה, כדי שלא ייפגעו מירי מהחוף.
בשעה 7:58 הגיעו לזירה הסיירות הקלות שטטין ופראונלוב, כדי לחפות על נסיגת המשחתות הגרמניות. יחסי הכוחות השתנו: המשחתות הבריטיות החלו לסגת מול כוח האש העדיף של הסיירות הגרמניות, והסיירות הבריטיות, ששימשו כספינות הדגל של המשחתות הבריטיות, התקדמו כדי לחפות על אוניותיהן. הבריטים המטירו אש כבדה על שטטין, וזו החלה לסגת; מפקדה העריך שמשימתה התמלאה, שכן המשחתות הגרמניות היו יכולות לסגת, ומאידך מנועיו טרם פעלו במלא עוצמתם ולא היה ברצונו להיכנס בשלב כזה לקרב.
David Production
דייוויד פרודקשן בע"מ (באנגלית:, ביפנית: 株式会社デイヴィッドプロダクション, בתעתיק לעברית: קבושיקי-גיישה דווידו פורודקושון) הוא סטודיו אנימציה יפני וחברת בת של רשת הטלוויזיה פוג'י (Fuji TV).
קרב מפרץ הלגולנד
שלב ראשון: משחתות
ארת'וזה נותרה בקרב מול פראונלוב. למרות עליונותה על האונייה הגרמנית לא הייתה ארת'וזה יכולה לממש את יתרונה; צוותה, כאמור, לא היה מנוסה ותותחיה סבלו מתקלות רבות, ורק תותח אחד פעל כראוי. לעומתה, ירו הגרמנים ביעילות רבה, והאונייה הבריטית נפגעה שוב ושוב. האלחוט שלה נפגע, ומים החלו לחדור לחדר המנועים. אחד עשר מאנשי צוותה נהרגו וששה עשר נפצעו. למרות התקלות הרבות הצליחה ארת'וזה להשיב אש, ולפגוע כמה פעמים ביריבתה. אחד הפגזים פגע בגשר הפיקוד של פראונלוב, וגרם ל-37 נפגעים, ביניהם רב החובל. האונייה הגרמנית נאלצה לסגת לכיוון הלגולנד, ומשם נסוגה לווילהלמסהאפן. השלב הראשון בקרב הסתיים.
שלב שני: סיירות קלות
המשחתות הבריטיות עצרו כדי להוריד סירות הצלה ולחלץ את המלחים הגרמניים מן הים. ואולם, הסיירת הגרמנית שטטין הופיעה לפתע בזירה ופתחה באש על המשחתות הבריטיות; האוניות הבריטיות נאלצו להתרחק מן הזירה, וחלקן הותירו מאחוריהן סירות הצלה במים. במקביל, זיהתה הצוללת הבריטית E-4 את הסיירת הגרמנית וירתה לעברה טורפדו, שהחטיא. האונייה הגרמנית ניסתה לנגוח את הצוללת, וזו צללה במהירות. כשעלתה שוב אל פני השטח, מצאה שהאוניות הסתלקו מן המקום; המלחים הבריטיים שנותרו נטושים בסירות ההצלה שלהם, יחד עם המלחים הגרמניים שספינתם הוטבעה, הופתעו לראות את הצוללת. כל המלחים הבריטיים הועלו על הצוללת, יחד עם שלושה שבויים גרמניים; לשאר לא היה מקום בצוללת, ולפיכך נתנו להם הבריטים מצפן, אספקה, ואת הכיוון להלגולנד.
בלבול בריטי
קיז, קומודור הצוללות, היה באוניית הדגל שלו לרצ'ר (Lurcher) יחד עוד משחתת אחת, ומשם פיקד על פעילות הצוללות. ב-8:15 זיהה מרחוק שתי סיירות בעלות ארבע ארובות, ומכיוון שלא ידע שיש באזור עוד כוחות בריטיים, סבר שהמדובר בסיירות גרמניות; למעשה, היו אלה שתי הסיירות הבריטיות נוטינגהאם ולואסטופט. הוא הודיע בקשר לסיירת המערכה אינבינסיבל, שהייתה בגיבוי במרחק מה, ששתי סיירות גרמניות רודפות אחריו. גודאינף, ששמע את הדיווח, הפנה את כוחו לכיוון המשוער, כדי לסייע למעשה כנגד אוניותיו שלו. קיז ראה את ארבע האוניות של גודאינף וסבר שכרגע רודפות אחריו שש סיירות גרמניות; הוא פנה לכיוון סיירות המערכה, כדי שתסייענה לו. טרייוויט שמע בקשר את הודעותיו של קייס, וביקש מגודאינף לסייע, ולמעשה ביקש מגודאינף לסייע נגד עצמו. לבסוף זיהה קייס את הסיירות כאוניות בריטיות, שעד אז לא היה לו מושג שהן בזירה. הסכנה לירי דו צדדי טרם חלפה; בשעה 9:30 זיהתה אחת הצוללות של קייס את הסיירת סאות'האמפטון כסיירת גרמנית, מכיוון שלא היה ידוע לה שיש באזור אוניות בריטיות (לא הייתה כל דרך להודיע לצוללות כשהן מתחת למים על העובדה הזו). הצוללת ירתה שני טורפדו על האונייה, ושניהם החטיאו. סאות'האמפטון ניסתה לנגוח את הצוללת, אך זו הצליחה לחמוק. בלהט התמרונים התרחקו נוטינגהאם ולואסטופט מטווח הקליטה, ועד סוף הקרב לא נטלו חלק נוסף בלחימה.
טרייוויט עצמו פנה אל קיז כדי לסייע לו להתמודד עם "סיירות האויב". הוא הבחין בדרך בשטטין, אך זו נעלמה שוב בערפל. לאחר מכן פגש טרייוויט בשייטת המשחתות השנייה שלו, בפיקוד הסיירת פירלס (Fearless). ארת'וסה, אוניית הדגל של טרייוויט, נפגעה קשות בקרב מול פראונלוב; כעת, כשהוא מוקף במשחתות מסייעות וליד סיירת האחות, החליט טרייוויט לעצור ולבצע תיקונים. בשעה 10:17 נצמדה פירלס אל ארת'וסה ובמשך עשרים דקות בוצעו בה התיקונים הדרושים.
שלב שלישי: סיירות מערכה
ביטי עקב אחרי הקרב מרחוק, וכאשר ב-11:35 עדיין לא היה סימן לסיום, החל ביטי לחשוש שבקרוב יתחילו יחידות חזקות יותר של הצי הגרמני לצאת ממעגניהן ולהתערב בקרב (סיירות המערכה הגרמניות כבר החלו להתכונן ליציאה, אך השפל לא איפשר להן עדיין לצאת ממפרץ יאדבוסן). ביטי החליט להתערב בקרב, למרות החשש ממוקשים וטורפדות, והחל להפליג דרומה במהירות גבוהה עם השייטת שלו.
למרות הטבעתה של מיינץ היה מצבו של טרייוויט קשה. אוניית הדגל שלו הייתה פגועה קשות, ובנוסף עוד שלוש משחתות נפגעו בקרב. שמונה סיירות גרמניות נוספות סגרו מכיוונים שונים על אזור הקרב. האוניות הבריטיות התעכבו ליד מיינץ הטובעת, והחלו לחלץ את אנשיה; ברגע זה הופיעו שתי סיירות גרמניות נוספות, קלן ושטרסבורג, ופתחו באש על הבריטים. המצב נראה לבריטים נואש, אך עשר דקות לאחר מכן הופיע בזירה ביטי עם חמש סיירות המערכה שלו. עדיפותן המכרעת של סיירות המערכה שינתה לגמרי את יחסי הכוחות, ושתי הסיירות הגרמניות החלו להימלט.
סיירות המערכה הבריטיות פתחו באש על קלן, וזו נפגעה באורח אנוש תוך כמה דקות. ואולם, ביטי לא עצר כדי להשלים את הטבעתה; הוא זיהה במרחק גדול יותר את הסיירת אריאדנה ואוניותיו פתחו עליה באש. גם הפעם לא היה לסיירת הקלה סיכוי מול האוניות הגדולות, ותוך כמה דקות הייתה האונייה הגרמנית הרוסה; צוותה נטש אותה, ובשעה 3:10 טבעה. ביטי לא התעכב להשלים את ההטבעה בעצמו; הוא חשש מאוד ממוקשים ימיים שהיו עלולים להיות באזור, בשל הקרבה לנמלים הגרמניים. הוא גם חשש מיציאתן מהנמל של סיירות המערכה הגרמניות, שהגאות העולה איפשרה להן כעת לצאת. בשל כך, הורה ביטי לכל האוניות הבריטיות במפרץ לפנות מערבה, ולנתק מגע. בדרכו מערבה זיהה ביטי את קלן הטובעת, ותותחי הבריטים הטביעו אותה סופית. ביטי הורה למשחתות למשות את הניצולים, אך לאחר כמה דקות דיווחה אחת מהן על צוללת גרמנית באזור, והן עזבו את השטח. מתוך כ-485 איש שהיו בצוות הקלן, שרד רק אחד. אדמירל משנה מאאס היה בין הנספים.
