cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם קריניצי
קורות חיים
קריניצי נולד ליעקב וללאה לבית דב אברמוביץ בגרודנו שבאימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו). בגיל 15, מעיד קריניצי, נטש את "החדר" לטובת לימודי נגרות ופעילות ב"בונד", אותו נטש לטובת "הפועל הצעיר". בראשית העלייה השנייה החליט קריניצי לעלות, אולם כיוון שנחשב קטין ואביו סירב להרשות לו לעלות, הוא ניסה ל"גנוב" את הגבול, נתפס על ידי השומרים והוחזר לאחר כמה שבועות לביתו. לאחר שהתיר לו אביו לעלות הגיע קריניצי למשרד המרכזי של "חובבי ציון" באודסה ושם סייע לו המזכיר אלתר דרויאנוב להשיג אשרה עות'מאנית לצורך כניסה לארץ ישראל. קריניצי הגיע לאסטנבול, שם אזל לו כספו והוא מצא עבודה כנגר בעזרתו של יצחק נופך. לאחר שחסך מספיק כסף לרכישת כרטיס הפלגה, עלה קריניצי לארץ בחנוכה תרס"ו (1905).
עם העלייה בשיעור האבטלה בארץ ישראל, יצא קריניצי לקהיר, שם עבד כשנה במפעל בבעלות איטלקית. לאחר מכן, שב לארץ ישראל לפרק זמן קצר וב-1907 חזר לתקופה קצרה לרוסיה, בשל החובה כבעל נתינות רוסית, להתגייס לצבא הרוסי. קריניצי היה בין מארגני ההגנה העצמית היהודית בגרודנו יחד עם אליעזר וישראל שוחט, וזאב ז'בוטינסקי. היה מעורב גם בתכנון רצח הקצין הרוסי פולקובניק גריבוידוב, שהיה בין ראשי מארגני הפוגרומים ביהודים. בדרך נס הצליח קריניצי לחמוק מגיוס ושב לארץ ישראל, כשהוא מביא עמו מכונות ניסור חדשות, שאפשרו לו להקים בית חרושת ביפו, אך דרכו של זה לא צלחה. מאוחר יותר היה קריניצי מעורב בפעולות התיישבות וביטחון ונמנה עם ראשוני ארגון "ההגנה".
כשהצטרפה טורקיה למלחמת העולם, היה קריניצי מראשוני העולים, נתיני הארצות הזרות, שקיבל את האזרחות העות'מאנית. בניגוד למרבית ה"מתעת'מנים", שהמירו את אזרחותם כדי להימנע מגירוש, עשה זאת קריניצי ממניעים אידאולוגיים. הוא שנא את הרוסים בשל הפוגרומים שחוללו ביהודים בחסות הצאר, לא נתן אמון בכוונותיהם של הבריטים וחשש שבהיעדר התמיכה היהודית בטורקיה ייהרס מפעל ההתיישבות הציונית. הממשל העות'מאני הטיל עליו בשנת 1915 את המשימה לפקח על כריתת העצים להסקת קטרי-הרכבות. במסגרת תפקידו חילק כמה מאות תעודות עבודה ליהודים ובכך מנע את גיוסם לצבא. בתחילת 1917 נשלח לדמשק לשמש כסגן מנהל טכני בדרגת קצין במפעל לתיקון תותחים וייצור תחמושת. בתקופת שהותו בדמשק סייע למאיר דיזנגוף ולמגורשי היישוב ששהו בעיר. בדמשק נולדה גם בתו שולמית. בסוף שנת 1917 נשלח ליפו וחזר ברכבת העות'מאנית האחרונה לדמשק. בדמשק התיר לו המפקד הגרמני להישאר בעיר ולא לסגת לאנטוליה. הוא הצטווה לפוצץ שם בניינים עם כניסת הצבא הבריטי לעיר, הוראה אותה לא ביצע.
לאחר שובו לארץ ישראל יצא למצרים, רכש שם מכונות ייצור והקים בתל אביב בשותפות עם ברוך גורלסקי בית-חרושת לרהיטים. קריניצי ארגן את המשטרה העירונית של תל אביב ב-1921, נמנה עם מייסדי שכונת נחלת בנימין והשתתף בייסוד מרכז בעלי מלאכה.
פעילותו ברמת-גן
כשהוקמה "עיר גנים" (שמה הראשון של רמת-גן), כשכונת-גנים ממזרח לתל אביב, הצטרף אליה, ועד מהרה היה לדמות המרכזית בה. ב-1926 העניק הממשל הבריטי מעמד של מועצה מקומית לרמת-גן הקטנה וקריניצי מונה לנשיא (יו"ר) המועצה הראשון. מאז ועד 1969 ניצח ב-12 מערכות בחירות ברציפות. הוא החזיק, ככל הנראה, בשיא עולמי כראש רשות מקומית: 43 שנים (24 שנים כראש המועצה ועוד 19 שנים כראש העירייה). הוא עמד תמיד בראש קואליציות של מפלגות מהמרכז והימין וכל הניסיונות להחליפו - עלו בתוהו. כבעל אמצעים מילא את תפקידו הציבורי ברמת-גן, כל השנים, ללא שכר.
קריניצי טיפח ופיתח את רמת-גן ממושבה קטנה בת 400 נפש לעיר הרביעית בגודלה במדינה, שבה 150 אלף נפש. הוא אימץ את השורות משירו של נתן אלתרמן - "נלבישך שלמת בטון ומלט - ונפרוש לך מרבדי גנים". לצד פיתוח עירוני מואץ והקמת מפעלי תעשייה שהגיעו ביזמתו לרמת-גן (עלית, פלאלום, צ. ד. ועוד), הוא נטע ברמת-גן עשרות גנים, יותר מבכל עיר אחרת בארץ.
עם קום המדינה התרכז בקליטת העלייה ובהקמת שני מפעלים גדולים: הפארק הלאומי ואצטדיון רמת גן. הוא היה הראשון מבין ראשי הערים שאימצו יחידה של צה"ל, ורמת-גן מתמידה באימוץ הצנחנים כל השנים.
בשנת 1963 רכש קריניצי, יחד עם ש. בצרי ו-א. סבידסקי את בית החרושת "ברבור", שהוקם בשנת 1953, וייצר אריחי קיר מקרמיקה.
היה חבר התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
בנובמבר 1969, זמן קצר לאחר שנבחר לתפקיד ראש העירייה בפעם ה-12, נספה בתאונת דרכים יחד עם חתנו ישעיהו שמואלביץ ונהגו ברוך עזאני. התאונה אירעה כאשר היו השלושה בדרכם חזרה לרמת גן ממפעל "ברבור" בעכו, שהיה בבעלותו של קריניצי. השלושה הובאו למנוחות בחלקת קבר מיוחדת בפארק הלאומי ברמת-גן.
ב-דצמבר 2016 הוסר הלוט מעל שלט הנצחה בחלקת הקבר בפארק הלאומי.
קריניצי היה נשוי לבתיה לבית קרסוקוב ולשניים נולדו שני בנים ושתי בנות.
דמותו ומורשתו
על שמו של קריניצי נקראים מעלה אברהם - דרך בנגב שפרצו הצנחנים; קריית קריניצי; הגן הציבורי גן אברהם; ורחוב ברמת-גן בו שוכן גם מוזיאון בית אברהם קריניצי. קריניצי הוריש בצוואתו את ביתו לעיריית רמת־גן בו שוכן גם הארכיון והמוזיאון לתולדות רמת-גן הפתוח לציבור. במקום תצוגה המתארת את חייו רבי-העניין וחומר ארכיוני רב אודותיו ואודות העיר. נוסף לתצוגה, במוזיאון מתקיימות פעילויות, סיורים וסדנאות לילדים ולבני נוער אשר עוסקות בחיי החלוצים, בערכים ובדילמות מן העבר, בסיפורה של רמת גן ושל המדינה בכלל ובנושאים רבים אחרים.
קריניצי כתב שני ספרים אוטוביוגרפיים: "בכוח המעשה" (1950) ו"במו ידי" (1959). ספריו תורגמו לאנגלית וליידיש. הוא נהג לומר: "כל אחד יכול להיות ראש עיר, אך לא כל ראש עיר יכול להיות נגר". קריניצי ביטא בספרו "בכוח המעשה" את סלידתו ממה שכינה "ענווה חסודה" ובחייו הרבה לפאר את עצמו ואת מעשיו, ואף ראה לעצמו זכות בכך. אתרים ומוסדות בעיר נקראו על שמו של קריניצי עוד בחייו, ושלטונו במוסדות העיר ובנעשה בה היו מוחלטים. ביטוי הומוריסטי לכך ניתן באחת ההומורסקות של אפרים קישון בשם "גן ברמת גן": בהומורסקה מבקש קישון לבחור גן הולם לבנו רפי. בגן מטופח בעיר רמת גן מנסה הגננת להפגין בפניו את תבונת עוללי הגן, אך כאשר היא מנסה להציג בפניהם דמות "מלך" ממאנים ילדי הגן להבין את המונח ומתעקשים להשתטח למרגלותיה ולזעוק "יחי קריניצי!". קריניצי עצמו באר את המקור לתפישה של רמת גן כ"ממלכתו" באזכורים בספרו האוטוביוגרפי לכך שהשתיק את חברי המועצה, הקים בית ספר שלא על דעתה, והוסיף לכך בניית גנים רבים אותה כפה על המועצה גם נגד רצונה, גייס בריונים כדי להחריב מקום בו חשד שהוא בית בושת, וכן הלאה. רבים ברמת גן אף הלינו כי קריניצי, שלא קיבל משכורת מן העירייה, נהג לתבוע כי בתי הספר ומוסדות הציבור בה ירוהטו בתוצרי נגרייתו.
