cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זולותורן
בעיר העתיקה של זולותורן נשמרו בתים אחדים מימי הביניים ובתים רבים מתקופת הבארוק. היא נחשבת לעיר השמורה ביותר מתקופת הבארוק בשווייץ. בשנת 1980 זכתה העיר בפרס Wakker Prize בזכות השימור הקפדני על הארכיטקטורה שלה. הקתדרלה המרכזית בעיר, קתדרלת סנט. אורסן (St.Ursen), נבנתה במאה ה-18 והיא בנויה אבן לבנה מרשימה ביותר.
את העיר חוצה נהר ארה (Aare) שעליו נבנו שבעה גשרים המחברים את שני חלקי העיר. מצפון-מערב לעיר נראה רכס וייסנשטיין (Weissenstein) שהוא חלק מהרי היורה.
כושן רשעתים
בתנ"ך, כּוּשַׁן רִשְׁעָתַיִם היה מלך ארם נהרים אשר שעבד את עם ישראל במשך שמונה שנים בשל חטאיהם הדתיים - עבודת הבעל. סיפור הפרשה ניתן בתמציתיות ב. על-פי המסופר, אלוהים העמיד לעם ישראל מושיע בדמות עתניאל בן קנז, אשר הביס את כושן ושפט את ישראל עד למותו: . חז"ל אומרים שכושן היה לבן הארמי שנקרא גם בעור, שהיה אביו של בלעם.
הצעות לזיהוי כושן רשעתיים
הכשדים היו עם שהיגר מארם נהריים לדרום בבל, בכך נבין את הכתוב בישעיהו "הן ארץ כשדים, זה העם לא היה" כי ארצם המקורית של הכשדים הייתה ארם נהריים, ובה הייתה 'אור כשדים', ממנה עברו לבבל שהפכה להיות 'ארץ כשדים'. מסתבר שיש לזהות את הכשדים עם ה-'כשים' שהיגרו לבבל בדורות שלאחר המלך חמורבי: "ממלכת חמורבי סבלה זעזועים קשים בימי יורשו... פלישת הכשים, עם שארץ מוצאו אינה ידועה בדיוק... שבטי הכשים הצליחו להאחז בשולי ממלכת בבל" (תדמור, א"מ ה', עמ' 81–82).
זיהוי זה תואם את האפשרות שארץ מוצאם של הכשים היא ארם נהריים.
מדברי הכתוב העוסקים ב"כושן רשעתיים מלך ארם נהריים" עולה כי הוא היה מלך אדיר, שכן ממלכתו, ארם נהריים, שכנה כ-1,000 ק"מ מיהודה ואף על פי כן היו בני ישראל משועבדים לו.
בין מלכי ארם נהריים נמצא המלך 'כדשמן-חרב' שמצודתו פרוסה מבבל ועד מצרים. אויביו היו בני ה'שותו', אשר יש מעט מן הפרשנים שזיהו כשמם של בני ישראל בתעודות העתיקות. "המלך כדשמן-חרב לחם בשבטי השותו הנודדים שהפריעו את מהלך השיירות התקין בין בבל לבין סוריה ומצרים, והקים שם מצודות" (תדמור, א"מ ה', עמ' 84).
בתלמוד הירושלמי נאמר שלבן הוא כושן רשעתיים, והוא נקרא כך משום שעשה שתי רשעיות, אחד שחילל את השבועה ואחד ששיעבד את ישראל שמונה שנים.
כושן רשעתים בביקורת המקרא
במחקר הביקורתי של הטקסט המקראי נתפס סיפור כושן רשעתיים כהמצאה ספרותית של העורך הדויטרונומיסט, שפעל בירושלים בשלהי תקופת בית ראשון ובימי גלות בבל. לדעת החוקרים נדב נאמן ועודד ליפשיץ, הסיפור טיפולוגי, מכיל רק פסוקי מסגרת המתארים את מעגל החטא המאפיין את כל סיפורי השופטים, ואינו כולל פרטים נוספים. השם מורכב משילוב של אויבי ישראל – כוש וארם – ואף מוּעצם על ידי שימוש בצורת זוגי ובכינוי "רשע". לשיטתם, הסיפור הוסף לגרסה קדם-דויטרונומיסטית של ספר שופטים, המכונה במחקר "ספר המושיעים", ואשר הכילה במקור מעשי גבורה של דמויות מממלכת ישראל הצפונית. מטרת תוספת זו הייתה להאדיר את שבט יהודה, וליצור קשר בין גיבור תקופת הכיבוש כלב בן יפונה לבין תקופה זו כחלק מהשקפתם ההיסטוריוגרפית. החוקרים מציינים את ההגזמה הרבה שבה ניחן הסיפור כעדות תומכת נוספת התומכת בדבריהם.
פופי מילר
פופי מילר (באנגלית: Poppy Miller; נולדה ב-28 בפברואר 1969) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
מילר נולדה בנוריץ' שבאנגליה. היא למדה פילוסופיה ואנגלית באוניברסיטת קיימברידג', ואחרי כן למדה משחק באקדמיית ובר דאגלס לאמנות הדרמה. מילר ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד הבלשית קרול בראונינג בסדרה הבלשית הבריטית "The Commander". עוד שיחקה בסרט הטלוויזיה "If I Had You" של ITV, והופיעה עונה השנייה של הסדרה "כובע אדום".
אחד מתפקידיה הידועים היה בדמות מריה מגדלנה במחזה "The Last Days of Judas Iscariot" שהועלה בתיאטרון אלמיידה. מילר גילמה את ורה דבניש בעונה השנייה של הסדרה "בית אנוביס" של ערוץ ניקלודיאון.
ב-2014 השתתפה מילר ברימייק של הסדרה "מאפ ולוצ'יה" מאת אי אף בנסון, בתפקיד איבי ברטלט אשתו של פאדרה. הדמות נלקחה מהמקור הספרותי, ולא הופיעה בעיבוד של ITV משנת 1980.
ב-2016 לוהקה מילר לתפקיד ג'יני ויזלי במחזה "הארי פוטר והילד המקולל". היא שיחקה שוב באותו תפקיד בשנת 2018 בתיאטרון ליריק שבברודוויי.
יובל סטופל
יוּבָל סְטוּפֶּל (נולד ב-14 במאי 1977, י"ד באייר ה'תשל"ו) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק מוזיקה חסידית חרדי-ישראלי.
ביוגרפיה
סטופל נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה למשה ופנינה סטופל. בנעוריו למד בישיבה התיכונית יבנה. את שירותו הצבאי עשה במקהלת הרבנות הצבאית כסולן וזמר ובהמשך גם כמפקד הלהקה. סטופל הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה, ניהול ותקשורת.
קריירה מוזיקלית
לאחר שירותו הצבאי הקים עם אלי יזרלביץ' את חברת ההפקות "במה כהלכה", המתמחה בהפקות תוכן לציבור הדתי וחרדי.
סטופל עיבד והלחין עשרות שירים. בין לחניו המוכרים: "קח את שלי", "כמה טוב שנפגשנו" ו"מסלול מחדש", אותם הלחין עבור אברהם פריד, "ללבנה אמר", בביצועו של הזמר אודי אולמן והפתיח לתוכניתו של מנחם טוקר "מוצ"ש חי".
השתתף כשחקן וכזמר לצדו של הזמר אודי אולמן בתקליטור הצפייה לילדים, "יהודים בני מלכים".
במשך שלוש שנים הגיש תוכניות שבועיות בתחנת הרדיו של ערוץ 7 ופרסם טורי ביקורת מוזיקה ברשת העיתונים קו עיתונות דתית.
סטופל משמש כמנהלו המוזיקלי של הזמר אברהם פריד. בתפקידו זה, ייצר פלטפורמה חדשה של אירוח זמרים ישראליים בהופעותיו של פריד: רמי קליינשטיין, דוד ד'אור, בעז שרעבי, יהורם גאון, אריאל זילבר, אמיר דדון, מוקי, עידן עמדי, ישי ריבו, עמיר בניון, חנן יובל, חיים משה, שלומי שבת, חנן בן ארי, אברהם טל, דני רובס, אביב גפן ונתן גושן.
לכבוד שנת היובל לירושלים, הפיק סטופל מוזיקלית את המופע "אני ירושלמי" עבור הזמר יהורם גאון.
בשנת 2019 כיהן גם כחבר ועדת פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
החל מאוגוסט 2020 מגיש תוכנית לילית שבועית בתחנת הרדיו קול חי מיוזיק.
בשנת 2022 עיבד וניהל מוזיקלית את שירי מקהלת הרבנות הצבאית בסדרה הצבאית המוזיקלית "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11.
לחניו
סטופל עיבד והלחין עשרות שירים. בין לחניו המוכרים: "קח את שלי", "כמה טוב שנפגשנו" ו"מסלול מחדש" של אברהם פריד; "ללבנה אמר" של אודי אולמן והפתיח לתוכניתו של מנחם טוקר - "מוצ"ש חי".
זכויות להט"ב בהוואי
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת הוואי שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום הוואי נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם. זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים במדינה החל משנת 2012, ונישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2013. מדינת הוואי מתירה לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם במסמכים ממשלתיים ללא צורך בניתוח להתאמה מגדרית.
יחסי צרפת–קמרון
יחסי צרפת–קמרון הם יחסי החוץ בין צרפת וקמרון.
