cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדראש השלישי, מלך הונגריה
שנותיו האחרונות
בקיץ 1298 כינה אנדראש בעיר פשט דיאטה - אספת אצילים, כמרים, סקסונים, סקלרים וקומנים. פתיח הצווים שאושרו באספה הזכיר את "רפיסות גישתו של אדון המלך".הצווים הסמיכו את המלך להרוס מבצרים שנבנו ללא אישור והורו להעניש את כל אלו שסיפחו לעצמם אחוזות בכוח הזרוע, ואף איימו את המלך בנידוי במקרה שלא יישם את הצווים. בעת האספה מינה המלך את דודו, אלברטינו מורוזיני, לתפקיד דוכס סלבוניה. אחרי סיום הדיונים כרת אנדראש ברית עם חמישה מגנטים - אמאדאוש אבא, אישטוואן אקוש, דומוקוש ראטוט, דמטר באלאשה ופאל סץ' שההעירועל רצונם לתמוך בו נגד האפיפיור והבישופים. הארכיבישוף והמנהל האפוסטולי של אסטרגום אסר ע הכמרים להשתתף בדיאט נוספת שהתכנסה ב-1299. הכמרים לא כיבדו את האיסור ואנדראש נישל אותו מהמחוז אסטרגום.
קבוצה של מגנאטים - כולל בני סוביץ', קסגי וצ'אק - האיצו את קרלו השני מנאפולי לשלוח את נכדו, קרוברטו או בהונגרית, קארוי רוברט, שהיה בן 12, להונגריה על מנת להפוך למלך הונגריה. קרלו רוברטו הצעיר נחת בספליט באוגוסט 1300. רוב המגנאטים הקרואטים והסלבונים וכלל ערי דלמטיה פרט לטרוגיר הכירו בו כמלך בעת מסעו לזגרב. אולם בני קסגי ומאתה צ'אק השלימו תוך זמן קצר עם אנדראש ומנעו את הצלחתו של קרוברטו. אנדראש שזמן מה לא היה בקו הבריאות, תכנן ללכוד את הטוען לכתר, אבל מת במצודת בודה ב-14 בינואר 1301. לפי ההיסטוריונים אטילה ז'ולדוש וגיולה קרישטו, לאל ניתן להוכיח את השמועה שנפוצה לפיה המלך הורעל.
אנדראש השלישי נקבר בכנסייה הפרנציסקנית בבודה.כעבור שנים תיאר אותו הפלטין אישטוואן אקוש כ"נצר זהב אחרון" לאילן משפחתו של אישטוואן הקדוש מכיוון שמותו של אנדראש ציין את קיצה של שושלת בית ארפאד, השושלת המלכותית הראשונה של הונגריה. בעקבות מות אנדראש פרצה מלחמת אזרחים בין הטוענים לכתר הונגריה - קארוי רוברט, וצלב, מלך בוהמיה ו-אוטו השלישי, דוכס בוואריה - והיא נמשכה שבע שנים. המלחמה הסתיימה בניצחונו של קארוי רוברט, אבל הוא נאלץ להמשיך להילחם עד לשנות ה-1320 המוקדמות בבני קסגי, בני אבא, מאתה צ'אק ומנגאטים אחרי מלאי עוצמה
נשותיו
מנישואים אלה ב-1291 או 1292 נולדה בת: ארז'בט מטס (Töss) - התארסה ב-1298 עם ואצלב, יורש הכתר, בנו של ואצלב השני, מלך בוהמיה ולימים לסלו החמישי, מלך הונגריה. אירוסין אלה בוטלו ב-1305. ארז'בט התנזרה והצטרפה למנזר הדומיניקני בטס, שבו מתה כנזירה ב-5 במאי 1338. מתה ב-1336. כיום היא ידועה כמבורכת של הכנסייה הרומית קתולית בשם "אליזבת המבורכת מהונגריה".
מקורות
(גאבור קלאניצאי - שליטים קדושים ונסיכים מבורכים:פולחני שושלות במרכז אירופה בימי הביניים)
דקסטר לומיס
סמואל רוברט שו (באנגלית: Samuel Robert Shaw; נולד ב-17 בינואר 1984) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבו הופיע תחת שם הבמה דקסטר לומיס.
הוא מוכר גם בשל תקופתו בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA), שבו הופיע תחת שמו האמיתי ובו הוא היה המנצח של התחרות TNA Gut Check. בנוסף, הוא הופיע במתחם הפיתוח של TNA באותה התקופה, Ohio Valley Wrestling (OVW), שבו היה פעמיים אלוף הזוגות הדרומי של OVW.
ארגונים עצמאיים (2010–2012)
ב-18 באפריל 2009, שו הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות Vintage Wrestling, כשגבר על נואי לי. כעבור חודש, שו ניצח את גלשייר והפך לאלוף הראשון במשקל כבד של Vintage. במשך החודשים שבאו לאחר מכן, שו הגן על תוארו מספר פעמים נגד מתאבקים כמו טייסון טומקו וג'סי ניל. לבסוף, הוא איבד את האליפות לתומאס מאר ב-2 בפברואר 2011. זמן קצר לאחר מכן, חגורת האליפות התפנתה וב-17 באפריל, שו זכה פעם נוספת באליפות במשקל כבד של Vintage. לעומת זאת, הוא הפסיד את התואר ב-11 בספטמבר לג'סי ניל. בשנת 2011, שו השתתף בטורניר מלך המדינה והגיע עד לשלב הגמר, מנגד, הוא לא הצליח לזכות בטורניר, כשהפסיד באותו הגמר לפרנסיסקו סיאטסו. ב-14 במאי, שו זכה בפעם השלישית באליפות במשקל כבד של Vintage לאחר שגבר על ארון אפיק. ב-3 בספטמבר, הוא השתתף בקרב אליפות נגד אליפות, שבו האליפות במשקל כבד של Vintage שבחזקתו ואליפות האינטרנט של Vintage הונחו על כף המאזניים. שו ניצח בקרב זה לאחר שסיימון סז נפסל, מה שגרם לשניים לשמור על חגורות האליפות שלהם, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה. תקופת כהונתו השלישית, שהייתה הארוכה ביותר עם 392 ימים, הגיעה לקיצה ב-6 ביוני 2012, כשנחל הפסד לאותו פרנצ'סקו סיאטסו. הקרב האחרון שלו בארגון הגיע חודש לאחר מכן בקרב מרובע על אליפות במשקל כבד של Vintage, שבסופו מילו ביסלי ניצח.
ב-8 באוגוסט 2011, הוא הופיע בפעם הראשונה בארגון ההיאבקות Florida Underground Wrestling (FUW), וכבר בקרב הבכורה שלו, שהיה קרב משולש נגד רומיאו ראזל וסיידשאו, הוא ניצח. ניצחון זה העניק לו הזדמנות להתמודד על התואר הראשי של הארגון, אליפות במשקל כבד של FUW, מול האלוף באותה התקופה, ברוס סאנטי. בקרב ביניהם, סאנטי יצא עם ידו על העליונה. ב-28 ביוני 2012, הוא התמודד מול וס בריסקו על האליפות הקובנית במשקל כבד של FUW, אך גם בקרב האליפות הזה הוא נחל כישלון. הקרב האחרון שלו בארגון התקיים ב-30 ביוני, ובו הוא ניצח את ג'יימס אלכסנדר.
Gut Check (2010–2013)
הופעת הבכורה של שו בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA) נרשמה ב-8 באוגוסט 2010 במסגרת האירוע הארדקור ג'סטיס, כשהופיע תחת שם הבמה לופוס ותקף את טומי דרימר בקרב שלו מול רייבן לפני שהשופט המיוחד, מיק פולי, הכה אותו בעזרת מהלך המנדיבל קלאו. קרב הבכורה שלו בארגון היה לילה לאחר מכן במסגרת קרב חושך (קרב שאינו שודר בטלוויזיה) בו הוא הפסיד לג'סי ניל. ב-30 בדצמבר בפרק של התוכנית !TNA Impact, שו ליווה את ג'ף ג'ארט לזירה כחלק מהפמליה שלו לקרב "ראווה" דאבל ג'יי דאבל אמ איי מול ליטל רד.
Ohio Valley Wrestling (2012–2013)
ב-13 באוקטובר 2012, שו הופיע לראשונה במתחם הפיתוח של TNA באותה התקופה, Ohio Valley Wrestling (OVW), כשב-1 בדצמבר, שו ואלכס סילבה זכו באליפות הזוגות הדרומית של OVW לאחר שניצחו את ג'סי גודרז ורודי סוויצ'בלייד. הם הפסידו את חגורות האליפות לקואליציה (קרימסון וג'סי ויין) ב-16 בינואר 2013, אך השיבו אליהם את התואר ב-27 בפברואר. לעומת זאת, הם הפסידו שוב לקואליציה ואיבדו את חגורות האליפות ב-3 באפריל.
