cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישראל אפרת (פרופסור)
תולדות חייו
בין השנים 1909–1913 למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1914 למד לתואר מוסמך במחלקה ללימודים שמיים של אוניברסיטת קולומביה, וב-1915 קיבל מהאוניברסיטה תואר דוקטור בלימודים שמיים והוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה.
בשנת 1917 עבר לבולטימור, בה ייסד וניהל מכללה עברית. במקביל ריכז את הוראת הפילוסופיה היהודית והספרות העברית החדשה בדרופסי קולג'. ב-1926 ביקר לראשונה בארץ ישראל. ב-1928 עבר עם משפחתו לבאפלו, שם כיהן כרב ומנהיג הקהילה היהודית בבית הכנסת הקונסרבטיבי "בית אל" (Temple Bet-El) עד שנת 1934 וכפרופסור לתרבות שמית באוניברסיטת באפלו. בשנת 1941 היה ליושב ראש המחלקה לעברית במכללת האנטר שהוקמה אז. בשנת 1946 היה שותף במשלחת שביקרה את היהודים במחנות העקורים בגרמניה, וביקר את מוסדות האו"ם על היחס ליהודים ועל הניסיון למנוע פעילות תרבות יהודית. כן היה נשיא ההסתדרות העברית של אמריקה.
בשנת 1954 הוזמן לכהן כדיקן המכון האוניברסיטאי לתרבות ישראל שהוקם לקראת סוף שנת 1955. בשנת 1956, עם הקמת המוסד, מונה אפרת לכהן כרקטור הראשון של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1959 פרש מן התפקיד, וזכה לתואר "נשיא כבוד" הראשון והיחיד של האוניברסיטה.
משפחתו מעניקה פרס לספרות עברית הקרוי על שמו: "פרס ישראל אפרת".
יצירתו
אפרת כתב יותר מ-100 פואמות בעברית, וכן מסות וספרים בנושאי פילוסופיה יהודית עתיקה ושל ימי הביניים. בין היתר כתב על תפיסתו הפילוסופית של הרמב"ם כפי שהתבטאה בספרו "מורה נבוכים".
אפרת תרגם לעברית שניים ממחזות ויליאם שייקספיר, ולאנגלית יצירות של חיים נחמן ביאליק. בנוסף היה שותף בכתיבת מילון אנגלי-עברי של ובסטר והוצאת דביר, שהושלם ב-1929.
בשנת 1941 זכה בפרס של קרן לואיס למד לעידוד יוצרים יהודיים, ושוב בשנת 1955. בשנת 1960 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, וב-1961 זכה בפרס ברנר עבור ספרו "בין חופים נסתרים". בדצמבר 1966 זכה בפרס ביאליק לשנת תשכ"ז על ששת ספרי השירה שלו. במשך מספר שנים היה יו"ר חבר השופטים של פרס ברנר.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של כתביו:
קטיף (מושב)
מושב קטיף הייתה התיישבות ומושב שיתופי ששכן בגוש קטיף שברצועת עזה, כחמישה ק"מ ממערב לדיר אל בלח. המושב השתייך לארגון המושבים של הפועל המזרחי, והיה בעל אופי דתי. מקור שמו של היישוב בתל קטיפא - תל ארכאולוגי סמוך שנערכו בו חפירות.
היסטוריה
היישוב תוכנן תחת השם קטיף ב', והתחיל להבנות בקיץ תשל"ז. אבן פינה למושב הונח ב-10 באוגוסט 1977 ובסוף שנת תשל"ח (1978) עלה למקום גרעין של עולים אנגלוסקסים, שמנה 10 משפחות, והיישוב קיבל את השם קטיף. באמצע שנת תשל"ט נותרו במקום רק "קומץ משפחות". בחודש סיון תש"ם החליטה ועדת השמות רשמית על מתן השם "קטיף" למושב, אך הוא לא שרד זמן רב אחר כך.
בט"ו באב תשמ"ו (1985) עלה למקום גרעין שלהבת, שעבר הכשרה במושב בני דרום ומנה 10 משפחות וכמה רווקים ורווקות. לאחר מספר שנים עבר היישוב הפרטה ונקלטו בו משפחות שלא היו חברי המושב השיתופי, וכך הפך המושב לקהילה מעורבת של חקלאים וקהילתיים.
כלכלת היישוב כללה את: מפעל פלאמיקס שלאחר ההתנתקות עבר המפעל לאזור התעשייה הצפוני באשקלון, משתלות קטיף, רפת קטיף-עצמונה ומפעל בד-קט (מוצרי בד לא ארוג) שאף קיבלה אישור להשקעה של 203 אלף דולר על ידי משרד הכלכלה והמסחר.
במושב קטיף התגוררו שתי משפחות נפגעי הטרור הפלסטיני, משפחת דהרי - שאב המשפחה אביגדור דהרי היה החלל הראשון של גוש קטיף ונרצח בפיגוע דריסה בצומת גוש קטיף בשנת 1989, וכן משפחת חטואל, שכללה את דוד חטואל, אשתו טלי וארבע בנותיהם. טלי וארבע בנותיה נרצחו ב-2 במאי 2004 בפיגוע ירי בציר כיסופים בעת שטלי הייתה בהריון עם ילד חמישי.
לפני פינויו מנה המושב למעלה מ-70 משפחות, מהם כ-220 ילדים ונוער.
חינוך
ביישוב שכנה הישיבה התיכונית "צביה קטיף", ותלמוד תורה "עוזיאל". ישיבת "צביה קטיף" פעלה 7 שנים, עד לפינוי היישוב, והייתה אחת הישיבות המעטות של רשת נעם-צביה, שרוב מוסדותיה הם לבּנות. בראשות הישיבה עמד הרב שלמה כהן דוראס מהקמתה ועד שנה לפני התפרקותה, ובשנתה האחרונה עמד בראשה הרב ארי כץ. בישיבה למדו כ-90 תלמידים, רובם תושבי האזור. בנוסף ללימודי התיכון והתורה, פעלה בישיבה תוכנית ללימודי הים והסביבה. דרך הישיבה נערך גם קורס צלילה ברמה 2 כוכבים. על שם ישיבה זו קמה ישיבה תיכונית ביד בנימין.
לאחר תוכנית ההתנתקות
ככל יישובי גוש קטיף, גם קטיף פונה ב-21 באוגוסט 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בשנת 2004. אחרי הפינוי עברו משפחות הקהילה לאולפנה בכפר פינס שם שהו עד לחג הסוכות. אחרי סוכות פונתה הקהילה גם משם ופוזרה בין מספר בתי מלון וכפר הנופש באשקלון. שלוש עשרה משפחות עברו ליד בנימין, עשר משפחות מקטיף עברו ל"עיר האמונה" בנתיבות ואחרי שזו פורקה עקב מעבר תושבי עצמונה לשומריה, עברו הם לאתר קרווילות במושב אמציה, בסמוך לאתר שיועד להקמת יישוב הקבע שלהם, כרמי קטיף. בשנת 2016 עברה משפחה ראשונה לבית הקבע שלה, ומשפחות נוספות היו באמצע תהליך הבנייה.
בשנת 2018 עברו לבתי הקבע בכרמי קטיף כ-30 משפחות ועוד כ30 משפחות בונות את ביתן ביישוב.
עד שנת 2019 עברו כל המשפחות שגרו בקרווילות לביתן ביישוב הקבע כרמי קטיף.
יירן מלר
יירן מלר (בדנית: Jørgen Møller; 4 בנובמבר 1873 – 20 בנובמבר 1944) היה שחמטאי דני.
קריירה
מלר זכה פעמיים באליפות השחמט של ארצות הצפון, בתחרות קופנהגן 1899, האליפות השנייה של ארצות הצפון ובגטבורג 1901, (האליפות השלישית של ארצות הצפון.
בתחילת הקריירה השחמטאית חלק מלר מקום 4–5 בתחרות קופנהגן 1895 (ניצח: אנדראס רוזנדל), הגיע למקום השני לאחר סוון אוטו סוונסון, בתחרות סטוקהולם 1897 (האליפות הראשונה של ארצות הצפון) והגיע רביעי בתחרות קופנהגן 1907, (האליפות השישית של ארצות הצפון, ניצח: פאול לאונהרדט ).
בשנת 1920 חלק מלר מקום 13–14 בתחרות גטבורג (ניצח: ריכרד רטי). בשנת 1923 הגיע למקום השישי בתחרות קופנהגן (ניצח: אהרון נימצוביץ' ).
שמו של מלר קשור להתקפת מלר בפתיחה האיטלקית (1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ג3 פו6 5. ד4 ה:ד4 6. ג:ד4 רב4+ 7. פג3 פ:ה4 8. 0-0 ר:ג3 9. ד5) ולהגנת מולר בפתיחה הספרדית (1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 א6 4. רא4 פו6 5. 0-0 רג5)
Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy (1986, 1987). Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-x (2. N-Z).
שמחה צחובל
צחובל נולד למשפחה בת שלושה ילדים וגדל בעיר בנדרי שבבסרביה, רוסיה. התחנך בגימנסיה העברית שוורצמן בעירו. עלה לארץ ישראל ב-1921 עם משפחתו. אביו, שלום, נמנה עם מייסדי המושבה כפר סבא. היה משחקניו הקבועים של תיאטרון "האהל", והיה ידוע במיוחד בהופעתו בתפקיד הראשי במחזה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" שכתב סמי גרונמן, בשנת 1943 בגלגולו הראשון כמחזה, בטרם עובד למחזמר. צחובל חי תקופה מסוימת בזוגיות עם לוסיה לייקין, שחקנית האהל אף היא, לאחר שזו נפרדה מבעלה, אברהם שלונסקי.
