cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עורב שחור
רבייה וגידול צאצאים
קיים מידע מועט על האופן בו זוגות עורבים חוברים יחדיו למטרות רבייה. מופעי ראווה בין פריטים מתרחשים תדיר לאורך כל השנה, וקשה להבחין בוודאות בינם לבין חיזור. מופעי הראווה מתגברים בעוצמתם בסתיו ובחורף. יש עדויות על זוגות הנשארים כל השנה, אך אין עדות לזיווג לכל החיים. המין נצפה תדיר במבנה חבורתי או כזוג בשעת תעופה.
עונת הרבייה מתרחשת פעם אחת בכל שנה, מאמצע פברואר וממשיכה לחודש מאי. הנקבה מזמינה את הזכר להזדווג עימה על ידי מספר תנועות: הליכה שפופה, השמטת הכנפיים וניעור והגבהת הזנב.
מרבית ההטלות מתרכזות בחודשים מרץ ואפריל. כאשר בכל תטולה בין 3 ל-7 ביצים, עליהן דוגרים במשך 20–25 יום עד בקיעתם. הקן הוא אסימטרי בצורתו ובנוי מענפים וזרדים. הגוזלים פורחים מהקן כעבור 5–7 שבועות מבקיעתם. לעיתים קרובות נשארים במחיצת הוריהם לעוד שבוע שבועיים עד לעצמאות מלאה. בגרות מינית אצל הזכרים והנקבות כאחת, בגיל 3 שנים.
התנהגות
לעורבים מערכת תקשורת קולית ייחודית ומגוונת, הקולות מושמעים באמצעות הגרון וכן על ידי הקשות מקור וניעור כנפיים. נמצא כי הקולות משרתים בין 15–33 הקשרים חברתיים שונים ולמטרות שונות: קריאות אזהרה, קריאות מרדף, קריאות הנאה וקריאות הגנה ופרסום הטריטוריה. נטען כי המין מחקה בעלי חיים שונים, אך עניין זה לא תועד באופן חד משמעי, סביר יותר כי קולות אחדים שנשמעו הזכירו קולות בעלי חיים אחרים. פריטים צעירים נוהגים לפתוח בקונצרט קולות הנמשך דקות עד שעות אחדות ומקיף מגוון קולי, כל זאת כהתנהגות חברותית תוך מינית.
לעורבים גם תקשורת פיזית מפותחת, כאשר תצוגות שונות מסמלות איום ופיוס ובאות כדי לשמר את מעמד הפרט בלהקה. סירוק נוצות הדדי נצפה לעיתים. זוגות השומרים על טריטוריה, עשויים לרדוף אחרי פולש לנחלתם למרחק קילומטרים אחדים ולתוקפו במידת הצורך.
אקולוגיה של המין
נצפו מקרים שבהם המין ממתין לאוכלי נבלות אחרים, בפרט עורביים אחרים, כדי להימנע מסכנה.
אלון ברומר
אלון ברומר (נולד ב-5 בנובמבר 1973 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצת מכבי תל אביב. אחיו התאום הוא הכדורגלן גדי ברומר אשר שיחק לצידו במכבי תל אביב. במהלך שנותיו במועדון זכה בשלוש אליפויות (1991/1992, 1994/1995, 1995/1996), שני גביעי מדינה (1993/1994, 1995/1996) וגביע טוטו (1992/1993) אחד.
קריירה
ברומר שיחק לסירוגין במחלקות הנוער של מכבי תל אביב והפועל רעננה, העיר בה התגורר. בקבוצת הנוער של הפועל רעננה שיחק כחלוץ מרכזי ואף הבקיע 28 שערים בעונה אחת. ב-18 בינואר 1992 ערך ברומר הופעת בכורה בליגה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב בניצחון 3–1 על מכבי נתניה.
ב-30 בספטמבר 1995, במהלך המחזור השלישי של עונת 1995/1996 נגד הפועל חיפה, נפגע ברומר במהלך תיקול של אלון חלפון ורגלו נשברה. למרות הפציעה הקשה, ברומר חזר לשחק עוד באותה עונה ואף היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בדאבל בסיום אותה עונה כשהוא כובש את אחד השערים בניצחון 4–1 בגמר גביע המדינה מול עירוני ראשון לציון.
לזכותו של ברומר שתי הופעות במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו במדי בנבחרת הלאומית ערך ב-20 בספטמבר 1995 במשחק הפרידה מאלי אוחנה מול אורגאווי (3–1 לטובת ישראל).
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל ברומר לאמן את קבוצת הנוער של הפועל הוד השרון ואחר כך גם את קבוצת הבוגרים. בהמשך אימן גם את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
ניקנור דוארטה פרוטוס
אוסקר ניקנור דוארטה פרוטוס (בספרדית: Óscar Nicanor Duarte Frutos, נולד ב-11 באוקטובר 1956) הוא פוליטיקאי מפרגוואי שכיהן כנשיא המדינה בין אפריל 2003 לאפריל 2008, אז הוחלף על ידי פרננדו לוגו. קודם לכן, בתחילת שנות ה-90, כיהן כשר החינוך. כיום הוא סנאטור לכל החיים בסנאט של פרגוואי.
דוארטה השתייך למפלגת קולורדו, ולפני כניסתו לחיים הפוליטיים עבד כעיתונאי.
רחל שקלובסקי
רחל שקלובסקי (6 בנובמבר 1946 – 27 בינואר 2013) הייתה מבקרת ספרות ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
שקלובסקי נולדה בתל אביב. התחנכה בצעירותה בשווייץ ובארצות הברית וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני א' בתל אביב. הייתה בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וספרות אנגלית ומוסמכת בספרות אנגלית ואמריקאית. מלבד זאת למדה שנתיים לימודי פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1980 לימדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב: קורסים בספקנות, בעיית הצדקת הרציונליזם, קריאה באפלטון ואחרים.
שקלובסקי פרסמה שירים ומאמרים במוספים לספרות מסוף 1975. במשך שלושה עשורים פרסמה מאמרי ביקורת ושירים בעיתונים "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" "שישי" ובכתב העת "עיתון 77". בספרה הראשון משנת 1988, "בין שעבוד לחירות", פרסמה מבחר מאמרים המביאים את נקודת מבטה הייחודית על יצירות ספרותיות קלאסיות ומודרניות וכן על יצירות הגות בתחומים מגוונים כולל היסטוריה, פסיכיאטריה ויהדות. בין המאמרים שקיבצה מופיעים שני מאמרי ביקורת על תפיסת היהדות הלייבוביצ'יאנית וכן תשובתה לישעיהו ליבוביץ בעקבות תגובתו. במסות הפילוסופיות שפרסמה באה לידי ביטוי השקפת עולם חילונית רציונליסטית המהווה את תעודת הזהות האומנותית שלה. ספרה השני "בחיפוש אחר החיים הטובים" מהווה המשך לספרה הראשון, אך בניגוד לו מתמקד בביקורת ספרותית ופחות ברשימות פילוסופיות.
שקלובסקי זכתה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית בעיתונות היומית, עם חלוקתו לראשונה בשנת 1979.
שקלובסקי נפטרה ב-27 בינואר 2013 בביתה בתל אביב.
אגנס טירופ
מותה
טירופ נמצאה ללא רוח חיים בביתה באיטן שבקניה ב-12 באוקטובר 2021, כשעל גופה פצעי דקירה. לפי ההודעה הראשונית של איגוד האתלטיקה הקנייתי, טירופ נדקרה לכאורה על-ידי בעלה, אך טענה זו לא אושרה על-ידי המשטרה.
פסטיבל הריקוד של קנדה
פסטיבל הריקוד של קנדה (באנגלית: Canada Dance Festival) היה פסטיבל שנתי, אשר התקיים בעיר אוטווה בירת קנדה בשנים 1987–2017.
היסטוריה
מטרת הפסטיבל הייתה לתת במה לעבודותיהם של הכוריאוגרפים ולהקות הריקוד המתקדמים והחדישים ביותר במדינה ולמגוון התרבותי שלה. הפסטיבל נערך באביב או בראשית הקיץ, נמשך תשעה עד 15 ימים והשתתפו בו כ-250 אמנים מכל חלקי קנדה. הוא כלל הופעות במרכז האמנויות הלאומי באוטווה כמו גם בגלריה הלאומית של קנדה ובאתרים נבחרים אחרים בעיר.
מ-1997 ואילך הופקה מדי שנתיים גם מהדורה מוקטנת של הפסטיבל בשם Dance Advance במטרה לקדם את הריקוד באוטווה. במסגרתה הופיעו רקדנים מקצועיים וחובבים מאזור אוטווה בהופעות ללא תשלום.
הפסטיבל משך אליו אמרגני ריקוד ועיתונאי תרבות מרחבי העולם, שביקשו להתעדכן בסצנת הריקודים העכשווית של קנדה ולבחור מתוכה מופעים שיעלו במיקומים אחרים. במהלך שנות קיומו קידם את הפקתן של 95 עבודות ריקוד חדשות וסייע לקדם את הקריירות של כמה מהרקדנים הבולטים בקנדה.
DC Entertainment
DC Entertainment, Inc. היא חברה בת של האחים וורנר, שהוקמה בספטמבר 2009. החברה מהווה את חטיבת הבידור של DC קומיקס ואחראית לכל תחום הבידור והשיווק ולהפקת סדרות טלוויזיה, משחקי מחשב וסרטי קולנוע המבוססים על כותרי ודמויות יקום DC. נשיאת החברה היא אשת העסקים דיאן נלסון.
