cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צופון
סביבת מחיה
האזור הביולוגי של וורן שנמצא לאורך רצועת החוף הדרומית, נחשב לבית הגידול האידיאלי של הצופון, בשל כמות המשקעים הגבוהה בו שמגיעה עד ל-1,500 מ"מ לשנה והיותו שופע במגוון הביולוגי של הקוונגאן; בהתאם לכך, זהו האזור בו צפיפות הצופונים הגבוהה ביותר. אזור וורן מורכב בעיקר מיערות של אקליפטוס קארי, אקליפטוס ג'רה, אקליפטוס ג'קסון, אקליפטוס גילפוילי, קורימביה ומללויקה, והוא רווי בבתה צפופה של שיחי הדסיים, סטרקוליים, פיגמיים, רסטיוניים, סחלביים, מימוסיים, קטניות ופרוטאיים, לצד דיונות וגבעות חוליות נמוכות. האזורים הבאים בתור מבחינת התאמה לצופון, הם יערות ג'רה ומישור חוף סוואן שמסווגים לעיתים יחדיו ובהם כמות משקעים משמעותית (עד 1,000 מ"מ): מישור חוף סוואן שדליל בעצים נמצא לאורך רצועת החוף המערבית, ומורכב מערבת-שיחים חופית המנוקדת בדיונות וביצות ורוויה בכיסי סבך של פרפרניים, סנטליים, הרנוגיים, אברשיים, סחלביים, פרוטאיים, קטניות ואסטראים; יערות הג'רה לעומתו, מורכבים בעיקר מעצים של הדסיים וקזואריניים המנוקדים בכיסי סבך וביצות, כשמיני הצמחים הדומיננטיים הם: אקליפטוס ג'רה, אקליפטוס הביצות, אקליפטוס אולבני, אקליפטוס ונדו, אלוקזוארינה, קרומביה, בנקסיה ענקית ומללויקה. מישור אספרנס-מאלי המתאפיין באדמה מליחה ובתצורות סלעיות דליל יחסית במשקעים (800-500 מ"מ), אך מאידך הפלורה שלו עדיין מתאימה למדי עבור הצופון: ערבות-שיח חופיות וחורש דליל מעורב בכיסי סבך של הדסיים, פרוטאיים וירבוזיים, כמו גם כיסי שיטה ומאלי (עצי אקליפטוס שצומחים בתצורה של שיחים צפופים). הסוואנה הדרום-מערבית ויערות קולגרדי נמצאים על גבול האקלים הצחיח למחצה עם כמות משקעים נמוכה בהרבה (600-300 מ"מ) ובהם נוכחות הצופון דלילה יותר: הסוואנה מורכבת מערבות גדולות של עשב טריאודיה, עשב מיטשל, פואה (Poa) ות'מדה (Themeda), עם כיסים של יערות אקליפטוס, ערבות-שיח ובתה מיוערת בברוש, שיחי מאלי, מללויקה, עצי דשא והקיאה; יערות קולגרדי לעומת זאת, מורכבים בעיקר מעצי אקליפטוס ורוד קליפה, אקליפטוס כסוף-צמרת ושיטה, עם כיסים סבוכים של שיחי מאלי, ירבוזיים ומלוח וערבות-עשב קטנות. בשני בתי הגידול האחרונים, ככל שמרחיקים צפונה ומערבה כמות המשקעים הולכת ופוחתת והטמפרטורות עולות, והדבר משפיע באופן ישיר על המגוון הפרחוני; בשל כך, האזורים הצפוניים בבתי הגידול הללו מסמנים את קצה נוכחות הצופון בפנים היבשת.
פעילות, אורח חיים ומערכת חברתית
הצופון פעיל בעיקר בשעות הלילה והדמדומים; אף על פי שנחשב בעבר ליונק לילי בעיקרו, מחקרים מאוחרים מצאו שהוא מגיח מעת לעת לתור אחר מזון גם בשעות היום, בפרט בימים מעוננים וקרירים. בשעות שהצופון אינו פעיל, הוא מעביר את הזמן בשינה במקום מוגן: נקיק סלע, חור בעץ, גזע חלול, קן נטוש או תחת שורשי שיח; במהלך השינה, הצופון מתכרבל ככדור ועוטף את עצמו בזנבו על מנת לשמור על חום גופו.
בתגובה לקור או למחסור במזון, הצופון נכנס לקהיון (Torpor), שהוא מעין תרדמה זמנית המאטה את קצב חילוף החומרים המהיר שלו; בכך מתאפשר לו לחסוך באנרגיה ולהמתין לשיפור התנאים הסביבתיים. הקהיון נפוץ למדי אצל כיסאים קטנים ובעבר היו מוכרים רק שני מצבים שלו: קהיון רדוד-קצר וקהיון עמוק-ארוך. בקהיון הרדוד, המאפיין יותר את נמיות הכיס, טמפרטורת הגוף של הכיסאי יורדת ל-10 עד 15 מעלות צלזיוס והוא מתעורר מעצמו לעיתים קרובות כדי לבדוק את המצב הסביבתי. בקהיון העמוק, המאפיין את הפוסומים הננסיים, טמפרטורת הגוף צונחת מתחת ל-10 מעלות והכיסאי נכנס לתרדמת חורף מלאה שנמשכת ימים או שבועות; הצופון מתייחד מהכיסאים הקטנים במצב שלישי של קהיון, המופיע רק אצלו: קהיון עמוק-קצר; במצב זה, טמפרטורת הגוף צונחת עד ל-5 מעלות בלבד, והצופון נכנס לתרדמת חורף מדומה שנמשכת 10–24 שעות לכל היותר. מצב ייחודי זה נובע מהעדר מאגרי שומן בגופו של הצופון שיתמכו בתרדמה ממושכת יותר, כך שהקהיון אצלו נועד בעיקר להתמודד ולדלג על אירועים נקודתיים המפריעים לשגרת הפעילות, דוגמת לילה קר במיוחד, תפרחות סגורות, או רוחות עזות המשבשות את היכולת לאתר פרחים באמצעות ריח. במהלך הקהיון העמוק-קצר, הצופון אינו מסוגל להתעורר בכוחות עצמו, וגופו חוזר לתפקד רק כשהטמפרטורות מסביב עולות. מסיבה זאת, שכיח במיוחד למצוא בחורף צופונים רדומים בשעות הבוקר המוקדמות לאחר לילות קרים במיוחד.
מאחר שהצופון הוא יונק קטן הפעיל בעיקר בלילה ובדמדומים, המערכת החברתית שלו בטבע אינה ברורה דיה ונלמדת ברובה מתצפיות בשבי. ככל הנראה הוא מין יחידאי לא-חברתי שמעדיף לחיות בגפו, אך ריכוז משאבי הצוף באזורים מסוימים הופך את המפגש בינו לבני מינו לשכיח מהרגיל, עד כדי פעילות חברתית משותפת בזוגות או בקבוצות קטנות של 3–10 פרטים. הצופוניות בדרך כלל ידידותיות זו כלפי זו, ולרוב, ישנו מדרג חברתי בו הצופונית הגדולה ביותר היא הדומיננטית בקבוצה וקודמת לאחרות בגישה למזון ללא צורך בהפגנת תוקפנות מצידה; כלפי זכרים לעומת זאת, הצופוניות הופכות לאגרסיביות במיוחד, והן מאיימות, רודפות או תוקפות אותם לעיתים קרובות. התוקפנות של הנקבות כלפי זכרים מתגברת בעיקר כשהן מניקות; בדרך זו, הן מנסות להגן על משאבי צוף ואבקה בסביבתן כדי להפחית את התחרות על מקורות המזון במהלך ההנקה, וכך מצליחות לספק את דרישות האנרגיה הגבוהות של גופן.
הצופון חי בשטח מחיה קבוע, אך הוא אינו יונק טריטוריאלי ושטחו חופף בדרך כלל לשטחים של מספר צופונים; עם זאת, התוקפניות של הנקבות הדומיננטיות כלפי נוכחות הזכרים סביב תפרחות, יוצרת במובן מסוים אזורים שבהם הגישה לזכרים מוגבלת; בשל כך, הזכר נאלץ להגדיל את טווח המחיה שלו: בעוד שטווח מקסימלי של נקבה לא יעלה על 500 מטר, הטווח הממוצע של הזכר עומד על כ-800 מטר. גם בתוך שטח המחיה הקבוע, אזור הפעילות העיקרי של הצופון מתרכז בעיקר סביב כיסי תפרחות: אצל נקבה מניקה, הפעילות הלילית מדי לילה עשויה להתרכז באזור קטן עשיר בצוף בקוטר 10 מטר בלבד, לעומת אזור הפעילות של הזכר שקוטרו 50–100 מטר לפחות. הדחיקה של הזכרים ממשאבים פרחוניים מכריחה אותם גם להיות ניידים יותר: זכר עשוי לנוע מדי לילה 100–500 מטר בחיפוש אחר מזון, ובמהלך השנה כולה עשוי להתרחק עד כ-3 ק"מ משטח המחיה המקורי שלו בחיפוש אחר אזורים פרחוניים חדשים.
