cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואל קילמר
קריירה
באותה שנה, הוא זכה להצלחה נוספת עם תפקידו במותחן הפשע האפי של מייקל מאן "היט" (1995). ב-1998, קילמר שוב זכה להצלחה עם דיבובו של משה בסרט האנימציה "נסיך מצרים" של דרימוורקס  אך לא לפני שגילם את המרגל העצמאי בסרט "המלאך" (1997) בהתבסס על סדרת הטלוויזיה באותו השם. בשנות האלפיים ירד מגדולתו בסרט "הכוכב האדום" (2000) בזמן שב-2003, כיכב כשחקן הפורנו הידוע ג'ון הולמס ב"וונדרלנד" ובאותה שנה כיכב לצד כריסטיאן סלייטר במותחן "ציידי המחשבות".
קילמר אז חזר לשתף פעולה עם במאי "הדלתות" אוליבר סטון בתפקידו ב"אלכסנדר" (2004) שהיה לכישלון ביקורתי אדיר בעוד ב-2005 כיכב לצד רוברט דאוני ג'וניור בקומדיית האקשן "קיס קיס, בנג בנג" וחזר שנה אחר כך לטוני סקוט לצדו של דנזל וושינגטון ב"דז'ה וו" וב-2008, דיבב את דמותו של המכונית קיט ב"אביר על גלגלים" המחודש.
ב-2010 כיכב כנבל בסרט הפארודיה על הסדרה "מקגייוור", "מקגרובר", ובאותן שנים כיכב במספר רב של סרטים שיצאו ישירות לווידאו, לטלוויזיה וחלקם לקולנוע ושיתף פעולה עם 50 סנט. ב-2017, כיכב בדרמה של טרנס מאליק, "שיר לשיר" וכיכב לצד מייקל פסבנדר במותחן "איש השלג".
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד ויל פרל, טובי מגווייר, קריסטן ויג ועוד. במיני-סדרה היו 6 פרקים ששודרו ברשת IFC אשר נמצאת בבעלות AMC.
מחוזות גרמניה
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מורכבת מ-16 מדינות פדרליות המחולקות ל-439 מחוזות ("Kreise" – קְרַייזֶה; בלשון יחיד "Kreis" – קְרַייס).
ליאו לוונשטיין
ליאו לוינשטיין (בגרמנית: Leo Löwenstein; 8 בפברואר 1879 – 13 בנובמבר 1956) היה פיזיקאי וכימאי יהודי-גרמני. היה מייסד ויושב ראש של ברית חיילי החזית היהודים בגרמניה.
ביוגרפיה
ליאו לוינשטיין נולד באאכן למשפחה יהודית אמידה שהחזיקה בבעלותה חנות של אופנת נשים. הוא למד כימיה ופיזיקה תחילה באאכן ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין. בשנת 1905 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת גטינגן. לאחר סיום לימודיו עבד בחברת כימיקלים אוסטרית שם פיתח, בין יתר, שיטה חדשה לייצור מי חמצן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לשירות הצבאי. הוא לחם בחזית כקצין בחיל התותחנים הגרמני. במהלך המלחמה פיתח שיטה לאיכון מיקום תותחי האויב לפי קולות הירי שיוצרים התותחים. על שירותו הוענק לו צלב הברזל מהדרגה הראשונה. את המלחמה סיים לוינשטיין בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה המשיך לוינשטיין את עבודתו בתעשייה הכימית. הוא פיתח שיטה תעשייתית לייצור מימן על-חמצני, אותה מכר לחברת רידל היין (השיטה נקראת שיטת Riedel–Löwenstein).
בפברואר 1919 יסד את ברית חיילי החזית היהודים והיה ליושב ראש הארגון עד לפירוקו בשנת 1938.
בשנים הראשונות לאחר עליית הנאצים לשלטון לא נפגע מעמדו של לוינשטיין בשל שירותו בחזית במלחמת העולם הראשונה.
מכתב מ-1935 שכתב לראשי המפלגה הנאצית ובה הוא טוען לנאמנות היהודים לגרמניה, ושמפלגה זו טועה בהוציאה את היהודים כולם מן החוק בעוד חלקם נאמנים לה. מכתב זה תורגם ופורסם בספרים רבים העוסקים ביחס יהודי גרמניה למדינתם ולמפלגה הנאצית.
לאחר ליל הבדולח נאסרו לוינשטיין ואשתו ונשלחו לעבודות כפייה. בשנת 1943 הם הועברו לטרזיינשטט. הם הצליחו לשרוד בתקופת השואה.
בתום המלחמה עזבו בני הזוג לוינשטיין את גרמניה והיגרו לשוודיה. לאחר מכן עברו להתגורר בשווייץ. ליאו לוינשטיין נפטר בשנת 1956 בעת ביקורו בישראל.
הנצחת זכרו
בשנת 2014 נקרא על שמו של ליאו לוינשטיין בסיס הדרכה של בונדסוור באאכן.
Wizarding World
Wizarding World (בתרגום לעברית: עולם הקסמים) הוא זיכיון מדיה, שמבוסס במקור על סדרת הספרים המצליחה של "הארי פוטר" מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. בשנת 2000 החלה הפקת העיבוד הקולנועי לספרים, כאשר מאז ואילך הופקו בסך הכול אחד עשר סרטים בזיכיון - שמונה מהם הם עיבודים לספרי "הארי פוטר" ושלושה מהם הם סרטים מסדרת "חיות הפלא", שאינה מתבססת על ספרים. הסרטים נמצאים בבעלות אולפני האחים וורנר. שני סרטים נוספים בזיכיון נמצאים כיום בשלבי הפקה.
סדרת הסרטים בזיכיון גרפה לבדה לאורך השנים מעל ל-9.1 מיליארד דולרים ברחבי העולם, והיא מדורגת במקום השלישי ברשימת הזיכיונות שוברי הקופות הגדולים בכל הזמנים (אחרי זיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול, וזיכיון סרטי "מלחמת הכוכבים").
חברת Heyday Films הפיקה את כל הסרטים בסדרת סרטי עולם הקסמים. כריס קולומבוס ומארק רדקליף שימשו כמפיקים בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", דייוויד בארון הפיק ארבעה מהסרטים בזיכיון בין 2007 ל-2011, וג'יי קיי רולינג הפיקה את שני הסרטים האחרונים בסדרת הסרטים שמבוססת על ספרי "הארי פוטר". היימן, רולינג, סטיב קלובס וליונל ויגרם הפיקו את שני סרטי "חיות הפלא". רבים מהשחקנים, בהם דניאל רדקליף, רופרט גרינט, אמה ווטסון וטום פלטון, מככבים במספר רב מהסרטים בזיכיון. הזיכיון כולל גם מחזה, משחקי וידאו, ואזור "עולם הקסמים" במספר פארקי שעשועים של יוניברסל ברחבי העולם.
הסרט הראשון בזיכיון היה "הארי פוטר ואבן החכמים" (2001), ולאחריו הופקו עוד שבעה סרטי המשך בסדרת הסרטים של "הארי פוטר", אשר החלה עם "הארי פוטר וחדר הסודות" (2002) והסתיימה עם "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" (2011), כמעט עשר שנים לאחר הקרנת הבכורה של הסרט הראשון בסדרת הסרטים. "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" (2016) הוא הסרט הראשון בסדרת סרטי הספין אוף / פריקוול "חיות הפלא". הקרנת הבכורה של סרט ההמשך "חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד" הייתה ב-16 בנובמבר 2018. הסרט הנוסף בסדרת סרטי "חיות הפלא", חיות הפלא: הסודות של דמבלדור, יצא ב-15 באפריל 2022. 2 סרטים נוספים שמועד הפקתם ושמם לא ידוע נמצאים בפיתוח.
סרטי המשך נוספים
באוקטובר 2016 הודיעה רולינג שסדרת הסרטים "חיות הפלא" תורכב בסך הכול מחמישה סרטים. בנובמבר 2016 אישרה רולינג שעלילת הסדרה תהיה מורכבת מרצף אירועים שהתרחשו בין השנים 1926 - 1945.
מחזה
בדצמבר 2013 הודיעה ג'יי קיי רולינג שהיא עובדת על מחזה של "הארי פוטר". ביוני 2015 פורסם שהשם הרשמי של המחזה יהיה "הארי פוטר והילד המקולל". המחזה אשר הופק עבור תיאטראות וסט אנד, נכתב על ידי המחזאי הבריטי ג'ק ת'ורן, ומבוסס על סיפור מקורי שנכתב בשיתוף פעולה בין ת'ורן, ג'ון טיפאני ורולינג. המחזה בוים על ידי ג'ון טיפאני עם כוריאוגרפיה מאת סטיבן הוגט, עיצוב תפאורה מאת כריסטין ג'ונס, עיצוב תלבושות מאת קתרינה לינדזי, מוזיקה מרת אימוגן היפ, ועיצוב סאונד מרת גארת' פריי. עלילת המחזה מתרחשת 19 שנים לאחר אירועי הספר האחרון בסדרת ספרי "הארי פוטר", והיא עוקבת אחר הארי פוטר, אשר בהווה עובד במשרד הקסמים, ובבנו הצעיר אלבוס סוורוס פוטר, אשר עומד להגיע להוגוורטס. ב-20 בדצמבר 2015 הוכרז שג'יימי פרקר יגלם את הארי פוטר, נומה דומזווי, תגלם את הרמיוני גריינג'ר, ופול תורנלי יגלם את רון ויזלי. הצגת הבכורה של המחזה התקיימה בתיאטרון הארמון בלונדון ב-7 ביוני 2016. התסריט של המחזה פורסם בהמשך כספר. המחזה מוצג גם בברודוויי שבניו יורק בתיאטרון הליריק, החל מ-22 באפריל 2018.