שמחה צחובל נפטר ערירי מסרטן הגרון.
גני טל
גַּנֵּי טַל הוא מושב דתי, הנמצא בתחום המועצה האזורית נחל שורק. ביישוב מתגוררות כ-210 משפחות (נכון ל-2021): בני הדור הראשון שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות מהמושב גני טל שהיה מושב עובדים בגוש קטיף שברצועת עזה, ילדיהם שהקימו משפחות לאחר פינוי גוש קטיף ומשפחות נוספות שהצטרפו במהלך השנים.
במושב מתקיימת פעילות עניפה לכל שכבות הגיל, תוך דגש על פעילות ילדים ונוער הכוללת תלמוד תורה לבנים ותלמודית לבנות בשעות אחר הצהריים, שבהם משתתפים כמאה מילדי המושב.
הקמת היישוב
המשפחות שפונו מגני טל שבגוש קטיף רצו לשמור על מסגרת הקהילה שהייתה ביישוב הישן. ולכן לאחר הפינוי עברו כולן לאתר מגורים זמני שהוקם ביישוב יד בנימין, ובד בבד איתרו מקום בו יוכלו להקים יישוב חדש אליו יעבירו את הקהילה בשלמותה. הוחלט שחברי המושב יקימו מושב חדש על חלק מאדמות קיבוץ חפץ חיים. במהלך שנת 2010 החלו העבודות להקמת היישוב, ובשנת 2012 החלו המשפחות לעבור מאתר המגורים הזמני ביד בנימין אל היישוב החדש.
שירותי דת
עד לשנת תשס"ז כיהן הרב גבריאל קדוש כרב היישוב. החל מסוף שנת תשס"ח מכהן הרב ד"ר אביעד ספרוני כרב היישוב.
שאיפות
שאיפות (באנגלית: Blow) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001. הסרט הוא ביוגרפיה על חייו של סוחר הסמים ג'ורג' יאנג, בבימויו של טד דמי, ובכיכובם של ג'וני דפ ופנלופה קרוז.
עלילה
הסרט נפתח כשג'ורג' (ג'וני דפ) בן 10, הוריו פושטים את הרגל ומאבדים הכל, אך מנסים לגרום לג'ורג' להבין שכסף לא חשוב.
כמבוגר ג'ורג' עובר לדרום קליפורניה עם חברו "טונה" (איתן ספוליי). הם נפגשים עם ברברה, דיילת בחברת תעופה, שמציגה אותם בפני דרק (פול רובנס), הסוחר הראשי. בעזרתו של דרק, ג'ורג' וטונה מתכננים לעשות הרבה כסף. הם שומעים שיש ביקוש בבוסטון, ובעזרת ברברה הם מתחילים להביא את הסמים לבוסטון.
ככל שהביקוש גדל, הם מתחילים לסחור בסמים ישירות ממקסיקו עם עזרתם של כמה סוחרי סמים מקומיים. כעבור מספר שנים ג'ורג' נתפס בשיקגו מנסה לייבא כמות גדולה של מריחואנה ונשפט לשש שנות מאסר. ג'ורג' משתחרר בערבות על מנת לעזור לחברתו ברברה שלבסוף מתה מסרטן.
בעודו בורח מהרשויות, ג'ורג' מבקר בבית הוריו. בעודו מקיים שיחה מלב אל לב עם אביו, אמו מתקשרת למשטרה כדי שיבואו ויעצרו אותו.
ג'ורג' נידון ל-26 חודשי מאסר בכלא הפדרלי. שותפו לתא דייגו (ג'ורדי מולה) בעל עסק סמים משכנע את ג'ורג' להצטרף אליו. לאחר שחרורו מפר ג'ורג' את תנאי השחרור ונפגש עם דייגו, יחדיו הם נפגשים עם הקצין קרטל סאזר חוזה לשם משא ומתן להברחת 15 ק"ג של סמים. דייגו נעצר ומשאיר את ג'ורג' למכור 50 ק"ג לבד ולקבל את הכסף מהר ככל האפשר. ג'ורג' מתחבר עם דרק בקליפורניה, ושניהם מצליחים למכור את כל כמות הסם בתוך 36 שעות ומרוויחים 1,350,000$. ג'ורג' פוגש בקולומביה את פבלו אסקובר, שמסכים להכניס את שניהם לעסקיו, וג'ורג' ודרק הופכים ליבואנים הראשיים של אסקובר באמריקה. ג'ורג' מגלה שדייגו בגד בו, הוא עובר התקף לב ונולדת לו ילדה - בשל כך הוא נודר שלעולם לא יחזור לעסקי הסמים.
לילה אחד בעת נסיעה, הוא ואשתו מרטי (פנלופה קרוז) רבים בעת נסיעה ברכב. הם נעצרים על ידי המשטרה, ומרטי אומרת להם שג'ורג' הוא עבריין נמלט המסתיר 3 ק"ג קוקאין תחת מזוודתו. ג'ורג' נשלח לכלא לשלוש שנים. מרטי מתגרשת ממנו ולוקחת משמורת על בתם בת ה-9 כריסטינה. עם שחרורו הוא מוצא עצמו נאבק למען שמירת מערכת יחסים טובה עם בתו.
ג'ורג' מבטיח לכריסטינה שלא יחזור לעסקי הסמים ומתכוון לצאת עמה לחופשה בקליפורניה, אך מחליט לסגור עסקה אחרונה לשם גיוס הכסף לנסיעה. העסקה מתגלה כמלכודת של ה-FBI: דרק יזם את העסקה כדי לקבל חנינה ולהפליל את ג'ורג'. ג'ורג' נידון לשישים שנות מאסר.
בסוף הסרט מסביר ג'ורג' כי הדבר המפריע לו אינו המשפט או הבגידה אלא זה שאיננו מסוגל לסלוח לעצמו על שנאלץ להפר את ההבטחתה לבתו.
בהיותו בכלא, ג'ורג' מבקש חופשה על מנת לבקר את אביו הגוסס, אך אמו דוחה את הבקשה משום שהיא חוששת שג'ורג' רק יכעיס את אביו. ג'ורג' מקליט הודעה לאביו בה הוא משחזר את זכרונותיו עמו, ההיתקלויות שלו עם החוק ואת הבנתו את דברי אביו באומרו כי כסף "איננו אמיתי".
הסרט מסתיים כשג'ורג', איש מבוגר בכלא, מדמיין שבתו סוף סוף מגיעה לבקרו, בליווי הערות על עונשו של ג'ורג' שלא יפוג עד 2015, ושבתו עדיין לא ביקרה אותו (שנה לאחר הוצאת הסרט היא ביקרה אותו). לבסוף, ישנה תמונה של ג'ורג' במציאות.
לחדי העין, באחת מהסצנות יש אזכור על ישראל, כאשר ג'ורג' שואל את ביתו, לאן היא תרצה לבקר, אם יכלה לבקר בכל העולם - היא עונה לו שקליפורניה. בתגובה ג'ורג' מתפלא למה היא בחרה דווקא בקליפורניה כשהיא יכולה לבקר בכל מקום בעולם "בהודו, טיבט, ישראל או צרפת".
ג'ייסון וורהיס
ג'ייסון וורהיס (באנגלית: Jason Voorhees) הוא דמות בדיונית מרכזית בסדרת סרטי האימה "יום שישי ה-13".
לפי עלילת הסרטים, ג'ייסון נולד ב-13 ביוני 1946 בווסקס שבמסצ'וסטס. הוריו הם אליאס ופמלה וורהיס. דמותו נוכחת בכל הסרטים, גם כשהוא אינו הרוצח. היא מאופיינת בשני סימני היכר: מסכת שוער הוקי קרח ומצ'טה. סימני היכר אלו הם מהמוכרים שבדמויות הנבלים בסרטי האימה מאז ומעולם. הדמות מופיעה גם בספרי קומיקס וספרים המושפעים מן הסדרה, ובסרט אשר מפגיש אותו עם נבל אחר של ז'אנר סרטי האימה, פרדי קרוגר. בנוסף, דמותו הופיעה כדמות שחקן במשחק Mortal Kombat X  משנת 2015.
מותו של ג'ייסון
בסרט הראשון (1980), ארי להמן מגלם את ג'ייסון וורהיס הצעיר. בשנת 1957 ג'ייסון וורהיס הצעיר טבע במהלך מחנה קיץ באגם קריסטל (Crystal Lake Camp), לאחר שיתר הילדים שבמחנה התעללו בו ודחפו אותו למי האגם בשל העיוותים בפניו וחריגותו, בעוד ששני המדריכים שהיו באזור, בארי וקלודט, קיימו יחסי מין ולא באו לעזרתו. גופתו של ג'ייסון וורהיס לא נתגלתה מעולם. עקב "מותו" של ג'ייסון, פמלה וורהיס, אימו, רצחה את בארי וקלודט לאחר שנה (1958), דבר שהוביל לסגירתו של המחנה. שלושים שנה אחרי, סטיב כריסטי פותח את המחנה ולכן פמלה יוצאת לרצוח את המדריכים החדשים שהיא רואה בהם כממשיכים של בארי וקלודט חסרי האחריות. אליס הארדי, גיבורת הסרט והנערה האחרונה מצליחה להרוג את פמלה. בסוף הסרט הראשון, גופתו של ג'ייסון (כילד) מופיע בסיוט של אליס כאשר הוא גורר אותה למים.
