cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע נורת'וודס
מקור ופרסום בציבור
ההצעה העיקרית הוצגה במסמך בשם "הצדקות להתערבות צבאית אמריקאית בקובה - סודי ביותר" - אוסף של מזכרים שנכתבו בידי משרד הביטחון האמריקאי וראשי המטות המשולבים. המסמך הוצג על ידי ראשי המטות המשולבים לשר הביטחון, רוברט מקנמארה ב-13 בדצמבר, בהגשה מוקדמת, למטרת תכנון. ראשי המטות המשולבים המליצו שהן ההיבטים הסמויים והן הגלויים של מבצע שכזה יבוצעו על ידם.
ועד פקידי קושטא
ועד פקידי קושטא היה גוף כלכלי שנוסד ב-1726 באיסטנבול ויועד על מנת לתמוך ביהודי ארץ ישראל בכלל ויהודי ירושלים בפרט.
הרקע ההיסטורי
סביב שנת 1720 היה היישוב היהודי בירושלים שרוי במשבר כלכלי וקיומי. האשכנזים, שעלו יחד עם חבורת רבי יהודה החסיד, צברו חובות כבדים וגורשו מהעיר. היהודים הספרדים סבלו גם הם מחובות שהלכו ותפחו, כתוצאה מתשלומים מופקעים על שכר דירה, תשלומי שוחד ומיסים שונים ומשונים. בנוסף, השלטון המרכזי באיסטנבול נחלש ועלה כוחם של שליטים מקומיים פרועים ומושחתים. כתוצאה מכל אלו התדלדל מאוד היישוב היהודי בירושלים ורבים היגרו לצפת, טבריה ואף לחוץ לארץ.
ישיבת קלצק (ארץ ישראל)
ישיבת קלצק פרדס חנה - רחובות, הייתה ישיבה שהוקמה על ידי הרב צבי יהודה מלצר, על שם ישיבת קלצק בליטא, שהוקמה על ידי אביו הרב איסר זלמן מלצר, ובראשה עמד גיסו הרב אהרן קוטלר.
הישיבה פעלה בין השנים תש"א - תשי"ז, אז התאחדה עם ישיבת הדרום.
ועד פקידי קושטא
הוועד ופעולתו
מטרת הוועד הייתה גיוס כספים מיהודי הגולה, באמצעות שליחים (בדומה לשד"רים) וחלוקה של כספים אלה ליהודי ירושלים לפי קריטריונים. בירושלים הוקם במקביל "כולל עיה"ק (עיר הקודש) ירושלים" (או "כולל הספרדים בירושלים"), כלומר ועד מקומי שתפקידו היה לחלק את הכספים בירושלים לפי תקנות הוועד.
ישיבת קלצק (ארץ ישראל)
הקמת הישיבה בפרדס חנה
הרב צבי יהודה פתח את הישיבה כסניף של ישיבת קלצק בליטא. הרב אהרן קוטלר סייע לו בהקמת הישיבה והבטיח סיוע חודשי, אך עד הקמת הישיבה, בשנת תש"א, חרבה ישיבת קלצק בליטא.
ועד פקידי קושטא
הוועד ופעולתו
לאחר מספר שנים הורחבו מטרות הוועד לתמיכה בכל יהודי ארץ ישראל בהם הערים צפת, טבריה וחברון.
עקב התמיכה הכספית והיכולת של הוועד לכפות על היהודים תקנון הפך הוועד למנהל בפועל של ענייני היהודים בירושלים. מצד שני, שלוחי הוועד פעלו גם, ללא מעמד רשמי, בחצר הסולטאן על-מנת לייצג את ענייני יהודי ארץ-ישראל. כיוון שהוועד באיסטנבול כלל את העשירים והמכובדים שביהודי העיר, נטו השלטונות להאזין לטענותיהם ובכך שופר מעמדם של יהודי ירושלים, מיסיהם הוקלו והוכבדה יד השלטון המרכזי על השליטים המקומיים בארץ ישראל.
ישיבת קלצק (ארץ ישראל)
הקמת הישיבה בפרדס חנה
הקבוצה הראשונה של הבחורים הייתה של שלושים בחורים, בעיקר מישיבת חברון, בהם הרב שניאור קוטלר והרב דב יפה. בין צוות הישיבה היה הרב זבולון גרז שהתגורר בחדרה והרב יואל קלופט ששהה כל השבוע בישיבה, וחזר לירושלים רק לשבת. הרב קוטלר מסר שיעורים בישיבה בעודו בחור.
ועד פקידי קושטא
תמיכה בעליה
החל מראשית דרכו של הוועד הוא ארגן עליה שנתית לרגל של יהודים לירושלים. בעליות השתתפו מאות יהודים. מלבד הערך הרוחני, הדבר גם סייע כלכלית ליהודי ארץ-ישראל. הוועד גבה את תשלום מס עולי הרגל (ה"גאפאר") באופן מרוכז והעבירו לשלטון ובכך מנע שרירות-לב של פקידים מקומיים שנטו לעשוק את עולי הרגל שהגיעו בלא מסגרת מארגנת.
ישיבת קלצק (ארץ ישראל)
הקמת הישיבה בפרדס חנה
הישיבה הוקמה בבית הכנסת של המושבה פרדס חנה. שחדרי השיעורים וחדר האוכל היו בחדרים הסמוכים לבית הכנסת. לאחר תקופה, כשראה שבני המושבה אינם שולחים את בניהם לישיבה, פתח הרב מלצר את מדרשית נעם.
מעבר הישיבה לרחובות
בשנת תש"ז, מונה הרב מלצר לרבה של רחובות, במקום חותנו הרב צבי שטיינמן. הוא העביר את הישיבה לרחובות, כשיחד עמו עברו גם הרב קלופט והרב גרז אותם מינה גם לרבני שכונות בעיר. הישיבה שכנה בבית הכנסת הגדול של רחובות ברחוב בנימין, ומול בית הכנסת, במבנה ארעי, היה חדר השיעורים. מעבר לכביש היה חדר האוכל ומגורי התלמידים, במבנים ששמשו קודם לכן כאורוות של הצבא הבריטי, שעמדו סמוך למקום בו ניצב כיום בית שפירא.
ועד פקידי קושטא
תמיכה בעליה
בשנת 1740 הקים הוועד אכסניה לעולים ביפו. היה זה ח'אן יהודי שהקל מאוד על העולים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 זיהתה חוקרת יפו, ד"ר חנה רם, את מבנה הח'אן עם מבנה בית הכנסת לעולי לוב ביפו, המנציח כיום את הח'אן העתיק. לאחר מכן עבר המרכז היהודי ביפו לבית אג'ימן.
שנות דעיכה
לאחר מרד מוחמד עלי, ב-1840, עליית מעצמות מערב אירופה ושקיעת העות'מאנים, נחלשה גם עוצמתו של הוועד. עם סיום השלטון העות'מאני בארץ ישראל, ב-1917 תם תפקידו של הוועד.
ישיבת קלצק (ארץ ישראל)
מעבר הישיבה לרחובות
עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרפו התלמידים לכוחות הלוחמים והישיבה התפרקה. לאחר קום המדינה הוקמה הישיבה מחדש.
באותה תקופה הביא את בן דודתו, הרב שך, לכהן כר"מ בישיבה. הרב שך נשאר כל השבוע בישיבה, ולשבתות חזר לירושלים. לאחר מעברו של הרב שך לישיבת פוניבז' בשנת תשי"ב, מילא את מקומו הרב יצחק קוליץ. בנוסף כיהן בישיבה הרב אלימלך בר שאול, עמו הגיעו מספר תלמידים מישיבת חברון, אשר כונו ה"עבריתניקים", בשל רצונם לשמוע שיעורים בעברית. בנוסף כיהנו בישיבה הרב מאיר צבי ברגמן, ראש ישיבת רשב"י וחתנו של הרב שך והרב משה שמעון וינטרוב.
בשנת תשי"ד הקים הרב מלצר את ישיבת הדרום, לבחורים ממשפחות פחות אדוקות. הישיבה הוקמה לצד ישיבת קלצק. בשנת תשי"ז בנה מבנה לישיבת הדרום, סמוך לביתו של חיים ויצמן. בתקופה זו התאחדו שתי הישיבות. חלק מצוות הישיבה, בהם הרב ברגמן, המשיכו ללמד בישיבת הדרום.
רעב (רוקסן גיי)
רעב (באנגלית: Hunger: A Memoir of (My) Body) הוא ספר זכרונות משנת 2017 מאת רוקסן גיי.
הספר עוסק ביחסה של גיי לאוכל, השמנה וטראומה, במסגרתה של חברה אשר אינה חדלה לעסוק בגופן של נשים וממשטרת אותו ללא הרף. השמת המילה My (שלי) בסוגריים בכותרת הספר באנגלית מסמלת את המחסום הפיזי שהשומן מהווה עבור גיי בתגובה לאונס ולטראומה הרגשית שעברה; וכן, לדברי גיי, הסוגריים "מסמנים את הקושי של העצמי-הנשי והקול הנשי, הנתונים בהסגר, לפרוץ החוצה מן השריון המפוקפק שלהם."
תוכן
ב"רעב", גיי מתארת את חוויית הגוף שלה, היחסים שלה עם אוכל והשמנה, ואת ניסיונה כקורבן לאלימות מינית. גיי עלתה במשקל בעקבות טראומה שעברה, הן כאמצעי למצוא נחמה, וגם בתור הגנה מפני העולם. גיי מתארת את הספר כ"על החיים בעולם כאשר את 150 או 200 קילו בהשמנת יתר, כשאת לא בהשמנת יתר, או השמנת יתר חולנית, אלא בסופר השמנת יתר חולנית".