Pottermore
האתר נסגר באוקטובר 2019 והוא הוחלף ב-WizardingWorld.com אשר אליו הועבר חלק גדול מהתוכן.
מתקן השעשועים
עולם הקסמים של הארי פוטר היא רשת של אזורים נושאים בפארקי השעשועים של יוניברסל אשר מבוססת על הזיכיון של "הארי פוטר", ומשלב בו אלמנטים שונים מסדרת הסרטים וסדרת הספרים המקורית של ג'יי קיי רולינג. מתקן השעשועים נפתח לראשונה ב-18 ביוני 2010 כהרחבה לפארק השעשועים איי ההרפתקאות באתר הנופש יוניברסל אורלנדו באורלנדו שבפלורידה, וב-8 ביולי 2014 בפארק השעשועים אולפני יוניברסל פלורידה.
ב-15 ביולי 2014 נפתח מתקן עולם הקסמים באתר הנופש יוניברסל יפן אשר באוסקה שביפן. מתקן זה כולל גם את הכפר הוגסמיד, את המתקן הארי פוטר והמסע האסור ואת רכבת ההרים מעוף ההיפוגריף. ב-7 באפריל 2016 נפתח מתקן "עולם הקסמים" בפארק השעשועים של אולפני יוניברסל בהוליווד אשר בקרבת לוס אנג'לס שבקליפורניה.
אריאל עמיעד
אריאל עמיעד (10 באוגוסט 1924 – 25 בספטמבר 2005) היה קצין קשר ראשי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, מנכ"ל משרד החקלאות, מנכ"ל חברת החשמל וסגן ראש עיריית תל אביב.
חייו
עמיעד נולד למשפחת קליבנר בבן שמן, סבו מצד אמו שרה, מרדכי פרימן, היה ממייסדי כפר האיכרים בן-שמן, אביו יוסף היה ממניחי היסוד לענף החקלאות המתקדמת בארץ ישראל. בוגר הגימנסיה הריאלית בלפור. בגיל 13 הצטרף לארגון ההגנה ובגיל 17 התנדב לצבא הבריטי, נשלח למצרים ושירת באבטחת מתקני נפט. עם הקמת הבריגדה היהודית הצטרף לשורותיה ולחם עמה באירופה. הוא סייע להברחת ניצולי שואה לארץ ישראל. ביוני 1946 חזר לישראל, באותה תקופה נהרג אחיו עמיחי, במהלך פעולת פיצוץ גשר א-זיב. יחד עם משפחתו שינה בעקבות כך את שם משפחתם לעמיעד.
במלחמת העצמאות היה קצין קשר בירושלים ובגוש עציון. שימש קצין קשר של חטיבת עציוני, השתתף בקרבות פריצת הדרך לירושלים ובהמשך כקצין קשר של חזית הדרום. הקים את מערך ההדרכה של שירות הקשר יחד עם יהושע מקובר ונתן קפלן ועמד בראש בית הספר הראשון לקשר.
בוגר הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ב-1951 השתחרר ונסע לארצות הברית ללימודי כלכלה חקלאית ומינהל ציבורי באוניברסיטת קורנל, עבד בארצות הברית כעוזר מחקר בחוות ניסיונות חקלאית. בשובו גויס על ידי הרמטכ"ל משה דיין לשמש כקצין קשר ראשי. עמיעד קידם את החיל מבחינה טכנולוגית, ונקבעה סיסמת החיל "המברק עבור יעבור". יצא לארצות הברית ערב מלחמת סיני לרכוש מכשירי קשר חדישים ולאחר המלחמה מעבר למכשיר תג"ם חדש, הכנסת מכשירי חד-פס ומכשירי טלפרינטר לעוצבות השדה.
שירת כעוזר ראש אג"ם, מאיר עמית. ב-1957 מונה לעמוד בראש "ועדת עמיעד", ועדת חקירה משותפת לצה"ל ולמוסד במטרה לברר האם אברי אלעד, "האדם השלישי" מפרשת העסק הביש, היה זה שהסגיר את רשת אמ"ן לידי כוחות הביטחון המצריים. הוועדה בראשותו לא מצאה הוכחות משפטיות לטענה, אך לפי המלצתה הועמד אלעד לדין בגין החזקת מסמכים סודיים ומגע עם האויב.
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1958 שימש סגן מנהל מחלקת התכנון ומקצועות הדרכה וייעוץ במחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. בתחילת 1960 מונה להקים את מינהל ההדרכה של משרד החקלאות, במשך השנתיים שעמד בראשו הקים 13 לשכות הדרכה ברחבי הארץ ואיחד את רשתות ההדרכה של המשרד עם אלו של הסוכנות. ב-1961 מונה למנכ"ל משרד החקלאות, הצעיר במנהלי המשרדים מאז קום המדינה. בתקופתו בתפקיד עודד את היצוא החקלאי, שיש כיו"ר תה"ל, הרשות לפיתוח החולה ואגרקסקו והשקיע במחקר ופיתוח. יזם את "חקלאות הניילון" (כיסוי הגידולים ביריעות לשם הגנה מפגעי מזג האוויר), סלסלות הפלסטיק לתות שדה, שנתנו עדיפות לפרי הישראלי באירופה ואת "האשראי המודרך", שהסדיר יחסי אמון בין החקלאים, הבנקים והממשלה. לאחר מלחמת ששת הימים קידם תוכנית חומש לעידוד החקלאות ביהודה ושומרון
בספטמבר 1969 התפטר מתפקידו על רקע הצבתו במקום השני ברשימת המערך לבחירות לעיריית תל אביב. החל מנובמבר 1969 הוא שימש כסגן ראש העירייה וממלא מקומו וכאחראי על אגף התברואה. הוא פרש בסוף 1972, לאחר חילוקי דעות עם ראש העיר יהושע רבינוביץ'.
מתחילת 1973 שימש כממלא מקום מנכ"ל חברת החשמל תחת המנכ"ל אברהם בלוך. בפברואר 1974 מונה למנכ"ל חברת החשמל, הוא נאלץ להתמודד עם משבר האנרגיה העולמי בעקבות מלחמת יום הכיפורים, הנהיג את התקנת טורבינות הגז לייצור חשמל בשעות השיא ואת הקמת תחנת הכוח בחדרה, התחנה הפחמית הראשונה בישראל, שעם השלמתה הגדילה את כושר ייצור החשמל במדינה בכ-60%. שימש בתפקיד עד 1980.
היה נשוי לרינה ואב לשלושה ילדים.
שידורי רדיו באינטרנט
שידורי רדיו דרך האינטרנט הם תכנים, הדומים או זהים לשידורי רדיו, אשר מועברים בתקשורת נתונים על גבי האינטרנט. טכנולוגיית הפצת השידורים למכשירים של המאזינים מבוססת על רשת האינטרנט, ואינה מחייבת שימוש בקשר רדיו מתחנת רדיו או תחנת ממסר.
שידור הרדיו האינטרנטי הראשון
שידור הרדיו הראשון שבוצע באינטרנט היה שידור חי של להקה בשם "sky cries mary", ב-10 בנובמבר 1994, על ידי מדיה דיגיטלית שפיתח פול אלן.
שבוע לאחר השידור הראשון, במהלך חודש נובמבר 1994, שודר הקונצרט של הרולינג סטונז. זה היה שידור ההמון הראשון ברשת, ששודר באמצעות טכנולוגיית מולטיקאסט (Multicast). הסולן מיק ג'אגר פתח את הקונצרט באומרו "אני רוצה לומר ברוכים הבאים לכל מי ש'זחל' הלילה לאינטרנט, ואני מקווה שכל זה לא יקרוס".
בשבעה בנובמבר 1994, WXYC הייתה לתחנת הרדיו המסורתית הראשונה שהודיעה על שידורי אינטרנט.
במקביל תחנות רדיו קיימות הבינו ששידור באינטרנט זו דרך זולה ונוחה להגדיל באופן משמעותי את קהל המאזינים ולהצטרף לחדשנות של הכפר הגלובלי המרושת. בשל העובדה כי תחנות שידור רבות הפסיקו להשתמש בגלי הרדיו אלא החלו לשדר על גבי רשת האינטרנט בלבד, קמו תחנות שידור פרטיות רבות בהן ישנם מספר קטן של עובדים, או אפילו שדרן יחיד, היושב מול מחשבו הביתי ומשדר את תכניו האישיים אל קהל מאזינים סביב העולם.
יתרונות וחסרונות בשידורי הרדיו המקוון
להעברת שידורי רדיו באינטרנט יש יתרונות רבים: ניתן להאזין לשידורים בכל מקום על-פני כדור הארץ, בעוד שהטווח של שידורי רדיו רגילים מוגבל לסביבתה של האנטנה המשדרת. בנוסף לכך, באינטרנט כל אדם יכול לפתוח תחנת שידור, בעוד שמספר תחנות הרדיו באזור מוגבל למדי עקב מספר התדרים המוגבל.
