cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Life Is Strange
פרק רביעי - Dark Room
הפרק הרביעי מתחיל במציאות החלופית שבה ויליאם חי וקלואי פצועה קשות. מקס מבלה עם קלואי, ולאחר מכן חוזרת בזמן כדי להחזיר את המצב לכפי שהיה אמור להיות. מקס וקלואי ממשיכות בחיפוש אחר רמזים, ובסופו של דבר הרמזים הובילו אותם לאסם שבבעלות משפחת פרסקוט, שבו גילו את המחבוא (החדר החשוך), שמכיל תמונות של בנות שנעלמו מן העיר. בין אחת התמונות הן מגלות תמונה של רייצ'ל מתה וקבורה במחבוא של קלואי. הן מוודאות שזאת האמת ומאשימות את נייתן פרסקוט בסיבה שהיא נרצחה. באותו הזמן בבית הספר של מקס נערכת "מסיבת המערבולת" והן מחליטות ללכת למסיבה הספר במטרה לתפוס אותו, אך הן מקבלות ממנו הודעת טקסט שבה הוא כותב כי הוא עומד להשמיד את הראיות. הן חוזרות למחבוא של קלואי, ושם מקס סוממה וקלואי נרצחה בידי המורה לצילום של מקס – מארק ג'פרסון.
אנטוני פיוטרובסקי
אנטוני אדם פיוטרובסקי (בפולנית: Antoni Adam Piotrowski; 7 בספטמבר 1853 – 12 בדצמבר 1924) היה צייר פולני. הוא נחשב אחד מאמני הרומנטיקה והריאליזם. מכיוון ששהותו המרובה ככתב וכצייר בבולגריה בסוף המאה ה-19, הוא נחשב כרוניקן של המדינה בתקופה זו.
ביוגרפיה
אביו של פיוטרובסקי עבד כשירות מדינה במפעל פלדה בניטוליסקו. משנת 1869 בנו למד ציור אצל וויצ'ך גרסון. משנת 1875 למד במינכן אצל וילהלם לינדנשמיט ואז למד עד 1879 אצל יאן מטייקו באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב. בינתיים, הוא שיתף סטודיו עם ציירים פולנים אחרים (כמו סטניסלב ויטקביץ', אלברט צ'מיאלובסקי, יוזף צ'למונסקי) במלון בורשה איירפסקי.
מלחמה בבולגריה
פיוטרובסקי כנראה נסע לראשונה לבולגריה בשנת 1879, ושם עבד ככתב ושרטט עבור מגזינים האנגלים The Graphic ו- The Illustrated London News וכן מגזינים צרפתיים Illustration ו- Le Monde Illustré. לאחר מכן עבר לפריז עד 1885, אז חזר שוב לבולגריה כדי להשתתף במלחמת סרביה-בולגריה כמתנדב בצד הבולגרי עד 1886. הוענק לו אות מסדר הצבאי הבולגרי.
בתקופת שהותו בצבא בולגריה, הוא צייר סדרה של תשעה ציורי קרב, אשר כולם נרכשו מאוחר יותר על ידי המדינה הבולגרית וכעת הם מוצגים במוזיאון הצבאי הלאומי של בולגריה בסופיה. ציורים אלה כוללים את תיאור קרב סליבניצה, סערת זריברוד והפלישה הבולגרית לפירוט. במהלך תקופה זו פורסמו רישומי מלחמה אחרים מאת פיוטרובסקי בעיתונים ומגזינים אירופיים שונים.
לאחר 1879 צייר דיוקן של הנסיך הבולגרי הראשון אלכסנדר הראשון (ממשפחת באטנברג). מטעמו של הנסיך פרדיננד הראשון (מבית סקס-קובורג וגותא), שהחליף אותו. הוא צייר את דיוקנו בשנת 1888, ועל כך הוענק לו אות הכבוד אזרחי.
טבח בטק
פיוטרובסקי שב לבולגריה בשנת 1888 לביקור בעיר בטק. הציור האפי "טבח בטק" נוצר בשנת 1892. כהכנת לציור, הוא הציג מחדש צילומים עם שחקנים חובבים. התמונה הוצגה ביריד הבינלאומי בפלובדיב בשנת 1892.
תערוכה וכנס באביב 2007, שבחנו את השימוש בתקשורת (כולל תמונתו של פיוטרובסקי) כדי להכשיר את הטבח שערכו העות'מאנים בבטק בשנת 1876, שהוביל להיווצרות מיתוס לאומי, עורר שערורייה תקשורתית בבולגריה.
תמונתו של פיוטרובסקי נבחנה מנקודת מבטה של היסטוריית האמנות על ידי היסטוריונית האמנות מרטינה בלבה, והוצגה כתעמולה תוך התעלמות מדיווחי עדי הראייה של מעט הניצולים. בבולגריה חששו כי הדבר מסכן את ייצוג הטבח העות'מאני והכנס והתערוכה הוצגו כפרובוקציה. הממשלה הסוציאליסטית של בולגריה האשימה את האחראים לכנס, בהכחשה ופרובוקציה של העם הבולגרי.
ורשה
פיוטרובסקי היה חבר מייסד של " אגודת שטוקה" בשנת 1897. כבר בשנת 1891 הוא ויאצק מלצ'בסקי פיתחו את הרעיונות הראשונים לאגודה של אמנים מודרניים פולנים. בשנת 1900 עבר האמן לוורשה. בשנת 1905 נסע למנצ'וריה ככתב מלחמה.
בשנת 1925 - שנה לאחר מותו - הוקדשה תערוכה של עבודותיו בגלריה הלאומית לאמנות בוורשה.
עונת 1956/1957 בסרייה א'
עונת 1956/1957 בסרייה א' הייתה העונה ה-55 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-16 בספטמבר 1956 והסתיימו ב-16 ביוני 1957.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אודינזה ופלרמו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם השישית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו טריאסטינה ופלרמו. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו הלאס ורונה ואלסנדריה.
כדורגלנים מצטיינים
דינו דה קוסטה מרומא כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
רנדי צוקרברג
רנדי ג'יין צוקרברג (באנגלית: Randi Zuckerberg; נולדה ב-28 בפברואר 1982) היא אשת עסקים יהודייה-אמריקאית. בעבר החזיקה צוקרברג בתפקיד מנהלת השיווק ודוברת חברת מטא והיא אחותו של מייסד ומנכ"ל מטא, מארק צוקרברג.
חיים אישיים
צוקרברג נשואה לברנט טוורצקי ,ואם לשני בנים ומתגוררת בניו יורק.
טבסקו (פלפל)
פלפל הטבסקו הוא זן של הפלפל החריף "Capsicum frutescens", שמקורו במקסיקו. הוא מוכר בעיקר בזכות השימוש בו ברוטב טבסקו.
חלק גדול ממלאי פלפל הטבסקו נפל קורבן לנגיף מוזאיקת הטבק בשנות ה-60; הזן העמיד הראשון (Greenleaf tabasco) לא היה מעובד עד 1970 בערך.
שם
הפלפלים נקראים על שם מדינת טבסקו המקסיקנית. באנגלית, האות הראשונה במילה טבסקו ניתנת כאות קטנה כאשר המילה מתייחסת לזן הבוטני, אך היא כתובה באות גדולה כאשר מתייחסים למדינה המקסיקנית או למותג הרוטב החריף, רוטב טבסקו.
וינסטון דיוק
וינסטון דיוק (באנגלית: Winston Duke; נולד ב-15 בנובמבר 1986) הוא שחקן אמריקאי, יליד טרינידד וטובגו. הוא מוכר בשל תפקידו בתור אדם-קוף / מ'באקו ביקום הקולנועי של מארוול בסרטים "הפנתר השחור", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח".
ביוגרפיה
דיוק נולד בארגייל, טובגו, והיגר לארצות הברית עם אמו, קורה פנטין, ואחותו כשהיה בן תשע. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ברייטון ברוצ'סטר, ניו יורק בשנת 2004. הוא למד באוניברסיטת באפלו, וסיים תואר ראשון באמנויות ותיאטרון. לאחר מכן למד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל שם סיים תואר שני באמנויות (MFA) בחוג לדרמה. הוא סיים את לימודיו בשנת /|2013.
קריירה
דיוק החל לשחק בהפקות בתיאטרון בפורטלנד ובתיאטרון הרפרטוארי של אוניברסיטת ייל לפני שלוהק לתפקיד בסדרה "מבוקש". בהיותו בייל התיידד עם השחקנית לופיטה ניונגו, איתה שיחק מאוחר יותר בסרט "הפנתר השחור" ובסרט "אנחנו". ב-2012 חזר דיוק למולדתו טרינידד וטובגו כדי להופיע בהפקת התיאטרון של המחזה "An Echo in the Bone" בכיכובה של השחקנית טרומי לורדס ג'וזף ובבימוי בוגרת ייל, טימיה הרן פלדמן.
החיים יפים (שיר)
החיים יפים הוא שיר שביצעה הזמרת אחינועם ניני. השיר הוא אחד הלהיטים הגדולים של אחינועם ניני. מילות השיר באנגלית ובעברית נכתבו על ידיה ועל ידי גיל דור. הלחן לקוח מפסקול הסרט "החיים יפים", שהלחין ניקולא פיובאני. השיר אינו עוסק באופן ישיר בעלילת הסרט.
