cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התפתחות החליל המודרני
המודל של 1832
תאובלד בהם עסק בין היתר גם בייצור חלילים. הוא הכיר את בעיותיו של החליל, והחל לפעול על מנת לשפר אותו. ראשית כל הוא עסק בשכלול מנגנון האיצבוע. בהם טען שלא ייתכן שמיקומם של החורים וגודלם ייקבעו על פי יכולותיו הפיזיולוגיות הטבעיות של הנגן. הוא טען שיש למקם את החורים אך ורק במיקום האקוסטי הנכון ביותר, ולחשוב על פתרונות על מנת שתהיה אפשרות לכסות את כולם, בכל שילוב אפשרי.
בהם חישב את הגודל המדויק והאולטימטיבי של כל חור, ואת המרחק שלו מן החורים האחרים, על מנת ליצור סולם מכוונן ככל הניתן. לחורים הללו הוא התאים שסתומים עם טבעות (קלפות) שהיו גדולים מספיק (עד אז החורים היו קטנים מאוד, והתאימו לכיסוי ע”י האצבעות). לאחר מכן הוא חשב על כמה וכמה דרכים ופתרונות על מנת ליצור את מערכת האיצבוע האולטימטיבית, ויצירת מנגנון שבעזרתו ניתן יהיה ליצור כל קומבינציה אפשרית בין השסתומים ב-9 אצבעות בלבד, ובהפחתה משמעותית של מספר המנופים והשסתומים. מנגנון זה נקרא מנגנון-בהם, והוא משמש באופן חלקי גם באבוב וגם בקלרינט המודרניים.
המהפכה הראשונה הגיעה בשנת 1832, בה הוצג לראשונה חליל זה, ונרשם עליו פטנט שהיה פופולרי בארצות מסוימות באירופה. בשנים שלאחר מכן הלך בהם ללמוד אקוסטיקה באוניברסיטת מינכן (שם הוא חי). מסקנותיו מלימודים אלו הובילו לעיצובו של החליל המודרני שמוכר לנו היום.
אחד ההבדלים הראשונים ששמים לב אליהם הוא שהחלילים עד בהם היו עשויים מעץ, והחלילים אחרי בהם הם ממתכת. דבר זה אינו מדויק כלל. כבר בראשית המאה ה-19 נעשו ניסיונות ליצירת חלילים ממתכת, אך מאחר שהחלילים עצמם לא היו מוצלחים, הרעיון של יצירת חליל ממתכת לא תפס. ידוע שעוד לפני החליל של 1832 עסק בהם בניסיונות של חלילי מתכת, מאחר שהוא היה צורף בזהב ובכסף. לבהם עצמו לא הייתה העדפה מכרעת בנוגע לשאלת העץ או המתכת. החליל המודרני יוצר גם בגרסת המתכת וגם בגרסת העץ, ובשניהם השתמש בהם (הוא אישית העדיף רוב הזמן לנגן על חליל שעשוי מעץ).
המודל של 1847
בהם שינה כמה דברים מהותיים במבנהו של החליל ובפרופורציות שלו. קודם כל הוא תמה על כך שמאמצע המאה ה-17 ועד המאה ה-19 אף אחד לא חשב להחליף את צורת הקונוס של החליל. החליל בצורתו המוקדמת הוא עבה בקצה העליון (של הפיה), והולך ומיצר לקראת הקצה הפתוח (הרגל). בהם שינה צורה זו. הוא קבע כי גוף החליל יהיה גליל מושלם – כלומר, החלק שהחל מאמצע הראש, ועד לקצה הפתוח יהיה בעל קוטר זהה. עוד הוא קבע כי החלק העליון, החל מן הקצה הסגור (הפקק) ועד לאמצע הראש יהיה בצורת קונוס מתרחב, כלומר ההפך מצורת החליל הישן. עוד הוא קבע, כי קוטרו של החלק הצילנדרי הוא צר מדי, ועליו להיות רחב יותר. את הקוטר האידיאלי הוא קבע על 1.7 ס”מ. בהם המשיך לשנות את הגודל של החורים, עד להגיע למצב האידיאלי. הוא קבע כי החליל מצלצל במיטבו כאשר החורים הולכים ומתרחבים ככל שמתקרבים לקצה הפתוח של החליל. עלויות הייצור של חליל כזה הן גבוהות מאוד, ולכן בהם קבע סטנדרט של 3 גדלים של חורים: שלושת החורים העליונים יהיו קטנים, שאר החורים שעל גוף החליל יהיו גדולים, והחורים שעל הרגל יהיו גדולים מאוד. בהם גם שיפר את החור שאליו נושפים, ויצר פייה מוגבהת ומעוצבת בצורה נוחה יותר לשפתיים. כמו כן הוא שינה את צורת חור הנשיפה מחור עגול-אלפטי לחור שהוא ישר בשתי הדפנות הארוכות, והולך ומתעגל בדפנות הקצרות והצדיות (חשוב לציין כי מידת האלפטיות היא עדיין לא קבועה כיום, וכי לכל חלילן יש ההעדפות שלו). בהם עיצב עוד פרופורציות רבות וערך שינויים קטנים בכוונון. כך, בשנת 1847, לאחר עבודה רבה ומאומצת, הצליח בהם, לגמרי לבדו, ליצור את החליל המודרני יש מאין. החליל הוצג באופן רשמי בלונדון בשנת 1851, ומאז ועד היום החליל הוא כמעט אותו חליל, למעט שדרוגים קטנים שהוסיפו חברות ייצור החלילים לאורך השנים.
אברהם שלו
אברהם שלו (5 באפריל 1930 - 7 בפברואר 2018) היה מפיק, במאי וסופר, מיוצרי סרטי התעודה הראשונים בישראל, שפעל במסגרת שירות הסרטים הישראלי וכחברה עצמאית משנות ה-90 ("רחלות"). כמו כן כתב מספר רומנים וספרי שירה. חבר באיגוד הבמאים הישראלי.
ביוגרפיה
שלו נולד בירושלים בשנת 1930 בשכונת מחנה יהודה, מצאצאיו של יואל משה סלומון. הוא התחנך חינוך חרדי בישיבת "עץ חיים" בין השנים 1936–1942. אחר כך למד בבה"ס תלמוד תורה "דורש ציון" ובהמשך למד לימודי הוראה בסמינר מזרחי בירושלים. כשפרצה מלחמת העצמאות הצטרף לארגון ההגנה ולחם במסגרתו. בין השנים 1950–1953 עבד כפקיד בסוכנות היהודית בירושלים. בהמשך (בין השנים 1954-1957) עבד כמורה בכפר הנוער בן שמן שם לימד תנ"ך, ספרות, אנגלית וערבית ובהמשך לימד בתיכון הכפר הירוק בנווה אילן. בשנת 1961 הצטרף לשירות הסרטים הישראלי שם עבד כ-11 שנה ושימש כסגן מנהל. במסגרת עבודתו בשירות הסרטים הישראלי הפיק למעלה מ-20 סרטי תעודה ותשדרי שירות. בשנת 1970, יצא לדרכו העצמאית בחברת "רחלות" ושם המשיך להפיק וליצור סרטי תעודה עבור הטלוויזיה הישראלית ורשות השידור. ב-1991 חזר גם ללמד קולנוע בכפר הנוער בן שמן כ-7 שנים. הוא נפטר בתל השומר בתאריך ב-7 בפברואר 2018 מסיבוך של דלקת ריאות.
סרטי תעודה
בין יצירותיו הבולטות: • תיאטרון בישראל, 1967 (סרט תיעודי קצר) • שישה ימים לנצח (דוקומנטרי אודות מלחמת ששת הימים) • הרחוב הוא גם שלך (סרט בהפקת מרכז השלטון המקומי) •תנועת השומר, 1979 (סרט דוקומנטרי עבור שירות הסרטים הישראלי במשרד ראש הממשלה) • ששת הימים, 1970 (מפיק בפועל, סרט תעודה, 90 דק, עבור הטלוויזיה הכללית) • צבי בן-יוסף, 1980 (סרט תעודה 60 דק', שודר בטלוזיה הכללית מועמד לפרס כינור דוד) • יהודה שרת- מלחין וקומפוזיטור, 1982 (סרט תעודה 60 דק' עבור רשות השידור) • מרדכי זעירא – משורר, 1984 ( סרט תעודה, 60 דק', עבור רשות השידור) •"האמן המאמץ" ­ חייו ויצירתו של הרמן שטרוק (סרט תיעודי קצר)
גדי שמשון
גדי שמשון (נולד ב-16 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי עורך ומומחה ישראלי בתחום האינטרנט.
ביוגרפיה
שמשון נולד בקריית גת ועסק בצילום מנעוריו. כשהשתחרר מצה"ל למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית צבי ולמד בתוכנית המולטימדיה של מרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 1988 זכה תסריט שכתב במקום הראשון בתחרות של המכון הישראלי לקולנוע והוא ביים לפיו את הסרט "מקום זמני". באותה תקופה החל שמשון בפנייה לתחום התקשורת והחל לעבוד ככתב ועורך בכלי תקשורת מקומיים ביניהם "צומת השרון" ו"תל אביב".
בינואר 1997, כפרויקט במסגרת לימודיו, העלה לרשת מגזין בשם "מוניטור", הנחשב למגזין האינטרנט העברי הראשון. המגזין נסגר בסוף אותה שנה לאחר שנכשל הניסיון למכור אותו ל"ידיעות אחרונות".
שמשון הצטרף לפורטל "וואלה!" והיה לעורך הראשון של האתר. בשנת 1999 הוביל את צוות הקמה של פורטל "נענע" ושימש עורכו הראשי במשך כשנתיים.
לאורך השנים כתב וערך במגזינים ועיתונים רבים, ביניהם: בלייזר, הארץ, חדשות, גלובס, העיר, ynet, עכבר העיר, PC מגזין, מעריב, אותות ועוד.
