cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוני הרניק
לאחר המלחמה
לאחר מותו הוענק לגוני הרניק ציון לשבח ממפקד האוגדה, בעבור הדרך בה פיקד ולחם במהלך הקרב על כיבוש מבצר הבופור. במהלך השנים הפך שמו של הרניק לסמל למלחמה בלבנון, לקרב הבופור ולשהיית צה"ל בלבנון בשנים שלאחר מכן. מותו, יחד עם חמישה מחבריו על ההר, עמד בניגוד מוחלט לדבריהם של מנחם בגין ואריאל שרון למחרת הקרב בטלוויזיה לפיהם ההר נכבש "ללא אבדות לכוחותינו". האמירה עמדה בניגוד עז למציאות והבהירה, לדברי משפחות הנופלים ותנועות המחאה, את שקר המלחמה כולה ואת ניתוקו של ראש הממשלה מן המציאות.
אמו דרשה שייכתב על מצבתו "נפל במלחמת לבנון" ולא "נפל במבצע שלום הגליל". היא הייתה מראשוני הדורשים לערוך שינוי בטקסט הקבוע והסטנדרטי בכיתוב על מצבות חללי צה"ל.
הספר "משפחת הבופור" שחיבר רוביק רוזנטל ב-1989 אודות משפחות הרוגי הקרב ובראשן יעקב גוטרמן אביו של רז ורעיה הרניק היה פורץ דרך בשבירת האתוס הישראלי של "שתיקת השכולים". המשפחות הטיחו בספר ביקורת בדרג המדיני ותבעו שינוי בגישה למלחמה. לדברי רוזנטל: "משפחת הבופור" שברה את הטאבו: לא רק שמותר לנפגעים הכבדים של המלחמה, ההורים השכולים, לדבר, למחות, לצעוק ולבקש שינוי - חובתם לעשות זאת'.
שירים לגוני
לזכרו של רס"ן הרניק נכתב השיר "במעלה ההר" (מילים: רחל שפירא, לחן: נחום היימן) בביצועה של להקת הזמר של קיבוץ העוגן.
החל מלידתו ובמהלך שנות ילדותו המוקדמות חיברה אימו רעיה שירים. השירים כונסו לאחר מותו של גוני בספר שראה אור לאחר מותו, ב-1982 בשם "שירים לגוני". כבר במהלך מלחמת ההתשה, כאשר גוני היה ילד בן ארבע עשרה, כתבה רעיה שירים המבטאים חרדה לגורלו כחייל:
בהיותו בן שש, בעת שהות המשפחה בפריז כתבה:
יחזקאל סופר
ביוגרפיה
נולד במחנה עקורים בגרמניה, לשבתאי ולטויבע סופר, ניצולי השואה. בבחרותו למד בישיבות פוניבז' ובריסק. במהלך לימודו בישיבת בריסק, התוודע לחסידות חב"ד והחל ללמוד חסידות בחשאי. בשנת תשכ"ה התגלה הדבר, והוא נאלץ לעזוב את הישיבה הליטאית לטובת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד. בניסן תשכ"ז נסע ללמוד במשך כשנה בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק. בשנת תשכ"ט נישא לשרה, בתו של רחל והנגן החסידי שניאור זלמן לוין מכפר חב"ד.
סופר הוא מרצה ותיק. הוא החל להרצות בשנת 1970 בתיכונים בארץ, עד שהתמנה ב-1971 בהשפעת פרופסור ירמיהו ברנובר שהיה חבר בסנט של האוניברסיטה בבאר שבע, לכהן כרב בקמפוס, תפקיד אותו נשא 20 שנה.
בראשית שנות התשעים, תמך בזיהויו ופרסומו של הרבי מחב"ד כמשיח. לאחר פטירת האחרון בשנת 1994, פרסם את החוברת "יתבררו ויתלבנו" שבה טען כי התברר שהרבי מחב"ד אינו המשיח. הוא חזר והדגיש עמדה זו בספרו "במאי קמיפלגי" (2012). שיטה זו נחשבת חריגה גם בקרב הזרם המתון בחב"ד.
מוסר שיעורים בספרי חסידות ובפירוש רש"י לתורה, ומשמש כמרצה במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד ב'. ספרו "לדעת להאמין" מבוסס על מאות הרצאות שלו, שיצאו גם בדיסקים.
משפחתו
הרב סופר אב לשמונה ילדים, מתגורר בשכונת רמות שבירושלים.
חשיבותה של רצינות (סרט, 2002)
חשיבותה של רצינות (באנגלית: The Importance of Being Earnest) הוא סרט בריטי-אמריקאי משנת 2002, קומדיה רומנטית בבימויו של אוליבר פארקר, המבוסס על המחזה הקומי "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד. הכנסות הסרט בצפון אמריקה היו כ-8.4 מיליון דולר.
הפקה
דיים ג'ודי דנץ' גילמה בסרט זה בפעם השלישית את ליידי בראקנל. ב-1982 שיחקה בהפקה של המחזה בתיאטרון הלאומי, וב-1995 בעיבוד רדיופוני של ערוץ 4 של רדיו ה-BBC.
השחקנית פינטי ויליאמס, שמגלמת את ליידי בראקנל בצעירותה כרקדנית, היא בתה של ג'ודי דנץ' שמגלמת את ליידי בראקנל המבוגרת.
הסצנות בהן רופרט אוורט סוטר לקולין פירת' על עורפו, ואוורט נושק לפירת' על הלחי היו מאולתרות. הבמאי פארקר חשב שתגובתו ההמומה של פירת' היא כה מצחיקה שהחליט להשאיר אותן בסרט.
הסצנות עם החוב של "ארנסט" לסאבוי ושגובי החובות מגיעים לביתו הכפרי של ג'ק לקוחות מקטעים שוויילד הסיר מהמחזה לפני פרסומו.
דמותו של הגנן מולטון הוסרה בעריכה של הסרט, אבל עדיין אפשר לראותו ברקע בסצנות רבות.
עבור בית האחוזה וסט וייקומב פארק שמשמש בסרט כביתו הכפרי של ג'ק שילמו המפיקים 50,000 ליש"ט.
יציאה לאקרנים
רוג'ר איברט מהעיתון שיקגו סאן-טיימס העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה, וכתב שהשחקנים לוהקו היטב ושיחקו היטב.
נכון לספטמבר 2012 הסרט קיבל ציון של 58% באתר Rotten Tomatoes.
ההכנסות של הסרט בארצות הברית הסתכמו ב-$8,384,929, וברחבי העולם ב-$8,906,041. בסך הכל ההכנסות של $17,290,970 עלו על התקציב שהסתכם ב-15 מיליון דולר.
פרסים ומועמדויות
ב-2003 זכה הסרט בפרס "סרט הכסף" מטעם סינדיקט עיתונאי הקלנוע האיטלקיים על עיצוב התלבושות הטוב ביותר. מעצב התלבושות היה מאוריציו מילנוטי.
ריס וית'רספון הייתה מועמדת לפרס בחירת הנוער בקטגוריית השחקנית בקומדיה על הופעתה בתפקיד ססלי.
קישורים חיצוניים
ביקורות
בלנקה פצ'י
בלנקה פצ'י (במקור גריינר, בהונגרית: Péchy Blanka; פץ', 21 בספטמבר 1894 – בודפשט, 6 ביולי 1988) הייתה שחקנית, סופרת, מטפחת השפה, מגישה ברדיו, נספחת התרבות בשגרירות הונגריה בווינה, יהודייה-הונגרייה מנהלת קולגיום הונגריקום (Collegium Hungaricum) בווינה, מייסדת קרן ופרס קזינצי, זוכת פרס האמן המצטיין.
קרן קזינצי הקימה פרס על שמה (בשנת 1994 לאחר מותה) שנקרא פרס פצ'י בלנקה (Péchy Blanka-díj).
ביוגרפיה
בלנקה פצ'י נולדה במשפחה יהודית כבתם של מור גריינר (1861–1915) סוחר, ושל סידוניה זור (Sohr). סבה וסבתה מצד אביה היו מאיר גריינר ואנה לוי. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1914, שם הייתה בת כיתתה של גיזי ביור. (לימים אחת השחקניות המפורסמות של הונגריה). החוזה הראשון שלה היה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט ואחרי שנתיים עברה ל"תיאטרון ההונגרי" (Magyar Színház) ואחרי זה ל"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház) של ארתור בארדוש. בלנקה פצ'י בלטה בתקופתה ביכולותיה לקרוא ודקלם שירה. היא הייתה אחת ממקדמי השירה של המשורר אנדרה אדי.
בשנים 1928 עד 1934 הופיעה עם להקתו הווינאית של מקס ריינהרדט ולאחר שובה לבודפשט שיחקה כמעט בכל תיאטראות הדרמה של בירת הונגריה. אחרי ששרדה את השואה ואת מלחמת העולם השנייה, משנת 1945 הייתה חברה בתיאטרון הלאומי של בודפשט. בשנת 1948 עברה שוב לבירת אוסטריה למשך שלוש שנים. היא הפכה לנספחת התרבות בשגרירות הונגריה בווינה ולמנהלת ה"קולגיום הונגריקום" בבירת אוסטריה. משנת 1952 שיחקה שוב בתיאטראות של בודפשט. בשנת 1956 כיכבה בתפקיד משנה בקומדית הקולנוע "סיפור על 12 ניחושים". על פי IMDb, היא הופיעה בסך הכל ב-26 סרטים. בשנת 1959 הוענק לה פרס האמן המעוטר. משנת 1962 לימדה דיבור על הבמה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
ולטר בתה
ולטר בתה (בגרמנית: Walter Bathe; 1 בדצמבר 1892 - 21 בספטמבר 1959) היה שחיין גרמני, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר חזה.
