cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתייה דרייפוס
משפט רן וסיום הפרשה
ברגע האחרון, חזר בו הנשיא לובה ודרש להמתין מעט כדי לשמור על כבודו של בית הדין הצבאי. בתגובה, הגיש ולדק-רוסו את התפטרותו, וכמוהו גם שר המלחמה המרקיז דה גאליפה. כדי למנוע משבר פוליטי, נכנע לובה והבטיח לחון את דרייפוס תוך שבוע. ב-19 בספטמבר חתם הנשיא על הצו. באותו היום, הלך לעולמו שויירר-קסטנר. כדי לפייס את הצבא, פרסם גאליפה פקודת יום אשר בה קבע כי "התקרית" הסתיימה בהרשעתו של דרייפוס, והוא שוחרר רק תודות ל"רגשי חמלה עמוקים". דרייפוס הוסע לנאנט שם נפגש עם מתייה שלקח אותו להתאחד עם משפחתו שהמתינה באביניון. אחרי ארבע שנים ועשרה חודשים, הוא היה משוחרר. רק ב-1906 זוכה דרייפוס רשמית והוחזר לצבא.
אחריתו
הוא פרסם את זכרונותיו מפרשת דרייפוס בספר "הפרשה כפי שחייתי אותה". חלקים מזיכרונותיו שלא פורסמו נאספו והודפסו ב-1965 בשם "דרייפוסר!".
סוזן בויל
סוזן בויל (באנגלית: Susan Boyle; נולדה ב-1 באפריל 1961) היא זמרת סקוטית, שזכתה לתשומת לב בינלאומית ב-11 באפריל 2009, כאשר הופיעה בבחינות הקבלה לעונה השלישית של התוכנית הבריטית "Britain's Got Talent".
השנים הראשונות
בויל נולדה בווסט לות'יאן, סקוטלנד. היא בת הזקונים במשפחה בת ארבעה אחים ושש אחיות. אמה ילדה אותה כאשר הייתה בת 47. כילדה, אובחנה בויל כלקוית למידה. בדצמבר 2013 הודיעה בויל כי במהלך שנת 2012 היא אובחנה כבעלת תסמונת אספרגר. היא למדה בישול במכללת וסט לות'יאן במשך חצי שנה, ולאחר מכן למדה פיתוח קול.
2008–2009: "Britain's Got Talent"
בויל נרשמה לתוכנית "Britain's Got Talent" באוגוסט 2008. לאחר שצלחה את האודישן הראשון בחודש אוקטובר, היא נסעה לגלאזגו כדי להצטלם לאודישן הבא שלה. ב-11 באפריל 2009, היא הופיעה בבחינות הקבלה מול השופטים באולם אודיטוריום קלייד, בו נכח קהל רב. היא הצליחה לעורר כלפיה תשומת לב ניכרת והתרגשות רבה עם ביצוע השיר "חלמתי חלום" (מתוך המחזמר "עלובי החיים").
לפני שהחלה לשיר, הביעו השופטים וצופים מהקהל ספקנות מופגנת בנוגע ליכולותיה. היה זה נוכח הופעתה וגילה המבוגר יחסית למתמודדים האחרים - 47. לאחר שנשאלה, הצהירה כי ברצונה להידמות לזמרת העל והשחקנית הבריטית המוערכת איליין פייג'. דברים אלו זכו לתגובה מזלזלת. עם זאת, ברגע שהחלה לשיר הקהל נדהם מביצועיה ויחד עם השופטים, הריע לה ממושכות. היא נבחרה פה אחד על ידי שלושת השופטים לעבור לשלב הבא בתחרות, תוך שאלו מציינים את הפתעתם מהופעתה.
סרטון של ההופעה בבחינה, אשר הועלה לאתר YouTube, הפך לתופעת אינטרנט וזכה לכ-45 מיליון צפיות תוך ימים ספורים, וכלל הסרטונים שלה נצפו למעלה מ-100 מיליון פעמים. שמה הוזכר רבות בתקשורת הבינלאומית ובפרט בארצות הברית – שם זכתה לתגובות חיוביות גם ממפורסמים.
בעלי טורים בעיתוני המערב ניסו להסביר את ההתרגשות הרבה הסובבת את הופעתה של בויל בכך שהחברה המערבית שופטת בני אדם על פי מראם החיצוני, ואילו שירתה של בויל משיבה לכישרון את מקומו הראוי.
ב-25 במאי 2009 הופיעה בויל בשלב חצי-הגמר של "Britain's Got Talent". הפעם היא בחרה לשיר את השיר "Memory" מתוך המחזמר "קאטס". אף על פי שמעדה מעט בקולה בתחילת השיר, היא זכתה לתשואות הקהל על הביצוע המרהיב, ונבחרה לעלות לשלב הגמר של התחרות. למרות העניין העולמי הרב בהופעתה, בגמר התוכנית לא הגיעה בויל למקום הראשון ונאלצה להסתפק בשני. עם זאת, חברת ההקלטות של סיימון קאוול, השופט הראשי בתוכנית, הודיעה כי תקליט את אלבום הבכורה של בויל.
על-פי המידע שפורסם בעיתונות, סוזן בויל קיבלה בעבר שיעורי זמרה, אך ניסיונה קודם לתוכנית גילוי הכישרונות הסתכם בהופעות בכנסייה שלה ובמועדון קריוקי מקומי.
2009–2010: "I Dreamed a Dream"
אלבום הבכורה של בויל, "I Dreamed a Dream", יצא ב-23 בנובמבר 2009 וזכה מיד להצלחה מסחרית גדולה. בבריטניה מכר האלבום כ-134,000 עותקים ביום הראשון לצאתו ומעל 410,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, קצב מכירות שהוכתר כאחד המהירים בעשור הראשון של המאה ה-21. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים ולמעמד של שבעה אלבומי פלטינה. בארצות הברית מכר האלבום למעלה מ-625,000 עותקים בימים הראשונים לאחר יציאתו ולמעלה מ-3 מיליון עותקים בחודשיים הראשונים ליציאתו, ובזכותו הפכה בויל לזמרת הראשונה, ב-53 שנות מצעד המכירות האמריקאי, שאלבום הבכורה שלה שהה חמישה שבועות רצופים במקום הראשון. גם באוסטרליה כבש האלבום את פסגת מצעד האלבומים כבר בשבוע הראשון לצאתו, והגיע למעמד של שמונה אלבומי פלטינה. נכון לנובמבר 2010 נמכרו כ-9 מיליון עותקים של האלבום ברחבי העולם.
רוב השירים באלבום הם גרסאות כיסוי, בהם "You'll See" (במקור של מדונה), "Cry Me a River" (במקור של ג'ולי לונדון) ו-"Daydream Believer" (במקור של המונקיז). הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Wild Horses", גרסת כיסוי לשיר של הרולינג סטונז, הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בתחילת 2010 השיקה בויל שורה של פריטי אופנה, המוצעים למכירה באינטרנט. ב-1 בדצמבר אותה שנה פורסמו המועמדויות לטקס הגראמי 2010, בו קיבל האלבום, I Dreamed a Dream, מועמדות בקטגוריית אלבום הפופ של השנה.
2010–2011: "The Gift"
אלבומה השני של בויל, "The Gift", יצא ב-8 בנובמבר 2010. על אף ביקורות צוננות מצד מבקרי המוזיקה, גם אלבום זה זכה מיד עם צאתו להצלחה מסחרית גדולה. האלבום נכנס היישר למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, עם מכירות של 102,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, וכן נכנס היישר למקום הראשון במצעד האמריקאי, עם מכירות של 318,000 עותקים בשבוע הראשון. באוסטרליה ובניו זילנד הגיע האלבום למעמד של אלבום פלטינה כשבועיים לאחר צאתו.
גם אלבום זה מורכב כולו מגרסאות כיסוי, וכולל מספר מזמורים לחג המולד וביצועים מחודשים לשירים "Perfect Day" של לו ריד ו-"Hallelujah" של לאונרד כהן.
בדצמבר 2011, זכה האלבום במקום החמישי בטבלת "האלבומים הטובים ביותר בשנת 2011" של בילבורד.
2011: "Someone to Watch Over Me"
אלבומה השלישי של בויל, "Someone to Watch Over Me", יצא ב-1 בנובמבר 2011 וזכה להצלחה רבה.
באוקטובר 2015 הופיעה בישראל.
לי קוניץ
לי קוניץ (באנגלית: Lee Konitz; 13 באוקטובר 1927 – 15 באפריל 2020) היה מלחין ונגן ג'אז אלטו-סקסופון יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
קוניץ נולד בשיקגו, ארצות הברית למשפחה יהודית, שהיגרו מאוסטריה ומרוסיה. נחשב לאחד ממייסדי סגנון הקול ג'אז (Cool Jazz) ומעמודי התווך שלו, לאחר הופעותיו בסדרת ההקלטות של מיילס דייוויס "Birth of the Cool". בעוד שבאותה תקופה מרבית נגני האלטו-סקסופון הושפעו השפעה מכרעת מענק נגני האלטו-סקסופון צ'ארלי פארקר, יצר קוניץ צליל ייחודי, והפך לאחד מאמני האלתור האמיתיים.
בשנת 1949 הקליט קוניץ שני אלתורים חופשיים עם שישייתו של הפסנתרן לני טריסטנו, הרכב שבו השתתף וורן מארש, נגן סקסופון טנור אשר ליווה את קוניץ שנים רבות. לאחר תקופה בה הופיע עם תזמורתו של סטן קנטון, (1952–1954) הקים קוניץ הרכב ג'אז משלו.