שמשון שימש כדירקטור בחברת "תפוז אנשים" במשך שלוש שנים וחצי, במקביל לעבודתו כיועץ לחברות בתחום האינטרנט. בסוף 2008 הקים שמשון את "פ.צ. בלוגים", המפעילה חמישה בלוגים ישראליים מוכרים תחת חסות של חברת הסלולר אורנג'.
בשנים 2011- 2014 שימש שמשון כמנהל המדיה הדיגיטלית של הסוכנות היהודית.
ב-2015 הקים שמשון את "אלף אלף דיגיטל", סוכנות לשיווק תוכן דיגיטלי.
מחוז קרגנדה
מחוז קרגנדה (בקזחית: Қарағанды облысы; ברוסית: Карагандинская область - קרגנדינסקאיה אובלסט) הוא מחוז בקזחסטן הקרוי על שם בירתו, קרגנדה.
היסטוריה
בימי ברית המועצות, שימש המחוז לכריית פחם בידי מחנות עבודה של גולאג. לאחר מלחמת העולם השנייה, יוזף סטלין, הצאר של ברית המועצות, גירש אנשים ממוצא גרמני אל המחוז.
היו מספר שינויי גבולות בהיסטוריה של המחוז. בשנת 1954, המחוז ויתר על חלקים ממנו לטובת מחוז קוסטנאי ומחוז אלמטי. בשנת 1973, מחוז דז'זקזגאן התפצל ממנו. בשנת 1988, מה שנותר ממחוז קרגנדה נמסר לחלק הדרומי של מחוז אקמולה. כשקזחסטן קיבלה עצמאות לבסוף בשנת 1991, מחוז קרגנדה התנתק חזרה למצב שהיה לפני שנת 1988. בשנת 1998 מחוז אקמולה התפצל ומוזג עם מחוז קרגנדה, מה שגרם לו להיות המחוז הגדול ביותר בתולדות קזחסטן.
ממצאים ארכאולוגיים
ביולי 2019, נמצאו במחוז שרידים של זוג צעיר מלפני 4,000 שנה, בידי קבוצה של ארכאולוגים בהנהגת איגור קוקושקין. קוקושקין הניח שהיו ממשפחה עשירה ע"פ חפצי הזהב והתכשיטים שנמצאו לידם.
גבולות
מחוז קרגנדה מכסה שטח של כמעט 428,000 קמ"ר, מה שגורם לו להיות המחוז הגדול ביותר בקזחסטן. אף על פי שהמחוז לא גובל באף מדינה אחרת, הוא גובל כמעט בכל המחוזות, בגלל מיקומו באמצע המדינה. המחוזות שהוא גובל בהם הם: מחוז אקטובה ממערב, מחוז קוסטנאי מצפון-מערב, מחוז אקמולה מהצפון, מחוז פבלודר מצפון-מזרח, מחוז מזרח קזחסטן ממזרח, מחוז אלמטי מדרום-מזרח, מחוז ז'אמבול ומחוז טורקיסטן מדרום, ומחוז קיזילידורה מדרום-מערב.
שרה יורק ג'קסון
שרה יורק ג'קסון (באנגלית: Sarah Yorke Jackson; 16 ביולי 1803 – 23 באוגוסט 1887) הייתה כלתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. שימשה כמארחת לצדה של הגברת הראשונה אמילי דונלסון ולאחר מותה של אמילי, כגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-19 בדצמבר 1836 עד 4 במרץ 1837.
מחוז קרגנדה
פארקים לאומיים
המחוז ברובו צחיח ושטוח, בנוי ממישורים עם מעט גבעות, ונחלים עונתיים. הפארק הלאומי קרקרלי, המכסה שטח של 903,000 דונם, נמצא בשטח המחוז. פארק לאומי אחר במחוז, נקרא נווה המדבר של הרי קיזילראי, שיש בו סביבה טבעית ומראות היסטוריים.
מקורות מים
נהר אישים (2,450 ק"מ), יובל של נהר אירטיש, מתחיל בשטח המחוז. נהר נורה (978 ק"מ), הוא עוד נהר עיקרי בשטח המחוז. שני הנהרות מחדשים את המים שלהם מנהר אירטיש, בעזרת תעלת אירטיש-קרגנדה בת 451 הקילומטרים. אגם בלחש ממוקם בצד הדרום-מזרחי של המחוז.
שרה יורק ג'קסון
ביוגרפיה
שרה הגיעה לבית הלבן ב-26 בנובמבר 1834 והחלה מיד לשמש כמארחת רשמית וגברת ראשונה בפועל לצדה של אמילי דונלסון, אחייניתו של הנשיא. הנשיא שביקש להימנע מחוסר נעימות, כינה את שרה "הגברת מהרמיטייג'" ולא הגברת הראשונה, תפקידה של אמילי. ב-1836 חלתה אמילי בשחפת. כתוצאה מכך שרה לקחה את כל מטלותיה. לאחר מותה של אמילי בנובמבר באותה שנה, מונתה שרה באופן רשמי לתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית. היא שימשה בתפקיד עד סוף כהונתו של ג'קסון, מספר חודשים לאחר מכן.
מחוז קרגנדה
דמוגרפיה
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022, במחוז מתגוררים כ-1.134 מיליון בני אדם.
שרה יורק ג'קסון
ביוגרפיה
לאחר סיום כהונתו של אנדרו ג'קסון, עברו הג'קסונים להתגורר באחוזת הרמיטייג', ששוקמה מאז השרפה. אנדרו התגורר במקום עד מותו ב-1845. בני הזוג המשיכו להתגורר באחוזה, אך עזבו אותה לבסוף בסמוך לפרוץ מלחמת האזרחים, ועברו להתגורר במדינת מיסיסיפי. שרה נפטרה ב-1887. אחוזת הרמיטייג' נרכשה על ידי מדינת טנסי והיא משמשת עד היום כאתר לזכרו של הנשיא השביעי, אנדרו ג'קסון.
מחוז קרגנדה
קבוצות אתניות
הרכב האוכלוסייה נכון לשנת 2020:
חלוקה מנהלית
מחוז קרגנדה מחולק ל-13 נפות: במשך כמה עשורים בתקופת ברית המועצות, החלק הדרומי של מחוז קרגנדה היה מחוז נפרד, הנקרא מחוז ג'זקזגן, והמרכז המנהלי שלו היה העיר ג'זקזגן.
תמיד ביחד
תמיד ביחד היא סדרת טלוויזיה מקורית של ערוץ דיסני, שנוצרה על ידי סקוט תומאס וג'ד אלינוף.
עלילה
סיד עוברת לגור אצל חברתה הטובה שלבי, כיוון שהוריה חוקרים ארכאולוגיה בפרו. הן פוגשות בבארי השכן המדען הצעיר, וכשהן היו במעבדה שלו הן הפעילו בטעות מכונה שנתנה להן את היכולת לנוע בזמן בכל פעם שהן נוגעות אחת בשנייה וחושבות על מקום וזמן לעבור אליו. בסדרה הן צריכות להיות אחראיות על הכוח שלהן, ולפעמים הן גם פותרות תעלומות, לדוגמה בעונה הראשונה הבנות גילו שבעתיד הולכים לעשות עליהן ניסויים במעבדת העתיד, ובעונה השנייה מגיעה לעולם שלהן נסיכה מימי הביניים אשר הן מגלות כי היא מיועדת לנוכל והן עוזרות לה.
דמויות משנה
הלכה לנשף עם בארי, ובסוף הסדרה, נישקה אותו.
L'Histoire
L'Histoire הוא כתב עת חודשי צרפתי העוסק בהיסטוריה פופולרית. כתב העת נוסד בשנת 1978 על ידי מישל שודקיביץ' ומישל וינוק. עורכת העיתון כיום היא ולרי חנין (Valérie Hannin). הוא מעניק מקום גדול לחקר חדשות אך גם לפרסום, תערוכות, מדיה, אינטרנט וכו'. נושאים מיוחדים מיועדים למנויים: תצוגה מקדימה של סרטים, כנסים, ביקורים פרטיים במקומות יוקרתיים וכדומה.
כיום שייכת ההוצאה של כתב העת לפרנסואה פינו (François Pinault), אשר מוציא לאור גם את העיתון Le Point.
מוסר הלכה למעשה
מוסר הלכה למעשה (Practical Ethics) הוא ספר מבוא לאתיקה יישומית מאת הפילוסוף פיטר סינגר. הספר יצא לאור ב-1979, וב-1993 הופיעה מהדורה מורחבת שתורגמה לעברית. חלק מהעמדות המוצגות בספר עוררו סערה ציבורית בגרמניה ובאוסטריה.
הספר דן ברבות מהסוגיות הקלאסיות של אתיקה יישומית: שחרור בעלי-החיים, העדפה מתקנת, החובה לסייע לעניי העולם, הפלות, המתות חסד והמתת עוללים, ניסויים בעוברים, איכות הסביבה ומרי אזרחי.
שחרור בעלי חיים
סינגר טוען שעלינו לקבוע כיצד יש להתחשב באינטרסים של ישות על פי תכונותיה הקונקרטיות (כגון מודעות עצמית ורציונליות), ולא על פי השתייכותה לקבוצה מופשטת כלשהי (כגון המין האנושי). ההפרדה המוסרית בין בעלי חיים לבני אנוש היא שרירותית ונשענת על דוקטרינות דתיות. העדפה על יסוד המין הביולוגי אינה אלא סוגנות – מונח שנוצר על משקל גזענות ומציין אפליה פסולה של יצורים מסוגים אחרים.
בהתאם לכך טוען סינגר כי כאשר מדובר בבעלי חיים רציונליים ומודעים לעצמם, אסור להשתמש בהם לצורכי מזון ומחקר. עלינו להתחשב באינטרסים של בעלי חיים כשם שאנו מתחשבים באינטרסים של בני אנוש.
