cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הארץ התיכונה (מדיה)
שר הטבעות
הסרטים זכו להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה. עיבודיו הקולנועיים של ג'קסון זכו ב-17 פרסי אוסקר בקטגוריות השונות – ארבעה עבור "אחוות הטבעת", שניים עבור "שני הצריחים" ו-11 עבור "שיבת המלך". למעשה, "שיבת המלך" זכה בכל 11 הפרסים בהם היה מועמד, כולל הסרט הטוב ביותר. עם סך כולל של 30 מועמדויות (לא כולל שש מועמדויות נוספות ל"ההוביט: מסע בלתי צפוי"), הטרילוגיה קיבלה הכי הרבה מועמדויות בהיסטוריה של האקדמיה, ובכך עברה את השיא אותו החזיקו סרטי הסנדק, עם 28 מועמדויות. שיא המועמדויות של 11 אוסקרים היה שמור לסרטים "טיטניק" משנת 1997 ו"בן חור" משנת 1959. הסרט "שיבת המלך" עשה היסטוריה גם בהכנסות ליום ההקרנות הראשון, והשני אחרי "טיטניק" שעבר את רף מיליארד הדולרים ברחבי העולם.
ההוביט
שלושת חלקיו של "ההוביט" בבימויו של ג'קסון יועדו לצאת לאקרנים בשנים 2012, 2013 ו-2014. שלושת הסרטים - "ההוביט: מסע בלתי צפוי", "ההוביט: מפלתו של סמאוג" ו"ההוביט: קרב חמשת הצבאות" – צולמו בו זמנית בניו זילנד, כשתאריך הצילומים ההתחלתי נקבע ל-21 במרץ 2011. בסרטים מככבים מרטין פרימן כבילבו באגינס, ריצ'רד ארמיטאג' כתורין צינת-אלון ובנדיקט קמברבאץ' כסמוג הדרקון. מספר שחקנים מטרילוגיית "שר הטבעות" שבו לגלם את דמויותיהם, וביניהם איאן מקלן, הוגו ויבינג, קייט בלאנשט, איאן הולם, אלייז'ה ווד ואורלנדו בלום. כמו בטרילוגיה הקודמת, גם כאן הלחין את הפסקול הווארד שור.
הליגה האירופית
הליגה האירופית של אופ"א (באנגלית: UEFA Europa League) היא תחרות כדורגל אירופית למועדונים, המנוהלת על ידי אופ"א, התאחדות הכדורגל האירופית. הליגה האירופית נחשבת לטורניר כדורגל המועדונים השני בחשיבותו באירופה, אחרי ליגת האלופות. בתחרות משתתפות קבוצות שסיימו במקומות מסוימים בצמרת הליגה של ארצן או שזכו בגביע הלאומי. לכל מדינה מוקצה מספר מקומות בטורניר בהתאם למיקומה בדירוג הליגות של אופ"א.
הטורניר הוקם בשנת 1971 ונקרא בשם גביע אופ"א (UEFA Cup) כהמשך לטורניר גביע ערי הירידים. בשנת 1999 אוחד הטורניר עם גביע אירופה למחזיקות גביע, ומאז החלו להעפיל לטורניר גם קבוצות אשר זכו בגביע בארצן. בשנת 2009 אוחד הטורניר עם גביע האינטרטוטו, והחל להיקרא הליגה האירופית, כחלק מתהליך מיתוג שעבר. הזוכה בליגה האירופית משחקת בסופר קאפ האירופי מול זוכת ליגת האלופות.
היסטוריה
הטורניר נוסד כ"גביע אופ"א" כהמשך לטורניר גביע ערי הירידים שנערך בשנים 1955–1971. מספר הקבוצות שהשתתפו בגביע ערי הירידים צמח מ-11 קבוצות במהלך שנותיו הראשונות של הטורניר (1955–1958) ל-64 קבוצות במהדורתו האחרונה (1970/71). לאור צמיחתו של הטורניר, החליטה אופ"א להקים טורניר תחת ניהולה שיהווה המשך לגביע ערי הירידים. בשלב הגמר של מהדורתו הראשונה של הטורניר בעונת 1971/72, אשר הפגיש שתי קבוצות אנגליות, ניצחה טוטנהאם הוטספר את וולברהמפטון וונדררס, והפכה לקבוצה הראשונה שזוכה בטורניר. בעונה שלאחר מכן, קבוצה אנגלית נוספת, ליברפול, זכתה בתואר לאחר שגברה בגמר על בורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית. מנשנגלדבאך זכתה בתואר בשנים 1975 ו-1979, ובנוסף סיימה כסגנית בשנת 1980. ליברפול זכתה בתואר פעם נוספת בשנת 1976 לאחר שגברה בגמר על קלאב ברוז' הבלגית.
במהלך שנות ה-80, זכו גטבורג השוודית (1982 ו-1987) וריאל מדריד (1985 ו-1986) פעמיים בתואר. כמו כן, הגיעה אנדרלכט הבלגית לשלב הגמר שנתיים ברצף (1983 ו-1984), כשבפעם הראשונה זכתה הקבוצה בתואר ושנה לאחר מכן סיימה כסגנית. בשנת 1989 החל הכדורגל האיטלקי לבסס את הדומיננטיות שלו במפעל, כשנאפולי במדיה שיחק דייגו מראדונה, זכתה בטורניר לאחר שגברה בשלב הגמר על שטוטגרט הגרמנית. שנות ה-90 החלו עם שנתיים בהן קבוצות איטלקיות בלבד העפילו לשלב הגמר, כששנה לאחר מכן (1992) קבוצה איטלקית נוספת, טורינו, העפילה לשלב הגמר בו הפסידה לאייאקס ההולנדית. שנה לאחר מכן זכתה יובנטוס האיטלקית בתואר בפעם השלישית בתולדותיה, כשאינטר מילאנו זכתה בתואר שנה אחריה, והשאירה את הגביע באיטליה שנה נוספת. בשנת 1995 התקיים גמר כל-איטלקי בפעם השלישית בתולדות המפעל בו גברה פארמה על יובנטוס. שנת 1996 הייתה השנה היחידה בעשור זה אליו לא העפילה לפחות קבוצה איטלקית אחת. בשנתיים שלאחר מכן העפילה אינטר מילאנו לשלב הגמר, כשאת הראשון הפסידה לשאלקה 04 הגרמנית לאחר דו-קרב בעיטות עונשין, כשבשנה לאחר מכן גברה על לאציו בגמר כל-איטלקי הרביעי בתולדות המפעל. בשנה זו, החל שלב הגמר להיות משוחק במתכונת של משחק יחיד, אשר החליף צמד המשחקים שהונהגו בשיטת בית-חוץ עד אז. בשנת 1999 גברה פארמה במשחק הגמר על אולימפיק מרסיי וסיימה עידן בו נשלט המפעל על ידי קבוצות איטלקיות.
בשנת 2004 זכתה ולנסיה בתואר, והחלה עידן בו עברה הדומיננטיות במפעל לקבוצות הספרדיות. בשנים 2006 ו-2007 זכתה סביליה בתואר, כשבתואר השני מבין השניים זכתה הקבוצה לאחר שגברה על אספניול הספרדית בגמר הכל-ספרדי הראשון בתולדות המפעל. בשנים 2005 ו-2008 זכו צסק"א מוסקבה וזניט סנקט פטרבורג בהתאמה בתואר, ושחטאר דונצק האוקראינית, קבוצה פוסט-סובייטית נוספת, זכתה בתואר בשנת 2009.
בעונת 2009/10 עבר המפעל תהליך של מיתוג מחדש והחל להיקרא בשם "הליגה האירופית". אתלטיקו מדריד זכתה בתואר בשנים 2010 ו-2012, כשמשחק הגמר השני מבין השניים, הפגיש שתי קבוצות ספרדיות בפעם השנייה בתולדות הטורניר. בשנת 2013 הפכה צ'לסי האנגלית לקבוצה הראשונה שזוכה בתואר שנה לאחר שזכתה בליגת האלופות. בשנים 2014–2016 זכתה סביליה הספרדית בתואר שלוש פעמים ברציפות, אשר הפכו אותה לקבוצה המצליחה בתולדות המפעל עם חמש זכיות בסך הכול.
באופן מסורתי היה הטורניר פתוח לקבוצות אשר סיימו כסגניות הליגה בארצן. בשנת 1999 אוחד הטורניר עם גביע אירופה למחזיקות גביע, ומאז החלו להעפיל לטורניר גם קבוצות אשר זכו בגביע בארצן. בנוסף, קבוצות אשר נושרות מהמקום השלישי של שלב הבתים של ליגת האלופות, עוברות ישירות לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית.
ב-24 במאי 2013 הוחלט בקונגרס אופ"א שהחל מעונת הקבוצה אשר תזכה בליגה האירופית תקבל בעונה שלאחר מכן כרטיס אוטומטי למפעל הבכיר יותר של היבשת, ליגת האלופות.
נכון לעונת 2018/2019 השחקן עם מספר הזכיות הרב ביותר הוא חוסה אנטוניו רייס, אשר זכה בחמישה גביעי ליגה אירופית: שניים עם אתלטיקו מדריד ושלושה עם סביליה.
מבנה
כמות הנציגות המשתתפות בטורניר נקבעת על פי דירוג הליגות של אופ"א. ככל שמדינה מדורגת גבוה יותר בדירוג, כך היא תשלח יותר נציגות למפעל, והן יחלו להשתתף בשלבים מתקדמים יותר של המוקדמות. בדרך כלל הקבוצות שעולות לליגה האירופית הן אלה שסיימו במקומות הכי גבוהים בליגה שלהן מתחת לקבוצות שהעפילו לליגת האלופות, וכן זוכות גביעים מקומיים.
