cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שובר שורות
חלק שני
מארי, שהאנק התקשר אליה לפני קרב היריות וסיפר לה שהוא לכד את וולט, מספרת לסקיילר על כך ומשכנעת אותה לספר לוולטר ג'וניור את האמת על אביו. בזמן שסקיילר ובנה מנסים להתמודד עם האמת, חוזר וולט לביתו ומורה למשפחתו לארוז מהר, על מנת שיוכלו לברוח ולהתחיל חיים חדשים באמצעות הכסף שנותר לו. כשמתגלה לסקיילר דבר מותו של האנק, היא לא יכולה לשאת את המועקה יותר ותוקפת את וולט בסכין. וולט יוצא מהתגרה כשידו על העליונה, אך וולטר ג'וניור מתגייס לצד אימו ומזעיק את המשטרה לעצור את אביו באשמת תקיפה אלימה. וולט מספיק לברוח לפני שהמשטרה מגיעה, תוך כדי שהוא לוקח עמו את בתו התינוקת. בדרך אומרת התינוקת את מילותיה הראשונות: "אמא". וולט מתקשר אל סקיילר כשהוא יודע שהשיחה מוקלטת בסתר על ידי השוטרים, ומטיח בה האשמות לגבי התפוררות האימפריה שלו, כדי לנקותה מכל אשמה ולהפיל הכול עליו. לאחר השיחה, מתכונן וולט להתחיל בחיים חדשים באמצעות אותו אדם מחליף זהויות שסול הכיר לו, אך לא לפני שהוא משאיר את בתו עם פתק המסביר מי היא, בתחנת כיבוי אש.
טוד והנאו-נאצים פורצים לדירתם של האנק ומארי וגונבים משם את קלטת הווידוי של ג'סי להאנק. לאחר צפייה בה, הם מבינים שסקיילר הייתה שותפה בעסק ואף פגשה את לידיה (כשזאת ביקרה במכון שטיפת המכוניות), ולכן פורצים גם לדירתה שלה, ומאיימים על חייה ועל חייה בתה התינוקת. הם אומנם מרשים לה להמשיך להתוודות ולספר דברים למשטרה, אך מתריסים בה שלא להזכיר אותם או את לידיה שמעסיקה אותם. מאוחר יותר, ג'סי מנסה לברוח ממעבדת בישול הקריסטל מת' המאולתרת שהנאו-נאצים כלאו בה אותו, אך נתפס על ידי שוביו בעת הבריחה. בתגובה, טוד וג'ק רוצחים את אנדראה, חברתו לשעבר, מול עיניו, ומאיימים שאם ינסה לברוח שנית, ברוק הוא הבא בתור.
וולט מועבר במסגרת העסקה לניו-המפשייר, וחי בבקתה מבודדת בהרים מספר חודשים (כך שזקנו ושיערו צומחים מחדש). יום אחד מגיע אליו אותו איש קשר של סול, שמעביר לו אספקה זמנית וגם טיפולי כימותרפיה ביתיים המעידים על כך שמצבו הבריאותי של וולט גרוע מתמיד. האיש של סול מספר לוולטר שסקיילר חזרה להשתמש בשם הנעורים שלה, עברה דירה ביחד עם משפחתה ופתחה חנות שמפרנסת אותה בצניעות. כמו כן, לאחר שפרשת הייזנברג התפרסמה לציבור דרך המדיה, הפך ביתם הנטוש של בני משפחת וייט לאתר עלייה לרגל של תיירים ו"מעריצים", ולכן נתחם בגדר. וולט, המבין שזמנו אוזל ושמשפחתו מתקשה, לוקח עמו כמות גדולה של כסף והולך לפאב שנמצא בעיירה הסמוכה לבקתתו. לאחר שהוא משחד את הברמנית להעמיד פנים שהיא דודה מארי ולהתקשר לוולטר ג'וניור בבית הספר, וולט לוקח את הטלפון ואומר לו שהוא הולך לשלוח בעקיפין 100,000 דולר למשפחתו. ג'וניור המופתע מסרב בתוקף ומאחל לאביו מוות. לאחר שניסיון זה נכשל, מחליט וולט להתקשר ל-DEA ולהסגיר את עצמו. לאחר שעשה זאת, הוא צופה בטלוויזיה שבפאב ורואה שם במקרה ריאיון עם גרטשן ואליוט שוורץ, ידידיו הוותיקים, שנשאלים לגבי הקשר שלהם עם וולטר וייט הידוע כעת בציבור כברון סמים שגורלו אינו ידוע. גרטשן טוענת שהיא אומנם לא יודעת מה קורה עם "הייזנברג", אך יודעת שוולטר וייט הישן והטוב נעלם מבחינתה. זאת ועוד, הם מציינים שהקשר היחיד של וולט לעסק שלהם היה במקור בחירת השם בלבד. מילים אלה מכעיסות את וולט במיוחד. כאשר משטרת ניו המפשייר פושטת על הפאב לאחר שאיתרו את מקור השיחה המסגירה של וולט, מסתבר שהוא כבר הספיק לברוח משם, למקום לא ידוע.
וולט חוזר לניו-מקסיקו. הוא מתגנב לביתם של גרטשן ואליוט, ומעניק להם בכפייה קרוב ל-10 מיליון דולר מכספי הסמים שנותרו לו. הוא מורה להם לתת את הכסף הזה לוולטר ג'וניור כאשר יגיע יום הולדתו ה-18 במסווה של תרומה/מלגה, שלא תגרום למשטרה לחשוד בשל היותם מיליארדרים. כדי להגדיל את הסיכוי שהם ימלאו את הוראותיו, הוא אומר להם שהוא שכר שני מתנקשים שיעקבו אחריהם כל הזמן, אפילו אם וולט ימות, ויהרגו אותם אם לא יבצעו את המשימה. מאוחר יותר מתגלה ששני ה"מתנקשים" הם למעשה באדג'ר וסקיני פיט, חבריו הוותיקים של ג'סי, בתחפושת. אחר כך, וולט מצותת לשיחתם של לידיה וטוד בבית הקפה הקבוע בו הם נפגשים. הוא מתערב בשיחה, למרבה הפתעתם, כאשר הוא שומע שעסק הסמים שהם מנהלים באמצעות בישוליו של ג'סי מתחיל להתדרדר. וולט מציע להם מתכון חדש, אותו הוא יכול לבשל ללא צורך במתילאמין, ולידיה מסכימה לכאורה, אך מנחה את טוד לחסל את וולט.
וולט מצליח לחדור לביתה החדש של סקיילר, שם הוא מתנצל בפניה על כל ההרס, המוות והנזק שהוא גרם. כמו כן, הוא מתוודה בפניה (ובמידה מסוימת, גם בפני עצמו), בפעם הראשונה, שסאגת בישול הסמים שלו לא באמת הייתה בשביל המשפחה, אלא למען עצמו ולתחושת החיות שלו. לפני שהוא עוזב, הוא נותן לה את הקואורדינטות למקום קבורתם של האנק וגומז, ומציע לה להשתמש במידע הזה על מנת להגיע להסדר טיעון בינה לבין ה-DEA. לבסוף, הוא מבקש ממנה רשות לראות את בתו בפעם האחרונה. הוא נפרד מהולי הישנה, וצופה מרחוק בוולטר ג'וניור, שבדיוק חוזר הביתה.
וולט נוסע למעבדה המנוהלת על ידי ג'ק, טוד וכנופיית הנאו-נאצים, אך שם ג'ק מסרב להצעתו, ומתכוון להרוג אותו. וולט מאשים את ג'ק בכך שהפך לשותף של ג'סי. ג'ק מרגיש שהאשמה זו פוגעת בכבודו, ולכן בטרם יהרוג את וולט הוא מחליט להביא את ג'סי מהמעבדה כדי להוכיח לו שג'סי אינו שותפו אלא אסיר שלו. באותו רגע, וולט קופץ על ג'סי, מפיל אותו על הקרקע, ותוך כדי מאבק מזויף בו, מפעיל באמצעות שלט רחוק את המקלע הנמצא בתא האחורי של מכוניתו. הקליעים חודרים את קיר הבניין ופוגעים בחברי הכנופיה. טוד מצליח לחמוק מהירי, אך ג'סי חונק אותו למוות. ג'ק, ששרד אך נפצע באורח קשה, מנסה להתמקח על חייו וטוען שאם ימות וולט לעולם לא ידע איפה הכסף שלו נמצא, אך וולט קוטע את דבריו ביריה, כפי שג'ק הרג את האנק. הוא הודף את האקדח לכיוונו של ג'סי, ומבקש ממנו להרוג אותו. ג'סי, על אף ה"אישור" שוולט נתן לו, מסרב ואומר לו לעשות את זה בעצמו, כאשר הוא שם לב שוולט נפגע בבטנו מנתז של אחד הכדורים.
הטלפון של טוד מצלצל, ווולט עונה לו. הוא מגלה ללידיה, שהתקשרה לבדוק האם וולט חוסל, שהוא החליף את הממתיק שלה בריצין (שאסף מביתו הקודם), ושהיא תמות בימים הקרובים. וולט מניד בראשו לשלום לג'סי, וג'סי, למרות הכול, משיב לו בהינד פרידה ובורח משם במכונית של ג'ק, מתרגש לשים סוף סוף את חייו הישנים מאחוריו. בסצנת הסיום, וולט הפצוע נכנס למעבדה בה ג'סי בישל בזמן שהיה שבוי. בזמן שהוא מרותק מהציוד הזכור לו כל כך טוב מתקופת הבישול שלו, הוא נופל על הרצפה ואט אט נכנע לפציעתו ומת, כשבמקביל מספר שוטרים פורצים למקום ומקיפים אותו.