תקשורת והתנהגות
הצופון הוא יונק סקרן שמתקשר עם בני מינו בעיקר בצורה כימית וחזותית. חוש הריח תופס תפקיד חשוב בכל האינטראקציות החברתיות והזוגיות, בין אם להכיר צופון חדש ובין אם לברר את סטטוס הרבייה של כל פרט. למרות העובדה שהמין אינו טריטוריאלי, עשוי צופון דומיננטי לסמן עצמים שונים באזור המחיה שלו באמצעות הפרשות מבלוטות הריח, במטרה להעביר מסר לצופונים מזדמנים על נוכחותו. גם תקשורת חזותית המבוססת בעיקר על תנוחות ותנועות נפוצה מאוד, ומצהירה על כוונותיו של הצופון מרחוק. תקשורת קולית באמצעות ציוצים וחריקות נדירה יותר ומתרחשת בעיקר בעקבות מגע פיזי או בין אם לצאצאיה. בשבי, תועדו הצופונים מצטופפים בקבוצות גדולות במהלך השינה על מנת להתחמם, אך התנהגות זאת לא נצפתה בטבע.
מפגש בין צופונים עשוי להתפתח לאינטראקציה משמעותית או להסתיים באותו רגע; לרוב, מפגש מקרי מתאפיין בסקרנות סתמית במהלכה השניים מרחרחים זה את זה באף ותו לא. במפגש שמתפתח להיכרות בין השניים, אחד הצופונים עשוי לרחרח את עמיתו בראש, בפי הטבעת, בכיס (אצל הנקבה) או בשק האשכים (אצל הזכר); לאחר מכן, עמיתו עשוי לבצע את אותה פעולה או להישאר פסיבי ולהמשיך הלאה. במפגש עוין שמתרחש בין זכרים או בין נקבה לזכרים, הצופון הדומיננטי מבין השנים עומד ונועץ מבט זועם ביריבו, או מתקרב לעברו באיטיות עם זנב מתוח וגוף קמור. הצופון המאוים עשוי להגיב בתנוחה כנועה או לסגת במהירות ללא תגובה ובכך לסגור את העניין, להיכנס לתנוחת מגננה עם פה פעור המלווה בציוץ חורק, או להתעלם בהפגנתיות מהאיומים. אם שני הצדדים נחושים לא לוותר, המפגש העוין מתפתח לעימות פיזי ביניהם, כאשר הצופון הדומיננטי מתקרב ליריבו ודוחף אותו באמצעות הגפה הקדמית והחוטם או קופץ עליו באופן פתאומי; הצופון המותקף עשוי לברוח כשהתוקפן בעקבותיו, ואם הלה יצליח להשיגו יתפתח ביניהם קרב היאבקות רעשני בעיקרו ללא השלכות פיזיות, שכן שיניו הזעירות של הצופון אינן יעילות לנשיכה.
תנועה והתמודדות עם טורפים
הצופון טפסן מיומן וזריז והוא עושה שימוש רב בזנבו הדקיק והגמיש כדי לנוע. בעוד שעל הקרקע ועל ענפים עבים בזווית מתונה הצופון נע בריצה מהירה עם זנב מתוח, על עלים גדולים ועל ענפים אנכיים או דקים, הזנב הופך לאיבר רב-שימושי במיוחד: לעיתים הוא נכרך סביב הענף כרגל חמישית תוך כדי שהצופון נע באיטיות כלפי מעלה או מטה, ולעיתים הוא מיושר ומוצמד בחוזקה לאורך המשטח, כשהוא משמש כבלם וכאמצעי לשיווי משקל כאשר הצופון עוצר בפתאומיות. במהלך הטיפוס, הצופון נע לרוב באמצעות זנב וזוג גפיים (יד ורגל) בעוד הזוג השני פנוי ומשמש להתקדמות. בנוסף, הצופון עשוי להשתמש בזנבו וברגליו כדי לאחוז בענף, בעוד הגפיים הקדמיות פנויות לתמרון בין הפרחים; ישנם אף מקרים נדירים שבהם הצופון נתלה עם זנבו על הענף וכל ארבעת גפיו פנויות.
מלבד הזנב הגמיש והרב-שימושי, לצופון התאמות נוספות לטיפוס: על כפות רגליו רפידות בולטות שמשפרות את הידבקותו לעצמים, ובהונותיו שנמצאות בכיוון מנוגד לאצבעות האחרות מקנות לרגליים אחיזה יציבה בענפים בדומה לקופים. בנוסף, הקמיצה שלו ארוכה במיוחד ביחס למידות גופו והוא יכול ללפוף אותה סביב גבעולים דקים. ממדי גופו הקטנים, זריזותו, זנבו הגמיש והחזק והרפידות בכפות הרגליים מספקים לצופון חופש תנועה מוחלט בכיסי הסבך, ומקלים עליו להימלט מטורפים ולתור אחר פרחים בעצים ושיחים.
בהיותו יונק זעיר, קרקעי וחסר אמצעי הגנה, הצופון פגיע במיוחד. הטורפים העיקריים שלו כוללים את השועל האדום וחתול הבית שהובאו ליבשת על ידי האדם, וכן את התנשמת הלבנה ודאה שחורת-כתף אוסטרלית (Elanus axillaris). טורפים פוטנציאליים אחרים הם דיה מרובעת זנב, בז אוסטרלי, בז חום, ינשוף נצי, קוקברה צוחקת, עורב אוסטרלי, עורבני הפעמון, נמיית כיס מערבית, פסקוגל זנב-מברשת, כוח רוזנברג ונחש טיגריסי. על מנת להגן על עצמו מטריפה, הצופון שוהה בלב כיסי הסבך הקשים לגישה מהאוויר ומהקרקע, ומנסה לאתר סכנות מבעוד מועד באמצעות חושי השמיעה והריח ושדה הראיה הרחב שלו. גודלו הקטן וההתאמות שלו לטיפוס מאפשרים לו להתרוצץ במהירות בין העלווה ולהתחבא בחורים וגומחות מוסתרות בשיחים ובעצים עד חלוף הסכנה.
תזונה והאבקה
הצופון ייחודי בכך שהוא ניזון מצוף ואבקנים באופן בלעדי, כשהצוף תופס כ-90% מכלל התזונה והאבקה מהווה את 10% הנותרים. על אף שיש יונקים נוספים מסדרת העטלפים עם תזונה דומה, הללו בניגוד אליו מסתייעים בכנפיים כדי לעוף ממקום למקום בחיפוש אחר פרחים; הצופון לעומת זאת חסר יכולת תעופה או דאייה והוא יונק הצוף הקרקעי היחיד בעולם שמתקיים רק על צוף ואבקה. קרוביו, הפוסומים הננסיים והפוסומים המנוצים שמתבססים גם הם על צוף, מגוונים את תזונתם בחרקים, פירות וזרעים על בסיס קבוע ובחלק מהשנה לא ניזונים כלל מצוף בשל נדירותו. הצופון צורך את הצוף והאבקה ממגוון פרחי בר המצויים בדרום-מערב אוסטרליה, ובפרט המינים המגוונים של הסוגים: בנקסיה, דריינדרה ואדננתוס ממשפחת הפרוטאיים. הבנקסיה היא סוג של עץ או שיח גדול שמתאפיין בתפרחות צבעוניות גדולות בצורת נר, כשבכל תפרחת יש מאות אבקנים דמויי גפרור שעמוסים בצוף ואבקה; הבנקסיה נחשבת לצמח המועדף על הצופון, ואצל אחדים מהמינים בה דוגמת הבנקסיה הפמוטית והבנקסיה המהנהנת התפתחה מערכת יחסים סימביוזית עם הצופון: בתמורה להיותו המאביק העיקרי שלהן, הצופון מתוגמל על ידם באספקה שופעת של צוף ואבקה עשירים באנרגיה וחלבון שמפחיתים את הצורך שלו לבקר בפרחים אחרים ומסייעים לו לחסוך באנרגיה. הדריינדרה שמסווגת לעיתים כתת-סוג של הבנקסיה, היא שיח בינוני משתטח עם תפרחות צהובות דמויות פקעת שבהם עשרות אבקנים דמויי גפרור והאדננתוס הוא שיח קרקעי נמוך עם כוסיות ספיראליות דקות בודדות. על אף שבשלושת הסוגים הנזכרים יש עשרות עד מאות מינים הנפוצים במערב אוסטרליה, הצופון מבקר ברובם באופן מזדמן ורק המינים הבאים נצרכים על ידו באופן קבוע: בנקסיה פמוטית, בנקסיה מהנהנת, בנקסיית השני, בנקסיה בקסטרית, בנקסיה הדורה, בנקסיה תותית, בנקסיה ציניתית, בנקסיה צמרירית, דריינדרה חסרת-גבעול, דריינדרה מנוצה ואדננתוס הלהבה.
