cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולדיסלב השני יגיילו
קרב גרונוולד
כשחודשה המלחמה ביוני 1410 פרץ ולדיסלב אל ללבה של המדינה הטבטונית בראש צבא של כ-20,000 פרשים אצילים, 15,000 חיילים פשוטים, ואלפיים פרשים מקצועיים שכירי חרב מבוהמיה. אחרי שבצ'רווינסק חצו את נהר הוויסלה על גשר סירות, כוחותיו נפגשו עם הצבא של ויטאוטאס – שכלל 11,000 פרשים קלים ליטאים, רותנים וטטרים. ב-15 ביולי בקרב גרונוולד, אחרי אחד הקרבות הגדולים והאכזריים ביותר בימי הביניים, נחלו בני ברית אלה ניצחון עכל כך מוחץ שצבאם של הטבטונים חוסל כמעט כליל, ורוב מפקדיו נהרגו בקרבות, לרבות המגיסטר בגדול אולריך פון יונגינגן והמרשל הגדול פרידריך פון וולנרודה. אלפי לוחמים נטבחו משני הצדדים. הדרך אל בירת הטבטונים, מריינבורג (מלבורק) נפתחה בפני המנצחים, כשהעיר חסרת הגנה. עם זאת, מסיבות לא ברורות, היסס ולדיסלב לנצל את יתרונו. רק ב-17 ביולי התחיל צבאו להתקדם בעצלתיים והגיע למריינבורג רק ב-25 ביולי. בזמן שהרוויח, ארגן המגיסטר החדש היינריך פון פלאואן את הגנת המבצר. גם המצור נוהל כאילו בלב חצוי והוסר לבסוף על ידי ולדיסלב ב-19 בספטמבר. היסוסיו יוחסו לגורמים שונים: אי חדירותם של הביצורים, מספר הרב של קרבנות בקרב הליטאים, אי רצונו של המלך להסתכן בקורבנות רבים נוספים, או שאיפתו לשמור את מסדר הטבטונים חלש אך לא מובס לחלוטין, על מנת שלא להפר את איזון הכוח בין פולין (שקרוב לוודאי הייתה מספחת את מרבית אדמות המסדר במקרה של ניצחון מוחלט) ולליטא. אולם היעדר מקורות מונע הסקת מסקנות סופיות.
ההתנגדות למדיניות המלך
המלחמה הסתיימה ב-1411 על ידי הסכם השלום בתורון, שבו לא פולין ואף לו ליטא לא ניצלו את יתרונם במשא ומתן עד תום, למורת רוחם הרבה של אצילי פולין. פולין סיפחה מחדש את ארץ דובז'ין, ליטא – את סמוגיטיה, בעוד מזוביה סיפחה שטח קטן מעבר לנהר ווקרה. מרבית השטח שבשליטת המסדר הטבטוני, כולל הערים שנכנעו, נשאר בשלמותו. ולדיסלב החליט אחר כך לשחרר את השבויים שבקרב האבירים הטבטונים הבכירים ואנשי מנהלם תמורת דמי כופר מתונים. עם זאת, סך הכל ההוצאות על דמי כופר אלו פגעו באוצר המסדר. אי ניצולו עד תום של הניצחון עורר אחרי שנת 1411 התנגדות הולכת וגוברת בקרב האצילים כלפי משטרו של ולדיסלב. וזאת במיוחד אחרי שגם פודוליה, אזור במחלוקת בין פולין לליטא, הובטחה לוויטאוטאס ואחרי שהמלך נעדר מפולין ושהה בליטא למשך שנתיים. על מנת להתמודד עם מבקריו, קידם ולדיסלב בסתיו 1411 את ראש המתנגדים, הבישוף מיקולאי טרומבה למעמד של ארכיבישוף גנייזנו ובעוד שבקרקוב מינה במקומו את וויצ'ך ואסטז'מבייץ, מתומכיו של ויטאוטאס. הוא עשה מאמצים ליצור בליטא בני ברית חדשים., בברית הורודלו שנחתם ב-2 באוקטובר 1413 הוכרז שמעמד הדוכסות הגדולה של ליטא נשאר קשור קשר אמיץ ובלתי מעורער עם ממלכת פולין והובטחו לאצילים הליטאים הקתוליים אותם הפריבילגיות כמו לחברי השליאכטה של פולין. הסכם זה אסר על אצילים פולנים לבחור מלך בלי אישור האצולה הליטאית ואסר על האצילים הליטאים לבחור דוכס גדול ללא אישורו של מלך פולין.
סכסוכים אחרונים
בשנת 1414 פרצה מלחמה חדשה הידועה כ"מלחמת הערב" משום טקטיקת האדמה החרוכה ששימשה את האבירים הטבטונים שהציתו בדרכם שדות וטחנות קמח. הצדדים היריבים, האבירים והליטאים, היו די מותשים מהמלחמה הקודמת ומשום כך מלחמה זו דעכה לקראת הסתיו. העמותים לא התחדשו שוב עד שנת 1419 בימי ועידת קונסטנץ, שהצדדים נקראו לסדר על ידי הלגאט של האפיפיור.
ב-1422 היה ולדיסלב מעורב במלחמה נוספת עם המסדר הטבטוני, ,שנודעה כ"מלחמת גולוב". הוא ניצח את האבירים תוך חודשיים, לפני הגעת התגבורות הקיסריות שנועדו להם. כתוצאה מהמלחמה הזאת נחתם הסכם מלנו ששם קץ אחת ולתמיד לתביעות של האבירים בסמוגיטיה וקבע גבול קבוע בין פרוסיה לליטא. ליטא קיבלה את חבל סמוגיטיה, עם הנמל פלנגה, אולם העיר קלייפדה נותרה בידי המסדר הגרמני. קו הגבול הזה נשאר בכנו למשך כ-500 שנה, עד 1920. עם זאת, תנאי הסכם זה גרמו לרבים לראות בו הפיכת ניצחון פולני לתבוסה, מכיוון שהמלך לדיסלב ויתר על התביעות הפולנית לפומרניה, פומרליה וחבל חלמנו וקיבל בתמורה רק את העיר ניישאבה. הסכם מלנו סגר פרק במלחמות האבירים הטבטונים עם ליטא אך היה רחוק מלמצוא פתרון לטווח ארוך לעימות ביניהם לפולין. בין 1431–1435 עוד פרצו מדי פעם מעשי לחימה ספורדיים בין שני הצדדים.
סדקים בשיתוף הפעולה בין פולין ולליטא אחרי מות ויטאוטאס בשנת 1430 פתחו בפני האבירים הטבטונים הזדמנות חדשה להתערבות בענייני פולין. ולדיסלב תמך במועמדות אחיו, שוויטריגאילה, לראשות הדוכסות של ליטא. אולם כששוויטריגאילה, בתמיכתם של הטבטונים ושל אצילים מתוסכלים מרוס, מרד בחסות הפולנית בליטא, הפולנים בהנהגת הקרדינל זביגנייב אולשניצקי, הארכיבישוף של קרקוב, כבשו את פודוליה, שהוענקה על ידי ולדיסלב לליטא בשנת 1411, ואת וחבל ווהלין. בשנת 1432 המחנה הפרו-פולני בליטא בחר בתפקיד של דוכס גדול באחיו של ויטאוטאס, ז'יגימאנטאס קסטוטאיטיס, צעד שהביא לסכסוך מזוין על הורשת השליטה בליטא, שהתמשך שנים אחרי מותו של ולדיסלב.
משפחתו
ולדיסלב השני יגיילו התחתן ארבע פעמים – בשנים:
ילדיו היו:
קישורים חיצוניים
Wincenty Lutoslawski Lithuania and White Ruthenia, Paris 1919
צפעון דקל
צפעון דקל (שם מדעי: Bothriechis) הוא סוג של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים ותת-משפחת צפעוני הגומה המצוי ביערות גשם לאורך מקסיקו ואמריקה המרכזית והמין צפעון דקל עפעפי מצוי גם באמריקה הדרומית דרומה עד קולומביה ופרו. תפוצתם העיקרית היא ביערות גשם טרופיים בתחומי תפוצתם.
צפעונים אלה דומים במראם לצפע בעלי ראש רחב, שפתיים בשרניות מסורטטות ועיניים גדולות והם בעלי "גומות" ליד עיניהם. אורכם הממוצע 60–80 ס"מ ולעיתים גם מטר אחד. נחשים אלה בעלי הסוואה בין העצים והענפים וצבעם בדרך כלל ירוק או צהוב בהיר אך לעיתים גם מגיע לגוונים אפורים, צהוב או אדמדם.
אלו נחשים ארסיים היכולים להרוג בקלות אדם שלא יקבל טיפול. עם זאת הטרף העיקרי שלהם הוא יונקים קטנים, עופות, לטאות ונחשים קטנים יותר, אותם הם מכישים ממארב מוסווה.
אנה קארנינה (סדרה, 1977)
אנה קארנינה (באנגלית: Anna Karenina) היא סדרת טלוויזיה משנת 1977 בהפקת ה-BBC, עיבוד לרומן "אנה קארנינה" מאת טולסטוי.
בתפקידים הראשיים מופיעים ניקולה פאג'ט בדמות אנה, אריק פורטר בדמות קארנין, וסטיוארט וילסון בדמות ורונסקי. עוד שיחקו בסדרה קרוליין לאנגריש בתפקיד קיטי ורוברט סוואן בתפקיד לווין.
הסדרה כללה 10 פרקים בני 50 דקות, ולכן העלילה מפורטת יותר מאשר בעיבודים אחרים לרומן.
