cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחריות מעסיק קבלן (בעל חוזה)
עמדת המשפט העברי
גם לפי המשפט העברי אין מעסיק הקבלן חייב בנזקים שייצר הקבלן. עם זאת, ישנם הבדלים בייחס לסייגים שבסעיף 15 לחוק. הסייג של התרשלות בבחירת המעסיק אינה קיימת במשפט העברי, הסייג של התערבות בפגיעה חל רק אם ההתערבות היא מעשית ולא ניהולית, וכן אם החוזה היה שלא כדין מדובר במקרה של אין שליח לדבר עבירה ולכן הסייג לא חל.
קודיפיקציה
מתחילת שנות השישים החל בישראל מפעל חקיקה מקיף של המשפט האזרחי. סדרת החוקים נועדו להחליף את החקיקה העות'מאנית והמשפט האנגלי ששררו בארץ. הקודיפיקציה תאגד את החוקים השונים בתחום האזרחי, תתקן, תרחיב ותקבע הוראות חדשות שלא היו מוסדרות. ההוראה בדבר חבות בעל-חוזה (קבלן), הקבועה בסעיף 15 לפקודת, הושמטה. זאת כיוון שרוב החלופות המופיעות בסעיף עוסקות במקרים של התרשלות או מעורבות אישית של בעל החוזה, ועל כך יחולו עוולת הרשלנות והכללים הרגילים. האחריות האישית תוטל על פי סעיף 368 בקודקס המוצע. סעיף זה מטיל אחריות אישית גם במצבים בהם אדם מבצע את העוולה באמצעות אחר - למשל, קבלן. בכך המעסיק נראה כמשדל ותוטל עליו אחריות למעשי הקבלן. בהוראה זו נדרש שההשתתפות תהיה "ביודעין", שכן ידיעה היא תנאי לאחריות כשותף בביצוע העוולה. לכן מעסיק שאשרר או הרשה מעשה שגרם לעוולה, יראה כמי שידע על ביצוע העוולה באמצעות אחר. מעסיק שהתערב בעבודת הקבלן באופן שגרם לנזק, יראה כשותף לעוולה.
בנוסף, המעסיק יישא באחריות אישית כשמעשי הקבלן מפירים חובה המוטלת על המעסיק כלפי הניזוק מכוח חיקוק. דוגמה נפוצה לכך היא עוולת מניעת התמיכה, השייכת לדיני מטרד היחיד ומטילה חובה מוגברת. האחריות היא אישית ולא תלויה בחבות הקבלן, לכן הנתבע יהיה אחראי גם אם נקט את כל האמצעים הסבירים למנוע את הנזק. עוולת הרשלנות, הקבועה בסעיף 387 בקודקס, תחול כאשר המעסיק התרשל בבחירת הקבלן. ההוראה המוצעת בקודיפיקציה מבהירה כי "רשלנות" היא התרשלות הגורמת נזק לאדם אשר כלפיו קיימת חובה שלא להתרשל. כבר ציינו כי על המעסיק חלה חובת זהירות כלפי כל אדם שעלול להינזק מהעבודה. בחירה בקבלן רשלן כשהעבודה דורשת מומחיות מפירה את חובת הזהירות והמעסיק יואשם ברשלנות.
מבט לעתיד
המשך התפתחות הדינים בדבר אחריות המעסיק למעשיו של קבלן עצמאי תלויה במידה רבה בגישת מערכת המשפט להיקף חובת המעסיק, כלומר בהתפתחות אחריותו האישית של המעסיק. קביעת היקף החובה היא פעולה פרשנית המשתנה לפי סוגי העוולות. הגישה הפרשנית אינה פועלת בחלל ריק, היא פונקציה של גישות משפטיות כלליות. שינוי בגישות משפטיות כלליות אלה משפיעה באופן ישיר על הפירוש שיינתן להיקף החובות המוטלות לפי פקודת הנזיקין. נראה לנו כי '''הנטייה המודרנית היא בכיוון העמדת חובותיו של האדם בדיני הנזיקין על בסיס של אשמה אישית בלבד (רשלנות). לכן יחול צמצום בהיקף חובותיו של כל אדם, לרבות המעסיק'''. מחשבה זו מתבססת בחלקה על הפסיקה, המצמצמת את אחריותו האישית של המעסיק למעשי הקבלן העצמאי, וברובה על הצעת חוק הממונות, בה הושמט הסעיף הדן באחריות מעסיק קבלן. תהליך הפוך קורה בכל הנוגע לאחריות השילוחית של המעביד.
הגישות הכלכליות של פיזור הנזק מביאות לידי כך שהולכת וגוברת הנטייה להרחיב את האחריות השילוחית של המעביד. הולכת וגוברת התחושה כי הנזק שהפעילות הכלכלית גורמת הוא המחיר שעל החברה לשלם אם ברצונה לשמור ואף לשפר את רמת חייה. המטרה היא לפזר את הנזק על בני החברה כולה. הרחבת האחריות השילוחית עשויה לתת פירוש גמיש יותר ויותר לעקרון "השליטה הגמורה". מי שנראה כיום כמעסיק קבלן עשוי להראות בעתיד כמעביד של עובד. גם בעבר נתקל המשפט בקשיים בבחינת היחסים לפי מבחן השליטה ואז הוצעו מבחנים חלופיים, כגון מבחן ההשתלבות או המציאות הכלכלית, אך מבחן השליטה נשאר בעודו, אך גמיש ונתון לשיקול דעת. השמטת הסעיף בהצעת חוק הממונות מגשימה את הנטייה לצמצום האחריות האישית, שכן בדברי ההסבר להצעה נאמר כי במקום הסעיף שהושמט "תחול עוולת הרשלנות והכללים הרגילים". הדגש הושם על עוולת הרשלנות - העוולה המרכזית והרחבה של דיני הנזיקין.
סומאק
סומאק הוא תבלין מוכר במטבח המזרח-תיכוני, הניתן להכנה מפירותיו של כל אחד מ-250 הזנים של צמח האוג. הזן המזוהה ביותר ממין זה בארץ הוא אוג הבורסקאים.
השימוש בתבלין נפוץ במיוחד באזור המזרח התיכון, שם הוא גדל באופן טבעי באזורי החורש הים-תיכוני, מאזור הלבנט ועד איטליה, אך מינים מסוימים של צמח האוג גדלים גם בצפון אמריקה, שם נרתעים לעיתים מלהשתמש בו, עקב דמיונו לצמח אחר ממשפחת האלתיים, הקיסוס הרעיל.
מקור השם
מקור השם סומאק הוא בשפה הסורית, ממנה התגלגל לערבית ואף לצרפתית של ימי הביניים, ומשמעותו "אדום", בעקבות הצבע האדום העז של פירותיו.
שימושי התבלין
על מנת להפיק את התבלין מצמח האוג, נכתשים פירותיו הבשלים של הצמח לאבקה דקה בעלת גוון אדום-סגלגל. בנוסף, ניתן להשרות את הפירות במים חמים, עד שישחררו את טעמם, ולהשתמש במיץ כפי שמשתמשים במיץ לימון. במקומות מסוימים אף משתמשים במיץ שנוצר במקום חומץ או תמרינדי.
האבקה בעלת הטעם הלימוני משמשת לרוב במנות בשר ועוף ובסלטים, בעיקר עם בצל. כמו כן מוסיפים אותה לתערובת התבלינים ממנה מורכב הזעתר.
במטבח הפרסי והכורדי, מוסיפים אותו לאורז או לקבב, ובמטבח הטורקי והירדני הוא מוגש על גבי מנות קטנות של קבב או על לחמעג'ון.
שימושים רפואיים
ברפואה של ימי הביניים שימש הסומאק לריפוי של מספר מחלות, בעיקר כאלו הקשורות לעיכול. לאחדים מזניו יש ריכוז גבוה במיוחד של נוגדי חמצון, שלהם השפעה חיובית על הגוף, ובתרבויות שונות השתמשו בפירותיו של אוג הבורסקאים או באבקה המופקת מהם גם לטיפול בכאבי אוזניים ובהפרעות במתן שתן.
עיבוד עורות
עליו של צמח האוג מפיקים כמות גדולה של טאנין, חומר המסייע בעיבוד עורות. לכן זכה הצמח לשם העברי "אוג הבורסקאים". בימי קדם השתמשו בכל חלקי הצמח לעיבוד ולצביעת עורות.
ההפגנות באיראן (2017–2018)
ההפגנות באיראן הן סדרת הפגנות מחאה באיראן שהחלו ב-28 בדצמבר 2017 והסתיימו בסוף ינואר 2018. המחאות התחדשו על רקע האינפלציה הקשה במדינה, אחוזי האבטלה הגבוהים, השחיתות השלטונית והמעורבות בסכסוכים אזוריים במזרח התיכון. ההפגנות קראו לממשל לחדול מהמעורבות של המדינה במדינות אחרות והמפגינים קראו להפלת נשיא איראן חסן רוחאני. בהפגנות נהרגו לפחות 30 אנשים, ומאות נעצרו. אלה ההפגנות הגדולות ביותר באיראן מאז גל ההפגנות ב-2009. נגררת של הפגנות אלו היא המחאה שהתעוררה ביוני 2018.
רקע
בסוף שנת 2017 יוקר המחיה באיראן הגיע לשיא ומחירי מוצרי היסוד עלו באופן משמעותי (לדוגמה, ביצים התייקרו ב-40%). האינפלציה הגיעה כמעט עד 12 אחוזים, ואחוז האיראנים הנמצאים מתחת לקו העוני עלה ל-35 אחוזים. זאת ועוד, מספר המובטלים האיראניים עמד על 3 מיליון - כלומר למעלה מ-12 אחוזים, עלייה של 1.4% מהשנה הקודמת.