היסטוריה
בשנת 1911, במסגרת השינויים שהוחלט עליהם בעקבות הסכם פאס, נערכו חילופי שטחים בין המעצמות הקולוניאליות, גרמניה וצרפת: צרפת העבירה לקמרון הגרמנית שטח של כ-300,000 קמ"ר מאזור ההשפעה שלה הקרוי אפריקה המשוונית הצרפתית, בעוד שגרמניה נתנה לצרפתים שטח קטן במה שהיום הוא מדינת צ'אד.
בפברואר 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה קמרון הגרמנית על ידי הצבא הבריטי, בסיוע לא מבוטל של צבאות בלגיה וצרפת. הבריטים פלשו לקמרון מניגריה והתקשו לחצות את האזורים ההרריים. הצרפתים פלשו מצ'אד שבצפון והצליחו להשתלט על העיר קוסרי (Kusseri). בספטמבר 1914 השתלט כוח צרפתי-בלגי משותף על העיר לימבה שלחוף האוקיינוס האטלנטי, ולקראת סוף חודש ספטמבר כבש אותו כוח, בסיוע משחתות בריטיות גם את דואלה - אחת הערים הגדולות ביותר בטריטוריה. בשלב זה כבר הייתה תבוסתם של הגרמנים עובדה כמעט מוגמרת, אבל אלה הוסיפו להחזיק מעמד, והתבצרו בעיקר באזור הבירה יאונדה, אבל גם זו נכנעה בנובמבר 1914. למעשה, הייתה זו רק מובלעת גרמנית זעירה בשטח של מה שהיא היום מדינת גינאה המשוונית שהוסיפה להתקיים עד פברואר 1916.
ב-28 ביוני 1919 הוחלט על ידי חבר הלאומים כי יינתן לבריטניה וצרפת מנדט משותף על הטריטוריה של קמרון (כלומר לטריטוריה שעד מלחמת העולם הוגדרה כ"קמרון הגרמנית"). ביולי 1922 תוחמו באופן סופי גבולות המנדט על קמרון, כאשר זו מחולקת לקמרון הבריטית וקמרון הצרפתית. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך המנדט לנאמנות של האו"ם. החלוקה קבעה שצרפת תקבל את החלק הגדול יותר, ואכן זו קיבלה שטח גדול בהרבה מזה של בריטניה, שקיבלה רק רצועה מאורכת אך צרה הנמתחת ממערב למזרח בצפון הארץ וגובלת בניגריה. עם זאת, מבחינת גודל האוכלוסייה הרי שבשני החלקים הבריטי והצרפתי היו בערך כמויות שוות של תושבים, שכן החלק הצרפתי היה מאוכלס בדלילות רבה. בירתו של החלק הצרפתי הייתה יאונדה ואילו החלק הבריטי נשלט מלאגוס, בירת ניגריה המודרנית.
החלק הצרפתי (French Cameroons) זכה לעצמאות ב-1960 תחת השם הרפובליקה של קמרון. מיד לאחר העצמאות כוננה צרפת יחסים דיפלומטיים עם קמרון. למרות העצמאות, יועצים צרפתיים נותרו בקמרון ופעלו לשימור האינטרסים הצרפתיים במדינה. בשנת 2006 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין המדינות. צרפת מהווה את היעד הראשון להגירה עבור תושבי קמרון, אולם היא מגבילה את ההגירה בדרכים שונות.
זכויות להט"ב בהוואי
היסטוריה
זוגיות של בני אותו המין הייתה חלק מהתרבות בהוואי במשך מאות שנים. המונח aikāne שימש לתיאור מערכות יחסים של הומוסקסואלים או ביסקסואלים. מערכות יחסים כאלו היו מקובלות מאוד בחברה בתקופה הטרום־קולוניאלית של הוואי. כמו כן, המונח māhū שימש לתיאור אנשים שזוהו עם מגדר שלישי (כלומר, אינם גבר ואינם אישה).
יחסי צרפת–קמרון
יחסים כלכליים
היצוא הצרפתי לקמרון עמד על 537 מיליון אירו בשנת 2017, והיבוא מהמדינה הסתכם בשנה שלאחר מכן ב-476 מיליון אירו. הנוכחות הכלכלית הצרפתית בקמרון מגוונת מאוד בזכות כמאה חברות בנות וכ-200 עסקים השייכים לאזרחים צרפתים. מניית ההשקעות הזרות הצרפתיות (FDI) בקמרון עמדה על 796 מיליון אירו בשנת 2016, ירידה של 3.5% לעומת השנה הקודמת.
זכויות להט"ב בהוואי
היסטוריה
במאה ה־19 הגיעו המיסיונרים הנוצרים להוואי, והמירו את דתם של האוכלוסייה המקומית. כתוצאה מכך, בשנת 1850 נחקק החוק הראשון בהוואי שאסר מעשי סדום, כולל פעילות מינית בין בני אותו המין, וקבע עונש של 20 שנה במחנות עבודה.
החל משנות ה־60 של המאה ה־20 ואילך, סוגיית זכויות הלהט"ב היוותה חלק בדעת הקהל הציבורית. הדבר הוביל לשיפור מעמדם של להט"בים בחברה ובחוק.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
הוואי ביטלה את החוקים שאסרו מעשי סדום באפריל 1972, והביטול נכנס לתוקף ב־1 בינואר 1973. בעקבות זאת, הוואי הפכה לאחת המדינות הראשונות בארצות הברית שביטלו את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין.
תביעה משפטית ותיקון לחוקה
ב־17 בדצמבר 1990 שלושה זוגות חד־מיניים ביקשו להירשם כנשואים במחלקת הבריאות של הוואי. שלושת הזוגות עמדו בכל הקריטריונים שחוק הנישואין של המדינה דרש, פרט לעובדה שהם היו מאותו המין. מנהל מחלקת הבריאות ביקש את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה בסוגיה, וב־27 בדצמבר הודיע היועץ המשפטי שהזכות להינשא היא זכות יסוד בהתאם לחוקת ארצות הברית, אך רק עבור זוגות ממינים שונים (כלומר גבר ואישה). כתוצאה מכך, מחלקת הבריאות דחתה את בקשת הנישואים של שלושת הזוגות החד־מיניים ב־12 באפריל 1991, וציטטה את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה. ב־1 במאי הגישו הזוגות תביעה משפטית נגד מדינת הוואי, בטענה שהאיסור על נישואים חד־מיניים מפר את חוקת המדינה. הזוגות התובעים יוצגו על ידי דן פולי, עורך דין מקומי לזכויות אזרח.
גיא בר-לב
גיא בר-לב הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים, בתפקידו האחרון שימש כקצין איסוף קרבי ראשי.
זכויות להט"ב בהוואי
תביעה משפטית ותיקון לחוקה
ב־1 באוקטובר 1991 נדחתה תביעתם של הזוגות, והם הגישו ערעור לבית המשפט העליון של הוואי. בית המשפט העליון קבע שהזכות לפרטיות, הנכללת בחוקת הוואי, אינה כוללת את זכותם של זוגות חד־מיניים להינשא. אף על פי כן, בית המשפט קבע שבהתאם לזכות לשוויון, שנכללת גם היא בחוקת המדינה, שלילת זכות הנישואין מזוגות חד־מיניים מהווה אפליה. בית המשפט קבע שהמדינה חייבת להוכיח שלאפליה זו יש סיבה מוצדקת. ב־5 במאי 1993 הסוגיה הוחזרה לדיון בבית משפט תחתון, שבו המדינה התבקשה להוכיח ששלילת רישיונות נישואים מזוגות חד־מיניים מונעת פגיעה בזכויות חוקתיות אחרות.
גיא בר-לב
בר-לב התגייס לצה"ל ב-1987 ושובץ בחיל השריון. שירת כלוחם בגדוד 82 של חטיבה 7, וכמפקד טנק בפלוגות א' וב' של הגדוד. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה ג' בגדוד. שירת כסמג"ד בגדוד 77 של החטיבה, ולאחר תקופת לימודים שירת כקצין אג"ם החטיבתי. קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 82, שירת בתפקיד בעת הנסיגה מלבנון בשנת 2000. בתפקידו הבא שירת כקצין אג"ם של עוצבת געש, לאחר השתלמות בקורס לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית מונה לסגן מפקד חטיבה 460. לאחר מכן קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת קרייתי, חטיבת שריון במילואים ובמקביל שימש ראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון וב-2008 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון, שירת בתפקיד עד יולי 2011.
זכויות להט"ב בהוואי
תביעה משפטית ותיקון לחוקה
ב־3 בדצמבר 1996 קבע שופט בבית משפט תחתון שמדינת הוואי לא סיפקה סיבות מוצדקות לשלילת זכות הנישואין מזוגות חד־מיניים, ולא נימקה כיצד שלילת זכות הנישואין מזוגות כאלה מונעת פגיעה בזכויות חוקתיות אחרות. השופט הורה למדינה להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. עם זאת, ביום למחרת הוא עיכב את הביצוע של פסק הדין כדי לאפשר למדינה לערער עליו לבית המשפט העליון, תוך פגיעה מינימלית בזוגות חד־מיניים במקרה שבית המשפט העליון יקבל את הערעור.
גיא בר-לב
ביולי 2012 מונה לקצין איסוף קרבי ראשי בדרגת תת-אלוף. הוא המפקד הראשון של החיל שלא מגיע מאגף המודיעין, בתפקידו שימש עד 31 באוגוסט 2015.
