cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לייזל ג'ונס
התחרות האיכותית ביותר
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן בשנת 2007 זכתה ג'ונס ב-4 מדליות, 3 מהן זהב. במשחה ל-100 מטר חזה בשיא תחרות חדש (1:05.72 דקות) לפני קירק (1:06.34 דקות) ואנה חליסטונובה מאוקראינה (1:07.27 דקות). במשחה ל-200 מטר חזה (2:21.84 דקות) לפני קירסטי באלפור מבריטניה ומייגן ג'נדריק (2:25.94 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש (3:55.74 דקות) לפני ארצות הברית (3:58.31 דקות) וסין (4:01.97 דקות). בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה (30.70 שניות) אחרי הרדי (30.63 שניות) ולפני קירק (31.05 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה ג'ונס בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש בתוצאה של 1:05.17 דקות, לפני רבקה סוני מארצות הברית (1:06.73 דקות) ויוקיץ' (1:07.34 דקות) ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש (3:52.69 דקות) לפני ארצות הברית (3:53.30 דקות) וסין (3:56.11 דקות). בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה (2:22.05 דקות), לאחר שהפסידה לסוני (2:20.22 דקות) ששיפרה את שיאה העולמי ולפני שרה נורדנסטם מנורווגיה (2:23.02 דקות).
בשנת 2009 ג'ונס יצאה במסע פרסום מטעם WSPA - ארגון עולמי למען הגנה על בעלי חיים, כנגד ציד לווייתנים באוסטרליה ובניו זילנד.
ג'ונס החליטה שלא להשתתף באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 על מנת להשלים את לימודיה, ושיאה העולמי במשחה ל-100 מטר חזה נישבר באליפות על ידי סוני (1:04.84 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכתה ג'ונס ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה (1:05.66 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:23.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:56.96 דקות). בנוסף, היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה (30.78 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה ג'ונס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.25 דקות, אחרי סוני (1:05.05 דקות) ולפני ליפינג ג'י מסין (1:06.52 דקות). מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.13 דקות, אחרי ארצות הברית (3:52.36 דקות) וסין (3:55.61 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.01 שניות.
היריו
היריו (ביפנית: 飛龍`; מילולית: "דרקון מעופף") הייתה נושאת מטוסים של הצי הקיסרי היפני מסדרת סוריו אשר נטלה חלק במתקפה היפנית על פרל הארבור. היא טובעה ב-5 ביוני 1942 לאחר התקפה של מטוסי הצי האמריקאי במהלך קרב מידוויי.
הספינה נבנתה במסגרת המגבלות שהוטלו על יפן באמנת וושינגטון, ולכן ממדיה וחימושה היו צנועים יחסית בהשוואה לנושאות מטוסים אחרות של מלחמת העולם השנייה, ונשאה 73 מטוסים בלבד.
היסטוריה
בין ה-21 ל-23 בדצמבר 1941 שיגרה תקיפות כנגד האי הזעיר וייק באוקיינוס השקט. בינואר 1942 סייעו מטוסיה לפלישה לאמבון באיי מולוקו. ב-19 בפברואר תקפה יחד עם נושאת המטוסים האחות שלה, סוריו, את העיר דרווין באוסטרליה.
ב-19 באפריל 1942 דלקה ההיריו בעקבות נושאות המטוסים האמריקאיות הורנט ואנטרפרייז ששיגרו את מתקפת דוליטל, אך לא הצליחה להשיגן ולפגוע בהן.
בקרב מידוויי
בשעה 04:30 של ה-4 ביוני 1942, שיגרה ההיריו מתקפה כנגד אטול מידוויי, תוך שמטוסיה משמידים מטוסים ומטרות על הקרקע. לאחר שקאגה, סוריו ואקאגי נפגעו ממטוסים אמריקאיים ב-10:25, נותרה היריו נושאת המטוסים היפנית היחידה שלא נפגעה. מסיפונה המריאו שני גלי תקיפה, ב-10:50 וב-12:45, כנגד יורקטאון האמריקאית, תוך שהם מסבים לה נזק כבד. יורקטאון טבעה סופית מאוחר יותר לאחר פגיעה נוספת מהצוללת היפנית I-168.
בעוד צוות ההיריו מתכונן לשיגור גל תקיפה שלישי, הסתערו עליה בשעה 17:03 שלושה עשר מפציצי צלילה שהמריאו מסיפון האנטרפרייז. היא נפגעה מארבע פצצות, שלוש בסיפון ההמראה הקדמי ואחת במרכז בסמוך לגשר הפיקוד. הפיצוצים הבעירו שריפות במטוסים על הסיפון ובהאנגרים. למרות שמנועי ההיריו לא נפגעו, לא הצליח הצוות להשתלט על השריפות ואלו השביתו את המנועים ב-21:23. בשעה 01:58 זעזע את הספינה פיצוץ עז וניתנה הפקודה לנטוש את הספינה. חלק מניצוליה הועברו למשחתות קאזאגומו ומאקיגומו, אך 350 נהרגו במתקפה עליה וגופותיהם נותרו מאחור. האדמירל טאמון ימאגוצ'י והקפטן קאקו נותרו על סיפונה כשבשעה 05:10 ירתה מאקיגומו טורפדו כדי לטבעה. היא טבעה כליל כארבע שעות לאחר מכן. 35 איש שנותרו על סיפונה ניצלו על ידי הצי האמריקאי ונשבו ו-35 טבעו.
ישיבת בני עקיבא "אהל שלמה" - באר שבע
כיום מספר התלמידים בכל מוסדות הישיבה עומד על כ-1,500.
סר יצחק וולפסון תרם רבות לישיבה והישיבה נקראת על שם אביו שלמה ובנוסף היא מכונה "ישיבת וולפסון".
מסלולי הלימוד בישיבה
בישיבה שלושה מסלולי לימוד
פיפ"א
הפדרציה הבין־לאומית לכדורגל (בצרפתית: Fédération Internationale de Football Association; באנגלית: International Federation of Association Football ; בספרדית: Federación Internacional de Fútbol Asociado ; בגרמנית: Internationaler Verband des Association Fußball, בראשי תיבות: FIFA) היא פדרציית הספורט הבין־לאומית ומוגדרת כמוסד ללא כוונת רווח, המנהלת את ענף הכדורגל, קטרגל וכדורגל חופים בעולם, והיא הארגון הגבוה ביותר המאגד את תחום הכדורגל העולמי. פיפ"א הוקמה ב-1904, ונכון לשנת 2020, היא מאגדת 211 התאחדויות כדורגל לאומיות. משרדיה נמצאים בציריך, שווייץ, והיא מחולקת ל-6 אזורי קונפדרציות משנה לכל יבשת.
כיום, המטרות שפיפ"א הגדירה לעצמה הן פיתוח הכדורגל הבין־לאומי, עשיית הכדורגל לנגיש עבור כל העולם, ועידוד הגינות בספורט ופייר פליי. תחת פיפ"א נעשים שניים מאירועי הכדורגל הגדולים בעולם כמו המונדיאל (גביע העולם לנבחרות) שהחל ב-1930 ומונדיאל הנשים שהחל ב-1991. למרות שפיפ"א איננה קובעת לבדה את חוקי הכדורגל, היא חברה בוועדת הכדורגל הבין־לאומית (IFAB) שמשנה אותם מפעם לפעם. כלל הטורנירים ואירועי הספורט שמקיימת פיפ"א מייצרים הכנסות גבוהות מאוד מחסויות. ב-2018 פיפ"א הכניסה יותר מ-4.6 מיליארד דולר, וסיימה את מחזור השנים 2015–2018 ברווח נקי של 1.2 מיליארד דולר.
דיווחים וחקירות שונות קישרו בין הנהלת פיפ"א לבין שחיתות, שוחד, וקניית הצבעות - בנוגע לבחירתו של נשיא פיפ"א ספ בלאטר לבין החלטת הארגון להעניק את אירוח מונדיאל 2018 לרוסיה ומונדיאל 2022 לקטר. האשמות אלו הגיעו לשיאן בפרשת השחיתות בפיפ"א ב-2015, ובעקבותיהן השעתה ועדת האתיקה של פיפ"א כמה מבכירי הארגון, ובהם ספ בלאטר ומישל פלאטיני, נשיאה לשעבר של אופ"א.
היסטוריה
בעקבות הפופולריות הצוברת שרכש הכדורגל בעולם בתחילת המאה ה-20, היה צורך בגוף אשר ינהל ויפקח על התקדמות הענף. פיפ"א הוקמה בפריז ב-21 במאי 1904 ומכך נובע שמה הצרפתי. מקימי פיפ"א היו נציגי התאחדויות הכדורגל של צרפת, בלגיה, דנמרק, הולנד, שוודיה, שווייץ וספרד (יוצגה על ידי ריאל מדריד. התאחדות הכדורגל הספרדית נוסדה רק בשנת 1913). כעבור שנה הצטרפו התאחדויות הכדורגל של גרמניה, איטליה, אוסטריה והונגריה. בתחילה סירבה התאחדות הכדורגל האנגלית להצטרף לפדרציה החדשה, אך לאחר מספר חודשים הצטרפה אף היא. הנשיא הראשון של פיפ"א היה רוברט גוארין הצרפתי. את גוארין החליף ב-1906 דניאל בורלי וולפול האנגלי שכיהן בתפקידו עד 1918. הטורניר הראשון שארגנה פיפ"א היה תחום הכדורגל באולימפיאדת לונדון ב-1908 שהיה משמעותי ומוצלח, למרות היעדר כדורגלנים מקצוענים.
