cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יזמות בחינוך
יוזמות
• חסמים הקשורים במדיניות: מחסור בתגמולים על שיפור ביצועים, מערכות הבחינות והערכה, מנגנוני מימון נוקשים והפרדה בין התלמידים לאנשי הניהול והלוגיסטיקה בבתי הספר. • חסמים של ידע: מחסור בידע לגבי צורכי וההעדפות התלמידים ומידע מוגבל ביחס לנגישות, שימוש, עלויות ואיכות של מוצרים ושירותים חינוכיים קיימים.
• חסמים תרבותיים: חוסר אמון בפתרונות שמגיעים מחוץ למערכת, חוסר רצון למדוד החזרים על השקעה או להחליף עבודה אנושית בטכנולוגיה.
כדי להתמודד עם חסמים אלו, על קובעי המדיניות לעודד פעולות יזמיות דרך חינוך ואימון ובמתן פומביות גבוהה ליזמות כדרך חיים בעלת ערך, המעשירה את החברה כולה לצד הפחתת מחסומי הכניסה לעולם היזמי והסרת המכשולים. בתוך כך, על מערכת החינוך לאמץ אסטרטגיה כפולה של השקעה ביזמים לצד הכנת הסביבה החינוכית לקליטת היוזמות. בתוך כך:
מחקרים בעולם מראים כי חינוך ליזמות משפר את כישורי היזמות והחדשנות, מעלה את הסיכוי להיווצרותן של יוזמות חדשות ואת הסבירות לעצמאות תעסוקתית.
• הרחבת מידת חופש הפעולה של מנהלי בתי הספר, מתוך ההבנה כי למנהלי בתי ספר תפקיד מרכזי בקידום יזמות במערכת החינוך. מחקרים בעולם מראים מראים כי ככל שגדלה מידת החופש של המנהל בבית ספרו, ככל שהוא מקבל בעלות סימבולית רבה יותר על בית הספר וסמכות מלאה לפעול בו, כך גדלה נטייתו ליזמות.
• טיפוח חממות ליזמות חינוכית בשילוב אסטרטגית תגמול ליזמים. מעדויות מחקריות שנאספו עד כה ניתן ללמוד כי, בדומה ליזמות טכנולוגית, "חממות" מהוות כלי מצוין לקידום יזמות גם במערכת החינוך. "חממות חינוכיות" מקדמות בנייתן של רשתות וקהילות יזמים כבסיס ללמידה בלתי פוסקת, להתעדכנות ויצירת הזדמנויות חדשות. החממות מהוות מסגרת תומכת ליזמים, במסגרתה הם יכולים לפתח רעיונות ולהביא להבשלתם, מקבלים סיוע באפשרויות השתלבות בשדה, ובגיוס ההון (כספי, אינטלקטואלי ואנושי) לפיתוח היזמות.
לשכת פנחס המלביש
לשכת פנחס המלביש הייתה אחת משתי הלשכות שהיו משני צדי שער ניקנור. היא נקראה כך על שמו של פנחס שהיה הממונה הראשון על לשכה זו.
השימוש בלשכה
בלשכה זו אחסנו את בגדי הכהונה של הכהנים, ברשות הממונה - פנחס. לדברי הרמב"ם הוא היה גם אחראי על הכנת הבגדים ואריגתם.
יש אומרים שלשכת פנחס הייתה מעין חדר הלבשה בו הלבישו את הכהנים בבגדיהם לפי מידתם לפני תחילת העבודה במקדש, ובעת יציאת אדם מבית המקדש והר הבית, ואילו המחסן בו אוחסנו בגדי הכהונה בפועל, היה לשכת הגזית.
מבנה הלשכה ומיקומה
הלשכה הייתה בנויה מצפון לשער ניקנור. קדושת הלשכה הייתה כקדושת העזרה, אף שהיא עצמה שכנה מתחת לעזרת הנשים, וזאת מפני שהיא הייתה פתוחה לעזרה. לשכה זו הייתה בנויה מ-24 חלונות כנגד כ"ד משמרות כהונה, ובכל חלון אוחסנו בגדי הכהונה של אותו משמר, כאשר כל חלון מחולק לארבע מדפים: בכל שבוע נפתח החלון של המשמר שעבד באותו השבוע, מלבד החלון של משמרת בילגה שנשאר סגור.
ליילנד פנתר
ליילנד פנתר (באנגלית: Leyland Panther) הוא אוטובוס, אשר יוצר על ידי חברת "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") הבריטית בין השנים 1964–1972.
דגם ה-"ליילנד פנתר" יוצא לאוסטרליה.
עטרה (צרטופסיים)
מבנה וחלקי העטרה
באיור 1 מוצגים חלקי הגולגולת של טריצרטופס. העטרה מורכבת מחלקים 3,4,5. החלק העליון והמרכזי של העטרה (3) נקרא parietal ומשני צידיו נמצאו עצמות ה-squamosal (באיור 1 מסומנים ב-5). את העטרה הקיפו לרוב בליטות עצם משוננות קטנות הנקראות epoccipitals (באיור 1 מסומנים ב-4), שאופיין, צורתן וגודלן השתנה בין הסוגים השונים של הצרטופסיים ולעיתים אף נעדרו כליל. צורת העטרה השתנתה באופן ניכר בין הסוגים השונים של הצרטופסיים והיא אחד המאפיינים הבולטים של כל סוג.
ברוב מיני הצרטופסיים בין ה-parietal לעצמות ה-squamosal היו חללים גדולים, המכונים "חלונות" או parietal fenestrae (ראו למשל איור 2). מטרת החלונות הייתה להקל את המשקל העצום של הגולגולת ולהקל את תנועת הראש. חללים אלו בגולגולת היו מכוסים בעור ועל כן נראו כשקעים צבעוניים על הדינוזאור החי.
כיום סבורים המדענים שהעור של העטרות עוטר בדוגמאות צבעוניות שונות (ראו איור 3).
תפקיד העטרה
החוקרים מאמינים שהקרניים והעטרה שימשו למספר מטרות:
רוב הצרטופסיים חיו בעדרים. אישושים לכך נמצאו במצבורי מאובנים בהם נתגלו מספר רב של פרטים באותו אזור ושכבת סלע. הקרניים והעטרה שימשו כנראה גם לצרכים חברתיים בתוך ומחוץ לעדר (כגון חיזור או מאבק על שליטה בין זכרים) ולא רק להגנה מפני טורפים. הצרטופסיים נופפו בעטרה ובקרניהם כדי לאותת לזכרים יריבים וכאשר זה לא עזר ייתכן שגם נלחמו בהם בדו-קרב נגיחות, דחיפות ושילוב קרניים, כפי שנעשה בקרב תאו בימינו. בעוד העטרות של הטריצרטופסים מוצקות עבות וחזקות, עטרות של צרטופסיים אחרים הן דקות ומקושטות בזיזים ודוגמאות שונות ובעלות "חלונות" גדולים, דבר שמפחית את ערכן כמגן לצוואר. עובדה זו, והמגוון הרחב של קישוטי העטרה מרמז שעיקר תפקידה של העטרה (בנוסף לעיגון שרירי הלסת) היה לצרכים חברתיים בעדר וחיזור. ככל הנראה, העטרה עוטרה בצבעים ו"ציורים" צבעוניים שונים והיוותה מפגן ראווה מרשים.
א-דווארה
אַ-דַּוַּארַה (בערבית: الدوّارة) היה כפר ערבי באצבע הגליל, כ-7 קילומטרים דרומית מזרחית לאל-ח'אלצה (היום קריית שמונה). הכפר, ששכן בגובה של 75 מטרים מעל פני הים, השתייך תחת שלטון המנדט הבריטי לנפת צפת במחוז הגליל. הכפר התפנה מתושביו בזמן מבצע יפתח במלחמת העצמאות.
היסטוריה
ההיסטוריה של א-דווארה מתחילה, ככל הנראה, בתקופה העות'מאנית, במחצית השנייה של המאה ה-19. בכפר התגוררו בעיקר מוסלמים אשר עסקו בחקלאות וגידלו תבואה, ירקות ופירות הדר.
בשנת 1931 מנה הכפר 552 נפשות. בשנות ה-40 רכשו יהודים 2,753 דונם מאדמות הכפר המערביות והקימו עליהן שני קיבוצים: בשנת 1940 הוקם חוליות (שמו הוסב בהמשך לשדה נחמיה) ובשנת 1942 הוקם עמיר (שעבר למיקום זה שלוש שנים לאחר הקמתו).
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (לאחר הקמת הקיבוצים, המוצגים גם הם בסקר) התגוררו בכפר 700 תושבים ושטחו השתרע על 2,717 דונמים (מתוכם 170 דונם שטחים ציבוריים).
על אדמות הכפר שוכנים הקיבוצים שדה נחמיה ועמיר. מהכפר עצמו נותרו כיום שרידים מועטים מבתי הכפר שנהרסו. רוב אדמות הכפר משמשות היום לבריכות דגים.
אגם אלברט
אגם אלברט (Albert Nyanza) הוא אחד האגמים הגדולים באפריקה. הוא האגם השביעי בגודלו ביבשת וניצב על הגבול בין אוגנדה לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר).
אגם אלברט הוא הצפוני ביותר מבין שרשרת האגמים בבקע הסורי-אפריקני. אורכו של האגם כ-160 קילומטרים ורוחבו כ-30 קילומטרים. עומקו המרבי הוא 58 מטרים והוא נמצא בגובה 619 מטרים מעל גובה פני הים.
האגם מהווה חלק מהמערכת המורכבת של הנילוס העליון. מקורותיו העיקריים הם נילוס ויקטוריה המגיע מאגם ויקטוריה שבדרום מזרח ומנהר סמליקי שמגיע מאגם אדוארד שבדרום מערב. בקצה הצפוני של האגם ממשיך הנהר בשם נילוס אלברט אל תוך דרום סודאן.
