cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסטריה במשחקים האולימפיים
אחרי מלחמת העולם השנייה
82 ספורטאים אוסטרים השתתפו באולימפיאדת מוסקבה (1980), והם זכו בארבע מדליות. הרוכבת אליזבת תוירר זכתה במדליית זהב בדרסאג'. השייט וולפגנג מיירהויפר זכה במדליית כסף בדגם פין. הוברט ראודשל, שהגיע בעצמו להישג זה 12 שנים קודם לכן, התחרה לצדו של קארל פרסטל בדגם סטאר, והשניים זכו אף הם במדליית כסף. במדליה הרביעית, מדליית ארד, זכה הקלע גרהארד פטריטש.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתתפו 102 ספורטאים אוסטרים, ושלושה מהם זכו במדליות. הג'ודוקא פטר זייסנבאכר זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 86 ק"ג. עמיתו, יוזף רייטר, זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 65 ק"ג. במדליה השלישית, מדליית כסף, זכה הקלע אנדראס קרונטהאלר. באולימפיאדת סיאול (1988) ירד מספר המשתתפים ל-73. זייסנבאכר שמר על תוארו, והיה הספורטאי האוסטרי היחיד שזכה במדליה.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכו האוסטרים בשתי מדליות כסף. תומאס פרימן, ירג מינצנר והוגו סימון בתחרות הרכיבה הקבוצתית, והחותרים ארנולד יונקה וכריסטוף צרבסט במקצה הזוגות. נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום החמישי. 72 הספורטאים שייצגו את אוסטריה באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו ב-3 מדליות. הקלע וולפרם וייבל זכה במדליית כסף בירי ברובה אוויר ובמדליית ארד בירי משלושה מצבים. האתלטית תרסיה קיסל זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר.
המאה ה-21
גם באולימפיאדת סידני (2000) זכו האוסטרים בשלוש מדליות, אך הפעם שתיים מהן היו מדליות זהב, שתיהן בענף השיט: כריסטוף זיבר ניצח במיסטראל ורומן הגרה והאנס-פטר שטיינאכר ניצחו בטורנדו. בנוסף, זכתה האתלטית שטפני גראף במדליית כסף בריצת 800 מטר. ספורטאים אוסטרים נוספים שבלטו בסידני כללו את הקופצת למים אניה ריכטר-ליביזלר (מקום שביעי בקפיצה מ-10 מטרים, ומקום רביעי בקפיצה סינכרונית מ-10 מטרים, יחד עם מריון רייף), השייט אנדראס גריצר (מקום חמישי בדגם לייזר), רוכבי האופניים ורנר ריבנבאואר ורולנד גרבר (מקום חמישי במרוץ מדיסון), חותר הקיאק מנואל קלר (מקום שישי במקצה הסלאלום), רוכב האופניים פרנץ שטוכר (מקום שישי במרוץ הנקודות), האתלט גינתר ויידלינגר (מקום שמיני בריצת 3000 מטר מכשולים), חותרת הקיאק אושי פרופאנטר (מקום שמיני במקצה ל-500 מטר) והאתלטית דוריס אאואר (מקום תשיעי בקפיצה במוט).
אולימפיאדת אתונה (2004) הייתה מהמוצלחות בתולדות אוסטריה. 74 ספורטאים אוסטרים השתתפו במשחקים, והם זכו ב-7 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. הגרה ושטיינאכר שמרו על תוארם מסידני, וניצחו בדגם טורנדו. שייט נוסף, אנדראס גריצר, שיפר את הישגו מסידני, וזכה במדליית הכסף בדגם לייזר. במדליית הזהב השנייה זכתה הטריאתלטית קייט אלן. בבריכת השחייה בלט מרקוס רוגן, שזכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-100 ול-200 מטר גב. בשני המשחים הגיע אחרי ארון פירסול. קלאודיה הייל זכתה במדליית כסף בג'ודו, והקלע כריסטיאן פלנר זכה במדליית ארד בירי משלושה מצבים. ספורטאים אוסטרים נוספים שבלטו באתונה כללו את רולנד גרבר ופרנץ שטוכר (מקום שמיני במרוץ מדיסון), ואת נבחרת הרכיבה (מקום שמיני בדרסאג').
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתפו 72 ספורטאים אוסטרים. מספר המדליות ירד לשלוש בלבד. הג'ודוקא לודוויג פיישר זכה במדליית כסף. השחיינית מירנה יוקיץ' זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה. יוקיץ' סיימה גם במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חזה. לעומתה, מרקוס רוגן לא הצליח לשחזר את הישגיו מאתונה, וסיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר גב ובמקום התשיעי במשחה ל-100 מטר גב. חותרת הקיאק ויולטה אובלינגר-פטרס זכתה במדליית ארד במקצה הסלאלום, בעוד בעלה, הלמוט אובלינגר, הסתפק במקום השביעי במקצה המקביל לגברים. נבחרת הגברים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה לנבחרת קוריאה הדרומית במשחק על מדליית הארד. ספורטאים אוסטרים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את הקלע תומאס פרניק (מקום חמישי בירי משלושה מצבים ומקום עשירי בירי ברובה אוויר), הקלע מריו קנגלר (מקום שישי בירי משלושה מצבים), רוכב האופניים כריסטוף סוקופ (מקום שישי באופני הרים), רוכבת האופניים כריסטיאן זדר (במקום שביעי במרוץ נגד השעון), השייטות קרולינה פלטשר וסילביה פוגל (מקום שמיני בדגם 470), השייטים ניקו דלה קארט וניקולאוס רש (מקום שמיני בדגם 49er), הטניסאי יורגן מלצר (הודח ברבע הגמר בידי רפאל נדאל), הטניסאית סיביל באמר (הודחה ברבע הגמר בידי ורה זבונרבה) וכן שני צמדי כדורעפני החופים - הגברים פלוריאן גוש ואלכסנדר הורסט, והנשים דוריס ושטפני שווייגר - שהודחו שניהם ברבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 70 ספורטאים אוסטרים. בפעם השנייה בהיסטוריה, ולראשונה מזה 48 שנים, אף ספורטאי אוסטרי לא זכה במדליה אולימפית.
אף שלא זכו במדליות, כמה מהספורטאים האוסטרים רשמו הישגים נאים: השחיין דינקו יוקיץ' (מקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר), השייטים ניקו דלה קארט וניקולאוס רש (מקום רביעי בדגם 49er), חותרות הקיאק איבון שורינג וויקטוריה שוורץ (מקום חמישי במקצה ל-500 מטר), האחיות דוריס ושטפני שווייגר (מקום חמישי בכדורעף חופים), תומאס דניאל (מקום שישי בקרב חמש מודרני), הג'ודוקא סברינה פילצמוזר (מקום שביעי), באטה שרוט (מקום שמיני בריצת 100 מטר משוכות), חותר הקיאק הלמוט אובלינגר (מקום שמיני בסלאלום) ונבחרת הגברים בטניס שולחן (רבע גמר). בנבחרת זה צ'ן ויישינג השתתף במשחקים בפעם השלישית.
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא כיכבו הספורטאים האוסטרים על הפודיומים, והסתפקו במדליית ארד אחת, בה זכו שייטי ה-Nacra 17 תומאס זיאץ וטניה פרנק. ספורטאים אוסטרים נוספים שבלטו בריו כללו את הקיאקיסטית קורינה קוהנלה (מקום חמישי בסלאלום), הג'ודאית ברנדטה גראף (מקום חמישי), הקלעית אוליביה הופמן (מקום חמישי בירי בשלושה מצבים), האתלט לוקאס וייסהיידינגר (מקום שישי בזריקת דיסקוס), החותרת מגדלנה לובניג (מקום שישי), הג'ודאית קתרין אונטרוורצאכר (מקום שביעי) ואת הטניסאים אוליבר מאראך ואלכסנדר פיה (הודחו בשלב רבע הגמר בידי הצמד הספרדי רפאל נדאל ומארק לופס). נבחרות הטניס שולחן הודחו שתיהן ברבע הגמר.
באולימפיאדת טוקיו (2020) אנה קיזנהופר זכתה במדליית זהב אולימפית, לאחר מספר משחקים בהם אוסטריה לא זכתה במדליה זו.
עד מלחמת העולם השנייה
גם במשחקים הבאים היו כל הישגיהם של האוסטרים בענף ההחלקה האומנותית. באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) שב וילי בקל וזכה במדליית הכסף, פריצי בורגר הגיעה להישג דומה במקצה הנשים, ושני זוגות מחליקים אוסטרים הגיעו למקומות השני והשלישי במקצה הזוגות. באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) זכה קארל שפר במדליית הזהב במקצה היחידים, ופריצי בורגר זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות במקצה הנשים.
באולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936) זכו האוסטרים ב-4 מדליות. במקצה הגברים שמר קארל שפר על תוארו, ואילו פליקס קספר זכה במדליית הארד. אריק ואילזה פאוזין זכו במדליית כסף במקצה הזוגות. מקס שטיפל זכה במדליה ראשונה בענף ההחלקה המהירה, מדליית ארד במקצה ל-10,000 מטר.