הצמחונות של סינגר אינה משרתת רק את עמדותיו בקשר לבעלי חיים אלא גם את עמדותיו בנוגע לסיוע לרעבים ולהגנת הסביבה. סינגר כותב שהארצות העשירות משתמשות ברוב התבואה כדי להזין בעלי חיים, כלומר הן הופכות אותה לבשר, לחלב ולביצים; אילו חילקו את התבואה הזו לנזקקים, הן היו מעבירות את הרעב מן העולם. צעד זה היה משרת גם את הסביבה, מפני שתעשיית הבהמות למאכל אחראית לחלק ניכר מגזי החממה.
איכות הסביבה
בספרו טוען סינגר שכדי לקבוע אם קיימת הצדקה לפגוע בטבע יש להביא בחשבון לא רק שיקולים כלכליים אלא גם שיקולים אסתטיים והיסטוריים; יתר על כן, יש להתחשב באינטרסים של כל היצורים החישוניים (כלומר היצורים המתנסים בכאב ובהנאה) הנוגעים בדבר. עם זאת, לטענת סינגר אין מקום להרחיב את תחומי המוסר אל מעבר ליצורים חישוניים – לצמחים, למערכות אקולוגיות או לנטיפים. זאת משום שבמקרים אלה קשה להעניק פשר למושג האינטרס: פרחים ואגמים אינם מתנסים בהנאה ובכאב.
עניי העולם ופליטים
ארוחת הצהריים של אדם רעב היא צורך בסיסי יותר ממכונית שנייה של משפחה מבוססת, מציין סינגר. לכן האדם המוסרי בארצות השפע חייב לוותר על חלק ניכר מהכנסתו כדי לספק את צורכיהם הבסיסים של עניי העולם. אם הוא אינו עושה כך, הוא מניח לעניים לגווע ברעב והדבר דומה לרצח.
דאגה לעניי העולם באה לידי ביטוי גם בפרק המוקדש לסוגיית הפליטים. אליבא דסינגר, מדינות חייבות לגבש מדיניות הגירה על יסוד האינטרסים של כל האנשים המושפעים ממנה, אזרחים ופליטים כאחד. האינטרס של הפליטים במזון, במלבוש, במחסה, במרפא ובחינוך מכריע את האינטרס של האזרחים במותרות. מדינות השפע חייבות לקלוט פליטים כל עוד ההגירה אינה מסכנת את שלום הציבור ואת איכות הסביבה.
הפלות, המתות חסד והסערה הציבורית בגרמניה ובאוסטריה
סינגר מאמין שאין מקום להעניק הגנה לחייהם של אנשים העתידים להתענות בייסורים חשוכי מרפא, יהיו אלה עוברים, תינוקות בני יומם או בוגרים נוטים למות. לחיי אנוש יש ערך משתנה, טוען סינגר, ולעיתים ראוי ליטול חיי אנוש בכוונה – למשל אם אדם חושב שטוב מותו מחייו. עמדות אלה מעוררות התנגדות עזה בארצות דוברות גרמנית, היות שבעיני תושביהן הן דומות לתוכנית "המתות החסד" של הנאצים. בנספח למהדורה השנייה מתוארת הסערה שחולל הספר בארצות דוברות גרמנית.
לקריאה נוספת
פיטר סינגר, מוסר הלכה למעשה, מאנגלית דבי אילון, בעריכת מרב רוזנטל-מרמורשטיין, סדרת בדיוק: הפילוסופיה האנליטית (ירושלים: מאגנס, 2009)
ר.ב. לייפציג
ראסן בול שפורט לייפציג (בגרמנית: RasenBallsport Leipzig) המכונה גם רד בול לייפציג הוא מועדון כדורגל גרמני, המשחק בעיר לייפציג, סקסוניה שבגרמניה. המועדון משחק בליגת הבונדסליגה.
היסטוריה
המועדון הוקם במאי 2009. ראסן באל שפורט לייפציג הוא המועדון החמישי שקבוצת רד בול בחרה להשקיע בו אחרי רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, ניו יורק רד בולס מה-MLS, רד בול ברזיל מליגת העל הברזילאית ורד בול גאנה מגאנה.
המועדון נתקל בשתי בעיות עם ההתאחדות הגרמנית לכדורגל. ראשית, ההתאחדות לא מאשרת ששם של ספונסר יהיה חלק משם של קבוצה. שנית, החזקת קבוצה בידי אדם אחד או ישות אחת אינה מותרת בידי הליגה. במטרה להתגבר על הבעיות הללו, שינה את שמו חזרה מ"רד בול לייפציג" ל"ראסן באל שפורט" ראשי התיבות של שני השמות נכתבים בצורה זהה - RB. בנוסף המועדון עבר לשיטה של הצבעה וחברות במועדון כשעדיין המממנת העיקרית היא חברת רד בול האוסטרית.
המועדון הציב לעצמו מטרה שקבוצתו תעפיל לליגה הבכירה בתוך 8 עד 10 שנים משנת הקמתה. לאחר הקמתו קנה המועדון את קבוצת SSV מרקראנשטאט מהליגה הגרמנית החמישית, שפעלה בעיירה הסמוכה ללייפציג, ובכך למעשה קנה את מקומה בליגה, במטרה להחליפה עם קבוצתו. לאחר מכן גם עברה הקבוצה לאצטדיון המרכזי בלייפציג, שלקח חלק באירוח משחקי מונדיאל 2006.
בעונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונת 2016/17 רשמה הקבוצה הצלחה גדולה כאשר סיימה את עונת הבכורה שלה בבונדסליגה במקום השני, והבטיחה מקום בליגת האלופות. עם זאת, נגד הקבוצה קיימת ביקורת עצומה, על כך שמדובר בקבוצה השייכת לתאגיד רד בול ולא לאוהדים, ועל היעדר מסורת. כאשר הקבוצה יצאה למשחקי החוץ, התקיימו נגדה מחאות רבות כחלק מביקורת זו, ואף התארגנו מספר חרמות נגד המשחקים.
בעונת 2017/2018 הקבוצה העפילה לשלב רבע גמר הליגה האירופית, בעונת הבכורה שלה במפעל והייתה לקבוצה הראשונה שעולה לרבע גמר אירופי בעונת הבכורה שלה מאז שעשתה זאת קבוצת קרלסרוהה בעונת 1993/1994.
בעונת 2019/2020 העפילה לחצי גמר ליגת האלופות לראשונה בתולדותיה שם הפסידה 3–0 לפריז סן-ז'רמן הצרפתית. בעונת 2020/21 סיימה במקום השני בבונדסליגה, העפילה לגמר הגביע הגרמני אך הפסידה לבורוסיה דורטמונד 1-4 ובליגת האלופות הודחה על ידי ליברפול האנגלית.
בעונת 2021/2022 העפילה לחצי גמר הליגה האירופית אך הפסידה לגלאזגו ריינג'רס 2-3 בסיכום שני המשחקים. בגביע הגרמני העפילה הקבוצה לגמר לאחר שגברה בשמינית הגמר את האנזה רוסטוק, ברבע הגמר גברה על האנובר 96 ובחצי הגמר גברה על אוניון ברלין. במשחק הגמר גברה בדו-קרב פנדלים על פרייבורג וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה. בעונה שלאחר מכן זכתה בשנית בגביע לאחר שגברה 2-0 על איינטרכט פרנקפורט. דבר הז הוביל באוגוסט 2023 לזכייה ראשונה בתולדות המועדון בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 3-0 על באיירן מינכן.
סגל הקבוצה
נכון ל-13 באוגוסט 2023
(קפטן)
(קפטן שני)
(בהשאלה מליברפול)
סרז' למוי
סאז' למוי (צרפתית: Serge Lemoine; נולד ב-8 במרץ 1943) הוא חוקר אמנות והיסטוריון צרפתי.
אודות
בין השנים 1996 ל-2001 שימש כמנהל מוזיאון גרנובל. בין השנים 2001 ל-2008 שימש כנשיא מוזיאון ד'אורסה. בשנת 1999 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז 4 (סורבון).
בשנת 2005 מונה לחבר במסדר האמנויות והספרות ובשנת 2008 לקצין בלגיון הכבוד.
אסף רפפורט
אסף רפפורט (נולד ב-28 באוגוסט 1983) הוא מהנדס תוכנה ויזם סדרתי ישראלי המתמחה בתחום אבטחת מידע. המייסד של חברת אבטחת המידע Wiz ושל חברת אבטחת המידע "אדאלום", שנמכרה בכ-320 מיליון דולר למיקרוסופט בשנת 2015. בשנים 2018–2019 היה מנכ"ל "מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח" ומנהל חטיבת אבטחת הענן של מיקרוסופט. הונו האישי מוערך בכ-600 מיליון דולר.
כריסטוף הופמן
גוטלוב כריסטוף יונתן הופמן (בגרמנית: Gottlob Christoph Jonathan Hoffmann; 2 בדצמבר 1815 - 8 בדצמבר 1885) היה תאולוג גרמני, ממייסדי תנועת הטמפלרים.
אסף רפפורט
ביוגרפיה
רפפורט נולד בתל אביב. בנעוריו למד בתיכון אליאנס בתל אביב והחל ללמוד במקביל ללימודים בתיכון לתואר ראשון. הוא בוגר תוכנית תלפיות של צה"ל, במסגרתה סיים בשנת 2005 תואר ראשון בפיזיקה, מתמטיקה ומדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2004–2010 שירת בצה"ל כמהנדס תוכנה ומנהל פרויקטים ביחידה הטכנולוגית בחיל המודיעין, יחידה 81 בדרגת סרן. בעל תואר שני במדעי המחשב מהטכניון (2012).