בשנת 1908 הצטרפה החברה הראשונה מחוץ לאירופה, דרום אפריקה, ואחריה הצטרפו ארגנטינה וצ'ילה (1912), ארצות הברית וקנדה (1913). במשך מלחמת העולם הראשונה נשלחו המון כדורגלנים למלחמה ואפשרות התנועה הוגבלה משמעותית, עתידו של הארגון היה לא ברור. לאחר המלחמה עם מותו של הנשיא המכהן וולפול, הארגון נוהל על ידי וילהלם קארל הירשמן ההולנדי. הארגון ניצל מפירוק, אך במחיר של היפרדות ממדינות משמעותיות כמו המדינות הבריטיות שפרשו עקב עוינות בין המדינות אחרי מלחמת העולם שהסתיימה, אולם הם חזרו לארגון לאחר מכן.
גביע העולם הראשון שהתקיים בארגון פיפ"א הוא מונדיאל 1930 שהתקיים במונטווידאו באורוגוואי. הטורניר מתקיים מאז ברציפות כל 4 שנים (למעט התקופה בין 1938 עד 1950 שהפסיקה את הטורניר עקב מלחמת העולם השנייה).
מבנה הארגון
הגוף החזק בפיפ"א הוא קונגרס פיפ"א, המורכב מנציגים מכל התאחדויות ופדרציות הכדורגל החברות בפיפ"א. לשינויים בתקנון פיפ"א דרוש אישור של הקונגרס. החברים בקונגרס בוחרים את נשיא פיפ"א ואת החברים במועצת פיפ"א. על הניהול השוטף של הפדרציה אחראי הוועד המנהל, אשר בראשו יושב נשיא פיפ"א. בנוסף ישנם ועדות שונות האחראיות על נושאים יותר ממוקדים, כמו ועדת הכספים, ועדת השופטים, ועדת המשמעת וכו'.
ישנן שש קונפדרציות אזוריות אשר מאגדות את כל ההתאחדויות והפדרציות אשר נמצאות באזור הגאוגרפי בו הן מוגדרות (למעט יוצאי דופן):
יוצאי דופן:
המנון פיפ"א
בשנת 1994 אימצה פיפ"א כהמנון רשמי את יצירתו של המלחין הגרמני פרנץ למברט. המנון פיפ"א מושמע בפתיחת כל משחק וטורניר אשר מאורגן על ידי פיפ"א.
טורנירי פיפ"א
פיפ"א היא המארגנת של טורנירי הכדורגל הבין־לאומיים המתפרסים על כל הפדרציות החברות בה:
מטריצת צמיחה-נתח שוק
מטריצת BCG - צמיחה-נתח שוק (באנגלית: Growth-share matrix) הידועה גם בכינויה מטריצת BCG, מודל יועצי בוסטון ו-בוסטון Box, היא תרשים שנוצר על ידי ברוס הנדרסון, מייסד ומנכ״ל Boston Consulting Group) BCG) בשנת 1968 כדי לסייע לתאגידים בניתוח עסקי של יחידות עסקיות או של המוצרים שלהן. המטריצה מסייעת לתאגיד להקצות משאבים ומשמשת ככלי אנליטי בשיווק המותג, ניהול מוצר, ניהול אסטרטגי, ובניתוח תיק במסגרת תהליכי ייעוץ אסטרטגי.
התרשים
המטריצה היא תרשים פיזור XY שציר ה-X שלה הוא נתח שוק של המוצר יחסי וציר ה-Y הוא שיעור צמיחת השוק בענף. חיתוך הצירים מייצר ארבעה רבעים:
המטרה הכללית של המטריצה היא לסייע לאנליסטים ולמנהלים לנתח ולהחליט אילו יחידות עסקיות לממן ואילו כדאי למכור. החברות יכולות לקבל פרספקטיבה מן הניתוח על מנת לתכנן את מדיניות ההשקעות שלהן: הכסף הנוצר על ידי הפרות החולבות צריך לשמש למימון הכוכבים, ואולי גם את סימני השאלה, אך לא הפרות או הכלבלבים.
ניהול פורטפוליו של מוצרים
על פי תיאוריית הניהול של חברת BCG, רק תאגיד בעל תיק השקעות מגוון ומאוזן יכול לנצל את כוחו על מנת למקסם רווחים עתידיים. תיק זה מכיל:
רוג'ר ברנרדו
רוג'ר דה אוליביירה ברנרדו (בפורטוגזית: Roger de Oliveira Bernardo; נולד ב-10 באוגוסט 1985), הידוע כרוג'ר ברנרדו או פשוט כרוג'ר, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בפרובאריו בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
בקיץ חתם באנרגי קוטבוס מהבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה סבל מפציעות חוזרות ולא הרבה לשחק, אך לאחר מכן ביסס את מעמדו בקבוצה, ובסך הכל ערך 63 הופעות ליגה בשלוש עונות במדי הקבוצה, בהן כבש שער אחד.
בתחילת עונת חתם באינגולשטאדט 04, ובמדיה שיחק חמש עונות. בתום עונת העפיל עם אינגולשטאדט לבונדסליגה לראשונה בתולדות המועדון. בעונת 2015/2016 ערך 29 הופעות בבונסדליגה וכבש שער אחד, ובעונת 2016/2017 ערך 30 הופעות וכבש שער אחד.
בינואר הודיעה אתלטיקו מיניירו כי תצטרף את רוג'ר ברנרדו לשורותיה עם סיום העונה בגרמניה. בקיץ 2017 חזר לברזיל והצטרף לקבוצה, במדיה ערך 12 הופעות ליגה. ב-9 במאי 2018 שוחרר מהמועדון.
רמי פורטיס
רמי (רם אפרים) פורטיס (נולד ב-7 ביולי 1954 בתל אביב) הוא זמר רוק ישראלי בולט ויוצר משפיע. אלבום הבכורה שלו משנת 1978, "פלונטר", נחשב לפורץ דרך בתולדות המוזיקה הישראלית. אלבומו השני, "סיפורים מהקופסא" (1988), נחשב על ידי המבקרים כאחד מאלבומי הרוק החשובים ביותר שיצאו בישראל. פורטיס הוא חבר בלהקת מינימל קומפקט ושותפו של ברי סחרוף לצמד פורטיסחרוף.
רוג'ר ברנרדו
קריירה
ב-28 ביוני 2018 הגיע רוג'ר ברנרדו לישראל חתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 4–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל חדרה. בסך הכל ערך במדי הקבוצה 10 הופעות בכל המסגרות, אך לאחר המחזור הרביעי איבד את מקומו בהרכב, וב-14 באוקטובר 2018 שוחרר מהמועדון.
רמי פורטיס
1975–1983: השנים הראשונות
פורטיס הוא יליד תל אביב. אביו היה שנים רבות מנהל מחלקת התרבות של עיריית תל אביב.
רוג'ר ברנרדו
קריירה
בינואר הצטרף לוילה נובה, אך כעבור חודש וחצי עבר לריו קלארו.
הערות שוליים
.
רמי פורטיס
1975–1983: השנים הראשונות
פורטיס שירת בנ"מ במלחמת יום הכיפורים והושפע רבות מהתופת בחזית. הוא החל את דרכו המוזיקלית ב-1975 כעובד במה בהופעות של להקת תמוז. אריאל זילבר הזמין אותו לשיר את שירו "אינקובטור" בהפסקה של הופעת הלהקה, כשחברי תמוז מלווים אותו (הביצוע נכלל בקופסה "אוספורטיס" ובהוצאה המחודשת של "פלונטר" מסדרת סימני דרך).
באותה שנה הקים פורטיס את להקת "זבוב", שב-1978 שונה שמה ל"מים חמים". היא הופיעה במועדונים כמו המרתף העליון של תיאטרון בית ליסין ויצרה לעצמה קהל קטן אך נאמן.
ב-1980 נסעו רמי פורטיס, ברי סחרוף ומלכה שפיגל לאמסטרדם לנסות את מזלם, מכיוון שסברו שבישראל הרוק יישאר זרם שוליים קטן בחברה ובתרבות. הלהקה, שכינתה את עצמה "S.O.B" (קיצור של "הבנים של בטהובן" וכן של "בן כלבה"), גרה בבית נטוש והתקיימה בצמצום רב. לאחר זמן מה חזר פורטיס לישראל.
ב-1981 שכנע שולץ (דורון אייל) את פורטיס לחזור למוזיקה. הם הקימו ביחד את להקת "כרומוזום", החלו להופיע איתה בסצנת המועדונים של תל אביב והוציאו אלבום אחד בהוצאה עצמית. מאוחר יותר, לאחר שפורטיס פיטר את שולץ, שונה שם הלהקה ל"כרומוזום צוואי". ב-1983 הקים פורטיס את להקת ז'אן קונפליקט, שלא זכתה גם היא להתייחסות רבה בישראל של אותם ימים. ב-1988 התאחדה ז'אן קונפליקט למספר מצומצם של הופעות בפינגווין בעקבות הוצאתו הרשמית של האלבום (בריאיון לקראת האיחוד גרס חבר הלהקה רונן בן טל: "הלהקה הזאת אף פעם לא התפרקה[...] פשוט כי היא לא הוקמה אף פעם").
