cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זק"א
תהליכי הקמתו של ארגון זק"א בצפון (1994)
בקיץ 1994, הוחל בפיילוט שבו שולבו מתנדבי זק"א בראשותו של פרידמן במז"פ חיפה, שכן שיטות העבודה המשותפת של מז"פ עם המכון לרפואה משפטית ובעיקר מרכז מידע שהצליב פרטים ביחס לנעדרים וחללים, האיץ את זיהוי ההרוגים. הקמת זק"א יישמה לראשונה את ההיגיון ההלכתי של תהליך זיהוי גופות בפיגוע רב-נפגעים כבר בזירה עצמה. הפיכתה של מז"פ חיפה ל"יחידת האם" הראשונה של מתנדבי זק"א, סייעה במידה רבה לתהליך המיסוד בהיותה כלי מבצעי הלכתי תקדימי לפיקוד המשטרה בשטח.
בתאריך 30.10.1994 פרסם פרידמן קול קורא לגיוס מתנדבים חרדים, בו הדגיש כי "האירועים טופלו על ידי כוחות הביטחון בצורה הטובה ביותר אולם עם זאת נגרע כבוד המת עקב דחיפות הטיפול בשטח", ומכאן הצורך במתנדבים חרדים. בינואר 1995 דנה גם עיריית חיפה בסוגיה וסוכם כי ראש העיר עמרם מצנע, ינסה לקדם את הקמת היחידה במסגרת המשמר האזרחי. חודשיים לאחר מכן (5.3.1995) פרסם פרידמן את נוהל הפעלת היחידה, והוא עצמו מונה למפקדה.
התרחבות זק"א אל הזירה הארצית
בפיגוע בקו 5 בתל אביב ב-19 באוקטובר 1994 ובפיגוע בצומת בית ליד ב-22 בינואר 1995, פעלו מתנדבים חרדים, רובם פעילי ארגוני "הצלה", עזר מציון, חברה קדישא, ויוצאי יחידת זיהוי חללים מצה"ל, באופן ספונטני, בתגובה למה שראו כפגיעה בכבוד המת, אך ללא יד משטרתית מכוונת.
ב-21 באוגוסט 1995 אירע הפיגוע בקו 26 - פיגוע ההתאבדות הראשון עם חללים בירושלים - ליד בית הספר רנה קסין. גם לפיגוע זה הגיע, בין אחרים, משי זהב. בפיגוע זה התרחש מקרה חריג: רגלו של המחבל נקטעה מגופתו בפיצוץ, אך לא אותרה במשך שעות ארוכות. רק בערב התברר כי אחד המתנדבים החרדים נסע לקניות בשוק כשהרגל הקטועה ברכבו. המקרה הבהיר למשטרה את הצורך בשינוי היחס לפעילותם של המתנדבים החרדים וחלחלה במשטרת ירושלים ההבנה, שסביר שיתרחשו אירועים דומים בזמן הקרוב בעיר, כך שנדרש מפנה ביחס המשטרה למתנדבים החרדים ובמיסוד פעילותם.
תשעה ימים לאחר הפיגוע בקו 26 פרסם ראש מדור סיוע מרחבי במז"פ, סנ"צ אלי שמלצר, מסמך שהסדיר את כניסת המתנדבים החרדים לזירות פיגועים ברמה ארצית, במסגרת תהליך כולל, שמיפה את קבוצות המתנדבים החרדיות אשר ביקשו לסייע בפעילות זו, ונקבעו נוהלי עבודה עתידיים. המסמך שניסח שמלצר קבע כי מתנדבים ישולבו בזירה רק לאחר סיום עבודת כלל הגורמים המקצועיים, וזאת רק לאחר אישור קצין זיהוי ובפיקוח מז"פ.
בשנת 1995, נרשמה ביוזמתו של יהודה משי זהב, עמותה בשם "חסד של אמת" אשר פעלה כבר כקבוצת פעילים פרטית ולא רשומה אחרי הפיגוע בקו 405, על ידי תושבים חרדים בירושלים.
בשנת 1996 זומן משי זהב לפגישות עם המפכ"ל יהודה וילק ועם מפקד מחוז ירושלים ניצב אריה עמית. הוסכם על הכשרה מקצועית למתנדבים, שבהיעדרה תיחסם נגישותם לזירות פיגוע. נבנתה תוכנית הדרכה על ידי אחראי מתנדבים במשמר אזרחי בירושלים, אנשי המז"פ ומשי זהב, ולמתנדבים חולקו תעודות שאפשרו נגישות לזירות. משי זהב היה מחובר לחצרות רבנים ותורמים, עובדה שסייעה ברכישת ציוד אותו לא יכלה המשטרה לגייס או לקבל. גם מבנה ההתארגנויות נותר שונה: זק"א צפון נותרה יחידת מתנדבים הפועלת בתיאום עם המשטרה, בעוד בירושלים ובתל אביב נותרו המתנדבים חברים בעמותות שונות, וההתנדבות במשטרה הייתה רק אחת מפעולותיהם. "חסד של אמת", שהחלה לפעול באופן פרטי כבר בשנת 1989, נרשמה כעמותה בשנת 1995 והשם זק"א צורף בהמשך.
זק"א במהלך האינתיפאדה השנייה
למרות ההתפתחויות שתוארו לעיל, עד סוף שנות התשעים, על אף שכבר הובן הפוטנציאל הטמון ביחידה, הוא לא הפך למודל כלל-ארצי. באסון המסוקים ליד שאר ישוב ב-4 בפברואר 1997 פעל זק"א באופן מיטבי, אולם הפיגוע הכפול בשוק מחנה יהודה בתאריך 30 ביולי 1997, וגבה את חייהם של 13 אנשים, התאפיין בכאוס וחוסר תיאום שהקשו על סגירת הזירה ומתן טיפול חירום רפואי.
פעילות הארגון התרחבה באופן דרמטי בתקופת האינתיפאדה השנייה (סוף ספטמבר 2000 ואילך). גל הטרור הפלסטיני ובייחוד פיגועי ההתאבדות יצרו זירות אסון רבי נפגעים וסיפקו למתנדבי הארגון עבודה רבה. המוניטין אותו רכש הארגון הירושלמי, בתוספת עלייה ניכרת בתרומות מהארץ והעולם אותם גייס כעמותה, אפשרו לארגון לגייס עוד מתנדבים, להרחיב את פעילותו גם לחלקים אחרים בארץ ולרכוש ציוד מתקדם (כגון זימוניות, מכשירי קשר, טלפונים ניידים, קטנועים ואמבולנסים) ולהרחיב את מעגל פעילותו. אנשי הארגון ממשיכים להיות רשומים כמתנדבי המשמר האזרחי בכל מקום בו הם פועלים, דבר המעניק להם את הסמכויות הנדרשות לצורך פעילותם בזירות פיגועים ואסון.
בשנת 2000 מנתה יחידת זק"א 450 מתנדבים בפריסה ארצית, אך קורסים למתנדבים חדשים חדלו מלהתקיים. ריבוי הזירות הביטחוניות והפליליות, ומספר ההרוגים הגדול הובילו לשינוי מודל העבודה בכל רמות הפיקוד במז"פ, מרמת המטה הארצי וכלה במחלקי השטח. בשלב זה, הושפעה מאוד דרך עבודתו של זק"א ברמה הארצית מדמותו של נצ"מ שלום צארום, שמונה באוגוסט 1999 לראש היחידה לסיוע מרחבי במז"פ, יחידת מטה מבצעית, שהייתה אמונה, בין היתר, על טכנאי הזיהוי בשטח. אחד הצעדים הראשונים שנקט מייד עם כניסתו לתפקיד היה פיתוח תרבות תחקירים פנימית במז"פ, שאותה למד בקורס חקירת תאונות בחיל האוויר. התחקירים סייעו, בתהליך מתמשך, להגדרה מדויקת של תפקיד מתנדבי זק"א שהוטמעו בנוהל עבודתם. בעקבות תחקיר בזירת פיגוע הירי בחדרה בשנת 2001 לדוגמה, זוהה מחסור באמצעי מיגון כגון מסיכות, כפפות וערדליים עבור מתנדבי זק"א, החיוניים לביטחונם האישי, ובעקבות זאת הושגו ערדליים באיכות טובה יותר, שנועדו למנוע חדירת נוזלים, וחליפות חד-פעמיות.
הדרכות מתנדבי זק"א
הדרכות המתנדבים כללו הדרכה מעשית מצד שוטרים לגבי המשטרה ועבודתה בזירות פיגועים, והדרכה הלכתית מצד נציגי בתי דין רבניים בנוגע לזיהוי גופות על פי ההלכה.
קורס הכשרת המתנדבים נפרש על פני חמישה מפגשים אחת לשבוע בשעות הערב, וכלל בין היתר הדרכה בנוגע למבנה הארגוני של המשטרה, מז"פ והמשמר האזרחי, טיפול בזירת אירוע, איסוף מוצגים, בטיחות בזירה וזיהוי קורבנות אסון, נטילת טביעות אצבע ועוד. בנוסף, הדרכה שהועברה בידי הרב יעקב רוּזָ'ה - הסמכות ההלכתית העליונה בזק"א מיום הקמתה, שעסק בזיהוי חללים בצה"ל, בנוגע לחובת הזיהוי והקבורה לפי ההלכה. ההדרכה כללה סיורים לימודיים למתנדבים במעבדות מז"פ במטה הארצי של המשטרה בירושלים.
