cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגילת תענית
זיהוי על פי זמן התרחשותם של המועדים במגילה
הזיהוי על פי זמן ההתרחשות של המועדים נתון למחלוקות רבות. מוסכם על כולם, שרוב המועדים, גם אלו שאינם מזוהים בוודאות, התרחשו בתקופה החשמונאית. לפיכך, ישנה הסכמה כללית שהמגילה נערכה לכל המוקדם בסוף התקופה החשמונאית. אולם על הזמן המדויק של העריכה אין הסכמה. לדעת בן-ציון לוריא, המגילה נערכה בתקופתו של אלכסנדר ינאי, לאחר ניצחונו על היטורים בכלקיס. לדעתו, המסורת המספרת על אלעזר בן חנניה רק מספרת מי העלה את המגילה על הכתב, אולם היא הייתה קיימת כספר שלם וערוך עוד קודם לכן. ורד נעם מציינת שהמאורע המאוחר ביותר המזוהה באופן ודאי הוא ביטול גזירת הקיסר קליגולה (כ"ב בשבט) בשנת 41 לספירה, והואיל וקשה להניח שהמגילה נתחברה לאחר חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה, ניתן לתחום את זמן כתיבת המגילה לשנים אלו, בדומה לזיהוי על פי המסורת.
כתיבת הסכוליון
זמן חיבורו של הסכוליון אינו ברור לחלוטין, וככל הנראה הוא לא נוצר בפעם אחת על ידי עורך שליקט מסורות הקשורות למגילה, אלא התהווה במהלך הדורות החל מכתיבת המגילה ועד למאות הראשונות לספירה. השוואה לקטעי פירוש למגילה המופיעים בספרות חז"ל יכולה ללמד על שאיבה דו כיוונית של מסורות.
הסכוליון של התלמוד הבבלי
בגמרא מצוטטים בכמה מקומות קטעים מהמגילה, יחד עם קטעי אגדה המפרשים אותם. מתוך ההקשר בסוגיות נראה שהחיבור בין קטעי האגדה למגילה לא נעשה על ידי הגמרא, והגמרא ציטטה קטעים מתוך "סכוליון" שהיה לפניה, ככל הנראה בעל פה. עם זאת, בתקופת הגמרא עוד נשמרה ההבחנה בין המגילה, שעמדה כקובץ בפני עצמה, לבין הביאור שלה. בסך הכל בתלמוד הבבלי מופיעים שלושה עשר מועדים מהמגילה, ומתוכם מופיעים קטעי "סכוליון" על אחת עשרה יחידות.
המגילה והסכוליון בתלמוד הירושלמי ובמדרשי האגדה
במדרשי האגדה השונים אין אזכור של המגילה, ואף בקטעים בהם מובאות אגדתות המקבילות לאגדתות המופיעות בסכוליון, אין כל ראיה לשאיבה של המדרשים מהסכוליון או להפך.
היחס בין סכוליון הגמרא לסכוליונים שלנו
קטעי הסכוליון שמופיעים בגמרא דומים לסכוליון נוסח פרמה הן במסורות הביאור הדומות, והן בנוסח של מסורות הביאור שמובאות, אולם גם בין שניהם ישנם הבדלים משמעותיים, המובילים לקביעה ששני הסכוליונים לא שאבו אחד מהשני (היינו שלפני הגמרא לא עמד סכוליון פרמה, ולפני עורך סכוליון פרמה לא עמדה הגמרא) אלא שאבו שניהם יחד ממקור שלישי, ככל הנראה מהדורת סכוליון שהייתה קרובה למדי לנוסח פרמה.
סכוליון נוסח אוקספורד רחוק מאוד מהגמרא, שני הסכוליונים מביאים מסורות פירוש שונת לרבים מהמועדים, וגם במועדים בהם מסורות הפירוש דומות, שינויי הנוסח רבים כך שלא ייתכן ששתיהן שאבו מאותו מקור ערוך.
התהוות הסכוליונים
ורד נעם זיהתה שהסכוליונים השונים מכילים, מצד אחד, מסורות איכותיות ומקוריות, שאין להן אח בספרות חז"ל, ומצד שני, בחלק מהמועדים הסכוליונים לא מביאים מסורת של ממש, אלא רק משתמשים בתבניות קבועות כדי להסביר מועדים כמו כן, רבים מקטעי הסכוליון נמצאים מולנו בצורה קטועה כל כך, שלא ניתן להבין אותם ללא השוואה למקבילות. לאור הממצאים המועטים של המגילה בשאר ספרות חז"ל, לא ניתן לקבוע איך ומתי בדיוק התחבר הסכוליון. את הדיון בנושא מסכמת ורד נעם כך:
איסורי התענית וההספד במגילה
המובן הפשוט של המונח "הספד", הוא אמירת דברים לזכרו של אדם בהלווייתו. מאיר בר–אילן הציע שמשמעות המונח הספד במגילה היא "קינה פולחנית", תפילה מסוג מסוים, כעין תפילות הסליחות ותחנון הנהוגות כיום. כמו כן, לדעתו איסור התענית נועד כנגד אנשים שהיו נוהגים להתענות בצורה סדירה, בין היתר כחלק מעבודת המקדש, ולאו דווקא כנגד האפשרות של קביעת צומות על צרות, כדוגמת תעניות גשמים.
היתרי תענית בימים המצוינים במגילה
במשפט הסיום של המגילה נאמר. במשמעות המשפט נחלקו פרשנים וחוקרים לאורך הדורות. מוסכם, שהמשפט פוטר מאיסור התענית אנשים מסוימים, וקובע סייג למשפט "אלו הימים שאסורים בתענית", "מלבד איש ש", והמחלוקת היא מה משמעות הדברים "איתי עליהו אסיר בצלו". שני ההסברים העיקריים, הם: מלבד אדם שנדר תענית קודם שנכתבה מגילת תענית או מלבד אדם שנדר נדר תענית כללי (כגון לצום כל ימי שני וחמישי) וימי התעניות שלו התנגשו בימים המופיעים במגילת תענית.
בימי השמחה שבמגילה נכללים חנוכה, פורים, ט"ו באב ועוד. גם ג' בתשרי וי"ג באדר נכללים במגילת תענית כימי שמחה, ורק מאוחר יותר נקבעו כימי תענית (צום גדליה ותענית אסתר, בהתאמה), כנהוג בימינו.
ביטול מגילת תענית
איסורי התענית של מגילת תענית נשמרו עד סוף תקופת התנאים, ובמאה ה־3 חדלו לנהוג לפיה. איסורי התענית הנוהגים עד ימינו הם אלה העוסקים בחנוכה ובפורים.
כתבי יד ודפוסים
למגילת תענית יש כעשרה כתבי יד, אולם רבים מהם מאוחרים, ותלויים בדפוס. נביא כאן את כתבי היד העיקריים של המגילה.
כתבי יד של נוסח פרמה כתבי יד של נוסח אוקספורד כתבי יד של נוסח הכלאיים
דפוסים
המגילה נדפסה לראשונה בשנת רע"ד במנטובה שבאיטליה, עוד קודם להדפסת התלמוד הבבלי בשלמותו. מאז נדפסה המגילה עשרות פעמים נביא את העיקריים שבהם. בכל הדפוסים הלא מדעיים של המגילה, הודפסה יחד עם המגילה גם מגילת תענית בתרא, כאשר בדפוסים המוקדמים אין הבדל בינה לבין המגילה, ובדפוסים המאוחרים יש הבדל בין החיבורים (החל מדפוס המבורג, אולם בצורה לא סדירה)
מגילת תענית בתרא
מגילת תענית בתרא היא רשימה המונה ימים בהם נהגו לצום. רשימה זו נתחברה ככל הנראה במאות החמישית–השישית, והמקור הראשון המוכר לנו שמצטט אותה הוא בעל הלכות גדולות. הרשימה הועתקה בכתבי יד שונים, וביניהם במרבית כתבי היד של מגילת תענית (כתבי היד של נוסח הכלאיים) בסוף המגילה, ולכן מכונה מגילת תענית בתרא או מגילת תענית פרק אחרון, אולם היא אינה חלק ממגילת תענית, וחלק מהמועדים שבה אף סותרים את מגלת תענית. הרשימה נפסקה בספרי הלכה רבים, ביניהם הטור והשולחן ערוך.
איריס רחמימוב
איריס רחמימוב (נולדה ב-20 בספטמבר 1964), היא פרופסור חבר להיסטוריה מודרנית של מרכז ומזרח אירופה בחוג להיסטוריה כללית, אוניברסיטת תל אביב. משנת 2022 מכהנת כראשת החוג. תחומי מחקרה הם ההיסטוריה של מלחמת העולם הראשונה, של אוסטריה-הונגריה, של מחנות שבי ומחנות מעצר של אזרחים במאה העשרים. היא מתמחה כמו כן בהיסטוריה מגדרית ובהיסטוריה להט"בית. רחמימוב היא אישה טרנסג'נדרית.
ביוגרפיה
רחמימוב נולדה וגדלה בירושלים, בתם של חתן פרס ישראל הרופא פרופ' רמי רחמימוב והביוכימאית פרופ' חנה רחמימוב שלימדו באוניברסיטה העברית בירושלים. היא אחות לד"ר נמרוד רחמימוב רופא אורתופד, ותמר רחמימוב-הוניג עורכת דין.
בוגרת תואר ראשון בשנת 1990 בהיסטוריה של אירופה ותואר שני בשנת 1993 בהיסטוריה מודרנית של אירופה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 2019-2014 שימשה רחמימוב כעורכת ראשית של כתב העת זמנים. בקיץ 2015 ערכה את גיליון 131 של כתב העת, שעסק כולו בהיסטוריה קווירית.
