cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב כף פיניסטרה
אחרית הקרב
אשר לקולדר, בעודו שוהה עם עיקר הצי מול קדיס, אליה הגיע ב-29 באוגוסט, נצטווה לשוב אל לונדון כדי להסביר בפני בית דין צבאי מדוע לא עשה כל שביכולתו כדי להשמיד את הצי המאוחד ליד כף פיניסטרה. נלסון, שנטל את הפיקוד על הצי מול קדיס לאחר מנוחה קצרה באנגליה, איפשר לקולדר להפליג ללונדון באונייתו שלו, "פרינס אוף ויילס", במקום באחת הפריגטות שנועדו לצרכים כגון אלה, למרות שכך גרע אוניית־קו אחת מן הכוח שעמד לרשותו.
המשפט נפתח ב־23 בדצמבר 1805 על סיפונה של "פרינס אוף ויילס" בראשותו של אדמירל ג'ורג' מונטגיו, מפקד בסיסי הצי בפורטסמות' ובספיטהד. קולדר טען להגנתו, כי לא רצה להפקיר את "וינדזור קאסל" משותקת התנועה ואת שתי אוניות השלל הספרדיות. עוד אמר, כי הנזקים שנגרמו לתרונה של חלק מאוניותיו לא איפשרו להן להניף די מפרשים כדי להפליג אל מול הרוח לעבר האויב; מה גם, שהים היה גבה-גלי והייתה סכנה כי חלקי התרונה שנפגעו ותוקנו באורח ארעי לא יעמדו בתלאות השיט, כפי שאומנם אירע לאוניות אחדות ביום-יומיים שלאחר מכן. הכרעת בית הדין הייתה, כי קולדר לא עשה כל שביכולתו על מנת לחדש את הלחימה ולהשמיד את האויב. אך הוא קבע, כי התנהלותו לא הייתה בגין מורך לב, אלא בשל שיקול דעת מוטעה בלבד. העונש שנגזר עליו היה נזיפה חמורה, שמשמעותה כי לא נמסר לו יותר פיקוד בים. עם חלוף השנים הועלה לדרגת אדמירל ומונה למפקד בסיס הצי המלכותי בפלימות'. ב-1815 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר האמבט.
ממרח
ממרח הוא מזון מוצק אך רך במרקם שמאפשר מריחתו בשכבה אחידה (פחות או יותר) על פרוסת לחם או על מאכלים אחרים, להוספת טעם. קיימים ממרחים בכל הטעמים - ממתוקים עד מלוחים וחריפים.
ממרחים עשויים ממגוון חומרי גלם, ביניהם מוצרי חלב כמו חמאה, שמנת וגבינה (למשל ממרח ליפטאואר), פירות, כמו ריבה וג'לי, ממרחי ירקות או קטניות, כגון באבא גנוש, גואקמולה, מטבוחה, ממרחי בשר כמו פאטה (מכבד) ושמאלץ, ממרחי ביצים כמו סלט ביצים ואפילו ממרחי שמרים כמו מרמייט.
שמות ממרחים כוללים לעיתים את המושגים "סלט", "קרם", "חמאה". הגבול בין ממרחים למטבלים או רטבים עמום למדי. דוגמאות למאכלים הנמצאים על גבול זה הם חומוס, ממרח זיתים ("טפנד"), מיונז ורוטב חמוציות (הנאכל עם תרנגול הודו בחג ההודיה האמריקאי).
בישראל של תקופת הצנע הומצא ממרח "חצילים בטעם כבד" שנועד לספק תחליף לכבד קצוץ. מאכל זה הוא אחד הבודדים מתקופה זו שעדיין נפוץ במטבח הישראלי.
ממרח שוקולד אהוב מאוד על ילדים במדינות שונות, ביניהן ישראל. נמרח כמילוי לכריכים ואף כציפוי לעוגות.
ממרח הילדים האולטימטיבי בארצות הברית הוא צירוף של שני ממרחים הנמרחים זה על גבי זה על הלחם - כריך חמאת בוטנים וריבה.
הממרח הלאומי של ארגנטינה הוא ריבת חלב. הוא נמרח לא רק על לחם וכמילוי או ציפוי לדברי מאפה אלא אפילו על גבינה צהובה.
סיסיניו
סיסרו ז'ואאו דה סזארה (פורטוגזית: Cícero João de Cézare; נולד ב-24 ביוני 1980 בפראדופוליס שבמדינת סאו פאולו, ברזיל), הידוע בכינוי סיסיניו, הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
סיסיניו החל את דרכו המקצועית בקבוצת בוטפוגו ב-1999, אך לאחר שלא הצליח בה במשך שנתיים, עבר לאתלטיקו מיניירו בתחילת עונת 2001. לאחר שלוש עונות באתלטיקו מיניירו, בהן כבש ארבעה שערים בכ־60 הופעות בליגה הברזילאית הבכירה, עבר לסאו פאולו.
בסאו פאולו הייתה לסיסיניו תקופה טובה. הוא כבש 9 תשעה שערים והיה לסגן מלך השערים של קבוצתו למרות היותו מגן. סיסיניו עזר לקבוצתו לזכות בגביע ליברטדורס בשנת 2005 ואף תרם לזכייה באליפות העולם לקבוצות. בשנת 2005 זומן סיסיניו לראשונה לנבחרת ברזיל, ואת הופעתו הראשונה ערך במשחק ידידות נגד נבחרת גואטמלה.
בספטמבר 2017 חתם סיסיניו בברזיליינסה מהליגה הברזילאית הרביעית, לאחר כשנה שלא היה חתום בחוזה בקבוצה כלשהי. במרץ 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל עקב פציעה חוזרת בברכו.
האושפיזין
האושפיזין הוא סרט קולנוע דרמטי-קומי ישראלי משנת 2004. את הסרט כתב שולי רנד וביים גידי דר.
הסרט צולם במחנה שנלר בירושלים, ומשתתפים בו, בין השאר, חלק מתושבי השכונה. הסרט הופק בהיתרים מיוחדים מהרבנים. במסגרת ההסכם עם הרבנים, הסרט לא הוקרן במהלך השבת בבתי הקולנוע. הסרט מתאר בצורה מדויקת למדי את האווירה וההווי בשכונות החרדיות בירושלים, תוך הצגת דמויות טיפוסיות ושילוב ביטויי דיבור אופייניים שנהגות מפי השחקנים. הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
השחקנים הראשיים בסרט הם שולי רנד ואשתו בזמן הסרט מיכל בת-שבע רנד. לצדם מופיעים שאול מזרחי, אילן גנני, אברהם אבוטבול ואחרים. שמו של הסרט מתבסס על מושג האושפיזין, המוזכר בחג סוכות.
עלילה
משה הוא אברך חוזר בתשובה מחסידות ברסלב, נשוי למלי. הזוג חי בעוני באחת מהשכונות החרדיות של ירושלים ולא מצליח להביא ילדים לאור בעיות פוריות של מלי.
בערב סוכות זוכים השניים בדרך נס לגמילות חסדים, המזמנת להם סוכה וכסף לצורכי החג בסך 1,000 דולר. משה רוכש בחלק מהכסף אתרוג מהודר ויקר במחיר 1,000 שקל. אבל עם הנס מועמדים השניים בניסיון קשה: יוסף ואליהו, אסירים נמלטים, שאחד מהם (אליהו) הוא חברו של משה מעברו העברייני באילת, מגיעים לירושלים ומתגלגלים לסוכתם של משה ומלי. (האסירים הם "האושפיזין" שעליהם רומז שם הסרט). עד מהרה נחשף אופיים הגס והנצלני, אולם משה ומלי מתעקשים למלא את מצוות הכנסת האורחים, בתקווה שהשם יגמול להם על כך.
בסוף הסרט מלי נכנסת להיריון ויולדת בן, ואילו העבריינים יוסף ואליהו משלימים עם השינוי שעבר עמיתם משה.
התגובות לסרט
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיתונות הישראלית, תוך השוואה לסרטי חג המולד האמריקאיים. כמו כן בקרב הקהל זכה הסרט להצלחה, והיה אחד הסרטים הישראליים הרווחיים ביותר בשנת 2004. בין השאר משך הסרט לקולנוע קהל דתי רב שאינו נוהג בדרך כלל לצפות בקולנוע, בישראל ובארצות הברית.
על תפקידו בסרט זכה שולי רנד בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אופיר גם בקטגוריות התסריט ושחקן המשנה (לשחקן שאול מזרחי), אך לא זכה. הסרט היה מועמד לפרס וולג'ין לקולנוע ישראלי בפסטיבל הקולנוע ירושלים, אך לא זכה. התסריט לסרט זכה בפרס על שם זבולון המר מטעם האגף לתרבות יהודית במשרד החינוך.
הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של רוטרדם, בינואר 2005. במאי 2005 הוקרן בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
עלי סלים
עלי סלים (באורדו: سلیم; נולד ב-1980), הידוע יותר בשם האלטר אגו שלו, בֶּגוּם נַוַואזִישׁ עלי, הוא מנחה טלוויזיה, שחקן, חקיין ותסריטאי פקיסטני.
את ראשית פרסומו קנה לו בחיקוי ראש ממשלת פקיסטן המנוחה, בנזיר בהוטו. בהמשך דרכו פרץ לתודעה הציבורית בהופעותיו בדמות הקרוס-דרסר בגום (אורדו: "גברת") נוואזיש עלי, שאיתה הגיש את תוכנית האירוח "Late Night with Begum Nawazish Ali". דמות זו של גברת עלי, אלמנה מטופחת בגיל העמידה, עטוית סארי מסורתי, קיבלה את צופיה בחדר האורחים שלה בשבת בערב לשעה של רכילות ושיחות על ענייני דיומא; עם הנשים המתארחות בתוכנית היא מחליפה עצות בענייני אופנה, ועם אורחיה הגברים (ואפילו עם מולות) היא מפלרטטת ללא בושה. בתוכנית התארחו שחקנים ופוליטיקאים, שהשתתפו בראיונות שבהם הציג להם סלים שאלות רומזניות ופרובוקטיביות. בעקבות לחץ מממשלת פקיסטן הופסקה התוכנית.