בצוות שלקח חלק בתהליכים מורכבים אלה ניתן למנות, בין היתר את סנ"ץ דוד תובל, קצין חקירות במרחב חיפה ואת אנשי מז"פ: סגן ניצב אלי שמלצר, ראש מדור סיוע מרחבי מז"פ מטא"ר; רפ"ק יהושוע נחום, ראש מחלק זיהוי פלילי בחיפה; רס"ב יהודה לוי, טכנאי מז"פ ורפ"ק מנדל שמילוביץ מהמעבדה הניידת.
בעיות וביקורת
הפעילות המאומצת גרמה לשחיקה פסיכולוגית אצל המתנדבים, דבר שהביא החל מ-2003 גם לפתיחת קבוצות תמיכה למתנדבי זק"א בשיתוף עם המשטרה. פרידמן פיתח שיטות עבודה שיפחיתו במידת האפשר את הקושי הנפשי. בין היתר, על ידי הגבלת מספר המשמרות לכל מתנדב והגבלת מספר הקורבנות שבו טיפל מתנדב במהלך האירוע, אולם, בשל אופייה של העבודה, לא היה די בכל אלה. הקושי הנפשי העצום שנלווה לעבודתם הוביל לכך שרק קומץ מתנדבים בעלי חוסן נפשי התמידו לאורך זמן. מתנדבים רבים הגיעו לפיגוע או שניים בלבד ועזבו. ביחס לגרעין הקשה של מתנדבי זק"א, הצביעו מחקרים על כך שניסיונם המצטבר בחשיפה המתמשכת למראות קשים, אמונתם בחשיבות קיום מצוות כבוד המת, וההכרה שלה זכתה פעילותם מצד החברה הישראלית בכללותה, ייצרו ושימרו את חוסנם הנפשי. נוסף על כך, בין המתנדבים עצמם, ובינם לבין שותפים נוספים בפעילות, צמחה רוח יחידה ייחודית של מקצועיות, נחישות, רעות, ערבות ועזרה הדדית שסיפקו תמיכה נפשית במידת מה.
בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות ה־55 של מדינת ישראל (2003), הדליק יהודה משי זהב, ממייסדי זק"א, משואה בהר הרצל.
במהלך שנת 2005 נקלע הארגון למצב כלכלי קשה שנגרם בשל ירידה חדה בתרומות בעקבות השיפור במצב הביטחוני. בתחילת ספטמבר, אף הוגשה בקשה של העובדים (בתמיכת ההנהלה) למינוי מפרק זמני לארגון בשל חובות. למפרק הארגון מונה עו"ד עמירם בוגט, רשם העמותות לשעבר.
ביוני 2006 הגיע בוגט להסכם עם קבוצת משקיעים שתיקח על עצמה את חובות הארגון. שלושה עובדים פוטרו ובמקום יהודה משי-זהב מונה ליו"ר הארגון, מחותנו דודי זילברשלג. בנוסף, מונה לראשונה מנכ"ל מקצועי לארגון - אהרל'ה צור.
את הגופות אוספים אנשי זק"א לשקי גופה לבנים, הנושאים את סמל הארגון. באוקטובר 2015, במהלך גל הטרור שפקד את ישראל, החליט הארגון שגופות מחבלים יוכנסו לשקי גופה שחורים, לשם "הבחנה והבדלה בין הקורבנות לרוצחים".
במרץ 2021 פורסמו עדויות קשות על תקיפות מיניות במשך שנים על ידי יהודה משי זהב. מאוחר יותר נודע כי הארגון הפעיל חוקרים פרטיים כדי להכפיש את אחד הפעילים שסייע בהגשת התלונות. בעקבות הפרסומים על התקיפות משי זהב השעה את עצמו מתפקיד יו"ר זק"א. חודש לאחר מכן, מונה ניצב (בדימוס) זהר דביר למנהל מיוחד בארגון. הארגון מנוהל על-ידי דובי ויסנשטרן.
בדצמבר 2022 פורסם תחקיר בעיתון הארץ לפיו הארגון דיווח מספר שנים על למעלה מ-3,000 מתנדבים בשורותיו ועל בסיס זה קיבל תמיכה מהמדינה, בעוד שעורך התחקיר טען כי מספר המתנדבים עומד בפועל על אלף לכל היותר. זק"א הכחישו כי ניפחו את מספר מתנדבי הארגון וטענו כי מדובר בשקרים וטענות שווא שמקורן בגוף מתחזה נגדו קיימו הליכים משפטיים.
במאי 2023 נחשף שהארגון הפעיל חוקרים כדי להכפיש פעיל חברתי שלחם בעבירות מין בחברה החרדית, בעקבות כך פתח רשם העמותות בחקירה על הארגון.
פעילות מבצעית
מלבד יחידת "חסד של אמת" במסגרתה פועלים מתנדבי זק"א לשמירה על כבוד המת באירועי מב"ט (מוות בלתי טבעי) ברחבי הארץ, מפעיל ארגון זק"א יחידות נוספות:
יחידת צוללי זק"א
יחידת צוללי זק"א היא יחידת איתור חילוץ והצלה המשתייכת לארגון "זק"א" ופועלת בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל בחילוץ ואיתור תת-מימי. היחידה מורכבת מכ-350 צוללים בפריסה ארצית. לצוללי היחידה הסמכות צולל בדרגות שונות, ומצוידים בציוד צלילה לתגובה מיידית, לחיפוש אחר יורדי ים שנקלעו למצוקה. הרעיון להקמת היחידה נבע מהצורך החיוני אליו נחשפו מפקדי יחידת איתור נעדרים של זק"א, במהלך החיפושים אחר עו"ד משה קניאל שטבע בים בתל אביב בשנת 2005. מאות מתנדבים סרקו רגלית את החופים כאשר מעליהם חגו כלי טיס זעירים ומסוקים, אך למעמקי הים לא הצליחו המתנדבים להגיע בשל היעדר אנשי מקצוע מיומנים. בזק"א מהרו להסיק מסקנות ובמלאת 30 יום למציאת גופתו של עו"ד קניאל הוקמה על שמו ולזכרו יחידת הצוללים של זק"א.
היחידה מבצעת חילוצים ואיתורי נעדרים תת-מימיים, כמו כן במקומות אליהם נקלעים אנשים במצבים שונים כגון מערכות ביוב, נחלים וכדומה ומאתרת עצמים שונים וראיות שונות במהלך מבצעיה. היחידה עובדת בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל והשיטור הימי בישראל, כמו כן עם יחידת כלי השיט "ספיר" - המשתייכת גם היא לארגון "זק"א".
בסוף שנת 2018 הוכנס לפעולה מכשיר סונאר של זק"א, לטובת איתור נעדרים במקווי מים. המכשיר מסוגל לרדת עד לעומק של 350 מטרים, וביכולותו לזהות עצמים קטנים. עלותו של המכשיר היא כ 175 אלף דולר אמריקני.
בראש היחידה עומד חיים אוטמזגין, שאף פיתח את מכשיר ה"זק"א סקוטר" המסייע לצוללי היחידה לנוע בקבוצה מתחת למים.
זק"א בעולם
במהלך דיון שנערך בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג שבהולנד, על גדר ההפרדה. קבוצת מתנדבים יצאה להציג מיצג-מחאה מול בית הדין, שלד של אוטובוס מפויח שנהרס בפיגוע התאבדות. מאוחר יותר, האוטובוס והתמונות הוטסו לוושינגטון הבירה על מנת ליצור לחץ ציבורי בארצות הברית לפעול כנגד הטרור הפלסטיני.
כמו כן בשנת 2022 שלחה צוותים רפואיים לסייע לאוקראינה בעקבות המלחמה עם רוסיה.
Post
Post ("דואר", או "אחרי") הוא אלבום האולפן הבינלאומי השני של הזמרת, כותבת השירים והמוזיקאית האיסלנדית ביורק. הוא יצא לאור ביוני 1995. האלבום הופק על ידי נלי הופר, טריקי, האווי בי וביורק עצמה. לאחר ההצלחה של אלבומה הקודם Debut, ביורק המשיכה לחפש אחר צלילים שונים, והתעניינה במיוחד בדאנס וטכנו. הפקת האלבום על ידי טריקי והאווי בי סיפקה לאלבום גם צלילים דמויי טריפ הופ.
Post הגיע בשיאו למקום השני בטבלת האלבומים בבריטניה, ובכך הפך להצלחה השנייה הכי גדולה של ביורק שם לאחר Debut. אחרי יציאתו של Post ביורק הפכה רשמית ליצוא המוזיקלי הכי גדול של איסלנד. Post זכה לזיכוי פלטינה בארצות הברית. האלבום דורג במקום ה-26 ברשימת "100 האלבומים הגדולים, 1985 - 2005" של המגזין ספין. בשנת 2003, האלבום דורג במקום ה-373 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
האלבום התקבל באהדה על ידי המבקרים, וזכה לציון של ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה בביקורת של המגזין Allmusic, לארבעה כוכבים בביקורת של הרולינג סטון ולחמישה כוכבים בביקורת של המגזין Slant.
ביורק על פוסט
על Debut נגד Post: "בעוד ש-Debut היה כמו "הלהיטים הגדולים" של עשר שנים, Post היה של השנתיים האחרונות. בשבילי, כל השירים באלבום כאילו אומרים 'תקשיבו, זהו המצב שלי'. וזוהי הסיבה שבעקבותיה קראתי לאלבום Post (אחרי), מפני שאני תמיד פונה בשירים שלי, באחורי מוחי, לאיסלנד במכתב. מפני שזאת הייתה קפיצה כל כך גדולה בשבילי לעזוב את כל קרובי המשפחה שלי, חבריי, כל מי שאני מכירה". (Raw, ינואר 1996).
