cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דאנטה (כדורגלן)
קריירת מועדונים
את עונת 2015/16 החל דאנטה בבאיירן מינכן, אך ב-30 באוגוסט 2015 עבר לוולפסבורג תמורת 4.5 מיליון אירו. דאנטה שיחק בקבוצה במשך עונה אחת, שהסתיימה באכזבה מאחר שהקבוצה לא הצליחה להעפיל למפעלים האירופיים, אך הגיע עם הקבוצה עד לרבע גמר ליגת האלופות, בו הודחה הקבוצה על ידי ריאל מדריד.
ב-22 באוגוסט 2016 חתם דאנטה בניס הצרפתית לשלוש שנים.
קריירה בינלאומית
דאנטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל ב-6 בפברואר 2013 במשחק ידידות נגד נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי, בו ניצחה אנגליה בתוצאה 1–2. דאנטה היה חלק מהזכייה של ברזיל בגביע הקונפדרציות 2013. בשנת 2014 זומן דאנטה לסגל הברזילאי למונדיאל 2014 שנערך בברזיל, אך לא שיחק דקה באף אחד מחמשת המשחקים הראשונים של ברזיל בטורניר, שכן הועדפו עליו דויד לואיז וטיאגו סילבה. דאנטה קיבל הזדמנות לפתוח בהרכב בחצי הגמר מול נבחרת גרמניה, לאחר שטיאגו סילבה ספג כרטיס צהוב בניצחון ברבע הגמר על נבחרת קולומביה, שמנע ממנו לשחק בחצי הגמר. המשחק מול גרמניה נודע כמינייראסו, וזכור לשמצה בברזיל בכך שהנבחרת המקומית הובסה בתוצאה 1–7 על ידי הגרמנים שהמשיכו לזכייה בתואר. דאנטה ספג ביקורות רבות על הופעתו במשחק זה, ולא חזר לאחר מכן לנבחרת ברזיל.
מחפשים את המטמון
"מחפשים את המטמון" היא תוכנית רדיו פופולרית ששודרה ב"קול ישראל" בשנים 1961 - 1991. התוכנית הייתה שעשועון רדיו, שדרש מהמתמודד באולפן ומהמאזינים בקיאות בתולדות ארץ ישראל.
תולדות התוכנית
את פורמט התוכנית הביא לישראל גבריאל דורון, מנכ"ל "שירותי פרסומת בשידור" בשנת 1961, מתחנת הרדיו הצרפתית "אירופה 1". בתחילה נקראה התוכנית "מחפשים את האוצר", וכעבור זמן שונה שמה ל"מחפשים את המטמון". העורכים והמגישים של התוכנית בראשיתה היו נקדימון רוגל ויצחק שמעוני. השניים שידרו אחת לחודש, עד 1966, 36 תוכניות, שזכו להצלחה רבה. בכל תוכנית השתתף מטמונאי - מאזין שנבחר לכך, וכמה שעות לפני השידור הוא קיבל כתב חידה שעסק בפרשה בתולדות ארץ ישראל, ועליו היה לפצח אותו בעזרת תשובות טלפוניות שקנה מהמאזינים בשידור חי. את התשובות נתנו המאזינים תוך ציון המקור עליו הם מסתמכים, או על פי "ידע אישי". יש שנתנו את תשובותיהם חינם, ויש שדרשו תשלום, מתוך הסכום שהוקצב למטמונאי. לאחר פיצוח החידה היו אמורים שליחיו הטלפוניים של המטמונאי להגיע אל מקום המטמון בזמן נתון. 90 דקות הוקצבו למטמונאי לפצח את החידה ולהגיע אל מקום המטמון. אם שליחיו הגיעו בזמן, זכה המטמונאי בכסף שנותר לאחר קניית התשובות.
במחזור התוכניות הראשון שמר על המטמון בשטח חיים יבין ואחריו שמרו יורם ארבל ומנשה רז. בשנת 1969 הזמינה דרורה בן אב"י, מנהלת חטיבת התוכניות הקלות ב"קול ישראל", את מרדכי נאור וזאב ענר לערוך את התוכנית, והשניים ערכו 54 תוכניות. המנחים במחזור הזה היו משה חובב ויורם ארבל. התוכניות של המחזור השני ראו אור בשנת 1980 בספר בהוצאת "תמוז". לאחר הפסקה של כמה שנים חידש זאב ענר את התוכנית על בסיס של שידור שבועי. התוכנית הראשונה במחזור השלישי שודרה בשנת 1979 ולאחר שידור של 408 תוכניות ירדה מלוח המשדרים בשנת 1990. המנחה במחזור הזה היה משה טימור והחליפו קובי ברקאי. במשך כל השנים הדהד באוזני המאזינים אות הפתיחה הדרמטי של התוכנית: תרועת שופרות מתוך התהלוכה המלכותית באופרה "אאידה" של ורדי. בשיאה של התוכנית היו לה כמיליון מאזינים, ולקראת הורדתה מלוח המשדרים - כ-250 אלף.
בין המטמונאים היו גם ידועי שם (לפי סדר השתתפותם): אהוד פוקס, עוזי עילם, שלמה בר-שביט, יגאל כהן אורגד, איציק קול, מישה אשרוב, רפאל הלפרין, דן חמיצר, זאב רוטשטיין, עודד מודריק, גידי קורן, יוסי שריד, נסים קריספיל, חיימקה לבקוב, אופיר פינס, רובי ריבלין, מאיר ניצן, מאיר שטרית, זאב סגל, יהודה פרידלנדר, גיורא חמיצר.
דוגמאות
המטמונאי ב-18 בפברואר 1980 היה שחקן "הבימה" שלמה בר-שביט. וזה כתב החידה שהכין לו זאב ענר: המטמון עסק באחד מן הפחות ידועים בין האישים שפעלו למען ציון – שמעון ברמן, שייסד בטבריה בשנת 1871 את חברת "ישוב ארץ הקדושה" שבה היו 150 חברים שביקשו להיאחז בבקעת גינוסר. הוא נפטר ב-1884 בטבריה שם גם היה המטמון.
המטמונאי ב-25 ביולי 1983 היה דן חמיצר. וזה כתב החידה שכתב לו זאב ענר: המטמון הוקדש לקהילה היהודית בארץ ישראל במאה ה-11, ערב הכיבוש הצלבני וליחסים בין ראשי הקהילה בתקופה זו. המטמון היה בקיסריה, הנזכרת במגילת אביתר מאותה תקופה.
אות הפתיחה של התוכנית היה "חג פולני" (Fête Polonaise) מהאופרה "Le roi malgré lui" ("המלך, בניגוד לרצונו") של עמנואל שברייה.
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר (באנגלית: BAFTA Award for Best Cinematography) הוא פרס שנתי המוענק מאז ל-1963 על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לצלמי קולנוע.
ASML
ASML אחזקות (באנגלית: .ASML Holding N.V, בבורסה: Euronext: ASML, NASDAQ: ASML) היא חברה הולנדית והספקית הגדולה בעולם של מערכות פוטוליתוגרפיה לתעשיית המוליכים למחצה. החברה מייצרת מכונות לייצור מעגלים משולבים. מניית החברה מהווה חלק ממדדי ניירות הערך EURO STOXX 50, וכן NASDAQ-100.
בשנת 2023 הפכה להיות חברת הטכנולוגיה הגדולה באירופה.
הבטחת איכות
הבטחת איכות (באנגלית: Quality Assurance, בראשי תיבות: QA) היא תהליך מתוכנן ושיטתי של מכלול פעילויות, הנדרשות להקניית ביטחון מתאים כי מוצר או שירות יעמדו בדרישות האיכות שהוצבו, ויענו על מלוא צורכי המשתמש. התהליך מודד את האיכות הנוכחית, מאתר תחומי איכות בעייתיים (גם עתידיים) ומסייע בתיקון או מזעור תחומים בעייתיים אלו על ידי קביעה והתאמה של מכלול פעולות ותהליכים שנועדו לייצב את איכות התוצרים בכל שלבי מחזור החיים של המוצר, החל מתכנון המוצר, ועד לתחזוקתו אצל הלקוח או המשתמש.
הגדרה
הבטחת איכות הוא שם כולל למכלול השיטות והאמצעים המיועדים להבטיח את האיכות של מוצר או שירות המסופקים ללקוח או לצרכן.
הגדרת המושג "הבטחת איכות" מעוררת את השאלה היסודית יותר - מהי "איכות" או מהו מוצר "איכותי". ההגדרה המקובלת לאיכות היא: התאמה לשימוש (fitness to use) המיועד ולציפיות המפורשות והמשתמעות של הלקוח הפוטנציאלי. כלומר: ההגדרה אינה קובעת תכונות ומטרות מוחלטות, ואפילו לא יעדים כמותיים.
"איכות" נקבעת על ידי הלקוח, ולכן מתכנן המוצר חייב לבחון את נתח השוק וציפיותיו מבחינת ביצועים, עלויות, זמינות, ופרמטרים רבים נוספים שלעיתים קרובות הלקוח אינו יודע להגדירם אלא במונח הכללי "איכות", ולנסות לקלוע לצרכיו וציפיותיו.
עלינו להבהיר מהו "מוצר": בעשורים האחרונים הבטחת האיכות פרצה מהתחום המצומצם של תיכון וייצור תעשייתיים; לכן, "מוצר" יכול להיות מוצר פיזי (לדוגמה - קופסת המחשב והמעגלים האלקטרוניים שבו), וירטואלי (לדוגמה - תוכנת המחשב), או שרות במובן הרחב ביותר - שירותים פיננסיים, שירותים רפואיים, חינוך, שירות הציבורי וכו';
בגלל האופי הייחודי של תהליכי פיתוח מוצרי תוכנה ותחזוקתם, וצרכי תעשיית המידע (Information Technology) בכללותה, התפתחה תת-התמחות לענף זה בשם SQA (הבטחת איכות תוכנה).