1948 עד 1960
באולימפיאדת סנט מוריץ (1948) נכלל לראשונה ענף הסקי האלפיני. בהיותה של אוסטריה מדינה אלפינית, יש לה בו יתרון מובנה, והענף החליף את ההחלקה האומנותית כענף בו ספורטאי החורף האוסטרים מגיעים להישגים הגבוהים ביותר. באותם משחקים זכו האוסטרים ב-8 מדליות, 6 מהן בסקי אלפיני. טרודה בייזר זכתה במדליית זהב בסקי משולב ובמדליית כסף בגלישה במורד. אריקה מאהרינגר זכתה בשתי מדליות ארד, בסלאלום ובסקי משולב. פרנץ גאבל זכה במדליית כסף בגלישה במורד ורזי המרר זכתה במדליית ארד בגלישה במורד. בשתי המדליות הנוספות זכו מחליקים אומנותיים - אווה פאווליק זכתה במדליית כסף ואדי ראדה במדליית ארד.
באולימפיאדת אוסלו (1952) זכו האוסטרים ב-8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב, ודורגו במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי נורווגיה, ארצות הברית, פינלנד וגרמניה. אוטמאר שניידר זכה במדליית זהב בסלאלום ובמדליית כסף בגלישה במורד. כריסטיאן פרוודה זכה במדליית כסף בסלאלום ענק ובמדליית ארד בגלישה במורד וטוני שפיס זכה במדליית ארד בסלאלום ענק. בין הנשים בלטה טרודה בייזר, שזכתה במדליית זהב אולימפית שנייה ברציפות, בגלישה במורד. חברתה לנבחרת דגמר רום זכתה במדליית כסף בסלאלום ענק. בנוסף לגולשי הסקי האלפיני, גם מחליק אומנותי אחד זכה במדליה, הלמוט זייבט, שזכה במדליית כסף.
באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) עלו הישגיהם של האוסטרים לכדי 11 מדליות, בהן 4 מדליות זהב. הישג זה הקנה לאוסטרים את המקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות. גולשי הסקי האלפיני זכו ב-9 מהמדליות, והבולט שבהן היה טוני זיילר, שניצח בכל שלושת המקצים - סלאלום, סלאלום ענק וגלישה במורד. בסלאלום ענק היו גם שני הזוכים הנוספים אוסטרים - אנדריי מולטרר זכה במדליית כסף וולטר שוסטר זכה בארד. מולטרר זכה גם במדליית ארד בגלישה במורד. בתחרויות הנשים זכתה פוצי פרנדל במדליית כסף בסלאלום ענק, רגינה שפף זכתה במדליית כסף בסלאלום, ותיאה הוכלייטנר זכתה במדליית ארד בסלאלום ענק. המחליקים האומנותיים קורט אופלט וסיסי שוורץ זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, ובמקצה הנשים זכתה אינגריד ונדל במדליית ארד.
באולימפיאדת סקוו ואלי (1960) ירדו הישגי האוסטרים ל-6 מדליות. ארנסט הינטרזר זכה במדליית הזהב היחידה, בסלאלום, וכן זכה במדליית ארד בסלאלום ענק. סגנו של הינטרזר בסלאלום היה היאס לייטנר, וגם פפי שטיגלר זכה במדליית כסף, בסלאלום ענק. גולשת הסקי האלפיני היחידה שזכתה במדליה הייתה טראודל הכר, שזכתה במדליית ארד בגלישה במורד. אוטו לאודולטר זכה במדליה האולימפית הראשונה בקפיצות סקי, מדליית ארד במקצה הגבעה הרגילה.
אולימפיאדת אינסברוק (1964)
באולימפיאדה הראשונה אותה אירחה, אולימפיאדת אינסברוק (1964), שבו והשתפרו הישגיה של המשלחת האוסטרית. היא צברה 12 מדליות, בהן 4 מדליות זהב, ודורגה במקום השני, אחרי ברית המועצות.
7 מהמדליות הושגו בסקי אלפיני. הנשים תפסו את שלושת המקומות הראשונים בגלישה במורד - כריסטל האס, אדית צימרמן וטראודל הכר, בהתאמה. בין הגברים בלט פפי שטיגלר, שזכה במדליית זהב בסלאלום ובמדליית ארד בסלאלום ענק. אגון צימרמן זכה במדליית זהב בגלישה במורד וקארל שראנץ זכה במדליית כסף בסלאלום ענק.
הלוג' הפך לראשונה לענף אולימפי, והמשלחת האוסטרית צברה בו הישגים. במקצה הזוגות זכו יוזף פייסטמנטל ומנפרד שטנגל במדליית הזהב וריינהולד זן והלמוט תאלר זכו במדליית הכסף. לני טורנר זכתה במדליית הארד במקצה הנשים. המחליקה האומנותית רגינה הייצר זכתה במדליית כסף, ורביעיית מחליקי הבובסליי זכו אף הם במדליית כסף, הראשונה בענף זה.
1968 עד 1988
באולימפיאדת סאפורו (1972) ירדו הישגי האוסטרים ל-5 מדליות. במדליית הזהב היחידה זכתה המחליקה האומנותית טריקסי שובה ולראשונה אף גולש סקי אלפיני אוסטרי לא זכה במדליית זהב. אנמארי מוזר-פרול זכתה בשתי מדליות כסף, בגלישה במורד ובסלאלום ענק. באחרונה זכתה וילטרוד דרקסל במדליית הארד. בין הגברים, זכה היינריך מסנר במדליית ארד בגלישה במורד. אחד מגולשי הסקי האלפיני האוסטרים הבולטים, קארל שראנץ, נעדר מהמשחקים. יושב ראש התאחדות הסקי האוסטרית, קארל היינץ קלה, החליט לאסור את השתתפותו, מאחר שהתחרה בעבר באופן מקצועני, חרף העובדה שהדבר פגע בהישגי המשלחת האוסטרית. בעקבות החלטות זו העניק הוועד האולימפי הבינלאומי לקלה את מדליית פייר דה קוברטן, המוענקת לאישים ולספורטאים שגילו הגינות ורוח ספורטיבית יוצאת דופן או תרמו לקידום הרוח הספורטיבית.
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכו האוסטרים ב-7 מדליות, בהן 3 מדליות. די היה בכך כדי שתדורג במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות, גרמניה המזרחית וארצות הברית. הסקי האלפיני חזר להיות הענף המוביל במשחקים אלה. לאונרד שטוק זכה במדליית הזהב בגלישה במורד, וסגנו היה פטר וירנסברגר. האנס אן זכה במדליית ארד בסלאלום ענק. בתחרויות הנשים זכתה אנמארי מוזר-פרול במדליית הזהב בגלישה במורד. בקפיצות סקי זכה אנטון אינאואר במדליית הזהב בקפיצה מגבילה רגילה, והרברט נויפר זכה במדליית הכסף בקפיצה מגבעה גבוהה. גאורג פלוקינגר וקארל שרוט זכו במדליית ארד בלוג'.
אולימפיאדת סרייבו (1984) הייתה החלשה בתולדותיה של אוסטריה. הספורטאי היחיד שזכה במדליה היה גולש הסקי האלפיני אנטון שטיינר, שזכה במדליית הארד בגלישה במורד.
באולימפיאדת קלגרי (1988) עלו הישגיהם של האוסטרים ל-10 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. 6 מהמדליות הושגו בסקי אלפיני. אניטה וכטר ניצחה במסלול המשולב וזיגריד וולף ניצחה בסופר G. בין הגברים בלט הוברט שטרולץ, שזכה במדליית זהב בסופר G ובמדליית כסף בסלאלום ענק. הלמוט מאייר היה סגנו של שטרולץ בסופר G, וגם ברנהרד גסטריין זכה במדליית כסף, במסלול המשולב. מיכאל הדשיף זכה בשתי מדליות בהחלקה מהירה - מדליית כסף במרוץ ל-10,000 מטר ומדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר. מדליות ראשונות הושגו גם בסקי נורדי משולב - קלאוס זולצנבאכר זכה במדליית כסף במקצה היחידים, ויחד עם גינתר צאר והאנסיירג אשנוולד זכה במדליית ארד במקצה הקבוצתי.
אולימפיאדת אלברוויל (1992)
באולימפיאדת אלברוויל (1992) זינקו הישגי האוסטרים ל-21 מדליות, בהן 6 מדליות זהב. הם דורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי גרמניה, המשלחת המאוחדת ונורווגיה.
גולשי הסקי האלפיני זכו ב-8 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. פטרה קרונברגר זכתה במדליות זהב במסלול המשולב ובסלאלום. אניטה וכטר זכתה בשתי מדליות כסף - במסלול המשולב ובסלאלום ענק, וגולשת שלישית, ורוניקה שטאלמאייר זכתה במדליית ארד בגלישה במורד. פטריק אורטליב זכה במדליית הזהב בגלישה במורד, וגינתר מאדר זכה במדליית ארד באותה תחרות. גם מיכאל טריטשר זכה במדליית ארד, בסלאלום.
