cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ססיליה בואוסאט
ילדות והשכלה
בואוסאט נולדה ב-10 בדצמבר 1961 בבאיה בלנקה, שבארגנטינה, כבת שלישית מבין שישה ילדים. היא גדלה בבית משכיל - שני הוריה היו אקדמאים, וכך גם שני סביה. הסביבה האקדמית שבה גדלה עודדה את בואוסאט להתעניין במדע. בגיל צעיר החלה להתעניין במקצועות הריאלים, כגון מתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה. בואוסאט אומרת שבמהלך שנתה השנייה או השלישית באוניברסיטה החליטה שהיא רוצה לעסוק במדעים. בזמן לימודיה באוניברסיטה, היא גילתה שהיא יכולה להשתתף במחקר שעסק בקולטנים מוסקריניים, מה שהפך לנושא הדוקטורט שלה. היא סיימה את הדוקטורט שלה במדעים ביוכימיים מהאוניברסיטה הלאומית של הדרום שבבאיה בלנקה, בואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1985.
ב-1985 ביקרה בואוסאט 5 חודשים בארצות הברית באוניברסיטת ייל והשתתפה במחקר בתחום האלקטרופיזיולוגיה. לאחר סיום הדוקטורט, היא עברה עם משפחתה, לשנה למינסוטה. היא פרסמה חמישה מאמרים באותה השנה. את הפוסט-דוקטורט השלימה בואוסאט במאיו קליניק שברוצ'סטר בשנת 1994.
קריירה
בואוסאט התמקדה בתקשורת בין מערכת העצבים לשרירים: כיצד תאי מוח מתקשרים בינם לבין עצמם, ובינם לבין השרירים. מחקריה המוקדמים התמקדו ברצפטור ציס-לופ (Cys-Loop), כיצד הוא קשור לסינפסות, איך הוא מאיץ את תהליך התקשורת בין נוירונים, ואיך חומרים כימיים (כמו תרופות או סמים) יכולים להשפיע על חלבוני הממברנות הספציפיים במערכת העצבים. בהמשך מחקרה בדקה את הקשר בין רצפטורים ניקוטיניים להפרעות נוירולוגיות.
המחקר של בואוסאט פתח אפשרויות יישומיות לטיפולים בבעיות בתקשורת שבין המוח לשרירים, אשר גורמות לבעיות נוריולוגיות בבני אדם, כגון אלצהיימר, דיכאון והתמכרויות.
פרסים ומענקים
בשנת 2005 זכתה בואוסאט במלגת גוגנהיים במדעי הטבע. בשנת 2007 קיבלה מלגת מחקר מאגודת לוריאל-אונס"קו לנשים במדע התומכת בנשים העוסקות במדע. בשנת 2014 קיבלה בואוסאט פרס מאותו הגוף ממנו קיבלה את המלגה "על תרומתה להבנתנו של תקשורת תאי מוח ושרירים". פרס זה מציין חמש נשים מופרדות גאוגרפית (כל אחת מיבשת שונה - אמריקה הלטינית, אמריקה הצפונית, אירופה, אסיה, ואפריקה ומדינות ערב), שמחקרן תרם משמעותית למדע. בואוסאט היא הארגנטינאית השלישית שזכתה בפרס. בעקבות קבלת הפרס היא זכתה לשבחים מהשר הארגנטינאי למדעים ומנשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
חגית קמין
ביוגרפיה
קמין בעלת תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני בפסיכולוגיה, התמחות בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, השלימה קורס דירקטורים באוניברסיטת תל אביב.
ססיליה בואוסאט
פרסים ומענקים
בשנת 2015 צוינה בואוסאט ברשימת מאה הנשים של ה-BBC, ("").
חיים אישיים
בואוסאט נשואה ואם לבן ובת.
חגית קמין
ביוגרפיה
משנת 1999 שימשה כמנהלת השיווק של חברת פז והובילה את הקמת רשת חנויות הנוחות "Yellow". בין השנים 2004 ל-2006 כיהנה כסמנכ"לית רשת המזון המהיר בורגראנץ' והייתה אחראית לתכנון וניהול האסטרטגיה השיווקית, איתור ערוצי צמיחה חדשים, ופיתוח ארוחת ה"מיני ראנץ'" המבורגרים קטנים בטעמים. ב-2006 חזרה קמין לחברת פז, ושימשה עד 2014 כמנהלת אגף האסטרטגיה והשיווק של החברה, והובילה את השינוי האסטרטגי של החברה, מחברה סיטונאית לחברה קמעונאית הממוקדת בלקוח הסופי.
בשנת 2014 מונתה קמין למנכ"לית תחנת הרדיו אקו 99 FM במקום מישל קרמרמן. מאז כניסתה לתפקיד, עלתה התחנה מהמקום השלישי למקום הראשון בשיעור ההאזנה לתחנות אזוריות (על פי סקרי TGI) והשיקה את שירות הסטרימינג "eco99music".
בתחילת 2020 עברה לכהן כסמנכ"לית חטיבת לקוחות של איכילוב.
החל משנת 2020 חגית קמין היא שותפה בחברת Obli, חברת פינטק לערבויות חוץ בנקאיות.
החל משנת 2021 חגית קמין היא מנהלת יחידת SyqeAir בחברת "סאיקי מדיקל".
אסביורן סוונסון
אסביורן סוונסון (בשוודית: Esbjörn Svensson; 16 באפריל 1964 – 14 ביוני 2008) היה פסנתרן ג'אז שוודי והמייסד של הרכב הג'אז שלישיית אסביורן סוונסון, הידוע בכינוי E.S.T.
ראשית חייו
סוונסון נחשף למוזיקה קלאסית ולג'אז בשלב מוקדם בחייו דרך אמו, פסנתרנית קלאסית, ואביו, חובב ג'אז, ובתחילה גילה עניין בעיקר במוזיקה קלאסית. בשנות העשרה לחייו הוא פיתח עניין במוזיקת רוק והקים מספר להקות גראז' רוק עם חבריו לכיתה, לפני שחזר למוזיקה הקלאסית, ולבסוף עשה את דרכו לכיוון הג'אז. בגיל 16, סוונסון הלך למכללה למוזיקה, שם קיבל לראשונה שיעורי פסנתר. לאחר מכן הוא למד בבית הספר המלכותי למוזיקה בסטוקהולם, במשך ארבע שנים.
ב-1990 סוונסון הקים את הרכב הג'אז שלו עם חבר ילדותו מגנוס אוסטרום על כלי ההקשה. ההופעות הראשונות של שניהם על הבמה היו כנגני ליווי בסצנת הג'אז השוודית והדנית במהלך שנת 1980. ב-1993, הבסיסט דן ברגלנד הצטרף לשניים, וכך נוצרה שלישיית אסביורן סוונסון. השלישייה פרסמה את אלבום הבכורה שלה, When Everyone Has Gone, ב-1993, ובשנים שלאחר מכן ביססה את מעמדה בסצנת הג'אז הנורדית. סוונסון היה מועמד לפרס נגן השנה השוודי בתחום הג'אז ב-1995 ו-1996.
ההצלחה הבין לאומית ומותו בטרם עת
פריצת השלישייה לתודעה הבינלאומית הגיעה בשנת 1999 עם פרסום האלבום From Gagarin’s Point Of View, אלבומם הראשון שהופץ מחוץ לסקנדינביה. עם פרסום האלבומים Good Morning Susie Soho בשנת 2000 ו-  Strange Place for Snow בשנת 2002, השלישייה משכה את תשומת הלב של הקהל בארצות הברית. ב-2002, השלישייה ערכה מסע הופעות בן 9 חודשים באירופה, ארצות הברית ויפן. האלבומים הבאים שלהם,  Seven Days of Falling (2003), Viaticum (2005) ו- Tuesday Wonderland (2006), התקבלו היטב על ידי המבקרים והמעריצים והיו מועמדים למספר פרסים בתעשיית המוזיקה, וכן הושמעו במצעדי הג'אז והפופ.
E.S.T היה הרכב הג'אז האירופאי הראשון שהופיע על עמוד השער של מגזין הג'אז האמריקאי "דאון ביט" (מאי 2006). האלבום האחרון שלהם, E.S.T. Live in Hamburg - הקלטה של הופעת סתיו ב-2006 בהמבורג כחלק מסיבוב ההופעות שלאחר פרסום הדיסק Tuesday Wonderland - פורסם בחודש נובמבר 2007. טרם מותו של סוונסון, השלישייה עבדה על רעיון של שילוב מוזיקה אלקטרונית וסאונדים נסיוניים אל תוך ההקשר של שלישיית ג'אז. ההופעה האחרונה של E.S.T התקיימה במוסקבה, באולם צ'ייקובסקי, ב-30 במאי 2008. בנוסף לעבודתו עם E.S.T, סוונסון הקליט אלבומים עם נילס לנדגרן, לינה ניברג וויקטוריה טולסטוי.
ב-14 ביוני 2008, סוונסון נעלם במהלך צלילה באי Ingarö הסמוך לסטוקהולם. בני הלויה שלו, כולל מדריך צלילה ובנו שהיה אז בן 14, מצאו אותו לבסוף שוכב מחוסר הכרה על קרקעית הים. הוא הובהל לבית החולים האוניברסיטאי Karolinska על ידי מסוק כשהוא סובל מפציעות קשות, אך לא ניתן היה להציל אותו. הוא היה בן 44 במותו, נשוי ואב לשני ילדים.