היסטוריה
מושגים כגון "הנדסת איכות" ו"הבטחת איכות" הם חדשים יחסית, אך רעיונות לגבי איכות והבעיות הנובעות מאיכות ירודה קיימים מאז החל האדם לייצר כלים. האומן - יצרן הכלים - שאף לכך שהלקוח יהיה מרוצה - על זה התבססו הן גאוותו המקצועית והן הצלחתו הכלכלית. לכן, על האומן היה לבקר את איכות עבודתו. בתקופות מסוימות נקבעו תקנים מקצועיים לאיכות העבודה על ידי הגילדות המקצועיות.
כל זאת היה נכון עד המיכון וחלוקת העבודה שהביאה המהפכה התעשייתית. אז נולדו שיטות עבודה של פסי ייצור המוניים במפעלים, בהם קבוצה גדולה של אנשים ביצעו עבודה דומה שהייתה רק חלק מתהליך הייצור השלם של המוצר. עם התפתחות זו נוצרה בעיית הצטברות חלקים פגומים ופסולים, כי פועלי הייצור קיבלו אפשרות להרוויח יותר ככל שתפוקתם גדלה ("פרמיה"). הפרמיה תמרצה את העובדים לייצר מהר, אפילו אם נפלו פגמים בתוצר. עלויות הייצור עלו עקב הצורך למצוא את החלקים הפגומים וסילוקם, תוך אובדן זמן עבודה וחומרי גלם. הפתרון שנמצא היה יצירת תפקיד חדש של מבקרי איכות, שמשימתם הייתה למיין את החלקים ולסלק את הפגומים לפני שהגיעו לשלב העיבוד הבא. שיטות העבודה הללו שוכללו ופותחו על ידי טיילור וממשיכיו, שפעלו בסוף המאה התשע-עשרה וראשית המאה העשרים.
במחקרים שנערכו לאחר מלחמת העולם הראשונה התגלה שאיכות המוצרים שהגיעו לשדות הקרב לא הייתה מספקת. לדוגמה, רק שליש מהתחמושת שהגיעה פעלה, ושני שלישים ממנה היו פגומה. בעקבות זאת נולדו בעשור השלישי של המאה ה-20 גישות ביקורת איכות חדשות, אשר ראשיתן בארצות הברית (אחד המובילים שבהם היה - Walter A. Shewhart). גישות אלה כללו הגדרות מדויקות של הקריטריונים לקבילות המוצרים, ואפשרו, תחת תנאים מסוימים, להתבסס על שיטות דגימה סטטיסטית במקום בחינה פרטנית של כל חלק וחלק. השם שניתן אז לשיטות אלה הוא SPC-Statistical Process Control (תהליכי בקרה סטטיסטיים), אם כי כיום המושג מתייחס למעקב אחרי כושר התהליך של קו ייצור.
מחקרים נוספים, שנערכו לאחר מלחמת העולם השנייה, העלו שמספר עובדי הביקורת צמח ועלה עד למחצית מספר העובדים במפעלים. מצב זה הוגדר כבלתי כלכלי, ולכן חיפשו שיטות שישמרו על איכות המוצרים על ידי הבניית האיכות אל תוך תהליכי העבודה. זה היה הרקע לפעילותם של דמינג, ג'ורן, קרוסבי ואחרים. המודל הראשון שהוגדר היה של משרד ההגנה האמריקאי ונוסח בתקן הצבאי MIL-Q-9858. התקן היה מסורבל ולא נוח, ומשרד ההגנה ניסה, ללא הצלחה מרובה, לכפות על ספקיו את השימוש בו.
תהליכים ובקרת תהליכים
בתעשיות השונות מקובל מגוון רחב של סוגי מחזורי חיים המותאמים למוצר. מחזור חיים אופייני של מוצר כולל: אפיון הצרכים, ניתוח, תכנון, פיתוח המוצר, ייצורו, מכירתו ושירות בעת פעולתו. באופן כללי, מחזור החיים של מוצר מורכב מאוסף של שלבים, כאשר כל שלב מורכב מתהליך אחד או יותר. כל תהליך כולל שלושת אלו מתוארים בעזרת תפקידה של הבטחת האיכות הוא להגדיר את התהליכים, לבחון אותם וליזום שיפורים בהגדרות אלו. לצורך זה פותח המושג של בקרת התהליך. לפי CMMI יש לבקרת התהליך 10 נוהגים כלליים (generic practices), שמהווים יחדיו יעד כללי (generic goal), שהוא לאפיין תהליך יציב ויעיל, כפי שתיארנו קודם:
מעגל האיכות
ראשי תיבות: של תכנון-ביצוע-בדיקה-פעולה (PDCA)
SpaceIL
SpaceIL היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה בשנת 2011 ושמה לה למטרה להנחית את הגשושית הישראלית הראשונה על הירח. העמותה הוקמה על ידי שלושה מהנדסים צעירים: יריב בש, כפיר דמרי ויהונתן ויינטראוב, שנענו לאתגר התחרות הבינלאומית Google Lunar XPRIZE: מרוץ להנחתת גשושית בלתי מאוישת על הירח. קבוצת SpaceIL הייתה הנציגה הישראלית היחידה בתחרות. בנוסף להנחתת הגשושית על הירח, מטרת העמותה היא קידום החינוך המדעי – טכנולוגי ועידוד החדשנות המדעית בישראל באמצעות טיפוח הדור הבא של המדענים והמהנדסים.
העמותה שיגרה את הגשושית בראשית לירח באמצעות טיל פלקון 9 של חברת SpaceX ב־22 בפברואר 2019. הגשושית התרסקה על הירח ביום ז' בניסן ה'תשע"ט, 11 באפריל 2019, לאחר שהמנוע המרכזי לא השלים את הבלימה לפני הנחיתה. עם זאת, החללית הייתה לחללית הפרטית הראשונה שהגיעה לירח וישראל הפכה למדינה השביעית שכלי מעשה ידיה הגיע אל פני השטח של הירח, אחרי ברית המועצות, ארצות הברית, יפן, האיחוד האירופי, סין והודו.
רקע
עד 2018, רק שלוש מעצמות הצליחו להנחית גשושית על הירח: ארצות הברית, ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. שאיפתה של SpaceIL היא להפוך את ישראל למדינה הרביעית לעשות זאת.
בינואר 2017 העפילה SpaceIL לשלב הגמר בתחרות, בה נותרו חמש קבוצות בלבד, מתוך 33 קבוצות שהשתתפו במרוץ.
בנובמבר 2017 הודיעה עמותת SpaceIL על בעיות כספיות וסכנה להשלמת הפרויקט אם לא יושגו עוד 30 מיליון דולר. העמותה הצליחה להשיג את המימון הנדרש להבטחת המשך קיומה, אך המשיכה במאמצי גיוס המשאבים במקביל.
בינואר 2018 הודיעה קרן XPRIZE על סיום התחרות ללא זוכים, לאחר שאף חברה לא הייתה מוכנה לשיגור של גשושית במועד האחרון שנקבע לכך – 31 במרץ 2018. חברת גוגל סיימה את החסות שהעניקה לתחרות ולא העניקה את כספי הפרס המובטח – 30 מיליון דולר (פרס ראשון של 20 מיליון דולר ועוד 10 מיליון פרסי בונוס). על אף סיום התחרות הרשמית, העמותה הודיעה שבכוונתה להמשיך במשימה ולשגר את הגשושית הישראלית הראשונה אל הירח עד סוף 2018. עם זאת, בסופו של דבר נדחה תאריך השיגור ל־22 בפברואר 2019 בשעה 3:45 לפנות בוקר לפי שעון ישראל.
הגשושית בראשית
הגשושית שוגרה כשמשקלה הוא 585 ק"ג, והמשקל היבש הוא 164 ק"ג. גובהה של הגשושית מטר וחצי ורוחבה 2.288 מטר כשהרגליים פרושות.
הגשושית שוגרה ב־22 בפברואר 2019 על גבי טיל שיגור פלקון 9, למסלול גאוסטציונרי, כעבור 8 דקות היא נפרדה ממנו והחלה לנוע באופן עצמאי אל הירח. תוך שימוש בשיטת מקלעת כבידתית היא הקיפה את כדור הארץ כמה פעמים, עד להגעה למסלול ההקפה של הירח וכניסה לכבידתו. היא הקיפה את הירח כמה פעמים, עד להאטה בעזרת מנוע רקטי ונחתה על פניו ב־11 באפריל 2019, אך בשונה מהמתוכנן לא הצליחה לנחות נחיתה "רכה" אלא התרסקה על פני הירח.
כדי להימנע מהעמסת הגשושית ברכב חלל, שיגרום להגדלת המסה ולצריכת דלק גדולה יותר, SpaceIL תכננו שהתנועה למרחק 500 מטר תעשה בעזרת "קפיצה": הפעלה נוספת של המנוע לאחר הנחיתה על פני הירח והמראה למרחק 500 מטר ממקום הנחיתה הראשוני. עם ביטול התחרות בחסות גוגל, קטע "הקפיצה" בוטל ונשארה רק הכוונה לבצע נחיתה על הירח. עם זאת, נוסף למשימת הגשושית ניסוי למדידה של השדה המגנטי של הירח (מגנומטר ירחי). הניסוי מתוכנן בשיתוף עם מכון ויצמן למדע, וצפוי למדוד את השדה המגנטי של הירח החל ממרחק של 600 ק"מ מהירח, כשהגשושית תהיה במסלול סביב הירח, ולהמשיך למדוד את השדה במהלך הירידה לנחיתה, בזמן הנחיתה ובזמן המשימה על פני הירח.