זכויות להט"ב בהוואי
תביעה משפטית ותיקון לחוקה
כתוצאה מפסיקת בית המשפט, שעמדה בניגוד לדעת הקהל השלילית על נישואים חד־מיניים בה בעת, ב־3 בנובמבר 1998 אישרו אזרחי הוואי במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, שלפיו הרשות המחוקקת מוסמכת לקבוע חוקים שיאסרו נישואים חד־מיניים ויאפשרו נישואים בין גבר ואישה בלבד. משאל העם עבר ברוב של 69.2% מהמצביעים, והוא העניק תוקף חוקי לאיסור על נישואים חד־מיניים בהוואי. ב־9 בדצמבר 1999 דחה בית המשפט העליון את תביעתם של שלושת הזוגות החד־מיניים, וקבע שהשינוי בחוקה שעבר במשאל העם מאפשר למדינה לסרב להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
גיא בר-לב
הוא מכהן כסמנכ"ל ומנהל חטיבת מערכות, טילים וחלל בתעשייה האווירית לישראל.
בר-לב בעל תואר ראשון במשאבי אנוש ומנהל עסקים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
זכויות להט"ב בהוואי
יחסי טובה הדדיים
אף על פי שהסדר יחסי הטובה ההדדיים נחקק כאלטרנטיבה לנישואים חד־מיניים, החוק מאפשר לכל הזוגות שאינם מורשים להינשא להירשם בהסדר זה, לאו דווקא זוגות חד־מיניים.
איחוד אזרחי
בשנת 2009 הועלתה הצעת חוק בבתי המחוקקים של הוואי, שנועדה לאפשר לזוגות חד־מיניים להירשם במסגרת איחוד אזרחי. הצעת החוק אושרה בבית הנבחרים של המדינה, אך התעכבה בסנאט לאור מחלוקות על הנוסח שלה. בסופו של דבר, הסנאט לא הצביע על הצעת החוק בשנת 2009.
הצעת החוק נידונה מחדש בתחילת שנת 2010 ואושרה על ידי הסנאט. הנוסח החדש, שאושר על ידי הסנאט, קבע שגם זוגות הטרוסקסואלים יורשו להירשם במסגרת איחוד אזרחי, ולא רק זוגות חד־מיניים. בית הנבחרים של הוואי אישר את הצעת החוק ב־29 באפריל 2010. המושלת הרפובליקנית לינדה לינגל לא הודיעה האם בכוונתה לחתום על החוק או שמא להטיל עליו וטו, והיא התבקשה לקבל החלטה עד 6 ביולי.
ב־6 ביולי 2010 המושלת לינגל הטילה וטו על החוק ומנעה ממנו להיכנס לתוקף. לדבריה, ההחלטה האם לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד־מיניים צריכה להתקבל באמצעות משאל עם.
ב־28 בינואר 2011 אישר הסנאט של הוואי הצעת חוק חדשה להסדרת איחוד אזרחי במדינה. ב־11 בפברואר הצעת החוק אושרה על ידי בית הנבחרים עם תיקונים, וב־16 בפברואר הסנאט אישר את הנוסח הסופי של ההצעה.
המושל הדמוקרטי, ניל אברקרומבי, חתם על החוק ב־23 בפברואר 2011, וזוגות החלו להירשם במסגרת איחוד אזרחי ב־1 בינואר 2012. האיחוד האזרחי העניק לזוגות חד־מיניים את כל זכויות הנישואים, לרבות הזכות לאמץ ילדים כזוג, אך הגדרת הנישואים במדינה לא שונתה והמשיכה לאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד.
נישואים חד־מיניים
בינואר 2013 הועלתה הצעת חוק בבתי המחוקקים של הוואי, שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים במדינה. למרות תמיכתם של המושל ניל אברקרומבי ושל נציגי משלחת הקונגרס, הצעת החוק נזנחה ללא הצבעה בבתי המחוקקים.
ב־9 בספטמבר 2013 קרא מושל הוואי, ניל אברקרומבי, להתכנסות מיוחדת של הרשות המחוקקת כדי לדון בהצעת החוק שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים. ב־28 באוקטובר אושרה הצעת החוק על ידי ועדת הסנאט לענייני משפט ועבודה ברוב של 5–2, וב־30 באוקטובר הסנאט הצביע במלואו על הצעת החוק ואישר אותה ברוב של 20–4. ב־5 בנובמבר אושרה הצעת החוק על ידי שתי הוועדות של בית הנבחרים: ועדת המשפטים אישרה את הצעת החוק ברוב של 8–5, וועדת הכספים אישרה אותה ברוב של 10–7.
כשהצעת החוק נשלחה להצבעה בבית הנבחרים של הוואי, מתנגדיה ניסו לעכב את הדיונים באמצעות פיליבסטר. לאחר מכן, ההצעה אושרה על ידי בית הנבחרים עם תיקונים ברוב של 30–18. ב־8 בנובמבר אישר בית הנבחרים בקריאה שלישית את הנוסח הסופי של ההצעה, ברוב של 30–19. מכיוון שבית הנבחרים הוסיף תיקונים להצעת החוק, הסנאט התבקש להצביע על הנוסח הסופי שלה פעם נוספת. ב־12 בנובמבר אישר הסנאט את הנוסח הסופי של הצעת החוק ברוב של 19–4, ויום למחרת חתם על החוק מושל הוואי, ניל אברקרומבי.
ברק אובמה, שנולד בהוואי וכיהן כנשיא ארצות הברית באותה התקופה, שיבח את הצעת החוק ואמר כי חופש ושוויון מקדמים את המדינה. הנשיא הוסיף ואמר:.
החוק המתיר נישואים חד־מיניים נכנס לתוקף ב־2 בדצמבר 2013, וביום זה החלו זוגות חד־מיניים להינשא במדינה.
ב־17 בדצמבר 2013 נישאו ג'נורה דנסל וקתרין דניס. דנסל הייתה שותפה בהגשת התביעה נגד מדינת הוואי בשנת 1991, לאחר שלא הורשה לה להינשא עם בת זוגה. דן פולי, עורך הדין שייצג את דנסל בתביעתה בשנות ה־90, חיתן אותה עם דניס בדיוק 23 שנים לאחר שבקשת הנישואין שלה נדחתה על ידי מחלקת הבריאות של הוואי. טקס החתונה של דנסל ודניס נערך בבית המשפט העליון של הוואי בהונולולו, באותו האולם שבו פולי ייצג את דנסל בתביעתה בעבר.
השפעה כלכלית
במחקר שבוצע ביוני 2010 על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס נמצא שזוגות חד־מיניים בהוואי ישלמו סכום כולל של 4.2–9.5 מיליוני דולרים על טקסי החתונות שלהם, אם יורשו להינשא בהוואי. זוגות חד־מיניים שאינם אזרחי הוואי ויבקרו בה כדי להינשא ישלמו סכום כולל של 17.8–40.3 מיליוני דולרים נוספים, דבר שיוביל לחיזוק מצבה הכלכלי של המדינה ויגרום לתוספת של 193–333 עבודות חדשות בענפי האירועים והתיירות.
במחקר שבוצע ביולי 2013 על ידי אוניברסיטת הוואי הוערך כי במהלך שלוש השנים הראשונות שבהן נישואים חד־מיניים יהיו חוקיים במדינה, מבקרים בחתונות חד־מיניות ישלמו סכום כולל של 217 מיליוני דולרים.
נתונים סטטיסטיים
החל מ־2 בדצמבר 2013 עד 30 ביוני 2015, 4,028 זוגות חד־מיניים נישאו בהוואי. כמות זו מהווה 10.5% מכלל 38,254 הנישואים שנרשמו במדינה באותה התקופה.
להלן כמות הזוגות החד־מיניים שנישאו בהוואי בשנים 2013–2017 (על פי מחלקת הבריאות של המדינה):
אימוץ והורות
בנוסף לאימוץ, זוגות לסביות בהוואי מורשות להיעזר בטיפולי הפריה חוץ־גופית, וזוגות הומוסקסואלים רשאים להסתייע בפונדקאות.
הגנה מפני אפליה
חוקי מדינת הוואי אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה, בדיור וכן באספקת מוצרים ושירותים.
הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית בשוק העבודה נוספה לחוקי הוואי בשנת 1991. בשנת 2005, הרשות המחוקקת הרחיבה את החוק כך שיכלול גם הגנה מפני אפליה בשירותי דיור, והחל משנת 2006 חוקי המדינה אוסרים אפליה גם באספקת מוצרים ושירותים. החוקים שנוספו בשנים 2005 ו־2006 כוללים גם אפליה על רקע זהות מגדרית, ובשנת 2011 הורחב איסור האפליה במקומות עבודה כך שיכלול גם הוא אפליה על רקע זהות מגדרית.
ביולי 2018 אישרה הרשות המחוקקת של הוואי חוק, שלאחר מכן נחתם על ידי המושל דייוויד איגה, המגן על תלמידים להט"בים מפני כל סוג של אפליה בבתי ספר ובתוכניות חינוך על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
הגנה מפני בריונות בבתי ספר
חוקי הוואי אוסרים בריונות על רקע גזע, צבע עור, מוצא, מגדר, זהות מגדרית, דת, הפרעה נפשית, לקות פיזית, נטייה מינית, מראה חיצוני או מעמד סוציו-אקונומי. החוק כולל במפורש גם הטרדות ובריונות רשת, והוא חל על כל בתי הספר הציבוריים במדינה.