לשידורי הרדיו באינטרנט יש גם חסרונות: הבעיה העיקרית היא שהשרת של תחנת השידור חייב להפיץ אותו התוכן לכמות גדולה של מאזינים. שיטת ההפצה הנפוצה ביותר היא Unicast, ובה נדרש רוחב פס גדול, מכיוון שהשרת מעביר את השידור באופן אישי לכל מאזין ומאזין. שיטת ה-Multicast יעילה יותר אך פחות נפוצה, כיוון שיש בה חסרונות טכניים אחרים. שיטה אפשרית נוספת היא ביזור נפח השידור באמצעות טכנולוגיית P2P, שבה כל מחשב לא רק צורך נתונים מהשרת אלא מעביר את הנתונים שהוא קיבל לעוד מחשבים. שימוש בטכנולוגיות P2P אמור להקטין את מספר השידורים שמעביר השרת למאזינים - במקום שהשרת מעביר את השידור בנפרד לכל אחד מהמאזינים שלו, המשתמשים מקבלים את השידורים ממחשבים של משתמשים אחרים מבלי לגשת לשרת של הרדיו. שימוש בטכנולוגיות P2P צפוי להפחית עלויות לחברות המספקות שידורי רדיו דרך האינטרנט, וחיסכון זה צפוי לזרז חדירה רחבה של טכנולוגיה זו לשוק. מצד שני, רתימת מחשבים אחרים לטובת השידור דורשת את הסכמתם של המשתמשים, ותלויה בהמשך האזנתם לשידור.
רדיו אינטרנטי בישראל
בתחילת שנות ה-2000 הושק רדיו נטקינג, שפעל כחלק מפורטל האינטרנט נטקינג. הרדיו פעל כשנה בלבד וכלל שישה ערוצי מוזיקה שונים (שהפכו בהמשך לשמונה). כל ערוץ שידר 24 שעות, ובמהלך אותה שנה עלו ברדיו גם תוכניות רדיו שונות ששודרו בשידור חי. שנה לאחר מכן עלה רדיו אינטרנטי נוסף, שנקרא Radi-Yo, שהקים ערן קורץ בביתו הפרטי באילת. הרדיו הוקם ללא אולפנים, אלא נוצר מאוסף של שדרנים שהיו פזורים ברחבי הארץ, מצפון עד דרום שכל אחד מהם משדר מהאולפן הביתי שלו. בין השדרנים היו קורץ עצמו, אמוץ הולנדר-טל, עופר להב, איציק אהרון, יניב מורוזובסקי, ליאור חג'בי ועוד.
תחנת הרדיו נסגרה ב-2006 בשל דרישה של חברות התקליטים לתשלום תמלוגים רטרואקטיביים שהגיעו לסכומים עצומים, שהתחנה לא יכלה לעמוד בהם. כך גם תחנות אינטרנטיות נוספות שקמו בישראל לאחר מכן, וביניהן רדיו אוממו (Omemo.co.il), שכמו Radi-Yo נאלצו לסגור בשל תשלומי התמלוגים הגבוהים והרווחיות הנמוכה.
תמלוגים וזכויות יוצרים
קצב תחנות השידור החדשות שקמו הואט בעיקר בשל חברות התקליטים והדרישה שלהן לתמלוגים עבור תכנים מוזיקליים וזכויות יוצרים. בגלל שהאינטרנט היא רשת עולמית רחבה, קשה לחברות התקליטים לבקר ולעקוב אחרי כל תחנות השידור הקיימות והחדשות הקמות מדי יום, ואין דרך יעילה ואחידה לגביית התמלוגים בעבור מדיה באינטרנט. בשל כך, יכול כל אדם להשמיע את התכנים והשירים שהוא בוחר ללא תשלום תמלוגים לחברות התקליטים. תחנות גדולות ומוכרות אינן יכולות להרשות לעצמן שלא לשלם, והן אלה שסופגות את מירב העול מחברות התקליטים. כיום, לפחות בתחנות השידור הגדולות והמוכרות, ישנן מערכות אשר מחשבות, ומרכזות את מספר ההשמעות של כל יצירה במהלך חודש, ממיינות אותן לפי בעלי זכויות, תוכניות ויצירות, וכך משלם הרדיו תמלוגים לבעלי הזכויות על היצירות המוזיקליות בעבור כל השמעה.
גריד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ענק כחול
ענק כחול, הוא כוכב חם גדול-ממדים, שצבעו כחול. ענקים כחולים ממוקמים בדיאגרמת HR מעל הסדרה הראשית.
הענקים הכחולים הם כוכבים גדולים וכבדים ביותר, אשר "נאלצים" לפתח טמפרטורות גבוהות מאוד על-מנת לשמור על שיווי משקל, כלומר לא לקרוס תחת הכבידה שלהם עצמם. בשל הטמפרטורות הגבוהות שלהם הם זוהרים בצבע כחול, על פי חוק וין.
משך חייהם של ענקים כחולים הוא קצר למדי. בשל הצורך שלהם לפתח טמפרטורות עצומות הם שורפים את הדלק הגרעיני שלהם מהר מאוד, ותוך כ-10 מיליון שנים הם מתחילים את תהליך מותם, עוברים את שלב הענק האדום ואת שלב העל-ענק, מתפוצצים כסופרנובות מסוג II, ומסיימים את חייהם כחורים שחורים או כוכבי נייטרונים.
אוניקס
אוניקס (בעברית: שוהם) היא אבן חן שהיא סוג של כלקדון - קוורץ בעל גבישים זעירים ("קריפטוקריסטלים" – גבישים מוצפנים). קיימת סברה כי האבן שוהם המופיעה באבני החושן היא סוג של אוניקס. האבן מתאפיינת במבנה בצורת רצועות בעלות צבעים מגוונים, החל בלבן וכלה בכמעט כל צבע (למעט כמה גוונים, כמו סגול או כחול). רוב דגימות האוניקס הנפוצות מכילות פסים מתחלפים של לבן, חום, ושחמחם. סרדוניקס הוא אחד מסוגי האוניקס שבו הרצועות הצבעוניות הם בגוונים של אבן החן "סרד" (גוונים של אדום) במקום שחור. אוניקס שחור לחלוטין נפוץ למדי וייתכן כי הוא הסוג המפורסם ביותר, אך אינו נפוץ כמו אוניקס בעל פסים צבעוניים.
את האוניקס נוהגים לחתוך כקבושון, או כחרוזים, והוא משמש גם להכנת תכשיטים כקמאו (חריתה המשאירה דמות בולטת מפני האבן) וכאינטגליו (יצירת הדמות בנגטיב, ההפך מקמאו), כאשר הפסים מבליטים את הדמות יחסית לרקע.
בכינוי אוניקס נוהגים גם לכנות סוגי אבנים נוספות שאותם נוהגים אומני אבני חן לחתוך, ללטש ולמכור, כדוגמת הקלציט המפוספס המצוי במקסיקו, בפקיסטן, ובמקומות אחרים. זוהי הטעיה. בהשוואה לאוניקס אמיתי, חומר זה רך ומכיוון שהוא נפוץ הרבה יותר, הוא גם זול ממנו. רוב חפצי הערך המכילים אבן "אוניקס" מלוטשת הנמכרים כיום מכילים למעשה חומר קרבונטי זה.
אוניקס בתרבות
מקור המילה אוניקס מיוונית ופירושה "ציפורן". הקשר לאבן אינו ברור. הסבר אחד מנסה לקשור בין ציפורן צבועה באדום שבה רואים לעיתים פסים לבנים, והסבר אחר קושר את השם לאגדה על פיה גזר ארוס את ציפורני אפרודיטה הישנה וטמן אותם בחול והם הפכו לאוניקס. באוניקס נעשה שימוש במצרים העתיקה כבר בשושלת השנייה על מנת לייצר קערות וחפצי קדרות. שימוש בסרדוניקס מופיע באמנות של התרבות המינואית של כרתים, בייחוד מהחפירות הארכאולוגיות שנעשו בקנוסוס. אוניקס היה מוכר ליוונים ולרומאים הקדמונים
באמונה העממית נעשה לעיתים שימוש באוניקס כאמצעי בקללות מכל הסוגים, בייחוד בעלי אופי מיני.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אוניקס היא אבן ההולדת התחליפית של חודש פברואר, וסרדוניקס היא אבן ההולדת התחליפית של חודש אוגוסט.
אגדה אורבנית טוענת שהמתכננים של בניין ספריית כתבי היד והספרים הנדירים על שם ביינקה באוניברסיטת ייל התכוונו לחפות אותו באוניקס ירוק, אבל מכיוון שלא הצליחו לאתר בעולם כמות כזו של אוניקס ירוק נעשה שימוש בשיש כתחליף.
השם אוניקס ככינוי לשיש
ישנו שימוש נרחב בשם "אוניקס" ככינוי לשיש קריפטוקריסטלי שמשמש כחומר חיפוי מעוצב בבניית מטבחים וכן לריצוף וחפוי קירות נוספים בבית. מלכתחילה כינו את השיש הצבעוני הזה בשם marble onyx, אבל כיום מכנים אותו onyx בלי לציין ובלי לדעת שכלל לא מדובר בחומר סיליקטי אלא בגיר מטמורפי.
פיחות מטבע
פיחות המטבע (או בקיצור פיחות) הוא הפחתת ערכו של מטבע ביחס למטבעות אחרים. בשימוש המודרני, מציין המונח "פיחות" הפחתה רשמית של שער המטבע של מדינה הנעשית על ידי המדינה או מטעמה.
המונח בעל המשמעות ההפוכה לפיחות הוא ייסוף (או ייסוף המטבע, אך לא "תיסוף"), המציין העלאה רשמית של שער המטבע.
הפחתה של ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים, שאינה נעשית באופן רשמי, אינה נכללת בהגדרה של "פיחות", אולם, במקרים רבים, היא מכונה בציבור גם כן בשם זה. כמו כן עליה של שער המטבע ביחס למטבעות אחרים שאינה נעשית בתוקף החלטה רשמית מכונה במקרים רבים בשם "ייסוף" גם אם אינה נכללת בהגדרה המדויקת של מונח זה.
