cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איוואן נייו
קריירה בינלאומית
ב-4 ביוני 2021 ערך נייו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בניצחון 0–1 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת קמרון לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
טקטקנז
טקטקנז (בהונגרית: Taktakenéz) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
תקשורת המונים בקוריאה הצפונית
תקשורת ההמונים בקוריאה הצפונית היא בין ענפי התקשורת הסגורים והמפוקחים ביותר בעולם.
אף שהחוקה הצפון-קוריאנית מכירה להלכה בזכויות חופש הביטוי וחופש העיתונות, בפועל הממשלה מונעת את מימוש זכויות אלו, אלא אם כן הדבר נעשה בשבחם ולטובתם של המדינה והמנהיג העליון. ממשלת קוריאה הצפונית לא מסתפקת רק בשליטה מלאה על כל אמצעי התקשורת במדינה, אלא מבקשת גם לעצב את החדשות עצמן, תוך התאמה למטרותיו של המשטר. כך, לדוגמה, הטלוויזיה הצפון-קוריאנית דיווחה על פטירתו של המנהיג העליון קים ג'ונג-איל בשנת 2010 רק בחלוף יומיים ממועד הפטירה בפועל.
עם זאת, וחרף פעולות המשטר, טכנולוגיות ואמצעי תקשורת חדשים הופכים ליותר ויותר זמינים במדינה. גופי מדיה בשליטת הממשלה מקימים אתרי אינטרנט, ושיעור האזרחים המחזיקים בבעלותם טלפון סלולרי עולה באופן הדרגתי. בתחילת 2012, למעלה ממיליון תושבי קוריאה הצפונית החזיקו בטלפון נייד.
ארגון עיתונאים ללא גבולות מדרג באופן עקבי את קוריאה הצפונית בתחתית הרשימה במדד חופש העיתונות המפורסם מדי שנה מאז שנת 2002. בדירוג של שנת 14–2013, קוריאה הצפונית דורגה במקום ה-178 מתוך 179 מדינות, כאשר מתחת לה דורגה רק אריתריאה.
סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית, סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית, משמשת מקור המידע היחיד עבור כל אמצעי התקשורת בקוריאה הצפונית גופא, וכן עבור אזרחי המדינה.
חופש העיתונות
סעיף 67 לחוקת קוריאה הצפונית מגן על חופש הביטוי ועל חופש העיתונות במדינה. עם זאת, בפועל הממשלה הצפון-קוריאנית מנהלת בעצמה את אמצעי התקשורת, ומבטיחה כי הקולות היחידים שיישמעו יהיו אלו התומכים במדיניות הממשלה ומפלגת הפועלים של קוריאה.
קים ג'ונג-איל, המנהיג העליון, כתב בספרו משנת 2010, "המורה הגדול של העיתונאים", כי "העיתונים מוציאים כתבות בהן הנשיא מוצג באופן מוערך, נערץ וראוי לשבח בתור מנהיג המהפכה". דיווחי התקשורת בצפון קוריאה הם לרוב חד-צדדיים ומועברים באופן בוטה, ומספקים תעמולה בראי מטרות המשטר, ומשכך לא ניתן להסתמך עליהם לצורך איסוף מידע מהימן מהשטח.
כל העיתונאים בקוריאה הצפונית הם גם חברים במפלגת השלטון, מפלגת הפועלים של קוריאה. המועמדים לבית הספר לעיתונאות נדרשים לא רק להוכיח את דבקותם באידאולוגיה של המשטר, אלא גם להוכיח את מוצאם ממשפחות שנחשבות למהימנות מבחינה אידאולוגית. עיתונאים שחרגו מקווי האידאולוגיה הנוקשים צפויים לעונשים דרקוניים, לרבות מאסר עם עבודת פרך, אפילו על שגיאות פעוטות, כדוגמת טעויות הקלדה. העיתונאים נדרשים לפרסם אך ורק חדשות המציגות את המשטר והמפלגה באור חיובי, בעוד שדיווחי חדשות המתארים בעיות פוליטיות וכלכליות במדינה, או הכוללים ביקורת חיצונית מחו"ל על המשטר, אסורים. על תושבי המדינה חל איסור לקרוא כתבות או דיווחים שנכתבו על ידי גורמי תקשורת זרה, וכל העובר על כך צפוי לעונש חמור.
עם זאת, באירוע נדיר, סוכנות הידיעות הודתה בקיומו של מחסור במזון בשנת 1990.
פולחן אישיות
התקשורת הצפון-קוריאנית, עוד מימיה הראשונים של המדינה, הייתה אחראית באופן מסורתי ועקבי לקיום פולחן אישיות סביב בני משפחת קים ששלטו במדינה מאז היווסדה. בעבר, התקשורת נהגה להתייחס לקים ג'ונג-איל בתואר "המנהיג היקר", אך מנהג זה בוטל ב-2004. לפי כל הסימנים, מגמה זו נמשכת גם ביחס למנהיג העליון הנוכחי, קים ג'ונג-און, אשר מיד לאחר פטירתו של אביו וסימונו כמנהיג העליון הבא, זכה לכינוי התקשורתי "היורש הגדול".
כ-90% מכלל הזמן המוקדש לשידור חדשות בינלאומיות בקוריאה הצפונית מוקדשים לשידורי תעמולה, המפארים את פועלו של המנהיג העליון, ומפרטים על פעילותן של קבוצות לימוד במדינות זרות, אשר מטרתן לכאורה ליצור מצג שווא שלילי בקרב אזרחי קוריאה הצפונית ביחס למדינתם. כאשר קים ג'ונג-איל קיים ביקור רשמי ברוסיה באוגוסט 2001, סוכנות הידיעות הצפון-קוריאנית דיווחה כי הרוסים היו "המומים" מהמפגש, והתפעלו מיכולתו של קים ג'ונג-איל "להפסיק את הגשם, ולהוציא את השמש".
סיקור אזורי ובינלאומי
התקשורת פועלת ללא הרף לשם קידום מטרות אזוריות ובינלאומיות של המשטר הצפון-קוריאני. נטען כי קים איל-סונג היה הראשון במשטר לזהות את היכולת של התקשורת להשפיע על הצפון קוריאנים ולהטות את העולם החיצון. לעיתים קרובות, סוכנות הידיעות הצפון-קוריאנית בוחרת לפרסם דיווחי חדשות מחוץ למדינה, מבלי לאפשר לתושבי המדינה גישה לדיווחים אלו. במקרים אחרים דיווחי חדשות מפורסמים לתושבי המדינה בלבד, ללא גישה לצופים מחוצה לה. אף שסוכנות הידיעות הצפון-קוריאנית מתייחסת בדיווחיה למספר מסוים של אירועים בינלאומיים, חלק ניכר מאירועי היום-יום ברחבי העולם זוכה להתעלמות מלאה, מוזכרים בקצרה, או מקבלים אזכור רק מספר ימים לאחר התרחשותם, כמו במקרה של אסון ריונגצ'ון בשנת 2004. לעומת זאת, התקשורת מתעלמת באופן שיטתי מנושאים "נפיצים", כדוגמת בעיות פנים, חברה וכלכלה,  חלק נכבד מפקידי הממשל הצפון-קוריאנים ממודרים אף הם מהיחשפות למידע מהימן אודות מדינתם, וזאת בהתאם לייחוסם ולדרגתם.
לעומת זאת, הרעיון של איחוד קוריאה זוכה לאזכור תדיר בתקשורת הצפון-קוריאנית, כמו גם ה"איום המתמיד" של מתקפה על קוריאה הצפונית מצד מדינות זרות, ביניהן ארצות הברית. בשנים האחרונות, התקשורת נוטה לסקר בפירוט שיגורי לוויינים צפון-קוריאנים, כסממן ל"חוסן הכלכלי של המדינה".
במהלך תקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב בברית המועצות, בשעה שהיחסים בין קוריאה הצפונית וברית המועצות היו מתוחים, התקשורת הצפון-קוריאנית פרסמה פעמים רבות מאמרי ביקורת נגד התנהלות ומדיניות ברית המועצות, אשר לעיתים קרובות נכתבו על ידי פקידים צפון-קוריאנים. עם זאת, משעה שהיחסים בין שתי המדינות התחממו, פרסומים אלו חדלו מלהופיע ולאורך השנים הבאות, התקשורת הצפון-קוריאנית והסובייטית כאחד פרסמו מאמרים אוהדים אודות המדינה השנייה.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1996
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1996 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
מוזאזאורוס
מוזאזאורוס (שם מדעי: Mosasaurus; מילולית "הלטאה של נהר מז") הוא סוג של זוחל ימי ענקי ממשפחת המוזאזאוריים שחי בשלהי הקרטיקון (גיל המאסטריכט) בימים של חצי הכדור הצפוני, בין אירופה לאמריקה הצפונית. מבחינה פילוגנטית המוזאזאורוס שייך לסדרת הקשקשאים ואפשר לתארו כלטאה ימית ענקית (הקרובה גם לנחשים), שנכחדה לפני 66 מיליון שנה לפני זמננו בהכחדת הקרטיקון.