בשנים 2015–2016 הייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת אוקספורד.
בשנים האחרונות פועלת רחמימוב בנושא הטרנסג'נדריות באקדמיה הישראלית. בשנת 2016 נבחרה רחמימוב לאחת הנשים הגאות המשפיעות בישראל. משנת 2017 מכהנת כחברת הנהלה באגודה לזכויות האזרח.
חיים אישיים
רחמימוב נמצאת בזוגיות ומגדלת 3 ילדים.
מחקר
מאמרה "קסמו המערער של הדראג" יצא לאור בכתב העת - American Historical Review ובתרגום לעברית בכתב העת זמנים.
פרסים
רחמימוב זכתה בפרס פרנקל להיסטוריה בת זמננו עבור ספרה - POWs and the Great War
אסון קריסת הבניין בסרפסייד
אסון קריסת הבניין בסרפסייד התרחש ב-24 ביוני 2021 בשעה 1:25 בלילה, ובו קרס חלק גדול מבניין מגורים בן 12 קומות בסרפסייד, פרוור של מיאמי, שבפלורידה.
מהריסות הבניין חולצו בהדרגה, במשך כחודש, 98 הרוגים ו-11 פצועים. ביניהם יהודים רבים.
הגורם לנפילת הבניין לא נקבע באופן וודאי. הגורם העיקרי שנחקר הוא שקיעה מתמשכת של חלקי הבטון שהחזיקו את הבניין, בחניון צמוד הקרקע מתחת ליחידות הדיור, עקב חדירת מים. הבעיות דווחו ב-2018 וצוינו כ"גרועות הרבה יותר" באפריל 2021. תוכנית של 15 מיליון דולר של עבודות תיקון אושרה לפני הקריסה, אך לא יצאה לפועל. גורמים אפשריים נוספים כוללים שקיעת קרקע, פלדת חיזוק לא מספקת ושחיתות במהלך הבנייה.
רקע
האזור נחשב פופולרי בקרב תיירים המגיעים לחופי הרחצה הרבים של העיר. בשכונה שבה עמד הבניין קיימת קהילה יהודית גדולה.
בניין המגורים, מגדלי שמפליין דרום (באנגלית: Champlain Towers South), הוקם בשנת 1981 בעיירה סרפסייד, שמצפון למיאמי ביץ', לחוף האוקיינוס האטלנטי, על ידי היזם נתן רייבר (1927–2014), יהודי מקנדה. הבניין הוא חלק מקומפלקס של שלושה בנייני מגורים, שכולל גם את מגדלי שמפליין צפון, שנבנה אף הוא ב-1981, ומגדלי שמפליין מזרח, שנבנה ב-1994. כל אחד מהמבנים הוא בן 12 קומות ובצורת האות L. בבניין שקרס היו 136 דירות, בנות 1–4 חדרי שינה. הבניין היה בנייה חדשה ראשונה בסרפסייד לאחר הקפאת הבנייה בשנות ה-70 של המאה ה-20 עקב בעיות בתשתיות המים והביוב בעיירה. הבניין שוכן סמוך למרכז חב"ד. כ-90% מבעלי הדירות בבניין הם יהודים.
בשנת 2018 התריע מהנדס על שגיאה תכנונית במבנה ונזק שנגרם לו, ובעקבות זאת תוכנן שיפוץ של הבניין, אך זה לא יצא לפועל עד הקריסה.
בשנת 2021 בוצעו בבניין בדיקות בטיחות, בעקבות 40 שנים להקמתו.
האסון
דיירי הבניין החלו להרגיש בשעה 01:18 שהבניין רועד, ואז החלה הקריסה, שהתרחשה בשני שלבים: תחילה קרס חלק מהבניין, וכעבור שניות אחדות קרס חלק נוסף. בסך הכל נהרסו בקריסה 55 דירות מתוך 136 הדירות שבבניין. חלק מהדיירים הצליחו לברוח לפני שהבניין קרס והשאר נפלו יחד עם חלקי הבניין שקרס. 80 צוותי חירום הגיעו למקום וחילצו בהדרגה, במשך כחודש, 98 הרוגים ולפחות 11 פצועים. רבים מההרוגים הם יהודים אורתודוקסים.
על פעולות החילוץ הקשו חשש מקריסה נוספת, גשם עז ועשן שנבע משרפה בהריסות הבניין.
ב-5 ביולי הרסו הרשויות גם את חלק הבניין שלא קרס בפיצוץ מבוקר עקב החשש מקריסה נוספת העלולה להתרחש בהגעת הסופה הטרופית "אלזה".
משלחות חילוץ והצלה מטעם צה"ל, זק"א ואיחוד הצלה טסו למיאמי במטרה לסייע לחלץ אנשים מההריסות. שר התפוצות הישראלי, נחמן שי, יצא אף הוא למיאמי כדי לחזק את הקהילה היהודית.
ב-24 ביולי, חודש לאחר האסון, הסתיימה פעולת כוחות החילוץ בהריסות הבניין.
ב-27 ביולי זוהתה הגופה האחרונה מהנספים במיאמי.
ריינהולד לפסיוס
ריינהולד לפסיוס (גרמנית: Reinhold Lepsius; 14 ביוני 1857 – 16 במרץ 1922) היה צייר דיוקנאות ואמן גרפי גרמני.
ביוגרפיה
ריינהולד לפסיוס היה קשור באופן סגנוני לזצסיון הברלינאי ובמידה מסוימת לאימפרסיוניזם הגרמני. הוא היה אחד הציירים הראשונים שצייר מתוך תצלומים של הדמות. לפסיוס נודע בדיוקנאותיו של הארכאולוג ארנסט קרטיוס, הפילוסוף וילהלם דילתיי, והמשורר סטפן ג'ורג' שארגן מפגשים ספרותיים בביתו בווסטנד. הוא נבחר לחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1916 והצטרף גם לדויטשר קונסטלרבונד ("התאחדות האמנים הגרמנים").
הוא היה נשוי לציירת סבין לפסיוס, לבית גרף (1864–1942), אחותו של היסטוריון האמנות בותו גרף. לזוג נולד בן, סטפן, יליד 1897 ונקרא על שם המשורר סטפן ג'ורג'. הוא נהרג במלחמת העולם הראשונה בתחילת אפריל 1917.
לפסיוס נפטר בברלין חמש שנים לאחר מכן, בן 64.
רבים מדיוקנאותיו שהזמינו לקוחות יהודים נחשבים לאבודים לאחר הביזה הנאצית.
אבדרה
אַבְּדֵרָה (ביוונית עתיקה: Ἄβδηρα) הייתה פוליס ביוון העתיקה ששכנה על חופה הדרומי של תראקיה. היא נוסדה ב-654 לפנה"ס על ידי מתיישבים מהעיר האיונית קלזומנאי . נהרסה בידי התראקים ויושבה מחדש בסביבות 543 לפנה"ס בידי מתיישבים מטאוס. העיר שגשגה מסחרית במשך שנים רבות, ואף הייתה חברה בברית האטית-דלית במאה ה-5 לפנה"ס. ממנה יצאו פילוסופים רבים, ביניהם דמוקריטוס, פרוטגורס והקטאיוס.
הקמתה של אבדרה מיוחסת במיתולוגיה היוונית להרקולס, שייסד אותה לזכרו של חברו אבדרוס, אשר נטרף על ידי הסוסות אוכלות האדם של דיומדס.
למרות החכמים שיצאו ממנה, בפולקלור זכורה אבדרה דווקא כעיר של טיפשים, תדמית שקיבלה חיזוק בתרבות האירופית, בשל ספרו של כריסטוף מרטין וילנד, Die Abderiten ("האבדריטים"), משנת 1774.
קורין רדגרייב
קורין ויליאם רדגרייב (באנגלית: Corin William Redgrave; 16 ביולי 1939 - 6 באפריל 2010) היה שחקן ופעיל פוליטי אנגלי.
ביוגרפיה
רדגרייב נולד בשכונת מרילבון שבלונדון, לשחקנים מייקל רדגרייב ורייצ'ל קמפסון. הוא מייצג את הדור השלישי בשושלת שחקנים הנמשכת גם אצל ילדיו.
הוא היה נשוי לדירדרי המילטון היל (1943–1997) וממנה יש לו שני ילדים, הקולנוען לוק רדגרייב והשחקנית ג'מה רדגרייב. אשתו השנייה היא השחקנית קיקה מרקהם ולבני הזוג נולדו שני בנים ארדן והארווי רדגרייב.
רדגרייב שיחק במגוון רחב של תפקידים בקולנוע בטלוויזיה ובתיאטרון. הוא כתב ביוגרפיה על אביו, סר מייקל רדגרייב, ולמעשה - כפי שנודע לאחר מות אביו - היה מחברה של האוטוביוגרפיה של סר מייקל. וכן כתב מחזה "Bluntly Speaking", שהועלה ב"צ'יצ'סטר פסטיבל תיאטר".
על הופעתו במחזה "לא על זמירים" מאת טנסי ויליאמס זכה בפרס התיאטרון על שם לורנס אוליבייה. אחר כך הופיע באותו תפקיד בברודוויי והיה מועמד לפרס טוני על תפקידו זה. רדגרייב הופיע במחזות שייקספיריים כגון "מהומה רבה על לא דבר", "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הסערה". הוא זכה לשבחים ולפופולריות רבה על משחקו ב-"A Song At Twilight" של נואל קאוורד כשהוא מככב לצידן של אחותו ונסה רדגרייב ואשתו קיקה מרקהם.
