cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארי רות'בארד
ביקורת על עבודתו
ב-1988 ציין הכלכלן פיטר בוטקה כי רות'בארד "תקף בחריפות את כל הספרים של האוסטרים המוקדמים", ולדעתו רות'בארד יתואר טוב יותר ככלכלן זכויות קניין מאשר ככלכלן אוסטרי.
אנרכו-קפיטליזם
תאורטיקנים שונים תמכו בפילוסופיות דומות לאנרכו-קפיטליזם. האדם הראשון שהשתמש במונח, לעומת זאת, היה רות'בארד, שבאמצע המאה העשרים סינתז אלמנטים מהאסכולה האוסטרית בכלכלה, הליברליזם הקלאסי ואנרכיזם אינדיבידואליסטי-אמריקאי מן המאה ה-19 לתורה אחת גדולה ושיטתית. לדברי לו רוקוול, רות'בארד הוא "המצפון" של כל הזנים השונים של אנרכיזם ליברטריאני, שתומכיו בני זמננו הם "עמיתים" לשעבר של רות'בארד ששאבו השראה אישית מדוגמאותיו.
במהלך שנות לימודיו לתואר שני בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, רות'בארד שקל האם מדיניות לסה-פר קפדנית ומוחלטת של סוכנויות פרטיות תוכל להחליף בהצלחה את שירותי ההגנה של הממשלה. הוא נפגש עם באלדי הארפר, מייסד "הקרן לחינוך כלכלי" (FEE), שגם הוא הטיל ספק בצורך בממשלה כלשהי. בתקופה זו הושפע רות'בארד מהאנרכיסטים האינדיבידואליסטיים האמריקאיים של המאה התשע-עשרה כמו ליסנדר ספונר, בנימין טאקר והכלכלן הבלגי גוסטב דה מולינארי (שכתב בין היתר על אופן הפעולה של שיטה אנרכיסטית כזאת). כך הוא הצליח לשלב את כלכלת הלסה-פר של מיזס עם ההשקפות האבסולוטיסטיות על זכויות האדם ודחיית המדינה. במזכר שלא פורסם, שנכתב בשנת 1949, מסכם רות'בארד כי על מנת להאמין בלסה-פר יש לאמץ אנרכיזם.
רות'בארד החל לראות את עצמו כ"אנרכיסט רכוש פרטי" בשנת 1950, ומאוחר יותר החל להשתמש בכינוי אנרכו-קפיטליסט כדי לתאר את האידאולוגיה הפוליטית שלו. במודל האנרכו-קפיטליסטי שלו, מערכת של סוכנויות הגנה תתחרה בשוק חופשי ותיתמך באופן וולונטרי על ידי צרכנים שבוחרים להשתמש בשירותי ההגנה והשיפוט שלהן. אנרכו-קפיטליזם פירושו סוף המונופול של המדינה על כוח.
בספרו "אדם, כלכלה ומדינה" מחלק רות'בארד את התערבות המדינה לשלוש קטגוריות: "התערבות אוטיסטית", שהיא התערבות בפעילויות לא-כלכליות פרטיות; "התערבות בינארית", המחייבת חילופי דברים בין הפרטים והמדינה; ו"התערבות משולשת", שהיא סחר חליפין בין יחידים המפוקח בידי המדינה. לדברי הכלכלן סנפורד איקדה, הטיפולוגיה של רות'בארד "מבטלת את הפערים ואת חוסר העקביות המופיעים בניסוחו המקורי של מיזס".
רות'בארד כותב בספרו "כוח ושווקים" שתפקיד הכלכלן בשוק חופשי מוגבל, אך עדיין גדול בהרבה מאשר תפקידו אצל ממשלה המבקשת המלצות למדיניות כלכלית. רות'בארד טוען כי אינטרס עצמי שמוליד דעות קדומות מוביל כלכלנים רבים לטובת התערבות ממשלתית מוגברת.
אתיקה
אף על פי שרות'בארד יישם את המתודולוגיה הדדוקטיבית של מיזס על התאוריה החברתית והכלכלית שלו, הוא חלק על מיזס בשאלת האתיקה. באופן ספציפי, הוא דחה את ההכרה של מיזס שערכים אתיים הם סובייקטיביים, והתנגד לתועלתנות מוסרית לטובת חשיבת "חוק טבעי" מבוססת עקרונות. לצורך הגנה על השקפותיו, מיזס השתמש בטיעונים תועלתניים-כלכליים שמטרתם להוכיח שמדיניות ההתערבות הממשלתית הביאה את כל החברה למצב גרוע יותר. רות'בארד, לעומת זאת, הגיע למסקנה שמדיניות ההתערבות מיטיבה למעשה עם חלק מהאנשים, כגון עובדי ממשלה והמרוויחים מתוכניות רווחה חברתיות. לכן, בניגוד למורו מיזס, ניסה רות'בארד לקבוע בסיס משפטי אובייקטיבי של "חוק טבעי" לפילוסופיה שוק החופשי. הוא כינה את העיקרון הזה כ"בעלות עצמית", והוא מבוסס על כתביו של ג'ון לוק וכן ממושגים מהליברליזם הקלאסי ומהאנטי-אימפריאליזם של הימין הישן.
רות'בארד הסכים עם תאוריית העבודה של לוק, אך דחה את קונספט ה"הומסטדינג" (homestead) וטען כי אם אדם מערבב את עבודתו ביחד עם אדמות חסרות בעלים, הוא הופך לבעלי השטח או הרכוש, והוא עשוי להחליף בעלים רק על ידי מסחר או מתנה.
רות'בארד היה מבקר חזק של שוויונאות (egalitarianism). בעבודתו משנת 1974, "שוויונאות כמרד נגד הטבע ומאמרים אחרים", קבע כי:"'השוויון אינו נמצא במצב הטבעי של העולם, ומסע הצלב המנוהל כדי להפוך את כולם לשווים בכל דבר (למעט שוויון בפני החוק) בוודאי שיהיו לו השלכות אסוניות... בלב השמאל השוויוני עומדת האמונה הפתולוגית שאין שום מבנה למציאות; שכל העולם שלפנינו הוא בעצם 'טבולה ראסה' שניתן לשינוי ולתמרון לכל כיוון בכל רגע נתון על פי הרצון האנושי בלבד'."
רוויזיוניזם היסטורי
תמיכתו של רות'בארד ברוויזיוניזם של מלחמת העולם השנייה והקשר שלו עם בארנס ועם עוד מספר מכחישי שואה אחרים עוררו ביקורת מצד הימין הפוליטי. הכתב קווין וויליאמסון ניסח מאמר דעה שפורסם ב"National Review", אשר גינה את רות'בארד על "יצירת עניין משותף עם ההיסטוריונים הרוויזיוניסטיים של הרייך השלישי", מונח שבאמצעותו נהג לתאר את מכחישי השואה האמריקנים הקשורים לרות'בארד, כגון ג'יימס ג'יי מרטין מהמכון למחקר היסטורי (Institute for Historical Review).
במאמר לרגל יום הולדתו ה-40 של רות'בארד, הצהיר חברו, ההיסטוריון ראלף רייקו, כי רות'בארד הוא הסיבה העיקרית לכך שהרוויזיוניזם ההיסטורי הפך לחלק מכריע בעמדה הליברטריאנית".
תעופת בעלי חיים
תעופה, דהיינו, יכולת תנועה באוויר, היא יכולת הקיימת בקרב חלק מבעלי החיים. בימינו, היא בולטת בעיקר אצל מחלקת העופות, אצל עטלפים ואצל חרקים.
בעלי החיים שיכולים לעוף מנצלים את כוחות העילוי, כדי לנוע ממקום למקום באוויר, בעוד שמשקל גופם כבד ממנו. חלק מבעלי חיים אלו נעים בעיקר בעזרת התעופה, וחלקם נעים בדרכים אחרות (הליכה, זחילה, שחייה או דילוג) ומשתמשים בתעופה רק מפעם לפעם. השימוש בתעופה מתבצע על ידי בעלי חיים במספר אופנים: חתירה, רפרוף, דאייה וגלישה.
התעופה מקנה לבעלי החיים המשתמשים בה יתרונות ביו-אקולוגיים רבים כגון: ביטחון להם ולצאצאיהם מפני טורפים שוכני קרקע, אפשרות דילוג על פני מחסומי טבע, מעבר מהיר בין מקום משכנם לבין מקום מקורות המזון והמים שלהם, גם אם המרחק ביניהם גדול, נדידה ושינוי מקום מחיה בהתאם לעונות השנה ועוד.
תעופה, דורשת מבעל החיים השקעת אנרגיה רבה. לכן, בעלי חיים שיכולים לעוף, כמעט לעולם אינם ניזונים מעלים, ענפים או שורשים. הם ניזונים מפירות, מצוף, מאבקת פרחים או מטרף (מחרקים, מדם או מבשר חולייתנים). מעבר לזאת, ככל שבעל החיים גדול יותר, האנרגיה שעליו להשקיע בתעופה עולה באופן מעריכי. זאת משום שהמסה של היצורים החיים תלויה בנפח שלהם, דהיינו בחזקה השלישית של אורכם, אולם כוח שריריהם תלוי בשטח החתך של השריר, דהיינו בחזקה השנייה של מידות האורך שלהם. עוף שאורך עמוד השדרה שלו גדל, במהלך האבולוציה, פי שניים, יצטרך הגדלה הרבה יותר משמעותית מפי שניים, של מוטת הכנפיים ושל מסת שרירי החזה והכנפיים כדי לשמור על כושר התעופה (ראו נוסחת העילוי ומקדם העילוי).