מלבד הבנקסיה, הדריינדרה והאדננתוס, יש צמחים נוספים שהצופון ניזון מפרחיהם לעיתים קרובות: למברטיה, גרווילאה והקיאה ממשפחת הפרוטאיים, אקליפטוס, אגוניס, מללויקה, דרוויניה, ורטיקורדיה, למרצ'אה, בופורטיה, רגליה, קורימביה וקליסטמון ממשפחת ההדסיים, כף-קנגורו וקונוסטיליס מממשפחת ההמודורומיים, קייזיה ועץ הדשא ממשפחת העיריתיים, שיטה כסופה ממשפחת המימוסיים, נויציה ממשפחת ההרנוגיים, סטיפליה ולויקופוגון ממשפחת האברשיים דאסיפוגון ובקסטריה מהדקלאים וגסטרולוביום מהפרפרניים. הצופון סתגלתן במידה מסוימת: תזונתו משתנה בהתאם לפרחים הזמינים ובעונה היבשה הוא פחות בררן בבחירת תפרחות בשל המחסור בהם. כמויות הצוף המיוצרות על ידי הבנקסיה, הדריינדרה, המללויקה ועוד, עודפות בהרבה מהנדרש בשביל למשוך חרקים מאביקים והן נועדו למשוך חולייתנים מאביקים דוגמת יונקים ועופות. בכך, הצמחים נהנים ממאביק נייד וגדול עם שרידות גבוהה יותר מחרקים שיכול להאביק מספר רב של צמחים בזמן קצר, ואילו החולייתנים המאביקים נהנים ממקור מזון שזמין רק עבור מספר מצומצם של בעלי חיים שלהם יש את ההתאמות הגופניות והציוד הדרוש על מנת לאסוף אותו: מקור, חרטום מחודד, לשון ארוכה, יכולת תעופה או טיפוס, וכדומה. הצופון, לכאורה, הוא המאביק האידיאלי: פרוותו השעירה היא משטח הידבקות מושלם לאבקנים, צורת האיסוף שלו - חיטוט וליקוק - מאפשרת הפריה ישירה, והביקור היומי שלו במאות פרחים בכל תפרחת מגדיל את סיכויי ההפריה של הצמח. בהתאם לכך, הוא אף נחשב למאביק העיקרי של מיני הצמחים המועדפים עליו. מגרעתו היחידה של הצופון היא שהוא ניזון גם מהאבקנים המיועדים להפריה, והצמחים ממתנים את הפגיעה באבקנים באמצעות פיתוי ומיקוד הצופון בכמויות הצוף הגדולות שהם מפיקים.
מיני הפרחים המועדפים על הצופון ממוקדים גם על ידי ציפורי הדבשניים, בפרט דבשן ניו-הולנד ודבשן חד-מקור מערבי; למרות החפיפה הרחבה בתזונה בין הצופון לדבשניים, אין ביניהם תחרות על מקורות המזון: הצופון ניזון בעיקר בשעות הלילה ובתפרחות הנמוכות והדבשניים בשעות היום ובתפרחות הגבוהות והחשופות.
הצופון הוא יונק זעיר שזקוק לאנרגיה רבה בשביל לשמור על חום גופו: צופון בוגר דורש כ-34 קילוג'ול ליום (כ-8 קלוריות) ונקבה בהיריון עד כ-70 קילוג'ול בשיא ההנקה (כ-17 קלוריות). מכיוון שתפרחת ממוצעת של בנקסיה מייצרת כ-2 קילוג'ול ליום ותפרחת איכותית כ-5 קילוג'ול ליום, צופון בוגר צריך לבקר מדי יום ב-17.5 תפרחות ממוצעות או ב-7 תפרחות איכותיות ונקבה מניקה צריכה לבקר במספר כפול מזה. על מנת לשמור על איזון אנרגטי, הצופון צורך מדי יום מזון השווה למשקל גופו: כ-7 מיליליטר צוף ו-1–2 גרם אבקה; כמות הצוף הנצרכת על ידי הצופון עצומה ביחס לממדי גופו הזעירים ושוות ערך לשתיית 50 ליטר מים ביום על ידי אדם בוגר. הצוף מספק בעיקר אנרגיה מהסוכרים שבו (סוכרוז, פרוקטוז וגלוקוז) לצד מים ונתרן, והאבקה מספקת חלבונים, פחמימות, שומנים, מינרלים, ויטמינים ורכיבים תזונתיים נוספים הדרושים לפעילות תקינה של הגוף, המטבוליזם, ההריון וההנקה. הצופון מגלה העדפה לצוף מתוק יותר עם רמת סוכרוז גבוהה בשל היותו מזין ומתגמל מבחינה אנרגטית. בשבי, הצופונים ניזונים גם ממי סוכר ודבש ובהיעדר אבקנים עשויים לצוד חרקים כמקור חלבון.
איסוף מזון ועיכול
בשביל לאסוף ולעכל את מזונו המיוחד, לצופון יש התאמות מורפולוגיות בחלל הפה, בלשון ובדרכי העיכול, כמו גם התאמות אנטומיות בחרטום, בזנב ובגפיים. חרטומו המחודד והזרבוביתי מותאם לחיטוט בעומק כוסיות הפרח, גודלו הקטן, רגליו הדביקות וזנבו הגמיש מקלים עליו להיתלות על עצמים שונים ולהגיע לכל חלקי הצמח, ואצבעותיו הדקיקות מאפשרות לו לאחוז ולתמרן בתוך הכוסיות בין בלוטות הצוף והאבקנים; באמצעות ראייתו התלת-כרומטית הוא מבדיל בין צבעים רבים, מזהה מצבורי תפרחות, מאתר את התפרחות המועדפות עליו ומבחין בין תפרחות איכותיות לתפרחות ישנות או בוסריות.
הלשון הארוכה והמברשתנית של הצופון מציגה את מרב ההתאמות המורפולוגיות לאיסוף הצוף: אורכה כרבע מאורך גופו ומחצית ממנה נשלפת החוצה מהפה. המשטח העליון שלה מכוסה ברובו בפטמיות: בקצה הן פיליפורמיות (שעירות וארוכות) ובשאר המשטח הן קצרות ונוקשות; החלק האחורי של המשטח חלק. הפטמיות הפיליפורמיות מיועדות לאיסוף צוף, הקצרות לאיסוף אבקה והמקטע החלק הוא התחנה האחרונה לפני הבליעה. במהלך החיטוט בתפרחת, הצופון יורה את הלשון 2–3 פעמים בשנייה לתוך האבקנים ובלוטות הצוף של הפרחים ומלקק אותם. הצוף נשאב תוך כדי הליקוק באמצעות נימיות שנגרמת על ידי תנועה פריסטלטית בפטמיות בקצה הלשון, וגרגירי האבקה נאספים באמצעות הידבקות לפטמיות הנוקשות בלשון או מצטברים בהדרגה על החוטם תוך כדי החיטוט ונאכלים במהלך טיפוח וליקוק הפנים. כאשר הלשון העמוסה בצוף ובאבקה נכנסת פנימה, היא נלחצת כנגד החך; סדרה של מסרקים רוחביים משוננים דמויי מגרפה שנמצאים לאורך החך מגרדים ואוספים את הצוף והאבקה מהלשון כשהיא נמשכת על פניהם לעבר המקטע החלק בלשון, ושם הצוף והאבקה מתקבצים ככדור נוזלי ועוברים דרך בית הבליעה והוושט אל הקיבה.
בקיבה, מלבד המדור הראשי יש מסעפת : מדור נפרד קטן יותר שמשמש כמתקן זמני לאחסון צוף עד לעיכולו בזמן המנוחה; האבקנים לעומת זאת, הולכים ישירות לשוער הקיבה ומשם למעיים. בניגוד לצוף הנוזלי שמתעכל בקלות, גרגירי האבקה שנתונים במעטפת חיצונית קשיחה הקרויה אקסינה, עוברים במעיים תהליך עיכול ארוך שנמשך 6–12 שעות; במהלך התהליך הגרגירים עוברים פירוק איטי בתוך המעי הדק, באמצעות אנזימי עיכול שמצליחים לפרוץ את האקסינה הקשיחה של הגרגיר דרך פתחי הנביטה ולמצות מתוכו את הרכיבים התזונתיים החשובים של האבקה. בסיום התהליך, האבקנים המרוקנים עוברים במהירות דרך המעי הגס ומופרשים בצואה דייסתית שחורה. בהתחשב במזונו הנוזלי ובאי יכולתו להפריש שתן מרוכז, תכולת המים בגופו של הצופון גבוהה בהרבה מהרגיל, בפרט בעונה הגשומה שבה צוף הפרחים מדולל במי גשמים; הצופון נפטר מעודפי המים הללו באמצעות כליותיו שיכולות לסנן ולעבד נוזלים בנפח של עד פי 2 ממשקל גופו. בהתאם לכך, הוא מפריש כמויות ניכרות של שתן דליל בכל עת.
רבייה ואמבריולוגיה
הצופון הוא בין הכיסאים הבודדים שיכולים להתרבות ברציפות לאורך השנה ללא עונה קבועה. עם זאת, הצלחת הרבייה שלו מוכתבת על ידי אילוצים תזונתיים והשפעות נקודת ההיפוך. כפועל יוצא מכך, התרבות הצופונים במהלך השנה חווה עליות ומורדות המקבילות לעונה הגשומה וזמינות הצוף והאבקה שבאה בעקבותיה, וכן להתקצרות והתארכות שעות היום. תקופות ההמלטה העיקריות הן בתחילת וסוף החורף האוסטרלי: ממאי עד יולי ומספטמבר עד אוקטובר; בתקופות הללו יש שפע של תפרחות המספקות לצופונים את האנרגיה והחלבונים הנדרשים לגידול צאצאים. בשאר חודשי השנה ההמלטות מתרחשות בתדירות נמוכה יותר ושפל ההמלטות הוא בחודשי הקיץ האוסטרלי: נובמבר, דצמבר וינואר.
הצופון הוא יונק פוליגמי: הזכר מזדווג עם נקבות מרובות, והנקבה עם זכרים מרובים; מכיוון שהצופונית פוליאנדרית, היא עשויה לשאת בו-זמנית גורים מזכרים שונים. מצב זה מוביל לתחרות זרע בין הזכרים ואחראי להתפתחות הגודל הלא-שגרתי של האשכים ותא הזרע, שנועדו להגדיל את סיכויי ההצלחה שלהם. טקס החיזור מינימלי, במהלכו הזכר עוקב אחר נקבה שמתקרבת לייחום, מרחרח את גבה וזנבה ומנסה לעלות עליה בהסכמתה; כל עוד הנקבה אינה בייחום, ניסיונות הזדווגות של הזכר יידחו מיד והיא תתרחק ממנו או תתקוף אותו. לאחר כניסתה לייחום, השנים מזדווגים ונפרדים לאלתר.
