cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם יוסף בהרל
חקר מותו
ההיסטוריון נקדימון רוגל חקר את פרשיית הריגתו של בהרל ופרסם בשנת 1993 את ממצאיו במאמר בכתב עת אקדמי. בחיבור נחשף כי חמישה חודשים לאחר מותו של בהרל פרסם ועד ארגון 'השומר' בנובמבר 1910 הודעה קצרה וסתומה בשני הביטאונים של מפלגות הפועלים (האחדות, הפועל הצעיר), שלפיה הורחק אליהו קמינצקי-איתן (לימים אביהם של שמואל ורפאל איתן) מהסתדרות 'השומר'. הסיבה להדחת אליהו איתן מ'השומר' נבעה מכך שנמצא "בתור איש שאינו מסוגל להיות שומר". אליהו קמינצקי-איתן היה שותפו לשמירה של אברהם בהרל בלילה שבו הוא נורה למוות בסג'רה. בספר תולדות ההגנה משנת 1954 מאוזכרת פרשת הריגתו של אברהם בהרל באורח כללי, ללא פירוט הקשר להדחת אליהו קמינצקי-איתן מהארגון.
קיילה גלעדי, חברת ארגון 'השומר' ואחותה של ציפורה זייד, הייתה באותו הלילה עם בעלה השומר אליהו גלעדי בסג'רה. ב-10 בספטמבר 1951 שוחח שאול אביגור, מראשי ארגון ההגנה ומשרד הביטחון, עם קיילה גלעדי בכפר-גלעדי ורשם את עדותה. גלעדי אמרה כי "אליהו איתן (קמינצקי) הוצא מ'השומר' בגלל הריגת בהרל".
גם גרשון גרא, סופר תולדות היישוב, חקר את הפרשה, וציין כי "חברו לשמירה (של בהרל) ירה בו בשגגה". לימים סיפר גרא שגנז את הריאיון שערך עם קיילה גלעדי, שבו היא אמרה שהרקע להריגת אברהם בהרל היה קנאה רומנטית.
הנצחה
שמו של אברהם בהרל מתנוסס בלוח חללי המושבה שבבית הכנסת בכפר תבור, וזכרו הונצח בשלוש המהדורות של הספר יזכֹּר: מצבת זיכרון לחללי הפועלים העברים בארץ-ישראל, בספר השומר ובספר תולדות ההגנה. תיקו האישי גנוז ביחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ובארכיון מוזיאון בית השומר בקיבוץ כפר גלעדי.
סטמאטיס ספאנודאקיס
סְטַמָֿאטִיס סְפַּאנוּדַֿאקִיס (ביוונית: Σταμάτης Σπανουδάκης; נולד ב-11 בדצמבר 1948) הוא מלחין יווני.
ביוגרפיה
ספאנודאקיס נולד ב-1948 באתונה. בגיל צעיר למד נגינה בגיטרה. האזנה לשירי הביטלס הובילה אותו למשך תקופת-מה למוזיקת פופ, ושנים אחדות ניגן בלהקות באתונה, פריז ולונדון, שם הוציא את אלבומיו הראשונים.
לאחר זמן חזר למוזיקה קלאסית והמשיך בלימודים בקונסרבטוריון של וירצבורג, אצל ברטולד הומל ואחר כך באתונה אצל קונסטנטינוס קידוניאטיס. בהמשך פנה למוזיקה ביזנטינית, ומכאן המשיך לשירים יווניים מסורתיים. במוזיקה שלו השתדל לאחד את שלוש ההשפעות החשובות בחייו - המוזיקה הקלאסית, הקלה והביזנטינית.
ספאנודאקיס כתב מספר רב של שירים לגדולי הזמרים ביוון. כן חיבר מוזיקה לסרטי קולנוע ולמחזות תיאטרון וטלוויזיה. בין השאר כתב את המחזמר "מלך השיש", העוסק בכיבוש קונסטנטינופול ונפילתה בידי האימפריה העות'מאנית: הקיסר קונסטנטינוס האחד עשר יצא בראש הצבא היווני להגנת העיר ונפל בקרב האחרון, שאחריו נפלה העיר בידי הכובשים; האגדה מספרת, שגופתו הייתה לשיש, וכי ברבות הימים ישוב מלך השיש לחיים ויצא בראש צבא לשחרר את קונסטנטינופול ולהשיבה לעם היווני.
סטמאטיס ספאנודאקיס הקליט והוציא למעלה מחמישים אלבומים.
ויליאם נורדהאוס
ויליאם דאובני נורדהאוס (נולד ב-31 במאי 1941) הוא כלכלן יהודי אמריקאי, מבכירי הפרופסורים באוניברסיטת ייל וזוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2018. נורדהאוס הוא מחברם של למעלה מ-20 ספרים ועשרות מאמרים, מחקריו הבולטים עוסקים בתחום הכלכלה הפוליטית, צמיחה כלכלית וכלכלה סביבתית.
קורות חייו
מאז 1967 חבר נורדהאוס בסגל אוניברסיטת ייל, ב-1970 קודם לפרופסור חבר וב-1973 לפרופסור מן המניין. בשנים 1979 עד 1991 החזיק בקתדרה על שם ג'ון מיוסר, כשבין 1986 ל-1988 היה פרובוסט האוניברסיטה. בשנים 1991 עד 2001 החזיק בקתדרה על שם אלפרד ויטני גריסוולד, כשבין 1992 ל-1993 היה גם סגן נשיא האוניברסיטה למימון ואדמיניסטרציה. ב-2001 מונה לפרופסור מובחר (Sterling Professor), הדרגה האקדמית הגבוהה ביותר שבאוניברסיטת ייל.
נורדהאוס הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, החברה האקונומטרית ועמית כבוד באגודת הכלכלנים האמריקאית.
בשנים 1977 עד 1979 היה חבר במועצת היועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר ומאז 1972 הוא עמית במכון ברוקינגס. משנת 2010 חבר במועצת המנהלים של הבנק הפדרלי בבוסטון.
נורדהאוס היה מהמבקרים של מלחמת עיראק וטען כי מדובר ב"איוולת כלכלית" שעלותה תזיק למשק האמריקאי.
ב-8 באוקטובר 2018 הודיעה האקדמיה המלכותית השוודית למדעים על זכייתו בפרס נובל יחד עם עמיתו פול רומר על שילוב שינוי האקלים והחדשנות הטכנולוגית בתוך ניתוח מאקרו כלכלי.
עבודתו
לאורך הקריירה האקדמית שלו ועד 2009 פרסם נורדהאוס 22 ספרים, בהם ספר הלימוד רב המכר Economics, שמהדורותיו הראשונות נכתבו על ידי הכלכלן זוכה פרס נובל פול סמואלסון ומשנת 1985 במשותף עם נורדהאוס. ספרים אחרים שלו עוסקים בנושאי כלכלה סביבתית כגון היבטים כלכלים של שינוי אקלים והתחממות עולמית. בנוסף פרסם נורדהאוס כ-140 מאמרים בכתבי עת אקדמיים בהם עסק בסוגיות של כלכלה פוליטית, מחזורי עסקים, צמיחה כלכלית וכלכלה סביבתית. בשנת 1972 פרסם יחד עם עמיתו מאוניברסיטת ייל, ג'יימס טובין, מאמר שנקרא- "? Is Growth Obsolete", בו הציעו השניים מדד חלופי לתוצר המקומי הגולמי, לצורך מדידת רווחה בת קיימא.
ב-2001 זכה במענק דו-שנתי בסך של 1.3 מיליון דולר מטעם קרן גלייזר, על מנת לבנות מודל חשבונאות לאומית חדש לארצות הברית, בו יכללו גם השפעות שלא באות לידי ביטוי בחשבונאות הלאומית המסורתית, כגון השפעות על הסביבה, תרומות המגזר השלישי, ועוד. המלצותיו התפרסמו ב-2004 בספר A New Architecture for the U.S. National Account, שערך עם שניים מעמיתיו, דייל יורגנסון, וסטיבן לנדנפלד.
במאמריו בתחום כלכלת הסביבה, הציע נורדהאוס מודלים לתמחור השפעות פליטת גזי חממה. מודלים אלו מכונים DICE (Dynamic Intgrated Model of Climate and Economy), ומבוססים על תאוריית הצמיחה הכלכלית, מתבצעת בהם אופטימיזציה עם שימוש במשתנים, חלקם אקסוגנים כמו גודל האוכלוסייה, מלאי דלק מאובנים, וקצב השינוי הטכנולוגי, וחלקם אנדוגנים, הכוללים הון, פליטה וריכוז פחמן דו-חמצני, שינוי בטמפרטורת העולם ונזקים משינויי אקלים.
בהתייחסו לפרוטוקול קיוטו הדן בהתחממות כדור הארץ, קרא נורדהאוס להחליפו במס על פליטת פחמן ותקף את האפשרות שניתנה באמנה למדינות המתועשות "לרכוש" מכסות פליטה. עמדה זו הציג גם במאמרו "Life after Kyoto: Alternative Approaches to Global Warming" שבו השווה בין הגישות השונות להתמודדות עם ההתחממות העולמית וקבע כי מדיניות מבוססת מחיר (מיסוי) יעילה ואפקטיבית יותר ממדיניות מבוססת כמות (מכסות).
נורדאוס היה למעשה הראשון שיצר מודל כמותי המתאר את יחסי הגומלין בין אקלים לכלכלה. כבר בשנות ה - 70 התבהרה השפעת הזיהום על ההתחממות הגלובלית ומאז החל לחקור את הנושא.
