cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד חן
דוד חן (נולד בסביבות 1937) שימש כראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב וכנשיא המרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה וקודם לכן שימש דקאן בית הספר לחינוך שם.
ביוגרפיה
את הדוקטורט בביופיזיקה השלים במכון ויצמן.
שימש כראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב וכמרצה וחוקר-אורח באוניברסיטאות רבות. בהן אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת הרווארד, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, פורד וקווינס קולג' בניו יורק ועמית מחקר במכון הבינלאומי לתכנון חינוכי בפריז.
פרופסור חן משמש כחבר באיגודים מקצועיים בתחום המחקר החינוכי בישראל ומחוצה לה. כיהן גם כמנהל לאומי של המרכז לחינוך מדעי ע"ש עמוס דה שליט. היה חבר בוועדות ציבוריות רבות בנושאי חינוך ושימש "עוזר נשיא המדינה לחינוך ורווחה". חן השתתף בכתיבת ספרים וספרי לימוד, פרסם שני ספרים, מאמרים ומונוגרפיות. בשנת 1995 הוא הקים המרכז הארצי למדע במסגרת אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995, היה בין מקבלי "פרס לעובדים בתחום החינוך העברי" מטעם עיריית תל אביב-יפו. כמו כן, זכה בפרס ע"ש קנדי מטעם מכון ויצמן למדע.
הדרבי של אשדוד
הדרבי של אשדוד הוא משחק דרבי המתייחס למפגשים בין מכבי אשדוד והפועל אשדוד, שתי קבוצות הכדורגל היריבות של העיר אשדוד.
רקע היריבות
היריבות הספורטיבית בין מועדוני הכדורגל של מכבי והפועל באשדוד היא בעיקר על היוקרה וההגמוניה העירונית, עובדה זו גרמה לקהל רב להגיע ובמקרים רבים אף לגדוש את יציעי אצטדיון הי"א שבעיר, כשאת חלקו הצפוני איישו אוהדי הפועל ואת חלקו הדרומי איישו אוהדי מכבי עירוני. בתקופה שלפני משחקי הדרבי הייתה מורגשת תנועה ערה של אוהדים בבתי הקפה ברחוב "רוגוזין" בעיר.
עד סוף שנות ה-80 נחשבה הפועל אשדוד לאגודה החזקה בעיר, בעיקר כי נתמכה על ידי תנועת הסתדרות החזקה שתמכה ותקצבה אותה. מאז חלה נסיגה הדרגתית בכוחה. אוהדי הפועל מייצגים בעיקר את התושבים הוותיקים של העיר ועובדי הנמל.
מנגד קבוצת מכבי אשדוד שהייתה בתחילת דרכה אגודה המתבססת על מתנדבים בכל התפקידים, כולל השחקנים. במשך השנים כשהחלה להיקרא מכבי עירוני אשדוד הייתה סוחפת אחריה את האוהדים הצעירים וזכתה לכינוי "סינדרלה", בעקבות העובדה שרשמה התקדמות מרשימה במעלה הליגות בתקופה קצרה, מכבי עירוני הייתה מייצגת עבור אוהדיה את אשדוד המתחדשת והשאפתנית. במשך השנים היו בין מחנות האוהדים עימותים מילוליים אך לא עימותים פיזיים, במהלך המפגשים בין קבוצות הבוגרים, אך בסיום דרבי הנוער בעונת 1996/1997 נרשמה תקרית אלימה כשעירוני ניצחה בתוצאה 1-2, תוצאה שהרסה להפועל את סיכוי ההעפלה לליגת העל לנוער.
היסטוריה
מאז עונת החלו להתקיים משחקי דרבי באשדוד. הדרבי האשדודי הרשמי הראשון נערך בתאריך 13 בינואר 1962 במסגרת המחזור העשירי של עונת 1961/1962 ליגה ג' מרכז, ב"מגרש המעברה" והסתיים בתוצאה 0-3 להפועל, משערים של אמיל פינטו, פייר (פפיש) לוי, ויצחקי. במשחק חזו 3500 צופים, מתוך 6000 תושבי העיירה "אשדוד ים". התוצאה הגבוהה ביותר הושגה בתאריך 21 בדצמבר 1963, עונת ליגה ג' דרום ב', כשהפועל הביסה את מכבי 0-7, והעפילה באותה עונה לליגה ב'.
דוגמה לדרבי מקומי (שלא מן המניין) תוסס אפשר לראות בעונת, עת נפגשו באצטדיון הי"א במסגרת ליגה ד' מרכז, הפועל נמל אשדוד ומכבי אשדוד (1-1) וצפי הקהל היה 3000 צופים.
ב-23 באוקטובר 1982 נפגשו באצטדיון הי"א לאחר הפסקה של 18 שנה, מכבי עירוני אשדוד והפועל אשדוד למשחק דרבי שהסתיים בניצחון 1-3 לעירוני, מצמד של יוסי מורלי ושער של פליקס אילוז, כשיורם אלגריסי מהפועל צימק זמנית. היה זה ניצחונה הגדול ביותר של עירוני עד ההקמה המחודשת.
לקראת משחק הדרבי הראשון של עונת 1990–1991 בליגה הארצית, נרשמה בעיר מכירת כרטיסים בקצב גבוה והמארחת הפועל אשדוד קיבלה הצעה מהפועל תל אביב להצטרף להצגה כפולה באצטדיון בלומפילד, אך האשדודים סרבו. ב-29 באוקטובר 1995 רשמה הפועל ניצחון גבוה, כאשר גברה על עירוני בתוצאה 2-4 כשמאיר גולדפינגר הבקיע את כל ארבעת השערים לרשתו של לירן שטראובר. מנגד, יגאל זריהן ומרקו בן ברוך הצליחו לאזן זמנית את התוצאה.
הקמת הקבוצות מחדש ותחיית משחקי הדרבי
לקראת עונת 2015/2016 החליטו אוהדי שתי הקבוצות להקים אותן מחדש, בין היתר בתקווה להחזיר את היריבות והמתח הספורטיבי שאפיין את העיר בעבר. בתאריך 26 בדצמבר 2015 הושג הניצחון הגבוה ביותר של מכבי עירוני, כשגברה 1-4 על הפועל.
בגביע המדינה
ב-20 באוקטובר 2015 נפגשו שתי הקבוצות בפעם היחידה במסגרת גביע המדינה בסיבוב ד', מכבי עירוני ניצחה 0-2 וזכתה בגביע הליגות הנמוכות.
VPN
VPN (ראשי תיבות של Virtual Private Network; בעברית: רשת פרטית וירטואלית או רשת פרטית מדומה) הוא שירות להעברת מידע פרטי על גבי תשתית שעיקרה או כולה בבעלות ציבורית או בבעלות פרטית עם גישה לכלל הציבור. מטרתה של רשת VPN היא להעביר מידע מהרשת הארגונית למשתמש קצה, שנמצא במקום שבו לא קיימת תשתית תקשורת פרטית של הארגון, אבל קיימת תשתית ציבורית – אינטרנט או טלפוניה.
ארגונים בעלי סניפים בכל רחבי העולם מעדיפים שלא להקים רשת פרטית בין כל הסניפים. הסיבה לכך היא המורכבות והעלות הגבוהה הכרוכה בשכירה, סלילה או רכישה של קווי תקשורת בינלאומיים. לפיכך, ארגונים כאלו מרבים להשתמש ברשתות VPN המתבססות על תשתיות ציבוריות קיימות כדי להעביר מידע בין סניפי הארגון.
בתחילה השימוש העיקרי ב-VPN היה בחברות מסחריות וארגונים גדולים, כדי לשמור על תקשורת בטוחה בתוך הארגון. בהמשך הפך שימושי עבור משתמשים פרטיים לצורך הצפנה של נתונים, שמירה על פרטיות והגנה מפני האקרים. צורך נוסף הוא הסתרת המיקום של המשתמש, על ידי הסתתרות מאחורי המיקום של השרת.
ישנם מקרים בהם נעשה שימוש בטכנולוגיה זו גם על ידי סוכני שטח, על מנת שיוכלו לעבוד גם כאשר הם אצל לקוח, כאשר ישנם שיקולי אבטחת מידע נוספים כמו מניעת ריגול תעשייתי ושמירה על סודות מסחריים.
VPN לרשתות פנים ארגוניות
כאשר משתמש מעוניין להתחבר לרשת פנים ארגונית (אינטראנט) ממקום אשר בו אין לו גישה פיזית לרשת הוא יכול להתחבר לרשת ציבורית כגון האינטרנט (בתנאי שהרשת הארגונית מחוברת אליה) ולהיעזר בתוכנת לקוח על מנת להתחבר אל תוך הרשת הארגונית, ללא צורך בחיבור פיזי אליה.
VPN מסוג זה עושה שימוש במספר פרוטוקולי תיעול (Tunneling) והצפנה על מנת שהנתונים שעוברים דרך רשת זו יהיו נגישים רק בסניפי הארגון ולא יינתנו לפיענוח על ידי גורם לא מורשה.
בנוסף, רוב החברות מגבילות את מספר המחשבים המסוגלים להתחבר אל ה-VPN מכיוון שאם ישנו מחשב שאינו מאובטח המחובר לרשת הארגונית הוא עלול לסכן בכך את כל הרשת.