לאחר הלידה, הצופונית נכנסת מיד לייחום ותוך זמן קצר היא שוב בהיריון. מאחר שהיא אינה מסוגלת לעמוד בדרישות האנרגיה הגבוהות של הריון והנקה בו-זמנית, ההתפתחות העוברית מסתיימת בבלסטולה בקוטר 1–2 מילימטר, והיא מתעכבת ברחם עד סוף תקופת ההנקה של הגורים הקודמים בתהליך הקרוי דיאפאוזה. הדיאפאוזה אצל הצופונית נבדלת משאר סוגי הקנגוראים בכך שהתפתחות הבלסטולה אינה נפסקת לגמרי, אלא נמשכת בקצב איטי להחריד. הבדל נוסף הוא שאצל שאר הקנגוראים התרוקנות הכיס מגורים מובילה מיידית להאצה בהתפתחות הבלסטולה, בעוד שאצל הצופונית ההאצה בהתפתחות אינה תלויה בתכולת הכיס אלא בזמינות משאבי המזון: היא עצמה זקוקה לכמויות גדולות של צוף כדי לעמוד בדרישות האנרגיה הגבוהות של גופה, ובשביל התפתחות תקינה של העובר, היא זקוקה לכמויות ניכרות של חלבון שאפשר להשיגן רק באמצעות צריכה מוגברת של גרגירי אבקה. מסיבה זאת, התפתחות הבלסטולה תואץ כשהגורים מתפנים מהכיס בכפוף למצב הפריחה. מכיוון שתקופות ההיריון וההתבגרות סמוכות זו לזו, אין זה נדיר למצוא נקבה שנושאת גורים בשלבי התפתחות שונים (מתבגר על גבה, עובר יונק בכיס, ובלסטולה בהמתנה ברחם).
היריון, טיפול בצאצאים ומחזור חיים
בניגוד לגדילה האיטית של הבלסטולה, שלבי ההתפתחות האחרונים (הגסטרולציה והאורגנוגנזה ) מהירים במיוחד: מהרגע שבו הסתיימה הנקת הגורים הקודמים, מתחילה תקופת ההיריון האמיתית שנמשכת 21–28 ימים בלבד וייתכן שאף פחות מכך; בסיומה, הצופונית ממליטה שגר של 2–3 ולדות זעירים ולעיתים רחוקות יותר ארבעה. בעת לידתם, ולדות הצופון הם הקטנים ביותר בקרב היונקים: גודלם כגרגר אורז ומשקלם 3–6 מיליגרם בלבד; לשם השוואה, ולדות החדף הזעיר - היונק הקטן בעולם - שוקלים בלידתם כ-200 מיליגרם. הוולדות, שנדמים לתולעים אדומות, זוחלים מפתח הנרתיק לתוך הכיס של הצופונית באמצעות הגפיים הקדמיות ונצמדים שם לאחת מהפטמות שבתוכו. תהליך הגדילה של הגורים בכיס איטי יותר מהמקובל אצל חיות הכיס בשל הדרישות התזונתיות המיוחדות, והם משלימים את התפתחותם בתוכו לאחר כחודשיים. בשבועיים האחרונים להתפתחות הגורים, הכיס המתפקע מטיל עומס ניכר על הצופונית ומעכב את תנועתה במידה ניכרת. לאורך תקופת ההיריון וההנקה, וביתר שאת כשהיא מוגבלת בתנועותיה, הצופונית אגרסיבית מאוד כלפי צופונים זרים ובפרט כלפי זכרים. הסיבות לכך הן הקושי שלה לתור אחר מזון והעלייה החריגה בדרישות האנרגיה של גופה, ולכן היא מחפשת מראש אזור עשיר בצוף ואבקה ומגינה עליו בקנאות מפולשים. שליטה על אזור כזה מסייעת לצופונית לעמוד בדרישות האנרגיה הגבוהות, המגיעות עד ל-70 קילוג'ול בשיא ההנקה: היא זקוקה ל-14 תפרחות בנקסיה איכותיות ועמוסות בצוף שמייצרות כל אחת 5 קילוג'ול ליום, או לחלופין ל-35 תפרחות רגילות שמייצרות כל אחת 2 קילוג'ול ליום. במקביל, על מנת להבטיח אספקה קבועה של חלבון לעצמה ולהתפתחות הצאצאים, הצופונית נדרשת לאסוף 1–2 גרם של אבקה מכ-2,000 אבקני פרחים מדי יום; מכיוון שבתפרחת ממוצעת של בנקסיה יש 300–500 אבקנים, ביקור בשלוש עד חמש תפרחות ביום מספיק כדי לכסות את דרישות החלבונים.
כשהצופונים הקטנטנים מגיחים מהכיס לראשונה בגיל 56–63 יום, הם כבר מכוסים בפרווה עם עיניים פקוחות ובמשקל 2–2.5 גרם, ותוך שבוע הם מסוגלים להתרוצץ ולטפס על ענפים ולטעום צוף פרחים. ברגע שהגורים עוזבים את הכיס בפעם הראשונה, הצופונית מחביאה אותם במקלט מוגן בזמן שהיא יוצאת לתור אחר מזון: קן נטוש, ענף חלול, שיחים של עץ הדשא וקינגייה או מפרק ענפים בתוך שיח צפוף במיוחד. כשהיא שבה, הם חוזרים לכיס לינוק ולישון עד ליציאה הבאה. בסביבות 2–3 ימים לאחר הגיחה הראשונה, הצופונים הקטנים עוזבים את הכיס לצמיתות ומצטרפים למסעותיה של האם, בתחילה כשהם צמודים לבטנה ובהמשך כשהם רוכבים על גבה. הצופונית מפגינה לעיתים קרובות את מורת רוחה מנוכחות הגורים על גבה ובטנה, ועשויה לברוח מהם או לגרד אותם משם. מאידך, היא עדיין חרדה לביטחונם ומחזירה אותם לחיקה כשהם מתרחקים יתר על המידה. כאשר הגורים מבוהלים או חוששים, הם מצייצים לאימם בתדר גבוה שאינו נשמע לאוזן אנושית והיא בתגובה תרוץ לעברם ותדחף אותם לכיס או תזדקף ותאפשר להם להיכנס לכיס או להיצמד לבטנה. הצופונית מטפחת את הגורים לעיתים קרובות ומתכרבלת איתם במהלך השינה. תקופה הרכיבה על גב האם מסתיימת תוך זמן קצר, ועד מהרה משקלם מכביד על הצופונית והיא דוחקת בהם לעזוב את גבה ולצאת לעצמאות ומפחיתה את תדירות הנקתם. הגורים נגמלים בגיל 77–93 יום כשהם במשקל 5 גרם ומגיעים לבגרות בערך באותו זמן. לאחר מכן הם מתפזרים לדרכם, מתמקמים בשטח מחיה קבוע ומוכנים להתרבות.
תוחלת החיים של הצופון קצרה במיוחד ונעה בין שנה לשנתיים; הדבר נובע משרידות נמוכה, אם בשל אי יכולת לעמוד בדרישות האנרגיה הגבוהות ואם בשל הפגיעות בפני טורפים אוויריים וקרקעיים. אוכלוסיית הצופון חווה גם תנודות חדות במקביל לפריחה, כשהיא מגיעה לשיא גודלה באמצע החורף (אוגוסט) בעקבות השפע במזון וגל ההמלטות, וצונחת לשפל בקיץ (דצמבר). התמותה הגבוהה ותוחלת החיים הקצרה של הצופונים מאוזנת על ידי הפוריות הגבוהה של הנקבות: בתנאים סביבתיים טובים יש מרווח של שלושה חודשים בלבד בין המלטה להמלטה, כך שהן יכולות להמליט 2–3 פעמים בשנה.