נוסף לכך, לאחר חתימת הסכם הגרעין של איראן עם המעצמות, והסרת העיצומים שהוטלו על המדינה, אזרחים איראניים רבים קיוו לשיפור מצבה הכלכלי של המדינה, והקלת חייהם. שנתיים לאחר חתימת ההסכם, השינוי המיוחל לא קרה, הסיבה לכך, כך גורסים המפגינים, היא השחיתות השלטונית ומנהל לא תקין.
ההנהגה האיראנית, עם זאת, טענה כי הגורמים הישירים למחאה הם מתנגדי השלטון ובראשם נשיא איראן לשעבר, מחמוד אחמדינז'אד, שנפסל להתמודד בבחירות לנשיאות איראן 2017. מאוחר יותר חמנאי האשים את ישראל כי היא עומדת מאחורי ההפגנות.
היום הראשון - 28 בדצמבר
ב-28 בדצמבר 2017, הפגינו אלפי איראנים בכמה ערים ברחבי המדינה. אחד מהמוקדים המרכזיים היה העיר משהד, בה הפגינו אלפי תושבים. הפגנות קטנות יותר התקיימו בערים שרקורד וקשמר. מספר מפגינים נעצרו, אך מספרם הרשמי לא פורסם. עם זאת, ההפגנות לא התפשטו באותו היום לטהראן הבירה ולא זכו להתייחסות נרחבת בתקשורת האיראנית.
29 בדצמבר
ביום השני להפגנות התרחב גל המחאות, והגיע בין השאר לעיר השנייה בגודלה באיראן - משהד, שם נעצרו 52 מפגינים על ידי כוחות הביטחון. הפגנה גדולה נוספת נערכה בעיר כרמאנשאה בירת מחוז כרמאנשאה בחבל כורדיסטן. הפגנות קטנות יותר התקיימו בערים בסארי וברשט, שבצפון המדינה, בקום, שמדרום לטהראן, ובהמאדן, שבמערב המדינה. באותו היום עשרות בודדות של אנשים התכנסו גם בעיר הבירה טהראן, ופוזרו במהירות על ידי כוחות שנפרסו במקום מבעוד מועד. ביום זה תועדו כוחות הביטחון משתמשים בזרנוקי מים וגז מדמיע. המפגינים קראו בין השאר לממשל לחדול מהמעורבות האיראנית במוקדי סכסוך שונים במזרח התיכון וביניהם סוריה ועזה.
לקראת חצות בליל 29 בדצמבר יצאו קריאות ברשתות החברתיות לצאת להפגנות נרחבות למחרת, זאת על רקע כוונת המשטר לארגן עצרות לציון סיום המחאות האלימות ב-2009.
30 בדצמבר
ב-30 בדצמבר, המשטר האיראני הוציא עשרות אלפים לרחובות למפגן תמיכה ב-1,300 ערים ויישובים. במקביל, ההפגנות נגד הממשל התרחבו לעוד ערים, וניתן לומר כי המחאה כיסתה את כל איראן. על פי דיווחים ברשתות הערביות לפחות 4 מפגינים נהרגו על ידי כוחות הביטחון בהפגנות ברחבי המדינה. עשרות סטודנטים התעמתו עם שוטרים בכניסה לאוניברסיטת טהראן והשליכו עליהם אבנים, ועימותים דומים נרשמו במוקדים רבים נוספים.
על פי כוחות הביטחון האיראניים נעצרו במחאה עד סוף ה-30 בדצמבר 50 מפגינים.
31 בדצמבר
לאחר מספר ניסיונות של הממשלה לנתק את האינטרנט ואת קווי הטלפון הבינלאומיים במטרה להשתיק את המחאה, הוצעו סרטונים ותמונות של המחאה שממשיכה לתפוס תאוצה ולגדול, למרות ניתוק חלקי של העיר טהראן מהאינטרנט נמשכות ההפגנות והעימותים האלימים, מספר מקורות מדווחים על ירי באש חיה ממנה נהרגו לפחות שני מפגינים בעיר דורוד שמערב המדינה. ההפגנות נמשכות גם בערים נוספות, בהן טהראן, כרג', גוהרדשט (צפון איראן), אראק, בנדר עבאס ואהוואז בהן על פי דיווחים שונים המפגינים תוקפים בנקים, תחנות משטרה, משרדי ממשלה ומציתים תחנות דלק ופחי אשפה ברחובות, בטהראן המפגינים ברחובות קוראים קריאות מוות לח'אמנאי.
משעות הצהרים המאוחרות נחסמו אפליקציות המסרים אינסטגרם וטלגרם למכשירים ניידים, אך על פי דיווחים שונים הן עדיין פעילות במחשבים, ההפגנות מתפתחות באופן מסיבי לערים נוספות בהן המדאן, נהוואנד וטויסרקאן בין היתר הממשל פועל לפזר את ההפגנות בירי מתותחי מים, שימוש בגז מדמיע ואלימות קשה מצד אנשי משמרות המהפכה על פי דיווחי המפגינים מספר ההרוגים עומד לפחות על חמישה בני אדם ומספר רב של פצועים.
בנאום לאומה האיראנית, ששודר בערב, רוחאני הזהיר כי "אסור שהמחאות יגיעו לכדי אלימות", זלזל בביקורת הנשיא טראמפ על ידה הקשה של השלטון האיראני ואמר כי "מי שקורא לאיראנים טרוריסטים לא יכול להביע הזדהות איתם".
לאחר נאום הנשיא רוחאני ההפגנות נמשכות בטהראן זנג'אן ובכרמאנשאה מתקיימים עימותים אלימים עם המשטרה ומשמרות המהפכה האסלאמית שמנסים לפזר את המפגינים בעזרת אמצעים לפיזור הפגנות בהן תותח מים וגז מדמיע, הדיווחים מספרים שההפגנות מתפשטות לערים נוספות בהן איזאה, סאנאדאאג' וחאאבאהר  ויש דיווחים על מאות עצורים וחטיפת אזרחים ברחובות.
החל משעות הערב המאוחרות הסלמה בעימותים בין המפגינים לכוחות הביטחון האיראנים בעיר משהד, החל ירי חי לעבר המפגינים.
1 בינואר 2018
ההפגנות המשיכו אל תוך הלילה של סוף השנה האזרחית, במהלך הלילה ושעות הבוקר חלה הסלמה נוספת בעימותים בין המפגינים לכוחות הביטחון, דיווחים על ירי חי לעבר מפגינים במספר מוקדים ודיווחים על מהומות באזורים הכורדים של מערב המדינה, במהלך הלילה ניסו מפגינים להגיע אל ביתו של מנהיג איראן ח'אמנאי אך נבלמו על ידי אנשי משמרות המהפכה.
משעות הצהרים המוקדמות מגיעים דיווחים על 12 הרוגים לפחות ומספר לא ידוע של פצועים, עימותים קשים בין מפגינים לכוחות הביטחון האיראנים בצפון מערב המדינה באזורים הכורדים, אירועים אלימים התפתחו גם בטקסטן שם הוצתו בתי ספר אסלאמיים. הטלוויזיה האיראנית דיווחה כי סוכלו ניסיונות השתלטות על בסיסים צבאיים ותחנות משטרה על ידי המפגינים.
במהלך הפגנות נגד מעצר של אזרחים בקאדראיג'אן ירו אנשי הבסיג' במפגינים והרגו לפחות 9 מהם.
2 בינואר
במהלך היום העימותים בין כוחות הביטחון למפגינים החריפו ודיווחים שונים בעיקר בטוויטר מדברים על כמות נפגעים גדולה ועל הרוגים נוספים מאנשי כוחות הביטחון ומשמרות המהפכה, בעיר ראשת אנשי ביטחון לא ברור אם מדובר בשוטרים, אנשי משמרות המהפכה או מהבסיג' תועדו שהם מצטרפים למפגינים, בערים שבמחוז אספהאן ובגבול עיראק ההפגנות מתגברות ונעשות אלימות יותר, בטויסרקאן המון זועם תוקף בחפצים ביתיים את המשטרה שנמלטת מהמפגינים העימותים נמשכו לתוך הלילה.
ביום זה העימותים חלשו, וכמות המפגינים קטנה מאוד.
3 בינואר - המחאה דועכת
לאחר שישה ימים של מחאות - מוחמד עלי ג'עפרי, מפקד משמרות המהפכה, צוטט בטלוויזיה האיראנית מכריז על דיכוי המחאה: באותו היום יצאו לרחובות איראן אלפי תושבים לצעדות תמיכה בשלטון. עצרות תמיכה במשטר התקיימו בלפחות 4 ערים, אולם לא בערים המרכזיות בהן הפגינו המתנגדים.
בשעות הערב לאחר יום שקט יחסית מדיווחים על הפגנות האזרחים באיראן, מגיעים דיווחים על שלושה אנשי כוחות הביטחון שנהרגו בעימותים עם כורדים בעיר פירנשהר שבחבל כורדיסטן, הפגנות גדולות בטהראן, באיספהאן ובדהלראן, חסימות כבישים ושיבושים קשים בראשת הפגנות ענק בשיאן שאר ברשתות החברתיות הועלו סרטונים שבה נראים עימותים עם כוחות הביטחון, אך לא ידוע אם ישנם נפגעים.