כנגן ליווי
עם לאסה לינדגרן עם לינה ניברג עם נילס לנדגרן
אנג'לו די ליוויו
אנג'לו די ליוויו (באיטלקית: Angelo Di Livio; נולד ב-26 ביולי 1966 ברומא) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקשר האחורי והימני.
ראפה מיר
רפאל מיר ויסנטה (בספרדית: Rafael Mir Vicente; נולד ב-18 ביוני 1997) המכונה בקצרה בשם ראפה מיר, הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת החלוץ בסביליה מהלה ליגה.
אנג'לו די ליוויו
די ליוויו שיחק לאורך כל הקריירה באיטליה, ובמרבית הקריירה שיחק בקבוצות פדובה, יובנטוס ופיורנטינה. כשחקנה של נבחרת איטליה, נכלל די ליוויו בסגל לשני מונדיאלים ושתי אליפויות אירופה.
ראפה מיר
קריירה מוקדמת
מיר, יליד במורסיה, החל את הקריירה שלו ב-CD Javalí Nuevo. לאחר תקופה בה כבש 120 שערים ב-ElPozo Murcia FS, הוא החל לשחק בראנרו, בה כבש 57 ו-84 שערים בעונותיו בהתאמה לפני שהצטרף לברצלונה.
אנג'לו די ליוויו
כינויו של די ליוויו היה "סולדאטינו" (באיטלקית: "Soladtino", חייל קטן). את הכינוי העניק לו החלוץ האיטלקי רוברטו באג'ו.
ראפה מיר
קריירה מוקדמת
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים הבוגרת, ולנסיה ב', ב-1 במרץ 2015 בהפסד 1–2 לל'הוספיטלט. בסך הכל ערך 2 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של המועדון בטרם נמכר.
אנג'לו די ליוויו
קריירת משחק
די ליוויו החל את דרכו בקבוצת הנוער של רומא מעיר הולדתו. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת, אך לאחר עונה אחת בה לא זכה לדקות משחק, יצא די ליוויו להשאלות בקבוצות רג'אנה ונוצ'רינה מהליגה השלישית. עונת ההשאלה האחרונה שלו הייתה, במהלכה שיחק במדי פרוג'ה מהליגה הרביעית, וסייע לה להעפיל לליגה השלישית. בסיום עונת ההשאלה הפך מעברו של די ליוויו מרומא לפרוג'ה לקבוע, והוא שיחק בקבוצה עונה מלאה אחת נוספת בטרם עבר לפדובה מהסרייה ב' כחודשיים לאחר פתיחת עונת.
ראפה מיר
וולברהמפטון וונדררס
ב-3 בינואר 2018 חתם מיר בוולברהמפטון וונדררס מהצ'מפיונשיפ. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שלושה ימים לאחר מכן בסיבוב השלישי של הגביע האנגלי מול סוונסי סיטי. ב-13 בינואר 2018 ערך הופעת בכורה בליגה בתיקו 0-0 מול בארנסלי.
אנג'לו די ליוויו
קריירת משחק
לאחר ארבע עונות במרכז הטבלה ובשולי הצמרת, עבר די ליוויו בצוותא עם חברו לקבוצה אלסנדרו דל פיירו לקבוצת הפאר יובנטוס, אותה אימן אז ג'ובאני טרפטוני. די ליוויו הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-5 בספטמבר 1993, בגיל 27. בעונתו השנייה בקבוצה הוחלף טרפטוני במרצ'לו ליפי, וגם תחת המאמן החדש היה די ליוויו שחקן מפתח. באותה עונה הוא זכה עם הקבוצה בדאבל המקומי והגיע איתה לגמר גביע אופ"א, שם נוצחה על ידי פארמה. בעונת זכה די ליוויו עם יובנטוס בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אייאקס אמסטרדם בדו-קרב פנדלים. די ליוויו נכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה. בעקבות הזכייה בליגת האלופות זכתה יובנטוס גם בתוארי הגביע הביניבשתי והסופר קאפ האירופי, ובשני המפגשים פתח די ליוויו בהרכב קבוצתו. הוא הוסיף לשחק ביובנטוס עד לתום עונת, ובסך הכל בשש עונות במדי הקבוצה רשם די ליוויו 187 הופעות ליגה וזכה עם קבוצתו באליפות אירופה, שלוש אליפויות איטליה, גביע, גביע ביניבשתי, סופר קאפ אירופי ופעמיים בתואר הסופר קאפ האיטלקי.
ראפה מיר
וולברהמפטון וונדררס
ב-23 ביולי 2018 הושאל ללאס פאלמאס מהליגה הספרדית השנייה. ב-19 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון 0–2 על ראוס דפורטיו. ב-1 בספטמבר כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד ריאל סרגוסה.
אנג'לו די ליוויו
קריירת משחק
לקראת עונת עבר די ליוויו מיובנטוס לפיורנטינה. הוא הוחתם על ידי המאמן שהביא אותו ליובנטוס, ג'ובאני טרפטוני. לאחר עונה אחת הוחלף המאמן בפתיח טרים הטורקי, ובאותה עונה הוחלף המאמן בשנית, על ידי רוברטו מנצ'יני. תחת מנצ'יני זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי. החל מעונת החל די ליוויו לשמש כקפטן הקבוצה, במקומו של רוי קושטה שעבר למילאן. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, אך מצבה החמיר לאחר שפשטה רגל, פורקה והוקמה מחדש בליגה הרביעית. די ליוויו בן ה-36, שבאותו קיץ עוד ייצג את נבחרת איטליה במונדיאל 2002, היה שחקן הסגל היחיד שהחליט להישאר בקבוצה. יחד עם פיורנטינה, טיפס די ליוויו במעלה הליגות עד שהקבוצה הבטיחה את עלייתה בחזרה לליגה הבכירה בסיום עונת. די ליוויו הוביל את הקבוצה עונה אחת נוספת בסרייה א', עד שבשנת 2005, בגיל 39, פרש ממשחק פעיל.
ראפה מיר
וולברהמפטון וונדררס
ב-30 ביולי 2019, חזר לצ'מפיונשיפ והושאל לנוטינגהאם פורסט. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-3 באוגוסט בהפסד 1–2 לוסט ברומיץ' אלביון.
אנג'לו די ליוויו
קריירת משחק
לאחר פרישתו, נכלל די ליוויו בצוות המקצועי של קבוצת הנוער של רומא בין 2006 ל-2008, ובצוות המקצועי של מרצ'לו ליפי בנבחרת איטליה בין 2008 ל-2010.
ראפה מיר
וולברהמפטון וונדררס
ב-13 בינואר 2020 הושאל לוסקה. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-19 בינואר בתיקו 1-1 עם ריאל אוביידו. ב-25 בינואר כבש שער בכורה בניצחון 1–2 על דפורטיבו לוגו. בסך הכל כבש 22 שערים ב-56 הופכות ליגה בקבוצה.
אנג'לו די ליוויו
נבחרת איטליה
לאחר שפרץ במדי יובנטוס בגיל מאוחר יחסית, גם הקריירה הבינלאומית של די ליוויו במדי נבחרת איטליה החלה בגיל 29 בלבד. הוא זומן לנבחרת על ידי המאמן אריגו סאקי, ומשחק הבכורה שלו היה ב-6 בספטמבר 1995, במסגרת מוקדמות יורו 1996, בניצחונה הביתי של איטליה 1-0 על.
ראפה מיר
סביליה
ב-20 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לשש שנים בסביליה.
אנג'לו די ליוויו
נבחרת איטליה
די ליוויו זומן על ידי סאקי לטורניר יורו 1996 באנגליה, ופתח בהרכב במשחק הראשון של שלב הבתים, בניצחון 2-1 על. לאחר שלא שותף בהפסד ל, נכנס די ליוויו כמחליף מול (0-0), במשחק שלאחריו סיימה איטליה את דרכה בטורניר.
בעקבות ההדחה המוקדמות הוחלף סאקי בצ'זרה מלדיני, ודי ליוויו היה חלק משמעותי מהתוכנית המקצועית של המאמן החדש. הוא שותף בשמונה משחקים במוקדמות מונדיאל 1998, וזומן לסגל הנבחרת של מלדיני לקראת המונדיאל בצרפת. בשלב הבתים פתח די ליוויו בהרכב במשחק הראשון של איטליה, שהסתיים בשוויון 2-2 מול, ונכנס כמחליף לשבע דקות במשחק השני בו ניצחה איטליה 3-0 את. הוא חזר לשחק בשלב שמינית הגמר בו ניצחה איטליה 1-0 את, כשנכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה, והודח עם איטליה מהטורניר בשלב רבע הגמר, בו הפסידה איטליה למארחת בפנדלים. די ליוויו נכנס למשחק לקראת פתיחת ההארכה, ולא נטל חלק בדו-קרב הבעיטות.
ראפה מיר
נבחרת ספרד
מיר היה שותף לזכייה באליפות אירופה 2019 עם נבחרת ספרד עד גיל 21, ובמדליית כסף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת טוקיו 2020.
אנג'לו די ליוויו
נבחרת איטליה
בתום הטורניר הוחלף מלדיני בדינו זוף, ובשנתיים בהן היה זוף המאמן זכה די ליוויו לארבע הופעות בלבד. שתיים מההופעות היו במסגרת שלב הבתים של טורניר יורו 2000, אותו סיימה איטליה כסגנית אלופת אירופה.
ראפה מיר
חיים אישיים
מיר הוא בנו של כדורגלן העבר מגין מיר.
