cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבוצת תמיכה
קבוצות תמיכה מקוונות
מראשית דרכן ועד היום מתנהלות רוב קבוצות תמיכה במפגשים ייעודיים ובתקשורת פנים אל פנים, אך השילוב בין מחשבים, אינטרנט וטכנולוגיות חדשות, מאפשר כיום צורות שונות של התנהלות במסגרת קבוצה. קבוצות תמיכה מקוונות עושות שימוש ברשת האינטרנט לטובת קיום המפגשים וההתנהלות השוטפת. רשת האינטרנט מספקת לקבוצות אלו אמצעים סינכרוניים כגון צ'ט ושיחות וידאו ואמצעים א-סינכרוניים כגון דואר אלקטרוני ופורומים, שבאמצעותם נשמר הקשר בין המשתתפים. בדומה לקבוצות תמיכה פרונטליות, קבוצות דיון מקוונות מהוות גם הן אמצעי לשיתוף חוויות, קשיים ושאלות במגוון רחב של נושאים, ומתמקדות בדרך כלל בקשיים פסיכולוגיים, הנוגעים להתמודדות עם מחלות, התמכרויות ויחסים בין-אישיים.
לקבוצות תמיכה מקוונות מספר יתרונות: הן מאפשרות צמצום פערי מרחק בין המשתתפים, הן לרוב לא כרוכות בהוצאות כספיות כגון דמי השתתפות ועלות הגעה, והן מאפשרות הימנעות מחשיפה פנים-אל-פנים בין המשתתפים ובכך יוצרות אנונימיות רבה יותר. עקב היותה של התקשורת אנונימית ומתבצעת דרך המחשב, היא מסירה עכבות בין המשתתפים, ועל כן נוצרים ביניהם תוך זמן קצר קשרים אישיים ותחושה של שייכות, גילויים של דאגה, אכפתיות, הקשבה ורצון לסייע. בכך הגורמים המאפיינים תהליכים קבוצתיים בקבוצות פנים-אל-פנים מתקיימים גם בקבוצות מקוונות. עם זאת, לקבוצות מקוונות מספר חסרונות ומגבלות: לעיתים מתגלים בהן גם ביטויים של בוטות ותוקפנות, אשר נובעים מחוסר בקשר עין, שימוש בשמות פיקטיביים (המייצר חוסר אפשרות זיהוי וענישה) והתייחסות אל המשתתפים כאל אובייקט. כמו כן, האילוצים הטכנולוגיים עלולים למנוע גישה חופשית מאנשים שאינם בקיאים בשימוש במחשב. חיסרון נוסף הוא העדר בקרה על המשתתפים ועל התוכן המוצג בקבוצה - המידע המסופק על ידי המשתתפים עלול להיות לא מדויק, מטעה ואף מזיק, כאשר לעיתים הדבר נעשה בזדון ולעיתים בתום לב. עקב כך, השתתפות בטוחה בקבוצות תמיכה מקוונות מצריכה מהמשתמש גילוי של ערנות, ובדיקה של רקע הקבוצה והמנחה.
קבוצות לעזרה עצמית
גישת העזרה העצמית החלה להתגבש עוד בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם הקמת ארגון AA – "אלכוהוליסטים אנונימיים" – שפיתח את "שיטת שנים-עשר הצעדים" לסייע למכורים לאלכוהול להשתחרר מהתמכרותם בעזרת עמיתיהם, מכורים אף הם. קבוצות שונות לעזרה עצמית התפתחו החל בשנות ה-70, תחילה בארצות הברית ומאוחר יותר גם במדינות אחרות, והגיעו גם לישראל. צורת הסיוע הזאת נסמכת על התפיסה שקיים "ידע התנסותי" – Experiential Knowledge – השונה באורח עקרוני מידע תאורטי והוא מתגבש אצל מי שמתמודד עם בעיית-חיים מתמשכת. זהו ידע בענייני יום יום שאיננו נחלת הסגל המקצועי המטפל; לרוב הוא מצטבר אצל מי שחווה את הדברים בעצמו והתוודע מכלי ראשון למורכבות חיי האדם שחווה קושי או בעיה. ההתחלקות בידע מתוך תחושה של שותפות בין אחים לצרה היא הבסיס לקבוצות העזרה העצמית הללו. בגלל מרכזיותה של הבעיה בחיי החברים נוצרת בין המשתתפים קִרבה המבוססת על הזדהות עמוקה עם הזולת, שאת מצבו מכירים חברי הקבוצה מניסיונם הם. לכאורה יכולה התקרבות כזאת ליצור מסגרת של מסכֵּנות ותלונות המוּטָחות בזולת, אך למעשה ההפך הוא הנכון. הקִרבה הנוצרת בגין הגורל המשותף מחזקת את המשתתפים, הנוכחים לדעת שהם לא לבד, שבעייתם אינה ייחודית להם ורבים אחרים לוקים בה, ויש דרכים מגוונות להתמודד עִמהּ.
"הידע ההתנסותי", הקיים כאמור אצל המתמודדים עם הבעיה ואינו מצוי אצל אנשי המקצוע המטפלים, מחייב את היווצרותה של מסגרת ייחודית, בדרך כלל ללא מעורבותם של אנשי מקצוע. אלה עלולים לראות בה התערבות לא רצויה, המתנגשת בשיטות הטיפול שלהם. בתחילה נוצר אמנם קונפליקט בין המערכות המקצועיות לבין קבוצות העזרה העצמית, אולם כיום מבינים רוב אנשי המקצוע את חשיבות הסיוע ההדדי בתהליכי הריפוי, השיקום וההתמודדות עם בעיית חיים בלתי הפיכה. ואכן, מסגרות מקצועיות רבות המטפלות בנכים, בנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, בחולי סרטן, במתמכרים לסמים ועוד, נעזרות בגישת העזרה העצמית כאמצעי משלים למערך המקצועי.
היתרונות של הקבוצות לעזרה עצמית באים לידי ביטוי במספר אספקטים:
קיומן המרשים של מגוון הקבוצות לעזרה עצמית מצביע על כך כי במערכת השירותים הקיימת יש מקום חשוב לסוג אחר של ארגונים הבנויים על ניצול משאבי מידע מרביים, על הניסיון האישי, ועל הגברת המעורבות החברתית והפחתת תחושות הניכור והתלות בממסד. הן מבטאות את הערך העליון של המחויבות החברתית בין אדם לזולתו.
קבוצות לעזרה עצמית בישראל
חוסר יכולת זה של מדינת הרווחה לספק את הצרכים להם התחייבה בפני אזרחיה, בירוקרטיה מסורבלת, חוסר יעילות, וחוסר רגישות למגוון הצרכים, הביאו להתפתחות המואצת של הארגונים החברתיים, ארגונים וולונטריים וארגוני עזרה עצמית וסנגור עצמי הפועלים לצד המערכות הפורמליות. ארגונים אלה הם שותפים חשובים למערכות שיזם הממסד בהיותם נגישים יותר, פחות פורמליים, יוצרים סולידריות חברתית ועזרה הדדית בעיקר ברמה הקהילתית.
קבוצות לעזרה עצמית החלו לצמוח בישראל כבר בתחילת שנות ה – 70, זאת למרות שבשנים אלה עדיין שירותי הרווחה התרחבו וגדלו. מחקרים על ארגוני מתנדבים, קבוצות לעזרה עצמית ועמותות שונות, מראים כי קיים מאגר חשוב של שיטות למתן עזרה שאינן ממוצות בשירותים הפורמליים. העזרה הבלתי פורמלית הולכת ומתעצמת בעיקר משום שהעזרה הפורמלית היא אינסטרומנטלית במהות בעוד שהעזרה הבלתי פורמלית היא הדדית. האידיאל צריך להיות בקיום רצף של מערכות לעזרה מהפורמלי ביותר עד ללא פורמלי, כשכל מערכת ממלאת את תפקידה על הרצף. בכך מושג ניצול מקסימלי של מקורות עזרה.
החל משנות השמונים החלו הקבוצות והארגונים להתרחב ולהתעצם והם הפכו להיות יותר ויותר משמעותיים בחברה. עם התמורות הללו, החלה ההכרה בחשיבות הקבוצות לעזרה עצמית כגורם טיפולי לגיטימי לצד המערכות הפורמליות. אולם מגמה זו החלה לדעוך החל מאמצע שנות ה-90. הספרות המקצועית חדלה להתעניין בה; סביבה נערכים עתה פחות מחקרים וכנסים, ושירות כמו "המרכז לעזרה עצמית" נסגר לאחר יותר משני עשורים של פעילות פורָה. יש הטוענים כי תהליך זה מקביל לתהליך התפתחותו של האינטרנט. הקהילה הווירטואלית תפסה מבחינות רבות את מקומה של הקבוצה האינטימית; יחסי פנים-אל-פנים, שהם הבסיס לתהליך העזרה העצמית, הומרו ביחסים וירטואליים. בהיעדר מגבלה גאוגרפית, מגוון הסוגיות והנושאים שסביבם מתארגנים פורומים וקבוצות באינטרנט רב עשרת מונים מזה האפשרי במסגרות פנים-אל-פנים. מניתוח סוגיות העולות בפורומים כאלה מתברר שאין הן שונות מן הסוגיות העולות בקבוצות הנפגשות פנים-אל-פנים. עם זאת, ללא תשתית ארגונית הסיכוי שפורומים באינטרנט ייהפכו לספקיות שירותים, כמו שאירע לחלק מן הקבוצות שהחלו כעזרה עצמית, איננו גדול.
רוזטה (עיטור)
רוזטה היא עיטור פרח עגול ומסוגנן.