כמו כן נחתם הסכם עם נאס"א שתצלם את הגשושית על הירח וכן סיפקה לגשושית רפלקטור (מחזיר אור) שיאפשר מדידות באמצעות קרני לייזר לאיתור מיקומה על הירח ומרחקה המדויק מכדור הארץ.
חזון חינוכי
קבוצת SpaceIL התארגנה כעמותה שמטרתה קידום מדע וחינוך מדעי וטכנולוגי לילדים ונוער בישראל, ולחולל בקרב ילדי ישראל את 'אפקט אפולו' – השראת והסערת דמיונם של הילדים והנוער ומשיכתם לתחומי חקר החלל והמדעים. בין שאיפות העמותה בתחום זה היא עידוד ילדים ונוער לבחור במקצועות לימוד הנדסיים, מדעיים וטכנולוגיים כדרך להכשרתם לתפקידים בתעשיית החלל ובמחקר מדעי בעתיד. את כספי הפרס הפוטנציאליים (20 מיליון דולר למקום הראשון בתחרות) התכוונה העמותה לתרום ולהקדיש למטרות אלו. על ידי השקעה בדור הבא של המהנדסים והמדענים, רצון העמותה הוא לחזק את מעמדה של מדינת ישראל בתחום ההיי־טק, לשמר מעמדה כאומת הסטארט אפ וכמובילה מדעית טכנולוגית.
נכון ל־2017 הועסקו בעמותה, שהתבססה תחילה בעיקר על מתנדבים, כ־30 עובדים בתפקידים שונים. כמו כן מפעילה העמותה מערך מתנדבים בתחום הפעילות החינוכית, שמעבירים הרצאות בבתי ספר ברחבי הארץ ומגוון פעילויות חינוכיות לאורך השנה. מתקיימות גם פעילויות חינוכיות כגון הנגשת חומרי למידה, ספרות ומערכי שיעורים לאנשי חינוך בתחום החלל.
מובילי העמותה
בסוף 2010, ההרשמה לתחרות Google Lunar XPRIZE עמדה להסתיים כשיריב בש, יזם ישראלי צעיר, פרסם בעמוד הפייסבוק שלו: "מי רוצה לבוא לירח"? שניים מחבריו, כפיר דמרי ויהונתן ויינטראוב, נענו לאתגר והשלושה נפגשו בבר בחולון, שם החליטו להצטרף לתחרות ואף שרטטו את המודל הראשוני של הגשושית.
ב־2013 מונה מנכ"ל מקצועי – ד"ר ערן פריבמן, שעבד בעבר בחברת אמדוקס. במרץ 2018 החליף אותו בתפקיד המנכ"ל ד"ר עידו ענתבי.
יושב ראש העמותה בתחילת הדרך היה היזם ינקי מרגלית. החליף אותו כיו"ר העמותה מוריס קאהן, איש עסקים ישראלי ופילנתרופ, ממייסדי דפי זהב ואמדוקס.
פרויקטים נוספים
ראשי החברה ותע"א חתמו ב־29 בינואר 2019 על הסכם עם יצרנית מערכות הלוויינים הגרמנית OHB System AG לפיתוח משותף של דגם נחתת ירח שיוצע לסוכנויות החלל הגרמנית והאירופית למשימות מחקר על הירח כשאת הנחתת תספק ישראל על בסיס התכנון של הגשושית "בראשית" ואילו את הציוד המדעי שיורכב עליה (וישתנה בהתאם להגדרת המשימות) תספק חברת OHB.
ביולי 2019 חתמה תע"א על הסכם דומה לשיתוף פעולה עם חברת Firefly האמריקאית מטקסס לפתח עבורה את פלטפורמת הגשושית "ג'נסיס" המיועדת לשיגור במשגר "בטא" שפיתחה החברה, וזאת במסגרת המכרז של נאס"א לבחירת חברות מסחריות שיוכלו לפתח עבורה תוכניות שיגור מסחריות מוזלות לשליחת משימות ניסוי מדעיות לירח. על פי ההצעות גשושיות אלו שהוצעו לסוכנויות החלל באירופה וארצות הברית ייבנו במפעל התעשייה האווירית ביהוד, בו נבנתה גם הגשושית בראשית.
בעקבות ההצלחה החלקית בשיגור בראשית לירח, הכריז מוריס קהאן על כוונה לבנות גשושית נוספת שתיקרא בראשית 2. עם סיום פרויקט בראשית 1, הוחלט בוועד המנהל של SpaceIL כי יהיה נכון להמשיך את "אפקט בראשית", ולצאת לדרך עם פרויקט בראשית 2. לאחר תהליך תחקור והפקת לקחים מעמיקים, מתוכננת משימת בראשית 2 במסגרתה תשוגר לירח חללית המורכבת ממערך של 3 חלליות – מקפת ושתי נחתות. הנחתות צפויות לבצע נחיתה בשני אתרים שונים של הירח לטובת ביצוע ניסויים מדעיים שונים. במקביל, המקפת מיועדת להקיף את הירח לאורך מספר שנים ולבצע ניסויים מדעיים אף היא. החללית כולה צפויה לשקול כ־630 קילו. כל אחת מהנחתות תשקול כ־120 ק״ג לפני נחיתה וכ־60 ק״ג לאחר הנחיתה. בשנת 2021 תרם מוריס קאהן, יחד עם פטריק דרהי ומרטין מושל, 70 מיליון דולר לפיתוח משימת "בראשית 2" לירח, ומונה ליו"ר דירקטוריון SpaceIL
חיים גבתי
חיים גְּבָתי (סביטץ') (29 בינואר 1901 – 19 באוקטובר 1990) היה חקלאי ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל. ממייסדי קיבוץ גבת, מהוגי איחוד הקיבוצים וממובילי איחודו עם חבר הקבוצות ליצירת "איחוד הקבוצות והקיבוצים", מזכיר האיחוד (1959 - 1963), מזכיר ברית התנועה הקיבוצית (1963 - 1964), מנכ"ל משרד החקלאות, בנוסף לכך, גבתי הוא חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בעבודה ובתעשייה לשנת תשמ"ב.
ביוגרפיה
גבתי נולד כחיים סביטץ ב-29 בינואר 1901 בעיירה פינסק בתחומי האימפריה הרוסית, דרומית מערבית למינסק (ב-1920 העיירה הפכה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה). גבתי קיבל חינוך מסורתי וכללי. את לימודי התיכון הוא סיים בווילנה, שם גם למד בסמינר למורים עבריים. גבתי היה פעיל ציוני וב-1924 היה לחבר בוועד המרכזי של פועלי ציון בוורשה. באותה שנה גבתי עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה הרביעית.
נמנה עם מייסדי קיבוץ גבת ב-1926 ושינה את שם משפחתו על שם הקיבוץ, מילא תפקידי מזכיר ומרכז המשק, היה מראשי הקיבוץ המאוחד וחבר המרכז החקלאי. עם הפילוג בקיבוץ המאוחד היה מהוגי איחוד הקיבוצים וממובילי האיחוד עם חבר הקבוצות לגוף החדש "איחוד הקבוצות והקיבוצים". ב-1954 עבר לקיבוץ יפעת.
בשנים 1950–1958 כיהן כמנכ"ל משרד החקלאות, בשנים 1959–1963 כיהן כמזכיר "איחוד הקבוצות והקיבוצים", ועם הקמת ברית התנועה הקיבוצית – ארגון-גג של התנועות הקיבוציות לפני איחודן לתנועה אחת – כיהן בשנים 1963–1964 כמזכיר הברית. הוא נקרא לתפקיד שר החקלאות, שאותו מילא מטעם המערך במשך חודשיים בממשלה ה-11 (מ-9 בנובמבר 1964), במשך כל כהונת הממשלות ה-12, ה-13 וה-14, חלקית בממשלה ה-15 וכן בממשלה ה-16.
בשנת 1966, יזם את חוק ההתיישבות החקלאית, שמטרתו החוק למנוע ספסרות בקרקעות ומכסות מים ולהבטיח שקרקע חקלאית תשמש לחקלאות ולא למטרות אחרות. החוק עבר בקריאה ראשונה בנובמבר 1966 ברוב גדול, בתמיכת המפלגות המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל, המפד"ל, גח"ל, ומפ"ם.
כיהן כשר הבריאות ושר הפיתוח במהלך הממשלה ה-15, נבחר לכנסת בבחירות לכנסת השישית ב-11 בנובמבר 1965, כיהן כח"כ בכנסת השביעית ועמד בראש "הוועדה הבינמשרדית להתיישבות חדשה" שחילקה את משבצות ההתיישבות לתנועות השונות. בשנת תשמ"ב זכה בפרס ישראל על "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בעבודה ובתעשייה". גבתי נפטר מדום לב ונקבר בבית הקברות המשותף לקיבוצים גבת, יפעת ורמת דוד.
פרויקט הג'יבריש
פרויקט הג'יבריש, אלבום הבכורה של חיים צינוביץ', הוא אלבום הופעה ישראלי, ומכיל שירים אתניים בשפת הג'יבריש, בשילוב עם מוזיקת רוק.
האלבום יצא לאור בעקבות מופע ג'יבריש מוצלח שבוצע בפסטיבל ערד בשנת 1992. האלבום נוצר, לדברי צינוביץ', "בשלב שהכאב היה גדול מהמילה הידועה, המוכרת". אורך האלבום הוא ארוך מהרגיל (75:23) כפי שמוסבר בגב האלבום: "השירים הובאו במתכונתם הארוכה מאחר שהיה לנו הרבה מה להגיד..."
