cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–פקיסטן
הסיוע הצבאי של ארצות הברית לפקיסטן מאז פיגועי 11 בספטמבר
במחצית מחלוקת חבילת הסיוע הייתה בעת ממשל בוש וכמחצית בעת ממשל אובמה. הסיוע שנתן אובמה לפקיסטן היה יותר כלכלי מאשר צבאי.
רנד אל'תור
רנד אל'תור (באנגלית: Rand al'Thor), הוא גיבור סדרת הפנטזיה "מחזור כישור הזמן" מאת רוברט ג'ורדן. רנד הוא הדרקון שנולד שוב, גלגולו של מנהיג כוחות האור שלידתו מחדש נחזתה בנבואות.
אישיותו
רנד משתנה מאוד לאורך הספרים. הוא עובר גילגולים רבים. בתחילת הסדרה רנד הוא רועה צאן פשוט הגר עם אביו ביער המערב על יד הכפר "שדה אמונד". רנד הוא ילד ביישן בן 18, אשר מעביר את זמנו במטלות היומיות של רועה צאן, משחק עם שני חבריו פרין אייברה ומאט קוטון. הכל יודעים שרנד והנערה היפה בכפר, אגווין, עתידים להתחתן כאשר יגיעו לגיל המתאים. הכל משתנה כאשר לילה אחד מופיעים טרולוקים, אשר נראה שהם מחפשים מישהו, ואשר מחריבים את החווה של רנד ופוצעים את אביו. לאורך עלילת הספר הראשון הוא נחשף לעולם. רנד למד מאביו דבר ושמו ה"ריק". באמצעות הריק רנד יכול לדחוק את רגשותיו ולהיות ממוקד בדבר אחד בלבד. רנד לומד שליטה עצמית ומתפתחות בו תכונות של גיבור. בסיום הספר הראשון הוא מגלה כי הוא יכול לתעל את החצי הגברי של הכוח האחד. רנד מתחיל להעשות מנהיג. רוב הזכרים שתיעלו את הכוח השתגעו עם השנים. עם הזמן רנד שומע קול בתוך ראשו ומבין שזה לואס ת'רין שהשתגע לפני מותו, אבל לפעמים הוא נותן עצות (כמו איך להשתחרר מהתיבה של האג'ה האדומה בבארות דומאי).לקראת הספרים המאוחרים בסדרה, רנד – כעת "הדרקון" – הוא כבר המתעל החזק בעולם, והוא נאבק (ומפסיד) בשיגעון אשר הולך ומשתלט עליו. בהמשך הסדרה רנד מתחיל להעשות קשוח מאוד. הוא טוען שזו דרכו היחידה להתמודד עם אדון האופל. בטרילוגית הסיום רנד מבין שהוא איננו כלי נשק ומתחיל לפתוח את רגשותיו ומפסיק להדחיק אותם.
קשרים רומנטיים
רנד היה מיועד כל ילדותו להתחתן עם אגווין אל'וור. כאשר הם יוצאים אל העולם הם מבינים שהם לא מאוהבים זה בזו וכל אחד מהם יוצר קשרים רומנטיים עם אחרים. בספרים רנד מתאהב בשלוש בנות. רנד מאוהב בהן בו זמנית, הדבר מרגיז מאוד את כל הדמויות כולל רנד והבנות אך הן לאט מחליטות שיהיו אחיות ראשונות. מכיוון שהן אחיות ראשונות הן יהיו נשואות כולן לאותו אחד או אף אחת מהן. מערכת היחסים הזו אינה שמה את רנד מעליהן, אלא דווקא להפך היא מקנה להן את הכוח לקבוע איך יראו הקשרים הזוגיים ביניהן והוא רק יכל להסכים או לא להיות איתן בקשר.
מין פארשו
רנד פוגש בספר הראשון נערה בשם מין פארשו. בהמשך מבין רנד שהוא מאוהב בה. רנד מרגיש בנוח לצד מין שמתלבשת באופן נערי. הוא מרגיש שהם מבינים זה את זה. בשלבים המאוחרים של הסדרה כאשר רנד הופך להיות קשה מין היא היחידה שעדין יכולה לרכך אותו, היא עוסקת במחקרים בשבילו ושומרת על שפיותו.
אליין טרקנד
בספר הראשון רנד פוגש גם את אליין הנסיכה האנדורית. אליין מתוארת כיפה מאוד בעיניו של רנד מההתחלה וכבר במפגשם הראשון מתחיל ביניהם פלרטוט קל. יותר מאוחר אליין תלמד את רנד פוליטיקה ואת משחק הבתים באן של טיר. שם הם יחליפו נשיקות בין שיעורים. לקראת סוף הסדרה רנד ואליין שוכבים. ואליין נכנסת להריון עם תאומים.
אביינדה
אביינדה היא נערת חנית איאלית במפגשם הראשון. יותר מאוחר היא תעשה חוכמה איאלית. בתחילה אביידנה ורנד מנהלים יחסים של כעס לצד חיבה אחד על השני. אביידנה שנעשית אחות ראשונה של אליין בשלב כלשהו מרגישה שהיא צריכה לשמור על רנד כדי שלא יבזה את כבוד אחותה. אביידנה היא הראשונה ששוכבת עם רנד ולאחר שהיא ואליין מדברות ומחליטות על אופי מערכת היחסים ביניהם אביידנה ורנד מנהלים מערכת יחסים רומנטית.
מערכות יחסים נוספות
נשים רבות רואות בזוגיות עם רנד הלוא הוא הדרקון שנולד שוב ככלי שיוכלו להשתמש בו. הראשונה למאיין ברליין מנסה לפתות אותו מספר פעמים אך ניסיונותיה כושלים וכואבים. מנהיגת השאידו רוצה לכלוא אותו ולהתחתן איתו. ואף לנפיר מנסה לשכנע אותו לשלוט יחד איתה בעולם.
כינויו בפי העמים
רנד ידוע בשמות ותארים שונים בקרב עמים ותרבויות שנות בעולמו. ביניהם:
רנד כגיבור הסדרה
סגנון כתיבתו של ג'ורדן נותן לנו מבט לתוך מחשבותיהם של הדמויות הראשיות, בכך שכל פרק נכתב ממבט ראייתו האישית של דמות מסוימת. הדבר נכון במיוחד לגבי רנד אלת'ור; בספר הראשון, "עין העולם", אנו רואים את התרחשות העלילה כמעט ורק מעיניו הסובייקטיביות, וכך אנו לומדים להכיר אותו היטב. רנד מגלם דמות מוכרת מעולם הפנטזיה: אדם פשוט עם חיים פשוטים, שיום אחד מגלה נבואה הקשורה בו, או שהוא מגלה שהוא ניחן בכוחות קסומים. במקרה של רנד, שניהם נכונים: אנו עדים לשינויים הפסיכולוגים בראנד במהלך גילוי האמת על עברו ועל הנבואה שהוא אמור לקיים, וכן את השינוי שהוא עובר – מילד ביישן ועד לשליט חסר רחמים ומניפולטיבי של עמים ומדינות. לקראת הספרים המאוחרים בסדרה, רנד – כעת "הדרקון" – הוא כבר המתעל החזק בעולם, והוא נאבק (ומפסיד) בשיגעון אשר הולך ומשתלט עליו. הוא סופג מספר פצעים גופניים ונפשיים שלא מחלימים, והוא נעשה לדמות שספק אם היא פרוטגוניסט או אנטגוניסט. הוא מאבד את ידו השמאלית בקרב נגד סמירהאג וכמעט רוצח את אביו המאמץ ברגע של עצבים.
הערות שוליים
Rand al'Thor __חייב_תוכן_עניינים__
אוריון (כטב"ם רוסי)
"אוריון" הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) רוסי, המסוגל לבצע טיסה בגובה בינוני לטיסה ארוכה (MALE, גובה בינוני, סיבולת ארוכה). פותח על ידי חברת "קרונשטט" (שבבעלות חברת Sistema). למל"ט משקל ממוצע, משך טיסה ארוך ויכולת נשיאה טובה. ציוד הכטב"ם מיועד לסיור חזותי, מכ"ם או רדיו, עם אפשרות לסיורים ארוכים באזור נתון. גרסת הייצוא של המל"ט נקראת Orion-E.
היסטוריה
פיתוח המל"ט בוצע בהוראת משרד ההגנה של רוסיה מאז 2011. כחלק מעבודות הפיתוח, המל"ט קיבל את שם הקוד "מהלך זר". היזם והקבלן הראשי הייתה חברת טראנזס מסנט פטרסבורג. נכון לעכשיו, הקבלן הראשי הוא קבוצת קרונשטאט. מדו"ח NPK SPP לשנת 2014 נודע כי SPP מפתחת תחנה אופטית-אלקטרונית למל"ט "אוריון", כשמתוכנן ייצור המוני לשנת 2017 (30 מוצרים בשנה).
אב הטיפוס הראשון לביצוע מבחני טיסה נבנה בשנת 2015. באותה שנה עדי ראייה הבחינו במטוס "אוריון" בשדה התעופה פרוטאסובו בריאזן.
הניסויים החלו במכון לחקר הטיסה על שם גרומוב במחצית הראשונה של 2016. גרסת הייצוא של מל"ט זה הוצגה בתערוכת האוויר MAKS- 2017.
הרכב הכטב"ם
לכלי מסגרת אוויר בעלת מבנה אווירודינמי בגודל בינוני עם כנף וזנב ישר בצורת V. גוף המטוס בעל חתך רוחב אורך א-סימטרי, כדי להפחית במשקל תוך שמירה על מדדי חוזק, הדאון עשוי מחומרים מורכבים. הכנף היא ברוחב ממוצע, ישרה, מתארכת ועם היצרות קלה וכוללת מכניזם מפותח. כל אמצעי המיכון הבסיסיים נשלטים על ידי מערכת בקרה אלקטרונית (EDSU). מול העמוד הקדמי ומאחוריו ישנם אמצעי אחסון פנימיים להצבת המשא, הידוק לציוד הדרוש ומסגרותיו.