1984–1987: תקופת מינימל קומפקט
ב-1984 עזב פורטיס את הארץ לאחר שסחרוף הציע לו להצטרף למינימל קומפקט, שכבר החלה להתבסס באירופה ומצאה חברת תקליטים ("קראמד רקורדס"). הוא הצטרף בתור גיטריסט בעוד שסמי בירנבך ממלא את עמדת הסולן הראשי. מינימל קומפקט זכתה להצלחה באירופה בסצנת האוואנגרד והרוק האלטרנטיבי והוציאה מספר אלבומים וכן פסקולים למחול ולקולנוע (בין היתר השתתפה בפסקול הסרט "מלאכים בשמי ברלין" של וים ונדרס). פורטיס שר כסולן מוביל בלהיטים "Autumn Leaves" ו-"Inner Station".
ב-1986 פורטיס חזר לשהות קצרה לארץ, יחד עם מקס פרנקן וברי סחרוף, ובעזרתם של נגנים מתחלפים ביניהם יובל מסנר, משה לוי, איתמר נוימן, ואורי ברק העלה את המופע "פורטיס וחברים" בקולנוע דן. המופע הורכב מרצף אקראי של שירים לא מגובשים שיצאו מאוחר יותר באלבום של פוריין אפייר, גרסאות כיסוי (Kraftwerk - Radioactivity) ועוד. התיעוד לקוח מהופעה לא רשמית מאותו סיבוב, המסתובבת ברשת, ובה לאחר סיום אחד הקטעים יצוטט פורטיס במשפט הבא: "חבר'ה, תפנו את האולם, יש פה איזה פסיכי שפוצץ משהו."
ב-1987 נקלעה מינימל קומפקט למשבר שגרר אותה להתפרקות. פורטיס וסחרוף החליטו לקחת חופשת קיץ של חודשיים בישראל, להקליט אלבום אחד בעברית ולחזור לאירופה.
1988–1992: תקופת פורטיסחרוף הראשונה
ב-10 באוקטובר 1988 יצא האלבום "סיפורים מהקופסא" שזכה להצלחה מפתיעה מאוד, נמכר בעשרות אלפי עותקים וכיום נחשב לאחד מאלבומי הרוק הישראלי החשובים ביותר. האלבום פתח את "תור הזהב" של שנות ה-90 ברוק הישראלי. זה היה האלבום הראשון שהוציאה חברת התקליטים העצמאית נענע דיסק. הלהיטים מתוך האלבום הם "שקיעתה של הזריחה", "חתול מפלצת", "כוכב הקופים", "תחנה סופית" ו"אין קשר".
בתחילת 1989 יצאו פורטיס וסחרוף למסע הופעות בארץ, ובסוף 1989 הם חזרו לסיבוב הופעות באירופה עם הרכב ישראלי בשם פוריין אפייר (Foreign Affair) והוציאו את האלבום "East On Fire", שהושר באנגלית ובג'יבריש וכלל בין היתר את השירים "Sandanya","Ghosts Can't Run Away" ו-"Jounieh".
ב-1990 יצא אלבום האוסף "נענע אוספ מספר אחת" שכלל שני להיטים חדשים שיצאו שנה לפני כן: "שועל במנוסה" ו"חלום כחול". באותה שנה החליטו פורטיס וסחרוף להישאר בישראל והוציאו את האלבום "" שזכה גם הוא להצלחה וממנו הצליחו כל שירי האלבום ובהם: "ניצוצות", "חלום כחול" (בגרסה בליווי קלידים בלבד), "אין קץ לילדות", "אמריקה", "ממתק", "הפוך", "נעליים", "1900", "אגם ענקית", "יומו של העכבר", "יהלומים לנצח" ו"שמיים של שומקום" (בו השתתף מיקיאגי בקולות). פורטיס כתב לבדו את המילים של כל שירי האלבום, והלחין את כולם יחד עם סחרוף. לאחר יציאתו של "" לא נחשב עוד פורטיס בעיני התקשורת לאמן שוליים אלא למוזיקאי רציני.
ב-1991 יצא אלבום הסולו הראשון של סחרוף, "הכל או כלום". פורטיס כתב עבור האלבום את השירים "אמונה עיוורת" ו"חלליות", וכן השתתף בכתיבת השירים "לחץ" ו"למעלה".
ב-1992 הוציא פורטיס את האלבום "להתראות בחלומותי" בעזרתו המוזיקלית של סחרוף, עם הלהיטים "אנ'לא יכול" ו"איזה מין מין". בסוף 1992 הם הוציאו אלבום הופעה בשם "כשהגיטרה מנסרת את הלילה" שסיכם את תקופת פעילותם הראשונה כצמד. מרגע פרידתם הפך פורטיס ליוצר רוק עצמאי ובולט.
1994–1996: תקופת האחים פורטיס
ב-1994, אחרי הפסקה של שנה מהמוזיקה שבה התרכז בגידול בנו, הקים פורטיס את להקת הליווי החדשה שלו, שכללה את עמיר "ג'נגו" רוסיאנו (בס, קולות, קלידים), אורן קפלן (גיטרות, קולות) ויובל שפריר (תופים, קלידים וקולות). הם הוציאו את האלבום "שוטר פושע והענק הלוחש", שכולל אלמנטים של גראנג' וטקסטים הזויים. רבים רואים באלבום זה את אחד האלבומים החשובים של הרוק הישראלי של שנות התשעים. הלהיטים מתוך האלבום הם "תלוי על הצלב" ו"את לא". על אף שעל עטיפת האלבום מופיע השם "פורטיס", במהלך יחסי הציבור לקידום האלבום כינה פורטיס את להקת הליווי שלו בשם "האחים פורטיס".
בשנת 1995 הוביל פורטיס קמפיין קיצי בטלוויזיה החינוכית לעידוד הגנה מפני השמש, בשיר רוק קצר בסגנונו המוכר.
ב-1996 הוציאו האחים פורטיס (הפעם תחת שם זה באופן רשמי) את האלבום "איפה הסוסים". האלבום, אשר כלל את השיר היחיד המצליח מתוכו "איש השיש" (עם אלי לוזון), זכה לביקורות טובות אך להצלחה מסחרית לא גדולה. לאחר מכן עזב פורטיס את חברת התקליטים נענע דיסק.
1998: שיתוף הפעולה עם שלומי ברכה
השניים הוציאו לפני יציאתו של האלבום גרסת כיסוי ל"אשליות" של ניסים סרוסי במסגרת הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית", ומאוחר יותר סינגל בשם "טס במטוס סילון" העוסק בסקס וירטואלי. שני השירים לא נכללו באלבום. סיבוב ההופעות המשותף כלל גם גרסאות כיסוי לשירי משינה.
1999–2007: "חצי אוטומטי" ואיחוד פורטיסחרוף
ב-1999 יצאה הקופסה "אוספורטיס" הכוללת 3 תקליטורים תחת השמות "סינגלים" (אוסף סינגלים), "שלנו" (אוסף שירים בולטים עם שני שירים חדשים) ו"וגם אוסף בולים" (שירים נדירים מתקופות שונות). "סינגלים" יצא גם בנפרד כאלבום בודד. לכבוד האוסף פורטיס שב לשתף פעולה עם ברי סחרוף והם הקליטו יחד שלושה שירים חדשים וגם קיימו הופעת איחוד לכבוד יציאת האוסף. לאחר מכן הופיעו פורטיסחרוף שוב יחד בפסטיבל לציון 13 שנות קיומה של נענע דיסק. כמו כן, השתתף כשחקן בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "שבתות וחגים", אשר צולמה בשנה זו ועלתה לשידור בכבלים בראשית שנת 2000.
בספטמבר 2001 הוקרן בפסטיבלים ובסינמטקים הסרט "1999? פורטיס וישראל - סיפור אהבה אמיתי" בבימויו של ישראל ירושלמי, המתעד את פורטיס בצל הבחירות בשנת 1999. בנובמבר 2001 הוציא פורטיס את האלבום "חצי אוטומטי" שעליו עבד עם אייל אבן-צור, סולן להקת נעליים (ששמה הוא מחווה לשיר מתוך האלבום ). האלבום הוא שקט ומלנכולי יותר מבעבר אך בעל טקסטים מעמיקים הנוגעים באמיתות הקיום. ברי סחרוף חזר להיות שותף להפקה וגם ליווה את פורטיס בחלק מן השירים בגיטרה ושירה, כשהדואט "הדלת" הופך ללהיט מתוך האלבום. שיר נוסף שהצליח מהאלבום היה "משחק בקובייה". ב-2002 יצא DVD בשם "מקרה פסנתר" המתעד את הופעתם המשותפת של פורטיס ושלומי שבן, הכוללת עיבודים לפסנתר ללהיטיו של פורטיס.
ב-2003 התאחדה מינימל קומפקט בעקבות יציאתו של אלבום אוסף משיריה ויצאה לסדרת הופעות בישראל ובאירופה. עוד באותה שנה התארח פורטיס בשירה בהקלטת שיר הנושא לאלבומו של קובי רכט "הרגע הנכון". ב-2004 יצא פורטיס שוב להופעות סולו, והוציא את הסינגל "שיר של ז'אק ברל".