הרקע לשיר
הסרט ״החיים יפים״, שביים רוברטו בניני יצא לאקרנים ב-1997. זה סרט שואה שבניני הפך אותו לקומדיה טרגית העוסקת בשואת יהודי איטליה. לאחר הקרנתו נוספו למנגינת הרקע המילים, שנכתבו בתחילה באנגלית בשם  "Beautiful That Way” ומאוחר יותר נכתבו לשיר מילים בעברית. לדברי אחינועם ניני, פנה המלחין ניקולא פיובאני אליה ואל הגיטריסט והמעבד גיל דור וביקש מהם לכתוב מילים לאחד מהקטעים בפס הקול של הסרט ולהפכן לשיר.
משמעות השיר
הסרט "החיים יפים" מעביר את המסר המרכזי שהוא החיים יפים, וכל עוד אפשר יש למצות אותם, גם אם לשם כך צריך לפעמים להעמיד פנים. אולי זה משחק, אבל הצחוק מזכיר שהמשחק נמשך, והחיים יפים כל כך. את יופיים של החיים מתארת אחינועם ניני בתיאורי היום יום הטריוויאליים, שהם אלה ההופכים את החיים ליפים כל כך: סתם, חיוך ללא סיבה / תום, ימים של אהבה / שיר ישן לאור ירח / וריח משכר שלך / וכך אותך אני זוכר.
אצל חמדת
אצל חמדת הוא סיפור קצר בן אחד עשר פרקים מאת ש"י עגנון, שהתפרסם לראשונה בלוח הארץ בעיתון הארץ בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן נדפס בכרך סמוך ונראה שהופיע בהוצאת שוקן בשנת תשי"א (1950). הסיפור עוסק בערב יום הכיפורים בעיר יאס ובחמדת, שליח הציבור של בית הכנסת.
תקציר העלילה
הסיפור עוסק בנער יהודי תושב וואסלוי שברומניה, שהתייתם מאמו וסובל מאמו החורגת, ולפי בקשת אביו הלך לעיר יאס לשמוע את שליח הציבור חמדת בתפילות יום הכיפורים. לאחר שהוא מגיע לעיר, הוא מחפש את חמדת ושואל מספר אנשים היכן הוא נמצא, אך לא מוצא את חמדת. לאחר מכן הוא רואה אדם יושב במספרה, וחושב בליבו שזה חמדת. האדם אומר לו שהוא אינו חמדת, אך מוביל אותו אל חמדת. כשהוא מגיע אל חמדת, הוא מוצא אותו יושב ואוכל, ומתלווה אל חמדת למקווה, לבית המדרש, לחלוקת לקח ולארוחה מפסקת. חמדת ואשתו מתארגנים לקראת תפילת ערבית, והולכים לתפילה. הכותב מתאר את תפילת חמדת והקהל, ואת סליחת הקב"ה לעם ישראל.
חמדת
חמדת מופיע בסיפורים בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש, גבעת החול, לילות, תמול שלשום, מעצמי אל עצמי, שכתב ש"י עגנון, אבל בניגוד לחמדת המוזכר בשאר סיפוריו של עגנון, שהוא צעיר המתגורר ביפו, כאן חמדת הוא אדם זקן המתגורר ביאס ברומניה.
לשם "חמדת" ניתנו מספר פירושים:
אירקוט (חברה)
החברה נמצאת בבעלות תאגיד התעופה המאוחד, המאגד מספר יצרניות מטוסים ובבעלות מזערית של חברת סוחוי ואף סייעה לה בהשבחת מטוסי הקרב סוחוי Su-30. מאז 2005, התאגיד שולט על 75% ממניות יצרנית המטוסים יאקובלב ואחראי לייצור מטוסי האימון יאק-130.
If We Ever Broke Up
"If We Ever Broke Up" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית מיי סטפנס, שיצא ב-1 בינואר 2023 תחת EMI רקורדס. הסינגל הפך לוויראלי בטיקטוק והגיע ל-20 המקומות הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי, כמו גם במצעדי המוזיקה במדינות אחרות. סרטון המילים הרשמי של השיר יצא לאור בפברואר 2023.
מקרון
מָקָרוּן (באנגלית: macaroon) הוא שם כללי למגוון עוגיות אפויות שאינן מכילות קמח, חמאה, מרגרינה או שמן. הבסיס לעוגיית מקרון הוא חלבוני ביצה מוקצפים, סוכר ואגוזים, זרעים או מיני קטניות טחונים, ובמיוחד שקדים או קוקוס.
וריאציה נפוצה שניתן לראות בה סוג שונה של עוגייה היא המָקָרוֹן הצרפתי (macaron, ב-o אחת) המבוססת על שתי שכבות דקות של בצק מקרון צבעוני שביניהן שכבת קרם.
היסטוריה
מקור שמה של העוגייה במילה האיטלקית maccarone שמשמעה בצק. המתכונים המוקדמים ביותר למקרון היו למעשה מבוססים על מקצפת בתוספת ממרח שקדים (מראנג אמרטי). אף שמקורה של עוגייה זו אינם ברורים, היסטוריונים אחדים טוענים שראשיתה במנזר איטלקי. הנזירים התלוו לשפים של קטרינה דה מדיצ'י שהגיעה לצרפת בשנת 1533 עם נישואיה לאנרי השני, מלך צרפת. מתכונים לעוגיות מקרון מופיעים בספרי מתכונים כבר בראשית המאה ה-18. מתכון לעוגיות על בסיס שקדים פורסם גם בספר הידוע Mrs Beeton's Book of Household Management בשנת 1861.
בתחילת המאה ה-20 נוצרה בצרפת וריאציה חדשה של עוגיות המקרון, שיש הרואים בה סוג נפרד של עוגיות. פייר דפונטן (Pierre Desfontaines) ממעדניית לאדורֶה בפריז הגה עוגייה המורכבת משתי דסקיות המבוססות על בצק מקרון וביניהן מילויים שונים המחזיקים את הדסקיות יחדיו, כגון קרם חמאה, ריבה או גנאש. עוגיית המקרון הצרפתית נחשבת לעוגייה קשה ומסובכת להכנה מכיוון שחומרי הגלם המרכיבים אותה צריכים להישקל במדויק, והבחישה וזמן האפייה צריכים להיות מדויקים מאוד אף הם.
במטבח היהודי
יהודי איטליה ולוב (שם הוא נקרא עבמבר) אימצו את עוגיות המקרון כממתק לחג הפסח, שכן בהיעדר קמח או חומרי התפחה כלשהם, עוגיות המקרון הן כשרות לפסח. משם נפוצו העוגיות הללו לקהילות יהודיות ברחבי אירופה. בהדרגה התפתחו וריאציות נוספות למקרון, תחילה על בסיס קוקוס ולאחר מכן על בסיס מרכיבי טעם אחרים. בישראל מקובלות בעיקר עוגיות על בסיס בוטנים או קוקוס הנמכרות במיוחד לקראת חג הפסח.
רובר אריול
רובר איזק אריול (בטורקית: Rober İsaac Eryol, ידוע בישראל בשם רוברט שרף ורוברט סרף 21 בדצמבר 1930 - 21 בדצמבר 2000) היה כדורגלן טורקי ששיחק בקבוצת גלאטסראיי בעמדת הקשר. כמו כן, שיחק אריול בנבחרת טורקיה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן במשך מספר חודשים את הפועל באר שבע.
קריירה כשחקן
נולד ב-1930 למשפחה יהודית בעיר מרסין שבדרום טורקיה. ב-1937 עברה משפחתו לאיסטנבול; תחילה לרובע ביוגלו (Beyoğlu) ובהמשך לרובע טקסים (Taksim) שהיה מאוכלס במיעוטים. ב-1950 הוא סיים את הגימנסיה היוקרתית סנט ג'וזף.
גלאטסראיי
במקום מגוריו החדש הוא שיחק במספר קבוצות חובבניות ולאחר שמועדונים מקצועיים החלו להתעניין בו, הוא דחה תחילה הצעות ממועדונים זוטרים יותר באיסטנבול שזוהו כקשורים למיעוטים לא מוסלמים. לדבריו, הוא העדיף את ההשתייכות למועדון המזוהה עם הלאומיות הטורקית והעדיף להמתין להצעה מקבוצת גלאטסראיי מאזור מגוריו הקודם ברובע ביוגלו. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של גלאטסראיי ב-1947, בגיל 16. כעבור שנה הועבר לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי מאמנה הבריטי, פיטר מולוי. באותה עת לא הייתה קיימת ליגת העל הטורקית והתקיימו ליגות נפרדות בערים המרכזיות של טורקיה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גלאטסראיי ערך אריול ב-28 במרץ 1948, במשחק נגד בשיקטש במסגרת ליגת איסטנבול. בעונה זו הוא שיחק במשחק נוסף אחד בלבד ובעונה העוקבת, בה זכתה קבוצתו באליפות ליגת איסטנבול, הוא לא שיחק כלל ובעונת 1949/1950 הוא שיחק שני משחקים בלבד. בקיץ 1950 התחלף מאמן גלאטסראיי ותחת המאמן הבריטי החדש, דונלד לוקהד, החל אריול לקבל יותר דקות משחק. בשנים שלאחר מכן בלט אריול בסגל של גלאטסראיי, שיחק ברוב משחקי הקבוצה והיה שותף למאבקיה על אליפות ליגת איסטנבול. בעונת 1955/1956 היה אריול שחקן ספסל, בעיקר בשל שירותו הצבאי. בניגוד לרוב השחקנים שהסתפקו בשירות צבאי רגיל, עבר אריול גם קורס קצינים, הוצב בעיר באליקסיר והתקשה להגיע לאימוני הקבוצה.
