cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טאקרזוקה רביו
להקות
חברות הטאקרזוקה רביו מחולקות לחמש להקות: פרח, ירח, שלג, כוכב וקוסמוס. בנוסף קיימת קבוצת הסנקה, "החברות העליונות". כל הופעה נעשית על ידי אחת מהלהקות הללו. בכל להקה יש את זוג השחקניות המובילות: "הכוכב הראשי", שהיא האוטוקו יאקו הראשית, וה"מוסומה יאקו הראשית" שמשחקת יחד עם הכוכב הראשי. העלילות של ההופעות מתמקדות מסביב לזוג שחקניות אלו.
להקת פרח
נוסדה בשנת 1921. להקת פרח נחשבת "אוצר" של אוטוקו יאקו. להופעות של להקה זאת יש תקציב גבוה. הפופולריות של הלהקה הזאת נובעת מההופעות הצבעוניות שלה ועיצוב התחפושות המהודר.
כוכב ראשי: ריי יוזוקה. מוסומה יאקו ראשית: מדוקה הושיקזה.
להקת ירח
נוסדה בשנת 1921. הלהקה הזאת שמה דגש נרחב יותר על הופעות קבוצתיות ושירה. היא הייתה הלהקה היפנית הראשונה שהעלתה את ההצגה "מון פריז". ירח היו גם הלהקה הראשונה שביצעה את "הורד של ורסלס" ואת "חלף עם הרוח".
כוכב ראשי: קנטו צוקישירו. מוסומה יאקו ראשית: מיצקי אומינו.
להקת שלג
להקת שלג נוסדה בשנת 1924, השנה בה תיאטרון הטאקרזוקה הגדול נפתח. הלהקה הזאת מתמקדת יותר במחזות יפניים קלאסיים והופעות אופרה. זו הייתה הלהקה היפנית הראשונה שהעלתה את המחזה "אליזבת'". מחזות יפניים ידועים שהיא העלתה כוללים: "משרד האוצר של השומרים הנאמנים", "ג'ין", "איצ'מנפוריוקי מאדה קיג'י" ועוד רבים אחרים.
כוכב ראשי: "סקינה איקזה. מוסומה יאקו ראשית: קיווה אסזוקי.
להקת כוכב
להקת כוכב נוסדה בשנת 1933, כאשר תיאטרון הטאקרזוקה של טוקיו נפתח. הלהקה עושה הופעות רבות בהן האוטוקו יאקו משחקות תפקידים חשובים במיוחד. ההופעות שהלהקה עשתה כוללות: "האהבה שלי נחה מעבר להרים", "מלחמה ושלום" ועוד.
כוכב ראשי: מקוטו ריי. מוסומה יאקו ראשית: היטומי מאיסורה.
להקת קוסמוס
להקת קוסמוס נוסדה בשנת 1998, כאשר הוחלט שההופעות בתיאטרון ימשכו כל השנה. זאת להקה פחות מסורתית והופעותיה נוטות להיות יותר חדשניות וניסיוניות.
כוכב ראשי: סוזוה מקזה. מוסומה יאקו ראשית: האנה ג'ון.
הסנקה (החברים העליונים)
הסנקה לא שייכות לשום להקה. הן קבוצה של שחקניות מומחיות שמופיעות בהופעות בתפקידים מיוחדים שדורשים את הצורך שלהן. הן גם עוזרות להדריך את השחקניות הצעירות.
פרוקופיי איוואנוב
פרוקופיי איוואנוב (Прокофий Иванов, נולד ב-1888) היה מורה בבית ספר בכפר קוסצ׳בקה ברוסיה, והוכר כחסיד אומות העולם ב-13 בדצמבר 1995 על הצלת הילד היהודי לב מרדיפות הנאצים.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
איוואנוב חיי עם אשתו ושתי בנותיו, ליובה ולוסיה. בשנת 1941 פלשו הנאצים לברית המועצות. בתו ליובה גויסה לצבא האדום ונפלה בקרב. ביולי 1941, נכבש הכפר קוסצ'בקה, אך הזוג איוואנוב המשיכו ללמד בבית הספר, וגם עזרו לפרטיזנים במזון, מידע ותחמושת. בתם לוסיה קישרה בינם לפרטיזנים.
בפברואר 1943, כאשר אלמוני הלשין על לידיה ולוסיה לגרמנים, שתיהן נהרגו. לידיה הוצאה להורג במקום ולוסיה עונתה למוות. לאחר זמן מה, עזרה לאיוואנוב השכנה בענייני הבית ובטיפול בנער, יליזבטה קונדרטייבה. מדי פעם המשטרה הייתה מחפשת בביתו של איוואנוב, הייתה קונדרטייבה לוקחת את לב למקום מסתור ביער, ומסתתרים שם עד שחיפוש הסתיים. איוואנוב נשא את קונדרטייבה לאישה מאוחר יותר.
לאחר המלחמה
ב-1995, הוכרו איוואנוב ולידיה אשתו כחסידי אומות העולם. ב-1999, הוענק האות גם לקונדרטייבה.
מאוחר יותר התגלה שאחותה של לידיה, אקרטינה, עלתה לארץ ישראל עקב בעלה שהתגייר.
סיאחת נאמה
סיאחת נאמה (בפרסית: سياحت نامه; בטורקית עות'מאנית: Seyahâtnâme) הוא כינוי פרסי לספר מסעות המופיע בעיקר בספרות העות'מאנית. הסיאחת נאמה מבטא סוגה ספרותית שדוגמאות לה ניתן למצוא החל מימי הביניים ברחבי העולם המוסלמי, החל מטיילים ערביים בימי בית אומיה (661-750).
הסיחאת נאמה של אווליה צ'לבי
הדוגמה המובהקת ביותר של סוגת הסיאחת נאמה היא הסיאחת נאמה שכתב הטייל הטורקי בן המאה ה-17 אווליה צ'לבי (Evliya Çelebi). הספר מקיף 10 כרכים שמתארים את מסעותיו ברחבי האימפריה העות'מאנית החל בעיר הולדתו איסטנבול, דרך אנטוליה, הקווקז, פרס, החלקים העות'מאניים של אירופה בבלקן, אוסטריה, צפון אפריקה, סוריה, ארץ ישראל, החג'אז ומצרים (קהיר) ואזורים רבים נוספים. בשל חשיבותו, נהוג לציין במחקר בשם סיאחת נאמה בעיקר יצירה זו, וכך נהוג גם בשפה הטורקית.
מאיר שלום רבינוביץ
רבי מאיר שלום רבינוביץ (נפטר בי' בטבת תרס"ג, 1903) היה האדמו"ר מקאלושין, משושלת פוריסוב. נכדו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה.
ביוגרפיה
בנו של רבי יהושע אשר רבינוביץ האדמו"ר מפוריסוב. נישא לאחייניתו, בתו של רבי יעקב צבי רבינוביץ מפוריסוב. היה תלמיד של אחיו/חותנו, אך היה נוסע גם אל רבי יצחק מנישכיז, רבי יהושע מבעלז, רבי יחזקאל שרגא משינאווא, רבי דוד משה מטשורטקוב ורבי מרדכי מקוזמיר.
כיהן ברבנות בפוריסוב, גרבולין וקאלושין. לאחר פטירת אחיו/חותנו בשנת תרמ"ט החל לכהן כאדמו"ר והצטרפו אליו חסידים רבים. נודע כבעל מופת ורוח הקודש. הוא דגל בשיטת חינוך רכה.
דברי תורתו יצאו בספר "נהר שלום" על ידי תלמידו/אחיינו רבי יהושע העשיל שטרנפלד-הורוביץ (משושלת החוזה מלובלין).
בניו היו רבי יהושע אשר השני מפוריסוב ורבי שמואל מרדכי מפאלניץ. חתניו היו רבי אלתר מאוז'רוב, רבי מאיר מבנדין ורבי אלעזר אלימלך מראדום.
בין חסידיו המפורסמים היו המקובל רבי יהודה לייב אשלג, רבי אברהם ילין מחבר הספר "ארך אפים" ורבי אלעזר אלתר אליקים בריעה בידרמן משושלת לעלוב שכיהן באדמו"רות בקאלושין.
קסטרו מארים
קסטרו מארים (בפורטוגזית: Castro Marim) היא עיירה ומועצה מקומית שנמצאת במחוז פארו, פורטוגל. באזור נמצא ארמון קסטרו מארים.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (11 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 632 מילימטרים בשנה. חודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (127 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
עדני מרהיב
עדני מרהיב (שם מדעי: Cicinnurus magnificus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת העדניים.
מאפיינים
אורכו של העדני 25 ס"מ והוא בעל כנפיים צהובות ונוצצות, גב אדום, חזה ירוק-סגול ובעל "גלימה" צהובה על הצוואר. הזנב מכיל 2 נוצות ארוכות מפותלות בכחול-ירוק. הראש שחור והמקור והרגליים כחולים. הזכרים גדולים ומקושטים הרבה יותר מהנקבות החומות.
הזכרים בעלי קול מרשים והם יכולים לנפח את גרונם כדי לקרוא לנקבה ואז לנפח ביותר את חזם כדי להבליט את החזה הירוק הנוצץ. למרות כל המאמצים הנקבות עלולות לדחות את המחזר לעיתים קרובות אם לא ירשים אותן מספיק. הזכרים פוליגמיים ואינם משתתפים בגידול הצאצאים.
הם חיים ביערות ויערות ההר של גינאה החדשה. הם ניזונים מפירות שהם מוצאים ביער.