כשהיא הייתה בת 12, גיי מספרת בספר, "קרה משהו נוראי. המשהו הנוראי הזה שבר אותי". היא עברה אונס קבוצתי בהנהגתו של נער "שחשבתי שאהבתי". הם היו בצריף צייד נטוש ביער באומהה, נברסקה, וכך לא היה מי שישמע את צרחותיה, חוץ מתוקפיה. "הם היו בנים שעוד לא גברים, אבל שכבר ידעו לעשות את הנזק של גברים". אחרי שאנסו אותה, ירק אחד הנערים בפניה. היא מתארת את ההשפלה והאלימות שעברה באופן ענייני - הרי הטראומה ברורה, ותוצאותיה הביאו לכתיבת הספר מלכתחילה. גיי מבקשת להראות את המורכבות שבהשמנה, לראות את הנושא כיותר מאשר "בעיה שצריך לגבור עליה", אלא כתופעה בעלת משמעויות חברתיות, נפשיות, ואישיות. גיי מודה שהיא לא מאלה שמסוגלות לקבל ולאהוב את עצמה בכל גודל (כפי שתנועת קבלת הגוף מקדמת), אך היא כן מבקשת מקוראיה לחשוב מחדש על המשמעות של שומן.
גיי לא סיפרה להוריה מה שקרה עד שהייתה כבר בוגרת. היא פחדה מתגובת משפחתה הקתולית, דבר שהדהד את רגשות האשם שלה עצמה - היא הרי חיבבה את הנער שאנס אותה. ככל שחייתה גיי עם גופה השמן, היחסים שלה נהיו מורכבים יותר, לא רק בינה לבין עצמה, או בינה לבין גברים, אלה מול משפחתה, חבריה, מכוני כושר, אוכל, והחברה כולה.
היא משתפת עם קוראיה את החוויה של קבלת מחאות וביקורות פומביות וקולניות - ללא הרף - בתגובה לקיום גופה במרחב. על הכעס המופנה אליה, והגועל. כיצד הפעולה הפשוטה של ללכת ברחוב יכולה לגרור את הצורך להתמודד עם אלימות מילולית והשפלה: "גברים מוציאים את הראש ממכוניותיהם וצועקים לי דברים גסים על גופי, על איך הם רואים אותו, וכמה זה מעצבן אותם שאני לא מתאימה את עצמי למבט שלהם, להעדפותיהם, ולרצונותיהם".
אחד הנושאים המרכזיים שגיי מתייחסת אליהם בספרה הוא סוגיית המרחב האישי, במיוחד אל מול הציבורי. היא מותחת ביקורת על תעשיית ביגוד הנשים, על התחבורה הציבורית, שיטות הרזייה ומכוני דיאטות, כולל הפרסומות שלהם, דמויות ציבוריות, וכן מוסדות איתם יש לה יחסים עסקיים והיחס שלהם לאספקת מרחב שיכול להכיל אנשים שמנים. וכן את התוצאות של כל הדברים האלה על הדימוי העצמי והביטחון העצמי של הפרט.
אמירתה הממצה של גיי: "ככל שאת גדולה יותר, ככה את ניראית פחות".
ביקורת
"רעב" זכה לביקורות נלהבות. בעיתון Los Angeles Times, תיארה רבקה קארול את הספר כ"תיאור חי ומיידי של איך האינטלקט, הרגש והפיזיקליות מדברים זה עם זה ועובדים באופן בלתי נלאה לא רק לשרוד פגיעה שבל תתואר, אלא ליצור חיים שראויים לחיות ולחגוג אותם." בעיתון USA Today, צ'אריס ג'ונס נתנה לספר 3.5 מתוך 4 כוכבים, וכתבה ש"הפרוזה הנקייה של גיי, שנכתבה בחינניות גולמית, מעצימה את התהודה הרגשית של הסיפור שלה, הופכת כל תובנה לחדה יותר, כל התגלות למרתקת יותר, וגם, לפעמים, לקשה מנשוא". בכתב העת לביקורת ספרותית Kirkus, נכתב שהספר הוא מרתק באותה המידה כשהיא מספרת על טראומה, על אהבתה לאיינה גארטן (אישיות טלוויזיה בערוץ האוכל) שלימדה אותה שמותר לאישה להיות שמנמנה ונעימה ומאוהבת באוכל, ועל היציאה שלה מהארון כביסקסואלית. בניו יורק טיימס נכתב: "במובנו הפשוט ביותר, מדובר בספר זיכרונות על להיות שמנה... בעולם עוין ושמנופובי. במובנו הסימפוני ביותר, זוהי בדיקה אינטלקטואלית קפדנית ומרגשת של הדרכים שבהן הטראומה, הסיפורים, התשוקה, השפה והמטאפורה מעצבים את החוויות שלנו ומרכיבים את המציאות שלנו.
רחוב 17 ביוני
רחוב 17 ביוני (בגרמנית: Straße des 17. Juni) הוא רחוב במרכז ברלין בירת גרמניה.
רחוב זה מהווה את המשכו לכיוון מערב של שדרת אונטר דן לינדן. הרחוב חוצה את הטירגארטן. בקצהו המזרחי נמצא שער ברנדנבורג ובקצהו המערבי נמצאת כיכר ארנסט-רוטר שבשרלוטנבורג. במרכז הרחוב נמצאת כיכר הכוכב הגדול ובמרכז עמוד הניצחון של ברלין. בקצהו המזרחי של הרחוב נמצא אנדרטת המלחמה הסובייטית שנבנתה בשנת 1945.
הרחוב משמש כאתר ההזנקה של מרתון ברלין.
היסטוריה
הדרך נסללה בשנת 1799 ושימשה הדרך הראשית לברלין מכיוון מערב, וציר הקישור המרכזי בין פרוורי מערב ברלין למרכז העיר. קודם למלחמת העולם השנייה נקראה הדרך "שארלוטנבורגר שוסה" (Charlottenburger Chaussee) מאחר שהדרך קישרה את העיר לפרוור שרלוטנבורג. בתקופת השלטון הנאצית הורחבה הדרך כחלק מציר מזרח-מערב שנבנה עבור התהלוכות הצבאיות של המפלגה הנאצית. בשלהי מלחמת העולם השנייה, במהלך הקרב על ברלין, ולאחר שהעיר הוקפה על ידי הצבא הסובייטי ובשל הארטילריה הסובייטית לא יכלו הנאצים להשתמש בשדות התעופה של ברלין, שימשה דרך זו כאתר הנחיתה העיקרי של בכירי הצבא הנאצי אשר הגיעו לפיהררבונקר.
בשנת 1953 שונה שם הרחוב לרחוב 17 ביוני על מנת לציין את מרד הפועלים של מזרח גרמניה שחל בתאריך זה.
Titanium
Titanium (בעברית: טיטניום) הוא שיר של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה, בהשתתפות זמרת הפופ האוסטרלית סיה, מתוך אלבום האולפן החמישי של גטה, Nothing but the Beat. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-5 באוגוסט 2011 בתור הסינגל השיווקי הראשון מתוך שלושה מן האלבום. השיר נכתב ברובו על ידי הזמרת סיה פרלר, בשיתוף עם דייוויד גטה, ג'ורג'יו טוינפורט והמפיק ההולנדי אפרוג'ק (ניק ואן דה-וול). סיה הקליטה ושלחה את השיר לגטה, גטה הקליט את השיר בתחילה עם הזמרת האמריקאית מרי ג'יי בלייג', אך לבסוף הוחלט להוציאו בגרסה בה שרה סיה.
"Titanium" הגיע ל-"20 הגדולים" במדינות רבות ברחבי אירופה, למרות היותו סינגל שיווקי ולא-רשמי. עם יציאתו הוא נכנס למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי.
LoveGame
LoveGame (בעברית: משחק אהבה) הוא הסינגל הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא מאלבום האולפן הראשון שלה, The Fame (2008). השיר יצא לאור ב-24 במרץ 2009 ונכתב והופק על ידי גאגא ורד וואן. השיר יצא כסינגל השלישי מן האלבום בצפון אמריקה וכסינגל הרביעי במדינות כגון, אוסטרליה, ניו זילנד, ושוודיה לאחר "Eh Eh (Nothing Else I Can Say)". השיר יצא גם כסינגל הרביעי בבריטניה לאחר "Paparazzi".
השיר קיבל ביקורות מעורבות ביציאתו, בעת מבקרי המוזיקה סיקרו את שורת השיר "אני רוצה לקחת סיבוב על מקל דיסקו שלך". גאגא הסבירה שהמונח "מקל דיסקו" הוא איבר המין הזכרי, והוא מושפע מהמשיכה המינית שלה לזרים במועדוני לילה. "LoveGame" מדבר על אהבה, תהילה, ומיניות שהם הנושאים המרכזים של האלבום. השיר גם קיבל מספר רמיקסים בהם עם זמר הרוק מרילין מנסון. במצעדים קיבל הצלחה רבה והגיע לחמשת הגדולים במצעדים רבות בהן, צרפת, קנדה, אוסטרליה, סקוטלנד, אוסטריה, ארצות הברית, ועוד. במצעד שירי הדאנס והפופ של בילבורד הגיע למקום הראשון ובכך הפך לשירה ה-3 שכובש את המצעד ברציפות בעודו משיג תואר פלטינה משולשת בארצות הברית.
הקליפ לשיר צולם ברכבת תחתית ומגרש חניה בניו יורק, בו גאגא ורקדניה נראים רוקדים את כוריאוגרפיית השיר וזזים בתנועות פרובוקטיביות. הקליפ הושפע מהווידאו לשיר "Bad" של מייקל ג'קסון אשר גם צולם ברכבת תחתית. בשל התוכן המיני שלו, השיר נאסר להצגה בערוצי טלוויזיה באוסטרליה. גאגא ביצעה את השיר במקומות רבים בהם, בתוכניות "Dancing With The Stars", המופע של אלן דג'נרס, סאטרדיי נייט לייב, בטקס פרסי ה-"Much Music Awards" ובכול סיבובי ההופעות שלה.
