cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נואל קלארק
ביוגרפיה
ב-2009 זכה קלארק בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) בקטגוריית הכוכב העולה. בעקבות הצלחת הסרטים "Kidulthood" ו-"Adulthood" וזכייתו בפרס באפט"א, דורג קלארק במקום ה-83 ב-"MediaGuardian 100" רשימת מאה אנשי התקשורת של הגרדיאן.
קלארק שיחק בתפקיד איי. ג'יי. לצדו של ג'ים סטרג'ס ב"חסר לב", סרט הפולחן של פיליפ רידלי. הוא עבד בפרויקט לבני נוער של BBC Blast שמטרתו לעורר אנשים להיות יצירתיים. זמן קצר אחרי זכייתו בפרס באפט"א נשא נאום וקרא לצעירים "להרחיב את אופקיהם". הפרויקט הבא שלו היה הסרט "4.3.2.1" שיצא לאקרנים ב-2 ביוני 2010 וכיכבו בו טמזין אגרטון, אמה רוברטס ואדם דיקון. הסרט צולם בלונדון ובניו יורק. ב-2012 הופיע ללא קרדיט בסרט "גוסט ריידר: רוח הנקמה" בתפקיד כומר בסצנה שנחתכה בעריכה. בסרט "האויב בתוכנו - סטארטרק" שיחק קלארק בתפקיד תומאס הרווד, איש משפחה עם אשה ובת קטנה. הסרט יצא לאקרנים ב-15 במאי 2013.
ב-2015 יצר קלארק את סדרת גיבורי העל "The Troop" לפרסום בחלקים חודשיים במגזין "טיטן קומיקס". החלק הראשון יצא לאור בדצמבר 2015 וזכה לשבחי הביקורת.
ב-1 ביולי 2021 נמסר שבעקבות ההאשמות בהתנהגות מינית בלתי הולמת, תאגיד BBC השהה פיתוח של סרט הקולנוע "אבירי קרונגטון", עיבוד קולנוע לספר בשם זה מאת אלכס ויטל. קלארק היה אמור להפיק את הסרט, וחברת ההפקות "אנסטופבל קולנוע וטלוויזיה" (באנגלית: Unstoppable Film & Television) שבבעלותו, מחזיקה בזכויות על העיבוד הקולנועי.
חיים פרטיים
קלארק מתגורר בלונדון עם אשתו אייריס (לבית דה-סילבה) ושלושת ילדיהם.
באוגוסט 2015 הביא קלארק להרשעתו של שותפו וחברו לשעבר, השחקן אדם דיקון, במעשה של הטרדה לא-אלימה, לאחר שדיקון שלח לו סדרת הודעות פוגעניות ונאצות בחשבונות המדיה החברתית שלו. בנוסף, בית משפט בהאמרסמית' הוציא צו הרחקה נגד דיקון, ואסר עליו להתקשר לקלארק. קלארק סיפר לבית המשפט שהוא קידם את הקריירה של דיקון, בכך שליהק אותו לשני סרטיו, "Kidulthood" ו-"Adulthood". השניים הסתכסכו בשנת 2010, אחרי שדיקון הפיק את סרט הפרודיה "Anuvahood" ללא תאום עם קלארק. דיקון זכה אז בפרס בפט"א, אך על אף זאת הוא תקף את קלארק בטוויטר ובאינסטגרם, והאשים אותו שחיבל בקריירה שלו.
האשמות בהתנהגות מינית בלתי הולמת
ב-29 באפריל 2021 פרסם "הגרדיאן" טענות ועדויות של יותר מעשרים נשים שהיו בקשרי עבודה עם קלארק, בדבר התנהגות מינית בלתי הולמת מצידו, בעת עבודתם המשותפת במהלך השנים. לפי הטענות, התנהגות זו כללה אלימות מילולית, בריונות והטרדה מינית. בין היתר, השחקנית ג'והאנה ג'יימס טענה שקלארק צילם אותה ללא ידיעתה והסכמתה, בעת שעשתה מבחן בד בעירום. הוא הראה את הסרטון למפיקה שעבדה איתו, ואותה המפיקה האשימה אותו שחשף את איבר המין שלו בהיותם במושב אחורי של מכונית, ולמחרת מישש את גופה בהיותם בתוך מעלית. השחקנית ג'ינג לוסי, ששיחקה עם קלארק בסרט "קומנדו: התרעה אדומה" טענה שבעת שבילתה עם קלארק במסעדה, הוא הציע לה יחסי מין בביתו, ואחרי שסירבה, הוא איים עליה שלא תספר לאיש את הדבר, פן יבולע לה. ג'ינה פאוול, שעבדה כמפיקה עבור קלארק בין השנים 2014–2017, סיפרה שהוא הטריד אותה ללא הרף, והציג לה תצלומים וסרטונים, שלדבריו, צילם במהלך מבחני בד שונים. נשים נוספו סיפרו שהוא הראה להן תכנים דומים, או טען שיש ברשותו תכנים כאלה. בתגובה, קלארק טען שאינו זוכר צילומים כאלה, והכחיש מכל וכל את ההאשמות, באמצעות עורך דינו. יום אחרי פרסום הטענות, ב-30 באפריל, פרסם "הגרדיאן" שהעיתון שוחח עם 26 נשים, בהן אותן הערים, ונשים נוספות סיפרו שהוא לחץ עליהן להציג סצנות מין בעירום, והתרעם כאשר הן דחו אותן.
בעקבות הפרסומים, השעתה האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה את חברותו בה לאלתר, ושללה ממנו את הפרס שקיבל ב-10 באפריל 2021 על תרומתו לקולנוע הבריטי. חברת ההפקות וההפצה הבריטית "אול3מדיה", העומדת בקשרי עבודה עם חברת ההפקות הפרטית של קלארק, הודיעה על פתיחת חקירה בנוגע לפרסומי "הגרדיאן", וכמו כן, סוכנות הכישרונות האמריקאית "קריאייטיב ארטיסטס (CAA)" , הודיעה על ניתוק קשריה איתו, וכך עשו גם שתי חברות, אמריקאית ובריטית, המנהלות את עסקיו.
קלארק מצידו, הכחיש נחרצות את ההאשמות, אך הודה במקרה אחד שבו פלט הערות לגבי ישבנה של הלן את'רטון, מעצבת הפקה שעבדה איתו על הסרט "Brotherhood" משנת 2016, והתנצל על הערותיו כלפי את'רטון. קלארק הוסיף בהתנצלותו, שהוא מעוניין בעזרה מקצועית כדי להשתנות לטובה.
שבוע אחרי הפרסומים הראשונים, ב-7 במאי 2021 פורסמו האשמות נוספות בדבר התנהגות בלתי הולמת של קלארק, הפעם מצד נשים שעבדו איתו בצילומי הסדרה "דוקטור הו", בה שיחק בין השנים 2005–2010. שחקנית שביקשה להישאר בעילום שם, סיפרה שהוא הטריד אותה מינית ללא הרף בעונות הראשונות של הסדרה, ושאל שוב ושוב אם היא רוצה "חתיכה מהשוקולד המריר שלו", ואחרי שהיא דחתה אותו, הוא השמיץ אותה באוזני אנשים בתעשייה. ג'ון הייז, שהייתה עוזרת הלבשה בעונה הראשונה של הסדרה בשנת 2004, סיפרה שקלארק הטריד אותה מינית כאשר סייעה לו עם התלבושת שלו, בהיותם בקראוון שלו. היא עזבה את הקראוון בתחושת אי-נוחות, ומאז עשתה ככל יכולתה להתרחק ממנו. הייז הסבירה שהיא לא התלוננה אצל הממונים עליה, מכיוון ש"באותם ימים הייתה תרבות אחרת". אישה אחרת, ששימשה כנהגת והסיעה אותו אל אתר הצילומים וממנו, סיפרה שקלארק הטריד אותה במהלך נסיעותיהם, נגע בה באופן בלתי הולם, ניסה להזמין אותה לחדרו במלון לשם יחסי מין, ושאל אותה שאלות מיניות. לדבריה, היא התלוננה באוזני עוזרי הבמאי, ובעקבות זאת, הועברה למשימות אחרות. מה-BBC נמסר שהתאגיד יחקור כל תלונה שתימסר לו. קלארק עצמו שב והכחיש את ההאשמות.
פסגת סבלייבסקי
פסגת סבלייבסקי או פסגת סבליאבסקי (באנגלית: Sevlievski Peak; בבולגרית: Севлиевски връх) היא פסגה מכוסה קרח ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,740 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת קילומטר אחד מדרום לפסגת דרינוב; ו-890 מטרים צפונית - מזרחית לפסגת סלאטינה.
אוכף פופובו מקשר את פסגת סבלייבסקי עם פסגת דרינוב.
פסגת סבלייבסקי משקיפה על קרחון אובץ' שממזרח לפסגה, ועל קרחון צ'ופרנה שמדרום-מערב לפסגה.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של מירלב סבלייבסקי (Miroslav Sevlievski) שהשתתף במשלחת החקר הבולגית לאנטארקטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 2002–2003, לאות הכרה על תרומתו לתוכנית האנטארקטית של בולגריה.