בלנקה פצ'י
ביוגרפיה
משנת 1964, לאחר פרישתה, לקחה על עצמה הופעות נוספות וכן השיקה סדרה ברדיו הממלכתי ההונגרי לטיפוח השפה ההונגרית בשם "קשה לדבר", ששודרה ביותר מ-300 פרקים. הוענק לה פרס SZOT בשנת 1964. היא החלה לעסוק בספרות יפה בשנת 1942, כאשר פורסם סיפורה הקצר הראשון ביומון ה"אומה הונגרית" (Magyar Nemzet). לאחר פרישתה מהבמה, עבדה בעיקר כסופרת והמשיכה גם את סדרת טיפוח השפה שלה ברדיו. בלנקה פצ'י הייתה תחילה אשתו של הסופר ועיתונאי לאיוש מדיאר שהוצא להורג בברית המועצות בטיהורים הגדולים שם. הם התגרשו בתחיל שנות ה-20 של המאה ה-20 והיא נישאה לעיתונאי פאל רלה (מקודם: רייכמן) ב-25 ביוני 1925. בשנת 1979 הפכה לאזרחית כבוד של העיר גיור.
ולטר בתה
ביוגרפיה
בתה נולד בפרובשטיין שבשלזיה כיום בפולין. הוא החל לשחות בגיל 8 במטרה לטפל במבנה החזה שלו, פקטוס קרינטום (חזה יונה).
בלנקה פצ'י
הנצחה
כיכר נקראה על שמה בעיר פץ'.
מזיד
ההגדרה המילולית של מזיד - חוטא בזדון, דומה להגדרתו בהלכה היהודית, בעוד בחוק העונשין מעשה במזיד מנמיך את דרגת היסוד הנפשי הנדרש להרשעה בביצוע העברה, ממעשה הנעשה "בכוונה תחילה" למעשה שמספיק שנעשה "בפזיזות" (אדישות, קלות דעת).
ולטר בתה
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה במגדבורג ב-2 באוקטובר 1910 קבע בתה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:18.4 דקות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-18 בדצמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:17.5 דקות.
מזיד
בהלכה
בהלכה, מזיד הוא אדם שעבר על אחת ממצוות ה'לא תעשה', בכוונה. שידע שהמעשה שעושה הוא מעשה עבירה, וידע שזמן זה הוא זמן האסור בעשיית המעשה. בניגוד לשוגג שלא ידע שמעשה זה הוא מעשה אסור, או שלא ידע שזמן זה הוא זמן אסור.
ולטר בתה
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה בתה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 3:01.8 דקות, לפני חבריו לנבחרת וילהלם לוצאו (3:05.0 דקות) ופאול מאליש (3:08.0 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חזה בשיא אולימפי חדש נוסף של 6:29.6 דקות, לפני תור הנינג משוודיה (6:35.6 דקות) ופרסי קורטמן מבריטניה (6:36.4 דקות).
מזיד
בהלכה
מי שעבר במזיד על אחת מהעבירות, עונשו תלוי בסוג העבירה שעבר, וכן תלוי אם היו עדים והתראה. עונש העובר במזיד שונה מעבירה לעבירה, ישנם עבירות שהעובר עליהם חייב מיתת בית דין, ויש עבירות שחייב עליהם מיתה בידי שמים, או כרת. עונש רוב העבירות קל יותר וחייב עליהם מלקות בלבד.
הגדרת מזיד
בהלכות תערובות בדין ביטול איסור לכתחילה נערכו דיונים וניתנו גדרים לשוגג (וכתוצאה מכך גם למזיד):
עדים והתראה
העובר במזיד על אחד מהלוואים מתחייב בעונש, ישנם לאווים שהעונש עליהם מיתה, וישנם לאוים שהעונש עליהם הוא מלקות. אך ישנם שני תנאים הנצרכים, על מנת שבית הדין יוכלו להעניש את החוטא באחד מהעונשים הללו, הראשון הוא שני עדים שאכן האדם עבר על העבירה במזיד. ותנאי שני הוא שהתרו בו קודם שעבר את העבירה (או תוך כדי דיבור לאחר העבירה), תוכן ההתראה היא שידע שהמעשה זו שעושה הוא עובר על אחת מהעבירות שבתורה, ועונשו הוא במלקות או מיתה. במקרה ואחד מתנאים אלו חסר, אין בית הדין רשאים לעונשו.
עונשים
כאמור כאשר העבירה נעשית במזיד ישנם עונשים שונים, בהתאם לחומרת העבירה.
בספרו משנה תורה מפרט הרמב"ם 43 חטאים שהמזיד חייב כרת או מיתת בית דין.
שוגג, אונס ומתעסק
במקביל למזיד, ישנם עוד אפשריות נוספות לעבור עבירה:.
דינה אוורינה
דינה אלכסייבנה אוורינה (ברוסית: Дина Алексеевна Аверина; נולדה ב-13 באוגוסט 1998) היא מתעמלת אמנותית רוסייה, סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ושלוש פעמים ברציפות אלופת עולם (2017–2019) בתחרות קרב רב אישי. בסך הכל היא זכתה ב-16 מדליות באליפויות העולם, מהן 13 זהב, 2 כסף ו-1 ארד וב-15 מדליות באליפויות אירופה, מהן 10 זהב, 4 כסף ו-1 ארד.
אחותה התאומה, ארינה אוורינה, גם היא מתעמלת אמנותית תחרותית ואלופת אירופה 2018.
חיים אישיים
דינה אוורינה ואחותה התאומה, ארינה, נולדו לקסניה אוורינה ואלכסיי אוורין. ארינה נולדה 20 דקות לפני דינה. להן גם אחות גדולה בשם פולינה. האחיות החלו להתעמל בגיל ארבע.
תחרויות נוער
האחיות (דינה וארינה) התאמנו לראשונה תחת המאמנת לריסה בלובה עד שזומנו לנבחרת רוסיה והחלו להתאמן במרכז האימונים האולימפי במוסקבה.
השתיים החלו להופיע בתחרויות בינלאומיות בשנת 2011 והתחרו במשחקי הנוער הרוסים-סינים 2011 שם דינה זכתה בזהב וארינה סיימה במקום החמישי בסבב. בשנת 2012 דינה סיימה רביעית באליפות רוסיה לנוער. דינה וארינה התמודדו שתיהן בגביע ודרה באילת, ישראל, שם דינה זכתה בזהב, היא גם זכתה בזהב בחישוק ובמדליות כסף בכדור, באלות ובסרט. לאחר מכן היא התחרתה בגביע MTM הבינלאומי בלובליאנה (יחד עם חברי הנבחרת אלכסנדרה סולדטובה וארינה אוורינה) זכתה במדליית הזהב.
בעונת 2013 דינה זכתה בארד בסבב אליפות רוסיה לנוער 2013 אחרי סולדאטובה, היא התחרתה בחטיבת הנוער בגביע Happy Caravan בטשקנט וזכתה בזהב הקבוצתי עם ארינה אוורינה. במשחקי הקיץ הששיים של הספרטקיאדה לסטודנטים ברוסיה 2013, דינה זכתה במדליית הארד.
גן הנוף הקיבוצי
גן הנוף הקיבוצי הוא הגן במרחב הציבורי הקיבוצי. הגן הוא גן נוף תפקודי המהווה תופעה ייחודית בתולדות אדריכלות הנוף. שטח הגן בקיבוץ תומך בכלל פעילויותיהם של החברים והוא תופר את מרחבי המחיה לכדי יחידת נוף אחידה - היא הבית השיתופי. התפתחות גני הקיבוץ מלווה את צמיחתה של התנועה הקיבוצית בישראל שתחילתה ב-1910. בממוצע, כשני שלישים משטחי הקיבוץ מיועדים למחיית החברים (השליש הנוסף הוא מקום המשק), מתוך אזור זה 9.5% הם שטחי בינוי, 12.5% דרכים ו-78% הם שטחים חופשיים לנוי. חלוקה זו מבהירה באופן גורף את חשיבותו של גן הנוי בקיבוץ. ייעודו של הגן הקיבוצי הוא לתמוך בחיי היום-יום של חבריו ולכן יש לו תפקידים פונקציונליים, אידאולוגיים ואסתטיים. חברי הקיבוץ כינו בתחילה את העבודה בגן כ"שיפור המחנה" ומשנות ה-50 כונה "נוי".
דינה אוורינה
תחרויות לבוגרות
בעונת 2015 דינה החלה את עונתה בטורניר מוסקבה 2015, ואז התחרתה בטורניר ההתעמלות הבינלאומית הקורביי-אסון (Corbeil-Essonnes) שם זכתה במדליית הכסף מאחורי אחותה התאומה ארינה אוורינה, והעפילה ל-4 אירועי גמר ולקחה זהב בסרט (קשור לארינה), מדליות כסף בחישוק, כדור והמקום השישי בתרגילי אלות. בתאריכים 7–9 באוגוסט התמודדה דינה בורניר MTK בודפשט כשהיא לוקחת זהב בחישוק, כדור, אלות וסרט. דינה הגיעה לזכייה נוספת במדליית הזהב בסבב הטורניר הבינלאומי של דנדי בשנת 2015 בסופיה, לפני אחותה התאומה ארינה.