במהלך ארבעים שנות חייו האחרונות, ניגן והקליט קוניץ בכל סגנונות הג'אז, החל מבי בופ דרך קול ג'אז ועד לג'אז חופשי.
באוגוסט 2014 הופיע קוניץ בפסטיבל הג'אז באילת.
קוניץ נפטר ב-15 באפריל 2020 בבית החולים לנוקס היל שבניו יורק, לאחר שאובחן כחולה בדלקת ריאות, כתוצאה מסיבוך של נגיף הקורונה.
הרפובליקה ההלווטית
הרפובליקה ההלווטית (בגרמנית: Helvetische Republik; בצרפתית: République helvétique; באיטלקית: Repubblica Elvetica) הייתה מדינה שהתקיימה למשך חמש שנים, מ-1798 עד 1803. היא מקדימת דרכה של שווייץ המודרנית.
רקע
תקופת המהפכה הצרפתית החלה עבור השווייצרים בתקרית חמורה שהטילה את צילה על שווייץ. ההמון המוסת שכבש את גני הטיולרי, ב-10 באוגוסט 1792, מצא שם את שומרי ראשו השווייצרים של לואי ה-16 והרג אותם עד האחרון שבהם. אירוע זה הונצח בפסלו המפורסם של הפסל ברטל תורוואלסן, המוצב בלוצרן המראה אריה פצוע פצעי מוות, גוסס, כשהוא שומר על סמליו השבורים של בית המלוכה הצרפתי.
הכיבוש הצרפתי
על אף הזעזוע ממעשה הטבח, ניסתה שווייץ בתחילה שלא להיות מעורבת בנעשה בשכנתה הקרובה, צרפת, אך במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, גלשו צבאות צרפת למזרח, והקיפו את שווייץ מכל צידיה בדרכם אל אוסטריה. ב-5 במרץ 1798 נכבשה שווייץ כולה, והמשטר הישן התמוטט. ב-12 באפריל 1798 הוכרזה "הרפובליקה ההלווטית", "אחת ובלתי ניתנת לחלוקה". הקנטונים וספיחיהם הפיאודליים בוטלו. כוחות הכיבוש המהפכניים יצרו מדינה ריכוזית שהתבססה על רעיונות המהפכה הצרפתית. האזרחים השווייצרים התנגדו לרעיונות אלו, במיוחד באזורי המרכז של הקונפדרציה לשעבר. מרד בנידוולדן דוכא על ידי הצרפתים, והשקט נשמר. הרפובליקה לא נהנתה מאחדות דעים או משלווה. חיל הכיבוש הצרפתי בזז כפרים וערים רבים, יבול שכשל הביא לרעב, והרפובליקה ההלווטית לא הצליחה להפוך למדינה מתפקדת. פלישה של האוסטרים והרוסים נהדפה על ידי הצרפתים על אדמת שווייץ ב-1799, אירוע שהביא אף הוא לסבל ולמחסור. ב-1802 הגיע כישלונה של הרפובליקה לשמור על יציבות לשיאו, וב-1803 נאלצו הצרפתים לשלוח כוחות רבים נוספים בניסיון לשמור על הסדר במדינה המתפוררת.
ב-19 בפברואר 1803 הכריז נפוליאון על עצמו כ"בורר" בסכסוך שבין השווייצרים לבין עצמם. בפברואר 1803 ביטל את "הרפובליקה ההלווטית", ב"חוק הבוררות" שיצא מלפניו, ויצר משטר שהיה מעין עירוב בין הסדר החדש והסדר הישן. המדינה הריכוזית בוטלה. חלוקה מינהלית חדשה הביאה ליצירת 19 קנטונים, כאשר שטחים שהיו שטחים נספחים ושטחי חסות הפכו לקנטונים בעלי זכויות שוות. היו אלו ארגאו, תורגאו, גראובינדן, סנט גלן, וו וטיצ'ינו. חוקה חדשה הפכה את שווייץ לפדרציה. בשל אי היציבות ברפובליקה, הוחלפו בה שש חוקות לאורך חמש שנות קיומה.
קונגרס וינה
נפוליון שלט למעשה בשווייץ עד למפלתו. השווייצרים לחמו ומתו במלחמותיו. קונגרס וינה שהתכנס בשנת 1815 הכריז מחדש על עצמאותה של שווייץ, והמעצמות המכונסות הסכימו להכיר בנייטרליות השווייצרית. בפעם האחרונה הורחבה הטריטוריה השווייצרית, כאשר צורפו לה הקנטונים החדשים ואלה, נשאטל וז'נבה.
גם שווייץ שלאחר קונגרס וינה לא הייתה מקום שקט. ההיסטוריה שבין קונגרס וינה ובין "מלחמת הזונדרבונד", הייתה עת של מאבק האוכלוסייה הכפרית בנטל של המרכזים העירוניים, של תסיסה ומאבק בין השמרנים והליברלים, הכפריים והעירוניים, הפרוטסטנטים והקתולים. אירוע משקף מאותה התקופה הוא ה"ציריפוטש" (Züriputsch) מספטמבר 1839, שבו התמרדה האוכלוסייה הכפרית והשמרנית בציריך כנגד השלטונות הליברלים בעיר. בשל ויכוח על זהותו של מרצה לתאולוגיה באוניברסיטה של ציריך, זרמו אלפי איכרים מוסתים אל העיר ממערב, ונלחמו כנגד חיילי הקנטון בסימטאות העיר, עד שמועצת העיר נכנעה. היה זה אך אות למלחמת האזרחים הממשמשת ובאה.
חלוקה מנהלית
הקנטונים העצמאיים לשעבר הומרו למחוזות מנהליים במטרה להחליש את השלטון והמבנה הישן. גבולות חדשים נקבעו לחלק מהקנטונים. חוק ב-1798 קבע את 20 קנטונים במדינה החדשה:
בעיית יצרן-צרכן
במדעי המחשב, בעיית יצרן צרכן (באנגלית: Producer/Consumer problem) היא דוגמה קלאסית לתיאור בעיית סינכרון בין שני תהליכים או יותר הנגרמת במערכות המאפשרות ריבוי משימות.
הבעיה נגרמת כאשר שני תהליכים או יותר חולקים חוצץ המוגבל בגודלו. חלק מהתהליכים אחראים להכניס מידע לחוצץ (יצרנים) וחלק אחראים לשלוף ממנו מידע (צרכנים).
פתרון הבעיה דורש מנגנון שימנע משני תהליכים לעדכן בו-זמנית את אותה רשומה, בעזרת שימוש בסנכרון בין התהליכים.
פתרון לא מספק יגרום בחלק מהמקרים למצב של קיפאון, כאשר שני התהליכים "ישנים" וממתינים ש"יעירו" אותם.
פתרון אפשרי לבעיה מתבצע באמצעות סמפורים או מוניטורים. כאשר יש יותר מיצרן אחד וצרכן אחד, יש להשתמש גם במנעול.
מפרש (קבוצת כוכבים)
כוכבים מעניינים
γ במפרש (רגור) הוא למעשה מערכת של לפחות שישה כוכבים שונים במרחק של כ-800 שנות אור. שניים מהכוכבים הם זוג ענקים במרחק של יחידה אסטרונומית אחת זה מזה וההבחנה ביניהם היא על ידי מדידה ספקטרוסקופית בלבד. אחד מהם הוא כוכב וולף-ראייה הקרוב ביותר לכדור הארץ. הבהירות נראית של הזוג היא מדרגה 1.75. במרחק קטן מהם ניתן להבחין במשקפת בכוכב נוסף בבהירות מדרגה 4.27. שלושה כוכבים נוספים במערכת הם בעלי בהירויות מדרגות 8, 9 ו-13.
δ במפרש הוא כוכב כפול במרחק של כ-80 שנות אור. הכוכב הבהיר מבין השניים הוא בעל בהירות נראית מדרגה 2 ולבן הזוג בהירות מדרגה 6 וניתן לראותו רק בטלסקופ. הכוכב הבהיר יותר הוא בעצמו כוכב כפול ספקטרוסקופי לוקה. זהו הכוכב הלוקה הבהיר ביותר והקרוב ביותר שידוע כיום.
λ במפרש (סוהייל) הוא על-ענק כתום במרחק של כ-544 שנות אור. כמו כן הוא משתנה לא-סדיר איטי שבהירותו נעה בין דרגות 2.14 ו-2.3.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
IC2391 הוא צביר כוכבים בהיר שניתן לראייה ללא ציוד עזר, אך במשקפת הוא מרשים יותר. הוא כולל כ-30 כוכבים בעלי בהירות מדרגה 4 הנמצאים סביב הכוכב ο במפרש.
מיתולוגיה
מכיוון שהקבוצה הוגדרה רק במאה ה-17 אין לה מיתולוגיה משל עצמה. לפני כן היא הייתה חלק מהקבוצה ארגו (ראו ירכתי הספינה).
אבבה ארגאי
ראס אַבֶּבֶּה אָרֵגַאי (באמהרית: አበበ አረጋይ, 18 באוגוסט 1903–17 בדצמבר 1960) היה פוליטיקאי אתיופי, אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה השני, לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי.