לילי ריינהרט
לילי פאולין ריינהרט (באנגלית: Lili Pauline Reinhart; נולדה ב-13 בספטמבר 1996) היא שחקנית אמריקאית, מוכרת בשל תפקידה כבטי קופר בסדרת הנוער "ריברדייל" של רשת The CW.
ילדותה
ריינהרט נולדה בקליבלנד, אוהיו וגדלה בעיר הסמוכה, ביי וילג'. היא פיתחה אהבה לשירה, משחק וריקודים בגיל 10, והתחננה בפני אמה שתסיע אותה לניו יורק לאודישנים.
ריינהרט עברה ללוס אנג'לס כשהייתה בת 18 כדי לפתח קריירת משחק וכמעט ויתרה אחרי חמישה חודשים.
קריירה
ריינהארט שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר" וכיכבה בסרטים "השכן הטוב", "מיס סטיבנס", "סוף לנצח" ו"מלכי הקיץ".
החל משנת 2017 ריינהרט מגלמת את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה והמסתורין לנוער "ריברדייל" של רשת The CW כאליזבת "בטי" קופר.
בשנת 2018 שיחקה בסרטה של מלאני לורן, "הכי רחוק שאפשר" לצד בן פוסטר ואל פנינג.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי לצד אוסטין אברמס בסרט הדרמה-רומנטית "קמיקאל הארטס"; עיבוד לספרה באותו שם של הסופרת האוסטרלית קריסטל סאתרלנד.
מיזמים אחרים
באוקטובר 2019, ריינהרט הוכרזה כשגרירה של אמריקן אקספרס לקראת ההשקה המחודשת של הכרטיס AmexGreen. באותו חודש, ריינהארט הפכה לדוברת ושגרירה של מותק הקוסמטיקה CoverGirl.
בספטמבר 2020, ריינהרט הוציאה ספר שירה בשם "Swimming Lessons: Poems". הספר בוחן נושאים כמו "אהבה צעירה, חרדה, דיכאון, תהילה ושברון לב". ב-18 באוקטובר 2020, ספרה הופיע במקום ה-2 ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
חיים אישיים
ריינהרט מתרגלת מדיטציה ועברה הכשרה כדי להיות מרפאת רייקי. ריינהארט אובחנה כסובלת מדיכאון בגיל 14. היא גם סובלת מחרדה והפרעת גוף דיסמורפית.
היא יצאה מהארון כביסקסואלית ביוני 2020.
טריטוריית הבירה האוסטרלית
טריטוריית הבירה האוסטרלית (באנגלית: Australian Capital Territory ; בראשי תיבות: ACT) היא אחת מטריטוריות אוסטרליה, ובה נמצאת קנברה, בירת אוסטרליה.
גאוגרפיה
טריטוריית הבירה מוקפת על ידי מדינת ניו סאות' ויילס.
ממשל
טריטוריית הבירה האוסטרלית מנוהלת באופן עצמאי, אולם אין לה את העצמאות החוקתית שיש ליתר מדינות אוסטרליה. הטריטוריה מנוהלת על ידי שר ראשי (כיום, קייתי גלגר ממפלגת הלייבור האוסטרלית). חוקי הטריטוריה נקבעים על ידי אספה מכוננת בת 25 חברים, המהווה הן ממשלה והן בית מחוקקים של הטריטוריה. שיטת הבחירות נקבעת לפי הקול היחיד הנייד. החלטות האספה כפופות להחלטות ממשלת אוסטרליה. לטריטוריית הבירה שני נציגים בפרלמנט האוסטרלי ושני נציגים בסנאט אוסטרליה.
כלכלה
מחוץ לעיר קנברה נמצאים שטחים חקלאיים בהם מגדלים כבשים, בקר לייצור חלב וכן מספר כרמים.
חלקים גדולים מהשטחים הפתוחים סביב הבירה מהווים חלק מפארק לאומי נמדג'י.
היסטוריה
קודם להתיישבות האירופית התגוררו באזור טריטוריית הבירה האוסטרלית שלושה שבטים אבוריג'ינים: הנגונאוואל, הוואלגאלו והנגאריגו.
התיישבות של מתיישבים אירופאים ראשונה באזור החלה בשנות ה-30 של המאה ה-19.
עם הקמת חבר העמים של אוסטרליה, בעקבות ויכוח בין מלבורן וסידני על מיקום הבירה, הוסכם שהבירה תהיה בתחילה במלבורן, ובינתיים תיבנה בירה חדשה.
על פי החוקה נקבע שעיר הבירה תהיה ממוקמת בשטח שיילקח ממדינת ניו סאות' ויילס, אך שיהיה לפחות 100 מילים (כ-160 ק"מ) מסידני.
בשנת 1910 נחקק חוק החוכר את השטח עבור הבירה החדשה (ואף נקבע בחוק שהאזור יהיה אזור אסור במכירת אלכוהול). בשנת 1911 נערכה תחרות בינלאומית לתכנון הבירה- תחרות בה זכה וואלטר בורלי גריפין.
הנחת אבן הפינה לבירה החדשה הייתה ב-12 במרץ 1913, והממשל עבר לבירה עם פתיחת בית הפרלמנט הזמני ב-9 במאי 1927.
בתחילה נקראה הטריטוריה - "טריטוריית הבירה הפדרלית". בשנת 1938 שונה שם הטריטוריה רשמית ל"טרירטוריית הבירה האוסטרלית".
בשנת 1988 קיבלה הטריטוריה שלטון עצמי.
למידה באמצעות תיקוף
למידת באמצעות תיקוף (באנגלית: Validated Learning) היא גישה לפיתוח מוצרים ועסקים, שהוצעה ב־2011 על ידי אריק ריס כנדבך מרכזי במתודלוגיית הסטארט-אפ הרזה. הגישה מתמקדת בקיצור מחזורי הפיתוח ובירור אם המודל העסקי הוא בר-קיימא.
בתהליך למידה באמצעות התיקוף, המפתחים לוקחים רעיון ראשוני ומתקפים את עוצמת הרעיון ומידת ישימותו. כל איטרציית בדיקה של הרעיון היא חלק מתהליך למידה מורכב וארוך יותר, וכל לקח מיושם בתהליך התיקוף הבא. השיטה פותחה במקור בהקשר של תהליכי הצמיחה של חברות סטארטאפ, אבל ניתן ליישמו באופן נרחב במגוון סיטואציות למידה ושיפור.
הפילוסופיה מאחורי למידת באמצעות תיקוף מגיעה מגישת הייצור הרזה של חברת טויוטה, לפיו בזבוז מתקיים בכל מקום בו אנו לא משרתים את צרכיו של הלקוח.
שלבים מרכזיים בתהליך למידת באמצעות תיקוף
השלבים המרכזיים בשיטה הם:
למידת באמצעות תיקוף: מעגל בנה-מדוד-למד
האפקטיביות של החברה או צוות הפיתוח נמדדת ביכולתם לקחת רעיון ולבנות עבורו מוצר בר-קיימא מינימלי (Minimum viable product), לבחון את המוצר למול לקוחות פוטנציאליים בשוק, לנתח את תוצאות הבדיקה ולבחון האם הרעיון תוקף או שנדרש שינוי מקיף (Pivot) ביחס למוצר, לקהל היעד או למודל העסקי. התהליכים המהירים בין תיקוף אחד למשנהו מאפשרים לחברה או לצוות הפיתוח למצוא תאימות בין השוק למוצר (product/market fit), גורם בעל החשיבות גבוהה לשרידותה של חברת סטרטאפ לאורך זמן.
בתהליכי למידת תיקוף ניתן ללמוד על אחד או יותר משלושת הרכיבים הבאים:
לוח התיקוף Validation board
מספר שלבים לביצוע למידה באמצעות תיקוף, בעזרת כלי זה:
לוח התיקוף הוא דוגמה לכלי שמאפשר למידה באמצעות תיקוף לשוק ולקהל היעד - חתך השוק אליו מיועד המוצר או השירות.
מבחן האמא (The Mom Test)
מבחן זה מבוסס על ספרו של Rob Fitzpatrick, והוא מציע סט של שאלות פשוטות המאפשר להגדיר מול משתמש ידידותי (למשל, אמא של המפתח) מהן הבעיות האמיתיות של המשתמשים והאם הפתרונות המוצעים מתאימים לבעיות אלו. השיטה נועדה לתת מענה לאנשים הנמצאים בקרבת המפתח, שעשויים לספק תשובות שקריות במטרה לספק את רצונות המפתח. כמו כן, הוא נותן מענה להטיה של יזמים ה"מתאהבים" בפתרונות שלהם ומתקשים לקבל חוות דעת אובייקטיבית מהסובבים אותם.
מבחן האמא הוא דוגמה לכלי שמאפשר למידה באמצעות תיקוף לבחינת ישימות המוצר או השירות שהסטארטאפ מציע ללקוחותיו.
קנבס מודל עסקי (Business Model Canvas)
קנבס המודל העסקי הוא תבנית שמטרתה פיתוח או תיעוד של מודל עסקי בעזרת 9 הקטגוריות הבאות:
תבנית הקנבס היא דוגמה לכלי שמאפשר לבצע למידת באמצעות תיקוף למודל העסקי של הסטארטאפ.
יישומים נוספים
למידת תיקוף ניתנת ליישום בעסקים קטנים ובינוניים שאינם בעלי מאפיינים של חברת סטארטאפ בתהליכי בחינת התוכנית העסקית שלהם. היא משתלבת היטב בבחינת רעיונות ראשוניים של יזמים וכן, משתלבת היטב עם מתודולוגיית החשיבה עיצובית שמשלימה אותה.