בפברואר 2010 בוצעו שינויים בהנהלת החברה ובהנהלת DC קומיקס. בשנת 2011 החברה הייתה שותפה עיקרית למהלך של DC קומיקס לביטול כל כותרי הקומיקס ואתחול מחודש ומקיף לכותרים, שעומדים על 52 במספר.
באוקטובר 2013 הוכרז שמשרדי החברה יעברו מניו יורק לקליפורניה ב-2015.
DC Studios
במאי 2016 האחים וורנר הכריזו על הקמת חטיבה נפרדת לקולנוע וכי כל פעולות הפקת הקולנוע של DC Entertainment יעברו לחברת DC Films בניהולם של ג'ון ברג, סגן נשיא חברת האחים ורנר וג'ף ג'ונס, המנהל היצירתי של DC קומיקס. הצעד נועד לאגד תחת קורת גג אחת את כל הפקות הקולנוע, בדומה למה שמארוול קומיקס עשתה עם הקמת אולפני מארוול. באוקטובר 2022, נערך מיתוג מחדש במהלכו DC Films הפכה ל-DC Studios, כשלמנהליהם מונו ג'יימס גאן (האחראי על הצד היצירתי) ופיטר ספרן (האחראי על הצד העסקי).
אלדד בר כוכבא
אלדד בר כוכבא (נולד ב-14 בספטמבר 1960) הוא עורך דין, איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כראש המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור בשנת 2018.
ביוגרפיה
למד בבית הספר "ישורון" בפרדס חנה, בישיבת בני עקיבא בית שמואל בחדרה ובישיבת ההסדר מורשת יעקב ברחובות. בר כוכבא היה אחד הלוחמים בקרב סולטן יעקב במלחמת לבנון הראשונה. לאחר שירותו הצבאי הוסמך כמורה, והחל בפעילות ציבורית באגודת הסטודנטים באוניברסיטת בר-אילן כיו"ר פרויקטים וקשרי חוץ. בגיל 24 מונה כמזכיר/מנכ"ל המועצה המקומית פרדס חנה כרכור, ובהמשך מונה למנהל אגף הנכסים והתשתיות במועצה. בשנת 2004 הקים את הרשימה העצמאית למען פרדס חנה-כרכור. יזם והוביל את פרויקט ההתחדשות העירונית, והקים את הוועדה המקומית לתכנון ובניה ועמד בראשה עד שנת 2018.
בשנת 2017, עם פרישתו של חיים געש מראשות מועצת פרדס חנה כרכור בשל מצבו הרפואי, נבחר בר כוכבא על ידי חברי המועצה לעמוד בראש המועצה, עד לבחירות שהתקיימו באוקטובר 2018. בבחירות אלו התמודד בר כוכבא על ראשות המועצה אך הפסיד בסיבוב שני להגר פרי יגור. בינואר 2023 הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות המועצה בבחירות המקומיות של נובמבר 2023.
השכלה
בוגר תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית נתניה ותואר שני בהצטיינות יתרה במשפטים באותה המכללה. בשנת 2013 קיבל תואר דוקטור למשפטים משלוחת האוניברסיטה הבין-לאומית לעסקים ומשפטים. עבודת הדוקטורט שכתב התמקדה במשפט החוקתי ובדקה את יישום ייצוג הולם לארבע קבוצות בישראל.
חיים אישיים
נשוי לקלרה, רואת חשבון, ואב ל-4 ילדים.
בלש בעל כרחו
בלש בעל כרחו (באנגלית: The Man from the Diners' Club) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1963 עם דני קיי וטלי סוואלס בתפקידים הראשיים.
זה סרטו האחרון של דני קיי בתפקיד ראשי.
תקציר העלילה
ארנולד "ארני" קלנק (דני קיי) עובד כפקיד בחברת כרטיסי האשראי דיינרס קלאב. הוא עצבני בגלל הרעש שהוא שומע כל הזמן מה"מחשב" של החברה וזקוק לתרופות הרגעה. הוא מאורס ללוסי (מרתה הייר) מזכירת הבוס מר מרטינדייל (אוורט סלואן). הם עומדים להתחתן לאחר שארני דחה זאת ארבע פעמים. תפקידו של ארני הוא לאשר בקשות הצטרפות לחברה.
"פוטס" פולארדוס (טלי סוואלס) הוא עבריין מורשע על העלמות מס. הוא מעוכב יציאה ורוצה להגיע למקסיקו סיטי שם נמצא כספו בכספת. יש לו מכון כושר "Sweet Shop" המשמש להלבנת כספים ומנוהל על ידי עוזרו, ג'ורג' (ג'ורג' קנדי).
חברתו, "שוגר פאי" (קארה ויליאמס) מציעה לו להגיש בקשת חברות ב"דיינרס קלאב". ארני המבולבל מאשר זאת לפני שהוא רואה על הלוח שפולארדוס ברשימת מסורבי בקשות. כעת מטרתו לבטל את האישור. הוא נכנס לחדר ה"מחשב" המלא באלפי אישורים ומנצל את העובדה שהמפעילה אלן (אן מורגן גילברט) יצאה להפסקת צהרים. בסופו של דבר כל האישורים מתעופפים ואלן שחוזרת מההפסקה, מתעלפת.
ארני מחליט לבלוש ולגנוב את כרטיס האשראי שאישר. הוא מגיע למכון הכושר ומבקש להתקבל כמאמן כושר. ג'ורג' מסתכל על רגליו ורואה שכף הרגל השמאלית שלו גדולה מהימנית ומיד מתגבשת תוכנית למילוט פולארדוס. פולארדוס יקנה זוג כרטיסים למקסיקו בכרטיס האשראי של ארני. ארני יוחזק במכון ותבויים שרפה בה הוא יישרף וגופתו תזוהה כזו של פולארדוס בגלל צורת כפות הרגליים.
ארני מנסה בכל מיני הזדמנויות לגנוב את כרטיס האשראי של פולארדוס אך נכשל. למכון נכנס פקיד בכיר מ"דיינרס" וארני מתחפש למסז'אזיסט ומעניק לו "עיסוי" טראומטי. בין כל הבעיות האלה אמור ארני גם להינשא ללוסי. פולארדוס מסביר לארני את תוכניתו השטנית.
פולארדוס מבחין בסוכני FBI מתצפתים על המכון ומוצא דרך להתחמק משם. הוא מזמין 50 שליחים עם אופנים ויוצא אתם מהמכון. הבלשים לא מזהים אותו בין כל הרוכבים. בינתיים מצליח ארני להשתחרר, מגיע לטקס החתונה וביחד עם לוסי הוא נכנס למכונית, רודף אחרי פולארדוס וחברתו בדרך לשדה התעופה וגורם לו לעצור ולהיתפס.
ארני מתפרסם בכל העיתונים ומקבל העלאה בחברה לעבוד במחלקת הבלשים.
אצטזולאמיד
אצטזולאמיד (באנגלית: Acetazolamide), הנמכר תחת השם אורמוקס (באנגלית: Uramox), היא תרופה החוסמת תעלות קרבוניק אנהידראז (CA inhibitor). התרופה משמשת כיום לטיפול בגלאוקומה, התקפים אפילפטיים, לחץ תוך-גולגולתי עצמוני מוגבר, מחלת גבהים, Cystinuria, Periodic paralysis וDural ectasia. התרופה משמשת גם כחומר משתן.
מנגנון פעולה
אצטזולאמיד משתייך למשפחת מעכבי הקרבוניק אנהידראז. קרבוניק אנהידראז (CA) מזרז את החלק הראשון של התגובה ההפיכה בה פחמן דו-חמצני (CO2) ומים (H2O) הופכים לחומצה קרבונית (H2CO3) ולהפך. החלק השני של התגובה מתרחש באופן ספונטני, ונדחף לכיוון יצירת -H+ + HCO3:
-CO2 + H2O <--CA--> H2CO3 <--> H+ + HCO3
בצינורות הכליה, יוני מימן המופרשים מהתאים אל תוך הלומן מגיבים עם יוני ביקרבונאט
(-HCO3), המשמש כבסיס חלש, ליצירת חומצה קרבונית, ובתיווך האנזים CA למים ולפחמן דו-חמצני. הפחמן הדו-חמצני נספג מחדש אל הגוף באמצעות דיפוזיה, והמים עוברים תהליכי ספיגה באמצעות תעלות בצינורות הכליה. באופן זה, ישנה ספיגה מחדש של ביקרבונט מהכליות. התגובה נוטה לצד שמאל (התגובה ההפוכה), ובכך מתאפשרת ספיגה של ביקרבונט. אצטזולאמיד מעכב את האנזים CA, ובאופן זה לא מאפשר את הספיגה מחדש של יוני ביקרבונט בכליות. עיכוב זה גורם לשתן להפריש כמויות גדולות של ביקרבונט, והופך את השתן לבעל pH בסיסי. בנוכחות התרופה, הכליה מפרישה כמות גדולה של בסיסים, ולכן ניתן להשתמש בתרופה זו לטיפול בבססת נשימתית או מטבולית. הריכוז הגבוה של הביקרבונאט בשתן גורם גם לחוסר ספיגה של יוני נתרן בצינורות הכליה, וגורם לעלייה בנפח השתן המופרש. יוני המימן, שכעת אין להם נטייה להגיב עם יוני הביקרבונאט, מגיבים עם יוני כלור ונספגים מחדש אל הגוף. העלייה בריכוז יוני המימן בזרם הדם מביא לחמצת מטבולית.