הטכנולוגיות לאבטחת מידע ברשתות VPN הולכות ומתפתחות, במטרה להגן על פרטיות הרשת. בעבר הסתפקו בטכנולוגיות של סיסמאות או טכנולוגיות אחרות, שעם הזמן הפכו לקלות לפריצה. וכיום יש מגמה הולכת וגוברת לשילוב OTP וכרטיסים חכמים ברשתות אלו.
VPN טלפוניה
VPN טלפוני לרוב אינו פעולה טכנית בלבד, אלא נובע מהסכם שנחתם בין חברת טלפונים (לרוב סלולריים) לבין חברה מסחרית המאפשר לאנשיה להשתמש בטלפונים שלה כטלפונים הנמצאים בתוך הארגון. אמנם, ברוב המקרים השיחות עוברות כרגיל, אבל המנוי יכול לחייג את המספרים המקוצרים של הארגון ולעיתים גם מספרים פנימיים במרכזייה. ישנם גם מקרים שבהם מדובר על הבדל תמחורי בלבד בין עבודה ב-VPN לבין עבודה בלעדיו.
סוגי VPN
על מנת למנוע חשיפת המידע העסקי, נהוג לאבטח את המידע באמצעות הצפנה בצד השולח ופיענוח בצד המקבל.
מערכות VPN שונות מאפשרות סוגי שירותים שונים: ישנם מספר פרוטוקולים שונים לשימוש ב-VPN:
מפרץ פאנג נגה
מפרץ פאנג נגה (בתאית: อ่าวพังงา) הוא מפרץ בים אנדמן ששטחו 400 קמ"ר, המצוי צפונית למצר מלאקה, בין האי פוקט לבין דרום תאילנד.
בשנת 1981 הוכרז אזור המפרץ כחלק מהפארק הלאומי אאו פאנג נגה, בשל נופיו הכוללים צוקי אבן גיר מרשימים. ההכרזה היא בהתאם לאמנת רמסר שלפיה הפארק הוא אזור ביצה מוגן בעל חשיבות בינלאומית.
במפרץ 42 איונים, עליהם יערות גשם בהם גדלים 28 זנים של עצי מנגרוב, וביצות.
בין האיים שוניות אלמוגים.
בפארק הלאומי מקננות ציפורים רבות (נספרו 88 מינים ובהם חופמי מלזי (Charadrius peronii) ובצנית אסייתית (Limnodromus semipalmatus) וכן 82 מיני דגים, 18 מיני זוחלים, 3 מיני דו חיים ו-17 מיני יונקים (ובהם תחש המשכן (המצוי בסכנת הכחדה), גיבון לבן-יד, סרו סומטרי ופוקנה הודית.
בנוסף, מגן הפארק על מספר קהילות מקומיות של צועני ים מוסלמים ועל כפר דייגים הייחודיים בהם הם מתגוררים (הממוקמים על קלונסאות בינות האיים).
המפרץ מהווה אתר תיירות פופולרי.
סופיה דורותיאה, נסיכת הנובר
סופיה דורותיאה, נסיכת הנובר (בגרמנית: Sophie Dorothea von Hannover; 16 במרץ 1687 - 28 ביוני 1757), הייתה בתו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, ואשתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה.
ביוגרפיה
סופיה דורותיאה נולדה ב-16 במרץ 1687 בהנובר, לגאורג לודוויג, נסיך בראונשווייג-לינבורג ולסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה, בתם של גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז.
ב-28 בנובמבר 1706 התחתנה סופיה דורותיאה עם בן דודה פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה, אולם הנישואים לא היו מוצלחים, והשניים שהיו הפכים מוחלטים אף שקלו להתגרש. בשנת 1713 מת חמיה פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה. סופיה דורותיאה וילדיה הוכו לעיתים קרובות על ידי בעלה פרידריך וילהלם, שנהג עמם מאוד בקשיחות. סופיה דורותיאה התעניינה באמנות, במדע, בספרות ואופנה, אולם לא הייתה יפה, ובעלה פרידריך וילהלם מנע ממנה כל השפעה פוליטית במדינה. פרידריך וילהלם התייחס אליה כאל קלת דעת בעקבות אהבתה להימורים ותיאטרון, ובשל כך כשהייתה משחקת משחקי הימורים הייתה צריכה להסתיר זאת מפניו. בשנת 1726 מתה אמה סופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה, וסופיה דורותיאה הייתה אמורה לרשת ממנה 3 מיליון לירה שטרלינג. מכיוון שבעלה פרידריך וילהלם רצה להרוויח את כספי הירושה, הוא שינה את יחסו אליה, והחל להתנהג עימה בנימוס ובחביבות. אולם לאחר שאחיה ג'ורג' השני, מלך בריטניה סירב לתת לה את כספי הירושה, חזר פרידריך וילהלם להתנהגותו הקודמת, ושוב התייחס אליה בגסות ובקשיחות.
בשנת 1740 מת בעלה פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ובנה פרידריך השני, מלך פרוסיה עלה לשלטון במקומו. בנה פרידריך מאוד כיבד אותה, ואף התייחס אליה יותר בכבוד מאשר לאשתו. ב-28 ביוני 1757 מתה סופיה דורותיאה בארמונה בברלין, מה שהיווה מכה קשה לבנה פרידריך.
משפחתה
ב-28 בנובמבר 1706 התחתנה סופיה דורותיאה עם פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
פריץ שרוויץ
פריץ שרוויץ (בגרמנית: Fritz Scherwitz וגם אלקה ואו אליאס שרוויץ) היה שוטר יהודי אשר שימש בתקופת מלחמת העולם השנייה כמנהל מחנה עבודות הכפייה "לנטה" של היהודים בריגה, בדרגת קצין זוטר בס"ס.
חייו
שרוויץ נולד בשנת 1903 בשיאולאי שבליטא. בשנת 1919 הצטרף לפרייקורפס הגרמנים שפעלו בליטא ובמזרח פרוסיה. בשנת 1925 עבר לברלין שם הסתובב ביחד עם רבים אחרים מחוסר עבודה או כפועל יומי.
ב-1 בנובמבר 1933 הצטרף לס"ס. עם פרוץ המלחמה בשנת 1939 הוצב כשוטר בריגה. בשנת 1942 שימש כמנהל מחנה עבודות כפייה ליהודים מטעם הס"ד. מחנה העבודה לנטה שניהל, היה מפעל טקסטיל שייצר מוצרי יוקרה כפרוות, והועסקו בו כ-1000 יהודים שהתגוררו במתחם המפעל מחוץ לגיטו ריגה. שרוויץ נחשב כמי שפועליו היהודים זכו מלבד לחייהם גם ליחס הוגן ותנאי מחיה סבירים, תוך שהוא מפיק ככל הנראה מעבודתם גם טובות הנאה עבור עצמו. בשנת 1943 הועלה לדרגת אונטרשטורמפיהרר (סגן) בס"ס. מחליפו בתפקיד מפקד המפעל היה אדוארד רושמן.
בשנת 1944 עם פירוק מחנה העבודה נמלט שרוויץ מערבה ומשנשבה בידי הכוחות האמריקנים הושם במעצר שם הציג את עצמו כיהודי נרדף, וסייע לאמריקנים בחשיפת אנשי ס"ס לשעבר. בשנת 1946 מונה כאחראי מטעם אחד ממחוזות בוואריה לשמש כנאמן עבור רכוש יהודי שנבזז, לאתר את בעליו החוקיים מקרב הניצולים או קרוביהם ולהשיבו להם.
בשנת 1948 נעצר שרוויץ והואשם כי בעת ששימש כאיש ס"ס עסק ברצח יהודים. בשנת 1949 הורשע ברצח של שלושה מאסיריו היהודים, ונידון לשש שנות מאסר. בשנת 1954 שוחרר ממאסרו והמשיך לטעון לחפותו אך כל מאמציו לזכות ברהביליטציה נכשלו. שרוויץ נפטר בשנת 1962 במינכן.
קישורים חיצוניים
אודות פריץ שרוויץ (באנגלית)
ניו המפשייר
ניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire ) היא מדינה בצפון אזור ניו אינגלנד שבארצות הברית. היא גובלת במסצ'וסטס בדרום, בוורמונט במערב, במיין ובאוקיינוס האטלנטי במזרח, ובפרובינציה הקנדית קוויבק בצפון. ניו המפשייר היא אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות שמרדו בשלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקנית והקימו את ארצות הברית. המדינה נקראת על שם המחוז האנגלי העתיק המפשייר.
היסטוריה
מושבת ניו המפשייר נוסדה על ידי רב החובל ג'ון מייסון בשנת 1623 - שלוש שנים לאחר היווסדה של פלימות', ונקראה על שם המחוז המפשייר באנגליה. בשנת 1631 מונה תומאס ויגין להיות המושל הראשון של ההתיישבות (בשטח דובר, דורהאם וסטרטהאם של ימינו). בשנת 1679 הפכה ההתיישבות ל"פרובינציה מלכותית", וג'ון קאט מונה למושל.
בשנת 1638 הפכה ההתיישבות לחלק ממושבת מסצ'וסטס (שמושלה באותה עת היה ג'וזף דאדלי), ובשנת 1741 חזרה להיות פרובינציית כתר עם מושל משלה, בהוראת המלך ג'ורג' השני. מושל המדינה שמונה היה בנינג ונטוורת' שכיהן כמושל בין 1741 - 1766.
