cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדעון טורי
חייו ופועלו
בשנת 1989, עם ייסוד הקתדרה המחקרית CERA (לימים CETRA) באוניברסיטת לוון (בלגיה), מונה לפרופסור הראשון במסגרתה. קתדרה זו הפכה למסגרת חשובה בחקר התרגום והיחסים בין תרבויות. נוסף על כך הרצה בפורומים רבים ושונים של חוקרים, דוקטורנטים ומאסטרנטים בארצות רבות בעולם (ארצות הברית, קנדה, פינלנד, ספרד, הולנד, פולין ועוד).
בשנת 1999 מונה לעמית כבוד בקתדרה לתורת התרגום של אונסק"ו באוניברסיטת בראטיסלאבה (סלובקיה), ושנה לאחר מכן הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת מידלסקס, לונדון (2000).
הוא מילא גם שורה של תפקידים ארגוניים בקהילת המחקר הבינלאומית. כך, למשל, כיהן שנים רבות בתפקיד יו"ר הוועדה המדעית לתרגום באגודה הבינלאומית לספרות השוואתית (ICLA) ובתפקיד המקביל באגודה הבינלאומית לבלשנות שימושית (AILA). בשנים 2001–2004 שימש סגן נשיא החברה האירופית לחקר התרגום (EST). בשנת 2010 נבחר כנשיא איל"ש, האגודה הישראלית לבלשנות שימושית.
ב-2008 הופיע קובץ של מחקרים לכבודו בכותרת Beyond Descriptive Translation Studies: Investigations in homage to Gideon Toury. בקובץ (בעריכת אנתוני פים, דניאל סימיוני ומרים שלזינגר) נכללים כשלושים מאמרים, פרי עטם של חוקרים חשובים בתרגום מארצות רבות בעולם.
נפטר בהרצליה בגיל 74.
מחקריו
עיקר מחקרו של גדעון טורי בשלושים השנים האחרונות היה בתורת התרגום (תאוריה ומתודולוגיה) ובמחקר תיאורי של התרגום, עם דגש על תחנות שונות בתולדות התרגום לעברית מן המקרא ועד ימינו.
מושג הנורמה
גדעון טורי הכניס למחקר התרגום את מושג הנורמה, ובכך דחף את הדיסציפלינה מן הקוטב ה"בלשני" או ה"טקסטואלי" לעבר המחקר הסוציו-תרבותי. נקודת-המוצא הייתה ההנחה, שהתרגום הוא דבר שונה בנסיבות שונות, כשאחד הגורמים המשפיעים ביותר על דמותו הוא נורמות הקובעות מה נדרש, מה קביל ומה אסור. למשל ספריו של ד.ה. לורנס במקור באנגלית הכילו שלל מילים גסות, אולם עד שנות ה-60 לא השתמשו במילים גסות בתרגומיהם לעברית אף שמילים כאלה כבר היו בשימוש, וזאת בגלל נורמה חזקה שמנעה זאת. נורמות הפועלות בתרגום יכולות להיות חלוציות או מפגרות מבחינה היסטורית, וטיבן נקבע במידה רבה על ידי מעמדו של התרגום (כפעילות או כמערכת של טקסטים) בתרבות הקולטת אותו.
מושג התרגום המשוער
מתוך כל זה העלה טורי מסקנה כבדת משקל לגבי הגדרת התרגום: לא ניתן לגשת לחקר התרגום מתוך תפיסה ברורה של מהותו של התרגום. מקומה של הגדרת התרגום הוא בסיומו של המחקר ועליה להיגזר מתוצאותיו. נקודת-ההתחלה היא במושג "התרגום המשוער", המעמידה כל טקסט או תופעה, שיש סיבות לראות בהם תרגומים, כאובייקט לגיטימי לחקר התרגום. בדיעבד מסתבר, שהקשרים הקושרים התנהגות תרגומית לשורה של גורמים משפיעים (ערוץ התרגום, סוג הטקסט, ניסיונו הקודם של המתרגם, שייכותו הדורית, מינו, ועוד הרבה) הם הסתברותיים: הדרך היחידה לנסחם היא רק כנטיות גדולות או קטנות יותר.
חקר הפסבדו-תרגום
גדעון טורי הוא אביו מולידו של חקר הפסבדו-תרגום בעולם כחלק מתורת התרגום, כהשלכה מובהקת של מושג "התרגום המשוער". מחקר זה עוסק בטקסטים המוצגים כתרגומים, אף שנכתבו למעשה בשפת היעד. שאלת-היסוד היא, מה הסיבה לכך שאדם יוותר על שמו ועל שיוך הטקסט אליו, ומסתבר שבחלק ניכר מן המקרים (ויש אלפי מקרים כאלה בעולם, בכל התקופות כמעט) הוא להכניס "חידושים במסווה" לתרבות המתנגדת לשינויים; שכן רוב התרבויות מגלות מידה קטנה יותר של התנגדות לתרגומים מאשר לטקסטים מקוריים. שתי דוגמאות: (1) כשלוש מאות ספרונים שיצאו בעברית על איש הקראטה האמריקני-ממוצא-קוריאני פטריק קים. כולם נכתבו בארץ בידי שורה של אנשים שונים ושם המחבר (ברט ויטפורד) בדוי לחלוטין. (2) 'ספר מורמון' שהביא ליסודה של כנסייה חדשה (ויש אומרים דת חדשה). ג'וזף סמית ג'וניור, מייסד הכנסייה המורמונית, הציג אותו כספר קדוש שכאילו תורגם ממצרית קדומה בעזרת רוח הקודש.
צ'וגה זנביל
צ'וֹגָה זַנְבּיל (גם: צ'וע'א זנביל או צ'ע'א זנביל; פרסית: چُغا زَنبیل) הוא מתחם עילמי בפרובינציית ח'וזסתאן במערב איראן. מתחם זה הוא אחד הזיקורתים היחידים ששרדו מחוץ למסופוטמיה. המתחם שוכן במרחק 25 קילומטרים מערבית לדזפול, 25 קילומטרים דרומית לשושן ו־230 קילומטרים צפונית מאבאדאן.
המתחם נבנה בשנת 1250 לפנה"ס בקירוב על ידי המלך אונטאש־נאפירישה, בעיקר על מנת לחלוק כבוד לאל אינשושינאק. השם המקורי של האתר היה "דור אונטאש" (دور-اونتَش), ומשמעותו היא "העיר של אונטאש", אך אין זה סביר שאנשים רבים חיו שם מלבד כוהני הדת והמשרתים.
בחפירות הארכאולוגיות שנערכו במקום בין 1951 ל־1962 האתר נחשף פעם נוספת, והזיקורת נחשב לדוגמה המשומרת הטובה ביותר בעולם. ב־1979 הוענק למקום מעמד של אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו – האתר האיראני הראשון שזכה לכך.
מנזר סן סימון
מנזר סן סימון הוא מנזר יווני-אורתודוקסי, השוכן בלב גן בשכונת קטמון, שאחת ההשערות למקור שמה הוא שיבוש מיוונית של המילים 'קטה-מוניס', שפירושן 'סמוך (ומתחת) למנזר'.
תולדות המנזר
מנזר סן סימון נבנה באמצע המאה ה-19 על חורבות מבנה מנזר נוצרי קדום. מפות מימי הביניים מלמדות על מסורת שקשרה את המקום לביתו, ואף למקום קבורתו, של שמעון הקדוש, מראשוני המאמינים בישו:
מעל לפתח הכנסייה חקוקה כתובת יוונית בלוח שיש ובה מסופר כי:
הכתובת נחקקה ב-1881, ומעל לכתובת מופיע תבליט של כלי עבודה, בהם השתמשו בוני המנזר: איזמל, צבת, קרדום, מחוגה, אנך, כלי מדידה, פטיש ומשור.
קרב סן סימון
במלחמת העצמאות היה המנזר לזירת קרבות, ובו התחולל אחד הקרבות הקשים ביותר של המלחמה, במסגרת מבצע יבוסי. בפינת הגן מצבת זיכרון לנופלים. לוחמים מפורסמים שהשתתפו בקרב: רפאל איתן (רפול), דוד אלעזר (דדו), אליהו סלע (רעננה), יורם קניוק, בני מהרשק, ואורי בן-ארי שהיה מפקד הפלוגה. ניתן לראות פגיעת כדורי רובה ופגזים של המשוריין הערבי-עיראקי ממלחמת העצמאות במעון הפטריארך.
לאחר הקמת המדינה
בשנת 1949, הוכרז רוב השטח שהקיף את המנזר כנכס נפקדים, מאחר שהיה בבעלות ערבים תושבי קטמון שברחו בזמן המלחמה. מאות הדונמים בגבעה עליה ממוקם המנזר היו נטועים עצי זית, תאנה ואורנים עתיקים ועברו לחזקת רשות הפיתוח. חלק מהשטח הוקצה לטובת הקמת חוות הנוער הציוני, שנחנכה ב-23 בינואר 1950. חלקים אחרים הוקצו לטובת הקמת שיכונים לעולים חדשים.