הפחתת ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים בכלל ופיחות בפרט מתייחסים לירידת ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים. מונח אחר, הקשור במונחים אלה, אך אינו זהה להם, הוא אינפלציה המתייחסת לירידת ערך המטבע במונחים של סחורות ושירותים.
פיחות זוחל (Crawling Peg) הוא שיטה מקובלת להפחתות יזומות של שער החליפין של מטבע לעומת מטבעות אחרים. כאשר השינויים היזומים נעשים לא רק בכיון הפחתת שער החליפין של המטבע - ניתן לקרוא לתהליך "זחילת שער". התאמות כאלה נועדו למנוע פעילות ספקולטיבית בכך שהן מבטלות את הציפייה לפיחות גדול יותר וכתוצאה מכך אגירה של מטבע חוץ במטרה להרוויח מהפיחות.
הפיחות הזוחל הופעל בעולם החל משנת 1944 כאשר הונהגו שערי חליפין הדדיים בין מדינות, והוכר הצורך בקביעת מנגנון מסודר למדינות שלא יוכלו להנהיג שער חליפין קבוע במשך תקופה ארוכה.
גם בישראל הונהג פיחות זוחל בשנת 1975 על ידי שר האוצר יהושע רבינוביץ'. בשנה זו גאתה האינפלציה והגיעה לממדים שהמשק לא יכול היה לשאת (50 אחוז ויותר). צוות כלכלנים ובראשם מיכאל ברונו הציעו לרבינוביץ' ליישם את שיטת זחילת השער המקורית, זו אשר בה משתנים השערים למעלה ולמטה. רבינוביץ' קבע בסופו של דבר פיחות זוחל רק כלפי מעלה. שיטה זו חדלה להתקיים כעבור שנתיים עם הנהגת הליברליזציה בשוק ההון, בשנת 1977.
הזדמנות אחרונה לראות
הזדמנות אחרונה לראות (באנגלית: Last Chance to See) הוא ספר-יומן מסע שנכתב על ידי דאגלס אדמס ומארק קַרווארדיין ויצא לאור לראשונה בשנת 1990, כהשלמה לסדרת תסכיתי רדיו בעלת אותו השם ששודרה ב-BBC.
הספר מבוסס על מסע אמיתי: ה"אוֹבּזֶרבֶר קולור מגזין" (Observer Colour Magazine) שלח בשנת 1985 את סופר המדע הבדיוני דאגלס אדמס ואת הזואולוג מארק קרווארדיין למדגסקר, בחיפוש אחר האיי איי - למור נדיר במיוחד, כפי שמתואר בפסקה הראשונה של הספר:
בארבע השנים שלאחר מכן - עד 1989 - התפתח מסע זה לסדרת מסעות ברחבי כדור הארץ בחיפוש אחר בעלי חיים בסכנת הכחדה או כאלה שכזו צפויה להם. הספר מגולל את מסעותיהם של השניים בחיפוש אחר: במהלך המסעות הם נתקלים בניסיונות לשימור חיות נוספות כגון בז מאוריציוס ופוקנה הודית.
כבשאר ספריו, משלב אדמס בתיאור היבש של בעלי החיים שפגש במסעו גם הומור ושנינות, וכן תיאור והגיגים אודות האנשים והמערכות הבירוקרטיות בהם נתקל. אדמס העיד כי ספר זה הוא האהוב עליו מכל ספריו.
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2004. בסופה של המהדורה העברית ישנה תוספת של מספר עמודים אותה כתב המתרגם ירון בן עמי, ובהם הוא מספר על השינוי במצבם של בעלי החיים המוזכרים בספר מאז שנכתב. בשנת 1992 יצא סט של שני תקליטורים בעקבות הספר, הכוללים תמונות רבות שצולמו במהלך המסע, קובצי קול של אדמס קורא את הספר כולו ושל קרווארדיין מספר עובדות על בעלי החיים שנמצאים בסכנת הכחדה, וכן קטעים מסדרת התסכיתים של ה-BBC.
סטיבן ויינברג
סטיבן ויינברג (באנגלית: Steven Weinberg; 3 במאי 1933 – 23 ביולי 2021) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי. זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1979 (יחד עם עבדוס סלאם ושלדון גלשאו) על עבודתו בנושא השילוב בין הכוח האלקטרומגנטי לבין כוח הגרעיני החלש ותרם בכך לגילוי הכוח האלקטרו-חלש.
קורות חיים
ויינברג נולד בשנת 1933, לזוג הורים יהודים. בשנת 1950 סיים לימודיו בתיכון ברונקס למדעים, באותו מחזור עם שלדון גלאשו. בשנת 1954 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל. הוא למד שנה ב"מכון נילס בוהר" בקופנהגן, שאחריה חזר לארצות הברית, שם סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1957.
עבודתו
לאחר שהשלים את הדוקטורט שלו, עבד ויינברג כחוקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה (1957-1959) ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1959), ואחר כך קודם לעבודה בפקולטה של ברקלי (1960-1966). הוא ערך מחקרים במגוון נושאים בפיזיקת חלקיקים.
ב-1966 עזב ויינברג את ברקלי והתקבל למשרת מרצה באוניברסיטת הרווארד. ב-1967 היה פרופסור אורח ב-MIT, שם גם הציע את המודל שלו המאחד בין אלקטרומגנטיות והכוח הגרעיני החלש, כאשר המסות של חלקיקים נושאי הכוח החלש שבאינטראקציה הוסברה באמצעות שבירת סימטריה ספונטנית. אחד מההיבטים הבסיסיים שבמודל שלו היה חיזוי קיומו של בוזון היגס. המאמר שבו הציע ויינברג את המודל שלו, שידוע כיום כתאוריית האיחוד האלקטרו-חלש ("Electroweak Unification theory"), הוא בין העבודות התאורטיות המצוטטות ביותר בפיזיקת חלקיקים, נכון לשנת 2009. לאחר עבודה זו המשיך לעבוד בתחומים רבים של פיזיקת חלקיקים, תורת השדות הקוונטית, כבידה, סופר-סימטריה, תורת העל-מיתר וקוסמולוגיה, כמו גם בתאוריה שנקראת טכניקולור (Technicolor).
בשנים שלאחר 1967, המודל הסטנדרטי המשיך להתפתח הודות לעבודותיהם של תורמים רבים, ובהם ויינברג, עבדוס סלאם ושלדון גלאשו, אשר איחדו את האינטראקציות החלשות והאלקטרומגנטיות.
ב-1979 הביא לפריצת דרך בראייה המודרנית על אספקט הרנורמליזציה של תורת השדות הקוונטית, ששינתה לחלוטין את נקודת המבט על עבודות קודמות (לרבות זו שלו מ-1967).
לשם
לֶשֶׁם היא האבן הראשונה בטור השלישי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט דן.
סטיבן ויינברג
עבודתו
באותה שנה זכה ויינברג בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם עבדוס סלאם ושלדון גלאשו, שהציעו בנפרד תאוריה של איחוד אלקטרו-חלש.
ב-1982 עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין.
לשם
זיהוי
מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
סטיבן ויינברג
עבודתו
השפעתו של ויינברג וחשיבותו מודגמים על ידי העובדה שהוא מוזכר לעיתים תכופות כאחד מגדולי המדענים, וכן על ידי ציוניו הגבוהים ב-h-index ומדד היצירתיות.
בשנת 2021 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית.
דעות
ויינברג התבלט כפובליציסט בנושאים מדעיים, והוא כתב ספרים ומאמרים רבים (שביניהם רבים תורגמו לעברית) בנושאי מדע פופולרי.
ויינברג היה אתאיסט.
נפטר ב-23 ביולי 2021.
חד-פסיגיים
חד־פסיגיים (שם מדעי: Liliopsida) הם מחלקה במערכת בעלי הפרחים, המאופיינת על ידי פסיג (עלה זרע) יחיד בזרע הצמח. השם המדעי נקבע על־פי הסוג האופייני שושן (Lilium), אם כי נהוג להשתמש גם בשם Monocotyledones.
מבנה החד־פסיגיים פשוט יחסית לדו־פסיגיים, למרות העובדה שהראשונים התפתחו מהאחרונים. השרידים המאובנים הראשונים המיוחסים לחד־פסיגיים שייכים לתקופת הקרטיקון התחתון. כיום החד־פסיגיים תופסים מעמד דומה בחשיבותו לזה של הדו־פסיגיים במערכת האקולוגית של כדור הארץ.
המחלקה מונה כ־130 משפחות, מהן 18 מיוצגות בישראל. אחת החשובות ביותר היא משפחת הסחלביים המתמחה בהאבקה באמצעות חרקים, והפרחים של אחדים מבני המשפחה הם מן המורכבים שבעולם הצומח (ע"ע דבורנית). משפחה חשובה נוספת היא דגניים המתמחה בהאבקה בעזרת הרוח.
