cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהושע בר-מסדה
חיים אישיים
משנת 1960 היה בר-מסדה נשוי לאלה בר-מסדה לבית ויקסמן, מרצה לתולדות האומנות במכללת אורנים ובמסגרות אחרות, ולהם 3 בנים: דני בר-מסדה - מתגורר ב"בית אורי", ד"ר שי בר - מרצה לארכיאולוגיה באוניברסיטת חיפה, ואבי בר-מסדה - פרופסור למדעי הסביבה באוניברסיטת חיפה. לאלה ויהושע 5 נכדים. הם התגוררו בטבעון משנת 1968 עד שנת 1974 וחזרו לצמיתות לטבעון משנת 1983. בר-מסדה היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב.
שליחות יד
שליחות יד הוא דין בדיני השומרים, הקובע כי שומר חינם ושומר שכר שהגביהו את החפץ עליו הם שומרים, על מנת להשתמש בו. מתחייבים השומרים במקרי אונס אף אם לא השתמשו בחפץ.
זמן החיוב
בתלמוד בבלי נחלקו האמוראים רב ולוי האם מתחייבים על שליחות כבר מעת ההגבהה כשמטרת לחסר או שמתחייבים רק בשעת החיסרון בפועל. להלכה שליחות יד צריכה חיסרון אך החיוב הוא כבר מזמן הגבהת הפקדון בשביל לחסרו.
הלכות החזרה
נחלקו תנאים בשאלה, מה דינו של שומר שנטל את הפקדון כדי להשתמש בו ולאחר מכן נמלך והחזירו למקומו: רבי ישמעאל סובר, שכיון שהשומר החזירו למקומו עוד לפני שהשתמש בו, חזר השומר לדינו ואינו מתחייב באונסים. לעומתו סובר רבי עקיבא, כי כל עוד לא הודיע השומר לבעל הפקדון על כך, הריהו חייב באחריותו לדעתו, מרגע שהשומר שלח יד בפקדון דינו כגזלן ולא כשומר. מחלוקת דומה קיימת בכל גנב שרוצה להחזיר את החפץ הגנוב לבעלים. האם חייב לעדכן את הבעלים או לא. להלכה נפסק בשולחן ערוך שאינו יכול להיפטר אלא על ידי החזרה לבעלים, או על ידי החזרה לרשותו של הבעלים אם מעדכן את הבעלים.
שליחות יד במחשבה
שומר שחשב לשלוח יד בפיקדון, כגון שאמר בפני עדים שישלח בו יד, נחלקו בית שמאי ובית הלל בדינו: לדעת בית שמאי, הריהו מתחייב באונסים כאילו כבר שלח בו יד. זאת למדים הם ממה שנאמר: "על כל דבר פשע" - כבר משעה שדיבר לשלוח בו יד, הריהו פושע. לעומתם סוברים בית הלל, כי אינו מתחייב באונסים עד אשר ישלח בו יד בפועל, שכן מקרא מלא אומר: "אם לא שלח ידו במלאכת רעהו". להלכה, פוסק השולחן ערוך שאין מתחייבים במחשבה לשלוח יד אפילו אם יש עדים על כך.
פארק אלרטון (אילינוי)
פארק אלרטון (באנגלית: Allerton Park) הוא פארק המשתרע על פני 6 קמ"ר, מרכז טבע, ומרכז כנסים הממוקם בסמוך לעיר מונטיצ'לו שבמדינת אילינוי בארצות הברית. הפארק ובית האחוזה שבו החוות (באנגלית The Farms) נבנו ועוצבו על ידי איש העסקים, מעצב הגנים ואוסף האומנות רוברט אלרטון ושותפו לחיים ג'ון גרג אלרטון. בשנת 1946 העביר ג'ון גרג אלרטון את הבעלות על שטח הפארק לידי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בשטח הפארק עובר נהר סנגמון והשטח הטבעי בפארק מוכר כאתר טבע לאומי. בשנת 2007 הוערך מספר המבקרים בפארק בכמאה אלף מבקרים בשנה.
היסטוריה
השטח נקנה במאה ה-19 על ידי סוחר הבקר סמואל אלרטון, מייסד הבנק הראשון של שיקגו ושוק הבשר של שיקגו. בנו, רוברט אלרטון, ירש את השטח ובחר לשנותו לאחוזה כפרית. רוברט אלרטון היה בעל עניין רב באומנות ועיצוב גנים. רוברט טייל ברחבי אירופה יחד עם הארכיטקט ג'ון בורי מפילדלפיה כדי למצוא השראה לעיצוב האחוזה החדשה. מקור ההשראה העיקרי לאחוזה ולפארק היה לבסוף בית האם של הרוזן של דיסרט על גדת התמזה מחוץ ללונדון.
האחוזה נבנתה בשנת 1900 מתוכניות של בורי. רוברט החל לאסוף פסלים ורעיונות לעיצוב הגנים בשנות העשרים יחד עם שותפו לחיים ג'ון גרג אלרטון.
המשבר הכלכלי של סוף שנות העשרים, ועלויות מלחמת העולם השנייה הביאו לכך שהאלרטונים לא יכלו להמשיך להחזיק את האחוזה בכוחות עצמם. בשנת 1946 העביר רוברט אלרטון את האחוזה ושטח הפארק לידי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין כמקום חינוכי ומחקרי.
זמר השמש
גן הפסלים מסתיים בפסל זמר השמש, שפוסל מברונזה על ידי קארל מילס בשנת 1929 והוצב במקומו הנוכחי בשנת 1932. גובהו של הפסל חמישה מטרים ומשקלו טונה.
רוברט וג'ון אלרטון ראו את הפסל המקורי לראשונה בנמל מול הארמון הלאומי של סטוקהולם. בעת ביקור בגנו של מילס ראו השניים העתק קטן יותר של הפסל אך ללא ידיים וראש וחשבו כי מידותיו יתאימו לספריית האחוזה. רוברט ביקש ממילס להכין לו העתק של הפסל שבגנו אך שיהיה בעל ראש וזרועות "כמו הפסל שבנמל". מילס ככל הנראה לא הבין את כוונתו של רוברט, כיוון שהוא שלח לשניים העתק בגודל מקורי של הפסל בנמל.
הפסל הועבר למרחק של כשלושה קילומטרים מן האחוזה עצמה לאחר שכשהועמד לצד המבנה, הגיע ראש הפסל לחלון חדר השינה שבקומה השנייה.
הפסל המקורי הוא פרשנותו של מילס לשיר "שיר לשמש" של המשורר השוודי אסיאס טגנר. השיר מתאר את השמש כמלאך שנפל ואינו עולה ללא שיר בכל בוקר. מילס לקח את השיר הנוצרי והוסיף לו אלמנטים מתוך המיתולוגיה היוונית. זמר השמש בגרסתו של מילס הוא אל השמש אפולו והוא מוקף על ידי תשע המוזות.
ג'ון גרג אלרטון, שעיצב את הגן והמבנה שעליו הוצב הפסל, שאב את ההשראה לעיצוב ממקדש השמיים בבייג'ינג.
בשנת 2007 עבר הפסל שיקום בעלות של 39,000 דולרים אמריקאים להסרת כתובות גרפיטי ולשיקום הפטינה של הפסל.
הגנים
שטח של כשמונה מאות מטרים מכיל את גני האחוזה. הגנים כוללים מערכת גני פסלים, פרחים ושיחים. במרכז הגנים ניצב העתק קטן של אדם, פסלו של אוגוסט רודן. הפסל המקורי נמצא במכון האמנות של שיקגו. כמו כן ניתן למצוא העתקים של ונוס ושל שלוש הגרציות של אנטוניו קנובה ועוד.
השמורה הדרומית
חלקו הדרומי של הפארק נותר כשמורת שטח פתוח כל עוד היה בבעלות האלרטונים. כיום נכבשו בשטח שבילי הליכה המובילים מחניות סביב הפארק אל הנחל. השבילים כולם מסומנים ובחלקם יש אף שלטים המסבירים על חקלאות השיטפונות של מרכז אילינוי. האזור כולל גם 200 מטרים רבועים של אזור ערבה משוקמת. שטח זה שוקם בשנות החמישים של המאה ה-20 וכיום מגיע לבגרות.
דארבי אלין
סמואל ראטש (באנגלית: Samuel Ratsch; נולד ב-7 בינואר 1993) הידוע ביותר בשם הבמה שלו דארבי אלין הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו הוא אלוף TNT.
החיים שלפני
לפני שהפך למתאבק מקצועי, אלין היה רוכב על סקייטבורד. לתקופה מסוימת, הוא אף היה מחוסר בית.
ארגונים עצמאיים (2015–2019)
אלין ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2015 תחת שם הבמה דארבי גרייבס. אלין התחרה תחת שם במה זה מספר פעמים עד ששינה אותו שוב, הפעם לדארבי אלין.
ביוני 2017, אלין ומאט קרוס נוצחו על ידי reDRagon (בובי פיש וקייל אוריילי) במסגרת הלילה השני של Defy5 Gigantic.
World Wrestling Network (2016–2019)
אלין ערך את הבכורה שלו עבור WWNLive באירוע Evolve 59, שנערך באפריל 2016, ובו הפסיד לאית'ן פייג'. ב-Evolve 74, הוא נוצח על ידי בריאן קייג' כתוצאה מספירת חוץ. באירוע Evolve 93, הוא הפסיד ל-DJ Z. חמישה אירועים לאחר מכן באירוע Evolve 98, שנערך בינואר 2018, הוא התחרה נגד זאק סברה ג'וניור על אליפות Evolve, אך כשל בניסיונו לזכות בתואר זה.