הסיירות הגרמניות הנוספות שהיו באזור חמקו הודות לערפל ולאובך; ביום של ראות טובה היו בוודאי מוטבעות על ידי תותחיהן ארוכי הטווח של סיירות המערכה. הסיירת הגרמנית שטרסבורג הצליחה לחמוק בשל דמיונה לסיירות הבריטיות: הבריטים לא היו בטוחים באשר לזהותה, ועד שהובנה הטעות כבר חמקה אל תוך הערפל. בשעה 14:10 יצאו סיירות המערכה הגרמניות מולטקה ופון דר טאן ממפרץ יאדבוסן, והחלו בסריקת הזירה, אך עד אז הסתיים הקרב.
תוצאות ולקחים
הקרב היה ניצחון בריטי ברור. הגרמנים איבדו שלוש סיירות קלות, מיינץ, קלן ואדריאנה, ומשחתת אחת, V-187. סיירת קלה נוספת, פראונלוב, ניזוקה. לגרמנים היו 1,242 נפגעים, ובהם 712 הרוגים, כולל אדמירל מאאס. 336 מלחים וקצינים גרמניים נפלו בשבי. אף אונייה בריטית לא טבעה, אף על פי שסיירת אחת ושלוש משחתות ניזוקו. מספר הנפגעים הבריטי היה גם הוא קטן בהרבה: 35 הרוגים ו-40 פצועים.
התוצאה החשובה ביותר של הקרב הייתה ההשפעה על הקייזר. וילהלם השני הורה לצי להימנע מעימותים העלולים להביא לאבדות גדולות. ראש המטה הכללי של הצי הקיסרי הגרמני, אדמירל הוגו פון פול, הודיע למפקד צי הים הפתוח, פרידריך פון אינגנול, שהקייזר דורש שכל פעולה מכריעה תאושר על ידו מראש. אדמירל אלפרד פון טירפיץ זעם על ההחלטה וטען שהיא פוגעת קשות בצי
תכנון הקרב מצד הבריטים לקה בבעיות רבות. ארת'וסה לא הייתה צריכה לצאת אל הקרב במצבה; האדמירליות לא העבירה מידע לכל הכוחות, ומצבים של ירי דו צדדי כמעט והתרחשו. מעבר לכך, הקרב הוכרע על ידי סיירות המערכה של ביטי, אך אלה נשלחו להשתתף בקרב רק ביוזמתו של ג'ליקו, מפקד הצי הגדול, ללא תכנון מראש של מטה האדמירליות. קצינים רבים בצי המלכותי סברו, שהיה ניתן להשיג ניצחון משמעותי בהרבה, עם תכנון טוב יותר.
גם הגרמנים מצאו בעיות רבות בפיקוד. הפיקוד הגרמני לא הבין את תמונת הקרב, והמפקדים בשטח לא העבירו דיווחים לפיקוד. הפיקוד הגרמני לא ידע מה תנאי מזג האוויר במפרץ, משום שרבי החובל לא דיווחו על כך; בווילהלמסהאפן שרר מזג אוויר בהיר, והמפקדים הגרמניים לא ידעו על הערפל השורר במפרץ. מאאס והיפר לא הבינו מה גודל הכוח הבריטי העומד מולם; רק בשעה 14:30 הועבר הדיווח על הימצאותן של סיירות מערכה בריטיות בזירה, נתון שבאותה שעה כבר לא יכול היה לסייע. מאאס והיפר לא הצליחו לשלוט על האוניות שבפיקודם, וזאת לעומת טרייוויט וביטי שהצליחו כעיקרון לשמור על שליטה ביחידותיהם. גם גודאינף, שאיבד קשר עם שתיים מן הסיירות שלו, שמר על מבנה מאורגן של ארבע האחרות.
עם זאת, היו גם נקודות אור מבחינת הצי הגרמני. רמת הירי של הגרמנים הייתה טובה מאוד, והימאים הגרמניים גילו יכולת מקצועית גבוהה מאוד ואומץ לב רב. גם הבריטים הודו שלאחר הקרב לא היה איש שהעז יותר לבוז לצי הגרמני. האוניות הגרמניות הוכיחו, שהן מסוגלות לספוג נזק רב ולהחזיק מעמד: כל האוניות הגרמניות שטובעו נפגעו פעמים רבות והמשיכו להילחם זמן רב, גם בתנאים שבהם היה ברור שאין להן תקווה.
הפיקוד הגרמני החליט על שינוי בטקטיקת ההגנה על מפרץ הלגולנד. הצי הגרמני ייצא לקראת תוקפים רק בשייטות שלמות, או שלא ייצא כלל. במקום סיורי המשחתות, הוצבו שדות מוקשים ימיים כהגנה. ב-9 בספטמבר ניסו הבריטים שוב ליזום פשיטה דומה: משחתות בריטיות חדרו עד למרחק של כ-20 קילומטרים מהלגולנד, בחיפוי שש סיירות מערכה בפיקודו של ביטי, והצי הגדול כולו המתין מעבר לאופק, במרחק כ-160 קילומטרים. ואולם, הגרמנים היו נאמנים לתכנון שלהם, ואף אונייה גרמנית לא יצאה לקראת התוקפים. פשיטה נוספת שתוכננה ל-28 בספטמבר בוטלה, עקב מידע על שדות המוקשים הנרחבים שהניחו הגרמנים. הבריטים חששו שהגרמנים לא ייצאו כלל מנמליהם; הגרמנים חיפשו כעת דרכים חדשות להתמודד עם הצי הבריטי.
David Production
הקמה
החברה הוקמה על ידי קוג'י קג'יטה, מפיק ומנהל חברת גונזו לשעבר, ביחד עם המפיק העמית טייטו אוקיורה בספטמבר 2007. עבודתה הראשונה של החברה הייתה כקבלן אנימציה משני, אך כבר ב-2009 דייוויד פרודקשן ביצעה את הפקת האנימציה המלאה הראשונה שלה, בתור הקבלן הראשי, עם Ristorante Paradiso.
שמה של החברה נגזר מהסיפור המקראי על דוד וגוליית, סיפור שנבחר לייצג למרות היותו קטן יותר מאולפנים ידועים אחרים. השם הוא גם ראשי תיבות של "Design Audio & Visual Illusion Dynamics" המסמל את האנימציות המשפיעות של הסטודיו.
פיילוט (ניסוי)
לעיתים ניסוי מדעי מסובך או תצפית מדעית מסובכת דורשים סדרת ניסויי פיילוט שמדמים אותם מבחינות שונות. לדוגמה, פיילוט ראשון לסקר בן אלפי משתתפים עשוי להיות סקר בן עשרה משתתפים ומיועד למצוא שגיאות ניסוח גסות בשאלון. פרארי (2001) מציע שבפיילוט מסוג זה, המשתתפים ימלאו את השאלון בנוכחות החוקר כדי שיוכלו לשאול אותו מה פירוש השאלות שהם לא הבינו מקריאת השאלון. הפיילוט השני ייערך אחרי יישום מסקנות הפיילוט הראשון, והוא עשוי להיות סקר בן מאה משתתפים, שמטרתו לגלות אם לשאלות שבשאלון יש התפלגות תשובות שאינה סבירה. התפלגות תשובות לא סבירה עשויה להעיד על תקלות מסוגים שונים, כגון שאלה בעלת ניסוח מנחה, או שאלה בנושא שהמשתתפים אינם מוכנים לחלוק מידע עליו. דוגמה להתפלגות תשובות שאינה סבירה: השאלון נשלח למאה איש שנבחרו באקראי, שלושים מהם ענו על השאלון ושלחו אותו בחזרה. בכל השלושים שהתקבלו, התשובה לשאלה "מהו המגדר שלך" הייתה "גבר". במקרה כזה טבעי לחשוד שמשהו מפריע לנשים לענות על השאלון.
יערות בישראל
היערות בישראל מכסים כשישה אחוזים משטחה. רוב היערות בישראל הם יערות נטע אדם, לאחר שבמשך מאות שנים בוראו מרבית שטחי היער והחורש הטבעי בארץ ישראל לצורך פינוי שטחים לחקלאות ולמרעה, ולניצול עצי יער כחומר גלם לבניין והסקה.
היסטוריה
היערות ניטעו באופן שיטתי החל משנות ה-20 של המאה ה-20, בתחילה בעיקר על ידי שירות היערות של משרד החקלאות של ממשלת המנדט הבריטי, ומאוחר יותר, אחרי 1936, על ידי מחלקת היערות העצמאית שירשה אותו ויצרה שמורות יער סגורות. השטח שהשלטון הבריטי ייער במשך שלושים שנה הגיע ל־54,000 דונם (בערך 0.2% מאדמות הארץ, או 0.5% משטחה שאינו מדברי). קרן קיימת לישראל נטעה 12,880 דונם ובשטחים שהיו בבעלות פיק"א, ניטעו יערות על 6,500 דונם באותה התקופה.