איומים
על אף שהצופון אינו בסכנת הכחדה, אוכלוסייתו הצטמצמה בצורה ניכרת מאז תחילת ההתיישבות האירופאית במערב אוסטרליה ב-1826, בשל ההשפעות הישירות והעקיפות שלה על קהילת הצמחים הייחודית - הקוונגאן - שנמשכות עד היום. המתיישבים האירופאים גרמו לאובדן שטחים נרחבים מהקוונגאן על ידי התיישבות, כריית מחצבים, בירוא יערות, חקלאות ומרעה, והדבר ניכר במיוחד באזור המרכזי בדרום-מערב היבשת המכונה חגורת החיטה שבו המגוון הביולוגי של הקוונגאן הצטמצם מאוד. המתיישבים הכניסו גם ליבשת בצורה מכוונת או עקיפה מינים פולשים רבים של בעלי חיים וצמחים שהשפיעו לרעה על הפאונה והפלורה המקומית: השועל האדום, חתול הבית והארנבון למשל, התפראו ונפוצו ברחבי היבשת והובילו או תרמו להכחדת כיסאים מסוימים דוגמת: בילבי זוטר, קנגורו חולדתי רחב-פנים, בטונג מדברי, בנדיקוט רגלי-חזיר, וולבי זנב-מסמר סהרוני, קולווארי ועוד. צמחים פולשים דוגמת צלקנית, פרזיה, גזניה, מקור חסידה, חלבלוב, חמציץ, ציפרנית, כרוב החוף, ארזית, סייפן, פלרגוניום ואזנב מצוי, צצים ברחבי הקוונגאן באמצעות פעילות אנושית מכוונת ועקיפה על חשבון הצמחייה המקומית הייחודית ומפחיתים את מקורות המזון של עופות ויונקים המתבססים עליהם; שריפות לא-מבוקרות, ארנבונים ועדרי בקר וצאן מדללים את הצמחייה המקומית ומחלישים את המערכת האקולוגית, ובכך מסייעים בעקיפין להתפשטות הצמחים הפולשים. איומים בולטים נוספים על הצופון שקשורים גם לקוונגאן הם אש, כימשון ושינויי האקלים:
האש מהווה איום הרסני על הצופון; מעבר לכך ששריפות יער גדולות משמידות אוכלוסיות שלמות ומקלות על חדירת צמחים פולשים, הן בראש ובראשונה הורסות את מקורות המזון הפרחוניים של הצופון וההשפעות שלהן על צמחיית הקוונגאן מרחיקות לכת: התחדשות הצמחייה המהירה לאחר השריפה אינה מועילה לצופון כמו לוולבי סבך מערבי או בטונג זנב-מברשת, שכן כדי לתמוך בדרישות האנרגיה הגבוהות שלו, הצופון זקוק לעצים ושיחים גדולים המפיקים כמות ניכרת של צוף ואבקה ואלו מגיעים לגודלם המלא רק לאחר מספר עשורים. מחקרים שבדקו את השפעות האש על אוכלוסיות צופון מבוססות, מצאו ששכיחות הצופונים צונחת בעקבות שריפה למשך 4–5 שנים ולאחר מכן האוכלוסייה מתחילה להתאושש במקביל לצמחייה המקומית ועולה באיטיות במשך 20 השנים הבאות; צפיפות האוכלוסייה מגיעה לאותה רמה מקורית שהייתה קודם לשריפה בסביבות 25–30 שנה לאחריה, ואז שומרת על יציבות קבועה עד לשריפה הבאה. למרות ההשפעות ההרסניות של האש, לשריפות מבוקרות בקנה מידה קטן יש השפעות חיוביות בעקבות התחדשות הצמחייה ונביטה של מיני פרחים חדשים. האבוריג'ינים, הילידים של אוסטרליה, היו מודעים להשפעות ההרסניות והחיוביות של האש על הפלורה והפאונה המקומיות שהשפיעו בעקיפין גם עליהם, ולכן נהגו להצית שריפות מבוקרות קטנות בכיסי סבך שהשפיעו לחיוב על המיקרו-פאונה ומנעו שריפות יער גדולות. לאחר הגעת המתיישבים האירופאים לאוסטרליה ודחיקת האבוריג'ינים, ההצתות המבוקרות פסקו, ושריפות יער עצומות הפכו לשכיחות בעקבות הצטברות מסיבית של כיסי סבך היבשים שהזינו את האש.
התפשטות הכימשון היא איום בולט נוסף; כימשון הקינמון (Phytophthora cinnamomi) הוא טפיל טרופי ממחלקת עובשי המים (Oomycota) שמתפתח בעיקר כשיש לחות על חלקי הצמח וגורם לעובש וריקבון שורשים. הוא מסווג על ידי מאגר הפולשים העולמי של IUCN כאחד מ-100 המינים הפולשים הגרועים ביותר בעולם. פתוגנים שלו נישאו על ידי המתיישבים האירופאים לאוסטרליה, והשפעתו על ממלכת הצמחייה הייחודית של דרום-מערב אוסטרליה חמורה במיוחד: הוא מדביק אזורים נרחבים של יערות ושיחים ומשבש בהם את המגוון הביולוגי של הקוונגאן על ידי השמדת צמחים רגישים. מיני אברשיים, פרוטאיים וקטניות פגיעים יותר ממשפחות צמחים אחרות, והידבקותם בכימשון מובילה לירידה משמעותית בשכיחות הצופון ובעלי חיים אחרים הניזונים מצוף דוגמת הדבשניים ופוסום ננסי מערבי. מחקר שבדק את השפעת הכימשון על הצופון, מצא שהצופון מפגין הסתגלות מסוימת אליו כל עוד נוכחותו אינה מסיבית.
איום בהתהוות על הצופון הוא ההתחממות הגלובלית; כתוצאה משינויי האקלים, מתרחשת ירידה משמעותית בכמות המשקעים השנתית בדרום-מערב אוסטרליה שפוגעת בשכיחות מיני הצמחים בקוונגאן ומצמצמת את מי התהום שבאקוויפרים, וכן ישנה עליה בטמפרטורות שמשפיעה על תדירות האש ושרידות הצמחים.
שימור
הצופון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה יחסית, נוכחותו במספר לא מבוטל של אזורים מוגנים, אוכלוסייה גדולה, והיעדר אינדיקציות לירידה משמעותית ברף הנדרש עבור קטגוריות שימור מאוימות יותר. על אף האיומים הנזכרים, דוגמת מינים פולשים, שריפות יער בלתי מבוקרות והתפשטות הכימשון, מצב שימורו של הצופון נחשב לשפיר דיו ויציב מאחר שכרגע האיומים הללו אינם ברמה כזו שיכולה לפגוע באוכלוסייה בצורה קשה, וחלקם מטופלים בצורות שונות על ידי רשויות השימור האוסטרליות. באזורים עם עדיפות גבוהה לשימור הפאונה והפלורה, מתרחשות פעולות למיגור שועלים וחתולים באמצעות פיתיונות, הצתת שריפות מבוקרות בצמחייה יבשה, ריסוס צמחים בפוספיט מפני הכימשון ופיקוח הדוק על כריתת עצים ופגיעה בבתי גידול; ישנן גם יוזמות קהילתיות מקומיות לנטיעת שתילי בנקסיות וצמחים נוספים במטרה ליצור מסדרונות בתי גידול עבור הפאונה המקומית.
הצופון נוכח במספר רב של אזורים מוגנים במערב אוסטרליה, הכוללים פארקים לאומיים, פארקים אזוריים, שמורות לאומיות, שמורות טבע, עתודות טבע ואזורים מוגנים ילידים. דוגמאות לאזורים מוגנים הם: הפארק הלאומי עמק אבון, הפארק הלאומי רכס סטירלינג , הפארק הלאומי יערות דריינדרה , הפארק הלאומי גוסברי היל , הפארק הלאומי נהר פיצ'גרלד , הפארק הלאומי כף אריד , הפארק הלאומי בילו , הפארק הלאומי לווין-נטורליסט , הפארק הלאומי וורן , הפארק הלאומי שאנון , הפארק הלאומי בדג'ינגרה , הפארק הלאומי סקוט , שמורת הטבע סלעי הדרקון , שמורת הטבע מפרץ שני העמים , שמורת הטבע מונג'באפ , שמורת הטבע נויצלנד , מקלט חיות הבר פארונה , השמורה הלאומית ליין פול והאזור המוגן הילידי נגאג'ו.
אין הערכות מדויקות לגבי האוכלוסייה העולמית של הצופון, אך הרשימה האדומה של IUCN משערת שישנם מאות אלפי פרטים בטבע.
הצופון והאדם
הצופון היה מוכר היטב לילידים האבוריג'ינים של דרום-מערב אוסטרליה במשך אלפי שנים ושימש כחיית טוטם אצל שבטים מסוימים. נוכחותו על תפרחות בנקסיה שימשה כאינדיקטור לבשלותן, והוא ניצוד למאכל על ידי ציידים-לקטים אבוריג'ינים שנתקלו בו בעת שאספו צוף מפרחים. בשרו שהכיל לעיתים קרובות גם צוף בקיבה, היה מבוקש אצל הלקטים בתור חטיף אנרגיה מתקתק ועשיר בחלבונים. באוסטרליה המודרנית, לצופון יש דימוי של יונק חמוד וקומי שהצפייה בו בטבע קשה ומצריכה סבלנות והרבה מזל והוא אחד מיונקי הכיס האייקונים של דרום-מערב אוסטרליה בכלל ואזור הקוונגאן בפרט. יש לו גם חשיבות אקולוגית בקוונגאן בתור מאביק קרקעי משמעותי או בלעדי של מספר מיני צמחים. על אף שהצופון מתרגל במהירות לבני אדם, גידולו בתור חיית מחמד לא היה מעולם נפוץ בשל תוחלת חייו הקצרצרה, רגישותו לחום, קור ורעש בתדר גבוה, תזונתו המיוחדת ונטייתו לפתח דחק, אי-ספיקת כליות והשמנה או לקבל דום לב בטיפול לא נכון. למרות העובדה שהצופון אינו בסכנת הכחדה, הוא מסווג כחיה מוגנת וחל איסור לגדלו בשבי ללא אישור מהמחלקה למגוון ביולוגי, שימור ואטרקציות של ממשלת מערב אוסטרליה. התכונות הפיזיולוגיות והביולוגיות החריגות של הצופון, לצד חילוף חומרים גבוה והתזונה הייחודית, הופכים אותו לאורגניזם מודל בולט במערב אוסטרליה במחקרים הקשורים לפיזיולוגיה, ראייה, אקולוגיה סביבתית, האבקה, מטבוליזם ואמבריולוגיה, ומספר המחקרים האקדמיים אודותיו גבוה בהרבה מהממוצע עבור הכיסאים במערב אוסטרליה. המועצה הלאומית לבריאות ומחקר רפואי שכפופה למחלקת הבריאות של ממשלת אוסטרליה, פרסמה במדריך שלה לחקר היונקים האוסטרלים כללי לכידה וטיפול נפרדים עבור הצופון שנובעים מהביולוגיה והתזונה המיוחדות שלו שנבדלות מיתר הפוסומים האוסטרלים. לכידה באמצעות מלכודת עם פיתיון אינה יעילה כל כך אצל הצופון, והטכניקה העיקרית ללכידתו כוללת חפירת רשת בורות קטנים רדודים בקוטר 20 ס"מ ובעומק 40 ס"מ עם ציפוי PVC, בדרך כלל סביב מיני פרחים המשמשים לו למזון. על מנת להגדיל את סיכויי הלכידה, יש להשאיר את הבור פתוח במשך כל הלילה ולבדוק אותו בשעות הבוקר המוקדמות, וכן לדאוג שיהיה מכוסה בשעות היום כדי לשמור על תקינותו. עקב הצניחה בטמפרטורות במהלך הלילה, הצופונים נמצאים לעיתים קרובות בבורות הלכידה כשהם רדומים, וניתן לשמר אותם במצב זה במקרר למשך שעות ספורות או להחזיר אותם מיידית לפעילות באמצעות חימום ביד או מול מקור חום.