ב-30 באוגוסט 2018 במסגרת האירוע Evolve 113, דווח שאלין יתחרה נגד מתאבק WWE NXT, ולווטין דרים. בקרב ביניהם, אלין הפסיד לדרים. באירוע Evolve 116, אלין הפסיד למוסטפא עלי. אירוע אחד לאחר מכן, הוא רשם הפסד נוסף למתאבק WWE, הפעם לקסיוס אונו. לילה לאחר מכן באירוע Evolve 118, אלין נוצח פעם נוספת, הפעם על ידי רודריק סטרונג.
ארגונים בינלאומיים (2018–2019)
ב-14 במרץ 2019, אלין לקח חלק בטורניר ה-SSS16, שהתקיים באירוע Super Strong Style 16 של הארגון Progress Wrestling, כשכבר בסיבוב הראשון הוא הודח על ידי פול רובינסון.
הופעה בישראל (2019)
ב-15 בדצמבר 2019, אלין הגן בהצלחה על אליפות ה-NEW שלו נגד הרב סוויסה כחלק מהמופע "היאבקות בסינמה סיטי" של הארגון IPWA.
חיים אישיים
ב-21 בנובמבר 2018, אלין התחתן עם המתאבקת פריסילה קלי. לעומת זאת, באוגוסט 2020, השניים התגרשו. הוא חי בסגנון חיים סטרייט אדג'.
הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית)
הוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית (The United States Securities and Exchange Commission, בראשי תיבות: US SEC) היא סוכנות ממשלתית מסוג רשות פיקוח בארצות הברית, האחראית לניהול ופיקוח ציבורי על שוק ההון האמריקאי. הוועדה הוקמה על ידי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט ב-6 ביוני 1934 ונועדה להשיב את אמון המשקיעים בשוק ההון האמריקאי בתקופת השפל הגדול. ראש הוועדה הראשון היה ג'וזף קנדי, אביו של ג'ון פיצג'רלד קנדי, מי שהיה לנשיא ארצות הברית.
תפקידים
ל-SEC יש משימה של שלושה חלקים:
כדי להשיג את המנדט שלה, ה-SEC אוכפת את הדרישה הסטטוטורית שחברות ציבוריות וחברות מוסדרות אחרות יגישו דוחות רבעוניים ושנתיים, כמו גם דוחות תקופתיים אחרים. בנוסף לדוחות הכספיים השנתיים, על מנהלי החברה לספק חשבון נרטיבי, הנקרא "דיון וניתוח ניהולי" (MD&A), המתאר את שנת הפעילות הקודמת ומסביר כיצד התמודדה החברה באותה תקופה. MD&A בדרך כלל ייגע גם בשנה הקרובה, תוך התוויית יעדים וגישות עתידיות לפרויקטים חדשים. בניסיון ליישר את מגרש המשחקים עבור כל המשקיעים, ה-SEC מחזיקה מסד נתונים מקוון בשם EDGAR (מערכת איסוף, ניתוח ושליפה אלקטרונית של נתונים) באינטרנט שממנו משקיעים יכולים לגשת למידע זה ולמידע אחר המוגש לסוכנות.
ה-SEC מעמיד דוחות לזמינים לציבור באמצעות מערכת EDGAR. ה-SEC מציע גם פרסומים בנושאים הקשורים להשקעות לחינוך ציבורי. אותה מערכת מקוונת גם לוקחת טיפים ותלונות ממשקיעים כדי לעזור ל-SEC לאתר את המפרים של חוקי ניירות הערך. ה-SEC מקפידה על מדיניות קפדנית של אף פעם לא להגיב על קיומה או מעמדה של חקירה מתמשכת.
תתארו לכם (אלבום)
תתארו לכם-האוסף המשולש הוא אלבום אוסף משולש של הזמר הישראלי שלמה ארצי, אשר יצא ב-11 במרץ 2013.
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי (באנגלית: Hyperosmolar hyperglycemic state, ובראשי תיבות: HHS) הוא סיבוך חריף של מחלת הסוכרת שבו רמות הגלוקוז בדם עולות לרמות חריגות ביותר עד כדי עלייה ניכרת באוסמולריות של הדם. מצב זה, הנגרם לרוב על רקע גורם דחק בנוכחות סוכרת מסוג 2, מתפתח בהדרגה עם סימנים של השתנה מרובה, צמא מוגבר וירידה במשקל, ועלול להגיע לירידה בתפקוד ההכרה שיכולה להתבטא בבלבול, רדמת ואף תרדמת. הטיפול במצב היפרגליקמי היפראוסמולרי כולל עירוי נוזלים ואינסולין.
תתארו לכם (אלבום)
האלבום קרוי על הלהיט הנצפה ביותר של ארצי, תתארו לכם.
אלבום זה הוא אלבום האוסף העשירי של שלמה ארצי, והשני שהוא אוסף משולש. האלבום כולל שירים של ארצי מכל אלבומיו, ביניהם: "דרכים", "אושר אקספרס", "ירח" ועוד.
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי
בשונה מחמצת קטוטית סוכרתית, סיבוך שנפוץ יותר בסוכרת מסוג 1, במצב זה אין גופי קטו בדם.
אפידמיולוגיה
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי שכיח יותר בגילאים מבוגרים מ-65 החולים בסוכרת מסוג 2. שיעור התמותה מסיבוך זה גבוה מאשר סיבוכים חריפים אחרים של סוכרת, והוא עומד על 5%–20%. התמותה מן הסיבוך נקשרת בגורמי הדחק המשרים מצב זה.
אטיולוגיה
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי יכול להיגרם כתוצאה מנטילה בלתי מספקת של אינסולין או להיות מושרה על ידי גורמי דחק, כגון אוטם שריר הלב או שבץ מוחי. גם זיהומים חמורים, כגון אלח דם ודלקת ריאות, יכולים להשרות מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי. כמו כן, מצבי נכות שבהם קיים סיכון לצריכת מים מועטה עלולים לתרום להתפתחות סיבוך שכזה.
פתופיזיולוגיה
מחסור יחסי באינסולין גורם בחולי סוכרת מסוג 2 לעלייה ברמות הסוכר בדם, הן בשל היעדר הכניסה של סוכר לתאים, אשר מתווכת על ידי אינסולין, והן בשל גליקוגנוליזה וגלוקונאוגנזה. ההיפרגליקמיה שנוצרת מעודדת השתנה אשר גורמת לירידה בנפח הדם, ירידה שמוחמרת בהיעדר שתייה וצריכת נוזלים. ההשתנה היא השתנה אוסמוטית, כלומר, הסוכר מסונן בפקעיות הכליה אך אינו יכול להיספג חזרה באבוביות, ולכן הוא מושך אחריו מים. כתוצאה מן ההתייבשות הסינון הכלייתי נפגע וריכוז הסוכר בדם עולה עוד יותר. גופי קטון אינם נוצרים במצב היפרגליקמי היפראוסמולרי, ייתכן שמאחר שבסוכרת מסוג 2 ישנה עמידות לאינסולין ורמתו בדם אינה נמוכה ביחס להורמונים המעודדים פירוק של חומצות שומן לגופי קטון – גלוקגון ואחרים.
תסמינים וסימנים
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי הוא מצב חריף אך מתפתח בהדרגה. ראשיתו בהשתנה מרובה, צמא מוגבר וירידה במשקל, אך הוא עלול להחמיר ולגרום לירידה במצב ההכרה, לרבות בלבול, רדמת ותרדמת. החולים מציגים סימני התייבשות, לחץ הדם שלהם נמוך והדופק מהיר. לעיתים הסימנים הנוירולוגיים מתבטאים בצורה מוקדית, למשל חולשת פלג או עיוורון פלג, או בפרכוסים.
בדיקות מעבדה
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי מתאפיין ברמות גלוקוז בדם של למעלה מ-600 מ"ג/ד"ל, ולעיתים אף יותר מ-1,000 מ"ג/ד"ל, ורמות אלקטרוליטים בדם – נתרן, אשלגן, מגנזיום, כלור וזרחה – תקינות. עם זאת, תכולת האשלגן והזרחה הכללית בגוף נמוכה. האוסמולריות של הדם עולה מעל ל-320 מיליאוסמול לליטר. רמות הקראטינין בדם עולות במידה בינונית וייתכנו גופי קטון. רמת החומציות של הדם העורקי גבוהה מ-pH=7.3, כשהלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני תקין ורמות הביקרבונט תקינות או מעט נמוכות.
טיפול
השלב הראשון בטיפול במצב היפרגליקמי היפראוסמולרי הוא מתן נוזלים לצורך ייצוב המודינמי – 1–3 ליטר של תמיסת מלח 0.9% למשך שעתיים–שלוש. מתן נוזלים מהיר מדי עלול להחמיר את התפקוד הנוירולוגי. לאחר השגת ייצוב המודינמי, מיועד עירוי הנוזלים להחזיר מים חופשיים לגוף, וזאת באמצעות תמיסות היפוטוניות למשך יומיים. כמו כן, הטיפול כולל החזר של אשלגן. מלבד זאת, הטיפול כולל מתן אינסולין במינון של מנה ראשונית של 0.1 יחידות לק"ג ואחר כך עירוי של 0.1 יחידות לק"ג לשעה. כאשר רמות הגלוקוז יורדות ל-250–300 מ"ג/ד"ל, מוסף גלוקוז לעירוי הנוזלים וקצב העירוי של אינסולין מופחת בעד חצי, וזאת כדי לשמור על ערכי סוכר מאוזנים. האינסולין ניתן בעירוי עד אשר החולה מסוגל לאכול בכוחות עצמו ולעבור להזרקה עצמית תת-עורית של אינסולין.
