cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משחק קמור
הוכחת המשפט
1. (תנאי היעילות מתקיים, כאשר בוצע שימוש ביעילות הווקטור באורך \,n-1 מהנחת האינדוקציה).
2. תהי קואליציה כלשהי
, נבדיל בין שני מצבים אפשריים: \,n \in S ו-.
ולכן נקבל:
ישירות מהנחת האינדוקציה עבור כל קואליצה, בשל קיום תנאי הסבירות במשחק בגודל .
כעת נוכל להשתמש בשקילות של משחק קמור לפי הטענה שהוכחה לעיל (תנאי 3) עבור השחקן ה- \,n ולקבל: .
מכאן נובע ש-
מהנחת האינדוקציה ידוע שתנאי הסבירות מתקיים עבור המשחק עם \,n-1 שחקנים, ולכן .
נציב זאת באי השיווין שהתקבל קודם לכן .
ולכן גם תנאי הסבירות מתקיים. אז \,x נמצא בליבה והמשפט מוכח לכל \,n טבעי.
ערך שפלי של משחק קמור
ערך שפלי של משחק קמור אף הוא נמצא בליבה.
בהוכחה שהליבה של משחק קמור אינה ריקה, הגדרנו את וקטור התשלומים \ x לפי סדר שרירותי של השחקנים במשחק. למעשה, לכל תמורה על אוסף השחקנים ניתן להגדיר באופן דומה וקטור תשלומים \ x_\pi:
משום שבהוכחה על הליבה של משחק קמור סידרנו את השחקנים באופן שרירותי, ההוכחה תקפה לכל וקטור תשלומים \ x_\pi כזה, ולכן גם הוא בליבה.
הנוסחה לחישוב ערך שפלי היא הממוצע המשוקלל של הווקטורים הללו:. הליבה היא קבוצה קמורה, ומזה נובע שגם ערך שפלי נמצא בה.
דוגמה למשחק קמור
כל משחק שוק הוא משחק קמור.
משחק שוק הוא למעשה הסתכלות על מודל של שוק שבו נמצאים מצרכים, צרכנים ויצרנים בתור משחק שבו כל השחקנים מסוגלים לתקשר ביניהם ולהגיע להחלטות משותפות ולהסכמים הניתנים לאכיפה.
נבחרת ארגנטינה בכדורסל
נבחרת הגברים של ארגנטינה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ארגנטינה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הארגנטינאית.
נבחרת הכדורסל הלאומית של ארגנטינה נחשבת לאחת מנבחרות הכדורסל הטובות באמריקה ובעולם. נבחרת ארגנטינה זכתה פעם אחת ב בשנת 2004, פעם אחת באליפות העולם בכדורסל בשנת 1950 ושלוש פעמים באליפות אמריקה בכדורסל בשנים 2001, 2011 ו-2022.
רוני גפני
רוני גפני (נולד ב-11 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
גפני גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1998 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2000 חתם לארבע עונות בקבוצת בני יהודה תל אביב. במהלך 5 שנותיו כשחקן בבני יהודה חלה עלייה מתמדת ביכולתו, בעונת 2005/2006 קיבל רוני גפני את סרט הקפטן. בעונתו האחרונה בבני יהודה, בשנת 2006, הגיע עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, שם הפסידו להפועל תל אביב 1-0.
בקיץ 2006 חתם גפני חוזה בקבוצת בית"ר ירושלים, עמה זכה באליפות, ובסיום העונה חתם על חוזה ל-3 שנים במכבי חיפה. בעונה הראשונה מיעט לשחק בשל פציעה חוזרת, וגם בעונתו השנייה לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, אך בסופה זכה עם הקבוצה באליפות. מייד לאחר מכן עזב גפני את הקבוצה בשל חוסר בדקות משחק וחתם בקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, במדיה שיחק שנתיים נוספות, ובקיץ 2011 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת ישראל
בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות השעה את גפני לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בפברואר 2002.
לזכותו של גפני שתי הופעות במדי נבחרת ישראל הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק בשנת 2006, ואת הופעתו השנייה ערך במשחק ידידות מול נבחרת רומניה בשנת 2010.
וולברוק (נהר)
נהר הוולברוק (אנגלית: Walbrook) הוא נהר באזור לונדון, שהיום זורם מתחת לקרקע. הנהר שימש גורם מכריע בהשפעתו על ההתיישבות הרומאית באזור העיר לונדון באנגליה והקמתה של לונדוניום.
הרומאים בנו על גדתו המזרחית של הנהר את מקדש מיתרס, בקרבת מקום למשכנו של המושל הרומאי של בריטניה.
נהר הוולברוק כיום
כיום זורם נהר הוולברוק כולו מתחת הקרקע. השריד היחיד של הנהר שנותר כיום הוא שמו של רחוב וולברוק, העובר מעל המקום בו עבר הנהר, וכנסיית סנט סטפן וולברוק שנבנתה על גדת הנהר.
דיסטרופין
דיסטרופין (Dystrophin) הוא חלבון המצוי בכל תאי השריר בגוף האדם.
מוטציות רבות עשויות להתרחש בגן העצום, ורבות מהן גורמות לניוון שרירים בדרגות חומרה משתנות. ניוון שרירים על שם דושן (Duchenne) הוא ניוון השרירים התורשתי השכיח ביותר, והוא נגרם כתוצאה ממוטציה בגן הדיסטרופין, הגורמת לייצור חלבון פגום. דיסטרופין התגלה ב-1987 לאחר מחקר על מחלה זו.
מקור השם "דיסטרופין" הוא במילה האנגלית Dystrophy - "ניוון שרירים".
זרון עשון
זרון עשון או זרון סינראוס (שם מדעי: Circus cinereus) הוא מין עוף דורס מהסוג זרון המצוי באמריקה הדרומית בארגנטינה, צ'ילה, פרו, בוליביה, פרגוואי, דרום ברזיל ובאזור הרי האנדים מגיע גם לקולומביה.
אורכו של הזרון 40 ס"מ בזכרים ו-46 ס"מ בנקבות. מוטת הכנפיים 90-115 ס"מ. הזרון בעל גוף מפוספס בחום עם נוצות גב אפורות-כחולות, ראש חום ומקור צהוב עם קצה כהה. העיניים שחורות וסביבן פס צהוב. הרגליים גדולות וצהובות והזנב וקצות הכנפיים שחורים.
הזרון חי במגוון בתי גידול הכוללים ביצות סבוכות, יערות, יערות ממוזגים, כרי דשא גבוהים ואפילו בהרי האנדים בגובה 4,000 מ'. כמו שאר הזרונים הוא מקנן על הקרקע. לעיתים, במהלך החיזור, זרונים אלה משלבים רגליים תוך כדי מעוף.
הזרון הוא צייד הניזון מיונקים קטנים, עופות וזוחלים שונים וגם מדוחיים וחרקים גדולים. כשהם מצויים בשפע הוא מתבסס על אפרוחי אגמיות וחופיות.
מלחמת אנגליה–זנזיבר
מלחמת אנגליה–זנזיבר (באנגלית: Anglo-Zanzibar War) התנהלה בין האימפריה הבריטית לזנזיבר ב-27 באוגוסט 1896. המלחמה ארכה 38 דקות ולכן מקובל להכתירה כמלחמה הקצרה ביותר בהיסטוריה הכתובה.
המלחמה פרצה לאחר שסולטאן זנזיבר חמד בן תווויאני, ששיתף פעולה מרצון עם המנהל הקולוניאלי הבריטי, מת ב-25 באוגוסט ואחיינו חאלד בין ברע'ש תפס את השלטון בפועל בהפיכה צבאית. כיוון שהבריטים העדיפו מועמד אחר (חמוד בין מוחמד) שהאמינו כי ישתף אתם פעולה, הם הורו לברע'ש להתפטר מתפקידו. ברע'ש סירב ותחת זאת הקים צבא שכלל 2,800 איש ואת היאכטה לשעבר של הסולטאן, "גלאזגו", שחומשה. בזמן שכוחותיו של ברע'ש ביצרו את הארמון, התרכזו חמש ספינות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי בנמל מול הארמון והנחיתו כוחות של חיל הנחתים המלכותי.
אף על פי שברגע האחרון ניסה הסולטאן לנהל משא ומתן על שלום באמצעות נציג ארצות הברית באי, פתחו תותחי ספינות הצי המלכותי באש על הארמון בבוקר 27 באוגוסט, לאחר שפקע האולטימטום הבריטי בשעה 9:00 בבוקר. כשהחל הארמון להתמוטט סביבו נמלט ברע'ש לקונסוליה של האימפריה הגרמנית שם קיבל מקלט מדיני והוא חי כגולה בדאר א-סלאם עד שנלכד על ידי הבריטים ב-1916. הוא קיבל רשות מהבריטים להתגורר במומבסה בה מת בשנת 1925. ההפגזה הופסקה אחרי 38 דקות שבמהלכן הוטבעה הגלזגו, נהרסו ארמון בית אל-חוכם והמגדלור המקומי, וניזוק ארמון בית הפלאים. העימות הקצר קיבל את התואר "המלחמה הקצרה ביותר בהיסטוריה".
אליפות העולם באתלטיקה
אליפות העולם באתלטיקה היא תחרות שמאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF). התחרות היא אחת מתחרויות הספורט הגדולות בעולם, למרות שהיא קטנה בהשוואה לגביע העולם בכדורגל והמשחקים האולימפיים. במקור, האליפות התקיימה פעם בארבע שנים, אך החל מאליפות העולם ב-1991 הוחלט לקיים את התחרות פעם בשנתיים.
