cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט היינליין
חייו
ספריו של היינליין המיועדים לבני הנעורים בנו לו קהל קוראים נאמן, המודע לעניינים מדעיים וחברתיים. הוא עסק בנושאים טיפוסיים במהלך הסדרה כולה, אך ספרו משנת 1959 "לוחמי החלל" נדחה על ידי הוצאות הספרים, כבלתי מתאים לרוחה של הסדרה. היינליין שראה עצמו משוחרר מן המגבלות של כתיבה לנוער, החל לכתוב "חומרים משלי, בדרכי", והחל בפרסום סדרה של ספרים אשר שירטטו מחדש את גבולות המדע הבדיוני, לרבות יצירות המופת "גר בארץ נוכרייה" (1961) ו"עריצה היא הלבנה" (1966) (יצא בעברית בתרגום עמוס רגב, בהוצאת עם עובד, בשנת 1980). היינליין עצמו התייחס לספר "עריצה היא הלבנה" (המתאר את יציאתה של קהילת תושבי הירח לעצמאות, באופן מקביל לזה של עצמאותה של ארצות הברית משלטונה של בריטניה) כאל ספרו הטוב ביותר, אך רבים רואים בספר "גר בארץ נוכריה" את ספרו המעניין והמשפיע ביותר.
החל משנת 1970 החל היינליין לסבול ממשבר בריאותי, שהחמיר בשל עבודתו המאומצת. בשנת 1973 פרסם את ספרו "די זמן לאהבה" (יצא בעברית בהוצאת כתר, בתרגום דפנה לוי, בשנת 1983), וכן כתב שני ערכים באנציקלופדיה בריטניקה. בשלב זה יצא עם אשתו למסע ברחבי ארצות הברית כדי להגביר את המודעות לצורך בתרומת דם. בשנת 1977 סבל משבץ, ועבר ניתוח מעקפים. בשנה זו העיד בפני ועדה משותפת של הסנאט של ארצות הברית ובית הנבחרים של ארצות הברית על כך שטכנולוגיית החלל יוצרת פיתוחים המקדמים את מצבם של הקשישים והחולים. בין השנים 1980 ל-1988 כתב חמישה ספרים נוספים. הוא מת בשנתו בשנת 1988. כמה מיצירותיו פורסמו לאחר מותו.
היצירה המוקדמת – 1939 עד 1960
יצירתו הראשונה של היינליין "לנו, החיים: קומדיה של מנהגים" נכתבה בשנת 1939 אך פורסמה רק 64 שנים לאחר מכן, לאחר שהעתק ממנה נמצא באקראי. ספר זה הוא יותר הרצאה על דעותיו הפוליטיות של היינליין, ובמידה פחותה מכך סיפור מדע בדיוני, אך הוא מעניין כמבט אל התפתחות התאוריות החברתיות של היינליין, ובמיוחד נושא האהבה החופשית. נראה כי בשנים אלו ניסה היינליין ליישם את רעיונותיו בחייו הפרטיים, ונישואיו ללזלין היו נישואים פתוחים. הספר עוסק אף בנושאים כגון נודיזם, ובמגבלות חברתיות (טאבו) הקשורים בשימוש בגוף האדם, נושאים החוזרים ביצירתו, ולהם אף הטיף במסגרת חייו הפרטיים.
לאחר כתיבת ספר זה החל לכתוב נובלות וסיפורים קצרים, הקשורים בראייה רציפה של ההיסטוריה העתידית, אותה שרטט לפרטי פרטיה, לרבות השינויים הפוליטיים, התרבותיים והטכנולוגיים. יצירתו הראשונה שפורסמה, "ספינת החלל גליליאו", נדחתה בתחילה על ידי בתי הוצאה גדולים, אך לבסוף מצא הוצאה בשם "סקריבנר'ס" אשר הסכימה לפרסם את ספריו, ופרסמה "יצירה לבני הנעורים" של היינליין אחת לשנה. יצירותיו מתקופה זו כוללות את הספר "חליפת חלל" (יצא בעברית בהוצאת רמדור בתרגומה של מילכה נוסבאום בשנת 1980), "חקלאי השחקים" ו"איש הכוכבים ג'ונס". יש הטוענים כי האובססיה שפיתח לפרטיותו נבעה מן הסתירה בשנים אלו בין הקריירה המשגשגת שלו כסופר לבני הנעורים, ובין אורח חייו הבלתי מקובל, אך "לנו, החיים" כולל דיון מפורש בחשיבות הפוליטית שייחס היינליין למושג הפרטיות.
ספריו לבני הנעורים מהווים תערובת של נושאים למתבגרים ולמבוגרים. רבים מנושאים אלו מתייחסים לבעיות של בני הנעורים – גיבוריו הם לרוב בני נעורים אינטליגנטיים העושים את צעדיהם בחברה הבוגרת. באופן שטחי הם סיפורים פשוטים על הרפתקאות, הישגים והתמודדות עם מורים טיפשים וחברים קנאים. עם זאת, היינליין לא התייחס לקוראיו כקהל שטחי, והתייחס לבני הנוער כאל קהל המסוגל לעבד נושאים מורכבים וקשים מעבר למה שסבור רובו של הציבור. כך, ספרו "הכוכב האדום" כולל נושאים חתרניים כמהפכה של תלמידים צעירים המשתמשת במהפכה האמריקנית כמודל. עורכיו דרשו שינויים מהותיים ביצירה, לרבות איסור על השימוש בנשק בידי הגיבורים הצעירים, ושינויים בזהותו המינית הבלתי ברורה של דמות החייזר ממאדים. כיום רבים מן הנושאים בהם עסק היינליין בתקופה זו נראים מובנים מאליהם, כגון המסע אל הירח. בתקופה בה נכתבו הדברים היו הם רעיונות חדשניים ונועזים למדי, והעובדה כי זכו לפרסום רב, היא שהפכה אותם לקלישאה.
דוגמה נוספת ליצירתו מתקופה זו היא הספר "השליטים", משנת 1951 (הופיע בתרגומו של עמוס גפן בשם "פלישה לכדור הארץ" בשנת 1961 בהוצאת "מצפן", הוצאה שהוציאה את ראשוני תרגומי ספרי המדע הבדיוני בראשית שנות ה-60. הספר יצא לאור שוב בשם "השליטים" בהוצאת "מסדה" בשנת 1979). ביצירה זו הגה היינליין את הרעיון, שהפך אף הוא לקלישאה של מדע בדיוני, בדבר חייזרים המשתלטים על מוחותיהם של בני אדם, רעיון שקיבל השראה מרוחה של המלחמה הקרה ושימש אף בסרטים כגון "פלישת חוטפי הגופות" של הבמאי דון סיגל.
ספרו האחרון לבני הנעורים, וודאי ספרו השנוי ביותר במחלוקת, היה "לוחמי החלל" (Starship Troopers), הספר יצא לאור ב-1959 ובשנת 1997 הופק לסרט בבימויו של פול ורהובן (בישראל נקרא הסרט "גברים בחלל"). הספר נכתב בתגובה להחלטת ארצות הברית להשעות באופן חד צדדי את ניסוייה הגרעינייםundefined. נטען כי החברה המתוארת באופן חיובי בספר זה היא חברה פשיסטית. עם זאת מציגה חברה זו סובלנות גזעית ומינית, וחירויות אזרח. הרעיון הפוליטי העיקרי בספר הוא שאין צורך בגיוס כללי, אך זכות ההצבעה צריכה להינתן רק לאלו המוכנים לשרת את מולדתם בשירות צבאי או לאומי.
ג'ון פרום
ג'ון פרום (באנגלית: John Frum) הוא דמות בדיונית ככל הנראה, המקושרת לכת המטען שנוסדה באי טאנה בוונואטו. לעיתים קרובות הוא מתואר כמלח אמריקני ממלחמת העולם השנייה, שאמור להביא עושר ושגשוג למאמינים אשר ילכו בדרכיו. אגדה אחת מתארת אותו כאדם קטן-קומה בעל קול גבוה ושיער לבן צרוב שמש, הלובש מעיל עם כפתורים מבריקים. דייוויד אטנבורו שביקר באי בשנות ה-50 מדווח על מפגש עם אחד המקומיים שענה לו לגבי תיאורו של ג'ון פרום: "הוא נראה כמוך, יש לו פנים לבנות, הוא איש גבוה". השוני בין שני התיאורים מתקבל על הדעת בסוג כזה של דת בהתהוות ואינו אמור להפתיע.
רוברט היינליין
יצירותיו הבשלות – 1961 עד 1973
על אף שבעבר כתב היינליין מספר סיפורים קצרים בז'אנר הפנטזיה, במהלך תקופה זו כתב את ספר הפנטזיה הראשון שלו "נתיב התהילה" (יצא בעברית בהוצאת רמדור, בתרגום ישראלה דורי, בשנת 1980) וב"גר בארץ נוכריה" וב"לא אירא רע" (I Will Fear No Evil'”) החל לערב מדע בדיוני "קשה" עם פנטזיה, מיסטיקה וביקורת על הדת המאורגנת.
ג'ון פרום
התפתחותה של הכת
הדת הסובבת סביב דמותו של אותו ג'ון פרום (כנראה שיבוש של John From America, ג'ון מאמריקה) הופיעה בשלהי שנות ה-30 כאשר ונואטו הייתה ידועה כאיי ההיברידים החדשים. התנועה המתהווה הושפעה רבות מפולחני הדת המסורתיים באזור מפרץ סולפור של האי טאנה, ובייחוד מהסגידה לקרפרמון, אלוהות המקושרת עם הר טוקוסמרה, ההר הגבוה בטאנה.