סמואל שו (2013–2015)
באירוע טרנינג פוינט, שנערך ב-21 בנובמבר 2013, שו הופיע בריאיון ביתי עם כריסטי המי, שבמהלכו הוא ביקש ממנה לקרוא לו בשם סמואל שו, כשגילם דמות הדומה לפטריק בייטמן מהסרט והספר אמריקן פסיכו, כשבגדי הזירה שלו היו דומים לבגדים הנלבשים על ידי הדמות מהסדרה דקסטר. ב-2 בינואר 2014 בפרק של התוכנית Impact Wrestling, שו ערך את הופעת הבכורה שלו תחת גימיק זה, כשרשם ניצחון על נורב פרנום כתוצאה מהכנעה. לאחר הקרב, הוא נעץ מבטים חודרים לעבר המי, שישבה בצד הזירה. שו החל להיות מעריץ אובססיבי של המי, כשביקש ממנה לצאת עימו לדייטים. באחד הדייטים בביתו, ניתן היה להבחין בחדר מלא בפוסטרים ותמונות של אותה המי. ב-6 בפברואר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, המי התעמתה עם שו לגבי החדר שלו ובובת תצוגה שהייתה לבושה כמוה. שבועיים לאחר מכן בתוכנית, שו תקף את מר אנדרסון בזעם רב לאחר שצפה בהמי ושוחח עימה במשך מספר דקות. ב-27 בפברואר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, שו התעמת עם המי וניסה להסביר את מעשיו. לאחר שכשל בהסברו, הוא נקטע על ידי מר אנדרסון, אך שו מצידו השתמש בהמי כמגן אנושי כדי להדוף את אנדרסון, שניסה לנקום על מה ששו עשה לו שבוע קודם לכן. לאחר מכן, שו השתמש במהלך הכנעה כדי לחנוק את אנדרסון.
ב-6 במרץ בפרק של התוכנית Impact Wrestling, שו התמודד מול אריק יאנג בקרב יחידים שבו מר אנדרסון החליף את המי ככרוז. נוכחותו של אנדרסון בצד הזירה גרמה לו להיפסל ולהפסיד בקרב לאחר הסחות דעת מצד אנדרסון. לאחר הקרב, הוא חנק את אנדרסון פעם נוספת והתקדם אל עבר המי, שצפתה במתרחש מאחורי הקלעים דרך מוניטור. באירוע לוקדאון, שנערך שלושה ימים לאחר מכן, שו ניצח את מר אנדרסון בקרב כלוב לאחר שהוא נמלט מהכלוב לאחר שהשתמש בכריסטי המי כהסחת דעת. שו הפסיד בקרב החוזר ביניהם בפרק העוקב של התוכנית Impact Wrestling. ב-3 באפריל בפרק של התוכנית Impact Wrestling, שו גבר על מר אנדרסון בקרב כתונת משוגעים. באירוע סקריפייס, שנערך ב-27 באפריל, אנדרסון השיג את הניצחון מול שו בקרב שו על המנצח היה להכניס את יריבו למסחרית, שנסעה למתקן פסיכיאטרי.
הפעם הבאה ששו נראה על המרקע הייתה ב-22 במאי בפרק של התוכנית Impact Wrestling, כאשר היה נראה שאיש נכנס וניגש לשו שהיה במתקן הפסיכיאטרי ואמר לו שיש לו מבקר, שנחשף לאחר מכן כגאנר. גאנר אמר שבכוונתו לעזור לו עם האובססיה כלפי המי. במהלך השבועות שבאו לאחר מכן, שודרו קטעים שבם גאנר ניסה לעזור לשו במגוון דרכים. לבסוף, שו שוחרר ממוסד זה ב-26 ביוני בפרק של התוכנית Impact Wrestling, לאחר שגאנר הסכים לשמש כמפקח עליו. ב-3 ביולי, הוא חזר והתנצל בפני כריסטי המי בנוסף למר אנדרסון, צעד שהיה נראה המבשר על מעבר דמותו לדמות טובה. ב-22 באוקטובר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, מעשיו של שו הבהירו שאין בכוונתו לבצע מעבר לדמות הטובה, זאת לאחר שהוא בגד בגאנר, כשתקף אותו בעזרת כיסא והצטוות לשורותיה של בריטני. השותפות בינו לבין בריטני הסתיימה מוקדם מהצפוי לאחר שהיא לא האריכה את החוזה שלה ב-TNA. ב-5 בנובמבר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, שו נוצח על ידי גאנר בקרב ללא פסילות. הקרב האחרון של שו ב-TNA התקיים ב-19 ביוני 2015, כשהתאבק מול קרימסון בפרק של התוכנית Xplosion. יומיים לאחר מכן, שו הודיע באופן רשמי על שחרורו מהחברה.
החזרה לארגונים העצמאיים (2015–2019)
במאי 2015, שו הופיע בארגון ההיאבקות Vintage Wrestling. בקרב החזרה שלו, שהתרחש ב-16 במאי, שו גבר על ניק פיים. ב-16 בספטמבר 2016, הוא הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות Full Throttle Pro Wrestling, ובקרב הבכורה שלו בארגון הוא גבר על שאנון מור. ב-23 ביוני 2018, שו ניצח את MVP ופפאדון וזכה באליפות FTPW, שהייתה ללא אלוף באותה התקופה. הוא איבד את התואר כארבעה חודשים לאחר מכן לברינגטון יוז בקרב משולש אשר כלל בנוסף את שאנון מור.
במסגרת האירוע המשולב The Art Of War II של ארגוני ההיאבקות Tried N True ו-Global Force Wrestling, שנערך ב-18 במרץ 2017, הוא גבר על קרימסון והפך לאלוף ה-TNT הראשון בתולדות הארגון. הוא החזיק בתואר במשך 658 ימים, עד שהפסיד אותו לקרייזי סטיב ב-5 בינואר 2019.
ב-21 באוקטובר 2018 באירוע 70 שנים לכבוד ארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA), שו ניצח את קולט קבנה, סמי גווארה וסקורפיו סקיי בקרב הדחות מרובע אשר קבע מי יזכה בהזדמנות להתמודד על האליפות הלאומית הפנויה של NWA מאוחר יותר באותו הערב. עם זאת, הוא כשל בניסיונו לזכות באליפות, לאחר שהפסיד בגמר לווילי מאק. ב-9 בדצמבר, שו הפסיד למאק בקרב החוזר על התואר במסגרת אירוע של ארגון ההיאבקות Championship Wrestling From Hollywood.
NXT (2019–2022)
ב-11 בפברואר 2019, דווח ששו חתם על חוזה ב-WWE והוא נשלח למתחם ה-WWE Performance Center. ב-16 במרץ, הוא ערך את קרב הבכורה שלו במהלך מופע של "NXT" שאינו שודר בטלוויזיה, ובו הוא הפסיד לפביאן אייכנר. לאחר הבכורה, הוא החל להופיע תחת שמו האמיתי, עד שבחודש יוני שם הבמה שלו שונה לדקסטר לומיס. באותו החודש, דווח שלומיס ישתתף בטורניר בשם "טורניר הפריצה של NXT". ב-17 ביולי בפרק של התוכנית "NXT", לומיס הפסיד והודח מהטורניר כבר בשלב הראשון לאחר שהפסיד לברונסון ריד. ב-25 במרץ 2020 בפרק של התוכנית "NXT", שודר קדימון על חזרתו של לומיס. שבוע לאחר מכן, הוא חזר וניצח את ג'ייק אטלס. ב-22 באפריל בפרק של התוכנית "NXT", הוא חבר לולווטין דרים ועזר לו לנצח את קבוצת The Undisputed Era, זאת לאחר שהשותף המקורי של דרים, קית' לי, הותקף על ידי דמיאן פריסט. ב-6 במאי בפרק של התוכנית "NXT", לומיס בא לעזרת דרים פעם נוספת, הפעם במסגרת קרב על אליפות ה-NXT מול אדם קול. לעומת זאת, הוא הכה לא במתכוון את השופט, דבר שאיפשר לקול לנצל את המצב לטובתו ולנצח את דרים.
ב-3 ביוני בפרק של התוכנית "NXT", לומיס הציג אלמנט חדש של אמן כחלק מהגימיק שלו, כשהוא החזיק בידו כן ציור והחל לצייר ציור שלו ביחד עם קבוצת The Undisputed Era. באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-7 ביוני, לומיס התערב בקרב הבקלוט בראול בין קול לדרים על אליפות ה-NXT, כשהוא תקף את רודריק סטרונג ובובי פיש, הכניס אותם לתא המטען של רכבו ונסע מאזור הקרב. שלושה ימים לאחר מכן בפרק העוקב של התוכנית "NXT", לומיס הפסיד לקול בקרב שאינו היה על תואר האליפות לאחר הסחת דעת מצידם של סטרונג ופיש. לאחר הקרב, לומיס תקף את סטרונג והחל לרדוף אחריו אל מאחורי הקלעים. בלילה הראשון של הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-1 ביולי, לומיס גבר על סטרונג בקרב רצועה. ב-29 ביולי בפרק של התוכנית "NXT", לומיס ניצח את טימותי טאצ'ר ופין באלור בקרב משולש והעפיל לקרב הסולם המחומש אשר ייערך באירוע NXT TakeOver XXX ויקבע מי יזכה באליפות צפון אמריקה הפנויה של NXT. לעומת זאת, לומיס סבל מפציעה בקרסול והוסר מן הקרב.