ג'ו טונר
ג'וזף סמואל טונר (באנגלית: Joseph Samuel Toner; 30 במרץ 1894 - נובמבר 1954) היה כדורגלן צפון אירי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
ביוגרפיה
טונר נולד בקאסלוולאן שבמחוז דאון, והחל את הקריירה שלו בבלפסט יונייטד. באוגוסט 1919 הוא הצטרף לארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול אברטון ב-11 באוקטובר. הוא שיחק באופן לא סדיר בשתי עונותיו הראשונות, ולבסוף החל להתבלט בעונת 1921/1922. הופעת הבכורה שלו בנבחרת צפון אירלנד הייתה בתיקו 1 - 1 בבלפסט מול נבחרת ויילס ב-4 באפריל 1922. הופעתו השנייה הייתה גם כן מול ויילס, ונערכה במשחק שהתנהל ברקסהאם.
בעונת 1922/1923 ובזו שלאחריה השתתף טונר בשמונה משחקים בלבד, בעיקר בגלל התחרות העזה עם ג'ימי פטרסון וסמסון היידן על המקום בהרכב. הוא חזר להרכב בעונת 1924/1925, אך הודח ממנו לאחר הפסד ביתי להאדרספילד טאון בתוצאה 0 - 5. הוא השתתף בארבעה משחקי נבחרת נוספים כשהיה בארסנל, אך בינואר 1926 עזב לסנט ג'ונסטון לאחר שהרברט צ'פמן, המאמן החדש של ארסנל, החליט כי הוא לא זקוק לו. הוא השתתף במאה משחקים בדיוק (89 בליגה ו-11 בגביע ה-FA), והבקיע במשחקי הליגה שישה שערים.
הוא השתתף בארבעה משחקי נבחרת נוספים כשהיה בסנט ג'ונסטון, כולל מול נבחרת אנגליה ונבחרת סקוטלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית של 1927. הוא נאלץ לפרוש לאחר שסבל משבר ברגלו, ולאחר מכן חזר לצפון אירלנד והחל לאמן במועדון הכדורגל קולריין, כאשר פעם אחת הוא עלה כשחקן מחליף.
טונר ייצג את המחוז שבו נולד בענף ההרלינג, והשתתף במשחקי כדורגל גאלי מטעם המועדון המקומי של קאסלוולאן.
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה חלה התפתחות טכנולוגית משמעותית בכלי נשק רבים. המלחמה הביאה לפיתוח חילות-אוויר, טנקים, צוללות, ארטילריה וחילות שדה, כמו גם טקטיקות לחימה חדשניות.
על אף ההתפתחות הטכנולוגית המשמעותית, בשנים הראשונות למלחמת העולם הראשונה הצבאות הלוחמים עדיין לא השכילו להבין כיצד להשתמש בהם ביעילות בשדה הקרב. את השנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה אפשר לתאר כהתנגשות בין טכנולוגיה מהמאה ה-20 עם מלחמות מהמאה ה-19, התנגשות שהובילה למאבקים לא יעילים עם מספר עצום של נפגעים משני הצדדים על כל מטר אדמה שנכבש. ביבשה, רק בשנה האחרונה של המלחמה עשו הצבאות הגדולים צעדים יעילים במהפכה בענייני פיקוד ובקרה וטקטיקה להסתגל לשדה הקרב המודרני, ולהתחיל לרתום את הטכנולוגיות החדשות הרבות לביצוע מטרות צבאיות בצורה יעילה.
עם זאת, בסוף מלחמת העולם הראשונה כבר היה אפשר לראות בבירור שינוי במבנה הצבא ובאסטרטגיות לחימתו. מצבא המחולק ליחידות גדולות המשתמשות בכלי נשק פשוטים, תוך ריכוז הסמכות אצל הפיקוד הבכיר, הפך הצבא לצבא המחולק ליחידות קטנות המשתמשות בכלי נשק מתקדמים, תוך האצלת סמכויות לקצינים זוטרים, הלוקחים החלטות "בזמן אמת". מגמה זו נמשכה ובאה לידי ביטוי עוד יותר במלחמת העולם השנייה, וממשיכה במידה רבה עד ימינו אנו.
במלחמת העולם הראשונה נעשה לראשונה גם שימוש בנשק כימי, שנאסר שנים קודם לכן באמנות האג ב-1899.
חסם פלוטקין
חסם פלוטקין הוא חסם על גודלו של קוד בינארי מאורך \ n ומרחק קוד \ d המקיים \ 2d > n. חסם זה נקרא על שם מוריס פלוטקין.
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
כלי נשק חדשים
כלי נשק חדשים שהופעלו במהלך מלחמת העולם הראשונה: כל אלו הצליחו לתרום לפאניקה נוספת במחנות האויב, אך כשלו מלהביא פריצה משמעותית במלחמה.
חסם פלוטקין
במקרים בהם 2d > n, חסם זה לרוב הדוק יותר מחסם המינג הרגיל.
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
כלי נשק חדשים
שמאל|ממוזער|250px|[[מטוס קרב מסוג ניאופורט אייסן, צרפת 1917]]
חסם פלוטקין
טענת החסם
יהי \ C קוד מאורך \ n ובעל מרחק קוד \ d.
מספר המילים M בקוד \ C מקיים: כאשר היא פונקציית הערך השלם.
הוכחה
נסמן ב-\ d(x,y) את מרחק המינג בין המילים \ x,y. (כלומר, מספר המקומות בהם שונות שתי המילים) הוכחת החסם מתבססת על הערכת הסכום בשתי דרכים שונות:
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
צוללות
במלחמה זו הצוללת הופיעה לראשונה כנשק מבצעי, שיכול להכריע את גורל המערכה. מבחינת בריטניה היווה השימוש הגרמני בצוללות (נקראו אף U-boot מהמילה הגרמנית "Unterseeboote") התפתחות דרמטית ביותר. הצוללות שהופעלו תחילה נגד ספינות מלחמה, הופעלו, החל מפברואר 1915, כנגד אוניות סוחר של "מדינות ההסכמה". עד סוף 1915 טובעו כ-260 אוניות סוחר. הטבעתה של אוניית הנוסעים "לוסיטניה", ב-7 במאי 1915, שבה נספו 1,201 מנוסעי הספינה, עוררה זעם בארצות הברית.
חסם פלוטקין
הוכחה
נחלק את המשך ההוכחה לשני מקרים:
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
צוללות
החלטתה של גרמניה להפר את ההגבלות על פעילות צוללות, החל מ-1 בפברואר 1917, הייתה בין הגורמים שהביאו את ארצות הברית להיכנס למלחמה לצד בריטניה ובעלות בריתה ב-6 באפריל 1917.
חסם פלוטקין
M זוגי
במקרה זה, ערכו המקסימלי של כל איבר בסכום מימין מתקבל עבור s_i = M/2, ולכן:
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
צוללות
פעולת הצוללות הגרמניות נגד אוניות סוחר, הביאה לטיבוען של מאות אוניות. בשנת 1917 לבדה טובעו אוניות סוחר בתפוסה כוללת של 7.4 מיליוני טון, ובמהלך המלחמה כולה איבדו מדינות ההסכמה ומדינות נייטרליות אוניות סוחר בתפוסה כוללת של 12.5 מיליוני טון (לעומת אובדן אוניות סוחר בתפוסה כוללת של 0.26 מיליוני טון בלבד למעצמות המרכז). לצי הגרמני אבדו במאבק זה כמחצית מכלל 343 הצוללות שלו, ובשנת 1918 חזרה למדינות ההסכמה היכולת להעביר, כמעט ללא אבדות, אספקה מארצות הברית לבריטניה.
ארטילריה רבת עוצמה וארוכת טווח
הגרמנים טיפחו את פיתוח הרעיון של תותח על, וזאת בעיקר באמצעות מפעלי קרופ. יעילותה של ארטילריה כבדה במיוחד לטווחים ארוכים הייתה לקח שנלמד מהמצור על פורט ארתור במלחמת רוסיה–יפן. במסגרת מאמצים אלה פותח ההוביצר ברטה השמנה, שנועד לניפוץ ביצורים בגבול בלגיה, כחלק מתוכנית שליפן. כן פותח תותח פריז שנועד לירי הפחדה ודמורליזציה על פריז, ממרחק 130 ק"מ. תותחי ענק ארוכי טווח הונעו לשדה הקרב על מסילות ברזל בתצורה של תותחי רכבת.
חסם פלוטקין
M אי-זוגי
במקרה זה לעומת זאת, מקבל הסכום:
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
כלי נשק נוספים
כלי נשק בריטים
כלי נשק גרמנים
חסם פלוטקין
M אי-זוגי
בשני המקרים, קיבלנו את טענת החסם.
כלי נשק במלחמת העולם הראשונה
כלי נשק נוספים
כלי נשק אמריקאים
כלי נשק צרפתים
אהרון אנקר
אהרון אנקר (נולד ב-1933) הוא פרופסור אמריטוס, ומשפטן המתמחה בדיני עונשין, ראיות ואתיקה והוא פרסם מאמרים וספרים בנושאים אלו. אנקר הוא ממייסדי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, והיה הדיקן הראשון שלה. כחלק מפעילותו בנושא האתיקה משמש אנקר חבר הוועד המנהל של המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית על שם דייוויד וינר.