בקולנוע השתתף רדגרייב במגוון גדול של סרטים עטורי שבחים בהם "אדם לכל עת", "אקסקליבר" ו"ארבע חתונות ולוויה אחת".
הוא הרבה להופיע גם בסרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה שונות. אחד מתפקידיו הבולטים היה בעיבוד המחודש של "ההגדה לבית פורסייט" בתפקיד ג'וליון פורסייט האב.
רדגרייב היה פעיל כל חייו בשמאל הפוליטי בבריטניה. הוא ואחותו הבכורה ונסה היו חברים בולטים במפלגה הבריטית Workers' Revolutionary Party. מאוחר יותר הפך למגן זכויות הצוענים.
יחד עם אשתו, קיקה מרקהם, הביע רדגרייב תמיכה ב"ויוה פלסטינה", ארגון של סיוע הומניטרי בראשותו של חבר בית הנבחרים הבריטי ג'ורג' גאלאווי, ובניסיון לשבור את המצור על רצועת עזה.
ביוני 2005 לקה בהתקף לב חמור, ומצבו הוגדר בבית החולים כ"קשה אך יציב". בנוסף עבר טיפולים נגד מחלת הסרטן שלקה בה.
במרץ 2009 חזר רדגרייב להופיע על במת התיאטרון בלונדון, בתפקיד הראשי במחזה "טרמבו". המחזה מבוסס על חייו של תסריטאי שהיה ברשימה השחורה של הוליווד. בערב הפתיחה הקדיש רדגרייב את הופעתו לזכרה של אחייניתו נטשה ריצ'רדסון שנהרגה באותו שבוע בתאונת סקי.
הוא נפטר ב-6 באפריל 2010 בלונדון.
דנרי
דנרי (Dennery) היא בירת מחוז הנושא את אותו שם בסנט לוסיה. העיירה שוכנת על החוף המזרחי של האי. הפעילות הכלכלית מבוססת על דיג, חקלאות ותיירות.
קרב ארטמיסיון
קרב ארטמיסיון ניטש בקיץ 480 לפנה"ס בין הצי הפרסי לבין הצי היווני סמוך לכף ארטמיסיון, בקצה הצפוני של האי אובויה (אביה) שבמזרח יוון. הקרב היה חלק מהמאמץ המלחמתי המשותף של היוונים, שהתאחדו בברית ההלנית, להדוף את פלישת חשיארש הראשון מלך פרס לארצם. תוך כדי הלחימה בים, שנמשכה לסירוגין ימים אחדים, נערך ביבשה קרב תרמופילאי המפורסם. הלחימה בארטמיסיון הסתיימה ללא הכרעה, ובעקבות התבוסה בתרמופילאי נסוג הצי ונערך לקרב ההכרעה במימי סלמיס.
רקע היסטורי
כישלון המרד האיוני ב-494 לפנה"ס היה סימן מבשר רעות ליוונים בכלל ולאתונה וארטריה בפרט. השתיים, שהושיטו עזרה למורדים באוניות, ידעו כי במוקדם או במאוחר יחושו את נחת זרועו של דריווש מלך פרס על חלקן במרד נגדו. מסע המלחמה הראשון, שיצא מאסיה הקטנה ב-492 לפנה"ס בפיקודו של מרדוניוס, נקטע ושב על עקבותיו לאחר כיבוש תראקיה עקב אובדן הצי הפרסי בסערה ליד הר אתוס. חיל המשלוח השני, ששוגר שנתיים אחר כך בדרך הים כדי להשתלט על האיים הקיקלאדיים במרכז הים האגאי ובנוסף לכך לענוש את אתונה וארטריה, הובס במישור מרתון. דריווש לא הרפה, והחל מיד בהכנות למסע מלחמה שלישי וגדול פי כמה. מותו ב-485 לפנה"ס ובעיות מבית דחו את ביצועה של התוכנית, ורק ב-480 לפנה"ס, לאחר הכנות מרובות, יצא יורשו, חשיארש, בראש צבא וצי עצומים כדי למחות את חרפת התבוסה.
היוונים ידעו, כי המסע לא נועד להענשת אתונה בלבד, אלא לכיבושה של ארץ יוון כולה. כשהגיעו אליהם הידיעות על הכנות הפרסים, נפל עליהם פחד ומרביתם ביכרו להתמסר למלך פרס מאשר להתייצב מולו. רק 31 פולייס החליטו להילחם על חירותן. בסתיו 481 לפנה"ס התאגדו פולייס אלה בברית, ומסרו את הנהגת המלחמה ביבשה ובים לידי ספרטה.
מסע המלחמה התנהל ביבשה ובים כאחד. הצבא הפרסי הענק חצה את ההלספונטוס וצעד אל מרכז יוון לאורך חופיו הצפוניים של הים האגאי. הצי הפרסי שט במקביל לו. בתחילה חשבו מצביאי היוונים להתייצב נגד הצבא הפולש במעבר טֶמְפֶּה שבצפון תסאליה. אחר כך נמלכו בדעתם והחליטו לבלום את הצבא הפרסי במעבר תרמופילאי, ה"שער" אל מרכז יוון, והציבו את ציים המלחמתי סמוך לשם, בארטמיסיון שבצפון האי אובויה.
יחסי הכוחות בים
כמו הצבא, גם אוניות הצי הפרסי וצוותיהן נאספו מן העמים המשועבדים למלך פרס ומהסרים למרותו. לדברי הרודוטוס היו בצי 1207 טריארות ועוד 3,000 כלי שיט קטנים יותר. על אלה נוספו 120 אוניות שהעמידו היוונים יושבי תראקיה והאיים שלאורך חופה, סך הכול 1327 טריארות. רוב החוקרים סבורים כי המספרים שמביא הרודוטוס מוגזמים; לדעתם, מנה הצי הפרסי 600–700 טריארות, כגודלו בעת מסע דריווש על סקיתיה ותראקיה (512 לפנה"ס), בקרב לאדה (494 לפנה"ס) ובמסע המלחמה של דאטיס (490 לפנה"ס). מספר כלי השיט הקטנים יותר, אוניות המשא ומובלות הסוסים היה כנראה 1,200.
צי הברית ההלנית מנה 271 טריארות ועוד 9 אוניות-חמישים הפיקוד על הצי נמסר לידי אוריביאדס איש ספרטה למרות שהאתונאים העמידו את המספר הרב ביותר של אוניות; הם ויתרו על הפיקוד בשל התנגדות חלק מבעלות הברית העוינות לאתונה, כי חששו שמא התעקשותם תפורר את הברית ותעמיד את עירם ואת כל יוון בסכנה.
היום הראשון
הצי הפרסי הגיע אל אפטאי בשעות אחר הצהריים. למפקדיו נודעו עוד קודם גודלו של הצי היווני ומקום עגינתו בארטמיסיון, אך למרות הפיתוי החליטו לא לתקוף אותו מיד בשל השעה המאוחרת. הם חששו כי אוניות היוונים ייסוגו מפניהם ויימלטו בחסות החשיכה דרך האוריפוס, וכך יאבד טרפם. על כן דחו את ההתקפה ליום שלמחרת, ושלחו בחשאי שייטת בת 200 טריארות שמשימתה לשוט סביב אובויה לתוך האוריפוס כדי לחסום את נתיב הנסיגה של הצי היווני. תוכניתם הייתה לצאת להתקפה רק לאחר שהשייטת תגיע למקומה.
תחבולת הפרסים נודעה ליוונים, ומשנוכחו לראות כי אויביהם אינם מתקיפים, "חיכו עד רדת הערב והפליגו בעצמם נגד הברברים, כי רצו לנסות את כוחם (של הפרסים) בלחימה ובדייקפלוס (diekplous)." היציאה לקרב בדמדומי הערב נועדה להבטיח שהלחימה תימשך זמן קצר בלבד, עד רדת החשיכה.
ארנולד סקאלנד
ארנולד סקאלנד (באנגלית: Arnold Skaaland; 21 בינואר 1925 - 13 במרץ 2007) היה מתאבק מקצועי בשנות החמישים והשישים. הכינוי שלו היה "ילד הזהב" (Golden Boy) ודמותו אופיינה בקרבות אלימים מאוד, יחסית לתקופתו.
קרב ארטמיסיון
היום הראשון
הפרסים, שהופתעו לראות את היוונים מתקרבים אליהם באוניותיהם המעטות, יצאו לים וציפו לניצחון בטוח. אוניותיהם נעו בטור וכיתרו את הצי היווני. תמרון זה, שנקרא ביוונית פריפלוס, נועד לדחוק את אוניות האויב זו אל זו, לשלול מהן את יכולת התמרון ואת דרך הנסיגה ועל ידי כך לשימן מטרה נוחה למהלומות אילי הניגוח הקטלניות.
ארנולד סקאלנד
חייו
סקאלנד החל בקריירה שלו ב-1946 לאחר ששוחרר מחיל הנחתים בו שירת בזמן מלחמת העולם השנייה. סקאלנד שיחק במסגרת ארגון ה-WWF (לימים ה-WWE). דמותו כמתאבק לא הייתה פופולרית במיוחד, והתסריט סיפק לו תואר יחיד, בשנת 1967, וגם הוא תואר זוגות, במשותף עם דמות אחרת.