נבחרת טורקיה
אריול זומן לנבחרת המשנה של טורקיה ב-1951 וערך את הופעת הבכורה שלו במסגרתה מול נבחרת המשנה של צרפת ב-1 בנובמבר 1951. הוא זומן לנבחרת טורקיה ב-1953, על ידי המאמן הלאומי, האיטלקי סנדרו פופו, לאחר שהפגין יכולת גבוהה במדי גלאטסראיי. הוא ערך את משחק הבכורה שלו מול שווייץ ב-25 במאי 1953. הוא נמנה עם סגל הנבחרת שהעפילה לטורניר הגביע העולמי בשווייץ ב-1954 (לאחר שגברה על ספרד) והשתתפה בו. הנבחרת הטורקית נוצחה על ידי גרמניה המערבית (מנצחת הטורניר) 4:1 והביסה את קוריאה הדרומית 0:7. במשחק מכריע על העלייה מהבית המוקדם לרבע הגמר היא התמודדה שוב מול מערב גרמניה והובסה 7:2. אריול השתתף בכל ששת משחקי נבחרתו בהעפלה לטורניר ובטורניר עצמו והיו אלו משחקיו האחרונים במדי הנבחרת הלאומית.
לאחר מכן, שיחק אריול בנבחרת הצבא הטורקי. עם נבחרת זו הוא זכה ב-1955 בגביע העולם לנבחרות צבאיות.
קריירה כמאמן
בתחילת 1961, לאחר שסיים את שירותו הצבאי בטורקיה, עלה אריול לישראל. בקיץ 1961 החל לאמן את הפועל באר שבע שהשתייכה באותה עת לליגה א' (ליגת המשנה). לאחר חמישה מחזורים מפתיחת עונת 1962-1961 נותרה באר שבע ללא נקודות, ובמועדון החליטו לפטר את שרף ולהזעיק בחזרה את המאמן הקודם, יחיאל מור. לאחר מכן שב עם משפחתו לטורקיה והיה מעורב במשך שנים בתפקידים שונים במועדון גלאטסראיי.
שיטת מונטסורי
שיטת מונטסורי (באיטלקית: Metodo Montessori) היא גישה חינוכית לילדים, המבוססת על מחקריה וניסיונה של הרופאה והמחנכת האיטלקית מריה מונטסורי (1870–1952). השיטה גובשה על בסיס תצפיות שערכה על ילדים שניתנה להם סביבת למידה חופשית, דבר שהוביל בשנת 1907 למסקנתה כי גילתה את "טבעו האמיתי של הילד". על יסוד תצפיותיה, יצרה מונטסורי סביבת למידה הבנויה מחומרים שנועדו לפעילויות למידה עצמאיות. שיטת מונטסורי נועדה לאפשר לילדים להביא לידי ביטוי את אופן קיומם הטבעי (הנגזר מ"טבעו האמיתי של הילד" אותו גילתה מונטסורי), לשמור ולתמוך באופן קיום טבעי זה.
על מנת ליישם את תורתה של מונטסורי, על המורה לראות בילד כמי שטבעו הפנימי ינחה אותו להתפתחות מושלמת. תפקיד המורה כצופה כולל לעיתים אינטראקציות ניסיוניות עם הילדים, המכונות בדרך כלל "שיעורים", זאת כדי לפתור בעיות התנהגות וכדי להדגים כיצד יש להשתמש בכלי הלימוד העצמי הנמצאים בסביבת הלימוד לשימושו החופשי של הילד, כאשר בבסיס עומדים עקרונות הכבוד אל הילד והאמונה ביכולותיו, החופש שלו ועצמאותו.
שיטת מונטסורי מיושמת בעיקר עם ילדים צעירים בגילי 2.5–6, כיוון שזה היה גיל הילדים עימם עבדה ד"ר מונטסורי. הפילוסופיה של מונטסורי מבוססת על מאפיינים מסוימים הנצפים בקבוצת גיל זו. השיטה מיושמת, במידה פחותה, אף על ילדים בקבוצות הגילים 3–6, 7–9, 10–12, ומתבגרים בקבוצות הגיל 13–15 ו-16–18. שיטת מונטסורי לא נרשמה כסימן מסחרי, וארגונים חינוכיים רבים טוענים לשימוש בה. משכך, קיים מגוון של שיטות הכשרה למורים ומגוון של בתי ספר על פי הפרשנויות השונות לשיטה.
תחילת דרכה של מונטסורי
מריה מונטסורי נולדה בשנת 1870 באיטליה. בבגרותה ילדה ילד מחוץ לנישואים וגידלה אותו כאם חד-הורית. מונטסורי נלחמה על זכותה להתקבל לבית ספר לרפואה, והייתה לרופאה האישה הראשונה באיטליה. שיטת מונטסורי התפתחה במקרה, כאשר מונטסורי, שהתמחתה ברפואת ילדים ובפסיכיאטריה, ערכה ניסוי במסגרת לימודיה. במסגרת הניסוי שערכה באוניברסיטה, פגשה ילדים ממעמדות סוציו-אקונומיים נמוכים. מפגש זה עורר במונטסורי את התחושה שמערכת החינוך אינה מצליחה להוציא מאותם ילדים את הפוטנציאל הגלום בהם. המפגש, אשר ערער אצל מונטסורי את האמון במערכת החינוך הציבורית, עודד אותה להתחיל ולגבש תפיסות חינוכיות משלה.
"קאסה די במביני" הראשון
בשנים 1904–1908 עבדה כמרצה בבית הספר הפדגוגי של אוניברסיטת רומא. בתקופה זו רומא התאפיינה בגידול אוכלוסין רב, וחברות בנייה רבות פשטו את הרגל והותירו אחריהם מבנים לא גמורים, אשר משכו אליהם פולשים. את אחד מהמבנים הללו, בשכונת סן-לורנצו, אימצה קבוצת בנקאים אשר התחייבה להעביר שיקום בסיסי את המבנה. הם לקחו דירות גדולות וחילקו אותן ליחידות קטנות אשר יתאימו למשפחות עניות עובדות. במהלך היום, כאשר יצאו הורי המשפחה לעבודה, היו הילדים נשארים בבית והורסים את המבנים שזה עתה הושלמו. מצב זה הניע את הבנקאים היזמים לגשת למונטסורי ולבקש ממנה למצוא דרכים להעסיק את הילדים במהלך היום, כך שלא יפגעו להם בנכסים.
מונטסורי קפצה על ההזדמנות לממש את גישתה החינוכית גם בעבודה עם ילדים נורמטיבים שאינם בעלי צרכים מיוחדים. בעזרת החומרים שאספה ופיתחה בעת עבודתה בבית הספר Orthophrenic school היא פתחה את בית הילדים הראשון, Casa dei Bambini, אשר נפתח ב-6 בינואר 1907. בטקס מעמד פתיחת בית הספר, הכריזה מונטסורי כי יש לה תחושה משונה שזוהי התחלה של מפעל עליו כל העולם ידבר ביום מן הימים. אל בית הספר הביאה מונטסורי שלל פעילויות וחומרים, אך השאירה רק את אלו מהם אשר העסיקו את הילדים. מה שהבינה מונטסורי הוא שילדים שהיו בסביבות פעילויות שנועדו לתמוך בשלב ההתפתחותי שלהם היו בעלי יכולת לחנך את עצמם. מאוחר יותר הגדירה זאת מונטסורי כ"חינוך עצמי". ב-1914 כתבה: "לא המצאתי שיטת חינוך, פשוט נתתי לכמה ילדים סיכוי לחיות".
נחש שיחים מנומר
נחש שיחים מנומר (שם מדעי: Philothamnus semivariegatus) הוא מין נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים החי בין ענפי שיחים ועצים בסוואנות של אפריקה.
שיטת מונטסורי
"קאסה די במביני" הראשון
בשנת 1914 הוזמנה מריה לסדרת הרצאות בארצות הברית, היא התארחה בביתו של תומאס אדיסון.
נחש שיחים מנומר
מאפיינים
נחש זה מגיע לאורך 60–90 ס"מ ובעל גוון ירוק וצהוב מלמטה, עם כתמים שחורים קטנים עליו. הראש קטן עם עיניים זהובות גדולות. הגוף מתפתל ביותר בצורה העוזרת לו להיאחז בענפים.
שיטת מונטסורי
"קאסה די במביני" הראשון
אגודת מונטסורי האמריקאית הוקמה ונשיאה היה אלכסנדר גרהם בל. מזכירת האגודה הייתה מרגרט וילסון (בתו של נשיא ארצות הברית באותה עת). מונטסורי הקדישה את עצמה לנסיעות והרצאות מסביב לעולם, במטרה להפיץ את השיטה. מלחמת העולם הראשונה היוותה מכשול עבור הפצת השיטה. בשנת 1917 התמקמה מונטסורי עם בנה ומשפחתו בברצלונה, שם הקימה את סמינר לבארטורי דה-פדגוגיה (Seminari-Laboratori de Pedagogiá).
נחש שיחים מנומר
מאפיינים
הנחש מצוי מדרום אפריקה, צפונה עד סודאן ואוגנדה, מערבה עד גינאה ומזרחה עד טנזניה. הנחש מצוי באזורי סוואנה בעלי צמחייה נמוכה. הוא פעיל במשך היום ואז מחפש באמצעות ראייתו החדה או לשונו צפרדעים ולטאות שאותם הוא בולע בבת אחת. הנחש מסוגל גם להתחפר ולשחות היטב בעת הצורך. נקבת הנחש מטילה 3–12 ביצים בכל קיץ והצאצאים בוקעים באורך 25 סנטימטרים.