בקפיצות סקי זכו האוסטרים ב-5 מדליות. ארנסט וטורי זכה במדליית זהב בקפיצה מגבעה רגילה, מרטין הלוורט זכה בשתי מדליות כסף, בקפיצה מגבעה רגילה ובקפיצה מגבעה גבוהה, היינץ קוטין זכה במדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה, ושלושתם יחד עם אנדראס פלדר זכו במדליית כסף בתחרות הקבוצתית. בלוג' צברו האוסטרים ארבע מדליות. דוריס נוינר ניצחה במקצה הנשים, וסגניתה הייתה אחותה הגדולה, אנגליקה נוינר. במקצה הגברים זכה מרקוס פרוק במדליית הכסף, ומרקוס שמידט במדליית הארד.
נבחרת הבובסליי זכתה במדליית זהב, וקלאוס זולצנבאכר זכה בשתי מדליות ארד נוספות בסקי נורדי משולב - במקצה היחידים ל-15 ק"מ ובמקצה השליחים ל-5X3 ק"מ, יחד עם קלאוס אופנר ושטפן קריינר. אמשה הוניאדי זכתה במדליית ארד בהחלקה מהירה ל-3000 מטר.
אולימפיאדת לילהאמר (1994)
רק שנתיים חלפו בין המשחקים, אך באולימפיאדת לילהאמר (1994) ירדו הישגיהם של האוסטרים ל-9 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
הספורטאית הבולטת במשלחת הייתה המחליקה המהירה אמשה הוניאדי, שזכתה במדליית זהב ב-1500 מטר ובמדליית כסף ב-3000 מטר. גולשי הסקי האלפיני זכו ב-3 מהמדליות. תומאס שטנגאסינגר זכה במדליית זהב בסלאלום, אלפי אדר זכתה במדליית כסף בסלאלום וכריסטיאן מאייר זכה במדליית ארד בסלאלום ענק. בלוג' זכה מרקוס פרוק במדליית כסף, ואנדראה טאגוורקר זכתה במדליית ארד. אנדראס גולדברגר זכה בשתי מדליות ארד בקפיצות סקי - בקפיצה מגבעה גבוהה, ויחד עם חבריו לנבחרת בתחרות הקבוצתית בגבעה גבוהה.
אולימפיאדת נאגנו (1998)
הישגי האוסטרים השתפרו באולימפיאדת נאגנו (1998), והם זכו ב-17 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
11 מהמדליות היו בסקי אלפיני. הרמן מאייר זכה בשתי מדליות זהב - בסלאלום ענק ובסופר G. בשני המסלולים היו גם סגניו אוסטרים - שטפן אברהארטר בסלאלום ענק והאנס קנאוס בסופר G. במדליית הזהב השלישית זכה מריו רייטר, במסלול המשולב, מסלול בו כריסטיאן מאייר זכה במדליית ארד. האנס טרינקל זכה במדליית ארד בגלישה במורד, ותומאס סיקורה עשה זאת בסלאלום. בין הנשים בלטה אלכסנדרה מייסינצר, שזכתה במדליית כסף בסלאלום ענק ובמדליית ארד בסופר G. מיכאלה דורפמייסטר זכתה במדליית כסף בסופר G.
אנדראס וידהלצל זכה בשתי מדליות ארד בקפיצות סקי, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית, ואנגליקה נוינר זכתה במדליית ארד בלוג'.
אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) הגיעו האוסטרים להישגים דומים - 17 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
9 מהמדליות היו בסקי אלפיני. שטפן אברהארטר שיפר את הישגיו מנאגנו, וזכה במדליית זהב בסלאלום ענק, במדליית כסף בסופר G ובמדליית ארד בגלישה במורד. פריץ שטורבל זכה במדליית זהב בגלישה במורד. בנימין רייך זכה בשתי מדליות ארד, במסלול המשולב ובסלאלום, ואנדראס שיפרר זכה במדליית ארד בסופר G. בין הנשים, זכתה רנאטה גטשל בשתי מדליות - מדליית כסף במסלול המשולב ומדליית ארד בגלישה במורד.
כריסטיאן הופמן זכה במדליית זהב ראשונה בסקי למרחקים, במקצה ל-30 ק"מ. גם סגנו היה אוסטרי, מיכאיל בוטווינוב. פליקס גוטוולד זכה ב-3 מדליות ארד בסקי נורדי משולב - במרוץ ל-15 ק"מ, במרוץ הספרינט ויחד עם חבריו לנבחרת במרוץ השליחים. מרקוס פרוק זכה במדליה האולימפית השלישית שלו בלוג', מדליית ארד.
בשני עפנים זכו האוסטרים במדליות ראשונות. מרטין רטל זכה במדליית כסף בסקלטון, והביאתלט וולפגנג פרנר זכה במדליית ארד במרוץ ל-10 ק"מ.
אולימפיאדת טורינו (2006)
אולימפיאדת טורינו (2006) הייתה האולימפיאדה הפורייה ביותר בתולדות המשלחת האוסטרית. הם הגיעו למספר שיא של 23 מדליות, בהן 9 מדליות זהב, ודורגו במקום השלישי, אחרי גרמניה וארצות הברית.
בסקי אלפיני צברו האוסטרים 14 מדליות, כמעט מחצית ממספר המדליות האפשריות. בנימין רייך זכה בשתי מדליות זהב, בסלאלום ובסלאלום ענק. בסלאלום היו גם שני הזוכים האחרים אוסטרים - ריינר הרבסט זכה במדליית הכסף וריינר שנפלדר זכה במדליית הארד. שנפלדר זכה גם במדליית ארד במסלול המשולב. הרמן מאייר זכה במדליית כסף בסופר G ובמדליית ארד בסלאלום ענק, ומיכאל ואלכהופר זכה במדליית הכסף בגלישה במורד. בין הנשים בלטה מיכאלה דורפמייסטר, שזכתה בשתי מדליות זהב, בסופר G ובגלישה במורד. מרליס שילד זכתה במדליית כסף במסלול משולב ובמדליית ארד בסלאלום. ניקול הוספ זכתה במדליית כסף בסלאלום ואלכסנדרה מייסניצר זכתה במדליית ארד בסופר G.
אולימפיאדת ונקובר (2010)
באולימפיאדת ונקובר (2010) ירדו הישגי האוסטרים ל-16 מדליות, בהן 4 מדליות זהב. המדליות הושגו בשבעה ענפים שונים, והחלוקה ביניהם הייתה מאוזנת מבעבר.
הסקי האלפיני המשיך להיות הענף המוביל, אך ההישגים בו הסתכמו ב-4 מדליות בלבד. אנדראה פישבאכר זכתה במדליית זהב בסופר G, מרליס שילד זכתה במדליית כסף בסלאלום, ואליזבת גרגל זכתה בשתי מדליות ארד - בסלאלום ענק ובגלישה במורד. גרגור שלירנצאואר היה הבולט בין קופצי הסקי. הוא זכה במדליות ארד בקפיצה מגבעה רגילה ובקפיצה מגבעה גבוהה, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב. האחים לינגר שמרו על תוארם בלוג', וספורטאית אוסטרית נוספת שהתחרתה בענף זה, נינה רייטמאייר, זכתה במדליית הכסף. במדליית הזהב הרביעית זכתה נבחרת השליחים בסקי נורדי משולב. אחד מחבריה, ברנהרד גרובר, זכה גם במדליית ארד אישית.
הביאתלט כריסטוף זומן זכה במדליית כסף במרוץ המרדף, והיה שותף לזכיית הנבחרת במדליית הכסף במרוץ השליחים. בגלישת שלג זכה בנימין קארל במדליית כסף, ומריון קריינר זכתה במדליית ארד. אנדראס מאט זכה במדליה הראשונה בענף הסקי החופשי, מדליית כסף.
אולימפיאדת סוצ'י (2014)
באולימפיאדת סוצ'י (2014) צברה המשלחת האוסטרית 17 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
9 מהמדליות ו-3 ממדליות הזהב הושגו בסקי אלפיני. אנה פנינגר זכתה במדליית זהב בסופר G ובמדליית כסף בסלאלום ענק. ניקול הוספ זכתה במדליית כסף במסלול משולב ובמדליית ארד בסופר G, מרליס שילד זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות בסלאלום, וקתרין צטל דורגה אחריה וזכתה במדליית הארד. בין הגברים, זכו שני גולשים במדליות זהב - מתיאס מאייר בגלישה במורד ומריו מאט בסלאלום. זוכה מדליית הכסף בסלאלום היה אף הוא אוסטרי, מרסל הירשר.
מדליית הזהב הרביעית הושגה בענף גלישת השלג, לראשונה בתולדות אוסטריה, עם ניצחונה של יוליה דוימוביץ בסלאלום. בנימין קארל זכה במדליית ארד בתחרות המקבילה לגברים. דניאלה אירשקו-סטולץ זכתה במדליית כסף בקפיצות סקי מגבעה רגילה, ונבחרת הגברים זכתה אף היא במדליית כסף, בקפיצה מגבעה גבוהה. האחים וולפגנג ואנדראס לינגר איבדו את תוארם בלוג' לאחר שתי זכיות נוספות, אך זכו במדליית כסף. הביאתלט דומיניק לנדרטינגר זכה במדליית כסף במירוץ ל-10 ק"מ, והיה שותף לזכייתה של נבחרת הביאתלטים האוסטרית במדליית ארד. נבחרת הגברים האוסטרית בסקי נורדי משולב זכתה אף היא במדליית ארד.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
אמיר גוטפרוינד
אמיר גוּטפרוינד (23 ביולי 1963 – 27 בנובמבר 2015) היה סופר ישראלי ובעל טור בעיתון מעריב השבוע.
