cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוחה
כלכלה, תיירות וספורט
בדוחה המדברית נבנה מגרש גולף, אתר סקי סינתטי ועוד, אשר מושכים אליהם את אילי הנפט מהסביבה כמו גם עשירי עולם אחרים כגון, בזמנו, מייקל ג'קסון.
ב-12 במאי 2006, נשבר באצטדיון האתלטיקה שבעיר שיא העולם בריצת מאה מטר גברים. ג'סטין גטלין רץ את המרחק בזמן של 9.76 שניות אך מאוחר יותר נפסלה תוצאתו לאחר שהתברר כי גטלין השתמש בסמים.
דוחה אירחה את משחקי אסיה ה-15 בדצמבר 2006, והיא נבחרה לשמש כבירת התרבות הערבית לשנת 2010.
דוחה הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים במסגרת המכרזים האולימפיים ל-2016 ול-2020, אך לא הצליחה לעלות לשלבי הגמר של המכרזים. היא מתכננת להגיש מעומדות למשחקים גם ב-2032
בשנת 2019 בעיר נערכו משחקי החוף העולמיים.
השכלה ותרבות
ב-1973 הוקמה אוניברסיטת קטר וב-1975 נפתח המוזיאון הלאומי של קטר, במקום שבו במקור היה ארמון השליט ב-1912. בקרבת דוחה נמצאת עיר החינוך המיועדת כולה למחקר ולהשכלה ונמצאים בה סניפים של אוניברסיטאות אמריקניות כמו ג'ורג'טאון, ג'ון הופקינס ועוד.
דמוגרפיה ודתות
האוכלוסייה בדוחא מורכבת ברובה מעובדים זרים, והאזרחים הקטרים מהווים מיעוט בעיר. חלק ניכר של האזרחים הזרים בקטר הוא ממדינות דרום אסיה, אך יש גם תושבים רבים ממזרח אסיה וכן ממדינות ערב במזרח התיכון. בעבר לא הותר לאזרחים שאינם קטרים לרכוש קרקע, אולם כיום אזרחים זרים רשאים לקנות אדמות במספר אזורים בדוחה.
תחבורה
בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי חמד שהוא שדה התעופה הבינלאומי היחיד בקטר. שדה התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי ומושב ההנהלה של חברת התעופה הלאומית של קטר, קטר איירווייז (القطرية). הוא החליף ב-2014 את נמל התעופה הישן של העיר, אשר נסגר ועתיד להיהרס.
החל משנת 2006 רשת של אוטובוסים ציבוריים ומוניות מסודרות החלו לפעול ברחבי העיר.
אבירי השולחן העגול
אבירי השולחן העגול הוא כינוי לאבירי המלך ארתור, דמויות אגדתיות של גיבורים בשריון המופיעים באגדות הארתוריאניות.
האבירים היו עוזריו הראשיים של ארתור בכל נושאי הצבא, ולעיתים גם בשליטה בממלכה, מעמדם היה גבוה מאוד, ועד היום "אבירי שולחן עגול" משמש כינוי למקבל החלטות. המלך ארתור, שדגל בשוויון, רצה שכולם יהיו שווים לו, ולכן, על מנת שלא יהיה "ראש-השולחן", הושיב את כל אביריו מסביב לשולחן עגול, כשהוא עצמו יושב בשולחן כאחד האבירים. האגדות מספרות סיפורים רבים על השולחן העגול, בהם סיפורים על החרב אקסקליבר, שם דנו האבירים במתקפותיהם העתידיות.
האבירים מוזכרים במקורות שונים, אך למרות ריבוי האזכורים שלהם, המקורות על פי רוב אינם תואמים זה לזה. במקורות שונים מופיעים מאפיינים שונים של האבירים. חלק מן האבירים מוזכרים שוב ושוב במקורות שונים, ואילו אחרים מוזכרים במקור אחד בלבד. גם כמות האבירים אינה אחידה, ומספרם נע בין 12 במקורות אחדים, ל-150, ואף יותר במקורות אחרים.
קוד האבירות
אחד המאפיינים המפורסמים של אבירי השולחן העגול הוא "קוד האבירות", קוד התנהגות אצילי ומכובד שבבסיסו נאמנות. סר תומאס מאלורי שכתב את הספר על אבירי השולחן העגול, קבע את החוקים הבסיסיים של האבירות כך:
יחסי מצרים–צרפת
היחסים בין מצרים לבין צרפת קיימים מימי הביניים ועד ימינו, והם חלק מיחסי צרפת-אפריקה.
היסטוריה
בשנת 1500 חתמו ממלכת צרפת והסולטנות הממלוכית של מצרים על הסכם קפיטולציות, במהלך שלטונם של לואי השנים עשר, מלך צרפת, והסולטאן באיזיט השני, שבו הסולטאן העניק זכויות לצרפתים ולקטלאנים, ומאוחר יותר הורחבו הזכויות על ידי סולימאן המפואר.
סכסוכים בשנות ה-50 של המאה ה-20
במהלך שמונה שנות המאבק האלג'יראי לעצמאות נגד השלטון צרפתי, נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר תמך מאוד בתנועת ההתנגדות, וסיפק סיוע צבאי משמעותי לחזית השחרור הלאומי. בעקבות כך, ובעקבות הלאמת תעלת סואץ על ידי נאצר, הצטרפו הצרפתים לבריטניה וישראל במתקפה על מצרים במהלך משבר סואץ.
היום
על פי סקר ה-BBC World Service בשנת 2013, 36% מהמצרים הביעו דעה חיובית על ההשפעה צרפתית, בעוד 26% הביעו דעה שלילית. נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ ביקר בצרפת 41 פעמים.
ציוויליזציה
ציוויליזציה היא ארגון חברתי אנושי מורכב המתאפיין בקיומן של מערכות פוליטיות, ריבוד חברתי, עיור ומערכות סמליות של תקשורת מעבר לשפה הטבעית (כלומר, כתב). הציוויליזציה מתאפיינת גם במרכוז של סמכויות, ביות מיני צמחים ובעלי חיים, חלוקת עבודה, אידאולוגיות וערכים המבטאים התקדמות חברתית, אדריכלות מונומנטלית, מיסוי, תלות חברתית ושאיפת התפשטות.
מבחינה היסטורית, "ציוויליזציה" הוגדרה לעיתים קרובות כתרבות גדולה יותר ו"מתקדמת יותר", בניגוד לתרבויות קטנות יותר ו"מתקדמות פחות". במובן הרחב יותר, נהוג להבחין בין ציוויליזציה לבין חברות שבטיות לא ריכוזיות, כולל תרבויות של פסטורליסטים נוודים, חברות נאוליתיות או ציידים-לקטים. בציוויליזציות נוצרו יישובים צפופים המתאפיינים במעמדות חברתיים היררכיים שנשלטים בידי אליטות, העוסקים בחקלאות אינטנסיבית, כרייה, ייצור ומסחר בקנה מידה קטן. הציוויליזציה מקיימת ריכוז של כוח, מרחיבה את השליטה האנושית על שאר הטבע, כולל על בני אדם אחרים. ההופעה המוקדמת ביותר של ציוויליזציות קשורה בדרך כלל לשלבים האחרונים של המהפכה הנאוליתית בדרום-מערב אסיה, שהגיעו לשיאם בתהליך המהיר יחסית של מהפכה עירונית והתפתחותן של ישויות מדינתיות ואליטות שליטות.
מאפיינים משותפים המאחדים ציוויליזציה
לרוב, לציוויליזציות יש מאפיינים ויסודות משותפים בתחומים הבאים או בחלקם:
רצף טריטוריאלי של ציוויליזציה – או היעדרו
באופן טבעי, העמים המרכיבים ציוויליזציה נמצאים על פי רוב ברצף טריטוריאלי אחד, שממנו נובע הדמיון בין העמים, אך לא תמיד כך הדבר: העולם המערבי, למשל, מחולק על פני מרכז ומערב אירופה, צפון אמריקה, ואוסטרליה וניו זילנד. רוסיה וגרורותיה במזרח אירופה ומרכז אסיה, לעומת זאת, מהוות רצף טריטוריאלי אחד.
סמואל הנטינגטון
להגדרת הנטינגטון, ציויליזציה מורכבת ממדינות וקבוצות חברתיות (כמו מיעוטים אתניים ודתיים). הדת היא המרכיב המאחד העיקרי, אך גם שפה וקרבה גאוגרפית מהוות גורם חשוב.
על פי הנטינגטון, העולם נחלק ביסודו לשמונה ציוויליזציות עיקריות:
פרנסיס פוקויאמה
הגישה השנייה והאופטימית יותר, שבה מחזיק הפרופסור האמריקני לכלכלה פוליטית פרנסיס פוקויאמה, טוענת כי נפילת הגוש הקומוניסטי לא הייתה עוד מהלך בהיסטוריה האנושית הארוכה של סכסוכים בין השקפות, אידאולוגיות וצורות משטר, אלא היא סימנה את קיצה של היסטוריה זו, ואת המעבר לתקופה שבה הדמוקרטיה הליברלית תשרור בכל מדינות העולם, מבלי שאידאולוגיה אחרת תקרא עליה תיגר, וסכסוכים בין מדינות יהיו מוגבלים לכיסים נקודתיים מעטים.
גונזו (החבובות)
גונזו הגדול (אנגלית: Gonzo the Great) או בקיצור גונזו, הוא דמות מסדרת הטלוויזיה "החבובות" שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. גונזו מגלם דמות של יצור מוזר, ככל הנראה חייזר, שעובד בתור פעלולן. גונזו בוצע במקור על ידי דייב גולז והופעתו הראשונה הייתה בשנת 1970 בפרק "סנטה קלאוס הגדול".