מחכים לברברים (סרט)
מחכים לברברים (באנגלית: Waiting to the Barbarians) הוא סרט דרמה משנת 2019 בבימויו של הבמאי הקולומביאני סירו גרה, שזהו סרטו הראשון שדובר אנגלית. הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ון קוטזי. בסרט מככבים ג'וני דפ, מארק ריילנס, רוברט פטינסון, גאנה באיארסאיחאן וגרטה סקאקי. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל ונציה ב-6 בספטמבר 2019. הוא מתוכנן לצאת לאקרנים ב-7 באוגוסט 2020 על ידי Samuel Goldwyn Films.
עלילה
חייו השלווים של שופט ביישוב השוכן בפאתי ממלכה עלומה, מתערערים עם בואו של כוח מיוחד בפיקודו של קולונל ג'ול. ישנן שמועות לפיהן הברברים מתכננים מתקפה על הממלכה. מסיבה זו קולונל ג'ול ואנשים מקיימים משלחת לחבל הארץ מעבר לגבולות הממלכה. הם אוסרים כמה "ברברים", מביאים אותם ליישוב, מענים אותם, הורגים כמה מהם ויוצאים לעיר הבירה כדי להכין תוכנית מתקפה גדולה יותר כנגד הברברים. במקביל, נרקמים יחסים בין השופט לבין "נערה ברברית" שהושארה מאחור על ידי החיילים, לאחר שגרמו לה לעיוורון ונכות. בסופו של דבר, השופט מחליט לקחתה בחזרה אל אנשיה. לאחר מסע הרה סכנות באדמות השוממות, הוא שב לכפרו. זמן קצר לאחר מכן, כוחות הממלכה חוזרים והשופט מוצא עצמו מתמודד עמם.
הפקה
הפקת הסרט הוכרזה באוקטובר 2016 כשהקולנוען סירו גרה נשכר לביים את העיבוד לרומן מחכים לברברים. מארק ריילנס לוהק לככב בסרט.
במאי 2018 נודע שג'וני דפ יצר קשר עם גרה כדי להופיע בסרט. רוברט פטינסון חשף גם כי הוא לוהק לתפקיד בסרט. דפ אישר באוקטובר שיככב בסרט וחשף שהצילומים היו אמורים להתחיל בסוף החודש במרוקו, ובהמשך נקבע שהצילומים יחלט ב-29 אוקטובר. ההפקה הושלמה ב-14 בדצמבר 2018.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה ב-6 בספטמבר 2019. חברת Samuel Goldwyn Films רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית והודיע כי ייצא לאקרנים ב-7 באוגוסט 2020.
טרה סנטה
Terra Santa הוא ביטוי איטלקי, שמשמעותו ארץ-הקודש. במהלך השנים, מספר מוסדות לימוד נוצריים ועוד בארץ ישראל השתמשו בשם זה. להלן חלקם:
דואר אחיד בפני
דואר אחיד בְּפֵּנִי (Uniform Penny Post) הוא תעריף שהונהג בבריטניה ב-10 בינואר 1840. היה זה צעד נוסף, וחשוב במיוחד, בדרך להפעלת הרפורמה המקיפה במבנה שירות הדואר, אותה הציע רולנד היל לפרלמנט הבריטי מספר שנים קודם לכן. עיקר הרפורמה המוצעת עסק באופן בו נקבעו תעריפי משלוח המכתבים ברחבי האימפריה הבריטית. הכוונה הייתה לשנות מן הייסוד את השיטה המסובכת שהייתה נהוגה קודם לכן, לקבוע שיטה אחידה לחישוב עלות המשלוח, ולהוזיל משמעותית את מחירו של שירות הדואר. עקרונות אלו מהווים גם כיום את הבסיס לאופן פעולתם של שירותי הדואר המודרניים בכל רחבי העולם.
מהותו של הדואר האחיד בפני
עיקר השינוי שחל ביום 10 בינואר 1840 התמקד בהנהגת תעריף אחיד של פני אחד עבור מכתבים רגילים במשקל בסיסי לכל רחבי בריטניה. הדואר האחיד בפני החליף את הדואר האחיד בארבעה פני אשר הונהג רק כחודש קודם לכן, ביום 5 בדצמבר 1839. שלב זה ברפורמה הוזיל משמעותית של תעריף הדואר לרבע מן המחיר הקודם.
הנהגת התעריף החדש והזול נועדה לאפשר את הרחבת מעגל המשתמשים בשירותי הדואר, ולהגדיל את היקף ההתכתבות של אזרחי בריטניה בפרט ותושבי האימפריה הבריטית בכלל. הייתה זו תקופה בה שירות הדואר היה אמצעי התקשורת היחיד שעמד לרשות האזרח מן השורה. יוזמי הרפורמה קיוו כי האפשרות לשלוח ולקבל מכתבים תחזק את הקשרים בין בני משפחה וחברים במקומות רחוקים, תעודד את הרצון ללמוד קרא וכתוב בקרב אוכלוסייה כפרית נחשלת, ותעודד יוזמה עסקית ופעילות מסחרית וכלכלית בכל רחבי האימפריה.
מיני-אלבום
מיני-אלבום (באנגלית: Extended play ובראשי תיבות EP או אי.פי), פירושו אלבום קצר. מיני-אלבום הוא תקליט או תקליטור שהוא ארוך מדי מכדי להיקרא סינגל מצד אחד, וקצר מדי בשביל להיקרא אלבום מצד שני. מיני-אלבום לרוב כולל כ-4 עד 8 רצועות מוזיקה ואורכו כ-15 עד 30 דקות. אמנם בעבר, במיוחד בימים שלפני המצאת התקליטור, הוציאו אמנים רבים אלבומים באורך מלא שהתאימו להגדרה המודרנית של המיני-אלבום. לעומת זאת, כיום ישנם מיני-אלבומים שהם ארוכים מספיק על מנת להיקרא גם "אלבומים" (לדוגמה, A Change of Seasons של Dream Theater שאורכו 57 דקות).
דואר אחיד בפני
ההודעה על תעריפי הדואר החדשים
שלושה ימים לפני כניסת הרפורמה לתוקף, ביום 7 בינואר 1840, פורסמה הודעה לציבור בה פורטו התעריפים וההסדרים החדשים בדואר.
מיני-אלבום
המונח "Extended play" תיאר במקור סינגלים שהתארכו אל מעבר לסטנדרט של סינגל, אך עם הזמן הפך למונח המתאר אלבומים שהם קצרים מן הרגיל, מעין חצי אלבומים. כיום הם בדרך כלל מוצאים לאור כפרומו לקראת אלבום עתידי, או כאסופה של שירים שלא התאימה לרוחו של אלבום שלם שיצא באותה התקופה. כיום הבחירה אם להגדיר תקליטור קצר כמיני-אלבום היא בידי האמן. ישנן דוגמאות רבות למשמעות של הוצאת מיני-אלבום, כך למשל ישנם אמנים המעדיפים להגדיר אלבום קצר כמיני-אלבום, כדי שהוא ייראה משמעותי יותר בדיסקוגרפיה שלהם.
דואר אחיד בפני
המחיר הבסיסי
החל מיום 10 בינואר 1840, הופחת תעריף המשלוח של מכתבים בתוך בריטניה. עבור משלוח מכתב, שמשקלו לא עלה על חצי אונקיה (כ-15 גרם), נגבה מחיר של פני אחד, ללא כל התחשבות במרחק שבין מקום המשלוח וכתובת היעד.
מיני-אלבום
המונח נכנס לשימוש באותה תקופה בה אלביס פרסלי פרץ לתודעת הציבור, ואף קיימת בדיחה מפורסמת על כך ש-EP הם ראשי התיבות של שמו. פרסלי שלט ללא עוררין במצעדי מכירות המיני-אלבומים הראשונים, כאשר הוא מגיע אל רשימת עשרת הגדולים עם 16 מיני-אלבומים שונים, מתוכם שישה הגיעו אל המקום הראשון, והאחרון שבהם נותר במקום הראשון 86 שבועות ברציפות. בתקופת המיני-אלבומים שלו מכר אלביס מעל 16.5 מיליון יחידות, יותר מכל להקה או אמן אחר בהיסטוריה.
דואר אחיד בפני
המחיר הבסיסי
באותה תקופה מקובל היה בבריטניה כי מקבל המכתב הוא זה שמשלם את דמי המשלוח. על מנת לשכנע את הציבור לשנות את הנוהג, נקבע כי המחיר יהיה פני אחד רק אם התשלום יבוצע בעת המשלוח, בעוד שאם התשלום יבוצע בעת מסירת המכתב לנמען (כפי שהיה נהוג עד אז), יוכפל המחיר ועל מקבל המכתב יהיה לשלם שני פני.
מיני-אלבום
אליס אין צ'יינס היא הלהקה הראשונה בהיסטוריה שמיני-אלבום שלה, Jar of Flies מ-1994, הגיע למקום הראשון במצעד המכירות של בילבורד. המיני-אלבום השני שהגיע למקום ראשון במצעד המכירות של בילבורד היה הפרויקט מאש-אפ המשותף של לינקין פארק ו-Jay-Z, בשנת 2011 המיני-אלבום השלישי שהגיע למקום ראשון במצעד המכירות של בילבורד היה אלבומם של אמינם ורויס דה Hell: The Sequel עם 171,000 מכירות בשבוע הראשון.
