cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית
סיום המלחמה וחוזה טילזיט
יחסו של נפוליאון לפרוסים היה שונה. לאחר שהנחיל להם תבוסה מוחצת בקרב ינה-אאורשטדט ב-1806, וכבש את בירתם ברלין, ביקש נפוליאון להפוך את פרוסיה המוכה למדינה מדרגה שנייה. תנאי השלום שהוכתבו לפרוסיה היו משפילים: פרוסיה איבדה כמחצית שטחה ויותר ממחצית הכנסותיה, הואיל והשטחים שנלקחו היו העשירים ביותר. החלק של פרוסיה שממערב לנהר אלבה נמסר לממלכת וסטפאליה, ממלכה חדשה שנפוליאון הקים והמליך עליה את אחיו ז'רום. שטחים אחרים, בחלק הדרומי של פרוסיה, נמסרו לנסיכות הגרמנית סקסוניה, שהפכה כעת לממלכה ולבעלת בריתו של נפוליאון.
במזרח, כמעט כל השטח שקיבלה פרוסיה על חשבון פולין בחלוקות פולין השנייה והשלישית נלקח ממנה: מחוז ביאליסטוק נמסר לרוסים ושאר השטח לדוכסות ורשה, מדינת חסות חדשה של צרפת שנמסרה לשליטת פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה, שהיה צאצא של מלכי פולין. על פי החוזה, נקבע מעבר בטוח עבור הצבא הסקסוני, מסקסוניה לדוכסות ורשה, דרך שלזיה.
עוד נדרשה פרוסיה לוותר על שליטתה בדנציג, שהוחזר לה מעמדה כעיר חופשית. העיר החופשית דנציג וסביבתה היו לאזור חופשי בהגנה משותפת של פרוסיה וסקסוניה, אולם עד להשגת שלום כולל, הורשתה צרפת להחזיק בה צבא.
נוסף על המחיר הטריטוריאלי, נדרשו הפרוסים לשלם לצרפת פיצויי מלחמה כבדים, ולהגביל את גודלו של צבאם ל-40,000 חיילים בלבד.
רוסיה ופרוסיה הכירו באופן רשמי בשינויים שהנהיג נפוליאון ברחבי אירופה. צרפת הכירה בהמשך קיומן של הדוכסויות של סקסוניה-קובורג, אולדנבורג ומקלנבורג-שוורין שהיו בעלות ברית של רוסיה. עם זאת, צרפת הורשתה להמשיך להחזיק צבא בנמלים של אולדנבורג ומקלנבורג-שוורין עד השגת שלום עם בריטניה.
קאקון
קאקון (בערבית: قاقون) היה כפר ערבי גדול בעמק חפר כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לטולכרם. הכפר השתייך לנפת טולכרם במחוז שומרון (1945), שטחי אדמותיו היו 41,767 דונם על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, ומנה 1970 נפשות. הכפר נבנה סביב מבצר ממלוכי שיסודותיו מהתקופה הצלבנית, בראש תל קאקון המתנשא לגובה 52 מ'. במהלך מלחמת העצמאות ב-5 ביוני 1948 נכבש הכפר, תושביו עזבוהו ולא הורשו לחזור אליו. כיום שוכנים על אדמות הכפר המושבים גן יאשיה, אומץ, עולש, חניאל ושטחי המועצה האזורית עמק חפר.
היסטוריה
לאחר הכיבוש העות'מאני במאה ה-16 הייתה קאקון בירת נפה במחוז שכם. בתקופה זו מנה היישוב 127 תושבים בלבד. בשנת 1799 נערך בקרבת קאקון קרב שבו הובס הצבא העות'מאני על ידי צבא נפוליאון בדרכו לעכו.
בשנות השלושים של המאה ה-19, בשנות השלטון המצרי בארץ ישראל, נהרס הכפר בידי צבאו של אבראהים פאשא במסגרת דיכוי מרד הפלאחים. הכפר יושב מחדש שנים אחדות לאחר מכן בידי מהגרים ממצרים ותושבים מהכפרים הסמוכים שויכה ודיר אל-ע'צון. בתי הכפר שכנו סביב המצודה הצלבנית-ממלוכית שבמקום. תושבי הכפר היו מוסלמים שעסקו בעיקר בחקלאות.
בסוף המאה ה-19 עמד בראש הכפר השייח' עבד אל לטיף אבו הנטש ששלט באזור והיה גובה מס מעבר מעוברי הדרך בין חיפה ליפו. בין אבו הנטש לאנשי המושבה היהודית חדרה התגלע סכסוך בעקבות העברת השמירה במושבה מאנשי קאקון לאנשי אגודת השומר; במסגרת הסכסוך נעשו ניסיונות של אנשי אבו הנטש לפגוע במושבה, ובתקופת שלטון המנדט הבריטי נקנס הכפר בקנס קולקטיבי של 1,000 לירות בעקבות תקיפת המושבה במהלך מאורעות 1921. בשנות ה-20 התלוננו אנשי חדרה על זריקות אבנים על כלי רכב שעברו בקאקון.
במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 1601 נפשות: 998 גברים ו-608 נשים, רובם מוסלמים ו-28 נוצרים .בשנת 1931 מנו תושבי הכפר 1,367 נפש. בשנת 1932 רכש יהושע חנקין כ-4,600 דונם בקצה הצפוני של הכפר מתוך 41,767 דונם אדמות הכפר, עליהן נטעו פרדסים. במרד הערבי בשנות ה-30 היו רבים מתושבי הכפר פעילים ועסקו בחבלה במסילת הברזל, בעמודי חשמל ובקווי טלפון הסמוכים לכפר. נגד המורדים פעלו כוחות בריטיים-יהודיים משותפים. הפרדסים שנטעו יהודים בצפון הכפר חובלו וננטשו בתקופה זאת.
ב-1942 רכשה הקק"ל את האדמות שרכש חנקין. ב-1945 הוקם על אדמות אלה קיבוץ המעפיל. בשנה זאת מנו תושבי קאקון כ-1,970 נפש, והכפר היה מהגדולים באזור השרון.
במלחמת העצמאות נכבש המקום על ידי צה"ל בקרב כבד מול כוחות צבא עיראקיים.
אבטיחי קאקון
באדמות הכפר קאקון ובעמק שסביבו גודלו על ידי התושבים הערביים אבטיחים מיוחדים בטעמם, מתוקים וגדולים, ששמם יצא לטובה לא רק בארץ ישראל אלא גם במצרים. האבטיחים גודלו רק במי הגשם ובמי הטללים, ללא השקיה נוספת. בעת הבשלתם הם היו נאספים ומובלים בשיירות גמלים, במורד נחל אלכסנדר, עד למינת אבו זבורה, המפרץ הקטן שבמכמורת.
נציב מכס ומס עות'מאני מיוחד הוצב לצורך פיקוח על יצוא האבטיחים מקאקון, והוא ישב בח'ירבת סמארה, שכונתה גם בשם חאן אל בטיח, אכסניית האבטיחים. חורבות בית המוכס ניצבות עד היום בצד כביש החוף, בסמוך לגשרי הכביש והרכבת מעל נחל אלכסנדר.
האבטיחים היו מוטענים על הגמלים בשקי רשת מיוחדים, הגמלים היו מוכנסים למי הים, וכשצפו שקי האבטיחים, היו הספנים דוחפים אותם לעבר הסירות שבאו במיוחד מעזה ומפורט סעיד. בגמר ההטענה היו שיירות הגמלים שבות לקאקון, לאורך הנחל. והספינות העמוסות באבטיחי קאקון הפליגו לעזה ולפורט סעיד.
הקרב על קאקון במלחמת העצמאות
במסגרת התקפה נוספת של אנשי "אלכסנדרוני" על הכפר, ב-27 במרץ, נהרגו שלושה ערביי ארץ ישראל וחייל עיראקי מצבא ההצלה, ונהרסו כמה ממבני הכפר. בימים שלאחר מכן נמשכו חילופי אש כבדים בין היישובים, ותושבי הקיבוץ שהו רוב הזמן בחפירות. משא ומתן על הפסקת אש בתחילת אפריל, במטרה לאפשר את הקציר בשדות, לא יצא אל הפועל ככל הנראה.
ב-9 במאי הוחלט על ידי כוחות ההגנה לכבוש את קאקון ויישובים ערביים נוספים בשרון. לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-14 במאי שימש הכפר בסיס לכוחות צבא עיראקיים. 'אלכסנדרוני' פנתה לכיבוש הכפר בליל 4 ביוני 1948, ובפקודת המבצע דובר על "ניקוי הכפר". היחידות שהשתתפו בכיבוש היו גדוד 33 של חטיבת "אלכסנדרוני" ופלוגה מגדוד 32 של החטיבה, שתוגברו בסוללת תותחים ובסוללת מרגמות 120 מ"מ.
כוחות צה"ל הועברו בשיירות קטנות מבסיסם, משעות הבוקר ועד סמוך לשעת הפעולה. דרכי העפר הושקו במים כדי למנוע מענני אבק לגלות את תנועת השיירות, ומסכי עשן הועלו בנקודות המעבר בכביש, שגלויות היו לעין הלוחמים מקאקון. שתי פלוגות היו אמורות לתקוף את הכפר מצפון ומדרום בתנועת מלקחיים, ופלוגה נוספת הייתה אמורה למנוע הגעת תגבורת על ידי מיקוש הדרכים לכפר. עקב פיגור במסעה של הפלוגה הדרומית היו שני הכוחות מוכנים להסתערות על הכפר רק קרוב לשעה ארבע בבוקר, שלוש שעות לאחר הזמן המתוכנן.