4 בינואר
לאחר שבימים האחרונים התקבלו דיווחים על חסימת רשת האינטרנט במדינה, הממשל האיראני גם מנסה לחסום שימוש בחלק מאפליקציות התקשורת, כמו אינסגרם וטלגרם.
לאחר הפגנות התמיכה במשטר במהלך היום, בשעות הערב יצאו המפגינים נגד המשטר לרחובות, באורמיה העיר העשירית בגודלה במדינה התקיימו הפגנות ענק ללא נפגעים, מחאות ענק התקיימה גם בתבריז ובקרמנשה, בדזפול התעמתו המפגינים עם המשטרה אך לא דווח על נפגעים, הפגנות בשני מוקדים בעיר אליגודרז שבלורסטן, בסננדג' שבחבל כורדיסטן הפגנות ענק עם דיווחים על נפגעים, בשיראז חסמו מפגינים את הכבישים והציתו מכוניות משטרה בעימותים אלימים עם המשטרה
5 בינואר
מועצת הביטחון של האו"ם הודיעה שתתכנס כדי לדון במצב באיראן, כמו כן קראו המפגינים כנגד השלטון ליום זעם לאחר תפילות יום השישי וקראה להתרחבות השביתה בחברות הנפט, ארצות הברית הטילה סנקציות על כחמש חברות איראניות בתחום הנשק
לאחר יום ממועט בדיווחים, ככל הנראה עקב הפגיעה באינטרנט, בשעות הערב מגיעות ידיעות על הפגנות שהתקיימו בשעות אחר הצהרים והערב, ההפגנות התקיימו במספר ערים, בטהראן, סננדג', שהיין שהר ואספהן, בטהראן הפגינו אלפים וקראו ,באהוז הוצת מטה הבסיג', בטקסטן התקיימה מחאה ללא אלימות ועימותים, בחומין התעמתו אלפי מפגינים עם המשטרה והרסו ניידות במהלך ההפגנה, דיווחים על כך שהמודיעין האיראני עצר לפחות 90 סטודנטים מאוניברסיטת טהראן שחשודים בארגון הפגנות.
העיתון א-שרק אל-אווסט מדווח כי לפחות 50 מפגינים נהרגו בטהראן במהלך עימותים עם אנשי ביטחון איראנים
6 בינואר
בשעות אחר הצהרים דווח כי נשיא המדינה לשעבר מחמוד אחמדינז'אד נעצר על ידי השלטון בחשד להסתה במסגרת ההפגנות
8 בינואר
לאחר הפוגות בדיווחים מאיראן ודיווחים של המשטר על סיום ההפגנות מגיעים דיווחים על הפגנות גדולות ומהומות באהוז, משהד וטהראן
במהלך היום פורסם כי מת לפחות מפגין אחד לאחר שנעצר, המפגינים טוענים כי נרצח, הממשלה טוענת כי התאבד ֿ
14 בינואר
על פי התובע של טהראן עבאס ג'עפרי דולטאדי, יותר מ-440 מפגינים שנעצרו במהומות בטהראן שוחררו.
29 בינואר
דיווחים על מחאות בבנדר עבאס וכרמאן.
יוני - יולי
ב-25 ביוני 2018 החלו הפגנות מחאה ושביתות סוחרים באיראן. המחאות התחדשו על רקע המצב הכלכלי הקשה והשפעת הסנקציות האמריקאיות. ההפגנות קראו לממשל לחדול מהמעורבות של המדינה במקומות אחרים ולהפלת נשיא איראן חסן רוחאני. הרויטרס התייחס להפגנות אלה כאל התסיסה הגדולה ביותר באיראן בשנת 2018. דווח על ארבעה הרוגים בהפגנות, אולם כוחות הביטחון האיראניים מכחישים את הדבר.
יערה שחורי
יערה שחורי (נולדה ב-28 ביוני 1977) היא סופרת, משוררת, עורכת ודוקטור לספרות עברית.
ביוגרפיה
שחורי נולדה בתל אביב בשנת 1977 וגדלה בקיבוץ אפק. היא בעלת תואר דוקטור מהחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בפן האימהי ביצירת חיים נחמן ביאליק. עבודת התזה שלה בתואר השני, שאותה כתבה בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, עוסקת באינטרטקסטואליות בשירתה של דליה רביקוביץ'.
שחורי היא עורכת ספרי מקור בהוצאת כתר ספרים, שם גם החלה את דרכה המקצועית כעורכת תחום הקלאסיקה של ההוצאה בשנת 2007. בסדרת הקלאסיקה והקלאסיקה המודרנית שערכה ראו אור ספרים של טרומן קפוטה, סימון דה בובואר, וירג'יניה וולף, אלפרד דה מיסה, קייט שופן, מרגריט דיראס ועוד. בעבר הייתה גם עורכת הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים השייך למרכז הספר והספריות.
לאורך השנים התפרסמו שיריה וסיפוריה בכתבי עת כ"הו!", "גרנטה","שבו", "אתגר", "מטעם", "המוסך" ועוד. בנוסף כתבה רשימות רבות של ביקורת ספרות ותרבות, אשר התפרסמו בבמות כעיתון הארץ, וואלה!, nrg ועוד. ב-2010 התפרסם ספרה הראשון, "אצבע, שן, כנף", ספר שירה, בהוצאת עם עובד. ספר הפרוזה "שנות החלב", שבו שלוש נובלות וסיפור קצר אחד, התפרסם בהוצאת כתר ב-2013. הרומן "אקווריום" ראה אור במאי 2016, גם הוא בכתר. ב-2019 ראה אור ספרה "שנות העשרים" בהוצאת כתר. ב-2022 ראה אור ספרה ״שעת השקרנים״ בהוצאת כתר.
שחורי נשואה לאמן גיא בן נר ולשניים בת משותפת. מתגוררת בתל אביב.
התקבלות
בשנת 2017 זכתה בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת תשע"ז על ספרה "אקווריום". חבר השופטים כלל את פרופ' ניצה בן דב ופרופ' זיוה שמיר. מנימוקי השופטות: "לפנינו כעין רשומון המתעד את העולם מתוך זוויות ראייה ייחודיות ומתוך ריבוי של נקודות תצפית. ריבוי זה מעניק לספר את מורכבותו, ומעניק לקוראו עמדה של שופט-חוקר המשתתף בבניית המציאות המתוארת. יערה שחורי הצליחה לתאר בחרט אמן את עולמן של שתי הילדות המתבוננות בעולם בראייה ילדית, וגם אם אחד מחושיהן החשובים ניטל מהן, הן מפצות על אבדנו באמצעות חיזוקם של החושים האחרים."
כמו כן בשנת 2017 זכתה במלגה מטעם קרן פולברייט, קרן חינוך אמריקה-ישראל, לצורך השתתפות בתוכנית הכותבים הבינלאומית בבית הכותבים באיווה סיטי, איווה, ארצות הברית.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
על "אצבע, שן, כנף"
על "שנות החלב"
על "אקווריום"
על "שנות העשרים" על "שעת השקרנים"
יחסי ארצות הברית–רואנדה
יחסי ארצות הברית–רואנדה הם היחסים ההדדיים בין רואנדה וארצות הברית.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 76% מהרואנדים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 17% אינם מסכימים ו-7% אינם בטוחים.
היסטוריה
האינטרסים של ממשלת ארצות הברית השתנו באופן משמעותי מאז רצח העם ברואנדה, מתוך דאגה הומניטרית מובהקת, היא התמקדה ביציבות ובביטחון לשותפות חזקה עם ממשלת רואנדה תוך התמקדות בפיתוח בר-קיימא. התוכניות הגדולות ביותר של ממשלת ארצות הברית, הן תוכנית החירום של הנשיא לסיוע לנפגעי האיידס (PEPFAR) ויוזמת הנשיא להפחתת המלריה, שמטרתם להפחית את ההשפעות של המחלות האלה ברואנדה. פעילויות אחרות הן שיפור הצמיחה הכלכלית הכפרית ותמיכה בממשל תקין וביזור. בסך הכל סיוע החוץ של ארצות הברית לרואנדה גדל פי ארבעה במהלך ארבע השנים האחרונות.
כוחות היבשה הרוסיים
צבא היבשה הרוסי או כוחות היבשה של הפדרציה הרוסית (רוסית: Сухопутные войска Росси́йской Федера́ции) הם הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והחיל. מפקד הזרוע, החל משנת 2014, הוא גנרל אולג סליוקוב.
יחסי ארצות הברית–רואנדה
היסטוריה
מוקד עיקרי של היחסים בין המדינות הוא הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), אשר מטרתה לשפר את הבריאות ואת פרנסתם של הרואנדים, ולהגדיל את הפיתוח הכלכלי והפוליטי במדינה.
כוחות היבשה הרוסיים
הזרוע נוסדה על בסיס כוחות היבשה הסובייטים וכוללת כ-280,000 חיילים וקצינים.
יחסי ארצות הברית–רואנדה
היסטוריה
המחלקה לענייני ציבור של מחלקת המדינה מפעילה מרכז תרבותי בקיגאלי, אשר מציע גישה ציבורית לפרסומים ומידע בשפה האנגלית על ארצות הברית.
האינטרסים האמריקניים העסקיים היו קטנים; כיום, ההשקעה הפרטית האמריקנית ברואנדה מוגבלת לתעשיית התה, זיכיונות ( FedEx, קוקה-קולה, וסטרן יוניון, וMoneyGram ) ומשרדי אחזקות קטנים של שירות וייצור. הייצוא השנתי של ארצות הברית לרואנדה, היה מתחת ל-10 מיליון דולר בשנים 1990–1993, ועלה על 40 מיליון דולר בשנים 1994 ו-1995. למרות שהיצוא ירד בשנים שלאחר רצח העם, בשנת 2007 הם נאמדו בכ-17 מיליון דולר, גידול של 20% לעומת 2006.