המעופף הגדול ביותר בימינו הוא ברבור מצוי שבשיא המשקל המתועד הגיע למשקל 23 קילוגרם ותרנגולי ההודו גדולים עוד יותר בפרטים המבויתים, במשקל של עד 40 קילו, אם כי רובם אינם יכולים לעוף. בעבר היו מעופפים גדולים בהרבה שהגדולים מביניהם היו הפטרוזאורים מעידן המזוזואיקון.
חרקים
התעופה בבעלי החיים הופיעה לראשונה, ככל הנראה, אצל החרקים. החרקים אכלסו את היבשות עוד לפני היווצרות חולייתני היבשה.
מחלקת החרקים היא בעלת מספר המינים הרב ביותר בעולם הטבע. לפי הערכות ומיונים שונים, מספר מיני החרקים נע בין 800,000 ללמעלה ממיליון. פרט לתת-מחלקה קטנה הנקראת חסרי כנפיים אשר בעבר האבולוציוני שלה גם לפרטיה היו כנפיים, לכל החרקים בעלי גלגול מלא ובעלי גלגול חסר, יש באחד משלבי חייהם, כנפיים, המשמשות אותם לתעופה.
מנגנון התעופה של חרקים
לחרקים 2 זוגות כנפיים, המתפקדות באמצעות 2 סוגים של שרירים.
שילוב פעולתם של 2 סוגי השרירים אלו, באמצעות טפיחות כנפיים מהירות מאוד, יוצר מעין פעולה של מדחף, המאפשרת התקדמות לכיוון הרצוי לחרק. הדרוזופילה לדוגמה, טופח בכנפיו 200 פעם בשנייה, ומסובב אותן בכל טפיחה בתיזמון מורכב, המבוסס על שלושה מנגנונים ביולוגיים שונים, המאפשרים לו להתרומם כלפי מעלה. זבוב פירות יכול לשנות תעופתו לכיוון הנגדי בשמונה טפיחות ותוך 40 אלפיות שנייה.
מקור כנפיהם של החרקים
עקב הקשיים הכרוכים באיתור מאובנים של חרקים, האופן בו פיתחו החרקים את כנפיהם שנוי עד היום במחלוקת בין המדענים. אסכולה אחת גורסת כי הכנפיים התפתחו מזיפים קטנים שהיו איבר של החרקים היבשתיים לפני 390 מיליוני שנים. האסכולה השנייה סוברת כי התהליך היה יותר מורכב, וכלל שלב ביניים. לפי גישה זאת החרקים המעופפים עברו מהיבשה לחיות במים, ופיתחו שם זימים, ואלו הפכו מאוחר יותר לכנפיים.
הופעת התעופה בחולייתנים
בעידן המזוזואיקון התחילו להופיע החולייתנים הראשונים שהמריאו לאוויר, אם כי כמה זוחלים הצליחו לדאות מבין הענפים כמו הצלורוזאוראווס.
פטרוזאורים
הפטרוזאורים הם סדרת זוחלים קדומים מכונפים מקבוצת הארכוזאוריה שהיו ראשוני המעופפים החולייתנים והגדולים שבכל היצורים הממריאים מעולם. הם התקיימו מן הטריאס העליון עד לסוף הקרטיקון. הפטרוזאורים לא שרדו את ההכחדה של סוף הקרטיקון, ולעופות של ימינו אין קשר לסדרה זאת.
כנפיהם של הפטרוזאורים דמתה לכנפי העטלפים בני ימינו, בהם נתגלגלו הגפיים הקדמיות לכנפי תעופה קרומיות עשויות עור. המינים הקטנים כמו האנורוגנתוס שאורכו הגיע ל-10 ס"מ, עופפו ללא הרף כדי להתקדם אך הגדולים מביניהם כמו הפטראנודוניים ובני משפחת האזדרקיים שהכילו את המעופפים הגדולים ביותר, עם מוטת כנפיים של מעל 10 מטרים במינים הגדולים ביותר כמו הארמבורג'יאניה והקוואצלקואטלוס, יכלו לדאות בדומה לעופות גדולים בימינו ולהמריא מעל נתיבי מזון כמו ליד נבלות או מעל הים, שם הם חיפשו דגים. הם הציגו גיוון גדול במבנה גופם, מזונם וצורת ראשם.
דינוזאורים
הדינוזאורים, שהיוו על סדרה של זוחלים יבשתיים מקבוצת הארכוזאוריה, שלטו בכדור הארץ בעידו המזוזואיקון והיו לחיות היבשה הגדולות ביותר אי-פעם. ככל הנראה, היו כולם מטילי ביצים. מבחינה טקסונומית השתייכו הדינוזאורים לשתי סדרות נפרדות: בעלי אגן דמוי לטאה ובעלי אגן דמוי עוף. העופות המודרניים הם ככל הנראה צאצאי הדינוזאורים, אך דווקא הדינוזאורים דמויי הלטאה ולא דמויי העוף, הם אבות אבותיהם של העופות.
ארכאופטריקס
בני קבוצת האביאלאה היו קבוצת דינוזאורים מנוצים שהתפתחו לעופות קמאים הראשונים, בעוד אחרים המשיכו לחיות על הקרקע. מאובן שנמצא במחצבה בגרמניה בשנת 1860 והכיל יצור מוזר דמוי עוף קיבל את השם ארכאופטריקס - "נוצות עתיקות". הארכאופטריקס היה ככל הנראה ראשון העופות האמיתיים. המאובן שנמצא, כלל שלד שלם מתוארך לתקופת היורה לפני 150 מיליון שנה והכיל נוצה אסימטרית הזהה כמעט לגמרי לנוצות של רוב העופות הקיימים. הארכאופטריקס היה עוף שמידותיו כשל עורב. הוא פיתח נוצות, אבל היו לו שיניים וזנב כמו אצל הזוחלים.
רוב החוקרים מעריכים שהעופות הקיימות התפתחו מהארכאופטריקס ועופות קמאים נוספים. עם זאת יש מדענים הטוענים כי הארכאופטריקס בהיותו עוף קמאי נכחד ככל העופות הקמאים בלי להתפתח למין אחר והעופות של ימינו התפתחו מהעופות הבתראים. חלק מהעופות הבתראים התפתחו כבר בקרטיקון וחלקם היו בעלי שיניים במקורם. רבים מהם כמו ההספראורניס לא יכלו לעוף ובמקום נהגו לשוט במים.
נוצות
המאפיין העיקרי של מחלקת העופות, ביחס למחלקות אחרות, היא הנוצה. הנוצה היא מבנה חלבוני קרני, אשר לאחר שמסתיימת צמיחתה, אין בה עוד תאים חיים, והיא איבר בעוף שהותאם במיוחד לתעופה. יתרונה של הנוצה הוא במשקלה הקל, בחוזקה הפיזי ובחיכוך הנמוך שהיא יוצרת במגע עם האוויר.
נוצות התעופה הן נוצות גדולות וחזקות, היוצרות את המשטחים האווירודינמיים, הדרושים לתעופה. מבנה הנוצה כולל ציר מרכזי קשיח, המכונה קנה. חלקו התחתון של הקנה מכונה קולמוס ולחלקו העליון קוראים ניצב. משני צידי הניצב נפרש הדגל, המהווה את רוב שטח הנוצה. נוצות התעופה נחלקות לאברות ולסוככות.
נוצות נוספות (כגון פלומה) אינן משמשות לתעופה ותפקידן הוא לתת בידוד תרמי לגופו של העוף.
סוגי תעופה
קיימים מספר סוגים של תעופה, המשמשים את העופות בהתאם למרחק אותו הם צריכים לעבור, או בהתאם לסיבת או מטרת התעופה (בריחה, ציד וכו')
עופות רפי תעופה
העופות מסדרת התרנגולאים הם מגושמים, כבדים, כנפיהם קצרות ומעוגלות, ועל כן בשעה שהם מבקשים להתעופף, הם ממריאים בכבדות, תוך משק כנפיים חזק ורעשני, ומתקשים לשמור את עצמם באוויר לאורך זמן. לסדרה זאת שייכים המשפחות (או התת- משפחות) הבאות: הפניניתיים, השלווים אמריקניים, הפסיוניים, תרנגולי ההודו, החוגלות, הפסיונים והשכווים. גם כמה מיני ברווזיים או ברבורים ומיני פלמינגו יכולים להיות מעופפים חלשים, בייחוד לאחר השרה של חלק מהנוצות. גם כמה מהאלקיים שכנפיהם מותאמים לשחייה הם מעופפים חלשים. המין קגו מקלדורניה החדשה כמעט שאינו מעופף אלא במקרים נדירים וכך גם כמה מהטינמיים.
חסרי כושר תעופה
בתהליך האבולוציוני איבדו עופות מסוימים את כושר התעופה שלהם. אובדן הכושר לעוף בא כפי הנראה עקב העדר טורפים שאיימו על חיי אותם עופות וגדילתם לממדים שלא אפשרו את המראתם. מיני עופות שאיבדו את כושר התעופה לחלוטין, נכחדו כאשר האדם התערב בבית גידולם הטבעי, צד אותם, או שבהשפעתו חדרו טורפים לסביבתם.
העופות חסרי כושר התעופה מונים בעיקר עופות מקבוצת עופות קדומים חסרי שיניים. עופות אלו איבדו את כושר התעופה שלהם בעקבות משקלם הרב, וכנפיהם הקצרות. בקבוצה זו מצויים הקבוצות הבאות:
גם בני סדרת הפינגווינאים - סדרה הכוללת משפחה אחת המונה 6 סוגים ו- 17 מינים, איבדו את כושר התעופה לחלוטין. עם זאת, הם פיתחו כישורי שחיה המאפשרים להם לשרוד ולחמוק מאויביהם. הפינגווינים אינם שוחים באמצעות רגליהם כברבור וכברווז, אלא מתקדמים במים באמצעות כנפיהם שהתנוונו והן דומות לסנפירים. צורת גופם של הפינגווים ההידרו-דינאמית מקילה עליהם להשיג מהירות גבוהה בשוטם במים. לפינגווינים אין עצמות חלולות, כיתר בעלי הכנף הזקוקים למשקל גוף קל, ועצמותיהם המלאות מסייעות להם לצלול לעומק רב.