ראשית חייו
אנקר, יליד ארצות הברית, סיים תואר בספרות עברית מישיבה יוניברסיטי ותואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד. שני התארים ניתנו בהצטיינות. במהלך לימודיו במשפטים שימש אנקר כחבר המערכת ועורך המאמרים של ה-Harvard Law Review. אנקר למד גם בישיבות הרב חיים ברלין והרב יצחק אלחנן בארצות הברית ובישיבת חברון בירושלים, בשנים 1946 - 1955.
פעילות משפטית בארץ
בשנת 1969 עלה אנקר לארץ. הוא שימש עוזר בכיר ליועץ המשפטי לממשלה דאז מאיר שמגר. ב-1970, כשנה לאחר עלייתו ארצה, הפך אנקר לדיקן המייסד של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בפקולטה זו המשיך ללמד עד שנת 2000 כפרופסור למשפטים בנושאים דיני עונשין, ראיות, ואתיקה מקצועית ובדיני עונשין במשפט העברי. הוא נחשב מגדולי אנשי האקדמיה בתחום המשפט הפלילי המהותי. כיום משמש אנקר כפרופסור אמריטוס בפקולטה שייסד. במקביל לעשייתו בתחום האקדמי, היה חבר וועדת האתיקה הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל, בשנים 1973 - 1987. הוא גם מילא מספר תפקידים במועצת העיתונות, כולל חבר המליאה וחבר בית הדין של המועצה. במהלך השנים הוא היה חבר במספר וועדות ממלכתיות שמונו מטעם שרי המשפטים, ביניהן:
אנקר היה יו"ר הוועדה שמינה השר דניאל פרידמן לבחינת ההצעה לפיה, הרשעת אדם בעבירה במשפט שהתנהל לפני הרכב שופטים תחייב אישור פה אחד של כל חברי ההרכב. בשנים 1995 - 2005 כיהן גם כחבר בוועדת הפיקוח על הסניגוריה הציבורית. הוא מכהן כיום כחבר הוועד המנהל של המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית על שם דייוויד וינר משנת הקמתו ב-2009.
מחקר
אנקר פרסם מספר רב של מאמרים בישראל ומחוצה לה, רובם בתחום דיני העונשין, ושלושה ספרים פרי עטו ואחד נוסף שערך. הוא בחן שאלות יסוד בקשר לעבירת הניסיון בשני מאמרים, אחת בסוגיית הניסיון הבלתי צליח והשנייה בשאלת היסוד הנפשי של עבירה זו. פרסומיו בישראל כוללים מספר מאמרים בנוגע להיבטים שונים של עבירת רצח, לרבות רצח בכוונה תחילה ורצח תוך ביצוע עבירה. ספרו הראשון, שהתפרסם ב-1977, דן בהגנות כורח וצורך, שם בין השאר הניח יסודות להבחנה בין הצדקים ופטורים, אשר הספרות הישראלית לא עסקה בה עד לאותו היום.
ספרו האחרון, שהתפרסם ב-2007, עוסק בעיקרי המשפט הפלילי העברי. הוא ביסס ופיתח את ההבחנה בין המשפט הפלילי העברי הדתי, שעניינו היחס בין האדם והאל, ובין המשפט הפלילי העברי החברתי, שמטרתו תיקון הסדר החברתי. הספר דן באופן מקיף ויסודי גם בהגנות העיקריות מפני אחריות פלילית: אי-ידיעת הדין, כורח, צורך, הגנה עצמית והשאלה אם יש מצבים שבהם מותר לפגוע באדם שאינו תוקף, כדי להציל את הרבים.
אנקר הנחה כותבי עבודות מחקר רבים, כגון פרופ' רות קנאי בעבודה על שיקול דעת השופט בגזירת הדין, ד״ר ג'ודי ברודר בעבודה על סייגים לאחריות פלילית, השופט ד״ר עדי אזר בעבודה על יסוד נפשי, השופטת דבורה ברלינר בעבודה על צדדים לדבר עבירה, ד״ר יעקב חבה בעבודה על יסודות עבירת הרצח במשפט העברי, ד״ר הדר דנציג-רוזנברג בעבודה על הוראת החוק בעניין עבירה שונה או נוספת, ד״ר גיא רוטקופף בעבודה על חסיון מפני הפללה עצמית, ד״ר אלירז וידר בעבודה על חסיון עורך-דין - לקוח, ד״ר חגי הרוש בעבודה על סוגיית הקלון. אנקר עדיין מנחה כותבי עבודות מחקר.
קונון (אפיפיור)
קונון (בלטינית: Conon), היה האפיפיור בין 21 באוקטובר 686 ועד מותו ב-21 בספטמבר 687. קונון נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. נראה שקונון מוּנה כפשרה בין שתי המפלגות המתנגשות ברומא באותה העת: הכנסייתית והצבאית.
במהלך כהונתו, אימץ יוסטיניאנוס השני מחדש את החלטות ועידת קונסטנטינופול השלישית, שזימן אביו, קונסטנטינוס הרביעי.
סטראטגמאטה
הסטראטגמאטה (בלטינית: Strategemata, תכסיסים, תחבולות) הוא חיבור מאת סקסטוס יוליוס פרונטינוס, הכולל אוסף דוגמאות של תכסיסים צבאיים מההיסטוריה היוונית והרומאית, לכאורה לשימושם של גנרלים.
פרונטינוס כתב את החיבור לקראת סוף המאה ה-1 לספירה, תחת שלטונו של הקיסר דומיטיאנוס. ייתכן שכתב אותו בהקשר לחיבור אבוד שכתב על תאוריה צבאית.
החיבור כולל ארבעה ספרים, שמתוכם נכתבו שלושה על ידי פרונטינוס, ואילו האותנטיות של הרביעי שנויה במחלוקת.
בספר השני של החיבור, מציין פרונטינוס, כדוגמה לכיצד לבחור את הזמן המתאים לקרב, את הדרך בה אספסיאנוס ניצל את יום השבת ("יום סטורן") כדי להביס את היהודים. פרונטינוס אינו מדייק כאן, כאשר הוא הופך את אספסיאנוס לכובש ירושלים במקום בנו, טיטוס. ניתן אולי להסביר זאת בכך שהמלחמה בירושלים נוהלה בשמו של אספסיאנוס. קביעתו לגבי השבת סותרת את המקורות האחרים שבידינו, שעל פיהם היהודים לא נמנעו מלחימה בשבת בזמן המרד הגדול. נראה כי קביעה לא מדויקת זו מקורה בדעה הנפוצה לגבי השבת עוד מאז ימי אגאתרכידס. ייתכן גם שפרונטינוס ידע משהו לגבי שחרורם של היהודים מהשירות בצבא הרומי בשל סיבות דתיות, בעיקר בשל שמירת שבת. אלא שפרונטינוס לא היה תמיד קפדן לגבי תאריכי האירועים. כך למשל, הוא מקשר בין אירוע הנוגע לכיבוש בבל על ידי דריווש עם כיבוש בבל על ידי כורש.
גיום אלמונט
גיום אלמונט (בהולנדית: Guillaume Elmont; נולד ב-10 באוגוסט 1981) הוא ג'ודוקא עבר הולנדי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
אלמונט התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2004, 2008 ו-2012. בבייג'ינג 2008 הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד לטיאגו קמילו הברזילאי בקרב על מדליית הארד.
אלמונט מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (2005) ומדליית ארד (2007). באליפויות אירופה הוא זכה בחמש מדליות, מדליית כסף (2008) וארבע מדליות ארד (2006, 2007, 2010 ו-2015).
במהלך הקריירה זכה אלמונט במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן שתי מדליות זהב מטורניר פריז היוקרתי.
גיום הוא אחיו של דקס אלמונט, גם הוא ג'ודוקא מקצועי.
ב-8 באוקטובר 2015 הודיע גיום אלמונט על פרישה מג'ודו תחרותי עקב פציעה.
מאק 10
מאק 10 (באנגלית: Mack 10) הוא שם הבמה של דדריק רוליסון, ראפר אמריקאי ושחקן קולנוע.
ביוגרפיה
רולינסון נולד ב-9 באוגוסט 1971 באינגלווד, קליפורניה. את קריירת הראפ שלו התחיל בהרכב היפ הופ Westside Connection עד היום הוא חבר בו יחד עם אייס קיוב ו-WC. מאק 10 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו "Mack 10" בשנת 1995. השיר המפורסם ביותר ממנו הוא 'Westside Slaughterhouse". את השיר הוא מבצע עם חבריו להרכב ובו הוא לועג לראפר קומון. זהו שיר דיס שכתבו חברי ההרכב בעקבות השיר שלו 'I Used to Love H.E.R'. האלבום התברג למקום ה 33 במצעד אלבומי הבילבורד והגיע למעמד של אלבום זהב.
שנה לאחר מכן יצא אלבום הבכורה של ה'ווסט סיד קונקשן' "Bow Down". האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של בילבורד והגיע למעמד של אלבום פלטינה. האלבום הבא של ההרכב יצא רק 7 שנים מאוחר יותר. בינתיים 'מאק 10' התמקד בקריירת הסולו שלו ובשנת 1997 הוציא את אלבום הסולו שני שלו, "Based On A True Story". גם אלבום זה הגיע למעמד של אלבום זהב, ומתארחים בו ראפרים כמו סנופ דוג, אייס קיוב ואי-40.