רקע וכתיבה
תוך כדי התייחסות לתוכן המילולי של השיר בתוכנית השיחה האוסטרלית, "Rove", אמרה גאגא כי היא אינה חוזרת בעצמה בנוגע למטאפורה של "מקל הדיסקו" שלה, גם אם זה יביא לאיסור הקליפ בערוצים באוסטרליה. היא הוסיפה כי המטאפורה לא נועדה להיות מתוחכמת והיה ברור למה הטקסטים התכוונו. "אם כבר, אני חושבת שאנשים קשים מדי", אמרה גאגא. והוסיפה כי "הרבה מוזיקת פופ שמוכוונת לנוער הרבה יותר גזעית ממנה עם הטקסטים הפרובוקטיביים המיניים שלהם". אבל גאגא הרגישה שכל ההקשר של הוויזואליה שלה לצד המוזיקה הוא שגרם לאנשים להגיב. "זו המוזיקה ביחס לוויזואלי, ביחס לאופן שבו אני זזה ולאופן שבו אני מנסחת את המילים. אבל אם הייתי רוצה לעשות מוזיקה כדי לגרום לאנשים לשיר 'לה די דה' זה היה מאוד משעמם", סיכמה.
"LoveGame" יצא כסינגל השלישי של האלבום בצפון אמריקה ובאירופה וכסינגל הרביעי באוסטרליה, ניו זילנד ושוודיה לאחר "Eh, Eh (Nothing Else I Can Say)" בארצות הברית הוא נשלח לפורמטים של רדיו להיטים עכשווי (CHR) להפעלה החל מ-12 במאי 2009. בתחילה תוכנן השיר כהופעת הסינגל השלישית בממלכה המאוחדת, אך בהתחשב בכך שמילותיה וקליפ שלו עלולים להיות מעוררי מחלוקת, הוחלט כי "Paparazzi" ייצא במקום. "LoveGame" קיבל מספר רמיקסים, שאחד מהם הציג שירה של זמר הרוק מרילין מנסון. דניאל קרפס ממגזין הרולינג סטון דיווח כי "הרמיקס נוצר במהלך הצילומים של גאגא עם המגזין במאי 2009, כאשר מנסון הגיע על הסט". הרוקר התרשם מהצילומים ורצה לשתף פעולה עם גאגא ב-"LoveGame". בתמורה, גאגא השתתפה גם ברמיקס לשיר מאלבום האולפן השביעי של מנסון, The High End of Low (2009).
ביקורת
ג'נייבייב קוסקי מהעיתון האינטרנטי, The A.V. Club. כינתה את השיר כ-"המנון מועדוני מניע" והחמיאה לז'אנר שלו ולתכונות התופים שלו. היא תיארה אותו בשמיעה כ-"טיול קולי מסחרר המקרב את נקודת השיא של לילה למשפר כימי של קפיצות במועדון". בן הוגווד מהאתר musicOMH הכריז על השיר כ-"פופ מהשורה הראשונה, עם יהלומים" יחד עם שירים אחרים מהאלבום כמו "Starstruck "ו-"Paparazzi". הוא מצא שהמילים לפעמים מוזרות, במיוחד ההצהרה של "אני במשימה וזה כרוך בכמה נגיעות כבדות". שרה רודמן מהעיתון האמריקאי הבוסטון גלוב אמרה כי לשיר "יש רמה של מרזב עם מהלכים מתפתלים". פרייה אלן ממגזין טיימס לא התרשמה מהשיר "וקראה לו מחושב". עורך מוזיקת מגזין הבילבורד, כריס ויליאמס, נתן ביקורת חיובית לשיר, והעיר כי "יש בו את כל המרכיבים המנצחים של קודמיו. תחושה ידידותית לרדיו, מועדון / אלקטרופופ, משפט קלוש ופרובוקטיבי, אך מטופש מספיק, וקצת קסם סינתטי משנות ה-80, כך שהמבוגרים יוכלו לשחק יחד. במשחק אהבה גאגא נמצאת בו כדי לזכות בו".
מסחר
לאחר יציאתו, "LoveGame" הופיע לראשונה במצעד ארצות הברית, הבילבורד הוט 100 במקום ה-96 ב-4 באפריל 2009, אך נפל מהמצעד לגמרי בשבוע הבא. לאחר שישה שבועות הגיע למיקום ה-6 במצעד עם כ-107,000 הורדות דיגיטליות ובכך הפך לשיר עם הכי הורדות דיגיטליות בשבוע זה. שבועיים לאחר מכן, "LoveGame" הגיע לשיאו במקום ה-5.בנוסף הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד ולמצעד שירי הפופ שהוא גם השיר השלישי של גאגא שכובש את המצעד. "איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי" (RIAA) הכתיר את "LoveGame" כתואר פלטינה משולשת עם כ-2,630,000 עותקים בארצות הברית החל מחודש אפריל 2016 בהקשבה ל-"Nielsen Soundscan". בקנדה, השיר הופיע לראשונה במצעד קנדה הוט 100 במקום ה-68 לפני שחרורו הרשמי כסינגל מהאלבום. הופעתו השנייה במצעד קרתה בשבוע של 10 ביוני 2009 בכך שהגיע למקום ה-87, לאחר מספר שבועות, "LoveGame" נכנס לעשירייה הפותחת במצעד במקום ה-5. בשיאו, עלה בעוד כשלושה מקומות והגיע למיקום ה-2. השיר הוסמך כתואר פלטינה כפולה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של קנדה" בחודש יוני 2009 לאחר שמכר מעל 160,000 עותקים.
באוסטרליה, השיר הופיע לראשונה במיקום ה-92 במצעד הסינגלים האוסטרלי ובשבועו השני, עלה למקום ה-41. ב-11 במאי 2009 השיר הגיע לשיאו במקום ה-4 והפך לשירה השלישי של גאגא שנכנס לחמשת המובילים במצעד. "LoveGame" קיבל הסמכה של תואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי" עם כ-70,000 עותקים שמכר במדינה. בניו זילנד, השיר נכנס ביציאתו במיקום ה-39 במצעד ועלה בשיאו למקום ה-12. "איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי" נתן לשיר תואר זהב עבור כ-7,500 עותקים שמכר. ב-6 במרץ 2009, השיר נכנס למקום ה-49 במצעד הסינגלים האיריים כאשר שיאו במצעד היה במקום ה-30 לאחר כשמונה שבועות ששהה במצעד. הופעתו הראשונה בפינלנד הייתה במקום ה-19 במצעד הרשמי שלאחר מכן הגיע לשיאו במספר ה-12.
בתחילת 2009, השיר שהה במקום ה-89 במצעד הסינגלים הבריטי לאחר הורדות דיגיטליות בלבד. לאחר מכן הוצא מהמצעד וחזר למקום ה-64 כאשר הוכרז כסינגל רשמי, בשיאו הגיע ל-20 המובילים במיקום ה-19 ובכך הפך לשיר הכי פחות מצליח של גאגא במדינה באותה תקופה. "איוגוד תעשיית ההקלטות הבריטי" הכתיר אותו כתואר כסף עבור מכירת 200,000 עותקים. בהולנד, "LoveGame" הופיע לראשונה במיקום ה-28 במצעד הרשמי והגיע לשיאו בחמשת המובילים. בצרפת, נכנס ביציאתו למקום ה-6 ובשבועו השני הגיע לשיא שלו במדינה במיקום ה-5. בפלנדריה נכנס למקום ה-19 ובוולוניה ל-38. בפלנדריה הגיע בשיאו למקום ה-6 ובוולוניה ל-5. "LoveGame" גם הגיע לעשרת המובילים במצעד אירופה הוט 100 במקום ה-7.
רקע ופיתוח
הקליפ של "LoveGame" בוים על ידי ג'וזף קאהן והוקרן בבכורה ב-23 במרץ 2009 באוסטרליה וב-13 באוגוסט 2009 בבריטניה בערוץ "4Music". הסרטון מתרחש בעיקר בתחנת רכבת תחתית, וכתוצאה מכך החלו השוואות בינו לבין הקליפ "Bad" של הזמר מייקל ג'קסון, שצולם גם הוא במיקום דומה. הקליפ של "LoveGame" צולם לצד התקופה בה צולם קליפ השיר "Eh, Eh (Nothing Else I Can Say)" אשר גם אותו ביים קאהן בסוף השבוע של 9 בינואר 2009, בתוך מחסן בנמל לוס אנג'לס. אף על פי שהסרטון צולם בלוס אנג'לס, הייתה לו תפאורה של העיר ניו יורק.
גאגא שוחחה עם וויטני פסטורק מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי במהלך פרק "מאחורי הקלעים" של הצילומים, על ההשראות שלה לסרטון. היא רצתה לערוך סרטון ריקודים "ענק" עם "LoveGame", שאותו תיארה כ-"פלסטיק, יפהפה, מדהים, מיוזע, זפת על הרצפה. יהיו בסרטון גם גברים מפחידים ומסוכנים". לגאגא היה רעיון לתאר את עצמה ואת שחקניה המשותפים כתושבי ניו יורק המשתלטים על עצמם בתפקיד מעצבים, אמני פרפורמנס, רקדנים וכו'. היא גייסה אנשים ממרכז העיר ניו יורק להוות כרקדנים, אף על פי שבדרך כלל לא קיבלו צוות חדש לסרטונים. אחד האביזרים שפותחו לסרטון היה זוג משקפי שמש עשויים חוט. לטענת גאגא, היא לבשה אותם בצילום הפתיחה של הקליפ יחד עם בגד מכסה המנוע, ואמרה כי "הם נראים כל כך קשים. נראה כאילו שכבתי איתם ישר מהגדר והנחתי אותם על הפנים שלי".