לומיס שב למסך ב-30 בספטמבר בפרק של התוכנית "NXT", כשהופיע בקטע מאחורי הקלעים עם קמרון גריימס. שבוע לאחר מכן בתוכנית, הוא גבר על אוסטין ת'יאורי, כשלאחר הקרב הוא הותקף על ידי גריימס. ב-14 באוקטובר בפרק של התוכנית "NXT", לומיס איתגר את דמיאן פריסט לקרב על אליפות צפון אמריקה של NXT, שבו הוא הפסיד לאחר שגריימס הגיע ותקף אותו בזמן שהשופט התעסק בבדיקת מצבו של פריסט, דבר שאיפשר לפריסט לנצל זאת לטובתו. לומיס נקם בגריימס, כשניצח אותו כתוצאה מהכנעה בקרב בית רדוף טרור במסגרת הספיישל NXT Halloween Havoc, שנערך ב-28 באוקטובר. ב-11 בנובמבר בפרק של התוכנית "NXT", לומיס התמודד מול טימותי טאצ'ר בקרב שבו הוא הפסיד, גם כאן לאחר התערבות מצידו של גריימס. לאחר מכן, גריימס הכניס את ראשו של לומיס אל תוך שק בד והחל לתקוף אותו. שבוע לאחר מכן, השניים התמודדו זה מול זה בקרב כיסוי עיניים, שהסתיים ללא הכרעה לאחר שגריימס הכה את השופט מבלי לדעת, מעשה שהותיר את השופט חסר הכרה. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-6 בדצמבר, לומיס רשם ניצחון נוסף בפיוד עם גריימס, הפעם בקרב רצועה. ב-6 בינואר 2021, הוא הנחה את הספיישל NXT New Year's Evil. שבוע לאחר מכן, הוא נוצח בקרב יחידים על ידי ג'וני גרגאנו. ב-24 בפברואר, לומיס ניצח את גרגאנו בקרב שאינו היה על התואר של האחרון. ב-17 במרץ, לומיס ניצח את אוסטין ת'יאורי. ב-20 באפריל, לומיס הפסיד בקרב יחידים לאל. איי. נייט לאחר הסחת דעת מצידה של אינדי הארטוול. ב-3 באוגוסט, לומיס נחל הפסד לג'וני גרגאנו. ב-2 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, לומיס וגרגאנו הפסידו לאלוף צפון אמריקה של NXT, כרמלו הייס וטריק ויליאמס. שבועיים לאחר מכן בתוכנית, לומיס הפסיד לטוני דיאנג'לו. ב-18 בינואר 2022 בפרק של התוכנית NXT 2.0, לומיס נחל הפסד לגרייסון וולר. ב-22 במרץ, לומיס הפסיד לטוני דיאנג'לו.
הרי באיקל
ממערב לימת באיקל נמצא החלק הצפוני של הרכס. הרוחב המקסימלי שלו הוא 60 ק"מ, הגובה הממוצע הוא מ 600 מ עד 1300 מ'. שטח זה של רכס הבאיקל הוא הגבוה ביותר. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר צ'רסקי שגובהו 2,572 מטר.
הרמה המרכזית ברכס גובלת בהרי סייאן. הרכס הוא המקור המרכזי לנהר לנה והוא מיוער בעצים כמו אשוח סיבירי, אספן מצוי ועוד.
יקב קלו דה גת
יקב קלו דה גת הוא יקב בוטיק ישראלי בקיבוץ הראל, למרגלות הרי יהודה.
דניאל רוגוב בחר ביקב כחמישי בטיבו בישראל (2011). קלו דה גת הוא מהיינות הישראלים שזכו לציונים הגבוהים ביותר ממבקר היינות רוברט פארקר, מכתבי העת "ויין ספקטייטור" ו"דקנטר".
קרל וייזנברגר
גנרל קרל וייזנברגר (29 בספטמבר 1890 – 28 במרץ 1952) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
וייזנברגר נולד ב-29 בספטמבר 1890 בווירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס וייזנברגר לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-9 (קרל פון ורדה), ובשנת 1911 הועבר לרגימנט הרגלים הבווארי ה-20 (הנסיך פרנץ). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם וייזנברגר עם יחידתו, וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל וייזנברגר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף וייזנברגר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה וייזנברגר לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באפריל 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-21. ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה
ב-15 באוקטובר 1939 מונה וייזנברגר למפקד הדיוויזיה ה-71, וב-1 בינואר 1940 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם וייזנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16, וב-29 ביוני 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-21 בפברואר 1941 מונה וייזנברגר למפקד הקורפוס ה-53, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם וייזנברגר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השנייה. ב-30 בנובמבר 1941 מונה וייזנברגר למפקד הקורפוס ההררי ה-36 בפינלנד, וב-13 באוגוסט 1944 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-15 באוגוסט מונה למפקד המחוז הצבאי ה-13, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר וייזנברגר בקאמפטן, עד למותו ב-28 במרץ 1952.
ברנדון אינגרם
ברנדון אקסבייר אינגרם (באנגלית: Brandon Xavier Ingram; נולד ב-2 בספטמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA. גובהו 2.01 מטרים והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד. מבנה גופו הצנום (88 ק"ג), מוטת ידיו הארוכה (2.21 מטרים) ויכולות הקליעה שלו מקנות לאינגרם השוואות רבות לשחקן ה-NBA קווין דוראנט.
תיכונים ומכללות
אינגרם נולד וגדל בעיר קינסטון שבקרוליינה הצפונית. בצעירותו שיחק בליגת הנוער של איגוד האתלטים החובבים, ואת קבוצתו אימן שחקן העבר ויליד קינסטון ג'רי סטאקהאוס. בתקופתו כתלמיד "תיכון קינסטון" הוביל את קבוצתה ל-4 אליפויות ליגת התיכונים של המדינה, ובכך הפך לשחקן התיכונים הראשון בקרוליינה הצפונית לעשות זאת. בשנתו האחרונה בתיכון רשם ממוצעים של 24.3 נקודות ו-10.4 ריבאונדים למשחק, וזומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי בו קלע 15 נקודות.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר אינגרם ללמוד באוניברסיטת דיוק, אלופת ליגת המכללות היוצאת, תחת המאמן מייק ששבסקי. בעונת ה שלו רשמה דיוק עונה מאכזבת כשהודחה כבר בשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen) על ידי אוניברסיטת אורגון בתוצאה 82-68. מבחינה אישית, רשם אינגרם עונה מצוינת וזכה בתואר "רוקי העונה של מחוז ה-ACC" לאחר שהעמיד ממוצעים של 17.3 נקודות, 6.8 ריבאונדים, 2.0 אסיסטים, 1.1 חטיפות ו-1.4 חסימות למשחק.
בסיום אותה עונה, ב-4 באפריל 2016, הודיע על כוונתו לוותר על המשך לימודיו במכללה ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA‏ 2016.
לוס אנג'לס לייקרס
בעונתו השנייה ב-NBA הציג שיפור ניכר ורשם ממוצעים של 16.1 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק. בעונה העוקבת רשם שיא קריירה של 18.3 נקודות בממוצע למשחק, אך הוא השתתף ב-52 משחקים בלבד בשל פציעות שונות.
ניו אורלינס פליקנס
ב-6 ביולי 2019 הועבר בטרייד לניו אורלינס פליקנס, יחד עם ג'וש הארט, לונזו בול, דיאנדרה האנטר ושתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לאנתוני דייוויס. בעונתו הראשונה עם הפליקנס פרץ עם ממוצעי שיא של 23.8 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, אולם קבוצתו סיימה במקום ה-13 בלבד באזור המערבי. בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
בנובמבר 2020 חתם אינגרם על הארכת חוזה בניו אורלינס ל-5 עונות נוספות, עבור כ-158 מיליון דולר.
גזל (משפט עברי)
גזל הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיו אסור לקחת חפץ מבעליו בכוח ובלי רשותו. התורה מצווה על כך בספר ויקרא:.
עשה 'והשיב את הגזילה'
בזמן שבית המקדש במקרים מסוימים (כגון אם כפר בגזילתו ונשבע לשקר) מתחייב היה הגזלן להשיב את הגזילה בתוספת חומש, וגם להביא קרבן אשם הנקרא "אשם גזלות".
במקרה והחפץ השתנה בזמן שנמצא אצל הגזלן, דהיינו שאכלו אותו או שינו את צורתו (ואפילו היה הדבר באונס), הרי החפץ שייך לגזלן, והגזלן חייב לשלם את תמורתו לבעליו (ולא את החפץ עצמו).
חז"ל אמרו ש"השואל שלא מדעת כגזלן"- דהיינו אדם שלקח חפץ שלא ברשות הבעלים, אפילו על מנת להחזירו אחר-כך לבעלים, הרי זה גזל. אולם במקרים מסוימים כלל זה לא מוחלט (לדוגמה: ניחא ליה לאיניש ליעבד מצווה בממוניה או זכין לאדם שלא בפניו).
העדר חיוב קנסות בגזל
בניגוד לגנב המתחייב בקנס על גנבתו, כגון תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמישה, גזלן אינו מתחייב בתשלומין אלה. בטעם הדבר כתב הרמב"ם במורה נבוכים:
גנבה
מלבד איסור גזילה, ישנו איסור נוסף והוא איסור גנבה, התורה מצווה על איסור נוסף: "לא תגנבו".
ההבדל בין גנבה לגזילה הוא בכך שגנבה נעשית בהיחבא ובלא ידיעת הבעלים, ואילו גזילה נעשית בכוח ובידיעת הבעלים.