לקריאה נוספת
Alvin C. Powers, Diabetes Mellitus, Harrison's Principles of Internal Medicine, 18th Edition, McGraw-Hill Companies, 2012, Vol. 2 p. 2979.
ברק עילם
ברק עילם (נולד ב-3 באפריל 1975) הוא מנכ"ל חברת נייס.
ביוגרפיה
ברק עילם גדל בהוד השרון. התגייס לצבא בשנת 1994 ושירת כקצין ביחידת איסוף באגף המודיעין (8200). בעל תואר B.Sc בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב. רשומים על שמו שבעה פטנטים.
עילם הצטרף לנייס מיד עם שחרורו מהצבא והתחיל לעבוד כמהנדס תוכנה. משם המשיך לכהן בתפקידי ניהול בכירים בתחומי שיווק ומכירות, ביניהם הקמה והובלה של חטיבת האנליטיקה. בשנת 2010 עבר לארצות הברית והתמנה לסמנכ"ל המכירות של קבוצת האנטרפרייז של החברה באמריקה. לאחר מכן שימש נשיא נייס אמריקה, שם התמקד בהרחבת בסיס הלקוחות באמריקה.
ברק עילם התמנה לתפקיד מנכ"ל נייס בפברואר 2014. כמנכ"ל הניע טרנספורמציה באסטרטגיה של החברה, והפך אותה לחברת תוכנה חשובה המספקת פלטפורמת ענן ופתרונות מבוססי אנליטיקה. בין השאר שילב חדשנות טכנולוגית, צמיחה אורגנית, רכישת חברות בתחומים משיקים, בעיקר בארצות הברית, ומכירת חטיבות עם רמת סינרגיה נמוכה.
בין השאר ביצע את הרכישה הגדולה בתולדות נייס של חברת הענן InContact תמורת 940 מיליון דולר, ואת חברת הטכנולוגיה Nexidia.
עסקאות אלה ואחרות הובילו להגדלה משמעותית של השוק שבו פועלת נייס, ולגידול משמעותי בשוק המטרה, במכירות וברווחיות של החברה. הדבר השתקף בעלייה משמעותית במחיר המניה של החברה, שערכה עלה פי ארבעה בין השנים 2019-2014, עם שווי של כמעט 10 מיליארד דולר.
פעילות ציבורית
בנוסף לניהול החברה, עילם מוביל יוזמות חברתיות. בין השאר הוציא לפועל תוכנית לקידום נשים בטכנולוגיה בשם "קודקודה" שמטרתה הגדלת מספר הנשים בעולם הטכנולוגיה ומיועדת לנערות בגילי חטיבת הביניים. הוא זוכה להערכה ציבורית בתפקידו כמנכ"ל נייס והתברג במיקום מכובד ברשימת 50 המנכ"לים המובילים בישראל כמה שנים ברציפות.
עילם ידוע כמנכ"ל אקטיביסט המביע את דעתו על המתרחש בישראל  . בזמן המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע הביע מספר פעמים את התנגדותו הנחרצת לרפורמת לוין.
ברק עילם נשוי ואב לשתי בנות. מתגורר בניו ג'רזי.
ולידציה
ולידציה או תיקוף (באנגלית:Validation) הוא תהליך בדיקה סדור ומתועד הנפוץ בתעשיות בתהליכי פיתוח וייצור בתחומים כגון: מוצרים רפואיים, צבאיים, מזון, תוכנה ותקשורת.
יוסף א-נסירי
יוסף א-נסירי (בערבית: يوسف النصيري, תעתיק עברי: יוסף אלנצירי; נולד ב-1 ביוני 1997 בפאס שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סביליה מליגת העל הספרדית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
א-נסירי נולד בפאס שבמרוקו. הוא גדל במחלקות נוער מקומיות, ובשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של מאלגה מליגת העל הספרדית. ב-26 באוגוסט 2016 ערך א-נסירי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-77 בתיקו 2-2 נגד אספניול במסגרת המחזור השני בליגה. ב-20 בספטמבר הבקיע א-נסירי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-76 בניצחון 1–2 על אייבר במסגרת המחזור החמישי בליגה. ב-16 בינואר 2020 חתם בסביליה לחמש וחצי שנים.
קריירה בינלאומית
ב-31 באוגוסט 2016 ערך א-נסירי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד נבחרת אלבניה במשחק ידידות. את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים כבש בבעיטה מחוץ לרחבה נגד טוגו במסגרת גביע אפריקה לאומות 2017 בדקה ה-72 כאשר הוא נכנס כמחליף 12 דקות קודם לכן.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
מגב שמשה
המצאת מגב השמשה
בביקור בניו-יורק בחורף 1902, בעת נסיעה ברכבת חשמלית  הבחינה מרי אנדרסון שנהג הרכבת נסע עם חלונות קדמיים פתוחים בחלקם, עקב קושי בשמירה על החלון הקדמי נקי. כשחזרה לביתה היא שכרה את שירותיו של מעצב, עבור עיצוב מגב בהפעלה ידנית לשמירה על שמשה קדמית נקייה, ושכרה חברה מקומית שתייצר מודל עובד. היא הגישה בקשה לפטנט, וב-1903 הוענק לה פטנט ל-17 שנים עבור מגב שמשה. המכשיר כלל מנוף בתוך הרכב, ששלט על להב גומי בצד החיצוני של השמשה הקדמית. המנוף מופעל כדי לגרום לזרוע לנוע קדימה ואחורה על השמשה הקדמית. למנוף חוברה משקולת שהבטיחה מגע רציף בין המגב לבין החלון. מכשירים דומים נעשו מוקדם יותר, אבל מכשירה של אנדרסון היה הראשון שהיה יעיל. ב-1905 ניסתה אנדרסון למכור את הזכויות להמצאתה באמצעות חברה קנדית ידועה, אך החברה דחתה את ההצעה, בטיעון ש"אנחנו לא רואים בזה ערך מסחרי שיצדיק את ההתחייבות שלנו". לאחר סיום תוקפו של הפטנט בשנת 1920, והעלייה בתעשיית המכוניות, הפכו מגבי השמשה הקדמית אשר מבוססים על העיצוב הבסיסי של אנדרסון לציוד סטנדרטי. בשנת 1922 הפכה קדילאק ליצרנית הרכב הראשונה שאימצה אותם כציוד סטנדרטי.
רועי שניידר
ביוגרפיה
גדל ברעננה. הוא בוגר תיכון אוסטרובסקי בעירו והתוכנית הבין-תחומית לנוער של אוניברסיטת תל אביב. בגיל 16 שיריו ראו אור לראשונה במוסף הספרות של העיתון "הארץ". שיריו פורסמו בכתבי העת "הו!", "שבו" ו"גג".
ספר שיריו הראשון, "רועי שניידר ושירים אחרים", זכה בפרס פסח מיילין של האיגוד הכללי של סופרים בישראל לשנת 2012, וראה אור באותה שנה בהוצאת "ספרא".
ספר שיריו השני, "שלוש ארבע וְ", ראה אור בהוצאת "עולם חדש" בשנת 2016.
קישורים חיצוניים
משיריו:
על שיריו:
הרברט ספינדן
הרברט ג'וזף ספינדן (באנגלית: Herbert Joseph Spinden; 1879 – 1967) היה אנתרופולוג, ארכאולוג והיסטוריון אמנות אמריקאי, שהתמחה בחקר תרבויות אינדיאניות בארצות הברית ומסואמריקה.
ביוגרפיה
ספינדן נולד ב שבדקוטה הדרומית. ב-1902 הוא החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד, וקיבל שם את הדוקטורט בשנת 1909 בנושא בהדרכתו של. במקביל הוא פרסם ב-1908 מחקר על הקבוצת האתנית של ה. עם סיום לימודיו הוא התקבל למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע כמשנה לאוצר המוזיאון. ב-1912 ביצע מחקרים ארכאולוגים בחצי האי יוקטן שבמקסיקו, ובדרום-מערב ארצות הברית. ב-1915 הוא התחיל בפרויקט בן חמש שנים באמריקה המרכזית יחד עם הארכאולוג, ובמקביל לעבודתם המדעית שימשו השניים סוכנים של מחלקת המודיעין של הצי של ארצות הברית (Office of Naval Intelligence) והעבירו מידע, כאשר על ספינדן (סוכן מספר 56) הוטל המשימה להעביר מידע מודיעין על מדינות אמריקה המרכזית וקולומביה.
בשנת 1919 פרסם מחקר על לוחות שנה של מאיה, שיצר מתאם בין לוח המאיה ללוח השנה הגרגוריאני שאותו פרסם בספר "The reduction of Mayan dates" ב-1924, מתאם שעם זאת לא התקבל.
ספינדן נשאר במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע עד 1921, אז עזב והצטרף כאוצר ל (1921–1926). משם הוא עבר ל בבאפלו (1926–1929), אך את רוב הקריירה שלו עשה במוזיאון ברוקלין בניו יורק, (1929–1951) שם עבד בבניית האוספים הפרה-קולומביאניים והקולוניאליים ממקסיקו, אמריקה המרכזית והדרומית.
בשנים 1936–1937 היה נשיא.