כפטריוט
כאשר החלה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ב-1936 היה ארגאי מפקד משטרת מחוז שאווה. לאחר ההשתלטות האיטלקית על אתיופיה הפך למנהיג הלוחמים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי וכונה בשם "הפטריוט הראשון". כמנהיג תנועת הפטריוטים האתיופית הוא יזם התקפות על השלטון האיטלקי באדיס אבבה, שלבסוף נכשלו. האיטלקים עשו מאמצים כבירים לעצור אותו, וגרמו לו להתבצר במחוז מאנז. יותר מאוחר הוא החל להראות סימני כניעה כאשר הסכים למשא ומתן עם האיטלקים. השליח האיטלקי הגיע עם כוחותיו, אך אנשי ארגאי שתכננו מארב תקפו אותם, שוב התקפה שנכשלה. עד 1941, כאשר אתיופיה נכבשה שוב במלחמת השחרור האתיופית, חי ארגאי במחתרת, אך כשהקיסר היילה סלאסי שב לאדיס אבבה הוא יצא מהמחתרת עם אנשיו וזכה לתהילה מאתיופים רבים.
כמדינאי
לאחר שחרור אתיופיה מילא ארגאי תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנים-אתיופית. מיד לאחר שחרור אתיופיה מינה הקיסר היילה סלאסי את ממשלתו ונתן את משרת מושל אדיס אבבה ושר ההגנה לארגאי, ולאחר מכן ארגאי מונה למושל מחוז סידאמו. ארגאי המשיך לשמש בתפקידים צבאיים, ובמרד הוואינה ב-1942 בטיגראי פיקד על הצבא האתיופי כאשר כבש את הבירה המחוזית מקלה ב-17 באוקטובר 1943. לאחר דיכוי המרד מונה למושל הצבאי של תיגראי. לאחר סיום תפקידו כמושל תיגראי, מינה אותו הקיסר שוב לשר ההגנה (1947–1949) ולאחר מכן לשר הפנים (1949–1955).
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, הפך ארגאי לאחד מהתומכים העיקריים של הקיסר. תמיכה זו זיכתה אותו בתפקיד ראש הממשלה לאחר מותו של מקונן אנדלקטצ'או. ב-13 בדצמבר 1960, כאשר הקיסר היה בביקור בברזיל, התרחשה הפיכה צבאית בחסותם של כמה מקציני הצבא במשמר הקיסרי, וארגאי נלקח כבן ערובה ונהרג לאחר חילופי האש בין תומכי ומתנגדי הקיסר ב-17 בדצמבר באותה השנה.
סיר דריה
סיר דריה (בקזחית: Сырдария; ביוונית עתיקה: Ιαξάρτης (יאקסארטס), בערבית: سيحون (סיחוּן)) הוא אחד מהנהרות הארוכים ביותר במרכז אסיה. הנהר נשפך לימת ארל. לצד נהר האמו דריה, הוא נקרא על שם אחד מארבעת נהרות גן עדן המיתולוגיים. מקורותיו של נהר סיר דריה בהרי הטיאן שאן, על גבול קירגיזסטן ואוזבקיסטן והוא נוצר על ידי מפגש של נהרות נרין וקארא-דריה. אורכו כ-2,200 ק"מ. הנהר מנקז כ-800,000 קמ"ר, אך רוב אגן הניקוז בעל אקלים צחיח וספיקתו השנתית הממוצעת היא פחות מ-40 מיליארד קוב, כמחצית מזו של האמו דריה אחיו. הנהר עובר בשטח הידוע בשם עמק פרגנה.
למן המאה ה-18, וביתר שאת מאז ייסוד ברית המועצות, נחפרו מהסיר דריה תעלות השקיה שמשקות את שטחי גידול הכותנה הנרחבים ביותר במרכז אסיה. מי הנהר נוצלו לפני הגיעם לימת ארל, והדבר הוביל להאצת התייבשותה עד שלא נותרו ממנה אלא שרידים מעטים בלבד.
"אלכסנדריה הרחוקה ביותר"
הנהר היווה את הגבול הצפוני של כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה. כאן, ייסד בשנת 329 לפני הספירה עיר יוונית בשם אלכסנדריה אסכאטה (Ἀλεξάνδρεια Ἐσχάτη; מילולית: אלכסנדריה הרחוקה ביותר) לאחר הניצחון על הסקיתים. ייתכן שעיר זו נוסדה בראשונה בידי כורש הפרסי במאה ה-6 לפנה"ס בשם קירופוליס, אם כי מקורות אחדים מציינים שקירופוליס הייתה עיר ששכנה בסמיכות לאתר וידוע כיום בשם קורקאט ואילו חוג'נד הוקמה על ידי אלכסנדר הגדול. כיום ידועה בשם ח'וג'נד.
דני אדינו אבבה
דני אדינו אבבה (נולד ב-1973) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, ראש אגף דוברות, תקשורת והסברה במשרד העלייה והקליטה.
ביוגרפיה
אבבה, בנם של ידג ובאזטו אבבה, נולד בכפר באזור וגרה, שבמחוז גונדר שבאתיופיה. בילדותו גר בבקתת בוץ ללא מים וחשמל, היה רועה צאן ובגיל 9 לאחר מסע רגלי מפרך ושהות במחנה אום-רקובה בו חווה זוועות, עלה ארצה במבצע משה דרך סודאן. עם הגעתם לארץ התגורר עם משפחתו במרכז הקליטה בערד ובהמשך עברה המשפחה לירושלים. בנעוריו למד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.
קריירה מקצועית
אבבה החל את דרכו העיתונאית כאשר התגייס לצה"ל ושירת בגלי צה"ל במשך כארבע שנים, תחילה ככתב ולאחר מכן כעורך ראשי. היה ליוצא אתיופיה הראשון בגלי צה"ל ולעיתונאי הראשון מבני הקהילה . לאחר השירות שימש ככתב בידיעות אחרונות לענייני תפוצות, בית הנשיא, הסוכנות היהודית, ירושלים והסביבה עד שנת 2017, ולרוב משמש ככתב בנושאים הקשורים לקהילה. אבבה בעל תואר ראשון בחינוך.
שליחות בחו"ל
בשנים 2017 - 2019 היה, עם משפחתו, שליח תנועת הבונים דרור בדרום אפריקה.
לאחר השיבה לארץ
בפברואר 2021 מונה לראש אגף דוברות, תקשורת והסברה במשרד העלייה והקליטה
הסרט "קוד השתיקה"
אבבה יזם והפיק את הסרט הדוקומנטרי "קוד השתיקה". דני אבבה הגדיר את מבצע עלייתם כ'מיתולוגי' ובמהלך הסרט התרכז בהתנהלות שנויה במחלוקת של כמה מחלוצי הדרך בזמן המסע לסודאן.. לא היה בסרט אזכור לעובדה שהמבצע תוכנן על ידי ארצות הברית והמטוסים נתרמו על ידי ג'ורג' גוטלמן.
ספרו
ב-2019 הוציא לאור את ספרו "המסע לא תם", שערך יואב קרן בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מתאר את עליית הקהילה האתיופית מנקודת מבטו האישית של הסופר וזכה לבקורות טובות ולתרגום באנגלית. במאי 2022 נבחר להספר כמועמד לפרס סמי רוהר לספרות יהודית, בקטגוריית ספרי עיון
חיים אישיים
דני אדינו אבבה נשוי לטג'יטו, אחות מוסמכת בבית החולים הדסה בעין כרם, ואב לארבעה ילדים. מתגורר במבשרת ציון.
אמירויות איחוד האמירויות הערביות
מבחינה מנהלית איחוד האמירויות הערביות כולל 7 אמירויות. חלק מהאמירויות מחולקות לנפות.
קישורים חיצוניים
United Arab Emirates
פלשטין
פֶלשְׁטִין (באוקראינית: Скелівка - סקליבקה; בפולנית: Felsztyn, ביידיש: פעלשטין) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול עם פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נמצאת במרכז המחוז שגבולותיו בהרי הקרפטים, כמאה ק"מ מזרחה. בהן העיר טרנופול, העיירות היהודיות המוכרות: דובנה, קוזובה, בוצ'אץ' ועוד חמישים ק"מ מזרחה: אולסקו, בלז, לוצק, פרמישלא וברודי בסביבת לבוב (כיום לביב).
פרעות פטלוריה בפלשטין האחר שבפודוליה
פלשטין השני — היום הברדייסקה (באוקראינית: Гвардійске) - היא כפר במחוז חמלניצקי שבפודוליה. העיירה שוכנת במרחק 25 ק"מ דרום מערבית מן העיר פרוֹשקוּרוֹב - 'חמלניצקי', שמה החדש של פרושקורוב תחת השלטון האוקראיני. שרידי העיירה סופחו לתוך עיירה גדולה יותר בשם גברדיסק או הברדיסק. (אין להתבלבל עם עיר בשם גברדיסק ולידו שדה תעופה בשם הברדיסק בחצי האי קרים, ולא עם עיירה נוספת בשם זה הנמצאת דרומית לעיר אומן. כמו כן אין לבלבל בין עיירה יהודית זו והעיירה היהודית פלזשטין (כיום קלבקה) כ-500 ק"מ מערבית לקייב.
במרכזה של העיירה פלשטין היה רוב יהודי אף שבראש הגבעה בקצה העיירה התנשאה כנסייה רומית קתולית בעלת צריחים, וכנגדה בקצה השני של העיירה כנסייה מזרחית פרבוסלבית בעלת "בצלים" מוזהבים אופייניים, ששימשה את אוכלוסיית האיכרים אשר חיו ברחובות שסביב העיירה סמוך לשדותיהם. יהודי העיירה עסקו ברובם במלאכה זעירה, צביעה, שיפוץ בתים נגרות וכדומה. בתי חרושת היו רק בעיר הסמוכה פרושקורוב (כיום חמלניצקי) מרחק.