פשעי שנאה
חוק פשעי השנאה של מדינת הוואי כולל פשעים שנעשו על רקע נטייתו המינית או זהותו המגדרית של הקורבן.
על פי חוקי המדינה:
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
בעבר, מחלקת הבריאות של הוואי הנפיקה תעודת לידה חדשה עבור טרנסג'נדרים רק לאחר שעברו ניתוח להתאמה מגדרית וסיפקו הצהרה של רופא לפיה עברו ניתוח כזה. ב־5 במאי 2015 אישרה הרשות המחוקקת של הוואי חוק המאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה ללא צורך במעבר ניתוח להתאמה מגדרית. מושל הוואי, דייוויד איגה, חתם על החוק ב־14 ביולי 2015, והחוק נכנס לתוקף באופן מיידי.
החל מ־1 ביולי 2016, חוקי הוואי אוסרים אפליה על רקע זהות מגדרית בחוזי ביטוח בריאות. איסור האפליה תקף גם לגבי ניתוח להתאמה מגדרית.
טיפולי המרה
החל משנת 2013, הועלו בהוואי מספר הצעות חוק שנועדו לאסור טיפולי המרה עבור קטינים, אך ההצעות התעכבו במשך שנים ללא כל פעולה של הרשות המחוקקת.
ב־6 במרץ 2018 אישר הסנאט של הוואי, ברוב של 24–1, הצעת חוק שמטרתה לאסור טיפולי המרה עבור קטינים. בית הנבחרים של המדינה אישר את הצעת החוק ב־10 באפריל, ברוב של 49–2. עם זאת, בעקבות חילוקי דעות בין הסנאט לבית הנבחרים על הנוסח של החוק, התכנסו שני בתי המחוקקים בוועידה במטרה להגיע להסכמה בסוגיה.
במאי 2018 אושר הנוסח הסופי של החוק לאחר שהושגה עליו הסכמה בוועידה בקרב שני בתי המחוקקים. החוק נחתם על ידי מושל הוואי דייוויד איגה ב־25 במאי 2018, ונכנס לתוקף ב־1 ביולי 2018.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־68% מתושבי הוואי תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־20% מתנגדים ו־12% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
שלמה ארוך
שלמה (סאלמון) ארוך (ביוונית: Σολομόν Αρούχ; 1 בינואר 1923 - 26 באפריל 2009) היה מתאגרף יהודי יליד סלוניקי ביוון, אלוף יוון (1938) ואלוף הבלקן (1939) במשקל בינוני. ארוך שרד את השואה על ידי השתתפות כפויה בקרבות שארגנו קצינים נאצים, במחנה הריכוז אושוויץ. בשנת 1989 סיפורו גולם בסרט הקולנוע ההוליוודי "ניצחון הרוח", בכיכובו של וילם דפו בתפקיד הראשי.
ביוגרפיה
ארוך נולד למשפחה בת שני אחים ושלוש אחיות בסלוניקי. אביו עבד בנמל כסבל וטוען משאות, שטיפח את כישרון בנו באיגרוף.
באושוויץ
בשנת 1941 כבשו הגרמנים את יוון, ובשנת 1943 החלו לשלח למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו את רבבות יהודי סלוניקי. ארוך נשלח לאחר הכיבוש הנאצי לעבודות כפייה ביוון, ולאחר מכן לאושוויץ. זמן קצר לאחר הגיעו לאושוויץ גילו מפקדי המחנה את יכולת האיגרוף שלו. הם הכריחו אותו להתאגרף נגד אסירים אחרים, חלקם בעלי ניסיון מקצועי באִגרוף, במטרה לבדר את אנשי האס אס ששהו במחנה. ארוך נדרש להילחם בגברים גדולים ממנו בהרבה. רובם היו אסירים יהודים, אך חלקם אסירים צוענים ומדי עת גם שומרים נאצים. הקצינים הנאצים היו צופים בקרבות ומהמרים עליהם. הקרבות התקיימו פעמיים או שלוש בשבוע ונמשכו עד שקרס אחד המתמודדים או עד שנמאס לצופים. על כל ניצחון היה ארוך מקבל כיכר לחם, בעוד האסיר המפסיד היה מוצא להורג. את כיכר הלחם שקיבל על ניצחונותיו בקרבות חלק ארוך עם חבריו לצריף. השומרים הנאצים נתנו לארוך לעבוד במטבח של המחנה כדי שיהיה לו כוח להילחם. בדרך זו הצליח לשרוד במחנה עד לפיזורו בשנת 1945.
המשך חייו
ארוך הועבר למחנה ברגן-בלזן שם עבד בפרך עד לשחרור המחנה. בתום המלחמה פתח ארוך במסע חיפושים בין מחנות הניצולים, בחיפוש אחרי קרובי משפחתו. כל משפחתו של ארוך נספתה במחנה ההשמדה. אביו של ארוך נהרג לאחר שנחלש ולא יכול היה להמשיך בעבודת הפרך. אחיו אברהם הוצא להורג בירייה, לאחר שסירב לעקור שיני זהב מפיותיהם של יהודים שנספו בתאי הגזים. אימו, אחיותיו וכל הילדים לבית משפחתו הוצאו להורג בתאי הגזים באושוויץ.
ארוך עבד תקופת מה בשיתוף פעולה עם מנטש צרפתי הן בעסקי הובלות והן כסדרן אירועי מפא"י. ב-1948 הקים ארוך את חברת ואייר להובלות.
הנצחה
הסרט "ניצחון הרוח" ("Triumph Of The Spirit") שיצא בשנת 1989 מבוסס על סיפורו של ארוך. דמותו של ארוך מגולמת בסרט על ידי השחקן וילם דפו. הסרט מתאר את קורות משפחתו באושוויץ, ומתמקד בהישרדותו של ארוך ושל אשתו מרתה, המופיעה בסרט בשם אלגרה.
הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה
הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה (FAI) הוא גוף בין-לאומי מסגרתי סטנדרטי לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה.
זהו גוף מנהלי בין-לאומי לספורט תעופתי. הוקם בשנת 1905. בשנת 1951, הצטרף אליו קלוב התעופה לישראל.
צ'וחה
פונטית משמשת המילה "צ'וחה" בקווקז ובמזרח אירופה במשמעות "לבוש גבר". מקור המילה מהשפה הטורקית והפרסית, "צ'וחה" בשפות הטורקיות והפרסיות פירושה "בד". האזרים קוראים ללבוש "צ'רקזי צ'וחה", הרוסים קוראים לה "צ'רקסקה", דבר המרמז על מוצאו של הלבוש, הצ'רקסים. הצ'וחה או הלבוש הלאומי הגאורגי, נחשב כלבוש הלאומי של רוב תושבי הקווקז. במבנה שלו הוא צר במותניים ורחב בחלקו התחתון. בחלקים שונים בקווקז קיים גם צ'וחה לנשים.
בסוף המאה השמונה עשרה ותחילת המאה התשע עשרה היו שלושה סוגי צ'וחה: חבסורולי צ'וחה, כארתלי-קאחתי צ'וחה והצ'וחה ביתר הקווקז.
חבסורולי צ'וחה - הצ'וחה החבסורי
"חֶבסוּרוּלי צ'וֹחה" ("הצ'וחה של חבסורתי") הוא הצ'וחה שהיה נהוג ללבוש במחוז ההיסטורי חבסורתי, ששוכנת בהרי הקווקז הגדול. הצ'וחה של חבסורתי נחשב לקרוב ביותר לגרסת הצ'וחה שהיה נהוג ללבוש בימי הביניים, שהוא בעיקרו קצר ובצורת טרפז. הצד הקידמי של הצ'וחה עשיר בקישוטים ויש לו חתכים בצדדים, שנמשכים עד למותניים. הקישוטים על הצ'וחה של חבסורתי כוללים בעיקר צלבים וסמלים.
הצ'וחה הקווקזי הכללי
הצ'וחה הקווקזי הכללי הוא בעיקרו דומה לצ'וחה של כארתלי-קאחתי, מלבד העובדה שיש לו מקומות לחגירת חגורות (חגורות קליעים) בחזה. ברוב במקרים מופיעים עיצובים שונים של קליעים. בשפה הרוסית צ'וחה נקראת צ'רקסקה על פי לבוש הצ'רקסים,ובשפה הצ'רקסית (אדיגית) הלבוש נקרא "שְוָּח צֲיָה" והלבוש של הנשים נקראת "סאיה" (באדיגית: Сае). סגנון הצ'רקסקה שלו הוא בעל חגורת קליעים מעור שחור המעוטרים מחתיכות בצבע כסף. תלבושת זו שימשה השראה לכמה מראשוני אגודת השומר שאימצו אותה בשלמותה (כולל כובע פרווה בנוסח רוסי). הצ'וחה הקווקזי הכללי יכול להיות שחור, אפור, לבן כחול, אדום או חום. כיום הלבוש משמש לריקודי עם קווקזים או לאירועים מיוחדים למיניהן.
