cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכריה בן ברכאל
ביוגרפיה
רבי זכריה בן ברכאל היה חתנו של רבי שמואל בן עלי גאון, שהעמידו לבא כוחו בעיר חלב בשנת 1191 ובמסגרת זו הרשות להעמיד מתורגמן ומינוי לאב בית הדין. כתב המינוי שנשלח על ידו לקהילת חלב יכול לשמש כדוגמה לתעודת סמיכה לרבנות. בכתב המינוי נתנה הרשות "לדרוש תורה ברבים ולקבוע פרקים ולהעמיד מתורגמן ולומר קודם מדרשו שמעו מאי דסברה, ואחר מדרשו קידוש ה'".
כבן דורו של הרמב"ם נמנה רבי זכריה בן ברכאל יחד עם חמיו רבי שמואל בן עלי ממתנגדי בבל לספר משנה תורה שנכתב על ידי הרמב"ם.
מרגיטה
מרגיטה (ברומנית: Marghita, בהונגרית: Margitta, בגרמנית Margarethen, ביידיש: מארגארעטן) היא עיר במחוז ביהור ברומניה שהוא חלק מאזור קרישאנה שחלקו הרומני מהווה היום חלק מחבל טרנסילבניה. העיר ממוקם על הגדה המזרחית של נהר בֶּרֶטֶאוּ, 30 קילומטרים מהגבול בין רומניה להונגריה ו-57 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר המחוז אוראדיה (גרוסוורדיין בפי היהודים), בין גבעות וישוארה (Viişoarei) ומישור ברטאו בקרבת עמק הביסטרה (Valea Bistrei). יישובי הסביבה ובכללם מרגיטה קשורים לעיר המחוז בקשר הדוק הן מבחינה כלכלית והן מבחינה חברתית-תרבותית.
זכריה בן ברכאל
ביוגרפיה
רבי שמואל בן עלי כתב עליו "בקי במקרא ובגמרא... וגורס רב התלמוד על פיו".
יהודה אלחריזי בספרו תחכמוני ביקר בחריפות את שירתו של רבי זכריה בן ברכאל.
מרגיטה
אוכלוסיית מרגיטה רבתי מנתה ב-2002 כ-19,000 תושבים, מהם 17,000 ביישוב מרגיטה, 1,200 בכפר צ'ט ו-800 בכפר גנטי. 50% מהם רומנים, 46% הונגרים, ו-4% צוענים וסלובקים.
תולדות העיר
מקור השם בשם "מרגיט", שהוא צורה של השם "" (מרגרט), שמקורו ביוונית ומובנו פנינה. העיר נקראת על שם רוזנת מקומית בשם מרגרט (או מרגיט) מבית צ'אקי, הפאודל של האזור באותו הזמן. הרוזנת התאבדה בקפיצה לנהר הברטיו בגלל אהבה נכזבת.
נראה שהעיר קיימת משנת 500 לספירה (ד'ר"ס). הפעם הראשונה שבה נזכרה העיר במסמך הייתה ב-1216 (ד'תתקע"ו). במאה ה-14 העיר הייתה באחריות פאודלית של בעל אחוזה הונגרי. לפי הממצאים הארכאולוגיים, בין 16 ל-40 הונגרים ורומנים ישבו כאן בתחילת המאה ה-13 בגבעת וילור (Viilor) בחלק המזרחי של מרגיטה של היום.
ב-1376 (ה'קל"ו) העניק לאיוש הראשון מלך הונגריה למרגיטה רשות לארגן יריד והמקום הפך במאות הבאות לעיירת שוק. התקוממות של איכרים נגד המערכת הפאודלית ב-1467 (ה'רל"ו) ו-1514 (ה'רע"ד) השפיעו על מרגיטה.
בתחילת המאה ה-16 הונגריה הפכה לפרובינציה עות'מאנית עד 1692 (ה'תנ"ב).
ב-1823 (תקפ"ג) כילתה שרפה גדולה כמחצית מבתי היישוב.
לאחר מהפכת 1848 (תר"ח) לא שירתו האיכרים עוד כצמיתים והייצור התעשייתי החל להתפתח.
בתחילת המאה ה-20 חלה התפחות חשובה בחיי העסקים והמסחר של מרגיטה. בתקופה זו נבנו בתי מלאכה רבים לסנדלרים, חייטים, נגרים וכדומה. בין שתי מלחמות העולם מרגיטה הפכה למרכז מסחרי ותעשייתי.
טל שביט
טל שביט (17 באוגוסט 1955 – 2 במרץ 2011) היה עיתונאי רכב ישראלי. נחשב לאבי העיתונות הדו-גלגלית בישראל.
מרגיטה
תולדות העיר
בשנת 1900 (תר"ס) התגוררו במרגיטה כ-5,200 תושבים. בשנות ה-20 אוכלוסיית העיר מנתה כ-7,000 תושבים שהיו בהם רומנים הונגרים ויהודים. ב-1930 (תר"ץ) ירד מספר תושבי המקום לכ-6,100 נפשות, ובשנת 1944 (תש"ד) חיו בה כ-8,600 תושבים. ב-1970 (תש"ל) וב-1976 (תשל"ו) מספר התושבים עמד על כ-12,000.
טל שביט
ביוגרפיה
טל שביט נולד וגדל בקיבוץ מעברות למיה ולעלי שביט.
מרגיטה
תולדות העיר
עקב התמטטות כוחן הצבאי של "מעצמות המרכז" בהשפעת תוצאות המלחמה, פרצה בהונגריה באוקטובר 1918 (חשוון תרע"ט) המהפכה הרפובליקנית-סוציאליסטית שעד מהרה פינתה מקומה לרודנות קומוניסטית. כמו בכל ערי השדה במדינה, הוקם גם במרגיטה דירקטוריון מקומי בהנהגת ותיקי תנועת הפועלים. תקופת ביניים זו בפוליטיקה ההונגרית הסתיימה לאחר מספר חודשים עם פלישת הצבא הרומני עם שליחות מטעם מעצמות "ההסכמה" להונגריה, הקמת המשטר הלאומני של הורטי בהונגריה בחסות זמנית רומנית, והשלמת סיפוח טרנסילבניה לממלכת רומניה.
טל שביט
ביוגרפיה
בשנת 1973 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים עד לשחרורו בשנת 1983, בגיל 28, בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1977 החל שביט לרכוב על אופנועים. בסוף שנת 1983 החליף שביט את רמי גלבוע ככתב תחום האופנועים במגזין "טורבו". עם סגירת מגזין "טורבו", עבר ב-1986 לכתוב עבור מגזין "אוטו", שם המשיך לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי. בסוף שנת 1987 הקים יחד עם שותפיו רם לנדס, יורם אשהיים ורפי בן שחר את מגזין האופנועים "מוטו" שגליונו הראשון יצא לאור בפברואר 1988. שמו של שביט יצא לפניו כעיתונאי רכב וכעורך קפדן במיוחד, וכן כאושיה בתחום האופנועים והקטנועים בישראל.
מרגיטה
תחבורה
בעיר ממוקמת תחנת רכבת שמקשרת את העיר עם אורדיה. כמן כן דרך עביר עובר כביש ארצי דרכו אפשר להמשיך מערבה לסאקואני ומשם להונגריה.
טל שביט
ביוגרפיה
שביט שימש כעורכו הראשי של מגזין "מוטו" עד לשנת 1994, אז עבר לתפקיד עורך-אחראי. מחליפו של שביט בתפקידו היה עורך-המשנה דאז, גידי פרדר. פרדר שימש כעורך המגזין עד אמצע שנת 1997, ועם פרישתו חזר שביט לתפקיד עורך המגזין. קורסי הרכיבה ששביט יזם במסגרת מגזין מוטו בשנת 1997 הועברו שנתיים לאחר מכן למסגרת חיצונית בראשותו של פרדר. בשנת 1999 פרש שביט בשנית מתפקיד עורך המגזין, והוחלף על ידי דני שטיינמן. בתחילת שנת 2000, החל שביט לעסוק בעיקר בכתיבה לענף הרכב, תחילה כמגיש בתוכנית הטלוויזיה המוטורית "אוטו בראש" ואחר כך כמקים וכעורך אתר מגזין "אוטו".
מרגיטה
היהודים במרגיטה
העדות הראשונה על יהודים במרגיטה היא בדו"ח מתוך קובץ "האגרות אל הממשל בפרסבורג" מתאריך 1 בנובמבר 1721 (י"א בחשוון תפ"ב) המדבר על בריחת היהודים מהמורדים הרומנים שמרדו באדוניהם ההונגרים. לא ברור מתי חזרו היהודים אך התגלה שבתקכ"ב (1742) הוקם בית הכנסת מעץ. כשהחלו בהקמת בית כנסת חדש בתקפ"א (1861) ופירקו את מבנה העץ של בית הכנסת הישן, נמצאה מגילה מתחת ליסודות ובה נכתבה שנת הקמתו.
טל שביט
ביוגרפיה
בשנת 2002 שביט שפט יחד עם גידי פרדר במירוץ הסופרמוטו הראשון שנערך בישראל, ובמשך שלוש עונות כיהן כשופט ברובם המכריע של המרוצים בתחום.
מרגיטה
היהודים במרגיטה
העדות הראשונה על רב בעיירה היא מצבה משנת 1820 שבה כתוב: 'פ"נ הרב גבריאל הכהן נפטר בשנת תק"פ'. הוא שימש ככל הנראה כדיין ומורה צדק. הרב הראשון שידוע שהיה רב העיירה היה הרב שלמה זלמן מינצנט שכיהן בתפקיד בין השנים תקפ"ה-תר"ה.