מנהיבי, אחד מילידי האי שנודע בכינויו "ג'ון פרום", החל מופיע בקרב תושבי המקום כשהוא לבוש בבגדים מערביים, ומבטיח לקהל שומעיו בתים, בגדים ומזון כשהוא מציג עצמו כהתגלמותו של קרפרמון אל ההר. ג'ון פרום פרס את משנתו הדתית והבטיח שחר של עידן חדש בו כל האנשים הלבנים כולל המסיונרים יאלצו לעזוב את האי, והמלנזים המקומיים יזכו בגישה לעושר החומרי ממנו נהנו הלבנים. על מנת שנבואה זו תתגשם על המאמינים לדחות את כל המאפיינים של החברה האירופאית (כסף, חינוך מערבי, נצרות ועבודה במפעלים הטאנזיים לייצור שמן קוקוס) ולחזור למנהגים המסורתיים הטאנזיים.
רוברט היינליין
יצירתו המאוחרת – 1980 עד 1987
מקצתם של ספרים אלו כ"מספר החיה" ו"החתול העובר דרך קירות" (יצא בעברית בהוצאת עם עובד, בתרגום עמנואל לוטם בשנת 1988) החלו כסיפור הרפתקה מעוצב באופן מהודק, אך התפתחו לכלל פנטזיה פילוסופית בסופם. יש הסבורים כי עובדה זו משקפת את הידרדרות כישרונו של היינליין כמספר סיפורים, אך יש הרואים בכך ניסיון מודע להפוך את ז'אנר המדע הבדיוני לצורה הספרותית של ריאליזם פנטסטי.
ג'ון פרום
התפתחותה של הכת
ב-1941 החלו חסידיו של ג'ון פרום להפטר מכל הכסף המזומן (המערבי) שברשותם על ידי בזבוז משולח רסן, נטשו את הכנסיות המיסיונריות, בתי הספר, הכפרים והמפעלים ועברו לחלקו הפנימי של האי על מנת להשתתף בטקס דתי של צומות וריקודים מסורתיים.
רוברט היינליין
יצירתו המאוחרת – 1980 עד 1987
בספרים אלו החלה בולטת נטייתו להתייחס לספריו הוא, ולקורות חייו. כך למשל, הגיבור של "החתול העובר דרך קירות" הוא חייל משוחרר ההופך לממציא, המוצא אהבה בחיקה של גיבורה המזכירה מאוד את דמותה של אשתו ג'יני. הספרים מתאפיינים בנימה של הומור עצמי, המונעת מהם להפוך למגוחכים, אך עלולה לגרוע מהנאת הקריאה של קוראים אשר אינם בקיאים במכלול יצירתו של היינליין.
ג'ון פרום
התפתחותה של הכת
השלטונות האירופאים הקולוניאליים ניסו לדכא את התנועה, עצרו את מנהיבי, השפילו אותו פומבית ולבסוף הגלו אותו יחד עם מנהיגים אחרים של התנועה לאי אחר בארכיפלג. על אף זאת, התנועה צברה פופולריות רבה במהלך שנות ה-40 כאשר קרוב ל-300,000 חיילים אמריקאים הקימו בסיס באי בהביאם עמם כמויות גדולות של אספקה או "מטען".
רוברט היינליין
בשדה הפוליטיקה
יצירתו של היינליין נראית כמפוזרת באקראי על תחום הספקטרום הפוליטי. יצירתו הראשונה "לנו, החיים" כוללת בעיקר נאומים התומכים בשיטת "האשראי החברתי", תאוריה כלכלית שמאלית שהייתה נפוצה בארצות הברית בשנות ה-20. "גר בארץ נוכריה" אומץ על ידי תנועות "תרבות הנגד" של שנות ה-60 – ההיפים, ו"נתיב התהילה" יכול להיקרא כמניפסט אנטי מלחמתי, כאשר "לוחמי החלל" נראה כמיליטריסטי ופשיסטי, ואילו "לשוט מעבר לשקיעה" נראה כתומך בתאוריות הכלכליות הימניות מבית מדרשו של רונלד רייגן.
ג'ון פרום
התפתחותה של הכת
בתום המלחמה לאחר עזיבתם של האמריקנים, חסידי הכת בנו מסלולי נחיתה סמליים (שכללו גם מטוסים מעץ ומגדלי פיקוח מבמבוק) - על מנת לעודד את שובם של המטוסים האמריקאיים נושאי ה"מטען". ב-1957, ייסד מנהיג הכת נקומהה את "צבא טאנה", ארגון לא אלים טקסי שארגן מצעדים כמו-צבאיים, בהם נצבעו פני המשתתפים בצבעים טקסיים, והם לבשו חולצות T לבנות עם הכיתוב T-A USA (צבא טאנה ארצות הברית). מצעד זה מוסיף להתקיים מדי שנה ב-15 בפברואר. הכת עדיין פעילה כיום. חסידיה מאמינים שג'ון פרום יחזור ב-15 בפברואר (השנה אינה ידועה) שמצוין בוונואטו כ"יום ג'ון פרום".
רוברט היינליין
בשדה הפוליטיקה
עם זאת, ישנן מגמות פוליטיות הנותרות עקביות בכל יצירתו של היינליין. זרם חזק של ליברטריאניזם (המגיע לידי ביטויו החזק ביותר ב"עריצה היא הלבנה") הוא המרכיב העיקרי במגמות אלו. יצירותיו המוקדמות לבני הנעורים כוללות מסר חתרני ומפתיע כנגד סמכות, כמו גם יצירתו "ספינת החלל גלילאו", הכוללת תיאור של נערים הממריאים לירח בספינת חלל תוך הפרת צו של בית משפט. ב"עריצה היא הלבנה", הרשות העריצה השולטת במושבה האנושית על הירח נקראת פשוט "הרשות", דבר המוביל למחשבה כי ההתקוממות המתוארת בספר היא התקוממות כנגד כל סמכות באשר היא, ולא כנגד הרשות הספציפית המתוארת בספר. עם זאת ברבות מיצירותיו (ובמיוחד המאוחרות שבהן) התאגדות מקרית כביכול של גיבורי הספר בתחילת העלילה, מובילה לכך שאחד מהם הופך למנהיג בעל סמכויות לחרוץ גורלות ולהחליט בענייני חיים ומוות, וזאת תוך זמן קצר מרגע המפגש של חבורת גיבורי הספר.
ג'ון פרום
התפתחותה של הכת
בסוף שנות ה-70, הביעו חסידי הכת את התנגדותם ליצירת מדינה מאוחדת עצמאית של ונואטו. הם מחו נגד ממשל מרכזי בשל חששם שיפעל לחיזוק ה"מודרניות" המערבית והנצרות על חשבון המסורת והמנהגים המקומיים. לחסידי ג'ון פרום יש כיום מפלגה פוליטית משלהם המונהגת על ידי סונג קספאי. ביום ג'ון פרום בפברואר 2007, חגגה התנועה יובל להיווסדה. צ'יף אייזק ואן ניקיאו, מנהיגה, צוטט ב-BBC בדברים שנאמרו לפני מספר שנים: "ג'ון פרום היה אלוהינו, ישו שלנו, והוא עתיד לשוב אלינו".
רוברט היינליין
בשדה הפוליטיקה
היינליין התנגד לכל עירוב של דת ומדינה, והקניט את הדת המאורגנת בספרו "איוב: קומדיה של חוק וצדק" (יצא בעברית בהוצאת אופוס, בתרגום ח.י. גליקסם, בשנת 1998), ובאופן מעודן יותר בספרו "גר בארץ נוכריה". "ההיסטוריה של העתיד" אותה הגה כוללת תקופה הנקראת "אינטרגנום" בה מטיף דתי נחשל הופך לדיקטטור של ארצות הברית.
על אף עברו הסוציאליסטי, היה היינליין כל חייו מתנגד קיצוני לקומוניזם, וכתב מספר יצירות שאינן בדיוניות בעלות נימה אנטי קומוניסטית. עם זאת, יצירותיו מראות על גישה להיסטוריה שניתן להשוותה לגישתו של קרל מרקס לפיה המבנה החברתי מוכתב על ידי הסביבה החומרית. עם זאת לא ראה היינליין את ההיסטוריה כמתקדמת ומתפתחת, כי אם כמחזורית. כך לדוגמה, בספר "עריצה היא הלבנה" מודחת הממשלה העריצה על ידי ההמונים, אך עד מהרה נופלת הממשלה החדשה קורבן לנטייתה להתערב בחייהם הפרטיים של נתיניה, למרות מאמציו של אחד הגיבורים המתאר עצמו כ"אנרכיסט" רציונלי. גיבורי הספר "בני מתושלח" הם אנשים הנרדפים על ידי ממשלה דמוקרטית רק בשל העובדה שהם נושאים מטען גנטי המעניק להם אריכות ימים.
חלק מספריו ב"תקופת הספרים לנעורים" משנות החמישים של המאה ה-20 נקראים כתיאור של הפרנויה האמריקנית בתקופת המלחמה הקרה. כך למשל "היום שאחרי" (יצא בעברית בהוצאת יעד, בתרגום חיים גדורי, בשנת 1977) מתאר פלישה של "פאן אסיאנים" אל ארצות הברית, המסוכלת על ידי מדען הממציא קרן המשמידה אנשים ממוצא אסיאתי בלבד, ואינה פוגעת בבני הגזע הלבן. "השליטים" מתאר פלישת חייזרים, המשתלטים על מוחותיהם של האנשים, ומכתיבים את פעולתם, מבלי שניתן יהיה להבחין בכך מבחינה חיצונית. האלגוריה המתבקשת היא אל הקומוניזם, כפי שמתבקשת אלגוריה זו מן הסרט "פלישת חוטפי הגופות" בבימויו של דון סיגל שיצא באותה תקופה. הכרות מעמיקה יותר עם יצירתו המאוחרת של היינליין יכולה לחשוף רבדים נוספים בסיפור זה.
אינדיבידואליזם והגדרה עצמית
הדמויות בספרי היינליין נוטות לחזור על עצמן. הגיבורה הנשית היא לרוב חזקה, מתוחכמת, מודעת לעצמה, ושנונה, בעוד שהגיבור הוא אינדיבידואליסט, בעל יזמה ופיקח, הנלחם לרוב כנגד מערכת חברתית המגבילה את כישוריו. דמות יוצאת דופן היא הדמות הראשית ולנטין מיכאל סמית' בספר "גר בארץ נוכריה", אשר אינו גיבור היינליין טיפוסי (אם כי הוא מוקף בגיבורים מסוג זה), וחריגה זו של היינליין מן הדפוס שקבע לעצמו היא אחת מן הסיבות להצלחתו של הספר, ולהיותו לדעת רבים ספרו הטוב והחשוב ביותר של היינליין.