ביוגרפיה
אמיר גוטפרוינד נולד בחיפה בשכונת נווה שאנן, להורים ניצולי השואה.
הוא התגייס לצה"ל כעתודאי, לאחר שסיים תואר ראשון בטכניון במתמטיקה שימושית. שירת בענף חקר ביצועים בחיל האוויר. בעת שירותו הצבאי השלים תואר שני בטכניון בחקר ביצועים ופרסם את שלושת ספריו הראשונים. השתחרר משירות קבע בצה"ל בגיל 42 בדרגת סגן-אלוף.
ספרו הראשון "שואה שלנו" זכה בפרס בוכמן בשנת 2001, וספרו השני "אחוזות החוף" זכה בפרס ספיר בשנת 2003. בשנת 2013 זכה גוטפרוינד בפרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש רה"מ לוי אשכול. גוטפרוינד היה חבר מועצת יד ושם.
סגנונו שנחשב למיוחד ניכר היה בעברית הקולחת והאמינה, בהיעדר יומרות "ספרותיות", ובתיאור אוהב ואירוני של רגעי מבוכה מול הבלתי נמנע והבלתי-צפוי. בספריו שילב חוויות מנוף ילדותו בחיפה ובקריית חיים. ספריו של גוטפרוינד תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, הולנדית, צ'כית והונגרית. בין היתר שימש גוטפרוינד כתסריטאי בסדרת הטלוויזיה בני ערובה ובסדרה שעת נעילה.
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי אבי נשר "פעם הייתי", המספר על עלילות חבורת ילדים בחיפה של שנת 1968. התסריט לסרט נכתב בהשראת ספרו של גוטפרוינד "בשבילה גיבורים עפים". ספר זה שימש גם השראה לסדרת דרמה ושמה "בשבילה גיבורים עפים", שהופקה על ידי שידורי קשת ואשר זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל קאן לטלוויזיה. בסדרה, שיצר עמרי גבעון, מככבים נינט טייב, משה אשכנזי, מיכאל אלוני, תומר קאפון ואחרים.
היה נשוי פעמיים ואב לשלושה מנישואיו הראשונים. אשתו הראשונה נפטרה מסרטן בשנת 2011, בעת שכתב את הספר "מזל עורב". ההקדשה שבתחילת הספר היא "לנטע שמיר ז"ל, אשתי, אהובתי. ספר ראשון בלעדייך". התגורר ביישוב יובלים עם אשתו השנייה, מיכל, ילדיו וילדיה.
ב-27 בנובמבר 2015 נפטר גוטפרוינד בגיל 52 בבית החולים רמב"ם, לאחר שחלה גם הוא בסרטן.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
מכּתביו:
על כתביו:
מערכות
מערכות הוא בית ההוצאה לאור של צה"ל. הוצאת ספרים זו נוסדה בשנת 1939, לפני קום מדינת ישראל וייסוד צה"ל. ההוצאה שימשה כמרכז ידע לתורת לחימה שיובאה מצבאות זרים וכמרכז מחקרי של ההיסטוריה הצבאית, בעיקר זו של מלחמת העצמאות. בית ההוצאה לאור ישב בקריה בתל אביב עד לתחילת פרויקט פינוי דרום הקריה. כיום יושבת ההוצאה במחנה דיין שבגלילות.
היסטוריה
מייסד הוצאת "מערכות" הוא אל"ם אלעזר גלילי, שגם פיקד עליה במשך 28 שנים. עם חברי המערכת בשנותיה הראשונות נמנו גרשון ריבלין, אברהם טמיר (לימים אלוף), שלמה גזית (לימים אלוף) ואברהם אילון (לימים תא"ל וראש מחלקת ההיסטוריה של צה"ל). בין מפקדי בית ההוצאה לאור היו אל"ם יעקב זיסקינד, אל"ם הילל בן מאיר, אל"ם אורי דרומי וסא"ל חגי גולן.
בנוסף לכתב העת הכלל צה"לי "מערכות" יצאו לאור כתבי עת חיליים: "מערכות ים", "מערכות הפלס", "מערכות שריון", "מערכות חימוש" ו"קשר ואלקטרוניקה".
בעקבות שינויים מפליגים בפעילות משרד הביטחון – ההוצאה לאור בסוף שנת 2008 הוחלט על שיתוף פעולה עם הוצאה אזרחית. כיום מנוהלת הדפסת והפצת ספרי "מערכות" באמצעות הוצאת "מודן".
סדרות ספרים
הוצאת מערכות הוציאה לאור במשך השנים מספר סדרות ספרים העוסקים בהגות צבאית, היסטוריה של הלוחמה וביטחון לאומי. בין הסדרות ניתן למנות את:
זכויות להט"ב באיי קוק
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד באיי קוק מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כחוקית ברחבי האיים מאז 2023. על אף המעמד הפלילי דה יורה באותה תקופה של פעילות הומוסקסואלית גברית (שלא נאכף בפועל), כבר מאז 2013 אפליה בתעסוקה באיי קוק על רקע נטייה מינית נאסרה בחוק. הומוסקסואלית נשית הוגדרה כחוקית ברחבי האיים מאז ומעולם. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינה מוכרת בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
הומוסקסואליות וזהויות טרנסג'נדריות היוו חלק ניכר מתרבות איי קוק במשך מאות שנים. מבחינה היסטורית, אנשים טרנסג'נדרים נתפסו כחלק חשוב מהמרקם המשפחתי והשבט המקומי. הגעתם של מיסיונרים נוצרים זרים שינתה במהירות את הגישה החברתית כלפי הנושאים, והחוקים הראשונים לאיסור פעילות הומוסקסואלית באיי קוק נחקקו לאחר מכן.
היסטוריה
איי קוק, בדומה לניואה, איי מריאנה הצפוניים וטובאלו השכנות, היו בעלי קבלה חברתית רחבה כלפי מערכות יחסים חד-מיניות וזהויות טרנסג'נדריות לפני התפשטות דת הנצרות במאה ה-19 בתקופת השלטון הקולוניאליסטי של האימפריה הבריטית על שטח האיים.
בשפה המאורית, השפה הרשמית של איי קוק, קיים מונח ידוע לתיאור גברים שמתנהגים כמו נשים, "לאילאי" (באנגלית: Laelae). מבחינה תרבותית, לאילאים בדומה לאנשי קהילות ילידים נוספות שמזדהים בתור מגדר שלישי ברחבי פולינזיה בהם הפאפאפין בסמואה או הפקאלייטי בטונגה, מזדהים כנקבה אך מוגדרים כזכרים מבחינה ביולוגית ועוסקים בחיי היום יום בעבודות שמתויגים כעבודות של נשים בהן בישול, ניקיון ותפירה, נמצאים בסביבת נשים ונוטים ללבוש בגדים נשיים, אך אינם מקיימים יחסי מין עם לאילאים אחרים אלא עם גברים הטרוסקסואלים, שאינם מחשיבים את עצמם, וגם אינם נחשבים על ידי הסביבה כהומוסקסואלים. כיום, קיימת קבלה חברתית יחסית ללאילאים מבחינת המראה וההתנהגות הפומבית שלהם שכוללת ריקודים מסורתיים מול נשים וגברים כאחד, אך קיימת הימנעות כמעט מוחלטת מקבלת נטייתם המינית ודיונים על הנושא. ד"ר קליסה אלכסאייף מאוניברסיטת מלבורן הצהירה על הנושא באומרה כי "הבנת המוסר המערבי של מיניות ומגדר באיי קוק הובילה לכך שמיניותם של הלאילאים הפכה לנושא טאבו באיי קוק".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים הוגדרה כפלילית באיי קוק מאז 1969 במסגרת הקוד הפלילי מאותה שנה. קיום "מעשה סדום" שהתייחס לפעילות הומוסקסואלית בין גברים עלול היה להיענש עד 7 שנות מאסר, בעוד שעונש על קיום "מעשה מגונה" בין גברים עד 15 שנות מאסר. הקוד הפלילי עבר בירושה מהתקופה הקולוניאלית של האימפריה הבריטית ונשאר במקומו מאז קבלת עצמאותם של האיים. עם זאת, העמדה לדין על רקע סעיפי הקוד בנושא לא דווחה מעולם בפועל. בנוסף, סעיפים 152 ו-153 לקוד הפלילי קבעו את גיל ההסכמה לגיל 16 שנים עבור זוגות הטרוסקסואלים בלבד. איסור על קיום פעילות הומוסקסואלית נשית לא הוזכר בסעיפים הפליליים, בדומה לשאר הקודים הפליליים של האימפריה הבריטית.