בזמן שהייתה סנהדרין אדם שגנב ונתפס היה צריך לשלם לבעלים תשלומי כפל על הדבר הנגנב, דהיינו פי שניים מערך הגנבה.
המקור לדין זה הוא בספר שמות בפרשת משפטים: "אם המצא תמצא בידו הגנבה". דין נוסף הנאמר בגנבה, שאם החפץ הגנוב היה שור או שה, והגנב מכר או שחט אותו, צריך הגנב לשלם לבעלים "תשלומי ארבעה וחמישה", דהיינו בשה צריך לשלם פי ארבעה משוויו, ובשור פי חמישה. בגזילה לעומת זאת אין דין תשלומי כפל או תשלומי ארבעה וחמישה. חז"ל ביארו את הטעם שדין הגנב חמור יותר, משום שגנב מראה שהוא ירא מבני האדם יותר מאשר את אלוהים, והרי זה זלזול בכבוד שמים, לעומת זאת גזלן אינו ירא כלל.
גזל הרבים
בתוספתא במסכת בבא קמא נאמר: "חמור גזל הרבים מגזל היחיד, שהגוזל את היחיד יכול לפייסו ולהחזיר לו גזילו, הגוזל את הרבים אין יכול לפייסן ולהחזיר להן גזילן". על פי התלמוד, גזלני הרבים, כגון רועים שרועים בשדות של אחרים או גובי מיסים שנוטלים ממון יותר ממה שהיו צריכים, "תשובתן קשה", כיוון שאינם יודעים למי להחזיר, אך למרות זאת תיקנו חכמים שיחזירו למי שיודעים בוודאות שגזלו ממנו, ובשאר הכסף יעשו פעולות לטובת הציבור ("צורכי רבים") שייתכן וגם הנגזלים ייהנו מהן. הלכה זאת נפסקה בשולחן ערוך בהלכות גזילה. במקום אחר נכתב בשולחן ערוך שסוחר שרימה את לקוחותיו במידות ובמשקלות אינו יכול לעשות "תשובה הגונה".
והסביר זאת הרב יהושע פלק כץ (הסמ"ע), שאמנם בעשיית צורכי הרבים יש "קצת תשובה" ותיקון לחטאו, אך אין בה כדי תיקון שלם, כיוון שאינו יכול להשיב לבעלים את ממונם כראוי. לדבריו, במובן זה חמור מעשהו של אדם זה יותר משאר עבירות, "אפילו גדולות כעריות ועבודה זרה", כיוון שהם חטאים שבין אדם למקום ויש להם תשובה ב"חרטה ובוידוי ובסיגופים".
עם זאת, בספר ערוך השולחן הובאו דברי חיזוק ועידוד לאדם שבא לעשות תשובה על גזל הרבים: "כשיעשה צורכי רבים יסבב ה' שכל אחד מהנגזלים או מיורשיהם יהנה כפי ערך גזילתו ושימחלו לו, והבא להיטהר מסייעין אותו מן השמים".
התלמוד מביא כדוגמה ל"צורכי הרבים" חפירת בורות מים לטובת הציבור, כיוון שהם "דבר הצריך לכל" (רש"י) וקיים סיכוי שהנגזלים יהנו מהם. החפץ חיים בספרו "אהבת חסד" כותב בשם השל"ה שיכול לעשות צורכי רבים על ידי תרומה של ספרים לבית המדרש או לבית הכנסת. הרב משה פיינשטיין פוסק שיש לעשות זאת באופן שלא ייראה כאילו הוא נותן מתנה מיוזמתו ויגרום לכך שיכירו לו על כך טובה ויכבדו אותו, אלא ייתן בעילום שם וכדומה.
גזל הגר
על אף שרכושו של גר שאין לו יורשים הוא הפקר, אבל במקרה של גזלה, נאמר בתורה שהגזלן לא יזכה מן ההפקר ברכושו של הגר הנמצא בידו, אלא הרכוש הגזול ימסר למשמרת הכהונה שעבודתה נקבעת שבוע שבו מת הגר. חיוב נתינת גזל הגר הוא אחת מהעשרים וארבע מתנות הכהונה.
סוגי גזילה אחרים
ישנו סוג גזילה נוסף, שאינו נחשב כ"גזל" במשמעותו ההלכתית, וידוע בשם "גזל שינה", ועניינו הוא כשאדם מפריע לאחר לישון על ידי רעש וכדומה. לדעת הפסוקים אין איסור זה נכלל באיסור גזל, מאחר שאינו נוטל ממון חבירו לרשותו, ובפוסקים נקטו איסורים אחרים שעובר כגון ואהבת לרעך כמוך, הונאת דברים וכדומה.
איסור גזילה נוסף נאמר בתלמוד על מי שאינו משיב שלום לחבירו:
בספר הזוהר, מופיע היתר "לגנוב" דברי תורה, וכנראה הכוונה היא שמותר להעתיק בכתב יד (אך לא בדפוס), טקסט תורני.
ספרות רומנית
הספרות הרומנית הוא כינוייה של כלל היצירה הספרותית שנוצרה בשפה הרומנית.
התקופה הקדומה
הטקסט השלם הראשון הכתוב בשפה הרומנית מתוארך לתחילת המאה ה-16 - זה המכתב של נֶיאַקְשו (Neacşu) מקמפולונג, שנכתב ב-1521. ב-1544 הודפס בסיביו ספר דת לותרני. ספר זה לא שרד והעותק האחרון נכחד בשריפה, אולם קיומו מוכח על ידי קבלות בהן צוין. המכתב וספר הדת הלותרני נכתבו בשפה הרומנית, אך השתמשו לצורך כך באלפבית קירילי. הספר הראשון בשפה הרומנית שהודפס בעזרת אלפבית לטיני היה אוסף שירי דת קלוויניסטים, שהוציא לאור הבישוף הרומני, פאוול טורדאשי (Pavel Tordaşi) בשנת 1560.
ב-1582 תורגמו והודפסו לראשונה ברומנית כמה מספרי המקרא, אולם רק ב-1668 יצא לאור לראשונה תרגום מלא של התנ"ך ושל הברית החדשה ברומנית.
תקופת המעבר הקדם מודרנית
תקופת המעבר הקדם מודרנית כוללת את שני העשורים האחרונים של המאה ה-18 ושלושת העשורים הראשונים של המאה ה-19.
התקופה המודרנית 1830 - 1892
המאה ה-18 בספרות הרומנית הושפעה מאוד מהחלטה פוליטית של שלטונות האימפריה העות'מאנית - הם החליטו לא למנות יותר שליטים רומנים בני הארץ, אלא למנות כשליטים בנסיכויות הרומניות סוחרים יוונים מאיסטנבול, הפנרים או פאנאריוטים. שליטים יוונים אלה הביאו איתם את התרבות היוונית ובני השכבות העליונות שהיו תכופות ממשפחות מעורבות יווניות-רומניות סיגלו לעצמם את השפה היוונית והיוצרים שקמו מתוכם הושפעו מהסגנון היווני. ניקולאיה יורגה, בספרו Istoria literaturii române în sec. XVIII, 1901 (ההיסטוריה של הספרות הרומנית במאה ה-18, 1901), חילק את התקופה הזאת לשתי תקופות משנה החופפות את שתי מחציות המאה. שתי התקופות נקראות על שם הכותב הבולט לפי דעתו של יורגה: התקופה הראשונה היא תקופת קנטמיר (Cantemir) והשנייה היא תקופת קסריה (Chesarie).
התקופה המודרנית בספרות הרומנית משתרעת על התקופה שבין 1830 ובין 1892. בתקופה זו יש מפגש דורות של כותבים, מצד אחד יוצרים דוגמה קונסטנטין סטאמאטי (Constantin Stamati) וגאורגה אסאקי (Gheorghe Asachi), ילידי המאה ה-18 ומצד שני בני המאה ה-19 דוגמת גריגורה אלכסנדרסקו (Grigore Alexandrescu), יון הליאדה-רדולסקו (Ion Heliade-Rădulescu) ויעקב נגרוצי. באותה שנה בה נולד וסילה אלכסנדרי, 1819 - 1818, נולדו כמה יוצרים בולטים נוספים, ניקולאה בלצ'סקו, אלקו רוסו, דימיטריה בולינטינאנו (Dimitrie Bolintineanu), ניקולאיה פילימון (Nicolae Filimon) ומיכאיל קוצ'וראן (Mihail Cuciuran).
בין הקלאסיקה ובין הרומנטיות 1830 - 1862
בתקופה הזו יש מעבר הדרגתי מהסגנון הנאור הקלאסי אל הסגנון הרומנטי.
וסילה אלכסנדרי, שהתחיל לפרסם ב-1840 והמשיך בכך חצי מאה, הוא היוצר הבולט של התקופה ויצירתו כללה ארבעה כרכי שירה, שישה כרכי מחזאות וכרך אחד של פרוזה.
תקופת הקלאסיקונים הגדולים 1863 - 1892
תקופה זו, שמתחילה עם איחוד נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה באוניה פרסונלית תחת שלטונו הדמוקרטי של אלכסנדרו יואן קוזה, עומדת תחת ההשפעה המכרעת של החוג הקרוי ז'ונימיה. חברי החוג וגם יוצרים אחרים זכו לבמה עבור יצירותיהם בכתב העת של החוג, שיחות ספרותיות Convorbiri literare.