על היותו של Post חסר פחד: "אישית, אני חושבת שאלבומים שמבטאים רק רגש אחד הם משעממים. Post הוא אלבום חסר פחד; הוא מדבר על רגשותיה של ילדה שעזבה את ביתה, את עירה, והיא נתקלת בעולם חדש שטרם נחקר." (Tendence, אוקטובר 1995).
על זה ש-Post הוא אלבום גירושין: "האלבום הקודם היה כל כך מנומס וזהיר מפני שהייתי כל כך ביישנית, כמעט כמו בתולה. לא באמת ידעתי כיצד להתנהג. עכשיו אני מרגישה הרבה יותר אמיצה. השירים השמחים הם יותר שמחים, השירים העצובים הם יותר עצובים והשירים המרירים נהפכו ליותר מרירים. הכול יותר קיצוני ב-Post. אבל, כמובן, אפשר לקרוא לו אלבום גירושין. נפרדתי מהחבר שלי בדיוק לפני שכתבתי את המילים. האלבום הוא גם גירושין מאיסלנד. הרבה באלבום הוא על להיות חסר שורשים, ללא אחיזה בקרקע, שמח ומפוחד בעת ובעונה אחת." (VeckoRevyn, יוני 1995).
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי ביורק, אלא אם מצוין אחרת.
סינגלים
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה Army of Me, שיצא באפריל 1995. זוהי נעימה מושחזת ותעשייתית, המופרעת על ידי רעשי פיצוצים רבים ומילים המעודדות את המאזין להפסיק להתלונן ולחיות את החיים. הקליפ הביזארי, דמוי החלום - שבו מופיעים, בין היתר, הקטעים: ביורק כשהיא נוהגת במשאית ענקית, גורילה בתור רופא שיניים, ופצצה בגלריית אמנות המעירה בן זוג מת בתור מיצג - בוים על ידי הבמאי הצרפתי מישל גונדרי. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-10 בטבלאות הסינגלים בבריטניה ולמקום ה-21 בטבלאות בארצות הברית.
הסינגל השני מתוך האלבום, Isobel, יצא באוגוסט 1995. המוזיקה כוללת מיתרים, ביטים אלקטרוניים ופתיחה המושפעת על ידי הג'ונגל. הקליפ הסוריאליסטי צולם בשחור ולבן ובוים על ידי הבמאי מישל גונדרי. Isobel לא היווה הצלחה גדולה, אך נחשב לקלאסיקה של ביורק. ביורק ציינה שרצועה בהומוג'ניק, אלבומה השלישי, שנקראת Bachelorette, מהווה המשך ל-Isobel. בראיון שנערך בספטמבר 1997 היא הסבירה: "אז איזובל מחליטה לחזור אל העיר ולקחת רכבת, כמו בשנות ה-30, בדרום אמריקה איפה שהוא. היא מחליטה להתעמת עם אהבה באהבה ומתעמתת עם הפחדנים שאין להם את האומץ להתאהב באהבה. אז אתם מבינים - זה כמו שאיזובל חזרה". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-23 בטבלאות הסינגלים בבריטניה.
הסינגל השלישי מתוך האלבום, It's Oh So Quiet, יצא בנובמבר 1995. השיר הוא גרסת כיסוי לשיר של בטי האטון, ששמו במקור הוא Blow a Fuse. השיר נשאר עד היום להיטה הגדול ביותר של ביורק. הוא הגיע למקום ה-4 בטבלאות הסינגלים בבריטניה ונשאר שם 15 שבועות, וזכה להשמעות רבות. בעקבות הקליפ בבימויו של ספייק ג'ונס הסינגל הכניס את ביורק לאור הזרקורים בארצות הברית, כשהגיע בשיאו למקום ה-9 בטבלאות הסינגלים שם. בבריטניה הסינגל זכה לזיכוי זהב, כשמכר מעל 400,000 עותקים. באוקטובר 2007, אתר האינטרנט MuchMoreMusic דירג את הקליפ של השיר במקום ה-8 ברשימת 40 הקליפים הזכורים ביותר.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום, Hyperballad, יצא בפברואר 1996. במילות השיר ביורק מדברת על כך שהיא קמה מוקדם, לפני החבר שלה, זורקת חפצים קטנים מצוק ומסתכלת עליהם מתנפצים. היא מדמיינת את גופה במקומם, מה שגורם לה להרגיש יותר טוב לגבי חזרה לביתה הבטוח ולזרועות המאהב שלה. השיר זכה למירב הקולות ממעריצי ביורק ברחבי העולם בסקר שנערך באתר הרשמי של ביורק שקבע את רשימת השירים באלבום הלהיטים הגדולים שלה. הקליפ של השיר בוים על ידי מישל גונדרי, בו ביורק מופיעה בתור דמות ממשחק מחשב. השיר זכה לגרסת כיסוי, בין היתר, מידי טורי איימוס. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-8 בטבלאות הסינגלים בבריטניה.
הסינגל החמישי מתוך האלבום, Possibly Maybe, יצא בנובמבר 1996. זהו שיר קודר המדבר על אהבה פוטנציאלית, עם טונים אלקטרונים עמוקים וביטים רכים. ביורק אומרת שזה היה "השיר הלא שמח הראשון שכתבתי... הרגשתי בושה שאני כותבת שיר שלא מעניק תקווה". הקליפ לשיר מציג את ביורק במספר חדרים שונים בדירה. היא נראית בעיקר בחדר גדול המעוצב בעיצוב מודרני. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-13 בטבלאות הסינגלים בבריטניה.
הסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום, I Miss You, יצא בפברואר 1997. בצורה מוזרה, הסינגל הוא בין הסינגלים עם הביצועים הפחות טובים של ביורק בטבלאות הסינגלים בבריטניה, בעוד שבארצות הברית הוא הגיע למקום הראשון בטבלאות הדאנס. המילים מתארות את ביורק שכבר יודעת מי יהיה המאהב המושלם שלה, אף על פי שהיא טרם פגשה אותו. לסינגל צולם קליפ שחלקו צולם באנימציה. הסינגל הגיע למקום ה-36 בטבלאות הסינגלים בבריטניה.
בדפורדשייר
בדפורדשייר (באנגלית: Bedfordshire) הוא אחד ממחוזות אנגליה, הנמצא במזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת. המחוז נחשב לאחד המחוזות המסורתיים של אנגליה, וגובל במחוזות קיימברידג'שייר, נורת'האמפטונשייר, בקינגהאמשייר והרטפורדשייר. העיר בדפורד משמשת כבירת המחוז, אך העיר המשמעותית והגדולה ביותר במחוז היא לוטון.
המלוכה של איי קוק
המלוכה של איי קוק היא שיטת השלטון באיי קוק, המהווים חלק מממלכת ניו זילנד.
בהתאם לחוקת איי קוק, בראש המלוכה של איי קוק יעמוד המונרך של ניו זילנד (כיום, המלך צ'ארלס השלישי).
בהיעדר המונרך באיי קוק, המונרך מיוצג על ידי המשנה למלך. בפועל המונרך נחשב לראש המדינה, ולו סמכויות רבות. כיום המשנה למלך הוא סר פרדריק גודווין.
יורש העצר כיום של המלוכה של איי קוק, הוא בנו הבכור של המלך צ'ארלס, הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג'.
תואר
תוארו הרשמי של המונרך כיום הוא:
תפקיד חוקתי
בשנת 1965 עת שאיי קוק קיבלו מעמד של מדינה נילוית (Associated state) של ניו זילנד, ונחקקה החוקה של האיים, קיבלה על עצמה המלכה אליזבת השנייה את תפקיד המונרך של איי קוק.
סעיף 2 לחוקת האיים קובע כי "הוד מלכותה, המלכה בזכות של ניו זילנד תהיה ראש המדינה של איי קוק".
המונח "המלך בזכות של ניו זילנד" מתייחס להגדרת "ממלכת ניו זילנד" בהתאם למכתב הרשאה משנת 1983 שהוצא למושל הכללי של ניו זילנד, ואשר אושר על ידי איי קוק, הקובע בסעיף 1 שלו כי "ממלכת ניו זילנד" תכלול את ניו זילנד עצמה, וכן את איי קוק, את ניווה, את טוקלאו ואת שטח חסות רוס.
סמכות המונרך של איי קוק עצמאית מסמכותו ביחס לניו זילנד, והמונרך פועל בעצת שרי איי קוק בנושאים הנוגעים לאיים (ואין המונרך רשאי להתייעץ בממשלת ניו זילנד בעניינים הנוגעים לאיים אלה).
סדר הירושה
סדר הירושה באיי קוק נקבע על פי חוק ההסדר שנחקק בממלכה המאוחדת בשנת 1701. חוק זה המהווה חלק מהמשפט החוקתי של ניו זילנד, ומכוח חוקת איי קוק גם חלק מהמשפט החוקתי של איי קוק, קובע כי המונרך אינו יכול להיות נוצרי קתולי (עד שנת 2011 נאסר על המונרך גם להיות נשוי לנוצרי קתולי), וכן כי המונרך חייב להיות חבר בכנסייה האנגליקנית בעת עלייתו לשלטון.
מרגע הקמת בית המלוכה של איי קוק, התנתק למעשה המשפט החוקתי של האיים מזה של ניו זילנד, ולכן שינוי חקיקתי בניו זילנד בסדר הירושה לא יחייב את איי קוק.
חוקת איי קוק קובעת כי שינוי במעמד ראש המדינה דורש משאל עם ברוב של שני שלישים מתושבי האיים בעלי זכות הצבעה.