אנג'לו די ליוויו
נבחרת איטליה
עזיבתו של זוף החזירה את די ליוויו לתפקיד מרכזי בנבחרת, שכן לתפקיד המאמן נבחר ג'ובאני טרפטוני, שהביע אמון בדי ליוויו פעמיים בעבר, כשהחתים אותו ביובנטוס ובפיורנטינה. די ליוויו שיחק חמש פעמים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, ובגיל 36 זכה מטרפטוני לזימון לסגל הנבחרת לקראת טורניר מונדיאל 2002 ביפן ובקוריאה הדרומית. די ליוויו עלה כמחליף במשחק הראשון בו ניצחה איטליה 2-0 את, ומשחקו השני בטורניר, והאחרון במדי נבחרת איטליה, היה כשעלה כמחליף בהפסדה של איטליה בשמינית הגמר 2-1 למארחת בהארכה.
ראפה מיר
תארים
וסקה
אנג'לו די ליוויו
נבחרת איטליה
בסך הכל בשבע שנים בהן נמנה עם סגל איטליה, רשם די ליוויו 40 הופעות.
ראפה מיר
תארים
סביליה
חבקוק והמלאך (ברניני)
חבקוק והמלאך (באיטלקית: Abacuc e l'angelo) הוא פסל שיש של הפסל ג'ובאני לורנצו ברניני, שפוסל בין השנים 1656–1661 ומוצג בקפלת קיגי, בזיליקת סנטה מריה דל פופולו ברומא.
היסטוריה ורקע
הפסל מבוסס על סיפור בל והתנין, אחד משלושת התוספות לספר דניאל. הסיפור מתאר את הצלתו של דניאל מרעב בעזרת הופעתו המופלאה של חבקוק בגוב האריות אליו הוא הושלך: חבקוק הכין ארוחה והיה בכוונתו ללכת לשדה כדי לתת אותה לקוצרים, אלא שאז הופיע המלאך והורה לו להגיע לבבל ולתת אותה לדניאל. חבקוק לא הכיר את הדרך, ועל כן נשא אותו המלאך בשערו כל הדרך לבבל והניחו בגוב האריות. לאחר שדניאל אסיר התודה אכל את הארוחה, נשא המלאך את חבקוק בחזרה למקומו.
ברניני החל לעבוד בקפלה בשנת 1652 עבור פאביו קיגי, הקרדינל של הבזיליקה אשר נבחר לאפיפיור אלכסנדר השביעי בשנת 1655 והעניק תנופה מחודשת לשחזור הקפלה. באותה עת שתי הגומחות בצידי המזבח הראשי היו עדיין ריקות, בעוד השתיים האחרות, בצידי הכניסה, אוישו בפסלים של לורנצטו שנוצרו על פי עיצובו של רפאל: יונה, ואליהו.
רישום ששרד מסדנתו של ברניני מוכיח שהאדריכל תכנן בתחילה את העברת שני הפסלים של לורנצטו לגומחות הריקות ליד המזבח. אך עד מהרה שינה את דעתו וייצר שני פסלים חדשים: "חבקוק והמלאך" ודניאל והאריה, המוצבים זה מול זה באלכסון לאורך חלל הקפלה. יחדיו, שני הפסלים יצרו קומפוזיציה גדולה יותר שהחייתה את הקפלה כולה.
סיבה נוספת לכך שברניני בחר לתאר את הסיפור הזה היא שספריית קיגי הכילה את הטקסט היחיד הידוע של גרסת תרגום השבעים לספר דניאל שבו נכתב הסיפור, קודקס צ'יסיאנוס 45. באופן מוזר, שני מדריכים מוקדמים של הבזיליקה, אלה של אלבריצ'י (1600) ולנדוצ'י (1646), זיהו את פסלי הקפלה שהיו קיימים אז כיונה וחבקוק, במקום יונה ואליהו. הטעות מרמזת לכך שפסל של חבקוק עבור הקפלה תוכנן בשלב מוקדם יותר.
תיאור היצירה
הפסל מתאר את הרגע שבו המלאך מורה לחבקוק להגיע לבבל. למרות הגומחה הצרה יצר ברניני קומפוזיציה תוססת ודרמטית. חבקוק יושב על סלע, כשלצידו סלסלה ובה הארוחה שהכין, ומצביע לכיוון אליו הוא רוצה ללכת תוך שהוא נושא את מבטו אל המלאך הצעיר והיפה שלצידו. המלאך נוטה אל מחוץ לגומחה, מגביה את ראשו של חבקוק תוך אחיזה בשערו, ומצביע אל עבר דניאל בצידה השני של הקפלה. הנביא מוצג כאיש מזוקן, מבוגר אך עדיין חזק.
אוולין רודריגז מיראלס
אוולין רודריגז מיראלס (בספרדית: Evelyn Rodriguez Miralles; נולדה ב-19 בפברואר 1966) היא מהנדסת בנאס"א ומובילה בה את תוכנית המציאות המדומה החל משנת 1993. היא נולדה וגדלה בקראקס ונצואלה, ולמדה בארצות הברית באוניברסיטת יוסטון שם השתקעה. מיראלס זכתה במספר לא מבוטל של פרסים על עבודתה החדשנית בתחום. בנוסף לעבודתה כחוקרת ומהנדסת היא מקדישה רבות מזמנה לקידום נשים במדע, הנדסה ומתמטיקה, ומנסה לעודד צעירות לשאוף ולפתח קריירה מדעית.
קורות חיים
מיראלס נולדה בשנת 1966 וגדלה בקראקס, ונצואלה, הצעירה מבין 5 אחים ואחיות. אביה עבד בחברת נפט ומיראלס טוענת שהוא היווה אחת ההשפעות הגדולות על חייה, תמיד עודד אותה ודחף ללימודים גבוהים, לעבודה קשה, ולעצמאות. בין אחיה: מהנדסת כימית, מהנדס חשמל ומתמטיקאי, כך שהמקצועות המדעיים לא היו זרים למשפחה, ומיראלס גדלה מוקפת בהשראה ללכת ולצבור ידע. אוולין מיראלס נשואה לאנריק מיראלס. לזוג שתי בנות.
השכלה
כשגדלה, החלה לימודים בקולג' בארצות הברית והשלימה תואר ראשון באוניברסיטת למאר ב-1990 תואר ראשון במדעי המחשב ובגרפיקה ממוחשבת, וב-1992 תואר שני במנהל עסקים בניהול טכנולוגי מאוניברסיטת יוסטון.
עבודת בנאס"א
בהמשך שנת 1992 הצטרפה מיראלס לנאס"א. ראשית עבודתה בנאס"א כללה בנייה של מודל תלת־ממדי למושבה על הירח. על אף שהפרויקט לא יצא לפועל, ייתכן ויעשה שימוש במודל עבור מושבה על מאדים. בהמשך, היא עבדה ביצירת הדמיה גרפית ובפיתוח תוכנה. כיום, נעשה שימוש בעבודתה בהדמיה גרפית על מנת לייצר הדמיה של מצבים בחלל החיצון לאימון אסטרונאוטים, שהתפתחה לכדי תוכנית המציאות המדומה של נאס"א כשמיראלס היא ממוביליה הראשונים.
פעילותה לקידום נשים
בנוסף לפעילותה כחוקרת ובקידום טכנולוגיה, מיראלס משקיעה רבות בקידומן של נשים בתחומים כמו מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה. חשוב לה לשמש דוגמה לנשים ולנערות ללמוד ולהפוך לחוקרות, מדעניות ומהנדסות מכל הסוגים. מיראלס מאמינה שחטיבת הביניים היא שלב קריטי בחייה החינוכיים של אישה צעירה, בגלל ההשפעה העצומה שלו על הביטחון העצמי שלה ועל היכולת שלה לתפוס תאוצה בתחום.
מיראלס משתתפת לעיתים קרובות באירועים לצעירים כגון ירידים מדעיים והרצאות על מנת לקדם ולעודד כניסה של צעירים ובייחוד צעירות לתחומים המדעיים. לאחרונה כאשר שפטה בתחרות של הגשושית במאדים באוניברסיטת יוסטון, היא איפשרה לקבוצה שהיא שפטה לדבר בטלפון עם האסטרונאוטית סמנתה כריסטופורטי שהייתה באותו זמן על תחנת החלל הבינלאומית ונהנתה לראות את ההתלהבות של הבנות בקבוצה וכיצד אורו עיניהן. מיראלס רואה חשיבות רבה למאמצי השכנוע שלה לרתום בנות לעסוק בתחומים המדעיים ובתקווה אף לקדם ולפתח את הידע האנושי.
קרחון פטוס
קרחון פטוס או קרחון פטס (באנגלית: Pettus Glacier) הוא קרחון צר, בחצי האי טריניטי שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 17 קילומטרים, והוא צר ועמוק.
הקרחון זורם לכיוון צפון מקיר אבוני, ונשפך אל הדום הקרח גאווין, בין גבעת פוינטר וכיפת טינסל.