סלים הופיע בערוץ הטלוויזיה דובר האנגלית Dawn News וברשתות הטלוויזיה AAJ TV ו-Geo TV.
סלים פתוח לגבי זהותו המינית. הוא נוהג להצהיר כי הוא חש גם גבר וגם אישה, וכי הוא מנסה תמיד למצוא את האיזון בין שני המגדרים.
מכינה קדם-צבאית העמק
המכינה הקדם צבאית העמ"ק היא מכינה קהילתית לזהות יהודית, מכינה קדם צבאית מעורבת לדתיים וחילוניים, השוכנת בקיבוץ כפר רופין שבעמק המעיינות.
במרכז המכינה בית מדרש לזהות יהודית ומנהיגות חברתית וקהילתית.
היסטוריה
המכינה הוקמה בשנת 2006 על ידי עמותת חיברותא, עמותה שהוקמה על ידי חברי עמק בית שאן ובראשם אבנר הלר במטרה לגשר על הפערים בחברה הישראלית ולפתח את החברה הישראלית ואת עמק בית שאן בפרט.
מהקמת המכינה וועד ל-2019 עמד בראשה רב-סרן במיל' אודי תמיר, המתגורר בטירת צבי. מאז 2019 ראש המכינה הוא נאור גליל.
ביוזמת חניכי ומדריכי המכינה הוקם בשנת 2010 שביל עמק המעיינות, נתיב הליכה ארוך מעגלי, המקיף את כל עמק המעיינות באורך כ-145 ק"מ.
מיזם שביל עמק המעיינות נולד כפרויקט חינוכי ששם למטרה לקרב מתנדבים בשביל לערכי טבע היסטוריה ומורשת באזור הפריפריה. במהלך השנים 2009-2010 עמלו על פריצת השביל קבוצות של נוער מעמק המעיינות ובית שאן, בני נוער מבתי ספר ופנימיות ברחבי הארץ, וכן חיילים בשירות סדיר. המתנדבים פרצו את נתיב השביל באתי חפירה ומעדרים בידיים חשופות, וסיימו את עבודתם בסיור בשביל ובדיון לימודי - ערכי בנושאים חברתיים והיסטוריים.
מחלקת ילדים ונוער במועצה האזורית מקיימת, בשיתוף המכינה, פרויקטים חינוכיים- קהילתיים רבים על השביל, ביניהם מסע של כל תלמידי כיתות י' הלומדים בעמק במשך שלושה ימים וכן פעילות במספר ימי שישי לתלמידי בית הספר היסודי ביכורה הנמצא במושב רחוב, כחלק מפעילות לחיזוק תחושת השייכות לאזור.
עד תחילת שנת 2017 שכנה המכינה בתל תאומים, חלק מגוש מושבי ביכורה (רחוב, שדי תרומות, רוויה ותל תאומים) שהוקמו בשנות ה-50 על ידי תנועת הפועל המזרחי ונמצאים על כביש 90 כ-7 קילומטרים מדרום לבית שאן, חלק גדול מהפעילות החינוכית-התנדבותית של המכינה עדיין נמצא בגוש ביכורה.
מעורבות בקהילה
מעורבות בקהילה היא אחת מאבני היסוד של המכינה. המכינה מעורבות ויוזמת פרויקטים חברתיים והתנדבות בסביבתה מתוך רצון להכיר, לקחת אחריות וליצור שותפות עם הקהילות השונות בעמק. בימי רביעי חניכי המכינה מתפזרים במקומות שונים בעמק, בתי ספר יסודיים ותיכוניים ברחוב, שדה אליהו ונווה איתן, מרכז יום לקשישים בתפעול המועצה האזורית, פעילות עם רשות הטבע והגנים בנחל הקיבוצים, עין שוקק ועין מודע, עבודה עם ילדים על הקשת האוטיסטית במסגרת בית ספר דרור במסילות ותחזוק שביל העמק והפעלת פעילויות חינוכיות סביבו.
בנוסף פעם בשבוע לפחות ישנו "זמן ביכורה" בו חניכי המכינה מתפצלים במושבי ביכורה ונמצאים בקשר עם בני הנוער והילדים במושבים, מעניקים מענה לימודי באמצעות חונכויות אישיות עם ילדים בכיתות א' עד ו', מובילים פעילות חברתית ענפה עם נוער המושבים ויוצרים קשר אישי עם אוכלוסיית הקשישים ביישובים הוותיקים.
לימודים
מרצי המכינה מגיעים מקשת רחבה של החברה הישראלית ומלמדים מגוון נושאים. בשיעורים נוצר חיבור מיוחד עם המרצה המשלב לימוד תוכן השיעור ולימוד מעולמו של המרצה. רבים מהמרצים משתלבים גם בסמינרים נושאיים אחרים, בלילות לבנים ובתכנים אחרים במכינה. נושאי הלימוד במכינה נעים סביב החברה הישראלית, ציונות ויהדות.
בנוסף ללימודי השגרה המכינה מפעילה סדרות האורכות בדרך כלל כשבוע שהם החלק המשלים ללימודים שבמכינה. האתגרים שבחוץ והמפגשים עם אנשים אחרים מאפשרים לנו לבחון מחדש את עצמנו, את יחסינו אחד עם השני ואת אמונותינו. בשבועות אלה, המתחלקים לטיולי שטח וסדרות לימודיות, אנו יוצאים החוצה להכיר לעומק את ארץ ישראל על נופיה הגאוגרפיים והאנושיים. הסדרות מזמנות התמודדות עם אתגרים פיזיים, מנטליים ולימודיים. המכינה מפעילה סדרת ניווטים שבה חניכי המכינה מתחלקים לחוליות ומנווטים ברמות מנשה, סדרת ירושלים שבה מכירים את כל צדדיה של העיר, סדרת יהודה ושומרון שבה נחשפים לצדדים השונים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, סדרת הישרדות שבה החניכים נמצאים כשבוע בערבה, ללא אספקת אוכל וללא עזרה מבחוץ, מסע בשביל שהוא מסע של כל תלמידי כיתות י' הלומדים בעמק במשך שלושה ימים על מסלולי שביל עמק המעיינות והסדרה המסכמת שנקבעת כל כולה על ידי חניכי המכינה.
חיי קבוצה, פיתוח אישי וניהול עצמי
החניכים במכינה הם למעשה קומונה, כקבוצה המתקיימת באופן רצוף ואינטנסיבי לאורך כל תקופת חודשי המכינה וכל החברים בה קשורים זה בזה באופן עמוק ואמיתי מבחינת הערבות ההדדית, החברות והמחויבות לאורחות החיים במכינה. חברות בקבוצה משמעותה מוכנות לשיתוף הדדי וקיום יחסים דיאלוגיים ואמון בין החניכים לבין עצמם. חיי הקבוצה במכינה מושתתים על עקרון הניהול העצמי כך שמהימים הראשונים מוקם מערך של גופי ניהול עצמי וקבלת החלטות על מנת לנהל תחומים אוטונומיים הנמסרים לרשות החניכים.
ככל שהשנה מתקדמת כך נצברים סמכויות וכלי הניהול העצמי ובמקביל גדלים תחומי האוטונומיה עד לכדי ניהול עצמאי כמעט לחלוטין בשליש האחרון של השנה.
הכנה לשירות צבאי
שמירה על כושר גופני היא ערך בסיס במכינה עם וללא קשר לתהליך ההכנה לצה”ל. במהלך השבוע מתקיימים שני אימוני ספורט מלאים באורך של שעה וחצי כל אחד ושני אימונים קצרים יותר באורך של 45 דקות. האימונים מותאמים לרמות הכושר הגופני השונות וליעד הגיוס ומועברים על ידי אנשי מקצוע. בנוסף במהלך השנה מתנסים החניכים בתחומים רבים מתוך חיי המכינה המכינים אותם למצבים דומים בצבא כגון: מערך חיים אינטנסיבי עם קבוצת אנשים, תפקוד במסגרת היררכית, הובלה והנהגה, דילמות מוסריות, הדרכה והעברת תכנים וכו’. עם זאת מתקיימות פעילויות במסגרת מערך ההכנה לצה”ל המכוונות ספציפית לפיתוח יכולות ותכונות הנדרשות בשירות הצבאי כגון סדרת ניווטים וסדרת שטח/הישרדות, שיעורים ושיחות בנושא המעבר מאזרח לחייל והחוסן המנטלי הנדרש ומפגשים עם דמויות בעלות עבר צבאי המהוות דוגמה אישית. מעבר לתהליך ההכנה הכללי אנו מלווים כל חניך וחניך בתהליכי המיון והגיוס לצה”ל ומסייעים בפתרון בעיות בדרך לשירות משמעותי ויציאה לפיקוד.
שמוליק מעוז
שמואל (שמוליק) מעוז (במקור עזיז; נולד ב-23 במאי 1962) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, הידוע בעיקר בזכות סרטיו עטורי הפרסים שזכו לשבחי הקהל והביקורת "לבנון" ו"פוקסטרוט".
ביוגרפיה
מעוז נולד בהרצליה ולו שני אחים. שירת בצה"ל כטנקיסט, בין השאר במלחמת לבנון הראשונה. בעת שירות מילואים ברפיח נפגע מאבן שהושלכה עליו, פגעה בעינו וריסקה לו את ארובת העין. לאחר שנים של שיקום החל ללמוד ב"בית צבי" וסיים את לימודיו במגמת קולנוע. בראשית דרכו המקצועית עבד כמעצב אמנותי, לאחר מכן ביים פרסומות ובהמשך ביים וידאו קליפים עבור "הד ארצי" ו"הליקון", פרסומות וסרטים קצרים.