המשנה למלך
לאחר ניסוח חוקת איי קוק, נשא המשנה למלך את התואר "הנציב העליון" (High Commissioner) ומונה על ידי המושל הכללי של ניו זילנד בהמלצת שרי ממשלת ניו זילנד, ובהתייעצות עם ראש ממשלת איי קוק.
בראשית שנות ה-80 תוקנה החוקה, והמילים "הנציב העליון" שהופיעו בה הוחלפו במילים "נציג המלכה" (Queen's Representative),
תיקון משנת 1981 לחוקה קבע כי נציג המלך ימונה ישירות על ידי המלך עצמו ולא על ידי המושל הכללי של ניו זילנד.
סעיף 5 לחוק קבע כי נציג המלך יפעיל את סמכויות השלטון שלו תוך התייעצות עם שרי ממשלת איי קוק.
שינוי זה, בשל אופייה של ממלכת ניו זילנד, ומעמד המושל הכללי בממלכה, השאיר בידי המושל הכללי אך ורק סמכויות הנוגעות לממלכה כולה ואינן נוגעות לאיי קוק - סמכויות בתחום ההגנה, ויחסי החוץ בלבד. בשל השינוי מהווים איי קוק למעשה ממלכה עצמאית בממלכות חבר העמים מבחינה פנימית, בה שולט המונרך ישירות, אף ששליטה זו מקורה בסמכות המונרך כמונרך ניו זילנד, ותואר המונרך הוא בהתאם.
סמלי המונרכיה
סמלי המונרך מופיעים על מסמכים רשמיים של איי קוק.
חברי הממשלה, הפרלמנט והשופטים של בית המשפט העליון נדרשים להישבע אמונים למונרך כראש המדינה של איי קוק.
יום הולדתו של המונרך המצויים ביום שני הראשון של חודש יוני, הוא חג לאומי באיי קוק.
מאחר שאיי קוק משתמשים בדולר ניו זילנדי, דיוקנה של המלכה מופיע על מטבעות וכן כסימן מים על שטרות באיי קוק. שטר ה-20 דולרים נושא את דיוקן המלכה במרכזו.
אנטומופגיה
אנטומופגיה (מיוונית: ἔντομον éntomon = חרק, φαγεῖν phagein = לאכול) היא אכילת חרקים כחלק מהתזונה. בעלי חיים ממגוון קבוצות הניזונים בלעדית מחרקים מכונים אוכלי חרקים. (ישנה גם סדרת יונקים הקרויה אוכלי חרקים בשל מזונם העיקרי של חברי הסדרה.)
אכילת חרקים בקרב בני אדם נהוגה בתרבויות מסוימות ברחבי העולם (מרכז ודרום אמריקה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה), אך בחברות אחרות זהו נוהג לא מקובל שלעיתים נחשב אף לטאבו.
היסטוריה
עדות לכך נמצאה בניתוח קופרוליטים ממערות בארצות הברית ובמקסיקו. קופרוליטים ממערות בהרי אוזרק נותחו ונמצאו בהם נמלים, זחלי חיפושיות, כינים, וקרציות.
מרי פיץ'
ביוגרפיה
מרי פיץ' נולדה בדרבן שבדרום אפריקה ב-1934. היא מוכרת מהופעותיה בתוכניות טלוויזיה של ה-BBC בהן הסדרה "ד'יזראלי" בה גילמה את מרי אן אשתו של ד'יזראלי. פיץ' כיכבה לצדו של רוק הדסון בסרט "להקת הנשרים". היא השתתפה בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בסיפור "The Enemy of the World" עם הדוקטור השני. ב-1968 כשהשחקנית דיאנה ריג פרשה מהסדרה "הגומלים" הייתה פיץ' אחת המועמדות להחליף אותה בתפקיד העוזרת של סטיד. ב-1970 הופיעה פיץ' בסרט "סקרוג'", עיבוד מוזיקלי לספרו של דיקנס "מזמור חג המולד" בכיכובו של אלברט פיני.
חיים אישיים
פיץ' הייתה נשואה לתסריטאי והבמאי ג'ימי סנגסטר עד למותו בשנת 2011. לבני הזוג היה בן אחד.
שיכוב צולב
Cross-bedding Schrägschichtung Estratifikasyon antrekwaze അനുലോമസ്തരണം Cross-bedding Diagonalsjikting
טרשת עורקים
מהות המחלה
הנפוצה בטרשות העורקים מכונה אתרוסקלרוזה, ובה העורקים נחסמים בהדרגה בשל הצטברות חומר שומני מתחת לרפידה הפנימית של דופן העורק, ומתפתחת תגובה דלקתית שבה שוקע פלאק (ריבוד) בדפנות העורק. הפלאק מורכב מכולסטרול LDL, ממרכיבים שומניים נוספים, וממקרופאגים שבלעו שומן ומצטברים בשל התהליך הדלקתי.
האזור בדופן העורק שבו נוצר המשקע נקרא מרכז נקרוטי (necrotic center). כאשר המרכז הנקרוטי גדל בתהליך של דלקת כרונית, דופן העורק מתעבה ונוצרת היצרות של כלי הדם ועקב כך הפרעה בזרימת הדם. בשלב מתקדם יותר ישנה סכנה לפריצה של המרכז הנקרוטי ושל תכולתו אל חלל העורק, העלולה ליצור קריש דם באזור הפריצה או לגרום לתסחיף. טרשת העורקים יכולה להתפתח בעורקים שונים בגוף ולפגוע באיברים שמוזנים באמצעותם: מוח, לב, כליות, גפיים ועוד. המחלה מהווה גורם תמותה עיקרי בעולם המערבי, יותר מכל גורמי המוות האחרים גם יחד.
התהליך הטרשתי הוא תהליך כרוני וא-סימפטומטי (אינו מראה סימנים), המתחיל כבר בגיל מוקדם ונמשך בשלביו המתקדמים עד מצב של חסימת עורקים. הסימפטומים של המחלה עשויים להופיע בגילים מאוחרים יותר, כששיעור חסימת העורק מגיע לכ-90%. התסמין העיקרי הוא כאב או התכווצויות בשל מחסור בחמצן באיבר המוזן על ידי העורק החסום. הטרשת יכולה להתרחש כמעט בכל מקום בגוף. באופן כללי נוהגים להבחין בין טרשת עורקים כלילית לטרשת עורקים היקפית:
בירד (סרט)
הסרט נע קדימה ואחורה בהיסטוריה של פרקר. חלק גדול מהסרט סובב סביב מערכות היחסים שלו עם אשתו צ'אן פרקר, והשפעתו (הן מבחינה מוזיקלית והן על ההתמכרותו להרואין) על נגן החצוצרה רד רודני.
טרשת עורקים
מהות המחלה
טרשת עורקים כלילית פוגעת בעורקים המובילים דם לשריר הלב עצמו, ועלולה לגרום לתעוקת חזה ולאוטם שריר הלב. הנגע הטרשתי מתפתח בהסתעפויות העורקים הגדולים של הלב.
בירד (סרט)
עלילה
ערב אחד פוגש צ'רלי את צ'אן פרקר (דיאן ונורה), רקדנית וחובבת ג'אז. אך היא עוברת לשיקגו. מאוחר יותר, צ'אן חוזרת משיקגו ומתוודה שהיא בהריון עם ילד של גבר אחר. מאוכזב, צ'רלי עוזב ללוס אנג'לס, כדי להופיע עם דיזי. ערב אחד, רודני האדום (מייקל צלניקר), חצוצרן יהודי, ניגש לצ'ארלי ואומר לו שהוא מעריץ שלו. מאוחר יותר, המופע של צ'רלי ודיזי מבוטל בגלל חוסר עניין ב"ביבופ". צ'רלי נשאר בלוס אנג'לס, אך התמכרותו לסמים ואלכוהול מחמירה והוא מאושפז במשך שמונה חודשים.
טרשת עורקים
מהות המחלה
הטרשת מתחילה להתפתח בעקבות חדירת כולסטרול מחומצן (בצורה זו שוקע כולסטרול אסטר) לתוך דפנות העורקים, מתחת לתאי האנדותל (החלל הסאב-אנדותיאלי). בנוסף ישנה הצטברות של טסיות דם ושל יסודות סיביים כגון פיברינוגן. תיתכן הפרשת גורמי גדילה והתערבות של מערכת החיסון, בעיקר תאי דלקת.
בירד (סרט)
עלילה
בשובם לניו יורק, צ'רלי ורודני האדום מופיעים יחד בפתיחה של מועדון בירדלנד. לאחר מכן המשטרה עוצרת את רודני האדום על החזקת סמים. צ'רלי ממשיך להופיע במועדון בירדלנד ובמועדונים אחרים בניו יורק. צ'אן וקים עוברים לגור עם צ'רלי, ונולדו להם שני ילדים: הבן ביירד והבת פרי.
טרשת עורקים
מהות המחלה
תהליכים אלו גורמים להתפתחות הנגע הטרשתי, דבר המוביל לחסימת העורקים ולירידה באספקת החמצן לשרירים ולרקמות. הנגע שנוצר עלול להפוך לבלתי יציב, וחלקים ממנו עלולים להינתק ולהיסחף אל זרם הדם, להגיע לעורקים כליליים ואחרים ולגרום לחסימתם.