מיפוי הקרחון
הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
הקרחון נסקר ומופה על ידי סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, שיצאו לסקר מבסיס מפרץ התקווה בשנת 1960.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט נ. פטוס (Robert N. Pettus), שהיה טייס עבור משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Kevin M. Foley, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area and South Shetland Islands, Antarctica, 1843 - 2001, P 29
הטיהור 3: שנת בחירות
הטיהור 3: שנת בחירות (באנגלית: The Purge: Election Year) הוא סרט פעולה-אימה אמריקאי שכתב וביים ג'יימס דה מונקו ויצא בשנת 2016 בסרט מככבים פרנק גרילו, אליזבת מיטשל ומיקלטי וויליאמסון. הסרט הוא השלישי בסדרת סרטי The Purge (הראשון היה "הטיהור" שיצא ב-2013 והשני היה "הטיהור 2: לשרוד את הלילה" שיצא ב-2014).
הסרט הוקרן לראשונה ב -1 ביולי 2016, וקבל ביקורות מעורבות. הסרט גרף מעל 118 מיליון דולרים, ובכך הפך לסרט המרוויח ביותר בסדרת The Purge עד כה.
ב-4 ביולי 2018 הושק הסרט הרביעי בסדרה בשם "הטיהור הראשון".
רקע
כמו 2 הסרטים הקודמים בסדרה, הסרט מתרחש לאחר שארצות הברית "נולדה מחדש" עם שיעורי פשע ואבטלה בשיאי שפל של כל הזמנים וזאת בשל המדיניות של הממשל הפדרלי, בהנהגת המפלגה הטוטליטרית "מפלגת האבות המייסדים החדשים של אמריקה" שהנהיגה אירוע שנתי בלילה שבין ה-21 במרץ ל-22 במרץ: במשך 12 שעות החושך, שנקראו "הטיהור", שירותים ממשלתיים כמו משטרה, בתי חולים ומכבי אש סגורים ולא נותנים שירות כמו כן, כל פעילות פלילית (כולל רצח, גנבה ואונס) מוכרזת כחוקית, מטרתו של "הטיהור" היא למנוע מהתושבים לעבור על החוק ביום-יום יש לאפשר להם לשחרר את כל הזעם והפראיות בפרק זמן מצומצם ("לשחרר את החיה"). ההרג הרב המאפיין את ליל הטיהור תורם גם לשליטה בגידול האוכלוסייה. לטענת המתנגדים למועד זה, הטיהור נועד כדי לאפשר לתושבים לרצוח את העניים שאין בידם האמצעים להגן על עצמם כדי שלא יהוו עוד עול על המדינה.
עלילה
הסרט מתחיל בליל הטיהור של 2022, במקביל לאירועים של הסרט הראשון. אדם העוטה מסכה על פניו מחזיק את משפחת רואן כבני ערובה. הוא מחליט לשחק איתם משחק שנקרא "הבחירה של אמא" במהלכו הוא כופה על אם המשפחה לבחור מי מבין בני המשפחה יחיו. כאשר האם מסרבת המטהר רוצח את כל בני המשפחה חוץ מצ'ארלי, הבת הצעירה. שמונה עשרה שנים מאוחר יותר (2040) רואן (משוחקת מפה ואילך על ידי אליזבת מיטשל) מופיעה כסנטורית עצמאית שמתמודדת לנשיאות ארצות הברית בבחירות באותה שנה מול מועמד הNFFA אדוויג אוונס (קייל סקור) במטרה לבטל את הטיהור. כדי להבטיח את ניצחונם, הNFFA מבטלים את ההגנה שהחוק העניק לעובדי ממשל בכירים (בהם סנטורים) מפגיעה במהלך הטיהור כדי שעובדיהם ובעלי בריתם יוכלו לרצוח את רואן. כתוצאה מכך נאלץ שומר ראשה של רואן, ליאו בארנס (פרנק גרילו), סמל משטרה לשעבר שבסרט הקודם ניסה לרצוח אדם שדרס את בנו למוות אך ריחם עליו ברגע האחרון, להציב אבטחה כבדה על המטה שלה. לאחר שרואן ובארנס נבגדים על ידי הסוכנים והשוטרים הממשלתיים שהיו אמונים לכאורה על ביטחונה של הסנטורית אך בפועל נשלחו בידי הממשלה כדי להתנקש בה, בורחים השניים לרחוב ומוצאים מחסה בחנות קטנה של אדם בשם ג'ון דיקסון (מיקלטי וויליאמסון) שבוחר לשמור על חנותו לאחר שהביטוח הודיע לו כי לא יבטח את העסק על נזקי ליל הטיהור. לאחר זמן קצר נאלצים רואן, בארנס, דיקסון והעובד שלו מרקו (ג'וזף סוריה) לברוח באמבולנס של לייני רוקר (בטי גבריאל), בחורה אשר מתנדבת לתת שירות רפואי באופן עצמאי כשכל בתי החולים משותקים במהלך "הטיהור", לבית חולים מאולתר שנמצא תחת שלטון של מיליצית מתנגדי הטיהור בהנהגת דוויין בישופ (אדווין הודג'). במהלך הסרט, רואן נרדפת על ידי מיליציית עליונות לבנה בהנהגת ארל דנזינגר (טרי סרפיקו) שעובדת בשביל ממשלת הNFFA.
מריה דל סרו
מריה דל סרו (בספרדית: Maria Del Cerro; נולדה ב-20 במרץ 1985) היא שחקנית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה, ומעצבת אופנה ארגנטינאית. התפרסמה בשל תפקידה כמלודי פס בטלנובלה "כמעט מלאכים".
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שהתקיימו ב-22 באוקטובר 2013, עמדו לבחירה 187 ראשי ערים ומועצות מקומיות (בבחירות לא נכללו מועצות אזוריות, אלה נבחרו כחודשיים מאוחר יותר).
מריה דל סרו
דוגמנות
החלה את קריירת הדוגמנות בתוכנית המציאות SúperM לדוגמניות בשנת 2002, ובכך הפכה לאחת הדוגמניות המובילות של ארגנטינה.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
בהתאם לכללי הבחירות לרשויות המקומיות נדרשו הבוחרים לבחירה כפולה - בפתק אחד לראש הרשות ובפתק שני לרשימה למועצת הרשות. מרבית הרשימות היו רשימות מקומיות, הפעילות רק במישור המוניציפלי, ומיעוטן היו רשימות מטעם המפלגות הפעילות גם במישור הארצי.
מריה דל סרו
טלוויזיה וקולנוע
את קריירת המשחק החלה בשנת 2007 כאשר ביצעה תפקיד קטן בטלנובלה "רומיאו ויוליה".
בשנת 2008 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של הטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" פרי יצרה של כריס מורנה, בדמותה של מלודי פס, לצד אמיליה אטיאס, מריאנה אספוסיטו, אאוחניה סוארס, ניקולאס ריירה, ניקולס ואסקס, חואן פדרו לנסאני וגסטון דלמאו.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
שיעור ההשתתפות הכולל בסיבוב הראשון בבחירות היה 51.1%, נמוך בהשוואה לשיעור ההשתפות בבחירות לכנסת התשע עשרה, שנערכו בתחילת אותה שנה - 67.8%. ערים אחדות התאפיינו בשיעור הצבעה נמוך במיוחד: תל אביב - 31.3%, ירושלים - 35.9%, באר שבע - 39.8%.
מריה דל סרו
טלוויזיה וקולנוע
בשנת 2011 שיחקה בסדרה  "Los únicos" ("היחידים")  בתפקיד קרוליינה לצד מריאנו מרטינס, ניקולס ואסקס וחימנה ברון.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
בשתי מועצות מקומיות, ע'ג'ר וקדומים, הבחירות בוטלו כיוון שהוגשו רק מועמדות לראש הרשות ורשימת מועמדים אחת ואלו הוכרזו כזוכים. בע'ג'ר נבחר בשלישית אחמד פתאלי ובקדומים נבחר בשנית חננאל דורני.
מריה דל סרו
טלוויזיה וקולנוע
בשנת 2012 הצטרפה לצוות השחקנים באופרת הסבון "לובו", ובאותה שנה שיחקה בטלנובלה "אהבה מתוקה". בשנת 2013 שיחקה במיני סדרה "Sandiacon vino" והחלה לשחק בסרט הראשון שלה "Catolicos Chicos".
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
ב-38 רשויות מקומיות לא הושגה הכרעה בדבר ראש הרשות הנבחר, והתקיים בהן סיבוב שני, ב-5 בנובמבר 2013. אחוז ההצבעה בסיבוב השני עמד על 50.90% מבעלי זכות ההצבעה.
מריה דל סרו
טלוויזיה וקולנוע
בשנת 2016 השתתפה בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-11, והיא הודחה בחצי הגמר. בשנת 2018 השתתפה שוב בתוכנית בעונה ה-13 שלה, ושוב הודחה בחצי הגמר.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
על פי החוק, ראש רשות שנבחר בבחירות בקלפי יתחיל לכהן 21 ימים לאחר יום בחירתו, לכן הנבחרים בסיבוב הראשון נכנסו לתפקידם ב-12 בנובמבר 2013, והנבחרים בסיבוב השני נכנסו לתפקידם ב-26 בנובמבר.
מריה דל סרו
חיים אישיים
מריה דל סרו מכונה כמרי על ידי חברים ובני משפחה. בין השנים 2008–2010 הייתה בזוגיות עם השחקן בנחמין רוחאס.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
שתי נשים נבחרו לכהן כראש עיר, מרים פיירברג בנתניה ויעלה מקליס ביהוד-מונוסון, ואישה אחת בלבד נבחרה לראש מועצה מקומית, ליזי דלריצ'ה בגני תקווה.