פפאיה
פפאיה (שם מדעי: Carica papaya) היא צמח מניב פרי טרופי, דו-פסיגי, במשפחת הפפאיים.
מריה: להציל את מוסקבה
מריה: להציל את מוסקבה (ברוסית: Мария. Спасти Москву) הוא סרט רוסי בבימויה של ורה סטורוז'בה, שהוקרן בבכורה ב־2 בדצמבר 2021. העלילה מתרחשת במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה ומתמקדת בקרב על מוסקבה.
פפאיה
מוצאה של הפפאיה מאמריקה התיכונה וכיום מגדלים אותה בארצות הטרופיות בכל כדור הארץ. למעשה היא אינה עץ כי אם צמח עשבוני רב-שנתי, שגבעולו היחיד עבה כגזע, וגובהו עשוי להגיע ל-8 מטרים בקירוב. צמח הפפאיה דומה במראהו לדקל הנושא פירות גדולים.
מריה: להציל את מוסקבה
עלילה
התסריט מבוסס על האגדה על פגישתו של סטלין עם האם הפטרונית של מוסקבה ערב הקרב על מוסקבה ב־1941. הדמות הראשית היא נערה סובייטית בשם מריה, שחייבת להוציא את אייקון טיחווין של אם האלוהים מהשטחים שנכבשו על ידי הנאצים.
הפקה
הסרט צולם במוסקבה וברוסטוב. הצילומים הסתיימו בפברואר 2021 ויוצג בבכורה ב־2 בדצמבר של אותה שנה. הקרנת הבכורה מתוזמנת לחפוף עם יום השנה ה-80 לקרב מוסקבה.
פפאיה
כשפרי הפפאיה צעיר, יש בו מיץ חלבי המכיל אנזים בשם פפאין המפרק חלבונים, שיש לו שימוש רפואי ותעשייתי וכן שימוש במטבח לשם ריכוך בשרים. בתחילה צבעו של הפרי הוא ירוק כהה מבחוץ ולבן מבפנים. לאחר כמה שבועות מתחיל הפרי להבשיל וצבעו משתנה לצהוב ולאחר מכן לכתום. הפרי בשל לאכילה רק לאחר שצבעו הפך לכתום, ואז טעמו מתוק, בדומה למנגו או למלון. הפרי נאכל חי, מסוכר או משומר.
מחלות וזיהומים נגיפיים
בשנת 1990, נגיף בשם רינגספוט (ringspot) כמעט וחיסל את כל עצי הפפאיה באיי הוואי. מדענים פיתחו זנים עמידים לנגיף, באמצעות הנדסה גנטית. זנים עמידים אלה כללו את 'זריחה' ('SunUp') ואת 'קשת בענן' ('Rainbow'). עד היום לא נמצאה שיטה ביולוגית לטיפול בנגיף. בשנת 2004 רוב הזנים ברחבי הוואי היו הכלאות עם זנים מהונדסים גנטית, ומאגרי הזרעים היו מזוהמים בנגיף רינגספוט. בשנת 2010 80% מהפפאיות בהוואי היו מהונדסות גנטית.
NetBSD
יתרונה של NetBSD על פני מערכות דומות כגון FreeBSD וOpenBSD היא היסיבות (פורטאביליות) הנרחבת של המערכת, שהביאה לכך שהמערכת אכן הוסבה לפלטפורמות חומרה רבות, כ־54 במספר נכון ל-2005. הצורך ביסיבות גם הביא את המערכת לתמיכה בממשקים ופרוטוקולים רבים. הסלוגן הידוע של הפרויקט הוא "of course it runs NetBSD", והיא אכן ידועה בתור המערכת שרצה על מערכות חומרה רבות.
שם המערכת מורכב מ־BSD שמראה על זיקה למערכת BSD, ומ־Net כהבעת הערכה לאינטרנט ששימשה כלי לפיתוח המערכת על ידי אנשים שעולם לא פגשו זה בזה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה.
השם
NetBSD היא אחת ממספר מערכות הפעלה אשר מבוססות על הקוד של BSD אשר פותח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לקראת סוף שנות השמונים החלו בברקלי לפתח גרסה אשר לא משתמשת קוד קנייני של יוניקס מחברת AT&T. מסיבות היסטוריות המאמצים הללו החלו מהקוד של מחסנית התוכנה של התמיכה ברשת (ובפרט: התמיכה ב-TCP/IP. לכן הגרסה החופשית כונתה BSD/Net.
World Wide Web Consortium
World Wide Web Consortium (בקיצור: W3C) הוא ארגון בינלאומי העוסק בתקינה ברשת (web). ה-W3C התפתח בעקבות תקינת שפת ה־HTML בה כתובים אתרי אינטרנט. ה־W3C מפרסם תקנים נוספים בתחום הצגת וייצוג תוכן ומידע, נגישות באינטרנט, רשת סמנטית (Semantic Web) ועוד. בין התקנים שפרסם ה-W3C נכללים XML ,CSS, RDF(a), OWL ו-HTML.
מיסדו והעומד בראש הארגון הוא טים ברנרס-לי, ממציא הרשת (www). מרכז הארגון הוקם במעבדת מחשבים של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבראשה עומד מיכאל לאונידאס דרטאוזוס שתמך רבות לקידום הנושא. לארגון ה-W3C סניפים בכל רחבי העולם ואף בישראל.
בניית אתר אינטרנט על פי תקני הרשת גורמת לכך שדפדפנים שונים יציגו אתרים באופן דומה. באופן זה נחסך הצורך לכתוב מספר גרסאות לכל אתר.
W3C מנהלת את מיזם WAI (ר"ת Web Accessibility initiative – מיזם נגישות הרשת), שכולל מדריכים ותקנים איך לעצב, לפתח, לערוך ולבדוק נגישות של אתרי אינטרנט, בשם WCAG (Web content Accessibility guide).
האמנה כפולה
האמנה כפולה (באנגלית: Dual accreditation) היא הנוהג בדיפלומטיה של מדינה המעניקה שתי תחומי אחריות נפרדים לדיפלומט יחיד. צורה בולטת אחת של האמנה כפולה היא כשדיפלומט ישמש כשגריר בשתי מדינות במקביל. לדוגמה, שגריר ישראל בסין הוא גם שגריר הלא תושב שלה במונגוליה. שגריר כזה עשוי להיקרא לפעמים שגריר בגדול.
מקור משפטי
באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים מ-1961 (סעיף 5) נאמר:
מנהגים
האמנה כפולה מצויה מאוד במדינות קטנות. כך, מרבית מדינות העולם מחזיקות בשגריר ברומא המאומן גם לסן מרינו, ושגריר בניו דלהי המאומן גם לבהוטן.
הוותיקן מסרב לקבל הסמכה כפולה עם איטליה, קביעת ריבונות שמקורה בסכסוך האסיר בוותיקן. לדוגמה, כאשר אירלנד סגרה את משימת הכס הקדוש שלה ברומא, האמנה כשגריר אירלנד בכס הקדוש ניתנה לדיפלומט שבסיסו במשרד החוץ בדבלין ולא לשגריר אירי באיטליה.
בספטמבר 2014 סירבה ישראל לקבל את השגריר ששלחה ניו זילנד לישראל, ג'ונתן קאר, בגלל שהוא נועד לשמש שגריר לישראל ולרשות הפלסטינית.
אוכלי עצה
אוכלי עצה (Xylophagy; מילולית "xulon" - עץ, "phagein" - לאכול) הם בעלי חיים הניזונים משכבת העצה שבתוך גזעי וענפי עצים וחלק ממינים מתמחים אלה ניזונים מעצה בלבד. אוכלי עצה הניזונים רק מעצים מתים קרויים sapro-xylophagous.
יצורים אלה כוללים בעיקר פרוקי-רגליים ובעיקר חרקים המוצלחים בהתמחות ובתזונה של כמעט כל חלק בצומח. הם מתחפרים בתוך הענף וניזונים מחלקיו בעזרת גפי הפה הגדולות שלהם. חלק מהמינים מחפשים נקודות עצה חלשות וניזונים ממנה ואחרים מגבילים את עצמם לחלקים מזינים או לאזורים בהם יש ריקבון, קליפה דקה או שהעץ כבר מת. חלק מחרקים אלה מביאים למות העץ, חלקם נחשבים למזיקים. לטרמיטים ישנם יחסי סימביוזה עם בקטריות העוזרים להם לעכל את העצה. לחרקים אחרים יחסים עם פטריות היכולות לעכל את העץ והחרק מעביר אותו ממקום למקום ואוכל את החלקים המעוכלים בידי הפטריה. מבין החרקים הניזונים מעץ בנוסף על הטרמיטים בולטים מיני חיפושיות כמו יקרוניתיים, חדקוניתיים ו-Scolytinae, המזיקים מאוד לעצים ולרהיטים. גם כמה שווה-רגלאים מותאמים לאכילת עצה וגם הצרעות מהמשפחה Siricidae.
יצורים גדולים יותר שחלקם מותאמים לאכילת עשב או עלים כוללים את הצדפה טרדו נאוואליס, הבונים, הדג Panaque ממשפחת השרייניים, פנדה ענקית הניזון מחזרן וגם הפילים העצומים יכולים לאכול עצים ולכתוש אותם בקיבתם היטב.
מעגל תמורה
מעגל תמורה הוא מעגל חשמלי תאורטי, המייצג על ידי רכיבים אידיאליים רכיב חשמלי אמיתי. מעגל התמורה הוא מודל מופשט של הרכיב האמיתי, וכך הוא מאפשר לבצע חישובים ולנתח את פעולת הרכיב, את תכונותיו החשמליות ואת תכונות המעגל החשמלי כולו בו נמצא הרכיב. מעגלי תמורה בנויים מרכיבים ליניאריים ופאסיביים: נגדים, קבלים וסלילים. עם זאת, ניתן גם לדמות מערכות שאינן ליניאריות על ידי שימוש ברכיבים נוספים.
