cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטופר נבינסון
ועדת היכל הזיכרון
אמנם הציור הניב ביקורות חיוביות, בעיקר בעיתון ה"דיילי אקספרס", אך הוא הוביל גם למאמרים שטענו כי הציור כה עגום עד כי הוא יכול לפגוע בציבור. כשהציור הוצג בתערוכה הענקית שארגן מוזיאון המלחמה האימפריאלי בדצמבר 1919 בבית ברלינגטון, נבינסון נדהם לגלות שהוא לא נתלה בחדר הראשי אלא בגלריה צדדית. תערוכה זו הביאה לסכסוך מתמשך בין נבינסון ובין מוזיאון המלחמה.
לאחר המלחמה
נבינסון, לצד אדוארד אלגר וה.ג. וולס, ייצג את התרבות הבריטית בחגיגות השנה הראשונה לרפובליקת צ'כוסלובקיה בפראג בשנת 1919.
נבינסון ביקר לראשונה בניו יורק במאי 1919 ובילה שם חודש בזמן שהדפסי מלחמת העולם הראשונה שלו הוצגו, וזכו לשבחים רבים, בגלריה פרדריק קפל ושות'. תערוכה שנייה באותו מקום באוקטובר 1920 התקבלה בצורה גרועה, מה שהביא לכך שנבינסון התפכח מניו יורק, ובעקבות זאת הוא שינה את שם ציורו "ניו יורק - מופשט" ל"נשמת העיר חסרת הנשמה".
נבינסון טען כי הוא היה האמן הראשון שתיאר את ניו יורק בסגנון מודרניסטי, אך למעשה כמה אמני אוונגרד בריטיים ציירו בעיר לפני מלחמת העולם הראשונה. במאי 1919, בזמן שנבינסון שהה באמריקה, קתלין נבינסון ילדה בן תינוק, אך הילד נפטר זמן קצר לאחר מכן, לפני שאביו יכול היה לחזור לבריטניה.
אופיו הקשה וטענותיו בנוגע לחוויות המלחמה שלו ואישיותו הדיכאונית, גרמו לו לאויבים רבים גם בארצות הברית וגם בבריטניה. רוג'ר פריי מקבוצת בלומסברי היה מבקר ארסי במיוחד.
במהלך שנות השלושים של המאה העשרים, נבינסון צייר מספר נופי ערים בלונדון, פריז וניו יורק, שבדרך כלל התקבלו היטב. הבולט שבהם הוא "הסטרנד בלילה", משנת 1937. באותה שנה הוא אייר את שער המהדורה של רדיו טיימס ב־7 במאי, לציון הכתרת המלך ג'ורג 'השישי והמלכה אליזבת.
עבודתו שלאחר המלחמה כללה בדרך כלל נופים בסגנון נטורליסטי יותר. הוא גם הפיק אלגוריות היסטוריות גדולות שנחשבו נחותות מציוריו במלחמת העולם הראשונה. קנת קלארק, אז מנהל הגלריה הלאומית, העיר הערות על ציוריו ונבינסון הפך למבקר חריף של קלארק.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הממשלה הבריטית הקימה את הוועדה המייעצת לאומני המלחמה, WAAC, ומינתה את קנת קלארק ליו"ר שלה. אולי העוינות בין קלארק לבינו, גרמה לכך שנבינסון התאכזב שלא הציעו לא עבודה על ידי WAAC. הוא הגיש שלושה ציורים בדצמבר 1940 שנדחו גם הם.
הוא עבד בזמן המלחמה כנושא אלונקה בלונדון בזמן הבליץ, שבמהלכו נפגעו מפצצות הסטודיו שלו ובית המשפחה בהמפסטד. בסופו של דבר, נרכשו ממנו שתי תמונות, "הגנה נגד מטוסים" ותיאור של "פיגוע באש" בלונדון.
נבינסון השיג עבודה מחיל האוויר המלכותי בתיאור אנשי טיסה המתכוננים לפשיטת בדייפ באוגוסט 1942 והם גם אפשרו לו לטוס במטוסיהם כדי לצייר תמונות ממלחמת האוויר. הוא הציג לוינסטון צ'רצ'יל ציור, נוף ענן שכותרתו "שדות הקרב של בריטניה", כמתנה לאומה, שעדיין תלוי ברחוב דאונינג.
זמן קצר לאחר מכן שבץ שיתק את ידו הימנית וגרם ללקות בדיבור.
נבינסון לימד את עצמו לצייר ביד שמאל והציג שלוש תמונות באקדמיה המלכותית בקיץ 1946. הוא השתתף בתערוכה זו, בסיוע אשתו קתלין, בכיסא גלגלים אך נפטר כעבור כמה חודשים בגיל חמישים ושבע.