גלאוקומה
אצטזולאמיד משמש כתרופה לטיפול בגלאוקומה, מחלה בה יש לחץ תוך-עיני מוגבר. אצטזולאמיד מעכב את האנזים CA שנמצא בעיניים ומייצר ביקרבונט שגורם לכניסה מוגברת של נוזלים ויוני נתרן אל תוך העין ליצירת נוזל העין (aqueous humor). על ידי ביטול המפל האוסמוטי שגורם לכניסת הנוזלים אל העין, הלחץ התוך-עיני מופחת.
נוירולוגי
אצטזולאמיד משמש לטיפול בהתקפי ניתוק ופרכוסים מיוקלוניים אצל חולי אפילפסיה.
אצטזולאמיד משמש גם לעיכוב ייצור CSF במוח, ובכך להורדת הלחץ הקרניאלי בקרב חולים הסובלים מ-idiopathic intracranial pressure.
תסמונת מרפן
מחקרים קליניים מציגים כי אצטזולאמיד יעיל בטיפול ב-dural ectasia בקרב חולי תסמונת מרפן.
דום נשימה בשינה
אצל חולים הסובלים מדום נשימה בשינה (Sleep apnea), שימוש באצטזולאמיד מוריד את ה-pH בדם ובכך מעודד פיצוי נשימתי.
מחלת גבהים
אצטזולאמיד ניתן באופן פרופילקטי להפחתת הופעת מחלת גבהים. התרופה ניתנת במינון הנע בין 125 מיליגרם (מ"ג) ל-1000 מ"ג ביום, מספר ימים טרם העלייה לגבהים. השימוש בתרופה מומלץ עבור מי שעולה מגובה פני הים לגובה העולה על 3000 מטרים ביום אחד, או למי שעולה מעל 600 מטרים ביום החל מגובה של 2500 מטרים. כמו כן, שימוש פרופילקטי בתרופה מומלץ לאנשים הסובלים מהמחלה לעיתים תכופות.
אי ספיקת לב
מכיוון שאצטזולאמיד מתפקד כחומר משתן, ניתן להשתמש בו על מנת להקטין את הבצקות אותם חווים חולים עם אי ספיקת לב. מתן השתן המוגבר מוריד את נפח הדם, ובכך מקל גם על תפקוד הלב.
קוסיי אינווה
קוסיי אינווה (ביפנית: 井上康生; באנגלית: Kōsei Inoue; נולד ב-15 במאי 1978) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, האלוף האולימפי מסידני 2000. הוא שלוש פעמים אלוף עולם מהשנים 1999, 2001 ו-2003. אינווה מחזיק גם בשתי מדליות זהב ממשחקי אסיה.
אוניברסיטת תעלת סואץ
באוניברסיטה פועלות 28 פקולטות ולומדים בה למעלה מ-20,000 סטודנטים. באוניברסיטה פועלים 53 מרכזי מחקר בתחומי החינוך ופיתוח קהילתי.
קוסיי אינווה
אינווה נחשב בקהילת הג'ודו כאחד מהג'ודוקא התחרותיים הטובים ביותר, והוא מוכר בהתמחותו בהטלת אוצ'י-מטה (内股, הטלת ירך פנימית) ובהטלת אוצ'י-גארי (大内刈, הטלה פנימית גדולה).
ביוגרפיה
התואר המשמעותי הראשון של אינווה היה ב-10 בדצמבר 1998 כאשר התחרה במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, אז זכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את ארמן באגדסרוב האוזבקי. עוד באותה השנה הוא זכה בשתי מדליות כסף באליפות יפן בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח.
אוניברסיטת תעלת סואץ
בקמפוס איסמעליה פועלות פקולטות להנדסה, חקלאות, מדעים, חינוך, רפואה, רפואה וטרינרית, מסחר, רפואת שיניים, מחשבים ומידע, רוקחות, תיירות ומלונאות, מדעי הרוח וסיעוד.
בקמפוס פורט סעיד, הנקרא אף קמפוס סואץ, פועלות פקולטות לחינוך, הנדסת מכרות ונפט, מסחר, חינוך הנדסי ומדעים.
בקמפוס אל עריש, הנקרא אף קמפוס צפון סיני, פועלות פקולטות לחינוך ולמדעי החקלאות והסביבה.
קוסיי אינווה
ביוגרפיה
אינווה התחרה באולימפיאדת סידני 2000 בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב בדרך יוצאת דופן כאשר שניצח כל קרב באיפון. בקרב הראשון הוא גבר על יוסבאני קסל הקובני, בשמינית הגמר ניצח את דניאל גואינג הניו זילנדי וברבע הגמר ניצח את אריק זאבי הישראלי. בחצי הגמר ניצח את לואיג'י גואידו האיטלקי ובגמר ניצח את ניקולא ז'יל הקנדי. בטקס הענקת המדליות הוא נשא עימו לפודיום תמונה של אמו שנפטרה לפני האולימפיאדה. באותה השנה זכה לראשונה במדליית הזהב באליפות יפן ובטורניר 'Tournoi de Paris' (כיום גראנד סלאם פריז) כשניצח בגמר את סטפן טרנו הצרפתי המקומי.
באליפות העולם 2001 שנערכה במינכן, זכה אינווה במדליית הזהב. בקרב הראשון ניצח את אלקו ואן דר חייסט הבלגי, בקרב השני ניצח את מרטין פדר האסטוני, בשמינית הגמר ניצח את מריו סאבינו הברזילאי וברבע הגמר את אסחט ז'יטקייב הקזחי. בחצי הגמר ניצח באיפון את ז'יסלן לומר הצרפתי פחות מדקה לסיום הקרב ובגמר גבר שוב באיפון על אנטל קובאץ' ההונגרי. באותה השנה התחרה באליפות יפן וזכה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל הפתוח כשניצח בגמר את שיניצ'י שינוהארה ובקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג כאשר ניצח בגמר את אחיו טומוקאזו אינווה.
ב-3 באוקטובר 2002, אינווה השתתף במשחקי אסיה שנערכו בפוסן שבדרום קוריאה, התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את עבדולו טנגרייב האוזבקי. באותה השנה התחרה באליפות יפן וזכה בפעם הרביעית במדליית זהב לאחר שניצח בגמר המשקל הפתוח את יאסויוקי מונטה.
באליפות העולם 2003 שנערכה באוסקה שביפן, ארץ מולדתו של אינווה, הוא זכה במדליית הזהב בפעם השלישית ברציפות. בקרב הראשון הוא ניצח את זולטן פאלקובץ' הסלובקי, בשמינית הגמר את איוון וגה הספרדי וברבע הגמר את איברי ג'יקוראולי הגיאורגי. בחצי הגמר הוא ניצח באיפון את ניקולא ז'יל הקנדי כאשר ביצע תרגיל אוצ'י-מטה מוצלח ובגמר גבר על ז'יסלן לומר הצרפתי.
באולימפיאדת אתונה 2004, אינווה נבחר לקפטן הנבחרת היפנית והיה הג'ודוקא המועדף לזכייה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. בקרב הראשון ניצח את אמל מקיץ' הבוסני, בקרב השני ניצח את אנטל קובאץ' ההונגרי, בשמינית הגמר ניצח באיפון את מרטין קלי האוסטרלי וברבע הגמר הפסיד באיפון לאלקו ואן דר חיסט הבלגי. הוא נשר לבית הניחומים שם הפסיד למובלוד מיראלייב האזרי.
בשנת 2005 זכה בטורניר 'Jigoro Kano Cup Tokyo' בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצח בגמר את יורי ריבאק הבלארוסי. באליפות העולם 2007 שנערכה בריו דה ז'ניירו, אינווה התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וסיים במקום החמישי. בקרב הראשון ניצח את קרלוס זגארה הפרואני, בקרב השני הפסיד לטדי רינר הצרפתי ונשר לבית הניחומים שם ניצח את יורי ריבאק הבלארוסי, טינו בייראו הגרמני ואת אוסקר ברייסון הקובני. בקרב על מדליית הארד אינווה פגש את ז'ואאו שליטלר הברזילאי והפסיד בניקוד קוקה. באותה השנה זכה בטורניר פריז היוקרתי 'Tournoi de Paris'. ברבע הגמר ניצח את אלכסנדר מיכאילין הרוסי, בחצי הגמר את בארנה בור ההונגרי ובגמר ניצח באיפון את יורי ריבאק הבלארוסי.
בשנת 2008 אינווה הודיע על פרישה מג'ודו תחרותי.
חיים אישיים
ב-14 בינואר 2008, אינווה התחתן עם השחקנית היפנית אקי היגאשיהארה. לאחר שהודיע על פרישה מג'ודו תחרותי, אינווה נבחר על ידי הוועד האולימפי ביפן לטוס לבריטניה כדי ללמוד אנגלית. הוא גר במשך כחצי שנה באדינבורו שבסקוטלנד והתאמן עם נבחרת הג'ודו המקומית. לאחר מכן עבר לגור בלונדון לתקופה של כ-12 חודשים במהלכם אימן ג'ודו במכון בודוקוואי, מועדון אמנויות הלחימה היפניות הוותיק באירופה. כשחזר ליפן הוא מונה למאמן של קטגוריית המשקל הכבד בנבחרת הג'ודו הלאומית. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012, המשחקים הכי פחות מוצלחים של הג'ודו היפני, הוכרז שאינווה יחליף את שיניצ'י שינוהארה כמאמן הראשי של נבחרת הג'ודו היפנית.
מבצע אישית לוחצת
מבצע אישית לוחצת היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בשכם בחודשים מאי-יולי 2004 על מנת להילחם בטרור הפלסטיני שהכה בישראל מאז פריצת האינתיפאדה השנייה.