בשעה זו, ב-5 ביוני בבוקר, החלה הרעשה ארטילרית על הכפר, ולאחריה תקפו שתי פלוגות "אלכסנדרוני" כמתוכנן. הפלוגה הדרומית גברה על התנגדות מגני קאקון, פרצה את תעלת ההגנה של הכפר, וחדרה אל בין בתיו. הפלוגה הצפונית נתקלה בכוחות העיראקיים שהתמקמו בתעלת ההגנה ובמבנה סמוך והגנו על החלק הצפוני של הכפר. עם אור היום נפתחה אש ארטילריה עיראקית לעבר התוקפים. לאחר הכרעת הכוחות הלוחמים מתוך הכפר, פנו אנשי "אלכסנדרוני" לתקיפה מהאגף של העמדה העיראקית שבתעלה, וגרמו לנסיגת המגנים עד לקטע האחרון בתעלה. בשלב זה התחולל קרב עקוב מדם שהגיע, לפי "הניו יורק טיימס" לכדי קרב מגע הכולל שימוש בסכינים ובקתות רובים.
בשעה שמונה בבוקר החלו הכוחות הערבים בקרב מאסף מול כוחות צה"ל שבשלב זה כבר החזיקו בכפר. התקפות הנגד הערביות, שנהדפו באש מקלעים על ידי אנשי "אלכסנדרוני", כללו בתחילה תקיפה של כוח רגלי בסיוע משוריינים מכיוון נחל שכם בדרום, ותקיפה של שלוש מחלקות רגליות בסיוע כוח משוריין ממזרח, במקביל לאש תותחים.
בשלב זה הלכה ואזלה התחמושת לכוחות צה"ל. עד שעות הצהריים לא הגיעה אספקת נשק, תחמושת ומזון; כוח צבאי מסייע לא הגיע משום שהדרך לקיבוץ המעפיל הייתה חסומה. סמוך לשעה אחת עשרה התחדשה התקפת הנגד העיראקית מכיוון דרום מזרח על כוח "אלסנדרוני" ששמר על המרחב שבין הכפר לבית הספר שבמורד הגבעה. משוריין של הכוחות הערבים התקרב עד טווח 200 מ' ואיתו התקדמה בדילוגים פלוגת חי"ר שהמטירה אש כבדה על כוחות ה"הגנה". בשל המחסור בתחמושת השתמשו לוחמי "אלכסנדרוני" במרגמת 81 מ"מ שלא הופעלה עד שלב זה, ובעקבות זאת נפגע קשות הכוח העיראקי והחל בנסיגה.
בשעות הצהריים הופצצו כוחות צה"ל שבכפר על ידי מטוסים עיראקיים, בעוד מטוסים ישראליים מפציצים את היישובים הערביים הסמוכים טולכרם וקלנסוה. בהמשך תוגברו כובשי הכפר במרגמה ותותח כבד, שהופעלו כנגד כוח משוריין של הכוחות הערבים שניסה בסביבות השעה ארבע לתקוף שוב. הכוח העיראקי נפגע בפגיעה ישירה ונסוג.
בשעות הערב נפסקו התקפות-הנגד, והעיראקים הכירו בעובדת נפילת הכפר. הקרב על קאקון היווה נקודת מפנה במצב הכוחות באזור, וכוחות עיראקיים לא ערכו עוד התקפות על היישוב היהודי וצה"ל באזור השרון עד להפוגה הראשונה שהוכרזה ב-11 ביוני 1948.
קן נורמן
קנת' דרנל "קן" נורמן (באנגלית: Kenneth Darnel "Ken" Norman; נולד ב-5 בספטמבר 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1987–1997. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 13.5 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
נורמן נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי, ובין השנים 1984–1987 למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. לאורך עונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם קנדל גיל, העמיד ממוצעים של 20.7 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק ב-NBA
בדראפט ה-NBA 1987 נבחר נורמן על ידי לוס אנג'לס קליפרס, בבחירה ה-19. בעונתו השנייה ב-NBA הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 18.1 נקודות למשחק, וב-4 העונות הבאות נותר אחד השחקנים המובילים של הקליפרס, לצדם של דני מאנינג, רון הרפר וצ'ארלס סמית'. בעונות ו- סייע לקבוצה להעפיל לפלייאוף ה-NBA פעמיים ברציפות, לאחר היעדרות של 16 שנים; בשני המקרים הודחו הקליפרס כבר בסיבוב הראשון.
ביולי 1993, לאחר 6 עונות עם הקליפרס, חתם על חוזה ל-6 שנים במילווקי באקס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 11.9 נקודות ואסף 6.1 בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס, במדיה שיחק ב-3 עונותיו האחרונות בקריירה. בעונות ו- העפילו ההוקס לחצי גמר האזור המזרחי, אולם נורמן עצמו לא שותף כלל בפלייאוף בשל פציעות בגבו. בקיץ 1997 פרש ממשחק, בגיל 32.
מילט ואגנר
מילטון "מילט" ואגנר (באנגלית: Milton "Milt" Wagner; נולד ב-20 בפברואר 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בליגת ה-NBA. בעבר היה גם עוזר המאמן של אוניברסיטת אובורן.
בתור תלמיד תיכון שיחק ואגנר כדורסל בקבוצת הכדורסל של תיכון קמדן, שבו למד.
מילטון ואגנר, רכז/קלע בגובה 1.96 מטרים, הוביל את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לואיוויל לזכייה באליפות ליגת המכללות בשנת 1986 לצד שלוש הגעות ל"ארבעת האחרונות" (1982, 1983, 1986), והגעה לשלב ה"סוויט סיקסטין" בשנת 1984. בתור שחקן לואיוויל, הגיעה הקבוצה למאזן כולל של 32–113, והם זכו בשלוש אליפויות ליגת מטרו בעונה הסדירה ובשתי אליפויות טורניר מטרו במהלך הקריירה במכללה. הוא לא שיחק במהלך עונת 1985, בשל רגל שבורה.
הוא נבחר שלוש פעמים לחמישיית העונה בליגת מטרו, ומדורג חמישי (היה רביעי כשסיים את קריירת המכללות) בתולדות האוניברסיטה עם 1,836 נקודות בקריירה, עם ממוצע נקודות של 12.7, לצד 3.0 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים. הוא שיחק ב-144 משחקים, המספר השני בכל הזמנים בלואיוויל, ופתח ב-111 המשחקים האחרונים שבהם שיחק. הוא מדורג שישי באסיסטים בקריירה (432), ושביעי באחוזי עונשין (80.8%).
ואגנר נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA לשנת 1986. הוא החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בליגת ה-CBA, ולאחר מכן שיחק בלוס אנג'לס לייקרס, במדיה זכה באליפות ה-NBA בשנת 1988. ואגנר הוא אחד מכמה שחקנים שזכו בתארים לאומיים בתיכון, במכללות וב-NBA, וזכה בכולן מלבד אליפות ה-NBA בתור חברו לקבוצה של בילי תומפסון (תומפסון זכה באליפות ה-NBA שנה לפני שוואגנר זכה בה). לאחר הזכייה באליפות שב לזמן קצר ל-CBA, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במדי מכבי רמת גן ואז במיאמי היט. לאחר מיאמי שב ל-CBA, ושיחק גם בליגת ה-GBA, לפני שעבר לצרפת, בקבוצת ראסינג פריז. בתום עונת משחק בקבוצה הפריזאית עבר לישראל, ושיחק בה בקבוצות בית"ר רמת גן, הפועל תל אביב והפועל חולון. לאחר מכן שיחק בבאייר לברקוזן הגרמנית, וסיים את קריירת המשחק באספה בסקט שלון-א-שמפיין.
ואגנר הוא אביו של שחקן ה-NBA לשעבר דחואן ואגנר. הוא שימש כעוזר מאמן הכדורסל של אוניברסיטת טקסס באל פאסו תחת טוני בארבי. מאוחר יותר הוא עבר לאוניברסיטת אובורן כחלק מצוותו של בארבי שם.
פרארי 458 איטליה
פרארי 458 איטליה (באיטלקית: Ferrari 458 Italia) היא מכונית ספורט מבית פרארי. הפרארי 458 הושקה בשנת 2009 והחליפה את הפרארי F430. המכונית תוכננה בעזרת נהג הפורמולה 1 מיכאל שומאכר והותאמה לחובבי נהיגה אקזוטית. גלגל ההגה ברכב מספק את כל צורכי הנהג מבלי להוריד ידיו מההגה.
נתונים טכניים
לפרארי 458 מנוע 4,500 סמ"ק בתצורת V8 המספק 562 כוחות סוס ב-9,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6,000 סל"ד. המנוע משתמש בהזרקת דלק ישירה, המנוע הראשון במכוניות הכביש של פרארי שעושה זאת. מנוע ה-4.5 ליטר V8 של ה-458 מחזיק בשיא העולמי של המנוע המיוצר סדרתית בעל הכי הרבה כוח לליטר. הפרארי 458 יכולה להגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש עם תאוצה מ-0 ל-100 ב-3.4 שניות בלבד, לפי נתוני היצרן. צריכת הדלק של הרכב עומדת על 13.3 ליטר ל-100 ק"מ.