בשנת 1954, עבר השטח מרשות הפיתוח לבעלות עיריית ירושלים, שביקשה להקים גן עירוני בשטחים שעוד לא עברו פיתוח סביב המנזר. בשנת 1962, החלה הקמתו של מושב הזקנים הכללי המאוחד מדרום למנזר ובשנת 1963, ביקשה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית למכור שטח של 40 דונם שבבעלותה ממערב למנזר, לצורך בנייה. קרקע זו נרכשה על ידי איש העסקים חיים שיף שקידם את תוכניות הבנייה באזור בשותפות עם חבר כנסת ואיש העסקים יוסף קרמרמן. קרמרמן ושיף הקימו בשטח, החל מ-1978, את שכונת גבעת אורנים. שכונה נוספת, הקרויה רשמית "גונן ה'" אך ידועה בשם "שכונת סן סימון" הוקמה בין השנים 1969 ל-1970. בתי שכונה זו מאופיינים בחיפוי אבן נסורה. הסופר והעיתונאי יהודה האזרחי הוביל מאבק נגד תוכנית הבנייה ובעד שימור השטח הפתוח וחורשת האורנים שנותר סביב המנזר, לאחר שרובו הוקצה לבנייה. לבסוף חלק קטן מחורשת האורנים, השטח שמדרום וממערב למנזר נשמר כשטח פתוח. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 השטח פותח כגן ציבורי באמצעות תרומות שגייסה הקרן לירושלים.
בכנסייה מתגורר (נכון ליוני 2009) נזיר בודד בשם האב תיאודוריטוס, אליו מצטרפים לתפילת יום ראשון נזירים ומאמינים ממקומות אחרים בירושלים. הכניסה למבקרים אחרים אסורה.
מערות קבורה
בשטח המנזר (כנראה מתחתיו היום) מספר מערות קבורה. נמצאו בהן שמות הנקברים, ומסתבר שהם היו כהנים ממשפחה המוכרת לנו מן המקורות. המערות נחפרו בסוף המאה ה-19, והתפרסמו ב-1912 על ידי הנסלר הגרמני. ראש המשפחה היה יהוסף קלון בן שמעון ממשמר הכהנים ישבב, ובניו ובנותיו היו יוסף, שמעון, יחזק, ושלומציון ברת גמלא, שנישאה ליהועזר והם הולידו את שמעון. שמעון בן יהוסף קלון הוליד את שמעון, ויחזק בן יהוסף קלון הוליד את יהועזר, מרים ויועזר.
מעון הפטריארך
בצד המנזר ניצב בניין ששימש מעון קיץ לפטריארך היווני בירושלים, בניית המבנה הושלמה בשנת 1890, והוא שימש לאחר מכן כמעון גם לצלייני העדה. בתקופת המנדט התגוררו בבניין דיירים בשכירות, ובהם הסופר, המשורר והמתרגם שאול טשרניחובסקי, שהיה חובב מושבע של תרבות יוון, ואף תרגם לעברית את האיליאדה והאודיסאה של הומרוס. טשרניחובסקי התגורר בבית עד מותו ב-1943.
בשנת 1952, לאחר משא ומתן עם הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, הועבר בית הפטריארך שבמנזר לידי בית החולים אלי"ן, לצורך אשפוז וטיפול בילדים הרבים שנפגעו במגפת הפוליו. בשנת 1955 החלה הקמתו של אגף חדש לבניין בצמוד למבנה המקורי של מעון הפטריארך. בשנת 1971 עבר בית החולים למשכנו החדש ובית הפטריארך הפך למעון לבוגרי בית החולים, עד לפינויו ולהשבתו לידי בעליו, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, בשנת 2016.
גביע המדינה בכדורסל 2000/2001
גביע המדינה בכדורסל לעונת 2000/2001 היא התחרות ה-41 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-31 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל ירושלים.
הגמר
מכבי תל אביב, תחת המאמן פיני גרשון, זכתה בגביע המדינה ה-31 בתולדותיה.
צחיחן שחור-כיפה
צְחִיחָן שְׁחֹר-כִּפָּה (שם מדעי: Eremopterix nigriceps) הוא מין של ציפור שיר בסוג צחיחן שבמשפחת העפרוניים. תפוצתו משתרעת ברחבי צפון אפריקה, ממאוריטניה דרך המזרח התיכון ועד צפון-מערב הודו. בית הגידול הטבעי שלו הוא סוואנות יבשות.
בישראל הוא מזדמן נדיר ולא קבוע. בחורפים מסוימים הוא עשוי להתפרץ עם מיני עפרונים נוספים לאזור הערבה, אם כי ברוב השנים הוא נעדר. בדרך כלל נצפה באביב ובחורף. ייתכן כי הוא אף קינן בארץ.
טקסונומיה ואטימולוגיה
השם המדעי של הסוג, Eremopterix, מגיע מיוונית עתיקה מהמילים eremos - מדבר; ו-pterux - כנפיים. שם המין הספציפי, nigriceps, מגיע מלטינית, מהמילים niger - שחור; ו-ceps, caput - ראש.
תת-- מינים
ישנם שלושה תת-מינים מוכרים:
תיאור
אורך הצחיחן כ-11.5–12.5 ס"מ מהמקור לזנב. הזכרים הבוגרים בעלי דגם ראש בולט, ראש שחור מנוגד במצח וכתמי לחיים לבנים. חלקיו העליונים בצבעי חום-אפרפר בהיר, וחלקיו התחתונים וסוככות התת-כנף שחורים ומנוגדים לכתמים לבנים בצידי החזה. הזנב שחור עם קצוות צהובים ונוצות מרכזיות אפורות, המקור בצבע לבנבן-שנהב. הנקבות שונות מאוד בהיותן בעלות גוון חום-חולי בהיר בחלקיהן העליונים, עם פסים חלשים על הכיפה וכתמים לבנבנים סביב העין ובצידי הצוואר. חלקיה התחתונים של הנקבה לבנבנים עם פס חזה חום חיוורת וסוככות כנפיים שחורות. הצעירים דומים לנקבות, אך נוצות הראש מנוקדות בחום.
קולות
שירתו של הזכר מגוונת למדי. היא מורכבת בדרך כלל מסדרה קצרה של 2–4 תווים פשוטים עם צליל מלנכולי מעט, המושרים תוך מעוף ראווה או מנקודת תצפית נמוכה בשיח או על סלע, וחוזרת על עצמה כל 4–5 שניות. הקריאות הן "צֶ'פּ" המזכיר דרור.
תפוצה ובית גידול
תפוצתו של הצחיחן שחור-הכיפה מתפרשת על רחבי צפון אפריקה, מארכיפלג כף ורדה מזרחה דרך הסאהל של צפון אפריקה, ממשיכה דרך חצי האי ערב ומגיעה עד לפקיסטן והודו במזרח.
צחיחן שחור-כיפה מצוי במישורים צחיחים או צחיחים למחצה, עם צמחייה נמוכה וכתמי עשב. הוא מעדיף אזורים חוליים על פני אזורים עם אדמה סלעית, והוא נצפה גם במדברי מלח.
התנהגות ואקולוגיה
בחום הצהריים, מפחיתים הצחיחנים את איבוד המים על ידי שהות בצל, והם אף תועדו תופסים מחסה בתוך מאורות של לטאות גדולות. הצחיחן ינסה גם לווסת את טמפרטורת גופו על ידי מעוף, תוך שהרגליים משתלשלות תחתיו כדי לחשוף את העור החשוף, או על ידי ישיבה מול הרוח, כשהכנפיים שמוטות במטרה להגדיל את שטח הפנים החשוף לאוויר הנע. מחוץ לעונת הקינון הוא יכול ליצור להקות של עד 50 פרטים המחפשים מזון יחד, אך תועדו גם להקות גדולות יותר של כמה אלפים.
קינון
הקן הוא שקע רדוד, מרופד בצמחים וחומרים אחרים, כאשר השפה מתוחמת לעיתים קרובות באבנים קטנות או בגושים קטנים של אדמה. הוא ממוקם בדרך כלל מתחת לשיח או לציצת דשא בצל. הדגירה מבוצעת על-ידי שני ההורים. התטולה מכילה 2 עד 3 ביצים, והדגירה עליהן נמשכת 11 עד 12 ימים. הגוזלים מתחילים לעזוב את הקן לתקופות קצרות זמן מה לפני שהם מסוגלים לעוף כ-6 ימים לאחר הבקיעה, ובדרך כלל עוזבים אותו לגמרי כיומיים לאחר-מכן. זמן קצר לאחר שהגוזלים עוזבים את הקן, הם נפרדים וכל הורה הופך להיות האחראי הבלעדי על אחד מהם. ייתכן כי התנהגות זו מפחיתה את הסיכון לטריפה. כאשר יש יותר משני צאצאים, אלה שאין להם הורה אחראי בדרך כלל אינם שורדים. הגוזלים מסיימים את פריחתם בסביבות גיל 21 או 22 יום, ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנה בערך.
תזונה
הצחיחן שחור-הכיפה הוא ציפור אוכלת זרעים, אך הוא ניזון גם מחרקים וחסרי חוליות אחרים. תזונתם של הגוזלים בקן מורכבת בעיקר מחרקים. כציפורים החיות באקלים כל כך חם, הצחיחנים מבצעים את רוב שיחור המזון בשעות הבוקר המוקדמות ולפנות ערב. המזון מלוקט בדרך כלל מהקרקע, אם כי חרקים מעופפים ניצודים לפעמים על ידי הצחיחן הצד אותם באוויר.
סטטוס
למין טווח נרחב, אוכלוסייה גדולה שמגמתה מוערכת בעליה, ובשל כך מסווג הצחיחן ברמת סיכון של "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
תצפיות מראות כי אוכלוסיית המין נמצאת במגמת עלייה ומרחיבה את תפוצתה דרומה.
שחקן מספר אחת (סרט)
שחקן מספר אחת (באנגלית: Ready Player One) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2018 בבימויו של סטיבן ספילברג. הסרט מבוסס על רב-מכר בעל שם זהה מאת ארנסט קליין שעלילתו מתרחש בעתיד דיסטופי וגיבורו הוא נער המתמודד במשחק בעולם המציאות מדומה "אואזיס". בסרט מככבים טיי שרידן ואוליביה קוק.