סדרת פריקוול ואדפטציה קולומביאנית
במאי 2013 חברת ההפקות הגדולה באמריקה הלטינית Univision החלה בשיתוף פעולה עם Sony Pictures Television בהפקת גרסה קולומביאנית לסדרה בשם "גרורה" (בספרדית: Metástasis). הסדרה, בבימויים של אנדרס באיס ואנדרס בירמן, שודרה במשך 5 עונות ובסך הכל 62 פרקים. עלילת הסדרה דומה מאוד לעלילת הסדרה המקורית, כששמה של הדמות הראשית תורגם לספרדית והוא מכונה ולטר בלנקו (בגילומו של דייגו טרוחיו). דמותו של ג'סי פינקמן הפכה לחוסה מיגל רוסאס בגילומו של רוברטו אורבינה. סול גודמן הפך לסול בואנו ובסדרה הוא מנחה תוכניות אירוח ליליות. הסדרה שודרה בערוץ UniMas בשנת 2014 וזכתה להצלחה רבה בקולומביה ושודרה לאחר מכן גם בארצות הברית.
ב-25 באוגוסט 2019 פרסמה נטפליקס קדימון לסרט "El Camino", שעוסק בחיים של ג'סי פינקמן לאחר בריחתו מהמעבדה של ג'ק וטוד וממשיך את סיפור הסדרה. הסרט יצא ב-11 באוקטובר 2019.
פרסים ומועמדויות
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
נס מלכותי
במדינה מונרכית, נס מלכותי הוא הדגל האישי של המונרך, אשר מונף מעל בניין בו המונרך נמצא, או מוצב במקום בו הוא נמצא. כמו כן, הוא מונף על מכוניות, מטוסים או כל כלי רכב אחר בו נמצא המונרך. לעיתים מונף נס מלכותי אישי למונרך מסוים ולעיתים יש גם נסים מלכותיים לחברי המשפחה המלכותית.
צופן פלייפייר
צופן פלייפייר (Playfair) או ריבוע פלייפייר הוא טכניקת הצפנה סימטרית והיה צופן ההחלפה הפוליגרפי הראשון. השיטה פותחה בשנת 1854 על ידי צ'ארלס ויטסטון, אך נושאת את שמו של לורד פלייפייר אשר קידם את השימוש בצופן.
בשיטת הצפנה זו מצפינים זוגות של אותיות (דיגרפים) במקום להצפין אותיות בודדות כמו שנהוג לעשות בצופן החלפה פשוט ובצופן ויז'נר. שיטת פלייפייר היא לכן משמעותית קשה לפריצה מאחר שניתוח תדירות שמשמש להחלפה פשוטה לא עובד היטב עמו. ניתוח תדירות עדיין יכול להתבצע, אבל על 600 דיגרפים אפשריים במקום על 26 אותיות אפשריות, כלומר ניתוח תדירות הופך למשימה מורכבת בהרבה - ודורש באופן כללי טקסט מוצפן גדול כדי שיוכל להיות שימושי.
היסטוריה
הצבא הבריטי עשה שימוש טקטי בשיטה במלחמת הבורים השנייה ובמלחמת העולם השנייה. גם האוסטרלים עשו שימוש בשיטה במלחמת העולם השנייה. הסיבה היא שהשיטה מהירה לשימוש ולא דורשת ציוד מיוחד. השימוש בפלייפייר נעשה כדי להגן על סודות חשובים אך לא מאוד מהותיים בזמן קרב. הסברה הייתה שעד שמנתחי הצופן יצליחו לפרוץ הודעה, הרי זו כבר תהיה ישנה וחסרת חשיבות מעשית עבורם. פלייפייר לא נמצא בשימוש על ידי כוחות צבא בשל העובדה שכיום קיימים התקני הצפנה ספרתיים. פלייפייר אינו בטוח כיום כלל - אפילו מחשב אינטל 80386 יכול לפרוץ את הצופן בזמן קצר.
השיטה לפענוח הצופן פורסמה בעלון בן 19 עמודים על ידי סגן ג'וזף מוברגן בשנת 1914.
באוגוסט 1943, סמוך לאי קולומבנגרה השייך לאיי שלמה, הוטבעה ספינת סיור מסוג PT-109 בפיקודו של סגן ג'ון פ. קנדי על ידי משחתת היפנית אמגירי (Amagiri). קצין משמר החופים האוסטרלי ראה נקודה בוערת באפילה ומיהר לדווח על האירוע. דיווחי משמר החופים עשו שימוש בצופן פליפייר. מספר הודעות עברו בין קציני משמר החופים בנוגע לאפשרויות של הניצולים לשחות לאיים הסמוכים, פעולה שאכן התבצעה על ידי צוות האוניה שניצל. למרות שהיפנים קלטו את ההודעות המוצפנות, הם לא ביצעו פעולות לאיתור הניצולים.
חמישה ימים לאחר האירוע, גילו מספר ילידים את קנדי וצוותו באי גרוס. הילידים העבירו את המידע על מיקומם המדויק של צוות האוניה אל קצין משמר החופים, וזה החל בהתכתבות עם קצינים אחרים בנוגע למיקומם ומשימת החילוץ. כל הודעה ניתנה לפיענוח בתוך פחות משעה על ידי קריפטאנליסט מנוסה, אך היפנים לא עשו שימוש בהודעות אלו, והחמיצו הזדמנות לתפוס את צוות האוניה ואת כח החילוץ.
שימוש בפלייפייר
צופן פלייפייר עושה שימוש בטבלה בגודל 5 על 5 המכילה מילת או ביטוי מפתח. שינון מילת המפתח ו-4 חוקים פשוטים הם כל שנדרש על מנת ליצור טבלה 5 על 5 ולהשתמש בצופן.
על מנת לפענח, יש להשתמש בהופכי של 4 החוקים (השמטת כל "X" (או "Q") שאינם הגיוניים בהודעה הסופית).
דוגמה
כאשר עושים שימוש ב "playfair example" כמפתח הטבלה הופכת להיות :
P L A Y F I R E X M B C D G H J K N O S T U V W Z
קידוד ההודעה "Hide the gold in the tree stump":
HI DE TH EG OL DI NT HE TR EX ES TU MP
ומקבלים : BM ND ZB XD KY BE JV DM UI XM MN UV IF
ולכן ההודעה "Hide the gold in the tree stump" הופכת להודעה "BMNDZBXDKYBEJVDMUIXMMNUVIF".
הבהרה בתמונות
נניח שמישהו מעוניין להצפין את הדיגרף OR. ישנם שלושה מקרים כלליים :
פענוח צופן פלייפייר
על מנת לפענח צופן פלייפייר יש לעשות את אותן פעולות הנעשות בהצפנה אך בסדר הפוך. ניקח את הדוגמה המופיעה למעלה:BMNDZBXDKYBEJVDMUIXMMNUVIF מילת המפתח היא playfair example ולכן הטבלה תהיה:
P L A Y F I R E X M B C D G H J K N O S T U V W Z
ולכן הקוד: BMNDZBXDKYBEJVDMUIXMMNUVIF הופך להודעה: HIDE THE GOLD IN THE TREE STUMP
קריפטאנליזה של צופן פליפייר
בעת ניתוח הצופן, שמים לב לתכונותיו הבאות: ניתוח הצופן מבוסס על ניתוח תדירויות הן של אותיות בודדות והן של דיגרפים. בהתאם לחזרות של דיגרפים ולהופעת דיגרפים הפוכים (למשל ER וRE) ניתן לבצע מספר ניחושים ולשבור את הצופן.
אם ידוע חלק מהמסר הגלוי, ניתוח הצופן הופך פשוט עוד יותר, כלומר הניתוח קל מאוד עבור התקפת גלוי-ידוע.
מחלוקת האתאיזם
מחלוקת האתאיזם (בגרמנית: Atheismusstreit) היה אירוע בתולדות התרבות הגרמנית שנמשך בין 1798 ל-1800 והשפיע על הפילוסופיה הגרמנית בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.
היסטוריה
בשנת 1798, יוהאן גוטליב פיכטה הואשם באתאיזם לאחר שפרסם באותה שנה את חיבורו Ueber den Grund unsers Glaubens an eine göttliche Weltregierung ("על קווי היסוד של אמונתנו בממשל-עולם אלוהי"), שכתב בתגובה לחיבורו של פרידריך קרל פורברג "פיתוח מושג הדת" בכתב העת שלו. פורברג טען שכופרים יכולים להיות מוסריים אם הם מתנהגים כאילו קיים אלוהים רואה כל ומעניש. במאמרו הקצר ניסה פיכטה לשרטט כמה מרעיונותיו המקדימים על הפילוסופיה של הדת שנוסחו במסגרת חיבורו הגדול Wissenschaftslehre (תורת המדע) שבו אפיין את אלוהים כסדר המוסרי החי של העולם. פיכטה טען כי בכל הנוגע לפילוסופיה, התחום האלוהי הוא של העולם הזה (האימננטי), ונתפס רק במונחים של דרישות הצו המוסרי, וכי אין הצדקה תאורטית או מעשית של הסקה נוספת ל"מחוקק מוסרי" טרנסצנדנטי. באותו חיבור ביקש פיכטה גם לערוך הבחנה חדה בין דת לפילוסופיה ולהגן על זכותה של הפילוסופיה להניח אפריורית משהו כמו "סדר עולם מוסרי". לפיכך, הפילוסופיה של הדת כוללת גזירה של ההנחה שהפעולות המוסריות שלנו באמת מייצרת הבדל כלשהו בעולם, ולא יותר מכך. ביחס לקיומו של אלוהים, פיכטה מכחיש במפורש שניתן להצדיק מטעמים פילוסופיים כל עמדה בדבר קיומו של אלוהים שאינה תלויה בחוק המוסרי.