בנו
בֶּנוּ (Bennu, Benu) הוא שמו של עוף החול, כפי שהוא מופיע במיתולוגיה המצרית. הבנו נחשב אצל המצרים הקדומים ציפור קודש של הליופוליס וסמל לידת השמש. בהירוגליף המצרית הבנו מסמל את בה (ba) או בתקופה מאוחרת יותר את נשמתו של האל רע מפני שבדומה לעוף החול, היה האל עולה בלהבות מדי ערב בשקיעה וקם לתחייה מחדש עם שחר. במיתולוגיה המצרית קיימות גרסאות שונות לסיפור הבריאה של הבנו. על פי, אחת מהם, אתום ברא את ה"בנו". על פי גרסה אחרת, בנו ברא את עצמו מהאש ששרפה עץ קדוש בתחומי בית המקדש של רע. הרודוטוס מזכיר את הציפור ביצירתו היסטוריה.
אטימולוגיה
על אף שהשם הנפוץ של הציפור הוא בנו, השם המקורי נהגה ב"בנן" בידי המצרים, מילולית "לזרוח" וקשור לסיפור המבול של הנילוס, תחיית המתים, והשמש. הבנו התקשר להצפה של הנילוס, עוד מימי התוהו ובוהו, בתחילת הבריאה. הוא נחשב ליצור הראשון שעמד על הגבעה הקדמונית, בנבן (benben) שהתפרצה ממי הבריאה והואר לראשונה באמצעות האל אתום. לכן, הוא נקשר לנילוס ולהצפות העונתיות שמתרחשות בו בחודשי יוני עד ספטמבר.
בשפה היוונית העתיקה נקרא עוף החול בשם Φοῖνιξ, 'פוינִיקְס'. ייתכן ושם העם הפיניקי נגזר משמה של ציפור זו.
דייוויד תייל
דייוויד אגמונט תייל (באנגלית: David Egmont Theile; נולד ב-17 בינואר 1938). הוא שחיין אוסטרלי בעבר, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מלבורן 1956 ורומא 1960) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב. לאחר מכן הוא הפך למנתח מוביל ומנהל רפואי.
ביוגרפיה
תייל נולד במריבורו שבקווינסלנד.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה תייל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:02.2 דקות, לפני בן ארצו ג'ון מונקטון (1:03.2 דקות) ופרנק מקיני מארצות הברית (1:04.5 דקות).
באולימפיאדת רומא (1960) זכה תייל בשתי מדליות זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:01.9 דקות, לפני פרנק מקיני (1:02.1 דקות) ורוברט בנט (1:02.3 דקות) שניהם מארצות הברית ובכך הגן על תוארו. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם טרי גתרקול, נוויל הייס וג'ף שיפטון בתוצאה של 4:12.0 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:05.4 דקות ולפני יפן (4:12.2 דקות).
ממלכת איליריה
ממלכת איליריה הייתה נחלת כתר של האימפריה האוסטרית בשנים 1816–1849, המדינה היורשת של המחוזות האיליריים, שנכבשה בחזרה על ידי אוסטריה במלחמת הקואליציה השישית והוקמה מחדש על פי הסעיף האחרון של קונגרס וינה. המרכז המנהלי שלה היה בליובליאנה.
גאוגרפיה
המחוזות האיליריים הצרפתים כללו את קרניולה וקרינתיה המערבית ("העליונה"), כמו גם את השטחים האדריאטיים של גוריציה וגרדישקה, טריאסטה וחצי האי איסטריה. הם כללו גם את החוף הדלמטי ואת אדמות ממלכת קרואטיה דרומית לנהר סאווה. חלקים מהשטחים לחופי הים האדריאטי סופחו על ידי המלוכה ההבסבורגית מוונציה בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797. עם פירוק הפרובינציות, ממשלת אוסטריה פיצלה את דלמטיה ומיזגה את החלק המזרחי ("התחתון") של קרינתיה למה שהפך לממלכת איליריה.
היסטוריה
ממלכת איליריה הוקמה כדי להתנגד ליומרות הטריטוריאליות של ממלכת הונגריה והשפעות האימפריה הרוסית, אך עם הסיפוח ההונגרי של קרואטיה האזרחית ורייקה היא איבדה את משמעותה. הרפורמות המשפטיות והמנהליות שביצעו השלטונות הצרפתים לשעבר שינו מאוד את המבנים הניהוליים של שטחים אלו, כך שהרשויות הקיסריות האוסטריות חשבו שעדיף לקבץ את רובן כישות אדמיניסטרטיבית נפרדת, מה שמאפשר התאגדות איטית במשפט המשפטי, השיפוטי והאוסטרי. מערכת מנהלית.
ממלכת איליריה הוקמה רשמית ב-3 באוגוסט 1816. בשנים הראשונות היא כללה גם שטח קרואטי שהיה חלק מקרואטיה האזרחית הנפוליאונית. אולם כבר בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 הוקמה מחדש הממלכה הקרואטית הטרום נפוליאונית, בה נכללו גם השטחים המהווים חלק מממלכת איליריה (העיר רייקה - פיומה עם מזרח איסטריה ומחוז קרלובץ). באביב העמים בשנת 1848, הסלובנים קידמו הצעה לכלול את שטיריה התחתונה בממלכת איליריה, כך שרוב ארצות סלובניה יתאחדו בישות מנהלית אחת וכך יתגשם הרעיון של סלובניה המאוחדת. פיטר קוזלר עיצב מפה של ממלכת איליריה כה מוגדלת, שלימים תהפוך לסמל לאומי חשוב בתודעה הלאומית הסלובנית. אולם ההצעה נדחתה על ידי הקיסר ההבסבורגי. ממלכת איליריה הוזכרה בהדרגה פחות ופחות ובפעם האחרונה הופיעה רשמית בשנת 1849 כנחלת כתר בחוקת מרץ של אוסטריה.
חלוקה מנהלית
בשנים 1822–1848 נוהלה הממלכה על ידי הממשלה הקיסרית-מלכותית בליובליאנה (לייבאך) עבור המחוזות של ליובליאנה, נובו מסטו (נוישטט), פוסטוינה (Adelsberg), פילאך (Beljak) וקלגנפורט (Celovec) והממשלה הקיסרית-מלכותית באזור הריביירה בטריאסטה עבור המחוזות של איסטריה (Istrien), גוריציה (Görz) והעיר הקיסרית טריאסטה.
זהב מק'קנה
זהב מק'קנה (באנגלית: Mackenna's Gold) הוא מערבון אמריקאי משנת 1969 בבימויו של ג'י. לי תומפסון, עם גרגורי פק, עומר שריף וטלי סוואלס בתפקידים הראשיים ושחקנים ידועים נוספים בתפקידים קטנים. התסריט של קארל פורמן מבוסס על הרומן "זהב מק'קנה" של ויל הנרי משנת 1963. הרומן מבוסס על אגדה של קניון עשיר בזהב אי שם בניו מקסיקו שידוע רק לשבט האפאצ'י, וכשאדם לבן בשם אדמס גילה אותו הם עיוורו אותו ומאז הוא נקרא על שמו.
תומפסון, פק ופורמן שיתפו פעולה גם בסרט תותחי נברון מ-1961.
כמו כל מערבון יש כאן מאבק אלים בין האיש הטוב והרע. המשותף לרוב המשתתפים הוא למצוא את הקניון, לאסוף את הזהב ולהתעשר מיד ללא התחשבות בסכנות האורבות בדרך מלוחמי האפאצ'י ומחיילי צבא ארצות הברית.
הסרט היה שובר קופות בעיקר בברית המועצות, במרכז אסיה ובהודו.
הצילומים נעשו בקניון גלן ביוטה ובקניון דה שאיי באריזונה.
המלחין קווינסי ג'ונס היה מועמד לפרס גראמי על פסקול הסרט.
תקציר עלילה
מרשל סם מק'קנה (גרגורי פק) מותקף במדבר על ידי לוחם אפאצ'י קשיש בשם "כלב ערבות". הוא משיב אש ופוצע אותו קשות. לפני שהזקן מת הוא אומר שיש ברשותו מפה של קניון הזהב. מק'קנה מתבונן במפה ושורף אותה. באותו זמן מופיע במקום הפושע הנמלט ג'ון קולורדו (עומר שריף) עם כמה מאנשיו. הוא נמלט מחיילי הצבא לאחר שהרג את השופט ברגמן וחטף את בתו אינגה (קמילה ספארב). יחד אתו נמצאים סגנו סאנשז (קינן ווין, האינדיאני האצ'יטה (טד קסידי) והאינדיאנית הש-קה (ג'ולי ניומר) שהייתה פעם ידידתו של מק'קנה.
קולורדו מחפש את המפה אבל מק'קנה אומר ששרף אותה אך קולורדו יודע שיש לו זיכרון חזותי מצוין. הוא מציע לו במקום שיהרוג אותו, לשתף פעולה ולהתחלק בשלל הזהב ומק'קנה מסכים מחוסר ברירה.
בדרך מצטרפים אליהם קבוצה של אזרחים ששמעו על הזהב והלכו בעקבות קולורדו. בראשם בן (אלי וולך), אדמס הזקן (אדוארד ג'י רובינסון) בעל חנות (ברג'ס מרדית'), אנגלי (אנתוני קווייל), עיתונאי (לי ג'יי. קוב), כומר (ריימונד מאסי) ועוד.
מק'קנה וקולורדו מזהירים אותם מהתקלות עם הצבא והאפאצ'ים אבל לאחר שאדמס הזקן מספר ומתאר את קניון הזהב שמצא ושהאפאצ'ים בתגובה עיוורו אותו, הם מוכנים לקחת את הסיכון שמאפשר להם להתעשר במהירות.
הם נתקלים בחיילים ורובם נהרגים. החנווני והכומר מצליחים להימלט אבל אז הם נרצחים על ידי האפאצ'ים. מכל המהומה מצליחים להימלט מק'נה, קולורדו, הש -קה ואינגה. שתי הנשים רבות על חסדיו של מק'קנה.