בירד (סרט)
עלילה
זמן מה לאחר מכן, צ'רלי נעצר בגין החזקת סמים, ונאסר עליו להופיע בניו יורק והוא עובר ללוס אנג'לס במטרה למצוא עבודה. הוא מתחבר שוב לדיזי, שרואה שהוא שוב משתמש בסמים. מאוחר יותר לומד צ'רלי כי פרי נפטרה ממחלה וחוזר הביתה להלווייתה. מדוכא ממותה של פרי ומהקריירה המקרטעת שלו, צ'רלי מנסה להרוג את עצמו על ידי שתיית יוד, אך שורד. בהמשך חוזר צ'רלי לעיר לאודישן, אך מחליט ברגע האחרון לא ללכת אליו. צ'רלי הולך לדירתה של הברונית ניקה (דיאן סלינג'ר), פטרונית מוזיקת ג'אז עשירה, ועד מהרה מתעלף. מגיע רופא וממליץ לצ'רלי ללכת לבית החולים, אך הוא מסרב. מאוחר יותר כשהוא צופה בטלוויזיה עם הברונית, צ'רלי סובל מהתקף לב ומת בגיל 34.
טרשת עורקים
מהות המחלה
טרשת עורקים היקפית עשויה לפגוע בכל עורק בגוף, ובמיוחד באבי העורקים התחתון, בעורקי הגפיים, בעורקי המוח ובעורקי העיניים. במקרים אלו עשויה טרשת העורקים לגרום לקשיי הליכה (בחסימת עורקי הגפיים), קשיי ראייה (בחסימת עורקי העיניים), וכן הלאה. במקרים חמורים עלול להתרחש נמק באיברים שונים כמו מעיים, טחול, כבד, קיבה, ידיים ורגליים ואף אירוע מוחי.
בירד (סרט)
פסקול
בתחילה, כאשר חברת קולומביה הייתה אחראית על הפרויקט, בכירי האולפנים רצו לשכור מוזיקאים להקליט מחדש את כל המוזיקה של פרקר, בעיקר מאחר שההקלטות המקוריות היו במונו, ולא היו באיכות צליל מקובלת לליווי סרט עלילתי. לאיסטווד ניתנו כמה הקלטות של פרקר שהוקלטו על ידי אשתו של פרקר, צ'אן, שמהם הצליחו לבודד אלקטרונית את הסולואים של פרקר. מוזיקאים, כמו ריי בראון, וולטר דייוויס, ג'וניור, רון קרטר, בארי האריס ורד רודני, נשכרו אז להקליט רצועות גיבוי על ציוד מודרני. דיזי גילספי היה בסיבוב הופעות בזמן ההקלטה, אז נגן החצוצרה ג'ון פאדיס נשכר להקליט את חלקיו.
טרשת עורקים
גורמי סיכון
עד כה ידועים מספר גורמי סיכון העלולים להשפיע על התפתחות המחלה, והם נקראים "גורמים אתרוגנים" (מזרזי תהליך טרשתי). הגורמים עלולים להגביר את התפתחות הנגע הטרשתי, להביא למעורבות מהירה של מקרופאגים ולהתפתחות דלקת חריפה באזור הנגע. בשלבים מאוחרים יותר, ניתן יהיה לצפות מעורבות של תאים מה-media ומה-adventitia בתהליך הטרשתי.
גורמי הסיכון הם:
מדד נוח להערכת מידת הסיכון של אדם לפתח מחלת כלי דם של הלב בעקבות גורמי הסיכון לטרשת עורקים, הוא סולם פרמינגהם.
אבחנה
שיטות האבחנה שונות מטרשת אחת למשנהָ. בעוד שבטרשת עורקים כלילית נעשות הבדיקות: בדיקת סיבולת במאמץ, אקוקרדיוגרפיה, ניטור אק"ג רצוף, הדמיה באיזוטופים ואנגיוגרפיה שבה נעשה צילום רנטגן של העורקים לאחר הזרקת תמיסה אטומה לקרני רנטגן.
בטרשת בגפיים האבחנה נעשית באמצעות בדיקת אנגיוגרפיה או בדיקת דופלר, שבה זרימת הדם נמדדת לפי עוצמת הרעש שהיא מפיקה.
טיפול
הטיפול נעשה בדרך כלל באמצעים תרופתיים, בהם תרופות ממשפחת הסטטינים להורדת כולסטרול רע בדם (LDL), מדללי דם ונוגדי קרישה, תרופות ליתר לחץ דם ותרופות לטיפול בגורמי הסיכון לטרשת עורקים - כמו תרופות לטיפול בסוכרת.
במקרה של חסימת עורקים קשה נעשה צנתור לב טיפולי, או ניתוח מעקפים. בדרך כלל מומלץ לחולים לנקוט בדיאטה מאוזנת ובפעילות גופנית סדירה.
סטטיסטיקה
בישראל לוקים בכל שנה כ-30,000 חולים בהתקפי לב, כ-15,000 חולים בשבץ מוחי וכ85-90% מהם בשבץ איסכמי שנגרם בשל היצרות כלי דם למוח או חסימתם. מכל קבוצה מתים כ-5,000 איש. 5,000 חולים נוספים עוברים ניתוחי מעקפים, וכ-1,000 עוברים ניתוחי קטיעת רגליים עקב חסימות כלי דם בגפיים.
רוברט גומני
רוברט גומני (בפולנית: Robert Gumny; נולד ב-4 ביוני 1998 בפוזנן שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אאוגסבורג מהבונדסליגה ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים
גומני גדל במחלקת הנוער של לך פוזנן. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הפולנית. בסך הכל ערך 84 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים. בעונת הושאל לפודבסקידזי ביילסקו-ביאלה מליגת המשנה הפולנית, במדיה ערך 14 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-2 בספטמבר 2020 חתם גומני על חוזה לארבע עונות באאוגסבורג מהבונדסליגה. בשתי העונות הראשונות שלו במועדון ערך 52 הופעות ליגה, בהן ערך שער אחד.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2020 ערך גומני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בניצחון 2-0 על נבחרת אוקראינה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
Here (אלבום של אלישה קיז)
Here הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 2016, על ידי חברת תקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום יצא הסינגל "In Common", אשר הצליח לכבוש את פסגת מצעד שירי הדאנס קלאב.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השני במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי מפיקים כדוגמת אלישה קיז, מארק באטסון ופארל ויליאמס. בממלכה המאוחדת, יצא לאור האלבום ב-4 בנובמבר 2016, בשלושה פורמטים: תקליטור, הורדה דיגיטלית והזרמת מוזיקה, וכך גם בארצות הברית.
המעי הגס
המעי הגס הוא איבר העיכול האחרון במערכת העיכול. תפקידו ללכד את שאריות המזון, המגיעות אליו לאחר העיכול בקיבה ובמעי הדק, ולספוח מהן את הנוזלים ואת המלחים ולהוות כר לשגשוג החיידקים המועילים. תהליך זה יכול להימשך כ-24 שעות, ולאחריו נפלטת השארית דרך פי הטבעת.
אנטומיה
המעי הגס ממוקם בבטן ואורכו מגיע לכמטר וחצי. הוא עטוף בצפק (תוך-צפקי, אינטראפריטונאלי) לסירוגין, וחלקיו שאינם עטופים נמצאים מאחורי הצפק (רטרופריטונאליים) בצורה משנית. על מעטפת המעי הגס ניתן לזהות שלושה מאפיינים הייחודיים למעי הגס:
הכרכשת
הכרכשת (colon) היא החלק הארוך ביותר במעי הגס. היא מתחילה במעי העיוור ומסתיימת בחלחולת, והיא מסודרת במעין ריבוע פתוח סביב המעי הדק. היא מורכבת מ-4 קטעים: עולה, רוחבי, יורד ועקול. תפקידה העיקרי ספיגת מים משאריות המזון.
המעי הגס העולה הוא החלק ראשון של הכרכשת. הוא ממוקם בימין הבטן, מאחורי הצפק, ועולה מהמעי העיוור אל האונה הימנית של הכבד. שם, בגובה הצלעות ה-9 וה-10, המעי מסתובב אופקית ויוצר את הכפף הכבדי (הימני). המעי הגס העולה צר יותר מהעיוור.
המעי הגס הרוחבי הוא החלק שני של הכרכשת. זהו החלק הארוך ביותר והנייד ביותר. המעי הגס הרוחבי ממוקם לרוחב הבטן, בתוך הצפק, מהכפף הכבדי (הימני) עד לכפף הטחולי (השמאלי), שם המעי מסתובב כלפי מטה והופך למעי הגס היורד. בדרך כלל, המעי הגס הרוחבי עובר בגובה תחום הטבור (אזור אנטומי במרכז הבטן, סביב לטבור), אך אורכו ומסלולו משתנים מאדם לאדם, כך שבאנשים גבוהים ורזים הוא אף יכול להגיע עד לאגן. הכפף הטחולי גבוה יותר מהכפף הכבדי.
המעי הגס היורד הוא החלק השלישי של הכרכשת. הוא ממוקם בשמאל הבטן, מאחורי הצפק, ויורד מהכפף הטחולי עד לגומץ הכסל השמאלי, שם הוא הופך למעי העקול. הוא עובר קדמית לגבולה השמאלי של הכליה השמאלית.
המעי העקול ("סיגמואידי") הוא החלק הרביעי והאחרון של הכרכשת, ומחבר בין המעי היורד לחלחולת. הוא ממוקם בשמאל הבטן, ביורדו מגומץ הכסל לכיוון חוליית העצה השלישית. גם המעי העקול מופיע בצורות משתנות מאדם לאדם.
החלחולת
החלחולת, או המעי הישר, מתחילה בסוף הכרכשת ובנויה ממדור רחב שהולך ונעשה צר עד שמגיע לפי הטבעת, משם נפלט תוצר המעי הגס - הצואה.