הפקה
תקציב הסרט נאמד בכ-175 מיליון דולר. צילומיו נערכו במהלך 2016 ובמשך כשנתיים נעשתה עבודת פוסט-פרודקשן על האפקטים המיוחדים.
אזכורים תרבותיים
הסרט רצוף בלמעלה מ-100 אזכורים תרבותיים, בעיקר לסרטי קולנוע ולמשחקי וידאו משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, לרבות:
קישורים חיצוניים
ביקורות
מטריצה חיובית
באלגברה ליניארית, מטריצה ממשית סימטרית A היא מטריצה חיובית (positive) אם התבנית הריבועית q(x)=x^TAx היא חיובית, כלומר אם q(x)\geq 0 לכל וקטור (ממשי) x. המטריצה A היא חיובית לחלוטין (positive definite; בשימוש גם הביטוי השגוי "מטריצה מוגדרת חיובית") אם התבנית חיובית לחלוטין: q(x)>0 לכל x\neq 0 (זו כמובן תכונה חזקה יותר).
תכונות של מטריצות חיוביות וחיוביות לחלוטין
אוסף המטריצות החיוביות סגור לחיבור ולכפל בסקלר חיובי. כך גם אוסף המטריצות החיוביות לחלוטין. בנוסף לזה, מטריצה חיובית היא חיובית לחלוטין אם ורק אם 0 אינו ערך עצמי שלה, כלומר אם ורק אם היא הפיכה. לבסוף, ההפכית של מטריצה חיובית לחלוטין גם היא חיובית לחלוטין. שני האוספים סגורים גם לפעולה.
כאמור, מטריצה הרמיטית M היא חיובית אם לכל מתקיים. על ידי הפרדת הווקטור z לרכיב ממשי ורכיב מדומה אפשר לראות שמספיק לבדוק את תכונת החיוביות לווקטורים ממשיים.
אם \ M,N חיוביות אז גם מכפלת הדמר \ M\circ N חיובית; זהו "משפט המכפלה של שור".
קריטריון לבדיקה האם מטריצה היא חיובית הוא קריטריון סילווסטר (Sylvester's criterion).
פירוק של מטריצה חיובית
כידוע, לכל מספר מרוכב \ z\neq 0, הנורמה המרוכבת היא מספר ממשי חיובי. ההכללה של עובדה פשוטה זו למטריצות קובעת שלכל מטריצה (מרוכבת) \ C, המטריצה \ A=C^*C היא חיובית; אם \ C הפיכה, אז \ A חיובית לחלוטין. בעזרת משפט הלכסון האוניטרי, אפשר להראות שגם ההפך נכון: כל מטריצה חיובית \ A אפשר לפרק בצורה \ A=C^*C עבור מטריצה \ C מתאימה. יתרה מזו, אם \ A (סימטרית) ממשית, אפשר לדרוש שגם \ C תהיה ממשית. בדרך דומה אפשר להוכיח גם ש(כמו במספרים ממשיים חיוביים) אם \ A חיובית, אז לכל n טבעי קיימת מטריצה חיובית \ B כך ש- \ A=B^n.
הקשר למרחבי מכפלה פנימית
במרחב מכפלה פנימית, טרנספורמציה הרמיטית T היא חיובית אם לכל וקטור x, וחיובית לחלוטין אם \ (Tx,x)>0 לכל וקטור \ x\neq 0. הגדרה זו מתיישבת עם ההגדרה עבור מטריצות, אם בוחרים כמרחב המכפלה הפנימית את (או ), עם המכפלה הפנימית הסטנדרטית, ורואים את המטריצה A כטרנספורמציה  של כפל ב- A.
במרחב, התבנית היא הרמיטית אם ורק אם המטריצה הרמיטית, והיא מכפלה פנימית אם ורק אם M מטריצה חיובית לחלוטין. גם ההפך נכון: כל מכפלה פנימית במרחב V ניתנת להצגה כזו על ידי מטריצה חיובית לחלוטין.
שימושים באנליזה
תהי פונקציה ממשית של n משתנים, שכל נגזרותיה החלקיות מסדר שני הן רציפות. תנאי זה מבטיח שמטריצת ההסיאן שלה \ H(f) (דהיינו מטריצת הנגזרות השניות) תהיה מטריצה סימטרית (בגודל \ n\times n). תנאי הכרחי לכך שנקודה \ x_0 תהיה נקודת קיצון, הוא שכל הנגזרות החלקיות יתאפסו, כלומר הגרדיאנט הוא אפס. במקרה זה, הפיתוח לטור טיילור מראה שמטריצת ההסיאן \,A=H(f) קשורה קשר הדוק להתנהגות של הפונקציה בסביבות הנקודה: אם \,A חיובית לחלוטין, אז \ x_0 מינימום מקומי במובן החזק (כלומר: קיימת סביבה של \ x_0, שבה לכל \ x\neq x_0). ואם \ x_0 מינימום מקומי במובן החלש (כלומר: קיימת סביבה של \ x_0, שבה לכל \,x), אז \,A היא מטריצה חיובית. הכיוון ההפוך אינו נכון בשני המקרים.
מינורים
המתמטיקאי הגרמני קרל גוסטב יעקב יעקובי מצא דרך לבדוק את החיוביות של מטריצה בעזרת המינורים הראשיים שלה: מטריצה \,A היא חיובית לחלוטין אם ורק אם כל המינורים הראשיים שלה חיוביים. על ידי הצמדה במטריצת תמורה, נובע מכאן שאם כל המינורים הראשיים חיוביים, אז כל המינורים חיוביים. (לתכונות נוספות, ראו משפט יעקובי על שקילות למטריצה אלכסונית).
הדטרמיננטה של מטריצה חיובית לחלוטין \,A מקיימת את "אי-שוויון פישר", שגילה E. Fischer ב-1908:. כאן \ A[X] הוא המינור המתקבל ממחיקת כל השורות והעמודות שאינן בקבוצת האינדקסים \,X, ו-\ X^c הוא המשלים של הקבוצה \,X. אי-שוויון זה מכליל אי-שוויון מפורסם אחר, שגילה אדמר ב-1893:.
מושגים קרובים
בדומה לתכונת החיוביות, אומרים שמטריצה הרמיטית היא מטריצה שלילית אם כל הערכים העצמיים שלה שליליים, ושלילית לחלוטין אם הערכים העצמיים שליליים ושונים מאפס. מטריצה (הרמיטית) שיש לה ערכים עצמיים חיוביים ושליליים, אינה מוחלטת (indefinite).
בשל הקרבה בין המונח האנגלי definite לשורש define, יש שקוראים למטריצה חיובית לחלוטין "מוגדרת חיובית", ולמטריצה שאינה מוחלטת, "לא מוגדרת".
בניתוח של מטריצות סטוכסטיות קוראים למטריצה ממשית completely positive אם היא חיובית לחלוטין, ויש לה פירוק בצורה \ B^tB שבו כל הרכיבים של B חיוביים.
הכללה
באלגבראות סי-כוכב, בהינתן אלגברת סי-כוכב A, אומרים שאיבר a\in A הוא חיובי אם קיים איבר x\in A כך ש a=x^{*}x. באופן שקול - a הוא חיובי אם ורק אם הספקטרום שלו מורכב רק מאיברים ממשיים אי שליליים.
מיכה פרלס
מיכה אשר פרלס (Micha A. Perles; נולד ב-1936) הוא פרופסור אמריטוס במכון איינשטיין למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ולמד באוניברסיטה העברית, קיבל בה תואר מוסמך במדעים בהנחיית מיכאל רבין והשלים בה דוקטורט במתמטיקה בשנת 1964 בהנחיית הגאומטריקן ברנקו גרונבאום. נושא התזה היה אקספוננטים קריטיים של גופים קמורים. נושאי מחקריו הם: קמירות, גאומטריה קומבינטורית, קומבינטוריקה ותורת הגרפים.
ב-1961 ניסח פרלס את למת הניפוח לשפות רגולריות יחד עם יהושע בר-הלל ואלי שמיר מהאוניברסיטה העברית בירושלים. למת הניפוח נועדה להוכיח ששפה כלשהי איננה שפה רגולרית. הלמה מגדירה תנאי הכרחי לרגולריות שפה, והשימוש העיקרי בה הוא בהוכחה בדרך השלילה ששפה איננה רגולרית על ידי הוכחת אי קיומו של התנאי עליו מדברת הלמה.
לאחר הדוקטורט המשיך לפוסטדוקטורט באוניברסיטת וושינגטון (1965-66) ומרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1966-67). בשנת 1967 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית, ב-1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1981 לפרופסור מן המניין. ב-2005 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
פרלס העמיד תלמידים רבים, בהם נוגה אלון, גיל קלעי, יוסי שילוח, נתי ליניאל וזאב סמילנסקי.
BOM
BOM - או byte-order mark (סימן סדר-סיביות) הוא תו היוניקוד שערכו U+FEFF המופיע לרוב בתחילת מסמך או קובץ (באופן שאינו נראה לקורא האנושי בדרך כלל), ומטרתו לסמן אם התוכן המקודד שבהמשך הוא מסדר big-endian או מסדר little-endian - שתי אפשרויות שונות לקריאת הקידוד במסגרת הקידוד UTF-16. כמו כן, הסימן משמש גם להבחנה בין הקידודים UTF-8, UTF-16 ו-UTF-32.