תכונות החד־פסיגיים
בנוסף לתכונה האופיינית של פסיג יחיד, לכל הצמחים ממחלקת החד־פסיגיים מספר תכונות נוספות. תכונות אלה אינן ייחודיות באופן מוחלט לחד־פסיגיים, אך מצויות בהם לעיתים קרובות הרבה יותר מאשר בדו־פסיגיים או בסוגי צמחים אחרים:
ראס גרים
ראסל סקוט גרים, (באנגלית: Russell Scott Grimm; נולד ב-2 במאי 1959 בסקוטדייל, פנסילבניה) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול שלו החל גרים באוניברסיטת פיטסבורג, כסנטר. ב-1981 נבחר בדראפט על ידי וושינגטון רדסקינס. ברדסקינס עבר לשחק כגארד והשתלב בקו ההתקפה של הקבוצה שזכה לכינוי ה"חזירים" ונודע כאחד מקוי ההתקפה החזקים בהיסטורית הליגה. גרים שיחק 11 עונות ברדסקינס עד שפרש ב-1991. לאחר פרישתו עבר גרים לאמן את קו ההתקפה של הרדסקינס. בשנת 2000 עבר לאמן את קו ההתקפה של פיטסבורג סטילרס וב-2004 מונה לעוזר מאמן אולם נשאר גם בתפקידו כמאמן קו ההתקפה. ב-2006 זכה יחד עם הסטילרס בסופרבול XL, אליפות ראשונה שלו כמאמן ורביעית בחייו. ב-2007 עבר לאריזונה קרדינלס כעוזר מאמן ומאמן קו ההתקפה. ב-2010 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
סמסונג גלקסי S9
Samsung Galaxy S9 (בתעתיק לעברית: סמסונג גלקסי אס 9) הוא סמארטפון מבוסס אנדרואיד מבית סמסונג, המהווה את מכשיר הדגל התשיעי של החברה. המכשיר הוכרז ב-24 בפברואר 2018. למכשיר מסך בגודל 5.8 אינץ' ברזולוציית 2960x1440, מצלמה אחורית של 12 מגה-פיקסל עם צמצם כפול המשתנה לפי התאורה 1.5 2.4 /f.
מצלמה קדמית של 8 מגה-פיקסל. המכשיר כולל סורק טביעות אצבע, זיהוי פנים, סורק קשתית, וסוללת 3000 מיליאמפר שעה. המכשיר יצא לאור בישראל ב-29 במרץ 2018. סלוגן המכשיר הוא "המצלמה נולדה מחדש".
חומרה
למכשיר יש מסך 5.8 אינץ' ברזולוציית 2960x1440 בטכנולוגיית Super AMOLED. חלקו הקדמי של המסך מצופה בזכוכית גורילה גלאס 5 עמידה בפני שריטות, מצלמה 12 מגה פיקסל בגבו עם טכנולוגיה המאפשרת צילום אחורי ואיטי המשדרת 960 פריימים בשנייה ומבזק LED. המצלמה הקדמית בעלת 8 מגה פיקסל, ובה אפשרות להתמקד על האדם. המכשיר בעל חיישני מצפן, קרבה,NFC ג'יירו, תאוצה, ברומטר וטביעת אצבע.
זוג רמקולים סטראופוניים עם Dolby Atmos
רזולציית הווידאו היא 2160p@60fps
המכשיר כולל מעבד Exynos 9810
4 ליבות Mongoose 3 בתדר 2.9GHz ו4 ליבות Cortex-A55 בתדר 1.9GHz החסכוני במיוחד בחשמל. הזיכרון הפנימי של המכשיר הוא 64, 128 או 256GB. המכשיר ניתן להרחבה על ידי כרטיס SD. למכשיר סוללה בנפח 3,000 מיליאמפר, ומסגרת המכשיר עשויה ממתכת. המכשיר מגיע בצבעים שחור, כחול, אפור, סגול-לילך. גודל המכשיר הוא 147.7 מ"מ לאורך, 68.7 מ"מ לרוחב, 8.5 מ"מ עובי ומשקלו 168 גרם.
בדגם הפלוס גודל המכשיר הוא 6.2 אינץ' ומשקלו 189 גרם. זיכרון הראם הועלה ל-6 גיגה בייט. בגב האחורי קיימות שתי מצלמות ונפח הסוללה הוא 3,500 מיליאמפר.
תוכנה
סמסונג גלקסי S9 מגיע עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 9.0 פאי עם הממשק One UI החדש.
ביקורת
המכשיר קצר שבחים רבים בעיתונות הטכנולוגית ונחשב לאחד מהסמארטפונים הטובים ביותר לתקופתו. עיתון הארץ שיבח את המכשיר וציין כי "ה-Samsung Galaxy S9, מכשיר הדגל החדש לבית סמסונג, מספק מצלמה משובחת, איכות שמע מצוינת וסוללה חזקה".
יונת כתר מערבית
יונת כתר מערבית (שם מדעי: Goura cristata), הידועה גם בשמות יונת כתר מצויה ויונת כתר כחולה, היא מין של יונה המצוי בפפואה המערבית, הנמצאת בחלק המערבי של האי גינאה החדשה.
מאפיינים
יחד עם קרובותיה יונת כתר ויקטוריה ויונת כתר דרומית, מהווה יונת הכתר המערבית את אחד מזני היונים הגדולים בעולם. חזותה מרשימה: צבע נוצותיה כחול-אפרפר עם כתמים חומים באזור חיבור הכנף ופס לבן לאורך הכנף. יש לה ציצית כחולה דמוית תחרה לאורך ראשה ונוצות כהות מסביב לעיניה.
הזכרים והנקבות דומים מאוד במראם, פרט לכך שהזכרים בדרך כלל גדולים מהנקבות. אורכה הממוצע הוא 70 ס"מ ומשקלה הממוצע 2.1 ק"ג.
יונת הכתר המערבית חיה באזורי השפלה של יערות הגשם במערב גינאה החדשה, וחיה בעיקר בקרבת ביצות. מינים אחרים של יונת הכתר מאכלסים אזורים אחרים של האי.
תזונתה מורכבת בעיקר מפירות ומזרעים.
הנקבה מטילה עד ביצה אחת לחודש, דוגרת עליה במשך חודש, ובמשך 11 חודשים נוספים מטפלת בגוזל ודואגת לו למזון.
יונת הכתר המערבית ניצודה בעיקר למטרות מזון, מסחר ושימוש בנוצותיה המרהיבות. עקב ציד נרחב, הרס מתמשך של בית הגידול שלה, ותפוצתה המוגבלת באזור מצומצם, נמצאת יונת הכתר המערבית ברשימה האדומה של ה-IUCN, הכוללת מינים בסכנת הכחדה, והיא מסווגת כמין פגיע (VU).
פרטים מהמין מצויים באגף הטרופי ובחצר האוסטרלית של גן החיות התנ"כי בירושלים.
כולרה
כוֹלֵרָה (בספרות העברית מצוי גם הכתיב חֳלִירַע; בלועזית: Cholera) היא מחלה זיהומית מידבקת, הנגרמת מהחיידק Vibrio cholerae ומתבטאת בשלשולים מרובים, לעיתים עד כדי התייבשות ומוות. תפוצתה העולמית של המחלה גבוהה, במיוחד באזורים בעלי תשתית תברואה ירודה או אזורים מוכי אסון, ומגיעה לממדי מגפה. החיידק פוגע במערכת העיכול וגורם לאיבוד מהיר של עד ליטר נוזלים בשעה. 50% מהמפתחים מחלה קשה, אם אינם מטופלים, מתים מהמחלה (אך אחוזי התמותה נמוכים יותר).
מקור המילה "כולרה" הוא במונח היווני-לטיני למרה, הליחה הצהובה אשר נקשרה במחלות שלשולים ובעונת הקיץ, בדומה למחלת הכולרה.
אפידמיולוגיה
תיאורים ראשונים של מחלה בעלת מאפיינים של כולרה מופיעים בכתבים עתיקים בסנסקריט, והסברה הרווחת היא כי כולרה הייתה מצויה באזורי הדלתה של נהר הגנגס בהודו במשך מאות בשנים, לאחר שהתפתחה שם בעקבות זיהום הנהר. גרסיה דה אורטה, רופא פורטוגלי ממוצא יהודי שפעל בגואה במאה ה-16, היה הראשון לתאר בפירוט את תסמיני המחלה בספרו, "שיחות על אודות צמחי מרפא וסמים של הודו".
מגפות והתפרצויות
בין השנים 1817–1824 התפרצה מגפת הכולרה הראשונה באזורי סרי לנקה, מאוריציוס, חופי מזרח אפריקה, סין ויפן. דרך ארצות ערב הגיעה המחלה לפרס וסוריה ועד לאימפריה הרוסית. מעריכים כי המחלה התפשטה אל מחוץ לתת-היבשת ההודית דרך חיילים בריטים שלחמו בצפון הודו. מגפת הכולרה השנייה שהגיעה לממדי ענק נמשכה מ-1828 עד 1851 ועברה דרך סין, רוסיה ואירופה, אל האוקיינוס האטלנטי והתפשטה לצפון אמריקה. במגפה זו הוכח שהמחלה מסוגלת להתפשט בארצות בעלות אקלימים שונים ביותר, מהודו הטרופית ועד רוסיה, נורווגיה וקנדה בצפון.
מגפת הכולרה השלישית, בין השנים 1846–1863, חבקה גם את כל האזורים הצפוניים של אירופה ואמריקה. רוסיה ספגה את המגפה השלישית באופן הקשה ביותר, כשהמגפה גובה את חייהם של כמיליון בני אדם. התפתחות מסילות הברזל וספינות הקיטור אפשרה את התפשטות המגפה השלישית במהירות גדולה בהרבה מן הראשונה. בהתפרצות שפקדה את לונדון ב-1854 נפגעו קשות תושבי בתים ששתו ממי באר נגועה, ואילו אלה שלא שתו ממנה כמעט שלא נפגעו. הרופא ג'ון סנואו הצליח לשחזר את נתיב התפשטות המחלה, לאתר את הבאר הנגועה ולנטרלה. באמצעות מפה שהמחישה את מעגל התפשטות המגפה על ידי ספירת מקרי המוות ומרחקם מהבאר הצליח סנואו לשכנע כי המחלה מועברת על ידי מים מזוהמים.