בכל עונה (החל מעונת 2021/2022) בחודשים יולי ואוגוסט, נערכים סיבוב מקדים ופלייאוף. בסיבוב המקדים משתתפות 16 קבוצות: 3 מחזיקות הגביע מליגות 13–15, 10 המפסידות מסיבוב המוקדמות השני בליגת האלופות במסלול אלופות ו-3 המפסידות מסיבוב המוקדמות השני בליגת האלופות במסלול לא-אלופות. בסיבוב הפלייאוף משתתפות 20 קבוצות: 8 המנצחות מהסיבוב המקדים, 6 מחזיקות הגביע מליגות 7–12 ו-6 מפסידות מסיבוב המוקדמות השלישי בליגת האלופות.
10 הקבוצות שעוברות את סיבוב הפלייאוף מעפילות לשלב הבתים של הליגה האירופית בה משתתפות סך הכל 32 קבוצות: ה-10 מהסיבוב הקודם, ואליהן מצטרפות 4 הקבוצות שהפסידו בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות במסלול אלופות ו-6 הקבוצות שהפסידו בסיבוב המוקדמות השלישי ובפלייאוף של ליגת האלופות במסלול לא-אלופות, וכמו כן מצטרפות 6 מחזיקות הגביע מליגות 7–12, מקום רביעי בליגה 5 ומקום חמישי בליגות 1–4, וזוכת הליגה האירופית מהעונה הקודמת.
ישראל בליגה האירופית
עם הצטרפותה של התאחדות הכדורגל הישראלית בשנת 1994 כחברה מלאה באופ"א, זכתה ישראל לנציגה במפעל. הפועל באר שבע הייתה לנציגה הראשונה של ישראל במפעל לאחר שסיימה במקום השלישי בליגה הלאומית. באר שבע הוגרלה במוקדמות הטורניר מול אריס סלוניקי היוונית, הפסידה לה בסיכום שני המשחקים, והודחה מהטורניר.
בעונת 2001/2002 רשמה הפועל תל אביב הישג שיא לקבוצה ישראלית בטורניר, לאחר שהעפילה לשלב רבע הגמר, כשבדרך הדיחה את הקבוצות: אררט ירוואן, גזיאנטפספור, צ'לסי, לוקומוטיב מוסקבה ופארמה. בשלב רבע הגמר הודחה על ידי קבוצת מילאן האיטלקית.
הישג נוסף של קבוצה ישראלית בטורניר הוא של מכבי חיפה שהעפילה לשלב שמינית הגמר בעונת 2006/2007 והודחה על ידי אספניול הספרדית.
קבוצות נוספות שהעפילו לשלב 32 האחרונות הן הפועל תל אביב (בעונת 2006/2007 ובעונת 2009/2010), מכבי תל אביב (בעונת 2013/2014 ועונת 2020/2021) והפועל באר שבע (בעונת 2016/2017)
החל מעונת 2021/2022 קבוצות כדורגל מישראל יפסיקו להשתתף בליגה האירופית עקב הקמת הקונפרנס ליג של אופ"א, ויוכלו להשתתף רק אם יודחו ממוקדמות ליגת האלופות, יזכו בליגה האזורית או במידה וליגת העל הישראלית תהיה מדורגת במקום שמאפשר השתתפות בליגה האירופית.
קולוניית קרנברוק
הקבוצה החלה עם הצייר פרדריק הארדי שאהב את הנוף סביב הכפר והתיישב שם בשנת 1853. הצטרף אליו כעבור ארבע שנים המורה שלו, תומאס ובסטר, והסטודיו שלהם היה בית ישן ברחוב הראשי, שבו התגורר הרדי בקומת הקרקע.
הקבוצה התפתחה בצורה רופפת ולא רשמית. אמנים אחרים שהצטרפו במהרה להרדי ולוובסטר היו אחיו של פרדריק הרדי, ג'ורג' הרדי, ג'ון קלקוט הורסלי וג'ורג' ברנרד אוניל (שהתחתן עם בת דודתו של הורסלי אמה קלקוט), וגם ג'ורג' הנרי בוגון ואוגוסטוס מאלרידי היו מבקרים שם לעיתים תכופות. האמנים ובני משפחותיהם יצרו קשרים חזקים והיו פעילים בקהילה המקומית של הכפר, ומילאו תפקיד פילנתרופי בקרנברוק.
יצירותיהם היו בעיקרן רומנטיות של הנופים הכפריים ותמונות סנטימנטליות של פשטות, שהיה להם ביקוש גדול על ידי התעשיינים באזור המידלנדס.
"סגנון קרנברוק היה פופולרי מאוד, והיו לו חיקויים רבים", כולל ויליאם הנרי נייט; האמנים שלו המשיכו מסורת של "תמונות קטנות ישנות עד סוף המאה".
יגואר XJS
יגואר אקס ג'יי אס (אנגלית: Jaguar XJS) היא מכונית קוּפֶּה מתוצרת יגואר, שיוצרה בין השנים 1975–1996 והחליפה במקור את ה-E-TYPE.
שאנדור קלנר
שאנדור קלנר (בהונגרית: Kellner Sándor, אוסלאר 3 בספטמבר 1887 – שופרון, 6 באוקטובר 1919) היה עובד דפוס, עובד מפלגת הקומוניסטים בהונגריה, גיסו של יוז'ף רבינוביץ. בגיל צעיר עבר לבודפשט, שם הצטרף לאיגוד המקצועי של עובדי הדפוס. הוא נלחם כחייל במלחמת העולם הראשונה. במהלכה נפל בשבי הרוסי, שם הצטרף להתארגנות שבויי המלחמה ונלחם במלחמת האזרחים ברוסיה. הוא שב להונגריה בנובמבר 1918 והשתתף בהקמת ה-KMP. בזמן הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה קומיסר העם בחבר הנאמנים של העיר שופרון. לאחר נפילת הדיקטטורה של הפרולטריון נמלט לכיוון יוגוסלביה, אך זוהה נלכד, עונה ונרצח.
מאוסלר עד סרטוב
אביו היה שמואל קלנר, מורה מאוסלאר, ואמו הייתה קרולינה וייס. שאנדור הגיע לבודפשט בגיל ארבע עשרה. כחניך דפוס הצטרף לתנועת הפועלים הצעירים בבודפשט, ובשנת 1904, לאחר סיום חניכתו, הצטרף לאיגוד עובדי הדפוס והכיר שם את דיולה אלפארי (בשמו הקודם משה אדלר). בשנה שלאחר מכן הוא יצא למסע לימודים; ביקר באוסטריה, בגרמניה ובשווייץ, ואחר כך חזר הביתה בשנת 1906 ועבד בבית הדפוס רטינג בשופרון, לאחר מכן היה לאחד ממקימי חוג גלילאו. הוא נלחם במלחמת העולם הראשונה, נפל בשבי בחזית ברוסיה בשנת 1915 ונשלח למחנה הכליאה בסראטוב, שם פעל בשכנוע ובהתססה של השבויים באופן קבוע; הפך למנהיג קבוצת המשכנעים הסוציאליסטים המקומית. בשנת 1917, כחבר הוועדה שבחנה מינוי נציגים השתתף בקונגרס שבויי מלחמה במוסקבה ונפגש שם עם בלה קון, טיבור סמואלי וקארואי ואנטוש. בהמשך נלחם קלנר כמפקד המשמר האדום של סרטוב במלחמת האזרחים ברוסיה.
מהקמת המפלגה עד מותו המוקדם
בנובמבר 1918 חזר עם יוז'ף רבינוביץ להונגריה והפך לאחד המייסדים והמארגנים של מפלגת הקומוניסטים בהונגריה. זה היה בערך הפעם הראשונה שהוא שפגש את אחותו של רבינוביץ, אילונה, שאת ידה ביקש עד מהרה.
ב־20 בפברואר 1919, קלנר נעצר יחד עם שאר הקומוניסטים, והוא לא שוחרר, אלא לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, ב־22 במרץ. עוד בחודש מרץ מונה לקומיסר העם של חבר הנאמנים של מחוז שופרון, ובמסגרת התפקיד הזה מינה את דז'ה אנצברודר לקומיסר צבאי של העיר שופרון והמחוז כולו. ב־26 באפריל התחתן בבודפשט עם אילונה רבינוביץ', בתם של מור רבינוביץ' והרמין רבינוביץ'. הוא כתב בקביעות בעיתון האדום בשופרון, הוא תמך בהצטרפות לצבא האדום ההונגרי והתייצב ללא רחם נגד המורדים נגד הרפובליקה. למרות ביטול מעמדו המלא של קלנר כקומיסר העם, לבקשתם של תושבי שופרון, הוא המשיך להפעיל את סמכויותיו ללא כל השלכות מעשיות. הוא היה תומך ללא רסן של הקומוניזם, ובקונגרס המפלגה ב־13 ביוני 1919 מתח ביקורת חריפה על הפוליטיקאים הסוציאל-דמוקרטים שברובם שהתנגדו לדיקטטורה של הפרולטריון. הוא דרש לנקות את המפלגה מגורמים שלדעתו לא היו ראויים.