טל שביט
ביוגרפיה
בשנים 2003–2004 כתב מספר טורים ומבחני אופנועים עבור אתר האינטרנט "פול גז (מגזין)" וכן עבור אתר מגזין "אוטו". בשנים 2004-2006 הגיש בערוץ "5 פלוס" של ערוץ הספורט תוכניות ספורט מוטורי שסיקרו את מרוצי אליפות העולם במוטוקרוס, סופרמוטו וסופרבייק. במרץ 2006, באירוע שנערך בבית ליסין בתל אביב, הוענק לשביט פרס על מפעל חיים מטעם עיריית תל אביב. ב-2007 שימש שביט כיו"ר התאחדות הספורט המוטורי. מתפקיד זה פרש בחודש נובמבר באותה שנה, לאחר שהודיע כי אין ביכולתו להמשיך ולמלאו. עם זאת, הוא המשיך לקחת חלק בוועדות ההיגוי שהקימה המדינה לתקנות חוק הספורט המוטורי.
מרגיטה
היהודים במרגיטה
רבנים אחרים חיו בעיירה וחלקם נשא בתפקיד רשמי בה, ובהם: הרב מרדכי בריסק שכיהן במרגיטה כדיין ולימים כרבה של טשנד וראש ישיבה שם, הרב שלמה זלמן אולמן, ראב"ד ביסטריץ, שנולד במרגיטה, הרב חיים צבי וינקלר שהיה לימים רבה של ראצפט, הרב מאיר קליין, רבה של האלמין, והאדמו"רים מחסידות ראזלה שמשושלת קאליב: ר' פנחס מנחם טאוב ובנו ר' יהודה יחיאל טאוב, אביו של הרבי מקאליב בארץ, ר' מנחם מנדל טאוב, שנולד במרגיטה.
העדות הראשונה על מניין תושבי מרגיטה ובהם היהודים היא תעודה שנכתבה ביוני 1872 (סיוון תרל"ב) על ידי קארוי פאלפי, סרן בדימוס בצבא הונגריה שבה מפורט מניין בתי העיירה ומניין התושבים בהתפלגות דתית: 621 בתים ו-3,900 תושבים שמהם 2,400 קלוויניסטים, 800 קתולים ו-700 יהודים (18%). וכן המסמך מעיד על קיומו של בית כנסת נאה, בית ספר יהודי, ומציין שמותיהם של שלושת הסוחרים ושני הרופאים היהודיים. ב-1900 התגוררו בעיר 940 יהודים מ-5,200 תושבים (18%) וב-1930 עלה מספרם ל-1,600 מ-6,000 תושבים (27%).
טל שביט
ביוגרפיה
באפריל 2009 החל לשדר יחד עם בועז קורפל פרשנות במהלך השידורים החיים של מרוצי הגראנד פרי העולמי בערוץ 5. בשנת 2010 חזר לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי באופן סדיר בערוץ הרכב של אתר החדשות ynet ובשנת 2011 הקים את אתר האופנועים "דו"גרי" שאותו תפעל באופן עצמאי.
מלבד התחום המוטורי, אהב שביט מאוד להאזין למוזיקה והיה לצפר חובב.
מרגיטה
היהודים במרגיטה
על אף ההתפלגות הרבה של השקפות יהודי מרגיטה שהיו בהם חרדים שאינם חסידים, חסידים במסגרת אגודת ישראל, חסידים בלתי מפלגתיים, חילונים סוציאליסטים, קומוניסטים, ציונים שומרי מצוות, ציונים חילוניים, לא נפגעו כלל יחסי האחווה ושותפות הגורל בין יהודי העיירה. פרנסי הקהילה וראשי המוסדות נבחרו לפי כישוריהם ללא קשר להשקפת עולמם, והנזקקים קיבלו תמיכה לפי צורכיהם ולא לפי עמדתם הפוליטית.
רוב היהודים עסקו במסחר, במלאכה ובתעשייה זעירה. מרבית חברי לשכת המסחר בעיירה והנהלתה היו יהודים. השפעתם על חיי המסחר במרגיטה הייתה רבה, ולא התקיים מסחר בשבתות וימים טובים.
עד לשנים 1937–1938 כמעט ולא היו בה רדיפות יהודים בטרנסילבניה, ולעומת קהילות רבות אחרות, חיי היהודים היו בדרך כלל שקטים ושלווים. זאת למעט זמנים של חילופי שלטון. רדיפות היהודים הקשות החלו בממשלת גוגה-קוזה שפעלה במשך כמה חודשים בין דצמבר 1937 לפברואר 1938 (טבת-אדר א' תרצ"ח), המשיכו בשלטון ההונגרי בעל ברית של גרמניה הנאצית מספטמבר 1940, והגיעו לשיאן בכיבוש הנאצי של הונגריה ובכלל זה צפון טרנסילבניה בכ"ד באדר תש"ד (19 במרץ 1944). כ-2,100 יהודים, שהיו כרבע מ-8,600 מתושבי מרגיטה, נשלחו למחנות הנאצים, וכ-1,650 נספו במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו בתחילת סיוון (סוף מאי) באותה שנה.
ימים ספורים לאחר שחרור העיירה, החלו להופיע יהודים בחוצותיה, משוחררים מהמחנות ומסתתרים שיצאו ממחבואיהם. לאחר חודשיים-שלושה התאספו 50–60 גברים יהודים עד גיל 40 וקהילת מרגיטה הוקמה מחדש ללא נשים, זקנים וילדים שלא נותרו מהם בחיים. היהודים השבים שיקמו את בתיהם וחיפשו מקור פרנסה. לאחר נפילת הנאצים גבר מספר היהודים שחזרו לבתיהם ועד ראשית תש"ו (סתו 1945) חזרו כ-400 יהודים למרגיטה, ו-50 נוספים שלא רצו לחזור ולבנות את ביתם על אדמת טרנסילבניה, היגרו אל מעבר לים או עלו לארץ. בתש"ז (1947) מנתה הקהילה כ-500 נפשות. רוב יהודי מרגיטה התארגנו לעלייה לארץ-ישראל והשתתפו במפעל עליית 15,000 יהודיה רומניה לישראל באוניות מבולגריה בעלייה שנחשבה בלתי חוקית בעיני הבריטים ששלטו אז בארץ.
המפלגה הקומוניסטית דרבנה את היהודים להירשם כחברים בשורותיה כי לא היו לה שורשים בציבור הלא יהודי ברומניה, ותועמלניה הטיפו ליהודים שזו חובתם המוסרית לרוסים ששחררו אותם מעול הנאצים והפאשיסטים ההונגרים. אך המפלגה לא הכירה טובה לאותם היהודים שעזרו לה בראשית דרכה וסילקה משורותיה אף את אלו שהיו בעמדות מפתח ולא נרשמו לעלות לארץ ישראל. כשגברה השפעת המפלגה הקומוניסטית ב-1948 נאסרה כל התארגנות פוליטית ולאומית אחרת, כולל התנועה הציונית, ונעצרה העלייה לארץ. רק לאחר כשנתיים הותר לבקש לעלות לארץ כשרוב הבקשות אושרו וכ-50 משפחות עלו למדינת ישראל במשך כשנה וחצי עד סוף 1951 (תשי"א). לאחר מכן שוב נסגרו השערים ו-90 המשפחות היהודיות שנותרו התייאשו מהעלייה לארץ. בסתיו תשי"ט (1958) הכריזו השלטונות כי במשך ארבעה ימים יכולים היהודים להגיש בקשות לעלייה לארץ, וכ-80% מיהודי מרגיטה נרשמו לעלייה. רק לאחר כשנה החלו להתקבל האישורים הראשונים, ומתן האישורים על הבקשות האלו נמשך במשך שנים.
בתשכ"ה (1965) נותרו במרגיטה כ-20 משפחות יהודיות, בתש"ל (1970) נשארו כעשר משפחות יהודיות מכ-12,000 נפשות, בתשל"ו (1976) מספר היהודים לא עלה על אלפית מ-12,000 התושבים, ובסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 נותרו שישה יהודים לכל היותר. רובם ככולם של היהודים עלו לישראל ומיעוטם היגר למדינות אחרות.
טל שביט
מותו
ב-2 במרץ 2011, בשעות הצהריים המאוחרות, נהרג שביט בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4, סמוך למחלף מורשה הצמוד לרמת השרון.
בעת שהוא עורך נסיעת מבחן לאופנוע מתוצרת חברת קוואסאקי, נסע שביט על כביש 5 לכיוון מזרח וירד דרומה במחלף מורשה לכביש 4. כשהגיח שביט מן העקומה במחלף רכב מסוג פולקסווגן גולף שחנה בשול הימני התפרץ בפתאומיות לתוך נתיב נסיעתו של שביט במטרה להגיע אל שטח ההפרדה המקווקו בצדו השני של נתיב הכביש. מאחר שהתקרב אל הרכב במהירות שלא אפשרה לו להגיב בזמן המתאים לצורך מניעת ההתנגשות, פגע שביט בצדו השמאלי של הרכב. שביט נפצע באורח אנוש, וזמן קצר לאחר מכן נקבע מותו.
הלווייתו של שביט נערכה בקיבוץ מעברות, בתום מסע שבו השתתפו למעלה מ-1,500 רוכבי אופנועים וקטנועים ישראלים אשר ביקשו לחלוק לשביט כבוד אחרון. בטקס הלוויה של שביט הושמע לבקשת משפחתו השיר "Born To Be Wild" שמופיע בסרט "Easy rider" אשר יצא לאקרנים בשנת 1969 ואשר אותו אהב שביט מאוד.