התקופה הקומוניסטית 1948 - 1989
הספרות הרומנית, בתקופה בה נשלטה רומניה על ידי המפלגה הקומוניסטית הרומנית, צונזרה בצורה קשה ונותבה לתוך הזרם המכונה ריאליזם סוציאליסטי. יוצרים, שלא צעדו בנתיב שהוכתב להם סולקו ממשרותיהם, יצירותיהם נגנזו ואף נזרקו לבתי כלא.
תרבות רומנית בישראל
יהודי רומניה, כקבוצה, היו משכילים מהממוצע ברומניה בתקופתם והיוו אחוז נכבד, הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה, בחוגים המשכילים של רומניה. עם בואם ארצה, הביאו יהודי רומניה גם את התרבות הרומנית, שהייתה לחלק בלתי נפרד מהווייתם. תרבות זו באה לידי ביטוי במגוון דרכים, החל ממסעדות רומניות וכלה ביצירות ספרותיות בשפה הרומנית, יצירות שנכתבו בישראל. יוצרים יהודים בשפה הרומנית, שהגיעו ארצה בגיל מבוגר, התקשו לשנות את שפת היצירה והמשיכו ליצור ברומנית - חלק מיצירות אלה זכה לצאת בדפוס בארץ וחלק ראה אור בעיתונות הרומנית-ישראלית הענפה. שגשוג היצירה הספרותית בשפה הרומנית בישראל הוביל ליצירת חוגים תרבותיים העוסקים בכך ואף מעניקים פרסים רבי ערך ליוצרים נבחרים.
בין הסופרים והמשוררים הישראלים בשפה הרומנית נמנים: מירל בראטש, שאול כרמל, סבסטיאן קוסטין, אלכסנדרו מירודן, טאניה לובינסקו, אלכסנדרו סבר, לאופולד ביטמן-רוגה, לודוביק ברוקשטיין, וירג'יל דודה, דורל שור ורבים אחרים .
העולים הטריים מרומניה, שלא ידעו קרוא וכתוב בעברית, אך היו "מכורים" לתחביב הקריאה, יצרו את הביקוש לספריות בשפה הרומנית ובעקבות הביקוש הגיע גם ההיצע - יהודים רבים שלחו חבילות עם ספרים ברומנית לקרוביהם בישראל ועם בואם ארצה פתחו ספריות השאלה. תחילה שגשגו הספריות, אך במרוצת הזמן הן התמעטו בעת שקהל לקוחותיהן הצטמצם עם התקדמות לימודי השפה העברית על ידי העולים.
עולי רומניה תרגמו לעברית נכסי תרבות רומניים והכירו לקורא הישראלים חלק מהיצירה הספרותית הרומנית. הירבו לעסוק בכך סנדו דוד, סבסטיאן קוסטין, שאול כרמל ואחרים.
מדליית ההגנה (1945-1940)
מדליית ההגנה (בנורווגית: Deltagermedaljen 9. april 1940–8. mai 1945) הוא העיטור הניתן לחיילים ולאזרחים שנטלו חלק במאבק נגד פלישת גרמניה הנאצית לנורווגיה ובמהלך תקופת הכיבוש במלחמת העולם השנייה.
נכון ל-17 באפריל 2017 חולקו 1208 מדליות.
שינויים שחלו בקריטריונים לקבלת המדליה
המדליה מוענקת לחיילים, הן נורווגים והן מבעלות הברית, שנטלו חלק ו/או נפצעו במהלך מלחמת העולם השנייה. מקבל המדליה חייב להוכיח ש"לחם למען המולדת" בתקופת הכיבוש, כלומר לחם נגד משטרו הפרו-נאצי של "הבוגד מנורווגיה" והוורמאכט. בדרך-כלל מוכרת המדליה בשם "מדליית המשתתף במלחמה" (krigsdeltakermedaljen). המדליה ניתנת לכל מי שלחם בקרב על נורווגיה (בין אם כאזרח ובין כחייל) ולכן היא המדליה הנפוצה ביותר שניתנה על השתתפות במלחמת העולם השנייה.
חלוקת המדליה החלה בשנת 1945 והמשיכה להינתן במשך כל שנות החמישים. מאחר שהממשל הנורווגי לאחר המלחמה לא יכול היה לדעת מי השתתף באופן אקטיבי במלחמה, כל אדם שראה עצמו מתאים לקבל את המדליה יכול היה לפנות בבקשה רשמית לקבל אותה. דבר זה גרם לכך שרבים ביקשו את המדליה כדי להעלות את מעמדם החברתי. בהתחלה לא ניתנה המדליה לאנשי צי הסוחר (Handelsflåte), אך הדבר שונה בשנת 1979 עקב מחאת אנשי הצי שדרשו הכרה על גבורתם בתקופת המלחמה. הקריטריון שונה ונקבע שארבעה חודשי שירות בצי ההתנגדות הנורווגי (Nortraship; אנ') תזכה את הלוחם במדליה.
בשנת 1981 נוספו ספני חיל הים המלכותי הנורווגי במהלך המלחמה כזכאים אף-הם לזכייה במדליה. בשנת 1985 החל מבצע רשמי של צבא נורווגיה לאיתור לוחמים ואזרחים שזכאים למדליה על פעילותם אך טרם קיבלו אותה.
חלוקת המדליה ממשיכה גם כיום. בשנת 2013 חולקו 17 מדליות, בשנת 2014 חולקו ארבע מדליות ובשנת 2015 חולקו 89 מדליות.
עיצוב
המדליה עשויה מארד. בצדה האחד מופיע סמל נורווגיה עם הכתובית "9 באפריל 1940 – 8 במאי 1945" (ומכאן שמה). בצדה השני מופיע דגל המלך, דגל נורווגיה האזרחי ודגל נורווגיה הצבאי והכתובית, הכתובה במעגל, היא "משתתף בקרב" (DELTAGER I KAMPEN).
האות יכול להכיל עיטור-ורד במרכזו במידה ומקבל המדליה המשיך את פעילות ההתנגדות לגרמניה הנאצית גם לאחר הפלישה ב-1940, בין אם בתוך נורווגיה ובין אם בחו"ל (תחת פיקוד הממשלה הגולה בלונדון).
קריטריונים
בהוראת מלך נורווגיה ב-9 בספטמבר 1945, משרד ההגנה הנורווגי גיבש את הקריטריונים הבאים לקבלת המדליה עבור כל מי שנלחם או נפצע במאבק בכיבוש הנאצי בנורווגיה: בנוסף על מקבל המדליה להראות ש"הראה רצון-לאומי טוב" בתקופת הכיבוש. זאת ועוד, כל מי שעומד הן בקריטריון הקרב של 1940 והן בקריטריון המאבק בתוך נורווגיה או מחוץ לה בין 1940-1945 זכאי לעיטור-ורד על האות.
עיטור זה לא יוענק למי ששירת בצי הסוחר מחוץ לנורווגיה.
ראו גם
נורווגיה במלחמת העולם השנייה
המחתרת הנורווגית
קרלוס הרביעי, מלך ספרד
קרלוס הרביעי, מלך ספרד (בספרדית: Carlos IV de Borbón 11 בנובמבר 1748 - 20 בינואר 1819) היה מלך ספרד בין השנים 1788–1808, ולאחר מכן הודח לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, ושוב לטובת ז'וזף בונפרטה.
ביוגרפיה
קרלוס הרביעי, היה בנו השני של קרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נולד בנאפולי (11 בנובמבר 1948) בעוד אביו היה מלך נאפולי וסיציליה. אחיו הבכור דון פליפה עבר להיות השני בתור לכס המלוכה בשל לקויות הלמידה והאפילפסיה שלו. בנאפולי וסיציליה כונה קרלוס נסיך טורונטו. הוא כונה אל קזדור (שפירושו "הצייד") בשל העדפותיו לספורט ולצייד, במקום לעסוק בענייני המדינה. קרלוס נחשב על ידי ההיסטוריון סטנלי ג' פין " כטוב לב אך חלש ופשוט מחשבה".
ב-14 בדצמבר 1788 נפטר אביו קרלוס השלישי, מלך ספרד, וקרלוס עלה לשלטון במקומו. קרלוס ביקש לשמור על הישגי הרפורמות של אביו, ובשל כך נשאר בתחילה בברית עם צרפת המהפכנית, למרות מה שעוללה לקרוביו מבית בורבון הצרפתי. אולם, בשנת 1793 יצא קרלוס למלחמה על צרפת, בהשפעת מנואל דה גודוי, ואיבד את חלקו המזרחי של האי סנטו דומינגו.
בשנת 1796 כרת קרלוס ברית עם ממשלת הדירקטוריון של צרפת, אולם בשנת 1797 ספגו הצי הספרדי-צרפתי המשולב מפלה מידי הצי הבריטי בקרב כף סנט וינסנט. בשנת 1800 מכר קרלוס לצרפת את לואיזיאנה, ובשנת 1801 פלש לממלכת פורטוגל. בשנת 1807 הסכים קרלוס עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אשתו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.
קרלוס הרביעי נפטר ב-20 בינואר 1819 ברומא, זמן קצר לאחר אשתו שמתה ב-2 בינואר 1819.