תסריטאי הארגון החליטו להפוך את דמותו של סקאלנד לדמות מאמן שתלווה את דמויות המתאבקים אך לא תיקח חלק פעיל במיוחד בקרבות המבוימים עצמם. דמותו החדשה הפכה לפופולרית במיוחד וצוותה עם שניים מהמתאבקים הגדולים ביותר בארגון, ברונו סמרטינו ובוב באקלנד. דמותו זכורה היטב בעת שבמהלך קרב בו התסריט קבע שבקאלנד לא יסכים להיכנע, על אף שהיה בעמדת נחיתות קשה. על פי התסריט, דמות המתאבק לא הייתה מוכנה להיכנע, שכן עקב התפיסה בה אחז בה יריבה הייתה חייבת לומר את המילים "אני נכנע", ולא להסתפק במחווה גופנית. בנקודה זו בעלילה נכנסה דמותו של סקאלנד, שהתערב וזרק מגבת לזירה, ובכך למעשה הודיע על כניעת "חניכו".
קרב ארטמיסיון
היום הראשון
היוונים, שידעו כי במקום צר גוברת ידו של הצי הגדול יותר, נקטו תמרון מגנני מחוכם. למתן הסימן הראשון עברו אוניותיהם משורה חזיתית ונערכו במעגל, כשחרטומיהן פונים החוצה וירכתיהן פנימה, והן מגוננות באופן זה אונייה על דופן רעותה. כשניתן האות השני, פרצו ויצאו להתקפה, ולמרות צרות המקום – שהיקשתה על יכולת התמרון – הצליחו ללכוד 30 מאוניות האויב. עם רדת החשיכה פסקה הלחימה והציים הנצים שבו זה אל אפטאי וזה ארטמיסיון.
אנדי רובין
'''אנדרו (אנדי) אי. רוּבין (באנגלית: Andrew E. "Andy" Rubin''', נולד ב-1962) הוא מהנדס אמריקאי יהודי, מייסד ומנכ"ל החברות Danger ו-Android (שנקנתה על ידי גוגל ומוכרת כמערכת ההפעלה אנדרואיד). כיהן כסגן נשיא מערכת הנייד הדיגיטלית של חברת "גוגל" ובמהלך 2013 מונה על ידי פייג' לנהל את מחלקת הרובוטיקה בגוגל הכוללת חברות שנרכשו לשם כך כגון בוסטון דיינמיקס. רובין פיקח על פיתוח מערכת אנדרואיד, מערכת הפעלה של קוד פתוח למכשירי טלפון מתקדמים, עד שהוחלף על ידי סונדאר פיצ'אי. על שמו רשומים שבעה עשר פטנטים, והוא בעל הון מוערך בכ-100 מיליון דולר.
קרב ארטמיסיון
היום הראשון
בלילה התחוללה סופת גשמים ורעמים עזה, ו-200 האוניות הפרסיות, שנשלחו אל האוריפוס, נטרפו על צוקי אובויה בחופו המזרחי של האי. "כל זה נעשה בידי האל", כותב הרודוטוס, "כדי שהצי הפרסי ישתווה ליווני ולא יעלה עליו בהרבה".
ארנולד סקאלנד
חייו
מלבד דמות המאמן, דמותו של סקאלנד הופיעה גם פעמים מספר כשדרן או פרשן בתוכניות ה-WWF.
בשנת 1994 התקבל סקאלנד להיכל התהילה של ה-WWF, והוצג לקבל את התואר על ידי בוב באקלנד. הוא נפטר ב-13 במרץ 2007.
אנדי רובין
קורות חיים
רובין גדל במדינת ניו יורק שבארצות הברית. אביו הוא פסיכולוג שהקים חברה לשיווק ישיר משלו. רובין הפעיל מערכת מחשב מסוג BBS בילדותו. בבגרותו סיים תואר במדעי המחשב בקולג' יוטיקה במרכז מדינת ניו יורק, ב-1986. מסיום לימודיו ועד 1989 עבד כמהנדס רובוטיקה, ובין השנים 1989 ל-1992 עבד כמהנדס ייצור לחברת אפל. אחר כך עזב לטובת ספין-אוף שהתמקד במערכות הפעלה וממשק של אפל, עד עזיבתו ב-1995. הוא עבר לעבוד כמהנדס עבור חברה שנרכשה על ידי מיקרוסופט. ב-1999 הקים את חברת Danger יחד עם שותף נוסף, פרויקט עליו עבדו במשך 3 שנים.
קרב ארטמיסיון
היום השני
גם היום השני האיר פנים ליוונים. לא זו בלבד שהבשורה על אובדן 200 האוניות הפרסיות רוממה עוד יותר את רוחם, אלא הם זכו לתגבורת של 53 טריארות נוספות שהגיעו מאתונה. כעת מנה צי הברית ההלנית 324 טריארות, בעוד הצי הפרסי הצטמק לכדי 600 בלבד.
אנדי רובין
קורות חיים
בשנת 2003 ייסד רובין את חברת "אנדרואיד", שפיתחה תוכנה לטלפונים ניידים. ב-2005 נמכרה החברה ל"גוגל", ורובין התמנה לסגן נשיא בכיר, האחראי על פיתוח מערכת אנדרואיד בגוגל.
קרב ארטמיסיון
היום השני
כמו ביום הקודם, שוב יצאו היוונים להתקפה עם ערב. גם הפעם הצליחו להסב נזקים לאוניות הפרסים, ועם רדת החשיכה שבו אל מקום עגינת האוניות.
אנדי רובין
קורות חיים
ב-2013 נבחר לנהל את חטיבת הרובוטיקה בגוגל, תחום אליו נכנסה גוגל כשחקן חדש ואותתה נכונות להעמיד חטיבה יוקרתית עם רכישות מאסיביות בענף, כגון חברת בוסטון דיינמיקס.
קרב ארטמיסיון
היום השלישי
ביום השלישי גמרו מצביאי הפרסים אומר לא לחזור על טעותם ולא להותיר את יוזמת ההתקפה בידי היוונים. הם יצאו לים בשעות הצהריים, והתייצבו מול הצי היווני שבארטמיסיון במערך דמוי סהר, כדי לכתרו באוניותיהם הרבות יותר ולדחוק אותו אל החוף. היוונים, ערוכים כפי הנראה בשורה חזיתית שהייתה מערך הקרב הסטנדרטי, יצאו לקראתם ונלחמו. הלחימה הייתה עזה, כי שני הצדדים ידעו היטב שגורל הקרב עשוי לחרוץ את עתיד מסע המלחמה כולו. אם יצליחו היוונים להשמיד את הצי הפרסי, לא יועיל ניצחון חיל הפרסים בתרמופילאי, כי הצבא לא יוכל להוסיף ולהתקדם ללא סיוע הצי המלחמתי ואוניות המשא. לאחר הלחימה נפרדו הציים ושבו כל צד למקומו.
אנדי רובין
קורות חיים
באוקטובר 2014, לאחר 9 שנים, עזב את גוגל כדי להקים "חממה" לקידום חברות הזנק בתחום החומרה. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, הרקע לעזיבתו את החברה היה תלונה של עובדת בגוגל על הטרדה מינית כלפיה מצידו של רובין.
קרב ארטמיסיון
היום השלישי
אבדות היוונים היו רבות ובמיוחד של האתונאים, שכמחצית מאוניותיהם ניזוקו, אך אלו של הפרסים גדולות יותר, באוניות ובחיילים כאחד. היוונים אומנם הצליחו בשובם למשות מן המים את חלליהם ולגרור עימם את שברי האוניות, מסימני הניצחון בקרב ימי, אך תוצאת הקרב הייתה למעשה שקולה, כי אף אחד מן הצדדים לא הצליח להכריע את יריבו.
אחרית הקרב
הקרב במעבר תרמופילאי, שניטש תוך כדי הלחימה בים, נסתיים במפלת היוונים, והדרך אל אטיקה הייתה כעת פתוחה. בהשפעת האתונאים נסוג צי הברית אל האי סלמיס, העתיד להיות זירת הקרב הימי שיכריע את המערכה כולה.
עילית אזולאי
ביוגרפיה
עילית אזולאי נולדה בשנת 1972 וגדלה בחולון. משפחתה, יוצאת מרוקו, עסקה בהקלטה והפצת תקליטים בשם "האחים אזולאי". היא מתגוררת בברלין יחד עם בן זוגה האמן יונתן טואיטו ובנם. בישראל היא מיוצגת בגלריה ברוורמן.
ב־2022 נבחרה לייצג את ישראל בביאנלה של ונציה הפרויקט שהציגה, "מלכּות" (QUEENDOM), כלל חיבורים בין פרטים מתוך עבודות אמנות שנוצרו בעולם המוסלמי בימי הביניים בטכניקת ייחודית של שיבוץ מתכות יקרות בכלים מפליז.
אד הומינם
טיעון אַד הוֹמִינֶם (מלטינית, argumentum ad hominem - "טיעון לגופו של אדם") הוא כשל לוגי שבו משיבים לטיעון או לקביעה באמצעות התייחסות לאדם המציג את הטיעון או את הקביעה, במקום להציג טיעון אחר המתייחס לטענה עצמה.
הכשל בטיעוני אד הומינם טמון בכך שההנחה הראשית וההנחה המשנית (הכלל והפרט) אינם קשורים זה בזה, ולכן, המסקנה אינה רלוונטית להנחות המוצא.
בספרי הפלוסופים בעת העתיקה, בכתבי הרמב"ם והוגי דעות יהודיים הובאה האימרה "שמע האמת ממי שאמרה" המבקשת לשלול טענת אד הומינם.