בקיץ 2005 התאחדו רשמית פורטיס וסחרוף והופיעו יחד עם ההרכב הישן של פורטיסחרוף שכלל את יובל שפריר, ז'אן ז'אק גולדברג וגיל סמטנה. ב-2006 יצא האלבום החדש של פורטיסחרוף שנקרא "על המשמרת" הכולל את הלהיטים "חדשות מהירח", "בסוף של יום", "להתעורר" ו"תחת אש" אשר שימש גם כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע". גולת הכותרת של סיבוב ההופעות שליווה את יציאת האלבום היה מופע איחוד גדול, על במה אחת, עם להקת משינה בסתיו 2006 באמפי-פארק רעננה.
בשנת 2007 הוענקו לפורטיס וסחרוף פרסי אקו"ם לשנת תשס"ו על הישג מוזיקלי שנתי ועל הלחנה בעבור האלבום "על המשמרת". באותה שנה גם יצא לסיבוב הופעות בשם "פורטיסחהקול - סיבוב במקום" עם עידו אגמון, יובל שפריר וגיל סמטנה.
2008–הווה: 30 שנה ל"פלונטר", האלבום המשולש ועוד
בינואר 2008 התקיימו שתי הופעות לציון 30 שנה ליציאת אלבום הבכורה "פלונטר" בהשתתפות אמנים מן הזרם המרכזי ואמנים מוכרים פחות, ביניהם פורטיס עצמו, מים חמים, נקמת הטרקטור, משינה, כנסיית השכל, יוסלס איי.די, קרוזנשטרן ופארוחוד ושלומי שבן. באותה שנה יצאה מהדורה מחודשת של האלבום.
בהמשך השנה פורטיס נענה לפנייתו של הזמר הצעיר והמתחיל ג'וני גולדשטיין להתארח בהקלטת השיר "קרנפים". השיר יצא כסינגל באוגוסט 2008 ואת מילותיו כתב פורטיס יחד עם דן תורן כ-18 שנים לפני כן (מלבד בית נוסף שכתב גולדשטיין).
בנוסף לכך, בשנת 2008 עבד פורטיס על יצירה הנקראת "התדר" אשר היא פסקול למופע של להקת מחול גרמנית אלטרנטיבית. בדצמבר 2008 הוענק לפורטיס תואר עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, "על אנרגיה עוצמתית, מוזיקלית ובימתית, ששינתה את פני הרוק הישראלי; על התעוזה והעיקשות להפוך את השוליים למגדלור; ועל ההשראה שהעניק למוזיקאים ולאמנים, באישיותו הבלתי מתפשרת וביצירתו המהפכנית, משנות ה-70 ועד היום".
בפברואר 2009 הוציא פורטיס, עם להקתו הכוללת את גיל סמטנה, עידו אגמון ויובל שפריר, אלבום משולש בשם "פורטיס משולש" הכולל 18 שירים, ביניהם הלהיטים "בלונדיניות על אוטוביאנקי" ו"יער ישראלי".
בסוף 2010 הפיק פורטיס את רוב שירי האלבום "זרים במאה ה-21" של קוואמי והחלבות. ביניהם השיר "תסחטי אותי", שאותו כתב פורטיס יחד עם קוואמי והשתתף בו בשירה. השיר היה אחד הסינגלים שקדמו לאלבום, ואחד המצליחים ביותר מתוכו.
בספטמבר 2011 יצא אלבום האולפן ה-11 של פורטיס, שנקרא "החבר אני". באלבום, בהשראת הממציא הסרבי ניקולה טסלה, פורטיס מלווה שוב בלהקתו הכוללת את גיל סמטנה, עידו אגמון, יובל שפריר ואיל יונתי. הסינגל הראשון מתוך האלבום, שיר הנושא "החבר אני", יצא ביולי 2011, שזכה להצלחה. סינגל נוסף שהתפרסם מהאלבום הוא "מקום בראש" שגם זכה להצלחה.
החל מאוקטובר 2013 השתתף פורטיס כשופט בעונה הראשונה של התוכנית אקס פקטור ישראל ששודרה בערוץ 2 וכן גם בעונה השנייה (2015), שבה היה השופט בנבחרת הבוגרים וכללה את המתמודדת דניאל יפה, אשר הייתה זוכת העונה.
באביב 2015 יצא יחד עם ברי סחרוף לסיבוב הופעות איחוד נוסף של הצמד פורטיסחרוף.
באוגוסט 2015 יצא אלבומו "תולדות הכותרת", אשר הופץ בפורמט דיגיטלי וכתקליט ויניל בלבד (הראשון של פורטיס אשר הופץ בפורמט זה מאז "להתראות בחלומותי" מ-1992). לאלבום קדם הסינגל "מעיר נעלמים" בחודש יוני באותה השנה. לאחריו בחודש אוגוסט יצא כסינגל גם שיר הנושא "תולדות הכותרת", ובאוקטובר יצא הסינגל "לקשקש בזנב", אשר לווה בקליפ באנימציה.
ב-18 ביוני 2017 הוציא בסרטון בפייסבוק את שירו הראשון "הצדפה המהבהבת" לקראת אלבומו "מדור פיות". השיר זכה לביקורות חיוביות וכבר באותו היום הושמע בגלגלצ. ב-13 באוגוסט 2017 הוציא גם את הסינגל "סאניאסי" מתוך אותו אלבום, אשר יצא בספטמבר 2017. האלבום יצא גם במהדורת תקליט ויניל.
ב-2018 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו.
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
משפחה וחיים אישיים
רמי פורטיס היה נשוי למנכ"לית להקת בת שבע לשעבר, נעמי בלוך-פורטיס, אב לשניים, ומתגורר בתל אביב. אשתו וילדיו ליוו אותו בשירה בשיר "דישנובה" שחותם את האלבום "חצי אוטומטי". בנו הבכור, גיא, מלווה אותו בגיטרה בסיבובי ההופעות משנת 2011.
עם פורטיסחרוף
פורטיסחרוף הוא צמד מוזיקלי המורכב מברי סחרוף ורמי פורטיס הנחשבים לשניים מאמני הרוק הבולטים בישראל.
עם כרומוזום
להקה שבה היה חבר פורטיס מ-1981 ל-1982
עם ז'אן קונפליקט
ז'אן קונפליקט הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בתחילת שנות השמונים.
עם פוריין אפייר
פוריין אפייר הוא הרכב בו היו חברים רמי פורטיס וברי סחרוף, אשר פעל משנת 1989 עד שנת 1990.
עם מינימל קומפקט
מינימל קומפקט היא להקת רוק אלטרנטיבי ישראלית שהוקמה בתל אביב ופעלה באירופה בשנות השמונים.
לדיסקוגרפיה של מינימל קומפקט ראו מינימל קומפקט
בן-חצב יקינתוני
לבן החצב היקינתוני בצל גדול (15-6 ס"מ קוטרו), הוא נושא תפרחת בלתי-מסוימת על גבי עמוד התפרחת העולה לגובה של 50 עד 80 ס"מ. אורך התפרחת נע בין 40 - 70 סנטימטרים ובה עשרות פרחים. הפרחים נפתחים מלמטה למעלה לפי הסדר. הפרחים נמצאים בסוף עוקצים ארוכים היוצאים מן העמוד צבעם אף הוא כצבע הפרחים. "הפריחה היא מן היפות בארץ"
הפריחה מתחילה בראשית מרץ. האבקת הפרחים נעשית על ידי דבורים קטנות. כל פרח בנוי משישה עלי עטיף פתוחים לרווחה. העטיף הפתוח מאפשר לסוגים שונים של חרקים להיכנס את הפרח ולשאוב צוף.
הופעתו של הפרח מתחילה כבר עם הגשמים הראשונים. בבסיס עמוד התפרחת ישנה שושנת עלים גדולה וצפופה של עלים ישרים וארוכים. השושנת פרושה אך לא שרועה.
אזורי הגידול
בן החצב היקינתוני גדל על סלעי גיר, באזור הים תיכוני. בישראל הוא נפוץ בשמורת האירוסים בנתניה, בחורש פתוח ולח במדרונות הרריים בהרי הגליל, הר הכרמל אך נדיר יותר בהרי השומרון ובהרי ירושלים.
בן-החצב היקינתוני הוא צמח מוגן.
הצמח גדל בארצות המזרח התיכון: טורקיה, סוריה ולבנון וכן באיי כרתים. הוא הובא לצרפת על ידי הטורקים ומוכר בתור פרח נוי משנת 1576.
יחסי אוסטריה–מונטנגרו
יחסי אוסטריה–מונטנגרו הם יחסי החוץ המתקיימים בין אוסטריה למונטנגרו.
היסטוריה
נסיכות מונטנגרו כוננה יחסים עם האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1879. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חברה ממלכת מונטנגרו לממלכת סרביה נגד מעצמות המרכז, ובכלל זה האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובינואר 1916 נכבשה מונטנגרו על ידי מעצמות המרכז, ונשארה תחת כיבוש אוסטרי-גרמני עד לאחר המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אוסטריה מסופחת בידי גרמניה הנאצית, אשר בתורה כבשה את יוגוסלביה ב-1941. עם סיום הכיבוש של בעלות הברית באוסטריה ב-1955, הכריזה אוסטריה על נייטרליות במלחמה הקרה המתפתחת. גם יוגוסלביה הייתה נייטרלית, אולם נטתה מעט לצד ברית ורשה. בעקבות מלחמות יוגוסלביה, פורקה יוגוסלביה והפכה ל"איחוד של סרביה ומונטנגרו", אשר הסתיים ב-2006.