מטבע אקסומי
מטבע אקסומי היה המטבע היחידי שנוצר באפריקה ללא שליטה ישירה של תרבות חיצונית כדוגמת הרומאים או היוונים. הטבעתו החלה מאמצע התקופה האקסומית, סביב 270 לספירה, תחת המלך אינדוביס. ופסקה עם היחלשותה של הממלכה במחצית הראשונה של המאה השביעית. לאחר ממלכת אקסום לא הייתה מדינה אפריקאית, שמדרום לסהרה, שטבעה מטבעות עד סולטנות קילווה במאה העשירית.
המטבע האקסומי שימש ככלי תעמולה בהפגנת עושרה של הממלכה, וכן קידם את הדת הלאומית (תחילה את הפוליתאיזם ומאוחר יותר את הנצרות האתיופית האורתודוקסית, וכן את הסחר בים האדום. עקב דלות העבודות הארכאולוגיות באזור, למטבעות היה ערך רב גם בקביעת סדר כרונולוגי אמין של מלכי אקסום.
תקופת טרום המטבע
הנפקת מטבעות מוטבעים החלה בסביבות 270 לספירה, עם תחילת שלטונו של אינדוביס. ייתכן ונעשה שימוש במטבעות מתכת באקסום מאות שנים לפני הקמת מרכזי ההטבעה. "פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות שיוט) מציין כי מדינת אקסיום ייבאה פליז עבור קישוטים וכדפי מתכת בעלי ערך מסחרי, בדומה לכסף. חלק מהפליז יובא לשימושם של זרים אריתראים שהתגוררו באזור. ניתן לשער כי ראשוני מלכי אקסום, הממוקמת על מי הסחר הבינלאומי של הים האדום, זיהו את חשיבותו של מטבע מסודר בהקלה על הסחר המקומי והבינלאומי.
השפעות
מטבעות אקסומים היו בעלי עיצוב וצורה מקוריים לאזור, אולם נמצאו השפעות חיצוניות על השימוש במטבעות. בזמן הטבעות המטבעות אקסום כבר קיימה יחסי מסחר נרחבים עם הרומאים בים האדום. וכן לבטח היו השפעות מאימפריית קושאן ואיראן. עדות לכך היא בהימצאותם של מטבעות מקושאן, רומא וחמיר בערים אקסומיות גדולות, למרות שאלה נמצאו בכמויות קטנות המעידות על זרימת מט"ח מוגבלת.
אירווינג לייטון
אירווינג לייטון (באנגלית: Irving Layton) היה שם העט של ישראל פינקו לזרוביץ' (12 במרץ 1912 – 4 בינואר 2006), היה משורר יהודי-קנדי. מהחשובים והחדשניים שבמשוררים של המאה העשרים.
מטבע אקסומי
זהב
נראה כי הזהב נרכש ממספר מקורות. ייתכן והוא הגיע מ "סאסו" שבדרום סודאן. וכן במקורות בדרום אתיופיה כדוגמת ממלכת אינאריה הקדומה, להם תיעוד מכתביהם של קוסמס אינדיקופלאוסטס מהמאה ה-6 וג'יימס ברוס מהמאה ה-18. ייתכן והזהב הגיע גם ממקורות צפוניים יותר כאזור גוג'ם, ובאזור בו נמצאת היום אריתריאה, למרות ששתי האחרונות פחות בטוחות.
אירווינג לייטון
ביוגרפיה
אירווינג לייטון נולד בעיר טרגו ניאמץ, רומניה למשפחה דתית שהיגרה לקנדה בשנת 1913, כשהיה בן שנה. המשפחה השתקעה ברחוב אורבאן הקדוש (St. Urban Street) שהיה ברובע עוני של מונטריאול. סמוך לבר המצווה שלו נפטר אביו, ואירווינג ("איזי" בכינוי היידיש שלו), יצא לעבוד לעזרת המשפחה. הוא מכר סחורות בית מדלת לדלת ואסף כסף להמשך לימודיו בקולג'.
מטבע אקסומי
כסף
בעוד שמקורות מקומיים של זהב תועדו במהלך עידן אקסום, נראה שהכסף היה נדיר יותר. ניתן ללמוד זאת מהיעדר אזכור למכרות כסף באזור עד למאות ה-15 וה-16. למרות שהכסף יובא, כפי שתועד בשיוט סביב הים האריתראי ובשל נדירותו ניתנה לו עליונות במסחר המקומי. אולם נדירותו עומדת בספק היות שנמצאו מטבעות כסף רבים המשובצים בזהב כדי להגדיל את ערכם. אם כסף היה כה נדיר, אזי יבואו היה אמור להיות עיקרי ולא היה צורך בשיבוצו בזהב על מנת להגדיל את ערכו.
אירווינג לייטון
ביוגרפיה
משהחל את לימודיו בקולג' הצטיין בלימודי הספרות האנגלית שלו. הוא הושפע בצעירותו מכתביהם של הסופרים האנגלים והאמריקאים: ולטר סקוט, אלפרד טניסון, ג'יין אוסטן, ג'ונתן סוויפט, שייקספיר, ג'ורג' אליוט ואחרים. עם הצטרפותו למפלגה הדמוקרטית הקנדית החל לעיין גם בכתבי ניטשה וקרל מרקס. בימי הקולג' הכיר גם לראשונה את א. מ. קליין, משורר יהודי-קנדי, שהחל את שירתו ביידיש ועבר לאנגלית.
מטבע אקסומי
כסף
ייתכן וייצרו כסף על ידי סגסוגת אלקטרום שלעיתים התרחשה באופן טבעי. וכן נראה שנחושת וארד לא היו בנמצא באדמת האימפריה ולכן יובאו גם כן.
אירווינג לייטון
ביוגרפיה
בעת לימודיו במק-דונלד קולג' כתב אירווינג לייטון את שיריו הראשונים באנגלית, ופרסם טורים עיתונאיים שמשכו את לבם של הקוראים. בשל פעילותו בחוגים סוציאליסטיים נאסר עליו להיכנס לארצות הברית הסמוכה. בשנת 1942 הצטרף לצבא הקנדי ושרת בו כקצין. לאחר שיחרורו מהצבא המשיך בלימודיו וסיים תואר שני במדעי המדינה בשנת 1946. לימד בבית ספר תיכון. בשנת 1976 זכה באות מסדר קנדה. פעילותו הספרותית של לייטון נמשכה עשרות שנים.
מטבע אקסומי
ערך
למרות שמטבעות הזהב היו בעלי הערך הגבוה ביותר, ואחריהם הכסף ולבסוף הארד, לא ידוע מה היחס הערכי שהיה בין השלושה. אספקת הזהב נשלטה על ידי המדינה, וכך גם מתכות יקרות אחרות. דבר שאיפשר להם להבטיח את השימוש במטבע שייצרו.
אירווינג לייטון
ביוגרפיה
נפטר בינואר 2006, במונטריאול, בן 94 במותו.
מטבע אקסומי
ערך
איכות מטבעות אקסום נשלטה מקרוב על ידי המדינה. כתוצאה מכך המטבעות היו בעלי דרגת טוהר גבוהה. לדוגמה, דרגת הטוהר הנמוכה ביותר שתועדה לזהב של עד כה הייתה 90%.
אירווינג לייטון
יצירתו הספרותית
לייטון הפך למשורר ידוע, והיה בין המשפיעים על לאונרד כהן הצעיר. הוא זכה בפרסים רבים ואף היה מועמד לפרס נובל לספרות. בשנות החמישים של המאה העשרים זכה לפרסום רב כמשורר וכסוציאליסט, לא רק בקנדה אלא בכל העולם דובר האנגלית. ושירתו התחבבה במיוחד על קוראים באיטליה ובקוריאה הדרומית.
מטבע אקסומי
ערך
מטבעות קדומים שקלו קרוב מאוד למשקל התאורטי שלהם, וחלקם אף מעבר למשקל זה. אולם משקל המטבעות נטה לרדת לאורך הזמן. למרות הירידה במשקל, טוהר הזהב נשמר במידה רבה, גם על ידי המלכים לאחר מכן. השפע היחסי של מטבעות באקסום מצביע כי כנראה שהייתה להם גישה לכמויות גדולים של זהב.
אירווינג לייטון
יצירתו הספרותית
אירווינג לייטון פרסם למעלה מחמישים כרכים של שירה אנגלית, ביקורת, מאמרים ופרוזה. ספר שיריו "תמיד על סף דמעות" הוא הספר הראשון של לייטון שתורגם לעברית בשנת 2010. שירים בודדים נוספים שלו בתרגום לעברית פורסמו בכתבי עת. בהלווייתו ספד לו לאונרד כהן: "קודם כל היה אירווינג לייטון, ואז היו כל שאר המשוררים. הוא היה המשורר הטוב ביותר שלנו. אין טעם לחוש צער ועצבות, כי עבודתו של לייטון תשרוד אחריו."
מטבע אקסומי
עיצוב
רוב המטבעות היו בעלי כיתוב ביוונית מכיוון שמרבית המסחר היה עם ה"אוריינט היווני". בשלב מאוחר יותר השתמשו בגעז - שפתם של תושבי אקסום. ייתכן והדבר מצביע על ירידה בסחר הבינלאומי עם רומא והודו.
בצד בעל ציור הפנים שעל המטבע, הופיעה באופן קבוע דמותו של המלך. לרוב בפרופיל, כשלראשו קסדה, כתר, או בד המכסה את ראשו. בחזית הבד היו איורים של קפלים, קרניים או שמש.
ברוב המטבעות הופיע הטקסט ביוונית "מלך אקסום" או "המלך של האקסומים". יחד עם זאת מטבעות רבים נטבעו בעילום שם (או לאחר מותו של המלך) במיוחד במהלך המאה החמישית.