The Chemical Brothers
הכמיקל בראדרס (The Chemical Brothers) הם צמד המוזיקאים טום רולנדס ואד סימונס, הרכב מוזיקלי בריטי המתאפיין במגוון סגנונות מוזיקליים הנעים בין ביג ביט, טכנו, דאנס ואלקטרוניקה.
קריירה מוזיקלית
ההרכב החל את דרכו במנצ'סטר שבבריטניה בשנת 1993 לאחר שטום ואד הכירו במהלך לימודיהם באוניברסיטה. בתחילה נקרא ההרכב על שם הצמד האמריקני הנודע "The Dust Brothers", אך לאחר שההרכב החל לצבור פופולריות ובשל איום בתביעה משפטית, במהלך שנת 1995 ההרכב שינה את שמו ל-"The Chemical Brothers".
האלבום הראשון של הלהקה "Exit Planet Dust" זכה להצלחה רבה יחסית, בעיקר בזכות הלהיט "Leave Home". בשיאו הגיע אלבום זה למקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי. סולנה של להקת אואזיס נואל גלאגר כה התרשם מאלבום הבכורה של הכמיקל בראדרס שהוא הקליט בעקבות כך את השיר "Setting Sun" יחד עם ההרכב. באלבום Dig Your Own Hole היו כמה שיתופי פעולה עם מרקורי רב.
בשנת 1999 הוציאה הלהקה את הלהיט "Hey Boy, Hey Girl" ואת אלבומם השני "Surrender".
אלבומם הרביעי והחמישי של ההרכב, "Come With Us" שיצא ב-2002, ו "Push The Button" שיצא ב-2005, לא זכו לחשיפה רבה בניגוד לאלבומים הקודמים, אך כן היו מוצלחים וקיבלו ביקורות טובות, ואפילו ״Push The Button" זכה בפרס גראמי לאלבום הדאנס הטוב ביותר של שנת 2006. עם זאת, הסינגל "Galvanize" מתוך האלבום "Push the Button" זכה גם הוא בפרס גראמי בקטגוריית שיר הדאנס הטוב ביותר של שנת 2006, והפך ללהיט ענק.
אלבומם השישי של ההרכב, ״We Are The Night" יצא ב-2007, גם הוא לא זכה לחשיפה רבה והביקורות עליו הן חלוקות.
בשנת 1998 הלהקה הופיעה בישראל כחלק מפסטיבל "הנבואה" שהתקיים במוזיאון השריון בלטרון. ב-12 בנובמבר 2016 הופיעה הלהקה בשנית בישראל, בגני התערוכה בתל אביב.
יחסי מאוריציוס–מדגסקר
יחסי מאוריציוס–מדגסקר הם היחסים הדיפלומטיים בין מאוריציוס למדגסקר. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי, G77 והמדינות הבלתי-מזדהות. למאוריציוס יש שגרירות באנטננריבו, ולמדגסקר יש שגרירות בפור לואי.
ביקורים דיפלומטיים
ב-2016 ביקר נשיא מדגסקר הר רג'ונאריממפיאנינה במאוריציוס.
במרץ 2019 ראש ממשלת מאוריציוס קיבל את פניו של נשיא מדגסקר אנדרי רג'ואלינה.
קשרי מסחר
מדגסקר היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של מאוריציוס באפריקה. הייצוא של מאוריציוס למדגסקר הסתכם ב-135 מיליון דולר וייצוא מדגסקר למאוריציוס הגיע ל-59 מיליון דולר.
דופן (תואר אצולה)
דוֹפֶן (מצרפתית: Dauphin – דופין) היה תוארו של יורש העצר הצרפתי בתקופות 1350–1791 ו-1824–1830.
גיג הרביעי, רוזן ויין ואלבון (כיום בחבל רון-אלפ בצרפת) מ-1133 עד 1142, היה הראשון שהוסיף לשמו את תואר האצולה "דופן". אחריו עשו רוזנים רבים של ויין שימוש בתואר זה כשמם הפרטי השני. בשל משמעותו המילולית, מעיד התואר "דופן" על יחסי הגומלין ההדוקים שהתקיימו בין רוזני הפרובינציה של דופינה לבין אלה של פרובאנס, הגובלת בחופי הים התיכון. הדולפין היה סמל האצולה של גיג השמיני, רוזן ויין בין השנים 1309–1333. רבים מרוזני אוברן הוסיפו גם הם לשמם את תואר האצולה "דופן" – תואר שבו השתמשו עד המהפכה הצרפתית.
יורשי העצר של כתר צרפת אימצו לעצמם את התואר "דופן" ב-1349 כאשר אימבר השני, רוזן ויין, מכר את נחלותיו בוויין ובאלבון (שהיוו את הפרובינציה של דופינה) לפיליפ השישי, מלך צרפת מבית ולואה, בתנאי שיורש העצר הצרפתי יישא את התואר "דופן". כדי לזכות בתואר זה נדרש הטוען לתואר להיות לא רק יורש העצר, אלא גם צאצא ישיר של מלך צרפת. לכן, פרנסואה הראשון, שהיה בן דודו של קודמו, לואי השנים עשר, לא זכה מעולם בתואר זה.