מקור
הרוזטה נובעת מהצורה הטבעית של הרוזטה הבוטנית, שנוצרת על ידי עלים המקרינים החוצה מגזע הצמח ונראים לעין גם לאחר קמילת הפרחים.
היסטוריה
הסמל אומץ מאוחר יותר באדריכלות הרומנסקית והרנסאנס, היה נפוץ באמנות של מרכז אסיה והתפשט עד הודו, שם הוא משמש כמוטיב דקורטיבי באמנות היוונית־בודהיסטית.
מקורות עתיקים
אחת ההופעות המוקדמות ביותר של הרוזטה באמנות העתיקה היא בתחילת האלף הרביעי לפנה"ס באמנות מצרים העתיקה. הופעה ים תיכונית מוקדמת נוספת של עיצוב הרוזטה נובעת מכרתים המינואית; בין היתר, העיצוב מופיע בדיסקית פייסטוס, ששוחזר מהאתר הארכאולוגי בעל השם בדרום כרתים.
שימוש מודרני
מוטיב הפרחים הפורמלי מגולף לעיתים קרובות באבן או בעץ כדי ליצור קישוטים דקורטיביים לאדריכלות ולרהיטים, ובעיבוד מתכת, עיצוב תכשיטים ואומנויות שימושיות כדי ליצור גבול דקורטיבי או בהצטלבות של שני חומרים.
ריכרד מיכאל קבנר
ריכרד מיכאל קבנר (בגרמנית: Richard Koebner; ה'תרמ"ה, 1885 – ט' באייר ה'תשי"ח, 29 באפריל 1958) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ומייסד החוג להיסטוריה באוניברסיטה.
ביוגרפיה
ריכרד קבנר, בנו של רופא, נולד בברסלאו. למד באוניברסיטאות של ברסלאו, ז'נבה וברלין. מוריו בברלין היו ההיסטוריונים הנס דלבריק, אלפרד הרמן ואדוארד מאייר, הפילוסופים מקס דסואה  ואלואיס ריהל  והכלכלן איגנץ יסטרוב. בברסלאו למד סוציולוגיה מפי ורנר זומבארט ופסיכולוגיה מפי הרמן אבינגהאוס, ובז'נבה למד אצל הפדגוד פאול דיפרואה (Paul Duproix). קיבל תואר דוקטור בברלין ב-1911 על עבודה שכותרתה "תפיסת הנישואין לקראת סוף ימי הביניים הגרמניים" (Die Eheauffassung des ausgehenden deutschen Mittelalters). ב-1920 מונה למרצה לימי הביניים והעת החדשה באוניברסיטת ברסלאו. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, פוטר ממשרתו באוניברסיטה. עזב את גרמניה ב-1934 ועלה לארץ ישראל. הקים ביחד עם יצחק בער ואביגדור צ'ריקובר את החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. מונה כפרופסור וכמופקד הקתדרה על שם ססיל ליאן באוניברסיטה. היה אחד מארבעת המרצים הראשונים שהורו בחוג.
ב-1955 פרש מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס. לכבוד יציאתו לגמלאות נערך בירושלים הכנס הראשון של החברה ההיסטורית הישראלית בהשתתפות מאות חוקרים. לאחר פרישתו שימש במשך שלוש שנים כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מנצ'סטר, עד לפטירתו בט' באייר ה'תשי"ח, 29 באפריל 1958, בלונדון.
קבנר התמחה בימי הביניים, ביחס בין תודעה היסטורית לדיסציפלינה היסטורית. מחקריו עסקו בהיסטוריה חברתית וכלכלית של ימי הביניים והעת החדשה של המערב, עם דגש על אנגליה.
לזכרו הוקם מרכז מינרבה על שם ריכרד קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
אנדראס רוזנדל
{{שחמטאי {{מדליה|כותרת=אליפות המדינות הנורדיות בשחמט {{אנ|Nordic Chess Championship}} {{מדליה|ארד|קופנהגן 1899|חלק מקום 3-4}} }} }}
אנדראס רוזנדל בדנית: Andreas Cristian Rosendahl{{כ}} (1864 – 7 בינואר 1909) היה שחמטאי יהודי-דני.
רוזנדל ניצח בתחרות קופנהגן 1895, הגיע רביעי בתחרות סטוקהולם 1897 (האליפות הראשונה של ארצות הצפון, ניצח: סוון אוטו סוונסון), וחלק מקום 3–4 בתחרות קופנהגן 1899 (האליפות השנייה של ארצות הצפון, ניצח: יורגן מולר).
מרחב מפתחות
בהצפנה מרחב מפתחות הוא אוסף כל האפשרויות לבחירת מפתח באלגוריתם או מערכת מסוימת. מרחב המפתחות הוא אחד הקריטריונים החשובים ביותר כאשר בודקים את חוזקו של צופן.
במערכות הצפנה מודרניות מפתח הצפנה הוא לרוב הסוד השמור ביותר המגן על המידע המוצפן, וגילויו יחשוף את המידע החסוי, או יאפשר גישה לא מורשית למשאב רגיש. לכן, תוקפים מנסים פעמים רבות לתקוף את המערכת באמצעות גילוי המפתח הסודי. השיטה הטריוויאלית ביותר למציאת המפתח היא ניסיון לנחש את המפתח באופן שיטתי, שיטה המכונה כוח גס (באנגלית "brute force"). בשיטה זו מנסים כל מפתח אפשרי עד שנמצא המפתח המתאים. לכן, המגנים על המידע ירצו להעלות את מספר המפתחות האפשריים, או "מרחב המפתחות", עד לרמה בה חיפוש באמצעות כוח גס יהפוך ליקר מדי או שהתהליך ייקח זמן רב כל כך עד שהמפתח יתגלה רק לאחר שהמידע המוצפן לא יהיה עוד רלוונטי.
דוגמאות
צופן DES אשר נחשב לפופולרי ביותר בשנות ה-80 וה-90 עושה שימוש במפתח בן 56 ביטים. כניסתם של המיקרו-מעבדים וכן שבבים המאפשרים חישוב מקבילי, גרמו לכך שניתן לסרוק את כל המפתחות האפשריים תוך שעות, ואף פחות מכך.
שימושים מודרניים בהצפנת RSA עושים שימוש במפתחות בני 1,024 ואף 2,048 ביטים.
אנטרפרייז (אונייה, 1799)
אנטרפרייז (באנגלית: USS Enterprise) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג סקונר של הצי האמריקני, נושאת 12 תותחים. האונייה, שנבנתה בבולטימור והושקה ב-1799, השתתפה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה נגד הקורסארים הברברים של צפון אפריקה, במלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה ובמלחמה הברברית השנייה. לאחר מכן הועסקה בהגנה על הספנות המסחרית בים הקריבי מפני פירטים, בהדברת הסחר הימי בעבדים ובתפיסת מבריחים. ב-1823 עלתה על שרטון וטבעה. אנשי צוותה נצלו.
יחסי אוסטריה–הודו
יחסי אוסטריה–הודו מתייחס ליחסים הדו-צדדיים בין אוסטריה לבין הודו. היחסים בין המדינות כוננו במאי 1949 על ידי ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו וקנצלר אוסטריה לאופולד פיגל. מבחינה היסטורית, הקשרים ההודו-אוסטריים היו חזקים במיוחד והודו התערבה ביוני 1953 לטובת אוסטריה תוך כדי משא ומתן עם ברית המועצות על הסכם המדינה האוסטרית. להודו יש שגרירות בווינה, בירת אוסטריה, אשר במקביל מוסמכת בור משרדי האו"ם בעיר. אוסטריה מיוצגת בהודו על ידי השגרירות וועדת המסחר בניו דלהי, הבירה ההודית, כמו גם קונסוליות של כבוד במומבאי, כלכותה, צ'נאי וגואה.
יחסים כלכליים
על פי שגרירות הודו בווינה, הודו ייצאה סחורות בשווי 558.72 מיליון אירו ב-2011, דבר אשר היה גידול של 210% בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת. ב-2011, הודו ייבאה סחורות בשווי 817.74 מיליון אירו מאוסטריה, דבר אשר היווה גידול על ידי 320% בעשור 2002-2011.
מספר גדול של תיירים הודיים ביקר באוסטריה בכל שנה. ב-2013, מעל 25,000 הודים ביקרו בבירה האוסטרית וינה, עיר מפורסמת באופרה, בתי קפה וחיי לילה.
תפיסות
אוסטריה היא ישות בלתי ידועה עבור הרוב המכריע של ההודים.
פרסי האקדמיה שזכה ב-1959 המחזמר "צלילי המוזיקה", הפופולרי ביותר בקרב האוכלוסייתה האנגלופונית האנגלו-הודית, הובילה לכך שאוסטריה נקשרה לגרמניה ושווייץ.
קורמורן מצויץ
קורמורן מצויץ (שם מדעי: Phalacrocorax auritus) הוא מין עוף ימי מהסוג קורמורן הנפוץ לאורך אמריקה הצפונית והחופים הסמוכים לה מהאיים האלאוטיים שבאלסקה ודרומה עד לפלורידה ומקסיקו. כמו כן הוא מצוי בבהאמה ולעיתים נדירות מאוד יחצה את האוקיינוס האטלנטי לעבר אירופה.
קורמורן זה מגיע לאורך 70–90 ס"מ והוא בעל מוטת כנפיים של 114–123 ס"מ. משקלו 1.2-2.5 ק"ג כאשר אין הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות. הקורמורן בעל נוצות שחורות לגופו, כפות רגליים שחורות בעלות קרומי שחייה, פנים צהובות עם מקור אפור בעל קצה מעוקל ושק מתחת המקור, עיניים כחולות וציצות לבנות מצידי הראש מהם קיבל את שמו. הציצות נועדות למטרות רבייה.