בשנת 1948 התחתן ספינדן עם הרקדנית איילס גילמור (Ailes Gilmour). נולד להם בן אחד, ג'וזף.
מסקל (חג)
חג המסקל הוא חג נוצרי אתיופי המקביל לחג הצלב ומצוין ב-27 בספטמבר (לפי לוח השנה הגרגוריאני), ה-17 לחודש מסקרם (Meskerem) בלוח השנה האתיופי (11/09-10/10), שהוא החודש האחרון של עונת הגשמים. הוא החג השני בחשיבותו אחרי הטמקת והוא נחגג כבר למעלה מ-1,600 שנים.
משמעות המילה
משמעות המילה "מסקל" בשפת הגעז היא "צלב" והחג מנציח את גילוי הצלב של ישו על ידי הקיסרית פלוויה יוליה הלנה, אמו של קונסטנטינוס הגדול, בשנת 326 לספירה. הלנה, שנתקלה בקשיים למצוא את הקבר, התפללה לישו והודרכה על ידי עשן קדוש, לכיוון המקום בו איתרה את הצלב. מאז חלקים מהצלב החלו להסתובב בעולם.
מקור החג
החג נקבע רשמית ל-27 בספטמבר והוא ציין את חנוכת בזיליקת הקדושים המעונים (Martyrium) והרוטונדה של תחיית המתים (Anastsis), מעל קברו של ישו (לימים, "כנסיית הקבר"). ידוע שהחל מראשית המאה החמישית, הצלב האמיתי היה מוצג לציבור בירושלים, ביום השני של חג ההקדשה (Dedication). במהלך הימים נשכחה חנוכת הכנסייה ונשאר מציאת הצלב.
מיסוד החג
לא ברור מתי החלו האתיופים לחגוג את מציאת הצלב. האזכור הברור הראשון של חגיגות המסקל, הוא במאה ה-13. עדות כתובה ערבית של נזיר קופטי במצרים, שאומר בארבע הזדמנויות בשנה מוציאה הכנסייה האתיופית את התיבה (דגם של ארון הקודש) מהמרחב המקודש אל הציבור: חג המולד, חג הטבילה (טימקט), חג הפסחא, המוזכר גם כ"חג תחיית המתים" (Resurrection) וחג מציאת הצלב.
נראה שמי שמיסד את החג היה דווית הראשון, קיסר אתיופיה (1412-1380). שעומד בצל אביו סיפו ערד וסבו (עמדה-ציון. במהלך שלטונו החל בתרגום הספר הנוצרי החשוב "נסי מרים", חיבור שבנוסחו האתיופי, חיזק מאוד את הלגיטימציה של בית המלוכה. אחד ממפעליו החשובים הוא הבאתם לאתיופיה, של "שרידי הצלב האמיתי". אירוע זה קשור למערכת יחסי החוץ המורכבת של אתיופיה עם מצרים והפטריארך הקופטי שלה. מיד לאחר עלייתו לשלטון, נודע לדאווית שהשולטן הממלוכי אסר את הפאטריארך. משלחת צבאית אתיופית פלשה למצרים באזור אסואן וסירבו לסגת משם טרם שחרורו של ראש הכנסייה. המיתוס הוא שהפטריארך הקופטי רצה להעניק לקיסר תשורה של מטילי כסף וזהב, אך דאווית ענה לו: "אלוהים ניצח אתנו את המלחמה, לא בכסף וזהב, אלא באמונה בצלב", ואז לקח את שרידי הצלב המקורי, שהגיעו מירושלים לאלכסנדריה.
פרח המסקל
בתקופה בה נחגג חג המסקל, מדרונות אתיופיה הופכים לירוקים מהגשמים, ועליהם צומח פרח הצהוב שקיבל את שמו של החג – מסקל.
החג באדיס אבבה
באדיס אבבה, החגיגות מתחילות בשעות אחר הצהריים המוקדמות, כאשר תהלוכת הנושאת לפידים בוערים מתקרבת לכיכר מסקל מכיוונים שונים. בין המשתתפים כמרים הלבושים בגדי כהונה צבעוניים, סטודנטים, תזמורות כלי נשיפה, וגייסות של הצבא הנושאים צלבי ענק בוערים. הם מקיפים את ה"דמרה" (פירמידת אש) כשבידהם לפידים אותם הם זורקים על ה"דמרה" תוך שהם שרים שיר מסקל מיוחד. אלפים מתאספים בכיכר כדי להיפרד מן הגשמים ומקדמים בברכה את "Tseday" כלומר, עונת האביב. החגיגות נמשכות עד שהעץ הגדול שבמרכז הפירמידה נופל. במהלך החגיגות, בתים מוצפים "טלה", בירה מקומית, וזרים מתקבלים בברכה.
פרעות חג המסקל 2005
במהלך חג המסקל בשנת 2005 התקיים כהרגלו טקס גדול בכיכר מסקל באדיס אבבה. תושבי העיר רבים הגיעו לראות את הטקס, שהחל בתצוגת ראווה על ידי הכנסייה, ולאחר מכן המשתתפים בטקס שרפו ערמת קש, שלפי האמונה העשן מורה על הצלחת היבול באזור אליו הוא נמשך. הפרעות החלו כשקבוצת אזרחים החלה לזרוק אבנים על המשתתפים בטקס (משתפי הפעולה עם הממשל). הצופים (ביניהם גם תיירים רבים) יצרו אנדרלמוסיה מבהלה, והמשטרה הפעילה כוח עד לעצירת המורדים.
מאיר סולובייצ'יק
הרב מאיר סולובייצ'יק (י"ט בטבת תרפ"ט, 1 בינואר 1929 - כ"ד באדר ב' תשע"ו, 3 באפריל 2016) היה ראש ישיבת בריסק בשכונת אחווה, בנו של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק "הרב מבריסק".
ביוגרפיה
נולד בבריסק, לרב יצחק זאב ואלטע הענדל. נקרא על שם סבה של אמו, הרב מאיר אוירבך ה"אמרי בינה". בקיץ ת"ש, (1940) נדד לווילנה עם כמה מאחיו ואחיותיו. לאביו ששהה מחוץ לבריסק בפרוץ מלחמת העולם השנייה, והתאחד עמם בווילנה. בתקופה זו התקרב ביותר לאביו ולמד עמו, הם עלו לארץ ישראל בשנת תש"א (1941) והתיישבו בירושלים. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים, אצל הרב הלל ויספיש ובהמשך אצל הרב איסר זלמן מלצר, יחד עם הרב שמואל אויערבאך והאדמו"ר מרחמסטריווקא - ארצות הברית, וכן למד אצל אביו.
בי"ד אדר א' תשי"ט, כחצי שנה לפני פטירת אביו, נשא את אלישבע בתו של יחיאל בנדיקט. חתונתו נערכה בתל אביב, ושבת שבע ברכות נערכה באולמי ווגשל בבני ברק. שהותו של הרב מבריסק בבני ברק הייתה מאורע נדיר ורבים מתושבי בני ברק השתתפו בשמחה כדי לפגוש אותו.
בשנת תש"ל פתח ישיבה בשכונת אחוה, בעידודו וסיועו של רבי אברהם אביגדור לנדא האדמו"ר מסטריקוב והרב אלעזר מנחם מן שך . בשנותיו האחרונות התפתחה הישיבה ומנתה כ-200 בחורים ואברכים. כאביו, נהג למסור את השיעורים בביתו. מדי ערב הוא מסר שיעור במסכת הנלמדת בישיבה, ולפני תפילת מעריב של מוצאי שבת מסר "שיעור חומש", במסגרת "סעודה שלישית" המונית, שכללה גם זמירות ושירי נשמה. לשיעוריו יצאו מוניטין והגיעו גם רבים שלא למדו בישיבתו. בשנים האחרונות, עם הפילוג בציבור הליטאי, הפכה עמדתו למשפיעה ומכרעת, ואת דעתו על ענייני השעה היה משמיע במסגרת השיעור בשבת, במעמד המונים. לאחר פטירתו התפצלה הישיבה, האחת, בראשות בנו הרב יחיאל שנשארה ב"אחווה", והאחת בראשות בנו בכורו הרב יצחק זאב, שעברה לרחוב תחכמוני בירושלים.
כבני בית בריסק, נודע בדקדוקיו בהלכה. היה קרוב בעמדותיו לאנשי העדה החרדית בשנותיו האחרונות עמד בקשר עם אנשי הפלג הירושלמי והשתתף בעצרות ובכינוסים שלהם. נהג להרבות בהליכה לעיר העתיקה ולהר הצופים כדי לצפות על מקום המקדש ולהתפלל שם.
התגורר ברחוב חזנוביץ בירושלים, בבניין שהיה מכונה "שיכון אגודת ישראל".
ילדיו: הרב יצחק זאב ממלא מקומו בראשות הישיבה, הרב חיים ר"מ בישיבה, הרב יחיאל ראש הישיבה, הרב אברהם - ראש הכולל, והרב יוסף דוב, חתנו הוא הרב צבי גרוסברד.
נפטר בכ"ד אדר ב' תשע"ו ונקבר למרגלות אביו בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו יצאו לאור ספרים מתורתו: "שיעורי מרן ר"מ הלוי" על מסכת ערכין, "שיעורי מרן הגר"מ הלוי" על מסכת זבחים, וספרים נוספים על התורה - בראשית ושמות.