היסטוריה
הרעיון לקיים אליפות עולם באתלטיקה החל עוד הרבה לפני האליפות הראשונה ב-1983. בשנת 1913, הוחלט שאליפות העולם תהיה למעשה תחרויות האתלטיקה במשחקים האולימפיים וכך היה למשך כ-50 שנה. בשנות ה-60 החלו להתעורר רעיונות בקרב חברי האיגוד לייסוד אליפות עולם באתלטיקה, ועם השנים הרעיון הלך וצבר תאוצה. רק בשנת 1976 בישיבת האיגוד שהתקיימה בפוארטו ריקו הוחלט לקיים את אליפות העולם הראשונה ולהפריד אותה מהמשחקים האולימפיים. איגוד האתלטיקה העולמי קיבל שתי הצעות למכרז על אירוח אליפות העולם הראשונה, משטוטגרט (מערב גרמניה) ומהלסינקי (פינלנד). לבסוף הוחלט כי הלסינקי תארח את התחרויות באצטדיון האולימפי בעיר, שאירח גם את המשחקים האולימפיים ב-1952.
עם השנים הלכה התחרות וגדלה. בשנת 1983 השתתפו כ-1,300 אתלטים מ-154 מדינות, וכעבור 20 שנה השתתפו באליפות שהתקיימה בפריז 1,907 אתלטים מ-203 מדינות, והאליפות שודרה ב-179 מדינות. השינויים התבטאו גם בתוספת של מקצועות שונים כדי לקדם את השוויון בין המינים. באליפות שנערכה ב-2005 הייתה רק תחרות אחת שנערכה למין אחד, תחרות הליכה למרחק 50 קילומטר לגברים. בנוסף היו שני הבדלים קבועים, קרב שבע לנשים וקרב 10 לגברים, וריצת 100 מטר משוכות לנשים וריצת 110 מטר משוכות לגברים. זוהי רשימת המקצועות שנוספו לאליפות במשך השנים:
טבלת המדליות
כולל אליפות העולם באתלטיקה 2019
הישגים בולטים של האתלטים הישראלים באליפויות העולם
(מדליות וגמרים)
אליפויות עולם אחרות
לפני שנערכה אליפות העולם הראשונה נערכו שתי אליפויות קטנות כדי לקבוע את אלופי העולם במקצועות הלא אולימפיים. בשנת 1976 נערכה התחרות הראשונה במאלמה, כשנערכה אז רק תחרות של הליכה 50 קילומטר לגברים. התחרות השנייה, שהתקיימה בשנת 1980 בעיירה סיטארד שבהולנד, נערכו ריצת 3000 מטר וריצת 400 מטר משוכות, שתיהן לנשים.
ריברטון (ניו זילנד)
ריברטון (או בשפה המאורית: אפרימה, Aparima) היא עיירה בדרום האי הדרומי של ניו זילנד. העיירה נמצאת בחבל סאות'לנד, בקצה המערבי של חוף אורטי, 30 ק"מ מערבית לאינברקרגיל, על מסלול הנוף הדרומי. היא מצויה במרחק של 45 ק"מ מהאי סטיוארט ומהווה נמל בטוח ממצר פובו.
אוכלוסיית העיירה כ-1,430 נפש וכלכלתה מבוססת בעיקר על דיג. קיימת העיירה גם תעשיית מוצרי חלב.
ג'ון פיליפ סוזה
ג'ון פיליפ סוזה (באנגלית: John Philip Sousa; 5 בנובמבר 1854 – 6 במרץ 1932) היה מלחין ומנצח אמריקני בסגנון הרומנטי, במיוחד בתחום המארשים הצבאיים. הוא היה ידוע כ"מלך המארשים".
סוזה הלחין 136 מארשים, בין היתר את המארש הלאומי של ארצות הברית, "כוכבים ופסים לנצח" ("The Stars and Stripes Forever"), ואת "פעמון החירות" ("The Liberty Bell") - נעימת הפתיחה של הקרקס המעופף של מונטי פייתון. הוא המציא את כלי הנגינה הנקרא על שמו, הסוזאפון.
ביוגרפיה
סוזה נולד בעיר וושינגטון להורים ממוצא פורטוגלי, ספרדי ובווארי. הוא החל את החינוך המוזיקלי שלו בלימוד הכינור בגיל שש. כשסוזה היה בן 13, אביו, נגן טרומבון בתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, גייס אותו לחיל הנחתים האמריקני כחניך. הוא שרת כחניך שבע שנים עד 1875 וכנראה למד לנגן בכל כלי הנשיפה בתקופה זו.
ב-30 בדצמבר 1879 הוא נישא לג'יין ואן מידלסוורט' בליס. נולדו להם שלושה ילדים: ג'ון פיליפ סוזה הבן, ג'יין פריסיליה והלן.
סייד יחיא דאראבי וחיד
וחיד (وحيد) הוא כינויו של המנהיג הבאבי סיד יחיא דאראבי (בפרסית: سید یحیی دارابی; 1811–1850). את הכינוי "וחיד" העניק לדאראבי הבאב ומשמעותו: "יחיד במינו". וחיד הנהיג את ההתקוממות הבאבית בניריז, אשר היה מאורע קטלני מבחינת התנועה הבאבית.
ג'ון פיליפ סוזה
ביוגרפיה
בשנת 1880 הוא חזר לתזמורת חיל הנחתים כמנהלה, ונותר מנצחה עד שנת 1892. לאחר שעזב את תזמורת חיל הנחתים, ארגן סוזה תזמורת צועדת משלו. התזמורת יצאה לסיבובי הופעות בשנים 1892–1931 שבמהלכן נערכו 15,625 קונצרטים. בשנת 1900, התזמורת שלו יצגה את ארצות הברית בתערוכה העולמית של פריז (1900). בביקור זה צעדה התזמורת ברחובות פריז ועברה בין היתר בשדרות השאנז אליזה עד לשער הניצחון, ומצעד זה היה אחד משמונת המצעדים היחידים שבהם צעדה התזמורת.
סייד יחיא דאראבי וחיד
ראשית חייו
סיד יחיא דאראבי נולד בעיר יזד בשנת 1811, כבן בכור לאביו, סיד ג'עפר דאראבי. סיד ג'עפר דאראבי היה מלומד מוסלמי מוכר ומוערך באותה התקופה, וזאת בשל כישוריו בפרשנות הקוראן וחזיונותיו, להן טען. סיד יחיא דאראבי התחנך כמוסלמי דתי, ועוד בצעירותו המשיך את דרכו של אביו; הוא נודע כמלומד מוסלמי מוביל, וכבעל כוח ואומץ. את רוב שנות ילדותו העביר דאראבי בעיר יזד, ואת השאר בעיר בורוג'רד.
ג'ון פיליפ סוזה
ביוגרפיה
סוזה סירב בתוקף לנצח ברדיו מפני שפחד מחוסר הקשר האישי עם הקהל, אך בשנת 1929 שוכנע ונחל הצלחה רבה ברדיו.
סייד יחיא דאראבי וחיד
ראשית חייו
דאראבי התחתן בשנת 1830 ביזד, לאישה שילדה לו ארבעה ילדים. בתקופה זו נסע ברחבי איראן, ובפרט ביקר פעמים רבות בניריז, עיר הסמוכה ליישוב דאראב ממנו הגיעה משפחתו. בשנת 1840 נשא לאשה שנייה את בתו של אחד ממכובדי ניריז, דבר שעזר לחיזוק מעמדו וקשריו עם האליטה החברתית והפוליטית. מאישה זו נולד לו בן אחד. ב-1844 עבר להתגורר בטהראן, אצל אחיו, שם החל ליצור קשרים עם האליטה הפוליטית. דבר זה עלה בידו הן בזכות כישוריו, והן בשל ייחוסו - אביו שימש כמלומד פוליטי מוביל אשר סיפק לגיטימציה דתית לשושלת השלטונית החדשה, השושלת הקאג'ארית (Qajar). כתבים מאותה התקופה מעידים כי השאה עצמו (מוחמד שאה, מלך פרס באותה תקופה) הרבה להתייעץ עם דאראבי, וכי דאראבי שימש בין השאר גם כדוברו של השאה בעימותים עם חכמי דת נוצריים.
ג'ון פיליפ סוזה
ביוגרפיה
ב-6 במרץ 1932 נפטר סוזה בחדרו בבית המלון אברהם לינקולן ברדינג, פנסילבניה.
סייד יחיא דאראבי וחיד
הצטרפותו של סיד יחיא דאראבי לתנועה הבאבית
דאראבי נפגש לראשונה עם הבאב בשנת 1846 בעיר שיראז. הפגישה נערכה בעקבות התחזקות התנועה הבאבית, וביוזמת השאה, אשר רצה לברר את טענותיו של הבאב לגבי התגלויותיו המשיחיות וההבנות החדשות שהוא הציע לפרשיות נסתרות בקוראן. התעניינותו זו של השאה נבעה הן מסקרנותו לגבי אמיצות הטענות, והן מחששו לתוצאות הפוליטיות של התחזקות התמיכה העממית בבאב. השאה ביקש לכן מדאראבי שיפגש עם הבאב ויברר את טענותיו. נראה שדאראבי עצמו היה מעוניין להיפגש עם הבאב: מספר חודשים קודם לכן נסע אביו למכה במטרה לפגוש שם את הבאב וכנראה סיפר לדאראבי על פגישה זו. בנוסף, בזמן מושבו בטהראן היה דאראבי מקורב לשר האירועים בממשלת השאה, אשר נראה כי היה מתומכיו של הבאב.
ג'ון פיליפ סוזה
קריירה צבאית
סוזה שירת בחיל הנחתים מ-1868 עד 1875 כנגן חניך ושוב מ-1880 עד 1892 כראש תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סרג'נט מייג'ור (מקביל לרב-נגד).
סייד יחיא דאראבי וחיד
הצטרפותו של סיד יחיא דאראבי לתנועה הבאבית
פגישתו הראשונה של דאראבי עם הבאב נערכה בחודש מאי 1846. בעקבות פגישה זו נפגשו דאראבי והבאב פעמיים נוספות. לפי תיאוריו של דאראבי, הבאב לא רק הרשים אותו מהבחינה האינטלקטואלית, אלא אף השפיע עליו באופן רגשי והוא רעד כולו כשעמד בפני הבאב. בסך הכל שהה דאראבי בשיראז כשלושה חודשים. בתקופה זו, גר אצל מושל מחוז פארס שהיה ממתנגדי הבאב. המושל חשד כי דאראבי ׳נפל ברשתו׳ של הבאב, ואף דיווח לשאה במכתב על חשדותיו אלה.