שיטת מונטסורי
עליית הפאשיזם באירופה
מונטסורי קיוותה להשתקע בספרד ולטפח את הסמינר שהקימה, אך התעוררות הפאשיזם באירופה הפריעה לה להגשים את חזונה. ב-1933 נסגרו כל בתי הספר המונטסוריים בגרמניה, ותמונתה נשרפה מעל מדורה של ספריה בברלין. מאוחר יותר, פנה מוסוליני למונטסורי בבקשה לשלב את בתי הספר המונטסוריים בתנועת הנוער הפאשיסטית, ולאחר שהיא סרבה הוא סגר את כולם. בקיץ 1936 פרצה מלחמת אזרחים בספרד, ומונטסורי ומשפחתה נאלצו לנטוש את ביתם ולהפליג לאנגליה, ומשם ברחו להולנד. ב-1939 יצאה מונטסורי עם בנה לסבב הרצאות בהודו, ומשם לא הורשו לחזור כ-7 שנים בשל היותם אזרחים איטלקיים. בנה הושם במעצר, והיא עצמה הושמה במעצר בית.
השיטה כיום
נכון ל-2013, ישנם כ-7,000 בתי ספר וגנים מונטסוריים ברחבי העולם כולו. ברוב המדינות בהם ישנם בתי ספר מונטסוריים נעשתה התארגנות בארגונים מונטסוריים לאומיים. ארגונים אלו חשובים עבור קביעת סטנדרטים לבתי הספר ובייצוג בתי הספר מול גורמים ממשלתיים. בהרבה מן המדינות בהן יש מוסדות בשיטת מונטסורי, מוסדות להכשרת מורים מציעים התמחות מונטסורי למורים בבתי ספר יסודיים. ארגון (AMI (Association Montessori Internationale הוא ממשיכה של מורשת מונטסורי, לארגון יש סמינרי הכשרת מורים הנחשבים לטובים ביותר.
בוגרי מונטסורי מפורסמים כוללים את פיטר דרוקר, ג'וליה צ'יילד, ג'ף בזוס, קתרין גרהאם, הלן האנט ומייסדי גוגל לארי פייג' וסרגיי ברין.
עיקרי השיטה
ניתן לשייך את שיטתה של מונטסורי לזרם האינדיבידואציה בחינוך, במרכז השיטה נמצא הילד. "על החינוך ליצור הגנה ועזרה מעשית לשם התפתחות הילד". על פי מונטסורי, אין עלינו להכין את הילדים ולחנכם לחיים בחברה מסוימת, אלא לטפח אותם כך שהם בעצמם יעצבו את החברה בה הם חיים. השיטה מבוססת על האבחנות של מונטסורי וההבנות שלה של הילד כמו שהוא, ולא כמו שנדמה למבוגרים שהוא צריך להיות, במטרה לתת לילד בסיס לגדול להיות מבוגר מפותח היטב, אחראי, מאושר ומגשים את עצמו.
השיטה דוגלת בלמידה של הילד תוך עשיית הדברים בעצמו. מתוך הנחה שביסודו הילד הוא אוטודידקט. מונטסורי טענה כי מבנה המוח של הילד מאפשר לו לקלוט רשמים מהסביבה באופן בלתי מודע, וכך הוא מלמד את עצמו. את יכולת זו הגדירה מונטסורי כ"מוח הקולט" (The Observant Mind). מונטסורי טוענת שהילד תמיד יבחר פעילות שעונה על צורך פנימי שלו, ושבחירה זו תגרום לו לשמוח ולהתלהב מהלמידה. אהבת הלמידה הזו היא הבסיס של שיטת מונטסורי, בתקווה לנטוע בילד אהבת למידה לשארית חייו.
מונטסורי האמינה כי החינוך מתחיל עם הלידה ולשש השנים הראשונות חשיבות מכרעת בעיצוב הילד- מבחינה גופנית, שכלית, נפשית ומבחינת האישיות שלו. שיטת החינוך שפיתחה מתוכננת כך שהיא תאפשר לילד להתפתח בקצב שלו תוך שימוש ביכולותיו.
מישורי התפתחות
מתוך מחקרה שהתבסס על התבוננות, הגיעה מונטסורי למסקנה כי ישנם שלבי התפתחות בחיי האדם, והשוני ביניהם הוא כה משמעותי שהיא כינתה את המעבר משלב לשלב כ"לידה מחדש". לאותם שלבים קראה מונטסורי "מישורי התפתחות". בכל מישור התפתחות יש לילדים מאפיינים שונים המשפיעים על צורכיהם. מונטסורי האמינה כי היכרות עם המאפיינים הללו חשובה להבנת הילד ולחינוכו בצורה המיטבית. בשיטת מונטסורי הילדים גדלים בסביבה המתאימה ביותר למישור ההתפתחותי בו הם נמצאים, ותפקיד המחנכים לתמוך בהם בנקודות בהם הם צריכים עזרה, לזהות את הרגישויות וההזדמנויות במישור ההתפתחותי ובכך לעזור לילד להגיע למימוש הפוטנציאל הגלום בו בהתבוננותה זיהתה מונטסורי ארבעה מישורי התפתחות בדרך לאדם הבוגר:
מונטסורי זיהתה בכל אחד ממישורי ההתפתחות שני שלבים- בשלב הראשון הילד מאופיין בעוצמת רגישות גבוהה להתנסויות מסוימות. רגישות זו הולכת וגדלה עד השיא שמגיע באמצע התקופה. בשלב השני של מישור ההתפתחות הילד מפנים את המיומנויות שנרכשו בשלב הראשון, ועוצמת הרגישות הולכת ופוחתת לקראת מישור ההתפתחות הבא. על כן כיתות הלימוד הן תלת גילאיות.
אביזרי למידה
אביזרי מונטסורי מתחלקים למספר תחומים:
הסביבה המוכנה
בשיטת מונטסורי נתפסת הסביבה ככלי מחנך המשפיע על המטרות החינוכיות. מונטסורי הבחינה כי כאשר הסביבה מאורגנת בצורה מדעית ומחושבת עם האביזרים הנכונים, היא תסייע לתהליך התפתחות הילדים, וכי ילדים מזהים מגיל צעיר את מרכיבי הסביבה והאפשרויות שהיא מזמנת. מתוך עקרונות אלו יצרה מונטסורי את המושג "הסביבה המוכנה"- עיצוב הסביבה החינוכית בהתאם לצורכי הילד ומימידיו. המושג החל להתפתח במאה ה-20 ובמהלך המאה ה-21 התפתח כמודל ללמידה מתקדמת.
"הסביבה המוכנה" נוגעת בעיצוב וסידור הכתה והחצר. הסביבה מאורגנת על פי תחומי הדעת, וכוללת את אביזרי הלמידה של כל תחום. הילד חופשי לבחור את האביזר שהוא רוצה, להשתמש בו, ולהחזיר למקומו בתום השימוש. כך, מזמנת הסביבה את העצמאות ואת חופש הפעולה. האביזרים מסודרים בסדר עולה של קושי, כך שהאתגר והעניין נשמרים. התאמת ה"סביבה המוכנה" לממדיו של הילד יוצרת מצב בו הכל בהישג ידו של הילד. כמו כן, אין ארונות סגורים או מדפים גבוהים אליהם לא יוכל הילד להגיע. החלל מזמין ומאפשר- אך לא כופה את עצמו.
שיטת מונטסורי בישראל
בישראל כיום פועלים כ-120 גני ילדים וכ-20 בתי ספר בשיטת מונטסורי. הבולטים שבהם ממוקמים בכפר הירוק ובמקווה ישראל בחולון ותיכון החממה בהוד השרון.
קיימים מספר קורסים להכשרת מחנכים בשיטת מונטסורי בישראל- במרכז מונטסורי הממוקם בכפר הירוק מתקיימת הכשרת מחנכים האורכת שנתיים וכוללת כ-400 שעות של התנסות מעשית. קורס נוסף להכשרת מחנכים מתקיים ב"מכון הישראלי לחינוך מונטסורי" אשר ממוקם במקווה ישראל בחולון. אורך הקורס כארבעה חודשים והוא מנוהל על ידי ד"ר שלומית אביב אשר מעבירה הרצאות וקורסים נוספים במסגרת "המכון הישראלי לחינוך מונטסורי".
ג'ואן הריסון (שחיינית)
ג'ואן סינתיה הריסון-בריצקה (באנגלית: Joan Cynthia Harrison-Breetzke; נולדה ב-29 בנובמבר 1935) היא שחיינית דרום אפריקאית בעבר. אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) במשחה ל-100 מטר גב ובכך הייתה לשחיינית הראשונה מדרום אפריקה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
הריסון נולדה וגדלה באיסט לונדון, בת להורים ספורטאים, אמא הייתה שחיינית ואביה היה שחקן רוגבי.
1948
באליפות דרום אפריקה בשחייה שנערכה בשנת 1948 היא זכתה בשתי מדליות זהב ב-220 יארד חופשי וב-500 יארד חופשי וקבעה שני שיאי לאומיים חדשים.
1950
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1950 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-440 יארד חופשי בשיא משחקים חדש של 5:26.4 דקות ומדליית כסף במשחה ל-110 יארד חופשי בתוצאה של 1:10.7 דקות.
אלופה אולימפית
בשחייה באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה הריסון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.3 דקות, לפני חירטייה וילימה מהולנד (1:14.5 דקות) וג'ין סטיוארט מניו זילנד (1:15.8 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בשמחה ל-100 מטר חפשי בתוצאה של 1:07.1 דקות תוצאה זהה ליהודית תמש מהונגריה שזכתה במדליית ארד ולג'ודי אלדרסון מארצות הברית שסיימה במקום חמישי, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:06.5 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:23.1 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה שלמ 5:21.8 דקות.