מגפת הכולרה הרביעית נמשכה מ-1865 עד 1875. לקראת סוף המאה ה-19 נודעה לשמצה ההתפרצות הגדולה בהמבורג שבאה בעקבות מגפה ברוסיה.
מגפות הכולרה הגדולות במאה ה-19 עשו רושם עצום על תושבי אירופה והטילו פחד שכמותו לא נודע מימי "המוות השחור" (מגפת הדבר) במאה ה-14. כשהגיעה המגפה לפריז ב-1832 ברחו רבבות אנשים מן העיר. העיירות היהודיות במזרח אירופה, שבהם עשתה המגפה השמות, זועזעו עמוקות. קהילות הגיעו לסף כיליון, המון פליטים נפחדים נדדו בדרכים. בהרבה מקומות נערכו תהלוכות שכללו נשיאת ספרי תורה לשם עצירת המגפה. גם בכפרים הרוסיים נערכו תהלוכות דתיות של נושאי צלב, שבמהלכן התוו מעגלי כישוף סביב לכפר. ההמונים האשימו את הרופאים ה"כופרים" באסון ואף רצחו כמה מהם.
מצרים הייתה מוקד של התפרצויות כולרה בגלל העלייה לרגל למכה, שכן עולי רגל ממצרים היו נפגשים במכה עם עולי רגל מהודו ומן המזרח הרחוק, ולאחר מכן חוזרים למצרים. ב-1902 פרצה מגפה גדולה במצרים והתפשטה משם לטורקיה ולארץ ישראל, בה פגעה המגפה קשה: כ-20,000 איש נספו ומוקדיה העיקרים היו: עזה, לוד והקהילה הערבית ביפו.
ב-1947 הייתה התפרצות זעירה של המחלה במצרים. הודו והמזרח הרחוק נשארו נגועים בכולרה בקנה מידה רחב עד לדור האחרון. מ-1923 עד 1939 מתו כשני מיליון וחצי איש מן המחלה. התפרצות הכולרה של תחילת המאה ה-20, שנחשבת למגפת הכולרה השישית, כמעט ולא הגיעה לאירופה בזכות העלייה באיכות הרפואה הציבורית.
התפרצות המחלה בשנות ה-60, שנחשבת למגפת הכולרה השביעית, החלה בשנת 1961 באינדונזיה, והתפשטה לרוב חלקי אסיה עד שנת 1966. התפרצות זו הייתה מזוהה בעבר עם התפרצויות נוספות שהיו בשנות ה-90 באפריקה ובאמריקה הלטינית, אך מחקרים מאוחרים הראו שככל הנראה מדובר בהתפתחות נוספת של המחלה שהתפתחה במקביל להתפרצות הגדולה של שנות ה-60.
ההתפרצות האחרונה שאירעה בארץ ישראל, החלה ב-1 בספטמבר 1970 ונמשכה עד מחצית אוקטובר. בימינו התפרצויות המחלה הן נדירות במערב (המפותח מבחינה סניטארית), אך עדיין מופיעות בכ-40 מדינות ברחבי העולם, בעיקר באפריקה, באסיה ובדרום אמריקה.
בעידן המודרני מתרחשות התפרצויות של כולרה בעיקר באזורים בהם נפגעו תשתיות עקב אסון טבע או מצב מלחמה מתמשך. ב-2010, לאחר רעידת אדמה שהביאה להרס רב, החלה התפרצות של מגפת הכולרה בהאיטי, שהביאה למות אלפים. בשנת 2014, קבע האו"ם כי המגפה גרמה למותם של כ-8,000 איש עד עת פרסום הדו"ח, וכי מדובר בהתפרצות מגפת הכולרה החמורה ביותר בעולם. ב־2017 דווח על התפרצות קשה של מחלת הכולרה בתימן, למעלה מ-125,000 נפגעים, וכאלף הרוגים, על רקע מלחמת אזרחים מתמשכת.
מאפיינים אפידמיולוגיים נוספים
שיעורי התחלואה בכולרה אינם מדויקים מאחר שמקרים רבים מתרחשים במדינות מתפתחות, שם אבחנה ודאית אינה אפשרית, מערכות הדיווח לוקות בחסר ולעיתים ישנו אינטרס של המדינה לטשטש את ממדי המחלה בתחומה בשל השפעת הסטיגמה שיש למחלה על מסחר ותיירות. עם זאת, ארגון הבריאות העולמי אומד את שיעור ההיארעות ב-3–5 מיליון מקרים בשנה.
באירועי מגפה, שיעורי התחלואה אינם משתנים עם הגיל, אם כי מבוגרים מפתחים פחות תסמינים מילדים. במדינות בהן המחלה היא אנדמית, התחלואה גבוהה יותר בקרב ילדים קטנים. יוצאים מכלל זה הם תינוקות יונקים, שנחשפים פחות למים מזוהמים וכן מקבלים נוגדנים בחלב האם.
מזג האוויר וגורמים סביבתיים משפיעים אף הם על מועדי התפרצויות כולרה. במדינות בהן המחלה אנדמית, ובאסיה בפרט, עולה מספר מקרי כולרה לפני עונת גשמי המונסון ואחריה, ובעת שיטפונות עולים שיעורי כולרה בהשוואה לתקופות יבשות. כמו כן, שינויים בטמפרטורת פני המים ושגשוגם של פלנקטון מביאים לגידול באוכלוסיית החיידק.
גורם
מחולל הכולרה הוא החיידק Vibrio cholerae, מתג גראם-שלילי אווירני בעל צורת פסיק, החי בסביבה מימית ונפוץ באזורי שפך נהר וחוף. החיידק התגלה באופן בלתי תלוי על ידי פיליפו פצ'יני ב-1854 באיטליה, ועל ידי רוברט קוך שלושים שנה לאחר מכן, עת בודד את החיידק בתרבית מצואה נגועה בעת התפרצות במצרים ובהודו.
אורכו של החיידק 1.5–2 מיקרון ורוחבו 0.5 מיקרון. הוא בעל שוטון דק המקנה לו כושר תנועה גבוה, והוא צומח על מצעים פשוטים כגון מי פפטון. הטמפרטורה המיטבית להתפתחותו היא בין 30 ל-40 מעלות צלזיוס, אם כי החיידק מסוגל להתקיים על פני טווח טמפרטורות גדול. החיידק מומת במהירות יחסית במים מזוקקים, וכן מתקשה להתקיים בתנאי יובש, אך במי שתייה, מי ביוב, בהפרשותיו של אדם חולה ובבגדים רטובים הוא יכול להתקיים מספר ימים. באדם נגוע בכולרה, מספרם של חיידקים אלה מגיע לכ-500 מיליון בכל סמ"ק של נוזל מעי.
החיידק מסווג למעל 200 זנים הנבדלים סרולוגית, בהתבסס על האנטיגן O של הליפופוליסכריד. מתוך אלה רק הזנים O1 ו-O139 הם הזנים הגורמים להתפרצויות ולמגפות. הזן O1 נחלק לשני תת-זנים: הקלאסי ואל טור. המגפות המודרניות של כולרה נגרמו כולן, ככל הנראה, מהתת-זן הקלאסי של O1, למעט השביעית המשויכת לאל טור. הזן O139 מוגבל לדרום אסיה.
העברה
לרוב, מקור ההדבקה הוא במחזור צואה-פה, עת אדם נגוע המפריש את החיידק בצואתו או במזון או מי שתייה מזוהמים בחיידק. רסיסי צואה הנגועים במחלה יכולים לזהם פירות וירקות המושקים במי ביוב וגם את הידיים, אם אין מקפידים לרחוץ אותן היטב לאחר עשיית הצרכים. לצורך הדבקה נדרש מזרע (אינוקולום) גבוה של 100 מיליון חיידקים, אך פחות מכך אם ישנה ירידה בחומציות הקיבה. תקופת הדגירה של החיידק נמשכת עד חמישה ימים.
החיידק נעלם מהפרשות החולה ימים ספורים (על פי רוב שבוע) לאחר החלמתו. קיים אחוז מזערי של בני אדם, המסוגלים להידבק בחיידק אך לא לחלות במחלה עצמה, הללו הופכים למפרישי-חיידקים, ועלולים להפיץ את המחלה מחוץ לאזור המגפה.
גורמי אלימות ורעלנים
החיידק מגיע לדופן המעי באמצעות שוטון ונצמד אליה בעזרת פילוס המשמש להיצמדות ונקרא toxin coregulated pilus, ובראשי תיבות TCP. הפילי הללו מקודדים בעיקרם על ידי האופרון tcp, שבו הגן tcpA מקודד לתת-יחידה העיקרית בו. אופרון זה נמצא על גבי אי מרענות המקודד למספר גורמי אלימות יחדיו וככל הנראה נרכש בהעברה גנטית אופקית על ידי אב קדמון של החיידק. מעבר להיצמדות עצמה לתאי המעי, הפילוס מתווך יחסי גומלין בין חיידקי הכולרה ליצירת מושבות במעי הדק ומקנה עמידות נגד חומרים במעי שרעילים לחיידק.
מקור הגנים המקודדים לרעלן הכולרה, ctxA ו-ctxB, אינו בגנום הקדום של חיידק הכולרה, אלא בבקטריופאג' CTXΦ, אשר הדביק את החיידק והפך אותו לחיידק מחולל מחלה. הקולטן אשר מאפשר את כניסת הבקטריופאג' לתא החיידק הוא TCP, ולא זו בלבד, אחד ממשפעלי השעתוק של הגנים לרעלן הכולרה, דומה גנטית לאופרון tcp ומקודד בתוך אי הפתוגניות של TCP. אחד המנגנונים האמונים על בקרת הפרשת הרעלנים בעת נוכחות החיידק במעי הוא חישת מניין. מנגנוני בקרה נוספים הם משפעלי השעתוק ToxT ו-ToxR, אשר נמצאים בקרום התא החיידקי ומתחילים שרשרת איתותים ביוכימיים אשר מביאים לשעתוקם של גנים הקשורים בגורמי האלימות של החיידק.