השפעה
היינליין מזוהה לרוב, ביחד עם אייזק אסימוב וארתור סי. קלארק כאחד משלושת הסופרים הגדולים של "תור הזהב" של המדע הבדיוני. הוא הראשון שפרץ, בשנות החמישים, את ה"חומה" של המגזינים הזולים, אל העיתונות הכללית.
היינליין הוא אביו של "המדע הבדיוני החברתי" אשר הביא להתבגרות של הז'אנר מ"אופרה בחלל" אל גישה ספרותית יותר הנוגעת בנושאים בוגרים כפוליטיקה ומיניות. בתגובה למגמה זו, המדע הבדיוני "הקשה" אובחן כתת-ז'אנר, אך גם בתת-ז'אנר זה נחשב היינליין לאחד מחשובי הסופרים, בשל הבנתו המעמיקה בהנדסה, והמחקר המעמיק שערך כהכנה לכתיבת ספריו.
היינליין והקורא העברי
ספרו של היינליין "The Puppet Masters" משנת 1951 היה מספרי המדע הבדיוני הראשונים שתורגמו לעברית. תרגומו הראשון בשם "פלישה לכדור הארץ" הופיע בשנת 1961 בהוצאת "מצפן" (הוצאה שהוציאה את ראשוני תרגומי ספרי המדע הבדיוני בראשית שנות ה-60). הספר יצא לאור שנית בשם "השליטים" בהוצאת "מסדה" בשנת 1979. הספר עוסק בפלישת חייזרים מטיטאן, ירחו של שבתאי. הוכחה לחזונו ולעומק המחקר שביצע היינליין בטרם כתב את ספריו, היא כי ב-15 בינואר 2005 נחתה גשושית חלל אירופית על הירח טיטאן, ירחו של כוכב הלכת שבתאי, ושיגרה צילומים שאישרו את ההנחה כי כוכב זה הוא בעל אטמוספירה, ומכאן כי ייתכנו עליו חיים.
רוב ספריו של היינליין תורגמו לעברית, בהוצאות מרכזיות ומוכרות. סדרת המדע הבדיוני היוקרתית של עם עובד, והוצאת כתר, אחראיות להוצאה לאור בעברית של מיטב ספריו, אך ספריו הופיעו גם בהוצאות קטנות יותר. היינליין זכה לתרגומים של מיטב מתרגמי המדע הבדיוני לעברית.
יוג'ין דה קוק
יוג'ין אלכסנדר דה קוק (באפריקאנס: Eugene Alexander de Kock; נולד ב-29 בינואר 1949) הוא קולונל בדימוס במשטרת דרום אפריקה. בתקופת שלטון האפרטהייד שימש כמענה ומתנקש מטעם המשטרה. קוק הקים את יחידת C10, אשר חטפה עינתה ורצחה מתנגדי אפרטהייד רבים. בעיתונות הבינלאומית הוא נודע בכינוי "הרע הראשי".
לאחר נפילת שלטון האפרטהייד, נשפט קוק בפני ועדת האמת והפיוס. הוא הודה בכל פשעי היחידה שתחת פיקודו, ואף מסר עדות נגד בכירים רבים אחרים במשטר האפרטהייד. בשנת 1996 הוא נשפט והורשע בשמונים ותשעה אישומים ונידון ל-212 שנות מאסר. ב-2022 הוא שוחרר.
ביוגרפיה
ב-1978 הוא הוצב בדרום-מערב אפריקה, שהייתה מנדט דרום-אפריקאי. במהלך מלחמת הגבול של דרום אפריקה כנגד צבא השחרור העממי של נמיביה, הוא הקים יחידת עלית שנודעה בכינוי "Koevoet". היחידה שלו נחשבה ליעילה מאוד, אולם הואשמה בביצוע מספר רב של פשעי מלחמה. הישגיו המרשימים גרמו למפקדיו לשקול להקים יחידת עלית קבועה במשטרת דרום אפריקה.
ב-1983 הוצב קוק בחוות פאלקפלאס ממערב לפרטוריה, שם הוקמה יחידת C10, יחידת העלית של משטרת דרום אפריקה. כעבור שנתיים מונה קוק למפקד היחידה. תחת פיקודו, הפכה ה-C10 ליחידה רצחנית שחטפה, עינתה ורצחה מתנגדי משטר.
שר המשפטים מיכאל מסוטה הודיע ב-30 בינואר 2015 כי קוק קיבל שחרור על תנאי. במסיבת עיתונאים פורסם כי מועד שחרורו לא יפורסם. מסוטה אמר עוד כי קוק הביע חרטה על פשעיו ושיתף פעולה עם הרשויות כדי לאתר את השרידים של חלק מקרבנותיו.
דמי ולדות
דמי ולדות הוא מושג הלכתי המתייחס לפיצוי כספי אותו צריך לשלם אדם שפגע באישה הרה וגרם למות עוּברה. את הפיצוי משלם הפוגע לבעלה של האישה ההרה.
מקור הדין נמצא בפרשת משפטים:.
בתלמוד הבבלי, במסכת בבא קמא, ישנו דיון בשאלה כיצד לחשב את ערכו של העובר. מסקנת הדיון היא כי יש לחשב את ההפרש בין ערכה הכספי של האישה אילו הייתה נמכרת לשפחה כאשר יש לה ולדות -ואז היה ערכה גבוה יותר (מאחר שגם ילדיה יהיו עבדים של הקונה), לבין מצב שהייתה נמכרת ללא הוולדות.
טום וג'רי: בחזרה לארץ עוץ
טום וג'רי: בחזרה לארץ עוץ (באנגלית: Tom and Jerry: Back to Oz) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות. הסרט הוא עיבוד לסרט "הקוסם מארץ עוץ" שהופץ בשנת 1939 על ידי מטרו גולדווין מאייר, ומבוסס על הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" שכתב ליימן פרנק באום כחלק מסדרת ספרי עוץ. הסרט בוים על ידי ספייק ברנדט וטוני סרוון ונכתב על ידי גן גרילו. זהו סרט המשך לטום וג'רי והקוסם מארץ עוץ משנת 2011.
הסרט הופץ לראשונה ב-DVD בארצות הברית ב-21 באוגוסט 2016.
תקציר העלילה
לאחר שהמכשפה המרשעת נעלמה מארץ עוץ, טום החתול וג'רי העכבר, ביחד עם דורותי, חוזרים לקנזס. לרוע המזל, נבל חדש מגיח ממעמקי העיר הקסומה: מלך הננסים המרושע. לאחר שחטף את המכשפה הטובה, המלך המרושע וצבאו הורסים בארץ עוץ, כשרק דבר אחד מונע מהם לשלוט בארץ עוץ: הנעליים האדומות של דורותי. כעת טום וג'רי חוזרים לארץ עוץ ולהציל את המקום האהוב עליהם יחד עם הקוסם, דורותי, טוטו, הדחליל, איש הפח והאריה הפחדן.
מתקפת בלגורוד-חרקוב
מתקפת בלגורוד-חרקוב הידועה גם בשם מבצע רומיאנצב (על שם המצביא הרוסי פיוטר רומיאנצב), או קרב חרקוב הרביעי, הייתה מתקפה סובייטית גדולה, שנערכה באוגוסט 1943 באזור העיר חרקוב, במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. המבצע נערך במסגרת המערכה סביב בליטת קורסק, והיווה חלק מהתוכנית האסטרטגית, שהכין הפיקוד העליון של הצבא הסובייטי לקראתה. המתקפה הסובייטית נפתחה ב-3 באוגוסט 1943, בהשתתפות כוחות משתי חזיתות סובייטיות. הכוחות הסובייטיים תקפו שתי ארמיות הגרמניות מקבוצת ארמיות דרום, שהחזיקו בשטח שמדרום למבלט קורסק, ולאחר כשלושה שבועות של לחימה עזה, במסגרתה ספגו שני הצדדים אבדות כבדות, שיחררו את הערים בלגורוד וחרקוב ואילצו את הגרמנים לסגת מערבה עד לקו נהר פסל. על אף שהכוחות הסובייטיים ספגו במהלך המתקפה אבדות כבדות פי כמה מאבדות הצד הגרמני, היא נחשבת כניצחון אסטרטגי סובייטי. האבדות הכבדות, שספגה קבוצת ארמיות דרום במהלך הלחימה ביולי ואוגוסט 1943, החלישו מאוד את כוחותיה, והצלחת מבצע רומיאנצב פתחה את הדרך להמשך ההתקדמות המהירה של כוחות הצבא האדום מערבה לקו נהר הדנייפר ולכיבוש מחדש של שטח אוקראינה המזרחית במסגרת קרב דנייפר.
רקע
הפיקוד הסובייטי היה מודע לכך שהגרמנים מתכננים מתקפה חדשה בקיץ 1943, ותכנן מתקפה משלו, שתקדים את המתקפה הגרמנית. ריכוז הכוחות הסובייטיים במבלט קורסק לא נועד בראשיתו לצורכי מגננה, אלא לצורך התקפות מתוכננות מצפון ומדרום לבליטה, שנועדו בשלב ראשון לשחרר את הערים אוריול ובלגורוד, ולאחר מכן להתקדם מערבה לקו נהר הדנייפר.
ככל שהתקרב הקיץ, נאסף יותר ויותר מידע, שהצביע על כך, שהמתקפה הגרמנית תונחת על מבלט קורסק. הסובייטים קיבלו דיווחים על הכוונות הגרמניות מרשת הריגול של לוסי, וממקורות נוספים. ידיעות אלו אך אישרו את התחושה של המפקדים הסובייטים הבכירים, ובראשם גאורגי ז'וקוב ביחס למיקום המהלומה הגרמנית. כבר ב-8 באפריל כתב ז'וקוב מיזכר ברוח זו לסטאבקה, הפיקוד העליון של הצבא האדום, בו הניח את הבסיס לתוכנית הסובייטית להדיפת המתקפה.