הצ'וחה היהודי
לבושם של יהודי גאורגיה לא נבדל משכניהם ועד לתחילת המאה העשרים לבשו גם יהודי גאורגיה את הלבוש הגאורגי המסורתי. הצ'וחה היהודי כמו הגאורגי הגיע עד לבירכיים ולא כלל עיטורים כלשהם. במותניים אבנט עור מקושט עם אבזם כסף. לרוחב החזה התנוססו שתי חגורות של כיסי כדורים מעוטרות בסרטים. מתחת ל"צ'וחה" לבשו הגברים חולצה לבנה או שחורה גבוהת צווארון שנקראה "אחַלוּחי", הנרכסת בשורת כפתורים זעירים. מכנסי-הצמר הרחבים נקראו "שַרוואלי" ונתחבו למגפי העור, כיסוי הראש היה ה"פַּפַּחי", כובע גבוה עשוי מפרווה. במחצית השנייה של המאה התשע עשרה החלה חדירה הדרגתית של לבוש אירופאי והלבוש המסורתי נדחק לאירועים חגיגיים.
הצ'וחה נחשב ללבוש הלאומי גם של יהודי ההרים שחיו בקווקז, והוא נקרא בפיהם צ'רקסקה.
סטיב הרינגטון
סטיב הרינגטון (באנגלית: Steve Harrington) הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הדרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר ומגולמת על ידי ג'ו קירי. על אף שהחל את דרכו כספורטאי סטריאוטיפי, דמותו של סטיב זכתה לפיתוח-דמות לאורך ארבעת עונותיה של הסדרה, והפכה למגוננת ואכפתית יותר; פיתוח זה שעברה דמותו זכתה לשבחי ביקורות והמעריצים כאחד; והובילה לכך שהפכה דמותו לאחת הדמויות האהובות ביותר מהסדרה ולאחת ל שלה.
עונה 1
בתחילת הסדרה, מוצגת דמותו של סטיב כספורטאי פופולרי סטריאוטיפי הנוהג בנבזיות כלפי התלמידים הסובבים אותו, חרף היותו מוקד להערצתם, והיותו בן-זוגה של ננסי וילר, שמתחילה להתרחק ממנו ולהתקרב לג'ונתן באיירז על רקע היעלמותה של חברתה הטובה, ברב, בנסיבות מסתוריות והצקותיו המתמשכות של סטיב נגד ג'ונתן הכוללות בין היתר את שבירת המצלמתו. לאחר שסטיב רואה את ג'ונתן וננסי ביחד, הוא מתעמת עם ג'ונתן, אך מובס על ידו בקרב. הפסדו גורם לסטיב לראות את הטעות שבדרכיו ולנטוש את חבריו לשעבר. כשהוא נוסע לביתם של משפחת באיירז על מנת להתנצל בפני ג'ונתן וננסי, הוא נקלע למאבקם נגד הדמוגורגון, שאותו הם מגרשים בהצלחה. בסיום העונה, ננסי קונה לג'ונתן מצלמה חדשה ואילו סטיב מפתח ידידותיות כלפי ג'ונתן.
עונה 2
על רקע אירועי העונה הקודמת, יחסיהם של סטיב וננסי מתערערים, והוא נפרד ממנה לאחר שאין ביכולתה לומר שהיא אוהבת אותו. במקביל, מוצא סטיב את עצמו מסוכסך עם בילי הארגרוב, תלמיד חדש בתיכון המאיים על מקומו בהיררכיה התיכונית. בודד, דרכו של סטיב מצטלבת עם של מייק וילר וחבריו לאחר שדסטין מבקש ממנו לעזור למצוא את "חיית המחמד" שלו, ד'ארטניאן, בלי לדעת שמדובר יצור מהעולם ההפוך שאותו חבריו מכנים "דמודוג". סטיב ודסטין מתחברים על רקע צרותיהם עם המין הנשי, ועד מהרה סטיב לוקח אותו, מייק, לוקאס ואת מקס, אחותו החורגת של בילי, תחת חסותו. סטיב מגן על הילדים כשהדמודוגים מתחילים להרוס את הוקינס, ומסייע בקניית זמן עבור אילבן וג'ים הופר לסגור את השער אל העולם ההפוך וגירוש מצליף המוחות מגופו של ויל באיירז. סטיב אף מגן על הילדים מפני בילי, ומאבד את הכרתו לפני שמקס מצליחה לנטרל את אחיה. מאוחר יותר, במהלך ליל נשף השלג, סטיב מייעץ לדסטין בזמן שהוא מסיע אותו לנשף, ומודה לבסוף שאכפת לו ממנו.
עונה 3
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, מתחיל סטיב עובד בגלידריית "סקופס אהוי!" הממוקמת בקניון סטארקורט, יחד עם רובין באקלי, בת-כיתתו לשעבר הנוהגת להתגרות בו. לאחר שחזר ממחנה המדע והקים מגדל רדיו על מנת לדבר עם חברתו החדשה, סוזי, ביוטה דסטין, לאחר, דסטין מבקש מסטיב עזרה בתרגום הודעת רדיו ברוסית שקיבל. רובין, שמתערבת, מסייעת לשניים בתרגום ההודעה העוסקת בשטח כלשהו בקניון הנמצא בשליטת הרוסים. השלושה מגייסים את אריקה, אחותו של לוקאס, לטובת התגנבות לשטח שלהם בתמורה לגלידה בחינם; ועד מהרה הם מגלים בסיס סובייטי סודי הממוקם מתחת לקניון, המנסה לפתוח שער לעולם ההפוך. על אף שסטיב ורובין נתפסים ומסוממים, מצליחים דסטין ואריקה להימלט ולחזור אל פני השטח על מנת להזהיר את האחרים. במעצר, סטיב מודה בפני רובין שהוא נמשך אליה, וזו מגלה לו שהיא לסבית, ובתגובה הוא מקבל את מיניותה. בקרב הבא נגד מצליף המוחות, סטיב מסייע לעצור את בילי אחוז-הדיבוק מלהטות את המכונית שהקבוצה משתמשת בה על מנת לפנות משם את אילבן, ומצטרף לשאר בהסחת דעתו של מצליף המוחות עם זיקוקים בעוד השער בבסיס הסובייטי נסגר. עם הרס הקניון כתוצצאה מהקרב, סטיב ורובין מאבדים את עבודתם ב"סקופס אהוי!" ומקבלים עבודה בחנות המקומית להשכרת וידאו.
עונה 4
באביב 1986, לאחר שהמעודדת כריסי קנינגהם נמצאת מתה באופן מסתורי בתוך הקרוואן של אדי מנסון, סטיב ורובין מסייעים לדסטין ומקס לאתר את אדי; וחושפים בפניו את דבר קיומו של העולם ההפוך ושל הישות שהרגה את כריסי, וקנה.
כשווקנה מחזיק במקס, סטיב, לצד דסטין ולוקאס, משחרר אותה משליטתו על ידי השמעת השיר האהוב עליה, "Running Up That Hill", באוזניות שלה, לאחר שגילה מננסי ורובין שביכולתה של המוזיקה לשבור את אחיזתו של וקנה בקורבנותיו. בהתבסס על דיווחה של מקס על מה שראתה בעודה אחוזת-דיבוק, סטיב והאחרים חוקרים את ביתו הנטוש של ויקטור קריל, שנעצר בעוון רציחת אשתו ובתו בשנות ה-50; שם הם מבחינים באורות מרצדים, שמתפוצצים בזמן שווקנה תובע את קורבנו השלישי.
מאוחר יותר, דסטין מבחין באי-תקינותו של המצפן שלו, ומבין ששער אל העולם ההפוך חייב להיות בקרבת מקום. החבורה מתחקה אחר המקור לאגם האוהבים; לתוכו סטיב צולל על מננת לחקור את השער, אך הוא נגרר אל העולם ההפוך על ידי קנוקנת ומולקה על ידי יצורים דמויי-עטלף. ננסי, רובין ואדי מגיעים ומחלצים אותו מהם. בזמן מסעם בעולם ההפוך, מבחין אדי בכך שסטיב עדיין מאוהב בננסי ומעודד אותו לפעול לפי רגשותיו.
הקבוצה מוצאת שער נוסף באתר רציחתה של כריסי, דרכו הם נמלטים מהעולם ההפוך, אך ננסי נשלטת לזמן קצר על ידי וקנה וחוזה בקריעתה של הוקינס לגזרים. באותו הלילה, הקבוצה מתכננת להרוג את וקנה; מקס מתנדבת לפתות את וקנה בזמן שהאחרים יתקפו אותו בעוד דעתו מוסחת. סטיב, ננסי ורובין הולכים לבית קריל בעולם ההפוך; ובדרך, מודה סטיב בפני ננסי שהוא עדיין מאוהב בה, ומודה לה על שהפכה אותו לאדם טוב יותר.
הקבוצה מוצאת את וקנה בבית קריל; שם סטיב ורובין מציתים אותו באמצעות בקבוקי תבערה בזמן שננסי יורה בו, וככל הנראה הורגת אותו. עם זאת, וקנה מצליח להרוג לזמן קצר את מקס, מה שמאפשר את פתיחתו של שער רביעי ולשחרר רעידת אדמה שקורעת את הוקינס לגזרים. יומיים לאחר מכן, העיירה עודנה מתאוששת מ"רעידת האדמה"; וסטיב, דסטין ורובין מתנדבים לעזור לקורבנות שנפגעו. במהלך ההתנדבות, סטיב מעודד את רובין לדבר עם מושא אהבתה ולהתוודות בפניה על רגשותיה.
במדיות נוספות
דמותו של סטיב מופיעה במשחק מרובה המשתתפים "Dead by Daylight" כדמות הניתנת להורדה, יחד עם ננסי וילר, כחלק מהחבילה "Stranger Things", בה מופיעים השניים כשורדים שניצודים על ידי הדמוגורגון ברחבי מעבדת הוקינס.