תסמינים וסימנים
התסמינים האופייניים למחלה הם הפרשת כמויות גדולות מאוד של שלשול מימי (עד עשרה ליטרים ביום), הקאות, התכווצויות שרירים מלוות בכאב, ירידה בחום הגוף, הלם והפסקת השתן. התמותה במקרים חמורים ובלתי מטופלים מגיעה לכ-50% ולמעלה מזה. סיבת המוות העיקרית היא איבוד נוזלים בעקבות השלשול וההקאה. לרוב המחלה מופיעה באופן פתאומי ללא סימני אזהרה. שרירי הבטן והגפיים מתכווצים בחוזקה, לעיתים עד כדי קריעת שריר. הנשימה נעשית מהירה ושטחית והדופק מהיר וחלש. הקול נחלש והדיבור מתקרב ללחש. בשל ההתייבשות הנוצרת כתוצאה מאיבוד מים, הפנים הופכות כחושות (האף הופך מחודד והעיניים נראות שקועות בארובותיהן) והעור נמלא קמטים. החולה חש צימאון שקשה להרוותו, אולם הכרתו אינה נפגמת. המוות עלול לבוא תוך שעות אך בדרך כלל תוך יומיים לאחר הופעת הסימנים הראשונים.
השינויים הפתולוגיים הם תוצאה של ההפסד העצום של נוזלי גוף ועימם של כלורידים ומתכות אלקליות. קיים גם הפסד ניכר ברמת האשלגן. שיעור הנוזלים בדם יורד, תהליך הגורם לעליית מספר הכדוריות האדומות ביחס לנפח הנוזלים וכן עלייה בריכוז החלבונים בפלסמת הדם. המשקל הסגולי של הדם עולה ולחץ הדם יורד. הפרשת השתן נפסקת וכמות השתנן בדם עולה. לאחר המוות, מופיעה צפידת מוות מהירה, השרירים קשים וצבעם אדום ביותר. גם הכבד והכליות גדושים בדם. המעיים הדקים מתנפחים על ידי נוזלים ולרירית שלהם צבע אדמדם, אך אין הריסה ניכרת של תאי הציפוי ואין בקיעים ברירית. הממצא העיקרי הוא התרחבות רבה של נימים.
סיבת ההפסד העצום של נוזלי הגוף בעקבות מחלת הכולרה עדיין שנויה במחלוקת. יש סבורים, שהוא נגרם על ידי שינויים במעי הגס, המאבד את כושרו לספוג את הנוזלים היורדים לתוכו, ויש סבורים שהוא נגרם על ידי נזק לחומר הרקע הבין נימי והריסת המוצין, על ידי הרעלן החיידקי.
בדיקות דם
למרות שבירת המאזן האלקטרוליטרי במעי, רמות האלקטרוליטים בדם נשמרות על פי רוב, אולם עלייה בקראטינין וב-Blood urea nitrogen יכולה להעיד על התייבשות. ספירת הדם עשויה להדגים המטוקריט גבוה בשל ריכוז הדם על רקע ההתייבשות ולויקוציטוזיס כביטוי למצב הזיהומי החריף. בבדיקת הגזים בדם ניתן לראות חמצת מטבולית עם ערכי pH סביב 7.2, ביקרבונט נמוך בצורה ניכרת עקב יציאתו בשלשולים המרובים ופער אניוני גבוה בשל העלייה בריכוזם של חומצה לקטית, חלבונים וזרחה.
בדיקות מיקרוביולוגיות
ניתן לזהות את חיידק הכולרה בצואה בהסתכלות ישירה דרך מיקרוסקופיית שדה אפל, ולהבחין בין הקבוצות הסרולוגיות באמצעות אנטיסרום. בידוד החיידק וגידולו בתרבית דורשים מצעי מזון בררניים כגון אגר טאורוכלורט-טלורין-ג'לטין (TTG) או אגר תיוסולפט-ציטרט-מלחי מרה-סוכרוז (TCBS). שיטה נוספת לזיהוי במקום של החיידק היא בתבחין מסחרי שבו נעשה שימוש במקלון טבילה בצואה, והוא נועד למקומות שבהם שיטות המעבדה אינן מתקדמות ויש צורך בזיהוי מקורב ומידי.
אבחנה
האבחנה הסופית של כולרה אינה נדרשת בטרם התחלת טיפול, אולם באזורים שאינם אנדמיים גובר הצורך לאבחן באופן ודאי זיהום בכולרה מטעמים אפידמיולוגיים. לפי ארגון הבריאות העולמי החשד לכולרה כגורם למחלה השלשולית מתעורר בהתקיים אחד מאלה:
האבחנה מתבצעת כאמור בזיהוי החיידק בדגימות צואה בשיטות המיקרוביולוגיות המצוינות לעיל.
אבחנה מבדלת
באבחנה המבדלת לכולרה עומדות מחלות זיהומיות אחרות של הקיבה והמעיים, לרבות זיהומים הנגרמים כתוצאה מחיידקים אחרים כגון אשריכיה קולי או סלמונלה.
נוזלים
עיקר הטיפול בכולרה מתמקד בהשבת מאזן הנוזלים, כאשר אופן מתן הנוזלים וקצב החזר הנוזלים תלויים במידת ההתייבשות, בגיל האדם החולה ובמשקלו. החזר של מים ואלקטרוליטים בשתיית תמיסות השבת נוזלים פומיות (Oral Rehydration Solution, ובראשי תיבות ORS) אפשרי במקרים קלים–בינוניים. תמיסות אלו כוללות מים ואלקטרוליטים כגון נתרן, כלור וגלוקוז, שילוב אשר מגביר את כושר ספיגת הנוזלים חזרה תוך שימוש בנשא גלוקוז מסוג SGLT1, אשר מעביר גלוקוז ונתרן מחלל המעי לתוך תאי הרירית. ניתן להכין תמיסות אלו מתכשירים ייעודיים להכנת ORS או באופן ביתי בהוספת חצי כפית מלח בישול ושש כפיות סוכר לליטר מים נקיים. תמיסות אלה אינן כוללות אשלגן, שאותו ניתן להשיג מהמזון. אנשים שאינם מסוגלים לשתות, ומידת ההתייבשות שלהם אינה דורשת עירוי נוזלים, יכולים לקבל את החזרי הנוזלים בזונדה.
הטיפול באנשים בדרגת התייבשות קשה מכולרה כולל החזרי נוזלים ואלקטרוליטים בעירוי. מבין התמיסות הקיימות, תמיסת הרטמן (לקטט רינגר), ובפרט תמיסת הרטמן בתוספת דקסטרוז בריכוז 5%, היא התמיסה המועדפת להחזר נוזלים בעירוי. תמיסה נוספת בשם סליין כולרה, או תמיסת דאקה, מכילה כבר דקסטרוז, יחד עם יותר אשלגן וביקרבונט מאשר הרטמן, ועל כן היא נותנת מענה לאובדן אלקטרוליטים נוספים בצואה. קצב העירוי הממוצע באדם עם התייבשות קשה הוא 200 מ"ל לק"ג גוף ב-24 השעות הראשונות, כאשר חצי מהכמות ניתנת ב-3–4 השעות הראשונות. לאחר החייאת נוזלים מספקת, וברגע שהאדם המקבל את העירוי מסוגל לשתות, מתווספים גם החזרי נוזלים בשתייה.
טיפול מתאים בנוזלים מפחית את התמותה מכולרה לפחות מ-1%. עם זאת, במדינות נחשלות שבהן תשתית הרפואה ובריאות הציבור ירודה, אנשים רבים מתים מכולרה עוד בטרם מגיעים לטיפול רפואי.
אנטיביוטיקה
התפקיד של אנטיביוטיקה בטיפול בכולרה הוא משני ושמור למקרים בדרגת חומרה בינונית–קשה. הטיפול האנטיביוטי מקצר את משך המחלה, מפחית בכ-50% את נפח השלשולים ומקצר את משך הפצת החיידק לסביבה. מתן האנטיביוטיקה מתבצע רק לאחר תיקון מאזן הנוזלים, על פי רוב לאחר ארבע השעות הראשונות לטיפול בנוזלים. בחירת סוג האנטיביוטיקה מתבססת על דפוסי העמידות המקומיים.
שלוש קבוצות תרופות משמשות בטיפול בכולרה: טטרציקלינים, פלואורוקינולונים ומקרולידים. מבין הטטרציקלינים, טטרציקלין ודוקסיציקלין משמשות בטיפול בכולרה, אולם שיעורי העמידות לקבוצה זו הולכים ועולים, ועל כן הן אינן משמשות לטיפול אמפירי, אלא אם כן ידוע שהתפרצות מסוימת נגרמת מזן הרגיש לתרופה. העמידות למקרולידים נדירה, ועל כן טיפול באזיתרומיצין, אשר ניתן במנה חד-פעמית, הוא המועדף. גם לפלואורוקינולונים דוגמת ציפרופלוקסצין ישנם אזורים עם עמידות נרחבת.
טיפול תומך נוסף
תזונה עתירת קלוריות מיד לאחר החזר הנוזלים הראשוני מומלצת למניעת תת-תזונה וסיבוכי היפוקלמיה והיפוגליקמיה. אמהות מיניקות מעודדות להמשיך להיניק תינוקות חולים במקביל ל-ORS. תוספי אבץ הוכחו כמפחיתים משך שלשולים ונפח צואה בילדים, כמו גם אירועים חוזרים של שלשולים בחודשים שלאחר ההחלמה מכולרה. על כן ממליץ ארגון הבריאות העולמי לתת תוספי אבץ לילדים מתחת לגיל 5.