היסטוריה
בניגוד לרוב הדמויות הראשיות בסדרה, גונזו הוא לא בן אדם או בעל חיים מוכר (אף על פי שבחבובות בחלל נחשף שהוא חייזר). הוא יצור המכוסה בפרווה כחולה, נוצות סגולות על ראשו ואף ארוך.
גונזו מוצג בסדרה כאמן ביצועים ופעלולן נועז מציג את עצמו בשם "גונזו הגדול". גונזו מאוהב בתרנגולת בשם קמילה והוא חבר של כל התרנגולות. בהופעותיו הראשונות, גונזו התלונן על כך שלא מעריכים את האמנות שלו. בפרק שבו התארחה ציפורת הוא התאהב בה למורת רוחה של קמילה.
במהלך פרקי הסדרה התעסקו המבקרים והצופים רבות במינו של גונזו. ג'ון קליז תיאר את גונזו: "קצת מכוער ומגעיל אשר תופס כדורי תותח". בהחבובות קרמיט שאל אותו: "מה מינך, גונזו? הוא דומה קצת לתרנגול הודו" וגונזו השיב: "כן, קצת כמו תרנגול הודו אבל לא הרבה". בסרט "החבובות בחלל" גילה גונזו שהוא חייזר.
במשחק "Monsters, Inc. Scare Island", הופיע גונזו בתור מפלצת אשר עוזרת לחפש אחרי גנב היהלומים, בנוסף לכך, גונזו הופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק 5 של עונה 8.
קישורים חיצוניים
Die Muppet Show
בטי ניומן
בטי ניומן (באנגלית: Betty Neuman, נולדה ב-1924) היא תאורטיקנית בסיעוד, הנחשבת לחלוצה בתחום ההתערבות הסיעודית בבריאות הנפש בחברה. התאוריה שלה עוסקת בקשר בין האדם ללחצים סביבו ובתגובתו אליהם.
ביוגרפיה
נולדה ב-1924, באוהיו. היא הוסמכה לאחות בשנת 1947 מבית הספר לאחיות באקרון, אוהיו. היא עברה לקליפורניה ושימשה כאחות בבית חולים ובהמשך גם כאחות ראשית. בהמשך שמשה גם כמדריכה בבית הספר לאחיות.
בשנת 1957 החלה ניומן את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בתואר דו-חוגי בפסיכולוגיה ובריאות הציבור, ושם קיבלה תואר ראשון בסיעוד. ב-1966 היא קיבלה תואר שני בבריאות הנפש ובריאות ציבורית מאוניברסיטת קליפורניה.
ב-1985 קיבלה דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת מערב פסיפיק. בשנת 1998 קיבלה דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת גרנד עמק סטייט, במישיגן.
מושגי יסוד
ניומן מגדירה בתאוריה שלה ארבעה מושגי יסוד אשר שימושיים לסיעוד כמו גם למקצועות בריאות אחרים. ארבעה מושגי ייסוד אלו מקיימים יחסי גומלין ביניהם.
קווי הגנה
נימן מגדירה בתאוריה שלה את המושג "קווי הגנה". במושג זה יש את הקו הרגיל, הקו שנחשב למצב היציבות התקין אצל הקליינט. זהו קו דינמי, שמתפתח עם הזמן וכולל את כלל התגובות הנורמליות של הקליינט לגורם לחץ ומשקף את רמת הבריאות הנורמלית שלו. לפני קו זה קיים הקו הגמיש שמגן על הקו הרגיל. לעומתו יש את קווי ההתנגדות שמופעלים במקרה שגורמי הלחץ פורצים את קו ההגנה התקין.
ניומן מגדירה שלוש רמות מניעה. רמות מניעה אלו מייצגות רמות שונות של התערבות של האחות, שבאה מתוך מטרה לחזק את יציבות המערכת.
יורי יובו
יורי יובו (ברומנית: Iurie Iovu; נולד ב-6 ביולי 2002 בקישינב שבמולדובה) הוא כדורגלן מולדובני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איסטרה 1961, בהשאלה מוונציה, ובנבחרת מולדובה.
קריירת מועדונים
יובו גדל במחלקות הנוער של זימברו קישינב וקליארי.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם יובו על חוזה לשתי עונות בוונציה מהסרייה ב', והושאל מיד לאיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
קריירה בינלאומית
ב-15 בנובמבר 2021 ערך יובו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה, בהפסד 4-1 לנבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ריו ורדה
ריו ורדה (בפורטוגזית: Rio Verde) היא עיר במדינת גויאס שבברזיל. העיר מרוחקת מבירת גויאס, גויאניה, ב-229 קילומטר ומבירת ברזיל, ברזיליה, ב-420 קילומטר. גובהה של העיר הוא 758 מטרים מעל פני הים.
חלק מהסראדו נמצא בשטחה של העיר.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2020, מספר התושבים בעיר הוא 241,518. העיר ממוקמת במקום ה-154 מתוך 5,570, מבחינת אוכלוסייה בברזיל ובמקום הרביעי מתוך 246 במדינה גויאס. בשנת 2010, צפיפות האוכלוסייה של העיר הייתה 21.05 נפשות לקמ"ר.
חינוך
נכון ל-2018, יש בעיר 82 בתי ספר יסודיים ו-22 בתי ספר תיכון. אחוז הרשומים ללימודים בעיר בין הגילאים 6–14, נכון ל-2010, עומד על 97%. העיר ממוקמת במקום ה-72 מתוך 92 הערים במדינת ריו דה ז'ניירו מבחינת תמותת תינוקות, ובמקום ה-3987 מתוך 5,570 הערים בברזיל.
בריאות
בעיר יש 9 בתי חולים. נכון לשנת 2017, אחוז תמותת התינוקות בעיר עומד על 1.09%. העיר ממוקמת במקום ה-117 מתוך 246 הערים במדינת גויאס מבחינת תמותת תינוקות ובמקום ה-2,893 מתוך 5,570 הערים בברזיל.
כלכלה
העיר היא היצרנית הגדולה ביותר של דגנים וחלב במדינה. העיר מייצרת 61 טון מיליון ליטר חלב בחודש. נכון ל-2018, 56.3% מההכנסות של העיר הן ממקורות חיצוניים.
שון מגווייר
מגווייר הופיע בסרטי קולנוע אחדים, וזכה להצלחה בינונית כזמר. בארצות הברית הוא מוכר מהופעתו בתפקיד דונובן ברינק בסיטקום "איב" של רשת UPN, ובדמות קייל לנדו בסיטקום "הכיתה" של רשת CBS. מגווייר הופיע בעונה השנייה של הסדרה "סקוט וביילי" בתפקיד השוטר שון מקרטני. עוד גילם את דמותו של רובין הוד בסדרה "עד עצם היום הזה" של ABC, אחרי שהחליף את טום אליס בתפקיד זה.
ביוגרפיה
מגווייר נולד באילפורד שבלונדון. הוא אחד משישה אחאים במשפחת רקדנים אירית מפורסמת. הוריו ניהלו את בית הספר מגווייר - או'שיאה.
תפקידו הראשון של מגווייר היה בגיל חמש כששיחק בסרט הטלוויזיה "A Voyage Round My Father" לצדו של לורנס אוליבייה. בגיל שבע הופיע יחד עם ילדים רבים בקטע המוזיקלי "Every Sperm is Sacred" מתוך הסרט "טעם החיים" של מונטי פייתון משנת 1983. ב-1993 הצטרף מגווייר לצוות שחקני הסדרה "איסטאנדרס" בתפקיד איידן ברוסנן, כדורגלן אירי צעיר שמשחק בקבוצת הכדורגל הבדיונית וולפורד פ.ס. ב-1994 עזב את הסדרה והחל לככב בסדרת הדרמה של ה-BBC "דנג'רפילד" בתפקיד מרטי דנג'רפילד. עוד הופיע בסדרות הטלוויזיה "הולבי סיטי" ו-"Sunburn".
לאחר מכן המשיך מגווייר בקריירה מוזיקלית, והוציא שלושה אלבומים. ב-1994 יצא אלבום הבכורה שנשא את שמו. ב-1996 הוציא את האלבום "Spirit", וב-1998 יצא אלבומו "Greatest Hits". להיטו הגדול ביותר היה השיר "Good Day" שהגיע במאי 1996 למקום ה-12. באותה תקופה הופיע מגווייר בתקליט "The Gift of Christmas" של צ'ילדינרס שכלל מבצעים כגון בקסטריט בויז, MN8, דיוס, אולטימייט קאוס, לט לוס, איסט 17, פיטר אנדרה, מישל גייל, דני מינוג ורבים אחרים. מגווייר הכריז על פרישתו מתעשיית המוזיקה בהופעה האחרונה שלו במופע "Chick N Bay 9T5 4EVA". הוא לא הסתפק בהופעות בטלוויזיה ופנה להופעות בסרטי קולנוע. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים שיחק בסרט "Waterland" לצדם של אית'ן הוק וג'רמי איירונס, ובסרט "A Kiss Before Dying".
ב-2001 שיחק מגווייר בתפקיד הנסיך בסרט הטלוויזיה "נסיך החלומות" לצדם של ברנדט פיטרס, כריסטינה אפלגייט ובילי קונולי, עם מרטין שורט בתפקיד העוזר שלו. ב-2005 כיכב בסרט "The Third Wish" לצדם של ג'נה מטיסון, ארמנד אסנטה, בטי וייט וג'יימס אברי. עוד הופיע בתפקיד "Euan" בסיטקום "על גבול השפיות" של WB Network יחד עם אדי קיי תומאס וג'ייסון ג'ורג'.