בתחילת שנות התשעים עיצב אמנותית את העונה השנייה של סדרת המתח "סיפורים לשעת לילה מאוחרת".
בשנת 2000 ביים את הסרט הדוקומנטרי "ליקוי חמה מלא" ("Total Eclipse") עבור ערוץ הטלוויזיה האירופאי Arte. הסרט זכה לשבחים רבים, והוקרן בסינמטקים בפריז ובברלין, וכן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ב-2007 החל לצלם את סרטו הראשון באורך מלא, "לבנון", אותו כתב וביים, שהתבסס על חוויותיו האישיות מיומה הראשון של מלחמת לבנון הראשונה, בה שירת כחייל בשירות חובה. ב-2009 זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו, היה מועמד ל-10 פרסי אופיר וזכה בארבעה.
ב-2017 יצא סרטו פוקסטרוט, שהיה מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה בשמונה, ביניהם בפרס על הבימוי הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל ונציה וזכה בפרס חבר השופטים שהוא השני בחשיבותו בפסטיבל.
ג'יימס ריצ'רד דייקרז
ג'יימס ריצ'רד דייקרז הוא שמם של שני אדמירלים בריטיים, אב ובנו.
אן שרלי
אַן שֶרְלִי (באנגלית: Anne Shirley) היא הדמות המרכזית בסדרת הספרים שכתבה הסופרת לוסי מוד מונטגומרי. דמותה של אן הופיעה לראשונה ב-1908 בספר האסופית, המשיכה לככב לכל אורך סדרת הספרים הכוללת שמונה ספרים ובנוסף הופיעה כדמות שולית בשלושה ספרים נוספים.
ביומנה כתבה מונטגומרי שהרעיון לסיפורה של אן הגיע מקרובי משפחתה שתכננו לאמץ ילד יתום וקיבלו במקומו ילדה. כמו כן כתבה שאת המודל למראה החיצוני של אן שרלי ביססה על דמותה של אוולין נסביט, על פי תמונה שחתכה ממגזין.
אן היא ילדה עתירת דמיון וחולמנית המשתדלת להיות טובה, אך מסתבכת בטעויות שונות ומגוונות בעיקר בשל גאוותה ודמיונה הפורה.
דמותה של אן שרלי עובדה לקולנוע ולטלוויזיה מספר פעמים, וגולמה בין היתר על ידי השחקניות מייגן פולווס ואמיבת' מקנולטי.
קורות הדמות בסדרה
אן התייתמה בינקותה כשהוריה וולטר וברטה שרלי מתו מטיפוס. היא נשלחה לגור עם משפחת תומאס, ומאוחר יותר אצל משפחת המונד. כאשר מת מר המונד נשלחה אן לבית היתומים של הופטאון. מספר חודשים לאחר מכן פנו מתיו קטברט ואחותו מרילה, בעלי "החווה הירוקה" (במקור חוות "גגות ירוקים") שבכפר אבונלי הנמצא באי הנסיך אדוארד, בבקשה לשלוח להם ילד מבית היתומים לעזרה בעבודות המשק שבבעלותם. טעות במסירת הבקשה הובילה לכך, שבמקום לשלוח נער שלח בית היתומים את אן: ילדה בת 11, אדומת שער ופטפטנית. למרות היסוסיה, החליטה מרילה לאמץ את אן ולקחת על עצמה את חינוכה של הילדה המוזרה, הפרועה, הפטפטנית ועתירת הדמיון, השונה כל כך מעולמה הנוקשה והמעשי של מרילה. בחודש הראשון לשהותה בבית הספר נתקלת אן בגילברט בלייט אשר מקניט אותה בשל שערה האדום. מרוב זעם, היא שוברת את לוח הצפחה שלה (מעין "מחברת" עליה היו כותבים התלמידים בעבר) על ראשו ונענשת. במשך השנים הבאות שומרת אן טינה ומסרבת לסלוח גם לאחר שגילברט בלייט מתנצל. במהלך השנים נוחלת אן הצלחה גדולה בבית הספר ומוצאת ידידת נפש בדמותה של דיאנה ברי. כוח דמיונה הפעיל יתר על המידה של אן, אוצר המילים המרשים שלה ומצבי רוחה הקיצוניים משפיעים מאוד על כל הסובבים אותה והיא מביאה אושר ונחמה למרילה ומתיו.
בסוף הספר הראשון בסדרה: "האסופית", מת מתיו. אן, זוכת מלגת "אייברי", מחליטה להישאר עם מרילה באבונלי ולוותר על המלגה כדי שתוכלנה להמשיך ולהחזיק בבית "החווה הירוקה". בספר הבא בסדרה, "אן מאבונלי", הופכת אן למורה בבית הספר באבונלי. לאחר סיום לימודיה בקולג' קווינס וקבלת תואר ראשון, היא ממשיכה במקצוע ההוראה בעיר השנייה בגודלה באי, קינגספורט. בעיר מתגוררת משפחת פרינלגס האליטיסטית, אשר מעמידה בפני אן אתגרים קשים בחינוך, אך למרות הכול אן מצליחה להתמודד מולם בגבורה. לאחר שלוש שנים, אן פוגשת את גילברט בלייט, מכרה הוותיק, שסיים את לימודי הרפואה שלו. הוא מציע לה נישואים אך היא מהססת ומסרבת להצעתו. לאחר סיום לימודיו, מגלה אן בעת חזרתה לאבונלי כי גילברט בלייט גוסס. כאשר גילברט מבריא הוא מציע לה נישואים בשנית והפעם היא מסכימה. הם נישאים ועוברים להתגורר בנקיק סיינט מארי, שם עובד גילברט כרופא ואן מביאה לעולם שבעה ילדים, הראשונה בהם מתה יממה לאחר לידתה.
ספרי הסדרה ותרגומיהם לעברית
ספר 1: Anne of Green Gables (אן בת 11–16)
ספר 2: Anne of Avonlea (אן בת 18-16)
ספר 3: Anne of the Island (אן בת 22-18)
ספר 4: Anne of Windy Poplars / Anne of Windy Willows (אן בת 25-22)
ספר 5: Anne's House of Dreams (אן בת 27-25)
ספר 6: Anne of Ingleside (אן בת 40-34)
ספר 9: The Blythes Are Quoted (אן בת 75-40)
קרישאנה
קרישאנה או ארץ הקריש (ברומנית: Crişana, בהונגרית: Körösvidék, בגרמנית: Kreischgebiet), מחוז היסטורי שחלקו ברומניה וחלקו בהונגריה, והחלק הרומני נמצא במערב טרנסילבניה ברומניה. מקור השם בנחלים החוצים את המחוז, הקריש הלבן, הקריש השחור והקריש המהיר, שלושתם יובלים של הקריש.
הגבולות הטבעיים של החבל הם נהר טיסה במערב, נהר המורש בדרום, הרי הקרפטים המערביים של רומניה במזרח והסומש בצפון. בשנת 1920 חולק החבל בין רומניה ובין הונגריה על בסיס ההשתיכות האתנית של תושביו. בחלק הרומני יש את מחוז ביחור ומחוז ארד ובחלק ההונגרי המחוזות בקש והיידו-ביהר.
הערים העיקריות של החבל הן אוראדיה (הבירה המסורתית ובירת מחוז ביהור) וארד שכיום נמצאות בשטח רומניה ודברצן שנמצאת בשטח הונגריה.
מנורת הכנסת
מנורת הכנסת היא אנדרטת ברונזה בגובה כחמישה מטרים, הניצבת בקצה גן הוורדים, מול משכן הכנסת בירושלים. את המנורה העניקו אנשים שונים ובהם חברי הפרלמנט הבריטי כמחווה למדינת ישראל הצעירה בשנת 1956, והיא מעשה ידיו של בֶּנוֹ אֶלְקָן, אמן יהודי-בריטי ממוצא גרמני, שעמל עליה במשך שש שנים. המנורה מציגה כעשרים ותשעה אירועים, ביטויים, דמויות ומושגים מכוננים בתולדות עם ישראל, ונחשבת ל"ספר לימוד" ויזואלי של ההיסטוריה היהודית לדורותיה.
רקע
בשנת 1950, כשנה וחצי לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, פנה הלורד אדווין סמואל, בנו של הרברט סמואל, שהיה הנציב העליון הבריטי הראשון של ארץ ישראל, לבֶּנוֹ אֶלְקָן, וביקש ממנו ליצור פסל ברונזה בצורת מנורה, כדי להעניקה כשי למדינת ישראל הצעירה. מטרת השי הייתה "לבטא את הערצת הפרלמנט הבריטי ואת המשך ידידותו החמה למדינת ישראל החדשה, לממשלתה, לעמה, ומעל לכל - לכנסת שלה." אלקן התגורר בלונדון משנת 1933, לאחר שעזב את גרמניה עם עלות הנאצים לשלטון. הוא היה אמן ידוע באנגליה, ובעל ניסיון עשיר בעבודה בברונזה, לאחר שיצר כמה מנורות, ובמיוחד זו של כנסיית ווסטמינסטר שבלונדון. אלקן השקיע שש שנים מחייו ביצירת המנורה, בעיקר בתחום העיוני, שכן ביקש ליצור מנורה ייחודית, שתספר את תולדות עם ישראל במשך אלפי שנות היסטוריה.