לדוגמה, לקבל מעשי הבנוי בטכנולוגיה נתונה יש מעגל תמורה כבאיור משמאל. כל הרכיבים באיור הם רכיבים אידיאליים, היינו: לא תמיד ניתן לתרגם תכונה פזיקלית כגון זליגה לרכיב ליניארי ואידיאלי יחיד. לעיתים בוחרים בפשרה המהווה קירוב מספיק לניתוח הזרמים והמתחים במעגל.
תכנון מעגלי תמורה מתבסס על משפט תבנין, משפט נורטון, מחלק מתח ועוד.
מי זה מי (טלנובלה)
מי זה מי (בספרדית: ¿Quién es quién?) היא טלנובלה אמריקאית מבית טלמונדו בכיכובם של אאוחניו סייר, דנה פאולה, קימברלי דוס ראמוס ולאורה פלורס.
מעטפת נפץ
מעטפת נפץ היא מעטפת דואר שבתוכה נמצא חומר נפץ, המתפוצץ עם פתיחתה ופוגע במקבל המעטפה. במשלוח מעטפת נפץ כמעט ואין סיכון לשולח, העושה זאת באנונימיות, אך היא עלולה שלא לפגוע במטרתה, במקרה שלא הנמען פותח את המעטפה, אלא מישהו אחר עושה זאת למענו. וריאציה של מעטפת נפץ היא חבילת הנפץ, המאפשרת משלוח כמות גדולה יותר של חומר נפץ, אך מעוררת חשד רב יותר. לשם הכנת מעטפת נפץ מרדדים חומר נפץ, מחברים אותו בעזרת חוטים אל מרעום עם סוללה זעירה ומסליקים את כל המנגנון במעטפה, עם פתיחת המעטפה משתחרר קפיץ שסוגר את מעגל הזרם וגורם להתפוצצות.
את השיטה הפעיל לראשונה בתחילת המאה ה-20 מרטין אקנברג, כימאי שוודי אשר שלח את מעטפות הנפץ לאנשי עסקים שוודים.
מקרים נוספים של שימוש במעטפת נפץ:
בישראל השב"כ ודואר ישראל בודקים את המעטפות לפני הגיען ליעדן.
מקוסוכיניים
מקוסוכיניים (שם מדעי: Mekosuchinae) היא תת-משפחה נכחדת ממשפחת התניניים אשר התקיימה בעידן הקנוזואיקון מתקופת האאוקן עד ההולוקן לפני 56-0.003 מיליון שנה. מינים אלה התקיימו באוסטרליה וכמה מאיי האוקיינוס השקט, בין השאר בפיג'י, קלדוניה החדשה וונואטו ונראה שגם בניו זילנד ושם שרדו עד הגעת הפולינזים והאבוריג'ינים לאיים בשלהי הפליסטוקן. כמה חוקרים רואים בהם משפחה עצמאית (Mekosuchidae). תנינים מעטים כמו המקוסוכוס שרדו עד ההולוקן בגלל בידודם.
מאפיינים
מינים אלה הגיעו לגודל של מעל 7 מטר (אם כי לרוב היו קטנים יותר) והיו טורפי-העל המקומיים באיים. כך הקווינקנה היה גדול הטורפים האוסטרלים לצד לטאת המגלניה והיה גדול מתנין ים. הם היו בעלי חרטום שטוח ומעט קצר וחלקם היו בעלי אורח חיים יבשתי ויכלו לנוע מהר אחרי טרפם. אחרים היו דומים לגאביאל והותאמו לדיג.
תנינים אלה נכחדו עקב הגעת האנשים לאיים. האנשים הקדומים אולי הרגו אותם להגנה או למאכל ואולי פיתחו חקלאות שצמצמה את שטחי חיותם ואת מזונם עד להכחדתם.
אופנה במדינות המערב בשנים 1930–1945
על האופנה במדינות המערב בשנים 1930–1945 האפילו שני אירועים גדולים באותה התקופה - השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה. הטרנד האופנתי הבולט ביותר בתקופה זו היה הבלטה רבה יותר של הכתפיים.
אישים שהשפיעו רבות על האופנה בתקופה זו כללו בין היתר כוכבי קולנוע הוליוודים כמו פרד אסטר, קרול לומברד וג'ואן קרופורד.
תקופת המלחמה
תקופת הצנע במהלך מלחמת העולם השנייה הובילה למגבלות על מספר הבגדים החדשים שאנשים קנו וכמות הבדים שיצרני הבגדים יכלו להשתמש בהם. נשים שעבדו בשירות המלחמה החלו ללבוש מכנסיים כצורך פרקטי.
השפעת תקופת השפל הגדול
בעקבות השפל הגדול נאלצו המעצבים לקצץ מחירים לבגדים שיוצרו על מנת להמשיך ולהיות תחרותיים, בייחוד העובדים בבתי האופנה. מעצבים נאלצו גם להשתמש בבדים מחומרים זולים יותר, ומכירה של דפוסים לשמלות גם גדלו בפופולריות משום שנשים רבות ידעו לתפור.
מגזיני האופנה העיקריים באותה העת, כולל המגזין "ווג" המשיכו לספק לנשים האופנתיות והאמידות דיווחים על מגמות האופנה הפופולריות ביותר, למרות ההשפעה של ההתרסקות הכלכלית על החברה האמריקנית. האוכלוסייה האמידה ביותר עדיין הצליחה להרשות לעצמם להמשיך ולרכוש את העיצובים האיכותיים, היקרים והנחשקים ביותר במהלך תקופת השפל הגדול.
השפעת הקולנוע על אופנת הנשים
במהלך שנות השלושים ותחילת שנות הארבעים הפך הקולנוע האמריקני למקור השראה רב, בנוסף להשפעת תעשיית האופנה של פריז, על מגמות האופנה בעולם המערבי. ככל שעלתה הפופולריות של הסרטים ההוליוודיים הפכו הכוכבים לאלילים ולמודל לחיקוי של הציבור הרחב. במהלך השנים הללו בתי האופנה בפריז איבדו חלק ניכר מההשפעה שלהם בעקבות כך. רבים מהצופים בבתי הקולנוע החלו לגלות עניין באופנה בעקבות חוויית הקולנוע, כולל בגדים ותסרוקות של כוכבי קולנוע אשר הובילו למגמות אופנה שונות בעולם המערבי.
אביזרים נלווים
כפפות נחשבו לפריט אופנתי חשוב במיוחד בקרב נשים בעולם המערבי בתקופה זו.
בגדי ספורט
באמצע שנות השלושים המאוחרות, בגדי הים הפכו לחשופים יותר מאלה של שנות העשרים, ולעיתים רבות כללו צוואר נמוך יותר והיו ללא שרוולים.
אופנת גברים בשנים 1930–1945
המגמה הבולטת ביותר על אופנת הגברים בעולם המערבי הייתה ההשפעה של תקופת השפל הגדול על כך שמגוון הצבעים בשימוש ירד באופן מהותי.
חליפות
בתחילת שנות ה-30, חליפת ה"Drape suit" הפכה פופולרית במיוחד בעולם המערבי. החליפה הייתה רכה וגמישה יותר מחליפות קודמות. בד עודף בכתפיים ובזרועות, ריפוד קל, מותניים צרים במעט, ושרוולים מלאים יותר אשר היו מתוחים במפרק כף היד גרמו ליצירת האשליה של כתפיים רחבות, ומותניים צרות יותר.
החליפה זכתה לפופולריות רבה באותה העת במיוחד לאחר שכוכבים הוליוודים בולטים כמו פרד אסטר, קארי גרנט, וגארי קופר השתמשו בה בסרטיהם.
אביזרים נלווים
הכובע הנפוץ ביותר בתקופה זו היה כובע הפדורה, אשר לעיתים רבות גברים חבשו אותו כאשר הוא מוטה מעט על צידו.
כובע ההומבורג השמרני יותר נשאר גם פופולרי, במיוחד בקרב אנשים מבוגרים, ואפילו החל להיות בשימוש בשילוב עם בגדי ערב חצי רשמיים (במקום כובע טופ האט). העניבות היו רחבות, כאשר עיצובים גאומטריים נועזים היו פופולריים, כולל פסים, ועיצובים מרובעים.
בגדי עבודה בעשור השני של המאה ה-20
הן גברים והן נשים שהיו תומכי לחימה במהלך מלחמת העולם השנייה לבשו מכנסיים או סרבלים. נשים נהגו ללבוש צעיפים שכיסו את שערותיהן.
יהדות איראן במהפכה האסלאמית (1979)
ההתיישבות הראשונה של יהודים באזור פָּרַס - אִירָאן של ימינו החלה עם הגלות האשורית בשנת 722 לפני הספירה ושמרה על רציפות עד ימינו (החל מ-1900).
מספר יהודי איראן הגיע לשיא בשנת 1945 אז מנו כ־120,000 איש ברחבי איראן.
בשונה משאר קהילות המזרח התיכון, יהודי איראן לא ששו לעלות ארצה לאחר קום המדינה באופן גורף, ואלו שכן בחרו לעזוב את ארץ מולדתם לאו דווקא בחרו לעלות ארצה, אלא בחרו לרוב בארצות אירופה ואמריקה. דבר זה יכול להעיד על כך שהציונות לא הוטעמה בצורה אבסולוטית באיראן ולבטח לא נולדה יש מאין בקרב קהילות ישראל באיראן. למרות זאת, לאחר המהפכה האיראנית רובם המוחלט של יהודי איראן בחרו לעזוב את מולדתם והיום מונה הקהילה כ-10,000 נפשות.