הארבעה נאלצים להימלט שוב על סוסיהם מפני האפאצ'ים הרוצים לחסל אותם. בדרך מתקוטטות שתי הנשים ואינה משליכה את הש-קה מהצוק. הם מצליחים להגיע לנהר, למצוא שם אסדה ולעבור עליה לצד שני עם הסוסים.
לאחר מנוחה הם רואים שלושה חיילים מתקרבים אליהם. הם שולחים את אינגה שתדבר עם סרג'נט טיב (טלי סוואלס) והוא לוחש לה כי בדעתו להצטרף לשניים כדי לחלוק בשלל. טיב הורג את שני החיילים שלו ומגיע למק'קנה וקולורדו.
באתה שעה מגיעים האפאצ'ים למקום אך מתחילה שם רעידת אדמה והם נמלטים. גם מק'קנה, קולורדו ואינגה נמלטים על הסוסים כשהכל מסביבם מתמוטט והם ניצלים בנס.
לבסוף הם ניצלים. קולורדו נפרד מהם ומק'קנה רוכב עם אינגה כשהתיקים על הסוס מלאים במטילי זהב שאסף מקודם סרג'נט טיב.
שושנה ספקטור
ביוגרפיה
נולדה כשושנה תתר בעיירה רז'ינה שליד קישינב, בת שנייה להוריה נתנאל ושרה תתר, ובגיל חודש עלתה עם הוריה ואחותה לארץ ישראל. ביומן שהשאיר אחריו אביה נתנאל הוא מספר כך:
המשפחה הצעירה הגיעה לארץ בימי הפסח, שנת 1914. תחילה התגוררו ביפו. לאחר מאורעות תרפ"א עברו לבלפוריה שבעמק יזרעאל ומשם לעפולה, והחלו מתפרנסים מחקלאות. הפרנסה הייתה קשה ולאחר שנים אחדות נאלצו שתי הבנות לעזוב את הבית. שרה מצאה עבודה בירושלים (שם התחתנה), וב-1927 נשלחה שוש לכפר הנוער בן שמן.
בתוך חברת הנוער בבן שמן מצאה שוש את דרכה באופן טבעי, לאחר סיום לימודיה בבן שמן פעלה בהכשרות ובקיבוצים, וכן עבדה במשרדי הסוכנות בירושלים. בתשעה במרס 1940 (מוצ"ש ל' באדר א', ת"ש) היא התחתנה עם צבי ספקטור, בן ירושלים ולוחם נועז ב"הגנה" ובפו"ש. ב-18 במאי 1941 הפליג צבי כמפקד כ"ג יורדי הסירה, והוא ואנשיו אבדו בים. שוש לא נישאה עוד. בשנת 1941 לקחה חלק בהקמת הפלמ"ח עם אנשים כיצחק שדה, יגאל אלון, נחום שריג, אורי ברנר, אורי יפה, יוספ'לה טבנקין, אליעזר שושני ורבים אחרים. במלחמת העצמאות היא הייתה מזכירת מטה הפלמ"ח, וככל הנראה האישה שהגיעה לתפקיד הצבאי הרם ביותר באותה תקופה.
בסוף 1948, לאחר פירוק מטה הפלמ"ח, נשלחה ספקטור, עתה בדרגת רס"ן, לארצות הברית ללימודי שיקום פצועי מלחמה. הנסיעה מומנה כנראה על ידי משרד הביטחון. מטרת הנסיעה כללה גם ייצוג המדינה במסגרת הרצאות שנתנה בפני חוגים יהודים בארצות הברית. ביוני 1949 לאחר השלמת לימודיה חזרה לארץ בציפייה לעסוק בנושא לימודיה במסגרת משרד הביטחון, אך שוחררה מהצבא יחד עם רוב יוצאי מטה הפלמ"ח. בשנת 1950 הצטרפה לקיבוץ גבעת ברנר, וכמעט מייד מונתה כמנהלת בית החרושת למיצים "רימון", ואחר כך הקימה מפעל לייצור רהיטי מוזאיקה "לשם", ולבסוף בשנת 1963 לאחר שמצאה שמקומה איננו בקיבוץ – עזבה והתמנתה כמנהלת האדמיניסטרטיבית של בית הספר לקציני ים בעכו. במהלך עבודתה שם יזמה את קריאת שם בית הספר לזכרם של כ"ג יורדי הסירה, שצבי ספקטור - בעלה - היה מפקדם.
לאחר מלחמת יום הכיפורים יצאה שוש לגמלאות והתיישבה ברמות השבים, מושב ליד הוד השרון. היא המשיכה לחפש לעצמה פעילות, והחלה עובדת כמתנדבת במשתלת פיתוח הצמחים של האגרונום ד"ר יוסף שוב. ביוזמתה נקראו 22 זני הגרברה (Gerbera) שהייתה לה יד בפיתוחם על שם לוחמות פלמ"ח שנפלו, ובהן הצנחניות חביבה רייק וחנה סנש, הטייסת זהרה לביטוב, ירדנה גרינשטיין שנפלה בהגנת צפת, ברכה פולד, מרים, נעמי, לילה, לאה, בלהה, אסתר, תמר, חווה. בדרכה זו הנציחה את חלקן של הנשים בהקמת מדינת ישראל ובהגנתה. לאחר מותה, ב –19 בפברואר 1984, השלים הד"ר שוב את הפרח האחרון שהחלה בפיתוחו, גרברה אדומה עם לב שחור, וקרא אותו על שמה, "שוש".
בנה הוא הטייס תת-אלוף יפתח ספקטור.
Us and Them
{{פירושונים|
מוזיקה
}}
מטרופולין ירושלים
כמו כן, בגלל המצב הפוליטי המורכב של ישראל ושל ירושלים עדיין לא הוגדרו גבולותיה של מטרופולין ירושלים.
תיחום
לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה: לפי אחת ההגדרות, מטרופולין ירושלים משתרעת מבית שמש במערב ועד היישוב מצפה יריחו במזרח, ומהיישובים עפרה וכוכב השחר בצפון, ועד לגוש עציון בדרום. בסך-הכל מונה המטרופולין 86 יישובים, ואוכלוסייתה עומדת על 1,403,600 תושבים (בשנת 2021).
אוכלוסייה
נתוני האוכלוסייה במטרופולין ירושלים לשנת 2016: האוכלוסייה הערבית מהווה כ-27.5% מכלל אוכלוסיית הגוש.
תחבורה
ניתן להגיע למרכז המטרופולין עם הרכבת המהירה לירושלים ואוטובוסים. בתוכה פועלת הרכבת הקלה בירושלים. בין צירי התנועה:
סביבה
את אזור מטרופולין ירושלים משרת הפארק המטרופוליני, פארק ירושלים. ממזרח לעיר ירושלים, משתרע מדבר יהודה. ממערבה, מתנשאים הרי ירושלים. בקצוות המערביים של המטרופולין, ישנו מעבר לאזור השפלה.
פארק ירושלים כולל מרחבים גדולים ששמשו במאות הקודמות לחקלאות עתיקה ובהן טרסות, שרידי תעלות ובריכות ששימשו להשקיה, שקתות עדרים ושרידי מבנים. בפארק גם מספר מעיינות נקבה שנובעות לבריכות קטנות. הפארק הוא חלק מאזור הרי ירושלים הרחב יותר. גובהם הממוצע של הרי ירושלים הוא כ-650 מטרים מעל פני הים. ההרים הם שלוחות מקבילות היורדות מבמת ההר הגבוהה (800 מטר) של ירושלים, כיוונן מזרח-מערב, וביניהן נחלי אכזב הזורמים מערבה. מדרונותיו תלולים, ואין בו כמעט במת הר ושטחים מישוריים. את האזור מנקז אחד הנחלים הגדולים במרכז, נחל שורק, שבתוך העמק שלו עוברת מסילת הרכבת הישנה מיפו לירושלים. יובליו הגדולים בתחום הרי ירושלים הם נחל רפאים ונחל כסלון.
הוקי שדה במשחקים האולימפיים
הוקי שדה היה לראשונה ענף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לונדון (1908), ומאז אולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערך טורניר הוקי שדה כחלק מהמשחקים באופן קבוע. מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערך גם טורניר הוקי שדה לנשים.
היסטוריה
החל מאולימפיאדת אמסטרדם (1928), נערכו תחרויות הוקי שדה כחלק מהמשחקים באופן קבוע. באותם משחקים השתתפו תשע נבחרות. משחקים אלו סימנו את ראשית שליטתה של נבחרת הודו, שזכתה בכל האולימפיאדות שנערכו עד שנות ה-50, ויחד עם נבחרת פקיסטן, המשיכה להיות דומיננטית גם בשנות ה-60. מאז שנות ה-70, התחלקו הזכיות בין מספר מדינות, רובן מדינות מערביות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), שסבלה ממיעוט משתתפים בשל השפל הגדול, השתתפו רק שלוש נבחרות, ובאולימפיאדת ברלין (1936) נערך טורניר רחב יותר, בהשתתפות 11 נבחרות. באולימפיאדת לונדון (1948) עלה מספר הנבחרות ל-13, באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפו 12 נבחרות, ובאולימפיאדת רומא (1960) עלה שוב, ל-16. באולימפיאדת מונטריאול (1976) הופחת שוב מספר המשתתפות ל-12, והוא המספר הנהוג גם כיום. בפועל, באולימפיאדת מונטריאול עצמה השתתפו רק 11 נבחרות, בשל החרם שהטילו מדינות אפריקה על המשחקים. באולימפיאדת מוסקבה (1980) השתתפו רק שש נבחרות, בשל החרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
אולימפיאדת מוסקבה הייתה גם הראשונה בה נערך טורניר הוקי שדה לנשים, בהשתתפות 6 נבחרות. באולימפיאדת סיאול (1988) עלה מספר נבחרות הנשים לשמונה, באולימפיאדת סידני (2000) עלה לעשר, ומאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערך טורניר בהשתתפות 12 נבחרות נשים, בדומה לטורניר הגברים. הנבחרות הבולטות בין נבחרות הנשים הן נבחרות אוסטרליה והולנד, שזכו כל אחת בשלושה מבין תשעת התארים האולימפיים שחולקו עד כה.