מגווייר גילם את דונובן ברינק, אחת הדמויות הראשיות, בסדרת הטלוויזיה "איב". הוא כיכב בסיטקום "הכיתה" של CBS בתפקיד קייל לנדו הגיי. ב-2006 שיחק בתפקיד ג'ק דייוויס בסרט הקומדיה האמריקאי "LA Blues".
הסרט "פגוש את הספרטנים" בכיכובו של מגווייר הגיע למקום הראשון בטבלת שוברי הקופות של 2008, על אף הביקורות הקוטלות של המבקרים, ובחירתו כסרט הגרוע ביותר של שנת 2008 בעיתון הטיימס. בסתיו 2008 כיכב בסרט "Mr Eleven" של ערוץ ITV1. ב-2009 שיחק מגווייר בתפקיד אורח בדמות מוזיקאי אירי בסיטקום "קופידון" של רשת ABC.
מגווייר שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הפנטזיה הקומית "Kröd Mändoon and the Flaming Sword of Fire" בה גילם דמות של "לוחם חירות רגיש אבל נאיבי". שידור הבכורה של הסדרה היה ב-9 באפריל 2009 בקומדי סנטרל בארצות הברית, ב-8 ביוני ב- Citytv בקנדה, וב-11 ביוני בערוץ BBC Two בבריטניה.
בעונה השלישית של הסדרה "עד עצם היום הזה" של רשת ABC, החליף מגווייר את טום אליס בתפקיד רובין הוד. ביוני 2015 החל להופיע בסדרה בתפקיד קבוע. הוא סיים את הופעתו בתפקיד ראשי ב-2016 עם מותה של הדמות שגילם, אבל הופיע בחמישה פרקים בעונה השישית של הסדרה בגרסה חלופית של רובין הוד.
חיים אישיים
ב-19 באוקטובר 2012 התחתן מגווייר עם בלשית המשטרה טניה פלין. השניים ערכו טקס נישואין נוסף ב-30 בדצמבר 2014. בנם הבכור, פלין פטריק, נולד ב-14 ביולי 2015. בנם השני, ליאו ג'יימס, נולד ב-16 בדצמבר 2017.
גבעת המטוס
גבעת המטוס היא גבעה בגובה 813 מטר מעל פני הים הנמצאת בדרום ירושלים, מדרום לקו הירוק, בין הר חומה וגילה לבין תלפיות מחד, ובין בית צפאפא וצור באהר מאידך. הגבעה נקראת על שם מטוס פוגה מגיסטר שנפל במקום ב-6 ביוני 1967, ביום השני לקרבות מלחמת ששת הימים וטייסו סגן נהרג.
ב-1991 הוקם במקום אתר קראוונים לעולי אתיופיה. שטח מתחם הקראוונים הוא כ-170 דונם. גבולות המתחם הם תלפיות בצפון, דרך חברון במזרח, גילה בדרום ובית צפאפא במערב.
משנת 2007, מקדמת עיריית ירושלים תוכנית להסיר את מתחם הקרוונים ולבנות שכונה במקומו. בגלל לחץ בינלאומי התוכניות הוקפאו שוב ושוב, אך בשנת 2020 קודמה תוכנית ויצא מכרז להקמת השכונה. בינואר 2021 הוכרזו הזוכים במכרז, ושנה לאחר מכן החלו העבודות בשטח.
אתר קרוואנים
ביולי 2014 עדיין היו מוצבים במקום כ-40 קרוואנים המאוכלסים על ידי אזרחים ישראלים שלא מהעדה האתיופית. במקום אין סיוע ממשלתי או עירוני, והשכונה לא נמצאת תחת חסותו של מינהל קהילתי או מתנ"ס כלשהו. היחידה הפועלת במקום היא קבוצת נוער המפעילה מועדונית ודואגת לפעילות חינוכית לילדי השכונה.
התוכניות להקמת שכונת מגורים במקום
במסגרת תוכניות הבנייה בירושלים בעקבות ביטול תוכנית ספדיה, מקדמת העירייה מאז שנת 2007 תוכנית לפינוי הקראוונים הנותרים במקום והקמת שכונה חדשה. בדצמבר 2012 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בירושלים תוכנית "גבעת המטוס א'" לבניית 2,610 יחידות דיור בשכונה, מתוכם כ-600 יחידות דיור לאוכלוסייה הערבית של בית צפאפא. תוכנית נוספת, "גבעת המטוס ד'" מדברת על הקמת מתחם מלונות לאורך דרך חברון ואזור תעסוקה ושירותים עירוניים לאורך כביש הרכבת.
התוכנית אושרה ב–2013 בוועדה המחוזית, אך קידומה עוכב. בתקופת ברק אובמה הביע ממשל ארצות הברית הביע מספר פעמים את התנגדותו להקמת השכונה בגבעת המטוס, בטענה שיצירת רצף ישראלי מהר חומה ועד לגילה, תנתק את מזרח ירושלים מבית לחם ותמנע רצף פלסטיני בין דרום יהודה ושומרון למזרח ירושלים. במהלך ממשלו של מחליפו של אובמה, דונלד טראמפ הוסרה ההתנגדות האמריקאית.
ב-20 בפברואר 2020 אישר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, את הקמת השכונה. בטקס ההכרזה על הקמת השכונה השתתפו נתניהו וראש העיר ירושלים משה ליאון. בסוף שנת 2020 הודיעה חברת עמידר לכ-30 משפחות שנותרו בקרוואנים במקום שעליהן להתפנות לצורך עבודות הפיתוח, וכי לצורך כך תסייע להם בשכר דירה חלופית.
ב-15 בנובמבר 2020 פרסמה רשות מקרקעי ישראל מכרז לבניית 1,257 יחידות דיור בשטח.
ב-20 בינואר 2021 הוכרזו הזוכים במכרזים לבניית 1,257 יחידות דיור בשכונה. הבנייה כוללת 670 דירות שישווקו לכלל הציבור, 468 דירות לזכאי משרד השיכון ו-36 דירות לזכאי הדיור הציבורי. שנה לאחר מכן החלו העבודות בשטח.
עתיקות בגבעה
בגבעת המטוס קיימים מספר אתרים ארכאולוגיים ובהם: שרידי מבנים מתקופת בית שני, גת חצובה, כבשן סיד גדול, מערכת מערות תת-קרקעית שכללו שני תאים ובאחד מהם נתגלה שלד אדם כבול בשרשרות ברזל. קיימת תוכנית לשמר במקום גן ארכאולוגי פתוח.
האתר הארכאולוגי נפגע כתוצאה מבניית ביצורים ירדניים, בין מלחמת השחרור למלחמת ששת הימים.
בסמוך לאתר ניצבת אנדרטה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל.
עומר טובי
עומר טובי (נולד ב-20 באוגוסט 1989) הוא תסריטאי, יוצר ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. התסריטאי הראשי והבמאי של סדרת הדרמה המוזיקלית היורשת, וממייסדי ליין המסיבות המזרחיות הגאות "אריסה" (Arisa). כתב וביים עשרות קלפים לאמנים בישראל.
ביוגרפיה
עומר טובי נולד ב-1989 בעיר באר שבע. בוגר בית הספר אשל הנשיא, שירת כצלם צבאי, החל את לימודי הקולנוע והטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ופרש לאחר סמסטר אחד. מתגורר כיום ביפו.
אריסה
בשנת 2010 (בגיל 20) הקים טובי את ליין המסיבות המזרחיות הגאות אריסה (Arisa) יחד עם יותם פפו. המסיבות הפופולריות הביאו מעל 1,500 משתתפים ומשתתפות מדי חודש, כשרוב אך לא כל הקהל היו טרסג'נדריות, הומואים ולסביות, וכללו תושבי הפריפריה ותל אביב, מזרחים, ימנים, שמאלנים, ישראלים ופלסטינים. אמנים מובילים שרו שירים שנכתבו במיוחד לליין והופקו על ידו ("עמליה" של ליאור נרקיס, "פה זה לא אירופה" בשיתוף עם מרגלית צנעני, גרסה מחודשת ל"סעידה סולטנה" של דנה אינטרנשיונל, "תל אביב" של עומר אדם, "טיקיטאס" של נועה קירל ו"קרקס" של שרית חדד). סרטונים שהופקו לאריסה כקדימונים למסיבות הפכו לוויראליים, ב־2013 הפך השיר "תל אביב", שטובי ופפו הפיקו בשיתוף עם הפזמונאי והמלחין דורון מדלי ועיריית תל אביב יפו לקראת אירועי הגאווה בעיר, ללהיט אשר זכה למעל 27 מיליון צפיות ביוטיוב ותורגם לשפות רבות ובהן גם שפת הסימנים הישראלית.
ליין המסיבות אריסה הוגדר על ידי התקשורת והאקדמיה כ"מהפכה תרבותית" בעצם החיבור שבין שתי קטגוריות של מזרחיות ולהטביות. לטענת ההיסטוריון עפרי אילני, מכיוון שהומוסקסואליות בישראל– כחלק ממגמה עולמית ליברלית– הייתה מזוהה לרוב עם ההגמוניה האשכנזית והשמאלנית, המאפיינים המפכניים של האריסה מתבטאים בכך שהיא הצליחה לפרוץ את הגבולות הללו בתודעה הציבורית. האריסה הוכיחה שגם ליין של מסיבות תל אביביות יכול להוות אקט פוליטי בעל משמעויות תרבותיות-היסטוריות. בשנת 2018 נסגרה האריסה ומאז חזרה למספר הופעות איחוד חד פעמיות.