אחד החוקים הראשונים שחוקקה ממשלת המנדט הייתה "פקודת היערות" משנת 1920, שתוקנה בשנת 1926. ההוראה האופרטיבית הראשונה בפקודה הכריזה כי כל היערות בארץ, פרט לאלה שבבעלות פרטית, יהיו נתונים להגנה, פיקוח וניהול של ממשלת המנדט. בפקודה הוגדרו שלוש מטרות ליעור:
במסגרת פעולות הייעור של מחלקת היערות של ממשל המנדט, הובאו מינים שאינם אנדמים לארץ ישראל, דוגמת השיטה כחלחלה, מין שהובא לייצוב חולות החוף ולנטיעה באזורים שחונים למחצה (מאז החל להתפשט ברחבי הארץ. כיום, המין נפוץ מאוד מצפון הארץ ועד צפון הנגב, ונחשב לאחד הצמחים הפולשים המזיקים ביותר בישראל) ולמעלה משבעים מינים שונים של אקליפטוס.
מחלקת הייעור הממשלתי שפעלה בתקופת המנדט הבריטי המשיך את פעילותה לאחר הקמת מדינת ישראל כיחידה במשרד החקלאות. עיקר עיסוקה היה באכיפת פקודת היערות, בניהול שמורות היער ובנטיעות. בשנת 1960, בוטל אגף הייעור במשרד החקלאות. השטחים שבניהולו, חלק מן האנשים ששירתו בו ומרבית ציודו ונכסיו עברו למחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל. המיזוג היה מהלך מקדים לאמנה שנחתמה בין מדינת ישראל לקרן קיימת לישראל בשנת 1961, בה הועברה האחריות לייעור בכל מדינת ישראל לקרן.
שמורת יער
בישראל, ההכרזה על שמורת יער מקבילה במובן מסוים להכרזה על שמורות טבע ומשמעותה אזורים שנקבעו על ידי שר החקלאות כשמורים ליער וכי לא ניתן לשנות את יעוד השטחים ולפתחם ללא אישור השר.
בישראל מוכרזים כיום כ-900 אלף דונם כשמורות יער מתוך כ־1.5 מיליון דונם יערות נטועים.
שריפות יער בישראל
בשנת 1989, התרחשה שרפת יער נרחבת באזור הכרמל. השרפה השתרעה על פני שטח שנע בין 5,300 ל-6,000 דונם, מתוכם 3,200 דונם של חורש טבעי. עיקר השטח שנשרף היה בשמורת נחל גלים ונחל כלח והחי בר, ונגרם בה נזק רב לצומח ולחי.
בשנת 1995, התרחשה השרפה בשער הגיא, סמוך למושב מסילת ציון, וכילתה קרוב ל-20,000 דונם של יער נטוע וחורש טבעי בהרי ירושלים ובפארק רבין. היא נודעה כשרפה הגדולה בתולדות מדינת ישראל עד לשרפה בכרמל בשנת 2010.
בשנת 2010, התרחשה שרפת יער נרחבת באזור הכרמל. בשרפה נספו 44 בני אדם, כ-17,000 איש פונו מבתיהם, וקרוב ל-25 קמ"ר (25,000 דונם) ובהם כמה מיליוני עצים עלו באש.
בשנת 2016, אירע גל שריפות בישראל שבמהלכו טיפלה הרשות הארצית לכבאות והצלה ביותר מ־1,700 שרפות בשטחים פתוחים ובנויים באזורים שונים ברחבי ישראל. השריפות כילו שטחים בגודל של כ-41 קמ"ר.
בשנת 2019, אירע גל שריפות בישראל נמשך מ-23 במאי ועד 25 במאי 2019. בתקופה זו טיפלה הרשות הארצית לכבאות והצלה ביותר מ-1,000 שרפות בשטחים פתוחים ובנויים באזורים שונים ברחבי ישראל. השריפות כילו שטחים בגודל של כ-15 קמ"ר.
בשנת 2021, התרחשה שרפת יער נרחבת באזור הרי ירושלים. שרפה זו נחשבת לנרחבת ביותר בהרי ירושלים ביחס לשרפות שתועדו בשנים קודמות. עקב השרפה פונו כאלפיים תושבים ונשרפו עד 11,000 דונם מיערות האזור.
החי
מבין היונקים ניתן למצוא את אייל הכרמל, היחמור הפרסי, חזיר הבר, הצבי הארץ-ישראלי, הזאב ההודי, הצבוע המפוספס, השועל המצוי, התן הזהוב, הדרבן המצוי, נמנמן העצים, הקוצן המצוי, הקיפוד המצוי, שפן הסלע, הארנבת המצויה ועוד.
בריז'יט מקרון
בריז'יט מארי-קלוד מקרון (בצרפתית: Brigitte Marie-Claude Macron; נולדה ב-13 באפריל 1953) היא מורה לספרות, לצרפתית ולתיאטרון, רעייתו של נשיא צרפת עמנואל מקרון והגברת הראשונה של צרפת.
ביוגרפיה
בריז'יט מקרון נולדה בשם בריז'יט טרונייה (Trogneux) באמיין שבצרפת. היא הייתה הצעירה מבין ששת הילדים של הוריה. הוריה היו בעלי עסק לייצור שוקולד, שבבעלות המשפחה במשך חמישה דורות משנת 1872. כיום העסק מופעל על ידי חברה שבבעלות אחיינה.
בשנת 1974 התחתנה עם בנקאי. הם גרו בטרושטרסהיים ונולדו להם שלושה ילדים, בשנים 1975, 1977 ו-1984.
בשנות ה-80 החלה ללמד ספרות בבית ספר בשטרסבורג. בשנת 1989 התמודדה בבחירות על מקום במועצת העיר טרושטרסהיים, אך הפסידה, ומאז לא התמודדה על תפקיד ציבורי.
בשנת 1991 עברה המשפחה לגור באמיין. בשנות ה-90 היא לימדה צרפתית, לטינית ותיאטרון בבית ספר תיכון באמיין, שם פגשה לראשונה את עמנואל מקרון, כשהיה בן 15 ולמד בכיתות ספרות שעליהן הייתה אחראית. הם החלו לנהל מערכת יחסים, אך הוריו התנגדו לכך; הם העבירו אותו לתיכון בפריז, ודרשו מבריז'יט לא להיפגש עם בנם עד שיגיע לגיל 18, אך מקרון המשיך להיפגש איתה, למרות שהיא מבוגרת ממנו ב-24 שנים.
בשנת 2006 היא התגרשה, וכעבור שנה התחתנה עם עמנואל מקרון.
היה לה תפקיד מרכזי ופעיל בקמפיין של בעלה במהלך הבחירות לנשיאות צרפת 2017. יועץ בכיר בקמפיין אמר שנוכחותה הייתה חיונית עבור מקרון.
ב-2017 אימצו בני הזוג כלב והעניקו לו את השם נמו.
נחל צולב
השם "נחל צולב" ניתן על ידי נחמן אביגד. השם "נחל הערב" הוא מלשון שתי וערב.
גאוגרפיה
העיר העתיקה של ירושלים שוכנת על שתי גבעות, המוקפות בשלושה גאיות עמוקים: גיא בן הינום ממערב; נחל קדרון ממזרח; והגיא המרכזי (או "הגיא האמצעי"), המפריד בין שתי הגבעות. נחל צולב (או "הגיא הצולב") הוא היחיד החוצה את השטח ממערב למזרח, ומכאן שמו.
תחילתו של הגיא בפסגת גבעה קטנה, המפרידה בין גיא בן הינום ובין נחל צולב, ואשר עליה שוכנת המצודה הידועה בשם "מגדל דוד". משם משתפל הנחל בתלילות מזרחה, ומתחבר לגיא המרכזי מתחת להר הבית.
היסטוריה
נחל צולב היה גבולה הטבעי של ירושלים בימי קדם, וזאת בשל היותו גבול טופוגרפי מובהק בצפונה של העיר. נקודת התורפה של ירושלים הייתה תמיד גבולה הצפוני, שכן בחלק זה נפתח מישור רחב, המאפשר הצבת כוחות צבא ללא קושי. לא בכדי הקבילו יושבי ירושלים את נבואת ירמיהו: על עירם, שכן לאורך כל ההיסטוריה נכבשה העיר תמיד מצפון. בשל כך הייתה חשיבותו של נחל צולב גדולה, וכבר המלך חזקיהו הציב לאורכו את 'החומה הרחבה', שהגנה על העיר מצפון בימי בית המקדש הראשון.