תחייתו של ג'ייסון
דמותו של ג'ייסון כרוצח מופיעה רק מן הפרק השני בסדרה. ג'ייסון מוצג כמי שמעולם לא טבע למוות אלא ניצל מטביעה אך המשיך להסתתר ביערות סביב האגם ולחיות חיי פרא. בסופו של דבר ג'ייסון גילה שאימו נהרגה על ידי אליס. לכן ג'ייסון פולש לביתה של אליס ורוצח אותה שם. את ראשה של אימו הוא מניח בצריף ביער, אותו הפך למקדש לכבודה ושם נוהג לשים את גופותיהם של קורבנותיו (בין הקורבנות שניתן לזהות שם הם של אליס, השוטר ווינסלו, סקוט וטרי. כולם נהרגו בסרט השני). כשג'ייסון מגלה שניפתח מחנה קיץ חדש ליד קריסטל לייק, הוא מחליט לשמור על הטריטוריה שלו ורוצח את כל המדריכים חוץ מג'יני, המצליחה להביס אותו בפעם הראשונה. בסרט השני הוא מסתובב עם מסיכת שק יוטה על ראשו. בסרט השלישי ג'ייסון משיג את מסיכת ההוקי הראשונה שלו משלי, הבדחן של החבורה בסרט. בסוף הסרט כריס, היחידה ששרדה, תוקעת לג'ייסון גרזן בראש. מאז במסיכתו של ג'ייסון יש שבר במקום בו הגרזן היה על ראשו. בסרט הרביעי ג'ייסון מובס סופית על ידי טריש ג'ארביס ואחיה, טומי.
השינויים בדמותו של ג'ייסון
בעוד שבפרקי הסדרה הראשונים (2,3,4) מופיע ג'ייסון כאדם "רגיל" (אך גם אם מעוות מאוד) היכול למעוד, להיפצע ולמות ככל האדם (דבר שבאמת קורה בסרט הרביעי). בסרט השישי הוא בטעות מוחזר לחיים. דבר שגורם לו להפוך למעין דמוי זומבי וכך הוא יכול לשרוד פציעות קשות ובנוסף לא למות לעולם. שיאה של אבחנה זו במשפט הנאמר בסרט ה-11 בסדרה: פרדי נגד ג'ייסון (2003) מפי פרדי קרוגר בדמות אימו של ג'ייסון: "Jason, my special special boy.. no matter what they do to you, you can never die". בנוסף מסגל ג'ייסון תכונות מיסטיות נוספות כגון יכולת לעבור ממקום למקום כהרף עין, להתגנב לשקט מוחלט למרות גודלו ומשקלו, כוח פיזי עצום וכמובן היכולת לספוג מהלומות, יריות ופגיעות מבלי למות. בסרט התשיעי בסדרה מוסבר שמה שגרם לג'ייסון להפוך ל"זומבי" זה שד שלקח את גופו של ג'ייסון כשהוא חזר לחיים. אך הדבר הזה לא מוזכר בשלושת הסרטים הבאים בסדרה.
חצר היהודים בטבריה
חצר היהודים בטבריה היא הרובע היהודי בטבריה שמנה כ-1,000 יהודים והשתרע על חופי הכנרת. הרובע הוקם בשנת 1740 עם הגעתם לטבריה של הרב חיים אבולעפיה השני, משפחתו ומשפחות נוספות מאיזמיר.
חידוש היישוב והקמת הרובע היהודי
באותה התקופה קיבלה דונה גרציה זיכיון מסולימאן הראשון לשם חידוש היישוב היהודי בעיר. בשנת 1564 נחנכה החומה החדשה על ידי דון יוסף נשיא ודונה גרציה. חידוש היישוב היהודי באותה התקופה נתפס בקהילות יהודיות רבות כבוא הגאולה. חלקן ביקשו לעלות לארץ ישראל ולתמוך ביישוב החדש. יוסף נשיא וגרציה נפטרו בטרם הצליחו לממש את חזונם ולבנות את היישוב היהודי בעיר טבריה. ניסיונות נוספים התבצעו על מנת להמשיך את החזון של גרציה ויוסף נשיא, אך כולם נכשלו ועד 1662 העיר טבריה נותרה שוממה וריקה מיהודים.
בשנת 1738 הזמין דאהר אל עומר את הרב חיים אבולעפיה, לבוא לטבריה ולהקים בה קהילה יהודית מחדש. כפי שכתב במכתבו: "קום עלה רש את ארץ טבריה כי היא ארץ אבותיך." בבואו לארץ, דאהר אל עומר קיבל את הרב בכבוד והלבישו בלבוש מלכות. הרב אבולעפיה בנה בטבריה בית מרחץ, חנויות ובית בד. כדברי חתנו, יעקב בירב: "כל אנשי טבריה דשנים ורעננים שמחים אלי גיל כי הארץ שקטה מפחד רעה ואין מחריד". חידוש היישוב השפיע רבות על העלייה לארץ, ורבים עלו לארץ ישראל מתוך אמונה שחידוש היישוב הוא סימן לגאולה הקרבה. גם הרב אבולעפיה האמין שחידוש היישוב הוא פתח לימות המשיח.
אורח החיים ברובע
בשנת 1812 ביקר בעיר טבריה החוקר השווייצרי י"ל בורקרדט, ותיאר אותה ואת הרובע היהודי שבה:
רעידות האדמה והשפעותיהן על הרובע היהודי
מיקומה הגאוגרפי של טבריה נמצא מעל השבר הסורי אפריקאי, מה שגרם לתושביה לסבול מכמה רעידות אדמה גדולות. רעידות אלו גרמו לא פעם אחת לחורבן העיר ולמיתות רבות. למרות רעשי אדמה אלו, לא הפסיקו היהודים ליישב את טבריה.
בראשון בינואר, 1837, רעידת אדמה החריבה את העיר ואת חצר היהודים. רעידת האדמה גרמה לקריסת החומות שבנה דאהר אל עומר, ולמותם של אלפי תושבים. על כך כתב הכומר הגרמני יוהאן נפומוק ויזינו שביקר בטבריה לאחר רעידת האדמה ב-1837 והיה עד לרעידת האדמה:
.
בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה
בשנת 1786 בנו רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק, שעמדו בראש עליית החסידים, את בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה (או -בית הכנסת קרלין סטולין בטבריה). ברעש האדמה בשנת 1837 נהרס בית הכנסת אך קומתו התחתונה שרדה. בשלושים השנים שלאחר מכן נשאר המבנה חרב עקב חוסר יכולות כלכליות של העדה האשכנזית בטבריה לשקמו. בשנת 1867 החלו חסידי קרלין בפעילות לגיוס כספים ומשאבים לשיקום בית הכנסת ושלחו שליחים לגולה. בשנת 1869 נקנה בית הכנסת במצוות האדמו"ר רבי אהרן (השני) מקרלין ובשנת 1870 הוחל בבניית בית הכנסת אך העבודות לא הושלמו בשל חובות. אך עד לתחילת שנות התשעים של המאה ה-19 הושלם בניין בית הכנסת בעזרתו של ר‘ שמואל זאב שייב. בשנים שלאחר מכן המשיכו לטפח אדמו"רי קרלין-סטולין לדורותיהם את קהילת החסידים בטבריה ואת בית הכנסת בעזרת שליחת כספים לארץ ישראל מקרלין שבבלארוס. רוב אדמורי קרלין סטולין נרצחו בשואה והיחיד שנותר מקהילתם שבגולה היה רבי יוחנן פרלוב שלאחר שנפטר הובא לקבורה בבית העלמין היהודי הישן בטבריה. לזכרו פתחו חסידיו ישיבה בבית הכנסת בשם "מתביתא דרבי יוחנן", שבה לומדים עד היום אברכים מחסידות קרלין.
בית הכנסת הסניור
הוקם ב-1839 על ידי חיים שמואל הכהן קונורטי (שכונה "הסניור") לאחר הרעש של 1837. היה אחד מ-2 בתי כנסת ספרדים ברובע היהודי. קונורטי קיבץ אל בית הכנסת אלפי ספרים ופתח במקום תלמוד תורה בשם "מדרש שמואל". בבית הסמוך התיישבה משפחת ניניו לאחר שאבי המשפחה נישא לבתו היחידה של קונורטי.
חנן ביטינסקי-זלץ
חנן (הנס) בּיטינסקי-זַלץ (24 ביוני 1903, קארלסרוהה, באדן, גרמניה – 25 באוקטובר 1986, תל אביב) היה ביולוג וזואולוג ישראלי, פרופסור לאנטומולוגיה במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1954­–1974), מראשוני הזואולוגים העבריים.
חייו
נולד ב-1903 בעיר קארלסרוהה שבבאדן, הקיסרות הגרמנית. למד זואולוגיה באוניברסיטאות של ברלין ופרייבורג. את תואר הדוקטורט קיבל ב-1929, והמשיך לפוסט-דוקטורט במכון הגרמני-איטלקי למחקר ימי (Deutsch-Italienisches Institut für Meeresbiologie) שברוביני, באוניברסיטת ייל בארצות הברית ובמכון ג'ון אינס להורטיקולטורה בלונדון. עוד בהיותו תלמיד היה ציוני נלהב וחבר תנועת "בלאו וייס". בשנת 1931 נישא לפאולה ליפשוץ, ובשנת 1939 עלה עמה לארץ ישראל.
שנותיו הראשונות בארץ ישראל היו קשות מבחינה כלכלית. באוניברסיטה היחידה באותו הזמן, האוניברסיטה העברית בירושלים, לא היו משרות פנויות מתאימות, והוא נאלץ לעבוד באופן זמני בתחנת ניסוי חקלאית ברחובות ובסמינר הקיבוצים. לאחר קום המדינה ב-1948, קיבל לבסוף משרה בכירה כראש המחלקה האנטימולוגית במשרד החקלאות והקים את השירות להסגר צמחים. בתקופה זו ערך מספר מחקרים פרטיים בפאוניסטיקה ובטקסונומיה של ארץ ישראל. ב-1954 החל ללמד אנטומולוגיה במכון האוניברסיטאי למדעי הטבע שהוקם באותם ימים ואשר הפך מאוחר יותר לאוניברסיטת תל אביב, שם המשיך את מחקריו והחינוך הדור הצעיר. ב-1974 פרש לגמלאות.