תקציר וקבלה
הסרטון מתחיל בכותרת "Streamline presents" ושלושה גברים עוברים דרך הטיימס סקוור. הם פותחים כיסוי ביוב שעליו כתוב "Haus Of Gaga". לאחר מכן גאגא מוצגת עירומה עם צבע כחול וסגול מנצנץ על גופה, ומשתובבת עם שני גברים כאשר המילים "אהבה" ו"תהילה" מגולחות בראשם. הסצנה עוברת לרכבת התחתית בה גאגא מתחילה לשיר בבגד גוף אפור-לבן עם מכסה מנוע. היא נושאת את מקל הדיסקו האופייני שלה ומרכיבה משקפי שרשרת. המקהלה מתחילה בגאגא ורקדניותיה מתקדמות ברכבת התחתית ורוקדות במדרגות. שני סוגים גדולים של אופנוע "הארלקין" מוצגים גם הם מעל המדרגות. הסרטון עובר לרכבת בה מתרחש הפסוק השני של השיר עם שגרות ריקוד כוריאוגרפיות וגאגא לובשה בז'קט שחור. במהלך מוזיקת הביניים גאגא נכנסת לתא כרטיסים עם פקח תוך כדי שהיא מנשקת ומלטפת אותו. כשהמצלמה זזה מימין לשמאל הפקח הופך פעם לאישה ופעם לגבר, כך מראה על משיכתה לשני המינים ועל היותה ביסקסואלית. על פי אמה הופ אלווד ממגזין Dazed, בקליפ לובשת גאגא אופנת שיק נאצית המבוססת על התלבושת ששארלוט רמפלינג לבשה בסרט The Night Porter" (1974)" אלווד ציין כי תלבושות דומות נראו בעבר בסרטונים בקליפ "Justify My Love" של מדונה (1990) ובקליפ השיר "The Fight Song" של מרילין מנסון (2001). הסצנה האחרונה מראה את גאגא מבצעת שגרת ריקודים כוריאוגרפית עם צוות רקדני הגיבוי שלה. הסרטון מסתיים כשגאגא והרקדנים שלה אוחזים במפשעותיהם, ונעמדים אל עבר המצלמה.
הקליפ צונזר במדינות רבות לאחר שחרורו בשנת 2009. הסרטון התמודד עם בעיות צנזורה באוסטרליה, שם דורג ברשת 10 בקטגוריית "סרטי הווידאו המעידים על שעבוד ופעולות מיניות". הערוץ דרש גרסה ערוכה של הסרטון שלא תפר את כללי הצנזורה. "Hits Video" סירבו לשדר את הסרטון במשבצות הזמן המדורגות "G" ו-"PG" שלהם. הם ציטטו "מספר רב של אזכורים מיניים הן מבחינה ויזואלית והן מבחינה מילולית" כסיבה שלא יכלו ליצור עריכה ידידותית לילדים מבלי לזלוג מהמשפט החוזר ונשנה "אני רוצה לקחת טרמפ על מקל הדיסקו שלך". עם זאת, תוכניות אוסטרליות כמו "Rage" ורשתות כבלים של הערוץ "V" ו-MTV שידרו את הסרטון בצורתו המקורית. הקליפ עמד גם בפני איסור של ערוץ MTV הערבי, מאותה סיבה כמו באוסטרליה. מכיוון שהיה נדיר מאוד לאסור סרטונים ב-MTV, אמר ראש הערוץ, "אנו מייצגים את המנטליות והתרבות של הדור הצעיר ולכן איננו יכולים לשחק משהו שמתנגש עם זה. אם הם לא יכולים לצפות במשהו בנוחות עם אחיהם, אחיותיהם או חבריהם אז לא נשדר את זה". בארצות הברית, הערוצים VH1 ו-MTV שידרו גרסה ערוכה שהסירה את הקטעים המציגים את גאגא עירומה, וטשטשו את התווית על בקבוק אלכוהול שבידי רקדן, אך הם לא שינו את המילים.
הופעות קידום
גאגא ביצעה לראשונה את "LoveGame" בשידור חי ביוני 2008 באירוע של ערוץ MTV אסיה. בהמשך ביצעה אותו בתוכנית הבריטית, "The Chart Chart Show", ב-4 בפברואר 2009, תוך כדי קידומו של האלבום, The Fame. ב-20 במרץ 2009, השיר הועלה בשידור חי ב-"AOL Sessions" יחד עם סינגלים של גאגא בהם, "Just Dance", "Paparazzi" ,"Beautiful, Dirty, Rich וגרסה אקוסטית ל-"Poker Face". גרסה אקוסטית של "LoveGame" הוצגה באירוע "MTV Sessions" בינואר 2009. השיר היה חלק מרכזי ברשימת ההשמעה של סבב ההופעות הראשון של גאגא לקידום האלבום, "The Fame Ball Tour" כשיר השני במהלך המופע והוא בוצע לצד שיר האלבום "Starstruck". במהלך ביצועם, גאגא לבשה חצאית קצרה כסופה ושחורה שנראתה כמו חצאית טוטו, הייתה לה חתיכת משולש שהוצמדה על השמלה על חזה הימני, והשלימה את המראה שלה עם נעלי אולטרה ספייק עקב גבוהות. ב-17 במאי 2009 ביצעה גאגא את השיר בשידור חי בתוכנית הטלוויזיה האוסטרלית, "Rove". היא ביצעה את השיר גם בגמר העונה של העונה השמינית של רוקדים עם כוכבים ברשת ABC. גרסה מחודשת של השיר יחד עם "Poker Face" בוצעה בטקס פרסי הווידאו של "MuchMusic" לשנת 2009. ההופעה, שכללה את גאגא שנלכדה במכונית ברכבת תחתית מזויפת המוקפת בשוטרים מזויפים, הוגשה כמחווה לעיר ניו יורק. בשנת 2014, העיתון Toronto Sun רשם את ההופעה כרגע החמישי ה-"מפיל לסתות" בתולדות הטקס, כאשר גאגא הציגה את "החזייה הבוערת" האופיינית שלה במהלך ביצוע השיר.
ב-8 בספטמבר 2009 ביצעה גאגא את "LoveGame" בעונה השביעית של תוכניתה של אלן דג'נרס. הופעה בגרסה של השתתפות להקה חיה מלאה הוצגה בעונה השלושים וחמישה של התוכנית הקומית האמריקאית סאטרדיי נייט לייב, כשהיא לבושה בתכשיט גדול הדומה לגירוסקופ שהסתובב סביבה. בסוף שנת 2009, "LoveGame" התווסף לרשימת השירים של גאגא בסבב ההופעות, "The Monster Ball Tour". בגרסה המקורית של הסבב לבשה תחפושת בצבע לבן עם כיסויי ראש מואר בשלד וחושן בצורת צלעות. בגאסה המחודשת של הסבב בשנים (2010–2011) "LoveGame" הוצג במהלך המערכה השנייה והציג בביצועו מכונית רכבת תחתית בניו יורק על הבמה שממנה צצו גאגא ורקדניה. בעודו לבשה שמלת פלסטיק חושפנית וכובע של נזירה והרימה את "מקל הדיסקו" שלה ששונה בצורה שנראה כמו לפיד.
השיר נכלל גם ברשימת ההשמעה של סיבוב ההופעות השלישי של גאגא, Born This Way Ball" (2012–2013)", שם הוא קוצר וגאגא ביצעה אותו כשהיא לבושה בפיסת ראש בסגנון פסל החירות. ג'ואי גררה מהעיתון כרוניקל יוסטון האמין שהופעתה של "LoveGame" במהלך הסבב, "הוכיחה שהוא שיר עדיף בהרבה מאלו מאלבום האולפן השני של גאגא, Born This Way (2011). בשנת 2017, גאגא ביצעה את "LoveGame" במהלך הופעתה הראשית בפסטיבל המוזיקה והאמנויות בעמק קואצ'לה. היא לבשה תלבושת שחורה עם אור בוהק מאבזם החגורה שלה. בסיבוב ההופעות Joanne World Tour" (2017–2018)" ביצעה גאגא את השיר לבושה בבגד גוף מעוטר בצבע תכלת ובמגפיים עד הברכיים שלה, כשהיא אוחזת בידה "מקל דיסקו" חדש. בין השנים 2018–2020 גאגא ביצעה את השיר בסבב ההופעות הקבוע שלה בלאס וגאס, "Lady Gaga Enigma".
אדוארד סימור, דוכס סומרסט
אדוארד סימור, דוכס סומרסט הראשון (באנגלית: Edward Seymour, 1st Duke of Somerset; סביבות 1500 – 22 בינואר 1552) היה הלורד פרוטקטור של אנגליה במהלך מלוכתו כמלך קטין של אדוארד השישי (1547-1553), בתקופה שבין מותו של הנרי השמיני לבין העמדתו לדין ב-1549.
ראשית חייו
אדוארד סימור היה בנם של סר ג'ון סימור ושל אשתו מרג'רי וונטוורת' (Margery Wentworth). ב-1514, כשהוא בן 14 לערך, הוא קיבל מינוי במשק הבית של מרי טיודור.
כאשר אחותו של אדוארד, ג'יין סימור נישאה להנרי השמיני, מלך אנגליה ב-1536, הוענקו לו התארים ויקונט בוצ'מפ (Viscount Beauchamp) ב-5 ביוני 1536 ורוזן הרטפורד (Earl of Hertford) ב-15 באוקטובר 1537. הוא קיבל תפקיד פיקוח על אזורי הספר הסקוטים והמשיך למלא תפקידים ממלכתיים לאחר מותה של אחותו ב-24 באוקטובר 1537.