דואר אחיד בפני
משקל המכתב
משקל המכתב השפיע ישירות על מחיר המשלוח, וכל תוספת משקל חייבה תוספת תשלום:
למעט מספר חריגים (שלא פורטו בנוסח ההודעה), הוגבל משקל המכתבים לשש עשרה אונקיות (כחצי קילוגרם).
הדגש הרב שניתן בהודעה בנושא השפעת משקלו של המכתב על עלות המשלוח (נקודה המובנת כיום מאליה לכל לקוח של הדואר) נובע מן הנוהג שהיה קיים עד אז בדואר, ולפיו הושפע התעריף לא ממשקל המכתב, אלא ממספר הדפים שהיו כלולים בו.
תפוצת השינוי
התעריף נגבה באופן אחיד בכל בתי הדואר שברחבי בריטניה.
דגש נוסף בנושא תשלום במעמד המשלוח
ההודעה חוזרת ומדגישה כי אם התשלום לא יבוצע בעת המשלוח, יגבה כפל תשלום מן המקבל בעת מסירת המכתב בתוך בריטניה.
מכתבים למושבות בריטניה
במחצית המאה התשע עשרה נהג הדואר הבריטי לשלוח את המכתבים המיועדים אל מעבר לחופי האי הבריטי באחת משתי דרכים:
בהודעה על הפחתת תעריפי הדואר בינואר 1840, נכתב כי עבור משלוח מכתב באמצעות ספינת הדואר הייעודיות יגבה מחיר השווה לתעריף המשלוח בתוך בריטניה כפול 12, ואילו עבור משלוח מכתב באמצעות ספינה פרטית יגבה מחיר השווה לתעריף המשלוח בתוך בריטניה כפול 8.
דואר לחו"ל
בתקופה שקדמה להקמת איגוד הדואר העולמי, והסדרת תעריפי הדואר בין מדינות, משלוח מכתבים למדינות זרות היה כרוך בבירוקרטיה רבה ובעלות גבוהה.
דגשים למשלוח דואר לחו"ל
על מכתבים שנשלחו למושבות בריטניה או לארצות זרות לא חלה מגבלת המשקל שהוטלה על מכתבים שנשלחו בתוך בריטניה.
למעט מקרים חריגים, לגביהם ניתן היה לברר בבתי הדואר, חובה היה לשלם מראש עבור המכתבים היוצאים אל מחוץ לבריטניה.
אם השולח היה מעוניין להוזיל את עלות המשלוח, ולשלוח את המכתב באמצעות ספינה פרטית, הוא נדרש לציין זאת במפורש על המכתב באמצעות המילים "מכתב אוניה" (Ship Letter).
דגשים נוספים
בהודעה נכתב כי מעבר להסדרים שפורטו בה, היו קיימות מספר אפשרויות נוספות למשלוח דואר. אפשרויות אלו, שהיו בעלות חשיבות מועטה, הושמטו מנוסח ההודעה, והציבור הוזמן לברר אודותיהן בבתי הדואר.
הציבור הוזהר כי אין לשלוח באמצעות הדואר פריטים העלולים להינזק אם ידרכו עליהם או ימחצו אותם בתוך שקי הדואר.
הודגש כי יש לרשום באופן ברור כתובת מלאה על כל המכתבים. הציבור התבקש לשלוח את המכתבים בבתי הדואר מוקדם ככל האפשר.
תוצאות הרפורמה בדואר
הנהגת התעריף המוזל התקבלה על ידי הציבור הרחב בהתלהבות עצומה. אלפי אנשים צבאו על דלתות בית הדואר המרכזי של לונדון, ומנהל בית הדואר נאלץ לשנות לחלוטין את מערך הפקידים בסניף. יום לפני הנהגת הרפורמה היה רק פקיד אחד בסניף שעסק בקבלת מכתבים למשלוח, ובבוקר הפעלת הרפורמה הוצבו בכל אחת משש עשרה העמדות בסניף שני פקידים, וכולם עסקו בקבלת מכתבים למשלוח. בכל רחבי לונדון נשלחו ביום הראשון להפעלת התעריף החדש 112 אלף מכתבים.
התלהבות זו לא שכחה גם בימים שלאחר מכן, והציבור המשיך לשלוח מכתבים בקצב הולך וגובר. מרישומי שלטונות הדואר עולה כי מספר המכתבים שנשלחו בבריטניה בשנת 1839 עמד על 76 מיליון מכתבים, ואילו בשנת 1840, עם הנהגת התעריף האחיד והמוזל, הוכפל מספר זה ועמד על 168 מיליון מכתבים. עשר שנים לאחר מכן, בשנת 1850, כבר עמד המספר על 350 מיליון מכתבים בשנה.
הוזלת תעריפי הדואר הובילה למהפכה של ממש בפעילות המסחרית ובקידום ההשכלה בבריטניה. אנשים רבים, שקודם לכן לא היה באפשרותם לשלוח ולקבל מכתבים, הצטרפו אל מעגל לקוחות הדואר. הייתה זו הגשמה מלאה של התקוות אותן תלו מקבלי ההחלטות ברפורמה המקיפה שביצעו, ולמרות הירידה החדה בהכנסות האוצר הבריטי עקב ההורדה של תעריפי הדואר, הוחלט להמשיך ולקדם את הרפורמה.
הפעלת השלב הנוסף ברפורמה
השלב השלישי, והמפורסם ביותר, מבין שלבי הרפורמה, הופעל ביום 6 במאי 1840, עם הכנסתו לשימוש של בול הדואר כאמצעי להוכחת התשלום עבור המכתב.
לקריאה נוספת
Kandaouroff Dimitry, Collecting Postal History, 1973, p' 49 Laurin Zilliacus, From Pillar to Post - The Troubled History of the Mail, London, 1956, pp 137-144.
יחסי הממלכה המאוחדת–סרביה
יחסי הממלכה המאוחדת–סרביה הם היחסים הבילטרליים שמתקיימים בין הַמַמְלָכָה הַמְאֻחֶדֶת שֶׁל בְּרִיטַנְיָה הַגְּדוֹלָה וצפון אירלנד לבין הרפובליקה של סרביה.
שתי המדינות הקימו יחסים דיפלומטיים ב-1837. שגריר סרביה בממלכה המאוחדת הוא ד"ר דיאן פופוביץ', והשגריר הבריטי בסרביה הוא דניס קיף.
במפקד האוכלוסין של הממלכה המאוחדת ב-2001 נרשמו 31,244 בני אדם שנולדו בסרביה ומונטנגרו, שהם כיום המדינות העצמאיות של סרביה ומונטנגרו, בעוד שעצמאות קוסובו מסרביה עדיין שנוייה במחלוקת.
סחר
הסחר בין שתי המדינות נערך ב-2004 בכ-245.8 מיליון דולר. בעשרת החודשים הראשונים של 2005, הייצוא של סרביה ומונטנגרו לבריטניה עמדה על כ-68.2 מיליון דולר (גידול של כ-110.6% לעומת 2004), והיבוא מהממלכה המאוחדת עמד על כ-104.2 מיליון דולר (גידול של כ-85% לעומת 2004).
אור מאופיר
אור מאופיר היא מסגרת ישיבתית הפועלת כמכינה קדם אקדמית ומכינה קדם-צבאית לצעירים יוצאי אתיופיה בישראל. המכינה הוקמה בשנת 1995 ביישוב מרכז שפירא שבמועצה אזורית שפיר. המכינה פועלת בחסות ישיבת אור עציון בראשות הרב שמעון לפיד ושוכנת בסמיכות למוסדות הישיבה האחרים.
לאחר השלמת הזכאות לתעודת בגרות, מאפשרת המכינה לתלמידיה לעבור קורס הכנה לבחינה הפסיכומטרית, וללמוד הלכה ושחיטה בהסמכת הרבנות הראשית לישראל. כן ניתנת האפשרות להצטרף למסלול לתואר בוגר בחינוך. בלימודי היהדות ניתנת התייחסות מיוחדת למסורות עדת ביתא ישראל, הנמסרות מפי קסים. בנוסף מושם דגש על לימודי מנהיגות רוחנית, המשלבים הנחיה הלכתית עם מעורבות חברתית ופיקודית. סגל המכינה מלווה את בוגריה במהלך שירותם בצה"ל ומאפשרים להם להשתלב בהמשך בלימודים בישיבה הגבוהה אור עציון. בשנת 2010 מונה המכינה כ-75 תלמידים מתוכם כ-10 משרתים בצבא רובם בשירות קרבי.
בשנת 2006 הוסמך הרב הראשון מבין בוגרי הישיבה.
נעמי קליין
נעמי קליין (באנגלית: Naomi Klein; נולדה ב-8 במאי 1970) היא עיתונאית, סופרת וחוקרת תרבות ותקשורת יהודייה-קנדית.
קליין התפרסמה בזכות ספרה "בלי לוגו", העוסק במה שקליין רואה כהשתלטותם של תאגידים בינלאומיים על הכלכלה העולמית. בשנים האחרונות היא כותבת ספרים ומובילה מאבקים הקשורים לשינוי אקלים והתחממות עולמית.
קורות חיים
קליין נולדה במונטריאול בחבל קוויבק שבקנדה. הוריה היגרו בשנת 1967 מארצות הברית לקנדה עקב התנגדותם למעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם. אמה, בוני שר קליין, היא מפיקה של סרטים דוקומנטריים ואביה, מיכאל קליין, הוא רופא. את קריירת הכתיבה שלה החלה בכתב העת "ורסיטי", עיתון הסטודנטים של אוניברסיטת טורונטו, שאותו אף ערכה. בעקבות הירצחן של סטודנטיות להנדסה במכון הפוליטכני בדצמבר 1989, פיתחה מודעות פמיניסטית.