בקצהו הדרומי של האגם, כניסתו של נהר סמליקי כוללת אזורי ביצות. דרומה משם נמצא רכס הרוונזורי בעוד שרכס גבעות בשם ההרים הכחולים מתנשאת לחופו הצפון מערבי של האגם.
היישובים המעטים לחופי האגם כוללים את בוטיאבה הקונגולזית ואת פאקוואצ' האוגנדית.
היסטוריה
בשנת 1864, מגלה הארצות הבריטי סמואל בייקר גילה את האגם. הוא קרא לו על שם הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה שנפטר באותה עת. נשיא זאיר, מובוטו ססה סקו שינה את שם האגם על שמו בתקופת שלטונו.
חברות הנפט הריטג' אויל וטולוו אויל מצאו באגם שדות נפט עצומים המוערכים בעשרות מילארדי חביות נפט. על פי הערכה זו שדות הנפט באגם אלברט הם הגדולים ביותר שנמצאו ביבשה באפריקה שמתחת לסהרה בעשורים האחרונים.
כום א-דיכה
כּוּם א-דיכּה (בערבית: كوم الدكة) היא שכונה ואתר ארכאולוגי באלכסנדריה, מצרים. כום א-דיכה המוקדם היה אזור מגורים אמיד, ומאוחר יותר הוא היה מרכז אזרחי מרכזי באלכסנדריה, עם מתחם מרחצאות, אודיטוריום ותיאטרון בימינו, כום א-דיכה הוא האתר הארכאולוגי העל קרקעי הגדול והשלם ביותר באלכסנדריה. הוא מספק כמויות גדולות של עדויות ארכאולוגיות לחיים עירוניים במצרים הרומית, כולל וילות מוקדמות בעלות פסיפס, ועבודות ציבוריות רומיות מאוחרות.
היסטוריה
התקופה הרומית הקדומה, מהמאה ה-1 עד ה-3 לספירה, מכילה את המבנים הקדומים ביותר שהשתמרו היטב. בתקופה זו, כום א-דיכה הכילה בעיקר וילות גדולות. בסוף המאה ה-3, האזור ניזוק קשות משילוב של פלישת המלכה זנוביה מפלמירה, המצור של אורליאנוס והדיכוי של דיוקלטיאנוס.
בתקופה הרומית-ביזנטית המאוחרת, מהמאה ה-4 עד ה-7, נראתה הכונה מאוד שונה. עבודות ציבוריות החליפו בתים פרטיים, והאתר נשלט בעיקר על ידי מתחם מרחצאות אימפריאלי גדול, כמו גם תיאטרון וסדרה של אודיטוריות. עבודות ציבוריות אלו נבנו יחד, והיו שזורות בבנייתן. עם הבניינים הללו שימש כום א-דיכה כמרכז אזרחי מרכזי באלכסנדריה.
מחקר ארכאולוגי עדכני
הארכאולוג הפולני, פרופסור קז'ימייז' מיכאלובסקי, יזם בשנת 1960 מחקר ארכאולוגי בכום א-דיכה. העבודה באתר עדיין מנוהלת על ידי משלחת ארכאולוגית ושימור פולנית-מצרית מהמרכז הפולני לארכאולוגיה ים תיכונית של אוניברסיטת ורשה (PCMA UW) ומשרד התיירות והעתיקות המצרי (לשעבר משרד העתיקות). מנהל הפרויקט הנוכחי הוא ד"ר גרז'גורז' מז'צ'רק (Grzegorz Majcherek) מ-PCMA UW.
מאז 2017, תיירים יכולים לבקר בחלקים החשובים ביותר של האתר הפארק הארכאולוגי בכום א-דיכה תוכנן על ידי האדריכל וויצ'ך קולג', שניהל את המשלחת הארכאולוגית במשך כמה שנים ושיחזר רבים מהמבנים. על הישגים אלה, הוא קיבל את פרס שהוענק על ידי הוועדה הפולנית של ICOMOS.
מתחם המרחצאות
המרחצאות נבנו במאה ה-4, אם כי התאריך המדויק אינו ברור. הם נבנו מחדש לפחות פעמיים, ראשית לאחר רעידת אדמה בשנת 447, ושנית לאחר רעידת אדמה בשנת 535. בשל גודלם ועיצובם הסימטרי, סביר להניח שהם נבנו בכספים אימפריאליים. הסגנון שלהם אופייני למרחצאות רומיים, הכוללים אפודיטריום, פריג'ידריום, טפידריום, דסטריטריום, סודטוריום, קלדריום, בריכה גדולה, תנורים ומחסנים. הבנייה המוקדמת הייתה עשויה מלבנים, אך בהמשך המרחצאות השתמשו בבנייה של לבנים על בלוק. הרחבה זו הוסיפה דירות וחנויות למתחם המרחצאות. המים של מתחם המרחצאות סופקו מבור מים גדול, שהיה מאגר המים העילי היחיד בעיר.
המתחם האקדמי
המתחם האקדמי מורכב מלפחות עשרים אודיטוריום, או אולמות הרצאות, המחולקים לשתי קבוצות. אלה היו משמשים כ"אוניברסיטה", או מקום להשכלה גבוהה, ומעידים על שפע לימודי הרטוריקה, הפילוסופיה והרפואה באלכסנדריה מהמאות ה-5 עד ה-7 לספירה. בנייתם החלה עם העבודות הציבוריות האחרות במאה ה-4. רק עשרים אודיטורים נחפרו נכון ל-2010. שתי הקבוצות מחולקות על ידי מעבר למתחם המרחצאות, וסביר להניח שיש קבוצות נוספות מעבר לרחוב, אך מחוץ לשטח החפירה. אף על פי שלרוב האודיטורים יש את אותו כיוון לאורך הציר צפון-דרום, הם שונים בגודל ובסידור. כל האודיטורים כוללים ספסלי אבן, כאשר לרובם יש שניים או שלושה ספסלים לאורך הקירות או בסידור פרסה. הקיבולת הייתה בדרך כלל 20–30 סטודנטים לאולם הרצאות, עם מתקנים שתומכים בנוחות בסך הכל של 500–600 סטודנטים.
תיאטרון
התיאטרון הוא תיאטרון רומי קטן המשמש לצורות שונות של בידור. הוא נבנה במאה ה-4 ופעל עד תחילת המאה ה-7, עם שיפוץ בסביבות שנת 500. ייתכן שהשימוש המוקדם בו היה לישיבות מועצת העיר וכן לבידור. גרפיטי במושבים מהמאה ה-6 מראה תמיכה בסיעות הכחול והג'ין, צוותים פופולריים של מרכבות, אם כי התיאטרון לא היה גדול מספיק לביצוע מרוצים. צורות הבילוי המדויקות בתיאטרון אינן ידועות, אך ישנן עדויות למופעים מוזיקליים ולהיאבקויות. לאחר בניית המתחם האקדמי, ייתכן שהתיאטרון אירח גם פעילויות אקדמיות כמו נאומים פומביים ונאומים רטוריים. התיאטרון בנוי בצרת חצי עיגול מורחב עם מושבי אודיטוריום מגופים. המושבים עשויים משיש ממוחזר ממבנים ישנים יותר. הקירות והפרוזדור עשויים מאבן גיר. בחלקו העליון יש שורה של עמודים לא מתואמים, ממוחזרים ממבנים אחרים.
בתים
בתקופה הרומית הקדומה, מהמאה ה-1–3 לספירה, כום א-דיכה הייתה מאוכלסת על ידי וילות גדולות הידועות ברצפות הפסיפס המשוכללות שלהן. בחלק המערבי השתמרו שלוש וילות. חורבן המאה ה-3 וגניבה שיטתית גרמו לאיבוד רוב המבנים מתקופה זו, אך פסיפסי הרצפה השתמרו.
התקופה הרומית-ביזנטית המאוחרת מהמאה ה-4–7 ראתה כמויות אדירות של בנייה מחדש. במקום וילות גדולות, כום א-דיכה היה מאוכלס בבתים פשוטים יותר אך סטנדרטיים יותר. מגמת הבתים הרגילים עמדה בניגוד לעובדה שבתים רבים נבנו על מבנים ישנים יותר והשתמשו בהם. קירות ישנים יותר שימשו לעיתים קרובות כיסודות לחדשים, מקום שבו בתים לא הוגדרו על ידי היסודות עליהם נבנו, הם הראו לעיתים קרובות דפוסים קבועים. חנויות בחזיתות הבתים הפכו נפוצות הרבה יותר, ולעיתים קרובות הופיעו בתי מלאכה בחלקי הבתים שלא פנו לרחוב. עם עליית הביקוש לשטחי מגורים נוספים, החלו הבניינים להתרחב אל הרחוב, מה שגרם לרחובות גדולים להפוך לסמטאות צרות.
וילת הציפורים
וילת הציפורים הייתה וילה בתקופה הרומית הקדומה. היא ידועה בזכות הפסיפסים שהשתמרו היטב, שהם הפסיפסים היחידים שניתן לראות בסביבתם המקורית באלכסנדריה. הווילה נבנתה ככל הנראה זמן מה במאה ה-1 לספירה, ונהרסה בשריפה זמן מה בסוף המאה ה-3. אף על פי שלאחר מכן היא נשדדה לצורך שימוש בחומרים שלה ונכבשה במשך תקופה ארוכה, הפסיפסים שרדו במצב טוב יחסית. נשתמרו ארבעה פסיפסים, בהיקף של כמעט 110 מטרים רבועים, כאשר שניים השתמרו במלואם ושניים השתמרו חלקית. אחת מהן, α-5, מציגה תשע ציפורים שונות בתשעה ריבועים נפרדים, ומעניקה לווילה את שמה. אמנות הציפורים היא בסגנון מצרי, אך גם שואבת השפעה ממחוזות מערביים אחרים ומפרגמון.