הקורמורן הוא שחיין זריז בתוך מימי נהרות, אגמים וחופי ימים מהאזור הארקטי במימי קרח עד לחופי פלורידה ומקסיקו הטרופיים, לעיתים בלגונות או שוניות אלמוגים. הקורמורן רודף בעזרת רגליו החזקות והשריריות אחרי להקות דגים ולעיתים גם אחרי דו-חיים או סרטנים. הוא עט במהירות על הטרף ומאחסן אותו בשק שתחת מקורו. לאחר הצלילה הוא יעלה לגדה ויתייבש בשמש, לעיתים לצד מיני עופות ים אחרות כמו קרוב משפחתו - הקורמורן הגדול.
קורמורן זה מקנן בלהקות של עופות ימיים לחופי אגמים או נהרות ומכין את הקן באזור מוגבה כמו עצים, צוקים או באיים מבודדים מטורפים.
אוטוביוגרפיה
אוֹטוֹבִּיּוֹגְרַפְיָה (מיוונית, אוטו-עצמי, ביו-חיים, גרפיה-כתיבה) היא ביוגרפיה שכותב אדם על עצמו, על חייו, על מאורעות שהשפיעו עליו ועל סביבתו, מנקודת מבט אישית. אין לבלבל בין אוטוביוגרפיה לבין ביוגרפיה, שכן אוטוביוגרפיה נכתבת מזווית ראייתו של המחבר, ואילו ביוגרפיה נכתבת מזווית אחרת, שאינה של המחבר.
אוטוביוגרפיה היא רק סוגה אחת מתוך קבוצה של מסמכים עצמיים הקרויה 'אגו דוקומנטים', כלומר סוגים שונים של מסמכים המבטאים את העצמי: יומן אישי, אוטוביוגרפיה, ספר זיכרונות או מכתבים.
יומן זיכרונות שונה מעט מאוטוביוגרפיה. בעוד באוטוביוגרפיה מבקש הכותב להציג באופן סדור וכמו-ביוגרפי את עיקר מעשיו במשך חייו או תקופה מוגדרת בחייו, הרי שביומן זיכרונות מושם דגש על המבט הרפלקטיבי ואף הסלקטיבי של ההווה, שיקוף נקודת מבט אינטימי יותר על זיכרונותיו ורגשותיו של הכותב בתקופות שונות בחייו. כך לדוגמה, אוטוביוגרפיה של גנרל במלחמת האזרחים האמריקנית יכולה לכלול חלקים העוסקים בעבדות, אחרים העוסקים במלחמת האזרחים, ואולי גם כאלה העוסקים בקריירה הפוליטית של אברהם לינקולן. אך יומן זיכרונות יתרכז בסיבותיו האישיות של הגנרל בשלן הצטרף למאבק, בהשפעת המלחמה על נפשו ומחשבתו, ובפחד והאושר שהרגיש בשדה הקרב.
יש אוטוביוגרפיות הנכתבות בפועל על ידי המחבר. עם זאת, יש גם כאלה הנכתבות על ידי סופר צללים, המשכתב את סיפור זיכרונותיו של המחבר.
חוק הנהיגה הספורטיבית
חוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו-2005 הוא חוק שמסדיר את תחום הנהיגה הספורטיבית בישראל. החוק נחקק בכנסת השש עשרה ביוזמתם של חברי מפלגת שינוי אהוד רצאבי ואברהם פורז.
היסטוריה חקיקתית
תחילת המעשה הגשת בג"ץ כנגד המדינה על ידי אגוד נהגי המרוצים בראשותו של דני לוי יו"ר האיגוד ונהג מרוצים פעיל. העתירה הוגשה בשנת 2001.
דני לוי התנדב ונרתם להעברת החוק אם בעבודה במשרד הספורט, בוועדות הכנסת, עד כאמור לחקיקה.
מימוש החוק
הוקמה הרשות לנהיגה ספורטיבית במשרד הספורט. בכך הצטרפה מדינת ישראל לחלק ממערך הספורט המוטורי בעולם.
סנדלפון
סַנְדַּלְפוֹן (ביוונית: Σανδαλφών) הוא מלאך במיסטיקה היהודית.
רקע
ב מספר הנביא יחזקאל על מרכבה שנגלתה אליו ובה חיות שמיימיות שונות. מסכת חגיגה עוסקת בניתוח חזון זה (הקרוי מעשה מרכבה) ברוח מיסטית ומהווה בסיס לתמונות מיסטיות רבות ביהדות. בחגיגה י"ג ע"ב נאמר על פסוק ט"ו באותו פרק ("וָאֵרֶא, הַחַיּוֹת; וְהִנֵּה אוֹפַן אֶחָד בָּאָרֶץ אֵצֶל הַחַיּוֹת, לְאַרְבַּעַת פָּנָיו") כך:
כלומר ה"אופן" הוא למעשה מלאך ענק, שרגליו על הארץ וראשו מגיע לקצה הרקיע, היכן ששוכנות חיות הקודש בהיכלות השמיים שלפני כיסא הכבוד, מקום מושבו של אלוהים.
בדרך כלל המלאך הגדול ביותר במיסטיקה היהודית הוא מטטרון, ולכן יש המזהים את סנדלפון עם אחיו התאום של מטטרון.
מקורות נוספים
במדרש פסיקתא רבתי, פרשה ב', מסופר על משה רבנו העולה אל השמיים להפגש עם אלוהים. הוא עובר מהיכל להיכל, מלווה במלאך בשם הדרניאל המשמש לו כעין מורה דרך. הם עוברים בין אזורים ברקיע עליהם ממונים מלאכים שונים, כל מלאך ומלאך מתגלה כשהוא עשוי אש, וכל אחד ואחד מהם גדול ורב כוח יותר מחברו, עד שהם מגיעים לסנדלפון, שמתגלה כגדול וככביר מכולם:
לפי המדרש התנגד סנדלפון למסירת התורה לעם ישראל, אך לבסוף התרצה ומונה ל"שר התורה" הן בשמים והן בארץ. ככזה הוא ממונה על תלמידי החכמים ועל המלאכים לומדי התורה.
בספר רזיאל המלאך נחשב סנדלפון למלאך הממונה על חודש אדר ב'.
לטענת המקובל ר' משה קורדובירו (היכלות פי"ד), סנדלפון הוא אליהו הנביא.
פירוש השם
החוקר מאיר בר-אילן טוען כי השם סנדלפון מורכב משני בסיסים ביוונית: "סון" (=אחד ) ו-"(א)דלפון" (=אח), כלומר: 'מי שאינו נשלח לבדו'. פירוש זה עולה בקנה אחד עם האמונה כי סנדלפון הוא אחיו של מטטרון.
בספר הזוהר ('רעיא מהימנא') מוסבר שמו כרמז להיותו כמו הנעל והסנדל לכבוד השכינה, כלומר למרות עוצמתו וגודלו העצום הוא רק הסנדל של כבוד האל.
פירוש אחר הוא לפי פירוק השם להברות: 'סנ-דל-פון' ותרגומן "שנואי דל פונה", כלומר המלאך פונה לתפילותם של ישראל גם כשהם דלים ממצוות ושנואים על ידי אומות העולם.
בספרות המודרנית
בספר יהושע הפרוע, התרגום הראשון של Der Struwwelpeter מאת היינריך הופמן, מופיע ניקולאס הקדוש בדמותו של המלאך סנדלפון באפיזודה הזדים השחורים.
נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון
נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון היה נאום שנישא ב-8 באוגוסט 1974, על ידי נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לציבור האמריקני. הנאום שנישא מהחדר הסגלגל שבבית הלבן, היה על רקע מעורבותו של ניקסון באירועים סביב פרשת ווטרגייט שהתרחשה בתקופת כהונתו השנייה, בעקבותיה הודיע לאומה שהוא מתפטר מתפקידו. בעקבות הפרשה איבד ניקסון חלק ניכר מהתמיכה הפוליטית, ובעת התפטרותו הוא עמד בפני הליך הדחה מתפקידו.
ניקסון היה הנשיא התשיעי המכהן שלא השלים את תקופת כהונתו בת ארבע השנים שאליה נבחר, מאז נוסדה הנשיאות בשנת 1789. עם זאת, הוא היה היחיד לעשות זאת מסיבה שאינה מוות. ניקסון הוא הנשיא היחיד שהתפטר מתפקידו בהיסטוריה של ארצות הברית.
רקע
עם שחרורן ב-5 באוגוסט 1974 של כמה שיחות מוקלטות מהחדר הסגלגל, שאחת מהן נקראה בפי העיתונות "האקדח המעשן" (Smoking Gun) והוקלטה מיד לאחר הפריצה למתחם ווטרגייט, הוכיחה כי ניקסון ידע על הקשר של הבית הלבן לפריצה לווטרגייט זמן קצר לאחר שהתרחשה, ואישר תוכניות לסיכול החקירה. התמיכה הארצית בניקסון כמעט התנדפה, ותמיכתו הפוליטית קרסה.
ניקסון נפגש עם מנהיגי המפלגה הרפובליקנית בקונגרס של ארצות הברית יומיים לאחר מכן, ונאמר לו כי הוא עומד בפני הליך הדחה מסוים בבית הנבחרים וסילוק סביר ממשרתו בסנאט. באותו לילה, בידיעה שנשיאותו למעשה הסתיימה, ניקסון גיבש סופית את החלטתו להתפטר.