רקע
התקופה שלפני המהפכה באיראן לוותה בחוסר יציבות שלטונית וכלכלית. האוכלוסייה הענייה והכפרית, שסבלה מהמצב הכלכלי, ראתה בנוסף ב"התמערבות" של איראן דבר שלילי שנגוע באימפריאליזם זר. עליית מחירי הנפט, החגיגות הלאומיות לציון 2,500 שנים להיווסדה של האימפריה הפרסית שעלו על־פי ההשערות כ-40 מיליון דולר והשחיתות השלטונית הגואה הלהיטו את השטח באזורי הספר ובשכונות העוני בערים הגדולות, אך טרם חוותה איראן את ההתפרצות. בשנת 1977, עקב לחץ מארצות הברית, זכויות האדם בממלכה התרחבו, הדבר גרם לשחרור אסירים פוליטיים והפחתת הצנזורה. בעקבות כך, התחזקה ההתנגדות לשלטון השאה והאופוזיציה באותה עת, בהנהגת מהדי בזרגאן ו"התנועה לחירות איראן" התחזקה משמעותית. נקודת האל־חזור במהפכה, אותו ניצוץ שהצית את ההמון, היה מאורע שהחל עם כתבה בעיתון "אטלעת" בינואר 1978, אודות תקיפתו של המנהיג השיעי הגולה - האייתוללה ח'מיני. בעקבות כך, התקיימה הפגנת סטודנטים בעיר קום, המשטרה פיזרה את ההפגנה באלימות רבה ונהרגו עשרות סטודנטים. הפגנה נוספת בעיר תבריז הסתיימה באותן תוצאות. הדבר הצית גל מחאות המוני בכל רחבי המדינה, הוכרז ממשל צבאי בראשות מפקד הצבא האיראני גנרל ג'ולם רוזה אזהרי וחוקי הצנזורה ומעצר מנהיגי אופוזיציה חזרו על כנם. בעקבות כך, השאה ביצע צעדים כנגד השחיתות השלטונית למראית עין בהם נעצרו בכירי ממשלה לרבות ראש הממשלה לשעבר אמיר עבאס הוביידה. צעדים אלו הרגיעו מעט את המחאה אך בראשית חודש דצמבר גל מהומות נוסף חודש, נרחב יותר ואלים יותר.
במהלך החודש נהרגו מאות מפגינים. המחאה האיצה וגדלה ולבשה צורה של מרי אזרחי כולל. שביתות נפתחו ברחבי המדינה ופגעו קשות בכלכלת איראן, שמצבה עוד מלפני המחאה לא הטיב. ב-10 בדצמבר, יום העאשוראא, נכחו בהפגנות למעלה ממילון איש. השאה, נואש למגר את המחאות הנרחבות, פנה לאנשי האופוזיציה להרכיב ממשלה אזרחית. תחילה פנה לוותיק שבהם - ג'ולאם חסין צדיקי, אך זה נסוג לאחר כמה ימים. לאחר מכן פנה לשהפור בח'תיאר, ממפלגת "החזית הלאומית" שיקים ממשלה שתחליף את ממשלתו הצבאית של הגנרל אזהרי, שהתפטר לא מזמן. בח'תיאר קיבל את אישור שני בתי הפרלמנט האיראני על ממשלתו וזו יצאה לפועל ב-6 בינואר. לאחר עשרה ימים יצא השאה מהמדינה "לטיפול רפואי" כהגדרתו, ממנו לא חזר ונשאר בגלות עד שנפטר מגידול סרטני כשנה לאחר מכן. בח'תיאר אפשר לאייתוללה הגולה לשוב לאיראן בתחילת פברואר עקב לחצים הולכים וגדלים, כשהשני קורא תוך כדי למלחמת חורמה כנגד הממשלה החדשה, שהיא בגידה בערכי האסלאם. מספר מוקדי חיכוך וקרבות בין תומכי הממשלה והצבא לבין תומכי ח'מיני והקמת ממשלה חליפית על ידי ח'מיני גרמו לצבא להסיר את תמיכתו מהממשלה ובעקבות כך נפלה בפתאומיות ממשלת בח'תאיר ב-10 בפברואר 1979, והשלטון באיראן עבר לידי כוחות המהפכה.
יהודי איראן ערב המהפכה האסלאמית
המהפכה שינתה את איראן ואת חיי תושביה מן הקצה אל הקצה. ממדינה חילונית ופרו־מערבית, הפכה איראן למדינת שריעה שיעית, אנטי־מערבית וככזו שנתפסה כחסרת סובלנות למיעוטים. ככלל האזרחים, גם חייהם של היהודים השתנו בצורה קיצונית בעקבות המהפכה. בעשורים שלפני המהפכה האיראנית היהודים נטמעו בצורה טובה בחברה האיראנית, זה הוביל לעלייה במעמדם החברתי, לנראות בולטת יותר בחיים הציבוריים ככלל, ולהצלחה כלכלית ואקדמית. דוד מנשרי, מחוקריה המובילים של יהדות איראן, מתאר את מצבה באותה תקופה כך: "[היהודים] נהנו מייצוג יתר בקרב אוכלוסיית הסטודנטים והמרצים באוניברסיטאות, וכן בקרב רופאים ואנשי מקצוע אחרים. אף שהיו ביניהם בעלי הכנסה נמוכה, את רוב רובם של היהודים אפשר לסווג בתור מעמד בינוני או בינוני-גבוה. יש שהתעשרו מאוד, לאחר שניצלו היטב הן את החופש שניתן להם כדי להשתתף בתוכניות רפורמה למיניהן והן את התרחבות תעשיית הנפט."
כשהחלה ההתקוממות האזרחית כנגד השאה בשנת 1978, יהודי איראן נחלקו לשניים - היו שתמכו במהפכה כנגד השאה ואף היו פעילים בתנועות מהפכניות, והיו שתמכו בשלטון השאה. העובדה שרבים מהיהודים היו מזוהים ומקורבים לשלטון השאה בנוסף על הקשר הישראלי־איראני בתקופת השלטון הישן גרמו לחששות רבים עם עליית האייתוללה וסביר להניח שפחד זה גרם לרוב יהודי איראן לא לקחת חלק במחאה האזרחית ולקומץ להתבטא בעד שלטון השאה. החששות נוספו לאמירותיו של ח'מיני טרם עלייתו לשלטון בעניין היהודים וישראל שהיו עוינות ברובן. בספרו "אלחכומה אלאסלאמיה וולאית אלפקיה" הוא מאשים את היהודים בעוינות כלפי האסלאם לאורך ההיסטוריה. בכתביו הנוספים ח'מיני טוען כי בני הדתות השונות שאינם מוסלמים הם טמאים, אסור לקנות מהם בשר וירקות, וכי מחמד הנביא חיסל את שבט בנו קריט'ה היהודים כיוון שהיו בעלי ריב ומדון ומושחתים.
גלי המחאות הגואים גרמו למדינת ישראל דאגה רבה, לא רק ביחס לקשרי השלטון עם השאה איתו היו ביחסים חמים, אלא, ובעיקר, מחשש לגורל הקהילה היהודית שמנתה אז כ-80,000 נפש. את החשש חלקו גם חברי הקהילה עצמם, השנאה כלפי מיעוטים הורגשה היטב והיה חשש שהאש תופנה אליהם. בעיתון "דבר", באוגוסט 1978 נכתב כך: "בקרב האוכלוסייה היהודית הדאגה גדולה שבעתים. כרוזי איבה וסיסמאות כזב, המטילים את האחריות למהומות על היהודים ודברי בלע נגד היהודים, המוצגים כגנבים, כשתלטנים וכו', מופצים בשוקיה של טהראן."
כתוצאה מכך, עם פרוץ המהומות באמצע 1978 ועד עליית האייתוללה, רבים מהשכבה האמידה בקהילה היהודית עזבו את המדינה, מחציתם היגרו לאירופה ולארצות־הברית, כ-15 אלף במספר. עיקרם הגיעו לקליפורניה והקימו קהילה עשירה ומבוססת. עם החרפת המהפכה, גילויי השנאה מצד שכניהם המוסלמים גברו, ככל הנראה בצורה ספונטנית ולא מתוך מדיניות מכוונת - דבר מוכר בתולדות יהודי ארצות האסלאם. האיומים גברו לאחר "ספטמבר השחור", 1978 עם ידיעת מספר הקורבנות הרב. החלה שמועה כי חיילים ישראלים השתתפו בדיכוי ההפגנות הללו וכי יהודים איראניים רבים השתתפו בדיכוי גם כן. כחודש לאחר מכן הכריזו חברי הקהילה על צום ותפילה לשלום המדינה והקהילה, ואף החליטו על צעדים מעשיים להגנתם. בדצמבר אותה שנה נראו קבוצות של יהודים מצטרפים לצד שכניהם המוסלמים להפגנות והביעו תמיכה מוחצנת במהפכה, רבים אחרים עזבו את המדינה ואלו שנשארו שמרו על פרופיל נמוך והעבירו את נאמנותם למשטר החדש.