כאמור, סטלין ומספר מפקדים סובייטיים בכירים, רצו להקדים את הגרמנים, ולהלום ראשונים. הם רצו לשבור את התבנית לפיה הגרמנים תוקפים תמיד בעונת הקיץ וזוכים בהישגים טריטוריאליים, וחששו שהצבא האדום לא יהיה מסוגל לבלום את המתקפה הגרמנית בשלביה הראשונים. אולם ז'וקוב והרמטכ"ל הסובייטי אלכסנדר ואסילבסקי שכנעו את סטלין, שעדיף לנהל בשלב ראשון קרב מגננה מתוכנן היטב, שיתיש את כוחו של הוורמאכט, ורק לאחר מכן לעבור למתקפה.
העיכובים החוזרים ונשנים במועד פתיחת המתקפה הגרמנית, העניקו לפיקוד הסובייטי זמן רב לצורך ביצור בליטת קורסק והכנת מערך הגנה לעומק בשטחה, וכן לתגבור שתי החזיתות שהגנו על הבליטה - החזית המרכזית, בפיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי בצפון הבליטה, וחזית וורונז' בפיקוד ניקולאי ואטוטין בחלקה הדרומי - ביחידות שריון וארטילריה מעתודות הפיקוד העליון.
לאחר בלימת המתקפה הגרמנית על מבלט קורסק (מבצע מצודה), שנפתחה ב-5 ביולי 1943, החליט הפיקוד הסובייטי, שהגיע הזמן לעבור למתקפה בהתאם לתוכנית האסטרטגית המקורית שלו. המתקפה על מבלט אוריול הגרמני, מצפון למבלט קורסק (מבצע קוטוזוב) נפתחה כבר ב-11 ביולי, אולם המתקפה המתוכננת מדרום למבלט קורסק נדחתה לראשית אוגוסט. הגורמים העיקריים לכך היו ההצלחה היחסית של המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של המבלט (שנמשכה עד 17 ביולי) והאבדות הכבדות שספגו שתי החזיתות הסובייטיות - חזית וורונז' וחזית הערבה - שנועדו להשתתף בה, במהלכה. נסיגת כוחות קבוצת ארמיות דרום לקווי ההתחלה שלהם בגזרה הדרומית של מבלט קורסק, הושלמה רק ב-23 ביולי, והפיקוד הסובייטי היה זקוק לפסק זמן קצר, לצורך ארגון מחדש של כוחותיו, והשלמת האבדות של הכוחות, שנועדו לקחת חלק במתקפה המתוכננת על מרחב בלגורוד-חרקוב.
הצבא האדום
כוחות הצבא האדום שהשתתפו בשלב הפתיחה של מבצע רומיאנצב כללו שתי חזיתות סובייטיות, ועשר ארמיות. חלק גדול מהארמיות שהשתתפו במבצע ספגו אבדות כבדות ואבדו את מרבית הציוד הכבד שלהם במהלך הדיפת המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של מבלט קורסק. אולם במהלך השבועיים, שחלפו בין סיום הלחימה במבלט קורסק לבין פתיחת מבצע רומיאנצב, הצליח הפיקוד הסובייטי להשלים חלק גדול מהחוסרים שלהן בכוח אדם ובכלי רכב משוריינים. בסך הכל השתתפו במבצע (כולל עתודות, שהופעלו בשלבים המאוחרים יותר של המתקפה) 1,100,000 חיילים סובייטיים, כ-2,700 טנקים ותותחים מתנייעים, 1,300 מטוסים וכ-13,000 קני ארטילריה.
שתי ארמיות נוספות - ארמיית המשמר הרביעית והארמייה ה-47 - הוחזקו בעתודה לטובת המבצע.
ורמאכט
יחידות הורמאכט, שהיו פרוסות בגזרה שמדרום למבלט קורסק, השתייכו לשתי ארמיות מקבוצת ארמיות דרום. הפיקוד הגרמני העריך בטעות, שהאבדות הכבדות שספגו שתי החזיתות הסובייטיות, שהשתתפו בלחימה בגזרה הדרומית של מבלט קורסק, לא יאפשרו לפיקוד הסובייטי לבצע מתקפה גדולה בגזרת בלגורוד-חרקוב בטווח הזמן הקרוב. כתוצאה מכך הועברו חלק גדול מהיחידות הניידות של קבוצת ארמיות דרום, שהיו מרוכזות בגזרה זו, לגזרות אחרות. דיוויזיית גרוסדויטשלנד הועברה צפונה למבלט אוריול, כדי לסייע בבלימת המתקפה הסובייטית על גזרה זו (מבצע קוטוזוב), ואילו מרבית היחידות של קורפוס הפאנצר אס אס השני וקורפוס הפאנצר ה-24 ואחת הדיוויזיות של קורפוס הפאנצר ה-48, נשלחו דרומה לסייע בהדיפת המתקפה הסובייטית על ארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית, שנפתחה ב-17 ביולי (המתקפה האסטרטגית של דונבאס). ערב פתיחת המתקפה הסובייטית, נותרו בגזרה שהותקפה 19 דיוויזיות גרמניות (מתוכן רק 4 דיוויזיות פאנצר), שכללו 250–300 אלף חיילים, כ-300 טנקים ותותחי סער מבצעיים, כ-800 מטוסים, וכ-3,500 קני ארטילריה.
הכוחות שהיו בגזרה שהותקפה, בשלב הפתיחה של המתקפה הסובייטית היו:
תוכנית המתקפה הסובייטית
מבצע רומיאנצב נועד להיות המתקפה האסטרטגית העיקרית של הצבא הסובייטי בקיץ 1943. לפי תוכנית הפיקוד העליון הסובייטי, המתקפה נועדה להתבצע בשני שלבים עיקריים :
בשלב השני של המבצע, לאחר השמדת הכוחות הגרמניים במרחב חרקוב, נועדו חזית וורונז' וחזית הערבה לנוע דרומה לכיוון ים אזוב, במטרה לנתק ולכתר את שאר הכוחות של קבוצת ארמיות דרום, ולהשמיד אותם, בשיתוף פעולה עם כוחות החזית הדרום-מערבית והחזית הדרומית.
מהלך הקרב
המתקפה הסובייטית החדשה תוכננה היטב, וההכנות לקראתה היו נרחבות ומקיפות, וכללו ריכוז כמויות גדולות של ארטילריה בנקודות, בהן תוכננה הבקעת החזית הגרמנית. צפיפות הארטילריה בגזרה בה נועד להתבצע המאמץ הסובייטי העיקרי הייתה חסרת תקדים, והגיעה עד כ-250 קני ארטילריה לק"מ חזית. המתקפה נפתחה ב-3 באוגוסט עם שחר בהרעשה ארטילרית עזה, שארכה כשלוש שעות והממה את המגינים הגרמנים. לאחר מכן תקפו יחידות הרגלים הסובייטיות את קו ההגנה הגרמני הקדמי, בסיוע מסך אש ארטילרי מתגלגל ותקיפות מאסיביות של מפציצים ומטוסי תקיפה מהאוויר. המאמץ הסובייטי העיקרי התמקד בגזרה צרה (ברוחב כ-30 ק"מ) משני עברי העיר בלגורוד, בתפר בין פלגת הארמייה קמפף לבין ארמיית הפאנצר הרביעית. הארמייה ה-53 של חזית הערבה בסיוע קורפוס ממוכן תקפה ממזרח לעיר, ואילו ארמיות המשמר החמישית והשישית מחזית וורונז' תקפו ממערב לה, בין בלגורוד לטומרובקה.
בגזרת המאמץ העיקרי של חזית וורונז' הצליחו יחידות הרגלים להבקיע את החזית הגרמנית ולהתקדם מספר קילומטרים. כבר בשעות הצהריים הטיל פיקוד החזית למערכה את שתי ארמיות הטנקים שלו, שכללו יותר מ-1100 כלי רכב משוריינים, כדי להרחיב את הפירצה בקווים הגרמניים, ולהתקדם לעומק מערך ההגנה הגרמני. שתי הארמיות תקפו זו בצד זו בגזרה צרה מאוד, ועד תום היום הראשון למתקפה התקדמו לעומק של 12–26 ק"מ, והשלימו את הבקעת שתי רצועות ההגנה הגרמניות הראשונות (מרחב ההגנה הטקטי). הייתה זו הפעם הראשונה, בה הופעלו שתי ארמיות טנקים סובייטיות ביחד בגזרה אחת, במהלך המלחמה נגד גרמניה הנאצית. במהלך הימים הבאים של המתקפה המשיכו ארמיות הטנקים של חזית וורונז' להתקדם במהירות דרומה, ועד תום היום החמישי (7 באוגוסט) הגיעו יחידות החלוץ של ארמיית המשמר המשוריינת ה-1 עד לאזור בוגודוכוב, כ-100 ק"מ מנקודת המוצא של המתקפה. הארמייה נתקלה בהתנגדות גרמנית מאורגנת מועטה, ומרבית אבדותיה נגרמו כתוצאה מתקיפות מהאוויר של מטוסי הלופטוואפה, שהחל מהיום השני למתקפה הסובייטית החזירו לעצמם את השליטה בשמיים מעל זירת המערכה.