ניו המפשייר הייתה אחת משלוש עשרה המושבות שמרדו בשלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקאית, והייתה הראשונה מביניהן להכריז על עצמאותה מבריטניה. ההתקפה של המתיישבים על פורט ויליאם ומרי (הקרוי כיום "פורט קונסטיטושן" - מבצר החוקה) סיפקה את הנשק והתחמושת לקרב באנקר היל.
ב-5 בינואר 1776 התכנס הקונגרס הפרובינציאלי באקסטר ואשרר את חוקת המדינה - החוקה הראשונה מבין מדינות ארצות הברית - שישה חודשים לפני החתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 הייתה המדינה מעורבת בהקמת רפובליקת אינדיאן סטרים בשטח קנדה, במדינה הוקמה המפלגה הרפובליקנית בייסודו של עמוס טאק, וכן רבים מתושבי המדינה פעלו למען ביטול העבדות, והברחת עבדים באמצעות "רכבת המחתרת" לקנדה.
בשנת 2003 מונה במדינה בישוף הומוסקסואל - ג'ין רובינסון במסגרת הכנסייה האפיסקופלית.
מוניטין בינלאומי
בחוגי העיתונות הלאומית והבינלאומית, מדינת ניו המפשייר ידועה בשל היותה המדינה שבה נערכות הבחירות המוקדמות (הנקראות גם ראשוניות) הראשונות לנשיאות ארצות הברית, במחזור הבחירות הכלליות (יש הסוברים שמדינת איווה היא הראשונה, ברם, היא מקיימת כנס בוחרים ולא בחירות). בעשורים האחרונים, מספר מדינות קבעו בחירות מוקדמות בתאריכים מוקדמים יותר ויותר (שכן כל מדינה רשאית לנהל בחירות ראשוניות כרצונה ועל-פי חוקתה). אלה כופות על מדינת ניו המפשייר להקדים את תאריך הבחירות הראשוניות בה עוד יותר, היות שחוקתה דורשת שהיא תקיים בחירות ראשוניות לפני כל שאר המדינות (הסיבה המקובלת לדרישה חוקתית זאת היא שבלעדיה אף מועמד לנשיאות לא יטרח לקיים תעמולה או להופיע במקום כלשהו באזור ניו אינגלנד צפונה מבוסטון). השפעתה של תופעה זאת נחשבת לשלילית, שכן היא מאריכה את תקופת התעמולה, דבר הגורם לסלידה בקרב קהל הבוחרים.
הרשות המבצעת
הרשות המבצעת של ניו המפשייר מורכבת ממושל וממועצה מבצעת בת חמישה חברים - שריד למועצת המושל הקולוניאלי הבריטי. זאת בניגוד למרבית מדינות ארצות הברית שבהן המושל הוא מקור הסמכות היחיד ברשות המבצעת.
מדינות ניו המפשייר וורמונט הסמוכה הן המדינות היחידות הבוחרות מושל לתקופת כהונה של שנתיים ולא ארבע שנים כמו יתר המדינות. בניגוד ליתר המדינות אין לניו המפשייר משנה למושל, ונשיא סנאט המדינה משמש כממלא מקומו של המושל בעת הצורך.
המושל הנוכחי הוא כריס סנונו, חבר המפלגה הרפובליקנית. המושל לשעבר ג'ון לינץ', חבר המפלגה הדמוקרטית, ראוי לציון בשל היותו המושל היחיד עד עתה שנבחר לחמש תקופות כהונה. למדינה שתי סנאטוריות, ג'ין שאהין (חברת המפלגה הדמוקרטית, ומושלת המדינה לשעבר), ומגי האסן (חברת המפלגה הדמוקרטית, ומושלת המדינה לשעבר).
הרשות המחוקקת
הרשות המחוקקת של המדינה נקראת החצר הכללית של ניו המפשייר ומורכבת משני בתי מחוקקים - בית נבחרים וסנאט. בבית הנבחרים חברים 400 נבחרים, נציג אחד לכל 3000 תושבים במדינה. בסנאט, לעומת זאת, 24 חברים בלבד.
נבחרי הציבור מקבלים משכורת שנתית של 100 דולר בלבד (בתוספת בונוס אם הם נוכחים בוועדות השונות - דבר הנעשה בהתנדבות ואינו חובה חוקית). מסיבה זו מרבית חברי בית המחוקקים הם גמלאים או אנשים בעלי אמצעים.
מאפייני ממשל
היעילות וחוסר השחיתות של המדינה זכו להערצת תושבי המדינות השכנות. לשם המחשה - תושבי העיר קילינגטון הממוקמת במדינה הסמוכה ורמונט, הצביעו פעמיים בעד פרישה מוורמונט והכפפת עירם לניו המפשייר. הצבעתם היא סמלית שכן כדי לעבור ממדינה למדינה (דהינו - שינוי הכפיפות השלטונית שלה) נדרש אישור בתי המחוקקים של שתי המדינות ואישור הקונגרס של ארצות הברית.
זיקה מפלגתית
לאורך השנים הייתה ניו המפשייר ידועה בתמיכתה במפלגה הרפובליקנית, למעט הבחירות ב-1992 וב-1996 אז ניצח בה המועמד ביל קלינטון הדמוקרטי. בשנת 2000 תמכה המדינה במועמד הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש. אולם בשנת 2004 העניקה המדינה את קולותיה דווקא למועמד הדמוקרטי ג'ון קרי ברוב זעום של 50.2%, ומאז נתנה אותם רק למועמדים דמוקרטים.
משפט וענישה פלילית
אף שבמדינה קיים רשמית עונש מוות - בפועל ההוצאה להורג האחרונה אירעה בשנת 1939. בשנת 2000 הצביע בית המחוקקים בהחלטה HB1548-FN בעד ביטול עונש המוות, אולם ההחלטה בוטלה בווטו של המושלת דאז ג'ין שאהין (חברת המפלגה הדמוקרטית דווקא). ב-22 בדצמבר 2008 גזר בית משפט עונש מוות על מייקל אדיסון, עבריין בן 28, אשר ירה למוות בשוטר בשנת 2006.
בשנת 2005 העביר בית המחוקקים חוק הקובע כי גיל הענישה הפלילית המינימלי יהיה 18 (במקום 17) בעקבות החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין רופר נגד סימונס (ילדים מתחת לגיל זה נשפטים כקטינים ולא כבגירים).
גאוגרפיה
מדינת ניו המפשייר היא חלק מאזור ניו אינגלנד של ארצות הברית. המדינה גובלת בצפונה בפרובינציית קוויבק שבקנדה, במזרחה במדינת מיין ובאוקיינוס האטלנטי, בדרומה במדינת מסצ'וסטס ובמערבה במדינת ורמונט.
האזורים הגאוגרפיים העיקריים של ניו המפשייר כוללים את אזור יערות הצפון הגדולים, אזור ההרים הלבנים, אזור האגמים, אזור עמק מרימק, אזור מונדנוק, אזור דארטמות' סונאפי ואזור החוף.
אחת מתצורות האבן הידועות ביותר במדינה - תצורת אבן שאף סימלה את המדינה - הייתה הזקן שבהר - מעין דמות אדם בסלע פרנקוניה אולם זו התמוטטה במאי 2003.
במרכז המדינה נמצא הרכס הנשיאותי - שהגבוה בו הוא הר וושינגטון (בעל הפיסגה הגבוהה ביותר מזרחה למיסיסיפי, 1,917 מ'), וסביבו ההרים מדיסון וקווינסי אדמס. הר מפורסם ששוכן במדינה הוא הר מונדנוק.
הנהר הארוך במדינה הוא קונטיקט שאורכו 670 ק"מ, הזורם מצפון לדרום. מוצאו של הנהר באגמי קונטיקט, והוא מהווה את הגבול המערבי של המדינה. בניגוד למקובל, הגבול בין המדינות אינו עובר במרכז הנהר, אלא בגדה המערבית של הנהר (גדת ורמונט), וכל שטח הנהר מצוי בתחום מדינת ניו המפשייר.
נהר חשוב נוסף הוא מרימק שאורכו 187 ק"מ, החוצה את המדינה בעוברו מצפון לדרום וזורם לשטח מדינת מסצ'וסטס. בין יובליו נמצא נהר שוהיגאן.
נהר פיסקטקואה זורם לתוך האוקיינוס האטלנטי בפורטסמות'.
האגם הגדול במדינה הוא אגם ויניפסאוקי ששטחו 186 קמ"ר, והוא מצוי במרכז המדינה.
לניו המפשייר חוף הים הקצר ביותר מבין כל המדינות הגובלות באוקיינוס האטלנטי - אורכו 29 ק"מ בלבד. לחוף המדינה מצויים איי שולס - תשעה איים קטנים אשר היוו מושבת אמנים במאה ה-19, ומסופר שבהם מוחבא האוצר האגדי של שודד הים שחור הזקן.
למדינה יש סכסוך גבולות עם שכנתה מיין, באזור נמל פורטסמות'. המחלוקת נוגעת לבעלות על מספר איים הקרויים האי סיבי.
בשנת 1934 נמדדו בתחנה המטאורולוגית שבראש הר וושינגטון הרוחות החזקות ביותר על פני כדור הארץ - 371 קמ"ש.