ביולי 2013, ארצות הברית הזהירה את רואנדה להפסיק מייד את התמיכה בתנועת ה-23 במרץ - מורדים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, לאחר שנמצאו ראיות שאנשי הצבא הרואנדים היו מעורבים.
כוחות היבשה הרוסיים
היסטוריה
עם פירוק ברית המועצות היה ניסיון להקים צבא מאוחד של חבר המדינות, שר ההגנה האחרון של ברית המועצות יבגני שפושניקוב אף קיבל בדצמבר 1991 מינוי של מפקד הכוחות המאוחדות. עד מהרה התברר שרעיון זה לא ניתן למימוש וב-7 במאי 1992 הנשיא בוריס ילצין חתם על צו הקמה של צבא הפדרציה הרוסית. באותה תקופה הפיקוד העליון היה עסוק בפינוי כוחות מגרמניה, פולין, צ'כוסלובקיה, הונגריה, מונגוליה, המדינות הבלטיות, אוקראינה ובלארוס. היה מדובר בפינוי של מאות אלפי חיילים וקצינים כולל ציוד כבד, נשק ותחמושת. תהליך זה היה מורכב ועלה הון רב. לצבא לא היו תשתיות מתאימות לקליטת האנשים והתחמושת והדבר גרם לבעיות רבות. בנוסף לכך, בהתאם להסכמי הגבלת הנשק היה צורך להשמיד כמויות תחמושת גדולות.
יחסי ארצות הברית–רואנדה
היסטוריה
בנובמבר 2015, ארצות הברית מתחה ביקורת על ההצבעה שנערכה בבית המחוקקים הרואנדי, לאשר את שינוי החוקה כדי לאפשר לשיא פול קגאמה לשרת קדנציה שלישית. דובר מחלקת המדינה לא איים במפורש כי ארצות הברית תפחית בסיוע שלה לרואנדה, אולם הזהיר כי ארצות הברית תשוב לבחון את היחסים.
כוחות היבשה הרוסיים
היסטוריה
כבר בשנת 1992 דובר על ביצוע רפורמות בצבא, אך אלולא יצאו לפועל.
מלחמת צ'צ'ניה הראשונה חשפה את הבעיות בצבא היבשה שלא היה מוכן לניהול הלחימה. לאחר שלוש שנים של קרבות נחתם הסכם הפסקת אש. בשנת 1999 החלה מלחמת צ'צ'ניה השנייה וכוחות היבשה הצליחו לכבוש את כל השטח יחסית מהר. אומנם הקרבות עם המורדים הצ'צ'נים נמשכו תקופה ארוכה ורק בשנת 2009 הוכרז על סיום המלחמה.
יחסי ארצות הברית–רואנדה
יחסים דיפלומטיים
רואנדה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-3 קונסוליות בבוסטון, שיקגו ויוסטון. מאידך, ארצות הברית מחזיקה ברואנדה רק שגרירות בקיגאלי.
כוחות היבשה הרוסיים
כוח אדם
בשנת 2006 כללו כוחות היבשה כמעט 395 אלף חיילים וקצינים מהם כ-190 אלף חיילי חובה - זאת לעומת כ-670 אלף בשנת 1995. החל משנת 1995 הולך וגדל חלקם של חיילים לפי חוזה בכוחות היבשה. לא ברור מהו היקף "חיילי החוזה" אך ברור שהממשל משקיע מאמץ להגדלת חלקם בצבא.
המצב הנוכחי
לאחר שבשנות ה-90 הצבא סבל מהתדרדרות חמורה ברמת המוכנות והתקצוב, בוטל ב-1997 מטה הפיקוד של כוחות היבשה והחיל הוכפף ישירות לרמטכ"ל הרוסי. רק ב-2001 כשמונה מחדש מפקד לחיל היבשה, משרד ההגנה הרוסי החל להקדיש תקצוב ומכשור רב יותר עבור החיל, בשנים האחרונות נקלטו נגמ"שים ורכבים משוריינים חדשים בחיל, כמו גם רכבי שטח צבאיים מדגמי טיגר, כמקבילות להאמר האמריקני.
טנקי המערכה העיקריים הם טנק T-90 וטנקי T-72 מהתקופה הסובייטית (טנקי הT-72 מהווים את רוב כוח הטנקים של רוסיה שנמצא בשימוש כיום)
החיל נמצא בלב הרפורמה הצבאית שהובילו אנאטולי סרדיוקוב, שר ההגנה ונשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, במסגרתה צבא היבשה חולק לארבעה פיקודים למעט פיקוד אסטרטגי מאוחד נפרד. ביוזמת סרגיי שויגו נערכים תמרונים ותרגולים צבאיים תכופים, על מנת לשמור על רמת מוכנות גבוהה וקיימות תוכניות לקיצוץ כוח האדם בצבא היבשה, כמו גם הקמת אוניברסיטה צבאית אחת עבור כלל הצבא, במקום מכוני הלימוד הצבאיים השונים הקיימים ברחבי המדינה.
מבנה
עד דצמבר 2010, כוחות היבשה נוהלו בעזרת שישה פיקודים:
בדצמבר 2010 הרפורמה הצבאית של הנשיא דמיטרי מדבדב נכנסה לשלב ביצועי כאשר כל המחוזות הצבאיים בוטלו ורוכזו בחמישה פיקודים צבאיים, וזה מבנה הצבא כיום:
פיקוד המזרח הצבאי
סדר הכוחות של כל פיקוד בנוסף ליחידות של כוח היבשה כולל גם יחידות של הצי ושל חיל האוויר הרוסי הממוקמות בשטח הפיקוד. סדר הכוחות הוא כ-300,000 חיילים וקצינים.
חימוש
הצבא הרוסי מחזיק ברשותו את חיל השריון הגדול ביותר בעולם - כ-3,030 טנקים פעילים, 10,200 טנקים באחסון וכן 250 טנקים בשירות חיל הנחתים (נכון ל-2017).
כוחות היבשה של הפדרציה הרוסית חמושים בטנקי מערכה עיקריים מדגמי T-72, T-80, ו-T-90.
טנק המערכה העיקרי של החיל הוא ה-T-90, ש-500 טנקים מסוגו משרתים את הצבא הרוסי - מתוכם כ-400 טנקי T-90A. זהו הטנק הראשון שפותח בפדרציה הרוסית ונכנס לייצור סדרתי. כמו כן ישנם מאות טנקי T-80 וטנקים מדגם T-72 ו-T-64 מתוצרת ברית המועצות. החל משנת 2015 החיל קולט לשירותיו את טנק המערכה החדש, ארמטה הידוע רשמית כטנק T-14.
בשירות החיל ישנם גם טנקי T-62, T-55, ו-PT-76 - אך כל אלה אינם בשירות פעיל.
נוסף לטנקים, בשירות החיל ישנם גם אלפי נגמ"שי לחימה וכ-10,000 נגמש"ים להעברת כוחות.
בראשות חיל התותחנים נמצאים כ-7,000 תותחים ממונעים בקוטר 120–203 ממ"ר שרובם פותחו עוד בתקופת ברית המועצות. כמו כן בשימוש החיל נמצאות כ-3,500 מערכות אש ראקטיביות. בנוסף לכך, החל משנת 2006 לנכנסו לשירות מבצעי מערכות טילים מגדם SS-26 Stone.
לצורך לחימה לצד חיל שריון ברשות חיילי החיל נמצאות אלפי מערכות נגד טנקים כולל מערכות מהדור השני 9M133 קורנט.
נשקם האישי של חיילי צבא היבשה הוא באופן מסורתי רובה הסער AK-47 קלשניקוב, מדגמים שונים. בשנות ה-90 תוכנן להחליף את רובם ברובה סער מדגם AN-94, אך תוכנית זאת לא יצאה לפועל. PK הוא המקלע הנפוץ בצבא היבשה. החל משנת 1999 החל שימוש מבצעי של דגם מתקדם ממקלע זה. בנוסף לכך בשימוש נמצא מקלע כבד מדגם NSV. קציני הצבא מצוידים באקדח מדגם מאקארוב PM שייצור החל עוד בשנת 1951 אך נמצא בשירות עד היום. בשנת 2003 החל שימוש באקדח חדש, MP-443 Grach, שמיועד להחליף בהדרגה את האקדח הישן.
מפקדי כוחות היבשה
{{טורים
מפקדי צבא היבשה הרוסי
}}
אדוארד ספלירס
אדוארד "אד" ג'ון ספלירס (באנגלית: Edward "Ed" John Speleers; נולד ב-7 באפריל 1988) הוא שחקן אנגלי, אשר ידוע בעיקר מתפקידו בסרט "אראגון" (2006) בשל הופעתו בתור ג'יימס "ג'ימי" קנט בסדרה "אחוזת דאונטון" (2014-2012) ובזכות הופעתו בתור סטיבן בונט בסדרה "זרה" (2020-2018).
ביוגרפיה
ספלירס נולד בעיר צ'יצ'סטר, מערב סאסקס בדרום-מזרח אנגליה, כבנם השלישי של ג'ון וגיל. הוריו התגרשו בגיל 3 כשאמו עברה לספרד ואביו ללונדון. הוא ממוצא בלגי. יש לו שני אחים למחצה גדולים יותר. עוד בלימודי התיכון באיסטבורן קולג', ספלירס הופיע בהפקות בית ספריות כמו "חלום ליל קיץ" ו"ריצ'רד השלישי". בנוסף למשחק, כתב ספלירס מחזה שהוצג בבית ספרו איסטבורן קולג'.