בגזרה בה החזיקה פלגת הארמייה קמפף נאלץ הקורפוס ה-11, שאוגף משני עבריו על ידי הכוחות הסובייטיים התוקפים, לפנות את העיר בלגורוד, ששוחררה על ידי יחידות מהארמייה ה-69 והארמייה ה-7 של חזית הערבה ב-5 באוגוסט, ולסגת דרומה כדי להימנע מכיתור כוחותיו. באותו יום פתחו הארמיות ה-27 וה-40 של חזית וורונז' במתקפה על הגזרה ממערב לטומרובקה, בסיוע שלושה קורפוסי טנקים וקורפוס ממוכן, שכללו למעלה מ-400 טנקים. המתקפה החדשה הייתה מאמץ התקפי מישני של החזית, שנועד להגן על האגף השמאלי החשוף הכוחות העיקריים שלה מפני התקפות נגד גרמניות, לבודד את זירת המערכה ולמנוע מיחידות תגבורת גרמניות להגיע למרחב חרקוב, ולהרחיב את המתקפה מערבה לכיוון נהר פסל. כבר ביומה הראשון נחלה המתקפה הצלחה, והכוחות התוקפים הבקיעו את החזית הגרמנית והתקדמו לעומק 8–20 ק"מ. במהלך הימים הבאים המשיכו שתי הארמיות המתוגברות להתקדם במהירות לכיוון דרום-מערב ויחידות החלוץ שלהן הגיעו עד לאזור אחטירקה.
הצלחת המתקפה של הארמייה ה-27 גרמה לכך, שהכוחות הגרמניים שהחזיקו באזור טומרובקה (דיוויזיית הפאנצר ה-19 ושתי דיוויזיות רגלים מארמיית הפאנצר הרביעית) מצאו עצמם בסכנת כיתור, והחלו לסגת דרומה בליל 6/5 באוגוסט. אולם ב-6 בחודש כבר הגיעו יחידות ארמיית המשמר החמישית והארמייה ה-27 לאזור בוריסובקה-גולובצ'ינו, תוך שהם תופסים בדרכם מצבורי אספקה גרמניים, וכיתרו את הכוחות הגרמניים הנסוגים. במהלך הלחימה באזור בוריסובקה נאלצו הגרמנים לנטוש או להשמיד 75 טנקי פנתר חדישים, שנמצאו בתיקונים בסדנאות השדה של רגימנט הפאנצר ה-39. אובדן משמעותי ביותר מבחינת הפיקוד הגרמני. למחרת היום הצליחו הכוחות הגרמניים המכותרים לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית הרופפת, לאחר שספגו אבדות ניכרות, כולל כמה מאות שבויים, ולסגת דרומה.
חזיתה של ארמיית הפאנצר הרביעית עמדה בפני התמוטטות, אך בשלב זה (החל מ-6 באוגוסט) החלו להגיע לזירת המערכה העתודות הגרמניות, במטרה לייצב את החזית הגרמנית, לבלום את המשך התקדמות הכוחות הסובייטיים ולעבור למתקפת נגד. הפיקוד הסובייטי נכשל במאמציו להכריע את המערכה במרחב חרקוב לפני הגעתן, וגם לא הצליח לגרום אבדות משמעותיות ליחידות התגבורת בדרכן לאזור, באמצעות תקיפות מהאוויר. מאזור אוריול בצפון הגיעו דיוויזיית גרוסדויטשלנד ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-10, ואילו מאזור הדונבאס ומקו נהר מיוס בדרום, הגיעו דיוויזיית הפאנצר אס אס החמישית (ויקינג) מקורפוס הפאנצר ה-24, ושלוש דיוויזיות הפאנצר של קורפוס הפאנצר אס אס ה-2 - דיוויזיית הפאנצר ה-3, דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2 (דאס רייך) ודיוויזיית הפאנצר אס אס ה-3 (טוטנקמפף). עד 10 באוגוסט הצליח הפיקוד של קבוצת ארמיות דרום לרכז 10 דיוויזיות פאנצר ופאנצרגרנדיר, כמעט כל היחידות הניידות שלו, שכללו למעלה מ-600 כלי רכב משוריינים מבצעיים, בגזרה שהותקפה. בנוסף לכך העביר הפיקוד הגרמני 3–4 דיוויזיות חי"ר מגזרות שקטות של החזית לאזור חרקוב. בשלב ראשון לא הצליחו העתודות הגרמניות לבלום לחלוטין את המשך ההתקדמות של הכוחות הסובייטיים התוקפים, אך הם האטו מאוד את קצב התקדמותם, וגרמו להם אבדות כבדות.
התקדמות ארמיית המשמר המשוריינת החמישית לכיוון חרקוב נבלמה כבר ב-6 באוגוסט באזור זולוצ'יב על ידי יחידות החלוץ של דיוויזיית הפאנצר ה-3. הגרמנים ריכזו באזור זה כוחות נוספים, כולל גדוד הפאנצר הכבד ה-503 (טנקי טיגר) והדיוויזיה ה-167, ובמהלך הלחימה בימים הבאים גרמו לארמיית המשמר המשוריינת ה-5 אבדות כבדות כל כך, עד שב-9 באוגוסט נאלץ הפיקוד הסובייטי להוציא אותה מקו החזית ולהעביר אותה לעתודה, לצורך תגבור וארגון מחדש. יחידות ארמיית המשמר המשוריינת ה-1 המשיכו להתקדם דרומה באיטיות, תוך הדיפת התקפות נגד גרמניות מקומיות. ב-9 באוגוסט הן הגיעו עד לנהר מרציק, שם נתקלו בהתנגדות גרמנית עיקשת. לאחר לחימה קשה הצליחו קורפוס הטנקים ה-6 והקורפוס הממוכן ה-3 לצלוח את הנהר ובבוקר 11 באוגוסט הגיעו לקו הרכבת חרקוב-פולטבה (אחד היעדים המרכזיים של המתקפה הסובייטית) וניתקו אותו במספר מקומות. באותו יום הגיעו יחידות החלוץ של חזית הערבה, ושל הארמייה ה-57, לטבעת ההגנה החיצונית של חרקוב, במרחק 8–11 ק"מ מפרברי העיר.
בשלב זה של הקרב כבר נחלש מאוד כוחן של שתי ארמיות הטנקים של חזית וורונז', בעקבות האבדות הכבדות שספגו בימים הראשונים של המתקפה. בבוקר 12 באוגוסט כללה ארמיית המשמר המשוריינת ה-1 רק 268 טנקים מבצעיים, כולל 71 טנקים קלים (כמחצית מכוחה המקורי), ואילו ארמיית המשמר המשוריינת ה-5 נותרה עם 106 טנקים מבצעיים בלבד בבוקר 11 בחודש. חלק ניכר מכלי הרכב המשוריינים שנפגעו אמנם לא הושמדו לחלוטין, אך עדיין מדובר באחוז אבדות גבוה.
בשעות אחר הצהריים של 11 באוגוסט פתחו שתי דיוויזיות פאנצר של קורפוס הפאנצר אס אס השני בהתקפת נגד מתמקדת ממספר כיוונים על יחידות החלוץ של ארמיית המשמר המשוריינת ה-1 של חזית וורונז', שאיימו על קו הרכבת חרקוב-פולטבה. הם הצליחו לנתק ולכתר מספר יחידות של קורפוס הטנקים ה-6, ואילצו את שאר הכוחות הסובייטיים לסגת צפונה לכיוון בוגודוכוב. המתקפה הגרמנית באזור זה נמשכה ללא הפסקה גם ב-12 וב-13 בחודש, ונבלמה רק בסיוע יחידות של ארמיית המשמר המשוריינת ה-5. הארמייה נועדה במקור לתקוף מאזור בוגודוכוב, במטרה לאגף ולכתר את חרקוב מכיוון דרום-מערב, אך מתקפת הנגד הגרמנית אילצה אותה לעבור למגננה, והפיקוד הסובייטי נאלץ לדחות את המשך המתקפה, שנועדה לכתר את חרקוב. ב-14 באוגוסט נחלשה מתקפת הנגד הגרמנית, וארמיית המשמר ה-6, שנשלחה לתגבר את ארמיית המשמר המשוריינת ה-1, חידשה את ההתקדמות דרומה לכיוון קו הרכבת חרקוב-פולטבה. אולם ב-15 הבקיע קורפוס הפאנצר אס אס השני, שתוגבר ביחידות נוספות, לעורפה של ארמיית המשמר ה-6, גרם אבדות כבדות לשתיים מהדיוויזיות שלה, ואיים לכתר אותה. כתוצאה מכך, נאלצו הארמייה, וקורפוס הטנקים ה-6 שסייע לה, לסגת צפונה לכיוון בוגודוכוב. רק ב-17 באוגוסט נבלמה סופית מתקפת הנגד הגרמנית בגזרת בוגודוכוב, והחזית התייצבה.
במקביל ללחימה באזור בוגודוכוב, נמשכה לחימה עזה גם במרחב חרקוב. על העיר הגנו 4 דיוויזיות רגלים גרמניות ודיוויזיית פאנצר, שפעלו תחת פיקוד הקורפוס ה-11 של פלגת הארמייה קמפף. הכוחות הסובייטיים התוקפים כללו את שלוש הארמיות של חזית הערבה, ואת הארמייה ה-57 של החזית הדרום-מערבית, שהועברה תחת פיקודה. ב-13 באוגוסט הצליחו כוחותיו של קונייב, להבקיע את טבעת ההגנה החיצונית מסביב לחרקוב, והחלו להתקדם לפרברי העיר ממספר כיוונים. ורנר קמפף, מפקד פלגת הארמייה קמפף, חזר וביקש מהיטלר אישור לפנות את חרקוב, לפני שכוחותיו יכותרו. אולם היטלר דרש להחזיק בעיר בכל מחיר, וב-15 באוגוסט הדיח את קמפף, ומינה במקומו את אוטו והלר. הקרבות סביב חרקוב היו קשים מאוד, ושני הצדדים ספגו במהלכם אבדות כבדות. אולם למרות ההתנגדות הגרמנית העיקשת, ומערך ההגנה העמוק והמבוצר שהם הקימו מסביב לעיר, הצליחו כוחות הצבא האדום להבקיע ב-19 בחודש אל הפרברים הצפון-מזרחיים של חרקוב.