ישנם עופות נוספים חסרי יכולת תעופה, רובם שוכני איים מבודדים למשל הדודו הנכחד, הקאקאפו, הווקה והטאקאהה מניו זילנד וקורמורן גלאפגוס מאיי גלאפגוס.
יוני דואר
היונה היא סוג של ציפור ממשפחת היוניים. כבר לפני 3000 שנה בייתו המצרים הקדמונים את אחד המינים של סוג זה, הנקרא יונת הסלע, והשתמשו בכישורי התעופה שלו, להעברת איגרות ובהן מסרים. היוונים העבירו הודעות בקשר לתוצאותיהן של תחרויות שונות באולימפיאדה, באמצעות יוני דואר.
יונת הדואר אינה יודעת כיצד להגיע למקום זה או אחר. כישוריה של יונת הדואר מתבססים על יכולתה לחזור ולמצוא את דרכה אל ביתה. מפתחיהם של יוני הדואר יצרו ברירה מלאכותית בכך שבררו את היונים שהיטיבו לנווט בדרכן חזרה הביתה, ואותן הכליאו בינן לבין עצמן.
שימוש ביוני דואר נעשה אף במאה ה-21, וכיום הוא חיוני בעיקר באזורי אסון.
בזי צייד
בַּזְיָירוּת (או בזאות), אומנות השימוש בבזים או בדורסי יום חזקים אחרים לציד עופות ויונקים, הייתה נהוג כבר למן העת העתיקה. מיני הבזים שבהם משתמשים לציד הם הבז הנודד, בז הציידים הגדול ובז הציידים הקטן, הנקרא גם בז צוקים. ראשיתו של ספורט זה הייתה במסופוטמיה, והתיעוד המוקדם ביותר שלו היה בימי סרגון השני (705 עד 722 לפנה"ס). בימי הביניים היה הספורט מקובל ביותר באירופה, לאחר שהובא לשם על ידי ההונים, והיווה סמל מעמד בקרב שכבת האצילים. כיום השימוש בבזים לציד אינו למטרות מסחריות, אלא לשם הספורט שבדבר. הספורט מקובל בעיקר בארצות המפרץ הפרסי, באנגליה ובארצות הברית. בישראל מקצוע הבזיירות הוא בלתי חוקי.
יונקים
בין היונקים, קיימות שתי סדרות ושבט אחד, של בעלי חיים אשר פיתחו כישורי תעופה (עטלפים, סנאים מעופפים, אנומלוריים, גלשנאים וכן כיסנאי דואה). בעלי חיים אלו הם שוכני עצים, או מקומות גבוהים אחרים, ויש להם צורך במעבר מהיר ובטוח מעץ לעץ. בעלי חיים אלו התמחו בקפיצות ארוכות טווח, וככל שהמרחק בין העצים גדל, כך סיגלו לעצמם בעלי חיים אלו כישורי תעופה נוספים, החל מתעופה פסיבית כגון: גלישה שהיא קפיצה בזווית של מעל 45° למרחק קצר, או דאייה ושהייה באוויר בעזרת הכנפיים למרחק גדול יותר, וכלה בכישורי תעופה פעילים של יצירת כוח תעופה, באמצעות חבטות כנף.
עטלפים
העטלפים (שם מדעי: Chiroptera) הם סדרה של מעופפים במחלקת היונקים, המכילה כ-115 סוגים וכ-1000 מינים. והם היונקים היחידים שלהם כישורי תעופה פעילים. גודל העטלף נע בין מין שמשקלו 1.5 ק"ג ומוטת כנפיו 1.7 מטר, לבין מין שמשקלו 1.5 גרם ומוטת כנפיו 10 ס"מ בלבד.
העטלפים עברו תהליך אבולוציוני, אשר העניק להם כישורי תעופה. גופם הפך להיות קומפקטי ויציב, ואף ראשם הכבד, התקרב למרכז הכובד של גופם, בכך שצווארם התקצר. כנפי העטלפים נוצרו באמצעות קרום תעופה המקשר את כל אצבעות היד, פרט לאגודל שנותר חופשי לצורך אחיזה בשעת טיפוס. הקרום מחובר גם לרגליים האחוריות ולזנב לשם הגדלת שטח הפנים. ברך העטלף פונה אחורנית, ובעזרת קרום התעופה המתוח בין הרגליים העטלף מבצע את ההיגוי (תפקיד דומה יש לנוצות הזנב בעופות). במטרה להפחית את משקל גופם התקצר שערם של העטלפים. העטלפים אינם עוטים שומן רב המשמש כבידוד ומאגר מזון ביונקים אחרים, שכן עודף המשקל מכביד על התעופה. לעטלף שרירי תעופה מפותחים המניעים את כנפיו. שרירים אלו נמצאים בחזה ונסמכים על חגורת הכתפיים והצלעות. תנועות התעופה של הכנף מתבצעות בעיקר במפרק הכתף, ואילו התנועות של קיפול הכנף ויישורה מתבצעות במרפק ובמפרק היד.
שלא כעופות, העטלפים אינם ממריאים מן הקרקע, שיטה הדורשת מאמץ גדול, אלא מפילים את עצמם לאוויר מהמקום בו הם נחים וכך מתחילים לעוף. עם זאת העטלף ערפד מצוי יכול להמריא היישר מהקרקע.
סנאים מעופפים
הסנאים המעופפים הם שבט, ובו 15 סוגים, השייך למשפחת הסנאיים. סנאים מעופפים אינם יוצרים תנועה באמצעות חבטות כנף, כמו העטלפים, אלא קופצים ומשתמשים בקרום המתוח בין רגליהם האחוריות והקדמיות לשם דאייה מעץ לעץ למרחקים של עד 40 מטרים. מינים אחדים, ביכולתם לדאות גם למרחקים של עד 450 מטר, אולם מספרם של אלו מועט. על הקרקע סנאים אלה איטיים מבני מינם הרגילים, אך על העצים הם נעים וקופצים מעץ לעץ בזריזות מפליאה. 12 סוגים של סנאים מעופפים חיים ביער הגשם הטרופי של דרום-מזרח אסיה ועוד שלושה סוגים חיים בצפון אירופה, בצפון אמריקה ובסין ויפן בהתאמה. הסנאים המעופפים, פעילים בעיקר בשעות הלילה.
גלשנאים
גלשנאים (שם מדעי: Dermoptera) היא סדרת יונקים הגולשים מבין העצים ביערות גשם. בסדרה רק משפחה אחת - גלשניים במשפחה זאת שני סוגים ושני מינים: גלשן פיליפיני המצוי בפיליפינים וגלשן מלאי הנפוץ מבורנאו וסומטרה עד מיאנמר ותאילנד.
בעבר נקראו בטעות הגלשניים "לֶמוּרִים מעופפים", אך בפועל אין כל קשר בינם לבין משפחת הלמוריים והם גם לא באמת מעופפים. גופם של הגלשניים בעל שרירים חזקים ביותר, והוא מוקף בקרום אקטודרמלי המכוסה בשיער משני צדדיו. קרום זה נמשך לאורך שני צידי גופם של הגלשניים כולל הגפיים, ומתפשט גם בין אצבעותיהם.
הגלשניים הם שוכני עצים, היורדים לקרקע לעיתים רחוקות בלבד ושם תנועתם מסורבלת. בין צמרות העצים הם נעים בדאייה, ומגיעים למרחקים של עד 70 מטרים. לשם דאייה פושטים הגלשניים את הגפיים ואת הזנב ובכך מותחים את הקרום, ויוצרים שטח רחב יותר. הקרום והזנב משמשים אותם לכיוון דאייתם.
דגים
בני משפחת הדְּאוֹנִיִּים הם דגים קטנים עד בינוניים בגודלם המאופיינים בסנפירי חזה ארוכים המגיעים אצל מינים רבים עד לקצה הזנב, ובעזרתם הם מסוגלים לדאות באוויר, מחוץ למים, כשסנפירהם פרוסים. בנוסף לסנפירי החזה הגדולים, גם סנפיר הבטן גדול, וסנפיר הזנב מחולק לשתי אונות, שהתחתונה שבהן ארוכה מן העליונה. באמצעות סנפירי החזה דמויי הכנפיים, מסוגלים הדגים לזנק מדי פעם מהמים ולנוע באוויר. בדאייתו מכפיל הדג את מהירותו הרגילה ומגיע עד למהירות של 70 קילומטרים לשעה ויותר. ככל הנראה, הדאייה באמצעותה מגיע הדג בדרך כלל למרחקים של בין 30 ל-50 מטרים, ולעיתים אף יותר מכך, משמשת כשיטה להימלטות מטורפים כגון דג טונה, דג חרב, או דגים גדולים אחרים.
דו-חיים
בני הסוג צפרדע מעופפת ממשפחת הרקופוריים הם צפרדעים קטנות מטפסות עצים שיכולות לפרוש את קרומי השחייה שבין אצבעותיהם כדי לדאות כמה מטרים מענף לענף. הן חיות ביערות הגשם של אפריקה ואסיה.