מימון
הקושי שעמד בתחילה בפני הלורד סמואל היה בהשגת מימון לבניית מנורה, אך בהחלטה משותפת החל אלקן בעבודה, מתוך תקווה שהמימון יושג. במקביל, הקימו הלורד סמואל וכמה ידידים את "ועדת הקרן למען המנורה" (The Menorah Fund Committee), שפעלה בכמה אופנים לגיוס תרומות: קיום ארוחת ערב חגיגית ("דינֶר") בבית הלורדים הבריטי לקהל תורמים פוטנציאלי, הפצת חוברות, פרסום מודעות ועוד. הוועדה אף גייסה תרומות על פי תוכן המנורה, כך שכל תורם יכול היה לתרום באופן מכוון לתבליט זה או אחר המופיע בה. על בסיס המנורה משמאל ישנו פירוט באנגלית, המציין את התורמים העיקריים, ומהו התבליט שבחרו לתרום לו את כספם, בהתאם להקשר. ארגון ויצו, למשל, מימן את התבליט של רות ורחל; חברת 'מרקס אנד ספנסר' מימנה את תבליט חזון אחרית הימים; הברון ג'יימס דה רוטשילד מימן את תבליט רבן יוחנן בן זכאי לזכר אביו המנוח, הברון אדמונד דה רוטשילד; תבליט בר כוכבא מומן על ידי ארגון יוצאי הצבא היהודיים בבריטניה (The Association of Jewish Ex-servicemen); סר לואיס סטרלינג מימן את תבליט נחמיה ושבי ציון לכבודו של הלורד סמואל; חברת החשמל הארצישראלית (Palestine Electric Corporation) מימנה את התבליט שנקרא "האורות", שאינו מופיע כלל במנורה, ועוד. בצדו השני של הבסיס נכתב באנגלית:
נראה שהתרומות היו אכן רבות, שכן ב-1955 גויס הסכום כולו, 20 אלף לירות שטרלינג, ובדצמבר באותה שנה הועברה המנורה לסדנת היציקה של מוריס סינגר בלונדון.
קשיים הלכתיים
כבר בתחילת 1951 צצה בעיה מכיוון אחר: הממסד בארץ הביע חשש כי הדתיים יתנגדו לקבלת מנורה הדומה לזו שעמדה בבית המקדש, מפני שעל פי ההלכה אין ליצור העתקים של כלי בית המקדש עד שייבנה, כמופיע בתלמוד הבבלי:
בעיה הלכתית נוספת הייתה הימצאותם של פסלי בני אדם וחיות על המנורה, דבר שנתפס כנוגד את הציווי: "לֹא תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל וְכָל תְּמוּנָה" המופיע בעשרת הדיברות. כן היה חשש שמא ירגיזו הדמויות העירומות את הציבור הדתי. המצדדים בקבלת השי טענו כי מנורת הכנסת המיועדת אינה חפץ פולחני, ולפיכך אין לראות בדמיונה למנורת המקדש כל בעיה תאולוגית. לגבי הפסלים נטען, כי מאחר שמדובר בתבליטים, שאינם בעלי שלושה ממדים מלאים, הרי שהאיסור ההלכתי אינו מופר כאן.
באוקטובר 2022 העבירה נכדתו של יוצר המנורה, מסמכים הקשורים לתהליך יצירת המנורה ואת המסמך של הרב הרצוג, שפתר את המחלוקות בעיצובה.
מיקום המנורה
בחודש מרץ 1956 הגיעה המנורה, שמשקלה למעלה מארבעה טון, באונייה לנמל חיפה, ומשם הועברה לירושלים. את ההובלה ביצעה חינם חברת הספנות הישראלית, צים. ב-15 באפריל 1956, במלאת שמונה שנים לעצמאות ישראל, נערך לכבוד המנורה טקס בלב ירושלים בהשתתפות אלפי צופים, כשדגלי ישראל ובריטניה מתנופפים ברחובות. באותו יום הוצבה המנורה על במה בבור שיבֶּר - גן שקוע, ששכן בסמוך לבית פרומין במרכז ירושלים, ששימש אז כמשכן הכנסת. את הטקס כיבד בנוכחותו קלמנט דייוויס, מנהיג המפלגה הליברלית הבריטית, ששימש כיו"ר "ועדת הקרן למען המנורה". בין היתר אמר דייוויס:
יוסף שפרינצק, יושב ראש הכנסת, נשא נאום ארוך באותו טקס, ובין הדברים, אמר:
במשך עשר שנים שכנה המנורה בבור שיבֶּר, ששמו שוּנָה ל'גן המנורה', וב-1966 נדדה עם הכנסת למשכנה החדש בקריית הממשלה שבגבעת רם. בשני המקומות היא הועמדה תחת כיפת השמים, כאשר רק חזיתה מופנית לקהל (בצדה האחורי ממילא לא נראה דבר). מיקום זה עמד בניגוד לדרישת אלקן להציב את המנורה בחלל סגור, ולטענתן של ח' אוסטפלד וש' בץ בספרן על המנורה (עמ' 9), הסיבה לכך הייתה רצון הממסד להימנע למרות הכל מחיכוכים עם הממסד הדתי, ולכן הוחלט שהמנורה לא תוכנס למשכן הכנסת. מעניין כי אלקן לא הציב תנאים לגבי גודלו או צורתו של החלל, רק דרש כי מקור האור יהיה יחיד ויבוא מלמעלה, "כדי שהמנורה תוצג במלוא הדרה". הוא אף צירף סקיצה לתדפיס שמסר עם המנורה: חדר אפל, שבמרכזו המנורה, המוארת באור חזק מן התקרה.
תמונות התקריב המופיעות בערך זה (להלן) צולמו בצהרי יום שמש, במטרה להציג את המנורה בתנאי התאורה הקרובים ביותר לאלה שדרש האמן. התמונות מלמדות כי פני הדמויות בתבליטים מתייחסים לאור עילי. כך לדוגמה איוב, הגוי אצל הלל, ירמיהו, אהרן, החסיד, שלמה המלך, השלדים בחזון העצמות היבשות ואחרות. הדבר בולט במיוחד בחלק מהדמויות, שראשן מוטה למעלה בזווית לא טבעית, כמו הדמות המרכזית בסצנת מרד גטו ורשה, הדמויות בסצנת המשיחיות או רבן יוחנן בן זכאי. בחלק מהתבליטים החפצים מוארים במיוחד מזווית כזו של תאורה, כמו לוחות הברית, הפמוטות שבידי רות, המילה 'שמע' ב'שמע ישראל', הלהבות סביב רבי חנינא בן תרדיון, דמותו של המקובל, ועוד.
משמעות המנורה
ד"ר אליק מישורי, בספרו 'שורו הביטו וראו' על איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית, מנתח את נאומו של שפרינצק (לעיל) כהתעלמות מכוונת מן העובדה שהמנורה ניתנה במתנה מהפרלמנט הבריטי. השימוש שעשה בנאומו במונח הערטילאי "בריטניה הציונית" מהווה לדעתו של מישורי ביטוי לתפיסה סמלית שרווחה באותה עת, שראתה בעניין כולו את "שיבתה של מנורת המקדש הביתה". הוא טוען כי שפרינצק ראה במעשה של הבריטים מעין "תיקון" לעוול שגרמה האימפריה הרומית בימי קדם, "לפיכך אין למקבל כל צורך להביע תודה על משהו שהוחזר לו." ביטוי לכך מביא מישורי בשיר של המשורר שלמה סקולסקי, שבחרה המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך לשלב באחד מפרסומיה:
אלקן עצמו ראה במנורה יצירת מופת, הממשיכה שורה של יצירות גאוניות מהעולם כולו. במכתב ששלח למזכיר הכנסת, משה רוזטי, תיאר בלא מעט גאווה עצמית כיצד תשתלב יצירתו בעולם האמנות האוניברסלי:
מבנה ותוכן
מנורת הכנסת מציגה תבליטים של כ-30 אירועים, ביטויים, דמויות ומושגים, אותם ראה אלקן כחשובים והמשמעותיים ביותר בתולדות עם ישראל. עקב צורתה הסימטרית של המנורה – קנה מרכזי, ושלושה קנים מכל צד – החליט אלקן להציב את התבליטים שלא בסדר כרונולוגי דווקא, אלא זה כנגד זה לפי סדר הקנים. באופן זה כל תבליט קשור בקשר ענייני של ניגודיות או השלמה עם התבליט בקנה הנגדי לו. בקנה המרכזי הציב אלקן את האירועים, הדמויות והמושגים שאותם ראה כחשובים והעיקריים ביותר בתולדות עם ישראל.
בסיס צמד הקנים הפנימיים מכוסה בעיטור גאומטרי מסולסל; בסיס הקנים האמצעיים מעוטר בפרחים ובסמלי שבטי ישראל; ולרוחב הקנים החיצוניים משני צדי המנורה מופיע הפסוק: "לֹא בְחַיִל וְלֹא בְכֹחַ כִּי אִם בְּרוּחִי, אָמַר ה' צְבָאוֹת". מילים אלו לקוחות מנבואת זכריה, בה מופיעה מנורת זהב וענפי זית, ששימשו השראה לבחירת סמל מדינת ישראל:
אלקן בחר לצטט פסוק זה מתוך ההקשר הברור לסמל המנורה, אך ייתכן שהיה זה בשל המסר שבו, המציין כי כוחו של עם ישראל ושל אלוהיו אינו בחוזק הפיזי, אלא דווקא בחוסן הרוחני. זוהי אמירה רבת משמעות, במנורה המציגה סצינות מלחמה וקרבות עקובים מדם מחד, ומאידך דמויות, אירועים או מושגים המבטאים תרבות ורוחניות. הפסוק מלמד אולי כי לדידו של אלקן, גוברים האחרונים על הראשונים, וצביונו של העם היהודי הוא דווקא ברוחו.
הקנה המרכזי
הקנה המרכזי, המסמל את "לב המנורה", מציג שבעה אירועים, ביטויים, דמויות ומושגים שאותם ראה אלקן כחשובים והמשמעותיים ביותר בתולדות עם ישראל.