1954
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה בשנת 1954 היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, כסף וארד. מדליות זהב במשחה ל-110 יארד גב בתוצאה של 1:15.2 דקות ובמשחה שליחות 4x110 יארד חופשי, מדליית כסף במשחה שליחות 3x110 יארד מעורב ומדליית ארד במשחה ל-110 יארד חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות.
1956
בשנת 1956 חזרה הריסון להשתתף בתחרויות וזכתה בשני תוארי אליפות דרום אפריקה, אבל החליטה שלא להשתתף באולימפיאדת מלבורן (1956) ולא הגנה על תוארה.
אחכה לך
השיר "אֲחַכֶּה לְךָ" נכתב על ידי דודו ברק, והלחין אותו נתן כהן. השיר מופיע באלבומה היחיד של להקת הנשמות הטהורות, שהופיע בשנת 1974.
פלקרמיק
"פלקרמיק" היה מפעל לייצור כלי קרמיקה ישראלית וחרסינה שפעל בחיפה.
תיאור
מפעל פלקרמיק נוסד בשנת 1934 בחוואסה על ידי בעלי הון פרטיים. בראשיתו העסיק המפעל שלושה עובדים. שמו מורכב מתחילת המילה "פלשתינה" עם "קרמיקה". מאוחר יותר עבר המפעל לחיפה, שם הוקמו מפעלים רבים ובהם מפעלי קרמיקה נוספים. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ייצר המפעל רכיבים קרמיים עבור תעשיית החשמל שכללו בעיקר מבודדים. עם זאת, עיקר ייצורו היה קרמיקה אמנותית שכללה כלי בית שונים וקרמיקה אמנותית ככדים.
אחכה לך
רקע על השיר
בילדותו, השתתף הפזמונאי דודו ברק במקהלת "פינת הילד", שם הכיר את המשוררות לאה גולדברג, מרים ילן שטקליס, אנדה עמיר, ובלהה יפה. הוא עבד שנים רבות כעורך תוכניות מוזיקה ברדיו. נוסף לכך, פרסם שבעה קובצי שירה ובמקביל חיבר פזמונים רבים שהולחנו ושזכו למבצעים מוכרים, להקלטות ולהצלחה רבה.
השיר נכתב בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים. בעת מלחמת יום הכיפורים השיר סימל את ציפייתן של נשים לאהוביהן שיחזרו מהקרב.
פלקרמיק
תיאור
בשנת 1960 החל בית החרושת לעשות שימוש באבנית שנשרפה בטמפרטורה נמוכה (710 מעלות צלזיוס) וכן בפורצלן ועליו ציפוי זכוכיתי מגן (Porcelain Vitreous China). היה זה אחד המפעלים הראשונים שעשו שימוש בחומרים אלו בישראל. בנוסף, ייצר גם כלים חסיני אש מסוג "פוירפסט". למרות השקעות אלו, אופני הייצור במפעל סבלו ממחסור בהשקעות ביחס למתחריו וצבר חובות כבדים. בשנת 1965 רכשו קואופרטיב העובדים וההסתדרות את ייתרת המניות שהיו בבעלות פרטית. עם זאת, ניהולו הביא את המפעל, שמצבת עובדיו מנתה כ-150 עובדים בשלוש משמרות, אל סף פשיטת רגל, והפסדיו נאמדו בשנת 1968 בכחצי מיליון ל"י.
אחכה לך
רקע על השיר
דודו ברק כתב את השיר במיוחד לנאוה ברוכין, סולנית הנשמות הטהורות. השיר נכלל באלבומה היחיד של השלישייה, שכללה לצד נאוה ברוכין את נתן כהן ואת יורם ירוחמי. הוא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל, ובמצעד השנתי לשנת תשל"ג (1973) של התחנה דורג השיר במקום ה־12. השיר המשיך להופיע במצעד עוד 14 שבועות לפחות, ומתוך 14 השבועות הוביל את המצעד למשך שבוע אחד. שיר זה הוא השיר היחיד של הנשמות הטהורות שהגיע למצעדים השנתיים.
ביצועים
השיר הוקלט במקור על ידי שלישיית הנשמות הטהורות (עם הסולנית נאוה ברוכין) באביב 1973 (לחן ועיבוד: נתן כהן), ונכנס למצעדי הפזמונים ביולי 1973. השיר נכלל באלבומה היחיד של הלהקה.
בשנת 1994 השיר זכה לחידוש מפי הזמרת דפנה דקל, בעיבוד של רועי זו-ארץ ונכלל באלבומה השני של הזמרת ("דפנה דקל"). זמרים נוספים שביצעו את השיר הם ג'וזי כץ, שרון קרלן, ירדן ג'רפי, יובל דיין, וכן נתן כהן עצמו.
יואב שוהם
יואב שוהם (נולד ב-22 בינואר 1956) הוא פרופסור אמריטוס למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. מחקריו עוסקים בבינה מלאכותית, בתחום מערכות מרובות סוכנים ובתורת המשחקים.
ביוגרפיה
שוהם סיים תואר ראשון בטכניון. לאחר התואר רצה להתמחות בבינה מלאכותית, אך הענף היה בחיתוליו בארץ ולכן בשנת 1982 נסע לאוניברסיטת ייל כדי להמשיך את לימודיו. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת ייל והמשיך ללימודי פוסט-דוקטורט במכון ויצמן למדע. בשנת 1987 החל ללמד באוניברסיטת סטנפורד ושם לימד עד 2015.
שוהם הקים מספר חברות העוסקות בעסקים מקוונים. המוכרת ביותר בהם היא חברת טריידינג דיינמיקס, אשר עסקה בניהול מכרזים מקוונים. החברה נמכרה לחברת אריבה תמורת 458 מיליון דולר. בשנת 2014 פיתח יחד עם פרופ' דן אריאלי אפליקציית ניהול זמן בשם Timeful, שנמכרה בשנת 2015 לחברת גוגל.
בשנת 2016 יזם שוהם את ״מדד הבינה המלאכותית״ (AI Index) שהושק פומבית בסוף 2017.
שוהם הוא מנכ"ל ומייסד משותף (יחד עם פרופ' אמנון שעשוע ואורי גושן) של חברת ההזנק AI21 Labs, העוסקת ביישומי בינה מלאכותית.
הוא נשוי בשנית לנועה אליאסף-שוהם, ממייסדי מכון ראות, ואב לארבעה ילדים.
Bad Reputation (שיר)
Bad Reputation הוא שיר רוק של ג'ואן ג'ט אשר יצא כסינגל מאלבום האולפן הראשון שלה באותו השם מ-1980. היה זה גם סינגל הבכורה שלה כאקט סולו.
רקע
ג'ט כתבה את השיר בשיתוף עם המפיק המוזיקלי קני לגונה, שהפיק את אלבום הבכורה שלה ועזר לה לפתח את קריירת הסולו שלה, אחרי שהלהקה שלה, The Runaways, התפרקה. לג'ט יצא שם כרוקיסטית פרועה בימיה עם להקה זו, וכשהיא ולגונה ניסו לעניין חברות תקליטים באלבום סולו של ג'ט, הם קיבלו סירובים מוחלטים, כאשר במקרה אחד אפילו אמרו שהיא "מופרעת מידי, כמו הפאנקיסטים והנאצים". בתגובה, כתבו ג'ט ולגונה את השיר על "השם הרע" שלה - "Bad Reputation".
לגונה וג'ט הוציאו את אלבום הבכורה של ג'ט, Joan Jett, בהוצאה עצמית, ולאחר שהאלבום הוכיח את עצמו, חברת התקליטים Boardwalk Records הוציאה גרסה מחודשת של האלבום, הפעם בשם Bad Reputation.
גלי
ראו גם
}}
Bad Reputation (שיר)
רקע
עם שיר זה, ג'ט יצאה בהצהרה חזקה נגד תפקידי מגדר מסורתיים, ומיצבה את עצמה כרוקיסטית עצמאית. לדברי לגונה, היה הדבר רדיקלי ביותר, מכיוון שהיא הייתה כמעט היחידה בשטח, בוודאי עם רמה כלשהי של הצלחה מסחרית, שהתנהלה ללא כל התייחסות למצופה ממנה כאישה.
הצלחת השיר
עוד בשלב של ההוצאה העצמית, תחנת רדיו אחת בניו יורק, WNEW, התחילה להשמיע את השיר, שנקלט עד מהרה וזכה להשמעות בתחנות נוספות. השיר כלל לא היה מתוכנן לצאת כסינגל ולא היה בין השירים שביקשו תחילה להשמיע. למעשה, על אף שהשיר הפך לשיר ההיכר של ג'ט, הוא מעולם לא יצא כסינגל בארצות הברית. הפופולריות של השיר, כמו גם המכירות היחסית טובות של האלבום על ידי לגונה והצוות התומך בג'ט, שכנעו את Boardwalk Records שמדובר באלבום שכדאי להם להנפיק.
ב-2009, נמנה השיר כמספר 29 ברשימת שירי הרוק הכבד הגדולים של כל הזמנים של ערוץ המוזיקה VH1. היה זה הדירוג הגבוה ביותר של אישה ברשימה.
בתרבות הפופולרית
ב-1999, נבחר השיר כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה של NBC, Freaks And Geeks.
סרטים בהם השיר מושמע כוללים את שרק, Wonderland, קינגפין, Baby Mama, קיק אס, ו10 דברים שאני הכי שונאת אצלך.