בשנת 2000 פרסמה קליין את ספרה "בלי לוגו", שנחשב בעיני רבים כמניפסט של תנועת האנטי-גלובליזציה. בספר תקפה קליין את התרבות הצרכנית מוכוונת המותגים והאשימה מספר תאגידים בניצול עובדים במדינות עניות. בין היתר, ביקרה את חברת הנעליים "נייק" בחומרה, והחברה פרסמה תגובה המתייחסת לאי-דיוקים שהופיעו בספר.
קליין מפרסמת מאמרים במגזינים שונים בעולם. ב-2002 פרסמה קליין את "גדרות וחלונות", אוסף של מאמרים ונאומים שכתבה ברוח האנטי-גלובליזציה.
קליין נשואה ל, ולשניים בן. בשנת 2004, הפיצה עם בעלה סרט תיעודי, בשם "The Take", אודות עובדים בארגנטינה שהשתלטו על מפעל סגור וחידשו את הייצור באמצעות פעולה כקולקטיב. ההקרנה הראשונה באפריקה הייתה בתוך מבנה בדרך קנדי בעיר דרבן שבדרום אפריקה, שם פעלה תנועת אבהלי בייסמונג'ונדלו.
דוקטרינת ההלם
ספרה השלישי של נעמי קליין "דוקטרינת ההלם: עלייתו של הקפיטליזם של האסון" (באנגלית: The Shock Doctrine: the rise of disaster capitalism), יצא לאור בספטמבר 2007 ומציג את התזה שלה שממשלות עושות שימוש באירועי אסון לאומיים על מנת לחולל שינויים ברוח הניאו ליברליזם בכלכלות הלאומיות. לשיטתה, הכלכלה הנאו-ליברלית מבית מדרשו של מילטון פרידמן ותלמידיו ב"אסכולת שיקגו", פוגעת במרבית האוכלוסייה. קליין טוענת כי הממשלות נוהגות לעשות שימוש במצבן הרגשי של אזרחיהן בעקבות משבר כלשהו, טבעי או יזום – אסון טבע, מלחמה, טרור או משבר כלכלי עמוק - על מנת לשכנע אותן לבצע שינויים כלכליים מרחיקי לכת שעתידים לפגוע בהם, ולהעמיק את הפערים הכלכליים.
הספר מציע שורה של דוגמאות לשימוש בטקטיקה זו, כעליית החונטה הצבאית של הגנרל אוגוסטו פינושה בצ'ילה בשנות ה-70, שהושפע עמוקות מרעיונותיו של מילטון פרידמן. דוגמאות נוספות שהיא מציגה הן היציאה למלחמת פוקלנד על ידי ממשלת בריטניה בהנהגת מרגרט תאצ'ר, מלחמת עיראק והשפעתה על החברה האמריקאית, ודוגמאות נוספות מפולין, רוסיה ודרום אפריקה.
הספר הוא רב מכר בינלאומי, ובעקבותיו יצא גם סרט תיעודי שבוים על ידי הבמאי מיכאל וינטרבוטום בשנת 2009.
לרגל יציאתו לאור של הספר בעברית ובערבית, ביקרה קליין בישראל ונשאה דברים בתיאטרון אל-מידאן בחיפה.
שינוי אקלים
בספטמבר 2014 קליין פרסמה את הספר "This Changes Everything: Capitalism vs. the Climate" (בתרגום חופשי: "זה משנה הכל: קפיטליזם נגד האקלים") שיצא גם כסרט תיעודי באותו שם בשנת 2015. התזה העיקרית בספר היא שהשיטה הכלכלית השלטת בעולם המערבי, כלכלת השוק, חוסמת את האפשרות לרפורמות ההכרחיות כדי למנוע המשך שינוי אקלים הרסני. בשנת 2015, קליין הייתה ממנסחי "מניפסט הקפיצה" (The Leap Manifesto) שהציג הצעה לרפורמה כלכלית-חברתית מקיפה בקנדה, על בסיס הפסקת השימוש במקורות אנרגיה בלתי מתחדשים.
קליין חברה בדירקטוריון של הארגון הסביבתי 350.org ותמכה בחיבור כוחות בין תנועת המחאה החברתית, אוקיופיי, לתנועת המאבק בשינוי האקלים. קליין היא ממובילות המחאה נגד המשך הכרייה בחולות הזפת של אלברטה וכנגד בניית צינור הנפט מקנדה לארצות הברית, Keystone XL.
זפייקאנקה
זָפְּיֶיקַאנְקָה (בפולנית: Zapiekanka, ברבים: זפייקאנקי) היא מאכל רחוב או מזון מהיר מהמטבח הפולני. מאכל זה הוא למעשה כריך פתוח, הדומה לטוסט גבינה צהובה. המאכל עשוי מפרוסת בגט שעליה לרוב פטריות וגבינה מוקרמת. לרוב המאכל מכיל גם מילוי שעליו מוקרמת הגבינה. מילוי זה מכיל בשר חזיר או בשר אחר או ירקות. לעיתים המילוי כולל קטשופ או רוטב אחר. הכריך המוקרם נחשב למאכל זול, הנמכר ברחוב, או מוכן בבית על ידי סטודנטים ובני נוער, בשל קלות ומהירות הכנתו.
נעמי קליין
המחלוקת סביב עמדותיה
במאמר בשבועון האקונומיסט נמתחה ביקורת על קליין. בין השאר נטען כי היא מתעלמת מהשפעתו החיובית של הקפיטליזם, וכי היא מחזיקה בתפיסות תמימות ומעורפלות כחלופה לקפיטליזם, כן נטען כי כתיבתה מצביעה על ליקויים ללא העלאת הצעות ישימות לשיפור. הסופר וההיסטוריון הליברטריאני יוהאן נורברג העלה מספר טענות נגד ספרה "דוקטרינת ההלם", בהן: ניסוח כושל של הדוקטרינה, סילוף ההיסטוריה (נורברג מביא לכך דוגמאות) והצגה מסלפת של תורתו של מילטון פרידמן. קליין הגיבה לחלק מהביקורות כלפיה באתר האינטרנט שלה. היא טענה בתגובתה כי ביקורותיהם מכילות כשלים לוגיים והם אינם מבקרים למעשה את טענותיה. עוד טענה כי הביקורת שנמתחה עליה היא אישית ולא מקצועית. "פעם אחר פעם, קוראי הניו ריפבליק מקבלים את הרושם כי "דוקטרינת ההלם" היא גישה המבוססת על דעה עיתונאית ולא תזה הבנויה על מחקר." תגובה זו עוררה את נורברג לכתוב תגובה נוספת לדבריה של קליין. ביקורת הוטחה בקליין גם משמאל. בביקורת של עורך הניו ריפבליק נטען כי קליין מעלה תאוריית קשר פשטנית, שאינה נתמכת בעובדות, וכי היא אף אינה מתוחכמת דיה להבין את הסתירות הפנימיות בתאוריה שלה. מבקר אחר משמאל גרס כי בסרט התיעודי שיצרה קליין, תיארה את פרון כסוציאל-דמוקרט. על מאמרה "להביא את נג'ף לניו-יורק" מ-2004 נמתחה ביקורת שהוא מייצג דעות שמצדיקות מהלכים ימניים מובהקים למרות שנכתב מהצד השמאלי של המפה הפוליטית. ביקורת זו נמתחה עליה בעיקר בנוגע לדעותיה בנושא מלחמת עיראק.
פרקים
(November 17, 2009). "Capitalism, Sarah Palin–Style". In Kim, Richard; Reed, Betsy. Going Rouge: Sarah Palin, An American Nightmare. OR Books. ISBN 978-0-9842950-0-5.[62]
בתי חולים בישראל
זוהי רשימת בתי חולים במערכת הבריאות בישראל, אפיונם ותיאורם, מסודרים על פי סוג טיפול הניתן בהם.
MicroSD
microSD הוא סוג של כרטיס זיכרון זעיר, שפותח על ידי חברת SD Association והמבוסס על פורמט ה-TransFlash של חברת Sandisk. הוא נמצא בשימוש בעיקר במכשירים אלקטרוניים קטני מידות כגון טלפון סלולרי, מכשירי ניווט לוויני, נגנים ועוד.
ניתן להשתמש במתאם פשוט הזהה בצורתו לכרטיס Secure Digital - SD, כדי להרחיב את התאימות.
מידות
15 מ"מ אורך, 11 מ"מ רוחב וכ-1 מ"מ עובי (כגודלה של ציפורן, וכרבע מגודלו של כרטיס זיכרון מסוג Secure Digital). זהו הכרטיס בעל הממדים הקטנים ביותר המיוצר בייצור המוני. כרטיסים אלו משווקים בנפחים של עד 500GB.ויכולים להגיע לנפחים של עד 128TB.
יחסי אוקראינה–בולגריה
יחסי אוקראינה–בולגריה הם יחסי החוץ בין אוקראינה והרפובליקה הבולגרית.
ראשית היחסים
האוקראינים השתתפו בכוחות הפולניים-הונגרים של ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה בקרב וארנה נגד הטורקים בשנת 1444.
רוח החופש הקוזקי פיתה את הבולגרים, שברחו מהעבדות הטורקית אל הסיץ' הזפורוז'י. בשנת 1762 אף הוקם גדוד הוסרים בולגרי כחלק מצבא זפורוז'י.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית בין השנים 1806–1812, התיישבו בבודג'אק הבולגרים שמרדו בטורקיה, והיוו קבוצה אתנית של בולגרים אוקראינים. מאוחר יותר, בולגרים - ילידי אוקראינה מילאו תפקיד משמעותי בהקמתה של בולגריה העצמאית.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית בשנים 1877–1878, ששחררה את העם הבולגרי ממאות שנים של שעבוד טורקי, קשרה ההיסטוריה באופן בלתי נפרד את גורלם של שני העמים בקרבות לחירות הארץ הבולגרית.