בשנת 2010 פורסם כי באי בורנאו התגלתה צפרדע מעופפת מחליפת צבעים. מדובר בצפרדע מהמין Rhacophorus nigropalmatus שאורכה פחות מארבעה סנטימטרים והיא יכולה לעופף למרחק של 15 מטרים בין העצים. היא מחליפה את צבעיה מירוק בהיר בלילה לחום במהלך היום. היכולות הללו מסייעות לה בהסוואה, ובתנועה, בתוך יער הגשם שבו היא חיה.
תעופת בעלי חיים במיתולוגיה
כבר מערש האנושות, הביט האדם בכישורי התעופה של העופות, בתחושות מעורבות של ערגה וקנאה. חלומו של האדם להגיע למרומים, יצר אצלו רצון עז לחקות את העופות. חלום זה מומש החל מהמאה ה-18, עם המצאת הכדור הפורח על ידי האחים מונגולפייה, מאוחר יותר, ספינת האוויר על ידי הרוזן פרדיננד פון צפלין, ולבסוף המטוס על ידי האחים רייט. עד למימוש חלום זה הסתפק האדם במיתוסים המייחסים כישורי תעופה לבעלי חיים ולבני אדם.
סוסי אש מעופפים
אליהו הנביא היה נביא שפעל בזמן מלכותו של אחאב. לדמותו ניתנה חשיבות רבה במסורת היהודית, והוא נחשב למבשר הגאולה. תלמידו של אליהו היה אלישע בן שפט. אליהו הלך יחד עם אלישע תלמידו מבית אל ליריחו ומשם הם ירדו אל נהר הירדן אותו אליהו בקע לשנים באדרתו. אז הופיעו מרכבת אש, וסוסי אש, והפרידו בין אליהו לאלישע, ואליהו עלה באמצעות המרכבה לשמים.
במיתולוגיה האיסלאמית
במסורת המוסלמית, אל-בוראק היא בהמה פלאית מעופפת דמוית סוס, שעל גבה רכב מוחמד (נביא האסלאם) ממכה אל "המסגד הקיצון" ב"ליל המסע והעלייה לשמים" (לילת אל-אסראא ואל-מעראג').
המסורת מרחיבה ומספרת כי המלאך גבריאל ציווה על מוחמד לקום משנתו ולצאת אל "המסגד הקיצון". לשם המסע הועמדה לרשות מוחמד בהמה מיוחדת, אל-בוראק, שכל צעד שלה מגיע עד האופק. עוד באותו לילה הגיע מוחמד אל המסגד הקיצון, עלה לרקיע השביעי וקיבל בו את המצווה להתפלל חמש פעמים ביום. משחזר לאדמה, חיכתה לו אל-בוראק והביאה אותו בחזרה למכה. על-פי המסורת, המסע היה מהיר כל-כך, שמיטתו של מוחמד עוד הייתה חמה עם חזרתו.
על פי מסורת שנוצרה רק בתחילת המאה העשרים, בהגיעו למסגד הקיצון קשר מוחמד את אל-בוראק אל הכותל המערבי, ושם היא חיכתה לו עד שובו.
במיתולוגיה היוונית
המיתולוגיה היוונית קשרה יכולות תעופה לבני אדם, בין שהם עשו זאת בכוחות עצמם, ובין שעשו זאת ברכיבה על גבם של בעלי חיים מעופפים.
דיידלוס ואיקרוס
על פי המיתולוגיה היוונית, היה דיידלוס ממציא ואדריכל גאון. דיידלוס בנה עבור המלך מינוס מבוך, אך במקום לתגמל אותו, כלא המלך כפוי הטובה, את דיידלוס ואת בנו איקרוס, במגדל גבוה. דיידלוס ליקט נוצות מהעופות שקיננו בראש המגדל, חיבר אותן זו לזו בעזרת שעווה ובנה מהן 2 זוגות כנפיים עבורו ועבור בנו. בדרכם חזרה לאתונה, איקרוס, אינו שועה לאזהרותיו של אביו, מתעופף גבוה מדי, הדונג המחבר את הכנפיים נמס בחום השמש, הכנפיים מתפוררות, ואיקרוס צונח אל מותו.
פגסוס
פגסוס היה סוס בעל כנפיים, בנם של הגורגונה מדוזה ואל הימים והסוסים - פוסידון, וסמל לחיי אלמוות. פגסוס חי באקרוקורינתוס ליד מעיין פירני, שם לכד אותו בלרופון וריסן אותו באמצעות רסן מזהב שקיבל מידי אתני. כאשר הגיע פגסוס למורדות הר הליקון, הוא בעט בסלע וכתוצאה מכך פרץ מעיין המוזות, ממנו היו המשוררים מקבלים את השראתם (מוזה=השראה).
במסורת הטורקית
הזארפן אהמט צ'לבי היה מדען בן האימפריה העות'מאנית של ראשית המאה ה-17, אשר המסורת הטורקית מספרת כי הקדים את האחים מונגולפייה ורייט בחקר התעופה, והצליח לבצע מעוף ארוך טווח ממגדל גלאטה עד לאוסקדר שבצידו השני של מצר הבוספורוס. צ'לבי התעופף באמצעות כנפיים מלאכותיות שהכין מכנפי נשר, בכוח שריריו בלבד, ומבלי להיעזר במנוע. כהוקרה קראו הטורקים שדה תעופה באיסטנבול על שמו.
במסורת הסינית
במסורת הסינית דרקון סיני הוא יצור אגדתי דמוי נחש, המשמש כסמל מבשר טובות, ומקושר עם מזג האוויר והמים בתור מביא הגשם. לדרקון הסיני קשקשים וזנב של דג, קרני צבי, פני קילין שני זוגות טופרים של עיט ועיניים של שד. למרות שלרוב הדרקונים הסיניים אין כנפיים הם מתעופפים בשמים בין העננים.
במיתולוגיות נוספות ישנם דרקונים אך ברבים מהם הדרקון נחשב ליצור אכזרי ותוקפני ולעיתים אביר אמיץ נלחם בדרקון והרג אותם בשביל לזכות בהוקרה.
רק רוצחים בבניין
רק רוצחים בבניין (באנגלית: Only Murders in the Building) היא סדרת טלוויזיה קומית-מסתורית אמריקאית, שנוצרה על ידי סטיב מרטין וג'ון הופמן. מככבים בה סטיב מרטין, מרטין שורט, וסלינה גומז. הסדרה עלתה לאוויר בשירות הסטרימינג האמריקאי הולו ב-31 באוגוסט 2021.
העלילה עוקבת אחר שלושה זרים בגילומם של סטיב מרטין, מרטין שורט וסלינה גומז, עם עניין משותף בפודקאסטים של פשע אמיתי שמתחברים יחד לחקור מוות בבניין הדירות בו כולם גרים.
הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, עם שבחים מיוחדים על הגישה הקומית שלה לסיפורת פשע ועל הביצועים והכימיה של השחקנים הראשיים. בספטמבר 2021, הסדרה חודשה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-28 ביוני 2022. ביולי 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית אשר עלתה לשידור בשמיני לאוגוסט, 2023.
עונה ראשונה (2021)
צ'ארלס ואוליבר מנסים לגלות עוד על טים ויחד עם מייבל משתתפים בטקס אזכרה לכבודו. הם מגלים כי אף אדם מהבניין לא חיבב אותו וכמה אפילו הגישו נגדו תלונות. השלושה נכנסים לדירתו של טים כדי לגלות עוד רמזים. מתגלה שמייבל הכירה את טים בילדותה וכי השניים היו ידידים, כשהתבגרו הם הכירו את אוסקר (אהרון דומינגז) וזואי (אוליביה רייס). בראש השנה החדשה, הלכו הארבעה למסיבה בבניין שבסופה זואי נמצאה מתה, כאשר החשד הוא שנדחפה מגג בנין ארקוניה. אוסקר נעצר בחשד לרצח שלה. טים סיפר למייבל כי הוא ראה מישהו אחר רב עם זואי לפני מותה, אך הוא לא גילה זאת למשטרה וזה גרם לקרע בינו לבין מייבל. מייבל חוזרת לבקר בדירתו של טים ומוצאת מחבוא של תכשיטים וכמה מהציורים הישנים שלה.
צ'ארלס, אוליבר ומייבל כולם חושבים שהשכן הווארד (מייקל סיריל קרייטון) הוא חשוד מרכזי, שכן הם מצאו את טביעות הרגליים של החתול שלו בדמו של טים. באני (ג'יין הודישל) מאיימת לגרש את אוליבר אם לא ישלם את דמי ועד הבית שלו. הוא הולך אל שותפו הוותיק טדי (נייתן ליין), ומתחנן לכסף; לאחר שמסרב תחילה, טדי מסכים לתת חסות לפודקאסט. מאוחר יותר, אוליבר רואה את סטינג במעלית, וחושב שהוא גם חשוד. מייבל נתקלת בפתק שטים כתב על פגישה עם מישהו שנכתב כ"G.M." אוליבר מגלה מכתב איום על דלתו וכי וויני, הבולדוג שלו, הורעל. אוליבר חושד שסטינג הרעיל את ויני ונעזר בצ'ארלס ומייבל כדי להוכיח שהוא אחראי גם להרעלת ויני וגם לרצח של טים. לאחר התייעצות עם סינדה קנינג (טינה פיי), מנחת הפודקאסט האהוב עליהם, השלישייה מביאה לסטינג תרנגול הודו ושואלים אותו לגבי טים, שהתגלה כסוכן המניות של סטינג. סטינג מודה באשמה כי לאחר שטים הפסיד סכום נכבד מכספו, הוא פיטר את טים בזעם ואמר לו להתאבד, אך חש הקלה כאשר השלישייה מכריזה כי הם מאמינים כי מותו של טים היה רצח במקום התאבדות. בינתיים, צ'ארלס יוצא לדייט עם ג'ן (איימי ראיין) שמתברר כאסון, אבל היא מסכימה לדייט שני כשצ'ארלס חולק איתה סיפור אישי מאוחר יותר. מייבל מוצאת קשר לתכשיטים שמצאה בדירתו של טים ובנו של אוליבר, וויל (ריאן ברוסארד), מגלה שהוא זוכר את מייבל מנעוריהם ואת הקשר שלה לטים. קפיצה בזמן לכמה חודשים מאוחר יותר מגלה שצ'ארלס, אוליבר ומייבל הם הנושא של הפודקאסט החדש של סינדה קנינג, "רק רוצחים בבניין".