פטריק יואינג
פטריק אלוֹוישס יואינג (באנגלית: Patrick Aloysius Ewing; נולד ב-5 באוגוסט 1962 בקינגסטון, ג'מייקה) הוא מאמן כדורסל, המכהן כמאמנה של קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, וכדורסלן עבר אמריקאי-ג'מייקני ששיחק בקבוצת ניו יורק ניקס ונחשב לאחד מגדולי הסנטרים בתולדות ליגת ה-NBA. נודע כשחקן הציר של קבוצת ניו יורק ניקס. כונה "הלוחם" בגלל סגנון משחקו, ומובן שמו האמצעי שנהגה Alow-yishs (אָלוֹוּיִשְׁס) הוא "הלוחם הידוע".
ב-1996 נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA. בשנת 2003 נתלתה גופייתו של יואינג במדיסון סקוור גארדן בו שיחק רוב שנותיו. באפריל 2008 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ראשית חייו
נולד בקינגסטון שבג'מייקה. יואינג הצטיין בקריקט ובכדורגל. הגיע לארצות הברית בגיל 11 ושיחק בתיכון רינדג' אנד לטין (Rindge & Latin) בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. הוא עבר לשחק באוניברסיטת ג'ורג'טאון אשר ממוקמת בוושינגטון הבירה, ועמה זכה באליפות ה-NCAA. בהיותו בשנת 1984, במהלך משחק בג'ורג'טאון, קיבל יואינג אזרחות אמריקאית ושיחק בעוד שני משחקי גמר, כשהמפורסם שבהם הוא ההפסד לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשנת 1982. משחק זה הוכרע בסל ניצחון של מייקל ג'ורדן. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב.
נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון
רקע
כותב הנאומים של הנשיא, ריימונד ק. פרייס, כתב את נאום ההתפטרות. הנאום נמסר בערב 8 באוגוסט 1974 מהחדר הסגלגל ושודר בשידור חי ברדיו ובטלוויזיה.
תגובות
בספר "ניקסון: החורבן וההבראה, 1973–1990", גילה הביוגרף סטיבן אמברוז כי תגובתה של התקשורת האמריקנית לנאומו של ניקסון הייתה חיובית באופן כללי. בספר מצוטט השדרן רוג'ר מוד מ-CBS, כדוגמה למי שתיעב את הנאום. מוד ציין כי ניקסון מסגר מחדש את נאום ההתפטרות שלו כדי להדגיש את הישגיו ולא להתנצל על פרשת ווטרגייט.
פטריק יואינג
ניו יורק ניקס
יואינג נבחר ראשון בדראפט 1985, על ידי הניו יורק ניקס. בשנתו הראשונה נבחר לרוקי השנה ב-NBA אחרי שהשיג ממוצעים של 20 נק' ו-9 ריבאונדים למשחק, אף על פי ששיחק רק 50 משחקים. במהלך הקריירה נבחר 11 פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA. הוא נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA וזכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בברצלונה (1992) (כחלק מה"דרים טים"). למרות כל התארים האישיים, לא זכה יואינג מעולם בתואר אליפות ה-NBA. הוא הגיע פעמיים למעמד הגמר: בשנת 1994 מול יוסטון רוקטס בכיכובו של האקים אולאג'ואן והפסיד בסדרה בתוצאה 3–4, ובשנת 1999 הוא לא שיחק בסדרת הגמר, בעקבות פציעה שגרר עוד מגמר המזרח, והניקס הפסידו לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4.
לאחר תקופתו בניקס
ב-20 בספטמבר 2000, בטרייד בו היו מעורבים מספר השחקנים הגבוה ביותר עד אז, נשלח יואינג לסיאטל סופרסוניקס (כיום אוקלהומה סיטי ת'אנדר). בקיץ 2001 חתם יואינג כשחקן חופשי באורלנדו מג'יק והחליף את גופייתו למספר 6 לראשונה בקריירה, מפני שמספרו (33) היה תפוס על ידי כוכב הקבוצה דאז גרנט היל. בסוף עונה זו פרש יואינג ממשחק פעיל.
קריירת אימון
בשנת 2002 מונה על ידי יריבו המושבע וחברו הטוב, מייקל ג'ורדן לתפקיד עוזר המאמן של הוושינגטון ויזארדס כמאמנו האישי של הבחירה הראשונה של דראפט 2001 קוואמי בראון. בשנת 2006 עבר ליוסטון רוקטס כדי לעבוד עם השחקן יאו מינג. בשנת 2007 עבר לאורלנדו מג'יק כמאמנו האישי של הסנטר הצעיר דווייט הווארד.
בנו, פטריק יואינג הבן, שיחק לתקופה קצרה בניו יורק ניקס בעונת 2008, אך נופה אחרי זמן קצר.
נולד מלך
נולד מלך (בערבית: وُلِدَ مَلِكاً, באנגלית: Born a King) הוא סרט דרמה היסטורי של התבגרות משנת 2019 בבימויו של אגוסטי וילארונגה. בסרט מככבים עבדאללה עלי, אד סקריין, הרמיוני קורפילד, לורנס פוקס וג'יימס פליט.
עלילה
בשנת 1919, בעקבות התמוטטות האימפריה העות'מאנית, הנסיך פייסל בן ה-14 נשלח על ידי אביו, האמיר עבדולעזיז, למשימה דיפלומטית בעלת חשיבות גבוהה ללונדון כדי להבטיח את היווצרותה של מה שעתיד להפוך לממלכת ערב הסעודית. פייסל הצעיר מנהל משא ומתן על עתיד ארצו ושל משפחתו עם פוליטיקאים ותיקים וממולחים כמו וינסטון צ'רצ'יל ולורד קורזון, ומתיידד עם הנסיכה מרי.
הפקה
הצילומים לסרט הסתיימו לקראת סוף 2017. הפקת הסרט נמשכה כמעט ארבע שנים. מקומות הצילום כוללים את לונדון, ריאד וא-דרעיה. הסרט הוא הופעת הבכורה הקולנועית של השחקן הסעודי עבדאללה עלי.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברצלונה סנט ג'ורדי (BCN FILM FEST) ב-25 באפריל 2019. ב-26 בספטמבר 2019 הסרט יצא לאקרנים באיחוד האמירויות הערביות, עומאן, כווית, בחריין וסעודיה והרוויח 972,962 דולר בארבעה הימים הראשונים להקרנתו.
אנפה מסורטטת אמריקאית
מאפיינים
האנפה בינונית בגודלה ודומה לאנפה מסורטטת גדולה החיה באירואסיה, אך מעט יותר קטנה ועגלגלה. אורכה 58–85 ס"מ, מוטת כנפיה 92–115 ס"מ ומשקלה כ-370-1,072 גרם. האנפה בעלת מקור ארוך, חד ואפור-צהוב לסירוגין. הנוצות מסורטטות בצבע חום בהיר-לבן וחזה כתום-לבן. הגרון לבן ומצידי הצוואר פס שחור אופקי. הכנפיים חומות והרגליים צהובות וארוכות. צווארה של האנפה ארוך ובעל נוצות פרועות מעט, ובעזרתו מייצרת האנפה קולות רועמים.
רכישה מקוונת
שופינג מקוון או רכישה מקוונת הוא סוג של מסחר אלקטרוני. השופינג כולל מכירה ורכישה מקוונת באמצעות האינטרנט כולל אתרי שירות שונים המאפשרים ומציעים מכירת מוצרים, בין אם באופן ישיר מהיצרן או עקיף דרך מתווך.
אנפה מסורטטת אמריקאית
מאפיינים
מבנה גופה של האנפה מותאם להסוואה בתוך קנים וסוף הצומחים בשולי המים, שם האנפה אורבת לטרף קטן. היא חוטפת במקורה הארוך דגים, דו-חיים, חסרי חוליות שונים וטרף דומה. היא טריטוריאלית מאוד ותתקיף אנפות המתקרבות לשטחה. האנפה מסמנת את הטריטוריה שלה בקריאה רמה.
רכישה מקוונת
מאפיינים
בשונה מתהליך הרכישה הרגיל בו על הקונה להסתובב ולהגיע עצמאית לחנות, לבית העסק או לבית המוכר או ירידים על מנת לבצע את הקניה, תהליך הרכישה מתבצע באופן שהסחורה מגיעה לתיבת הדואר של הרוכש או עד ביתו של הקונה באמצעות שליח דואר.
בתי עסק שונים בנוסף לחנויותיהם שבמרכזי ספורט, מרכזים תיירותיים, אזורי תעשייה, מרכזים מסחריים, חופי ים ובתי מלון פותחים אתר אינטרנט לצורך מכירת מוצריהם ואף מעמידים חשבון מוכר באתרי השוואת מחירים. למשל ב-eBay.
אנפה מסורטטת אמריקאית
מאפיינים
האנפה היא עוף מונוגמי ובני זוג יקננו יחדיו על הקרקע קרוב לגומא ולסוף, כשהם מוסווים מטורפים.
רכישה מקוונת
מוצרים
בתי עסק שונים מוכרים מוצרים שונים ובהם: רעיונות ופטנטים, חומרי בניין, מזון וארוחות, כלי בית, מוצרי ילדים, ביגוד והלבשה, מוצרי טיפוח והגיינה, רעיונות ופטנטים, תוכנות ופונקציות, ארגון אירועים, קייטרינג, אלכוהול, גאדג'טים, מלונות, טיסות, אירוח, סרטים, אפליקציות, אתרי אינטרנט, עיתונים, מאמרים, ספרים.
אמצעי רכישה
לרוב אופן ביצוע הרכש הוא באמצעות PayPal או כרטיס אשראי בינלאומי. כיום קיימים אף אפליקציות ייעודיות אליהן ניתן להטעין כסף בין אם באשראי או מזומן ולבצע העברות בנקאיות בין חברים וכן רכישת מוצרים, כדוגמת WeChat.