היסטוריה של קטר
ההיסטוריה של קטר היא ארוכת שנים והחלה כבר מהתקופה הפרהיסטורית, בהתיישבות האדם הקדמון במקום, ונמשכת כמדינה עצמאית בעידן המודרני. האדם הראשון שהתיישב בחצי האי של קטר חי לפני כ-50,000 שנה, להערכתם של החוקרים שמצאו כלים ומאהלים מהתקופה ההיא. מסופוטמיה הייתה הציוויליזציה הראשונה באזור שהייתה קיימת באופן ודאי, כאשר קמה בתקופה הנאוליתית, ובחצי האי התגלו חרסים רבים מתקופה זו באזור חוף הים.
חצי האי קטר נשלט בידי אימפריות רבות בעלות דתות מגוונות בתקופה העתיקה של ההתיישבות, לרבות האימפריה הסלווקית, האימפריה הפרתית וגם האימפריה הסאסאנית. בשנת 628 לספירה, התאסלמה האוכלוסייה ברובה לאחר ששליחו של מוחמד, מונסיר אבן סאווה משבט בנו תמים (השבט שממנו הוקם בית ת'אני) הגיע לאזור. בתקופה העבאסית הפך האזור לצומת מסחר אסטרטגי אשר קישר בין המזרח הרחוק למזרח התיכון ולחצי האי ערב, שהביא לגידול באוכלוסייה ולעליה במספר היישובים באזור. בשנת 1783 נכבש האזור על ידי בית ח'ליפה הבחרייני ובשנת 1868 נכבש חצי האי כולו על ידי בית ת'אני. העות'מאנים הרחיבו את האימפריה שלהם לתוך מזרח סעודיה ב-1871 ונסוגו מהאזור עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1916 הפכה קטר למדינת חסות בריטית ועבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני חתם עימם על הסכם שקבע כי ביכולתו לוותר על טריטוריה יחידה לבריטים בתמורה להגנה מכל התוקפנות בדרך ים ותמיכה במקרה של התקפה יבשתית. אמנה מתוקנת משנת 1934 העניקה הגנה נרחבת יותר. בשנת 1935 הוענק זיכיון של 75 שנים לחברת קטרנפט, אשר חודש מאוחר יותר על ידי ממשלת קטר מכיוון שהחברה הייתה מנוסה וטובה.
בתקופה שבין 1950 ל-1960, הביאו ההכנסות הגדולות מנפט לשגשוג, עלייה מהירה באיכות החיים, התקדמות חברתית משמעותית, ואת ראשיתה של ההיסטוריה המודרנית של המדינה. לאחר שבריטניה הודיעה על מדיניות של סיום יחסי הברית עם קטר במפרץ הפרסי בשנת 1968, הצטרפה האחרונה אל שמונה המדינות האחרות שהיו אז תחת חסות בריטית בניסיון להקים פדרציה של אמירויות ערביות. באפריל 1970 הכריז שליט קטר על כוונה להכריז על עצמאות. עד אמצע 1971, עם התקרבות התאריך לסיום יחסי האמנה הבריטיים, ובעוד תשע המדינות עדיין ללא החלטה על יישום התוכנית להקמת פדרציה, הכריזה קטר על עצמאותה ב-3 בספטמבר 1971. בחודש יוני 1995 הדיח חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני את אביו, אמיר קטר דאז ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני, בהפיכת חצר והנהיג מדיניות ליברלית יותר. חוקה חדשה אושרה במשאל עם ציבורי באפריל 2003 נכנס לתוקף ביוני 2005.
התקופה הפלאוליתית (50,000 לפנה"ס - 8000 לפנה"ס)
קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבויות באזור מלפני 50,000 שנה, כאשר קבוצות קטנות של תושבי התקופה בנו מאהלים וכלים מאבני צור.
בשנת 1961, משלחת ארכאולוגית דנית שחקרה את חצי האי חשפה כ-30,000 אבנים מ-122 אתרים שהיו מיושבים בתקופה הפלאוליתית. רוב האתרים מוקמו לאורך קו החוף, וכן חולקו לארבע קבוצות תרבותיות נפרדות. כלים רבים כגון כלי גירוד, ראשי חץ וגרזני יד מהתקופות הפלאוליתית היו בין התגליות הרבות שגילתה המשלחת.
ההצפה של המפרץ הפרסי, אשר התרחשה לפני כ-8,000 שנה גרמה לעקירתם של תושבי המפרץ הפרסי, לכיבושה של קטר, ולניצול משאבי החוף שלה. מעת זו ואילך, קטר שימשה בקביעות כשטח מרעה עבור שבטים נודדים מאזור ערב הסעודית, והמאהלים העונתיים והארעיים שנבנו שם נבנו סביב מקורות מים ועל קו החוף.
התקופה הנאוליתית (8000 לפנה"ס - 3800 לפנה"ס)
הקמת ההתנחלויות הראשונות בחצי האי מוערכת בשנת 7500 לפנה"ס, דהיינו, תחילת התקופה. אתר ארכאולוגי על החוף הצפון מערבי נקרא ואדי דאביאן הוא אחד היישובים הקדומים ביותר בקטר. שרידי ים, חומר צמחי וחומרי בנייה היו בין החפצים אשר נחפרו. שברי כלי חרס שמקורם בתקופה מוקדמת (בין מסופוטמיה לתחילת התקופה הנאוליתית) (תקופת מסופוטמיה התבררה מ-6500 לפנה"ס עד 3800 לפנה"ס בקירוב). גם חולצו באחת ההתנחלויות המוקדמות נמצאות החלק הדרומי של קטר (מכונה שארג'ה) שהוקמה עד לשנת 6000 לפנה"ס. במקום נמצאו: מבנה בן שני חדרים, אבני צור, פלנקטון ושאריות דגים.
קדרות שמקורן בשנת 7000 לפנה"ס נחשפו בחצי האי בשלוש משלחות נפרדות במהלך שנות השבעים של המאה ה-20 ושנות השמונים של המאה ה-20. ניתוחים מיקרופרובים שבוצעו על חרסים רבים הראו שהם מדרום מסופוטמיה. בשל העובדה כי חצי האי הקטרי לא היה יכול לאכלס את התנאים ההכרחיים לקיומה של ציוויליזצית חרס. הועלתה השערה כי הקדרות הופקו בדרום ערב הסעודית ונמכרו למתנחלים. ההשערה נסתרה בכך שנאמר שאין נתיבי מסחר יבשתיים בדרום ערב הסעודית והסברה היום היא כי הסחר נעשה בדרך כלל דרך הים.
אל-דאסה, התנחלות מוקדמת הממוקמת בחופה הצפוני של קטר, הוא האתר הארכאולוגי הגדול ביותר בחצי האי כולו. אתר זה נחפר על ידי צוות דני בשנת 1961. משערים כי האתר שימש לאירוח מאהלים עונתיים, קטנים וארעיים ומדי פעם לאירוח קבוצות דייג שהיו צריכות ללון באזור. עדות לכך הוא הגילוי של כמעט שישים בורות אש באתר, אשר עשויים לשמש לבישול דגים יבשים או קרים, בנוסף לכלי צור כגון כלי גירוד, סכיני אבן ולהבי חץ ראשיים. יתר על כן, שרשראות מצריות וחרסים רבים שלא אופייניים למקום נמצאו בו מה שמראה על קשרים בחו"ל.
בחפירה שנעשתה באל ח'ור בשנים 1977–1978, נמצאו קברים מתקופה מוקדמת ובית הקברות הוכר כבית הקברות המוקדם ביותר בקטר. אחד מהקברים באזור הכיל שיירה של אישה שהשתמרה בתוך הקבר. שמונה קברות אחרים כללו סוסים וחמורים. בין היתר, בתקופה הנאוליתית ירושה לא הייתה נהוגה והיו קוברים את המת יחד עם חפציו, עקב כך מצאו בקברים גם: חרוזים עשויים צדף, שרשראות, חרסים ואבנים. סביר להניח שמקור רוב החפצים שנקברו היה מאזור דרום מזרח ערב הסעודית.
תקופת הברונזה (2100 לפנה"ס - 1155 לפנה"ס)
איים רבים בקטר היו קרובים מאוד לבחריין והרגישו את השפעתה של הציוויליזציה דילמון שהייתה השלטת בבחריין באותה העת. חרס רב נמצא בשני אתרים על ידי "פרויקט הארכאולוגיה של קטר", החרס מעיד על מעורבותה של המדינה ברשת הסחר של דילמון. כשעם דילמון החל לעסוק בפעילויות ימיות סביב 2100 לפנה"ס עד 1700 לפנה"ס, תושבי קטר גם הם החלו לפתח ציוד צלילה פרימיטיבי ולצלול במים רדודים כדי לחפש פנינים במי המפרץ הפרסי. הקטרים עסקו במסחר של פנינים ותמרים בתקופה זו.
הועלתה טענה כי שרידי יישובי דילמון אשר נמצאו בקטר אינם מייצגים ראיות מוצקות לקשרי בני אדם מטווחים ארוכים בתקופת הברונזה. קטר נשארה מיושבת בתקופה זו בעיקר עקב הגירה קבועה על ידי שבטים ערבים נוודים בחיפוש אחר מזון שלא נוצל ומקורות מים. ההתנחלויות מתקופת דילמון, במיוחד האי אל ח'ור, הוקמו כדי לזרז מסעות סחר בין בחריין לקטר וכדי לפתח התנחלות משמעותית במפרץ הפרסי. תרחיש נוסף הגיוני סובר כי המאהלים נוצרו על ידי ביקור דייגים או מחפשי פנינים מדילמון בקטר. כמו כן הוצע כי הנוכחות של כלי חרס מעידה על הסחר בין תושבי קטר וציוויליזצית דילמון, הסברה נשקלת ברצינות מכיוון שסבירותה להתקיים היא סבירה בהחלט בשל האוכלוסייה הנדירה של חצי האי ודילמון בתקופה ההיא.