משפחתו
בשנת 1765 התחתן קרלוס עם מריה לואיסה מפארמה, בתו של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, ממנה היו לו 14 ילדים:
דרום אמריקה באופנוע
דרום אמריקה באופנוע הוא ספר המבוסס על היומן שכתב ארנסטו צ'ה גווארה במהלך מסעו עם חברו אלברטו גרנאדו בדרום אמריקה, כשהיה סטודנט לרפואה בן 23. במהלך המסע נחשף גווארה, בן למשפחה מהמעמד הבינוני, לסבלות העניים ביבשת - כורים מנוצלים במכרות הנחושת בצ'ילה, חולים במושבת מצורעים בפרו, וסתם פשוטי עם. המסע שהחל כהרפתקאה, שינה את חייו של גווארה, ובו עוצבו השקפותיו, כפי שהעיד בעצמו:
היומן ראה אור לראשונה בקובה ב-1993, בשם Mi primer gran viaje: De la Argentina a Venezuela en motocicleta (מילולית: "המסע הגדול הראשון שלי: מארגנטינה לוונצואלה באופנוע"). ב-2002 יצאה מהדורה ראשונה של הספר בעברית בהוצאת חרגול, בתרגומו של אורי פרויס, וב-2004 יצאה מהדורה מתוקנת.
בשנת 2004 הופק בארגנטינה הסרט דרום אמריקה באופנוע, המבוסס על היומן ועל זכרונותיו של אלברטו גרנאדו. את הסרט ביים ולטר סאלס, ואת התפקידים הראשיים גילמו גאל גארסיה ברנאל (כגווארה) ורודריגו דה לה סרנה (כגרנאדו). בשנת 2005 זכה הסרט בפרס באפט"א בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לסרט שאינו דובר אנגלית.
המסע
גווארה וגרנאדו יצאו מבואנוס איירס בינואר 1952, על גבי אופנוע 500 סמ"ק ישן, אותו כינו פּוֹדֶרוֹסַה (מילולית: "רב העוצמה"). באותה העת היה גווארה בן ה-23 סטודנט לרפואה, וגרנאדו בן ה-29 ביוכימאי שטיפל במצורעים. יעדם של השניים היה מושבת המצורעים סן פבלו שבפרו.
היעד הראשון אליהם הגיעו היה עיירת הנופש מיראמאר, כ-450 ק"מ דרומית לבואנוס איירס, בה שהתה משפחתה האמידה של חברתו של גווארה. לאחר מכן המשיכו השניים את מסעם מזרחה, לכיוון צ'ילה, דרך נקוצ'אה, באיה בלנקה, צ'ואלה צ'ואל, סן מרטין דה לוס אנדס, דרך שבעת האגמים ובארילוצ'ה. לאחר שחצו את הגבול לצ'ילה, התראיינו לעיתון בטמוקו, בהם הציגו עצמם כמומחים לצרעת. הכתבה, אותה לקחו עמם, פתחה להם דלתות רבות שהיו סגורות בפניהם נוכח חזותם המאובקת, ולאחר שהציגו אותה, רבים יותר גילו נכונות לסייע להם, בין אם בטיפול בתקלות באופנוע, באספקת מזון או קורת גג. בלוס אנחלס נכנע האופנוע לתקלות שפקדו אותו לאורך המסע, ואת המשך דרכם נאלצו לעשות באמצעי תחבורה אחרים - לסנטיאגו דה צ'ילה ולוולפראיסו הגיעו בטרמפים.
חלקו הראשון של היומן, עד ולפראיסו, הוא יומן מסע שגרתי, העוסק בתלאות הדרך של השניים, בנופים בהם עברו ובאנשים אותם פגשו. בוולפראיסו נתקל גווארה לראשונה במצוקתם של עניים, וביומנו החלו להופיע תובנותיו והשקפותיו החברתיות הנגזרות מהן. כך כתב על ישישה חולת אסתמה בה פגש בוולפראיסו:
מוולפראיסו המשיכו השניים כנוסעים סמויים בספינה שעשתה דרכה לאנטופגסטה, וממנה נסעו למכרות הנחושת בצ'וקיקמאטה. בדרכם פגשו בזוג פועלים קומוניסטים, שחיים בגפם במדבר ("בני הזוג הקופאים מקור בלילה המדברי, מצונפים זה בזרועות זה, הם דוגמה חיה לפרולטריון באשר הוא... אותו לילה סבלתי מקור יותר מאי-פעם, אבל גם הרגשתי קצת קרוב יותר למה שהיה בעיני זן מוזר של אנשים"). גווארה מזדעזע מתנאי העבודה הקשים במכרות, ומיחסם של הבעלים הזרים לפועלים, להם הם משלמים שכר נמוך. בהזדמנות זו הוא גם מתייחס לראשונה לקומוניזם: "נתעלם לרגע מהשאלה האם "התולעת הקומוניסטית" מסוכנת לבריאותו של הקולקטיב. התולעת שהופיעה אצלו הייתה פשוט שאיפה טבעית לשיפור המצב, מחאה כנגד הרעב המתמיד, שלבשה צורה של אהבה לתורה הזאת, שאת מהותה לעולם לא אבין, אבל תרגומה המילולי, "לחם לעניים", לא רק שהיה בתחום השגתו, אלא אף מילא את הווייתו".
בפרו עברו גווארה וגרנאדו בין היתר דרך פונו ואגם טיטיקקה, קוסקו, מאצ'ו פיצ'ו, אנדוואילאס, לימה ואיקיטוס. במהלך שהותם בפרו נתן גווארה את דעתו לפערים בין הלבנים והמסטיסוס לבין האינדיאנים בני האיימרה והקצ'ואה ולתחושת העליונות של הראשונים על פני האחרונים. כל זאת, כתוצאה ממאמציהם של הספרדים להטמיע את תרבותם ולמחוק כל זכר למורשתם של ילידי הארץ.
תחנתם האחרונה של השניים במסעם, שהייתה גם יעדם, הייתה מושבת המצורעים סן פבלו. במושבה זו שהו קרוב לשבועיים, וסייעו לצוות במקום בטיפול בחולים. במהלך שהייתם חגג גווארה את יום הולדתו ה-24, ובו נשא נאום בו באה לידי ביטוי גישתו כלפי האחדות הלטינו-אמריקנית:
מסן פבלו המשיכו גווארה וגרנאדו ללטיסיה שבקולומביה, ממנה טסו לבוגוטה. במכתב שכתב לאמו מבוגוטה לרגל יום הולדתה, מתאר גווארה את המצב הפוליטי המתוח במדינה: "חופש הפרט בארץ הזאת נמצא במצב הגרוע ביותר מכל המקומות שבהם עברנו עד עכשיו. השוטרים מפטרלים ברחובות עם רובים על הכתפיים ומבקשים כל רגע לראות דרכונים, שאותם הם קוראים לא פעם בכיוון ההפוך. האווירה מתוחה ומבשרת על הפיכה קרובה. באזור היאנוס ההתקוממות כבר בעיצומה, והצבא עומד מולה חסר אונים". מבוגוטה המשיכו לקראקס, בה נפרדו דרכיהם. גווארה המריא למיאמי, ובספטמבר שב לבואנוס איירס, שמונה חודשים לאחר שהחל מסעו.
בן מוריל
אדמירל בן מוריל, המוכר בציבור האמריקאי בעיקר כאבי. חייו של מוריל נפרשו על פני שמונה עשורים, שתי מלחמות עולם, תקופת השפל הגדול ותקופת התפתחותה של ארצות הברית כמעצמת על. הוא היה קצין ימי, מהנדס מבריק, ענק תעשייתי ודובר לאומי רהוט.
תחילת חייו
מוריל נולד ב-14 בספטמבר 1892 למשפחה יהודית, בסולט לייק סיטי, יוטה. משפחתו עברה לסנט לואיס, מיזורי, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המרכזי של סנט לואיס ראשון בכיתתו. הוא קיבל מלגה לארבע שנים לאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בגיל 16. לאחר שסיים לימודי הנדסה אזרחית בשנת 1913, הצטרף לחיל הים במהלך מלחמת העולם הראשונה. ביוני 1917, הוסמך לשירות בדרגת סגן בחיל ההנדסה האזרחית של הצי.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הוצב ב, שם התוודע לעוזר מזכיר הצי בשם פרנקלין דלאנו רוזוולט. ולאחר מכן שירת במספנות הצי ובמתקני תחזוקה במסצ'וסטס, האיטי, וירג'יניה, וושינגטון.
בין המלחמות
מורל נשלח בדרגת רב-סרן, לבית הספר הלאומי לגשרים וכבישים בפריז, כדי ללמוד תכנון הנדסי צבאי אירופי ושיטות בנייה. ב-1933, הוא חזר לארצות הברית כדי לפקח על מתקן ניסויי בריכה לכלי שיט שנבנה בקארדרוק, מרילנד על פי הפיתוח של דוויד וו. טיילור, ארכיטקט ימי ומהנדס בצי ארצות הברית, אשר שימש לפיתוח ושיפור דגמי אניות.
בתאריך 1 בדצמבר 1937, הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט בחר בסא"ל מוריל להיות ראש משרד המספנות והרציפים ואחראי על המהנדסים האזרחיים של הצי. זה קידם את מוריל לדרגת אדמירל משנה, אף על פי שמעולם לא היה אל"ם.