בעקבות פגישותיו עם הבאב, דאראבי הצטרף לתנועה הבאבית והחל להיקרא בשם שנתן לו הבאב - וחיד ('יחיד במינו'). וחיד קיבל על עצמו להפיץ את משנתו של הבאב, ולמטרה זו נסע ברחבי איראן. במסגרת נסיעות אלו ביקר את אביו בבורוג'רד וסיפר לו על אמונתו החדשה בבאב. מקומות נוספים בהם ביקר הם איספהן, ארדסטן, טהראן, קזווין, שיראז, ויזד. במסגרת נסיעותיו נפגש בין השאר גם עם סובח-י אזל, אחיו למחצה של בהאא אללה והיורש המיועד של הבאב. בשנת 1847 הבאב, שהיה עצור על ידי השלטונות, הועבר למצודה במאקו, שם נכלא. וחיד נסע לבקר אותו במאקו. פעילותו של וחיד בתקופה זו, והכריזמה הרבה שלו, הביאו מצטרפים חדשים רבים לתנועה הבאבית.
בנוסף לפועלו בגיוס מצטרפים חדשים, שימש וחיד באותה התקופה גם כציר מרכזי בתנועה הבאבית. במסעותיו, העביר וחיד מסרים ומכתבים בין הבאב ובין תומכיו. בנוסף, העביר מכתבים מהבאב למשפחתו בשיראז. בטהראן, וחיד יצר קשרים עם מנהיגים באבים מקומיים, תוך שהוא ממשיך לטפח את קשריו עם פקידי ממשל בכירים. קשריו אלו אפשרו לו לתווך ולקשר בין התנועה הבאבית וממשל השאה.
פועלו בעיר יזד
בשנת 1849 התקיים מאבק בין תומכי הבאב לבין כוחות הממשלה בקבר השיח' טברסי. וחיד ניסה להגיע למקום הלחימה, אך לא הצליח מכיוון שהדרך נחסמה על ידי כוחות הממשלה. הוא שם לכן את פעמיו דרומה, והגיע לעיר יזד. פועלו בעיר יזד ובסביבתה הביא להצטרפותם של מלומדים מוסלמים חשובים (עולמא) ומכובדים נוספים מהאזור לתנועה הבאבית. דאראבי הפך למנהיג מקומי של התנועה, והצליח להקיף את עצמו במספר לא מבוטל של תומכים. בהתחלה פעל בסודיות אך בשלב מסוים החל לפעול בגלוי. מושל העיר יזד, אקא ח'אן איראואני, התנגד לפועלו של וחיד בעיר, וביקש לכלוא אותו. וחיד אסף את חסידיו והם התבצרו במצודה והתכוננו להילחם בכוחות הממשל. אולם, בסופו של דבר הבין וחיד כי הסיכוי שהבאבים יצליחו לנצח את כוחות המושל קלוש, והוא החליט לברוח מהעיר.
ההתקוממות בניריז
עזיבתו של וחיד את העיד יזד לא פגעה במוניטין שלו. בנתיב הבריחה שלו, עבר וחיד במקומות יישוב, והתקבל בהם באהדה רבה. הוא נותר ידוע ומוערך ומעמדו בתנועה הבאבית המשיך לעלות. וחיד שם את פעמיו אל העיר ניריז, בה היו לו קשרים חברתיים ומשפחתיים רבים דרך אשתו השנייה.
מחזיקי הדת (עיתון)
מחזיקי הדת היה עיתון שנוסד על ידי הרב שמעון סופר בלבוב בשנת 1879, והופיע מאז בגלגוליו השונים עד ימי תחילת מלחמת העולם הראשונה (1914). העיתון סיקר את חיי היהדות האורתודוקסית בלבוב וגליציה בכלל.
סייד יחיא דאראבי וחיד
ההתקוממות בניריז
וחיד הגיע לניריז בסוף מאי 1850 והתקבל שם בשמחה ובהערצה רבה. כמו ביזד, הצליח וחיד גם בניריז לשכנע אנשים רבים, ובכללם מכובדי הקהילה, להצטרף לתנועה הבאבית. אולם, גם כאן החלה פעולתו זו לעורר התנגדות מצד השלטונות. מושל העיר, ח'אג' זאין אל-עאבדין ח'אן, גייס כ-1,000 אנשים מתושבי העיר במטרה להילחם בוחיד. בשלב מסוים במהלך הלחימה המושל וכוחותיו כבשו את רובע הבאזאר ואילו וחיד ואנשיו את רובע צ'נאר- סוח'תה ולאחר מכן גם את המצודה הסמוכה של ח'ואג'ה. פשיטות מוצלחות של הבאבים הביאו את כוחות המושל לעמדת נחיתות, ולכן המושל נאלץ להשיג תגבורת לכוחותיו. ואכן, מירזא פצ'ל-אללה נאצר אל-מולכ, שפעל מטעם מושל פארס, שלח תגבורת משמעותית לכוחות בניריז. אולם וחיד ואנשיו הצליחו להביס גם את כוחות התגבורת. הקרבות בניריז היו קשים וכללו הרוגים רבים.
מחזיקי הדת (עיתון)
העיתון יצא לאור ביוזמת רבי יהושע רוקח ומטעם "תנועת מחזיקי הדת". עד לשנת 1886 הופיע העיתון כדו-ירחון בשם "מחזיקי הדת", ובשנים 1886–1895 הופיע בדרך כלל אחת לשבוע תחת שני שמות שונים: "מחזיקי הדת" ו"קול מחזיקי הדת" - ככל הנראה משום שהמייסדים לא הצליחו לקבל רישיון מהממשלה האוסטרו הונגרית להוצאה תדירה של שבועון. את העיתון ערכו יהושע ליפסקר ויהודה קרונגולד.
סייד יחיא דאראבי וחיד
נסיבות מותו
המושל המובס שלח לוחיד קוראן עליו נשבע לאפשר לוחיד ולאנשיו מעבר בטוח בצאתם מהמבצר בו שהו. אולם, המושל הפר שבועה זו: כאשר יצאו וחיד ואנשיו מהמבצר, כוחותיו של המושל טבחו בהם. הרבה מתומכיו של וחיד נהרגו, והיתר נלקחו בשבי. וחיד נרצח גם הוא על ידי כוחות המושל בחודש יוני 1850.
מחזיקי הדת (עיתון)
העיתון היה בין הראשונים שיצאו מחוגי האורתודוקסיה. באותה תקופה נפוצו עיתונים משכיליים רבים, והעיתון יצא כמעין תגובה וניסיון להילחם במתחדשים. הוצאת העיתון לוותה בביקורת וחשש מצד חלק מהציבור האורתודוקסי דאז, שעדיין ראו בעצם מושג העיתונות מקור לליצנות וקלות ראש. כך למשל מסופר שרבי יהודה אריה ליב אלתר (ה"שפת אמת") הורה להזמין שני עותקים מהעיתון בעקבות בקשתו של רבי יהושע רוקח, אך ציווה לשרוף אותם מיד עם הגיעם לביתו.
בשנותיו הראשונות התמקד העיתון בסקירת חיי הדת בלבוב. במרוצת הזמן החל לעסוק גם בנעשה בעולם, ומדי פעם פורסמו בו פיליטונים, מאמרים פוליטיים ודברי פולמוס בחלק התחתון של הדף, תחת כותרות כגון "משיב כהלכה" או "שאלת חכם אחד מרעהו על דבר חבורה קדושה מחזיקי הדת ותשובתו הרמה". מעת לעת פורסמו גם שירים, כגון שיר ליום חתונת נסיך הכתר רודולף, שיר מבדח על המן הרשע וכן פואמה אודות רדיפות היהודים כמו כן פורסמו בו בשנים תרנ"ו-תרנ"ז סיפורים היסטוריים שתורגמו מהשבועון החרדי בפרנקפורט "דער איזראעליט".
כותבי העיתון לא הזדהו בדרך כלל בשמם, וחתמו בראשי תיבות, אם כי לאורך השנים חתמו יותר ויותר כותבים בשמם המלא. עם הכותבים שהרבו לכתוב בעיתון נמנו שבח קנביל, משה אריה ליב הארמעלין (בכינויו מאל"ה, 1893-1826), והעיתונאי מרדכי וייסמן-חיות (בכינויו מו"ח, 1831-1914).
מספר כתבי עת נוספים יצאו בשם זה, בהם הירחון "קול מחזיקי הדת" שיצא בירושלים על ידי חסידות בעלזא בשנים תשל"ח-תשל"ט. הירחון יצא בפורמט של מגזין עבה, וכלל חמישה גיליונות. המשכו בירחון "המחנה החרדי".
סיפורי פוגי
סיפורי פּוּגִי הוא אלבום הבכורה של להקת כוורת. האלבום, שיצא בשנת 1973, נחשב לאחד האלבומים החשובים ביותר במוזיקה הישראלית בכלל וברוק הישראלי בפרט, והניב להיטים רבים.
רקע
"סיפורי פוגי" היה אלבום הבכורה של להקת כוורת, שעברה גלגולים שונים לפני שהתגבשה כקבוצה. לפני הקלטת האלבום הקליטו חברי הלהקה השונים ומשתתפים נוספים שירים שלא במסגרת אלבום. רבים משירים אלו מצאו את דרכם לתקליט בסופו של דבר, בביצוע ההרכב הסופי של הלהקה.