כלכלה
רשות המחקר הכלכלי של ממשלת ארצות הברית מעריכה כי התוצר המדינתי הגולמי של מדינת ניו המפשייר בשנת 2003 היה בשווי 49 מיליארד דולרים. ההכנסה המדינתית לנפש בשנת 2003 הייתה $35,140 (ניו המפשייר היא המדינה השביעית בגובה ההכנסה המדינתית לנפש מבין מדינות ארצות הברית).
התוצרים החקלאיים העיקריים של המדינה כוללים מוצרי חלב, גידול בקר, צאן, תפוחים וייצור ביצים. התוצרים התעשייתיים העיקריים כוללים מכונות וציוד חשמלי, מוצרי גומי ופלסטיק וכן ענף התיירות מהווה ענף חשוב בכלכלת המדינה.
במהלך המאה ה-20 השתנה משמעותית הבסיס הכלכלי של המדינה. עד אמצע המאה ה-20 התבססה כלכלת המדינה על ייצור טקסטיל, נעליים וכן בעיקר על חקלאות בחוות קטנות. כיום, ענפים אלה מהווים פחות מ-2% מכלכלת המדינה.
עיקר כלכלת המדינה הנוכחית מתבססת על מדיניות המס של המדינה, שבה אין מס הכנסה (מדינתי; מס פדרלי קיים בכל מדינות ארצות הברית). מסיבה זו מושכת המדינה תעשיות מחשבים ותעשיות עתירות ידע. מאידך, מס הרכוש הגבוה של המדינה, מקשה על יצירת מפעלים גדולים במדינה. מסי הרכוש במדינה הם מהגבוהים בארצות הברית, אך בהיעדר מיסים אחרים, נחשב המס במדינה כנמוך ביותר במדינות ארצות הברית (פרט למדינה אחת).
ספורט
קבוצות ליגת כדור הבסיס הנמוכה:
קבוצות הוקי קרח:
קבוצות פוטבול:
קבוצות כדורגל:
תקשורת
במדינה יוצאים לאור מספר עיתונים יומיים ובהם:
תחבורה
ניו המפשייר היא היחידה מבין מדינות ארצות הברית שאינה דורשת חגירת חגורת בטיחות בנסיעה בכלי רכב, חבישת קסדה ברכיבה על אופנוע או ביטוח חובה לכלי רכב.
קהילת יהודי מקנס
קהילת יהודי מֶקְנֶס או מכּנס (בערבית: مكناس; העיר נקראת לעיתים בעברית, על פי שמה הערבי, מכנאס) היא קהילה בעלת עבר יהודי מפואר. היישוב היהודי בעיר קדום מאוד. החל מגירוש ספרד (הרנ"ב, 1492) ובמשך 100 שנה, התרחב והתבסס היישוב היהודי בעיר עקב נדידת מגורשים ואנוסים. החיים הדתיים, החברתיים, הכלכליים והמשפטיים נוהלו על ידי הקהילה.
בשנת 1728 נערכו ביהודי מקנס פרעות, שבמהלכן נהרגו 180 יהודים, וכל בתיהם נבזזו. גם בשנת 1790 התחוללו פרעות, בעידודו של הסולטאן יזיד (1790–1792). רכוש רב אבד ובתי הכנסת נהפכו למסגדים. בפרעות של 1811 הציתו הפורעים בתי כנסת, וגם ב־1894. באותה תקופה חיו בעיר 4,600 יהודים. במהלך השנים בסוף המאה ה-19 חל שיפור במצב הקהילה היהודית, היהודים צברו נכסים. הכיבוש הצרפתי (1912) הביא שיפור נוסף. ב־1931 היו במקנאס 9,510 יהודים. בתקופת ממשלת וישי (1943-1940), בימי מלחמת העולם השנייה, סבלו היהודים מפרעות והצקות. בראשית המאה ה-21 נותרו במרוקו עצמה כ-2,500 יהודים. נכון ל-2014, נמצאו בעיר 2 יהודים.
תחילת הקהילה היהודית במקנאס
השכונה היהודית במקנס (המלאח) שנוסדה בראשית המאה ה-17, הייתה אחת היפות מבין השכונות היהודיות במרוקו. אם כי לצד בתי העשירים היו במלאח הישן דירות צפופות וקטנות שבהו היו תנאי החיים עלובים וקשים מנשוא. המלאח היה מוקף חומה ובה שני שערים. בפינה הדרום-מזרחית של החומה נמצא בית העלמין העתיק. השיפור במצבם של היהודים בעיר הוביל לבניית מלאח חדש דרומית למלאח העתיק בקרבת באב לכ'מיס.
לשיא תפארתה הגיעה הקהילה בימיו של אסמאעיל, מלך מרוקו שמינה מספר יהודים כווזירים, בהם משה בן עטר.
פרעות בשנת התרס"ג
בשנת 1902 בערב פסח, י"ב-י"ג בניסן היו פרעות קשות ביהודים. מי שיכל לשאת נשק ולהילחם עשה זאת, הם עלו על מגדלים ונלחמו. הזקנים, הנשים והטף הסתתרו, והרב חיים משאש זעק בראש חוצות והעיר את לבבות האנשים לשוב בתשובה וכך הצטרפו אליו כל תושבי העיר. עוד כתוב שכל יהודי העיר געו בבכייה וכך הם הצליחו להבריח את הפורעים, "ויושע ה' את ישראל מיד פלשתים בשנה ההיא".
פרעות בשנת התרע"א
בשנת 1910, בי"ט בניסן הפורעים עשו מצור על היהודים במקנאס, והיה פחד גדול בקרב היהודים.
קווים המאפיינים לדמותה של יהודי מקנס
בשעת צרה כל אחד היה הולך לביתו ומסתגר. בני המשפחה היו לוקחים ספר תהילים בידם "כי הוא הנשק הגדול שנשאר עימנו בגולה" בכך מתבטאת אמונתם התמימה של יהודי מקנס.
הקהילה סבלה מפרעות מקומיות ונקודתיות. היא לא נפגעה כמעט בין מלחמות העולם ועד ממשל וישי בזכות הכיבוש הצרפתי שאפילו הטיבה עם מצב הקהילה.
תולדות הקהילה במלחמת העולם השנייה
בזמן מלחמת העולם השנייה (1939-1945) הוחלו על יהודי מקנס חוקי וישי האנטי יהודיים, בין 1940–1943 היהודים סבלו מפרעות והצקות. בשנים הללו מוחמד החמישי חתם על גזירות אנטי-יהודיות, עם זאת במישור האישי הוא הפגין בהזדמנויות רבות את אהדתו הרבה ליהודים. ב-1942 הוא ציין בפני נציגים יהודים שלא יקרה להם כל רע, וכי יחסו בעניו ליהודים שווה לכל שאר בני המדינה. לאחר מכן בפלישת ארצות הברית הוא המשיך להכריז על אהדתו כלפי היהודים. אך באותם ימים הקהילה היהודית במקנאס כמו קהילות נוספות במרוקו הפכו ליעד נרדף של התקפות ועלבונות מסוגים שונים מצד האוכלוסייה המוסלמית ובעידודם של נציגי הרשויות הצרפתיות. בראשית 1944 לראשונה חברי מפלגת אל-איסתקלאל דרשו את עצמאותה של מרוקו, המאבק לעצמאות הוביל להתפרצויות אלימות במקנאס (ספטמבר 1944) שתי מגמות הסתמנו בקהילה היהודית האחת גליי עלייה ראשונים לישראל והשנייה התגייסות יהודית למען עצמאותה של מרוקו. .
תולדות הקהילה לאחר השואה
לאחר השואה, יהודי מרוקו שמרו על זיקה חזקה לארץ ישראל לאורך הדורות, וקבוצות של יחידים עלו לארץ והיוו חלק משמעותי מהיישוב הישן. ניצני הפעילות הציונית המודרנית הופיעו החל מראשית המאה ה-20, ואיתם החלה להתגבר העלייה ממרוקו. גורמים חיצוניים כגון פרעות כנגד יהודים גם כן האיצו את קצב העלייה. לאחר הקמת מדינת ישראל ועד שנת 1967 עלו לארץ למעלה מ-250,000 יהודים ממרוקו, בעוד אחרים היגרו לארצות אירופה וצפון אמריקה ובעיקר לצרפת.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חשו יהודי מרוקו כי פרק בתולדותיהם הגיע לקיצם. משנת 1947 גבר קצב העלייה ממקנאס, בסיוע המוסדות הציוניים ושליחים מארץ-ישראל. בשנות ה-60 של המאה ה-20 עזבו רוב יהודי העיר את מרוקו, רוב המשכילים והעשירים היגרו לצרפת וקנדה, ורוב דלת העם עלו לישראל. בשנות השבעים נותרה קהילה קטנה של בני המעמד הבינוני ולהם שני בתי כנסת. רק כמה עשרות יהודים נותרו במלאח הישן. בשנת 1955 הוקם סניף משותף של פאס-מקנאס של "המסגרת" -המחתרת היהודית במרוקו הסניף אופיין בכמות פעילים גדולה בקהילה יהודית-מסורתית שמטרתם הייתה לפעול בצורה מחתרתית בתחום ההגירה. שנת 1961 הייתה שנה משמעותית בתולדות יהודי מרוקו בשל טביעת ספינת המעפילים "אגוז", אך חברי ארגון "מסגרת" המשיכו בפעילותם בהדבקת כרוזים תוך סיכון רב וכך נתפסו כמה מחבריהם. משטרת מקנאס טיפלה בחקירת חברי הרשת בכל מרוקו. ובפברואר 1961 נסגר הסניף לאחר חלוקת הכרוז הישראלי. לאחר מכן עלו היהודים בגלים, סביב מלחמת ששת הימים. וכך בא הקץ על קהילת יהדות מקנס.