ב-12 ביוני 2006 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
יחסים כלכליים
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2013 הסתכם בכ-37.4 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-33.5 מיליון אירו והיצוא ל-3.9 מיליון אירו. ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2013 הסתכמו ב-12.2 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2012 הסתכם בכ-36.9 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-32.7 מיליון אירו והיצוא ל-4.2 מיליון אירו. ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2012 הסתכמו ב-9.4 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2011 הסתכם בכ-39.1 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-33.9 מיליון אירו והיצוא ל-5.2 מיליון אירו. ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2011 הסתכמו ב-11.5 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2010 הסתכם בכ-52.04 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-49.2 מיליון אירו והיצוא ל-2.8 מיליון אירו. ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2010 הסתכמו ב-57.7 מיליון אירו.
יחסים דיפלומטיים
אוסטריה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה וקונסוליה כללית בבודווה. מאידך, מונטנגרו מחזיקה שגרירות באוסטריה בווינה וקונסוליות באייזנשטדט ובאינסברוק.
אליעזר אבטבי
אליעזר אבטבי (נולד ב-5 בינואר 1938) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל.
ביוגרפיה
אליעזר אבטבי נולד בתיקב (تکاب) שבאיראן, ועלה לישראל בגיל 12. הוא מתגורר במושב שיבולים בנגב, היה פעיל בארגון מושבי המזרחי של הפועל המזרחי וסגן יו”ר המועצה האזורית עזתה. בין השנים 1973–1984 שימש כחבר הכנסת מטעם המפד"ל, וכיהן בוועדות הכלכלה והכספים. בכנסת השמינית היה יושב ראש הוועדה לפניות הציבור. בימי כהונתו בכנסת היה מעורב בהקמת גוש קטיף ובין השאר הציע לקרוא למושב נצר חזני על שם השר מיכאל חזני.
בין השנים 2004-1998 כיהן אבטבי כיושב ראש מועצת המנהלים של בנק אדנים למשכנתאות. הוא גם כיהן כדירקטור באוצר התיישבות היהודים בע"מ וכיו"ר מועצת המנהלים של עיתון הצופה לפני שנמכר לשלמה בן צבי. בשנים 2005–2007 עמד בראש הסתדרות הפועל המזרחי בישראל.
ג'ורג' הרברט מיד
ג'ורג' הרברט מיד (באנגלית: George Herbert Mead; 27 בפברואר 1863 - 26 באפריל 1931), היה פילוסוף אמריקאי מאסכולת הפרגמטיזם; פסיכולוג וסוציולוג, ממייסדי הפסיכולוגיה החברתית. תרומתו החשובה ביותר בפסיכולוגיה חברתית היא שירטוט תהליך צמיחתו של האני האנושי בתהליך האינטראקציה החברתית במיוחד בדרך של תקשורת לשונית (אינטראקציה סימבולית).
חייו
אביו של ג'ורג' הרברט מיד היה איש דת ופרופסור לתאולוגיה ואימו הייתה מורה ששימשה גם כנשיאת קולג'. בגיל 24, לאחר ניסיון קצר כמורה, נרשם מיד ללימודי תואר שני בהרווארד בתחומי הפילוסופיה והפסיכולוגיה. עם סיום לימודיו עבר להתגורר בלייפציג שבגרמניה, שם נרשם ללימודי דוקטורט בפילוסופיה ופסיכולוגיה פיזיולוגית. בהמשך עבר מיד לאוניברסיטת ברלין כדי להתמחות בלימודי תאוריות האבולוציה ותורת הכלכלה. בגיל 28 נישא לידידתו האמריקאית הלן קאסטל. בטרם סיים את הדוקטורט, קיבל מיד הצעה לעבוד כמרצה בפילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, הוא קיבל את ההצעה ומעולם לא השלים את הדוקטורט.
במישיגן התוודע מיד לעבודתו של הסוציולוג צ'ארלס הורטון קולי, אשר השפיע עליו עמוקות, שם גם הפך לחברו של הפילוסוף ג'ון דיואי. ב-1892 קיבל מיד משרה באוניברסיטת שיקגו החדשה הודות לקשריו עם דיואי ושם נשאר כל חייו. בגיל 40 מונה לפרופסור. אשתו הלן נפטרה ב-1929, והוא נפטר שנתיים אחריה.
תקשורת בין-אישית
השפה, בגישתו של מיד, היא תקשורת באמצעות סמלים בעלי משמעות. סמל בעל משמעות הוא מחווה (לרוב, מחווה קולית) בעלת מובן משותף הן למשמיע אותה, והן למאזיניו או צופיו. מכאן, שהשפה עצמה היא תהליך חברתי של תקשורת בין משתתפים, אשר מעצב את המציאות באופן דיאלקטי:
הנפש
כאשר אנו מבינים מחוות לשוניות כסמלים משמעותיים, ניתן להבין נפש או אינטליגנציה. החשיבה, שעל פי מיד אינה אלא השתקפות של שיחה פנימית של היחיד עם עצמו – יכולה להתקיים רק על בסיס סמלים משמעותיים. הנפש, אם כן, היא צורה של השתתפות בתהליך בין-אישי והיא תוצר לקיחת עמדתם של אחרים כלפי המחוות של עצמנו (או כלפי התנהגותנו בכלל). הנפש איננה מהות הממוקמת בתחום טרנסצנדנטי מופשט, וגם איננה רצף אירועים המתרחשים במבנה הפיזיולוגי האנושי, אלא השימוש הקונקרטי המתפתח בסמלים משמעותיים.
הופעתה של הנפש תלויה באינטראקציה בין האורגניזם האנושי והסביבה החברתית שלו; דרך השתתפות בפעולה החברתית של התקשורת, היחיד מממש את הפוטנציאל (הפיזיולוגי והנוירולוגי) להתנהגות המבוססת על סמלים משמעותיים. על-פי מיד לא קיימת כל חשיבה או פעילות נפשית, שאיננה תלוית שפה. והשפה (תכניה של הנפש) היא רק פועל יוצא ותוצר של מפגש חברתי. לפיכך, לא ניתן להפחית את הנפש לכדי פעילות נוירופיזיולוגית של הגוף, אלא צריך לראותה כתהליך המופיע מתוך תהליך מתמשך ודינמי אשר מהווה את ההתנסות האנושית עצמה.
פעולה חברתית
האורגניזם החברתי, איננו יחיד ממשי, אלא קבוצה חברתית של אורגניזמים יחידים. כלומר היחיד החברתי תמיד ממוקם בתוך קבוצה חברתית. היחיד הוא תמיד חבר בקבוצה של אורגניזם חברתי ויש לבחון את פעולותיו בהקשר של הפעולות החברתיות המערבות יחידים אחרים. החברה איננה אוסף של יחידים מבודדים שיש להם קיום טרום חברתי כלשהו (כפי שטענו הובס, לוק ורוסו), אלא מכלול תהליכי אשר בתוכו יחידים מגדירים את עצמם באמצעות השתתפות בפעולות חברתיות. פעולות היחיד, לפי מיד, הם היבטים של פעולות אשר להם קיום שהוא מעבר ליחיד:
הפעולה החברתית היא פעולה קולקטיבית בה משתתפים שני אנשים או יותר. באופן דומה, האובייקט החברתי הוא אובייקט קולקטיבי אשר לו משמעות משותפת עבור כל משתתפי הפעולה. קיימים סוגים רבים של פעולות חברתיות, חלקן פשוטות מאוד וחלקן מורכבות מאוד. ניתן לראות אותן כמסודרות על הטווח בין אלו המשקפות אינטראקציות פשוטות יחסית של שני משתתפים (ריקוד, אינטראקציה מינית, משחק כדור יד) לבין אלו המשקפות פעולות מורכבות יותר, בהם משתתפים יותר משנים (משחק גדול, טקס דתי, מסע ציד). ישנן גם פעולות המורכבות הרבה יותר ומתבצעות על ידי ארגונים ומוסדות חברתיים (אכיפת חוק, חינוך, חליפין כלכלי). חייה של חברה, מכילים בתוכם את הצבר כל סוגי הפעולות החברתיות בכל רמות המורכבות.
תקשורת דרך סמלים משמעותיים היא ההופכת את הארגון האינטליגנטי של הפעולות החברתיות לאפשרי. תקשורת משמעותית, כפי שכבר נטען, מתבססת על הבנת המשמעות, כלומר, על אימוץ עמדתם של אחרים כלפי המחוות של עצמנו. תקשורת משמעותית בין יחידים, יוצרת עולם של משמעות סימבולית משותפת אשר בתוכו פעולות חברתיות מתקדמות יותר ומכוונות, מתאפשרות. הפעולה האנושית, במילים אחרות, מעוגנת ויוצאת מתוך תקשורת משמעותית והיא למעשה, מוסדרת על ידי שיחת הסימבולים המשמעותיים. מכאן, שהשפה, כסדרת הסימבולים-המשמעותיים, היא המכוננת את המציאות ולא המתארת אותה.