האלבום הוצא מחדש בשנת 2006.
רוס (אי)
האי רוס (באנגלית: Ross Island) הוא אי געשי בים רוס, סמוך לארץ ויקטוריה, באנטארקטיקה. בין האי ובין היבשת מפריד מצר מקמרדו.
האי הוא חלק משטח חסות רוס, עליו טוענת ניו זילנד לשליטה. באי יש תחנות מחקר קבועות: האחת של ארצות הברית - תחנת מקמרדו - והאחרת של ניו זילנד - בסיס סקוט.
גאוגרפיה
שטח האי הוא 2,460 קילומטרים רבועים והפסגה הגבוהה ביותר, הר ארבוס, מתנשאת לרום של 3,794 מטרים. בגלל נוכחות מתמדת של קרחונים בין האי ובין היבשת, האי נתפס כחלק בלתי נפרד מהיבשת. על האי יש ארבעה הרי געש, הר ארבוס הפעיל, הר טרור, הר טרה נובה והר בירד. כף מקאיי מהווה קצה דרום-מזרחי של האי.
היסטוריה
האי התגלה על ידי ג'יימס קלארק רוס ב-1841. מאוחר יותר העניק רוברט פלקון סקוט לאי את השם "רוס" על שם חוקר הארצות שגילה אותו. זה האי הדרומי ביותר, שניתן להגיע אליו בשייט, לכן שימש ומשמש כבסיס יציאה למשלחות מחקר רבות.
חוות טורבינות רוח
חוות טורבינות הרוח של האי רוס ממוקמת בגבעת קרייטר, אחד האזורים הבודדים באי שאינם מכוסים קרח. החווה כוללת 3 טורבינות המספקות את צורכי האי וצרכי תחנת מקמרדו.
פיאט 24-32 HP
פיאט 24-32 HP (באיטלקית: Fiat 24-32 HP) היא מכונית סלון, מסוג "טורפדו", מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1903–1905.
קאלי (לינוקס)
פותחה על ידי חוקר אבטחת המידע מתי אהרוני, ודבון קיירנס מ"אופנסיב סקיוריטי", על בסיס בקטראק, ההפצה הקודמת שלהם שגם התמקדה בהאקינג ובדיקות חדירות..
קאלי מופצת כשעליה מותקנים מראש תוכניות בדיקות חדירה רבות כולל את סורק הפגיעויות Armitage, את סורק הפורטים nmap, את הרחרחן Wireshark, את מפצח הסיסמאות John the Ripper, Maltego ואת Aircrack-ng.
קאלי יכולה לאתחל מתוך דיסק קשיח, תקליטור אתחול, או החסן נייד. היא תומכת בשלד התוכנה "מטאספלויט", של מיזם מטאספלויט, המהווה כלי לפיתוח והרצת אקספלויטים.
ההפצה ניתנת להורדה באימג'ים בגרסת 32 ו-64 ביט, לשימוש על מחשבים בעלי ארכיטקטורת x86, וכן כאימג'ים מותאמים לארכיטקטורת ARM לשימוש על מחשבי Raspberry Pi והכרומבוק של סמסונג.
הארי סידונס מובריי
הארי סידונס מובריי (באנגלית: Harry Siddons Mowbray;1858 – 1928) היה אמן אמריקאי. הוא ביצע עבודות ציור שונות עבור ג'יי. פי. מורגן, פ. וו. ונדרבילט ולקוחות אחרים. הוא שימש כמנהל האקדמיה האמריקאית ברומא בין השנים 1902–1904.
ביוגרפיה
מובריי נולד להורים אנגלים באלכסנדריה, מצרים. אביו, ג'ון הנרי סידונס, ייצג בנק בריטי באלכסנדריה; הוא נפטר שנה לאחר שנולד בנו. אמו של מובריי עברה לאמריקה עם בנה. כשמובריי היה בן חמש מתה אמו בתאונה ביתית שנגרמה על ידי דלקה ממנורה. הילד אומץ על ידי דודתו, אחות אמו ובעלה ג'ורג' מובריי. המשפחה התיישבה בצפון אדמס, מסצ'וסטס.
לאחר שנה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, נסע לפריז ונכנס לאטלייה של ליאון בונה ( Léon Bonnat ) בשנת 1879. ציורו הראשון, "אלאדין", הביאה אותו לידיעת הציבור. הוא למד אצל בונה עד 1883. בשנת 1886 הוא הפך לחבר באגודת האמנים האמריקאים. ציורו "רוח ערב" קיבל את פרס קלארק באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1888, והוא נבחר לחבר עמית באקדמיה, הפך לחבר מלא באקדמיה בשנת 1891.
לאחר מכן, מובריי היה ידוע בעיקר בזכות עבודתו הדקורטיבית, במיוחד ציוריו בבית המשפט לערעורים; תקרה בית המגורים של פ. וו. ונדרבילט, התקרות בספריית ג'יי.פי מורגן ובבניין האגף של ספריית מורגן והמוזיאון. כמו כן התקרה והקירות של הספרייה של מועדון האוניברסיטה בניו יורק.
הוא לימד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק בסביבות 1901. הוא היה חבר בוועדה האמריקאית לאמנויות יפות בין השנים 1921 ל -1928.
בין תלמידיו של מובריי היו הציירים מורטימר ליכטנאואר, פלורנס וולף גוטהולד וקלרה טגארט מקצ'ני.
תבל
תבל היא מילה נרדפת לעולם
מבצע ברקאן
מבצע ברקאן (בצרפתית: Opération Barkhane) הוא מבצע מתמשך שהחל ב-1 באוגוסט 2014, והוא מובל על ידי הצבא הצרפתי נגד קבוצות איסלמיסטיות באזור הסאהל באפריקה. המבצע מובל בשיתוף פעולה עם ארבע מדינות, כולן מושבות צרפתיות לשעבר המשתרעות על פני הסאהל: בורקינה פאסו, צ'אד, מאוריטניה וניז'ר. מאלי הייתה בעבר חלק מהמבצע. המדינות האלו היו חברות בכוח G5 אשר פעל יחד עם צרפת מול ארגוני הג'יהאד. חלק ממדינות המערב סיפקו סיוע. המבצע נקרא על שם דיונה בצורת חצי סהר הנצופה במדבר סהרה.
מהלך המבצע
הצבא הצרפתי התערב בתחילה במאלי בתחילת 2013 כחלק ממבצע סרוואל, ששחרר את צפון מאלי משליטת איסלאמיים קיצוניים והשיב את השליטה במדינה לידי הממשלה. מבצע ברקאן נועד להשגיח על הצלחה זו והרחיב את פעולות הצבא הצרפתי על פני שטח עצום של אזור הסאהל. המטרה המוצהרת של המבצע היא לסייע לממשלות המדינות לשמור על השליטה בשטחן ולמנוע מהאזור להפוך למקלט בטוח לקבוצות טרור איסלאמיסטיות שמתכננות לתקוף את צרפת ואירופה.
ב-1 באוגוסט 2014 הפך מבצע סרוואל למבצע ברקאן, משימה אזורית המרוכזת בסאהל. כמה חודשים קודם לכן, בחודש מאי, השתלטו קבוצות מורדים טוארגים וערבים על קידאל, עיירה קטנה בת 25 אלף תושבים השוכנת בצפון מזרח מאלי.
כמעט שנה לאחר מכן, במאי-יוני 2015, נחתם הסכם שלום בין ממשלת מאלי למורדים מהטוארג אבל היישום שלו נשאר מוגבל. האלימות התפשטה לדרום מזרח והשפיעה על בורקינה פאסו וניז'ר.
משנת 2015, התרבו התקפות נגד כוחות סהלים או זרים, כמו גם מקומות שבהם פוקדים זרים. ארגון המדינה האסלאמית בסהרה הוקם בשנת 2015 על ידי הטרוריסט עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי, והוכר שנה לאחר מכן על ידי ההנהגה המרכזית של המדינה האסלאמית. במרץ 2017, נאמני מוכתר בלמוכתר באל-מוראביטון, ארגונו של עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי עד הקמת המדינה האסלאמית בסהרה, הצטרפו לצד חטיבת מסינה ואנצאר א-דין ליצירת ארגון-גג משותף בשם ג'מעת נוסרת אל-אסלאם ואל-מוסלמין, שנשבע אמונים לאל-קאעדה. אנצאר אל-דין, שניצל בשנת 2012 התקוממות עממית נגד השלטון המרכזי, השתלט על חבל אזוואד והפך אותו ל"אמירות אסלאמית". אנצאר אל-דין פעל יחד עם ארגוני ג'יהאד נוספים המזוהים עם אל-קאעדה במגרב כגון "אל-תוחיד ואל-ג'יהאד במערב אפריקה" "החותמים בדם". יחדיו החילו פרשנות מחמירה של חוקי השריעה, דבר שבא לידי ביטוי, בין היתר, בענישה גופנית (למשל: סקילה לנואפים או גדיעת גפיים לגנבים) ופגיעה באתרים היסטוריים מהתקופה הטרום-אסלאמית. הם הובסו במהלך מבצע סרוואל ולוחמיו ומנהיגיו נאלצו לברוח אל ההרים. גם ארגון המדינה האסלאמית וגם אל קאעדה החליטו להתמקד באזור הסאהל, לאחר שספגו מפלות במזרח התיכון. בסאהל פעלו שתי קבוצות ג'יהאדיות נוספות: אנסארול אסלאם ובוקו חראם.