קריירה
בשנת 2006 קיבל את התפקיד הראשי בסרט "אראגון" שמבוסס על הספר אראגון, מאת כריסטופר פאוליני. על משחקו הועמד לפרס סאטורן לאותה שנה. קודם לכן הוא ניסה להתקבל לסרט "האריה המכשפה וארון הבגדים" בתור פיטר פבנסי אך הפסיד את התפקיד לויליאם מוזלי.
לאחר שנתיים שיחק בסדרות טלוויזיה כמו "Echo Beach" ו"Moving Wallpaper". בשנים שלאחר מכן שיחק בכמה סרטים קצרים כמו "Deathless" כג'ון ריי ושיחק בסרט הטלוויזיה "Witchville" (2010) כג'ייסון גרינט.
בשנת 2011 שיחק בסרט "A Lonely Place to Die" בתפקיד אד. בשנה שאחריה הצטרף לסדרה הבריטית המצליחה "אחוזת דאונטון" בתור ג'יימס קנט. על תפקידו בסדרה זכה בפרס גילדת שחקני המסך יחד עם שאר חברי הסדרה.
בשנת 2014 שיחק בסרט הקומדיה "פלסטיק" בתור סם. בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה "וולף הול" בתפקיד אדוארד סימור, דוכס סומרסט.
בשנת 2016 שיחק בסרט הפנטזיה "אליס מבעד למראה" בדמותו של ג'יימס הרקורט; הסרט בבימויו של ג'יימס בובין ובהפקתו של טים ברטון והוא מהווה המשכו של הסרט אליס בארץ הפלאות משנת 2010.
ב-2017 שיחק בסרט של אנדי סירקיס "לנשום" בתור קולין קמפבל. שנה לאחר מכן, ב-2018 שיחק בסרט האימה "הבית שג'ק בנה" של לארס פון טרייר, בתור אד. באותה שנה הצטרף גם לעונה הרביעית של הסדרה "זרה" בתור סטיבן בונט.
בשנת 2023 משחק ספלירס בעונה הרביעית של הסדרה "את"; מותחן פסיכולוגי ודרמת פשע של נטפליקס המבוססת על רומנים מאת קרוליין קפנס אשר פותחה על ידי גרג ברלנטי (אנ') וסרה גמבל (אנ'). במקביל שיחק בתפקיד הראשי של ג'ק קראשר בעונה השלישית והאחרונה של מסע בין כוכבים: פיקארד.
חיים אישיים
לאחר שנה של זוגיות, נישא ספלירס בשנת 2014 לסטייליסטית אסיה מייסי (ילידת 1982) ולהם שני ילדים יחד; בן ושמו ג'וד אשר נולד בינואר 2015 ובת שנולדה ב-2018. המשפחה התגוררה בעבר בלונדון וכיום הם גרים בבריסטול, אנגליה.
טורניר הערוץ הראשון הרוסי
טורניר הערוץ הראשון הרוסי (ברוסית: Кубок Первого канала) היה טורניר כדורגל בין קבוצות מרוסיה, אוקראינה, ישראל וב-2008 השתתפה גם סרביה. בשנים 2009, 2010 הטורניר לא נערך. הטורניר נערך בחסות הערוץ הראשון הרוסי והמולטי-מיליונר רומן אברמוביץ' כשהיה נהוג לערכו בישראל בחודש ינואר. בשנת 2009 לא התקיימה התחרות ובשנת 2010 הודיע רומן אברבמוביץ' על ביטולה.
בטורניר תמיד נרשמה נוכחות גדולה של אוליגרכים שהגיעו לצפות במשחקים, ביניהם ארקדי גאידמק, לב לבייב, ולדימיר גוסינסקי, ולדימיר ליסין, מיכאיל פרידמן, אלכסנדר אברמוב ועוד.
פופולריות
הטורניר זכה לפופולריות רבה ברוסיה ואוקראינה משתי סיבות עיקריות:
משתתפות
בשנת 2006 השתתפו בטורניר 4 קבוצות: 2 מרוסיה, 2 מאוקראינה (ספרטק מוסקבה, צסקא מוסקבה, שחטאר דונצק ודינמו קייב). המשחקים נערכו באצטדיון בלומפילד בתל אביב.
שנה לאחר מכן ב-2007 לארבע הקבוצות האלו הצטרפו שתי נציגות ישראליות: מכבי חיפה והפועל תל אביב. המשחקים נערכו באצטדיון בלומפילד ואצטדיון קריית אליעזר. בשנת 2008 לא הצליחו מארגני הטורניר לגייס שתי קבוצות ישראליות בעקבות מאבקים בליגה הישראלית ובעקבות כך הצטרפה מדינה נוספת לטורניר - סרביה.
בשנת 2008 נציגת ישראל הייתה בית"ר ירושלים ונציגת סרביה הייתה הכוכב האדום בלגרד. המשחקים התפרסו לשלושה מגרשים: אצטדיון טדי בירושלים, אצטדיון בלומפילד ואצטדיון הברפלד בראשון לציון.
פרסים
הקבוצות התחייבו שלפחות חצי מהסכום ילך למימון קבוצות הנוער של המועדון.
זוכות
בשנת 2006 שתי הקבוצות האוקראיניות הגיעו לגמר: דינמו קייב ושחטיור דונצק כשלבסוף שחטור היא זאת שניצחה את דינמו ולקחה את הגביע והפרס הגדול. בשנת 2007 קרה ההפך. שתי הקבוצות הרוסיות עלו לגמר: צסק"א מוסקבה וספרטק מוסקבה. צסקא ניצחה את ספרטק וזכתה בגביע. בשנת 2008 שוב עלו לגמר שתי האוקראיניות שחטיור ודינמו כשדינמו ניצחה 4–5 וזכתה בגביע.
טורניר הסופר קאפ המאוחד
הטורניר המאוחד (Объединённый турнир) נערך בקיץ 2013 ומהווה יורש לטורניר הכדורגל של הערוץ הראשון הרוסי. השתתפו בו זניט סנקט פטרבורג, ספרטק מוסקבה, שחטאר דונצק ודינמו קייב. הטורניר נערך באצטדיוני הבית של הקבוצות ברוסיה ובאוקראינה.
בעקבות משבר אוקראינה וסיפוח חצי האי קרים בפברואר 2014 לא נערכו מפגשים בין הקבוצות ולאור האיבה השוררת בין המדינות אין תוכניות לערוך טורניר דומה.
עגיל (בוטניקה)
עצי צפצפה שחורה וערבה, למשל, מצמיחים עגילים.
יחסי סן מרינו–שוודיה
יחסי סן מרינו-שוודיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין ממלכת שוודיה.
אגדת המלחמה
בשוודיה נפוצה אגדה אורבנית שקובעת כי החל משנת 1648 (שלום וסטפליה) ועד שנת 1996 הייתה באופן רשמי מלחמה בין שוודיה לבין סן מרינו. האגדה הופרכה עקב חוסר אסמכתאות וחוסר עקבות לחוזה השלום המדובר של שנת 1996.
יחסים כלכליים
בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לשוודיה סחורה בסך 962,000 דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר מכונות שטיפה, סירות, ומסוק אחד. באותה השנה ייבאה סן מרינו משוודיה סחורה בסך 3.17 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר חליפות לגברים, נייר קרפט, נייר רגיל וטכנולוגיה לייצור טקסטיל.
לוי (לב) ברגלסון
לוי (לב) ברגלסון (8 באוגוסט 1918 - 25 במאי 2014), היה פרופסור לביוכימיה, חבר האקדמיה הרוסית למדעים וחבר סגל ב.
קורות חיים
לוי (לב) ברגלסון, בנם היחיד של ציפורה ודוד ברגלסון, אחד מסופרי הפרוזה היידיים הקלאסיים, נולד בקיץ 1918 בעיירה האיסין שבמחוז ויניצה של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1921, כשהיה בן 3, נטשה המשפחה את אוקראינה הסובייטית והיגרה לגרמניה, שם התיישבה בבירה ברלין. עם התגברותה של האנטישמיות בגרמניה, עזבה המשפחה לדנמרק, קופנהגן, שם חיה שנתיים, ובשנת 1934 התיישבה במוסקבה בירת ברית המועצות.
בשנת 1941 סיים לב את לימודיו בפקולטה לכימיה באוניברסיטת מוסקבה, ועם תחילת המלחמה עם גרמניה גויס לבית ספר למודיעין בעורף של הצבא האדום, שם לימד גרמנית. לאחר בקשות חוזרות ונשנות להעבירו לחזית, נענתה בקשתו בסתיו 1942. שבועות ספורים לפני הנסיעה לחזית נישא לנעמי אוסטרובר. לב השתתף בקרבות באוקראינה, הונגריה, אוסטריה, יוגוסלביה ובולגריה וקיבל אותות ועיטורי גבורה רבים, בין היתר על כיבוש וינה, כיבוש בודפשט, שחרור בלגרד, ניצחון על גרמניה, ואות הוקרה ממלך בולגריה, בוריס השלישי.