המנוע בעל אב-טיפוס Rotax 914 86 קילוואט (115 כ"ס), מצויד במגדש טורבו להגדלת הגובה. הבורג בעל שני הלהבים AV-115 בקוטר 1.9 מטר מיוצר על ידי חברת "אארוסילה". לייצור סדרתי, חברת אגת בשיתוף עם TsIAM מפתחת את מנוע ה- APD-110/120 הרוסי.
אוויוניקה
כמו במל"ט במסגרת המו"פ מכון "NIOKR", "אוחוטניק", הכטב"ם עושה שימוש באוויוניקה שפותחה על ידי KRET.
מל"ט אוויוניקה מורכב מ:
עומס המשא
אפשרויות עומס:
עומס המשא מאפשר סיור אווירי ותמיכה במודיעין עבור הכוחות המזוינים שבקרקע; סיורי יעד, התאמת אש; סקר טופוגרפי של האזור.
מערכת החשמל (לפי היזם)
על פי היזם:
פונקציות עיקריות:
רשימת ערוצי המידע:
מכ"ם
קומפלקס המכ"ם: על פי צו של ממשלת רוסיה מס '218 מ-4 בספטמבר 2010, "תאגיד" Fazotron-NIIR מונה להיות אחראי על הקמת מערך מכ"ם נישא רב-תכליתי מדגם MF-2 לשימושו של המל"ט "אוריון".
הרכב
ההרכב המלא כולל:
TTX (גרסת ייצוא)
מאפייני המל"ט "Orion-E" על פי מצגת היזם:
קבוצת השנה ה-25 של ה-NBA
פאנל בוחרים, אשר הורכב מעשרה מאמנים, ג'נרל מנג'רים ובעלי קבוצות, בחר תחילה את 25 השחקנים המועמדים לבחירה – עשרה גארדים, עשרה פורוורדים וחמישה סנטרים. לאחר מכן, הוטל על כל שחקן אשר אי פעם היה חבר באחת מחמישיות העונה של ה-NBA לבחור מבין 25 המועמדים את עשרת השחקנים הראויים ביותר. קבוצת השנה ה-25 הורכבה משחקני עבר בלבד, כך ששחקנים בולטים שהיו עדיין פעילים – כגון וילט צ'מברלין, ג'רי וסט ואוסקר רוברטסון – לא היו זכאים להיבחר.
חברי הפאנל אשר בחר את המועמדים, היו רד אאורבך, אדי גוטליב, לס האריסון, פרד שאוס, בוב פיריק, פרד זולנר, נד אייריש, הסקל כהן, דני בייזון ובן קרנר.
23 מתוך 25 המועמדים לקבוצה הוצגו בהיכל התהילה של הכדורסל; השניים שלא חברים בו הם מקס זסלופסקי ובוב פיריק. מבין עשרת חברי הקבוצה הנבחרת, ביל ראסל הוא היחיד אשר נבחר פה אחד. שמונה מבין חברי הקבוצה – ראסל, בוב פטיט, בוב קוזי, ג'ורג' מייקן, פול אריזין, סם ג'ונס, דולף שייס וביל שרמן – נבחרו בשנת 1996 לרשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
קרב יד מרדכי
קרב יד מרדכי היה קרב בלימה שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר שנע צפונה לעבר תל אביב. במשך שישה ימים, החל מ-18 במאי ועד ל-23 במאי 1948, נערכו ניסיונות של חטיבה מצרית סדירה לכבוש את קיבוץ יד מרדכי, עליו הגנו 150 לוחמים עם 75 כלי נשק קלים. כאשר התברר סופית שהתגבורת שנשלחה לא מצליחה לחדור את הכיתור המצרי, ולאחר שהלוחמים נותרו ללא תחמושת ונשק ראוי וספגו אבדות כבדות, הוחלט על נטישת הקיבוץ. סיפור עמידת קומץ הלוחמים החמושים בנשק דל, מנותקים ללא סיוע חיצוני כנגד חטיבה מצרית סדירה, הפך לאחד הסמלים הבולטים של עמידה עיקשת בתש"ח.
רקע
ב-16 במאי נראו על הדיונה הגבוהה שמדרום תצפיות ראשונות של המצרים שהתכוננו להתקפה. מפקד פלוגת הפלמ"ח, סרן גרשון דובנבוים (דבמבם) החליט לשלוח לאזור הדיונות שמדרום לקיבוץ סיור אלים באותו הלילה, ליל יום ג' 18–19 במאי.
בצהרי אותו יום החליט מפקד חטיבת הנגב נחום שריג לצרף את מפקד האזור (מא"ז) לשיירת הצלב האדום, כשהוא מחופש לרופא, בדרכה לכפר דרום, שהותקף שבוע קודם. המצרים אפשרו לשיירה להגיע עד עזה בלבד. בשיחה תמימה עם קצין מצרי התברר למא"ז שריכוז הכוח החטיבתי שראה שם מיועד לכיבוש יד מרדכי למחרת היום. בשעה 17:30 חזר המא"ז לקיבוץ, דיווח למפקדת חטיבת הנגב ותבע לפנות עוד באותו לילה את הילדים. כמו כן תבע לשלוח אמצעים נוספים להגנת הקיבוץ כנגד צבא סדיר. מערכת ההגנה של הקיבוץ כפי שנבנתה תוכננה במקור לבלום התקפות של כנופיות ולא צבא סדיר. אי לכך היה ברור שלא תוכל לעמוד כנגד הצבא המצרי הסדיר.
פינוי הילדים
אף על פי שחטיבת גבעתי החלה בפינוי הילדים והנשים מהיישובים שהיו תחת אחריותה במסגרת "מבצע תינוק" החל מה- 16 במאי, סירבו מפקדי חטיבת הנגב לאשר את בקשת מפקדי הקיבוץ בתחילת מאי לפנות את הילדים על רקע של פגיעה במורל הלוחמים, הטלת עומס מיותר על העורף וסיבות נוספות. עתה כאשר היה ברור מעל לכל ספק שהתקפת המצרים תחל למחרת היום ב-19 במאי, החלה חטיבת הנגב להתארגן למבצע הפינוי. עם חשיכה הגיעו לקיבוץ לוחמי "חיות הנגב" בפיקוד דבמבם בשלושה משורייני פרפר ובאוטובוס משוריין. המשוריינים הביאו כיתת חבלנים עם 300 מוקשי-נעל ו-100 ק"ג חומר נפץ שנועד לפיצוץ גשר נחל עובד בכביש הראשי.
ב-19 במאי 1948 בשעה 02:30 יצאה שיירה של 100 ילדים ו-35 נשים צפון מזרח לעבר קיבוץ גברעם וממנו מזרחה לקיבוץ רוחמה. מסלול הנסיעה היה בדרכים עוקפות כפרים ערביים עוינים תוך לקיחת סיכון רב של עלייה על מוקשים והתקלות במארבים.
פעולות התבצרות אחרונות
סמוך לשעה 03:00 נשמע פיצוץ מכיוון הגשר. החבלנים שחזרו מהגשר יצאו לטמון מוקשי נעל סביב הגדר מצד דרום. עד אור הבוקר הצליחו לטמון כמחצית הכמות, ואת שאר המוקשים אחסנו באחד מצריפי הפלמ"ח. תצפיות לעבר הגשר עם אור ראשון גילו שהגשר לא ניזוק בפיצוץ עקב שימוש בחומר פגום וכן עקב מחסור בדיפון שנועד להצמיד את החומר לקשתות הגשר. לקראת השעה 06:00 התקבלה הודעה משמחת ששיירת הילדים הגיעה בשלום לקיבוץ רוחמה.
עצי אקליפטוס גדולים שגדלו לאורך הכביש הראשי הופלו לרוחב הכביש כאמצעי חסימה אחרון בעזרת כריכת פתילי נפץ סביב גזעם.
כוח אדם ונשק
כוח המגן בקיבוץ כלל 150 גברים ונשים עם 75 כלי נשק אישיים, 300 רימוני יד, 2 מרגמות 52, מקלע בראונינג "0.3 ומטול פיאט עם 8 פצצות.
ב־18 לחודש נעשה ניסיון על ידי לוחמי הגדוד השני מחטיבת הנגב להחדיר לקיבוץ מרגמה 81 מ"מ, אולם הקיבוץ היה כבר מכותר והניסיון כשל.
התקפה ראשונה
ביום ג' 19 במאי בשעה 07:15 החלה הרעשה ארטילרית מתותחים ומרגמות אליהם הצטרפו מטוסי ספיטפייר שהטילו פצצות תבערה ורסק. לאחר כשעה נפסקה ההפצצה, והמצרים הטילו מהאוויר כרוזים בעברית ובאנגלית הקוראים לכניעה תוך שעה. כאשר לא נענו, המשיכה ההפגזה ולקראת שעה 9:00 תקפו את מוצב הפילבוקס החיצוני. שמונת אנשי המוצב בלמו במשך כ-3 שעות את ההתקפה עד שנאלצו לסגת.
המצרים כבשו את מוצב הפילבוקס, והציבו לידו שתי מכונות ירייה בינוניות מסוג ויקרס, שריונית נושאת תותח וטנק קל ופתחו באש לעבר העמדות שבגזרה הדרומית של הקיבוץ.