פועלו
ביטינסקי היה הראשון לקבל תואר פרופסור במחלקה הזואולוגית ולימד בתחומים רבים ומגוונים כגון היסטולוגיה, אמבריולוגיה, פלאונטולוגיה ואבולוציה. בנוסף, תחביביו כללו היסטוריה, ארכאולוגיה ואומנות. ידיעותיו הרבות בתחום רחב כל כך הקנו לו את השם "אנציקלופדיה מהלכת" בקרב הסטודנטים. הוא היה אחד המדענים הראשונים שכתבו על הקשר בין הורמונים להתפתחות איברי החרקים. ב-1934 פרסם מאמר מפורסם שבו תיאר את סינכרון צמיחת האיברים בפרפראים על ידי הורמונים. מ-1934 החל לפרסם רשימות פאוניסטיות של אסיה הקטנה ואיראן. כשעלה לישראל הגדיל בצורה ניכרת את הידע לגבי משפחות החרקים באזור, בעיקר של יקרוניתיים ודבוראים.
בהיותו אספן נלהב החזיק בכמה מהאוספים הגדולים והמקיפים ביותר שהיו בישראל, שכללו חרקים, מאובנים, ספרים, ממצאים ארכאולוגיים, עבודות אומנות, בולים וכתבי יד. ב-1983 תרם לאוניברסיטת תל אביב את שלושת האוספים הגדולים שלו: חרקים, מאובנים וכתבים המדעיים.
ב-1962 היה אחד ממייסדיה המרכזיים של החברה האנטומולוגית בישראל. ביטינסקי פרסם 88 מאמרים, רובם בתחום האנטומולוגיה. וחקר ותיאר 168 מינים חדשים מקבוצות טקסונומיות שונות, כגון פרפראים, דבוראים, חיפושיות ואחידי כנף.
בסתיו 1983 התאלמן מאשתו פאולה. פרופ' ביטינסקי-זלץ עצמו נפטר כעבור כשנתיים וחצי, ביוני 1986, בגיל 83. הותיר בת, רות שדה, ושלושה נכדים.
ג'יימס הובן
ג'יימס הובן (James Hoban; נולד 1755 – נפטר ב-8 בדצמבר 1831), היה ארכיטקט אירי-אמריקאי. מפורסם בעיקר עבור תכנון הבית הלבן בוושינגטון די. סי. תלמידו היה רוברט מילס, מעצב אנדרטת וושינגטון.
הובן נולד בכפר קטן במחוז קילקני שבלנסטר, אירלנד. בגיל 20 עבר ללמוד בבית ספר לרישום בדבלין. אחרי שסיים את לימודיו בהצלחה, עבד תקופה אצל הארכיטקט האירי.
לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, היגר לארצות הברית, והחל לעבוד בשנת 1785 כארכיטקט בפילדלפיה. באפריל 1787, נסע הובן לדרום קרוליינה על מנת לתכנן ולעצב כמה מבנים, ביניהם בניין. ג'ורג' וושינגטון שביקר באותה תקופה בדרום התפעל מעבודותיו של הובן והזמין אותו לעבוד עבור הממשל הפדרלי (שבאותה תקופה שכן בפילדלפיה, כבירה הזמנית של ארצות הברית).
ב-1792 נבחר הובן לתכנן את בנין הבית הלבן, שנבנה לבסוף על פי תוכניתו בשינויים קלים, בהשפעת וושינגטון.
הובן היה גם המפקח על בניית הקפיטול, בתכנונו של הארכיטקט.
הובן, כקתולי, היה מעורב במספר מוסדות קתוליים בוושינגטון די.סי במשך ימי חייו, ביניהם: אוניברסיטת ג'ורג'טאון (שם למד בנו, שהיה חבר במסדר הישועים), כנסיית סנט פטריק בעיר, ועוד.
אהוי רוטרדם
אהוי רוטרדם (בהולנדית: Rotterdam Ahoy; ובקיצור אהוי) הוא מרכז כנסים וזירה הממוקמת בעיר רוטרדם, שבהולנד. מאז פתיחתו בשנת 1950, אירח המרכז תערוכות רבות, קונצרטים ואירועי ספורט. המרכז מורכב משלושה חלקים עיקריים:, ו-. האולם הראשי של הקונצרטים, "אהוי ארנה" (היה ידוע בשם "הספורטפליס ואן אהוי" בשנים 1971–2016), נפתח ב-15 בינואר 1971.
היסטוריה
הבסיס של אהוי רוטרדם הונח בשנת 1950. לאחר ההרס שנגרם על ידי מלחמת העולם השנייה, רוטרדם פעלה רבות לבניית העיר מחדש ושיקומה, וב-1950 ונמל רוטרדם היה כמעט מושלם. כדי לציין את האירוע, נערכה תערוכת "אהוי רוטרדם!". אותה תערוכה התקיימה באולם ייעודי באתר שבו נמצא היום הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארסמוס.
אולם התערוכה נקרא "אהוי'-האל" (Ahoy'-Hal). הגרש הוא שריד לסימן הקריאה המקורי. האולם שימש לסדרה של אירועים לאומיים ובינלאומיים, כגון תערוכת עבודותיו של האדריכל פרנק לויד רייט. במהלך שיטפון הים הצפוני בשנת 1953 האולם שימש כמרכז קליטה לקורבנות.
אהוי רוטרדם, בצורתו הנוכחית, נבנה בשנת 1970. עיצוב המתחם זכה בפרסים לאומיים ובינלאומיים שונים עבור מבני פלדה המיוחדים שלו. העיצוב של המקום לקח השראה מן המים, עם המבנה שהונח כמו ספינה. האירוע הראשון שהתקיים שם היה תערוכת משפחת פמינה. מאז, אהוי הורחב במספר הזדמנויות, שופץ וחודש בשנת 1998 על ידי משרד האדריכלים "בנתם קראול" שיצרו את האולם הרב-תכליתי של היום.
אירועים
האולם אירח תחרויות ספורט כגון "טורניר-ATP רוטרדם" ו"שישה ימים של רוטרדם" בכל שנה והוא אחד מהאולמות של "ליגת העל" משנת 2016. אירועי ספורט אחרים כוללים:
את פרסי המוזיקה של MTV אירופה בשנים: 1997 ו-2016 ואת אירוויזיון הילדים 2007 שנערכו גם הם באולם זה.
האולם היה אמור לארח את תחרות אירוויזיון 2020, אך בוטל בגלל מגפת הקורונה. לקראת סיום המשדר של אירוויזיון: Europe Shine a Light, שהתקיים כתוצאה מביטול אירוויזיון 2020, נודע כי האולם ייארח את תחרות אירוויזיון 2021.
מניו יורק באהבה
מניו יורק באהבה (באנגלית: Goodbye New York) הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי-אמריקאי משנת 1985, אשר נכתב, הופק ובוים על ידי עמוס קולק, עם ג'ולי הגרטי ועמוס קולק בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על בחורה אמריקאית שמגיעה בטעות לישראל במקום לפריז ועוברת בארץ הרפתקאות של קליטה בקיבוץ, אהבות ואכזבות עד שהיא מחליטה לחזור לפריז.
הסרט צולם בניו יורק ובישראל - עין גב, ירושלים, תל אביב, ים המלח, נמל התעופה בן-גוריון ועוד.
טדי קולק מופיע בהופעת קמע בסרט.
עלילה
ננסי קלהאן (ג'ולי הגרטי) עובדת בסוכנות ביטוח בניו יורק. היא מתוסכלת מעבודתה ומרגישה צורך לעזוב הכל ולטוס לפריז. בעלה ג'ק (כריסטופר גוטמן) הוא מובטל וצורך סמים. כשהיא חוזרת לדירתם ומוצאת אותו עם אישה אחרת, היא אורזת מיד את מזוודתה ועולה על מטוס לפריז. המטוס מיועד לנמל התעופה בן-גוריון עם נחיתה קצרה בפריז. ננסי עצבנית מאוד, לוקחת תרופת הרגעה, נרדמת ומוצאת את עצמה בנמל התעופה בן-גוריון. היא חושבת שהיא בפריז אך השוטר (חיים בנאי) מעמיד אותה על טעותה.
היא תקועה בישראל כמעט ללא כסף כשמזוודתה בפריז. בתל אביב היא פוגשת את דוד (עמוס קולק), מורה להיסטוריה. הוא קיבל חופשה ל-24 משירות מילואים ופוגש את ננסי בתל אביב. הוא רוצה לעזור לה ומסיע אותה לקיבוץ עין גב שם גר דודו הרפתן מוישה (שמואל שילה).
ננסי מתקשה להסתגל לחיים והעבודה בקיבוץ. היא משוכנת בחדרה של אילנה (אביבה גר) חברתו של אבי (חנן גולדבלט). היא מתקשה בעבודה בקטיף הבננות, בלול, ובמטע התמרים. ערכה עולה כאשר היא מצליחה לגלות שסוחר התמרים, פאפאלובסקי (מוסקו אלקלעי), מרמה את הקיבוץ.
אלברט מראה לה את אתרי הבנייה שלו ומציג לפניה את המפקח הראשי שלו, ריקרדו (משה איש כסית), אבל כשהיא חוזרת בלילה היא מוצאת במיטה את אלברט איתו. אלברט מסביר לה שהוא "רוצה לחוות דברים נוספים", אבל היא בורחת.