458 ספיידר
הפרארי 458 ספיידר הוצגה לראשונה בתערוכת רכב בפרנקפורט בשנת 2011. זהו דגם עם גג פתוח בעל כיסוי גג קשיח מאלומיניום השוקל 25 ק"ג פחות מהכיסוי הרך של הפרארי F430 ספיידר. הכיסוי יכול להיפתח תוך 14 שניות. למכונית אותה האצה מ-0 ל-100, כמו בדגם הסגור, ובעלת מהירות מרבית של 316 קמ"ש.
458 ספציאלה
גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס (שבסך הכול: 605 כוח סוס), התאוצה מ0-100 ב-3.0 שניות בלבד.
458 ספציאלה ספיידר
גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס.
גרסאות מרוצים
דגמים אלו אינם חוקיים על הכביש ומיועדים רק למרוצים.
458 איטליה GTC
בשנת 2011 פרארי חשפה את ה-458 GTC. המכונית היא מכונית מרוץ GTE המיועדת למרוצי ACO. ה-458 GTC בעלת מנוע 4.5 ליטר בעל 464 כ"ס, שזה פחות מדגם הכביש וזאת עקב מגבלות חדשות.
458 איטליה GT3
בשנת 2011 פרארי גם חשפה את דגם ה-GT3 של הפרארי 458. המכונית כבדה יותר מן ה-GTC והמנוע שלה מייצר קרוב ל-500 כ"ס. ה-GT3 מגיעה ללא מערכת TCS למניעת החלקה וללא ABS. קיימת גם גרסה המבוססת על ה-GT3 למרוצי גרנד-אם. גרסה זו כבדה יותר עקב יותר הגבלות בטיחות במרוצים אלו.
אדם ונחש
אדם ונחש הוא אלבומה הרביעי של להקת אתניX. מלהיטי האלבום: "ג'סיקה", "בובה", "מקדש האהבה", "אדם ונחש" ו"חברון".
האלבום כולל ארבעה שירים בנושאים חברתיים ופוליטיים ואת השיר "Sit And Talk" שבוצע קודם לכן בפסטיבל המוזיקה "Midem" בצרפת בינואר 1991.
האלבום מכר למעלה מ-50,000 עותקים והגיע למעמד פלטינה.
מוזיאון האוגוסטינים
מוזיאון האוגוסטין הוא מוזיאון הנמצא בפרייבורג בברייסגאו, באדן-וירטמברג שבגרמניה. המוזיאון נמצא כעת תחת שיפוץ נרחב והרחבה שחלקו הראשון הסתיים ב-2010
. המוזיאון ממוקם במנזר לשעבר אשר נבנה מחדש בין השנים 1914-1923. מלחמת העולם הראשונה לא רק קטעה את הבנייה המחודשת, אך גם הגבילה אותה מאוד יחסית לתוכניות המקוריות כתוצאה מחוסר במימון. השיפוץ השלם הנוכחי שאמור היה לכלול חדרי תצוגה חדשים החל בשנת 2004. האוסף של המוזיאון, שהחל על ידי העיר פרייבורג בשנות ה-80 של המאה ה-19, מוצג רק בחלקו כתוצאה מעבודות השיפוץ.
האוספים שאינם מוצגים כעת, או מוצגים חלקית, כוללים אוסף גרפיקה גדול, אומנות קישוטית, חפצי אומנות מקומיים מאזור היער השחור, אוספי מטבעות ושעונים, ושטיח מהמאה ה-14. בשנת 2010, המוזיאון הגיע למקום השישי בתחרות לפיתוחים מקוריים בתחום התיירותי של האיגוד הבריטי לסופרי טיולים.
סיימון סינג
סיימון לאנה סינג (באנגלית: Simon Lehna Singh; נולד ב-19 בספטמבר 1964) הוא סופר מדע פופולרי בריטי בעל דוקטורט בפיזיקה, המתמחה בכתיבה על נושאים מתמטיים ומדעיים באופן נגיש לציבור הרחב.
סינג חיבר מספר ספרי מדע פופולרי כשהמפורסם מבניהם הוא "המשפט האחרון של פרמה" שאף היה רב מכר בישראל ובבריטניה. הוא גם הפיק סרטים דוקומנטריים ותוכניות טלוויזיה העוסקות גם הן במדע פופולרי.
סינג נאמן של וגם שותף מייסד לתוכנית הסמכה למקבלי תואר ראשון באנגליה. בנוסף, סינג תומך של האגודה ההומניסטית הבריטית והקים את ארגון שהוא מוסד ללא כוונת רווח שמעודד ספקנות מדעית.
ראשית חייו והשכלה
הוריו של סינג היגרו מפנג'אב שבהודו לאנגליה בשנת 1950 והוא הצעיר מבין שלושה אחים (פירוש שם משפחתם בהינדית הוא אריה). הוא גדל בוולינגטון, סומרסט, למד בבית הספר ולינגטון ולאחר מכן בקולג' המלכותי של לונדון, שם הוא למד פיזיקה ואף היה פעיל באגודת הסטודנטים. בהמשך השלים תואר דוקטור בפיזיקת חלקיקים באוניברסיטת קיימברידג' תוך כדי שעבד ב CERN שבז'נבה.
קריירה
בשנת 1983 בעודו עובד ב CERN, הוא לקח חלק בניסוי שמטרתו העיקרית הייתה לגלות בוזוני W ו-Z. בשנת 1987 הוא לימד מדע בבית ספר בהודו.
בשנת 1990 סינג חזר לאנגליה והצטרף למחלקת ערוץ המדע של ה-BBC, שם היה מפיק ובמאי של תוכניות כמו: ו שעסקו במדע.
בשנת 1996, סינג ביים את "המשפט האחרון של פרמה", שהיה פרק בסדרה Horizon, הפרק עסק בבעיה המתמטית המפורסמת שנודעה בשם המשפט האחרון של פרמה. בארצות הברית נקרא הסרט "ההוכחה", והוא היה מועמד לפרס אמי.
הסיפור על הבעיה המתמטית הידועה היה גם הנושא של ספרו הראשון, "המשפט האחרון של פרמה" שהיה הספר הראשון בנושא מתמטיקה שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר בבריטניה. בשנת 1997, החל סינג לעבוד על ספרו השני, "סודות ההצפנה" שסוקר את השפעתה הרבה של ההצפנה ופענוח הצפנים על ההיסטוריה האנושית.
בעקבות הספר הופקה סדרה בת חמישה פרקים בשם "המדע של הסודיות" עבור ערוץ 4 הבריטי. הסיפורים בסדרה נעו מהצופן שחתם את גורלה של מרי מלכת הסקוטים, עד למברק צימרמן ששינה את מהלך מלחמת העולם הראשונה והיה גורם מרכזי להצטרפות ארצות הברית למלחמה. תוכניות אחרות דנו כיצד שני גאונים בני המאה ה-19 התחרו כדי לפענח את ההירוגליפים המצריים, וכיצד קידוד מודרני יכול ליצור פרטיות ברשת. אחרי שני ספרים אלו, הוציא סינג ספר בשם "המפץ הגדול" אשר יצא לאור באנגליה באוקטובר 2004. הספר עוסק בהיסטוריה של היקום. הספר נכתב בסגנונו הייחודי, על ידי מעקב אחר הסיפורים הלא שגרתיים של האנשים שגילו את סודות היקום.
בחודש יוני 2003 קיבל סינג תואר MBE - חבר מסדר האימפריה הבריטית, עבור שירותיו למדע, טכנולוגיה והנדסה בחינוך ומדעי התקשורת. באותה שנה קיבל תואר כבוד מאוניברסיטת לוגבוראו, ובשנת 2005 קיבל תואר כבוד במתמטיקה מאוניברסיטת סאות'האמפטון. כיום הוא פעיל בעיקר בתוכניות רדיו וטלוויזיה.
חיים אישיים
סינג נישא לעיתונאית ואשת התקשורת אניטה אנאנד בשנת 2007. לזוג נולדו שני בנים והם מתגוררים בלונדון.
קמיקיים
קָמִיקִיִּים (שם מדעי: Anhimidae) היא משפחה של עופות מים שתפוצתם באמריקה הדרומית. במשפחה שלושה מינים.
הקמיקיים הם עופות די גדולים יחסית לסדרת האווזאים. הם עומדים זקופים ולא שוחים אם כי יש להם קרומי שחייה. הם חיים בעיקר בערבות עשב וליד יערות.
האספה הפדרלית של רוסיה
האספה הפדרלית (ברוסית: Федеральное Собрание) היא הפרלמנט הרוסי לפי חוקת רוסיה, אשר אושרה במשאל עם בדצמבר 1993. האספה, על פי חוקת רוסיה, היא היורשת של הפרלמנט של ברית המועצות – הסובייט העליון, והיא הרשות המחוקקת של רוסיה.
על פי סעיף 95 בחוקת רוסיה, 10% בלבד מחברי מועצת הפדרציה מתמנים על ידי נשיא רוסיה. הדומה נבחרת אחת לחמש שנים בעוד כהונת חברי מועצת הפדרציה אינה מוגבלת.
מבנה
האספה הפדרלית היא פרלמנט דו-ביתי. היא מורכבת מהבית העליון, מועצת הפדרציה – הכוללת 170 חברים כאשר כל 2 נציגים מייצגים מחוז מסוים (רוסיה מחולקת ל-85 מחוזות, בהתאם לכך 170 חברים), ומהבית התחתון, הדומה – הכוללת 450 חברים. חבר המועצה (סנאטור) לא יכול לכהן במקביל כחבר הדומה.