בעקבות חיבורו של פיכטה, התפרסם חיבור אנונימי שהאשים את פיכטה ואת פורברג באתאיזם, וקרא לפיטוריו של פיכטה מתפקידו באוניברסיטת ינה, בדוכסות הגדולה של סקסוניה-וייאמר-אייזנך. בעקבות המחלוקת פורסמו מאמרים רבים התומכים ומתנגדים לפיכטה והגנתו של פיכטה עצמו במכתב "פנייה לציבור" שפרסם ב-1799.
בסופו של דבר פרסם פרידריך היינריך יעקובי את מכתבו הפתוח המפורסם לפיכטה, ובו השווה את הפילוסופיה בכלל ואת הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית של פיכטה ל"ניהיליזם" (השימוש הביא לפופולריות של המונח "ניהיליזם").
פיכטה נאלץ להתפטר מתפקידו בינה ולברוח לברלין, באופן נומינלי כתוצאה מהצהרות שבהן איים להתפטר אם יקבל נזיפה ממשלתית רשמית. אולם פיכטה כתב מאוחר יותר: "זה לא האתאיזם שלי שהם רודפים, זה הדמוקרטיות שלי. הראשון רק סיפק את התירוץ". המסמכים מאשרים כי שר ויימאר, כריסטיאן גוטלוב וויגט, כתב לעמיתו, שר התרבות יוהאן וולפגנג גתה, כי המכתב שבו איים פיכטה להתפטר אם ינזוף בו הדוכס קרל אוגוסט, היה רק "העמדת הפנים" כשהשרים ביקשו "להיפטר" מפיכטה. סקסוניה ופרוסיה איימו לאסור על נתיניהן להירשם לאוניברסיטת ינה אם פיכטה ימשיך ללמד שם, ורוסיה ואוסטריה כבר הנהיגו חרם כזה. הסיבה האמיתית הייתה אי שביעות הרצון המתמשכת של אותן ממשלות הייתה שני ספריו שפורסמו בעילום שם משנת 1793, בהם גילה הזדהות עם המהפכה הצרפתית: "להחזיר את חופש המחשבה מנסיכי אירופה, שעד כה דיכאו אותו" (urückforderung der Denkfreiheit von den Fürsten Europens, die sie bisher unterdrückten) ו-" תרומות לתיקון פסקי דין ציבוריים על המהפכה הצרפתית" ( Beiträge zur Berichtigung der Urteile des Publikums über die Französische Revolution). מאוחר יותר החזיר גתה את מכתביו לוויגט בנוגע לפיטוריו של פיכטה והשמיד אותם. אוניברסיטת ינה סבלה מאובדן של סטודנטים רבים וכמה אקדמאים לאחר פיטוריו של פיכטה. את משרתו של פיכטה ירש פרידריך וילהלם שלינג.
אברהם יסקי
אברהם יסקי (14 באפריל 1927 – 27 במרץ 2014) היה אדריכל ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1982. היה פרופסור חבר בפקולטה לאדריכלות בטכניון ופרופסור מן המניין בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב. תכנן מבנים רבים ברחבי ישראל ובעיקר מגדלים רבים בתל אביב, מרביתם בשיתוף האדריכלים יעקב גיל ויוסי סיון.
ביוגרפיה
יסקי נולד בקישינב שבממלכת רומניה (כיום במולדובה). בשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. למד אדריכלות בטכניון. שירת בצה"ל במלחמת העצמאות, ולאחריה שב ללימודיו וסיים ב-1951. מאז ועד מותו היה פעיל כאדריכל. בראשית דרכו פעל כשותף עם שמעון פובזנר (1954–1955) ועם אמנון אלכסנדרוני (1955–1965). בשנת 1965 ייסד את משרד האדריכלות ותכנון הערים שלו, שאליו הצטרפו יעקב גיל (ב-1970), ויוסי סיוון (ב-1973) - יסקי מור סיון אדריכלים. לימים, בשנת 1990, הצטרף כשותף בנו של יסקי, ד"ר יעקב יסקי, בעל תואר דוקטור באדריכלות מאוניברסיטת קרנגי מלון (1981), וב-1992 פרש גיל מהשותפות. כיום מונה המשרד כ-70 עובדים, מהם 36 אדריכלים. במהלך שנות פעילותו זכה המשרד בפרסים רבים.
בשנים 1979–1983 כיהן יסקי כחבר מועצת עיריית תל אביב. בהמשך כיהן כנשיא לשכת המהנדסים והאדריכלים (1987–1993).
משנת 1987 עד 1991 היה פרופסור חבר בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ובשנים 1994–1998 היה ראש בית הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב.
זכה על עבודותיו בפרסים חשובים, בהם פרס רוקח (1957 ו-1976), פרס רכטר (1970, על תכנון בית החולים הרצפלד בגדרה,) פרס קפלן (1975) ופרס ישראל לאדריכלות (1982).
בשנת 2007 הוציא האדריכל וחוקר התרבות שרון רוטברד בהוצאת בבל את הספר "אברהם יסקי, אדריכלות קונקרטית", המסכם את פועלו של יסקי מראשית שנות ה-50 ועד היום.
מנישואיו לרות לבית גורדון, נולד בנם יעקב. מנישואיו השניים נולדו לו שני ילדים נוספים.
נפטר ממחלה ב-27 במרץ 2014.
קרל פלש
רקע משפחתי, ילדותו ושנות לימודיו
פלש נולד ב-1873 במושון (ויזלבורג; כיום מושונמגיארובאר) שבצפון-מערב הונגריה, באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה של רופא יהודי. הזמרת אלה פלש היא אחייניתו. בגיל 4–6 ביקר בבית ספר עממי יהודי (Volksschule) שבו למד לקרוא ולכתוב גרמנית ועברית, ובו זמנית למד צרפתית אצל מטפלת פרטית. אחר כך למד 4 שנים ב"גימנסיה" שבעיירה. למד כינור מגיל שש ושני מוריו, מיהאי של (Schöll) וקארוי קרן, התרשמו מכישרונו היוצא דופן. כשמלאו לו עשר שנים נשלח לווינה כדי ללמוד בגימנסיה פרטית ובכיתות המכינה שבקונסרבטוריון של "אגודת ידידי המוזיקה", אצל המורה יוזף מקסינצ'אק. בהמשך, בשנים 1889-1886 הוא למד בקונסרבטוריון של וינה, אצל יאקוב גרין, ולאחר מכן, בצרפת, בקונסרבטואר של פריז, אצל אז'ן סוזה ומרטן מרסיק. סיים שם לימודיו עם הפרס הראשון (Grand Prix).
הקריירה ככנר ומורה
ב-1895 הופיע בהופעת בכורה על במה וינאית ובעיירת הולדתו, ולאחר מכן בשנים 1896–1897 ערך סיור הופעות בגרמניה ובאוסטרו-הונגריה (בהונגריה תחת שרביטיו של הנס ריכטר).
התפרסם לא רק בהופעותיו כסולן בקשת רחבה של רפרטואר (ממוזיקת בארוק עד מוזיקה בת זמנו), אלא גם בנגינת מוזיקה קאמרית וכמורה פרטי לכינור. הוא ניגן, בין השאר, בדואו עם הפסנתרן ארתור שנאבל, בשלישייה - עם שנאבל ועם צ'לן - קודם ז'אן ז'רארדי, ולאחר מכן הוגו בקר. אחרי התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית קיבל אזרחות הונגרית. בעל מודעות חברתית, בשנת 1920 ייסד פלש את העמותה "Hilfsbund für deutsche Musikpflege" (עמותת סיוע למוזיקאים גרמנים) שפעלה עד שנת 1936 ונועדה להעניק עזרה למוזיקאים גרמנים במצוקה כלכלית.
בתחילת שנות ה-1920 פרסם פלש מספר ספרי הדרכה, ביניהם "אמנות הנגינה בכינור" (Die Kunst des Violin-Spiels) משנת 1923 באותה תקופה ערך סיור רסיטלים ברחבי ארצות הברית. בשנים 1924–1928 ניהל את מחלקת הכינור של מכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, ובימי הקיץ לימד קורסים פרטיים בגרמניה, בבאדן-באדן. ב-1928 שב לברלין על מנת ללמד כפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה. בשנת 1930 קיבל אזרחות גרמנית מבלי לוותר על האזרחות ההונגרית.
פלש החזיק ברשותו את כינור הסטרדיוואריוס בראנקאצ'ו, אך נאלץ למכור אותו בשנת 1928, לאחר שאיבד את כל הונו בבורסה של ניו יורק.
שנות חייו האחרונות
בעקבות העלייה לשלטון של הנאצים, פוטר פלש מתפקידיו בשנת 1934 וכעבור שנה, ב-1935 נשללה האזרחות הגרמנית ממנו ומאשתו, שהייתה יהודיה הולנדית. הזוג נמלט ללונדון, אחר כך להולנד. אחרי הפלישה הגרמנית, נאסר עליהם לעזוב את הולנד, אך בשנת 1942 הצליח, עקב מאמצים של ידידיו ההונגרים, לעבור לבודפשט ומשם לשווייץ. שם לימד זמן מה בקונסרבטוריון בלוצרן, עד מותו שם בשנת 1944.