מריה דל סרו
חיים אישיים
בן זוגה כיום הוא חיימה בואקט. ב-23 באוגוסט 2015 נולדה בתם הראשונה, מילה, וב-15 באפריל 2020 נולדה בתם השנייה, קאלה.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
ב-24 בדצמבר 2013 נערכו הבחירות לקבוצה השנייה של מועצות האזוריות (הבחירות לקבוצה הראשונה נערכו ב-4 בדצמבר 2012). מתוך 25 מועצות אזוריות, רק במועצה אזורית חוף הכרמל נדרש סיבוב נוסף לבחירת ראש המועצה.
התערבות בג"ץ
בספטמבר ובאוקטובר 2013 החליט בג"ץ להדיח שלושה ראשי עיריות (שמעון גפסו מנצרת עילית, יצחק רוכברגר מרמת השרון ושלמה לחיאני מבת ים) לאחר שהוגש נגד כל אחד מהם כתב אישום (בהרחיבו הלכה דומה שנפסקה לגבי שרים וסגני שרים בשנת 1993), למרות שהחוק מחייב את הדחתם רק אם הורשעו בעבירה שיש עמה קלון). זמן קצר לאחר פסיקה זו נערכו הבחירות לרשויות המקומיות, ושלושת ראשי הערים המודחים נבחרו מחדש. היו שראו זאת כהבעת אי-אמון של הציבור בבג"ץ.
בעקבות פסקי הדין ותוצאות הבחירות הודיע שר הפנים גדעון סער, על כוונתו להסדיר בחקיקה את סוגיית ראש רשות מקומית שהוגש נגדו כתב אישום חמור. חקיקה זו אושרה בכנסת בדצמבר 2013.
אירועים חריגים
ערב הבחירות נורה מועמד למועצת העיר לוד, עורך הדין עבד אלכרים אזברגה, בידי רעול פנים, ונפצע קשה. אזברגה הוא מספר 2 ברשימת "א-נידא אלערבי" אשר זכתה ב-3 מושבים במועצה.
יומיים לפני הסיבוב השני של הבחירות הורה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט סלים ג'ובראן, לצביקה הדר, אחד משני המתחרים בהרצליה, לפרסם הבהרה בדף הפייסבוק שלו, לפיה מודעות שפרסם אינן ידיעות חדשותיות (אף שיצרו רושם כזה).
במהלך הסיבוב השני נפסלו ארבע קלפיות בעיר פתח תקווה בעקבות זיופי פתקים עם שמו של המועמד איציק ברוורמן.
ב-9 בנובמבר 2013 נעצרו שלום דומרני והרב יורם אברג'ל, בחשד שפעלו להטיית תוצאות הבחירות בנתיבות.
משטרת ישראל חקרה חשדות לזיוף בבחירות בבית שמש, לאחר שבדירה בעיר נתפסו 170 תעודות זהות. ב-27 בנובמבר 2013 הגיש היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, ערעור לבית משפט לעניינים מינהליים בירושלים על תוצאות הבחירות למועצת בית שמש ולראשות העיר, בנימוק שהיו זיופים ומרמה במהלך הבחירות. בית המשפט קיבל את הערעור והחליט על קיום בחירות חוזרות בעיר. הערעור על פסק הדין נדחה על ידי בית המשפט העליון, והבחירות החוזרות נערכו ב-11 במרץ 2014 ובהם זכה אבוטבול.
בתום ספירת הקולות בנצרת הוכרז עלי סלאם כזוכה, בהפרש של 22 קולות בלבד. יריבו, ראש העירייה המכהן ראמז ג'ראיסי, ערער לבית המשפט המחוזי על פסילתן של 47 מעטפות הצבעה, ולאחר שערעורו התקבל ונספרו הקולות שבמעטפות אלה, התברר שג'ראיסי הוא הזוכה, בהפרש של 9 קולות בלבד. עלי סלאם ערער אף הוא ואליו הצטרף היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בהמלצה לערוך בחירות חוזרות בעיר, אך הערעור וההמלצה נדחו, ואולם ב-11 בפברואר 2014 הפך בית המשפט העליון את ההחלטה והורה על קיום בחירות חוזרות לראשות העיר נצרת בתוך 30 יום. הבחירות החוזרות התקיימו ב-11 במרץ 2014 ובהן זכה סלאם ברוב גדול.
אמנון דמתי
אמנון דמתי (נולד ב-26 באוקטובר 1957) - הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי, ממייסדי להקת קול ודממה, רקדן ראשי בלהקה במשך 15 שנים,
דמתי הוא חירש מלידה.
ביוגרפיה
כשהיה בן חמש נאלצו הוריו לשלוח אותו לפנימייה לילדים חרשים. דמתי למד ב"ניב" לילדים חרשים בירושלים מגיל חמש עד 15. בנעוריו הצטרף לריקודי עם, והחליט להיות רקדן, אף על פי שאינו יכול לשמוע מוזיקה. הוא ניחן גם ביכולות פנטומימה וחיקוי תנועתי של חיות.
בשנת 1971 הצטרף לקבוצת רקדנים חרשים, ללהקת "דממה" שייסד משה אפרתי.
דמתי ממייסדי להקת קול ודממה והיה רקדן ראשי בלהקה זו במשך 15 שנים.
דמתי מוזמן בתכיפות ל-אוניברסיטת גאלדט, למופעים בינלאומיים וליצירת כוריוגרפיות.
בפסטיבל ישראל 1988 עשה את הכוריאוגרפיה להצגה "חופת דודים", בבימויו של דורון פולק על פי סיפור מאת ש"י עגנון.
דמתי ורעייתו ג'יל מעבירים סדנאות, עושים כוריאוגרפיות למורים לתנועה, לילדים חירשים, מקהלות בשפת הסימנים, פרויקטים של בתי ספר למשחק, וכוריואוגרפיות למחזמרים. דמתי הקים עם בת זוגו להקה בשם "חושישי". בשנת 1989 דמתי ורעייתו ג'יל הופיעו כנציגי ישראל בבית הלבן בפני הנשיא ג'ורג' בוש
בתחילת שנות האלפיים נתמנה דמתי למפיק האומנותי ראשי של פסטיבל DEAFWAY בוושינגטון בארצות הברית, המתקיים אחת ל – 10 שנים ומשתתפים בו חירשים מכל העולם
דמתי הופיע כרקדן במחול "כמו שאני" ביצירה "בדיוק בדיוק כמו שאני".
בשנת 2015 יצרו הזוג דמתי את הכוריאוגרפיה של המחזה "תשמע קולי" שהוצג בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער בהשתתפותה של עידית טפרסון.
דמתי בנה עם ג'יל את המופע "שני עולמות". במופע הרקדנים שניהם משתפים את הקהל בדו-שיח ובתנועה על הבמה.
דמתי ורעייתו לקחו חלק פעיל בסרט "בדרך חד סטרית", על ילדי תימן האבודים.
בשנת 2016 בני הזוג דמתי הקימו בקליפורניה, ארצות הברית עמותה בשם: "2 עולמות ריקוד" (two worlds dance) שמגשר בין חירשים לשומעים דרך תנועה ומחול. לפרויקט הוזמנו מאות בני נוער חירשים, בני נוער עם מוגבלות ובני נוער שומעים תוך התבוננות בצרכים המיוחדים של כל ילד
בני הזוג דמתי ערכו סדנה בבית הספר היסודי "אלקוט" בסן דייגו בהשתתפות 50 ילדים חירשים ובעלי צרכים מיוחדים בגילאי 3–11 שנה.
משפחה
ב-1990 נישא דמתי במצפה מודיעין למתעמלת המכשירים והרקדנית ג'יל פיינגולד אשר עלתה מארצות הברית בשנת 1976.
לזוג 2 ילדים: קאי דמתי ששירת בחיל הים, ועוסק במדעי המוח ובת דאניי דמתי
המוזיקאי אילן דמתי הוא אחיינו, בן להורים חרשים
דארובאר
דָארוּבָאר (בקרואטית: Daruvar) היא עיירת קיט במזרח קרואטיה, השוכנת בעמק הנהר טופליצה שבשטחי מחוז ביילובאר-בילוגורה אשר בחבל סלאבוניה.
היסטוריה
דארובאר ממוקמת בצומת דרכים והאזור היה בעל חשיבות אסטרטגית מתקופת האימפריה הרומית. יישוב בשם דארובר מאוזכר לראשונה במסמכים מ-1771 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג. בסמיכות לעיירה מצויים מעיינות מרפא והיא הפכה בהדרגה לעיירת קיט בתחום תיירות המרפא. במהלך השנים התיישבו בעיירה תושבים ממוצא צ'כי וכן שוואבים. בהמשך נשלטה העיירה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את הממלכה תוך ימים אחדים. אזור דארובאר הועבר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו קמה קרואטיה ודארובאר נכללה בשטחה.
הקהילה היהודית
במהלך המאה ה-18 התיישבו בדארובאר יהודים שהגיעו מבורגנלנד. מרביתם היו סוחרים ומקצתם בנקאים ובעלי מקצועות חופשיים. ב-1860 נחנך בית הכנסת הקהילתי ושנתיים מאוחר יותר בית העלמין היהודי. בראשית המאה ה-20 כיהן משה פרנקפורטר כרב הראשי של הקהילה. בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה היהודית על ידי אנשי הקאדר הירוק ונשדדו חנויות ובתי מגורים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה גברה הפעילות הציונית בעיירה והוקמו אגודות נוער וסניף של ויצו. ב-1921 התגוררו בדארובאר 276 יהודים שהיוו כ-10 אחוזים מכלל תושבי העיירה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 205 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית הוחל ברדיפת יהודי דארובאר. בשלב בראשון הוחרם רכושם של בני הקהילה ובהמשך אף בוצעו מעשי שוד שאורגנו על ידי שלטונות האוסטאשה. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה בשלושה טרנספורטים בין מאי לאוגוסט 1941.
לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לדארובאר, אך לא התחדשה פעילות קהילתית. ב-1951 שופץ מבנה בית הכנסת בדארובאר והוסב לאולם תיאטרון וב-1993 הוסב לכנסייה פנטקוסטליסטית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שופץ בית העלמין והוצבה בו אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה. בראשית המאה ה-21 עמד בית העלמין היהודי על תילו, הוקף גדר ובו כ-160 מצבות.
ב-1968 התגוררו בדארובאר 36 יהודים וב-1991 התגוררו בעיירה 6 יהודים.
לקהילת דארובאר השתייכו יהודי העיירה לִיפִּיק. קהילה נוסדה שם במהלך המאה ה-19. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בליפיק 81 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2009 ניתן היה לאתר את בית העלמין היהודי. המקום לא היה מתוחזק. בית העלמין נבזז לשימוש משני ונגרמו בו נזקים. גם יהודי הכפר אוּלְיָאנִיק השתייכו לקהילה זו. בית עלמין נוסד במאה ה-19. ב-1931 התגוררו שם 23 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2010 עמד בית העלמין היהודי על תילו בשטח הכפר ונמצאו בו כ-15 מצבות.
בית הקברות מינגורוביו
בית הקברות מינגורוביו (בספרדית: Cementerio de Mingorrubio, מוכר גם בשם בית הקברות אל פארדו) הוא בית קברות אזרחי, הממוקם בשכונת מינגורוביו שברובע פואנקרל-אל פארדו, הצפוני ברבעיה של העיר מדריד, בירת ספרד.
בית הקברות נוסד בשנת 1962. הוא ממוקם מעט מדרום למאגר המים המלאכותי אל פארדו.
רייגן (סרט)
רייגן (באנגלית: Reagan) הוא סרט דרמה היסטורי ביוגרפי אמריקאי בבימויו של שון מקנמרה, ובכיכובם של דניס קווייד ודייוויד הנרי כנשיא ה-40 של ארצות הברית רונלד רייגן. בסרט מופיעים פנלופה אן מילר, קווין דילון, ניק סיאריסי, סקיפ שווינק, מינה סוברי, לזלי אן דאון וג'ון ווייט בתפקידי משנה. הסרט מבוסס על הספרים: "הצלבן: רונלד רייגן ונפילת הקומוניזם ואלוהים" ו-"רונלד רייגן: חיים רוחניים" מאת פול קנגור.
עלילה
הסרט עוקב אחר חייו של רונלד רייגן מילדותו ועד שנותיו כנשיא ארצות הברית, מסופר על ידי סוכן ק.ג.ב. לשעבר.
הפקה
הצילומים החלו ב-9 בספטמבר 2020. מקומות הצילום כללו את גתרי, אוקלהומה. ב-22 באוקטובר 2020 פורסם כי הצילומים נסגרו לאחר שמספר אנשי צוות נבדקו ונמצאו חיוביים לקורונה. הצילומים חודשו ב-5 בנובמבר 2020.
יוחנן בן פינחס
יוחנן בן פינחס היה ממונה על לשכת החותמות הנפקת אישורי התשלומים של מנחות ונסכים בבית המקדש והיה מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
תפקידו
בצידו הצפוני מזרחי של בית המוקד שכנה לשכתו של יוחנן בן פינחס. כל אחד שהביא קרבן של בהמה היה צריך להביא נסכים של סולת, שמן זית ויין, ובלשכה זו היו משלמים על הנסכים ומקבלים "אישור" ששילמו, איתו היו הולכים לאחיה, הממונה על לשכת הנסכים וממירים אותו בנסכים. ואלו סוגי האישורים:
על מנת למנוע הפסד להקדש, על ידי שאדם ישלם בזול ויפדה בזמן יוקר, היה רשום בחותמת: היום בשבוע, משמרת הכהונה והחודש.
תיאורו כממונה
המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש ויוחנן בן פינחס נכלל ברשימת הממונים:
פורוש בית דג'ן
פוּר֫וּשׁ בֵּית דַ֫גַ'ן (בערבית: فروش بيت دجن) הוא כפר פלסטיני בצפון יהודה ושומרון, הממוקם כ-10 ק"מ מזרחית לשכם ומהווה חלק מנפת שכם. על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, (2006) אוכלוסיית הכפר מונה כ-1,160 תושבים.
מרבית תושבי פורוש בית דג'ן הם בדואים או צאצאים של בדואים שנדדו מהכפר יתיר שבצפון הנגב לאחר שפונו על ידי ישראל בשנת 1952. רוב הבדואים נטשו את אורח חייהם הנוודי והחלו לעסוק בחקלאות. הכפר מקבל את מרבית מימיו ממעיינות בדרום הכפר.
במלחמת ששת הימים הכפר נכבש על ידי ישראל.
לאחר הסכמי אוסלו כלל שטחי הכפר (20,083 דונם) הוגדרו כשטח C.
1,370 דונם מאדמות פורוש בית דג'ן הופקעו לטובת ההתנחלות חמרה שהוקמה ב-1971.
ירוחם שרובסקי
ירוחם שָׁרוֹבְסְקִי (נולד ב-27 בדצמבר 1956 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מנצח ישראלי.
קריירה
במהלך שנות השבעים עלה לישראל, ושם סיים את לימודיו באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים, בהדרכתו של מנדי רודן.
ב-1990 נבחר ע“י זובין מהטה לקבל את תואר ’האמן הצעיר של השנה׳ - פרס פרנסואה שפירא. בעקבות הזכייה ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בקונצרט גאלה, ולאחר מכן ניצח על התזמורות החשובות בישראל.
בנובמבר 1991 היה המנצח הישראלי הראשון שהוזמן לנצח על סיור קונצרטים בברית המועצות לשעבר, שם ניצח על התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה, הפילהרמונית של ריגה והתזמורת הפילהרמונית של ירוסלב.
בין השנים 1991 - 1995 היה המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של תזמורת סימפונט רעננה. תחת שרביטו הפכה התזמורת לאחד מההרכבים המוזיקליים הפופולריים ביותר בישראל, וניגנה מאות קונצרטים למבוגרים ולנוער, הופיעה בהקלטות רבות לרדיו ולטלוויזיה, ויצאה לשלושה סיורי קונצרטים בצרפת, באריתריאה ובגרמניה.
בין השנים 1998–2004 היה שרובסקי מנהלה האמנותי ומנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית הברזילאית של ריו דה ז'ניירו. בתקופה זו גדל מספר המנויים ומספר סדרות הקונצרטים של התזמורת באופן משמעותי, והיא ערכה סיורי קונצרטים בברזיל ובארה“ב וכן הקליטה שלושה תקליטורים ובהם יצירות מאת רימסקי-קורסקוב, בטהובן והמלחינים הברזילאיים קרלוס גומז וגרה פיישה. בשנה הראשונה של ניהולו, ייסד ירוחם שרובסקי את התזמורת הלאומית הצעירה של ברזיל, שהורכבה ממאת המוזיקאים הצעירים המוכשרים ביותר בברזיל, ושהפכה לאחת התזמורות הנפלאות ביותר של ברזיל. ב-2002 זכה ירוחם שרובסקי לתואר ’אזרח כבוד של ריו דה ז‘ניירו‘, עבור תרומתו האמנותית והחברתית לעיר. בספטמבר 2001 הוביל את התזמורת הסימפונית הברזילאית בסיור קונצרטים בארה“ב, בין השאר בקונצרט גאלה בסנטרל פארק שבניו יורק מול קהל שמנה 50,000 איש ובקונצרט בלינקולן סנטר. שני הקונצרטים זכו לביקורות נלהבות.
בתקופה זו גם ייסד את ה-NTB נלסון פרייר (תחרות ’כישרונות צעירים מברזיל‘), שם כיהן כשופט לצד הפסנתרן נלסון פרייר.
בשנת 1985 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית ירושלים. מאז ניצח לעיתים קרובות על התזמורת בקונצרטים ובהקלטות, בכללן בשלושה סיורי קונצרטים בדרום אמריקה, בהם הופיעה התזמורת בכמה מהערים החשובות בברזיל, אורוגוואי וארגנטינה. בשנת 2000 חילק את שרביט המנצחים בסדרת קונצרטים עם לורין מאזל, באולם הפילהרמוני של מינכן, ועם התזמורת הסימפונית ירושלים יחד עם תזמורת רדיו בוואריה בקונצרטים שהוקדשו לעיר ירושלים. שרובסקי גם מונה בידי לורין מאזל להיות חלק מחבר השופטים בתחרות הבינלאומית למנצחים ע"ש לורין מאזל בשנת 2002.
הקריירה הלירית שלו כוללת קונצרטים עם האופרה הלאומית הפינית, האופרה של אביניון, האופרה הישראלית והתזמורת הסימפונית הברזילאית עימן ניצח על נבוקו, לה טרוויאטה, אותלו, ריגולטו, כוחו של גורל, מקבת‘ ואאידה מאת ורדי; הספר מסביליה, האיטלקייה באלג‘יר וסינדרלה מאת רוסיני; דון ג‘ובאני, נישואי פיגארו וכך עושות כולן מאת מוצרט; כרמן ודולי הפנינים מאת ביזה; רומיאו ויוליה ופאוסט מאת גונו; דון פסקואלה מאת דוניצטי; אבירות כפרית מאת מסקאני; ליצנים מאת רוג'רו ליאונקוואלו; ורתר מאת מאסנה ופורגי ובס מאת גרשווין.