עיקר האלבום התבסס על האופרה "סיפורי פוגי" שהקליט סנדרסון בשנת 1972 יחד עם חבריו ללהקת הנח"ל, בהם גידי גוב, אלון אולארצ'יק ואפרים שמיר שהפכו לחברי הלהקה, בנוסף למירי אלוני, מנחם זילברמן, דייוויד שאנן ותמי עזריה שלא היו חלק ממנה בסופו של דבר. אברהם דשא (פשנל) שהחתים את הלהקה והפיק את האלבום, דרש לפרק את מבנה האופרה כדי להפוך את האלבום לקליט ונגיש יותר לקהל.
שירי האלבום
את רוב השירים באלבום כתב והלחין דני סנדרסון, כאשר לעיתים הצטרפו אליו חברי להקה אחרים במילים או בלחן. סנדרסון וחברי הלהקה היו אחראים גם להפקה המוזיקלית. השירים התאפיינו ברובם בהומור נונסנס, משחקי מילים וסיפורים לא ריאליסטיים. עם זאת נכללו בו שירי אהבה ונושאים רציניים יותר. המוזיקה באלבום נעשתה בהשראת להקות הרוק של שנות ה-60 בחו"ל, בייחוד הביטלס, האחים אולמן ומובי גרייפ.
השיר "לא ידענו מה לעשות", נלקח מתוך "אופרת פוגי". השיר "המגפיים של ברוך" הופיע מוקדם יותר ביצירה של סנדרסון שקדמה לאופרה, "הסיפור המחריד על הילד מברזיל". "יוסי מה נשמע" הוא קטע כליי שסנדרסון הלחין בתור תרגיל בגיטרה ליהודה עדר, מחליפו בלהקת הנח"ל (לימים עדר חבר אל סנדרסון להקמת להקת "דודה"). השיר "ביום ובלילה" התבסס על שיר בשם "The Cold Shoulder" שסנדרסון כתב יחד עם חברה בשם מליסה קונל בעודו בן 15. השיר בוצע בזמנו על ידי להקתם של השניים, "הקטקומבות", אותה הם הקימו בזמן לימודיו של סנדרסון בתיכון בארצות הברית. ראשיתו של השיר "ילד מזדקן" היה ב"פינות פוגי" בתוכניתו של דורי בן זאב בגלי צה"ל, שנקרא במקור "פוגי מתחשמל". אלון אולארצ'יק טען כי הלחן יפה מכדי להתבזבז על מערכון וכתב לו מילים חדשות ורציניות, חריגות ביחס לשאר האלבום, הקליל יותר באופיו. השירים "יו יה" ו"פה קבור הכלב", לדוגמה, מתבססים על כפל משמעות בפתגמים עבריים ויוצרים משחקי מילים המשנים את משמעותם המקובלת. השירים "המגפיים של ברוך" ו"שיר המכולת" היו למעשה המשך של המערכונים מאופרה שלא הוקלטו באלבום אך בוצעו בהופעות.
עטיפת האלבום, אשר באופן חריג לאלבומים ישראלים מהתקופה לא הציגה את חברי הלהקה (תצלום של חברי הלהקה מופיע בעטיפה האחורית), צוירה על ידי איתמר ניומן, חבר של סנדרסון.
קבלת האלבום
האלבום יצא בסוף שנת 1973, מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים. לפני המלחמה לא זכו השירים "שירות עצמי" ו"פה קבור הכלב" מתוך האלבום להצלחה ברדיו, וההומור של חברי הלהקה התקבל כיוצא דופן ובלתי מובן, אך לאחריה התקבל האלבום בהצלחה עצומה, הן מבחינה ציבורית והן מבחינה מסחרית. האווירה הקלילה וההומוריסטית של האלבום התקבלה באהדה בקרב הציבור הישראלי לאחר טראומת המלחמה, והופעות הלהקה בקרב חיילי מילואים זכו אף הן להצלחה גדולה. עד מהרה הפכו הופעות הלהקה ללהיט והאלבום עצמו נמכר כבר בשנה הראשונה ב-70,000 עותקים, כשעד סוף שנות השמונים נמכרה גרסת התקליט ביותר מ-140,000 עותקים, מה שהפך אותו לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בתולדות המוזיקה הישראלית.
גם ברדיו זכו השירים לפופולריות רבה, בהם "המגפיים של ברוך" (שאף זכה בתואר שיר השנה של קול ישראל ושל גלי צה"ל באותה שנה), "שיר המכולת" (מקום שלישי במצעד גל"צ 1973), "ילד מזדקן", "פה קבור הכלב" (מקום 16 באותו מצעד), "יו יה", ועוד. בעקבות הצלחת האלבום וההופעות זכתה להקת כוורת בתואר "להקת השנה" של קול ישראל.
לאחר יציאת האלבום
שנה לאחר יציאת האלבום הוציאה הלהקה את האלבום "פוגי בפיתה" שכלל אף הוא שירים מתוך אופרות הרוק המוקדמות וזכה להצלחה גדולה בקהל.
בשנת 1989 יצא האלבום על גבי תקליטור. לכבוד ההוצאה המחודשת, צירפה חברת הד ארצי חמש רצועות חדשות לאלבום, אשר לא נכללו בהוצאתו המקורית. בין היתר צורף גם ביצוע של חברי הלהקה לשיר הקלאסי "היו לילות", מתוך חזרה בשנת 1973, ומערכונים הומוריסטיים כמו "מתמטיקה" ו"שיעור פסנתר" שהוקלטו על ידי סנדרסון, גוב ופניגשטיין ב-1971 ל"פינות פוגי" בגלי צה"ל.
בשנת 2013, לרגל 40 שנה לצאת האלבום, התאחדה הלהקה בפעם הרביעית מאז פירוקה בשנת 1976. לרגל האיחוד נערך בגלי צה"ל פרויקט מחווה לאלבום, בו ביצעו להקות צעירות כדוגמת מרסדס בנד, קרח תשע ואחרות את שירי האלבום. הפרויקט יצא כאלבום בהוצאת גלי צה"ל בשיתוף חברת התקליטים פונוקול בשנה שלאחר מכן. הפרויקט אף זכה בפרס מפקד גלי צה"ל לתוכנית הרדיו לשנת תשע"ג (2013).
ים טתיס
לפי תאורית טקטוניקת הלוחות, ים טתיס (Tethys, יוונית: Τηθύς) הוא אוקיינוס שהתקיים בעבר והפריד בין היבשות לאוראסיה בצפון וגונדוונה בדרום, בצידן המזרחי. יבשות אלו התפצלו מהיבשת הקדומה פנגיאה בתור היורה. אוקיינוס קדום זה כמעט נעלם עם השנים, עקב תזוזת הלוחות בקרום כדור הארץ והתקרבותן של אירופה, אפריקה וחצי האי ערב. כיום השריד היחיד לו הוא הים התיכון (ויש הטוענים שגם הים השחור והים הכספי). הוא נקרא על שם הטיטאנית טתיס במיתולוגיה היוונית, אלת מים ואחותו של אוקיינוס.
ים טתיס מילא תפקיד משמעותי בתולדות הגאולוגיה של ארץ ישראל. בעבר שכנה ארץ ישראל במעמקי ים הטתיס ולאחר שנחשפה, ים הטתיס שטף את האזור, נסוג וחוזר חלילה מספר פעמים בעידנים שונים. כתוצאה מכך נוצרו שכבות של חול וגיר זו מעל זו. מבנים שכבתיים אלו מאפשרים היווצרות מכתשים אירוזיים כגון מכתשי הנגב: מכתש רמון, המכתש הקטן, המכתש הגדול ועוד. עדויות להימצאותה של ארץ ישראל מתחת לים טתיס מתבטאת בגילוי של מאובנים ימיים באזורים כמו הנגב בעיקר במכתשים וכן בהרי נפתלי באזור מצוק רמים.
ברוס הגדול מכולם
הסרט מבוסס על ספר בשם Almighty Me משנת 1991 מאת הסופר רוברט בּוֹש. הזכויות נמכרו לחברת וולט דיסני, והסופר והספר לא קיבלו קרדיט בסרט עצמו.
תקציר העלילה
ברוס נולן (ג'ים קארי) הוא כתב שטח בתחנת הטלוויזיה WKBW-TV בעיר באפלו שבניו יורק. ברוס נמצא במערכת יחסים רומנטית עם גרייס קונלי (ג'ניפר אניסטון), שואף להיות מגיש מרכזי בתוכנית החדשות שהוא עובד עבורה, אך נאלץ לסקר שוב ושוב אירועים חסרי חשיבות. ברוס סובל מחוסר מזל מתמשך שמגיע לשיאו כאשר יריבו בתחנה, אוואן בקסטר (סטיב קארל), מועדף על-פניו ומתמנה להיות מגיש התוכנית לצידה של סוזן אורטגה (קתרין בל). בסערת נפשו, ברוס מטיח בתחנה ביקורת בוטה בשידור חי, ומפוטר מיד.
ברוס יוצא לעיר כשהוא נלהב מכוחותיו האלוהיים, ותוך התעלמות מהאיסורים הוא מתחיל להשתמש בכוחות לתועלתו ולהנאתו: הוא מאלף את כלבו להשתמש באסלה, נוקם בכנופיית רחוב שהשפילה אותו, הופך את מכוניתו החבוטה למכונית ספורט מדגם Saleen S7, מגדיל את החזה של גרייס ומתעלס איתה תוך הפגנת ביצועים מיניים מרשימים.
ברוס מחולל אירועים ומציג אותם כסקופים בלעדיים כדי לגרום למנהלי התחנה להתחרט על פיטוריו: הוא מגלה את המקום בו הוטמנה גופתו של ג'ימי הופה וגורם לאסטרואיד לנחות סמוך למקום שבו מתקיימת תחרות בישול מבלי שאיש ייפגע. אחר כך הוא גורם לאוואן להביך את עצמו בשידור חי. בעקבות אירועים אלה אוואן מפוטר, ברוס מתבקש לחזור לעבודתו, מתקבל בתחנה כמנצח ומתמנה למגיש במקום אוואן. הוא לוקח את גרייס למסעדה מפוארת, ולאכזבתה של גרייס שחשבה שהוא התכוון להציע לה נישואין, הוא מבשר לה על המינוי.