בשנת 2017 בסיסם של החיילים הצרפתים היה במאלי, צ'אד, ניז'ר, חוף השנהב ובורקינה פאסו, והם פעלו בכל אזור דרום הסהרה. צבא צרפת גם היה מתואם עם כוחות מערב אפריקה, כוחות שמירת השלום של האו"ם ובנות הברית של צרפת באזור.
בתחילת 2020 צרפת, ששלטה באזור כחלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית, ומדינות באזור שילבו את כוחות הצבא שלהן תחת מבנה פיקודי אחד על מנת להתמקד בלחימה נגד חמושים שהיו מסונפים לארגון המדינה אסלאמית באזורי הגבול בניז'ר, מאלי ובורקינה פאסו. ג'מעת נוסרת אל-אסלאם ואל-מוסלמין והמדינה האסלאמית בסהרה שיתפו פעולה ותקפו בסיסי צבא ושלטו בחלק מהכפרים. כדי להימנע מעימות גלוי עם המערב, קבוצות אלו לא הכריזו על הקמת ח'ליפות כמו זו שהקים דאעש בעיראק ובסוריה.
במהלך המבצע, חוסלו ראשי ארגוני הטרור כמו אחמד אל-טילמסי, עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי ועבד אל-מאלכ דרודכאל.
ב-18 באוגוסט 2020, נשיא מאלי איברהים בובאכר קייטה, שנבחר בשנת 2013, הודח בהפיכה לאחר חודשים של משבר פוליטי. ב-24 במאי 2021, במאלי בוצעה הפיכה נוספת ויחסי צרפת-מאלי הדרדרו. נשיא צרפת עמנואל מקרון הודיע ביוני 2021 כי המבצע יסתיים בקרוב והכוחות הצרפתיים ייסוגו בהדרגה, בשל חוסר יכולתה של צרפת לעבוד עם הממשלות באזור הסאהל. עם זאת, הוא הוסיף כי הכוחות הצרפתיים יישארו באזור כחלק ממשימה בינלאומית גדולה יותר. המבצע היה אמור להסתיים מאוחר יותר ברבעון הראשון של 2022.
באזורים הפגועים ביותר של בורקינה פאסו ומאלי, מנהיגים מקומיים ניהלו שיחות לא רשמיות עם החמושים. הממשלות לא הכירו בפומבי בדיונים, לפי מקורות המעורבים בהם הממשלות העניקו תמיכה סמויה. צרפת התנגדה ובטענה שהחמושים ינצלו את הפסקת האש כדי להתארגן מחדש.
צרפת החלה להסיג את חייליה ממאלי ב-17 בפברואר 2022. מקרון הודיע כי בסיס הכוחות יועבר לניז'ר. עם זאת, החונטה הצבאית ששלטה במאלי ביקשה מצרפת לסגת ללא דיחוי ב-18 במרץ, כאשר מקרון השיב כי הם ייסוגו במהלך ארבעה עד שישה החודשים הבאים. הכוחות הצרפתיים נסוגו לחלוטין ממאלי ב-15 באוגוסט. הצבא הצרפתי הצהיר כי המבצע אינו מסתיים, אלא מאורגן מחדש.
מדריך השורד לבתי כלא
מדריך השורד לבתי כלא (באנגלית: Survivors Guide to Prison) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי שיצא ב-23 בפברואר 2018.
עלילה
הסרט בוחן את מערכת הכליאה בארצות הברית ואת הכשלים שבה, בעיקר דרך עיני שני אנשים שהורשעו שלא בצדק, רג'י קול וברוס ליסקר. בסרט מקריינים מת'יו קוק וסוזן סרנדון, מתעכבים על עוולות כהסדר טיעון, תא בידוד ועל הקושי שבחיים לאחר היציאה מהכלא.
בסרט מרואיינים אסירים לשעבר, עורכי דין, אנשי מערכת המשפט, שוטרים וידוענים רבים, בהם: דני טרחו, דני גלובר, מאקלמור, דיפאק צ'ופרה, ריזה, באסטה ריימס, קווינסי ג'ונס, טום מורלו, אייס-טי ועוד, כשהחלק מהידוענים הם גם אסירים לשעבר.
הפקה
הסרט גייס 29,000 דולר במימון המונים באתר "Indiegogo". "האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות" ו"פרויקט החפות" היו מעורבים בהוצאת הסרט.
הסרט יצא לאקרנים בלוס אנג'לס ב-20 בפברואר 2018, וב-23 בפברואר 2018 יצא לאקרנים מסביב לעולם ולפלטפורמות צפייה נוספות.
רנצו פיאנו
רנצו פיאנו (באיטלקית: Renzo Piano; נולד ב-14 בספטמבר 1937) הוא אדריכל איטלקי זוכה פרס פריצקר לאדריכלות לשנת 1998.
ביוגרפיה
פיאנו נולד בג'נובה והוא חי ומנהל את משרדו בעיר זו עד היום. למד במכון הפוליטכני של מילאנו ועבד בראשית דרכו במשרדו של לואי קאהן (1965–1970). משנת 1971 ועד 1977 עבד בשותפות עם האדריכל הבריטי ריצ'רד רוג'רס ובתקופה זו זכו השניים להצלחה ופרסום רב בתחום. המבנה הידוע ביותר שתכננו יחדיו הוא מרכז פומפידו בפריז, מבנה שנוי במחלוקת בעל השפעה רבה על האדריכלות של סוף המאה ה-20.
סגנונו של פיאנו מתאפיין בעיקר בשימוש מקורי בטכנולוגיות בנייה ופיתוחם של פרטי בניין חדשים ומורכבים ובעלי ערך אסתטי רב. כמו כן, ידועים הפרויקטים שלו בגישתם האקולוגית של בנייה ירוקה.
ב-1988 זכה בפרס פריצקר היוקרתי לאדריכלות וגם זכה למעמד של "שגריר של רצון טוב" מטעם אונסק"ו.
בנובמבר 2011 מונה לסנאטור לכל החיים בסנאט של הרפובליקה.
ראגנוולד, מלך שוודיה
מוצאו לא ברור. למלך אינגה הזקן היה בן בשם ראגנוולד וההיסטוריון סוון טונברג מזהה אותו כמלך ראגנוולד. אף על פי כן, מסורת אחרת מציגה את המלך ראגנוולד כבנו של אולוף נסקונונג ו"החוק של וסטרייטלנד" לא מציין שהתקיים קשר משפחתי כל שהוא בינו לבין המלכים שקדמו לו.
מלוכתו
ראגנוולד נבחר להיות מלך השוודים באופלנד ואז הוכר על ידי תושבי אסטריֶטלנד, אך כאשר הוא נכנס לוסטרייטלנד, הוא עשה זאת מבלי לקחת בני ערובה גותים. הוא נרצח בקרלבי על ידי הגותים שבחרו במקומו את הנסיך הדני מגנוס נילסן שהוכתר כמגנוס הראשון, מלך שוודיה.
ב"חוק של וסטרייטלנד", מסמך שנכתב במאה הבאה, הכירו הגותים בזכותם לבחור ולהדיח את המלך. ברשימת המלכים שבמסמך זה הם התעלמו מקיומו של מגנוס, אך תחת זאת הם הגנו על רציחתו של ראגנוולד:
כך הסבירו הגותים את רצח ראגנוולד כנקמה לגישתו היהירה כלפיהם. לאחר מותו של מגנוס משלו אצילים בוסטרייטלנד, ככל הנראה בחסותם של מלכי דנמרק, במשך כמה עשורים, עד אשר קיבלו שם את השליטה סוורקר הזקן ואחריו אריק התשיעי.
במאה ה-16 החליף יוהאן השלישי, מלך שוודיה את מצבתו של ראגנוולד שניזוקה במצבה חדשה על קברו במנזר ורטה. קבר זה נחשב לקבר המשפחתי של אינגה הזקן ובשל כך נחשב ראגנוולד כבנו.
נאמנות לקוחות
נאמנות לקוחות (באנגלית: Net Promoter או NPS - Net Promoter Score) הוא מדד המבוסס על סקר, בו מתבקשים הנשאלים לדרג את הסיכוי שימליצו לחבר או עמית לעבודה על חברה, מוצר או שירות. נאמנות של לקוח מבטאת את אמונו במוצר או החברה ואת הסיכויים לכך שימשיך לרכוש ולהעמיק את קשריו עם הספק.
כלי ניהול זה משמש כמדד לנאמנות לקוחות והוכח כי הוא מתואם עם צמיחת ההכנסות של החברה שלקוחותיה נאמנים ביחס למתחרים.
NPS אומצה באופן נרחב על ידי חברות פורצ'ן 500 וארגונים אחרים. חברות, מעסיקים או גופים אחרים שואלים את שאלות הלקוחות, העובדים או מגיבים אחרים כמו משווקים, שותפי יישום וספקים.
פירמות רבות עושות מאמצים להגביר את מידת נאמנותם של הלקוחות אליהן, על מנת להגביר את צריכת הלקוחות. הפירמות מתוות תוכניות נאמנות לקוחות, מקימות מועדוני לקוחות, ומאפשרות שורה של הטבות ללקוחות קיימים.
מתנגדי ה-NPS טוענים כי מדדים מתוחכמים יותר המבוססים על תשובות לשאלות מרובות יכולים להיות מנבאים טובים יותר למצב החברה או המוצר בשוק. מבקרים אחרים טוענים שהוא מנבא טוב לרוב אך לא לכל הענפים.
איך זה עובד?
במדד NPS הלקוחות נשאלים שאלה אחת: "באיזו מידה תמליץ על המוצר לאדם אחר?"
המענה נעשה בדרך כלל בסולם שבין 0 ל-10, כאשר 0 הוא: "כלל לא אמליץ", ו-10 הוא "אמליץ במידה רבה מאוד". סקלת הציונים משתנה בין ענפי מסחר שונים.