עם זאת, זה לא קרה. בעצרת הלאומית של המועצה קלנר נקלע לוויכוח עם הסוציאל-דמוקרט ז'יגמונד קונפי, שכמו בלה קון טען לאימוץ מסמך שכונה "תרשומת קלמנסו". התרשומת התקבלה בסופו של דבר, אך למרות הבטחתו של קלמנסו, הרומנים לא פינו את אזור הטרנס-טיסה, והמתקפה הנגדית ההונגרית קרסה. הצבא התפרק, תומכי הרפובליקה התנערו מהקומוניסטים, כך שב -1 באוגוסט 1919 התפטרה ממשלת הרפובליקה. קלנר נמלט דרומה, אך בלטנה, יחד עם יוזף רבינוביץ זוהה, נלכד ונלקח לשופרון. הוא עונה קשות ואז יצא עם כמה אסירים אחרים לכיוון הכלא בשופרונקהידה. לאורך הדרך, אם בשל הסיבה שהוא ניסה לברוח או מפני שלא יכול היה להמשיך, נורה למוות. על פי גרסה אחרת, המסופרת על ידי לאיוש ז'יגמונד, אחד מחבריו של קלנר, קלנר נקשר בשרשראות ברזל לאסיר אחר בשם גאבור קנאפּ ואז הם צייתו לפקודתו של סרן בשם הרטמן והתחילו את המסע לכלא על ברכיהם. את קנאפ עיוורו בדרך ואז הקפטן דאג שסוסו יבעט בחזהו של קלנר ולאחר מכן ירמוס אותו למוות.
מישל פלטניק
מישל פלטניק (נולד ב-26 בפברואר 1970, צרפת) הוא אמן צרפתי-ישראלי, אשר פועל בתל אביב מאז 1998.
פלטניק הוא אמן חזותי. עבודותיו הוצגו ברחבי העולם. הוא ידוע בזכות ציוריו החיים והשימוש במדיומים מרובים כולל צילום, וידאו, מיצג וציור. בעבודותיו הוא חוקר את הגדרות וגבולות המדיום, עסוק במבנים היררכיים וכיצד האדם פועל בתוכם, נגדם או בהשפעתם. תהליך עבודתו מורכב מבניית סטים קולנועיים, בעלי מערך של "חוקים", שותל בתוכם דמויות ובודק כיצד הן פועלות. באמצעות התבוננות וחזרה על טקסים וסמלי כוח, עוקב פלטניק אחר מנגנוני הכניעה והתניה לסמכות.
ביוגרפיה וקריירה
פלטניק נולד בשנת 1970 בצרפת בוילנב סנט ג'ורג' לז'אק פלטניק ולפרנסואז סטול פלטניק. אביו, ניצול שואה, היה בן שש כשצרפת נכבשה. הוא שהה במהלך המלחמה בעבודה בחווה, אצל משפחת חקלאים צרפתית (עובדה שלימים תשפיע על הבחירה בכיוון האמנותי של מישל - ראו להלן). כשהתבגר, הפך האב להיות טייס קרב בצבא הצרפתי, ובמהלך שירותו הוענקו לו 7 מדליות והוקרות על גילויי אומץ וגבורה. אימו הייתה סופרת ופעילה שנים רבות בארגון ויצו בצרפת.
בין השנים 1989 ל־1994 למד, השלים וסיים את לימודיו לתארים ראשון ושני בהנדסת חשמל בבית הספר הגבוה להנדסת אלקטרוניקה ואלקטרוטכניקה - ESIEE בצרפת.
קריירה כמהנדס חשמל ואלקטרוניקה, ומסעות בעולם
לאחר סיום לימודיו, עבד פלטניק כמהנדס אלקטרוניקה בחברות היי-טק. על שמו רשומים מספר פטנטים בתחום הפצה רחבה של מדיות אורקוליות, ובתחום של שיפור ביצועים במנוע חשמלי. כמו כן שימש כעורך בוועדות תקינה בינלאומיות.
לאחר מכן בילה פלטניק תקופה ארוכה במסעות. תחילה סייר לאורך רוב יבשת אסיה. מסע זה הוביל אותו להיפגש עם שבטים שכמעט ולא נחשפו למערב. בהמשך נסע פלטניק לתור את יבשת אמריקה. הוא ביקר במדינות כגון ארגנטינה, ומקסיקו, וחצה את ברזיל לאורכה עד לגיאנה הצרפתית.
מסעות אלו, והמפגשים עם ילידים ממקומות שונים בעולם, הביאו אותו להכרה במגוון הרב תרבותי, בשכבות הרבות שהעולם עשוי מהן. אלו, יחד עם עולם ההנדסה, עיצבו את תפיסתו החזותית ואת השקפת עולמו, שבאה לביטוי אחר כך בעבודותיו.
תחילת דרכו באמנות והשנים המעצבות
בגיל 28 עלה פלטניק לישראל והמשיך את עבודתו בהייטק. על אף החיים היציבים והקריירה בהייטק, שינה פלטניק מסלול מקצועי, ופנה לאמנות.
תחילה, בשנים 2001–2002, למד פלטניק משחק ופיתוח קול בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין. אחר כך, ב-2003 למד תיאטרון פיזי על פי שיטת ז'אק לקוק ב"תיאטרון הגוף". אחר כך, בשנים 2005 עד 2007, למד אמנות בסדנת אומני הקיבוץ והאוניברסיטה העממית. אל הציור הגיע לדבריו במקרה: "הגעתי לחברה שנתנה לי נייר ומכחול, ובאופן טבעי התחלתי לצייר. עלתה בי תחושה מדהימה. התחלתי לצייר כל ערב, כל לילה. הורדתי שעות עבודה והלכתי כל יום ללמוד תחומים שונים בעולם האמנות. כשהגעתי לחצי משרה החלטתי להפסיק עם העבודה ואז ידעתי שאני רוצה להיות אמן. לא הקשבתי לאיש". הוא למד לתואר ראשון נוסף במדרשה לאמנות בית ברל, וסיים את לימודיו בשנת 2010 בהצטיינות. בסיום לימודיו זכה בפרס שפילמן לצילום. עבודתו של פלטניק סוקרה בכתבה נרחבת במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ". בשנת 2017 הוא למד וסיים בתר תואר שני (פוסט-מאסטר) ב-אוניברסיטה לאמנויות בברלין במסגרת התכנית ל - "Art&Media "Meisterschüler".
תערוכות יחיד ופרויקט ReGenesis
בשנת 2014 הציג מישל פלטניק בגלריה גורדון תערוכת יחיד שנקראה "בעקבות פרנסיס בייקון". ב"צבע טרי - היריד לאמנות ולעיצוב תל אביב" כתבה עדיה פורת על הפרויקט כדלקמן: "בפרויקט זה מחייה מישל פלטניק סצנות מציוריו של פרנסיס בייקון. בתהליך עבודה קפדני בונה פלטניק מודלים תלת־ממדיים המהווים תפאורה לעבודות הווידאו והצילומים המופיעים בסדרה. במעבר מהדמויות של בייקון, דרך ציוריו, ועד לסטים הקולנועיים של פלטניק, משתנים הממדים הפיזיים ונוצרים מחדש. באופן דומה פועלים מנגנוני המעבר של התפיסה האנושית; הזוכרים, מדמים, ומבנים את המציאות. פלטניק בורא, למעשה, סביבות קיום, מתוך נקודות מבט חדשות המגלות ממדים אפשריים של מציאות". פלטניק מסביר בראיון שהתקיים את הקשר הגורדי שנוצר בחייו ובעבודתו בכך שאביו ופרנסיס בייקון שייכים לדור שגדל במלחמת העולם השנייה ולאחריה. לדבריו שניהם הושפעו מהמחשבה שהאדם מוצא את עצמו לבד בעולם, כפי ששניהם חוו זאת. "זה ניכר מאוד בעבודות של בייקון".
רנן (פירושונים)
{{פירושונים|
מישל פלטניק
תערוכות יחיד ופרויקט ReGenesis
עבודותיו מקפלות בתוכן מדיה כגון צילום, ווידאו, מיצגים וציור ומקשרות ביניהן. הוא יוצר עולמות מדומיינים שהצופה מוזמן לבוא בתוכם כאמצעי להתרחקות (ולו רגעית) מהסתגלות לנורמות המקובלות וקבלתן ללא ערעור. על ידי צפייה בסממני ובטקסי השלטון וחיקוייהם, הוא חושף את המנגנונים בהם השלטון מרגיל תחילה את המשתתפים, ואחר כך כופה עצמו על המערכת. היום, הוא חוקר מערכות אלה, אשר להן תרם בעבר כמהנדס, ובאמצעות עבודותיו האחרונות הוא מפנה את תשומת לב הצופה לכוחות אשר משעבדים אותנו, לדבריו, ללא ידיעתנו, תוך הסכמתנו האילמת.
רנן (פירושונים)
אישים:
ראו גם
}}
מישל פלטניק
תערוכות יחיד ופרויקט ReGenesis
גם בעקבות האמן בן תחילת המאה ה-20, אגון שילה, יצא פלטניק בתערוכת יחיד, שהוצגה בגלריה גורדון בשנת 2020. לדבריה של סמדר שפי הרי ש"בטכניקה שכוללת שימוש בווידאו ותמונות סטילס, ציור, רישום ופרפורמנס (מיצג), פלטניק 'מחייה' את עבודותיו של שילה".