כחלק מחקירת התאונה - ימים בודדים לאחר שאירעה - פרסמה עמותת אור ירוק דו"ח על אודות התאונה ובו חוות דעתה על מידת האשמה של שני המשתתפים בה. בדו"ח שהוציאה נטען כי שביט נהג שלא כנדרש מאחר שייתכן שלא הכיר היטב את מגבלותיו ואת התנהגותו המלאה של האופנוע אותן בחן במהלך נסיעת המבחן, וכי ייתכן שאם היה מודע למגבלותיו היה מתכנן את מהירות נסיעתו ואת גישתו למחלף באופן שונה. באשר לנהג הרכב, נכתב בדו"ח כי מלבד עבירה של אי-ציות לתמרור בהעמדת הרכב על שטח הפרדה, דבר המהווה מפגע תעבורתי כשלעצמו, לא הייתה לנהג הרכב אחריות נוספת בגרימת התאונה וכי יתר האחריות מוטלת על שביט, רוכב האופנוע. מנגד, יש שטענו כי שביט נהג כנדרש וכי היה מודע למגבלות הכלי אותו בחן במהלך נסיעת המבחן, וכן כי נהג הרכב אשר חצה שני נתיבים בצורה פתאומית וללא כל התראה מוקדמת הוא האשם הבלעדי בתאונה.
במהלך החודשים שלאחר התאונה, ומשלא הצליחו לשנות את עמדתה של עמותת "אור ירוק" שמיהרה לטענתם לפרסם דו"ח בעייתי בטרם חקרה לעומק את נסיבות האירוע ובטרם פרסמה משטרת ישראל עצמה את הדו"ח המקצועי מטעמה, ניסו רוכבים מנוסים וחבריו של שביט, חברי מועדון האופנועים הישראלי, לערוך שחזור מצולם של התאונה בה נהרג שביט במטרה להבין מהי מידת האשמה של שביט בתאונה, אם הייתה כזו. מסקנתם הייתה כי מהלך הנסיעה של נהג הרכב שהתפרץ מן השול הימני לשטח ההפרדה בצדו השמאלי המרוחק של הכביש היה חריג ובלתי-סביר, וכי לא ניתן היה למנוע את התאונה.
ב-2 ביוני 2011, שלושה חודשים לאחר מותו, ולאחר ביקורת נוקבת שאותה הפנו רבים מקהילת רוכבי האופנועים בישראל כלפי עמותת אור ירוק, מנכ"ל העמותה, שמואל אבואב, פנה אל משפחתו של שביט ואל קהילת הרוכבים בישראל, התנצל ואף חזר בו מפרסום הדו"ח שפרסמה העמותה אשר לפיו על שביט מוטלת האחריות למותו. אבואב הוסיף כי תפורסם כמו כן התנצלות בגופי התקשורת בממדים רחבים יותר.
בנובמבר 2013, נגזר דינו של נהג הרכב, חיים ברעם. השופט דחה את גרסתו של נהג הרכב, וקבע כי מידת הרשלנות והאחריות של נהג הרכב בתאונה היא רבה. השופט הוסיף כי הוא התרשם לשלילה מניסיונות ההתנערות מן האחריות של נהג הרכב ומהטלת האחריות לתאונה על שביט. העונש שנגזר על נהג הרכב היה קנס בגובה 20,000 ש"ח (או 100 ימי מאסר תמורתם), מאסר בפועל של 14 חודשים, מאסר על-תנאי לתקופה של 12 חודשים (למשך שלוש שנים), פסילת רישיון הנהיגה לתקופה של 13 שנה וכן פיצוי למשפחתו של שביט בשיעור 30,000 ש"ח.
שביט היה אב לבן ולבת.
תיאודריך הראשון
תיאודריך הראשון (Theuderic I; 484/485 - 533/534) היה שליט פרנקי ואחד מראשוני השושלת המרובינגית.
רקע
תיאודריך היה אחד מבניו, ואולי אף בנו הבכור, של המלך כלוביס הראשון, שאיחד את כל השבטים הפרנקים תחת שלטונו. עם מותו של כלוביס ב-511, חולקה ממלכתו בין ארבעת בניו לפי המנהג הסאלי: כילדברט הראשון נעשה לשליט אזור פריז, כלודומר הומלך על סואסון, כלותאר הראשון קבע את בירתו באורליאן ותיאודריך קיבל את ריימס, מץ וסביבתן. ממלכתו של האחרון הפכה ברבות הימים לאוסטרזיה. תיאודריך היה נשוי לסואווגוטה, בתו של זיגיסמונד, מלך בורגונדיה.
ראשית שלטונו
בשנת 516 לערך, הותקפה ארצו על ידי היגלק, מלך גוטלנד (כיום בשוודיה המודרנית). תיאודריך שלח צבא בראשות בנו, תיאודברט הראשון, שהביס את הפולשים והרג את מלכם.
ב-523, תקפו תיאודריך ושלושת אחיו את נחלותיו של זיגיסמונד והביסו אותו. אך הצבא הבורגונדי לא מוגר: גונדומר, אחיו של זיגיסמונד, גירש את הפרנקים בקרב וזרונטיה שהתחולל ב-21 ביוני 524, בו נהרג כלודומר.
אחרית שלטונו
ב-529 התערב תיאודריך, יחד עם אחיו כלותאר, במלחמת הירושה של שבט התורינגים, ותמך בטוען לכתר הרמנפריד נגד אחיו באדריק. בתמורה לעזרתם, הבטיח להם הרמנפריד את חצי ממלכתו שנשלט בידי אויבו. הפרנקים הביסו את צבאו של באדריק ולאחר שנפל בשבי, ערפו את ראשו. הרמנפריד סירב לעמוד בהתחייבותו ולא מסר את הקרקע שהבטיח. ב-531 או ב-532, פלשו תיאודריך ואחיו שוב לממלכתו וכבשו את הבירה סקיתינגי. הרמנפריד הצליח להימלט, אך הסכים להיפגש עם המלך מריימס כשזה ערב לביטחונו. השניים נועדו ביחד בעיר צילפיך, ותיאודריך העניק לתורינגי מתנות רבות - אך כשזה עמד על החומה, הוא נדחף אל מותו.
ב-532 שוב פשטו תיאודריך ואחיו על בורגונדיה, והצליחו להרוג את גונדומר בקרב אוטן. ב-534 הם חילקו את בורגונדיה ביניהם. באותה שנה מת המלך.
פלנטריום כוכב כדורגל
פלנטריום כוכב כדורגל (באנגלית: "Planetarium Football Star" ) הוא משחק כדורגל וירטואלי, הידוע גם בשם "פוטסטאר" (באנגלית: "FootStar"). הוא משחק מבוסס דפדפן שבסיסו בפורטוגל. כרגע משחקות בו כ-80 מדינות שונות מרחבי העולם. המשחק מופיע בעברית בנוסף לעוד עשרות שפות אחרות.
סקירה כללית
פלנטריום כוכב כדורגל (פוטסטאר) הוא משחק שבו השחקנים מנהלים שחקן כדורגל משלהם, אך עם אופציה להיות בעבודות נוספות כגון מאמן קבוצה, מאמן נבחרת לאומית, או יו"ר התאחדות הכדורגל של המדינה שבה הוא משחק. כל שחקן חדש מקבל שחקן בגיל 17 עם 0 נתונים בכל התחומים. על השחקן לטפל בכל ההיבטים של ניהול השחקן, משלושת האימונים היומיים, ועד בחירת הקבוצה בה הוא ישחק. השחקן משחק במשחקים וירטואליים במהלך השבוע. בעקבות האימונים, השחקן יכול להשתפר ולעלות ביכולותיו, מה שיעזור לשחקנו לשחק יותר טוב במשחקים. בנוסף השחקן יכול לרכוש חפצי משחק לשחקן שלו, אשר יגבירו את יעילותו, כגון קניית נעליים וכפפות שוער.
במשחק משתתפים אלפי שחקנים ברחבי העולם, אשר משחקים במסגרת שחקנים לפי מדינות הלאום שלהם. המשחק זכה לפופולריות רבה בעיקר בפורטוגל וברזיל. המשחק כולל תמיכה במספר רב של שפות, כולל עברית.
גביעים ותארים
קבוצה המסיימת ראשונה בליגה בתום 14 מחזורים מוכתרת כאלופה, ונוסף לה "גביע אליפות" לארון התארים. לאורך העונה, בימי רביעי, מתקיימים משחקי גביע בשיטת נוק-אאוט, בתום מספר סיבובים (הנקבע לפי מספר הקבוצות המשתתפות בגביע באותה מדינה) מוכתרת מחזיקת הגביע, אשר ניצחה בגמר. כמו כן ישנם שלושה סוגי תחרויות בינלאומיות, "ליגת האלופות", שבה משתתפות כל האלופות מרחבי העולם. "גביע המחזיקות" שבה משתתפות מחזיקות הגביע, ו"הליגה היבשתית" שבה משתתפות מספר קבוצות מהליגה הראשונה של כל מדינה (בהתאם לדירוג המדינה)
גביע העולם, גביע העולם לצעירות, וגביע העולם עד 18, הם טורנירים בהם נבחרות לאומיות מתחרות בנבחרות אחרות במטרה לזכות בגביע העולם. הגביע מחולק לבתים. בשלב הבתים יש 8 בתים של 4 נבחרות שמהם עולות 2 נבחרות. כל המשחקים מתקיימים במדינה שנבחרה לארח את המשחקים. בנוסף יש גביע נבחרות עד 21, וגביע נבחרות עד 18, שמורכבים באותה מתכונת.
בנוסף יש גם נבחרות עירוניות, אשר גם הן משחקות במוקדמות ויכולות להעפיל לגביע העולם, אך גם נוספים להן "משחקי דירוג", שהם המשחקים שבהם משחקות כל הנבחרות אשר הגיעו בעונה שעברה ל-3 המקומות האחרונים בבית המוקדמות, בתום העונה 48 הנבחרות העירוניות שמדורגות ראשונות חוזרות למוקדמות גביע העולם.