MTOC
מרכז הארגון המיקרוטובילי, או צנטרוזום (באנגלית: Microtubule Organizing Center, בקיצור: MTOC) הוא אברון בתא הממוקם במרכזו, מכיל שני מבנים גליליים, הקרויים צנטריולים, המסודרים בצורת L אחד כלפי השני ומורכבים מסיבי מיקרוטובול המאורגן בצורת כוכב חלול.
נאמנות לקוחות
איך זה עובד?
לאחר שקלול המספרים, לוקחים את אחוז "מקדמי המותג" ומחסרים את אחוז "מכפישי המותג", וזה הציון הסופי.
MTOC
ה-MTOC הוא האזור שממנו מתחילים להיבנות סיבי המיקרוטובול אל קרום התא. סיבי המיקרוטובול מתחברים לצנטריול בחלקם השלילי ונבנים (וגם נהרסים) מחלקם החיובי.
בעת חלוקת התא המיקרוטובול מתפרק, ומאפשר בכך לצנטריול להתפרק ולעבור חלוקה. פירוק רשת הסיבים מאפשר את תנועת האברונים שהתחלקו ויצירת הקרום השומני החדש.
נאמנות לקוחות
איך זה עובד?
רייכאלד ממליץ במאמרו להוסיף לאחר שאלת הסקר את השאלה "מה היינו יכולים לעשות טוב יותר?" ואת התשובות לנתח בהתאם לסוג הלקוחות (מקדמים, פאסיביים ומכפישים).
פיתוח המדד
בשנת 1996 כתב פרד רייכאלד את ספרו "אפקט הנאמנות" ובו כתב את תפיסת עולמו על חשיבות נאמנות הלקוחות לשגשוג חברה מסחרית. לאחר פרסום הספר פיתחו את השיטה עד לקבלת מדד ה-NPS, פרד רייכאלד, ביין ושות' וחברת Satmetrix. המדד הסופי הוצג על ידי רייכאלד במאמרו משנת 2003 בהרווארד ביזנס רוויו, "המספר היחיד שאתה צריך כדי לצמוח". הפופולריות והשימוש הרחב שלה יוחסו לפשטותה ולמתודולוגיה הזמינה בגלוי.
סקוטלנד יארד
סקוטלנד יארד (באנגלית: Scotland Yard; מילולית: המגרש הסקוטי; ידוע גם בשם היארד), הוא כינוי רווח למפקדת שירות משטרת המטרופולין של לונדון. נוסדה ב-29 בספטמבר 1829 וממוקמת כיום בברודוויי, וסטמינסטר, כ-450 מטרים מבתי הפרלמנט הבריטי. השלט המסתובב המפורסם, אשר נראה לעיתים קרובות בטלוויזיה ובסרטי קולנוע בהקשר של הסקוטלנד יארד, ממוקם בכניסה המרכזית למפקדה בברודוויי.
היסטוריה
מקור השם הוא במיקומה הקודם של המפקדה, בווייטהול שכניסתה האחורית פנתה לרחוב "סקוטלנד יארד הגדול" (Great Scotland Yard), שם הרחוב נקרא כך משום שעל פי הסברה הרווחת בו מלכי סקוטלנד ושגריריהם שהו בטרם אוחדו כתרי אנגליה וסקוטלנד. עד המאה ה-17 הפך האזור לאתר מרכזי למבני ממשל, בו התגוררו גם האדריכלים איניגו ג'ונס וכריסטופר רן. מ-1649 עד 1651 התגורר ברחוב המשורר ג'ון מילטון, תחת שלטונו של אוליבר קרומוול.
היארד נוסד יחד עם הקמתה של המשטרה המטרופוליטנית הלונדונית על ידי סר רוברט פיל. כאשר נפתח רשמית כלל היארד שני מנהלים וצוותיהם האדמיניסטרטיביים, במבנה שכלל כ-50 חדרים. היארד לא הוקם כתחנת משטרה במובן המוכר של המילה, ולא משמש ככזו עד היום.
נכון לשנת 2008 מעסיק היארד למעלה מ-30,000 שוטרים, העוסקים בשמירה על הביטחון והסדר הציבורי. במסגרת יחידות היארד, מופעלים אמצעים טכניים מן המתקדמים בעולם, ובכלל זה יחידות מעקב, זיהוי פלילי ולוחמה בטרור.
ברווא נורי
ברווא נורי (בערבית: بروا نوري; נולד ב-23 בינואר 1987) הוא כדורגלן עיראקי המשחק בזאכו בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
נורי נולד בעיר אורמיה שבאיראן למשפחה כורדית ובגיל שנה עברה משפחתו לשוודיה. נורי התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של וסאלונד ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של א.י.ק סולנה.
ב-7 באוקטובר 2005 נורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד פאלקנבורג. בעונת הושאל לאוטבידברג ולאחר מכן לואסבי יונייטד.
לקראת עונת נורי חתם בדלכורד, קבוצה המייצגת את הקהילה הכורדית במדינה.
ב-25 ביולי 2018 נורי עזב את שוודיה לראשונה בקריירה וחתם בבאלי יונייטד מליגת העל האינדונזית.
ב-31 בינואר 2021, נורי הושאל לזאכו מליגת העל העיראקית.
קריירה בינלאומית
נורי שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של שוודיה אך בשנת החליט לייצג את  בנבחרת הבוגרים. ב-6 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד. ב-5 באוקטובר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד.
תהליך הפיך (תרמודינמיקה)
בתרמודינמיקה, תהליך הפיך הוא תהליך שניתן להפוך את כיוון התרחשותו על מנת להחזיר את המערכת למצבה הראשוני, זאת באמצעות הכנסת שינויים אינפיניטסימליים בתכונה כלשהי של סביבת המערכת. במהלך התהליך ההפיך, המערכת נמצאת תמיד בשיווי משקל תרמודינמי עם הסביבה שלה. לאחר שהתהליך נהפך, הוא אינו מותיר כל שינוי במערכת או בסביבה שלה. מכיוון שהתרחשותו של תהליך הפיך אורכת זמן אינסופי, תהליכים בלתי הפיכים באופן מושלם אינם בגדר האפשר. עם זאת, במידה והמערכת שעוברת שינויים מגיבה אליהם מהר למדי בהשוואה למהירות שבה השינוי מופעל, הסטייה של התהליך מתהליך הפיך תהיה זניחה.
מאפיין מרכזי של תהליכים הפיכים הוא מקסום העבודה המכנית שהמערכת מבצעת על הסביבה בהם: מכיוון שלחץ המערכת מצוי כל העת בשיווי משקל עם הלחץ החיצוני, העבודה שמבצעת המערכת שווה במדויק לשטח שמתחת לגרף התאורטי של הלחץ כפונקציה של הנפח בתהליך ההפיך; בתהליך בלתי הפיך לעומת זאת, העבודה שמבצעת המערכת קטנה יותר מהשטח מתחת לגרף, שכן הקפיצות הסופיות בלחץ גורמות למערכת לבצע עבודה השווה לשטח הכולל של סדרת מלבנים סופיים מתחת לגרף. כהמחשה של עיקרון זה, ניקח מקרה קיצוני של הפחתת הלחץ החיצוני: התפשטות חופשית או התפשטות כנגד ריק; במקרה זה הלחץ החיצוני המופעל יורד בבת אחת לאפס, והמערכת אינה מבצעת כלל עבודה על סביבתה. לעיקרון זה של עבודה מקסימלית בתהליכים הפיכים חשיבות מרכזית בניתוח הנצילות התאורטית של מנועי חום.
בתהליך הפיך, האנטרופיה הכוללת של היקום נותרת בעינה, ובתהליך בלתי הפיך לעומת זאת, האנטרופיה הכוללת שלו עולה.
מספנת אינגלס
מספנת אינגלס (אנגלית: Ingalls Shipbuilding) היא מספנה הממוקמת בפסקגולה שבמיסיסיפי. היא נוסדה ב-1938, וכיום היא חלק מנורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס. בעבר הייתה יצרנית הספינות המובילה עבור הצי האמריקני, ועם 10,900 עובדים, המעסיקה הפרטית הגדולה ביותר במיסיסיפי.
אינגלס הייתה ממוקמת בשפך נהר פסקגולה למפרץ מקסיקו. היא התחילה בבניית ספינות מסחר, אך בשנות החמישים החלה להשתתף במכרזים של הצי האמריקני, וב-1957 זכתה במכרז לבניית 12 צוללות תקיפה גרעיניות.
ליטון אינדוסטריז רכשה את אינגלס ב-1961, וב-1968 הרחיבה את מתקניה לצידו השני של הנהר. ב-1977 העסיקה אינגלס כ-25,000 עובדים.
אינגלס ייצרה גם ציוד קידוח לקידוחים מרוחקים מהחוף, ספינות שיוט וביצעה מיזמים ימיים עבור מצרים, ישראל וונצואלה.
קימיקו באומן
קימיקו אוסאדה באומן (אנגלית: Kimiko Osada Bowman; 1927 – 13 בינואר 2019) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית ממוצא יפני. ידועה במחקריה בתחום שערוך התפלגויות ואמידת נראות מקסימלית, וכן בפעילותה למען אנשים עם מוגבלויות.
ביוגרפיה
באומן נולדה ביפן. בגיל צעיר חלתה במחלת הפוליו והייתה למשותקת מהצוואר ומטה, אולם למדה ללכת שוב לאחר שנתיים של פיזיותרפיה.