שנה לאחר מכן יצא האלבום השלישי שלו, 'The Recipe'. זהו אלבום ראשון דרך חברת התקליטים שלו, 'Hoo-Bangin' Records'. באלבום התארחו ראפרים כמו ג'רמיין דופרי, מאסטר פי, מיסטיקל, אם סי אייט, אייס קיוב ודאב סי. גם אלבום הגיע למעמד של אלבום זהב.
בשנת 2000 יצא האלבום 'The Paper Route' שהצליח הרבה פחות מקודמיו. הוא הגיע רק למקום ה 19 במצעד אלבומי הבילבורד של ארצות הברית וכאן מתחילה מגמת ירידת ההצלחה של מאק 10 באלבומים הבאים שלו כאשר האלבום החמישי שלו, 'Bang Or Ball', שיצא בשנת 2001 הגיע רק למקום ה 48, אלבום לאחריו 'Mack 10 Presents: Da Hood' שיצא בשנת 2002 הגיע למקום ה 40 והאלבום 'Ghetto, Gutter & Gangster' הגיע לשפל המדרגה מבחינתו, רק למקום ה 105 במצעד הבילבורד של אלבומים. האלבום נחל כישלון חרוץ. באותה שנה יצא גם האלבום השני של 'ווסט קוסט קונקשן', 'Terrorist Threats' שהצליח היטב והגיע למעמד של אלבום זהב.
האלבום השביעי של מאק 10, 'Hustla's Handbook' הציל מעט את כבודו כאשר הגיע למקום ה 60 וקיבל דירוג מעט גבוה יותר משלושת אלבומיו הקודמים באתר של 'אול-מיוזיק'.
רוליסון מכר עד כה 2.4 מיליון עותקים מתוך 10 האלבומים שלו (8 אלבומי סולו ו 2 אלבומים עם 'ווסט קוסט קונקשן').
מקראות גדולות
בשם מִקְרָאוֹת גְּדוֹלוֹת נקראת מהדורת דפוס של המקרא שמורכבת, בדרך כלל, מארבעה מרכיבים: נוסח המקרא על פי המסורה, הערות המסורה, תרגומים ארמיים ומבחר פירושים. ייחודו של הפורמט הזה בניסיון להצמיד את התוספות השונות (הגהות, תרגומים, פירושים) אל הפסוק הרלוונטי מן המקרא עליו הן נסובות, כך שבאותו הדף או בצמוד לו, יופיע הפסוק ביחד עם כל התוספות הנוגעות אליו, פסוק אחר פסוק. מצד שני, אף אחד מן הטקסטים או החיבורים השונים איננו מעורבב עם האחרים, אלא מופיע בנפרד לצידו - תוך הקפדה על הפרדה גרפית ברורה (למשל צורת או גודל הפונטים) בין חיבור אחד למשנהו.
משמעות המונח
מקראות גדולות הוא כינוי שנועד להבדיל בינו לבין 'מקראות קטנות', מהדורות של המקרא בלבד, ללא פירושים.
היסטוריה
המהדורה הראשונה של 'מקראות גדולות' הודפסה בבית הדפוס של דניאל בומברג בוונציה, בשנים רפ"ד-רפ"ו (1524–1526), כעשור לאחר הופעת המהדורה הראשונה של המקרא בעברית בשנים רע"ז - רע"ח (1516–1517) בעריכת פליקס פרטנסיס, על ידי בומברג עצמו. בהכנת המהדורה החדשה עסק יעקב בן חיים אבן אדוניהו, שעיצב את צורת המהדורה כשהוא כולל בה את הפירושים שיופיעו במרבית מהדורות הבאות של המקראות גדולות. במהדורה נכללו לצד המקרא תרגום ארמי - תרגום אונקלוס לתורה, תרגום יונתן לנביאים ותרגומים שונים לכתובים, פירוש רש"י, אבן עזרא למרבית הספרים, פירוש החזקוני לתורה, פירושי רד"ק למרבית הנביאים, פירושי רלב"ג לחלק מהנ"ך, ופירוש ספר דניאל לרס"ג.
לפני עורכי המהדורה כבר עמד התקדים המודפס הלטיני של המקרא עם פירושים נוצריים, הגלוסה אורדינריה (1481) שהורכב אף הוא מהעמדת נוסח המקרא במרכז העמוד ובאותיות גדולות, כאשר לקט הפירושים מעטר את המקרא מכל צדדיו ובאותו עמוד עצמו, אך באותיות קטנות יותר.
מהדורת בן חיים הציגה לראשונה מהדורה שהוגהה באופן נמרץ על ידי המסורה ושכללה בתוכה את הנוסח המסורה, בשונה ממהדורות שקדמו לו שנעשו בידי בני משפחת שונצינו והתבססו בעיקר על כתבי יד אשכנזיים בעלי נוסח שאינו דומה באופן מוחלט למסורה. בן חיים עשה מאמצים גדולים לתת בידי קוראיו נוסח מתוקן של המקרא, הערות המסורה, והתרגומים והפירושים על פי כתבי היד שהיו בידו, ואולם למרות מאמציו נוסח המקרא במהדורתו מלא בשגיאות (בהן כאלה שבחלק מן הקהילות קוראים אותן עד היום, כגון "בפניהם" ו"להרוג" שבמגילת אסתר).
מהדורת בן חיים שימשה כמודל - בנוסח ובצורה - למהדורות רבות שיצאו במאות השנים אחריה. רוב המדפיסים סמכו על הנוסח שהוא קבע; מעטים ניסו לתקן אותו, ולעומתם רבים הוסיפו שגיאות משלהם. רובם גם הוסיפו על מבחר הפירושים של בן-חיים.
המהדורה הראשונה שהוסיפה על מהדורת בן חיים הייתה מהדורות קהלת משה שהוגהה בידי משה פרקנפוטר ויצאה לאור באמסטרדם ב-1724.
במאה ה-20
במחצית השנייה של שנות ה-80 הקים פרופ' מנחם כהן במסגרת אוניברסיטת בר-אילן את מפעל מקראות גדולות הכתר והוא גם המהדיר והעורך המדעי של המהדורה. במסגרת מפעל זה יצאה מהדורת יסוד חדשה של מקראות גדולות. מהדורה זו כוללת את הטקסט המקראי של כתר ארם צובא, כולל השחזור שלו במקומות החסרים, הערות מסורה גדולה וקטנה על פי כתר ארם צובא, תרגומים ארמיים על פי מיטב כתבי היד התימניים, ומיטב פרשני ימי הביניים כולל פרשנים שלא נכללו במהדורת בן חיים ובמהדורות שיצאו אחריה. מהדורה זו מונה 21 כרכים, וכולם יצאו לאור בגרסה מקוונת כמו גם מודפסת.
נוסח המקרא
מרכיב זה כולל את נוסח המקרא על פי המסורה, כולל ניקוד, טעמי המקרא, ובמקומות מסוימים גם תווים וסימנים אחרים.
ברוב המהדורות במשך הדורות הייתה קיימת שאיפה לקרב את הטקסט המקראי (נוסח האותיות, הניקוד, והטעמים) ככל האפשר למסורה של אהרן בן אשר. אבל רק בדורנו יוצאת לאור מהדורת מקראות גדולות ("מקראות גדולות הכתר", הוצאת אוניברסיטת בר-אילן) על פי עצם כתב ידו של בן-אשר, הוא כתר ארם צובא.
הערות המסורה
הכוונה במרכיב זה להערות המסורה שלצד הטקסט המקראי ("מסורה גדולה" ו"מסורה קטנה") הדנות בעיקר בכתיב של המקרא (כגון אותיות חסרות ומלאות). גם כאן, במשך הדורות לא הייתה למהדירים השונים אפשרות למסור את אותן ההערות שכתב בן-אשר, והם סמכו על קובצי הערות מסורה של אחרים. ב"מקראות גדולות הכתר" (ראו לעיל), נדפסו הערות המסורה כפי שכתבם בן-אשר בכתר ארם צובא. במקומות שהכתר לא נשמר, הערות המסורה נלקחו מכתב יד לנינגרד.
הערות המסורה היו קוד בלתי-מובן וסוד כמוס בעיניהם של הדורות האחרונים. לכן, אף על פי שהן היו חלק בלתי נפרד מנוסח המקרא, הן בתקופת כתבי היד והן בתקופת הדפוס (החל מ"מקראות גדולות" של בן-חיים), הן הושמטו כליל מרוב המהדורות במאות האחרונות, בהן מהדורת מקראות גדולות דפוס ראם ומהדורת "תורת חיים" בהוצאת מוסד הרב קוק.
במהדורת מקראות גדולות הכתר הובאו המסורה הקטנה והמסורה הגדולה על פי כתר ארם צובא. בנוסף, חיבר מנחם כהן ביאור הקרוי 'עין המסורה' אשר מציג את תוכן ראשי התיבות של הערות המסורה וכולל מראי מקום לכל מופעי המילים, ובכך הופך אותה לכלי עזר שימושי גם לקורא שאינו מומחה.
תרגומים
לצד הפסוקים נוספו תרגומים שלהם לארמית, בעיקר תרגומים מתקופת התנאים. בכל דפוס של מקראות גדולות ניתן למצוא את תרגום אונקלוס על התורה ואת תרגום יונתן על ספרי הנביאים. חלק מהדפוסים מוסיפים גם תרגומים ירושלמיים שונים לתורה ולכתובים.
ההדפסה הראשונה של התרגום המיוחס ליונתן ותרגום הקטעים הירושלמי במקראות גדולות נעשה במהדורת 1594 בוונציה, והיא נחשבת למאפיין של מקראות גדולות, כשאין בנמצא מהדורות המאתגרות קישור זה.