נתנאל תפילינסקי
נתנאל תפילינסקי, שנקרא גם רבי נתנאל סופר (תרכ"ו, 1866 - כ"ז באדר תרע"ח, מרץ 1918) היה רב ירושלמי. הוא התפרסם עקב עיסוקו העיקרי בייצור וכתיבת תפילין ובזכות השיטות המיוחדות שהמציא בתהליך ייצורן וכתיבתן. הרב תפילנסקי היה גם ממניחי היסוד ללוח היומי ההלכתי בארץ ישראל.
תולדותיו
נולד בירושלים לשמואל מווילנא שאביו נתנאל עלה לארץ ישראל מווילנא בשנת תקצ"ט. הוא נפטר בגיל 52, בכ"ז באדר תרע"ח.
לרב תפילנסקי היו ארבעה ילדים. הידוע שבהם היה שמואל תפילינסקי (תרמ"ו-תש"ה), שחיבר את "קונטרס הצוואה".
שלושה ילדים נוספים, נקראו בשמות משפחה שונים מחשש לגיוס לצבא הטורקי. אחד מהם, שמשון ליפשיץ, נפצע קשה ביותר בהתפוצצות מכונית התופת בבנין הג'רוזלם פוסט. נכדו הוא ממקימי הכפר הטבעוני באמירים שבגליל. נכד אחר, נתנאל ליפשיץ, הוא סופר ומדריך בנושאי ירושלים.
עיסוקו בעשיית תפילין
הרב תפילינסקי עסק בעיקר בעשיית בתי תפילין ובכתיבת פרשיותיהן. הוא פיתח שיטות חדשניות בעיבוד הבתים, הקלף והדיו, ושיטות אלו הפכו עם הזמן לשיטה הנפוצה ביותר בתעשיית התפילין. עד לזמנו היו התפילין נעשות מעורות של בהמות קטנות (בהלכה: "בהמה דקה"), כגון כבשים ועיזים. תפילין אלו היו רגישות ללחץ המופעל עליהן, והיו מתעוותות לעיתים תכופות, דבר העלול לפסול אותן על פי ההלכה. העורות העדיפים לעשיית תפילין הם עורות של בהמות גדולות (בהלכה: "בהמה גסה"), כגון שוורים ופרות. עורות אלו הם חזקים בהרבה מעור בהמה דקה, ומשום כך גם היה קשה מאוד לעבד אותם. נתנאל פיתח שיטות טכניות והלכתיות לעבד את התפילין מצוואר של שור, וכיום מייצרים תפילין בעיקר מעור זה.
בשונה מרוב עושי התפילין, שאינם מייצרים בעצמם את הקלף שעליו נכתבים התפילין, אינם מייצרים בעצמם את הדיו, ואינם כותבים את התפילין במו ידיהם, היה נתנאל יוצר את התפילין מתחילתן ועד סופן בעצמו. הוא לא סמך על איש שיעשה את העיבוד כראוי, בעיקר משום שרצה לעשות את הכל תוך מחשבה "לשם קדושת תפילין", כנדרש בהלכה. בנוסף המציא נתנאל שיטות ייצור, המצרפות את כל ההידורים ההלכתיים האפשריים באותן תפילין.
הדיו שייצר נתנאל היה סוד מקצועי, שעד היום לא פוענח. דיו זה נשאר מבריק וברור גם עשרות רבות של שנים לאחר כתיבתו. בירושלים נפוצה מסורת שאין צורך לבדוק תפילין אלו לעולם.
גדולי ישראל, שראו את התפילין שמתוצרת נתנאל, שיבחו אותן מאוד. רבי ישראל מאיר הכהן, הידוע על שם ספרו ה"חפץ חיים", קיבל זוג תפילין מתוצרתו של נתנאל, והתבטא כי הוא כיוון לפי כל הדעות ואין חומרא או הידור שלא מצאו את ביטויים בתפילין אלו. בין גדולי ישראל שרכשו ממנו תפילין היו: רבי שלמה אלישיב (בעל ה"לשם שבו ואחלמה"), רבי אריה לוין, שקנה זוג אחד עבורו וזוג אחד עבור רבי נתן צבי פינקל (ה"סבא" מסלבודקה), רבי אברהם יצחק קוק, רבי יעקב יוסף הרמן ועוד.
מחמת נדירותן וייחודיותן של תפילין אלו, עלותן היא כשל פריטי אספנות ולא כשל זוגות תפילין מהודרות בנות ימינו.
זוהר יעקובסון
זוהר יעקובסון (נולדה ב-28 בדצמבר 1955) היא סוכנת שחקנים ואמנים, יזמת חברתית, מייסדת ויו"ר "מרכז טל", עמותה לשינוי תרבות הטיפול במחלת הסרטן.
נתנאל תפילינסקי
עיסוקו ביצירת הלוח ההלכתי
הרב תפילינסקי עסק גם בבירור מועדם של הזמנים ההלכתיים למעשה. הוא עסק בתצפיות, מדידות ושרטוטים של זמני הזריחה והשקיעה. יחד עם הרב עקיבה פרוש הוציא לאור קונטרס בשם "עקבי השמש", ובו פורטו מסקנותיו ההלכתיות בנושא זה. הם התקינו גם שעון שמש מיוחד, שסייע להם בהתאמת הזמנים ההלכתיים לשעון היומיומי. כמו כן סייע נתנאל לשען משה שפירא לבנות את שעון השמש המפורסם בבית הכנסת זהרי חמה. שעון זה קיים עד היום, ובתחילת שנות השמונים עבר שיפוץ על ידי עיריית ירושלים.
זוהר יעקובסון
ביוגרפיה
יעקובסון נולדה בוזאן בצפון מערב מרוקו. בגיל 12 עלתה יחד עם הוריה וארבעת אחיה ואחיותיה לישראל. המשפחה התיישבה בבאר שבע. בוגרת החוג לפילוסופיה וספרות צרפתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הייתה פעילה חברתית בתנועת עודד, הצטרפה לקבוצת מייסדי תמ"י (תנועת מסורת ישראל), והייתה פעילה בתנועת המחאה הפנתרים השחורים.
נתנאל תפילינסקי
עיסוקו ביצירת הלוח ההלכתי
בשנת תרע"ב הפיץ נתנאל את הלוחות שערך, בכתב ידו. הוא הכין לדפוס ספר בשם "'חשבון זריחת החמה והשקיעה על פי אופק ירושלם", אך עקב מלחמת העולם הראשונה שהשפעותיה הורגשו היטב בירושלים, לא הצליח להגשים את שאיפתו. הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, מחבר "לוח ארץ ישראל" הנפוץ, קיבל את הלוחות מנתנאל תפילינסקי.
זוהר יעקובסון
ביוגרפיה
נשואה מאז שנת 1979 לשחקן ולבמאי יענקל'ה יעקובסון.
פעילות בשדה האמנות
בשנת 1984 ייסדה את "תיאטרון הכיסא" להצגות יחיד. ההצגה "הסיסמה: עוגת קרם" (1986) זכתה בפרס אהרון מסקין בקטגוריית הצגת היחיד. עוד הועלו ההצגות "מבט לאחור: האיש עם המעיל והכובע" (1989), "ניסו 1" (1993), "לאן אתה רץ" (2000).
בשנת 1990 הקימה את "זוהר יעקובסון - ייצוג והפקה בע"מ", סוכנות ייצוג לשחקנים, יוצרים, אמני במה, קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה. הסוכנות מייצגת ששחקנים ויוצרים בתחום הקולנוע והטלוויזיה, בהם אורנה בנאי, גורי אלפי, רן דנקר, שני כהן, רועי בר-נתן, צחי גראד, חן אמסלם, מגי אזרזר, עלמה זק, זאב רווח, יחזקאל לזרוב, אושרי כהן, עומר פרלמן, שירה האס ועוד.
הסוכנות עובדת עם ערוצי שידור כמו קשת, רשת, כאן HOT YES NETFLIX HBO בהפקות מקור מקומיות ובינלאומית.
פעילות חברתית
בשנת 2010 ייסדה ביחד עם בן זוגה את "מרכז טל" לרפואה אונקולוגית אינטגרטיבית, לאחר שביתם טל נפטרה מסרטן בגיל 26.
מרכז טל מציע טיפולים ברפואה משלימה שנועדו לסייע בתסמינים של מחלת הסרטן והטיפולים בה, ומסייעים בשיפור איכות החיים של החולים. כמו כן, מרכז טל עורך מחקרים (קליניים ופרה-קליניים) במטרה להוכיח את יעילות הטיפול האינטגרטיבי בהתמודדות עם מחלת הסרטן ותופעות הלוואי הנובעות מהטיפול הקונבנציונלי.
בשנת 2010 בני המשפחה הקימו בקמפוס ברושים לרפואה משלימה, אוניברסיטת תל אביב, את המרכז לתזונה בריאה ע"ש טל יעקובסון.
משנת 2010 המשפחה מעניקה מדי שנה פרס ע"ש טל יעקובסון בפסטיבל Animix לסרט הסטודנטים הטוב ביותר.
בשנת 2015 יזמה והקימה ביחד עם שירה סגל קופרמן את קהילת "חלאסרטן" לצעירים שאובחנו כחולי סרטן. קהילת חלאסרטן מספקת מעגלים של תמיכה, הזדהות, השראה, חברות ורצון טוב, על מנת להעצים את כוחותיהם של המתמודדים הצעירים עם המחלה.
בשנת 2017 יזמה ביחד עם אייל שפרינגר וג'סיקה הלפרין את הוצאתו לאור של "בישולחיים" ספר מתכונים של תזונה מסורתית ככלי מסייע בטיפול בסרטן.