מועצת העוצרות
בצוואתו, נקב הנרי השמיני בשמם של 16 מוציאים לפועל שתפקידם יהיה להיות חברי המועצה של אדוארד עד שימלאו לו 18 שנים. חברי מועצה אלה הסתייעו ב-12 אנשים נוספים שנקראו להתייעצות על פי הצורך. הנוסח הסופי של הצוואה היה שנוי במחלוקת. כמה היסטוריונים משערים שהמקורבים למלך תמרנו אותו או דאגו שהצוואה תבטיח את חלוקת הכוחות לטובתם, הן מבחינה חומרית והן מבחינה דתית. בסוף תקופת מלכותו של הנרי השמיני מצאו עצמם אנשים מסוימים בחצר המלכות, שיכלו להשפיע על תוכן הצוואה, מורחקים, נכלאים ונשפטים. בנוסף, נוצרה קבוצת כוח חדשה שלאחר מותו של הנרי, זכו אנשיה בכיבודים וברכוש בנסיבות שונות. אדוארד סימור נעשה ללורד פרוטקטור של הממלכה והאפוטרופוס של אדוארד. למעשה, לא הוזכר בצוואה דבר על מינוי פרוטקטור. דובר על כך שמועצת העוצרות תמשול בממלכה באופן קולקטיבי וההחלטות יוכרעו על פי הרוב. בכל אופן, כמה ימים לאחר מותו של הנרי, ב-4 בפברואר, החליטו המוציאים לפועל להסמיך את סימור לתפקידו בהחלטה של 13 מתוך ה-16 החברים (3 הנותרים נעדרו). רבים מהם קיבלו טובות הנאה מסימור.
מינויו של סימור עלה בקנה אחד עם תקדים היסטורי וזכותו לקבל את התפקיד קיבלה חיזוק על ידי ההצלחות הצבאיות שלו בצרפת ובסקוטלנד. במרץ 1547 הוא קיבל מכתב הרשאה מאדוארד המעניק לו את הסמכות המלכותית למנות בעצמו חברים במועצה המלכותית ולהיוועץ בהם רק כאשר הוא רוצה בכך. מרגע זה ואילך היה שלטונו האוטוקרטי מושלם. הוא המשיך למשול באמצעות מנשרים והמועצה המלכותית שמשה כחותמת גומי להחלטותיו של סימור.
תפיסת השלטון של סימור הייתה חלקה ויעילה. שלטונו היה אבסולוטי, כשפאג'ט משמש כמזכירו, למרות שהוא נתקל בבעיות מצדו של ג'ון דאדלי. למעשה, בשבועות הראשונים לכהונתו כעוצר, היוו רק תומאס רוית'סלי (Thomas Wriothesley), רוזן סאות'האמפטון, ואחיו, כאתגר לסימור. רוית'סלי, שהיה שמרן מבחינה דתית, התנגד לסמכות המלכותית של סימור על המועצה. עד מהרה הוא מצא את עצמו מודח מתפקידו בתואנות שונות.
תומאס סימור
אדוארד סימור התמודד עם התנגדות שהיה לו קשה יותר לעמוד מולה מצדו של אחיו, תומאס סימור. כדודו של אדוארד, דרש תומאס סימור להיות האפוטרופוס של המלך הצעיר ולקבל חלק משמעותי יותר בשלטון. אדוארד סימור ניסה לקבל את שיתוף הפעולה של אחיו באמצעות הענקת תואר ברון, מינויו כלורד הראשון של האדמירליות ומושב במועצה המלכותית. אך תומאס היה נחוש בדעתו להשיג את כוח השליטה. הוא החל לנסות להסית את אדוארד כנגד המועצה וכנגד אדוארד סימור, אך המלך, שחונך להיות כנוע לדבר המועצה, לא שיתף איתו פעולה. באביב 1547, כשהוא עוקף את התנגדותו של אחיו תוך שימוש בתמיכתו של אדוארד, התחתן תומאס בחשאי עם אלמנתו של הנרי השמיני, קתרין פאר, שבני ביתה הפרוטסטנטים כללו את ג'יין גריי בת ה-11 ואת אליזבת בת ה-13.
בקיץ 1548 גילתה קתרין פאר, שהייתה אז בהיריון, את תומאס סימור מחבק את אליזבת. כתוצאה מכך, הורחקה אליזבת מביתה של קתרין והועברה לחסותו של אנתוני דני (Anthony Denny). בספטמבר אותה שנה מתה קתרין בלידתה ותומס סימור החל מיד לחדש את כוונותיו כלפי אליזבת על ידי שליחת מכתב אליה בו תכנן להינשא לה. אליזבת הייתה פתוחה להצעה, אך כמו אחיה, היא לא הייתה מסוגלת להסכים לכל הצעה שלא תאושר על ידי המועצה. בינואר 1549 הורתה המועצה לעצור את תומאס סימור באשמות שונות, כולל מעילה במטבעה של בריסטול. בסופו של דבר לא נמצאו הוכחות לבגידה מצדו של תומאס סימור אך הוא הואשם בפשעים אחרים והוצא להורג בעריפה ב-20 במרץ 1549.
מלחמה
מיומנותו הבלתי מעורערת של אדוארד סימור הייתה יכולתו הצבאית, שאותה הוכיח במסעות המלחמה לסקוטלנד ובהגנה על בולון-סור-מר ב-1546. מלכתחילה, האינטרס העיקרי שלו היה המלחמה נגד סקוטלנד. לאחר הניצחון המזהיר בקרב פינקי קלף (Battle of Pinkie Cleugh) בספטמבר 1547 הוא הקים רשת של מחנות בסקוטלנד, שהשתרעה צפונה עד לדנדי. הצלחתו הראשונית איבדה את התנופה שלה, מאחר ששאיפתו לאחד את כתרי שתי המדינות הפכה להיות לא מציאותית. הסקוטים כרתו ברית עם הצרפתים, ששלחו תגבורות להגן על אדינבורו ב-1548. בעוד שמרי, מלכת הסקוטים הועברה לצרפת, שם היא אורסה ליורש העצר. העלות של החזרת הצבאות הגדולים והמחנות בסקוטלנד, הייתה לנטל כבד על הקופה המלכותית. התקפה צרפתית על בולון באוגוסט 1549 אילצה את סימור להתחיל את הנסיגה מסקוטלנד.
מרד
בשנת 1548 הייתה אנגליה נתונה לאי שקט חברתי. לאחר אפריל 1549 פרצה סדרה של מרידות אלימות, שלובו בתלונות על רקע חקלאי ודתי. שתי מרידות רציניות, הצריכו התערבות צבאית לדיכויין. אחת מהן הייתה בדבון ובקורנוול והשנייה בנורפוק. הראשונה, שנקראת לעיתים, "מרד ספר התפילות" (Prayer Book Rebellion), התעוררה בעיקר על רקע הנהגת התפילות בשפה האנגלית, והשנייה, שהונהגה על ידי סוחר בשם רוברט קט (Kett), התעוררה עקב פלישתם של בעלי קרקעות לאדמות מרעה משותפות. הבט משותף של אי השקט החברתי הייתה העובדה שהמפגינים האמינו שהם פועלים באופן לגיטימי, בתמיכתו של סימור, כנגד בעלי הקרקעות, שאותם הם ראו כמפירי חוק.
אותה הצדקה למרידות נשמעה בכל רחבי אנגליה, לא רק בנורפוק ובמערב. המקור לדעה הציבורית על סימור כתומך במרידות, מקורה בהכרזות שלו שנשמעו לעיתים ליברליות, וכן עקב פעולותיהן הבלתי מתואמות של הוועדות שהוא שלח ב-1548 וב-1549 כדי לחקור תלונות על נושא הקרקעות.
ללא כל קשר לדעה הציבורית על סימור, האירועים הרי האסון של 1549 נתפסו ככישלון של הממשלה והמועצה הניחה את האשמה לפתחו של סימור.
נפילתו של סימור
השתלשלות האירועים גרמה להדחתו של סימור. ב-1 באוקטובר 1549 הוזהר סימור ששלטונו עומד בפני איום רציני. הוא פרסם מנשר הקורא לעזרה ונסוג יחד עם אדוארד בבטחה לטירת וינדזור, שם חש המלך "כמו אסיר". בינתיים פרסמה המועצה פרטים על הכשלים של ממשלתו של סימור. הם הבהירו שכוחו של סימור נסמך עליהם, לא על הוראות הצוואה של הנרי השמיני. ב-1 באוקטובר הורתה המועצה לעצור את סימור והמלך הועבר לארמון ריצ'מונד. בפברואר 1550 החל ג'ון דאדלי להתבלט כמנהיג המועצה, ולמעשה, כיורשו של סימור. אף שסימור שוחרר ממעצרו וחזר למועצה, הוא הוצא להורג בינואר 1552, לאחר שהואשם במזימה להפיל את שלטונו של דאדלי. אדוארד ציין את מותו של דודו ביומנו במילים: "ראשו של הדוכס מסומרסט נערף בגבעת מצודת לונדון בין השעה שמונה לשעה תשע הבוקר".
היסטוריוגרפיה
ההיסטוריונים הדגישו את הניגוד שבין האופן היעיל של תהליך עלייתו של סימור לשלטון ב-1547 כנגד חוסר היעילות שאפיין את המשך תקופת שלטונו. בסתיו 1549 איבדו מלחמותיו היקרות את התנופה שלהן, הקופה המלכותית עמדה בפני קריסה ומהומות ומרידות התחוללו בכל רחבי אנגליה. עד לעשורים האחרונים, היה המוניטין של סימור בקרב ההיסטוריונים גבוה, עקב ההכרזות הרבות שלו שנראו כאילו הן נועדו לתמוך במאבקם של ההמונים כנגד מעמד בעלי הקרקעות. מאז שנות השישים והשבעים הולכת ומתגברת הגישה על פיה סימור נתפס כשליט יהיר, שלא היו לו הכישורים הדרושים לניהול המדינה בתקופת שושלת טיודור.
חלב זכר
חלב זכר הוא מונח המתייחס ליצירת חלב בבלוטות החלב של זכרים במחלקת היונקים.
מקרים של ייצור חלב מתועדים במינים מסוימים של יונקים, בהם האדם.
בנוסף, תינוקות משני המינים יכולים מדי פעם לייצר חלב, אך חלב זה לא נחשב לחלב של הנקה גברית ונקרא חלב יילודים.
צ'ארלס דרווין התייחס בספרו "מוצא האדם" לאפשרות של יצירת חלב על ידי זכרים, בעיקר במקרה של מחלת חצבת.