המטבעות כללו כינויים כמו "האחד" או "הוא אשר" בנוסף לשמו הפרטי של המלך. והטקסט היווני שולב עם איורים געזיים, אך היה השפה היחידה שהייתה על מטבעות הזהב. מלבד במטבעותיהם של ווזבה ומהדיס. במהלך הזמן, השימוש ביוונית שהייתה על מטבעות הזהב, הכסף והארד פחת. דבר המעיד על ירידתה של אימפריית אקסום. ועם תחילת שלטונו של מהדיס, הגעז החליפה בהדרגה את היוונית.
מוטו
המטבעות השתמשו במספר מוטואים לאורך כל התקופה בה נטבעו. החל מתחילת המאה הרביעית בה מרבית מטבעות הברונזה היו אנונימיים וכללו את הכיתוב: הקיסר, "המלך". שהוטבעו על ידי המלך עזנה או אחד מיורשיו. וכן הוטבעה ביוונית הסיסמה "הלוואי שזה יספק את העם" ותחת המלך כַּלב, נכתב "הלוואי שזה יספק את העיר". סיסמאות דומות היו בשימושם של מלכים אחרים. על מטבעות מן המאה השביעית של הקיסר ארמה נכתב: "תנו לאנשים להיות שמחים".
אינדוביס
אינדוביס היה המלך האקסומי הראשון שידוע כי הטביע מטבעות זהב שהתמקדו בדמותו בפנים ובגב המטבע. במטבע הופיעו חלקו העליון של חזהו וראשו בפרופיל, כשהוא עוטה על ראשו בד מלכותי ותכשיטים, בנוסף לכתב בו מופיע שמו.
אינדוביס הדגיש את דתו בעזרת שימוש בסמל הטרום נוצרי של הדיסק והסהר שהיוו כלי תעמולתי עבורו (בנוסף לכלי התעמולתי שהמטבעות כבר היו). מוטיב נוסף שהמשיך גם במטבעות הבאים, היו זוג ענפי שעורה או חיטה סביב ראשו המופיע בפרופיל. ייתכן ואלה סמלי אקסום
אפילאס
בעוד שבמטבעותיהם של אינדוביס והאחרים ישנו בד המכסה את ראשם של המלכים. מטבעותיו של אפילאס הראו אותו עם כתר גבוה מעל לבד. עם קשתות תומכות בקומפוזיציה לא מזוהה. וכן היו בהם סמלים נוספים של מלוכה. כגון חנית, ענף עם פירות יער ותכשיטים נוספים כגון קמיעות וצמידים. חידוש נוסף של אפילאס היה שהחליף את מיקום דמותו לצד האחורי של המטבע, חידוש שפסק לאחר מותו.
אפילאס הציג מספר סטנדרטים חדשים ושונים לשלוש המתכות. חלקם שרדו לאורך המאה השביעית, בעוד שאחרים הסתיימו עם סיום שלטונו. מטבעות הזהב החדשים שלו הפכו למטבעות בשיבוץ זהב במרכזם. הדבר נעשה על מנת לייצר רווחים מהמטבעות, היות שהזהב האקסומי היה טהור במיוחד.
מטבעות זהב
מטבעות הזהב שקלו בממוצע 2.5-2.8 גרם. בקוטר 15-21 מילימטר בתחילת הנפקתם בסביבות 270-300 לספירה. מה שהופך אותם למחצית מגודלו של מטבע ה"אוריוס" (aureus) הרומי ששקל 4.62-6.51 גרם בתקופתו של פרובוס. המטבעות שהונפקו על ידי הקיסר ישראל, שקלו 1.5 גרם והיו בקוטר של 17מילימטר.
מטבעות כסף
מטבעות אינוביס שקלו 2.11-2.5 גרם שהם כמחצית ממשקל המטבעות הרומיות של אותה התקופה ששקלו 3.4-4.5 גרם. כאשר דנאריוס מתחילת המאה ה-3 שקל 2.5-3.00 גרם, והכיל 52% או פחות, של כסף. אולם מטבעות אקסום היו כמעט כסף טהור.
מקור גודל המטבעות
מרבית מטבעות הארד והכסף נמצאו באזור אקסום. מעטים נמצאו ב חבל יהודה, מרואה ומצרים. מבחינת עוביים וצורתם, הם מבוססים על גודלם של המטבעות הרומיות אס וססטרטיוס.
מסחר
בתקופת הטבעות המטבעות באקסום, למדינה כבר הייתה היסטורית סחר ארוכה עם יוון, רומא, האימפריה הפרסית והודו. העובדה כי הוטבעו המטבעות התקופה מאוחרת כל כך היא מפתיעה מעט וניתן לייחסה להיעדר פיתוח כלכלי הנדרש כדי שהמטבעות יתקבלו.
רוב מטבעות אקסום התגלו במרכזי המסחר הגדולים ומעטים מאוד נמצאו בכפרים נידחים, שם הסחר נעשה באמצעות סחר חליפין שלא מבוסס על מטבעות. למעשה, רוב המוטיבציה ליצירת המטבעות נעשתה עבור מסחר עם שוקי חוץ, כפי שמעידה השפה היוונית שעל המטבעות.
יתרה מכך, נראה כי מטבעות הזהב יועדו לסחר מחוץ לממלכה, ומטבעות הנחושת והכסף הופצו בתחומי האימפריה. כך במטבעות זהב נכתב "מלך אקסום" ובשאר המטבעות "המלך"- היות שלתושבי אקסום אין צורך לציין כי זהו מלכם.
שימוש בינלאומי במטבעות אקסום החל כבר מתקופתו של עזנה. ואף מטבעות של אפילאס נמצאו בהודו .
ירידת ערך המטבע
במהלך המאה השביעית, החל לדעוך כוחה של אקסום. והחברה האתיופית החלה לנוע פנימה אל עבר אזור הרמה האתיופית. במהלך התנועה פנימה, אזורי החוף הפכו לפריפריה (כדוגמת העיר "אדוליס", שהייתה בעבר העיר השנייה של אקסום). המטבעות המשיכו להיות במחזור המסחר, אולם הוגבלו לאזורים מקומיים יותר כדוגמת: נוביה, דרום חצי האי ערב וקרן אפריקה.
ארכאולוגיה
בשל אופיין של המטבעות (למשל מעניקים שמות למלכים), הם הפכו לחיוניים בבניית הכרונולוגיה של מלכי אקסום. ההערכה היא כי כ-98% משרידי הממלכה לא נתגלו. באמצעות ניתוח של מספר המטבעות שהופקו וסגנונם, ארכאולוגים הצליחו לבנות כרונולוגיה של מלכי אקסום עד לשלהי המאה השביעית. מתוך 20 מלכי אקסום, הכתובים מאשרים את קיומם של עזנה וכלב, בלבד. שניהם היו מלכים מפורסמים במיוחד בתקופה בה הממלכה שגשגה באופן חריג.
מטבעות רבים נמצאו באזורי צפון אתיופיה ואריתריאה (באזור מרכז הממלכה האקסומית). ואף מספר רב יותר של מטבעות נמצאו באזור קרן אפריקה וחצי האי ערב. וכן נמצאו מטמוני מטבעות שייתכן והם מתקופתו של כלב, ששימשו תשלום לחיילים שהחזיקו באזור תחת השלטון האקסומי.
מלבד אזורים אילו, המטבעות נמצאו באזורים מרוחקים כדוגמת ישראל, מרואה, מצרים והודו. מטבעות כסף ונחושת נמצאו בעיקר באקסום.
בנוסף לעדויות ההיסטוריות, השימוש בגעז שעל המטבעות מספק מידע רב בעל ערך לשוני נדיר. השינויים בהגייה של שפת הגעז, מופיעים בניקוד שעל המטבעות, ניקוד המשפיע על ההגייה. היות שהגעז היא שפת אבג'ד בה אין סימנים מיוחדים לציון תנועות, אלא כל הסימנים משמשים לסימון עיצורים. בדומה לשפות השמייות העתיקות, העברית והערבית. השינויים שעל המטבעות איפשרו לבלשנים לנתח את שינויי ההגייה שנוצרו עם הזמן, שינויים שאין להם תיעוד בשפות הדומות האחרות.
סמל בנגלדש
סמל בנגלדש (בבנגלית: বাংলাদেশের জাতীয় প্রতীক) הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה העממית של בנגלדש. הסמל אומץ זמן קצר לאחר קבלת העצמאות בשנת 1971, והוא מורכב מעיגול ואשר בתוכו מספר אלמנטים אומנותיים המסמלים את המדינה.
מאגר המים בא לסמל את הנהרות הרבים שזורמים בבנגלדש. לצידי מאגר המים יש שני צרורות של אורז, ומטרתם לסמל את האוכל והחקלאות של המדינה. בראש הסמל מופיעים 4 כוכבים ונבט של פרח.
מבחן (שיטה מדעית)
מבחן הוא שיטה במדע ובהנדסה הכוללת פרוצדורה מדויקת אשר אם נפעל לפיה, נקבל תוצאה ומסקנה לגבי הדבר הנבדק. לדוגמה, אם נרצה לבדוק האם מעלית מסוגלת להרים משקל של 500 ק"ג, נשים במעלית משקולות במשקל זה, ונבדוק אם היא מצליחה לעלות.