יעקב לייזר
רבי יעקב לייזר (כונה: ר' יענקל'ה; ו' בטבת ה'תרס"ז 23 בדצמבר 1906 - כ"ז בחשון ה'תשנ"ט 16 בנובמבר 1998) היה האדמו"ר השני מפשעווארסק באנטוורפן.
תולדותיו
לאחר פטירת חמיו בשנת ה'תשל"ז התמנה לממלא מקומו כאדמו"ר. נפטר בכ"ז בחשוון ה'תשנ"ט ונקבר באוהל חמיו בבית הקברות בהולנד.
רבי יענקל'ה התפרסם כמי שהכיר סיפורי חסידים רבים והעבירם בדייקנות.
סטיבן שמואל וייז
בשנים 38–1936 היה נשיא ההסתדרות ציוני אמריקה. בשנים 45–1943 היה יו"ר ועדת החירום שנהפכה למועצת החירום american jewish emergency council, מועצת ציוני אמריקה לשעת חירום.
קורות חיים
סטיבן סמואל וייז נולד בבודפשט, בירת הונגריה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, לשושלת של רבנים אורתודוקסיים; סבו היה הרב יוסף הירש וייס, מהמתנגדים העיקריים לחלוצי הרפורמה בפשט שבהונגריה, ואילו אביו הרב אהרן וייז  היה מתלמידיו של הרב עזריאל הילדסהיימר. בינקותו היגרה משפחתו לארצות הברית, לשם הוזמן אביו לשמש כרבהּ של קהילת בית ישראל אנשי אמת בברוקלין. וייז גדל בניו יורק. למד באוניברסיטת קולומביה, שבה קיבל דוקטורט בשנת 1901. בשנת 1902 הוציא לאור את כתב היד הערבי של ספר תיקון מידות הנפש של שלמה אבן גבירול יחד עם תרגום ומבוא באנגלית. לאחר מכן המשיך בלימודי הרבנות עד להסמכתו.
ביחד עם הרב הרפורמי יהודה לייב מאגנס והרופא הארי פרידנוואלד הוביל וייז את הקהילה היהודית-אמריקאית לתוך תקופת המלחמה. הם הובילו את התנועה הציונית, גייסו כספים וביקרו בא"י, הם עוררו את דעת הקהל בארצות הברית ברעיון הציוני של יהדות אמריקה לשנים רבות
ב-1917 מילא תפקיד במהלך שהוביל לשכנועו של הנשיא וודרו וילסון לאשר את פרסומה של הצהרת בלפור. מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה הוביל וייז את הקמת הקונגרס היהודי האמריקני – ארגון שלראשונה איגד ארגונים יהודיים מכל רחבי ארצות הברית בעיקר לאור גילויי האנטישמיות באירופה ולצורך ייצוג היהדות בוועידת השלום בפריז ב-1919.
וייז התנגד נחרצות להגבלת המכסות להגירת יהודים לארצות הברית בשנים שבהן יהודים יכלו עדיין לעזוב את אירופה. בשנת 1937 (תקופת שפל כלכלי בארצות הברית) כתב:
בזמן השואה
מברק ריגנר נשלח ב-8 באוגוסט 1942 לראשי הארגונים היהודים בלונדון ובארצות הברית והודיע על השמדת יהודי אירופה. וייז קיבל עותק של המברק ב-28 באוגוסט. בעקבות המברק נפגש וייז עם תת-שר החוץ האמריקאי, והלה ביקש ממנו לחכות עם פרסום המברק עד לאימותו. וייז הסכים, אך יידע מספר חברי קבינט, את הנשיא רוזוולט, את שופט בית המשפט העליון פליקס פרנקפורטר וכמרים נוצרים. כאשר לבסוף שוכנעה ממשלת ארצות הברית ב-24 בנובמבר 1942 בנכונות המידע, קיים וייז מסיבת עיתונאים באותו היום והודיע על המברק, עם מידע תומך נוסף, כי הנאצים מגרשים יהודים מכל הארצות שבשליטתם לפולין ושם רוצחים אותם. לדבריו, מעל שני מיליון כבר נרצחו. רוב העיתונים בארצות הברית פרסמו את הידיעה בעמודים הפנימים, ורק 5 מתוך 19 העיתונים הנפוצים פרסמו בעמוד הראשון.
וייז המשיך בפעילותו הפוליטית (מפגש עם הנשיא, פניות חוזרות לחברי הקונגרס), הציבורית (אסיפות מחאה, צעדות) למען יהודי אירופה, ועם תוכניות קונקרטיות (במחצית 1943, יהודי ארצות הברית ישלמו כופר נפש להצלת 70,000 יהודים ברומניה).
בימי השואה, כאשר הגיעו לארצות הברית ידיעות על ממדי רצח העם היהודי, פעלה הנהגת יהדות ארצות הברית, בראשות וייז, במגמה להסתיר את המידע ולפעול בשקט כדי להשפיע על נשיא ארצות הברית רוזוולט לפעול להצלת היהודים. פעולה שקטה זו לא השיגה את מטרתה. וייז היה בין המנהיגים שנפגשו עם יאן קרסקי, לוחם המחתרת הפולנית שהוברח למערב כדי לספר לבנות הברית על השמדת יהדות אירופה.
לאחר השואה
היה חבר המשלחת הציונית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 במגילת האומות המאוחדות. לאחר השואה תמך וייז בתנועה הציונית ואף עמד בראשות ארגון ציוני אמריקה. בין השנים 1946–1949 היה יושב ראש הוועד הפועל הציוני.
על שמו המושב כפר שמואל שמדרום לרמלה. כמו כן הונצח שמו ברחובות רבים ברחבי ישראל.
אנדרואיד קיטקט
אנדרואיד קיטקט (באנגלית: Android KitKat) הוא שם הקוד למערכת ההפעלה למכשירים ניידים אנדרואיד, והגרסה ה-11 של אנדרואיד. היא נחשפה ב-3 בספטמבר 2013, והתמקדה בעיקר באופטימיזציה של מערכת ההפעלה, לשיפור הביצועים במכשירים עם משאבים מוגבלים.
עיר סגורה
עיר סגורה או עיר סודית (ברוסית: Закры́тое администрати́вно-территориа́льное образова́ние - ЗАТО מילולית: "מערך טריטוריאלי־מינהלי סגור" בראשי תיבות: זאט"ו) היא עיר ובה מתקנים צבאיים סודיים או מפעלי תעשייה ומכוני מחקר סודיים ובעלי חשיבות אסטרטגית. ערים כאלה נפוצו בברית המועצות בתקופה הסובייטית. ערים שהכילו מתקנים שהשתייכו לתוכנית החלל הסובייטית כונו "ערי חלל" (космоград, "קוסמוגרד") וערים שהכילו מתקנים שהשתייכו לפרויקט הגרעין הסובייטי נקראו "ערי גרעין" או "ערי אטום" (атомград, "אטומגרד").
אנדרואיד קיטקט
נתונים סטטיסטיים שהפיקה חברת גוגל במאי 2019, מצביעים על כך ש-6.9% ממכשירי האנדרואיד בעלי גישה ל-Google Play מריצים את גרסת קיטקט.
שם
אנדרואיד 4.4, "קיטקט" הוכרזה רשמית ב-3 בספטמבר 2013. הגרסה כונתה באופן פנימי גם בשם "פאי לימון"; ג'ון לגרלינג, מנהל שותפויות אנדרואיד וצוותו, החליטו לשנות את השם בטענה כי "מעט מאוד אנשים באמת מכירים את הטעם של פאי לימון". בקבוצה כיוונו לשם "כיפי ובלתי צפוי" ובין היתר הגיעו לשם "KitKat". לגרלינג התקשר לנציג חברת נסטלה, שהיא הבעלים של המותג ומייצרת את הממתק (מחוץ לארצות הברית, בה הוא מיוצר על ידי חברת הרשי ברישיון). השניים הגיעו עד מהרה לעסקה ראשונית לשיתוף פעולה לקידום מכירות, ובהמשך הושלמה בפגישה בקונגרס העולמי של מובייל בפברואר 2013. השותפות לא נחשפה באופן פומבי, ודאי שלעובדי גוגל ומפתחי אנדרואיד אחרים (שהמשיכו לכנות את הגרסה בשם "פאי לימון").
עיר סגורה
ערים סגורות בתקופה הסובייטית
החל משנות הארבעים החל הממשל הסובייטי להקים ערים סגורות סודיות עבור תעשיית הנשק והתחמושת לטובת המאמץ המלחמתי הסובייטי במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן התפתחו ערים סגורות לטובת פרויקטי הגרעין והחלל, בנוסף לתעשיות נשק מתקדמות. שמות הערים היו מיקוד שהורכב משם העיר הגדולה הקרובה ומספר כגון צ'ליאבינסק־70, צ'ליאבינסק־65 וזלטואוסט־35 במחוז צ'ליאבינסק. בשנת 1992 הוציא נשיא רוסיה בוריס ילצין צו נשיאותי שהשיב למרבית הערים את שמן ההיסטורי. היו אלה ערים קטנות יחסית שאכלסו מתקנים סודיים ביותר (כגון כורים גרעיניים או מתקנים להעשרת אורניום), שהיו סודיות לגמרי והכניסה אליהן נאסרה כליל, גם לאזרחים סובייטיים. בנוסף, היו ערים גדולות יותר בעלות חשיבות צבאית כגון סבסטופול, ולדיווסטוק או פרם, שהכניסה אליהן נאסרה לזרים וחלקים מהן היו סגורים.