בבעלי חיים
מקרים של הנקה על ידי זכרים מתקיימים כנראה במקרים קיצוניים בהם בעלי חיים שרויים בחרדה או סובלים ממחלות מסוימות. המקרים הידועים של הנקה על ידי זכרים, הם בסוג דייאק (Dyacopterus spadiceus) של עטלף פירות החי באינדונזיה. כמו כן התופעה ידועה אצל עזים ובעלי חיים נוספים.
בספרות חז"ל
גם במשנה מוצאים עדות קצרה על אפשרות כזאת. "רבי שמעון בן אלעזר אומר: חלב הזכר טהור" (מסכת מכשירין פ"ו, ז). ולפירוש ר' עובדיה מברטנורה - "דלא חשיב משקה" (אלא זיעה בעלמא).
בהלכה
דינו של חלב זכר מובא בהלכה לצורך שני עניינים. האם חלב זכר מטמא כחלב של שאר שבעת המשקים, וכן האם יש לו דין של "משקה" להעברת טומאה. על פי הרמב"ם בספרו משנה תורה – "חלב האדם שאינו צריך לו אינו משקה, לא מכשיר ולא מטמא. לפיכך חלב הזכר אינו משקה. אבל חלב האשה... סתמו משקה ומטמא או מכשיר, מפני שהוא ראוי לתינוק" (הל' טומאת אוכלין, פ"י, ד).
התייחסות נוספת היא לגבי שאלה של בשר וחלב (בנוסף לשאלת הדין לגבי חלב אשה רגיל). הש"ך ביורה דעה סימן פ"ז פוסק "אבל בחלב זכר דאדם פשיטא דלא גרע מחלב אשה ולפי זה המחבר (בשולחן ערוך) שהעתיק לשון הרמב"ם דמשמע מיניה דגם בחלב זכר פטור אבל אסור".
שיטפון
שיטפון הוא אירוע שבו מים מציפים קרקע שהיא יבשה בדרך כלל בהיקף נרחב שעלול לגרום לנזק ואבדות בנפש וברכוש.
שיטפונות נגרמים כתוצאה מתופעת טבע היכולה לגרום לאסון טבע, למשל, סופות, רעידות אדמה, ועלייה של נהרות על גדותיהם. שיטפון עז בסביבה שבה מתגוררים בני אדם גורם לנזק רב לרכוש ולקרבנות בנפש ולעיתים מוגדר כאסון לאומי.
הצפת נהרות
נהרות רבים ברחבי העולם נוטים לעלות על גדותיהם במקרים של גשמים עזים, המסת שלגים או כשל מערכות בסכרים ומעצורי מים אחרים. לרוב הצפת נהרות מתרחשת בשיפולי הנהר או בפתח נהר לגופי מים גדולים יותר.
צונאמי
צונאמי הוא תופעה של גלי ים ענקיים המתפרצים בעוצמה רבה אל חוף הים, בעיקר בעקבות רעידת אדמה בלב האוקיינוס. גל צונאמי שוטף את החוף בעוצמה רבה, ולמרות שמהירותו יכולה להיות קטנה יחסית (כמה עשרות קמ"ש) הוא מחריב את כל העומד בדרכו, בטווח של מאות מטרים ולעיתים אף עד מספר קילומטרים מקו החוף, בהתאם לתלילות החוף.
שיטפון בזק
שיטפון בזק הוא זרימה פתאומית של מים בוואדיות ובאפיקי נחל שבמרבית ימות השנה הם יבשים. מקור שיטפון בזק עלול להיות גשם (או אפילו מונסון) היורד במרחק רב ממוקד השיטפון ומימיו מתנקזים אל אפיקים צרים במהירות גבוהה ובעוצמה רבה.
שיטפונות בישראל
בישראל שוטפים שיטפונות את אפיקי הנחלים והואדיות במדבר יהודה ובנגב.
בין השנים 1948–1998 גבו השיטפונות בישראל כ-80 הרוגים ונזקים המוערכים בכמיליארד דולר.
עד לאירוע השיטפון בנחל ניצנה ב-19 בינואר 2010 שבו התמוטט גשר ניצנה ותושבים נותקו ממים וחשמל, החזיק בתואר "השיטפון הגדול בישראל" השיטפון בנחל פארן מה-6 בנובמבר 1970. שיטפונות גדולים נוספים התרחשו בחורפים של השנים 1991-1992.
באפריל 2018 אירע אסון נחל צפית כתוצאה משיטפון בערבה שגבה את חייהם של 10 תלמידי מכינה קדם-צבאית שטיילו בעמק.
בתרבות
בתרבויות רבות מוכרים מיתוסים של מבול, המתארים שיטפון ענק המוחה חלק ניכר מן האוכלוסייה באזור מסוים, ואף בכל העולם המוכר לאותה תרבות. קרוב לוודאי שסיפורים אלו מושפעים מן המציאות של שיטפונות קטלניים באזורי עולם שונים, ואולי אף משמרים זכרונות של אירועי שיטפון והצפה היסטוריים ופרה-היסטוריים. סיפור השיטפון המוכר ביותר הוא כנראה סיפור המבול שמתואר בתנ"ך שבו אלוהים מצווה על נח להכין תיבה שבה הוא ומשפחתו יחד עם זוגות בעלי חיים יוכלו להינצל מהשיטפון שהוא יטיל על העולם כולו.
אדי מרקס
אדואר "אדי" לואיס ג'וזף, ברון מרקס (Edouard Louis Joseph, Baron Merckx, נולד ב-17 ביוני 1945) הוא רוכב אופניים בלגי לשעבר.
מרקס נולד במינסל-קיזגם (בלגיה), ונחשב בעיני רבים לרוכב האופניים הטוב ביותר בכל הזמנים. במהלך הקריירה הארוכה שלו ניצח בכל המרוצים החשובים והצטיין בכל סוגי מרוצי האופניים הקיימים באופני כביש. ניצח חמש פעמים בטור דה פראנס, חמש פעמים בג'ירו ד'איטליה, שבר את שיא השעה וניצח באליפות העולם לחובבים ולמקצוענים. למעשה, בשנים 1968-1974 הייתה שליטתו של מרקס בענף כה מוחלטת עד שבמרוצים רבים הקרב האמיתי היה על המקום השני. בשנת 1996 העניק לו מלך בלגיה את התואר רוזן (Baron).
קורות חייו
בילדותו ניסה מרקס מספר רב של סוגי ספורט ואף שיחק כדורסל לתקופה קצרה. מגיל 12 החל להתמקד באופניים. בשנת 1964, בגיל 19 התפרסם מרקס לראשונה כשניצח במרוץ הכביש באליפות העולם לחובבים בצרפת. באותה שנה כבר רכב באולימפיאדת טוקיו (1964) אך היה מעורב בנפילה לפני קו הסיום.
ב-1965 החל לרכב כמקצוען וניצח בשני מרוצים מדרגות נמוכות יחסית.
ב-1966 עבר לרכוב בקבוצת פז'ו וזכה לראשונה במרוץ מפורסם - מילאנו - סן רמו.
ב-1967 ניצח שוב במרוץ מילאנו - סן רמו ובאליפות העולם.
ב-1969 ניצח בטור דה פראנס (כולל ניצחונות ב-6 קטעים וזכייה בחולצה הירוקה ובחולצת ההרים) ובמרוצים החד-יומיים: מילאנו - סן רמו, רונדה ון פלנדרן ולייז'–בסטון–לייז'. בסוף שנה זו היה מעורב בתאונה קשה בזמן מרוץ, בה איבד את הכרתו וסבל מעיוות באגן. מרקס סבל בשנים הבאות מכאבים, במיוחד בעת טיפוס, ופעמים רבות כיוון את האוכף תוך כדי רכיבה על מנת למצוא זווית שתאפשר לו להמשיך לרכב. מרקס הצליח להתאושש מהפציעה אך סיפר כי הפציעה שינתה את סגנון רכיבתו.
ב-1970 ניצח בג'ירו ד'איטליה, בטור דה פראנס (כולל ניצחונות ב-8 קטעים) ובמרוץ פריז - רובא.
ב-1972 ניצח בג'ירו ד'איטליה, בטור דה פראנס (כולל ניצחונות ב-6 קטעים) ובמרוצים החד יומיים: מילאנו - סן רמו, לייז'–בסטון–לייז' וג'ירו די לומברדיה. כמו כן, קבע באותה שנה את שיא השעה.
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)
קאסל רוק (באנגלית: Castle Rock) היא סדרת רשת אמריקאית מסוגת מותחן אימה פסיכולוגי שהופקה על ידי המפיק ג'יי ג'יי אברהמס עבור שירות הזרמה המדיה "הולו". הסדרה מתרחשת בעיירת קאסל רוק - עיירה בדיונית המופיעה ומאוזכרת ברבים מיצירותיו של סטיבן קינג - ובהתאם לכך, מופיעים ומאוזכרים בה רבים מדמויותיו ויצירותיו של קינג. הסדרה עלתה לראשונה לשידור ב-25 ביולי 2018 ובוטלה לאחר שתי עונות.
אדי מרקס
קורות חייו
ב-1973 ניצח בג'ירו ד'איטליה, בוואלטה אספניה ובמרוצים החד יומיים: לייז'–בסטון–לייז' ופריז - רובא. בשנה זו החמיץ מרקס אפשרות לניצחון נוסף בטור דה פרנס לצורך הרכיבה בוואלטה אספניה.
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)
רקע
הסדרה משלבת בין הדמויות והיצירות המיתולוגיות והאהובות של סטיבן קינג אל תוך סיפור אפי אחד המספר על מלחמת האור באפלה, המשתרע על שטחה של מיין.
אדי מרקס
קורות חייו
ב-1974 ניצח בג'ירו ד'איטליה, בטור דה פראנס (כולל ניצחונות ב-8 קטעים) ובאליפות העולם.