לקראת שעות אחר הצהריים, כאשר השמש הכתה בעיני המגינים, החלה הסתערות חיילי גדוד החי"ר המצרי הראשון. המגינים אפשרו למצרים להגיע עד לגדרות, ורק אז פתחו באש. שלוש הסתערויות נערכו ונבלמו. למחרת היום ב-20 בחודש חודשו ההסתערויות. המגינים צפו בהתארגנות הפלוגות המצריות להתקפה ממרחק של כ-1200 מטר ללא יכולת לשבש את הערכות הכוחות המצריים עקב מחסור בנשק לטווח כזה. ההתקפה נערכה עם שלוש פלוגות, כאשר שתיים נעו לפנים, ואחת מאחור. הרביעית נותרה ברזרבה. ביום השני ביצע הגדוד המצרי ארבע הסתערויות ושוב נבלם. בלילה ירדו הלוחמים מהעמדות שברכס הנמוך לשדה הקרב ואספו כלי נשק ותחמושת שהושארו על ידי המצרים.
ביומיים אלה ספגו המצרים כ-300 נפגעים, הרוגים ופצועים. המגינים ספגו 36 נפגעים, 16 הרוגים ו-20 פצועים. לאחר יומיים של לחימה, נסוג הגדוד והמצרים המשיכו יומיים נוספים בהרעשות ארטילריה והפצצות מהאוויר.
התקפה אחרונה
ביום החמישי לקרבות, לקראת שעות אחר הצהריים, חודשו ההתקפות הקרקעיות. הפעם תקפו שני גדודי חי"ר: גדוד הרגלים המצרי השני ופלוגות מהגדוד הראשון. בהתקפה השתתפו למעלה מ-1000 חיילים. הפעם הסתייעו התוקפים בשריוניות נושאות תותחים מסוג האמבר ומרמון הרינגטון שירו גם מצד מזרח וגם מצד מערב, וכן במחלקת טנקים קלים, חלקם היו מסוג ויקרס סימן 6 שתקפו מדרום. חיל הרגלים נע קדימה בחסות שריוניות קלות מסוג דימלר דינגו מרמון הרינגטון והאמבר. בשלב ראשון ביצעו המצרים התקפת הסחה מצד דרום מזרח על גזרת עמדה מספר 10. בהמשך ניסו חיילי החי"ר לפוצץ את הגדר בצד הדרום מערבי עם מטעני בונגלור טורפדו.
צרורות ממקלעי ויקרס מצריים פצעו חלק מצוות מקלע הבראונינג, פגעו גם במקלע עצמו והוציאו אותו מכלל שימוש. זו הייתה פגיעה חמורה היות שזה היה הכלי האפקטיבי ביותר שסייע לבלימת גלי הסתערויות הרגלים המצריים.
הארטילריה המצרית התגברה עוד טרם ההסתערות, וכל הגבעה הדרומית רעדה. עוצמת ההרעשה הכבדה גרמה לניפוץ חלונות בקיבוץ דורות מרחק של 11.5 ק"מ. הפגזים פגעו בצריף הפלמ"ח בו אוחסנו 150 מוקשי הנעל שלא הספיקו להטמינם. האזור כולו כוסה באבק ועשן עקב הפיצוצים העזים, שלא אפשרו לראות או לשמוע את הטנקים המתקרבים. משב רוח מערבית פתאומי שהסיט את העשן והאבק, גילה טנק שחדר את הגדרות מדרום, באזור שבין עמדה מספר 1 לבין עמדה מספר 10. מאחורי הטנק נעו הרגלים. טנק שני נעצר ליד הגדרות. הרגלים שנעו בעקבות הטנק הראשון עלו בתעלה האחורית וכבשו את עמדה מספר 1. תגבורות שהוזעקו לאזור מהגזרות הצפוניות שלא הותקפו, הצליחו לאחר קרב עיקש, בחלקו תוך פנים אל פנים, לבלום את הטנק לכבוש מחדש את העמדה, ולהדוף את המצרים מחוץ לקיבוץ.
הערכת מצב כללית שנעשתה עם תום הקרב העלתה את התמונה הבאה: כל הגדרות בגזרה הדרומית והמערבית מרוסקות. המוקשים המועטים שנטמנו, פוצצו על ידי הארטילריה המצרית הסמיכה. התחמושת לכלי הנשק האישיים אזלה. 2 מרגמות 52 ופיאט נותרו ללא תחמושת. מקלע הבראונינג היחידי יצא מכלל שימוש. רימוני יד ובקבוקי תבערה אזלו. 63 לוחמים נפגעו (23 הרוגים ו-40 פצועים).
ללא תגבורת לא הייתה אפשרות לעמוד יום נוסף. מפקדי הקיבוץ תבעו תגבורת, ולא - ייאלצו לסגת.
ניסיון הכנסת תגבורת
בתגובה לקריאות הנואשות לתגבורת, התקבל שדר ממפקדת חטיבת הנגב שהתגבורת תשלח. התגבורת יצאה עם ערב ב-8 משוריינים מניר עם תחת פיקודו של מפקד הפלוגה שמחה שילוני מפקד יחידת חיות הנגב. במשוריין הראשון ישב יחד עם שילוני דבמבם - מפקד הפלוגה שפעלה ביד מרדכי וגברעם. התגבורת נעה צפונה בכביש הנגב, ירדה ממנו ונסעה לכיוון גברעם. מגברעם המשיכה לכיוון דרום מערב לעבר יד מרדכי בכוונה לעבור ולחדור דרך המבתר בציר בו פונו הילדים ערב הקרב, אולם נתקלה באש יחידות מצריות ששלטו על המבתר ועל הרכס כולו כ־2.5 ק"מ ממזרח לקיבוץ. שלושה משוריינים ראשונים עם מחלקת חיות הנגב הצליחו לעבור ואילו יתרת הכוח שרוכז בחמישה משוריינים נעצר והחל לנהל קרב אש עם כוח החסימה המצרי. בינתיים העבירו המגינים את פצועי הקרבות לשלושת המשוריינים שחדרו. מפקדי התגבורת שחדרו היו מנותקים מיתרת הכוח שהיה ללא מכשירי קשר. בסמוך ל-02:50 ערכה המחלקה שהגיעה במשוריינים אלה, התקפת הסחה על העמדות המצריות שבמבתר, ואפשרה בכך לשלושת המשוריינים עם הפצועים להיחלץ. מפקדי הקיבוץ החליטו לחכות לתגבורת עד שעה 03:00. במידה והתגבורת לא תגיע - ייאלצו לסגת. הם שלחו שדר על כך למטה החטיבה באמצעות איתות פנסים ממגדל המים בשיטת המורס. המטה לא אישר את הנסיגה. משנוכחו מפקדי הקיבוץ שהתגבורת לא מגיעה, החליטו שאין ברירה אלא לסגת. הם שלחו רצים לכל העמדות להודיע על הכנות לנסיגה.
טרם הנסיגה טמנו החברים את ההרוגים בקבר אחים בבור שנותר ממקלט המטה שספג פגיעה ישירה ביום השלישי לקרבות. הקבר כוסה והוסווה.
הנסיגה
ב-24 במאי בשעה 03:15 טרם עלות השחר, החלו המגינים לצאת בקבוצות של 10 איש לכיוון צפון מזרח, כאשר מלפנים נעו הסיירים וכתת החוד לאבטחה, אחריהם שתי אלונקות עם פצועים שלא היה להם מקום במשוריינים, אחריהם שאר הכוח ובמאסף המא"ז. כאשר התקרבו הנסוגים לרכס הגבעות באזור המחנה הבריטי הנטוש כ־2 ק"מ מזרחית לקיבוץ, החלו המצרים להמטיר אש מרגמות ונשק קל. האנשים התפזרו ובהגיעם לגברעם סמוך לשעה 06:00 התברר ש ו שנשאו באלונקה את לוחם הפלמ"ח, נעדרים. ניסיון לשלוח משוריין לאתר אותם, לא צלח. עדויות שונות נשמעו לגבי גורלם. חלקם טענו שהם התקרבו לעמדה מצרית ונפלו בשבי, אחרות טענו שהם נהרגו. השלושה הוכרו כחללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע. לימים התברר ששלושתם נקברו בקבר אחים בניצנים.
לקראת צהרי ה-24 במאי נכנס הצבא המצרי לקיבוץ הנטוש. למצרים היה זה ניצחון כביר עד כדי כך שהמלך פארוק הראשון הגיע לקיבוץ, הצטלם למרגלות מגדל המים ומפקדיו ערכו לו סיור. הצבא המצרי שהה בקיבוץ במשך כחצי שנה. בתקופה זו, התגוררו חברי הקיבוץ וילדיו ביישובים במרכז הארץ.
תרומת העמידה לחזית הדרום
במשך ששת ימי הקרב, בלמו קומץ לוחמים עם נשק קל חטיבה מצרית סדירה, שיבשו את תוכניות המטכ"ל המצרי לכבוש את הקיבוץ ב-3 שעות, אפשרו לצה"ל לאגור נשק, לקבל את ארבעת מטוסי הקרב הראשונים מדגם אוויה S-199, להקים קווי מגננה מגשר עד הלום מזרחה ולבלום את הצבא המצרי בדרכו צפונה לתל אביב.
בסך הכל נפלו בקרב 26 לוחמים ולוחמות מקרב חברי הקיבוץ והפלמ"ח ו-35 נפצעו.
המצרים ספגו פגיעה מוראלית, איבדו זמן יקר וכ-400 נפגעים, הרוגים ופצועים (בין ההרוגים המצריים: שני מפקדי פלוגות וסגן מפקד פלוגה).
שחרור הקיבוץ וחזרה
באוקטובר 1948 קבל הגדוד השלישי של חטיבת יפתח שפעל במסגרת משימות מבצע יואב, הוראה לתקוף את היחידות המצריות שישבו במשלטים ממזרח לבית חנון. הגדוד התקדם מכיוון ניר עם מערבה תוך קשיים רבים עד לתפיסת הכביש הראשי.