תערוכות יחיד נבחרות פרפורמנס והקרנות
פלטניק הציג בישראל ומחוצה לה עשרות מיצגים ותערוכות. הבולטים שבהם היו :
יואב יאיר
יואב יאיר (נולד ב-20 בינואר 1958) הוא פרופסור מן המניין ודקאן בית הספר לקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה
נולד בשכונת נווה עוז בפתח תקווה ולמד בתיכון אחד העם. בשנים 1976 עד 1983 שירת בצה"ל כבקר טיסה בחיל האוויר. למד לתואר ראשון (1985), שני (1988) ושלישי (1995) במחלקה לגיאופיזיקה ומדעי כדור הארץ באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2013 השלים תואר ראשון נוסף במדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל ללימודיו האקדמיים עבד במרכז לטכנולוגיה חינוכית והתמחה בפיתוח תחום ההוראה מרחוק ובפיתוח תוכנות ולומדות. כמו כן שימש באותן שנים כיועץ בכיר לפיתוח תוכניות לימוד בתחומי האסטרונומיה ומדעי החלל בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1985 הצטרף לסגל המחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה ועסק בעיקר בפיתוח קורסים בתחומי הפיזיקה, אסטרונומיה ומטאורולוגיה. בשנת 2005 הועלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2008 הועלה לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2014 הוזמן להצטרף לבית הספר החדש לקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה ולכהן כדיקן בית הספר. בשנת 2018 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
מתגורר עם משפחתו בכפר סבא. אחיו הצעיר הוא הסוציולוג פרופסור גד יאיר.
תחומי המחקר
תחומי המחקר של פרופסור יאיר הם מדעי האטמוספירה והחלל, ובפרט סופות ברקים בכדור-הארץ ובכוכבי-לכת אחרים, חשמל אטמוספירי, השפעות השמש על האטמוספירה והאקלים, זיהום אוויר, אסונות טבע ותופעות באטמוספירה העליונה כמו שדוני ברקים. יאיר ביצע מחקרים ותצפיות בישראל ובשיתופי פעולה בינלאומיים נרחבים עם מדענים מנאס"א וסוכנות החלל האירופאית, והיה אחראי על ניסוי האסטרונאוט הישראלי אילן רמון על מעבורת החלל קולומביה ב-2003. בהמשך חזר על הניסוי מתחנת החלל הבינלאומית בשיתוף סוכנות החלל של יפן וב-2015 עם סוכנות החלל של דנמרק במסגרת משימת האסטרונאוט הראשון של מדינה זו. באפריל 2022 ביצע את ניסוי ILAN-ES עם האסטרונאוט איתן סטיבה, במסגרת משימת "רקיע" של קרן רמון וסוכנות החלל הישראלית. במסגרת הניסוי בוצעו תצפיות על סופות ברקים ושדונים ברחבי כדור-הארץ, בליווי תצפיות מהקרקע על ידי תלמידים בבתי-ספר בישראל, גאנה, זימבבווה, רואנדה והונג-קונג.
פרופסור יאיר הוא גם מומחה לטכנולוגיות למידה ושימש כראש מרכז שה"ם לשילוב טכנולוגיות בהוראה מרחוק. ובהמשך 2009–2012 כדיקן הפיתוח והטכנולוגיות באוניברסיטה הפתוחה, שם היה אחראי לבחינה והטמעה של טכנולוגיות ספרים דיגיטליים, למידה ניידת, הרצאות וידאו וקורסים מקוונים. בין השנים 2012–2014 שימש כראש מיט"ל, גוף בין-אוניברסיטאי העוסק בהטמעת טכנולוגיות למידה במערכת ההשכלה הגבוהה.
פרופ' יאיר פרסם מעל 100 מאמרים בעיתונות המדעית וכן כתב מספר ספרי לימוד אוניברסיטאיים ולמערכת החינוך בישראל. הוא משתתף קבוע בכנסים בינלאומיים מחוץ לישראל ומשמש כשופט בשורה של כתבי-עת מדעיים נחשבים.
פמפלונה
קבוצת הכדורגל של פמפלונה היא אוסאסונה המשחקת בליגת העל הספרדית.
היסטוריה
פמפלונה נוסדה על ידי המצביא הרומי פומפיוס הגדול בשנת 75 לפנה"ס. העיר נקראה בתחילה פומפאלו (Pompaelo) על שמו של המצביא, ושם זה השתנה במרוצת הזמן לפמפלונה. בתקופת האימפריה הרומית פמפלונה הייתה עיר חשובה בשל מיקומה האסטרטגי, ונבנו בה מבני ציבור רבים כגון פורום ובתי מרחצאות.
במאה הרביעית לספירה פמפלונה הייתה תחת שלטון הוויזיגותים עד שבמאה השישית נכבשה על ידי הפרנקים. במאה השמינית העיר נכבשה על ידי המורים, אשר שלטו בה עד שבמאה העשירית הם הובסו על ידי מלכי נווארה. ב-1512 נווארה סופחה לממלכת קסטיליה, ופמפלונה הפכה מוצב מבוצר ומוקף חומות להגנה מפני פלישות אפשריות. בתקופת המלחמות הנפוליוניות, העיר נכבשה ב-1808 על ידי צבא צרפת ששלט בה עד 1813.
פסטיבל סן פרמין
פסטיבל סן פרמין (ספרדית: Sanfermines) הוא מסורת עתיקה המתקיימת מדי שנה בין 6 ביולי ל-14 ביולי. הפסטיבל נערך לכבודו של פרמין מאמיין, הקדוש הפטרון של פמפלונה, שיום חגו חל ב-7 ביולי. הפסטיבל מתקיים כבר 400 שנה, אך הוא התפרסם בעולם כולו רק במאה ה-20, כאשר הסופר האמריקאי ארנסט המינגוויי תיעד את הפסטיבל בספרו "וזרח השמש". במשך הפסטיבל נהוג ללבוש חולצה לבנה ולקשור מטפחת אדומה סביב הצוואר.
במסגרת הפסטיבל מתקיימים אירועים וטקסים שונים, אך גולת הכותרת של הפסטיבל היא ללא ספק האנסיירו (encierro) - ריצת הפרים ברחובות העיר. האנסיירו מתקיים בכל אחד מימי הפסטיבל (למעט ב-6 ביולי), ומשתתפים בו בין 2,000 ל-3,500 אנשים. האנסיירו מוזנק באמצעות רקטה הנורית בשעה 8 בבוקר בדיוק; אז משוחררים שישה פרים ומתחילים לשעוט בעקבות משתתפי המירוץ. האנסיירו מסתיים כאשר כל הפרים מוכנסים למכלאות שבזירת מלחמת השוורים הנמצאת בסוף מסלול הריצה, שם ימתינו עד שישתתפו במלחמת השוורים המתקיימת מאוחר יותר באותו היום. אורך מסלול הריצה הוא כ-800 מטר, והריצה נמשכת בדרך כלל ארבע דקות. מאז 1925 נהרגו חמישה עשר בני אדם במהלך ה"אנסיירו". האחרון שבהם נהרג בפסטיבל שהתקיים ביולי 2009.
אריתריאה במשחקים האולימפיים לנוער
אריתריאה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האריתריאים שלושה מדליות, מהן מדליית זהב אחת. אריתריאה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי אריתריאי במדליה במשחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של אריתריאה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה שבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שאריתריאה שלחה עד כה. המשלחת זכתה ב-2 מדליות, מתוכן מדליות זהב אחת. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה, בה היא זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר נערים, מדליית ארד בריצת 3000 מטר נערות ומקום רביעי בריצת 1000 מטר נערים. המשלחת השתתפה גם בענף האופניים בה היא לא הגיעה להישגים משמעותיים והשתתפותה הייתה סמלית.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מתנה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת סיימה במקום העשירי בתחרות ריצת 3000 מטר נערות בענף האתלטיקה. בענף האופניים ההשתתפות הייתה סמלית.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
אריתריאה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהשתתף בענף סקי אלפיני בהם הוא לא הצליח לסיים אף מקצה.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
אל-האדי
אל-האדי (מילולית: המונחה באורח מישרים), אבו מחמד מוסא בן אל-מהדי (בערבית: الهادي, ابو محمد بن موسى المهدي) נולד בשנת 764 והיה הח'ליף העבאסי הרביעי ששלט בבגדאד במשך שנה אחת בין 785 ל-786.
אל-האדי היה בנו הבכור של אביו אל-מהדי וכמותו גם הוא נהג לקבל את המוני העם בארמונו. בכך המשיך את המגמות הנאורות של קודמיו העבאסיים, בניגוד להתנהלותם הקלוקלת בענייני מדינה של אחרוני הח'ליפים לבית אומייה. שלטונו הקצר של אל-האדי היה שבע מרידות ומאבקים צבאיים. אל-חסין בן עלי בן חסן, נצר ממשפחת עלי, מרד כנגדו במדינה אך הוכרע. למרות זאת, בן דודו אידריס בן עבדאללה נמלט בסיועו של אחראי הדואר במצרים אל מרוקו וייסד שם את השושלת האידריסים. אל-האדי התמודד גם עם מרד ח'ארג'י ופלישה ביזנטית, אשר נסתיימה בנסיגה בטרם עת ובכיבושי שטחים נוספים לטובת הח'ליפות.
הדעות חלוקות בנוגע לאופן בו מצא אל-האדי את מותו. גרסה אחת טוענת שמותו אורגן בידי אימו ח'יזוראן, אשר הורחקה ממוסרות השלטון בידי אל-האדי. אל-האדי איים גם על מעמדו של אחיו הקטן כיורש העצר, אותו האח אשר ירש אותו לאחר מותו ועלה לשלטון בתור הח'ליף הארון א-רשיד. גרסה אחת שמצטט א-טברי קובעת שהוא נפטר מכיב בקיבה, ייתכן לאחר שאימו הרעילה אותו במטרה להעלות את בנה האחר לשלטון.