האספה הפדרלית מהווה לגוף פרלמנטרי מאוחד המורכב מבית עליון ותחתון הפועלים באופן עצמאי ובנפרד זה מזה. מועצת הפדרציה ובדומה מתכנסים יחדיו רק בשלוש מקרים:
כל אחד מבתי הפרלמנט שוכן בבניין אחר בבירה מוסקבה. לכל בית בפרלמנט יש הזכות להציע ולהצביע על חוקים, אך ישנן מספר סמכויות השמורות בנפרד לכל אחד מהבתים. בראש כל בית עומד יושב ראש, המנהל את העניינים השוטפים. בעת אירועים יוצאי דופן, כגון נאומים מסוימים של נשיא רוסיה או של מדינאים זרים, מתכנסים שני בתי הפרלמנט תחת קורת גג אחת. הדומה נבחרת בבחירות כלליות וישירות אחת לארבע שנים. לעומת זאת, הצירים היושבים במועצת הפדרציה נבחרים לא ישירות, אלא על ידי הרשות המחוקקת והמבצעת של כל אחד מהסובייקטים הפדרליים של רוסיה.
סמכויות
על פי סעיף 103 בחוקת רוסיה לשני בתי האספה הפדרלית (מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית) יש סמכויות בנושאים שונים כדלהלן:
מועצת הפדרציה
בסמכות מועצת הפדרציה:
הדומה הממלכתית
בסמכות הדומה:
המרכז הפרלמנטרי
המרכז הפרלמנטרי (Парламентский центр) הוא פרויקט של קומפלקס בניינים שיאחד תחת קורת גג אחת את פעילות שני בתי הפרלמנט. בשנת 2012 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב תמך ברעיון זה.
רוברט דאל
רוברט אלאן דאל (באנגלית: Robert Alan Dahl; 17 בדצמבר 1915 – 5 בפברואר 2014) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת ייל, ששימש כנשיא האגודה האמריקנית למדע המדינה, והיה אחד מחשובי מדעני המדינה. דאל תואר לעיתים קרובות כ"דיקן" של כל מדעני המדינה האמריקנים. לתואר זה זכה בשל כתיבתו הפורה והעובדה שמדעני מדינה מובילים בתחום קיבלו את הכשרתם תחת הדרכתו. רבים סבורים כי פעולתו של דאל באוניברסיטת ייל הביאה לכך שהפקולטה למדע המדינה באוניברסיטה זו נחשבת למובילה בארצות הברית.
במדע המדינה ישנן שלוש גישות מרכזיות לבחינת השאלה היכן נמצאת העוצמה בחברה: הגישה הפלורליסטית, האליטיסטית והמעמדית. דאל נחשב כאבי "הגישה הפלורליסטית", גישה הנסמכת על המבנה האמריקאי הדמוקרטי במובן החברתי, הטוענת כי הכוח והעוצמה מתחלקים ומתפזרים בחברה. הגישה הפלורליסטית טוענת כי יחסי מדינה וחברה מושפעים בעיקר מתהליכים חברתיים ורואה את המדינה כשחקן חברתי-פוליטי בתוך מערך סבוך של שחקנים חברתיים נוספים.
דאל הצביע על קיומן של קבוצות לחץ שונות המשפיעות על תהליכי קבלת החלטות והדגיש את תפקידה של החברה האזרחית ועל היותו של הפרט רציונלי, מרכזי לעשייה הפוליטית ובעל השפעה במשחק הפוליטי על ידי התארגנות לכדי קבוצה. לפי דאל, בחברה האמריקאית קיים פלורליזם חברתי, יש מערכת חוקים המביאה לפיזור הכוח תוך עידוד תרבות פוליטית בה לכל הקבוצות יש מקום.
בשנות ה-60 היה דאל מעורב במחלוקת חשובה עם ס. רייט מילס על טיבה של הפוליטיקה בארצות הברית. את מילס ניתן לשייך ל"גישה האליטיסטית" או גישת האליטות הנסמכת על הוגים כרוברט מיכלס, וילפרדו פארטו וגאטנו מוסקה (בניגוד לגישה המעמדית ששואבת מקרל מרקס). מילס טען שהשלטון בארצות הברית נתון בידי קבוצת אליטה אחידה ומצומצמת מבחינה דמוגרפית. לטענת מילס, השליטה האמיתית בארצות הברית אינה בידי הקונגרס או הנשיא אלא, בידי תעשיינים בעלי כוח והאליטה הצבאית.
דאל לעומת זאת, טוען לתחרות ומשא ומתן בין קבוצות, מספר רב של קבוצות שעליהן לעבוד הן ביריבות והן בפשרה זו עם זו. אם זו אינה דמוקרטיה במובן הפופוליסטי של המילה, טען דאל, זו לפחות פוליארכיה, או פלורליזם. ביצירתו הידועה ביותר "מי מושל?" (Who Governs?) (1961) ניתח דאל את מבני הכוח הפורמליים והבלתי פורמליים בעיירה ניו הייבן בקונטיקט, ומצא כי ממצאיו תואמים את הערכותיו המוקדמות.
אך הביקורת על דאל מציינת, כי מערכת המושגים דרכה הוא בוחן את החברה עיוורת למה שהביקורת מכנה קבוצות מוחלשות, שכלל אינן מתארגנות.
בשלב מאוחר יותר הגיע דאל לעמדה פסימיסטית יותר. בספר "עד כמה דמוקרטית היא חוקת ארצות הברית?" (How Democratic Is the American Constitution?) שפורסם בשנת 2001, הוא טען שהחוקה אינה דמוקרטית כפי שעליה להיות בהינתן העובדה שכותביה פעלו ממצב של אי ידיעה באשר לעתיד. עם זאת הוא הוסיף שלא ניתן לעשות דבר בקשר לכך, פרט לקריסה חוקתית, מצב בו אינו חפץ.
ביצירה חשובה אחרת "הדמוקרטיה ומבקריה" (Democracy and Its Critics), שפורסמה בשנת 1989, הבהיר דאל את דעתו על הדמוקרטיה. אף מדינה מודרנית אינה דמוקרטיה אידיאלית לדעתו של דאל. דאל מכנה את הדמוקרטיות הליברליות של המערב פוליארכיות. הפוליארכיות השיגו בחירות לתפקידים ציבוריים, ובחירות אלו הן חופשיות והוגנות, כוללות זכות הצבעה לכל, זכות לכל להתמודד על משרה ציבורית, חופש הביטוי, חופש העיתונות וחופש ההתאגדות. מוסדות אלו הם התקדמות משמעותית בכך שהם יוצרים מרכזי כוח פוליטי מרובים, במקום מרכז כוח אחד. עם זאת, הם אינם עומדים בתקן לדמוקרטיה במלוא משמעותה. על פי דאל, הדמוקרטיה כוללת יותר השתתפות של האזרחים בענייני המדינה, ושליטה הדוקה יותר של האזרחים בממשל, מאשר קיימות בפועל באיזו מדינה שהיא בעולם. דאל מעולם לא הכחיש את מחויבותו רבת השנים לרעיונות סוציאליסטים.
יחידת מטבע אירופית
יחידת המטבע האירופאית, הנקראת גם אקו (מאנגלית European Currency Unit - ECU), היא סל מטבעות שהונהג על ידי השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי טרם להשקת האירו.
לאחר ביטול הסכם ברטון-וודס בשנת 1971, שקבע רצועת ניוד בשער החליפין של מטבעות שונים לעומת הדולר האמריקני, מדינות השוק האירופי המשותף החליטו על רצועת ניוד בין המטבעות השונים בשוק. הסכם רצועת הניוד היה קשה לאכיפה, במיוחד עבור המדינות החלשות. הממלכה המאוחדת, צרפת ואיטליה עזבו את ההסכם תוך שנים מעטות, וכך למעשה הוא קרס.
בשנת 1979 מדינות השוק האירופי המשותף החליטו על הקמת המערכת המוניטרית האירופית (EMS). בבסיסה של המערכת עמד מנגנון שער החליפין, שקבע רצועת ניוד של 2.25% (6% עבור הלירה האיטלקית) בין מטבעות השוק האירופי ליחידת מטבע חדשה, יחידת המטבע האירופית. יחידת המטבע האירופית הושקה ב-13 במרץ 1979 כסל מטבעות בהרכב ובערך זהים לאלה של יחידת החישוב האירופית שקדמה לה.
עם השנים גבר השימוש ביחידת המטבע האירופית, והתרחב לתחומים רבים, מסחר, איגרות חוב, סיוע בינלאומי, ועוד. יחידת המטבע האירופית שימשה כמטבע מרכזי לסחר בינלאומי, בזכות היתרון שלה כסל מטבעות לעומת מטבע שתלוי בבנק מרכזי אחד. עם זאת, יחידת המטבע האירופית מעולם לא שימשה ככסף מזומן (אם כי מפעם לפעם הוטבעו מטבעות זיכרון עם ערכים נקובים ביחידת המטבע האירופית).
ב-1 בינואר 1999 האירו החליף את יחידת המטבע האירופית, שער המטבע נקבע כ-1 אירו = 1 אקו. בניגוד ליחידת המטבע האירופית, האירו הוא מטבע בפני עצמו ולא סל מטבעות או יחידת מטבע. המטבעות שהרכיבו את יחידת המטבע האירופית, פרט ללירה שטרלינג, לקרונה הדנית ולדרכמא היוונית, הוצמדו לאירו בשער חליפין קבוע, יחד עם המרק הפיני והשילינג האוסטרי.