השפה החזותית הייחודית של טובי מתבטאת בסרטיו ובסדרת הטלוויזיה שיצר ושודרה בקשת 12 בקיץ 2021, היורשת. טובי ביים לאורך השנים קליפים מוזיקליים רבים שהפכו לוויראליים ונשארו מובילים ברשימות הצפייה של הקליפים הישראליים ביוטיוב, בין האמנים הללו מצויים עברי לידר, שרית חדד, רן דנקר, דנה אינטרנשיונל.
כלבי ציד
ב-2015 עלה לאקרנים הסרט הקצר הראשון העצמאי של טובי "כלבי ציד" (בהפקת גיל סימה, קרן מקור, Yes). הסרט עוקב אחר ארבע שומרות מזרחיות במוזיאון תל אביב: איריס קדוש (אורנה בנאי), אלביס (אילנית בן יעקב), אסתי (אתי לוי) ואילנה (דליה בגר). בעקבות שבירתו של פסל חשוב נכלאות הארבע – ואיתן מתנדבת השירות הלאומי — בחלל המוזיאלי וזה הופך לחלל משלהן שאף נותן משמעות לחייהן. לטענתה של רויטל מדר מהארץ, "כלבי ציד" מפנה את המבט אל מצבן של נשים מזרחיות מוחלשות בעולם העבודה. לצורך כך הוא לא נעזר בסיסמאות שגורות, אלא רק מכניס אותנו בעדינות לעולמן של הדמויות. כלבי ציד זכה בפרסים רבים, ביניהם: פרס הסרט העצמאי בפסטיבל הסרטים בחיפה, פרס הקומדיה הטובה באספן, ציון לשבח בפסטיבל איגוד הסרטים האמריקאים (AFI) ופרס מיוחד של קרן רובינזון האמריקאית. הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים בינלאומיים ונמכר לשידור באירופה (על ידי Ouat media).
שימני כחותם על לבך
ב-2017 יצא סרטו הקצר העצמאי של טובי "שימני כחותם על לבך" (בהפקת גיל סימה, בתמיכת קרן גשר) שהוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע הגאה בתל אביב (TLVFest). הוא מתרחש כולו בסאונה לגברים ומתאר מפגש בין בחור צעיר לגבר מבוגר הנהפך במהרה לשיעור לא צפוי על אהבה. בתפקידים הראשיים מופיעים שני שחקנים לא מקצועיים, מוטי מלמד ואורי יחזקאלי, ולצדם הזמרת רבקה זהר בתפקיד קולנועי ראשון. הסרט הוצג בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2018, בפסטיבל לוקרנו 2018, בפסטיבל איגוד הסרטים הבריטי (BFI FLARE), בפסטיבל הסרטים בחיפה ובפסטיבלים רבים מסביב לעולם.
היורשת
ב-2023 צפוי לצאת סרטו הראשון באורך מלא, "טרופיקנה", בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
קינגיספ
קינגיספ (ברוסית: Кингисепп) היא עיר ברוסיה בחלקו המערבי של מחוז לנינגרד, 114 ק"מ מערבית מסנקט פטרבורג. העיר משמשת כמרכז אזור קינגיספ. העיר נמצאת על הנהר לוגה (ברוסית: Луга), הנשפך למפרץ פינלנד. אוכלוסיית העיר מונה 48,488 תושבים (2010). עד שנת 1922 נקראה העיר יאמבורג, אך שמה הוחלף כדי להנציח את זכרו של המהפכן הרוסי-אסטוני ויקטור קינגיספ.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1384 כמבצר ונקראה יאם (ברוסית: Ям). המבצר שימש להגנה מהפלישות הרבות של האבירים הגרמנים והשוודים. בשנת 1583 נכבשה העיר על ידי שוודיה. היא הוחזרה לרוסיה ב- 1595 ושוב נפלה בידי השוודים ב- 1617. הצריחים וחומות המבצר פוצצו ונהרסו בשנת 1685.
אביגדור ביחובסקי
אביגדור ביחובסקי (ברוסית: Авигдор Быховский) (נולד ב-3 במאי 1955 במוסקבה) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי בדרגת רב אמן ומאמן שחמט.
ביוגרפיה
בשנת 1994 הוא עלה לישראל. הוא משתתף בתחרויות שנערכות בישראל, אירופה וארצות הברית.
בשנת 1993 הוענקה לו דרגת רב אמן.
באליפות ישראל לבני 50+ בשנת 2014 הוא סיים במקום הרביעי.
ספירולאים
ספירולאים (שם מדעי: Spirulida) היא סדרה של רכיכות המקורבת לדיונון. בסדרה זו ידועות שבע משפחות אולם שש מתוכן נכחדו. המין היחידי הקיים היום הוא ספירולה שופרית.
המשפחות בסדרה זו:
גארגאסטיוס
גארגאסטיוס (באנגלית: Gurgustius, בוולשית: Gorust; נפטר בשנת 753 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
ג'פרי מציין כי היה בנו של ריבאלו אשר מלך לפניו, ולאחר מותו מלך בנו סיסיליוס הראשון.
ג'פרי אינו מתארך את מלכותו, אולם בשל תיארוך מלכות אביו ניתן לתארך את מלכותו לשלהי המאה השמינית לפנה"ס.
ספירולה שופרית
ספירולה שופרית או ספירולת קרן האַיִל או סִילוֹנִית סְלִיל (שם מדעי: Spirula spirula; באנגלית: Ram's Horn Squid), הוא מין ייחודי של רכיכת ים המקורבת לדיונון. הוא מין היחיד הידוע היום ושאינו נכחד בסדרת הספירולאים. אורכה עד 45 מ"מ. היא נפוצה באזור המזופלגי (עומק של 150 עד 2,000 מטרים) של הים הטרופי הפתוח. מציאת פריטים חיים בגדר מאורע נדיר, בגלל גודלם ואזור תפוצתם.
תיאור המין
למין זה מספר מאפיינים בולטים:
הקונכית הפנימית בלתי רגילה ולא אופיינית, היא בצורת קרן אַיִל (open planispiral). היא בנויה מתאים המופרדים בפיתולים אשר אינם נוגעים אחד בשני. הקונכית משמשת כאמצעי ציפה. מיקומה בגופה של הספירולה, יוצר מצב שהיא מכוונת את ראשה כלפי למטה בשביל תנועה אנכית. בשעת תנועה מטה, הרגליים פונות למעלה ונעות במעין תנועה ספירלית היוצרת מעין חתירה מטה.
הספירולה מסוגלת להכניס את כל ראשה ורגליה אל תוך הגלימה, ואף לסגור את הפתח בצורה שרירית (flaps).
גלגול חיה של הספירולה, מתחיל מהנחת ביצים שאינן גדולות מ-2 מ"מ על קרקעית הים. עובדה שאוששה הערכה זו היא מציאותם של פרטים קטנים ביותר בעומקים, פרטים אלו אופיינו במיעוט זרועות ובמקור הבולט מחוץ לראש שעוד לא גדל. <BR> אורך חייה של הספירולה הוא 18 עד 20 חודשים.
עמידת ראש
עמידת ראש היא תנוחה בסיסית בהתעמלות וביוגה, שבה גוף האדם הפוך מאשר בעמידה רגילה - כל הגוף נשען על הראש ונמצא מעליו. בדרך כלל בעמידת ראש הגוף נתמך גם על ידי הידיים, לשם השגת שיווי משקל, אך ניתן לתמוך בו גם על ידי השענת הרגליים על קיר.
לפרסום רב זכתה תמונתו של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, מבצע עמידת ראש בחוף הים בספטמבר 1957, בגיל 71.
דוד צבי זילברשטיין
הרב דוד צבי זילברשטיין (תרנ"ז, 1897 – י"ט בחשוון תשל"ט, 19 בנובמבר 1978) היה רב, איש חינוך ופעיל ציבור חרדי בפולין ולאחר מכן ביישוב החדש בארץ ישראל. כיהן כמזכיר מרכז חינוך התורה בארץ ישראל ומרבני תל אביב.
ביוגרפיה
נולד בפולין, בנו של אביגדור זילברשטיין, מחסידי גור. קיבל חינוך תורני. בצעירותו הצטרף לפועלי אגודת ישראל בפולין והחל בפעילות ציבורית. בשנת תרפ"ג (1923) השתתף כנציג פועלי אגודת ישראל בכנסייה הגדולה הראשונה. במהלך הדיונים הוא דיווח על פעילותה של תנועת פועלי אגודת ישראל והעלה דרישה מבעלי בתי חרושת החרדים להעסיק פועלים שומרי דת. שימש כמנהל ישיבת תורת חסד בפולין. פרסם מאמרים בביטאונים האגודאיים בפולין "דרכנו" ו"דגלנו".
בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. היה ממייסדי בית הספר החרדי הראשון בתל אביב "סיני" ונמנה עם צוות מחנכיו ובהם זלמן ינקלביץ ויהודה מאיר אברמוביץ. כמו כן, היה מורה בסמינר שרנסקי בתל אביב.
בשנות ה-30 ייסד הרב שמואל גריינימן את "מרכז חינוך התורה החרדי", שאיגד את מוסדות החינוך הדתיים והתורניים בארץ ישראל, מתוך מטרה לשמור על עצמאות החינוך החרדי. הרב זילברשטיין התמנה למזכיר הארגון והיה הרוח החיה בפעילותו. הוא יזם וערך בתל אביב כינוסי רבנים ואנשי ציבור והיה מהנואמים המרכזיים. בלט בכישרונו הרטורי והרבה לדרוש ברבים ועורר את הצורך לעסוק בחיזוק הדת. היה ממעוררי הרעיון של "מסע התשובה" בערים ובמושבות הארץ והיה יד ימינו של הרב הרצוג במסע זה.