פלנטריום כוכב כדורגל בישראל
בישראל, כמו בכל המדינות בפוטסטאר יש ליגות, שמתחלקות למספרים, החל מהליגה השנייה. בכל ליגה ישנן 8 קבוצות שמתחרות מידי עונה על הזכות לעלות ליגה, להישאר בליגה או לנשור ממנה לליגה נמוכה יותר. בישראל קיימת ליגת העל, שהיא הליגה הראשית, ומתחתה נמצאות שתי ליגות B. בנוסף לליגה ישנו המפעל של הגביע שנמשך לאורך כל העונה ומשוחק בסגנון נוק-אאוט. את גביע העולם השמיני לנבחרות עד גיל 21 אירחה ישראל (בפעם הראשונה בהיסטוריה). בטורניר זכתה נבחרת איטליה. טורניר נוסף שישראל אירחה במשחק הוא גביע העולם עד גיל 18 שבו זכתה נבחרת ברזיל בפנדלים. בנוסף על כך, לישראל יש ייצוג בתחרויות הבינלאומיות על ידי קבוצות הצמרת הישראליות.
כמו לכל מדינה במשחק, גם לישראל יש יו"ר התאחדות, כאשר בתפקיד נמצא כעת אוהד עובד.
בשקירים (הגדוד העברי)
ה"בשקירים" הייתה קבוצה של 12 חברים יוצאי הגדוד העברי שהתיישבו ב-1920 בג'יסר אל-מג'מעא (קיבוץ גשר היום) והחזיקו בנקודה כארבע שנים.
הקבוצה קיבלה את שמה ״על שם השבט הקווקזי הנועז בשל המרץ הרב והתושיה הרבה שהייתה אצל אנשי הקבוצה וכן בשל העובדה שהמוצא של חלקם הוא רוסיה״.
בין חברי הקבוצה היו מאיר ברנר (אחיו של יוסף חיים ברנר), יצחק וינר (יוצא קבוצת "השומר" וממקימי מושב כפר ברוך), פרומה וינר (שהייתה ממייסדי קבוצת תל חי), מיכאל עדין, קלמן שץ ואחרים.
קבוצה זו שאפה להקים בגשר מושב עובדים אך פיק"א התנגדה לכך. עם הזמן גדלה הקבוצה ל-40 חברים. חלק ניכר מהחברים החדשים שאפו להקים קיבוץ. שתי מחלוקות אלה הביאו לכך שהגרעין המקורי של קבוצת הבשקירים עזב את המקום בשנת 1924. את מקומה של הקבוצה העוזבת תפסה קבוצת "אחדות" שבין היתר הקימה את בית הכרם בירושלים ולימים הייתה הקבוצה המייסדת של קיבוץ אשדות יעקב.
החזית הבלארוסית
החזית הבלארוסית (ברוסית: Белорусский фронт) הייתה חזית של הצבא האדום, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
החזית הוקמה ב-20 באוקטובר 1943 על בסיס הוראת הסטאבקה מ-16 באוקטובר. היא הוקמה על בסיס החזית המרכזית וכמפקדה מונה קונסטנטין רוקוסובסקי. החזית כללה את הארמיות הבאות: ה-3, ה-48, ה-50, ה-61, ה-63, ה-65 וארמיית האוויר ה-16. מאוחר יותר צורפה אליה גם הארמייה ה-11, ובתחילת שנת 1944 גם הארמייה ה-10. החזית לחמה בקרבות לשחרור בלארוס ובכלל זה במבצע הומל-רצ'יסטה ומבצע קליקוביצ'י-מאזיר. ב-24 בפברואר 1944, על בסיס הוראת הסטאבקה מ-17 בפברואר, שונה שם החזית לחזית הבלארוסית הראשונה.
ב-5 באפריל של אותה שנה, על בסיס הוראת הסטאבקה מ-2 באפריל, שונה שם החזית שוב לחזית הבלארוסית, אולם כבר ב-16 באפריל היא הוחזרה להיות החזית הבלארוסית השנייה.
Burn the Witch (שיר של רדיוהד)
"Burn the Witch" (בתרגום חופשי: שִֹרפוּ את המכשפה) הוא שיר של להקת הרוק האנגלית רדיוהד. הוא פורסם ב-3 במאי 2016, כסינגל הראשון מתוך אלבומה התשיעי של הלהקה, "A Moon Shaped Pool". על פי סולן הלהקה תום יורק, החלו חברי הלהקה לעבוד על השיר עוד בשנת 2000, במהלך התקופה בה עבדו על אלבום הסטודיו הרביעי שלהם, "Kid A".
"Burn The Witch" יצא יחד עם וידאו קליפ בסגנון הנפשת סטופ מושן, שהיווה הומאז' לסדרה בריטית משנות ה-60 בשם "טראמפטנשייר". השיר זכה לשבחים רבים וביקורות חיוביות, והיה מועמד לפרס גראמי בטקס הפרסים ה-59 (בשנת 2017) על שיר הרוק הטוב ביותר.
מועצת המעבר הלאומית
מועצת המעבר הלאומית (או בקיצור המועצה הלאומית או מועצת המורדים או NTC; שימוש שכיח נוסף: המועצה הלאומית למעבר (TNC); ערבית: المجلس الوطني الانتقالي) היא הגוף הרשמי שייצג את הכוחות שמרדו בשלטונו הדיקטטורי של מועמר קדאפי במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011. ב-27 בפברואר 2011, בעיר בנגאזי, הוכרז פומבית על הקמת המועצה שתפעל "כפנים של המהפכה". במספר אמצעי תקשורת כונתה המועצה גם "המועצה הלאומית הלובית". ב-5 במרץ, הודיעה המועצה על כך שהיא "הנציגות הבלעדית על כל לוב כולה". בראש המועצה עומד מוסטפא עבד אל-ג'ליל שהיה שר המשפטים בממשלת קדאפי וערק לשורות המורדים לאחר תחילת ההתקוממות.
ב-23 במרץ 2011 נבחר מחמוד ג'יבריל לכהן כראש הממשלה הזמנית שהקימה המועצה. המועצה הצהירה כי היא "הגוף המחוקק", ואילו הממשלה הזמנית היא "הגוף המבצע". ג'יבריל ניהל את השיחה עם נשיא צרפת סרקוזי, בפגישה שלאחריה הכירה צרפת רשמית במועצה כנציגה הבלעדית והלגיטימית של לוב.
מוסטפא עבד אל-ג'ליל הצהיר בריאיון ל-France 24 כי המטרה של המורדים אינה הריגתו של קדאפי אלא עזיבתו את השלטון.
ב-3 ביוני 2011, העבירה המועצה מסר לישראל באמצעות שר החוץ הצרפתי, אלן ז'ופה, לפיו תכיר המועצה במדינת ישראל ותהיה מעוניינת בקשרים עימה. ביולי, לאחר ביקורים שערכו אנשי המועצה בארצות הברית ומפגשים בינם לבין אנשי הממשל האמריקני, הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי תעביר למועצה כספים שהיו בחשבונות בנקים בבעלות לוב אך הוחרמו לאחר תחילת ההתקוממות במדינה.
ב-31 באוקטובר 2011, 51 מחברי מועצת המעבר מינו את עבד אל-רחים אל כיב לראש ממשלת המעבר הלאומית, כמחליפו של מחמוד ג'יבריל.
המועצה התפרקה באוגוסט 2012 בעקבות הבחירות לבית הנבחרים החדש, הקונגרס הלאומי הכללי.
עקרונות יסוד ומטרות
"הכרזת היסוד של המועצה" קובעת כי המטרות העיקריות של המועצה הן כדלקמן:
הכרה בינלאומית
מאז ייסודה זכתה המועצה להכרה של עשרות מדינות, הראשונה בהן צרפת. גם המעצמות ארצות הברית ורוסיה הודיעו על הכרה רשמית במועצה כממשלת לוב ואילו הרפובליקה העממית של סין הודיעה כי היא מכירה במועצה כשותפה לדיאלוג.
ב-16 בספטמבר 2011 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות החלטה להכיר במועצה כגוף המייצג של לוב במושב הקרוב, החלטה בה תמכה גם ישראל.
צבא השחרור הלאומי
צבא השחרור הלאומי (جيش التحرير الوطني الليبي) הוא שמם הידוע בתקשורת הבינלאומית של הכוחות המזוינים של מועצת המעבר הלאומית, הלוחמים בשלטון קדאפי בלוב, מאז מרץ 2011. כוחות המורדים הנלחמים בשלטון קדאפי ומהווים את הזרוע הצבאית של מועצת המעבר הלאומית, מוכרים רשמית בשם "הכוחות המזוינים של לוב החופשית". מפקד הצבא הוא סוליימאן מחמוד שנכנס לתפקידו לאחר שנרצח המפקד הקודם, עבדול פתאח יוניס. מפקד בכיר אחר בצבא המורדים הוא חליפה בלקאסים חפטאר. צבא השחרור הלאומי זוכה למימון ואספקה מאת מדינות המערב.
קישורים חיצוניים
האתר הרשמי של מועצת המעבר הלאומית (אנגלית וערבית).
חוסן ארגוני
חוסן ארגוני הוא מונח המתייחס למידת היכולת של ארגון לצפות ולהתאושש מזעזועים. חוסן ארגוני הוא יכולתו של הארגון להתמודד מראש עם הפרעות ואירועים בלתי צפויים, תודות לערנות אסטרטגית החוזה פני עתיד ותודות לניהול מחובר למציאות המסייע לארגון להבין את מצבו האמיתי תוך כדי התרחשותם של זעזועים פנימיים או חיצוניים. החוסן מושתת על הכנה מראש ופעולות מניעה מקדימות שמטרתן להקטין את ההסתברות של התרחשות האיומים ולהפחית מעוצמת כל זעזוע שעלול להתרחש. בנוסף, החוסן מושתת על היכולת להתנהל בתנאי משבר וזעזוע כדי לקצר את משך השלכותיהם השליליות, תוך מקסום יכולת ההתאוששות של הארגון והחזרתו למצב המקורי או למצב החדש והרצוי תוך פרק זמן קצר ככל שניתן.