בתחילה היה הדופן אחראי באופן אישי לשלטון בפרובינציה של דופינה, שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. קיסריה של אימפריה זו השלימו עם שלטונו של הדופן בדופינה בתנאי שלא תהפוך לחלק מצרפת - מה שקרה רק ב-1461.
עד סוף תקופת מלכותו של לואי הארבעה עשר נקרא יורש העצר הצרפתי "דופן ויין", ורק לאחר מכן שונה תואר זה לתואר "דופן צרפת". יורש העצר הצרפתי הראשון שזכה בתואר "דופן" היה שארל, בנו של ז'אן השני, מלך צרפת (לימים שארל החמישי, מלך צרפת). האציל האחרון שנשא את התואר "דופן צרפת" היה לואי-אנטואן, דוכס אנגולם, בנו של שארל העשירי, מלך צרפת. הוא נאלץ לוותר על תואר זה ב-1830.
משפט לי
באלגברה מופשטת, משפט לי קובע כי כל האיברים של תת-אלגברת לי פתירה של אלגברת האנדומורפיזמים ניתנים להצגה בבסיס מסוים למטריצות משולשיות עליונות.
ניסוח פורמלי
תהי L תת-אלגברת לי פתירה של אלגברת האנדומורפיזמים GL(V) עבור מרחב וקטורי V מממד סופי, מעל שדה סגור אלגברית ובעל מאפיין אפס. אז כל איבר ב-L ניתן להציג לפי בסיס מסוים בתור מטריצה משולשית עליונה.
מסקנות
מהמשפט ניתן להסיק כי אם L פתירה, יש שרשרת אידיאלים, כך ש-.
כתוצאה מכך, יחד עם משפט אנגל, נובע אם L אלגברת לי פתירה, אז [L,L] נילפוטנטית. קל לראות שגם ההפך נכון, ולכן L פתירה אם ורק אם [L,L] נילפוטנטית.
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית
רוברט ויוור היה חבר הקבינט האפרו-אמריקאי הראשון שמונה לתפקיד. המחלקה הייתה גם הראשונה בקבינט שבראשה עמדה, פטרישיה רוברטס האריס, אישה אפרו-אמריקאית בשנת 1977. הנרי סיסנרוס הפך ב-1993 למזכיר השיכון והפיתוח העירוני ההיספני הראשון.
ציונות סינתטית
הציונות הסינתטית (סינתטי פירושו משולב, כלומר, במקרה זה שילוב בין הציונות המדינית לציונות המעשית) היא זרם בציונות, שהתגבש בעקבות ביטול תוכנית אוגנדה והתגברות חילוקי הדעות בין תומכי הציונות המעשית לבין תומכי הציונות המדינית. הגישה החדשה לציונות ביקשה לאחד את הפעולה המדינית עם עבודה מעשית בארץ ישראל. בייסוד הזרם מונח הרעיון שאין להפריד בין הפעילות המעשית לפעילות המדינית. יש ליצור עובדות בשטח, להגשים את עקרונות הציונות המעשית לעלות לארץ ישראל וליישבה ולעבדה. עם זאת יש להמשיך בפעילות הדיפלומטית. שתי הפעולות קשורות זו בזו ותלויות זו בזו. העובדות הנוצרות בארץ ישראל יגדילו את הסיכוי להשגת הישגים דיפלומטיים ואילו ההישגים הדיפלומטיים יקלו על פיתוח פעולות התיישבות. המושג ציונות סינתטית קיבל ביטוי לראשונה בוועידה השלישית של ציוני רוסיה ב-1899. מטרתה של הוועידה הייתה להתוות דרכים חדשות לתנועה הציונית בהתאם לנסיבות הזמן - בפעילותה בארץ ישראל ובגולה. בוועידה דובר על כך שתורת הצ'רטר שבה דגל הרצל, שהתוותה את השגת המטרה הסופית של הציונות על ידי מבצע דיפלומטי בלבד – אינה עולה בקנה אחד עם הרצוי והדגישו את חשיבותו המכרעת של תכנון ההתיישבות בארץ ישראל שמטרתה היא להכשיר את הקרקע לקליטת עלייה המונית. בוויכוחים בוועידה הדגישו שאין הם רוצים לשנות את תוכנית בזל מיסודה, אך בהסכמת המעצמות הם רואים לא את התחלת הדרך אלא את סופה. בהחלטותיה קבעה הוועידה שפיתוח מלא של עמדות התנועה הציונית בארץ ישראל וכן הכשרה שיטתית של הארץ (עלייה, רכישת קרקעות וכדומה) מהווים בהתאם לסעיף א' של תוכנית בזל יסוד בתפיסה הציונות המדינית ושצפייה באפס מעשה בשטח זה עלולה להשפיע לרעה על יציבותה ויעילותה של התנועה הציונית ואשר ללא השגת תוצאות ממשיות יהיה המאבק הדיפלומטי לחינם.