תלמידיו
פלש היה מורם של כנרים רבים ב"דור הזהב". בין תלמידיו היו גריגוראש דיניקו, סיימון גולדברג, עברי גיטליס, אידה הנדל, ברוניסלב גימפל, הנריק שרינג, ריקרדו אודנופוזוף, אדווין בלאנז'ה, אדי רוזנר, ז'ינט נבה, יוסף חסיד, מקס רוסטל, הנרי טמיאנקה, יוזף וולפשטאל, רומן טוטנברג, שטפאן פרנקל, נורברט בריינין ואריק רוזנבליט. כולם התפרסמו כמבצעים או כמורים. לואיס קראסנר נועץ בו בנוגע לקשיים בקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג, שאותו עמד קראסנר לנגן בביצוע בכורה. שיטת הסולמות של קרל פלש היא אבן יסוד בפדגוגיה של הכינור. לדבריו, תלמידתו המועדפת הייתה האוסטרלית אלמה מודי, שהתפרסמה בשנות ה-1920 וה-1930, אבל לא השאירה הקלטות ונשכחה במידה רבה.
ברגהיין
ברגהיין (בגרמנית: Berghain, ) הוא מועדון לילה מפורסם בברלין בירת גרמניה. מקור שמו נקבע בשילוב שמות שני הרבעים בקרבתם הוא ממוקם, קרויצברג ופרידריכסהיין בעיר. פיליפ שרבורן כתב בשנת 2007: "זוהי כנראה בירת הטכנו העולמית", ועל פי המגזין הנחשב "DJ Magazine" והניו יורק טיימס הוא נחשב למועדון הלילה הטוב בעולם (נכון לשנת 2009).
המבנה והעיצוב
המועדון ממוקם במבנה של תחנת כוח ישנה ליד תחנת הרכבת אוסטבנהוף, לא רחוק מחומת ברלין. הבניין מתאפיין בממדים גדולים, התקרה מגיעה לגובה 18 מטר והוא מאפשר תפוסה של 1500 בליינים. המועדון מעוצב באופן מינימליסטי בפלדה ובטון.
בקומה הכניסה ישנו חלל גדול ובו מקום לשמירת חפצים ופינת ישיבה. החלל הבא שנחשף אלינו מלא בפינות ישיבה וישנו בר וחדרי חושך (מקומות חשוכים לגמרי לקיום יחסי מין). מתוך אותו חלל עולה גרם מדרגות ברזל אשר מוביל לקומה הראשונה בה ממוקמת רחבת הריקודים המרכזית של הברגהיין ושמה כשם המועדון. ישנו בר אשר ממוקם בצידה של הרחבה אך עם מעין חוצץ מזכוכית ובצד השני של הרחבה ממוקם עוד בר ופינת ישיבה ושני ושירותים אשר רק באחד מהשירותים קיימות משתנות. עד שנת 2010 כלל החלל המרכזי גם פינות ישיבה בצידי הרחבה בהן קוימו לעיתים יחסי מין גלויים.
משני צידי הרחבה המרכזית ניתן לעלות בגרמי מדרגות נוספים לקומה העליונה שבה ממוקמת רחבת ריקודים נוספת קטנה יותר ויותר רגועה אשר נקראת הפנורמה בר. במעברים שבין הקומות ממוקמים מספר ברים וחדרי שירותים, ניסתרים, ותאי התבודדות ללא דלת או וילון. המקום מקושט בתצלומים וחלונות ענק מהם ניתן לראות את מזרח ברלין. כל חדרי השירותים במבנה מיועדים לשני המינים, בחדרי השירותים כמו גם במבנה כולו לא ניתן למצוא מראות או חפצים מחזירי אור.
כל החדרים במבנה מוחשכים לחלוטין ולבליינים אין קשר עם המתרחש מחוץ למועדון עד ליום שני בבוקר בו נפתחים תריסים חשמליים ענקיים הממוקמים בתקרת המבנה ומאפשרים לאור להיכנס.
ישנו חלק בין שתי קומות הרחבות שיש בו חלום פנורמי אשר משקיף על העיר, מכאן נובע שמה של רחבת הפנורמה בר.
בקומת המרתף, אליה הכניסה היא מצדו השמאלי החיצוני של הבניין, ממוקמת הסאונה "Laboratory" הפועלת בכל ימות השבוע, ומיועדת לגברים בלבד.
היסטוריה
הברגהיין הוא גלגולו של מועדון קודם שפעל בשנים 1998 ועד 2003 המועדון החל דרכו כמועדון מסיבות פטיש לגברים בלבד שהתקיימו במקומות שונים עד שנמצא לו מקום קבוע. עם הצלחתו החל לכבד את כניסתם של כל המינים בכל האירועים. המועדון נסגר ב-6 ינואר 2003 באירוע פרידה שנמשך 30 שעות, ומחסן הרכבת בו שכן המועדון נהרס.
המועדון נפתח בשמו החדש "ברגהיין" בשנת 2004,
הקהל והסלקציה
לברגהיין מוניטין של מקום בילוי המאפשר ומעודד נהנתנות קיצונית. הבניין מכיל חדרים חשוכים שהוקצו במיוחד למטרה זו וצילום בכל חלקי המועדון אסור בהחלט.. המועדון מקיים מדיניות סלקציה מדוקדקת בכניסה במטרה למקסם את תחושת החופשיות של הבלניינים. ההערכה היא שכ 40% מהממתינים בתור (כ-5000 איש בסוף השבוע) לא יכנסו, בסופי השבוע התור יכול להגיע לכ-300 איש בשעות השיא ולשעתיים של המתנה. סביב המבנה ובתוכו מצלמות רבות לסריקת הקהל הממתין.
שימוש בסמים, אקסהיביציוניזם, וקיום יחסי מין לעיני כל בתוך המועדון מתקבל באדישות. אומנם כל אורח נדרש לבדיקה ביטחונית בכניסה אך בתוך המועדון אין אנשי האבטחה מתערבים בנעשה כלל.
המוזיקה
המוזיקה בעיקרה טכנו, טכהאוס, דטרויט טכנו ומינימל, אבל גם בסגנונות האוס ואלקטרו האוס.
מערכת הסאונד בברגהיין מתקדמת מאוד, ועוצמתה חזקה מאוד כך שכמעט ולא ניתן לקיים שיחה ברחבה המרכזית.
סעודיה (חברת תעופה)
חברת התעופה סֻּעוּדִּיָּה (או בשמה הקודם: סעודי אראביאן איירליינס, בערבית: الخطوط الجوية العربية السعودية; באנגלית: Saudi Arabian Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של ערב הסעודית. מרכז הפעילות הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה של ג'דה עם מרכזים נוספים בנמלי התעופה של ריאד ודמאם.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-1945 כשנשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט העניק למלך סעודיה מטוס דאגלאס DC-3.
נכון לשנת 2010, בשונה מרוב חברות התעופה בעולם, מפעילה החברה צי מטוסים של ארבע יצרניות שונות - מטוסים מתוצרת חברות התעופה המובילות בעולם בואינג, איירבוס ואמבראר וכן של מקדונל דאגלס הוותיקה שהתמזגה בשנת 1997 עם חברת בואינג.
ב-29 במאי 2012 כחלק ממיתוג מחדש שנעשה לרגל כניסתה של החברה לברית התעופה סקאיי טים, שונה שם החברה מ-סעודי אראביאן איירליינס, לשם ששימש אותה בין השנים 1972-1996; "סעודיה".
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2021:
יחסי אוקראינה–הממלכה המאוחדת
יחסי אוקראינה–הממלכה המאוחדת, הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה, אישר ראש ממשלת בריטניה קלמנט אטלי גיוס אוקראינים לעבוד בבתי החרושת בלנקשייר ובחממות בלאה ואלי (מידלסקס/אסקס). מספר גדול של אוקראינים (בעיקר עקורים מן המחנות בגרמניה) הגיעו לבריטניה. האוקראינים שולבו בבריטניה כעובדים וולונטריים אירופיים, בעוד שבויי מלחמה אוקראינים מהצבאות הפולניים והגרמניים שוחררו והתיישבו גם בערים הגדולות של בריטניה.
אחרי שקיבלה אוקראינה עצמאות מברית המועצות באוגוסט 1991, כוננו יחסים דיפלומטיים בין אוקראינה והממלכה המאוחדת ב-10 בינואר 1992.
עד שנת 2005, נשיאי אוקראינה ביקרו פעמיים בבריטניה; בפברואר 1993 ובדצמבר 1995. ראש ממשלת בריטניה ביקר באוקראינה באפריל 1996. היחסים בין המדינות השתפרו במהלך 2008-2009. ובאותה שנה, נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ביקר בבריטניה שלוש פעמים; במאי ובאוקטובר 2008 ובינואר 2009. היחסים בין בריטניה ואוקראינה כיום קרובים מאוד, ומתקיימים ביקורים קבועים בין המדינות, ודיאלוג פוליטי נרחב במגוון סוגיות בינלאומיות.
מאז תחילת המהפכה האוקראינית פרו-רוסית, תמכה בריטניה באופן פעיל באוקראינה, ואף גינתה בפומבי את הפעולות הרוסיות. בריטניה תומכת בצירוף אוקראינה לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
מאז תחילת 2014 התקיימו המפגשים הבאים: פגישה בין ראש ממשלת אוקראינה, ארסני יאצניוק ושר החוץ הבריטי ויליאם הייג במהלך ביקורו באוקראינה (3 במרץ), ראש ממשלת אוקראינה יאצניוק נפגש עם ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון בשולי פסגת האיחוד האירופי בבריסל (6 במרץ); פגישה בין נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו עם ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון במהלך הטקסים לציון 70 שנים לפלישה לנורמנדי, כמו גם מספר פגישות בין שרי החוץ של שתי המדינות.