כאמור, בקידוד UTF-8 אין שום משמעות לסימן, מלבד סימון הטקסט כבעל קידוד זה; סדר הסיביות בפענוח UTF-8 הוא תמיד זהה. באופן עקרוני, חתימה זו אמורה להיות בלתי-נראית, אם כי לעיתים מדווחות תקלות (נפוצות) בקריאת התו על ידי דפדפנים שונים באינטרנט (פירוט להלן). מאחר ש-UTF-8 הוא קידוד היוניקוד הנפוץ ברשת, מוטב שלא להוסיף את תו ה-BOM; עם זאת, תוכנות רבות במערכת ההפעלה חלונות (כמו למשל Notepad) מוסיפות את הסימן הזה, לצורך זיהוי עצמי של הקובץ כמקודד בקידוד זה.
תקלות נפוצות בעקבות שימוש ב-BOM
הפתרון לכל הבעיות האלו, הוא שמירת הקובץ ללא BOM באמצעות עורכי טקסט המאפשרים שמירה ב־UTF-8 ללא BOM.
עמרם יונגרייז
הרב עמרם יונגרייז (תרע"ה - י"א בטבת תשל"ג, 1915 – 1972), היה רבה של אזור בין השנים תשי"ד-תשל"ג, ומחבר ספר תפארת עמרם.
באירופה
נולד בג'נג'ש (דינדיש) בהונגריה, לרב אשר אנשל יונגרייז, רב העיר ומחבר "שמור וזכור". אחיו הוא הרב משה נתן נטע יונגרייז, אב"ד טוקאי, שנספה בשואה. למד בעיירה פאפה אצל הרב יעקב יחזקיה גרינוולד ("ויגד יעקב"). נסמך לרבנות בידי הרב יהונתן שטייף.
לאחר השואה, החל משנת תש"ו, שימש כרבה של ג'נג'ש במקום אביו. באותה עת דאג לריפוי ניצולי שואה. וכן עסק בהתרת עגונות. החל מתש"ח שימש כרב "קהל יראים" בבודפשט.
בארץ ישראל
בשנת תשי"ג עלה ארצה והחל משלהי תשי"ד (1954) ועד לפטירתו בתשל"ג שימש כרב של אזור (אז, לעיתים: יאזור).
לפי ספר הציונות הדתית, הרב יונגרייז תמך בתנועת המזרחי. נציג המזרחי הצביע בתשי"ד בעד בחירתו לרבנות. כן דווח על שיעוריו הקבועים בבית הכנסת הפועל המזרחי במקום.
אומנם בעיתון חרדי נאמר כי "לחם במסירות נפש נגד אלו שרצו להנהיג פשרות וקולות שונות אשר לא שערום אבותינו באיזה עניינים". כמו כן, לצד רבנים נוספים הוא חתום על חידוש הפרדת הקהילת בהונגריה.
הרב יונגרייז נפטר בפתאומיות, בהיותו כבן 57, בשבת בבוקר, י"א בטבת תשל"ג (1972).
משפחתו
אחרי השואה נישא להינדא, בתו של הרב דוב בער קליין אב"ד אויהל. בנו היחיד, ר' אשר אנשיל, היה בן 13 בעת פטירתו. בנו הקים בלונדון בית מדרש על שמו: "תפארת עמרם".
כתביו
בשנת תשס"ד יצא לאור ספר ליקוטים מתורתו: "תפארת עמרם".
סמל סן מרינו
סמל סן מרינו מסמל את הרפובליקה מאז המאה ה-14. הסמל הוא שלט אצולה, שעליו מצוירים שלוש פסגות ירוקות ועליהן שלוש מצודות מוכספות, שבראש כל אחת מהן שבשבת או נוצת יען.
המגדלים מסמלים את שלוש מצודות סן מרינו: גואיטה, צ'סטה ומונטאלה, והגבעות מסמלות את שלוש פסגות הר טיטאנו. מתחת לשלט רשום מוטו המדינה "LIBERTAS" - בלטינית: "חופש". את הסמל מקיף ענף אלון וענף דפנה המסמלים את יציבות הרפובליקה ואת ההגנה על החירויות. בראש הסמל ניצב כתר.
נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21
נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של ספרד, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית. הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, הנערכת מדי שנתיים.
מדרשת יעוד
מדרשת יעוד הייתה מדרשה תורנית לנשים שהייתה ממוקמת בשכונת קריית יובל בירושלים ופעלה בשנים 1996–2017.
המדרשה קמה בשנת תשנ"ו (1996) מתוך מגמה ליצור בית מדרש לבנות ונשים, אשר יראה לנגד עיניו את הרעיון של יצירה שפה יהודית חדשה-עתיקה, שתדבר אל כל רובדי האוכלוסייה היהודית. את המדרשה ייסד הרב יעקב שפירא מעפרה. לנגד עיני המייסדים עמדה הרתיעה הקיימת מדברים שבקדושה; לדעתם, רתיעה זו נובעת בין השאר מ"שפה דתית" סגורה, המיועדת רק לאנשים הקשורים אל המערכת ה"דתית" הפנימית. בעיה זו, הביאה ליצירת בית מדרש שיפתח קשר ואהבה אל היהדות ומקצועותיה באמצעות דיאלוג פתוח עם ציבורים שונים במדינת ישראל ובעולם – דתיים ולא דתיים, חרדים וקיבוצניקים.
במדרשה למדו בשנת תשס"ח כ-100 בנות, חלקן מישראל וחלקן מארצות הברית, דרום אפריקה, אוסטרליה ואנגליה. הלימודים נעשים מתוך ניסיון להביא את הלומדות ללימוד והעמקה של התורה והמצוות באופן פתוח ותוך יצירת דיאלוג בונה עם הסביבה, תוך אווירה של כבוד הדדי, כך שכל אחת תרגיש כאילו היא בביתה - הן מן הצד הרוחני והן מן הצד הגשמי.
יועץ
בחלק מהמקרים ניתן הייעוץ לפרט, לצורך התנהלותו האישית, ולעיתים ניתן הייעוץ לארגון. הקשר עם היועץ נעשה לעיתים על בסיס חד-פעמי או קצר טווח, לשם התמודדות עם החלטה נקודתית, ולעיתים זו התקשרות לטווח ארוך, לשם התמודדות עם צורך שוטף בקבלת החלטות. בהתקשרות לטווח ארוך היועץ הוא לעיתים שכיר של הארגון, ולעיתים הוא אדם חיצוני לארגון, המקבל תשלום לפי השעות שהשקיע או תשלום חודשי קבוע (ריטיינר). יועץ חיצוני פועל לעיתים כעצמאי, ולעיתים הוא חלק מחברת ייעוץ.
לעיתים תפקידו של היועץ אינו מסתיים במתן ייעוץ בלבד, אלא מתפרס לפעילות נרחבת יותר. דוגמה: יועץ למכרז יתמוך בקבלת החלטה על הספק הזוכה, אך לעיתים יעסוק בהכנת מסמכי המכרז, שלפיהם יתקבל המידע המשמש בסיס לקבלת ההחלטה, ולאחר בחירת הספק הזוכה יפקח היועץ על עמידתו בהתחייבויותיו.
באחדים ממקצועות הייעוץ נדרש רישיון לעיסוק בייעוץ:
בחלק אחר של מקצועות הייעוץ לא נדרש רישיון. דוגמאות לכך:
העיסוק בייעוץ החל כבר בעת העתיקה. בתורה מסופר על יוסף שיעץ לפרעה כי עליו להתכונן לשנות הרעב, ועל יתרו שהעניק ייעוץ ארגוני למשה.
אלכס או'לאפלין
אלכס או'לאפלין (באנגלית: Alex O'Loughlin, נולד ב-24 באוגוסט 1976) הוא שחקן אוסטרלי, הידוע בעיקר בזכות גילומו של סטיב מקגרט בסדרת המשטרה המצליחה הוואי חמש אפס של CBS.
ביוגרפיה
או'לאפלין נולד בקנברה לאב אשר במקצועו הוא מורה לפיזיקה ולאם אחות. בתור ילד סבל או'לאפלין מאסתמה, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות והפרעה טורדנית-כפייתית. עקב הקשיים שנוצרו ממצבו הבריאותי התקשה בלימודיו ועזב את בית הספר בגיל 14. בשנת 1999 החל את לימודיו באוניברסיטה לדרמה ואומנויות (NIDA) בסידני, אוסטרליה וסיים בשנת 2002 עם תואר ראשון במחלקת לימודי דרמה.
קריירה
בתור נער עבד או'לאפלין בתיאטרון פרינג' בסידני. לאחר סיום לימודין ב-NIDA השתתף בפרסומות והחל לקבל תפקידים משניים בסדרות אוסטרליות. הסרט הראשון בו שיחק היה "Oyster Farmer" אשר יצא בשנת 2004. שנה לאחר מכן שיחק בסרט המסע המופלא של מארי בריינט בתפקיד ראשי ועל תפקיד זה היה מועמד לפרס האקדמיה האוסטרלי לקולנוע (AACTA Awards). שנה לאחר מכן היה גם מועמד לפרס "Logie Awards".
ב־2005 נבחן או'לאפלין לתפקיד ג'יימס בונד ואף ביצע אודישן עם הבמאי מרטין קמפבל אך לבסוף נבחר דניאל קרייג לתפקיד. בשנת 2007 הצטרף לצוות השחקנים בסדרה המגן. באותה שנה עזב את הסדרה לאחר שקיבל תפקיד ראשי בסדרה "Moonlight". הסדרה זכתה לביקורות מעורבות ולא חודשה לעונה שנייה. ב-2008 הוכרז כי רשת CBS חתמה חוזה עם או'לאפלין שישחק בסדרה אשר בפיתוח אך החוזה לא יצא לפועל ולמרות זאת שיחק או'לאפלין בסדרה אחרת של הרשת אשר נקראה "Three Rivers". באפריל 2009 ביצע הופעת אורח בסדרה מחשבות פליליות. ב-2010 שיחק לצדה של השחקנית ג'ניפר לופז בסרט תוכנית גיבוי.