רמת החוסן הארגוני היא פונקציה של רמת הירידה בתפקוד הארגון כתוצאה מזעזוע, משך הזמן בו הארגון לא נמצא בתפקודו הרגיל ורמת התפקוד אליה הארגון הצליח להגיע לאחר הזעזוע. ככל שהירידה בתפקוד הארגון מצומצמת יותר, משך ההתאוששות- הזמן בו הארגון לא נמצא בתפקודו הרגיל קצר יותר ורמת התפקוד לאחר ההתאוששות מהזעזוע גבוהה יותר, כך לארגון יש רמה גבוהה יותר של חוסן ארגוני.
התפתחות המושג
בעידן של חוסר ודאות כלכלית וגאופוליטית עולמית, קהילות נתקלות יותר ויותר במצבי חירום ומשברים המאתגרים את היציבות החברתית והכלכלית שלהן. כדי להתאושש ממשברים אלה הן נעזרות בארגונים, בעובדיהם ובשירותיהם. במצבי חירום ארגונים וקהילות חולקים את אותה המטרה, אם קהילות אינן מוכנות להתמודד עם משבר גם לארגונים אין את המסוגלות להתמודד איתו ולהפך.
מעשי הטרור כמו ה-11 בספטמבר הובילו לעליה בדיון במושג החוסן. בנוסף, תקופה זו מתאפיינת בשינויים חסרי תקדים וחוסר יציבות כלכלית ועסקית, שמביאים לשיבושים הדורשים זריזות ארגונית וחוסן ארגוני. למשל, ההאצה בשינויים טכנולוגיים, תהפוכות רגולטוריות, זעזועים גאופוליטיים, שינויים פתאומיים בטעמי הצרכן ותחרויות לא מסורתית.
בשנים האחרונות ישנה גישה טובה יותר לשוקי העולם (יצוא ויבוא סחורות), עלייה של בסיס הצרכנים (מעמד הביניים בעולם גדל), פיתוחים טכנולוגיים ותקשורת המעצימים את השינויים. לאור כך, בסביבה כאוטית ולא וודאית ההישרדות תלויה במידת היכולת להסתגלות מהירה ובתגובה פעילה ויעילה המסוגלת להתמודד עם תחרות ושינויים סביבתיים.
מבנה
התאמת מבנה הארגון לסביבתו מסייעת לו להתמודד עם זעזועים. כאשר סביבת הארגון משתנה באופן תדיר, המבנים הארגוניים מעניקים לארגון גמישות להשתנות ומשום כך רמה גבוהה יותר של חוסן ארגוני.
תהליך
תהליכי ניהול חשיבה והפקת לקחים מאפשרים לארגון להתנהל תוך כדי משבר באופן יעיל ובכך לצמצם את השפעות שליליות, ירידה בתפקוד, משך זמן ההתאוששות ויכולת הארגון לחזור לתפקוד הרצוי.
אסטרטגיה
יכולת הארגון לצפות תרחישים עתידיים ולזהות זעזועים אפשריים מבוססת על ראייתו האסטרטגית. יכולת אסטרטגית גבוהה מאפשרת לארגון להיערך מראש באופן טוב יותר לקראת זעזוע ואף לערוך את השינויים וההתאמות הנדרשים כדי לחמוק מהשפעותיו, כך שהארגון הוא שיוזם את השינוי לפני התרחשות הזעזוע. ארגונים בעלי יכולת אסטרטגית גבוהה יכולים אף לרתום את הזעזוע לטובתם ולשפר עמדות לעומת ארגונים מתחרים אחרים שצפויים להיות מושפעים ממנו אף הם.
ניהול משאבי הארגון החיצוניים
יכולת הארגון להבטיח את המשאבים החיצוניים הנחוצים להמשך פעילותו (ללא תלות במשאב אחד), דוגמת אספקת חשמל.
בקרה
יכולת הארגון לקבל משוב מדויק ומהיר על מצבו ולעקוב אחר היעדים שלו ולהשיג את מטרותיו.
המשאב האנושי בארגון
עובדים בעלי מוטיבציה גבוהה, כישורים מקצועיים גבוהים, המצוידים בכל הנחוץ להם לביצוע תפקידם, צפויים לתפקד באופן אפקטיבי  ובפרט בתנאי משבר.
בטיחות
נהלי בטיחות לפיהם הארגון צריך לפעול בעת חירום לרבות הנהלים הנוגעים לשמירה על בטיחות האנשים ועל תקינות הציוד בחירום.
חדשנות
יכולת הארגון לקיים תהליך של חדשנות מתמדת המאפשר לו ליצור יתרונות תחרותיים בכל עת ובכך להתמודד בסביבה טורבולנטית.
אידאולוגיה
ישנם ארגונים אשר אינם מעוניינים כלל להשתנות ורמת החוסן שלהם תימדד על פי יכולתם להישאר כפי שהם ובאותה רמה תפקודית למרות השינויים בסביבה.
מדידת חוסן ארגוני
מדידת החוסן מספקת ידע לארגון אודות החוזקות והחולשות שלו לפני התרחשות המשבר. מדדים לחוסן ארגוני יכולים לשקף את התפתחות החוסן הארגוני, המשפיעה לטובה על מיצוב הארגון בשוק ועל יכולתו לפעול בתנאי תחרות. כמו כן, כאשר יש מדד לחוסן, והחוסן נחשב לגבוה, זה יכול לסייע בגיוס משקיעים לארגון.
חוסן ארגוני מושפע גם מגורמים חברתיים ותרבותיים שהם גורמים מאתגרים למדידה ולהצבעה על קשר ישיר לתוצאות כלכליות. ישנו קושי לכמת עד כמה העלות של תוכניות ואימונים לחירום משפיעים על החוסן הארגוני ועל הרווחיות של הארגון. בנוסף, רק בעת משבר אמיתי ניתן לדעת מה מידת חוסנו של הארגון היות שרמת החוסן הארגוני נמדדת על ציר הזמן. לכן, המדידה היא עקיפה ומתמקדת בבחינת אותם הגורמים שצפויים להשפיע על רמת החוסן הארגוני.
אלף (מערכת מידע)
אלף היא מערכת מידע לניהול קטלוגים של ספריות ומנוע חיפוש לחיפוש מסווג בהם, בעברית ובשפות לועזיות.
מערכת המידע נמצאת בשימוש באלפי ספריות לאומיות, ספריות אקדמיות ואחרות בעולם. בישראל התוכנה נמצאת בשימוש כל האוניברסיטאות ומרבית המכללות האקדמיות וכן בכמה ספריות עירוניות ואחרות, כגון הספריות של עיריית תל אביב-יפו (בית אריאלה). כמו כן התוכנה בשימוש לניהול קטלוגים כגון הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל, הקטלוג המאוחד לכתבי עת בישראל ועוד.
היסטוריה
עד 1987 נוהלו כרטסות הספרים בספריות האקדמיות בישראל באופן ידני, באמצעות כרטיסי נייר בארון מגירות.
בראשית ימי האינטרנט היו כל האוניברסיטאות מחוברות זו לזו באמצעות הרשת הראשונית, שהייתה זמינה למוסדות אקדמיים בלבד, בגישה דרך מחשב מרכזי דוגמת המיינפריים והוואקס.
תוכנת אלף פותחה בשנים הראשונות על ידי מרכז המחשבים של האוניברסיטה העברית בירושלים ועד 1986 כל הספריות באוניברסיטה, כולל הספרייה הלאומית (אז "בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי") שפעלה בחסותה ושכנה במתחם הקמפוס בגבעת רם, החלו להסב את הכרטסות הידניות למערכת זו. היתרון של התוכנה ביחס לתוכנות מקבילות באותם ימים הייתה היכולת להזין ולחפש נתונים בכמה שפות וצורות אלפבית במקביל. פיתוח התוכנה הופרד לחברה בשם "אלף יישום" בעוד שההפצה והשיווק נעשו על ידי חברת אקס ליבריס. לימים, בשנת 1995, מוזגה "אלף יישום" לתוך אקס ליבריס, שהפכה לחברה פרטית עצמאית מהאוניברסיטה.
עד שנת 1991, כל המכונים המדעיים ומוסדות ההשכלה הגבוהה עברו להשתמש בתוכנה זו, וכרטסות רבות הועברו לארכיון. ממשק המשתמש, של התוכנה, שנקראה "אל"ף 300", פעל באמצעות ה-Telnet, היה קשה להבנה ופעל בעיקר על ידי מתן פקודות טקסט שונות, שאת שפתן היה על מבקרי הספרייה ללמוד.
בשנת 1999 עם הנחלת האינטרנט ומהפכת המחשב האישי, הומרו ממשקי הקיטלוג והחיפוש הטקסטואליים מול מחשב מרכזי לממשק אל"ף 500, שעובד בתצורת שרת-לקוח שהפך נגיש באמצעות דפדפן האינטרנט. כך הפכה התוכנה לידידותית יותר למשתמש, ובשנים שלאחר מכן הפכה לקטלוג ציבורי מקוון הנגיש מהאינטרנט, ללא צורך בהגעה לספרייה.
בשנים מאוחרות יותר החלו בתהליכי סריקה ופענוח מאורגנים וכיום קיימת גישה מקוונת רחבת היקף דרך תוכנה זו גם לקובצי מסמכים ומידע סרוקים, ואף לסרטים ולקובצי קול. בין השאר ארכיון עיתונות יהודית היסטורית מנוהל בתוכנה זו, וארכיבי עיתונים הועברו אליו מעיתונים מראשית הציונות ועד ימינו. כך גם ארכיונים ממשלתיים בחלקם חשופים לציבור כקטלוג ציבורי מקוון.