אנדרואיד קיטקט
שם
כחלק ממאמצי הקידום של הגרסה, יוצרו טבלאות קיטקט בצורת הרובוט של אנדרואיד, בעוד הרשי שמייצרת את החטיף בארצות הברית ניהלה תחרויות לזכייה במחשבי לוח מדגם נקסוס 7 ובאשראי לקנייה בחנות Google Play.
עיר סגורה
ערים סגורות בתקופה הסובייטית
מיקום הערים הסגורות נבחר במעמקי ברית המועצות, בסיביר או הרי אורל, הרחק מכל גבול. לרוב הוקמו לצד נהרות שאיפשרו אספקה אוטונומית של מים ואנרגיה (באמצעות תחנות כוח הידרואלקטריות). מפעלים להעשרת אורניום הוקמו בסמוך למכרות אורניום ומחצבים נדרשים אחרים (כגון בוקסיט).
מאפייני ערים סגורות
מבקרים ותושבים נדרשו למערכת של בדיקה, סיווג והנפקת תעודות מעבר, שהופעלה על ידי ה־NKVD ולאחר מכן על ידי ה־KGB. הגישה לעיר הסגורה הייתה מסווגת ומפוקחת. מחסומים לבדיקת תעודות והרשאות הוקמו על דרכי גישה, קילומטרים רבים הרחק מהעיר עצמה. שירותי אוטובוס ורכבת בלתי־מסומנים יצאו מנקודות סודיות ולוחות הזמנים שלהם לא התפרסמו בגלוי, או שנראו כמכוונים לכפר קרוב.
אנדרואיד קיטקט
שם
מכשיר הנקסוס 5, שפותח על ידי LG, נחשף ב-30 בספטמבר 2013, כמכשיר ההשקה של אנדרואיד קיטקט.
עיר סגורה
מאפייני ערים סגורות
ערים מסוימות, קריטיות במיוחד, הוקפו בגדרות ונשמרו על ידי מגדלי שמירה.
העובדים היו תחת מעקב מתמיד וצמוד של סוכני־חרש, על מנת לוודא נאמנות לשלטון ואי־הדלפה של מידע סודי לגורמי חוץ. על יהודים שעבדו בערים סגורות נאסרה עלייה לישראל גם שנים רבות לאחר שסיימו את תפקידם עקב "ידיעת סודות".
אנדרואיד קיטקט
שם
אנדרואיד קיטקט נתמכה עד אוקטובר 2017 על ידי גוגל, שסיפקה עדכוני אבטחה.
חוויית משתמש
הממשק צמצם עוד יותר את מראה ממשק Holo שהוצג בגרסה 4, והחליף את המקרים של גוונים כחולים לאפור ולבן (לדוגמה בשורת המצב). האפליקציות יכולות להשתמש במצב שקוף ולהראות את סרגל הניווט, או להפעיל מצב של מסך מלא (מצב Immersive) ולהסתירם לחלוטין. המשגר קיבל גם כן מראה חדש, עם יישום סרגל הניווט השקוף והחלפת הרקע השחור במגירת היישומים ברקע שקוף. בנוסף, לחצני התפריטים המוצעים תמיד נראים לעין, גם במכשירים עם מקש הניווט "תפריט" שהוצא משימוש. בתפריט ההגדרות, יכולים עתה המשתמשים לציין יישום ברירת מחדל ואפליקציות לשליחת טקסט.
במכשירים במלאי, הוסרו אפליקציות המסרים וה-Studio; הראשונה הוחלפה על ידי Google Hangouts, התומכת ב-SMS. כמו כן, אפליקציית גלריה AOSP הוחלפה ב-Google+ Photos.
ארון קבורת אלכסנדר
ארון קבורת אלכסנדר הוא ארון קבורה מאבן המעוטר בגילופי תבליט של אלכסנדר מוקדון. הוא נוצר בסוף המאה ה-4 לפנה"ס. העבודה נשתמרה להפליא ונמצאת, נכון ל-2016, במוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול.
גילוי ופרשנות
ארון קבורת אלכסנדר הוא אחד מארבעה ארונות קבורה מגולפים שנמצאו, בשני זוגות, בחפירות שנערכו על ידי אוסמאן המדי ביי בשנת 1887 בנקרופוליס שליד צידון שבלבנון.
תחילה סברו שזהו ארון הקבורה של אבדלונימוס, מלך צידון שמונה על ידי אלכסנדר מיד לאחר קרב איסוס, בשנת 333 לפנה"ס, ומת בשנת 311 לפנה"ס. קרל שפולד הראה בצורה משכנעת שהארון נוצר עוד לפני מותו של אבדלונימוס, בסגנון קלאסי שלא הושפע מעבודותיו של הפסל ליסיפוס.
חוקרים אחדים מאמינים עתה כי הארון נוצר עבור מזאוס - מושל בבל באימפריה הפרסית, שנכנע לאלכסנדר אחרי קרב גאוגמלה בשנת 331 לפנה"ס, נשאר בתפקידו, ומת בשנת 328 לפנה"ס.
תיאורו
הארון עשוי משיש לבן, בסגנון מקדש יווני. הגילופים באחד הצדדים מתארים את אלכסנדר, רכוב על סוסו בוקפאלוס, נלחם בפרסים בקרב איסוס. פולקמאר פון גרייב טען כי יש להשוות את הארון לפסיפס אלכסנדר שהתגלה בפומפיי. לדעתו, האיקונוגרפיה של שניהם נובעת ממקור משותף.
הצד השני של הארון מציג את אלכסנדר צד אריות עם מקדונים ופרסים.
תכונה כימית
תכונה כימית היא אחת מתכונותיו של חומר המתגלה במהלך או לאחר תגובה כימית ניתן לקבוע תכונות אלו רק על ידי שינוי זהותו הכימית של החומר. אי אפשר לקבוע תכונות כימיות רק על ידי צפייה או נגיעה בחומר, יש להשפיע על המבנה הפנימי של החומר על מנת לחקור את תכונותיו הכימיות. כאשר חומר מגיב לתגובה כימית, התכונות ישתנו באופן דרסטי, וכתוצאה מכך יש שינוי כימי. עם זאת, תכונה קטליטית תהיה גם תכונה כימית.
ניתן להבדיל בין תכונות כימיות לתכונות פיזיקליות, שאותן ניתן להבחין מבלי לשנות את מבנה החומר. עם זאת, עבור תכונות רבות בתחום הכימיה הפיזית ותחומים אחרים בגבול בין כימיה לפיזיקה, ההבחנה עשויה להיות עניין של פרספקטיבה של החוקרים. ניתן לראות בתכונות חומריות, גם פיזיות וגם כימיות כלומר משנית למציאות הבסיסית. כמה שכבות פיקוח הם אפשריים.
ניתן להשתמש בתכונות כימיות לבניית סיווגים כימיים. הן יכולות גם להיות שימושיים לזיהוי חומר לא ידוע או להפרדתו או לטיהורו מחומרים אחרים. מדע החומרים ישקול בדרך כלל את התכונות הכימיות של חומר כדי להנחות את יישומיו.
התזמורת הסימפונית של מינסטר
התזמורת הסימפונית של מינסטר (בגרמנית: Sinfonieorchester Münster) היא תזמורת סימפונית שנוסדה בשנת 1919 ומרכזה בעיר מינסטר שבגרמניה. התזמורת היא אחד מעמודי התווך של חיי המוזיקה בעיר וזכתה גם בהכרה לאומית בזכות פעילותה רבת השנים.
אלכסנדר הלוי צדרבוים
אלכסנדר הלוי צֶדֶרבּוֹים (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: צעדערבוים; ברוסית: Александр Осипович Цедербаум; נודע בשם העט ארז (נכתב לעיתים אר"ז), שהוא תרגום שמו לעברית; 27 באוגוסט 1816, ג' באלול תקע"ו – 8 בספטמבר 1893, כ"ו באלול תרנ"ג) היה סופר ועיתונאי יהודי, המייסד, המו"ל והעורך של "המליץ", הביטאון הראשון בתולדות העיתונות העברית שיצא לאור ברוסיה מאמצע המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20.
התזמורת הסימפונית של מינסטר
בנוסף ל"אחזקה שוטפת" של רפרטואר קלאסי-רומנטי שהוא לחם חוקה של התזמורת, היא מתגאה בביצועים של יצירות עכשוויות שהיו ב-DNA של התזמורת מיומה הראשון. מחויבות זו שנמשכה לאורך השנים עד לשנות ה-70 של המאה הקודמת, הביאה לכך שמלחינים חשובים באו למינסטר.
אלכסנדר הלוי צדרבוים
ביוגרפיה
אלכסנדר צדרבוים נולד בקיץ 1816 בעיר זמושץ' שבפולין הרוסית. הוא היה בן להורים עניים, ובצעירותו היה שוליית חייטים. באמצעות לימוד עצמי רכש ידע בשפה העברית ובספרותה וכן בשפות הרוסית הפולנית והגרמנית. הוא נשא אשה בלובלין בשנת 1840 ועקר לעיר אודסה, שהייתה מרכז להשכלה ולתרבות עברית. שם התוודע למשכילים היהודים והמשיך לשקוד על השכלתו. לפרנסתו פתח חנות לבגדים, ועסק בה בחייטות.
התזמורת הסימפונית של מינסטר
ביצועה של התזמורת למחזור האופרות "טבעת הניבלונג" של וגנר (1992–2004) העמיד אותה במרכז ההתעניינות של המדינה כולה. מתחילת עונת 2017–2018 עומד בראש התזמורת כמנהל מוזיקלי גולו ברג שבפעילותו חשף את עשייתה לחברה העירונית המגוונת והעשירה של מינסטר. פעילותה הענפה של התזמורת זיכתה אותה בפרסים רבים ובאותות הצטיינות בהם מדליית גוסטב מאהלר (1981) והפרס על תוכנית הקונצרטים השנתית הטובה ביותר בגרמניה מטעם איגוד המו"לים של המוזיקה (1993).