היחסים בשנים 1918–1921
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית האוקראינית וממלכת בולגריה הוקמו לאחר החתימה על חוזה ברסט-ליטובסק ב-9 בפברואר 1918, אשר כתוצאה ממנו בולגריה הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית. באותה השנה גם התקיימו חילופי שגרירויות בין המדינות.
לאחר חתימת השלום בין המדינות, התהליכים של חילופי שבויי המלחמה והגירת אזרחים התעצמו. בתחילת ספטמבר 1918 הוקמה ועדה מיוחדת להחזרת שבויי מלחמה אוקראינים, ובנובמבר אותה שנה פונו כל אנשי הצבא האוקראיני מבולגריה. במקביל נמשך תהליך פינוי הבולגרים שנשבו מאוקראינה. באוקטובר 1918 פינתה הספינה האוקראינית "פרת" 400–600 בולגרים.
בנוסף, היבט חשוב של היחסים בתקופה זו היה העמקת יחסי הסחר בין בולגריה לאוקראינה. לבולגריה לא היה עניין מיוחד ביחסים אלו, והיא ניסתה להגן על האינטרסים הכלכליים שלה נגד הסגת גבול קבועה של הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. אך למרות מאמציה של בולגריה, בלחץ גרמניה, היחסים בין תעשיינים משתי המדינות לא הפכו שיטתיים וארוכי טווח.
בסוף 1919, שלטונות הכיבוש הצרפתיים (בולגריה הייתה חלק מאזור הכיבוש הצרפתי לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה) סירבו להכיר בשגרירות אוקראינה בבולגריה כמשלחת דיפלומטית רשמית (צרפת לא הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית) ואסרה עליה לקיים מגעים כלשהם עם. ממשלת בולגריה, בתורה, הפסיקה למעשה להכיר בייצוג דיפלומטי זה. לאחר מכן, השגרירות הפסיקה רשמית לתפקד בשנת 1920.
התקופה הסובייטית
לוחמים אוקראינים שהיו חלק מהחזית האוקראינית השלישית לקחו חלק בשחרורה של בולגריה מהפאשיזם.
במחצית השנייה של המאה העשרים, ארגונים פוליטיים אוקראינים ובולגרים היו חלק מהגוש המזרחי.
התקופה המודרנית
בולגריה הייתה אחת הראשונות שהגיבו לשיקום עצמאות אוקראינה וכבר ב-5 בדצמבר 1991 הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית, וב-13 בדצמבר אותה שנה כוננה עמה יחסים דיפלומטיים.
יחסי המדינות מאופיינים בדיאלוג פוליטי פעיל מתמיד ברמה הגבוהה ביותר. אוקראינה ובולגריה משתפות פעולה באופן פעיל ומספקות תמיכה הדדית בארגונים אזוריים ובינלאומיים, כגון BSEC, CEI, OSCE, CoE, UN.
קייב בירכה את סופיה עם הצטרפותה הרשמית לנאט"ו בשנת 2004 וחתימת ההסכם על הצטרפותה של בולגריה לאיחוד האירופי בשנת 2005. בולגריה, בתורה, הביעה נכונותה לקדם את האינטגרציה האירופית והיורו-אטלנטית של אוקראינה.
הגירה
אוקראינה הפכה למשכנה של הפזורה הבולגרית הגדולה בעולם. לפי מפקד 2001, כ-204.6 אלף איש ממוצא בולגרי חיים בשטחה.
על פי המפקד האחרון משנת 2001, התגוררו בבולגריה כ-2,489 אזרחים בולגרים ממוצא אוקראיני. בנוסף, על פי גופי המדינה הבולגרית העוסקים בנושאי הגירה, כ-5,000 אזרחי אוקראינה מתגוררים באופן קבוע או זמני בבולגריה עם אישור שהייה בבלארוס.
אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג
אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג (בגרמנית: August von Oldenburg; 13 ביולי 1783 - 27 בפברואר 1853) היה הדוכס הגדול של אולדנבורג בין השנים 1829–1853.
ביוגרפיה
אוגוסט נולד ב-13 ביולי 1783 בטירת ראסטדה שליד אולדנבורג, לפטר, נסיך הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה, דוכסית וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט.
תנועת דור דעה
מקור השם
חברי הקבוצה כינו עצמם בשם "דור דעה" ואילו את המתנגדים להם והלוחמים בהם כינו "עיקשים". מתנגדיהם כינו אותם "דרדעים", מתוך עיוות מכוון של השם, או בהשפעת הלהג היהודי-צנעאני "דרדעי" ביחיד ו"דראדעה" ברבים ככינוי שהשתרש בסופו של דבר.
אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג
ביוגרפיה
בשנת 1785 מונה אביו לבישוף ליבק, ובנוסף מונה לעוצר דוכסות אולדנבורג במקום וילהלם, דוכס אולדנבורג, שהיה נכה ורפה שכל. אוגוסט התחנך יחד עם אחיו גאורג, דוכס אולדנבורג, ובשנת 1803 למדו באוניברסיטת לייפציג. בין השנים 1805–1807 ביקרו השניים באנגליה ובסקוטלנד, ובשנת 1808 ליווה אוגוסט את אביו לארפורט, שם נפגשו נפוליאון ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי הצרפתים, ואוגוסט ואביו יצאו לגלות ברוסיה, שם מונה אוגוסט בשנת 1811 למושל אסטוניה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1816.
תנועת דור דעה
רקע
כבר בחייו בחרו יהודי תימן לקבל עליהם את הרמב"ם כפוסק עיקרי וכמעט יחידי, וכן מציין הרב יחיא צאלח ראב"ד בבית הדין הגדול בצנעא מהמאה ה-18:
אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג
ביוגרפיה
בשנת 1829 מת אביו פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ואוגוסט עלה לשלטון במקומו. במהלך מהפכות 1848 התעוררה מעט תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובשנת 1849 חוקק אוגוסט חוקה מאוד ליברלית. בשנת 1852 הוכנסו כמה שינויים לחוקה, ובכל זאת היא נשארה אחת המתקדמות ביותר מבין מדינות הקונפדרציה הגרמנית. ב-27 בפברואר 1853 מת אוגוסט, ובנו פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
תנועת דור דעה
רקע
הקבלה, תורת הסוד היהודית, התפשטה בצורתה הזוהרית ובגלגוליה האחרים בהדרגה במהלך ימי הביניים וראשית העת החדשה בכל תפוצות ישראל והגיעה במאה ה-16 גם לתימן, בעיקר על ידי הרב זכריה אלצ'אהרי שביקר בצפת. במהלך גלות מוזע במאה ה-17 התחזקה השפעת הקבלה בתימן, לאחר שספרים רבים נלקחו מן היהודים והועלו באש. עובדה זו הוסיפה למשבר הקיומי והפוליטי גם משבר רוחני. בשובם, הגיעו לתימן דרך יהודי מצרים וארץ ישראל ספרים וסידורים מודפסים, שעד אז לא היו בתימן. הסידורים כללו נוסח שיש בו תוספות קבליות. בין הספרים שהתקבלו היה גם ספר הזוהר.
אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג
משפחתו
בשנת 1820 מתה אשתו אדלהייד, וב-24 ביוני 1825 התחתן אוגוסט עם אחותה אידה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ממנה נולד לו ילד אחד:
ב-5 במאי 1831 התחתן אוגוסט עם ססיליה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
תנועת דור דעה
גורמים
בשנת 1869 שלחו האקדמיה הצרפתית למדעים וחברת כי"ח לתימן את המלומד הצרפתי יוסף הלוי, כדי שיחקור שם כתובות שבאיות. במהלך מסעו, אף שזו לא הייתה מטרתו המרכזית, נפגש עם כמה מחכמיה היהודים של המדינה והשפיע עליהם. בין תלמידי החכמים שאיתם נפגש היו הרב קאפח, שהתעניין בעיקר בפילוסופיה יהודית, בנוסחים ובכתבי יד קדומים, וחיים חבשוש, שליווהו בתימן, והתעניין בשפות דרום-ערביות, תחומים יוצאי דופן בסביבתם. במהלך סיוריו בתימן שמעו ממנו דברים חריפים על תורת הקבלה. חוקר יהודי נוסף שביקר בתימן, אדוארד גלזר, עמד במהלך ביקוריו בתימן (בשנים 1882–1894) בקשרים עם חכמי צנעא, בהם הרב קאפח וחבשוש. לאחר ששב ממסעו בתימן שלח לרב קאפח ספרים המבקרים את הקבלה, וכן ספרי השכלה.
השקפת אנשי התנועה
התנועה ביקשה לשחזר את מה שהבינה כתפיסה היהודית המקורית בתחומי ההלכה, מחשבת ישראל, תפילה, חינוך ועוד. זאת, במטרה לשוב אל היהדות הרבנית "האותנטית" ולתקן סטיות שהשתרשו במהלך השנים. המודל שעמד לפני מייסדי התנועה היה זה של הרמב"ם כפי שבא לידי ביטוי בחיבוריו ההלכתיים, בתפיסת העולם הרציונליסטית בה החזיק, בשיטתו בענייני אמונות ודעות ובאופן בו שילב תורה ומדע.