יחסים תרבותיים וכלכליים
בריטניה היא שותפת הסחר העיקרית של אוקראינה, והמשקיעה החמישית הגדולה ביותר באוקראינה.
מפקד האוכלוסין בבריטניה 2001 נרשמו 11,913 אנשים שנולדו באוקראינה כתושבי בריטניה.
יחסים דיפלומטיים
אוקראינה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, וקונסוליה כללית באדינבורו. מאידך, בריטניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב בלבד.
לה מנדראגולה
לה מנדראגולה (באיטלקית: הדודאים) הוא מחזה איטלקי שנכתב על ידי ניקולו מקיאוולי. אף על פי שהקומדיה בעלת חמש המערכות פורסמה בשנת 1524, והוצגה לראשונה בעונת הקרנבל של שנת 1526, ככל הנראה מקיאוולי כתב את "מנדראגולה" בשנת 1518 כהסחת דעת ממרירותו לאחר שעזב את החיים הפוליטיים של פירנצה, בעקבות חזרת השלטון לבית מדיצ'י בשנת 1512. יש חוקרים שרואים את המחזה כביקורת גלויה על בית מדיצ'י; וכמה חוקרים טוענים כי ההצגה מהווה "תמונת מראה" לחיבורים הפוליטיים שלו. עם זאת, מקיאוולי קבע את זמן המחזה לשנת 1504, בתקופת רפובליקת פירנצה, במטרה להביע את תסכוליו מבלי לחשוש מחוסר אמון מצד פטרונים שכבר לא היו קשובים לו ולכתיבתו.
תקציר העלילה
המחזה נפתח בשיחה בין קאלימאקו ומשרתו סירו. קאלמיאקו מספר כי חי שנים רבות בפריז וחשב שאין מאושר ממנו, עד שהכיר את קאמילו קאלפוצ'י. בינו לבין קאלפוצ'י התפתחה שיחה בנושא: "היכן יש נשים יפות יותר - בצרפת או באיטליה?". כך גילה קאלימאקו כי לקאמילו יש קרובת משפחה יפה מאוד בשם לוקרציה. קאלימאקו חש רצון עז להכיר אותה. כאשר הגיע לאיטליה וראה אותה, התאהב בה מיד ומאז הוא חש אי-שקט.
בעלה של לוקרציה, ניצ'ה, הוא עו"ד עשיר אך טיפש ותמים ומציית לאשתו. קאלימאקו גילה כי ניצ'ה ולוקרציה נשואים שש שנים ועדיין לא נולדו להם ילדים. קאלימאקו מחליט לחבור לליגוריו - טיפוס מפוקפק המתפרנס ממשימות שונות ומגוונות אותן הוא עושה עבור אנשים עשירים שאינם רוצים "להתלכלך" בעצמם, שדכן בעברו - והלה הבטיח לשכנע את מר ניצ'ה ללכת עם אשתו למקום רחצה כבר בחודש מאי הקרוב. ליגוריו, תמורת סכום כסף נכבד, מסייע לקאלימאקו להשיג את לוקרציה, ומציע לקאלימאקו להתחזות לרופא מומחה, שיסייע למר ניצ'ה להביא ילדים עם אשתו. ליגוריו יועץ לקאלימאקו לספר לניצ'ה כי יש בידו שיקוי העשוי מדודאים, ועל מנת להתרפא - אשתו חייבת לשתות שיקוי זה ולשכב עם גבר; אולם הגבר הראשון שישכב איתה ימות כעבור שמונה ימים ודבר לא יוכל להצילו - משום שגופו יספוג את כל החומר, ולכן מומלץ למר ניצ'ה לא להיות הראשון אלא השני וכך לא נשקפת לו סכנה. וכך קאלימאקו עושה, ו"מתחייב" לניצ'ה כי אם יפעל לפי ההוראות, תוך שנה מהיום ניצ'ה יחבוק בן. קאלימאקו מציע שייקחו פרחח מהרחוב, אולם ברור כי הוא רוצה להיות ה"פרחח" הזה.
ליגוריו וניצ'ה פונים למנזר, נפגשים עם האח טימותיאו ונותנים לו תרומה גדולה, כדי שישכנע את אם המנזר לתת את השיקוי ללוקרציה. טימותיאו אינו מאמין לדבר – אולם לא אכפת לו כל עוד הוא מקבל כסף. האח משוחח עם לוקרציה והיא משתכנעת לעשות זאת.
ליגוריו מחליט שכולם יתחפשו. כדי שמר ניצ'ה לא יוכל לזהות את קאלימאקו בתור הפרחח - ילבש קאלימאקו מעיל קצר, יחזיק לאוטה ויעקם את פרצופו לבלי היכר. קאלימקאו שולח את סירו עם גביע המשקה לביתו של מר ניצ'ה. טימותיאו הולבש כדי שידמה לאדון קאלימאקו ומסכים לשתף עימם פעולה בתמורה לסכום נכבד.
לאחר שהתוכנית פעלה כצפוי, שכב קאלימאקו עם לוקרציה והשניים נהנו הנאה רבה. ניצ'ה התמים כמובן לא חושד בכלום, והם פונים אל הכנסייה. הבעל שולח את אשתו ללחוץ את ידו של קאלימאקו ולהודות לו, כי בזכותו ייוולד להם בן. בנוסף הוא מזמין את קאלימאקו וליגוריו לארוחת צהריים וגם נותן להם מפתח לביתו כי הם רצויים שם תמיד, וכך יכלו לוקרציה וקאלימאקו להתייחד בלי להעלות חשד, ככל שיבקשו.
העלאת המחזה בישראל
בספטמבר 1962 הועלתה במסגרת מועדון החמאם תוכנית בשם שורש כל רע שנכתבה על ידי חיים חפר, דן בן אמוץ ויורם מטמור לפי המחזה לה מנדראגולה עם מוזיקה של יוחנן זראי ובבימויו של שמואל בונים. השתתפו- יהורם גאון, יוסף (בומבה) צור, יוסף כרמון, מרגלית אנקורי וחנן גולדבלט. בשנת 1989, עלתה גרסה זו שוב בהפקת "תיאטרון הזמן" בשם "איפה המוסר פה?", בבימוי חנן גולדבלט, עיבודים והדרכה מוזיקלית עדי וייס, ליווי מוזיקלי של הניה רידל, עיצוב תפאורה: מאיה זילבר, עיצוב תלבושות של מיכל וינקלר. בכיכובם של דב גליקמן, אושיק לוי, נתן נתנזון, דב נבון וזוהר זמיר.
את המחזה תרגם לעברית מנחם דורמן בשנת 1962 בהוצאת מחברות לספרות, בתוספת מבוא והערות שהיו חסרי תקדים בהיקפם והתעמקותם. את המקטעים השיריים חרז נתן אלתרמן.
יעקב שבתאי עיבד את המחזה לתיאטרון ע"פ תרגומו של דורמן.
ב-1970 ביים את ההצגה מייקל אלפרדס בתיאטרון חיפה. מיכאל הנדלזלץ מספר על זכרונותיו מההצגה: "הבימה הייתה ריקה. עליה ניצבו, אם אני זוכר נכון, שני סולמות. על הבמה הסתובבו שחקנים בבגדי גוף. ולעיני הקהל, כשהוא רואה כיצד זה מתהווה, השחקנים בגופם ובאנרגיה שלהם, עם אביזרים מעטים, יצרו מציאות שהכל יכול היה להתרחש בה. הכל היה "העמדת פנים", אבל בכל רגע בימתי בין הדמויות הייתה אמת בימתית: האמנת בתאווה של קאלימקו, ובמצוקה של ניצ'ה, ובתחמנות הרעבתנית של ליגוריו. בעקבות ההצלחה המיוחדת כל כך של "מנדרגולה" היה אלפרדס למנהל תיאטרון החאן הירושלמי".
ב-1996 העלתה קבוצת הצעירים של הבימה את ההצגה בבימויו של אילן רונן. הצגה זו עלתה 210 פעמים.
ב-2011 ביים את המחזה גלעד קמחי בתיאטרון בית ליסין. על גרסה זו של המחזה כתב מיכאל הנדלזלץ:.
ב-2015 פורסם תרגום חדש של המחזה, בידי עמרי סמית, מהחוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים.
1. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 1970
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 14 בדצמבר 1996
3. תיאטרון בית ליסין, הצגת בכורה: 19 בינואר 2011
ברט פארב
ברט לורנצו פארב (באנגלית: Brett Lorenzo Favre; נולד ב-10 באוקטובר 1969) הוא שחקן עבר בפוטבול אמריקאי ששיחק בתפקיד הקוורטרבק. פארב הוא אחד השחקנים הבולטים בתולדות ליגת ה-NFL, הוא זכה שלוש פעמים בתואר ה-MVP של ה-NFL, מחזיק בשיאים רבים, בהם מספר שיא הפתיחות הרצופות לקוורטרבק, כמו כן החזיק בשיא המסירות לטאצ'דאון ובמספר יארדים הרב ביותר במסירה עד שבירתם על ידי פייטון מאנינג ובשיא הניצחונות בעונה הסדירה עד שבירתו בידי טום בריידי. בשנת 2007 נבחר פארב לספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד ובשנת 2016 נבחר להיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
פארב שיחק בליגת ה-NFL במשך 20 עונות, את מרבית הקריירה שלו, מעונת 1992 ועד תום עונת 2007, עשה פארב בקבוצת הגרין ביי פאקרס. בסיום אותה עונה הודיע פארב על פרישתו ממשחק פעיל, אך לאחר מספר חודשים חזר בו, ביקש שחרור מהקבוצה וחתם בניו יורק ג'טס. לאחר עונה אחת עם הג'טס הודיע פארב שוב על פרישתו, אך לקראת פתיחת עונת 2009 חתם על חוזה במינסוטה ויקינגס המשתייכת לאותו בית כמו הגרין ביי פאקרס ופרש לאחר שתי עונות.