גידול מושבת צופונים מצריך כלובים מרווחים באורך מטר וברוחב וגובה של חצי מטר, בעוד שליחידים מספיקים כלובי רשת קטנים. כלוב של מושבה צריך להיות מאוורר, בעל טמפרטורה ממוצעת, להכיל כמות ניכרת של ענפים עבים ודקים שעליהם הצופון יוכל להתרוצץ ולטפס, ובמידת האפשר גם תיבת קינון של ציפורים שתשמש לו למנוחה. מכיוון שהצופונים מפרישים מדי יום שתן במשקל גופם, רצפת הכלוב צריכה להיות מכוסה במצע של חול נקי או ורמיקוליט בעומק 30–40 מ"מ המוחלף לעיתים קרובות. האכלוס המקסימלי של צופונים בכלוב הוא בסביבות 12–16 זכרים ונקבות, אולם על מנת לגרום להמלטות מוצלחות ולגידול נאות של הצאצאים רצוי שיהיו בכלוב כמה שפחות צופונים או לחלופין להגדיל את שטחו. השבריריות של הצופון מצריכה עדינות מרבית במגע איתו. השיטה הטובה ביותר להחזיק את הצופון על היד מבלי שהלה יימלט היא באגרוף קמוץ עם רווח של 2 מ"מ כראשו מציץ החוצה. בשל הקומפקטיות של הצופון והמהירות של תנועותיו הקטנות שלא תמיד ניתנות לחיזוי, הטיפול בו צריך להיות בחדר מאובטח עם חסימת כל דרכי המילוט האפשריות (מתחת לדלתות, חורי ניקוז, כיורים וכדומה).
דרישות התזונה המיוחדות של הצופון הן הגורם העיקרי המקשה על הישרדותו בשבייה. התזונה המלאכותית הנוזלית שנקבעה על ידי המועצה למחקר רפואי כמתאימה לצופון מבוססת על תזונה מלאכותית של דבשניים ומורכבת מ-400 מיליליטר דבש, 240 מ"ל מים חמים, 5 גרם סאנאטוגן (Sanatogen) ו-11 גרם קומפלאן (Complan), כשלצידה הוא צריך לקבל 4 גרם של אבקה יבשה ובמידת האפשר גם תוספת חנקן ופרחים טריים. התערובת הנוזלית חייבת להיות מאוחסנת בהקפאה כדי למנוע את תסיסתה, וההזנה של הצופון צריכה להיות בשיעור של 2–3 מיליליטר לכל ארוחה עם צריכה יומית כוללת של 7–10 מיליליטר. הזנת הצופון האידיאלית מתבצעת בעזרת מזרקים קבועים בכלוב שמהם הוא יכול לינוק בכוחות עצמו, אך אפשרית גם באמצעות קערית נוזל קטנטנה בכלוב או אצבע מרוחה בנוזל. מים מסופקים לצופון באמצעות מתקן השקיה לציפורים או במזרקים. הצופוניות יכולות להתרבות ולהמליט בשבי על בסיס תזונה מלאכותית, אך מתקשות יותר בגידול הגורים כשהן נמצאות בכלוב עם מספר פרטים: צופונים נוספים נתפסים בעיניה של הצופונית ככאלה המתחרים איתה על מקורות המזון והיא זקוקה למרחב אישי נפרד כדי להיות רגועה. תזונה לא נאותה של הצופון עלולה להוביל תוך זמן קצר לסימפטומים של רעב ולמוות מאפיסת כוחות. שחרור הצופון לטבע צריך להתבצע לאחר יניקת מנה הגונה של צוף, דבש או מי סוכר ורק באזורי סבך המסתירים אותו מטורפים אוויריים.
קישורים חיצוניים
תמונות:
סרטונים:
סרג'יו הרט
סרג'יו הרט (ברומנית: Sergiu Hart; נולד ב-1949) הוא מתמטיקאי וכלכלן ישראלי, יו"ר החטיבה למדעי הרוח של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, והיה נשיא האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים בשנים 2008–2010. פרופסור מן המניין במרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים זאת לאחר שהקים את המרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה, וכיהן כמנהלו בשמונה שנותיו הראשונות של המרכז. חתן פרס ישראל בתחום חקר הכלכלה והסטטיסטיקה לשנת ה'תשע"ח.
ביוגרפיה
הרט נולד בבוקרשט שברומניה ועלה לישראל בשנת 1963. התגייס לעתודה האקדמית והשלים בהצטיינות יתרה לימודי תואר ראשון במתמטיקה ובסטטיסטיקה (1967–1970) ולימודי תואר שני במתמטיקה (1970–1971) באוניברסיטת תל אביב. נושא תזת המסטר שלו היה "ערכים של משחקים מעורבים", בהנחייתו של פרופסור ישראל אומן. אומן שימש כמנחה של הרט גם בעבודת הדוקטורט, שאותה סיים בשנת 1975 ובה עסק ב"מודלים שיתופיים של שיווי משקל כלכלי".
בצה"ל שירת ביחידה 8200 של אגף המודיעין. בשנת 1975 זכה בפרס ביטחון ישראל. היה מרצה באוניברסיטת סטנפורד (1976–1979). בשנים 1979–1991 היה חבר סגל באוניברסיטת תל אביב, בבית-הספר למדעי המתמטיקה, ופרופסור מן המניין משנת 1985. היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד (1984–1985 ובשנית בין 1990–1991). בשנת 1991 הצטרף לאוניברסיטה העברית בירושלים והוא משמש פרופסור מן המניין במחלקות לכלכלה ולמתמטיקה והיה המנהל המייסד של המרכז לחקר הרציונליות (1991–1999).
הרט נבחר לעמית האגודה האקונומטרית (1985), היה חבר המועצה הראשונה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים (2000–2005), נשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה (2005–2006), סגן נשיא של האגודה הבינלאומית לתורת משחקים (2006–2008) ונשיא האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים (2008–2010).
בשנת 1998 הוענק לו פרס רוטשילד. הוא נבחר לשאת את הרצאת Cowles באוניברסיטת ייל (2000) ואת הרצאת Walras-Bowley באגודה האקונומטרית (2003). בשנת 2006 נבחר הרט לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובשנת 2019 נבחר ליו"ר החטיבה למדעי הרוח בה. בשנת 2016 נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מחקרים
פרופ' הרט הוא חוקר מהחשובים בעולם בתחומי תורת המשחקים, כלכלה מתמטית ותאוריה כלכלית. בין תרומותיו החשובות מחקרים על היווצרות שיתוף פעולה בצורה אסטרטגית; שימוש יעיל באינפורמציה באינטראקציות רב-שלביות ("משחקים חוזרים" - במשחק חוזר האינטראקציה בין השחקנים אינה מסתיימת לאחר מפגש אחד.), מודלים דינמיים של למידה, הסתגלות ואבולוציה כאשר המשתתפים הם בעלי "רציונליות מוגבלת", מצבים של תחרות במודלים כלכליים והקשר בינם לבין גישות שונות לפתרון בעיות של חלוקה הוגנת. הוא תרם בעבודותיו גם בתחומים אחרים, למשל בקומבינטוריקה ובגאומטריה חישובית במדעי המחשב.
פרסומים
סרג'יו הרט פרסם מאמרים רבים, בהם: כתב וערך ספרים כגון:
שיטפון 1910 בפריז
שיטפון 1910 בפריז (בצרפתית: Crue de la Seine de 1910) היה אסון טבע במסגרתו הוצפו בין ה-20 ל-28 בינואר 1910 חלקים נרחבים במרכז פריז עקב עליית נהר הסן על גדותיו. על אף נזקים כבדים ברכוש, לא היו באירוע הרוגים.