רקע ומטרות
את המבצע יזם מפקד אוגדת איו"ש, תא"ל גדי איזנקוט, כדי להשמיד תשתיות טרור ולפגוע בפעילי טרור בעיר שכם, באמצעות מאמץ צבאי מרוכז ולא באמצעות שהיית קבע של כוחות צבא בעיר. לצורך המבצע הוקצו גדוד חרוב, בפיקוד סא"ל נוחי מנדל, חטיבת הצנחנים, בפיקוד אל"ם יוסי בכר, שייטת 13 ויחידות נוספות.
מהלך המבצע
כוחות צה"ל פעלו במספר מוקדים בשכם ובהם הקסבה של העיר וכן מחנות הפליטים בלאטה, עסכר ישן, עסכר חדש ומחנה עין בית אל מא. הכוחות ביצעו מארבים בשטח הבנוי, מעצרים סיורים ופשיטות.
ב-29 במאי נהרג מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101 של הצנחנים, רב-סרן, במהלך פעילות למעצר מחבלים מבוקשים שביצעה הפלוגה במחנה הפליטים באלטה. במהלך חודש יוני גדל היקף המבצע, לאחר שסוכל ניסיון פיגוע בירושלים, אשר תוכנן על ידי התנזים בשכם וזכה לסיוע מצד חזבאללה.
ב-27 ביוני הרגו כוחות מגדוד 101, בפיקוד סא"ל איציק בר, ומפלחה"ן צנחנים שבעה מחבלים שהסתתרו בבונקר בקסבה. בין ההרוגים היו שלושה בכירים בארגוני הטרור: נאיף אבו שרח, ראש גדודי חללי אל-אקצא בגזרת שכם, פאדי אל-בוהתי, ראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי בגזרת שכם, וכן ג'עפר אל-מסרי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בעיר.
ב-6 ביולי פעל כוח משייטת 13 במחנה הפליטים עין בית אל מא, במטרה לעצור את מפקד החזית העממית בשכם ימאן פרג' ואת אמג'ד מליטאת, סגנו בפיקוד. הכוח כיתר בניין שבו התבצרו המבוקשים אולם אלו פתחו באש. כוחות הפעילו מסוק קרב לסיוע. בקרב שהתפתח במקום נהרגו שני המחבלים וכן סרן, מפקד צוות בשייטת. חייל נוסף בכוח נפצע קשה. כן נהרגו שני אזרחים פלסטינים.
תוצאות
במהלך המבצע נהרגו למעלה מ-20 מחבלים ונלכדו מעל 16 מבוקשים בכירים. 2 חיילי צה"ל נהרגו ומספר חיילים נפצעו. המבצע הוגדר מוצלח מאוד וארגוני הטרור בעיר הודו כי יכולתם המבצעית ספגה פגיעה אנושה.
תנועת הצופים בגרמניה
תנועת הצופים בגרמניה כוללת כ-150 ארגונים והתאחדויות שונות עם כ-260,000 צופים וצופות.
היסטוריה של צופי גרמניה
תנועת הצופים בגרמניה החלה בשנת 1909. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הצופיות הגרמנית הייתה חלק מתנועת הנוער הגרמנית, ביחד עם תנועת הואנדרפוגל. קבוצה נוספת, שאמנם התקיימה לזמן קצר יותר, אשר הושפעה רבות מהצופיות הגרמנית, הייתה ה- Deutsche Jungenschaft vom 1.11.1929, אשר הוקמה על ידי אברהרד קובל (Eberhard Koebel).
הצופים הגרמנים פרחו עד לשנים 1934-1935, כאשר כמעט כל ארגוני הצופים נסגרו וחבריהם אולצו להצטרף אל הנוער ההיטלראי.
במערב גרמניה ובמערב ברלין, הצופים הוקמו מחדש לאחר שנת 1945, אך צופים היו אסורים במזרח גרמניה עד שנת 1990 לטובת ארגון הפיוניר (Thälmann Pioneers) ולטובת הנוער הגרמני החופשי.
היום קבוצות צופים קיימות בכל רחבי גרמניה.
ארגוני צופים גרמנים
כיום קיימים כ-150 ארגונים והתאחדויות של צופים בגרמניה, רובם מעורבים מגדרית.
ארגוני הצופים החשובים ביותר או הגדולים ביותר הם:
קשר עם צופי ישראל
בחודש מאי 1988 נחתם בדיסלדורף הסכם בין ארגון הגג של צופי גרמניה (ה-RING) ובין התאחדות הצופים והצופות בישראל, אשר ממסד את הקשר הרציף בין תנועת הצופים בישראל לבין זו בגרמניה. משנה זו ואילך, צופים מכל המגזרים בישראל השתתפו בלמעלה מ-200 משלחות חילופי נוער בין המדינות, עם למעלה מ-3,000 משתתפים. כחלק מאותו הסכם, על כל משלחת לעסוק בעבר המשותף של שתי המדינות ובשואה.
חילופי המשלחות כוללות בעיקר משלחות נוער, אך גם משלחת מרכזים מסורתית מדי שנה, משלחת חניכי צמי"ד מידי 4 שנים ומשלחת של ראשי הארגונים מידי 5 שנים.
משלחות נוער
משלחות הנוער בין ישראל וגרמניה כוללות אירוח אצל משפחות מקומיות, ביקורים משותפים במחנות ריכוז או באתרי זיכרון לשואה, השתתפות יחד במחנות קיץ של הצופים, סמינרים משותפים ודגש על הצופיות הבינלאומית.
משלחות מרכזים
מאז שנת 1989 יצאה משלחת מרכזים כמעט בכל שנה. המשלחת תמיד כוללת נציגים של כל ארגוני הצופים בישראל (יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים) ותוכן המשלחת כולל אירוח אצל משפחות, ביקורים משותפים במחנות ריכוז או באתרי זיכרון לשואה, מפגשים בין מדריכים ורכזי שבטים, סמינרים ועיסוק בנושאים מיוחדים כגון מצב הפליטים בגרמניה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ועוד.
משלחות ראשי ארגונים
מאז משלחת ראשי הארגונים הראשונה בשנת 1988, מידי כ-5 שנים יוצאת משלחת שכזו, לגרמניה או לישראל. חברי המשלחת הם נציגים בכירים של ארגוני הצופים בשתי המדינות ומטרת המשלחת היא הערכת הפעילויות המשותפות בשנים האחרונות, לקחים ומסקנות והתוויית יעדים לשנים הבאות.
שימן באדי
שימן באדי (, נולדה ב-30 באוקטובר 1982) היא זמרת צרפתייה ממוצא אלג'יראי.
חייה המוקדמים
שימן באדי נולדה במלאן, פרבר של פריז, למשפחה ממוצא אלג'יראית. היא בילתה את רוב ילדותה בדרום-מערב צרפת. היא גדלה בעיר וילנוב-סור-לו עם הוריה שרפה ומוחמד, אחותה דבורה ואחיה כרים. דבורה, אחותה של שימן עודדה את שימן להתחיל לשיר והיא הלכה לשיעורי פיתוח קול. השיעורים צלחו ושימן החלה להופיע במסיבות משפחתיות ובתחרויות שירים אזוריות מצומצמות בגיל שש.
באדי קיבלה תמיד תפקידים ראשיים במופעי סיום בית הספר שלה, היא הדהימה את הקהל עם היכולות הווקאליות הגדולות שלה. המורים שלא לימדו בתחומי הבמה בקושי הכירו את שימן, היא הייתה תלמידה ביישנית עם חרדה חברתית וחלמה בהקיץ בשיעורים על ההופעות שלה. שימן באדי נשרה מלימודיה ועברה ללמוד חקלאות, היא סיימה את לימודי החקלאות בהצלחה.
קריירה
באדי התמודדה בתחרות שירה טלוויזיונית צרפתית בשם "פופסטאר" ולא ניצחה. למרות זאת, היא שחררה את הסינגל "Entre Nous" בשנת 2003 והגיעה למקום הראשון במצעד המוזיקה הצרפתי. אלבום ששחררה באדי באותו השם הגיע למקום הרביעי במצעד הצרפתי והיה לאלבום החמישי הנמכר ביותר בצרפת כולה בשנת 2003.
בשנת 2011 עשתה שימן באדי קאבר לשיר הנשמה "Ain't No Mountain High Enough" יחד עם הזמר האמריקאי בילי פול. בשנת 2019 השתתפה שימן באדי בקדם האירוויזיון הצרפתי "Destination Eurovision 2019" על מנת להתחרות ולייצג את צרפת באירוויזיון בתל אביב. באדי התמודדה בקדם עם השיר "Là-haut" וזכתה במקום השלישי בגמר עם 119 נקודות. היא זכתה במקום השני ב-Televote עם 63 נקודות (יותר מפייבוריטית השופטים סימון) ובמקום הרביעי אצל השופטים עם 56 נקודות (יותר מהמנצח בילאל חסאני). שימן קיבלה איומים על חייה בעת שהשתתפה בקדם הצרפתי מגורמי BDS.
בשנת 2021, באדי שימשה כאחת השופטות בקדם האירוויזיון הצרפתי "Eurovision France: C'est vous qui decidez", ונתנה את 12 הנקודות שלה לזוכה ברברה פראווי.
עורקי האצבעות הגביים (כף היד)
עוֹרְקֵי הָאֶצְבָּעוֹת הַגַּבִּיִּים (TA: arteriae digitales dorsales) הם קבוצת עורקים בכף היד המזינים את האצבעות.
ראשיתם של עורקי האצבעות הגביים בפיצולם של עורקי מתוך היד הגביים, כל אחד לשני עורקים. העורקים נעים לצדן של האצבעות בהיבט האחורי של הגלילים של האמה, הקמיצה והזרת. בין העורקים מקשרים עורקי האצבעות הכפיים המיוחדים.