שיטת התחרות
12 הנבחרות מחולקות לשני בתים שבהם שש נבחרות משחקות זו מול זו. הנבחרת שמנצחת מקבלת שתי נקודות, ובמקרה של תיקו, הנקודות מתחלקות ביניהן. שתי הנבחרות שסיימו במקומות הראשונית בכל בית מעפילות לשלב חצי הגמר. הנבחרת שסיימה ראשונה בבית הראשון משחקת בשלב זה מול הנבחרת שסיימה שנייה בבית השני, ולהפך. המנצחות בחצי הגמר מעפילות לשלב הגמר, והמפסידות משחקות על המקום השלישי, המקנה מדליית ארד. בנוסף, יתר הנבחרות ממשיכות למשחקי דירוג על מקומות 5 עד 12.
מדליות
לאורך השנים זכו נבחרות הוקי שדה מ-20 מדינות במדליות אולימפיות.
היער העקום
היער העקום (בפולנית: Krzywy Las) הוא חורשה של עצי אורן בעלי גזעים עקומים במערב פולין. היער ממוקם בפרובינציית פומרניה המערבית, באזור הכפר נובה צ'רנובו ובקרבת העיר גריפינו הקרובה מאוד לגבול עם גרמניה. החורשה שכוללת כ-100 עצי אורן ניטעה בשנת 1930, כאשר האזור היה תחת שליטת גרמניה כחלק מחבל פומרניה.
כל גזעי העצים בחורשה פונים בחדות בזווית של כ-90 מעלות, מעט מעל חיבור הגזע לארץ, לכיוון צפון. לאחר ה״שבירה״ מתעקלים הגזעים בצורה מעוגלת לאורך של 1 עד 3 מטרים, עד להתיישרות והמשך צמיחת הגזע במאונך לקרקע.
ישנן סברות שהעצים ניטעו בתוך מתקנים שגרמו להם לצמוח עקום, איך אין לכך עדות או הסבר הגיוני. חוקרים העלו את ההשערה שהגזעים עוותו בכוונת תחילה כדי שיתאימו לחיתוך לרהיטים או לחלקי אוניות. אחרים טוענים כי סופת שלג קשה היא זו שגרמה לעצים להתעקם בצורה כזו, אך איש אינו יודע את הסיבה האמיתית.
השד בבקבוק
השד בבקבוק (במקור באנגלית: The Bottle Imp) הוא סיפור קצר משנת 1891, שכתב הסופר הסקוטי רוברט לואיס סטיבנסון.
הסיפור פורסם לראשונה במקביל בניו יורק הראלד (גיליון פברואר-מרץ 1891) ובבלאק אנד ווייט הלונדוני (גיליון מרץ-אפריל 1891). ומאז הוא מודפס בדרך כלל באוסף הסיפורים הקצרים של סטיבנסון "Night Lights" (אורות הליל). בעברית פורסם הסיפור בשם "השד בבקבוק" בתרגומה של עטרה אופק בכרך אחד עם הסיפור ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד בהוצאת כתר בשנת 1977.
בסיפור זה מגולל סטיבנסון אגדה על בקבוק שבתוכו שד המגשים את משאלות בעליו, אך עם זאת נושא הבקבוק קללה: מי שמת בעודו בעליו של הבקבוק, נשמתו מושלכת לגיהנום. ניתן למכור את הבקבוק רק במחיר נמוך מזה שבו הוא נקנה, והדבר מעמיד בבעיה את גיבור הסיפור, יליד הוואי שרכש את הבקבוק במטבע הקטן ביותר שניתן להשיג במדינה שבה הוא חי.
הרעיון שבבסיס האגדה מבוסס על מעשייה מספר 85 בכרך הראשון של אוסף מעשיות האחים גרים, "Spiritus familiaris". התנהגות השחקנים נחקרה גם בהיבטים של תורת המשחקים, מאחר שכללי המשחק שהגדיר סטיבנסון יוצרים סיטואציה דומה לזו שבבסיס פרדוקס בוחן הפתע שהייתה אמורה לגרום לכך שאף אדם רציונלי לא ירכוש את הבקבוק בכל מחיר שהוא.
לסיפור הייתה השפעה רבה בתרבות, מבוססים עליו סרט אילם, סרט אנימציה, תסכית רדיו ועיבוד לטלוויזיה, אופרה (The Devil Inside) ומשחק קלפים.
מלאני ג'וי
ב-1989 חלתה ג'וי בעקבות אכילת המבורגר נגוע בחיידק קמפילובקטר. לדבריה, זו הייתה אחת החוויות הגרועות ביותר בחייה, וגם אחת הטובות ביותר, משום שהייתה זו נקודת מפנה. בעקבות המחלה, ג'וי הפסיקה לאכול בשר ועברה בהדרגה לטבעונות. שינויי התזונה הביאו לשינוי במודעות ובתפיסה: "לא ראיתי דברים אחרים, ראיתי את אותם דברים באופן שונה", היא אומרת. מאז עסקה במחקר הפסיכולוגיה של אכילת בשר. ממצאיה סוכמו לראשונה בעבודת הדוקטורט שלה, שבה טבעה את המונח "קרניזם", וזכו לתהודה בספרה "Why We Love Dogs, Eat Pigs and Wear Cows" ("מדוע אנו אוהבים כלבים, אוכלים חזירים ונועלים פרות"), שיצא לאור ב-2010. המהדורה העברית של ספר זה יצאה לאור במרץ 2017 בשם "הפרה שבחדר - הפסיכולוגיה של אכילת בשר". ספר זה תורגם לשפות רבות.
ב-2013 קיבלה ג'וי בבית הנבחרים הבריטי את אות האהימסה, על עבודתה לקידום אי-אלימות.
משנת 2022 מגישה ג'וי פודקאסט בשם "Just Beings" יחד עם אוונה לינץ', העוסק בהיבטים פסיכולוגיים של הרגלים מזיקים ואי-צדק. על פי ג'וי, מטרת הפודקאסט היא "שינוי צורת החשיבה שלנו כדי ליצור עולם טוב יותר עבור בני האדם, בעלי החיים וכדור הארץ - ובו בזמן לשפר את חיינו האישיים ומערכות היחסים שלנו."
תסמונת השחלות הפוליציסטיות
תסמונת השחלות הפוליציסטיות (באנגלית: Polycystic ovary syndrome/disease, או PCOS), היא ההפרעה האנדוקרינית השכיחה ביותר אצל נשים, המשפיעה בקירוב על כ-5% עד 10% מהנשים בגיל הפריון (12-45 שנה), והיא אחת מהסיבות העיקריות הגורמת לבעיית פריון. התסמינים הקלאסיים של התסמונת כוללים השמנת יתר, אמנוריאה (חוסר וסת) או בעיות בביוץ, אקנה, ועודף בהורמוני מין זכריים (אנדרוגניים) המביאים לשיעור יתר. התסמינים הללו שונים בין נשים באופן משמעותי במידת חומרתם. אם כי הסיבה ל-PCOS אינה ידועה, הרי שתנגודת לאינסולין, סוכרת והשמנה מקושרים באופן חזק לתסמונת זו.
PCOS מהווה כ-25% מהסיבות לאמנוריאה, 90% מהסיבות לאוליגומנוריאה (מחזורים מועטים), וכשליש מהנשים עם בעיית פריון.
שחלות פוליציסטיות כשלעצמן, ללא כל הפרעה אחרת, אינן מצביעות בהכרח על תסמונת השחלות הפוליציסטיות המקושרת עם הפרעות בביוץ. בכעד 25% מהנשים ניתן לראות בבדיקת אולטרה סאונד ממצא של שחלה פוליציסטית, אולם הוא אינו חייב להיות כחלק מהתסמונת האמורה, וללא כל הפרעה אנדוקרינית.
הגדרה של PCOS
עד לשנת 1999, על מנת להגדיר את התסמונת, היה על החולה להציג את כל התסמינים הבאים: חוסר ביוץ כרוני, סימנים של היפר-אנדרוגניזם (עודף הורמוני מין זכריים), ושלילה של סיבות אחרות שעלולות לגרום לשחלות פוליציסטיות.
החל משנת 2003, סוכמו קריטריונים חדשים להגדרת התסמונת הכוללים הופעת 2 מתוך 3 התסמינים הבאים לפחות:
סימנים וקליניקה
באופן כללי, למרות שברוב המקרים תסמונת זו מתגלה בגיל ההתבגרות כחלק מבירור של דימום בלתי סדיר, השמנת יתר, אקנה ותסמינים נלווים, יצוין כי PCOS יכולה להתייצג בכל גיל במהלך שנות הפריון, ועל כן לעיתים קיים קושי באבחנה. אצל נשים עם PCOS, רמות האינסולין בדם ורמות ההומוציסטאין יהיו גבוהות יותר מהנורמה. יש קשר ברור בין תסמונת זו לבין השמנה, אולם חשוב לציין כי לא כל הנשים עם PCOS יהיו שמנות, ולעיתים תסמונת זו תופיע בנשים רזות- lean type.