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית
מזכירת השיכון והפיתוח העירוני המכהנת היא מרשה פאדג', המשרתת תחת הנשיא ג'ו ביידן.
ציונות סינתטית
צירוף המלים "ציונות סינתטית" נשמע בוועידת הלסינגפורס בדצמבר 1906, אולם חיים ויצמן טען כי טבע את הביטוי בנאומו בקונגרס הציוני השמיני, שנערך באוגוסט 1907 בהאג. הוא טען שבאמצעות הביטוי הזה גייס אל המחנה שלו את "המעשיים" ובסופו של דבר אילץ את דוד וולפסון להתפטר מתפקידו כנשיא ההסתדרות הציונית. ויצמן השמיע בקונגרס את התביעה להעביר את מרכז הכובד של פעולת ההסתדרות הציונית לארץ ישראל. הוא טען שאומנם יש לשאוף להשגת הצ'רטר אבל שאיפה זו תצליח אך ורק בשילוב המאמצים בארץ - גם אם הממשלות יתנו את הצ'רטר המבוקש, לא יהיה אלא רק פיסת נייר בלא עבודה מעשית בארץ ישראל. באותו קונגרס פירש ויצמן את המונח ציונות סינתטית כמזיגה של הציונות המעשית והמדינית. ויצמן היה כימאי שעסק בסינתיזה באופן מדעי, וכי השימוש במטאפורות אלה היה טבעי לדידו. כתוצאה מהחלטות אלו הוקם ב-1908 המשרד הארצישראלי כזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית העולמית שתפקידו היה לפתח את ההתיישבות בארץ ישראל על ידי רכישת קרקעות ויישובן.
אנשי הציונות הסינתטית, ויצמן ומרטין בובר, יצאו גם מקרב הפרקציה הדמוקרטית, אלו התנגדו לחיזוק השפעתם של הדתיים וראו בחילוניות את מהות התנועה. בנוסף זעמו על מנהיגותו המוחלטת של הרצל בתנועה, כמו כן התנגדו לפנייתו לעשירי עולם ותמכו דווקא בהדגשת פעילות חינוך ותרבות, שילוב ערכי התיישבות עם ערכי תרבות ובעד חיזוק הדמוקרטיה בתנועה ופנייה של המפלגה להמונים.
קנורה
קנורה (באנגלית: Kenora, הידועה גם בשם רט פורטג'; באנגלית: Rat Portage; בצרפתית: Portage-aux-Rats) היא עיר בפרובינציית אונטריו שבקנדה.
גאוגרפיה
קנורה ממוקמת כ-200 ק"מ מזרחית לוויניפג, כ-1,300 ק"מ מבירת הפרוביציה, טורונטו וכ-1,429 ק"מ מבירת קנדה, אוטווה.
תנועה ותחבורה
קנורה נמצאת ליד הכבישים 17, 17A ו-658. בנוסף, שדה התעופה קנורה נמצא בסמוך לעיר.
טטרפודופיס
טטרפודופיס (שם מדעי: Tetrapodophis; מילולית: "נחש בעל ארבע רגליים") הוא סוג נכחד של זוחל מסדרת הקשקשאים שהיה קרוב לנחשים המודרניים מהקבוצה אופידיה, אך השתייך למשפחה קרובה - Dolichosauridae. זוחל זה התקיים במשך הקרטיקון התחתון של ברזיל לפני בערך 120 מיליון שנה. הסוג הוגדר בשנת 2015 ונכלל בו מין אחד - Tetrapodophis amplectus.
הזוחל הקדום דמה במראהו לנחש, אך היה בעל גפיים קדמיות ואחוריות קצרות אך מפותחות, דומות למבנה רגליהם של כמה מיני חומטיים או קמטניים. אורך גופו הגיע ל-20 סנטימטרים בקירוב והוא היה בעל צלעות רחבות לאורך החזה והבטן, מאפיין הנפוץ בעיקר אצל נחשים. כמו כן היה בעל חוטם קצר, שיניים חדות מעט כפופות אחורה ולסתות מעוקלות שאולי יכלו להיפער כדי לבלוע טרף רחב יותר.
מעריכים כיום שנחש מוזר זה השתייך לקבוצה אופידיומורפה, ממנה התפצלו ראשוני בני הקבוצה אופידיה, כמו הדיניליסיה והנחשים המודרניים שאיבדו את כל רגליהם. ממספר החוליות הרב שלו נראה שהיה איטי יחסית ביבשה ואולי היה יצור מיימי. מבנה לסתותיו העידו שהיה טורף, כנראה של זוחלים אחרים או יונקים.