בתקופת בית שני שימש תחילה נחל צולב כגבול טבעי בצפון, שלאורכו עברה חומת העיר. לאחר הרחבת העיר צפונה על ידי המלך הורדוס ובניית "החומה השנייה", הפך הנחל לחלק מהעיר, ואת מקום החומה בחלקו המזרחי של הנחל תפסה אמת המים של הורדוס, שבקטע זה עברה על גבי קשת גדולה ("קשת וילסון") מעל ציר הטירופיאון (הגיא המרכזי) ונכנסה אל רחבת הר הבית. חשיבותו של הנחל כמחסום טופוגרפי טבעי ירדה בחלוף השנים, עם התרחבות העיר צפונה. גיא נחל צולב הפך לרחוב פנימי בעיר, שניצל את הטופוגרפיה, ואיפשר מעבר נוח יחסית ממערבה של העיר למזרחה; כמו כן הוא חיבר בין שני רחובות הקארדו - המערבי והמזרחי, שחצו את העיר מצפון לדרום.
במפת מידבא מהתקופה הביזנטית ניתן אולי לזהות את קצהו של הרחוב, שחצה את העיר בציר מערב-מזרח, לאורך תוואי נחל צולב: קטע רחוב זה נראה בתחתית המפה, סמוך לחומתה המערבית. שליטיה של העיר נאלצו בכל תקופה ליצור מחסום טופוגרפי מלאכותי לצפון העיר, וכבר בתקופה הערבית-המוסלמית הראשונה (640–1099) נחצב חפיר עמוק וארוך לאורך החומה הצפונית. נחל צולב שימש, כאמור, כרחוב בתוך העיר, שאיפשר מעבר למתפללים ישירות להר הבית, דרך שער שעבר בתוואי קשת וילסון.
הצלבנים היו הראשונים שקירו את הרחוב העובר לאורך הנחל, כחלק מפעולות פיתוח השווקים בירושלים, ונראה כי בשלב זה קיבל הרחוב את ה"ברך" בנקודת מפגשו עם ציר הקארדו הראשי (המערבי). מאז ועד ימינו לא ניתן לצעוד ישירות לאורך תוואי הנחל, אלא - בנקודה זו השוכנת בלב העיר העתיקה - יש לפנות ימינה כמה מטרים, ומשם להמשיך מזרחה.
הממלוכים פילסו את שתי גבעות העיר העתיקה, תוך בניית בתים ורחובות על גבי עמודים מעל הטירופיאון. עם "העלמתו" של תוואי הטירופיאון, הוסתר גם תוואי נחל צולב, בעקבות כיסוי קשת וילסון והפיכתה למבנה-תמך אחד מני רבים בעיר. הצועד היום ברחוב העובר לאורך הגיא מתקשה להבחין בהבדל הטופוגרפי, אך המתבונן בו מלמעלה (מגג המצודה למשל) יכול להבחין בקלות ב"נפילת הגובה" משני צדיו.
שמות הרחוב העובר בנחל
הרחוב העובר בתוואי הנחל נקרא כיום בשני שמות: חלקו המערבי (משער יפו ועד נקודת המפגש) נקרא, מאז התקופה הצלבנית לפחות, בשם "רחוב דוד", ואילו המשכו (עד הר הבית) מכונה "רחוב השלשלת" או "רחוב שער השלשלת" (בערבית: באב א-סילסילה), על שם השער שבהר הבית אליו הוא מוביל.
ההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי מוג'יר א-דין מדווח, בשנת 1496:
במאה ה-19 כונה חלקו העליון של הרחוב (מרחבת שער יפו ועד ההצטלבות עם רחוב הנוצרים), "שארע אל-בטרק" (רחוב הפטריארכיות) וזאת על שום הפטריארכיה היוונית-קתולית והפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית שנמצאות מצפון לרחוב ובניין הפטריארכיה הארמנית הנמצא מדרום לו. חלק זה אופיין בריבוי מוסדות בנקאות, דואר ומלונות, כמחציתם בבעלות יהודים והשאר בבעלות בני העדות השונות. מההצטלבות עם רחוב הנוצרים ועד מפגש השווקים, בחלק שעובר ברובו מתחת לקמרון, נקרא הרחוב "שארע אל-בזאר" (רחוב השוק) והתאפיין בחנויות ודוכנים רבים בבעלות מוסלמים בעיקר. בהמשך נקרא הרחוב "שארע באב א-סילסילה" (רחוב שער השלשלת). אופיו וצורתו של קטע זה כמעט ולא השתנו עד ימינו.
בתקופת המנדט הבריטי הוחזר שם החלק העליון של הרחוב ל"רחוב דוד".
התוואי במאה ה-21
חלקו המערבי של נחל צולב משמש כיום כשוק תוסס בעיר העתיקה, ורחובות דוד והשלשלת משמשים כיום כנתיב המרכזי היחיד כמעט, המאפשר מעבר ישיר ממערב למזרח דרך סמטאות העיר העתיקה. במסגרת פיתוחו של השוק לאחר איחוד ירושלים העתיקה והחדשה במלחמת ששת הימים ב-1967 עברו הרחובות כמה "מתיחות פנים" שהתבטאו בריצוף חדש, צביעת דלתות החנויות בצבע אחיד (גוני כחול וירוק) וחיזוק הקמרונות. כן הותקנו רמפות קטנות במדרגות, כדי לאפשר מעבר של כלי רכב קטנים ומריצות, המביאים את הסחורות אל החנויות. מאחר שהנחל ממשיך להוות אגן ניקוז טבעי של סביבותיו, שולבו ברצפת הרחוב עשרות פתחי ביוב בצפיפות של כמעט אחד לכל שני מטרים, כדי לאפשר גישה קלה לצנרת במקרה של סתימה.
שער השלשלת
בסוף הרחוב, בכיוון הר הבית, נמצא שער השלשלת (ערבית: باب السلسلة באב א-סִלסִלה), שהעניק את שמו לרחוב כולו. בית השער הוא מן התקופה הצלבנית ומשקף מציאות בה רוחב רחוב השלשלת היה כפול מאשר בימינו. השער מורכב משני שערים - שער השלשלת ושער השכינה.
תאומים
תאומים הם אחים שתקופות ההריון שלהם חפפו זו לזו. השכיחות העולמית הכוללת ללידת תאומים הייתה בעבר כ-1 מתוך 88 לידות, אולם בעקבות טיפולי הפריון הוא עלה ליותר משיעור כפול והיום הוא בערך 1 ל-40 לידות.
תאומים זהים
תאומים זהים הם תוצאה של התחלקות הביצית המופרית, המהווה את העובר הראשוני, לשניים (או ליותר). הסיבה המדויקת להתחלקות אינה ברורה. שני גושי התאים הופכים לשני עוברים הגדלים באותו רחם (אך לכל אחד חבל טבור משלו).
ככל שהתחלקות הביצית המופרית מתרחשת מאוחר יותר, כך חולקים העוברים ביניהם יותר "משאבים" בזמן ההיריון. אם הביצית המופרית מתחלקת לשניים ב-3 הימים הראשונים שלאחר ההפריה, נוצרים תאומים זהים שלכל אחד מהם שלייה משלו ושק היריון משלו הנקראים תאומים דיכורייאלים דיאמניוטים (תאומים DC/DA). אם החלוקה מתרחשת בין היום הרביעי ליום שמיני שלאחר ההפריה (אצל כ-75% מהתאומים הזהים), נוצרים עוברים שלכל אחד מהם שק היריון פנימי (אמניון) משלו, אך יש להם שלייה משותפת ושק היריון חיצוני (כוריון) משותף. תאומים אלו נקראים מונוכורייאלים דיאמניוטים (תאומים MC/DA). אם החלוקה מתרחשת בין היום השמיני ליום ה-12 לאחר ההפריה, נוצרים עוברים שלהם שק היריון משותף ושלייה משותפת ונמצאים ללא הפרדה כלל ברחם. תאומים אלו נקראים מונוכורייאלים מונואמניוטיים (תאומים MC/MA). זהו המצב הנדיר והמסוכן ביותר מבין השלושה.
בחלוקה מאוחרת יותר לאחר היום ה-12 להפריה נוצרים תאומים סיאמיים.
לתאומים זהים מטען גנטי כמעט זהה (מחקרים חדשים מראים כי קיים שוני במטען הגנטי עקב מוטציות, אבל לשם כך נדרש לבצע ריצוף מלא של הגנום, בנוסף, קיימים הבדלים נוספים, למשל בטביעות האצבעות) ועל כן הם תמיד מאותו זוויג, אולם הם אינם בהכרח זהים באופיים. עם זאת, מחקרים הוכיחו כי תאומים זהים אשר גדלו בנפרד היו דומים זה לזה בתכונותיהם, במחוותיהם ובתחומי העניין שלהם. ממצאים אלה תומכים בתאוריה כי לרובן של התכונות האנושיות קיים גורם גנטי. מבחינה גנטית ילדיהם של תאומים זהים הם למעשה אחים למחצה ולא בני דודים רגילים.
תאומים שהם לא מאותו המין הם כמעט תמיד תאומים לא זהים, שכן המטען הכרומוזומלי שלהם שונה. עם זאת, במקרים נדירים ביותר מתרחשת הפרעה גנטית שמאפשרת תאומים זהים של זכר ונקבה. הדבר קורה כאשר אצל אחד מתאומים מונוזיגוטיים בנים נפגם כרומוזום Y במהלך חלוקת הביצית, תופעה המוכרת כסינדרום טרנר.
