cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היעלמות עדי יעקבי
היעלמותה
ב-13 בדצמבר 1996 שהתה יעקבי יחד עם אחותה שרית בבית אביהן, ולאחר מכן הייתה עמה ועם חברתה של אחותה תמר בגינת שינקין. יעקבי נפרדה מהשתיים ברחוב שינקין, וטרם היעלמותה הגיעה לרחוב דיזנגוף 68 לחנות "ד"ר גראס" בשעה 17:20. ביום שבו נעלמה סיפרה יעקבי לאחותה שהייתה אמורה לפגוש מכר בשם אריק. לא ידוע אם השניים נפגשו, אך יומיים אחרי היעלמותה ב-15 בדצמבר 1996 אריק קפץ מהגג של דיזנגוף סנטר במטרה להתאבד ונפצע קשה.
מעדויות שנמסרו למשטרה, יעקבי נצפתה בפעם האחרונה בשעה 18:10 בערב, בפינת הרחובות המלך ג'ורג' 70 והנביאים 2 בתל אביב, בסמוך לבית מגוריו של אביה כאשר היא מנסה לעצור טרמפ כדי להגיע לחברתה יערית כהן בנתניה אך היא מעולם לא הגיעה לשם, ומאז נעלמו עקבותיה.
הניסיונות למציאתה
לאחר היעלמותה של יעקבי תמונותיה פורסמו בפוסטרים שנתלו ברחובות תל אביב ובמהדורות החדשות בטלוויזיה. מקרה ההיעדרות הוצג בתוכנית "בשידור חוקר", אך לא הוביל לקצה חוט בפרשת היעלמותה.
חוקרי המשטרה נתנו דגש רב לכך שעדי הסתובבה בקרב אנשים המשויכים ל"כת השטן", ולאנשים שמשתמשים וסוחרים בסמים, וכן לציון יום היעדרותה "יום שישי ה-13", הידוע כיום בעל אמונה טפלה כיום רע בעיקר בקרב כתות מסוג "כת השטן" ודומיהם.
בקיץ 2000 נפגשה אמה של עדי, בטי עם אנשיו של יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת במטרה לגלות מידע על גורל בתה, אך גם ניסיון זה לא העלה דבר. בדצמבר 2012 נפטרה בטי יעקבי ממחלת הסרטן.
אביה של עדי, יוסי, הוא ממייסדי עמותת בלעדיהם - עמותה לתמיכה במשפחות נעדרים שהוקמה ב-2015 שמטרתה לשפר את מערך איתור הנעדרים האזרחים ואת מעטפת התמיכה במשפחותיהם.
אוניברסיטת הוואי במנואה
האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ובהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט.
מבין בוגריה הידועים של אוניברסיטת הוואי במנואה ניתן למנות את רוברט בלארד ואת הוריו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה אן דנהאם וברק אובמה האב.
מכ"ם מזג האוויר
מכ"ם גשם או מכ"ם מזג האוויר הוא סוג של מכ"ם המיועד לאתר משקעים, לחשב את תנועתם, ולהעריך את סוגם. המכ"ם שולח פולסים של גלי רדיו וקולט את הגלים המוחזרים מעננות וממשקעים. לפי עוצמת הגלים המוחזרים (והפרש הפאזה שנגרם בגלל תנועתם במכ"מי גשם המבוססים על אפקט דופלר), ניתן לחשב את כיוון המשקעים, מהירותם, עוצמתם, ואת גודל החלקיקים.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגלה כי מזג האוויר גורם להד הנקלט במכ"ם מבצעי, וכך למעשה ממסך מטרות אויב פוטנציאליות. פותחו טכניקות לסנן את ההפרעות, אולם מדענים החלו להתעניין בתופעה ולחקור אותה. זמן קצר לאחר המלחמה הוסבו מכ"מים עודפים לזיהוי משקעים. מאז מכ"מי גשם התפתחו, וכיום הם בשימוש של שירותים מטאורולוגיים לאומיים, במחלקות מחקר אקדמיות ובתחזית מזג אוויר משודרת. תוכנות ייחודיות משתמשות בתמונות גולמיות של המכ"ם ליצירת תחזית טווח קצר של מיקום עתידי של משקעים, עוצמות גשם, שלג, ברד, ותופעות מזג אוויר אחרות. נעשה שימוש בנתונים לתחזית נומרית של מזג האוויר לצורך שיפור הניתוח והתחזית.
אוניברסיטת הוואי במנואה
האוניברסיטה נחשבת לאחת המגוונות מבחינה אתנית מדינה. 13% מהסטודנטים הם ממוצא יפני, 13% מילידי הוואי, 8% ממוצא פיליפיני ו-7% ממוצא סיני.
מכ"ם מזג האוויר
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה מפעילי מכ"מים צבאיים הבחינו בהד חוזר כתוצאה מגשם, משלג ומשלג מעורב בגשם. לאחר המלחמה, בחיים האזרחיים, או במסגרת הקריירה הצבאית, החלו חוקרים לעבוד ולחקור הדים אלה. דייוויד אטלס, חוקר אמריקאי, שעבד תחילה בחיל האוויר ולאחר מכן ב-MIT, פיתח את מכ"מי הגשם המבצעיים הראשונים. החוקרים הקנדיים ג'.ס מרשל ור.ה. דוגלאס ייסדו את קבוצת "Storny Weather" במונטריאול. מרשל והדוקטורנט שלו, וולטר פלמר, מוכרים היטב בעקבות מחקרם על פיזור גודלי הטיפה בענן (drop size distribution), בגשם בגובה בינוני (mid-latitude rain) שתרם רבות להבנת יחסי ה-Z-R, כלומר הקשר בין ההחזרות למכ"ם (Z) ובין רמת הגשם (R). בממלכה המאוחדת, המחקר המשיך לעסוק בתבניות הדי המכ"ם ובמאפייני מזג האוויר, כגון גשם מענני שכבה ומענני ערימה. כמו כן, נערכו מחקרים כדי להעריך את אורכי הגל 1–10 ס"מ.
בשנת 1953 מהנדס האלקטרוניקה דונלד סטגס, שעבד על סקר מים עבור מדינת אילינוי, הקליט לראשונה הד מכ"ם של "הד קרס" (hook echo) הקשור בסופות טורנדו. בין 1950 ובין 1980, מכ"מי החזרה (reflectivity radars), המודדים מיקום ועוצמת משקעים, אוגדו על ידי שירותים מטאורולוגיים ברחבי העולם. בשנות ה-70 החלו המכ"מים לעבור תהליכי תקינה, אורגנו ברשתות, ופותחו המכשירים הראשונים ליצירת תמונות מכ"ם. מספר הזוויות שנסרקו הוגדל ליצירת תמונה תלת־ממדית של המשקעים, וכך התאפשרו חתכי רוחב (CAPPI - Constant altitude plan position indicator) וחתכים אנכיים. התפתחות המכ"ם קידמה רבות מחקרים על מבנה סופות רעמים; בפרט עבור מיזם הברד של אלברטה (Alberta Hail Project) בקנדה שחקר את הפיזיקה והדינמיקה של סופות ברד, וכן עבור המעבדה הלאומית לחקר סופות חמורות בארצות הברית (National Severe Storms Laboratory - NSSL).
ה-NSSL, שנוסד בשנת 1964, החל בניסויים בתחום סיגנל קיטוב דואלי ובשימושים באפקט דופלר. במאי 1973 החריב טורנדו עיירה בשם יוניון סיטי, הסמוכה לאוקלהומה סיטי שבארצות הברית. בפעם הראשונה, מכ"ם דופלר לאורך גל של 10 ס"מ תיעד מחזור חיים שלם של טורנדו. החוקרים הבחינו בתנועה סיבובית בגובה הענן לפני שהטורנדו נגע בקרקע - חתימת מערבולת-טורנדו (tornadic vortex signature). המחקר של NSSL סייע לשכנע את שירות מזג האוויר הלאומי של ממשלת ארצות הברית שמכ"ם דופלר הוא כלי חיזוי חיוני. ייתכן שמתקפת הטורנדו הגדולה ב-3–4 באפריל 1974 וזריעת ההרס בעקבותיה סייעה להשיג משאבים לפיתוחים מאוחרים יותר. בין 1980 לבין 2000, הפכו רשתות מכ"מי מזג האוויר לנורמה בצפון אמריקה, באירופה, ביפן, בישראל ובמדינות מפותחות אחרות. מכ"מים קונבנציונליים הוחלפו במכ"מי דופלר, שמלבד מיקום ועוצמה, נותנים מידע גם לגבי מהירות החלקיקים באוויר. בארצות הברית, ב-1988 החלה לפעול, בתיאום עם מחקר ה-NSSL, רשת המכ"מים המורכבת ממכ"מים באורך גל של 10 ס"מ. רשת זו נקראת NEXRAD או WSR-88D - Weather Service Radar 1988 Doppler.
ב-1985 ייסדה מחלקת הסביבה הקנדית את תחנת קינג סיטי, ובה מכ"ם דופלר למטרות מחקר בעל אורך גל של 5 ס"מ. אוניברסיטת מקגיל דפלרה את המכ"ם שלה (J. S. Marshall Radar Observatory) ב-1993. בין 1998 ו-2004 נוסדה רשת מכ"מי דופלר מלאה בקנדה. צרפת ומדינות אירופיות נוספות שדרגו את מכ"מיהן לרשתות דופלר בתחילת המאה ה-21. עם השינויים המהירים בטכנולוגיית המחשוב פותחו אלגוריתמים לזיהוי של מזג אוויר חמור, וכן יישומים נוספים בתחום התקשורת והמחקר.