רקע
בחורף 1909–1910 ירדו כמויות משקעים גדולות באגן הפריזאי המנוקז על ידי נהר הסן. על אף שמפלס הנהר עלה באופן חריג בחודש נובמבר, לא עורר הדבר דאגה רבה בקרב הפריזאים, כיוון שהתופעה לא הייתה יוצאת דופן במיוחד ולפני כן לא הגיע עד כדי עלייה על גדותיו והצפה של חלקים עירוניים. מפלס הנהר אף ירד בדצמבר, אך בינואר עלה שוב והזרם בנהר התגבר אף הוא. זרמי מים החלו פורצים מרתפים ותעלות ביוב ומים החלו חודרים גם למערכת הרכבת התחתית של פריז. ערים על גדות הנהר ממזרח וממערב לבירה הוצפו, אך המים לא עלו מעבר לגדות הנהר במרכז פריז עד 20 בינואר, אז הוצפה תחנת הרכבת גאר ד'אורסה (כיום, מוזיאון ד'אורסה). ב-21 בחודש פונו תושבים באזורים הנמוכים מבתיהם. תשתיות חשמל וגז עירוניות, שהוקמו בתוך מנהרות מערכות הביוב והרכבת התחתית נהרסו. באזורים הנמוכים הסמוכים לנהר הגיעו המים הגואים עד לגובה הקומה הראשונה של הבתים. כוחות הצלה נעו בסירות ברחבי העיר וחילצו לכודים מהקומות העליונות. הפליטים רוכזו בבתי ספר וכנסיות באזורים הגבוהים יותר של העיר, המרוחקים מן הנהר.
ב-28 בינואר הגיעו המים לגובהם המרבי, 8.62 מעל המפלס הרגיל ובמרץ שב נהר הסן למפלס הרגיל בעונה.
השלכות
אירוע השיטפון אירע לאחר תקופה של תנופת שיקום שהחלה ב-1871, עם סיום מלחמת צרפת–פרוסיה ובלבה של תקופת שיא בפריחתה של פריז, תקופת ה"בל אפוק". הנזקים ברכוש נאמדו ב-400 מיליון פרנק, אך לא דווחו מקרי מוות וגם החשש מפני פרוץ מגפות או מהומות התבדה. פריז השתקמה מהאירוע עד מהרה. רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוסדרו סכרים בנהר שסיכלו אפשרות עתידית של שיטפון בסדר גודל הרסני.
השיטפון בתרבות
השיטפון מהווה את הרקע לעלילת הסרט מפלצת בפריז מ-2012.
מוחמד גדיר
מוחמד גדיר (בערבית: محمد غدير; נולד ב-21 בינואר 1991) הוא כדורגלן בדואי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל חדרה.
קריירה
בעונת 2008/2009, על אף פציעה שהשביתה אותו למשך כחודש, שיחק גדיר 14 פעמים במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה בליגת העל, ואת שער הבכורה שלו בליגת העל כבש ב-14 בנובמבר 2008, במשחק מול הפועל פתח תקווה. בעונה זו המשיך לשחק במקביל בקבוצת הנוער, והיה שותף גם לאליפות בה זכתה הקבוצה הבוגרת וגם לאליפות בה זכתה קבוצת הנוער.
בפתיחתה של עונת 2009/2010 הפך גדיר לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה הבוגרת, כבר בגיל 18. כבר באותו קיץ הוא סייע לקבוצה להעפיל בפעם השנייה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שכבש שלושה שערים במוקדמות, כולל בניצחונות 2–1 ו-3–0 על רד בול זלצבורג האוסטרית בסיבוב הרביעי. בעונת 2010/2011 כבש שישה שערי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בחלוף השנים חלה ירידה ביכולתו של גדיר והוא החל לקבל פחות דקות משחק. לקראת ינואר 2012 אף עלתה האפשרות כי גדיר יושאל לקבוצה אחרת, אולם לבסוף החליט להישאר במכבי חיפה עד לתום העונה. בסיום אותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, שם פתח בהרכב בהפסד 2–1 להפועל תל אביב. בתחילת עונת 2012/2013 שחרר מאמן מכבי חיפה, ראובן עטר, את גדיר מהקבוצה. ב-12 באוגוסט חתם בשורות ואסלנד-בוורן מליגת העל הבלגית, שם שיחק לצידם של גל שיש וברק בדש, אך לא זכה לדקות משחק רבות במדי הקבוצה.
ב-11 ביוני 2015 חזר לקדנציה שנייה בליגת העל הבלגית וחתם לארבע שנים בלוקרן, ששילמה למכבי חיפה עבורו חצי מיליון דולר. גדיר שיחק חצי עונה בלוקרן ושותף בשמונה משחקי ליגה.
ב-3 בפברואר 2016 חזר גדיר לישראל וחתם לשלוש וחצי שנים בהפועל באר שבע, ששילמה עבורו 300 אלף אירו. ב-9 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 על בית"ר תל אביב רמלה במסגרת גביע המדינה. ב-13 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת ליגת העל מול הפועל חיפה באצטדיון סמי עופר בו ניצחה באר שבע 2–1. עד תום העונה שותף גדיר בתשעה משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות. ב-11 באוגוסט זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים לאחר ניצחון 4–2 על מחזיקת הגביע מכבי חיפה. גדיר שיחק עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-28 בדצמבר זכה גדיר עם באר שבע בגביע הטוטו לאחר שנכנס כמחליף בניצחון 1–4 על עירוני קריית שמונה במשחק הגמר. גדיר שותף ב-15 משחקי ליגה בעונה זו, בהן כבש שלושה שערים, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. בתחילת עונת 2017/2018 שוב זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, כשפתח בהרכב וכבש שער בניצחון 4–2 על מחזיקת הגביע בני יהודה, אך לאחר משחק ליגה אחד נפצע ולא חזר לשחק עד תום העונה, בה זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.
את עונת 2018/2019 פתח גדיר בהפועל באר שבע, אך ב-8 בספטמבר 2018 חתם לשנתיים בקבוצת בני סכנין. ב-15 בספטמבר ערך גדיר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב, ובהופעתו השנייה בבני סכנין כבש את שער הבכורה שלו, במשחק מול בית"ר ירושלים. בסך הכל כבש גדיר חמישה שערי ליגה בעונה זו, ובסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-4 ביולי 2019 חתם גדיר לשנתיים בבני יהודה תל אביב. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, שנערכה ב-8 באוגוסט 2019, כבש ובישל במשחק שהסתיים בתיקו 2–2 מול נפטצ'י באקו במוקדמות הליגה האירופית.
ב-13 במאי 2021 חתם לעונה אחת בהפועל חדרה.
גדיר לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
נבחרות ישראל
גדיר שיחק במדי נבחרת הנערים ונבחרת הנוער של ישראל, ובנבחרת הצעירה כבש לראשונה במשחק הבכורה שלו בנובמבר 2008 מול הנבחרת הצעירה של סרביה. עד שנת 2012 ערך בסך הכל 15 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שער אחד.
אמי ואן דיקן
אמי ואן דיקן (באנגלית: Amy Van Dyken נולדה ב-15 בפברואר 1973) היא שחיינית אמריקאית בעבר. אלופה אולימפית בעלת 6 מדליות זהב 4 מהן מאולימפיאדה אחת, אלופת עולם ושיאנית עולם. התמחתה בסגנון החתירה והפרפר.
ביוגרפיה
ואן דיקן נולדה באנגלווד, קולורדו. היא סבלה בילדותה ובבגרותה מאסתמה קשה. היא החלה לשחות בעצת רופאיה שהמליצו על שחייה, במטרה לשפר את הנשימה ולמנוע התקפים חוזרים. היא למדה בבית ספר תיכון בגרינווד וילג', קולורדו. בהיותה תלמידת תיכון זכתה להיות אלופה ושיאנית המדינה ב-50 יארד חופשי ו-100 יארד פרפר.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה ואן דיקן במקום הרביעי במשחה ל-50 מטר חופשי ולא הצליחה לזכות בכרטיס המיוחל לאולימפיאדה.
ואן דיקן למדה שנתיים באוניברסיטת אריזונה לפני שעברה ללמוד באוניברסיטת קולורדו. שם היא שיפרה את השיא האמריקאי הראשון שלה מיני רבים בשנת 1994 ב-50 יארד חופשי בתוצאה של 21.77 שניות במסגרת אליפות ה-NCAA.