הדפסת התרגומים בניקוד מלא מהווה אפיון בולט של מהדורת מקראות גדולות לאורך השנים. תרגום אונקלוס לתורה ותרגום יונתן לנביאים תמיד נדפסו ב"מקראות גדולות" בניקוד מלא (וכך הם גם מופיעים בכתבי יד עתיקים של מקרא והתרגום, משולבים פסוק אחר פסוק), משום שהיה להם תפקיד ליטורגי, דהיינו התקנה ההלכתית לקרוא בכל שבת את פרשת השבוע בכפילות של שניים מקרא ואחד תרגום. גם התרגומים הירושלמיים, אם הם נדפסו, הופיעו בניקוד מלא.
מבחר פירושים
במהדורות מקראות גדולות השונות יש מבחר של הפרשנות היהודית הקלאסית. לרוב, מדובר בפרשנות הפשט הקלאסית של ימי הביניים (בעיקר פרשני המקרא מתקופת הראשונים), אבל במהדורות מאוחרות יותר נכללו לעיתים גם פרשנות שנוטה יותר ל"דרש", וגם פרשנות מאוחרת יותר.
ברוב המהדורות הנפוצות היום ניתן למצוא את פירושיהם של רש"י, רשב"ם, ראב"ע (אבן עזרא) והרמב"ן על התורה, ואת פירושיהם של רש"י, רד"ק, ראב"ע, ר"י קרא, רלב"ג ו"מצודות" על ספרי הנביאים והכתובים ופירוש ספורנו על שיר השירים. אך ברבות השנים, שימש הקונספט מדפיסים ומו"לים רבים לפרסם באמצעותו חיבורים שונים. כך הופצו גם מהדורות של מקראות גדולות על התורה עם פירושים דרשניים דוגמת הספר כלי יקר, אור החיים, מאור ושמש, ועוד.
הילקוט הדרשני מתוך פירוש הטור לתורה המכונה בעל הטורים הוסף למקראות גדולות ב-1546, והוא מופיע גם במהדורות שאינן מקראות גדולות.
הפניות לדיונים תלמודיים
חיבורים נוספים המופיעים במקראות גדולות הם חיבורים המפנים את הלומד לדיונים בתלמוד העוסקים בפסוק המופיע. החיבור המקובל בדרך כלל הוא תולדות אהרן, אם כי יש שהוסיפו לו את בית אהרן שמפנה גם למדרשי חז"ל, זוהר וחיבורים אחרים.
מבלוט ארדינץ'
מבלוט ארדינץ' (בטורקית: Mevlüt Erdinç; נולד ב-25 בפברואר 1987) הוא כדורגלן טורקי המשחק באומראניספור.
קריירת מועדונים
ארדינץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סושו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת בניצחון 0–1 נגד אז'אקסיו. בעונת הצליח לבסס את מקומו בהרכב הקבוצה, כאשר כבש 11 שערים בעונה זו. בעונת סיים כמלך השערים של המועדון עם 12 שערים.
ב-25 בינואר 2012 חתם בסטאד רן ל-3 וחצי שנים תמורת 7.5. מיליון אירו.
ב-17 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בהנובר 96 עבור 3.5 מיליון יורו.
ב-10 ביוני 2016 הושאל למץ.
קריירה בינלאומית
ארדינץ' נולד בצרפת להורים טורקים והיה יכול לשחק בשתי הנבחרות, אך הוא בחר ב. ב-26 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד. ארדינץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008, והגיע עם הנבחרת לחצי הגמר.
תארים
סושו
פריז סן-ז'רמן
גאונים
גאון היה התואר של ראשי ישיבות סורא ופומבדיתא שבבבל ושל ישיבת ארץ ישראל, מסוף המאה ה-6 (או סוף המאה ה-7) ועד אמצע המאה ה-11 – תקופה הידועה בתולדות ישראל כתקופת הגאונים. הגאונים היו הסמכות ההלכתית העליונה, לא רק בבבל אלא בכל ישראל. הגאונים עסקו בפירוש התלמוד כפי שקיבלו אותו מהסבוראים (וקודמיהם האמוראים), והתמקדו בהנחלתו לעם כך שישפיע על כל תחומי החיים.
בעברית מודרנית משמש הכינוי "גאון" לציון יכולת שכלית גבוהה, ובהקשר התורני כתואר חשיבות תורני כללי, המתייחס לכל תלמיד חכם גדול.
המונח גאון
התואר "גאון" הוא ככל הנראה קיצור של "ראש ישיבת גאון יעקב", כאשר מקור התואר בפסוק בספר תהלים: לאחר תקופת הגאונים, שימש תואר זה את ראשי הישיבות בארץ ישראל, בבגדאד, בדמשק ובמצרים ומאוחר יותר הפך לתואר כבוד כללי לגדול בתורה.
תואר נוסף בישיבות הגאונים, אשר שורשיו עוד מתקופת האמוראים, היה "ריש כלה" - חכם מן החכמים אשר עמדו בראש ירחי הכלה, בהם התכנס כל העם ללמוד תורה, פעמיים בשנה. תואר נוסף בישיבות הגאונים, שלא התברר עדיין די הצורך, הוא התואר "אלוף", ייתכן שהוא קשור לכך שהציבור נמשל לצאן והאלוף הוא הרועה.
יש שדרשו רמז בתואר "גאון", שערכו בגימטריא 60. מי שידע על בוריין את כל 60 מסכתות הש"ס הוענק לו התואר גאון.
המינוי למשרת גאון
בדרך כלל מינוי הגאון לראשות הישיבה נעשה לאחר התייעצות עם הגאון של הישיבה השנייה, עם חכמי הישיבה עצמה, עם ראש הגולה ולבסוף היה המינוי גם צריך לקבל את אישור של הח'ליפה השולט באותה עת. לעיתים נבחר לתפקיד המועמד הראוי ביותר, לעיתים בעל ותק וניסיון רב אך לעיתים מונה מועמד שפשוט היה נוח לראש הגולה. על רקע ניגוד האינטרסים הזה פרץ לעיתים סכסוך בין חכמי הישיבות ובין ראש הגולה, כאשר כל אחד מהצדדים מינה גאון משלו. בנוסף לידע מעמיק וכושר ניהולי, גם ייחוס משפחתי סייע לקבלת מינוי לגאון – מרבית הגאונים נמנו עם שש או שבע משפחות שחלקן אף היו מיוחסות לדוד המלך.
תולדות התקופה
אחרי כ-50 שנה שישיבות סורא ופומבדיתא היו סגורות, שב רב חנן מאישקיא, בראש סיעת חכמים, לעיר פומבדיתא ופתח שם את סדר הלימודים כמקדם (ד'שמ"ט - 589). לאחר שנתיים, או 20 שנה (ד'שנ"א או ד'שס"ט, הדבר תלוי בחילופי נוסחאות באיגרת רב שרירא גאון), התחדשה גם ישיבת סורא, שהלימודים בה פסקו אחר פטירת רב עינא, ובראשות הישיבה עמד רב מר בר רב הונא. מכאן ואילך נמשך רצף של ראשי ישיבות בישיבות סורא ופומבדיתא.
רבים רואים באירוע זה, של פתיחת ישיבת פומבדיתא מחדש (ד'שמ"ט - 589), את ראשיתה של תקופת הגאונים, שנמשכה כ-450 שנה, עד לפטירתו של רב האי גאון בשנת ד'תשצ"ח (1038). הם מתבססים על דברי רב שרירא גאון באיגרתו, שפותח את רשימת ראשי הישיבות במילים (בתרגום מארמית; ראו כאן) "ואלו הגאונים שהיו בישיבתנו".
יש החולקים על קביעה זו, ותקופת הגאונים התחילה - לשיטתם - מאוחר יותר, כמאה שנים לאחר מכן. דעה זו מתבססת על דבריו של רבי אברהם אבן דאוד (הראב"ד הראשון), שבספרו "ספר הקבלה" מונה חמישה דורות של סבוראים ומציין את סיומה של התקופה בשנת ד'תמ"ט (689), עם פטירתו של רב ששנא, ראש ישיבת סורא. אחר כך - כתב הראב"ד - התחילה תקופת הגאונים.
בתשובה ששלח רב שרירא גאון כינה את רב רבא גאון (שפעל סביב שנת ד'תי"א-651) וסיעתו "רבנן סבוראי". בין כך ובין כך, באיגרת רב שרירא גאון משמעותו של התואר "גאון" היא ראש ישיבה (כך היו ראשי הישיבות נקראים בתקופת הגאונים), ורב שרירא משתמש בתואר זה באופן שוטף ביחס לראשי הישיבות מרב חנן ואילך. על כן מקובל להתחיל את סדר הגאונים ברב חנן מאישקיא (בפומבדיתא) וברב מר בר רב הונא (בסורא), וכן יש מי שמחשיב את החכמים עד לרב ששנא גם כסבוראים וגם כגאונים.
תקופות משנה
תקופת הגאונים מחולקת לשתי תקופות לפי אופי החיבורים שהגיעו לימינו מתקופות אלו. בכללות ניתן להגדיר את התקופה הראשונה כפרק הזמן בו כמעט ולא כתבו ספרים מסודרים אלא רק שו"תים, בעוד שהתקופה השנייה היא תקופה של פוריות ספרותית (יחסית) וממנה הגיעו לידינו ספרים רבים.