ברוס מתחיל לשמוע קולות בראשו ויוצר קשר עם אלוהים שמוכיח אותו על השימוש האנוכי שהוא עושה בכוחותיו, ומסביר לו שמדובר בתפילות של בני אדם ועליו להתייחס לתפילות. כדי להתמודד עם עומס המשאלות, ברוס מחולל מערכת דואר אלקטרוני ממוחשבת, אך כשהמערכת מוצפת, הוא מחליט להיענות בחיוב לכל המשאלות באופן אוטומטי בלי למיין אותן.
במהלך מסיבה לרגל מינויו של ברוס, סוזן אורטגה עוגבת עליו ומנשקת אותו. גרייס נכנסת ורואה אותם, מסרבת להקשיב להסבריו של ברוס ועוזבת את המקום בזעם. הוא מנסה להשפיע עליה לחזור אליו, אך לא יכול להשתמש בכוחותיו כדי להתערב ברצונה החופשי. בינתיים, מתברר שהתשובות החיוביות לכל המשאלות עוררו מהומות בעיר וחנויות נבזזות, משום שאנשים שביקשו לזכות בלוטו גילו שכל אחד מהם זכה ב-17 דולר בלבד. ברוס פונה פעם נוספת לאלוהים שמסביר לו שעליו למצוא דרך לפתור את הבעיה בעצמו, והוא מבין שהוא צריך לשנות את גישתו. הוא עוזר לאדם שמכוניתו התקלקלה, מאלף את כלבו לעשות את צרכיו כרגיל, ומודיע בתחנה שהוא מבקש להישאר כתב שטח, מתפייס עם אוואן בקסטר ומבקש ממנו להישאר בתפקיד המגיש. ברוס מבטל את המענה החיובי האוטומטי במערכת הממוחשבת ומתחיל לענות על המשאלות אחת-אחת. תוך כדי קריאה הוא רואה תפילות של גרייס המבקשת עבורו הצלחה וחיים מאושרים, ולא מבקשת דבר עבור עצמה. בעודו קורא, נכנסת תפילה נוספת של גרייס המבקשת לשכוח את ברוס. מיואש, הוא יוצא מהבית, מהלך על כביש ראשי, ובעודו מתחנן לאלוהים שייקח ממנו את הכוחות, דורסת אותו משאית.
ברוס מתעורר בחלל לבן, ואז מופיע אלוהים ושואל אותו מה הוא רוצה באמת. ברוס מתפכח ועונה שהוא רוצה רק שגרייס תכיר מישהו שיעשה אותה מאושרת, גם אם לא מדובר בו. אלוהים מרוצה מהתשובה ומחזיר אותו לחיים באמצעות מכות חשמל של אנשי העזרה הראשונה שטיפלו בברוס במקום התאונה. הוא מוצא את עצמו בבית חולים, והרופא מספר לו שהוא ניצל בנס, ו"מישהו" כנראה אוהב אותו "למעלה". גרייס נכנסת והשניים מתפייסים. לאחר שהוא מחלים, ברוס חוזר לסקר סיפורים פשוטים מהשטח, ומודיע בשידור חי על אירוסיו עם גרייס.
בסצנת הסיום נראה קשיש חסר בית (ג'ק ג'וזפסון) שהופיע מספר פעמים במהלך הסרט כשהוא מחזיק שלטי קרטון עם נבואות זעם, אך הפעם עם מסר חיובי. פניו משתנים בהדרגה ומתברר שזה היה אלוהים שהסווה את עצמו.
סצנה מחוקה שלא שודרה בסרט
לסרט נוצרה סצנה, שהייתה אמורה להיות חלק מהסצנה שבה ברוס משחק במוחו של אוון ושולט בדיבורו בזמן שזה מגיש את מהדורת החדשות במטרה לגרום לפיטוריו ולמינויו של ברוס לתפקיד המגיש, אשר הייתה קשה לצפייה ולכן הוסרה. בסצנה נראה ברוס גורם לאוון לדמם מאפו, ולאחר מכן שורף את שיערות ראשו. לאחר שאוון מפונה לבית החולים, ברוס מראיין אותו בלעג ובזלזול ושואל אותו האם התקרית אירעה בעקבות משהו שאכל. לאחר מכן ברוס שורף שוב בעזרת הכוח שלו את אוון, ובהמשך הסצנה החתוכה אוון מפוטר ואורז את חפציו - וניתן לראות את חלקי שיערו השרופים וקרקפתו החשופה.
הומאז' לקלינט איסטווד
באחת הסצנות עושה ג'ים קארי הומאז' לסרט הארי המזוהם: משחק המוות, תוך חיקוי של קלינט איסטווד. קארי שיחק בסרט שהיה האחרון בסדרת סרטי ההמשך של הארי המזוהם.
משמעות הכתובת של אלוהים
לצורך הפגישה עם אלוהים, מוזמן ברוס למשרדי חברה הנמצאת כביכול בבניין מספר 77256 ברחוב 23. אם ממירים את הספרות לאותיות שבלוח המקשים במכשיר טלפון, מתקבל הצירוף 'Psalm 23'. באנגלית, ספר תהלים בתנ"ך נקרא Psalms, והכתובת רומזת למזמור שבפרק כ"ג:צירוף הספרות 23 נכלל גם במספר הטלפון של אלוהים, כפי שנמסר לברוס.
ביקורות והכנסות
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 במאי 2003, לקראת סוף השבוע הארוך של יום הזיכרון לחללי ארצות הברית. הכנסותיו באותו סוף השבוע היתמרו ל-85 מיליון דולרים והסרט אף הדיח את מטריקס רילודד מהמקום הראשון בטבלת שוברי הקופות. ההכנסה הכוללת של הסרט בארצות הברית הייתה למעלה מ-242 מיליון דולרים וכ-484.5 ברחבי העולם, מה שהפך אותו לסרט החמישי בהכנסותיו ברחבי העולם בשנת 2003 והמצליח ביותר מבחינה מסחרית בקריירה של קארי.
המבקרים חלקו על דעת הקהל, ורובם חיוו על הסרט דעה שלילית. באתר Rotten Tomatoes, המנתח ביקורות קולנוע מרחבי העולם רק 48 אחוז מכלל 181 הביקורות המאוגדות בו היו חיוביות. רוב המבקרים הסכימו שקארי מצחיק בסצנות הסלפסטיק, אך הסרט עצמו שוקע לתוך רגשנות מאולצת.
נושאו הרגיש של הסרט, בו מוצג האל כדמות, עורר מחאה ואף צנזורה בכמה מדינות מוסלמיות, אף כי באיראן השיעית קיבל הסרט פרשנות באור התריסריים, הזרם המרכזי בדת, וזכה לאהדה.
סערה זוטא חולל מספר הטלפון של אלוהים אשר נשלח לברוס. בגרסה המאוחרת שהופצה לטלוויזיה ולצפייה ביתית, המספר הוא 0123–555. באמריקה הצפונית, התחילית 555 משמשת להקצאת מספרי טלפונים בדיוניים להפקות קולנוע וטלוויזיה. בגרסה הקולנועית המקורית המספר היה 2323–776, לאחר שהמפיקים בדקו שאין מספר כזה באזור חיוג באפלו. אולם, מאחר שהמספר קיים באזורי חיוג אחרים, כמה מנויים פרטיים וביניהם כנסיות וכמרים, התלוננו על הטרדות טלפוניות בעקבות הסרט מאנשים שביקשו לדבר עם אלוהים, מה שאילץ את המפיקים לשנות את המספר.
לי תומפסון יאנג
חייו
יאנג סבל מהפרעה דו-קוטבית ומדיכאון.
מותו
ב-19 באוגוסט 2013, לאחר שלא הגיע לצילומי הסדרה בה הופיע, ריזולי ואיילס בדקה משטרת לוס אנג'לס את דירתו בה נמצא יאנג ירוי. סוכנו הצהיר כי יאנג התאבד. יאנג נקבר ביורק, קרוליינה הדרומית.
בתפקידו האחרון שיחק בלש במשטרת בוסטון, בסדרת הטלוויזיה ריזולי ואיילס. בעקבות מותו הפתאומי, הדמות שגילם נהרגה בעלילה, ושני הפרקים הראשונים של העונה החמישית הוקדשו לזכרו.
פרנסואה-מארי ראול
פרנסואה מארי ראול (בצרפתית: François-Marie Raoult; 10 במאי 1830 – 1 באפריל 1901) היה כימאי צרפתי, שנודע בעיקר בחוק ראול שניסח.
ביוגרפיה
ראול נולד ב-10 במאי 1830, בפורנס אן וופס שבצרפת. אביו היה פקיד מכס. הוא למד מדעי הרפואה באוניברסיטת פריז. בבגרותו לימד פיזיקה ומתמטיקה בתיכונים שונים, ובמקביל המשיך במחקריו, בעיקר על תאים פוטו-וולטאיים. הוא היה מהראשונים שסברו כי אנרגיית התגובה הכימית והאנרגיה החשמלית של תא וולטאי אינם זהים. בשנת 1867 החל ללמד כימיה באוניברסיטת גרנובל, שם לימד וחקר במשך 31 שנה.
ניסוייו של ראול במדידת לחצי אדים הובילו אותו בשנת 1882 לגילוי חוק ראול, חוק חשוב בכימיה פיזיקלית הקובע שלחץ האדים של ממס הוא יחסי לשבר המולי שלו בתמיסה. התגלית התפרסמה לראשונה במאמר בכתב העת הצרפתי "Comptes Rendus", ב-23 במאי 1887. חוק זה זיכה אותו בפרסום עולמי. בשנת 1892 זכה במדליית דייווי, "על מחקריו על נקודת הקפאה בתמיסות ולחצי אדים בתמיסות". בשנת 1900 הוציא לאור ספר בשם "Tonomètrie" (טונומטריה), ושנה לאחר מכן פרסם ספר נוסף בשם "Cryoscopie" (קריוסקופיה), שעוסק בשיטה שבה מודדים את הירידה שגורם מומס בנקודת הקיפאון של ממס, וקובעים לפיה את המסה המולרית של המומס.