מבחן יכול להיות מבוסס על מחקר תצפיתי או על מחקר ניסויי, הקובעים את מאפייני המדגם והתהליך. תוצאת המבחן יכולה להיות איכותית (כן / לא, לדוגמה: האם המעלית מסוגלת להרים 500 ק"ג), כמותית (מהו המשקל המקסימלי אותו המעלית מסוגלת להרים) או קטגוריאלית (האם האוכל האהוב על ארנבים הוא כרוב, חסה, גזר או מלפפון).
קאפונג (שפה)
קָאפּוֹנְג (מילולית "עם השמיים") היא שפה ממשפחת-השפות קאריב, המדוברת בעיקר בגיאנה, בעיקר במעלה נהר מָזָרוּנִי, וכן בוונצואלה ובברזיל. אף על פי שדוברי קאפונג רבים אינם חיים בכפרים, ישנם מספר ריכוזי דוברים בכפרים בגיאנה כמו קָמָרָאנְג, גָ'װָאלָה, וָרָאמָדוֹנְג וקָאקוֹ. לשפה יש שני ניבים: אָװָּאװָּאיוֹ (Awawaio) המדובר בפי בני האָקָװָּאיוֹ ופָּאטָמוֹנָה (Patamona) המדובר בפי בני הפאטמונה.
שם השפה בשפה-האחות מקושי הוא "אינְגָרִיקוֹ" (Ingarikó).
היסטוריה
שבטי הקאריב מחזיקים במערכת אמונות ילידית, שנתועדה החל במאה ה-16. רק במאה ה-19 נעשו ניסיונות להבין את אמונותיו ודרכיו של שבט זה. חלק ניכר משפת קאפונג מתייחס לפולחן השמש ולרוחות השמש, דבר המשקף את מערכת האמונות של השבטים דוברי לשונות קאריב. בספרות השבטית ניתן למצוא אמונה גם בישות שמימית עליונה בקרב שבטי הקאריב בגיאנה.
תפוצה גאוגרפית
קאפונג מדוברת באזור השפלה הטרופית באמריקה הדרומית, ובמיוחד במדינות גיאנה, ברזיל וונצואלה.
בגיאנה, קאפונג מדוברת ביערות ליד אגן נהר מָזָרוּנִי. ב-2013 סקר שביצע הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח מצא רמת שטף דיבור של 20% בקרב בני אָקָװָּאיוֹ – וזו הייתה רמת השטף הגבוהה ביותר בקרב כל בני הקבוצות הילידיות שנדגמו בגיאנה. עם זאת, הסקר לא מצא שום שפה ילידית בשימוש בקרב אנשי הפאטמונה בגיאנה.
מספר דוברי קאפונג בברזיל הוא כ-10,000, והעברת השפה לדור הבא בברזיל נחשבת במצב טוב. דוברים ילידיים בברזיל נמצאים בטריטוריה הילידית ראפוזה במדינת רוריימה.
בוונצואלה, קאפונג מדוברת במדינות בוליבאר ומונגס.
עיצורים
לעיצורים /k s n/ יש האלופונים /ʔ tʃ ŋ/, בהתאמה. לעיצור /z/ יש האלופונים /ʃ, ʒ, dʒ/.
תנועות ודיפתונגים
[הצליל המיוצג] – האות
עיצורים
[הצליל המיוצג] – האות
לואי השנים עשר, מלך צרפת
לואי השנים עשר, מלך צרפת "אבי האומה" (27 ביוני 1462 – 1 בינואר 1515), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת בין השנים 1498–1515.
ביוגרפיה
לואי היה בן דודו של שארל השמיני, והוכתר למלך לאחר מותו של האחרון ב-7 באפריל 1498. עם הכתרתו בוטלו נישואיו הראשונים לז'אן (בתו של לואי האחד עשר), ובשנת 1499 הוא נשא לאישה את אן מברטאן, אלמנתו של שארל השמיני, כדי שיוכל להמשיך ולהחזיק בחבל ברטאן כנחלתו של מלך צרפת. בשנת 1514, אחרי מותה של אן מברטאן, שילדה לו שתי בנות, נשא לאישה את מרי טיודור (אחותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה) כחלק של הסכם השלום בין אנגליה לבין צרפת, ובתקווה שתלד לו בן שיוכל לרשת אותו, אך ללא הצלחה.
המלך לואי השנים-עשר תבע לעצמו את דוכסות מילאנו שבאיטליה משום שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי, בתו של ג'אן גָלֵאָצוֹ הראשון, דוכס מילנו. היו לו גם תביעות לכתר ממלכת שתי הסיציליות (שכללה את העיר נאפולי שבאיטליה ואת האי סיציליה), בהסתמך על תביעותיו של שארל השמיני.
ב-11 בנובמבר 1500 נחתם הסכם גרנדה בין לואי השנים עשר לבין פרננדו השני, מלך אראגון על חלוקת ממלכת שתי הסיציליות. על פי הסכם זה ממלכת נאפולי נמסרה ללואי השנים עשר בעוד שסיציליה נמסרה לפרננדו השני. ב-13 באוקטובר 1501 נחתם הסכם בין לואי השנים עשר לבין מקסימיליאן הראשון שלפיו הכיר האחרון בכיבושיו של לואי השנים עשר בצפון איטליה. בינתיים התגלעו חילוקי דעות בין לואי השנים עשר לבין פרננדו השני. כתוצאה, פרצה מלחמה שבעקבותיה נחתם הסכם ליון (31 בינואר 1504) שלפיו לואי השנים עשר ויתר על שלטונו בממלכת נאפולי תמורת הכרה בשלטונו במילאנו ובג'נובה.
ב-1511 כרת יוליוס השני ברית עם ספרד במטרה להרחיק את הצרפתים מאדמת איטליה. לברית זו, שכונתה הליגה הקדושה, הצטרפו גם מקסימיליאן הראשון והנרי השמיני, מלך אנגליה. כוחות צרפת, בפיקודו של גאסטון דה פואה, הביסו את הספרדים בקרב רוונה (11 באפריל 1512), אך דה פואה נהרג בקרב זה והצרפתים נאלצו לסגת מאדמת איטליה לאחר שכוחות שווייץ, שהצטרפה לליגה הקדושה, פלשו למילאנו. צבאו של לואי השנים עשר פלש שוב לאיטליה, אך נאלץ לסגת ממנה לאחר שהובס שוב בידי השווייצרים בקרב נובארה. בכך הגיעו לקצם ניסיונותיו של לואי השנים עשר להשתלט על איטליה.
הנרי השמיני, מלך אנגליה שניצל הזדמנות זו, פלש עם צבאו לצרפת, נחל ניצחונות על צבאה ובאוגוסט 1513 כבש את הערים טורנה (כיום בבלגיה) ותרואן (כיום בחבל נור-פה דה קאלה בצרפת). ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, שהיה בן בריתה של צרפת, פלש לאנגליה אך נהרג בקרב פלודן.
לואי השנים עשר היה מלך פופולרי משום שהפחית את המיסים והנהיג רפורמה בחוק הצרפתי. על כך זכה לכינוי "אבי האומה". הוא מת ב-1 בינואר 1515 ונקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז. בגלל החוק הסאלי, שלא איפשר לנשים לרשת את כתר צרפת, ירש את הכתר בן דודו פרנסואה הראשון. כדי לדאוג שמלכי צרפת הבאים יהיו צאצאיו, חיתן לואי את בתו קלוד לפרנסואה.
משפחתו
בשנת 1476 התחתן לואי עם ז'אן מצרפת, דוכסית ברי, בתם של לואי האחד עשר, מלך צרפת וקרלוטה מסבויה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1499 התחתן לואי עם אן מברטאן, בתם של פרנסואה השני, דוכס ברטאן ומרגריט מפואה, ממנה היו לו שישה ילדים, מתוכם רק שתי בנות נשארו בחיים:
בשנת 1514 התחתן לואי עם מרי טיודור, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השביעי, מלך אנגליה ואליזבת מיורק, אך לא היו לו ילדים ממנה.
חשופית צהובה
החשופית הצהובה (שם מדעי: Limax flavus) היא רכיכה יבשתית השייכת למשפחת החשופיות בסדרת שבלולי יבשה.
הקונכייה של החשופית הצהובה חבויה, כך שגופו של החילזון נראה חשוף - ומכאן שמו. צורתו תולעתית ובראשו יש שני זוגות משושים: האחורי מתנשא מעל הקדמי, הוא ארוך יותר ובקצהו עיניים. אורך גופה של החשופית הצהובה הוא 8 ס"מ. צבעה ירקרק-צהבהב, מוכתם בכתמים צהובים, והמשושים כחלחלים. החשופיות הצהובות הן דו מיניות - כל אחת מהן גם מעבירה זרע לחברתה וגם מטילה ביצים. החשופיות שוכנות במרתפי בתים, במערכות ביוב ועל קירות בתים. לעיתים הן זוחלות במערכת הביוב ויוצאות אל חדרי אמבטיה ואל מטבחים. הן שכיחות גם בגינות נוי ובמטעים. מזונה של החשופית הם: פטריות, אצות, ורקבובית מן הצומח.
אסקונדידו
אסקונדידו (באנגלית: Escondido) היא עיר בצפון מחוז סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית. העיר ממוקמת כ-45 ק"מ מצפון-מזרח לסן דייגו. אסקונדידו נחשבת לאחת הערים העתיקות במחוז, ומתגוררים בה כ-151,613 תושבים (הערכה לשנת 2016).