הזוחל התגלה בתצורת קראטו שבסיארה, ברזיל ונחקר במוזיאון הטבע "Bürgermeister-Müller-Museum" בגרמניה, שם תואר ב-2015 בידי החוקר דייוויד מרטיל.
מקס ויינברג
מקס ויינברג (אנגלית: Max Weinberg; נולד ב-13 באפריל 1951) הוא מתופף אמריקאי יהודי ודמות טלוויזיונית המוכרת בזכות היותו מתופף בלהקתו של ברוס ספרינגסטין E Street Band וכמנהל התזמורת בתוכניותיו של קונאן או'בריין: לייט נייט עם קונאן או'בריין וטונייט שואו עם קונאן או'בריין.
חייו
ויינברג גדל בניו ג'רזי והחל מתופף בגיל צעיר. הוא למד במכללה והתעתד להיות עורך דין, אולם קיבל הזדמנות כמוזיקאי בשנת 1974 כאשר הוזמן למבחן בד עבור ברוס ספרינגסטין. נגינתו העוצמתית אך המבוקרת באלבומיו של ספרינגסטין Born to Run ו-Born in the USA גבשו את הצליל הייחודי של להקת E Street Band והפכו את ויינברג לציר מרכזי בקונצרטים של ספרינגסטין. להקתו של ספרינגסטין התפרקה בשנת 1989 ובאותה עת שקל ויינברג לחדש את תוכניתו לעסוק בעריכת דין וכן ניסה לעסוק בניהול מוזיקלי, בטרם החליט להמשיך כמתופף.
בשנת 1993 ויינברג קיבל תפקיד ניהול ב-The Max Weinberg 7 בתוכנית הטלוויזיה לייט נייט עם קונאן או'בריין, שם אף השתתף לעיתים בקטעים קומיים עם מנחה התוכנית. בשנת 1999 כינס ספרינגסטין את להקת E Street Band לסדרת מסעי הופעות והקלטת אלבומים בהשתתפותו של ויינברג, אשר המשיך באותה עת בהופעותיו בתוכנית הטלוויזיה. בשנת 2009 עבר ויינברג יחד עם או'בריין לתוכנית "טונייט שואו עם קונאן או'בריין". לאחר שהתוכנית הופסקה על ידי רשת השידור הוא חזר למסעי הופעות עם הרכב חדש, Max Weinberg Big Band, ובשנת 2010 בחר שלא להצטרף לתוכנית הטלוויזיה החדשה של או'בריין.
שיקו רי
שִיקוֹ רֶי (בפורטוגזית: Chico Rei) הוא גיבור תרבות אפרו-ברזילאי מיתי למחצה.
ביוגרפיה
בסביבות שנת 1740 שועבד לעבדות גלנגה (Galanga), מנהיג שבטי מממלכת קונגו (כיום באזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) יחד עם חלק ניכר משבטו. במסגרת סחר העבדים האטלנטי נישאו בני השבט על פני האוקיינוס האטלנטי ונמכרו לעבדות בברזיל. גלנגה הוטבל לנצרות וקיבל את השם פרנסיסקו.
בברזיל שועבד שיקו לעבודה במכרה זהב בעיר וילה ריקה (כיום: אורו פרטו), מינאס ז'ראיס. בעל המכרה בו עבד, המייג'ור אאוגוסטו, הבחין בסמכותו על שאר העבדים וכך דבק בו הכינוי "שיקו רי" - המלך שיקו (קיצור ל"פרנסיסקו"). גרסה אחרת טוענת כי הכינוי דבק בו עוד במהלך המסע בספינת העבדים. תוך כדי עבודתו הצפין שיקו רי פתיתי זהב על גופו ובשיערו עד אשר, כעבור כחמש שנים, צבר כמות מספקת על מנת לקנות את חירותו של בנו, ומאוחר יותר את חירותו שלו. לאחר מכן עלה בידו לרכוש את מכרה הזהב בו עבד, ורווחיו מהמכרה אפשרו לו לקנות את חירותם של אחדים מבני שבטו וכן לבנות את כנסיית אפיג'ניה (Santa Efigênia) בעיר.
סיפורו של שיקו רי נחשב בברזיל כדוגמה להיתכנותה של מוביליות חברתית בחברה הקולוניאלית. בו בזמן הוא סמל להתנגדות האפריקאים המשועבדים לעבדות. פרנסיסקו מינון (Mignone) הלחין בשנת 1933 סמבה בשם Maracatu do Chico-Rei, המספרת את סיפורו, ואילו בשנת 1985 הופק בברזיל סרט קולנוע אודות שיקו רי, הנושא את שמו.
עוצבת הפלדה
עוצבת הפלדה (אוגדה 162), היא אוגדה משוריינת רב זירתית הכפופה לפיקוד הדרום של צה"ל.