ביקורות
התפתחות דמותו של סטיב בעונה השנייה של הסדרה ומעברה מבריון סטריאוטיפי ורודפת שמלות לדמות-אח אכפתית ומגוננת זכתה לשבחי הביקורות והמעריצים, והובילה לכך שסטיב הפך לדמות אהובה על המעריצים ולשבחים על ביצועיו של ג'ו קירי. המעריצים שיבחו במיוחד את חברותו המתהווה של סטיב עם דסטין הנדרסון ואת הדרך המגוננת שבה החל לדאוג לילדים, מה שהוביל לכך שמעריצים רבים התייחסו אליו כ-"Mom Steve" (בתרגום חופשי: "אמא סטיב").
תהליך התפתחותה של הדמות נמשכה בעונה השלישית עם הצגת עמיתתו לעבודה רובין באקלי. הכימיה בין קירי למאיה הוק זכתה לשבחים, וכך גם פיתוחו של צד קומי חדש לדמותו של סטיב. זכתה במיוחד לשבחי הביקורות סצנת תגובתו החיובית של סטיב ליציאתה של רובין כלסבית, והמבקרים שיבחו את כתיבת והצגת תגובתו של סטיב כמתחשבת ומכילה, דבר שנחשב לנדיר בשנות ה-80, במהלכן מתרחשת הסדרה.
מגלנהידריס
מגלנהידריס (שם מדעי: Megalenhydris) הוא סוג נכחד של לוטרה גדולה ממשפחת הסמוריים אשר חי בסוף תקופת הפליסטוקן. סוג זה הכיל מין אחד - Megalenhydris barbaricina, אשר התגלה ב-1987 במערה גרוטה די איספיניגולי שבאי סרדיניה, איטליה והוא אחד מ-4 סוגי לוטרות נכחדות שנמצאו בסרדיניה.
לוטרה זו הייתה גדולה מאוד ביחס לקרוביה המודרניים ועל פי מבנה שיניה השטוחות והקשיחות מרמז על כך שניזונה מסרטנים שונים ומצדפות שמצאה באגמי האי. ממבנה חוליות הזנב שנמצאו נראה שהייתה בעלת זנב שטוח יחסית, אשר עזר לה לשחות מהר במים.
גדוד צמרת 383
יעוד הגדוד
1. הקמה, תפעול, תמיכה והטמעה של מערכות: זאת על מנת לאפשר שליטה ופיקוד למטה הכללי וסיוע לזרועות ברגיעה, במבצעים ובחירום.
2. הגדוד מהווה את הגורם התקשובי המרכזי המקשר בין המטה הכללי לזרועות צה"ל ולגופי ביטחון.
3. הגדוד מפעיל מגוון גדול של מערכות תקשוב בדגש על מערכות מבצעיות.
4. הגדוד אחראי על מתקני תקשורת במחנה רבין.
5. אחראי על הפצת חוזי בצה"ל.
6. הפעלת קשר מוטס.
פלוגת הקשר המוטסת
פלוגת הקשר המוטסת היא פלוגה בגדוד צמרת, האחראית לסייע ליחידות העילית של צה"ל, בפעילות שמתבצעת באזורים מרוחקים.
חיילי היחידה מתגייסים לאגף התקשוב, לקורס מערכות קשר ותקשוב. המצטיינים בקורס נשלחים לפלוגת הקשר המוטסת בגדוד "צמרת" ומשרתים בה בתפקיד מפעיל קשר מוטס.
הוקרה והערכה
בדצמבר 2018 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל כיחידה מצטיינת באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1974 (אוקטובר)
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-10 באוקטובר 1974. הייתה זו מערכת הבחירות השנייה בתוך שנה.
תוצאות מערכת הבחירות הקודמת הביאו, באופן בלתי צפוי, להקמת פרלמנט תלוי שבו גודל שתי המפלגות הגדולות כמעט זהה. אדוארד הית', מנהיג המפלגה השמרנית, כשל בניסיונו להקים קואליציה, וכך אפשר למנהיג הלייבור, הרולד וילסון, להקים ממשלת מיעוט בראשותו. המצב הבעייתי אילץ את וילסון להכריז על בחירות חדשות לפרלמנט באוקטובר, שהיו למעשה שחזור של בחירות פברואר: התמודדות בין וילסון, כעת ראש הממשלה, למנהיג האופוזיציה הית'.
קמפיין הלייבור הצליח להתגבר על המצב הכלכלי הרעוע, כשהדגיש את הישג הממשלה בסיום שביתת הכורים. בסיום מערכת הבחירות הצליחה מפלגת הלייבור לצבור מספיק מושבים כדי לעבור את הרף הדרוש להקמת ממשלת רוב, שאפשר לווילסון להיבחר לראשות הממשלה עם רוב של 3 מושבים בלבד.
עד 1977 הפסידה המפלגה את הרוב הפרלמנטרי הזעיר שלה, והממשלה החזיקה מעמד בעקבות הסכמים עם מפלגות אופוזיציה קטנות. הניצחון בבחירות אלה היה האחרון של הלייבור עד 1997: ארבע מערכות הבחירות הבאות הסתיימו בניצחון לשמרנים.
שרמן מינטון
שרמן "שיי" מינטון (באנגלית: Sherman "Shay" Minton; ) היה סנאטור מטעם אינדיאנה ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
לאחר שלמד בקולג' ובבית ספר למשפטים, שירת מינטון כקצין בדרגת קפטן בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן ניהל קריירה משפטית ופוליטית. ב-1930, לאחר ניסיונות רבים להיבחר, ולאחר ששימש כמנהיג אזורי ב"לגיון האמריקאי", הוא התמנה כמפקח להתייעלות בממשלו של מושל אינדיאנה, פול מקנאט. ארבע שנים לאחר מכן נבחר מינטון לסנאט של ארצות הברית. במהלך מסע הבחירות שלו לסנאט הוא הגן על צעדי החקיקה של הניו דיל בסדרה של נאומים שבהם הוא טען שאין זה הכרחי לפעול על פי חוקת ארצות הברית במהלך השפל הגדול. המערכה של מינטון זכתה לגינויים מצד מתנגדיו הפוליטיים, והוא ספג ביקורת קשה על אחד מנאומיו שנודע בשם נאום "אינך יכול לאכול את החוקה". כחלק מקואליציית הניו דיל, תמך מינטון בסנאט בתוכנית הרפורמה הבלתי מוצלחת של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, והיה אחד התומכים המרכזיים של רוזוולט בסנאט.
לאחר שלא עלה בידו להיבחר מחדש לסנאט ב-1940, מינה רוזוולט את מינטון כשופט בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים. לאחר מותו של רוזוולט, מינה אותו הנשיא החדש הארי טרומן, שפיתח יחסי ידידות קרובים עם מינטון במהלך התקופה בה הם כיהנו יחדיו בסנאט, כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-4 באוקטובר 1949 אישרה מליאת הסנאט את מינויו ברוב של 48 תומכים ו-16 מתנגדים (על המתנגדים נמנו 15 רפובליקנים ודמוקרט אחד, הסנאטור הארי פ. בירד מווירג'יניה). מינטון כיהן בבית המשפט העליון שבע שנים. כתומך של הריסון השיפוטי, הוא היה תומך קבוע של דעות הרוב בבית המשפט במהלך שנותיו הראשונות על כס השיפוט. לאחר שהשופטים שמונו על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר שינו את מאזן הכוחות בבית המשפט, הוא היה איש דעת המיעוט באופן קבוע. ב-1956 נאלץ מינטון לפרוש בשל בריאותו הרופפת. לאחר מכן ועד למותו ב-1965 הוא נסע ברחבי אירופה ובארצות הברית והרצה במסגרות רבות.
היסטוריונים מציינים את הניגוד הבלתי רגיל בין תפקידו כסנאטור ליברלי בהשקפתו המפלגתית לבין עמדתו כשופט שמרן. הם מייחסים את השינוי בעמדתו כתגובה למערכת היחסים בין הסנאטורים תומכי הניו דיל לבין בית המשפט העליון שבשנות ה-30 היה שמרן, ופסק נגד רבים מצעדי החקיקה של הניו דיל כבלתי תואמים את החוקה. כאשר מונה מינטון כשופט, הפך הסנאט ליותר שמרני, ובית המשפט הפך ליותר אקטיביסט, שינויים שגרמו לו לתמוך בעמדות המיעוט של השמרנים. לעיתים קרובות הוא היה משכין השלום ויוצר הקונצנזוס בבית המשפט במהלך התקופה בה שופטי בית המשפט היו מפולגים ביניהם. באופן כללי הוא נהג לפסוק לטובת החוק והסדר על פני שיקולים של חירות כחלק מהפירוש הרחב שהוא נתן לסמכויות הממשלה. פסיקות אלו והשפעתן המוגבלת הובילו כמה היסטוריונים להתייחס באופן שלילי לקריירה השיפוטית שלו. היסטוריונים אחרים משבחים את מחויבותו הגדולה של מינטון לעקרונותיו השיפוטיים.
רקע משפחתי
שרמן מינטון נולד בעיירה ג'ורג'טאון שבאינדיאנה לג'ון איוון ולאמה ליברס מינטון. הוא היה השלישי מבין חמשת ילדי המשפחה וכונה "שיי" בשל אי יכולתו של אחיו הקטן להגות כראוי את השם "שרמן". סבו של מינטון מצד אביו, ג'ונתן מינטון, נהרג במלחמת האזרחים האמריקאית ואביו של מינטון גדל לבדו. הוריו של מינטון נישאו ב-1883.