באוגוסט 2017 הוכרזה הצעת החוק הפלילי לשנת 2017 שכללה בתוכנה את ביטול ההפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה. הגשות פומביות לוועדה הפרלמנטרית שבוחנת את הצעת החוק החלו ב-9 באוגוסט. בשל הבחירות הכלליות שנערכו באיי קוק ביוני 2018, הוקפאו ההתייעצויות הציבוריות בנושא הצעת החוק. עם זאת, בעקבות התנגדות של הכנסיות המקומיות ואנשי דת לתוכן הצעת החוק, הוחזר האיסור על קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה על ידי ועדה ב-5 בנובמבר 2019 והוסף סעיף שהרחיב את האיסור גם לנשים לסביות. בתגובה, המפלגה הדמוקרטית קראה לבחון את שינוי תוכן הצעת החוק וקבעה כי הכנסתם מחדש של הסעיפים "מפרה את הצהרת זכויות האדם של האומות המאוחדות ואת החוקה של האומה". מועצת תעשיית התיירות של איי קוק הביעה חשש שהצעת החוק עלולה להשפיע לרעה על תעשיית התיירות של איי קוק שמהווה את מקור הכלכלה העיקרי של האיים.
הצעת החוק בגרסתה הראשונה זכתה לתמיכתה של מארי פא אריקי, ראש שבט רבת השפעה באיי קוק, שכינתה את החוק "לא הוגן" כלפי הומוסקסואלים. הפרלמנט היה אמור לדון בהצעת החוק בספטמבר 2020. עם זאת, באותו החודש כלי תקשורת פרסמו שמספר הצעות חוק של איי קוק "נדחו" לשנת 2021 בשלבי דיון על התוכן שלהן בוועדות עקב התפרצות מגפת הקורונה. בשנת 2022 הדיון נדחה שוב למרץ 2023. ב-14 באפריל 2023 הפרלמנט של איי קוק העביר את הצעת החוק לתיקון פשעים (עבירות מין) 2023 אשר, בין היתר, ביטלה את סעיפים 154, 155 ו-159 של חוק הפשעים 1969 ובכך, ביטלה את ההפללה הקיימת דה יורה כלפי קיום פעילות הומוסקסואלית גברית באיי קוק והשוותה את גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים לזוגות הטרוסקסואלים (16 שנים). הצעת החוק נכנסה לתוקף ב-1 ביוני 2023.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
איי קוק לא מכירים בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). בשנת 2000 נחקק חוק לאיסור הכרה באופן מפורש בנישואים חד-מיניים ברחבי האיים על ידי חוק תיקון הנישואים 2000. החוק הובהר בשנת 2007 כדי לקבוע כי "לא יורשה לאדם להינשא לאדם אחר מאותו מין".
ב-28 באפריל 2013, ראש הממשלה הנרי פונה הצהיר על התנגדותו להכשרה בחוק של נישואים חד-מיניים באיי קוק.
הגנה מפני אפליה
סעיף 10(ז) של חוק הלקות של איי קוק משנת 2008 אוסר על אפליה כלפי בעלי מוגבלויות על רקע נטייתם המינית בין עילות נוספות.
מאז 2013 אפליה על בסיס "העדפה מינית" בתעסוקה נאסרה על פי סעיף 55(ה) לחוק יחסי תעסוקה 2012, שנכנס לתוקף ב-1 ביולי 2013.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת איי קוק כחלק מממלכת ניו זילנד.
תנאי מחיה
הנצרות היא הדת המוחלטת באיי קוק ובעלת השפעה הן על עמדות הציבור והן על מדיניות הממשלה. לאורך השנים דווח כי אזרחי להט"ב בשטח איי קוק נאלצים להסתיר את נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית מסביבתם הקרובה מחשש לקבלת דחייה, בעוד סוכנויות נסיעות ממליצות לתיירים לא להציג גילויי חיבה פומביים בכדי לא להוות מטרה לאפליה (הן עבור זוגות הטרוסקסואלים והן עבור זוגות הומוסקסואלים). אתר התיירות "cookislands.org.uk" הצהיר כי הומוסקסואליות מקובלת בדרך כלל בקרב תיירים מצד תושבי האיים, אם כי גילויי חיבה פומביים עלולים להוות מטרה לקבלת עוינות על רקע הומופוביה. קבוצת ההסברה היחידה של אזרחי להט"ב באיי קוק היא עמותת "Te Tiare". הקבוצה נוסדה רשמית ביוני 2008 ומארגנת מאז אירועים ודיונים במטרה להעלות את המודעות למעמד חייהם של חברי הקהילה באיי קוק וקידום חקיקת זכויות להט"ב במישור הפוליטי.
טופולב Tu-334
טופולב Tu-334 הוא מטוס נוסעים צר-גוף מתוצרת רוסיה אשר נועד להחליף את מטוסי הטופולב Tu-134 ויאק 42, אולם פיתוחו הופסק מסיבות כלכליות.
פיתוח המטוס הואט מאוד בשל ההעדפה הממשלתית שניתנה למטוס הסילון סוחוי סופרג'ט 100 של חברת "סוחוי" ובשנת 2009 הוחלט שלא להמשיך בפיתוחו.
יתרונות
הטופולב Tu-334 ניחן במספר יתרונות מרכזיים לעומת המטוסים הסובייטים הישנים אותם נועד להחליף:
הזמנות
בשנת 2008 דיווחה חברת טופולב כי כ-100 חברות תעופה הביעו התעניינות בדגם זה. איראן אף בקשה לרכוש זיכיון לייצור המטוס בתעשייה האווירית האיראנית, בשלב ראשון להרכיבו באיראן ובשלב שני לייצר את המטוס במלואו בתעשייה האיראנית. אולם לא נחתמה אף עסקה למכירת המטוס בטרם בוטלה תוכנית הפיתוח.
בשנת 2009 הייתה תוכנית הפיתוח של המטוס בפיגור של שנים ורק שני אבות טיפוס הושלמו. עם איחוד החברות המייצרות כלי טיס ברוסיה הוחלט להפסיק את תוכנית הפיתוח ולהתמקד בפיתוח מטוס הסוחוי סופרג'ט 100 ואנטונוב An-148.
תוכנית חקר הירח הרוסית
מחקר וחקר הירח
ההכרזה על התוכנית למחקר הירח בוצעה ב־28 בנובמבר 2018 במוסקבה בישיבת מועצה של האקדמיה הרוסית למדעים על החלל, בשיתוף פעולה עם רוסקוסמוס, תאגיד החלל הפדרלי. עלות השלב הראשון מוערכת ב־39 מיליארד רובלים. סכום זה כולל כספים עבור הקמת המערכת, משלוח חללית ושיגור כלי רכב וגשושיות.
שלב 1 (2021-2025)
בדיקת כל הטכנולוגיות על תחנת החלל הבינלאומית לצורך יצירת בסיס מודול לירח, ביצוע ניסויים מתקדמים לחללית "פדרציה", ביצוע שיגורים בלתי מאוישים לירח עם חללית "פדרציה" וחקר תחנות מחקר במסגרת תוכנית "לונה" (לונה 25, 26, 27, 28) לצורך פתרון בעיות מדעיות ובדיקות לקראת צעדים נוספים. מתוכננת גם בניית תחנת מחקר מסלולית סביב הירח שתוקם על בסיס אלמנטים ורכיבים של רוסיה המשמשים אותה בתחנת החלל הבינלאומית, בפרט, מודול פריצ'אל (2021), תחנת חלל מסלולית לאומית ומודול אנרגיה מדעי (2022); ביצוע נחיתה על פני השטח של הירח והנחתת מטענים ומודולים.
שלב 2 (2025-2035)
עיבוד אמצעי גישה על פני הירח: שיגור טיסה מאוישת באמצעות החללית פדרציה בשנת 2026 ונחיתה של קוסמונאוטים (אחרי 2030; משך משימה - 14 ימים) על פני הירח ליצירת היסודות הראשונים לבניית בסיסים. בשנים 2025–2030 מתוכננת פריסת לווייני תקשורת במסלול סביב הירח.
שלב 3 (אחרי 2035)
תושלם בניית בסיס ירח. יצירת תשתית מדעית בצורה של מבנים על פני הירח עם שני מצפי כוכבים. יצירת תשתית עבור איסוף מי קרח ובניית מקלטים להגנה מפני נשורת. יצירת מערכת אחידה של טיסות מאוישות ואוטומטיות לחקר הירח.
היסטוריה
ב־24 באוקטובר 2017 תאגיד הטילים והחלל אנרגיה דיווח כי עד שנת 2030 ייבחר המיקום על פני הירח, אשר יתאים לבניית בסיס הירח. בתקופה שבין שנת 2030 ל־2040 תיושם תוכנית הבסיס לקראת הנחתת קוסמונאוטים רוסים. אחרי 2040 תחל בנייה של בסיס הירח, בשנת 2050 ניתן יהיה לבצע עבודות מדעיות נרחבות. בסיס הירח מתוכנן לשמש להפקת משאבים מהירח.
ב־19 בנובמבר 2018, ראש רוסקוסמוס, דמיטרי רוגוזין אמר כי הטיל "אנגרה" ישמש כאמצעי התחבורה העיקרי לשיגור חלליות במסגרת התוכנית לחקר הירח.
ב־28 בנובמבר 2018 בסופה של ישיבת מועצת האקדמיה הרוסית למדעים בענייני החלל, תאגיד החלל הפדרלי "רוסקוסמוס" פרסם את פרטי התוכנית למחקר וחקר הירח, בהיקף של 3 שלבים, שיבוצעו בשנים 2021–2040.