סיבוכים ארוכי טווח של תסמונת זו כוללים בין היתר, סוכרת, היפרליפידמיה, סרטן רחם וסרטן שד.
אבחנה
על אף העובדה שאולטראסאונד הוא כלי דיאגנוסטי חשוב, לא כל אישה עם מראה של שחלות פוליציסטיות באולטראסאונד סובלת מתסמונת זו. על כן, ההערכות הסטנדרטיות לצורך האבחון הן הבאות:
פתוגנזה
תסמונת השחלות הפוליציסטיות מתרחשת כאשר השחלות מקבלות גירוי לייצור עודף של הורמוני מין זכריים (אנדרוגניים), ובעיקר טסטוסטרון, או דרך שחרור ביתר של ההורמון LH על ידי ההיפופיזה הקדמית, או על ידי רמות גבוהות של אינסולין בדם.
התסמונת קיבלה את שמה לאור הממצא של "ציסטות" באולטראסאונד. ציסטות אלו הן למעשה אותם זקיקים לא בשלים (ועל כן שם מדויק יותר יהיה "תסמונת השחלות מרובות הזקיקים"). תסמונת זו תוארה לראשונה בשנת 1935 על ידי ד"ר שטיין וד"ר לוונטל, ושמה המקורי היה התסמונת ע"ש שטיין-לוונטל (Stein Leventhal syndrome).
PCOS היא תסמונת המאופיינת ידי מספר סימפטומים, שלא תמיד מתרחשים כולם אצל כל החולות בתסמונת. עם זאת, מחקרים אחרונים מצביעים על כך שתנגודת לאינסולין היא הסיבה המובילה להופעת התסמונת. ייתכן כי קיימת גם פרה-דיספוזיציה גנטית אולם לא נמצא הגן של התסמונת, ולכן ייתכן כי קיימים מספר גנים המביאים למצב זה.
ישנם מספר מנגנונים המביאים לתסמונת זו. באופן כללי, על פי תאוריית "שני הורמונים- שני תאים", ה- LH מגרה תאי תקה (theca cells) הנמצאים בשחלה, לייצר אנדרוגנים. אנדרוגנים אלו עוברים לשכבת תאי הגרנולוזה שבזקיק, ושם, בהשפעת ההורמון FSH, הופכים אנדרוגנים אלו לאסטרוגנים. כאשר רמת ה- FSH נמוכה כמו במקרה של PCOS, בגלל הפרשת יתר של LH, יש רמות גבוהות יותר של אנדרוגנים שלא הופכים לאסטרוגנים, ויש הפעלה של האנזים 5-אלפא-רדוקטאז, שמביא למעגל של החמרה והעלאת האנדרוגנים.
הסיבה להפרשת היתר של LH יכולה לנבוע מהבאים:
אורי פדני
אורי (הנרי) פדני (23 ביוני 1920 - 2 במאי 2012) היה מראשוני ענף התכשיטנות בישראל, ומיסד רשת חנויות התכשיטים "פדני".
בשנת 2008 קבל פדני תעודת הוקרה ואת אות יקיר תעשיית התכשיטים ממשרד המסחר והתעשייה.
ילדותו וראשית דרכו
אורי פדני נולד באודסה ב-1920 בשם גניה פיידמן. מלחמת האזרחים, הפרעות ביהודים, הבצורת והרעב, הביאו את הוריו טניה ובן ציון פיידמן להחלטה לעזוב את אודסה. מכיוון שלא יכלו לקבל רישיון יציאה מהשלטונות הסובייטים, הם גנבו את הגבול באישון לילה כשהתינוק על גבם. לאחר חצי שנה בדרכים הגיעו לאנטוורפן.
באנטוורפן התיידדה המשפחה עם קהילת המהגרים היהודים, ובעצת חבריהם שינו את שמו של גניה להנרי. בן ציון, שהיה מהנדס רכבות במקצועו, החל לעבוד בליטוש יהלומים, מקצוע שבו עסקו רוב יהודי בלגיה, אולם הוא לא האריך ימים. מקצוע ליטוש היהלומים הזיק לריאותיו שנפגעו מהרעלת גז במלחמת העולם הראשונה, והוא נפטר כשהנרי היה בן 12. הנרי נשלח לבית יתומים.
בגיל 15 החל ללמוד תכשיטנות בבית הספר "ליאופולד" בבלגיה. בגמר הלימודים, לאחר שלוש שנים, יצא להשתלם במפעל גדול לתכשיטי יוקרה – "בונווין" שהיה ידוע כמפעל הטוב ביותר בבלגיה. הוא סיים את ההתמחות בהצלחה וקיבל מכתב המלצה מבעל המפעל. בגיל 18 הנרי חזר לביתו, התחיל לעבוד במפעל לשיבוץ יהלומים וכעבור מספר חודשים הפך לשותף במפעל.
במלחמת העולם השנייה
בליל שבת, 28 באוגוסט 1942, נעצרו וגורשו רוב יהודי אנטוורפן. במהלך המעצר הצליח הנרי להבריח את אמו, את אחיו בן ה-13, את שכנתם ואת בתה. בהנהגתו הצליחו להגיע לכפר שרוּ בארדנים שבו הייתה לשכנה בקתה.
באנטוורפן פתח הנרי עסק עצמאי של תכשיטים ועד מהרה הצליח מאד. בשנת 1947 התחתן עם מלוינה רייכר ונולד בנם הבכור בנימין. הנרי ומלוינה החליטו לעלות לישראל. בשנת 1949 נסע הנרי לישראל כדי לעבוד ולהכין את בואם של רעייתו ובנו, אחריו.
ראשית דרכו בארץ ישראל
עם הגיעו לארץ עבד הנרי בפרדס ולאחר מכן עבר לתל אביב ועבד כברמן במלון ירדן בבן יהודה 130 פינת קרן קיימת (היום בן-גוריון). המלון שימש כמקום מפגש לצמרת החברה. הוא הכיר את חיים קרסו, מבעלי חברת משה קרסו ובניו שעסק אז, בין היתר, במימון הלוואות ליהלומנים. הוא הפקיד בידי הנרי מטיל פלטינה ומספר יהלומים וביקש ממנו להכין צמיד לרעייתו אסתר. הצמיד עורר התפעלות בקרב נשות החברה הגבוהה והנרי קבל עוד ועוד הזמנות. שמו הפך למותג והוא היה לחלוץ בתחום תכשיטי היוקרה בישראל.
בשנת 1957, בעקבות קריאתם של בן-גוריון ויצחק בן-צבי, לעברת את השמות הלועזיים, משפחת פיידמן שינתה את שמה לפדני והנרי החליף את שמו לאורי.
רשת תכשיטי פדני
רשת תכשיטי פדני הוקמה בשנת 1950, והחנות ראשונה נפתחה בשנת 1958, ברשת מלונות שרתון בתל אביב. לאחר מלחמת ששת הימים פתח פדני חנות "תכשיטי פדני" נוספת בצמוד לשער יפו בירושלים. בהמשך נפתחו עוד חנויות בתל אביב, בחיפה, בבריטניה ועוד. בשנת 2008 היו לחנות 11 סניפים.
רשת פדני נבחרה לייצג מספר חברות של שעוני יוקרה, שביניהם "פיאז'ה" "קרטייה" ועוד.
Tatzelwurm
ה-Tatzelwurm (מגרמנית שווייצרית; נהגה: טָאצֶלְווּרְם) הוא יצור מיתי דמוי-זוחל המופיע בפולקלור האלפיני. לרוב מתואר כבעל פני חתול, או לחלופין עם גוף נחש קצר-עבה. באנקדוטות שונות הוא מתואר כבעל ארבע גפיים דקיקות ומנוונות (כמו לטאת הקמטן) או בעל זוג גפיים קדמיות.
לעיתים נאמר על היצור לכאורה שהוא ארסי, או שתוקף באמצעות התזת רסס רעיל ומשמיע צליל גבוה או שריקה.
ישנם כמה תיאורי תקריות עם היצור אשר ניתן למפות בכמה אזורים באירופה, בעיקר, ברכסי האלפים. אלו כוללים את האלפים האוסטריים, הבוואריים, הצרפתיים, האיטלקיים והשווייצריים. לכל אזור באלפים יש שם אופייני ליצור זה, כגון "Praazlwurm" ו-"Daazlwurm" בבווארית, "Springwurm" (יחד עם Tatzelwurm) בגרמנית שווייצרית, "Bergstutz" בבווארית ו-"Arassas" בצרפתית.
מינוח ואטימולוגיה
מקורו של השם "טאצלוורם" בשווייץ. עם זאת, רוב השווייצרים יכירו אותו בשם "Stollwurm" (קרי: "תולעת-מנהרות"). לעומת זאת, ייתכן גם הפירוש: "דרקון מנהרות-הכורים" שמקורו באלפים הברניים. המילה Stollwurm עשויה גם להתפרש כנחש בעל גפיים קטנות וקצרות. (כבדומה לתיאור נחש הקדמוני בתנ"ך, עליו מסופר שהיה בעל גפיים ואיתן הלך).
ה-Tatzelwurm השאול היה המונח הרווח בבוואריה ובמיוחד בדרום-מזרחה, בברכטסגאדן. לאחר מכן, בהתאם להגיית הדיאלקט, התפתחו המונחים המקומיים "Daazlwurm" ו-"Praazlwurm" המונח צבר פופולריות ולאחר מכן נהפך גם כן למונח שגור באוסטריה.