קטיעה
קטיעה היא הסרה של איבר או חלק מאיבר מהגוף. במקרים מסוימים הקטיעה מתבצעת בצורה רצונית כדי להועיל לאדם ולעיתים בניגוד לרצונו.
אדם שידו קטועה נקרא גידם.
אדם שרגלו קטועה נקרא פיסח.
טבק השיח
טבק השיח (שם מדעי: Nicotiana glauca) הוא מין של בן שיח רב-שנתי בסוג טבק. עלי טבק השיח ניתנים גם הם לעישון, אולם אין זה המין שמגדלים לייצור סיגריות.
קטיעה
גורמים שונים לקטיעה
כריתת איבר יכולה להיעשות מהסיבות הבאות:
טבק השיח
מאפיינים
זהו שיח זקוף, גבוה וצר, עם גזעים מעוצים דקים וענפים ירוקים מכחילים, העשוי להגיע לגובה של 4 מטר. מדיף ריח לא נעים. העלים מסורגים, פשוטים, תמימים, גדולים, ביציים ונישאים על פטוטרת ארוכה. הם מכוסים בשכבה של אבקה לבנה מעין דונג, וגונם ירוק מכחיל.
קטיעה
כריתת איבר כירורגית
כריתת איבר כירורגית היא ניתוח כירורגי להסרת איבר.
טבק השיח
מאפיינים
בארץ ישראל, טבק השיח פורח במשך עונה ארוכה, ממרץ עד אוקטובר. כל הצמח, כולל העלים, הוא קרח. מספר הענפים בו מועט. הפרחים ערוכים בתפרחת ארוכת-עוקצים. הפרח צהוב נוטה מעט לירוק, מסמרי, צינורו ארוך (כ-3 ס"מ), האוגן פרוש ושעיר מלמטה. הגביע צינורי ובו חמישה עלים. חמש אונות הכותרת אינן סימטריות לגמרי. לוע הכותרת משונץ. 5 האבקנים ארוכים, אחד מהם קצר מן האחרים. 2 עלי שחלה. ההאבקה בארץ ישראל היא כנראה האבקה עצמית. במולדתו הוא מואבק על ידי ציפורים ופרפרים.
קטיעה
מקרים
כאשר מטופל מתבקש לעבור ניתוח לכריתת איבר מסוים, ישנה סיבה לכך. סיבות נפוצות למדי הן אפנדציטיס (מצב מסכן חיים, שבו אם לא יעבור החולה ניתוח להסרת התוספתן, הוא יקרע וידמם לתוך הבטן) ואבנים בכיס המרה (ניתוח בטן שמבוצע כאשר ישנה חסימה משמעותית ביותר בכיס המרה, כאשר כיום מעדיפים להשתמש בלפרוסקופיה לפתרון הבעיה). סיבות נפוצות פחות להוצאת איברים פנימיים הן הגדלה מסיבית או קריעה של טחול (ובמקרים נפוצים אחרים בשל לימפומה הפוגעת בו), או גידול סרטני בלתי ניתן לריפוי על ידי הקרנות באיברים כמו הריאה (במקרה שהגידול לא התפשט לריאה השנייה), הכליה (למשל בגידול וילמס) או הקיבה. קיבה נכרתת גם במקרה של כיב עז שאינו מחלים. כריתה של ריאה או כליה מחייבת פעילות תקינה של הריאה או הכליה הנותרת.
טבק השיח
מאפיינים
בישראל הוא צמח פולש, שמוצאו מדרום אמריקה. הוא גדל במגרשים ריקים בעיר ובאתרי-בניה, במחצבות, באשפתות, בתעלות-ביוב פתוחות, ביישובים נטושים ובקירות עתיקים. הוא נפוץ מאוד במדבר יהודה, באזור מפעלי ים המלח, במישור רותם ובסביבות העיר באר שבע. נפוץ כמעט בכל אזורי הארץ.
קטיעה
סיכונים
לרוב, הטיפול לאחר ניתוח הכריתה הוא מסובך ביותר. בכריתת קיבה, למשל, יש צורך לאכול כמויות מווסתות של אוכל מכיוון שהקיבה שהיא מווסת המזון איננה, ואכילת יתר עשויה להציף את המעי. במקרה של כריתת טחול יש להתחסן מפני חיידקים אלימים ולקחת אנטיביוטיקה כנגד זיהומים המטופלים במצב רגיל על ידי הטחול. במקרה של כריתת ריאה או כריתת כליה יש לעקוב אחר תפקוד האיבר הנותר, למרות שהגוף עשוי לתפקד היטב עם הכליה או הריאה הנותרת.
טבק השיח
מאפיינים
השיח צומח צמיחה מהירה לגובה רב. הצמח רעיל לאדם ולמקנה. אכילתו עלולה לגרום למוות. ידוע על פועלים תאילנדיים שהורעלו מאכילת עלי השיח. משמש ברפואה העממית לטיפול חיצוני בלבד. הוא משמש לטיפול בפצעים, בדלקות עור, בכינים ובפרעושים. לעיסה של עליו גורמת להקאה.
קטיעה
סיכונים
כריתה של איבר חיצוני כמו שד, עין או גפה מסכנת את המטופל בדיכאון עמוק. התברר שככל שהמאמצים לשיקום האיבר אחרי כריתה או להחלפתו בתותב מוקדמים יותר, כך הנזק הנפשי למטופל הוא קטן יותר. בחלק מהמקרים תהליך השיקום יכול להתחיל מיד אחרי ניתוח הכריתה, ואף בטרם מעירים את המטופל מההרדמה.
גידם ביהדות
בעת מתן תורה נרפאו כל המומים בבני ישראל, ובין השאר גם לא היו בהם גידמים.
בני ישראל שגלו לבבל אחר החורבן הראשון קצצו את אגודליהם, כדי לא לשיר ולנגן משירי ציון בפני נבוכדנאצר.
לבר-כוכבא היו מאתים אלף חיילים, שקצצו אחת מאצבעותיהם, כדי לבדוק את גבורתם .
נחום איש גמזו היה גידם משתי ידיו.
קטיעה כעונש - בעמים הקדמונים, ובחוקי האסלאם עד היום, מהווה קטיעת ידיים או אצבעות עונש מקובל. בחוקי חמורבי העונש של קטיעת גפה ניתן לבן שהכה את אביו, לרופא שגרם למותו או לעיוורונו של החולה שלו, לרופא שהטביע חותם על עבד מבלי שנתבקש לכך, ולאיכר חכיר שגנב תבואה מבעל השדה.
במקרא מתואר עונש כריתת בהונות אצל אדני בזק, שקצצו את בהונות ידיו ורגליו, כמו שהוא קצץ בהונות ידיהם ורגליהם של מלכי אויביו, אך היה זה רק לאחר מותם.
בתלמוד מסופר על יששכר איש כפר ברקאי, שקצצו את ידיו כעונש על שלא היה לו אימת מלכות.
סיפור ידוע מימי הביניים על קטיעה כעונש, הוא סיפורו של רבי אמנון ממגנצא, שהמלך פסק לו עונש אכזרי של קטיעת הידיים והרגליים. כעבור ימים ספורים, באמצע תפילת מוסף של ראש השנה, הוא נפטר מייסורים, מתוך תפילה שחיבר ברגעיו האחרונים: "ונתנה תוקף".
תחושת פנטום
כריתת גפה או חלק מגפה יוצרת תחושת פנטום - אשליה שהגפה שנכרתה עדיין קיימת. תחושת פנטום יכולה להיווצר רק אם הקטיעה נעשתה באדם שכבר מלאו לו שמונה שנים. תחושת הפנטום כשלעצמה היא תחושה חסרת נזק והיא עשויה אף להועיל בתפעול תותב. אולם, לבד מתחושת פנטום עשוי להיווצר גם כאב פנטום - כאב שאדם מפרש כאות לנזק בגפה חסרה. כאבים אלה עשויים להיות עזים ולשבש את איכות החיים.
הנרי וורסלי
אלאסטר אדוארד הנרי וורסלי (באנגלית: Alastair Edward Henry Worsley; 4 באוקטובר 1960 – 24 בינואר 2016) היה קצין צבא וחוקר ארצות בריטי. הוא השתתף במשלחת שיצאה בשנת 2009 במטרה ללכת בעקבות ארנסט שקלטון ולחצות את יבשת אנטארקטיקה. בניגוד למשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, המשלחת של 2009 הצליחה להשיג את מטרתה.
וורסלי מת בינואר 2016 תוך כדי ניסיון להשלים את חציית הסולו הראשונה של אנטארקטיקה. לאחר 70 ימי מסע ביחידות וללא עזרה מן החוץ, התערערה בריאותו, ומערכות גופו החלו לקרוס. בשלב זה, כשנמצא במרחק 48 ק"מ בלבד מיעדו, נאלץ להזעיק חילוץ, אך מת בבית החולים בצ'ילה.
חיים וקריירה
וורסלי נולד בלונדון. הוא היה קרוב משפחה רחוק של פרנק וורסלי, רב החובל של אוניית משלחתו של ארנסט שקלטון, אנדיורנס, ומילדותו גילה עניין ער בחוקרי אנטארקטיקה בראשית המאה ה-20, העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה.