צבא האנדים
צבא האנדים (בספרדית: Ejército de los Andes) הוא שמו של הכוח הצבאי שהיה תחת פיקודו של חוסה דה סן מרטין במערכה לשחרור צ'ילה מהאחיזה הקולוניאלית של האימפריה הספרדית. בראשית שנת 1817 חצה צבא האנדים את הרי האנדים, הנחיל תבוסה לגייסות מלכות המשנה של פרו בצ'ילה הכבושה, והביא לעצמאותה של צ'ילה.
ארגון הצבא
צבא האנדים הורכב מצבאה של הפרובינציה של קוז'ו (Cuyo), אותו ארגן סן מרטין בזמן שהיה מושל הפרובינציה ושאריות הצבא הצ'יליאני שנס לאחר התבוסה הסופית שנחל בקרב רנקאגוואה (Rancagua) לכוחות מלכות המשנה של פרו. ב-8 בנובמבר 1814 הקים סן מרטין את "גדוד חיל הרגלים מספר 11" (Batallón Número 11 de Infantería) אשר כלל את "הגיס הצ'יליאני" (Cuerpo de Chile) ומינה את חואן גרגוריו דה לאס אראס (Las Heras) למפקדו. באוקטובר 1815, לאחר שפרובינציות נוספות העבירו כוחות לקוז'ו, מנה הגדוד 1,600 חיילי רגלים, 1,000 פרשים, 200 אנשי ארטילריה ו-10 תותחים. בו בזמן סבל הכוח ממחסור באספקת אבק שרפה, ברזל ומדים. לאספקת החוסרים הקים סן מרטין תעשייה מקומית שתענה על צורכי הצבא שיצר.
על אף שסן מרטין נהנה מתמיכתו של חואן מרטין דה פואיירדון (Pueyrredón), הדירקטור (Director Supremo) של הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (Las Provincias Unidas del Río de la Plata), הישות הפוליטית שקדמה לארגנטינה המודרנית, לא זכתה המשלחת המתוכננת לתמיכה לאומית רחבה. פוליטיקאים שונים, שהיו סקפטיים בנוגע לסיכויי הצלחת המערכה בצ'ילה כנגד מלוכת המשנה של פרו, חתרו תחת מאמציו. אף על פי כן, ב-1 באוגוסט 1816, העניק פואיירדון לצבא קדימות לאומית, שינה את שמו לצבא האנדים והעמיד את סן מרטין בראשו.
חציית האנדים
לשם חציית האנדים חולק הצבא לשני ראשים. האחד, בפיקודו של ברנרדו או'היגינס, פנה למעבר "לוס פאטוס" (Los Patos), ואילו השני, בו נכללה גם הארטילריה ואשר היה תחת פיקודו של חואן גרגוריו דה לאס אראס פנה למעבר "אוספאז'אטה" (Uspallata). נוסף על שני כוחות עיקריים אלו נשלחו כוחות קטנים לאגפים הצפוניים והדרומיים של הכוחות החוצים. זה הצפוני מנה כ-130 חיילים בפיקודו של חואן מנואל קאבוט (Cabot) ואילו זה הצפוני היה תחת פיקודו של הצ'יליאני רמון פריירה סראנו (Freire Serrano).
חציית האנדים החלה ב-19 בינואר 1817. הגייסות התקדמו בממוצע כ-28 קילומטרים ביום, בגובה ממוצע של כ-3,000 מטרים מעל פני הים, במשרע טמפרטורות של כ-40 מעלות צלזיוס (כ-30 מעלות ביום וכ-10 בלילה). בתום 21 יום הושלם המסע והחלה המערכה לשחרור צ'ילה.
A Head Full of Dreams (שיר)
A Head Full of Dreams הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קולדפליי מתוך אלבום האולפן השביעי בעל אותו שם. הוא הופק על ידי ריק סימפסון וסטארגייט ופורסם כסינגל הרביעי מהאלבום ב-19 באוגוסט 2016 עם קליפ נלווה.
רקע
השיר הוקלט על ידי הלהקה במהלך יצירת אלבום האולפן השביעי שלה בשנת 2014, באולפנים הייעודיים שלהם The Bakery ו-The Beehive בצפון לונדון. שניהם נבנו במקור לעבודה על שלושת אלבומי האולפן הקודמים שלהם.
הופעות חיות
השיר בוצע בתוכנית הלילה של ג'יימס קורדן, יחד עם "Adventure of a Lifetime", ב-12 בנובמבר 2015. הוא הוצג גם ב-"X Factor Italy" במילאנו. השיר היה השיר הפותח בסיבוב ההופעות שלהם לאותו האלבום.
אוברון (שפת תכנות)
אוברון (באנגלית: Oberon) היא שפת תכנות עילית, שפותחה בשנת 1986 על ידי ניקלאוס וירת ועמיתיו במכון הטכנולוגי של ציריך בשווייץ, וקרויה על שמו של אוברון, ירח של כוכב הלכת אורנוס.
אוברון דומה למודולה-2 אך מצומצמת יותר. בזכות תכונותיה הפשטות היא יעילה מבחינת מקום וקידוד למהדרים שלה. השפה יכולה להיות מתוארת כולה רק בדף EBNF.
קטרפילר די-6
קטרפילר די-6 (באנגלית: CAT D6) הוא דחפור זחלי בינוני תוצרת קטרפילר.
זהו דחפור בינוני בגודלו עם 207 כוחות סוס (154 קילוואט) ומשקל של כ-21 טון. ה-D6 פותח ב-1935 ומאז עבר שורה של שיפורים ושכלולים. ה-D6 נועד לעבודות בינוניות ולא גדולות במיוחד, כגון במשקים חקלאיים והנדסה בשטח עירוני. על ה-D6 ניתן להתקין מגוון כפות, בהתאם לעבודה הנדרשת, מעקר אחורי (רוטר), מחרשות או כננת.
היסטוריה ודגמים
ה-D6 פותח ב-1935 ונקרא RD6. הוא היה מצויד במנוע D6600 בעל 3 צילינדרים ועוצמה של 45 כוחות סוס. ב-1937 שונה שמו ל-D6. ב-1941 פיתחה חברת קטרפילר דחפור D6 חדש לחלוטין, ביחד עם סדרת ה-4R וה-5R. דחפור ה-D6 החדש צויד במנוע D6400 עם עוצמה מוגברת של 55 כוחות סוס. ב-1947 הוחלפה סדרת ה-4R/5R בסדרת D6 8U & 9U שלה היה מנוע D318 עם 6 צילינדרים שסיפק 66 כוחות סוס. ב-1959 השיקה קטרפילר את הדגם החדש D6B אחרי ייצור של למעלה מ-60,000 כלים של D6 מדגמים ישנים יותר. ב-1963 החליף אותו הדגם D6C. ב-1977 החליף אותו הדגם D6D בעל מנוע עם 140 כוחות סוס, וגרסת D6D SA לחקלאות בעלת מנוע 125 כוחות סוס. ב-1986 החליף אותו הדגם D6H, ביחד עם 3 טרקטורים זחליים מדור/סדרה H. דחפור D6 זה היה דחפור ה-D6 הראשון עם גלגל-הינע מוגבה. ב-1996 החליף אותו הדגם D6R, שגם לו גלגל הינע מוגבה. מאז הוצגו גם הדגמים D6K עם 125 כוחות סוס ומשקל 12,886 ק"ג, D6N עם 150 כוחות סוס ומשקל 16,547 ק"ג וה-D6T עם 165 כוחות סוס ומשקל 20,985 ק"ג, והם עדיין בייצור. בעשור השני של המאה ה-21 שיפרה קטרפילר את העוצמה של ה-D6T ל-207 כוחות סוס. ב-2020 ארגנה קטרפילר את קו הדחפורים שלה מחדש ושינתה את שיטת השיום. הדגמים הקטנים יותר של ה-D6 הופרדו וקיבלו שם חדש: הדגם D6K2 נהפך ל-D4 וה-D6N נהפך ל-D5.
הלכות בית הכסא
הלכות בית הכסא הן סדרת הלכות שעניינן התנהלות בבית הכסא (שירותים). ההלכות נוגעות למגוון תחומים בין בחול ובין בשבת וכן בשגרה ובמלחמה.
לימוד הלכות בית הכיסא
בלימוד הלכות בית הכיסא נוכחת לעיתים חוסר נעימות בין הלומדים. עם זאת, חז"ל עודדו ללמוד את הלכות בית הכיסא, ואף מסופר בברייתא על תנאים שעשו כל שביכולתם ללמוד את הלכות בית הכיסא הלכה למעשה:
לעיתים הלכות בית הכיסא עוסקות בהנהגות בריאותיות שונות, ועלול הלומד לחשוב שמדובר בזוטות שאינם ראויים למעמד של לימוד תורה. התלמוד מספר שרב הונא שאל את רבה בנו מדוע אינו הולך ללמוד אצל רב חסדא. רבה השיב לאביו שרב חסדא מלמד אותו, כלומר דברי חול שוליים ולא לימוד תורה. רבה הסביר לאביו שרב חסדא לימד אותו שאין להתיישב במהירות בבית הכיסא אלא יש לשבת בנחת, וכן שאין לדחוק את צרכיו בעוצמה רבה. על כך השיב רב הונא לבנו: 'רב חסדא עוסק בדברי תורה חשובים ואתה טענת שהוא עוסק ב?! כל שכן, לך ללמוד אצלו!'.