בעיירה היו שבעה בתי כנסת, רוב תושבי העיירה היו חסידים חרדים, אך הייתה גם קבוצה ציונית דתית, שראשה, שמואל ישעיה שווינר, אשר כיהן גם כסגן ראש מועצת הקהילה, נרצח בפרעות פטלוריה.
כשש מאות מיהודי פלשטין, כשליש מהאוכלוסייה היהודית באותה עת, נרצחו בפרעות פטלוריה בשנת ה'תרע"ט (1919) עם סיום מלחמת העולם הראשונה.
עדויות מן הפרעות תוארו בפרוטרוט בספר היזכור לעיירה. בספר תיאור יומן שנמצא ב-1937 ערב מלחמת העולם השנייה, בעליית גג, אשר נכתב על ידי סבתם של המפרסמים, שנפטרה זה עתה. ביומן נכתב שיהודי העיירה צמו ביום שני אחרי ששמעו שבשבת ט"ז אדר א' יהודי העיירה פרושקורוב הסמוכה הותקפו ונרצחו על ידי חיילי הצבא. ביום שני בערב הצבא הגיע וסגר את הדרכים, וכמו כן הזהיר שמי שיסתיר יהודים סופו מוות כמו ליהודים עצמם. בעת ההתקפה הופרדה האשה משני בניה בני ה 28 ובן ה-15 והתחבאה עם בנה הקטן בעליית גג. הבנים נרצחו באופן אכזרי.
כמו כן סיפורם האישי של שני אחים שהתחבאו בארון בגדים בעוד החיילים לועגים לאביהם. האב מסר לפורעים את כל כספו, הם דקרו אותו מלחי אל לחי בכידון רובה, ואחרי שנפל, דקרו אותו גם בגבו, אך בזכות שכבות הצבע העבות שעל בגדי עבודתו כצַבַּאִי - ניצל, בעשותו עצמו כמת. את אשתו, אמם החורגת של הנערים, רצחו במכות כת רובה לראשה.
בין הפרסומים היו תיאורים "ספרותיים" מזוויעים של התעללות, טבח והתעללות בגופות. נראה שחלקן התרסה נגד האמונה הדתית של אנשי העיירה, אולי באופן שעורר את יהודי ארצות הברית שרחקו מההווי הדתי, אך הזדהו עם הקשר הלאומי.
אך מרשימה מפורטת של 413 הרוגים ידועים, הכוללת גם את מקום מותם ואופן הירצחם, מתבררת תמונה של רצח תינוקות בני חודשיים ופחות, רצח נכים בכיסאות גלגלים וישישים במיטותיהם, אונס נשים צעירות וזקנות בבתים וברחוב לעיני כל, התעללות ברב מרדכי כיטובר (הרבי מסלופקוב ) ומשפחתו ושריפתם חיים, איכרים שהלשינו לחיילים על יהודים שהתחבאו בבורות הסיד ורציחתם ביריה, זריקת רימון לתוך בית בו יהודים ירויים פצועים ביניהם ילדים קטנים, הטבעה של יהודים בנהר, רצח תינוקות בקפיאה בקרח, דקירת תינוקת בת עשרה ימים בזרועות אימה וזוועות איומות יותר.
מאות יתומים הועברו לבתי יתומים בלבוב, וכמו כן הוקמו בתי יתומים (צפופים ומלאים) במקום.
לאחר הפוגרום העיירה וסביבתה סבלו ממחסור ורעב. בעקבות היחלצות יהודי ארצות הברית לעזרתם, חלק מתושבי העיירה היגרו לארצות הברית.
ספר היזכור הראשון ליהודי פלשטין נכתב בידי יהודים יוצאי העיירה בארצות הברית לאחר פרעות פטלוריה, ויצא לאור ערב מלחמת העולם השנייה בשנת תרצ"ח - תחילת 1938. הספר הפך אב טיפוס לספרי יזכור שבאו אחריו, כולל פרק פתיחה היסטורי, שלרוב נכתב על ידי מקצוען שנשכר לשם כך, אמנות המייצגת את האסון המקומי, מפת העיירה כפי שהיתה, סיפורים אישיים על המקום, קטעים מהעיתונות ומהספרות התורנית בו יהודי העיירה מאוזכרים ולבסוף עדויות על חורבנה של העיירה או על האסון שפקד אותה. הספר מכיל גם תכתובת בקשות סיוע וגיוס כספים שפורסמו בעקבות הטבח.
רבה האחרון של פלשטין, הרב דוד נובצולר, שהתקבל לעיירה על ידי כך ששיחזר את דברי שלשת המועמדים הקודמים לו לתפקיד ודן בדבריהם, נדקר 32 פעם בגופו בפרעות פטלוריה, אך נותר בחיים. אשתו ושתי בנותיו נרצחו ואחת הואכלה לחזירים לעיניו לפני שדקרו אותו. הוא שרד את הפרעות ובתרפ"ח, תשע שנים מאוחר יותר היגר לארצות הברית שם ניהל קהילה, והקים בית בית יתומים ובית תמחוי.
תחת השלטון הקומוניסטי
מאז מלחמת העולם הראשונה ועד יולי 1941 הרוסים שלטו בפלשטין. במקום הוקמה חווה חקלאית משותפת, ונאסר על האיכרים להמשיך ולעבד את אדמתם באופן פרטי. היו יהודים שהרוויחו מהמצב, אבל רובם לא יכלו להמשיך ולקיים את אורח החיים הרגיל, ורבים רעבו בעקבות המשטר הכלכלי החדש, מוות של בהמות ואיבוד התוצרת החקלאית. השלטון הרוסי לקח את כל הרכוש הפרטי שהיה לאנשים, כולל הבהמות שהחזיקו, וחייבה אנשי עסקים ומנהלים לעבוד כפועלים במשרות שאינן ניהוליות, דבר שפגע קשות בכלכלתן של משפחות רבות, והביאם לידי רעב. היו גם יהודים שמתו כתוצאה מהרעב והקשיים.
בשנת 1937 המשטר הקומוניסטי עצר 15 נערים יהודים בעוון השתתפות בתנועת החלוץ הציונית. 14 מנערים אלו נרצחו בבית הכלא בפורשקורוב אחרי כמה חודשים בכלא, ורק נערה אחת בת 19 חזרה משם כשהיא שבורה ופגועת נפש, ולא סיפרה לאף אחד את מה שקרה לה.
בסוף תקופת השלטון הקומוניסטי התגלו עצמות במרתף בניין המשטרה בפרושקורוב. מאות מפגינים מפלשטין שהגיעו ודרשו לקבור את העצמות, ופוזרו בכח בידי המשטרה החשאית הרוסית.
השואה
ב-22 ביוני 1941 החלה הפלישה הגרמנית לשטח הסובייטי, וב-17 ביולי הכריז היטלר על שלטון שטח הכיבוש הגרמני באוקראינה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היו בפלשטין כ-300 משפחות יהודים.
בהגיע הכוחות הגרמנים לפלשטין, יצא לקראתם זקן היהודים סיומה עם לחם ומלח, כפי שנהגו במלחמת העולם הראשונה, אך הלה נורה במקום בידי קצין גרמני. על מנת "להתנקות" מההעזה של יהודי לגשת אליו, ציווה לאסוף חמישה עשר יהודים נוספים מן העיירה ולירות בהם מיד.
אחרי מעבר הכוחות הגרמנים בפלשטין, למקום נכנסו כוחות "שיטור" ממערב אוקראינה, והחלו במסע רצח והתעללות. עדת ראייה סיפרה על חטיפת נערים בני 16 ו-19 אל הרחוב, ירייה באם הבוכה ופציעתה קשה וברחוב רציחת הנערים הכפותים לעיני כל. לאחר מכן התארגנה משטרה אוקראינית מקומית, ביניהם נפגעי הקומוניזם בני איכרים ששרדו את הגולגים והוציאו את זעמם על היהודים.
בין היתר ישנם עדויות על רצח נשים זקנות במיטותיהן, ונטילת תינוקות והטחת ראשם לעיני כל ברחוב.
בט"ו בשבט תש"ב (2 בפברואר 1942) נצטוו גברים ונשים מגיל 15 עד 45 מן היהודים הנותרים להתייצב ברחוב הראשי לפני תחנת המשטרה לקראת צאתם לעבודה. השכם בבוקר התייצבו בין 200 ל-300 יהודים במקום, והוליכו אותם כ-20 ק"מ עד לכפר מצובצקי סמוך לפרוֹשקוּרוב, שם כונסו כ-2500 יהודים מהסביבה בשטח המגודר בגדרות תיל ובתוכו אורוות של חוות משותפות מתקופת השלטון הקומוניסטי. היהודים הועסקו בבניית כביש ללא כלים ועם מעט מאוד מזון, וישנו באורוות או תחת כיפת השמים. בכל יום ירו במספר יהודים שהראו סימני חולשה, על הכביש, ובחזרתם למקום הכינוס. עם בוא האביב חודש לאחר מכן, החלה מכת כינים, ויהודים רבים חלו בטיפוס. ישנן עדויות על צעירות וכן על ילדים שהצטרפו לאחיהם במחנה למרות גילם, ואשר נורו זה לצד זה לאחר שהגיעו לאפיסת כוחות.