מפקד החטיבה המצרית שהיה ערוך מאזור בית חאנון צפונה עד מג'דל, חשש שיכותר לאחר שחטיבה אחת כבר הייתה מכותרת באזור פלוג'ה. על מנת למנוע את הכיתור, הוא נתן הוראה לחטיבה לסגת לכיוון רצועת עזה. חלק מהכוחות פונו ממג'דל דרך הים וחלק נסעו על רשתות לאורך החוף. ב-5 בנובמבר הודיעו אנשי יפתח למפקדת החזית שהמצרים נסוגו. במקביל נעו מצפון דרומה חיילי גדוד 55 של גבעתי ונכנסו לקיבוץ שננטש על ידי המצרים. עוד באותו היום שלח יגאל אלון מפקד חזית הדרום הודעה לחברי הקיבוץ שהקיבוץ שוחרר ולמחרת כבר נפגש אתם בקיבוץ.
החוזרים מיהרו לפקוד את קבר האחים בו נטמנו החללים ערב הנסיגה. לשמחתם נוכחו שהמצרים לא מצאו ולא חיללו את הגופות כפי שעשו במקרים אחרים. הגופות הוצאו, זוהו ונטמנו בטקס צבאי מלא בדצמבר 1948 בגבעה הצפונית, בסמוך למקום בו הוקם יותר מאוחר מוזיאון משואה לתקומה.
גבעת הקרב - אתר השחזור
באתר גבעת הקרב, נערך שחזור של הקרב. האתר, הניצב בדרום-מערב הקיבוץ, נפתח למבקרים ב־1965, במסגרת מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה.
באתר, בו מוצגות תעלות ההגנה ושדה הקרב. מדמות דמויות מתכת את הצדדים הלוחמים בשדה הקרב. לעומת שחזורים אחרים, המקום ייחודי, מאחר ששוחזר בו הקרב בקנה מידה 1:1, עם כלי לחימה אמיתיים (חלקם המקוריים מהקרב מול המצרים) ואף דמויות של חיילי הגדוד המצרי שחדרו את גדרות היישוב.
נציגויות דיפלומטיות של כורדיסטן העיראקית בעולם
נציגויות דיפלומטיות של כורדיסטן העיראקית, הם הייצוג של הממשלה האזורית של כורדיסטן במדינות העולם. הייצוג הכורדי בחו"ל גדל משמעותית מאז 2007. לכורדיסטן העיראקית יש כיום נציגויות ב-13 מדינות ובאיחוד האירופי.
החוקה העיראקית החדשה מ-2005 מבטיחה את זכותה של כורדיסטן העיראקית להמשיך לקיים נציגויות דיפלומטיות על מנת לקדם את האינטרסים הכלכליים, התרבותיים והחינוכיים שלה. לחלק מהמדינות יש חשיבות מיוחדת לכורדיסטן העיראקית בגלל יחסיו ארוכי השנים איתן, בגלל מעמדן הפוליטי והכלכלי, או בגלל הפזורה הכורדית המתגוררת בהם. האחריות העיקרית של הנציגויות הללו היא קידום מודעות ועניין בינלאומיים בפוליטיקה המקומית, התרבות, הכלכלה, חינוך והזדמנויות עסקיות והשקעות. בנוסף, לאור המספר הגדול של הכורדים העיראקים המתגוררים בחו"ל, נציגויות כורדיסטן העיראקית מסייעות גם בכמה שירותים משפטיים כגון אשרור ואימות של מסמכים השייכים לחברי הפזורה הכורדית מעבר לים, לשימוש בכורדיסטן, בתיאום עם משרד החוץ העיראקי. נציג כורדיסטן העיראקית יכול גם להעניק ייפוי כוח ולסייע בסיוע לאזרחי כורדיסטן החיים בחו"ל לקבל ייעוץ משפטי באזור.
הבוגד הקטן
הבוגד הקטן (באנגלית: The Little Traitor) סרט קולנוע, קופרודוקציה אמריקאית - ישראלית מסוגת סרט ילדים תקופתי משנת 2007, עם אלפרד מולינה ועידו פורט בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי הבמאית לין רות' מבוסס על הרומן "פנתר במרתף" של עמוס עוז משנת 1995. רוב הסרט מדובר באנגלית.
הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים בפסטיבל פאלם ביץ' והיה הבחירה הרשמית בפסטיבלי הסרטים במיאמי, מינכן ודאלאס.
ענבל שוקי הייתה מועמדת לפרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2008.
הצילומים נערכו בירושלים (שכונת מוסררה ומלון אמריקן קולוני) ובתל אביב (יפו העתיקה והבית הסקוטי).
תקציר העלילה
ירושלים 1947, אבי ליבוביץ (עידו פורט) המכונה "פרופי" (קיצור מפרופסור) הוא ילד בן 11 שהקים עם חבריו בן חור (יונתן להט) וצ'יטה (גיא קרסנר) ארגון בשם "חירות או מוות" למלחמה באנגלים. פרופי הוא בן יחיד לאב אינטלקטואל מרוחק ומנוכר העוסק בהגהה (רמי הויברגר) ולאם אוהבת ודואגת (גיליה שטרן). שניהם תורמים את חלקם במאבק במתן מחסה בביתם לאנשי מחתרת נמלטים.
באחד הימים בו פרופי מאחר לשוב לביתו לפני שעת העוצר תופס אותו סרג'נט בריטי בשם דאנלופ (אלפרד מולינה). דאנלופ מאיים לשים אותו במעצר, אבל מוותר לו ומלווה אותו לביתו. בין השניים ניצתת כימיה מיידית. לאחר שאביו מעניש אותו בריתוק לחדר במשך שלושה ימים, ממהר פרופי לפגוש את דאנלופ.
פרופי רואה בדאנלופ לא עוד חיל בריטי שנוא, אלא אדם המתעניין בכתבי הקודש והמזהה את נפשו המיוחדת של הילד. פרופי חושף באוזני דאנלופ את תחושותיו בענייני נשים ובמיוחד השכנה היפה ירדנה (ענת קלאוזנר) עליה הוא צופה במשקפת מחדרו. דאנלופ מספר על געגועיו למולדת הרחוקה שם מחכה לו חברתו פרסיליה.
שלושת החברים קובעים פעולה נגד הבריטים במטרה לגרום לתקר בגלגלי האויב וביום בו קבעו 3 הנערים לפנצ'ר את גלגלי האויב, פרופי איננו מתייצב ומוצא עצמו מזהיר את דאנלופ ממלכודת. בן חור וצ'יטה עוקבים אחרי פרופי ומגלים שהוא נפגש עם דאנלופ בקביעות במלון בו מתגוררים הקצינים הבריטים.
הם כותבים על חומה בשכונה כי פרופי הוא בוגד. הוא מוחרם על ידי אנשי השכונה ונערך לו שימוע פומבי פתוח לפני כל אנשי השכונה. החוקר (תאודור ביקל) משתכנע שלא מסר סודות לבריטים ומזכה אותו אבל הוא ממשיך להיות מוחרם בשכונה ובבית הספר שם הוא תלמיד מצטיין בכיתתו של המורה גיחון (צחי נוי).
דאנלופ חוזר לאנגליה ופרופי נפרד ממנו בכאב. כל השכונה נאספת ליד מקלט הרדיו בכ"ט בנובמבר ועוקבת אחרי ההצבעה באו"ם ועם קבלת החלטת החלוקה כולם יוצאים בריקודים.
30 שנה לאחר מכן, פרופסור אבי ליבוביץ (נתי רביץ) מרצה בלונדון על ספרו "שינוי" בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני וחותם לאנשים על ספרו עד שמגיע לשם דאנלופ המבוגר ושניהם מתחבקים.
רון פונדק
רון פונדק (14 במאי 1955 - 11 באפריל 2014) היה ממתכנני הסכמי אוסלו, כיהן כמנכ"ל מרכז פרס לשלום משנת 2001 עד 2012.
ביוגרפיה
פונדק היה בנו של העיתונאי הישראלי-דני נחום פונדק ושל סוזי פונדק; אחיו,, נהרג במלחמת יום הכיפורים. פונדק התגייס לצה"ל בשנת 1973, מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, שובץ בחיל המודיעין ולאחר קורס קצינים שירת כקצין מודיעין. בהמשך אף עבד בקהילת המודיעין הישראלית בתפקידים שונים. בשנת 1991–1992 הועסק כעיתונאי בעיתון "הארץ".
הוא השלים עבודת דוקטורט בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון, והתמחה בהיסטוריה הפוליטית-מדינית של המזרח התיכון. בשנת 1994 פרסם באנגליה את הספר "The Struggle for Sovereignty", העוסק בהיסטוריה הירדנית בין השנים 1946–1951. מאז, כתב פונדק מאמרים לעיתונות הישראלית והבינלאומית בנושאי תהליך השלום הערבי-ישראלי.
לאחר פרישתו ממרכז פרס לשלום התמנה ליו"ר פורום ארגוני השלום הישראלי.
נפטר ב-11 באפריל 2014, ממחלת הסרטן.
מעורבות ביוזמות שלום
מראשית שנות ה-90 נטל פונדק חלק משמעותי בניסיונות לקידום פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בתוך כך, היה מעורב בראשית שנות התשעים ביצירתו של ערוץ השיחות החשאי עם אש"ף באוסלו, בידיעתו של שר החוץ דאז, שמעון פרס. בשלב שני, היה פונדק חבר בצוות הישראלי המצומצם שנשא ונתן עם אש"ף על ניסוח הסכם הצהרת העקרונות אשר נחתם בוושינגטון ב-13 בספטמבר 1993.