אי-שוויון מרקוב
בתורת ההסתברות אי-שוויון מרקוב חוסם את ההסתברות לכך שמשתנה מקרי אי שלילי יהיה גדול מקבוע נתון. אי שוויון מרקוב (בדומה לאי-שוויון צ'בישב ואי-שוויון קולמוגורוב) הוא אחד מאי-השוויונים הבסיסיים המשתמשים במושג התוחלת בשביל לאמוד (אם כי לעיתים רבות באופן גס) את פונקציית הצפיפות של משתנה מקרי. לדוגמה, מאי-השוויון נובע שלא ייתכן כי רף הכניסה לעשירון העליון של ההכנסות יהיה פי 12 מהמשכורת הממוצעת. למרות פשטותו, אי-השוויון מאפשר להוכיח תוצאות לא טריוויאליות, כגון החוק החלש של המספרים הגדולים.
Bad Reputation (שיר)
בתרבות הפופולרית
לוחמת הMMA רונדה ראוזי משתמשת בשיר כשיר הכניסה שלה.
אי-שוויון מרקוב
אי-שוויון מרקוב קרוי על שם המתמטיקאי הרוסי אנדריי מרקוב, אם כי קיים תיעוד שלו בעבודותיו המוקדמות של פפנוטי צ'בישב שהיה מורו של מרקוב. אי-שוויון מרקוב מכונה גם אי שוויון צ'בישב ואי שוויון ביניימה בספרות מקצועית רבה (בפרט באנליזה), אך אין לבלבל בינו לבין אי-שוויון צ'בישב המפורסם.
Bad Reputation (שיר)
קליפ
הקליפ נעשה ב-1982 לאחר ההצלחה העצומה של הקליפ של "אני אוהב רוקנרול". הווידאו, בבימויו של דייוויד קרוקט, מתאר את 23 חברות התקליטים אשר דחו את אלבום הסולו הראשון של ג'ט, ועלייתה לראשי המצעדים עם יציאתו. קני לגונה, מייסד שותף של Blackheart Records, משתתף בהופעת קמע כמנהל בחברת האחים וורנר.
אי-שוויון מרקוב
נוסח פורמלי
במושגים של תורת המידה, אי-שוויון מרקוב גורס כי בהינתן מרחב מידה ופונקציה מדידה f אל הישר הממשי המורחב, אז לכל t>0 מתקיים:
Bad Reputation (שיר)
גרסת אבריל לאבין
Bad Reputation הוקלט על ידי הזמרת הקנדית אבריל לאבין עבור וידאו מונטאז' שהוקרן בסיבוב ההופעות שלה Best Damn Tour. הקלטת האולפן של הקאבר נכלל מאוחר יותר במהדורת דלוקס של אלבום האולפן הרביעי שלה להתראות ערש ובמהדורה היפנית של אלבומה החמישי בכותרת עצמית. היא תרמה את גרסת הקאבר שלה לסרט האנימה One Piece Film: Z. השיר יצא כאחד משני שירים בסינגל פרומו לסרט ביפן. הוא זכה להשמעה כבדה ברדיו ביפן, והגיע למספר 8 במצעד יפן הוט 100.
אי-שוויון מרקוב
נוסח פורמלי
במקרה הפרטי של מרחב הסתברות (כלומר, המרחב בעל מידה 1), אי-השוויון שקול לטענה שעבור כל a>0 מתקיים
הוכחה
מספיק להוכיח עבור פונקציה מדידה חיובית. f פונקציה מדידה, לכן הקבוצה מדידה. מתקיים:
נוציא אינטגרל לבג על הקבוצה X משני צידי אי השוויון:
לפי הגדרת אינטגרל לבג על פונקציה מציינת של קבוצה מדידה, מתקיים:
נחלק ב-t ונקבל:
כנדרש.
הוכחה למשתנים מקריים
יהי X משתנה מקרי חיובי רציף (ההוכחה למקרה הבדיד דומה). אזי:
סמן (אזור היסטורי)
סֵמֵן (בגעז: ሰሜን או ሴሜን) הוא אזור ומחוז גאוגרפי-היסטורי בצפון אתיופיה. סמן שוכנת בין אזור צלמת בצפון לוגרה בדרום ובין הטקזה במזרח לסגדה וולדבה במערב. בסמן התקיימה תקופה ארוכה אוטונומיה יהודית של בית ישראל, שקצה הגיע בתחילת המאה ה-17 עם כיבושה בידי האימפריה האתיופית.
היסטוריה
הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "סוברידה" שחי מדרום לאקסומים. בתבליט מונומנטום אדוליטנום מוזכר עם בשם "סמנוי" שחי באזור הררי ומושלג שמדרום לאקסום ולטקזה. ההרים הללו שנקראים כיום "סמן" נקראו בכתבי הגאוגרפיים מהתקופה הרומית בשם היווני "פיילה"/"פיילאי" ולפיהם השם המקומי היה "פסאבו".
על פי מסורת בית ישראל היהודים הראשונים הגיעו לסמן מאזור אדיבו. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק מהשטחים שניתנו לגדעון. פינחס, אחד מצאצאי גדעון שהוביל קבוצה שסירבה להתנצר, היגר לסמן במאה ה-4, בתקופתם של אברהא ואצבחא. פינחס וצאצאיו מלכו על היהודים המקומיים. שושלת מלכים זו מכונה בשם "שושלת הגדעונים" מכיוון שרבים ממלכיה נשאו בשם "גדעון".
בכתובת אקסומית מהמאה ה-4 הוזכרה סמן כישות מדינית שמעלה מס לאקסום. קוסמוס אינדיקופלוסטס מזכיר במאה ה-6 את אזור "סמני" כמקום שאליו מגלים מלכי אקסום מורדים.
לאחר כיבוש סמן בידי האתיופים, עבר האזור לשליטה קיסרית ישירה ושליטיו זכו לתואר אגפרי. ברוב המקרים יורשי העצר הם שמונו לשליטי המחוז. האגפרי הראשון של סמן היה הנסיך פאסילידס. בתקופת השופטים עבר האזור מיד ליד ככל הנראה נשלט על ידי שליטים שבאו מרקע יהודי כמו למשל דג'זמץ' וובה היילה מריאם.
חלק מהרי סמן שבאזור הוא פארק לאומי בעל מעמד של אתר מורשת עולמית מאז 1978.
הבלדה על באסטר סקראגס
הבלדה על באסטר סקראגס (באנגלית: The Ballad of Buster Scruggs) הוא מערבון אמריקאי משנת 2018 שכתבו, ביימו, והפיקו האחים ג'ואל ואית'ן כהן. הסרט מהווה מעין אנתולוגיה של שישה סרטים קצרים המתרחשים כולם במערב הפרוע. בסרט משתתפים: טים בלייק נלסון, ליאם ניסן, ג'יימס פרנקו, ברנדן גליסון, זואי קאזאן, טיין דיילי, הארי מלינג, ביל הק, וטום וייטס.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-75, ב-31 באוגוסט 2018, שם זכה בפרס לתסריט הטוב ביותר. לאחר הקרנה מוגבלת במספר אולמות קולנוע שהחלה ב-9 בנובמבר 2018, הסרט יצא בנטפליקס ב-16 בנובמבר.
הסרט נכנס לרשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר של 2018 ברשימת National Board of Review. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-91 בשלוש קטגוריות: פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (עבור: "When a Cowboy Trades His Spurs for Wings").
"הבלדה על באסטר סקראגס"
באסטר סקראגס, (טים בלייק נלסון) קאובוי עליז ומזמר לבוש בלבן, רוכב לבדו על סוסו במדבר, שר ומספר על עצמו תוך שהוא שובר את הקיר הרביעי. באסטר מגיע לקנטינה מבודדת מלאה בפורעי חוק, שם הוא מחליף עלבונות עם אחד מהם, וכשזה מאיים עליו, באסטר יורה בו ובאחרים בזריזות וללא מאמץ. בהמשך הוא ניגש לעיירה ונכנס למסבאה. במסבאה מחייבים אותו להשאיר את אקדחו בדלפק הכניסה, בהתאם למדיניות הנשק של המקום.
באסטר מצטרף לאחד השולחנות למשחק פוקר, לאחר ששחקן אחר עזב בפתאומיות, אבל מגלה שהשחקן פינה את המושב לאחר שהוא קיבל את קלפי יד המת. השחקנים האחרים טוענים כי באסטר מחויב לשחק במקומו, משום שראה את הקלפים. כאשר באסטר מסרב, שחקן גדול ומאיים בשם ג'ו, נעמד וחושף את אקדחו. כשבאסטר מציין מי הוא בניסיון להרגיעו, הוא שולף אקדח ודורך אותו כדי לזכות בפרס על ראשו. לאחר שלא הצליח לשכנע את ג'ו לסיים את העימות בדרכי נועם, באסטר בועט במהירות אדירה בקרש שולחן הפוקר, באופן כזה שפוגע בידו של ג'ו האוחזת באקדח הטעון. כתוצאה מכך, האקדח מכוון כלפי ג'ו, וזה יורה בעצמו ומת. יושבי המסבאה מוכים בתדהמה, ובאסטר שובר את המתח עם שיר עליז וקולני על "ג'ו הזועף" להנאת הלקוחות. אחיו של ג'ו מגיע בבהלה, וכשהוא מוצא את גופת אחיו הוא מאתגר את באסטר לדו-קרב. באסטר נענה לאתגר. בקרב, באסטר יורה בכל אצבעות ידו הימנית של אחיו של ג'ו, ולפני שזה מספיק להגיב, באסטר מסובב אליו את גבו, ויורה בו מבעד למראה קטנה.