בשנת 1954, לאחר מותו של סטלין, חזר ברגלסון למוסקבה והחל לעסוק במדע. בשנת 1961 סיים את עבודת הדוקטור שלו וקיבל תקן של מרצה. ב-1962 ייסד את מעבדת הליפידים הראשונה בברית המועצות תחת המכון לכימיה ביו-אורגנית, וב-1986 הקים מעבדת פרוסטגלנדינים במרכז הקרדיולוגי באקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות. ב-1968 מונה לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1991 עלה לישראל ביחד עם אשתו. מדינת ישראל הכירה בברגלסון ואשתו כאסירי ציון. בישראל כיהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים והעביר הרצאות בביוכימיה באוניברסיטאות שונות באירופה ובארצות הברית. ב-2014 נפטר והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים והוא בן 95.
פעילות מדעית
תחום העניין המדעי העיקרי של ברגלסון היה חקר שינוי המבנה וארגון מולקולרי של ליפידים בקרום התא תחת מצבים פתולוגיים שונים, בעיקר של טרשת עורקים ומחלות אונקולוגיות. ברגלסון נחשב למייסד בית הספר המדעי הלאומי לחקר הליפידים שמיאקין ואוצ'יניקוב באקדמיה הרוסית למדעים. יחד עם תלמידיו, הוא גילה סדרה של ליפידים שלא היו מוכרים קודם למדע ופיתח גישות חדשות במחקר של הארגון המולקולרי בממברנה הביולוגית.
דור זליכה לוי
דור זליכה לוי (נולד בשנת 1990), הוא אמן רב תחומי ישראלי, חי ועובד בתל אביב-יפו. עבודותיו הן בתחום הסאונד, המיצב, הפרפורמנס והווידאו ארט. זוכה בפרס משרד התרבות לאמן צעיר (2017), פרס זום 2016 לאמן ישראלי צעיר, ומלגת שהות אמן בארטפורט (2019-2020). עבודותיו נמצאות באוסף הצילום של מוזיאון ישראל, וכן באוספים נוספים בארץ ובעולם.
פעילותו האמנותית
יצירותיו של זליכה לוי מבוססות על חומרים קיימים - הקלטות, ראיונות, תמונות ארכיון, סיפורים - שמנותקים מהקשרם המקורי ונשזרים יחד ליצירת נרטיב אלטרנטיבי ואישי. סאונד הוא אלמנט מכונן בעבודתו, שהיא תוצר של שיתופי פעולה מתמשכים עם מוזיקאים מתחומים שונים. מסורות עממיות ועתיקות הופכות בעבודותיו לבסיס התרחשות אודיו-ויזואלית מקורית.
בשנים האחרונות מתמקד האמן ביצירת מיצבים תלויי חלל ותצוגתם באתרים היסטוריים כדוגמת מערות הפעמון בגן הלאומי בית גוברין ובריכת הקשתות ברמלה.
לשון אחת
(מיצב וידאו סאונד, מערות הפעמון בגן הלאומי בית גוברין, 2023) ׳לשון אחת׳ היא יצירת וידאו וסאונד של האמן דור זליכה לוי, שנוצרה עבור מערות הפעמון בגן הלאומי בית גוברין. במרכזה שיר שכתב האמן בשפה הפרוטו-שמית, הולחן למקהלה ומבוצע בארבעה קולות. היצירה מבוצעת על ידי ארבעה זמרים וזמרות, נצר לקהילות שונות ששרות באחת מן השפות השֵמיות המקומיות – עברית, ערבית וארמית. הם התבקשו לשמור על המבטא וההגייה המקוריים, כך שהבדלי ההגייה ביניהם ניכרים גם בביצוע של טקסט זהה.
נגינת השיר מלווה בהקרנות וידאו שמראות את שפתי הזמרים והזמרות בזמן ביצוע היצירה. הצלילים נשמעים דרך רמקולים שהוצבו לאורך מסלול הליכה במערות וקטעי הוידאו מוקרנים על גבי קירות המערה שנחצבו בסלע ונטמעים בהם. לצד השירה, שכמו נלקחה מטקס עתיק יומין, נגלים ציורים חרוטים באבן וכלי נגינה מאולתרים הנדמים כממצאים ארכיאולוגיים.
שומר
(תערוכת יחיד, גלריית המדרשה בתל אביב, 2019, אוצר - אבי לובין)מיצב מולטימדיה גדול ממדים שמפרק ומרכיב מחדש את הסיפור הייחודי של מבנה בית הכנסת מגן אברהם בביירות, לבנון. בית הכנסת נבנה בשנות העשרים של המאה הקודמת, שימש את הקהילה היהודית המקומית שהלכה והידלדלה, הופצץ בשוגג על ידי צה"ל במהלך מלחמת לבנון, עמד נטוש במשך שנים ושופץ לאחרונה. זליכה-לוי יצר ארכיון של מידע חזותי על הבניין, שבמרכזו אוסף של מאות תצלומים מתקופות שונות, ביניהם כאלה שיצר במקום הצלם מיכה בר-עם. במקביל, קיים ראיונות עם אנשים שביקרו בבית הכנסת במהלך השנים, ששרטטו עבורו זכרונות אישיים וחוויות מהמבנה. מתוך חומרי הארכיון שאסף, בנה זליכה לוי מיצב שכלל עבודות הקרנה, וידאו, סאונד והדפסות תלת־ממדיות. הוא פירק והרכיב מחדש את החללים של בית הכנסת כדי לבחון מושגים כמו אותנטיות ושימור, ואת היחס שלהם לזיכרון. התערוכה כללה מספר עבודות הקרנה, שהוצבו על חזית הזכוכית השקופה של הגלריה, ופעלו בשעות הלילה.
מקאמאת
(בשיתוף המוזיקאי אביעד סינמנס, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2017, במסגרת סדרת התערוכות קומפוזיציות לזמן חלל, אוצרות: טל לניר וחגית ורנר)במיצב ההקרנה והסאונד 'מקאמאת', הקלטות ופריטי ארכיון מתוך עזבונם של מוזיקאים יוצאי עיראק משמשים כנקודת מוצא לעיסוק במצב מנטלי של ניתוק, גלות וגעגוע. המיצב מבוסס על חומרים מתוך העיזבון של המוזיקאי עזרא אהרון, וכן על חומרים שהוקלטו על ידיו ועל ידי שאר החברים במשלחת העיראקית לקונגרס קהיר למוזיקה ערבית (1932). היצירה נוצרה בשיתוף פעולה מלא בין זליכה לוי לסינמנס, ומבטאת סימביוזה ייחודית בין הדימוי הנראה לאלמנט הנשמע.
החדר (סרט, 2003)
החדר (באנגלית: The Room) הוא סרט עצמאי אמריקאי משנת 2003. בתפקיד הראשי משחק טומי ויזו, שהוא גם התסריטאי, הבמאי, המפיק והמפיק בפועל של הסרט. הסרט נחשב ל"סרט הגרוע ביותר אי פעם" ואף כונה "האזרח קיין של הסרטים הגרועים", ובעקבות כך נהפך הסרט לסרט פולחן.
עלילה
ג'וני הוא בנקאי מצליח המתגורר בסן פרנסיסקו יחד עם ארוסתו, ליסה. על אף שבתחילת הסרט נראה שהאהבה פורחת בין ג'וני וליסה, היא מחליטה לפתות את חברו הטוב ביותר, מארק, והם פוצחים ברומן סודי. כשמועד החתונה מתקרב והשפעתו של ג'וני בבנק נחלשת, ליסה מזגזגת בין האדרתו והשמצתו של ג'וני מול משפחתה וחבריה. היא ממציאה האשמות שווא על שהכה אותה, וגם מגנה עליו נגד מבקריו. ג'וני, אשר שומע במקרה את ליסה מתוודה על הבגידה שלה לאמה, קלודט, מחבר מכשיר הקלטה לטלפון שלהם בניסיון לגלות את זהות המאהב.
על רקע הרומן של ליסה ומארק, מספר רב של עלילות משנה מתחילות להתפתח. לדני, תלמיד קולג' הגר בשכנות לג'וני וליסה, יש עימות מסתורי עם סוחר סמים בשם כריס-אר. קלודט חווה בעיות נדל"ן, בוכה על מערכות יחסים כושלות ומודיעה לליסה שבטוח יש לה סרטן שד. מישל והחבר שלה, מייק, פורצים לביתם של ג'וני וליסה כדי לקיים בו יחסי מין. פיטר, חברם הפסיכולוג של ג'וני ומארק, מזגזג בין להגן על ליסה ולהגיד שהיא סוציופתית. כל עלילת משנה מספקת מעט או שום אקספוזיציה או הקשר, ואף אחת מהן לא נפתרת.
לאחר המסיבה, ג'וני הורס את הדירה ואז יורה בעצמו. דני, מארק וליסה מגלים את גופתו ומארק ודני מאשימים את ליסה במותו. מארק אומר לליסה שהוא לא אוהב אותה ולא רוצה לראותה שוב.
תסריט
"החדר" נולד כמחזה אשר ויזו כתב בשנת 2001. לאחר מכן, הוא עיבד את המחזה לספר של 500 עמודים אשר לא הצליח לפרסם. מתוסכל, החליט ויזו לעבד את הספר לסרט והפיק אותו בעצמו כדי שתהיה לו שליטה מלאה על הפרויקט.
התסריט המקורי היה ארוך יותר בצורה משמעותית, וכלל שורה של מונולוגים ארוכים. הצוות ומנהל התסריט ערכו את הסרט על הסט לאחר שחלק ניכר מהדיאלוג לא היה מובן להם. בספרו "The Disaster Artist" (אמן האסונות), ססטרו טוען שטומי התכוון שבסרט תהיה עלילת משנה בה מתגלה שג'וני הוא ערפד.