היסטוריה
סביבת אסקונדידו יושבה בתחילה על ידי אינדיאנים. רוב הכפרים האינדיאנים נהרסו במהלך השנים לצורכי חקלאות ופיתוח. ספרד שלטה באזור מסוף המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19 ופעלה רבות באזור. בשנת 1846 התקיים קרב בסמוך לעיר, במסגרת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, מה שהוביל לכיבוש השטח בידי ארצות הברית. בעשורים שלאחר מכן האוכלוסייה המקומית התאפיינה בתושבים רבים ממוצא היספני ולהגירה רבה באופן כללי.
באוקטובר 1883 רכשה קבוצה של משקיעים את האדמה עליה יושבת אסקונדידו. ההתיישבות אוגדה כעיר בשנת 1888. בשנת 1930 נסלל לעיר מערכת כבישים, דבר שפיתח אותה מאוד. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 אסקונדידו התאפיינה בתור קהילה חקלאית מאוד, עד אשר רוב הקרקע החקלאית עברה לשמש כקרקע לדיור.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010 התגוררו בעיר כ-143,911 תושבים בכ-45,484 משקי בית כאשר הצפיפות היא כ-1,502.2 נפש קמ"ר. החלוקה הגזעית היא 60.4% לבנים, 6.1% אסייתים, 2.5% אפרו-אמריקאים, 1% אינדיאנים, 25.6% מגזעים אחרים וכ-4.4% משני גזעים או יותר. הגיל החציוני הוא 32.5 שנים.
מבין תושבי העיר הנודעים, ניתן למנות את קן בלוק, סמואל בראנן, ריי קוניף, אליזבת קובלר-רוס ושאנון מקמילן.
פוליטיקה וממשל
אסקונדידו מנוהלת על ידי ראש העיר ומועצה בת ארבעה חברים. הם והגזבר העירוני נבחרים אחת לארבע שנים.
מחקר משנת 2005 דירג את אסקונדידו כאחת הערים השמרניות ביותר בארצות הברית. רבים מתושבי העיר מתנגדים להגירה בלתי חוקית. בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008, כ-54% מתושבי העיר הצביעו למועמד הרפובליקני ג'ון מקיין, בניגוד ל-44% שהצביעו למועמד הדמוקרטי ברק אובמה.
הקונגרס הציוני העולמי ה-20
הקונגרס הציוני ה-20 התקיים ב-3 עד 16 באוגוסט 1937, בעיר ציריך שבשווייץ, ונערך בסימן 40 שנה לקונגרס הציוני הראשון.
ד"ר חיים ויצמן נבחר שוב לנשיא ההסתדרות הציונית העולמית.
החלטות הקונגרס
בתגובה לוועדת פיל, ייפה הקונגרס את כוחה של ההנהלה הציונית לנהל משא ומתן עם הממשלה הבריטית על הקמת מדינה יהודית ולא על חלוקת ארץ ישראל המערבית. אולם, למעשה, משום שוועדת פיל לא העמידה חלופה להקמת מדינה יהודית שאינה כרוכה בחלוקה, אימץ הקונגרס את עקרון החלוקה אף שהדבר נעשה בעקיפין ובהתניה מסוימת.
הורסט סינדרמן
הורסט סינדרמן (בגרמנית: Horst Sindermann; 5 בספטמבר 1915, דרזדן – 20 באפריל 1990, ברלין) היה פוליטיקאי גרמני ששימש כראש ממשלת גרמניה המזרחית בין השנים 1973–1976.
רוב רנסנברינק
פיטר רוברט "רוב" רנסנברינק (בהולנדית: ; 3 ביולי 1947 – 24 בינואר 2020) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת החלוץ. תקופת השיא שלו הייתה במדי אנדרלכט הבלגית, במדיה זכה פעמיים בגביע אירופה למחזיקות גביע. כחלוץ הגיע פעמיים לגמר המונדיאל, ב-1974 וב-1978.
רנסנברינק, ששיחק כחלוץ וכקיצוני שמאלי, נודע ככובש שערים קר רוח ובעל טכניקה גבוהה. הוא הצטיין גם כבועט פנדלים מוצלח, שבמהלך הקריירה החמיץ שתי בעיטות עונשין בלבד. לעיתים קרובות, לפני ביצוע בעיטת עונשין, היה נוהג לומר לשוער היריבה לאיזו פינה הוא יבעט, לבעוט לאותה פינה וגם לכבוש.
בשנת 2004 נבחר רנסנברינק על ידי פלה כאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
קריירה מוקדמת בהולנד
רנסנברינק החל את הקריירה בקבוצה מעיר הולדתו, ד.וו.ס אמסטרדם, במדיה שיחק בקבוצת הנוער, ועוד ארבע שנים במדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה באותה תקופה בליגה הבכירה בהולנד. עונתו האחרונה בקבוצה,, הייתה הטובה ביותר שלו מבחינה אישית, והוא כבש בה 15 שערי ליגה, ו-19 שערים בסך הכל.
קלאב ברוז'
לאחר עונה זו עבר רנסנברינק לשחק בקלאב ברוז' הבלגית. מי שהחתים אותו בקבוצה היה פרנס דה מונק, בעונתו הראשונה בקבוצה אליה עבר מויטסה ארנהיים ההולנדית. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה רנסנברינק בתוארו הראשון בקריירה, הגביע הבלגי. במהלך שתי העונות בקבוצה כבש רנסנברינק 24 שערי ליגה, וקבוצתו סיימה פעמיים במקום כסגנית האלופה בליגה הבלגית.
אנדרלכט
לאחר שתי עונות עזב דה מונק את ברוז', וגם רנסנברינק המשיך לתחנה הבאה והמוצלחת ביותר בקריירה שלו, יריבתה של ברוז' בליגה, אנדרלכט. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה אנדרלכט בתואר האליפות, כשרנסנברינק מוביל את טבלת הכובשים שלה עם 16 שערי ליגה, סגן מלך השערים בליגה לאותה עונה. בנוסף, זכתה הקבוצה בגביע הבלגי והשלימה דאבל שני בתולדותיה. בעונה שלאחריה הפסידה אנדרלכט את האליפות וסיימה במקום השישי בלבד, אך רנסנברינק כבש כמות זהה של שערי ליגה, 16 שערים שהפכו אותו למלך השערים בליגה הבלגית. באותה עונה זכו רנסנברינק וקבוצתו בפעם השנייה ברצף בגביע. בעונת החזירה לעצמה אנדרלכט את האליפות, ורנסנברינק סיים שוב כסגן מלך השערים בליגה, עם 20 שערים. הייתה זו האליפות האחרונה בה זכה בקריירת המשחק שלו.
המשך הקריירה
לאחר תקופתו באנדרלכט, הוא עבר לתקופה קצרה לארצות הברית, שם שיחק במדי פורטלנד טימברס, לפני שעבר לעונת פרישה בטולוז הצרפתית, איתה זכה באליפות ליגת המשנה ובהעפלה לליגה הבכירה. בסיום עונה זו פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת הולנד
רנסנברינק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כבר ב-1968, כשהיה בן 21 בלבד, מול. למרות זאת, באותה תקופה לא זכה לדקות משחק רבות, בעיקר עקב ריבוי חלוצים בכירים בנבחרת, ביניהם יוהאן קרויף. מאמן הנבחרת רינוס מיכלס כלל אותו בסגל הנבחרת למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית. רנסנברינק התאים לשיטת הטוטאל פוטבול שהנחיל המאמן, אך במקום לשחק בצד שמאל של ההתקפה, שם שיחק קרויף, הוא שיחק בכנף שמאל של הקישור. רנסנברינק כבש את שערו היחיד בטורניר במשחקה השני של נבחרתו בשלב הבתים השני, בניצחון 0–2 על. במשחק שאחריו מול, שהיה האחרון של הנבחרת בדרך אל הגמר, רנסנברינק נפצע והיה בספק למשחק הגמר. למרות זאת, מיכלס החליט לפתוח עם השחקן בהרכב, ורנסנברינק שיחק מחצית אחת, בסיומה הוחלף ברנה ואן דה קרקהוף. הולנד הפסידה במשחק ל המארחת בתוצאה 1–2.
רנסנברינק המשיך לשחק במדי הנבחרת גם בטורניר יורו 1976, בו סיימה הולנד במקום השלישי, אך לשיאו במדי הנבחרת הגיע בטורניר מונדיאל 1978. הפעם הולנד הגיעה לטורניר עם ארנסט האפל כמאמנה, וללא יוהאן קרויף שבחר שלא להגיע עקב שלטון חונטה צבאית שהונהג במדינה המארחת, ארגנטינה. ללא קרויף, רנסנברינק תפס את מקומו בצד שמאל של ההתקפה, לצידם של ג'וני רפ ורנה ואן דה קרקהוף. הוא כבש שלושה שערים, מתוכם שני פנדלים, במשחק הפתיחה של הולנד בטורניר בו ניצחה 0–3 את. הוא כבש פנדל נוסף במשחק ההפסד של נבחרתו 2–3 מול סקוטלנד, שער שהיה לשער ה-1000 בתולדות גביע העולם, והוסיף פנדל מדויק נוסף במשחק הראשון בשלב הבתים השני, בו ניצחה הולנד את בתוצאה 1–5. הולנד העפילה למשחק הגמר מול המארחת. בדקה ה-90 של המשחק, במצב של שוויון 1-1, קיבל רנסנברינק כדור ארוך מקפטן הנבחרת רוד קרול, וממצב בעיטה לא נוח בזווית קשה הבעיטה שלו מצאה רק את הקורה. אם היה כובש, הולנד קרוב לוודאי הייתה זוכה בתואר אלופת העולם, ורנסנברינק, שסיים כסגן מלך שערי הטורניר, היה זוכה בתואר מלך השערים במקומו של מריו קמפס, שהבטיח את זכייתו בתואר מלך השערים עם שערו השני במשחק במהלך ההארכה.