נעוריו והקריירה בליגת המכללות
פארב נולד בעיר גולפפורט שבמדינת מיסיסיפי, השני מבין ארבעה ילדים. בבית ספר התיכון שיחק בנבחרת הפוטבול במגוון תפקידים בהגנה ובהתקפה, תחת הדרכתו של אביו המאמן, אירווין פארב.
אטלנטה פאלקונס
פארב נבחר בסיבוב השני בדראפט של 1991 על ידי האטלנטה פלקונס, בחירה מספר 33 סך הכל. במהלך העונה לא שמר פארב על חיים ספורטיביים, נהג לשתות לשוכרה, והפגין חוסר בגרות. ניסיון המסירה הראשון שלו בליגה נחטף על ידי הקבוצה היריבה לטאצ'דאון, סך הכל שותף פארב בשני משחקים בלבד, ניסה ארבע פעמים למסור ללא אף הצלחה ופעמיים נחטף. בתום העונה בוצעה עסקה בין הפלקונס לגרין ביי פאקרס, ופארב עבר לשחק בוויסקונסין.
גרין ביי פאקרס
ב-1993 הוביל פארב את הפאקרס לפלייאוף, לראשונה מאז 1982, וב-1994 חזר על ההישג, כשהוא מוסר ל-33 טאצ'דאונים במהלך העונה.
העונות בין 1995 ו-1997 היו עונות שיא בקריירה של פארב, ב-1995 סיימו הפאקרס בהנהגתו במאזן של 11 ניצחונות לעומת 5 הפסדים, ופארב הוביל את הליגה עם מסירות ל-4,413 יארד ו-38 טאצ'דאונים. בסיום העונה נבחר ל-MVP של ה-NFL על ידי סוכנות הידיעות AP, אך הפאקרס הפסידו בגמר ה-NFC לדאלאס קאובויס ולא הצליחו להעפיל לסופרבול. ב-1996 שוב היה פארב השחקן הדומיננטי בליגה, הוא רשם בה 3,899 יארד ו-39 טאצ'דאונים, ונבחר בפעם השנייה ברציפות -MVP. הפאקרס סיימו במאזן מצוין של 3-13 והעפילו לסופרבול. במשחק האליפות מול הניו אינגלנד פטריוטס מסר פארב לשני טאצ'דאונים, והבקיע אחד נוסף בריצה, הפאקרס ניצחו 35–21, וזכו בגביע וינס לומברדי. ב-1997 סיימו הפאקרס שוב במאזן 3-13 והעפילו לסופרבול אך הפעם הפסידו לדנבר ברונקוס 31-24. פארב נבחר בסיום העונה הסדירה ל-MVP בפעם השלישית ברציפות, לאחר שהשיג 4,212 יארד ו-31 טאצ'דאונים.
בין השנים 1998 ל-2007 הוביל פארב את הגרין ביי פאקרס עוד חמש פעמיים לפלייאוף. ב-2007, במה שנראה כעונת הפרישה שלו, שבר פארב שיאי NFL במספר המסירות לטאצ'דאונים לאורך הקריירה, במספר היארדים, ובמספר הניצחונות של קוורטרבק פותח. הפאקרס העפילו באותה עונה עד גמר ה-NFC אך הפסידו 23-20 לניו יורק ג'איינטס.
ניו יורק ג'טס
לאחר סיום העונה, במרץ 2008, הודיע פארב באופן רשמי על פרישתו ממשחק פעיל. בתחילת יולי החלו להתפרסם ידיעות על כוונתו של פארב לחזור בו מפרישתו, ואכן באמצע החודש שלח פארב מכתב לפאקרס ובו ביקש את שיחרורו, על מנת שיוכל לשחק בקבוצה אחרת. הפאקרס ניסו להניא אותו מכוונתו זו, ואף הציעו לו תשלום של 20 מיליון דולר אם יישאר לא פעיל. בתחילת אוגוסט הוסכם על מעבר של פארב לניו יורק ג'טס בתמורה לקבלת בחירת דראפט עתידית, ופארב פתח את עונת 2008 במדי הג'טס כשהוא ממשיך את רצף המשחקים שלו.
למרות משחק שיא שלו במחזור הרביעי נגד אריזונה קרדינלס בו מסר ל-6 טאצ'דאונים (שיא קריירה), לא הצליחו פארב והג'טס להעפיל לפלייאוף.
מינסוטה ויקינגס
בפברואר 2009 הודיע פארב פעם נוספת על פרישתו ממשחק פעיל, במהלך השנה התאמן עם מינסוטה ויקינגס אך הודיע שלא ישחק בה, למרות זאת באוגוסט 2009 חתם בקבוצה על חוזה לשנתיים.
את עונת 2009 עם הוויקינגס פתח במאזן של שישה ניצחונות ללא הפסד, במחזור הרביעי הוביל את מינסוטה לניצחון על קבוצתו לשעבר הגרין ביי פאקרס, במשחק המרכזי של המחזור (Monday Night Football). פארב מסר ל-3 טאצ'דאונים ו-271 יארד והיה לשחקן הראשון שניצח במהלך הקריירה שלו את כל 32 הקבוצות בליגת ה-NFL. את העונה סיים פארב עם 33 טאצ'דאונים ו-7 חטיפות בלבד (המספר הנמוך ביותר בקריירה שלו) והויקינגס סיימו בראשות הבית במאזן 4-12. במשחק הראשון בפלייאוף זרק פארב ל-4 טאצ'דאונים ללא חטיפות והוביל את מינסוטה לניצחון על דאלאס קאובויס 3-27. בכך היה לקוורטרבק המבוגר ביותר בתולדות ה-NFL המשיג ניצחון בפלייאוף. בגמר ה-NFC הפסידו פארב ומינסוטה לניו אורלינס סיינטס 31-28 לאחר הארכה.
חייו האישיים
פארב נשוי ואב לשתי בנות. במהלך השנים סבל ממספר משברים וטרגדיות משפחתיות שזכו לפרסום רב: בדצמבר 2003 הדרדרה מכוניתו של אביו לתעלה בשולי הכביש, והוא נמצא בה ללא רוח חיים, ניתוח לאחר המוות קבע שמותו נגרם כתוצאה מהתקף לב. על אף המקרה, בחר פארב לשחק יום למחרת במשחק הראשי של המחזור (Monday Night Football) נגד האוקלנד ריידרס, הוא מסר ל-399 יארד ו-4 טאצ'דאונים בניצחון הפאקרס 7-41. כמה חודשים מאוחר יותר נהרג גם גיסו בתאונת דרכים. באותה שנה אובחן אצל אשתו סרטן השד ממנו התאוששה לאחר קבלת טיפולים אינטנסיביים, בני הזוג הקימו קרן צדקה להעלאת המודעות ולסיוע לנפגעות המחלה. באוגוסט 2005 נחרב בית משפחתו של פארב במיסיסיפי כתוצאה מהוריקן קתרינה. במהלך השנים פיתח פארב התמכרות למשככי כאבים שקיבל בעקבות פציעות וטיפולים שעבר, ב-1996 אף אושפז לגמילה למשך 46 יום.
פארב הופיע ב-1998 בסרט שובר הקופות משתגעים על מרי בתפקיד עצמו, כחבר לשעבר של מרי (קמרון דיאז).
פארב משמש כפרזנטור של מספר חברות מסחריות, בהן חברת הג'ינסים רנגלר, ורשת חנויות הכלבו סירס.
ב-2010 החלה הנהלת ה-NFL לחקור דיווחים על התנהגות פסולה של פארב מתקופתו בניו יורק ג'טס. על פי הפרסומים פארב שלח הודעות סקסיסטיות לאחת מעובדות המועדון, השאיר הודעות גסות בתא הקולי שלה ושלח לטלפון סלולרי תמונות של איבר מינו. בסוף השנה פרסם קומישינר הליגה כי לא ניתן להוכיח כי התמונות נשלחו על ידי פארב וכי נעשתה עבירה על ידו. עם זאת נקנס פארב ב-50,000 דולר על חוסר שיתוף פעולה עם החקירה. בתחילת 2011 פורסם כי הוגשה נגד פארב והג'טס תביעה אזרחית לתשלום פיצויים בגין הטרדה מינית של שתי מעסות, שעבדו עבור הקבוצה.
ב-2022 הגישה מחלקת הרווחה של מדינת מיסיסיפי תביעה אזרחית נגד פארב ואחרים בגין הסטת תקציבים לא תקינה ממשאבי המחלקה, בין השאר לטובת פעילויות הקשורות בארגוני צדקה של פארב או למטרות עסקיות שלו.
אפיוס קלאודיוס
אפיוס קלאודיוס סבינוס רגילנסיס, פוליטיקאי פטריקי קיצוני ברפובליקה הרומית המוקדמת. קלאודיוס נחשב לאבי משפחת הקלאודיים רבת ההשפעה.
תולדות חייו
קלאודיוס נולד בשם אטיוס קלאוסוס למשפחה סבינית בעיר רגילום, לפי טיטוס ליוויוס הוא היגר לרומא בשנת 504 לפנה"ס בעקבות סכסוך עם בני עירו מכיוון שהתנגד לפתיחת מלחמה עם רומא, מנגד סווטוניוס מוסר גרסה אלטרנטיבית שמתארכת את הגירתו לתקופתה שאחרי ייסוד העיר על ידי רומולוס ומייחסת אותה להשפעתו של טיטוס טאטיוס ששימש כמלך-שותף לצדו של רומולוס.