כריסטוף הופמן
חייו
בצעירותו למד באוניברסיטת טיבינגן תאולוגיה, וב-1848 נבחר כנציג האוניברסיטה באספה הלאומית של פרנקפורט, לאחר שניצח את המועמד הנגדי דוד שטראוס.
אסף רפפורט
קריירה
בשנים 2010–2012 עבד בתאגיד הייעוץ האסטרטגי "מקינזי" בישראל ובאוסטרליה.
כריסטוף הופמן
חייו
לאחר שנכזב מחוסר יכולתו להשפיע על אופייה הדתי של המדינה באמצעות פוליטיקה, החליט הופמן להקדיש את חייו להקמת "ממלכת האל" בארץ ישראל. הוא הצטרף לקבוצת מאמינים, אשר התפרסמה ב-1854 בשם "ידידי ירושלים", ומאוחר יותר, ביוני 1861, התאגדה באופן רשמי ככנסייה עצמאית בשם "Deutscher Tempel" ("המקדש הגרמני"). חברי הקבוצה כינו עצמם בכינוי "טמפלרים".
אסף רפפורט
אדאלום
בשנת 2012 היה שותף להקמת חברת הסטארטאפ "אדאלום". החברה פיתחה מערכת לניטור ואבטחה של שימושים ארגוניים בתוכנות מקוונות. המערכת של אדאלום מאפשרת לארגונים לנטר פעילות עובדים ולזהות התנהגויות חריגות. כשהיא מזהה איום או פעילות חשודה היא מתריעה על כך בפני מנהל אבטחת המידע בארגון. רפפורט כיהן כמנכ"ל החברה ובשנת 2013 עבר לנהל את החברה מסן פרנסיסקו, שבקליפורניה, ארצות הברית. ביולי 2015 נמכרה החברה למיקרוסופט תמורת 320 מיליון דולר. רפפורט הפך למנהל חטיבת האבטחה בענן של מיקרוסופט.
מיקרוסופט ישראל
בינואר 2018 מונה רפפורט למנכ"ל מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח (והחליף בתפקיד את יורם יעקבי). המינוי נחשב מפתיע בשל גילו הצעיר יחסית של רפפורט (34) באותה עת. נכון ליולי 2019, מרכז המחקר והפיתוח אותו ניהל רפפורט מונה כ-1,500 עובדים (לעומת כ-1,100 בעת כניסתו לתפקיד). בנוסף על תפקידו זה, המשיך לנהל את חטיבת האבטחה בענן של מיקרוסופט ישראל, שרכשה מלבד אדאלום את חברות הסטארטאפ הישראליות "אאורטו" (בשנת 2014) ו"סקיור איילנדס" (בשנת 2015).
Wiz
בדצמבר 2019 הודיע על פרישתו ממיקרוסופט לשם הקמת חברת הזנק חדשה. וב-2020 הקים יחד עם עמי לוטבק, רועי רזניק וינון קוסטיקה, חבריו עמם הקים את אדאלום, את חברת אבטחת הענן Wiz, שהגיעה תוך חודשים מעטים למעמד של חד-קרן, ובהמשך הפכה אותו למיליארדר.
פעילות חברתית
רפפורט חבר בארגון LGBTech, שמטרתו היא העלאת המודעות במגזר העסקי בכלל, ובהייטק בפרט, לצורכיהם ורגישויותיהם של עובדים מקהילת הלהט"ב.
בשנת 2016 ייסד יחד עם עמותת מעברים תוכנית מלגות עבור הקהילה הטרנסג'נדרית. רפפורט רתם את חברת מיקרוסופט לתמוך בשני מיזמים אלה.
ביולי 2018 היה ממובילי מחאת הלהט"ב כשהצהיר על מענק פונדקאות כמנכ"ל מיקרוסופט מחקר ופיתוח ישראל.
במהלך המחאה נגד הרפורמה המשפטית בשנת 2023 הודיע רפפורט כי וויז שבבעלותו תיישם מדיניות של הוצאת כספים מישראל.
מארק ונדרלו
מארק ונדרלו (בהולנדית: Mark Vanderloo; נולד ב-24 באפריל 1968) הוא דוגמן ושחקן הולנדי.
ביוגרפיה
ונדרלו נולד בדרום הולנד, ובגיל 22 החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת אמסטרדם. הוא התגלה כדוגמן לאחר שהתלווה לצילומים עם חברתו הדוגמנית, והפך לדוגמן הראשי של הוגו בוס במודעות פרסום בצבעי שחור לבן ובשלטי חוצות. הוא צעד על מסלולי תצוגות בבירות אופנה ברחבי העולם, כדוגמן הוא גם הופיע בין היתר בתוכנית "בית הסגנון" בהנחיית סינדי קרופורד ובטקסים של פרסי אופנה כמו "VH1 Fashion Awards" שם נבחר לדוגמן השנה ו-"MTV Fashionably Loud", בנוסף הוא עבד בין היתר עבור ולנטינו ובננה ריפבליק. ב-1998 הופיע בסרט "סלבריטי" לצד לאונרדו דיקפריו.
בשנת 2002 הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה הספרדית "Javier ya no vive solo".
כריסטוף הופמן
חייו
ב-1868 התיישבו הטמפלרים, והופמן בהם, בארץ ישראל. הם קנו בתים ואדמות ביפו מידי ההתיישבות הכושלת של ג'ורג' אדמס האמריקני, והקימו את המושבה הטמפלרית הראשונה בארץ.
ב- 1880 הציע הופמן לד"ר קרל לורץ' לנהל את בית החולים הגרמני ביפו..
הופמן מת ב-8 בדצמבר 1885 במושבה הגרמנית בעמק רפאים.
ספרו האוטוביוגרפי למחצה "Mein Weg nach Jerusalem" ("דרכי לירושלים", נדפס ב-1884) מתאר את התלאות שעבר בדרך להגשמת החזון למציאות. בנו, כריסטוף הופמן השני (1911-1847), שימש כיושב הראש של אגודת הטמפלרים משנת 1890 ועד פטירתו.
הרחוב הראשי במושבה הטמפלרית שרונה נקרא על שמו של הופמן, אך כיום זהו רחוב דוד אלעזר בקריה.
מארק ונדרלו
ביוגרפיה
מראה פניו וגופו היוו את הבסיס לדמותו של המפקד שפרד בסדרת משחקי הווידאו Mass Effect, ב-2008 התארח בעונה ה-11 של התוכנית "הטופ מודל הבאה".
גן החיות של לה-פלש
גן החיות של לה-פלש הוא גן חיות בשטח של 140 דונם, אשר נפתח בשנת 1946 בלה-פלש, צרפת.
גן החיות הוא ביתם של כ-1,600 בעלי חיים המייצגים כ-160 מינים, והוא חבר בהאגודה האירופית של גני חיות ואקווריומים (EAZA) והאגודה העולמית של גני חיות ואקווריומים (WAZA). גן החיות של לה פלש הוא כיום אחד הפארקים הטבעיים ביותר בצרפת, עם 441,000 מבקרים בעונת 2017
משנת 2000, הוא השתתף בתוכנית הניטור לאוכלוסיות יונקים ימיים לאורך חופי צרפת. מאז שנת 2007 הוא תומך בארגון "Kalaweit", שמטרתו שמירה על גיבונים ועל בית הגידול שלהם באינדונזיה. מאז 2012 גן חיות נותן מימון לארגון הברזילאי "Projeto Tamandua" במטרה להפוך את המחקר הגלובלי הראשון על דוב נמלים זוטי.
בגן החיות קיימת אטרקציה ייחודית של השכרת לינה, כאשר הנוף הנשקף מהחדרים צופה ישירות לכלובי בעלי החיים
בחודש נובמבר 2017, גן החיות נרכש על ידי רשת פארקי השעשועים Looping Group, אשר מתכננת להשקיע עשרה מיליון יורו עד 2020 בפיתוח גן החיות תוך הרחבת קומפלקס מלון ומרפאה וטרינרית.
כוכב משתנה
היסטוריה
על פי התורה האריסטוטלית, היו השמים קבועים ולא משתנים (למעט תנועת כוכבי הלכת והירח). תורה זו נחשבה כנכונה בתרבות האירופית עד למאה ה-16, למרות שסביר שהיו בעבר אירועים של הופעת כוכבים חדשים והיעלמותם (למשל אירועי סופרנובה 1054 וסופרנובה 1181), אך אלו לא תועדו בתרבות האירופית, למרות שזכו לתעוד בתרבויות אחרות.
בשנת 1667 תועד הכוכב המשתנה השני - אלגול (אם כי סביר שדבר השתנותו היה ידוע עוד קודם לכן). מאז תועדו בשביל החלב למעלה מ-40,000 כוכבים משתנים ועוד כ-10,000 בגלקסיות אחרות.
תצפיות ומדידות
המאפיין הבולט של כוכבים משתנים הוא שינוי הבהירות, אך השינוי בעוצמת הקרינה אינו בהכרח אחיד על פני כל ספקטרום הפליטה של הכוכב. ייתכן, למשל, ששינוי בטמפרטורת הכוכב יביא לגידול בפליטה בתחום ספקטרלי אחד ולהקטנת הפליטה בתחום אחר. שינויים במאפייני הסעת החום בשכבות החיצוניות של הכוכב או שינויים בשקיפות של שכבות אלו יכולים להתאפיין בשינוי בפליטה של תחום ספקטרלי מסוים ולהשאיר תחום אחר כמעט ללא שינוי.