הכשל הלוגי בטיעוני אד הומינם מתייחס רק במקרה שלמציג הטיעון הראשון אין כל נגיעה אישית לנושא. אך כאשר הטיעון כולל עדות אישית או נקודת חשיבה עצמית שאינה מתבססת על טענה לוגית, תשובה לגופו של הטוען עשויה להיות תקפה מבחינה לוגית. לדוגמא: כאשר הטוען הראשון אומר: "הסיפורים על חלקיק שיכול להיות בשני מקומות בו בזמן אינם נראים לי סבירים" טענת הד הומינם נגדית כמו "ומה בכך, הרי גם פיזיקה ניוטונית אינה ידועה לך" יכולה להיות תקפה.
אד הומינם ככשל לוגי
טיעון אד הומינם מסורתי תואר על ידי אריסטו בספרו "על הפרכת טענות סופיסטיות" וצורתו הבסיסית היא:
סוג אחר, מהופך, נוטה לאשר טיעון משום שטוענו רצוי:
כשל אד הומינם נמנה עם הכשלים הלוגיים הידועים והנפוצים ביותר, והוא מופיע כדוגמה בקורסי מבוא ללוגיקה ולחשיבה ביקורתית. אף שהוא נחשב בדרך כלל לטיעון לא מתוחכם, הוא נפוץ מאוד גם כאמצעי רטורי, במיוחד כאשר המשתמש בו חפץ לחמוק מדיון לגופו של עניין.
השימוש בטיעון
התשובה הפסקנית של המלומד בעניין צורתו של העולם לוקה בכשל לוגי. הוא מגיע למסקנה לא על יסוד המידע שסיפק המלח, אלא על סמך השכלתו או, ליתר דיוק, היעדר השכלתו של המלח. על פי אותה שיטה יכול היה המלומד לשלול את טענתו של המלח אף אילו טען האחרון כי השמש תזרח בבוקר.
כשל לוגי מסוג אד הומינם יכול להיעשות גם במסגרת ניסיון לבסס קביעה, ולא רק בוויכוח לשמו. להלן שתי דוגמאות:
טענה מסוג זה מופנית גם נגד אמנים נערצים שאופיים בלתי נסבל; כאילו תכונותיהם האישיות מבטלות את מצוינותם.
אד הומינם בטענות מנגיעה אישית
יש מקרים בהם טענת אד הומנים קבילה, כגון אשר הטיעון כולל עדות אישית או נקודת חשיבה עצמית שאינה מתבססת על טענה לוגית. במקרה שכזה תשובה לגופו של הטוען עשויה להיות תקפה מבחינה לוגית. שכן הטענה מתבססת על מעמדו או אמינותו של הטוען והדיון לגופו של טוען רלוונטי לנושא ויכול להוביא למסקנה לוגית או סבירה.
לדוגמא: כאשר הטוען הראשון אומר: "הסיפורים על חלקיק שיכול להיות בשני מקומות בו בזמן אינם נראים לי סבירים" טענת הד הומינם נגדית כמו "ומה בכך, הרי גם פיזיקה ניוטונית אינה ידועה לך" יכולה להיות תקפה.
אד פרסונם
טיעוני אד פרסונם (לטינית, argumentum ad personam - "טיעונים לאופיו של אדם") כוללים על פי רוב (ולעיתים באופן בלתי הוגן) עלבון המוטח בטוען, או עובדות הפוגעות בו. זהו כשל לוגי משום שעלבונות ועובדות פוגעות אינם נוגעים ברוב המקרים לטיעון שהועלה, ואינם מערערים את בסיסו הלוגי.
דוגמאות: או מהכיוון הנגדי:
אד הומינם נסיבתי
טיעוני אד הומינם נסיבתיים הם הצבעה על כך שמישהו שרוי בנסיבות שבהן ייטה לנקוט עמדה מסוימת. כלומר, הוא בעל הטיה מסוימת. זהו כשל לוגי משום שעמדותיו או נטיותיו של אדם אינן משליכות כלל על אמינות טיעוניו או על נכונותם.
דוגמה:
אף שזהו כשל לוגי, הטיעון עשוי להיראות רציונלי. אדם סביר יכול בהחלט להניח כי היותו של אדם בעל מפעל עשויה להטות את דעותיו בנושא שכר. אך מבחינה לוגית טהורה זהו כשל, ואין די בהנחה הסבירה להטיה כדי להוכיח שבעל המפעל אכן מוטה.
טיעוני אד הומינם נסיבתיים עשויים לעלות גם בוויכוח שבו אחד הצדדים מתעלם מערך האמת שבדבריו ומנסה לשכנע את יריבו כי טענותיו אמיתיות רק בשל נסיבות מיוחדות. כך לדוגמה ייאלץ אדם דתי לקבל טענה בעייתית רק משום שיריבו טוען בפניו כי התנערות ממנה מנוגדת לרוחם של כתבי קודש, ואיש ציבור בעל אמונה/עמדה א-לוגית ייאלץ להסכים עם הנחה אשר יריבו יטען בפניו כי היא נגזרת מעקרונות היסוד של מצע ארגונו, ללא כל קשר לערך האמת של טענה זו.
אד הומינם טו קווקואה
אד הומינם טו קוּוֹקואה (לטינית, ad hominem tu quoque - "לגופו של אדם, אתה בעצמך") הם טיעוני צביעות. הטוען מואשם בהיעדר עקביות, או בסתירה פנימית בעמדותיו, או בכך שפעולותיו אינן עולות בקנה אחד עם עמדתו. לעיתים קרובות, טיעוני טו קווקואה הם גם טיעוני "שתי עוולות יוצרות צדק".
דוגמאות:
גינוי עם שבח קלוש
הטוען מותקף באמצעות מחמאה או שבח, אך "דברי ההלל" מכוונים למקום בלתי-רלוונטי או מובעים בדרך המבהירה כי עמדת הטוען נדחית.
דוגמאות:
אקס קונקסיס
טיעוני אקס קונקסיס (לטינית, Ex Concessis - "מתוך מה שהוסכם") הם טיעוני אד הומינם התוקפים את עמדתו של אדם באמצעות הצבעה על כך שהוא פועל באופן מנוגד לעמדתו זו, או מחזיק בהשקפות כלליות שאינן עולות בקנה אחד עם עמדה זו, או שהוא קשור באנשים הפועלים באורח מנוגד לעמדתו זו.
פנייה מיוחדת
טיעוני פנייה מיוחדת הם טיעוני אד הומינם התוקפים או מבטלים את דעתו של אדם משום שלא היה שותף או לא חווה חוויה מסוימת או משום שנקודת מבטו מוגבלת.
דוגמאות: זהו כשל לוגי, אף שהטיעון עשוי להיראות רציונלי. אדם סביר יכול בהחלט להניח כי היותו של אדם גבר עלולה להטות את דעותיו בשל מגבלות הבנתו את מלוא המשמעות של הנושא הנדון, אך באותה מידה של רציונליות ניתן לטעון כי דעתה של האישה מוטה בשל עצם היותה אישה. מבחינה לוגית טהורה זהו כשל, ואין די בתשובה זו כדי להוכיח שהגבר מוטה או לקבוע כי דעת האישה מוטה.
רשות הרבים (הלכה)
משמעויות הלכתיות של 'רשות הרבים'
לרשות הרבים יש משמעות הלכתיות בכמה דינים שונים.
רשות הרבים בשבת
רשות הרבים היא אחת מארבע הרשויות המוגדרות בשבת לצורך טלטול והוצאת חפצים. מדין תורה, אסור בשבת להכניס חפצים מרשות הרבים לרשות היחיד, וכן לטלטל חפץ ארבע אמות ברשות הרבים.
רשות הרבים היא שטח ציבורי פתוח, ללא גג, שאינו מקורה מכל צדדיו. הגמרא במסכת שבת נותנת דוגמאות למקומות כאלו:
לפי רש"י, 'סרטיא' הוא רחוב ראשי המיועד להליכה בין ערים (דרך בין עירונית), 'פלטיא' הוא רחוב בתוך העיר שמתקבצים בו למסחר, ו'מבואות המפולשים' הם רחובות, שרחבם לפחות שש-עשרה אמה (כשמונה מטרים) הנפתחים ל'סרטיא' או 'פלטיא'.
מקומות כמו שדה, מדבר, או ים, מוגדרים כ'כרמלית'. אם העיר מוקפת חומה, או 'תל המתלקט'- עמק או הר המקיפים אותה מכל צדדיה, כחומה - היא נחשבת כרשות היחיד כולה.
לחלק מהשיטות, כדי שמקום ייחשב כ'רשות הרבים', הוא צריך שיעברו בו 600,000 איש ביום, מכיוון שזהו מספר האנשים שהיו במחנה ישראל, וממנו לומדים את כל דיני רשויות. רבים מתנגדים לתנאי זה, שאינו מוזכר כלל בתלמוד הבבלי, בתלמוד הירושלמי, ברי"ף או ברמב"ם. למרות זאת, מסתמכים על שיטה זו כדי לקיים את העירוב כיום.
סמל חוף השנהב
סמל חוף השנהב בצורתו הנוכחית אומץ בשנת 2011. הסמל המקורי, שתבניתו נשמרת עד היום, אומץ בשנת 1964.
קבוצה בולעת
במתמטיקה, ובפרט באנליזה פונקציונלית, קבוצה בולעת הינה קבוצה במרחב וקטורי מעל הממשיים או המרוכבים, שניתן להרחיב אותה עד לנקודה שבה תכיל כל איבר מהמרחב.
לקבוצות מסוג זה חשיבות רבה, בפרט עבור מרחבים וקטוריים טופולוגיים בהם כל סביבה פתוחה של הראשית היא קבוצה בולעת.