גן הנוף הקיבוצי
היסטוריה והתפתחות
חשיבותה של תוכנית בינוי אדריכלית להקמתו של הקיבוץ, הייתה ברורה כבר מראשיתה של התנועה הקיבוצית, אך תפיסה זו לא כללה גם את עיצוב הגנים והנוף של הקיבוץ. בשנות ה-20 החלו לעלות ארצה מתכנני גנים מהעולם, אולם ההכרה בחשיבותם לתכנון הקיבוץ החלה רק בשלב מאוחר יותר. תכנון הקבוצות הראשונות מזוהה עם האדריכל ריכרד קאופמן, שנחשב לאבי המערך התכנוני של הקיבוץ והמושב. מאוחר יותר, הצטרפו למלאכה זו גם הארכיטקטים אריה שרון, זאב רכטר, לאופולד קרקואר ואחרים. בראש עקרונות התכנון שעולות מתוכניותיו של קאופמן ניכרת ההפרדה בין אזור המשק לאזור המגורים בקיבוץ, כאשר מבני הציבור (כמו חדר האוכל ובתי הילדים) ממוקמים במרכז ולרוב מפרידים ביניהם. בתוכניות מוקדמות אלה, תכנון נופי-צמחי של הקיבוץ התבטא בעיקר בנטיעות עצים בשדרה כליווי דרכים וגבולות וכהפרדה בין אזורי הקיבוץ. אף על פי שבשנות ה-20 וה-30 עלו ארצה מתכנני גנים יהודים מחו"ל, ההכרה בחשיבותם לתכנון הקיבוצים והשפעתם על תהליך התכנון הגיעו באופן הדרגתי רק מאוחר יותר. באותה תקופה כבר החל להשתרש הרעיון של שילוב תכנון נופי בתוכנית הקיבוץ, אולם כניסתם והשפעתם של אדריכלי הנוף על תוכנית הקיבוץ, לרוב לא זכתה להכרה והערכה מצד הארכיטקטים. עבודתם של אדריכלי הנוף הסתכמה בדרך כלל ב"קישוט" היישוב, מילוי השטחים שבין הבניינים בצמחייה ובחירת עצים לנטיעה, כך שמבנה הגן הקיבוצי לא נתפס כאלמנט חיוני שצריך לקבוע ולשנות את תוכנית מבנה הקיבוץ.
בסוף שנות ה-30 השתנתה המגמה והחל להשתרש תכנון גן הקיבוץ כחלק מתהליך התכנון. אדריכלי הנוף חברו לראשונה אל הארכיטקטים באופן רשמי והוקמו גני קיבוץ מתוכננים מראש, לדוגמה בקיבוצים משמר העמק, ניר דוד, תל יוסף ועין החורש שהוקמו בתקופה זו. כדוגמאות לשיתופי פעולה כאלה ניתן לציין את אדריכל הנוף שלמה אורן-וינברג שחבר לקאופמן בסוף שנות ה-30 ואדריכל הנוף יחיאל סגל שחבר לאד' שרון בתכנון גן שמואל באמצע שנות ה-40.
דינה אוורינה
תחרויות לבוגרות
בשנת 2018 העונה של דינה החלה בתחרות בגראן פרי 2018 במוסקבה, שם זכתה בזהב, היא העפילה ל-3 גמרי מכשירים וזכתה בזהב עם תרגילי חישוק, אלות ובמדליית כסף עם כדור. בתאריכים 24–25 במרץ דינה לקחה זהב בסבב הכללי בגראן פרי 2018 של תיאיס; היא העפילה לשלושה גמרי מכשירים שם זכתה בזהב בכדור, סרט וכסף באלות. בתאריכים 13–15 באפריל; לאחר מכן דינה התמודדה בגביע העולם של פזארו 2018 וזכתה בזהב בסבב, בגמר האירוע: היא זכתה בזהב בכדור, באלות, כסף בחישוק וסיימה במקום הרביעי בסרט. היא התחרתה באליפות העולם בסופיה 2018 וזכתה בזהב בתרגילי חישוק, כדור ואלות.
גן הנוף הקיבוצי
היסטוריה והתפתחות
באותם ימים, בהם היה מחסור חמור במאגרי מידע על תנאי הסביבה המקומיים, לאדריכלי הנוף הייתה גם חשיבות בלימוד והכשרת חברי הקיבוץ לטיפול, טיפוח ועיצוב הגן. החל משנות ה-40 החלו לפעול מנגנונים, ארגונים ומוסדות לצורך הכשרה מסודרת והפצת מידע מקצועי לאנשי הנוי של הקיבוצים. גני הקיבוץ המאולתרים והחובבניים היו לנחלת העבר ופינו מקומם לגנים מתוכננים בקפידה, הנסמכים על ידע מקצועי, עיצוב והתאמה לצורכי הקיבוץ.
תכנוני הגנים בקיבוצים השונים בשנים אלה (שנות ה-30-40), החלו לקבע מערכת עקרונות ודפוסים שהמשיכו ללוות את נוף הקיבוצים בעתיד. קיבוץ אשדות יעקב, הפך למוקד עליה לרגל למתכנני הגנים הקיבוציים. תחת ניצוחו של חבר הקיבוץ יעקב שור שנחשב לאידאולוג של גננות הנוי הקיבוצית, נקבעו במקום עקרונות תכנון חדשניים לזמנו אשר הפכו לעקרונות יסוד בגננות הקיבוצים: הגן עטף את כל שטחי הקיבוץ והיה למכלול אחיד, ניטעו בו כמויות מסיביות של עצי נוי ופרי ממינים מגוונים (במטרה שהפירות גם יוכלו לכלכל את אחזקת הגן) והוא שאף לשילוב ויצירת הקשר עם סביבתו. בגן קיבוץ עין החורש, שתוכנן על ידי אדריכל הנוף ליפא יהלום, נעשה תכנון מהפכני שנטש את הסגנון הארכיטקטוני ואימץ עקרונות מסגנון הגן האנגלי. בקיבוץ זה לראשונה נעשו שינויים בטופוגרפיה והושגו חללים זורמים ומגוונים. סגנון זה, שאומץ על ידי מתכנני גני הקיבוץ לאחר מכן, היה בעל עיצוב חופשי וטבעי יותר, ששחרר מתחושת הפורמליות הגאומטרית הנוקשה ויצר תמונה פסטורלית, רומנטית ונינוחה. קיבוץ עין שמר מייצג את סופה של תקופת התכנון הארכיטקטונית ותחילתו של תכנון "גן טבעי" יותר החל משנות ה-40.
ג'ייק לייסי
ג'ייק לייסי (באנגלית: Jake Lacy; נולד ב-14 בפברואר 1985) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
גן הנוף הקיבוצי
חלקי הגן ותפקודו
הגן הקיבוצי מכונה בפי האדריכל שמואל ביקלס כ"גן ליום שלם" בו האדם חי, עובד ונח. תפקידו לתמוך בתפקוד חיי היום יום של החברים. מלבד חשיבותו התפקודית, תמיכה זו קושרת עמה גם חשיבות חווייתית במילוי המסגרת הוויזואלית וכרקע נופי חיוני לתחושות האדם החי בו. נוי הקיבוץ המתוכנן יוצר יחידת נוף הומוגנית, המדגישה את הערך האדריכלי הייחודי שביישוב בכלל ובכל מבנה בו בפרט.
דינה אוורינה
תחרויות לבוגרות
בשנת 2019 דינה השתתפה באליפות העולם בבאקו שם זכתה ב־5 מדליות זהב (כדור, אלות, סרט, צוות וקרב רב) ובמדליית ארד (חישוק).
ג'ייק לייסי
ביוגרפיה
לייסי גדל בוורמונט, שם למד בתיכון באוטר ואלי. בשנת 2008 סיים לייסי את בית הספר לאמנויות באוניברסיטת צפון קרוליינה (UNCSA) בוינסטון סיילם. לאחר סיום לימודיו עבד בעבודות שונות במדינת ניו יורק. הוא עבד כפקיד קבלה בחדר כושר וכמלצר, בזמן שהלך לאודישנים במהלך היום, עד שלוהק לתפקיד קייסי בסרט "טוב יותר איתך".
דינה אוורינה
תחרויות לבוגרות
בשנת 2020 זכתה במדליית זהב בגראן פרי מוסקבה, עם זאת היא ואחותה הודיעו כי לא ייטלו חלק באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית, בעקבות התמשכות המצב האפידמיולוגי בעולם עם מגפת הקורונה.
גן הנוף הקיבוצי
חלקי הגן ותפקודו
כבר מראשית התכנון הקיבוצי בלטה בתוכניות האדריכלים ההפרדה בין אזור המגורים לאזור המשק, אשר מהווה את עקרון הבסיס הראשוני לתכנונו של קיבוץ וממנו התפתחו הווריאציות השונות במרוצת השנים. גם בתוך חלוקה זו הוגדרו תתי-אזורים על פי תפקודם, כגון אזור בתי הילדים והחינוך, אזור ספורט ונופש ואזור ציבור מנהל ושירותים. בשנות ה-20 התפתח עקרון מפתח שני, הקובע את מקומו של אזור "ציבור מנהל ושירותים" ובראשו- חדר האוכל, במרכזו של הקיבוץ. במשך שנים רבות, היה חדר האוכל ליבו החברתי הפועם של הקיבוץ. סביב חדר האוכל, הוגדרה טבעת ציבורית בה מוקמו שאר מבני הציבור כמו המזכירות ובתי הילדים, בשנים מאוחרות יותר התווספו למיקום אסטרטגי זה גם המכבסה, חדר ההנצחה והמועדון לחבר. יחד, היה מתחם זה לבו של המעגל החברתי וסביבו הוקמו שאר המתחמים של הקיבוץ. עקרונות אלו פיתחו מודל טבעתי-מעגלי למבנה הקיבוץ ותפקודו, מודל זה הביא לשינוי בגישה האדריכלית בשנות ה-40 כאשר דגם החצרות הגאומטרי ששלט עד אז, התחלף בהדרגה לצורניות מעגלית.