משנת 2000 מחקר בנושא טכנולוגיית קיטוב הוביל לשימוש מעשי, והרחיב את המידע על סוג המשקעים (למשל גשם מול שלג). קיטוב דואלי משמעו, פליטת קרינת מיקרוגל שמקוטבות רוחבית ואנכית (ביחס לקרקע). בארצות הברית, בצרפת ובקנדה צפויה פריסה נרחבת של הטכנולוגיה עד סוף העשור. בפברואר 2013 נזקפה לזכות מכ"ם-הדופלר-מזג האוויר עם קיטוב דואלי, הצלת חיי אדם רבים בזמן שטורנדו לילי הכה בדרום מיסיסיפי.
מאז 2003, מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי האמריקאי עורך ניסוי במכ"מי מערך מופע כחלופה לאנטנות הפרבוליות הקונבנציונליות, כדי להיטיב את רזולוציית הזמן בהערכת האטמוספירה. התפתחות זו יכולה לסייע מאוד בזיהוי סופות חריפות, שכן את התפתחות הסופות ניתן לאמוד טוב יותר עם כמות גדולה יותר של מידע מתוזמן.
באותה השנה, קרן המדע הלאומית של ארצות הברית הקימה מרכז מחקר הנדסי לשיתוף פעולה בחישת האטמוספירה Engineering Research Center for Collaborative Adaptive Sensing of the) Atmosphere - CASA) - שיתוף פעולה רב תחומי, הכולל אוניברסיטאות רבות, של מהנדסים, אנשי מדעי המחשב, מטאורולוגים וסוציולוגים. המרכז נועד להוביל מחקר יסודי, לפתח טכנולוגיה מעשית, ולפרוס אבות-טיפוס של מערכות הנדסיות, כדי להרחיב את מערכות המכ"ם הקיימות. זאת על ידי דגימת את הטרופוספירה התחתונה, אשר לרוב אינה נדגמת, באמצעות מכ"מי מערך מופע לא יקרים, מהירי סריקה, עם יכולת קיטוב דואלי, ובעלי יכולת סריקה מכנית.
שידור הפולסים
מכ"מי גשם שולחים פולסים של גלי מיקרו, בתדירות בסדר גודל של מיקרו-שנייה, תוך שימוש במגנטרון או קליסטרון מחובר באמצעות מוליך גל (גלבו) לאנטנה פרבולית. אורכי הגל 1–10 ס"מ הם בערך עשר פעמים קוטר הטיפות או חלקיקי הקרח הנמדדים, מאחר שפיזור ריילי מתרחש בתדירויות אלה. כתוצאה מהפגיעה בחלקיקים, חלק מהאנרגיה של כל פולס תחזור אל תחנת המכ"ם.
אורכי גל קצרים יותר שימושיים עבור חלקיקים קטנים יותר, ואולם האות נחלש מהר יותר. מסיבה זו, מכ"ם 10 ס"מ (S-band) עדיף, אך יקר יותר ממכ"ם 5 ס"מ C-band. מכ"ם 3 ס"מ X-band משמש רק לטווחים קצרים, ו-1 ס"מ Ka-band משמש רק למחקר תופעות של חלקיקים קטנים כמו קילוח (drizzle) או ערפל.
נפח האוויר המכוסה על ידי הפולס בכל נקודת זמן ניתן להערכה על ידי הנוסחה. כאשר v הוא הנפח המכוסה, h הוא רוחב הפולס (למשל במטרים, מחושב לפי זמן הימשכות הפולס במכפלת מהירות האור), r הוא מרחק הפולס מהמכ"ם, ו-θ היא רוחב האלומה (או "קרן") ברדיאנים. נוסחה זו מניחה שהאלומה מעגלית וסימטרית, r גדול-גדול מ-h, כך שה-r הנלקח בשני קצוות הפולס הוא כמעט זהה, וצורת הנפח היא חרוט קטום עם עומק h.
האזנה לאותות חוזרים
בין כל פולס, המכ"ם משמש כמקלט - הוא מאזין לאותות מחלקיקים באוויר. משך ההאזנה הוא מסדר גודל של מילי-שנייה, זמן הארוך פי אלפי פעמים ממשך הפולס. אורך המופע (פאזה) נקבע לפי הזמן הדרוש לקרינת המיקרוגל להתפשט מהגלאי למטרה ובחזרה, מרחק שיכול להגיע לכמה מאות קילומטרים. המרחק האופקי מהתחנה למטרה מחושב בקלות על ידי הפרש הזמן בין שליחת הפולס ובין זיהוי האות המוחזר. הזמן מומר למרחק על ידי הכפלה במהירות האור.
כאשר מהירות האור, c=299,792.458 km/s, ומקדם השבירה של האוויר n≈ 1.0003.
אם פולסים נשלחים בתדירות גבוהה מדי, החזרה של פולס אחד תיטרף עם החזרות מפולסים קודמים, וכתוצאה מכך תיפול שגיאה בחישובי המרחק.
קביעת הגובה
בהנחה שכדור הארץ עגול, קרן המכ"ם בריק תעלה בהתאם לעקמומיות של כדור הארץ. עם זאת, מאחר שלאטמוספירה מקדם שבירה הקטֵן עם הגובה, בשל צפיפותה הפוחתת, קרן המכ"ם מתעקמת מעט לכיוון הקרקע, ובתנאי אטמוספירה סטנדרטית נכון להניח שעקמומיות הקרן היא 4/3 מהעקמומיות האמיתית של כדור הארץ. בהתאם לזווית הגובה של האנטנה ומפאת שיקולים אחרים, ניתן להשתמש בנוסחה הבאה כדי לחשב את הגובה של היעד מעל פני קרקע.
כאשר:
מכ"ם דו קוטבי
המכ"ם יכול לשדר ולקלוט בקיטובים שונים, בדרך כלל בקיטוב אופקי וקיטוב אנכי. היחס בין האנרגיה המוחזרת בין הקיטובים (שידור וקליטה בקיטוב אופקי לעומת שידור וקליטה בקיטוב אנכי) או היחס בין האנרגיה המשודרת לנקלטת בקיטוב צלוב (כאשר משדרים בקיטוב אחד וקולטים בשני) מספק מידע נוסף לגבי הענן. למשל, טיפת מים גדולה תהיה פחוסה ולכן יהיה יהיה הפרש בין הקיטובים, אולם חלקיקי קרח גדולים יהיו עגולים ולכן לא יהיה הפרש בין הקיטובים. מידע נוסף שמתקבל הוא האם המעטפת של חלקיקי הקרח היא קפואה או נוזלית. מידע זה עוזר להבין את המצב המיקרופיזיקלי של הענן ולכן גם את יכולת ההמטרה שלו.
כיול המכ"ם
כאמור המכ"ם קולט את האנרגיה שמוחזרת מהעננים, אולם התוצר הרצוי של המכ"ם הוא כמות הגשם בקרקע. על מנת להמיר את עוצמת האנרגיה לכמות הגשם משתמשים ביחסי Z-R, כלומר יחסים בין האנרגיה הנקלטת לכמות הגשם. יחסים אלו מושפעים מסוג הענן, למשל אם הוא יבשתי (בעל ריכוז אירוסולים גבוה) או ימי (בעל ריכוז אירוסולים נמוך). היחסים יכולים להישתנות במצבים סינופטים שונים. על מנת לכייל את היחסים, נהוג להשתמש במדי גשם שמפוזרים במקומות שונים בקרקע ובהם יודעים את כמות הגשם האמיתית שירדה (המיצוע בזמן מחפה על השונות המרחבית בירידת הגשמים).
מרכיבים
בהנחה שהפולסים נעים במהירות האור c, אז היחס בין המרחק r לאובייקט, כאשר t הוא הזמן בין שידור וקליטה הוא: r=ct/2.
מקס ובר
מקסימיליאן קארל אמיל ובר (בגרמנית: Maximilian Carl Emil Weber; 21 באפריל 1864 – 14 ביוני 1920) היה כלכלן פוליטי, סוציולוג ופילוסוף גרמני, ממייסדי הסוציולוגיה המודרנית ותורת המינהל הציבורי, ממנסחי החוקה הדמוקרטית של רפובליקת ויימאר.
מכ"ם מזג האוויר
בישראל
בשירות המטאורולוגי הישראלי הותקן בשנת 1997 מכ"ם גשם מתוצרת חברת EEC מדגם 90C-DWSR. בשנת 2007 הותקנו במכ"ם מערכות קליטה, עיבוד ותצוגה מתוצרת חברת SIGMET ובשנת 2017 שודרגו מחשבי המכ"ם ושולבה יכולת לאיחוד תמונת מכ"מים. נתוני המכ"ם זמינים לציבור באתר האינטרנט של מכ"ם הגשם. ב-11 בדצמבר 2018 התקלקל המכ"ם וחדל מלפעול. כתחליף הופנו תושבי ישראל לשימוש במכ"מי הגשם של ירדן וטורקיה. התקלה תוקנה, אך בדצמבר 2019 שוב התקלקל מכ"ם הגשם. בדצמבר 2020, מכ"ם הגשם החל לפעול שוב לאחר תיקון התקלות במכ"ם. עלות התיקון נאמדת ב-2.5 מיליוני ש"ח.