לאחר מכן, קאובוי צעיר לבוש בשחור רוכב לתוך העיר ומנגן במפוחית פה, ומאתגר את באסטר בנימוס לדו-קרב. באסטר נענה בשמחה. אולם, להפתעתו הרבה, האיש הצעיר שלף את נשקו עוד לפני שבאסטר הספיק להגיב, ויורה במצחו. באסטר בוחן את הפצע בהשתוממות לפני שמתמוטט. הוא טוען כי היה צריך לחזות זאת, משום ש"אתה לא יכול להיות הטוב ביותר לנצח". נשמתו של באסטר יוצאת מגופו עם כנפיים ונבל, ומרחפת לשמיים, ובאסטר פורץ בדואט עם הבחור הצעיר. בשיר, באסטר מביע תקווה כי יגיע למקום בו ישנם אנשים טובים יותר מאלו על פני האדמה.
"בקרבת אלגודונס"
קאובוי צעיר (ג'יימס פרנקו) מנסה לשדוד בנק מבודד בערבה, חרף הזהרותיו של הפקיד הזקן. כאשר הוא בורח, פקיד הבנק יורה בו, והוא מנסה לתפוס מחסה מאחורי באר מים. הקאבוי מחזיר אש, אבל הפקיד רץ לעברו עם נשק, כשהוא לובש קרש כביסה וכמה סירים ומחבתות, כשריון המסיט את כל הכדורים של הקאובוי. כל פעם שכדור פוגע בשריון המאולתר הפקיד קורא בזלזול "!Pan-Shot" (משחק מילים: מילולית יריית-מחבת וגם פאנינג). הפקיד דופק את קת הרובה שלו בראשו של הקאובוי והוא מאבד את ההכרה.
כאשר הקאובוי מתעורר, הוא מוצא את עצמו יושב על סוסו מתחת לעץ, כשידיו כבולות וחבל כרוך סביב צווארו. איש חוק ואנשיו מבקשים ממנו לשאת את מילותיו האחרונות, שכן הם הרשיעו אותו וגזרו עליו עונש מוות בזמן שהיה בחוסר הכרה. ביצוע גזר הדין מופרע על ידי מתקפה של לוחמי קומאנצ'י, שהורגים במהירות את איש החוק ואנשיו, אבל משאירים את הקאובוי במקומו על הסוס.
לאחר זמן מה, מוביל בקר עובר באזור ומשחרר את הקאובוי והוא מצטרף אליו לרכיבה. עם זאת, מתברר כי אותו מוביל בקר הוא למעשה גנב בקר, והם מיד נרדפים על ידי קבוצת אנשי חוק אחרים. מוביל הבקר בורח ומשאיר את הקאובוי לבדו, כשזה לא מספיק להבין את הסיטואציה. אנשי החוק תופסים את הקאובוי ומובילים אותו לעיירה, והשופט מורה לתלות אותו. בעוד הקאובוי עומד על הגרדום עם שלושה גברים אחרים הממתינים להוצאה להורג, הוא מביט באיש לשמאלו, שמבכה על מר גורלו, ואומר לו "פעם ראשונה?". לפני שהוא הוא נתלה, הקאבוי מבחין בבחורה יפה ומחייך לעצמו. התליין מכסה את ראשו ומושך את מנוף הדלת לקול תשואות הקהל.
"מקור פרנסה"
בתום הופעה אחת שלא הניבה רווחים, האמרגן מבחין במופע סמוך, בו מוצגת תרנגולת שיכולה לכאורה לחשב תרגילי אריתמטיקה בסיסית. הקהל קורא תרגיל, והתרנגולת נוקבת במקורה במספר הנכון. האמרגן רוכש את התרנגולת שחולקת את העגלה עם הריסון, שאינו מרוצה מהמצב החדש. מאוחר יותר האמרגן מחנה את העגלה ליד גשר גבוה מעל לנהר זורם. הוא הולך למרכז הגשר ומטיל אבן גדולה כדי לאמוד את עומק המים לפני שחוזר לעגלה. בסצנה הסופית רואים את פנים העגלה כשהנוסע היחיד בתוכה הוא התרנגולת.
"הקניון המוזהב"
השלווה הטבעית בעמק הררי וקסום מופרת, כאשר מגיע למקום מחפש זהב זקן (טום וויטס). לאחר שמצא מספר גרגירי זהב בנהר, הוא מחליט לחפש זהב באחו הירוק שליד הנהר. במשך כמה ימים הוא חופר בורות בקרקע על מנת לספור את גרגירי הזהב, כשהוא חושב שמצא את המקור הסביר של גרגירי הזהב הוא מתחיל לחפור בור עמוק יותר. לאחר הלילה הראשון שלו באתר החפירה, הוא רואה אוח גדול בצמרת העץ בקצה העמק. כשהוא מטפס למעלה ומגיע אל הקן ולוקח את ארבע הביצים מהקן, מבטו של האוח מן העץ הסמוך גורם לו להחזיר שלוש מארבע הביצים שהוא לקח לארוחה שלו. ביום השלישי הוא חופר ומוצא גוש זהב הגדול פי כמה וכמה מהקודמים בתוך אבן. ברגע שהוא מגלה את הזהב בתוך הבור, צל חולף מוטל מעליו. לצופים מתברר כי זהו גבר צעיר שעקב אחריו ונתן לו לעשות את כל העבודה. הצעיר מתגנב לקצה הבור, ויורה במחפש הזקן מאחור. המחפש נופל כשפניו על הקרקע, ודם מתפשט על גבו. הצעיר קופץ לתוך הבור כדי לגנוב את הזהב, אך להפתעתו המחפש מסתובב, נאבק עימו על האקדח, ויורה בו למוות. המחפש יוצא מן הבור, שוטף ובודק את הפצע שלו בנחל, ומאשר שהירייה לא פגעה בשום איבר חיוני. הוא מסיים את כריית הזהב, דוחף את גופו של הצעיר אל הבור שישמש לו כקבר, ועוזב את העמק בשמחה. בסיום שוב נראה העמק קסום וריק מאדם.
"הנערה שכעסה"
אליס לונגבאו (זואי קאזאן) ואחיה הבכור גילברט, איש עסקים חסר כישרון, נוסעים בשיירת עגלות לאורך הפרריה מערבה, לכיוון אורגון. שם, לטענת גילברט, מצפה להם שותף עסקי שלו, שישא את אליס לאישה. זמן קצר לאחר יציאתם למסע, גילברט מת מכולרה, ומובילי השיירה, מר בילי נאפ ומר ארתור, עוזרים לאליס לקבור את אחיה.
אף על פי שלא עומדות לנגד עיניה אפשרויות ברורות לגבי העתיד באורגון, אליס מחליטה להמשיך בנסיעה במקום לחזור מזרחה. מאט, הצעיר שגילברט שכר להוביל את עגלתם, טוען שגילברט הבטיח לו 400 דולר, מחצית מהסכום הובטח לו שיקבל כשהם יגיעו לנקודת הביניים בפורט לארמי, ואת החצי השני כשיגיעו לעמק ויליאמט, ואם לא יקבל את התשלום הוא יחזור הביתה. מחשש מפני מאט, אליס מספרת לבילי שחיפשה את הכסף בעגלה אך לא מצאה, והניחה שאחיה נשא אותו במקטורן שלו ונקבר עמו, בילי מציע את תמיכתו בכך שיחשוב על פתרון. בהמשך הוא עושה לאליס טובה בכך שניסה לירות בכלבו הקטן של גילברט, "הנשיא פירס" (על שמו של פרנקלין פירס), מפני שהנביחות המתמידות של הכלב עוררו תלונה נרחבת בקרב שאר הנוסעים, אך הוא לא מצליח לירות בו משום שהכלב נמלט.
במהלך המסע, אליס ובילי מנהלים כמה שיחות אינטימיות ומתקרבים, ואז בילי מציע לפתור את הדילמה של אליס בכך שתינשא לו. והוא ידאג לחוב של אחיה, וכן יפרוש מהובלת שיירות, ויקים איתה בית ומשפחה באורגון. אליס מופתעת מהצעתו של בילי, אומרת שתשקול זאת, ולבסוף מקבלת את הצעתו, מאחר שהחיבה ביניהם הדדית. בילי מודיע לארתור כי זו תהיה נסיעתם האחרונה יחד, וזה אדיש.
למחרת בבוקר, ארתור שם לב שאליס נעדרת, הוא שואל את אחד הנוסעים אם ראה אותה, וזה אומר לו שראה אותה הולכת לכיוון מסוים, וששמע את הכלב הנמלט נובח מאותו הכיוון. ארתור רוכב לכיוון הגבעות ומוצא אותה עם הכלב צוחקת נוכח "הנשיא פירס" הנובח אל עבר כמה נובחניות. לפתע ארתור מבחין בעקבות סוסים טריות, הוא מורה לאליס לרדת מהסוס ולשבת מאחורי גבעה קטנה לידם. צ'יף אינדיאני ואנשיו רכובים על סוסים נראים באופק, ארתור נותן לאליס אקדח, ואומר לה שאם הוא יהרג, עליה להתאבד בירייה כדי למנוע את לכידתה בידי האינדיאנים שיענו ויהרגו אותה בכל מקרה. האינדיאנים מסתערים פעמיים וארתור מצליח להבריח אותם ביריות עם הרובה שלו. לוחם שהתחבא מאחורי סוסו מפתיע את ארתור, חובט בו, וארתור מתמוטט. הלוחם מתקרב אליו במטרה לקרקף אותו, אך ארתור יורה בו לפני שעושה זאת, לאחר מכן ארתור שב אל אליס אך מוצא אותה ללא רוח חיים. הוא מבין כי כמו האינדאני חשבה אותו למת, וירתה בעצמה כפי שאמר לה לעשות במקרה כזה. ארתור חוזר בעצב עם הכלב אל השירה, בלי לדעת מה לומר לבילי נאפ.