הסרט מבוסס על אירועים מחייו של ויזו, כולל הפרטים על איך ג'וני הגיע לסן פרנסיסקו ופגש את ליסה, ואופי החברות בין ג'וני למארק. על פי גרג ססטרו, דמותה של ליסה מבוססת על אישה אשר ויזו הציע לה נישואין אך אשר "בגדה בו מספר פעמים", מה שגרם לפירוק יחסיהם.
בהופעתו, ויזו ניסה לחקות את מרלון ברנדו ואת ג'יימס דין (במיוחד את הופעתו בסרט "ענק"), ולעיתים הרחיק לכת עד כדי שימוש ישיר בציטוטים מהסרטים שלהם - השורה "!You are tearing me apart, Lisa" ("את קורעת אותי לגזרים, ליסה") לקוחה מסרטו של דין "מרד הנעורים".
בנוסף לכך שהסרט מלא בטעויות המשכיוּת, יש בו גם כמה עלילות ופרטי דמויות אשר חוסר העקביות שלהם צוינו על ידי המבקרים והקהל. ה-"Portland Mercury" ציין שמספר חוטי עלילה מוצגים לצופה, ואז פשוט נעלמים. בסצנה מוקדמת, למשל, באמצע שיחה על תכנון מסיבת יום ההולדת של ג'וני, קלודט אומרת לליסה שהיא חולה בסרטן השד. הנושא מטואטא מתחת לשטיח ולא חוזרים אליו שוב במשך הסרט. בנוסף, הקהל מעולם לא מגלה מה הפרטים מסביב לסיפור של דני וסוחר הסמים. מעבר להיותו חבר של ג'וני, אין שום רקע על חייו של מארק. כאשר הוא מוצג לראשונה בסרט הוא טוען שהוא "מאד עסוק" בעודו יושב במכונית חונה באמצע היום, ללא כל הסבר על עיסוקיו. בביוגרפיה שלו, גרג ססטרו סיפר שהוא יצר סיפור רקע לדמות, שבו מארק הוא סגן בלש סמוי. ויזו סירב להוסיף התייחסות כלשהי לעברו של מארק בתסריט.
בשלב מסוים, כמה מהדמויות נפגשות בסמטה מאחורי דירתו של ג'וני כדי לשחק פוטבול בעודם לבושים בחליפות טוקסידו. כאשר מארק מגיע, הוא מגולח והמצלמה מתמקדת באטיות בפרצופו בעוד מוזיקה דרמטית מתנגנת. לשום דבר שקורה או נאמר במהלך המשחק שלהם אין איזושהי השפעה על העלילה. הסצנה מסתיימת באופן פתאומי כאשר הדמויות מחליטות לחזור לדירתו של ג'וני לאחר שפיטר מועד בעודו מנסה לתפוס את הכדור. ויזו נשאל פעמים רבות על הסצנה הזו שהוא החליט להתייחס אליה ב-DVD של הסרט, אם כי במקום להסביר אותה הוא רק אמר שלשחק פוטבול ללא ציוד מגן ראוי זה כיף ומאתגר. גרג ססטרו נשאל לגבי החשיבות בכך שמארק מגיע מגולח, והתגובה שלו במשך שנים הייתה "לו רק ידעתי". בספרו "אמן האסונות", ססטרו גילה שוויזו התעקש על כך שהוא יגלח את זקנו על הסט רק כדי שלג'וני יהיה תירוץ לקרוא למארק "Babyface" (פני תינוק). ססטרו טוען שוויזו מעולם לא הסביר לצוות את משמעות סצנת הפוטבול.
בראיון אשר נכלל כתוספת מיוחדת בגרסת ה-DVD של הסרט, ויזו מסביר בקצרה ששם הסרט מרמז לפוטנציאל של חדר להיות מקום בו מתרחשים אירועים טובים ורעים. בספרו "אמן האסונות", ססטרו מספר שוויזו ביסס את התסריט על מחזה שכתב ואמור היה להתרחש בחדר אחד.
הפקה
ויזו לא סיפק מידע רב על הדרך בה השיג את הכסף למימון הפרויקט, אך הוא סיפר למגזין אנטרטיינמנט ויקלי שהוא הרוויח חלק מהכסף על ידי יבוא מעילי עור מקוריאה. תקציב הסרט מוערך בכשישה מיליון דולר. ויזו טען שהסיבות שהסרט היה יקר יחסית הן שהיה צריך להחליף רבים מחברי הצוות, ולכל שחקן היו כמה ממלאי מקום. על פי ססטרו, ויזו קיבל הרבה החלטות גרועות במהלך צילומי הסרט, אשר ניפחו את התקציב. למשל, בניית סטים לסצנות שהיו יכולות להיות מצולמות באתרי צילומים, רכישת ציוד מיותר וצילום של סצנות זהות מספר פעמים בסטים שונים. ססטרו טוען גם שתקציב הסרט זינק כתוצאה מדיאלוגים שלקח שעות או ימים לצלם מכיוון שוויזו התקשה לזכור את השורות או לעמוד במקום המתאים. על פי ססטרו וגרג אלרי, ויזו שכר סטודיו וקנה את הציוד במקום לשכור אותו.
הוא צילם את הסרט בו-זמנית במצלמת 35 מ"מ ובמצלמה ברזולוציה גבוהה בעודו משתמש במתקן אשר החזיק את המצלמות אחת ליד השנייה. ויזו הסביר שהוא רצה להיות מסוגל לומר שהוא הבמאי הראשון אשר צילם סרט שלם בו-זמנית בשני פורמטים שונים, אף על פי שבסופו של דבר השתמש רק בחומרים ממצלמת ה-35 מ"מ. לססטרו, אשר הכיר את ויזו לפני שהוא התחיל להפיק את הסרט, לא היה הרבה ניסיון במשחק והוא הסכים לעבוד עם ויזו רק כחלק מצוות ההפקה. ביום הצילומים הראשון ויזו פיטר את השחקן שהיה אמור לגלם את מארק וססטרו הסכים להחליף אותו.
סנדי שקלייר שעבד על הסרט דרש קרדיט כבמאי. הוא טען שמכיוון שוויזו היה שקוע מאוד במשחקו, הוא לא הצליח לביים את הסרט כמו שצריך. שקלייר טוען שוויזו ביקש ממנו "להגיד לשחקנים מה לעשות, ולצעוק 'אקשן' ו-'קאט' ולהגיד לצלם מה לצלם". ססטרו ואדם נוסף שעבד על הסרט גיבו את הטענות. ויזו דחה אותן.
קידום
ויזו שכר שלט חוצות בהוליווד שפרסם את הסרט. השלט כלל מספר טלפון שדרכו היה אפשר להזמין כרטיסים לסרט וויזו ענה לשיחות. אף על פי שהסרט לא הצליח בתחילה, שילם ויזו על כך שהשלט יישאר במשך חמש שנים בעלות של 5,000 דולר לחודש. ויזו גם שילם על קמפיין טלוויזיוני ומודפס עם הסיסמה: "סרט עם תשוקה כמו אצל טנסי ויליאמס".
ביקורת
הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביוני 2003 בכמה בתי קולנוע בלוס אנג'לס. ויזו ארגן הקרנה לחברי הצוות והתקשורת. הוא שכר זרקור והגיע להקרנה בלימוזינה. רבים מהצופים ביקשו את כספם בחזרה. ויזו שילם על כך שהסרט יוקרן שבועיים באחד מבתי הקולנוע כדי שהוא יוכל להתמודד לאוסקר. בזמן הזה הסרט הכניס 1,900 דולר.
הסרט קיבל ביקורות רעות על המשחק, התסריט, ההפקה, הפסקול, הבימוי והצילום. הוא נחשב לאחד הסרטים הגרועים שיצאו אי פעם. הסרט תואר כ"האזרח קיין של הסרטים הגרועים".
הסרט הפך לסרט פולחן ותואר כ"סרט הגרוע הטוב ביותר". לאחר שהסרט הורד מהאקרנים, החלו מעריצים לשלוח אי-מיילים לוויזו ולהגיד לו שהם נהנו מהסרט, מה שדחף את ויזו לארגן הקרנת חצות של הסרט. ההקרנה הייתה הצלחה ומאז הסרט מוקרן בהקרנות חצות בבתי קולנוע ברחבי העולם.
אף על פי שבאופן רטרוספקטיבי תיאר ויזו את הסרט כקומדיה שחורה, הקהל לרוב רואה בו כסרט דרמה עשוי גרוע, דעה אשר נתמכה על ידי כמה משחקני הסרט.
השפעה
גרג ססטרו וטום ביסל כתבו ספר בשם "The Disaster Artist" (אמן האסונות) שיצא ב-2013 ומבוסס על חוויותיו של ססטרו מעשיית הסרט. ב-2017 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הספר, ובעל אותו שם. בעברית הסרט נקרא "חי בסרט". ג'יימס פרנקו משחק את ויזו ואחיו, דייב פרנקו, משחק את ססטרו. שורה של שחקנים מפורסמים רבים אשר מעריצים את הסרטים משתתפים בו, כמו סת' רוגן שגם הפיק את הסרט יחד עם ג'יימס פרנקו.
דייגו קלבו
דייגו גרלגו קלבו פונצקה (בספרדית: Diego Gerardo Calvo Fonsecaa; נולד ב-25 במרץ 1991) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות הקשר. ייצג את נבחרת קוסטה ריקה במונדיאל 2014.