בנוסף למכ"ם של השירות המטאורולוגי במרכז הארץ, קיים גם מכ"ם של חברת מקורות בדלתון שבצפון הארץ שנועד לייעל את תהליך זריעת העננים.
מקס ובר
ובר, שהשתייך לזרם הרציונליסטי, עסק בעיקר בתחומי הדת והממשל ושאף להסביר את ההתפתחויות המטריאליות-כלכליות המתרחשות בעולם, כפונקציה של השינויים שחלו בתרבות ובתפיסה האנושית.
ביוגרפיה
ובר נולד בארפורט שבפרוסיה כבכור משבעת ילדיהם של מקס והלנה ובר. אחיו הצעיר היה לעתיד הסוציולוג אלפרד ובר.
בשנת 1882 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1889 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בהיסטוריה של ארגונים עסקיים בימי הביניים. ב-1893 התחתן עם מריאן שניטגר, סוציולוגית ופעילה פמיניסטית, הידועה בזכות עצמה. בשנת 1894 התמנה כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרייבורג. שנתיים אחר-כך חזר ובר לאוניברסיטת היידלברג, שם הפך לדמות מרכזית במה שנקרא "חוג ובר", שהורכב מאינטלקטואלים כמו אשתו מריאן, גיאורג ילינק, ארנסט טרלטש, ורנר זומבארט, מרק בלוך, רוברט מיכלס ו-ג'רג' לוקאץ'.
בשנת 1897 נאלץ להפחית וכשנתיים לאחר מכן אף להפסיק לחלוטין את פעילותו האקדמית, כתוצאה ממחלה שכנראה נבעה ממשבר נפשי שנוצר בעקבות מות אביו. ובר שב לפעילות אקדמית רק בשנת 1902, אך בשנה שלאחר מכן פרש מן האוניברסיטה, והחל לעבוד בכתיבת יצירתו העצמאית, שהובילה לפרסומו העיקרי.
במלחמת העולם הראשונה שירת שנה אחת בהתנדבות בתפקיד מנהלי בבית חולים בהיידלברג, דעותיו של ובר על המלחמה השתנו דרסטית במהלכה. תחילה, תמך ברטוריקה הלאומנית הגרמנית ובמאמץ המלחמתי, הוא ראה במלחמה הכרח כדי להגשים את תפקידה של גרמניה כמעצמה מדינית מובילה, אולם, עם הזמן, הפך ובר לאחד מהמתנגדים הבולטים להתפשטות הגרמנית ולמדיניות המלחמתית של הקייזר. הוא תקף באופן פומבי את תוכנית שליפן, ומאוחר יותר, הצטרף לקריאות לרפורמה חוקתית, דמוקרטיזציה ובחירות כלליות ואוניברסליות. לאחר המלחמה, בשנת 1918, מונה כיועץ לוועדת שביתת הנשק הגרמנית, שמונתה במסגרת חוזה ורסאי, ולוועדה לניסוח חוקת ויימאר.
ובר רץ, ללא הצלחה, למושב בפרלמנט הגרמני, כחבר המפלגה הדמוקרטית הגרמנית, שהוא נמנה עם מייסדיה. ובר התנגד גם למהפכות השמאל בגרמניה, וגם לאשרור חוזה ורסאי.
בעקבות ייאושו מהעיסוק הפוליטי, שב ובר ללמד בשנה זו (1919), תחילה באוניברסיטת וינה ולאחר מכן במינכן, שם הקים את המכון הגרמני הראשון לסוציולוגיה.
ובר נפטר מדלקת ריאות ב-14 ביוני 1920. על שמו כיכר מקס ובר במינכן וקרן מקס ובר שנוסדה בשנת 2002.
האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם
בשנים 1904 ו-1905 פרסם ובר את חיבורו המפורסם "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם", העוסק בשיטה הקפיטליסטית. כאן בחן ובר את הקשרים בין עיקרי הדת לבין יישומים כלכליים וניתח בהרחבה את הקשר בין הנצרות הפרוטסטנטית לבין תפיסת העולם העומדת בבסיס הכלכלה הקפיטליסטית. ובר תיאר את הקפיטליזם כגישה חברתית שלמה, ולא רק במובנה הכלכלי. הוא מנסה למצוא את "רוח הקפיטליזם", ולחקור את התפתחותה. ובר בחן את הקשרים שבין עקרונות הדת לבין היישומים הכלכליים, ומאוחר יותר הרחיב את מחקרו ובדק את הקשר בין עיקרי דת השינטו לכלכלה היפנית ובין הדתות הרווחות בהודו לבין הכלכלה ההודית. בין השאר עסק ובר גם ביהודים ובהתנהגותם בעולם העתיק.
לפי ובר, הקפיטליזם שונה מצורות אחרות של עשיית רווח בשיטתיות שלו ובהשקעה החוזרת של ההון במגמה להביא לצמיחה מתמדת. הוא מנסה להסביר הבדל זה דרך חקירת הרפורמציה, שיצרה את הנצרות הפרוטסטנטית. בספרו טען כי החידוש העיקרי בתפיסת העולם הפרוטסטנטית נובע מוויתור על הקשר המתווך בין האדם לאל, כפי שהתקיים בתפיסת הנצרות הקתולית. במקום תפיסה זו העמידה הרפורמציה, לפי ובר, את התפיסה הטרנסצנדנטית של האל, שלפיה נחתך הגשר בין הארצי לאלוהי - לא ניתן ליצור קשר עם האל או להבין את רצונו. בכך מתוארת הגישה הפרוטסטנטית (ובמיוחד בגרסתה הקלוויניסטית) כפסימית או כעשויה להוביל לפסימיות, שכן אין בה ערך לווידוי, לכפרה ולמחילה הקיימים בנצרות הקתולית. גורלו של אדם נגזר מראש, בלא יכולת השפעה עליו, ונכפית עליו גישה פטליסטית לקיום האנושי.
ובר מציב את הפתרון הפרוטסטנטי לבעיית הקיום האנושי בכך שגם בלא יכולת השפעה על הגורל, יכול האדם למצוא אישור לכך שהוא נבחר על ידי האל. אישור זה, הסימן לבחירתו של האדם, הוא עצם הצלחתו בחיים. ואכן, בתפיסה הקלוויניסטית המאוחרת, כל אדם נבחר מראש האם יגיע לגיהנום או לגן העדן. סימני הבחירה מתבטאים בהצלחתו הכלכלית של האדם - עושר מעיד על כך שהאדם יועד לגן עדן, עוני - לגיהנום. לפי עיקרון זה, טען ובר, על האדם להתאמץ ללא הרף על מנת לשפר את הישגיו, כדי להוכיח את הבחירה בו. בזרמים קיצוניים של הנצרות הפרוטסטנטית נוצרה גישה שלפיה כל זמן שאינו מנוצל לקידום הצלחתו של האדם הוא זמן מבוטל. ובר מכנה צורת חשיבה זו "האתיקה הפרוטסטנטית".
ובר מתאר את האתיקה הפרוטסטנטית כתובעת קיום של צבירה, חיסכון, קמצנות ועבודה מאומצת, כמטרות הקיום ולא ככלים להשגת דבר מה אחר. הוא משווה גישה זו לגישה הקפיטליסטית הבסיסית, שבה בבסיס ניהול ההון (שהוא יסוד הכלכלה הקפיטליסטית) עומד רווח. לטענתו בקפיטליזם, הצבירה השיטתית של הון היא מטרה בפני עצמה, ואינה מחייבת את מימושה הכלכלי בקניית נכסים. הספר נפתח בנתונים המעידים כי אכן הפרוטסטנטים עשירים יותר מהקתולים.
הרציונליזם על-פי ובר
ובר הבחין בין שלושה סוגי פעולות חברתיות:
בחקירתו מעלה ובר כי האתיקה הפרוטסטנטית הסירה את אשליית "הקסם" שהייתה בימי הביניים, והעמידה במקומה את הרציונליזם - גישה שיטתית למציאת מטרות ופתרונן באופן אופטימלי. גישה זו דחקה את מקומן של האמוציונליות והמסורת, ויצרה מבנים חברתיים המתאימים לחתירה תכליתית לשם הגשמת מטרותיו האישיות של כל אדם.
לדברי ובר, לרציונליזם ביטויים רבים. ביטוייו העיקריים הם:
ובר מעביר ביקורת על הרציונליזם, וטוען כי חלק מן האנושיות אבד. לטענתו, התקופה המודרנית הרציונליסטית הפכה את האמצעים למטרות, ובכך נושלה ממטרותיה ומערכיה המהותיים והלא אינסטרומנטליים. הוא מסכם גישה זו במשפט שטבע: "אנו חיים בתוך כלוב הברזל של הרציונליות".
הבירוקרטיה על-פי ובר
ביטוי בולט במיוחד לצמיחת הרציונליזם מוצא ובר בהתפתחות הבירוקרטיה והמדינה הביורוקרטית.
מושג חשוב במחקריו של ובר הוא הסמכות: שינוי התנהגותו של אדם בהתאם לרצונותיו של אדם אחר בלא הפעלה ישירה של כוח. בהתאם לחלוקה הקודמת (לפעולות אמוציונליות, מסורתיות ורציונליות), מחלק ובר את הסמכויות על פי הבסיס שעליו הן נשענות. ובר טוען כי סמכות על בסיס אמוציונלי (שעיקרה דמות מנהיג כריזמטי) היא ארעית, וכי עשוי להתקיים תהליך "רוטיניזציה של הכריזמה" – מיסוד של הסמכות האמוציונלית לבסיס קבוע. בסיס זה יכול להיות מסורת (בדומה לסמכותה של אצולה), או סמכות חוקית-רציונלית.