מספנת אינגלס
בשנות החמישים, ניסתה אינגלס להיכנס לייצור קטרים לרכבות. הם שיווקו קו מוצרים נרחב, אולם רק קטר אחד, הידוע כאינגלס 4-S, יוצר. הוא נמכר לחברת "גולף, מובייל & אוהיו ריילרואד".
קימיקו באומן
ביוגרפיה
באומן החלה בלימודי כלכלת הבית במכללת רדפורד באוסטרליה, אך נשיא המכללה שכנע אותה ללמוד מדעים. ב-1960 סיימה את לימודיה במכללה והוענק לה תואר ראשון במתמטיקה ובכימיה. היא זכתה במלגה מטעם המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) ללימודים במכון הפוליטכני של וירג'יניה והשלימה תואר שני (1961) ושלישי (1963) בסטטיסטיקה. קיבלה גם תואר שלישי בהנדסה מתמטית באוניברסיטת טוקיו (1987).
מספנת אינגלס
בשנת 2001 נרכשה המספנה על ידי חברת "נורת'רופ גראמן" כאשר רכשה במקביל מספנה לייצור צוללות גרעיניות, מה שהידק את הקשר בין החברה לתעשייה הימית הישראלית וגרם לשיתוף פעולה בדבר בנייתן של צוללות, כאשר ישראל העבירה לידי החברה את תוכניות הצוללות שהגיעו לידה מגרמניה בשנות ה-90, על מנת שזאת תייצר את הצוללות.
ב-29 באוגוסט 2005, מתקני המספנה נפגעו על ידי סופת ההוריקן קטרינה. מרבית הספינות שעגנו ואלו שהיו בבנייה לא נפגעו בצורה משמעותית. בניית הספינות הופסקה לזמן מה עקב ההרס של מבנים רבים בשטח המספנה, מרבית כלי הרכב, והמנופים הגדולים, המתקן ממשיך לפעול כיום, כאשר בשנת 2010 הסתיימה עבודת השיקום העיקרית של המתקן.
קימיקו באומן
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיה בווירג'יניה, עבדה במעבדה הלאומית באוק רידג' עד פרישתה ב-1994. עם זאת, המשיכה לעבוד במכון כחוקרת אורחת.
באומן פעלה למען אנשים עם מוגבלויות. היא הייתה חברה בוועדת שוויון הזכויות במכון הלאומי למדעים וכן הייתה יושבת ראש הוועדה למען אנשים עם מוגבלויות. פעילותה בוועדה הובילה לתקצוב מענקי מחקר, מגורים מתאימים וציוד מיוחד לאנשים עם מוגבלויות שאפשרו את השתתפותם במחקר המדעי במכון. כן הייתה חברה בוועדה המיוחדת שהקים הנשיא קלינטון לקידום תעסוקת אנשים עם מוגבלויות, והייתה אחראית לחלק העוסק באנשים עם מוגבלויות במפקד האוכלוסין של שנת 2000.
הכרה מקצועית
באומן נבחרה כעמיתה באיגוד האמריקני לקידום המדע ב-1970, וכעמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1976 (באותה שנה עם ג'יין קלייר רידלי). ב-1978 נבחרה כעמיתה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה, וב-1987 לעמיתה במכון לסטטיסטיקה מתמטית.
טייסת 161
טייסת 161, שכינויה הנוכחי "הנחש השחור" (כונתה בעבר "טייסת המסק"ר השנייה", "טייסת הקוברות השנייה" וגם "טייסת הקוברות הצפונית") היא טייסת כלי טיס בלתי מאוישים בחיל האוויר הישראלי, שהפעילה בעבר מסוקי קרב והוסבה לטייסת כטב"מים שמפעילה כיום את ההרמס 450 ("זיק"). הטייסת פועלת מבסיס פלמחים.
הקמת הטייסת
הטייסת הוקמה בשנת 1985, בבסיס פלמחים, כטייסת הקוברות השנייה בחיל האוויר הישראלי (אחרי טייסת 160), מפקדה הראשון היה אפרים סגולי. היא הפעילה מסוקי קרב מדגם AH-1 קוברה ("צפע"). מאז כונו הטייסות 160 ו-161 "טייסת הקוברות הדרומית" ו"טייסת הקוברות הצפונית" (בהתאמה) בגלל מיקומן היחסי בבסיס פלמחים.
פתיחה מחדש
במרץ 2012 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת כלי טיס מאוישים מרחוק, והיא מפעילה כעת כטב"מים מסוג הרמס 450 ("זיק"). ביום העצמאות ה-65 למדינת ישראל, הוצג כטב"ם "הרמס 450" בבסיס תל נוף שנפתח לקהל הרחב,.
בינואר 2021 הועברו במסגרת שינוי ארגוני ה"זיקים" של טייסת 166 לטייסת 161, והיא הפכה לטייסת יחידה בחיל שמפעילה אותם.
ליגת העל הארגנטינאית
ליגת העל הארגנטינאית (בספרדית: "Campeonato de Primera División", קמפאונטו דה פרימרה דיביסיון), המכונה "ליגה פרופסיונל דה פוטבול" (Liga Profesional de Fútbol Argentino, או LPF) על שם הגוף המארגן אותה, היא ליגת הכדורגל הבכירה בארגנטינה. הליגה הוקמה (כליגה מקצוענית) בשנת 1931 על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (AFA) ובמהלך השנים מתכונתה השתנתה מספר פעמים. שיאנית הזכיות בה היא קבוצת ריבר פלייט, אשר לה 37 אליפויות (אחת בעידן החובבני). מעונת 2017/18 ועד לעונת 2019/20 הליגה נוהלה על ידי ישות אוטונומית, ה"סופרליגה ארחנטינה דה פוטבול", שהייתה קשורה חוזית עם AFA. במאי 2020 בוטלה הסופרליגה והליגה מנוהלת על ידי ה"ליגה פרופסיונל דה פוטבול", שהיא גוף פנימי ב-AFA.
כיום משחקות בליגה 28 קבוצות, כש-5 הקבוצות הבכירות מעפילות לגביע הליברטדורס, המקבילה של ליגת האלופות בדרום אמריקה. קבוצות נוספות מעפילות לגביע סודאמריקנה. כמו כן, האלופה מתמודדת מול זוכת גביע ארגנטינה על הסופר קאפ הארגנטינאי (Supercopa Argentina).
במשך שנים רבות נחשבה הליגה הארגנטינאית לאחת הליגות החזקות בעולם כולו, ביחד עם ליגות כמו הפרמייר ליג (אנגליה), הסרייה א' (איטליה), הבונדסליגה (גרמניה), לה ליגה (ספרד) וסרייה א' (ברזיל).
למרות העובדה שצעירים רבים עוזבים את הליגה למועדונים באירופה, בעיקר בספרד ואיטליה, ועל אף הקשיים הכלכליים שבהם נמצאים מרבית המועדונים, שמתקשים להתחרות לעיתים עם קבוצות עשירות מהיבשת וממקסיקו, מאז שהחל להיערך דירוג הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל, הליגה הארגנטינאית מצויה תמיד בין העשר הטובות בעולם (למעט בשנת 1993), כשדירוג השיא היה בשנת 2008 - מקום שלישי. בדירוג האחרון שנערך בשנת 2014 היא הגיעה למקום הרביעי.
העידן החובבני (1930-1891)
הליגה הוקמה ב-1891, אך המשחקים בשנותיה הראשונות נחשבים לחובבניים. במשך שלוש תקופות, בין השנים 1912–1914, 1919-1926 ו-1931–1934, התקיימו בארגנטינה שתי התאחדויות כדורגל במקביל, וכתוצאה מכך - שתי ליגות מקבילות. הגורם לכך היה פרישה מרוכזת של קבוצות מההתאחדות המקורית והקמת התאחדות פורשת עקב טענות שונות. בדיעבד הוכרו כל הליגות הללו כרשמיות, וממילא ישנן שתי אלופות בכל שנה שכזו.
תחילת העידן המקצועני (1966-1931)
תחילתו של הכדורגל המקצועני בארגנטינה היה בשנת 1931, כאשר 18 קבוצות פרשו מהליגה החובבנית והקימו ליגה שכללה בראשיתה מועדונים מהעיר בואנוס איירס, בואנוס איירס רבתי (בעיקר אבז'נדה) ולה פלאטה בלבד. מועדונים מרוסאריו וסנטה פה צורפו בשנים מאוחרות יותר.
הפורמט הראשוני היה כמו הנהוג ברוב מדינות אירופה, ולפיו הקבוצות משחקות ביניהן לאורך כל העונה, כאשר בסיום העונה הקבוצה בעלת המספר הרב ביותר של הנקודות מוכתרת כאלופה. כמו כן, באותה התקופה נערכה מדי שנה אליפות אחת (בת שני סיבובים) בלבד, ולא שתיים כפי שהונהג מאוחר יותר. פורמט זה שרד עד שנת 1966, למעט בשנת 1936, שבה כל סיבוב היווה אליפות בפני עצמה (תחת השמות "קופה דה אונור" ו-"קופה קמפאונטו"), כאשר שתי האלופות שיחקו ביניהן משחק יחיד שהמנצחת בו, ריבר פלייט, זכתה ב"קופה דה אורו". בשנת 2013, עקב ויכוח סביב הגדרת שלוש הזכיות בעונת 1936, הוכרז שכל אחת מהן נחשבת לאליפות בפני עצמה.