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)
עונה 1
עורך דין בשם הנרי דיבר, שחווה בילדותו אירוע טראומטי בעיירה בה גדל, קאסל רוק, שב עם בנו לעיירת ילדותו לאחר שבאגף נטוש בכלא המקומי התגלה אסיר מסתורי, "הילד", המבקש את נוכחותו של הנרי. הופעתו של האסיר מתחילה שרשרת אירועים על טבעיים בעיירה.
עונה 2
סכסוך בין העיירה קאסל רוק לג'רוזלם לוט מגיע לנקודת רתיחה בעקבות הגעתה לעיירה של אנני וילקס ואחותה, ג'וי, אשר נחשפות לאירועים המשונים שקורים בעיירה. במקביל, העונה גם מציגה את הרקע של אנני ושופכת אור על האירועים שהפכו אותה לאישה הפסיכופתית והסדיסטית המוצגת באירועי "מיזרי".
אדי מרקס
קורות חייו
ב-1975 ניצח במרוצים החד יומיים: מילאנו - סן רמו, רונדה ון פלנדרן ולייז'–בסטון–לייז'. באותה שנה הוא התמודד בטור דה פראנס והוביל בדרוג הכללי. במהלך אחד הקטעים הלם בו צופה צרפתי וגרם לו פגיעה בכליות (כנראה על רקע החשש שישבור את שיאו של ז'אק אנקטיל הצרפתי שהיה היחיד עד אותה עת שזכה חמש פעמים בטור דה פראנס). למרות הפגיעה המשיך מרקס במרוץ תוך כאבים עזים, אך בסופו של דבר נכנע בדרוג הכללי לרוכב הצרפתי ברנאר תבנה וסיים רק שני.
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)
פיתוח
טיזר טריילר רשמי עבור הסדרה הופץ באינטרנט על ידי רשת "הולו" ב-17 בפברואר 2017. ארבעה ימים לאחר מכן, "הולו" אישרה כי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים.
אדי מרקס
קורות חייו
ב-1976 ניצח בפעם השביעית במרוץ מילאנו - סן רמו.
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)
פיתוח
הטיזר טריילר שהופץ כלל אזכורים ודמויות ממספר יצירות של קינג, בהן: "זה", "הניצוץ", "דולורס קלייבורן", "מיזרי", "לוכד החלומות", "דברים שצריך", "סיילם לוט", "ריטה הייוורת' וגאולת שושנאק", קובץ הסיפורים "משמרת לילה", קובץ הסיפורים "המייל הירוק", קובץ הסיפורים "עונות מתחלפות", קובץ הסיפורים "לבבות באטלנטיס" וקובץ הסיפורים "סיוטים וחלומות".
אדי מרקס
קורות חייו
בשנת 1978 פרש מרקס מרכיבה מקצוענית בגיל 33.
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)
פיתוח
המפיק ג'יי ג'יי אברהמס משמש כמפיק בפועל, יחד עם סאם שאו ודסטין תומאסון ששימשו גם כתסריטאים עבור הסדרה. תהליכי ההפקה החלו ביולי 2017, אך עדיין לא ידוע תאריך עלייה לשידור רשמי עבור הסדרה.
צילומים
תהליכי ההפקה החלו באורנג', שבמסצ'וסטס ביולי 2017, וכללו צילומים בבית הספר שממוקם ברחוב פרובידנס בווסטרסטר ובמרכז העיר, כמו כן גם בבית ויקטוריאני שממוקם בעיר לנקסטר.
אדי מרקס
קורות חייו
כיום מרקס הוא בעל מפעל לייצור אופני מרוץ. הוא משמש פרשן במרוצים עבור רשת טלוויזיה. בשנות התשעים של המאה העשרים שימש כמאמן נבחרת בלגיה. מפעם לפעם הוא משמש כיועץ למארגנים של מרוצי האופניים.
בנו אקסל עסק גם הוא ברכיבת אופניים מקצוענית. הישגו הבולט ביותר היה זכייתו במדליית הארד במרוץ הכביש באולימפיאדת אתונה 2004.
הישגיו של מרקס
אדי מרקס זכה לכינויים רבים כשהידוע ביניהם הוא "הקניבל". כינוי זה הודבק לו בשל תאבונו ללא שובע לניצחונות. במרוצי קטעים, מקובל לעיתים, שהרוכב הבכיר יאפשר לרוכב זוטר לזכות בניצחון בקטע בודד, כיוון שאין הדבר פוגע בדרוג הכללי של הרוכב הבכיר, אך מזכה את הרוכב הזוטר בכבוד גדול שיש סיכוי שיגמול לרוכב הבכיר בעתיד בעזרה בקטעים או במרוצים הבאים. מרקס לא קיבל את המנהג הזה וניסה לנצח בכל קטע ובכל מרוץ גם אם לא היה חשוב.
שרשרת הישגיו של מרקס הם ייחודיים ובלתי חוזרים. הוא מחזיק באין ספור שיאים וקשה להאמין שרובם יישברו אי פעם. בין יתר השיאים שהוא מחזיק בהם נמצאים:
הוא הרוכב היחידי בכל הזמנים שזכה בטור בשלושת התארים: מלך ההרים, המאיץ הטוב ביותר ובטור עצמו. הוא אחד משני רוכבים שניצחו באותה שנה בטור, בג'ירו ובאליפות עולם, הישג המכונה הכתר המשולש.
שימוש בסמים
שלוש פעמים נמצא מרקס חיובי באמרוץ. הפעם הראשונה שבה נמצא חיובי הייתה בשנת 1969 לאחר שהוביל בג'ירו ד'איטליה לאחר 16 קטעים. הוא סולק מהמירוץ למרות מחאותיו. הפעם השנייה הייתה לאחר שזכה בטור של לומברדיה בשנת 1973. הפעם השלישית הייתה בבדיקה שנערכה בשנת 1977.
מיקום באליפות העולם ובגרנד טורס
-: לא השתתף Exp.: נפסל בשל סמים Ab.: עזב
יחסי אינדונזיה–תאילנד
יחסי אינדונזיה–תאילנד הם היחסים דו-צדדיים שבין אינדונזיה לבין תאילנד. היחסים הרשמיים בין שתי המדינות נוסדו ב-7 במרץ 1950. לאינדונזיה שגרירות בבנגקוק וקונסוליה בסונחלה, ואילו לתאילנד שגרירות בג'קרטה.
לאחר ההפיכה הצבאית בתאילנד במאי 2014 קראה אינדונזיה כחלק מאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) להשבת השלטון הדמוקרטי במדינה. אינדונזיה קראה לגורמים הצבאיים והאזרחיים לפעול יחדיו כדי להשיב את המצב במדינה לקדמותו.
היסטוריה
תחילת היחסים ההיסטוריים שבין תאילנד העתיקה לבין אינדונזיה מתוארכת למאה ה-8 לספירה בתקופת ממלכת סריוויג'יה. חלק מדרום תאילנד ומחצי האי המלאי היו תחת השפעת הממלכה שמרכזה היה בסומטרה. ייתכן ובאותה עת היו מקדשים של ממלכת סריוויג'יה במחוז צ'יה שבדרום תאילנד. הנגרקרטגאמה מהמאה ה-14 מתוארך לתקופת מג'פהיט, ואוזכרו בו כמה מדינות שמוקמו בשטחי תאילנד של ימינו. תגלית של פסלוני ברונזה בטאלגה, כפר למרגלות הר באינדונזיה, מחזק את הטענה בדבר היחסים הקדומים הללו.
בתקופת איי הודו המזרחיים ההולנדיים נמשכו יחסי הידידות בין המדינות. המלך ראמה החמישי (המלך צ'ולאלונקורן) ששלט בסיאם בין השנים 1868–1910 ביקר באי ג'אווה שלוש פעמים. באחד מביקוריו הביא עמו המלך פיל ברונזה שעומד כיום מול המוזיאון הלאומי בג'קרטה. במהלך הביקור התלהב המלך מההיסטוריה, האמנות והתרבות העתיקה של ג'אווה.
לאחר שאינדונזיה קיבלה עצמאות ב-1945, ולאחר המהפכה האינדונזית וההכרה הרשמית בריבונותה על ידי הולנד ב-1949 ייסדו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים במרץ 1950. בשנת 1967 שתי המדינות, יחד עם הפיליפינים, מלזיה וסינגפור הפכו למייסדות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה במטרה להבטיח שלום ויציבות באזור. אינדונזיה ותאילנד נהנות מיחסי ידידות עד היום.
סחר
בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-19 מיליארד דולר. עיקר הסחורות שייצאה אינדונזיה לתאילנד בהיקף כולל של 8 מיליארד דולר הן מינרלים, כלי רכב ומכונות, ואילו עיקר הסחורות שייצאה תאילנד לאינדונזיה בהיקף כולל של כ-11 מיליארד דולר הן מכונות, כלי רכב וסוכר.
בית הכנסת הגדול של בודפשט
בית הכנסת הנאולוגי שברחוב דוהאן (בהונגרית: Dohány utcai Zsinagóga/Nagy Zsinagóga) שבבודפשט, הונגריה, הוא בית הכנסת הגדול ביותר ביבשת אירופה, והחמישי בגודלו בעולם לאחר בתי המדרש של חסידויות גור ובעלז שבירושלים, בית הכנסת הגדול החדש של ויז'ניץ שבקריית ויז'ניץ בבני ברק, ובית הכנסת עמנו-אל שבניו יורק, ארצות הברית. בית כנסת זה, השייך לזרם הנאולוגי, פעיל למעלה מ-150 שנה, והתקיים בו טקס בר המצווה של תיאודור הרצל, שביתו שכן בסמוך.
כיום בית הכנסת הוא אחת האטרקציות התיירותיות הבולטות בבודפשט ומהווה חלק מקומפלקס שבו גם מוזיאון לתולדות יהודי העיר, בית קברות יהודי, ואתר הנצחה ל-564,500 יהודי הונגריה שנספו בשואה. פעילות הקהילה היהודית המקומית קטנה בצורה משמעותית עקב העלייה, ההגירה, וההתבוללות, וכך גם פעילות בית הכנסת.