אלכסנדר הלוי צדרבוים
"המליץ"
בשנת 1860 הצליח צדרבוים לקבל אישור מהשלטונות הרוסיים להוציא לאור את כתב העת העברי "המליץ". בתחילה הופיע "המליץ" כשבועון, ובתקופות מסוימות גם כדו-שבועון, ומשנת 1886 הפך ליומון. צדרבוים שאף כי העיתון ישמש כגשר בין שלטונות רוסיה לקהילות היהודים, ויחבר בין המסורת לבין ההשכלה.
התזמורת הסימפונית של מינסטר
בשנים 2013 ו-2015 יצאה התזמורת הסימפונית של מינסטר למסעי הופעות במילאנו, בפירנצה ובמודנה.
משכנה הקבוע של התזמורת כיום הוא תיאטרון מינסטר.
אלכסנדר הלוי צדרבוים
"המליץ"
בתחילה הוסיף צדרבוים לעיתון תוספת בגרמנית באותיות עבריות ומאז אוקטובר 1862 הופיעה תוספת זו ביידיש בשם "קול מבשר", ובשנת 1869 הפכה לשבועון עצמאי.
בשנת 1871 עבר צדרבוים עם עיתונו "המליץ" לבירה סנקט פטרבורג, לאחר שקיבל אישור להעביר לשם את הדפסת עיתונו העברי וכן עיתון בשפה הרוסית בשם "Вестни русский евреев" ('המבשר של יהודי רוסיה').
בשנת 1873 נאלץ צדרבוים לסגור את עיתונו מחמת קשיים כספיים, ובשנת 1878 חידש את הופעתו.
על אופן פעולתו כעורך כתב עליו צמח צמריון בעיתון "דבר" במלאת שבעים וחמש שנים למותו:
פעילות יהודית וציונית
עיתונו ה"המליץ" שימש בימה לתנועת ההשכלה באימפריה הרוסית ועסק בכל ענייני היום הגדולים ובכל הדילמות הפוליטיות והאידאולוגיות של יהודי האימפריה במחצית השנייה של המאה ה-19. צדרבוים יצר בו במה פתוחה כמעט לכל הזרמים והדעות בקרב העם. החל משנות השמונים החזיק העיתון בקו לאומי נלהב והטיף בהתמדה ליישוב ארץ ישראל. בין העניינים הבולטים שנדונו בעיתון לאורך השנים נכללו פולמוס על התיקונים בדת, וויכוח בין התומכים למסתייגים מתנועת חיבת ציון, מחלוקת בנוגע למעמדה של שפת היידיש ופולמוס בעקבות פרסום שתי סדרות מאמריו של אחד העם "אמת מארץ-ישראל', שביקרו את מפעל היישוב של זמנו.
צדרבוים סייע גם בייסודו של העיתון היהודי בשפה הרוסית ראזסווייט שהפך לעיתונה של האינטליגנציה היהודית ברוסיה. בשנת 1881 יסד צדרבוים יומון ביידיש בשם "יידישע פאלקסבלאט" (ביטאון יהודי עממי).
ב-6 בנובמבר 1884 התכנסה בעיר קטוביץ (כיום בפולין), ועידת קטוביץ שהייתה ועידת היסוד של חובבי ציון, שהתכנסה ביוזמתם של הד"ר יהודה לייב פינסקר והרב שמואל מוהליבר. בוועידה השתתפו 36 נציגים של חובבי ציון ברוסיה, רומניה, שלזיה, גרמניה וצרפת, ובהם ראשי חיבת ציון: קלונימוס זאב ויסוצקי, משה לייב ליליינבלום, שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר), אלכסנדר צדרבוים, אחד העם ודוד גורדון בכללם.
צדרבוים הפך את עיתונו לכלי ביטוי של "חיבת ציון". בזכות קשריו והשתדלותו בקרב השלטונות בסנקט פטבורג זכתה תנועת "חיבת ציון" בהכרה רשמית, ניתן רישיון מטעם השלטונות לייסוד הוועד האודסאי של חובבי ציון (בשמו הרשמי: "החברה לתמיכת בני ישראל, עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובארץ-ישראל").
צדרבוים ועלילות הדם
באפריל 1878 התחוללה עלילת דם בכפר קטן ליד העיר סצ'חרה בגאורגיה, שהייתה אז חלק מן האימפריה הרוסית. תשעה רוכלים יהודים הואשמו ברצח ילדה נוצרייה בת 6 ובשימוש בדמה לאפיית מצות. הם הועמדו למשפט בבית הדין המחוזי בכותאיסי. דבר העלילה זכה לפרסום רב בעיתונות היהודית ברוסיה, והיא הביאה להתגייסותם של אישים יהודים, ובראשם הברון גינצבורג. שני עורכי דין נודעים, יהודי ורוסי נקראו להגן על הנאשמים. אלכסנדר צדרבוים, שהייתה לו השפעה ניכרת בחוגי הממשל הצארי היה אף הוא בין אלו שנחלצו לעזרת הנאשמים והוא הפעיל את השפעתו בשתדלנות למען הנאשמים. במרץ 1879 הנאשמים זוכו.
היפוליט לוּטוֹסטַנסקי (Лютостанский) שהמיר דתו לנצרות. בתחילה הפך לכומר קתולי, אך סולק מכהונתו בגין עבירות מרמה וזיוף והפך לאורתודוקסי. הוא חיבר מנשר אנטישמי בכותרת "השימוש שהיהודים עושים בדם נוצרי". בתגובה חשף אלכסנדר צדרבוים ב"המליץ" את עברו הפלילי של לוטוסטנסקי. לוטוסטנסקי הגיש בשל כך תביעת דיבה נגד צדרבויום וזו נדונה בספטמבר 1880 בפני שופט שלום רוסי בשם טרופימוב, אשר פסק לטובת צדרבויום ודחה את תביעתו של לוטוסטנסקי. ערעור שהוגש לערכאה גבוהה יותר נדחה אף הוא.
פעילותו כסופר
אלכסנדר צדרבוים תרגם ספרים אחדים מרוסית לעברית והוציא לאור מספר ספרים בשפה העברית. ביניהם:
סוף דרכו
אלכסנד צדרבוים נפטר בסנקט פטרבורג ב-7 בספטמבר 1893, כ"ו באלול תרנ"ג. בעיתונו נכתבו עליו דברי ההספד הבאים:
"המליץ" המשיך להתקיים אחת עשרה שנים נוספות לאחר מות מייסדו ונסגר בשנת 1904.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
נוירופתיה פריפרית
נוירופתיה פריפרית (גם: חולי העצבים ההיקפיים; באנגלית: peripheral neuropathy) הוא מונח הבא לתאר נזק הנגרם למערכת העצבים ההיקפית (הפריפרית), היכול להיגרם ממגוון של סיבות רפואיות, כגון טראומה ומחלות שונות.
קיימים ארבעה סוגים עיקריים של נוירופתיה: פולינוירופתיה, מונו-נוירופתיה, מונונויריטיס מולטיפלקס ונוירופתיה אוטונומית. הצורה השכיחה ביותר היא פולינוירופתיה פריפרית סימטרית, המשפיעה בעיקר על כפות הידיים והרגליים. במצבים רבים, הסיבה להיווצרות נוירופתיה אינה מזוהה והמחלה מוגדרת כמחלה אידיופתית.
מונונוירופתיה
מונו-נוירופתיה הוא תהליך של נוירופתיה המשפיע רק על עצב בודד. הסיבות הנפוצות לכך כוללות למשל תהליך של לחץ פיזי על העצב – הידוע גם כ-compression neuropathy – למשל, תסמונת התעלה הקרפלית. מצבים תחושתיים המתוארים כתחושת דקירות או סיכות ("רגל שנרדמת") נגרמים גם הם כתוצאה ממונו-נוירופתיה זמנית, אשר יכולה להסתיים לאחר ביצוע תנועות מסוימות למשל. פגיעה ישירה בעצב כלשהו, בעיה באספקת הדם אליו או תהליך דלקתי יכולים להביא כולם למונו-נוירופתיה.
מונונויריטיס מולטיפלקס
Mononeuritis multiplex הוא תהליך שבו יש מעורבות סימולטנית או המשכית של עצבים, באופן חלקי או מלא, המתרחש למשך ימים ועד שנים ולרוב מתייצג כאובדן תחושה סנסורי ומוטורי המתפתח באופן אקוטי או סאב-אקוטי. המעורבות היא א-סימטרית בתחילה, אולם ככל שהמחלה מתקדמת החסרים הנוירולוגיים הופכים להיות סימטריים ומקשים על האבחנה המבדלת בין תסמונת זו לבין פולי-נוירופתיה. על כן, קיימת חשיבות לתיאור התהליכים המקדימים.
מונונוריטיס מולטיפלקס מקושר עם המחלות הבאות:
פולינוירופתיה
פולינוירופתיה היא תהליך של נזק עצבי השונה ממונו-נוירופתיה. לעיתים משתמשים במונח "נוירופתיה פריפרית" כדרך לתאר פולינוירופתיה. בפולי-נוירופתיה, תאי עצבים רבים באזורים שונים בגוף מושפעים, ללא קשר לעצב דרכו הם עוברים. לא כל תאי העצב מושפעים באותו אופן – במצבים של פגיעה באקסונים דיסטליים, למשל, גרעיני תא העצב לא נפגעים אולם האקסונים עצמם נפגעים באופן הפרופרוציונלי לאורכם. נוירופתיה סוכרתית היא השכיחה ביותר מבין קבוצת מחלות אלו. בפולי-נוירופתיות הכרוכות בתהליך של דה-מיאליניזציה, עטיפת המיאלין מסביב לעצב נהרסת, וכתוצאה מכך יכולת האקסון להעביר אימפולס חשמלי נפגעת. הקבוצה השלישית תחת מחלות אלו, שהיא הפחות נפוצה, כוללת פגיעה ישירה בתאי העצב הנוירונליים – לרוב פגיעה זו מתרחשת או בעצבים סנסוריים או בעצבים מוטוריים.