הנרי וורסלי שירת בצבא הבריטי במשך 36 שנים. הוא פיקד על המבצע של צבא בריטניה באפגניסטן בשנת 2001, שנודע בשם "מבצע וריטס". כמו כן שירת באירלנד הצפונית, בבוסניה ובקוסובו. בשנת 1993 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית (MBE) על הצטיינות בשירות בצפון אירלנד, וב-2002 קיבל ציון לשבח מן המלכה אליזבת על שירות רב-ערך ביוגוסלביה. באוקטובר 2015 פרש מן הצבא.
משלחות לאנטארקטיקה
בשנת 2008 פיקד על משלחת חלוצית בנתיב דרך ההרים הטראנס-אנטארקטיים, והגיע לנקודה במרחק 155 ק"מ מן הקוטב הדרומי. המשלחת ציינה את שנת המאה למשלחת נמרוד של שקלטון. וורסלי חזר לאנטארקטיקה בשנת 2011, בראש קבוצה בת שישה אנשים שהלכה בעקבות מסעו המוצלח, בן 1440 הקילומטרים, של רואלד אמונדסן בשנת 1912 אל הקוטב הדרומי, לציון שנת המאה לכיבוש הקוטב. עם השלמת הנתיב, היה וורסלי לאדם הראשון שעבר בהצלחה את שלושת הנתיבים שבהם צעדו ארנסט שקלטון, רואלד אמונדסן ורוברט פאלקון סקוט.
המשלחת האחרונה
כוונתו של הנרי וורסלי הייתה לצאת למסע ברוח גיבורו, שקלטון, ולפני שהחל במסע גייס מעל 100,000 ליש"ט ל"קרן אנדבר", שהוקמה כדי לסייע לאנשים ונשים שנפגעו בשירותם הצבאי. הנסיך ויליאם נתן חסות למשלחת. בניגוד לחציית הסולו של ביורג אוסלנד משנת 1997, וורסלי עשה את הדרך ללא עפיפון כעזר למשיכת המזחלת שמשקלה 150 קילוגרם.
וורסלי הגיע לנקודת היציאה שלו, האי ברקנר, ב-13 בנובמבר 2015 במטרה להשלים את מסעו ב-80 יום. הוא עבר 1461 ק"מ ונותרו לו רק עוד 48 ק"מ. אלא שאת הימים ה-70 וה-71 נאלץ לעשות באוהל שלו במצב של תשישות והתייבשות חמורה. בסופו של דבר הזעיק עזרה בקשר והוטס במסוק אל פונטה ארנס, צ'ילה. מחלתו אובחנה כדלקת הצפק. ב-24 בינואר 2016 מת מקריסת מערכות לאחר ניתוח במרפאת מאגאלנז בפונטה ארנס. בן 55 היה במותו.
משפחה
וורסלי חי בפולהם שבלונדון. ב-20 בפברואר 1993 נשא לאישה את ג'ואנה. לזוג נולדו שני ילדים, מקס ואלישה.
טינה ג'קסון, שפגשה את וורסלי וחברים אחרים מן המשלחת שיצאה ב-2009 לאנטארקטיקה "בעקבות שקלטון", מציינת ב"הגרדיאן" שוורסלי כינה את משימת הרכבת הצוות "בחירה ממאגר גנים", הואיל וגם חברים אחרים במשלחת היו צאצאים לחברי המשלחת המקורית של ארנסט שקלטון.
איל (נהר)
מספר נהרות בעולם קרויים אִיל, בצורות איות שונות. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ניזאר פארס
ביוגרפיה
פארס גדל בחורפיש, התגייס לצה"ל ב-1985 ושירת כלוחם וקצין בגדוד חרב. שירת כקצין מבצעים באוגדת עזה וסגן מפקד חטיבת הערבה. באוגוסט 2000 מונה למפקד גדוד חרב. תחת פיקודו אוחד פלס"ר 244 לגדוד. בתקופת פיקודו פרצה האינתיפאדה השנייה והגדוד בפיקודו לחם בגזרת פיקוד הדרום בגזרת נחל עוז. בפרוץ המהומות נשלח פארס לפקד על מרחב צומת נצרים. על תפקודו זכה לצל"ש מאלוף הפיקוד דורון אלמוג והגדוד נבחר לגדוד המצטיין של פיקוד הדרום. שימש סגן מפקד חטיבת מנשה. בשנת 2004 מונה למפקד עוצבת הגולן ושירת בתפקיד עד 2007, כולל בתקופת מלחמת לבנון השנייה, בתקופתו כמפקד החטיבה היא קיבלה אחריות גם לגזרת החרמון שעד אז הייתה תחת פיקוד חטיבת החרמון. בתום התפקיד יצא לתקופת לימודים בת שנה באקדמיה הצבאית בצרפת. לאחר מכן שירת כסגן מפקד עוצבת הגליל.
לאחר שחרורו הצטרף לרשות הארצית לכבאות והצלה ושירת כסגן מפקד מחוז צפון בדרגת תת-טפסר. בדצמבר 2017 מונה למפקד המחוז בדרגת טפסר בכיר, והוא הדרוזי הראשון בדרגה זו.
בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
אפולו קרוז
ססה אואה (באנגלית: Sesugh Uhaa; נולד ב-22 באוגוסט 1987) הידוע יותר בשם הבמה שלו, אפולו קרוז הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 2009, כשהחל להופיע תחת שם הבמה אואה ניישן, ופרץ לראשונה לתודעה בשנת 2011, כשהוא הוחתם לארגון ההיאבקות Dragon Gate USA. התקופה בארגון זה הובילה אותו לטוס ליפן ולהופיע בארגון ההיאבקות Dragon Gate. בשנת 2014, אואה הוחתם בארגון ההיאבקות WWE ונשלח למותג הפיתוח שלו, NXT, שבו ניתן לו שם הבמה החדש שלו, אפולו קרוז. באפריל 2016, הוא קודם לרוסטר הראשי.
ביוגרפיה
ססה אואה נולד ב-22 באוגוסט 1987 בסקרמנטו, קליפורניה וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה. הוא התאהב בענף ההיאבקות המקצועית כבר בגיל צעיר, כשהפך למעריץ של מתאבקים כמו סטון קולד סטיב אוסטין, דה רוק וקורט אנגל. הוא למד בבית ספר תיכון צבאי שבו עסק במספר ענפי ספורט כמו היאבקות, כדורגל ופוטבול. בזמן אימון משקולות, ניתן לו הכינוי "אואה ניישן", זאת לאחר שמאמנו טען שהוא "חזק כמו אומה שלמה".
שחרור מנהלי
עקרונות השחרור המינהלי הוסדרו ב-1993 בפקודת בתי הסוהר, במטרה להתמודד עם מצוקת מקומות הכליאה בבתי הסוהר. הפקודה קובעת כי השר לביטחון הפנים יקבע, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת את תקן הכליאה, הוא מספר המקומות שבהם ניתן לשכן אסירים בכלל בתי הסוהר. התקן נקבע בכל פעם לתקופה מרבית של שנה. ביום שבו מספר האסירים השפוטים הכולל מגיע לתקן הכליאה, ניתן להתחיל לשחרר אסירים שיתרת מאסרם קצרה יחסית, בהתאם לקבוע בפקודה. כך, למשל, ניתן לשחרר אסיר שנדון ל-18 עד 24 חודשי מאסר, אם יתרת מאסרו אינה עולה על חמישה שבועות, ואילו אסיר שנדון לתקופה שבין 90 ל-96 חודשי מאסר יכול להשתחרר בשחרור מנהלי אם יתרת מאסרו אינה עולה על 17 שבועות. אף שהפקודה מקנה לנציב בתי הסוהר שיקול דעת באשר לשחרור האסירים, בפועל משתחררים כל האסירים שניתן לשחרר לפי התקן הקבוע בפקודה.
לאורך השנים עלה תקן הכליאה, בהתאם לעלייה במספר האסירים. עם זאת, לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה, מספר האסירים החל לרדת (בעיקר עקב ירידה במספר האסירים הביטחוניים), וכתוצאה מכך ירד גם תקן הכליאה. כשפקע תוקפו של תקן הכליאה ב-31 במאי 2011, החליט השר לביטחון הפנים שלא לקבוע תקן כליאה חדש, והשחרורים המנהליים נפסקו. לבסוף, לאחר לחץ של ועדת הפנים והגנת הסביבה, נקבע תקן כליאה חדש. עם שחרור האסירים הביטחוניים כחלק מעסקת שליט ירדה מצבת האסירים בבתי הסוהר באופן משמעותי, והשחרורים המנהליים נפסקו פעם נוספת. ב-29 בפברואר 2012 הורד תקן הכליאה בכ-800 מקומות.
אפולו קרוז
חיים אישיים
אואה הוא ממוצא ניגרי-אוגנדי. יש לו אחות אחת המשרתת בצבא. הוא נשוי ללינדה פלונן, כשלשניים יש בת בשם סייד אשר נולדה ב-22 ביוני 2017 ובן בשם קאי אשר נולד ב-9 בפברואר 2019.
שחרור מנהלי
מאז נקבע ההסדר נמתחה עליו ביקורת מכיוונים שונים. בין היתר, נטען כי מאחר שההסדר מבוסס על מספר מקומות ולא על קביעת מרחב מחיה מינימלי, הוא אינו מעודד את שיפור התנאים בבתי הסוהר. טענה נוספת היא כי השיקול הכלכלי מוביל לכך שאסירים משוחררים בטרם סיימו לרצות את עונשם, בעוד שהפתרון המתבקש היה אמור להיות בניית בתי סוהר נוספים. אחרים הלינו על כך שהתקן אינו מבחין בין סוגי אסירים, ומאפשר את שחרורם המוקדם של אסירים מסוכנים או שאינם מתאימים לשחרור מוקדם.