העורקים מלווים בעצבי האצבעות הגביים של עצב הגומד ובעצבי האצבעות הגביים של עצב החישור.
אל-מכתפי
בינתיים, התלקחה מחדש המלחמה הימית עם הביזנטים בים התיכון. בשנת 898 הובס צי ביזנטי ו-3000 מלחים הוצאו להורג בידי כוחות מוסלמיים. אך עתה, הביזנטים שיקמו את כוחם, הטילו מצור על תרסוס שבחבל אדאנה באסיה הקטנה והצליחו לשבות את מושלה. מורדים מצריים הצליחו לשכנע את המושל הטולוני של העיר לשרוף בנמל את צי המלחמה המוסלמי שכלל כ-50 אוניות. כתוצאה מכך, יכלו הביזנטים לערוך פשיטות על חופי מזרח אגן הים התיכון הן בים והן ביבשה אשר במהלכן נשבו מוסלמים רבים. הכוחות הביזנטיים כללו 5 משלחות בנות רבבת לוחמים כל אחת ובראש כל אחת מהן נישא צלב מוזהב סמלי. מנגד, כוח קטן של פרייווטירים ביזנטים ועבדים שחורים הצליח לערוך מספר פשיטות על חופי אסיה הקטנה הביזנטית שנשארו לא מוגנים.
אל-מכתפי נלחם וייצב את גבולות הח'ליפות והשיב את הביטחון היחסי ששרר בה לאחרונה בימי אל-מעתצם. במזרח, אל-מכתפי הביא את הנסיכים הסאמאניים לכדי הכרה בו כח'ליף. אל-מכתפי מת בגיל 34 והוריש את כיסאו לאחיו למחצה אל-מקתדר באללה בן אל-מעתז באללה.
אנדרה בוקורשלייב
אנדרה בוקורשלייב (בצרפתית: André Boucourechliev, בבולגרית: Андрей Атанасов Букурещлиев - אנדריי אטנאסוב בוקורשטלייב, 28 ביולי 1925 סופיה - 13 בנובמבר 1997 פריז) היה מלחין, פסנתרן ומוזיקולוג צרפתי ממוצא בולגרי. הצטיין כנציג של מוזיקת האוונגרד הצרפתית.
ילדות וצעירות בבולגריה
אנדרה בוקורשלייב נולד בשנת 1925 בסופיה כאנדריי בוקורשטלייב, בן למשפחה של חובבי מוזיקה. אביו היה המשפטן אטנאס בוקורשטלייב וסבו מצד האב, היה קצין שהצטיין במלחמות בולגריה. דוד אביו, אנגל בוקורשטלייב, היה מלחין. את שיעורי הפסנתר הראשונים קיבל בוקורשלייב מדודתו, דורה, שהייתה מורה למוזיקה, וקיבלה את חינוכה המוזיקלי בדרזדן. למד בבית ספר יסודי קתולי צרפתי של "אחיות תרזה הקדושה" ואחר כך במכללה צרפתית בסופיה. למד בהמשך למשך שנה גרמנית ורוסית במכללה לשפות. לאחר מכן רכש בקלות שליטה גם בשפות אנגלית ואיטלקית.
בשנים 1948-1946 למד בוקורשלייב תאוריית המוזיקה, הלחנה ובעיקר נגינת בפסנתר (אצל אנדריי סטויאנוב ופאנקה פלישק) באקדמיה הלאומית למוזיקה בסופיה (בימינו האקדמיה למוזיקה על שם פאנצ'ו ולדיגרוב). בימי לימודיו הופיע בקונצרטים פומביים עם רפרטואר וירטואוזי שכלל יצירות של באך, שומן ("פרפרים","סצנות מהילדות"), סונאטות מאת בטהובן, גרנד פולונז בריליאנט מאת שופן, יצירות ליסט, תמונות בתערוכה של מוסורגסקי, יצירות מאת ראוול ומנואל דה פאיה. בשני רסיטלים ניגן את ארבע הסונאטות האחרונות ואת הוריאציות דיאבלי של בטהובן. ברוח התהפוכות הפוליטיות שחלו במולדתו עם השכנת השלטון הקומוניסטי יחד עם כמה עמיתים ארגן בוקורשלייב "בריגדה" לקונצרטים וביצעו מוזיקה קלאסית בפני פועלים במפעלים. על פעילות זו קיבל מהשלטונות החדשים "מדליית מצטיין בעבודה" ("אודארניק"), דרגה א. אולם כמו רבים מהכישרונות הצעירים חלם להמשיך בהשתלמויות בחו"ל.
בשנת 1948 התייצב בוקורשלייב בתחרות הלאומית למבצעי מוזיקה קלאסית. בתחרות ניגן את החלק הראשון והאחרון (סינפוניה וקפריצ'ו) של הפרטיטה השנייה בדו מינור מאת באך, היצירה "פרנצסיקוס הקדוש מפאולה הולך על הגלים" מאת ליסט, הסונאטה אופוס 31 מס.2 מאת בטהובן ובסוף, יחד עם התזמורת הפילהרמונית של סופיה - את הקונצ'רטו במי במול מז'ור מס.1 מאת ליסט. באווירת התלהבות כללית הוכרז לזוכה התחרות.
בצרפת
בזכות הצלחה זו קיבל מלגה מהשגרירות הצרפתית על מנת ללמוד אצל איב נאט ב"אקול נורמל דה מוזיק" בפריז. בהגיעו לפריז ברכבת "אוריינט אקספרס" חיכה לו ברציף ידידו הסופר רומן גארי שכיהן באותם הימים כקונסול של צרפת בסופיה. בשבוע הראשון בפריז התארח בוקורשלייב בביתו של גארי בככר סן סולפיס. בשנים 1949–1951 למד בוקורשלייב ב"אקול נורמל דה מוזיק" כתלמידו של איב נאט והחל מהסתיו 1949 בכיתתה של רן ז'יאנולי. השתלם גם בהרמוניה אצל ז'ורז' דאנדלו וכן בקונטרפונקט אצל אנדרה ווראבור (Andrée Vaurabourg). בשנת 1951 קיבל מידיו של אלפרד קורטו שהיה יושב ראש חבר השופטים את "הדיפלומה לאמנות הקונצרטית" עם הצטיינות. זאת אחרי שניגן את הפנטזיה מס.17 מאת רוברט שומאן, את ה"זיכרונות לפי נושא מ"דון ג'ובאני"" מאת ליסט ואת הסונאטה מס. 110 מאת בטהובן. הוא נשאר ללמד ב"אקול נורמל דה מוזיק" עד שנת 1958. הפסיק כמה שנים להופיע בקונצרטים בפומביים עד שנת 1955. אז השתלם בכיתת אמן של ולטר גיזקינג בזארבריקן, כשנה לפני מותו של הפסנתרן הגרמני, ובהשראתו חזר בוקורשלייב להופיע ברסיטל פומבי, בחודש מרץ 1955 באולם גאבו בפריז.
הוא חבר לחברת "דומן מוזיקל" (Domaine musical) של פייר בולז שבמסגרתה בוצעו יצירותיו האלקטרו-אקוסטיות הראשונות. בהמשך עבר בוקורשלייב לעבוד במילאנו, בה פגש את לוצ'יאנו בריו ואת ברונו מאדרנה. במילאנו הלחין את יצירתו Texte I (1958-1957). אחר כך שב לצרפת ופעל במסגרת "קבוצת המחקרים המוזיקליים" של פייר שפר. בשנים 1952–1960 לימד בוקרשלייב פסנתר בקונסרבטואר הלאומי בפריז כעוזרו של אוליבייה מסייאן וכהחל משנת 1976 למשך 7 שנים באוניברסיטת אקס-אן-פרבאנס
פעילותו כמלחין
נסיונותיו הראשונים בהלחנה התחילו אחרי שנת 1954 כשהשתתף באירועים המפורסמים למוזיקה עכשווית בדרמשטאט. הוא התחיל להלחין מספר יצירות אטונליות ואלקטרו-אקוסטיות. פרט ליצירות הכליות - Musique à trois (מוזיקה לשלושה כלים, 1957) וסונאטה לפסנתר (1957), הלחין בוקורשלייב קטעים לסרט מגנטי הוא שכלל את טכניקת ההלחנה שלו אחרי ביקורים בסטודיו לפונולוגיה של רשות השידור האיטלקית ואצל בריו ומאדרנה במילאנו. כמו כן עבד במסגרת "הקבוצה למחקר מוזיקלי" GRM של רשות השידור הצרפתית (ORTF). באותה תקופה חיבר את היצירות Texte 1 (1958), Texte 2 (1959). אחרי הצלחת הסונאטה שלו לפסנתר (1959) שבוצעה בבכורה במסגרת "דומן מוזיקל" וכתיבת יצירות נוספות שנועדו להשאיר למבצעים מקום לבחירה ולמקריות, שהה בוקורשלייב באמריקה, בה פגש את המלחינים ארלי בראון וג'ון קייג', את הכוראוגרף מרס קנינגהם ואת האמן הפלסטי רוברט ראושנברג. בהשפעת מגעיו עם האוונגרד האמריקאי, את פסגת ניסוייו המוזיקליים לפי עקרונות החופשיות והמקריות בביצוע השיג בוקורשלייב על ידי יצירתו "ארכיפלגים" (Archipels, 1971-1967), המורכבת מ"ארכיפלג 1" לשני פסנתרים ולשני כלי הקשה (1967), "ארכיפלג 2" לרביעיית מיתרים (1968), "ארכיפלג 3" לפסנתר ו-6 כלי הקשה 1969)" "ארכיפלג 4" לפסנתר ומ"אנארכיפלג" ל-6 כלים (1970). בהמשך הלחין את "צללים" (1970) הכוללת קטעים מרביעיות של בטהובן. כמו כן עיבד קול אנושי ומודולציות מעוותות שלו תוך ערבוב שמע על סרט מגנטי ביצירה Thrène (1974), לפי שיר בלתי גמור מאת מלארמה. בוקורשלייב הלחין גם כן את האופרה "שמו של אדיפוס" לפי לברית מאת הלן סיקסו, שהוצגה לראשונה ב-26 ביולי 1978 בפסטיבל אביניון.