הדרדעים דוחים את תפיסת העולם הקבלית בשל הבנתם את התאולוגיה הקבלית כמכוונת את העבודה לאל רק באמצעות הספירות. בכך הם רואים פגיעה בייחוד השם ועבודה זרה. כמו כן, הם מתנגדים לעולמה של הקבלה המעשית הכולל קמיעות, לחשים ועוד - תחום שהתפתח מאוד במאות האחרונות ביהדות תימן. בנוסף, הדרדעים טוענים שספר הזוהר לא נכתב בידי רבי שמעון בר יוחאי, ואין לספר הזוהר שום קשר לחז"ל.
הדרדעים קיבלו עליהם את שיטת הרמב"ם בכל עניין, הן בענייני הלכה ומנהג, הן בפילוסופיה יהודית. בסידוריהם, המבוססים על התכלאל הבלדי, השמיטו את מרבית הקטעים שמקורם בקבלה, ואשר נוספו במהלך השנים לסידורי יהודי תימן. הם נמנעים מלקיים מנהגים המבוססים על הקבלה.
את פעולותיו של הרב יחיא צאלח (המהרי"ץ) במהלך המאה ה-18 תפסו הדרדעים כניסיון למתן השפעה קבלית על סידור התפילה.
פעילות
עם התגברות היבטיה המעשיים והשונים של הקבלה לסוגיה בתימן חיבר הרב קאפח את ספרו "מלחמות ה'" ובו משנתו נגד הקבלה וספר הזוהר ובעד חזרה לרציונליזם המיימוני. מלבד מגמתו לאמץ את שיטת הרמב"ם במחשבה, בהלכה ובתפילה, הרב קאפח ביקש גם לערוך תיקונים במערכת החינוך של יהדות תימן. רבני תימן ובראשם הרב יחיא יצחק הלוי הקימו בית ספר שנקרא ״אלמכתב״, שבו למדו לצד לימודי הקודש גם פילוסופיה יהודית ועברית ודקדוקה, וכן ערבית, טורקית, מדעים, וחשבון. הרב קאפח מונה למנהלו על ידי הרב יצחק הלוי שהיה הרב הראשי.
הפולמוס
חכמי תימן השיבו על ספרו של הרב קאפח בחיבור הנקרא "אמונת ה'", בחיבור זה הם השתדלו להשיב אחת לאחת על כל טענותיו של הרב קאפח כנגד ספר הזוהר וטענו כי יסודות הקבלה עתיקים הם, כדוגמת ספרות ההיכלות. יש הטוענים שאת הספר חיבר הרב יוסף צוברי בעזרת רבותיו ובראשם הרב סעיד עוזרי, אולם הפרופסור יוסף טובי הוכיח על פי מכתב מאותה התקופה כי מחבר הספר היה הרב יחיא ערוסי הלוי, מרבותיו של הרב צובירי, ולצידו כמה רבנים צנעאניים נוספים.
בתשובה לחרמות חכמי ירושלים עליו פרסם הרב קאפח חוברת תשובה בשם "עמל ורעות רוח - וחרמות ותשובתם" ואף הגיב בחרם משלו שפרסם חרם מטעמו ומטעם רבנים שהיו תלמידיו כנגד רבני ירושלים. תוך זמן קצר הפכה מחלוקת זו שראשיתה הייתה "לשם שמיים" לאחת המחלוקות הגדולות שפיצלה עמוקות את יהדות תימן בין ה'עיקשים' לבין ה'דרדעים'.
גם הראי"ה קוק התפלמס עם הרב יחיא קאפח ותפיסתו, אך מחליפת המכתבים ביניהם עולה כי הגם שהרב קוק גילה התנגדות נחרצת לדעותיו של הרב קאפח, התנגדות זו התנהלה בדרך מכובדת כיוון שהוא זיהה כי אין מדובר ב"משכיל" פורק עול, זאת בניגוד לרבני ירושלים שהפגינו כלפיו זלזול ויצאו בחרם כנגד הרב יחיא קאפח והדרדעים.
למרות האמור, רבני תימן לא החרימו את הרב קאפח בפועל והמשיכו לשבת איתו בבית הדין. המאבקים ההדדיים, ההלשנות לשלטון המוסלמי והאלימות הקשה בין שני המחנות דעכו רק עם עליית יהדות תימן לישראל. עם זאת, מתחים הקשורים במחלוקת ממשיכים להתקיים.
ארגון אבי דוד
בשנת ה'תר"ץ הקימו תלמידי הרב יחיא קאפח את "ארגון אבי דוד" על שמו ועל שם בנו דוד שנרצח. לארגון היו סניפים בתל אביב ובירושלים. סכסוך התחולל בין קהילת אבי דוד בתל אביב לבין קהילה סמוכה בנוסח ה"שאמי", הרב קוק התערב ודרש מהארגון שיוציא כרוז שבו יצהירו אנשיו כי הם מאמינים בזוהר. חברי הארגון בירושלים רכשו בשנת ה'תרצ"ה בית כנסת והקימו בו בהמשך תלמוד תורה שלא החזיק זמן רב. בשנת ה'תרצ"ח יזמו חברי הארגון פיוס בין פלגי העדה, לפני הרב הרצוג והרב חרל"פ. באותה שנה פנה הארגון לרבנים הראשיים כדי למנוע את הדפסת הספר אמונות ה', שבו נכתבו דברים חריפים נגד רבם. עם השנים התנועה הלכה ודעכה משום שלא התאימה לסביבה ולהווי החיים הישראלי המתהווה.
כיום
לאחר פטירתו של הרב יחיא קאפח לא נמצא לתנועה מנהיג רשמי ובולט. ההתנגדות הפומבית לקבלה הלכה ודעכה, בהיעדר דמויות בולטות שיישאו דגל זה. עם זאת, נכדו של הרב יחיא קאפח, הרב יוסף קאפח, נחשב לדמות הבכירה בקרב קבוצה זו. הרב יוסף קאפח, חתן פרס ישראל, שאף להמשיך את דרכו של סבו בכל הנוגע להליכה אחר משנתו של הרמב"ם, במחשבה, בהלכה ובנוסח התפילה. הוא שאף להפוך דרך זו לנחלת הכלל, לצורך כך ההדיר ותרגם את ספרי הרמב"ם וספרים רבים הקרובים למשנתו של הרמב"ם. עם זאת הוא לא הביע בפומבי התנגדות לספר הזוהר. במענה לשאלת עיתונאי הוא השיב כי הספר מקובל עליו ואף הפנה בספריו לספר הזוהר.
הרב יוסף קאפח נפטר בשנת 2000. תלמידו וממשיכו העיקרי, הרב ד"ר רצון ערוסי, רבה של קריית אונו, הבהיר בתשובה כי אין מקום היום להתנגדות לספר הזוהר. לדבריו, הסיבות שגרמו לפריצת המחלוקת בתימן, בהן אמונות טפלות שהוגדרו כקבליות אך אסורות גם לדעת רבים מפוסקי אשכנז וספרד, אינן קיימות היום בישראל. עוד כתב שהמחלוקת בעניין זה פסה מן העולם ואך "שועלים קטנים מחבלים כרמים" הם הממשיכים להחיותה.
מחוץ לעדת תימן, הרב חיים קניבסקי פסק שדרדעים שאינם מאמינים בספר הזוהר אינם מצטרפים למניין והם כאפיקורוסים. הרב בן ציון מוצפי מביא בשם הרב חיים סינואני והרב מרדכי שרעבי שהם ככופרים בתורה שבעל פה ואסור להתפלל בבתי הכנסת שלהם אם הם מפרסמים את דעתם ברבים. הרב יצחק יוסף אמר שאביו, הרב עובדיה יוסף הסתפק בדבר ולמעשה חשש לצרף דרדעים למניין, אך הוסיף שהיות וכולם גדלו בישיבות של בני העדות האחרות לא נשארו מהם מי שכופרים בזוהר. את ספיקו הסביר הרב עובדיה במענה לשואל, "שקשה לומר כן [שהם כופרים], שהרי הזוהר היה גנוז שנים רבות, ואחר שנמצא הם מצאו בו כל מיני קושיות, שלדעתם, מראה סתירה לנאמר בתורה, ולכך אי אפשר לדונם ככופרים". מאידך, הרב יחיא קאפח פסק בספרו "מלחמות ה'" כי מי שדבק בספר הזוהר ובמקובלים הרי הוא עובד עבודה זרה ואסור לאכול משחיטתו ולצרפו לכל דבר שבקדושה, ואין לו חלק לעולם הבא.
ברט קוואנו
בְּרֶט מייקל קָוָואנוֹ (או קבאנו; באנגלית: Brett Michael Kavanaugh; נולד ב-12 בפברואר 1965) הוא שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנים 2003–2006 היה מזכיר סגל הבית הלבן בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש, ובשנים 2006–2018 כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה.
ביוגרפיה
לאחר ההתמחות אצל קנדי הצטרף כיועץ למשרד החוקר המיוחד שהקים קנת' סטאר לטיפול בפרשת ווייטווטר, שם הוא טיפל בפרשיות רבות שצצו באותו זמן ובין השאר היה מהעורכים הראשיים של דו"ח סטאר שהוגש לקונגרס של ארצות הברית בעניין פרשת מוניקה לווינסקי, והשתתף בחקירת פרשת התאבדותו של סגן היועץ המשפטי של הבית הלבן וינסנט פוסטר. בעבודתו שם תמך בהדחתו של הנשיא ביל קלינטון. לאחר מכן היה כשנה שכיר במשרד עורכי הדין קירקלנד אנד אליס. הוא שב לעבוד עבור סטאר ובשנת 1998 ייצג את ארצות הברית בתיק שנידון בבית המשפט העליון שלה, וטענותיו נדחו בבית המשפט ברוב של 3–6. המקרה נסוב סביב פרשת התאבדותו של פוסטר, ובה דרשה המדינה רשות גישה לפתקים שכתב עורך הדין של פוסטר באחת מהפרשות שבהן היה מעורב, זאת בניגוד לחיסיון עו"ד-לקוח.
במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 כשנוצרה סוגיית ספירת הקולות במדינת פלורידה הוא הצטרף לצוות המשפטי של ג'ורג' ווקר בוש שטען שאין לספור מחדש את הקולות בפלורידה. עם כניסת ג'ורג' ווקר בוש לכהונתו כנשיא, מונה ברט קוואנו ליועצו ולאחר שנתיים מונה למזכיר סגל הבית הלבן.
ב-25 ביולי 2003 מינה אותו בוש לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. המינוי התעכב בסנאט במשך שלוש שנים לנוכח התנגדות הדמוקרטים שטענו שהוא מועמד מפלגתי מדי ולא מתאים לכס השיפוט. לבסוף, ועדת המשפט של הסנאט אישרה את מינויו, בהצבעה מפלגתית של 8–10. ב-26 במאי 2006 אושר מינויו במליאת הסנאט בהצבעה של 36–57. הוא הושבע לתפקידו ימים אחרי כן, ב-1 ביוני אותה שנה, על ידי השופט קנדי. חוות הדעת הראשונה שכתב פורסמה ב-17 בנובמבר אותה שנה.
בתקופת כהונתו כשופט שימש קוואנו כמרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ואף לימד מספר קורסים בבתי ספר למשפט אחרים כדוגמת ייל.
הפלות
בשימוע לבית המשפט לערעורים, אמר קאוונו שהוא מחשיב את פסק דין רו נגד וייד כתקדים משפטי והוא יאשרר אותו, אך מאוחר יותר פסק בעד הגבלות מסוימות על הפלות. לדוגמה, פסק בדעת מיעוט כי מחלקת הבריאות יכולה למנוע מקטינה בת מהגרים הפלות. פסק הדין אושר על ידי בית המשפט העליון.
רפורמת הבריאות של אובמה
בנובמבר 2011 כתב קוואנו דעת מיעוט נגד פסק דין לאשר את רפורמת הבריאות של הנשיא אובמה. הוא טען שהסוגיה אינה נמצאת בתחום שיפוטו של בית המשפט העליון. בתיק נוסף שעסק ברפורמה זו, כתב חוות דעת ארוכה שדרשה עיון מחדש בתיק, בניגוד לדעת הרוב בבית המשפט.
כלכלה ותקנות להגנת הסביבה
ב-2014 פסק יחד עם הרוב שהתיקון הראשון לחוקה אינו אוסר על הממשלה לדרוש מיבואני בשר להוסיף תווית עם שם המדינה ממנה הגיע הבשר. במקרה אחר פסק בית המשפט העליון נגד חוות דעת שכתב לפיה יש לפסול תקנות מסוימות להגנת הסביבה.
זכויות להט"בים
ב-2020 פסק בדעת מיעוט בבית המשפט העליון כי חוק זכויות האזרח אינו מגן על להט"בים מפני פיטורים. קוואנו לא הצטרף לדעת המיעוט של סמואל אליטו וקלרנס תומאס, אלא כתב אחת משלו.
פסיקות נוספות ומאמרים
בשנת 2009 כתב מאמר עבור כתב העת המשפטי של אוניברסיטת מינסוטה ובו טען שיש לשחרר את נשיא ארצות הברית בזמן כהונתו מ"חקירות ומתביעות אשר גוזלות מזמנו ומפריעות לו לבצע את תפקידו כיאות, ואינן משרתות היטב את האינטרס של הציבור". מאמר זה משך תשומת לב כשהנשיא דונלד טראמפ מינה אותו כמועמד לשופט בבית המשפט העליון, לאור העובדה שקמפיין הבחירות של טראמפ היה אז תחת החקירה המתמשכת של רוברט מולר.
בביקורת על ספר העוסק בפרשנות של החוק, העיר קאוונו ששופטים לעיתים קרובות לא יכולים להכריע במשמעות של חוק כאשר לשון החוק מעורפלת. לפתרון הבעיה הציע קאוונו ששופטים יפנו קודם כול לקריאה ולהבנה הטובה ביותר של החוק, וזאת באמצעות פירוש מילולי של החוק תוך כדי מבט על ההקשר שלו ומבט כולל על כל חלקיו, ורק לאחר מכן לנקוט בשיטות פרשניות אחרות שיכולות לשנות את המסקנה כמו למשל: היסטוריית החקיקה, הימנעות חוקתית (constitutional avoidance) ודוקטרינת ההיענות של פסק דין שברון.
מינוי לבית המשפט העליון
ברט קוואנו נמנה עם שבעת המועמדים שרואיינו אישית על ידי הנשיא טראמפ לתפקיד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-9 ביולי 2018 הודיע טראמפ שקוואנו הוא מועמדו למשרה זו. המינוי היה טעון אישור הסנאט, שעורך שימועים למועמדים לבית המשפט העליון. טרם השימוע נטען על ידי הדמוקרטים כי הבית הלבן מסתיר מסמכים הנוגעים לקוואנו מימי כהונתו בממשל בוש הבן, שבסופו של דבר הועברו לוועדה רק יממה לפני תחילת השימוע. השימוע של קוואנו החל ב-4 בספטמבר 2018, ובמהלכו עומת קוואנו בתחילה עם הצהרות עבר שלו, ועם עמדותיו העתידיות לגבי נושאים במחלוקת (כמו פסק דין רו נגד וייד או החזקת נשק).
טענות להתנהגות מינית בלתי הולמת
ב-13 בספטמבר הגיע מכתב לידי הסנאטורית דיאן פיינשטיין ובו כתבה אישה כי קוואנו תקף אותה מינית עם חברו מארק ג'אדג' כאשר היה בן 17 והיא בת 15. רק לאחר תום שלב העדויות והשאלות בכתב בשימוע בסנאט, הודלף המכתב לתקשורת, ונחשפה התלונה וכי המתלוננת היא פרופסור לפסיכולוגיה, כריסטין פורד, מאוניברסיטת פאלו אלטו. לאחר מספר ימים פורסמה בתקשורת תלונה של דברה רמירז, כי בהיותם סטודנטים באוניברסיטת ייל, השתכר קאוונו והתערטל בפניה בבוטות לעיני אחרים. קוואנו פרסם מיד הכחשה, שעליה חזר בריאיון לרשת פוקס ניוז עם אשתו.
לאור ההתפתחויות נערך שימוע נוסף ב-27 בספטמבר ובמסגרתו העידה כריסטין פורד בפני הוועדה. לאחר מכן העיד גם קוואנו עצמו בנוגע לטענות כלפיו. קוואנו טען כי הוא קורבן למזימה מטעם בני הזוג ביל והילרי קלינטון. מטעם הרפובליקנים בוועדה חקרה את פורד רייצ'ל מיטשל (ובאופן חלקי גם את קוואנו), תובעת ממחוז מריקופה. היא פרסמה חוות דעת בכתב לפיה לדעתה אף תובע סביר לא היה מעמיד לדין את קוואנו בעניין כריסטין פורד על סמך הראיות שהוצגו בוועדה. הסנאטורים הדמוקרטים חקרו את העדים בעצמם. שופט בית המשפט העליון בדימוס ג'ון פול סטיבנס אמר כי לאור עדותו של קוואנו הוא הגיע למסקנה כי הוא איננו מתאים לשיפוט. השימוע עורר עניין רב בציבור האמריקני ורבים צפו בו בשידור חי.
הצבעת הסנאט
ב-28 בספטמבר הצביעה ועדת המשפט של הסנאט בעד מינויו של קוואנו לתפקיד, וקידמה את המינוי לשלב הבא – הצבעה בסנאט. הוועדה המליצה לדחות את ההצבעה בשבוע כדי לאפשר ל-FBI לחקור את הטענות שהועלו נגד קוואנו, לאחר מכן הנשיא טראמפ הורה ל-FBI לפתוח חקירה בעניין שתימשך פחות משבוע. לקראת הדיון המכריע בסנאט, פרסם קוואנו ביום חמישי בלילה מאמר ב"וול סטריט ג'ורנל", שבו אמר כי היה אמוציונלי מדי בעדותו בפני ועדת המשפט, וכי הוא מתחרט על כמה דברים שאמר אז. תוצאות החקירה הובאו לידיעת חברי הסנאט אך לא פורסמו פרט לדיווח חלקי בתקשורת, לפיו לא נמצאו ראיות לטענות נגד קוואנו, וכך אמר גם מיטש מקונל, מנהיג סיעת הרוב הרפובליקאית בסנאט. ב-6 באוקטובר אושר המינוי סופית בהצבעה במליאת הסנאט ברוב של 50—48. בהמשך אותו יום הושבע קוואנו לשופט בבית המשפט העליון.
דרישה לחקירת FBI נגד שתיים מהמתלוננות
כחודש לאחר הצבעת הסנאט, הודתה אחת מהמתלוננות נגד קוואנו כי שיקרה בזדון ובכוונה תחילה בעדותה במטרה לפגוע בסיכוייו להתקבל לתפקיד וה- FBI פתח בחקירה נגדה. ראש הוועדה המשפטית בארצות הברית, הסנאטור צ'אק גרסלי, חשף את ההונאה במכתב ששלח לסוכנות המודיעין ולמערכת המשפטית עם דרישה לחקור את המתלוננת ג'ודי מונרו-לייטון על כך ששיקרה בפני הקונגרס כשטענה כי קבאנו ניסה לאנוס אותה. בעקבות החקירה, מונרו-לייטון הודתה כי מעולם לא פגשה את קבאנו, ושלחה את המכתב במטרה מכוונת לפגוע במינויו לבית המשפט העליון.