בשנת 2012 תוקנה פקודת בתי הסוהר, ונקבע בה כי השחרור המנהלי ימשיך לחול כסדרו על אסירים המרצים תקופת מאסר שאינה עולה על ארבע שנים, ואילו אסירים שמרצים תקופת מאסר ממושכת יותר יזכו לשחרור מנהלי רק אם ועדת השחרורים קבעה כי ישוחררו גם שחרור מוקדם ("ניכוי שליש").
בשנת 2022 נכנס לתוקפו תיקון 57 לפקודת בתי הסוהר במסגרתו חלו שינויים בנושא השחרור המנהלי : תקופת המאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה לתקופת מאסר של 18-36 חודשים משמע, תקופת מאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה מ 4 שנים ל 3 שנים.
פארס
{{פירושונים|* מחוז פארס – אחד מ-31 מחוזות איראן, ובירתו העיר שיראז אישים:
ראו גם
}}
סם שפיגל
סם שפיגל (באנגלית: Sam Spiegel; 11 בנובמבר 1901 – 31 בדצמבר 1985) היה מפיק קולנוע יהודי-אמריקאי זוכה פרסי אוסקר.
קורות חייו
שפיגל נולד בשם סמואל פ. שפיגל בעיר ירוסלב שבחבל גליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (היום בפולין), למשפחה רבנית-ציונית. שפיגל התחנך באוניברסיטת וינה, עלה לארץ ישראל ושימש כחלוץ ב"גדוד העבודה". שפיגל התחתן והקים משפחה בירושלים, ועזב את הארץ לאחר גירושיו ב-1927.
שפיגל מזוהה בשותפותו האמנותית והעסקית עם הבמאי ג'ון יוסטון ("מלכה אפריקאית", 1951) ושותפות הדרך ארוכת השנים עם הבמאי האנגלי דייוויד לין ("הגשר על הנהר קוואי" ו"לורנס איש ערב"). הוא עבד עם גדולי הבמאים, התסריטאים והשחקנים של הוליווד, ובהם אורסון ולס (הזר), איליה קאזאן, מרלון ברנדו, המפרי בוגרט, קתרין הפבורן, הרולד פינטר, באד שולברג, ג'ק ניקולסון, רוברט רדפורד, רוברט דה נירו, פיטר או'טול, ארתור פן וז'אן מורו.
ב-1966 הפיק את הסרט "רדיפה" עם מרלון ברנדו ורוברט רדפורד. שפיגל נחשב למפיק מספר סיפורים, הבוחר עלילות מורכבות המשרתות גיבור כריזמטי הנלחם כנגד העולם. הוא אף נודע כמפיק דעתן ושתלטן המחליט על ליהוק כוכבי הסרט לצד הבמאי ולעיתים אף נגד עמדתו, העובד ישירות עם תסריטאים בשלבי ההפקה השונים ונוטל סיכוני הפקה גבוהים הן מבחינת גודל ההפקה, והן מבחינת מרחקה הפיזי מלוס אנג'לס.
שפיגל נודע באורח חייו הססגוני והפזרני. הוא ניהל סגנון חיים הוליוודי רהבתני, הכולל יאכטות, נשפים, חיי מין סוערים ומקום של כבוד בחברה הגבוהה הבינלאומית - מלכים, שועי עולם וכוכבים. בין חבריו הקרובים היו נסיך מונקו, רנייה השלישי ורעייתו הנסיכה גרייס קלי. עם פטירתו אמר עליו חברו הטוב בילי ויילדר: "הוליווד בלי סם שפיגל היא כמו טהיטי בלי גוגן".
שפיגל שמר במשך השנים על קשר עם ישראל, ובמיוחד עם אישים דוגמת גולדה מאיר, אריאל שרון, נשיאת הקרן לירושלים רות חשין, וחברו הקרוב, ראש העיר ירושלים טדי קולק, ותרם מהונו למטרות ציוניות שונות.
בשנת 2005, במלאת 15 שנה להקמת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, נענתה עיריית ירושלים לבקשת מנהל בית הספר רנן שור להוקירו, וקראה לסמטה באזור התעשייה תלפיות, בה שוכן בית הספר "מבוא סם שפיגל". על שלט הרחוב כתוב "סם שפיגל - מפיק סרטים יהודי-אמריקאי זוכה אוסקרים, חלוץ, אוהב ציון".
בשנת 2015 במלאת 25 שנה לבית הספר זכו מנהלי העיזבון השופטת רעיה דרבן ועו"ד דייוויד בוטומס בתעודת מייסדים של בית הספר.
לקריאה נוספת
Sam Spiegel – The Biography of Hollywood Legend, Natasha Fraser-Cavassoni, Little, Brown, London, 2003.
שיהוי
{{פירושונים|* שיהוי (משפט) – מושג במשפט לפיו לא ידון בית משפט בתביעה שהוגשה באיחור.
ראו גם
}}
ג'ון וארלי (צייר)
ג'ון וארלי (באנגלית: John Varley; 17 באוגוסט 1778 – 17 בנובמבר 1842) היה צייר אנגלי בצבעי מים, וחבר קרוב של ויליאם בלייק. הם שיתפו פעולה בשנים 1819–1820, בספר Visionary Heads, שנכתב על ידי וארלי ואוייר על ידי בלייק. הוא היה האח הבכור במשפחת אמנים: קורנליוס וארלי, ויליאם פליטווד וארלי ואליזבת, שהתחתנה עם הצייר ויליאם מולרידי.
ביוגרפיה
ג'ון וארלי נולד בהאקני, ב־17 באוגוסט 1778. אביו, ריצ'רד וארלי, יליד לינקולנשייר, התיישב בלונדון לאחר מות אשתו הראשונה ביורקשייר. הוריו התייאשו מנטייתו לאמנות והפנו אותו להכשרה אצל צורף. אך עם מותם הוא הועסק תקופה קצרה אצל צייר פורטרטים בהולבורן, ואז, בגיל 15 או 16, הפך לתלמידו של ג'וזף צ'ארלס בארו שהיה לו בית ספר לציור בערב, פעמיים בשבוע בהולבורן. בארו היה זה שלקח את וארלי לסיור רישומים לפיטרבורו שממנו חזר כצייר מקצועי.
בשנת 1798 ואלרי הציג סקיצה יפה של קתדרלת פיטרבורו באקדמיה המלכותית לאמנויות והפך למציג קבוע באקדמיה המלכותית עד להקמת האגודה הוותיקה לצבעי מים בשנת 1805.
בשנת 1799 ביקר בצפון ויילס, ובנוף ההררי הפראי שלה מצא שאלה נושאים מתאימים ביותר עבורו. הוא חזר לאותו מחוז בשנת 1800, ושוב בשנת 1802, והציורים שייצר שם השפיעו בעוצמה על כל מהלך אומנותו.
כאחד ממייסדי האגודה הוותיקה לצבעי מים, וארלי הציג שם בעיקר מעל 700 ציורים. הוא גם הפך למאסטר מצליח להוראת רישום לתלמידים רבים ביניהם היו קופלי פילדינג, דייוויד קוקס, ג'ון לינל וויליאם טרנר, (אמן) מאוקספורד.
למרות הצלחתו, משפחתו הגדלה התלוננה שהוא היה כל הזמן בקשיים כלכליים, "מכיוון שהיה איש עסקים גרוע וחסר תקווה ופסימיסט באופיו". וארלי היה מיומן במיוחד ביצירת תערובת של צבעי מים שהתאימו למצב הרוח של שלווה והרהורים שלעיתים קרובות ביקש לעורר ביצירותיו.
על פי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, "הנופים של וארלי הם חינניים וחגיגיים. הם פשוטים אך מטופלים בהרחבה, בעבודה עם מכחול מלא וגוונים שקופים ורעננים...אף שעבודותיו הן מדויקים וקונבנציונליים למדי, הם נחשבות כטובות ומצוינות בקומפוזיציה".
חלק מציורי צבעי המים הקודמים שלו, כולל "נופי התמזה", צוירו במקום והם בעלי ייחודיות גדולה יותר מציורי המאוחרים יותר, שהם בעיקר קומפוזיציות של נוף הררי ואגם, שהופקו ללא התייחסות ישירה לטבע."
הוא נקבר בבית העלמין של קנסל גרין.
סם רוקוול
סמואל "סם" רוקוול (באנגלית: Samuel "Sam" Rockwell; נולד ב-5 בנובמבר 1968) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי", עליו גם זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס בבאפט"א. עוד סרטים בהם שיחק רוקוול כשחקן קולנוע ראשי הן; "ירח", "וידויים של מוח מסוכן", "עמוק בגרון" וכשחקן משני בסרטים "גרין מייל", "אנשי המזימות", "איירון מן 2", "פרוסט/ניקסון", "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", "התנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" ו-"כיבוש הגלקסיה".
ביוגרפיה
רוקוול נולד בדייל סיטי, קליפורניה שבארצות הברית. הוריו הם זוג השחקנים פני הס ופיט רוקוול, והם התגרשו כאשר היה בן חמש. רוקוול גדל עם אביו בסן פרנסיסקו ולמד ב"בית ספר פרנסיסקו לאומנויות", לאחר שסיים את לימודיו עבר להתגורר בניו יורק כדי להיות שחקן.