בקרבות המשוריינים הבאים של כוח אש ותמרון השמידו דיוויזיות האס אס טנקים סובייטיים רבים. כדי לסייע לארמיית המשמר השישית ולארמיית הטנקים הראשונה, הצטרפה ארמיית הטנקים החמישית לחזית. כל שלוש הארמיות הסובייטיות סבלו אבדות כבדות, וכוחות הטנקים איבדו יותר מ-800 טנקים מתוך כוח ראשוני של 1,112 טנקים. התגובות הסובייטיות עצרו את המתקפה הגרמנית, אך תוכניות ההתקפה הנוספות שלהן בוטלו.
עם הפסקת ההתקדמות הסובייטית סביב בוגודוכוב, החלו הגרמנים כעת לנסות לסגור את הפער בין אכטירקה לקרסנוקוצק. מתקפת הנגד החלה ב-18 באוגוסט, וב-20 באוגוסט נפגשו "טוטנקופף" ו"גרוסדויטשלנד" מאחורי היחידות הסובייטיות. חלקים משתי ארמיות סובייטיות ושני קורפוסי טנקים נלכדו, אולם היחידות הלכודות נהנו מעדיפות על היחידות הגרמניות. יחידות סובייטיות רבות הצליחו לפרוץ תוך כדי שהם סופגות אבדות כבדות. לאחר המפלה הזו התרכזו הכוחות הסובייטים בחרקוב ותפסו אותה לאחר לחימה כבדה ב-23 באוגוסט.
תוצאות הקרב
אבדות הצבא האדום במהלך המבצע היו 71,611 הרוגים ו-183,955 פצועים; בנוסף הם איבדו 1,864 טנקים, 423 תותחים ו-153 מטוסים. מאידך, הגרמנים איבדו לפחות 10,000 הרוגים ונעדרים ו-20,000 פצועים, וכמות הטנקים שהם איבדו הייתה נמוכה משמעותית מהאבדות של הרוסים. בעקבות המבצע המשיכו הסובייטים בהתקדמותם, וכעבור מספר שבועות שחררו את העיר קייב.
בלאדי ולנטיין
בלאדי ולנטיין (באנגלית: My Bloody Valentine) הוא סרט אימה קנדי משנת 1981, אשר בוים על ידי ג'ורג' מיהלקה ונכתב על ידי ג'ון ביירד. הסרט צולם בנובה סקוטיה.
ב-2009, יצא לסרט עיבוד אמריקאי מחודש בשם "בלאדי ולנטיין 3D" ובתלת מימד, בכיכובם של ג'נסן אקלס, ג'יימי קינג וקר סמית'.
עלילה
הסרט נפתח בהצגתם של שני כורי פחם, העוטים מסכות פנים ויורדים לפיר של מכרה. בשלב זה עדיין לא ברור אם הכורים הם זכרים או נקבות, אך לאחר שהם מגיעים לחדרון, מורידה אחת הדמויות את המסכה וחושפת שהיא אישה ושהכורה שלידה הוא גבר. האישה מתחילה ללטף את פניו הממוסכות של הגבר באופן מיני. בפתאומיות הגבר תופס אותה, מטיח אותה על מעדר ובאמצעותו משפד את החזה שלה.
בעיירה קטנה, חבורת צעירים נרגשים מתכננים את נשף יום האהבה. האניגר, ראש העיר, מספר למנהלת המכבסה המקומית, מייבל אוסבורן, שזה נשף יום האהבה הראשון שנערך מזה עשרים שנה. הוא מספר שהסיבה לכך היא שבנשף האחרון אירע פיצוץ במכרה המקומי אשר לכד בתוכו חמישה כורים בזמן שמנהלי העבודה סיימו את עבודתם מוקדם יותר בשל ההכנות לנשף. שישה שבועות לאחר התאונה, השורד היחידי, הארי וורדן, הסובל מטראומה המלווה בטירוף, אי-שפיות ושיגעון, חולץ מהתאונה ונשלח למוסד לחולי נפש בעקבות מצבו המעורער. לאחר שנה, הוא בורח מהמוסד ביום האהבה ורוצח את אנשי הצוות שהיו אחראים לפיצוץ שהיה במכרה. כמו כן, הארי משאיר אזהרה לאנשי העיירה, לפיה אם יחגגו שוב את חג האהבה, הוא יחזור לנקום. מכיוון שעברו עשרים שנה ומעטים האנשים שעדיין מאמינים לסיפור הזה, הוחלט לקיים שוב את הנשף ולשים את העבר מאחור.
ג'סי "טיג'יי" האניגר, בנו הצעיר של ראש העיר, חוזר אחרי זמן ארוך שהוא חי מחוץ לעיר ומגלה שהאקסית שלו, שרה, יוצאת עם חבר ילדותו אקסל. הרגשות המעורבים של השניים כלפי שרה מעכירים את היחסים ביניהם והופכים אותם מחברים ליריבים.
ראש העיר ומפקד המשטרה, ג'ייק ניובי, מקבלים קופסת שוקולדים ומגלים בתוכה, לחרדתם, לב אנושי מדמם ולצידו פתק איום עם אזהרה שלא לחגוג את הנשף. בניגוד לשאר אנשי העיירה, השניים מאמינים שוורדן חזר.
בלילה מבצע הארי את זממו הראשון. הוא נכנס למכבסה ומוצא את מייבל, ואז הוא רוצח אותה ומכניס את גופתה לתוך מייבש. בבוקר שלמחרת, מגיע ג'ייק למכבסה ומוצא את הגופה. כדי למנוע פאניקה כבדה, ג'ייק לא מספר את האמת ומשחרר הודעה שבה נכתב שמייבל מתה מהתקף לב. הוא מתקשר למוסד חולי הנפש בו היה מאושפז הארי ומגלה שאין לו כל זכר, דבר המעיד שבאמת הארי חזר לנקום.
עקב מותה של מייבל הנשף מבוטל. טיג'יי, שרה, אקסל וחבריהם פאטי, הוליס, האוורד, מייק, הארייט, דייב, סילביה, ג'ון וגרטשן, מתאספים בבר המקומי שבו הם נוהגים לבלות ומתכננים לקיים מסיבה משלהם במקום הנשף שבוטל. הייפי, הברמן במקום, מספר להם על הארי אך הם לא מאמינים לו. על מנת לגרום לביטול המסיבה ולגרום להם לחזור בם מדבריהם, הייפי מתכנן להתחפש להארי ולהפחיד אותם. עם זאת, כשהוא לבד בביתו, הארי האמיתי רוצח אותו על ידי כך שהוא מכה בראשו באמצעות מכוש.
בלילה הבא בזמן המסיבה, טיג'יי ואקסל ממשיכים לריב על שרה עד אשר היא מחליטה שהיא אינה מעוניינת באף אחד מהם. בינתיים, דייב נמצא לבד במטבח ומותקף על ידי הארי, אשר מטביע את ראשו בסיר מים רותחים ולאחר מכן דוקר אותו בבטנו וכורת את ליבו, שמורתח בסיר. גרטשן מגיע למטבח בשביל להכין נקניקיות ומגלה שהמים אדומים מדם הנוזל מתוך הלב של דייב. למרות זאת, היא חושבת שמדובר במתיחה ושהלב והדם מלאכותיים.
ג'ון וסילביה עזבו את המסיבה והלכו למלתחות של המכרה, שם הם מתמזמזים ומקיימים מעין מין אוראלי. ג'ון חוזר למסיבה כדי להביא בירה ומשאיר את סילביה לבדה. אחרי כמה דקות, מגלה סילביה את גופתו של הייפי ואז מותקפת בהפתעה על ידי הארי, המשפד את ראשה על צינור האמבטיה. ג'ון חוזר עם הבירה ומגלה את גופתה של סילביה ובשל כך רץ בהיסטריה למסיבה.
שרה, פאטי והאוורד מגלים את הגופה המנוקבת של הוליס והאוורד בורח בבהלה ומשאיר את הבנות לבד. אקסל וטיג'יי מגיעים על מנת לחלץ את הבנות. החבורה הולכים לכיוון המעלית, אבל מגלים שהיא מקולקלת ולכן מחליטים לטפס בסולם. בחצי הדרך למעלה, גופתו של האוורד נופלת עליהם והם נבהלים. במחשבה שהארי נמצא מעליהם ומנסה להגיע ולרצוח אותם, הם מחליטים לרדת, אך הם מגלים ושמים לב שהמכרה חצי מוצף ועוברים על גשר מאולתר. אך כאשר אף אחד לא שם לב, אקסל נופל מהגשר וככל הנראה טובע.
שרה ופאטי מאבדות את טיג'יי ולאחר כמה רגעים, הארי מפתיע אותם והורג את פאטי עם מכת מכוש בבטן. שרה, שנשארה לבדה, מצליחה לברוח מהארי ולפגוש מחדש את טיג'יי.
ג'ון וגרטשן מגיעים למשרד של ג'ייק ומספרים לו על הרציחות הנוספות. ג'ייק, יחד עם כמה מהגברים של העיירה, יוצא להציל את טיג'יי ושרה.
אקסל בטעות שובר קורת עץ אשר ממוטטת את המנהרה הצדדית, בדיוק בזמן שג'ייק ואנשי העיירה מגיעים לחלץ את טיג'יי ושרה. ההתמוטטות של המנהרה ככל הנראה הרגה את אקסל. שרה וטיג'יי מספרים הכל לג'ייק, אשר מספר שהארי וורדן למעשה מת לפני חמש שנים ושלא יכול להיות בכלל שאחת מהרציחות באמת בוצעה על ידו, אפילו אם בבירור אקסל היה איתם בזמן הרציחות והיה עד להן. כשהם מתכננים ללכת, הם שומעים שאקסל עדיין בחיים והשניים חוזרים למנהרה. עם זאת, רק ידו של אקסל גלויה לעין. בצד השני של המנהרה, אקסל קוטע את ידו כדי להשתחרר והולך, כשהוא מתפתל מכאבים בזרועו הכרותה והמדממת, לכיוון המערה הנטושה, ומבטיח להתנקם בטיג'יי ושרה ביום האהבה הבא.