סיבות לשוני גנטי בין תאומים זהים:
תאומי ראי
תאומי ראי הם תאומים זהים בעלי מאפיינים אנטומיים הפוכים, כגון: האחד מהם ימני והשני שמאלי, כיוון צמיחת השיער הוא הפוך, צמיחת שן ראשונה בצדדים הפוכים ומראה אסימטרי. על פי ההערכות מצב זה נובע מהתחלקות מאוחרת של הביצית המופרית – בין היום התשיעי ליום ה-12 לאחר ההפריה. במקרים נדירים, אחד מתאומי הראי לוקה בתסמונת סיטוס אינברסוס שבה כל האיברים הפנימיים נמצאים בצד ההפוך של הגוף – החדר השמאלי של הלב נמצא בצד ימין וכולי.
מקובל ששכיחות תאומי הראי היא כ-25% מהתאומים הזהים ושהתופעה אינה מופיעה כלל בתאומי אחווה. אולם היו שטענו לשיעור נמוך יותר (15-10%) של תאומי ראי בקרב תאומים זהים ולהמצאות תאומי ראי בקרב תאומי אחווה. לעומת זאת, היו שטענו לזיהוי באמצעים וטוגרפיים של תכונות ראי במעל 50% ממדגם של תאומים זהים.
תאומי אחווה
תאומי אחווה, הנקראים גם "תאומים אחים", "תאומים אחאים" ו"תאומים לא-זהים" הם תוצאה של הפריית שתי ביציות שונות על ידי שני תאי זרע שונים, באותו הזמן. לפיכך תאומים אלה הם אחים רגילים לכל דבר, מלבד העובדה שהם בני אותו גיל. כלומר, המטען הגנטי שלהם אינו זהה ולמעשה הם אינם דומים זה לזה יותר מאחים רגילים. הם יכולים להיות מאותו זוויג או ממינים שונים.
תאומים חצי זהים - ססקיזיגוטים
במקרים נדירים ביותר (שני מקרים שתועדו אי פעם), ייוולדו שני תינוקות שלהם מטען גנטי זהה מצד האם אשר חולקים 100% מהדנ"א שלה, אולם הדנ"א שקיבלו מאביהם הוא כמו של אחים רגילים או של תאומים לא זהים. תאומים כאלה נקראים ססקיזיגוטים. הסיבה לכך אינה ידועה במלואה. שני זרעונים עשויים להפרות ביצית אחת שהתחלקה, או את הביצית ואת הגופיף המקוטב, ב-2019 התפרסם מחקר על המקרה השני המתועד אי פעם.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20
במהלך המאה ה-19 רוב הדיווחים במדינות המערב על שכיחות של לידת תאומים נעו בין 1 ל-80 לידות עד 1 ל-90 לידות והשיעור נשאר יציב משנה לשנה. שיעורים אלו נשארו יחסית יציבים עד סביבות שנת 1960.
שיעורים אלו היו תקפים לאוכלוסייה הלבנה, אולם בקרב נשות המזרח הרחוק היה השיעור כ-8 ל-1000 ואצל נשים שחורות כ-16 ל-1000.
שיעור הלידות של תאומים עולה באופן כללי עם גיל האם וגיל האב. השיעור היה רק 5.7 לנשים מתחת לגיל 20, עלה עם הגיל עד ל-18.1 לנשים בגילאי 34–39 וירד ל-8.8 לנשים מעל גיל 45. כן עולה שיעור לידות התאומים עם מספר הלידות של האם. תזונה לקויה מביאה לירידה חדה בשיעור לידות התאומים.
משנות ה-60 של המאה ה-20
משנת 1960 עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 נרשמה ירידה בשיעור לידות התאומים במדינות המפותחות. היו ששיערו שהסיבה היא ירידה באיכות הזרע, זיהום הסביבה, או השימוש בגלולה למניעת היריון, אולם הסיבה המדויקת אינה ידועה.
החל מסביבות 1980, ובארצות הברית אף משנות ה-70, חלה עלייה גדולה בשיעור לידות התאומים. בשנים 1970–1980 היה שיעור לידות התאומים בארצות הברית כ-18 ל-1000 לידות ובשנת 1998 הגיע השיעור לכ-28 ל-1000 לידות. בנוסף לשימוש בטיפולי פריון, מיוחסת העלייה בשיעור לידות התאומים לעלייה בגיל האם בעת הלידה.
תאומים זהים
שיעור הלידות של תאומים זהים היה יציב ביותר מסביב לעולם ועמד על 3.5-4 לידות ל-1000, כשליש מלידות התאומים במערב. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 ההנחה הייתה שהריון של תאומים זהים הוא אירוע אקראי שאינו תלוי בגזע, גיל וגורמים סביבתיים. אולם בשנות ה-80 התברר ששיעור לידות התאומים הזהים היה פי 2.5 אצל נשים שעברו טיפולים לעידוד ביוץ. כן נמצא שיעור גבוה בהרבה של לידת תאומים זהים אצל אימהות שהיו בעצמן תאומות זהות.
סיכון
מכיוון שהמקום ברחם האישה הוא מוגבל, בהיריון תאומים הסיכון ללידה מוקדמת גדול בהרבה מאשר בהיריון יחידאי (היריון של עובר אחד). היריון תאומים ממוצע נמשך בין 36 ל-37 שבועות, כאשר לא מעט מהריונות התאומים מסתיימים לפני שבוע 34. היריון שלישייה ממוצע נמשך כ-32 עד 33 שבועות (עם שונות גדולה) והריון רביעייה אף פחות מכך.
תסמונת התאום הנעלם
לדעתם של חוקרים רבים, אחד מתוך כל שמונה הריונות מתחיל כהיריון תאומים, אולם רק אחד העוברים שורד ומגיע ללידה עצמה, שכן השני אינו מצליח להתפתח ובמקום זאת נספג בגוף האישה בשלב מוקדם מאוד בהיריון ואינו מאותר כלל, ועל כן לרוב האישה אף אינה יודעת שהרתה תאומים. מצב זה ידוע כ"תסמונת התאום הנעלם". יש מקרים בהם תאי התאום אף נשארים בגוף התאום השני, מצב העלול לגרום בעיות לתאום הנולד.
תאומים סיאמיים
אם החלוקה של הביצית המופרית מתרחשת אחרי היום ה-12 שלאחר ההפריה, ההפרדה בין חלקיה אינה שלמה, ונוצרים תאומים המחוברים זה לזה באיבר כלשהו בגופם - תאומים סיאמיים. כיום מבצעים לרוב ניתוחים בתאומים כאלה במטרה להפרידם. ניתוחים אלה עלולים להיות מסובכים מאוד אם האיבר המשותף הוא איבר פנימי מרכזי, כמו המוח, הלב או הכבד.
תסמונת מעבר דם בין העוברים
במקרה של תאומים החולקים את אותה השליה, קיים סיכון מוגבר לתסמונת מעבר דם בין העוברים, אשר עלולה לגרום למות התאומים.
כריכת חבל הטבור של עובר על אחיו התאום
במקרה של תאומים מונוכורייאלים מונואמניוטיים (הנמצאים ללא הפרדה כלל ברחם) קיים חשש כי חבל הטבור של עובר אחד ייכרך על צווארו של אחיו התאום. בעבר, שיעור התמותה של הריונות מסוג זה הגיע לכדי 50 אחוזים. כיום מקובל ליילד את האישה בשבוע היריון צעיר (כ-32 עד 34 שבועות) בניתוח קיסרי וכתוצאה מכך עלה משמעותית שיעור היילודים הבריאים.
קרב מילוז
קרב מילוז (בצרפתית: Battaille de Mulhouse), או קרב אלזס (בצרפתית: Bataille d'Alsace), היה אחד הקרבות הראשונים במלחמת העולם הראשונה בכלל, ובחזית המערבית בפרט, והיוזמה הצבאית הראשונה של צרפת נגד גרמניה. הקרב נערך בין 7 ל-10 באוגוסט 1914, ומטרתו עבור צרפת הייתה כיבוש מחוז אלזס מחדש בעקבות ההפסד במלחמת צרפת–פרוסיה. על אף כיבוש צרפתי מהיר של העיר מילוז, נאלצו הכוחות הצרפתיים לסגת בעקבות מתקפת-נגד מוצלחת של הגרמנים.
כוחות
הכוח הצרפתי בפיקודו של גנרל לואי בונו היה משלוח של תגבורת מהארמייה הראשונה בלורן, הקורפוס ה-7 (שהורכב מהדיוויזיות ה-14 וה-41 של חיל הרגלים הצרפתי ומדיוויזיית המילואים ה-57 מבלפור) ודיוויזיית הפרשים ה-8. כח זה היה חלק מהכוח הכולל של תוכנית 17 שיועד למתקפה הצרפתית באלזס-לורן.
בצד המגן עמדו הקורפוסים הגרמניים ה-14 וה-15 מהארמייה השביעית תחת פיקוד גנרל יוזיאס פון הרינגן.