התקופה הראשונה נמשכת בערך עד שנת 750, ומקבילה מבחינה היסטורית-פוליטית לתקופת שלטון בית אומיה. בתקופה זו הבירה של האימפריה הערבית הייתה דמשק. התקופה השנייה, עד 1050, מקבילה מבחינה היסטורית-פוליטית לתקופת שלטון בית עבאס. בתקופה זו בירת העולם הערבי הייתה בגדאד שבבבל וכבר בסוף המאה התשיעית עברו אליה שתי הישיבות החשובות והעתיקות מהערים סורא ופומבדיתא.
קשרי הגאונים עם תפוצות ישראל
תקופת הגאונים יצרה סוגה ספרותית חדשה, ספרות השו"ת. בגלל המרחק הגאוגרפי הגדול בין הקהילות בגולה, המציאות השלטונית המשתנה והקושי להבין את התלמוד שנפוץ ללא פירוש, נתקלו היהודים במקומות פזוריהם בבעיות הלכתיות רבות. את בעיותיהם העלו על הכתב ושלחו אל הישיבות הגדולות בסורא ובפומבדיתא, והגאונים או תלמידיהם שלחו את תשובותיהם בחזרה. באופן הזה נוצרו חילופי מכתבים שיצרו את ספרות השו"ת. בידינו מצויות אלפי תשובות מתקופה זו, ועוד רבות נמצאות כנראה בגניזת קהיר ובגניזות אחרות.
יחד עם מכתבי השאלות שנשלחו אל הגאונים שלחו הקהילות שבתפוצות גם סכומי כסף לקיום מרכז לימוד התורה בבבל. עד ימיו של כהן צדק גאון בן רב יוסף ראש ישיבת פומבדיתא, שעמד בראשה בשנים 936-917, קיבלה ישיבת סורא כשני שלישים מכלל הכספים שתרמו הקהילות לישיבות, בעוד שישיבת פומבדיתא קיבלה רק שליש אחד. עם התחזקות ישיבת פומבדיתא בימי רב כהן צדק, חולקו התרומות באופן שווה.
שמות הגאונים
עם הבולטים שבגאונים נמנים רב נטרונאי גאון, רב ששנא גאון, רב צמח גאון, רב חנינא גאון, רב עמרם גאון, רב סעדיה גאון, רב שמואל בן חפני גאון, רב שרירא גאון ובנו הרב האי גאון אשר למעשה חותם את תקופת הגאונים.
{|border="0"|
ראשי ישיבת פומבדיתא
חכמי בבל המאוחרים לתקופת הגאונים, הידועים לנו:
במהלך הדורות יש שהתרגלו להצמיד את התואר "גאון" גם לחכמים בני-התקופה שלא שימשו בראשי ישיבות בבל. מחכמי התקופה שלא שימשו כגאונים:
גאוני ארץ ישראל
חשיפת קטעי גניזה רבים מעלים תמונה של מציאות של ספרות הלכה בארץ ישראל בתקופה שלאחר חתימת הירושלמי, ושלבני ארץ ישראל הייתה מסורת הלכתית מיוחדת שנשענה על התלמוד הירושלמי ועל מסורות ארצישראליות נוספות. ומכאן "ששלשלת של תורה וראשי ישיבות לא פסקה בארץ ישראל מעולם עד סוף תקופת הגאונים". יש שטענו שמסורת ארצישראלית זו היוותה בסיס להבדלים בין יהדות אשכנז שנסמכה עליה לבין יהדות ספרד שנסמכה על המסורת הבבלית, אולם טענה זו נכונה במידה מוגבלת בלבד. בין גאוני ארץ ישראל נמנים:
מייקל מיפסוד
מייקל מיפסוד (Michael Mifsud; נולד ב-17 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר מלטזי. מיפסוד היה קפטן נבחרת מלטה והוא מלך השערים שלה בכל הזמנים עם 42 שערים ושיאן ההופעות (142).
קריירת מועדונים
מיפסוד התחיל את הקריירה שלו בסלימה ונדררס ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת. באותה עונה הבקיע שער אחד ב-6 משחקי ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השלישי. בעונת הפך לשחקן הרכב ראשון בקבוצה. ביולי מנצ'סטר יונייטד הביעה עניין בשחקן אך בסופו של דבר הוא נשאר במלטה. בעונת הבקיע 21 שערים ב-28 שערים.
בקיץ חתם בקייזרסלאוטרן. בקייזרלסאוטרן שיחק בעיקר בקבוצת המילואים וסיים כמלך השערים של הליגה, ובמדי הקבוצה הראשונה הבקיע 2 שערים. בחורף חזר מיפסוד לסלימה ונדררס וזכה עם המועדון באליפות.
בקיץ, עבר ללילסטרום בנורווגית, בעונת סיים כמלך השערים של המועדון עם 11 שערים.
במהלך עונת חתם באורמי. ב-5 ביולי 2011, מיפסוד חזר לוולטה כאשר חתם על חוזה ל-4 שנים. בעונת זכה עם המועדון באליפות כאשר הוא הבקיע 12 שערים ב-24 הופעות. ב-3 ביולי 2012, הוא הבקיע רביעייה בניצחון 0-8 נגד לוסיטאנוס האנדורית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-18 בספטמבר 2013, מיפסוד חתם במלבורן הארט האוסטרלית לשנה אחת. מיפסוד הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון במחזור ה-10 בהפסד 2-1 נגד סידני. ב-21 במרץ 2014 שוחרר רשמית מהמועדון בעקבות געגועים למשפחתו. בקיץ חתם לקדנציה שלישית בסלימה ונדררס.
ב-10 בפברואר 2000 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מלטה נגד. ב-27 במרץ 2008, מיפסוד כבש חמישייה בניצחון 1-7 של נבחרתו נגד. ב-3 במרץ 2010, הבקיע את שערו ה-24 בנבחרת בהפסד 2-1 נגד ובכך הפך למלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים לאחר ששבר את שיאו של כרמל בוסוטיל. ב-7 ביוני 2013 הבקיע את שער הניצחון בניצחון 0-1 נגד. ב-11 באוקטובר 2013, מיפסוד ערך את הופעתו ה-100 בנבחרת במשחק בהפסד 4-1 נגד כאשר מיפסוד הבקיע את השער עבור מלטה.
סן ג'ימיניאנו
סן ג'ימיניאנו (באיטלקית: San Gimignano) היא עיירה מוקפת חומה מימי הביניים על גבעה בגובה של 334 מטר בנפת סיינה במחוז טוסקנה שבאיטליה. העיירה ידועה במבנים מימי הביניים השוכנים בה, ובמיוחד במגדלים הנראים למרחוק. מבני העיר שמורים היטב ומהווים דוגמה לאדריכלות רומנסקית וגותית, בשילוב של בניינים חילוניים וכנסיות. בארמון קומונלה (מוניציפלי), כנסיית קוליגיאטה וכנסיית סנט-אגוסטינו ניתן למצוא פרסקות מהמאות ה-14 וה-15. המרכז ההיסטורי של סן ג'יאמיניאנו הוא אתר מורשת של אונסק"ו.
עוד ידועה העיירה ביין הלבן המיוצר בה, "ורנאצ'ה די סן ג'ימיניאנו" (Vernaccia di San Gimignano).
היסטוריה
במאה השלישית לפנה"ס היה במקום כפר אטרוסקי. ההיסטוריונים לופי, קופי ופקורי טוענים שבזמן קשר קטילינה במאה הראשונה לפני הספירה ברחו שני אחים פטריקים מוציו וסילביו לעמק אלסה ובנו שתי מצודות: מוקיו וסילביה (היום סן ג'ימיניאנו).
בימי הביניים והרנסאנס, הייתה סן ג'ימיניאנו נקודת עצירה לצליינים קתולים בדרכם לרומא והוותיקן, מכיוון שהייתה ממוקמת על דרך ימי הביניים פרנצ'יג'ינה. הפיתוח של העיר השתפר בזכות הסחר של מוצרים חקלאיים מהגבעות הפורות הסמוכות, בעיקר בזכות הזעפרן ששימש למאכל ולצביעת בדים וגם בזכות יין הורנאצ'ה די סן ג'ימיניאנו שעליו אמרו כי היה מקור השראה לאפיפיורים ולמשוררים.
בשנת 1199, העיר הפכה את עצמאית מהבישופים של וולטרה והקימה פודסטה, ונבנו כנסיות ומבני ציבור. עם זאת, השלום של העיר הופרע במאתיים השנים הבאות על ידי סכסוך בין גואלפים וגיבלינים, ויריבויות משפחתיות. הדבר הביא את המשפחות היריבות לבנות מגדלים גבוהים שהראו את עושרם ומעמדם. לקראת סוף תקופת ימי הביניים היו בעיירה 72 מגדלים שהגבוה מביניהם הגיע לגובה של 70 מטר. היריבות הוסדרה בהחלטת מועצה ששום מגדל לא יהיה גבוה יותר מזה מארמון קומונלה.
בעוד הפטרון הרשמי הוא סן ג'מיניאנו, העיירה גם מכבדת סנטה פינה (הידוע גם כסנטה סרפינה) שנולדה בסן ג'ימיניאנו בשנת 1238. ה-12 במרץ הוא היום המשויך אליה (תאריך מותה). ובמקדשה של הקפלה של סנטה פינה בכנסיית קולגייט אפשר למצוא ציורי קיר שצוירו על ידי גירלנדאיו. הבית המיוחס לסנטה פינה עדיין עומד בעיר.