ג'ייק לייסי
קריירה
לייסי שיחק בתיכון והופיע על במות מקצועיות בהפקת התיאטרון של "חלום ליל קיץ" בתפקיד דמטריוס (בהפקה של הרטפורד סטייג'), וב"מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד קונרד (בהפקת אנסמבל תיאטרון אוברון). לייסי מילא תפקידים קצרים בכמה פרקים של "Guiding Light" לפני ביטולה. בשנת 2010 היה לו תפקיד ראשי בסרט "C'est moi".
משנת 2010 עד 2011 כיכב לייסי בתפקיד קייסי בסיטקום של רשת ABC, "טוב יותר איתך". הוא כיכב בעונה התשיעית והאחרונה של "המשרד". תפקידו הבא היה בקומדיית הספורט העצמאית "כדור חוץ", שם שיחק בתפקיד הראשי. בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה הקומי "ילדה נצחית" לצד ג'ני סלייט. הוא הופיע גם בסדרת הקומדיה "בנות" בתור פראן, מושא האהבה של הגיבורה בכיכובה לינה דנהאם. לייסי כיכב לצד רוני מארה בסרט הקולנוע "קרול" בשנת 2015, בתפקיד ריצ'רד, בן הזוג של הדמות בכיכובה. בשנת 2016 הופיע לייסי בסרט המלחמה הבריטי "שעתה היפה" על מלחמת העולם השנייה, בבימויו של לוני שרפיג, שהוקרנה לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובסרט "מיס סלואן", מותחן פוליטי שביים ג'ון מאדן, אשר הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל AFI. בשנת 2017 השתתף לייסי בסדרה "מת על הבמה".
דינה אוורינה
אולימפיאדת טוקיו 2020
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה במדליית כסף בתחרות הקרב רב (107.650), אחרי לינוי אשרם מישראל (107.800) שזכתה במדליית הזהב ולפני אלינה הרנסקו מבלארוס שזכתה בארד (102.700) ובכך סיימה רוסיה לראשונה ללא מדליית זהב בענף זה מאז 1996. לאחר התחרות טענה לקיפוח מצד צוות השיפוט, בייחוד לאחר שלטענתם אשרם נכשלה בתרגיל הסרט.
גן הנוף הקיבוצי
האזור המרכזי
אזור "ציבור מנהל ושירותים" הוא המרכז והצומת החברתית של הקיבוץ - ביטויו המקסימלי של עקרון החיים השיתופיים. מתחם לב הקיבוץ מורכב מאחוז בינוי נמוך של מבני ציבור העטופים במרחבים גדולים של שטחים פתוחים, שהם למעשה, הגן המרכזי של הקיבוץ. שילובה של מדשאה רחבת היקף (המכונה "הדשא הגדול") לצדו של חדר האוכל, היו בעבר למקום ההתרחשות המרכזי בחיי החברה. מלבד הארוחות, חדר האוכל שימש לכל התאספות ופעילות חברתית, כך שהדשא הגדול שמחוצה לו- המשיך תפקוד זה תחת כיפת השמיים. מכלול זה היה המצע לכלל האירועים, החגים האספות והמפגשים הבלתי פורמליים. נתמך במערך שבילים משוכלל, מהווה הגן המרכזי עורק תנועה ראשי בחיי היום יום של החברים ועל כן, הוא מקיים מפגשים אקראיים תכופים בין העוברים ושבים. בשל חשיבותו הגבוהה לתמיכה במערך הקהילתי במקום, היה הגן המרכזי הראשון שפותח מבחינה גננית וגם האזור המושקע והמטופח ביותר.
ג'ייק לייסי
קריירה
בשנת 2019 הוא הופיע כמושא האהבה של מישל ויליאמס במיני סדרה "פוסי/ורדון" ברשת FX Networks. באותה שנה השתתף בסרט הקומדיה "מסע של אמא" מבית נטפליקס.
דינה אוורינה
אולימפיאדת טוקיו 2020
עם זאת, יומיים לאחר שהפסידה, התראיינה אוורינה לתקשורת הרוסית ושם יצאה להגנתה של אשרם ואמרה כי.
גן הנוף הקיבוצי
אזור המגורים
במקור, חדר המגורים שימש את החברים ללינה בלבד. שאר שירותי היום-יום היו משותפים ולכן לחברים היו חדרים קטנים וצנועים שהכילו את מיטתם לעת לילה- בתום יום העבודה. עם השנים, החלה להתגבר חשיבותם של החדרים הפרטיים ובהדרגה הם התרחבו. סביב כל חדר, הוקצתה חלקת גן אישית צרה- גינה פרטית, שהפרידה בין מרחבי הדשא הציבוריים, לחדר הפרטי. שילוב ניגודי זה יצר נוף נינוח, סביבה של מרגוע לנפש החברים. בנייני המגורים היו בני קומה 1 עד 3, אולם חברי הקיבוץ שאפו, לרוב, לחיות במבנים "כפריים" ומרווחים בני קומה אחת. בתכנון הקיבוצים המוקדמים, הוקמו מבני המגורים בשורות בהתאם לגישה הגאומטרית. עם כניסתה של שפת התכנון המעוגלת, פותחו מקבצי מגורים בצורות שונות, כאשר בין מקבצי המגורים, נוצרו מדשאות חצי-פרטיות ששימשו את תושבי המקבץ. את הקשר בין אזור המגורים למרכז הקיבוץ מבטאות שלוחות של דשא הנמתחות מהגן המרכזי עד לשפת החצר הפרטית ו"תופרות" אותם יחד למכלול אחד. רשת מסועפת של שבילים מלווה את השלוחות הללו ומנתבת את תנועת החברים בין אזורי הקיבוץ למקום מגוריהם. בתוך אזור המגורים ישנה בדרך כלל חלוקה לשכונות שמשפיעה גם על המערכת החברתית. כאשר השכונות בנויות ברצף זו לצד זו, מודגשת ההפרדה בין אזור המגורים לשאר חלקי הקיבוץ, כאשר השכונות פזורות באזורים שונים, יתקיימו ביניהן פונקציות שונות שיעודדו עירוב שימושים וייצרו צביון ייחודי לכל שכונה.
ג'ייק לייסי
קריירה
בשנת 2021 כיכב בסדרת הטלוויזיה הקומית-סאטירית מבית HBO; "הלוטוס הלבן" בתור שיין, בעלה של רייצ'ל (אלכסנדרה דדריו). באותה שנה לוהק לסרט הדרמה הביוגרפי "הזוג ריקרדו" שביים אהרן סורקין ובכיכובם של ניקול קידמן וחאווייר ברדם. לייסי מגלם בסרט את התסריטאי בוב קרול ג'וניור, אשר ידוע בשל עבודתו בסיטקום משנות החמישים "לוסי אהובתי".
דינה אוורינה
טכניקת התעמלות
דינה ידועה בשגרה המהירה ובטיפול במכשירים דינמיים. היא שמרה על ערך קושי של 10 אשר הושג בשגרת תרגילי האלות שלה, המתעמלת הקצבית האחרונה שקיבלה 10 בקושי הייתה יבגניה קנייבה. (10 הוא ערך הבסיס לציון D הגבוה ביותר. אף על פי שקוד הנקודות החדש לשנת 2017–2020, 10 קשיים כבר לא מופיעים בדפי הניקוד של השופט ולכן הם יכולים להיות פתוחים, מתעמל יכול להגדיל כמה שיותר אלמנטים של D כדי למקסם את הקושי; כך שבסוף התוכנית - מתעמל יכול לקבל קרדיט מלא על כל הקשיים שבוצעו; ערך בסיס מלא 10, ללא קשר אם הקושי גבוה מערך הבסיס בפועל של 10).
גן הנוף הקיבוצי
אזור החינוך
בתקופת הלינה המשותפת: החינוך המשותף היה בעבר חלק ממסגרת החיים הקיבוצית כך שהאחריות על חינוך הילדים הייתה של הקיבוץ כולו. מתקני בתי הילדים מוקמו בסמוך למרכז הקיבוץ, בדרך כלל מוקפים במגורי הבוגרים מטעמי ביטחון. אזור זה כולל את מגרשי המשחקים, בריכות הרחצה, מגורי הילדים וכן את כל צורכיהם: שירותים, מקלחות, חדר אוכל וחדרי משחק. אזור זה חולק על פי גילאי הילדים וסודר כך שבתי הגיל הרך היו הקרובים ביותר למרכז הקיבוץ. בדומה למגורי המבוגרים, היה אזור הילדים מורכב מפזורה של מקבצי מבנים העטופים בגן ירוק ובכך הוא מתוחזק כחלק בלתי נפרד של הגן הכולל. לחצר בתי הילדים היה תפקיד חינוכי, היא עודדה אותם לחוות ולהרגיש מיד ראשונה את החומרים והצמחייה, תוך משחק בבוץ ובמים, התרוצצות בין העצים ועבודה בגן. פעילויות אלו תומכות בגישה החינוכית שרווחה בקיבוצים וברבים מהם אף הוקמה "חצר הגרוטאות" שמטרתה לתרום ולקדם את התפתחות הילד. בקיבוצים בהם כיתות הלימוד לא היו חלק מבית הילדים עצמו, הוקמו כיתות נפרדות בצמוד לאזור בתי הילדים, לרוב עבור התלמידים הבוגרים. בחלק מהקיבוצים, הוקם המוסד החינוכי בתוך תחומי הקיבוץ ולעיתים שימש מוסד חינוכי אחד מספר קיבוצים סמוכים והוא הוקם בפאתי אחד מהם. בתי הספר פעלו לחינוך והכשרה של הילדים לחיים בחברה שיתופית. חצר המוסד החינוכי מאופיינת בדרך כלל בפשטות ואיפוק ומכילה מדשאות גדולות, עצי צל ושיחים לתיחום. ברוב המוסדות החינוכיים הוקמו גם מגרשי ספורט, גן בוטני, חצר משק לימודית ופינת חי.
ג'ייק לייסי
חיים אישיים
לייסי נישא לחברתו לורן דלאו ב-22 באוגוסט 2015 בדורסט, ורמונט; לזוג יש שני בנים.
גן הנוף הקיבוצי
אזור ספורט ונופש
מכיל את בריכת הקיבוץ ומגרשי הספורט. בריכות שכשוך הוקמו בקיבוצים כבר משנות ה-20, טרם הקמתן של בריכות עירוניות ברחבי הארץ. עם חיבורם של הקיבוצים ל"מקורות" הוקמה במרבית הקיבוצים בריכה גדולה מוסדרת וסביבה מדשאות ועצי צל. לעיתים הבריכה ממוקמת סמוך לאזור הספורט שנמצא בשולי היישוב על מנת למנוע הפרעות רעש, במקרים אחרים הוקמו הבריכות במקומות מרכזיים יותר בתוך הקיבוץ.
אזור המשק
אזור זה נותר עירום מנוי ביחס לשאר אזורי הקיבוץ המוקפדים. התכנון הנופי של אדריכלי הגנים התמקד כמעט כולו באזורי הקיבוץ האחרים כך שבאזור המשק נותרו שטחים חשופים רבים וכתוצאה מכך, לעיתים גם מוזנחים. פרט לעצים בודדים שניטעו לצורכי צל, נשאר אזור המשק יתום מטיפולם של אנשי הנוי המסורים של הקיבוצים.
ג'ייק לייסי
חיים אישיים
לייסי תמך בסנאטור ברני סנדרס במרוץ לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות 2016.
גן הנוף הקיבוצי
בתי העלמין ואתרי ההנצחה
על אף שלא תמיד תוכננו על ידי מתכנני גנים, לגני הקיבוץ התפתח דפוס מסוים שמייחד אותם מבתי עלמין אחרים בארץ. בתי העלמין הוקמו בדרך כלל מחוץ לתחום הקיבוץ, אך במרחק הליכה רגלית קצרה ממנו, במקומות שקטים, מהם נשקף נוף פסטורלי. בהתאם לאידאולוגיה, עיצוב המצבות הוא לרוב אחיד וסביבן ניטע גן שמאופיין בחורשות וצמחיית כיסוי, שילובם עם הנוף הסובב יצר אווירה ייחודית ונינוחה, המשלימה עם המוות כחלק ממעגל החיים ומחזקת את הקשר בין חברי הקיבוץ למקום. בתי העלמין מייצגים את סיפורו של כל קיבוץ וקיבוץ וחשיבות יתרה ישנה לבית העלמין של הקבוצות הראשונות, דגניה א וכנרת, שם סיפורו של הקיבוץ מהווה למעשה ספר היסטוריה של החברה החלוצית בארץ.
למפעלי הנצחה יש חשיבות יתרה בקיבוצים, ברבים מהם הוקמו אנדרטאות להנצחת חללי צה"ל ו/או הנצחת השואה, בתוך בית העלמין או בתוך היישוב עצמו. לאחר מלחמת יום הכיפורים, בה התנועה הקיבוצית ספגה אבדות קשות, נכנס מפעל ההנצחה אל ליבו של הקיבוץ והוקמו חדרי ההנצחה. בקיבוצים רבים, לקחו הורים שכולים יוזמות פרטיות להנצחת יקיריהם שהלכו לעולמם באמצעות גני זיכרון קטנים ומטופחים שניטעו בידיהם.
בתי ההבראה
במספר קיבוצים הוקמו בתי הבראה כענף משקי, כגון מעלה החמישה, חניתה וגבעת ברנר. סביב גני ההבראה ניטעו גנים שמטרתם ליצור תמונה נינוחה ונעימה לרווחתם של המבקרים. הגנים בבית ההבראה תוכננו על ידי אדריכלי נוף וטופחו על ידי חברי קיבוץ שזו הייתה משימתם, לרוב אלו לקחו גם חלק פעיל בגני הנוי שבתוך הקיבוץ עצמו. בין הגן בבית ההבראה לגן בקיבוץ נוצר קשר הדוק, שיתוף פעולה בתכנון ואחזקת הגנים והשראה ששאבו זה מזה.
הגן הקיבוצי אל מול האידאולוגיה
האידאולוגיה הקיבוצית נסמכת על שילובם של שני יסודות מפתח: ציונות וסוציאליזם, כלומר הקיבוץ שאף לבסס חברה על קשר אל האדמה באמצעות החקלאות, תוך חיים בחברה שיתופית באופן מלא. התפיסה הזו הולידה צורת חיים המהווה יישוב כלאיים, השואפת לאווירה כפרית-פיזורית מחד ולריכוזיות פונקציונלית עירונית מאידך.
אופייה המהפכני של צורת חיים זו, התבטא גם בגינון והוליד גן ייחודי, המנוגד להיסטוריה: גן הנוי, שמזוהה בדרך כלל עם שליטה ועושר, מוקם בקיבוץ טרם כל רווחה כלכלית. קיומם של גנים מטופחים שהם נחלת הכלל, מהווה רעיון סוציאליסטי מובהק, העומד בניגוד לגניהם של בעלי הממון המזוהים עם עולם הקפיטליזם והרכושנות. בטרם הפכו הגינות הפרטיות בקיבוצים למגודרות ונפרדות, היה הגן הקיבוצי יחידה אורגנית אחת, כולו נכס ציבורי, שהוא הבסיס להתפתחותו של הפרט והחברה כולה. הרצון להתרחק מחיי מותרות רכושניים בחברה הקיבוצית מתבטא בשאיפה לאורח חיים פשוט וצנוע שעליו להתבטא גם בעקרונות הגן. הגן הקיבוצי צריך לממש את ייעודו תוך הימנעות מקישוטיות יתר וראוותנות. קווי התכנון והרכבי הנטיעות צריכים להתאים ולייצג את אורח החיים במקום ועל כן לשאוף לפשטות עיצובית, צניעות ויזואלית ופונקציונליות.
הגן הקיבוצי מהווה ביטוי מובהק לחיי הקיבוץ כחברה שיתופית. היות שהגן הוא בבעלות הכלל, חברי הקיבוץ לוקחים חלק פעיל בהחלטות התכנון, האחזקה והתקציב- נושאים שעלו לדיון באספות החברים. מבנה הגן מהווה מצע עיקרי לחיי החברה השיתופיים בקיבוץ ושיאו בגן המרכזי שסמוך לחדר האוכל, מוקד הפעילות החברתית. כביטוי לחברה שיתופית מאוחדת, תופר הגן את כלל המעגל החברתי ליחידה כוללת אחת (פרט לאזור המשק שהוזכר קודם). אף על פי שלגן בקיבוץ יש חלקים שונים ומאפיינים שונים, הרציפות הנופית והאחידות היו עקרונות מנחים בתכנונם והם יוצרים גן אחד שלם ומגוון בו משחקת תפקיד גם הגינה הפרטית של החברים.
גם ערכי הציונית מתבטאים באופן מובהק בגן הקיבוצי. הציונות זוהתה אז עם פעולות המבטאות את אהבת הארץ, עבודת כפיים יצרנית לפיתוח הארץ וטיפוחה. קשר הדוק, פיזי ועמוק בין האדם לאדמת המולדת מתקשרים לרצון העז של המתיישבים להפוך את הבית הרוחני לביתם הטבעי, מקום אליו ישתייכו באופן רגשי ויוכלו להכות בו שורש. עצם נטיעתם של עצים וטיפוחו של גן, כמוהו כהצהרה על מקום של קבע, בבעלות רשמית ותחושתית. פעולות אלו נעשו כאקט הפגנתי כלפי הסביבה, אך גם כמענה לתחושת הזמניות ממנה חששו המתיישבים בליבם.
הקיבוצים הנטועים והמטופחים היו כ"נקודות" ירוקות שהוקמו בדרך כלל בסביבה השוממה. מתכנני הגנים רצו לייצר נוף אחיד המשתלב עם סביבתו, על מנת לחזק את תחושת ההתחברות למולדת. לכן, החלו הקיבוצים לשלוח זרועות ירוקות מתוך הנוף הקיבוצי העשיר והמגוון אל השממה שמסביב. פעולות אלה התבטאו בעיקר בייעור שטחים נרחבים ונטיעת שדרות לאורך הצירים בסביבת היישוב. כך נוצר יש מאין נוף חדש, התיישבותי, שמטרתו ליצור תמונה שלמה ואחידה בנוף.
העצים
עצי הגן הקיבוצי ניטעו בראש ובראשונה על מנת לספק את הכמיהה של חברי הקבוצה לצל ולירוק, אך עד מהרה הפכו העצים להכרח חיוני ובסיסי בחיי החברים בקיבוץ ומלאכת הנטיעות הפכה לעיסוק חשוב. בשלבים מאוחרים יותר, הוקדמה מלאכת הנטיעות למעבר הקבוצה ליישוב של קבע. מסות של עצים, במאות או באלפים, נטעו בהקדם האפשרי על מנת שיחלו לגדול ולהתפתח ויוכלו לספק את ייעודם במהרה. לכן, נבחרו עצי צל בעלי צמיחה מהירה כגון: פיקוס, קזוארינה, אקליפטוס ואזדרכת. בחירתם הרווחת של הקיבוצים בעצים מאוקלמים אלה ולא מקומיים, נבעה מכך שצמחיית א"י בסביבת הקיבוץ השוממה הייתה מועטה ופגועה ולכן נתפסה כמאכזבת בעיני חברי הקבוצה אשר כמהו לצמחייה רעננה וירוקה כמו בארצות מוצאם. לעיתים נעשה גם שימוש בעצי פרי בגן, אבל הוא עורר ויכוח בין המתכננים שראו בכך פגיעה אסתטית בעיצוב הגן, לבין חברי המשק שראו חשיבות להגברת תועלתו של העץ הנטוע. שתילתם של העצים התבצעה בשדרות, חורשות ובודדים: -חורשות העצים: לעיתים קרובות עצי אורן, סיפקו שטחים ומרחבים מוצלים לפעילות הקיבוץ. לשטחים אלה הייתה חשיבות רבה בימות הקיץ, טרם התקנת מזגנים במבני הקיבוץ. -השדרה הפורמלית: הייתה לסימן היכר בנוף הקיבוצי, מקורה בסגנון הארכיטקטוני ששלט בתכנוני הקיבוצים המוקדמים והיא מסייעת לתחושת השייכות ולהתמצאות המרחבית. השדרה מוכרת למתיישבים מארצות מוצאם, יש בה ערך נופי אסתטי והיא מצלה על ההולכים בדרך. -עצים בודדים: עצים בודדים או בקבוצה קטנה תפקדו בעיקר לצורכי הצללה במדשאות רחבות ידיים. בקיבוצים רבים, עצים ותיקים הגיעו למופע מעניין וחלקם אפילו מהווים מוקד למבקרים מבחוץ.
הדשא
המרכיב הדומיננטי של הדשא בנוף הקיבוץ התווסף רק לקראת סוף שנות ה-30, עד אז התמקדו הקיבוצים בשתילת עצים ושיחים. מרחבי המדשאות אט אט התפשטו בנוף הקיבוץ והקלו על חיי היום יום. הדשא תורם לשיפור המיקרו אקלים, שומר על רטיבות ועוזר למניעת סחף, אבק, בוץ ולכלוך. אולם תרומתם העיקרית של המדשאות היא ביצירת תחושת המרחב ששימש למרגוע ובילוי בשעות הפנאי של החברים. עם השנים נעשה שינוי בעיצוב הגן על מנת לייעל את אחזקתו, נוצרו מרחבים אחידים של דשא, אשר אמנם הקלו על עבודת הכיסוח, אך ביטלו חללים אינטימיים והפחיתו את הגיוון והעושר בגן.
מערכת התנועה
הדרך המיועדת לכלי הרכב מקשרת את המשק עם הכביש הבין-עירוני, לרוב מלווה בשדרת עצים, היא מובילה אל רחבת חנייה בקרבת חדר האוכל. התנועה בתוך הקיבוץ התנהלה בראשית ברגל בלבד ובשבילים צרים, אך עם גדילת הקיבוצים החלו לעשות שימוש גם באופניים וקלנועיות ועבורם עברו השבילים הרחבה. בניגוד לתכנון אוניברסלי בו הדרכים יוצרות את שלד התוכנית, בתוכנית הקיבוץ השביל הוא אוטונומי אף על פי שהוא מלווה במערך הנוי הירוק שמשלים אותו ובעיקר מצל עליו. את מתכנני השבילים ליווה החשש שהשבילים יהוו פגיעה באחידות הנוף, על כן נזהרו מפיצול הנוף על ידי השביל ודאגו להטמעתו. תפקיד מערכת השבילים לקשר באופן יעיל ביותר מהמגורים לפונקציות השונות אך מבלי לפגוע במראה הטבעי של הגן, על כן, נעים השבילים בין מאפיינים גאומטריים ישרים המקצרים דרכים, לבין צורות מעגולות הטבעיות יותר בנוף.
סגנון הגן הקיבוצי וייחודו
מאפייני הגנים נחלקים באופן היסטורי לשני סוגים: הראשון הוא גן התועלת, תפקידו לספק מזון ותרופות לבעליו שפוקד אותו לפרקי זמן מסוימים על מנת לטפחו. סוג הגן השני הוא גן התענוגות, גן הנוי שמיועד לשקט ומרגוע נפשי עבור המבקרים בו, גם הם יפקדו אותו לפרקי זמן מסוימים. גני הקיבוצים אינם נמנים עם אף אחד מסוגים אלו ועל כן הם מהווים סוג חדש וייחודי של גן. בגני הקיבוץ גרים וחיים, לא מבקרים לפרק זמן מסוים. הגן מהווה תשתית הכרחית לתושבי הקיבוץ, הוא עונה על הצרכים התפקודיים ותומך בחיי היום יום שלהם. הגן הקיבוצי סותר את התפיסה הרווחת כי פיתוח של גני נוי משויך לחברה בעלת משאבים כלכליים מבוססים. אלו היו דווקא ימים של מצוקה כלכלית ותנאים קשים, שהביאו את המתיישבים להקיף עצמם בעצים ובירק מטופח מתוך הרצון להשתרש בארץ ולהשתייך אליה. מאפיינים אלו הולידו סט של כללים ועקרונות שהתפתחו יחד עם התפתחותה של התנועה הקיבוצית. על כן, ניתן לטעון היום כי הגן הקיבוצי מהווה אולי זרם נפרד בעולם אדריכלות הנוף- גן נוף תפקודי. יתרה מכך, היות שהקיבוץ הוא תופעה ישראלית ייחודית, יש הטוענים בזהירות כי גניהם של הקיבוצים יכולים להיתפס כסגנון המהווה "גן ישראלי" בעולם אדריכלות הנוף המקצועי.
גני הקיבוץ בהווה
מאז הקמתה, הייתה התנועה הקיבוצית בתנועה מתמדת ועברה שינויים רבים. הקיבוצים הוקמו כחברה הומוגנית בעיקרה, שביססו את כל תחומי החיים על אידאולוגיה שיתופית. בשנות ה-70 החברה עברה שינויים חברתיים וכלכלים שהעלו את איכות החיים, כתוצאה מכך נחלשה השפעתה של האידאולוגיה ואורח החיים הקיבוצי המיוחד עבר שינוי. במרבית הקיבוצים כיום, חדר האוכל שהיה הצומת החברתית של הקיבוץ איבד מערכו, ביישובים רבים נסגר, הושכר או משמש לארוחה אחת ביום. גם חינוך הילדים עבר מבתי הילדים למגורי ההורים, כך התחזק מאוד התא המשפחתי ונחלש הגרעין הקבוצתי. אף על פי שמראה הנוף הקיבוצי המיוחד נשמר היום ומאפיין גם קיבוצים צעירים, עקרון המרכזיות הולך ואובד ואתו חשיבותו של הגן המרכזי- לשעבר ליבו הפועם של המעגל החברתי.
ג'ון קיצהבר
ג'ון אלברט קיצהבר (באנגלית: John Albert Kitzhaber; ) הוא פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-35 וה-37 בשנים 1995–2003 ובשנים 2011–2015.
ב-18 בפברואר 2015 התפטר קיצהבר מתפקידו, חודש לאחר השבעתו לתקופת הכהונה הרביעית שלו. רשויות מדינת אורגון והרשויות הפדרליות חקרו חשדות לפלילים נגדו ונגד ארוסתו, סילביה האייס. קיצהבר הוא היחידי מבין מושלי אורגון שהתפטר על רקע שערורייה. במקומו הושבעה כמושלת מזכירת המדינה קייט בראון.
ב-2017 סגרו הרשויות הפדרליות את תיק החקירה נגדו מבלי שהוגש נגדו כתב אישום. ועדת האתיקה של אורגון מנתה עשרה מקרים בהם עשה קיצהבר שימוש בתפקידו הפוליטי למטרות אישיות. במסגרת הסדר הוא הסכים לשלם קנס של 20,000 דולר.
מחוקק באורגון
קיצהבר החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1978 כאשר הוא נבחר לבית הנבחרים של אורגון, שם הוא כיהן תקופת כהונת אחת של שנתיים. ב-1980 הוא נבחר לסנאט של אורגון, שם הוא כיהן שלוש תקופות כהונה בשנים 1981–1993 וכיהן כנשיא הסנאט מ-1985 ועד תום כהונתו בו. כנשיא הסנאט, הוא היה המנסח הראשי של תוכנית הבריאות במימון ממשלת המדינה.
כהונה ראשונה (1999-1995)
ב-1994 זכה קיצהבר במועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אורגון, זאת לאחר שהמושלת המכהנת, ברברה רוברטס, גם היא דמוקרטית, החליטה שלא להתמודד לכהונה שנייה. החלטתה של רוברטס נבעה מסירובו של ציבור הבוחרים להעביר את חוק מס המכירות לצורך מימון תוכנית הבריאות של אורגון, ובשל כך היא נאלצה להפר את הבטחת הבחירות שלה לקיצוץ בהוצאה הציבורית.
בנובמבר אותה שנה ניצח קיצהבר בבחירות הכלליות לאחר שגרף 51 אחוזים מקולות המצביעים. מועמד הרפוובליקנים, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, דני סמית', קיבל 42 אחוזים מהקולות. ב-9 בינואר 1995 הושבע קיצהבר כמושל אורגון ה-35.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה, הנהיג קיצהבר את תוכנית הילדים של אורגון, שנועדה לזהות ילדים בסיכון ולסייע להם ולמשפחותיהם. אף על פי שהוא התנגד באופן אישי לעונש המוות, אישר קיצהבר שתי הוצאות להורג במהלך תקופת כהונתו הראשונה: זו של דאגלס פרנקלין רייט ב-1996, וזו של הארי צ'ארלס מור ב-1997. בהצהרה שנשא ב-2011, אמר קיצהבר: "היו אלו ההחלטות המייסרות והקשות ביותר שקיבלתי כמושל... מאז אני מתחרט על החלטות אלו".
כהונה שנייה (2003-1999)
ב-1998 קרא מתנגד המיסים הרפובליקני ביל סיזמור תיגר על קיצהבר. סיזמור ייסד את "איגוד משלמיי המיסים של אורגון", ועד פעולה פוליטי שביצע פעולות שדלנות נגד גידול במיסים וקידם קיום משאל עם להגבלת הגבלת השימוש בכספי המיסים.
בבחירות הכלליות זכה קיצהבר ב-64 אחוזים של הקולות מול 30 האחוזים מהקולות שקיבל סיזמור. מתוך 36 מחוזות אורגון, ניצח קיצהבר ב-35, כשרק מחוז מלהיור הכפרי השוכן על גבול איידהו הצביע עבור סיזמור.
בתקופת כהונתו השנייה כמושל, קידם קיצהבר יוזמות בנוגע למשאבים הטבעיים, כולל "תוכנית אורגון לסלמון ולקווי פרשת המים" שמטרתה הייתה לשמר את אוכלוסיית דגי הסלמון בנהרות אורגון שהיו בסכנת הכחדה. התוכנית הייתה מאמץ משותף שעודד סוכנויות פדרליות, מדינתיות ומקומיות לפעול יחד עם בעלי הקרקעות לשקם את קווי פרשת המים ואת אוכלוסיות דגי הסלמון המתדלדלות. קיצהבר גם בלט בעמדה שנויה במחלוקת לטובת הריסת כמה מהסכרים בצפון-מערב המדינה לשיקום אוכלוסיות דגי הסלמון.
על פי חוקת אורגון, היה קיצהבר מנוע מלהיבחר לתקופת כהונה שלישית רצופה ב-2002. במקומו נבחר הדמוקרט טד קולנגוסקי, שנבחר גם לכהונה שנייה ב-2006.
לאחר שתי תקופות הכהונה הראשונות שלו כמושל, היה קיצהבר למנהל מרכז המדיניות המבוססת על עדויות באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון, שם הוא שימש כיושב ראש ונשיא במוסד למצוינות רפואית ובמכון פארק אסטס, וייסד את קבוצת קידום הטיפול הרפואי, "תנועת ארכימדס".
כהונה שלישית (2015-2011)
בספטמבר 2009 הכריז קיצהבר על התמודדותו לכהונה שלישית כמושל. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימו במאי 2010 הוא הביס את רוג'ר אובריסט ואת מזכיר המדינה שלעבר של אורגון, ביל בראדברי.
ב-10 בינואר הושבע קיצהבר לכהונתו השלישי כמושל ה-37 של אורגון, וירש את חבר מפלגתו שירש אותו בתום כהונתו הקודמת, טד קולנגוסקי.
בחירות אלו היו הראשונות באורגון בהם יושמה שיטה על פיה המועמדים לתפקיד יכלו להיות מועמדים של עד שלוש מפלגות. במקרה של קיצהבר, בנוסף להיות מועמד הדמוקרטים, הוא גם היה מועמד המפלגה העצמאית של אורגון.
ב-20 בנובמבר 2011 הודיע קיצהבר שהוא מתכוון להמתיק עונש מוות שנועד להתבצע חודש לאחר מכן. הוא הכריז שכל עוד הוא מכהן כמושל לא יתבצעו הוצאות להורג באורגון, וכינה את סוגיית עונש המוות "מסוכנת ובלתי צודקת". הנידון למוות שעונשו הומתק, גארי האוגן, עלה לכותרות כאשר הוא סירב לקבל את החנינה, וביקש שהוצאתו להורג תתקיים. השופט הבכיר, טימותי פ. אלכסנדר, שמונה לבית המשפט של מחוז מריון, פסק שהאוגן רשאי היה לדחות את המתקת העונש ולבקש שתהליך הוצאתו להורג בזריקת רעל יימשך. קיצהבר עתר בעניין לבית המשפט העליון של אורגון, שפסק ב-20 ביוני 2013 לטובתו של המושל. ב-2012 כינה המגזין רולינג סטון את קיצהבר כאחד "מ-12 המנהיגים שעשו דברים", בצטטו את החלטתו לבלום את ההוצאות להורג באורגון, ובהגדירו אותה ככזאת ש"ממחישה כיצד הממשלה יכולה להשפיע".
קיצהבר ניהל את ההקמה הכושלת של אתר "הכיסוי של אורגון", אתר רכישת ביטוחי הבריאות על בסיס חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ב-2014 הוא נחל אכזבה מכשלונו של מיזם העל של הגשר על נהר קולומביה על רקע התנגדות הרפובליקנים בסנאט של מדינת וושינגטון וממשלת מחוז קלארק שבה.
שערורייה בעלת גוון אישי יותר הכתה את לשכת המושל בסוף אותה שנה, כאשר חשף העיתון וילאמט ויק נישואין שקודם לכן לא היה ידוע עליהם של זוגתו של קיצהבר, סילביה האייס למהגר מאתיופיה ב-1997. האייס ציינה שהנישואין הללו הסתיימו בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, ואמרה שנישואין אלו היו נישואים לטובת השגת גרין קארד תמורת כסף, שאליהם היא נכנסה במהלך תקופה קשה בחייה. על פי המדווח קיצהבר לא היה מודע לנישואים עד לפרסום התחקיר בעיתון. ימים ספורים לאחר מכן, דווח בתחנות רדיו מקומיות שהאייס הייתה מעורבת במעשה פלילי נוסף ב-1997 של גידול קנאביס בוושינגטון, דיווח שגם אותו היא לא הכחישה.
באותה עת התמודד קיצהבר עם שאלות בנוגע לעסקי הייעוץ של האייס והאם היא עשתה שימוש במעמדה וביחסיה עמו. קיצהבר התבקש לעבור חקירה אתית בנוגע לפעילויותיה העסקיות של האייס, שאותה סירבה ועדה של המדינה לבצע. קיצהבר הגן בפומבי על הביקורת שהוטחה בהאייס, באומרו שהרשות המבצעת של המדינה פעלה על פי הכללים בנוגע לעבודת הייעוץ שלה והגדיר את נישואיה לשעבר כ"עניין אישי", אף על פי שהוא הודה שהוא "הופתע ונפגע" לשמוע עליהם.
כהונה רביעית (2015)
ב-12 בינואר 2015 הושבע קיצהבר לכהונתו הרביעית, תקדים בתולדותיה של אורגון. בתחילת תקופת כהונתו זו, הוא נהנה משיתוף הפעולה של הרוב הדמוקרטי בבית המחוקקים המדינתי, הגבוה ביותר שהיה בכל 12 שנותיו עד אז כמושל. בנאום ההשבעה שלו הוא ציין שכהונתו הרביעית תהיה האחרונה שלו, באומרו שהיא "תשלים את הקשת של הקריירה הפוליטית שלי". הוא אמר שהוא ירצה להתמקד בחוסר השוויון החברתי-כלכלי באורגון במהלך ארבע שנותיו האחרונות כמושל המדינה.
שערוריית השפעתה של האייס ואחריתה
על אף מאמציו לנהל את מדיניותו, המשיך קיצהבר להתמודד עם השערוריות שהיו קשורות לזוגתו ועבודתה כיועצת. במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-30 בינואר 2015 אמר קיצהבר שלהאייס לא יהיה יותר שום תפקיד בממשל, אף על פי שהוא אישר שהם מתכננים להינשא. העיתון "האורגוניאן", שתמך בו במסעות הבחירות של 2010 ושל 2014, הרחיק לכת עד שקרא לו להתפטר, אם כי קיצהבר אמר שהוא לא שוקל לעשות כן. בכירי הדמוקרטים במדינה, כולל גזבר המדינה טד וילר, נשיא הסנאט המדינתי פיטר קורטני ויושבת ראש בית הנבחרים המדינתי טינה קוטק, פרסמו הצהרות ב-12 בפברואר, בהן הם דחקו בקיצהבר להתפטר. באותו יום דיווח העיתון וילאמט שעוזרו של קיצהבר ניסה למחוק אלפי הודעות אימייל של המושל מהשבוע הקודם. ביום המחרת, 13 ביוני 2015, הודיע קיצהבר על התפטרותו, שתיכנס לתוקפה ב-18 בפברואר.
ב-2017, לאחר 28 חודשי חקירה, הודיעה הממשלה הפדרלית שהיא סגרה את תיק החקירה בנוגע לחשדות שקיצהבר והאייס עשו שימוש במעמדם להשגת טובות הנאה אישיות. בדף הפייסבוק שלו, פרסם קיצהבר פוסט בו הוא אמר:
בינואר 2019 הסכים קיצהבר לשלם 20,000 דולר כקנס לוועדת האתיקה של ממשלת אורגון על ניגודי עניינים הקשורים להאייס בעת שהיה מושל. באותו חודש הסכימה גם האייס לשלם לוועדה סכום של 44,000 דולר על הפרת כללי האתיקה שעלו מהשימוש שלה במעמדה כנושאת משרה ציבורית לטובות הנאה אישיות.
פעילותו מחוץ לכהונתו כמושל ואחריה
קיצהבר משמש כמנהל מרכז המדיניות המבוססת על עדויות באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון. הוא עוסק בהתנדבות במדיניות רפואית במוסד למצוינות רפואית, מוסד חינוכי שמפעיל תוכניות ללימודי המשך לרופאים. הוא גם משמש כנשיא של מכון פארק אסטס, ארגון ללימודי המשך לראשי קהילת הצוותים הרפואיים ומנהלי בתי חולים.
ב-13 בינואר 2006, בתקופה שבין תקופת כהונתו השנייה לזו השלישית שלו כמושל, הכריז קיצהבר על הקמתה של "תנועת ארכימדס", ארגון ששואף לשפר את רמת הבריאות של האוכלוסייה על ידי יצירת מערכת יציבה שתעשה שימוש במשאבים הציבוריים שמוצאים על טיפול רפואי כדי להבטיח שלכל אחת ואחד תהיה את הגישה למערכת מוגדרת של שירותי בריאות יעילים. המטרה היא ליצור חזון למערכת שוויונית ובת-קיימא וכן את התמיכה הפוליטית הדרושה להגשמתה. ברוח זו הוגשה ב-2007 הצעת חוק שזכתה לתמיכתם של רבים מתושבי אורגון.
עם הסרת מועמדותו של טום דאשל לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, נפוצו שמועות שהתפקיד יועד לקיצהבר. בכל אופן, קיצהבר דחה כל אפשרות להתמנות לתפקיד ואמר שהאפשרות לא עלתה כמעשית.
ב-7 בפברואר 2014 הביע קיצהבר תמיכה במועמדותו של עמיתו הדמוקרטי דונלד ברוויק למשרת מושל מסצ'וסטס. ב-2 במאי 2016 הוא הביע את תמיכתו בברני סנדרס כמועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 2016.
חיים אישים
מוצאו של קיצהבר הוא גרמני. ב-1971 הוא נשא לאישה את רוזמרי לינהאן. השניים התגרשו ב-1974. ב-1995 הוא נישא בשנית לשרון לה קרוי ולשניים נולד בן אחד. ב-2003, זמן קצר לאחר תום כהונתו השנייה של קיצהבר, הם התגרשו.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו נודע קיצהבר בשל כך שנהג ללבוש מכנסי ג'ינס כחולים באירועים ציבוריים. בטקס ההשבעה הראשון שלו ב-1995 הוא גרם למהומה כאשר הופיע לבוש באופן זה. במהלך מסע הבחירות שלו ב-2010 לכהונתו השלישית, הוא נמנע לעיתים קרובות מלענוב עניבה, והעדיף להופיע בחולצה ובז'קט ללא עניבה.
קיצהבר מתגורר ועובד בפורטלנד, ובמהלך כל שנות כהונתו כמושל הוא סירב להתגורר במעון המושל הרשמי בסיילם.
נור (עיירה)
נור (בפולנית: Nur) הוא כפר בצפון מזרח פולין, השוכן במחוז אוסטרוב מזובייצקה בפרובינציית מזוביה ונמצא על גדות נהר הבוג המערבי. לעיירה יש עבר היסטורי מפואר, שהתחיל במאה ה-12. העיירה החלה ככל כנראה כמבצר שהגן על המעבר על נהר הבוג. ייתכן שכמה משפחות יהודיות ישבו בנור עוד לפני שירדה העיר מגדולתה במאה ה-17 כששוודיה פלשה אליה. היהודים שחיו בעיירה מאז הקמתה עסקו בעיקר במסחר, ברוכלות בכפרים שונים הסמוכים לעיירה נור, מעט במלאכה, ומשפחות אחדות עסקו בחקלאות. ב-2006 אוכלוסיית העיירה מנתה כ-760 תושבים.
היסטוריה
נור קיבלה זכויות עירוניות מידי נסיך מזוביה בולסלאב בסביבות 1420. ובשנת 1564 קיבלה העיר אישור להשיט לנהר גדנסק דוברות טעונות סחורות, בעיקר דגנים (ללא מכס). באותה שנה נרשמו בנור 263 בתי אב יהודים וגויים ביחד, מספר מרשים לאותה תקופה (סוף ימי הבינים), באותו זמן העירוניים נחשבו לעשירים.
בשנת 1665 השוודים כבשו את האזור, והעיר נחרבה ברובה, לאחר מכן היא לא חזרה למעמדה הקודם. הכנסייה שבה לא נבנתה מחדש עד 1693 ובשנת 1777 מספר התושבים היה רק 63 אנשים. האוכלוסייה בנור עלתה עד שבשנת 1827 מנתה 514 איש ו-75 בתי אב. בשנת 1860 האוכלוסייה מנתה 813 נפשות ביניהן 299 יהודים. בתחילת המאה ה-19 ידוע על קיומם של 74 בתי אב יהודים וגויים. בעקבות מרד ינואר, התקוממות המיעוט הפולני בשטח האימפריה הרוסית ב-1863, והפסד הפולנים במרד, איבדה לבסוף נור את מעמדה כעיר בשנת 1869.
יהודי נור
באמצע המאה ה-19 הייתה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת על מוסדותיה הקהילתיים. האוכלוסייה היהודית מנתה כ-300 יהודים.
רבה של העיר נור היה הרב יעקב מרדכי מרקוביץ'.
ב-13 בספטמבר 1939 נכנסו יחידות הצבא הגרמני לנור ושהו בה במשך כשבועיים. על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין ברית המועצות ובין גרמניה הנאצית נור צורפה לשטח הכיבוש הסובייטי, ריבונות ברית המועצות. החיילים הסובייטיים נכנסו לעיירה ב-28 בספטמבר ושהו בה עד 22 ביוני 1941. תושבי המקום הגויים עזרו למאות הפליטים היהודים כמיטב יכולתם, כדי להבריחם אל הגבול וכן במציאת מזון ומקומות לינה. באפריל 1940 החליטו השלטונות הסובייטיים לפנות את נור מתושביה. פינוי נור נמשך כשבועיים. היהודים פונו לעיירה צ'חנוביץ. המפונים הורשו לקחת עמם את רכושם. צ'חנוביץ נכבשה בידי יחידות הוורמאכט. גורלם של יהודי נור היה כגורלם של שאר היהודים תושבי צ'חנוביץ. רק מספר מועט מיהודי נור שרדו לאחר תקופת השואה.
פיודור אוגורודניקוב
פיודור אוולמפייביץ' אוגורודניקוב (16 ביוני 1867 – 3 במרץ 1939) היה לוטננט גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על החזית הדרום-מערבית במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
אוגורודניקוב נולד ב-16 ביוני 1867, בעיר סנט פטרבורג באימפריה הרוסית. אביו היה אתנוגרף וסטטיסטיקאי. הוא סיים את בית הספר לצוערים במוסקבה, וב-1887 סיים את בית הספר להנדסה ניקולייב והוצב כפודפורצ'יק בגדוד חבלנים. בהמשך הועבר למשמר הקיסרי. ב-7 באוגוסט 1891 הועלה לדרגת פורוצ'יק. ב-1893 סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי והוצב במטה הדיוויזיה הראשונה של המשמר. ב-1895 הועבר לרגימנט הגרנדירים ה-2 של רוסטוב, וב-1898 הוצב במטה פיקוד הכוחות הקוזאקים. ב-6 בדצמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פודפולקובניק. בין 1899–1901 מילא תפקידי פקידות וניהול, וב-1902 מונה לפרופסור לסטטיסטיקה וגאוגרפיה באקדמיית המטה הכללי. בין 1904–1907 היה הנספח הצבאי בקונסוליה הצבאית הרוסית בטיינג'ין. ב-1907 מונה למפקד הרגימנט ה-15 שלוסלבורג. ב-1911 הועלה לדרגת גנרל-מיור.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה אוגורודניקוב לראש מטה הקורפוס ה-22. ב-14 בנובמבר הוא הועבר למטה הארמייה העשירית. ב-25 באוגוסט 1915 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26. ב-11 באוגוסט 1916 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-125 והועלה לדרגת לוטננט גנרל. בעקבות מהפכת פברואר ונאמנותו למשטר החדש, הוא מונה למפקד הקורפוס ה-17. הוא השתתף במתקפת קרנסקי, אולם התנהלותו הייתה גרועה ולפיכך הוא הועבר לכוחות העתודה באזור קייב. בעקבות פרשת קורנילוב והדחה של מספר קצינים בכירים, הוא הוחזר לחזית ומונה למפקד החזית הדרום-מערבית. הוא פיקד על החזית במשך עשרה ימים (מ-29 באוגוסט 1917 עד 9 בספטמבר) ובמהלכם טיהר אותה מהקצינים שתמכו בלאוור קורנילוב. במהלך הימים הללו כוחות החזית יצאו משליטה לחלוטין.
בפברואר 1918 הוא התגייס לצבא האדום בדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה). הוא מונה למפקד האזור הצבאי בלומורסקי. לאחר מכן מילא תפקידי מטה לפני שסולק משירות פעיל ב-1931. מאז הוא שימש כמורה באקדמיה הצבאית פרונזה וכתב עבודות על טקטיקה והיסטוריה צבאית. הוא נפטר במוסקבה ב-3 במרץ 1939.
אולכסנדר מרצ'נקו
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' מרצ'נקו (באוקראינית: Олекса́ндр Олекса́ндрович Ма́рченко; 14 בינואר 1965 – 7 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אוקראיני.
ביוגרפיה
מרצ'נקו היה חבר במפלגת סבובודה, והיה חבר המועצה העליונה בין השנים 2014–2019.
ב-7 במרץ 2022, בגיל 57, נהרג בקרב בפושצ'ה-וודיציה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
פביאן פארנולה
פביאן סיי פארנולה (בצרפתית: Fabien Ceddy Farnolle; נולד ב-5 בפברואר 1985) הוא כדורגלן בניני המשחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
פארנולה נולד בבורדו והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ז'ירונדן דה בורדו ובגיל 17 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. בקיץ חתם בויטוריה סטובל מליגת העל הפורטוגלית.
בקיץ חזר לצרפת וחתם בקווילי-רואן, ממנה עבר ללורמון, ליבורן ולאחר מכן חזר לבורדו. בקיץ חתם בקלרמון פוט מהליגה השנייה בצרפת.
ביוני פארנולה חתם בייני מלטיאספור מליגת העל הטורקית.
בקיץ חתם בארזורומספור בה שיחק עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, פארנולה שיחק בנבחרת הנוער של צרפת.