המונח "Bergstutz" (קרי: "גדם-הרים" ), היה המונח השגור ליצור במחוזות אוסטריה, לצד ה-Tatzelwurm. במיוחד במחוזות האלפיניים-מערביים: שטיריה, טירול, זלצבורג ופורארלברג. השם והמסורת סביב היצור היו שגורים במיוחד בזאלצקמרגוט, אזור ברכס האלפים הגיריים הצפוני
בעמקי נהרות הטראון והאלם, השם קוצר ל-"Stutzn" (ההטיה הדיאלקטית מלאה של המילה stutz ).
באלפים הצרפתיים, שמו של ה-Tatzelwurm הוא Arassas. משמעות המילה היא "לטאה בעלת ראש-חתול".
תיאור לאורך השנים
באנקדוטות שונות, ה-Tatzelwurm או ה-Stollwurm תוארו כבעלי גוף נחש או זוחל עבה באורך של 2 עד 7 מטר. ה-Stollwurm תואר כבעל פנים דמויות פני חתול, במיוחד בתקריות לכאורה שנרשמו באזור שווייץ.
במאה ה-17
במאה ה-17, עוד לפני הופעת ה-Tatzelwurm, היו רישומים של תיאורי תצפיות והיתקלויות ב"דרקון" (מלטינית: draco; ייתכן מהשפעות לטיניות שבאו מצפון איטליה.) רישומים אלו פורסמו על ידי חוקר הטבע השווייצרי יוהאן יאקוב ואגנר בשנת 1680 לערך. עשרות שנים מאוחר יותר, אותם רישומים פורסמו על ידי חוקר טבע שווייצרי נוסף מאזור ציריך: יוהאן יאקוב שויכצר (אנשים בעלי אותו שם פרטי, אך שונים לגמרי). רישומים אלו שוכפלו בתחריטי דפוס שקע בשנת 1723. עם זאת, אף על פי שואגנר היה זה ש"תיעד" ורשם את העדויות, היצורים שהופיעו ברישומים כונו מאוחר יותר בעגה: "דרקוניו של שויכצר". הדפסים אלו תרמו לאישוש קיומם הבדוי, ושימשו כראייה לממשיותם של היצורים בבחינת אחרים.
אנקדוטות ותיאורים שונים
נאמר כי "זוחל בעל ראש חתול" עם גוף אפרפר-שחרחר ללא רגליים" נתקל בצמד המטיילים האחים, יוהאן ותומס טינר במקום בו מכונה על ידי המקומיים "האוולן" (Hauwelen) באזור הר זנוואלד בשטחה של דוכסות סאקס-פורשטאג (גר': Herrschaft Sax-Forstegg) בשווייץ. נטען כי אורכו היה 7 מטר. נטען בנוסף כי תושבי הנחלה התלוננו כי עטיני הפרות שלהם נשאבים באופן מסתורי אך אירועים אלו נעצרו לאחר שהיצור נהרג.
מסופר כי בעת שטייל באזור ההרים, נתקל המטייל אנדראס רודונר ביצור אותו כינה: "דרקון הרים" בעל ארבע רגליים וראש חתול. אנדראס נתקל בו בשנת 1660 בהר ואנגרסברג בסרגנסרלנד, מחוז בחירה בקנטון סנט גאלן. הוא סיפר שכאשר נתקל בו, היצור התרומם על רגליו האחוריות וכשעמד זקוף היה גבוה יותר מגבר. היצור היה בעל זיפים דמויי זיקי שפם חזיר לאורך גבו (ראו תמונה משמאל).
, כך תואר הפעם על ידי יוהנס בואלר מקהילת זנוואלד באומרו לחוקר טבע שבא לשמוע את עדותו. נטען כי "דרקון עם ראש עצום ושני גפיים" נתקל ביוהנס אגרטר בן ה-70 מלינץ באזור הר קאמור; אגרטר סיפר כי כאשר הדרקון נשף, תקפו אותו כאבי ראש וסחרחורת עזים.
ניתוח מאוחר
חוקר הטבע קארל וילהלם פון דלה טורה שכתב את הספר "ההיסטוריה של דרקוני האלפים" בשנת 1887 הסביר כי ניתן לסווג את היצורים הללו כמינים של לטאות או נחשים (כל עוד "מתעלמים" מהאנקדוטות הגורסות שראשם כראש חתול). דלה טורה החשיב את יצורי הענק האלה של העבר כמתים בתקופתו, לצד האמונה העממית הקשורה אליהם, אך הרעיון הפופולרי של ה-Tatzelwurm התגבש בימיו כמעין "רוח רפאים" של אותם יצורים אגדיים בעבר. (ראו ציטוט: )
לעומת זאת, החוקר האוסטרי, יוזף פרייהר פון דובלוף סיווג את הדרקונים המוקדמים הללו בין קטגוריות תחת הכותרת "Tatzelwurm של פעם ושל עכשיו", כותרת מאמרו משנת 1896. אף על פי שכבר אז, במאה ה-17, כשואגנר דיווח על כל מפלצת שווייצרית שנראתה כדרקון. בתחילת המאה ה-19, המלקולוגיסט (תת-ענף של זואולוגיה החוקר את חסרי-החוליות) השווייצרי סמואל עמנואל שטודר, הצהיר כי המקומיים השווייצרים האלפים לרוב אינם מכירים את השמות Drache או Lindwurm והכירו אך ורק את ה-Stollenwurm.
לעיתים קרובות לעגו לשויכצר על שם אמונתו בקיומם של הדרקונים והיצורים המשונים, אשר ניכרה בסגנון עבודתו. אך עם זאת, חוקר אחד גילה כי בחלק מכתביו המוקדמים יותר הוא הביע ספקנות באשר הנושא אותו הוא חוקר. ספקנות זו נבעה כנראה בשל הנורמה הנפוצה אז, שעל פיה, על החוקרים לשמור על ראש מאוזן ופתוח, ואף להטיל ספק בכל מחקרם. שכן, עשרות שנים אחורה, פרסם ניוטון את ספרו: "הפרינקיפיה" והד תגליותיו וממצאיו עוד המשיך להדהד אז. בשל הפרסום הרב לו זכה ניוטון רצו חוקרים רבים לזכות בתהילה כדוגמתו ורבים אימצו את דרך עבודתו, שחלקה היה הטלת ספק. דרך הטלת הספק זו הוכחה ככה מועילה עד שהיא נמשכת ונמצאת בשימוש עד היום.
ראשית המאה ה-19
שני ברנים, סמואל שטודר (1757–1834) ויוהאן רודולף ויס (1782–1830) שתרמו רבות לפולקלור השווייצרי בראשית המאה ה-19, הוסיפו גם הם חומרים לפולקלור של ה-Stollenwurm אף על פי ששני המחברים נתנו את אמונם לרעיון כי ל-Stollenwurm (לא לדרקונים השווייצריים) יש ראשים שנראים כמו חתולים, אין זה בהכרח אמר מבחינתם כי דוגמאות ממשיות אשר אספו מאנשים אלפיניים מדברות על כל יצור בעל ראש חתול.
סמואל שטודר
על פי שטודר, ה-Stollenwurm נקרא כך כיוון שמשמעות המילה - "stollen" היא: רגליים קצרות (ראו כאן:), וכן בשל העובדה שהוא מופיע לאחר מזג אוויר חם ולח או כאשר מזג האוויר עובר שינוי תנודתי. האנשים ראו בהם כרעילים ומזיקים, וכדומים לנחשים קצרים ועבים (ראו תמונה ראשונה), עם ראש עגול הדומה לשל חתול, וכפות רגליים בעלות טופר.
שטודר מייצג אולי את מקור המידע הטוב ביותר הקיים בנושא ה-Stollenwurm. תרומתו למאגר המידע התרחשה במאמר קצר שכתב על חרקים ו-Stollenwurm שהופיע בספר המסעות של הצייר השווייצרי פרנץ ניקלאוס קניג, שפורסם בשנת 1814.
מסתו של שטודר כללה דיווחי עדי ראייה. למשל, את דוגמתו של דיווח מנהל בית הספר היינריך בשנת 1811, על יצור דמוי נחש אך רחב למדי, ושתי כפות רגליים עבות, שטען כי ראה אותו בעמק גוטנן (Guttannen tal) אשר בקנטון ברן. הוא תיאר את היצור באורך מידת "Klafter" אחת (1.80 מ'), עם גוף שעוביו כעובי רגלו של גבר. כמה שנים לפני כן טען האנס קרלי מאלמנטלי אשר במחוז טראכזלוואלד (Trachselwald) כי הרג Stollenwurm קטן ושעיר שנשא 10 צעירים.
שטודר הציע סכום של 3 עד 4 מטבעות לואי ד'אור (Louis d'or), ההילך החוקי אז, לכל מי שיוכל לספק לו שרידי Stollenwurm אותנטיים, דבר שהעיד על מידת ספקנותו באמיתותו וקיומו של היצור.
יוהאן רודולף ויס
הסופר יוהאן רודולף ויס, כתב במפורש שבעוד קיומו של הדרקון מוכח, קיומו של ה-Stollenwurm היה מפוקפק. בנוסף לתיאור הסטנדרטי של ה-Stollenwurm כמעין נחש עם ראשו של חתול וכפות רגליים קצרות, הוסיף ויס כי לעיתים נאמר שהוא שעיר, ולא בעל רק 2 או 4 גפיים אלא מרובה גפיים, כמו זחל או נדל.
ויס אסף ותיעד תיאור מרועה בעמק גדמן (Gadmen) שאמר כי ישנם שני סוגים של Stollenwurm, לבנים בעלי כתר קטן, ושחורים. ושאלו השחורים הנפוצים יותר.