למרות שבאמצעות שימוש בטלסקופ בלבד (ואפילו טלסקופ חובבים) ניתן לזהות את השינויים באורם של כוכבים משתנים רבים ולהעריך את שינויי הבהירות על ידי השוואה לבהירות של כוכבים סמוכים, זיהוי מקצועי של השינויים בבהירותם של כוכבים משתנים נעשה באמצעות מדידת עוצמת האור בתחומים שונים באמצעות ספקטרופוטומטר ומכשירי מדידה נוספים. ביצוע מדידות עוקבות לאורך זמן ורישום הנתונים בגרף יוצר את עקומת הבהירות של הכוכב ומאפשר להבחין במאפייני ההשתנות:
ניתוח ספקטרוסקופי של אור הכוכב מאפשר להבחין בשינויים בספקטרום הנפלט ולהסיק מהם על גורמי ההשתנות:
מצירוף המדידות ניתן בדרך כלל לשער את המנגנון הגורם לשינויים הנצפים באורו של הכוכב וכך למיין את הכוכבים המשתנים על פי סוגם ועל פי מנגנון ההשתנות.
סוגי כוכבים משתנים
ניתן לסווג את הכוכבים המשתנים על פי פרמטרים שונים:
כוכבים משתנים מסיבות חיצוניות
השתנות הבהירות מסיבות חיצוניות נובעת בדרך כלל מהסתרה של אור הכוכב על ידי בן זוג עמום יותר - ליקוי מאורות. עם זאת, קיימים כוכבים שבהירותם אינה אחידה או שצורתם אינה כדורית ולכן בהירותם משתנה כאשר הם מסתובבים סביב צירם.
משתנים לוקים
כוכבים אלו הם למעשה מערכת זוגית בה זוג כוכבים מקיפים זה את זה כך שקו הראייה אל כדור הארץ נמצא במישור הסיבוב. כאשר אחד הכוכבים עובר על פני הכוכב השני הוא מסתיר אותו וגורם לירידה בעוצמת ההארה הכוללת של זוג הכוכבים. גודל השינוי תלוי בהפרש הבהירויות של זוג הכוכבים, בגודלם ובזווית המדויקת בין מישור הסיבוב ובין קו הראייה אל כדור הארץ. השינוי הגדול ביותר בבהירות מתקבל כאשר אחד הכוכבים עמום בהרבה מהשני וגדול ממנו וכן הזווית קטנה מאוד כך שמתקבלת הסתרה מלאה של הכוכב הבהיר על ידי העמום.
סיווג משנה:
הפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים
מ-1981 ועד למותו בדצמבר 2000 עמד בראש הפטריארכיה של ירושלים דיאודורוס קריבליס. באוגוסט 2001 נבחר כיורשו אירינאוס הראשון, אך הוא הודח ב-2005, והחל מדצמבר 2007 מכהן תיאופילוס השלישי כפטריארך.
כוכב משתנה
משתנים מסתובבים
כוכבים אלו מאירים בצורה לא אחידה. סיבובם העצמי סביב צירם מביא לשינוי בעוצמת האור כפי שהוא נצפה מכדור הארץ. חוסר האחידות של ההארה יכול לנבוע מסיבות שונות כמו צורה גאומטרית לא סימטרית ביחס לציר הסיבוב או כתוצאה מכך שהקרינה נפלטת בצורה לא אחידה מפני הכוכב.
הפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים
התואר המלא של הפטריארך הוא "פטריארך העיר הקדושה ירושלים וכל ארץ הקודש, סוריה, מעבר לנהר הירדן, כנא הגליל, וציון הקדושה". הפטריארך הוא ראש אחוות הקבר, והמנהיג הדתי של כ-130,000 נוצרים אורתודוקסים בארץ הקודש, רובם ערבים נוצרים.
הפטריארכיה מתחקה אחר קו הירושה שלה אל הבישופים הנוצרים הראשונים של ירושלים, הבישוף הראשון הראשון היה יעקב הצדיק במאה ה-1 לספירה. ירושלים קיבלה מעמד נעלה במהלך ועידת כלקדון בשנת 451 ויובנאליס, בישוף ירושלים הפך לפטריארך הראשון שלה. בשנת 531 הפכה ירושלים לאחת מחמש הפטריארכיות הראשונות.
כוכב משתנה
משתנים מסתובבים
סיווג משנה:
כוכבים משתנים מסיבות פנימיות
השתנות הבהירות מסיבות פנימיות נובעת בדרך כלל משינוי במאפייני הכוכב כמו רדיוס, טמפרטורה, שדה מגנטי ואפילו שינוי מסה בעקבות אינטראקציה עם בן זוג. השינויים יכולים לנבוע ישירות משינוי בקצב ההיתוך הגרעיני בכוכב או ממעבר של הכוכב למצב של חוסר שיווי משקל הידרוסטטי.
משתנים פועמים
כוכבים אלו מתנפחים ומתכווצים לסירוגין, חלקם במחזוריות סדירה וחלקם במחזוריות סדירה למחצה כאשר אורך המחזור משתנה מעט מפעם לפעם סביב אורך מחזור ממוצע. השינויים ברדיוס גורמים לשינויים גם בטמפרטורה ולכן יחד עם הבהירות משתנה גם הספקטרום של האור הנפלט מהכוכב.
משתנים קפאידיים
משתנים קפאידיים הם ענקים או על-ענקים צהובים שיצאו מהסדרה הראשית ושהשינוי ברדיוס ובבהירות נובע משינויים בשכבות ההליום שלהם. ההליום עובר יינון כתוצאה מהקרינה הנפלטת מליבת הכוכב והופך להיות אטום יחסית לקרינה. כתוצאה מכך שכבות ההליום מתנפחות והכוכב מגדיל את רדיוסו עד לנקודה שבה צפיפות הקרינה יורדת והיינון של ההליום פוחת, כך שההליום נהיה שוב שקוף, הקרינה חולפת דרכו ושכבות ההליום מתכווצות חזרה. זמן המחזור של השינוי תלוי ישירות בעוצמת ההארה של הכוכב ולכן ניתן לקבוע את בהירותו המוחלטת של הכוכב (ומכאן גם את מרחקו) על פי זמן המחזור שלו. קיימים סוגים שונים של משתנים קפאידיים (בעלי יחסים מעט שונים של זמן מחזור ובהירות מוחלטת) וההבחנה ביניהם מתבצעת על פי ההבדלים בעקומת הבהירות שלהם:
משתנים כחולים (מסוג B ו-O)
כוכבים אלו הם בדרך כלל ענקים כחולים שמשתנים מעט בזמני מחזור קצרים. השינוי נובע מחוסר יציבות של השכבות החיצוניות שמתכווצות ומתנפחות מעט. הבהירות המקסימלית מושגת דווקא בזמן ההתכווצות של הכוכב.
סיווג משנה:
משתנים ארוכי מחזור וסדירים למחצה
כוכבים אלו הם ענקים אדומים או על-ענקים אדומים שמתנפחים ומתכווצים באיטיות לאורך פרקי זמן ארוכים של שבועות, חודשים או שנים. זמני המחזור אינם תמיד קבועים כך שכל מחזור של התנפחות והתכווצות יכול להיות בעל אורך שונה.
סיווג משנה:
ננסים לבנים פועמים
אלו ננסים לבנים שבהירותם משתנה ממספר אלפיות ועד מספר עשיריות של דרגת בהירות במחזוריות של מספר דקות ועד שעות ספורות. השינויים נובעים מגלים סייסמיים בחומר של הננס הלבן. מבצעים סיווג משנה של הננסים על פי הרכב האטמוספירה שלהם.
משתנים דמויי השמש
בהירות השמש משתנה מעט מאוד במחזוריות סביב 5 דקות כתוצאה מגלים סייסמיים המשפיעים על הסעת החום בשכבותיה החיצוניות. שינויים דומים הובחנו בכוכבים נוספים.
משתנים מתפרצים
בכוכבים אלו הבהירות גדלה באופן פתאומי וחד. השינוי נובע מזריקת חומר החוצה או מהתנגשויות של ענני אבק וגז המקיפים את הכוכבים.
קדם-כוכבים
אלו כוכבים בשלבי היווצרות מענן של אבק וגז. כוכבים אלו נמצאים בתוך ערפיליות ומוקפים בדרך כלל בדיסקת ספיחה בה מתרחשות התנגשויות של ענני גז הנעים במהירויות גבוהות וכתוצאה מההתנגשויות מתחמם הגז ופולט קרינה חזקה.
כוכבי סדרה ראשית
כוכבי הסדרה הראשית אינם מתפרצים בדרך כלל, אבל יש יוצאים מן הכלל, שכאשר הם מעיפים חומר לחלל בהירותם משתנה:
ענקים ועל-ענקים
ענקים ועל-ענקים מאבדים כמויות גדולות של חומר לחלל וכאשר עננים גדולים של גז לוהט נפלטים במהירויות גבוהות מתקבלת עליה בבהירות.
סיווג משנה:
נובות
כוכבים אלו שייכים למערכות כפולות שבהן כוכב אחד הוא ננס לבן והשני הוא בשלבי מעבר לענק אדום. הננס סופח אליו מהענק חומר הנדחס ומתחמם על פניו של הננס וכאשר הלחץ והטמפרטורה חוצים סף מסוים מתרחשת תגובה גרעינית מהירה וחזקה במיוחד הנקראת "הבזק מימן" שמלווה בפליטת קרינה חזקה עד פי מיליון מעוצמת ההארה הרגילה. לאחר הפיצוץ צבירת החומר מתחילה מחדש. זמן המחזור הוא מ-1,000 שנים ועד ל-100,000 שנים, אבל קיימות מספר נובות בעלות זמן מחזור של עשרות שנים בלבד.
אירועים דמויי נובה יכולים לקרות גם כאשר הכוכב הסופח הוא כוכב נייטרונים ואז רוב הקרינה הנפלטת תהיה קרינת X או כאשר הכוכב הסופח הוא כוכב כחול שסביבו נוצרת דיסקת ספיחה וקריסתה יוצרת עליה בבהירות של עד 4 דרגות.