תיאור
המוזאזאורוס היה זוחל ימי ענק ואחד מהגדולים שבבני משפחתו: אורכו נע בין 15 ל-18 מטר ומשקלו בין 15 ל-20 טון מטרי. גופו היה בצורת פלך עם זנב שרירי ארוך שבקצהו סנפירי זנב וארבעת גפיו הפכו לסנפירים ארוכים ועבים. הזנב היה ככל הנראה איבר השחייה העיקרי שסיפק דחף אך גם שאר הסנפירים סייעו לו לשחות בים.
ראשו של המוזאזאורוס היה חרוטי וארוך, והגולגולת הייתה חסונה ובנויה בצורה חזקה. פיו היה ארוך וכלל הרבה שיניים חדות שמעידות שהיה טורף. בשל גודלו הרב נחשב המוזאזאורוס לטורף על. עם זאת, מניתוח ארובות העיניים וקופסת המוח שלו עולה שאף על פי שהיו לו עיניים גדולות, הייתה לו ראייה ביניקולרית גרועה וחוש ריח לא מפותח.
למוזאזאורוס "עצם הרבועה" באחורי הגולגולת מימין ומשמאל הדומה למפתח או לסמן שאלה. דבר זה הוא סמן הכר למשפחת המוזאזאוריים. לעומתם, אצל לטאות הכח דומה עצם הרבועה ליתד. עצם הרבועה המוזאזאורית הייתה בעלת יכולת תנועה, תכונה של הקשקשאים. במרכז הלסת התחתונה, מאחורי עצם השינים ישנו מפרק שני מימין ומשמאל, בנוסף למפרק הראשון מימין ומשמאל בבסיס החבור של הלסת התחתונה לשאר חלקי הגולגולת. המוזאזאוריים כולם היו בעלי מבנה זה, מאפיין ייחודי המבדיל אותם מלטאות הכוח, והיו המוזאזאוריים הזוחלים היחידים בעלי מבנה זה. בהיכחדם לפני 66 מיליון שנה איבדה מחלקת הזוחלים תכונה זו. למוזאזאוריים כולם הייתה עין הקודקוד, מאפיין של הלפידוזאוריה ובזה דמו ללטאות הכוח.
אורח חיים
המוזאזאורוס היה טורף על שהיה מסוגל לתקוף ולטרוף כל יצור חי במים, החל מדגים ורכיכות (בעיקר ממחלקת הסילוניות כגון דיונונים ואמוניטים) וכלה בכרישים וזוחלים ימיים (כגון צבי ים ענקיים ואף מוזאזאורים אחרים).
ככל הנראה, צדו המוזאזאורים את טרפם בעיקר בשכבה העליונה של המים ומיעטו לצלול למים העמוקים למרות שהיו מסוגלים לכך. המוזאזאורוס לא היה שחיין מהיר במיוחד ולכן תקף בעיקר טרף איטי, כגון זוחלים ימיים (בעיקר צבי ים) שעלו לפני המים כדי לשאוף אוויר. הוא ארב להם מתחת לפני הים, מזהה אותם לפי הצל שלהם אל מול השמש, ואז זינק במהירות באמצעות מכת זנב חזקה ונשך אותם. אם הנשיכה החזקה לא הרגה אותם, היא הייתה פוצעת אותם קשות, ואז היה המוזאזאורוס דולק אחרי טרפו עד אשר היה נחלש ומתעייף מאובדן דם.
בשל חוש הריח הגרוע שלו, לא היה המוזאזאורוס אוכל נבלות, ותזונתו התבססה על ציד של טרף חי, אם כי לא היה בוחל באכילת פגרים כאשר הייתה נקרית לו ההזדמנות.
הגילויים והמחקר
ארבעה מבני מינו של המוזאזאורוס ידועים מהולנד. הראשון התגלה בשנת 1764, השני, שזכה לשם "מוזאזאורוס הופמאני" נתגלה בשנת 1780 השלישי נתגלה בשנת 1999 והרביעי נתגלה בשנות האלפים. "מוזאזאורוס הופמאני" היה ככל הנראה השלם ביותר שנתגלה, ומכיוון שהדבר אירע בתקופה שרק מעטים מבני אדם החלו להאמין שהיו חיות שנכחדו, הפך השלד המאובן לסנסציה עולמית.
מסקנות המחקרים
בשנת 1798 כתב אדריאן גילס קאמפר, מדען הולנדי, את התיאור הראשון של המוזאזאורוס, והקדים את הברון הצרפתי ז'ורז' קיווייה. המדען ההולנדי זהה את המוזאזאורוס כאחת מלטאות כוח. השם מוזאזאורוס הוענק לכל סדרת המוזאזאוריים בשנת 1822. השם "מוזאזאורוס הופמאני", ניתן בשנת 1829, ורק בשנת 1853 גילה מדען גרמני שהמוזאזאוריים חיו בים.
אהבה נכזבת
אהבה נכזבת (או: אהבה חד-צדדית) היא אהבה שאינה הדדית באופן גלוי, או אהבה שלא נתפסת באופן שווה אצל שני הצדדים. מצב זה יכול לקרות כאשר אחד מהצדדים אינו מודע לרגשות של הצד השני כלפיו, או כאשר הוא כן מודע אך הוא עצמו לא מרגיש כך כלפי הצד המאוהב. על פי מילון ובסטר אהבה נכזבת מוגדרת כ"אהבה שאינה הדדית". מילון רב-מילים מגדיר אהבה נכזבת: "אהבה חד-צדדית לאדם אחר שלא נענתה וסופה אכזבה ושברון לב".
הפסיכיאטר אריק ברן קובע בספרו Sex in Human Loving כי: "יש אומרים שאהבה חד צדדית טובה יותר מכלום, אבל כמו חצי כיכר לחם, סביר להניח שהיא במהרה תהפוך לקשה כאבן ומלאה בעובש." עם זאת אחרים, כמו הפילוסוף פרידריך ניטשה, חשבו כי גם אהבה נכזבת היא "הכרחית עבור המאהב, שמעדיף לשלם את המחיר על כך ולא להיות במצב של אדישות."
סיבות וגורמים
במצבים של אהבה נכזבת, כשאדם אחד מתאהב באחר וזה לא נענה לו, האהבה לא מתרחשת במציאות אלא נשארת בלבו של האוהב ברמת המשאלות, הצרכים והפנטזיות. אהבה זו לעיתים מבוססת על כזב נפשי. כיוון שאין קשר אמיתי רומנטי מציאותי במסגרתו מעמיקה ההיכרות של בני הזוג, העוצמה הראשונית של תקופת ההתאהבות לא נשחקת. כתוצאה מכך באופן פרדוקסלי הזמן שחולף לא בהכרח יחליש את הפנטזיה ויחליש את עוצמתה של האהבה הנכזבת כך שגם לאחר תקופה ארוכה יחסית הריגוש סביב אובייקט האהבה עדיין קיים וההתאוששות וההתפכחות ממנו קשה.
מצב נפשי זה יכול להתקיים כאשר אדם אחד מתאהב באחר, בעוד שהשני לא נענה לו, או שאינו מודע לרגשות שחש כלפיו הראשון ולמרות זאת, לא כל אהבה חד צדדית היא בהכרח אהבה נכזבת.
כאשר מסתבר לאוהב כי אהבתו היא נכזבת, הוא במקרים מסוימים צפוי לחוות תחושות כואבות מאוד, פגיעה בערכו העצמי, אכזבה מצד אחד, ובושה מצד שני, ותחושות של חוסר אונים; במקרים קיצוניים אהבה כזו יכולה לגרום גם להתפתחות דיכאון קליני. כאשר קיימת נטייה מוקדמת של בעיה רגשית, האהבה נכזבת עלולה אף להביא את האוהב המאוכזב למעשים נואשים, כהתאבדות או כפשיעה. כמו כן, עלולה להחמיר את מחלת הנפש הקיימת.
חוסר היכולת של הצד המאוהב לבטא את רגשותיו עלול להוביל לרגשות שליליים כמו דיכאון, דימוי עצמי נמוך, חרדה ושינויים מהירים במצב הרוח בין דיכאון לאופוריה.
בתרבות הפופולרית לרוב נראה היצגים של הצד המאוהב, ולא של הצד שלא מעוניין: יש שני צדדים רעים באהבה נכזבת, אך רק אחד נעשה מוכר על ידי התרבות שלנו. מחקרים מראים כי גם מושאי אהבה נכזבת מפתחים מגוון של רגשות שליליים בדומה לאלו של הצד המאוהב, כמו למשל: חרדה, תסכול ואשמה. כפי שציין זיגמונד פרויד ציין, "כשאישה תובעת אהבה, דחייה וסירוב הוא חלק מציק שהגבר צריך לשחק".
פרויד גם הבדיל באחד ממאמריו הקלאסיים בין אבל לבין דיכאון: אבל הוא תהליך, והוא תגובה נורמלית לאובדן כלשהו: מוות של אדם קרוב, פרידה מאדם אהוב ואפילו מעבר דירה או מקום עבודה. בסיום התהליך המתאבל מתאושש ושב לתפקוד תקין. לעומת זאת, אדם הסובל מדיכאון לא מצליח להתאושש בכוחות עצמו. האנרגיה הנפשית שהשקיע באדם הקרוב שאבד חוזרת לתוך העצמי. היא אינה מוצאת פורקן ומנוחה, אלא מתקיפה מבפנים את האדם המדוכא, ופוגעת בצורה דרמטית ביכולת שלו לתפקד ולהשתקם וכך האוהב הסובל עובר בעצם תהליך של אבל.