נקיות
ההלכה דורשת מאדם להתנהג בנקיות ובהיגיינה בבית הכסא. על אדם שמקנח באבן שכבר השתמש בו חבירו לפניו לקינוח אומר התלמוד שהוא. בנוסף, חז"ל אסרו על הטלת שתן בעמידה, מחשש שמא אדם ירטיב את רגליו בשתן ויאמרו עליו שהוא כרות שופכה. אמנם אם יש עפר שיספוג את השתן, או שהוא עומד במקום גבוה ומטיל מי רגלים למקום נמוך וכדומה, כך שאין חשש שינתז שתן על רגליו - מותר להטיל שתן בעמידה. ויש שנהגו אף ליטול ידיהם לאחר היציאה מבית הכסא.
במלחמה
בפרשת כי תצא מצווה התורה כי בשעת מלחמה יש לשמור על טהרה, קדושה ונקיות של המחנה: התורה מצווה שבשעת מלחמה יוקצה מקום להתפנות מחוץ למחנה. כמו כן התורה מצווה שבשעת מלחמה במקום בו הוקצה מקום להתפנות, יוקצה גם יתד שאפשר יהיה לכסות בו את הצואה. הסיבה לכך היא שהקב"ה "מתהלך במחנה", ואם במחנה יהיה פגם כמו "ערוות דבר" ה' עלול לעזוב את המחנה ולא לסייע לצבא ישראל.
ספר החינוך מנמק את הקדושה המיוחדת שיש במחנה בכך שהחיילים היוצאים לקרב הם צדיקים ביותר ולכן מן הראוי שינהגו בקדושה ובנקיות מוגברת.
הרמב"ם וספר החינוך מסבירים בנוסף שמטרת המצווה להבדיל בין אופיו של מחנה צבאי ישראלי לבין מחנה צבאי הנהוג באומות העולם. בצבא רגיל החיילים עושים את צורכיהם בכל מקום ובין מקומות השינה, ואילו אצל עם ישראל הצרכים נעשים מחוץ למחנה. ויש בכך שבח לעם ישראל, כיוון ששליחים של אומות העולם המבקרים במחנה הצבאי יראו את הניקיון ויתפעלו ממנו.
התכבדו מכובדים
בתלמודים מובא כי לפני הכניסה לבית הכיסא יש לומר תפילה. בתלמוד הבבלי מובאת התפילה בנוסח הבא:. אמנם, אביי קבע שאין לומר נוסח זה, כיוון שיש לחשוש שהמלאכים יעזבוהו לבלי שוב, ובמקום לומר 'הרפו ממני' יש לומר:. הרמב"ם, הטור והשולחן ערוך כתבו גם כן כנוסחתו של אביי. מנגד, רבי דוד אבודרהם כתב שאין לומר 'התכבדו מכובדים' אלא אם כן הוא ירא שמים במיוחד. ואכן כבר במאה ה-15 היה מקובל שלא לומר 'התכבדו מכובדים'.
ברכת אשר יצר
לאחר ההתפנות, תיקנו חכמים שאדם יברך וישבח את ה' על יצירת האדם ובתוך כך מערכת העיכול וההפרשות, והברכה נחתמת:. ברכת אשר יצר מגלמת עקרונות יסוד ביהדות כמו הכרת הטוב אף על צרכים בסיסיים והתבוננות בפלאי הבריאה הא-לוהית מתוך דבר שגרתי ואף מאוס כעשיית צרכים.
התאפקות
לפי הסבורא רב אחאי, המשהה נקביו (מתאפק), עובר משום בל תשקצו. וכך נפסק בשולחן ערוך. בנוסף לכך, המתאפק מלהתפנות מזיק לבריאותו.
בדיקת נקביו
במסורת ההלכתית קיימים שבחים רבים על בדיקת נקבים. חז"ל שיבחו את מי שבודק נקביו בבוקר כחלק מהתכוננות לתפילה, וציינו כי זהו אחת התנאים לקבלת עול מלכות שמים. לפי רבי יוסי, ההגדרה של עשיר היא, כיוון שכך ניתן להתפנות באופן צנוע ומבלי להתרחק. רבי יהודה מעיד על עצמו כי יש לו 24 בתי כיסא בין המקום בו הוא לן לבין בית המדרש, והוא בודק את עצמו בכל אחד ואחד, ולכן פניו 'צהובים' (דשנים ומאושרים).
משך השהיה בבית הכיסא
התלמוד משבח את מי שמאריך לשבת בבית הכסא: עם זאת, יש אומרים שאין להאריך בבית הכיסא אם מתפנה כשכורע על ברכיו, כי זה עלול 'להביאו לידי תחתוניות', כיוון שנקביו ייפתחו יותר מדי.
צניעות
חז"ל שיבחו את מי שצנוע בבית הכסא: . והסביר רש"י שהצניעות מתבטאת בהתנהלות רגועה ונינוחה, כך ש.
בתלמוד מסופר על אמוראים שהיו נכנסים אחרי רבם לבית הכיסא על מנת ללמוד ממנו את דרכי ההנהגה בבית הכיסא, כאשר נשאלו על כך האם אין בדבר חוסר צניעות ענו: "תורה היא וללמוד אני צריך".
הצניעות גם מתבטאת בכך שהאדם מסגל לעצמו התנהגות צנועה, ללא תלות בשאלה עד כמה אכן ניתן לראות אותו, כפי שאמרו חז"ל: . כלומר אדם ההולך בלילה להתפנות צריך לנהוג באותן אמות מידה של חשיפת גופו כדרך שהיה נוהג אילו היה יום. אמנם, אין צורך להרחיק את מקום ההתפנות כמו ביום, שכן המרחק הנדרש תלוי בטווח הראיה.
כתב בעל האור זרוע כי יש להימנע מהליכה בצוותא לבית הכיסא, ויש לסגור את הדלת ולהימנע מדיבורים. וכך פסק הרמ"א . עם זאת, לנשים מותר לדבר זו עם זו, כדי להימנע מחשש ייחוד.
חשיפה מינימלית של הגוף
כחלק מכללי הצניעות קובע התלמוד כי אין להוריד בגדים בעמידה, אלא רק לאחר שיושבים ממש להתפנות. וכך נפסק בשולחן ערוך.
התלמוד קובע שאין לגלות ללא צורך את גופו אפילו בבית הכיסא, ולכן כאשר יושב להתפנות לגדולים יגלה רק טפח מאחוריו, ולגבר מותר לגלות בנוסף שני טפחים לפניו, מכיוון שגברים נדרשים מטבעם להתפנות גם לשתן כשהם נפנים לצואה. וכך נפסק בשולחן ערוך.
התרחקות
אחד מכללי הצניעות הוא כי יש להתפנות באופן צנוע ונסתר מעיני הבריות. בתלמוד מובאת מחלוקת אמוראים בעניין ההרחקה הנדרשת מאדם כאשר הוא הולך להתפנות במקום שאינו מוסדר לבית שימוש. עולא הוא בעל עמדה מקילה:, ואילו איסי בר נתן סובר שיש להחמיר יותר: , ורב אשי מבאר שאיסי בר נתן מצריך שחבירו לא יראה דווקא את פירועו, אך אין דרישה שחבירו לא יראה אף את גופו.
זהירות מהוצאת זרע לבטלה
הדרך הנוחה והנקיה עבור גבר להטיל שתן בעמידה היא באחיזת ה'אמה', כלומר בחלק המרכזי של איבר המין. אמנם, אחיזה כזו עשויה להיות בעייתית על פי ההלכה, משום שיש חשש שהיא תגרום לגירוי מיני ולהוצאת שכבת זרע לבטלה. התנאים נחלקו לגבי הפתרון הראוי, כאשר רבי אליעזר נטה להישמר יותר מחשש הוצאת זרע לבטלה, ואילו חכמים נטו להישמר יותר מחשש להתזת השתן על הרגלים:
אף על פי שחכמים חלקו על גישתו של רבי אליעזר, כתבו התוספות שהם חזרו והודו לדבריו, שאסור לאדם לאחוז באמה ולהשתין. וכך נפסק בטור ובשולחן ערוך.
האיסור הוא דווקא להחזיק במרכז איבר המין, אך אין איסור לאחוז בעטרה או באשכים, ואפילו במצב של זקפה מותר להשתין תוך אחיזה בעטרה או באשכים בלבד.
כתב רבנו יונה שלמרות שמעיקר הדין לנשוי מותר לאחוז באיבר המין בעת הטלת שתן, מידת חסידות להחמיר בזה בגלל חומרת העוון של הוצאת שכבת זרע לבטלה. וכך כתב גם השולחן ערוך.