קלאודיוס היגר לעיר עם קבוצה גדולה של קליינטים, הוא קיבל אזרחות, חלקת אדמה באזור שמעבר לאניו וחלקת קבורה לבני משפחתו למרגלות גבעת הקפיטולין. בנוסף קלאודיוס הפך לחלק מהאורדו של הפטריקים והפך לחבר הסנאט ועם הזמן צבר בו השפעה ניכרת.
קלאודיוס נבחר לכהן כקונסול של שנת 495 לפנה"ס, באותה שנה מת המלך המודח לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס בגולה ובעקבות זה הסנאט החל לנקוט גישה מחמירה יותר בהתמודדות עם הפלבס. כאשר הסנאט התכנס בעקבות מחאותיו של הפלבס על מצבם של בעלי החוב ששועבדו למלווים בריבית קלאודיוס סבר שיש לנקוט גישה מחמירה כדי להשקיט את הפלבס בעוד שעמיתו לקונסולאט פובליוס סרוויליוס סבר שגישה קיצונית תחמיר את האי השקט במקום להרגיעו.
בעוד הסנאט מתדיין בקשר לנתיב הפעולה הנכון קמה מלחמה על הרומאים מצד הוולסקים, הסאבינים והאברונקים. הסנאט שלח את סרוויליוס לפייס את הפלבס שסירב להתגייס למלחמה והוא הצליח במשימתו לאחר שהוציא צווים המגבילים את הפגיע בבעלי החובות. אולם לאחר הניצחון במלחמה קלאודיוס סירב למלא את צווי הקונסול ובתמיכת הסנאט החל מכביד את העול על כתפיהם של בעלי החובות, בתגובה אספת העם מנעה ממנו להקדיש מקדש למרקוריוס.
המשבר המשיך גם בשנת 494 לפנה"ס והתחוללו מהומות בין הפלבס לסנאט, קלאודיוס שוב נקט גישה קיצונית בדיונים בסנאט בקשר לנתיב הפעולה הנכון וסבר שהבעיות נובעות מפריצות הפלבס ושרק מינוי דיקטטור יכול לשמש פתרון לבעיה שאליה נקלעה המדינה. הסנאט קיבל את דעתו וכמעט שמינה אותו לדיקטטור אולם בסופו של דבר החליט כנגד זה מכיוון שקלאודיוס היה שנוא הפלבס. עם הפרישה של הפלבס להר הקדוש הוא התנגד לכל פשרה איתם.
הרעב שממנו רומא סבלה בשנת 493 לפנה"ס חידש את המתיחות בין הפלבס ולסנאט כאשר הראשונים הטיחו באחרונים שהמשבר נגרם כתוצאה מחוסר יעילותם. קלאודיוס טען שעל הסנאט לא לוותר לפלבס אלא להבטיח שיתקנו את המעוות ובאותו זמן לטפל ביד קשה בפלבאים שהסיתו את ההמון כנגדם, כאשר המצביא קוריאולנוס התנגד לחלוקת דגן לפלבס הוא זכה לתמיכתו של קלאודיוס.
בשנת 480 לפנה"ס כאשר טריבון הפלבס טיבריוס פונטיפיקיוס שיבש את הגיוס למלחמה כדרך ללחוץ על הסנאט לאשר חוק רפורמה אגררית הציע קלאודיוס שהסנאטורים יחפשו להם בעלי ברית בקרב חבריו הטריבונים ואלו, כאשר יהפכו לאנשי סיעתם, יטילו וטו על כל פעולה של טריבון סורר, דרך זאת הצליחה ואכן הסנאטורים העבירו לצדם מספר טריבונים שאפשרו את הגיוס למלחמה.
מערך לוויינים
מערך לוויינים הוא כינוי למספר לוויינים אשר יש תיאום מיקומי ביניהם. למערך לוויינים שימושים שונים: מערכת ניווט לוויינית, מערכות תקשורת, סיוע במקרה אסון, ועוד. מספר הלוויינים במערך יכול לנוע בין עשרות לעשרות אלפים. יצירת מערך שומרת על תחום כיסוי מלא של כל נקודה על כדור הארץ, ומאפשרת נגישות מלאה בשירותים השונים, בכל שעות היממה.
היסטוריה
ממוזער|[[שעון אטומי ממוזער שנחשף ב-2004.
מהרכיבים האלקטרוניים החשובים בלוויין אשר במערך.]] מערך ה-GPS נשלח כבר בשנת 1973. החל מהעשור השני של המאה ה-21, כמה גורמים הפכו את יישום שיטת מערך הלוויינים לאפשרית יותר ונפוצה:
שיגור מערך ואופן הפריסה
אם מדובר בלוויינים קטנים, בדר"כ דרך הפריסה שלהם היא בתור "מטען טרמפ", אשר משוגרים יחד עם עוד מטען יותר גדול, אך מתוזמנים לפריסה בזמן שונה. חסרון שיטה זו היא שלעיתים המערך לא משוחרר בגובה בו הוא צריך להיות מוצב, וזה דורש עוד תמרונים. לעיתים אף משוחררים הלוונים הקטנים, מלוויין יותר גדול. כיום ישנן חברות אזרחיות בבעלותן משגרים קטנים, המיועדים לשיגור לוויינים קטנים ומערכי לוויינים, והצבתם בגובה אופטימלי. בין החברות RocketLab הניו זילנדית (המשגרת כמעט כל חודש) Astra, Virgin Orbit ו-Firefly האמריקאיות, ועוד.
מיקום המערך
העיקרון המנחה בפריסת מערך הוא כזה: ככל שהגובה בו משייט הלוויין נמוך יותר, הרי שהוא יוצר שטח כיסוי יותר קטן על פני כדור הארץ. בנוסף, כמות פחותה של לוויינים, עלולה לצמצם את זמינות הכיסוי. לפיכך המשחק הוא בין כמות הלוויינים לגובה בו הם נמצאים.
מספר הלוויינים הדרושים לכיסוי כדור הארץ תלוי בגובה הלוויינים: 3 לוויינים גבוהים (GEO - מסלול גאוסטציונרי) מכסים כמעט את כל כדור הארץ, אבל לפחות 50 לוויינים נמוכים (LEO - מסלול לווייני נמוך) דרושים לביצוע משימה דומה.
בנוסף, ככל שלוויין יותר נמוך, אזי הזמן שלוקח לאות שמשדר הלוויין להגיע לפני השטח, הוא יותר קצר. עניין זה הוא פרמטר משמעותי במגוון השירותים הניתנים מלוויין. לפיכך, זהו עוד גורם המשפיע על איפה לשים את מערך הלוויינים.
ציוד בלוויין
בלוויין צריך שיהיה המכשור המתאים לשמירה אוטונומית על המיקום העצמי, וכן להתגבר על הגרר של האטמוספירה, כגון גלגל תנע או מנוע דחף קטן.
סוף חייו של לוויין
לשם תפקוד מלא ויציב של מערך לוויינים, יהיה צורך בהחלפת לוויינים שאינם מתפקדים עוד, מסיבות שונות.
לווייני תקשורת
עם התפתחות הגלובליזציה, והדרישה לטלקומוניקציה, נעשים ניסיונות שונים להנגשת האינטרנט בכל נקודה על פני כדור הארץ. התפתחות והוזלת תחום הלוויינות הופכים תהליך זה לאפשרי, בין השאר על ידי פריסת מערכי לוויינים.
OneWeb satellite constellation
בתחילת 2019 נשלחו לחלל ששת הלוויינים הראשונים של OneWeb satellite constellation, פרויקט ששאיפתו להנגיש את האינטרנט לכל נקודה בכדור הארץ על ידי פריסת מערך רחב היקף של לוויינים.
Starlink
פרויקט Starlink של SpaceX תכליתו ליצור מערך רחב היקף של 12,000 מיני לוויינים אשר יספקו קישוריות אינטרנט לכל נקודה בכדור הארץ. ב-24 במאי 2019 שוגרו לחלל 60 הלוויינים הראשונים לשם הוכחת היתכנות.
China 125
חברת תקשורת סינית המתעתדת לפרוש מאות לווייני תקשורת. ב-5 ביוני 2019 היא שיגרה שני לווייני תקשורת שלה.
NSLComm
חברת ההזנק הישראלית BeetleSat (NSLComm לשעבר) תציע פריסת תקשורת אינטרנטית ל: תעשייה הצבאית, תחום הספנות, האינטרנט של הדברים (IoT) ותחומים נוספים. החברה עתידה לשגר מערך של מאות לוויינים זעירים לספק אינטרנט למקומות נידחים. החברה מציעה שני פרמטרים ייחודיים וחדשניים שעתידים לשנות את תחום פריסת האינטרנט העולמי : שני הפרמטרים הנ"ל וכן בהתחשב בגודל הלוויין, עשויים לגרום להוזלת לווייני תקשורת הנתונים עד פי עשרה.
אירידיום
מיזם מתחום הטלפוניה המאפשר תקשורת בין כל שתי נקודות על פני כדור הארץ. את המיזם הקימה באמצע שנות ה-90 חברת מוטורולה.
לווייני ניווט
לווייני הניווט הלווייני היו מהמערכים הראשונים להיפרס בחלל, עקב הדרישה הגבוהה ליכולת זו (גם אם לא הייתה נפוצה ופתוחה לשימוש אזרחי עד לשנות ה-90 של המאה ה-20).