העצמי החברתי
העצמי, בדומה לנפש, הוא תופעה חברתית המופיעה בתוך תהליך חברתי. התפיסה החברתית של העצמי יוצאת מתוך הנחה לפיה אנחנו תוצרים של מפגש חברתי ולא תנאי מוקדם (לוגי או ביולוגי) עבור המפגש הזה. מיד מנגיד את התאוריה החברתית שלו על העצמי עם תאוריות אינדיבידואליסטיות של העצמי (למשל תאוריות המניחות כי העצמיות קודם לתהליך החברתי). העצמי הוא מהות מתפתחת; לא נכון לחשוב על העצמי כמגיע כבר בלידה. להפך, הוא מופיע לאט בתוך ההתנסות והפעילות החברתית, כלומר, מתפתח בתוך יחיד מסוים כתוצאה מיחסיו עם התהליך כמכלול ועם יחידים אחרים בתהליך באופן דיאלקטי. (בנקודה זו ניכרת מחויבותו של מיד להגל, וברור שהוא מושפע מן התיאור של התפתחותה הדיאלקטית של התודעה העצמית, באמצעות המפגש עם תודעות אחרות).
מיד רואה ברפלקסיה את הקריטריון המבחין בין העצמיות לבין אובייקטים אחרים ובין העצמי והגוף:
חשיבות המשחק
במשחק כמו בפעילות לשונית, המפתח ליצירת מודעות עצמית הוא התהליך של לקיחת תפקידים. במשחק (play) פשוט, ילד או ילדה לוקחים תפקיד של אחר ופועלים כאילו הם היו באמת בעלי התפקיד (אמא, אבא, חיה, תפקיד וכדומה). צורה מורכבת יותר של משחק תפקידים (game), היא הפנמה לא רק של דמות אחרת ספציפית, אלא גם של תפקידי כל האחרים המשתתפים במשחק. במשחק המורכב, המופיע בשלב מאוחר בהתפתחותנו, אנו מבינים ומפנימים גם כללי-משחק, מה שמאפשר לנו לתפוש את העמדות של כל המשתתפים כאחידות סימבולית: אחידות זו היא האחר המוכלל. האחר המוכלל הוא "עמדה מוכללת מאורגנת" אשר ההתייחסות אליה היא המאפשרת לנו להגדיר את ההתנהגות שלנו עצמנו בתוך הקונטקסט התפקידי. כשאנחנו יכולים לראות את עצמנו מנקודת מבטו של האחר המוכלל, אנחנו משיגים בעצם את המודעות העצמית במלוא מובנו של המושג.
המשחק, במובן של game, הוא השלב בתהליך החברתי בו אנחנו משיגים את העצמיות שלנו. אחת התרומות החשובות ביותר של מיד להתפתחות חשיבה חברתית ביקורתית היא, הניתוח שלו את המשחק במובן game, והצגת המשמעות החברתית והפסיכולוגית של המשחק ככלי של פיקוח חברתי:
המשחק עובר מרמת ה-play של אימוץ התפקיד היחיד, לרמת ה-game של המפגש עם האחר. הילד מוצא את עצמו "חייב" לשחק במשחק.
המרכיבים המוסריים של המשחק (מותר ואסור) מחלחלים לתוך עצמיותו של הילד באופן ישיר ומוחשי יותר מאשר הכללים המוסריים של הקהילה כולה.
הילד עובר לתוך ה-game, שהופך לחלק משמעותי מחייו, והמשחק מבטא מצב חברתי אליו הילד יוכל להיכנס בצורה מלאה; ייתכן שכללי המוסר של המשחק יאחזו בו בצורה חזקה יותר מכללי המוסר של המשפחה אליה הוא שייך או הקהילה שבה הוא חי.
תהליך החיברות מתרחש מול סוגים שונים של ארגונים חברתיים, אשר לחלקם כוח התמדה בעוד האחרים זמניים יחסית, אליהם נכנסים הילד והילדה, ומשחקים בהם משחקים חברתיים שונים. הילדות (בחלקה), היא תקופה בה אנו אוהבים להשתייך ונכנסים לתוך ארגונים שונים אשר מתקיימים ונעלמים כבעלי משמעות בעולמנו. אנו רוכשים את המסוגלות לתפקד במכלול המאורגן, ולפיכך, מפתחים נטייה לקבע את עצמנו בתוך מערכות היחסים שלו עם הקבוצה אליה אנו משתייכים ושאת כלליה אנחנו מכירים. כל התהליך כולו, מרכזי להתפתחות המוסרית של ילדות וילדים (רעיון שמופיע מאוחר יותר אצל פיאז'ה). הוא מכונן אותם כחברים מודעים לעצמם בקהילה.
ה-me וה-I
למרות שהעצמיות היא תוצר של אינטראקציה סוציו-סימבולית, היא אינה רק השתקפות פסיבית של האחר המוכלל. התגובה של האדם לעולם החברתי היא תגובה פעילה - האדם מחליט מה יעשה לאור עמדותיהם של האחרים. התנהגותו אינה נקבעת בצורה פשוטה וישירה על ידי מבני העמדות המוכללות. לעיתים התנהגותו משקפת את העמדות המוכללות ואז הן בגדר "הפנמה", ולעיתים הן בבחינת תגובה לאחר או לחברה.
מיד עורך הבחנה בין ה-me וה-I. ה-me הוא האני החברתי, וה-I הוא התגובה אל ה-me, ולכן מאוחר לו מבחינה לוגית (וגם מבחינת התפתחות השפה אצל ילדים).
ניתן להבין את המשמעות המבנית והתפקודית של ה-I, אולם ניתן לזהותו רק בדיעבד. האדם זוכר את התגובות של ה-I כלפי ה-me; וזהו האופן הקרוב ביותר שדרכו ניתן להגיע לידיעת ה-I. הפיכת ה-I למושא ידיעה אפשרית רק באמצעות מודעות לעבר, כזיכרון. אך באופן זה ה-I הוא מושא-לידיעה ולכן, אין לו בעצם מעמד כמפעיל את התנסות ההווה. ה-I, האני של האדם, אינו אלא דמות היסטורית הנושאת את הזיכרון של עצמו.
השפעות
תורתו של מיד מעולם לא הוצגה באופן מאורגן בימי חייו. הוא לא פרסם שום ספר למרות שכתב למעלה ממאה מאמרים, ורק לאחר מותו טרחו תלמידיו להוציא את כתביו במספר כרכים. למעשה, במחצית הראשונה של המאה ה-20, נשכח מיד (במיוחד על רקע הדומיננטיות של תורת פרויד) והיה זה פיאז'ה אשר בעבודתו על המשמעות החברתית-מוסרית של ההתפתחות בילדות, החזיר את העניין בו. מאז שנות השישים של המאה ה-20 נודעה לתורתו השפעה רבה, הן בפסיכולוגיה החברתית והן בסוציולוגיה ובפילוסופיה. מושגים רבים שטבע הופיעו במהלך השנים כחלק מן השיח המקובל ("משחקי-תפקידים"), וגם כחלק מתורות אחרות, כשלעיתים הם משנים את משמעותם. כך שאל ממנו פרויד את מושג ה"הפנמה"; הסוציולוגים את מושג "האינטראקציה הסימבולית"; וה"אינטרסובייקטיביות" הפכה בשנים האחרונות לזרם בפסיכואנליזה.
נסיכות הבוחר מטריר
נסיכות הבוחר מטריר (גרמנית: Kurfürstentum Trier) הייתה אחת המדינות המשפיעות ביותר באימפריה הרומית הקדושה, והשליט בה היה אחד מהנסיכים הבוחרים. הנסיכות התקיימה עד לשנת 1803, שאז הוחלט על חילוט שטחי הכנסייה בגרמניה, ומסירתם לנסיכויות חילוניות סמוכות.
היסטוריה
בישופות טריר נוסדה עוד בתקופת השלטון הרומי בעיר, ועם הזמן תפסה מקום חשוב ככנסיית המטרופולין. הפרנקים כבשו את טריר מהרומאים בשנת 459, ובשנת 870 היא הפכה לחלק מפרנקיה המזרחית, שבבוא הימים הפכה לאימפריה הרומית הקדושה. בשנת 953 קיבלה הבישופות מעמד של ארכיבישופות, ובשנת 1356 קיבלה הארכיבישופות מעמד של נסיכות הבוחר, והארכיבישוף של המחוז היה אחד מהנסיכים שבחרו בקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במאה ה-17 הנסיכים-ארכיבישופים של טריר העבירו את מעונותיהם למבצר ארנברייטשטיין שבפילסבורג, ליד העיר קובלנץ. אספה של הרייכסטאג התקיימה בטריר בשנת 1512.
בשנת 1795 כבשה צרפת את רוב שטחי הנסיכות שהיו בגדה השמאלית של הריין, ובשנת 1801 סיפחה אותם באופן רשמי. בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה, ואף הארכיבישופות של טריר פורקה, ושטחיה הנותרים בגדה המזרחית של הריין נמסרו לרוזנות נסאו-ויילבורג.