מטרופוליטנו ונסיונל (1985-1967)
החל בשנת 1967 עברה הליגה לפורמט שבו מחצית העונה שוחק "טורניר מטרופוליטני", שיועד לקבוצות ממטרופולין בואנוס איירס, לה פלטה וסנטה פה ובעונות האחרונות גם קורדובה, ובחצי השני - "טורניר לאומי" ("נסיונל"), שכלל גם קבוצות שהעפילו אליו מהליגות האזוריות בפנים המדינה. פורמט המשחקים בשני הטורנירים השתנה באופן כמעט קבוע מעונה לעונה, לעיתים האליפות נקבעה על פי צבירת הנקודות בלבד, ללא משחקי הכרעה, ולעיתים הקבוצות חולקו למספר בתים מוקדמים שמהם העפילו קבוצות למשחקי חצי גמר וגמר. במהלך העונות השתנה מספר הקבוצות בטורנירים, כאשר המטרופוליטני נע בין 17 ל-23 קבוצות, והלאומי בין 16 ל-36. שיטה זו, פעלה בעיקר לטובתם של המועדונים הקטנים כגון ולס סרספילד, אסטודיאנטס וצ'קריטה ג'וניורס, שמדי פעם "גנבו" את תוארי האליפות מהמועדונים הגדולים והחזקים במדינה.
תחילה שימש הטורניר המטרופוליטני הן כאליפות בפני עצמה והן כטורניר העפלה לטורניר הנסיונל כשלמעפילות מצטרפות הקבוצות מהליגות האזוריות, והמועדונים שלא העפילו מתמודדים על הירידה עם קבוצות מהליגה השנייה. בשנת 1970 הוחלט שלטורניר הנסיונל יעפילו כל קבוצות המטרופוליטני, למעט אלו שירדו בפועל (ולעיתים כולל היורדות). בשנת 1977 הפך הטורניר המטרופוליטני לליגה "רגילה" כמו בשאר העולם ולא כלל שלב נוסף, אלא מספר קבוצות ששיחקו צמד משחקים מול כל קבוצה אחרת בליגה, בית וחוץ. מאז ייסוד שני הטורנירים, שוחק תמיד המטרופוליטני ראשון עד להפיכת הסדר בשנת 1982.
טורנירים שנתיים (1990-1985), אפרטורה וקלאוסורה (2012-1990)
בשל המלצתו של מאמן נבחרת ארגנטינה, קרלוס בילארדו, פורמט הליגה שונה בשנת 1985. לאחר סיומו של הטורניר הלאומי בשנה זו, שוחקה עונת 1985/86 כאליפות שנתית יחידה. פורמט זה שונה חמש שנים לאחר מכן, בעונת 1990/91 שהתפצלה לשתי עונות בנות סיבוב אחד כל אחת, במבנה הדרום אמריקאי של "אפרטורה וקלאוסורה". בעונה הראשונה שלאחר השינוי נקבע שאלופת הליגה תהיה זו שתנצח במשחק גמר בין זוכת האפרטורה לזוכת הקלאוסורה (בפועל, ניואלס אולד בויס גברה על בוקה ג'וניורס וזכתה באליפות). אך פורמט זה החזיק מעמד שנה אחת בלבד, והחל מעונת 1991/92 ועד לעונת 2011/12 לא שוחק משחק גמר וכל אחד מהטורנירים נחשב לאליפות בפני עצמה (אמנם באותה עונה שבה חל השינוי היו מפגשי הכרעה בין האלופות, ריבר פלייט וניואלס אולד בויס, אך אלו נערכו כטורניר "ליגיז'ה פרה-ליברטדורס" שקבע מי תתפוס את המקום הראשון השייך לליגה הארגנטינאית בטורניר היבשתי הראשי, ולזוכה, ריבר פלייט, לא מחושבת אליפות נוספת בשל כך).
למרות השיטה השונה, שנועדה להעניק יתרון למועדונים הקטנים יותר, הליגה עדיין נותרה בשליטתן של ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס כאשר מאז שנות ה-90, רק מועדון אחד מחוץ לבואנוס איירס ורוסאריו זכה באליפות - אסטודיאנטס. עם זאת, בשנים האחרונות, בשל המצב הכלכלי הקשה, הפער בין הקבוצות הגדולות לקבוצות הקטנות הצטמצם והקבוצות הקטנות מתחילות להתחרות בהצלחה עם הקבוצות הגדולות.
איניסיאל ופינאל (2014-2012) וטורניר מעבר (2014)
בעונות 2012/13 ו-2013/14 שונה הפורמט ל"איניסיאל ופינאל", כאשר בכל עונה ישנן שתי אליפויות (כמו בשיטת "אפרטורה וקלאוסורה") ובסופה נערך בין שתי האלופות משחק מכריע (שכונה "סופרפינאל"), שבעונה הראשונה היה שווה ערך לאליפות נוספת בפני עצמה (ובשל כך ספג ביקורת), ובעונה השנייה העניק למנצחת את ה"קופה קמפאונאטו" - גביע לאומי (המופיע ברשימת הגביעים הלאומיים ששוחקו בארגנטינה במהלך השנים בפורמטים שונים, רשימה שממשיכה להתעדכן מדי שנה עם הזוכות בגביע ארגנטינה, בסופרקאפ הארגנטינאי ובגביע הליגה הארגנטינאית).
בשנת 2014 נקבע כי בראשית שנת 2015 תעבור הליגה לאליפות שנתית בת שלושים קבוצות. על מנת להגדיל את מספר הקבוצות בליגה שהיה באותה העת עשרים (וכן על מנת להחיל שינויים נוספים בליגות הנמוכות יותר), שוחקו בכל הליגות במדינה טורנירי מעבר (בליגה הראשונה: טורניר בן סיבוב אחד וללא ירידות) במחצית השנייה של 2014, כך שבסופו של דבר עלו עשר קבוצות מהליגה השנייה לראשונה.
טורניר ארוך חד שנתי (2015) וטורניר מעבר נוסף (2016)
במהלך 2015 הוחלט שהטורנירים הארוכים החד-שנתיים יימשכו בעתיד, אך הם יחלו במחצית השנה, כמקובל באירופה, ולא בתחילתה. אשר על כן שוחקו במחצית הראשונה של שנת 2016 טורנירי מעבר קצרים בכל הליגות (בדומה למה שהתרחש במחצית השנייה של 2014). מתכונת הטורניר הייתה חלוקת 30 קבוצות הליגה לשני אזורים של 15 קבוצות, כשכל קבוצה התמודדה מול שאר קבוצות האזור פעם אחת, ובנוסף התמודדה פעמיים מול היריבה ה"קלאסית" שלה שהייתה חלק מהאזור השני, כך שבסך הכל היו 16 מחזורים. הקלאסיקוס נקבעו באותה שיטה ששימשה בטורניר של 2015. שתי הראשונות בכל אזור התמודדו ביניהן במשחק שקבע את אלופת הליגה.
טורניר ארוך, לוח שנה "אירופי" (2020-2016)
על מנת להתאים את מועדי ההעברות לעונות הכדורגל באירופה, החל מעונת 2016/17 עונות הליגה מתחילות באוגוסט ונמשכות עד למחצית השנה העוקבת. מתכונת הטורניר החל מטורניר זה ועד לסוף עונת 2019/20 היתה: סיבוב אחד בלבד, שבו כל קבוצה שיחקה מול כל שאר קבוצות הליגה. בעונת 2016/17 נוסף "מחזור קלאסיקוס", בו כל קבוצה שיחקה פעם נוספת מול ה"קלאסיקו" שלה (הסופר קלאסיקו, הקלאסיקו של אבז'אנדה וכן הלאה, כאשר לקבוצות שאין להן יריבה היסטורית בליגה נקבע "קלאסיקו" על פי שיקולים גאוגרפיים ואחרים), כך שבסך הכל היו 30 מחזורים בליגה של 30 קבוצות. בעונת 2017/18 בוטל מחזור הקלאסיקוס. בנוסף, החל מעונה זו, ובמשך שלוש עונות, הליגה נוהלה תחת מנהלת אוטונומית בשם "סופרליגה ארחנטינה" (וכך כונתה גם הליגה עצמה). כמו כן, המגמה הייתה לצמצם את הליגה מדי שנה. בעונת 2017/18 ירד מספר המשתתפות ל-28 קבוצות (27 מחזורים בסך הכל), בעונת 2018/19 השתתפו 26 קבוצות, ובעונת 2019/20 - 24 קבוצות.
כיוון שעונת 2018/19 ארכה 25 מחזורים בלבד והסתיימה בתחילת אפריל, נוסד טורניר גביע הסופרליגה הארגנטינאית שהתקיים מאפריל ועד יוני. טורניר דומה החל להתקיים בסוף עונת 2019/20 (שהייתה בעלת 23 מחזורים בלבד), במרץ 2020, אך בוטל לאחר מחזור אחד בלבד עקב התפרצות מגפת הקורונה בארגנטינה.
ב-19 במאי 2020 בוטלה מנהלת ה"סופרליגה ארחנטינה" והליגה חזרה אל חיקה של ההתאחדות, תחת ארגון פנימי בשם "ליגה פרופסיונל דה פוטבול".
הליגה בעקבות מגפת הקורונה (2020- )
עם התפרצות מגפת הקורונה הוקפאו הירידות עד לשנת 2022, כך שיחד עם הקבוצות העולות בסוף 2020 מספר קבוצות הליגה צמח שוב ל-26.
במחצית השנייה של 2021 (מיולי עד דצמבר), 26 קבוצות הליגה הראשונה שיחקו במסגרת של ליגה בעלת סיבוב אחד (25 משחקים לכל קבוצה).
כיוון שהירידות הוקפאו באותה תקופה, מספר הקבוצות צמח ל-28 בסוף 2021 עם סיום הטורניר בליגה השנייה. מטרת ההתאחדות הארגנטינאית המוצהרת היא להקטין את מספר הקבוצות ל-22 עד לשנת 2026.