מוריל הציע לבנות שני מבדוקים יבשים גדולים מאוד בפרל הארבור ויזם פרויקטים של בניית מעגנים ב וב. המבדוקים הושלמו בזמן, הרבה לפני שהפצצות היפניות החלו ליפול ב-7 בדצמבר 1941, כדי לתקן את אוניות המערכה שניזוקו בפרל הארבור. כמו המתקנים במידוויי אשר גם הושלמו בזמן כדי למלא תפקיד אסטרטגי בניצחון המשמעותי הראשון של הצי על הכוחות היפניים.
מלחמת העולם השנייה
דרישות הצי במלחמת העולם השנייה היו לבסיסי תחזוקה מתקדמים, אשר יהיו פרושים ברחבי האוקיינוס השקט. צוותי הבנייה נדרשו לממש לבצע את עבודתם במהירות וגם לאחוז בנשק ולהילחם בהיותם מותקפים על ידי האויב היפני. מורל האמין שכוח בנייה צבאי, של הצי, ימלא את הצורך לבניית בסיסים מתקדמים באזורי המלחמה.
ב-28 בדצמבר 1941 ביקש מוריל מ במפקדת הצי לקבל סמכות לגייס אנשים במקצועות הבניה, ולהקים חטיבת צוותי בניה ימית המורכבת משלושה גדודים. מפקדת הצי נענתה לבקשה ב-5 בינואר 1942. ב-5 במרץ ניתן אישור לגדודי הבנאים להשתמש בשם "דבורי הים". מורל טבע את המוטו של דבורי הים: Construimus, Batuimus שמשמעותם בלטינית "אנחנו בונים, אנחנו נלחמים".
חטיבת ההנדסה האזרחית של מורל קיבל סמכות פיקודית על מה שיהפוך לארגון שכלל 250,000 אנשים, שבנו מתקנים בשווי 10 מיליארד דולר, לתמיכה במאמץ המלחמתי.
ב-1945 נעשה מוריל לראש של הצי. לבקשתו של סגן הנשיא הארי טרומן, ניהל משא ומתן על הסדר השביתה הכללית של עובדי בתי הזיקוק. כאשר הממשלה השתלטה על תעשיית הפחם הביטומנית של המדינה שנה לאחר מכן, הוגדר מוריל כמנהל מכרות הפחם.
אחרי המלחמה
ב-11 ביוני 1946 היה מוריל קצין המטה בחטיבת ההנדסה האזרחית של הצי, השני בשרשרת הפיקוד ואשר הועלה לדרגת אדמירל, תחת פיקודו של האדמירל סמואל מ. רובינסון, וכעבור שלושה חודשים הועבר לרשימת הגמלאים.
מוריל כתב מאמרים עבור פרסום של, קבוצה שדוגלת בשווקים חופשיים ובפילוסופיה ליברטריאנית.
מוריל כיהן כיו"ר כוח המשימה בנושא משאבי מים וכוח של ועדת הובר השנייה, וניהל ועדה בת 26 איש מנובמבר 1953 עד יוני 1955. הנשיא לשעבר הרברט הובר כינה את עבודתו של כוח המשימה הזה "מרחיקת הלכת והכי מרחיקת לכת בנושא של חקירה נוקבת על בעיות המים שלנו אשר נעשתה אי פעם בהיסטוריה שלנו".
מוריל היה גורם מרכזי בארגון American for Constitutional Action (ACA), ארגון פעולה פוליטי לא מפלגתי. אזרחותו ושירותו למדינה הודגמו עוד יותר בתרומותיו המשמעותיות לאקדמיה הימית עצמה. בה הוא היה חבר מועצת המבקרים (1953–1955) ויושב ראש מועצת המנהלים ב-1955.
הישגיו כיו"ר הוועדה המייעצת המיוחדת להתפתחויות עתידיות של מתקנים אקדמיים ניתנים לצפיה כיום במתחם החינוכי המעולה של האקדמיה הימית.
פרסים
חייו של מוריל היו מעוטרים בהישגים, פרסים והכרה שנצברו היטב. הוא קיבל 12 תוארי דוקטור לשם כבוד, נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה, ונמנה כאחד מ-10 האנשים שתרמו הכי הרבה לקידום שיטות הבנייה בארצות הברית בין השנים 1925 ל-1975.
בשנת 1957 הוענקה למוריל מדליית, שנחשב לפרס הגבוה ביותר במקצוע ההנדסה. הפרס מוענק מדי שנה עבור הישגים מדעיים או תעשייתיים בכל תחום של מדע טהור או יישומי. הוא נוסד בשנת 1902 כזיכרון למהנדס הדגול שאת שמו הוא נושא.
כשנשאל מוריל איזה כיבוד הכי חשוב לו, השיב: "כולם מאוד משמעותיים ומוערכים על ידי. קיבלתי את כולם בגאווה ובענווה. הפסוק הבא, מתוך מדליית השירות המצטיין שהוצגה ב-1945 עבור השירות במלחמת העולם השנייה, נותן לי את התחושה הגדולה ביותר של 'כל הכבוד' - "בגלל מקוריות רבה ויכולת יוצאת דופן לחדשנות נועזת, הוא עורר בפקודיו מידה של נאמנות ומסירות לתפקידים מצטיינים בשירות הימי, עד שהצי קיבל תמיכה במידה ובאופן חסרי תקדים בתולדות הלוחמה הימית."
מורשת
מדליה של איגוד המהנדסים הצבאיים האמריקאיים (SAME) נקראת על שמו של מוריל. מדליה זו ניתנת עבור תרומה יוצאת דופן להנדסה צבאית על ידי אזרחים או חבר צבאי בחיל ההנדסה האזרחית של הצי האמריקני. מדליה זו הוענקה לראשונה בשנת 1955.
מוריל היה אחד המייסדים יחד עם ד"ר, רקטור הכנסייה האפיסקופלית של קלווארי, הנמצאת ב-שדיסייד (פיטסבורג), של חווית פיטסבורג. זהו משרד נוצרי בין-עדתי המספק משאבים רוחניים לעסקים, לבעלי מקצוע ולעובדים מן השורה. אתגר חזון לידת החוויה מצוי בשנות החמישים והמטרה הייתה "להפוך את פיטסבורג מפורסמת באלוהים כפי שהיא מפורסמת בזכות הפלדה".
הנצחה
לכבודו של מוריל נקרא בסיס גדודי הבניה של ארצות הברית שפעלו בכווית - "מוריל". המתקן היה ביתם של שפעלו באזור המפרץ הפרסי תחת כוח המשימה צ'רלי מתחילת 2003. החל מאפריל 2003, כלל כוח המשימה צ'רלי את דבורי הים ממספר פיקודי צי ארצות הברית.
שדרת מוריל בקוונטיקו, וירג'יניה נקראת על שמו וכן מתקן האימונים של 68,000 רגל מרובע של בית הספר לקצינים של חיל ההנדסה האזרחית (CECOS) בפורט הואנמה, קליפורניה נקרא מתקן "אולם מוריל " לכבודו.
כמו כן, יש אזור מגורים במתחם הימי של נורפוק (וירג'יניה), על שם אדמירל מוריל.
משפט הקופים (מחזה)
משפט הקופים (השם המקורי באנגלית הוא Inherit the Wind – "ינחל רוח", מפסוק מספר משלי) הוא מחזה פרי עטם של ג'רום לורנס ורוברט אדווין לי. המחזה, שהצגת הבכורה שלו התקיימה ב-1955, מגולל את סיפורו של משפט הקופים משנת 1925 כאמצעי לדון במקארתיזם של אותה עת. אולם כיום הוא אקטואלי מסיבות אחרות. עם עליית הפונדמנטליזם הנוצרי והשפעתו הפוליטית בשנות השמונים והאתגר שהוא הציב בפני רעיון הפרדת הדת מהמדינה, בכלל זה לימוד תורת האבולוציה בבתי הספר הציבוריים (כמו במשפט הפנדה של דובר), המחזה מתייחס לקונפליקט בין האמונה הדתית לבין חירות המחשבה והוא רלוונטי לזמננו וזוכה לתהודה רחבה. זאת ניתן לראות בהפקות הרבות והמחודשות בעיבודים למסך עשורים לאחר שהוא הוצג לראשונה.
הרקע
"משפט הקופים" הוא תיאור בדוי של "משפט סקופס" משנת 1925, שהסתיים בהרשעתו של ג'ון סקופס, משום שלימד את תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין בשיעור מדע בבית ספר תיכון, בניגוד לחוק של מדינת טנסי, שאסר על לימודי האבולוציה. דמויותיהם של מתיו האריסון בריידי, הנרי דראמונד, ברטראם קייטס ואד הורנבק, תואמות לדמויותיהם ההיסטוריות של ויליאם ג'נינגס ברייאן, קלרנס דרו, סקופס והנרי לואיס מנקן, בהתאמה. אולם, המחזאים מציינים בהערה בפתיחת המחזה שהם אינם מתיימרים לדיוק היסטורי. וישנם מקרים רבים בהם האירועים שונו או הומצאו. לדוגמה דמויותיהם של המטיף ושל בתו הן בדויות, אנשי העיר לא היו עוינים כלפי אלו שהגיע למשפט בדייטון (העיר במדינת טנסי בה התקיים המשפט האמיתי), ובריאן הציע לשלם את הקנס של סקופס אם הוא יורשע. בריאן אכן נפטר זמן קצר מתום המשפט, אולם זה קרה חמישה ימים מאוחר יותר בשנתו, כתוצאה ממחלת הסוכרת ממנה סבל.