בשנים שלאחר הסכם אוסלו היה פונדק מעורב במספר יוזמות שלום, קבוצות מחקר, ועדות היגוי וקבוצות עבודה אשר מטרתן הייתה לקדם שלום ישראלי-ערבי, תוך השפעה ישירה ועקיפה על מדיניות ממשלתית. בשנים 1994 – 2000 היה פונדק בין הדמויות המרכזיות שהובילו ערוצי דיאלוג שונים עם הפלסטינים, שכונו: Track Two, בהם נדונו במשותף נושאים מקצועיים ומדיניים שהיו קשורים להצעה להסדר קבע של שלום בין ישראל למדינה פלסטינית, בהם הבנות ביילין-אבו מאזן. תוצרי שיחות אלו באו לידי ביטוי בועידת קמפ דייוויד שהתקיימה בשנת 2000, ובועידת טאבה. פונדק נמנה גם עם מנסחי יוזמת ז'נבה ב-2003.
למרות ביקורת חריפה שנמתחה על הסכם אוסלו וישומו בקרב חוגים נרחבים בחברה הישראלית מימין ומשמאל, סבר פונדק כי הסכם אוסלו הוא הסכם היסטורי אשר הניח את היסודות להמשך המשא ומתן בין ישראל והפלסטינים וקבע את העקרונות המרכזיים להסכם שלום עתידי. ב-2004 שלח פונדק מכתב למרואן ברגותי, שנידון לחמישה מאסרי עולם על מעורבותו ברצח יהודים, בו טען כי מאסרו של ברגותי, אותו כינה "שותף אמיתי לשלום", הוא "טעות איומה ומרה".
תפקידים ציבוריים
פונדק שימש כחבר ועדת ההיגוי של קבוצת Aix וחבר ועדת ההיגוי של יוזמת ז'נבה. כמו כן, כיהן כיו"ר המשותף של פורום ארגוני השלום הפלסטיני-ישראלי. טרם הצטרפותו למרכז פרס לשלום שימש מנהל שותף של הקרן לשיתוף פעולה כלכלי (ECF), ארגון ישראלי המקדם נושאים שונים, מדיניים וכלכליים, הקשורים לתהליך השלום.
קישורים חיצוניים
עם מותו: מכּתביו:
נפרטיטי
נפרטיטי (בערך 1370–1330 לפנה"ס) הייתה אשתו העיקרית של אחנתון מלך מצרים. היא הייתה חותנתו וככל הנראה גם אמו החורגת של פרעה תות ענח' אמון. משמעות שמה הוא "האישה היפה הגיעה".
נפרטיטי התפרסמה בעיקר בשל הפרוטומה המפורסמת שלה (בתמונה משמאל) מתוך האוסף של המוזיאון המצרי בברלין, ומוצגת כיום במוזיאון החדש בברלין. הפסל הוא אחד הפסלים המועתקים ביותר של מצרים העתיקה. הפרוטומה התגלתה על ידי האגיפטולוג היהודי הגרמני לודוויג בורכהרד (Ludwig Borchardt) במשלחת שמומנה על ידי החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft). על פי ההסכם עם מחלקת העתיקות המצרית הועברו חלק מהממצאים לידיה. מחלקת העתיקות גילתה שהגרמנים מצאו את הפרוטומה והעבירו אותה לגרמניה והיא דרשה את החזרתה. לטענתה כיסו הגרמנים את הפרוטומה בבוץ לפני חלוקת הממצאים וכך מנעו במרמה את העברתה למחלקת העתיקות. הגרמנים סירבו להחזירה למצרים וכתוצאה מכך החברה והמוזיאון בברלין לא קיבלו יותר רישיונות חפירה.
משפחתה
זהות הוריה של נפרטיטי לא ידועה בבירור, אך משערים שהיא בתו של איי שמונה מאוחר יותר לפרעה.
תאוריה אחרת זיהתה את נפרטיטי כנסיכת מיתני Tadukhipa.
שנת נישואיה לאמנחותפ הרביעי (שאחר כך נודע כאחנתון) אינה ידועה, אולם ידוע שהיו להם שש בנות:
מלכותה
בשנה הרביעית למלכותו (1346 לפנה"ס), הוביל אמנחותפ הרביעי מהפכה דתית בה החלו לעבוד את אל-השמש אתון, ובה הייתה נפרטיטי שותפה בולטת. באותה שנה הוא גם החל לבנות את בירתו החדשה, אחתתון ('האופק של אתון'), במקום שידוע כיום כאל-עמארנה.
בשנה החמישית למלכותו, שינה אמנחותפ הרביעי את שמו באופן רשמי לאחנתון (בין הפירושים המקובלים: 'הראוי לעבוד את אתון', 'בחירו של אתון' ו'הרוח המפוארת של אתון'), כעדות לפולחן החדש. האירוע קרה כנראה ב-2 בינואר באותה שנה.
בשנה השביעית למלכותו (1343 לפנה"ס), הועברה הבירה מתבאי לאל-עמארנה, אם כי בנייתה של העיר המשיכה עוד שנתיים (עד 1341 לפנה"ס). העיר החדשה הוקדשה לדתם החדשה של הזוג המלכותי. לפי ההערכות הפרוטומה המפורסמת של נפרטיטי נוצרה בשנה זו.
בתקופת מלכות אחנתון (ואולי גם לאחר מכן) שלטה נפרטיטי בצורה חסרת תקדים במצרים העתיקה. יש עדויות לכך שבשנת 12 למלכותו היא הועלתה לדרגה של מלכה שותפה, המקבילה לדרגה של פרעה.
נפרטיטי מוצגת לעיתים קרובות בתבליטים כשגודלה כגודלו של פרעה, דבר המסמל את חשיבותה, וכן כשהיא עובדת את אתון לבדה. אולי הדבר המרשים ביותר הוא תבליט מהמקדש באל-עמארנה (שנמצא כיום במוזיאון MFA בבוסטון) שבו היא מוצגת מכה אויב זר בעזרת אלה לפני אתון, תיאור שהיה שמור רק לפרעונים.
מותה
גם בדבר מקום קבורתה של נפרטיטי הועלו הצעות והשערות רבות. בנובמבר 2015 פורסם, כי לפי ממצאים חדשים של הדמיות רדאר שנעשו בקברו של תות ענח' אמון, קברה של נפרטיטי נמצא אולי בחדר צדדי של קברו.
פרסומה כיום
נפרטיטי היא מלכת מצרים המפורסמת ביותר בתודעה המערבית אחרי קלאופטרה, היא השפיעה על שינוי הסטנדרטים של היופי הנשי במאה ה-20, ומכונה לעיתים קרובות "האשה היפה ביותר בעולם".
רומן לוב
רומן לוב (, נולד ב-2 ביולי 1990) הוא זמר גרמני. בינואר ובפברואר 2012 השתתף לוב בתוכנית הריאליטי הגרמנית שהקנתה לו השתתפות באירוויזיון 2012 עם השיר Standing Still.
התחלה מוקדמת (2007-2012)
בשנת 2007 לוב השתתף בפורמט הגרמני לאמריקן איידול - Deutschland sucht den Superstar. לוב נאלץ להפסיק את השתתפותו בתוכנית למרות שהיה פייבוריט לזכייה, עקב זיהום במיתרי הקול. לוב פרש מהתוכנית בשלב עשרים הגדולים.
בשנת 2008, רומן לקח חלק בתחרות קדם האירוויזיון הגרמני, במטרה לייצג את גרמניה באירוויזיון 2008 בבלגרד כחלק מלהקת הנוער P12G. שירם "When The Boys Come" לא נבחר לעלות לגמר התחרות ואלו הודחו בחצי הגמר.
קאמוב Ka-137
מאפיינים טכניים ומפרט
המסוק הלא מאויש קאמוב Ka-137 מיוצר על פי התוכנית הקואקסיאלית. הוא כולל ציוד שלדה. לגיר צורה כדורית בקוטר 1.3 מטרים. הוא מצויד במערכת ניווט לוויינית וטייס אוטומטי, ה-Ka-137 נע אוטומטית בנתיב שתוכנן מראש ויוצא במקום מוגדר ברמת דיוק של 60 מטר.
מאפיינים טכניים
קוגנט
קוגנטים, המכונים גם קוגנטים לקסיקליים, הם מילים שמקורן האטימולוגי הוא משותף. קוגנטים עוברים בדרך כלל בירושה משפת אב משותפת.
לדוגמה, המלים באנגלית צלחת (dish), דיסק (disk) ושולחן כתיבה (desk), המילה הגרמנית Tisch (טיש, "שולחן") והמילה הלטינית Discus (דיסקוס, "דיסק") הם קוגנטים מכיוון שכולם מגיעים מיוונית עתיקה δίσκος (dískos, "דיסק"), מילה המתייחסת למשטחים השטוחים שלהם.
המילה קוגנט מגיעה משם העצם הלטיני cognatus, שפירושו "קרוב דם".
קוגנטים אינם בהכרח בעלי אותה משמעות, שאולי השתנתה ככל שהשפות התפתחו בנפרד. לדוגמה באנגלית להרעיב ובהולנדית sterven או בגרמנית sterben ("למות"), שואבים מאותו שורש, * sterbaną ("למות"). הדיסקוס הוא מיוונית δίσκος (מהפועל δικεῖν "לזרוק"). נגזר אנגלי מאוחר ונפרד של דיסקוס, ככל הנראה בתיווך desca שבלטינית מימי הביניים, הוא שולחן.