על-פי ובר, הסוג האחרון של סמכות, המכונה בירוקרטיה, הוא המקובל ביותר בעולם המודרני, שכן הוא נבחר כחוק בארגונים ובמשטרים שונים, ומכיוון שהוא משרת מטרות מוסכמות באופן יעיל. בהתאם לכך העמיד את הסמכות הרציונלית כעליונה עבור ניהול החברה, ועל סמך קביעה זו פיתח את המודל הטהור של הבירוקרטיה: ניסוח אוניברסלי להתנהגות רציונלית יעילה בחברה. כדוגמה למודל זה מתייחס ובר לבירוקרטיה הפרוסית.
לטענתו, עליונות זו של הבירוקרטיה נובעת משני גורמים: הפרדה בין אינטרס הארגון לבין האינטרס האישי של עובדיו, ושימוש בשיטות עבודה אפקטיביות להשגת מטרות ברורות, המייצגות את כוונתה הרציונלית המודעת של החברה. מסיבות אלו יתרחב "תהליך הביורוקרטיזציה" עד שיקיף את כל תחומי הכלכלה.
המשפט על-פי ובר
ובר מחלק את תחום החוק והמשפט לארבע שיטות, וקובע את המשפט המודרני כשיטה הראשונה:
המונח "פורמלי" מציין כי המשפט מתעניין בצורה ולא בתוכן. מערכת המשפט הפורמלית אינה עוסקת במשמעויות של הנושאים השונים (בניגוד ל"משפט המהותי"), אלא רק בתבניות המסמנות אותן.
עקרונות המשפט הפורמלי, לפי ובר, הם:
ממשיכי דרכו
לאחר מותו של ובר עבר מרכז הכובד של הסוציולוגיה העולמית לארצות הברית, שם לא הכירו את עבודתו. מצב זה נמשך עד שנת 1937, אז תרגם הסוציולוג טלקוט פרסונס את כתביו לאנגלית, הביא לפרסומם באקדמיה האמריקאית וחשוב מכל - השתמש ביסודות מהם, בשילוב עם יסודות ממשנתו של אמיל דורקהיים, כדי לבנות גישה סוציולוגית חדשה - הפונקציונליזם. פארסונס הדגיש אצל ובר את האלמנטים ההסכמיים ואת חשיבותה של התרבות, והתייחס פחות לאלמנטים של הקונפליקט בתורתו של ובר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפך הפונקציונליזם לגישה המובילה בסוציולוגיה האמריקאית בפרט והעולמית בכלל, ובעקבותיו גם פרשנות זו של ובר. עם זאת, בשנות ה-70 החלה התנגדות לגישה זו. מתנגדים אלו קראו לעצמם נאו-ובריאנים, והשתמשו באלמנטים אחרים בתורתו של ובר, במיוחד באלמנטים של הקונפליקט, תוך שילוב של משנתו עם זו של קרל מרקס.
יהודית (אשת רבי חייא)
יהודית הייתה אשתו של רבי חייא, ואמם של האמוראים רבי אושעיא ברבי חייא, יהודה וחזקיה וכן של התאומות פזי וטוי.
יחסיה עם רבי חייא
לפי הגמרא במסכת יבמות, יהודית מררה את חיי בעלה, אך למרות זאת הוא נהג לכבדה, וכאשר היה מוצא דבר העשוי לגרום לה שמחה, היה מביא לה. שאל אותו אחיינו רב, למה הוא משתדל לשמח אותה, בעוד שהיא מצערת אותו; השיב לו רבי חייא: די לנו להכיר טובה לנשותינו, על כך שהן מגדלות את בנינו, ומצילות אותנו מחטא של הרהור בנשים אחרות.
סבלה ורצונה בעקרות
לאחר שילדה כמה זוגות תאומים, דבר המגביר את סבל הלידה, היא רצתה להפסיק לקיים יחסי אישות עם בעלה. בעקבות זאת, היא אמרה לרבי חייא בשם אמה, שאביה קידשהּ בהיותה קטנה, ולכן היא נחשבת לאשת איש של בעלה הראשון, ואסורה על רבי חייא. על כך ענה רבי חייא שעדות האם לא מהימנה שכן היא פסולה להעיד משתי סיבות, כאשה היא פסולה להעיד, וכן מעצם היותה קרובה הפסולה לעדות.
מקרה דומה שהתרחש לאחר מכן, מסופר במסכת יבמות: יהודית רצתה לגרום לעצמה עקרות כדי למנוע מעצמה לידות נוספות, אך חששה מהאיסור הנובע מביטול מצוות פרייה ורבייה. היא שינתה את לבושיה, ובאה לפני רבי חייא בשאלה אם נשים מחויבות במצוות פרייה ורבייה, ומשנענתה בשלילה, שתתה סם שגרם לה להיות עקרה. כאשר שמע זאת רבי חייא, הוא נענה בצער: הלוואי והיית יולדת לי עוד כרס אחת, והיו לי עוד שני ילדים נוספים.
בניה התאומים היו רבי יהודה ורבי חזקיה, ובנותיה התאומות נקראו בשם פזי וטוי.
חומת לונדון
חומת לונדון נבנתה על ידי הרומאים במאה השנייה סביב לונדיניום, בסביבות שנת 200 לספירה, עד ככל הנראה שנת 220, על מנת להגן על העיר הרומאית. היא המשיכה להגן על היישוב במשך כ-1000 שנים, הרבה אחרי שהרומאים גורשו בשנת 410. בשנת 457 החומה הזו הגנה על לונדון מהתקפת הסקסונים. בחומה היו מספר שערים ממזרח למערב:
כיום שמות שערים אלה הם שמות של רחובות או אזורים בלונדון שבהם עמדו השערים.
בימי הביניים חוזקה החומה ונוספו לה שערים וביצורים. בימי הביניים חיזקו אנשי לונדון את החומה והיא המשיכה למלא את תפקידה בהגנה על העיר. בשריפה הגדולה של לונדון, בשנת 1666, הושמדה כמעט כל העיר שבתוך החומה. בשיקום העיר נשכחה החומה ונעלמה, לאחר שבנו את הבתים החדשים משני צידיה. במאות ה-18 וה-19 נהרסו מרבית חלקי החומה או שולבו לתוך מבנים, ואלה שנותרו נהרסו ברובם במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. שרידים של החומה נותרו בקרבת מצודת לונדון על גבעת טאוור וברחוב "חומת לונדון" בחצר מוזיאון העיר לונדון.
החומה הקיפה שטח של 1.3 קילומטר רבוע. רוחבה היה כ-3 מטרים וגובהה כ-5 מטרים.
ים ג'אווה
ים ג'אווה (באנגלית: Java Sea; באינדונזית: Laut Jawa; בג'אווה: Segara Jawa) הוא ים שנמצא ליד האיים האינדונזיים בורנאו, ג'אווה, סומטרה וסולאווסי. הים נמצא צפונית-מערבית ממצר קארימאטה, ומים סין הדרומי. הים נשאר במערב האוקיינוס השקט.
היסטוריה
בפברואר–מרץ 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, התקיים באזור קרב ים ג'אווה. הקרב היה אחד מקרבות הים היקרים ביותר במלחמת העולם השנייה. כוחות הים של הולנד, בריטניה, אוסטרליה וארצות הברית כמעט נהרסו בניסיון להגן על האי ג'אווה מפני התקפה יפנית.
ב-28 בדצמבר 2014, טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה התרסקה באזור, לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ואנדה, סורביה, אינדונזיה לכיוון נמל התעופה סינגפור צ'נגי, סינגפור. כל 155 הנוסעים ו-7 אנשי הצוות נספו.
ב-29 באוקטובר 2018, טיסה 610 של ליון אייר התרסקה באזור, לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה, ג'קרטה, אינדונזיה לכיוון שדה התעופה דפאטי אמיר בפנגקל פיננג, אינדונזיה. כל 181 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נספו.
ב-9 בינואר 2021, טיסה 182 של סריוויג'איה אייר התרסקה באזור, לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה, ג'קרטה, אינדונזיה לכיוון נמל התעופה הבינלאומי סופדיו, פונטיאנק, אינדונזיה. כל 50 הנוסעים ו-12 אנשי הצוות נספו.
פעילות כלכלית
בחלקים הדרומיים והצפוניים של קרקעית הים נמצאים שדות נפט מתרחשים ומשתרעים מתחת לים. ייתכן שיש גם שדות נפט ליד קאלימנטן. כאתר החיפושים המוצלח אחר נפט וגז טבעי, ים ג'אווה נהיה בסיס תוכנית הייצוא של אינדונזיה.
דיג הוא פעילות כלכלית חשובה בים ג'אווה. מעל 3,000 מינים של דגים נמצאים באזור.
האזור שמסביב לים ג'אווה הוא יעד תיירותי פופולרי. צלילה באזור הים מציעה הזדמנות לחקור ולצלם מערות מתחת למים, אוניות טרופות, אלמוגים, ספוגיים ובעלי חיים ימיים אחרים.
Éxitos y Recuerdos
Éxitos y Recuerdos (בעברית: להיטים וזיכרונות) הוא אלבום להיטים של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה. אלבום הלהיטים יצא לאור ב-15 במרץ 1996 בארצות הברית, על ידי חברת התקליטים EMI. בסמוך אליו, יצא אלבום הרמיקס, Siempre Selena.
האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים הלטיניים.
הצלחה מסחרית
האלבום יצא לאור שנה לאחר מותה של סלינה. האלבום מכיל בתוכו את מיטב להיטיה כמו "" ו-"Como la Flor". האלבום זכה להצלחה נאה במצעדי הבילבורד, כאשר הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים המקסיקניים האזוריים. הצלחתו התחלקה עם הצלחתו של Siempre Selena, שיצא בסמוך לצאתו.
גם במצעד האלבומים הלטיניים, זכה האלבום להצלחה כאשר הגיע בשיאו למקום ה-13.
פרד קרלי
קרלי הוא אחד משלושה אצנים (וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה ומייקל נורמן מארצות הברית) שירדו מ-10 שניות בריצת 100 מטר (9.76 שניות - מדורג במקום שישי בהיסטוריה), מ-20 שניות בריצת 200 מטר (19.76 שניות) ומ-44 שניות בריצת 400 מטר (43.64 שניות - מדורג במקום שמיני בהיסטוריה).
ביוגרפיה
קרלי גדל בטיילור, טקסס. הוא לומד באוניברסיטת טקסס A&M.
2017
בתחרות שנערכה בקולומביה, קרוליינה הדרומית ב-12 במאי 2017 קבע קרלי בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 44.09 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס ב-26 במאי הוא קבע בריצת 400 מטר שיא מכללות חדש של 43.70 שניות, שיפור לשיאו בן ה-25 שנים של קווינסי ווטס (44.0 שניות), תוצאת השנה בעולם, המדרגת אותו שביעי בכל הזמנים.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו קליפורניה בסוף יוני אותה שנה ושהיוותה את המבחנים לאליפות העולם, הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.03 שניות, לפני גיל רוברטס (44.22 שניות) ווילברט לונדון (44.47 שניות). חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם עצמה שנערכה בלונדון באוגוסט הוא זכה במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם וילברט לונדון, גיל רוברטס ומייקל צ'רי בתוצאה של 2:58.65 דקות, אחרי טרינידד וטובגו שקבעה שיא לאומי חדש של 2:58.12 דקות ולפני בריטניה (2:59.00 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.23 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 44.92 שניות ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 44.51 שניות.
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה קרלי במדליית כסף בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.84 שניות, אחרי מרסל ג'ייקובס מאיטליה שקבע שיא אירופה חדש של 9.80 שניות ולפני אנדרה דה גראס מקנדה (9.89 שניות).
אלוף העולם
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביוני 2022 קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.76 שניות, המדרגת אותו במקום השישי בהיסטוריה. חודש לאחר מכן, באליפות העולם עצמה שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.86 שניות, לפני חבריו לנבחרת מרווין ברייסי (9.88 שניות) וטרייבון ברומל (9.88 שניות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 9.79 שניות.
מבצע ים ירוק
מבצע ים ירוק (בפורטוגזית: Operação Mar Verde; ידוע גם בשם הפלישה הפורטוגזית לגינאה) הייתה התקפה מן הים על אזור קונאקרי בירת גינאה על ידי כוח בן 350 עד 420 חיילים פורטוגזים וחיל עזר גינאי. המבצע היה חלק ממאמציה של פורטוגל לשמר את האימפריה שלה לאור עלייתן תנועות שחרור במושבותיה האפריקאיות. מטרות המבצע כללו הדחת משטרו של הנשיא אחמד סקו טורה (Ahmed Sékou Touré), לכידת מנהיג המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה (בקצרה PAIGC מראשי תיבות שם הארגון בפורטוגזית), אמילקר קברל (Amílcar Cabral), השמדת מתקנים בנמל ובשדה התעופה, ושחרור שבויים פורטוגזים שהוחזקו בקונאקרי.
התוקפים נסוגו לאחר ששחררו את שבויי המלחמה ולאחר שהשמידו כמה ספינות של ה-PAIGC ופגעו בתשתית של חיל האוויר הגינאי, אך נכשלו במטרה של לכידת אמילקר קברל, מנהיג ארגון PAIGC, או בהפלת משטרו של הרודן הגינאי, אחמד סקו טורה.
רקע
ב-1952 הפך אחמד סקו טורה למנהיג המפלגה הדמוקרטית הגינאית (Parti Démocratique de Guinée-Rassemblement Démocratique Africain או בראשי תיבות PDG). בבחירות של 1957 זכתה המפלגה ב-56 מתוך 60 המושבים. בספטמבר 1958 יזמה ה-PDG משאל עם שבו החליט רוב מוחץ מבין הגינאים כי עצמאות מיידית עדיפה על המשך הקשר על צרפת, המדינה הקולוניאלית ששלטה עד אז בגינאה. הצרפתים פינו את המדינה וב-2 באוקטובר 1958 הוכרזה גינאה כרפובליקה עצמאית וריבונית כשטורה עומד בראש כנשיא.
ב-1960 הזמין טורה לגינאה את אמילקר קברל מנהיג הארגון "המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה" (PAIGC) שפעל באמצעות לוחמת גרילה לשחרור גינאה ביסאו (אז גינאה הפורטוגזית) ואיי כף ורדה משלטון הפורטוגזים. שני המנהיגים היו בעלי רקע אידאולוגי (מרקסיזם) משותף. לוחמי ארגון PAIGC פעלו משטחם של גינאה וסנגל, מדינות שזכו לעצמאות מצרפת כשהם תוקפים ערים ומבצרים בשטחה של גינאה הפורטוגזית וזוכים לסיוע צבאי מברית המועצות, מקובה ומהרפובליקה העממית של סין. הפורטוגזים, שבניגוד למעצמות הקולוניאליות האחרות כמו צרפת ובריטניה סירבו לוותר על המושבות שלהם באפריקה, היו בעיצומה של מלחמה כנגד ארגוני גרילה במושבות שלהם באפריקה, הקרויה המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית. בתחילה לא לקחו הפורטוגזים את הארגון של קברל ברצינות ואף דיללו את כוחותיהם בגינאה כששלחו כוחות לחזיתות אחרות (אנגולה ומוזמביק), ולכן ספגו מפלות בגינאה. בשלב מסוים שלט הארגון על שני שלישים משטחה של גינאה הפורטוגזית, אבל בהדרגה הגדילו הפורטוגזים את כוחם.
ההתקפה
בלילה שבין ה-21 ל-22 בנובמבר 1970 נחתו במקומות שונים סביב קונאקרי כ-200 גינאים חמושים לבושים במדים דומים לאלו של צבא גינאה בפיקודם של קצינים פורטוגזים וכ-220 חיילים פורטוגזים. כוח הפשיטה הגיע ב-4 ספינות בלתי מסומנות, כולל נחתת וספינת משא. הכוח השמיד ארבע או חמש ספינות אספקה של ה-PAIGC. כוחות נוספים נחתו בסמוך לבית הקיץ של הנשיא סקו טורה, שאותו שרפו. סקו טורה היה באותה שעה בארמון הנשיאותי ולא נפגע. חיילים אחרים לכדו שני מחנות צבא, השתלטו על תחנת הכוח העיקרית של העיר, כבשו את מטה ה-PAIGC (אך לא מצאו בו את אמילקר קברל), ושחררו 26 שבויי מלחמה פורטוגזים שהיו בשבי ה-PAIGC. תגובת כוחות המיליציה הגינאית הייתה בלתי יעילה, ולאחר שלא הצליחו למצוא את קברל וטורה נסוגו הפושטים, לאחר שסבלו אבדות קלות.
טיהורים פנימיים בגינאה
בתוך שבוע מהפשיטה הקים טורה ועדה בת עשרה חברים: "המפקדה העליונה" (Haut-Commandement). המפקדה העליונה, שהייתה מאוישת בחברי מפלגה מסורים ניהלה את גינאה על פי צו. המפקדה העליונה פקחה על ביצוע מעצרים, מעצרים בלא משפט, והוצאות להורג. הפעילות של המפקדה העליונה דלדלה בצורה משמעותית את שורות פקידי הממשל והמשטרה. בין הקורבנות בלט עוסמן בלדה (Ousmane Baldé), נגיד הבנק המרכזי של גינאה ושר האוצר. לאחר משפט בן חמישה ימים ב-23 בינואר 1971, הורה "בית המשפט המהפכני העליון" על ביצוע 29 הוצאות להורג (שהתבצעו 3 ימים אחר כך), על 33 איש הוטל גזר דין מוות שלא בפניהם, 68 איש נידונו למאסר עולם עם עבודת פרך, והוחרם רכושם הכולל של 17 איש. גינאים שערקו מהצבא הפורטוגזי ונמלטו לגינאה נשפטו למאסר עולם ועבודת פרך. 89 מאלו שנאשמו שוחררו, אבל מתנגדי משטר טענו כי כמה אנשים "נעלמו" לתוך בית הכלא או שהוצאו להורג ללא משפט. אלו שנידונו למוות כללו חברים ממפלגת השלטון (כולל מנהיגי מפלגה משכונות קונאקרי), מפקד המשטרה של קונאקרי, מזכיר הנשיא, ולפחות חמישה חיילים גינאים. אנשים שרכושם הוחרם היו צרפתים או ממוצא לבנוני. גורלם של אירופאים אחרים שנעצרו אינו ידוע. בין אלו שנגזר עליהם מאסר עולם היו שרי ממשלה לשעבר, מנהלי תעשייה, מושל מחוז לשעבר, ושני המנהלים של המוזיאון הלאומי.