החל משנת 2010 מגלם או'לאפלין את תפקידו של סטיב מקגארט בחידוש לסדרה הוואי חמש-אפס. הסדרה החלה את שידוריה ב-20 בספטמבר 2010 ולה יצאו כבר עשר עונות. הסדרה גורפת הצלחה רבה ברחבי העולם.
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-11 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2009, במקום השני לשנת 2010 ובמקום התשיעי לשנת 2011. ב-2012 דורג במקום ה-35 וב-2013 ירד בדירוג למקום ה-63 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה. בשנת 2014 דורג במקום ה-40 ושנה לאחר מכן ירד בדירוג למקום ה-94.
חיים אישיים
לאו'לאפלין יש ילד ממערכת יחסים בעברו. בשנת 2009 נפרד מחברתו הולי ואלנס, זמרת ושחקנית אוסטרלית. ב-18 באפריל 2014 נישא או'לאפלין למליה ג'ונס בהוואי, לזוג יש בן.
בדפורד פארק
בשנת 1890 בדפורד פארק צורפה ביחד עם הכפרים אגלינטון ודייוויסויל שמדרומה לעיר צפון טורונטו. באותה שנה, הגיע קו רכבת ראשון לאזור ובכך עודד את פיתוח השכונה. רבים מהבתים באזור נבנו בין 1890 ו-1940. בדפורד פארק תוכננה כשכונה עבור המעמד הבינוני והבתים בה הם צמודי קרקע כאשר חלקם הם בתים דו-משפחתיים. עם המעבר של מועדון הגולף רוזדייל בשנת 1909 מצפון-מזרח לבדפורד החלה השכונה למשוך אוכלוסייה מבוססת יותר. זה הביא לעליית מחירי הבתים בבדפורד פארק. רחובותיה השקטים, יופייה והנוי בה, בתי הספר, הפארקים, הקרבה לכביש 401 ותחנת הרכבת התחתית לורנס משכו לשכונה אנשי מקצוע צעירים בעלי משפחות לשכונה. רבים מהבתים המקוריים עדיין עומדים על תילם ושופצו ברבות השנים. בתים רבים אחרים בשכונה הוחלפו בבתים מודרניים.
גבולות מוניציפליים
רחוב יאנג חוצה את בדפורד פארק. גבולה הצפוני הוא שדרות ברוק בצד המערבי של יאנג ושדרות סנודן ממזרח ליאנג. שדרות לורנס הן גבולה הדרומי של השכונה. הגבול המזרחי הוא שדרות רונן. ורחוב אווניו הוא גבולה המערבי.
אוכלוסייה
בשנת 2011, חיו 4,599 אנשים בבדפורד פארק, 2,260 זכרים ו-2,375 נקבות. 53% מהם היו דור שלישי או יותר בקנדה, 26.2% היו דור שני ו-20.7% היו הדור הראשון (מהגרים). בשנת 2006, חיו בשכונה 4,360 התושבים, 2,105 גברים ו-2,220 נשים.
הכנסה
בשנים האחרונות חלה מגמה של גידול בהכנסות של תושבי בדפורד פארק. בעבר אכלסה בעיקר תושבים ממעמד הביניים אך עם הגידול במחירי הדיור בטורונטו ההכנסה הממוצעת עלתה מאוד. ב-2006, ההכנסה החציונית לתושב הייתה $46,894 ובשנת 2011  ההכנסה החציונית לתושב עלתה ל-$58,658. ההכנסה החציונית למשק הבית עלתה מ-$110,818 בשנת 2006 ל-$147,212 ב-2011.
מאיר שיף
הרב מאיר בן יעקב הכהן שיף (נודע בכינוי מהר"ם שיף; ה'שס"ה, 1605 – כ"א באדר ה'ת"א, 2 במרץ 1641 ) היה רב, ראש ישיבה, ופרשן תלמוד בגרמניה. הוא התפרסם בחריפותו הרבה. כתב חיבורים בתלמוד, בהלכה, ובקבלה, אך רובם נשרפו או אבדו. חיבורו הידוע ביותר הוא "חידושי מהר"ם שיף" המודפסים בסוף כל מסכת מהתלמוד הבבלי בדפוס האלמנה והאחים ראם.
ביוגרפיה
תמצית משיעוריו על כל התלמוד שמסר לבני תלמידי הישיבה כתב, ושרידיהם הם חידושיו שנדפסו על חלק מ-11 מסכתות בתלמוד בבלי בתוך מהדורות התלמוד הבבלי הנפוצות, בשם חידושי מהר"ם שיף. על הספר נכתב פירוש מאת הרב מרדכי מארדוש מפוריצק. רבים מחיבוריו נשמרו בכתב יד בפרנקפורט, ונשרפו בשרפה שפרצה שם בכ"ד בטבת ה'תע"א.
חני נחמיאס
חנה (חני) נחמיאס (נולדה ב-9 באפריל 1959) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, מנחת טלוויזיה, זמרת, כוכבת ילדים וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
נחמיאס נולדה כבת בכורה ליעקב ופנינה נחמיאס בתל אביב, למשפחה ספרדית מקהילת סלוניקי, יוון, וגדלה בגבעתיים, ולה שני אחים קטנים. בת דודתה היא הפוליטיקאית איילת נחמיאס ורבין.
בילדותה הופיעה נחמיאס ב"מקהלת צדיקוב" וב"תיאטרון מארץ עוץ" של אברהם לוריא שבו כיכבה בתפקיד חנהל'ה בהצגה "שמלת השבת של חנה'לה" ואף השתתפה כילדה בסרט "אני ירושלמי" של יהורם גאון מ-1971 בקליפ לשיר "השר משה מונטיפיורי".
נחמיאס הייתה חברה בקן בורוכוב של הנוער העובד והלומד בגבעתיים, ואת לימודיה התיכוניים עשתה ב"אורט טכניקום" שבעיר.
ב-1978 היא התגייסה לצה"ל ושירתה תחילה במשך כשלושה חודשים כפקידת מבצעים ושרטטת בחטיבת גולני. לאחר מכן, עברה נחמיאס למקהלת צה"ל ובהמשך ללהקת הנח"ל והשתתפה עם הלהקה בארבע תוכניות בידור, כשחלקן היו בבימויו של חנן גולדבלט. ביום העצמאות השלושים למדינת ישראל הייתה ממבצעי "שיר לשלום" בתוכנית הטלוויזיה " 30 שנות זמר בצה"ל" ששודרה מבסיס צה"ל בג'וליס.
לאחר שחרורה מהצבא, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי ושיחקה בהצגות שונות, בהן: "אורזי מזוודות" של חנוך לוין, "בית ספר לריקודים", "הנשים האבודות מטרויה", "טוב", "מיטות משונות", "סווני טוד" ועוד. גם כשהפכה לכוכבת ילדים בעקבות שידור סדרת הטלוויזיה "בלי סודות", הקפידה לחזור תמיד לאהבתה הגדולה, התיאטרון. הצגות נוספות בהשתתפותה היו: "אדונן של שתי משרתות" (תיאטרון באר שבע), "משפחת ישראלי" (תיאטרון חיפה) ו"מתנקשים" (תיאטרון בית ליסין). בשנת 1988 החלה לשחק במחזמר "סאלח שבתי" בתפקיד העובדת הסוציאלית בת שבע, אך כעבור זמן מה נאלצה לפרוש מהתפקיד עקב ריבוי עיסוקים באותה עת והחולפה בזמרת ורדינה כהן. בשנת 2002 חזרה לקאמרי לקומדיה "טובים השניים". שלוש שנים אחר כך, הופיעה במחזמר "מי שחלם" על פי קורות חייו של יצחק רבין.
בשנת 1982 השתתפה נחמיאס לראשונה בסרט "אהבה ראשונה" בבימויו של עוזי פרס.
השתתפה בסרטי הקולנוע "בובה" של זאב רווח (1987), "חיים זה חיים" של מיכל בת-אדם (2002) תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר, "דץ הבלץ" (2015) ו"שמלת השבת של חנה'לה" (2019).
נחמיאס מזוהה מזה שנים רבות ככוכבת ילדים. היא השתתפה במספר רב של תוכניות טלוויזיה, מחזות זמר ומופעי ילדים גדולים כמו הפסטיגל אותו הנחתה חמש פעמים ו"מותק הילדות התחברו" לצדה של ציפי שביט. כמו כן כתבה 17 ספרי ילדים ונוער שהמוכרים בהם הם סדרת הספרים לנוער "סודות נעורים", והוציאה למעלה מ-50 קלטות וידאו בהשתתפותה, בהן קלטות מסדרת "שירים קטנים", "שרים וצוחקים", "מחר שבת", "סיפורי לוין קיפניס", "הטנטנים בארץ הצבעים", "הטנטנים בארץ הגדלים" ו"בלי חיתולים" שהפכו מאז ללהיטים גדולים.
נחמיאס השתתפה במחזות הזמר לילדים "פיטר פן", "צלילי המוזיקה", "עליסה", "אנני", "תום סוייר", "מאמא מיה", "היפה והחיה", "נרניה", "101 כלבים דלמטיים" ועוד. על השתתפותה במחזות הזמר "צלילי המוזיקה" ו"אנני" זכתה בפרס התיאטרון הישראלי.