אנפה מסורטטת אמריקאית
מאפיינים
אנפה זו איננה נמצאת בסכנה בטבע, אם כי בכמה אזורים נפגעו אוכלוסיותיה עקב פגיעה בבתי הגידול שלה.
רכישה מקוונת
השוואת מחירים
קיימים אתרים שונים בהם ניתן לבצע קנייה מקוונת תוך השוואת מחירי אותו מוצר בין המוכרים השונים. כדוגמת: אמזון, zap השוואת מחירים, יד2, eBay. בנוסף, קיימים אתרי אינטרנט בהם ניתן לבצע רכישת כרטיס טיסה והזמנת מלונות לינה בין השוואת מחירי הצעות בתי המלון וחברות הטיס השונות.
מיכל קרומר-נבו
מיכל קרומר-נבו (נולדה ב-1961) היא פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומחזיקת הקתדרה ע"ש דויד ודורותי שוורצמן לפיתוח קהילתי. משמשת גם כנשיאת כבוד של המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה
גדלה בגבעתיים ורכשה תואר הראשון בספרות עברית לפני שהחלה את מסלול הלימודים בעבודה סוציאלית. כתבה את עבודת התיזה למ.א. ואת עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופ' יונה רוזנפלד בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש ברוואלד באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיה עבדה כעובדת סוציאלית עם בני נוער ובמסגרות של בריאות הנפש והתמחתה בפסיכותרפיה. בשנת 2000 הגיעה לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב כמלגאית קרייטמן לפוסט-דוקטורט, ומאז היא חברת סגל באוניברסיטה זו (כיום במעמד של פרופ' מן המניין). שמשה כעמיתת מחקר ב- Chapin Hall Center for Children, University of Chicago וב-אוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 2013 הייתה חברה בוועדה למלחמה בעוני בישראל, ומסוף שנת 2016 משמשת כיועצת אקדמית בכירה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
עבודה סוציאלית עם אנשים החיים בעוני
מיכל קרומר-נבו מעידה על עצמה כי יש לה "פרויקט חיים (גרנדיוזי), לשנות את האופן בו פועלת העבודה הסוציאלית עם אנשים החיים בעוני". לשם כך היא פועלת ליצירת ידע תאורטי ואמפירי שייצג את האנשים החיים בעוני, מתוך תפיסה כי הקרבה לחוויות החיים של פרטים והבנת המבנים החברתיים שמעצבים אותן הם המפתח לפעולה המקצועית בעבודה סוציאלית. בנוסף, פועלת קרומר-נבו לפיתוח דרכים לפרקטיקות מקצועיות חדשניות, המתמקדות בעבודה פרטנית שמטרתה שינוי חברתי.
בשנת 2013 שימשה פרופ' קרומר-נבו כחברה בוועדה למלחמה בעוני בישראל, וועדה בראשות אלי אלאלוף שהוקמה על ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים על מנת לגבש המלצות לצמצום מספר האנשים החיים בעוני בישראל ולצמצום עומק העוני.
המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה
קרומר-נבו היא כיום נשיאת כבוד של המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה שבאוניברסיטת בן-גוריון, מרכז אשר עוסק בתחום של מחקר איכותני, והייתה בין מקימיו (לצידה של פרופ' לאה קסן). בשנים 2006–2016 עמדה פרופ' קרומר-נבו בראש המרכז, ובשנים 2000–2006 שימשה כרכזת האקדמית שלו. במסגרת זו עסקה קרומר-נבו בהוראת קורסים מתודולוגיים ובפיתוח שיטות מחקר ביקורתיות, הרואות במחקר עצמו זירה לשינוי חברתי ומדגישות את הסובייקטיביות של החוקרת ושל משתתפי המחקר ("הנחקרים"), כמו אוטואתנוגרפיה, מחקרי פעולה משתפים, מחקרים מבוססי קהילה ומתודולוגיות מחקר פמיניסטיות.
מחקר ומתודולוגיה
בעבודות המחקר הראשונות שלה חקרה סיפורי חיים של נשים החיות בעוני, אשר התפרסמו בספר "נשים בעוני: סיפורי חיים: מגדר, כאב, התנגדות". טענתה המרכזית בספר זה היא כי אנשים החיים בעוני מתנגדים לעוני לאורך חייהם, אך מכיוון שמאבקם אינו מסתיים בהצלחה ניצחת, החברה, ובכללה אנשי המקצוע, אינה מזהה את מעשיהם כהתנגדות, והם אף מואשמים בכך שהם תורמים לעוניים. בהמשך, פיתחה את התחום של מחקר פעולה משתף, אשר שם במרכז את השותפות בין חוקרים מבפנים (אנשים בעלי ניסיון חיים ביחס לתופעה הנחקרת) לחוקרים מבחוץ (מהאקדמיה) שמטרתה לקדם את האינטרסים של החוקרים מבפנים. קרומר-נבו יזמה את מחקר הפעולה הראשון בישראל עם אנשים החיים בעוני, אשר הסתכם בכנס בו הציגו חוקרים מבפנים את עמדותיהם ביחס לדיור, חינוך ומערכת הרווחה בפני אנשי אקדמיה, קובעי מדיניות, מנהלי שירותים וארגונים ואנשי מקצוע.
עבודה סוציאלית ביקורתית
עבודה סוציאלית ביקורתית מגשרת בין עבודה פרטנית לבין המשגה, ניתוח ופרקטיקה פוליטית, שבמרכזה התייחסות ליחסי כוח חברתיים. קרומר-נבו מרבה להרצות בתחום זה במסגרות אקדמיות ומקצועיות. היא הקימה ועומדת בראש התוכנית "עבודה פרטנית לשינוי חברתי" להכשרת סטודנטים לעבודה סוציאלית עם אנשים החיים בעוני כפרקטיקה פוליטית; הקימה יחד עם עובדים סוציאליים מאזור הדרום את הפורום הבאר-שבעי "עבודה סוציאלית. חושבת. שינוי"; והשתתפה בהקמת תוכנית ארצית להכשרת עובדים סוציאליים לעבודה ביקורתית עם משפחות בעוני במסגרת המחלקות לשירותים חברתיים בשיתוף עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים. בנוסף, היא עוסקת בהערכת תוכניות אלטרנטיביות ומנחה סטודנטים לתארים מתקדמים לתעד, לחקור ולהמשיג דרכי פרקטיקה ביקורתיות קימות, כדי להפוך אותן לנגישות לאחרים, לתת להן נוכחות בזירה הציבורית, ועל ידי כך לחזק אותן כאלטרנטיבה לגיטימית לפעולה מקצועית.
עבודה סוציאלית מודעת-עוני
קרומר-נבו פיתחה ועיבדה את הפרדיגמה עבודה סוציאלית מודעת-עוני, שהיא פרדיגמה חדשה בשדה המחקר והפרקטיקה של דיסציפלינת העבודה הסוציאלית, ומציגה פרדיגמה זו בכל רחבי העולם מאז שנת 2009 באמצעות מאמרים, הוראה ישירה ומתן הרצאות (הן במסגרות אקדמאיות מסורתיות והן בפני קהלים מגוונים של אנשי המקצוע, קובעי מדיניות, פעילים חברתיים ומעצבי דעת קהל).
ביטוי מסודר ומקיף של הפרדיגמה עבודה סוציאלית מודעת-עוני הוצג על ידי קרומר-נבו במאמר "עבודה סוציאלית מודעת-עוני: פרדיגמה חדשה לפרקטיקה עם אנשים החיים בעוני" שהתפרסם בשנת 2015 בעברית ובאנגלית, והיא הוצגה על ידי קרומר-נבו בשנים האחרונות גם בשורת כנסים בינלאומיים.
בשנת 2016 הוזמנה קרומר-נבו על ידי משרד הרווחה והשירותים החברתיים לשמש כיועצת אקדמית בכירה למשרד, על מנת להטמיע וליישם את הרעיונות של עבודה סוציאלית מודעת-עוני בפרקטיקה ובמדיניות של המשרד.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת Policy Press ספרה "Radical Hope: Poverty-Aware Practice for Social Work". הספר מתאר את מרכיביה העיקריים של הפרדיגמה עבודה סוציאלית מודעת-עוני, ואת הרקע התאורטי הרב-תחומי שבו היא מעוגנת, ומציג את האפשרויות הגלומות בשילוב הפרדיגמה בפרקטיקות המקצועיות של עבודה סוציאלית בכלל, בהסתמך על הניסיון היישומי המקיף שהצטבר במהלך יישומה במסגרת הפרקטיקה המקצועית של העובדים הסוציאליים בישראל. בשנת 2022 יצא הספר לאור גם בעברית, תחת הכותר "תקווה רדיקלית: פרקטיקה מודעת-עוני בעבודה סוציאלית", בהוצאת פרדס.
אותות הוקרה ופרסים
בשנת 2014 הוענק לפרופ' קרומר-נבו אות הוקרה ופרס לעו"ס (מן האקדמיה) על פועלה לקידום שינוי חברתי. אות הוקרה ופרס זה מוענק ל"עובדים ועובדות סוציאליים שבמסגרת עבודתם המקצועית ובנוסף לה תורמים תרומה משמעותית לתהליכי שינוי מדיניות ושינוי חברתי", והוא הוענק ביוזמת שר הרווחה והשירותים החברתיים, בשותפות עם השדולה למען העו"ס בכנסת ישראל ואיגוד העובדים הסוציאליים.