ביולי 1971 טיהר טורה את הצבא מכמה מקציניו, באפריל 1973 הוא טיהר את שלטונו מחלק משריו.
גינוי מדיני
ב-8 בדצמבר 1970 העבירה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 290, שגינתה את פורטוגל בשל פלישתה לגינאה, וקראה לפורטוגל לכבד את עקרונות ההגדרה העצמית והעצמאות ביחס לגינאה. ב-11 בדצמבר 1970 העביר ארגון אחדות אפריקה החלטה פה אחד המגנה את הפלישה.
ניגריה ואלג'יריה הציעו תמיכה לגינאה וברית המועצות שלחה ספינות מלחמה לאזור (כוח שכונה בנאט"ו פטרול מערב אפריקה) על מנת למנוע פעולות צבאיות נוספות כנגד משטר טורה וכנגד בסיסים של ה-PAIGC בגינאה.
בתי קולנוע בירושלים
במהלך המאה העשרים והמאה העשרים ואחת קמו בירושלים בתי קולנוע רבים. רובם במרכז העיר, אך היו גם בתי קולנוע שכונתיים. בין שנות השלושים לשנות התשעים היה הביקור בקולנוע בילוי פופולרי. עם הופעת הקניונים רוב בתי הקולנוע העצמאיים נעלמו ואינם.
ראינוע
הצגות ראינוע הוצגו בירושלים באופן לא סדיר עוד לפני 1900 אחד המקומות בהם הוצגו סרטים היה בית קפה ליד שער יפו שהיה שייך לטמפלר סמואל פייג. על ראינוע ששכן בבית המלון "אירופה" סיפרה חמדה בן-יהודה, אשת אליעזר בן-יהודה לאחר שצפתה בסרט המשחזר את משפטו של אלפרד דרייפוס:
ב-1908 נפתח ראינוע בשם "אורקל" שהיה שייך ליהודים מצרים ועליו נכתב ב"הצבי":
בראשית התקופה הגיעו להקרנות גם חרדים ממאה שערים, במיוחד לסרטים עם שמות "תנ"כיים" כ"עשרת הדיברות" או "שיר השירים". מראות נשים על גבי המסך וישיבה מעורבת באולם גרמו עד מהרה לפרסום פשקווילים בלשון: "הודעה ואזהרה רבה בדבר העוזבים אורחות יושר ללכת בדרכי חושך... אשר לא ידעו בושת... הסינעמטהגראף אשר שם תערובת נשים ואנשים... צריך להזהר מפח יוקשים אלה, כי מלבד פריצות גדרות התורה מי יודע מה שיוכלו חס וחלילה לגרום עוד".
בשנת 1912 נפתח הראינוע הראשון בארץ ישראל שהקרין סרטים באופן סדיר ויומיומי, "סינימה בינלאומי", בקומתו השנייה של בית פיינגולד.
כרטיסים נמכרו בתוך האולם, בשלוש רמות מחיר, לפי מקום הישיבה. הסרטים הוקרנו בליווי מוזיקה מתקליטים. הכתוביות שהוקרנו היו בצרפתית. זמני ההקרנה לא היו קבועים, מ-21:00 המתינו להתאספות קהל ומשהגיע מספר מסוים החלו במכירת הכרטיסים ובהקרנה, ההצגה נמשכה עד אחרי חצות. הקהל הורכב ברובו המכריע מגברים, אם כי היו גם נשים ספורות. הצגה טיפוסית כללה בליל של סרטים עלילתיים וסרטי תעודה. למשל הסרט "דייוויד קופרפילד", לאחריו סרט בגוון תיירותי על אתונה, לאחריהם סרט היסטורי "נישואי לואי ה-15" ולאחריהם תיעוד מסע ההלוויה של טולסטוי. ב-1920 עבר האולם לידי קצין בריטי בשם קלבר ששינה את שם המקום ל"אולם קלבר", ב-1924 קנה את האולם צבי רכטמן, ששינה את שמו ל"סינימה לאומי" והפעיל בו תזמורת בת חמישה נגנים.
ב-1916 רכש ישראל גוט מרצה לפיסול במכון בצלאל, צריף שהיה שייך לפטריארכיה היוונית אורתודוקסית בו הפעיל רומני בשם ג'וריני אולם ראינוע ולאחר שכשל המשיך סמואל פייג הטמפלרי להפעיל את המקום ללא הצלחה עד שמכר אותו לגוט. גוט פתח במקום את ראינוע ציון והחל בכך למעשה את המסורת הרציפה של בתי קולנוע בירושלים. בשלג של חורף 1920 קרס גג הצריף וב-1921 הקים גוט במקום מבנה אבן.
שושנה הלוי מסכמת מפי אנשי ירושלים הוותיקים שראיינה:
תקופת המנדט
בתי הקולנוע בירושלים המנדטורית היו:
משנות החמישים ועד סוף שנות השמונים
בשנים אלה פרחו במרכז העיר בתי-קולנוע במתחם מצומצם בין הרחובות הלל ושמאי. בתי קולנוע אלה היוו את מרכז חיי הלילה של העיר. על המתחם ("הפאסאז'" הנקרא כיום רחוב דרום) בין הרחובות כתב ב-1961 סופר מעריב:
על חזיתות בתי הקולנוע נפרשו כרזות צבעוניות, מצוירות ביד. לצד הכרזה היה נוהג לציין את שבוע ההקרנה, ביחס לבכורתו של הסרט בעיר. בצד קופת הכרטיסים הוצגו תמונות מעלילת הסרט, בהן היה נהוג לעיין לפני הכניסה לסרט. שעות ההקרנה היו בדרך כלל 16:00, 19:00, 21:00. כל בית קולנוע הציג סרט אחד במהלך השבוע. כרטיסי הכניסה לא היו מסומנים וכל הקודם זכה לבחור לו מקום כאוות נפשו.
לפני הסרט הוצגו פרסומות. לפני עידן הטלוויזיה הוקרן גם יומן אירועים. המפרסם העיקרי היה "פרסום ריבלין". הפרסומות היו ברובן שקופיות עם קריינות. לרבים זכורה ההכרזה בתחילת סדר הפרסומות: "פרסום ריבלין - הפרסום על מסך הכסף עולה כסף אך שווה זהב. נסה והווכח!". פרסומת נוספת שהוצגה הייתה הפרסומת לחנות "הצעצוע" ברח' דונואס: "קנה לילדך שעשוע בחנות הצעצוע". נדירים יותר היו סרטוני פרסומת, במיוחד מחו"ל ומעט הפקות מקור (למשל ל"קריסטל", בכיכוב הגשש החיוור, ל"זיפ" ועוד).
בסרט הייתה נהוגה הפסקה. ההפסקה הייתה לעיתים לאחר רצף הפרסומות והיומן ולעיתים באמצע הסרט. לעיתים, בסרטים שדרשו מספר החלפות-גלגל היו גם הפסקות לצורך החלפת גלגל. התרגום, בשנים אלה, היה בגוף הסרט וכלל תרגום לעברית ולצרפתית. מערכות הקול לא היו משופרות ולעיתים הוקרן סרט ללא קול או שלא היה סנכרון בין הפסקול לסרט המוקרן. במקרים כאלה היה הקהל באולם קורא אל המסריט בקול רם שיסדר את הבעיה.
בתי הקולנוע היו צנועים מבחינת ריהוט: כיסאות עץ מתקפלים. חלקם שבורים. שטיח זרוע-מסטיקים. בשנות השישים והשבעים עדיין היה מותר עישון באולמות. בהמשך נאסרו העישון, פיצוח גרעינים והכנסת בקבוקי משקה.
את הצופים שירתו מזנונים וקיוסקים קטנים במבואה שלפני הכניסה אל אולם ההקרנה. תודעת השירות הייתה נמוכה. המוצרים לא היו מגוונים ותורים ארוכים השתרכו לפני הדוכן בהפסקה.
בשנות השמונים, עקב חדירת הווידאו, שיפור רמת החיים והדוגמאות מהארץ ומחו"ל, שופרו בתי הקולנוע, הותקנו בהם כורסאות נוחות, מערכות קול משופרות ומזנונים איכותיים.
בתי הקולנוע באזור הרחובות הלל ושמאי: כל בתי הקולנוע היו בשליטתו של איש העסקים משה דדש.
בתי קולנוע נוספים במרכז העיר:
בתי קולנוע מחוץ למרכז העיר:
קולנוע ירושלים - בשכונה הדרומית של ירושלים, במרכז המסחרי של קריית היובל שכן קולנוע ירושלים אשר תקופה מסוימת היה בבעלות משפחת אלה. בקולנוע שכונתי זה בילו רוב בני הנוער של שכונת קריית היובל והסביבה. בחודשי הקיץ הוקרנו שם סרטים משעה 10 בבוקר ועד הלילה ברצף. ניתן היה לשבת בבית הקולנוע יום שלם - וזה מה שעשו בני נוער. ברבות הימים המבנה נהרס ונבנה במקומו בית האבות הוד ירושלים - אשר שוכן שם עד היום. מועדוני קולנוע:
שנות התשעים עד היום
בשנות התשעים נסגרו רוב בתי הקולנוע, לאור הקמתם של מתחמים מרובי-אולמות הקרנה. הציוד המשופר, האבזור המתקדם (לשעתו), היצע המזנון המרווח ושירותים נוספים לצופה (למשל - האפשרות להזמנת כרטיסים בטלפון) גרמו למעבר הקהל אל המבנים החדשים.