לאחר קום המדינה הוקם "הזרם הרביעי" ולאחר מכן החינוך העצמאי ופעילותו של "מרכז חינוך התורה" פסקה. עם זאת המשיך הרב זילברשטיין בפעילות ציבורית וחינוכית ענפה. הוא ארגן כינוסים שונים בנושאי חינוך, שבהם קרא להגביר את הפעילות בקרב ילדי העולים מארצות אירופה וצפון אפריקה. הוא גם פרסם מאמרים בנושא בכתבי העת החרדים של אותה תקופה, ובהם "הנאמן" ובית יעקב" ו"שערים", ובהם הציע את רעיונותיו.
במשך כעשרים וחמש שנה כיהן כרב בתל אביב וראש מחלקת השבת ברבנות המקומית. בתקופת רבנותו המשיך לפעול לחיזוק ענייני הדת בעיר.
נפטר בשנת תשל"ט, ונקבר בבית הקברות קריית שאול. בתו בלה נישאה ליוסף אנגל. הם היגרו לארצות הברית, שם נישאה בתם הניה לרב חיים וואלקין.
Etsy
Etsy (בעברית: אטסי) הוא אתר מסחר אלקטרוני שנוסד בשנת 2005 על ידי החברה האמריקנית iospace. האתר הוא שוק עולמי מקוון הממוקד במסחר מקומי ובינלאומי של עבודות יד ופריטי אספנות. המוכרים הם אנשים פרטיים ועסקים קטנים המציעים מיליוני פריטים ושירותים דרך הפלטפורמה המקוונת.
כיום, אטסי הוא אחד האתרים המובילים בעולם. בספטמבר 2012 הוא דורג במקום ה-178 במדרג אלקסה.
היסטורית האתר
האתר הושק ב-18 ביוני 2005 על ידי החברה האמריקנית iospace, חברה קטנה שהורכבה מרוברט קאלין, כריס מגווייר וחיים שופיק. הגרסה הראשונית של האתר נוצרה במהלך חודשים וחצי בלבד.
במאי 2009 היו לחברה כ-60 עובדים והמכירות שבוצעו דרך האתר עברו את ה-10 מיליון דולרים בחודש, כאשר העלייה בפופולריות של האתר ובמקביל העניין המוגבר של הצרכנים במוצרים מותאמים אישית וזולים יותר יוחסה למיתון בארצות הברית.
במרץ 2010 האתר הכיל שבעה מיליון משתמשים רשומים מכל רחבי העולם. כמו כן, במהלך 2010 ההכנסות של האתר צמחו מ-180 מיליון דולרים בשנה ל-314 מיליון דולרים בשנה.
במרץ 2011 האתר השיק רשת חברתית מקוונת בסגנון פייסבוק בשם "People Search" "על מנת לסייע לקונים וגם למוכרים לתקשר זה עם זה ולהפוך לחברים".
פעילות
האתר גובה דמי רישום בסך 20 סנט עבור כל פריט שמוצג באתר ולוקח 3.5% מכל מכירה, כאשר עלות מרבית הפריטים שנמכרים היא בין 15 עד 20 דולרים.
אופי המוכרים באתר מגוון, והם כוללים בין היתר חובבים ועד אמנים מקצועיים המתפרנסים בעיקר ממכירת יצירותיהם דרך האתר.
אולימפיאדת לילהאמר (1994)
ישראל השתתפה לראשונה בתולדותיה במשחקי החורף האולימפיים, כששלחה לאולימפיאדה זו נציג בודד - המחליק האמנותי על קרח מיכאל שמרקין.
לאו רומני
הלֵאוּ (ברומנית: Leu, ברבים: לֵאי, לפי תקן ISO 4217 סימנו: RON) הוא ההילך החוקי של רומניה. לאו אחד מחולק ל־100 באני (Bani) (ראו באן למקור השם). בשמו המלא במדינה הוא מופיע כ-Leu românesc.
המטבע קיים מאז יסודו של הבנק הלאומי הרומני בשנת 1880. התאלר ההולנדי הקרוי leeuwendaler נשא על אחד מפניו דמות של אריה. המטבע היה פופולרי מאוד בנסיכויות הדנובה ובחצי האי הבלקני ומכאן נגזר שמו של המטבע הרומני, לאו (leu - אריה) וגם המטבע הבולגרי, לב והמטבע האלבני לק.
ב־1 ביולי 2005 שונה הסימול הישן ROL לסימון החדש RON (לאו חדש) והוחלט שלאו חדש אחד יהיה שווה ערך ל-10,000 לאי ישן. יש המכנים את הלאו החדש "לאו קשה" (Leu Tare). הוא מונפק בין היתר באמצעות מטבעות של 1, 5, 10 ו-20 באן. כמו כן, קיימת סדרת שטרות הכוללת: 1 לאו רומני, 5, 10, 50, 100, 200 ו-500 לאו.
על פי התוכנית המקורית, ממשלת רומניה תכננה להנהיג את האירו ברומניה עד 2014, יוזמה שלא צלחה. ניסיון נוסף להחליף את הלאו באירו עד 2020 נכשל גם הוא. כיום מנסה רומניה להנהיג את האירו עד 2024.
ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית
ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Small Business and Entrepreneurship) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית. הוועדה מפקחת על הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית ואחראית על מחקר וחקירת הסוגיות הנוגעות לעסקים הקטנים של אזרחי ארצות הברית.
היסטוריה
ב-8 באוקטובר 1940 הוקמה בסנאט האמריקאי הוועדה המיוחדת לחקירת ולסקירת בעיות של ארגוני עסקים קטנים (שכונתה גם הוועדה המיוחדת לחקר בעיות של עסקים קטנים אמריקאים). ב-31 בינואר 1949 הופסקה הפעילות של ועדה מיוחדת זו, אך ב-20 בפברואר 1950 הוקמה "הוועדה המיוחדת לעסקים קטנים" עם אישור החלטה מספר 58 של מליאת הסנאט במהלך הקונגרס ה-81. הרכב ועדה זו מנה תשעה סנאטורים בלבד, ובראשו עמד הסנאטור ג'ון ספרקמן מאלבמה. זו הייתה הוועדה הנבחרת הראשונה שהקים הסנאט הפועלת עד היום.
פעילות הוועדה הנבחרת ב-25 במרץ 1981 נפסקה, ואז הפכה לוועדת העסקים הקטנים ותפקדה כוועדה קבועה. ב-29 ביוני 2001 שינה יושב ראש הוועדה, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס, ל"ועדת העסקים הקטנים והיזמות". תחומי השיפוט של הוועדה עברו במרוצת השנים שינויים רבים מאז נוסדה לראשונה, באמצעות מתן סמכויות נוספות או על ידי שינוי אופן מינוי חברי הוועדה. אף שהוקמה לראשונה כוועדה נבחרת עם אחריות מוגבלת, היא מחזיקה כיום כמעט בכל המאפיינים של ועדה קבועה, כפי שתואר על פי כלל מספר 25 של הסנאט.
במהלך הקונגרס ה-96 של ארצות הברית (1979–1981) פעלה הוועדה למען חקיקה המאשרת מחדש את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית ושהרחיבה את הסוכנות כך שתכלול תוכניות הלוואה למעסיקי עובדים, מרכזים לפיתוח עסקים קטנים והגדלת הסיוע בפיתוח יצוא לעסקים קטנים. מאז נוסדה הוועדה, התקיימו במסגרתה דיונים בנושא הפחתת והסרת עבודות ניירת (מה שהוביל בסופו של דבר לחקיקת "חוק הפחתת הניירת" בדצמבר 1980), הקמת הון, רפורמה ב"חוק מיסים וניירות ערך לעסקים קטנים", השבתת מפעלי פלדה והשפעת האינפלציה על פעולות הממשלה בענף השיכון.
נקר בלוטים
נקר בלוטים (שם מדעי: Melanerpes formicivorus) הוא מין של נקר בגודל בינוני מהסוג Melanerpes, החי במרכז אמריקה ובחלקה הדרום-מערבי של צפון אמריקה. הוא ידוע בעיקר בשל מאגרי אחסון הבלוטים שהוא מקים בעצים. הנקרים ניזונים בעיקר מבלוטים, אך גם ממוהל, חרקים ופירות.
תיאור
ראשו, גבו, כנפיו וזנבו של נקר בלוטים בוגר הם בצבע שחור, בעוד מצחו, גרונו, בטנו ושתו בצבע לבן. עיניו לבנות גם הן. בחלק קטן מגבו של הנקר יש נוצות ירוקות. לזכר בוגר יש כיפת נוצות אדומה, בעוד אצל הנקבה כיפת הנוצות קטנה יותר, ויש רווח בצבע שחור בין הכיפה למצח. בזמן תעופה, ניתן לראות את העיגולים לבנים שעל כנפיו של הנקר. קריאתו של נקר הבלוטים מזכירה במעט צחוק.
אורכו של הנקר הוא כ-21 ס"מ, ומשקלו כ-85 גרם.