לימודים
ב-1905, כשהיה בן 14, החל מינטון את לימודיו בבית הספר התיכון אדוארדסוויל. בשנה שלאחר מכן התמזג בית הספר עם בית הספר התיכון ניו אולבני. שם הוא היה חבר בנבחרות הפוטבול, הכדורסל והריצה של בית הספר. הוא הקים את מועדון הדיבייטינג הראשון של בית הספר, שזכה בכמה פרסים. הוא עבד במרכז חנויות מקומי ובחופשות הקיץ הוא שב לפורט וורת' כדי לעבוד במפעל הבשר. בפברואר 1908 הוא הורחק לזמן מה מבית הספר לאחר שביצע מעשה קונדס. מנהל בית הספר, צ'ארלס אלן פרוסר, התיר למינטון לשוב ללימודים לאחר ששבוע לאחר מכן הוא התנצל באופן פומבי בפני כל תלמידי בית הספר ומוריו. בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר החל מינטון לצאת עם גרטרוד גורץ, והשניים נשארו בקשרי מכתבים כאשר הוא יצא ללימודים בקולג'. ב-1910 סיים מינטון את לימודיו כמצטיין בכיתתו.
מינטון התכוון להמשיך את לימודיו בקולג'. בקיץ 1910 הוא עבד כאיש מכירות של חברת סוויפט באזור פורט וורת' כדי לממן את לימודיו. הוא שב לאינדיאנה ובספטמבר 1911 החל את לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון. הוא למד במספיק קורסים כך שעלה בידו להשלים את חובותיו לשלוש השנים הראשונות ללימודיו תוך שנתיים. על אף עומס הלימודים, הוא הצטרף לנבחרות הבייסבול והדיבייטינג של המוסד, והשתתף בפעילות מועדון ג'קסון, ארגון שהיה בעל זיקה למפלגה הדמוקרטית. לשנותיו בקולג' הייתה השפעה רבה על הקריירה הפוליטית שלו בהמשך. הוא התיידד עם מי שלימים היה מושל אינדיאנה פול מקנאט, עם מי שלימים היה מועמד לנשיאות ונדל וילקי, ועם אישים נוספים בעלי השפעה במדינה. בשנת לימודיו השנייה בקולג' אזל כספו, אך הוא לא יכול היה לשוב לטקסס כדי להרוויח כספים נוספים בשל לימודיו. הוא התגורר במעונות של אחוות פי-דלתא-תטא והתקיים בעיקר מפירות יער ומשאריות לחם וחלב מהקפיטריה של האוניברסיטה. ב-1913 הוא סיים את לימודיו כמצטיין בכיתתו. ב-1915 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון. בתקופת לימודיו בבית הספר למשפטים הוא היה חבר בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה.
מינטון היה ראשון בכיתתו. הישגו זה אפשר לו לשמש כספרן בבית הספר למשפטים. בעבודתו זו שולמה לו משכורת נאה שאפשרה לו לחיות בתנאים נוחים יותר בשנתיים האחרונות ללימודיו. ב-1915 הוא סיים את לימודי המשפטים, ושוב כמצטיין בכיתתו, וזכה במלגה לשנה אחת להשלמת לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, שם הוא קיבל תואר שני במשפטים. בלימודיו בייל התמקד מינטון בלימוד משפט חוקתי ונכח בהרצאותיו של נשיא ארצות הברית לשעבר ולימים נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט. עבודת הגמר שלו לתואר השני הייתה "תאוריית הפעולה" (Theory of the Action). לדבריו של טאפט, עבודת הגמר של מינטון הייתה בין הטובות שהוא קרא מעודו. מינטון ולואיס פאוול הם שני שופטי בית המשפט העליון היחידים שקיבלו תואר מוסמך במשפטים. מינטון המשיך לשפר את אומנות הדיבור שלו בייל. הוא זכה בפרס מועדון ויילנד לנאום בציבור ללא הכנה, וסייע לארגן את החברה לסיוע משפטי של האוניברסיטה.
קריירה משפטית ומלחמת העולם הראשונה
במאי 1916 שב מינטון לניו אולבני, שם הוא פתח משרד עורכי דין חדש וחידש את קשריו עם גרטרוד גורץ. הוא לקח על עצמו מספר תיקים משפטיים וצבר ניסיון בעבודות פרו בונו כסיוע לתובע המחוזי המקומי. הוא הצטרף לארגון התרבות צ'טאווקווה ונסע לכמה ערים כדי לשאת נאומים. במהלך סבבי ההרצאות שלו הוא פגש את ויליאם ג'נינגס ברייאן, שייעץ לו בנושאים פוליטיים, והיווה עבורו השראה לשקול קריירה בשירות הציבורי.
ב-1917, זמן קצר לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ונכנסה למלחמת העולם הראשונה, התגייס מינטון לצבא ארצות הברית. הוא החל קורס קצינים בפורט בנג'מין הריסון שבאינדיאנה מתוך תקווה לקבל מינוי של קצין, אך הוא לא היה בין אלו שמונו כקצינים. באוגוסט הוא קיבל חופשה קצרה. הוא שב לניו אולבני, שם הוא נשא את גרטרוד גריץ לאישה ב-11 באוגוסט. בספטמבר הוא שב לבסיסו וביקש לעבור מחדש את הקורס, מתוך תקווה שהפעם יוכל לקבל את המינוי. לאחר שסיים את ההכשרה הוא קיבל מינוי לדרגת קפטן. הדיוויזיה ה-84 של חיל המשלוח של ארצות הברית, שאליה השתייך מינטון, נשלחה ביולי 1918 לצרפת. מינטון ויחידתו שירתו בחזית המערבית בוורדן ובסואסון ובהמשך הגנו על קווי אספקה בבלגיה. במשך רוב שירותו במלחמה, הייתה היחידה של מינטון אחראית על תצפיות על הדרכים כדי להבטיח מעבר בטוח של אנשים וציוד אל קווי החזית. בקרב של ממש הוא לא השתתף.
כאשר הגיע הנשיא וודרו וילסון לועידת השלום בפריז ב-1919, היה מינטון אחראי על חוליית האבטחה ששמרה על אולם הדיונים, ומינטון נפגש עמו. לאחר המלחמה המשיך מינטון לשרת לזמן קצר בצבא הכיבוש בגרמניה ובאוגוסט 1919 הוא שוחרר מן השירות. הוא בחר להישאר בפריז במשך כמה חודשים כדי ללמוד את המשפט הרומי, משפט בינלאומי, משפט אזרחי ותורת המשפט בסורבון. במרץ 1920 הוא שב לביתו. הראשון מבין ילדי משפחת מינטון, שרמן א. מינטון הבן, נולד בעת שהותו באירופה. ב-1923 נולדה בתו אן-מרי, ובנו השני, ג'ון, נולד ב-1925.
קריירה פוליטית
לאחר שובו פתח מינטון מחדש את משרד עורכי הדין שלו והחליט להיכנס לפוליטיקה. הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השלישי של אינדיאנה אך הפסיד בבחירות המקדימות, על אף מסע בחירות משמעותי ועברו הצבאי. הוא הפסיד לג'ון יואינג, שקיבל 6,502 קולות מול 3,170 קולות שהצביעו עבורו והיה השני מבין חמישה מועמדים. לאחר ההפסד הוא הצטרף לזמן קצר למשרד עורכי הדין מאינדיאנה "סטונסנבורג ווית'רס", שני עורכי דין שהיו פעילים בפוליטיקה, ולאחר מכן עבר למיאמי, פלורידה, שם הוא הצטרף למשרד עורכי דין אחר, "שאטס ובאוון". בינואר 1928 הוא עזב את מיאמי ושב ל"סטונסנבורג ווית'רס". הוא ניסה לזכות במועמדות המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ב-1930, אך הובס שוב, הפעם על ידי יושב הראש לשעבר של המפלגה באינדיאנה, יוג'ין ב. קרואו.
בשנה שלאחר מהן היה מינטון למפקד המקומי של "הלגיון האמריקאי". ארגון זה היה פעיל אז מאוד באינדיאנה ומספר חבריו היה רב, ומינטון עשה שימוש במעמדו כדי לעודד את התמיכה בסדר היום של המפלגה הדמוקרטית. פול מקנאט היה המפקד הלאומי של הלגיון, והשניים נעשו בעלי ברית פוליטיים. ב-1930, כאשר נבחר מקנאט כמושל אינדיאנה, הוא הציע למינטון את התפקיד החדש של ראש הנציבות להתייעלות. בתפקידו זה אכף מינטון בהצלחה תקנות שצמצמו את הוצאות המדינה על טלפונים בסכום כולל של 525,000 דולר. קיצוצים אלו זכו לכיסוי נרחב בתקשורת, ומינטון זכה לשבחים על הצלחתו.
בחירתו לסנאט
בזכות הפופולריות שלו בהנהגת המפלגה במהלך שתי שנות היותו נציב ההתייעלות, קיבל מינטון מהם עידוד להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית ב-1934. בוועידה המדינתית של המפלגה הדמוקרטית הוא התמודד מול ארל פיטרס, יושב הראש לשעבר של המפלגה באינדיאנה. עם תמיכתו של מקנאט, זכה מינטון במועמדות בסבב ההצבעה השלישי, בו הצביעו בעדו 827 צירים מול ה-586 שהצביעו לפיטרס.