ביטויים בתרבות הפופולרית
אהבה נכזבת היא נושא נפוץ בתרבות הפופולרית. סרטים, ספרים ושירים רבים מציגים את ההתמדה של המאהב כמשתלמת, כאשר הצד השני בסופו של דבר מתעשת ומתרצה להיענות לאהבה. סופו של תסריט זה עשוי להקל על ההבנה מדוע מי שסובל מאהבה נכזבת בכל זאת נמשך לצד שדוחה אותו.
בשיר העממי הוולשי המסורתי Cariad Cywir, הגיבור דווקא שמח באהבתו הנכזבת אף על פי שהוא סופג התעלמויות ממושכות ברצף. עם זאת, היו גם תיאורים אחרים שבהם המאהב הנכזב מתאבד, כמו ברומן המוקדם של גתה "ייסורי ורתר הצעיר" או בבלדה עממית מסורתית שמקורה באיים הבריטיים I Once Loved a Lass.
ברומן של מרגרט מיטשל משנת 1936, חלף עם הרוח הדמות הראשית סקרלט אוהרה חווה אהבה נכזבת כלפי אשלי ווילקס.
בשירו של בילי בראג The Saturday Boy, הגיבור הצעיר מחפש את המילה "נכזב" במילון כשהוא במצב של אהבה נכזבת.
עוד דוגמה בולטת לאהבה נכזבת בשירים הוא שירו של פרנק אושן, Bad Religion.
בקומיקס פינאטס יש מספר דמויות שונות המעורבות במערכות יחסים נכזבות. הסופר צ'ארלס שולץ אמר בהתייחס לשפע האהבה הנכזבת בסדרה, שהוא לא יודע מדוע יש כל כך הרבה אהבה נכזבת, אבל זה משהו שכולם יכולים למצוא את עצמם בו ולהזדהות עם הנושא.
השוואות תרבותיות
בעקבות חוויותיו האמיתיות עם מוד גון, בפיתול נוסף, כתב המחבר ויליאם בטלר ייטס על אלו ש"קראתי/ כל מה שרמזתי מאותו דבר מפלצתי / אהבה חזרה ועם זאת נכזבת". לפי רוברט ב. פיפין, מרסל פרוסט טען ש"האהבה היחידה המוצלחת (בת-קיימא) היא אהבה נכזבת". לדברי פיפין, לפעמים 'אהבה נכזבת... הפעלה של מצב נתון כמו מצב המודרנה עצמה'. דוגמאות לאהבה נכזבת כוללות את הסופר הצרפתי סטנדל, הסופר והמשורר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן, והסופר והמשורר הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה.
בשירים
השיר "נכון את יפה" של אפרים שמיר נכתב בעקבות אהבה נכזבת לירדנה ארזי. במהלך שירותו הצבאי בלהקת הנח"ל פגש שמיר את ירדנה ארזי: (...) "היא הייתה באמת יפהפייה מדהימה. עוצרת נשימה. היה לה יופי שמכניע כל התנגדות". לאחר שארזי התחתנה עם עמוס טלשיר, גם הוא מלהקת הנח"ל, שמיר כתב את השיר "נכון את יפה" כנקמה פואטית. השיר הפך לידוע ובעבר ארזי אמרה שהשיר "רבץ עליה כמו קללה".
השיר עטור מצחך שנכתב על ידי המשורר אברהם חלפי מבוסס על אהבתו של המשורר לזהבה ברלינסקי, אשת חברה תל אביבית ורעייתו של השחקן זאב ברלינסקי, שחלפי היה חברם. חלפי התאהב בברלינסקי וכתב לה את השיר - על אף שלא מימש את אהבתו. בראיון בחדשות 10 הציגו חברי המשפחה את תמונותיה של ברלינסקי ואת המצבה שלה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא, שעליה חרטו לפי בקשתה את מילות השיר.
השיר של הפזמונאי דודו ברק, "אהבת איתמר בן אב"י", מתאר את פרשת סיפור אהבתו של איתמר בן אב"י ללאה אבושדיד . אבושדיד הייתה בת למשפחה עשירה ומיוחסת מעדת המערבים, חלק מהיישוב הספרדי הישן, בן-אב"י התאהב בה בגיל 26 והיא עודנה נערה, ולמרות אהבתה לו, לא העזה להמרות את פי אמהּ, שהתנגדה לנישואים בין השניים. הסיבה להתנגדות לשידוך הייתה בעיקר בגלל מוצאו של בן-אב"י, שהיה אשכנזי ממשפחה ענייה ולא ספרדי טהור, ובגלל אופיו הסוער. בסופו של דבר השניים נישאו והקימו משפחה.
מספר שירים של רחל המשוררת עוסקים באהבתה לזלמן שזר. רחל הקדישה לו שלושה משיריה מפורשות, אף שנהוג לחשוב כי שירים נוספים נכתבו אודותיו. השיר "גן נעול", שהוקדש לו, מבטא את כאבה לנוכח חוסר נכונותו של שזר לעזור לה. את השיר היא מקדישה ל"זר" שמהווה אנגרמה על ראשי תיבות שמו הקודם של שז"ר (זלמן רובשוב) ומבטא את התנהגותו אליה.
ישנם עוד שירים רבים של אמנים ידועים שנושא האהבה הנכזבת הוא מרכזי בהם, למשל השיר "אהבת נעוריי" של שלום חנוך, השיר "לבן בחלום שחור" של להקת איפה הילד?, השיר "בדד" של זוהר ארגוב, השיר "אצלי הכל בסדר" של בעז שרעבי, השיר "אני רואה אותך בדרך לגימנסיה" של אריק איינשטיין, השיר שבתות וחגים של יהודית רביץ העוסק באהבתה של אישה לגבר נשוי ועוד. גם שירים לילדים מתייחסים לנושא, כמו למשל השיר דָּנִי גִבּוֹר של מרים ילן-שטקליס מתוך הספר פרח נתתי לנורית.
בקולנוע
בסרט איים אבודים שעלילתו מתרחשת בתחילת שנות השמונים, גיבורי הסרט, שני בנים תאומים הלא-זהים, מתאהבים באותה נערה ונקלעים למירוץ אחר לבה, ואחד מהם כושל אל מותו המוקדם על פי הבמאי רשף לוי, עלילת הסרט מבוססת בחופשיות על חוויות אישיות שלו ושל משפחתו מרובת הילדים.
בספרות
בספר שרה, גיבורת ניל"י, שעלילתו משלבת בין פעילותה של שרה אהרונסון במחתרת לחייה האישיים, למשל היכרותה עם אבשלום פיינברג, יש ביטוי לאהבה הלא ממומשת של השניים.
בספר "מקום אחר ועיר זרה" של מאיה ערד יש עיסוק בשאלות הקשורות ל"מהות הישראליות", "עליה מול הגירה", וגם אהבה נכזבת. גיבורת הספר מתאהבת בחייל מבוגר, עולה חדש מקנדה, מגלה לראשונה את ייסורי האהבה. הספר נבחר על ידי ידיעות אחרונות לאחד מעשרת ספרי העשור 2000–2010 ועובד בידי אלדד זיו ואלון אולארצ'יק למחזה בתיאטרון הקאמרי.
יתרונות
אהבה נכזבת תוארה כאצילית, הכוללת בתוכה חוסר אנוכיות ונכונות סטואית לקבל סבל. תיאורים ספרותיים ואמנותיים של אהבה נכזבת בתרבות הפופולרית עשויים להיתלות על הנחות של פערי מעמדות ופערים חברתיים שיש להם בעידן זה פחות רלוונטיות בחברות ותרבויות מערביות, דמוקרטיות עם ניידות חברתית גבוהה יחסית וקודים פחות נוקשים של נאמנות מינית. עם זאת, התיעוד הספרותי מצביע על מידה של אופוריה בתחושות הקשורות באהבה נכזבת, שיש לה גם את היתרון בכך שהיא אינה נושאת בכובד האחריות שיש ביחסים הדדיים: ללא ספק, "דחייה, גם אם אמיתית וגם אם לא, עשויה להוות את הזרז ליצירה מעוררת השראה... 'שירת התסכול'.
אריק ברן טען כי "הגבר האהוב על ידי אישה הוא אכן בר מזל, אך מי שמקנא בו הוא מי שאוהב, מעט ככל שיהיה בתמורה. כמו שהמבט שדנטה נותן בביאטריס כל כך הרבה יותר עמוק מאשר המבט שבקושי מעיפה בו בחזרה ביאטריס, שפשוט עוברת לידו בבוז לכאורה".
"תרופות"
המשורר הרומי מהמאה ה-1 לפנה"ס אובידיוס ברמדיה אמוריס שלו "(...) עצות כיצד להתגבר על אהבה נכזבת או בלתי הולמת. הפתרונות המוצעים כוללים מסעות, התנזרות מוחלטת ממשקאות אלכוהוליים, עיסוקים פסטורליים, ולמרבה האירוניה, גם הימנעות משירי אהבה".
מנחם ציוני (ראש מועצה)
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה לעטל יהודית ויעקב ציוני, בנו של הרב ניסן בן-ציון אב בית דין הרבני בחיפה. גדל בתל אביב, שם היה אביו ראש סניף של המזרחי. למד בבית-הספר היסודי ביל"ו בתל אביב. בשנות התיכון למד בישיבה החקלאית בכפר הרא"ה ובבית הספר מקווה ישראל. כבר מגיל צעיר היה פעיל בארגוני הנוער של הפועל המזרחי.