היא נפגשת שוב עם דוד שמראה לה את הארץ, מראה לה את ים המלח ונותן לה לרכוב על גמל. מתחיל ביניהם רומן אהבה שנקטע לאחר שבעלה ג'ק מגיע אליהם, מבקש ממנה סליחה ורוצה להתחיל בחיים חדשים. היא נענית לו אבל לאחר שהיא מגלה שהחבילה שנתן לה במתנה ובתוכה אמור להיות צעיף רקום היא חבילת סמים, היא מנתקת את הקשרים אתו.
דוד מלווה לה 1,000 דולר לטיסה לפריז והיא "מפצה" אותו בסקס במושב האחורי של מכוניתו.
מק סדרה פינקל
מק סדרה פינקל (באנגלית: Mack Pinnacle Series) הן סדרות משאיות כבדות מתוצרת יצרנית האוטובוסים והמשאיות האמריקאית Mack Trucks אשר מיוצרת בארצות הברית משנת 2006 ועד היום.
דמיאן פריסט
לואיס מרטינז (באנגלית: Luis Martínez; נולד ב-4 בפברואר 1982), הידוע יותר בשם הבמה שלו, דמיאן פריסט הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
כמו כן, מרטינז מוכר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות Ring of Honor (ROH) תחת שם הבמה פאנישמנט מרטינז, שבו היה פעם אחת אלוף הטלוויזיה. כחלק ממערכת יחסי העבודה של ROH עם ארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW), מרטינז הופיע עבור ארגון זה ביפן תחת שם הבמה פאנישר מרטינז.
החיים שלפני
מרטינז נולד בחלק הפורטו ריקני של ניו יורק, אך גדל בדוראדו, פוארטו ריקו. בילדותו, מרטינז צפה בארגון World Wrestling Council המקומי ומשם קיבל השראה להפוך למתאבק מקצועי. הוא למד את שיטת הקראטה, גוג'ו ריו, מאביו שהיה אמן לחימה. לאחר שניצח בשתי אליפויות ארציות באמנות לחימה, מרטינז החליט לפתוח בקריירת ההיאבקות המקצועית. בעת המעבר, ספרדית הייתה השפה הראשונה שהוא ידע, ולכן הוא עבר תקופה של הסתגלות לשפה האנגלית.
תחילת קריירת ההיאבקות
מרטינז החל להתאמן בבית ספר להיאבקות בשם Monster Factory ולאחר מכן זכה במספר אליפויות בארגון Monster Factory Pro Wrestling. בשנת 2014, מרטינז נכח במחנה האימונים של ארגון ההיאבקות Ring of Honor; לאחר מכן, הוא החל להתאמן בדוג'ו של ROH.
Ring of Honor (2015–2018)
הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות ROH הייתה תחת שמו האמיתי, כשהוא התחרה בשני קרבות חושך (קרבות שלא שודרו בטלוויזיה), באחד הפסיד לרת' טייטוס, ובאחר ניצח בקרב זוגות ביחד עם שאהם עלי את הלקאט ומאטיק.
מרטינז חזר ל-ROH תחת שם הבמה פאנישר מרטינז (באנגלית: "המעניש" מרטינז), כשהוא נכנס לטורניר הטופ פרוספקט וכבר בסיבוב הראשון הצליח לנצח את קולבי קורינו. בשלב חצי הגמר מרטינז הפסיד לליאו ראש; למרות ההפסד, מרטינז הוחתם לחוזה בארגון. לאחר מכן, מרטינז חבר לשורות BJ וויטמר וקווין סאליבן, כשהם נכנסו לפיוד נגד סטיב קורינו. ב-16 בספטמבר 2016, מרטינז לקח חלק בראמבל הכבוד של אותה השנה. בתחילת נובמבר, הוא השתתף בטורניר Survival of the Fittest, שבו הוא הודח בקרב הגמר. מרטינז ווויטמר פתחו בפיוד קצר נגד אלופי הזוגות של ROH לשעבר, War Machine (הנסון וריימונד רואו), כשהקרב הראשון ביניהם הסתיים ללא הכרעה, אך בקרב השני, שהיה קרב "הכל הולך", מרטינז ווויטמר ניצחו אותם.
במסגרת מערכת יחסי העבודה בין ROH לבין הארגון היפני NJPW, מרטינז הופיע באירוע בן יומיים שנקרא Honor Rising: Japan. בערב הראשון, מרטינז הצטוות לשורות הירומו טקהאשי וטטסויה נאיטו בניצחונם על דלטון קאסל, הירושי טנהאשי ורייסוקה טאגוצ'י, כשמרטינז הוא זה שזיכה את קבוצתו בניצחון בקרב. בערב השני, מרטינז כשל בניסיונו לזכות בתואר אליפות במשקל פתוח של NEVER, לאחר שספג הפסד מהירוקי גוטו. לאחר מכן, הוא השתמש בשם במה חדש: דמיאן מרטינז, ותחתיו הוא חזר ל-ROH, כשהוא התחרה בבאטל רויאל אשר קבע את זהות המועמד לתואר אליפות העולם של ROH, אך כשל בניסיונו לנצח בקרב זה. מרטינז לקח חלק גם בבאטל רויאל אשר קבע את זהות המועמד לתואר אליפות הטלוויזיה של ROH, אך גם בו נחל חוסר הצלחה. ב-11 בפברואר, מרטינז ווויטמר ניצחו את War Machine, אך לאחר הקרב, מרטינז בגד בוויטמר.
מרטינז זכה בתואר האליפות הראשון שלו ב-ROH ב-16 ביוני 2018, לאחר שניצח את סילאס יאנג עבור אליפות הטלוויזיה. באירוע Death Before Dishonor XVI, הוא הגן בהצלחה על התואר נגד כריס סייבן. ב-29 בספטמבר, החוזה של מרטינז עם ROH פג תוקף והוא העדיף שלא לחדשו. ההופעה האחרונה של מרטינז בארגון הייתה כשהוא הפסיד את תואר אליפות הטלוויזיה לג'ף קוב.
NXT והמרדף אחר אליפות צפון אמריקה (2018–2020)
ב-12 באוקטובר 2018, נודע שמרטינז חתם על חוזה ב-WWE, כשישה ימים לאחר מכן הוא הוכרז כאחד הכישרונות שהוחתמו בארגון הפיתוח, NXT. ב-5 בדצמבר, מרטינז ערך את קרב הבכורה שלו בהפסד למאט רידל. ב-15 באפריל 2019, שם הבמה שלו שונה לדמיאן פריסט. ב-19 ביוני, פריסט רשם את הופעת הבכורה המחודשת שלו תחת שם במה זה, כשניצח את ראול מנדוזה. ב-10 ביולי, פריסט המשיך את רצף הניצחונות שלו לאחר שגבר על מתאבק בשם בלאנקו לוקו. שבועיים לאחר מכן, פריסט רשם ניצחון חשוב על קית' לי. ב-21 באוגוסט, פריסט ניצח את מנסור. ב-11 בספטמבר, פריסט גבר על בואה. ב-2 באוקטובר, לאחר ניצחונו של פיט דאן על דני בורץ', פריסט תקף את דאן ובכך החל בפיוד נגדו. שבועיים לאחר מכן, פריסט ניצח את דאן, אך ב-6 בנובמבר מרטינז הפסיד לו בהכנעה. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-23 בנובמבר, פריסט השתתף בקרב משולש נגד פיט דאן וקיליאן דיין אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-NXT באירוע סדרת ההישרדות, שבסופו דאן ניצח. לילה לאחר מכן באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-24 בנובמבר, קבוצת NXT (תומאסו צ'אמפה, קית' לי, מאט רידל, דמיאן פריסט ווולטר) התחרתה נגד קבוצת סמאקדאון (רומן ריינס, מוסטפא עלי, ברון סטרומן, המלך קורבין ושורטי ג'י) וקבוצת Raw (סת' רולינס, רנדי אורטון, קווין אואנס, ריקושט ודרו מקינטייר) בקרב הדחות גברים משולש, שבסופו קבוצת סמאקדאון ניצחה. ב-18 בדצמבר, פריסט גבר על קיליאן דיין. שבוע לאחר מכן, פריסט וטוני ניס הפסידו בקרב זוגות לקית' לי וליאו ראש. ב-8 בינואר 2020, פריסט התחרה בקרב מרובע נגד קמרון גריימס, דומיניק דיג'אקוביק וקית' לי אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות צפון אמריקה של NXT, שבסופו לי ניצח. ב-29 בינואר, פריסט קטע את נאום הזכייה של קית' לי באליפות צפון אמריקה של NXT, כשאמר שהוא "אוהב לקחת דברים", ואף ביטא את רצונו לקחת את אליפות זו מלי. לעומת זאת, דומיניק דיג'אקוביק הודיע שגם הוא מעוניין בתואר זה, עד שלבסוף קרב בין השניים התקיים; בקרב זה פריסט הפסיד לדיג'אקוביק. ב-1 באפריל, פריסט כשל בניסיונו לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT בקרב משולש אשר כלל בנוסף את דומיניק דיג'אקוביק, שבסופו קית' לי ניצח והגן על התואר בהצלחה. פריסט קיבל הזדמנות נוסף להתמודד על התואר מול קית' לי ב-29 באפריל, לעומת זאת, הוא הפסיד בקרב זה.