מאגר הבלוטים והגנה עליו
נקרי בלוטים ידועים במאגרי אחסון הבלוטים שהם אוגרים בקיץ, על מנת שיישאר להם מזון בחורף. עצים, בניינים, עמודי חשמל או אף רדיאטורים משמשים לאגירת הבלוטים. הבלוטים מאוכסנים בחורים שנקדחו במיוחד עבורם, מה שיוצר מאגרים עצומים של בלוטים, הנאגרים על ידי כל צאצאי המשפחה האחראית לעץ. הנקר בדרך כלל מתחיל להכניס בלוטים (בלוט אחד לחור) לחורים טבעיים בעץ או לסדקים בקליפתו, ורק לאחר שאזל המקום הוא מתחיל לקדוח חורים בעץ בעצמו. אם הבלוטים התייבשו, הנקר מעביר אותם לחורים מתאימים יותר. כל הקבוצה המגינה על הקן (ראו להלן) מגינה גם על המאגר מפשיטות של עופות אחרים, בעיקר מעורבנים. למאגר הבלוטים חשיבות כה גדולה אצל נקרי הבלוטים, עד כי נקרי בלוטים עשויים לקנן בסתיו על מנת לנצל את יבול הבלוטים השופע, התנהגות רבייה מאוד לא נפוצה בקרב עופות. אם אזל מאגר הבלוטים, הנקר נודד.
רבייה
בכמה מהאוכלוסיות של נקרי הבלוטים הם מונוגמיים, ובאוכלוסיות אחרות הם פוליגמיים. מספר נקבות עשויות להטיל את ביציהן לתוך אותו קן, אם כולן שומרות עליו. הנקבה מטילה כארבע ביצים בצבע לבן-סגלגל בכל תטולה, בהפרש של 24 שעות בין הטלה להטלה. לאחר 14 ימים הביצים בוקעות, ו30–32 ימים לאחר הבקיעה הגוזלים עוזבים את הקן. נקרי בלוטים עשויים להשתמש באותו קן למשך עונות קינון רבות.
תפוצה
תחום תפוצתו של נקר הבלוטים מתפרש על צפון מערב אורגון, קליפורניה, מערב אמריקה ומערב מקסיקו, האזור ההררי במרכז אמריקה ובאנדים הצפוניים של קולומביה. סביבת המחיה המועדפת על הנקר היא יערות אלונים, על אף שהוא גם מקנן ביערות של אשוחי דאגלס, סקוויות ויערות טרופיים כל עוד עצי אלון נמצאים בסביבתו. נקר הבלוטים גם מקנן לעיתים בפארקים שבהם יש מספר גדול של עצי אלון.
גבי ללוש
גבי ללוש (1948 – 19 באוגוסט 2011) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כראש עיריית דימונה בשנים 1989–2003.
גבי ללוש נולד בקזבלנקה שבמרוקו בשנת 1948. בנעוריו היה פעיל בתנועת "דרור" הציונית. בשנת 1961, כשהיה בן 13, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בדימונה. מגיל צעיר היה חבר בתנועת בית"ר ובתנועת החֵרוּת. עד שנת 1977 עבד ללוש כמנהל חשבונות ב"בנק קרדיט" ומאוחר יותר בחברת "עמידר".
בשנת 1979 נבחר כחבר מועצת עיריית דימונה מטעם מפלגת הליכוד. בשנים אלו מילא תפקידים שונים בליכוד כגון חבר מרכז, חבר מזכירות וגזבר סיעת "תכלת-לבן" בהסתדרות העובדים הכללית. בשנת 1989 נבחר לתפקיד ראש עיריית דימונה.
בבחירות המוניציפליות בשנת 2003 הפסיד למאיר כהן.
נפטר ב-19 באוגוסט 2011.
בנו, אריאל ללוש, עורך דין במקצועו, מכהן כסגן ראש העיר דימונה.
הדרבי של וינה
הדרבי של וינה הוא משחק כדורגל עירוני בין קבוצות הכדורגל אוסטריה וינה וראפיד וינה מהבירה האוסטרית, וינה. שני הצדדים מהווים את שתי קבוצות הכדורגל המצליחות ביותר במדינה, כששניהן יחד מחזיקות במירב התארים הלאומיים. אלה גם שני מועדוני הכדורגל הפופולריים ביותר באוסטריה עם אוהדים ברחבי המדינה כולה.
המפגש הראשון בין המועדונים היה ב-8 בספטמבר 1911, כאשר ראפיד גברה על אוסטריה בתוצאה 1–4.
סך הכל נערכו 322 משחקים כשראפיד ניצחה 132 מהם, אוסטריה ניצחה 117 משחקים ו-73 הסתיימו בתיקו.
היריבות
שני המועדונים הגיעו משכונת היטצינג, מחוז 13, במערב וינה. היום לעומת זאת, אוסטריה משחקת באצטדיון פרנץ אימה בשכונת פאבוריטן, מחוז 10 שבדרום וינה בזמן שראפיד מארחת את משחקיה במערב העיר סמוך לפנציג (מחוז 14) באצטדיון אליאנץ.
ביתניה עילית
ביתניה עילית היא אתר בגליל התחתון, בו נערך ניסיון ההתיישבות הראשון של תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל. האתר, בצומת אלומות ליד קיבוץ אלומות, מערבית לכנרת, הוקם מעל החווה החקלאית ביתניה, ומכאן שמו. במקום אתר הנצחה.
היסטוריה
בא' באלול תר"פ (15 באוגוסט 1920) התיישבה על הרכס מעל חוות ביתניה, מצפון לח'רבת אל-מנסורה (מנסורין), קבוצה של בוגרי תנועת השומר הצעיר מאנשי העלייה השלישית, ששהתה לפני כן במושבה בית-גן הסמוכה (כיום חלק מיבנאל). קבוצת הפועלים בבית-גן מנתה למעלה מ-40 איש, אולם לקראת הקמת המחנה נערך תהליך לבחירת קבוצת חברים מצומצמת מתוכם, ובסופו עלו להתיישב 27 איש בלבד, מהם רק ארבע נשים. בין מקימי הקבוצה בלטו דוד הורוביץ, הצייר אריה אלואיל ומאיר יערי, שהצטרף לחבורה ערב העלייה לקרקע. המחנה, שניתן לו השם "ביתניה עילית", כלל צריף אחד וכמה אוהלים, ולא אחת ישנו חברי הקבוצה תחת כיפת השמיים.
אנשי ביתניה עילית נודעו בפעילות האינטלקטואלית והחברתית שלהם. בלילות היו מתכנסים לשירה ולריקודים בסגנון חסידי, לקריאת ספרים ולשיחות ממושכות. הדיונים נסבו על נושאים מהספרות וההגות האירופית בת התקופה, בהם כתבי דוסטויבסקי, ניטשה, פרויד, ויינינגר ובובר. חברי הקבוצה ביקשו להיות קהילה שתשמש מופת לחברה המגשימה את חזון התנועה, ולשם כך חתרו להיטהרות והתחדשות באמצעות עבודה, אהבה וחרות. בשונה מקבוצות אחרות, דוגמת דגניה, התארגנה ביתניה עילית כחברה חופשית, ללא כללים ומוסדות. בשיחות הארוכות נוצרו מתחים בין השאיפה לחרות הפרט ושמירה על ייחודו, לבין הדרישה לשתף את הכלל בכל הסודות במעין וידוי. נוסף לכך היחס המספרי – 4 בחורות ומעל 20 בחורים – שגרם למתח מיני בין החברים. המתחים עוררו תסיסה ומשברים חברתיים, חלק מהחברים לא עמדו בלחץ ועזבו את הקבוצה ואחד אף התאבד.
לאחר צירוף הקבוצה לגדוד שומריה באביב 1921 הנציחו חבריה את חוויותיהם בקובץ "קהליתנו" שערך נתן ביסטריצקי ב-1922. מחזהו של יהושע סובול "ליל העשרים" מבוסס על האירועים, השיחות והווידויים שתוארו בקובץ זה, ודן באמצעותם בסוגיות הערכיות שעמדו בבסיס ההתיישבות החלוצית בארץ.
ההווי המיוחד, השיחות עד אור הבוקר וההתחבטויות האידאולוגיות יצרו לביתניה עילית דימוי אגדי, היו שכינו אותה "קן הנשרים", ורבים רואים בה גורם מעצב שהשפיע במידה רבה על אופיים של קיבוצי השומר הצעיר. בשנת 1964, שנת היובל של התנועה, נחנך במקום אתר הנצחה ובו מבנה דמוי אוהל ותצפית נוף רחבה לעבר עמק הירדן, הכנרת, הגלעד, רמת הגולן והחרמון. בתוך האהל חקוקים שמותיהם של 73 הקיבוצים של הקיבוץ הארצי שהיו קיימים בעת ההיא. את אתר ההנצחה והאוהל תכנן האדריכל יחיאל ערד.
חגיגות עשור לחידוש ההגשמה השומרית
ב-26 בספטמבר 2010, חול המועד סוכות תשע"א, נפגשו חברי תנועת הבוגרים של השומר הצעיר לחגוג עשר שנים להתחדשות ההגשמה בתנועת השומר הצעיר. לקראת האירוע נעשה שיפוץ וניקוי יסודי לאתר על ידי חברי התנועה. בערב האירוע נחנך שלט חדש המתאר את סיפורה של ביתניה עילית, הועלה מופע על ידי בוגרי התנועה ולבסוף נערך מפקד אש בהשתתפות 800 שותפים לתנועת הבוגרים.