בין השנים 1985 עד 1990, ניהל את הקונסרבטוריון של מטה אשר, ובין השנים 1990 עד 2011 היה מנכ“ל המערכת המוזיקלית בכפר סבא (קרן המוזיקה) והמנכ“ל של הפסטיבל הישראלי לתזמורות כלי נשיפה לנוער. כיום הוא המנהל של קונסרבטוריון הוד השרון.
בשנת 2023 נבחר להיות המנהל האמנותי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של קולומביה.
תקוה לוי
תקוה לוי (13 בפברואר 1960– 2 באוגוסט 2012) הייתה פעילה פמיניסטית מזרחית שנאבקה למען נושאים חברתיים, פוליטיים, חינוכיים ומגדריים. עמדה בראש עמותת הל"ה בין השנים 1987–2012, עמותה לה הקדישה את מירב ימיה. עמותת הל"ה תומכת בחינוך שוויוני למען אנשים מכל הקשת החברתית ללא קשר לאמונתם, צבעם או מוצאם.
פועלה לקידום החינוך בשכונות ועיירות הפיתוח
לימודיה של לוי בפנימיית בויאר שבירושלים השפיעו מאוד על חייה ועל תפיסתה החינוכית. מטרתה של התוכנית הייתה לאתר ילדים מחוננים בעלי פוטנציאל אנושי וקוגניטיבי משכונות עוני ועיירות פיתוח וחינוכם במסגרת פנימייתית במשך ארבע שנים, מתוך שאיפה כי בתום לימודיהם ישובו ילדים מתבגרים אלה אל כור מחצבתם ויובילו שינוי ויעלו את רמתו של המקום ממנו באו. תוכנית זו השתלבה עם רצונם של מנהיגי האומה לעצב את הקולקטיב הישראלי על האתוס הציוני, שבנה עצמו על המתח בין האוריינטאלי ליורוצנטרי, מזרח מול מערב. היהודים שהגיעו מארצות ערב הפכו להיות אובייקט שהמנהיגים ביקשו להטמיע ותכננו תוכניות הטמעה עבורם ועבור ילדיהם המבוססות על ערכים מערביים והעדפתם על פני הערכים המזרחיים. יחסה של תקוה לתקופה זו טעון מאוד, מצד אחד בית הספר היווה עבורה ועבור חבריה בית, אך מאידך היא מעלה את הקשיים הנובעים מעקירת הילדים מביתם והפער שנוצר בינם לבין משפחתם.
לוי סיפרה לימים שהאידיאל שהנחה אותה ואת חבריה בתקופת הלימודים בפנימייה היו הילדים הירושלמים שלמדו איתה בבית הספר. ילדים מבתים עשירים שנהנו משפע כלכלי, ילדים שייצגו את העולם האשכנזי המערבי. מודל אותו טיפחה ועודדה הפנימייה. . תקופה זו השפיעה מאוד על פועלה ותפיסתה החינוכית, פמיניסטית, חברתית, פוליטית ומזרחית. לימים היא מחתה נגד המערכת ההגמונית האשכנזית מערבית שטיפחה מתי מעט, כמוה, אך הותירה מאחור ילדים רבים שלא סיימו בית ספר תיכון, ולא רכשו השכלה גבוהה. בדומה לאותם 29 ילדים בני כיתתה בבית הספר היסודי. מבחינתה ילדים כמותה שנבחרו בקפדנות שמשו כ- ילדים אלה שימשו עבורה כמטאפורה לנחשלותם של ילדים רבים. היא זעקה את כאבם של ילדים אלה שהמערכת התנכרה להם בשאלתה. בתפיסתה החינוכית היא התנגדה להוצאת ילדים ממקומם הטבעי ומהקודים המוכרים להם אל מקום שמנסה ליצור להם זהות חדשה.
חוויה זו היוותה מנוף למפעל חייה: ארגון הל"ה שבראשו עמדה מ-1987 עד יום מותה בשנת 2012. הל"ה- הורים למען החינוך בשכונות ובעיירות הפיתוח. עמותה שנאבקת למען זכויות שוות לכל הילדים מכל המגזרים במערכת החינוך. היא הקדישה את חייה לקירוב הורים מקבוצות מוחלשות לעשייה הפדגוגית. לוי פעלה למניעת נשירת תלמידים מבתי ספר, נגד הסללה של תלמידים "רגילים" למסגרות החינוך המיוחד, תלמידים שרובם המכריע היו מזרחים, יוצאי אתיופיה וערבים. היא פתחה כיתות קטנות במשרדי הל"ה בתל אביב וגייסה אינטלקטואלים ללמד בהם. לצד זה היא הקימה קבוצות הורים משכונות ברחבי הארץ, כולל מקומות של יוצאי אתיופיה שלא היו מודעים לזכויותיהם. היא האמינה שהפתרון לפער בין ילדי השכונות ועיירות הפיתוח לילדים האחרים בארץ נעוץ בהורים ומעורבותם הפעילה בקביעת המדיניות החינוכית של בית הספר. עמותת הל"ה העניקה קורסי הכשרה להורים שיקנו להם ידע וכלים כדי להיות חלק ממוקדי קבלת ההחלטות הפדגוגיות בבית הספר ובמערכת החינוך הישובית. לוי ראתה את מטרתו של הארגון בהקניית תודעה ביקורתית. תנועה המשלבת היבטים של עזרה עצמית, מחאה ושינוי הזהות של קהל היעד מקורבנות לשחקניות פוליטיות. שינוי העצמי של הפונים ושינוי יחסיהם עם האחרים כאמצעי לכינון סוכנות אישית וקולקטיבית.
לוי התנגדה ל"פתיחת אזורי הרישום", מדיניות משרד החינוך המאפשרת להורים לרשום את ילדיהם לכל בית ספר בו הם מעוניינים. רעיון זה לדעתה חותם את הגולל על הסיכוי לשפר את בתי הספר הקיימים בשכונות במקום לעודד ולחזק אותם. .
בתחילת דרכה הציבה עמותת הל"ה לעצמה יעדים מהפכניים, אך עם הזמן הבינה לוי שלהישגים ניתן להגיע בעיקר דרך צעדים קטנים ומדודים כשהשינוי חייב להיעשות עם המערכת ולא בעימות עימה. היא סברה כי תפקיד העמותה מול מנהלי בית הספר או מול מחלקת החינוך של הרשויות המקומיות. היא פעלה למען חינוך שווה לכולם. פעילותו של ארגון הל"ה שימש בידיהן של נשים מוחלשות רבות מנוף להתפתחות אישית. הסמינרים וההשתלמויות הקנו להן ידע משפטי, בירוקרטי, חינוכי וסוציולוגי שסייע להן לצבור ניסיון בניהול מאבקים מול מערכות המדינה.
פעילותה הפוליטית חברתית
בתקופת לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים התגבשה תודעתה הסוציו-פוליטית. היא הצטרפה לתא סטודנטים יהודי-ערבי קמפו"ס – קבוצות למעורבות פוליטית וחברתית סטודנטיאלית. תנועה יהודית ערבית. ישראלים כלוי שהצטרפו לקבוצה זו ראו בשמאל האשכנזי מעמד בינוני מנותק ממעמד הפועלים, מעיירות הפיתוח והשכונות ולכן הם יצרו תא שמאלני מזרחי ערבי שייתן מענה למצוקותיהם. (לב גרינברג ממקימי קמפו"ס). יחד עם חבריה וחברותיה המזרחיים הייתה לוי מעורבת בפעילות יהודית- פלסטינית בירושלים. חלק מפעילותם נעשתה בנווה שלום, יישוב משותף ליהודים וערבים כאחד. שם גם התגוררה. לוי וחבריה ביקשו להפריך את הטיעון לפיו מזרחים הם ימניים בלבד. היא האמינה בשיח בין ישראלים ופלסטינים, סיום הכיבוש וישוב הסכסוך ישראלי פלסטיני.
לוי הגדירה את זהותה כיהודיה־ערביה לא רק בשל מוצאה העיראקי, אלא מתוך היבט חברתי פוליטי. בראייתה הקשר בין יהודים וערבים הוא מקור לדיאלוג וקרבה ופתח לסיום הסכסוך של ישראל עם שכנותיה. ההתכחשות למקורות המזרחיים גורמים לפער ושנאה בין העמים. . לדעתה על אף הניתוק מארץ המוצא שלה, עיראק, ההמשכיות שלה ושל היהודים המזרחים עם הערביות עדיין מתקיימת ולא ניתן לנתקה.