עם בוא הסתיו חמישה חודשים אחר כך המחנה הועבר לתוך מבנה של בית ספר בגבול העיר פרושקורוב, בתנאי צפיפות גדולים. רוב היהודים במחנה חלו במחלות חורף קשות. החל בדצמבר 1942 קבוצות חיילים שבויי מלחמה החלו בחפירת בורות גדולים בעזרת דינמיט באזור הכפר לז'נב, כשלשה ק"מ מפרושקרוב, ולאחר מכן הגרמנים החלו בהצעדת קבוצות גדולות מיהודי המחנה לעבודה "בתוך היער". מצעדות אלו היהודים לא חזרו. ילד ניצול מפלשטין, שבא לבקר את הוריו ב"מחנה העבודה" הוזהר וסולק מהמקום על ידי הוריו והיה עד לטבח היהודים והוריו ביניהם, בבורות החפורים מראש. הפיצוצים להכנת הבורות, וכן היריות לאחר יציאת הקבוצות "לעבודה ביער", נשמעו היטב במחנה העבודה. יהודים נוספים שחיו בגטו פרושקוּרוב נרצחו בצורה דומה.
פקדו על היהודים לעמוד לאורך קיר של המחסן ולהתפשט. הפרידו את המבוגרים מילדים, למעט תינוקות על הידיים. שוטרים ליטאים ואוקראינים עברו בין האנשים העירומים ודרשו את הטבעות, העגילים, שיני הזהב והשיניים התותבות. רוב היהודים נענו מיד ובפחד, אך השוטרים חתכו את האצבע למי שלא הצליחה להסיר את הטבעת במהירות, ושברו את השיניים למי שלא הצליח למסור את שיני הזהב מיד. אחר כך הצעידו את המבוגרים אל פי הבור קבוצות קבוצות וירו בעורפם כדור בודד. את התינוקות עקרו מידי האמהות והשליכו לתוך בור סמוך בלא לירות בהם, ולתוך בור זה השליכו גם את הילדים מהקבוצה הנפרדת. בכל פעם שנאספו כעשרים ילדים בבור הם נורו במכונת ירייה, או הושארו במקום וקפאו למוות. הזעקות מבורות המוות, שהמשיכו לנוע ולזוע זמן רב אחרי נפילת האנשים לבור, גברו אף על קולות הירי.
לאחר שהסתיים טבח יהודי הגטו, הגיע תורם של אנשי מחנה העבודה. בנות אחרות מן המחנה החליטו להתאבד ותלו עצמן במקום, על מנת לא לאפשר לשוטרים להפשיט אותן ולרצוח אותן. עדת הראייה אטיה התעלפה ולא עמד לה הכוח להתאבד. יחד עם שאר האסירים והאסירות הם הורדו באמצעות סולם אל תוך הבורות ונצטוו לשכב זה לצד זה שורה אחרי שורה. משנתמלאה שורה נורה כל אחד בכדור אחד בעורפו על ידי שוטר שירד שלב אחד בסולם. בהגיע תורה השוטר ביקש להתחלף כי שרירי אצבעו "התקשחו". אך השוטר הצעיר, ברוניסלב ז'וקובסקי, ניצול הגולגים הקומוניסטיים זיהה את אטיה כשכנתו, שהתחמקה ממנו לכל אורך התקופה, והתחייב לרצוח אותה באופן אישי. לאחר תחנונים הוא ירה בה והיא נפלה על ערמת המומתים, אך בהמשך משנפל עליה אדם נוסף הבינה ששרדה. היא הזיזה את הגופות מעליה על מנת לנשום וכך נתגלתה, וירו מעליה במכונת ירייה בעלת כדורים נפיצים. היא נפצעה בגבה אך רק התעלפה. באישון ליל ערמה גופות לצד הבור וכך הצליחה לצאת, אלא שאז ראו אותה שוטרים ששמרו על ערמות הבגדים. הם ירו בה, פצעו אותה ברגלה, וחשבו שהרגו אותה, אך ליתר ביטחון הכו אותה בכת רובה. היא מצאה את עצמה שנית בבור המומתים. הפעם תוך שמיעתה את קול עצותיה של אמא שלה, היא זחלה החוצה בשקט והגיעה לכפר הסמוך עם שחר. שתי כפריות ראו אותה האחת אמרה "ז'ידובה (יהודונת) יצאה מהבור!" אך השנייה שכנעה אותה שאם זהו גורלה להינצל אין זה עניינן. היא הגיעה לבית סמוך של חקלאיות שבעבר היו בחווה משותפת קומוניסטית ואלו מצאו אותה מעולפת וטיפלו בה במשך שישה חודשים. לאחר מכן הגיעה לבית איכר שהיה איש הפרטיזנים, ועם הזמן גילה את סיפורה וסייע לה להשיג טיפול רפואי.
ניצולים אחדים שהתחבאו לאורך המלחמה אצל אוקראינים בעיירה ובסביבתה הוסגרו בחודשים האחרונים של המלחמה, על מנת שלא יוכלו לדרוש את רכושם. תושבי פלשטין, לֶזנֶב, ומטקובסקי, באופן גורף שיתפו פעולה עם הנאצים ועם המשטרה האוקראינית, ודאגו שהיהודים לא ישרדו.
בתחילת 1944 נכבשה פלשטין בידי הסובייטים, ו"שוחררה". משלש מאות המשפחות היהודיות נותרו פחות מעשר, כמה ניצולים בודדים ושלוש משפחות שעזבו לצד הרוסי לפני הפלישה.
השוטר ז'וקובסקי נעצר ב-1968 בלבוב, לאחר שחזר מגרמניה לקייב באוקראינה לביקור קרובים, וזוהה. משפטו נערך בבית המשפט בפלשטין. למרות העדויות על מעשי הזוועה שלו, והודאתו באשמה המיוחסת לו בעת החקירות, הקהל האוקראיני היה אוהד לו, האווירה במשפט הייתה נגד הענשתו, והוא טען לחפותו ולהאשמת שווא. בסופו של דבר קיבל חמש שנות מאסר עקב גילו הצעיר בעת המעשים, ושוחרר לאחר שנתיים ב-1970 במסגרת חנינה כללית של אסירים סובייטיים לכבוד מאה שנה להולדת לנין.
הניצולה ועדת הראייה אטיה צלביץ' עלתה ארצה בתשל"ג (1973) וגרה בעכו.
אישים
קצין בצבא הפולני יליד פלשטין, יז'י מרצ'וק, סטודנט לשעבר מן האוניברסיטה הפוליטכנית בוורשה, פיתח רובה נגד טנקים אשר יוצר ושולב בצבא הפולני, אך עקב חוסר זמן לא נלמד היטב לפני פלישת גרמניה במלחמת העולם השנייה. הנשק נתפס בידי הגרמנים, נלמד ושולב במערך המלחמה שלהם נגד ברית המועצות בחזית המזרח. בהמשך, גרמניה העדיפה לייצר נשק חודר שריון דומה, שפותח בתעשייה הצבאית הצ'כית אשר נתפסה בתחילת המלחמה.
ניקולה ריבארוב
נִיקוֹלָה אִילִיֶיב רִיבָּארוֹב (בבולגרית: Никола Илиев Рибаров; 1 במאי 1859, רוסצ'וק, האימפריה העות'מאנית – 5 בפברואר 1927, סופיה, ממלכת בולגריה), היה גנרל בולגרי שפיקד על אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" במהלך קרב דוברו פולה במסגרת החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
ראשית הקריירה
ניקולה ריבארוב נולד ברוסצ'וק למשפחת סוחרים מהמעמד הבינוני. הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת מיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי. ב-1880 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה. במהלך מלחמת בולגריה סרביה (1885) שירת בגדוד הרגלים ה-9 והשתתף בכיבוש העיר פירוט. בהמשך השתתף בקורס קצינים של הצבא הבולגרי וב-30 באוגוסט 1888 הוסמך לקצונה והוצב בגדוד רגלים בדרגת סגן. ב-1901 סיים קורס מפקדי גדודים של הצבא הבולגרי. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה מונה למפקד אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" ולחם עימה גם במהלך מלחמת הבלקן השנייה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
באוקטובר 1915 עם כניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז פיקד על אוגדתו במהלך המערכה על סרביה ונטל חלק בכיבוש קוסובו. ב-20 במאי 1917 העולה לדרגת גנרל-לויטננט והשתתף בקרבות החזית המקדונית, תוך שאוגדתו נספחת לארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן. ב-15 בספטמבר 1915 הובסו כוחות האוגדה ה-2 בקרב דוברו פולה וחלקם נטשו את החזית ופתחו במרד כנגד המלך פרדיננד הראשון. בעקבות הקו נפרצו קווי החזית ובולגריה נאלצה לבקש שביתת נשק. על ריבארוב הוטלה אחריות פיקודית לתוצאות הקרב. ב-1919 פרש מהצבא בעקבות חוזה ניי. בניגוד למפקדים אחרים ממלחמת העולם, שמו של ריבארוב לא הונצח והוא הלך לעולמו ב-1927 בסופיה והוא בן 68 שנים.
קרוולה
קרוולה (בפורטוגזית: Caravela) היא סוג של אוניית מפרשים פורטוגלית מן המאות 15-16, בעלת שניים, שלושה או ארבעה תרנים ומפרשים לטיניים, המזוהה בעיקר עם הפלגות החקר בתקופת התגליות הגאוגרפיות הגדולות.