אלוף צפון אמריקה של NXT ומגוון פיודים (2020–2021)
ב-22 באפריל בתוכנית NXT, פין באלור היה אמור להתמודד בקרב מול ולווטין דרים, אך הוא הותקף מוקדם יותר בחדר ההלבשה על ידי זהות אדם מסתורית. ב-6 במאי, באלור הודיע שהוא ינקום בתוקפו על מעשיו, ובזמן שדיבר נקלע לעימות עם קמרון גריימס. עימות זה הוביל לקיום קרב בין השניים בשבוע לאחר מכן. במהלך קרב זה, פריסט תקף את רגלו של באלור בעזרת אלה מתקפלת בזמן שהשופט לא ראה זאת. תקיפה זו איפשרה לגריימס לנצח בקרב. לאחר הקרב, פריסט הודה שהוא התוקף המסתורי שתקף את באלור שלושה שבועות קודם לכן. באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-7 ביוני, פריסט התמודד מול פין באלור בקרב יחידים, שבו פריסט נחל הפסד ונוצח בידי באלור. ב-17 ביוני, פריסט גבר על קיליאן דיין. שבוע לאחר מכן, פריסט הפסיד לקמרון גריימס, זאת לאחר שהאחרון פצע את פריסט שעה לפני קיום הקרב. ב-15 ביולי, פריסט גבר על גריימס בקרב החוזר ביניהם. ב-5 באוגוסט, פריסט ניצח את אוני לורקאן ורידג' הולנד בקרב משולש אשר קבע את זהות המעפיל לקרב הסולם על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT TakeOver XXX. שבוע לאחר מכן, פריסט נחל הפסד לברונסון ריד. באירוע NXT TakeOver XXX, שנערך ב-22 באוגוסט, פריסט גבר על ברונסון ריד, קמרון גריימס, ג'וני גרגאנו וולווטין דרים בקרב סולם מחומש וזכה באליפות צפון אמריקה של NXT. ב-16 בספטמבר, פריסט הגן בהצלחה על תוארו נגד טימותי טאצ'ר. שבוע לאחר מכן, הוא רשם ניצחון על אוסטין ת'יאורי בקרב שאינו היה על התואר. באירוע NXT TakeOver 31, שנערך ב-4 באוקטובר, פריסט רשם הגנה מוצלחת על אליפות צפון אמריקה לאחר שניצח את ג'וני גרגאנו. ב-14 באוקטובר, פריסט שמר פעם נוספת על התואר לאחר שגבר על דקסטר לומיס; מנגד, לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי ג'וני גרגאנו. לעומת זאת, הוא איבד את התואר לג'וני גרגאנו בספיישל NXT Halloween Havoc, שנערך ב-28 באוקטובר. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-6 בדצמבר, פריסט כשל בניסיונו להשיב אליו את אליפות צפון אמריקה לאחר שהפסיד בקרב משולש אשר כלל את האלוף, ליאון ראף, ואת ג'וני גרגאנו, שזכה בסופו של דבר בתואר. ב-9 בדצמבר, פריסט ייחל לנקום על כך שהותקף בידי אוסטין ת'יאורי באירוע WarGames. לעומת זאת, הוא הותקף מאחור על ידי קאריון קרוס, שביצע את חזרתו מפציעה. שבוע לאחר מכן בתוכנית, קרוס איתגר את פריסט לקרב ביניהם בפרק הספיישל NXT New Year's Evil. בספיישל זה, שנערך ב-6 בינואר 2021, פריסט נוצח על ידי קרוס בקרב שהסתמן כקרב האחרון של פריסט ב-NXT.
הרוסטר הראשי (2021–היום)
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-31 בינואר 2021, פריסט התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס לקרב כמספר ה-14, הספיק להדיח את אליאס, המיז, ג'ון מוריסון וקיין, אך הודח על ידי בובי לאשלי. לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, הוא ערך את קרב היחידים הראשון שלו ברוסטר הראשי מול המיז כאשר הוא היה מעורב בעלילה של הזמר הלטיני באד באני עם המיז ומוריסון. בקרב זה, הוא ניצח את המיז ורשם ניצחון בכורה ברוסטר הראשי. ב-8 וב-22 בפברואר, פריסט רשם ניצחונות בקרבות יחידים על אנג'ל גרזה. ב-1 במרץ, פריסט ניצח את אליאס. שבועיים לאחר מכן, פריסט גבר על ג'קסון רייקר. ב-12 באפריל, פריסט הפסיד למיז וג'ון מוריסון בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1. שבוע לאחר מכן, פריסט ניצח את המיז. ב-10 במאי, פריסט ניצח את ג'ון מוריסון. באירוע רסלמניה באקלאש, שנערך ב-16 במאי, פריסט גבר על המיז בקרב חוטבי עצים. לילה לאחר מכן, הוא ניצח את שותפו, מוריסון, באותו סוג קרב. ב-26 ביולי בפרק של התוכנית Raw, פריסט גבר על שיימוס בקרב שאינו היה על אליפות ארצות הברית של האחרון. שבוע לאחר מכן בתוכנית, הוא רשם ניצחון נוסף, הפעם על ג'ון מוריסון; לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי שיימוס עד שריקושט נחלץ לעזרתו וכתוצאה מכך הוחלט לקיים קרב זוגות בין פריסט וריקושט לשיימוס ומוריסון. גם בקרב זה, פריסט היה בצד המנצח. ב-9 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, פריסט ניצח בקרב יחידים את ג'ון מוריסון. באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-21 באוגוסט, פריסט ניצח את שיימוס וזכה באליפות ארצות הברית. ב-30 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, פריסט ניצח בקרב משולש את דרו מקינטייר ואת האלוף לשעבר, שיימוס, קרב שבו פריסט הצמיד לניצחון את מקינטייר. ב-13 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, פריסט הגן בהצלחה על אליפות ארצות הברית מול ג'ף הארדי. באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-26 בספטמבר, פריסט הגן בהצלחה על התואר בקרב משולש מול ג'ף הארדי ושיימוס. לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, פריסט הגן בהצלחה על תוארו פעם נוספת מול שיימוס, הפעם במסגרת קרב ללא פסילות וללא ספירות חוץ. במופע המקדים לאירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-21 בנובמבר, פריסט הפסיד בקרב אלוף נגד אלוף לאלוף הבין יבשתי, שינסקה נקאמורה כתוצאה מפסילה. ב-1 בנובמבר בפרק של התוכנית Raw, פריסט ניצח את טי-באר בקרב ללא פסילות שלא היה על חגורת האליפות של פריסט. ב-22 וב-29 בנובמבר וב-6 בדצמבר בפרקי התוכנית Raw, פריסט הגן בהצלחה על תוארו בקרבות יחידים מול סמי זיין, אפולו קרוז ורוברט רוד, בהתאמה. ב-3 בינואר 2022 בפרק של התוכנית Raw, פריסט הגן בהצלחה על חגורת האליפות מול דולף זיגלר. ב-17 בינואר בפרק של התוכנית Raw, פריסט הפסיד לקווין אואנס בקרב שאינו היה על תוארו לאחר שאואנס זייף פציעה. שבוע לאחר מכן, פריסט הגן על תוארו מול אותו אואנס בקרב שבו הפסיד כתוצאה מפסילה; לעומת זאת, פריסט שמר על התואר, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה. ב-7 בפברואר, פריסט הפסיד ל-AJ סטיילס בקרב שאינו היה על תוארו. שבוע לאחר מכן, בקרב חוזר שהיה הפעם על התואר, פריסט גבר על סטיילס. ב-28 בפברואר, פריסט הפסיד את התואר לפין באלור; לאחר הקרב, פריסט תקף את האלוף החדש וביצע את מעברו לדמות הרעה. ב-14 במרץ, פריסט גבר על פין באלור. ב-2 במאי, פריסט הפסיד ל-AJ סטיילס. באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-5 ביוני, פריסט, אדג' וריאה ריפלי ניצחו את AJ סטיילס, פין באלור וליב מורגן. ב-15 באוגוסט, פריסט הפסיד לאדג'. ב-5 בספטמבר, פריסט גבר על ריי מיסטריו. ב-26 בספטמבר, פריסט הפסיד פעם נוספת, הפעם למאט רידל.
אטול אורונה
אטול אורונה (באנגלית: Orona Atoll) הוא אטול אלמוגים השוכן במרכז אוקיינוס השקט והמהווה חלק משרשרת איי פניקס שבקיריבטי. האטול ממוקם ב-4°30′ דרום, 172°10′ מערב. אטול זה היה אחד האטולים שניסו ליישבם במסגרת תוכנית ישוב איי פניקס הקולוניאליסטית - התוכנית הקולוניאליסטית האחרונה של האימפריה הבריטית.
ארתור סאליבן
סר ארתור סימור סאליבן (באנגלית: Arthur Sullivan; 13 במאי 1842 - 22 בנובמבר 1900) היה מלחין אנגלי שנודע בעיקר במוזיקה שחיבר לאופרטות שכתב ויליאם שוונק גילברט.
אביו היה מנצח תזמורת כלי נשיפה, וכך רכש סאליבן הילד את ידיעותיו הראשונות במוזיקה. בגיל צעיר זכה במלגה על שם פליקס מנדלסון-ברתולדי, שאיפשרה את לימודיו באקדמיה המלכותית בלונדון ולאחר מכן בקונסרבטוריון בלייפציג. בתחילה חיבר יצירות לתזמורת - סימפוניה, קונצ'רטו לצ'לו, מוזיקה למחזה "הסערה" של שייקספיר, וכן מוזיקה דתית והמנונים לכנסייה.
בשנת 1871 פגש בלבריתן ויליאם שוונק גילברט, ומאז החלה תקופה ארוכה של שיתוף פעולה, שהניבה 14 אופרטות (באנגליה הן מכונות "אופרות קומיות"). הצמד הצליח מאוד, ובשנת 1881 בנה האמרגן ריצ'רד ד'וילי קארט תיאטרון בלונדון שנועד להעלות את ההפקות של גילברט וסאליבן. התיאטרון נקרא תיאטרון סבוי, וכך נקבע המונח "אופרת סבוי".