ב-2 באוקטובר 2018 שלח הסנאטור צ'אק גרסלי מכתב נוסף, בדרישה לפתוח בחקירה נגד המתלוננת השלישית ג'ולי סווטניק ועורך הדין שייצג אותה, מייקל אוונאטי, בשל גרסאות סותרות שמסרה, ובחשד לתיאום גרסאות עם מתלוננת נוספת. מספר ימים לאחר מכן הוציאה וועדת המשפטים של הסנאט דו"ח בן 400 עמודים שתיאר את סווטניק כמסוכנת, מתלוננת סדרתית, ונטולת יציבות נפשית. בנוסף, נחשף בדו"ח שסווטניק נעזרה בתביעה קודמת על הטרדה מינית שהגישה העורכת דין דברה כץ, אשר ייצגה את המתלוננת הראשית, כריסטין פורד.
כפר המילניום
כפר המילניום (אנגלית: Millennium Village) היה מתחם של מתקני שעשועים (אטרקציות) שפעל במרכז אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית בין ה-1 באוקטובר 1999 ועד ה-1 בינואר 2001 לרגל סיום האלף ותחילת האלף החדש. המתקן פעל בביתן ששטחו 5,600 מ"ר, והיה ממוקם בין ביתן הממלכה המאוחדת לביתן קנדה. כיום משמש הביתן את יריד היין והמזון של אפקוט הנערך אחת לשנה.
תיאור המתקן
לאחר כניסתם למתקן נפגשו המבקרים בו עם אנשי צוות המייצגים מדינות שונות, ובהם אתיופיה, הודו, קניה, ניו זילנד, אינדונזיה, דרום אפריקה, ישראל ונימביה אשר ברכו את המבקרים והזמינו אותם לבקר בביתנים.
ברזיל
בביתן זה הוצג למבקרים מראה יער גשם אמזוני בו ניתן היה לשמוע קולות האופייניים ליער הגשם, וכן הביתן הציג למבקרים את אהבת הברזילאים לכדורגל ואת הקרנבל הברזילאי.
צ'ילה
הביתן הצ'ילאני הציג מתקנים שבהם נעשה שימוש בצ'ילה, באמצעותם הופכים ערפל למי שתייה, וכן הוצגו למבקרים תצוגות של החקלאות בצ'ילה (הכרמים והחוות החקלאיות), והלבוש האופייני למדינה. תצוגה נוספת הוקדשה לאי הפסחא, וכללה העתק של פסלי האבן הענקיים מאי זה.
אריתראה
ביתן זה הציג את ההיסטוריה של גידול הקפה והגשתו באריתריאה.
תצוגות אקספו 2000
תצוגה זו הציגה שמונה תצוגות של מדינות שהציגו בהיריד העולמי אקספו 2000 שנערך בהנובר שבגרמניה: אתיופיה, אינדונזיה, ישראל, קניה, נמיביה, ניו זילנד, הודו ודרום אפריקה.
ערב הסעודית
ביתן זה הציג מסע וירטואלי בערב הסעודית, ואנשי הצוות של הביתן תיארו את המסורות של הממלכה.
סקוטלנד
ביתן זה איפשר לשחק מיני גולף, וכן הציג סיור וירטואלי של סקוטלנד בהנחייבתו של רוברט ברנס.
שוודיה
ביתן זה הציג את ארבע ביצים בגובה 8 מטרים שכל ביצה מתארת עונה אחרת מעונות השנה בשוודיה. הביצה האחרונה הציגה את עונת החורף, ובתוכה היה איש שלג. סביב הביצים הוצגו פיתוחים טכנולוגיים שמקורם בשוודיה. ביתן זה הובא לתערוכה מהיריד העולמי אקספו 98 שנערך בליסבון.
כיכר הכפר
כיכר הכפר (The Village Green) היה אזור בו הודגמו למבקרים שיטות גידול צמחים מודרניות.
תיאטרון כפר המילניום
בכפר פעל תיאטרון ובו 250 מושבים בהם הוצגו מופעים מרחבי העולם.
הקבינט של ארצות הברית בממשל דווייט אייזנהאואר
הקבינט של ארצות הברית בממשל דווייט אייזנהאואר כיהן במשך שמונה שנים - ממועד השבעת הנשיא דווייט אייזנהאואר ב-20 בינואר 1953 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 1961.
הרכב הקבינט
במרץ 1953, בראשית כהונתו של אייזנהאואר כנשיא, הוקמה מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה והנשיא צירף את העומדת בראשה לקבינט.
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים. כיהנו בו 21 גברים ואשה אחת. שלושה מהם - סגן הנשיא ניקסון, שר הדואר ארתור סאמרפילד ומזכיר החקלאות עזרא טאפט בנסון - כיהנו בתפקידיהם במשך כל תקופת כהונתו של אייזנהאואר.
צבי גדליהו סוכובולסקי
צבי גדליהו סוכובולסקי (12 באפריל 1886 – 8 באוגוסט 1968) חלוץ איש העלייה השנייה.
חייו
התיישב ברחובות וחי בה כ-30 שנה. בהמשך היה מראשוני כפר ביל"ו הסמוך לרחובות. עבודת האדמה הייתה אהובה עליו והסבה לו סיפוק רב. במקביל לעבודה החקלאית היה פעיל בתנועת העבודה - היה ממייסדי "הפועל הצעיר", הסתדרות העובדים הכללית, תנועת המושבים. היה חבר "מרכז קופת חולים" ושותף להקמת מרפאות ביישובים שונים ובית הבראה בחיפה. היה חבר במועצת ההסתדרות הכללית ובוועד הפועל של תנועת המושבים, חבר המועצה המקומית רחובות, חבר מועצת הפועלים, חבר הנהלת קופת מלווה של העובדים (כיום בנק הפועלים) ברחובות, עובד לשכת המס של מועצת הפועלים וחבר מפא"י. יזם את הקמת "בית הפועלים" ברחובות, תמך בפועלי המושבה, בייצוגם מול הרשויות ובהקמת משקים עבורם.
ב-1935 היה ציר בקונגרס הציוני העולמי ה-19 בלוצרן. במאורעות 1936–1939 היה נוטר. סוכובולסקי עסק גם בכתיבה, כתב את הפרק "ראשית הפועל הצעיר" בספר "העלייה השנייה", פרסם עשרות טורים ומאמרים בעיתונות בענייני הציבור והיישוב, רבים מהם מהווי המושבה רחובות. פרסומיו כונסו לאחר מותו בספר "אדם ועמלו" (בהוצאת המרכז החקלאי, 1973) בעריכת יוסף שפירא.
ב-1913 נישא לדבורה פדוה, ילדיהם: זאב, יוכבד ונירה.
פעילותו החלוצית בארץ ישראל וברחובות בפרט הוכרה באירועים שונים במהלך השנים, בהם הוזמן לשאת דברים כנציג העלייה השנייה.
על שמו רחוב "סוחובולסקי צבי" בעירו רחובות.
דז'ה קוסטולאני
דז'ה קוסטולאני (בהונגרית: Kosztolányi Dezső בשמו המלא דז'ה אישטוואן איזבלה קוסטולאני סובוטיצה, 29 במארס 1885 – בודפשט, 3 בנובמבר 1936) היה סופר, משורר, מתרגם ספרותי, מבקר, מסאי, עיתונאי, הונגרי, דמות מצטיינת של הדור הראשון של כותבי כתב העת הספרותי החשוב ניוגט; אחת הדמויות הגדולות ביותר של הפרוזה והשירה ההונגרית של המאה העשרים.
ביוגרפיה
אביו של דז'ה קוסטולאני היה ארפאד קוסטולני (1859-1926 מורה לפיזיקה ומתמטיקה, ואמו הייתה אאולאליה ברנר (1866-1948). סבו מצד אביו היה אגושטון קוסטולאני, פקיד בנק ששירת כסרן בצבא של הגנרל בם במהפיכת 1848 בהונגריה (הכיר אישית הן את מנהיג המהפיכה לאיוש קושוט והן את המשורר שאנדור פטפי). הוא זה שלימד את נכדו דז'ה קוסטולאני קרוא וכתוב וגם אנגלית. התינוק הוטבל ב־7 באפריל 1885, בקהילה הרומית-קתולית בסנטה טרזה בסובוטיצה, סנדקיו היו אישטוואן הופבאואר, לימים גנרל 3 כוכבים ואשתו, איזבלה אורבץ. הילד קיבל בטבילה את השמות הפרטיים דז'ה, אישטוואן ואיזבלה.
דז'ה החל את בית הספר התיכון בסובוטיצה, ואז גורש ממנו בגלל קונפליקט עם אחד המורים (העיר הערה על המורה שלו להונגרית) וכתלמיד אקסטרני סיים את בחינות הבגרות שלו בעיר סגד. כתבו הראשון, שפורסם בדפוס היה שירו בשם "שיר אחד", שפורסם ב־29 באוקטובר 1901, בגיליון 295 של העיתון פשטי נפלו "יומן בודפשט" (Pesti Napló). בשנת 1903 עבר לבודפשט ונרשם לחוג הונגרית-גרמנית בפקולטה למדעי הרוח. כאן פגש והתיידד עם מיהאי באביץ', ועם המשורר דיולה יוהאס והחל בתכתבות פעילה איתם. הוא יצר קשרי ידידות לכל החיים עם פרידייש קארינתי, שעסק אז במתמטיקה ובפיזיקה ושם הכיר גם את מילאן פושט.