בהפגנת המיליונים של דצמבר 1978 גם השתתפות היהודים שברה שיאים. לפי מקורות אחדים השתתפו בה חמשת אלפים יהודים, אך הערכות אחרות נוקבות במספר גבוה הרבה יותר. הושנג אפסנדיאר שהאבּי, פעיל שמאל יהודי באותה עת, העיד על מעורבות היהודים בהפגנות באותו היום: "לפי העיתונות, קרוב לשנים-עשר אלף יהודים השתתפו במחאות באותו היום... הרבנים היהודים צעדו בראש ושאר היהודים אחריהם, בסולידריות גדולה עם בני ארצנו האיראנים...כבר מהימים הראשונים של המהפכה זכינו לתמיכה גדולה מהרבנים... השתתפו בהפגנה והביעו תמיכה"
עם התחזקות המהפכה האיראנית, וההבנה הכוללת של תוצאותיה המתקרבות, בסוף 1978 יצאה לפריז משלחת של הקהילה היהודית כדי להיפגש עם האייתוללה ח'מיני. המטרה העיקרית במפגש הייתה הבטחת עתיד היהודים ברפובליקה האסלאמית הנרקמת, והצגתם כתומכיה. פגישה זו הייתה ראשונה מיני רבות בין ח'מיני למנהיגים בקהילה היהודית באיראן. בנוסף לכך, כפי שצוין, רבים מיהודי איראן חששו מאנטישמיות שכן הקריאות כנגדם במהלך המחאות ההולכות וגדלות רק החריפו. אשר על כן, בספטמבר 1978, שבוע לפני יום שישי השחור, נפגשו יוסף כהן ואחמד בני־אחמד (נציגים במג'לס) עם האייתוללה העליון מוחמד כּאזֶם שָׁריעַתְמָדארי בבקשה להפסיק את ההסתה כנגד היהודים באיראן. באותו ערב, יצא האייתוללה בהצהרה בכל ערוצי הטלוויזיה כי חיי היהודים מוגנים וכי למיעוטים באיראן זכויות שוות לרוב המוסלמי ואין לעשות להם כל רע.
כמו כן היו ביהודי איראן גם כאלו שפעלו בארגונים ותנועות כלל איראניות, בשונה מהארגונים היהודיים־איראניים. כמו מוגָ'אהֶדינ-י חַ'לְק-י איראן (המוג'אהדין של העם האיראני). את הארגון הזה הקימו אנשי אינטליגנציה – מהנדסים, רופאים, סטודנטים ואינטלקטואלים חשובים מפלגי ההתנגדות הלאומיים. האייתוללה טאלקאני ומהדי בּאזַרגאן (ראש הממשלה לעתיד) היו מתומכיו הבולטים. האידאולוגיה המהפכנית של הארגון הייתה שילוב של שיח מרקסיסטי ואסלאמיסטי והיה אחד מארגוני ההתנגדות הבולטים עד המהפכה. מעורבותם של היהודים בפרויקט הזה היה תוצאה של היקף השתלבותם בחברה. הדור של ההורים סלל בצעירותו, בסוף שנות ה־60 ובתחילת שנות ה־70, את הדרך לעזיבת הגטאות והחיים היהודיים המסורתיים. הם רכשו השכלה ופיתחו קריירות במגזר הפרטי והציבורי. וכעת הרגישו הדור הצעיר כי מאבקם אינו עוד על מעמדם הפרטי בתור קבוצת מיעוט, אלא על חברה טובה יותר לאיראן כולה. כעת שימשה הזהות היהודית בתור רכיב אחד בלבד, שיוך אחד אפשרי, בתוך מארג הזהויות החברתי של המיעוטים באיראן. אמנם היהודים לא השתתפו בפועל באירועים המובילים של המהפכה, אך היקף השתתפותם בהפגנות מלמד שרובם הבינו שבואה בלתי נמנע, ושיש לנצל את ההזדמנויות ואת היתרונות שהיא עשויה להביא לקהילה ולעתידם במולדת.
לאחר עליית האייתולה ח'מיני
עם חזרתו של ח'מיני בפברואר 1979 לאיראן, הצהיר כי ליהודי איראן אין סיבה לדאגה כלל מהשלטון החדש. הוא הסביר כי אינו רוצה שום יחסים פוליטיים עם ישראל אך התחייב כי יהודים איראנים יכולים לחיות באיראן ולבצע את פולחן דתם בלי מפריע, ואף בצורה חופשית יותר מבעבר, תחת שלטון השאה. הוא ביקש לבצע הפרדה בין הציונות וישראל לבין היהודים. על אף האידאולוגיה הפונדמנטליסטית בה דגל הוא יישם מדיניות סובלנית כלפי אזרחיה היהודים של איראן - החוקה של הרפובליקה האסלאמית מכירה ביהודים כמיעוט דתי מתירה להם נציגות במג'לס האיראני, ומסדירה אוטונומיה מסוימת בניהול הפולחן וענייני אישות לקהילה. בניגוד לכך, יהודים היו מנועים מלבצע את פולחנם הדתי בפרהסיה, להגיע למשרות בכירות בצבא ובחיים הציבוריים באיראן, ובשנים הראשונות לאחר המהפכה, היה אפוף מעל ראשם החשש שיואשמו בהאשמות ריגול לטובת ישראל ובחיסול חשבונות עם תומכי השלטון הישן. אך כשאנו בוחנים את חיי היהודים לאחר המהפכה כמכלול, ניתן להגיד כי אינם נפגעו באופן קשה, כצפוי.
מתינות זו מקבלת את חיזוקה משני גורמים. ראשית, היהודים לא היוו כלל איום פוליטי עבור המשטר. שנית, ח'מיני, בהיותו משפטן, ביקש להכיל את החוק המוסלמי, שעל־פיו, יש לנהוג בסובלנות כלפי מיעוטים דתיים. על כל זאת, מספר יהודים הוצאו להורג לאחר המהפכה, אך לטענת השלטון אין קשר בין האשמות בהם הואשמו לעצם יהדותם. אחד מהם היה חביב אלקאניאן, נדבן יהודי וממנהיגי הקהילה, אחרי שהואשם בריגול למען ישראל ובחתירה תחת האסלאם והמהפכה. יהודים איראנים רבים חשדו שהממשלה החדשה ובית המשפט של המהפכה הפלילו את אלקאניאן, והם אף חששו שעידן חדש של רדיפת יהודים עומד בפתח.
ניכר שלאחר עלייתו לשלטון הצהרותיו של האייתוללה ח'מיני כנגד היהודים התרככו ונעשו מאוזנות יותר עד כלא היו. באופן כללי ניתן להגיד כי במקום בו התנגשו האינטרסים המדיניים מול השריעה, האינטרסים ניצחו, ובמקרה של המיעוטים במדינה, האינטרס של הממשל היה לדאוג לנאמנותם המוחלטת. ואלו שנשארו ברפובליקה האסלאמית והיו נאמנים, נהנו מסובלנות דתית יחסית.
יהדות איראן היום
על־פי מפקד האוכלוסין לשנת 2016, חיים 9,826 יהודים באיראן, כשרובם המכריע גרים בעיר טהראן, שיראז ואצפהאן. מתוך כתבות ועדויות של יהודים איראנים אנו למדים כי האוטונומיה הפולחנית שלהם נשמרה - הם מתפללים בבתי הכנסת ללא מפריע, שוחטים את בשרם, לומדים תורה תחת מוסדות יהודיים וכו'. יהודי איראן מעידים על נאמנותם המוחלטת לארצם ומולדתם, למנהיגיה המוסלמים ולשכניהם המוסלמים. הם אינם מגדירים עצמם כציונים כלל ואף להפך, מבחינתם הציונות היא תנועה פוליטית חילונית ואין הכרח לתמוך בה מתוך הדת היהודית. על כל זאת, הם מציגים מציאות מורכבת, של איסורים ומגבלות, כמו בניית סוכה בסוכות, איסור על משרות בכירות במשרדים ממשלתיים, צנזורה על האינטרנט, איסור על נסיעה לישראל וארצות הברית ושימוש באלכוהול לקידוש בלבד. עדויות רבות מהשנה האחרונה נוגעות לחיסול קאסם סלימאני, ואכן, יהודי איראן מעידים על גילויי אנטישמיות והאשמות ריגול ושיתוף פעולה עם מדינות אויב, על עצם היותם יהודים. זאת למרות הודעת גינוי חריפה של ראשי הקהילות נגד החיסול והגעתם לניחום אבלים בהלווייתו של סלימאני. נראה כי היום־יום של יהודי איראן היום רגוע ושלו, באופן יחסי למדינה שאינה דמוקרטית וחופשית. אם כי, בדומה לקהילות יהודיות ברחבי העולם, זמני משבר ומתחים אידאולוגיים מול התנועה הציונית, ומאוחר יותר מדינת ישראל מעלים שדים אנטישמיים מהאוב, ואלו, מדי פעם, פוגעים ברמת החיים של יהודי איראן, אם כי ניכר שלא ברמה גבוהה.
לוקה נץ
לוקה נץ (בגרמנית: Luca Netz; נולד ב-15 במאי 2003 בברלין שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים
נץ גדל במחלקת הנוער של הרטה ברלין. ב-2 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–3 על שאלקה 04 במסגרת המחזור ה-14 בבונדסליגה לעונת 2020/2021. ב-13 בפברואר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 1-1 נגד שטוטגרט במסגרת המחזור ה-21 בליגה. בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-6 באוגוסט 2021 חתם נץ בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–4 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית
נץ הוא חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21.
מוריס קייט
מוריס קייט (באנגלית: Morris Kight; נולד ב-19 בנובמבר 1919 - 19 בינואר 2003) היה חלוץ פעילי זכויות הלהט"ב בעולם ופעיל שלום אמריקאי. קייט נחשב לאחד המייסדים של התנועה לזכויות האזרח של הומוסקסואלים ולסביות בארצות הברית.