נובות אדומות ובהירות
כוכבים אלו שייכים גם כן למערכות כפולות שבהן שני הכוכבים הם כוכבי הסדרה הראשית או ענקים שהמרחק ביניהם קטן כך שהכוכבים נוגעים זה בזה והמרחק ביניהם קטן עד להתמזגותם. כתוצאה מההתמזגות הגוף המאוחד גדל מאוד ומתקרר כך שעוצמת ההארה עולה בחדות עד לפי 10,000 מהבהירות המקורית, אך בשל הטמפרטורה הנמוכה הקרינה היא בעיקר בתחום האדום והתת-אדום. לאחר ההתפרצות, הקרינה הולכת ודועכת באיטיות לאורך שבועות או חודשים עם התכווצותו של הכוכב המאוחד בחזרה.
סופרנובות
סופרנובה היא ההשתנות הדרמטית ביותר בבהירות של כוכב. השינוי בבהירות יכול להגיע ל-20 דרגות והכוכב יכול למשך זמן קצר לפלוט קרינה כמו גלקסיה שלמה. סופרנובה נוצרת כאשר ננס לבן צובר חומר אל מעבר לגבול צ'נדראסקאר או כאשר ליבת כוכב מסיבי קורסת כאשר תהליכי ההיתוך הגרעיני והכוחות הבין-אטומיים לא יכולים לעצור את כח הכבידה העצמי של הכוכב. במצב כזה ליבת הכוכב קורסת תוך חלקיק שנייה וגורמת לפיצוץ שפולט כמויות עצומות של אנרגיה ומעיף את שכבותיו החיצוניות של הכוכב במהירויות של אלפי ק"מ לשנייה. הבהירות העצומה של הסופרנובה נמשכת מספר חודשים והיא יורדת בהדרגה עם התקררות והתפשטות ענני הגז שהועפו בפיצוץ עד להיעלמותה.
טרנופול
טַרְנוֹפּוֹל (ביידיש: טארנאפאל, באוקראינית: Тернопіль, טֶרְנוֹפִּיל; בפולנית: Tarnopol) היא עיר באוקראינה המערבית, 132 ק"מ מזרחית ללבוב. היא שוכנת על הנהר סֶרֶט, יובלו של הדניסטר, והיא מרכז מחוז טרנופול. עיר חשובה בחבל גליציה ההיסטורי. ב-2010 מנתה אוכלוסיית העיר 217,485 נפש.
היסטוריה
ב-1540 מסר מלך פולין זיגמונד הראשון את האזור לשליטתו של יאן טרנובסקי, ונתן לו זכות להקים במקום עיר. ב-1548 קיבלה העיר זכויות מגדבורג. ב-1567 עברה העיר לשליטת משפחת אוסטרוז'סקי. ב-1575 נהרסה העיר חלקית בפלישת הטטרים. ב-1623 עברה העיר לשליטת משפחת זמויסקי. ב-1648 סבלה מאוד במרד בוגדן חמלניצקי, ב-1675 נהרסה כמעט לחלוטין על ידי הטורקים, ושוקמה על ידי אלכסנדר קוניצפולסקי. ב-1690 נעשתה נחלתה של מלכת פולין, מרי קזימיר, אשתו של יאן סובייסקי. ב-1694 שוב נכבשה על ידי הטטרים, בפעם האחרונה.
ב-1710 נפגעה במלחמה הצפונית הגדולה, וכך גם במלחמת הירושה הפולנית ב-1733. ב-1747 הזמין יוזף פוטוצקי נזירים דומיניקנים, שהקימו את הכנסייה הדומיניקנית בעיר, כיום קתדרלה. בין 1768–1772 התרחשו בעיר קרבות בין נציגי לבין הצבא הרוסי. ב-1770 הייתה בעיר מגפת אבעבועות שחורות. ב-1772 עברה העיר לידי האימפריה האוסטרית בעקבות חלוקת פולין הראשונה.
הצבא הרוסי נסוג בקיץ 1917, ובנסיגתו הצית חלק מהעיר. מ-22 בנובמבר עד 30 בדצמבר 1918 הייתה טרנופול בירת הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. ב-15 ביולי 1919 נכבשה על ידי הצבא הפולני, וכעבור שנה, ביולי-אוגוסט 1920, על ידי הצבא האדום. לפי הסכם ריגה חזרה לפולין. בשנות שלטונה דאגה פולין לפולניזציה של האוקראינים והיהודים, הדבר הביא לעליית פעילותם של הלאומנים האוקראינים ולאנטישמיות. ב-1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיר לשליטת הסובייטים, ופולנים רבים הוגלו לקזחסטן. ב-1941 נכבשה על ידי הגרמנים שרצחו את כל היהודים שנשארו בעיר. ב-1944 נכבשה העיר על ידי הסובייטים. לאחר המלחמה עברה העיר לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, וכיום היא נמצאת באוקראינה העצמאית.
יהודים
יהודים התיישבו בעיר עם היווסדה. הקהילה חויבה בשמירה על העיר, והוקצו לה עמדות הגנה בפיקודו של "הטמאן" יהודי. כמעוז המרכזי נקבע בית הכנסת הבנוי מאבנים, שהיה נראה כמבצר לכל דבר, עם עמדות ירי לארבעה צדדים. בעת גזרות ת"ח ת"ט מנתה הקהילה 300 משפחות, ורובן הגדול נרצחו בידי חילות הקוזקים. ב-1665 הייתה הקהילה במצב דחוק, אך במאה ה-18 כבר נחשבה בין המבוססות.
לאחר 1772, כשסופחה לאימפריה האוסטרית, הייתה העיר למרכז חשוב של תנועת ההשכלה היהודית. ב-1788 הוקם בה בית ספר ברוח זו על ידי הרץ הומברג, וב-1813 הקים בה יוסף פרל "בית חינוך". בעיר גם הוקם בית דפוס עברי. עם משכילי העיר הידועים נמנו ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק) ושלמה יהודה רפפורט (שי"ר), שאף כיהן כרב העיר בשנים 1838–1839. בשנים 1837–1858 שלטו בעיר מצדדי התבוללות תרבותית פולנית. בשנות ה-90 החלה פעילות ציונית בעיר. בעיר גם הייתה השפעה ניכרת של תנועת החסידות מהערים הסמוכות בגליציה. בין רבני העיר התפרסם במיוחד הרב יוסף באב"ד.
רבני העיר
מבין רבני העיר, ידועים שמונת רבניה האחרונים:
השואה
הצבא הסובייטי נכנס לעיר ב-17 בספטמבר 1939; במקביל כבש הוורמאכט את פולין, ואלפי יהודים ברחו משטח הכיבוש הגרמני לשטח הרוסי. הרוסים התחילו מיד בדיכוי כל האלמנטים הלא-קומוניסטיים, ויהודים אמידים רבים נאסרו ונשלחו לסיביר. הגרמנים נכנסו לעיר ב-2 ביולי 1941. ב-4 ביולי כבר נערך פוגרום ביהודים, בשיתוף פעולה של האוקראינים. הפוגרום נמשך כשבוע, ובמהלכו נרצחו כ-5,000 יהודים. בספטמבר אותה שנה נוסד בעיר גטו, הראשון מסוגו בגליציה המזרחית. רוב היהודים ששוכנו בו הועסקו בבניית כביש קייב-לבוב. ב-25 במרץ 1942 נרצחו 1,000 יהודים על ידי הגרמנים, ובסוף אוגוסט-תחילת ספטמבר באותה שנה נשלחו 4,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר המלחמה חזרו לעיר כמה מאות יהודים בלבד.
אישון
האִישׁוֹן הוא החור השחור שבמרכז הקשתית שבעין. כלומר למעשה האישון אינו בדיוק איבר אנטומי, אלא השם שניתן לחור באיבר אחר. תפקיד האישון לאפשר לאור להיכנס לעין ולהיקלט ברשתית שבחלק העמוק של העין, ושם להיות מומר לאותות חשמליים שיגיעו למוח ויִתָּפְסוּ שם כתמונה. תפקידה העיקרי של הקשתית הוא לשלוט בגודל האישון ובכך לקבוע את כמות האור הנכנסת לעין (בדומה לצמצם במצלמה). הקשתית צבעונית וצבעה משתנה מאדם לאדם, אך האישון תמיד שחור, כיוון שקרני האור החודרות דרכו נבלעות בעין או משתקפות ומתפזרות בתוך גלגל העין כך שרק מעטות מהן חוזרות לאישון.
אטימולוגיה
המילה "אישון" משמעה "איש קטן", וזאת כנראה כיוון שכשמביטים באישון בתאורה מתאימה נראית בתוכו דמות קטנה של אדם - דמות הראי של המביט. במקרא נזכר "אִישׁוֹן" העין מספר פעמים, בדרך כלל כדבר חשוב הנשמר בזהירות, ולפעמים נוסף הכינוי בת (ילדה קטנה) כמו "אִישׁוֹן בַּת עָיִן" וכנראה גם "בָבַת עֵינוֹ". מצודת ציון מפרש אישון כך - "כאישון בת עין – הוא השחור יקרא אישון על שנראה בו צורת איש קטן והנו"ן יורה על קוטן הדבר ושם העצם הוא בת עין והוא גלגל העין משם בא האור." . רש"י מפרש אישון כך :"כאישון - הוא השחור שבעין, שהאור תלוי בו, ועל שם שחרוריתו הוא קרוי אישון - לשון חושך. והקב"ה הכין לו שומר את ריסי העין המכסים אותו תמיד״
בשפות רבות ממשפחות שונות לגמרי בעולם משמעות המילה לאישון מתייחסת גם כן לאדם קטן או לילדה או לתלמיד (צעיר). כך, ביוונית קלאסית kore (בובה או ילדה), ובערבית הקלאסית إنسان العين (האדם של העין). ברוב השפות האירופאיות (גם הגרמאניות וגם הרומאניות) האישון מכונה "תלמיד" - כמו pupil באנגלית, או pupille בצרפתית ובשפות נוספות. בספרדית האישון מכונה לפעמים "niña" (ילדה קטנה), בצ'כית zornice (ילדה קטנה), בטורקית Göz bebeği (תינוק העין), וגם בסינית ויפנית האישון נכתב כ-瞳孔, הכולל את האותיות לעין ולילד. גם לפחות בשפה אינדיאנית אחת של צפון אמריקה (קור ד'אלן) האישון מכונה stchchi'ntus (האיש הקטן על העין).