"שרידים בני תמותה"
לפנות ערב, על רקע השקיעה, חמישה אנשים נוסעים במרכבה לפורט מורגן, קולרדו: אנגלי בשם תיגפן, אירי בשם קלרנס, צרפתי בשם רנה, גברת בטג'מין, וצייד פרוות. לאחר שתיגפן מסיים לשיר, הוא מספר כי הוא וקלרנס נוסעים בדרך זו לעיתים קרובות ו"מעמיסים מטען", כשהוא רומז לגופה שעל הגג, מבלי לפרט מה טיב העסקים שלהם.
הצייד מספר באריכות על קשר רומנטי שהיה לו עם אישה אינדיאנית, כאשר איש מהם לא ידע את שפת האחר. הצלחתם לתקשר ולהבין את רגשות האחר על בסיס אינטונציה והבעות פנים, הובילה אותו למסקנה כי כל האנשים דומים בצרכיהם הבסיסיים, בדיוק כמו החיות שהוא לוכד. גברת בטג'מין, נוצרייה אדוקה, משיבה בתרעומת שיש רק שני סוגים של אנשים. האחרים מנחשים סוגים שונים שהיא שוללת, הצייד שב וטוען כי יש רק סוג אחד של בני אדם, ואילו גברת בטג'מין טוענת כי ישנם רק "זקופי קומה" ו"חוטאים". היא מסבירה כי היא מסתמכת על כתבי הקודש, ויודעת זאת משום שבעלה, שעימו היא מתכננת להיפגש אחרי שלוש שנים של נתק, הוא מרצה בדימוס בתנועת שטקאווה על "היגיינה מוסרית ורוחנית". רנה מאתגר את הדיכוטומיה של גברת בטג'מין ואת הפשטנות בה נוקט הצייד, עם השתקפותו על אופיו הייחודי והסובייקטיבי של טבע האדם. לשם דוגמה, רנה שואל האם מר בטג'מין תופס מהי אהבה באותה הדרך שבה גברת בטג'מין תופסת אותה, ומשער שאם לא כן, אולי מר בט'מין לא נשאר נאמן בזמן הפרידה.
שלושת האחרים נראים מוטרדים מהנאמר ומחליפים מביטים מודאגים עם תיגפן. המרכבה עוצרת בפתאומיות בפורט מורגן, מול מלון חשוך שבו כולם יישארו. השלושה נשארים יישובים ואילו תיגפן וקלרנס יוצאים כדי לשאת את הגופה לתוך המלון. לאחר מכן הם יורדים לאט, והעגלון נוסע בחזרה בלי להשאיר מטען מאחוריו. רנה, גברת בטג'מין והצייד עושים את דרכם בדלת הכניסה של המלון, ומקבלים את גורלם.
פסקול
בסרט נעשה שימוש נרחב במוזיקה ובשיר בכל אחד מששת הקטעים, לפעמים באופן דיאגטי כשאחת הדמויות שרה.
ביקורת
באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיקה בדירוג חיובי של 91% על בסיס 213 ביקורות, עם ממוצע הדירוג של 7.82/10. באתר נכתב, "הבלדה על באסטר סקראגס חומקת ממלכודות האנתולוגיה של אסופה עקבית ומקושרת, באמצעות שימוש בתערובת האופיינית לאחים כהן, של דרמה אפלה עם הומור שחור". באתר Metacritic הסרט זכה לניקוד ממוצע משוקלל של 79 מתוך 100 (בהתבסס על 48 מבקרים) המציין ביקורות חיוביות בדרך כלל.
מבקר הקולנוע מאט זולר זייץ הביע הערכה רבה לסרט, ושיבח במיוחד את הפרק הראשון, באומרו כי הוא הצליח "ללכוד את הסתירות במיתולוגיה האמריקאית, טוב יותר מכל מערבון רוויזיוניסטי באורך מלא שראיתי. מספר מעשיות בטוח, עליז, אופטימי, בשירות המאצ'ואיזם והטבח". זייץ הוסיף כי "באסטר הוא (דרך אגב) גם המדיניות של צבא ארצות הברית, המחפש עימותים ולעיתים קרובות מוביל להסלמות כדי להפגין את יכולת ההרג האדירה שלו, ואז מצדיק זאת בדיעבד, ואפילו שר את שירי התהילה והטוּב שלו".
עלילת הדם בקודן (1698)
בשנת 1698 הואשמו יהודים ברצח נער נוצרי בעיירה קודן שהשתייכה באותם ימים לדוכסות הגדולה של ליטא.
עלילת הדם
בתאריך 7 במאי 1698, לאחר שהתקיימה תהלוכה נוצרית בעיירה קודן, נעלם ילד נוצרי בן 3 בשם מאצ'יק טימושוויץ', בנם של טימוש לוקשביץ' וקטרזינה יחימובה. הוריו של הילד האשימו את היהודים שחטפו את בנם.
המושל המקומי אנדז'יי סטפן רזשיקי עצר את זקני הכפר היהודים, בזמן שכמה מהיהודים נמלטו מהעיר. יהודי תושב הכפר בשם שלמה מיסאנוביץ' העיד כנגד היהודים במשפט שנערך ושימש כנציג הראשי של התביעה. בעדותו הוא מסר כי שבוע לאחר שהילד נעלם, בעודו עומד ליד בית הכנסת ובית הרב, הביא יהודי בשם לייב, תושב הכפר, את גופת הילד והסתיר אותו בביתו של יהודי אחר בשם פרוים (אפרים).
מיסאנוביץ' התוודה כי יחד עם יהודי בשם בורוך (ברוך) הם לקחו את גופת הילד לשדות שמחוץ לכפר, ושם ב-19 במאי מצאו אותה רועי הצאן. הילד נקבר בכנסיית סנט אנה בקודן.
תוצאות עלילת הדם
האציל סאפיה, בעל הזכויות בקרקעות קודן, התבשר על המקרה והסכים לבקשת השופטים להורות על הרס מוחלט של בית הכנסת היהודי תוך שעה אחת, כך ש'אפילו היסודות לא יישארו באדמה'. הוא גם הורה על הרס מוחלט של בית הקברות היהודי.
שני היהודים, לייב ופרוים, הוכרזו כאשמים, ועל פי החוק, נגזר דינם בעונש מוות.
התיק נדון בבית המשפט העירוני בקודן, שנוספו לו ארבעה אצילים נוספים שמונו על ידי בעל הזכויות בקרקע. העד מיסאנוביץ' אישר בשנית את עדותו הקודמת.
הנאשמים היהודים עונו על המתלה שלוש פעמים ונשרפו בלהבות. אף על פי כן, נכתב בדוח בית המשפט כי 'בעקשנותם' הם לא הודו ברצח הילד. לאחר מכן פסק בית המשפט בשנית על עינויים נוספים, אך גם זה לא גרם לנאשמים להודות. הם רק בכו ואמרו: 'אפילו אם הייתם גוזרים לשרוף אותנו עד כלות ולחתוך אותנו לחתיכות, לא היינו אומרים כלום, כי אנחנו לא יודעים כלום'. בסופו של דבר גזר בית המשפט את שניהם למוות בעריפת ראשים.
איליה באלאץ'
איליה באלאץ' (ברומנית: Ilie Balaci; 13 בספטמבר 1956 – 21 באוקטובר 2018) היה כדורגלן רומני, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
איליה באלאץ' התחיל לשחק בקבוצת הנוער של אוניברסיטטה קראיובה, כבר בגיל 16 החל לשחק בקבוצת בוגרים ובעונה הראשונה זכה בתואר אליפות. הוא הפך לאחד השחקנים הבולטים של הקבוצה וזכה איתה במספר תארים – 3 פעמים באליפות רומניה ו-4 פעמים בגביע. בעונת 1982/83 קבוצתו הגיע לחצי גמר של הליגה האירופית.
בשנת 1974 הוא לראשונה הצטרף לנבחרת רומניה בכדורגל ושיחק בה עד לשנת 1986.
בשנת 1986 איליה באלאץ' הצטרף לדינמו בוקרשט אך לאחר שנתיים בעקבות פציעה עזב אותה ועבר לאימון. לאחר אימון מספר קבוצות ברומניה הוא עבר לאמן קבוצות בעולם הערבי.
חיים אישיים
לבאלאץ' נולדו שתי בנות שהתחתנו עם שחקנים ובת הבוגרת התחתנה עם אאוג'ן טריקה והצעירה עם טניסאי אדריאן אונגר.
המכבסה (סרט)
המכבסה (באנגלית: The Laundromat) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי ביוגרפי משנת 2019 בבימויו של סטיבן סודרברג, עם תסריט מאת סקוט ז. ברנס. בסרט מככבים מריל סטריפ, גארי אולדמן, אנטוניו בנדרס, ג'פרי רייט, דייוויד שווימר, מתיאס שונארטס, ג'יימס קרומוול ושרון סטון.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע של ונציה ב-1 בספטמבר 2019 והוא אמור לצאת להפצה נרחבת ב-27 בספטמבר 2019, לפני הזרמת הדיגיטל ב-18 באוקטובר 2019, על ידי נטפליקס. הסרט זכה לביקורות מעורבות של מבקרים.