פולינוירופתיות לרוב מציגות תמונה קלינית הכוללת פגיעה ביותר מאזור אחד בגוף, לרוב בצורה סימטרית. בדומה לנוירופתיות אחרות, התסמינים העיקריים כוללים חולשה ומגושמות מוטורית, תחושות כגון שרפה ועקצוץ, ירידה בתחושות העדינות ותחושת טמפרטורה, וכן חוסר יציבות במהלך הליכה או עמידה. בפולינוירופתיות רבות, סימפטומים אלו מתרחשים ראשוניים ובאופן חמור בעיקר בכפות הרגליים. סימפטומים אוטונומיים, כגון סחרחורת במעבר מישיבה לעמידה, בעיות בזקפה ובעיות בשליטה על השתן, קיימות אף הן בחלק מן המקרים.
פולינוירופתיות לרוב נגרמות כתוצאה מתהליך המשפיע על הגוף כולו – סוכרת ואי סבילות לגלוקוז הן הסיבות הנפוצות ביותר. סיבות אחרות מתייחסות בהתאם לסוג הפולינוירופתיה וקיימות קבוצות רבות הכוללות מחסור בוויטמינים, מחלות דלקתיות, רעלנים כגון שימוש באלכוהול ותופעות לוואי של תרופות שונות וכן בעיות במערכת ההמטולוגית.
ברוב המקרים, פולינוירופתיה מתפתחת באופן איטי, לרוב על פני חודשים או שנים, אולם קיימות גם צורות בהן ההתפתחות היא מהירה.
הטיפול בפולינוירופתיה כולל ראשית אבחון המחלה הראשונית או השגת שליטה על המחלה הראשונית, שמירה על תפקוד מוטורי ועל כוח השריר וכן השגת הפחתה בכאב נוירופתי.
נוירופתיה אוטונומית
נוירופתיה אוטונומית היא צורה של פולי-נוירופתיה אשר משפיעה על המערכת האוטונומית. מערכת זו שולטת על עצבוב איברים פנימיים כגון שרירי שלפוחית השתן, המערכת הקרדיווסקולרית, מערכת העיכול ואיברים גניטליים. עצבים אלו מתפקדים באופן אוטומטי. מרבית המקרים של נוירופתיה אוטונומית מתרחשים אצל אנשים החולים בסוכרת.
נויריטיס
נויריטיס הוא שם כללי לתהליך דלקתי המתרחש בעצב, או תהליך דלקתי כללי של מערכת העצבים הפריפרית. הסימפטומים כוללים כאבים, פרסתזיה (דקירות ונימול), חולשה, חוסר תחושה, שיתוק, דלדול שרירים והיעלמות של רפלקסים. הסיבות כוללות את הבאות:
מצבים הגורמים לנויריטיס מבודד (השפעה על עצב אחד לרוב) כוללים תהליכים כגון דיפתריה או נזק מקומי, בעוד מצבים הכוללים נויריטיס המשפיע על מספר עצבים כולל מחלות כגון בריברי, מחסור בוויטמין B12, הרפס, תת-פעילות בלוטת התריס, פורפיריה, מחלות אוטואימוניות כגון טרשת נפוצה, זיהומים ועוד.
טיפול
טיפולים רבים בנוירופתיה פריפרית הם טיפולים הנוגעים לתסמינים עצמם. קיימות מספר תרופות הפועלות על מערכת העצבים המרכזית כגון נוגדי דיכאון ותרופות לטיפול באפילפסיה, אשר נמצאו יעילות בהקלת כאב נוירופתי. טיפולים קיימים כוללים שימוש בתרופות טריציקליות (כגון אמיטריפטילין) וטיפול בתרופות נוגדות אפילפסיה כגון גבאפנטין או ולפוראט.
מחקרים רבים נעשו במהלך השנים 2005–2010, המצביעים על כך שקנבינואידים סינתטיים (מריחואנה רפואית למשל) הם טיפולים יעילים להפרעות נוירופתיות.
פרהגבלין היא תרופה אנטי-פרכוסית המיועדת לכאב נוירופתי. היא נמצאה יעילה גם לטיפול בהפרעת חרדה מוכללת. תרופות נוספות המשמשות לטיפול כאב נוירופתי כוללות קבוצות ממשפחת ה-SNRI כגון דולוקסטין.
מחקרים מצביעים על כך שטיפול בנוירופתיה סוכרתית יכול לעיתים להגיב לטיפול בגירוי עצבי חשמלי במעבר עורי, אך הסימפטומים חוזרים כחודש לאחר הפסקת הטיפול.
רפואה אלטרנטיבית
סקירה שיטתית מ-2019 בספריית קוקרן שבחנה את השימוש בצמחי מרפא במשך שלושה חודשים לטיפול בכאב נוירופתי העלתה כי אין עדות לכך שאגוז מוסקט או פרע מחורר (סנט ג'ון וורט) יעילים כטיפול. ישנם מחקרים שהראו שדיקור עשוי להועיל לכמה סוגים של נוירופתיה פריפרית, אך סקירת קוקרן מ-2017 העלתה ממצאים שאינם מספקים כדי לאשש או לדחות את הטענה שדיקור יעיל כטיפול לכאבים נוירופתיים באופן כללי, או בהשוואה לטיפול-דמה או טיפולים אחרים. רוב המחקרים כללו מדגם קטן מאוד (פחות מ-50 נבדקים) והיו בסיכון גבוה להטיה כיוון שלא הייתה סמיות כפולה.
מערכת העצבים ההיקפית
מערכת העצבים ההיקפית מורכבת למעשה מרשת של "סיבים מוליכים" המפוזרים ומכסים את כל הגוף: גפיים, עור, שרירים, איברים פנימיים וכו'. תפקידם של העצבים ההיקפיים הוא לקשר בין מערכת העצבים המרכזית, דהיינו המוח וחוט השדרה ובין כל איבר ואזור בגוף. בהשאלה, ניתן להתייחס למוח כמחשב המרכזי, ולעצבים ההיקפיים כחוטים מוליכים המקשרים לכל נקודה. בצורה כזו מתאפשרת שליטה מלאה של המוח על כל חלקי הגוף, והעברת אינפורמציה בדרך ההפוכה מכל חלקי הגוף למוח. העור עשיר בעצבים תחושתיים הקולטים תחושות שונות, למשל מגע נעים או תחושות לא נעימות כגון כאב, חום וכו' אשר מזהירות מפני סכנה, השרירים מופעלים על ידי העצבים המוטורים האחראים ליכולת התנועה, האיברים הפנימיים, כגון: הלב, מערכת העיכול וכו' נשלטים על ידי העצבים האוטונומיים. זאת הסיבה למשל שפגיעות במערכת העצבים עלולות לגרום גם להפרעה בתפקוד איברים חיוניים כמו הלב, מערכת העיכול, מערכת השתן, בלוטות הפרשה ועוד.
כאשר העצבים ההיקפיים נפגעים נגרמות הפרעות מגוונות בהתאם לעצבים שנפגעו. בדרך כלל הפגיעות המטרידות ביותר הן התחושתיות. העצבים התחושתיים רגישים מאוד. בניגוד, לעצבים המוטורים, אשר נדרשת פגיעה ניכרת בהם על מנת לגרום לחולשת שרירים, הרי שככל שהדבר נוגע לעצבים התחושתיים – די בליקוי קל יחסית על מנת לגרום להיווצרות תחושות מטרידות וכואבות.
סימנים של נוירופתיה
הסימפטומים התחושתיים הם השכיחים ביותר. מדובר בסימפטומים מטרידים, לא נעימים, כואבים, אשר פוגעים באופן משמעותי באיכות החיים. הפגיעה בעצבים גורמת לעיתים קרובות לפעילות יתר שלהם, דהיינו: העצבים החולים מייצרים פעילות חשמלית לא תקינה, אשר אינם אמורים לייצר באופן נורמלי. פעילות זו נקלטת על ידי המוח כתחושות לא תקינות. ניתן לחלק את הפרעות התחושה לכאלה שמופיעות באופן עצמוני, כלומר ללא כל גירוי חיצוני, וכאלה שהן העצמה של גירויים קיימים למשל, גירוי נעים נתפש ככואב, מצב של רגישות יתר. הפרעות התחושה האופייניות לנוירופתיה כוללות: תחושת שרפה או צריבה, נימול (דהיינו, הרגשה שנמלים מטפסות על פני העור), עקצוצים, זרמים, תחושת קור או חום, רדימות (בדומה לתחושה לאחר זריקה אצל רופא שיניים), כאבים (הכאב לרוב בעל אופי שורף).