קישורים חיצוניים
מפת נסיכות הבוחר מטריר
קתדרלת השילוש הקדוש (אדיס אבבה)
קתדרלת השילוש הקדוש (באמהרית: መንበረ ጸባኦት ቅድስት ሥላሴ, מֶנְבֶּרֶה צֶבַּאוֹת קְדְסְת שְׂלַסֵה) היא קתדרלה אתיופית, המוקדשת לשילוש הקדוש, והשוכנת באדיס אבבה, בירת אתיופיה. הקתדרלה היא החשובה בעיר והשנייה בחשיבותה במדינה, לאחר כנסיית גבירתנו מרים מציון באקסום. היא גם המבנה הכנסייתי הגדול באתיופיה. הקתדרלה היא מקום מושבה של הארכידיוקסיה של אדיס אבבה, ובה נערכים טקסי ההסמכה של בכירי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית.
היסטוריה
הכנסייה נוסדה על ידי הקיסר מנליק השני, לאחר שהעביר את מעוזו מהרי אנטוטו שמצפון לעיר, וקבע את בירתו באדיס אבבה. המבנה המקורי שהקים הקיסר, נבנה מעץ בעזרת אמנים מהודו, ושכן בקרבת הארמון הקיסרי. ב-1928 החלה הקיסרית זאודיתו להקים את מבנה האבן הנוכחי, צפונית-מערבית למבנה הישן, אך העבודות התקדמו באיטיות והופסקו לחלוטין בעת כיבוש אתיופיה בידי איטליה. הקתדרלה הושלמה ב-1942, בשנה שלאחר שחרור המדינה, והוקדשה לשילוש הקדוש לאות הוקרה על סיום הכיבוש. מבנה הקתדרלה הישן, מבנה עץ עגול הנושא גג ירוק, נותר על כנו ומשמש ככנסייה המוקדשת לחגו של האל הבן (באלה וולד).
האתר
הקתדרלה שוכנת ב"אראט קילו" שבחלקו הצפוני של מרכז העיר. אזור זה משמש כרובע השלטוני. לצד דרך הגישה הקצרה המובילה אל הקתדרלה ממערב, שוכנים בנייני הפרלמנט של אתיופיה והקולג' התאולוגי של השילוש הקדוש. עוד סמוכים למקום משרד ראש הממשלה (מדרום) והמוזיאון להיסטוריה של הטבע (מצפון).
המבנה
סגנונו של מבנה הקתדרלה אירופי בעיקרו, אך הוא מערב סגנונות שונים. המבנה מלבני, ולאורכו שלוש ספינות. המבנה נושא כיפה גדולה ומוקפת בצריחונים, ובצידו הדרומי צמוד לו מגדל פעמונים מצועצע בן ארבע קומות. המגדל והכיפה נושאים בראשם צלבי שמש. בקירותיו החיצוניים של המבנה שולבו פסלים של ארבעת המבשרים, מתי, מרקוס המבשר, לוקאס ויוחנן כותב הבשורה. בקדמת המבנה נרתקס שבו שבעה פתחים בצורת קשתות, המרכזי שבהם גבוה ורחב באופן ניכר מששת האחרים.
פנים המבנה מעוטר בציורי קיר ובעבודות זכוכית צבועה, כולם בסגנון מקומי. על הקיר הדרומי ציור קיר גדול המתאר את נאומו של היילה סלאסי בפני חבר הלאומים, לאחר כיבוש אתיופיה בידי האיטלקים. ציורים אחרים מתארים את המדונה והילד כשהקיסר ורעייתו כורעים ברך משני צדדיהם, ואת הקיסר מניף את דגל אתיופיה במהלך מסדר צבאי. הסצינות המוצגות בחלונות הזכוכית הצבעונית, מתארות, בין היתר, את טבילת ישו, את החטא הקדמון, את צליבת ישו ואת הולדתו. המזבח המרכזי מוקדש לשילוש הקדוש, הימני לגבירתנו של הרחמים והשמאלי ליוחנן המטביל. עוד ניצבים בכנסייה שישה מושבי כס - שניים גדולים לקיסר ולאשתו, וארבעה נוספים לילדיהם. בקיר הדרומי שוכנת קפלת מיכאל הקדוש, ובה מונח התבות המוקדש למלאך. זה נלקח על ידי הצבא הבריטי בשנת 1868 במהלך המשלחת הצבאית לאתיופיה, עם כיבושה וביזתה של הבירה מקדלה. התבות התגלה באקראי באדינבורו, והושב למדינה בשנת 2002.
קבורה באתר
בקריפטה של הקתדרלה הקים הקיסר היילה סלאסי מאוזוליאום לבני המשפחה הקיסרית, ובה נקברו חלק מצאצאיו. הקיסר עצמו ואשתו, מנן אספאו, קבורים בקברים בסגנון אדריכלות אקסום הנמצאים בבית הרוחב הצפוני. עצמותיו של הקיסר המנוח הופקדו במקום בשנת 2001. בקירות המבנה הוטמנו שרידיהם של קורבנות טבח גרציאני, שהתרחש לאחר ניסיון כושל להתנקש בחייו של מרשל רודולפו גרציאני, המושל הכללי של מזרח אפריקה האיטלקית. אנדרטת יכתית 12 הממוקמת לא רחוק מהקתדרלה, מנציחה את זכר קורבנות. שטח הקבורה בחזית הקתדרלה מוקדש ללוחמים שנאבקו באיטלקים, בין בתחומי המדינה ובין מחוצה לה, ומלבד אלה קבורים בו רק ארבעה בני אדם נוספים שזכו באישור מיוחד של פטריארך הכנסייה האתיופית. במקום ניצב גם פסלו של אבונה מיכאל שהוצא להורג בידי האיטלקים וגופתו לא נמצאה מעולם. מדרום למבנה הקתדרלה ניצבים אנדרטה ומאוזוליאום שבו שמורים שרידיהם של שישים בכירי השלטון הקיסרי באתיופיה, אשר הוצאו להורג ב-23 בנובמבר 1974 בפקודת החונטה הצבאית האתיופית.
חורבן ותלישות
חורבן ותלישות הוא מאמר מאת ברל כצנלסון שפורסם בעיתון "דבר" ב-26 ביולי 1934. זהו אחד ממאמריו המפורסמים של כצנלסון, ומהווה את אחת המסות הראשונות בתקופת היישוב שנידון בהן הפער בין החילוניות שבה נהגו החלוצים העבריים בארץ ישראל, לבין התרבות והמסורת היהודית הדתית.
המאמר דן בשאלת מעמדם של הסמלים הלאומיים-ההיסטוריים בחיי התרבות של התנועה הציונית-הסוציאליסטית החילונית, ועורר פולמוס ביישוב היהודי. הוא התווה את דרכו של היישוב בקונפליקט שבין דת ומדינה, שהתגלם יותר מעשור לאחר מכן בהסכמי הסטטוס קוו.
הגותו של ברל כצנלסון
ברל כצנלסון נמנה עם מנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה בארץ ישראל, אף שלא היה מדינאי או פוליטיקאי. בהגותו תמך באופן עקבי בזהות היהודית-ישראלית ובמוסדות המדינה שבדרך. כצנלסון מילא תפקיד פעיל בהקמת ההסתדרות, היה דירקטור באוניברסיטה העברית בירושלים וממקימי הוצאות הספרים "עם עובד" ו"ספרית פועלים". בשנת 1925 הקים את העיתון "דבר", והיה עורכו הראשי עד פטירתו. בשנים 1942–1944 היה יו"ר משותף של הקרן הקיימת לישראל. במרוצת השנים רכש לעצמו מעמד של סמכות רוחנית בתנועת העבודה, כשבמיוחד בלטה השפעתו בחיזוק המגמה הלאומית על חשבון זו המעמדית. מבחינת עמדותיו, כצנלסון לא הסתפק בחזון לאומי להקמת בית בארץ ישראל לעם היהודי, אלא ביקש בכתביו להעניק לציונות משמעות רוחנית ותרבותית. לפיכך הקדיש תשומת לב רבה לתנועות הנוער בארץ (ובתפוצות) ולפעילות התרבותית של ההסתדרות ושל תנועת הפועלים. מלבד כתיבת מאמרים נהג להגיע בעצמו לסמינרים שונים, הִרבה להיפגש עם מדריכים בתנועות נוער ועם רכזי תרבות, והיה בחיפוש מתמיד אחרי "צעירים עם ניצוץ" שימשיכו את דרכו.
היישוב והדת היהודית
הצעירים שעלו לארץ ישראל מאירופה והנהיגו את היישוב בתחילת דרכו, באו מבתים משכילים וציונים. רובם הגיע ממשפחות שומרות מצוות, אבל בדרך כלל גברה אצלם הזהות כיהודים וכציונים לאומיים על זיקתם לדת היהודית, ורובם לא שמרו מצוות ונהגו כחילונים. חלקם של היהודים שומרי תורה ומצוות מבין אוכלוסיית היישוב היהודי החדש היה קטן. היישוב היהודי בארץ ישראל התגבש סביב שלוש אידאולוגיות מרכזיות, שהתגבשו לשלושה מחנות פוליטיים: המחנה הפועלי (השמאל); המחנה האזרחי (הימין); והמחנה הציוני-דתי.