אחרי מייבל עוקב בחור שמתגלה כידידה הוותיק אוסקר, ששוחרר לאחרונה מהכלא על הרצח של זואי. הוא מציע להסיע אותה ללונג איילנד. צ'ארלס ואוליבר עוקבים אחרי מייבל. הם נפגשים במכון קעקועים, שם מייבל מודה לבסוף שהיא הכירה את טים בעבר. אוסקר מודה שהוא "בחור הטיי-דיי", אבל שהוא לא רצח את טים; עם זאת, הוא היה מחוץ לדלת שלו כששמע ירייה. לאוסקר ומייבל יש רגשות אחד כלפי השנייה. הבלשית ויליאמס (דא'ויין ג'וי רנדולף) מתחילה לחשוב על סגירת התיק של טים מהר מדי, אז היא נותנת בחשאי את הטלפון של טים למייבל. טדי מתרגש מכך שהעסק שלו מוזכר בתוכנית של ג'ימי פאלון, וכותב לצ'ארלס ואוליבר צ'ק על סך 50,000 דולר. עם זאת, צ'ארלס מבחין שהצ'ק נמשך מחשבון "מלאך", שהוא שמו של האדם שטים סחר עבורו תכשיטים.
בנו של טדי, תיאו (ג'יימס קאברלי), מרגל אחר השלישייה ופורץ כדי לצלם תמונות של לוח החשודים שלהם, כשהוא אומר לאביו שהפודקאסט עליהם, הוא דוחה את החששות. צ'ארלס ומייבל פורצים לדירתו של טדי ומגלים חדר סודי של כדים מבית הלוויות. הם מתחמקים בקושי מתיאו, שמבחין מאוחר יותר בכפפת גומי שהשאירו מאחור. בזמן שאוליבר ומייבל הולכים לחקור את בית הלוויות, צ'ארלס יוצא לדייט עם ג'ן. בבית הלוויות, השניים מגלים חדר סודי עם תכשיטים. תיאו עובד שם וגונב חפצים מגופות, ועד מהרה מבחין באוליבר ומייבל. פלאשבקים חושפים שתיאו היה מאוהב בזואי, שתקשרה עמו בשפת הסימנים. פלאשבק נוסף חושף את תיאו מתבונן כשזואי לוקחת טבעת מדירתו של טדי, שטדי מבחין בה במהלך מסיבת הסילבסטר. בעקבות ויכוח, תיאו דוחף בטעות את זואי מהבניין. טים הוא העד היחיד, אבל איום מרומז מטדי משתיק אותו. בהווה, תיאו חוטף את אוליבר ומייבל, ומסיע אותם למקום לא ידוע, אבל לא לפני שהם שולחים הודעות לצ'ארלס ואומרים לו שהסיסמה לטלפון של טים עשויה להיות "THEO". טדי מחזיר את מייבל ואוליבר לארקוניה, בתנאי שהם יסיימו את הפודקאסט ולא יערבו את משפחתו. בבניין, מייבל ואוליבר פוגשים את "מעריצי העל" של הפודקאסט. הבלשית ויליאמס מציעה לשלישייה לשחרר את כל העדויות שלהם לציבור. אוסקר משתף כי לטים כבר הייתה את הטבעת הירוקה של זואי כשהוא מת, אם כי מקום הימצאה אינו ידוע. נואש לנקודת מבט חדשה על המקרה, אוליבר מזמין את מעריצי העל של הפודקאסט לעזור לפתור את הרצח של טים בזמן לסיום התוכנית הפתאומית שלהם. צ'ארלס מוסח על ידי ג'ן, ומייבל ואוליבר מאלצים אותה לצאת מהחקירה. ג'ן חוזרת לדירתה, שם היא מוצאת מכתב אזהרה על הדלת שעליו כתוב: "אני צופה בך". פרק הסיום של הפודקאסט עולה לאוויר, עם ראיות לפשעים של משפחת דימאס. ויליאמס מטילה ספק במעורבותם של משפחת דימאס ברצח כשנתיחת הגופה של טים מגלה מוות מהרעלה. צילומי האבטחה מוכיחים שטדי ותיאו לא היו בבניין. צ'ארלס מבקר בדירתה של ג'ן, שם הוא מוצא אותה מחוסרת הכרה ומדממת.
השלישייה חוזרת בה מההאשמה שלהם בטדי ותיאו ברצח של טים. ג'ן שורדת את הדקירה שלה וצ'ארלס עוזר לה להחלים. הכפילה לשעבר של צ'ארלס, סאז פטאקי (ג'יין לינץ'), מופיעה ומיד קופצת לעזור לשלישייה לחקור, למורת רוחם של צ'ארלס וג'ן. מאוחר יותר, נערכת פגישת בניין כדי להתייחס לפודקאסט ודיירי הבניין מחליטים על פינוי השלישייה, אפילו אחרי שצ'ארלס אומר שהפודקאסט הסתיים. אוליבר ומייבל מנסים לאתר מוביל חדש כדי לשכנע את צ'ארלס להישאר בחקירה והם משערים שייתכן שלטים הייתה חברה סודית, תיאוריה שאושרה לכאורה על ידי שכנתו של טים. צ'ארלס הולך להופעה של ג'ן על פי עצתה של סאז ורואה שג'ן שיקרה לו לגבי תפקידה בתזמורת - נגנית בסון מובילה. במקביל, אוליבר ומייבל מוצאים מנקה בסון במאגר אביזרי המין של טים.
השלישייה מגלה שג'ן היא הרוצחת. היא הייתה במערכת יחסים עם טים, אבל רצחה אותו יום אחרי שנפרדו. כשצ'ארלס מתעמת עם ג'ן, הוא מבין שהיא הרעילה אותו. מייבל ואוליבר פורצים לדירתה של ג'ן ומוצאים בקבוק רעל ותיבה בשם "הרעלים של ג'ן ליל". ג'ן מנסה למלא בגז את כל הבניין באמצעות האח החדש שנפתח אך השלישייה רצה למרתף ועוצרת אותה. במרתף, הם רואים שוב את ג'ן, ויש לה אקדח. מתפתחת מריבה, וג'ן מנוטרלת על ידי מייבל. ג'ן נעצרת. מאוחר יותר, כשהשלישייה חוגגת, מייבל הולכת להביא עוד שמפניה, ואוליבר וצ'ארלס מקבלים הודעה מסתורית האומרת להם לעזוב את הבניין מיד. הסצנה שפתחה את הסדרה חוזרת על עצמה, כשאוליבר וצ'ארלס רצים אל מייבל ומוצאים אותה מעל גופתה של באני, מכוסה בדם. השלישייה מובלת מהבניין באזיקים בזמן שדיירי הבניין ואחרים, כולל הבלשית ויליאמס, אוסקר וסינדה, צופים.
עונה שנייה (2022)
צ'ארלס, אוליבר ומייבל נעצרים ומתוחקרים על ידי המשטרה לפני שחרורם ומתבקשים להתרחק מתיק הרצח של באני. בעודם חוזרים לדירותיהם, מייבל מציעה להם לפעול לפי עצת המשטרה. מאוחר יותר היא מוזמנת על ידי אישה בשם אליס (קארה דלווין) לתערוכת אמנות בגלריה מקומית והיא מעודדת את מייבל לעסוק באמנות שוב. אוליבר נתקל באיימי שומר שרוצה להפוך את הפודקאסט לסדרת טלוויזיה. בינתיים, מפיקים פונים לצ'ארלס כדי שיגלם את "הדוד בראזו" בגרסה מחודשת ל"בראזו", התוכנית בה כיכב בצעירותו. מאוחר יותר, השלישייה מגלה שסינדה יצרה פודקאסט על שלושתם ומחליטים לנקות את שמם, צ'ארלס מתחיל קשר עם בתו החורגת לוסי, ומגלה שלוסי הייתה בליל הרצח בדירתו וראתה את הרוצח.
פיתוח
ב-14 בספטמבר 2021 חודשה הסדרה לעונה שנייה. העונה צפויה לעלות לשידור ב־28 ביוני 2022.
ליהוק
ב-1 בדצמבר 2021, דווח כי הדוגמנית והשחקנית הבריטית קארה דלווין הצטרפה לקאסט הסדרה כאחת הדמויות הראשיות בעונה השנייה. ב-12 בינואר 2022 אישר שורט כי השחקניות האמריקאיות שירלי מקליין ואיימי שומר ייקחו חלק בעונה השנייה של הסדרה. ב-11 בפברואר 2022 פורסם כי השחקן האמריקאי מייקל רפפורט יצטרף לעונה השנייה של הסדרה בתפקיד משני. ב-25 באוקטובר 2022, ג'סי ויליאמס לוהק בתפקיד חוזר לעונה השלישית. ב-17 בינואר 2023, מריל סטריפ לוהקה לעונה השלישית. בפברואר לוהקה השחקנית אשלי פארק לעונה השלישית של הסדרה בתפקיד של קימבר. במרץ פורסם כי וסלי טיילור, ג'רמי שמוס ולינדה אמונד לוהקו לעונתה השלישית של הסדרה בתפקידים חוזרים.