מפקד האוגדה הנוכחי הוא תת-אלוף נדב לוטן.
מבנה
האוגדה מונה כוחות נוספים, ביניהם:
היסטוריה
האוגדה אורגנה בשנת 1971. ערב מלחמת יום הכיפורים שימשה העוצבה כאוגדה סדירה עם השלמות מילואים בפיקודו של אלוף אברהם (ברן) אדן. היא הורכבה אז מחטיבה 500, חטיבת שריון בפיקודו של אלוף-משנה אריה קרן, חטיבה 460 (חטיבת בית-הספר לשריון) בפיקודו של אל"ם גבי עמיר, וחטיבה 217 בפיקודו של אל"ם נתן (נתק'ה) ניר, שהועברה אליה כתגבורת מאוגדתו המטכ"לית של מוסה פלד אוגדה 146 עקב העברתה של חטיבה 7 מהדרום לרמת הגולן.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים הועברו החטיבות הסדירות של האוגדה לאוגדות אחרות. חטיבה 7 הועברה לרמת הגולן והאוגדה קיבלה כוחות אחרים במקום אלה שנלקחו ממנה וכך הייתה למעשה לאוגדת מילואים.
ב-14 באוקטובר פתחו כוחות מצרים במתקפה כוללת על כוחות צה"ל, אבל הללו שהיו מוכנים לקראתם השמידו כ-250 טנקים. לאוגדה 162 היה תפקיד חשוב במהלך זה מפני שזו הייתה האוגדה שבגזרתה המצרים תקפו בכוח הרב ביותר. במהלך מבצע אבירי לב, חצתה האוגדה את התעלה אל הגדה המערבית, שם ניהלה קרבות השמדה מול כוחות הנ"מ והכוחות החיצוניים של הארמייה השנייה והשלישית. יחד עם אוגדת שרון והכוח של קלמן מגן, כיתרו כוחות האוגדה את הארמייה השלישית לאחר שהמצרים הפרו את הפסקת האש של ה-22 באוקטובר. כוחות האוגדה גם ביצעו את ניסיון הכיבוש הכושל של העיר סואץ ב-24 באוקטובר.
לאחר המלחמה שכן בסיס הקבע של האוגדה בביר תמדה, עד לפינוי סיני. אז הועברה למתחם הראשוני הזמני של היאחזות נח"ל גיתית בסמוך למעלה אפרים.
מלחמת לבנון הראשונה
במלחמת לבנון הראשונה נלחמה האוגדה בגזרה המרכזית תחת פיקודו של תת-אלוף מנחם עינן. ב-6 ביוני אחר הצהריים, נכנסה האוגדה, שהייתה עד אז עתודה פיקודית, בעקבות אוגדה 36 והתקדמה דרך גשר עקיה לכיוון גשר חבוש. במהלך ה-7 ביוני התקדמה האוגדה בציר ההר, עד גשרי הבסרי. בבוקר ה-8 ביוני נתקלו כוחות חטיבה 500 בכוח סורי קטן מחטיבה 85 באזור גשר הבסרי, וחיסלו אותו בקרב קצר. באותו יום הוטל על גדוד מחטיבה 500 לכבוש את ג'זין, אך הגדוד נסוג עקב מטח טילי סאגר, והמשימה הוטלה על כוח דני ורדי, בשלב זה הוטל על האוגדה להגיע לכביש ביירות דמשק, אך האוגדה נבלמה בקרב עין זחלתא.
ב-21 ביוני התקדמה האוגדה לעבר בחמדון ועאליי. האוגדה צלחה את נהר דאמור והחלה לטפס על השלוחה הצפונית המוליכה לבחמדון.
בשל העדר אישור מהדרג המדיני למתקפה, האוגדה התנהלה בזחילות תוך קרבות קשים מול אויב נחוש ובשטח טופוגרפי נחות. בנוסף עקב העדר אישור לפתח מאמצים מקבילים, התרכזה כל הארטילריה הסורית כנגד כוחות האוגדה. הלחימה התנהלה בחלקה הראשון כנגד מארבי נ"ט וטנקים סוריים מרחוק, לאחר מכן משעלתה האוגדה על הרכס, מרואייסאת נעמן ועד כביש ביירות דמשק התנהלו קרבות קשים, בעיקר במסולעת מעל מנצוריה ובשקיף מטלון.
מלחמת לבנון השנייה
במלחמת לבנון השנייה נלחמה האוגדה שהועברה לפיקוד צפון, בגזרה המזרחית בפיקודו של תת-אלוף גיא צור, האוגדה לחמה בקרב על הסלוקי.