פעילותם של גילברט וסאליבן הייתה חלק חשוב בתרבות של התקופה הוויקטוריאנית באנגליה, במקביל לפעולתם של יוהאן שטראוס בווינה וז'אק אופנבך בפריז.
הנצחה
קרחון סאליבן באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של ארתור סאליבן.
שחייה באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכה באמסטרדם, הולנד. תחרויות השחייה נערכו בין ה-4 באוגוסט 1928 ל-11 באוגוסט 1928. 11 משחים נערכו במשחקים אלו (5 לנשים ו-6 לגברים), בהשתתפות 182 משתתפים (72 נשים ו-110 גברים) מ-28 מדינות.
השחייניות הבולטות
אלבינה אוסיפוביץ ומרתה נורליוס, שתיהן זכו בשתי מדליות זהב, כל אחת.
השחיינים הבולטים
ג'וני וייסמילר וג'ורג' קוז'אק, שניהם זכו בשתי מדליות זהב כל אחד.
הפועל חיפה (כדורגל)
הפועל חיפה הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר חיפה, המשחק בליגת העל. המועדון הוקם בשנת 1924, והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בישראל, ואחת מהקבוצות המייסדות של הליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתפה בעונת הבכורה (1931/1932), כשהמועדון הוא קבוצת "הפועל" הראשונה בארץ. המועדון זכה פעם אחת באליפות המדינה (בעונת 1998/1999), ארבע פעמים בגביע המדינה, שלוש פעמים בגביע הטוטו ופעם אחת באלוף האלופים.
השנים הראשונות
ראשיתו של מועדון הכדורגל של הפועל חיפה הייתה בהתארגנות מקומית בראשית 1924 ברחוב שפירא שבשכונת הדר בחיפה. ההתארגנות כללה מספר גורמים הקשורים בתחום הספורט בעיר וכן גורמים הקשורים בתנועות הפועלים וההסתדרות. מטרתם הייתה להקים מועדון כדורגל ראשון בארץ ישראל אשר יהיה מועדון פועלים כפי שמקובל בעולם. ישנן גרסאות רבות בדבר צורת ההקמה של המועדון, אולם הגרסה המקובלת ביותר היא הגרסה לפיה במהלך חול המועד פסח של שנת תרפ"ד, ב-24 באפריל 1924, נערכה בבית בשכונת הדר בחיפה ישיבת היסוד של המועדון. בישיבה השתתפו 36 נציגי הגורמים השונים המעורבים ביסוד המועדון. את התארגנות הובילו יהושע שרפשטיין ויאיר אהרוני.
ב-1 במאי 1924, חג הפועלים, נערך המשחק הראשון של הפועל חיפה בו ניצחה הפועל 1–3 קבוצה שהורכבה מעובדי הרכבת בחיפה. במהלך השנים הראשונות שלאחר היווסדו של המועדון שיחקה הקבוצה מספר רב של משחקי ידידות כנגד קבוצות שונות מהארץ, מאירופה ומהמזרח התיכון, זאת מאחר שבאותה תקופה טרם נוסדה ההתאחדות לכדורגל ולכן לא נערכו משחקים במסגרות רשמיות.
לאחר קום המדינה
לאחר תום מלחמת העצמאות שבה הפעילות הספורטיבית בישראל בהדרגה לשגרה. בשנת 1949 שבה הליגה לפעילות סדירה ובשתי עונותיה הראשונה של ליגה א' תחת ריבונות מדינת ישראל סיימה הפועל במקום השלישי. באותה תקופה סגל הקבוצה התבסס בעיקר על עולים חדשים שאותרו בהגיעם לנמל חיפה כמו טיבור נוימן שהיה בין הבודדים של שחקני הקבוצה באותה תקופה שזומן לנבחרת ישראל בכדורגל. לאחר מכן, הקבוצה עברה תהליך של הצערה בעקבותיו ירדה למרכז הטבלה. בשנת 1955 ליגה א' הפכה לליגה הלאומית והפועל חיפה עברה לשחק באצטדיון העירוני בקריית אליעזר. בשנת 1958 הגיע לקבוצה אחד מבכירי השחקנים באירופה באותה תקופה, זלאטקו צ'ייקובסקי, כמאמן-שחקן. צ'ייקובסקי הביא להפועל חיפה שיטות אימון מקצועניות שהביאו למפנה ביכולתה והחזירו אותה להיות קבוצת צמרת. בעונת 1957/1958 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע והפסידה 0–2 למכבי תל אביב. לאחר מכן זכתה הפועל חיפה בגביע הליגה הראשון שהתקיים במדינת ישראל - גביע העשור (הגביע השלישי בחשיבותו - לכבוד עצמאות העשור של מדינת ישראל). בעונת 1958/1959 הקבוצה הייתה קרובה לזכייה באליפות אבל סיימה לבסוף כסגנית.
בשנת 1974 זכתה הפועל חיפה פעם נוספת בגביע המדינה לאחר ניצחון בגמר על הפועל פתח תקווה. בעונת 1974/1975 הקבוצה סיימה את הליגה במקום השלישי. באותן שנים החלו שחקני תור הזהב של המועדון לפרוש ולעזוב את המועדון. בשנת 1977 הדהימו את הכדורגל הישראלי יצחק אנגלנדר ויוחנן וולך שעזבו את המועדון ועברו ליריבה העירונית, מכבי חיפה, בעקבות הניהול הגרוע במועדון. על אף שבעונת 1978/1979 סיימה הקבוצה את הליגה במקום החמישי, בתקופה זאת החלה ירידה ברמת הקבוצה שהקדימה את ההידרדרות הגדולה של שנות ה-80.
בשנת 1981 ירדה הפועל חיפה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. עד אז הייתה הקבוצה אחת מ-3 מועדונים (ביחד עם מכבי תל אביב והפועל תל אביב) שלא ירדו מעולם מהליגה הראשונה. בכך החל העשור הגרוע בתולדות המועדון. בעונת 1983/1984 העפילה חיפה לליגה הבכירה. פיטר לורימר, מגדולי השחקנים של קבוצת הפאר האנגלית לידס יונייטד התמנה למאמן הקבוצה בעונת 1985/1986 אולם גם הוא לא היה יכול להושיע, ועזב כעבור מספר חודשים. חיפה ירדה לליגה השנייה בפעם השנייה בתולדותיה בסיום העונה. המשבר הכלכלי הגדול בהסתדרות הוביל למשבר פיננסי וניהולי במועדון שלקראת סוף העשור היה על סף פשיטת רגל. בהנהלת המועדון נוצר ואקום ניהולי ומנהלי המועדון התחלפו חדשות לבקרים. בשנת 1987 החמיצה הקבוצה את העלייה במחזור האחרון לאחר הפסד להפועל טבריה, בשנת 1988 שמטה הקבוצה יתרון של שבע נקודות על הפועל טבריה, והפסידה את העלייה במחזורים האחרונים להפועל טבריה, שניצחה את החיפאים שלוש פעמים באותה שנה, בשנת 1988/1989 הקבוצה דורגה במקום האחרון בליגה הארצית לאחר עשרה מחזורים, ואז לקחו שלושה שחקני עבר של הקבוצה, יצחק אנגלנדר, אבי קאופמן ואפרים גבאי, את זכויות הניהול של המועדון במסגרת עמותה חיצונית להסתדרות, בתקוה להוציא את המועדון ממצב של כמעט פשיטת רגל, אך בהיעדר מקורות מימון המשיך המשבר הכלכלי במועדון.
שנות ה-90: עידן רובי שפירא
בשנת 1992 העפילה הפועל חיפה לליגה הראשונה בפעם השלישית. את העונה ההיא ליוו שמועות בדבר איש עסקים אלמוני אשר פרש את חסותו על המועדון. עם הזמן התבררו השמועות כנכונות והתבררה זהותו של האלמוני: רובי שפירא, איש עסקים אשר עשה את מירב הונו בעסקי הדיג בניגריה. שפירא הזרים כספים רבים לקופת המועדון שהצילו את המועדון מקריסה. בכספים אלה נרכשו שחקנים מובילים רבים, אך הקבוצה לא הגיעה לכל הישג בולט ואף הייתה בסכנת ירידה. בעקבות שורת הפסדים ארוכה בעונת 1993/1994 החליט שפירא להפוך את חסותו על המועדון לבעלות עליו, והוא רכש אותו מידי ההסתדרות. בעונת 1994/1995 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע והפסידה 0–2 למכבי חיפה, בפעם השנייה בה שוחק הדרבי החיפאי בגמר הגביע.
בשנים הראשונות תחת בעלותו של שפירא הובאו לקבוצה שחקנים ומאמנים מהטובים בארץ, אך הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים. בעונת 1997/1998 הצליחה הפועל חיפה לסיים במקום השלישי תחת הדרכתו של המאמן אלי גוטמן, אשר המשיך במועדון גם בעונת 1998/1999. בראשית עונה זו סומנה הקבוצה כקבוצת צמרת אך לא כמועמדת לאליפות. אף על פי כן החלה הקבוצה את העונה בסערה ולאחר שורת ניצחונות מרשימים מצאה עצמה הקבוצה במקום הראשון בטבלה בפער גדול על כל שאר הקבוצות. הקבוצה בלטה בצורת המשחק הטקטית והיעילה שלה שאף גרמה ללא מעט גורמים להעביר ביקורת על צורת המשחק שלה, שכונתה "גרמנית". עם הזמן רק הלך וגדל הפער בין הפועל חיפה לשאר הליגה, כשהקבוצה במקום השני מתחלפת אחת לכמה זמן. ב-8 במאי 1999 התמודדה הפועל חיפה באצטדיון קריית אליעזר במסגרת המחזור ה-27 כנגד הקבוצה שערב המחזור דורגה במקום השני, מכבי תל אביב. בסיום המשחק, בו ניצחה הפועל חיפה 3–2 (צמד של אורן זיתוני ושער של אורן נסים), הוכתרה הפועל חיפה כאלופת המדינה בכדורגל בפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה. לרגל הזכייה באליפות נכתב השיר "אדום עולה עולה".