בערך זה נסמן ב-V מרחב וקטורי כלשהו. נסמן ב-\mathbb{K} את השדה מעליו פועל V כאשר (שדה הממשיים) או  (שדה המרוכבים). כמו כן, עבור, v\in V ו- נסמן:
קבוצה בולעת קבוצה
בהינתן שתי קבוצות מוגדר כי A בולעת את B אם ורק אם מתקיימים התנאים השקולים הבאים :
התנאי ש-c\ne 0 בתנאים 3 ו-4 הוא תנאי הכרחי.
משמעות ההגדרה היא ש-A בולעת את B אם ורק אם ניתן להרחיב את A עד לנקודה שממנה היא תמיד מכילה את B, או לחלופין ניתן לכווץ את B עד לנקודה אשר ממנה היא תמיד תהיה מוכלת ב-A.
קבוצה בולעת נקודה
בהינתן קבוצה ונקודה v\in V מוגדר כי A בולעת את v אם ורק אם מתקיימים התנאים השקולים הבאים:
גם כאן התנאי ש-c\ne 0 בתנאים 4 ו-5 הוא תנאי הכרחי.
באופן דומה כפי שזו מוגדרת עבור בליעת קבוצות, בליעת נקודה מתאפשרת על-ידי הרחבת הקבוצה הבולעת או כיווץ הנקודה הנבלעת.
קבוצה בולעת
בהינתן קבוצה, A תקרא קבוצה בולעת, אם ורק אם היא מקיימת את התנאים השקולים הבאים:
התנאי ש-c\ne 0 בתנאים 4 ו-5 הוא תנאי הכרחי. קבוצה בולעת היא למעשה קבוצה שניתן להרחיב אותה עד שתכיל כל נקודה במרחב.
הערות שוליים
יש_בדף_תבנית_MathWorld_טקס
פרחיה בק
פרחִיה בֶּק (Pirhiya Beck; 11 במרץ 1931 – 28 באוגוסט 1998) הייתה חוקרת אמנות קדומה ופרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בק נולדה ב-11 במרץ 1931 בסוקל שבפולין וגדלה בטרטקוב (Tartakow). בגיל ארבע הגיעה עם אמה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים עלה גם אביה והמשפחה התיישבה בהרצליה. פרחיה למדה בבית ספר יסודי בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב. עם סיום התיכון שירתה כחצי שנה בשירות לאומי בקיבוץ ארז. אחר כך למדה בסמינר גורדון להוראה בחיפה. בהמשך למדה לתואר שני בלימודי מקרא וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולפרנסתה עסקה בהוראת עברית במעברת הר טוב שליד בית שמש.
בשנת 1955 נטלה חלק בחפירות השניות שנערכו בחצור. בין השנים 1958–1960 השתתפה עם עוזה זבולון ורות עמירן בכתיבת הספר "הקראמיקה הקדומה של ארץ-ישראל" (יצא בהוצאת מוסד ביאליק). בשנת 1961 השתתפה בחפירה הראשונה שנערכה בערד. בין השנים 1962–1963 עבדה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
בשנת 1963 החלה את לימודי הארכאולוגיה באוניברסיטת שיקגו, אולם נאלצה להפסיק את לימודיה בעקבות מחלה. שנה לאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה אצל אדית פורדה (Edith Porada), היסטוריונית ידועה של אמנות המזרח הקדום. בשנת 1967 סיימה שם את הדוקטורט, שכותרתו הייתה "Problems in the Glyptic Art of Palestine". עם חזרתה ארצה החלה ללמד באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-70 השתתפה בחפירות תל אפק (אנטיפטריס), במתחם לביאה (ח'רבת לַוִיֶה) וב"פרויקט ארץ גשור", מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ ממלכת גשור בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג).
בין השנים 1985–1989 שימשה כראש החוג לארכאולוגיה. בשנת 1991 הוענק לה פרס שימל על תרומתה לארכאולוגיה.
הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה
הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה היא עמותה ישראלית הפועלת למען עליית שארית הפלשמורה מאתיופיה לישראל. נשיא העמותה היה השופט בדימוס מאיר שמגר. מרכז הוועד הוא הרב מנחם ולדמן.
בוועד חברים אישי ציבור מגוונים שונים של האוכלוסייה, בהם אנשי ימין ושמאל מובהקים. בין החברים: לובה אליאב, מנחם אלון, אלן דרשוביץ, גאולה כהן, חיים פרי, פרופ' מיכאל קורינאלדי, דוד אפרתי, גדי בן עזר, אבשלום אליצור, נסים דנה, יוסף פייט, יוסי שוורץ, בנימין איש שלום, מרים אברהם, יוסף דוד, עו"ד עינת אסרס, אפרים מאיר, אברהם נגוסה, הרבנים שאר ישוב הכהן, חנן פורת, מנחם ולדמן, מזור בהיינה ואלעד סנבטו.
עינוי סיני
עינוי סיני הוא כינוי לשיטת עינוי באמצעות מים. בשיטה זו מטפטפים מים אט אט על מצחו של אדם.
היסטוריה
לכאורה, העינוי בטפטוף מים הוא האיטיות שבה מתגבשת ונופלת טיפת מים. הקרבן יכול לחזות בקירוב מתי תיפול הטיפה הבאה, ותחושה של מתיחות מתחילה להצטבר. כאשר הטיפה לבסוף נופלת, מגיעה תחושת הלם והקלה, אלא שאז חוזרת תחושת המתיחות להצטבר לקראת הטיפה הבאה. מכיוון ששיטה זו אינה מחייבת מעורבות פעילה של המענה, ניתן לענות אדם בצורה זו למשך זמן רב.
אין ראיות לפיהן שימש עינוי זה את הסינים דווקא. ייתכן כי המונח הפופולרי עינוי סיני נבע מפעלול "תא עינוי המים הסיני" של הארי הודיני, יחד עם סיפורי פו מאנצ'ו של סקס רומר שהיו פופולריים בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ביקורת
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית, "מכסחי המיתוסים", נחלה הצלחה מעורבת בנוגע למיתוס העינוי הסיני. הם הוכיחו כי כאשר הקרבן כבול, העינוי הסיני הוא אכן עינוי, אולם העינוי נגרם כתוצאה מהיותו כבול. ההגבלה על התנועה יעילה במיוחד גם ללא אי הנוחות בטפטוף איטי של מים. השפעת המים לבדם, ללא כבילה, כמעט ואינה משמעותית. התוכנית ביצעה ניסוי בשני קרבנות של טפטוף מים, האחד כבול והשני לא כבול. הקרבן הכבול דיווח על רמות גבוהות של לחץ וחרדה, בעוד שהקרבן האחר דיווח על רמה קלה של הטרדה.
שימוש בסלנג
הביטוי "עינוי סיני" משמש כיום בהשאלה לתיאור כל סוג של סיטואציה מטרידה או מציקה. לדוגמה: "במסגרת לימודיי למבחן, נאלצתי לשנן בעל פה רשימה גדולה של נוסחאות - וזה היה "עינוי סיני".
רכס אונום
רכס אונום (באנגלית: Onnum Ridge) הוא רכס הרים, מצפון מזרח לקרחון מקרו ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם 6 קילומטרים דרומית לפסגת דריק.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו בוואיקטו שבניו זילנד שחקרה את האזור בעונת המחקר 1979–1978 בראשותו של מייקל סלבי.
יחיאל חורב
יחיאל חורב (זילברמן) (נולד ב-1944) היה משנה למנכ"ל משרד הביטחון וראש המלמ"ב עד יולי 2007.
ביוגרפיה
חורב נולד בשנת 1944 בתל אביב ובגיל צעיר עבר לקיבוץ חולתה. ב-1962 התגייס לחטיבת גולני, שם שירת בגדוד 12 (ברק) והשתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו במסגרת שירות המילואים בחיל השריון הגיע לדרגת רב-סרן. הוא השתתף, בסוף שנות השישים, במשלחת של צה"ל שאימנה את צבא קונגו. כששב בשנת 1969 גויס לתפקיד קצין ביטחון באחת היחידות של הוועדה לאנרגיה אטומית.
שירותו במשרד הביטחון
בשנת 1974 מונה חורב להיות האחראי על מחלקת האבטחה הפיזית ביחידת המלמ"ב והתקדם עד לתפקיד סגנו של ראש המלמ"ב חיים כרמון. בשנת 1984 יצא חורב ללימודים במכללה לביטחון לאומי למשך שנתיים. כששב ליחידה בשנת 1986 התפוצצה פרשת מרדכי ואנונו. כרמון היה באותו הזמן בחו"ל וחורב, כסגנו, מונה לעמוד בראש צוות בין-משרדי לטיפול בפרשה, בשיתוף נציגי השב"כ והמוסד. לאחר פרישתו של כרמון (שהפך למקס"מ: הממונה על קשרי חוץ, סיוע ביטחוני ומלמ"ב) באותה שנה, מונה חורב להיות ראש המלמ"ב.
בתפקידו כראש מלמ"ב נחשב חורב למחמיר ביותר. הוא היה האחראי לתנאי המאסר הקשים בהם הוחזק ואנונו ועל תנאי השחרור של מרקוס קלינגברג. הוא גם העביר את עמירם לוין מתפקיד בכיר במחלקה לנושאים מיוחדים ואבטחת מידע לאחר שלדעת חורב התרשל לוין במשימתו ולא צינזר כראוי את הפרוטוקולים שבית המשפט העליון התיר לפרסם ממשפטו של ואנונו. על חורב נמתחה גם ביקורת על האופן שבו טיפל בפרשת תא"ל יצחק יעקב. חורב גם מנע במשך מספר שנים את פרסום ספרו של אבנר כהן "ישראל והפצצה" ופורסם שאבנר כהן לא הגיע לישראל במשך אותן שנים כיוון שחשש ממעצר בידי חורב ואנשיו.