קריירה
קלבו החל את הקריירה שלו בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה. ב-2013 עבר לוולרנגה מליגת העל הנורווגית שם שיחק עונה וחצי ביוני 2014 עבר לגטבורג מהליגה השוודית הראשונה. בעונת 2015 חזר לקבוצת נעוריו אלחואלנסה.
קלבו שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2011. הוא זומן לראשונה לנבחרת במרץ 2013 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק)
כנסיית השילוש הקדוש (באנגלית: Trinity Church (Manhattan); בניו יורק, ארצות הברית, היא כנסייה נאו-גותית. הכנסייה ממוקמת ברחוב Trinity Place 74 במנהטן התחתית, בהצטלבות של ברודוויי ווול סטריט. זוהי כנסייה קהילתית של הדיוקסיה האפיסקופלית של ניו יורק.
היסטוריה
הכנסייה הנוכחית, שתוכננה על ידי האדריכל ריצ'רד אפג'ון, נחשבת לדוגמה קלאסית של אדריכלות התחייה הגותית והוכרזה כ"אתר היסטורי לאומי" (National Historic Landmark) ב-1976 עבור חשיבותה האדריכלית ומקומה בהיסטוריה של העיר ניו יורק.
כאשר הכנסייה נחנכה ביום העלייה בחג העלייה ה-1 במאי 1846, הצריח המחודד הנאו-גותי שלה שלט בשמי מנהטן תחתית. כנסיית השילוש הייתה מגדלור של קבלת פנים ברוכה עבור הספינות המפליגות לנמל ניו יורק. אף על פי שגורדי שחקים רבים נבנו מסביבה, כנסיית השילוש עדיין ניצבת כהצהרה על ערכים רוחניים בלב מנהטן תחתית ומשרתת כמרכז התעמקות, פולחן וקהילתיות דתית.
לודוויקו מאנין
לודוויקו מאנין (באיטלקית: Ludovico Manin; 14 במאי 1725 - 24 באוקטובר 1802) היה הדוכס ה-120 של ונציה, ואחרון דוכסי לה סרניסימה. מאנין כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-9 במרץ 1789 ועד כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797.
כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק)
כנסיית השילוש הראשונה
המבנה הראשון של כנסיית השילוש היה מבנה מלבני צנוע עם גג גמברלי ואכסדרה קטנה. הוא נבנה ב-1698. לפי תעודות היסטוריות, יורד הים הפריבטיר, קפיטן ויליאם קיד, השאיל סבל וציוד הרמה כדי להעביר את האבנים לבניית הכנסייה.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
מאנין נולד ב-14 במאי 1725, בעיר ונציה, והיה הבכור מבין חמשת ילדיהם של לודוויקו אלוויזה ומריה באסאדונה.
שלמה שושן
הרב שלמה שושן (נולד ב-1959) הוא דיין בבית הדין הרבני טבריה-צפת. הקים את ישיבת ההסדר בבית שאן, ושימש כאב בית דין לגיור במחוז צפון.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
מאנין למד באוניברסיטת בולוניה ולאחר תום לימודיו נשא לאישה את אליזבטה גרימאני, בת למשפחת אצולה עשירה, וקיבל נדוניה של 45,000 דוקטים.
שלמה שושן
ביוגרפיה
נולד בישראל בשנת 1959 להורים יוצאי מרוקו. למד בישיבת כפר הרואה. לאחר מכן למד שבע שנים בישיבת ההסדר כרם ביבנה ובישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות עיר. בין השנים 1985-1993 למד בכולל לדיינות בפסגות והוסמך לדיינות על ידי הרבנים הראשיים לישראל דאז, הרב מרדכי אליהו והרב אברהם שפירא. שימש כר"מ בישיבת "אורות הנגב", ר"מ בישיבת בית אל וראש הכולל לדיינות בישיבה, הקים את הגרעין התורני בגבעת זאב ועמד בראש הכולל.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
מאנין נבחר לדוג'ה ב-9 במרץ 1789, כחודש לפני המהפכה הצרפתית. לאחר בחירתו נערך הפסטיבל המסורתי, בו, כנהוג, זרק כ-458,000 מטבעות לתושבי העיר (רבע מהם שולמו מקופת הרפובליקה, והיתרה מכיסו).
שלמה שושן
ביוגרפיה
בשנים 1995-2001 כיהן כדיין בבית הדין המיוחד לגיור בירושלים.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
מאנין הזניח את צי הסוחר הוונציאני, ובשנת 1792 נותרו בוונציה 302 ספינות סוחר בלבד.
כאשר נפוליאון בונפרטה פלש לאיטליה, ונציה וג'נובה לא הצטרפו לברית הערים האיטלקיות שהתנגדה לנפוליאון בשנת 1795, ושתי הערים נותרו נייטרליות. ב-15 באפריל 1797 נתן ז'אן-אנדוך ג'ונו אולטימטום לעיר להיכנע לנפוליאון. העיר ונציה סירבה מבלי לדעת שקיים נספח סודי להסכם לובן בו הבטיח נפוליאון שוונציה, דלמטיה ואיסטריה יועברו לשליטת בית הבסבורג.
שלמה שושן
ביוגרפיה
בין השנים 2000-2004 היה דיין בבית דין לענייני ממונות בירושלים.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
ב-25 באפריל 1797 נחת הצי הצרפתי בחופי הלידו. הוונציאנים תקפו בתותחיהם את הצי, ואף הטביעו את אחת הספינות, אולם הצי הוונציאני אשר כלל באותה עת 4 ספינות מלחמה ו-7 ספינות משמר לא יכול היה לעמוד בפני הצי הצרפתי. הדוכס נכנע ב-12 במאי 1797, ועזב את ארמון הדוג'ה יומיים לאחר מכן.
כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק)
כנסיית השילוש הראשונה
ב-1705, אן, מלכת אנגליה הגדילה את הקרקע שבידי הקהילה ב-215 אקר (כ-870,000 מטר רבוע). ב-1709 ייסד ויליאם האדלסטון את בית הספר טריניטי (ניו יורק) כמפעל צדקה של הכנסייה. שיעורים נערכו בדרך כלל במגדל הכנסייה. ב-1754 זכה קינג'ס קולג' (כיום אוניברסיטת קולומביה) לזיכיון מאת ג'ורג' השני, מלך בריטניה ושיעורים החלו עם 8 תלמידים בבניין בית הספר ליד הכנסייה.
שלמה שושן
ביוגרפיה
בשנת 2006 עבר עם משפחתו מפסגות לבית שאן והקים בה את ישיבת ההסדר ואת הכולל לרבנות, דיינות ולהכשרת רבני קהילות שמשמשים כמובילי קהילות שונות בעיר.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
ב-16 במאי 1797 נכנסו החיילים הצרפתיים לכיכר סן מרקו, והסכם הכניעה נחתם, במסגרתו הסכימה ונציה לשלטון צרפת, וזו מיד העבירה אותה לאוסטרים כפי שהוסכם.
שלמה שושן
ביוגרפיה
עם השנים התפתחה הישיבה והקימה מוסדות וענפי פעילות נוספים ומגוונים בעיר בהם מרכז לזוגיות ומשפחה, פרויקט התנדבות בחקלאות בכל רחבי הארץ, פעילות לחיזוק הזהות היהודית והעצמתה בבית שאן, בעמק המעיינות, בבקעת הירדן ובכל האזור כולו - כלל הפעילות מעוגנת תחת עמותת חיבורים בית שאן והעמק.
לודוויקו מאנין
קורות חיים
מאנין שב להתגורר בפאלאצו פזארו עד פטירתו ב-24 באוקטובר 1802. מאנין נקבר בכנסיית סנטה מריה די נצרת.
כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק)
כנסיית השילוש הראשונה
הכנסייה נהרסה ב-1776 במהלך השריפה הגדולה של ניו יורק, כאשר נכבשה על ידי הבריטים בקרב לונג איילנד. השריפה, שפרצה ב-Fighting Cocks Tavern, הרסה כ-500 בניינים ובתים והשאירה אלפי ניו-יורקרים חסרי בית. שישה ימים מאוחר יותר, רוב הכבאים המתנדבים בעיר עזבו עם גנרל ג'ורג' וושינגטון צפונה.
שלמה שושן
ביוגרפיה
בערב ראש השנה תשע"ו התמנה הרב שלמה שושן לדיין בבית הדין הרבני, ועתה מכהן כדיין בבית הדין הרבני טבריה - צפת.
כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק)
כנסיית השילוש הראשונה
ב-1784 הכומר ד"ר סמואל פרובוסט מונה לרקטור כנסיית השילוש (1784–1800) והמועצה המחוקקת של מדינת ניו יורק אישרה מחדש את הזיכיון של כנסיית השלוש תוך מחיקת התנאי שהכריז על נאמנות למלך אנגליה.
כנסיית השילוש השנייה
בניית כנסיית השילוש השנייה החלה ב-1788 והושלמה ב-1790. המבנה נהרס אחרי שנחלש בידי סופות שלג חזקות במהלך החורף של 1838–1839.
ב-1843, הקהילה המתרחבת של השילוש התפצלה בעקבות התפתחות המרקם העירוני וכדי לשרת יותר את הצרכים של חברי הקהילה. הקהילה החדשה שנוצרה בנתה את כנסיית החן (ניו יורק) צפונית לברודוויי ברחוב ה-10, בעוד שהקהילה המקורית בנתה מחדש את כנסיית השילוש הנוכחית. שתי הכנסיות הושלמו ונחנכו ב-1846.