בשנת 2019 הוענק לקרומר-נבו אות מפעל חיים מטעם אספנט-ישראל, אות הוקרה המוענק "...לאישיות שתרמה תרומה מיוחדת לקידום המדיניות החברתית בישראל". בהודעה שפרסם אספנט-ישראל צוינה במיוחד עבודתה רבת ההשפעה של קרומר-נבו בקשר עם פיתוח ויישום הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני.
קרומר-נבו הייתה אחת ממקבלי אותות ההוקרה שחולקו מטעם משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ל"...אנשי ונשות מופת בתחום שעיצבו את העבודה הסוציאלית ואת מדינת הרווחה בישראל", וזאת במסגרת האירוע לציון שבעים שנות עבודה סוציאלית בישראל שקיים המשרד ביום העבודה הסוציאלית הבינלאומי לשנת 2019.
ספרה של קרומר-נבו "Radical Hope: Poverty-Aware Practice for Social Work" זכה עם פרסומו לביקורות משבחות ממלומדים בעלי שם עולמי בתחום, ובשנת 2021 אף זכה בפרס ספר המחקר הטוב ביותר (Book Award for Best Scholarly Book Published) מטעם האגודה האמריקאית לעבודה סוציאלית ומחקר (SSWR), פרס אשר מחולק לספרים חדשים אשר מביאים עימם תרומה מחקרית מקורית ובולטת למקצוע של עבודה סוציאלית.
אמנון ניב
בתאריך 29 בינואר 2012, נקראה על שמו הכיכר בצומת הרחובות מנחם בגין ובצלאל ברמת גן. על השלט נכתב "כיכר אמנון ניב, מבכירי אדריכלי ישראל ומתכנן ליבת אזור הבורסה 1930–2011".
ביוגרפיה
ניב נולד בחיפה והשלים את לימודי האדריכלות בטכניון בחיפה. בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 שהה מחוץ לישראל בשירות המדינה ומילא תפקידים תכנוניים שונים. בין השנים 1958 ו-1963 כיהן כאדריכל הראשי של הקריה למחקר גרעיני בנגב.
בסוף שנות ה-60 תכנן משרדם של ניב ושל אדריכל רפי רייפר את תוכנית מנשייה שבוצעה באופן חלקי. במסגרת התוכנית נבנו בית גיבור ובית התעשייה, וכן בית הטקסטיל וככר השעות היפות. מאוחר יותר הוקם מוזיאון האצ"ל בתש"ח (בית גידי) על גביו של מבנה כורכר מתפורר. בהמשך הקים ניב משרד בשותפות עם האדריכל אמנון שוורץ. ב-1994 ערכו השניים תוכנית שאושרה לבנייתם של מבנים על חוף ים אכזיב. התוכנית טרם מומשה, אך בשנת 2011 עמדה התוכנית על סף מימוש, למרות החשש מפגיעה בחוף.
מהנדס העיר ירושלים
את ניסיונו כמתכנן ערים רכש לאורך 11 שנותיו כמהנדס העיר ירושלים בתקופת כהונתו של ראש העיר טדי קולק. במתחמים הרגישים בירושלים בהם היה צורך ביציקת חדש אל תוך הישן, היה קושי ליטול הכרעות תכנוניות שאינן שרירותיות. לכן, החליט ניב ליצור כלי שיסייע בידו. כך, בסיועה של קרן ירושלים הביא לבניית מודל תלת־ממדי של ירושלים, הנמצא בבית העירייה ומשמש את מתכנני העיר עד היום. במהלך תקופת כהונתו שקד על פיתוח העיר תוך שמירה על רקמתה ההיסטורית, עקרון שהפך מאז לעקרון מנחה. המאמץ התכנוני המרכזי בתקופת ניב התרכז בפיתוח שלושת המסדרונות ההיסטוריים - הדרכים ההיסטוריות אל ומאת העיר - תוך שילובם במרקם העירוני החדש.
בנייה גבוהה
עם תום תקופת כהונתו כמהנדס העיר ירושלים, שב ניב אל משרדו הפרטי ובמסגרתו ביצע פרויקטים שונים. פרויקט שתכנן בשותפות עם שוורץ והוקם על ידי היזם משה אביב היה ידוע בשם "מגדל שער העיר רמת גן" ותוכנן בסגנון הפוסט מודרני, תוך שימוש נרחב בזכוכית ומתכת. בנין זה היווה אתגר גדול שכן היה המגדל הראשון בישראל שהתנוסס לגובה של מעל 50 קומות. לאחר מותו של היזם, שונה שמו של המגדל למגדל משה אביב.
בשנת 2010 אושרה בנייתו של מתחם מגדלי דן באזור התעשייה בבני ברק שתוכנן על ידי משרד האדריכלים א. ניב א. שוורץ. במתחם יוקמו שלושה מגדלים: שניים בני 40 קומות ואחד בן 60 קומות.
איכתיתריום
איכתיתריום (שם מדעי: Ictitherium) הוא סוג של יונק טורף נכחד ממשפחת הצבועיים שחי מאמצע המיוקן עד תחילת הפליוקן שלפני 12.7–5.3 מיליון שנה מזמננו ברחבי אירואסיה ובחלק מאפריקה. סוג צבוע זה הוגדר ב-1848 בידי החוקר יוהאן אנדראס ווגנר, והוא כלל מספר מינים. זהו סוג קדום המצוי בתת-משפחה ייחודית - Ictitheriinae.
המאובנים שלו התגלו בין השאר באפגניסטן, סין, צרפת, יוון, קירגיזסטן, מולדובה, רוסיה, טג'יקיסטן, טורקיה, אוקראינה ובאפריקה בצ'אד, קניה, מרוקו ודרום אפריקה.
מאפיינים
מאובני האיכתיתריום התגלו בכמה אזורים בריכוזים גבוהים, כך שמדובר בבעל חיים חברתי בדומה לצבוע המנומר. ייתכן שכך התגונן מטורפים גדולים שחיו בתקופתו כמו הברבורופליס, ההאינדון והאמפיקיון.
מקובל
מקובל הוא יהודי שעיקר עיסוקו הוא לימוד הקבלה – תורת הסוד היהודית, ובכללה חקר האלוהות וסודות התורה. רוב המקובלים עסקו בקבלה עיונית, אך היו שהתעסקו בקבלה מעשית.
בעל הסולם טען כי החיוב שגם התלמיד צריך מקודם להיות חכם ומבין מדעתו עצמו, ואם אינו כך אפילו יהיה צדיק היותר גדול בעולם אסור ללמדו (קבלה). ועוד, אם הוא כבר חכם ומבין מדעתו א"כ שוב אין לו צורך ללמוד מאחרים.
מקובלים בהיסטוריה
זיהוי של עקבות מתורת הסוד כבר בתלמוד הבבלי (כגון חגיגה פרק שני), הוביל לקביעת מקובלים מסוימים בתקופת התנאים.
ראשוני המקובלים
המאמרים התלמודיים אשר עסקו במעשה בראשית ומרכבה, ציינו אף שמות של אישים אשר עיסוקים היה בסודות התורה, ובפעילות מעשית ("קבלה מעשית") הנלוות לכך. דמויות אלו סווגו כראשוני המקובלים.
מקובלים בעת החדשה
גם בעת החדשה צמחו מקובלים שונים, אשר התרכזו בעיקר סביב ישיבת המקובלים בית אל. כך ניתן להצביע על רבי גדליה חיון, מייסד הישיבה, ובעיקר את רבי שלום שרעבי המכונה הרש"ש הקדוש שעמד בראש הישיבה ונחשב לגדול המקובלים בכל הזמנים אחרי האר"י, כתב פרושים על ספרי הרב חיים ויטאל של האר"י והעמיד דור שלם של תלמידים מקובלים נודעים כגון החיד"א, מהרי"ט אלגזי, ר' חיים דילרוזה, ר' אברהם גרשון מקיטוב (גיסו של הבעש"ט) ועוד. בנוסף ניתן למנות את המהר"ל מפראג, רבי יוסף חיים הבן איש חי, רבי שלום הדאיה, רבי יהודה פתייה, הרוחות מספרות, הרב שלמה אלישיב בעל ה"לשם" סבו של הרב יוסף שלום אלישיב והרב סלמאן אליהו אביו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו ותלמיד הבן איש חי, במרוקו רבי חיים פינטו מייסד בית הדין הראשון בעיר מוגאדור. בירושלים האדמו"ר רבי יהודה לייב אשלג המכונה "בעל הסולם". ובדורנו רבי מרדכי שרעבי- צאצא לרבי שלום שרעבי, רבי ישראל אבוחצירא המכונה: "באבא סאלי", בניו של בעל הסולם; הרב ברוך שלום אשלג והרב שלמה בנימין אשלג. וכן את הרב יצחק כדורי שכונה בחייו "זקן המקובלים", הראשון לציון הרב מרדכי אליהו, הרב חיים אריה ארלנגר, הרב חיים חורי הרב דוד בצרי והרב שמעון כהן.
ספרות
הספרות הקבלית מתפרשת על פני דורות רבים.
ראשיתה של ספרות הסוד המוקדמת כבר בימי התנאים, פרקי היכלות וספר יצירה. חיבורים אלו אינם בהכרח קבליים והם פורשו באופן מגוון במהלך הדורות.
בנוסף יש לציין את תורת הסוד של חסידי אשכנז (המוקדמים), שאמנם לא הייתה קבלית אך הייתה מלאה במאפיינים מיסטיים.
הספר הקבלי הראשון הוא ספר הבהיר המכונה "מדרשו של ר' נחוניא בן הקנה", ויחד איתו הופיעו ראשוני המקובלים במאה ה-12 וה-13.