ראשית חייו
קייט נולד וגדל במחוז קומנצ'י, טקסס. בשנת 1941 סיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס הנוצרית, עם תואר במנהל כוח אדם ומנהל ציבורי. מ-1941 עד 1958, חי בצפון ניו מקסיקו, שם הוא ועוד הומוסקסואלים רבים היו פעילים בקמפיין של עדלי סטיבנסון בבחירות לנשיאות ב-1952.
בזמן שהותו בניו מקסיקו, התחתן ונולדו לו שתי בנות, קרול קייט-פיי ואנג'לה צ'נדלר. קייט שיתף את עובדה זו עם חבריו הקרובים ביותר, אשר ככל הנראה האמין שהפצתה תפחית את אמינותו כפעיל בולט לזכויות הומוסקסואלים.
בזמן שהותו באלבקרקי, קייט עסק גם כן במשחק. מ-1950 עד 1955 היה מעורב ב-"תיאטרון סאמרהאוס" וב-"שחקני העיר העתיקה". שתי החברות הביאו שחקנים רבים מקליפורניה, וקייט הצליח לקרוא כמה מהחוברות והמחזורים החדשים של ארגוני ההומופילים שהביאו איתם שחקנים. זו הייתה החשיפה הראשונה שלו לקבוצות כגון אגודת מאטאשין.
פעילות עבודה וזכויות אזרח
קייט היה פעיל גם כן בקבוצות פוליטיות, זכויות אזרח וזכויות עובדים רבות. כבר בשנות הארבעים של המאה הקודמת היה מעורב בארגון האיגוד הבינלאומי של עובדי הנפט, הכימיקלים והאטומים. לאחר שעבר ללוס אנג'לס, הוא המשיך במעורבותו בקבוצות למען זכויות מגוונות. עבודה זו הובילה לקבוצות המחאה הראשונות שהוא עצמו ייסד, "ועדת הפעולה של דאו" בשנת 1967. הוועד מחה על חברת הכימיקלים, לרבות ייצור התרכבות אייג'נט אורנג' והשימוש בה, במהלך מלחמת וייטנאם.
בשנת 1977, קייט החל במה שהפך לחרם לאומי של חברת בירה קורס כדי לחשוף כיצד השתמשה במיליונים שלה כדי לממן חקיקה של פוליטיקאים הומופובים. הוא ארגן הפגנה מול משרדיה, תוך שהוא מנצל את ההזדמנות כדי להציג בפני חברי קהילת הלהט"ב על הדרכים שבהן מנסים תאגידים אנטי-הומוסקסואלים לנקות את התדמית הציבורית שלהם על ידי מימון ארגונים ואירועים הומוסקסואלים חסרי תקציב.
פעילות לזכויות הומוסקסואלים
בשנת 1958, קייט עבר ללוס אנג'לס, שם היה המייסד או פעיל של ארגונים רבים למען זכויות הומואים ולסביות. הארגון הראשון מסוג זה היה הוועדה המיליטנטית לחופש הומוסקסואלי (CHF), עם ליאו לורנס, גייל וויטינגטון, מודאר בואט ואחרים. לאחר מכן שונה שמה לחזית לשחרור להט"ב (GFL) באוקטובר 1969, "GLF" השלישי במדינה לאחר העיר ניו יורק וברקלי. השם שימש להפגנת סולידריות עם החזית הלאומית לשחרור וייטנאם. שנה לאחר מכן, היו מעל 350 ארגוני "GLF" ברחבי ארצות הברית. קייט הוא שותף גם כן להקמת מצעד הגאווה הראשון של רחוב כריסטופר בלוס אנג'לס ב-1970, הקמת הארגון למאבק במחלת האיידס "Aid For AIDS" ב-1983 ואת המרכז הקהילתי הגאה ב-1971, (כיום המרכז הגאה ולסביות בלוס אנג'לס), את המועדון הדמוקרטי סטונוול ב-1975, וכן רבים אחרים. קייט ציין כי יצירת המרכז הקהילתי היה להישג שבו "היה גאה ביותר".
קייט הביא את חוויותיו בפעולה פוליטית לתחום זכויות ההומואים. אחת הפעולות הראשונות של "GLF" בלוס אנג'לס הייתה נגד מסעדה מקומית בשם "Barney's Beanery". למסעדה, הממוקמת במערב הוליווד, היה לא רק שלט מעל הבר שאומר "Fagots [sic] Stay Out" (מתרוממים חולים תישארו בחוץ, כינוי גנאי נגד הומוסקסואלים), אלא גם הדפיסו כריכות של גפרורים עם אותה אמרה. קייט, יחד עם טרוי פרי ו-100 פעילים הפגינו מחוצה לה, ושלחו מדי פעם מפגינים להזמין קפה ולתפוס מקום ליד השולחנות. המחאה הצליחה בתחילת לאחר שהבעלים העביר בסופו של דבר לקייט את השלט מול מצלמות חדשות. אם כי לאחר שהתקשורת עזבה, הבעלים החליף את השלט, שם הוא נשאר עד שראש העיר הלסבית הראשון של מערב הוליווד, ולרי טריניו, הורידה אותו כאשר מועצת העיר העבירה צו נגד אפליה. פרי נשבע במחאה הראשונית כי "לעולם לא ידרוך שוב במקום עד שהבעלים יתנצל", מה שקרה לבסוף בשנת 2005. הבעלים החדש, דייוויד יוסטון, התנצל, ובין שאר פעולותיו עבור קהילת הלהט"ב המקומית, מקיים ארוחות צהריים חודשיות לנוער הומוסקסואלי מוחלש.
קייט היה אחד ממנהיגי המצעד הלאומי השני ב-1987 בוושינגטון למען זכויות לסביות והומואים. לאחר מכן הוא היה אחד המארגנים של מצעד סקרמנטו למען זכויות לסביות והומואים ב-1988, שבו נשא הפעיל לאונרד מטלוביץ' את נאומו הפומבי האחרון לאחר שמת בגיל 44 שנה לאחר מכן.
קייט שירת גם כן בוועדת יחסי האנוש של מחוז לוס אנג'לס במשך שני עשורים.
בשנת 2003 העיר לוס אנג'לס כינתה את פינת שדרות הוליווד ומקאדן פלייס, בהוליווד, קליפורניה על שמו של קייט כ-"כיכר מוריס לייט". מיקום זה נבחר מכיוון שהיה לנקודת היציאה לרחוב כריסטופר ווסט, מצעד הגאווה הראשון שכיסה רחוב בעולם.
שנות דמדומים
בספטמבר 2001, הוא יצר סרט וידאו תיעודי עם מארח הגישה הציבורית של מערב הוליווד, ג'יימס פיהרמן, בשם "היסטורית הומואים ולסביות מוקדמת בלוס אנג'לס", שכלל את זיכרונותיו ממחאתו נגד מסעדת "Beanery" ופעולות אחרות.
שלושה ימים לפני מותו, הוא תרם את מזכרותיו והארכיונים שלו לארכיון הלאומי להומואים ולסביות בלוס אנג'לס. אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס מחזיקה גם כן בחלק מהארכיונים שלו.
קייט נפטר בשלווה בבית החולים קארל בין בלוס אנג'לס, ב-19 בינואר 2003.
מורשת
ב-16 בנובמבר 1998, רגע לפני יום הולדתו ה-79, העניקה לקייט מועצת העיר של מערב הוליווד פרס מפעל חיים.
במשולש לזכרו של מתיו שפרד במערב הוליווד, קיים עץ מגנוליה סיני ושלט ברונזה המוקדש לקייט. הוא נהג לבקר בפארק מדי שבוע כדי לסדר את האזור, להשקות ולשתול פרחים חדשים.
גביע המדינה בכדורגל 1969/1970
גביע המדינה בכדורגל 1969/1970 הייתה התחרות ה-32 מאז היווסדה וה-17 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-20 בספטמבר 1969 והסתיימו ב-7 באוקטובר 1970.
מכבי תל אביב ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע ה-14 שלה.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
סימן הטעמה עילי כפול
סימן הטעמה עילי כפול ( ˝ ) הוא סימן דיאקריטי בכתב לטיני. סימן זה נמצא בשימוש בעיקר בהונגרית כתובה.
מיט ברננדר זורגה
Mit brennender Sorge (תעתיק עברי: "מיט ברֶנֶנְדֶר זוֹרְגֶה", מילולית מגרמנית: "בדאגה יוקדת") היא אנציקליקה של הכנסייה הקתולית שפרסם האפיפיור פיוס האחד עשר ב-10 במרץ 1937 (אף שהיא נושאת את התאריך 14 במרץ, שהוא יום ראשון של הדקלים). המנשר האפיפיורי נכתב בגרמנית, ולא בלטינית כנהוג, והוא נקרא בכנסיות הקתוליות בגרמניה בעיצומו של החג, אז מלאו הכנסיות בדרך כלל במתפללים. המנשר גינה הפרות הסכם שנחתם בין השלטון הנאצי לבין הכנסייה, וכולל ביקורת על הנאציזם, ולדעת חלק מן הפרשנים, אף על היטלר. היסטוריונים רבים רואים באנציקליקה זו את המסמך הרשמי הראשון אשר יצא כנגד הנאציזם והמשטר הנאצי.
רקע
בחודש יולי 1933 נחתם קונקורדט בין הוותיקן לבין גרמניה הנאצית, קונקורדט הרייך (בגרמנית: Reichskonkordat), אשר נועד בחלקו כדי לעצור את הרדיפה של הנאצים אחר המוסדות הקתוליים במדינה. אולם מטרותיו של הוותיקן בחתימה על ההסכם לא הוגשמו כיוון שהשלטון הנאצי החל, כמעט מיד לאחר החתימה, להפר את תנאי ההסכם. ראשי הכנסייה הקתולית בגרמניה סבלו מאלימות פיזית כבר בשנת 1934, ביטויים שהפכו גלויים ובוטים בשלהי 1936.