התגייס לצה"ל בשנת 1960. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. במקביל, המשיך בפעילות במוסדות הפועל המזרחי, ונבחר לציר בוועידת המפלגה. התמנה למנהל מחלקת החינוך והתרבות במועצה המקומית אור עקיבא. בתקופתו הונהג באור עקיבא יום לימודים ארוך, הוקמו שני בתי ספר תיכוניים מקצועיים ומוסד לשיקום נוער, הוקם מגרש כדורגל ועוד, והמועצה זכתה בפרס חינוך במחוז חיפה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1969 התמודד למועצה המקומית מטעם "רשימה מקומית למען אור עקיבא". רשימתו זכתה במירב הקולות ובארבעה מנדטים במליאת המועצה. המליאה בחרה בציוני לתפקיד ראש המועצה ב-4 בדצמבר 1969, ברוטציה עם נציג המערך צבי סנדר שנבחר לסגן ראש המועצה, כאשר הוחלט כי לאחר שנתיים הם יתחלפו ביניהם.
נפטר במהלך שירות מילואים ב-23 בנובמבר 1972 (י"ז בכסלו ה'תשל"ג). נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
על שמו נקרא רחוב באור עקיבא.
103fm
103FM, אשר הייתה ידועה בעבר כ"רדיו ללא הפסקה", היא תחנת רדיו אזורית בישראל, הנקלטת בעיקר באזור גוש דן והסביבה בתדר שעל שמו נקראת. התחנה הוקמה ב־1995, בגל הראשון של פתיחת תחנות הרדיו האזוריות בישראל. תוכן השידורים בתחנה משלב אקטואליה, סאטירה, הומור, ייעוץ, ספורט, פוליטיקה ועוד. התחנה משדרת תוכניות מלל לאורך רוב ימי השבוע, ומקדישה את סופי השבוע לשידור תוכניות זמר עברי נוסטלגי. בלילות התחנה משדרת שידורים חוזרים של התוכניות ששודרו במהלך אותו היום או השבוע.
מאז 2021 אולפני התחנה, יחד עם תחנת אקו 99FM, ממוקמים ברמת השרון, במתחם ששימש בעבר את חברת בזק. קודם לכן, שכנו האולפנים במשך 20 שנה ברחוב תפוצות ישראל בגבעתיים. מנכ"ל התחנה משלהי 2015 הוא אור צלקובניק. קדמו לו בתפקיד מיכאל קרפין, רפי רוזנפלד, ירון דוידוב ואייל פאר.
תולדות התחנה
התחנה הוקמה ב־1995, בגל הראשון של היווצרות תחנות רדיו אזוריות בישראל. במכרז הרדיו האזורי שהתקיים ב־2008, זכתה התחנה בזיכיון על אזור גוש דן, והוחלט כי היא תוכל להאריך את משך שידוריה באזור עד שנת 2024.
בשנת 2016 עברה מיתוג מחדש וזנחה את השם "רדיו ללא הפסקה" ועברה למיתוג המבוסס על "הרדיו המדבר".
בין שדרני התחנה בעבר – רוני דניאל, אלון בן-דוד, יואב לימור, אילה חסון, יורם שפטל, יורם לס, גבי גזית, ספי עובדיה, מרב מיכאלי, גיא זהר, רינה מצליח, יוסי סיאס, צחי קומה, שמוליק טיאר, אייל ברקוביץ', אופירה אסייג, עמנואל רוזן, מאיר איינשטיין, שי גולדשטיין, דרור רפאל, לאה לב ושלישיית מה קשור. בין תוכניות העבר – שי ודרור.
התבטאויות לא ראויות של שדרני התחנה
לאורך השנים הטילה הרשות השנייה עונשים וקנסות על 103fm עקב התבטאויות לא ראויות של שדרניה:
תוכניות ייעוץ
מאז הקמתו משדר הרדיו תוכניות מומחים, אשר עונים לשאלות מאזינים בנושאי הורות, קריירה, תזונה ובריאות. המאמן אלון גל מגיש את תוכניתו מדי שישי ב־08:00, יועצת ההורות מיכל דליות ב־11:00, התזונאית ד"ר מאיה רוזמן ב־12:00 ופרופ' רפי קרסו ב־13:00. כמו כן משדר הרדיו תוכנית לגיל השלישי (בהגשת גדעון רייכר) וכן תוכניות בנושא גישור, קבלה והכוונה רוחנית.
שבת עברית
רצועת "שבת עברית" משודרת בתחנה משנת 1998, ובמסגרתה משודרות הקלאסיקות של הזמר העברי. בניגוד לאופי של התחנה לאורך ימות השבוע, הרצועה מתאפיינת במוזיקה ברצף, ללא הגשה. את מרבית שעות "שבת עברית" עורכים יואב חנני, עורך המוזיקה הראשי של הרדיו, ודלית עופר, לשעבר מנהלת גלגלצ ועורכת ותיקה ומוערכת בגלי צה"ל. אליהם חוברים עורכים נוספים, בהם אבי קורן, נעמי פולני ועדנה לב.
דוד טבל קצנלנבוגן
הרב דוד טֶבֶל (טבלי) קצנלנבוגן (ה'תר"ז/ה'תר"ח (1847) – י' בטבת ה'תרצ"א (30 בדצמבר 1930)) היה הרב של סנקט פטרבורג בין השנים 1908 - 1930. עסק רבות בתרומה לקהילה היהודית ברוסיה באותם זמנים.
תולדות חייו
הרב דוד טבל קצנלנבוגן נולד בטאורגן שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית. דרך משפחת אביו היה צאצא של המהר"ל מפראג. בצעירותו למד תורה מפי אביו, הרב נפתלי הרץ, דיין בטאורגן. לאחר מכן למד בבית המדרש שבווילנה. כבר בילדותו התבלט בכישרונותיו הרבים ורבים כינוהו "עילוי". בגיל 19 חיבר פירוש לתלמוד הירושלמי. בגיל עשרים קיבל את תואר הרבנות בעיר וירבאליס שבליטא. מ-1894 ועד 1907 שימש כרב בעיר סובאלק שבפולין, שבה הייתה קהילה יהודית רחבה. בשנת 1908 נתמנה לרב של בית הכנסת הגדול בעיר סנקט פטרבורג, בירת רוסיה, ומילא תפקיד זה במשך 22 שנים, עד מותו בשנת 1930. היותו הרב הראשי בסנקט פטרבורג הציב אותו כאחד מהרבנים המשפיעים ברוסיה. בנוסף היה הרב קצנלבוגן לנציג הרשמי של הציבור היהודי ברוסיה בממשלה. בשנת 1909 נבחר ליושב ראש אספת הרבנים בווילנה. גם לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה המשיך בתפקידו. לאחר המהפכה סבל מהטרדות השלטון בעקבות סירובו, יחד עם הרב יעקב מזא"ה, לחתום ב-1922 על הצהרה שבברית המועצות לא קיימת רדיפה של הדת. לאחר מכן התרכז בכתיבת ביאורים וספרי דת. בשנת 1923 יצא לאור ספרו העיקרי "מעין מי נפתוח", שכלל ביאורים על מסכת יבמות. לאחר חמש שנים יצא לאור ספרו "דברי דוד", שבו ראו דרשותיו.
הרב קצנלנבוגן נישא פעמיים ונולדו לו אחד-עשר ילדים. שניים מבניו, שאול ונפתלי-הירש, נאסרו באשמת שווא בשנת 1938; שאול נידון למוות ונורה, ונפתלי-הירש נפטר בשנת 1942 במחנה הריכוז שבו נאסר. בנו אליהו ובתו באשה (ברטה) עלו לישראל ומשפחתם גרה כיום בארץ.
הרב קצנלנבוגן נפטר בעשרה בטבת ה'תרצ"א (30 בדצמבר 1930) בסנקט פטרבורג.
תרומתו לקהילה היהודית
במהלך חייו תרם רבות לקהילה היהודית ברוסיה בכלל ובסנקט פטרבורג בפרט. בהשפעתו האישית ובקשריו עם ראשי השלטון ברוסיה, בשנת 1909 הצליח לבטל את גזירת השחיטה בפינלנד (שהייתה באותו זמן בשליטת רוסיה).
בימי מלחמת העולם הראשונה היה הרב קצנלבוגן ממייסדי "הוועד היהודי לעזרת נפגעי המלחמה" (EKOПO) של סנקט פטרבורג. תפקידו בוועד זה היה במישור הדתי – אספקת אוכל כשר ומצות בפסח לחיילים ולמגורשים. בנוסף, פעל רבות למען שחרורם של חמשת אלפים הרבנים ברוסיה משירות בצבא הרוסי. בנוסף לטובת מגורשים וגולים יהודים במהלך המלחמה. פעל למתן חנינה ליהודים שנידונו למוות או למאסר באשמות שווא. עסק במיוחד בחינוך של הדור היהודי הצעיר ברוסיה, גם ברמה הדתית וגם ברמה המקצועית. ביוזמתו נוסדו בסנקט פטרבורג בתי-מדרש, בתי-ספר יסודיים לבנים, ובתי-ספר מקצועיים לבנים ולבנות.