היסטוריה
התיישבות היהודים בעיר פשט (שאוחדה עם בודה ואחרות כדי ליצור את בודפשט ב-1873) הוגבלה בראשיתה, בשלהי המאה ה-18, לאזורים בבעלות האצילים שהיו מוכנים לקבלם. בית-כנסת מאולתר ראשון קם ב-1796 במתחם אורצי. בעשורים הבאים גברה הנהירה היהודית לבירה, במקביל להתערות הגוברת של הדור הצעיר בחברה הסובבת ובתרבותה. ב-1827 הקים אחד הפרנסים, גבריאל אולמן, מניין בשם "חסד נעורים" שהנהיג את נוסח וינה. זה עוצב בעיר הבירה האוסטרית על ידי יצחק נח מנהיימר ותוכנן בקפידה כדי לממש את הדרישות לרפורמה אסתטית מצד הקהל: בין היתר נישאה הדרשה בשפה הגרמנית ובסגנון מודרני במקום בפלפול מהסוג הישן, הבימה קורבה לארון הקודש בחיקוי למה שרווח בכנסיות, לתפילה צורפה שירת מקהלה ועוד שינויים. כל זאת מבלי לעבור על גבולות ההלכה, כדי לא לקומם את השמרנים. המשקל הגובר של הפרוגרסיבים בקהילת פשט (הציבור המתחלן והמשתלב בקרב יהודי הונגריה נודע בהמשך כנאולוגים) בא לידי ביטוי עם היבחרו ב-1836 של הרב ליב שוואב לכהן בה. הלה, יליד מוראביה, היה נציג טיפוסי של הרבנות המשכילה במחוז הולדתו: הוא למד אצל החת"ם סופר והרבמרדכי בנט אך התקרב לרב חיים דייטשמן מקולין, חבר במעגל המשכילים סביב הרב ברוך ייטלס (בעל "טעם המלך") איש פראג, ובכך עורר את חמתם של שני מוריו. שוואב היה מלומד ומסורתי וריצה את הדתיים השמרנים, אך היה נכון לכל חידוש שלא היה אסור במפורש, ובכך זכה לאהדת הליברלים. ב-1840 הוסרו כליל מגבלות ההתיישבות מעל היהודים, ושני בתי-הכנסת הקיימים היו כבר צרים מלהכיל את ההמון. ב-1844 עבר לבעלות הקהילה המגרש שברחוב דוהאני, שנקנה מידי ד"ר אנטאל באלדאצ'י,(Dr. Baldácsy Antal) בתנאי שהיהודים יהיו רשאים להשתמש בו רק להקמת בית כנסת ובית ספר, ובבתים שניצבים עליו באותה עת או עתידים להיבנות שם לא יהיו רשאים לעסוק בכל פעילות שמניבה רווחים, מלאכה, מרזח או מסחר. כך ב-1844 רכשה הקהילה את חלקות האדמה הריקות האלה לצורך הקמת מבנה חדש.
אולם בית הכנסת לא נבנה רק לפי תוכניותיו של פרסטר. גם להילד נותר חלק פעיל בבניה. פרסטר הטיל עליו את ביצוע הבנייה ועל הארכיטקט איגנץ וכסלמאן (Wechselmann). עיטורי הבניין תוכננו על ידי פרידייש פסל, הביצוע הוא עבודת שאנדור וינטר, מעצב האבנים.
בית הכנסת הגדול של בודפשט נבנה בשנים 1854–1859, ונחנך בז' באלול התרי"ט (6 בספטמבר 1859). מתכנן המבנה היה כאמור האדריכל הגרמני לודוויג פרסטר ומעצב הפנים היה ההונגרי פְרִידייש פֵסְל (Frigyes Feszl), שניהם נוצרים. בית הכנסת נועד להכיל כ-3,000 מתפללים (כ-1,500 באולם ועוד 1,500 ביציעים), ומיקומו המרכזי ברובע השביעי בבודפשט הקנה לו מקום של כבוד בנוף העיר. הרב שוואב נפטר כשנתיים לפני החנוכה ולא זכה לראות את המבנה.
בניית בית הכנסת נמשכה כאמור חמש שנים והחלק היותר גדול של ההכנסות לכיסוי הוצאות הבניה הושג ממכירת מקומות התפילה, אך סכום ניכר בא גם מתרומות. כבר באביב שנת 1859 ניצב הבניין על מכונו, אך חנוכתו חלה רק בסתיו אותה שנה. העיכוב קרה גם בגלל פרוץ המלחמה עם האיטלקים, שאיימה על הפיכת הבניין, שחנוכתו טרם התקיימה, לבית חולים צבאי. חנוכת בית הכנסת התעכבה גם כיוון שאחרי פטירת הרב לב שוואב, לא נמצא לו יורש במשך זמן רב.
אחרי מות הרב לב שוואב ביקשו פרנסי קהילת פשט מתלמידי החכמים הגדולים של אירופה להמליץ על הרב הראוי להיבחר לדעתם למשרה זו. איש מבין שנים עשר האישים שהומלצו על ידי רבני מגדבורג, ברסלאוו, וינה, פדובה והמבורג לא נמצא מתאים, ובסופו של דבר, באוגוסט 1859, שנתיים אחרי פטירת הרב שוואב, נבחר רבה של שצ'צ'ין, מייזל פארקאש אלאיוש (בנימין זאב), לשבת על כס הרבנות של פשט. הוא זכה לכהן כרב הראשי הראשון של בית-הכנסת החדש, אבל הוא גם היה האחרון מרבני פשט שהנהיג את העדה כולה.
מתוך הזכרונות שנכתבו על חנוכת בית הכנסת ברחוב דוהאני, עולה תיאור של מאורע בעל חשיבות רבה, בשיתוף חלק ניכר מתושבי העיר. "ביום חנוכת הבית, יום ג', 6 בספטמבר 1859 תפסו המוני סקרנים, כבר בשעות המוקדמות של הבוקר, אותו חלק של הרחוב דוהאני שנמשך מרחוב שיפ עד מה שכונה אז בשם אורסאגוט Országút)) "הכביש" - היום שדרות קארוי, והבאים להשתתף בטקס, שרובם ככולם הופיעו בלבוש חגיגי". בתוך בית הכנסת הצטופפו המוזמנים ובעלי מקומות התפילה. השתתפו בטקס גם נכבדי העירייה והצבא. אחרי הצהרים של יום החנוכה, ובימים הבאים ביקרו בבית הכנסת גם אנשי הכנסיות הנוצריות, ושיבחו את היהודים על נדיבות ליבם.
בית הכנסת שימש מטרה להתנכלות גורמי הימין הקיצוני ההונגרי. בשנת 1931 נהרגו שני מתפללים בתקיפה של אקדוחנים. ב-3 בפברואר 1939, לפני מלחמת העולם השנייה, חברי מפלגת צלב החץ הפשיסטית ההונגרית זרקו רימוני יד מגג בנין שמול בית הכנסת אל שער היציאה של בית הכנסת. באביב 1944 עם פלישת גרמניה להונגריה, הולאם בית הכנסת בידי הצבא הכובש. בזכות שני צריחיו הגבוהים ומיקומו המרכזי, הצבא הגרמני לא החריב את בית הכנסת אלא השתמש בו כמוצב פיקוד, ועל מגדליו הותקנו אנטנות. אדולף אייכמן ביקר במקום מספר פעמים וערך בו את שיחותיו עם היודנראט של בודפשט. האולם המרכזי שימש במשך חלק מהתקופה כאורווה לסוסי החיילים, והריהוט המקורי של בית הכנסת נערם במרתף במשך כל שנות המלחמה. הודות לכך ניצלו ספסלי העץ העתיקים, ששמות המתפללים (שמרביתם נספו בשואה) עוד רשומים עליהם.
חלונות בית הכנסת הוטמנו בתוך שקי חול והוסתרו היטב במרתף המוזיאון הלאומי של הונגריה על ידי נכבדי הקהילה לאחר ששיחדו שתי נשים הונגריות, שמאוחר יותר נהרגו במלחמה. לאחר שנים, אנשי הקהילה פנו לנציגי המוזיאון בבקשה לקבל את החלונות. מכיוון שהאחרונים לא ידעו על קיום החלונות במוזיאון, הוחלט שהיהודים ימצאו היכן הוסתרו החלונות, והללו יוחזרו לבית הכנסת. כך אכן היה, וכל חלונות בית הכנסת הם החלונות המקוריים משנת 1859.
בתום המלחמה הושב הריהוט למקומו, אך השלטון הקומוניסטי לא תמך בשיקום המבנה הפגוע, והקהילה הנאולוגית שהלכה והצטמצמה המשיכה להשתמש בבית הכנסת כפי שהיה. בשנת 1996, שנים ספורות לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בהונגריה, החלה מלאכת שיפוץ בית הכנסת, בתקציב של עשרה מיליון דולרים. רוב הסכום נתרם על ידי ממשלת הונגריה ועל ידי השחקן ההוליוודי טוני קרטיס ואשת האופנה היהודייה ממוצא הונגרי, אסתי לאודר. השיפוץ נמשך כשלוש שנים, ובעקבותיו הושב המבנה לייעודו ולהדרו המקורי. בית הכנסת משמש כאתר תיירות פופולרי בימי השבוע וכבית תפילה לקהילה הנאולוגית בעיר בשבתות ובחגים.
רוברט פרליך מכהן כרב ראשי של בית הכנסת.
מבנה ועיצוב
בית הכנסת הגדול משתרע על שטח של 60X27 מטרים, ומתנשא לגובה של כ-25 מטרים. עיצובו החיצוני מושפע מאוד מהאדריכלות אסלאמית, וכולל אלמנטים מוריים רבים. עיצובו הפנימי (ומעט מן החיצוני) מושפע מהאדריכלות הכנסייתית הגותית.