בין תוכניות הטלוויזיה לילדים בהשתתפותה היו הסדרה ללימוד קריאה "בלי סודות" וסדרת ההמשך "בסוד העניינים", ששודרו בטלוויזיה החינוכית, תוכנית הילדים "פרפר נחמד" ששודרה גם בטלוויזיה החינוכית, סדרת הילדים "הופה היי" בערוץ הראשון בפרק אחד בהרכבו הראשון בשנת 1986, ובהרכבו השני ב-1990 ובשנים 1992–1994. היא אף השתתפה עם הרכבו השני בהצגה "שלושה בעגלה אחת" בין השנים 1992–1994.
ב-1995 הנחתה את התוכנית "זאפ לראשון" בערוץ הראשון. באותה השנה היא כתבה וביימה הצגה מוזיקלית בשם "מסיבת הפתעה" שהוצגה בחנוכה באותה שנה והשתתפו בה אפרת רייטן, דנה דבורין, יעל בר זוהר, אורי בנאי ועודד מנשה.
בין השנים 1998–2008 הנחתה את תוכנית הילדים "בחדר של חני" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שם נהגה לשוחח עם ילדים מכל רחבי ישראל. בשנת 2001 זכתה התוכנית בטקס מסך הזהב בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר לילדים ולנוער, ונחמיאס עצמה זכתה בפרס המנחה הטובה בתחום תוכניות הילדים והנוער.
נחמיאס הייתה שותפה בדיבוב סדרות הטלוויזיה לילדים "פיטר פן", "עלילות בבאי", "ספיידרוומן" ועוד. במהלך שנות ה-90 ביצעה את שירי הפתיחה והסיום של סדרות הטלוויזיה לילדים שהיו פופולריות באותה תקופה, והם "עלילות בבאי", "פשוש", "גברת פלפלת", "המעופפים הנועזים", "במצולות הים עם דלפי", "בננות בפיג'מות","פופו", "תיאודור החמור" ו"הלו ספנסר" אותו ביצעה ביחד עם אהרון פררה. שיר הסיום של "גברת פלפלת" בביצועה הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עמה.
נחמיאס הופיעה בפסטיגל בשנים 1991–1993, עם השירים "צ'יק צ'אק" (מקום השלישי), "בת בן" (מקום שני) ו"ילדת סנדוויץ'" (מקום שלישי). היא חזרה לפסטיגל בשנים 1997 ו-1999. בשנת 2020, במסגרת חגיגות ה-40 למופע, חזרה נחמיאס להשתתף בפסטיגל, לאחר 20 שנה של היעדרות. במופע הייתה אחראית על הנחיית קטע קישור וביצעה את השירים "הולכים לפסטיגל" ו"צ'יק צ'אק" מהשנים בהן השתתפה.
בשנת 1992 הנחתה נחמיאס את תחרות "מלכת היופי" לצד מייק בורשטיין, ובשנת 1993 הנחתה בשנית את התחרות לצד מני פאר.
בשנת 1994 יצאה לאור קלטת שמע עם 16 שירים בביצועה שנקראה "דברים שמתרוצצים לי בראש".
בשנת 1998 השתתפה נחמיאס במופע "פעמוני היובל".
בשנת 2004 גילמה נחמיאס את יסמין אקריש בדרמה היומית "מיכאלה".
בין השנים 2005–2007 הופיעה בתוכנית הבידור "ספונג'ה בעיר הגדולה".
בשנים 2007–2008 שימשה כשופטת בתוכנית המציאות הישראלית "גריז" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2008 השתתפה נחמיאס במופע הילדים "הופ! מותק של פסטיבל".
בשנת 2009 הנחתה נחמיאס את התוכנית "המועדון" של הטלוויזיה החינוכית, לצדו של דליק ווליניץ. הייתה זאת תוכנית ערב יומית שעסקה במגוון נושאים הרלוונטיים לבני גיל החמישים ומעלה. ב-2009 הצטרפה לסדרת הדרמה המוזיקלית היומית "תיכון השיר שלנו" בתפקיד אילנה שטרן.
בשנת 2010 הופיעה נחמיאס בהצגת הבידור "קצרות ולעניין". מפסח 2013 ועד סוף סוכות של אותה שנה, לקחה חלק במופע אותו כתבה בעצמה - "האוצר הנעלם", שהוצג במיני ישראל.
בחנוכה 2013 חזרה לשתף פעולה עם ציפי שביט בהצגת הילדים "מותק הילדות התחברו" הצגת המשך להצגה הראשונה ששתיהן כיכבו בה בשנת 1998.
ב-2014 נחמיאס החלה לככב לצד עירית ענבי במופע הלאדינו עם שירים מבית אבא "דוס צ'יקיטיקאס".
ב-2015 השתתפה בתוכנית "6 אימהות".
ב-2015–2018 שיחקה בסדרה "חברות".
בחנוכה 2015 השתתפה במחזמר "גולדי חזיות" בבימויו של אורי פסטר. באותה שנה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת על תפקידה במחזמר "גולדי חזיות". שנה אחר כך, השתתפה בשנית במופע "מותק של פסטיבל".
ב-2017 שיחקה בעונה השישית של "ראש גדול" ובה היא גילמה את סגנית מנהל בית הספר התיכון "אביבים", חניתה אבן-דרך.
ב-2017 יצא לאור התקליטור "ילאדינו: שירי ילדות ישראלית בתרגום ללאדינו" שבו שרה נחמיאס עם עירית ענבי ומקהלת "ילדי בית ספר למוזיקה", שירי ילדים עבריים שתורגמו ללאדינו בידי פרופ' שמואל רפאל.
ב-2019 לאור הצלחת האלבום הראשון, יצא אלבום נוסף שנקרא "ילאדינו 2" משירי הילדים בעברית שתורגמו ללאדינו בידי פרופ' שמואל רפאל. באותה שנה החלה להופיע במחזמר "מאמה מיה!" בתיאטרון הלאומי הבימה.
ב-2021 יצא לאקרנים הסרט "שמלת השבת של חנה'לה" בו גילמה את שרה, באותה שנה השתתפה בעונתה השנייה של התוכנית "הזמר במסכה" בתור השועלה והודחה בהדחה האחת עשרה מהתוכנית.
נחמיאס גם מככבת במופעים "אנו אנו הבלקן", וכן במופעים "עכשיו התור לאהבה" ו"תזמורת של ממש" ששניהם מוקדשים לזכר חברה הטוב עוזי חיטמן.
פוליטיקה מקומית
בשנת 2008 הכריזה נחמיאס על כניסה לפוליטיקה המקומית, והציגה עצמה כמועמדת למועצת עיריית רמת גן במסגרת מפלגת הירוקים. היא הוצבה במקום השלישי ברשימת הירוקים למועצה ונבחרה למועצה, לאחר שהרשימה זכתה ב-3 מנדטים. בשנת 2012, לאחר כארבע שנים, פרשה מהעשייה הפוליטית.
חיים אישיים
בתקופת לימודיה בתיכון הייתה נחמיאס בזוגיות עם חמי פרס, בנו של שמעון פרס. לאחר מכן לאחר גיוסה לצה"ל נחמיאס הייתה בזוגיות עם גוני הרניק.
ב-1983 נחמיאס נישאה לצבי (צביקה) שטיינמץ, גרוש ואב לבן, ונולדו להם בן ובת. שטיינמץ נפטר ב-25 באוגוסט 1993 מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
בין השנים 1994- 1996 נחמיאס הייתה בזוגיות עם הזמר אהרון פררה.
ב-9 בספטמבר 1999 נחמיאס נישאה בשנית למאיר עזורי, גרוש ואב לשלושה ילדים. בשנת 2021 השניים התגרשו.
מ-2023 נחמיאס בזוגיות עם הזמר יהודה אליאס.
נחמיאס סבתא לשני נכדים ונכדה.
נחמיאס מתגוררת במגדלי גינדי במתחם שרונה, תל אביב.
צורה רציונלית
באלגברה ליניארית, צורה רציונלית קנונית של מטריצה נתונה היא מטריצת בלוקים מסוימת הדומה לה. לכל מטריצה המוגדרת מעל שדה F קיימת צורה רציונלית קנונית יחידה מעל אותו שדה. הצורה הרציונלית מציגה באופן בולט את הפירוק לגורמים של הפולינום האופייני של המטריצה ואת היחס בינו לבין פעולת המטריצה על תתי מרחבים מסוימים הקשורים אליו.
ארוויקוליים
מיון
נברנים:
צורה רציונלית
בניגוד לצורת ז'ורדן, המוגדרת רק כאשר הפולינום האופייני מתפצל לגורמים ליניאריים, הצורה הרציונלית מוגדרת מעל כל שדה. אם מרחיבים את השדה, עשויים להווסף לפולינום האופייני גורמים חדשים, ואז הצורה משתנה. כאשר צורת ז'ורדן של המטריצה מוגדרת, היא צמודה לצורה הרציונלית.
ארוויקוליים
מיון
למוסיים:
צורה רציונלית
מטרה
אחד הרעיונות הבסיסיים באלגברה ליניארית הוא הקשר בין מטריצות והעתקות ליניאריות. מחד, כל העתקה ממרחב וקטורי (בעל ממד סופי) אפשר לייצג על ידי מטריצה ריבועית, לאחר שבוחרים בסיס למרחב. מאידך, כל המטריצות המייצגות את אותה העתקה עבור בסיס שונה דומות זו לזו.
כדי להקל על חישובים (מעשיים ותאורטיים) הקשורים בהעתקה ליניארית המיוצגת על ידי המטריצה A, חשוב למצוא מטריצה דומה לה שתהיה נוחה יותר לטיפול. מטריצות בלוקים הן דוגמה טובה למטריצות כאלה. באופן טבעי מחפשים את מטריצת הבלוקים המוצלחת ביותר.