אספקת דם וניקוז ורידי
המעי הגס העולה והמעי העיוור מסופקים על ידי סעיפים של עורק מתלה המעי העליון: סעיפים אלו הם עורק המעי העקום והמעי הגס, עורק המעי הגס הימני ועורק המעי הגס האמצעי. המעי הגס היורד מסופק על ידי עורק המעי הגס השמאלי, שהוא סעיף של עורק מתלה המעי התחתון. המעי הגס הרוחבי מסופק הן על ידי עורק המעי הגס האמצעי והן על ידי עורק המעי הגס השמאלי. עורקים אלה יוצרים את עורק המעי הגס השולי בהשקתם. המעי הגס העקול מקבל אספקת דם מעורקי המעי העקול, שהם ענפים של עורק מתלה המעי התחתון. החלחולת מסופקת על ידי שלושה עורקים: עורק החלחולת העליון, עורק החלחולת האמצעי ועורק החלחולת התחתון. קשת ריולן (arc the riolan) היא קשת עורקית הקרובה למעיים והמספקת דם לנהור המעי.
באשר לניקוז הוורידי מהמעי הגס, וריד מתלה המעי העליון (superior mesenteric vein) מנקז את המעי הגס העולה, המעי העיוור וחלק מהמעי הרוחבי, ווריד מתלה המעי התחתון (inferior mesenteric vein) מנקז את המעי היורד וגם כן חלק מהמעי הרוחבי. כל הוורידים האלו מתנקזים אל וריד שער הכבד.
ניקוז לימפטי
הניקוז הלימפטי מתלווה לאורך הניקוז הוורידי, ולפיו ניתן לדעת את אופן ההתפשטות של גידולי המעי הגס. הניקוז הלימפטי של המעי העיוור עובר דרך קשריות במתלה התוספתן ולקשריות המעי העקום והמעי הגס, אשר ממוקמות לאורך עורק המעי העקום והמעי הגס. הניקוז של המעי הגס העולה עובר דרך קשריות עלית המעי ומצד המעי ומשם לקשריות המעי הימניות ולקשריות מתלה המעי העליונות. הניקוז של המעי הגס הרוחבי עובר דרך קשריות המעי האמצעיות אל קשריות מתלה המעי העליונות. הניקוז הלימפטי של המעי הגס היורד והעקול עובר דרך קשריות עלית המעי ומצד המעי אל קשריות המעי הביניימיות ומשם לקשריות מתלה המעי התחתונות.
עצבוב
העצבוב של המעי העיוור והמעי הגס העולה והרוחבי מגיע ממקלעת מתלה המעי העליונה, כאשר מקורם של הסיבים הסימפתטיים הוא בחלק החזה התחתון של חוט השדרה, ממנו הם מובלים דרך עצבי הקרביים של החזה, הגדול והקטן, ואילו מקורם של הסיבים הפאראסימפתטיים הוא בעצב התועה. העצבוב של המעי הגס היורד והעקול ושל החלחולת מגיע ממקלעת מתלה המעי התחתונה, כאשר מקור הסיבים הסימפתטיים הוא בחלק המותני של חוט השדרה, מהם הם מובלים דרך עצב הקרביים המותני, ומקור הסיבים הפאראסימפתטיים הוא בחלקי העצה של עמוד השדרה, משם הם מובלים דרך עצבי הקרביים של האגן אל מקלעת האגן, בדרכם אל החלקים הסופיים של המעי הגס.
היסטולוגיה
המעי הגס, כמו האיברים האחרים הבונים את צינור העיכול, בנוי מארבע שכבות: רירית, תת-רירית, שרירית ונסיובית או מעטפת חיצונית (adventitia). בניגוד למעי הדק, אין בו סיסים להגדלת שטח הפנים.
מחלות
מחלות במעי הגס אינן נדירות: השכיח ביותר הוא גידול ממאיר של המעי הגס. אבחון מוקדם וניתוח כריתה של הגידול הוא הטיפול האידיאלי הנותן סיכוי טוב להחלמה; בישראל מבוצעים אלפי ניתוחים כאלה בשנה. בעשור השני של המאה ה-21 יש גם אפשרות לבצע ניתוחים מסוג זה בגישה לפרוסקופית ללא צורך בפתיחת בטן.
חסימה מכנית של המעיים
חסימה של המעי הגס עלולה להיות בשל סיבות שונות, אחת הנפוצה שבהן היא סרטן המעי הגס. תסמינים של חסימת מעיים כוללים עוויתות כואבות, נפיחות, והקאות. חסימה מוחלטת גורמת לעצירות חזקה ואילו חסימה חלקית לשלשול.
מחלת מעיים דלקתית
מספר מחלות דלקתיות עלולות לפגוע במעי הגס. מחלת קרוהן ודלקת כיבית של המעי הגס (קוליטיס כיבית). תסמינים עיקריים של שתי מחלות אלו הן דלקת עם כאב ורגישות בחלק הימני והתחתון של הבטן, חסימות מעיים חריפות הגורמות לעוויתות, התנפחות הבטן ולהקאות ועצירות. תת-תזונה ותשישות, מורסות הגורמות לחום ולירידה חמורה במשקל. בדלקת כיבית של המעי הגס, מתפתחים דלקת וכיבים בדפנות של המעי, הגורמים לשלשול דמי, התכווצויות וחום. אצל אנשים הסובלים באופן כרוני ממחלה זו עולה הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס. דלקת נוספת היא דלקת שנגרמת בשל שימוש בתרופות אנטיביוטיות (קוליטיס שמאנטיביוטיקה). תרופות אנטיביוטיות מפרות את האיזון בין סוגי וכמויות חיידקי המעיים ומאפשרות לחיידקים מחוללי מחלות להתרבות.
מחלה סעיפית-דיוורטקוליטיס
היווצרות של בליטה דמויות שקית במעי הנוצרת בנקודת חולשה במעי. הסעיפים בדרך כלל נוצרים בגיל מתקדם ולאחר גיל העמידה. הסעיפים כשלעצמם אינם מסוכנים אבל עלולים לעורר מצב של דימום או דלקת.
גידול ממאיר
כל גידול ממאיר במעי הגס מתחיל בגידול זעיר לא-ממאיר (פוליפ), שאם הוא מאובחן בשלב הזה (טרום-סרטני), הוא מטופל בכריתה מקומית בקולונוסקופיה על ידי רופא גסטרואנטרולוג. לכן חשובה מאוד המודעות לשכיחות מחלה זו והצורך לבצע קולונוסקופיה עם הופעת סימפטומים של דימום בצואה או שינוי ביציאות. מומלץ לבצע קולונוסקופיה בגיל חמישים גם בהיעדר סימפטומים. במשפחה שבה אובחן סרטן המעי הגס יש לבצע את בדיקת הקולונוסקופיה לבני המשפחה מגיל עשר שנים לפני הגיל בו התגלתה המחלה, גם בהיעדר סימפטומים.
שיכוב מדורג
Graded bedding Gradierte Schichtung Gegradeerde gelaagdheid
שיכוב
בגאולוגיה, שיכוב הוא מבנה פנימי של סלעים הנוצר מאופן וקצב ההיערכות השכבתית של משקעים מסוגים שונים. סוגי השיכוב השונים מצביעים על התהליכים בהן נוצרו השכבות. בין שכבה לשכבה מצוי מישור השיכוב, המציין את ההבדל הנראה לעין בין מחזורי הרבדה שונים. מישור זה עשוי להוות אי התאמה בעלת חשיבות והשפעה על ההתנהגות המכנית של הסלע.
שיכוב אופייני לסלעי משקע מסוגים שונים ולסלעים פירוקלסטיים.
היווצרות ומאפיינים
שיכוב נוצר כאשר חלה הרבדה של חומר סלעי באירוע חד-פעמי או באירועים חוזרים ונשנים, במהלכן נוצרות יריעות מסלע בעוביים שונים: שכבה שעובייה יותר מ-1 ס"מ או למינוֹת – שכבות שעוביין קטן יותר.
לכל אחת מהשכבות הרכב סלעי האופייני לה וגבולות נראים לעין עם השכבות הסמוכות. מישור השיכוב בין השכבות מעיד על שינויים בהרכב החומר הסלעי, בגודל החלקיקים המרכיבים אותו ובקצב הרבדתו, ומשקף הפוגות באספקת המשקעים הנחוצים לבניית השכבות.
סוגי שיכוב
סוגי השיכוב השונים נבדלים זה מזה בהיערכות החלקיקים בתוך המסלע, ביחסים בין השכבות המרכיבות אותו ובאופן בו הורבדו.
שיכוב מסיבי
שיכוב מסיבי מתבטא ביריעת מסלע עבה שאינה מחולקת לשכבות ובהצטברות של חלקיקים לא ממוינים. דוגמאות לשיכוב מסיבי נראות בסלעי הקירטון במערות בית גוברין ובסלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף מסיבי המצוי ליד המושבה יבנאל.
שיכוב מקביל
כפי שמתבקש משמו, שיכוב מקביל הוא היערכות של שכבות המסלע במקביל זו לזו. היערכות זו מתרחשת כאשר חלקיקי המשקע מורבדים אופקית ומצטברים לשכבות מקבילות המונחות זו על גבי זו.
שיכוב ממוין
שיכוב זה מתבטא בהתמיינות טובה של החלקיקים המרכיבים את המסלע. התמיינות זו ניכרת בגודלם של החלקיקים, ההולך וקטֵן ככל שעולים במסלע. היווצרות סוג זה של שיכוב נובעת ממחזורי השקעה בעלי עוצמה שונה, שהרבידו משקעים באמצעות מים, רוח או שניהם.