ב-1 באפריל 1901 נפטר ראול, בגיל 70.
אמאר אקבאר אנתוני
אמאר אקבאר אנתוני (בדוונאגרי: अमर अकबर एन्थोनी) הוא סרט בוליוודי משנת 1977 בכיכובם של אמיטאב באצ'אן, וינוד קהאנה (Vinod Khanna), רישי קאפור ונאדירה, העוסק בשלושה אחים אשר הופרדו בילדותם. הסרט, אשר הפך ללהיט הגדול ביותר בבוליווד לשנת 1977 היה מועמד לשבעה פרסי פילמפייר, אחד מטקסי הפרסים הוותיקים של תעשיית הקולנוע ההודית, וזכה בשלושה.
הסרט מגולל את סיפורם של שלושה ילדים אשר הופרדו בילדותם, וגדלו כל אחד בביתו של אחר. הבכור, אמאר (וינוד קהאנה) גדל בביתו של שוטר המאמין בהינדואיזם, אנתוני (אמיטב באצ'אן), הבן האמצעי גודל בידי כומר קתולי ואילו אקבאר (רישי קאפור), הקטן, חי בביתו של חייט מוסלמי. הסרט מתאר את תהליך פגישתם המחודשת של האחים לאחר 22 שנה וסיפור מציאתם את הוריהם לצד סיפור התאהבותם של כל אחד מהם בבת זוגו.
עלילה
קישנלאל (בגילומו של פראן) הוא נהגו של רוברט (ג'יוואן), פושע הנמלט מן החוק, אשר הסכים לשבת בכלא בתמורה לכך שרוברט ידאג למשפחתו. כאשר קישנלאל יוצא מן הכלא, הוא חוזר לביתו ובידיו מתנות לבניו תוך אמונה כי רוברט דאג לכל מחסורם. אך כשהוא מגיע לביתו הוא מגלה כי רוברט שכח את הבטחתו ובהיעדרו אשתו, בהרטי (נירופה רוי), חלתה וילדיו רעבו ללחם. בעוד בהרטי מסבירה לקישנלאל כי ממילא לא הייתה לוקחת כסף מרוברט שכן אינה רוצה שילדיה יגדלו על כסף זה, יוצא קישנלאל בזעם מביתו כדי לפגוש את רוברט. בדרכו הוא רואה את בנו הבכור, אמאר, מחביא בחול את אקדח הצעצוע שנתן לו כדי שאחיו לא ייקחו זאת ממנו.
קישנלאל הולך לביתו של רוברט ומטיח בו, לאחר שהלה מתייחס אליו בגסות, את פרטי כניסתו לכלא. כיצד למרות היותו שומר חוק, היה זה רוברט שנכנס לביתו לאחר שביצע תאונת דרכים שבה הרג אדם וביקש כי יגן עליו בעוד הוא יגדיל את שכרו של קישנלאל וידאג למשפחתו. קישנלאל מתחנן בפני רוברט לעזרה עקב מצב משפחתו אך רוברט מתעלם מבקשתו, לועג ואף משפיל אותו תוך שהוא מסלקו מביתו.
בעת המאבק קישנלאל חוטף אקדח מאחד מאנשי שלומו של רוברט ויורה בו, אך לרוברט אפוד חסין כדורים. בעוד המאבק בביתו של רוברט בין שומריו לקישנלאל ממשיך, האחרון, המבטיח לנקום ברוברט, בורח דרך החלון ונוטל מכונית, שבה מתברר מאוחר יותר כי הוחבא ארגז מטילי זהב. עקב חששו לשלום משפחתו בשל אנשיו של רוברט, קישנלאל חוזר לביתו ומגלה כי אשתו השאירה מכתב התאבדות, שבו כתבה כי בשל המצב הכלכלי היא אינה מעוניינת שיבזבז כספו על הטיפול בה אלא שישקיע זאת בילדים. בהרטי משאירה לו את השרשרת שלה, שבה משובץ קמיע.
בייאושו ומכיוון שאנשיו של רוברט רודפים אחריו, קישנלאל לוקח את הילדים מביתם, משאיר אותם ליד אנדרטה בבוריוואלי ומבקש מהם לחכות עד שישוב בעת שהוא מנסה להתחמק מאנשיו של רוברט. אך אמאר רודף אחרי מכוניתו של אביו ובעת המרדף, מכוניתם של אנשי רוברט פוגעת בו ואנתוני ואקבאר נשארים לבדם. מאחר שאקבאר בוכה, אנתוני מסיק כי הוא רעב ויוצא לחפש לו אוכל. בעת שאנתוני יוצא לחפש אוכל חייט מוסלמי מוצא את אקבאר, מאמין שהוא ננטש ולוקחו לביתו. בעת הנסיעה נתקל החייט בבהרטי, המוטלת על אם הדרך לאחר שעץ פגע בראשה. תוך שהיא מתעוררת היא מגלה כי איבדה את מאור עיניה ושבה ומבקשת נפשה למות אך החייט מניע אותה מכך.
בעת המרדף, מכוניתו של קישנלאל נופלת לתהום ובעת שאנשיו של רוברט חשים לתפוס אותו המשטרה מגיעה. אחד השכנים מזהה את המכונית כזו שבה נסע קישנלאל עם ילדיו. בהרטי שנוסעת עם החייט ואקבאר, אותו אינה מזהה בשל אובדן מאור עיניה, חוזרת לביתה. שם מספר לה השכן, כי איבדה את כל משפחתה בתאונה. אך קישנלאל ניצל ומוצא את ארגז מטילי הזהב שהתפזר בעת נפילת המכונית לתהום. הוא חוזר בבהילות לילדיו אך אינו מוצא אותם. את אקבאר אסף החייט, את אמאר מצא שוטר ואילו אנתוני שחזר לאחיו אך לא הצליח למצוא אותו, הגיע לכנסייה בחיפוש אחר מחסה מן הגשם. שם מצא אותו כומר שהאמין כי ננטש על ידי אביו ואימו כשמצא את מכתב ההתאבדות של בהרטי. שלושת הילדים שנפרדו בליל ה-15 באוגוסט, יום עצמאותה של הודו, גדלו בידי אנשים שונים בעלי דתות שונות ולא הכירו איש את זהותו של אחיו.
האח הבכור, אמאר קהאנה (Amar Khanna), הפך לפקד במשטרה. האמצעי, אנתוני גונזלס, הפך לבעל מסבאה, שבה מוכרים משקאות חריפים ומסתבך תדיר בקטטות, מה שאינו מוצא חן בעיניו הכומר המאמץ, למרות תרומותיו הרבות לצדקה. הבן הצעיר, אקבאר אילהבאדי (Akbar Ilhabadi), הפך לזמר ידוע.
אנתוני נפגש שוב עם אימו, הגם שאינו יודע מיהי, בעת שנפגעה מתאונת פגע וברח מחוץ לכנסייה בה משמש מי שאימץ אותו, ככומר. דיווח על התאונה מקבל גם האח הבכור, אמאר, המשמש כשוטר. אקבאר, המאוהב בדר' סאלמה עלי (ניטו סינג) מעמיד פני חולה כדי לפגוש אותה בבית החולים בו היא עובדת, מאחר שאביה אינו מסכים כי יפגשו. כשמתגלה כי חסר דם, היא מבקשת ממנו לתרום לאישה שנפגעה. פגישתם המחודשת של האחים ושל אימם, מתרחשת בעת שהם תורמים דם לאימם, מבלי לדעת על קרבת המשפחה ביניהם.
בין אקבאר לאנתוני נרקמת חברות. אקבאר פוגש שוב את אימו בעת שבאה להודות לו, בכניסה להופעה. בעת שהאם מבקשת לקנות כרטיס להופעה, היא נתקלת באנתוני שמכניסה למופע אליו מגיעה גם משפחתה של דר' סאלמה עלי, אהובתו, אותה הוא מנסה להרשים. המופע, מתחיל בשיר Parda Hai Parda, שיר שהפך ללהיט לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
את אהובתו לקשמי (שבאנה אזמי), פוגש אמאר כשהוא נקרא למשימה לתפוס אישה הלוקחת טרמפים עם אנשים ואז שודדת אותם בעזרת חבריה. בעוד לקשמי מנסה לפתות את אמאר בנסיעה, בלא יודעין כי הוא שוטר, היא מובילה אותו למקום נטוש שם מסתתרים אחרים העוזרים לה לשדוד אותו. אמאר מזדהה כשוטר ומתפתח מאבק שבסופו מגיעים כוחות מתוגברים של המשטרה ומצווים על ידי אמאר לעצור את כולם, למעט רנג'יט, אחד מאחיה החורגים של לקשמי, שברח. בתום המאבק, אמאר מגלה כי לקשמי לא ברחה ויתרה מכך, מבקשת להיעצר כי היא מאמינה שזו דרכה היחידה להיות חופשייה. מתברר כי לקשמי אולצה לעשות זאת מאחר שהיא יתומה ואימה ואחיה החורגים מכים אתה ומרעיבים את סבתה. אמאר עוצר את אימה החורגת ואחיה ולוקח אותה ואת סבתה לביתו מאחר שרנג'יט טרם נתפס ובעיקר כי אין להן מקום אחר להתגורר בו.