אחרי המהפכה בפברואר 1917, היה הרב קצנלבוגן ממייסדי המפלגה הדתית "נצח ישראל" והיה יושב-ראש של כבוד בה. המצע של "נצח ישראל" התבסס על רעיון האומה היהודית והמאוחדת על ידי מוצא משותף ודת משותפת. סעיף חשוב במצעה היה הנושא של ארץ ישראל, והתמיכה ביישובה הוכרזה כמטרה כלל לאומית וחובה מקודשת לכל היהודים.
ארווין מני
קריירה מוקדמת
מני נולד ב-18 באוגוסט 1893 בזארבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-22, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר מני ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה מני למפקד רגימנט הרובאים-תחלופה ה-81 שהיה חלק מהמחוז הצבאי ה-9, ולאחר מכן חלק מהדיוויזיה הממונעת ה-179, וב-12 במאי 1940 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-69, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-10 ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-15 באפריל 1941 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-15 שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-15, ולחם עמה במהלך המערכה במדבר המערבי, וב-26 באוקטובר 1941 הוא עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-18. ב-6 במאי 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-387, וב-10 ביולי אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-333. ב-1 באוקטובר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-17 באוקטובר הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-123. ב-1 בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-72 לתקופה קצרה, וב-10 בפברואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-84. מני לחם עם הדיוויזיה במהלך המערכה בנורמנדי, וב-21 באוגוסט 1944 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מהשבי התגורר מני בפרייבורג, עד מותו ב-6 בדצמבר 1949.
שבט יששכר
שבט יששכר (מבטאים יִשָּׂכָר) הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט יששכר בנה החמישי של לאה ובן תשיעי ליעקב.
ברכת משה
בברכת משה ששבטים בפרשת וזאת הברכה נאמר שבט יששכר קיבל את ברכת משה ביחד עם שבט זבולון: .
סמלי השבט: אבן החושן והדגל
על פי הפירוש, האבן המייצגת את השבט, בין אבני החושן, היא אבן הספיר שאותה נשא אהרון הכהן עם שאר האבנים הטובות שנשא על ליבו בחושן.
ה"אות" של שבט זה (כלומר הדגל שלו) היה ציור של שמש וירח על כחול דומה לשחור. על פי הכתוב "וּמִבְּנֵי יִשָּׂשכָר יוֹדְעֵי בִינָה לָעִתִּים".
נשיאי השבט
בספר במדבר, פרשת נשא נזכר נשיא שבט יששכר במדבר:  נְתַנְאֵל בֶּן צוּעָר. הוא הקריב את קורבנות הנשיאים ביום השני לחנוכת המשכן. בפרשת מסעי נזכר הנשיא פלטיאל בן עזן.
נציג השבט בשנים עשר המרגלים היה: לְמַטֵּה יִשָּׂשכָר יִגְאָל בֶּן-יוֹסֵף. (במדבר יג יב)
המסע במדבר
בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט יששכר במחנה יהודה, שהיה מזרחה למשכן.
נחלת השבט
נחלת יששכר הייתה באזור מזרח עמק יזרעאל של ימינו, וכללה ערים כגון יזרעאל, שונם, אבץ, עין חדה ודברת, וכן ערים שנועדו לחצי שבט המנשה, כגון יבלעם ובית שאן.
השבט בארץ ישראל
שבט יששכר ושבט שמעון הם השבטים היחידים שלא נאמרה כנגדם ביקורת על אי השלמת כיבוש נחלתם בארץ כנען בתחילת ספר שופטים.
השבט השתתף במלחמת סיסרא ונזכר לשבח בשירת דבורה.
מהשבט יצא בעשא מלך ישראל (מלכים א', ט"ו, כ"ז). בימי חזקיהו היו בני יששכר בין הבאים מאפרים לעשות פסח בירושלים (דברי הימים ב', ל' י"ח)
בגלות עשרת השבטים גלה שבט יששכר, ומאז לא נודעו עקבותיו.
השבט במדרש
אנשי השבט היו ידועים בחוכמתם הרבה, והתפרסמו במיוחד בזכות ידיעת "סוד העיבור".
וכן מזכיר מחבר הספר "ספר היוחסין" במאמר השישי, שאחד מהספרים שאבדו מעם ישראל, הוא "ספר התכונה של בני יששכר, ספר הרפואות של שלמה המלך וכו' ".
על פי ברכת משה והמדרש כי השבטים התחלקו בין לימוד תורה (יששכר) ופרנסה (זבולון), נוסד הסכם יששכר וזבולון, שהוא הסכם בין אדם בעל יכולת כלכלית לתלמיד חכם עני.
פירוש נוסף להסכם בין השבטים שם דגש על ההיבט הכלכלי-חברתי של שיתוף הפעולה בין השבטים כך שזבולון ש"שוכן לחוף ימים" אחראי על הסחר הימי ויששכר סוחב על גבו את הפן הלוגיסטי והיבשתי של העסק המשפחתי.
סינמה פרדיסו
סינמה פרדיסו (באיטלקית: Nuovo cinema Paradiso – נואובו צ'ינמה פרדיזו, "קולנוע פרדיזו החדש") הוא סרט איטלקי עטור פרסים, שכתב וביים ג'וזפה טורנאטורה. הוקרן לראשונה בשנת 1989. הסרט, שזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב, נחשב לסרט נוסטלגי ומרגש העוסק באהבת הקולנוע.
סיפור העלילה
גיבור הסרט הוא סלווטורה המכונה "טוטו", במאי סרטים מפורסם המתגורר כבר שנים רבות ברומא. הסרט מתאר בית קולנוע בשם "סינמה פרדיסו", בעיירת הולדתו הקטנה שבסיציליה. סלווטורה, שנשבע לעצמו שלא לחזור עוד לעיירה, ובמשך 30 שנה לא ביקר במקום, חוזר לעיירת הולדתו בעקבות מותו של אלפרדו, האדם שגידל אותו כאב, ושהיה המדריך הרוחני שלו, מקרין הסרטים של "סינמה פרדיסו". (אותו מגלם השחקן הצרפתי פיליפ נוארה).
שובו של סלווטורה לעיירה מחזיר אותו לימי העיירה הסיציליאנית הקטנה, לשנים של נוסטלגיה שבהן עוצבה אישיותו, לאהבה הראשונה, לכאב ולתקוות, לילדות קסומה שלא תשוב עוד.
באחת ההופעות, כאשר המון זועם לא הצליח להיכנס לבית הקולנוע מחוסר מקום, העביר להם אלפרדו בטוב לבו את תצוגת הסרט על קיר בית בכיכר. תוך כדי כך לא שם לב לחיכוך הפילם במכונת ההסרטה שהבעירה את הפילם, ובית הקולנוע עלה בלהבות. טוטו הילד הציל אותו ממוות במאמץ רב, אך אלפרדו איבד את מאור עיניו. מאז הפך טוטו למקרין הסרטים, ואלפרדו היה מגיע פעמים רבות לבית הקולנוע לשוחח עמו. אמרות חכמה רבות שמע טוטו מאלפרדו, שהיה תמיד מייחס אותן לדמויות שונות מהסרטים.
בהמשך הסרט התאהב טוטו בנערה בניגוד לרצונם של הוריה, ואלפרדו לימדו פרק בחיזור. כך המתין טוטו ימים רבים תחת חלון ביתה של הנערה, עד שהתייאש. ובאותו יום, באחד בינואר, היא באה לבית הקולנוע וגילתה לו שגם היא אוהבת אותו. הוריה של הנערה שדעתם לא הייתה נוחה מפרשה זו, עקרו מסיציליה, כדי שהקשר ביניהם ינותק.
אלפרדו טען שלטוטו אין עתיד בעיירה המקוללת הזו, ועליו לעקור הרחק לעיר אחרת ולהתפתח שם. אלפרדו הכריחו שלא לחזור לעיירה, ואף אסר עליו לבקר אותו אם בכל זאת יחזור. במותו של אלפרדו חזר טוטו לעיירה, כדי להשתתף במסע ההלוויה, וגילה שהעיירה שינתה את פניה לגמרי. טוטו אף היה עד להריסת בית הקולנוע השומם כדי שעל מקומו תבנה העירייה מגרש חניה.
אלפרדו השאיר לטוטו מזכרת – הוא שמר את כל הקטעים המצונזרים וחיבר אותם לקטע אחד ארוך. בסצנת הסיום רואים את טוטו יושב בבית קולנוע מפואר ברומא, צופה בקטעים אלו ודמעות בעיניו.
גרסת הבמאי
אורך הסרט בגרסת הבמאי הוא 174 דקות. גרסת הבמאי מתרכזת הרבה יותר בסיפור האהבה של טוטו, ומופיעות בו סצנות נוספות. בגרסת הבמאי פוגש טוטו באהובתו כחלוף 30 שנה – היא נישאה לחברו מבית הספר (שהפך לפוליטיקאי), ויש לה בת שמזכירה את דמותה בנעוריה. מתברר שהיא לא עזבה אותו – אלא השאירה לו פתק כיצד ליצור עימה קשר – אך הוא לא ראה אותו. מתברר שאלפרדו היה זה ששכנע אותה שלטובתו של טוטו מוטב שהם ייפרדו, ואף לא אמר לו שהיא באה לפגוש אותו.
הרעיון המרכזי של הסרט הוא אהבת הקולנוע, ויש שטוענים שהקטעים הנוספים בגרסת הבמאי מטשטשים רושם זה.