רימייק
ב-16 בינואר 2009 יצא לקולנוע בארצות הברית החידוש לסרט בטכנולוגיית 3D, בכיכובם של ג'נסן אקלס, ג'יימי קינג וקר סמית'. הסרט יצא לבתי הקולנוע בישראל ב-12 בפברואר 2009.
טיבוע הקורבטה צ'אונן
צ'אונן הייתה קורבטה של קוריאה הדרומית שנפגעה מטורפדו ליד האי באנגניונג, ב, ב-26 במרץ 2010. הקורבטה טבעה עם 46 אנשי צוות הרוגים ו-58 פצועים. צפון קוריאה מכחישה את חלקה בכך.
חקירה רשמית שבוצעה על ידי צוות מומחים בינלאומיים מדרום קוריאה, ארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה ושוודיה, והגיעה למסקנה שספינת המלחמה הוטבעה על ידי טורפדו מצוללת של צפון קוריאה. הירי על ספינת המלחמה נעשה על ידי צוללת ננס מדגם "יונו" מסקנות הדו"ח הביאו למחלוקת משמעותית בתוך דרום קוריאה. בעקבות הטביעה, דרום קוריאה הטילה סנקציות נגד קוריאה הצפונית, המכונות "הצעדים של 24 במאי".
גאוגרפיה
האי באנגניונג הוא אי דרום קוריאני ב, מול חצי האי אונג'ין בצפון קוריאה. הוא נמצא פחות מ-10 מיל ימי מהחוף הצפון קוריאני, ונמצא יותר מ-100 מיל מהיבשת הדרום קוריאנית. האי נמצא מדרום וממערב לקו הגבול הצפוני, הגבול ימי דה פקטו המפריד בין דרום קוריאה (ROK) לבין צפון קוריאה (DPRK).
באזור קיים מתח בין שתי המדינות, למרות שנקבע בהסכם שביתת הנשק של מלחמת קוריאה שהאיים עצמם שייכים לדרום, גבול הים לא היה מכוסה על ידי שביתת הנשק, והצפון תובע את הים.
המצב מסובך עוד יותר בגלל הייות האזור עשיר בדיג ומוקד משיכה לספינות דיג של צפון קוריאה וסין. במהלך השנים היו התנגשויות רבות בין ספינות חיל הים משני הצדדים שניסו לשלוט על מה ששני הצדדים רואים כמים טריטוריאליים שלהם. אלה כונו "מלחמות הסרטנים".
היסטוריה של טביעת ספינות משני הצדדים
בסוף מאי 2010, ברוס קאמינגס, מומחה מאוניברסיטת שיקגו לענייני קוריאה, העיר כי יש לראות את הטביעה כחלק ממתיחות ארוכת טווח בשטח הימי שטח הפקר. הוא ציין את קרב Daecheong, עימות בנובמבר 2009, שבו נהרגו כמה מלחים צפון קוריאנים, ותקרית שנת 1999 כאשר 30 צפון קוריאנים נהרגו ו-70 נפצעו כאשר הספינה שלהם שקעה.
בשתי התקריות, הצפון קוריאנים היו הראשונים שפתחו באש. בתקרית של 1999 הדרום קוריאנים הסלימו את העניינים על ידי ייזום מסע 'חבטות' סירות במטרה לעצור את מה שהדרום ראה בתור הפרה של גבולותיה הימיים. בהתחשב באירועים הקודמים הללו, קאמינגס אמר כי טביעת צ'אונן "נתקעה מהקשרה, ההקשר של מלחמה מתמשכת שמעולם לא הסתיימה.
הטבעת צ'אונן
בליל הטביעה, חיל הים של ארצות הברית ודרום קוריאה עסקו בתרגילי לוחמה משותפים נגד צוללות במרחק של 75 מיילים זה היה חלק מהתוכנית השנתית. תרגיל מלחמה, המתואר כ"אחד מהתרגילים המדומים הגדולים בעולם", הכולל ספינות מלחמה רבות של ארצות הברית ודרום קוריאה.
ביום שישי, 26 במרץ 2010, דווח על פיצוץ שהתרחש ליד הקורבטה צ'אונן בשעה 9:22 זמן מקומי. זהפיצוץ גרם לספינה להישבר מייד ומאוחר יותר בשעה 21:30 בערך לטבוע מול החוף הדרום-מערבי של האי באנגיונג. מזג אוויר גרוע מפריע לחיפושים. דיווחים ראשוניים העלו שהספינה נפגעה על ידי טורפדו צפון קוריאני, ושהספינה הדרום קוריאנית השיבה באש. עם זאת, משרד ההגנה הדרום קוריאני הדגיש בתדריכים הראשונים לעיתונאים לאחר הטביעה כי "אין אינדיקציה למעורבות צפון קוריאנית". ספינה אחרת שהפעילה את הסונאר שלה באותה עת, דיווחה שלא גילתה אף צוללת קרובה. דיווחים מוקדמים העלו גם כי יחידות חיל הים הדרום קוריאני ירו על ספינה לא מזוהה בכיוון צפון קוריאה, אך גורם ביטחוני אמר מאוחר יותר שייתכן שהמטרה הייתה להקת ציפורים שזוהתה בטעות במכ"ם.
בספינה היו צוות של 104 איש בזמן הטביעה, ו-58 אנשי צוות חולצו עד 23:13 שעון מקומי. 46 אנשי הצוות הנותרים נהרגו. הירכתיים של צ'אונן שקעו על הצד השמאלי במים עמוקים של 430 רגל קרוב לאתר הטביעה. חלק החרטום לקח יותר זמן לשקוע ובינתיים נסחף 6.4 ק"מ ושקע בעומק של 66 רגל. כשחלק קטן מהגוף נראה מעל המים.
פעולות החילוץ
שש אוניות חיל הים ושתי ספינות משמר החופים הדרום קוריאני החלו מייד בחילוץ וכן מטוסים מחיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה. ב-27 במרץ דווח כי מקווה למצוא את 46 הנעדרים צוות חי נמוג. זמן ההישרדות במים נאמד כשעתיים וגלים גדולים הפריעו לניסיונות חילוץ. לאחר הטביעה, הודיע הנשיא לי מיונג-בק, שהחלמת הניצולים היא בראש סדר העדיפויות. אוויר הוזרם לתוך הספינה כדי לשמור על ניצולים בחיים.
למעלה מ-24 כלי שיט צבאיים היו מעורבים במהלך מאמץ החיפוש וההצלה, כולל ארבע כלי שיט של הצי האמריקני: USNS Salvor USS Harpers Ferry USS Curtis Wilbur(DDG 54), ו-USS Shiloh (CG-67).
ב-30 במרץ 2010 דווח כי צולל אחד מדרום קוריאה נפטר לאחר שאיבד את הכרתו בזמן חיפוש אחר ניצולים, ואחר אושפז. ב-3 באפריל 2010, גורמים רשמיים בדרום קוריאה אמרו כי סירת דיג פרטית המעורבת בפעולות החילוץ התנגשה בספינת משא קמבודית וטבעה והרגה לפחות שני אנשים, כאשר שבעה דווחו כנעדרים. באותו יום נמסר כי גופתו של אחד מ-46 המלחים הנעדרים נמצאה.
ב-3 באפריל 2010 ביטלה דרום קוריאה את חיפוש הגופות של הנעדרים. שמשפחות המלחים ביקשו להשהות את המבצע מחשש לנפגעים נוספים בקרב צוללי החילוץ. המוקד של הצבא עבר אז לפעולות הצלה, שהיו צפויות להימשך עוד חודש להשלמתן.
ב-15 באפריל 2010, הורם החלק האחורי של שבר הקורבטה מקרקעית הים על ידי עגורן צף חזק, נוקז ממים והונח על דוברה להובלה לבסיס חיל הים פיונגטאק. וב-24 באפריל הועלה חלק הקדמי.
החלקים שנישלו מהים נלקחו לבסיס חיל הים פיונגטאק לצורך חקירת סיבת הטביעה על ידי מומחים דרום קוריאנים וזרים. גופותיהם של 40 אנשי צוות מתוך 46 שירדו עם הספינה נמצאו והובאו למנוחת עולם בבית הקברות הלאומי דייג'ון.
חקירות
לאחר שהעלו את שברי הספינה, הקימו דרום קוריאה וארצות הברית צוות חקירה משותף כדי לגלות את סיבת הטביעה. מאוחר יותר הודיעה דרום קוריאה כי בכוונתה להקים קבוצה בינלאומית כדי לחקור את הטביעה כולל קנדה, בריטניה, שוודיה ואוסטרליה. אוסטרליה פרסמה שאוסטרלים יצטרפו לחקירת ספינת מלחמה טובעת של דרום קוריאה. המשרד לענייני חוץ וסחר בינלאומי קנדה, הודיע שמומחים של הצי הקנדי יסייעו בחקירה רב לאומית בנוגע לשקיעת ''צ'אונן'.
ב-16 באפריל 2010, יון דוק-יונג, יו"ר משותף של צוות החקירה, אמר "בבדיקה ראשונית של צ'אונן כי חוקרים דרום קוריאנים וארצות הברית לא מצאו עקבות המראים כי גוף הספינה נפגע ישירות על ידי טורפדו. במקום זאת, מצאנו עקבות המוכיחים שפיצוץ חזק שנגרם אולי על ידי טורפדו התרחש מתחת למים. ייתכן שהפיצוץ יצר סילון בועה שבסופו של דבר יצר גל הלם עצום וגרם לשבירת הספינה בשני." עקבות של חומר כימי נפיץ בשימוש בטורפדו, RDX, נמצאו מאוחר יותר במאי 2010.