עם השנים, קישנלאל הופך לאיש עשיר תוך שהוא קונה את אנשיו של רוברט ומחליף אותו בארגון הפשע שעמד בראשו. הוא נתקל ברוברט ומשפיל אותו, באותה הדרך בה האחרון השפילו כשבא לבקש עזרה באותו יום בו איבד את ילדיו. אך הפעם, רוברט הוא זה המתחנן על ילדתו, שכן קישנלאל חטף אותה בילדותה כדי שרוברט יסבול את כאבו של אב המנותק מילדיו. בפגישתם, רוברט מנסה לירות בקישנלאל, אך הפעם לאחרון אפוד חסין כדורים. כשהמשטרה מגיעה, רוברט בורח תוך שהוא גונב ארגז עם מטילי זהב, כפי שקישנלאל עשה בעבר. במרדף אחרי רוברט על ידי המשטרה, רוברט יורה ברב-פקד, אביו המאמץ של אמאר, שנפצע קשה. במנוסתו, הוא נתקל באנתוני המגלה את תכולת הארגז שבידי רוברט. רוברט מתחנן כי יסתיר אותו מאחר שהמשטרה בעקבותיו ומסכים לחלוק עמו את השלל ולמסור את חלקו לצדקה, תוך שהוא מבטיח לאנתוני כי לא פגע באף שוטר.
אמאר מקבל דיווח כי רוברט נראה עם אנתוני במסבאה שלו, "מפגש אנתוני". אמאר חש למקום, בעוד אנתוני מנסה לחמוק ממנו אך אמאר נזכר כי השניים נפגשו כשתרמו דם. בעוד אנתוני מסרב לענות לשאלה על מקום הימצאו של רוברט, השניים נקלעים לקטטה. אנתוני שב וקורא לאמאר "אחי" במהלך הקטטה, שבסופה הוא נשלח למעצר על ידי אמאר. שם, בהרטי באה לפגוש את אמאר כדי להביא לו, כמדי יום, את הפרחים האהובים עליו. אנתוני רואה אותה וקורא לה "אמא". בהרטי מסבירה לאמאר שכמו שהוא תרם לה דם, כך גם אנתוני ולכן הוא כבן עבורה ומבקשת לשחררו. אמאר מסרב ושולח את אנתוני לבית המשפט כשבידו פרח מאימו אותו ביקש למזל, כדי שאם יפגוש בבית המשפט מישהו קשוח (כאחיו) יתן לו פרח זה, ויהפוך אותו לאביו. בעוד אנתוני מובל לבית המשפט הוא נחטף על ידי אנשיו של אביו, קישנלאל.
אנתוני מובא לביתו של קישנלאל, וכשהוא פוגש אותו הוא שואל "מי אתה? אבא? אמא?" והלה עונה לו בציניות שהוא אביו. אנתוני מביא לקישנלאל את הפרח שקיבל מבהרטי אותו אמר שימסור למי שאותו יהפוך לאביו. קישנלאל מבקש אף הוא לגלות את מקום מסתורו של רוברט, אך אנתוני מצליח לברוח. בעוד אמאר כועס על בריחתו של אנתוני ושולח שוטרים לחפשו בכל העיר, אנתוני חוזר מרצונו לבית המעצר ומספר לאמאר על חטיפתו. הוא מתרץ את חזרתו באי רצונו לסכן את משרתו של אמאר, כיוון שהם כמו אחים כדברי בהרטי. אנתוני מגלה כי רוברט שיקר לו, ופגע במפקד של אמאר ולוקח אותו למקום המחבוא של רוברט. אך כאשר הם מגיעים לשם, הם מגלים כי רוברט הצליח לברוח. אמאר משחרר את אנתוני תוך שהוא מבטיח לו כי אם רוברט לא ימצא שוב תוך חודש, הוא יעצר שוב.
בינתיים, בתו של רוברט אשר נחטפה בילדותה, ג'ני, חוזרת להודו. רוברט מנסה לחטוף אותה שוב כדי להחזירה אליו, אך נכשל. קישנלאל מספר לג'ני, הרואה בו דוד, כי מי שניסה לחטוף אותה היה זה שרצח את אביה. הוא אף מספר לה את סיפור בריחתו מאנשיו של רוברט וכיצד איבד את ילדיו באותו היום. קישנלאל מצמיד לג'ני את זבסקו, שומר ראש האמור להבטיח את שלומה. כאשר ג'ני מגיעה לכנסייה, היא פוגשת באנתוני שמתאהב בה למגינת ליבו של זבסקו, השואף להתחתן עימה. זמן קצר לאחר מכן, אנתוני שב ופוגש את ג'ני במסיבה, ממה זכור השיר "שמי הוא אנתוני גונזלס" (My Name Is Anthony Gonzalves) שהפך פופולרי לאחר יציאת הסרט לאקרנים. כל ניסיונותיו של אנתוני להתקרב לג'ני נהדפים על ידי זבסקו שבסופו של דבר מכה אותו נמרצות, בעוד אנתוני שתוי מדי מכדי להגן על עצמו. אך כשג'ני שבה לכנסייה, אנתוני מגלה כי יש לה רגשות כלפיו ובשיר Humko Tumse Ho Gaya Hai Pyar למעשה נחשפים רגשותיהם של האחים ואהובות לבם זה כלפי זו.
אקאבר, נחוש להתחתן עם סלאמה. אל מול אביה, טייב עלי, הוא מצהיר על אהבתו כלפיה ועל רצונו להתחתן איתה בשיר Tayyab Ali Pyaar Ka Dushman. שיר המבטא את רוגזו של אקאבר על כך שטייב עלי הוא "אויב האהבה" בשל סירובו המתמשך לחתונתם של אקאבר וסאלמה. בשיר אקאבר אף חושף כי טייב עלי נפגש עם מישהי בסתר, מה שמבהיל את טייב עלי בשל חששו מפני ביוש שמו ברבים. עלי משלם לאנשים שיכו את אקבאר תוך שם משליכים אותו ללול תרנגולות. כשאנתוני שומע על שנעשה, הוא לוקח בכוח את טייב עלי לבית החולים בו מאושפז אקבאר יחד עם קאדי כדי לערוך את חתונתם תוך שהוא מאיים על עלי להסכים. אך אקבאר מסרב להינשא בצורה זו, כל עוד טייב עלי לא מסכים מרצונו הוא לחתונה בין השניים.
בעוד ג'ני, מבקשת לצאת מביתה, שומר ראשה זבסקו, המאמין כי היא הולכת להיפגש עם אנתוני, מסרב ומבהיר לה כי היא תתחתן רק איתו. הוא כולא אותה בחדר ומתקשר לרוברט תוך שהוא מסביר לו כי אם יסכים שהוא יתחתן איתה, הוא ישיב לו את ג'ני. קישנלאל מבין כי ג'ני במצוקה ומציל אותה מהחדר בו נכלאה אך רוברט, שזבסקו מסר לו את הכתובת, כבר בדרכו לבית. קישנלאל וג'ני בורחים ומתפתח מרדף מכוניות בינם לבין רוברט ואנשיו. קישנלאל עוצר ומבקש מג'ני לברוח בזמן שהוא ממשיך במרדף כי להטעות את רודפיהם. אך אנשיו של רוברט לוכדים את ג'ני ואנתוני, שראה את המרדף בעת שנסע עם אקבאר, מציל אותה מידם. בינתיים, מכוניתו של קישנלאל מתהפכת והוא נפצע. רוברט מצווה לדרוס אותו, אך אקבאר מצילו ולוקח אותו לבית החולים.
כאשר זבסקו מתעקש על חתונה עם ג'ני, רוברט מתכחש להבטחתו. אך זבסקו שחטף את אחיו של רוברט, אלברט, בנקאי מכובד שהדמיון בינו לרוברט ניכר, מציע לו כי אם החתונה תתקיים הוא יוכל להתחזות לאחיו וכך לברוח ללונדון ולחמוק מעונש המוות בתלייה שוודאי צפוי לו.
קישנלאל אושפז במיטה בה שהה אקבאר, שהשתחרר מספר שעות קודם לכן מבית החולים. בהרטי שבאה לבקרו אינה מוצאת אותו במיטתו וכאשר היא שואלת לאן הלך המטופל, האחות אומרת לה כי נלקח לניתוח. היא ממשיכה בדרכה לחדר הניתוח, אליו נלקח קישנלאל בידי רוברט כדי לגלות היכן ג'ני. בחדר הניתוח אנשיו של רוברט, וביניהם רנג'יט, אחד מאחיה החורגים של לקשמי, מחזיקים את דר' סאלמה עלי כדי שתעירו מתרדמתו. רוברט רואה את הקמיע של בהרטי על קישנלאל וקורע זאת מצווארו בהבינו כי קמיע זה מגן עליו. בהרטי עומדת מאחרי חדר הניתוח ומבקשת שיפתחו את הדלת כי ברצונה לתת למטופל, שהיא מאמינה כי הוא אקבאר, פרחים. רוברט מזהה אותה כאשתו של קישנלאל וחוטף אותה. אך במהלך הנסיעה מתרחשת תאונה ובהרטי הפגועה, מצליחה לברוח. בעיוורונה היא נתקלת במכשולים בדרך, כשרנג'יט ורוברט רודפים אחריה. היא מצליחה להגיע לאקבאר במקום בו הוא מתפלל כיוון שהיא שומעת אותו שר תפילת הודיה לאל. בעת שהיא מגיעה לבית התפילה, מאור עיניה שב אליה. אקבאר מוצא אותה ולוקח אותה לביתו, שם היא נפגשת עם אביו המאמץ של אקבאר, אותו פגשה בלילה בו איבדה מאור עיניה ואת משפחתה. אביו המאמץ של אקבאר מזהה אותה. אף היא זוכרת את פגישתם, וזוכרת כי מצא ילד אבוד והלה מספר לה כי מדובר באקבאר. בהרטי רואה תמונה של אקבאר בילדותו עם אביו המאמץ ומזהה כי מדובר בילדה הקטן, רג'ו. כך אקבאר מגלה כי בהרטי היא אימו הביולוגית.