פעילותו כמוזיקולוג
במקביל לפעילותו כפסנתרן ואחר כך כמלחין בוקורשלייב נודע בהשתתפותו הערה והמעורבת בדיונים בין המוזיקאים בסוגיות כמו סריאליזם, אטונליות, מוזיקה אלקטרונית, צורות מוזיקה פתוחות או מקריות. דיונים כאלה התקיימו למשל בדרמשטאט, בפסטיבלים בוונציה, ברואיאן ואחר כך בלה רושל. הוא כתב שנואים אלה גם בכתבי העת הצרפתיים NRF, Preuves, Esprit.
בוקורשלייב נפטר בפריז בשנת 1997 בגיל 72.
חיים פרטיים
בוקורשלייב היה החל משנת 1954 נשוי לז'אן באייה, בתו של הלטיניסט ז'אן באייה, חבר באקדמיה הצרפתית לכתובות ולספרות, ואחות של הפילוסופית והיסטוריונית קלר סלומון-באייה. בשנת 1956 קיבל את האזרחות הצרפתית.
ספרים
בוקורשלייב כתב ספרים בתחום המוזיקולוגיה, חלקם המוקדשים למלחינים חשובים, שפורסמו בסדרת "סופלז'" של הוצאה לספרים "Seuil" ובהוצאת "פאיאר"
מכינה קדם-צבאית ערבה
המכינות בערבה התיכונה פועלות תחת עמותת רוח ערבה (בשמה הקודם "עמותת בין השיטין") (מנכ"ל העמותה- מיכאל צדוק), המפעילה גם את התוכניות: 'עבודה עברית' לבוגרי צבא, 'חוות בין השיטין' ו'מדרשת הערבה'.
בית חלבנה ניידיץ
בית חלבנה ניידיץ הוא בית היסטורי בפתח תקווה, שהיה ביתו של חלבנה ניידיץ, מראשוני פתח תקווה ומורה בתלמוד תורה של אריה ליב פרומקין ובבית הספר פיק"א.
תיאור המבנה
חלבנה ניידיץ הגיע לפתח תקווה בשנת 1899 ובנה בה מתחם ובו שלושה מבנים:
התקציב הפדרלי (רוסיה)
זכותה של הפדרציה הרוסית לתקציב פדרלי עצמאי מעוגנת בסעיף 71 בחוקה הרוסית ובקוד התקציב של רוסיה המסדיר את פרטי הקמת התקציב וביצועו.
בשנת 2016 הגירעון בתקציב הרוסי הגיע ל-21 מיליארד דולר והיה צפוי לעלות בשנה ל-21.7 מיליארד דולר. הכנסות תקציב 2016 נאמדו בכ-13.7 טריליון רובל (200 מיליארד דולר) או 17.5% מהתוצר, בעוד שההוצאות תוכננו להיות 16 טריליון רובל (כ-233 מיליארד דולר) או 20.5% מהתוצר. הגירעון התקציבי הוא אם כן 2.35 טריליון רובל (33 מיליארד דולר) או 3% מהתמ"ג. באוקטובר 2020, אושר לראשונה תקציב תלת שנתי, עד 2023.
תהליך תקציב
על פי החוק, לא יאוחר מ-1 באוקטובר, ממשלת רוסיה מכינה ומציגה בפני הדומה הממלכתית טיוטת תקציב פדרלי לשנת הכספים הבאה.
מבנה
קשיים ביישום רפורמות פיסקליות שנועדו להגדיל את הכנסות הממשלה ותלות בהלוואות לטווח קצר למימון גירעונות בתקציב הובילו למשבר פיננסי חמור בשנת 1998. כלכלת רוסיה חזרה במהירות ממשבר 1998 ונהנתה לאורך 9 שנים מצמיחה מתמשכת של כ-7% בממוצע עקב פיחות הרובל, יישום רפורמות כלכליות מרכזיות (במיסוי, בנקאות, עבודה וקרקעות), מדיניות פיסקלית מהודקת ומחירי סחורות נוחים. רוסיה נהנתה מעודף תקציבי בשנים 2001–2008, עד שפרץ משבר פיננסי.
אף על פי שהממשלה עידנה את תחזיות התקציב שלה במהלך שנת 2009 כדי לשקף את ירידת מחירי נפט והשפעות המשבר הכלכלי, היא סיימה את השנה בגירעון תקציבי שהסתכם ב-7.9% מהתמ"ג, שאותו מימנה מקרן הרווחה הלאומית, אחת משתי קרנות הממשלה. חבילת המאבק במשבר של הממשלה בשנים 2008 ו-2009 הסתכמה בכ-6.7% מהתוצר, על פי הערכות הבנק העולמי. החבילה סיפקה תמיכה למגזר הפיננסי ולארגונים באמצעות הזרמת נזילות לבנקים והפחתות מיסים / תמיכה פיסקלית למפעלים וכן תמיכה צנועה במשקי בית ועסקים קטנים ובינוניים והגדלת דמי האבטלה.
בשנים האחרונות, בייחוד מאז 2016, השיעור הגבוה ביותר של הכנסות פיסקליות מוגברות הותאם לרמת הייצור והייצוא של משאבים מינרליים (מס על מיצוי מינרלים, מסי יצוא נפט וכוליה). בפרט, התקציב הפדרלי לשנת 2008 של רוסיה התבסס על הכנסות של 50% מנפט וגז (בשנת 2006 חלק ההכנסות מנפט וגז היווה יותר ממחצית, בשנת 2003 הוא היווה רק רבע מסך ההכנסות).
בשנת 2020, נאלצה הממשלה לערוך ארגון מחודש לחלוקת ההכנסות והתחזיות לשנים הבאות עקב הפגיעה בכלכלת רוסיה, בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה ובאוקטובר 2020, לראשונה בהיסטוריה של רוסיה, אושר תקציב תלת שנתי, לשנים 2021–2023.
נבחרת תוניסיה בכדורסל
נבחרת תוניסיה בכדורסל (בערבית: منتخب تونس لكرة السلة) היא נבחרת הכדורסל הלאומית של תוניסיה ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של תוניסיה.
נבחרת תוניסיה היא אחת הנבחרות החזקות באפריקה וזכתה פעמיים באליפות היבשת בשנת 2011, 2017 ובשנת 2021. כמו כן, סיימה הנבחרת בשנת 1965 במקום השני באליפות אפריקה בכדורסל שאותה אירחה. נבחרת תוניסיה סיימה ארבע פעמים נוספות במקום השלישי באליפות בשנים 1974,1970, 2009 ו-2015.
בעקבות השגת המקום השלישי באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 2009, העפילה נבחרת תוניסיה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל 2010, אך הפסידה בכל משחקיה בטורניר. בשנת 2019 השתתפה תוניסיה בפעם השנייה באליפות העולם בכדורסל וסיימה במקום ה-20, הגבוה בתולדותיה.
בעקבות זכייתה באליפות אפריקה בשנת 2011, העפילה נבחרת תוניסיה לראשונה בתולדותיה למשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בשנת 2012, אך גם בטורניר זה הפסידה בכל משחקיה.
ממלכת ברזיל
ממלכת ברזיל (בפורטוגזית: Reino do Brasil) הייתה אחת ממרכיביה של הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגרבש, והיוותה שלב ראשון בדרך לעצמאות ברזיל.
בריחת בית המלוכה הפורטוגזי לברזיל
ז'ואאו, נסיך פורטוגל משל בממלכה כעוצר מאז הוכרזה אמו מריה הראשונה, מלכת פורטוגל כבלתי שפוייה בשנת 1792. עם פלישת כוחות נפוליאון, פעל ז'ואאו במהירות להעברת כל בית המלוכה לברזיל. בין ה-25 בנובמבר ל-27 בנובמבר 1807 יצאו כעשרת אלפים עד חמישה עשר אלף בני אדם על סיפונן של אניות פורטוגליות, לכיוון ברזיל, כשעליהן מגינות אוניות מלחמה בריטיות. כל המנגנון הבירוקרטי של הממלכה יצא אל המושבה הרחוקה, ובכללו שרים, יועצים, שופטים, פקידים, קציני צבא וצי ואנשי כמורה. הם לקחו עימם את אוצר הממלכה, את הגנזך, בית דפוס שלם וכן כמה ספריות שהיו עתידות להיות הבסיס של הספרייה הלאומית בריו דה ז'ניירו.
מיד אחר הגיעו לחופי ברזיל, הורה ז'ואאו על פתיחת נמלי הים של ברזיל למדינות ידידותיות (למעשה, כמעט אך ורק בריטניה). בכך בא הקץ למעשה על השיטה הקולוניאליסטית שנמשכה שלוש מאות שנה, ושבה שועבדה ברזיל כמושבה פורטוגלית בלבד. עם הגיעו לריו דה ז'ניירו, ביטל ז'ואאו תקנות שונות שנועדו לחזק את התעשייה המקומית ולהפוך אותה למודרנית יותר.