באוגוסט 1934 פתח מינטון במסע בחירות ברחבי המדינה ונשא נאומים לקידום הניו דיל. הוא האשים את הרפובליקנים על המצב עקב השפל הגדול. יריבו, הסנאטור הרפובליקני המכהן, ארתור ריימונד רובינסון, האשים את מינטון על כך שגילם את סנטה קלאוס כאשר ניסה לתת לכולם "מתנות". הוא גם מתח ביקורת על תמיכתו של מינטון בניו דיל, שרובינסון והרפובליקנים ראו בו כמנוגד לחוקה. סיסמת מסע הבחירות הראשונית של מינטון הייתה "אינך יכול להציע לאדם רעב לאכול את החוקה", סיסמה שהוא חשף בעימות שנערך עם רובינסון ב-11 באוגוסט בעיירה קורידון. הוא המשיך להשתמש בסיסמה, וב-11 בספטמבר הוא נשא את הנאום הידוע שלו, שכונה נאום "אינך יכול לאכול את החוקה" (You Cannot Eat the Constitution), ושבו הוא סיכם את הצרכים הדחופים של ההמונים שיגברו על הצורך לתמוך בחוקה. הנאום חזר למינטון כבומרנג והודפס בעיתונים רבים. מתנגדיו בכל רחבי המדינה הגדירו את הערותיו של מינטון כבוגדניות. מינטון חדל להשתמש בסיסמה והסביר את עמדתו שוב תוך שימוש במונחים אחרים, אך מתנגדיו המשיכו לרדוף אחריו על הנושא. הרפובליקנים גם הלינו על המושל הפופולרי מקנאט על תהליכי הארגון מחדש של הממשל, ומקנאט נעשה יותר ויותר מעורב בבחירות. עם מעורבותה הישירה יותר של המפלגה בנעשה באינדיאנה, ניצח מינטון בבחירות לאחר שזכה ב-52 אחוזים מקולות הבוחרים.
הוועדה לחקר השדולות
בינואר 1935 החל מינטון את כהונתו בסנאט. כסנאטור חדש, הוא ישב בשורה האחורית של אולם המליאה ולצידו ישב הארי טרומן, שגם הוא היה חדש בסנאט, ועד מהרה היו השניים לידידים קרובים. מינטון נבחר כחבר בוועדה המיוחדת לחקירת השדלנות בראשותו של הסנאטור הוגו בלאק, שעליה הוטל לחקור קבוצות שדולה מפוקפקות. לדבריה של הפרופסורית למדע המדינה לינדה גוגין, הביוגרפית של מינטון, הבסיס לחקירות הוועדה הונע משיקולים פוליטיים וכוון נגד קבוצות שקראו תיגר על חוקי הניו דיל.
איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט החל להשתמש בעיתוניו כדי לשים ללעג את "ההתקפות הפוחזות על החירות" של הוועדה. מינטון הוביל את המאמצים להשיב להרסט ונשא נאום בו הוא מתח ביקורת על תמיכתו של הרסט במפלגה הרפובליקנית. ב-1937 מונה בלאק לבית המשפט העליון ועזב את הסנאט, ומינטון ירש אותו בתפקידו כיושב ראש הוועדה. הוא החל מיד חקירה בהיקף מלא על קונצרן התקשורת בשליטת פרנק גאנט, והאשים אותו בפרסום תעמולה של המפלגה הרפובליקנית. במשך כמה שבועות, נשא מינטון נאומים נגד גאנט בסנאט, וגאנט הגיב באופן דומה בעיתוניו. בסופו של דבר הגיש מינטון הצעת חוק שהייתה אמורה להפוך "פרסום כל מידע שיקרי כבלתי חוקי". גאנט ומספר רב של בעלי בריתו בעיתונות וברדיו, החלו מיד לתקוף את מינטון ואת המפלגה הדמוקרטית על פגיעה בחופש העיתונות. בעלי בריתו של מינטון בקונגרס ביקשו ממנו למשוך את הצעת החוק בשל ההשלכות הפוליטיות שלה, והוא נעתר.
מינטון לא היה מודע שפרנק היה גם נשיא אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ועד מהרה הוא ספג נקמה על הדרך בה הוא התייחס לפרנק. פרנק פנה לתחנות הרדיו של רשת NBC בכל רחבי ארצות הברית ותקף את מינטון על גסות הרוח שלו. הוא הציג טיעונים ארוכים שבהם הוא האשים את מינטון על ניסיון להפר את מגילת הזכויות. מינטון זעם, אך לטיעונים הייתה השפעה בקרב המצביעים באינדיאנה. ב-1938 הוא ביקש תקציב לפתיחה בחקירה ארצית רחבה על גופי התקשורת הגדולים כהוכחה למעורבות הרפובליקנים בתקשורת. הסנאטור הדמוקרטי אדוארד בורק הוביל את המאמצים להפלת צעדים אלו, ובשיחות פרטיות האשים את מינטון בגרימת נזק למפלגה. בשל כך פרש מינטון מתפקידו בוועדה.
מינטון היה תומך נלהב של מפלגתו במהלך תקופת כהונתו בסנאט, ונהג להשפיל באופן מילולי את מתנגדיו. הסנאטור הדמוקרטי יואי לונג היה לאחד מהמטרות המועדפות על מינטון, בשל הפיליבסטרים המוגזמים שלו. במהלך אחד מהפיליבסטרים, איים לונג לעבור למפלגה הרפובליקנית. לאחר שרוב הסנאטורים עזבו את אולם המליאה, נשאר מינטון באולם למשך כמה שעות כדי להתגרות בלונג. לאחר שעייף מההתגרויות, קרא לונג למינטון מעל דוכן הנואמים פוליטיקאי מושחת שעמדותיו יעלו לו בבחירתו מחדש. נימת חילופי הדברים בין השניים הייתה יוצאת דופן והגיעה לחדשות בכל רחבי ארצות הברית.
מינטון היה מעורב בכמה פעמים של חילופי דברים מסוג זה, כולל אחד עם הסנאטור הרפובליקני לסטר דיקינסון במרץ 1936. דיקינסון נשא נאום בסנאט בו הוא ביקר בחריפות את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט על ביצוע מה שהוא הגדיר צעדים בלתי חוקיים ונוגדים את החוקה. מינטון הגיב במגוון של האשמות, כמה מהן אישיות, כנגד דיקינסון ו"הנאיביות הפוליטית" שלו.
הרפורמה בבית המשפט העליון
מינטון היה מרוצה מהצעת החוק של רוזוולט ועד מהרה הוא היה התומך המוביל שלה בסנאט. צעד זה נכלל בהצעת חוק כוללנית שנועדה בין השאר לביצוע רפורמות במשכורות השופטים ובמערכת הארגונית של בתי המשפט הפדרליים. עד מהרה גילו הרפובליקנים שהצעת החוק נועדה להציף את בית המשפט בשופטים שיהיו נוחים לממשל ותקפו אותה. לדמוקרטים היה רוב מיוחס בקונגרס, ובתחילה נראה היה בטוח שהצעת החוק תעבור. תמיכתו של מינטון בהצעת החוק סייעה לו לקבל את תפקיד מצליף סיעת הרוב בסנאט, כך שהוא יכול היה לפעול באופן אפקטיבי להעברת החוק. מינטון נשא שישה נאומים ברדיו בשם מפלגתו שתמכו בהצעת החוק, אך הדמוקרטים לא זכו בתמיכת דעת הקהל.
אף על פי שמינטון תמך בממשל רוזוולט והיה אורח קבוע בבית הלבן, הוא היה חלוק עם הנשיא על כמה מצעדיו. הוא הצביע בעד עקיפת וטו נשיאותי להענקת 2.5 מיליארד דולר (49 מיליארד דולר בערכים של 2021) כתשלום בונוס לחיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. הוא תמך בהצעת החוק נגד מעשי לינץ' של חבר בית הנבחרים לאונידס דאייר, שרוזוולט חשש שתעלה לו בתמיכת מדינת הדרום. הוא גם תמך בהרחבת חוק האץ', חוק שאסר על עובדי הממשל הפדרלי לקחת חלק במערכות בחירות במדינות, ולמעשה לצמצם את השפעת הפטרונות הפדרלית.
לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה נקט מינטון בעמדה זהירה בנוגע למעורבותה של ארצות הברית בה. כאשר פלשה ברית המועצות לפינלנד, הצביע מינטון נגד הענקת הלוואה לפינלנד לסיוע במאמציה הצבאיים. הוא גם התנגד למכירת תחמושת וכלי נשק לבעלות הברית או למדינות הציר. הוא תמך בהרחבת כוחם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית והאמין שכניסתה של ארצות הברית למלחמה בלתי נמנעת, אך טען שיש להשהותה ככל האפשר. הוא הצביע בעד חוק סמית', שהגדיר תמיכה בהפלת הממשלה כפשע, חוק שכוון במיוחד נגד הקומוניסטים והפשיסטים בארצות הברית. בשנתו האחרונה בסנאט, נפוצה השערה בעיתונות שמינטון יקודם למשרה בכירה יותר על ידי רוזוולט, כולל משרה בקבינט ובבית המשפט העליון, אך אף אחת מהשערות אלו לא התממשה.