עד מאה ועשרים
עד מאה ועשרים היא ברכה יהודית נפוצה, המשמשת בעיקר בימי הולדת. משמעותה היא איחול לאריכות ימים עד לגיל 120 שנה.
מקור הביטוי
המקור לברכה זו נובע ככל הנראה מפרשנות שניתנה לפסוק
לפי חלק ממפרשי המקרא, משמעות הדברים היא, שאורך חיי האדם יוגבל למאה ועשרים שנה. מכיוון שכך, מאחלים לאדם את המספר המרבי של השנים שהוא עשוי לחיות.
מקור אפשרי נוסף לאיחול זה הוא אורך חייהם של כמה אישים יהודים מפורסמים:
מאחר שלביטוי אין אח ורע בשפות שאינן יהודיות, סביר להניח כי מדובר בתרגום עברי לברכה עתיקה המקובלת בשפת היידיש: "זאללסט לעבן, ביז הונדערט און צוואנציג" (שתחיה עד מאה ועשרים). השפעת הברכה אף ניכרת בסגנון הכתיבה היהודי-תורני במזרח אירופה, בה מקובלים ראשי התיבות שיחי' עמו"ש, כברכה לאחר כתיבת שם הנמען.
ברכה זו אף מופיעה בשיר הילדים המיועד לימי הולדת: "כן תזכה לשנה הבאה / עד מאה ועשרים שנה", ועליה מבוסס גם שירו של בני ברמן "חיי אדם".
הטיות
בפרפרזה על הביטוי יש המברכים: "עד מאה כעשרים", ומאחלים בכך לא רק אריכות ימים, אלא גם נעורי נצח. המקור לפרפרזה הוא ככל הנראה בדברי רש"י על שרה אמנו שמקורם בחז"ל :
השפעה
הביטוי השפיע רבות על מותגים ופרסומות במגזר העוסק עם קשישים, כמו למשל: רשת בתי האבות לקשישים של הפניקס אחזקות נקראת "עד 120". תוכניות סיוע רבות לקשישים, כמו תוכנית החרום של משרד הרווחה בשיתוף עם ג'וינט ישראל, לסיוע לקשישים ולאנשים עם מוגבלות ביישובי קו העימות הדרומי, נושאות את השם "עד 120". שמו של סרט דוקומנטרי המתעד את חייהם של שלושת האנשים הזקנים בעולם, תורגם לעברית תחת השם "עד מאה ועשרים?", ללא שום קשר לשם המקור. ואפילו ספר העוסק בענייני צוואה וירושה, זכה לשם זה.
רחל נגב
רחל נגב (1923–1982) הייתה משוררת ישראלית ילידת פולין.
קורות חייה
נגב נולדה בפולין בשנת 1923, בתם הבכורה של יצחק ואיטה זלדין. היא גדלה בבית עברי - אביה היה סופר, מורה ומנהל בבתי ספר של רשת החינוך "תרבות" וכבר מגיל שמונה, כתבה רחל שירים בעברית.
ב-1935 עלתה המשפחה לארץ ישראל. רחל למדה בבית הספר החקלאי בעיינות, והייתה מראשוני המתיישבים בקיבוץ רביבים שבנגב. השירים שכתבה אז עסקו בנושא המחיר וחוב הדמים, והיו נבואה לעתיד. בל"ג בעומר 1947 נישאה לחברה לגרעין, אברהם נגב, וכשנה אחר כך נפצע אברהם ואיבד את יד ימינו במלחמת העצמאות, יצאו השניים לשליחות של תנועת "דרור הבונים" בדרום אמריקה. ב-1952 חזרו לארץ והשתקעו בירושלים, שם למד אברהם ארכאולוגיה.
שיריה
שיריה של רחל נגב - שירים ליריים, אישיים מאוד - התפרסמו לאורך השנים בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, ביניהם מאזניים וקשת. ב-1967 ראה אור ספרה הראשון, "כמו שכתוב בלב", וב-1978 - ספרה השני, "כוכבים בוכים". היא הייתה חברה באגודת הסופרים, שופטת ב"פרס זאב" לספרות ילדים, והשתתפה דרך קבע בתוכניות ספרות ברדיו. ב-1979, בהיותה סטודנטית לתואר שני בספרות עברית, זכתה בפרס הרי הרשון לשירה. בפסטיבל "ימי שירה במדבר 2012" שהתקיים במדרשת שדה בוקר, נערך מושב לזכרה של רחל נגב בו הועלתה דמותה וקראו משיריה.
הנצחתה
על שמה הקים בעלה, פרופ' אברהם נגב, שהיה ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, את "פרס רחל נגב לשירה": תחרות שנתית הפתוחה לכלל תלמידי האוניברסיטה העברית, למימון הוצאתו לאור של ספר שירה שנמצא ראוי לכך. רחל נגב הניחה שתי בנות: אילת וענת.
פיגוע הדריסה בשכונת רמות
הפיגוע אירע בשעה 13:27, בכניסה הצפונית לשכונת רמות, סמוך לקבר שמואל הנביא. בפיגוע נרצחו שני אחים בני חמש ושבע, וגבר כבן 20. ארבעה נפצעו והמחבל נורה למוות.
הפיגוע
ב-10 בפברואר 2023, בסמוך לשעה 13:27, המחבל – חוסיין קראקע, פלסטיני בן 31, תושב שכונת עיסאוויה שבמזרח ירושלים, האיץ את רכבו והתנגש בתחנת אוטובוס בכניסה לשכונת רמות, בזמן שנוסעים רבים המתינו בה. יעקב ישראל פלאי, בן 5, ואלתר שלמה לדרמן – שאשתו נפצעה גם היא בפיגוע – בן 20, נרצחו במקום; חמישה בני אדם נפצעו. סמוך לכניסת השבת נקבע מותו של מנחם אשר פלאי, בן 7, אחיו של יעקב ישראל פלאי. אביהם של הילדים ואחִיהם נפצעו גם כן.
בלש משטרה שעבר במקום יחד עם שוטר סיור שהגיע למקום ירו לעבר המחבל והרגו אותו.
לאחר הפיגוע התברר שהמחבל שוחרר יום קודם לכן מבית חולים פסיכיאטרי בטמרה. ב-31 בדצמבר 2022 הזכיר המחבל בפוסט שכתב בפייסבוק את המחבלים שנהרגו במהלך השנה, בהם אנשי חוליית גוב האריות. בפוסט אחר הוא כינה את מזכ"ל הג'יהאד האיסלאמי "המנהיג הלאומי".
תגובות
בעקבות הפיגוע עצרה המשטרה בשכונות עיסאוויה וא-טור עשרה בני משפחה של המחבל.
ב-12 בפברואר נאטם בית משפחת המחבל בשכונת א-טור שבירושלים. בנוסף המדינה הודיעה לאביו של המחבל כי תבחן לשלול את תושבותו.
השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, הורה למשטרה ביום הפיגוע להיערך ולהכין תוכנית ל'מבצע חומת מגן 2' במזרח ירושלים שיחל יומיים לאחר הפיגוע.
בעקבות הפיגוע ברמות והפיגוע בנווה יעקב שקדם לו בכשבועיים, החליט הקבינט המדיני-ביטחוני להסדיר תשעה מאחזים ולפעול לאישור אלפי יחידות דיור ביהודה ושומרון.
לאחר הפיגוע נתלו דגלי ישראל בכל האזור למשך מספר שבועות.
תפתח חלון (סיבוב הופעות)
תפתח חלון הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה אשר נתמך על אלבומה "תפתח חלון" והתקיים ברחבי ישראל. המופע עלה במרץ 2000 והסתיים בספטמבר 2000, הוא נמשך כשבעה חודשים וכלל כ-30 הופעות.
בהופעה שהתקיימה באמפיתיאטרון, קיסריה ביולי 2000, הודיעה ריטה על הריונה ובעקבות כך הסתיים סיבוב ההופעות בספטמבר 2000.
רשימת השירים
במופע זה ריטה מבצעת את רוב שיריה מאלבומה "תפתח חלון" וגם את שאר להיטיה הגדולים מהאלבומים האחרים.
ביקורות
יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את המופע: "ריטה היא לא רק זמרת. זוהי הפרפורמרית הכי ענקית שהייתה לנו בזמר העברי. כמו בהצגה הקודמת, כמו אצל ריטה, הרגשנות חזקה מפרשנות. רצה לפני השיר: קודם היא, אחר-כך השיר. אבל עושה את זה נהדר. השירים, חדשים וישנים, יושבים חזק על כתפיה הרוטטות, בתחום אוקטבות ששייך רק לה".
גם עדי גולד ביקר באופן חיובי את המופע: "אף זמר ישראלי לא זוכה לכזו כמות של אהבה ומצליח להחזיר כל-כך הרבה".
פארק סנט ג'יימס
פארק סנט ג'יימס (באנגלית: St. James's Park) הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון. הפארק ממוקם ברובע וסטמינסטר של העיר לונדון באנגליה. בקצהו המערבי של הפארק נמצא ארמון בקינגהאם, מקום מגוריו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בקצהו הצפוני של הפארק נמצא ארמון סנט ג'יימס. לאורך חלקו הצפוני של הפארק עובר המאל, ובמזרחו נמצא משמר הסוסים. בפארק אגם קטן ובו שני איים הקרויים "אי הברווזים" ו"האי המערבי". הגשר החוצה את האגם משקיף על ארמון בקינגהאם.