הכתר הפורטוגלי היה תלוי למעשה בבריטניה, ומשום כך זכתה בריטניה בסדרה של הסכמי סחר בתנאים מוטבים, והסחר בין ברזיל לבריטניה זכה למעשה להעדפה על פני הסחר עם פורטוגל. כמו כן זכתה בריטניה בהסכמים האלה להבטחות מעורפלות מצד פורטוגל לצמצום הסחר בעבדים, שדומות להן ניתנו גם בקונגרס וינה. דום ז'ואאו שלח שתי משלחות צבאיות לבנדה אוריינטל, שהבטיחו את בעלות פורטוגל על האזור, שסופח רשמית ב-1821.
בואה של משפחת המלוכה לריו דה ז'ניירו קידם מאוד את חיי התרבות בעיר. התחילו להופיע עיתונים וספרים, ונפתחו תיאטראות וספריות. אוכלוסיית העיר הוכפלה ל-100,000 איש בזמן שהייתו של ז'ואאו השישי בעיר. רבים מן התושבים החדשים היו מהגרים מארצות אירופאיות שונות. כן התיישבו בברזיל מדענים רבים, בעיקר חוקרי טבע.
ישיבת בית המלוכה בברזיל הביאה גם למתחים רבים, בעיקר בין הפורטוגלים שזה מקרוב באו (במיוחד בשורות הצבא) לבין אלו שנולדו בברזיל. בצפון מזרח ברזיל, בפרנמבוקו, פרץ מרי המוני במרץ 1817, שהקיף שכבות אוכלוסייה רבות, בגלל תחושות קיפוח של תושבי האזור ביחס לריו דה ז'ניירו. המרי הזה קיבל ממדים של הפיכה, כאשר מנהיגיו כבשו את העיר רסיפה והקימו בה ממשלה זמנית והכריזו על הקמת רפובליקה. המרי התפשט בכל מחוזות הספר, אך הכוחות הפורטוגליים השתלטו עליו בחודש מאי, והוציאו להורג את מנהיגיו.
איש לא העלה בתקופה זו בדעתו שברזיל קרובה לעצמאות. המרד בפרנמבוקו דוכא, ובית המלוכה ביקש לאחד את פורטוגל וברזיל לממלכה אחת. עם תום מלחמות נפוליאון ב-1814 בתבוסת נפוליאון, לא הייתה עוד סיבה להישארות בית המלוכה בברזיל. אלא שז'ואאו החליט להישאר ובדצמבר 1815 הכריז על הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגרבש. עם מותה של אימו המלכה הומלך הנסיך העוצר ז'ואאו על הממלכה הזו, ונקרא המלך ז'ואאו השישי.
הפיכה ליברלית בפורטוגל
ב-20 במרץ 1816 מתה מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, וז'ואאו עלה במקומה לשלטון, אולם רק ב-6 בפברואר 1818 התקיים טקס ההכתרה. מכיוון שז'ואאו לא מיהר לשוב לפורטוגל, שלט בה מפקד הצבא הבריטי ויליאם קאר ברספורד כדיקטטור צבאי. ב-24 באוגוסט 1820 פרצה בפורטוגל המהפכה הליברלית שניצלה את עובדת היעדרותו של ויליאם קאר ברספורד עקב נסיעתו לברזיל, והחלה התקוממות צבאית בעיר פורטו נגד המלוכה האבסולוטית של פורטוגל. התביעה למנות מליאה פרלמנטרית שתנסח חוקה לפורטוגל, התפשטה במהירות וללא גילויי התנגדות לשאר חלקי הארץ, וזאת למרות ניסיון המלוכה לדכא את התנועה, וב-15 בספטמבר הצטרפה גם ליסבון למהפכה. הממשל של ויליאם ברספורד הוחלף על ידי חונטה זמנית שמטרתה הייתה לארגן בחירות לקורטס. בקורטס שהתכנס ב-1 בינואר 1821 נבחרו כחברים נציגים מכל קצוות האימפריה הפורטוגזית.
גם בברזיל נודעו להפיכה בפורטוגל השלכות, ומרידות מקומיות פרצו בבלם ובסלבדור. עתה התבררו המחנות השונים בשאלת חזרתו של המלך לפורטוגל. ה"סיעה הפורטוגלית" ביקשה להחזיר את המלך ולכונן מחדש את המשטר הקולוניאלי והיה בה רוב לילידי פורטוגל. ה"סיעה הברזילאית" הורכבה מבעלי אינטרסים שונים, בעיקר מסחריים, וביקשה להשאיר את בית המלוכה בברזיל.
עצמאות ברזיל
הפרלמנט הפורטוגזי דרש מז'ואאו השישי לחזור מיד לפורטוגל. לפני חזרתו באפריל 1821, מינה המלך את בנו פדרו כעוצר על ממלכת ברזיל. צעד זה לא נשא חן בעיני חברי הפרלמנט, אשר גרסו שאכיפת הריבונות על שטחי האימפריה צריכה להתבצע משטחי פורטוגל באירופה. בנוסף, נדרש פדרו לחזור לאירופה, על מנת להמשיך בה את תהליך הכשרתו למלוכה. 65 חברי הפרלמנט הברזילאים מחו כנגד דרישה זו ובתגובה נטשו את הפרלמנט בפורטוגל וחזרו לברזיל. ב-7 בספטמבר 1822, הגיעה לידיו של פדרו בברזיל הודעה נוספת בנושא מאת הפרלמנט. הדבר הוביל אותו להכריז על עצמאותה של ברזיל ועל עצמו כקיסר הראשון שלה, באירוע שנודע לימים כזעקת איפירנגה. באותה שנה אושרה בפורטוגל החוקה, שנוסחה ברוחה של החוקה הצרפתית (1791), שקידשה הפרדה בין הזרוע המחוקקת, הזרוע המבצעת והזרוע השופטת, וייחסה למלך תפקיד סמלי בלבד. הגה השלטון עבר לידי פרלמנט חד-אגפי, שחבריו נבחרו בבחירות ישירות, ובידיו השליטה הבלעדית בחקיקה. בשנת 1825 קיבל ז'ואאו את התואר "קיסר ברזיל", בתמורה להכרתו בעצמאות ברזיל, וב-10 במרץ 1826 מת ז'ואאו השישי בליסבון.
האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה
האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה (באיטלקית: Accademia Nazionale di Santa Cecilia) היא בין המוסדות הוותיקים ביותר בעולם להוראת מוזיקה.
היסטוריה
האקדמיה שוכנת ברומא שבאיטליה, ונוסדה בצו האפיפיור, "ראציונה קונגרואיט", מטעם סיקסטוס החמישי בשנת 1585, שפנה אל שני קדושים בעלי מעמד בתולדות המוזיקה המערבית: גרגוריוס הגדול, שעל שמו נקרא המזמור הגרגוריאני, וסנטה צ'צ'יליה, פטרונית המוזיקה.
האקדמיה נוסדה כ"קהילה" או "אגודה" - מעין גילדה דתית, כביכול - ובמשך המאות הבאות גדלה מפורום לנגנים ומלחינים מקומיים לאקדמיה בעלת מוניטין בינלאומיים, הפעילה במחקר מוזיקלי (סגל האקדמיה הוא מאה מלומדים וחוקרי מוזיקה בולטים בתחומיהם), בחינוך מוזיקלי (בתפקידה כקונסרבטוריון ובהכשרת מבצעים (האקדמיה מקיימת פעילות סדירה של מקהלה ותזמורת סימפונית).
מקום משכנה הראשון של הקהילה בשנים 1585 עד 1622 היה כנסיית סנטה מריה אד מרטירז, המוכרת יותר כפנתאון של רומא. משם עברה בזו אחר זו לכנסיות שונות ברומא עד שהתיישבה לבסוף, בשנת 1685, בסן קרלו אי קטרינה.
במשך המאה הראשונה לקיומה הייתה הקהילה סדנה למספר רב של נגנים ומלחינים בולטים, ביניהם ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה. בתקופה זו שררה לעיתים קרובות יריבות בין המוסד לבין ארגון מוזיקלי אחר חשוב ברומא האפיפיורית, "המקהלה הסיסטינית". היריבות נסבה בעיקר על השליטה בנגישות למקצוע המוזיקה. על הזכויות להכשרת נגנים ועל הוצאה לאור של מוזיקה. היריבות לא הסתיימה מעולם, למעשה, ואפשר להגיד, שנמשכה כל תקופת קיומה של מדינת האפיפיור, כלומר, עד 1870, כשמה שכונה "שליטתה הזמנית של הכנסייה" באה אל קצה בפעולה צבאית של מדינת הלאום החדשה של איטליה המאוחדת.
ראשית המאה ה-18 נחשבת לתקופה מזהירה במיוחד לאקדמיה. בין השמות הקשורים בארגון בתקופה זו ארכאנג'לו קורלי, אלסנדרו ודומניקו סקרלטי וניקולו יומלי. ב-1716 הוציא האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר צו המחייב את כל המוזיקאים העוסקים במקצועם ברומא להצטרף כחברים לקהילה. בתקופה המהפכנית של מלחמות נפוליאון השעתה האקדמיה את פעולותיה אבל נפתחה שוב לפעולה סדירה ב-1822, שנים ספורות לאחר הרסטורציה שהביא עמו קונגרס וינה.