עצם ססמואידית
תפקיד העצמות הללו הוא לשמש כמעין גלגלת באזורים מפרקיים, ובכך הן משפרות את יעילותם של השריר והגיד בהפעלת כוח. לדוגמה, עצם הפיקה, העצם הססמואידית הגדולה ביותר בגוף, משמשת כגלגלת בעת הפעלתו של השריר הארבע-ראשי שתכליתו ליישר את הברך. הפיקה מחוברת בחלקה העליון לגיד הארבע ראשי ובחלקה התחתון אל רצועת הפיקה אשר מחוברת אל עצם השוקה. כאשר השריר הארבע ראשי מתכווץ, עצם הפיקה פועלת כמנוף על נקודת משען בקצה התחתון של עצם הירך, וממירה את כיוון כוחו של השריר.
תהליך ההסתיידות של העצמות הססמואידיות מהווה אינדיקטור לשלב ההתבגרות והגדילה של הפרט, וקורה בנערות לפני נערים.
בבני אדם
באופן תקין, אצל מרבית האוכלוסייה העצמות הססמואידיות נמצאות במפרקים שונים, כגון:
וריאנטים אנטומיים נפוצים
קיימות עצמות ססמואידיות שאינן נמצאות אצל רוב האוכלוסייה, אך הן אינן פתולוגיות ומדובר בווריאנט אנטומי תקין:
חשיבות קלינית
בעיה קלינית נפוצה המערבת את העצמות הססמואידיות היא ססמואידיטיס - דלקת של העצמות הססמואידיות בכף הרגל. דלקת זו מאופיינת בכאב בזמן דריכה על הרגל. הדלקת נפוצה יותר בקרב ספורטאים אשר עיקר פעילותם מרוכזת בכפות הרגליים, כדוגמת אצנים ורקדנים.
כמו כן, ייתכן כי יהיה שבר באחת העצמות הססמואידיות. שבר כזה הוא בדרך כלל קשה לאבחון משום שהוא עלול להראות כשתי עצמות נפרדות, במקום עצם אחת שבורה.
בנוסף לכך, בגלל אספקת דם נמוכה לעצמות הססמואידיות, עלול להיגרם נמק בעצם שיוביל למות הרקמה.
דני זיפר
דני זִיפֶּר (נולד ב־1933) הוא מדען, פרופסור, ואיש חינוך ישראלי. מחלוצי תחום הנדסת תעשייה בישראל. זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל ובתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
ביוגרפיה
פרופ' דני זִיפֶּר, איש אקדמיה, חינוך ותרבות. נולד בתל אביב בשנת 1933 ולמד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובגימנסיה הרצליה. היה חניך בתנועת הנוער -- התנועה המאוחדת. בהיותו נער בן 15, במלחמת העצמאות, העביר הודעות ומסרים באמצעות אופניו ללוחמים שבשדה הקרב.
בצבא שירת בנח"ל והדריך טירונים במחנה אלנבי שבירושלים. בתום שירותו בצבא למד הנדסת מכונות בטכניון ובתקופה הזאת של לימודיו השתתף בתור חייל מילואים בקורס קצינים. במילואים שירת בחיל התותחנים ובחיל החימוש, והשתתף בשלוש ממערכות ישראל. הוא השתחרר בגיל 55 בדרגת סרן.
בשנת 1959 נסע לניו-יורק והשלים תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה. עם שובו ארצה החל לעבוד ברפא"ל, הוא היה חבר בצוות הפיתוח של ה-"שפריר", טיל האוויר הישראלי הראשון ושימש מנהל הניסויים בצרפת. בשנת 1967 נסע עם משפחתו לאטלנטה שבארצות הברית והשלים את לימודי הדוקטורט בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת Georgia Tech שבאטלנטה.
בשנת 1971 שב ארצה, הקים באוניברסיטת תל אביב את המחלקה להנדסת תעשייה, ייסד את התכנית ללימודיה, ותחת ניצוחו חוללה המחלקה מהפכה בתחום לימודי התעשייה בישראל. פרופ' זִיפֶּר עמד בראש המחלקה שנים רבות וקיבל מעמד של פרופסור בשנת 1977. הוא התמחה בתחומי ניתוח מערכות ייצור, תפעול, מחשוב ומערכות מידע וחינך דורות רבים של מהנדסים למצוינות.
תפקידים ציבוריים
דני זִיפֶּר כיהן בהתנדבות בוועדת המעקב לתוכניות אקדמיות להנדסת תעשייה וניהול מטעם המועצה להשכלה גבוהה. וסייע ליו"ר ועדת הכספים של הכנסת. בשנת 2006 זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל.
פרופי זִיפֶּר פעל רבות בהתנדבות למען תושבי תל אביב-יפו: בין השאר כיהן בתור סגן יו"ר הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה. בשנת 2009 סייע לוועדת גל, שעסקה בעתידה של תחנת הכוח רידינג. הוועדה קבעה, כי יש ליצור איזון נכון בין הצורך לספק חשמל לבין הרחבת השטחים הירוקים בעיר ואת המלצותיה אימץ השר הממונה.
בתור חובב תרבות ומוזיקה מושבע הוא תומך במוסדות התרבות של העיר וכיהן בתור חבר בדירקטוריון המשכן לאמנויות הבמה.
משפחה
דני זִיפֶּר היה נשוי לשוש זִיפֶּר, אשר נפטרה ב-2018. יש לו 2 ילדים, משה, פרופסור למדעי המחשב, ויובל, איש היי-טק, וכן 6 נכדים.
יקיר העיר ת"א
פרופי דני זִיפֶּר מתגורר בתל אביב-יפו כל חייו. הוא מיקד את פעילותו האקדמית, המקצועית והציבורית בעיר, ובשנת 2021 זכה בתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
פרשת הרצח בחולות תל נוף
פרשת הרצח בחולות תל נוף בשנת 1937 לוותה בתאוריית קשר ומשפט סנסציוני שהסעיר את היישוב בארץ ישראל, זכתה לסיקור נרחב בעיתוני ארץ ישראל, ואף להדים בעיתונות העולם. קורבן הרצח היה המהנדס יעקב צוַואנגֶר, ובהריגתו הורשע סוחר הקרקעות ראובן שֶיינצוִיט.
הזירה, הקורבן והרוצח
זירת הרצח בחולות תל נוף הייתה ב-1937 שטח בלתי מיושב של גבעות חול, קוצים ופרדסים. כעבור שנים אחדות, במלחמת העולם השנייה, נבנה במקום שדה תעופה צבאי בריטי, לימים בסיס חיל-האוויר תל נוף.
קורבן הרצח, המהנדס יעקב צוואנגר (Zwanger), נולד ב-1883 בחרקוב שבאימפריה הרוסית. בצעירותו הצטרף לתנועה המהפכנית ובשנת 1905 נדון למאסר על השתייכותו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהייתה מחוץ לחוק. צוואנגר נמלט מהכלא וברח מרוסיה, בתחילה לאוסטריה ולאחר מכן לארגנטינה, בה חי 9 שנים בעובדו כמהנדס. בשנת 1917, עם פרוץ מהפכת אוקטובר, חזר לרוסיה והגיע לאזור הקווקז, שם מונה לעוזר שר התחבורה, האחראי על נמלי הים השחור. בשנת 1920 נעצר על ידי גייסות "הצבא הלבן" של הגנרל אנטון דניקין ונדון למוות, אך הצליח להימלט והגיע לאיסטנבול ומשם לארץ ישראל. בארץ ישראל עבד בסולל בונה, בחברת החשמל ובחברת פיק"א עד לשנת 1930, שבה עזב את ישראל בשל מצב בריאותו ועבר לפריז. לאחר שלא מצא עבודה מתאימה חזר לארץ ישראל בשנת 1933. בשובו עבד כמהנדס עצמאי, אך בשנתיים האחרונות לחייו סבל מקשיים כלכליים ומבעיות בריאות. התגורר בשכונת מונטיפיורי בתל אביב והיה חבר ועד השכונה.
הנאשם ברצח המהנדס צוואנגר היה ראובן שיינצויט (Schenzvit) יליד שנת 1900, שהיה בשנות השלושים סוחר קרקעות, איש עסקים וקבלן בניין. רוב אדמות תל נוף היו בבעלותו, והוא שיווק אותן כאדמות עיר האמורה להיבנות במקום. לפרויקט קרא "תל נוף", על מנת שיזכיר את שמה של העיר תל אביב, שהחלה לשגשג באותה תקופה בעקבות גלי העלייה הרביעית והעלייה החמישית. שיינצויט היה הראשון בארץ ישראל שהשתמש בפרסום בקולנוע כערוץ שיווקי לקידום המיזם שלו ואת לקוחותיו מצא בין יהודי פולין, שהתעניינו בהשקעה בעיר העתידית. אלא ששיינצויט לא התכוון כלל לבנות עיר במקום, אלא רק לצבור הון ממכירת הקרקעות.
התעלומה והחקירה
ב-10 במרץ 1937 נעלם המהנדס יעקב צוואנגר מביתו בשכונת מונטיפיורי בתל אביב. בני משפחתו וידידיו, שדאגו לשלומו, החלו לחפש אחריו. משטרת המנדט עצרה לחקירה שניים מהאנשים שהיה לו קשר עמם, ראובן שיינצויט ועוזרו יוסף מילר (שנקרא גם בשם המשפחה שטורמהיים), לאחר שנתגלה מכתב מ-10 בפברואר שכתב שיינצויט לצוואנגר, שבו הזמינו לפגישה עמו במלון בפתח תקווה, אך לאחר מכן שחררה את השניים ומסרה שצוואנגר ברח מארץ ישראל כדי להימלט מנושיו. לאחר חיפושים וחקירות שבוצעו בראשות יצחק קרליק נעצר שיינצויט שנית. ב-28 במרץ 1937 נתגלתה גופתו של צוואנגר קבורה בחולות תל נוף, בבור המכוסה בגרוטאות ברזל ובחול. כחשודים ברצח נעצרו שיינצויט, מילר ושני עוזריו של שיינצויט, עבד אלקאדר ראי ועבד אלקאדר ג'אבר. החשד נפל עליהם היות שלנרצח היו עסקים עם שיינצויט והוא נראה לאחרונה במשרדו של שיינצויט בבוקר יום היעלמותו. ארבעת החשודים הובאו לבית החולים הדסה בתל אביב, שם זיהה שיינצויט את הגופה כגופתו של צוואנגר. בצאתם מבית החולים נתקלו באשתו של צוואנגר שזעקה נגדם, ושיינצויט ענה לה ביידיש: "אני חף מפשע".