מבצע צוק איתן
במהלך מבצע צוק איתן לחמה האוגדה, בפיקוד נדב פדן, בצפון רצועת עזה בעיירות בית חאנון, ג'באליה ובשכונת אל-עטטרה. האוגדה, אשר כללה את חטיבת הנח"ל, חטיבה 401 ובה"ד 1, פגעה במחבלים רבים, השמידה מנהרות לחימה ותשתיות אשר שימשו את ארגון החמאס. שבעה מלוחמי האוגדה נהרגו בקרבות.
איסוף מידע רשתי
איסוף מידע רשתי הוא מונח המשמש את הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) בארצות הברית ליירוט תעבורת טלפון ואינטרנט באמצעות כבלי אינטרנט ומתגים מרכזיים, מקומיים וזרים. מלבד זאת, NSA אוספת גם מידע מתקשורת אינטרנט באמצעות הסדרים עם חברות וספקיות אינטרנט במסגרת תוכנית בשם PRISM. הן תוכניות לאיסוף מידע רשתי והן PRISM הן חלק מחטיבת פעולות המקור המיוחדת (SSO), האחראית עלאיסוף בשיתוף פעולה עם ארגונים אחרים.
תוכניות
אחת השקופיות של מצגת אודות תוכנית PRISM מתארת איסוף מידע רשתי כ"איסוף תקשורת על כבלי סיבים ותשתיות כאשר הנתונים זורמים" ונטען כי זה מתבצע בארבע תוכניות המעקב העיקריות הבאות:
תוכניות FAIRVIEW, BLARNEY ו-STORMBREW מיועדות לאיסוף נתונים במתקנים בארצות הברית, ואילו OAKSTAR היא מטרייה לשמונה תוכניות שונות המשמשות לאיסוף מחוץ לארצות הברית. במסגרת כל ארבע התוכניות, האיסוף מתבצע בשיתוף פעולה עם חברות תקשורת מסחריות, הן בארצות הברית והן מחוצה לה.
תוכניות איסוף מידע רשתי מאפשרות גישה לכמויות נתונים גבוהות מאוד. לדברי פקיד אנונימי ששוחח עם כתב וול סטריט ג'ורנל, ראשית, ברירה מוקדמת נעשית על ידי ספקי התקשורת עצמם, שבוחרים תעבורה (כולל טקסט של הודעות דוא"ל ושמע שיחות טלפון) שמכילה ככל הנראה תקשורת זרה. לאחר מכן הנתונים מועברים לסוכנות לביטחון לאומי, NSA, שם מתבצעת ברירה שנייה על ידי העתקה קצרה של התעבורה וסינון באמצעות מה שנקרא "בוררים חזקים" כמו מספרי טלפון, דואר אלקטרוני או כתובות IP של אנשים וארגונים בהם NSA מעוניין. עם זאת, ויליאם ביני, לשעבר פקיד בכיר ב-NSA, טען בפומבי כי ה-NSA מבקש "לאסוף את הכל" תוך סינון מינימלי. ניתן לעבד ולחפש נתוני אינטרנט שנאספים על ידי תוכניות לאיסוף מידע רשתי באמצעות מערכת XKeyscore.
פרטים תפעוליים
על פי גורמים רשמיים בממשל הפדרלי האמריקאי לשעבר ובהווה, יש יותר מעשר תחנות מיתוג אינטרנט גדולות בארצות הברית שבהן מתבצע סינון מסוג זה, אשר ממוקמים לא רק ליד האתרים שבהם כבלי האינטרנט התת--ימיים העיקריים נכנסים לארצות הברית. דוגמה ממשית למתקן שבו NSA שולטת היא חדר 641A בתחנת המיתוג של סן פרנסיסקו של ספקית AT&T, שנחשף בשנת 2006. אחד המכשירים המשמשים לסינון תעבורת האינטרנט הוא מנתח התנועה סמנטית או STA 6400 מתוצרת חברת הבת של בואינג, נארוס.
לאיסוף נתונים מכבלי אינטרנט ומתגים מחוץ לארצות הברית, ל-NSA יש גם הסכמים סודיים עם ספקי אינטרנט זרים, במיוחד באירופה ובמזרח התיכון. עלויות שיתוף הפעולה שעושות חברות אלה משולמות על ידי NSA במסגרת תוכנית ה-Corporate Access Partner שלה, בדיוק כמו הוצאות חברות התקשורת האמריקאיות. העלויות הכוללות של תוכנית זו נאמדו ב-278 מיליון דולר ארצות הברית, נכון לשנת הכספים 2013.
טענות משפטיות
ב-10 במרץ 2015 תבע האיגוד לחירויות האזרח האמריקאי את מחלקת המשפטים והסוכנות לביטחון לאומי (NSA) וטען כי "המעקב חורג מהיקף הסמכות שהקונגרס סיפק בחוק FISA. חוק התיקונים משנת 2008 ("FAA") ומפר את התיקון הרביעי והראשון לחוקה". התביעה נדחתה, בדומה לתלונות דומות אחרות, והדיון הראשון נדחה לאוקטובר בשל חוסר ביסוס. על ההחלטה ערערה קרן ויקימדיה שהובילה שמונה ארגונים נוספים.