ארוויקוליים
מיון
עכברושי מושק:
סוגים שסיווגם לא מוחלט:
צורה רציונלית
מטרה
בעיה שכיחה אחרת היא ההכרעה האם שתי מטריצות נתונות מייצגות את אותה העתקה. לשם כך נדרש נציג "קנוני", יחיד, בכל מחלקת דמיון של מטריצות: אם שתי המטריצות דומות לאותו נציג, אז הן דומות; ואחרת, לא.
התאוריה של צורות רציונליות
נתונה מטריצה ריבועית A, בגודל n, מעל שדה F. אפשר ללמוד את המטריצה דרך המודול המשויך לה: זהו מודול מעל חוג הפולינומים במשתנה אחד, שיש לו מבנה של המרחב הווקטורי \ F^n, ובנוסף. מטריצת היחסים של המודול היא המטריצה, ולכן אפשר ללמוד את המודול על ידי פעולות הפיכות על שורות ועמודות במטריצה זו.
אפשר להוכיח שכל מטריצה ריבועית מעל תחום ראשי (וחוג הפולינומים הוא כזה) אפשר להביא (על ידי פעולות הפיכות כאמור) לצורה קנונית, שהיא מטריצה אלכסונית, בה מחלק כל איבר של האלכסון את האיבר שבא אחריו. עובדה זו שקולה למשפט המרכזי של תורת המבנה של מודולים מעל תחומים ראשיים, שלפיו כל מודול נוצר סופית מעל חוג כזה הוא סכום ישר של מודולים ציקליים.
הרצח במנזר רטיסבון
הרצח במנזר רטיסבון אירע ב-9 בספטמבר 1956, ובו נרצח שומר המנזר במרכז העיר ירושלים, לאחר שפתח חבילה ממולכדת שנשלחה אליו.
הרצח
ב-30 במאי 1955 התפוצץ רימון ברחוב שמואל הנגיד, וכתוצאה מכך נפצעו שניים קשה ושניים קל. העיתונות תיארה את הפיצוץ כתעלומה. שלושה מן הפצועים היו צעירים דתיים (הרב ישעיהו הדרי, הרב יעקב כ"ץ וארוסתו שרה), והמשטרה חשדה שהם נשאו את הרימון בכוונה להטילו לעבר כנסייה או אטליז טרף, ונפגעו במסגרת "תאונת עבודה". במסגרת זו עצרה המשטרה שניים מחבריהם של הפצועים, אך חקירתם לא העלתה דבר.
ב-9 בספטמבר 1956 נהרג השומר במנזר מהתפוצצות של רימון יד מסוג מילס. הרימון נשלח אליו ללא נצרה בתוך חבילה שהכילה סוכריות. הנרצח, אליהו סינאני, כבן שישים, היה בן העדה הקראית. במלחמת העצמאות היה בין תושבי הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים שנפלו בשבי הירדני. בשובו מהשבי דאג לו הנשיא יצחק בן-צבי, שחקר את עדות ישראל והיה מקורב לעדה הקראית, ובהשתדלותו קיבל את משרת השומר במנזר.
על המעטפה שהייתה מצורפת לבונבוניירה היה כתוב בכתב יד שם וכתובת הנמען, על גב המעטפה היה כתוב רק השם "לוי". חוקרת כתב היד שהוזמנה מתל אביב לבדוק כיצד תוכל לסייע בחקירה, חשדה שבעל הכתב היא בחורה צעירה, מעדות המזרח. כשבוע לאחר הרצח מסר אב המנזר למשטרה מכתב אנונימי, כתוב במכונת כתיבה, שהתקבל במנזר ומוען לבנו של הנפטר, אברהם סינאני. במכתב נכתב: "האם אתה מאושר שאביך נרצח בגללך. אברהם סינאני, עד סוף כל הימים תזכור שאתה אשם. בגללך הוא נרצח. זאת הייתה הנקמה". אברהם סינאני התחתן עם צעירה מטורקיה ועבר להתגורר שם. לחוקרים התברר שקודם לכן עמד בקשר אישי עם ישראלית בשם שושנה ברזאני ועזב אותה.
המשפט
המשפט התנהל בבית המשפט המחוזי בירושלים. על ברזאני ומזרחי הגנו שני סנגורים מפורסמים - אשר לויצקי ושלמה תוסיה-כהן.
שושנה ברזאני הואשמה בכוונה לנקום בחברה אברהם סינאני, על שעזב אותה והיגר לטורקיה. היא השיגה מאחד מחיילי הבסיס שני רימוני מילס. את הראשון זרק פנחסי ברחוב שמואל הנגיד. לאחר מכן שכנעה ברזאני את צאלח מזרחי להכין קופסת עץ שבתוכה אפשר להטמין רימון יד. את קופסת העץ שמו בתוך קופסת קרטון ובה הסוכריות ושלחו את החבילה בידי שליח לאליהו סינאני במנזר.
התביעה הביאה חוות דעת פסיכיאטרית של ד"ר ראובן מאיר, מנהל בית החולים הממשלתי לחולי נפש בבאר יעקב, שקבע ששושנה ברזאני הייתה מודעת למעשיה.
בית המשפט הרשיע את ברזאני ומזרחי ברצח בכוונה תחילה ודן אותם למאסר עולם. בית המשפט העליון דחה את ערעורם.
הנשיא יצחק בן-צבי קצב את עונשם של ברזאני ומזרחי ל-18 שנות מאסר עם זאת לאחר ניכוי שליש מתקופת המאסר בגין התנהגות טובה שוחררו שניהם ב-23 במרץ 1966, לאחר תשע שנות מאסר.
טורבן
טורבן (בסינית: 巾 (ג'ין); בערבית: عمامة - עִמאמה; בטורקית: tülbent; בפרסית: عمامه או دستار או دلبنت) הוא כיסוי ראש אסייתי ומזרח אסייתי מסורתי הנלבש כמעט ורק על ידי גברים. הטורבן מורכב מצעיף או פיסת בד ארוכה הנכרכת סביב הראש או סביב כובע פנימי. ישנם סוגי טורבנים רבים הנבדלים זה מזה באורכם, סוג הבד שממנו הם עשויים, וכן צבע הבד. אורך הבד שממנו עשוי הטורבן, כשהוא פרוס, משתנה ממקום למקום אך לעיתים נדירות בלבד הוא עולה על 5 מטרים.
הפרסים הקדומים לבשו כובע חרוטי שלפעמים הוקף על ידי רצועות אריג, שיכול להיחשב כמקור מוקדם של הטורבן. הטורבן לא היה פריט לבוש שכיח בקרב הטורקים, אולם היה נפוץ מאוד בקרב סולטאני האימפריה העות'מאנית.
בהודו
גם כיום, הטורבן הוא פריט לבוש נפוץ מאוד בהודו, ובפרט אצל הסיקים. כעשרה אחוזים מההודים חובשים טורבן. בתרבות המערב ובעיקר בסרטים מצוירים, אנשים לבושי טורבן כמעט תמיד מזוהים כהודים.
הטורבן מזוהה כמעט מיידית אל הסיקיזם, והוא אחד ממאפייני הסיקים. הסיקים לובשים את הטורבן לאחר הטבילה לשם הטהרות. לסיקים אסור להסתפר ולחתוך את שיערם ולכן הם חובשים טורבן כדי לאסוף את שערותיהם. רוב האנשים הלובשים טורבן בארצות מערביות הם סיקים.
אצל עמים אחרים בהודו יש לטורבן משמעויות שונות. ישנם וריאציות שונות לטורבנים, ובעבר, ובחלקים מסוימים של הודו אפילו היום, הם העידו על מעמדו החברתי של האדם החובש אותם. בעוד הרג'ות והסולטאנים לבשו טורבן מבד יקר המשובץ באבני חן, כרכו האיכרים ופשוטי העם סביב ראשם מן מגבת או סחבה פשוטה.
בתרבות הערבית
בתרבות הערבית, לטורבן נשמרה חשיבות מיוחדת. בעבר, ערבים רבים לבשו טורבנים שהיוו עבורם מקור לגאווה ולהשתייכותם הדתית; לקיחת הטורבן של אדם כלשהו נחשבה לאקט משפיל, ונגיעה בטורבן של מישהו נחשב למעשה מעליב. לטורבן גם הייתה חשיבות גדולה בחיי היום-יום, בהדיפת החול לבל יכנס לעיניים והגנת הפנים מחום ואור השמש החזקים והתנאים הקשים השוררים במדבר.
בארצות המפרץ הפרסי, הוחלף אט אט הטורבן בצעיף בצבעים לבן ואדום שכיסה גם את העורף, דבר שהתפתח לכאפייה המודרנית. למרות זאת, הטורבן המסורתי עדיין נפוץ בעומאן, ונחבש על ידי הסולטאן לשעבר קאבוס בן סעיד אאל סעיד ויורשו היית'ם בן טארק אאל סעיד.
מנהיגים איסלאמים רבים חובשים בימינו טורבנים, במיוחד מנהיגים שיעים. לדוגמה, האייתולה רוחאללה ח'ומייני שחבש טורבן שחור איראני מסורתי, האייתולה עלי חמנאי, השייח חסן נסראללה מנהיג החזבאללה, וכן מורדים רבים ברחבי העולם. הצבע השחור של הטורבנים האיראנים הוא משום שזה היה צבעו, על פי המסורת, של טורבנו של סאהייד, צאצא הנביא מוחמד.