דוריס לויטהרד
דוריס לויטהרד (בגרמנית: Doris Leuthard; נולדה ב-10 באפריל 1963, מרנשוואנד, ארגאו) היא פוליטיקאית שווייצרית שהייתה חברה במועצה הפדרלית (ממשלה) של שווייץ בשנים 2006-2018. כיהנה כסגנית נשיא שווייץ ב-2009 וב-2016 וכנשיאה ב-2010 וב-2017. היא מילאה את תפקיד שרת הכלכלה (ראש המחלקה הפדרלית לכלכלה) (2010-2006) ושרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת.(2018-2010).
דוריס לויטהרד נבחרה מטעם המפלגה הנוצרית דמוקרטית (CVP), והייתה היושבת-ראש שלה בשנים 2004–2006.
קורות חיים
דוריס לויטהרד נולדה ביישוב מרנשוואנד שבקנטון ארגאו, הבכורה מבין ארבעה ילדים במשפחה שווייצרית דוברת גרמנית-אלמנית. אביה היה חבר בפרלמנט של קנטון ארגאו. לאחר שלמדה בבית ספר יסודי ביישוב הולדתה ובמורי, למדה לויטהרד בגימנסיה הקנטונלית בעיר ווֹלן. אחרי שלמדה משפטים באוניברסיטת ציריך, השתלמה בפריז ובקלגרי שבקנדה. בתום התמחות במשרד עורכי דין בקנטון ארגאו החל משנת 1989, עבדה כעורכת דין ערים מורי ווולן שותפות עם עמיתים אחרים למקצוע. הייתה חברה במועצות המנהלים של כמה חברות ובנקים, ובמקביל הייתה פעילה מאוד במסגרת האוניברסיטאות העממיות בקנטון שלה.
קריירה פוליטית
פעילה במסגרת המפלגה הנוצרית דמוקרטית. נבחרה כסגן היושב-ראש שלה בשנת 2001, ובשנת 2004 ירשה את תפקידו של פיליפ שטרהלין בראש המפלגה. כמנהיגה הצליחה לשקם את הפופולריות של תנועה פוליטית זו לאחר התבוסה בבחירות בשנת 2003. ב-14 ביוני 2006 נכנסה למועצה הפדרלית של שווייץ במקום הפוליטיקאי הפרנקופוני ז'וזף דייס. החל מ-1 באוגוסט באותה שנה (2006) נכנסה לתפקיד שר הכלכלה, שפונה על ידי דייס. ב-2010 עברה לכהן כשרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת. היא סיימה את כהונתה במועצה בסוף 2018.
ב-10 בדצמבר 2008 נבחרה לויטהרד לסגן נשיא שווייץ לשנת 2009 במקביל לכהונתה במועצה הפדרלית, וב-2010 כיהנה כנשיאה. היא כיהנה שוב כסגנית הנשיא וכנשיאה ב-2016 ו-2017 בהתאמה.
דוריס לויטהרד הייתה האישה השלישית בתפקיד נשיאהּ של הקונפדרציה, והאישה הראשונה ממוצא גרמני-אלמני שמילאה תפקיד זה.
זסטרוגי
זסטרוגי (ברוסית: Заструги; בכתב לטיני: Sastrugi או Zastrugi) הם תלמים או רכסים חדים ולא-סדירים קשים כמו סלע בגובה של עד 30 סנטימטרים, הנוצרים על פני השלג עקב סחיפה אאולית, הקפצה וגלגול של חלקיקי שלג והשקעה, והם מצויים באזורים מושלגים בקטבים או באזורי אקלים ממוזג. הם נבדלים מחוליות בכך שהרכסים מקבילים באופן בולט לכיוון הרוחות הנושבות דרך קבע. תלמים קטנים יותר בלתי סדירים מסוג זה מוכרים כגלונים (קטנים, בגובה 10 מ"מ) או רכסי רוח.
תוואי השלג הגדולים במיוחד מהווים מכשול לגולשי שלג, גלשני שלג ולאופנועי שלג. התקדמות על גבי משטח לא-אחיד של זסטרוגי יכולה לעייף מאוד, ותמיד קיים סיכון של שבירת ציוד – הגלונים והגלים משופעים במקרים רבים בחתחתים ומהמורות, פני השטח קשים ואינם סלחניים, ושינויים טופוגרפיים קלים בין רכס למרזבה מתרחשים כל הזמן.
אטימולוגיה
המילה "זסטרוגי" (Заструги) היא צורת רבים בשפה הרוסית; ביחיד "זסטרוגה"(Заструга), התעתיק גרמני של המילה הרוסית הוא Sastrugi.
מקבילה לטינית לצורת היחיד, "ססטרוגוס", משמשת בכתבים שונים, לרבות יומני המשלחות של קפטן רוברט פלקון סקוט וספרו של ארנסט שקלטון, The Heart of the Antarctic.
מנגנון היווצרות
תחת הרוח, מצטברים חלקיקי שלג חופשיים ונסחפים בדומה למה שמתרחש בחוליות חרמש (חוליות ברחאן), ולכן השם העממי שקיבלו הצורות שמקבל השלג הנסחף הוא ברחאנים. האינואיטים של קנדה קוראים לתצורות השלג המתהוות כתוצאה מכך "קאלוטוגאניק" (kalutoqaniq). עם היחלשות הרוחות, מתגבשות תצורות השלג, או ה"קאלוטוגאניק" הללו, באמצעות המראה והתגבשות מחודשת. כשהרוחות מתחזקות שוב הקאלוטוגאניק נשחקים לצורות מעוצבות של ססטרוגי. האינואיט מכנים את התוואים הגדולים יותר בשם קאיוקלאק (kaioqlaq) ואת הגלונים הקטנים בשם טומרינייק (tumarinyiq). סחיפה נוספת יכול להפוך את הקאיוקלאק בחזרה לקאלוטוגאניק נודד. שלב ביניים של הסחיפה קרוי מפסוק (mapsuk), צורה תלויה. בצד הפונה לרוח של הרכס, הבסיס נסחף מהר יותר מאשר החלק מעליו, תוך יצירת צורה מוכרת של קצה סדן המצביע כנגד הרוח.
על מדרונות ההרים משתמשים גולשי סקי מנוסים בעובדה שהזסטרוגי מצביע על כיוון הרוח על מנת לאתר מראש הצטברויות של תלוליות שלג מסוכנות.
זסטרוגי על קרח-ים
זסטרוגי צפויים יותר להיווצר על קרח ים שנוצר באותה שנה מאשר על קרח רב-שנתי. קרח חדש חלק יותר מקרח רב-שנתי, שמאפשר לרוח לעבור באופן אחיד על פניו ללא מכשולים טופוגרפיים. השלג, שהוא יבש וקל כל עוד איננו מפשיר, נסחף בקלות עם משבי הרוח ויוצר זסטרוגי מקבילים לכיוון הרוח. במחקר שנערך בנושא באלסקה הוכח שהזסטרוגי מתקבעים במקומם עד חודש מרץ ועשויים להיות קשורים להיווצרות בריכות הפשרה. בריכות הפשרה צפויות יותר להיווצר בשקעים שבין הזסטרוגי על קרח חדש.
בתרבות הפופולרית
הפרק השני ברומנו של ג'יימס רולינס "צייד קרח" מדמה את הזסטרוגי המקיפים את השטח שמעל תחנת הקרח התת-מימית לעוגת מקצפת לימון; בניגוד לכך, על הנתיב המחבר את הבסיס התת-מימי אל תחנת מעוף האומגה שמעל פני הקרקע, שחקה התנועה את הקרח והחליקה אותו.
מוקדמות מונדיאל 2022 - אמריקה הדרומית
מוקדמות מונדיאל 2022 של CONMEBOL הוא השלב המקדים למונדיאל 2022 שיתקיים בקטר, עבור נבחרות כדורגל לאומיות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אמריקה הדרומית (CONMEBOL). לאמריקה הדרומית מוקצים 4.5 מקומות במונדיאל (4 מקומות ומקום אחד בפלייאוף הבין יבשתי).
המשחקים החלו ב-8 באוקטובר 2020 והסתיימו ב-29 במרץ 2022. לואיס סוארס האורוגוואי כבש את השער הראשון בטורניר בפעם השלישית (לאחר משחקי המוקדמות של 2010 ו-2014).
פורמט
ב-24 בינואר 2019 החליטה מועצת CONMEBOL להמשיך בשיטת המוקדמות ששימשה בששת הסבבים הקודמים (החל מ-1998). עשר הנבחרות ישחקו בבית אחד בשיטת בית-חוץ.
מועצת COMEBOL אישרה את השימוש במערכת VAR, לראשונה במשחקי המוקדמות.
משתתפות
כל 10 הנבחרות הלאומיות החברות ב-CONMEBOL השתתפו במשחקי המוקדמות.
בכתב מודגש: הנבחרות שהעפילו למונדיאל.
טבלה
מבית זה העפילו ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי ואקוודור ישירות למונדיאל ופרו העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי.
הערה: המשחק בין ברזיל לארגנטינה שהיה אמור להתרחש ב־5 בספטמבר 2021 בוטל לאחר טענות מצד משרד הבריאות הברזילאי על הפרת תקנות הקורונה מצד ארבעה שחקנים ארגנטינאים. בפברואר 2022, אף על פי ששתי הנבחרות העפילו למונדיאל, הוחלט שהמשחק יתקיים במועד ובמקום שיוחלט.
נבחרות שהעפילו
הנבחרות הבאות העפילו למונדיאל 2022.
סטטיסטיקה
בטורניר זה הובקעו 223 שערים ב-89 משחקים, ממוצע של שערים למשחק.
אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל
ברחבי מדינת ישראל פזורות כמאתיים וחמישים אנדרטאות למלחמת העצמאות ולנופליה. כאנדרטאות לראשונה שבמלחמות ישראל היוו רבות מהן תקדימים, אשר הניחו את היסודות לעיצוב האנדרטאות למערכות ישראל ולחלליהן.
הגם שרבות מהאנדרטאות הוקמו בעשור הראשון שלאחר המלחמה, הוסיפו אנדרטאות להיבנות בעשורים שלאחר מכן, ומאז ראשית שנות התשעים הוקמו בישראל למעלה מעשרים אנדרטאות חדשות למלחמה ולנופליה.
נושאי האנדרטאות
האנדרטאות שהוקמו מתייחסות לנושאי הנצחה מגוונים:
עיצוב האנדרטאות
עיצוב האנדרטאות למלחמה ולחלליה מקיף קשת גדולה של תוכניות וסגנונות, ועם זאת הן משתייכות ברובן לדגמים בסיסיים מעטים. מרבית האנדרטאות הן גוש אבן, סלע, גלעד או כותל הנושאים לוח זיכרון, וחלקן ניצבות ברחבה מתוחמת. שכיח היה השימוש באנדרטאות בדמות עמוד או אובליסק, הנראות למרחוק. לזכר נופלים בודדים הוקמו בעיקר אנדרטאות קטנות, לעיתים דמויות מצבה.
מקצת האנדרטאות הן פסלים מאבן או מברונזה. במספר מקרים התבססו האנדרטאות על מבנים פגועים המסמלים את הקרבות שהתחוללו סביבם, דוגמת הפילבוקסים בתל גיבורים שבחולון ובגשר עד הלום ומגדלי המים ביד מרדכי ובבארות יצחק.
כמה עשרות אנדרטאות – בעיקר כאלו שהוקמו משנות השישים ואילך – תוכננו כמרחב, שבו שובץ מספר גדול של מרכיבים עיצוביים. הדוגמה הבולטת לשכאלו היא אנדרטת חטיבת הנגב בבאר שבע, שתוכננה על ידי דני קרוון.
שימוש מועט יחסית נעשה באנדרטאות בשרידי ציוד צבאי. נזכרו לעיל אנדרטת הטנק בדגניה א' ואנדרטאות הנשק בירושלים, צפת וטבריה. בין האנדרטאות מטיפוס זה בולט השימוש במשוריינים המאולתרים שניבנו בראשית המלחמה. כאלו הם שרידי המשוריינים בשער הגיא – מן האנדרטאות המוכרות ביותר של המלחמה - שמקורה בכלי רכב שנפגעו וננטשו שם לאחר קרבות השיירות בגזרה זו. משוריינים נוספים ניצבים באנדרטאות לשיירת יחיעם, במזכרת בתיה ובקיבוץ גלאון.
רבות מהאנדרטאות מן העיצובים השכיחים שנמנו לעיל הוקמו בשנים הראשונות שלאחר המלחמה ובולט בהן השימוש בעיצוב ובחומרים פשוטים וצנועים, שאפשר ששיקפו את התנאים הכלכליים והשקפת העולם ששררו אז. השימוש בחומרים מורכבים יותר נעשה נפוץ בעיקר באנדרטאות שהוקמו שנים רבות לאחר המלחמה.
עם מתכנני ויוצרי האנדרטאות נמנו אמנים ואדריכלים ידועים ובהם חנה אורלוף, אבא אלחנני, יצחק דנציגר, בתיה לישנסקי, יחיאל ערד, יעקב פינקרפלד, מיכאל קארה, דני קרוון, יוחנן רטנר, נתן רפופורט, יחיאל שמי ויגאל תומרקין. בולט בין היוצרים הוא האדריכל אשר חירם, אשר תכנן עשר אנדרטאות.
הוקנהיימרינג
הוקנהיימרינג (בגרמנית: Hockenheimring Baden-Württemberg; ידוע בשם הקיצור הוקנהיים) הוא מתחם ספורט מוטורי הנמצא בסמוך לעיירה הוקנהיים במדינת באדן־וירטמברג בגרמניה.
המתקן בהוקנהיים נחשב לאחד ממתקני המרוצים החשובים בגרמניה, ומארח מדי שנה אירועים ומרוצים רבים בהם מרוץ הגרנד פרי הגרמני ומרוצי ה-DTM. המסלול ממוקם בעמק הריין כאשר הוא שטוח כמעט לחלוטין עם שינויי גובה מעטים, וכולל אצטדיון המכיל 120,000 צופים. עד לשינויים שבוצעו בשנת 2001, אורכו של המסלול עמד על 6.823 ק"מ והכיל 16 פניות, כאשר החל משנת 2002 אורכו עומד על 4.574 ק"מ ומכיל 13 פניות.
היסטוריה
מסלול הוקנהיימרינג נבנה במקור בשנת 1932 באמצעות כבישים ביערות המקומיים בסמוך לעיירה הוקנהיים, כחלופה למסלול בקרלסרוהה אשר נאסר לשימוש מרוצים על ידי הרשויות בגרמניה. בתחילה שימש המסלול בהוקנהיים למרוצי אופנועים ובשנת 1936 הורחב על מנת לשמש גם כמסלול מבחן לחברות מרצדס-בנץ ואוטו-יוניון (לימים חברת אאודי). בשנת 1938 שונה שמו של המסלול מהוקנהיימרינג ל'קורפ-פלצרינג' (Kurpfalzring), שם אשר שימש עד לשנת 1947. לאחר המלחמה שב המסלול לארח מרוצים בהם את מרוץ הגראנד פרי הגרמני לאופנועים של סבב מרוצי אופנועי גרנד פרי.
במקור אורכו של המסלול הוקנהיימרינג היה שמונה ק"מ והכיל שתי ישורות ארוכות מחוברות יחד על ידי עקומה ארוכה לכיוון מזרח בתוך היערות המקומיים ופניית פרסה בהוקנהיים.
(2001)-(1965)
בשנות ה-60 נבנה כביש מהיר (אוטובאן A6) אשר חתך את המסלול ועבר דרכו, דבר זה הצריך לבצע שינויים רבים במסלול, כאשר בשנת 1965 נבנתה תצורה חדשה למסלול הוקנהיימרינג, ובנוסף נבנה אצטדיון ה'מוטודרום' (Motodrom) המכיל 120,000 צופים. בשנת 1968 נהרג בתאונה במסלול נהג המרוצים ג'ים קלארק במהלך מרוץ הפורמולה 2, על כן בשנת 1970 נוספו למסלול שתי פניות שיקיין. בשנת 1980 נהרג בתאונה במהלך נסיעת מבחן גם הנהג הצרפתי פטריק דפיילה, על כן בשנת 1982 נוספה פניית שיקיין נוספת בקצה העקומה הארוכה לכיוון מזרח (Ostkurve).
תצורה זו של המסלול הייתה גדולה למדי וכללה קטע ארוך ומהיר מאוד אשר עבר דרך היערות, והייתה למעשה מורכבת מארבע ישורות באורך ממוצע של 1.3 ק"מ המופרדות על ידי רצף פניות שיקיין, ומקטע אצטדיון המוטודרום החזק והמפותל. תצורה זו גרמה להתלבטות גדולה בבחירת אסטרטגיית המרוץ של צוותי הקבוצות השונות, כאשר היו צריכים לבחור בין האפשרות של כוח הצמדה נמוך כדי לייעל ולהגביר את מהירות המכונית בישורות מצד אחד ולהתפשר על כוח אחיזה נמוך של המכונית בקטע האצטדיון המפותל מצד שני, ולהפך. בנוסף אורכו הרב של המסלול גרם לכך שבמהלך מרוץ פורמולה 1 טיפוסי מתבצעות רק 45 הקפות של המסלול, דבר אשר הגביל את חוויית המרוץ של הצופים רק לפניות אשר המכוניות עוברות בהן בתוך האצטדיון.
במהלך מרוץ הגראנד פרי הגרמני בשנת 2000 החלו להתגלות בעיות רבות כאשר הנהג הברזילאי רובנס באריקלו ניצח במרוץ עקב תנאי מזג אוויר משתנים ולאחר שבתחילת המרוץ זינק מהמקום ה-18. כאשר כל העקיפות במרוץ התבצעו בפניות השיקיין של קטע היער הארוך, משמע שצופים מעטים אם בכלל ראו את ההתרחשויות. לנהג הצרפתי ז'אן אלזי קרתה תאונה גדולה מאוד באזור הבלימה של פניית השיקיין השלישית לאחר התנגשות עם הנהג פדרו דיניז, תאונה אשר גרמה לו לסבול מסחרחורות גדולות במשך שלושה ימים. אירועים אלו גרמו למחאות רבות של הפדרציה הבינלאומית לרכב אשר דרשה לשפר באופן משמעותי את זווית הצפייה של הצופים ואת בעיות הבטיחות של המסלול.
(2001) תצורה חדשה
בשנת 2001 דרש הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) את קיצורו של המסלול בן ה-6.823 ק"מ, ואיים בהפסקת המרוצים בו, במיוחד לאור פתיחתו של מסלול המרוצים החדש והמודרני: אירו ספידווי-לאוזיץ (EuroSpeedway Lausitz) במדינת ברנדנבורג. עקב כך החליטה ממשלת מדינת באדן-וירטמברג לממן את עלות שדרוגו ועיצובו מחדש של מסלול הוקנהיימרינג לקראת מרוץ הגראנד פרי הגרמני לשנת 2002. קטע האצטדיון נותר ברובו ללא שינוי למעט משטח חדש ומהודק יותר בפנייה מספר 1 (Nordkurve). לעומת זאת המסלול קוצר באופן משמעותי, כאשר קטע היישורת הארוך של היער הוסר לטובת פניות חזקות וחדות יותר. בצעד שנוי במחלוקת במיוחד, קטע היער נהרס לחלוטין וננטעו בו עצים רבים, דבר אשר ביטל את האפשרות להשתמש בקטע זה במרוצים עתידיים ובנוסף למחיקת המשמעות ההיסטורית של המסלול. טענות נוספות עקב המסלול החדש אשר הושמעו על ידי חלק מנהגי הפורמולה 1 היו טענות על הסרת האתגרים הטכניים הייחודים ואופיו הייחודי של מסלול הוקנהיים הישן.