סימן הטעמה עילי כפול
סלובקית
בתחילת שנות ה-20, האות Aa) A̋ a̋ עם סימן הטעמה עילי כפול) הייתה בשימוש כגרסה מוארכת של Ää. השימוש היה לייצוג התנועה /:æ/ ב-IPA (אלפבית פונטי בינלאומי), בעיקר במילים שאולות.
מיט ברננדר זורגה
רקע
בשנת 1934 הסמיך הכס הקדוש שני כמרים ישועים להכין דין וחשבון על האידאולוגיה הנאצית, וזאת במטרה לגנותה. בעולם הנוצרי, משמעות גינוי שכזה, כאשר הוא בא מפי האפיפיור, והקושר אותו בעניינים שבאמונה ובמוסר, היא הכרזה על הנאציזם ככפירה באמונה. הכמרים הציגו את הדו"ח שערכו לכס הקדוש בשנת 1935. אולם, כאשר תכנים מתוכו שבו ועלו באנציקליקה "בחרדה בוערת", אשר פורסמה שנתיים מאוחר יותר, ניכר היה שלא נכלל בה חלק משמעותי מן הביקורת נגד הנאציזם. בדו"ח המקורי מפרטים שני הכמרים 47 טענות נאציות שיש לגנותן, בהן: לאומיות, שאיפות התפשטות, מיליטריזם, גזענות, טוטליטריזם, הפרות של החוק הטבעי והחוק האלוהי, כגון עיקור כפוי. אף שבדו"ח לא הוזכרה האנטישמיות הנאצית, המלומד גודמן טוען כי הדו"ח הרחיק לכת מעבר להגנה על האינטרסים של הכנסייה בלבד, ותמך בזכויות אדם אוניברסליות ותמך בחובת הכנסייה להגן עליהן.
סימן הטעמה עילי כפול
פארואזית
כתב יד דני קלאסי משתמש ב-"Óó" בשביל "Øø", אשר הופך לבעיה בעת כתיבת פארואזית במסורת דומה, כאשר יש לציין ש-"Óó" הוא חלק מן האלפבית הפארואזי. לכן Őő משמש לעיתים לכתיבת "Øø" בפארואזית.
מיט ברננדר זורגה
רקע
אף שהדו"ח הוצג לכס הקדוש כבר בשנת 1935, תהליך קבלת ההחלטות בוותיקן עיכב את הטיפול בדו"ח עד לשנת 1936, שאז התבקשו יועצים דומיניקנים לוותיקן להעיר את הערותיהם לדו"ח הישועי. היועצים קיצצו את 47 הטענות ל-25 טענות בלבד, וריככו את הביטויים שהופיעו בדו"ח המקורי. מתוך דאגה לקשיים מדיניים שפרסום הדו"ח עלול לעורר, הדומיניקנים השמיטו את הגינוי, שהופיע בדו"ח המקורי, למדינה גזענית. בנוסף, הדו"ח המתוקן הכיל גינוי של הנאציזם לצד הקומוניזם, ובכך החליש עוד יותר את הגינוי לאידאולוגיה הנאצית. לדעת המלומד גודמן, כדי לראות את הגינוי לאידאולוגיות טוטליטריסטיות על רקע מלחמת האזרחים בספרד, שבה נטען כי אנשי כמורה נרצחו על ידי המשטר הרפובליקני הספרדי, אשר נתמך על ידי הסובייטים, בעוד שאיטליה וגרמניה התערבו בסכסוך בתמיכה למשטרו האנטי-קומוניסטי של פרנקו. מנגד, אף בדו"ח המתוקן של הדומיניקנים קיימת תמיכה ב"שלטון הצדק ובאהבה לבני כל הגזעים, מבלי להוציא מהם את הגזע השמי". כך לראשונה הוזכרו היהודים בדו"ח זה.
סימן הטעמה עילי כפול
טון דיבור
אלפבית ה-IPA (אלפבית פונטי בינלאומי) ורבים אחרים משתמשים בשתי מערכות כדי לציין את הטון: מערכת דיאקריטית ומערכת אלפבית תוספתי. במערכת דיאקריטית, סימן הטעמה עילי כפול מייצג טון גבוה במיוחד.
מיט ברננדר זורגה
רקע
על רקע זה פרסם האפיפיור פיוס האחד עשר את האנציקליקה "בחרדה בוערת". האנציקליקה נוסחה על ידי האפיפיור לעתיד פיוס השנים עשר. במנשר מפורטים הפשעים הנאציים כנגד הכנסייה ונמתחת ביקורת על האידאולוגיה הנאצית. לדעת המלומד בוקנקוטר, "זהו המסמך הגדול הרשמי ופומבי הראשון אשר מעז להתמודד ולבקר את הנאציזם... ואחד הגינויים הבולטים ביותר שאי פעם פורסמו על ידי הוותיקן." המנשר הותיר רושם עז ועורר את זעמם של הנאצים, אשר פתחו בסדרת רדיפות אחר המאמינים הקתולים והכנסייה. חמישה ימים לאחר פרסום מנשר זה, פורסמה אנציקליקה אחרת, Divini Redemptoris, המגנה את הקומוניזם באופן חריף עוד יותר.
סימן הטעמה עילי כפול
כתיבת סימן הטעמה עילי כפול במחשב
לכתיבת O גדולה עם סימן הטעמה עילי כפול יש לכתוב כטקסט רגיל 0150, ולאחר הכתיבה ללחוץ Alt+X במקלדת. ל-O קטנה במקום לכתוב 0150 יש לכתוב 0151 וללחוץ במקלדת Alt+X. לכתיבת U גדולה יש לעשות את אותו תהליך עם המספר 0170, ול-U קטנה יש לעשות את אותו תהליך עם המספר 0171. ב-Word לא קיים A עם סימן הטעמה ראשי כפול. המספרים בקיצורי המקשים הם האותיות עם סימן ההטעמה העילי הכפול בכתב Unicode (יוניקוד). לכתיבת סימן הטעמה עילי כפול בשילוב עם אות (כלומר לכתוב את האות ללא סימן ההטעמה הראשי הכפול ואחריה לכתוב את סימן ההטעמה הראשי הכפול), יש לכתוב את האות (U/u/O/o), וללא מרווח לכתוב 030B כטקסט רגיל, וללחוץ במקלדת Alt+X.
מיט ברננדר זורגה
ניסוח האנציקליקה
את האנציקליקה ניסח הקרדינל מיכאל פון פאולהאבר, הארכיבישוף של מינכן והקרדינל פצ'לי (לימים האפיפיור פיוס השנים עשר) הוסיף לה הקדמה המפרטת את הרקע ההיסטורי של הקונקורדט בין הכנסייה הקתולית לרייך השלישי. האפיפיור פיוס האחד עשר יחס את ניסוח המנשר לקרדינל פצ'לי. הקרדינל פצ'לי היה האחראי לשינוי שמו המקורי של המנשר: "בדאגה רבה" (בגרמנית: Mit grosser Sorge), לשמו הסופי המתריע יותר: "בדאגה בוערת" (Mit brennender Sorge). לטענת המלומד קאפה, הנוסח הראשון של הקרדינל פצ'לי היה חלש מידי וחסר מיקוד, לדעת האפיפיור, והוא העצים את ביטויי הביקורת שנכללו בו. פצ'לי תיאר את האנציקליקה כפשרה בין תחושת הכס הקדוש כי אינו יכול להחשות לנוכח האירועים בגרמניה הנאצית ומנגד הדאגות והפחד מן התגובות למנשר.
תוכן האנציקליקה
המנשר "בדאגה בוערת" עומד על "זכויות אלוהיות" ועל "טבע האדם", ביטויים אוניברסליים, החוצים גבולות מדיניים. הוא אף קובע כי יציאה כנגד הברית הישנה - כפי שעשו חלק מן המנהיגים הדתיים והחילונים בגרמניה הנאצית - היא בבחינת כפירה בעיקר.
גינוי הגזענות
האנציקליקה מגנה את ביטויי הפגניות באידאולוגיה הנאצית, המיתוס של גזע ודם, והכשל של תפיסת האלוהים באידאולוגיה זו. המנשר מזהיר את הקתולים כי עליית הנאציזם, המעלה את קרנו של גזע אנושי אחד על פני כל האחרים, היא דבר שאינו מתיישב עם הקתוליות הנוצרית. האנציקליקה קובעת:
ועוד קובעת האנציקליקה:
הפצת המנשר
האנציקליקה נכתבה בגרמנית, ולא בלטינית כנהוג. כיוון שבגרמניה היו הגבלות על הפצת מנשרים, הנונציו בברלין, הארכיבישוף צ'זרה אוסניו, הפיץ את המנשר בעזרת שליחים. לא נמסרה כל הודעה מקדימה לפרסום המנשר, והפצתו נשמרה בסוד, במטרה להבטיח כי ציבור המאמינים יוכל לקרוא את תוכנה ללא הפרעה בכל הכנסיות הקתוליות בגרמניה. בתי דפוס מקורבים לכנסייה הציעו את שירותיהם והדפיסו, על פי הערכות, כ-300,000 עותקים של המנשר. כמות שלא הספיקה לצורכי הכנסייה בגרמניה. לכן, הופצו עותקים נוספים שהועתקו בכתב-יד או הודפסו במכונות כתיבה. לאחר שהופץ המנשר, הוא הוחבא בקהילות רבות בתוככי הכנסייה. הוא הוקרא מעל הדוכן בכנסיות בגרמניה ביום ראשון של הדקלים.