מהלך הקרב
צרפת פתחה במתקפה בשעת בוקר מוקדמת מאוד ב-7 באוגוסט 1914. המטרה שעמדה לנגד עיני המפקדים הייתה יישום תוכנית 17. עיקרה היה כיבוש מחוז אלזס ולאחריו לורן שהיו בידי הגרמנים מאז שנת 1870.
בבוקר היום הראשון לקרבות השתלטו הצרפתים על העיר אלטקירך, ששכנה בסמוך לגבול, בהסתערות כידונים. בונו הופתע והביע חשש מההגנות החלשות בצד הגרמני. הוא פחד להמשיך ולהתקדם בגלל החשש שייפול לתוך מארב גרמני מתוכנן היטב. אף על פי כן הוא קיבל הוראה להמשיך לעבר חבל הריין והשתלט על העיר מילוז בקלות, זמן קצר אחרי שרוב הכוחות הגרמניים יצאו מהעיר. לכוחות הצרפתים היו 100 נפגעים בקרב על מילוז. הכיבוש, כמעט ללא התנגדות, גרם לתחושת אופוריה אצל הצרפתים שציפו למלחמת התשה (מה שבסופו של דבר התקיים).
יומיים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט, הגיעו כוחות גרמניים משטרסבורג ופתחו במתקפת נגד מקרבת העיר סרנה שבדרום מחוז אלזס על הכוחות הצרפתיים ששהו בעיר מילוז. הצרפתים השיבו אש אך ידה של גרמניה הייתה על העליונה ומתקפת הנגד הייתה מוצלחת. הגנרל בונו, ללא תגבורת משלו, נאלץ להתחיל בנסיגה איטית באותו יום.
מאוחר יותר, אחרי כמה היסוסים, החליט הרמטכ"ל הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, לשלוח תגבורת לכח של בונו. אך התגבורת הגיעה באיחור ולא הצליחה לסייע בהגנה. בונו, שפחד ליפול לתוך כיתור של כוחות גרמניים, נמלט עם כוחותיו לעיר בלפור.
בתגובה לנסיגה האשים ז'ופר את בונו בחוסר אגרסיביות, או במונחים של היום באי חתירה למגע, ושחרר אותו מתפקידו באופן מיידי.
תוצאות
בעקבות ההפסד הצרפתי בקרב המשיכה גרמניה לשלוט במחוז אלזס. הגנרל לואי בונו הודח מתפקידו. בעקבות החשיבות הרבה של הפסד זה להמשך המערכה הוסיף ז'ופר ארבע דיוויזיות ליחידה זו, לה הוא קרא ארמיית אלזס. בעקבות ההדחה והכישלון ליישם את האסטרטגיה של תוכנית 17, מינה הגנרל ז'וזף ז'ופר את הגנרל פול פו, אותו ביקש להחזיר מפרישה, לתפקיד שנקרא מפקד ארמיית אלזס. מאוחר יותר באותו חודש ניסו כוחות אלה תחת פיקודו של הגנרל פו להתקדם במחוז לורן ללא הצלחה.
מאיה סימנטוב
מאיה סימנטוב (נולדה ב-25 ביוני 1982) היא זמרת-יוצרת המאופיינת בסוגות מוזיקליות כמו דאנס, האוס ו-R&B ומזוהה בעיקר בעבודתה המשותפת עם המפיקים המוזיקליים עופר ניסים, ינון יהל, שגיא קריב ואיתי קלדרון, ובדואט "בשבילך" עם ליאור נרקיס אותו כתבה והלחינה. סימנטוב נחשבת לאחת מהאמנים הישראליים המצליחים ביותר בשנות האלפיים וזאת, בנוסף לכך שהיא האישה היחידה שהופיעה ארבע פעמים ברשימת השירים הישראליים המושמעים ביותר בספוטיפיי. היא בעלת קריירה בינלאומית ואלבומיה מושרים בשפה האנגלית בעיקר.
בשנת 2005, הוציאה עם המפיק המוזיקלי עופר ניסים את אלבום הבכורה שלה, First Time. אף על פי שיצא בשנת 2005, נחשב לאלבום לאחד מהאלבומים הישראליים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי, עם סך מצטבר של למעלה מ-10 מיליון השמעות. השיר "First Time" (שיר הנושא של האלבום) נחשב לאחד מ-35 השירים הישראליים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי. גם "Alone" זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-1.9 מיליון השמעות. לאור הצלחתו של First Time, הוציאו סימנטוב וניסים את Second Time.
בשנת 2010 הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Over You. האלבום הצליח לצבור מיליוני השמעות בספוטיפיי, בעוד השיר "Hook Up" צבר למעלה ממיליון וחצי השמעות. שירם של סימנטוב וניסים "First Time" צבר ביוטיוב למעלה מ-13 מיליון צפיות והפך לאחד מהשירים הישראליים הנצפים ביותר באותה השנה. רוב המוזיקה שלה הופצה בישראל על ידי חברת התקליטים IMP רקורדס, ובעולם על ידי חברות התקליטים Star69Records, Sense of Decorum, דאנספוש ו-One27Records.
2005–2009: First Time ו-Second Time
בשנת 2005 ראה אור אלבומם הבינלאומי הראשון של סימנטוב ועופר ניסים, First Time, וזאת במקביל לשני אלבומים בישראל: גרסה מקומית ל-First Time ו-The Remixes, אלבום רמיקס שהפיק ניסים ללהיטים של זמרים ישראלים ובינלאומיים. עם סימנטוב הפיק מספר להיטים, בהם "Summer Night City", "Alone", "Perfect Love", "Rain", "Heart Breaking והשיר "כל העולם". לאור הצלחת First Time, יצא בשנת 2006 האלבום Second Time אשר כלל רמיקסים ושני שירים חדשים: "On My Own" והלהיט "Be My Boyfriend".
אף על פי שיצא בשנת 2006, נחשב Second Time לאחד מהאלבומים הישראליים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי, עם סך מצטבר של למעלה מ-15 מיליון השמעות. השיר "First Time" (שיר הנושא של האלבום) נחשב לאחד מ-35 השירים הישראליים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי. האודיו של "First Time" צבר ביוטיוב למעלה מ-12 מיליון צפיות והפך לאחד מהשירים הישראליים הנצפים ביותר באותה השנה.
2010–הווה: Over You והמשך הקריירה
באלבומה השני, Over You, ביצעה סימנטוב את שירה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, "I'm That Chick", הלקוח מ-E=MC². האלבום יצא לאור ב-1 ביולי 2010 וכלל את להיטי המועדונים "Illusion", "Over You", "Cuando", ו-"Tel Aviv" שהוקלט לכבוד חגיגות מאה שנה להיווסדה של העיר תל אביב-יפו. מאז יצא Over You, לא הוציאה סימנטוב אלבומים נוספים, אך המשיכה להוציא סינגלים בעיקר עם עופר ניסים. מעבר לכך, המשיכה בקריירה שלה כיוצרת, כאשר כתבה שירים לאמנים שונים כדוגמת דנה אינטרנשיונל, ריטה ושרית חדד. בשנת 2014 הוציאה עם ניסים את "Everybody Needs a Man – Radio" ו-"Everybody Needs a Man – Club" שצברו מיליוני השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. הווידאו קליפ של השיר צבר למעלה מ-9.2 מיליון צפיות ביוטיוב. קליפ נוסף צבר למעלה מ-2 מיליון צפיות.
בנובמבר 2015 יצא לאור "Love U Till I Die" של עופר ניסים ושרית חדד, אותו כתבה סימנטוב. ביוני 2016 יצא לאור "We Can Make It" של ניסים ודנה אינטרנשיונל אותו כתבה סימנטוב גם כן. ב-30 בספטמבר 2020 יצא לאור "Hubby" של ניסים ונסרין קדרי אותו כתבה. בשנת 2021 כתבה עבור ניסים וזהבה בן את השיר "אליי", שהופץ ביוני באותה השנה.
בשנת 2021 השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות אקס פקטור ישראל, במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022. סימנטוב עברה את האודישנים, אך נפלה בשלב החלטות השופטים.
בהמשך השנתיים, הוציאה מספר סינגלים עם די ג'יים כדוגמת עופר ניסים, ינון יהל, דני ברזיל, שגיא קריב, איסק סלזאר ואריק איביזה. ביוני 2023 כתבה עבור דנה אינטרנשיונל ואיתי גלו את "Big D*** Energy".
אידווין, מלך סאסקס
אידווין (באנגלית: Eadwine; נפטר בשנת 982) היה אחרון מלכי או דוכסי ממלכת סאסקס. אידווין היה חבר מועצת הזקנים אשר שלטה בממלכה (אלדרמן) ומכוח תפקיד זה נשא בתואר "מלך".
מלכותו
פרטים מועטים ידועים על שלטונו. ככל הנראה היה שליט בובה שכן בעת שלטונו ממלכת סאסקס נשלטה על ידי ממלכת וסקס.