הייתה גם השפעה בבלית באזור שהחלה במילניום השני לפני הספירה. בין הממצאים שזוהו מאזור בבל היו 3,000,000 קונכיות כתושות וכטון חרסים. זה גם קבע והוכיח כי קטר היא האתר הראשון שייצר צבע באמצעות קונכיות והראשון שהצליח להגיע לצבע סגול. ייתכן שייצור הצבע היה בפיקוח הממשל הבבלי ונמכר לאזורים שונים במסופוטמיה בחסותו.
תקופת הברזל ושליטה בבלית-פרסית (680 לפנה"ס - 325 לפנה"ס)
במאה ה -5 לפנה"ס, ההיסטוריון היווני הרודוטוס פרסם את התיאור המוקדם ביותר הידוע של אוכלוסיית קטר, המתאר תושביה כמו הכנענים.
התקופה ההלניסטית (325 לפנה"ס - 250 לפנה"ס)
בסביבות 325 לפנה"ס, אלכסנדר מוקדון שלח את האדמירל העליון שלו, אנדרוסטנס תאסוס, לסקור את המפרץ הפרסי כולו. התרשימים שהוא ביקש הגיעו מעט אחרי מותו ביולי 323 לפנה"ס. סלאוקוס הראשון כבש את שטחי המפרץ הפרסי וצירף אותם לממלכתו. החל מ-312, הסלווקים שלטו גם באזור עיראק וכווית, ובחלקים גדולים מערב הסעודית. עדויות ארכאולוגיות של חומרים יווניים התגלו בקטר. בחפירות מצפון לדוח'אן חשפו חרסים וכן, 100 תלי קבורה שתוארכו לתקופה זו התגלו. כמו כן, גילו גם קהילה ימאית גדולה מהתקופה ההיא כשמצאו שרידי אניות וסירות קטנות במי המפרץ הפרסי.
לאחר שהפסידו את רוב השטחים שלהם במפרץ הפרסי, ההשפעה הסלווקית חדלה באזור בשנת 250 לפנה"ס.
שליטה פרסית (250 לפנה"ס - 642 לספירה)
בעקבות ניצחונה של האימפריה הפרתית על הסלווקים בשנת 250 לפנה"ס, האחרונה צברה דומיניון וכוח רב בחופי הים הערבי. כפי הפרתים שהיו תלויים נתיבי סחר דרך המפרץ הפרסי, הם הקימו את מחנות צבאם לאורך החוף. קדרות אופייניות לאימפריה הפרתית נמצאו בקטר והוכיחו את קשרה של קטר לאימפריה.
בצפון דוח'אן, שכנה תחנת דיג אשר אניות זרות הביאו אליה דגים ב -140 לפנה"ס. מספר מבני אבן וכמויות גדולות של עצמות דגים נמצאו באתר.
תקופת בית אומיה (661 - 750)
קטר הייתה מרכז גידול סוסים וגמלים מפורסם בתקופה האומיית. כמו כן, בקטר היה מסחר בפנינים בתקופת בית אומיה וכך תושבי חצי האי החלו להתבוסס ולשלוט בכלכלתם. כמו כן, משטר האמירות בקטר נוצר עם הגעת בית אומיה, האמיר הקטרי הראשון היה קטרי אבן אל-פוג'אאה, על שמו נקרא חצי האי ונקראת המדינה.
התקופה העבאסית (750 - 1253)
בתקופה העבאסית צמחו בקטר ערים חדשות והיא הייתה תקופת שגשוג ושלום. עיר בולטת וגדולה שפותחה בתקופה זו היא העיר מורוואב (עוד קיימת בשטחי העיר א-רואייס), בעיר זו נבנו למעלה מ-100 בנייני אבן שני מסגדים, ומצודה עבאסית. העיר הייתה העיר הגדולה הראשונה בקטר והמצודה שנבנתה שם היא המצודה השלמה העתיקה ביותר בקטר ששרדה עד היום. כמו כן, מורוואב, שכנה בדרום א-רואייס, לא על החוף, מורוואב הייתה ההתיישבות הראשונה בקטר שלא ישבה על קו החוף.
שליטת הוספריד וממלכת הורמוז (1253 - 1515)
רוב מזרח חצי האי ערב היה בשליטת ממלכת הוספריד בשנת 1253 אך השליטה באזור נתפסה על ידי נסיך הורמוז ב-1320. כמו בתקופת המוסלמים, גם בתקופה זו מרבצי הפנינים בקטר היו בסיס הכלכלה הקטרית. בשנת 1507, האימפריה הפורטוגזית הגיעה לקטר וכבשה את הורמוז בפיקודו של אפונסו דה אלבוקרקי, משניו של אלבוקרקי גילו מרדניות וב-1515 עזבו הפורטוגזים את השטח עקב מרדנות משניו של אלבוקרקי וסכסוכים במטה, בהמשך השנה פלשו הפורטוגזים מחדש לקטר והפעם ניצחו בקרב, הריבונות על קטר עברה למנואל הראשון, מלך פורטוגל.
נורמן לוי בואן
קריירה
למד באוניברסיטת קווינס (אנ) בין השנים 1903–1909, ולאחר מכן בין השנים 1909–1912 ב-MIT.
בואן התפרסם בזכות שילוב מדע הגאוכימיה והגאוכרונולוגיה לכדי יצירת הפטרולוגיה. ספרו "The Evolution of the Igneous Rocks" (1928) נחשב כספר יסוד בתחום. הוא עבד מ-1910 עד 1937 במכון קרנגי למדע שבוושינגטון (בשנת 1919 הוא הפסיק את עבודתו במכון לשנה, כדי לחזור וללמד באוניברסיטת קווינס בה למד), וחקר את היווצרותם של מינרלים מתוך חומר מגמטי מותך, וקבע את תאוריית שורת בואן.
היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית החל משנת 1935.
זכה בשנת 1941 במדליית פנרוז ובשנת 1950 במדליית רובלינג.
חיים אישיים
להוריו, ויליאם אלפרד ואליזבת' היה בן נוסף, צ'ארלס (נולד ב-1879).
נשא ב-1911 את מארי לאמונט, ולזוג נולדה בת - קתרין (נולדה ב-18 בדצמבר 1914).
יונייטד שוברת גיטרות
יונייטד שוברת גיטרות (באנגלית: United Breaks Guitars) היא סדרה של שלושה שירי מחאה על ידי המוזיקאי הקנדי דייב קרול והלהקה שלו, בְּנֵי מקסוול (Sons of Maxwell). הסדרה מתעדת איך הגיטרה שלו נשברה במהלך טיסה של יונייטד איירליינס ב-2008, ואת התגובה של חברת התעופה. השירים זכו להצלחה רבה, וגרמו מבוכה רבה לחברת התעופה.
האירוע
המוזיקאי דייב קרול אמר שהגיטרה שלו נשברה בעודה בחזקתה של יונייטד איירליינס. הוא טען שהוא שמע את אחד הנוסעים אומר כי סבלים על המסלול בנמל התעופה שיקגו או'הייר זרקו גיטרות במהלך חניית ביניים של הטיסה מנמל התעופה הליפקס לאומהה, נברסקה. הוא הגיע ליעד וגילה כי גיטרת הטיילור שלו (בשווי של 3500$) ניזוקה קשות. פוקס ניוז חקרו את קרול על למה הוא הפקיד את הגיטרה יקרת הערך, ולא העלה אותה על המטוס. קרול הסביר כי קשה להעלות גיטרות על מטוסים. בשיר המחאה הראשון קרול מציין כי פנה לעובדי החברה מראש והתריע על כך שעליהם להזהר עם המטען, ושתגובתם הייתה אדישות מוחלטת. לאחר שהגיש בקשה לקבל פיצויים, החברה טענה כי לא הגיש את הבקשה במועד סביר מזמן האירוע.
השיר
קרול סיפר כי המשא ומתן הכושל התנהל במשך תשעה חודשים. לאחר מכן, שאל את עצמו, "אם מייקל מור היה זמר-יוצר, מה הוא היה עושה?", קרול כתב שיר, ויצר קליפ על החוויה שלו. השיר כולל את הפזמון הקליט "הייתי צריך לטוס עם חברה אחרת, או לנסוע ברכב, כי יונייטד שוברת גיטרות". קרול, שביצע את השיר גם כאמן סולו וגם כחבר בלהקת בני מקסוול, כתב את שני סרטוני ההמשך. את הסרטון השני, "יונייטד שוברת גיטרות: שיר מספר 2" הוציא ביוטיוב ב-17 באוגוסט, השיר מציג באופן הומוריסטי, את התנהלותו של קרול אל מול גברת אירוויג, נציגת שרות הלקוחות. השיר מציג את הקושי בהתנהלות מול החברה. במרץ 2010, יצא  השיר השלישי "יונייטד שוברת גיטרות: שיר 3". בשיר הוא מציין כי לא כל עובדי החברה "רעים" וכי הוא מקווה שהחברה תצליח להשתנות.
תגובה
הסרטון הראשון שוחרר ב-6 ביולי 2009. הוא זכה ב-150,000 צפיות בתוך יום. בתגובה החברה פנתה לקרול, במטרה לפצות אותו. תוך שלושה ימים, הסרטון זכה בחצי מיליון צפיות. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של Itunes, בשבוע שיצא. לאחר חודש (באמצע אוגוסט) 5 מיליון צפיות. נכון לאוגוסט 2021 יש לסרטון יותר מעשרים מיליון צפיות.