תפיסתה הפמיניסטית
בתחילת שנות ה-90 פעילותה הפמיניסטית של לוי תפסה תאוצה, והיא יחד עם קבוצת פעילות חברתיות מארגון הל"ה נכנסות לזירה הפמיניסטית הישראלית כדי להוסיף את קולן לשיח הפמיניסטי ולהציב את הזכויות והצרכים של נשים מזרחיות וקבוצות מיעוט אחרות על סדר היום, אך הפוליטיקה הפמיניסטית הישראלית, אשכנזית דחקה לשוליים את הנשים המזרחיות. היא הדירה אותן והן בבחינת שקופות ובלתי נראות בעיניה. וכפי שלוי ציינה . תביעתן של המארגנות המזרחיות, ביניהן לוי, כי יכירו בכך שהמזרחיות הן קבוצה מובחנת בעלת היסטוריה שונה של דיכוי ואפליה, ומכאן סדר יומן הפוליטי שונה, לא נענתה. הנשים הפמיניסטיות היהודיות הלא מזרחיות דרשו מהמזרחיות שלא ידברו על האישה המזרחית, אלא רק על דיכוי מצד הגבר המזרחי. על כך לוי אמרה מעל הבמה כבר בכנס התשיעי של הפמיניזם הישראלי עולים אותות הפירוד בין הפמיניסטיות המזרחיות לאשכנזיות שהפכו לאקורדים צורמים בכנס הפמיניסטי העשירי. כנס זה חשף את המתחים הפנימיים בין הנשים בפמיניזם הישראלי. יחסן המזלזל והעוין של הנשים המארגנות שדברו על "אחיות" (sisterhood), אך התנהגותן הייתה מדכאת ופטרונית. הנשים האשכנזיות התעלמו מהנשים המזרחיות ומצרכיהן. התנהגות זו הובילה את תקוה וחברותיה המזרחיות כמו אלה שוחט, ומירה אליעזר לפרוש מהתנועה הפמיניסטית הכללית, המיינסטרימית. בהודעת הפרישה אמרה לוי:
ג'אניס ווס
ג'אניס ווס (באנגלית: Janice Elaine Voss; 8 באוקטובר 1956 - 6 בפברואר 2012 ). הייתה מהנדסת ואסטרונאוטית אמריקאית, אשר טסה לחלל חמש פעמים במעבורות חלל שונות, ושהתה בחלל למעלה מ־49 ימים, עברה 18.8 מיליון מיילים ב-779 מסלולים שונים בכדור הארץ.
תקוה לוי
תפיסתה הפמיניסטית
כך האכזבה מהתנועה הפמיניסטית הובילה להקמתו של כנס הנשים המזרחיות הראשון בנתניה ביולי 1996 תחת הכותרת "אנחנו כאן וזה שלנו". בין מארגנות הכנס היו: מירה אלעזר, נוגה בוזגלו דגן, תקוה הוניג-פרנס, רונית חכם, הנרייט דהאן, ורה קרקו וכן לוי. לוי פעלה ללא לאות הן בהל"ה והן בשדה הפמיניסטי כדי להעצים נשים להיחלץ מהמסגרת הסטריאוטיפית המקבעת אותן כאובייקט ולתבוע את קולן וזכותן להשתתף כשוות בחיים החברתיים. היא ראתה בכל מאבק של נשים לשינוי מצבן חלק ממאבק פמיניסטי. . לוי ראתה בפמיניזם מכשיר לפיתוח תודעה ביקורתית ורצון להניע סוכנות קולקטיבית: הנשים תשמשנה כשגרירות של פמיניזם בקהילותיהן..
ג'אניס ווס
השכלה
ווס נולדה בדרום בנד, במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, לד״ר ג'יימס וגב׳ ר. ווס ולה שלוש אחיות. היא גדלה בעיר רוקפורד שם למדה בבית הספר היסודי ג'ונסון ובחטיבת הביניים גוילפורד. לאחר מכן, עברה ללמוד בבית הספר התיכון מינצ'אג במסצ'וסטס, אותו סיימה בשנת 1972 כשהיא בת 16 בלבד. עם סיום לימודיה התיכוניים, התקבלה ללימודי התואר הראשון בהנדסה, באוניברסיטת פרדו וסיימה אותם בשנת 1975. נוסף על לימודי התואר הראשון, השתתפה בין השנים 1973–1975, בקורסים מתוקשבים (שהתבצעו בהתכתבות) באוניברסיטת אוקלהומה, וכן נבחרה לעבוד בסוכנות החלל, במסגרת ניסיון של שיתוף פעולה בתחום החלל בין אוניברסיטת פרדו ונאס״א.
תקוה לוי
תפיסתה הפמיניסטית
לוי הייתה אישה רבת פעלים שעולמות שונים השתלבו בתוך חייה, והיא פעלה בנחישות ואמונה למען צדק ושוויון. היא האמינה שהמאבקים המגדריים, מזרחיים, חינוכיים ופוליטיים אחד הם, ולא ניתן להפריד ביניהם, ולא ניתן היה להפריד אותה מהם. חברתה, פרופסור אלה שוחט אמרה עליה:
ג'אניס ווס
השכלה
ג׳אניס ווס המשיכה ללמוד לדוקטורט גם ב- MIT בתחום אווירונאוטיקה/ אסטרונאוטיקה, ועסקה בפיתוח אלגוריתמים לזיהוי תדרים, דעיכה וצורות מצב עבור תחנת החלל הבינלאומית, היא סיימה את הדוקטורט בשנת 1987.
מקור השראה
ג׳אניס ווס קראה את הספר "קמט בזמן" מאת מדלין ל׳אנגל (Madeleine L'Engle'), בגיל 10. הספר, מתאר ילדה פקחית בשם מג, בת לאם מדענית זוכת פרס נובל בביולוגיה ולאב פיזיקאי שנעלם. מג הסתכנה ויצאה למסע בזמן ובחלל, כדי להציל את אביה.
הספר שימש לווס מקור ההשראה העיקרי להפיכתה לאסטרונאוטית. בשנת 2007, ראיינה את ד״ר ג׳אניס ווס ג׳קי ליידן. בראיון זה ציינה ווס, כי הייתה מוקסמת מהספר, לדבריה זה היה ספר שעניין אותה במיוחד. זה מה שגרם לה להתעניין בחלל ולהפוך לאסטרונאטית. בנוסף לכך, הזכירה בראיון, כי לקחה עותק של הספר בשנת 1997, לטיסה הרביעית שלה, ובסוף המשימה שלחה את העותק לסופרת, אשר בתמורה שלחה לה ספרים נוספים שכתבה.
קריירה
ווס עבדה בנאס"א בין השנים 1973–1975, בתקופת לימודיה לתואר ראשון, במסגרת שיתוף הפעולה של אוניברסיטת פרדו ונאס״א. במסגרת זו, הועסקה כמתמחה במרכז החלל ג'ונסון במנהלת ההנדסה והפיתוח, ועבדה על סימולציות מחשב. בשנת 1977, חזרה למרכז ג'ונסון לתקופה של שנה, עבדה כמאמנת צוות ולימדה כניסה וניווט. לאחר סיום הדוקטורט בין השנים 1987–1990, שמשה ווס ב -״" בתפקיד של תמיכה ושילוב משימות ומבצעי טיסה.
בינואר 1990 נבחרה על ידי נאס"א להיות אסטרונאוטית. היא השתתפה בחמש טיסות לחלל, בהן תפקדה פעמיים בתור מפקדת אחראית על המטען (payload commander) במעבורת.
משימת המעבורת הראשונה, שבה השתתפה ווס הייתה ה- STS-57 אשר טסה לחלל ביוני 1993. הייתה זו מעבורת החלל אנדוור. תפקידה של ווס בטיסה היה לפקח על כ-22 ניסויים מדעיים שונים, שהתקיימו בתוך "Spacehab"- המעבדה המסחרית הראשונה ששוגרה לחלל, עשויה מאלומיניום לוויסות לחץ אוויר, המדמה סביבה טבעית וכמעט מכפילה את מרחב העבודה. המעבורת השנייה שבה טסה ווס לחלל, הייתה ה- STS-63 - מעבורת החלל דיסקברי, אשר שוגרה לחלל בחודש פברואר 1995. הייתה זו הפעם הראשונה, שבה הגיעה מעבורת חלל לאזור תחנת החלל מיר הרוסית. במפגש היסטורי זה החליפו רוסיה וארה״ב שיטות טיסה, תקשורת, עזרי ניווט וחיישנים. משימתה של ווס הייתה תמרון ותפעול של זרוע רובוטית של המעבורת, כדי לתפוס לוויין אסטרונומי כאשר הוא נפרס.
המשימה השלישית בה השתתפה ווס התקיימה במעבורת החלל קולומביה. הייתה זו הפעם היחידה, שבה צוות משימה טס פעמיים לחלל, כדי לבצע את אותה המשימה. בטיסות מעבורת קולומביה תפקדה ווס כמפקדת אחראית על המטען (payload commander). הטיסה הראשונה של החללית שוגרה לחלל באפריל 1997 כמשימת STS-83. שלושה ימים לאחר השיגור חזרה המעבורת לכדור הארץ, הואיל ואירעה תקלה בתאי הדלק שהיו על הסיפון. בחודש יולי 1997, שלושה חודשים לאחר מכן, שוגרה שוב הקולומביה לחלל. הייתה זו הטיסה הרביעית של ווס. הפעם טסה ווס יחד עם אותו צוות במשימה STS-94. טיסה זו נמשכה 15 ימים, וווס הייתה אחראית על 33 ניסויים, שהתקיימו בתוך מודל מעבדה אירופאית.
הטיסה החמישית שלה הייתה האחרונה, והיא טסה במעבורת החלל אנדוור. משימת ה- STS-99 יצאה בפברואר 2000. בטיסה זו, ביצע צוות המשימה מיפוי של פני כדור הארץ ברזולוציה חסרת תקדים - הצוות מיפה כ-122 מיליון קמ"ר. בסה"כ שהתה ווס כ-49 ימים בחלל.