מלחמת עמלק ברפידים
בראש קנה זה מוצג תבליט המתאר את קורות מלחמת עמלק ברפידים :
מלחמת עמלק נחשבת לאירוע מכונן בתולדות עם ישראל, בשל תפיסת עמלק כאויב האולטימטיבי: הוא צץ בדמות חדשה בכל דור ודור, והבטחת האל למחות את זכרו נתפסת כרלוונטית לכל האויבים בכל הדורות. כן יש כאן מסר תאולוגי, שהתקבל במסורת היהודית במשך הדורות, ואשר מופיע כבר ב: "וכי ידיו של משה עושות מלחמה או שוברות מלחמה? אלא לומר לך - כל זמן שהיו ישראל מסתכלים כלפי מעלה ומשעבדין את לבם לאביהם שבשמים, היו מתגברים, ואם לאו - היו נופלין."
לוחות הברית
לוחות הברית מוצגים במנורת הכנסת בדמות שני לוחות זהים בעלי קצה עליון מעוגל. הלוחות, שעליהם נכתבו עשרת הדיברות שניתנו במתן תורה מייצגים את עיקרי האמונה והמוסר היהודיים, שאותם הנחילו לעולם. הכיתוב על הלוחות הוא שתי תיבות ראשונות בלבד מתוך הדיבר כולו. ברקע לוחות הברית נראות להבות אש, המסמלות את הסנה הבוער, ייצוג של ראשית התגלות האל לדור שיצא לבסוף ממצרים.
רות המואביה ורחל אמנו
רות המואביה מוצגת בתבליט כשהיא מחזיקה ערימת שיבולים, והיא מסמלת את האשה הזרה שנטמעה בעם ישראל, ואף הפכה למייסדת השושלת שממנה יצאו מלכי יהודה. בתבליט נראית רות אוחזת פמוט ובו שלושה נרות שבת, המסמלים את הכוח הנשי ביהדות. מספר הנרות מסמל את שלושת הדורות שיעברו ממנה ועד להולדתו של דוד המלך, ראש שושלת המלוכה. בשל כך מופיע כתר גדול מעל הפמוט.
למרגלותיה של רות נראית רחל אמנו כורעת על הרצפה ומתייפחת, כביטוי לפסוק: "קוֹל בְּרָמָה נִשְׁמָע נְהִי בְּכִי תַמְרוּרִים, רָחֵל מְבַכָּה עַל בָּנֶיהָ מֵאֲנָה לְהִנָּחֵם עַל בָּנֶיהָ כִּי אֵינֶנּוּ... מִנְעִי קוֹלֵךְ מִבֶּכִי וְעֵינַיִךְ מִדִּמְעָה כִּי יֵשׁ שָׂכָר לִפְעֻלָּתֵךְ... וְשָׁבוּ מֵאֶרֶץ אוֹיֵב, וְיֵשׁ תִּקְוָה לְאַחֲרִיתֵךְ... וְשָׁבוּ בָנִים לִגְבוּלָם". רות ורחל מייצגות כאן את העצמאות והמלוכה מחד, ואת הגלות והשעבוד מאידך. החיבור בין השתיים מבטא את עברו של העם היהודי, שבו שלובים גם אלה וגם אלה.
חזון העצמות היבשות
את חזון העצמות היבשות עיצב אלקן בדמות מלאך גדול עוטה גלימה מתנפנפת, הנוצר מארבע רוחות (ברקע) שמתאחדות לאחת. המלאך עובר מעל שלדים וחלקי עצמות, הנראים כמתרוממים מן הקרקע, בהתאם לחזון :
הבחירה בחזון העצמות היבשות של יחזקאל כ"אירוע מפתח" בתולדות עם ישראל מובנת: החזון מתאר את אחרית הימים, את תחיית המתים, ואת חזרתו של העם כולו לארץ ישראל.
ספקטרוסקופיה
ספקטרוסקופיה הוא תחום מחקר, שבו נמדד ספקטרום של רמות אנרגיה או ספקטרום של תדרי קרינה אלקטרומגנטית, למשל תדרי אור. שיטות ספקטרוסקופיות נפוצות בכימיה, בפיזיקה ובביולוגיה, והן משמשות פעמים רבות לזיהוי חומרים. המכשיר המשמש לספקטרוסקופיה קרוי ספקטרומטר, ויש סוגים שונים של ספקטרומטרים שההבדלים ביניהם גדולים ולכל אחד שם המייחד אותו. משותף למכשירי ספקטרוסקופיה רבים הוא שלב הפרדה בין הקרינה הנבדקת לבין הקרינה הנפלטת מהמערכת והפרדת הקרינה הנפלטת לרכיביה. הפרדה זו מתבצעת למשל על ידי סינון אורך גל מסוים על ידי מערך של סריגים, על ידי מונוכרומטור או על ידי הפרדה מרחבית על פריזמה או אלמנט הולוגרפי.
בספקטרוסקופיית פליטה, המודגמת בתמונה, הספקטרומטר מפריד לאורכי גל את הקרינה הנפלטת על ידי חומר מעורר שמתרחשים בו מעברי אנרגיה, כאשר בכל מעבר אטום או מולקולה עוברים מרמת אנרגיה גבוהה E_1 לרמה נמוכה יותר באנרגיה E_2 ופולטים את האנרגיה העודפת בצורה של פוטון. בספקטרוסקופיית בליעה, בודקים איזה אורכי גל בולע תווך מסוים. לשם כך מאירים את התווך במקור אור עם טווח אורכי גל רחב, מציבים אחרי התווך את הספקטרומטר ובודקים את ספקטרום האור העובר, בהשוואה לספקטרום ללא התווך הבולע. לחלופין, משתמשים במקור אור מונוכרומטי הסורק תחום רחב של אורכי גל. האנרגיה h\nu של הפוטון הנפלט או הנבלע ניתנת על ידי תנאי בוהר לתדירות, כאשר אורך הגל λ נתון על ידי λ = c/ѵ.
בכימיה
בכימיה פיזיקלית, ספקטרוסקופיה עוסקת ביחסי הגומלין בין חומר ואנרגיה. הכימיה האנליטית עושה שימוש בשיטות ספקטרומטריות רבות המבוססות על ההבדלים בספיגת קרינה אלקטרומגנטית על ידי תרכובות שונות. בתהליך ספקטרומטרית הבליעה מקרינים את החומר הנבדק בסוג מסוים של קרינה; החומר קולט חלק מהקרינה ופולט חלק אחר, אותו מנתח גלאי. הגלאי שולח את ממצאיו למעבד מחשב, אשר מתרגם את התוצאות לצורה גרפית. התוצאות מוצגות על גבי צג או מודפסות על נייר, כמו בספקטרום השמיים הכחולים המוצג בתמונה בצד שמאל.
תהליך זה מתרחש במכשיר אלקטרוני סגור, האטום לאור המגיע מהסביבה, אשר עלול לשבש את התוצאות (כיוון שאור מהווה אף הוא סוג של קרינה אלקטרומגנטית). מכשירים ספקטרומטריים עדינים ויקרים מאוד.
החומרים הנבדקים הם בדרך כלל נוזלים, או שהם מומסים בנוזל. את החומר הנבדק מוזגים לתיבה קטנה (קיוֵוטָה; באנגלית: Cuvette), שמידותיה נעות סביב 1X1X3 ס"מ. התיבה עשויה לעיתים קוורץ, KBr או פלסטיק שקוף, המאפשרים מעבר בלתי-מופרע של הקרינה הנבדקת דרך דפנות התיבה (חומרים שונים בולעים אורכי גל שונים). לעיתים התיבה אטומה לגמרי, כשרק חור שקוף קטנטן מאפשר את מעבר הקרינה. את התיבה מניחים במקום המיועד במיוחד לכך במכשיר.
בפיזיקה
ספקטרוסקופית בליעה - אפיון על ידי בליעת אור בחומר - מחולקת בדרך כלל לשני תחומים עיקריים: נראה ואולטרא-סגול, ואינפרא אדום.
מנורת הכנסת
מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל
בבסיס המנורה הציב אלקן את מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל, כביטוי לדבר המשמעותי האחרון שאירע לעם ישראל. בתבליט זה נראים חלוצים עמלים על אדמת טרשים, מסתתים אבנים, חורשים את האדמה, בונים גשרים, קודחים בארות מים, זורעים וקוצרים, נוטעים ובוצרים, ומניחים את יסודות המדינה. "משאות נפש מתחשלות בעמל למעשים."
ספקטרוסקופיה
בפיזיקה
ספקטרוסקופית פליטה - מבוססת פלואורסצנציה, התפרקות חשמלית של גזים, התפרקות מושרית על ידי לייזר, ועוד.
מנורת הכנסת
מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל
המיקום בבסיס המנורה סותר לכאורה את ההיגיון האומר כי על האירוע האחרון להופיע בראש המנורה ולא בתחתיתה, אך אלקן ביקש לבטא כאן רעיון ציוני, הרואה בהקמת מדינת ישראל את מקור האור הקורן על המנורה כולה.
ספקטרוסקופיה
בפיזיקה
ספטרוסקופית פיזור - שיטות אלו הן בדרך כלל שיטות המבוססות על אינטראקציה לא-ליניארית בין אור לחומר, למשל פיזור ראמאן או תופעות של FOUR WAVE MIXING. ניתן גם להסתכל על אפיון חומר בעזרת מקדמי השבירה באורכי גל שונים כעל ספטרוסקופית פיזור המאפיינת את האינטראקציה הליניארית בין אור לחומר.
מנורת הכנסת
הקנים החיצוניים
אלקן הציב כאמור את התבליטים על המנורה שלא בסדר כרונולוגי, אלא זה כנגד זה לפי סדר הקנים. באופן זה כל תבליט קשור בקשר ענייני של ניגודיות או השלמה עם התבליט בקנה הנגדי לו.