צילומים
שלב הצילומים החל ב-3 בדצמבר 2020 בניו יורק סיטי, והסתיים בחודש אפריל 2021.
צילומים של העונה השנייה של הסדרה החלו ב-1 בדצמבר 2021.
1939 בגרמניה
הנהגה
ראש המדינה:
פקודה לשכוח
פקודה לשכוח (ברוסית: Приказано забыть) הוא סרט צ'צ'ני משנת 2014, המתאר את הטבח בח'יבך מבעד לעדשת הגיבורים הראשיים דאוד וסדה, שתי דמויות בדיוניות שהוצגו כעדים לטבח לאחר שנמלטו מכפרן. הסרט נועד לצאת לאקרנים לראשונה ב-10 במאי 2014 אך נאסר מכיוון שמשרד התרבות הרוסי מכחיש רשמית את אירועי הטבח בח'יבך וטען כי הסרט ייצור שנאה אתנית לאחר שהוקיעו את הסרט כ"אנטי-רוסי".
תנועת ממוריאל לזכויות האדם הרוסית הצהירה על האירועים שהסרט תיאר כ"נחשבים לעובדה מקובלת". יוצרי הסרט הצהירו שאינם רוצים לקדם שנאת רוסים והסרט מתאר דמויות רבות של רוסים אתניים המתנגדים באופן מוחלט לפקודות להרוג אזרחים צ'צ'נים ואינגושטים שניתנו על ידי חבר הנ.ק.ו.ד., מיכאיל גווישיאני. למרות האיסור של הממשלה להציג את הסרט, הוא הוקרן בפסטיבל מוסקבה.
שומר הראש ואשתו של המתנקש
שומר הראש ואשתו של המתנקש (באנגלית: The Hitman's Wife's Bodyguard) הוא סרט קומדיה-פעולה אמריקאי משנת 2021, שביים פטריק יוז ונכתב על ידי טום אוקונור וברנדון ופיליפ מרפי. סרט המשך ל"שומר הראש והמתנקש" מ-2017. בסרט מככבים ראיין ריינולדס, סמואל ל. ג'קסון, סלמה הייק, פרנק גרילו, ריצ'רד גרנט, טום הופר, אנטוניו בנדרס ומורגן פרימן ותוכנן לצאת לאקרנים באוגוסט 2020 אך יציאתו נדחתה בשנה, בעקבות מגפת הקורונה. הסרט יצא לאקרנים ב-16 ביוני 2021 על ידי ליונסגייט.
תקציר עלילת הסרט
ארבע שנים לאחר אירועי הסרט הקודם, שומר הראש מייקל ברייס ממשיך את ידידותו עם המתנקש דריוס קינקייד כשהם יוצאים להרפתקה חדשה כדי להציל את סוניה, אשתו של דריוס, מאיומים חדשים.
הפקה
במאי 2018 הוכרז כי ראיין ריינולדס, סמואל ל. ג'קסון וסלמה האייק ניהלו שיחות מוקדמות כדי לחזור לגלם את תפקידיהם מהסרט "שומר הראש והמתנקש" משנת 2017, עם תוכניות להתחיל לצלם בהמשך השנה. בזמן שליונסגייט היו במגעים לקבלת זכויות ההפצה האמריקאיות, פטריק יוז צורף לתפקיד הבמאי. בנובמבר 2018, ליונסגייט רכשה את הזכויות מסרטי מילניום, בעוד שמאט או'טול ולס וולדון שימשו כמפיקים, מתוך תסריט מאת טום אוקונור. ריינולדס, ג'קסון והייק חתמו רשמית גם לככב בסרט ההמשך. במרץ 2019 הצטרפו לצוות השחקנים פרנק גרילו, מורגן פרימן, אנטוניו בנדרס וטום הופר, כאשר ריצ'רד אי. גרנט חזר לגלם את תפקידו מהסרט הראשון.
הצילומים החלו ב-2 במרץ 2019 באירופה והתקיימו באיטליה, קרואטיה, סלובניה, בולגריה ובריטניה.
הפצה
הסרט הופץ להקרנות מסחריות ב-16 ביוני 2021, לאחר שנדחה מתאריך השחרור המקורי (28 באוגוסט 2020) עקב מגפת הקורונה.
יעקב גונין
יעקב שלמה גונין (3 באוגוסט 1952 – 8 באוקטובר 1973) היה חייל בפלוגת הסיור של חטיבת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר גונין בעיטור העוז.
ביוגרפיה
יעקב גונין נולד בטבריה. מעט אחר כך עברה משפחתו להתגורר באשקלון. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון שם. נחשב לנער פעיל מאוד ולספורטאי מעולה. היה פעיל בתנועת הצופים.
גונין התגייס לצה"ל בקיץ 1971. תחילה השתתף בקורס טיס, ולאחר מכן עבר לשרת בחטיבת גולני. הוא הוצב בפלוגת הסיור של החטיבה כמקלען. היה חייל מצטיין ובעל ידע צבאי רב וקלע מעולה.
במלחמת יום הכיפורים
ביום השלישי למלחמה, 8 באוקטובר, השתתפה פלוגת הסיור של גולני בניסיון הראשון לכבוש את מוצב החרמון מידי הצבא הסורי, שכבש אותו ביום הראשון למלחמה. חיילי החטיבה ניהלו לחימה מרה עם הסורים שחסמו את דרכם. גונין פעל כמקלען בעמדה ובה חמישה חיילים, שעמדה בפני סכנת כיתור. במשך שעות אחדות לחמו החיילים בסורים בערפל סמיך ובטווחים קצרים. גונין לחם בגבורה וביעילות כשהוא מדלג מעמדה לעמדה ושבר את ההסתערויות הסוריות על החולייה. לבסוף נורה בראשו ונהרג. היה בין 23 חללי החטיבה בקרב זה.
יעקב גונין היה בן 21 במותו. הניח הורים ואחות. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בעירו אשקלון.
על פעולתו בקרב עוטר גונין לאחר המלחמה בעיטור העוז.
הנצחה
שמו של גונין הונצח על גבי האנדרטה לנופלים מבני אשקלון ועל גבי האנדרטה לחללי חטיבת גולני בצומת גולני. דברים לזכרו נכתבו בספר רעות שכזאת, שהוציאה החטיבה לזכר חייליה שנפלו במלחמה.
תחנת אוסטרליץ
תחנת הרכבת פריז - אוסטרליץ (בצרפתית: gare de Paris-Austerlitz, נקראת בקיצור gare d'Austerlitz - תחנת אוסטרליץ, בעבר נקראה תחנת אורלאן - Gare d'Orléans) היא אחת משש תחנות הקצה המסילתיות הגדולות של פריז, בירת צרפת. התחנה ממוקמת בדרום מזרח פריז, על גדתו השמאלית של נהר הסן, ברובע ה-13. ברמה הארצית משרתת התחנה את הקווים המקשרים את פריז למרכז ודרום צרפת, וברמה האזורית - את הרכבות לפרברים הדרומיים של פריז ושל האיל-דה-פראנס. התחנה נוסדה בשנת 1840, ומאז שופצה והורחבה פעמים רבות עד לגודלה הנוכחי.
בשנת 2012 החל תהליך של שיפוץ נרחב בתחנה, והוא צפוי להיגמר בשנת 2020.
מבנה התחנה
התחנה מחולת לשני חלקים: את תחנת הרכבת משרתת תחנת מטרו ואוטובוסים בעלת שם זהה, על יד תחנת הרכבת.
ניב הקבוצה
ניב הקבוצה היה כתב עת של חבר הקבוצות, ולאחר מכן של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שראה אור החל משנת תר"ץ 1930 ועד 1972.
נושאי כתב העת היו החברה הישראלית, החיים בקיבוץ, ופרשיות מההיסטוריה של עם ישראל. כן הובאו בו פרוטוקולים של דיונים כלל-תנועתיים, כגון "תקנון הקיבוץ וחוקתו". בנוסף נכלל בו מדור "ממדף הספרים".
רוב גיליונותיו ראו אור בדפוס הפועל הצעיר בתל אביב. תקופה ארוכה היה "ניב הקבוצה" רבעון.
רוב המשתתפים בכתב העת היו חברי הקיבוצים של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיעוטם שוחרי התנועה הקיבוצית; בהם: דוד בן-גוריון, סנטה יוספטל, יחיאל דובדבני, אמנון קרניאל, חיים גבתי, בן הלפרן, חנן שדמי, שמואל גדון, עמרם הישראלי, יוסף שפירא, קדיש לוז וצבי לוז.
ועדת הצנזורה (רוסיה)
באמנת הצנזורה נכתב כי: "1. על הצנזורה מוטלת החובה לבחון כל מיני ספרים ועבודות שהוקצו לשימוש הציבור.2. הנושא העיקרי של שיקול זה הוא להעביר לחברה ספרים ועבודות התורמות להארת הנפש האמיתית ולחינוך המוסרי, ולהסיר ספרים ויצירות המנוגדים לכוונה זו.3. על בסיס זה, אין לפרסם ספר או מאמר אחד באימפריה הרוסית, ואף לא למכור אותם, שלא נבדקו בעבר על ידי הצנזורה."ועדת הצנזורה המרכזית הייתה ועדת הצנזורה הפטרבורגית, שהייתה כפופה ישירות לנאמן מחוז החינוך בעיר. במקביל, הוקמו ועדות צנזורה במחוזות מוסקבה, וילנסק, דורפאט, באזורי הקווקז ואחר כך במחוזות אחרים. כל הפרסומים המודפסים וכתב היד היו כפופים לצנזורה.