משה קנטור
ויאצ'סלב משה קנטור (ברוסית: Вячеслав Моше Кантор; נולד ב-8 בספטמבר 1953) הוא תעשיין, מדען, נדבן ומנהיג יהודי רוסי, המכהן כנשיא הקונגרס היהודי האירופי וכנשיא קרן פורום השואה העולמי. קנטור עומד בראש תאגיד הדשנים "אקרון", הנסחר בבורסות בלונדון וברוסיה. על פי פורבס, נכון ל-2021 הונו מוערך ב-6.1 מיליארד דולר.
קורות חיים
קנטור נולד ב-8 בספטמבר 1953. הוא בוגר המכון לאווירונאוטיקה במוסקבה, בעל תואר דוקטור במערכות בקרה אוטומטיות לכלי טיס ובעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.
קנטור ידוע בעולם במלחמתו העיקשת באנטישמיות ובגזענות. הוא משמש נשיא המועצה האירופאית לסובלנות ופיוס (ECTR), ארגון המורכב מראשי מדינות אירופה, זוכי פרס נובל לשלום ואישים בעלי הישגים בתחום. המועצה מהווה פורום חשיבה בנושאי מדיניות זכויות האדם באירופה, מלחמה באנטישמיות ושנאת זרים ובקידום סובלנות.
בשנת 2005, ייסד קנטור את קרן פורום השואה העולמי, והוא מכהן כנשיאה. פורום השואה העולמי עוסק בשימור זיכרון השואה ולקחיה ומאבק באנטישמיות הגואה. בינואר 2020 הביא קנטור לישראל את אירועי פורום השואה העולמי החמישי, לציון 75 שנים לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ ועל רקע התגברות האנטישמיות בעולם. באירוע, שערוצי תקשורת מובילים בעולם תיארו כ"האירוע הדיפלומטי הגדול ביותר בהיסטוריה של מדינת ישראל", השתתפו 48 מנהיגים מרחבי העולם.
בשנים 2005–2009 היה נשיא הקונגרס היהודי-רוסי. משנת 2007 מכהן קנטור כנשיא הקונגרס היהודי האירופי, ארגון המייצג 42 קהילות יהודיות באירופה.
בשנת 2007 ייסד, את הפורום הבינלאומי למניעת אסון גרעיני בלוקסמבורג והוא משמש כנשיאו.
בשנת 2010 הקים קנטור את "מרכז קנטור ליהדות אירופה בימינו" ואת "מאגר המידע על שם משה קנטור לחקר האנטישמיות והגזענות בימינו" באוניברסיטת תל אביב. בכל שנה, בערב יום השואה, מפרסם המרכז דו"ח על מצב האנטישמיות בעולם.
קנטור מכהן גם כנשיא הMuseum of Avant-Garde Mastery שיוסד במוסקבה ב-2001 ביוזמתו. במוזיאון זה נמצא האוסף הגדול ביותר של אמנות אוונגרד רוסית של המאה ה-20.
קנטור מכהן כנגיד מועצת יד ושם. קנטור עומד בראש תאגיד הדשנים "אקרון", הנסחר בבורסות בלונדון וברוסיה. בשל כך הוכנס לרשימת הסנקציות של בריטניה שהוטלו נגד אוליגרכים רוסים בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, זאת למרות שקנטור עצמו התבטא נגד המלחמה וכינה את פוטין "פושע מלחמה".
חיים אישיים
משה קנטור נשוי לאנה קנטור ולהם 4 בנים ובת.
פרסים
על פעילותו נגד גזענות ואנטישמיות וקידום סובלנות ופיוס, קיבל קנטור במהלך השנים את הפרסים והעיטורים הממלכתיים הבאים:
בנוסף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב בשנת 2004.
בשנת 2016 נבחר לרשימת "50 היהודים המשפיעים בעולם" של הג'רוזלם פוסט, בפעם ה-6 ברציפות.
TLV Partners
TLV Partners היא קרן הון סיכון ישראלית, המנהלת הון של מעל מיליארד דולר, שגויס ב-5 קרנות, בעיקר ממשקיעים מוסדיים אמריקאיים, ביניהם אוניברסיטאות מובילות וקרנות השקעה גדולות. הקרן משקיעה בחברות הזנק ישראליות, בשלבים המוקדמים שלהן. הקרן השקיעה ב-60 חברות בתחומי מאגרי מידע, כלי פיתוח, סייבר, AI, פינטק, ביוטק ו־eCommerce.
היסטוריה
הקרן הוקמה בשנת 2015 על ידי רונה שגב ואיתן בק.
בחודש דצמבר 2017 הצטרף אליהם כשותף שחר צפריר ובחודש דצמבר 2018 הצטרפה עדי יראל טולדנו.
הקרן השקיעה ב-60 חברות הזנק. עם ההשקעות הבולטות של הקרן נמנות Next Insurance ואקווה סקיוריטי סופטוור, יוניט, סילברפורט, איידוק, אימונאיי, פיירבולט, גרנולייט ואוריבי.
מכונת וקטורים תומכים
כנהוג בתחום זה, דוגמאות האימון מיוצגות כווקטורים במרחב ליניארי. עבור בעיות סיווג, בשלב האימון מתאימים מסווג שמפריד נכון ככל האפשר בין דוגמאות אימון חיוביות ושליליות. המסווג שנוצר ב-SVM הוא המפריד הליניארי אשר יוצר מרווח גדול ככל האפשר בינו לבין הדוגמאות הקרובות לו ביותר בשתי הקטגוריות. כאשר מוצגת נקודה חדשה, האלגוריתם יזהה האם היא ממוקמת בתוך הקו המגדיר את הקבוצה, או מחוצה לו.
מוטיבציה
סיווג מידע היא פעולה נפוצה בלמידת מכונה. בהינתן אוסף נתונים אשר צריך להפריד אותם לשתי קבוצות על סמך ניסיון קודם (דוגמאות - האם דואר אלקטרוני הוא ספאם או לא; האם מוטציית גן מסוימת מסרטנת או לא; האם כלי רכב כבד הוא טנק או משאית) כאשר המטרה היא להחליט לאיזו משתי הקבוצות לשייך נקודה חדשה. כל נקודה באוסף הנתונים מיוצגת על ידי וקטור בגודל קבוע. בגישה של SVM מחלקים את הנקודות במרחב הווקטורי, באמצעות על-מישור (Hyperplane) כך שהמרווח, המרחק, בין אותו על-מישור המחלק את הנקודות לבין הנקודות הממוקמות הכי קרוב אליו, יהיה המרחק המקסימלי האפשרי.
באופן פורמלי יותר, בהינתן קבוצת אימון של n נקודות מהצורה כאשר: ה-SVM בונה על-מישור שהוא המפריד הליניארי (מפריד את המרחב לשני חצאי מרחבים שכל אחד מהם אמור להכיל בעיקר דוגמאות מסוג אחד), וכן שני על-מישורים מקבילים לו, אחד מכל צד, במרחק זהה, אשר מתלכדים עם דוגמת אימון אחת מכל מחלקה. מטרת ה-SVM היא להגדיל את המרחק בין המפריד הליניארי ובין כל אחד מהמישורים המקבילים (מרחק המכונה שוליים), ולמעשה למצוא את המפריד בעל השוליים הרחבים ביותר. דוגמאות האימון המתלכדות עם מישורי השוליים נקראות וקטורים תומכים, ומכאן נגזר שם האלגוריתם.
את העל-מישור ניתן לייצג באמצעות הנקודות \vec {x} המקיימות: כאשר \vec{w} הוא וקטור נורמלי של העל-מישור (לאו דווקא מנורמל).
הפרדה קשיחה (Hard margin)
אם ניתן להפריד בצורה ליניארית בין הדוגמאות השייכות לכל קבוצה ניתן למצוא שני על־מישורים שיפרידו ביניהן, כך שהמרחק ביניהם יהיה מרבי. האזור התחום בין שני העל־מישורים קרוי שוליים, והעל מישור בעל השוליים המרביים הוא העל מישור המצוי באמצע ביניהם. את העל־מישור הנ"ל ניתן לייצג באמצעות או . גאומטרית המרחק בין שני העל־מישורים הנ"ל הוא, כך שעל מנת למקסם את המרחק מחפשים את ה-\|\vec{w}\| המינימלי.
כדי למנוע מדוגמאות האימון להימצא בשוליים המפרידים, מוסיפים את האילוצים הבאים לכל דוגמה i: אילוצים אלו מחייבים שכל נקודה תימצא בצד הנכון של המפריד. לחלופין ניתן לכתוב אילוץ זהה המכסה את שני האילוצים:
הפרדה רכה (Soft margin)
ניתן להרחיב את SVM לטיפול בבעיות שבהן אין הפרדה ליניארית בין שתי הקבוצות באמצעות פונקציית hinge loss:
הפונקציה הנ"ל מתאפסת כאשר מתקיים התנאי שנדרש בהפרדה קשיחה, כלומר כאשר \vec{x_i} נמצא בצד הנכון של המפריד. עבור נקודות הנמצאות בצידו הלא נכון של המפריד, מקבלת הפונקציה ערך יחסי למרחב מהמפריד.
בגישה זו ממזערים את הביטוי:
כאשר \lambda מגדיר את עד כמה מתירים להרחיב את השוליים. עבור \lambda בעל ערך קטן מתנהגת ההפרדה הרכה באופן דומה להפרדה קשיחה כאשר הקלט הוא בר הפרדה ליניארית.