הראשונות לשגר מערכים אלו היו המעצמות ברית המועצות וארצות הברית עם התפתחות תעשיית החלל, נכנסו לתמונה עוד מדינות, החל מתחילת המאה ה-21 :
להק ננו-לוויינים אדליס-סמסון (Adelis-SAMSON)
פרויקט של הטכניון, אשר ישמש לחישוב מיקום של מקורות קורנים (היינו בטווחי קרינה אלקטרומגנטית שונים) מכדור הארץ, לשם איתור אנשים, מטוסים וספינות, לראשונה אי פעם באמצעות מערך ננו-לוויינים. המבנה בעל שלושה ננו-לוויינים ירחף בגובה 600 ק"מ, בצורה אוטונומית, תוך תיאום המיקום.
פרויקט CloudCT
פרויקט שמטרתו לצמצם את אי הוודאות בחיזוי ובמידול מזג האוויר, וכן לספק מידע נוסף על השפעת העננים על האקלים. הפרויקט ייתן מענה לחקר שדות של עננים קטנים, שאינם נמדדים היטב בטכנולוגיות הלויינים הנוכחיות, אך השפעתם גדולה על מזג האוויר והאקלים. המערכת תספק נתונים על ההרכב הפנימי והמבנה החיצוני של עננים, באמצעות טכנולוגיה שפותחה בהשראת CT רפואי. המערך יכלול עשרה ננו לוויינים, שמשקל כל אחד מהם שלושה ק"ג וגודלו כשל קופסת נעליים. הפרויקט הוא שיתוף פעולה של הטכניון, מכון ויצמן למדע והמכון לטלמטיקה בגרמניה.
TROPICS
TROPICS (Time-Resolved Observations of Precipitation structure and storm Intensity with a Constellation of Smallsats) הוא מערך של ארבעה קיובסאט שנועדו לנטר סופות ציקלון מטעם נאס"א.
New Worlds Mission
מערך עתידי מתוכנן של טלסקופ החלל ג'יימס וב יחד עם הלוויין Starshade להסתרת אור כוכב לשם מציאת כוכב לכת חוץ-שמשי. המערך צריך להיות בתיאום מוחלט על מנת שטלסקופ החלל יקלוט רק את הסביבה שמסביב לכוכב, ללא הסינוור שיוצר הכוכב.
לירה ביזנטית (כלי נגינה)
לירה ביזנטית או הלירה (ביוונית: λύρα, באנגלית: Byzantine lyra) היא כלי נגינה מימי הביניים שפותח באימפריה הביזנטית. בצורתה הפופולרית, הלירה הייתה כלי נגינה דמוי אגס עם שלושה עד חמישה מיתרים, שהוחזקו זקופים והפיקו צליל על ידי פריטה בעזרת האצבעות או הציפורניים. התיאור הידוע הראשון של הלירה, הוא על ידי חריטה מהתקופה הביזנטית, ששמורה במוזיאון הלאומי ברג'לו שבפירנצה. גרסאות שונות של הלירה הביזנטית עדיין קיימות בכל הארצות בהן הייתה האימפריה הביזנטית: יוון, כרתים, אלבניה, מונטנגרו, סרביה, בולגריה, צפון מקדוניה, קרואטיה, איטליה וארמניה.
היסטוריה
כלי הנגינה שממנו התפתחה הלירה הביזנטית, הוא כלי הנגינה פנדורה. ההתייחסות הראשונה המתועדת בכתב ללירה הייתה במאה ה-9, על ידי הגאוגרף הפרסי אבן ח'ורדאדבה. בכתביו על כלי נגינה, הוא הזכיר את הלירה ככלי של הביזנטים יחד עם רבאב, הארדי גארדי, חמת חלילים, נבל פה וטרומבון.
הלירה עברה ונמכרה דרך נתיבי הסחר הביזנטיים שקשרו בין אירופה, אסיה ואפריקה. במאה ה-11, הלירה התפשטה ברחבי אירופה וכתוצאה מכך, כלי קשת אירופיים שונים כגון רבק וטלהרפה  הושפעו ממנה. דוגמה בולטת היא לירה דה ברצ'יו האיטלקית מהמאה ה-15, שנחשבת על ידי רבים כאב טיפוס של הכינור המודרני בימנו.
ביוחקר
ביוחקר (בשמה המקובל בִּיוֹטוֹפּ או העבודה האקולוגית) היא עבודת סמינריון מצומצמת שמבצעים תלמידי בית ספר תיכון הנבחנים בבחינת הבגרות בביולוגיה ברמה של חמש יחידות לימוד. העבודה, הנחשבת כיחידת לימוד אחת מתוך החמש, מתמקדת בתחום האקולוגיה.
העבודה מתבצעת בקבוצות כעבודה עצמית מודרכת, במהלכה אוספים התלמידים נתונים על בית גידול טבעי לפי בחירתם ומנתחים אותם על מנת לענות על שאלות מחקר בדבר השפעות הגומלין בין גורמים שונים, טבעיים ואחרים, בבית הגידול. לאחר מכן נבחנים התלמידים על עבודתם בפני בוחנים חיצוניים של משרד החינוך. בדרך זו זוכים התלמידים להכיר מערכת ביולוגית אחת, על מרכיביה השונים, ולהתנסות בטכניקות של מחקרים אקולוגיים. בין המטרות הנוספות של עבודת החקר היא פיתוח של מיומנויות טכניות כגון שימוש במאגרי מידע, כתיבה מדעית ועבודה במעבדות. כמו כן במסגרת זו יכולים התלמידים לפתח כישורים כגון עצמאות ועבודת צוות.
חיה לזר
חיה לזר (1 בינואר 1924 - 5 בפברואר 2003) הייתה פרטיזנית ביערות וילנה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בישראל עבדה כעיתונאית בעיתון מעריב ואחר כך ב"חרות", פעילה לתיעוד השואה, ממייסדות ומייסדי מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים במצודת זאב שבתל אביב. אשתו של חיים לזר ואמם של שרה אוסצקי-לזר ואדי לזר.
ילדות ונעורים
חיה לזר לבית שפירא נולדה בווילנה, ליטא לשרה ודב, ולה אחות ואח גדולים ממנה. אמה שרה הגיעה לווילנה עם משפחתה מרודומינו שבליטא והייתה תופרת כפפות, מקצוע שלימים הציל את משפחתה בגטו. אביה עבד כמנהל חשבונות בבית עסק למכירת טבק.
משפחת שפירא חיה ברווחה יחסית. כאשר גברה האנטישמיות והסנקציות על היהודים, החלו הפולנים להתנגד לעצם העסקתו בתפקיד מכובד שאמור להיות שמור ליוצאי הצבא הפולני. בשנת 1937 פוטר דב, והם נאלצו לעבור לגור בדירות צנועות יותר והתקשו להתפרנס. נשקלה האפשרות לעלות לארץ ישראל אך לבסוף הם נשארו בליטא.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ובהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, חולקה פולין לצד גרמני ולצד סובייטי. וילנה הותקפה על ידי הצבא האדום והרוסים קיבלו את השליטה על העיר. וילנה הועברה אז לחסות ליטאית. במשך שנתיים נשטפה העיר באווירת האידאולוגיה הקומוניסטית שגרמה לכך שהסובייטים סגרו מוסדות תרבות ומשרדים יהודים וציונים והעיתונות היהודית הוחלפה בגופי עיתונות של המפלגה הקומוניסטית. לזר כעסה על אובדן הלאומיות הפולנית ורמיסת כבודה, ומנגד, יהודי ליטא החלו מגיעים אל העיר ויצרו הבדלי מעמדות בתוך הקהילה היהודית.
עקב סגירת בתי הספר העבריים עברה לזר ללמוד בבית ספר יידישאי, בו נחשבו היא וחבריה לציונים משום שידעו לדבר עברית. היא הייתה אז כבת 15, למדה והשתתפה בערבי תרבות וקריאת שירה ופיתחה מודעות פוליטית. ביוני 1941 מיד לאחר שהשלימה את בחינות הבגרות, הופצצה העיר ונודע שהגרמנים החלו לתקוף את הצד הסובייטי. אחיה יצחק החליט לברוח מהכיבוש ויצא לבדו לעבר הקו הרוסי. עד סוף המלחמה לא ידעה מה עלה בגורלו.
פלישת גרמניה לווילנה והקמת הגטו
לזר הובלה עם משפחתה ברחובות העיר עם שקים וחפצי בית על גביהם, תמונה שנחקקה בזכרונה. החיים בגטו שברו את האב ואת עול ההישרדות לקחה אמה על כתפיה. המשפחה גרה בצפיפות יחד עם משפחות נוספות בבית אחד. הם שרדו שתי אקציות, באחת מהן השתתקו לנוכח קולות הגרמנים בחוץ ואלו אכן חשבו שהבית ריק. האב ניסה את מזלו בהברחות וקרה גם שנתפס והוכה, ואילו האם הצליחה להוציא תעודת עבודה (השיין) כתופרת כפפות עור, דבר אשר הציל את המשפחה באקציות הבאות. לאחר אקציה נוספת נודע כי הסבתא ואחת הדודות גורשו מהגטו והשמועות על גיא ההריגה בפונאר כבר החלו לחלחל. יהודית, אחותה הבכורה, השתייכה לתנועה הציונית. חיה לזר עבדה מחוץ לגטו בניקוי בתים של גרמנים עובדי הרכבת, שהזהירו אותה מהמתרחש בגטו בליל אחת מהאקציות, ואפשרו לה להישאר באותו לילה בביתם. מכיוון שהאם פחדה לאבד את בתה, חדלה מלצאת מהגטו והחלה לעבוד במטבח של בית התמחוי בו קיבלה ארוחה חמה מדי יום. היא מצאה מחסן ישן ונטוש והעבירה את המשפחה אליו, שם חיו שלושתם עד חיסול הגטו.