התגובה הנאצית
עיתוני גרמניה הנאצית לא הזכירו כלל את פרסום האנציקליקה. למחרת יום הפרסום ביקרו אנשי גסטפו בכל משרדי הדיוקסיות הגרמניות והחרימו את כל עותקי המנשר שמצאו שם. כל בתי הדפוס, בהם הדפיסו את המנשר, נסגרו ונחתמו, עיתוני הדיוקסיות נסגרו אף הם והוטלו הגבלות על כמות הנייר שכנסייה יכולה לרכוש לצרכיה. נאסר אף על הנפת דגלי הכנסייה באירועים דתיים.
לדעת המלומד קאפה, הנאצים ראו במנשר קריאה למאבק נגד שלטון הרייך, וכי היטלר באופן אישי זעם על המנשר ונשבע לנקום בכנסייה. צעדי הנקם הגרמניים נגד הכנסייה אף כללו העמדתם לדין של נזירים באשמת הומוסקסואליות, תוך דאגה שמשפטיהם יתפרסמו ברבים. בקובלנץ נעצרו 170 פרנציסקנים והועמדו לדין באשמת "השחתת הנוער", במשפט סודי.
הערכת השפעתה
ההיסטוריונים חלוקים בדעתם באשר להשפעת האנציקליקה "בחרדה יוקדת". יש הסבורים, דוגמת המלומד דאפי, כי "השפעתה של האנציקליקה הייתה אדירה, והיא הפריכה באחת את החשדות לפיהם האפיפיור פשיסט." מנגד טוען ההיסטוריון פוגרטי כי "בסופו של דבר, לאנציקליקה הייתה השפעה חיובית מועטה, ואם תרמה במשהו, הרי שרק החריפה את המשבר.". השגריר האמריקאי בברלין דיווח כי האנציקליקה לא סייעה לכנסייה הקתולית בגרמניה, אלא רק גירתה את המדינה הנאצית להמשיך ולהתקיף את מוסדות הכנסייה.
אף שבחוגים נרחבים האנציקליקה נתפסת כמסמך הרשמי הפומבי הראשון אשר העז לצאת כנגד הנאציזם, קיים ויכוח בין היסטוריונים באשר למידת הביקורת שנמתחת במסמך על המשטר הנאצי. היטלר אינו מוזכר באנציקליקה בשמו, אולם היא מתייחסת ל"נביא אפסות", ביטוי שמלומדים שונים טוענים כי הוא מכוון לאדולף היטלר.
משאל העם לשינוי חוקת מאוריטניה (2017)
משאל העם לשינוי חוקת מאוריטניה היה משאל עם שהתקיים ב-5 באוגוסט 2017 במאוריטניה.
מטרה
משאל העם נועד לשנות את חוקת המדינה הנוכחית שהתקבלה ב-20 ביולי 1991 ותיקוני החוקה שבאו לאחר מכן.
בין השינויים בחוקה נמצא ביטול הסנאט (הבית העליון), כמו גם החלוקה לאזורים של המדינה. החוקה החדשה מחליפה זאת ביצירת קטגוריה חדשה של טריטוריות, שיכללו מועצות אזוריות נבחרות של האוכלוסייה, שנועדו לשרת את קידום ופיתוח התכנון האזורי. תיקונים אחרים של החוקה "שנועד להדגיש את הפטריוטיות, לשפר את תפקודם של המוסדות של הרפובליקה" הם חלק מהשינוי המוצע. בדגל מאוריטניה מוצע להוסיף שני פסים אדומים, אחד בתחתית הדגל והאחר בחלק העליון של הדגל, המסמל את הדם שנשפך למען המולדת. ההמנון הלאומי ישתנה על מנת שיהיה יותר פטריוטי.
את השינויים האלו רצה להעביר נשיא מאוריטניה דרך בית הנבחרים. אולם בעקבות התנגדות הבית העליון של הפרלמנט המאוריטני במרץ 2017, השינויים האלו לא עברו. בעקבות זאת החליט נשיא מאוריטניה מוחמד ולד עבד אל-עזיז להעביר את השינויים במשאל עם. בגלל עקיפת הפרלמנט וכישלון דו השיח עם גורמי האופוזציה, החליטה האופוזיציה ועוד גופים במאוריטניה להחרים את משאל העם.
שלבי משאל העם
במהלך מועצת שרים ב-3 בנובמבר 2016, ממשלת מאוריטניה אימצה טיוטה לתיקון החוקה. משאל עם תוכנן לחודש ינואר 2017 על ידי נשיא מאוריטניה מוחמד ולד עבד אל-עזיז. השינוי הוא המשכו של דיאלוג, שהוחרם על ידי מפלגת האופוזיציה במאוריטניה.
משאל העם בוטל ב-30 בדצמבר 2016 "כתוצאה מהמצב הכלכלי הקשה". הפרלמנט (האספה הלאומית והסנאט) החליט שכדי לאמץ את הרפורמה יש צורך ברוב של 2/3 מהקולות בפרלמנט. הממשלה בוחרת, עם זאת, החליטה ששני חלקי הפרלמנט צריכים להצביע על זה בנפרד.
ב-9 במרץ 2017 הצעה לרפורמה של החוקה מאומץ על ידי האספה הלאומית ברוב של 121 קולות מתוך 147 אבל ב-18 במרץ הסנאט דחה את ההצעה ברוב של 33 קולות מתוך 56.
על אף שהסנאט הצביע נגד, הם היו מיעוט כאשר שני בתי הפרלמנט התכנסו יחד. בפועל כמות הקולות שהושגות בעד החוקה החדשה ב-9 במרץ עבר את שני השלישים התומכים שנדרש על מנת שאפשר קיומו של משאל עם.
ב-21 באפריל, הממשלה הכריזה על תאריך משאל העם שנקבע, ה-15 ביולי של אותה שנה. ביוני החליטו לדחות את משאל העם בשלושה שבועות ל-5 באוגוסט בעיקר משתי סיבות: התושבים לא מיהרו להירשם בפנקס הבוחרים ובגלל שהראמדן הסתיים באמצע יוני, לא היה זמן רב לקמפיין.
משאל העם
במשאלך העם נשאלו שתי שאלות בצרפתית ובערבית בשני פתקי הצבעה האחת צהוב והשני כחול.
השאלה הראשונה נגעה לשינוי המבנה המנהלתי של המדינה (פתק צהוב): "הצביעו כן, נמנע, לא לשינוי המבנה המנהלתי הקיים לפי סעיף 6 לחוקה ה־20 ביולי 1991. השינוי יכלול: על שאלה הזו הצביעו 53.72% מבעלי זכות ההצבעה. 85.67% הצביעו בעד, 4.31% נמנעו ו-10.02% התנגדו.
השאלה השנייה נדעה לשינוי הסמלים של המדינה (פתק כחול): הצביעו כן, נמנע, לא לשינוי המבנה המנהלתי הקיים לפי סעיף 8 לחוקה ה־20 ביולי 1991. השינוי של הדגל הלאומי שיהיה בצבע ירוק עם כוכב וסהר בצבע זהוב. בתחתית הדגל ובראשו יהיה רצועה מלבנית אופקית בצבע אדום. על שאלה הזו הצביעו 53.57% מבעלי זכות ההצבעה. 85.61% הצביעו בעד, 4.4% נמנעו ו-9.99% התנגדו.
תקן
תֶּקֶן (או בלועזית: סְטַנְדַּרְט) הוא מפרט או שיטה מקובלים, ואף במקרים מסוימים מחייבים, ליישום בתחום מסוים (בתעשייה, בשירותים, בדקדוק וכיוצא בזה).
כדי לתקן תְּקָנים קמו ארגונים; חלקם מתוקצבים על ידי ממשלות וחלקם נתמכים על ידי צרכני התקנים. תקנים יכולים להיות מוגדרים ברמה לאומית, אזורית, או בינלאומית. תהליך תיקון תקנים הוא ארוך ומקצועי, ויש הטוענים כי חיוני להשיג מטרות כמו:
אף על פי כן, הרי שקיימים שירותים ומוצרים רבים העונים על כל דרישות אלו מבלי שנקבע תקן עבורם.
בדרך כלל נקבעים סימנים מוסכמים לתקן שהטבעתם מעידה על היותו של המוצר או השרות תואם את התקן.
המילה תִּקְנוּן או תְּקינה הן המילים העבריות לסטנדרטיזציה – כלומר: קביעת תקן מסוים, מתכונת אחידה או עשייה לפי תקן.
אפאם באליק
אפאם באליק (במנדרינית: 曼煎粿; באנגלית: Apam Balik) הוא קינוח סיני, המבוסס על קמח, ביצים, סוכר, סודה לשתייה ואבקת אפייה. נפוץ במדינות דרום-מזרח אסיה.
הקינוח נחשב למאכל רחוב, בדרך כלל אוכלים אותו עם חמאת בוטנים והוא מוכר גם בשם "אור הירח" (Terang Bulan).
היסטוריה
האפאם באליק הופיע לראשונה במאה ה-19 בשושלת צ'ינג, בעת הפלישה של צבא סין והמנהיג הצבאי צו צונטנג (Zuo Zongtang) לאזור פוג'יין.
הקינוח מכיל סוכר ובוטנים טחונים והומצא על מנת לספק מזון לחיילי הצבא מתוצר מקומי, בייצור המוני.
האפאם באליק עבר מספר גלגולים כאשר סוחרים ומהגרים הפיצו אותו לדרום־מזרח סין ולסינגפור.