קריירה
רוקוול למד ותירגל את יכולות המשחק שלו בסטודיו ויליאם אספר שבמנהטן. רוקוול התגלה לראשונה בשנת 1989 בסרט האימה "בית הליצן". בתחילת שנות ה-90 החל לצבור ניסיון בזכות תפקידי אורח בסדרות והופעות קטנות בשובר הקופות "צבי הנינג'ה" ובסרטים העצמאיים "ברוקלין- תחנה אחרונה", ו"מבוכה מפוארת" לצידו של בן אפלק. נקודת התפנית בקריירה שלו הייתה כששיחק תפקיד מוביל בדרמה הקומית "פנטזיה לאור ירח" בה שיחק לצידו של ג'ון טורטורו. זכה לראשונה לתשומת לב ולאהדת המבקרים בזכות ההופעה שלו בדרמה הבריטית "ידידות אחרת" לצידה של מישה ברטון. ב-1998 שיחק בתפקידים ראשיים בקומדיות הפשע "טעויות במאפיה" ו"קורס לרצח".
ב-1999 זכה רוקוול להתפרסם לראשונה בהפקה גדולה, "גרין מייל" של פרנק דרבונט בתפקיד האסיר הפרוע "בילי הנער" וורטון שנידון למוות. בסוף אותה שנה גם התפרסם בזכות תפקידו בפרודיה המדע בדיונית "כיבוש הגלקסיה" בתור השחקן גאי פליגמן. בשנת 2000 הופיע בקומדיית הפעולה "המלאכיות של צ'רלי" בתפקיד נבל הסרט, גאון המחשבים אריק נוקס.
ב-2001 השתתף בסרט הפשע של דייוויד מאמט "השוד". ב-2002 זכה רוקוול להוביל סרט גדול ראשון בקריירה שלו, דרמת הריגול של ג'ורג' קלוני "וידויים של מוח מסוכן". בסרט שיחק בתור המפיק ומנחה השעשועון צ'אק באריס וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ברלין. ב-2003 הופיע במותחן הפשע של רידלי סקוט "אנשי המזימות" בתור פרנק מרסר השותף העסקי של הרמאי המקצוען רוי ווקר (ניקולס קייג').
ב-2005 זכה לאהדה רבה מהקהל בזכות תפקידו בעיבוד הקולנועי לספר המדע בדיוני "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" בתור זאפוד ביבלברוקס נשיא הגלקסיה. ב-2007 שיחק רוקוול במערבון בהפקתם של רידלי סקוט ובראד פיט "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" בתור האקדוחן צ'ארלי פורד אחיו של הפושע הצעיר רוברט פורד (קייסי אפלק). ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בתור ויקטור מאנצ'יני המכור לסקס בקומדיה השחורה "עמוק בגרון" ובתור העיתונאי ג'יימס רסטון ג'וניור, שאת שירותיו שוכר העיתונאי הבריטי דייוויד פרוסט ( מייקל שין) בדרמה הפוליטית המוערכת של רון הווארד "פרוסט/ניקסון".
ב-2010 שיחק רוקוול בשובר הקופות "איירון מן 2" בתפקיד סוחר הנשק ג'סטין האמר ובכך סגר מעגל עם הבמאי ג'ון פאברו, שרצה אותו לתפקיד הראשי של טוני סטארק בסרט "איירון מן". פבארו לקח את רוקוול גם בשנה שלאחר מכן לסרטו "בוקרים וחייזרים" (בישראל נקרא הסרט "הפלישה למערב"), שם שיחק בתור בעל הפאב דוק. לקראת סוף 2010 שיחק לצידה של זוכת שני פרסי האוסקר הילרי סוונק בסרט דרמה "הפרקליטה" בתפקיד קני ווטרס המואשם ברצח, על התפקיד קיבל רוקוול ביקורות טובות.
ב-2014 שיחק בתפקיד קטן בקומדיה "התבגרות מאוחרת" בכיכובן של קירה נייטלי וקלואי גרייס מורץ.
ב-2017 שיחק בסרט הקולנוע "שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי", על תפקידו זכה לשבחים ופרסים רבים, בהם פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לקולנוע לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה הביוגרפית "פוסי/ורדון", ברשת FX Networks, אודות חייו של בוב פוסי. על תפקידו בסדרה זכה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה.
בשנת 2022 דיבב את מר זאב, הדמות הראשית בסרט ההנפשה הממוחשבת "לא רעים בכלל". באותה שנה קיבל מועמדות לפרס טוני על תפקידו בחידוש השלישי למחזה "אמריקן באפלו" פרי עטו של דייוויד מאמט.
חיים אישיים
מאז 2007 הוא בזוגיות עם השחקנית לזלי ביב.
Norman Fucking Rockwell (שיר)
Norman Fucking Rockwell (בעברית: נורמן פאקינג רוקוול) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, . השיר יצא לאור ב-1 בנובמבר 2019, כסינגל השישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד שבניו זילנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי לנה דל ריי וג'ק אנטונוף, בשונה מ-"Fuck It, I Love You", אשר נכתב על ידי דל ריי, אנטונוף, אנדרו וואט ולואי בל. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיר השנה, אך הפסיד ל-"Bad Guy", של בילי אייליש.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי ב-29 באוגוסט 2019, יום לפני צאתו של השיר ביחד עם שאר שירי האלבום. נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-7.9 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהנצפים ביותר באלבום.
קליפ המילים של השיר הועלה ליוטיוב ב-30 באוגוסט 2019, תוך שהצליח לצבור חצי מיליון צפיות.
ואצראטוט
ואצראטוט (בהונגרית: Vácrátót) הוא כפר בהונגריה במחוז פשט, בנפת ואץ, בגוש בודפשט. נכון לשנת 2021 מתגוררים בו 2,038 תושבים.
מיקום
באגן הרחב של האזור ההררי, שניתן לומר שהוא נמוך יחסית, גושי אבן הגיר ששקעו בימי הביניים היו מכוסים בחול. החול שמקורו מנהר הועבר לכאן בעידן הקרח על ידי הדנובה העתיקה, כמו גם מהנחלים המגיעים מהצפון. במהלך התחממות היבשה לאחר עידן הקרח, הסחף הפך במידה רבה לחול טובעני. בתקופה המאוחרת והרטובה יותר, גדות החול היו מכוסות ברובן בכיסוי צמחייה, אך באזורים העקרים יותר נמשכת תנועת החול גם כיום. הצמחייה הקדומה הייתה מורכבת ברובה מאלונים: בשטחי הלס ניתן למצוא עקבות של אלוני לס עם אדר טרטרילס, ובמישורי ההצפה הגבוהים ניתן למצוא עקבות של חורשות אלון שונים. עוזררים שונים היו אופייניים במפלס השיח העשיר.
נגישות
ניתן להגיע אל היישוב גם בכביש מואץ ומגדלה בכביש 2104, שהוא גם הרחוב הראשי של היישוב. עם שכנתה מצפון-מזרח, Váchartyán, ודרכה עם אזור Galgamácsa היישוב מחובר על ידי כביש 2105.
בין קווי הרכבת הארציים נוגעים בו קו הרכבת בודפשט–ואצראטוט–ואץ והקו אסוד–Galgamácsa–ואצראטוט אשר כאן יש להם תחנה משותפת. תחנת הרכבת ואצראטוט ממוקמת יותר מקילומטר אחד מהקצה הצפוני של מרכז היישוב, ממש ליד כביש 2104.
בית קטן בערבה (סדרת טלוויזיה)
בית קטן בערבה (באנגלית: Little House on the Prairie) הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה-מערבון לכל המשפחה, ששודרה ברשת NBC בין השנים 1974– 1983, וזכתה להצלחה. הסדרה מבוססת על סדרת ספרי "בית קטן בערבה" מאת לורה אינגלס ויילדר, שיצאה החל מ-1932, ומתארת את זכרונות ילדותה של ויילדר באזור המערב התיכון של ארצות הברית בסוף המאה ה-19.
הסדרה הייתה עיבוד חופשי של ספרי "בית קטן בערבה", וחלקים ממנה שונו בהשוואה לספרים. נוספו מספר דמויות, כגון אלברט (מתיו לביורטו), ילד יתום שהמשפחה אימצה.
הסדרה צולמה בסימי ואלי, קליפורניה, ומתארת את חיי משפחתה של הילדה לורה בחווה בעיירה וולנט גרוב, מינסוטה, בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. הדמויות המרכזיות במשפחה הן אביה החוואי צ'ארלס, אמה קרוליין, ושלוש אחיותיה מרי, קארי וגרייס. מאוחר יותר הצטרפו למשפחה הילדים אלברט, קסנדרה וג'יימס. דמויות נוספות מהעיירה, שסיפקו לעיתים קרובות רגעים קומיים, הן מר אדוארדס ובני משפחת אולסן. הנושאים המרכזיים בהם עסקה הסדרה הם ערכי משפחה, אהבה, חברות ואמונה. נושאים ספציפיים נוספים היו אימוץ, אלכוהוליזם, גזענות, עיוורון, מחלות שונות, התמכרות לסמים ואונס.
יוצר הסדרה והמפיק הוא אד פרנדלי, שנתקל בספרים בתחילת שנות ה-70. הוא הציע למייקל לנדון לביים את סרט הפיילוט של הסדרה, ולנדון הסכים בתנאי שיקבל את התפקיד הראשי; הוא המשיך וביים את מרבית פרקי הסדרה. סרט הפיילוט בן השעתיים באותו שם, יצא ב-30 במרץ 1974. רשת NBC החלה לשדר את הסדרה ב-11 בספטמבר באותה שנה. שידוריה הסתיימו לאחר 9 עונות, ב-10 במאי 1982.