במאה השלוש-עשרה הופיע ספר הזוהר שהפך לקאנון מעט לאחר הופעתו והוא מהווה את בסיס הקבלה כפי שאנחנו מכירים אותה. בנוסף התפתחה ספרות מגוונת של ראשוני המקובלים שכוללת ספרים כגון ספר הרימון לרמד"ל, וספר שערי אורה לר' יוסף ג'יקטיליה.
הספרות הקבלית המאוחרת יותר כוללת את ספריו של הרמ"ק, ובעיקר את פרד"ס רימונים, וכן את כתבי תלמדיו של האר"י (בעיקר של רבי חיים ויטאל), שמהווים את העיסוק הקבלי הדומיננטי כיום.
עוסקי קבלה אחרים
למעשה לא כל אישיות העוסקת באינטנסיביות בספרות הקבלית, מכונה "מקובל". כך דמויות מסוימות, אשר אינם מזוהות לחלוטין בהתנהגותם ובקיום המצוות כפי המסורת הקלאסית, לא נכללים בכינויים אלו. כך הרבנים אוהד אזרחי ומרדכי גפני אשר יסדו קהילות ולימוד של קבלה, והפסיכולוג ד"ר מיכה אנקורי אשר מטפל על פי הבנתו בתורת הקבלה; אינם מכונים "מקובלים".
המחקר
בהתאם לחקר הקבלה, שנוסד בתחילת המאה העשרים על ידי פרופ' גרשם שלום מהאוניברסיטה העברית בירושלים, התפתח אף חקר גדולי הקבלה "המקובלים".
איברהים רמדאן
הגנרל איברהים מוחמד מחמוד רמדאן (בערבית: إبراهيم محمد محمود رمضان; נולד ב-18 ביולי 1957) הוא איש כוחות הביטחון ופוליטיקאי פלסטיני מבכירי הרשות הפלסטינית, המכהן בתפקיד מושל נפת שכם מאז 2018. בעבר היה מושל נפת ג'נין.
ביוגרפיה
איברהים רמדאן הצטרף לתנועת הפת"ח בשנת 1975. במהלך שירותו השתתף בהקמת הביטחון המסכל, ועמד בראש היחידה ליחסי חוץ של הארגון.
ב-2001 מונה למנהל האגף לביטחון מונע במרחב טובאס, וב-2003 פיקד על משטרת נפת אל-קודס, במשך 6 חודשים.
בין השנים 2003–2007, היה מנהל נפת חברון. לאחמר מכן עד 2008 מנהל נפת טול-כרם, ועד מרץ 2010 שימש כמנהל נפת ג'נין. במרץ 2010 מונה לעוזר המנהל הכללי לענייני מינהל ופיננסים בסוכנות.
ב-31 במאי 2014, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למושל נפת ג'נין.
אורניום-235
אורניום-235 (או ː )הוא איזוטופ של אורניום המכיל 235 נוקליאונים (92 פרוטונים ו-143 נייטרונים). הוא מהווה כ-0.72% מסך המסה של האורניום הטבעי המצוי במחצבים על פני כדור הארץ, ובכך הוא איזוטופ האורניום השני בשכיחותו לאחר אורניום-238 (או 238U)
יחד עם 239Pu ו-235U, 233U הוא אחד משלושת החומרים הבקיעים היחידים בשימוש, והיחידי המצוי באופן טבעי בכדור הארץ.
השיעור הנמוך של 235U באורניום טבעי מקשה על השימוש באורניום טבעי כדלק גרעיני. לשם כך יש לבצע תהליך ארוך, יקר ומורכב של העשרת אורניום, המעלה את ריכוז ה-235U באופן מלאכותי.
המסה של 235U במצב היסוד היא 235.0439299u, והספין של הגרעין הוא 7/2.
ביקוע גרעיני כתוצאה מפגיעת נייטרון
התכונה החשובה ביותר של 235U היא יכולתו לעבור ביקוע גרעיני כתוצאה מפגיעת נייטרון, ולהתפרק לשני גרעינים קטנים יותר, תוך שחרור נייטרונים הממשיכים לבקע גרעינים נוספים שלו באופן דומה, וכך הלאה בתהליך העשוי לייצר תגובת שרשרת גרעינית.
כאשר נייטרון פוגע בגרעין של 235U הוא יכול להתחבר אליו וליצור גרעין מעורר בלתי-יציב של 236U, המתפרק מיד לשני גרעינים קטנים יותר (ולעיתים נדירות לשלושה), תוך פליטת מספר נייטרונים, לרוב שניים או שלושה (בממוצע כ-2.5 נייטרונים לביקוע, לעומת ממוצע של כ-3 ב-239Pu).
קיימים מספר אופני ביקוע אפשריים, חלקם מומחשים בנוסחאות הבאות:
צסיום=Cs, רובידיום=Rb, באריום=Ba, קריפטון=Kr, אורניום=U, נייטרון=n
תוצרי הביקוע (הגרעינים שנוצרים בתהליך) אינם דומים במסתם. עבור אורניום-235 מספרי המסה של תוצרי הביקוע מתפלגים סביב 135 עבור תוצר הביקוע הכבד יותר, וסביב 95 עבור תוצר הביקוע הקל יותר.
בכל אחת מצורות הפירוק האפשריות, סך מסת תוצרי הביקוע קטנה מעט מזו של 235U והנייטרון הפוגע, הפרש המשתחרר בצורת אנרגיה. האנרגיה הממוצעת המשתחררת מביקוע גרעין אחד של 235U היא כ-200 MeV (לעומת כ-210 MeV עבור פלוטוניום).
חשיבות מיוחדת יש לאנרגיה הקינטית של הנייטרון הפוגע הנדרשת עבור ביקוע. קיימים איזוטופים כבדים רבים שגרעיניהם יכולים להתבקע מפגיעת נייטרונים מהירים, אולם עבור רובם, האנרגיה הקינטית של הנייטרון הנדרשת כדי שיהיה סיכוי משמעותי שהוא יבקע את הגרעין, גבוהה מהאנרגיה הממוצעת שיש לנייטרון שנפלט בביקוע (סדר גודל של למעלה מ-MeV). לכן בחומרים אלה לא מתפתחת תגובת שרשרת, כלומר הם אינם חומרים בקיעים.
לעומת זאת, ב-235U, הסיכוי לביקוע עם ירידת האנרגיה של הנייטרון הפוגע לא רק שאינו קטן, אלא אף עולה דרמטית: עבור נייטרון בעל אנרגיה של MeV (מיליון אלקטרון וולט), חתך הפעולה לביקוע כתוצאה מפגיעתו הוא בסדר גודל של 1b, לעומת נייטרון עם אנרגיה של מאית האלקטרון וולט, עבורו חתך הפעולה הוא בסדר גודל של כ-1000b, כלומר הסיכוי לביקוע עבורו גדל פי אלף. תכונה זו היא ההופכת את ה-235U (ועוד מספר מועט של איזוטופים כבדים) לחומר בקיע אשר ניתן להשתמש בו ליצירת תגובת שרשרת גרעינית. תכונה זו אף מאפשרת להגביר את תגובת השרשרת על ידי שימוש בחומרים המאיטים את הנייטרונים המבקעים. חומרים אלו, כמו מים כבדים או גרפיט, נמצאים בשימוש בכורים גרעיניים.
דעיכה ספונטנית
235U הוא איזוטופ רדיואקטיבי, אולם זמן מחצית החיים שלו הוא ארוך ביותר: 703.8 מיליון שנים.
ייתכן שלפני מיליארדי שנים, כאשר ריכוזו של החומר הבקיע 235U היה גבוה יותר מאשר כיום, היו קיימים כורים גרעיניים טבעיים. מכרה האורניום באוקלו שבגבון הוא המקום היחיד שבו התגלו עד כה (2008) ראיות לקיומם של כורים גרעיניים טבעיים קדומים.
שטרופוואפל
שְטְרוּפְּוַואפֶל (בהולנדית: Stroopwafel, ; במקור: Siroopwafel, סירופוואפל) הוא ופל דקיקה ועגולה ממולאת בסירופ, כיום על פי רוב סירופ תירס עשיר בפרוקטוזה עם טעם קרמל.
מתכון
המרכיבים בשטרופוואפל תעשייתי יכולים להיות מגוונים יותר. על אריזת שטרופוואפל הולנדי מתוצרת Euro Shopper המיוצר בטילברך, הולנד, נרשם: סירופ גלוקוזה עשיר בפרוקטוזה 41%, קמח, שמנים צמחיים מוקשים חלקית, סוכר, אבקת חלב רזה, ביצים, קמח סויה, חומרי התפחה, מלח, תבלינים, חומרים מתחלבים (לציטין סויה), וצבעי מאכל (קרוטן).
היסטוריה
השטרופוואפל נוצר לראשונה, על פי ייחוס נפוץ, בחאודה, הולנד. במרבית המקורות נרשם כי יצורו החל בסוף המאה ה-18 (מקורות ספורים טוענים 1784), אם כי המצאתו מיוחסת למספר אנשים שונים, ולעיתים מתאחרת לתחילת המאה ה-19. קיים מסמך המהווה מתכון רשמי, שתוארך ב-1840.
על פי הסיפור, אופה שנותר עם שאריות יבשות ופירורים רבים, החליט למכור אותם בשנית על ידי איגוד הרכיבים יחדיו בסירופ סמיך ואפייתו. במאה ה-19 כבר היו למעלה מ-100 מאפיות בחאודה שמכרו שטרופוואפל. מוכרי דוכנים בירידים שונים בסביבת חאודה החלו מייצרים שטרופוואפל במקום לדרישת הקהל בסוף המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 החלו מפעלים מסחריים לייצרו. ב-1960 היו 17 מפעלי שטרופוואפל בחאודה לבדה, מהם נותרו היום 4 פעילים.