בסרט מוזכרת העיר "Giancaldo" הבדיונית, אך הסרט צולם בעיירות שונות בסיציליה כמו בגריה (Bagheria) עיר הולדתו של טורנאטורה, ו־Palazzo Adriano הנמצאת דרומית לפלרמו, שם נמצאת כיכר העיר המופיעה מספר פעמים בסרט.
ניבן ירוק
ניבן ירוק (שם מדעי: Gymnothorax funebris) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים החי במימי האזור הטרופי של מערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי ניו ג'רזי, ברמודה ומצפון מפרץ מקסיקו דרומה למימי הים הקריבי ועד לחופי ברזיל. הניבן מצוי בין שוניות האלמוגים ובין הסלעים בקו החוף עד לעומק 40 מטרים.
מאפיינים
ניבן זה מגיע לאורך 2.5-2 מטר ולמשקל 29 ק"ג, והוא בעל קשקשים בצבע ירוקים בהיר עד צהוב-לימון, כשצידיו מפוספסים בעדינות בקווים ירוקים. הוא בעל ראש מסיבי עם עיניים כחולות שרואות בקושי, ולסת רחבה מלאה שיניים חדות מאוד. למורנה חוש ריח חד ביותר, העוזר לה למצוא נתיבי ריחות של טרפה.
מורנה זו יוצאת לציד בעת הלילה. הטרף כולל סרטנים, רכיכות ימיות כמו דיונונים ותמנוניים ודגים שונים. הניבן תוקף את הטרף ממארב בין הסלעים וחוטף אותו בלסתות פעורות בעלות שיניים בתוך הגרון.
שלושה דורות (סרט)
הפקה
ניקול בקווית' וגבי דלאל החלו לעבוד על התסריט בסתיו 2012. באביב 2013 בקווית' סיימה לכתוב את הטיוטה הראשונה. ב-30 באוקטובר 2014, פורסם כי אל פנינג, נעמי ווטס וסוזן סרנדון לוהקו לסרט. ב-18 בנובמבר 2014 טייט דונובן הצטרף אף הוא לצוות השחקנים. ב-25 בנובמבר 2014 סם טראמל הצטרף. הצילומים נערכו בניו יורק ובמחוז וסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק, במהלך 25 ימים בנובמבר ודצמבר 2014. באוגוסט 2015, פורסם כי מייקל ברוק יהיה המלחין של הסרט.
בחודש אפריל 2016 פרסמה דלאל תמונות באינסטגרם וכתבה כי בכוונתה לערוך מחדש את הסרט. כתוצאה מכך, הלחן של ברוק הוחלף בזה של דילן ת'ורדסון.
הפצה
ב-15 במאי 2015 נרכשו זכויות ההפצה של הסרט - שמו בשלב זה היה "שלושה דורות" (" Three Generations") - על ידי The Weinstein Company, בעסקה של 6 מיליון דולר. ביוני 2015 פורסם כי הסרט צפוי לעלות לאקרנים ב-18 בספטמבר 2015, בשם "About Ray". הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-12 בספטמבר 2015, שם זכה לביקורות פושרות. כתוצאה מכך, נדחתה עלייתו המתוכננת לאקרנים. בחודש מרץ 2017 פורסם כי הסרט צפוי לצאת ב-5 במאי 2017, תחת השם "3 דורות" ("").
ביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 30% על בסיס 38 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.2 מתוך 10. על פי רוב הדעות, נכתב כי הסרט "מחמיץ בסיס ראוי לסיפור המתמקד בציוני דרך דרמטיים על חשבון פיתוח אמיתי של הדמויות. על פי Metacritic, לסרט ציון 47 מתוך 100, המבוסס על 21 מבקרים.
מחלוקת
הסרט היה שנוי במחלוקת בשל הליהוק של אל פנינג, שחקנית סיסג'נדרית, לתפקיד גבר טרנסג'נדר. בראיון משנת 2015 עבור Refinery29, אמרה במאית הסרט גבי דלאל כי ריי היא דמות שעדיין לא עברה תהליך של שינוי מאישה לגבר, ואמרה: "התפקיד הוא של בחורה שמעמידה פנים שהיא בחור". דבריה של דלאל הובילו לביקורת מצד קהילת הטרנס שהאשימה אותה בטרנספוביה. ב-2017, דלאל הכחישה טענה מוטעית וציינה כי ההערה "לא הובנה", ואמרה: "כאשר עשיתי את הראיון הזה, זה היה בגלל שדיברתי על אל פנינג כשחקנית, ואני כל הזמן התייחסתי אליה כמו שהיא".
יוג'ין ויגנר
'''יוג'ין פול "אי. פי." ויגנר (בהונגרית: Wigner Jenő Pál''', ינה פאל ויגנר; 17 בנובמבר 1902 – 1 בינואר 1995) היה פיזיקאי ומתמטיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי. אחד מאבות הפיזיקה הגרעינית וממשתתפי פרויקט מנהטן. זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1963.
ילדות ולימודים
ויגנר נולד בבודפשט שבאוסטרו-הונגריה למשפחה יהודית. אביו היה מנהל מפעל לעיבוד עורות. מגיל חמש למד בעזרת מורים פרטיים. בגיל אחת עשרה אובחן כחולה בשחפת ונשלח להחלים בהרי האלפים האוסטריים. לאחר שישה שבועות התברר כי ההבחנה הייתה שגויה אך את השבועות שעברו בינתיים העביר בפתרון בעיות מתמטיות.
ויגנר חגג בר מצווה חילונית, אולם למד יהדות אצל רב כמו שאר בני הקהילה. לאחר שסיים בהצטיינות את בית הספר התיכון הלותרני בבודפשט (חברו לספסל הלימודים היה המדען לעתיד ג'ון פון נוימן, שנה אחת מתחתיו). נשלח ללמוד באוניברסיטה הטכנית של ברלין שם פגש, במסגרת החברה הגרמנית לפיזיקה, מדענים כמקס פלאנק, ורנר הייזנברג ואלברט איינשטיין.
כחלק מתגובתם לשלטון ההונגרי הקומוניסטי ולהתבלטות של יהודים במשטר זה, משפחת ויגנר המירה את דתה לנצרות בזרם הלותרניזם. מאוחר יותר בחייו הסביר ויגנר שזו "לא הייתה החלטה דתית בלב שלם, אלא החלטה אנטי-קומוניסטית".
קריירה בגרמניה
בברלין החל ויגנר לעבוד במכון הקיסר וילהלם (לימים מכון מקס פלאנק) תחת מורו מייקל פולאני.
בשנות העשרים המאוחרות עסק בתחום החדש של מכניקת הקוונטים. הוא עבד באוניברסיטת גטינגן כעוזרו של המתמטיקאי דויד הילברט אך הקדיש את זמנו לפיזיקה. הוא הניח את יסודות התאוריה של מכניקת הקוונטים הסימטרית ועשה שם לעצמו בעולם המדעי. בשנות השלושים חקר גם את גרעין האטום.
קריירה בארצות הברית
בשנת 1930 זכה למשרה באוניברסיטת פרינסטון יחד עם פון נוימן, אך שניהם המשיכו לשהות באירופה כמחצית מזמנם. עם עלייתו לשלטון של היטלר מצאו מקלט בארצות הברית. בפרינסטון פגש שוב את איינשטיין ואף את פול דיראק, שגם נשא לאישה את הצעירה משתי אחיותיו.
בשנת 1934 שיער את קיומו של מבנה גבישי המורכב מאלקטרונים בלבד, הנקרא על שמו גביש ויגנר. התאוריה אוששה על ידי חוקרי מכון ויצמן למדע במחקר שפורסם בשנת 2019 במגזין Science.
משבוששה האוניברסיטה לחדש את חוזהו ב-1936, נדד למדיסון, בירת ויסקונסין ולימד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון המקומית. הוא נשא לאישה סטודנטית לפיזיקה בשם אמליה פרנק אך זו נפטרה ב-1937. ויגנר התאזרח בארצות הברית וב-1938 חזר והצטרף לאוניברסיטת פרינסטון.
ב-1941 נישא בשנית, למרי אנט וילר.
לאחר שנה כמנהל המחקר במעבדות קלינטון שבטנסי שב ללמד בפרינסטון ב-1947. מאז כיהן כפרופסור לפיזיקה מתמטית בפרינסטון עד פרישתו ב-1971.
בין השנים 1952 ו-1957, ולאחר מכן בין 1959 ל-1964, היה חבר בוועדה המייעצת לסוכנות האמריקאית לאנרגיה אטומית.
ב-1963 זכה בפרס נובל על "תרומתו לתאוריה של גרעין האטום והחלקיקים הבסיסיים ובייחוד התגלית והיישום של עקרונות הסימטריה הבסיסיים".
ב-1992 פרסם את זכרונותיו, ושלוש שנים לאחר מכן נפטר בפרינסטון, ניו ג'רזי.