היסטוריה
הבסיס לאלגוריתם למידה חישובית זה הוצג על ידי ולדימיר ופניק ולרנר ב-1963, ופותח ב-1964 על ידי ופניק ואלכסיי צ'רבוננקיס. מאז מהווה כלי מרכזי בפתרון בעיות באמצעים סטטיסטיים. ב-1992 בוסלר, גויון וופניק הציגו כיצד ניתן לבנות מסווגים לא ליניאריים באמצעות טריק הקרנל.
חישוב המסווג
חישוב המסווג נעשה באמצעות הקטנה (מינימיזציה) של הפונקציה: כאשר 0,1 הם תוצאות השיוך בפועל (מתוך דוגמאות הלמידה), ו-y מייצגת את תוצאת פונקציית הגרעין. בדוגמה זו, y היא פונקציה ליניארית, אולם ניתן להשתמש בפונקציות אחרות, דרך "תעלול הגרעין" (Kernel trick). הפונקציה שאותה ממזערים היא פונקציה קמורה של \vec w ושל b, שאותה ניתן למזער למשל באמצעות גרדיאנט סטוכסטי (SGD).
קבוע ענישה
אלגוריתם הלמידה מנסה לספק שתי מטרות: סווג נכון של דוגמאות האימון ומיקסום של השוליים. לא אחת המטרות נמצאות בסתירה, ואז יש צורך להגדיר איזו מטרה יותר חשובה. רוב המימושים של SVM מגדירים קבוע ענישה (penalty) על סווג לא נכון (מסומן באות c). ערך c גבוה פירושו העדפת הסיווג הנכון על פני שוליים רחבים, ו c נמוך מעדיף הכללה (שוליים רחבים), גם במחיר שדוגמאות האימון הספציפיות אינן מסווגות נכון.
הפרדה לא ליניארית ותעלול גרעין
המפריד הליניארי במרחב הווקטורי החדש הוא מפריד לא ליניארי במרחב המקורי. את מלאכת הסיווג מבצעים אף היא בעזרת אופרטור הגרעין.
פונקציות קרנל נפוצות:
LIBRIS
LIBRIS הוא קטלוג ביבליוגרפי מאוחד המתוחזק על ידי הספרייה הלאומית של שוודיה בסטוקהולם. הקטלוג מאפשר לחפש בכ-6.5 מיליון רשומות ביבליוגרפיות של ספרים ופרסומים מרחבי העולם. בנוסף למידע על ספרים ופרסומים הקטלוג מכיל רשומות על המחברים הכוללות מידע על שמם, מועד לידתם ומקצועם.
הקמת הקטלוג החלה באמצע שנות-60 כאשר ועדה ממשלתית פרסמה דוח על השימוש במחשבים עבור חיפוש בספריות ובשנת 1965 תקציב המדינה כלל סעיף עבור הקמת גוף מחקר בנושא. במאי 1970 פורסם מסמך אפיון ראשוני עם הכותרת: "Biblioteksadministrativt Information System (BAIS)" (מערכת מידע עבור ניהול ספריה). מקורו של השם LIBRIS ביולי 1970, אז ועדת משנה טכנית של גוף המחקר החלה להשתמש בשם LIBRIS כקיצור ל-Library Information System.
וילם דפו
'''ויליאם ג'. "וילם" דפו (באנגלית: William J. "Willem" Dafoe'''; נולד ב-22 ביולי 1955) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, שהיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר ולשלושה פרסי גלובוס הזהב. הוא ממייסדי קבוצת תיאטרון הניסיונית "The Wooster Group".
ביוגרפיה
דפו נולד בעיר אפלטון, ויסקונסין, ארצות הברית. אחד משמונה ילדיהם של מוריאל איזבל (לבית ספריסלר) וד"ר ויליאם אלפרד דפו (1917-2014), הוא צייץ ב-2009: "חמשת אחיותיי גידלו אותי מכיוון שאבי היה מנתח, אמי הייתה אחות והם עבדו יחד, כך שלא ראיתי אף אחד מהם יותר מידי." אחיו, דונלד דפו, הוא מנתח השתלות וחוקר. שם משפחתו הוא ממקור צרפתי. בתיכון הוא קיבל את הכינוי וילם, שהוא הגרסה ההולנדית לשם ויליאם.
דפו למד דרמה באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, אך עזב לאחר שנה וחצי כדי להצטרף לקבוצת התיאטרון הניסיונית "תיאטרון X" במילווקי, ויסקונסין לפני שעבר לניו יורק ב-1976, שם התמחה אצל ריצ'רד שכנר, מנהל קבוצת התיאטרון האוונגרדית "The Performance Group", שם פגש את המנהלת האמנותית של הלהקה אליזבת לקומפט והחל בין השניים רומן. לקומפט ביחד עם אחרים טיפחה את שכנר ויצרה את "קבוצת ווסטר", ותוך פחות משנה דפו לקח כבר חלק בקבוצה. דפו המשיך עם קבוצת ווסטר גם בשנות האלפיים.
קריירה
קריירת הסרטים של דפו החלה בגיל 25 ב-1980, כאשר לוהק ל"שערי החופש", הגם שהופעתו נחתכה בעריכה. תפקיד הפריצה שלו היה של הסמל הרחום אליאס בסרט "פלאטון" (1986). מאז היה לשחקן אופי פופולרי, שבגלל תווי פניו המחוספסים מלהקים אותו לעיתים לתפקידי הנבל, כמו הגובלין הירוק בסרטי ספיידרמן. הוא גילם את ישו בסרטו של מרטין סקורסזה "הפיתוי האחרון של ישו" (1988), ועוד באותה שנה השתתף בסרט "מיסיסיפי בוערת".
ב-1989 גילם את שלמה ארוך בסרט "ניצחון הרוח", שצולם בחלקו בישראל, והיה סרט השואה הראשון שצולם באושוויץ.
ב-1993, שיחק לצידה של מדונה במותחן האירוטי "גוף ההוכחות".
פעמיים גילם בלש משטרה - ב"הקדושים מבוסטון" (1999) וב"אמריקן פסיכו" (2000), ואף השתתף ב"החופשה של בין" (2007). הוא היה מועמד פעמיים לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, על משחקו בסרט "פלאטון", וב"צילו של הערפד" (2000).
דפו היה אורח פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה ב-2005.
ב-2005 כיכב בסרט של הבמאי והתסריטאי הדני לארס פון טרייר מנדרליי, ושיתף פעולה שוב עם פון טרייר בסרט "אנטי-כריסט" ב-2009, ובסרט נימפומנית ב-2013.
ב-2006 הוא גילם את ראש המטה בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד יו גרנט ומנדי מור.
ב-2014 גילם את הסופר פיטר ואן האוטן בסרט "אשמת הכוכבים" לצד אנסל אלגורט ושיילין וודלי.באותה שנה גם גילם את דמותו של המבאי האיטלקי פייר פאולו פאזוליני בסרט "פאזוליני".
ב-2017 שיחק בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי", לצד ג'רארד באטלר וגרטשן מול. באותה שנה שיחק גם בסרטים "החומה הגדולה" ו"רצח באוריינט אקספרס".
בשנת 2022 ישחק בסרט הדרמה ההיסטורי "מלך הצפון" לצדה של ניקול קידמן.
חיים אישיים
בשנת 1977, דפו החל מערכת יחסים עם הבמאית אליזבת לקומפט. בנם, ג'ק, נולד בשנת 1982. הם נפרדו בשנת 2004 ומעולם לא נישאו משום שמבחינתה "הנישואים מייצגים בעלות".
ב-25 במרץ 2005 דפו התחתן עם השחקנית, התסריטאית ובמאית הקולנוע האיטלקייה גיאדה קולאגרנדה, שנה לאחר שהשניים נפגשו ברומא בהקרנת בכורה של אחד מסרטיה. דפו אמר בשנת 2010, "אכלנו ארוחת צהריים ואמרתי: 'את רוצה להתחתן מחר?'" והם עשו זאת באמת למחרת היום בטקס קטן עם שני חברים כעדים. בני הזוג עבדו יחד על סרטיה כבמאית "לפני שהיה לו שם" (2005) ו"אישה" (2010). הם מחלקים את זמנם בין רומא, ניו יורק ולוס אנג'לס. הוא מחזיק באזרחות איטלקית ואמריקאית.
דפו הוא פסקטריאני ונמנע מאכילת בשר "משום שחוות בעלי חיים הם אחד הגורמים העיקריים להשמדת כדור הארץ".
.tm
היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בטורקמניסטן. הסיומת, שנפתחה בשנת 1997, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי טורקמניסטן. השם משמש סימני מסחר פעמים רבות (trademark), וכך מרוויחה טורקמניסטן חלק קטן, אך לא זניח מהתמ"ג שלה.
שם המתחם משמש גם כשם מתחם ממדרגה שנייה ולעיתים נדירות גם כשם ממדרגה שלישית. יש לו גם תתי סיומות מיוחדים לכל תחום.
ניתן להשתמש בשם המתחם .tm באמצעות קניית השם באופן חופשי, באמצעות תיאום עם משרד התקשורת הטורקמני, ובאמצעות פנייה לספק סיומת הדומיין "סוכנות המחשב והאינטרנט הטורקמנית".
גביע העולם בכדורסל עד גיל 17
גביע העולם בכדורסל עד גיל 17 (נקרא בעבר: אליפות העולם בכדורסל עד גיל 17) היא תחרות המאורגנת על ידי פיב"א. התחרות התקיימה לראשונה בשנת 2010 ונערכת אחת לשנתיים. נבחרת ארצות הברית זכתה באליפות בכל חמש התחרויות שהתקיימו עד כה.