ויס, לפי הערכתו של הפילולוג השווייצרי היינריך דובי היה מקור פחות אמין ומשמעותי משטודר בנוגע לפולקלור הדרקונים או ה-Stollenwurm. דבר שויס נהג לעשות כחלק מפרשנותו היה להעלות כמה חלקים של פולקלור שווייצרי על נחשים, דבר המצביע על קשרים. אחת מהדוגמאות הבולטות היא, כי ויס שיער שרועי האלפים "כנראה" מדברים על ה-Stollenwurm כשאמרו שהם מאמינים באמת קיומם של "נחשים" הנוהגים לינוק חלב מפרות מרעה, שניתן היה להגן עליהן על ידי הצבת תרנגול לבן ליד הפרות.
הקלטה חוזרת (מוזיקה)
הקלטה חוזרת (באנגלית: Re-recording) היא הקלטה של שיר או אלבום באופן חוזר, בעקבות ביצוע מחדש שלהם. המונח מתייחס בדרך כלל לאמנים או להקות פופולריים, המקליטים את התקליטים שלהם מחדש. בניגוד לכך, הוצאה מחודשת (באנגלית: Reissue) היא הוצאת שיר או אלבום שיצאו לפחות פעם אחת בעבר, לפעמים עם שינויים או תוספות.
הקלטות חוזרות מופיעות בדרך כלל בחנויות מוזיקה דיגיטליות ובשירותי סטרימינג, כמו חנות האייטונס וספוטיפיי.
רקע
במהלך ההקלטות החוזרות, יכולות להשתנות האיכות, העטיפה וכדומה.
דוגמאות
להלן דוגמאות של הקלטות חוזרות שנעשו במרוצת השנים:
גטי אימג'ס
גטי אימג'ס (Getty Images) היא סוכנות צילום ותמונות שבסיסה בסיאטל שבארצות הברית.
בשנת 1997 התמזגה עם חברת PhotoDisc והחברה הממוזגת נקראה Getty Images. בשנת 2006 רכשה את iStockphoto. בשנת 2009 רכשה את חברת Jupitermedia.
בשנת 2008 נרכשה על ידי קרן ההשקעות הפרטית Hellman & Friedman, כשערכה הוערך ב-2.4 מיליארד דולר.
במרץ 2014 הודיעה החברה כי ניתן לשבץ תמונות מהמאגר שלה, ללא תשלום, באתרים פרטיים ובבלוגים (אך לא באתרים עסקיים).
המתחרה הגדולה ביותר של גטי בתחום התמונות הייתה חברת "קורביס", עד שבינואר 2016 רכשו במשותף ויז'ואל צ'יינה גרופ וגטי אימג'ס את קורביס ובמהלך 2016 אמורים התכנים של קורביס להיקלט באתר גטי אימג'ס. מאז שנת 2000 מיוצגת גטי אימג'ס בישראל על ידי אימג'בנק ישראל בבעלות והנהלת אביבה וינמן.
ביולי 2016 דווח כי הצלמת האמריקאית קרול הייסמית תבעה את החברה על סך מיליארד דולר, לאחר שגילתה כי גטי אימג'ס התיימרה שיש לה זכויות יוצרים בתמונות שהייסמית צילמה ושחררה לרשות הציבור, ודרשה תשלום עבור שימוש בהן.
הסכסוך בצפון הקווקז
הסכסוך בצפון הקווקז הוא סכסוך מזוין בעצימות נמוכה  בין רוסיה למיליטנטים הקשורים לאמירות הקווקז, ומאז יוני 2015, המדינה האיסלאמית וגרורתה בצפון הקווקז. הסכסוך החל אחרי סיומה הרשמי של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, ב-16 באפריל 2009. העימות משך אליו אנשים מהמזרח התיכון, צפון אפריקה, אירופה ומרכז אסיה שהשתתפו אז בסכסוך, כאשר מתנדבים מצפון הקווקז נלחמים גם בסוריה. התקשורת ברוסית מכנה את העימות גם בשם הסכסוך המזוין בצפון הקווקז (Вооружённый конфликт на Северном Кавказе).
יחסי טונגה–רוסיה
יחסי טונגה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הפדרציה הרוסית.
הסכסוך בצפון הקווקז
הסכסוך שכך יחסית בשנים האחרונות. בשיאו, האלימות התרכזה בעיקר ברפובליקות צפון הקווקז של צ'צ'ניה, דאגסטן, אינגושטיה וקברדינו-בלקריה. אירועים מזדמנים ותקריות שונות התרחשו באזורים הסמוכים, כמו צפון אוסטיה-אלניה, קראצ'אי-צ'רקסיה, סטברופול ובוולגוגרד.
יחסי טונגה–רוסיה
היסטוריה
היחסים בין טונגה לברית המועצות כוננו ב-1975. טונגה הייתה המדינה הראשונה באוקיאניה לכונן יחסים עם ברית המועצות. ברית המועצות התפרקה בשנת 1991 וטונגה התייחסה לרוסיה כממשיכת דרכה ומתייחסת ליחסים עם רוסיה כפי שהתייחסה ליחסים עם ברית המועצות.
הסכסוך בצפון הקווקז
בדצמבר 2017, מנהל שירות הביטחון הפדרלי, אלכסנדר בורטניקוב, הודיע על סיום הסכסוך בחבל והשגת שליטה על כלל ארגוני הטרור באזור. בפועל המדינה האסלאמית בקווקז ממשיכה לנהל לחימה בעצימות נמוכה ובינואר 2021 אף חוסל מנהיגה אסלן ביוטוקאייב.
יחסי טונגה–רוסיה
היסטוריה
ב-2 באוקטובר 2005 שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב ושר החוץ הטונגי טופו השישי שלחו מברקים האחד לשני לרגל יום השנה ה-30 לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. שרי החוץ של רוסיה וטונגה הביעו אמון בפיתוח נוסף של היחסים בין רוסיה לטונגה לטובת האינטרסים של עמי שתי המדינות וכדי לחזק את השלום והביטחון באזור אוקיאניה.
הסכסוך בצפון הקווקז
היסטוריה ורקע
בסוף 1999 הורה ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין, לצבא, למשטרה ולכוחות הביטחון להיכנס לאזור צ'צ'ניה. בתחילת שנת 2000 כוחות אלה כבשו את מרבית האזור. רמות לחימה גבוהות נמשכו עוד כמה שנים והביאו לאלפי נפגעים מרוסיה וצ'צ'ניה ומאות אלפי עקורים. בשנת 2005 הורה מנהיג המורדים הצ'צ'ני, עבדול-חלים סדולייב, על הקמת חזית קווקזית נגד רוסיה, בקרב מאמינים אסלאמיים בצפון קווקז, בניסיון להרחיב את הסכסוך של צ'צ'ניה עם רוסיה. לאחר מותו, הצהיר יורשו, דוקה אומארוב, כי הוא ממשיך בג'יהאד והצהיר על הקמת אמירות קווקזית פונדמנטליסטית אסלאמית בצפון הקווקז ומחוצה לה. מדיניות הלחץ של רוסיה בצ'צ'ניה כללה הקמת ממשלה אזורית פרו-רוסית והעברת תפקידי ביטחון מקומיים נוספות לממשלה זו.
בתקופה שבין 2010 ל-2014, מספר הנפגעים בצפון הקווקז ירד מדי שנה, כשמספר מקרי המוות הכללי ירד ביותר ממחצית. הסיבות שהציעו לירידה כוללות את חיסולם של מפקדים רמי דרג בארגוני הטרור המקומיים, הגדלת המיקוד של כוחות הביטחון לתשתיות התמיכה בהן הסתמכו המורדים, ויציאת מורדים לאזורי עימות אחרים. חקירה מיוחדת של רויטרס טענה כי לקראת אולימפיאדת סוצ'י 2014, שירותי הביטחון הרוסיים אפשרו ועודדו חמושים לעזוב את רוסיה להילחם במלחמת האזרחים בסוריה, על מנת להפחית את הסיכון להתקפות פנימיות.
צ'צ'ניה
הסכסוך בצפון הקווקז היא תוצאה ישירה של שתי המלחמות שלאחר התפרקות ברית המועצות ובו נלחמו רוסיה וצ'צ'ניה. מלחמת צ'צ'ניה הראשונה הייתה מאבק לאומני, עם גוונים חילוניים ואיסלאמיסטיים כאחד, למען עצמאות מרוסיה והתרחשה בין 1994 ל-1996. לאחר מאבק קשה בין הכוחות הפדרליים הרוסים לבין הגרילה הבדלנית הצ'צ'נית, קיבלה צ'צ'ניה עצמאות דה-פקטו על פי תנאי חוזה חסביורט שנחתם ב-30 באוגוסט 1996. עם תשתית הרוסה וקבוצות מזוינות שונות, הכפופות למפקדים ספציפיים, שלוש השנים הבאות ראו את צ'צ'ניה מתרוקנת והופכת למדינה מושחתת, מלאה בכנופיות חמושות, כשמגפה של חטיפות לכופר ועליית האסלאם הקיצוני עלו באזור, כתגובה לדיכוי הממשלתי.
באוגוסט 1999, פלישה חמושה של 1,500 רדיקלים אסלאמיים, בהובלתו של המורד הצ'צ'ני, שאמיל באסייב, והג'יהאדיסט הערבי, אבן אל-חטאב, בתמיכת תנועה בדלנית בדגסטנית, בשילוב סדרת הפצצות על דירות ברוסיה, העניקו למוסקבה מספיק נימוק לפלישה מחודשת לצ'צ'ניה ובכך נפתחה מלחמת צ'צ'ניה השנייה, סכסוך שהתאפיין בגוונים ניכרים של איסלאמיסטים.