ספקטרוסקופיה
בביולוגיה
במיקרוביולוגיה ובביוכימיה משמשת הספקטרוסקופיה לעיתים קרובות לא לזיהוי ישיר של חומרים, אלא לזיהוי עקיף של מספר גורמים אחרים:
דימות תהודה מגנטית, שיטה המשמשת רבות ברפואה, היא סוג של ספקטרוסקופיה.
מנורת הכנסת
ירמיהו מול ישעיהו
בתבליט מתואר ישעיהו עומד פרוס ידיים, מאחוריו פורצות קרני אור, המסמלות את החזון הנבואי, ולמרגלותיו התגשמות חזונו: זאב מחבק כבש, ואריה – עגל קטן. מימין נראה תינוק משתעשע עם נחש, והתבליט כולו מציג אידיליה. המשותף לשני הנביאים הוא עיסוקם ותקופת חייהם, והניגוד הוא בתוכן נבואתם.
המכבים מול רבן יוחנן בן זכאי
המכבים בני משפחת חשמונאי מסמלים את היהודי החזק העומד בכוח הזרוע מול אויביו, ובחג החנוכה נחגג ניצחונם מול גזירות אנטיוכוס. בתבליט שעל המנורה מתוארים המכבים כגיבורי חיל בלהט הקרב, כשהם מניפים כלי מלחמה. משמאל נראה אחד מהם מניף פטיש הוא ה"מקבת" שעל פי אחת ההשערות הוא המקור לשם "מקבים". למרגלות ארבעת האחים שוכב האח החמישי, אלעזר, שנהרג בקרב בית זכריה. מאחורי ראשו של אלעזר המת מוטל מגנו האישי, ועליו סמל מגן דוד, בהתאם למסורת הגורסת כי סמל זה הופיע על המגן של דוד המלך ושל לוחמים יהודים אחריו.
רבן יוחנן בן זכאי, לעומת המכבים, מסמל ניצחון לא כוחני. הלה נפגש עם שר הצבא הרומי אספסיאנוס במהלך המרד הגדול ושכנעו לאפשר לו להציל את ההנהגה היהודית כאשר תיפול ירושלים. ריב"ז מתואר עומד וידיו פרוסות כלפי ירושלים החרבה, שעמודי השיש הרומיים שלה שבורים ומנותצים. הוא עצמו מוגן בידי קשת אבן איתנה, ועמו כמה מחכמי ישראל שניצלו מההריגה, והם בדרכם ליבנה. המשותף בין המכבים וריב"ז הוא הניצחון, והניגוד הוא בדרך: מלחמה לעומת הידברות.
החסידות מול תור הזהב בספרד
תנועת החסידות היא זרם ביהדות שנולד באמצע המאה ה-18, על ידי רבי ישראל הבעל שם טוב בפולין. התנועה מצדדת בעבודת ה' בשמחה, ושמה דגש על הקשר הישיר של כל יהודי, ואף הפשוט ביותר, כלפי האל, בצורת 'דבקות' והיעזרות ב'צדיק'. מעשהו של כל יהודי בעולם נתפס על פי החסידות באופן קבלי, כחלק מקירוב הגאולה או ריחוקה. החסידות מוצגת במנורה בדמות חסיד השקוע ב"דבקות". הוא יושב בתוך גן פורח, ראשו עטור פאות, וסביבו עצים וציפורים. למרגלותיו קנקן "משקה" (במלעיל), אותו משקה אלכוהולי, אותו נוהגים החסידים ללגום בעת "התוועדות" (כינוס חסידים). לצד החסיד מונחים כלי מיתר, וברקע לשמאלו נראים שני חסידים אוחזים זה בזה בריקוד חסידי. הסצנה מסמלת את עבודת ה' בשמחה, כמקובל בחסידות, וככתוב בתהלים: "עִבְדוּ אֶת ה' בְּשִׂמְחָה, בֹּאוּ לְפָנָיו בִּרְנָנָה".
תור הזהב בספרד הוא כינוי לפריחה הרוחנית והתרבותית של יהודי ספרד, החל מהמאה התשיעית ועד המאה ה-13, כאשר ספרד שימשה מוקד הגירה ליהודים. הקהילה היהודית זכתה שם לפריחה כלכלית ותרבותית, והצמיחה פילוסופים, משוררים ואנשי רוח יהודיים חשובים. תור הזהב בספרד מוצג בדמותו של הרמב"ם האוחז תחת זרועו את ספר 'היד החזקה' שכתב, וספר פילוסופיה של אריסטו. לצד ספרו של אריסטו נראה ינשוף, המסמל את "האמת שבשכל", בעוד שליד ספר 'היד החזקה' ניצבת יונה המסמלת את "האמת שבאמונה". שתי אמיתות אלו עומדות בבסיס הגותו של הרמב"ם. ייצוגו החזותי של הרמב"ם מושרה מדיוקנו המפורסם של הרמב"ם, אף על פי שככל הנראה לא כך הוא נראה. לצד הרמב"ם ניצב רבי יהודה הלוי, מגדולי המשוררים היהודים בספרד, כשהוא שר ומנגן בנבל. תנועת החסידות ותור הזהב בספרד מייצגים דרכים שונות בעבודת ה', כל אחת במיקום גאוגרפי שונה של מרכזי התרבות היהודיים בתקופתם.
גולי בבל מול שבי ציון
גולי בבל מתוארים במנורת הכנסת משמאל, כשהם יושבים ובוכים על נהרות בבל, ככתוב בתהלים: "עַל נַהֲרוֹת בָּבֶל שָׁם יָשַׁבְנוּ גַּם בָּכִינוּ בְּזָכְרֵנוּ אֶת צִיּוֹן". על הארץ לרגליהם מוטלים כלי נגינה, בהתאם לפסוק המופיע בהמשך: "עַל עֲרָבִים בְּתוֹכָהּ (עצי ערבה בבבל) תָּלִינוּ כִּנֹּרוֹתֵינוּ". ברקע נראים בנייני הפאר של בבל.
המשותף לגולי בבל ולשבי ציון הוא גלות בבל, אך זאת בקשר של היפוך – היציאה לגלות כנגד השיבה ממנה לארץ ישראל.
הלל הזקן מול עזרא
הלל הזקן נחשב לאחד החכמים הצנועים, הסבלניים והמקלים שהיו בין חז"ל. בתבליט שעל המנורה מתואר סיפור מן התלמוד הבבלי, המופיע בתוך סדרת סיפורים המתארים את סבלנותו של הלל :
כנגד הלל מוצגת דמותו של עזרא הסופר, מנהיג יהודי שעמד בראש שבי ציון, ונודע בתקנותיו הדתיות שכללו בין היתר את גירוש הנשים הנוכריות, חובת קריאת התורה מדי שני וחמישי ועוד. בתבליט נראה עזרא עומד גבוה מאוד מעל העם, ומקריא מתוך מגילה גדולה את חוקי התורה, כמו שמירת השבת וההימנעות מהתבוללות. אחד מן הקהל שסביב עזרא מגיב לדברים במועל יד, בהתאם למתואר בתנ"ך :
המשותף להלל הזקן ולעזרא הסופר הוא היותם מנהיגים דתיים שהותירו את חותמם לדורות, אך בעוד הלל מייצג את התורה כספר מוסר חברתי, ונחשב למופת של טוב לב וסובלנות, עזרא מייצג את התורה כספר חוקים ותקנות, ונתפס כדמות קשה ולא מתפשרת.
רבי חנינא בן תרדיון מול איוב
רבי חנינא בן תרדיון הוא תנא בן המאה השנייה לספירה, אחד מעשרת הרוגי מלכות ודמות טראגית באופן מיוחד: בנו יצא לתרבות רעה, אשתו נהרגה בידי הרומאים, בתו נלקחה לזנות והוא עצמו הועלה על המוקד בידי הרומאים באשמת לימוד תורה בניגוד לגזירות. בתבליט שעל המנורה מתואר רבי חנינא על ברכיו כשהוא קשור למוקד, וגווילי תורה קשורים לחזהו ומגובבים ברקע. סביב המוקד נראות להבות, ולפני רבי חנינא "פורחות" האותיות אל"ף ושי"ן, המרכיבות את המילה "אש", כמתואר בתלמוד הבבלי :
המשותף לרבי חנינא ולאיוב הוא היותם הביטוי המובהק ביותר ל"צדיק ורע לו" בכמה הבדלים משמעותיים: איננו יודעים מדוע הוטלו על רבי חנינא כל צרותיו, וגם סופו היה רע ומר, זאת בניגוד לאיוב, שסיפור המסגרת מבהיר את ההתרחשות, ובסופו של דבר הוא עצמו ניצל ממוות, ואף זכה לברכה רבה ולאריכות ימים: "וַה' בֵּרַךְ אֶת אַחֲרִית אִיּוֹב מֵרֵאשִׁתוֹ... וַיְחִי אִיּוֹב אַחֲרֵי זֹאת מֵאָה וְאַרְבָּעִים שָׁנָה וַיִּרְאֶה אֶת בָּנָיו וְאֶת בְּנֵי בָנָיו אַרְבָּעָה דֹּרוֹת, וַיָּמָת אִיּוֹב זָקֵן וּשְׂבַע יָמִים." . הבדל נוסף בין השניים הוא תגובתם לקורה להם: רבי חנינא קיבל עליו את הדין ללא עוררין, ואף לא ניסה להקדים את מותו כדי להקל על סבלו (מסכת עבודה זרה, שם), "קידוש השם שאין עמו ערעור", בעוד שאיוב ורעיו עסוקים יומם וליל בסוגיות של גמול ושכר, בעיות הנצח, אמונה וספק.