טייב עלי, שניסה לשמר מוניטין של מהוגנות וצניעות, זוכה לעונש מידן של נשים איתן התרועע בתשלום, השורפות את ביתו לאחר שלא שילם להן. סאלמה יחד עם אביה, לכודים בבית הבוער וסכנת מוות מרחפת מעל ראשם. למרות ניסיונות המשטרה לעצור אותו, אקבאר מסכן חייו כדי להצילם. טייב עלי מתחרט על מעשיו ומסכים כי אקבאר ינשא לסאלמה. סאלמה מסרת לאקבאר כי קישנלאל אותו הביא לבית החולים, הוא אכן בעלה של בהרטי. אקבאר שמבין כי מדובר באביו חש לאימו ומספר לה כי קישנלאל עדיין חי. הם נוסעים לבית החולים, אך מגלים כי קישנלאל עזב ואקבאר, נוסע למשטרה כדי לבקש שיעזרו להם למצוא אותו. בתחנת המשטרה הוא נתקל באמאר. כשאקבאר מוסר לו את כתובתו הישנה של קישנלאל אמאר טוען כי שם אביו מוכר לו, אך אינו מסוגל להיזכר מהיכן ומבטיח לבדוק את בקשתו. קישנלאל נוסע בשל עסקיו לשכונה הישנה בה הוא גר, ונכנס לביתו הישן. שם הוא מבקש מאלוהים כי ייקח כל מה שיש לו, אך יחזיר לו את ילדיו. כשהוא רואה את אמאר, הוא מסתתר בביתו וממאן לצאת. אמאר, שהבית נראה לו מוכר מתחיל להיזכר בעברו ומוצא את האקדח שקיבל מאביו ואותו החביא באותו יום אחרון בטרם הופרדה המשפחה. קישנלאל מבין כי מדובר בבנו הבכור, אמאר והשניים מתוודעים זה לזה ואמאר מבין כי אקבאר הוא אחיו הצעיר. אך אנתוני הוא עדיין בגדר תעלומה.
לאחר שג'ני נחלצת מחוטפיה, היא ואנתוני מתכננים את חתונתם. שמלת החתונה של ג'ני מוזמנת אצל אביו המאמץ של אקבאר, החייט במקצועו. בכנסייה, אביו המאמץ של אנתוני מודיע בדרשתו על חתונתם של ג'ני ואנתוני ביום המחרת, תוך שהוא מספר את סיפור מציאתו של אנתוני ב-15 באוגוסט על מדרגות הכנסייה. ג'ני מבינה כי אנתוני הוא בנו של קישנלאל, בעודה מתקשרת אליו היא נחטפת על ידי רוברט לפני שהיא מספיקה לומר לו מיהו בנו. כשאביו המאמץ של אנתוני חש לעזרתה, רוברט רוצח אותו.
לקשמי שרואה כי חוטפים את ג'ני כשבין החוטפים נמצא אחיה החורג, רנג'יט, מתחבאת ברכב המילוט. היא מנסה להזעיק עזרה, אך רנג'יט תופס אותה ומכריח אותה לעזור לג'ני להתכונן לחתונה. אנתוני מוצא את אביו המאמץ ומגלה כי הוא נרצח. הוא מוצא בידיו את הקמיע של בהרטי וזוכר כי קמיע זה שייך לקישנלאל. הוא פונה לקישנלאל המספר לו כי רוברט לקח ממנו את הקמיע ועל חטיפתה של ג'ני, בתו של רוברט שאמורה להינשא לבנו שלו. אנתוני מראה לקישנלאל את מכתב ההתאבדות של בהרטי שהיה בידו כאשר נמצא על מדרגות הכנסייה, ואנתוני מבין כי קישנלאל הוא אביו הביולוגי וכי אמאר ואקבאר הם אחיו.
זבסקו בא לקחת מאביו של אקבאר את שמלת החתונה של ג'ני ונתקל באקבאר, המבין כי ג'ני בבעיה ומתחפש לחייט מבוגר, המבקש לראות את ג'ני בתואנה כי יש צורך בתיקונים נוספים בשמלת החתונה. הוא מגלה לג'ני כי הוא אקבאר ומבקש מזבסקו ללכת כדי להביא את "אחיו" שההזמנה הזו שייכת לו, כדי שיבצע את התיקונים הנדרשים. אך רוברט מסרב לתת לו ללכת ומבקש ממנו לכתוב מכתב ובו פירוט הנדרש לו כדי לבצע את התיקונים לשמלה. אקבאר כותב מכתב בשפת האורדו כדי שאחרים לא יבינו ומספר על קורותיו וכי ג'ני ולקשמי בסכנה ויש להודיע לאמאר ואנתוני על כך. סאלמה הנמצאת אצל החייט מבקש שייקחו אותה עם הציוד כדי להיות לעזר. אמאר מתחזה לאיש תזמורת אותו הזמין רוברט ואנתוני לכומר האמור לבצע את הטקס והם נלקחים לביתו של רוברט לטקס החתונה. במהלך השיר המבוצע לכבוד החתונה על ידי אמאר, אקבאר ואנתוני, Honi Ko Anhoni (המוכר גם בשם "אמאר אקבר אנתוני"), לקשמי מגלה כי איש התזמורת הוא אמאר וג'ני מגלה כי הכומר הוא למעשה אנתוני וניאותה להתחתן עם זבסקו. במהלך הטקס ג'ני מזייפת התעלפות וסאלמה, המזדהה כרופאה, מודיעה כי ג'ני בהריון, כדי לזרוע מהומה בין רוברט לזבסקו. אנתוני מצליח להבריח את לקשמי, סאלמה וג'ני מבעד לחלון כדי שיזעיקו את המשטרה. בינתיים, מזימתם של האחים נחשפת כשהכומר ואיש התזמורת שהוזמנו לחתונה ואשר את בגדיהם אמאר ואנתוני גנבו, מגיעים לביתו של רוברט. מתפתח מאבק ביו האחים לרוברט ואנשיו שבסופו, האחרונים מושלכים לכלא לאותו תא בו נמצא גם קישנלאל.
הסרט נחתם כשבהרטי, קישנלאל, ילדיהם ואהובות לבם מתאחדים כמשפחה אחת, בין כותלי הכלא.
הכרה ופרסים
אמאר אקבאר אנטוני הפך לסרט המצליח ביותר לשנת 1977, עת יציאתו לאקרנים. בטקס פרסי הפילמפייר, אחד מטקסי הפרסים הוותיקים של תעשיית הקולנוע ההודי, הסרט היה מועמד לשבעה פרסים, ביניהם: פרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר ופרס הליריקן הטוב ביותר בשל השיר Parda Hai Parda.
בנוסף, מוחמד רפי המוכר גם בשם ראפי סאהיב, זמר פלייבק פורה ששר בסרטים בוליוודים רבים, היה מועמד לפרס זמר הפלייבק הטוב ביותר עבור שיר זה. עם זאת, ראפי זכה בפרס הפילמפייר עבור השיר kya hua tera wada מתוך הסרט Hum Kisise Kum Naheen, שאף בו השתתף רישי קאפור.
אמיטאב באצ'אן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר והסרט קיבל עוד שני פרסי פילמפייר עבור עריכה ופרס במאי המוזיקה הטוב ביותר.
פסקול הסרט, כמו כן השירים Parda Hai Parda ו- My Name Is Anthony Gonsalves מתוך פסקול זה, הפכו פופולריים בקרב רבים. השיר My Name Is Anthony Gonsalves אף נתן השראה לסרט בשם זה שיצא לאקרנים במהלך 2008.
קימי-אליברי
קימי-אליברי (ביוונית: Κύμη-Αλιβέρι) היא יחידה אזורית באי אוויה שבמרכז יוון. מטה המועצה ממוקם בעיר אליברי.
נעיר אליברי מהווה מרכז תעשייתי של האזור בו ממקום נמל, תחנת כוח ומפעל לייצור מלט הגדול ביוון.
לאחר רפורמה מנהלית של בשנת 2011 המוצעה כוללת חמש יחידות מוניציפליות: אבלון, דיסטוס, קוניסטרה, קימי ותמינה.
קהילת שארית ישראל
קהילת שארית ישראל (באנגלית: Congregation Shearith Israel) נוסדה במנהטן, ניו יורק בשנת 1654, על ידי מגורשי ספרד ופורטוגל, ונחשבת לקהילה היהודית הוותיקה בארצות הברית. בית הכנסת של הקהילה, המכונה גם "ספרדי-פורטוגזי" ("Spanish and Portuguese"), מתפקד כאורתודוקסי וממוקם ברחוב 70 (מערב), ניו יורק.
היסטוריה
הקהילה נוסדה ב-1654 על ידי 23 מהגרים יהודים, שבאו מברזיל, ונחשבת לקהילה היהודית הממוסדת הראשונה בארצות הברית. במשך השנים, השתתפו חברי הקהילה במאבק למען זכויות אזרחיות ליהודי ארצות הברית, ובהדרגה השיגו את מבוקשם. מכיוון שהקהילה הייתה הקהילה היהודית היחידה בעיר ניו יורק עד שנת 1825, שארית ישראל תפקדה בתור המרכז של החיים היהודיים, סיפקה מקום לתפילה ולימוד - הן חילוני והן תלמוד תורה, כמו גם מקום לשירותים דתיים (אוכל כשר, מקווה וכו') ומפגשים חברתיים.
בין נשיאי הקהילה שימשו בני משפחת תעשייני הנחושת אוריה הנדריקס ובנו הרמון הנדריקס.
דרימוורקס
אולפני דרימוורקס (באנגלית: DreamWorks Pictures) הוא שמם של אולפני קולנוע אמריקאיים, אשר מפתחים, מפיקים ומפיצים סרטים, מוזיקה ותוכניות טלוויזיה. בראשית דרכה, שמה של החברה היה DreamWorks SKG, כשראשי התיבות בשם החברה "ס.ק.ג." נלקחו משמות המשפחה של מייסדיה: סטיבן ספילברג, ג'פרי קצנברג, ודייוויד גפן. משרדיה הראשיים שוכנים בגלנדייל, קליפורניה, סמוך ללוס אנג'לס.