שיווק
שטרופוואפל נמכר כיום במרכולים וברשתות שיווק בכל רחבי הולנד ונחשב נכס צאן ברזל בתרבות הקולינרית המקומית. השטרופוואפל מיוצא לחנויות מתמחות בכל רחבי העולם, ואף מיוצר מקומית בשווקים מסוימים בהתאם לביקוש. הם נמכרים באינטרנט בשלל אתרים, לרבות באמאזון, בשל שרידותם הגבוהה. ניתן למצוא שטרופוואפל הולנדי גם במרכולים בישראל.
נוה דקלים
נוה דקלים היה יישוב קהילתי דתי במרכז גוש קטיף, אשר פונה ונהרס במסגרת תוכנית ההתנתקות. כונה גם בשם "בירת גוש קטיף".
היסטוריה
עד לפינויו במסגרת תוכנית ההתנתקות, ב-19 באוגוסט 2005 התגוררו ביישוב כ־500 משפחות, והוא היה הגדול ביישובי גוש קטיף. אוכלוסייתו מנתה כשליש מתושבי הגוש, הוא היווה מרכז עירוני לכל תושבי הגוש. לכן נהגו לכנותו: "הבירה של גוש קטיף". ביישוב היו ממוקמים המוסדות המרכזיים והשירותים הניתנים לתושבי הגוש - משרדי המועצה האזורית, שירותי דת ובריאות, מרכז מסחרי, מתנ"ס, ספרייה אזורית, תחנת משטרה וכיבוי אש, בית עלמין ואזור תעשייה.
ביישוב פעלו מוסדות חינוך רבים - מעונות, גני ילדים, בית ספר אזורי (בית הספר נאות קטיף), אולפנא, ישיבת הסדר (ישיבת הסדר נוה דקלים), ישיבה גבוהה (ישיבת תורת החיים), בית חב"ד ומדרשה לבנות מדרשת טהר. ביישוב פעלו שתי תנועות נוער - בני עקיבא ואריאל ובהן מאות חניכים, וכן גמ"חים רבים לצרכים שונים.
מאז תחילת האינתיפאדה השנייה ועד לפינויו, ספג היישוב למעלה מ-6,000 פצצות מרגמה וטילי קסאם שירו לעברו פעילי חמאס. ביולי 2005, מעט לפני יישומה של תוכנית ההתנתקות, נפצעו שניים מפצצת מרגמה.
פינוי היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות
נוה דקלים פונה יחד עם שאר יישובי גוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות, עליה החליטה ממשלת ישראל בשנת 2004.
בתאריך 13 ביולי 2005 נכנס לתוקפו צו אלוף המטיל סגר על גוש קטיף ומונע אליו כניסה של אזרחים ישראליים שאינם תושביו הקבועים. בתחילת מבצע יד לאחים, ביום ב' 15 באוגוסט 2005, נמצאו ביישוב בנוסף על תושביו המקוריים כאלפיים אזרחים ישראליים שאינם מתושבי הגוש, אשר כונו "מתגברים" ו-"שוהים בלתי חוקיים". שערי היישוב נחסמו בפני רכבי צה"ל, כך שלא היה ביכולתם להעביר מכולות לתושבים המעוניינים לארוז את חפציהם. למחרת, 16 באוגוסט לפנות ערב, ריתכו כוחות צה"ל את השער הראשי של היישוב ואלפי חיילים צעדו ברחובותיו. הפגנות המתגברים וחלק מהתושבים הקשו על פינוי התושבים שביקשו להימנע מפינוי בכוח ופינויים נמשך לתוך הלילה. עם שחר יום ד' (17 באוגוסט 2005) החל פינוי כוחני של יתר התושבים והמתגברים, שנמשך עד יום ו' לפנות בוקר (19 באוגוסט 2005). ביום ד' אחר הצהריים פונתה ישיבת נוה דקלים וביום ה' לפנות ערב פונו בתי הכנסת האשכנזי והספרדי, בהם התבצרו כ-1500 נשים וגברים, בהתאמה.
מנהלת סל"ע לא מצאה פתרונות דיור לקהילת היישוב המפונה, בטווח הזמן הקצר או הארוך. כתוצאה מכך, פוזרו המשפחות בעשרות בתי מלון ואתרי קרווילות. כיום נמצאות כ-230 משפחות באתר הקראווילות ובבתי קבע בניצן. כ-100 ביד בנימין, ו-60 ביישוב החדש בני דקלים (גבעת חזן) שבחבל לכיש. משפחות רבות נוספות מפוזרות ברחבי הארץ, כרבים מתושבי הגוש האחרים.
בשנת 2007 פתחה אוניברסיטת אל-אקצה קמפוס באזור שהיה המרכז המסחרי של נוה דקלים.
The CW
The CW היא רשת טלוויזיה אמריקאית שהחלה את שידוריה בספטמבר 2006, לאחר מיזוג וסגירת שתי רשתות - The WB ו-UPN. שתי הרשתות נחשבו לקטנות ובעלות רייטינג נמוך, וקיוו להעלות את הרייטינג על ידי איחוד. הרשת מכוונת לאוכלוסייה צעירה בגילים 18 – 34 באמצעות שידורי סדרות דרמה, קומדיה ודרמות נעורים. בגלל הבחירה בגיל צעיר האטרקטיבי למפרסמים, הסדרות מצליחות אבל נצפות בפלטפורמות אחרות ופחות בערוץ בטלוויזיה.
האות C בשם מצביעה על חלקה של קבוצת CBS (בעלת UPN לשעבר), ו-W מצביעה על Warner, מבית האחים וורנר, בעלי הרשת הקודמת, The WB.
ב-15 באוגוסט 2022 נמסר על מכירת 75% מההחזקות ברשת לתאגיד התקשורת "נקסטאר מדיה גרופ", הבעלים הגדול ביותר של תחנות טלוויזיה מקומיות בארצות הברית. בעקבות העסקה, שתושלם במהלך הרבעון האחרון של שנת 2022, ימשיכו החברות "פרמאונט גלובל" ו"האחים וורנר דיסקברי"  להחזיק ב-12.5% כל אחת.
אופי הערוץ
כאשר החל הערוץ לשדר, בספטמבר 2006, רוב הסדרות ששודרו היו עונות חדשות לסדרות של UPN ו-WB. עם השנים הוחלט על ביטול מספר רב של סדרות שלמרות הרייטינג היציב שקיבלו, לא עמדו בציפיות. לכן, החל מ-2008 קהל היעד העיקרי של "The CW" הוא צעירים בגילים 18 – 34, פלח שוק שנחשב לרווחי ביותר בעיני המפרסמים. החלטה זו השפיעה רבות על אופי הערוץ בשנים שבאו לאחר מכן. הערוץ לא שידר בימי שבת וראשון. לוח השידורים של הערוץ התכווץ לשעתיים ביום וכיום סדרות הערוץ משודרות בשעות 20:00 – 22:00. בנוסף, הרשת הפסיקה להפיק קומדיות באורך חצי שעה בטענה שקהל היעד לא מתעניין בסוג הזה.
פרס עינת
היסטוריה
עינת פלג (1974–2005) הייתה עיתונאית ומבקרת חובבת מדע בדיוני ופנטזיה, שהתאבדה בספטמבר 2005. במאי 2007 יזמה משפחתה, יחד עם האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, הענקת פרס ספרותי לזכרה. הפרס הוענק לראשונה בפסטיבל אייקון 2007. בשנת 2010 נפתח מסלול בפרס המיועד לסיפורים שנכתבו על ידי ילדים ובני נוער עד גיל 18. בשנת 2015 ראה אור ספר דיגיטלי: הסיפורים הזוכים בפרס עינת: 2007-2015.
התחרות נפתחת, למעשה, עם הכרזת הנושא של פסטיבל אייקון (שנעשית, על פי רוב, בכנס עולמות); נושא הכתיבה בתחרות תואם את נושא הפסטיבל. לכותבי הסיפורים במקומות הראשון, השני והשלישי מוענק פרס כספי. בנוסף, מתקיימת הצבעת קהל לבחירת "חביב הקהל", מתוך רשימה קצרה בת עשרה סיפורים שנבחרו על ידי השופטים (כולל הסיפורים הזוכים). במסלול הנוער מוענק פרס כספי לזוכה במקום הראשון בלבד; המקום השני והשלישי מקבלים ספר.
המושל הכללי של ניו זילנד
המושל הכללי של ניו זילנד (באנגלית: The Governor-General of New Zealand, במאורית: Te Kāwana Tianara o Aotearoa) הוא נציג המונרך של ניו זילנד (בימינו צ'ארלס השלישי). המושל הכללי פועל כמשנה למלך המייצג את המלך בניו זילנד ויש הרואים בו ראש המדינה דה פקטו של ניו זילנד. "חוק החוקה" של 1986 קובע ש"המושל הכללי, הממונה על ידי הריבון, הוא נציג הריבון בניו זילנד". לא קיימת הגדרה מדויקת לאורך כהונתו של המושל הכללי, אך מקובל שהמושל הכללי מכהן כחמש שנים. הכינוי המלא של התפקיד הוא: "המושל הכללי והמפקד העליון של ממלכת ניו זילנד" (The Governor-General and Commander-in-Chief of the Realm of New Zealand).
תפקידי המושל הכללי מוגדרים במכתב הרשאה שהוצא ב-1983 (ותוקן ב-2006) והוא כולל:
כל תפקידיו של המושל הכללי מבוצעים בשמו של המלך.