מניעה
מגפות הכולרה באירופה במהלך ההיסטוריה נתנו דחיפה עצומה להתפתחות ההיגיינה הציבורית. לאחר המגפות הגדולות, הותקנו מערכות ביוב והונהג סינון דרך חול למי השתייה בערים הגדולות, הוכנסו שיפורים בתנאי הדיור, ובייחוד בבניית בתי שימוש. הארגון התברואתי המודרני הוא במידה רבה תוצאה של הפחד שעוררו מגפות הכולרה הגדולות במאה ה-19.
מערכת סניטרית תקינה (כמו זו שקיימת בארצות מפותחות) היא תנאי הכרחי – ובדרך כלל גם מספיק – למניעת המגפה. היא חסרה עדיין בכמה ערים בהודו ובמזרח הרחוק, ומקרי כולרה מופיעים בהן כמעט מדי שנה. הסגר בזמן מחלה הכרחי, אך אינו מספיק לבדו. מרדכי זאב חבקין פיתח חיסון נגד כולרה על ידי חיידק מומת. השימוש בחיסון הונהג בהודו ובאזורי סיכון אחרים, אך הופסק לימים עקב יעילות נמוכה. בהודו עדיין נוהגים לחסן המונים בזמן מגפה או בזמן סכנת מגפה, ובייחוד עולי רגל למקומות קדושים. לאחר הזריקה מצב החסינות נמשך כ־3–4 חודשים בלבד, זריקות נוספות נדרשות כל שישה חודשים. ב-1995 פותח חיסון חדש הניתן בשתייה, שהוא יעיל ובעל תופעות לוואי מעטות.
גם החלמה מכולרה אינה מבטיחה חסינות מפני מחלה חוזרת. הטיפול המונע הטוב ביותר למחלת הכולרה הוא הקפדה על היגיינה בדגש על נטילת ידיים, הימנעות ממגע עם צואת החולים, מניעת השקיית ירקות במי ביוב וכן טיהור מי השתייה.
טפילי עור בכלבים וחתולים
העור הוא מעטפת גופם של בעלי החיים. תפקידו העיקרי של העור הוא הגנה על פנים הגוף של בעל החיים מפני העולם החיצון (חיידקים, וירוסים, טפילים, חום, קור וכו') והחשוב מכל שמירה על סביבתו הפנימית ומניעת אובדן נוזלים. העור נחלק באופן כללי לשלוש שכבות:
טפילי עור מהווים חלק נכבד ממחלות העור הפוגעות בחיות המחמד שלנו.
מחלות הנגרמות על ידי אקריות
אקריות הן פרוקי-רגליים ממחלקת העכבישנים (כמו גם קרציות). האקריות הגורמות למחלה הן אקריות טפיליות הניזונות ו/או מתרבות בעור:
טיפול- איברמקטין מקומי לאוזן או בהזרקה.
כיום קיים תכשיר הנקרא: Revolution של חברת Zoetis. החומר הפעיל selamectin, הוא תרכובת חצי-סינתטית ממשפחת האברמקטינים, החומר משתק או הורג את הטפילים על ידי פגיעה בהולכה בתעלות הכלור בפעילות השרירים של פרוקי הרגליים ושיבוש בהעברה העצבית של התולעים. קוטל את כל שלבי הגלגול ביצים, זחלים ובוגרים. יעיל כנגד פרעושים, תולעים עגולות, תולעי קרס, ואקריות אוזניים, יעיל גם גרב (סקביאס) ותולעי לב. מופיע כתכשיר spot-on תמיסה למתן דרמלי (אמפולה שאת תוכנה שמים על עור בעל החיים). החומר נספג לדם ואחר כך מתרכז בבלוטות החלב.
האקריות הן יצורים מיקרוסקופיים ועל כן האבחון נעשה על ידי מגרדים/משטחים הנלקחים מאזורי הלקות, נבחנים ומזוהים תחת מיקרוסקופ.
הטיפול כאמור, נקבע בהתאם.
פטריות (דרמטופיטים ושמרים)
1. מיני הדרמטופיטים הגורמים למחלות בכלבים וחתולים הם בעיקר: Microsporum canis, Microsporum gypseum, Trichophiton mentagrophytes
הראשונה מדביקה גם בני אדם. תיתכן גם הדבקה מפטריות מהסביבה לבעל החיים, אך זו נדירה יותר וסימניה קשים יותר.
הפטריות פוגעות בשכבה הקרנית (החיצונית) של העור ובפרווה ולכן נראה בדרך כלל לקות עגולה ללא שיער, קשקשת עדינה, ורק במקרים של זיהום משני נראה גירוד ופצעים. גם כאן בעלי חיים צעירים או בעלי כשל חיסוני רגישים יותר להדבקה כיוון שבהם מחסום ההגנה העורי פגוע.
בבעלי חיים שנדבקו הסימנים יכולים להיות ממוקדים או מפושטים.
האבחון הטוב ביותר הוא על ידי תרבית פטריות והטיפול הוא בחומרים אנטי-פטרייתיים לזמן ממושך. יש לטפל גם בנשאים ובסביבה. 2. שמר- Malassezia pachydermatis  שוכן קבוע של העור באזור האוזן ופי הטבעת. כאשר קיימת פגיעה במנגנון החיסוני או במצבים של רגישות יתר (על רקע אלרגיות) השמר מתרבה ואז גורם למחלה. זיהום משני נוצר לרב בגלל פציעות גירוד. פחות נפוץ בחתולים. המקומות האופייניים להתרבות הם פנים, צוואר, בטן, אוזניים, ופי הטבעת.
מאבחנים תחת מיקרוסקופ על ידי משטח שנלקח מאזור נגוע.
טיפול- חומרים אנטי-פטרייתיים (שמפו / תרופה).
טיטוס אוטקיליוס קראסוס
טיטוס אוטקיליוס קראסוס (Titus Otacilius Crassus) היה מצביא רומאי, שנטל חלק במלחמה הפונית השנייה. הוא היה, ככל הנראה, בנו של טיטוס אוטקיליוס קראסוס, קונסול שנת 261 לפנה"ס.
אוטקיליוס נזכר אצל ליוויוס ללא הקוגנומן, אך מתוך שתי פסקאות בחיבורו אנו למדים כי שם משפחתו היה קראסוס. הוא נבחר לפראיטור בשנת 217 לפנה"ס, ובאותה שנה אף ניהל את טקס הנדרים להקמת מקדש לאל מנס (Mens). שנה אחר כך, ב-216 לפנה"ס, הוא מוזכר כפרו-פראיטור אשר הביא אל הסנאט איגרת מאת היירון טיראן סירקוסאי, המבקש את עזרת הרומאים נגד הצי הקרתגי. ב-215 לפנה"ס נבחר לדואומוויר, ולאחר שחנך את מקדש מנס הוענק לו אימפריום, והוא נשלח אל סיקיליה (סיציליה) לפקד על הצי המלחמתי. אוטקיליוס הפליג בראש אוניותיו מליליבאום אל אפריקה, השם את החוף הקרתגי, ובעודו עושה דרכו אל סרדיניה, נתקל בשייטת פונית ולכד כמה מאוניותיה.
בשובו לרומא הוצגה מועמדותו לקונסולאט של שנת 214 לפנה"ס, ובחירתו נראתה מובטחת בשל קשרי משפחתו עם קווינטוס פאביוס מאקסימוס. נציגי מעמד הפרשים באספת הקנטוריות (המצביעים ראשונים) כבר העניקו את קולותיהם לאוטקיליוס, כאשר שכנע פאביוס את שאר הנאספים לבל ימנוהו לקונסול, משום שחסר את הכישורים הצבאיים הנדרשים להתמודדות עם חניבעל. פאביוס מאקסימוס ומרקוס קלאודיוס מרקלוס נבחרו אפוא לקונסולים, וכפיצוי-מה נבחר אוטקיליוס לפראיטור בפעם השנייה, ונמסר לו הפיקוד על הצי בראשו עמד בשנה שחלפה. כהונתו זו הוארכה גם בשלוש השנים הבאות. ב-212 לפנה"ס נחל אוטקיליוס הצלחה, עת פשט על חופי קרתגו סמוך לאוטיקה ולכד בנמלה כמה אוניות דגן. אותה שעה סבלו הכוחות הרומיים הצרים על סירקוסאי ממחסור באספקה, והדגן שנתפס על ידי אוטקיליוס ונשלח אליהם איפשר להם להמשיך במשימתם. מועמדותו לקונסול הוצגה פעם נוספת, לקונסולאט של שנת 210 לפנה"ס, אך חרף תמיכת נציגי הפרשים שוב נחל אוטקיליוס כישלון, כפי הנראה בשל התערבותו של טיטוס מאנליוס טורקוואטוס. ברם, דבר ההפסד לא הגיע לאוזניו, שכן זמן קצר לאחר סיום הבחירות נודע ברומא דבר מותו של אוטקיליוס בסיציליה (211 לפנה"ס).
מארי דה גיז
מארי דה גיז (בצרפתית: Marie de Guise; 22 בנובמבר 1515 - סביבות 11 ביוני 1560) הייתה רעייתו של ג'יימס החמישי, מלך ממלכת סקוטלנד, ואמה של מרי מלכת הסקוטים. דה גיז הייתה עוצרת ממלכת סקוטלנד בין השנים 1554–1560.