פעולת האישון
הקשתית מכילה שרירים רדיאליים וטבעתיים קטנים המאפשרים לה לשלוט בגודל פתח האישון ובכך לווסת את כמות האור המגיעה לרשתית. כשהשרירים הרדיאליים (מהאישון לכוון היקף הקשתית) מתכווצים - האישון מתרחב. כשהשרירים הטבעתיים המקיפים את האישון מתכווצים - האישון מצטמצם. כאשר כמות האור גְּדֵלָה - רפלקס האישון גורם לאישון להתכווץ כדי להגביל את כמות האור הנכנסת לעין, וכאשר כמות האור קְטֵנָה האישון מתרחב על מנת לקלוט כמות גדולה יותר של קרני אור. שינוי פתאומי בתנאי התאורה יוביל לשינוי מהיר בגודל האישון, אך לאחר זמן קצר האישון יתרגל לכמות האור ויווסת את גודלו בהתאם.
רוחב האישון משתנה בין אדם לאדם ועם הגיל, ונע בדרך כלל בין 1-4 מ"מ במצב מצומצם, לעד 9 מ"מ במצב מורחב. בעיניים בריאות האישונים בשתי העיניים מתרחבים ומתכווצים יחדיו ובאותה מידה (שתי העיניים פועלות בדרך כלל יחדיו כיוון שמערכות העצבים שלהן קשורות זו בזו).
גורמים נוספים לשינוי גודל
מלבד שינוי בתנאי התאורה, נמצא במחקרים שהאישונים משנים את גודלם גם במצבים נוספים. למשל, האישונים מתכווצים מעט כשמביטים בעצם קרוב, ומתרחבים כתוצאה מאירוע של פחד פתאומי, כאב או התרגשות. שינוי בגודל האישון יכול גם להיגרם כתוצאה משימוש בסמים או מתופעות בריאותיות שונות. חישוב מתמטי של מכפלות משנה את גודל האישון. היזכרות גורמת להגדלת גודל האישון,
האישון אצל חיות אחרות
צורת האישון בעין אדם רגילה היא תמיד עגולה, אך קיימות צורות שונות לאישון אצל חיות אחרות. כך אצל העז, הסוס ואצל חיות מרעה נוספות, האישון הוא בצורת חריץ אופקי, וכשהן מפנות את ראשן מעלה או מטה גלגל העין מסתובב בהתאמה כך שחריץ האישון נשאר אופקי. העיניים של חיות אלה נמצאות בצידי הראש, וההשערה היא שהאישון האופקי נותן לחיה טווח ראייה רחב במיוחד (גם אחורנית), המאפשר התראה טובה על חיית טרף מתקרבת גם תוך כדי אכילת עשבים, ונותן עדיפות מופחתת לאזורים גבוהים או נמוכים בהם הסכנה קטנה יותר.
אצל חיות טורפות רבות וחיות הפעילות בלילה, לאישון יש גם כן צורת חריץ, לרוב אנכי. כאן הסיבה המשוערת היא שהחריץ מגן בשעות האור על העיניים המורגלות לראיית לילה, או שהחריץ נותן תפיסת עומק טובה יותר, או טווח רחב יותר של אורכי גל לחדור לעין, או עוזר בהסוואה. לדיונונים חריץ אישון בצורת האות w, וגם כאן ההשערה היא שלצורה זו יש יתרונות אופטים מיוחדים עבור הדיונון.
קישורים חיצוניים
גדעון לב, האישונים יודעים חשבון: גודלם משתנה לפי מספר העצמים שבסביבה, באתר הארץ, 12.11.21
מיכאי אמינסקו
מִיכַאי אֶמִינֶסְקוּ, הידוע גם כמִיכַאִיל אֶמינוֹביץ (15 בינואר 1850 ולפי מקורות אחרים 20 בדצמבר 1849 – 15 ביוני 1889), היה מאחרוני המשוררים הרומנטיים, והמשורר הרומני הגדול והידוע ביותר. בין שיריו הידועים ביותר: "כוכב השחר" (Luceafărul), "נותר בי רק געגוע אחד בודד" (Mai am un singur dor), וחמשת ה"איגרות" (Scrisori).
אמינסקו היה פעיל באגודה הספרותית "ז'ונימאה", עיתונאי ועורך בעיתון "טימפוּל" (Timpul הזמן), הביטאון הרשמי של המפלגה השמרנית הרומנית ועיתונאי ב"קוריירול דה יאשי" (Curierul de Iași השליח של יאשי). באופן סמלי אמינסקו התקבל שישה עשורים לאחר מותו (1948) כחבר האקדמיה הרומנית.
שורשים
"מיכאיל" היא צורה ארכאית יותר (ובשימוש גם בשפות סלבונית, אוקראינית ורוסית) של השם "מיכאי" (הצורה הרומנית לשם "מיכאל"). שניהם היו בשימוש בתקופתו של אמינסקו והוא אישית עשה שימוש בשניהם. עם זאת, כיום קוראים לו ברומניה "מיכאי אמינסקו".
אביו היה גאורגה אמינוביץ', במקור מקלינשט (Călineşti), באותה תקופה כפר בחבל בוקובינה שהשתייך לאוסטרו הונגריה. אמינוביץ' חצה את הגבול לנסיכות מולדובה, התיישב בסמוך לעיר בוטושאן, והתחתן עם ראלוקה יורשקו (Raluca Iuraşcu), בתו ויורשתו של סטולניק מולדובני. באזור בו התגוררה המשפחה הייתה נוכחות רותנית בולטת, ובמשפחת המשורר לעתיד שלטו היטב בשפת הקבוצה האתנית הזאת, עגה של השפה האוקראינית. גם מיכאיל אמינוביץ' - אמינסקו הכיר מילדותו שפה זו, והעריך מאוד את הקלסיקונים של הספרות האוקראינית (מאלורוסית, לפי כינויה אז) אותם קרא במקור בעת שהותו בעיר צ'רנוביץ. עם זאת, בני משפחת אמינוביץ' תמיד החשיבו עצמם רומנים גאים.
שנים ראשונות
אמינסקו נולד ב-15 בינואר 1850, באיפוטשט (Ipoteşti) שבמחוז בוטושאן (Botoşani), נסיכות מולדובה, כילד השביעי מתוך 11 במשפחת הקמינאר גאורגה אמינוביץ'. את ילדותו בילה בבוטושאן ובאיפוטשט בבית הוריו. מ-1858 ועד 1866 למד בבית הספר בצ'רנוביץ וסיים חמישי מבין 82 תלמידים. אחר כך למד שנתיים בגימנסיה Ober Gymnasyum.
העדות הראשונה לכישרונו של אמינסקו ככותב הייתה ב-1866. בינואר של אותה שנה מת המורה לרומנית ארוֹן פוּמנוּל (Aron Pumnul) ותלמידיו הוציאו לזכרו חוברת בשם "דמעות של תלמידי הגימנסיה" (Lăcrămioarele invăţăceilor gimnaziaşti) ובו הופיע השיר שכותרתו "ליד קברו של ארון פומנול" (La mormântul lui Aron Pumnul) חתום בידי "מ. אמינוביצ'יו". ב-25 בפברואר של אותה שנה הודפס שירו "לוּ היה לי" (De-aş avea) בביטאון הספרותי של יוסיף וולקן, "פמיליה" (Familia משפחה), בפשט. שיר זה היה הראשון בסדרה של שירים של אמינסקו, שהודפסו בקביעות, כשלעיתים הודפסו שירים, שתרגם אמינסקו מגרמנית. היה זה יוסיף וולקן שלא אהב את הסיומת הסלבית של שם המשפחה של המשורר הצעיר "איץ'" ובחר עבורו שם עט "רומני" יותר: "מיכאי אמינסקו".
ב-1867 הצטרף ללהקת התיאטרון של יורגו קאראג'אלה (Iorgu Caragiale) כפקיד וכלחשן. שנה אחר כך עבר ללהקתו של מיכאי פסקלי (Mihai Pascaly). שתי הלהקות היו בין להקות התיאטרון הרומניות המובילות בזמנן, בלהקתו של פסקלי הופיעו מאטיי מילו ופאני טארדיני-ולדיצ'סקו (Fanny Tardini-Vlădicescu). בנובמבר של אותה שנה השתקע אמינסקו בבוקרשט ועבד כפקיד וכמעתיק עבור התיאטרון הלאומי. במהלך תקופה זו הוא המשיך לכתוב ולפרסם שירה. הוא שילם את שכר הדירה שלו באמצעות שכר טרחה מתרגום מאות עמודים מספר של היינריך תאודור רטשר (Heinrich Theodor Rötscher), על אף שהתרגום לא הושלם בסופו של דבר. באותה תקופה הוא החל לכתוב את הרומן "גאונות צחיחה" (Geniu pustiu).
ב-1 באפריל 1869 היה אמינסקו בין המייסדים של החוג לספרות "אוריאנט", שתחומי העניין שלו כללו איסוף של סיפורי אגדות, שירה עממית, ומסמכים הקשורים להיסטוריה הספרותית הרומנית. ב-29 ביוני של אותה שנה קיבלו חברי הקבוצה השונים משימה לבקר במחוזות השונים, האזור שהוקצה לאמינסקו היה מולדובה. בקיץ זה, הוא נתקל באקראי באחיו יורגו, קצין צבא בגן צ'ישמיג'יו, אמינסקו סירב להיענות להפצרותיו של יורגו לחדש את קשריו עם משפחתו.