בעקבות חסימת דרכי היבשה אל המזרח הרחוק ושליטת המוסלמים בים התיכון, עמדו הפורטוגזים והספרדים מול הצורך באוניות שיהיו מסוגלות לשוט ברוחות הסערה המנשבות באוקיינוסים וכן לעבור מרחקים גדולים, בציפייה להגיע אל המזרח הרחוק בנתיב ימי שבאותה העת עדיין לא היה ידוע. אונייה כזו הייתה חייבת להיות חזקה ובעלת יכולת תמרון. כדי לענות על צורך זה, פיתחו הפורטוגזים את הקרוולה אשר שימשה אותם ואת הספרדים החל מהמאה ה-15 במסעות גילוי הארצות שערכו.
הקרוולה הייתה ספינה קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון, שנבנתה מעצי אלון ואורן. מעצי האורן גם הפיקו שרף לאיטום החבלים, התרנים, המפרשים וסדקים בגוף האונייה. הקרוולה יכלה לסייר בסמוך לחופים וגם להפליג בקלות בלב ים בשעת סערה, כיוון שיכלה לתמרן ולהפליג בזווית לכיוון הרוח. ביצועים אלו התאפשרו בזכות מפרש משולש שבוני הקרוולה הוסיפו למפרשים המרובעים הרגילים. את הרעיון הזה לקחו מן המוסלמים, שכבר נהגו להשתמש במפרש כזה.
דגם פלימות' קראוול (באנגלית : Plymouth Caravelle) אשר יוצר על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" ) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1988–1983 קרוי בהשראת הספינה.
אקס-מן: טבח המוטאנטים
טבח המוטאנטים (באנגלית: Mutant Massacre) הוא אירוע קרוס-אובר עיקרי ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס אקס-מן על ידי חברת מארוול קומיקס בין אוקטובר לדצמבר 1986 למשך 13 חוברות. את הסיפור כתבו כריס קלרמונט, וולטר ולואיז סימונסון ואיירו ג'ון רומיטה הבן, וולטר סימונסון וסאל בוסימה. בין קבוצות גיבורי-העל נכללים אקס-מן, אקס פקטור והמוטנטים החדשים, עם הופעות אורח של תור, דרדוויל וקבוצת פאוור פאק.
עלילה
בלוס אנג'לס, קבוצת המשוטטים המסתורית תוקפת מוטאנטית בשם טומי וחבר שלה, סוכן מטעם מועדון הלפייר. המשוטטים עושים זאת מתוך מטרה לעקוב אחריהם לניו יורק ומציאתה של קהילת מוטאנטים שחיה מתחת לפני הקרקע ואשר נקראת קבוצת המורלוקים. המשוטטים הורגים את טומי ומאות מהמורלוקים, עד שקבוצות האקס-מן ואקס פקטור מגיעות בנפרד להילחם בהם ולהציל את מעטי החפים מפשע ששרדו. קבוצות האקס סובלות נזקים חמורים - אנג'ל מאקס-פקטור נצלב בידי המשוטטים, בעוד קולוסוס, שאדוקאט ונייטקרולר מהאקס-מן נפצעים אנושות. הפגיעות בקרב חברי אקס-פקטור מעטות עקב הגעתם של קבוצת פאוור פאק ותור לעזרה, שמצילים את אנג'ל.
תור משתמש בכוחותיו כדי לטהר את מנהרות המורלוקים בעזרת אש, אולם הדבר יוצר בעיה מכיוון שהאקס-מן מאמינים שהאש שנוצרה נגרמה בידי המשוטטים וכי המוטנטים החדשים מתו בשריפה.
בינתיים, וולברין מציל את המורלוקים מידיו של סייברטות', חבר המשוטטים. לאחר הקרב, סייברטות' עוקב אחר וולברין לאחוזת אקסבייר. הוא משמיד את סרברו, המתקן לאיתור מוטאנטים, אך פסיילוק הטלפתית מתערבת ומונעת ממנו לפגוע במורלוקים נוספים. כאשר וולברין ושאר האקס-מן מגיעים, סייברטות' נופל מהצוק בניסיון לחמוק מהם, ונרדף בידי וולברין לתוך הנהר. בהמשך הקרב, פסיילוק מציצה למוחו של סייברטות' ומגלה מידע אודות קבוצת המשוטטים הרצחנית ומיסטר סיניסטר הזדוני שעומד בראשה.
שוליים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
משפט אוריסון
בטופולוגיה, מרחבים מטריים עומדים בראש הפירמידה של המרחבים הטופולוגיים, כמעט בכל היבט של התאוריה. משפט אוריסון (על שם פאבל סמואילוביץ' אוריסון), הידוע גם כמשפט המטריזביליזציה, אומר שמרחבים טופולוגיים המקיימים שתי תכונות חזקות במיוחד, הם בעצם מרחבים מטריים:
באופן כללי יותר, המשפט (עם אותה הוכחה) מראה שכל מרחב רגולרי המקיים את אקסיומת המנייה השנייה הוא מרחב סמי-מטרי.
מעבר לזה, המשפט מראה שמרחבי T3 (ובפרט, מרחבי האוסדורף קומפקטיים) בעלי בסיס בן מנייה הם תת-מרחבים של מרחב הסדרות \ \ell_2, ובכך הוא מבסס את המרכזיות של המרחב האחרון בטופולוגיה ובאנליזה פונקציונלית.
בניית השיכון
המרחב שלנו מקיים את תכונת המנייה השנייה, ולכן יש לטופולוגיה שלו בסיס בן מנייה. כל נקודה \ x במרחב X שייכת לאיבר של הבסיס, \ x \in B_i. בנוסף לזה, בגלל הרגולריות, קיים איבר בסיס \ B_j כך ש. לפי הלמה של אוריסון (למרחבים נורמליים), קיימת פונקציית אוריסון כך ש  ו. את הפונקציות \ f_{ij} אפשר לסדר, ולסמן, לשם הפשטות.
כעת נגדיר באמצעות הנוסחה. פונקציה זו היא ההומאומורפיזם המבוקש.
בדיקות לגבי G
נותר להוכיח ש:
1) הפונקציה G מוגדרת היטב שכן לכל x, ולכן . מכאן ש G מוגדרת היטב.
2) הפונקציה G היא חח"ע כי אם \ x \ne y אזי קיימות קבוצות בסיס זרות כך ש (כי מרחב \ T_3 הוא בפרט מרחב האוסדורף) ולכן . עליהן אפשר לבנות פונקציית אוריסון  שעבורה בבירור מתקיים ש . לכן,, כלומר,  ולכן G חח"ע.
השריית המטריקה
נשים לב ש הוא מרחב מטרי (יתרה מכך, הוא מרחב נורמי) ולכן, נשרה מטריקה על X באופן הבא:
ובכך הוכחנו ש X מטריזבילי.
ליגת הצדק האפל
ליגת הצדק האפל (באנגלית: Justice League Dark) היא קבוצה בדיונית של גיבורים על-טבעיים המופיעה בחוברות קומיקס ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה באתחול המחודש שנעשה ליקום DC לאחר אירועי פלאשפוינט, בחוברת Justice League Dark #1 מספטמבר 2011, ונוצרה על ידי הכותב פיטר מיליגן והמאייר מיקל ג'אנין. החל מהחוברת התשיעית, הכותב ג'ף למיר הצטרף ככותב ראשי.
סדרת הקומיקס מקבצת יחדיו מספר דמויות היישר מיקום ורטיגו, חותם מבית DC קומיקס, העוסקות בפעילות על-טבעית ואשר טיבם הוא אפל יותר מאשר קבוצת ליגת הצדק המקורית. מבין הדמויות נמנים ג'ון קונסטנטין, זטאנה, דדמן, מאדאם קסנדו, אורכידאה שחורה, אמתיסט ואנדרו בנט.
סדרת הרפתקאותיהם של חברי הקבוצה החלה במיני סדרה בת שלושה חלקים בשם "החיפוש אחר היצור מן הביצה", אשר עקבה אחר מאורעות היום הבהיר ביותר משנים 2010–2011. במיני סדרה זו, ג'ון קונסטנטין עורך חיפוש אחר אלק הולאנד, היצור מן הביצה אשר חזר לחיים, ועזרו לו בחיפושיו סופרמן, באטמן וזטאנה. המיני סדרה העוקבת, "השבעה הסודיים", נכתבה על ידי מיליגן כחלק מאירועי הקרוסאובר "פלאשפוינט" אשר הביאו לאתחול יקום DC. מיני סדרה זו כללה את הדמויות מכשפת ושייד, האיש המשתנה, וכן הציגה דמות חדשה בשם מיינדוורפ.
עיבודים למדיות אחרות
לקבוצה יצא עיבוד לאנימציה בשם ליגת הצדק האפל, הסרט שוחרר ב-24 בינואר 2017 כחלק מיקום האנימציה של DC קומיקס.
הבמאי גיירמו דל טורו הודיע בריאיון לתקשורת כי הוא עובד על עיבוד קולנועי לסדרת הקומיקס, וכי הוא שכר תסריטאי לעבוד על תסריט, אך ממתין לאישור מאולפני האחים וורנר ומחברת DC קומיקס. בין החברים המרכיבים את הקבוצה נמנים ג'ון קונסטנטין, הספקטר, היצור מן הביצה, זטאנה, פנטום סטריינג'ר ודדמן בין היתר. בדצמבר 2014, דל טורו ציין כי כתיבת התסריט הסתיימה ורמז כי ייתכן והסרט יהווה חלק מהיקום הקולנועי של DC. באוגוסט 2016, דאג ליימן נשכר לביים את הסרט, וזאת כאשר מייקל גיליו יכתוב את התסריט וכאשר סקוט רודין יפיק את הסרט.