לזלי גרייס
לזלי גרייס מרטינז (בספרדית: Leslie Grace Martínez; נולדה ב-7 בינואר 1995) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית. על עבודתה כזמרת היא קיבלה שלוש מועמדויות לפרסי הגראמי הלטיני. היא כיכבה בתפקיד נינה רוסאריו בעיבוד הקולנועי של ג'ון מ. צ'ו "שכונה על הגובה" (2021) על פי מחזמר זוכה פרס טוני מאת לין-מנואל מירנדה והיא לוהקה גם לגלם את ברברה גורדון / באטגירל בסרט "באטגירל" כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
ראשית חיים וחינוך
גרייס נולדה להורים דומיניקנים בינואר 1995 בברונקס, רובע בניו יורק. אמה מנהלת מספרה בדרום פלורידה. היא גדלה בדייווי, פלורידה ולמדה בחטיבת הביניים אינדיאן רידג' ובתיכון המערבי, שם השתתפה במחזות זמר, מופעי כישרון והופעות מקהלה. ביצעה הופעות שירה וריקודים מגיל צעיר. דוברת אנגלית וספרדית.
קריירת מוזיקה
היא הקליטה והוציאה אלבום מוזיקה נוצרי עצמאי בשותפות עם CD Baby בזמן שהייתה בחטיבת הביניים. הופעת הבכורה שלה הגיעה עם "האם אתה עדיין תאהב אותי מחר", קאבר דו לשוני של להיט שירלס משנת 1961. אלבום האולפן השני שלה, Leslie Grace, הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הלטיניים של בילבורד, ולמקום השלישי במצעד האלבומים הטרופיים של בילבורד.
הייתה מועמדת לקטגוריית "האלבום הטרופי העכשווי הטוב ביותר" בטקס פרסי הגראמי הלטיני השנתי ה-14 (בו שרה יחד עם צוות השחקנים של הסירק דו סוליי) ומועמדויות נוספות. בשנת 2014 היא גם השיגה מועמדויות בפרסי בילבורד בקטגוריות "אמנית השנה החדשה" ו"שירים לטיניים לוהטים, אמנית השנה, נקבה".
באמצע שנת 2016 השתתפה בתוכנית הריאליטי "ואפורי" של יוניוויזיון עם לואיס קורונל, צ'יקיס ריברה והמנחה גליליה מונטיחו. לאחר שהוציאה את הסינגל "Aire" עם מלומה, הם ערכו סיור ב-14 קונצרטים במקסיקו. באותה שנה הוציאה את הסינגל "נאדה דה אמור".
בינואר 2017 היא שיתפה פעולה עם הצמד Play-N-Skillz, Wisin ו-Frankie J עבור השיר של Siena, "Si una vez" ובפברואר של אותה שנה היא הייתה מועמדת לפרמוס לו נואסטרו בקטגוריה "אמנית השנה בפופ / רוק".
נכון ליוני 2015, גרייס היא הפרזנטור של משחת השיניים קולגייט וחתמה על עסקת הפצה עם Sony Music Latin ועל חוזה עולמי עם Sony / ATV.
ב-12 באפריל 2018, שיתוף הפעולה שלה עם סופר ג'וניור "Lo Siento" שוחרר בערוץ היוטיוב של SM Entertainment.
קריירה קולנועית
ב-11 באפריל 2019 הוכרז כי גרייס תשחק בתפקיד נינה רוסאריו בעיבוד הקולנועי משנת 2021 למחזמר הזוכה בפרס טוני מאת לין-מנואל מירנדה. הסרט נקבע במקור לתאריך יציאה לשנת 2020 נדחה עקב מגפת הקורונה ושוחרר לבסוף בקיץ שלאחר מכן בבתי הקולנוע ובשרתי HBO Max במקביל. הסרט זכה לשבחים ורבים ציינו אותו כאחד הסרטים הטובים של השנה. גרייס זכתה לשבחים מצד המבקרים ובהם דייוויד ארליך מאינדיווייר שכתב שהיא "זרחה" בתפקיד. ק' אוסטין קולינס מ"רולינג סטון " אף כתב שהתפקיד היה אחד מהישגיה הגדולים.
ב-21 ביולי 2021 גרייס לוהקה לגלם את ברברה גורדון בסרט באטגירל של HBO Max, בסרט באטגירל ביקום הקולנועי של DC.
צ'רפקיבצי
היסטוריה
הכפר נוסד בינואר 1775. במהלך העימות הצבאי בין טורקיה ורוסיה (1768-1774), האימפריה ההבסבורגית (אוסטריה היום) סיפחה את בוקובינה על ידי האימפריה ההבסבורגית בשנת 1775, הכפר הפך לחלק מדוכסות בוקובינה, כחלק של מחוז סירט (בגרמנית: Sereth).
לאחר האיחוד של בוקובינה עם רומניה ביום 28 בנובמבר 1918, הכפר הפך לחלק מרומניה, באזור סירט (רומניה) של מחוז רדאוץ. באותה עת אוכלוסיית הכפר הייתה ברובה אוקראינית עם קהילה רומנית גדולה ומספר משפחות יהודיות.
כתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב בשנת 1939, צפון בוקובינה סופחה על ידי ברית המועצות ב-28 ביוני 1940. צפון בוקובינה חזרה להיות חלק של רומניה בתקופת 1941-1944, להיות כבושה על ידי ברית המועצות בשנת 1944, כחלק מהרפובליקה האוקראינית.
מאז 1991, הכפר הוא חלק של מחוז צרנוביץ' של אוקראינה העצמאית. במפקד של שנת 1989, מספר התושבים אשר הכריזו על עצמם רומנים או מולדובנים היה 54 (42+12 בהתאמה ), והיוו 2.72% מאוכלוסיית היישוב. כיום, בכפר יש 2.082 תושבים, בעיקר אוקראינים.
דמוגרפיה
על פי מפקד אוכלוסין 2001, הרוב המכריע של האוכלוסייה של הכפר היו דוברי אוקראינית (95,68%), ומיעוטים זעירים - דוברי רוסית (2,45%), ואנגלית (1,44%).
המפקד של 1930
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1930, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,377 תושבים. הרוב המכריע של התושבים היו רומנים (48,73%), עם מיעוט של יהודים (2,47%), אחת על ידי רותנים (45,0%) ואחד של הפולנים (2,7%). מיעוטים זעירים כללו רוסים (5 אנשים) וגרמנים (10 אנשים). מבחינת אמונתם הדתית, הרוב המכריע של התושבים היו נוצרים אורתודוקסים (93,1%), מיעוט זעיר של יהודים (2,47%), קתולים (2.9%), ומאמינים ספורים של הכנסיות האוונגליסטית או הלותרנית (3 אנשים), וכן יוונים-קתולים (8 אנשים).
יהודים
כמאתיים יהודים התגוררו בכפר תחת חסותם של הברונים לבית גוז'צזקי שהיו ממוצא ארמני. לא הייתה קהילה מסודרת והיהודים התאספו לתפילות בשבתות ובחגים בבית פרטי. בשרותי הדת נעזרו בעיירות הסמוכות סירט וולצ'ינץ. יהודי הכפר ראו עצמם חלק מהתרבות האוסטרית.
למרות הפיגור הסביבתי הכפר לא היה מחובר לחשמל ומים זורמים עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
מסדר הירונימוס הקדוש
מסדר הירונימוס הקדוש או מסדר סן חרונימו או הנזירים ההירונימים (בלטינית: Ordo Sancti Hieronymi, בקיצור O.S.H. בספרדית: Orde de San Jerónimo) הוא מסדר נזירים רומי-קתולי המשתייך לקבוצת המסדרים המצייתים לתקנון של אוגוסטינוס הקדוש ושקיבל השראה ומופת ממדמותו של הנזיר והמלומד הירונימוס שחי במאה החמישית המסדר הוקם בקסטיליה, בספרד במאה ה-14 על ידי פדרו פרננדס פצ'ה ופרננדו יאנס פיגרואה. המסדר זכה בשנת 1373 לאישור אפיפיורי מידי גרגוריוס האחד עשר ששהה באותה תקופה באביניון. המסדר פועל רק בחצי האי האיברי - בספרד וב פורטוגל והיה קשור מאוד למונרכיות ששלטו במדינות אלה. תקנון המסדר דורש מהנזירים לנהל חיים אדוקים של התבודדות ושתיקה, עמל ותפילה וחזרה בתשובה ושואף להשגת איחוד מיסטי עם אלהים. הנזירים ההירונימים לובשים טוניקה לבנה עם סקפולר חום עם ברדס חום וגלימה בצבע חום.
הנזירות ההירונימיות
בנוסף לנזירים גברים הצורפול מסדר הירונימוס הקדוש גם נשים. ביניהן התפרסמו בצניעותם ובנדבנותם מריה גראסיה ומאיור גומס. האח פדרו פרננדס פצ'ה ייסד בשנת 1374 את המנזר לנשים סנטה מריה דה לה סיסלה שבקרבת טולדו. הנזירות של המסדר מכבדות את אותו התקנון כמו הגברים, בעקבות פאולה הקדושה מרומא ובתה, יוליה אוסטוכיה הקדושה ששהלכו אחרי הירונימוס הקדוש. בימינו מפורסמות הנזירות ההירונימיות של גארוביאס בכישוריהם בתחום המגדנאות, במיוחד בעשיית עוגות חביצה ועוגות שקדים.
בפורטוגל
הנזירים ההירונימים הגיעו גם לפורטוגל וכמו בקסטיליה, נהנו בה מחסדי המלכים שהעריכו את אורח חייהם הסגפני ואת רוח החזרה בתשובה ששררה בקרבם. המלך מנואל הראשון בנה להם את המנזר שנודע כמנזר ההירונימים מבלם או מרים הקדושה מבלם בליסבון, אחד מפסגות הסגנון המנואלי. מנזר זה קיבל מעמד של פנתאון מלכותי. בשנת 1833 נסגר המסדר על ידי השלטון האזרחי ופעילותו בפורטוגל פסקה.