דוגמה בשפות הודו-אירופיות למילה ששימרה את המשמעות היא המילה "לילה": night (אנגלית), Nacht - נכט (גרמנית), וצורות דומות בעשרות שפות, בהן: צרפתית, אפריקאנס, שוודית, נורווגית, פולנית, דנית, רוסית, ספרדית, פורטוגזית, איטלקית ועוד, שבכולן המילה "לילה" נגזרת מ-*nókʷts ("לילה") שבשפה ההודו-אירופית הקדומה. הדמיון בין سلام ("סלאם") בערבית ל"שלום" בעברית הוא גם כן דוגמה לקוגנט השאוב מהמקור הפרוטו-שמי. ברם, יש קוגנטים שהם הפכים סמנטיים. למשל, בעוד המילה העברית "חוצפה" משמעותה עזות פנים, הקוגנט הערבי שלה حصافة (ḥaṣāfah) משמעותו שיקול דעת. באנגלית ובספרדית המילים שמשמעותן הרבה – מָאץ' / מוּצ'וֹ (much / mucho) – נראות דומות ויש להן משמעות דומה, אך הן לא קוגנטים, מאחר שהן התפתחו ממקורות שונים.
גרינשפן
גרינשפן הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. מקור המילה מגרמנית (Grünspan), שפירושה אצטט נחושת (תגובת הנחושת לחומצה המתבטאת בשכבה ירוקה על פני המתכת). {{פירושונים|
ראו גם
}}
משבר הטילים בקובה
משבר הטילים בקובה, ידוע גם כמשבר אוקטובר (בספרדית: Crisis de octubre), המשבר הקריבי (רוסית: Карибский кризис), או בהלת הטילים, היה עימות בן 13 ימים (16–28 באוקטובר 1962) בין ארצות הברית לבין ברית המועצות בסוגיית הצבתם של טילים בליסטיים סובייטיים בעלי ראש נפץ גרעיני בקובה. הנחה מקובלת היא כי מעולם לא הייתה "המלחמה הקרה" קרובה להפוך למלחמה של ממש כמו במהלך משבר זה.
ב-14 באוקטובר 1962, הצליח לראשונה מטוס ריגול אמריקני מסוג לוקהיד 2-U לצלם תמונות של משטח שיגור טילים גרעיניים במערב קובה, והתקבלה החלטה מצד ארצות הברית להטיל סגר ימי על האי כדי למנוע העברה של טילים סובייטיים נוספים.
המשבר הסתיים לאחר משא ומתן ארוך ומתוח, אשר בסופו גובש הסכם בין נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי לבין חרושצ'וב. הצד הסובייטי התחייב להתפרק מנשקיו ההתקפיים בקובה בתמורה להצהרה פומבית של ארצות הברית שלעולם לא תפלוש לקובה. בצעד חשאי נוסף, שלא נודע לציבור באותה תקופה, ארצות הברית הסכימה לפרק את מתקני שיגור הטילים שלה באיטליה ובטורקיה אשר, כאמור, היוו איום על ברית המועצות.
הרקע למשבר
בינואר 1959 הצליח מורד צעיר, פידל קסטרו, להדיח את בטיסטה, ששלט בקובה מאז שנות ה-30 ודגל במדיניות פרו-אמריקנית. בטיסטה היה רודן מושחת, אשר דרדר את כלכלת קובה והביא לפערים גדולים בין העניים והעשירים. נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, הכיר מיד בשלטון קסטרו, אך קסטרו הקים משטר קומוניסטי והחל במגעים עם ברית המועצות. ארצות הברית הגיבה בהטלת חרם על יבוא סוכר מקובה. היחסים הלכו והדרדרו, עד כדי כך ששליט ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, הכריז כי אם ארצות הברית תאיים על קובה, הוא יגן בכל מחיר על האי, אפילו בנשק גרעיני. אייזנהאואר מיהר לנתק את הקשרים הדיפלומטיים עם קובה.
הנשיא החדש של ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי, החליט להגיב באופן חריף יותר. ב-17 באפריל 1961 ניסו כוחות של גולים קובניים, בסיוע ה-CIA, לנחות בקובה במסגרת הפלישה למפרץ החזירים ולארגן מרד נגד קסטרו. הפולשים התגלו על ידי הקובנים ונהדפו בקלות. המרד נכשל כישלון חרוץ.
קובה, השוכנת במרחק של כ-240 קילומטרים בלבד מחופי פלורידה, הפכה לבסיס טילים סובייטי. ברית המועצות רצתה לאיים בכך על ארצות הברית מקרוב, כתגובה להצבת טילים אמריקאיים בעלי ראשי נפץ גרעיניים באיטליה, וכמו כן בטורקיה (אפריל 1962) השוכנת כ-2,000 ק"מ ממוסקבה ובעלת גבול משותף עם ברית המועצות. התוכנית הייתה לחדור דרך קובה למדינות דרום אמריקה, ולהפוך את המדינה לקלף מיקוח לגבי שאלת ברלין.
מהלך המשבר
ב-14 באוקטובר 1962 גילו מטוסי צילום אמריקניים כי בקובה נבנים אתרי שיגור טילים מסוג R-14 ו-R-12. ב-19 באוקטובר גילו טיסות הצילום שארבעה אתרים הפכו למבצעיים. בשידור טלוויזיה ב-22 באוקטובר הודיע הנשיא קנדי על הימצאותם של טילים גרעיניים סובייטיים בקובה, וקבע שכל התקפה מצד קובה תיחשב להתקפה מצד ברית המועצות, על כל המשתמע מכך.
ב-23 באוקטובר וב-24 באוקטובר שלח חרושצ'וב לנשיא קנדי מכתבים בהם הצביע על אופיים ההרתעתי של הטילים, וטען שפניה של ברית המועצות לשלום. ב-26 באוקטובר הציעה ברית המועצות להוציא את טיליה מקובה, בתמורה להתחייבות של ארצות הברית שלא לפלוש לקובה ולא לתמוך בפלישה כזו. ב-27 באוקטובר העלתה ברית המועצות דרישה נוספת: פינוי בסיסי הטילים האמריקניים מטורקיה. המשבר החריף באותו יום כאשר מטוס צילום אמריקני מדגם יו-2 הופל מעל קובה. באותה עת התקרבו ספינות סוחר רוסיות לאזור המצור הימי.
הנשיא קנדי, שלא רצה בעימות חם, הודיע בפומבי שהוא מקבל את התנאי הסובייטי הראשון לסילוק הטילים, ובחשאי קיבל גם את התנאי השני. חרושצ'וב נאות לסיים את העימות. הספינות הסובייטיות פנו לאחור, וב-28 באוקטובר הודיע חרושצ'וב כי הורה להוציא את הטילים מקובה. בעקבות סילוק הטילים הורה הנשיא קנדי, ב-20 בנובמבר 1962, להסיר את המצור הימי מעל קובה; לאחר כמה חודשים קיים גם את התנאי השני בהסכם, והוציא את הטילים האמריקאים מטורקיה.
משבר הצוללות
רק ב-2002 נודע כי הצי הסובייטי שלח ארבע צוללות מדגם פוקסטרוט למימי קובה. משחתות הצי האמריקני הטילו פצצות עומק, בעקבותיהן נאלצו בין ה-26 ל-29 באוקטובר 1962 שלוש מהצוללות לצוף על פני המים. באחת הצוללות, שסימונה B-59, היה מוטען טורפדו בעל ראש נפץ גרעיני של 15 קילוטון. עקב זיהוי הצוללות התפתח ויכוח דרמטי בצוללת, כאשר מפקד הכלי, ולנטין סביטסקי, והקומיסר הפוליטי על סיפונה, איוון סמיונוביץ' מדלניקוב, דרשו לחמש את הטורפדו ולהכינו לירי מבצעי בעוד הקצין הראשון, וסילי ארחיפוב, התנגד בנחרצות והצליח לבסוף לשכנעם להימנע מכך.
תוצאות המשבר
המשבר חיזק את מעמדו של קנדי כנשיא ארצות הברית, והוכיח כי על אף גילו הצעיר הוא ניחן בשיקול דעת בהתמודדות עם מצבים מסובכים. לעומת זאת היווה המשבר מכה קשה לחרושצ'וב, אשר אף שילם בכיסאו זמן לא רב לאחר מכן: ב-1964 הוא הודח משלטונו בברית המועצות.
ככל שהדבר יישמע אבסורדי, משבר הטילים תרם לתחילת ההפשרה ביחסי ארצות הברית וברית המועצות, שכן מנהיגיהן הבינו כמה קרובה עלולה להיות התלקחות גרעינית שתוצאותיה קטסטרופליות. בעקבות המשבר החלו להיווצר קשרים כלכליים בין ברית המועצות לארצות הברית, שהתבטאו במכירת חיטה אמריקנית לברית המועצות ובהתקנת הקו החם מוסקבה-וושינגטון.
גרינספן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נירדרז'
נירדרז' (בהונגרית: Nyírderzs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נירדרז' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-659 תושבים בשנת 1990 עד 631 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13
יהודי נירדרז'
יהודים הגיעו לנירדרז' במחצית השנייה של המאה ה-18.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה לאחר קונגרס יהודי הונגריה בדצמבר 1868 הצטרפו יהודי נירדרז' לזרם האורתודוקסי.
איברהים בובאכר קייטה
איברהים בובאכר קייטה (בצרפתית: Ibrahim Boubacar Keïta, שהיה מוכר גם כ-IBK; 29 בינואר 1945 – 16 בינואר 2022) היה פוליטיקאי, שכיהן כנשיא מאלי השישי מספטמבר 2013 עד אוגוסט 2020. קייטה כיהן גם כראש ממשלת מאלי בשנים 1994–2000 וכיושב ראש הפרלמנט בשנים 2002–2007.