היאס
היאס (באנגלית: HIAS, ראשי תיבות: Hebrew Immigrants Aid Society, "החברה לסיוע למהגרים עבריים") הוא ארגון יהודי-אמריקאי הומניטרי שנוסד במקור כדי לסייע לפליטים יהודים ב-1881. הארגון סייע ליהודים נתיני ארצות הברית להשיג רישיונות כניסה עבור קרוביהם שבאירופה, לעזור להם בצעדיהם הראשונים בארץ החדשה ולהילחם בחוקים המגבילים את אפשרות ההגירה של יהודים מארץ לארץ. כיום, מטרת ארגון היאס היא לסייע לכלל הפליטים (לאו דווקא יהודים) שנמצאים במצוקה קשה, לעזור להם לאיחוד משפחות, ולפעול למען ביטחונם.
הלכות בית הכסא
סכנות
בתלמוד מובאים דברי רב חסדא, שאין לשבת במהירות להתפנות, ואין להתאמץ יתר על המידה, כיוון שיש חשש שזה יפגע בשיני הכרכשת. וכך נפסק בשולחן ערוך.
היאס
החל משנות ה-70 של המאה ה-19 קמו בארצות הברית ארגונים שונים שמטרתם הייתה לסייע למהגרים היהודים מאירופה. מהגרים שהגיעו בגלים גדולים בעיקר החל משנות ה-80 של המאה ה-19 בעקבות הפוגרומים והאנטישמיות ברוסיה. אחד מאותם ארגונים היה "בית המקלט העברי" (The Hebrew Sheltering House) שנודע גם בשמו העברי "הכנסת אורחים", שהוקם בשנת 1889 על ידי יהודים ממזרח אירופה ונועד לדאוג למקלט לפליטים חסרי בית. ארגון אחר היה ה"אגודה לעזרה למהגרים עבריים" (Hebrew Immigrant Aid Society) שהוקם בשנת 1902. שני ארגונים אלה התאחדו בשנת 1909 ויצרו את הארגון "האגודה למקלטים ועזרה עבור מהגרים עבריים" (Hebrew Sheltering and Immigrant Aid Society), הידוע כיום כ-HIAS.
הלכות בית הכסא
סכנות
בעבר נקבע בתלמוד, בטור ובשולחן ערוך שיש להימנע מקינוח בעשבים יבשים ובחומרים דליקים נוספים, מחשש שמא הדבר יגרום לשיני הכרכשת ליפול. אמנם כתב הרמ"א שכיום נוהגים לקנח בדברים דליקים בלי חשש, והראיה שאיש לא נפגע מכך. ואכן כיום נוהגים כולם לקנח בלי חשש בנייר טואלט שהוא חומר דליק.
היאס
הארגון, שחבריו היו בעיקר מהגרים שהתבססו, חילק את פעילותו לשניים: הנשים עסקו יותר בחיי היום-יום וסייעו למהגרים החדשים יותר במזון, בלבוש ומקום לינה בעוד הגברים התמקדו יותר בשתדלנות ופעילות ארגונית במטרה לסייע בהשגת רישיונות הגירה, בהליך ההתאזרחות בארצות הברית ובמציאת מקורות תעסוקה.
הארגון היה מעורב בסיוע לפליטים לא-יהודים, כדוגמת: פליטי מלחמת וייטנאם, קמבודיה ולאוס. מתחילת המאה ה-21 היאס כולל בפעילותו עזרה ליישוב מחדש וסיוע לפליטים לא-יהודים.
רוברט באוורס, אמריקאי אנטישמי ולאומן לבן, שביצע את הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג, טען שפעל כנגד היהודים בשל פעילות ארגון היאס בארצות הברית.
הלכות בית הכסא
שד בית הכיסא
בית הכיסא נתפס בעבר כמקום מועד לפורענות ששוכנים בו מזיקים וכשפים שונים. בתלמוד מוזכר חשש משד שנקרא 'שד בית הכסא' שהיה מצוי בבית הכיסא, ומזיק את הנכנסים לשם. במסכת ברכות מבואר ששד זה דומה לשעיר.
היאס
היאס ישראל
היאס ישראל החל את פעילותו טרם הקמת המדינה ופועל בתחומי ההגירה, סיוע לעולים ומבקשי מקלט. הארגון בישראל פועל מול היאס העולמי וכן מול גורמים כגון הסוכנות היהודית.
הלכות בית הכסא
שד בית הכיסא
על מנת להינצל מאותו שד היו עושים תחבולות שונות. בתלמוד מסופר על רבא שכאשר היה נכנס לבית הכיסא, אשתו (בתו של רב חסדא) הייתה מקשקשת באגוז שהיה נתון בתוך כלי על מנת לגרש את המזיקים. כמו כן אמו של אביי גידלה טלה מיוחדת על מנת שתכנס עמו לבית הכיסא, כדי שלא יהיה שם לבדו.
היאס
היאס ישראל
בין אפיקי הפעילות של היאס ישראל נכללת תוכנית סיוע משפטי למבקשי מקלט ופליטים. הסיוע ניתן בנושאים כגון הסדרת מעמד ונושאים אזרחיים. בתוכנית פועלים עורכי דין וסטודנטים למשפטים אשר עוברים השתלמויות בתחום דיני הפליטים ומציעים ייצוג למבקשי המקלט.
הלכות בית הכסא
שד בית הכיסא
בתלמוד, לאחר שהובא הדין לפיו שיש לחלוץ את התפילין קודם הכניסה לבית הכיסא, מסופר על רבי יוחנן ורב נחמן שהיו נכנסים עם התפילין לבית הכיסא, על מנת שישמרו עליהם בכניסתם לבית הכיסא, לדעת רש"י שמירה זו הייתה כנגד המזיקים. אמנם בראשונים ישנם גרסה אחרת, והסבר אחר בדברי התלמוד.
היאס
היאס ישראל
נוסף על כך, מציעים מלגות לסטודנטים עולים. המלגות מוענקות לסטודנטים עולים חדשים שלומדים במוסדות המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה, במסלולים לתואר ראשון וכן ללומדים תארים מתקדמים.
ארכאולוגיה מקראית
ארכאולוגיה מקראית היא תחום בארכאולוגיה שעוסק בממצאים מתקופת המקרא בארץ ישראל ובסביבתה, ומנסה לשחזר את תולדות עם ישראל ושאר עמי הארץ על בסיס ממצאים אלה. העוסקים בתחום זה חושפים את העדויות הארכאולוגיות ומנסים לפרש לאורן את ההסיטוריה וכן להעריך עד כמה הכתוב בתנ"ך וטקסטים עתיקים נוספים מדויק כמקור תיעוד היסטורי.
הלכות בית הכסא
שד בית הכיסא
בספר חרדים סבור כי איסור שיחה בבית הכיסא הנזכר בתלמוד הוא גם משום חשש השדים:.
מקרה וניזוק משד בית הכיסא, מובא בתלמוד במסכת שבת לאמר לחש זה:.
ארכאולוגיה מקראית
גבולות הארכאולוגיה המקראית
השם "ארכאולוגיה מקראית" בהוראתו המצומצמת והרווחת ביותר מתייחס לאזורים שבתחום ארץ ישראל המקראית (דרום הלבנט: השטחים שכיום הם חלק מ מדינת ישראל, הרשות הפלסטינית, ירדן וחלקים מלבנון, סוריה ומצרים), החל מסוף תקופת האבן ועד לתקופה הפרסית בישראל. אולם לעיתים משמש המושג בהוראה רחבה יותר וכולל את כל הארצות הנזכרות תכופות במקרא כמו אשור, בבל, מצרים, חתים, ממלכת כוש ארמים ועוד מן התקופה הפרה־היסטורית עד תום תקופת המקרא. לפיכך, בפרסומים מסוימים מתייחסים גם לממצאים בבליים כאל "ארכאולוגיה מקראית".
הלכות בית הכסא
שד בית הכיסא
כמו כן בן עזאי הדריך שאין למשמש בפי הטבעת לאחר שיושב אלא רק לפני כן. הדרכה זו הושמטה על ידי הרמב"ם, אך נפסקה בטור ובשולחן ערוך.
ארכאולוגיה מקראית
גבולות הארכאולוגיה המקראית
המושג "Biblical archaeology" – "ארכאולוגיה של הביבליה" – רווח באנגלית ובשפות נוספות, והוא כולל בנוסף לתקופת המקרא גם את תקופת הברית החדשה ובה ממצאים מהתקופה ההלניסטית ומהאימפריה הרומית, בעיקר התקופה הרומית בארץ ישראל. בישראל, המחקר הארכאולוגי של תקופות אלה נכלל בארכאולוגיה קלאסית.
הלכות בית הכסא
בהפרשת צואה
מצוות מורא מקדש היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לאדם לנהוג בקלות ראש כלפי בית המקדש. התלמוד מביא ברייתות העוסקות בכיוון ההתפנות הראוי לאור עיקרון זה. הברייתא השנייה שהתלמוד דן בה מביאה ארבע דעות של תנאים בעניין זה:
ארכאולוגיה מקראית
כינוי התחום
בהתאם למקום, לזמן ולאקלים הפוליטי־דתי, יש הנמנעים משימוש בשם "ארכאלוגיה מקראית" ומעדיפים במקומו שמות חלופיים כגון ארכאולוגיה של תקופת המקרא והברית החדשה, ארכאולוגיה של המזרח הקרוב הקדום, ארכאולוגיה של ארץ הקודש, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, ארכאולוגיה של המרחב הסורי־פלסטיני וכדומה.