המסדר בספרד במאות ה-20-19
במהלך המאה ה-19 סבל מסדר הרונימוס הקדוש מאותן התמורות והטלטלות שעברו כל מסדרי הנזירים בספרד. הן כללו בשנים 1813-1808 בשנים 1820–1823 וב-1836. הפקעות נכסים וסגירת מנזרים רבים במסגרת הרפורמות משנת 1836 נסגר המסדר של הירונימוס לחלוטין על 46 מנזריו אלף נזיריו הוצאו מחוץ לכותלי המנזרים. כמו בפרטורגל בשנת 1833, כל נכסי המסדר הופקעו ועברו לידי אוצר המדינה. לעומת זאת המשיכו הנזירות ההירונימיות את פעילותן ונאבקו למען תחיית הענף הגברי של המסדר. בשנת 1925 הן השיגו מהכס הקדוש החלטה לאפשר הקמתו מחדש של מסדר. המסדר עבר בהמשך קשיים נוספים קשורים למדיניות החילונית של הרפובליקה הספרדית השנייה אחרי שנת 1931, למלחמת האזרחים ובעיות פנימיות שנמשכו עד שנת 1969 כשהוקם מנהל כללי של מסדר. כיום בענף הגברי של המסדר פעילים רק 10 נזירים (2017) ורק שלושה מהם חיים במנזר משלהם - מנזר מרים הקדושה מפאראל בסגוביה. לנזירות ההירונימיות 17 מנזרים - ביניהם מנזר פאולה הקדושה בסביליה.
תלבושת הנזירים
הנזירים ההירונימים לובשים אחרי סמיכתם בגד לבן וסקפולאר חום (הדומה לזה של הנזירות הכרמליטיות) וברדס בצבע חום.
הגישה הרוחנית
מסדר הירונימוס הקדוש רואה עצמו מסדר המתמקד בהתבוננות והמקבל השראה מחייו של הירונימוס הקדוש כמופת ליישום דרכו של ישו אל השלמות. בשעות הבוקר עסוקים הנזירים והנזירות בעבודה. את שעות הערב הם מקדישים לתרגילי התבוננות, לתפילות, קריאה ולימוד. עבודת האל נעשית על ידי השתתפות במיסה ובליטורגיית השעות
אנדלוסיה
מנזר סן מיגל דה לוס אנחלס דה אלפצ'ין בסנלוקאר לה מאיור, סביליה 1477/1835-1567
מנזרים באמריקה
-כיום אוניברסיטת המנזר האחות חואנה (דל קלאוסטרו סור חואנה)
הירונימים מפורסמים
אמברוסיו דה מוראלס - כרוניקן של ממלכת קסטיליה, פרופסור לרטוריקה באוניברסיטת אלקלה
ויקטוריה לרנר
ויקטוריה לרנר, הייתה אתלטית ארצישראלית, אלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בהדיפת כדור ברזל, בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
לרנר התאמנה באגודת הספורט מכבי תל אביב.
1935
באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה זכתה לרנר ב-4 מדליות אישיות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 8.67 מטר, לפני פאולה אלנר ממכבי עתיד תל אביב (8.46 מטר) וחברתה לאגודה לאה לדרמן (8.14 מטר), בהטלת כידון בתוצאה של 25.27 מטר, לפני לאה לדרמן (23.38 מטר) ומרגלית ספיר ממכבי רחובות (19.85 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 23.56 מטר, לפני לאה לדרמן (22.07 מטר) ועליזה שורנר ממכבי רחובות (19.74 מטר). מדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.20 מטר, אחרי מרגלית ספיר (1.25 מטר) ועדה יהודאית ממכבי עתיד תל אביב (1.25 מטר).
בית המשפט העליון (פירושונים)
בית משפט עליון הוא הערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר במסגרת הרשות השופטת
אצטדיון דניאל וייה ספאטה
האצטדיון נפתח בשנת 1970 ושנה מאוחר יותר שימש כאצטדיונה הביתי של קבוצת "אורו נגרו", ששיחקה בליגה הראשונה. ב-1992 הפך לאצטדיונה הביתי של קבוצת אליאנסה פטרולרה, שנוסדה שנתיים לפני כן. ב-17 בדמצבר 2002 אירח האצטדיון את המשחק הראשון בגמר הליגה השנייה על הזכות להעפיל לליגה הראשונה. פטרולרה אירחה את סנטאורוס וייוויסנסיו והמשחק הסתיים בתיקו 0-0. שימש במספר משחקים גם כאצטדיונה הביתי של אתלטיקו בוקרמנגה. עבר שדרוג בשנת 2015 לפי התקנות של פיפ"א וכן הורחבה התכולה שלו מ-8000 ל-10,400.
בטי באקלי
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסדרת הטלוויזיה, סרט האימה "קארי" והמחזמר "Cats".
ראשית דרכה
באקלי נולדה בשנת 1947 בטקסס, ארצות הברית, לארנסט לין באקלי, סגן אלוף בחיל האוויר האמריקני ולבטי בוב, רקדנית. יש לה שלושה אחים צעירים – נורמן באקלי, שהוא עורך סרטים ובמאי, פטריק ומייקל באקלי, מהנדסים.
בגיל שלוש החלה דודתה ללמד אותה ריקוד ובגיל חמש שרה במקהלת הכנסייה. בגיל 11 השתתפה בהפקה של משחק הפיג'מה והתאהבה בתיאטרון. היא למדה באוניברסיטת טקסס וסיימה את לימודיה בגיל 21 עם תואר בעיתונאות, ב-1966 נבחרה ל"מיס פורט וורת'" והייתה סגנית למיס טקסס. בזמן שעבדה ככתבת נוער בעיתון, סוכן ביקש ממנה לבוא לניו יורק, שם היא עשתה את האודישן הראשון שלה למחזמר בברודוויי בשנת 1969 וקיבלה את תפקידה של מרתה ג'פרסון בסרט 1776.
קריירה
באותה שנה (1969) היא עברה ללונדון וכיכבה במחזה, ובשנת 1976 שיחקה בסרט קארי את המורה לספורט, גברת קולינס. ב-1977 השיגה הכרה עולמית כששיחקה את האמא החורגת בסדרה שמונה זה מספיק. באקלי קיבלה תפקידים בסרטים ומחזות זמר דוגמת "I'm Getting My Act Together and Taking it on the Road", ו-"Tender Mercies".
ב-1982 נבחנה באקלי לתפקיד גריזבלה במחזמר Cats, זכתה בתפקיד וזכתה בפרס טוני ב-1983. הביצוע שלה לשיר "Memory" נהפך ללהיט. היא הייתה בתפקיד זה במשך שנה וחצי עד שעזבה. בשנת 1988 שיחקה במחזמר קארי, הפעם בתור אימה של קארי. המחזמר לא הצליח אך היא בכל זאת קיבלה תשבחות על משחקה. סרטים אחרים שהשתתפה בהם הם Tender Mercies, שם שיחקה זמרת מוזיקת קאנטרי ושרה את השיר "Over You", שהיה מעומד לפרס אוסקר, "אשה אחרת" (1988), "פרנטיק" (1988), "ווייאט ארפ" (1994), ו-"ביום שזה יקרה" (2008).
בשנת 1985 הוציאה באקלי אלבום ראשון שכותרתו היא "בטי באקלי".
חיים אישיים
באקלי הייתה נשואה לפיטר פלוד בין השנים 1972–1979. השניים נשארו חברים לאחר שהתגרשו, והיא הודתה שהתחתנה איתו כדי להקל את הלחץ מהוריה. אין לה ילדים.
עקב מדגסקר
עקב מדגסקר (שם מדעי: Buteo brachypterus) הוא מין של עוף דורס מהסוג עקב החי בטבע רק באי מדגסקר שממזרח לאפריקה.
העקב הוא דורס המצוי ביערות, יערות פתוחים ויערות הרריים עד לגובה 2,300 מטר ואוכלוסייתו כנראה גדלה עם צמצום היערות עקב כריתה. הוא פעיל במשך היום, אז הוא דואה ומחפש טרף. מזונו כולל מינים של זוחלים אנדמיים כמו זיקיות, שממיתיים ונחשים, דו-חיים, יונקים קטנים, פרוקי-רגליים כמו סרטנים, חרקים גדולים ועוד ועופות אחרים. בנוסף נראה שהוא מהווה איום על הלמורים כמו למור צווארון שחור לבן וסיפאקה שחורת-מצח, אך הללו בדרך כלל רואים אותו מתקרב וצווחים לאזהרה.
העקב הוא עוף מונוגמי המקנן על העצים הגבוהים או על מדפי צוקים. בקן הנקבה מטילה 1 או 2 ביצים, אך לרוב הגוזל שנולד ראשון הורג את אחיו. תקופת הקינון נמשכת 6 עד 7 שבועות.
הדיוויזיה ה-84 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-84 (בגרמנית: 84. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
קלמן מנחם שפירא
הרבי קלמן מנחם שפירא (נולד ב-ב' בטבת ה'תש"י, 1949, תל אביב) הוא האדמו"ר מפיאסצנה משנת 1997.