שירה (יונה וולך)
שירה הוא כותר ספר שיריה של המשוררת הישראלית יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת "סימן קריאה" מפעלים אוניברסיטאיים בשנת 1976. אוסף השירים כולל שירים שפורסמו בספריה המוקדמים: דברים ושני גנים ויצירות חדשות, הרוב בסוגה שירית, והאחרונה בספר בשם "עמוק מאוד בים", שנכתבה בסוגה פרוזאית כביכול, בלי ניקוד.
הנושאים שבהם עסקה וולך בשירי הספר הם: מצבי התודעה והתודעה העצמית, השיגעון, המוות, הנוף, הזולת, והעמידה מול האלוהים. וולך טיפלה בשירתה, ובמיוחד בלקט "שירה", בפירוק הביטויים הלשוניים (והעבריים) רבי-המילים השגרתיים, ומצאה בתוכם גנוזות ונצורות כביכול, שנועדו לפרק אותם מתוך עצמם או להראות את אי אפשריותם כמצב תודעה נסבל. ומאידך, ומתוך בקיאות רבה בצירופי המילים המקובלים, יצרה צירופים חדשים מקוריים של מילים, ואף יצרה מילים חדשות מצירופי אותיות חסרי משמעות כביכול, ו"ניסתה" להראות לשומעיה ולקוראי שירתה את המשמעות החדשה שקרנה מהן.
אדולף שפרונג
אדולף ויכארד פרידריך שפרונג (בגרמנית: Adolf Wichard Friedrich Sprung; 5 ביוני 1848 – 16 בינואר 1909) היה מטאורולוג גרמני. הוא היה בין הראשונים ליישם את הכלים של הפיזיקה המתמטית לפרשנות של תופעות מטאורולוגיות, ובכך היה מן המייסדים של התאוריה של דינמיקת האטמוספירה, תאוריה אשר פיתוחה הפך את ענף המטאורולוגיה למדע מדויק.
חייו
לאחר שהשלים את לימודיו במדעי הטבע באוניברסיטת לייפציג, הוא קיבל את תואר הדוקטורט ב-1876 על עבודתו שנשאה את השם "מחקרים ניסויים על חיכוך הידראולי בתמיסות מלח". לאחר מכן הפנה את תשומת לבו למטאורולוגיה כאשר מורו, הפיזיקאי G. Wiedemann, המליץ על צירופו למצפה הימי החדש שהוקם בהמבורג, אשר מנהליו חיפשו עובדים מוכשרים חדשים. שם, במחלקה של מטאורולוגיה סינופטית, שפרונג פצח בשיתוף פעולה עם ולדימיר קפן (המפתח של שיטת קפן לסיווג אקלים) ומטאורולוגים נוספים החל מאוגוסט 1876 עד האביב של 1886. עם הבנייה של מכשירי המדידה והתיעוד המטאורולוגיים החדשניים שלו ופרסום ספרו מ-1885 על מטאורולוגיה שפרונג זכה להכרה רבה מצד הממסד המדעי. מ-1892 עד מותו עמד בראש המצפה המטאורולוגי - מגנטי שבפוטסדאם.
עבודתו
שפרונג כתב מגוון חיבורים מדעיים במגוון כתבי עת. ביניהם ישנם דיווחים על תצפיות של מזג האוויר ותיאורים מפורטים של הבנייה של ציוד מדעי. בעל חשיבות מיוחדת הוא פרסומו ב-1885 על מטאורולוגיה "Lehrbuch der Meteorologie" - העבודה השלמה הראשונה על מטאורולוגיה דינמית - שבו הוא מתאר את תחום המטאורולוגיה כמדע שבוחן תהליכים אטמוספיריים תוך התבססות על גישה מכניסטית-פיזיקלית. בכך גישתו זו, הקרובה לגישה המודרנית, הייתה שונה מגישתן של עבודות קודמות, שהייתה לגמרי תיאורית וללא בסיס מדעי מוצק. בספרו זה שפרונג הציג בשיטתיות רעיונות מטאורולוגיים עדכניים, תוך פופולריזציה של התאוריות של ויליאם פרל, גולדברג, מון ואחרים. בעשותו זאת הוא שילב בין רעיונותיו שלו לרעיונותיהם של חוקרים אלו, וספרו הכיל דיונים והשוואות מפורטות בין המודלים המטאורולוגיים השונים של דינמיקת האטמוספירה. משום כך ספרו זה הפך לאחד הטקסטים המרכזיים ללימוד מטאורולוגיה בכמה העשורים שלאחר פרסומו.
רבות מהתוצאות שהופיעו בספרו מ-1885 כבר הופיעו בפרסומים קודמים שלו. למשל, לפני כן הוא חקר את הקשר בין עוצמת הרוח לגרדיאנט הברומטרי (1876,1879) ואת השפעת החיכוך עם הקרקע על תנועת האוויר (1880). הוא היה בין הראשונים ליישם באופן שיטתי את עובדת היות כדור הארץ מערכת ייחוס מסתובבת לצורך הסברת תופעות מטאורולוגיות, ושילב את המושגים של "אפקט קוריוליס" ו"מעגל אינרציאלי" במחקרו. דרך העקמומיות של המסלול האינרציאלי של חלקיק ביחס למשטחים מסתובבים, הוא גזר את ההשפעה של הכוח המטה של סיבוב כדור הארץ (כוח קוריוליס) על הסירקולציה האטמוספירית (1884, 1881). במסגרת זו סיפק את ההסבר הראשון לתופעה הידועה כיום בשם "סחיפת בטא", הנוגעת לנטייתן של מערכות רוח סיבוביות (למשל, סופות טרופיות) לנדוד מערבה וצפונה. "משפט שפרונג" על השפעת השמש על כיוון הרוח סיפק הסבר למחזור היומי של הרוח (1881,1884).
שפרונג היה גם חלוץ בפיתוח מכשירי מדידה מטאורולוגיים. הוא תרם, בין היתר, לבניית ברוגרף, מד רוח מכני, תרמומטר, ראי עננים, מד גשם מכויל ומכונות עננים פוטוגרמטריות. נוסחת הפסיכרומטריה שלו משמשת בסיס לתכנון פסיכרומטרים. הוא אף בנה מכשירים חדשניים שהמירו את תהליך המדידה לפולסים חשמליים, זאת כדי להשיג תיעוד אוטומטי (תיעוד מרחוק) של הרוחות וכמויות המשקעים.
סיביר (סרט, 2018)
תקציר עלילת הסרט
הסרט מספר את סיפורו של סוחר יהלומים אמריקאי שנוסע לרוסיה כדי למכור יהלום כחול נדיר בעל מקור מפוקפק. העסק מתחיל להסתבך כשהוא מתאהב בקטיה, בעלת בית קפה בעיירה מירני שבסיביר. בעוד תשוקתם גוברת, הסוחר מגלה יותר ויותר את העולם הבוגדני של סחר היהלומים, שממנו הוא כבר לא יוכל לחלץ את עצמו, כשהוא מוצא את עצמו כשחקן במשחק שמתנהל בין המאפיה הרוסית, סוחר יהלומים דרום אפריקאי ושירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
הפקה
הסרט הוכרז לראשונה במהלך פסטיבל הסרטים של ברלין ב-2017, כמותחן פשע בכיכובו של קיאנו ריבס.
צילומים
הפקת הסרט החלה באפריל 2017 וצילומי הסרט נערכו בוויניפג, קנדה ובסנקט פטרבורג שברוסיה
הפצה
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בהפצה של אולפני יוניברסל אך במאי 2018 זכויות ההפצה נרכשו על ידי חברת Saban Capital Group שבבעלותו של חיים סבן. הסרט הופץ ב-13 ביולי 2018.
ירון בלום
ירון בלום (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא בכיר לשעבר בשירות הביטחון הכללי ומנהל בכיר בגופים עסקיים, שהיה מתאם השבויים והנעדרים הרשמי מטעם מדינת ישראל בשנים 2017–2022.
ביוגרפיה
ירון בלום נולד בחיפה בשנת 1959. אביו, משה, היה אדריכל גנים ונוף מהבולטים בארץ, ממקימי משרד מילר בלום תכנון סביבתי.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני ביחסים בינלאומיים ועברית מאוניברסיטת פריז 8.
שירות הביטחון הכללי
לאחר שירות צבאי כלוחם ומפקד בחטיבת גולני ובהמשך כקמב"ץ ביחידת אד"ל (אזור דרום לבנון) תחת פיקודו של מאיר דגן, התגייס בלום לשירות הביטחון הכללי בשנת 1982, ימי מלחמת לבנון הראשונה. בלום צמח בתפקידי השטח, החל מרכז אזור ועד ראש מחלקת רכזים במספר אזורים .
בשנים האחרונות לשירותו בשב"כ, היה בין השאר חבר בצוות המשא ומתן המצומצם מטעם השב"כ שניהל את המגעים עד לשחרורו של החייל החטוף גלעד שליט.
אבטחת תעופה
באמצע שנות התשעים של המאה העשרים עבר בלום הכשרת קציני ביטחון בתעופה ומונה לנהל את מערך האבטחה הישראלי במקומות שונים באירופה. בין השאר, היה בלום קצין הביטחון של תחנות רומא, מינכן ופריז. עד היום, משמש בלום כקצין אבטחה ביחידות שונות בעולם, ומשמש כיועץ ביטחון על איומי טרור מקומיים וגלובליים.
העולם העסקי
בשנת 2011 מונה בלום למנכ"ל רשת החינוך "עתיד". בשנת 2013 הוא סיים את תפקידו, אך נותר לכהן כדירקטור בדירקטוריון החברה.
כיום, משמש כיועץ במערכת הביטחון, מומחה לאבטחת תעופה, דירקטור במספר חברות, חבר הוועד המנהל של "בית השאנטי" ועמית במכון לחקר הטרור של המרכז הבינתחומי הרצליה.