בשנת 2003 מונה חורב למשנה למנכ"ל משרד הביטחון, בנוסף לתפקידו כראש המלמ"ב. בשנת 2006 היה מעורב בפרשיה שבה שדרגה ישראל מזל"טים עבור סין, זאת אף על פי שהתחייבה בפני ארצות הברית שלא תעשה כן. הפרשה גרמה למשבר אמון בין המדינות וארצות הברית סירבה לשתף פעולה עם בכירי מערכת הביטחון המעורבים בה, בהם חורב. בשנת 2007 שימש כממלא מקום מנכ"ל משרד הביטחון, לאחר שהמנכ"ל הקודם גבי אשכנזי הפך לרמטכ"ל, ועד כניסתו של פנחס בוכריס לתפקיד המנכ"ל. ביולי של אותה שנה פרש חורב לגמלאות.
משמש יושב ראש הדירקטוריון של חברת בתי זיקוק צירון בע"מ המתמחה בהקמת בתי זיקוק באפריקה.
חיימה לורנטה
חיימה לורנטה לופז (בספרדית: Jaime Lorente López; נולד ב-12 בדצמבר 1991) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרות "אליטה" ו"בית הנייר".
ביוגרפיה
הוא ניהל מערכת יחסים עם השחקנית מריה פדרזה, שכיכבה לצידו בשתי סדרות הטלוויזיה "בית הנייר" ו"אליטה" משנת 2018 עד 2020.
קריירה
לורנטה שיחק בהפקת התיאטרון Equus, עליה זכה בפרס מריה ג'סוס סירוונט בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר". הוא גם שיחק בהפקות תיאטרון כמו "הציבור", "הנקמה של הנשים", ו"הסוד של פואנטה וייחו". בשנת 2016, לורנטה החל לשחק בסדרה של אנטנה 3, "הסוד של פואנטה וייחו" בתפקיד אליאס מאטו.
בשנת 2022 כיכב בתפקיד ראשי בדרמת הספורט "42 segundos" בו גילם את שחקן הכדורמים פדרו גרסיה אגואדו (אנ') במהלך אולימפיאדת ברצלונה (1992).
בנוסף לקריירת המשחק שלו, הוציא לאור לורנטה את הספר, A propósito de tu boca; אוסף של שירים שהוא התחיל לכתוב בתיכון.
הכשרה חברה לביטוח
הכשרה חברה לביטוח בע"מ היא חברת ביטוח ישראלית המציעה מגוון שירותים ומוצרים בתחומי הביטוח האלמנטרי, ביטוח חיים, חיסכון ארוך טווח ופיננסים וביטוח בריאות. החברה מעסיקה כ-500 עובדים.
יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא אלי אלעזרא. מנכ"ל החברה הוא שמעון מירון.
היסטוריה
החברה התאגדה בדצמבר 1994 כחברת בת של הכשרת היישוב החזקות ביטוח בע"מ, מקבוצת הכשרת היישוב. החל משנת 1995 הועברה לחברה כל פעילות הביטוח בתחומי ביטוח כללי וביטוח חיים מהחברה האם. משנת 2004 נסחרות מניות הכשרה חברה לביטוח בע"מ בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2006 נרכשה החברה-האם, "הכשרת היישוב החזקות ביטוח", על ידי קבוצת אלעזרא. ביוני 2009 החזיקה החברה האם ב-61% מהון המניות ומזכויות ההצבעה בחברה, אלעזרא החזיק במישרין עוד כ-1% ממניות החברה, ואפרידר - החברה לשיכון ופיתוח ישראל בע"מ (הנשלטת אף היא על ידי אלעזרא החזקות בע"מ) החזיקה בכ-26% מהון המניות והזכויות בחברה. כיום מחזיק אלעזרא באמצעות חברת אלעזרא החזקות בע"מ כ-90% ממניות החברה-האם.
במהלך המחצית השנייה של שנת 2007 השיקה החברה סדרת מוצרים הנקראת "Best Invest". הסדרה משלבת בין פעילות הביטוח של החברה לפעילות ניהול השקעות של מספר בתי השקעות, כאשר המוצר אותו מקבל הלקוח הוא פוליסת חיסכון. ההשקעות אשר מנוהלות על ידי בתי ההשקעות מחולקות לסלי ההשקעות המנוהלים בשיטת ניהול תיקים, קרי: מנהל התיק קובע את תמהיל ההחזקות במוצרים הפיננסיים השונים על פי ההגדרות שבכל אחד מסלי ההשקעות אותם בחר המבוטח.
בובו ברזיל
יוסטון הריס  (10 ביולי 1924 - 20 בינואר 1998) היה מתאבק מקצועי אפרו-אמריקני, שכיכב ב-WWE תחת שם הבמה בובו ברזיל והיה למתאבק האפרו-אמריקאני הראשון.
הקריירה
הריס נולד בארקנסו ועבר בגיל צעיר למישיגן. הוא פנה להיאבקות מקצועית בזכות ממדיו הגדולים. באותה תקופה היה נהוג שמתאבקים שחורים נלחמים רק נגד מתאבקים שחורים אחרים, מתוך חשש שהמתאבק הלבן יפסיד והדבר יגרום למהומות באולם.
עם הזמן החלו צופי היאבקות לדרוש שהריס יתאבק גם נגד מתאבקים לבנים וחשבו שהוא מבוזבז בקרבות נגד שחורים. הקרבות המפורסמים ביותר של בובו היו נגד: קילר קובלסקי, דיק הקצב, ג'וני ולנטיין ו השיח' שהיה יריבו הגדול ביותר. קרב מפורסם נוסף היה נגד אנדרה הענק - קרב שנגמר בתיקו.
ב-18 באוקטובר 1962 דמותו של הריס, בובו ברזיל, הפכה לדמות השחורה הראשונה שזוכה בתואר אלוף העולם במשקל כבד של ליגת ה-NWA (התואר החשוב ביותר בזמנו). על פי התסריט, הריס סירב לקבל את התואר, כיוון שיריבו טען לפציעה ממנה, סבל אך יום לאחר מכן כשרופאים "גילו" שיריבו בסדר גמור ברזיל קיבל את התואר.
בשנת 1994 בובו ברזיל התקבל להיכל התהילה של ה-WWF.
מותו
האריס הלך לעולמו ב-20 בינואר 1998, בהיותו בן 74. הוא הובהל לבית החולים עוד לפני בתאריך 14 בינואר, אחרי שסבל מסדרה רבה של שבצים.
עפר קומאי
עפר קומאי (נולד ב-1957 בקיבוץ יד חנה) הוא מתמטיקאי, מחבר ופותר בעיות שחמט.
קומאי הוא מייסד ומנהל של חברת קרקטל המתמחה בפיתוח תוכנה לקריאה והבנה אוטומטית של מסמכים.
ביוגרפיה
בנעוריו הוא זכה באליפות ישראל בשחמט לנוער בשנת 1974. ב־1975 זכה במקום הראשון באולימפיאדה הארצית למתמטיקה של מכון ויצמן למדע.
הוא בוגר תיכון עירוני י' אליאנס בתל אביב.
בשנים 1975–1978 הוא שירת בצה"ל בחיל השריון.
לקומאי תואר שני מאוניברסיטת תל אביב במתמטיקה. התזה שלו "מדות במרחבים בולאניים ובמרחבי טרנספורמציה" נכתבה בהנחיית פרופ' משה ירדן.
הישגים בתחום פתרון בעיות שחמט
לקומאי דרגת רב אמן בינלאומי בפתרון בעיות שחמט.
הוא זכה שלוש פעמים באליפות העולם לפתרון בעיות שחמט ליחידים בשנים 1980, 1985 ו-1999.
יחד עם נבחרת ישראל, וכקפטן הנבחרת, הוא זכה באליפות העולם לקבוצות בשנים 1985, 1996, 1998, 2001, 2004.
ב-2023 זכה קומאי בתחרות הסימולטנית הבינלאומית לפתרון בעיות שחמט מטעם התאחדות השחמט הבינלאומית. התחרות התקיימה בו-זמנית בעשרות מקומות ברחבי העולם.
הישגים בתחום חיבור בעיות שחמט
לקומאי גם תואר אמן בינלאומי לחיבור בעיות שחמט. הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בחיבור בעיות ליחידים בשנים 2013–2015 בקטגוריית הבעיות ה"אגדתיות" (Fairies).
שתי בעיות שלו זכו במקום הראשון באליפות העולם העשירית לקבוצות. בעיה אחת במחלקת "מט עזר", והאחרת במחלקת הבעיות ה"אגדתיות" (Fairies).
תחרות היובל לכבוד וירג'יל נסטורסקו, 2014
הנה דוגמה לבעיה פשוטה שקומאי חיבר.
הפתרון הוא
1.פד-ו3! שמאיים 2.רו2 מט ומאפשר לשחור להתרות בשח על ידי כל מסע של הצריח השחור. אלא שכל מסע של הצריח מפריע לשחור לבצע מסעי שח עתידיים. אם 1...צב4+ אז 2.מד2! והשחור לא יכול להמשיך 2...מהא5+ כי האלכסון נחסם על ידי הצריח השחור. ובאופן דומה, על 1...צב5+ (או צא6+) יבוא 2.מד3! על 1...צ:ב7+ או 1...צג6+ יבוא 2.מה4! ועל 1...צד6+ יבוא 2.מו4!