בסוף הקדמתו של הרב יוסף משאש לספרו אוצר המכתבים כתב כך:
ויתעלה על חסול הגלות.
סיימנוה בלי הדרן עלה ובלי דעתן עלה.
פלאות יעשה עם עוד המסתופפים בצלה.
משוך ימשכם באהבה לארץ האבות.
אשר בה באמת שמחת כל הלבבות,
חי יתן בלבם להכיר ערכה יותר מכל הפץ.
זריזים אז יהיו לעלות בלב חפץ.
קדוש יקראו לעפרה ואבניה.
העיר מקנס ידועה בזכות גדולי תורה שיצאו ממנה, בהם בני משפחת אלקובי, בוסידאן, בן-עטר, ברדוגו (בירדוגו), טולדאנו ומשאש.
אוורט פרימן
אוורט פרימן (באנגלית: Everett Freeman; 2 בפברואר 1911, ניו יורק– 24 בינואר 1991, לוס אנג'לס) היה תסריטאי ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה
אוורט פרימן נולד בניו יורק בשם אוורט פרידמן לאוסקר ורוזה פרידמן. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה, הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי, ובגיל 18 היה הסופר הצעיר ביותר שכתב אי פעם סיפור קצר שהתקבל על ידי ה-Sattery Evening Post. בתחילת שנות ה-30, הוא כתב והפיק קומדיית רדיו, כולל תוכנית המצליחה, Baby Snooks שבה כיכבה פאני ברייס. אחד מהסיפורים המקוריים שלו, "1,000 דולר לדקה", הוסרט ב-1935 בכיכובם של רוג'ר פריור וליילה היימס. בעקבות כך הוא הוזמן לכתיבת התסריט של "נשואים לפני ארוחת הבוקר" ב-1937 ו"הרודף" ב-1938. ב-1939 הוא התבקש לכתוב את התסריט של "You Can't Cheat an Honest Man" בכיכובו ונכתב על ידי וו. סי. פילדס שהיה גיבור ילדות עבור פרימן. פרימן המשיך לכתוב תסריטים, כולל "Larceny, Inc." ב-1942, בכיכובו של אדוארד ג'י רובינסון ו"הנסיכה והפיראט" ב-1944 בכיכובו של בוב הופ.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויס פרימן לעשות סרטי אימון לחיילים. במקביל, האחים וורנר החליטו לעשות סרט לגיוס כספים ורצו להכניס כמה שיותר מפורסמים לתפקידי קמיע על מנת לגייס כסף למאמץ המלחמתי. פרימן התבקש לכתוב את העלילה לסרט זה. "Thank Your Lucky Stars" שבו הופיעו כוכבים בולטים כמו המפרי בוגרט, בטי דייוויס, אדי קנטור וארול פלין. כל השחקנים וצוות ההפקה, כולל פרימן, ויתרו על השכר שלהם עבור יצירת הסרט הזה שגייס מעל 2 מיליון דולר.
ב-1947 הוא כתב את התסריט של "החיים הסודיים של וולטר מיטי", אשר כיכב דני קיי. זמן לא רב לאחר מכן, שני סיפורים מקוריים, "קלאופטרה זרועות" ו"מיס גרנט לוקחת את ריצ'מונד", כל אחד מהם נכתב במשותף על ידי אוורט ואחיו דיברי עובדו כתסריטים לסרטי "נשיקה בחושך" מ-1949 בכיכובו דייוויד ניבן ו"מיס גרנט לוקחת את ריצ'מונד", בכיכובה של לוסיל בול. ב-1951, הפיק פרימן את סרטו הראשון, "ג'ים ת'ורפ - הכל אמריקאי", שגם לו היה שותף בכתיבת התסריט. זמן קצר לאחר מכן יצא לאקרנים הסרט "Too Young to Kiss" בכיכובו של יוני אליסון שהתבסס על סיפור מקורי שכתב פרימן. עוד אחד מסיפוריו המקוריים נעשה לסרט, "בת ים השווה מיליון דולר" בכיכובה של אסתר ויליאמס. לאחר מכן הגיע הסרט "קלי ואני" שהתבסס גם הוא על סיפור מקורי פרימן. ב-1958 כתב את התסריט של "מרג'ורי מורנינגסטאר" בכיכובם של נטלי ווד וג'ין קלי. באמצע שנות ה-50, פרימן החליט לצאת לעולם הטלוויזיה עם הופעת בכורה כמפיק של הסדרה בכיכובו של ג'ון פורסיית. פרימן חזר לעשיית סרטים ב-1962 וכתב את התסריט ל"יום ראשון בניו יורק" בכיכובם של רוד טיילור, ג'יין פונדה, קליף רוברטסון ורוברט קלפ. בשנת 1966 הוא כתב את התסריט ל"סירת תחתית הזכוכית" בכיכובם של דוריס דיי ורוד טיילור. הוא היה שותף בכתיבת התסריט לסרט שלאחר מכן, "איפה היית כשהאורות כבו" שבו כיכבה גם דוריס דיי.
יותר מ-50 סרטים נכתבו, עובדו או הופקו על ידי אוורט פרימן. הוא קיבל מועמדות לפרס אוסקר על התסריט שלו משנת 1947, "זה קרה בשדרה החמישית" על פי ספרו של הרברט קלייד לואיס.
לאחר שפרש מתעשיית הבידור, עקב מצבו הבריאותי, הוא לימד שיעורי כתיבה ב-UCLA במשך מספר שנים.
בשנת 1947, אוורט התאהב בשחקנית והדוגמנית, רוזאן מאריי. הם נישאו בתחילת 1948. נולדו להם שלושה ילדים משותפים, שתי בנות. הם התגרשו בשנת 1966. אוורט התחתן מאוחר יותר עם הלנה מתיוס. היה להם בן משותף.
הפרעת דחק פוסט-טראומטית
הפרעת דְּחָק פוסט־טראומטית (או הַלֶּמֶת; רווח גם התרגום הפרעת דחק בתר־חבלתית; באנגלית: Post-Traumatic Stress Disorder, בקיצור: PTSD) או בקיצור פוסט־טראומה היא הפרעה פסיכיאטרית מתחום הפרעות הקשורות לדחק ולטראומה (Stress-and-trauma-related disorders). היא עלולה להיווצר בעקבות חשיפה לאירוע או לסדרה של אירועים טראומטיים הכרוכים בסיכון ממשי לאדם או לסובבים אותו (טראומה), כגון מעורבות בתאונת דרכים, לידה או היריון קשים, פיגוע טרור (כולל דיווח על טרור באינטרנט), קרב, שוד, תקיפה מינית, אלימות, נטישה, שרפה וכדומה. אין הכרח שהאירוע יהיה קיצוני על פי אמות מידה אובייקטיביות ומספיק שהוא מעורר אימה. פוסט־טראומה מלווה לרוב בתחושות של פחד, חרדה וחוסר אונים, בזיכרונות פולשניים של האירוע, בניסיונות להימנע מכל מה שיכול להזכיר את האירוע ובעוררות, בדריכות ובקושי להיות רגועים. התוצאה של כל אלו יכולה להיות פגיעה חמורה בניהול החיים לאחר האירוע הטראומטי.
הפרעת דחק פוסט־טראומטית תאובחן רק כאשר הסימפטומים נמשכים יותר מחודש. כאשר ישנה תגובה נפשית חריפה אשר נמשכת פחות מחודש, תופעה זו נקראת "תגובת דחק חריפה".
אפידמיולוגיה
שכיחות התסמונת לזמן חיים באוכלוסייה הכללית הוא 8%, אם כי 5%–15% נוספים מכלל האוכלוסייה עשויים לחוות צורות תת־קליניות של ההפרעה (Sadock & Sadock, 2003). שכיחות ההפרעה גבוהה יותר בנשים מכיוון שהיא נוצרת לרוב בגלל פגיעות מיניות והתעללויות, ונשים רבות מאוד נחשפות לפגיעות כאלו. גברים לרוב מפתחים את ההפרעה לאחר חשיפה לקרבות, אך גם פגיעות מיניות בקרב גברים מובילה לפיתוח ההפרעה. נשים גם מפתחות פוסט־טראומה לאחר שאיבדו את עוברן, בשלב מתקדם של ההיריון. חלק מהסובלים מההפרעה באוכלוסייה הכללית נחשפו לתאונת דרכים או תאונת עבודה. ביוצאי קרבות האחוזים גבוהים יותר. לדוגמה, בקרב יוצאי מלחמת וייטנאם מדובר ב־30% הסובלים מן ההפרעה, ועוד 25% שלקו בצורה תת־קלינית שלה (Sadock & Sadock, 2003).
התסמונת שכיחה ביותר במבוגרים צעירים, ומופיעה גם בילדים ובמתבגרים.