שיכוב מדורג
בשיכוב מדורג מתמיינים החלקיקים על-פי גודלם: הגדולים בתחתית השכבה והקטנים בגגהּ. עם זאת, סוג זה של שיכוב נבדל משיכוב ממוין בכך שבכל חלק של השכבה קיימים גם חלקיקים קטנים. שיכוב זה נוצר בזרמי עכירות ימיים ובאפיקי נהרות במהלך הרבדה מחזורית בזרמים הולכים ונחלשים. כל אחד מן הזרמים מכיל תרחיף חרסיתי שחלקיקיו שוקעים על-פי גודלם. מחזורים של הרבדה יוצרים שכבות המציגות מיון דומה של חלקיקים.
שיכוב מדורג גס
בסוג זה של שיכוב מדורג מתמיינים החלקיקים הגדולים ושוקעים אל תחתית השכבה, אך לא מתרחש מיון של חלקיקים שגודלם 2–64 מ"מ. שיכוב מדורג גס ניכר למשל באיגנימבריט, והוא נובע מהתגבשות מהירה או מתנועתה רבה יחסית של החלקיקים הגדולים יותר בטרם התגבשות.
שיכוב הפוך
בניגוד לשיכוב מדורג מתהפך מיון החלקיקים וגודלם עולה מתחתית השכבה אל גגה. שיכוב הפוך כזה אינו נפוץ. הוא נוצר במשקעים המובלים באמצעות זרמים עזים, למשל בשרטונות באפיקי נחלים ונהרות, ובגלונים הנוצרים על ידי רוח, למשל בדיונות.
שיכוב צולב
שיכוב צולב הוא מונח המתייחס למבנה סדימנטרי משופע בתוך מסלע אופקי. מבנים נטויים אלה הם משקעים היוצרים שיכוב שכבתי דוגמת דיונות, ומצביעים על סביבת השקעה המושפעת מזרימה של מים או רוח. בניגוד לעקרון האופקיות המקורית מתרחשת הטיית המבנים במהלך בניית המסלע ולא לאחריה, כפי שמתבטא במונח הנרדף הרבדה צולבת.
שיכוב צולב נפוץ כמעט בכל סביבת היווצרות ונובע מהשקעה, נדידה ושימור של למינציה נטויה המתפתחת כמבנה פנימי בסלעים רבים. סביבות אלה מאפשרות זרימה מהירה של מים ורוח ועומק רב דיו להתפתחות מבנים נטויים בקנה-מידה גדול, ובעיקר: נהרות, חופי גאות ושפל וים רדוד. שיכוב מסוג זה נוצר מהרבדת חלקיקי משקע במהלך שינויים בכיוון זרימת המים או הרוח. שינויי כיוון אלה משנים גם את כיוונם של החלקיקים, השוקעים כאשר הם מאבדים מעוצמת התנע המקורית שלהם. השינויים בכיוון הזרימה מתבטאים בהבדלים בין שכבות רציפות שנוצרו בכיוונים מנוגדים. לכל אחת מן השכבות כיוון וזווית השקעה האופיינית לה. עוביין של השכבות עשוי לנוע מכמה סנטימטרים ועד עשרות ומאות מטרים, בהתאם לעומק שמאפשרת סביבת ההיווצרות שלה.
סוגים של שיכוב צולב
שיכוב צולב נחלק לשני סוגים עיקריים הנבדלים זה מזה בגאומטריה שלהם:
שיכוב צולב מחזורי
ביחידות שיכוב צולב ניכרים לעיתים שינויים בגודל הגרגרים המרכיבים את השכבה, בכיוון נטייתם ובשינויים בין שקיעה אנכית וזרימה אלכסונית של חלקיקים היוצרת נטייה בשיפוע. יחידות כאלה מכונות אדרת-דג והיווצרותן מיוחסת לחילופי כיוון הזרימה דוגמת המתרחש בגאות ובשפל. כאשר רוחבה של יחידה כזו עולה על עובייה, היא נקראות טבלת שיכוב צולב.
המונומנטים הבודהיסטיים בסאנצ'י
המונומנטים הבודהיסטיים בסאנצ'י הם קבוצת מבנים בכפר סאנצ'י שבמדינת מאדהיה פרדש, הודו. הכפר ממוקם כ-46 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר בופאל, ובשנת 2001 התגוררו בו 6,785 תושבים. המונומנטים כוללים מבני דת בודהיסטיים, המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-3 לפנה"ס ועד המאה ה-12. הטוראנות המקיפים את הסטופה הגדולה מייצגים אהבה, שלום, אמון ואומץ.
"הסטופה הגדולה" בסאנצ'י נבנתה לפי הוראה של הקיסר אשוקה הגדול בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס. בסיס הסטופה היה מבנה לבנים בצורת המיספירה, שנבנה על שרידים קדושים של הבודהה. מעל המבנה הזה ניצבה צ'אטרה, שהיא מבנה בצורת שמשיה המסמל דרגה בכירה ואמור להגן על השרידים ולהדגיש את חשיבותם.
רקע
התיעוד הראשון באנגלית לקיומם של המונומנטים ושל הכפר נעשה על ידי קצין בריטי בשל טיילור ב-1818. עד ל-1881, אז החלו עבודות השיקום של המבנים, ביקרו באתר בעיקר ארכאולוגים חובבים וציידי אוצרות. המראה הנוכחי של המבנים נקבע לאחר עבודות שיפוץ בפיקוחו של סר ג'ון מרשל, שנערכו בין 1912 ל-1919.
נכון ל-2008 נותרו על גבעת סאנצ'י כחמישים אתרים, כולל שלוש סטופות ומספר מקדשים. בשנת 1989 העניק אונסק"ו לאתרים מעמד של אתר מורשת עולמית.
על הגבעה הוקם מוזיאון קטן לארכאולוגיה, ובו מספר פסלים שנלקחו ממקומות שונים בגבעה. רוב פסלי הבודהה נעשו מאבן חול אדומה וניזוקו מפגעי הזמן ומזג האוויר.
תקופת סונגה
בתקופה זו הסטופה הושחתה, ככל הנראה במהלך המאה ה-2 לפנה"ס, ומאורע זה קשור לעלייתו לשלטון של הקיסר פוסייאמיטרה סונגה. נטען כי פוסייאמיטרה הרס את הסטופה המקורית, ובנו אגנימיטרה בנה אחת חדשה במקום. במהלך תקופה מאוחרת יותר של שלטון הסונגה הסטופה הורחבה באמצעות משטחי אבן, כך ששטחה הוכפל כמעט פי שניים לעומת גודלו המקורי. הכיפה יושרה במקצת באזור הגובה המרבי שלה ועוטרה על ידי שלוש שמשיות הנמצאות בתוך מעקה מרובע. הכיפה, עם השכבות שהקיפו אותה, סימלה את דהרמה, מעגל החוק. הכיפה הונחה על משטח בצורת תוף שהקיף אזור שלם, וניתן היה לגשת אליה באמצעות גרם מדרגות כפול. שביל אבן שני, בקומת הקרקע, היה מוקף במעקות עם ארבעה שערים גדולים (טוראנות) הניצבים כנגד שושנת הרוחות. ההשערה כי הבניינים שנבנו בתקופת שושלת סונגה הם הסטופה השנייה והשלישית (מלבד המעברים המקושטים, המתוארכים על סמך כתובות לתקופת סאטאוואהאנה), המעקה הצמוד לקרקע ובסיס האבן של הסטופה הגדולה.
תקופת סאטאוואהאנה
השערים והמעקות נבנו לאחר שנת 70 לפנה"ס, וככל הנראה הדבר בוצע על ידי שושלת סאטאוואהאנה. באחת הכתובות שנמצאו באתר ישנו תיעוד כיצד המלך סאטאקארני קיבל מאמנים שעבדו בשירותו, כמתנה, את אחד הארכיטרבים הנמצאים בחלקו העליון של השער המערבי. בכתובת כתוב:
למרות שהם נבנו מאבן, הם נחצבו והוכנו כמו עץ, והשערים כוסו בתגליפים מסורתיים. בתגליפים מתוארים אירועים מחייו של בודהה המשולבים במאורעות היומיום העשויים להיות מוכרים לאנשים רגילים, כך שאלה יוכלו להבין יותר טוב את האמונה הבודהיסטית ואת הרלוונטיות שלה לחייהם.
בסאנצ'י ובסטופות האחרות האוכלוסייה המקומית תרמה כסף למטרת קישוט הסטופה, וזאת על מנת להשיג רווח רוחני. לא הייתה הוראה מלכותית כלשהי בתחום הזה. תורמים, גברים ונשים כאחד, שתרמו כסף על מנת ליצור תגליף בחרו בדרך כלל בתיאור המועדף עליהם מחייו של בודהה, כאשר שמותיהם נחרטו בתוך התגליף. דבר זה מסביר את החזרות של תקופות מסוימות בחייו של בודהה על הסטופה. דמותו של בודהה מעולם לא צוירה על תחריטי ותגליפי האבן כדמות אדם. במקום זאת, האמנים בחרו לייצג את בודהה באמצעות כמה מאפיינים, כגון הסוס שעל גבו הוא עזב את בית אביו, טביעות הרגליים שלו, או האפריון מתחת לעץ הבוֹדהי (Bodhi Tree) שלידו בודהה זכה להארה. גוף האדם נחשב כאובייקט המטיל מגבלות קשות מדי על בודהה.
תקופות מאוחרות יותר
סטופות ומבני דת הינדיים ובודהיסטיים נוספים נבנו עד למאה ה-12. מקדש מספר 17 הוא ככל הנראה אחד מהמקדשים הבוהיסטיים הקדומים ביותר, והוא מתוארך לתחילת תקופת ממלכת גופטה. המקדש בנוי כחדר קדוש בעל גג שטוח עם אכסדרת כניסה וארבעה עמודים. הצד הפנימי ושלושה צדדים חיצוניים הם שטוחים ואינם מקושטים, אך חזית המקדש והעמודים מכוסים בתגליפים נאים, המעניקים למקדש מראה כמעט "קלאסי".