לאחר שלמד לקחים קשים מהמלחמה הראשונה, צבא רוסיה, במקום להסתבך במעורבויות עירוניות מבולגנות כמו זה שנראה בגרוזני בשנים 1994–1995, הסתמך בייחוד על הפצצה אווירית וירי תותחים תוך שימוש בטילים בליסטיים וחומרי נפץ, בדרך כלל תוך השמדת כל העיירות והכפרים שהביעו התנגדות, לפני שנשלחו כוחות קרקעיים לפעולות ממוקדות. בקרב השני בגרוזני בשנים 1999–2000 נראתה עיקר ההתנגדות הצ'צ'נית, בעיקר לאחר שפלוגה של כ-2,000 לוחמים ניסתה לפרוץ מהעיר הנצורה בפברואר 2000 ובמקום זאת הלכה היישר לשדה מוקשים שכוחות רוסים הכינו עבורם במארב. הגרעין שנותר מיחידות המורדים המצומצמות נסוג לתוך ערוצי ודנו וארגון שבהרים הדרומיים של צ'צ'ניה במטרה לנהל קמפיין גרילה.
הרפובליקה נותרה מרכז סכסוך מרכזי במשך שנים רבות. על פי נתוני ממשלת רוסיה, בין אפריל 2009 (אז הסתיים רשמית המבצע נגד הטרור בצ'צ'ניה) לבין אפריל 2010, נהרגו בצ'צ'ניה 97 אנשי שירות הביטחון; במקביל, הרגו כוחות הממשלה 189 אנשים שטענו שהם מיליטנטים או שהיו משתפי פעולה שלהם. כמות הנפגעים פחתה בהמשך, כאשר 26 כוחות ביטחון ו-24 חמושים נהרגו בשנת 2014.
דאגסטן
דאגסטן היא הדתית ובה האוכלוסייה והמורכבת ביותר מבין כל הרפובליקות בצפון קווקז. היא כפולה מגודלה של צ'צ'ניה ומורכב מכמה עשרות קבוצות אתניות, רובן עם שפה משלהן. ברם הסכסוך בדגסטן אינו בין קבוצות אתניות אלא בין הסופיזם, צורה סינקרטית של אסלאם הכוללת מנהגים מקומיים ומכירה במדינה ובסלפיזם, צורה מסורתית יותר הדוחה את השלטון החילוני ומתעקשת כי על הפרשנות הסלפית לאסלאם לשלוט בכל תחומי החיים.
יובל ספרא
יובל ספרא (נולד ב-30 בדצמבר 1993), הוא אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים. ייצג את ישראל ב-5 אליפויות עולם (שנגחאי 2011, ברצלונה 2013, קאזאן 2015, בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019). מקום רביעי באליפות אירופה במשחה ל-25 ק"מ (הורן 2016).
ביוגרפיה
ספרא נולד בחיפה וגדל בקריית אתא. בילדותו עבר עם משפחתו לניגריה למשך שבע שנים. הוא למד בבית הספר האמריקאי ושם החל להתאמן לראשונה בשחייה. הוא חזר עם משפחתו לארץ והתגורר בתמרת שבעמק יזרעאל. הוא מתאמן בנהלל בהדרכת אנדרי טוט בהפועל נצרת עילית. בגיל 14 החל להתאמן בשחייה במים פתוחים.
הסכסוך בצפון הקווקז
דאגסטן
עד 2017 חוסלו כל קבוצות החתרנות וארגוני הטרור שפעלו בדאגסטן.
יובל ספרא
2010
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 זכה ספרא ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.57 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (3:59.98 דקות) ולפני אלעד לנדמן ממכבי קריית ביאליק (4:04.85 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:12.49 דקות, אחרי מיכאל דמיטרייב (15:53.30 דקות) ולפני עמית אזולאי מהפועל גליל עליון (16:16.11 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:32.84 דקות, אחרי דמיטרייב (8:23.75 דקות) ואזולאי (8:28.36 דקות).
הסכסוך בצפון הקווקז
אינגושטיה
יחד עם דגסטאן, אינגושטיה הייתה מוקד האלימות בצפון קווקז בשנים המוקדמות של הסכסוך. ההתקוממות האיסלאמיסטית ברפובליקה נבעה מהמלחמות בצ'צ'ניה השכנה בשנות התשעים ובראשית שנות האלפיים. ביוני 2004 פתחו לוחמים אינגושטים וצ'צ'נים במתקפה רחבה על העיר הגדולה ביותר באינגושטיה, נזראן והרגו עשרות אזרחים, שוטרים וחיילים.
יובל ספרא
2011
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2011 סיים ספרא במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:52.21 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.60 דקות.
הסכסוך בצפון הקווקז
אינגושטיה
כמו במקומות אחרים בצפון הקווקז, האכזריות של כוחות הביטחון הממשלתיים היוותה גורם מרכזי והניע את הצעירים להצטרף לאסלאמיסטים. תחת נשיאותו של קצין הק.ג.ב לשעבר, מוראט זיאזיקוב, צוותים של פעילים רעולי פנים חטפו, עינו והרגו חשודים מורדים ובני משפחותיהם. ממשיך דרכו של זיאצ'יקוב, יונוס-בק יבקורוב, שמונה בשנת 2008, הצליח לדכא את האלימות, אף שהוא נפצע קשה בפיגוע התאבדות של המיליטנטים במהלך השנה הראשונה שלו בתפקיד (אך השתקם וזכה להכרה מהממשל על פעילותו ומאוחר יותר הוא התמנה לתפקיד סגן שר ההגנה). הפרות זכויות האדם על ידי כוחות קומנדו רוסים פחתו, אך נותרו נרחבות.
יובל ספרא
השתתפות באליפות העולם
במסגרת תחרות סבב בשחייה במים פתוחים, שנערכה באנטליה שבטורקיה במאי 2011 זכה ספרא במדליית כסף והבטיח את השתתפותו באליפות העולם. באליפות עצמה, שנערכה בשאנגחאי שבסין ביולי אותה שנה, סיים ספרא במקום 18 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:34.2 דקות ובמקום 37 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:48.3 שעות.
הסכסוך בצפון הקווקז
אינגושטיה
לכידתו של עלי טאזייב ביוני 2010, אינגושטי אתני ואחד המנהיגים הבכירים באמירות הקווקז, הכתה מכה קשה בג'יהאדיסטים באינגושטיה, כאשר מספר הפיגועים צנח משמעותית במהלך 5 השנים הבאות. באמצע 2015, נשיא אינגושטיה, יונוס-בק יבקורוב, הצהיר כי תנועת הבדלנות ברפובליקה 'הובסה'.
יובל ספרא
השתתפות באליפות העולם
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכה ספרא בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.37 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (3:57.35 דקות) ולפני אנדרו נובקוף (4:00.50 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:02.36 דקות, אחרי מיכאל דמיטרייב (15:35.60 דקות) ולפני עמית אזולאי (16:07.38 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.34 דקות.
הסכסוך בצפון הקווקז
קברדינו-בלקריה
ההתקוממות בקברדינו-בלקריה החלה בראשית שנות האלפיים והובלה על ידי ארגון בשם "ירמוך ג'מעת", ארגון אסלאמיסט לוחמני, שפרח כתוצאה מרדיפות מוסלמים אדוקים על ידי כוחות המשטרה והביטחון.
יובל ספרא
2012
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית אייל שבאשדות יעקב בפברואר 2012 זכה ספרא במדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:37.65 דקות, אחרי אלעד לנדמן (15:24.43 דקות) ולפני יעקב גליקמן מהפועל עמק חפר (15:43.80 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.25 דקות.
הסכסוך בצפון הקווקז
קברדינו-בלקריה
באוקטובר 2005, מספר לוחמים פתחו בפשיטה על בירת הרפובליקה, נלצ'יק, שהותירה 142 הרוגים. הגרילה ביצעה גם חיסולים רבים של פקידי ממשלה וקציני אכיפת החוק ברפובליקה.
יובל ספרא
אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים
באליפות ישראל בשחייה במים פתוחים, שנערכה באילת בסוף מרץ אותה שנה זכה ספרא במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:53.15 דקות, לפני מיכאל דמיטרייב (54:55.65 דקות) ושי טולדנו מהפועל ירושלים (55:48.25 דקות).
הסכסוך בצפון הקווקז
קברדינו-בלקריה
אלימות נוספת התלקחה בסוף 2010 ובתחילת 2011, בעקבות מותו של אנזור אסטירוב, דמות בכירה באמירות הקווקז וראש ארגון ויליאט קברדה המאוחדת, בלקריה וקראצ'יי (ארגון טרור מקומי). המנהיגים החדשים של תנועת הגרילה של קברדינו-בלקריה, אסקר דז'אפוייב ורטמיר שאמייב, העדיפו גישה אגרסיבית יותר והמיליטנטים רצחו כמה אזרחים ברפובליקה, כולל תיירים רוסים. בתגובה, קבוצת מתנגדים המכונה "הנצים השחורים" איימה על קרוביהם של חלק מהאסלאמיסטים, במה שנודע כפעילות עצמאית של אזרחים שמאסו בעליית הטרור. דז'אפוייב ושאמייב חוסלו בפעולה מיוחדת של כוחות הביטחון באפריל 2011.
יובל ספרא
אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים
בסבב גביע אירופה במים פתוחים שנערך באילת במאי אותה שנה סיים ספרא במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:16.20 שעות, 13 שניות אחרי המנצח סרגיי בולשקוב מרוסיה.