הצלחת המחאה גרמה למבוכה רבה ליונייטד איירליינס. בניסיון להתמודד עם הנזק התקשורתי, החברה פנתה לקרול, התנצלה, וביקשה את רשותו להשתמש בסרטון כדי ללמד את עובדי שרותי הקהל שלהם. החברה גם ניסתה לתרום 3,000 דולר למוסד ג'אז מוכר. אבל התרומה לא שיקמה את הנזק למוניטין של החברה.
מאז התקרית, קרול התבקש להופיע בפני נציגים של שרות לקוחות רבים. הסרטון שלו הוזכר פעמים רבות במקומות רבים. מגזין טיימס דירג את השיר "יונייטד שוברת גיטרות" במקום השביעי ברשימת הסרטונים הכי ווירליים ב-2009. ב-2012 הסרטון הופיע בסרטון התעודה של רשת CBC, על שרות לקוחות. באותה השנה קרול פרסם את ספרו "יונייטד שוברת גיטרות: על כוחו של היחיד בעידן של המדיה החברתית". ב-2013 בטלוויזיה הגרמנית הדגימו את הסכנה שאורבת לחברות בעידן הרשתות החברתיות. גם בתוכנית "היום" של רשת NBC לקחו את השיר כדוגמה לאופן שבו היחיד יכול להביע את מחאתו מול חברה גדולה. באפריל 2017 תקרית נוספת התרחשה בטיסת יונייטד שם הורד נוסע בכוח מהמטוס. גם התקרית הזאת הפכה לווירלית והציפה מחדש את העניין בסרטון של קרול.
מניות החברה
הסרטון גרם לירידה במניותיה של החברה. הפרסום השלילי הביא לירידת המניה שלה בעשרה אחוזים. הסרטון הראה כיצד כוחה של הרשת החברתית יכולה לעזור לצרכנים מול החברות הגדולות.
המרכז לחקר הרציונליות
המרכז לחקר הרציונליות הוא מכון מחקר בין-תחומי באוניברסיטה העברית בירושלים העוסק בחקר הבסיס הרציונלי של קבלת החלטות. המחקר מתבצע בדיסציפלינות של מתמטיקה, כלכלה, פסיכולוגיה, ביולוגיה, מדעי המחשב, פילוסופיה, סטטיסטיקה, משפטים, ועוד. במוקד עומד השימוש בתורת המשחקים ויישומיה כפרדיגמה מחקרית.
המרכז לחקר הרציונליות הוקם בשנת 1991 בהשראת עבודתם של ישראל אומן (זוכה פרס נובל לכלכלה), מנחם יערי, סרג'יו הרט, מיה בר-הלל, אבישי מרגלית ואחרים. כיום חברים בו כ-50 אנשי-סגל ו-30 סטודנטים לתארים גבוהים מן הדיסציפלינות השונות. הוא ממוקם בקמפוס גבעת רם.
סנט ג'ורג' (יוטה)
סנט ג'ורג' (באנגלית: St. George) היא עיר השוכנת במחוז וושינגטון בדרום-מערב מדינת יוטה על הגבול עם אריזונה ובסמוך למפגש המדינות המשולש יוטה, נבדה ואריזונה בארצות הברית. העיר היא מושב המחוז ומרכז האזור המטרופוליטני סנט ג'ורג'. העיר שוכנת בקצה הצפון-מזרחי של מדבר מוהאבי בסמוך להרי פיין ואלי (Pine Valley Mountains), והיא גם נקודת המפגש בין שלושה אזורים גאולוגים מובחנים: מדבר מוהאבי, רמת קולורדו והאגן הגדול. העיר מרוחקת 190 קילומטרים צפונית-מזרחית ללאס וגאס ו-480 קילומטרים דרומית-דרומית-מערבית מסולט לייק סיטי, בירת יוטה על כביש בין-מדינתי 15. העיר קרויה על שם ג'ורג' א. סמית (George A. Smith), אחד ה"שליחים" הראשונים בכנסייה המורמונית.
נכון ל-2015 אמדה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית את אוכלוסיית סנט ג'ורג' ב-80,202 תושבים, ואת האזור המטרופוליטני שמוגדר כמחוז וושינגטון, ב-155,600 תושבים. סנט ג'ורג' היא העיר השביעית בגודלה ביוטה, והעיר המאוכלסת ביותר במדינה מחוץ לחזית ואסאץ'. העיר התפרסמה בייחוד בצמיחה המהירה שלה, באופן עקבי היא מדורגת כאחת הערים הגדלות במהירות הרבה ביותר במדינה במשך כמה עשורים. ב-2005 דורגה סנט ג'ורג' במקום השני כאזור המטרופוליטני הצומח במהירות הרבה ביותר בארצות הברית, כשבמקום הראשון גרילי בקולורדו. מגמה זו נמשכה עד 2010, כאשר הצמיחה הואטה באופן מוחשי בשל המיתון הכלכלי. מאז מגמות הצמיחה התגברו שוב בקצב יציב, וסנט ג'ורג' מדורגת במקום החמישי כאזור המטרופוליטני הצומח במהירות הרבה ביותר בארצות הברית.
היסטוריה
ב-1854 הקימה הכנסייה המורמונית מיסיון עבור הילידים בסנטה קלרה, כ-3 קילומטרים צפונית-מערבית למיקומה של סנט ג'ורג' בימינו. הכנסייה יסדה חוות ניסיוניות בעמק סנט ג'ורג' בשנים 1858-1857. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית חשש בריגהם יאנג, נשיא הכנסייה המורמונית, שבשל המלחמה יפסקו משלוחי הכותנה ליוטה, ומכיוון שהוא קיבל דוחות מעודדים על תנאי האקלים מתחת לשולי האגן הגדול, היה משוכנע שכותנה תגדל שם בהצלחה. בכינוס הכללי של הכנסייה ב-6 באוקטובר 1861 "נקראו" 309 משפחות לעקור לאתר המיועד שכונה "מיסיון הכותנה". מרבית בני המשפחות לא ידעו דבר על המשלחת עד שקראו בשמם, אבל הם נעתרו ברצון והיו מוכנים לעזוב בתוך החודש שהוקצה להם. המשפחות נבחרו על מנת שבקהילה יהיו תמהיל מאוזן של חקלאים, בנאים, נפחים, נגרים ומורים. חלק גדול מהמשפחות היה במקור מדרום ארצות הברית, ולכן היה להם הידע כיצד לגדל כותנה. כמחווה של כבוד לביתם הקודם כינו מתיישבים אלו את האזור "דיקסי של יוטה" (Utah’s Dixie).
היישוב נקרא סנט ג'ורג' על שם ג'ורג' א. סמית (George A. Smith), אחד ה"שליחים" הראשונים בכנסייה המורמונית. סמית אומנם לא השתתף בהקמת היישוב, אבל בחר אישית חלק גדול מהמשפחות שהתיישבו באזור. השנים הראשונות היו קשות בשל מחסור במי שתייה ושמש קופחת בקיץ. מנפטת כותנה הוקמה ב-1865 ופעלה לסירוגין במשך כ-50 שנים, אבל בסך הכול גידול הכותנה הוכח כעסק כושל. בנוסף ניסו התושבים לייצר משי החל מ-1874, וגם ייצור זה לא תרם משמעותית לכלכלת האזור. יוזמות נוספות כללו ייצור דבשה, פירות יבשים ואפילו יין. בסופו של דבר הכלכלה התבססה על תיירות כאשר התפתחה רשת מסילות ברזל שהביאו מבקרים לפארק הלאומי ציון הקרוב.
ב-1863 הפכה סנט ג'ורג' למושב מחוז וושינגטון, ובאותה שנה החלה בניית המשכן (Tabernacle), המשמש לטקסים וכינוסים ציבוריים, והוא הושלם ב-1875. ב-1871 החלה בניית המקדש המורמוני בסנט ג'ורג' והוא נחנך ב-6 באפריל 1877. היה זה המקדש הראשון שנבנה מערבית לנהר המיסיסיפי. המבנה עבר שיפוצים משמעותיים בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20 ובאמצע שנות ה-70. המבנה הוא המקדש המורמוני העתיק ביותר הפועל ברציפות בעולם.
ב-1911, במלאת חמישים שנים לייסוד העיר, הוקמה אקדמיית דיקסי. הכנסייה המורמונית הפעילה את האקדמיה עד 1933, ואז היא שולבה במערכת החינוך האקדמית של יוטה. קמפוס חדש של קולג' דיקסי נפתח בפינה הדרום-מערבית של העיר בשנות ה-60. הקולג' שודרג לאוניברסיטת דיקסי שבה לומדים כמה אלפי סטודנטים.
ב-1997 ארחה סנט ג'ורג' את בחינות הגמר של קרב עשר אקדמי של ארצות הברית (United States Academic Decathlon).
בינואר 2005 אירעה שיטפון בקנה מידה המתרחש פעם במאה שנים. גשמים ממושכים גרמו לנהרות וירג'ין וסנטה קלרה לעלות מעל גדותיהם. אדם אחד נהרג ו-28 בתים נהרסו במי השיטפונות של הסנטה קלרה.