שנות ה-2000: הפירוק והירידה לליגת המשנה
בעונת 2000/2001 הוחלף גוטמן בגיא לוי שהביא עמו ארבעה זרים: אלין מינטואן, אולג יילשב, מיכאל אניצ'יץ' וויקטור פאצ'ה שהצטרפו לדימיטרי אולינוב הוותיק. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי לאחר שני ניצחונות בדרבי החיפאי מול מכבי (3-0 ו-1–3), ושלושה ניצחונות על האלופה היוצאת הפועל תל אביב (3-1, 1-0 בחוץ ו-0–2 בבית).
בקיץ 2001 החליט שפירא להפחית את השקעתו במועדון בצורה משמעותית. תקציב המועדון צומצם, עסקאות רכש שהיו מתוכננות בוטלו והשחקנים המובילים שוחררו. עם הזמן התברר כי מצבו הכלכלי של שפירא הידרדר וכי הוא נתון בחובות ועסקיו על סף פשיטת רגל. נכסי המועדון ובהם כרטיסי השחקן של כמה מהשחקנים הבולטים בקבוצה שועבדו לחברת דיג הולנדית לה היה חייב שפירא כספים. מצבו הכלכלי של שפירא הלך והתדרדר במהירות. ביום שישי, ה-14 בדצמבר 2001, התאבד שפירא ביריה מרובהו האישי בביתו שבניגריה. במרץ 2002, פסק בית המשפט המחוזי בחיפה כי הפועל חיפה תועבר לאחריות של מפרק זמני, מכיוון שהקבוצה הייתה חדלת פירעון עקב חוב של כ-8.3 מיליון שקל לשלטונות המס. בסיום אותה עונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה, כאשר אחד המשחקים הזכורים באותה עונה היה הדרבי שנערך ב-18 בפברואר 2002, בו הפסידה הפועל 1–2 למכבי. המשחק זכור בגלל פרשת ישראל כהן, הבלם, אשר הכשלה שלו ברחבה הובילה לשער הניצחון של מכבי. כהן נחשד כמי ש"מכר" את המשחק, בשל הכשלות חוזרות במחצית השנייה. ב-2004 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגד כהן בשל מחסור בראיות, אך הדגישה כי התנהגותו של כהן מעוררת תהיות רבות. במשך כמעט שלוש שנים נוהל המועדון על ידי 3 מפרקים זמניים מטעם בית המשפט שהצליחו להחזיק את הקבוצה בליגה השנייה ובמקביל לחפש רוכשים פוטנציאלים למועדון. אף על פי שהמועדון היה תחת פירוק, נחשבה עונת 2003/2004 כמוצלחת, בסיומה חזרה הקבוצה לליגה הבכירה, והיא העפילה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה 1–4 לבני סכנין. בשנת 2004, עונה לאחר שהקבוצה חזרה לליגת העל, נרכש המועדון על ידי יואב כץ, איש עסקים ישראלי המתגורר בארצות הברית. הקבוצה נשרה בסיום העונה לליגה הלאומית, שם נשארה למשך 4 עונות.
בעונת, כשמאמן הקבוצה הוא שלומי דורה, עלתה הקבוצה לליגת העל שישה מחזורים לסיום העונה ומרחק של יותר משמונה עשרה נקודות מהמקום השישי בעונה של חמש עולות. במחזור ה-31 הובטח המקום הראשון לאחר ניצחון 1–2 על הפועל באר שבע, אך ההתאחדות לכדורגל החליטה לפסוק הפסד טכני להפועל חיפה במשחקה מול בני לוד בגין שיתוף שחקן שלא כחוק. במחזור האחרון סיימה הפועל חיפה בתיקו מאופס מול הפועל רמת גן והבטיחה רשמית את המקום הראשון. הפועל חיפה סיימה את העונה בלי לרדת מהמקום הראשון, והיא מוקמה שם מאז המחזור הראשון, וחזרה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של ארבע שנים.
בעונת סיימה הפועל חיפה במקום ה-11 בליגת העל (מתוך 16), וזאת אחרי שהבטיחה את הישארותה במחזור ה-33 (מתוך 35) בניצחון ביתי 0–1 על הפועל רעננה במסגרת הפלייאוף התחתון של ליגת העל.
העשור השני של המאה ה-21
בעונת 2010/2011 הגיע המאמן ניצן שירזי במקום דורה שפוטר. בעונה זו חל שיפור משמעותי במצב הקבוצה, כאשר היא חדלה מלהאבק על הישארותה בליגה והתברגה במרכז הטבלה. בסיום 30 המחזורים הראשונים הפועל חיפה סיימה במקום ה-7, כאשר באותו מחזור נקבע שתשחק בפלייאוף האמצעי ולא בפלייאוף העליון, לאחר שיריבתה העירונית מכבי חיפה סיימה בתיקו מול מכבי נתניה שעלתה למקום השישי.
האריס וופורד
האריס לואלין וופורד הבן (באנגלית: .Harris Llewellyn Wofford Jr; 9 באפריל 1926 — 21 בינואר 2019) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קהיליית פנסילבניה בין השנים 1995-1991. וופורד היה תומך ידוע בשירות לאומי ובהתנדבות, ובשנים 1970–1978 היה נשיאה החמישי של מכללת ברין מאר. במהלך 1986 היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בפנסילבניה, ולאחר מכן שירת כמזכיר העבודה והתעשייה בקבינט של המושל בוב קייסי האב. לאחר שירותו בסנאט וופורד המשיך בחיים הציבוריים עד למותו בראשית 2019.
הפועל חיפה (כדורגל)
העשור השני של המאה ה-21
בעונת 2011/2012 המאמן שירזי היה חשוד בפרשת הכדור המרכזי, מה שגרם להפרעה בהכנת הקבוצה לליגה והפך את הפועל חיפה לקבוצה שנלחמת על חייה בתחתית. באמצע העונה התפטר שירזי ובמקומו מונה טל בנין שהביא שינוי לקבוצה, ובמחזור הסיום של העונה נשארה הפועל חיפה בליגה אחרי שניצחה 1–2 על הפועל פתח תקווה וסיימה את העונה במקום ה-12 בליגה. סכסוך בין המאמן בנין לבין הבעלים יואב כץ, על רקע זהות צוות האימון ודרך ההתנהלות של הקבוצה, גרם לבנין לעזוב את הפועל חיפה לאחר ששרדה בליגה.
עיבוי בוז-איינשטיין
עיבוי בוז איינשטיין (נקרא לעיתים עיבוי בוזה-איינשטיין) היא תופעה המתרחשת בבוזונים (כלומר חלקיקים עם ספין שלם) ובה מספר רב של חלקיקים נדחס ברמת היסוד (הרמה בעלת האנרגיה הנמוכה ביותר) של מערכת קוונטית, כאשר הטמפרטורה קרובה מאוד לאפס המוחלט. התופעה קרויה על שם הפיזיקאים סאטינדרה נאת בוז ואלברט איינשטיין שתיארו אותה מבחינה מתמטית (התפלגות בוז-איינשטיין) עשרות שנים לפני שנצפתה בפועל. לתופעה זו ישנה חשיבות ניסיונית ביצירת מצבים קוונטים קוהרנטיים ובפיזיקה של חומר מעובה. עיבוי בוז-איינשטיין הופק ונצפה לראשונה במעבדה בניסוי שביצעו אריק קורנל וקארל וימן ב-1995. הם השתמשו בגז של אטומי רובידיום, שקורר לטמפרטורה של 170 ננו-קלווין (אחד חלקי מיליארד של קלווין), ובמצב זה חלק רב מהאטומים אכן קרס לרמת היסוד.
האריס וופורד
תחילת דרכו
וופורד נולד בשנת 1926 במנהטן שבניו יורק, בנם של אסטל אליסון (לבית גרדנר) והאריס לואלין וופורד. הוא היה נצר למשפחה דרומית אמידה ובולטת. בגיל 11 ליווה את סבתו האלמנה בטיול חוצה-יבשות בן חצי שנה. הם בילו את ערב חג המולד בבית לחם, ביקרו בשאנגחאי זמן קצר לאחר שהצבא היפני הקיסרי כבש אותה, טיילו בהודו שם וופורד העריץ את מהטמה גנדהי וגם ביקרו ברומא, שם צפו בבניטו מוסוליני מכריז על פרישתה של איטליה מחבר הלאומים ובהפיכת האומה האיטלקית לאיטליה הפאשיסטית. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון סקארסדייל, וופורד קיבל השראה מקריאותיו של העיתונאי קלרנס סטרייט לייסוד ממשלה עולמית, והקים התאחדות סטודנטים בשם "הסטודנטים הפדרליסטיים". כשהיה בן 18 הארגון גדל עד כדי כך שכתב העת "ניוזוויק" ניבא כי ביום מן הימים יהא וופורד נשיא ארצות הברית.
עיבוי בוז-איינשטיין
המצב שבו נמצאים חלקיקים שעברו עיבוי נקרא תַּעְבִּית (או: קוֹנְדֶנְסָאט) בוז איינשטיין , ויש המחשיבים אותו כמצב צבירה בפני עצמו.