בשנת 1994 זכתה ואן דיקן בתואר שחיינית השנה של ה-NCAA. לאחר סיום לימודיה בקולג', עברה ואן דיקן להתאמן במרכז הספורט האולימפי האמריקאי שבקולורדו ספרינגס, על מנת להתאמן באופן מלא לאולימפיאדת אטלנטה. היא התאמנה אצל המאמן הלאומי ג'ונטי סקינר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה ואן דיקן בשתי מדליות כסף במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.50 דקות אחרי הסיניות שקבעו שיא עולם חדש (3:37.91 דקות) ולפני גרמניה (3:42.94 דקות) וב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.53 דקות אחרי הסיניות שקבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 4:01.67 דקות ולפני נבחרת רוסיה (4:06.70 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-50 חופשי בתוצאה של 25.18 שניות אחרי השחיינית הסינית לי ג'ינגיי שקבעה שיא עולם חדש 24.51 שניות ושחיינית מרוסיה, נטליה משצ'ריאקובה (25.10 שניות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכתה ואן דיקן ב-3 מדליות זהב ב-100 מטר פרפר ובמשחי השליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב וכן במדליית כסף במשחה ל-100 חופשי.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באטלנטה, בשנת 1995 זכתה ואן דיקן בשתי מדליות זהב, אחת ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.03 שניות והשנייה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.59 דקות וכן בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.13 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב 4:05.60 דקות.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה ואן דיקן ב-4 מדליות זהב והייתה לשחיינית האמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בהישג זה. ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.87 שניות, במקום השני השחיינית לי ג'ינגיי (24.90 שניות) ובמקום השלישי השחיינית מגרמניה סנדרה ווקר (25.14 שניות). ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.13 שניות, מאית אחת לפני הסינית ליו לימין (59.14 שניות) ובת ארצה אנג'ל מרטינו (59.23 שניות). במשחי השליחות, 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.29 דקות (זמנה היה 53.91 שניות, המהיר בתחרות ב"זינוק שליחים") סין סיימה שנייה (3:40.48 דקות) וגרמניה סיימה שלישית (3:41.48 דקות) וב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.88 דקות, אוסטרליה שנייה (4:05.08 דקות) וסין שלישית (4:07.34 דקות). במשחה ל-100 מטר חופשי היא לא שחתה היטב כמו במשחה השליחות וסיימה במקום הרביעי המאכזב בתוצאה של 55.11 שניות. ראשונה הייתה לי ג'ינגיי שיאנית העולם (54.50 שניות) לפני סנדרה ווקר (54.88 שניות) ובת ארצה אנג'ל מרטינו (54.93 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה ואן דיקן ב-3 מדליות זהב, ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.15 שניות לפני סנדרה ווקר (25.32 שניות) והשחיינית מסין שאן יינג (25.36 שניות), במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.11 דקות לפני גרמניה (3:43.11 דקות) ואוסטרליה (3:43.71 דקות) וב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.93 דקות לפני אוסטרליה (4:05.12 דקות) ויפן (4:06.27 דקות). היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.15 שניות ראשונה סיימה בת ארצה ג'ני תומפסון (54.95 שניות) שנייה השחיינית מסלובקיה מרטינה מורבצ'ובה (55.09 שניות) ושלישית שאן יינג מסין (55.10 שניות)
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה ואן דיקן בשתי מדליות זהב. ב-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש 3.36.61 דקות לפני הולנד (3:39.83 דקות) ושוודיה (3:40.30 דקות) במשחה ל-4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות וזכתה בזהב לאחר שנבחרתה זכתה בגמר. במשחה ל-50 מטר חופשי היא לא הצליחה לשחזר את הגמר האולימפי הקודם וסיימה במקום הרביעי בתוצאה של 25.04 שניות. ראשונה סיימה השחיינית מהולנד אינגה דה ברוין (24.32 שניות) לפני השחיינית משוודיה תרסה אלסהמר (24.51 שניות) ובת ארצה דארה טורס (24.63 שניות).
הפופולריות העצומה שלה זכתה ואן דיקן לאחר המשחקים האולימפיים באטלנטה, ירדה לאחר שרמזה שהמתחרה שלה אינגה דה ברוין כנראה משתמשת באימרוץ ושהיא תוכל לזכות במדליית זהב "רק אם היא (ואן דיקן) תהיה גבר".
בשנת 2003 ואן דיקן העידה בפני חבר המושבעים הגדול הפדרלי שחקר את פרשת האימרוץ הגדולה בהיסטוריה של ארצות הברית, של מעבדת "באלקו" מאחר שהיא טופלה בה.
אמי ואן דיקן נישאה לשחקן ה-NFL טום רואן, שזכה בשני סופרבול עם קבוצתו דנוור ברונקוס.
ארמון ריסטיק
ארמון ריסטיק (במקדונית: Ристиќева палата; בסרבית: Ристићева палата) הוא בניין שנמצא בכיכר מקדוניה, סקופיה, מקדוניה הצפונית. הארמון ממוקם בצידו הדרומי של נהר וארדאר, בחלקה הדרומי של כיכר מקדוניה. רק ממזרח נמצאת מקום הולדתה של האם תרזה, ומדרום נמצא בית הזיכרון של האם תרזה ומטה של משרד התחבורה והתקשורת במקדוניה הצפונית. הוא נבנה ב-1926 ומשמש כיום כבניין משרדים.
היסטוריה
המבנה נבנה ב-1926 על ידי הרוקח הסרבי ולדיסלב ריסטיק (בסרבית: Владислав Ристић), כאשר קומת הקרקע שומשה בעיקר למסחר. משפחת ריסטיק הייתה גרה באחת מהקומות הגבוהות של הבניין. עם זאת, כיום, הבניין משמש כבניין משרדים בלבד.
הבניין הוא אחד מהבניינים הגדולים בסקופיה מאותה תקופה ששרד את רעידת האדמה שהתרחשה בסקופיה ב-1963. האדריכל שבנה את הבניין הוא דראגוטין מסלאץ' ומהנדס הבניין הוא לדנילו סטנקוביץ'.
מועצת העיר סקופיה העבירה חוק לשמר את הבניין כנקודת ציון למורשת תרבותית, לאחר שנמצא מאויים לאחר ששטח הבנייה של הבניין חרג בכ-50 מ"ר מהתכנון המקורי.
התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית הוא התיקון אשר מאפשר למחוז קולומביה לשלוח נציגים לחבר האלקטורים הבוחר את הנשיא ואת סגן הנשיא.
מקור
Section 1
The District constituting the seat of Government of the United States shall appoint in such manner as the Congress may direct:
Section 2
The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
תרגום
סעיף 1
סעיף 2
מהות
התיקון מתיר למחוז קולומביה לשלוח צירים שווי-זכויות למועצת האלקטורים כאילו היה מדינה מן המדינות; ברם, הוא אינו הופך את המחוז למדינה ואינו מעניק לו נציגות בבית הנבחרים או בסנאט.
כמו כן, התיקון מגביל את נציגותו של המחוז: הוא אינו יכול לשלוח יותר נציגים למועצת האלקטורים מאשר המדינה הכי פחות מאוכלסת. דבר זה גרם לכך, שבין השנים 1964 ל-1980, אף על פי שהמחוז היה זכאי לשלוח למועצת האלקטורים 4 נציגים אילו היה מדינה מן המניין, הוא יכול היה לשלוח רק שלושה, כי זה היה המינימום. אולם, החל משנת 1980 המחוז היה זכאי לשלוח שלושה נציגים בלבד למועצה בין כך ובין כך.
תולדות
במקור, מחוז קולומביה תוכנן להיות כמקום מושבה של ממשלת ארצות הברית ותו לא, ולכן לא ניתן לו מעמד של מדינה. אך במרוצת הזמנים אוכלוסייתו גדלה עד כדי כך שבשנת 1960 הוא היה מאוכלס יותר מאשר 13 ממדינות ארצות הברית. התיקון נועד לפתור את הבעיה, שלמחוז מאוכלס לפחות כמו מדינה מן המדינות, או אף יותר, אין ייצוג הולם בבחירת ראשי המדינה. הוא הוצע על ידי הקונגרס ב-17 ביוני 1960 ואושר ב-29 במרץ 1961.
דייבי פרפר
דייוויד פטרוס ונססלאוס הנרי "דייבי" פְּרֶפֶּר (הולנדית: David Petrus Wenceslaus Henri "Davy" Pröpper; נולד ב-2 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
פרפר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית במדי ויטסה ב-17 בינואר 2010 כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-84 במשחק נגד ניימכן. את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח ערך שלושה חודשים מאוחר יותר נגד נאק ברדה. את שערו הראשון בקבוצה כבש בהפסד 2–4 לאייאקס.
ב-8 בדצמבר 2015 הבקיע פרפר את שער הניצחון נגד צסק"א מוסקבה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שער זה היה חשוב משום שהוא העלה את איינדהובן לשלב 16 הקבוצות האחרונות במפעל לראשונה מזה תשע שנים.
ב-7 באוגוסט 2017 פרפר חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצת ברייטון מהפרמייר ליג בעבור סכום ששבר את שיא העברה של הקבוצה.
ב-24 ביוני 2021 פרפר חתם על חוזה לשנתיים עם קבוצת פ.ס.וו איינדהובן. החוזה נחתם ללא דמי העברה, אולם נקבע כי פ.ס.וו איינדהובן תשלם על סעיפים שונים בשווי מעורך בכ-2 מיליון.
ב-4 בינואר 2022 לאחר פציעות חוזרות ונשנות פרפר הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת הולנד
פרפר ייצג את נבחרת הולנד הן בנבחרת עד גיל 19 והן בנבחרת עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך ב-5 ביוני 2015 בהכניסו כמחליפו של הקפטן רובין ואן פרסי בהפסד במשחק הידידות נגד נבחרת ארצות הברית באצטדיון אמסטרדם ארנה.
חיים אישיים
דייבי הוא האח הבוגר של רובין פרפר, המשחק בקבוצת הראקלס. אחיו הצעיר מייק, משחק בקבוצת דה חראפסחאפ.
ספורט בדרום-אפריקה בתקופת האפרטהייד
רקע
עקרונות האפרטהייד אסרו על ספורט רב-גזעי, ולכן קבוצות ספורט מכל העולם בהם שיחקו ספורטאים מגזעים שונים, לא יכלו לשחק בדרום אפריקה. חרמות וגינויים של מצב זה החלו בשנות החמישים והשישים, והובילו למספר תקריות דיפלומטיות.
החל משנת 1959 פעל איגוד הספורט הלא גזעני של דרום אפריקה (SASA- non-racial South African Sports Association) לדאוג לזכויותיהם שחקנים ברמה הבינלאומית. לאחר שלא השיג האיגוד שיתוף פעולה של המשטר הלבן, פנה ב 1962 לוועד האולימפי הבינלאומי בבקשה להדיר את דרום אפריקה מהמשחקים האולימפיים. כתוצאה מכך נאסר על המדינה להשתתף במשחקים האולימפיים בטוקיו 1964 ומקסיקו סיטי 1968. לבסוף היא גורשה רשמית מהוועד האולימפי ב-1970, וספורטאים דרום אפריקאים החלו להתחרות עבור מדינות אחרות אליהן עמדו בקריטריונים לזכאות לאזרחות.