משתתפות
התחרות נערכת אחת לשנתיים. בתחרות משתתפות 16 נבחרות על פי ההרכב הבא:
מצטייני האליפות
בסיום כל תחרות נבחר השחקן המועיל ביותר (MVP) של האליפות.
מועצת הצמחים
מועצת הצמחים הוקמה ב-2004 כאיחוד של מועצת הירקות, מועצת הפירות, מועצת הפרחים והמועצה לשיווק פרי הדר, וב-2009 צורף למועצה מועצת הזיתים שהיה לענף הזית במועצת הצמחים. המטרה לשמה הוקמה הייתה ליצור צמחים ולשווקם. פעילות המועצה כוללת הדברת מזיקים, ביטוחים, מחקר ופיתוח וקידום מכירות.
המועצה הוקמה ב-2004 ביוזמת שר החקלאות ישראל כ"ץ, וכמנכ"ל המועצה בפועל מונה פעיל הליכוד מהמושב ישרש, מיכאל איילון. ביוני 2005 הודח מתפקידו בהנחיית היועץ המשפטי לממשלה. במאי 2010 הוגש כתב אישום נגד איילון ועו"ד מרים אזולאי שפעלו למינוי מקורבים כבעלי תפקידים למועצה ולקידום אינטרסים של חברי ליכוד.
המנכ"ל כעת הוא צבי אלון.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
'''קרב האקדחים ב-או. קיי. קוראל (באנגלית: Gunfight at the O.K. Corral''') היה קרב רחוב שהתרחש ב-26 באוקטובר 1881 בשעה 3 אחרי הצהריים, בעיירה טומבסטון (Tombstone באנגלית: מצבת-קבר) בטריטוריית אריזונה בארצות הברית. זהו ככל הנראה קרב היריות המפורסם ביותר מתקופת המערב הפרוע. הקרב התנהל בין הבוקרים בילי קלנטון, טום מקלורי, ואחיו של טום, פרנק מקלורי, מצד אחד, לבין ארבעה אנשי חוק: האחים וירג'יל, מורגן, וואייט אֶרְפּ, וחברם המהמר-האקדוחן ואיש החוק לעת מצוא, דוק הולידיי. הקרב נמשך כנראה לא יותר ממחצית הדקה, ובסיומו נמנו שלושה הרוגים בצד אחד - שני הבוקרים וחברם; ושלושה מאנשי החוק נפצעו.
ברבות השנים, הקרב התקבע בתודעת הציבור כמייצג את התקופה, שבה מערב ארצות הברית היה באמת פרוע, ולמעשה היה אזור כמעט ללא חוק. אך בעצם, האירוע נשכח כמעט לחלוטין עד לשנת 1931, שבה פרסם הסופר סטיוארט לייק את הביוגרפיה (הבדויה) ויאט ארפ: מרשל בחזית, שנתיים לאחר מותו. עשור וחצי לאחר מכן הוא פרסם ספר נוסף על הפרשה, אותו עיבד הבמאי ג'ון פורד לסרט בשם קלמנטיין יקירתי (My Darling Clementine). סרט אחר על הקרב, דו-קרב באו. קיי. קוראל, שיצא ב-1957, קיבע בתודעה הציבורית את שם האירוע. מאז ועד היום, נעשו על הקרב סרטים רבים וכן נכתבו עליו ספרים רבים.
הקרב התרחש למעשה במרחק מה ממכלאת הסוסים שכונתה "המכלאה של או. קיי.", שבה הצירוף OK הוא קיצור של Old Kindersley, או "קינדרסליי הישנה". בשלושים השניות שארך הקרב, נורו כשלושים יריות. לאחר הקרב, תבע אחיו של בילי קלנטון, אייק, את היורים למשפט באשמת רצח, אך התביעה נדחתה על ידי שופט מקומי, והדחייה אושרה על ידי חבר מושבעים גדול.
בעקבות הקרב נערכה סדרה של התנקשויות ורציחות נקמה, שכונתה מאז מסע הנקם של אֶרְפּ.
זירת הקרב
טומבסטון הייתה עיירת כורים, על גבול מקסיקו, אחת מעיירות שכונו "בומטאון", על שם ה"בום" הכלכלי של המאה ה-19. בשנת הייסוד הרשמית של המקום, 1879, הגיעו אליו האחים ארפ. וירג'יל ארפ התמנה לסגן המרשל של האזור, וכעבור שנתיים התמנה למרשל של העיירה, תפקיד המקביל למפקד המשטרה. הוא לא התחבב במיוחד על תושבי העיירה, אבל פעל לשמירת האינטרסים של בעלי העסקים והתושבים במקום. ויאט ארפ ניסה כוחו בעסקי הכרכרות, ולאחר שלא הצליח השכיר עצמו כמלווה חמוש של כרכרות הבנק ולס פארגו (בנק הקיים עד היום), שהובילו מטילי כסף.
עדויות סותרות על האירוע
באשר לאירועים שהובילו לקרב, אין ודאות מלאה. הדיווחים ששרדו מהתקופה נגועים בחד-צדדיות. כך למשל, המוציא לאור של המקומון "The Tombstone Epitaph", ג'ון קלאם, שנבחר לראש העיר הראשון, נטה לצדד בבעלי העסקים, ובמגינם המרשל וירג'יל ארפ. לעומתו הארי וודס, המו"ל של עיתון המתחרה, "The Nugget" ("גוש הזהב"), היה תת-שריף שדווקא נטה לתמוך בקאובויס ובחוואים מהסביבה, כנגד אנשי העיר. כמעט כל מה שידוע על הקרב, מקורו בדיווח של שני העיתונים מהמשפט שנערך במשך כחודש, אחרי הקרב; אולם רק הכתב של ה"נאגט" ידע לכתוב בקצרנות. במשך הזמן, נוצרו הבדלים גדולים בין הדיווחים בשני העיתונים, וביניהם לבין הרישום של קצרן בית המשפט.
מונסנטו
חברת מונסנטו (באנגלית: Monsanto Company) הייתה תאגיד רב-לאומי לביוטכנולוגיה חקלאית שבסיסו בסנט לואיס שבארצות הברית. עיקר הכנסותיה של מונסנטו נבע ממכירה של זרעי מכלוא וזרעים מהונדסים גנטית. החברה החזיקה ב-70%–100% מנתח השוק של גידולים מסוימים. תחום עיקרי נוסף היה ייצור חומרי הדברה ובראשם קוטל העשבים גלייפוסט, המכונה בשם המסחרי "ראונדאפ".
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
עדויות סותרות על האירוע
הדיווחים הראשונים בשני העיתונים היו דווקא קרובים ביניהם, ושניהם תמכו בגרסת אנשי החוק. הסיבה לכך, כנראה, הייתה שהמו"ל של ה"נאגט", וודס, שהה מחוץ לעיר במהלך המשפט, ולא דאג לדיווח שישביע את רצונו. רק לאחר ימים החל סיפורו להתרחק מגרסת האחים ארפ.
מונסנטו
בספטמבר 2016 הגיעה החברה להסכמה על רכישתה בידי החברה הגרמנית באייר תמורת 66 מיליארד דולר וביוני 2018 הרכישה הושלמה.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
הרקע
האחים ארפ היו רפובליקנים צפוניים, ששלחו ידם בעסקים וגם בעבודה כאנשי חוק. לעומתם, האחים קלנטון והאחים מקלורי היו דרומיים, כמו רוב הקאובויס (שהגיעו בעיקר מטקסס). הם הזדהו עם קונפדרציית הדרום, וברובם השתייכו לכנופיות שעסקו בהברחות ובגנבות, בעיקר בגנבת סוסים ובקר. הם נהגו להיפגש במקומות מחבוא ולבוא זה לעזרת זה. הם גם נהגו להשתכר ואיימו על האחים ארפ פעמים רבות. וירג'יל העיד ששמע שאנשי הכנופיות נפגשו בצ'ארלסטון באריזונה, ונשבעו אמונים זה לזה בשבועת דם, שהוקז מזרועו של מנהיג החבורה, ג'וני רינגו ; וירג'יל סבר שהם נשבעו להרוג את האחים ארפ.
מבין האחים ארפ, רק לוירג'יל היה ניסיון אמיתי בקרבות, ובעבודה כשריף; הוא לחם כשלוש שנים במלחמת האזרחים, וכבר היה מעורב בקרב יריות בעבודתו כמרשל. למרות זאת, התקשורת והקולנוע צבעו בצבעי גיבור דווקא את ויאט. האח מורגן היה היחיד ביום הקרב שקיבל שכר כאיש חוק, והוא ענד את תג סגן המרשל של העיר, אך לא היה לו כל ניסיון קרבי.
מונסנטו
היסטוריה
מונסנטו התחילה כחברה צבאית המפתחת נשק כימי לצבא ארצות הברית, בין השאר הייתה אחת מהחברות המייצרות את ה-די-די-טי שנעשה בו שימוש במלחמת וייטנאם. ב-1972, לאחר חרם עולמי, נאסר השימוש בחומר הזה ומאוחר יותר אף הוצא רשמית מחוץ לחוק.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
הרקע
ככלל, הקאובויס נטרו טינה לתושבים שזה מקרוב באו, והחלו לצבור השפעה בפוליטיקה הפנימית של העיירות, ולהטות אותה לטובת עסקיהם. האחים ארפ היו אמנם אנשי חוק, אך הם נודעו כמי שמכופפים לפעמים את החוק לטובת האינטרס העסקי שלהם. על כן הם יצרו עוינות בקרב התושבים הוותיקים, ובעיקר בקרב החוואים. השריף המחוזי ג'וני בהאן, שהתחבר עם החוואים, נטה לצדד בהם בעימותים עם האחים ארפ; ולכן הוא נהג להתעלם מתלונותיהם של האחים על הגנבות שביצעו אנשי הכנופיות.