ביוגרפיה
איברהים בובאכר קייטה נולד ב-29 בינואר 1945 בדרום סודאן הצרפתית. הוא היה בעל תואר שני בהיסטוריה. לאחר לימודיו, עבד קייטה כחוקר במרכז הלאומי למחקר מדעי. הוא חזר למאלי בשנת 1986. בשנת 1999 מונה קייטה לסגן נשיא האינטרנציונל הסוציאליסטי. הוא התמודד לנשיאות במרץ 2002, אך הפסיד והגיע למקום השלישי עם כ-21% תמיכה. הוא גינה את הבחירות וטען כי זויפו לרעתו. בית המשפט החוקתי לא קיבל את טענותיו. בשנת 2002 נבחר ברוב של 115 מתוך 138 חברי הפרלמנט לתפקיד נשיא האספה הלאומית של מאלי. בשנת 2007 ניסה להתמודד שוב ללא הצלחה לתפקיד הנשיאות.
קייטה ניצח בבחירות שנערכו בקיץ 2013 והושבע לתפקידו ב-4 בספטמבר.
באוגוסט 2020 התפטר מתפקידו לאחר שנעצר על ידי מורדים, על רקע הפיכה צבאית שהתחוללה במדינה.
נפטר ב-16 בינואר 2022.
INS וארשה
INS וארשה (באנגלית: INS Varsha) הוא בסיס ימי בבנייה עבור חיל הים ההודי במסגרת פרויקט וארשה, אחד הפרויקטים המסווגים והשמורים של הודו. הבסיס מיועד להיות בסיס הבית עבור הצי החדש של הספינות והצוללות הגרעיניות של הודו. הוא תוכנן להיות בטווח של עד 200 קילומטרים מויסאקפאטנאם (מפקדת הפיקוד המזרחי של חיל הים).
סיפורו המופלא של פטר שלומיאל
סיפורו המופלא של פטר שלומיאל (בגרמנית: Peter Schlemihls wundersame Geschichte) הוא נובלה מאת המשורר הגרמני-צרפתי וחוקר הטבע אדלברט פון שאמיסו, שנכתבה בגרמנית בקיץ 1813, והוא יצירתו המפורסמת ביותר.
הנובלה מספרת את סיפורו של בחור צעיר החסר את מה שיש לאחרים בטבעיות גמורה. שאמיסו תיאר זאת כך:
המאורעות שאליהם מתייחס שאמיסו הם מלחמות השחרור נגד נפוליאון, שכיליד צרפת שהתגורר בפרוסיה, בן למשפחת אצולה, לא יכול היה לקחת בהן חלק.
דמותו של פטר שלומיאל נטולת הצל הופיעה מאוחר יותר גם כדמות משנה באחת מאגדותיו של א.ת.א הופמן, "אגדות ליל סילבסטר" (Abenteuer der Sylvesternacht), אותה אימץ המלחין ז'אק אופנבך באופרה האחרונה שלו, "סיפורי הופמן", כבסיס לאחת משלוש מערכותיה.
תקציר העלילה
לאחר הפלגה מתישה פוגש פטר שלומיאל, ביש-גדא באופיו, בסוחר העשיר תומאס ג'ון, ובגינתו הוא נתקל באיש אפור משונה, המשכנע אותו למכור לו את צִלו בתמורה לשק מטבעות זהב, שבדומה לקרן השפע אינו כלה לעולם.
במהרה מגלה פטר שלומיאל כי עסקה זו שעשה מביאה להרחקתו מחברת בני האדם. ברגע שהם מבחינים כי אין לו צל, הם נחרדים, מתרחקים וממנו ולועגים לו. משום כך הוא מרחיק נדוד עד מעבר להרים לעיר מרחצאות, ובעזרת משרתו הוא מצליח לארגן את מלבושו כך שלא יבחינו בהיעדר הצל שלו.
שם המשפחה של הגיבור, "שלומיאל", במקור Schlemihl (שלמיל), הוא שם המעיד על בעליו. את משמעות הכינוי, שמקורו ביידיש, הסביר פון שאמיסו במכתב לאחיו: "בדיאלקט היהודי, אנחנו קוראים בשם הזה לאנשים חסרי מזל ומגושמים שלא מצליחים בדבר".
עמיקם בר גרמא
עמיקם בר גרמא (נולד ב-6 בדצמבר 1947) הוא צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה
עמיקם בר גרמא (גרמא) נולד לנעמי ושלום גרמא, חברי גרעין "טלמון" שעבר ב-1945 מירושלים למושב גאולים. ב-28 במאי 1948 פלש כוח של הצבא העיראקי, בסיוע פלסטינים מהאזור, וכבש כמחצית מהמושב. הפלסטינים שרפו את ביתם, בזזו את המשק החקלאי והחי, ועקרו את המטעים. הוריו עברו לחלקת אדמה שרכשו בהרצליה בשנים שקדמו לכך. סיפורי הנסיגה סופרו פעמים רבות בביתם והשפיעו על גרמא.
בשנת 1965 התגייס לחיל השריון ובשנת 1967 לחם בחזית הקדמית במלחמת ששת הימים. ב-1973 במלחמת יום הכיפורים נלחם כאיש צוות טנק, ושהה בחזית הקדמית שבעה חודשים. במהלך תקופה זו, בין הדיונות, צייר ורשם גלויות דואר מהווי הלוחמים ומיען אותן לחברתו, לימים אשתו. רישומים אלה היוו בסיס לסדרת תערוכות בשם "מגן את לי וסטודיו".
בשנת 1982, במלחמת שלום הגליל לקח חלק בלחימה קשה במיוחד שהשאירה עליו חותמה לכל החיים.
האמן "תבנית נוף מולדתו"
יצירתו של האמן עמיקם בר גרמא מתפרסת על נקודות ההתרחשויות ההיסטוריות של מדינת ישראל כבר בתערוכתו הראשונה בשנת 1968 השתמש בערכים האמנותיים של אסכולת "אמנות שדות צבע" לביטוי ודימוי אמיתי של אלה שהקריבו את עצמם להגנה על מולדתם.
ביצירה מאוחרת יותר עוסק במוטיבים המסמלים ישראליות: הצבר ועץ הזית. גם כאן שילב את הקשר שלו לישראל, לאדמה. יצירותיו האחרונות מבטאות אופטימיות ישראלית טיפוסית ועוסקות בצבעוניות מרהיבה בנושאים בוטניים. ערכים אסתטיים אלה מאפיינים את יצירותיו. עמיקם לא זנח את עיסוקו ב"אמנות שדות צבע" כביטוי אמנותי לתפישותיו החברתיות.
לימודי אמנות והסמכה
עמיקם למד בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת שבתל אביב, 1961 שהוקמה במתכונת הבאוהוז הישראלי על ידי קבוצת אמנים, מהמובילים בישראל באותה עת, אלכסנדר בוגן, משה רוזנטליס, משה שטרנשוס, משה ציפר, יצחק יורש, יואב בראל ופאולה אהרונסון.
בשנת 1964 קיבל עמיקם את מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל קרן "שרת" לאמנים צעירים. בהמשך, בשנת 1972, השתלם בטכנולוגיה קרמית ברמת טכנאי קרמיקה אצל מהנדס הקרמיקה אינג' אברהם קירשנר והטכנולוג יהודה קורן. בשנת 1988 למד הוראה במכללת בית ברל, וב-2001 למד תולדות האמנות ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
פעילות אמנותית כללית
בשנת 1975 הקים וניהל את הסטודיו לקרמיקה "נצר כדרים" בהרצליה שהפעילו כעשר שנים והתמחה בעיצוב קראמי ופיסול קראמי.
הקים במסגרת הקתדרה של המחלקה לתרבות בעיריית הרצליה סדנאות להוראת האמנות הפלסטית.
בשנת 2003, כיהן כיו"ר אמני כפר סבא והסביבה במשך שנתיים. ערך עם מאות מחבריו האמנים תערוכות וכנסים לציון מאה שנים לכפר סבא. באותה שנה (2003), בסיוע עיריית כפר סבא, ערך עמיקם אלבום רישומים מפואר, שאייר ורשם בזמן שהותו בחזית "מלחמת יום הכיפורים" - האלבום נתרם ל"יד לשריון לטרון", ולספריה הציבורית בכפר סבא.
עמיקם חבר אגודת הציירים והפסלים, סניף חיפה והצפון.
אנטולי איוואנישין
אנטולי אלכסייביץ' איוואנישין (ברוסית: Анато́лий Алексе́евич Ивани́шин; נולד ב-15 בינואר 1969) הוא קוסמונאוט רוסי של יחידת הקוסמונאוטים. הקוסמונאוט ה-112 של רוסיה (וברית המועצות) והקוסמונאוט ה-525 בעולם. ביצע שתי טיסות חלל. הטיסה הראשונה בסויוז TMA-22 שהובילה חללית מאוישת בנובמבר 2011 - אפריל 2012 לתחנת החלל הבינלאומית. חבר במשלחות החלל העיקריות ISS-29 / ISS-30. משך הטיסה הראשונה היה יותר מ־165 יום. הטיסה השנייה - ביולי-אוקטובר 2016, היה מפקד סויוז MS-01 TPK ומהנדס טיסת צוות ISS-48 / 49 של משלחות החלל העיקריות. משך הטיסה השנייה הוא מעל 115 יום. משך השהייה הכולל בחלל היה יותר מ-280 יום. גיבור הפדרציה הרוסית. שירת בחיל האוויר בדרגת קולונל.
טיסת החלל השלישית שלו המריאה ב-9 באפריל 2020 מנמל החלל בייקונור כמפקד הצוות של סויוז MS-16 TPK ומהנדס הטיסה של צוות תחנת החלל הבינלאומית במסגרת תוכנית משלחות החלל העיקריות ISS-62 / 63.
בימים אלה נמצא בתחנת החלל הבינלאומית, מתוכנן להשלים את משימתו ולחזור לכדור הארץ באוקטובר 2020.