בשנת 982 נכח אידווין בהוצאת צו מלכותי של המלך את'לרד. על צו זה נושא אידווין את התואר "דוכס" (Eaduuine dux).
שמו של אדווין (Eaduuine dux) מוזכר גם על צו משנת 956 אולם ככל הנראה מדובר בטעות בצו ובשנת 976, וכן יש הסוברים כי מדובר בצו מזויף.
מותו וצוואתו
במותו נקבר במנזר אבינגדון בו נכתבו דברי הימים האנגלו סקסים המציינים מאורע זה. על פי מסמכים שהיו בעבר במנזר (ולא שרדו עד ימינו) אדווין נשא את התואר "נסיך הסקסונים" (princeps Australium Saxonum, Eadwinus nomine) והוריש למנזר אדמות בצוואתו.
נמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט
נמל התעופה הבינלאומי וינה (בגרמנית: Flughafen Wien) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול באוסטריה המשמש כשער הכניסה האווירי הראשי שלה. נמל התעופה סמוך לעיר שווכאט (Schwechat), כ-18 ק"מ דרומית לווינה ו-50 ק"מ מברטיסלאבה. הנמל משמש גם כבסיסן של חברות התעופה אוסטריאן איירליינס ויורווינגס. בשנת 2009 עברו בנמל 18,114,103 נוסעים ב-243,430 טיסות. בנמל מועסקים כ-18,000 עובדים.
היסטוריה
נמל התעופה נבנה בשנת 1938 על ידי חיל האוויר הגרמני כשדה תעופה צבאי, ובדצמבר 1944 חלקים משדה התעופה שימשו כמחנה ריכוז נאצי. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של אנגליה וצרפת עד שנת 1955, אז קיבלה אוסטריה את עצמאותה.
בשנים 1959–1960 הורחב המסלול ונבנה הטרמינל החדש, ובשנת 1972 נסלל המסלול השני. בדצמבר 1985 הותקפו דלפקי חברת אל על בנמל על ידי מחבלים פלסטינים. בשנת 2005 נבנה מגדל הפיקוח החדש, הגבוה ביותר באירופה.
בתי נתיבות
בנמל התעופה ארבעה טרמינלים:
תב"ע 2015
בשל צמיחה מתמדת בשיעור הנוסעים והמטענים, הוחלט על מספר פרויקטים:
טיסות לישראל וממנה
אוסטריאן איירליינס מפעילה 18 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
אל על מפעילה שתי טיסות יומיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
החל מ-15 ביוני 2018 חברת התעופה ויז אייר מפעילה 4 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. נכון למאי 2019 החברה מפעילה טיסה יומית בקו. החל מחורף 2019 החברה תפעיל 9 טיסות שבועיות בקו.
החל מ-17 בנובמבר 2018 מפעילה חברת התעופה ויז אייר 2 טיסות שבועיות עונתי בין הנמל לאילת.
החל מאוקטובר 2019 מפעילה לאודה טיסה יומית בין הנמל לנתב"ג.
דגל שלזוויג-הולשטיין
דגל שלזוויג-הולשטיין הוא דגלה של המדינה הגרמנית שלזוויג-הולשטיין. עיצובו הוא עיצוב טריקולור אופקי הכולל שלושה פסים אופקיים בצבעי כחול-לבן-אדום.
הדגל הונף לראשונה בשנת 1843 אך נזנח ב-1845. ב-1867 הוא אומץ בשנית עם סיפוח שלזוויג-הולשטיין בידי פרוסיה אך ננטש בשנית כאשר בוצעה רפורמה ברייך השלישי ופורקו המדינות הגרמניות בשנת 1935.
לאחר פירוק השלטון הצבאי הבריטי והקמתה של מדינת שלזוויג-הולשטיין, הונף דגל זה לאחר דיון ציבורי ב-29 באוגוסט 1946. הדגל הוכר כדגלה הרשמי של המדינה ב-1 בינואר 1957. הטריקולור החלק משמש כיום כדגל האזרחי של המדינה ואילו כדגל מדיני לשימושם של מוסדות ממשלת המדינה משמש טריקולור מושחת בסמל המדינה.
נמל התעופה הבין-לאומי ח'רטום
נמל התעופה הבין-לאומי של ח'רטום (בערבית: مطار الخرطوم الدولي) הוא נמל התעופה הראשי בח'רטום, בירת סודאן. נמל התעופה של ח'רטום ממוקם בלב הבירה ומשמש כשער מרכזי למדינות העולם. הוא מהווה בסיס פעולה מרכזי של שלוש חברות תעופה סודאניות: חברת הדגל סודאן איירווייז, טארקו תעופה ובאדר איירליינס.
על פי התכנון, הנמל הנוכחי יוחלף בנמל תעופה חדש 40 ק"מ דרומית למרכז ח'רטום. השדה החדש מתוכנן עם שני מסלולים של 4000 מטר, מסוף נוסעים בשטח של 86,000 מ"ר ומלון בינלאומי בן 300 חדרים.
אריה קלינשטוב-נווה
אריה קלַיְנְשְטוּבּ-נוה (בעבר: ביתן) (נולד ב-26 בינואר 1933) הוא אתלט עבר ישראלי ובכיר בהוראת החינוך הגופני. אלוף ישראל, שיאן ישראל (קבע 5 שיאים ישראליים) ואלוף שתי מכביות (הרביעית, 1953 והחמישית, 1957) בקפיצה לגובה. ייצג את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952).
ביוגרפיה
קלינשטוב-נוה נולד ב-1933 בתל אביב, בשכונת נחלת יצחק, ובה גדל. סיים את לימודיו במדרשה למורים לחינוך גופני במכון וינגייט ושימש כמורה. בצה"ל שירת כקצין אימון גופני בבה"ד 4. עבד כמורה 25 שנה, ו-20 שנה כמפקח על החינוך הגופני במחוז תל אביב, וכיום הוא משמש כמזכיר ארגון המורים לחינוך גופני ורכז השתלמויות המורים לחינוך גופני.
נוה נישא בשנת 1954. מתגורר בכפר שמריהו.
בשנת 2010 זכה בעיטור כבוד על מפעל חיים באתלטיקה וחינוך גופני מטעם הכנסת.
קריירה כספורטאי
מנעוריו התאמן בקבוצת מכבי צפון תל אביב בהדרכת טוביה מיורצ'יק. בין היתר התאמן בהדרכת אירווינג מונדשיין. בתחרות שנערכה בירושלים באוקטובר 1950 זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 1.80 מטר.
אולימפיאדה
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים במקום 35 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.70 מטר.
אלוף המכביות
במכביה הרביעית (1953) זכה קלינשטוב-נוה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא מכביה חדש של 1.82 מטר. בספטמבר אותה שנה, בתחרות שנערכה ברחובות הוא קבע בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.88 מטר. שיא זה נשבר לאחר 7 שנים על ידי משה אנגל (1.90 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ביוני 1955 זכה קלינשטוב-נוה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר ובריצת 110 מטר משוכות (18.8 שניות). מדליית כסף, בקפיצה משולשת (12.39 מטר), אחרי דוד קושניר (13.75 מטר).
במכביה החמישית (1957) זכה לכבוד להדליק את הלפיד בטקס הפתיחה, ולאחר מכן זכה במדליית זהב והגן על תוארו לאחר ששיפר את שיא המכביה שלו וקפץ לגובה של 1.85 מטר, לפני רוברט ריטנברג מארצות הברית (1.80 מטר) ואריק איינשטיין מישראל (1.75 מטר).
פרייזר (קולורדו)
פרייזר (אנגלית: Fraser) היא עיירה במדינת קולורדו שבארצות הברית. בשנת 2020 התגוררו ביישוב 1,400 תושבים, גידול של 15% לעומת מפקד של שנת 2010.
היסטוריה
תחנת דואר במקום פועלת משנת 1876. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 ביישוב פעלה סוזן אנדרסון ובמשך 49 שנים היא הייתה הרופא היחידה באזור. על פעילותה המסורה היא נכללה בהיכל התהילה של קולורדו לנשים.
לאחר מלחמת העולם השנייה בעיירה הוקם מחנה שבויים.
האזור מתאפיין באקלים תת-ארקטי, טמפרטורת בקיץ יכולה להגיע ל-36 מעלות אך בחורף נרשם שיא של 47.2- בינואר 1962.
העיירה קשורה למסילת רכבת על ידי קו "קליפורניה זפר". התחנה שפועלת בקרבת העיר היא תחנת רכבת הגבוהה בארצות הברית היא משרתת גם אתר סקי הקיים באזור.
נשיא האיטי
נשיא האיטי (בצרפתית: Président d'Haïti; בקריאולית האיטית: Prezidan peyi Ayiti) הוא ראש המדינה של האיטי. הכוח הביצועי בהאיטי מתחלק בין הנשיא לממשלה. נכון לספטמבר 2021, אין נשיא מבחינה רשמית, אך אריאל אנרי מכהן כנשיא מבחינה רשמית, עד הבחירות.