במקביל לשקיעת הבוהיזם בהודו, הלך והתדרדר מצבם של האתרים בסאנצ'י והם ספגו נזקים משמעותיים.
אשתאול
היסטוריה
המושב נוסד עם שאר יישובי פרוזדור ירושלים בתום מלחמת העצמאות, על קרקעות הכפרים הערביים הנטושים אישוע ועסלין, וזאת כדי ליצור רצף התיישבותי בין השפלה לבין ירושלים.
גרעין המייסדים הראשון, 80 משפחות, עלה לקרקע בחודש דצמבר בשנת 1949, והורכב רובו ככולו מעולים יוצאי תימן. השם העברי אשתאול ניתן למקום בדצמבר 1949. ב-1950 החלו בנטיעת היער הגדול המקיף את היישוב, ששימש ככפר עבודה ותושביו התפרנסו מעבודות יערנות במסגרת הקרן הקיימת לישראל. מאוחר יותר זכה היער בשם "יער הקדושים". בשלב מאוחר יותר נרתם ארגון הג'וינט בארץ, וסייע לתושבי המקום לפתח את ענפי החקלאות, ובכלל זה הלול. ב-1952 נבחר המושב לייצג את מושבי העולים בסרט התדמית "השחר בוקע", שהפיקה הסוכנות היהודית בבימויו של אריה להולה. בשנת 1960 צולם סרט הקולנוע הבריטי "סיפורו של דוד" (A Story of David) בסמוך למושב.
בסוף שנות ה-90 בוצעה הרחבה במושב, במסגרתה נקלטו כ-100 משפחות חדשות שבנו את ביתן במגרשים ששווקו על ידי מינהל מקרקעי ישראל. כיום גרים במושב מעל 200 משפחות ובתי-אב המנהלים חיי קהילה ערים.
תושבי אשתאול מתפרנסים מענפי חקלאות מסורתיים, לולי מטילות, תיירות פנים, ומגוון מקצועות חופשיים בהם עוסקים תושבי המושב וההרחבה.
סמל העיר תל אביב-יפו
סמל העיר תל אביב-יפו נקבע ביוזמת העירייה בשנותיה הראשונות של העיר. הסמל המקורי עוצב על ידי נחום גוטמן וכולל מספר אלמנטים ציוניים בהקשר של העיר העברית הראשונה ועם השנים חלו בו מספר שינויים. לצד הסמל המקורי נעשה שימוש על ידי העירייה בתוספות גרפיות שונות. הסמל בגלגולו הנוכחי כולל סמליל בדמות עיגול צבעוני לצד סמלו המקורי של גוטמן.
ההצעות הראשונות
הצורך הראשון בסמל לעיריית תל אביב הועלה על ידי ראש העיר הראשון, מאיר דיזנגוף, עוד בשנת 1921, עקב קבלת מעמד רשות מוניציפלית נפרדת של תל אביב מיפו בימי המנדט הבריטי, ורצון להעמיד את תל אביב בשורה אחת עם הערים הגדולות בעולם.
בראשית דצמבר 1924 הכריזה העירייה על תחרות לעיצובו של הסמל בלשון הבאה:
הצייר נחום גוטמן, שגדל בנווה צדק והפיכתה לעיר תל אביב הייתה אבן דרך בחייו, הוא זה שעיצב לבסוף את סמל העיר. גוטמן התחנך בבצלאל אצל בוריס שץ מגיל צעיר, ורחש הערכה וכבוד למורו. עם שובו ארצה בשנת 1925 מצרפת, שם המשיך את לימודי האומנות, פנה אליו מאיר דיזנגוף בבקשה לעצב את סמל העיר.
יצירת הסמל ומשמעויותיו
במשימת העיצוב נועץ גוטמן בן ה-27 עם אביו, ש. בן ציון, סופר מאותה תקופה, עם מאיר דיזנגוף ועם הסופר והמשורר חיים נחמן ביאליק. על פי סברה אחת, בן ציון הוא זה שהציע את הכיתוב "אבנך ונבנית". בכתב העת עת־מול הועלתה סברה אחרת, על פיה שמעון רוקח, מייסד שכונת נווה צדק ומהאנשים הבולטים בתל אביב באותה התקופה, הוא שהציע את הסיסמה, שכן נהג לחתום את מכתביו בביטוי "אבנך ונבנית".
כיתוב זה, שהיה לסיסמת העיר, לקוח מן הפסוק בתנ"ך:
לפסוק זה ישנן משמעויות ופרשנויות רבות. מצודת ציון פירש את שבר הפסוק "עוד אבנך ונבנית": "עוד ר"ל (=רצה לומר) הנה הבית הראשון והשני בנו בני אדם ונחרבו ועוד אבנך אני את השלישי ותישאר בנויה עד עולם, או ר"ל הנה בגולה אתה מפוזר בין העמים כבניין הנהרס אשר יתפזרו אבניו ואני אקבצך להיות יחד כאבנים בכותלי הבניין ועד עולם תהיה בנויה ולא תגלה עוד". ואילו רש"י פירש: כ"בניינים שנים היו לך על ידי אדם לכך חרבו עוד אבנך אני בעצמי בניין שלישי ונבנית לעולם תעדי תתקשטי". את המילים "בתולת ישראל" פירש מצודת דוד כ"את עדת ישראל החביבה עלי כבתולה אשר לא ידעה איש שהיא חביבה לבעלה".
בנוסף, ייתכן שהסמל הושפע מיצירת אמנות המציגה מביטוי הדומה לו, אך שבמקום "בתולת ישראל" זוהי "בתולה בת ציון".
גוטמן בחר בדימוי שמסמל כמה משמעויות על מנת להציג את תל אביב כעיר העברית הראשונה, סמל התיישבות עולי הגולה בארץ הבתולה. בסמל מופיעים מגדלור המפיץ קרני אור ותחתיו שער כניסה מעוגל, "מאור לגולה ושער כניסה פתוח לארץ". אלמנטים אלו מסמלים את הקריאה ליהודי הגולה לשוב ארצה, המגדלור כמראה דרך וכנקודת ציון והשער בתחתיתו כשער בלב ים, דרכו יכנסו הגולים ארצה. בסמל מתוארים גם גלים וחוף תל אביב. הים והחולות הם למעשה שני היסודות שחברו יחדיו כדי לעצב את צביונו של הנוף התל אביבי ולגבש את דפוסי האדם שבו. כל המאפיינים הללו מונחים על רקע של מגן דוד.
בחלקו העליון של הסמל מופיעה הכתובת "אבנך ונבנית" ובתחתיתו שם העירייה. הסמל שומר על פשטות ומנסה לקלוע למשמעותה של העיר תל אביב.
בנוסף הוספו שבעת הכוכבים, המסמלים יום עבודה בן שבע שעות כחלק מחזונו של בנימין זאב הרצל (אלו היו מספר שעות העבודה בעיריית תל אביב לפני המעבר לשבוע עבודה בן חמישה ימים). שבעת הכוכבים נמצאים גם בהצעתו המקורית של הרצל לדגל ישראל:
באמצע שנות החמישים כתב גוטמן למזכיר העיר, יהודה נדיבי, שרצה לדעת על תהליך עיצוב הסמל: "כמקובל אצלנו בענייני סמלים, העמידו דרישות רבות מדי לשטח קטן זה שתופס הסמל, רצו לתת ביטוי להרבה כוונות שבלב, ביחס לעבר ולעתיד. יחד עם זאת דורש הסמל שיהיה פשוט, לא מגובב ומובן... מתוך הטעמים שהזכרתי למעלה, בחרתי בעצם אחד שיש לו כמה משמעויות. שער כניסה ומגדל אור. כך הדחסתי לשם עוד כמה רעיונות (שבעת הכוכבים) והשתדלתי לעשות את הסמל לפשוט". לדעתו של גוטמן הדרישות הרבות מדי הן אחת הסיבות לכישלון תחרות עיצוב הסמל. במכתבו טוען גוטמן כי הסמל עוות במשך הזמן על ידי האמנים השונים שציירו אותו, הקווים שונו והקונטרסט של הצבעים ירד. הוא התרעם על העיוותים שנעשו בסמל ועל כך שלא השתמשו בפורמט החותמת שעיצב, וכתב בעקבות כך ליהודה נדיבי: "כשאני רואה את הסמל בעיתון עיריית תל אביב, אם בשער ואם בפנים, אין זה גורם לי נחת". הוא אף הציע לצייר מחדש את הסמל. גם לדברי דורה גוטמן, אלמנתו של נחום גוטמן, הסמל השתנה משמעותית מאז עוצב לראשונה על ידי בעלה.
החלטה רשמית על קבלת הסמל התקבלה בישיבת העירייה בשנת 1925 והחל מסוף שנה זו הופיע הסמל על פרסום רשמי. בשנת 1927 עוצב הסמל מחדש ובסוף שנות ה-30 נערכו בו שינויים נוספים. בשנת 1950, לאחר קום המדינה ואיחודן של תל אביב ויפו, החליפה הכותרת "תל אביב-יפו" את הכותרת "עיריית תל אביב" שבסמל המקורי.
קו הרקיע
במשך שנים רבות השתמשה העירייה בדפיה הרשמיים ובפרסומיה בקו מתאר (הלקוח מחלקו העליון של המגן בסמל המקורי של נחום גוטמן, בגרסתו המחודשת) כאובייקט גרפי בצד הסמל המקורי.