היסטוריה
הפארק ניקנה על ידי המלך הנרי השמיני על מנת לשמש לו אזור צייד איילים. במקור היה הפארק שטח בור ביצתי. המלך צ'ארלס השני פתח את הפארק לשימוש הציבור הרחב.
מכושפות: הדור החדש
מכושפות (באנגלית: Charmed) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פנטזיה על-טבעית שנוצרה על ידי היוצרת ג'ני סניידר אורמן. הסדרה מהווה עיבוד מחודש לסדרת הקאלט "מכושפות", שנוצרה על ידי קונסטנס מ. ברג' ושודרה ברשת "The WB" בין השנים 1998–2006. בינואר 2018, רשת "The CW" הזמינה פרק פיילוט לסדרה, ולאחר מכן, במאי 2018, הרשת הזמינה את הסדרה במלואה באופן רשמי, שעלתה לשידור לראשונה ב-14 באוקטובר 2018. הסדרה מגוללת את סיפורן של שלוש אחיות - מייסי (מדליין מנטוק), מאל (מלאני דיאז) ומגי (שרה ג'פרי) - שמגלות שהן "המכושפות", שלישיית מכשפות בעלות כוחות עוצמתיים משל שאר המכשפות, ושבשילוב כוחותיהן הן יוצרות את "כוח השלוש". ב-3 בפברואר 2021, הסדרה חודשה לעונה רביעית, שעלתה לשידור ב-10 במרץ 2022 ותהיה עונתה האחרונה.
רקע עלילתי
עלילת הסדרה מתרחשת בהילטאון, עיירת קולג' בדיונית, בה האחיות מאל ומגי ורה גרות עם אמן, מריסול, שלילה אחד מותקפת ונהרגת על ידי כוח דמוני לא ידוע. שלושה חודשים לאחר מכן, מאל ומגי מגלות שיש להם אחות למחצה, מייסי ווהן, שקיומה הוסתר מהן על ידי אמן במשך שנים, אך לאחרונה עברה להילטאון במטרה לקבל עבודה חדשה באוניברסיטה המקומית. לאחר הפעם הראשונה שהאחיות נמצאות תחת קורת גג אחת, הן מקבלות באופן בלתי צפוי יכולות קסומות חדשות; האחות הבכורה, מייסי, מקבלת את מתת הטלקינזיס, האחות האמצעית, מאל, מקבלת את מתת הקפאת הזמן, ומגי, האחות הצעירה, מקבלת את מתת הטלפתיה. זמן קצר לאחר מכן, הארי גרינווד, המלאך השומר - יועץ אשר שתפקידו הוא להגן על מכשפות ולהנחות אותן - שלהן, פוגש את שלוש האחיות ומגלה להן שהן מכשפות, כמו אמן לפניהן, ומסביר להן שמריסול כבלה את כוחותיהן של בנותיה כשנולדו על מנת להעניק להן חיים נורמליים ככל האפשר, ושהיא הייתה בתהליך של ביטול הכבילה בלילה שבו נרצחה. בסופו של דבר, שלוש האחיות מסכימות לאמץ את ייעודן החדש כ"המכושפות", שלישיית המכשפות החזקות והעוצמתיות ביותר שתפקידן הוא להגן על החפים מפשע ולהביס שדים על טבעיים.
העיבוד המחודש מעדכן ומשנה מספר אלמנטים מהסדרה המקורית, בין היתר העברת רקע התרחשות העלילה מסן פרנסיסקו לעיירה בדיונית בשם הילטאון; הפיכת האחות האמצעית ללסבית; מתן לאחות הצעירה את מתת האמפתיה בנוסף למתת ראיית העתיד; שינוי שמות האחיות, כך ששמותיהן מתחילות באות מ' במקום באות פ' ושינוי שם המשפחה של האחיות מהאליוול לוורה. בנוסף, העיבוד המחודש כולל צוות שחקנים מגוון אתנית; השחקניות דיאז וג'פרי הן ממוצא היספני, בעוד שמנטוק היא ממוצא אפרו-קריבי.
פיתוח
עיבוד מחודש עבור הסדרה המקורית הוכרז לראשונה באוקטובר 2013, כאשר במקור הסדרה נועדה לעבור תהליכי פיתוח והפקה עבור רשת "CBS" על ידי יוצרי הסדרה שולחן לחמישה, כריסטופר קייסר וסידני סידנר. התסריט עבור הפיילוט המתוכנן נועד להתמקד "בארבע אחיות אשר מגלות את גורלן - להילחם נגד כוחות הרשע באמצעות הכישוף שלהן." עם זאת, בסופו של דבר רשת "CBS" בחרה שלא להמשיך את פיתוח העיבוד המחודש. ב-5 בינואר 2017, הוכרז כי רשת "The CW" מפיקה עיבוד מחודש לסדרה המקורית, שתיווצר על ידי יוצרת ג'יין הבתולה, ג'ני סניידר אורמן, ושעתידה לעלות לשידור בעונת השידורים של 18–2017 בטלוויזיה. גם אורמן וגם הבמאי בראד סילברלינג קיבלו הסכמה להתקדם עם פיתוח העיבוד המחודש ב-2016 על ידי חטיבת הטלוויזיה של CBS (שהם בעלי הזכויות על הסדרה המקורית). עלילת התסריט המקורי עבור הפיילוט התרחש בשנת 1976 והתמקד בשלוש מכשפות (טינה, פייג' ואנני), שאינן קשורות בקשר דם, אך הן מתאספות יחד במטרה להילחם ברוע בעיירה קטנה בניו אינגלנד. באותה העת, נשיא "The CW", מארק פדוביץ, הצהיר שהעיבוד המחודש לא יהווה פריקוול לסדרה המקורית, ובמקום זאת תיאר את העיבוד כ"סדרה עצמאית, מודעת לעצמה ובעלת המשכיות משל עצמה". עם זאת, ב-3 בפברואר 2017 הוליווד ריפורטר הודיע שהעיבוד יופץ מחדש ויעוכב עד לעונת השידורים של 19–2018, מכיוון שהתסריט הראשוני עבור הפיילוט "לא התאים לאופן אליו הרשת קיוותה" ומכיוון שלאורמן, שהיו לה התחייבויות מוקדמות לג'יין הבתולה, לא היה מספיק זמן להתחייב באופן מלא לעיבוד עבור עונת השידורים של 18–2017. פדוביץ נתן עדכון על העיבוד במהלך מסע הקיץ של ארגון מבקרי הטלוויזיה באוגוסט 2017, ואמר שהעיבוד עדיין בתהליך הפיתוח, והרשת מחכה לראות עם איזה תסריט חדש אורמן תבוא.
ב-25 בינואר 2018, הרשת הזמינה באופן רשמי את הפיילוט עבור העיבוד המחודש למכושפות. עלילת התסריט החדש הועברה לימינו אנו, והרשת תיארה אותו כ"אתחול פמיניסטי חריף ומצחיק, שמתמקד ב"שלוש אחיות בעיירת קולג', שעם מותה הטרגי של אמן, נדהמות לגלות שהן מכשפות". בנוסף, נאמר בתיאור שבין קווי העלילה של העיבוד המחודש האחיות "ימגרו שדים על טבעיים" ו"ימוטטו את הפטריארכיה", תוך כדי "שמירה על קשרים משפחתיים". בריאיון לעיתון מטרו, סילברלינג אמר שהקסם של העיבוד המחודש הוא "כיפי ועכשווי" עם שימת לב לסוגיות חברתיות עכשוויות. פרק הפיילוט עבור העיבוד נכתב על ידי תסריטאיות הסדרה ג'יין הבתולה, ג'סיקה או'טול ואיימי רארדין, בהתבסס קשת העלילה הכללי שנכתב על ידי אורמן. כל שלוש הנשים הן גם מפיקות בפועל של העיבוד לצדם של סילברלינג, בן סילברמן וקרטר קובינגטון. פרק הפיילוט בוים על ידי סילברלינג. ב-11 במאי 2018, הרשת רכשה את הפיילוט והזמינה סדרה מלאה לעיבוד המחודש. ב-17 במאי 2018 הופץ קדימון ראשון לסדרה ולאחריו קטעי וידאו של מבט ראשון לאחורי הקלעים.
ליהוק
ב-7 בפברואר 2018, "TVLine" חשף את פרטי הליהוק של העיבוד המחודש, תיאור ליהוק לדמויותיהן של שלוש אחיות שנושאות את השמות מייסי, מאל ומדיסון פרויט. פרטי הליהוק העידו כי הליהוק לדמויות בסדרה פתוח לכל סוגי הקבוצות האתניות השונות; ושאחת האחיות תהיה לסבית, דבר המהווה שינוי גדול מהסדרה המקורית. "TVLine" גם חשף כי הליהוק עבור דמויותיהם של הארי, יועצן/המלאך השומר של שלישיית האחיות, גלאווין, יוצר דוקומנטרי ובן זוגה של מייסי, בריאן, מאהבה המתבודד והרגיש לשעבר של מדיסון, וסו ג'ין, בלשית ובת זוגה של מאל, נמצא בעיצומם. מאוחר יותר, שמה של מדיסון הוסב למגי, שם משפחתן של האחיות שונה לורה, ושמה של סו ג'ין הוסב לניקו.