זיהום גרעיני
סנט ג'ורג' ספגה נשורת גרעינית מניסויים בנשק גרעיני שנערכו מעל פני הקרקע ביוקה פלאטס (Yucca Flats) \ אתר הניסויים נבדה צפונית-מערבית ללאס וגאס בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. הרוחות נשאו דרך שגרה את הנשורת מניסויים אלו ישירות דרך סנט ג'ורג' ואזור דרום יוטה. גידול ניכר בסוגי סרטן שונים: סרטן הדם, לימפומה, סרטן בלוטת התריס, סרטן השד, מלנומה, סרטן העצמות, גידול מוחי וסרטן המעי הגס דווחו מאמצע שנות ה-50 ונמשכים עדיין. ב-1962 מצא דוח של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית שייתכן שילדים החיים בסנט ג'ורג' בזמן נפילת הנשורת ספגו מנות יוד רדיואקטיבי לבלוטת התריס בכמויות גבוהות שבין 120 ל-440 ראד (בין 1.2 ל-4.4 גריי).
גאולוגיה
בדרום-מערב יוטה, הגוון של תצורות הקרקע והסלע הוא אדום בשל נוכחות תחמוצת ברזל. אף שחלקים בקטע העתיק של העיר, בייחוד החלק הדרומי בסמוך לנהר וירג'ין, שוכנים על אדמת סחף ממישור הצפה, מרבית סנט ג'ורג' בנויה ישירות על סלעי המשקע מהיורה, טריאס ופרם. התצורות הבאות מפורטות על פי סדר כרונולוגי ומצויות בתחומי העיר:
קילוחי לבה בזלתית מהרביעון יוצרים את הרכסים השחורים ממזרח וממערב בחלק העתיק של העיר סנט ג'ורג'. מתארכים את ההתפרצויות געשיות שיצרו קילוחים אלו לפני 1.2 מיליון שנים.
אתרים גאולוגיים נוספים כוללים את קמר הנהר וירג'ין. הסלע במרכז נסחף והותיר קירות זקופים המקיפים את אזור "מישורי כור המצרף" (Purgatory Flats) מזרחית לסנט ג'ורג'. תוואי גאולוגי נוסף הוא הר פיין ואלי (Pine Valley Mountain – "עמק האורן"), הבנוי מגוש מוצק אחד של גרניט, אחד הלקוליתים הגדולים ביותר בעולם.
הנוף העירוני
האזור העירוני משובץ בגבעות רבות, הרי שולחן, תעלות ושמורות של בתי גידול, היוצרים גבולות טבעיים או מחיצות של מקטעים, שכונות וקהילות בתוך העיר. כיום העיר נראית שונה בהרבה מאשר בימיה הראשונים בהיסטוריה, כאשר העיר הייתה חבויה מתחת לצוקי אבן החול האדמדמה בין שני רכסים געשיים שחורים. העיר גובלת בפרווריה, וושינגטון ממזרח, סנטה קלרה ואיווינס (Ivins) ממערב-צפון-מערב והקהילה של בלומינגטון (Bloomington) היוצרת את החלק הדרום-מערבי של העיר. ככל שהעיר התפשטה, כך גם התרחבה רשת הכבישים והכבישים המהירים, ובשל כל הרכסים ופני השטח הטרשיים של העמק, היה זה אתגר, בייחוד לנסיעה בכיוון מזרח-מערב. כאשר תוכננה רשת הדרכים במקור נבנו הרחובות רחבים במיוחד על מנת לאפשר לקרונות נהוגות על ידי סוסים לבצע בקלות סיבוב פרסה ותוכנן שפע מקום לחניה.
אזור מרכז העיר מוגדר כעמק המרכזי בין גבולות טבעיים. גבעת בלאק ממזרח והנהר וירג'ין מדרום. כביש בין-מדינתי 15 חותך כמעט ישירות דרך המרכז, תוך ניתוק רחובות רבים. הכבישים העיקריים, שדרות סנט ג'ורג', רחוב בלאף (Bluff) וכביש דיקסי הם הצמתים העיקריים במרכז סנט ג'ורג', והם חלק מלולאת העסקים של כביש בין-מדינתי 15. עם זאת, כביש דיקסי משמש ככביש ראשי המקשר בין מרכז העיר וכביש בין-מדינתי 15 לבין הצד המערבי של העמק. בשל הטופוגרפיה אף אחד מהכבישים הראשיים אינו חוצה את העיר מקצה לקצה. החלק העתיק של מרכז העיר בנוי משדרות רחבות, כשהנקודה המרכזית היא צומת הרחובות טברנקל ומיין. כיוונם של כל הרחובות המקבילים לטברנקל הוא מזרח-מערב וכיוונם של כל הרחובות המקבילים למיין הוא צפון-דרום. מרכז העיר הוא משכן לרובע ההיסטורי של העיר ובו בתים שהשתמרו מתקופת החלוצים וחזיתות החנויות הרשומים ברשימה ההיסטורית הלאומית, כמו גם הקמפוס של אוניברסיטת המדינה דיקסי ורבים ממרכזי המשרדים, המסחר, הבריאות והדת. הצדדים המזרחיים והמערביים של העיר הם בעיקר שכונות מגורים עירוניות ופרווריות עם אזורים מעורבים של מגורים/מסחר ההולכים ומתרחבים. הצד המזרחי לאורך פרוזדור רד קליפס דרייב (Red Cliffs Drive) / כביש ריוור (River Road) מתהדר באזורים התעשייתיים והמסחריים ביותר באזור. הרחובות הצולבים של מול דרייב (Mall Drive) וריוורסייד דרייב (Riverside Drive) הם הפרוזדור המסחרי המתפתח החדש ביותר. הוא המשרת את האזור הגדל של דרום-מזרח.
רוב השכונות היקרות והיוקרתיות ביותר של העיר שוכנות בין הגבעות והרי השולחן הגבוהים שמהם ניתן לצפות על הנוף המרהיב של האזור. שכונה אחת כזו היא "צוק האבן" (Stone Cliff), שכונה מגודרת מתוכננת היטב של אחוזות שעלותן כמה מיליוני דולרים, ניצבת על גבעה המשקיפה על מרכז העיר ועל העמק מדרום-מזרח. סאן ריוור (Sun River – "נהר השמש") בקצה הדרום-מערבי המרוחק של העיר, הוא השכונה הראשונה והיחידה בסנט ג'ורג' המתוכננת לפנסיונרים, המציעה מגרשי גולף ושירותים בסגנון של אתרי נופש. תת-חלוקות חדשות בקצה הדרומי המרוחק של העמק כדוגמת דזרטס אדג' (Desert's Edge – "קצה המדבר") צצות בשטחים מרוחקים לאורך סאותרן פארקווי (Southern Parkway), החלק הדרומי בכביש הטבעת המתוכנן דיקסי, דרומית לשדה התעופה האזורי. אזור זה, שמתכנני העיר והמארגנים מתייחסים אליו כ"גוש הדרומי", הוא קטע מאדמות המדבר הפתוחים הנרחבים שבתחומי העיר שעל גבול אריזונה המוצעים לפיתוח עירוני עתידי.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו בעיר 72,897 תושבים ב-32,089 משקי בית, ו-26,136 משפחות. ולשכת מפקד האוכלוסין העריכה שב-1 ביולי 2015 היה מספרי תושבי סנט ג'ורג' 80,202. צפיפות האוכלוסייה הייתה 477 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-49.9% זכרים ו-51.1% נקבות.
87.2% מהאוכלוסייה היו לבנים, 0.7% אפרו-אמריקאים ו-1.5% אמריקנים ילידים. 12.8% היו ממוצא היספאני. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 49,614 $, כש-16% ממשקי הבית מתחת לקו העוני. חלק נכבד מהאוכלוסייה מכונים "עופות שלג" (snow birds), המתגוררים בסנט ג'ורג' בחורף בלבד.
דת
סטטיסטיקה עבור מחוז וושינגטון נכון לשנת 2000:
אקלים
האקלים הממוצע של סנט ג'ורג' חם משמעותית יותר משאר מדינת יוטה, ואופייני למדבר הדרום-מערבי. סנט ג'ורג' שוכנת באזור של אקלים מדברי צחיח (סיווג BWks או BWhs על פי שיטת קפן), הקיצים ארוכים ולוהטים והחורפים קצרים וקרירים. הטמפרטורה היומית החודשית הממוצעת נעה בין 5.1° בדצמבר ל-31° ביולי. בממוצע הטמפרטורה עולה על 38° במשך שישים יום, בין 29 ביוני ל-13 באוגוסט, ועל 32° במשך 122 ימים, מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר. בממוצע יש בסנט ג'ורג' 61 ימים שבהם הטמפרטורה יורדת מתחת לנקודת הקיפאון, בין 12 בנובמבר ל-14 במרץ.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי-פעם במדינת יוטה הייתה 50° והיא נמדדה באזור מרוחק של דרום סנט ג'ורג', בסמוך לגבול אריזונה ב-4 ביולי 2007, נתון ששבר את השיא הקודם 47.2°, שגם הוא נמדד בסנט ג'ורג', ב-5 ביולי 1985. הטמפרטורה המינימלית הגבוהה ביותר הייתה 31.6° ונקבעה ב-15 ביולי 1970, וב-3 ביולי 2013. קיפאון בלילה נפוץ בחורף בשל איבוד חום מהיר בשל קרינה. הן הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה - 23.8°-, והן הטמפרטורה המקסימלית הנמוכה ביותר שנמדדה - 8.3°-, נקבעו באותו יום, ה-22 בינואר 1937. הטמפרטורה הנמוכה ביותר נמדדה שוב ארבעה ימים אחר-כך, ב-26 בינואר 1937.