קבלה מול התלמוד הבבלי
הקבלה מייצגת את עולם המיסטיקה היהודית, ועוסקת בסמליות וברוחניות התורה. היא מיוצגת במנורת הכנסת בדמות מקובל יהודי שקוע בהרהורים, ועטוף מכף רגל ועד ראש. לימינו מופיעה האות שי"ן בתוך מעגל, סמל קבלי המתאר את השכינה בשבי העולם הגשמי. משמאל מופיעות אותיות השם המפורש, י-ה-ו-ה, במסגרת משולש, המבטא את השילוש הרוחני בקבלה: נפש, רוח ונשמה.
כנגד הקבלה מוצג התלמוד הבבלי, ספר יסוד בהלכה היהודית, שנערך ונחתם לפני כ-1500 שנה. התלמוד, בניגוד לקבלה, אינו עוסק, לפחות בגלוי, ברוחניות, אלא בעיקר בעניינים "טכניים" הקשורים במצוות, במטרה להגדיר מהי הדרך ההלכתית הברורה שבה על האדם שומר המצוות ללכת. אלקן בחר להציג את התלמוד בדמות חכם יהודי השוקד על ספר, ואגודלו מונף באוויר בתנועה האופיינית למתפלפלים הלומדים תלמוד, שהוא הספר הפופולרי ביותר בישיבות. לימין החכם נראה אדם מתדפק על גדר עץ עשויה כלונסאות, המסמלת את גדר התורה ואת ההסתגרות מפני ההתבוללות, כמובא בהוראת אנשי כנסת הגדולה לחכמים: "הם אמרו שלשה דברים... הוו מתונים בדין, והעמידו תלמידים הרבה, ועשו סייג לתורה".
ספרות ההלכה מול ספרות האגדה
ספרות ההלכה היא קובץ ספרי יסוד יהודיים, שנאספו במשך הדורות, ועוסקים כולם באופן קיום ההלכה היהודית. הקובץ ההלכתי הרשמי הראשון הוא המשנה, שנערכה כבר לפני כ-1800 שנה בארץ ישראל, ועליה מבוסס התלמוד, שנכתב על ידי חז"ל. ההלכה מוצגת במנורה באמצעות אירוע קשה מן התנ"ך, בו שני בניו של אהרן הכהן, נדב ואביהוא, הומתו על ידי האל לאחר שהקריבו אש זרה במשכן. אהרן נראה במרכז הסצנה, חושן על חזהו, והוא מביט בשני בניו המוטלים מתים על הארץ, כשאש האלוהים אוכלת אותם. תגובתו של אהרן הייתה שתיקה של קבלת הדין: "וַיִּדֹּם אַהֲרֹן", ובכך הוא מבטא את סמכותה של ההלכה כקובץ חוקים, שלא תמיד מובנים ומקובלים, בבחינת "יקוב הדין את ההר". מידת הדין, שבה נהג האל כלפי בני אהרן, עומדת בסתירה גמורה לאופיו ולדרכו של אהרן, כמובא בתוספתא: "משה היה אומר: יקוב הדין את ההר, אבל אהרן היה עושה שלום בין אדם לחברו" (תוספתא, מסכת סנהדרין פרק א', ב).
ספרות האגדה (הנקראת גם מדרש) שונה בתכלית, ולמעשה הגדרתה היא: "כל מה שכתבו חז"ל, שאיננו הלכה". האגדה עוסקת בסיפורים ומשלים, המוסיפים נדבך פרשני רחב לכתוב בתורה, ובכך "מוסיפה פלפל" לטקסט הכתוב. ספרות האגדה מוצגת בדמותו של שלמה המלך עטוי כתר, היושב בתוך כרם גפנים, כשהוא עטוף באשכולות ענבים ואוחז בידו בקרן השפע. שלמה נבחר לייצג את האגדה, שכן ספר שיר השירים המיוחס לו, נתפס כולו כאלגוריה מדרשית של אדם חולה אהבה המתגעגע לאהובתו, כגעגועי האל לעמו. שתי הצורות הספרותיות – ההלכה והאגדה – משלימות זו את זו, למרות שונותן, וביחד הן מרכיבות את הקורפוס היהודי הכתוב.
בר כוכבא מול דוד
שמעון בר כוכבא היה לוחם יהודי שעמד בראש מרד שפרץ כ-60 שנה לאחר חורבן בית המקדש השני כנגד הרומאים. המרד נמשך כשלוש שנים וחצי, ולמרות ההצלחות שאפיינו אותו בתחילת הדרך, בסופו של דבר הוא דוכא, המורדים נקטלו, ובר כוכבא נהרג. במנורה מוצג בר כוכבא כבריון עטוי שריון בעת גסיסתו. מאחוריו נראה כוכב שביט, המסומל בשמו - 'בר כוכבא'. שמו המקורי היה 'בר כוזבא', אך הוא הוחלף על ידי מעריציו (ובהם רבי עקיבא), שקשרו אותו לנבואת הגאולה של בלעם על ישראל: "דָּרַךְ כּוֹכָב מִיַּעֲקֹב וְקָם שֵׁבֶט מִיִּשְׂרָאֵל וּמָחַץ פַּאֲתֵי מוֹאָב". ראשו של בר כוכבא נראה שמוט, קסדתו מונחת לרגליו, ופגיונו מוטל ליד זרועו. על הקסדה מופיע תבליט של אריה, שכן על פי המסורת, הוא נהג לדהור על אריה במסעות מלחמתו.
כנגד בר כוכבא מוצג דוד הצעיר לאחר שניצח את גלית. דוד מניף באוויר את ראשו הכרות של גלית, ומאחוריו הנבל שלו, עליו תלויים גלימת המלכות והכתר. למרגלותיו של דוד מוטל הפגיון של גלית המת. דוד מסמל את "ניצחונה של האמת הפשוטה על עוצמתו של השריון".
דוד ובר כוכבא נחשבים שניהם לגיבורי ישראל, אולם בניגוד לדוד שניצח והפך למלך, וייסד את שושלת המלוכה שממנה עתיד לבוא משיח בן דוד, בר כוכבא, שנקרא על ידי רבי עקיבא בשם "מלך המשיח", הכזיב ונכשל במלחמתו.
משיחיות מול העפלה
משיחיות היא האמונה בביאת המשיח, שיביא לגאולה באחרית הימים. היא מתוארת במנורה בדמות שני אנשים הנושאים ידיהם אל ירושלים הבנויה, המוארת בקרני שמש. אמנם ישנן דרכים "לזרז" את בוא המשיח, אך בסופו של דבר בואו יהיה בהחלטת האל בלבד.
המשיחיות נתפסת כאמונה היהודית המסורתית והפאסיבית, המצפה לגאולה בידי האל, בעוד שההעפלה היא ביטוי למעשה היהודי האקטיבי, שאינו ממתין לגאולה הנסית, אלא מחולל בעצמו את גאולתו.
יעקב מול אברהם
יעקב מוצג במנורה כשהוא נלחם במלאך ה', לפני שנפגש שוב לאחר שנים עם אחיו עשו, כמתואר בספר בראשית :
יעקב העירום נראה בתבליט כשהוא ספק מתגושש ספק מתגפף עם המלאך המכונף. אירוע זה בחייו של יעקב מסמל את היותו לוחם, המעז לעמוד מול מלאך ה' ואף יכול לו. במעמד זה קיבל יעקב את הכינוי 'ישראל', המסמל גבורה ועמידה מול כוחות איתנים.
המשותף ליעקב ולאברהם הוא היותם אבות האומה, שהיו נאמנים לאל, אך כל אחד מהם מייצג אופי וגישה שונים בדרכם בעבודתו.
ביקורת על המנורה
ד"ר מישורי, בספרו שהוזכר לעיל - 'שורו, הביטו וראו' מותח ביקורת חריפה על המנורה, ומכנה אותה "מכלול חיוור ודהוי המבוסס על הדים שחוקים של יצירות מופת בתולדות האמנות המערבית." וכן:
מורה הדרך, יוסי בר אשר, במדריך שכתב על המנורה, מציין:
מנורת הכנסת התקבלה, למעשה, בהתרגשות ובהתלהבות על ידי כמעט כל החוגים בארץ, כולל הדתיים, ובמשך עשרות שנות קיומה היא משמשת מוקד עלייה לרגל ליהודים וללא יהודים המבקרים בירושלים.
אזכורים תרבותיים
בסרט המוסד בבימויו של אלון גור אריה מוסבר כי המנורה היא הכניסה הסודית למטה המוסד. על פי הסרט יש לעמוד מאחורי המנורה ואז הסלעים מאחוריה נפתחים לתוך מעלית שיורדת אל מתחת לאדמה למטה המוסד שהוקם מתחת לגן הוורדים.
209–200 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 209 – 200 לפנה"ס
הרואין
הרואין (Heroin, diacetylmorphine, diamorphine) הוא סם ממכר ביותר, אופיואידי חצי-סינתטי. בגוף, הוא פועל כמשכך כאבים. הרואין מסונתז ממורפין, שהוא עצמו אחד האלקלואידים הנמצאים בשרף של פרג האופיום (Ppaver somniferum). הרואין הוא האסטר ה-3,6 דיאצטטי של מורפין. בחילוף החומרים בגוף, הרואין הופך למורפין. מרבית השימוש בו נעשה למטרות בילוי והנאה, עקב תחושת האופוריה החזקה שהוא מסוגל לגרום. כמו כן, הוא משמש ברפואה כמשכך כאבים חזק.