בישראל
השכיחות בישראל לפי נתוני 2007 עומדת על קצת יותר מ־1.5% בשכיחות לאורך החיים, ופחות מאחוז של אבחון לאורך שנה אחת. 70% מהם ברמת חומרה קשה, 15.3% בדרגת חומרה מתונה ו־14.7% בדרגת חומרה קלה. על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה משנים 2003–2004 שיעור הפרעת PTSD נמוך מעט מזה של מדינות מערב אירופה. שיעור ההפרעה על פי נתוני הסקר עמד על 0.7% מקרב בני 21 ומעלה. תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות הפרעת דחק פוסט־טראומטית. 37.5% מהמאובחנים עם הפרעות דיכאון או חרדה אובחנו במצב "חמור" ושליש נוסף סווג כמצב בינוני. שיעור המקרים החמורים היה גבוה ביותר מבין המאובחנים עם PTSD. שיעור חוויית המוגבלות הסובייקטיבית עליה דיווח המרואיין, היה גבוה יותר ב־PTSD ככל שרמת ההכנסה שלו הייתה גבוהה יותר: בעלי הכנסה גבוהה דיווחו על 57% מוגבלות, בעלי הכנסה בינונית דיווחו על קצת יותר מ־30% ובעלי הכנסה נמוכה דיווחו על רמת מוגבלות של פחות מ־50%.
גורמי סיכון
חשוב לזכור כי חלק מגורמי הסיכון כמו דיכאון, מחסור כרוני בשינה, שימוש באלכוהול וסמים ומערכת תמיכה חברתית לקויה יכולים להיות תוצאות של הפרעות פוסט־טראומה מורכבת שעדיין לא אובחנו (שנובעת מטראומות לא ידועות בעברו של החולה כמו התעללות מינית מודחקת) ולא גורמי הסיכון שלה. כלומר ייתכן כי החולה סובל מפוסט־טראומה מורכבת שמתבטאת בדיכאון, התמכרויות, חוסר יכולת ליצור קשרים וחוסר יכולת לישון ואפילו מתבטאת בתסמינים שנראים כמו הפרעות אישיות ולמעשה אלה לא גורמי הסיכון אלא חלק מהסימפטומים.
הגבלת תוכן
עובדים בתחום הגבלת תוכן קוראים, עורכים ומוחקים תוכן שלעיתים הוא מטריד עד כדי כך שחלקם סובלים בעקבות כך מנזקים נפשיים ומתסמינים דומים להפרעת דחק פוסט-טראומטית. לצורך הימנעות ממצב זה יש עניין להרחיב את השימוש בבינה מלאכותית, כדי לסנן את התוכן הפוגעני והבלתי הולם ביותר.
אבחנה
אבחנת ההפרעה נעשית בידי פסיכיאטר.
על פי ה־DSM 5, ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי אשר יצא לאור בשנת 2013, ישנם כמה קריטריונים לאבחנת הפרעת דחק פוסט־טראומטית:
התסמונת והמחקר
על פי מחקרים, כל אירוע פוגעני שמתרחש פעם אחת יכול להוביל לפוסט־טראומה, החל מצפייה בתאונות דרכים, ועד תקיפה מינית, זנות וסחר בבני אדם וכל אירוע שיש בו איום על האדם. על פי רוב, אנשים שנחשפו לאירועים טראומטיים כמו תאונות עבודה או תאונות דרכים, לא יפתחו תגובה פוסט־טראומטית ארוכה ומתמשכת, והמחקר לאורך השנים מנסה לאפיין את האנשים הנמצאים בסיכון מוגבר ללקות בפוסט־טראומה. פרופסור נעמי ברסלאו חקרה את ההשפעות הנפשיות של אירועים טראומטיים וגילתה שהאירועים הטראומטיים הקשורים לאלימות בינאישית נוטים יותר להוביל להפרעת דחק פוסט־טראומטית (PTSD) מאשר אירועים כמו קרב או אסונות טבע.
עם זאת, ישנם אירועים שמאוד קשה לא לפתח מהם פוסט־טראומה ולמעשה היקף האנשים הסובלים מפוסט־טראומה אינו לגמרי ידוע שכן פעמים רבות מאבחנים את המטופל באבחנות שגויות כי לא יודעים שיש סיבה לסימפטומים שהוא מציג, שהרי כדי לקבל אבחנה של פוסט־טראומה חייבים שיהיה אירוע טראומטי ידוע. ישנה הפרעה אחרת שמתרחשת כאשר יש חשיפה מרובה לאיומים על חוויית החופש וההישרדות של האדם שנקראת פוסט־טראומה מורכבת שנובעת ממקרים חוזרים ונשנים של התעללויות פיזיות ומיניות, גילוי עריות, שבי במהלך מלחמה, זנות, סחר בבני אדם ועוד.
המחקר בנושא הפוסט־טראומה החל בעקבות מלחמת העולם הראשונה. אז כינו את התופעה "הלם פגזים" (shell shock), וסברו שהיא קשורה לקולות הארטילריה. ההפרעה קושרה להיסטריה, לחולשה ולנשיות. לאחר מלחמת העולם השנייה ועם התקדמויות בחשיבה הפסיכולוגית והרפואית הגיעו אט־אט להבנה שמדובר בבעיה נפשית־פסיכולוגית ולא רק פיזית. רק לאחר מלחמת וייטנאם קיבלה ההפרעה בפעם הראשונה הגדרה מקיפה של התסמונת ב־DSM. אחד הממצאים שהתגלו בחיילים האמריקניים היה שסיכוייהם של בני קבוצות מיעוט כמו שחורים או היספנים לפתח פוסט־טראומה הם גבוהים בהרבה. הסיבה לכך יכולה להיות שהם היו חשופים יותר להשפלות בצבא ולא הייתה להם תמיכה חברתית.
מחקר שנערך על ניצולי שואה העלה תוצאה שנויה במחלוקת, והיא שאותם ניצולים שהדחיקו ביעילות את הזיכרונות הקשים עד כדי כך שהכחישו לגמרי כל חלימה (זה דיווח יחיד מסוג זה מנבדקים נטולי פגיעה פיזית במוח) – דווקא הם הצליחו להסתגל ולתפקד, ואילו אלו שלא הצליחו להסתגל חוו את הטראומה שוב ושוב דרך חלומות.
פוסט־טראומה צבאית
לאחר אירוע טראומטי בצבא, בדומה לאירועים טראומטיים אחרים, ניתן לפתח תסמינים אחרי שעות או ימים, אך במקרים רבים התסמינים מתפרצים חודשים או שנים לאחר השירות הצבאי. אלו התסמינים הנפוצים ביותר שמהווים סימן לפוסט־טראומה: זיכרונות חוזרים מהאירוע, הימנעות קיצונית מדברים שמזכירים את האירוע, לחץ תמידי, חשש מסכנה, התקפי זעם, כאב ראש ועייפות, דיכאון ואדישות, חוסר בתיאבון.
בעקבות השירות הצבאי חיילים נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח פוסט־טראומה. לעיתים המעבר החד מהחיים האזרחיים למסגרת הצבאית הנוקשה ולהפך כרוך בלא מעט קשיים. אצל חיילים מסוימים לא מתפתחים תסמינים טראומטיים בכלל, ואילו אצל אחרים מאותם אירועים קשים נשארת צלקת נפשית קשה.
במחקר אמריקאי נמצא כי יותר ממחצית הלוחמים האמריקאים במלחמת וייטנאם סבלו מתסמינים קליניים של תגובת דחק; לגבי הלוחמים האמריקאים במלחמת עיראק, ההערכה היא שבין 12 ל־20 אחוזים מהם סבלו מהפרעת דחק פוסט־טראומטית.
במחקר על חיילים ישראלים שלחמו בלבנון וברצועת הביטחון, נמצאו תסמינים הקשורים בתופעת "הלם קרב" אצל 16% מהחיילים ששירתו ביחידות הלוחמות. ההערכה היא שמדובר במספר גדול יותר. למשל, במלחמת יום הכיפורים דווחו 388 מקרי PTSD בלבד, בעוד לאחר תום מלחמת לבנון הראשונה פנו לאגף השיקום כ־1,089 חיילים לקבלת סעד פסיכולוגי; ההערכה היא שמדובר במספר אלפי לוחמים שסובלים מ־PTSD עקב שירותם בלבנון בשנים 1982 עד 2000.
באוגוסט 2020, מספרם הכולל של נכי צה"ל המוכרים כנפגעי פוסט־טראומה (PTSD) היה 5,500. 336 מהם היו בעלי פחות מ־20% נכות, ו־5,214 היו בעלי 20% נכות ויותר. כלומר, כ־95% הם נכים לצמיתות.
טיפול המדינה בנפגעי פוסט־טראומה צבאית
בשנת 2017 התנהל דיון סוער בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת על הטיפול בהלומי קרב. ראש אגף השיקום במשרד הביטחון, תא"ל (מיל') חזי משיטה, אמר לוועדה כי האגף מטפל בכ־51 אלף נכי צה"ל, מהם 4,649 הסובלים מפוסט־טראומה, ומחצית מקבלים תגמולים ודמי קיום בהתאם לנכותם המוכרת. משיטה הוסיף כי האגף מודע לעומסים הקיימים, וכי מתקבלות בו כ־6,000 תביעות להכרה בכל סוגי הנכויות בשנה. עם זאת הדגיש כי כל עוד מתנהל הליך של בירור תביעה, התובע זכאי לטיפול בהתאם לפגיעה שבגינה הוא תובע באותו זמן ומקבל אותו. חלק מהנפגעים טענו שהנתונים שהציג משיטה לא שיקפו את המצב בשטח. מרום מליניאק, נכה צה"ל, אמר כי אנשים ממתינים בין שנתיים לשבע שנים מאז זוהו כהלומי קרב ועד ההכרה. לדבריו יש מי שמאיימים בהתאבדות משום שארבעה חודשים אינם מקבלים טיפול פסיכיאטרי או תרופות, כי האגף שלח לו הפניה לרופא אחר.