רנסנברינק הוסיף לשחק במדי הנבחרת גם במוקדמות יורו 1980, אך במהלכו פרש מהנבחרת בגיל 32. הוא שיחק בסך הכל 46 פעמים במדי הנבחרת, וכבש 14 שערים, מתוכם שישה בטורנירי המונדיאל.
בעקבות הופעותיו הן במדי הקבוצות והן במדי הנבחרת, זכה רנסנברינק להיכלל ברשימת פיפ"א 100, שנערכה על ידי פלה הברזילאי בשנת 2004 וכוללת את 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
מת ב-24 בינואר 2020 כתוצאה מניוון שרירי מתקדם בו לקה ב-2012.
יואל לוי
יואל לוי (נולד ב-16 באוגוסט 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי אמריקאי, המשמש בתפקיד היועץ המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית חיפה החל ממרץ 2021.
ביוגרפיה
לוי נולד בעיר סאטו מארה שבצפון מערב טרנסילבניה, ברומניה, ועלה לישראל בילדותו. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, וקיבל תואר מוסמך לאמנויות בהצטיינות.
בצעירותו יואל לוי ניגן בכינור בתזמורת הגדנ"ע תחת שרביטו של שלום רונלי-ריקליס. בהמשך, החל משנת 1975, היה נגן בכלי הקשה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן למד ניצוח עד שנת 1976 אצל מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
לוי למד גם אצל פרנקו פרארה בסיינה ובאקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא, אצל קיריל קונדראשין בהילברסום ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון שבו סיים עם דיפלומה בשנת 1978. באותה השנה זכה בתחרות הבינלאומית לניצוח בבזאנסון. בשנים 1978–1980 היה עוזר מנצח ובשנים 1980–1984 מנצח הבית של תזמורת קליבלנד. בשנת 1979 הופיע בבכורה באירופה וניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של רדיו מערב ברלין. בשנת 1988 התמנה לוי למנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של אטלנטה. לוי פרש מתפקיד המנהל המוזיקלי בשנת 2000 ואת מקומו תפס רוברט ספאנו (לוי ממשיך לנצח על הקונצרטים בשני סופי שבוע בכל עונה). בשנת 2001 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.
יואל לוי ניצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בטקס הענקת פרס נובל לשנת 1991.
התזמורת הסימפונית של אטלנטה ניגנה בניצוחו בטקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת אטלנטה בקיץ 1996.
משנת 2005 הוא משמש יועץ מוזיקלי לתזמורת הרדיו הפלמי והוא שימש בעבר כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ידועות במיוחד הקלטותיו עם התזמורת הסימפונית של אטלנטה של הסימפוניות מאת גוסטב מאהלר.
בשנים 2014–2019 שימש יואל לוי כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הקוריאנית. בין התזמורות עליהן ניצח לוי נמנות תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של בודפשט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, תזמורת קופנהגן, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הפילהרמונית של פראג והתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
בית שערים (מושב)
בֵּית שְׁעָרִים הוא מושב במועצה האזורית עמק יזרעאל, ליד רמת ישי ומדרום מזרח לחיפה. המושב נוסד בשנת 1926 על ידי עולים מיוגוסלביה ומזרח אירופה.
היסטוריה
בשנת 1926, לאחר שאדמות המושב נרכשו על ידי הקק"ל ביוגוסלביה (בהנהגת האחיות לואיזה לאה זלוסצר וקלרה (לויה) ברמפר) התיישבו במקום חלוצים יוגוסלבים, שסברו כי שם הייתה בית שערים העתיקה ועל כן קראו למושב בשמו. בשל קשיים כלכליים ובעיקר קשיים בהספקת מים, מרבית המתיישבים הראשונים עזבו את המקום.
מי שנשאר מופקד על שמירת הקרקעות ועשה את החיבור בין קבוצת היוגוסלבים שהיו בעלי הקרקעות, ורכשו את 1000 הדונם הראשונים עליהם הוקם המושב היה יוסף (פיקו) פפו (אברהמי). בשנת 1936 הועברו הקרקעות לקבוצה החדשה והוקם מושב העובדים הנוכחי על ידי ילידי הארץ חברי הנוער העובד, עולים ממזרח אירופה ועולים מיוגוסלביה. הקבוצה נקראה ארגון אפרים על שם אפרים ציזק היא התארגנה לעלייה לקרקע במגדל אשר על גדת הכנרת.
בתחילה הארגון ישב על גבעה מול חוות שטוק לימים נווה יער במחנה אוהלים. בעוד הנשים והילדים היו בישובי הסביבה עד להכשרת היישוב לקליטת הארגון.
היישוב תוכנן על ידי י. קאופמן עם תקנון בנייה שעמד במבחן השנים. החל מנטיעת עצי זית בגבולות המגרשים, איסור על נטיעת עצים נשירים בחזית המשקים, ארגון המשק החקלאי אחרי בתי המגורים וחצרות בעלי חיים בסוף המגרש. הוא תכנן רחובות רחבים ביותר שעד היום מאפשרים תנועה וגינון ציבורי מרשים ללא צורך בהזזת הגבולות.
המושב תוכנן ל-70 משקים ומונה היום 68 משקים, מספר מגרשים בתוך היישוב של עובדי ציבור במקור ועוד כ-70 מגרשים בשכונת בנים ממשיכים.
ארקדי רוטנברג
ארקדי רומנוביץ' רוטנברג (ברוסית:  Аркадий Романович Ротенберг; נולד ב-15 בדצמבר 1951, בלנינגרד) הוא איש עסקים, מיליארדר ואוליגרך יהודי רוסי.
בית שערים (מושב)
היסטוריה
במושב בית שערים ישנו אחוז גבוה יחסית של משקים פעילים המתפרנסים מחקלאות. על הענפים הנפוצים נמנים: רפת חלב, כבשים, פרדס, גדולי שדה (ירקות) וכיוצא בזה. באמצע שנות ה-90 הורחב המושב בהתיישבות בנים ממשיכים.
ארקדי רוטנברג
בשנת 1964 הוא התחיל להתאמן בג'ודו ובאותה קבוצה התאמן גם ולדימיר פוטין. ההכרות בינם נמשכת עד היום. בתחילת שנות ה-90, כאשר פוטין עבד בעיריית לנינגרד, רוטנברג עזר לו בנושאים שונים הקשורים עם ארגון תחרויות ספורט.
עד 2019, רוטנברג היה הבעלים (בשותפות עם אחיו בוריס רומנוביץ' רוטנברג) של קבוצת SGM (Stroygazmntazh), החברה הקבלנית הגדולה ביותר ברוסיה להנחת צינורות גז וקווי אספקת חשמל. נכון למרץ 2022 מוערך הונו של רוטנברג ב-1.8 מיליארד דולר, והוא דורג על ידי המגזין "פורבס" במקום ה-1064 בין עשירי העולם.
רוטנברג חבר בתאגיד הנפט BP, והוא מקורבו ואיש סודו של נשיא רוסיה המכהן ולדימיר פוטין.
בשנת 2014, בעקבות סנקציות נגד רוסיה חלק מרכושו של רוטנברג באירופה הוחרם על ידי השלטונות. כתגובה, החלה חקיקת "חוק רוטנברג" לפיו אנשי עסקים רוסים מקבלים פיצוי על רכושם שהוחרם (בסופו של דבר החוק לא התקבל). בינואר 2021 הודיע כי הוא הבעלים של המעון בכף אידוקופאס, שמתוכנן להיות מלון דירות יוקרתי.
המנון בוגנוויל
בוגנוויל שלי (באנגלית: My Bougainville) הוא המנון האזור האוטונומי של בוגנוויל בפפואה גינאה החדשה. ההמנון אומץ רשמית בשנת 2018. הוא מושר ללחן של "השיר של אוסטרליה", אותו הלחין קרל לינגר.
הוא קיבל מעמד רשמי במסגרת חוק הדגל, הסמל וההמנון של בוגנוויל משנת 2018.
עדני לוס
מאפיינים
אורך העדני 27 ס"מ והוא בעל נוצות שחורות על גופו וראשו, עם "פאה" חומה עלהראש, בליטה לבנה על מקורו הקצר והשחור ו-6 חוטים מזדקרים מעל הראש. יש לו גם חזה בולט בצבע זהוב-ירקרק עם נקודות. הנקבות לעומת בעלות נוצות חומות וחסרות כל קישוט.
הזכר מחפש עמדת הופעה בה הוא מחזר אחרי נקבה וכשהוא רואה אחת הוא מכנס את כנפיו ויוצר צורת מטריה מכנפיו ואז מסתובב ומנענע את ראשו עם הנוצות המזדקרות.
הזכרים לא עוזרים כלל בגידול צאצאיהם והנקבות מטילות 1-2 ביצים בקן מוסווה ביער. הם ניזונים מפירות, זרעים וחרקים ביער.
מלי ברונשטיין
מלי ברונשטיין (פקר) (נולדה ב-1954) היא זמרת ישראלית, שהתפרסמה כסולנית צוות הווי תותחנים בשיר "בלילות הקיץ החמים".