אורבנוס הרביעי
אורבנוס הרביעי (בלטינית: Urbanus IV; 1195 – 2 באוקטובר 1264) היה אפיפיור מ-29 באוגוסט 1261 ועד מותו.
ביוגרפיה
ז'אק פנטלאון נולד בעיר טרואה בצרפת לאב שהיה סנדלר. למד תאולוגיה ומשפטים בפריז וב-1220 קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה. ב-1238 התמנה לכומר בעיר לון שבחבל פיקרדי וב-1241 - לסגן בישוף העיר לייז' (כיום בבלגיה). במועצה הראשונה של הכנסייה הקתולית שהתקיימה בעיר ליון ב-1245, הוא זכה לתשומת לבו של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי ששלח אותו לגרמניה - שם ניהל משא ומתן שהביא לחתימת הסכם כריסטבורג בין אוכלוסיית עובדי האלילים של פרוסיה לבין המסדר הטבטוני.
ב-1253 התמנה לבישוף העיר ורדן וב-1255 מינה אותו האפיפיור אלכסנדר הרביעי לראש הפטריארכיה הלטינית בירושלים. הוא שב מירושלים לוויטרבו שבאיטליה וניסה לגייס אמצעים כדי לבוא לעזרתם של הנוצרים בארצות המזרח, כאשר האפיפיור אלכסנדר הרביעי מת. ב-29 באוגוסט 1261 נבחר פנטלאון לאפיפיור הצרפתי הראשון מאז אורבנוס השני ואימץ לעצמו את השם אורבנוס הרביעי.
ב-1262, כדי להיאבק במנפרד, מלך סיציליה, שהיה בנו הבלתי חוקי של פרידריך השני, הכריז אורבנוס הרביעי על שארל, בנו של לואי השמיני, מלך צרפת כשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. במשך שנתיים ניהל האפיפיור משא ומתן עם מנפרד כדי שיסכים לתת את עזרתו על מנת להשיב על כנה את האימפריה הלטינית, תמורת הבטחת האפיפיור להכיר בו כמלך סיציליה, אך בינתיים עשה הכנות למלחמה וקיבל הבטחה משארל הראשון לספק לו צי אוניות ואנשי צבא.
אולם, עוד לפני ששארל הספיק להגיע לאיטליה, מת האפיפיור אורבנוס הרביעי בפרוג'ה, ובמקומו נבחר לאפיפיור קלמנס הרביעי.
פחות מחודש ימים לפני מותו, הכריז האפיפיור אורבנוס הרביעי על חג הלחם והיין הקדושים כעל חג כללי של הכנסייה הקתולית (8 בספטמבר 1264).
בית משפט לתעבורה
בישראל, בית המשפט לתעבורה הוא חלק מהרשות השופטת. בית המשפט לתעבורה דן בעבירות הנוגעות לתעבורה ולכלי רכב.
בית המשפט לתעבורה הוא חלק ממערכת בתי המשפט הכללית של המדינה. הוא שקול לערכאת בית משפט השלום.
בית משפט לתעבורה דן בעבירות תעבורה אשר מוגדרות ב – עבירה על פקודה זו ועל התקנות, לרבות חוקי העזר שהותקנו לפיה. עבירות חמורות (כדוגמת הפקרה וגרימת מוות ברשלנות) נידונות תמיד בפני בית המשפט לתעבורה. עבירות תנועה קלות מוגדרות בחוק כברירת משפט, ובית המשפט ידון בהם רק במקרה שהנאשם מערער על הקנס שניתן לו משוטר. גם קטין נידון על עבירות תנועה בבית משפט לתעבורה, למעט עבירות מסוימות אשר נידונות בבית המשפט לנוער כגון נהיגה בשכרות (סמים או אלכוהול) או נהיגת רכב למי שאינו מורשה לנהיגת רכב מאותו סוג.
בית משפט לתעבורה דן בראש ובראשונה בעבירות שעניינן עברה על תקנות התעבורה ותאונות דרכים. יחד עם זאת, מ ניתן ללמוד כי בית משפט זה עוסק בין היתר ברישוי מסמכים, ביטוח, מפגעים בכביש, מהילת דלק, פיקוח על תחנות דלק, התנהגות של נותני שירות ציבורי (אוטובוסים, מוניות) ואף בעבירות על.
ערעורים על פסקי דין של בית המשפט לתעבורה נדונים בדרך כלל לפני שופט אחד של בית משפט מחוזי.
בתי משפט לתעבורה נמצאים בערים אילת, אשדוד, אשקלון, באר שבע, בת-ים, חדרה, חיפה, טבריה, ירושלים, נתניה, נצרת, עכו, פתח תקווה, צפת, קריית שמונה, קריית גת, ורמלה.
לחימה בעבירות תנועה
מדיניות הענישה הנהוגה בבתי המשפט במסגרת משפטי התעבורה היא מהאמצעים השכיחים ביותר ללחימה בתאונות הדרכים. בתי המשפט חזרו פעמים רבות על הצורך האקוטי להילחם בשכיחותן הרבה של תאונות הדרכים ועל תפקידו של בית המשפט כנאמן במאבק. השופטת אילה פרוקצ'יה תיארה זאת:
ריצ'רד השלישי (מחזה)
ריצ'רד השלישי (אנגלית: The Tragedy of King Richard the Third) הוא מחזה פופולרי מאת ויליאם שייקספיר על אודות ריצ'רד השלישי מלך אנגליה. למרות הכותרת המקורית של המחזה מתוך מהדורת הקוורטו המציגה את המחזה כטרגדיה, המחזה מקוטלג לרוב כמחזה היסטורי כפי שהופיע במהדורת הפוליו הראשונה. המחזה ממשיך את קו העלילה שהתחיל במחזה ריצ'רד השני ושנמשך עד המחזה הנרי השישי, חלק שלישי.
ככל הנראה, שייקספיר כתב את ריצ'רד השלישי בין השנים 1592–1593, אחרי שכתב את שלושת החלקים של הנרי השישי ואת הקומדיות המוקדמות שלו.
תיאור העלילה
המחזה מתחיל במונולוג של ריצ'רד המתאר את עלייתו לשלטון של אחיו, המלך אדוארד הרביעי, בנו הבכור של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק. המונולוג מראה את קנאתו של ריצ'רד באחיו השולט באנגליה ביד רמה. ריצ'רד הוא גיבן מכוער, ומתאר את עצמו "מעוות" ו"בלתי גמור". הוא נשבע להיות נבל. ריצ'רד מתכנן לכלוא את אחיו ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, במצודת לונדון כדי להיות קרוב יותר לקו המלוכה. הוא מנצל נבואה שקובעת כי "G of Edward's heirs the murderer shall be" (בתרגום חופשי, ג ירצח את יורשיו של אדוארד), ומייחס את ה-G ל-George of Clarence (גורג' מקלארנס). קהל הצופים מבין מאוחר יותר כי הכוונה של הנבואה הייתה Richard of Gloucester (ריצ'רד מגלוסטר).
השלב הבא במזימתו של ריצ'רד הוא נישואיו לליידי אן, אלמנתו של אדוארד מווסטמינסטר, הנסיך מוויילס. ריצ'רד מספר לקהל כי הוא ישא אותה לאישה, אף על פי שהוא היה אחראי למות בעלה ואביו. למרות התנגדותה הראשונית, אן מסכימה להינשא לריצ'רד. הסצנה מראה את כוחו של ריצ'רד באומנות החֲנֻפָּה.
אדוארד הרביעי מת ומשאיר את ריצ'רד כעוצר הממלכה. ריצ'רד ממהר להיפטר מהמכשול האחרון לכס המלוכה. הוא פוגש את אחינו הצעיר, אדוארד החמישי, בדרכו לטקס ההכתרה בלונדון. ריצ'רד עוצר, ולאחר מכן רוצח, את מלוויו של אחינו. אדוארד החמישי ואחיו ("הנסיכים שבמצודה") נשלחים למצודת לונדון שם יוכל ריצ'רד "להגן" עליהם.
בעזרתו של בן דודו בקינגהאם, ריצ'רד מתחיל במסע יחסי ציבור על מנת להציג עצמו כמועמד המתאים ביותר לכתר. הוא מציג עצמו כצנוע, מסור, וללא רצון לגדולה. לורד הייסטינגס, המתנגד לריצ'רד, נעצר ומוצא-להורג באשמת שווא. שאר האצילים משודלים לקבל את ריצ'רד כמלכם, למרות העובדה שאחייניו הם הבאים בקו המלוכה.
בעקבות מעמדו החדש, ריצ'רד מרגיש בנוח להיפטר מאחייניו. בקינגהאם דורש מריצ'רד מענק קרקעות בתמורה לרצח האחיינים, אולם ריצ'רד מסרב, דבר הגורם לבקינגהם לחשוש לחייו. ככל שמסע הרציחות ממשיך, הפופולריות של ריצ'רד יורדת והוא נאלץ להילחם נגד מורדים. הראשון למרוד הוא בקינגהאם, ואחריו הרוזן מריצ'מונד (הנרי השביעי). הצדדים הלוחמים נפגשים בקרב בוזוורת'. לפני הקרב ריצ'רד זוכה לביקור מרוחות האנשים שהיה אחראי למותם, וכולם אומרים לו להתייאש ולמות. ריצ'רד מתעורר וקורא לישו לעזור לו. הוא מבין שאין לו תומכים, וכי אפילו הוא שונא את עצמו. נראה כי בשעתו האחרונה ריצ'רד מנסה לכפר על עוונותיו וכי הוא מבין כי מעשיו היו רשעים. אולם הבנה זו באה מאוחר מדי.