בשנת 2021 החלה מחאת נכי צה"ל, כאשר הצית את עצמו נכה צה"ל איציק סעידיאן מול משרדי אגף השיקום במשרדי הביטחון בפתח תקווה. הצעד שנקט סעידיאן עורר עניין בקרב נפגעי צה"ל ונכי צה"ל, ולאחר הפגנות רבות שלהם הוחלט במשרד הביטחון לערוך רפורמה מקיפה באגף השיקום. הוחלט שיוקצה תקציב של 300 מיליון שקלים לשם מתן מענה מיידי לצורכי הטיפול והשיקום של נכי צה"ל ומערכת הביטחון. בעיקר הוחלט להתמקד בנפגעי פוסט־טראומה וליצור מנגנון שיסייע מייד לפצועי פוסט־טראומה. המנגנון, כך הוחלט, יכלול הקמת בית מאזן; סיוע פסיכולוגי לבני משפחה; מסלולי הכשרה מקצועית; הפעלת קבוצות תמיכה; הסתייעות בכלבי שירות; סל טיפולים אלטרנטיביים; והפעלת מוקד טלפוני מקצועי וייעודי.
בנוסף בישראל קיימת "עמותת לא מפקירים פצועים בשטח " אשר נותנת מענה טיפולי ממוקד ומדויק למתמודדים עם הלם קרב ולבני משפחותיהם, וגם מענה חברתי מגובש ותומך. העמותה פותחת שעריה לכל המתמודדים עם הלם קרב בין אם הם מוכרים ובין אם לא.
סוגיית הטיפול בנפגעי הלם קרב בישראל
חוק הנכים (תגמולים ושיקום), התשי"ט–1959 [נוסח משולב], מאגד כיום בתוכו את כלל הזכויות המגיעות לנכי צה"ל וכן מפרט את תהליך ההכרה כנכה צה"ל. בשנת 2016 נוספה לחוק ההגדרה של נכות נפשית שמטרתה להקל על הלומי קרב לקבל הכרה ככאלה.
מי שנפגע נפשית במהלך שירותן הצבאי עשוי לזכות להכרה כנכה צה"ל מטעם אגף השיקום במשרד הביטחון. הזכאות לתביעת זכויות נתונה למי שלקה בנכות בהתאם לחוק הנכים. בתקופת שירותו הצבאי וכתוצאה ממנו, והיא מעניקה לנפגעים סיוע בתחומי רפואה, רווחה, דיור תעסוקה ועוד. מתן התגמולים תלוי באחוזי הנכות שנקבעו לנפגע. תהליך ההכרה כהלום קרב ומתן החלטה בעניינם הוא מורכב ועשוי לארוך זמן בשל הצורך לקבל חומר רפואי ועובדתי מגורמי חוץ וממוסדות שונים.
תביעות בגין הלם קרב הן סבוכות יותר מפגיעות בגין חבלות גופניות. כאשר חייל נפגע בגופו, ניתן לראות את ההשפעות וגם לאמוד אותן באופן מדויק יחסית. אולם, במקרה שם הלם קרב בצבא, הנפש היא שנפגעת ואין פציעות גופניות שניתן לראות. נפגעי הלם קרב שמעוניינים לקבל אחוזי נכות ממשרד הביטחון צריכים לעשות זאת בעזרת מסמכים רפואיים המעידים על פוסט־טראומה שאירע בעקבות הטראומה בשירות הצבאי. התסמינים של הלם קרב יכולים להתפתח מייד לאחר האירוע הטראומטי או שנים אחריו. ישנם לא מעט מקרים בהם חיילים לשעבר חווים טריגר שמחזיר אותם לאירוע טראומטי שאירע במהלך שירותם הצבאי. וכתוצאה מהטריגר הזה, מתפתחת פוסט־טראומה שמלווה את הנפגע במשך זמן רב.
נפגעי הלם קרב הפונים לרשויות בבקשה שיכירו בהם נתקלים בתהליך בירוקרטי ארוך ומורכב, שמהווה עבורם מלחמה מתמדת ומכביד אף יותר על מצוקתם הנפשית.
באוקטובר 2020 התפרסם דוח ועדת בן ראובן, שהוקמה על ידי מנכ"ל משרד הביטחון לשעבר, אודי אדם, ובראשה עמד האלוף במיל' איל בן ראובן, על מנת לבחון את תפקוד אגף השיקום. הוועדה מצאה ליקויים בהתנהלות האגף, בהם היעדר שקיפות, פגיעה בזכאויות שהולכת ומחריפה בשנים האחרונות ועוד, וקראה לביצוע רפורמה מקיפה באגף.
בשנת 2021 החלה מחאה של נכי צה"ל על המחדלים בטיפול בהם, בעקבות אירוע הצתה עצמית של הלום הקרב איציק סעידיאן אל מול משרדי אגף השיקום.
בדקות הראשונות לאחר הטראומה
התגלה שתגובה מהירה והחלטית בדקות הראשונות לאחר הטראומה עשויה למנוע כליל התפתחות PTSD. כאשר מזהים תגובה חריפה – רעד, איבוד קשר עם הסביבה ואף התמוטטות פיזית לתנוחת התגוננות – מתמקדים מייד בביצוע השלבים הבאים:
כשמדובר בתקיפה מינית התגובה דומה, וכוללת תיאור קצר ("עברת תקיפה מינית"), הדגשה שהתקיפה הסתיימה ושהתוקפים נמלטו או נכלאו.
בשעות שלאחר הטראומה
מחקרים רבים התמקדו בבדיקת יעילות טיפולים מגוונים בשעות שמייד לאחר הטראומה, תוך התמקדות באנשים שפיתחו מייד תגובת דחק חריפה.
נבדקו מספר טיפולים תרופתיים, אך במחקרים לטווח הארוך עלו לגביהם תוצאות מעורבות. למשל, תרופות מסוג חוסמי בטא כגון פרופרנולול, תרמו להפחתה קלה בתסמינים פיזיולוגיים בלבד כאשר הזכירו למטופלים פרטים מתוך האירוע הטראומטי; אך לא נמצאו השפעות מובהקות לתרופה זו מבחינת הסיכוי לפתח PTSD, בהשוואה לפלצבו. תרופות מסוג הידרוקורטיזון שניתנו מייד לאחר הטראומה הביאו להפחתה מסוימת בשכיחות PTSD בטווח הארוך בהשוואה לפלצבו, אך המחקרים בוצעו על מדגמים קטנים ונדרש מחקר נרחב נוסף. מכיוון שלרוב לא נמצאו במחקרים השפעות מובהקות לטווח ארוך עבור נטילת תרופות מייד לאחר הטראומה, מרבית ארגוני הבריאות כיום לא ממליצים בהנחיותיהם על מתן תרופות מייד לאחר הטראומה.
לגבי טיפולים שאינם תרופתיים, נמצאו לרוב במחקרים השפעות חיוביות לטווח ארוך עבור אנשים שקיבלו טיפול קוגניטיבי־התנהגותי או EMDR בשעות שמייד לאחר הטראומה. בטיפול בפוסט־טראומה נעשה שימוש בפסיכותרפיה המנסה להשיב את המטופל לרגעי הטראומה ולהתמודד איתם מחדש, בתקווה שכך יתרפאו הצלקות. כמו כן נעשה שימוש בקבוצות תמיכה. הטיפול הנפוץ הוא טיפול קוגניטיבי־התנהגותי, הכולל שיטות כגון חשיפה ממושכת ושינוי דפוסי החשיבה שנוצרו בעקבות הטראומה.
לאחר הצונאמי במזרח אסיה, נערך מחקר שבדק את השפעת תרגול טכניקות נשימה של יוגה על עוצמת תסמיני הפוסט־טראומה של קבוצת ניצולים. הן ביחס לקבוצת ביקורת, והן באופן אבסולוטי, מתרגלי טכניקות הנשימה היוגיות חוו שיפור במצבם, גם בתום שישה שבועות של טיפול וגם בעת ביקורת לאחר 24 שבועות.
טיפול שאינו מיידי
הטיפול התרופתי לפוסט־טראומה כולל תרופות נוגדות דיכאון מסוג SSRI, כמו פרוזק ואפקסור.
דרך טיפול שהתפרסמה בשנים האחרונות היא EMDR (Eye Movement Desensitization and Reprocessing). שיטה זו, שפותחה בידי הפסיכולוגית פרנסין שפירו, משלבת תנועות עין מהירות, או גירוי אחר המערב את שתי המיספרות המוח לסירוגין, תוך כדי שחזור הטראומה בידי המטופל. למרות היותו שנוי במחלוקת, ישנן הוכחות מחקריות רבות להצלחתו של הטיפול. שיטה זו נפוצה בארצות הברית, שם שימשה בראשיתה לטיפול בחיילים נפגעי טראומה ממלחמת וייטנאם ובהמשך גם לטיפול בנפגעי פיגועי 11 בספטמבר. כיום עיקר הפיתוח מתמקד בהתאמתה למטרות טיפוליות רבות, בנוסף לטיפול בטראומה, כגון הפרעות חרדה ודיכאון.