דמויותיהם של היצור מן הביצה, מאדאם קסנדו ופנטום סטריינג'ר מופיעות בסדרת הרשת היצור מן הביצה.
ביבליוגרפיה
הסדרה יצאה בשלושה אוגדנים המכילים את חוברות הקומיקס שיצאו עד כה:
ויסלו
ויסלו (בהונגרית: Viszló) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בוויסלו חיו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי.
עונת 1982/1983 בליגת העל ההולנדית
עונת 1982/1983 הייתה העונה ה-27 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. פ.צ. טוונטה, נאק ברדה וניימכן ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו הלמונד ספורט, פורטונה סיטארד ואקסלסיור רוטרדם שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
חייט קטן ואמיץ
חייט קטן ואמיץ (באנגלית: Brave Little Tailor) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1938 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. זהו עיבוד לאגדת העם של האחים גרים "החייט האמיץ", עם מיקי מאוס בתפקיד הראשי. הסרט, בבימויו של ביל רוברטס, כולל מוזיקה מקורית מאת אלברט היי מאלוט ואת צוות הדיבוב וולט דיסני כמיקי, מרסלייט גארנר כמיני ואדי הולדן כהענק והמלך. זהו הסרט הקצר ה-103 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים, והחמישי באותה השנה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-11 בשנת 1939, אך הפסיד ל"פרדיננד השור", גם הוא של דיסני. בשנת 1994, הוא דורג במקום ה-26 בסרטי ההנפשה הטובים בכל הזמנים על ידי חברים בתחום ההנפשה לרשימה שנאספה עבור הספר "The 50 Greatest Cartoons" מאת ג'רי בק.
עלילה
במהלך ימי הביניים באירופה, מלך מחפש לוחם אמיץ שיוכל להרוג ענק אשר מטיל אימה על הממלכה הקטנה שלו. ישנם הרבה דיונים בכפר, אבל אף אחד לא מוכן לקחת על עצמו את המשימה. בזמן שזה קורה, חייט כפרי צעיר (מיקי מאוס) הורג שבעה זבובים בבת אחת בזמן עבודתו. מתוך התרגשות הוא מפריע לשיחתם של כמה איכרים אחרים הדנים בעניין הענק בכדי להתפאר בהישג שלו:
רכילות על כך שמיקי הרג שבעה ענקים במכה אחת מתפשטת במהירות ברחבי הממלכה. המלך מזמן אותו אליו לארמון ושואל אותו "אתה הרגת שבעה במכה אחת?". ומיקי מחל לספר בפרטנות כיצד הרג את השבעה (זבובים, לא ענקים כפי שהמלך מאמין), דבר אשר מרשים מספיק את המלך בכדי למנות אותו ל"נציב המלכותי לחיסול הענקים". עם גילוי אי ההבנה, כל הביטחון העצמי של מיקי נעלם, והוא מתחיל לגמגם ומנסה לבטל את התפקיד. המלך חושב שהוא מסרב כדי לקבל תשלום גדול יותר ומציע לו עושר עצום יותר ויותר ולבסוף (לפי הצעתה) את ידה של בתו היחידה, הנסיכה מיני, בנישואים אם הוא יוכל להרוג, או לפחות להכניע, את הענק. שבוי בקסמה של מיני, מיקי מכריז שהוא "יחתוך אותו [את הענק] למידות שלי", ויוצא לכיוון המאורה של הענק. כאשר שערי הממלכה נסגרים מאחוריו, לעומת זאת, ביטחונו יורד והוא רוצה לחזור בחזרה, אך הוא רואה את מיני ותושבי העיר מעודדים אותו מהחומות ומחליט להמשיך במשימתו.
"אוי, איך תופסים ענק?" נאנח מיקי לעצמו, תוהה מה לעשות. בדיוק אז, הענק מופיע, מאלץ את מיקי לנוס למקום מסתור בעוד הענק מועך סלעים, עצים ומבנים מתחת לרגליו בזמן שהוא מחפש אחר מזון באזור הכפרי. האחרון מתיישב על אסם ואוכל עגלה של דלועים כאילו היו ענבים. מיקי, שהסתתר בתוך העגלה עם הדלועים, נאחז בענבל של הענק בכדי לא להיבלע, מה שגורם לענק להתחיל לשהק. כדי להפסיק זאת, הענק שולף באר מים מהאדמה ושותה ממנה כאילו הייתה תרמוס, ומיקי ניצל מקיבתו של הענק על ידי היצמדות לדלי של הבאר. אולם ההקלה הייתה קצרת מועד, שכן הענק תופס מיד את ערימת השחת בה מיקי מוצא מקלט, מגלגל אותה לסיגריה ומדליק אותה עם התנור מבית סמוך (לאחר שהרים את הגג כדי להשיג אותו). הענק נשען על ממגורה כדי להירגע ומתחיל לעשן להנאתו. העשן גורם למיקי להתעטש, מה שחושף אותו בפני הענק.
הענק, לאחר שננעץ באף עם זוג המספריים, מנסה למעוך את מיקי, אך מפספס. מיקי מפתה את הענק להכניס את ידו מתחת לשרוול היד השנייה ובמהירות תופר בחוט ומחט את בגדו של הענק. לאחר מכן הוא קושר את אפו של הענק כלפי מעלה, מה שמונע ממנו לפקוח את עיניו, לפני שהוא חג סביבו וכובל אותו לכל אורך גופו. הענק מועד ונופל ארצה, נוחת בעוצמה כזו שגוש אדמה עף באוויר, נוחת על ראשו ומעלף אותו. מיקי נאנח לרווחה, מרוצה מניצחונו.
בעקבות תבוסת הענק, נבנה פארק שעשועים באתר בו התרחש הקרב. מתקני הפארק מופעלים, באמצעות סדרה של חגורות וגלגלי שיניים המחוברים לטחנת רוח, על ידי רוח מהענק הנוחר, אשר כפות לאדמה. הסרט מסתיים כשהמלך ומיקי ומיני הנשואים הטריים נהנים מרכיבה על קרוסלה.
מדיה ביתית
הסרט הופץ יחד עם סרטו של גופי "אביר ליום אחד" במהדורות ה-DVD של "החרב באבן".
בישראל הסרט הופיע בדיבוב עברי בקלטות ה-VHS של "זהו מיקי" תחת בימוי הדיבוב של שפרירה זכאי, כאשר בין המדבבים נכלל אוהד שחר בתור מיקי מאוס.
קריסטלין
באנטומיה, קריסטלין (בלועזית: Crystallin ) הוא חלבון מבני מסיס במים, הנמצא בעדשה ובקרנית העין, האחראי על שקיפות המבנה. חלבונים אלו זוהו גם במקומות נוספים בגוף כמו בלב, ובתוך גידולים אלימים של סרטן השד. מאז שהתגלה כי פציעה בעדשה עשויה לקדם התחדשות של תאי עצב, קריסטלין הפך לאזור מושא למחקר נוירולוגי.
תפקיד
תפקידו העיקרי של הקריסטלין בעדשת העין הוא ככה״נ להגדיל את מקדם השבירה מבלי לחסום מעבר של אור. עם זאת, זהו לא תפקידו היחיד. התברר כי לקריסטלינים קיימים תפקידים מטבוליים ורגולטוריים נוספים, הן בתוך עדשת העין והן באיברים אחרים בגוף.
ספיישל אולימפיקס
ספיישל אולימפיקס (באנגלית: Special Olympics - האולימפיאדה המיוחדת) הוא ארגון בינלאומי שמקדם את העיסוק בספורט של אוכלוסיית האנשים עם לקויות (מוגבלות שכלית התפתחותית, אוטיזם בתפקוד גבוה או הפרעות נפשיות). הארגון הוקם בסוף שנות ה-60 בארצות הברית ובשנת 2015 היו חברות בו 190 מדינות, בהן ישראל, ומאוגדים בו כ-2.3 מיליון ספורטאים.
פילוסופיה, ייעוד, מטרה ועקרונות
הארגון נוסד מתוך אמונה שאנשים עם פיגור שכלי יכולים בעזרת הדרכה ותמיכה, לעסוק בספורט יחידני וקבוצתי, על אף מגבלותיהם. המוטיב המרכזי בספיישל אולימפיקס הוא "כל אחד יכול".
פעולות הספורט מושתתות על ערכים אוניברסליים, בהם זכות כללית להשתתפות, השתתפות בחינם, תחרות מול שווים ברמת הביצוע, כבוד והערכה על האימונים בדרך של מתן פרסים לכל.
ייעוד הארגון הוא לספק פעילות שנתית ותחרויות בענפי ספורט אולימפיים לאנשים עם פיגור החל מגיל 8.
מטרת העיסוק בספורט היא לשפר את כושרם הגופני ויכולתם הפיזית ובכך להעלות את הדימוי והביטחון העצמי שלהם הן בעיני עצמם והן בעיני משפחתם והקהילה בה הם חיים, וכך הם יוכלו להשתלב בחברה כאזרחים יוצרים ותורמים.
המעורבות בפעילות ספורטיבית ובספורט הישגי בפרט, מעניקה למשתתפים הזדמנות לחוות הצלחות, חוויית מנצחים, ונותנת להם הזדמנות להרגיש שווים.