מונסנטו
היסטוריה
מונסנטו נאלצה להחליף את מוצר הדגל, והחלה לייצר ולהפיץ מוצר כימי אחר - הסכרין, תחליף כימי לסוכר, אותו הפיצה לתעשיית המזון ובפרט, לחברת קוקה-קולה, שהייתה הלקוח העיקרי שלה. במשך שנות השישים, נחקר הסכרין והועלו חששות שהחומר הוא מסרטן, אך לא נמצאו לכך ראיות.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
תחילת הסכסוך בין הקאובויס לאחים ארפ
ביולי 1880, קצין מצבא ארצות הברית ביקש מוירג'יל ארפ עזרה בחיפוש אחרי שש פרדות שנגנבו מהצבא. משלחת חיפוש משותפת לאחים ולצבא יצאה לחפש את הרכוש הצבאי הגנוב, ומצאה אותו בחווה של האחים מקלורי, בערוץ נחל ליד טומבסטון. על הפְּרֵדוֹת הוטבע הסימן D8, כדי לטשטש את הסימן הקודם, US. כדי למנוע אירוע אלים, אחד הקאובויס הבטיח להחזיר את הפרדות למחרת; אולם הוא לא עמד בהבטחתו. זה היה המקרה שהחל את הסכסוך בין הצדדים.
מונסנטו
היסטוריה
כשנחתמה אמנת סטוקהולם ב-2001, רבים מהמוצרים שיוצרו והופצו על ידי מונסנטו נאסרו, לאחר שהואשמו בגרימת נזק חמור לבריאות האדם כגון PCBs, ואייג'נט אורנג'. מוצר נוסף שלהם, סומטוטרופין (Bovine somatotropin הורמון סינתטי המופק בטכנולוגיה של הנדסה גנטית) נאסר לשימוש בקנדה, האיחוד האירופי, יפן, אוסטרליה, ארגנטינה וניו זילנד, וגם בישראל. זה לאחר שנקבע שהשימוש בו גרם לכאב חמור ומיותר, סבל ומצוקה לפרות שטופלו בחומר המזיק, והוכח קשר ישיר להתפתחות דלקות חמורות בשד ובעיות פוריות, אך ההורמון עדיין מותר להפצה בארצות הברית כך שבאוקטובר 2008 מכרה מונסנטו את העסק הזה, במלואו, לחברת אלי לילי (Eli Lilly and Company), עבור 300 מיליון דולרים, והחלה בפיתוח והפצה של זרעים מהונדסים גנטית.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
תחילת הסכסוך בין הקאובויס לאחים ארפ
במרץ שנת 1881, כרכרה של ולס פארגו שנשאה מטילי כסף בשווי 26 אלף דולר מטומבסטון לסניף הבנק בבנסון, אריזונה, נעצרה בידי שודדי דרכים. נהג הכרכרה בוב פול ירה ברובהו לעבר השודד, שנפצע אך הצליח להרוג שניים מהנוסעים. הסוסים נבהלו מהיריות, ודהרו על פני מייל שלם לפני שנרגעו, וכך התחמקה הכרכרה מהשוד. אולם, שוד של כרכרה נושאת דואר וחפצי ערך הוא פשע פדרלי, ולכן פול, שטען למשרה של מרשל מחוזי, ארגן משלחת של אנשי חוק מקומיים ופדרליים, וביניהם עובד של הבנק, כדי לתפוס את השודדים. המשלחת רכבה לאורך העקבות, ומצאה בחווה סמוכה נווד בשם לותר קינג, שגילה להם את שמות השודדים. קינג נעצר אולם ברח מהמעצר בעזרתו של עובד הבנק, שהתגלה כרמאי.
מונסנטו
היסטוריה
החברה הייתה מעורבת בפרויקטים ביטחוניים של מערכת הביטחון האמריקאית. בין הפרויקטים היה ייצור של קוטל העשבים אייג'נט אורנג' המכיל דיאוקסין במטרה לפגוע ביערות המסתור של לוחמי הווייטקונג בזמן מלחמת וייטנאם. על מעורבותה זו נתבעה ב-2005 על ידי וייטנאמים בעלי מומים מולדים בטענה כי המומים נובעים מחדירת החומר לשרשרת המזון. פרויקט נוסף בו הייתה מעורבת הוא פרויקט מנהטן לפיתוח נשק גרעיני.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
תחילת הסכסוך בין הקאובויס לאחים ארפ
ויאט ארפ תכנן לתפוס את השודדים, כדי לזכות במשרת השריף המקומי בה חשק. על כן האחים ארפ רכבו במשך כשלושה שבועות, כמעט ללא מזון ומים, בחיפוש אחרי השודדים, עד שסוסיהם התמוטטו באפיסת כוחות והם לא יכלו להשיג סוסים אחרים. בהאן ביקש מהמחוז את החזר ההוצאות בשביל המשלחת, אבל סירב לשלם על הוצאותיהם של האחים. הם קיבלו לבסוף החזר מהבנק, אולם האירוע גרם לעוינות גם בינם לבין המרשל של המחוז, שהיה אוהד של הקאובויס.
העובדה שויאט ארפ ובהאן לטשו עיניים למשרת השריף, ובשלב מסוים אף היו ביחסים עם אותה אישה, לא סייעה לשיפור יחסיהם. מאוחר יותר, אייק קלנטון ניסה להאשים את האחים ארפ במעורבות בשוד ואפילו בהרג הנוסעים. אפילו בהאן, יריבו של ויאט, ניסה לערב את דוק הולידיי בשוד. הוא שמע שנערתו של הולידיי, קייט "אף-גדול", מסוכסכת עמו והציע לעזור לה להיפרע ממנו. תחת השפעת שיכר, היא חתמה על הצהרה שהולידיי, שהיה חבר של אחד משלושת השודדים, הוא זה ששדד את הכרכרה. אולם האחים ארפ סיפקו לשופט וולס ספייסר אליבי בשביל הולידיי, המזימה התגלתה והוא שוחרר מיד.
מונסנטו
היסטוריה
במסגרת אירועי המחאה שליוו את ועידת האו"ם לשינוי האקלים (2009) (ועידת קופנהגן) "זכתה" החברה בפרס "בת הים הכועסת" כחברה המזהמת ביותר בעולם.
גם בישראל יש לחברה נציגות הכוללת רכישה של חברת BEEOLOGIC, השקעה כספית בחברת אבוג'ן ושיתוף פעולה מסחרי עמה ובעלות על חברת א.ב. זרעים.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
תחילת הסכסוך בין הקאובויס לאחים ארפ
ויאט ארפ העיד אחרי הקרב, שמספר שבועות קודם לכן פגש את אייק קלנטון, וזה סיפר לו שהולידיי יודע על פגישותיהם ועל העובדה שאייק סיפר לו על שודדי הכרכרה. אייק האשים אותו בחשיפתו באוזני הולידיי. ארפ השיב שבפגישה הבא ישאל את הולידיי על כך.
בבוקר 25 בנובמבר, יום לפני הקרב, הגיעו אייק וטום מקלורי לעיר כדי למכור עדר בקר. ארפ שאל את הולידיי על האשמותיו של אייק, והולידיי החל לצעוק על אייק ולהאשים אותו בשקרים. ויאט ארפ קרא לעזרה את אחיו, מורגן, מפני שלא היה לו תג שריף. האח השלישי וירג'יל, מרשל העיר, הגיע גם הוא ודרש להפסיק את הריב. אייק, שהיה כבר די שתוי, נכנס למסבאת "אוריינטל" למשקה נוסף, ואיים על ויאט שהוא "יטפל בכולם למחרת בבוקר." ויאט ארפ לקח את הולידיי השתוי לישון, ואילו המרשל וירג'יל נשאר לשחק קלפים עם אייק, טום מקלורי וג'וני בהאן.
בוקר הקרב
עם עלות השחר, ארפ ובהאן הלכו לתפוס תנומה בביתם. אייק ששתה כל הלילה, ולא היה לו מקום לישון, סיפר למוזג - שענה לשם בויל - שברגע שהולידיי והאחים ארפ יראו את פרצופם ברחוב, "המסיבה תתחיל". בויל העיד שהלך לביתו של ויאט ארפ כדי להזהיר אותו על כך. מאוחר יותר בבוקר, אייק לקח את רובהו ואקדחו מהאורווה בה הפקיד אותם בכניסתו לעיר. הוא שתה שוב, והודיע לכולם שהוא מחפש את יריביו. בשעה אחת בצהריים, ברחוב ה-4, הפתיעו אותו האחים ארפ מאחור, ווירג'יל הכה אותו בקת אקדחו. הם לקחו את נשקו, ופנו להביאו בפני שופט באשמה של הפרת התקנה האוסרת על נשיאה של נשק בעיר.
במשפט שאחרי הקרב, אייק העיד שהאחים קיללו אותו, והציעו לו לסיים את העימות בקרב אקדחים במקום, אולם הוא סרב. הוא הכחיש שאי פעם איים עליהם. השופט גזר עליו קנס של $25, אותם שילם במקום, ומסר את נשקו לארפ. נאמר לו שהנשק יחכה לו במלון "גרנאד", בו נהגו הקאובויס להתאכסן בהיותם בעיר.