המחקר בתחום השפעות THC, החומר הפסיכואקטיבי שמצוי בצמח הקנביס הוכיח כי יעיל במקרים של פוסט־טראומה כהתמודדות עם הסימפטומים.
בשנים האחרונות ערך ארגון MAPS ניסוי במרכז לבריאות הנפש בבאר יעקב ובדק את יעילותה של פסיכותרפיה מלווה ב־MDMA כאמצעי לטיפול בהפרעת דחק פוסט־טראומטית. כמו כן, המחקר נערך בארצות הברית, קנדה, ושווייץ, ותוצאות המחקר העדכניות מראות כי 83% מהמשתמשים לא אובחנו יותר כסובלים מהפרעת דחק פוסט־טראומטית במפגש המעקב שנערך חודשיים לאחר סשן הטיפול השני באמצעות MDMA. במהלך המעקב שנערך בתקופה של כ־3.8 שנים בממוצע, עלה כי התוצאות המיטביות של הטיפול נמשכו לאורך זמן.
טיפול באמצעות רפואה משלימה
ניתן לטפל בפוסט טראומה גם באמצעות רפואה משלימה: הטיפול בטראומה נועד להפחית את הסימפטומים, להרגיע את הגוף והנפש ולעזור לאדם לחזור למצב של תפקוד נורמלי. הרפואה המשלימה, המבוססת על גוף-נפש כמו טיפול באמצעות רפלקסולוגיה, שיאצו, דיקור סיני, הומאופתיה ופרחי באך, היפנוזה ועוד, עשויה לעזור לטיפול בפוסט טראומה.
דרכים לטפל ולהתנהל עם הלומי קרב בחיי היום יום
ישנן עוד דרכים פשוטות בהן ניתן לעזור לנכי צה"ל להתמודד עם הפרעת דחק פוסט טראומטית במהלך חיי היום יום שלהם. הסבל והמצוקה הנפשית שהנפגעים חווים, משפיעים על חייהם באופן קיצוני. לכן חשוב לעזור ולטפל בהם בקביעות גם מעבר לטיפולים החיצוניים והתרופתיים שהם מקבלים.
ישנם מספר דרכים על מנת לסייע לסובל מפוסט טראומה להתמודדות מיטבית: אחת הדרכים היא הענקת תמיכה חברתית: עידוד הלומי הקרב להצטרף לקבוצות תמיכה בהן הלומי קרב אחרים משתפים בסיפורם הטראומטי ובכך משתפים ופורקים עול שהצטבר להם עם השנים מאז הטראומה.
דרכים נוספות להתנהל עם הפוסט טראומה הן להתאמן, להיפגש עם אנשים שהם אוהבים ולעסוק בתחביבים שגורמים להם הנאה והרגשה טובה עם עצמם. באופן זה הם יכולים להרגיש שווים לסובבים אותם ובכך הם יחוו תחושה של הזדהות ושייכות לאותו מקום וחברה. הסביבה מזדהה ומבינה מהחוויה האישית את המצוקה שאותו בן אדם חווה ואולי היא יכולה להציע לו פתרונות יצירתיים להתמודדות עם הפרעה זו.
דרך שנמצאה כמאוד יעילה שעוזרת לאותם הלומי הקרב היא הקשבה. ההרגשה שמקשיבים להם, הביטחון שיש מישהו שמבין אותם ונמצא שם בשבילם, בלי להכריח אותם לדבר אם הם לא מעוניינים, ובלי שמישהו יעצור בעדם כאשר הם בוחרים לשתף במצוקתם עשויה לסייע לסובלים מפוסט טראומה.
בתרבות ובאומנות
ישנן דוגמאות רבות לאומנות שנוצרה בעקבות חוויות טראומטיות שונות. בישראל יצאו מגוון סרטים תעודיים בנושא, בעיקר כאלו העוסקים בתגובת קרב (הלם קרב) וההחלמה ממנו. דוגמה לעיבוד של הטראומה לאומנות היא היצירה "מלחמה אופרת רוק", אופרת רוק העוסקת בשאלות של מלחמה ומשמעות החיים נוכח המלחמה.
מחזמר
המחזמר Bandstand מספר את סיפורם של קבוצת חיילים ותיקים ששבים הביתה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, ונאבקים להשתלב בחייהם הישנים תוך התמודדות עם השפעותיה המתמשכות של המלחמה – כולל פוסט טראומה ורגשות אשמה – ומקימים להקה שמורכבת אך ורק מחיילים ותיקים על מנת להתחרות בתחרות הרדיו הפטריוטי הלאומי בניו יורק. המחזמר הוסמך על ידי הארגון Got Your 6 לספר סיפור זה.
שיקום
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית ומעלה על ידי המוסד לביטוח לאומי בגין הפרעה נפשית עשוי להיות זכאי לשרותי סל שיקום.
קישורים חיצוניים
עמותות וארגונים העוסקים בפוסט טראומה
תעוקת לב לא יציבה
תעוקת לב לא יציבה (Unstable angina) היא סוג של תעוקת לב המאופיינת על ידי קריטריונים מסוימים המבטאים החמרה קלינית. באופן כללי, אנשים עם מחלות לב כליליות יכולים להציג תמונות קליניות שונות, החל מאנשים שאינם מציגים תלונות כלשהן, חולים עם תעוקת לב – כאבים בחזה הנמשכים מספר דקות בשעת מאמץ וחולפים עם סיום המאמץ, חולים עם תעוקת לב לא יציבה ועד לחולים עם אוטם שריר הלב.
אדם המציג תמונה של תעוקת לב לא יציבה כאמור לעיל, יחד עם סמנים ביולוגיים לבביים מוגברים, מאובחן עם אוטם שריר הלב ללא עליית מקטע ST, ובראשי תיבות NSTEMI.
פתופיזיולוגיה
הסיבה השכיחה ביותר להיווצרות של תעוקת לב לא יציבה היא ככל הנראה קרע של רובד טרשתי, המביא בתורו להיווצרות קריש דם שאיננו חוסם לחלוטין את העורק הכלילי. סיבות אחרות כוללות מצבים שבהם יש החמרה מתקדמת בחסימת העורק, עלייה בביקוש לחמצן מסיבה כלשהי (אנמיה למשל) על גבי עורק כלילי מוצר מלכתחילה, וכן מצבים כגון חסימה דינמית (תעוקת לב של עווית כלי הדם כגון פרינצמנטל).
בביצוע צנתור לב לחולים אלו, ניתן לראות כי במרבית המקרים יש מחלה של עורק אחד בלבד (כ-40% מן המקרים), ול-30% יש מחלה של שני עורקים. אנגיוסקופיה הדגימה במקרים אלו קיומו של קריש דם לבן (כלומר, עשיר בטסיות), זאת בשונה מקריש דם אדום (הכולל גם פיברין) אשר נצפה במצבים של אוטם שריר הלב.
הסתמנות קלינית ובדיקות
ההסתמנות הקלינית של חולים עם תעוקת לב לא יציבה כוללת כאב בחזה, הממוקם מאחורי עצם החזה ולעיתים גם ברום הבטן, אשר יכול להקרין לצוואר, לכתף השמאלית ולזרוע. אצל נשים, התמונה הקלינית לעיתים שונה וכוללת קוצר נשימה וחוסר נוחות בטנית. במידה שהאזור הפגוע בלב גדול, המטופל יכול להתייצג גם עם הסתמנות קלינית הדומה לאוטם לבבי – חיוורון, טכיקרדיה, הזעה קרה וכדומה.
בבדיקת אק"ג ניתן להתרשם אצל עד מחצית מן החולים בפתולוגיות שונות: היפוך גלי T, ירידה של מקטע ST ולעיתים עלייה חולפת של מקטע ST. כל שינוי או סטייה במקטע ST, אפילו קטן יחסית, יכול לרמז על נזק גדול יותר.
בבדיקות מעבדה, אצל חלק מן החולים, יש עלייה ברמת הסמנים הלבביים, בהם טרופונין וקראטין קינאז (CK-MB). עלייה בסמנים אלו, כאמור, מגדירה את תעוקת הלב כאירוע של אוטם שריר הלב ללא עליית ST (NSTEMI). נמצא קשר ישיר בין רמת העלייה בטרופונין לבין שיעור התמותה, אולם לעיתים עליות קלות בטרופונין הן תוצאה של מצבים לבביים או ריאתיים אחרים (תסחיף ריאתי, מיוקרדיטיס), ולעיתים עליות קלות אצל חולה עם היסטוריה קלינית לא ברורה אינן נחשבות אבחנתיות לאירוע לבבי.
אבחנה והערכת הסיכון
במסגרת הטיפול בחדר מיון מתבצעת הערכה מי מהחולים נמצא בסיכון גבוה יותר לפתח אוטם לבבי ומי מן החולים יכול להשתחרר הביתה לאחר ביצוע סדרה של בדיקות. כך למשל, מטופל המציג כאבים בחזה עובר בדיקות סדרתיות של אק"ג וסמנים לבביים, אשר לרוב נלקחים לאחר 6 שעות ושוב לאחר 12 שעות. במידה והסמנים הלבביים לא מוגברים והחולה אינו כאוב, נשקל המשך למבחן מאמץ. אם החולה מציג שינויים באק"ג וכן עליית סמנים לבביים, הוא מועבר לאשפוז לצורך הערכה ובמידת הצורך התערבות.