פורמולה 1
בשנת 1970 אירח מסלול הוקנהיים לראשונה את מרוץ הגראנד פרי הגרמני לאחר החרם שהטילו נהגי הפורמולה 1 על המסלול בנורבורגרינג עקב בעיות בטיחות, אלא אם כן ייעשו בנורבורגרינג שינויים משמעותיים. בשנה שלאחר מכן חזר להתקיים מרוץ הגראנד פרי הגרמני בנורבורגרינג עד לשנת 1976. החל משנת 1977 ועד לשנת 2006 מרוץ הגראנד פרי הגרמני התקיים במסלול בהוקנהיים למעט מרוץ שנת 1985 אשר נערך בנורבורגרינג המחודש. בשנת 2006 הודיע נשיא ה-FIA דאז ברני אקלסטון כי החל משנת 2007 יתקיים בגרמניה רק מרוץ גראנד פרי אחד בשנה, זאת לאחר שמשנת 1995 היו מתקיימים בגרמניה שני מרוצי גראנד פרי: הגראנד פרי הגרמני בהוקנהיים, בתוספת אחד משני מרוצי הגראנד פרי האירופי או הלוקסמבורגי בנורבורגרינג. החל משנת 2007 מארחים המסלולים הוקנהיים ונורבורגרינג את הגראנד פרי הגרמני לסירוגין כאשר את מרוץ 2007 אירח נורבורגרינג.
ג'יימי הריסון
'''ג'יימי ר. הריסון (באנגלית: Jaime R. Harrison'''; נולד ב-5 בפברואר 1976) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
ביוגרפיה
הריסון נולד וגדל באורנג'בורג (Orangeburg) שבקרוליינה הדרומית. אמו, פטרישיה הריסון, וסביו גידלו אותו בצעירותו. בשנת 1994 הוא נבחר לתוכנית הנוער של הסנאט של ארצות הברית. הוא למד בבית הספר התיכון אורנג'בורג-וילקינסון וקיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת ייל, שם למד מדע המדינה. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1998, עבד הריסון כמורה במשך שנה בתיכון בו למד. ב-1999 הוא מונה למנהל התפעול הראשי של קולג' סאמיט (College Summit), מוסד ללא כוונת רווח המסייע לבני נוער בעלי הכנסה נמוכה לרכוש השכלה גבוהה ולהשתלב בשוק העבודה. ב-2004 השלים הריסון לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר שעזב את קולג' סאמיט החל הריסון להיות מעורב בפוליטיקה של ארצות הברית, ועבד אצל ג'ים קלייבורן כמנהל פעולותיו במליאת בית הנבחרים כאשר קלייבורן היה מצליף סיעת הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית. הריסון התקדם בגבעת הקפיטול כמנכ"ל הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים וכסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הדרומית. בהמשך עבד כשדלן בארגון הלוביסטים "קבוצת פודסטה". בין לקוחותיו בקבוצת פודסטה ניתן למנות את בנק אוף אמריקה, ברקשייר האת'וויי, וולס פארגו, בתי קזינו, ותאגיד הענק וולמארט. במאי 2013 התמנה הריסון ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הדורמית. הוא האפרו-אמריקאי הראשון ששירת בתפקיד זה.
בשלהי 2016, לקראת פברואר 2017, הכריז הריסון על התמודדותו לראשות הוועדה הדמוקרטית הלאומית. על עבודתו כשדלן בקבוצת פודסטה הגן באומרו: ב-23 בפברואר 2017 פרש הריסון מהמירוץ לראשות הוועדה, והביע את תמיכתו בטום פרז. חרף הפסדו בבחירות לראשות הוועדה, הוא השתלב בה כחבר בכיר וסייע למפלגה הדמוקרטית בעשרות מערכות בחירות מקומיות ברחבי ארצות הברית.
ב-7 בפברואר 2019 הגיש הריסון טופסי התמודדות בבחירות 2020 לסנאט האמריקאי בקרוליינה הדרומית כדי לאתגר את הסנאטור הרפובליקני המכהן לינדזי גרהאם. אף מועמד דמוקרטי לא זכה בבחירות כלל-מדינתיות בקרוליינה הדרומית מאז 2006. ב-29 במאי 2019 השיק הריסון באורח רשמי את מסע הבחירות שלו לסנאט. הריסון זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ללא התנגדות ב-9 ביוני 2020. ב-3 באוקטובר 2020 נערך עימות בחירות ללא קהל באוניברסיטת אלן שבקולומביה בין גראהם להריסון. עימות נוסף שנקבע ל-9 באוקטובר הוחלף בריאיונות נפרדים לעיתונות בטלוויזיה לאחר שגרהאם מיאן לעבור בדיקת קורונה לעימות המקורי.
ברבעון השלישי של שנת 2020 גייס הריסון 57 מיליון דולר, הסכום הרבעוני הגדול ביותר של מועמד לסנאט האמריקאי אי-פעם, ושבר את שיאו של בטו או'רורק שהתמודד בבחירות 2018. כמו כן, בהמשך מסע הבחירות היה הריסון המועמד לסנאט שגייס הכי הרבה כספים בהיסטוריה של ארצות הברית, שיא נוסף שנטל מידיו של או'רורק. הריסון קרא להרחיב את מדיקר ואת היקף הסיוע לנפגעי מגפת הקורונה בארצות הברית, ומתח ביקורת על תמיכתו של גרהאם בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ביום הבחירות הפסיד הריסון לגרהאם בפער של למעלה מעשרה אחוזים, וגרף 44.2% מקולות הבוחרים לעומת 54.5 האחוזים שגרף גרהאם. העיתונאי ניאל סטיינג' מ-"The Hill" סיכם את המערכת הבחירות באומרו: "הריסון ניהל מסע בחירות נמרץ, אך בסופו של דבר גרהאם גבר עליו בקלות".
בעקבות ניצחונו של סגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, הריסון הועמד בידי ביידן כיו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית, כיורשו של טום פרז. ב-21 בינואר 2021 נבחר באורח רשמי לתפקיד בידי חברי הוועדה.
Rise Up (שיר של פריקי פורצ'ן)
Rise Up (בעברית: התקומם) הוא שירם של הצמד היווני פריקי פורצ'ן בהשתתפות הראפר היווני ריסקי קיד. השיר ייצג את יוון באירוויזיון 2014.
אירוויזיון
ב-11 במרץ 2014, פריקי פורצ'ן וריסקי קיד התחרו בתחרות הלאומית של יוון כדי שייצגו את יוון באירוויזיון 2014. אחרי שהתחרו בתחרות כשיר מספר 2, הם זכו בכ-36.83% מכלל ההצבעות וזכו לייצג את יוון באירוויזיון.
הם מוקמו בחצי הגמר השני ב-8 במאי 2014 כשיר מספר 13. הם סיימו את חצי הגמר השני במקום השביעי עם 74 נקודות. הם עלו לגמר ומוקמו כשיר מספר 10. הם הגיעו למקום ה-20 (מתוך 26 שירים) עם 35 נקודות בלבד.
שארלוט קסיראגי
שארלוט מארי פומלין קסיראגי (בצרפתית: Charlotte Marie Pomeline Casiraghi; נולדה ב-3 באוגוסט 1986 במונטה קרלו, מונקו). היא בתם השנייה של קרולין, נסיכת הנובר ונסיכת מונקו, וסטפנו קאסירגי, תעשיין איטלקי. היא השביעית בסדר הירושה לכתר נסיכות מונקו. סבה היה הנסיך רנייה השלישי המנוח וסבתה הייתה גרייס, נסיכת מונקו. היא קרויה על שם סבתא רבתא שלה, הנסיכה שארלוט.
רקע
שארלוט ושני אחיה, אנדראה ופייר נולדו בנסיכות מונקו, אשר נשלטה על ידי סבם מצד האם, הנסיך רנייה השלישי. כשהייתה בת ארבע, אביה נהרג בתאונת שיט. לאחר מותו של האב, העבירה הנסיכה קרולין את המשפחה לכפר סן רמי דה פרובאנס שבדרום צרפת, זאת בכוונה למזער, כלל שניתן, את חשיפת המשפחה לתקשורת. בינואר 1999 קיבלה שארלוט אב ושני אחים חורגים (הנסיך ארנסט מהנובר והנסיך כריסטיאן מהנובר) מנישואיה של אימה לארנסט אוגוסט, נסיך הנובר. לאחר כחצי שנה נולדה אחותה למחצה, הנסיכה אלכסנדרה מהנובר באוסטריה. המשפחה עברה לגור בפרבר הפריזאי פונטנבלו (Fontainbleau). בין השנים 2001 ל-2004, כחלק מהקבוצה של מרסל רוזייה, השתתפה קסיראגי במספר תחרויות קפיצות ראווה.
חיים אישיים
קסיראגי שומרת על פרטיותה, אך לעיתים לוקחת חלק בפעילויות רשמיות של נסיכות מונקו.
המגזין ואניטי פייר בחר בקסיראגי כאחת מהמתלבשות הבינלאומיות הטובות ביותר ב-2006. קסיראגי לעיתים קרובות מצולמת בתצוגות אופנה, תערוכות אמנות ותצוגות רכיבה על סוסים.
קסיראגי הופיעה על שער המגזין ווג פריז בספטמבר 2011 ובאפריל 2015.