קריירה
ברונשטיין התגלתה ב-1973 כששרה כסולנית צוות הווי תותחנים את השיר "בלילות הקיץ החמים" (מילים דן מינסטר, לחן מתי כספי). השיר היה במקור בלחן מעט שונה בסגנון בלוז/ג'אז, אך ביצועה של ברונשטיין בלחן קצבי יותר הוא זה שהפך ללהיט, והושמע רבות בתוכניות רדיו שונות (למשל ב"ציפורי לילה"). ברונשטיין סיפרה אז בראיון איתה שהיא ביקשה מכספי שילחין לה את השיר מחדש.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ברונשטיין בשיתוף פעולה עם המוזיקאי מישה סגל, שאיתו כתבה את השיר "אתה המלך" (שנכלל רק בדיסק האוסף של שנות ה-70 "ומתוק הקול באוזניים"), שנהפך ללהיט. שיר נוסף שלה, "פרפרים ברוח", הופיע רק על גבי תקליטון לא מסחרי. באותה שנה גם השתתפה במופע "שישו את ירושלים", שכלל שירים חדשים על ירושלים. אחד השירים שהצליחו היה בביצוע ברונשטיין, "תפילה לירושלים", שכתב והלחין שייקה פייקוב.
כעבור שנה השתתפה בתוכנית "שרתי לך ארצי" ושרה את השירים "לא ביום ולא בלילה" של חיים נחמן ביאליק ובדואט עם רותי בן אברהם את "בשדמות בית לחם" של אבא קונסטנטין שפירא (הוא הופיע בדיסק משירי חנינא קרצ'בסקי). במוצאי יום העצמאות של אותה השנה השתתפה במופע "אנחנו שרים לך", שהחליף את פסטיבל הזמר והפזמון המסורתי, ושרה בו דואט נוסף עם בן אברהם, את השיר "כפרי" (הופיע בדיסק משירי דניאל סמבורסקי). היא גם השתתפה במחרוזת משירי תנועות הנוער.
בשנת 1975 פרשה באופן לא רשמי מעולם המוזיקה ועברה לעסוק באופנה.
בשנת 1982 התמודד צביקה פיק בקדם אירוויזיון של אותה שנה עם השיר "רומנטיקה", אותו ליוותה רביעייה שכללה את ברונשטיין, עירית בולקא, צבי בומס ואהר'לה סייקס.
מלבד שיתוף פעולה עם מישה סגל, היא חידשה גם שירים ישנים כגון "לילה בחוף אכזיב", "בלילה על הדשא", "בשדות בית לחם", וכן היא הראשונה שהקליטה את השיר "האומנם" (מילים לאה גולדברג) בלחן של נעמי שמר ועיבודו של שמעון כהן.. כמו כן שרה יחד עם עוזי מאירי ומקהלה את "שיר שמח" ("אם גם ראשנו שח").
חיים אישיים
ברונשטיין התגוררה בניו יורק תקופה ארוכה. היא הייתה בת זוגו של טייס הקרב רן פקר (בתקופה שהיא עסקה באופנה), ולאחר מכן בת זוגו של רפי מהודר, ממציא טפטפות נטפים. כיום היא עוסקת במשפטים.
שלמה קוק (עיתונאי)
שלמה מנחם קוק (נולד ב-1987) הוא עיתונאי ופובליציסט חרדי ישראלי, עורך השבועון החרדי "בקהילה".
ביוגרפיה
קוק נולד ב-1987 בירושלים לרב בן ציון הכהן קוק, ולמד בישיבות בירושלים וברחובות. למד תקשורת במכללת הדסה. את כתיבתו העיתונאית החל ב-2003 במקביל ללימודיו בישיבה ככתב בשבועון בקהילה, שם פרסם כתבות שטח לצד ראיונות עם רבנים ואישי ציבור כדוגמת הרב אביגדר נבנצל. בקיץ 2005 נשלח על ידי העיתון לסקר את תוכנית ההתנתקות.
קוק חשף התבטאויות רבות מפי הרב יוסף שלום אלישיב, שאביו היה תלמיד מובהק שלו.
ב-2006 התמנה קוק לעורך וכתב ברשת קו עיתונות דתית שם פרסם את הריאיון האחרון עם הרב מרדכי אליהו ובמקביל נמנה עם מייסדי ערוץ היהדות הראשון, באתר nrg מעריב. ב-2009 מונה לעורך באתר בחדרי חרדים.
ב-2010 מונה לדובר בית הרב יוסף שלום אלישיב וניהל את מכון "ציוני הלכה" להוצאת כתבי הרב אלישיב. במקביל שימש יועץ ליעקב גוטרמן, ראש עיריית מודיעין עילית ומפלגת ש"ס.
לקראת הבחירות המוניציפליות ב-2013, הגיש תוכנית אירוח פוליטית בשם "הפרלמנט" באולפן הטלוויזיה של אתר וואלה בשיתוף עם אתר בחדרי חרדים.
ב-2014 החל לכתוב טור פובליציסטי שבועי ברשת קו עיתונות דתית.
ב-2015 הוציא את הספר 'חכמת הנפש היהודית' על הרב שלמה זלמן אוירבך יחד עם הרב יצחק לורינץ. לאור ההצלחה, הוציא לאחר שנתיים כרך נוסף בסדרה: חכמת הנפש היהודית - הדרכה מעשית. כתב ספרי אוטוביוגרפיה וביוגרפיה על רבנים וכן ללקוחות פרטיים. ספרו על מרכוס כץ מעוטר בהקדמה מאת בנימין נתניהו.
החל מ-2015 מייצג את הרבנות הראשית לישראל בוועידת מנהיגי דתות ומדינות המתקיימת מדי שנה באסטנה בירת קזחסטן, וב-2015 נפגש שם עם סגן יו"ר הפרלמנט האיראני.
ב-2016 מונה לעורך ראשי של העיתון החרדי "בקהילה", בו הוא מפרסם טור אישי-אקטואלי הפותח את המגזין. הוא מגיש פינה טלוויזיונית שבועית על פרשת השבוע המשודרת מדי יום שישי בתוכנית 'טוקר' ברשת ערוץ 2. בעבר היה פאנליסט קבוע בתוכנית ׳הפטריוטים׳ בערוץ 14.
חיים אישיים
קוק הוא גרוש ואב לשלושה ומתגורר בפתח תקווה. . ביוני 2023 התארס לרות סויסה.
בית ספר נזירות נצרת
בית ספר נזירות נצרת הוא מתחם חינוכי בחיפה, בשטח של כ-17 דונם שכולל גן ילדים, בית ספר יסודי, בית ספר תיכון, פנימייה, כנסייה ומנזר לנזירות. בית הספר מדורג כאחד מבין עשרים בתי הספר התיכונים המצטיינים בישראל. אחוז בוגרי בית הספר הזכאים לתעודת בגרות התקרב ל-97% בשנת 2020.
היסטוריה
בית הספר נוסד בצרפת ב-1822, וכעבור כמה עשורים נפתח בנצרת סניף של בית הספר. ב-1858 נבנה הסניף החיפאי של בית הספר לנזירות ברחוב קינג ג'ורג בקרבת נמל חיפה של אותה תקופה. בתחילת המאה ה-20 עבר בית הספר לבניין גדול ממדים (שבזמנו היה אחד מבתי הבטון הראשונים בחיפה) ברחוב עבאס.
תקציב בית הספר ממומן מתשלומי ההורים, מתמיכה של הקהילה הקתולית ובחלקו על ידי משרד החינוך. בספטמבר 2015 החליט שר החינוך נפתלי בנט לקצץ בכ-50% את התקציב שנותן משרד החינוך לבתי הספר הכנסייתיים בישראל, כולל "נזירות נצרת". בנוסף הטיל הגבלות על אחוז מימון ההורים, והגבלות על תקצוב השתלמויות המורים.
באפריל 2019, השתתפו תלמידים מבית הספר יחד עם תלמידים מבית הספר ליאו בק בתוכנית בינלאומית להבנה ולהידברות בארצות הברית.
בוגרים נודעים
בין בוגרי התיכון ניתן למצוא את:
לורנצו לוטי
לורנצו לוטי (באיטלקית: Lorenzo Lotti) (1541–1490), אשר מוכר גם בכינוי לורנצטו, היה פסל ואדריכל איטלקי פלורנטיני, מחוגו של רפאל.
ביוגרפיה
לורנצטו נולד בפירנצה בשנת 1490, ונשא לאישה את בתו של הצייר והפסל, תלמידו של רפאל.
עבודתו
לדברי ג'ורג'ו וזארי, בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, לורנצטו השלים כפסל צעיר את קברו של הקרדינל, שהחל אנדריאה דל ורוקיו בשנת 1477, בסן ג'אקו בפיסטויה. ואז עבר לרומא ו"עשה בשנים הראשונות עבודות רבות שאין צורך לבצע שום תיעוד נוסף לגביהן".
על פי בקשתו של רפאל, קיבל לורנצטו הזמנה מאגוסטינו קיגי ליצור את קברו בקפלה שבנה (קפלת קיגי) בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו. בסיועו של הפסל הצעיר, ובאמצעות עיצובים של רפאל, יצר לורנצטו את פסלי יונה ואליהו, כסמלים לתחיית המתים, אחד הנושאים האיקונוגרפיים העיקריים בקפלה. לורנצו יצר גם את התבליט "ישו והאישה השומרונית", אשר מאוחר יותר הועבר לחזית המזבח על ידי ברניני. לורנצטו כמעט סיים את העבודה בשנת 1520, ועבד, כלשונו של וזארי: "בכל הלהט, החריצות והעמל שבכוחו, כדי לקבל עליה קרדיט ולהרשים את רפאל. וכן כדי לקבל תגמול כספי נדיב מאגוסטינו, שעושרו היה רב". אלא שאז נפטרו אגוסטינו קיגי ורפאל, ומאוחר יותר גם אשתו של אגוסטינו ואחיו, העבודה נעצרה והפסלים נותרו בבית המלאכה של לורנצטו. וזארי מתעד כך את הדברים: "יורשיו של אגוסטינו, תוך העדר כבוד, איפשרו לפסלים להישאר בסדנתו של לורנצטו במשך שנים ארוכות. [...] לורנצטו הבין בעת הזו שהוא השחית את זמנו ומרצו לשווא".