המחנה הפועלי
רוב של יותר מ-60% ביישוב היהודי תמכו במחנה הפועלי. תרומת המחנה הפועלי לבניין הארץ הייתה המסיבית ביותר, וכללה הקמת יישובים רבים, הקמת מערכת חינוך, מפעלי תרבות, ביסוס הכלכלה על ידי הקמת גופים חברתיים-כלכליים-שיתופיים, הקמת ארגון "ההגנה" ומוסדות פוליטיים. לפיכך עמדותיו יוצגו באופן מובהק במוסדות הלאומיים. מנהיגי המפלגות הפועליות איישו את המשרות החשובות בכל התחומים ביישוב, ודוד בן-גוריון, מנהיג המחנה הפועלי ביישוב, כיהן כיו"ר הסוכנות היהודית ועם קום המדינה היה ראש ממשלת ישראל. מחנה זה דגל בגישות סוציאליסטיות, סבר כי על הכלכלה ביישוב העברי להיות בעלת אופי סוציאליסטי-שיתופי ושוויוני ולהתבסס על הון לאומי, והדגיש את חשיבות החקלאות החלוצית בבניין ארץ ישראל.
המחנה הדתי
המחנה הדתי ביישוב, שהיווה כ-15% מאוכלוסיית היישוב, כלל מפלגות דתיות שהשתתפו בבחירות לאספת הנבחרים, בהן "המזרחי", "הפועל המזרחי", "אגודת ישראל", ו"פועלי אגודת ישראל".
תרומת המחנה הציוני-דתי לבניין הארץ הייתה בהקמת שכונות דתיות, הקמת קיבוצים ומושבים, הקמת מערכת חינוך לציבור הציוני דתי, עיתונות, אגודות ספורט ותנועות נוער, ועוד. מחנה זה היה היחיד מתוך השלושה שדגל בשמירת מצוות ובחיים ברוח הדת היהודית. קולו אמנם נשמע במוסדות הלאומיים, אך השפעתו התרבותית לא הייתה גדולה.
הרקע לכתיבת המאמר
במסגרת עבודתו במחלקה לענייני הנוער, השתתף ברל כצנלסון בסמינר מדריכים של "הנוער העובד והלומד" שנערך בשפיה בעת חופשת הקיץ, בחודש אב תרצ"ד, ושם נודע לו כי מדריכים בתנועת הנוער המחנות העולים הוציאו את חניכיהם למחנה קיץ בליל תשעה באב. בי"ד באב של אותה שנה (26 ביולי 1934), פרסם כצנלסון בעיתונו 'דבר' את המאמר "חורבן ותלישות", שבו הביע זעזוע מהמעשה, שאותו ראה כעדות לפשיטת רגל רוחנית.
תוכן המאמר
המאמר מתחיל בהכרה כי הוצאת החניכים למחנה קיץ בתשעה באב לא אירעה במזיד, אלא מתוך אי-ידיעה; אלא שאי-הידיעה, לפי כצנלסון, רעה אף היא.
בהמשך מביע המחבר זעזוע משכחת ההיסטוריה והמורשת היהודית:
כצנלסון ממשיך:
המאמר מסתיים בדיון בסמלים העומדים לנגד עיני החברה היהודית-ישראלית. בפסקת הסיום משתמש כצנלסון במילים "החורבן" ו"התלישות", שהעניקו למאמר את שמו:
השפעת המאמר
המאמר הכה גלים ביישוב היהודי. כהוגה דעות ומעצב דעת קהל הייתה השפעה משמעותית לטענתו של כצנלסון כי הרעיון הציוני הסוציאליסטי לא היה מתעצב ללא המסורת המתמשכת של התודעה הלאומית, הכוללת בתוכה את זיכרון החורבן והכמיהה לתחייה ולבנייה מחדש של הלאום.
כצנלסון היה מהוגי הדעות המוערכים על דוד בן-גוריון, והשפיע עליו רבות. נטען שבן-גוריון לא קיבל החלטה חשובה מבלי לשמוע קודם את דעתו של ברל כצנלסון. למרות שלעיתים קרובות לא נהג בן-גוריון להקשיב לאחרים, הוא תמיד עמד בפני כצנלסון "כתלמיד בפני רבו". לאור זאת, לא מן הנמנע כי אף מכתב הסטטוס קוו שנכתב לימים על ידי בן-גוריון בענייני דת ומדינה בשנת 1947, הושפע במידה זו או אחרת מהגותו.
המתח שבין המורשת היהודית לזהות הישראלית החילונית, שבו עסק המאמר "חורבן ותלישות", ממשיך להתקיים עד ימינו.
חוויית משתמש
חוויית משתמש (מאנגלית: UX, קיצור של User Experience) היא החוויה שחווה משתמש קצה בזמן פעילותו במערכת (כגון אתר, תוכנה ואפליקציה), מוצר או שירות. חוויית המשתמש משיקה ומושפעת מממשק משתמש (UI).
רקע
את המונח "חוויית משתמש" טבע לראשונה דונלד נורמן (Donald Norman) באמצע שנות ה-90. בעבר התייחסו בעיקר לממשק משתמש - UI, הממשק בין הטכנולוגיה לאדם לצורך השגת מטרה כלשהי, אך בשנים אלו חלחלה ההבנה כי ממשק המשתמש מהווה רק אספקט מסוים מתוך עולם חוויית המשתמש המתייחס גם לעיצוב, ארכיטקטורת המידע, אסטרטגיה, שיווק וטכנולוגיה וגם להיבטים רגשיים, אנושיים ותחושתיים. תפקידו של מעצב חוויית משתמש הוא ליצור חווית שימוש מוצלחת ומותאמת עבור המשתמשים, כאשר תהליך העיצוב מבוסס מחקר וניתוח נתונים ומתייחס למכלול האספקטים של המוצר. חוויית משתמש טובה יכולה לחסוך מאמצי הטמעה והשקעה בפעילות ניהול ידע לעידוד השימוש וניהול השינוי. בשנים האחרונות תחום חוויית המשתמש הפך למשמעותי בכל פתרון מחשובי בכלל, ופתרונות ניהול ידע בפרט, ונתפס כמרכיב קריטי והכרחי (Critical Success Factor).
מחקר משתמשים
עיצוב חווית משתמש מתבסס על מחקר ומתודולוגיות בתחומי אינטראקציית אדם מחשב (מאנגלית: HCI קיצור של Human-computer interaction ) ועיצוב מכוון משתמש (מאנגלית:UCD קיצור של user-centered design). אחד השלבים הראשונים והחשובים בתכנון והגדרת מוצר או פתרון, הוא ניתוח קהל היעד והגדרת הבעיה. במטרה להבין מי הם משתמשים, כיצד הם נוהגים ומהם צורכיהם הרלוונטיים, יש לבצע "מחקר משתמשים". אחת הפרקטיקות הנפוצות במסגרת מחקר המשתמשים היא בניית פרסונות, כלומר הגדרת דמויות שמייצגות חלקים שונים מקהל היעד. על ידי הגדרת דמויות אלו ניתן להבין טוב יותר מיהם המשתמשים, מה מעסיק אותם ומה הם צריכים מהמוצר או השירות. בשלבים ראשוניים של מוצר חדש, אפשרי לבנות פרסונות אד הוק מומצאות, המבוססות על השערות בלבד, אך בשלב מתקדם יותר, חשוב לתקף ולבסס את הפרסונות על נתונים אמתיים, אותם ניתן לאסוף מתוך ראיונות, קבוצות מיקוד, שאלונים, תצפיות, נתוני אנליטיקס ועוד. לאחר גיבוש הפרסונות נהוג לנסח "סיפורי משתמש" (User Stories) או “תסריטי משתמש” (User Scenarios) על מנת להבין אילו פעולות הפרסונות ירצו לבצע באמצעות המוצר או השירות, באיזו תדירות ובאילו סיטואציות. בשלב הבא, את "סיפורי המשתמש" נפרוט ל"תרחישי משתמש" אשר יתארו את האינטראקציה של המשתמש עם הממשק צעד אחר צעד עד להשגת היעד.
אחד האנשים שתרם להכרת והבנת המושג "חוויית משתמש" ומשמעותו הוא סטיב ג'ובס, אשר התבסס על ממשק משתמש גרפי בעת פיתוח המחשב האישי "מקינטוש".
שמישות (Usability) כמרכיב קריטי בחוויית משתמש (UX)
שמישות מורכבת מ-5 מרכיבים עיקריים:
שימוש בפרקטיקות UX בתחום החינוך
תחום החינוך נתפס כאיטי ומסורבל בכל הנוגע לאימוץ אסטרטגיות הוראה מבוססות נתונים ופיתוח פרקטיקות למידה מותאמות, לצורך שיפור החוויה החינוכית. בשל היעילות המוכחת של מתודולוגיות UX בכל הנוגע למחקר, ייצוג נתונים, ניסוח מסקנות ויישומן, נראה כי קיים עניין בתחום החינוך, בכל הנוגע לשימוש בעקרונות אלו. עניין הנסוב בעיקר סביב נושאים כמו ניתוח מידע לימודי, התאמת תוכניות לימודים ופדגוגיות תוך שיפור ההבנה של צורכי התלמידים וההוראה, תקשור ממצאים מחקריים בפני מקבלי החלטות לצורך ביצוע שיפורים, פיתוח אינטראקציות טכנולוגיות לימודיות ועיצוב שירותי מידע יעילים.