עוד בקיץ 1869 הוא נטש את להקתו של פסקלי ונסע לצ'רנוביץ וליאשי. הוא חידש את קשריו עם משפחתו ואביו הבטיח לו קצבה קבועה, אם ימשיך את לימודיו בווינה בסתיו. באוקטובר 1869 התחיל את לימודיו בפילוסופיה באוניברסיטת וינה. בין השנים 1872 - 1873 למד באוניברסיטת ברלין תוך כדי לימודיו, קיבל בשנת 1873 משרה בקונסוליה הרומנית בברלין. כתמיד, הוא המשיך לכתוב ולפרסם שירה. כשמת שליטה לשעבר של נסיכות מוּנטניה, החלק של ברומניה בו נמצאת עיר הבירה בוקרשט, הנסיך "בארבוּ דימטריה שטירבי" (Barbu Dimitrie Ştirbey), הדפיס אמינסקו עלון לזכרו בשם "La moartea principelui Ştirbey".
בחוג של "ז'ונימאה"
מאוקטובר 1869 עד 1872 הוא למד בווינה, אמינסקו נחשב כשומע חופשי בולט בפקולטה לפילוסופיה ומשפטים. אמינסקו הושפע מהפילוסוף שופנהאואר ומהמשורר היינריך היינה. הוא היה מעורב בחיים הסטודנטיאליים והתיידד עם הסופר הרומני יואן סלביץ', ולמד להכיר את וינה בעזרת ורוניקה מיקלה (Veronica Micle). הוא החל לתרום לשיחות ספרותיות, ביטאונו של החוג ז'ונימאה. מנהיגי תנועת תרבות זו: פטרה פ. קארפ, ואסילה פוגור, תאודור רוסטי, יעקב נגרוצי וטיטו מאיורסקו השפיעו פוליטית ותרבותית על אמינסקו עד סוף חייו.
ב-1870 כתב אמינסקו שלושה מאמרים תחת שם העט וארו (Varro) ב-Federaţiunea ב-פשט בנושא מעמד הרומנים ומיעוטים אחרים באימפריה האוסטרו הונגרית. הוא הצטרף כעיתונאי לעיתון "אלבינה" (Albina) בפשט. מ-1872 ועד 1874 הוא המשיך את לימודיו בברלין.
מ-1874 ועד 1877 עבד אמינסקו כמנהל של הספרייה המרכזית ביאשי, כמורה מחליף, כמפקח על בתי הספר במחוזות של יאשי וואסלוי (Vaslui) וכעורך העיתון "קוריירול דה יאשי" (Curierul de Iaşi השליח של יאשי). הוא המשיך לפרסם ב"שיחות ספרותיות". הוא התיידד עם הימן טיקטין שנחשב למייסד חקר השפה הרומנית המודרנית וגם עם יון קראנגה (Ion Creangă), מספר עממי, אותו שכנע להיות סופר וצירף אותו למועדון הספרות ז'ונימאה. ב-1877 הוא השתקע בבוקרשט ועד 1883 היה העורך הראשון ואחר כך (1880) העורך הראשי של העיתון "טימפול" (Timpul הזמן), ביטאונה של המפלגה השמרנית. בתקופה זו הוא כתב את מרבית שיריו הידועים: "איגרות", "כוכב השחר" ועוד. עם זאת, עבודתו המאומצת הזיקה לבריאותו.
ביוני 1883 חלה אנושות ואושפז בבית החולים של ד"ר שוטו. בדצמבר 1883 הופיע ספרו "Poezii" ובו מבחר משיריו בלווי הקדמה מאת טיטו מאיורסקו (Titu Maiorescu).
בשנת 1888 יזם יעקב נגרוצי חוק שיעניק לאמינסקו גמלת קיום. החוק עבר בפרלמנט וגם בסנאט ואושר זמן לא רב לפני מותו.
שנים של חולי
סביב מחלתו של המשורר יש מחלוקות הנובעות בין השאר מהחשש לפגוע בכבודו ובזכרו.
יש המשערים כי בשנותיו האחרונות סבל אמינסקו מהפרעה דו-קוטבית (פסיכוזה של מאניה דפרסיה). ב-1883 בהיותו ברומניה אובחן כחולה בעגבת וג'ורג'ה קלינסקו כתב בביוגרפיה של המשורר כי היה חולה במחלה מגיל 20. עם זאת, נטען כי אבחון נוסף שנעשה בווינה גם כן ב-1883 מזכיר את הדיכאון שסבל ממנו אך לא את העגבת. ב-1884 הוא חזר לרומניה ונראה בריא באופן כללי. החל ב-1886 החל לקבל מעט זריקות של כספית שבאותה התקופה היה הטיפול השגרתי בעגבת.
את השנתיים האחרונות לחייו עשה אמינסקו בבית חולים לחולי רוח. אמינסקו מת בבית החולים ב-15 ביוני 1889 לאחר שהוכה בראשו באבן על ידי חולה נפש אחר. אמינסקו נקבר בבוקרשט בבית הקברות בלוּ (Bellu).
מורשתו
ניקולאה יורגה, ההיסטוריון הרומני המפורסם, מחשיב את אמינסקו כאבי השפה הרומנית המודרנית. ברומניה נחשב אמינסקו, פה אחד, כנציג הגדול ביותר של השירה הרומנית. שירתו מקיפה מגוון נושאים גדול, מטבע ואהבה ועד להיסטוריה ולפרשנות חברתית, וחידשה את פני השפה הרומנית. שירתו המאוחרת מזכירה בערגה את שנותיו כצעיר חסר דאגות, לעומת אכזבתו מן המציאוּת בהווה. יצירתו של אמינסקו תורגמה למעל 60 שפות (כולל עברית).
בדעותיו הפוליטיות היה שמרן ולאומן קיצוני כרוב חבריו לחוג הספרותי. הוא מביע בכתביו שנאה לזרים ובמיוחד ליהודים. לעיתים התבטאה שנאה זו גם בשירתו "המחבב את הזרים יאכלו־נא כלבים את ליבו". במאמר על מקורותיה של התנועה הלגיונרית הפשיסטית מובאים דעותיו של אמינסקו כי רומניה של סוף המאה ה-19 נשלטת על ידי "מוסדות צרפתיים, עסקים יהודים ותעשייה אוסטרית". אמינסקו טען כי הסוציאליזם הוא "צעצוע מופשט מתוצרת זרה", וכי הליברליזם "הפך את רומניה לביצה שלתוכה נשפך הביוב החברתי של המערב והמזרח". אמינסקו הביע את הערגה לימיו של הפאודליזם הרומני שלדבריו הייתה מערכת של "החופש הגדול ביותר, של ביזור, של אוטונומיה קהילתית, ושל עצמאות המעמדות. אנשים לא היו שווים ובשל סיבה זו ממש הם היו חופשיים".
בהיותו מושפע מהאווירה האנטישמית ששררה ברומניה בכלל ובחבל הולדתו בפרט וגם מפילוסופים אנטישמיים גרמנים כמו אויגן דירינג שאת הרצאותיו שמע בברלין, אמינסקו האשים את יהדות רומניה בבעיותיה של האומה הרומנית. הוא טען שהיהודים, להבדיל ממיעוטים אחרים, אינם מתערים בעם הרומני, לא מדברים את שפתו ולא מתחתנים מחוץ לעדתם. טענותיו היו מופנות כלפי היהודים האשכנזים בעוד שכלפי עדת היהודים הספרדים ברומניה היה לו יחס יותר חיובי וכמה פעמים הביע את הערכתו אליהם. כתביו, שהכילו גוון אנטישמי חריף האופייני ללאומנים הרומנים של התקופה, צונזרו במשך שנים ברומניה, אם כי כפי שמספר ד"ר לורנס ויינבאום, מנהל למחקר של מכון הקונגרס היהודי העולמי במאמרו "מסע בעקבות עלילת השואה ברומניה" כי בתקופת ניקולאה צ'אושסקו הופיעו בגלוי "טקסטים אנטישמיים בתקשורת הרומנית. לתדהמתה של הקהילה היהודית הרומנית המידלדלת, נכללו כתביו האנטישמיים של מיכאי אמינסקו במהדורה מחודשת של כתביו הנבחרים של הסופר הלאומי".
כמשורר לאומי נערץ קרויים כיום על שמו רחובות בערים רבות ברומניה. כמו כן נהוג לחלק ברומניה פרס על שמו לשירה רומנית. צחוק הגורל הוא שהזוכה בפרס מיכאי אמינסקו לשירה רומנית לשנת 1998 היה יהודי - המשורר הישראלי הכותב בשפה הרומנית שאול כרמל.
אמינסקו לא נשא אשה, אך היו לו כמה אהובות, ורוניקה מיקלה (Veronica Micle), אשה נשואה, שהתאבדה חודשיים לאחר מותו, מיטה קרמניץ (Mite Kremnitz), מבנות הלוויה של אליסאבטה, מלכת רומניה וגברת פואנרו-לקה (Poenaru-Lecca). על פרשת האהבים שניהל עם מיטה קרמניץ כתב הסופר אאוג'ן לובינסקו (Eugen Lovinescu) רומן בשם "מיטה" שהתפרסם בשנת 1934.
במשאל שנערך ביום 21 באוקטובר 2006, על ידי הטלוויזיה הרומנית, לקביעת "גדולי הרומנים בכל הזמנים", מיכאי אמינסקו זכה למקום השלישי עם 50.640 קולות שהיוו 13,92% מכלל הקולות.