עלי (צמחים)
העֱלִי הוא איבר הרבייה הנקבי בפרח. המונח עלי הוא ארכאי ויצא מן השימוש בקרב החוקרים שמרבים לדבר על שחלה או גינציום. מתן הסברים למונח הוא לצורך הבנת ספרות ישנה יותר.
העלי מורכב מעַלֶה שַׁחֲלָה (carpel) אחד או מספר עלים, וקיימים בו החלקים העיקריים הבאים:
שַׁחֲלָה (ovary) – איבר חלול, בתוכו נמצאות השליה והביציות,
עַמּוּד הָעֱלִי (style) – עמוד העולה מן השחלה (לעיתים רחוקות הוא נעדר), דרכו נכנסים תאי המין הזכריים אל השחלה;
צַלֶּקֶת (stigma) – מקום מורחב בראש עמוד העלי, לעיתים דביק, לעיתים מפוצל בראשו, שמשמש לקליטת תאי המין הזכריים.
תפקיד העלי
הצלקת שבראש עמוד העלי היא היעד של גרגירי האבקה שהשתחררו מהמאבק של פרח אחר מאותו המין. כל גרגיר אבקה מכיל זוג תאים רדומים - האחד (שיכיל זוג תאי זרע - גמטות) מוכל בשני (שיהפוך לנחשון האבקה). מעטה קשיח ועמיד מגן על הגרגיר עד שיגיע לצלקת על ידי נשאי אבקה (כמו חרקים, ציפורים או רוח). איתות בין הצלקת לגרגיר מוביל לקשירה חזקה של הגרגיר לצלקת על ידי חלבוני היצמדות. בדרך כלל האיתות מותאם רק לגרגירים מאותו מין של הצלקת. כעת הצלקת מעוררת (מנביטה) את הגרגיר מתרדמתו על ידי הפרשת נוזלים בדיפוזיה. תא הנחשון עם זוג הגמטות בוקע אז ממעטה הגרגיר ומתארך דרך עמוד העלי כדי להוביל את הגמטות אל תא הביצה שבשחלה. הנחשון מתארך בהכוונת איתותים וחלבוני היצמדות נוספים שלרוב לא יפעלו על גרגיר של אותו צמח, כדי למנוע הפריה עצמית. ייתכן שמספר נחשונים יעברו באותו עלי, אך לרוב רק אחד מהם יגיע ליעדו. כשהנחשון מגיע לביצית, משתחררים הגרעינים. אחד מהם יפרה תא ביצה והשני יתחבר לתא ההורה של האנדוספרם. הביצית המופרית תתפתח בשחלה ותהיה לזרע שיינבט לצמח.
אבודים בריבוע
אבודים בריבוע היא תוכנית ילדים ישראלית המשודרת בטלוויזיה החינוכית הישראלית. התוכנית עלתה לשידור באפריל 2018 ומטרתה ללמד מתמטיקה ופיזיקה.
עונה ראשונה
בכל פרק יובל סגל ונעמי לבוב מלמדים זה את זה נושאים במתמטיקה, תוך הצגת קטעים קומיים המבהירים את הנושאים בהם עוסק כל פרק. בקטעים משתתפים מלבדם גם אילן רוזנפלד, קובי פרג', ערן מור והילה מצקר-הלוי. (בין השאר: מופע סטנד-אפ, ספורטאית ושני הוריה, אליס והזחל, הפיראטים, הזורגים, הפועלים במגדל בבל, אריסי "הכמעט שולטת בדרקונים" (פרודיה על דאינריז טארגאריין), האם ההודית ובנה, ודמויות היסטוריות: פיתגורס, אטילה ההוני ואיוואן הרביעי).
מלח ים (סרט)
מלח ים הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי עצמאי מסוגת הדרמה הקומית. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2012 והוא פרי עטו, בבימויו ובהפקתו של איתי לב.
עלילה
חבורת אנשי קולנוע נוסעים למלון בים המלח, בו נערכת הצגת הבכורה של הסרט "דמדומי זריחה". בוקובזה (איתי לב), הוא במאי הסרט. דני (יעל רייך), היא כוכבת הסרט וזוגתו של במאי הפרסומות (ליאור מילר). בזמן הסופשבוע פוגשת דני את תמרה (ליאת גליק) מאהבתה מהעבר ששבה מברלין, שהייתה בעבר מאהבתו של בן-זוגה. ליאור (יפתח קליין) הוא מנהל המלון.
את הסרט מקריינת מריה, נערת התסריט הרוסיה, שכמעט ולא רואים אותה בסרט עצמו.
אודות ההפקה
בשנת 2005 הכריז הבמאי איתי לב על סדרה בת חמישה סרטים שכל אחד מהם יצולם במהלך סופשבוע אחד באתר אחר. מלח ים הוא הסרט הראשון בסדרה. הסרט השני בסדרה, "צ'ה צ'ה צ'ה", המתרחש בצפת, כבר צולם, הסרט צמח מתוך עבודה משותפת של קבוצת חברים שהכירו במועדון הברקפסט קלאב התל אביבי. יעל רייך המשחקת בסרט בתפקיד השחקנית הראשית, היא דוגמנית בינלאומית בעברה, חסרת ניסיון במשחק. יניב המאירי, בן זוגה של רייך, הוא מבעליו של הברקפסט קלאב.
שלושה שבועות לפני התחלת הצילומים, ליאור אשכנזי, הכוכב הראשי שייעד איתי לב לסרט, לא ענה ולא החזיר טלפונים. אשכנזי גם החזיק בעותק היחיד של התסריט. בגלל שאשכנזי נעדר, החליט לפרוש מהסרט גם אדם הורוביץ, שהיה אמור לגלם את דמותו של במאי הסרט. לב פנה לעומר ברנע כדי שיחליף את אשכנזי. לתפקיד הבמאי ליהק לב את עצמו. זמן קצר לפני הנסיעה לים המלח טלפן לב לזבולון מושיאשווילי והציע לו לגלם את דמותו של מפיק הסרט, מושיאשווילי הסכים מייד.
לב קיבל מקרן הקולנוע הישראלי 10,000 דולר לפיתוח התסריט (בתום הצילומים זכה הסרט להשלמת הפקה בגובה 25 אלף דולר). הוא החליט להפוך סכום זה לתקציב הכולל של ההפקה. עודד רז היה מפיק שותף ביחד עם איתי לב. מכיוון שלרשות ההפקה עמדו 50,000 שקלים בלבד, בנה רז תוכנית עסקית לסרט דל תקציב. הם החליטו שאת כל הדרוש לסרט יקבלו בחינם או בהשאלה תמורת חסויות. איריס טובול הייתה אחראית על כך. כל הצוות הטכני והשחקנים עבדו ללא תשלום, תמורת חמישה אחוזים מהרווחים העתידיים, אם יהיו.
במהלך הצילומים איתי לב שיכתב את התסריט ואילתר את הסצינות בשיתוף השחקנים. חלק מהסצינות קרו באמת, במהלך שהותו של הצוות במקום והבמאי ניצל את ההזדמנות, צילם אותן והכניס אותן לסרט. חן יאני, ששיחקה בסרט, שרה את שיר הנושא שלו, גרסת כיסוי לשיר "אף פעם לא תדעי", שכתב והלחין שלמה ארצי.
הסרט צולם במצלמת JVC, שהייתה חדשה אז, בפורמט של 24 פריים לשנייה. בדיעבד התברר להם שכמעט שאין אף תוכנת עריכה בארץ ובעולם שניתן לערוך בעזרתה את הפורמט הזה. עריכת הסרט התעכבה בשנה עד שהגיעו תוכנות המרה מתאימות. בשלב העריכה החליף איתי לב מספר עורכים ולבסוף ערך את הסרט בעצמו.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2010, בו התחרה על פרס וולג'ין, הסרט נערך שוב, בפעם הרביעית ועלה בסינמטק תל אביב ב-13 ביולי 2012 והוקרן בו עד ל-26 באוגוסט 2012.
No Creo
No Creo (באנגלית: I Don't Believe, ובעברית: אני לא מאמינה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה הרביעי, ?Dónde Están los Ladrones. השיר יצא לאור ב-17 בפברואר 1999, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו והפיקו שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה. השיר נכלל באלבום הלהיטים הראשון שלה שאקירה Grandes Éxitos, שיצא כמה שנים לאחר צאתו. בנוסף לכך, השיר הוא בסגנון הרוק לטיני, בדומה לשירים רבים מתוך האלבום.
עם השיר הופיעה שאקירה במופעים אשר נכללו בסיבוב ההופעות השני שלה "Tour Anfibio", ואף הופיעה איתו שלוש פעמים בריו דה ז'ניירו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הכיל בתוכו קטעים על סוגי התנהגויות של בני אדם. בקליפ נראית שאקירה לאורך כולו, כשהיא מבצעת תרגילים מסוכנים.
את הקליפ בחרה שאקירה לא לעלות לערוץ ה-Vevo שלה, אך ניתן למצוא חלקים ממנו ביוטיוב עצמו.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה נאה בארצות הברית, שם נכנס לשני מצעדים.
זבזדה 2005 פרם (כדורגל נשים)
מועדון כדורגל הנשים זבזדה-2005 פרם (ברוסית: Женский Футбольный клуб «Звезда-2005» Пермь) הוא מועדון כדורגל נשים רוסי, הנחשב למועדון כדורגל הנשים המוצלח ביותר במדינה, לאחר שהעפיל לגמר ליגת האלופות לנשים בעונת 2008/09 וזכה במירב תוארי האליפות (שישה במספר).
הקבוצה הוקמה ב-2005 ומאז היא משתתפת קבועה באליפות רוסיה בכדורגל נשים.