הדגל
חמישה אנשים עומדים במעגל ונותנים ידיים, כמספר היבשות. האנשים ללא זהות, להבדיל מהדגל האולימפי בו לכל טבעת יש צבע שמסמל יבשת. האנשים עומדים במעגל, כיוון שבו אין ראשון ואין אחרון, וכך גם בארגון כולם שווים וכולם חברים של כולם.
היסטוריה
ביוני 1963 ארגנה יוניס קנדי שרייבר, אחותו של הנשיא ג'ון פ. קנדי, מחנה קיץ לילדים בעלי מוגבלות שכלית בביתה שבמרילנד. קנדי הקימה את המחנה מתוך רצון ושאיפה לכך שילדים בעלי מוגבלות שכלית יוכלו לקיים פעילויות ספורטיביות ולא להישאר בביתם מבלי לעשות דבר. במהרה, מחנות נוספים הוקמו ברחבי ארצות הברית, במימונה של קרן משפחת קנדי. המחנה הפך לאירוע שנתי, והקרן שלמשפחת קנדי העניקה מענקים לאוניברסיטאות ומרכזים קהילתיים כדי לקיים מחנות דומים.
יוניס קנדי שרייבר כתבה מאמר בו חשפה, כי אחותה רוזמרי נולדה עם מוגבלות שכלית קלה ועברה ניתוח לובוטומיה בשנת 1941 אשר הותיר אותה במצב מנטלי קשה וסיעודי עד יום מותה. מאמר זה על משפחת הנשיא נתפס כ"קו פרשת מים" בשינוי עמדות הציבור כלפי אנשים עם מוגבלות שכלית. מוגבלותה של רוזמרי סיפקה לקנדי שריבר חזון כולל על איך אנשים עם מוגבלות שכלית יכולים להתחרות בספורט יחדיו בפומבי. לא פעם נאמר שהנכות של רוזמרי הייתה ההשראה של יוניס להקים את הספיישל אולימפיקס, אבל היא אמרה בריאיון ל"ניו יורק טיימס" ב-1995 שזה לא בדיוק המקרה. "המשחקים לא צריכים להתמקד באדם אחד", היא אמרה.
מחקר משנת 1964 של ד"ר פרנק היידן, פרופסור לחינוך גופני מאונטריו, הוכיח שאנשים עם מוגבלות שכלית יכולים וצריכים להשתתף בפעילות גופנית. הוא האמין שהיתרונות של פעילות כזו יראו בכל תחומי החיים של הספורטאים. בעזרת בית ספר מקומי שהציע מקום במרכז הספורט שלו, היידן החל את אחת מתוכניות הספורט הציבוריות המאורגנות הראשונות לאנשים עם מוגבלות שכלית, בסתיו 1968. באמצע שנות ה-60 פיתח היידן גם רעיון למשחקים לאומיים, ועבודתו הביאה אותו לידיעת קרן קנדי. הוא שיתף את רעיונותיו למשחקים לאומיים, במהלך שנת שבתון בו עבד עבור הקרן.
משחקי הספיישל אולימפיקס הראשונים נערכו ב-20 ביולי 1968, בשיקגו. כ-1,000 ספורטאים מארצות הברית ומקנדה השתתפו באירוע שנערך במשך יום אחד, והיה מיזם משותף של קרן קנדי ומחוז שיקגו פארק. אן מקגלון בורק, אז מורה לחינוך גופני במחוז שיקגו פארק, העלתה את הרעיון לתחרות אתלטיקה חד פעמית, כלל-עירונית, בסגנון אולימפי לאנשים עם צרכים מיוחדים. בורק פנתה לקרן קנדי בשנת 1967 כדי לסייע במימון האירוע. קנדי שריבר, בתורה, עודדה אותה להרחיב את הרעיון מעבר לעיר והקרן סיפקה מענק של 25,000 דולר לאירוע. כשבורק פנתה לארגון צדקה אחר למימון, נאמר לה, "את צריך להתבייש בכך שאתה מציג ילדים מסוג זה לראווה". במהלך במשחקים הראשונים הכריזה קנדי שריבר על הקמתה של הספיישל אולימפיקס וכי משחקים נוספים יתקיימו מדי שנתיים כ"אולימפיאדה בינלאומית דו שנתית". ד"ר פרנק היידן שימש כמנהל המשחקים עד 1972, ולאחר מכן עסק בפיתוח בינלאומי של המשחקים.
בשנת 1971, הוועד האולימפי של ארצות הברית נתן לספיישל אולימפיקס אישור רשמי להשתמש בשם "אולימפיאדה". צרפת שלחה את הספורטאים הראשונים מחוץ לצפון אמריקה למשחקים השניים שנערכו בשנת 1970. במשחקים השלישיים בשנת 1972, שלחו 10 מדינות ספורטאים. משחקי החורף של הספיישל אולימפיקס נערכו לראשונה בפברואר 1977, בקולורדו, מאז נערכים משחקי הקיץ ומשחקי החורף כל ארבע שנים. ארגון האומות המאוחדות הכריז על שנת 1986, שנת הספיישל אולימפיקס. בשנת 1988, האולימפיאדה המיוחדת הוכרה רשמית על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי המשחקים הראשונים שנערכו מחוץ לארצות הברית, היו משחקי החורף של 1993 בזלצבורג, אוסטריה. נשיא אוסטריה היה ראש המדינה הראשון שפתח את המשחקים באופן אישי.
ב-2003 יצאו משחקי הקיץ לראשונה מתחום ארצות הברית והתקיימה בעיר דבלין באירלנד, מכיוון שמוצא משפחת קנדי הוא מאירלנד. בשנת 2007 נערכו המשחקים בשאנגחאי, וב-2011 המשחקים התקיימו באתונה. ב-2015 המשחקים התקיימו שוב בארצות הברית, בעיר לוס אנג'לס. ב-2019 המשחקים התקיימו באבו דאבי. ב-2023 יתקיימו בברלין.
בנוסף לכך מתקיימות לטורניר מהדורות יבשתיות. המשחקים האחרונים ביבשת באירופה התקיימו ב-2014 בבלגיה וב-2022 במלטה.
ישנן מדינות שאף מקיימות משחקים לאומיים משלהן. ישראל קיימה טורניר מסוג זה לראשונה בספטמבר 2016.
בישראל
בשנות ה-70 הצטרפה ישראל לארגון תחת דגל אקים. משתתפים מישראל החלו לצאת לתחרויות בחו"ל ולקיים מסגרות פעילות בענפי השחייה, כדורגל וכדורסל.
ב-1987 נוסד ארגון מתנדבים בישראל לניהול פעילות הספיישל אולימפיקס בישראל. בין פעילי הארגון בישראל היה מאמן הכדורסל רלף קליין. הארגון החל לגייס תרומות לפעילותו, שהתרחבה בהדרגה במשך השנים, וב כבר היו רשומים כ-3,000 משתתפים בענפים רבים כולל: שחייה, כדורגל, כדורסל, טניס, טניס שולחן, באולינג, ג'ודו, רכיבת אופניים ואתלטיקה קלה.
בקיץ 2003 השתתפה משלחת ישראלית במשחקי הקיץ הראשונים מחוץ לארצות הברית, בדבלין, אירלנד. המשלחת הישראלית מנתה 32 משתתפים וזכתה ב-29 מדליות מהם 14 מדליות זהב.
בנובמבר 2005 חברי המשלחת הישראלית זכו ב-11 מדליות באליפות אירופה של הספיישל אולימפיקס בטניס שולחן. בנוסף החליט באותו החודש הוועד האולימפי בישראל לתמוך בפעילות הארגון בישראל.
בתחילת שנת 2007 73 ספורטאים ישראלים נבחרו לייצג את ישראל בספיישל אולימפיקס שנערכו בשאנגחאי שבסין, אולם בגלל מחסור תקציב הוחלט תחילה לבטל את המשלחת. לבסוף נשלחה משלחת מצומצמת שזכתה בשורה של מדליות, כולל 7 מדליות לשחיינית טל חודרוקובסקי.
באוקטובר 2022 אמורים להתקיים "המשחקים הלאומיים" של ספיישל אולימפיקס באזור הגליל בהשתתפות כ-1000 ספורטאים. טקס הפתיחה נועד להתקיים ב"אגמון החולה".
הקמת העמותה החדשה
במהלך 2017 פורק הארגון הישראלי של הספיישל אולימפיקס, לאחר שנשלל רישיונו על ידי הארגון הבינלאומי, בגלל טענות של פעילים רבים על ניהול כושל ונפוטיזם. הטענות העלו בפני הארגון הבינלאומי בעת ביקור של הנהלת הארגון בתחרות שנערכה בישראל. בין השאר טענו פעילים רבים כי חברי משלחת ישראל שנשלחו במהלך השנים לאירועים קודמים היו ברובם קורבי משפחה של מנהלי הארגון בישראל. לאחר חקירה החליט האיגוד האירופי-אסייתי של הספיישל אולימפיקס, להקים עמותה חדשה בישראל. שי פירון מונה ליו"ר העמותה, והג'ודוקא הישראלי אריק זאבי לחבר הוועד המייעץ שלה. עמותת ספיישל אולימפיקס הישראלית החדשה פועלת בשם ספיישל אולימפיקס ישראל - הארגון הישראלי לספורט משלב. ב-23 בנובמבר 2018, התקיים אירוע ההשקה של העמותה החדשה, בבית הנשיא בירושלים אותו אירח נשיא המדינה ראובן ריבלין; באירוע נכחו חברי הכנסת, כדורגלנים, ובעלי תפקידים מהאיגוד האירופי-אסייתי של הארגון.