ב-30 במרץ 1937 הובאו שיינצויט, מילר ועבד אלקאדר ראי להארכת מעצר בפני שופט שלום. שיינצויט ומילר הכחישו כל קשר לרצח, בעוד שעבד אלקאדר ראי הטיח כלפיהם כי הם יודעים היטב על הרצח. לדבריו הוא קבר את הגופה בבור שחפר יומיים קודם לכן בהוראתו של שיינצויט.
בחיפוש שערכה המשטרה בביתו של שיינצויט, נתגלתה מערכת של מיקרופונים חבויה בקירות הבית. בחיפוש שנערך בביתו של עבד אלקאדר ראי בכפר מע'אר נתגלתה מערכת דומה. בעקבות ממצאים אלה דיווח "הארץ" לקוראיו: "כל השמועות על תגליות חדשות בבית שיינצויט עוררו התעניינות מרובה. מדברים על חבורת מרגלים שכאילו הייתה פעילה בארץ ועבדה לטובת הנאצים". למחרת הורחב הדיווח: "מתגבר החשד שיש כאן עניין עם מעשי ריגול בעלי היקף רחב. סבורים, שהייתה פעילה כנופיה שלמה שחבריה לא נמצאו עדיין. נמצאו תעודות כתובות גרמנית, בתוכן אחדות בלשון סתרים". בחקירתו טען שיינצויט כי המיקרופונים נועדו לצורך האזנת סתר ללקוחותיו בעת ניהול משא ומתן לרכישת מקרקעין. פרקליטיו מסרו: "הננו מבקשים לפרסם, שכל הידיעות שנתפרסמו בעיתונות שכאילו יש איזה קשר לה' ר. שיינצויט עם עסקי ריגול או הברחת נשק הן משוללות יסוד".
על מידת העניין שעוררה הפרשה בקרב הציבור בארץ ישראל מלמד הדיווח של "הארץ" על האירועים בעת הארכת מעצרם של שלושת החשודים: "בבית המשפט ומחוצה לו נתאסף קהל של למעלה מאלף איש. הרבה עלו על הגגות על העצים ועל הגדרות".
יעקב צוואנגר נקבר בבית הקברות נחלת יצחק ב-30 באפריל 1937. השאיר אחריו אלמנה וארבע בנות, שהמבוגרת בהן בת 14.
המשפט
ראובן שיינצויט הועמד לדין בפני בית הדין לפשעים חמורים בירושלים. על הנאשם הגן נסיב אבקריוס ביי, מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט. ישיבת הפתיחה של המשפט נקבעה ליום 4 במאי 1937 ולאחר מכן נדחתה ליום 12 ביולי. עוד לפני פתיחת המשפט, ב-22 באפריל 1937, שוחרר יוסף מילר ממעצרו והוכרז כעד המלך (כיום - עד מדינה). בהמשך הוכרז אף עבד אלקאדר ראי כעד המלך. ימים אחדים לפני פתיחת המשפט נעתר זקן השופטים, הארי הרברט טראסטד, לבקשת הסנגור, שהתבססה על סעיף מיוחד בחוק לפי תיקון משנת 1935, כי בית המשפט לפשעים ידון בהרכב של זקן השופטים עצמו בלבד כדן יחיד. הייתה זו הפעם הראשונה בתקופת המנדט שבה דן שופט יחיד במשפט רצח.
בישיבת בית המשפט ביום 19 ביולי הופיע עבד אלקאדר ראי כעד מטעם התביעה, והעיד כי הוא לא היה עד ראייה לרצח, אך שיינצויט ומילר הם שרצחו את צוואנגר, מאחר שביום 10 במרץ מצא את שניהם עם הגופה על מגדל המים בתל נוף ועזר בקבורתה. כן הכחיש כי סיפר בעת מעצרו לאחד האסירים בכלא כי שיינצויט לא רצח את צוואנגר. מומחה לכתב יד העיד באותה ישיבה כי כתב היד על גבי טופס משלוח מברק, שנשלח כאילו על ידי הנרצח לאשתו, מירושלים לתל אביב, זמן קצר לאחר היעלמו של הנרצח, בו הוא מודיע לה כי הוא נוסע לעבר הירדן, תואם את כתב ידו של שיינצויט וכי ניכר היה שהכותב ניסה להסוות את כתב ידו.
באותה ישיבה הופיע גם יוסף מילר כעד התביעה. עדותו של מילר לא עלתה בקנה אחד עם עדותו של עבד אלקאדר ראי. מילר העיד כי שימש כסוכן של שיינצויט למכירת קרקעותיו ומילא עבורו שליחויות שונות. לדבריו שלח אותו שיינצויט לחיפה בשליחות כלשהי ואז בא בעצמו לחיפה ואמר לו כי צוואנגר נעלם והמשטרה מחפשת אחרי מילר, מאחר שהוא נראה בחברתו של צוואנגר זמן קצר לפני היעלמו. שיינצויט התרה במילר שלא ייגש למשטרה וטען כי צוואנגר נהג להיעלם לעיתים וקרוב לוודאי יחזור בקרוב. שיינצויט הוסיף שמסר למשטרה שאינו מכיר את מילר וביקש ממילר שלא יגלה שנסע לחיפה בשליחותו של שיינצויט, ואז הכתיב לו מכתב בו מספר מילר כי יצא לחיפה למטרות עצמו. על שאלות הסנגור האם היה בתל נוף, האם עזר להרוג את צוואנגר והאם עזר לקבור אותו, השיב העד:.
בישיבת בית המשפט ב-23 ביולי הופיעו העדים מטעם ההגנה. מומחה אחד לכתב יד העיד כי השווה את העתק המכתב שנשלח לכאורה על יד צוואנגר למכתבים שנכתבו על ידו ומצא כי כתב היד על העתק המברק אינו של הנאשם, אך ניכר היה כי הכותב ניסה להסוות את כתב היד. מומחה נוסף לכתב יד העיד אף הוא כי כתב היד על העתק המברק אינו של הנאשם, אך מצא כי זהו כתב יד טבעי. השופט הארי הרברט טראסטד ביקש מהעד הסבר להבדל שבין חוות הדעת שלו כי כתב היד היה טבעי, לבין זה של המומחה שהעיד לפניו כי היה ניסיון להסוות את כתב היד, העד חזר וטען כי לא גילה כל ניסיון להסוות את כתב היד. אסיר בבית הסוהר המרכזי בירושלים העיד כי עבד אלקאדר ראי סיפר לו בכלא כי שיינצויט חף מפשע וכי הוא העיד נגד שיינצויט לאחר שהוכה על ידי השוטרים.
מלבד העדים העיקריים הופיעו במשפט עדים מומחים, רופאים וחוקרי משטרה. בסך הכל הופיעו במשפט, שנערך כמעט ברציפות, יום אחר יום, במשך רוב חודש יולי, 52 עדים. בסיום העדויות נשמעו סיכומי הצדדים מפי התובע, הפרקליט הכללי הבריטי אלן רוז ומפי הסנגור אבקריוס ביי. המשפט זכה לכיסוי נרחב בעיתונות.
הכרעת הדין
ביום 27 ביולי 1937 נתן זקן השופטים טראסטד את פסק הדין במשפטו של שיינצויט. באולם נכחו אשתו של שיינצויט ואלמנת הנרצח, שלא נעדרה מאף ישיבה של בית המשפט. קריאת פסק הדין ארכה שעה וחצי. שיינצויט ישב שווה נפש בעת קריאת פסק הדין, כפי שהיה בכל ישיבות בית המשפט. לשאלת השופט "האם יש לך משהו לומר?" השיב "אני חף מפשע". רק כשהחל השופט בהקראת נימוקי פסק הדין ניכר היה על פניו של הנאשם רגש מסוים. השופט ניתח את הממצאים והעדויות שהובאו במשפט, והגיע לקביעות הבאות:
לאור קביעות אלה פסק השופט כי הנאשם גרם למותו של צוואנגר, ואז הוסיף ופסק כי לא הוכחה כוונה תחילה (כלשון השופט - premeditation) מצד הנאשם לבצע רצח, אמנם המוות היה בחניקה, אך לא הובאו עדויות ראייה על ההתרחשות שהובילה לחניקה. בפסק דינו לא הזכיר השופט טראסטד כל טענה או ראיה בדבר תאוריית קשר או ריגול. לאור כל האמור הרשיע השופט את ראובן שיינצויט בהריגה, אף כי הוא הועמד לדין באשמת רצח, ודן אותו לחמש עשרה שנות מאסר. כמו כן, במסגרת סמכותו לחייב נאשם במשפט פלילי לשלם דמי נזק לקרבן הפשע, חייב השופט טראסטד את שיינצויט בתשלום דמי נזק בסך 250 לא"י ליורשיו של יעקב צוואנגר.