מותם הכמעט בו זמני של אגוסטינו ורפאל (שניהם מתו בתוך ארבעה ימים בשנת 1520) מסמן את תחילת הירידה במעמדו של לורנצטו. הוא מצא בכל זאת עבודה ביצירת פסל עבור קברו של רפאל בפנתיאון, בסיועו של רפאלו דה מונטלופו. הפסל מכונה מדונה דל סאסו (המדונה של הסלע), כיוון שמרים, אם ישו מוצגת בו כאשר היא מניחה רגל אחת על סלע.
בשנת 1524 השלים לורנצ'טו את קברו של המשורר ברנרדינו קפלה בסנטו סטפנו רוטונדו (שוב עם רפאלו דה מונטלופו).
מאוחר יותר, בסביבות שנת 1536, עבד על קברי האפיפיורים של בית מדיצ'י, קלמנס השביעי ולאו העשירי, בבזיליקת סנטה מריה סופרה מינרווה. אז הוא הסתפק בתפקיד משני, כאשר את העבודה העיקרית ביצע ברתולומאו באנדינלי.
בשנותיו האחרונות, לורנצטו סייע גם ל, כאדריכל וכמודד בעבודות המתמשכות על בזיליקת פטרוס הקדוש תחת האפיפיור פאולוס השלישי. לדברי וזארי זו הייתה הפעילות הרווחית ביותר בקריירה של לורנצטו כי: "הקירות נבנו במחיר קבוע. לאחר מכן לורנצו הפך תוך כמה שנים, מבלי להתאמץ, למפורסם ומשגשג יותר משהיה אחרי שנים רבות של עבודה אינסופית, לאחר שאלוהים, האנושות והמזל פעלו לטובתו ברגע אחד. ואם היה חי זמן רב יותר, היה מרוויח עוד יותר, כדי לכפר על העוול שגורל אכזר הביא עליו שלא בצדק, במהלך התקופה שבה עבודתו הייתה הטובה ביותר".
לונרצטו נפטר ברומא בשנת 1541, בגיל 47.
כריסטופר נימאן
כריסטופר "טוטה" אוקה סוואן נימאן (בשוודית: Christoffer "Totte" Åke Sven Nyman; נולד ב-5 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן שוודי המשחק בנורשפין מליגת העל השוודית ובנבחרת שוודיה. נימאן משחק בעמדות הקישור וההתקפה.
בסוף עונת 2010 כבש נימאן את שער הניצחון נגד אניילהולמס (Ängelholms FF), שהעלה את נורשפין בחזרה לאלסונסקאן.
את עונת 2015 סיים נימאן כסגן מלך השערים עם 10 שערי ליגה, כאשר בין הבולטים בהם היו 3 שערי ניצחון (אחד מהם ב-3 במאי בדרבי של אסטרייטלנד נגד אוטבידברג), שני צמדים וכמו כן את שערה הראשון של הקבוצה לעונה (בדקה ה-6 נגד ארברו ב-5 באפריל 2015).
בקיץ 2016 חתם נימאן באיינטרכט בראונשווייג.
לאחר שנתיים בגרמניה, שב לקבוצת נעוריו לקראת עונת 2019.
קרוסג'ן
ב-24 ביולי 2010 הודיע עורך חברת מארוול קומיקס, ג'ו קסאדה, על כוונת החברה להחיות מחדש את כותרי קרוסג'ן הישנים.
יום העצמאות (פינלנד)
היסטוריה
יום העצמאות של פינלנד צוין לראשונה בשנת 1917. עם זאת, במהלך שש השנים הראשונות של העצמאות הפינית, חגיגות יום העצמאות בחלקים מסוימים של פינלנד נחשבו לפחותות במעלה בהשוואה לחגיגות 16 במאי, יום ניצחונם של הלבנים במלחמת האזרחים הפינית ב-1918, ול-15 בנובמבר, היום בו הפרלמנט הפיני נוסד ב-1917.
מנהגי החג
במהלך העשורים הראשונים של עצמאות פינלנד, יום העצמאות צוין באירוע ממלכתי חגיגי, בשילוב עם נאומים פטריוטיים ומחוות שונות מטעם הכנסייה. עם זאת, משנת 1970 ואילך, חגיגות יום העצמאות החלו ללבוש צורה מגוונת יותר ברחבי המדינה, בשעה שחנויות שונות החלו לקשט את חלונות הראווה בצבעי הכחול לבן של הדגל הפיני, ומאפיות החלו לייצר עוגות עם קרם בצבעי כחול-לבן. כיום, כוכבי רוק ובדרנים לוקחים חלק פעמים רבות באירועים לרגל יום העצמאות, שלובשים גוון עממי ובידורי יותר.
לפי המסורת, משפחות פיניות רבות נוהגות להדליק שני נרות בחלון בביתם בערב יום העצמאות. מנהג זה החל בשנת 1920; אבל עוד בטרם לכן, מנהג הדלקת הנרות התקיים ביום הולדתו של המשורר לודוויג רונברג, כאמצעי של מחאה לא-אלימה כנגד שלטון הדיכוי הרוסי בפינלנד. לפי אגדה פופולרית, שני הנרות שימשו כסימן לגברים פינים צעירים, שהיו בדרכם לשוודיה ולגרמניה על מנת להצטרף לפלוגות הייגר, תנועת ההתנגדות לכיבוש הרוסי בפינלנד, על מנת לאותת שהבית מוכן להציע להם מחסה, ולהסתירם מפני החיילים הרוסים.
חגיגות לאומיות
YLE, רשות השידור הפינית הלאומית, מקרינה את הגרסה הקולנועית של Tuntematon sotilas ("חיילים אלמונים"), אשר מבוסס על רומן אייקוני מטעם הסופר ואינו לינה. במרבית השנים, הסרט המקורי משנת 1955 הוקרן (עשרות פעמים), וכך גם בכל שנה מאז שנת 2000; אבל הגרסה המחודשת משנת 1985 הוקרנה אף היא פעם אחת, בשנת 1997.
תהלוכת לפידים מסורתית שנערכת על ידי סטודנטים מתקיימת מדי שנה מאז 1951. התהלוכה מתקיימת במספר ערים ועיירות עם אוניברסיטאות, וזרי פרחים מונחים על קברי חללי המלחמה.
הטקס נוטה למשוך את תשומת לבם של מפגינים למטרות שונות, העושים בו שימוש למטרות פרסום, ופעמים רבות מקיימים הפגנות על רקע האירוע הרשמי. הנדבן הפיני ויקו הרסטי זכור כמארגן ההפגנות הפופולריות מבין אלו, לטובת מתן מזון חינם לעניים ולמקופחים. מאז פטירתו של ויקו בשנת 2005, המסורת ממשיכה להתקיים על ידי בנו, הייקי הרסטי.
הקטע הפופולרי ביותר בשידור האירוע הוא מועד הכניסה של האורחים. האורחים מתחלקים לשתי קבוצות: הקבוצה הראשונה כוללת את המוזמנים הקבועים מדי שנה, ביניהם מעוטרי צלב מנרהיים (שבאופן מסורתי הראשונים להיכנס לאירוע), חברי ממשלה, חברי הפרלמנט של פינלנד, ארכיבישופים, שופטים, קצינים בכירים בצבא ובמשטרה, דיפלומטים ומכובדים נוספים. הקבוצה השנייה כוללת אורחים  נבחרים מטעם הנשיא: בדרך כלל בדרנים, פעילים בולטים למטרות ציבוריות, ספורטאים ואנשים שעלו לכותרות במהלך השנה שחלפה. אחרוני האורחים שנכנסים לאירוע הם תמיד נשיאי פינלנד לשעבר שעודם בחיים.
יום העצמאות ה-90
לרגל חגיגות יום השנה ה-90 לעצמאות פינלנד, בשנת 2007, הוטבע מטבע זיכרון מיוחד, בערך של 5 אירו. בצדו האחד של המטבע מוצג פטרוגליף אסתטי, בעוד שבצדו השני מוצגת סירה בעלת תשעה משוטים עם חותרים, המסמלת את שיתוף הפעולה כתכונה פינית מסורתית. בסגנון העיצוב של המטבע נכללים גם מאפיינים של קנטלה, כלי המיתר המסורתי של פינלנד.
יום העצמאות ה-100
חגיגות 100 השנה לעצמאות פינלנד, שצוינו בשנת 2017, התפרסו למעשה לאורך כל השנה, כאשר סלוגן החגיגות היה "ביחד". לאורך השנה התקיימו מספר רב של אירועים בכל רחבי פינלנד לציון המועד העגול, לרבות אירועי מוזיקה וריקודים, פתיחת שמורות טבע לציבור הרחב, ארגון סיורים מיוחדים ברחבי המדינה, אירועי החלקה על הקרח, ועוד.
פסל חי
פסל חי הוא מופע רחוב שבו האמן מחופש ומאופר כפסל, וניצב זמן ממושך ללא תנועה. לעיתים פסלים חיים מוליכים שולל את העוברים והשבים, הסבורים שמדובר בפסל אמיתי. לעיתים המופע מלווה במצלמות, לרוב ניסתרות, כדי להנציח את תגובת הקהל. כבכל אמנויות הבמה, שחקני הפסלים החיים מוזמנים להופיע באירועים תרבותיים ובתערוכות אמנות.