הוושינגטון פוסט דיווח ב-19 במאי 2010, שצוות חוקרים משוודיה, אוסטרליה, בריטניה וארצות הברית הגיע למסקנה שטורפדו צפון קוריאני הטביע את הספינה. הצוות מצא שהטורפדו שבו נעשה שימוש זהה לטורפדו צפון קוריאני שנלכד בעבר על ידי דרום קוריאה. ב-25 באפריל 2010, הודיע צוות החקירה כי סיבת הטביעה היא פיצוץ תת-מימי ללא מגע. ב-7 במאי 2010, פרסם פקיד ממשלתי דרום קוריאני א כי צוות של מומחים אזרחים וצבאיים דרום קוריאניםמ צאו עקבות של RDX, חומר נפץ חזק יותר מ-TNT ומשמש בטורפדות. ב-19 במאי 2010, הוכרז על גילוי שבר מתכת המכיל מספר סידורי דומה למספר על טורפדו צפון קוריאני שנימצא על ידי דרום קוריאה ב-2003.
בסיכום שלהם עבור מועצת הביטחון של האו"ם, תוארה קבוצת החקירה כ"קבוצת החקירה האזרחית-צבאית המשותפת של הרפובליקה של קוריאה בהשתתפות מומחים בינלאומיים מאוסטרליה, שוודיה, בריטניה ובריטניה מדינות, וכוח המשימה הרב-לאומי המשולב למודיעין, הכולל את הרפובליקה של קוריאה, אוסטרליה, קנדה, בריטניה וארצות הברית", אשר הורכב מ-25 מומחים מ-10 סוכנויות מומחים קוריאניות מובילות, 22 מומחים צבאיים, 3 מומחים שהומלצו על ידי האספה הלאומית, ו-24 מומחים זרים המהווים 4 צוותי תמיכה".
דוח ועדת החקירה המשותפת
ב-20 במאי פרסמה קבוצת החקירה בראשות דרום קוריאה סיכום של הדו"ח שלה שבו הם הגיעו למסקנה כי טביעת ספינת המלחמה הייתה תוצאה של מתקפת טורפדו צפון קוריאנית, והעירו כי "הראיות מצביעות באופן מוחץ על המסקנה שהטורפדו היה נורה על ידי צוללת צפון קוריאנית". בחקירה נטען גם כי קבוצת צוללות קטנות, בליווי ספינת תמיכה, יצאה מבסיס ימי צפון קוריאני כמה ימים לפני הטביעה. צפון קוריאה מכחישה את טיבוע ספינת מלחמה. דרום קוריאה החליטה על תגובה חזקה. הנשק הספציפי שבו נעשה שימוש היה לכאורה טורפדו צפון קוריאני דגם CHT-02D, חלקים ממנו שוחזרו. צפון קוריאה גונתה על ידי מעצמות העולם על התקפת טורפדו. חוקרים דרום קוריאנים אמרו לעיתונאים שלהם שהם מאמינים שאחת או שתיים צוללת צפון קוריאנית, יונו וסנג יצאה מבסיס ימי בקייפ ביפגוט בליווי ספינת תמיכה ב-23 במרץ 2010. אחד הצוללות, לפי הדיווח, עקפה בצד המערבי של האי באנגניונג, שהגיע ב-25 במרץ 2010. שם, היא חיכתה בערך 30 מטר בעומק עד ש"צ'אונן" תעבור לידה.
החוקרים הגיעו למסקנה כי הצוללת ירתה את הטורפדו ממרחק של כ-3 ק"מ. נראה שהמתקפה תוכננה לזמן שבו זרמי הגאות והשפל באזור היו איטיים. הספינות הצפון קוריאניות חזרו לנמל ב-28 במרץ 2010. מידע מפורט כזה על תנועות הצוללות הצפון קוריאניות, ועמדת התקיפה, לא היו בסיכום הרשמי או בדוח הסופי. חלקי הטורפדו שנתפסו באתר הפיצוץ על ידי ספינת חפירה ב-15 במאי, הכוללים את המדחפים המנוגדים לסיבוב 5×5 להבים, מנוע ההנעה וחלק היגוי, נטען כי הם תואמים את הסכמטיקה של הטורפדו CHT-02D הכלולה ב - חוברות היכרות שסופקו למדינות זרות על ידי צפון קוריאה למטרות יצוא. סכימת טורפדו שגויה, אם כי דומה, הוצגה בטעות בתדריך ה-RIG המשודר בטלוויזיה לצורך השוואה עם החלקים ששוחזרו. החוקרים מודים שהשתמשו בתוכנית שגויה כדי להראות טורפדו קוריאני של נ. שתקף את צ'אונן התרשים הנכון לא פורסם ברבים. הסימונים הנמצאים בקצה קטע ההנעה, תואמים לסימון של טורפדו צפון קוריאני שהושג בעבר, אך אינו עולה בקנה אחד עם אחד מהם.
דוח חקירה
עותק טיוטה של הדו"ח המלא התקבל על ידי טיים (מגזין) בתחילת אוגוסט 2010, לפני פרסום הדו”ח הסופי. הדו"ח בחן בפירוט עשרה תרחישים חלופיים אפשריים, תוך דיון נרחב והסבר מדוע עשרה אלו לא היו אפשריים. לבסוף המסקנה שהייתה זו מתקפה צפון קוריאנית, ברמת "אפשרות גבוהה".
לתמיכה במסקנה זו, נכתב בדו"ח כי עדים דיווחו שראו הבזקי אור או קולות של פיצוץ, וכן כי ניתוח צי ארצות הברית של השברים הגיע למסקנה שטורפדו שהכיל 250 ק"ג של חומר נפץ התפוצץ שישה עד תשעה מטרים מתחת לקו המים. נזק לגוף הספינה תמך במסקנה זו, בעוד שלא עולה בקנה אחד עם מה שהיה צפוי אם הספינה עלתה על שרטון או נפגעה בטיל.
הערכת מומחי הצי הרוסי
לקראת סוף מאי ביקר צוות של חיל הים הרוסי מומחי צוללות וטורפדו בדרום קוריאה כדי לבצע הערכה של החקירה בראשות דרום קוריאה. הצוות חזר לרוסיה עם דגימות לניתוח פיזיקלי-כימי נוסף. לא נמסרה הצהרה רשמית על ההערכה. נטען שההערכה הגיעה למסקנה שצ'אונן לא הוטבעה על ידי טורפדו צפון קוריאני, אך לא הגיעה למסקנה נחרצת לגבי סיבת הטביעה. ''[העיתון "ההינדו" ציטט מקור בצי הרוסי שקבע כי "לאחר בחינת העדויות הזמינות ואת שברי הספינה מומחים רוסים הגיעו למסקנה שמספר טיעונים שהועלו על ידי החקירה הבינלאומית לטובת מעורבותה של DPRK בהטבעת הקורבטות לא היו כבדי משקל מספיק".
ב-27 ביולי 2010, פרסם העיתון הדרום קוריאני הנקיורה, סיכום מפורט של הניתוח של צוות המומחים של הצי הרוסי. לפי הנקיורה, החוקרים הרוסים הגיעו למסקנה שצ'אונן נגע בקרקעית הים וגרם נזק לאחד המדחפים שלו לפני פיצוץ ללא מגע., אולי נגרם כתוצאה מהפעלת מוקש בזמן שהספינה ניסתה לתמרן למים עמוקים יותר. בדיקה חזותית של חלקי הטורפדו שנמצאו בדרום קוריאה הצביעו לכאורה על כך שהוא היה במים יותר מ-6 חודשים. למחרת הגיבו פקידים דרום קוריאנים ב"הפרכה בקנה מידה מלא".
ב-3 באוגוסט 2010 הצהיר שגריר רוסיה באו"ם ויטלי צ'ורקין כי מסקנות דו"ח החקירה של ארצו לגבי צ'אונן לא יפורסמו. מניעת תוצאות החקירה נתפסה כחסרת רגישות על ידי דרום קוריאה, אך נמנעה נזק פוליטי למספר מדינות.
הצהרות סיניות
במהלך שיחות בין הממשלות האמריקאיות לסין בסוף מאי 2010, דווח של יואצ'י שימאצו, פרשן מטעם הממשל הסיני, שהצהירו כי טביעת  צ'אונן הייתה כתוצאה ממוקש ימי אמריקאי שעגן בקרקעית הים והניע את עצמו לפגוע בספינה באמצעות גלי קול או תחושה מגנטית. המוקש הושתל במהלך תרגילים נגד צוללות שנערכו על ידי הציים של דרום קוריאה וארצות הברית זמן קצר לפני הטביעה. כדי לתמוך את הצהרותיהם, אמרו הסינים שצוללות צפון קוריאניות כמו זו שהאמינו שהטביעה את צ'אונן אינן מסוגלות לנוע ללא זיהוי בתוך מימי דרום קוריאה, ומוקש עולה היה פוגע בספינה ומפצל את גוף הספינה. כפי שנעשה ל-Cheonan. טורפדו קונבנציונלי המשייט ב-40–50 קשר גם ייהרס לחלוטין בעת הפגיעה. בסתירה לאיתור חלקי הטורפדו שנמצאו מאוחר יותר.
מחקרים אחרים
חקירה נפרדת שנערכה על ידי מדענים מאוניברסיטת מניטובה הניבה תוצאות שמתנגשות עם ממצאי החקירה הרשמית. לטענת ראש החקירה, לשאריות על גוף הספינה שנטען כי היו תחמוצת אלומיניום, שהיא תוצר לוואי של פיצוצים כמו זה של טורפדו, היה יחס חמצן לאלומיניום גבוה בהרבה., מה שמוביל את החוקרים למסקנה ש"איננו יכולים לומר שהחומר שנדבק לצ'אונן היה תוצר לוואי של פיצוץ של תחמוצת אלומיניום. משרד ההגנה הדרום קוריאני פרסם הפרכה לממצאים, ואמר: "התפוצצות חומרי נפץ המכילים אלומיניום מתרחשת בתוך מאות אלפיות השנייה תחת טמפרטורות גבוהות של יותר מ-3,000 מעלות צלזיוס ולחצים גבוהים של יותר מ-200,000 atm, ורובו הופך לתחמוצת אלומיניום לא גבישית."
דו"ח אחר שפורסם באינטרנט על ידי הביטאון "Nature" ב-8 ביולי 2010 ציין מספר מקרים של קבוצות או יחידים שלא הסכימו עם הדו"ח הרשמי.