פרשנות והופעות בתקשורת
בלום משמש כפרשן ופנליסט בתקשורת הישראלית בנושאי ביטחון שונים. בין השאר על התמודדות עם הטרור הגלובלי, הסכסוך הישראלי ערבי, ערביי ישראל וערביי השטחים, הזירה הפלסטינית, איומי האבטחה השונים בישראל ומחוצה לה, ומקומה של מערכת הביטחון ותפיסת הביטחון של ישראל.
הוא גם כותב מאמרים בענייני השעה בעיתונות.
מתאם השבויים והנעדרים
ב-21 באוקטובר 2017, כחודשיים לאחר התפטרותו של המתאם הקודם ליאור לוטן ב-25 באוגוסט, הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו על מינויו של ירון בלום כמתאם השבויים והנעדרים.
בפברואר 2021 פורסם כי בלום וראש המטה לביטחון לאומי, מאיר בן שבת סייעו בהחזרת צעירה ישראלית, שחצתה את הגבול בין ישראל לסוריה ונתפסה.
ב-25 באוקטובר 2022 הודיע על סיום תפקידו, לאחר חמש שנים.
בינואר 2023 פרסם מבקר המדינה מתניהו אנגלמן דו"ח ובו ליקויים חמורים באופן התנהלותו של בלום. בין השאר פרסם המבקר כי משרד ראש הממשלה פעל שנים רבות בלי תוכנית מסודרת לניהול הקשר עם משפחות השבויים והנעדרים, ואפילו כשהתקיימו פגישות הן היו "ריקות מתוכן". אנגלמן המליץ שהטיפול בנושא ינוהל רק על ידי משרד ראש הממשלה ועוד תחומי אחריותו של המתאם יוגדרו מחדש.
ליגת העל הסנגלית
הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסנגלית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2021/2022, בליגה 14 קבוצות. הקבוצות משחקות ביניהם 2 סיבובים בבית ובחוץ כאשר סך הכל ישנם 26 מחזורים. הליגה משוחקת מדצמבר ועד מרץ של השנה הקלנדרית העוקבת. האלופה מעפילה לתחרות המוקדמות של ליגת האלופות האפריקאית, בעוד סגניתה מעפילה לשלב המוקדמות של גביע הקונפדרציה האפריקאי. שתי הקבוצות במקום האחרון בליגה יורדות לליגת המשנה הסנגלית, "ליג 2".
קבוצת דיאראף היא הקבוצה המצליחה ביותר בסנגל, עם 12 זכיות באליפות הליגה (מאז 1975), שנייה בדירוג היא קבוצת ז'אן ד'ארק עם 10 זכיות באליפות הליגה, ושלישית היא קבוצת איי אס דואנס עם 6 זכיות באליפות הליגה, ומקורן של שלושתן הוא בעיר דקר, עיר הבירה של סנגל.
היסטוריה
במסגרת בקרה זו, המועדונים נדרשים להמציא בשבועיים הראשונים של כל חודש, תלוש המסכם את כל העסקאות הכספיות שביצע המועדון. בתום העונה, מועדונים נדרשים לשלוח את הדוחות הכספיים שלהם ל-LSFP, וכך נמנע מצב שבו קבוצות לא משלמות או חייבות לשחקנים, מה שהיווה בעיה בעידן החובבני.
העונה הראשונה המקצוענית בכדורגל הסנגלי - עונת 2009 שוחקה עם 18 מועדונים מקצועיים אשר נבחרים לאחר שמועדוני הליגה הבכירה לשעבר (ה-Division 1) הגישו בקשה לאליפות מקצועית. בנוסף להיותם מזוהה באופן קבוע עם התאחדות הכדורגל הסנגלית (FSF), המועדונים שלוקחים חלק באליפויות אלו חייבים להתארגן כחברה מסחרית בע"מ (SA או SARL).
מספר הקבוצות המשתתפות באליפות "ליג 1" ירד מ-18 קבוצות במהלך עונות 2009 ו-2010 ל-16 קבוצות בעונת 2010/2011. החל מעונת 2010/2011 הליגה משוחקת בבית אחד בודד בניגוד לעונות 2009 ו-2010 ששוחקו ב-2 בתים.
כרואן חלבי
כרואן חלבי (בערבית: كروان حلبي; נולדה בשנת 1995) היא אתלטית דרוזית-ישראלית ושיאנית ישראל הדרוזית הראשונה בריצת 1000 מטר. היא אלופת ישראל במרוצי שדה (2019, 2020 ו-2021), מרוצי הרים (2019), 10 ק"מ כביש (2018) ו-5 ק"מ כביש (2022). חלבי היא מהנדסת ביו-רפואית וסטודנטית לתואר שני עם תזה בטכניון.
קורות חיים
חלבי נולדה בירושלים למשפחה דרוזית. גדלה בכפר דלית אל-כרמל.
עונת 2023/2024 בבונדסליגה
עונת 2023/2024 תהיה העונה ה-61 של הבונדסליגה הגרמנית. העונה צפויה להיפתח ב-18 באוגוסט 2023 ולהסתיים ב-18 במאי 2024.
קבוצות ואצטדיונים
מתוך 18 הקבוצות שישתתפו בבונדסליגה, 16 ימשיכו מהעונה שעברה. שתי המסיימות הראשונות בבונדסליגה השנייה. דרמשטאדט 98 ופ.צ. היידנהיים. העפילו לליגה במקומן של הרטה ברלין ושאלקה 04 שסיימו בשני המקומות האחרונים בעונת 2022/2023 בבונדסליגה. שטוטגרט שסיימה במקום ה-16 בעונת 2022/2023 ניצחה 6–1 בסיכום שני המשחקים את המבורג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה וכך הבטיחה את הישארותה בליגה.
מלך הבישולים
מעודכן ל-30 באפריל 2023
החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה
החברה האמריקנית למיקרוביולוגיה (באנגלית: American Society for Microbiology, או בראשי תיבות: ASM) הוא ארגון מקצועי שמאגד מדענים החוקרים נגיפים, חיידקים, פטריות, אצות, פרוטוזואה וכהיבטים אחרים של המיקרוביולוגיה. היא נוסדה בשנת 1899. החברה מפרסמת מגוון כתבי עת מדעיים, ספרי לימוד וחומרים חינוכיים אחרים הקשורים למיקרוביולוגיה ומחלות זיהומיות. החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה מארגנת מפגשים שנתיים, כמו גם סדנאות והזדמנויות לפיתוח מקצועי לחבריה.
היסטוריה
החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה נוסדה בשנת 1899 תחת השם "חברת הבקטריולוגים האמריקאים". בדצמבר 1960 שונה שמה ל"החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה".
יעדים
היעד של החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה הוא "לקדם את המדעים המיקרוביאליים". החברה שואפת להגשים זאת באמצעות:
חברים
לחברה האמריקאית למיקרוביולוגיה יש יותר מ-30,000 חברים, כולל חוקרים, מחנכים ואנשי מקצוע בתחום הבריאות. החברות פתוחה לכולם ומוצעת בתעריף מוזל לסטודנטים, פוסט-דוקטורנטים וסגל אמריטוס. חברים משלמים עמלות שנתיות כדי לתמוך בפעילויות החברה. קטגוריית החברות החדשה ביותר של מדעני מעבדות קליניות של החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה הוקמה בשנת 2019.
החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה מספקת הזדמנויות לפיתוח מקצועי ותומכת באנשי מקצוע במיקרוביולוגיה באמצעות 60 מלגות ו-300 פרסי נסיעות, סמינרים מקוונים, כנסים, סדנאות, הזדמנויות ליצירת קשרים, השכלה גבוהה ופרסי הוקרה.
פרסומים
החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה מפרסמת 18 כתבי עת. החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה מקבלת הגשות בכל פורמט עבור כל כתבי העת המחקריים הראשיים מאז 2018. כתבי העת שלה שזמינים בגישה חופשית הם:
החברה מפרסמת גם את Microcosm, מגזין חדשות רבעוני לחבריה. באמצעות חברת ההוצאה לאור ASM Press, החברה מפרסמת ספרים המכסים נושאים מגוונים.
האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה
האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (AAM) היא קבוצת מנהיגות לשם כבוד בתוך החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה. חברי האקדמיה נבחרים באמצעות תהליך שנתי של סקירת עמיתים המבוסס על הרשומות של ההישגים המדעיים שלהם שקידמו את המיקרוביולוגיה. האקדמיה מעניקה פרסים על הישגים מדעיים המכבדים תרומות חשובות למחקר בסיסי ויישומי, לחינוך למיקרוביולוגיה ולמנהיגות מדעית ומקצועית.
תומאס הרברט
תומאס ג'ון הרברט (באנגלית: Thomas John Herbert; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-56 בשנים 1947–1949.
ראשית חייו
תומאס הרברט נולד בקליבלנד. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת כטייס בשירות האוויר של צבא ארצות הברית. ב-8 באוגוסט 1918, בעת שהיה במשימה יחד עם הטייסת ה-56 של חיל האוויר המלכותי בשמי צרפת, הוא נפצע. לאחר המלחמה שב הרברט לאוהיו, שם הוא סיים את לימודיו ב-1919 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב, והחל לעסוק בעריכת דין.
חיים אישיים
ב-1919 נשא הרברט לאישה את ג'נט ג'דסון מקליבלנד. לשניים נולדו ארבעה ילדים. ג'נט נפטרה ב-1945. ב-1948, בעת שכיהן כמושל, נישא הרברט בשנית למילדרד הלן סטיבנסון מאינדיאנפוליס. לשניים נולדה בת אחת. מילדרד נפטרה ב-1962.