ספרים
קומאי כתב מספר ספרים. ספרו הראשון הוא רומן שנכתב יחד עם בתו הגר בשנת 2007: סונטה בסי מינור.
כמו כן כתב מאמרים ושני ספרי מדע המתבססים על מחקריו של אביו, דר' אליהו קומאי, בתחום פיזיקת חלקיקים:
What’s inside the proton
'''מדהים, גאוני. מופרך'''
חיים אישיים
קומאי נשוי לעולי קומאי ולהם שלושה ילדים. הוא מתגורר בתל אביב.
דוקטור סוס
דוקטור סוס (באנגלית: Dr. Seuss) הוא שם העט של תאודור סוס גַייזֶל (באנגלית: Theodor Seuss Geisel; 2 במרץ 1904 - 24 בספטמבר 1991), סופר ומאייר אמריקאי הידוע במיוחד בשל ספרי הילדים שכתב ואייר. ידוע גם בשמות העט תאו לזייג ורוזטה סטון.
ביוגרפיה ועבודה
גייזל נולד בספרינגפילד שבמסצ'וסטס, למשפחה ממוצא גרמני. הוא החל את לימודיו בקולג' דרטמות ב-1925, ולמד שם יחד עם חברו, הסופר נורמן מקלין. במהלך שהותו בה כתב עבור מגזין הומור. לאחר שקיים מסיבת שתייה בעת תקופת היובש בארצות הברית הושעה מן הלימודים והחליט לכתוב למגזין (ולכתבי עת אחרים) תחת שם העט "סוס", שהוא שמו האמצעי ושם הנעורים של אמו. סוס ביטא את השם, ממוצא גרמני, "זוֹיְס" (על פי ההגייה הגרמנית), אך בארצות הברית השתגרה ההגייה "זוּס", ובישראל "סוּס" (בתרגומים ישנים של ספריו לעברית, כמו תרגום של "המלך צב-צב" על ידי לאה גולדברג, השם אכן נכתב: "ד"ר זויס"). גייזל השתמש גם בשם העט תאו לזיג (Theo. LeSieg, "גייזל" בהיפוך אותיות) בספרים שהוא חיבר ואחרים איירו. הוא נרשם ללינקולן קולג', שבאוקספורד בבריטניה, במטרה לעשות דוקטורט בספרות. התואר "דוקטור" הוא מחווה לאביו, שתקוותו שבנו יעשה דוקטורט באוקספורד לא התממשה - הוא פגש שם את הלן פאלמר, נישא לה ב-1927 וחזר לארצות הברית.
גייזל החל לשלוח מאמרים ואיורים הומוריסטיים למגזינים ועיתונים שונים. במהלך השפל הגדול התפרנס מציור מודעות. הוא כתב ואייר רצועת קומיקס קצרת-יומין בשם האג'י ב-1935.
ב-1936, בעת ההפלגה השנייה של ד"ר סוס לאירופה, נתן קצב מנועי האונייה את ההשראה לפואמה שהייתה לספרו הראשון, "רחוב תות, סיפור לא פשוט". סוס כתב עוד שלושה ספרי ילדים לפני מלחמת העולם השנייה ובאופן לא טיפוסי שניים מהם כתובים בפרוזה (ראו רשימת יצירות להלן).
כאשר החלה מלחמת העולם השנייה, פנה ד"ר סוס לציור קריקטורות פוליטיות, עבור "PM", עיתון ניו יורקי בעל נטייה שמאלנית. במשך כשנתיים צייר ד"ר סוס את "מאמר המערכת המאויר" של העיתון, ובסך הכול צייר מעל 400 קריקטורות. בקריקטורות הביע את איבתו למשטרי היטלר ומוסוליני. חלקן תיארו אזרחים אמריקאים ממוצא יפני כבוגדים, אחת מהן הופיעה ימים ספורים לפני שממשלת ארצות הברית החלה לכלוא אותם. ב-1942 הפנה ד"ר סוס את מרצו לתמיכה ישירה במאמץ המלחמתי של ממשלת ארצות הברית. תחילה עבד בציור כרזות עבור משרדי ממשלה אמריקאיים, ביניהם משרד האוצר. ב-1943 הצטרף לצבא ארצות הברית ונשלח להוליווד ליצור סרטים עבור הצבא האמריקאי. ביניהם: "המשימה שלך בגרמניה" - סרט תעמולתי מ-1945 על שלום עתידי באירופה, "תוכנית למוות" - מחקר על תרבות יפנית שזכה באוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר ב-1947 ו"טוראי בלגן" - סדרת סרטי הכשרה צבאית. על סדרת הסרטים הפטריוטים שיצר קיבל מהצבא את אות לגיון ההצטיינות. גם סרטים לא-צבאיים שלו מאותה תקופה התקבלו באהדה: "ג'רלד מקבוינג-בוינג" זכה באוסקר לסרט הקצר המצויר הטוב ביותר ב-1951.
לאחר המלחמה, ד"ר סוס ואשתו עברו ללָה הוֹיָה בקליפורניה, קהילה קטנה בסן דייגו. סוס חזר לחבר ספרי ילדים, שנחשבים ליצירותיו הטובות ביותר, וכתב ספרים אהובים כמו "אם היה לי קרקס" (1956) ו"הגרינץ' שגנב את חג המולד" (1957).
באותו זמן אירעה התפתחות חשובה שהשפיעה רבות על עבודתו המאוחרת של סוס. במאי 1954 פרסם מגזין לייף דו"ח על אנאלפביתיות בקרב ילדים, שמסקנתו הייתה שילדים מתקשים ללמוד לקרוא בגלל אופיים המשעמם של ספריהם. המוציא לאור של סוס חיבר רשימה של 400 מילים חשובות לדעתו, וביקש מד"ר סוס לבחור 250 מילים מתוך הרשימה ולכתוב ספר שמורכב מהן בלבד. לאחר עבודה של תשעה חודשים חזר סוס עם הספר "חתול תעלול", שמכיל 236 מהמילים שניתנו לו. הספר המשיך את סגנון הציור והחריזה המצוי ביצירותיו המוקדמות של סוס, ומפגין את אותו כישרון יצירתי, אבל בשל אוצר המילים הפשוט שלו היה קריא גם לקוראים מתחילים.
ב-1960 התערב בנט קרף עם ד"ר סוס על 50 דולרים שאין ביכולתו של האחרון לכתוב ספר שלם המשתמש באוצר מילים של חמישים מילים בלבד. התוצאה הייתה "לא רעב ולא אוהב". קרף מעולם לא שילם את הכסף. ספרים אלו נחלו הצלחה גדולה בעולם, והם עודם אהודים מאוד. סוס המשיך לכתוב ספרי ילדים רבים, הן בסגנון הפשטני החדש (שנמכרו בתור "ספרים למתחילים") והן בסגנון הישן והמפורט יותר. ספרי המתחילים לא היו קלים לחיבור, וסוס עבד חודשים רבים על יצירתם.
יוג'ין ספיצ'ר
ביוגרפיה
שמו של ספיצ'ר, שהיה מוכר בזכות עבודתו על דיוקנאות, אפשר לו לפרנס את עצמו היטב, והוא גם ביצע ציורים של טבע דומם ונופים רבים. תמיד העדיף נושאים נשיים, הוא גם היה אחד מהמודרניים הבודדים שצייר תמונות עירום, שבזכותם התפרסם. עם טכניקה חזקה ויכולת מצוינת כשרטט, הקומפוזיציות של ספיצ'ר הן אנליטיות ושיטתיות בעיצובן ובביצוען.
דוקטור סוס
ביוגרפיה ועבודה
סוס חיבר גם ספרים למבוגרים באותו סגנון של חריזה ואיורים, לדוגמה: "אם יוצאים מגיעים למקומות נפלאים!" ו"זקנים רק פעם אחת", סאטירה על קשישים. ספריו של סוס זכו לפופולריות עצומה ברחבי העולם, ומספר העותקים שנמכרו הוא מעל 222 מיליון.
בעקבות מחלה, התאבדה אשתו, הלן פאלמר גייזל, ב-23 באוקטובר 1967. סוס התחתן עם אודרי סטון דיאמונד ב-21 ביוני 1968. סוס בעצמו נפטר בביתו בלה הויה שבקליפורניה ב-24 בספטמבר 1991 בגיל 87, לאחר מספר שנים שבהן סבל ממחלת סרטן הפה.
יוג'ין ספיצ'ר
ביוגרפיה
הוא היה מועמד לעמית של האקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1912 ולאקדמאי מן המניין ב-1925. ספיצ'ר מונה למנהל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ב-1945. עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות ב- אולימפיאדת הקיץ 1932.
דוקטור סוס
סגנון השירה של דוקטור סוס
לעיתים, ההברה החלשה הראשונה מושמטת, או שעוד הברה חלשה מוכנסת בסוף. שורה טיפוסית (השורה הראשונה של אם היה לי קרקס באנגלית) היא:
גם המתרגמים לעברית השתדלו לשמור על המקצב המקורי של ד"ר סוס. להלן קטע לדוגמה מתוך תרגומה של לאה גולדברג לסיפור "הארנב החשוב בעיניו":
לרוב שמר סוס על מקצב זה בקפידה, עד שנותיו האחרונות שבהן לא יכול להמשיך לכתוב בסגנון הנוקשה בכל השורות. העקביות במקצב היא אחת מסימני ההיכר שלו. הפארודיות והחיקויים הרבים שנעשו ליצירותיו הם לעיתים קרובות לא מוצלחים משום שמחבריהם לא הצליחו לכתוב בטטראמטר אנאפסטי נוקשה, או לא ידעו כלל שהם צריכים.