קדנציה ובחירות
הנשיא נבחר לקדנציה בת 5 שנים והוא רשאי עד 2 קדנציות, אך עם הפסקה של 5 שנים לפחות בין כל קדנציה.
הבחירות נערכות ביום ראשון האחרון בנובמבר בשנה החמישית לכהונתו של הנשיא הנוכחי. עם זאת, זמן ההצבעה אינו קבוע.
אם אף מועמד לא מקבל רוב קולות, נערכות בחירות בין שני המועמדים שקיבלו הכי הרבה קולות.
כל כהונה לנשיאות בתפקיד מתחילה ומסתיימת ב-7 בפברואר הראשון לאחר קיום הבחירות לנשיאות, אך בשנת 2011, מישל מרטלי נתמנה לנשיא ב-11 במאי.
חובות וסמכויות
חוקת האיטי מחייבת את הנשיא לדאוג ל: כיבוד החוקה ואכיפתה, יציבות המוסדות, פעולות שוטפות של הרשויות הציבוריות, עצמאות המדינה ושלמות שטחה.
רק הנשיא יכול להכריז מלחמה ולחתום על הסכמי שלום. הנשיא חותם על ההסכמים והאמנות הבינלאומיות, אך כל זאת רק באישור הפרלמנט.
הנשיא הוא גם ראש הכוחות המזוינים של האיטי.
הנשיא יכול היה לשאת עונש או לקבוע עונשים בכל תיקים משפטיים, למעט משפטים שנישאו על ידי שופטי בית המשפט העליון. הנשיא, לעומת זאת, אינו יכול להעניק חנינה לאסירים שאינם פוליטיים.
מקום מגורים
הארמון הלאומי בבירת האיטי, פורט או פרנס, שימש כבית המגורים הרשמי של נשיא האיטי, אך הוא נפגע קשות ברעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010, ונהרס לחלוטין בשנת 2012.
עץ כשל
עץ כשל (באנגלית: Fault Tree) הוא תרשים מסוג עץ שבעזרתו ניתן לנתח את הכשלים האפשריים במערכת בשיטה הנקראת ניתוח עץ כשל (fault tree analysis). בשיטה זו ניתן לשלב לוגיקה בוליאנית כדי לשלב מספר מצבים אפשריים. השיטה משתמשת בעיקר בתחום הנדסת בטיחות, שם חשוב לכמת את ההסתברות לסכנות הבטיחות האפשריות. תחום נוסף בו יש שימוש שכיח בשיטה זו הוא ניהול סיכונים.
שיטת ניתוח עצי הכשל בעצם כוללת דיאגרמות לוגיות שמציגות את מצב המערכת. כדי לפתח את העצים דרושים אנשים עם ידע מעמיק על המערכת. במקור, עצי הכשל נועדו לפיתוח פרויקטים שבהם אסור שתתרחש כל שגיאה (פרויקטי טלפוניה, מערכות לשיגור טילים ומתקנים גרעיניים). כיום ניתן להשתמש בשיטה ככלי עיצובי חשוב שניתן בעזרתו לאתר סכנות פוטנציאליות, ולמצוא את העיצוב הנכון ביותר בזמן מוקדם יותר. ניתן גם להשתמש בשיטה ככלי אבחנתי, כדי לחזות את האפשרות הכי סבירה שתרגום לכשל במערכת. השיטה נמצאת בשימוש בכל תחומי ההנדסה.
ישנם חמישה שלבים בניתוח בעזרת עצי כשל:
ז'ונתן זבינה
ז'ונתן זבינה (בצרפתית: Jonathan Zebina; נולד ב-19 ביולי 1978 בפריז) הוא כדורגלן עבר צרפתי. זבינה תיפקד כמגן ימני ולעיתים כבלם, על אף שבתחילת הקריירה שימש כחלוץ. הוא היה ידוע במשחק הנוקשה שלו ובתיקוליו החריפים שתרמו לו רבות לצבירת כרטיסים רבה ביותר.
זבינה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קאן מהליגה הצרפתית השלישית בשנת 1996. שנתיים מאוחר יותר, ב-1998 הוא עבר לשחק בקליארי האיטלקית, והמשיך משם לרומא בשנת 2000. הוא עבר ליובנטוס עם מאמנו פאביו קאפלו בתחילת עונת שם שיחק עד שנת 2010, משם עזב לברשה ובמדיה שיחק עונה אחת. בשנת 2011 עבר לברסט שם שיחק עונה אחת ואחריה עבר לטולוז. בעונת עבר לארל בה שיחק חצי עונה עד ששוחרר.
זבינה רשם הופעה אחת במדי נבחרת צרפת במשחק נגד שוודיה ב-9 בפברואר 2005.
דיכוי נשימתי
דיכוי נשימתי או תת אוורור (באנגלית: Hypoventilation; היפוונטילציה) הוא מצב בו מערכת הנשימה אינה מצליחה לספק את צורכי האוורור הנדרש.
במצב של דיכוי נשימתי (בדרך כלל פחות מ-8 נשימות בדקה), רמת הפחמן דו-חמצני בדם גבוהה (היפרקפניה) ומתחיל תהליך הנקרא חמצת נשימתית.
דיכוי נשימתי אינו דום נשימה כיוון שהמטופל עדיין נושם (בדום נשימה המטופל ימות בתוך דקות ספורות כתוצאה מהיפוקסיה), עם זאת, דיכוי נשימתי שאינו מטופל יכול להביא להתדרדרות מהירה במצב החולה בעקבות הפגיעה במאזן חומצה ובסיס.
גורמים
דיכוי נשימתי עשוי להיגרם כתוצאה מפגיעה בגזע המוח (כמו למשל בשבץ מוחי), מצריכת יתר של תרופות (כדוגמת מורפין) או סמים, או במצבים קיצוניים של השמנת יתר.
טיפול
הטיפול בדיכוי נשימתי תלוי בגורם להפרעה, בדיכוי נשימתי על רקע של טיפול תרופתי או צריכת סמים, יינתנו חומרים נוגדים. דיכוי ללא גורם ידוע או על רקע פגיעה מוחית, החולה יטופל בהנשמה מלאכותית מכנית.
גירוש מהצבא
גירוש מהצבא הוא אחד העונשים שרשאי להטיל בית דין צבאי בצה"ל על חייל שדרגתו אינה נמוכה מסמל ונדון למאסר. העונש של גירוש מהצבא יוטל בנוסף לעונש המאסר או במקומו.
הסמכות להטיל עונש זה מופיעה ב לחוק השיפוט הצבאי. סעיף 28 לחוק קובע: "גירוש מן הצבא גורר אחריו גם שלילת הדרגה הצבאית של הנדון".
עונש זה הוטל במקרים מעטים בלבד, משום שבתי הדין הצבאיים ראו בו "אמצעי ענישה נדיר וחריג בחומרתו מכלל אמצעי הענישה המסורים בידי בתי-הדין הצבאיים". הסיבה לכך היא שעונש זה נושא בחובו ענישה כפולה: לצד ממד משמעותי של קלון וביזוי, כאשר המדובר במשרת קבע – נושא עונש הגירוש גם ממד כלכלי מובהק, שכן לעונש זה מתלווה שלילת הדרגה הצבאית של הנדון, ולצידה שלילה של כל זכויות הגימלה.
בהתאם לכך, העונש הוטל בשתי קטגוריות של מקרים:
מקרה בולט של הטלת עונש גירוש מהצבא הוא מקרהו של תא"ל רמי דותן, ראש להק הציוד בחיל האוויר, שהורשע "בפרשיות שחיתות שאין להן תקדים בהיקף ובחומרה בתולדות המשפט בצה"ל", ובהן קבלת שוחד.
מרגריטה פנציירה
מרגריטה פנציירה (באיטלקית: Margherita Panziera; נולדה ב-12 באוגוסט 1995) היא שחיינית איטלקייה, 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה (גלאזגו 2018, בודפשט 2021 ורומא 2022) במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה
פילטו נולדה וגדלה במונטבלונה.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.54 דקות ובמקום 37 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.17 דקות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא סיימה במקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.92 דקות.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 היא סיימה במקום 14 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.95 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:09.43 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 20 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.03 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב 3:59.98 דקות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכתה פנציירה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אליפות חדש של 2:06.18 דקות, לפני דריה אוסטינובה מרוסיה (2:07.12 דקות) וקטלין בוריאן מהונגריה (2:07.43 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:44.85 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.71 שניות.
מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם מרטינה קררו, אלנה די לידו ופדריקה פלגריני בתוצאה של 3:51.38 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:45.58 דקות וסין (3:48.80 דקות). היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 58.39 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.50 דקות, במקום 15 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.31 שניות, במקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.18 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה תוצאה של 1:56.71 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:46.44 דקות, כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" את סגנון החתירה תוצאה של 24.48 שניות.
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.67 דקות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד שבה זכתה קיילי מאס מקנדה (2:06.62 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:56.50 דקות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 59.77 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.83 שניות.