בשנים שבין הפתיחה מחדש לקץ מדינות האפיפיור ב-1870 התחוללה תמורה רבתי. הארגון פתח את שורותיו לחברים מקטגוריות שהיו עד אז מחוץ לתחום, כמו רקדנים, משוררים, מוזיקולוגים, בוני כלי נגינה ומוציאים לאור של תווי מוזיקה. ב-1838 הוגדרה קהילת סנטה צ'צ'יליה באופן רשמי כאקדמיה ואחר כאקדמיה אפיפיורית. רשימת החברים הפעילים וחברי הכבוד של האקדמיה בתקופה זו מכובדת ביותר וכוללת את כרוביני, דוניצטי, רוסיני, פגניני, אובר, ליסט, מנדלסון, ברליוז, גונו ומאיירבר. בין נושאי הכתר של אירופה שהיו חברים לשם כבוד באקדמיה הייתה המלכה ויקטוריה.
אחרי איחוד איטליה ביססה האקדמיה את מעמדה החדש בהקמת גופי קבע של תזמורת סימפונית ומקהלה, החל בשנת 1895. היא התקדמה ממשכן ל"ליצ'או מוזיקאלה" - "בית ספר תיכון למוזיקה" - למעמד של קונסרבטוריון מלא; עוד נכללים בתחומיה בית הספר לדרמה אליאונורה דוזה ומרכז לקולנוע ניסיוני. החידוש האחרון הוא קטלוג של מאות שנים של תעודות ומסמכים מוזיקליים - כולל אוסף חשוב של מוזיקה מסורתית בארכיבים האתנו-מוזיקולוגיים - שימורם ובסופו של דבר, הצגתם באמצעות מסד נתונים מולטי-מדיה הפתוח לציבור הרחב. האקדמיה מנהלת גם מוזיאון לכלי נגינה. בנייני האקדמיה נמצאים כיום בשטחי "פארק המוזיקה" החדש ברומא, אחד מאתרי המוזיקה הגדולים בעולם.
Chicago Freestyle
Chicago Freestyle הוא שיר של הראפר הקנדי דרייק והזמר-יוצר האמריקאי גיביון. השיר יצא לאור כרצועה השלישית מתוך המיקסטייפ המסחרי של דרייק, Dark Lane Demo Tapes ב-1 במאי 2020. דרייק מרפרר בשיר את שירו של אמינם משנת 2002, "Superman" בטרום-הפזמון. כשיצא באופן לא רשמי ב-29 בפברואר 2020, יצא במקביל לשיר נוסף, "When to Say When".
רקע
ב-29 בפברואר 2020, דרייק הוציא את "When to Say When" ו-"Chicago Freestyle" לסאונדקלאוד. הוא הוציא גם וידאו קליפ לכל שיר. בקליפ מככב דרייק הולך סביב ניו יורק לצד סצנות שצולמו במרסי פרוג'קטס בברוקלין. השיר מותאם לפסנתר "רומנטי" ולפזמון "מושתק" בביצוע גיביון. מבחינה לירית, דרייק "מפרק את החרדות וההתגמשויות המוכרות" הקשורות לחיי הלילה שלו, תוך שהוא מציג את עצמו כ"אנטגוניסט לא מוערך", כפי שתואר במאמר בפיצ'פורק.
קבלה ביקורתית
גרנט רינדנר מקומפלקס הרגיש שהמילים משקפות את "הפעם הראשונה שדרייק נפגע מזה זמן רב" והודה ש"שברון הלב שלו מייצר שירים נהדרים". קווין מונטס ממדיום ראה את השיר כ"אחד הבולטים המקוריים [של דרייק] עם האווירה המלנכולית העדינה שלו לשיקוף חיי הסלבריטאי שלו". בסקירה מעורבת של "Chicago Freestyle" ו-"When to Say When", שלדון פירס מפיצ'פורק הרגיש שדרייק "לא משחק בעקב כמעט כמו אמינם ב-2002". לוק מורגן בריטון מ-NME טען כי השיר "צ'יזי".
ודים רבינוביץ'
ודים זינובייביץ' רבינוביץ' (באוקראינית: Вадим Зіновійович Рабінович; נולד ב-4 באוגוסט 1953) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים יהודי-אוקראיני, נשיא הקונגרס היהודי-אוקראיני ותורם גדול למוסדות יהודיים באוקראינה.
רבינוביץ' עלה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 והיה לאזרח ישראל. הוא אב לבן בוגר ובת צעירה. נשוי בשנית ומתגורר לסירוגין באוקראינה ובמושב ביתן אהרן שעל יד נתניה.
ביוגרפיה
רבינוביץ' נולד בחרקוב שבאוקראינה. הוא למד במכון לתנועת כלי רכב בחרקוב מ-1970, אך סולק משם ממניעים פוליטיים. בשנות ה-80 הקים חברה בלתי חוקית לייצור כלי פלסטיק, הואשם במעילה של מיליוני דולרים והושם במאסר ליד חרקוב. לאחר קבלת עצמאות אוקראינה הקים עם סוהרו חברה לייבוא רהיטים מאוסטריה. בשנות התשעים הוא שימש כסגן נשיא הקונצרן הבינלאומי NORDEX שבראשו עמד ד"ר גרגורי לוצ'נסקי. במחצית שנות ה-90 הגיעו השניים לישראל וקיימו שותפויות עסקיות עם המיליארדר אייזנברג ועם הח"כ והשר, לשעבר, יצחק מודעי. גם לוצ'נסקי וגם רבינוביץ', למרות הפעילות העסקית הבינלאומית הענפה שניהלו, היו מוגבלים בתנועותיהם בעולם בשל איסור כניסה למדינות רבות באירופה וכן לארצות הברית. בשל עברו הפלילי לכאורה באוקראינה נחשב בעבר רבינוביץ' ליעד מודיעיני משטרתי גם בישראל.
לאחר מספר שנים הוא קשר קשרים עם נשיא אוקראינה ליאוניד קרבצ'וק, ועסק בייבוא גז מרוסיה. בשנים האלה התעשר, וזכה לפרסום רב. בשנת 1998 נבחר רבינוביץ' לנשיא הקונגרס היהודי האוקראיני, אך בשנת 1999 הואשם על ידי בית המשפט האוקראיני בפרשיות שונות, ואזרחותו האוקראינית נשללה ממנו, אך חודשה כעבור זמן. הוא קיים קשרים עסקיים עם גאידמק; השניים מחליפים ביניהם בעלות על עיתון עסקי היוצא בשפה הרוסית. לאור זיקתו הגוברת והולכת למסורת היהודית תורם רבינוביץ' רבות לקהילות חב"ד באוקראינה ולישיבות חב"ד בארץ. הידועה שבתרומותיו היא תרומת מנורת הזהב למכון המקדש, שהוצגה בקרדו בעיר העתיקה בירושלים והמוקדשת לו, וכיום מוצגת כמה מאות מטרים משם, בסמוך לכותל המערבי.
ב-25 במרץ 2014 הגיש רבינוביץ' את מועמדותו לתפקיד נשיא אוקראינה.
ב-21 ביולי 2022, חבר הראדה העליונה סרגיי ולסנקו, ממפלגת האיחוד הכל-אוקראיני "מולדת", פרסם בפייסבוק תמונה של מסמך שהוגדר כצו של נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי מס' 502. הצו הורה לשלול אזרחות אוקראינית מכמה אנשים כולל ודים רבינוביץ'.
ב-3 בנובמבר 2022 הראדה העליונה שללה את מנדט חבר הפרלמנט מרבינוביץ'.
פלילים
ב-1 באוגוסט 2023 בית המשפט פצ'רסק של קייב נעתר לעתירת חוקר משרד חקירות המדינה ועצר שלא בפניו את חבר הראדה העליונה לשעבר ודים רבינוביץ'. לדברי קציני אכיפת החוק, רבינוביץ' הפיץ תעמולה אנטי-אוקראינית בקרב האוכלוסייה וההנהגה הפוליטית של מדינות האיחוד האירופי.
פולינזיה הצרפתית
פולינזיה הצרפתית (בצרפתית: Polynésie française, בטהיטית: Pōrīnetia Farāni, באנגלית: French Polynesia; ) היא קולקטיב מעבר לים של צרפת בדרום האוקיינוס השקט. היא מורכבת ממספר קבוצות איים פולינזים. הקבוצות העיקריות הן איי החברה (שבהם האי טהיטי, שבו ממוקמים מרכז השלטון הצרפתי ומקום מושבה של הבירה פפאטה), איי מרקיז, איי טואמוטו, איי גמבייה ואיי אוסטרל.
לתושבים יש אזרחות צרפתית משנת 1946. בשנת 1977 קיבלה פולינזיה הצרפתית מעמד של שלטון עצמי. במהלך שנות ה-90 פורסם שנשיא צרפת, ז'אק שיראק, ביצע ניסויים גרעינים באיי פולינזיה הצרפתית - מהלך שגרר ביקורת ממדינות שונות בעולם.
חלוקה מנהלית
מבחינה מנהלית פולינזיה הצרפתית מחולקת ל-5 מחוזות אשר מחולקים לנפות.
קרייג גורדון
קרייג גורדון (באנגלית: Craig Gordon; נולד ב-31 דצמבר 1982) הוא כדורגלן סקוטי, המשחק בעמדת השוער בקבוצת הארט אוף מידלות'יאן ובנבחרת סקוטלנד.
קריירה
גורדון התחיל את הקריירה שלו בשנת 1999, כששיחק במחלקת הנוער של הארט אוף מידלות'יאן.
מי שפרע
מי שפרע, במשפט העברי, היא קללה המופנית אל אדם שחזר בו מעסקה לאחר שהייתה הסכמה על המקח והכסף עבר מיד הקונה למוכר.
תוכנה של הקללה הוא, שסופו של אותו אדם שאינו עומד בדיבורו יהיה כסופם של אנשי דור המבול, אנשי דור הפלגה, אנשי סדום ועמורה והמצרים, המתוארים בתנ"ך כפועלי עוול.