העיירה שגשגה עד 1348 עד שנפגעה על ידי המוות השחור שהשפיע על כל אירופה, וכמחצית תושבי העיירה מתו. לאחר המגפה העיר עברה לשליטתה של פירנצה. עם המעבר לשלטון פירנצה ארמונות גותים נבנו בסגנון פלורנטין, ורבים מהמגדלים הונמכו לגובה של הבתים. אולם לאחר זמן מה התפתחותה דעכה וסן ג'ימיניאנו נשמרה כמו שהייתה בימי הביניים שלה עד המאה ה -19 כאשר הפכה למרכז תיירותי.
להלן התפתחות האוכלוסייה בעיר מאז שנת 1861:
אתרי העיר
העיר מוקפת חומה שנבנתה החל בשנת 998 וצורתה כשל מחומש או בקבוק הניצב הפוך. אורכה של העיר כ-800 מטר ורוחבה המקסימלי 600 מטר, אך בדרך כלל פחות מזה. בצידה המערבי של העיר ניצבת מצודת "לה רוקה" (La Rocca) המהווה חלק מחומת העיר. המצודה נבנתה בתקופת השלטון הפיורנטיני והיו בה חמישה מגדלים, אך אלה נהרסו במשך השנים.
הרחוב הראשי "ויה סן מטאו" (Via San Matteo) מוביל משער בשם זה הניצב בצידה הצפון-מערבי של העיר אל כיכר הדואומו. המשכו של הרחוב דרומה, בשם "ויה סן ג'ובאני" (Via San Giovanni), מוביל לשער העיר הדרומי הנושא את שמו של הרחוב. רוב רחובות העיר צרים ומיועדים להולכי רגל בלבד.
באיטליה של ימי הביניים, התחרו המשפחות המבוססות בבניית מגדלים גבוהים ששימשו כמו המבצרים כסמל מעמד. לפי תאוריה אחרת נבנו המגדלים לצורך ממשי שהיה קשור לתעשיית הבדים של העיר. מחירם של בדים אלה שנצבעו בצבע צהוב שהופק לפי נוסחה סודית מזעפרן נקבע בהתאם לאורכם. בשל חוסר המקום ברחובות העיר הצפופים והצורך להגן על הבדים היקרים מלכלוך ומאור השמש בעת ייבושם, הקימו התושבים את המגדלים ששמשו לתליית יריעות הבד בתוכם. כך או כך, שלא כמו ערים אחרות כמו פירנצה או בולוניה, הצליחה סן ג'ימיניאנו לשמר ארבעה-עשר מ-72 ממגדליה, שהם סמליה של העיר היום.
העיר ידועה גם בארבע הכיכרות הקטנות שבמרכזה: "פיאצה דלה צ'יסטרנה" (Piazza della Cisterna - "כיכר הבאר") שצורתה כשל משולש נקראת על שם הבאר שבמרכזה ואשר נחפרה ב-1237.
"פיאצה דל דואומו" (Piazza del Duomo - "כיכר הקתדרלה") - סביב כיכר זו ניצבים שבעה ממגדלי העיר כמו גם כנסיית "קולג'אטה די סנטה אסונטה" (Collegiata di Santa Assunta) שבנייתה הושלמה ב-1248, ואשר שימשה בעבר כקתדרלת העיר. בכיכר ניצב גם ארמון הפודסטה (Palazzo del Podestà - "ארמון המושל") בו פועל כיום מוזיאון לאמנות, וצמוד לו מתנשא מגדל רוניוזה (Torre Rognosa) לגובה של 51 מטר. המגדל שימש במאה ה-14 כבית המאסר של העיר.
שתי הכיכרות האחרות הן "פיאצה פקורי" (Piazza Pecori) הסמוכה לחזית הדרומית של הכנסייה ובה פסל של הבשורה, ו"פיאצה דלה ארבה" (Piazza delle Erbe - "כיכר התבלינים" או "כיכר עשבי התיבול").
תיירות בעיר
כיום מהווה העיר מרכז תיירותי, ומרכזת סביבה ובתוכה מספר רב של מלונות ומסעדות. מרכז העיר משמש כמדרחוב קניות המציע יינות, גבינות ומוצרי בשר. כמו כן כלי קרמיקה ותיקים המיוצרים בחבל טוסקנה.
מוזיאון הארוטיקה (פריז)
מוזיאון הארוטיקה (בצרפתית: Musée de l'érotisme) היה מוזיאון המוקדש לאוספי האמנות הארוטית של סוחר העתיקות אלן פלומי (Plumey) והמורה הצרפתי ג'ו קליפה (Khalifa). המוזיאון נסגר ב-7 בנובמבר 2016.
פעילות
המוזיאון נוסד בשנת 1997 בשדרות קלישי מספר 72, באזור פיגאל שברובע ה-18 שבצפון פריז, צרפת. באוסף היו פריטים מגוונים; מחפצי דת עתיקים מהודו, יפן ואפריקה, ועד ליצירות אמנות מודרנית בעלות נושא ארוטי. אזור התצוגה נפרש על פני חמש קומות ואזור המרתף. קומה אחת הייתה מוקדשת למזון קלוס (maisons closes), בית הבושת המפורסם ביותר של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בשתי הקומות העליונות היו מוצגות תערוכות מתחלפות, בעיקר של אמנים עכשוויים.
דבלינאים
דבלינאים (באנגלית: Dubliners) הוא אוסף סיפורים קצרים שכתב הסופר האירי ג'יימס ג'ויס בשנים 1904–1907. הקובץ היה אבן בוחן ליחס הקוראים והמבקרים ליצירתו של ג'ויס, ואף על פי שהיה מוכן כבר ב-1907, עוכב פרסומו מאוד עקב החשש של המוציאים לאור ובתי הדפוס מתביעות משפטיות, והוא יצא לאור רק ביוני 1914 לאחר מאבק ממושך.
הקובץ הוא ניתוח חודרני של הקיפאון והשיתוק של מעמד הביניים בחברה הדבלינאית, בשנים הראשונות של המאה ה-20. רבות מהדמויות המופיעות בדבלינאים מופיעות בתפקידים משניים גם ביצירתו "יוליסס".
הסיפורים הם אפיפאניים, כפי שהגדירם ג'ויס. "אפיפאניה", מונח נוצרי שבמקור פירושו "התגלות", מציינת אצל ג'ויס "גילוי רוחני פתאומי, בין בדיבור המוני בין בתנועה בין ברובד הזכירה של המוח עצמו". ג'ויס האמין שמתפקידו של הסופר להעלות על הכתב אפיפניות אלה בקפידה רבה, שכן מדובר ברגעים עדינים ויקרי-ערך החולפים מהר.
כתיבת הספר והוצאתו לאור
ב-1904, כשעוד חי בדבלין, כתב ג'ויס לבקשת ג'ורג' ראסל את הסיפור הקצר "האחיות" שפורסם ב"אייריש הומסטד". לימים נכנס "האחיות" כסיפור הראשון בקובץ. הוא המשיך בכתיבת סיפורים קצרים, ובהם "אוולין" ו"לאחר המירוץ", והצהיר באוזני ידידיו כי הוא עומד לכתוב סדרה של עשרה סיפורים קצרים, שעל פיהם ניתן יהיה לראות את טיבו של "השיתוק שרבים רואים בו עיר". את יתר הסיפורים כתב כבר באיטליה, ובפברואר 1906 קיבל הסכמה מהמוציא לאור הבריטי גרנט ריצ'רד להדפיס את הקובץ על שנים-עשר הסיפורים שבו. הוא הוסיף סיפור אחד, "שני עגבנים", ואז נתקל לראשונה בצנזורה: מדפיס הספר מיאן להדפיס קטעים מסוימים מהספר, וכן התנגד להופעת המילה: bloody. ג'ויס לא הסכים לוותר, ובמכתביו למו"ל פירט את מניעיו:
ג'ויס לא ויתר. הוא הוסיף לספר עוד שני סיפורים, "עב קטנה" ו"המתים" שכתיבתו הסתיימה בספטמבר 1907. בעקבות המדפיס שלו נסוג גרנט ריצ'רדס מהוצאת הספר לאור, וג'ויס החל לחפש מו"לים אחרים. ב-1909, בעת ביקורו בדבלין, מצא את אשר חיפש - הוצאה לאור בשם מונסל שמנהלה, ג'ורג' רוברטס, הציע לו חוזה משופר.
בקיץ 1912 ביקר שוב בדבלין בפעם האחרונה בחייו. הוא עשה ניסיונות נואשים להוציא את "דבלינאים" לאור, ואף הסכים לפצות את המו"ל רוברטס בסכום של 60 לי"ש אם יוחרם הספר. בתגובה קיבל מכתב מעורכי הדין של רוברטס ולפיהם הספר גדוש בביטויים, העלולים להוביל לתביעות אין ספור בגין לשון הרע. הם הציעו שיפקיד ערבות בסך 1000 לי"ש לכיסוי התביעות העתידיות, ולא - ייתבע על ידי רוברטס בגין הזמן שהושקע בכתב היד. ג'ויס הציע לרוברטס להחתים את המוזכרים בספר, בהם בעלי פאבים, על היתרים לפרסם את הנאמר בו. הוא הסכים למחיקות, לשינויים ולהחלפת שמות הפאבים בשמות בדויים, אך לשווא. המדפיס של רוברטס, פוקנר, הודיע כי בכוונתו להשמיד את העותקים שכבר הודפסו. בספטמבר יצא ג'ויס נסער ללונדון ויותר לא חזר לדבלין. בבוקר בו עזב הושמדו 1000 עותקים של הספר.