כאשר הוא מופיע כמלח (בדרך כלל הידרוכלורי), הרואין נראה כאבקה לבנה. במקרים אחרים, הרואין עשוי להיראות כאבקה חומה-בהירה או כחומר שחור דמוי זפת. ההרואין החום מכונה בישראל "קוק פרסי" (אף על פי שאין לו כל קשר לקוקאין). הרואין הנמכר ברחוב רחוק מלהיות טהור, והוא מדולל בחומרים שונים כמו אקמול ופרוקטוז. הרואין ניתן לצריכה בדרכי מתן שונות, כמו הזרקה תוך-ורידית, מתן תוך-נחירי ועישון "הרצה" על נייר אלומיניום. צריכתו ומכירתו של סם זה אסורים במדינות רבות, לרבות ישראל.
היסטוריה
ההרואין סונתז לראשונה ב-1874 על ידי הכימאי הבריטי סי.אר. איי רייט, שעבד בבית חולים בלונדון. באותו הזמן עסק רייט בשילוב מורפין עם חומצות שונות. לאחר שהרתיח מורפין ומספר מרכיבים שונים במשך כמה שעות, נוצרה תרכובת שקרא לה טטרא-אצטיל מורפין, אשר היום נקראת דיאצטילמורפין. את התרכובת שלח רייט לחברו בקולג' במנצ'סטר לאנליזה. בתשובה הוא קיבל את הדו"ח הבא:
היינריך דרסר, אשר עבד בחברת התרופות הגרמנית "באייר" ועמד בראש הצוות שפיתח את האספירין, הבחין שדיאצטילמורפין פעיל יותר ממורפין. חברת באייר רשמה את הסימן הרשום "הרואין" (במשמעות של "טיפול הרואי", מהמילה הגרמנית Heroisch). בין השנים 1898 ו-1910 שווק הרואין כתחליף לא-ממכר למורפין וכתרופת שיעול לילדים. אולם באותה תקופה, התברר שהרואין ממכר אף יותר ממורפין. כתוצאה מכך, הופסק בהדרגה השימוש הרפואי הנרחב בהרואין. בשנת 1924 חוקק בארצות הברית "חוק ההרואין" שאסר על יצור הרואין והחזקתו. בעשורים שלאחר מכן, גם בעקבות שורה של אמנות בינלאומיות, הפך ההרואין לסם בלתי חוקי ברוב ככל ארצות העולם.
השפעות
מאחר שסמים אופיואידיים הם בראש ובראשונה משככי כאבים, מפחית ההרואין ולפעמים מעלים לחלוטין כאבים שחש הצורך אותו. הרואין גורם לתחושת חמימות, להתעלות חושים, לשחרור מלחצים, לסיפוק, להרגשה כללית טובה ולאופוריה. להרואין תופעות לוואי חמורות. מינון גבוה של הרואין עלול לגרום לעיוותים בראייה, להזיות ולחלימה בהקיץ. תופעות כמו בחילות והקאות עלולות להופיע בעיקר בשימושים הראשונים. כמו כן, המשתמש עלול לחוש עצירות וגירוד. קצב הנשימה יורד, לעיתים עד כדי סיכון חיים. בטווח הארוך ההרואין מדכא את היצר המיני ומשבש ומאט את יכולת התגובה.
כמו עם כל הסמים האופיואידיים, בשימוש מתמשך הגוף מפתח עמידות להרואין. כך, אדם שבפעם הראשונה היה לו די במנה של כ-20–30 מ"ג כדי לחוש את השפעת הסם, יכול לאחר שימושים אחדים בלבד להתרגל לסם עד שכמות כזו לא תשפיע עליו כלל, והוא יאלץ להשתמש בכמויות גבוהות בהרבה (למשל כ-100–150 מ"ג) כדי להשיג את אותה התחושה. לאחר הפסקת השימוש לכמה שבועות העמידות לסם פוחתת, והגוף מאבד בהדרגה את הסבילות שפיתח.
שימושים רפואיים
בבריטניה, דיאמורפין הוא תרופת מרשם חוקית. בין השאר, הוא מיוצר בצורה תעשייתית על ידי חברה בריטית אחת. זו מספקת את המלח דיאמורפין הידרוכלוריד באמפולות, מהן מכינים את החומר להזרקה. הפרג המשמש ליצור התרופה גדל בעיקר באוסטרליה, אך גם בחוות מאובטחות על אדמת בריטניה. קיים פיקוח הדוק ביותר על הפצת התרופה; לא ניתן להשיג הרואין בצורה חוקית אלא למגוון מצומצם של התוויות, וכמעט רק בשטחו של בית חולים. דיאמורפין מותווה לשימוש בתור משכך כאבים בחולי סרטן, בכאב שלאחר ניתוח, בכאב שלאחר התקף לב, ובכאבים חזקים אחרים, לפי שיקול דעת של רופא, וכן הוא מותווה לקוצר נשימה הקשור עם בצקת ריאות. במחקר שנערך בבריטניה, ניתן תרסיס דיאמורפין תוך-נחירי, בתור משכך כאבים, לילדים בגילאי 3 עד 16, שסבלו משברים בגפיים. מטרת המחקר הייתה להשוות את יעילותו של הדיאמורפין, הניתן בדרך זו, לזו של מורפין תוך-שרירי. תוצאות המחקר הראו כי הדיאמורפין היה יעיל יותר בשיכוך הכאבים ומקובל יותר על החולים. כמו כן, לא נמצאו תופעות לוואי בלתי-צפויות כלשהן.
בבריטניה, הולנד, שווייץ, גרמניה, דנמרק וספרד, הרואין משמש לטיפול בהתמכרות להרואין. במסגרת תוכניות כאלו, המכורים מגיעים באופן יום יומי למרכזי הזרקה בפיקוח של רופאים ואחיות, שם ניתן להם הרואין תוך ורידי או בצורה אחרת (לרבות כדורים). בדרך כלל, נעשה ניסיון להקטין בהדרגה את המינון שהמטופל מקבל, במטרה שיוכל להפסיק להשתמש בסם מבלי לחוות את תופעות הגמילה הקשות.
התמכרות וסכנות נוספות
הרואין (כמו שאר קרוביו ממשפחת האופייטים) הוא סם ממכר חזק ביותר. האופייטים נחשבים לסמים הממכרים ביותר מכל סוגי הסמים, והתמכרותם קשה ביותר הן פזיולוגית והן פסיכולוגית. זו הסכנה המרכזית הנשקפת למשתמשים בו. לאחר שאדם נעשה מכור, מחסור בסם לתקופה של כמה שעות עד יממה יגרום למצוקה גופנית ולתופעות גמילה (withdrawal או "קריז"). התמכרות להרואין עלולה לקרות מהר מאוד, לעיתים כבר בפעמים הראשונות שמשתמשים בו (אולם לעיתים ההתמכרות היא איטית והדרגתית).
למשתמש הרוכש הרואין ברחוב קשה לקבוע מה אחוז החומר הפעיל בסם הנמכר. כתוצאה מכך, אם החומר טהור מכפי שהמשתמש ציפה, עלולה להילקח מנת יתר. זו עשויה לגרום לדיכוי נשימתי (היפוונטילציה) שיכול להוביל למוות אם לא ניתן נוגדן. הסיכוי לסבול מתופעות אלה גדל עד מאוד כאשר צורכים עם ההרואין סמים נוספים. השילוב הגרוע ביותר הוא שימוש בהרואין בו בזמן עם שתיית אלכוהול. גם הערבוב עם סמים אחרים, כמו אקסטזי ושאר סמים ממריצים, עלול להיות קטלני ולגרום למוות. מדכאי מערכת העצבים המרכזית (CNS depressants) כמו בנזודיאזפינים, ברביטורטים ואלכוהול, עלולים לגרום לחיזוק השפעת הסם ואף לגרום תגובה בין תרופתית שלילית ולמנת יתר.
סכנות נוספות הנובעות מהרואין קשורות בעיקר להזרקה, שכן שימוש במזרקים משותפים מגדיל את סיכון ההידבקות באיידס ומחלות זיהומיות אחרות. בנוסף, פוגעת הזרקה תכופה בוורידים ועלולה להביא להרס מוחלט שלהם (collapsed veins).
האנטגוניסט נרקאן (Naloxone) משמש לביטול מהיר של השפעת ההרואין ושל סמים אופיואידיים בכלל. בישראל הוא נמצא בשימוש במד"א ובבתי החולים.
מעמד חוקי
בישראל, הרואין מופיע בחלק ב' של התוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים. פירוש הדבר הוא כי שימוש בהרואין, אחזקתו, ייצורו וסחר בו עלולים לגרור אחריהם עונשי מאסר הנעים בין שלוש שנים לשימוש עצמי ועד עשרים שנים לסחר. הפקודה קובעת סנקציות נוספות כמו חילוט רכוש, שלילת רישיון נהיגה ושלילת דרכון (במקרה שהעבירה נתאפשרה עקב שימוש בדרכון ישראלי). בפקודת הסמים המסוכנים נקבעה חזקה (ניתנת לסתירה) לפיה אחזקת כמות גדולה מ-0.3 גרם לא נועדה לשימוש עצמי.
השפעות נוספות של הרואין, הנוגעות למישור המשפטי, הן כי התלות המוחלטת בסם גורמת למשתמשים לבזבז כסף רב ולהגיע למצוקה כספית העשויה להביאם לכדי פשיעה.
אי-שוויון המשולש
במתמטיקה, אי-שוויון המשולש הוא אי-שוויון מהצורה, כאשר היא פונקציית מרחק. אי-השוויון מתאר את העובדה הגאומטרית שהקו הישר הוא הדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות; בפרט, אורכה של צלע במשולש אינו עולה על סכום אורכי הצלעות האחרות. אי-שוויון המשולש נחשב לתכונה יסודית של כל שיטה למדידת מרחק, ומשום כך מניחים, כאקסיומה, שהוא מתקיים בכל מרחב מטרי או נורמי. הגרסה החזקה נקראת אי-שוויון המשולש למטריקות לא ארכימדיות.