רגישות היתר מתבטאת בכך שגירוי אשר במהותו אינו כואב נתפש כלא נעים או כואב, לדוגמה: מגע של בגד או סדין נתפש כלא נעים או כואב, או תחושה שדורכים על אבנים או סיכות בזמן הליכה. בנוירופתיה הפרעות התחושה שכיחות יותר באזורים המרוחקים של בגוף, וזאת משום שהעצבים הארוכים רגישים יותר. מכאן, שכפות הרגליים הן הראשונות להיפגע, אחריהן הידיים ואזורים אחרים בגוף. כפות רגליים שורפות או בוערות הן לעיתים סימן ראשון של נוירופתיה. כאשר התלונות מתחילות בידיים, לדוגמה: נימול, כאבים, רדימות או שרפה בידיים, יש לחשוב על פגיעה מקומית של עצב ביד, כגון: תסמונת התעלה הקרפלית, אשר בה קיים לחץ על עצב בשורש כף היד או בעיה בעמוד השדרה הצווארי עם לחץ על שורשי עצבי הידיים. יצוין, כי בתסמונת התעלה הקרפלית תחושות הרדימות, הכאב והנימול בכף היד מופיעות לעיתים קרובות בלילה ומעירות משינה. עם התקדמות המחלה הפרעות התחושה שתוארו עלולות להתפשט לאזורים נרחבים על פני העור. כשהעצבים המוטורים נפגעים תתפתח חולשה של השרירים. כמו כן, השרירים יאבדו מנפחם ויהפכו לרזים יותר. כתוצאה מכך יופיע קושי בפעולות השרירים. כאשר נפגעים שרירי הידיים יהיה קושי בפעולות עדינות עם הידיים, כגון: כתיבה, החזקת חפצים, הכנסת חוט לקוף של מחט, כפתור כפתורים ועוד. כששרירי הרגליים נפגעים, תופיע חולשה ברגליים, אשר תתבטא בקשיי הליכה, כפות רגליים שמוטות, קושי לעמוד על בהונות הרגליים או העקבים, ובמקרים קשים קושי לקום מישיבה ועוד. פגיעה בעצבים האוטונומיים, המעצבבים את האיברים הפנימיים תגרום להפרעה בתפקודם, לדוגמה: הפרעות בקצב הלב, הפרעות בתנועתיות מערכת העיכול (שלשולים או עצירות), הפרעה במתן שתן, תחושת סחרחרות כשקמים מישיבה, הפרעות בהזעה ועוד.
אבחון
אבחון המחלה מבוצע על ידי בדיקת נוירולוג, אשר כוללת לקיחת אנמנזה רפואית, דהיינו: מידע בנוגע למכלול הסימפטומים, התפתחותם ומהלכם, ובדיקה נוירולוגית. בבדיקה הנוירולוגית בודק הנוירולוג את תפקוד מערכת העצבים, למשל: תפקודי התחושה השונים, כוח השרירים, קואורדינציה וכולי וזאת על מנת לבסס את האבחנה. סימפטומים דומים ייתכנו גם במחלות אחרות של מערכת העצבים, למשל טרשת נפוצה, ולכן חשוב לאבחן, כי אכן מדובר במחלת העצבים ההיקפיים. בדרך כלל, לאחר הבדיקה הנוירולוגית יש צורך לבצע בדיקת הולכה עצבית (EMG) על מנת לאפיין את סוג הנוירופתיה ואת חומרתה. בנוסף יש צורך בביצוע בדיקות דם על מנת לנסות לאתר את גורם המחלה. במקרים מסוימים נדרשות בדיקות נוספות, כגון ביופסיית עצב, אך הדבר תלוי לגופו של עניין.
עולם אפל
עולם אפל (ברוסית: Тёмный мир) הוא שמו של סרט מותחן רוסי מסוגת הפנטזיה, שיצא לאקרנים ב-2010 וזכה להצלחה רבה. זהו סרט תלת-הממדי הרוסי הראשון. הסרט בוים על ידי אנטון מגרדיצ'ב. בכורת הסרט הייתה ב-7 באוקטובר 2010.
עלילה
קבוצת סטודנטים-פילולוגים מאוניברסיטת מוסקבה נשלחת למשלחת אל הכפרים בצפון רוסיה. לאחר מסע ארוך ברכבת ואוטובוס הם מגיעים לביתה של זקנה בלב היער. לאחר אכזבה בתחום האהבה, אחת מהבנות, מרינה לאונובה, בורחת לעומק היער בליווי צעיר נוסף. הם מגיעים לבקתה נטושה בלב בית קברות עתיק וללב האדמה, שם מבחינים במומיה ולצידה מגן. הקרבה למומיה יוצרת תגובה על טבעית כלשהי ולאובדן הכרה. שאר הסטודנטים מוצאים אותם והם מחייגים אל שירותי החירום הרוסיים ומזעיקים חילוץ.
אולם, במקום אנשי החילוץ מגיעים אנשים אחרים לגמרי, עטויי שחורים ובעלי סמל צלב קרס מעוות. הם מחסלים את יחידת החילוץ שמגיעה ומרסקים את מסוק החילוץ - מה שנותן את האות לסטודנטים להימלט על נפשם כל עוד רוחם בם. אולם עטויי השחורים לוכדים את כולם והם מובלים אל שר המשאבים המינרליים, אלכסנדר וולקוב, שהיה סנאטור במועצת הפדרציה הרוסית.
בשיחה עם גיבורת הסרט, מרינה לאונובה, הוא מתוודה כי הוא בן 2,500 שנים וכי הוא מחפש אחר המגן הזה כבר שנים רבות, מגן ובו כלואה נשמת אביו, שנהרג על ידי מכשפות האגם, בשל פשעיו הרבים. תוך איום על חיי חבריה לכיתה, וולקוב שולח אותה אל מכשפות האגם כדי לדעת מהו הלחש שישחרר את נשמת אביו מן המגן. המכשפות מספרות כי בינן לאנשי השחורים מתנהלת מלחמה עתיקה על הארץ. בעבר, נפל מטאוריט על כדור הארץ ובו רוח אפלה, רבת עוצמה עד מאוד, שהפכה למסוכנת מאוד עבור בני האדם.
אביו של וולקוב היה מכשף שניסה להיאבק ברוח ונכשל, הרוח נכנסה בתוכו ומכשפת האגם נאלצה להיאבק בו ולבסוף כלאה נשמתו במגן. על מנת לדעת את הלחש, על מרינה לעבור טקס הכתרה אצל מכשפת האגם, מאחר שעליה להיות למכשפת האגם. היא עוברת את הטקס אך מסרבת לקבל עליה את גורלה.
הזמן חוזר לאחור, כאילו דבר ממה שקרה לא אירע. הסטודנטים שבים לאוניברסיטה ומרינה מרצה בפניהם אודות אגדות הלאפים. בשלב זה, הפרופסור מביע את תודתו למי שהעניק חסות למשלחת, הלא הוא אותו שר, אלכסנדר וולקוב. סצנה אחרונה: הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה מתפרק והופך למגדל כהה מאיים.
דוד מייזלר
דוד מייזלר (Mejzler), 20 בספטמבר 1913 - 11 בינואר 1996) היה פרופסור למתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קווין-אמאן
קווין-אמאן (בצרפתית: kouign-amann) היא עוגה ברטונית מחבל ברטאן, שתוארה בניו יורק טיימס בתור "המאפה השמן ביותר בכל אירופה."
דוד מייזלר
קורות חיים
דוד מייזלר נולד בשנת 1913 בעיירה פולונה ב (כיום במערב אוקראינה), למשפחה אמידה שב-1922 עקב התהפוכות באזור נושלה מרכושה ונאלצה לעבור מערבה לדובנו ב (כיום במערב אוקראינה). בילדותו למד עברית ובנערותו הצטרף ל. עבד כמורה ובמלחמת העולם השנייה שהה במוסקבה בעת שמשפחתו נספתה בשואה. בשנים 1948–1955 נמנה עם תלמידי המחקר של בוריס גנדנקו באוניברסיטת לבוב שהיה מנחה עבודת הדוקטורט שלו (התואר הוענק לו בשנת 1950), ובין היתר פרסם מאמרים עם יקטרינה רווחווה-יושצ'נקו. בשנת 1958 עלה לישראל והחל לעבוד ב (לימים המכון הישראלי לסיבים) במושבה הגרמנית בירושלים, במסגרתו פרסם מספר מחקרים. בשנת 1964 מונה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית ובתחילת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר ופרופסור מן המניין בשנת 1978. פרש לגמלאות בשנת 1984.
פרסם מספר מחקרים בתורת ההסתברות ובשימושיה. תרומותיו העיקריות הן למשפטי גבול של סדרות וריאציוניות רב ממדיות ובמיוחד לאבריהן המקסימליים. הוא אף הצביע על שימושים שונים של תוצאותיו, בעיקר בתורת הפולימרים.
מייזלר נחשב מורה מחונן, והיה אהוב על תלמידיו. ספר הרצאותיו "חשבון אינפיניטסימלי" היה למבוקש ביותר, ונמצא בשימוש עד היום במספר אוניברסיטאות בישראל. בנוסף, כתב מספר ערכים באנציקלופדיה העברית, בין היתר את הערך "הסתברות".
קווין-אמאן
היסטוריה
קווין-אמאן הוא המומחיות של העיר דווארננה (Douarnenez) במחוז פיניסטר (Finistère), בחבל ברטאן. שם המאפה הומצא בסביבות שנת 1860. ההמצאה מיוחסת לאיב-רנה סקורדיה (1828–1878).
דוד מייזלר
קורות חיים
נישא לפניה, ולזוג נולדו שני בנים, גיורא וגילי. בנו, הוכרז כנעדר בתחילת מלחמת יום הכיפורים, לאחר שהטנק שלו נפגע. עדות של חבר ילדות שטען שפגש אותו שבוע לאחר מכן, עוררה תקווה שמא הוא עדיין בחיים. דוד מייזלר השקיע מאמצים רבים בניסיון לאתר את בנו, עד שביוני 1975 זוהתה אחת הגופות שהוחזרה על ידי המצרים כשל גיורא. גילי, בנו השני של מייזלר, יצר סרט תיעודי, בשם "גחליליות", המספר את סיפור החיפושים של מייזלר אחר בנו. החל מ-17 באוקטובר 2013 העלה גילי מייזלר לאינטרנט את יומן החיפושים אחר גיורא, שכתב דוד מייזלר. היומן כלל 650 עמודי מחברת, והועלה לרשת לפי קצב כתיבתו, באיחור של 40 שנה.