הפרשן הפוליטי סטיב בנן אמר על אי-הדיוקים של המחזה: "סקופס לא ביקש שום אמפתיה, לא הייתה לו ארוסה וסקופס האמיתי מעולם לא נעצר. למעשה, הסרט הפופולרי שהיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר ועזר לעצב את הבנתה של אמריקה של "משפט הקופים של סקופס" במשך עשורים, היה שיקוף לא נכון של ההיסטוריה."
לורנס הסביר בראיון שנתן ב-1996 שמטרתו של המחזה הייתה לבקר את המקארתיזם שמשל במדינה באותה עת, שבו נערכו חקירות אנטי-קומוניסטיות בידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית, בהנהגתו של הסנאטור ג'וזף מקארתי. המחזה גם מתכוון להגן על חירות המחשבה. לורנס אמר ש"אנחנו השתמשנו בהוראות האבולוציה כאלגוריה, מטפורה לכל סוג של שליטה שכלית... הוא לא דן במדע מול הדת. הוא עוסק בזכות לחשוב."
הכותרת
כותרת המחזה באנגלית inherit the wind (ינחל רוח) לקוחה מהפסוק "עֹכֵר בֵּיתוֹ, יִנְחַל-רוּחַ;" (משלי יא כט). במערכה הראשונה, תמונה ג' בריידי נוזף בכומר בראון בציטטה מהתנ"ך מכיוון שהוא מתנכר לבתו כשהוא נושא דרשה נלהבת נגד קייטס.
הנפשות הפועלות
ישנן עוד מספר דמויות בעלות משקל מועט יותר. הן כוללות את מיקר, שמש בית הדין בבית המשפט של הילסבורו; גברת שרה בריידי, אשתו של מתיו האריסון בריידי; מר קרבס, תומך נלהב בכומר בראון ונשי אגודת הצדקה; מר באניסטר, אזרח מקומי; אליה, תמהוני שמוכר תנ"ך לקהל; הארי י. אסתרברוק, שדרן רדיו משיקגו; ג'סי דאנלופ, חקלאי מקומי; וג'ורג' סילרס, בעל מכולת מקומי. הושמטו - ג'סי דאנלופ מר קרבס.
תקציר העלילה
המחזה מתרחש בעיר הקטנה הילסבורו, במדינה שאין נוקבים בשמה בעיירה הממוקמת בטבורה של מרכז בארצות הברית. (מניחים שהיא נמצאת במדינת קנטקי או טנסי). הסצינות מתרחשות באולם בית המשפט ובכיכר העיירה.
תמונה א'
המחזה נפתח עם הווארד בלייר, תלמיד תיכון מקומי, שמחפש תולעים מול בית המשפט של הילסבורו. מלינדה מופיעה, והם משוחחים על האבולוציה. השיחה עוזרת להסביר לקהל את טענות האבולוציה.
כשהם יוצאים נכנסת רייצ'ל. היא מבקשת ממיקר, שמש בית הדין להוציא את ברטראם קייטס מתא כלאו כדי שהוא ורייצ'ל יוכלו לשוחח. מיקר עושה כן. שיחתם של ברט ורייצ'ל מספרת לקהל למה ברט לימד את תלמידיו אבולוציה. רייצ'ל וברט מאוהבים ומתחבקים. מיקר מגיע בזמן שהם מתחבקים באומרו שהוא מוכרח לטאטא. רייצ'ל עוזבת. מיקר מספר לברט שמתיו האריסון בריידי מגיע לעיירה כדי לעזור לתביעה. מיקר מספר על תקופת היותו איש צעיר, כשראה את מתיו האריסון בריידי במהלך אחד מניסיונות הנפל שלו במירוץ לנשיאות ארצות הברית. עורך דינו של ברט לא נחשף, אולם ברט אומר שהעיתון "בולטימור הראלד" דאג לו לעורך דין. ברט ומיקר יוצאים.
הכומר ג'רמיה בראון נכנס ונואם בפני אנשי העיירה, הווארד ומלינדה. כולם נרגשים משום שמתיו האריסון בריידי מגיע להילסבורו. כשהווארד רואה את העשן מהרכבת שמגיעה, כולם יוצאים. אד הורנבק, כתב העיתון "בולטימור הראלד" נכנס ופותח במונולוג בו הוא מלגלג בסרקסטיות על אנשי הילסבורו. הורנבק מוצא קוף שמישהו הביא לעיר ומעמיד פנים שהוא משוחח איתו. הקהל נכנס ביחד עם מתיו האריסון בריידי, גברת בריידי, הכומר בראון וראש העיר. בריידי נושא נאום קצר, שאותו מקבל הקהל בתשואות סוערות. ראש העיר גם נושא נאום קצר, ומעניק לבריידי מינוי של "קולונל כבוד במשמר האזרחי." ראש העיר מציג את בריידי לכומר בראון. נשי אגודת הצדקה פתחו שולחן והכינו מזנון על מדשאת בית המשפט בזמן שבריידי מדבר על איך להיאבק במשפט. בדיוק אז הורנבק מכריז שהסניגור יהיה הנרי דראמונד, אחד מחבריו הוותיקים של בריידי ועורך דין ידוע. הסצנה מסתיימת כשכולם בעיר מלווים את הזוג בריידי למלון סמוך ומציגים את דראמונד כבן דמותו של השטן.
תמונה ב'
תמונה ב' מתרחשת באולם בית המשפט. הנוכחים הם מתיו האריסון בריידי, הנרי דראמונד, טום דאוונפורט, ראש העיר, השופט ורבים מאנשי העיירה (יושבים מאחורי צוותי ההגנה והתביעה וצופים במתרחש). הזמן הוא יום או יומיים מאוחר יותר ובוחרים חבר מושבעים. דאוונפורט, התובע המחוזי המקומי, חוקר את מר באניסטר כדי לראות אם הוא מושבע מתאים בשביל התביעה. באניסטר אומר שהוא הולך לכנסייה בימי ראשון, והתביעה מקבלת אותו. דראמונד חוקר את באניסטר, ומתגלה שבאניסטר אינו יודע קרוא וכתוב. דראמונד מקבל את באניסטר לחבר המושבעים. ג'סי דאנלאפ (בעיבוד העברי של אברהם עוז הוא נקרא בשם קורקין) נקרא לעלות לדוכן. בריידי שואל את דאנלאפ אם הוא מאמין בתנ"ך, דאנלאפ עונה במרץ: "אני מאמין בתורת אלוהים הקדושה. ואני מאמין במתיו האריסון בריידי !" בריידי חושב שדאנלאפ מתאים. דראמונד מסרב לתשאל את דאנלאפ, ואומר שדאנלאפ אינו מקובל עליו כמושבע. בריידי דורש מדראמונד שיספק סיבה לסירובו לקבל את דאנלאפ, או לפחות ישאל אותו משהו. דראמונד שואל את דאנלאפ "מה שלומך?" ואז אומר שדאנלאפ אינו מתאים.
דראמונד מוחה על השימוש במילה "קולונל" כלפי בריידי, בטענה שלא ידוע לו על הישגיו של בריידי בשדה הקרב, שהדבר יוצר הטיה כלפי הנאשם בכך שהוא מעלה את דמות התובע כרוכב על סוס שכל כוחות הצדק מאחוריו. ראש העיר מתייעץ עם השופט והוא מסכים לתת לבריידי מינוי של "קולונל כבוד זמני".
אחרי שהישיבה מסתיימת השופט מכריז שהכומר בראון יערוך בלילה עצרת תפילה מול בית המשפט דראמונד אומר "אני מתנגד לתשדיר הפרסומת הזה", אולם השופט קובע כי הישיבה ננעלה.
תמונה א'
התמונה השלישית מתרחשת בכיכר בית המשפט באותו לילה. שני פועלים (בולינגר וקורקין) מדיינים ביניהם מה לעשות עם השלט "'קרא את התנ"ך" שתלוי על הבמה וקורקין אומר: "השטן ההוא עוד לא מנהל את העיר. תשאיר אותו." בריידי נכנס עם חבורת עיתונאים ומספר על יחסיו על דראמונד. לפתע הוא מבחין בהורנבק ואומר לו: "עצוב לקרוא דיווח כל כך – חד-צדדי." הורנבק עונה לו: "אני לא מדווח, קולונל. אני מבקר."
הכומר וקהל המאמינים עולה לבמה. בהוראת הבמה המחזאים כותבים:
בראון אומר משפטים ברוח התנ"ך והקהל עונה לו במשפטים דומים המחזקים את דבריו. הוא מספר על כך שאלוהים ברא את העולם בשישה ימים. בראון מדבר על קייטס ומבקש מאלוהים: "תן לו ויחוש את אימת חרבך! תהיה נפשו הארורה מתהפכת בייסורים ועינויים לנצח נצחים -" ורייצ'ל רצה לעבר הבמה אומרת שלא יתפלל שקייטס ימות. בראון אומר שאלוהים יקלל את מי שמבקש רחמים על קייט. בריידי שאינו חש בנוח עם דבריו של בראון אומר: