cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסך המוות הכחול
Windows 7/Windows Vista/Windows XP
<pre dir="ltr" style="background: rgb(0, 0, 170); padding: 0px; color: rgb(255, 255, 255); display: block; font-size-adjust: none; font-stretch: normal;">A problem has been detected and Windows has been shut down to prevent damage to your computer.
PFN_LIST_CORRUPT
If this is the first time you've seen this Stop error screen, restart your computer. If this screen appears again, follow these steps:
Check to make sure any new hardware or software is properly installed. If this is a new installation, ask your hardware or software manufacturer for any Windows updates you might need.
If problems continue, disable or remove any newly installed hardware or software. Disable BIOS memory options such as caching or shadowing. If you need to use Safe Mode to remove or disable components, restart your computer, press F8 to select Advanced Startup Options, and then select Safe Mode.
Technical information:
Beginning dump of physical memory Physical memory dump complete. Contact your system administrator or technical support group for further assistance.
סוג נדיר בהרבה של מסך כחול במערכות מ-XP ואילך היה מופיע לרוב תחת תנאים מאוד מסוימים, לדוגמה כאשר תהליך קריטי היה מפסיק את פעולתו (הפסקת פעולתו של csrss.exe לרוב הייתה גורמת להופעת מסך כזה), או כאשר אחד מקבצי הרישום היה נפגם והיה מונע ממערכת ההפעלה לעלות. במסך כזה, יופיע לרוב רק קוד השגיאה, ללא פרמטרים, והודעת השגיאה תהיה קצרה בהרבה. במידה ושפת המערכת אינה אנגלית, ההודעה שעל המסך תהיה מוצגת בג'יבריש.
Windows 8 ואילך
בחלונות 11 צבע המסך השתנה מכחול לשחור, צעד שגרר ביקורת רבה ממשתמשים רבים שהתרגלו לצבע הכחול של מסך זה. מיקרוסופט החליטה בסופו של דבר להחזיר את צבע המסך לכחול. <div dir=ltr style="width:786px;height:480px;background:#27a;font-family:'segoe ui semilight','segoe ui',sans-serif;color:#fff;text-shadow:0 0 1px rgba(255,255,255,.6);"> <span style="font-size:103px;line-height:114px;margin-left:-7px;font-family:'segoe ui',sans-serif">:( Your PC ran into a problem and needs to restart. we're just collecting some error info, and then we'll restart for you. (0% complete) <div style="margin-top:15px;font-size:9.3px;opacity:.8;text-shadow:0 0 2px rgba(255,255,255,.7)">if you'd like to know more, you can search online later for this error: HAL_INITIALIZATION_FAILED
קופיף ננסי
מאפיינים
הקופיף הננסי הוא פרימט הפעיל בלילה. עד שנת 2000 שוער שהמין נכחד, אולם אז התגלה המין מחדש לאחר שמדענים אינדונזים הרגו בטעות קופיף ננסי כאשר צדו חולדות. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 לא נצפה פרט חי מהמין, עד אוגוסט 2008, אז תפסה קבוצת חוקרים מאוניברסיטת טקסס A&M שני זכרים ונקבה בפארק הלאומי לור לינדו.
הקופיף הננסי ניזון מחרקים.
הן חיים בזוגות יציבים, הנשארים יחדיו עד 15 חודשים. למין שתי תקופות רבייה, האחת בתחילת עונת הגשמים, והשנייה בסוף העונה, וביניהן כ-6 חודשים. ההיריון נמשך בממוצע 178 יום, והצאצאים מומלטים במאי או בין נובמבר לדצמבר. הגורים מתפתחים במהירות, בדומה למינים אחרים בסוגו. בגלי 42 יום מסוגלים הגורים לתפוס את טרפם בעצמם, ונעים בקבוצה בגיל 23 יום בלבד. הנקבות נשארות עם הוריהן עד הגיען לבגרות, בעוד הזכרים נוטשים את ההורים עוד בצעירותם.
הקופיף הננסי הוא פעיל לילה. את רוב יומו הוא מעביר בשינה על עצים. בניגוד למינים אחרים, הקופיף הננסי לא משתמש בבלוטות ריח כדי לסמן את הטריטוריה שלו. תפקיד חשוב בתקשורת בין פרטים תופס המישוש, בדומה למינים אחרים בסוגו.
סבסטיאנו דל פיומבו
סבסטיאנו דל פיומבו (באיטלקית:  Sebastiano del Piombo; סביבות 1485 – 21 ביוני 1547) צייר איטלקי מנייריסטי. מפורסם בזכות שילוב של צבעוניות מהאסכולה הוונציאנית והתצורות המונומנטליות מהאסכולה הרומאית.
ביוגרפיה
נולד בוונציה בשם סבאסטיאנו לוצ'יאני (Sebastiano Luciani), שם גם גדל והחל בדרכו האומנותית. בתחילת דרכו היה מוזיקאי, נגן לאוטה מבוקש בחוגי האצולה הוונציאנית. בהמשך החל לצייר והיה תלמיד של ג'ובאני בליני ולאחר מכן של ג'ורג'ונה, השפעתו של האחרון ניכרת ביצירותיו.
בתחילת העשור השני של המאה ה-16 סבסטיאנו עבר לרומא. הוא השתתף בעיטור הווילה פארנזינה יחד עם מספר אמנים ובראשם רפאל. על פי וזארי סבסטיאנו נהיה מקורב למיכלאנג'לו שהכין עבורו סקיצות לפיהן צייר סבסטיאנו ארבע מיצירותיו היותר מפורסמות. הפייטה בכנסייה בוויטרבו, הטרספיגורציה של ישו וההלקאה של ישו בכנסית פטרוס על ההר (San Pietro in Montorio) ברומא, והתחיה של לזרוס הנמצאת כיום בגלריה הלאומית בלונדון. משנת 1519 עד 1530 היה לסבסטיאנו דל פיומבו מוניטין חסר תקדים ברומא כצייר פורטרטים. בין מיטב הדיוקנאות המאוחרים שלו הם אנדראה דוריה (1526) וקלמנט השביעי (1526). בשנת 1531 העניק לו האפיפיור קלמנט השביעי את המשרה הרווחית של שומר חותם האפיפיור.
ביוגרפיה של סבסטיאנו דל פיומבו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
גוסטב ויגלנד
גוסטב ויגֶלָנד (בנורווגית: Gustav Vigeland; 11 באפריל 1869 – 12 במרץ 1943) היה פסל נורווגי.
ביוגרפיה
גוסטב ויגלנד נולד למשפחה כפרית של עובדי מלאכה במאנדאל, עיירה קטנה בדרום נורווגיה. כנער גילה כישרון בגילוף בעץ, ובגיל 15 נשלח לאוסלו לשמש שוליה לפסל ידוע. עם מות אביו נאלץ ויגלנד לשוב למאנדאל כדי לתמוך כלכלית במשפחתו. הוא עבד כשנתיים בחווה המשפחתית ובמהלכן הכין תרשימים לפסלים עתידיים שלו. הוא לקח עמו סקיצות אלו ב-1888 כאשר חזר לאוסלו, נחוש להפוך לפסל מקצועי. הוא משך את תשומת לבו של בּריניוּלף בֶּרגסליֶאן (Bryunjulf Bergslien) שלקח אותו תחת חסותו.
בזכות כספי מלגה שקיבל, ערך ויגלנד בשנים 1896-1891 מסע באירופה במהלכו ביקר בקופנהגן, פריז, ברלין ופירנצה, בהן עבד ונפגש עם אמנים רבים. הוא הושפע במיוחד מסגנונו של אוגוסט רודן וביקר בסטודיו שלו תכופות, אולם מעולם לא נפגש עמו פנים מול פנים.
משאזל כספו שב ויגלנד למולדתו והחל לפסל למחייתו. הוא הציג את תערוכתו הראשונה בין 1894 ל-1896, וכמו כן, תרם לעבודות שחזורה של קתדרלת נידארוס בטרונדהיים. באותן שנים הוא שב לאוסלו וקיבל מהעירייה סטודיו נטוש ומוזנח בו יוכל לעבוד. עם ההכרזה על עצמאותה של נורווגיה ב-1905, כבר היה ויגלנד המפורסם שבפסלי המדינה, וזרמו אליו הצעות עבודה רבות. הוא התמחה בעיקר בפיסול בני אדם ובאותה תקופה פיסל כ-100 פורטרטים, ביניהם של אישים סקנדינבים ידועים כגון הנריק איבסן, סנורי סטורלוסון ואלפרד נובל. כמו כן, הוא פיסל אנדרטה לזכרו של המתמטיקאי הנורווגי נילס הנריק אבל.
ב-1921 חלה תפנית בחייו של ויגלנד; עיריית אוסלו החליטה להרוס את הסטודיו בו עבד, ולאחר מאבק ממושך נחתם הסכם בין הצדדים: עיריית אוסלו הבטיחה לספק לוויגלנד סטודיו חדש ורחב ידיים בו יוכל ללון ולעבוד, ובתמורה יתרום ויגלנד לעירייה את כל עבודתיו העתידיות, לרבות הדגמים המקוריים ורישומי ההכנה.
ויגלנד עבר לסטודיו החדש ב-1924, ובעשרים השנים הבאות הקדיש עצמו לחלוטין לפרויקט עד למותו ב-1943. בהתאם להסכם עברו פסליו לחזקת העירייה וכיום הם פתוחים לקהל הרחב בפארק ויגלנד. הסטודיו עצמו הפך ל"מוזיאון ויגלנד", המציג פסלים מוקדמים שלו וכן תבניות מגבס, תחריטי עץ ותרשימי הכנה.
אחיו, עמנואל ויגלנד, היה גם הוא פסל, אם כי מפורסם פחות. מבין עבודותיו ניתן למנות את הוויטראז'ים שבקתדרלת אוסלו. מרבית יצירותיו מוצגות במוזיאון עמנואל ויגלנד באוסלו.
פארק ויגלנד
הסטודיו אותו קיבל ויגלנד מהעירייה היה סמוך לפארק פרוֹגנר, גן ציבורי בגודל 300 דונם. ויגלנד בחר בפארק כמקום האידיאלי להצגת עבודותיו, וב-1931 כבר ניתנה חותמת סופית לפרויקט. עבודות הבנייה נערכו בשנים 1949-1939, ומשנסתיימו, נחנך באמצע הפארק שביל מרכזי באורך 850 מטרים, שמשני צידיו פזורים 212 פסלים עשויים גרניט, ברונזה, וברזל חשיל. זהו פארק ויגלנד. הפסל, שעיקר עבודתו התבצעה בחרסית, בנה דגמים מלאים של כל הפסלים בפארק, ואנשי מלאכה מקצועיים נשכרו בשביל העבודות בגרניט ובברונזה. בפארק יש חמישה חלקים עיקריים: שער הכניסה, הגשר, המזרקה, "מעגל החיים" והמונולית.
שער הכניסה לפארק פוסל על ידי ויגלנד, והוא כולל חמישה שערים גדולים ועוד שניים קטנים למעבר הולכי רגל; הגשר, 100 מטרים אורכו ו-15 מטרים רוחבו, מעביר את המבקרים מעל אגם קטנטן והוא בעצם שיפוץ של גשר ישן שכבר נכח במקום. על הגשר החדש פיסל ויגלנד 58 פסלי ברונזה, בהם נראים מבוגרים וצעירים, ביחד או לחוד, בשלל מצבים ומצבי רוח. בגשר נמצא הפסל "ילד זועף", שעל אף גודלו הקטן הוא אחד מהפופולרים בפארק.
המזרקה הייתה אמורה במקור לקשט את רחבת הפרלמנט הנורווגי, אך בשל אילוצי מקום הוחלט להציבה בפארק. היא מעוטרת ב-60 תבליטים המציגים את מעגל החיים, ועל השוליים שלה נמצאים 20 פסלים בהם נראים עצי ענק דמויי עצמות המחזיקים ילדים קטנים. היצירה מבטאת את הרעיון שממוות נוצרים חיים חדשים. העבודות על המזרקה ארכו פרק זמן עצום - מ-1906 עד 1947. <BR> היצירה האחרונה בפארק היא "מעגל החיים", העשוי ברזל ומורכב ממספר דמויות אדם המחזיקות זו את זו ויוצרות צורת עיגול, המסמל את מעגליות, וכתוצאה מכך, נצחיות החיים.
גולת הכותרת של הפארק, עם זאת, הוא המונולית שגובהו 14 מטרים ושחולש על הגבעה הגבוה ביותר בפארק. ויגלנד פיסל דגם בגודל מלא של היצירה במשך עשרה חודשים, ועטף אותו בטיח. באותו זמן הובאה אבן גרניט אחת במשקל כמה מאות טונות ממחצבה ליד העיר האלדן שבדרום-מזרח נורווגיה, לצורך בניית הפסל (מונולית הוא פסל העשוי מאבן אחת בלבד). הדגם הוצב ליד האבן ב-1929, והעבודות החלו. שלושה סתתי-אבן עמלו מדי יום עד להשלמת היצירה ב-1943. בטקס הסרת הלוט נכחו 180,000 צופים שבאו לחזות בפלא.
בעמוד שזורות 121 דמויות אדם לפרטי-פרטים, המתפתלות זו בזו בניסיון להגיע לקצה, לשמיים. פרשנויות רבות ניתנו למונולית: מאבק לקיום, שאיפה להגשמה עצמית, כמיהה לדרגת רוחניות גבוהה ועוד. אל הבסיס שעליו הוא עומד מובילות מדרגות שעליהן 36 פסלים אנושיים, הנמצאים בשלל מצבים מחייו של האדם: מקצתם שמחים, עצובים, אופטימיים או שיש בהם מין הביזאר.
שפות אוסטרונזיות
השפות האוסטרונזיות הן משפחת שפות שמדוברות בעיקר באזורי אוקיאניה ודרום-מזרח אסיה. המשפחה כוללת לפחות 1,268 שפות והן כחמישית מכלל השפות הידועות בעולם. מספר השפות במשפחה הוא הגדול ביותר בכל משפחות השפות. מספר דוברי השפות האוסטרונזיות מוערך ב-300 מיליון. רוב הדוברים הם תושבי דרום-מזרח אסיה וחלקם תושבי מזרח אפריקה ואוקיאניה.
השפות הגדולות במשפחה כולן מהענף המלאי-פולינזי. כמעט שליש מדוברי השפות האוסטרונזיות דוברים ג'אווה, והיא השפה האוסטרונזית הנפוצה ביותר – היא מדוברת בפי כ-80 מיליון איש, בעיקר באי ג'אווה שבאינדונזיה. גם השפה המלגשית, המדוברת במדגסקר, שפת הסֶבּוּאַנוֹ, המדוברת בפיליפינים, מלאית, המדוברת במלזיה, אינדונזית, אילוקאנו וטאגאלוג (השפה הנפוצה ביותר בפיליפינים) הן שפות אוסטרונזיות נפוצות; כל אחת מהן מדוברת בפי יותר מ-10 מיליון איש.
בניגוד להן, לרוב השפות האוסטרונזיות יש מאות דוברים בלבד. רוב השפות במשפחה זו מדוברות בפפואה גינאה החדשה, בפיליפינים ובאיי האוקיינוס השקט. עם זאת, כמעט כל ענפי המשפחה האוסטרונזית מיוצגים באי טאיוואן.
השפות האוסטרונזיות הנפוצות במשפחה האוסטרונזית הן:
מיון שפות המשפחה
ישנה בעיה גדולה בחלוקת השפות האוסטרונזיות לקבוצות מכיוון שבמשפחת שפות זו יש שפות רבות הדומות זו לזו וכן ישנם ניבים רבים לכל שפה ושפה. נהוג לחלק את השפות לקבוצות לפי מיקומן הגאוגרפי, כמו למשל שפות אוקיאניות, כאשר מרבית השפות נמצאות בקבוצות האינדונזיות והפיליפיניות. מגוון השפות הגדול ביותר בענף הוא בענפים הפורמוזיים והמגוון המועט ביותר הוא בשפות הפסיפיות.
חיים דוד קורינאלדי
הרב חיים דוד קורינאלדי (נפטר תקל"ה, 1775), רב ברוויגו וליוורנו שבאיטליה, מחבר הספר "בית דוד" על המשנה וספרים נוספים.
ביוגרפיה
הרב קורינאלדי מתאר (באחת מדרשותיו) שרוב ימיו למד תורה "מתוך ייסורים קשים".
היה בקי במדעים שונים, כפי שניכר מהקדמתו לספר "בית דוד", שם מופיע "קונטרס הצורות", ובו משפטים בגאומטריה שידיעתם נחוצה להבנתם המשנה. בפירושו לסנהדרין (פ"י מ"א) העיר על השוללים את קריאת ספרי אריסטו, שספריו בענייני חכמת הטבע והרפואה ראויים ומומלצים ללימוד.
היה חתנו של רבי יצחק פאציפיקו, מרבני ונציה, מחבר השו"ת "משפט שלום".
בהיותו ברוויגו חיווה דעתו על צורת האות ו' במילה "שלום" בפסוק "הנני נותן לו את בריתי שלום" (במדבר כה, יב). לדעתו (על פי דברי התלמוד הבבלי) ו' זו צריכה להיות קטועה ולא בצורת ו' רגילה, ובכך פסל את רוב הספרים שהיו באותה עת ברוויגו. הדבר עורר פולמוס נרחב בין חכמי רוויגו, שהתגלגל גם לוונציה והוכרע לאחר כעשר שנים על ידי הרב אריה ליב מאמסטרדם, שפסק כנגד דעת הרב קורינאלדי.
ספרו "בית דוד"
הספר "בית דוד" (אמסטרדם תצח-תצט) כולל הערות על המשנה ועל כמה ממפרשיה: פירושי רבי עובדיה מברטנורא, התוספות יום טוב, "קול הרמ"ז" לרבי משה זכות ו"מים חיים" לבעל פרי חדש. הספר זכה להסכמות מגדולי חכמי איטליה פולין ואשכנז.
לקט מחידושי "בית דוד" נדפס בספרי המשניות הנפוצים במדור 'תוספות אנשי שם'.
היו שטענו כנגדו שספר זה הוא גנבה ספרותית ממחבר אחר, ורבי יצחק למפרונטי, בעל "פחד יצחק", יצא להגנתו
הערות המחבר מתאפיינות לעיתים בתקיפות, ולכן זכו לביקורת חריפה מאת אחד מחכמי דורו, הרב דוד פארדו בספרו על המשנה "שושנים לדוד" (ונציה תקי"ב), בו הרבה להשיג על דברי ה"בית דוד". הפולמוס עורר מתח בין אישים אלו, וחכמי ונציה טרחו להשכין שלום ביניהם. ואכן, בהקדמת החלק השני של ה"שושנים לדוד" התנצל הרב דוד פארדו בפני בעל "בית דוד" על חריפות סגנונו בחלק הראשון, והוסכם על התחייבות הדדית שלא לקנטר זה את זה..
בוריס גולקו
ביוגרפיה
בוריס גולקו נולד בארפורט, בה אביו היה מוצב בחיל מצב הסובייטי בגרמניה המזרחית. אביו היה יהודי. תוך זמן קצר המשפחה חזרה לברית המועצות.
בשנת 1977 בוריס גולקו זכה באליפות ברית המועצות בשחמט (לצד יוסף דורפמן).
בשנת 1977 ויקטור קורצ'נוי ערק מברית המועצות. איגוד השחמטאים הסובייטי ארגן מכתב פומבי ודרש משחמטאים סובייטיים בולטים לחתום על המסמך. גולקו סירב. כתוצאה מכך, הוא לא קיבל אישור להשתתף בתחרויות. בשנת 1979 הוא ואשתו אנה אחשרומובה ביקשו אישור יציאה מברית המועצות לישראל, גם בקשה זו לא קיבלה מענה חיובי מצד השלטונות. במשך כל תקופה שהותו בברית המועצות עד לשנת 1986 גולקו לא היה יכול להשתתף בתחרויות.
באביב 1986, בילה גולקו חודש וחצי במרכז קליטה בירושלים, אך בסיומו החליט להגר לארצות הברית מסיבות כלכליות. בהמשך חזר בתשובה, ועבר לקהילת "שומרי תורה" האורתודוקסית בפייר לון שבניו ג'רזי. בארצות הברית פרסם ספר על תורת המשחקים שלו, אימן שחמט והעביר הרצאות, ולצד כל זאת הוסיף לשחק בטורנירים. כמו כן הוא כתב טור שבועי לעיתון בשפה הרוסית, שמופץ גם בעיתונים יהודיים, רוסים ואמריקנים.
בשנת 1987 הוא חלק מקומות 5–6 באליפות ארצות הברית.
בשנת 1988 הוא סיים במקום השלישי באליפות ארצות הברית בשחמט (ניצח מייקל ויילדר).
בשנים 1994 ו-1999 הוא זכה באליפות ארצות הברית. בכך הוא הפך לשחמטאי היחיד שהיה אלוף ברית המועצות וארצות הברית בשחמט.
גולקו ניצח שלוש פעמים את גארי קספרוב.
באליפות העולם 1995 הוא הודח ברבע הגמר על ידי נייג'ל שורט.
באליפות העולם 1999 הוא דורג במקום ה-36 והודח בסיבוב השני. באליפות העולם 2000 הוא דורג במקום ה-32 והודח בסיבוב הרביעי.
בשנת 2004 בוריס גולקו היה אמור להיות חלק של נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בשחמט שהייתה אמורה להתקיים בלוב. אחרי שהתברר שהשלטונות לא מרשים לו בהיותו יהודי להשתתף בתחרות, גולקו כתב מכתב לנשיא פיד"ה קירסאן איליומז'ינוב: “I implore you not to be the first president of FIDE to preside over the first world chess championship from which Jews are excluded. Our magnificent and noble game does not deserve such a disgrace.” מאבק זה לא הצליח, אך העלה לכותרות את נושא האפליה במשחקי שחמט.
במרץ 2019 עלה עם אשתו לישראל והם מתגוררים בשכונת בית הכרם בירושלים.
בוריס גולקו כתב מספר ספרים בתחום השחמט וגם על חיי היהודים בברית המועצות וארצות הברית. ספרו The World of the Jewפורסמה באנגלית ורוסית ב-2 חלקים בשנים 2012 ו-2015. הספר אויירו על ידי איטלה מסטבאום.
בוריס גולקו באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1978 ל-2004 השתתף בוריס גולקו ב-10 אולימפיאדות שחמט:
דן לבני
דן לבני (נולד ב־1936) הוא צייר ומורה לאמנות, הציג תערוכות יחיד רבות בישראל, בגרמניה, בלונדון ובארצות הברית.
ביוגרפיה
לבני גדל בקיבוץ מעוז חיים, בנם של זוג חלוצים ממייסדי הקבוץ. בשירותו הצבאי היה קצין בפלוגת סיור בחטיבת גבעתי, ובמילואים לאורך השנים השתתף במלחמות ישראל, ואף שירת בגיל מבוגר כקצין חינוך בפיקוד צפון.
הוא סיים את לימודי האמנות והכשרת מורים באקדמיה בצלאל בירושלים ב-1962. בשנים 1970-1971 למד באקדמיה לאמנות סנט מרטין בלונדון, במחלקה להדפסי משי וצבע שמן. בשנים 1979-1980 למד פילוסופיה באוניברסיטת חיפה. בשנים 1980-1981 השתלם בסמינר באוסטריה במיש-טכניק ובטמפרה בהדרכת ארנסט פוקס. בשנים 1986-1987 יצא לשנת שבתון באקדמיית המוזיאון לאמנות יפה בבוסטון, בסדנא הבינלאומית להדפסי משי ומונו פרינט.
מתגורר בחיפה מאז שנת 1965. נשוי לאורה. הסטודיו שלו נמצא בביתו.
פעילות בעולם החינוך
עם סיום לימודיו ב-1962 הקים לבני את המחלקה לאמנות בתיכון מקיף א' באר שבע. בשנת 1965 הקים את המסלול לאמנות בתיכון עירוני ה' בחיפה, ולימד בו במשך 38 שנים. בשנים 1979–2000 עסק בהוראת האמנות במכללת גורדון לחינוך, בשנים 1995-2003 לימד בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. בשנים 2001-2004 עסק בהוראת אמנות בעמותת-השוחרים של המרכז החינוכי המחוזי בחיפה. בשנים 1988-2009 הנחה השתלמויות למורים וגננות בבית-הספר לעובדי הוראה בחיפה, וחוגי אמנות במרכז יד לבנים בחיפה.
לאורך השנים שילב לבני בעבודתו החינוכית נושאים אקטואליים וחברתיים הנוגעים לקהילה ולסביבה, ועודד את תלמידיו לתרומה בקהילה.
פעילות כאמן
לבני כבר מגיל צעיר הכין פלקטים ועיצב במות לאירועים שונים. הוא מצייר בטכניקות רישום, צבע מים, צבע שמן, הדפס עץ, הדפס משי ומונופרינט. כמו כן מבצע עבודות בפורמט גדול במבני ציבור, ציורי-קיר בצבע אקרילי ובתבליטי סגרפיטו.
לבני מעיד על יצירותיו שמתחילות ממקורות הטבע, הנוף, ומשולבות עם הדמיון והפנטזיה".,
לבני הנציח לוחמים ואירועים בשדה הקרב במאות רישומי מלחמה הנמצאים בספרות, בתערוכות בבתי יד לבנים, במוזיאוני צה"ל, ובציורי קיר רבים במחנות צה"ל, במועדונים ובמקלטים, אותם יצר בעזרת חיילים ותלמידיו באומנות. בנוסף, העניק ליתוגרפיות וחוברות רישומים מיצירתו, לזיכרון לפצועי צה"ל ולמשפחות נפגעים.
הוקרה והערכה לעבודותיו
לאורך השנים הוענקו יצירותיו לאישים שביקרו בעיר, כמו העבודה "אחוות שש הדתות בחיפה" שהעינקה עינת קליש-רותם ראש עיריית חיפה לשר בני גנץ.
ב-2019 הוציא ד"ר אלק אפשטיין ספר על ציירים סוריאליסטים בישראל, ובו כתב על עבודתו של לבני והציג רבות מעבודותיו בתחום הסוריאליזם והריאליזם.
ב-2021 נבחר להדליק את משואת חטיבת הראל בעצרת הממלכתית לכבוד יום ירושלים, על היותו לוחם, מפקד ואומן שביטא ביצירותיו את חוויותיו מהשירות הצבאי.
אהרן (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששמם הפרטי אהרן:
אישים ששם משפחתם אהרן:
גאוגרפיה:
ראו גם
}}
נואבו לאון
היסטוריה
מתיישבים אירופאים הגיעו לראשונה לאזור נואבו לאון של ימינו בסוף המאה ה-16. בין המתיישבים הראשונים היו מספר משפחות יהודים אנוסים שבאו מחצי האי האיברי. האנוסים בהנהגתו של לואיס קרווחל התיישבו בעיר מונטריי ובאזור הוקמה הממלכה החדשה של לאון שבראשה עמד קרווחל. האנוסים סבלו מתנאים קשים ולבסוף ההתיישבות ננטשה. מונטריי הוקמה סופית ב-1596.
עם קבלת עצמאות מקסיקו, הוקמה מדינת נואבו לאון ב-1824. במהלך השנים שלאחר מכן נואבו לאון ניסתה להיפרד מכלל מקסיקו. הניסיון המוצלח הראשון היה ב-1840 כשהיא הצטרפה לרפובליקת ריו גרנדה העצמאית, ששרדה כשנה בלבד. בניסיון המוצלח השני מושל נואבו לאון סנטיאגו וידאורי הכריז ב-1855 על עצמאות נואבו לאון וסיפח את מדינת קואווילה במסגרת רפובליקת לה סיירה מדרה, אך כעבור זמן קצר וידאורי הובס והובא אל בניטו חוארס שביטל את סיפוח קואווילה.
כלכלה
רמת החיים במדינה המתועשת היא מהגבוהות במקסיקו ודומה אף לכמה ממדינות אירופה, כמו למשל פולין וסלובקיה. במדינה גם יש גם חקלאות רבה, הכוללת גידול תפוזים ודגנים. בשנים האחרונות הממשל פועל למשיכת השקעות באזור באווירונאוטיקה, ביוטכנולוגיה, מכטרוניקה, טכנולוגיות מידע ותקשורת והקמת פארק לטכנולוגיה ומחקר באזור.
יוליה הצעירה
יוליה הצעירה (בלטינית: IVLIA•MINOR; 19 לפנה"ס - 28 לספירה), אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית.
ביוגרפיה
יוליה נולדה בשנת 19 לפנה"ס, אמה הייתה יוליה, בתו של אוגוסטוס ואביה היה מרקוס ויפסניוס אגריפס, מצביאו הבכיר ביותר של אוגוסטוס. היא הייתה גם בתו החורגת של הקיסר טיבריוס, דודתו של הקיסר קליגולה מצד אמו, בת דודה מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס ודודה רבא של הקיסר נירון מצד אמו.
בשנת 5 לפנה"ס או 6 לפנה"ס סבה אוגוסטוס חיתן אותה עם הפוליטיקאי הרומאי לוקיוס אמיליוס פאולוס שהיה קרוב משפחתה. לזוג נולדו שני ילדים, מרקוס אמיליוס לפידוס ואמיליה לפידה.
יוליה הוגלתה מרומא בשנת 8 לספירה לאי טרימיטי, כביכול זה היה עונש על ניאופיה עם הסנאטור דקימוס סילנוס אולם מכיוון שבעלה הוצאה להורג זמן קצר אחר כך באשמת בגידה ייתכן שהמניע להגליה היה פוליטי.
בעת שהייתה בגלות נולד ליוליה ילד, אוגוסטוס דחה את הפעוט והורה על הוצאתו להורג. יוליה שרדה כעשרים שנה בגלות בזכות עזרתה של סבתה החורגת ליוויה, היא נפטרה בשנת 28 לספירה.
דוקטור לפילוסופיה
דוקטור לפילוסופיה (PhD, או DPhil; בלטינית Philosophiae Doctor) הוא התואר האקדמי הגבוה ביותר המוענק על ידי האוניברסיטאות ברוב המדינות בעולם. תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD) מוענק בתוכניות בכל שטחי הלימוד האקדמי. תואר דוקטור לפילוסופיה הוא לעיתים קרובות אחת מן הדרישות לתעסוקה כמרצה באוניברסיטה, חוקר או מדען בתחומים רבים. אנשים המחזיקים בתואר דוקטור לפילוסופיה יכולים, במקרים רבים, להשתמש בתואר "דוקטור" (לעיתים קרובות נכתב בראשי תיבות "ד"ר"). במדינות שאינן דוברות אנגלית יש והתואר נכתב "Dr. Phil", או כסיומת לשם "PhD".
דרישות אקדמיות למתן תואר הדוקטור משתנות במידה ניכרת בין מדינות ומוסדות שונים ואף בתקופות זמן שונות. במהלך לימודיו לתואר דוקטור לפילוסופיה הסטודנט נקרא תלמיד לדוקטורט. תלמיד אשר סיים את כל דרישות הקורסים לתואר, עמד בבחינות הידע המקצועי ונמצא בתקופת המחקר על עבודת הגמר מכונה לעיתים  דוקטורנט או מועמד לתואר דוקטור. קיימים מוסדות המעניקים לתלמיד אשר הגיע לשלב זה תואר "מועמד לפילוסופיה" (C. Phil).
מועמד לתואר דוקטור לפילוסופיה חייב להגיש עבודת גמר, המכונה תזה או דיסרטציה, המכילה מחקר אקדמי מקורי, הראוי באופן עקרוני לפרסום בירחון מקצועי שבו ביקורת עמיתים. במדינות רבות המועמד לתואר דוקטור לפילוסופיה חייב להגן על עבודת הגמר לפני צוות של מומחים שמונו על ידי האוניברסיטה בה הוא לומד. יש אוניברסיטאות המעניקות אף סוגים אחרים של תואר דוקטור בנוסף לתואר דוקטור לפילוסופיה, דוקטור לאמנות המוזיקה (DMA), דוקטור לחינוך (Ed.D) ועוד. בשנת 2005 קבע איגוד האוניברסיטאות האירופי את עקרונות זלצבורג, עשרת העקרונות הבסיסיים להענקת תואר שלישי, זאת במסגרת תהליך בולוניה להאחדת הסטנדרטים להשכלה גבוהה באירופה. בשנת 2016 נוספו עליהם עקרונות פירנצה, שבעה עקרונות בסיסיים להענקת תואר דוקטור בתחום האמנויות אשר נוסחו על ידי ההתאחדות האירופית של המוסדות לאמנויות ואומצו על ידי ההתאחדות האירופית של קונסרבטוריונים, האגודה הבינלאומית של בתי ספר לקולנוע וטלוויזיה, האיגוד הבינלאומי של אוניברסיטאות ומכללות לאמנות, עיצוב ומדיה, ועל ידי החברה למחקר אמנותי.
בהקשר של התואר "דוקטור לפילוסופיה" ותארים בעלי שם דומה, המונח "פילוסופיה" אינו מתייחס לתחום האקדמי של הפילוסופיה, אלא נעשה בו שימוש במובן רחב יותר בהתאם למשמעות היוונית המקורית, דהיינו, "אהבת החוכמה". ברוב מדינות אירופה, כל תחומי הלימוד האקדמי (היסטוריה, פילוסופיה, מדעי החברה, מתמטיקה, פילוסופיה של המדע ומדעי הטבע) להוציא תאולוגיה, משפטים, רפואה (שהם לימודים מקצועיים) היו מכונים באופן מסורתי כלימודי פילוסופיה. בגרמניה ובמדינות נוספות באירופה, הפקולטה לאמנויות הייתה ידועה בתור "הפקולטה לפילוסופיה".
טרמינולוגיה
ראשי התיבות המקובלים לתואר דוקטור לפילוסופיה הם PhD, מן הלטיני Philosophiae Doctor. התואר נהגה כשלוש אותיות נפרדות באלפבית הלטיני P, H, D. התואר DPhil מקורו בשפה האנגלית והוא תואר הניתן במספר קטן של אוניברסיטאות אנגליות, בהן אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת יורק ואוניברסיטת סאסקס.
חלילית
חלילית היא כלי נשיפה, העשוי לרוב מעץ או מפלסטיק. החלילית היא אחד מהכלים הוותיקים ביותר במוזיקה המערבית, וניתן למצוא עדויות לכך שאנשים ניגנו בה החל מימי הביניים, תקופת הבארוק והרנסאנס, ועד ימינו.
השם
באנגלית החלילית נקראת "recorder" מאחר שבאנגלית עתיקה אחת המשמעויות של הפועל to record היא "לסלסל או לשיר כמו ציפור". עד תחילת שנות הארבעים נקראה החלילית בעברית "חליל". השם "חלילית" הושרש בשפה העברית על ידי המלחין פואה גרינשפון שקרא לה בשם זה כדי להבדילה מחליל הצד.
בניית חליליות כיום
חליליות משוחזרות שהחלו להבנות מחדש בתחילת המאה ה-20 נבנו בעזרת חומר לימוד תאורטי ובעזרת חקר ציורים עתיקים. כמו כן נעשה שימוש רב בחליליות עתיקות שנמצאו במוזיאונים ובאוספים שונים. במספר ספרי לימוד מתקופת הרנסאנס והברוק המוקדם שעסקו בתאוריה מוסקלית, לימוד טכניקת נגינה, קישוטים ואלתורים מופיעים מדי פעם תרשימים ושרטוטים של חליליות, למשל אצל סבסטיאן וירדונג, סילבסטרו גאנאסי ומיכאל פרטוריוס. כיום מספר חברות ובוני כלים מייצרים חליליות שנקראות כיום דגם "גנאסי" (למשל יואב רן מישראל) או "פרטוריוס" (בעבר וילי הופף מגרמניה וכיום חברת קובליצק).חלק מחליליות הברוק המיוצרות כיום הן בעקבות דגמים ששרדו עד היום ונמצאים במוזיאונים כמו למשל דנר, הוטטר, קינסקר, ברסן ועוד.
כיום מיוצרים גם דגמי חליליות מודרניים שאינם נאמנים לכלים העתיקים ובהם שיפורים ושינויים, כמו למשל חליליות נמוכות מכופפות במקום חליליות הבס העתיקות והארוכות. אלה כוללות מערכות מכניות כמו בכלי נשיפה המודרניים האחרים (חליל, אבוב קלרינט וכו'), אשר מקלות את הנגינה, מפחיתות את מתיחת האצבעות ומגדילות את מנעד הכלים. מיוצרות חליליות פלסטיק זולות יחסית, כמעט לכל מנעד החליליות, מגרקליין ועד בס. כמו כן מיוצרות כיום חליליות הניתנות להגברה חשמלית וניתן לחבר אליהן פדלים ותיבות אפקטים, בדומה לגיטרות חשמליות (למשל אלודי של חברת מולנהאואר). יש יצרני חליליות שאת מוצריהם ניתן לחבר למחשב בעזרת חיבורי USB ולבצע מניפולציות אלקטרוניות שונות. טכניקות דגימות הצליל שקיימות בכלי המקלדת האלקטרוניים מאז שנות ה-80 הגיעו לכלי הנשיפה, וכיום אפשר לנגן דגימות של כלי נשיפה וכלים אחרים ובהם חליליות בכלים כמו ה EWI, וה elody של מולנהאואר. יש כיום גם חליליות העובדות בממשק מידי.
מלחינים שכתבו לחלילית
ההלחנה לחלילית התחילה כבר בימי הביניים והיא מופיעה ביצירות מוקדמות ביותר. בתקופת הרנסאנס, נהגו לנגן בכמה סוגים שונים של חליליות, וארבעת הכלים הבסיסיים של המשפחה הם: סופרן, אלט, טנור ובס, אשר מקבילים לחלוקת הקולות האנושיים. אמנם בתקופת הרנסאנס הכתיבה לא הייתה אידאומטית, כלומר לא צוין בתווים כמעט באילו כלים יש לנגן, אך ציורים ותחריטים מהתקופה מעידים על השימוש בחליליות ביצירות כליות כמו בריקודים, קנצונות, דואטים (שנקראו אז bicinia) ובהרכבים נוספים. בתקופת הבארוק המשיכו אמנים ליצור עבור החלילית, במיוחד לחלילית האלט, שהפכה לאחד הכלים המרכזיים עבורם כתבו מלחינים רבים. נכתבו יצירות לחלילית סולו (מאת בואמורטיה, הנרי פרסל, יעקב ואן-אייק ואחרים), דואטים (לויה, טלמן, מאתזון, בואמורטייה, קרופט, פינגר), סולו סונטות מאת גאורג פרידריך הנדל, דניאל פרסל, בני משפחת לויה, טלמן, ג'וזפה סמרטיני, אנטוניו ויולדי, בנדטו מרצ'לו, גוטפריד פינגר, ג'והן פפוש ועוד), טריו סונטות (מאת קוונץ, הנדל, טלמן, ז'אן-בטיסט לויה ואחרים) ויצירות לחלילית ותזמורת: קונצ'רטי מאת טלמן, ויולדי, ג'וזפה סמרטיני, רוברט וודקוק, ג'והן בסטון, ויליאם באבל, יוהאן כריסטוף שולצה, כריסטוף גראופנר ואחרים. ביצירות באך יש לחלילית מקום במספר קנטטות (71, 106, 118, 127, 182, 208 ואחרות), במגניפיקט בגרסתו המוקדמת, בשניים מתוך הקונצ'רטים הברנדנבורגיים, בקונצ'רטו לצ'מבלו, BWV 1057 ועוד. החלילית מופיעה גם באופרות מהבארוק כגון אלו של פרסל או הנדל וכן בקנטטות מאת הנדל, ויוולדי, אלסנדרו סקרלטי ואחרים. הרפרטואר הועשר בעזרת עיבודים בני זמננו לקונצ'רטי שבמקור נכתבו לכלים אחרים כמו חליל, אבוב או כנור (מאת אלבינוני, ויולדי, באך, הנדל, טלמן ועוד).
עם שינוי האידיאלים המוזיקליים בשלהי המאה ה-18, לקראת המאה ה-19 נעלמו מספר כלים מן הבמה, ביניהם הצ'מבלו, הלאוטה, הויולה דה גמבה, ואיתם גם החלילית. במאה ה-19 הייתה תקופת פריחה קצרה בווינה לכלי בשם צ'קאן, שהוא סוג של חלילית ששימש גם כמקל הליכה. נכתבו לכלי כמאתיים יצירות, ביניהן מאת אנטון דיאבלי.
עם התעוררות התנועה לביצוע מוזיקה עתיקה, בתחילת המאה העשרים, חזר העניין בחלילית ולצד לימוד הרפרטואר ההיסטורי שלה וחזרתה לבימות הקונצרטים נוסף לה רפרטואר עשיר ומגוון של יצירות. בין המלחינים שהלחינו עבור החלילית במאה העשרים ניתן למצוא את: הנס פוזר, צזאר ברזגן, הנס אולריך שטפס, הנס מרטין לינדה, פאול הינדמית, בנג'מין בריטן, ארוו פרט, ועוד. כיום מקובל לנגן בחליליות מוזיקה כלית מהרנסאנס שרובה מתאים לכלי כמעט ללא שינויים. כיום נפוצים עיבודים למוזיקה מהברוק ומהתקופות המאוחרות יותר, חלקם כוללים טרנספוזיציות ושינויים מוזיקליים שונים ולכן חלקם מוצלחים יותר וחלקם פחות. מתחילת המאה ה-21 נפוצים עיבודים אלה מאוד באינטרנט. כיום, בעשור השני למאה ה-21, קיים רפרטואר עצום של חומר לחליליות, יצירות מקור ועיבודים בכל רחבי העולם.
נגני חלילית ידועים בעולם
מהנגנים החשובים במאה ה-20 וכיום: פרנס בריכן (הולנד), הנס-מרטין לינדה (גרמניה), מיקלה פטרי (דנמרק), פדרו ממלסדורף, מריון ורברוכן (הולנד), הייקו טר-סככט (הולנד), מיכאל שניידר (גרמניה), האן טול (הולנד), דן לאורין (שוודיה), סבסטיאן מרק (צרפת) ועוד.
החלילית בישראל
בשנת 1941 הקים פואה גרינשפון בית מלאכה לייצור חליליות בשם "חלילית", כדי לפצות על המחסור שנוצר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עקב אי היכולת לייבאן מצ'כיה וגרמניה. ברבות השנים הפך בית המלאכה לרשת חלילית המייצרת ומייצאת חליליות עד ליום זה. בהמשך יוצרו חליליות גם על ידי החברות זמיר ואריאל. כיום פעילים בישראל מספר בוני חליליות עצמאיים, ביניהם יואב רן הפועל ברחובות וניר פריזנט בקיבוץ יד חנה.
חלוצי לימוד החלילית בארץ ישראל בשנות הארבעים והחמישים היו אפרים מרכוס (אשר לימד במדרשה למוזיקה בסמינר לוינסקי), חנן אייזנשטדט, דורה רוזוליו, אברהם עומר, ומאוחר יותר שושנה חצור, חווה פרידלנדר, אורי גולן ואחרים. בין המורים (הפדגוגים) אשר הובילו בהוראת הנגינה בחלילית בישראל ניתן לציין את אפרים מרכוס אשר כתב וערך את סדרת 18 חוברות ללימוד ונגינה בחלילית: "רוני חלילית" אשר שימשה את מיטב המורים מאז תחילת שנות ה-70. גם כיום ישנה פעילות פדגוגית ענפה בארץ ויצאו ספרי לימוד חדשים, כמו למשל מאת שושי רסיוק, עמית גור ואחרים. כיום ישנה מחלקה לחליליות באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים בה מלמד מיכאל מלצר ולצידו דרורה ברוק. מלחינים ישראלים שהלחינו לחלילית: יוחנן בוהם, בנימין ברעם, יחזקאל בראון, רם דע-עוז, מיכאל וולפה, יוסף טל, גיורא שוסטר, צבי נגן, מאיר מינדל, אריה רופאייזן, אברהם דאוס, זוהר איתן, משה רסיוק, אמנון וולמן, הגר קדימה, אייל באט, מרי אבן-אור, אלונה אפשטיין.
פסטיבל חליליות בין לאומי
בשנים 2018, 2019 ו-2020 התקיימו בקונסבטוריון למוזיקה ישראלית בתל אביב פסטיבלי החליליות הראשון השני והשלישי ביוזמת וההנהלה המוזיקלית של דרורה ברוק.
שמש בגבעון דום
שמש בגבעון דום הוא סיפור מקראי על נס שאירע לבני ישראל על ידי יהושע בן נון בעת מלחמת מלכי הדרום. המאורע מסופר ב. השם נגזר מפסוק י"ב בפרק, בו נאמר:. על פי הכתוב יהושע פנה אל ה' וציווה על השמש והירח להיעצר ולהפסיק את תנועתם, מה שמיד התרחש. לעומת פשט הפסוקים לפיו השמש אכן עמדה מלכתה זמן מסוים, ישנם פרשנים שדחו אפשרות זאת, ופירשו את הפסוקים המתארים את הנס באופן שונה.
הביטוי "שמש בגבעון דום" הפך למטבע לשון מוכר.
רקע
על פי המסופר ב, מלכי ירושלים, חברון, ירמות, לכיש ועגלון כרתו ברית (אשר נקראה : "ברית הדרום") נגד גבעון, בת בריתה של ישראל, ויצאו נגדה למלחמה. ישראל ובראשם יהושע יצאו לעזרת גבעון, הביסו את צבאות הדרום והרגו את מלכיהם. הנס קרה במהלך המרדף אחר הצבאות הנסוגים, כשיהושע גרם לשמש לעמוד במקומה, כדי לאפשר לעם ישראל למקסם את הניצחון במערכה, ולהמשיך במרדף אחר האמורים.
פרשנות
חז"ל הבינו את הנס כפשט המקראות: השמש עצרה את מהלכה בפקודת יהושע. חז"ל סוברים כי השמש עמדה פעמיים באותו יום, בחצות ("בחצי השמים"), ובשקיעה ("ולא אץ לבוא" - לשקוע), אך נחלקו כמה זמן עמדה בכל פעם.
דעת רבי יהושע בן לוי היא שהשמש עמדה 6 שעות בחצות, ועוד 6 שעות בזמן השקיעה. רבי אלעזר סובר שהשמש עמדה 12 שעות בחצות ו-12 שעות בשקיעה, ולדעת רבי שמואל בר נחמני היא עמדה 12 שעות בחצות ו-24 שעות בשקיעה. לפי גרסה נוספת שם, דעת רבי יהושע היא שעמדה 12 ו-12, דעת רבי אלעזר שעמדה 12 בחצות ו-24 בשקיעה, ולפי ר' שמואל עמדה 24 ו-24.
בפרקי דרבי אליעזר, פרק נ"ב, מובא שהשמש וכן שאר הכוכבים עמדו 36 שעות כדי למנוע את חילול השבת מהלוחמים, וייתכן שדעתו כדעת ר' שמואל (בגרסה הראשונה).
על פי מדרש בראשית רבתי (כה, יא) ופירוש רש"י ליהושע, מקום קבורתו של יהושע, תמנת חרס, נקרא כך משום שעל קברו הועמדה תמונת שמש ("חרס" הוא שמש).
בספרות הראשונים
לעומת התפיסה המסורתית של חז"ל, ישנם פרשנים שלא קיבלו את משמעות הפסוקים כפשוטם. אחת השאלות בה התקשו הפרשנים היא כיצד ייתכן שעל ידי יהושע נעשה נס גדול יותר מהמופתים שעשה משה, שהרי על משה נאמר: "ולא קם נביא עוד בישראל כמשה".
לדעת הרלב"ג (בפירושו ליהושע), כוונת הפסוקים היא שהניצחון במערכה היה כה מהיר, שללוחמים בשדה הקרב נראה היה כי השמש נעמדה במקומה. יש להדגיש כי לדעת הרלב"ג גם חז"ל הבינו שהנס היה בהצלחת מלחמת ישראל ולא בעצירת הגרמים השמימיים.
האברבנאל תוקף דעות אלו וסובר כדעת חז"ל, כלומר, השמש נעצרה מהילוכה. האברבנאל פורך את השאלה מעיקרה: לטעמו נביא עושה ניסים לפי צורך השעה, ולכן אין הניסים מהווים הוכחה לגדולת הנביא שעשאם. משה הוא הנביא הגדול ביותר מכל הנביאים לא בגלל גודל הניסים שעשה אלא בקרבתו המיוחדת לאלוהים: "אשר ידעו ה' פנים אל פנים". עוד מזכיר אברבנאל שהשאלה בין כה אינה קשה, מאחר שלפי חז"ל גם משה עצר את השמש מהילוכה.
דעת הרמב"ם
נחלקו הדעות בהבנת דעת הרמב"ם, שהתקשה אף הוא בהבנת הנס. לשון הרמב"ם: היו שטענו כי דעת הרמב"ם כדעת הרלב"ג. אחרים הוכיחו ממילותיו "עמידת אור השמש" כי לדעתו היה נס מקומי בשדה הקרב כאשר "האיר להם גשם מאיר שעות ידועות" – כלומר, אמנם השמש לא נעצרה, אך הנס לא היה רק פסיכולוגי, אלא אור אחר האיר להם בציווי יהושע. לעומתם רבי יצחק עראמה דוחה פירושים אלו ברמב"ם, ולשיטתו הרמב"ם התכוון לעמידת השמש כפשוטה, אך צמצם את זמן עמידתה כך שהנס האריך את היום "כגדול שבימי הקיץ".
חנה אורלוף
חנה אוֹרְלוֹף (12 ביולי 1888 – 18 בדצמבר 1968) הייתה פסלת צרפתייה-יהודייה, ילידת האימפריה הרוסית. מן הפסלים המודרניסטים הבולטים בתקופתה.
חייה
אורלוף נולדה ב-1888 בסטרוקונסטנטינוב, שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) כבת השמינית מבין תשעה ילדים. אביה היה מורה בבית ספר, ואז בעקבות האיסור על יהודים לממש מקצוע זה, הוא הפך לסוחר. אחד מאחיה הבוגרים היה צבי נשרי, ממייסדי החינוך הגופני בארץ ישראל. בשנת 1904, בגיל 16, עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחותה מרים (אמו של רפאל איתן), והמשפחה התיישבה בפתח תקווה. אחיה, מאיר דב אורלוב, היה ראש אגודת בעלי המלאכה במושבה (בנו זאב אורלוב היה מחללי פרעות תרפ"א).
בשנת 1910 נסעה ללמוד תפירה בפריז, ועבדה כתופרת חניכה בבית האופנה העילית פאקווין. אחת התופרות הממונות עליה זיהתה את כישרון הרישום שלה, ואז נרשמה אורלוף ללימודי ציור.
אורלוף למדה ציור בבית הספר הלאומי לאמנות דקורטיבית בפריז, לאחר שעברה את בחינות הכניסה אליו בהצטיינות.
את הפיסול היא גילתה מחוץ לאקדמיה, כאשר ביקרה בסדנת פיסול. היא לימדה את עצמה טכניקות שונות, והייתה אוטודידקטית בתחום.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עקב הכיבוש הנאצי, אורלוף נאלצה לברוח מפריז לשווייץ עם בנה והצייר ז'ורז' קארס. אחרי שחרור פריז אורלוף חוזרת אליה, מוצאת שסדנתה נבזזה על ידי הנאצים, משקמת אותה וחוזרת ליצור.
בפריז הכירה חנה אורלוף את גדולי הציירים והפסלים של אסכולת פריז, אך הקרובים לה במיוחד היו האמנים היהודים, ובהם אמדיאו מודיליאני יליד איטליה והצייר יליד רוסיה חיים סוטין, שהשפיעו עליה לא רק בסגנונם – אלא גם באישיותם.
ב-1925 זכתה באות לגיון הכבוד בדרגת אביר.
לאורך השנים הצליחו נכדיה לשמר את סדנת העבודה שלה בפריז ולפתוח אותה למבקרים. היא גם הונצחה על ידי רחובות שנקראו על שמה, אחד בפריז ואחד בתל אביב.
על עבודתה
התפתחותה הייתה מהירה מאוד; עודדו ותמכו בה אנשי האמנות והסופרים של פריז, בהם לאון ורת ואוקטב מירבו. חנה אוֹרלוֹף יצרה בפוריות מופלאה יצירה מקורית שמקיפה את כל שטחי הפיסול והטכניקות שלו. היא פיסלה דמויות שונות של נשים הרות ואימהות עם ילדיהם, בעלי חיים וגם דיוקנות רבים ובהם חיים נחמן ביאליק, דוד בן-גוריון ולוי אשכול.
בתחילת שנות העשרים היא הופכת לציירת הדיוקנאות של האליטה הפריסאית. הדיוקן יישאר אחד הנושאים המועדפים עליה.
אחרי שחזרה מהגלות ב-1945, היא יצרה את פסל השיבה, המייצג את חזרתם של המגורשים לביתם. בפסל זה ניתן לראות שינוי סגנוני והתרחקות מהקו הפיסולי המעוגל והחלק שאפיין את יצירתה בשנים שלפני המלחמה. הפסל מציג דמות חושבת ומרוכזת בעצמה, עשויה בנגיעות פיסוליות מהירות ולא מלוטשות. היא המתינה שנים רבות עד שהציגה את העבודה הזו בפומבי.
בשנים האחרונות ליצירתה ניכר שינוי בסגנונה: הפסלים עשויים זוויות חדות, מלאים תנועה ותנופה ומתפרצים למרחבים. חנה אורלוף הייתה רב אמן בשליטה המוחלטת בחומר הפיסולי. שליטה זו בחומר באה לידי ביטוי למשל בפסל המדונה – יציקת מלט בעיבוד פיסולי (1913); בדיוקן ח"נ ביאליק – יציקת ברונזה (1926); בדיוקן חנה רובינא – גילוף בעץ (1936) וכן בשאר פסליה גדולים כקטנים.
קשריה עם ישראל
חנה אורלוף חיה ועבדה בפריז ושם זכתה לפרסום רב, אולם עם זאת אורלוף בעלת התרבות הצרפתית לא ניתקה מעולם את קשריה עם ישראל. קשרי משפחה ורעות. לאורך כל אותן שנים הייתה אורלוף מעורה בחייה של המדינה בדרך. היא הכירה היטב את הדמויות הבולטות בשדה האמנות והפוליטיקה וגם פיסלה את דיוקנותיהם.
ראו גם
האנדרטה לזכר דב גרונר
בן אהרן
{{פירושונים| בני אהרן:
אישים ששמם בן אהרן:
ויקטור סרוסי
קריירה
סרוסי נולד בלוב ועלה לישראל עם משפחתו בגיל ארבע. בגיל שתים עשרה עברה משפחתו להתגורר בנתניה. יצחק שניאור, מאמן מכבי נתניה הבחין בו משחק וצירף אותו לקבוצה. בגיל שש עשרה, בעונת 1960/1961, עלה לקבוצה הבוגרת. עונה אחר מכן היה שותף לירידת הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 1963/1964 הוביל את טבלת המבקיעים בליגה א' עם 25 שערים, וסייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה. בעונת 1964/1965 ערך את הופעת הבכורה בליגה הבכירה וכבש שלושער בניצחון 3–1 על מכבי יפו.
בעונת 1969/1970 עזב את מכבי נתניה ועבר לקבוצת בית"ר ירושלים. כעבור שתי עונות שב לנתניה. בשנת 1972 זומן לראשונה לנבחרת ישראל. בהופעת הבכורה כבש את שערו הראשון והיחיד בנבחרת בניצחון 1–0 על נבחרת אינדונזיה. בעונת 1973/1974 היה שותף לזכייה של מכבי נתניה באליפות המדינה, התואר היחיד בו זכה במהלך הקריירה.
בעונת 1976/1977 עזב סופית את נתניה, והצטרף לקבוצת הפועל חדרה ששיחקה בליגה הארצית. במחזור המשחקים האחרון בעונה כבש את שער הניצחון מול הפועל אשדוד, שער שהבטיח את עליית הקבוצה לליגה הבכירה. בסיום העונה עבר לקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן שיחק עונה אחת בקבוצת הפועל פתח תקווה בליגת המשנה. בסיום העונה פרש סרוסי ממשחק.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף סרוסי לפוליטיקה המקומית וכיהן במשך ארבע קדנציות במועצת עיריית נתניה, עד לשנת 2008. בין השאר היה מחזיק תיק הספורט.
דג הבישוף
על פי האגדה הוא נתפס בשנת 1433 וניתן למלך פולין במתנה, אשר ביקש לשמור אותו בארמונו. כאשר הוצג בפני קבוצת בישופים הוא העביר להם את רצונו לחזור לים. הללו קיבלו את בקשתו ושחררו אותו. לאות תודה, הוא סימן צורת צלב ומיד נעלם במים.
הוא נתפס, לכאורה, שוב בשנת 1531 ליד חופי גרמניה. הוא סירב לאכול ומת שלושה ימים לאחר תפיסתו. הוא תואר וצויר בספרו המפורסם של קונרד גסנר Historia Animalum ("תולדות בעלי החיים").
קראון הייטס
קראון הייטס (אנגלית: Crown Heights) היא שכונה ברובע ברוקלין בניו יורק רבתי, ארצות הברית, מעוזם של חסידי חב"ד.
השכונה ממוקמת מזרחית ל"פרוספקט פארק". הרחוב הראשי, איסטרן פארקווי (Eastern Parkway) בנוי על פי דגם השאנז אליזה בפריז, ובקצהו יש חיקוי של שער הניצחון. לידו הגנים הבוטניים ובנין ספריית ברוקלין.
קראון הייטס הייתה בעבר אחד הריכוזים היהודיים הגדולים בניו יורק. פעלו בה מאות בתי כנסת, ישיבות ומוסדות יהודיים אחרים. גם חצרות רבות של אדמו"רים היו בשכונה. אולם בשנות השישים החלה נהירה של אפרו-אמריקאים רבים לשכונה, ובעקבות זאת עזבו אותה רוב היהודים. הרב מנחם מנדל שניאורסון, מנהיג חסידות חב"ד שרבים מהחסידות התגוררו בשכונה, פסק נגד עזיבת השכונה, ולפי הוראתו נשארו חסידיו לגור בה.
ב, מתגוררים בשכונה כמאה אלף אפרו-אמריקאים יוצאי האיים האנטילים, כשלצידם קהילה של כעשרים אלף חסידי חב"ד.
מהומות קראון הייטס
ב-1991 התפתחו מהומות בין השחורים לחסידים, שזכו לכינוי "מהומות קראון הייטס". תחילתן ב-19 באוגוסט, כאשר רכב מפמלייתו של האדמו"ר מחב"ד (מנחם מנדל שניאורסון), מובל על ידי רכב משטרתי לא מסומן, עבר באור אדום או כתום, במהירות הנעה בין 40 ל-100 קמ"ש, על פי גרסאות שונות. הרכב נכנס לצומת ופגע ברכב אחר, ונהג הרכב הנפגע, שאיבד שליטה על רכבו, דרס ופצע שני ילדים קטנים שחורים, גבין ואנג׳לה קטו, שניהם בני שבע. במקום האירוע התאספו צופים מקומיים והחלו בקריאות גנאי לעבר השוטרים והחסידים. אמבולנס יהודי פרטי (בשם "הצלה") הגיע למקום והשוטרים הורו לו לפנות את הנהג החסיד הפצוע. כמה דקות לאחר מכן הגיעו אמבולנסים עירוניים לפנות את הילדים הקטנים, ושעות ספורות אחר כך מת הילד גבין מפצעיו.
במשך ארבעה ימים מיום התאונה נחשפו יהודי השכונה לתקיפות מצד בני נוער ואספסוף זועם. באחד המקרים נדקר ונהרג בידי אספסוף יענקל רוזנבאום (29), סטודנט אוסטרלי, שעשה אז מחקר בניו יורק לקראת דוקטורט בהיסטוריה. לפני מותו הספיק רוזנבאום למסור את זהות תוקפו, למריק נלסון. חבר מושבעים זיכה את נלסון מאשמת רצח, אך לאחר שתדלנות של הקהילה היהודית וגורמים נוספים, נשפט נלסון בבית משפט פדרלי והואשם בפגיעה בזכויות האזרחיות של רוזנבאום, וקיבל עונש של 19.5 שנים בכלא. אדם נוסף הואשם בכך שהסית את נלסון.
בהמשך, נקלע לאספסוף זועם רוכב אופנוע לא יהודי בן 67 בשם אנתוני גרזיולי, לאחר שאיבד את דרכו בשכונה. גרזיולי הוכה ונדקר בכל חלקי גופו ומת במקום. ככל הנראה הטעו זקנו ולבושו השחור את התוקפים, שסברו כי הוא יהודי חסידי. במהלך האירועים דווח על 188 תקיפות של יהודים, בתוכם כמה פציעות חמורות. כמו כן הוצתו שריפות ונבזזו חנויות של יהודים כשהאירועים יצאו מכלל שליטה.
1973 במוזיקה
להקות
להקות שקמו במהלך שנת 1973:
שירים
בין השירים המצליחים באותה שנה היו:
יום שישי של מרלבורו
יום השישי של מרלבורו מתייחס ל-2 באפריל 1993, כאשר חברת פיליפ מוריס, יצרנית מותג הסיגריות מרלבורו הודיעה על הורדה של 20% במחיר חפיסת הסיגריות הפופולרית. הורדת המחירים באה על רקע המאבק ביצרניות גנריות של סיגריות שהלכו ונגסו בנתח השוק של פיליפ מוריס.
כתוצאה מההודעה קרסה מניית פיליפ מוריס ב-26% וגררה יחד איתה מניות של מותגים רבים אחרים דוגמת קוקה-קולה וחברת היינץ. בסופו של יום מדד S&P 500 הרחב ירד ב-1.98%. כתב העת Fortune הגדיר את היום כיום שבו "האיש של מרלבורו נפל מסוסו", בהתייחס לסמליל המותג המפורסם.
משמעויות
המשקיעים ראו בהורדת המחירים של "פיליפ מוריס" כהודאה בכישלון המותג "מרלבורו", כך שחברת "פיליפ מוריס" לא תוכל עוד להצדיק את המחיר הגבוה שהיא גובה עבורו אל מול היצרניות הגנריות המספקות סחורה דומה רק ללא הפרסום והמיתוג וכך מצליחות לחתוך במחיר המוצר לצרכן באופן דרסטי. למעשה המשמעות היא ש"פיליפ מוריס" עוברת להתחרות ראש בראש עם החברות הגנריות ולא מנצלת את יתרונה כתאגיד בעל מותג מבוסס המאפשר לה למכור מוצרים במחיר גבוה משמעותית מאלו של מתחריה. כפי שניסח זאת בוב סטאנוג'ב, מנהל שיווק ארצי של מוצרי צריכה בארנסט אנד יאנג: "אם אחת או שתיים מחברות מוצרי הצריכה המובילות יתחילו להוריד מחירים לתמיד, תהיה מפולת. ברוכים הבאים לדור הערך".
הירידה במחירים התקבלה בהפתעה היות שהמותג של "מרלבורו" היה מותג מוכר כבר משנת 1954 ונחשב לאחד מהמובילים מבין המותגים. המשקיעים הסיקו מכך שיכולות הפרסום והשיווק של המותג מוגבלות ולכן גררו את הירידה בקרב כלל חברות המותג המובילות. אולם האירוע הגיע לאחר מספר סימנים מעידים, בין היתר ששנת 1991 הייתה לשנה שבה ההוצאה על פרסום בארצות הברית ירדה באופן החד ביותר זה ארבעה עשורים, והשנה הראשונה שבה נמדדה ירידה מאז שנת 1970. חברות החלו להשקיע בקידום מכירות באמצעות הנחות והפחיתו את ההשקעה שלהן בפרסום. בשנת 1983 היחס בין ההוצאה על פרסום לבין ההוצאה על צורות אחרות של קידום מכירות היה 70% ל-30%, ובשנת 1993 המצב התהפך לחלוטין ו-75% הושקעו בקידום מכירות בדרכים אחרות מפרסום ורק 25% בפרסום.
בעתו, יום השישי של מרלבורו נתפש כ"יום מותו של המותג" ויום הופעתו של דור חדש הניחן בעיוורון מותגים, ומייחס משמעות למחירו של המוצר הנרכש ולערכו ולא לתדמית שנבנתה סביבו כמותג ולמחיר הגבוה הנגבה עבורו בשל כך. אולם התקווה לדור צרכני חדש נכזבה עם השנים כאשר מאז כלכלת המותגים רק הלכה והתפתחה בתקציבי פרסום הולכים וגדלים סביב המותגים החדשים-ישנים.
ברנן
Brennan Бреннан
ישראל (סדרת טלוויזיה)
ישראל היא קומדיית מצבים ששודרה בערוץ 10 בת 8 פרקים, הפרק הראשון שודר ב-4 בנובמבר 2013, והאחרון ב-16 בדצמבר 2013. הסדרה נמכרה לרשת ABC האמריקאית ותופק על ידי SONY.
רקע כללי
הסדרה מבוססת על הזוג ישראל (ישראל קטורזה) ואשתו ורד (הילה סורג'ון פישר), בכל פרק מבקרים במקום אחר ששם מתבססות הסצנות. במקום מתרחשים אירועים מוזרים, משעשעים ומצחיקים. בכל פרק מופעים מפורסמים שונים : נדב אבוקסיס, מוני מושונוב, איציק זוהר, פיני בלילי, יובל המבולבל, עינת שרוף ועוד
יחסי מלטה–קנדה
יחסי מלטה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת מלטה לבין קנדה.
היסטוריה
היחסים שבין מלטה לקנדה כוננו מספר ימים לאחר עצמאותה של מלטה, ב-21 בדצמבר 1964. על פי משרד החוץ הקנדי היחסים הם "יחסים המבוססים על חיבור לערכים דמוקרטיים משותפים". מרכז שיתוף הפעולה שבין שתי המדינות הוא בארגונים הבינלאומיים בהם נוטה אנדורה לתמוך בהצעות קנדיות ולהפך. שתי המדינות נהנות משיתוף פעולה קרוב במסגרת ארגון לה פרנקופוני.
אזרחי קנדה יכולים להיכנס למלטה באופן חופשי, ללא אשרה, לתקופה של עד תשעים ימים. מן הצד השני, גם אזרחי מלטה יכולים להיכנס לקנדה באופן חופשי וללא אשרה, לתקופה של עד שישה חודשים.
מלטה שיחקה תפקיד מפתח וסיפקה בסיסים לחיילים הקנדיים מלחמת האזרחים בלוב במרץ 2011.
הסכמים דיפלומטיים
קנדה ומלטה חתמו על מספר הסכמים דיפלומטיים משותפים:
ישראל באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968)
משלחת ישראל לאולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) כללה כ-54 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. האולימפיאדה נערכה במרכז הספורט לנכים ברמת גן ועל כן הייתה בתחרויות נוכחות ישראלית גבוהה, הן בקהל והן בקרב הספורטאים המשתתפים.
בטקס הפתיחה של האולימפיאדה נעלה המשלחת הישראלית את מצעד המשלחות ובראשה צעד יוסף לוטנברג. לאחר מכן נישאה השבועה האולימפית על ידי קפטן הנבחרת הישראלית, צבי בן-צבי.
ארז פדן
ארז פדן (נולד ב-22 באוגוסט 1969) הוא עורך דין ישראלי המשמש כפרקליט מחוז דרום (פלילי).
ביוגרפיה
פדן נולד לאיתי ועמירה וגדל כבן הדור השלישי בקיבוץ בעין השופט. שירת בצה"ל כמפקד פלוגה בחיל ההנדסה הקרבית ובהמשך כמג"ד (בדרגת סא"ל) במילואים. בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה, תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר.
פרקליטות מחוז ירושלים
התמחה תחילה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, ולאחר מכן שימש כפרקליט במחוז ירושלים של פרקליטות המדינה, וניהל תחילה תיקים פליליים, מינהליים ואזרחיים. בהמשך, ניהל כפרקליט בכיר במחוז תיקי פשע חמור מסוגים שונים, וכן תיקי שחיתות שלטונית דוגמת תיק המינויים הפוליטיים של צחי הנגבי, פרשת הרבנים, ועוד. בהמשך שימש פדן כ"ממונה" ומנהל מחלקה.
החל משנת 2017 משמש פדן כמשנה לפרקליט מחוז ירושלים (פלילי). במסגרת תפקידיו הוביל את התביעה בתיק המעונות נגד שרה נתניהו ועזרא סיידוף, תיק הרב אליהו בקשי דורון, תיקי אליעזר ברלנד ומקורביו, תיק "חתונת השנאה", תיק "הכנופיה הירושלמית", רצח בני הזוג כדורי, תיקים חמורים נוספים, ועוד.
ביוני 2019 התבטא בראיון לכאן ב ביחס לתיקי נתניהו, וטען כי טענותיו של ראש הממשלה בנימין נתניהו על "רדיפה" הן חסרות שחר.
ביוני 2021 הועלה שמו כאחד המועמדים לכהן כראש המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה, במקומו של דן אלדד.
עמד בראש צוות היגוי של פרויקט לצמצום אלימות צעירים, במסגרתו פותח מודל משולב בין גורמי האכיפה, עיריית ירושלים, גורמי חינוך ורווחה, שירות המבחן לנוער ואקדמיה. כן יזם שיתוף פעולה בין הפרקליטות ומשטרת ישראל ובין גופים ציבוריים שונים בנושא המאבק באלימות בחברה הערבית. במסגרת הפרויקט, הנקרא "עוצרים את הדימום" פותחה תוכנית לצמצום האלימות הפועלת כפילוט במספר יישובים. המיזם אומץ במסגרת החלטת ממשלה. על חלקו ביוזמה הוענק לו פרס נשיא האגודה הישראלית לקרימינולוגיה.
חיים אישיים
פדן נשוי לד"ר שני לוין-פדן, רופאה וטרינרית, ואב לארבעה. מתגורר בקיבוץ בית ניר. חובב מרתונים.
סרטן הגרון
סרטן הגרון הוא גידול ממאיר המתפתח ב"בית הקול" (לרינקס) – האזור שמתחיל בעצם הלשון ומסתיים מעל הגבול העליון של קנה הנשימה. רוב סרטני הגרון יופיעו במיתרי הקול והגלוטיס (סדק הקול) כאשר היתר יוצגו מעליהם ולעיתים נדירות מתחתם. סוג הגידול הראשי והעיקרי בתחום (95% מהמקרים) הוא קרצינומה של תאי קשקש (SCC – Squamous Cell Carcinoma), שמקור שמו בתאים הקשקשיים המצפים את קירות הגרון. סרטן הגרון יכול להתפשט על ידי גרורות לבלוטות לימפה צוואריות או על גבי זרם הדם לאיברים מרוחקים יותר (האתר השכיח ביותר להופעת גרורות – הריאות). סימנים מוקדמים להופעת המחלה יכולים להיות צרידות ממושכת, תחושה של גוף זר, כאבים בלעיסה ובבליעה שעלולים להקרין לאוזן או הפרעות בבליעה. חולה שאובחן אצלו גידול יזדקק לבדיקות אשר יגדירו את גבולות הגידול ואת מאפייני רקמת הגידול, כדי לתכנן את הטיפול המיטבי בעבורו.
תסמינים
תסמיני סרטן הגרון תלויים בגודל ובמיקום הגידול ובתגובה הדלקתית של הגוף (כחלק מתגובת המערכת החיסונית המנסה להגיב נגד הגידול). מנעד התסמינים אמנם תלוי בגידול הספציפי, במיקומו בגרון ובמצב הרפואי הכללי של החולה, אך הם יכללו בדרך כלל אחד או יותר מהבאים:
אפידמיולוגיה (שכיחות באוכלוסייה)
יחסית לסוגי סרטן אחרים, כמו סרטן הריאה, השד, הערמונית והמעי, שבכל אחד מהם נרשמים אלפי חולות וחולים חדשים בישראל בשנה (כ-4,000 בסרטן שד, כ-2,500 בסרטן ערמונית וכך הלאה) – הרי שהתחלואה בסרטן גרון שכיחה הרבה פחות. בישראל, בשנת 2010, היו כ-200 חולים חדשים בסרטן הגרון. המחלה אמנם נדירה, אך שכיחה יותר בקרב גברים לעומת נשים. בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל, שיעור היארעות סרטן הגרון בקרב גברים הוא כ-4 ל-100,000 ואצל נשים – כ-0.63 ל-100,000. באוכלוסייה הלא- יהודית בישראל, שיעור היארעות המחלה בקרב גברים מעט גבוה יותר ועומד על כ-6 ל-100,000.
בארצות הברית שיעור ההיארעות של המחלה הוא 5 ל-100,000 (12,500 מקרים חדשים לשנה). מספר החולים הנמוך, יחסית (פחות מ-200 אלף איש באמריקה בשנה) אף הביא אותו להיכלל ברשימת המחלות של המשרד למחלות נדירות של הסוכנות הלאומית לבריאות (ORD of National Institute of Health).
בשנת 2013 נפטר השחקן והקומיקאי הישראלי ספי ריבלין מהישנות (חזרה של המחלה, לאחר הפוגה וריפוי זמני) של סרטן הגרון, לאחר תקופת התמודדות ממושכת שבמהלכה אף נאלץ לעבור ניתוח כריתת גרון מלאה.
בשנת 2004 נפטרה מסרטן הגרון יהודית נאות, פרופ' למיקרוביולוגיה בפקולטה לרפואה של הטכניון, ח"כ ושרה בממשלת ישראל ה-30.
פתופיזיולוגיה (אופן התפתחות המחלה)
לעומת זאת, גידולים בגלוטיס משנים את איכות הקול עוד בשלבים המוקדמים של התפתחותם ולכן מאובחנים בדרך כלל בשלבים מוקדמים של המחלה עקב צרידות מתמשכת.