עד ל-14 בפברואר 2020, התיק המשפטי טרם הסתיים.
עבאס קיארוסטמי
עבאס קיארוסטמי (בפרסית: عباس کیارستمی, תעתיק מדויק: עבאס כיארסתמי; נולד ב-22 ביוני 1940 – 4 ביולי 2016) היה משורר, במאי קולנוע, תסריטאי, צלם ומפיק קולנוע איראני.
ביוגרפיה וסגנון
קיארוסטמי נחשב לאחד מבמאי "הגל האיראני החדש", תנועה קולנועית משנות השישים המאוחרות שמאפייניה כוללים דיאלוג פואטי וסיפורים אלגוריים העוסקים בנושאים פוליטיים ופילוסופיים. מאז שנת 1970 ביים מעל ארבעים סרטים, בהם סרטים תיעודיים, וצבר מוניטין של אחד מהחשובים בבמאי העולם. ב-1977 ביים את הסרט "הדיווח" בהשתתפותה של שוהרה אע'דאשלו. סרטו "איפה גר החבר שלי" זכה במקום השלישי בפסטיבל לוקרנו בשנת 1989.
קיארוסטמי קיים שיתוף פעולה פורה מאוד עם ג'עפר פאנאהי. תחילה היה פאנאהי עוזר הבמאי שלו, ולאחר שנים מספר החל להשתתף בכתיבת התסריטים לסרטיו של פאנאהי, לאורך תקופה ניכרת.
סרטיו של קיארוסטמי נפסלו להקרנה על ידי ממשלת איראן במשך שנים רבות. ב-2003 היה "עשר" לסרט הראשון בבימויו שהוקרן בישראל.
קבלה וביקורת
אקירה קורוסאווה אמר על סרטיו של קיארוסטמי: "מילים אינן מסוגלות לבטא את תחושותיי כלפיהם... כאשר סטיאג'יט ריי הלך לעולמו, הייתי מדוכא מאוד. אך לאחר שצפיתי בסרטיו של קיארוסטמי, הודיתי לאל על שהעניק לנו בדיוק את האדם הנכון למלא את מקומו". מרטין סקורסזה אמר על קיארוסטמי כי הוא "מייצג את הרמה הגבוהה ביותר של כישרון אמנותי בתחום הקולנוע".
Immunity
Immunity הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית קליירו. האלבום יצא לאור ב-2 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים פיידר לייבל. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
רקע והכרזה
לאחר צאת מיני-אלבום הבכורה שלה, Diary 001, הוציאה קליירו כמה שירים ושיתופי פעולה. בשנת 2018 היא כתבה שיר לסרט "סקייט קיטצ'ן", שנקרא "Heaven". היא גם שיתפה פעולה עם הזמרים קוקו ו-SG לואיס. ב-1 בפברואר 2019, השתתפה קליירו בסינגל המוביל של אלבום הבכורה של ההרכב המוזיקלי Wallows, "". ב-24 במאי 2019, קליירו הוציאה את הסינגל המוביל של מאלבומה, "Bags", והכריזה על תאריך יצאת האלבום; 2 באוגוסט 2019.
סיבוב הופעות
בספטמבר 2019, יצאה קליירו לסיבוב הופעות באמריקה הצפונית, "Immunity North American tour". במסגרתו הופיעו ביבדובי והלו ילוו, והסתיים בנובמבר 2020.
ביקורת
{{דירוגים }} כבר בצאתו, הופנו כלפי האלבום ביקורות חיוביות רבות. ב-Metacritic העניקו לו ציון משוקלל של 76 מתוך 100 על סמך 20 ביקורות; מה שמצביע על ביקורות חיוביות לרוב.
רשימות סוף שנה
האלבום נכלל ברשימות סוף השנה שפורסמו לאחר 14 בדצמבר 2020.
הפארק הלאומי קזירנגה
הפארק הלאומי קזירנגה (באסאמית: কাজিৰঙা ৰাষ্ট্ৰীয় উদ্যান) הוא פארק לאומי במחוזות, ו בצפון מדינת אסאם בהודו. השמורה, שבה חיים שני שלישים מכמות הקרנפים ההודים בעולם, יונק המצוי בסכנה הכחדה, הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. על פי המפקד שנערך במרץ 2018, שנערך במשותף על ידי מחלקת היער של ממשלת אסאם וכמה ארגונים לא ממשלתיים מוכרים, כללה האוכלוסייה של הקרנף ההודי, בפארק הלאומי קזירנגה 2,413 פרטים. בהם, 1,641 קרנפים בוגרים (642 זכרים, 793 נקבות, 206 שמינם לא זוהה); 387 תת-מבוגרים (116 זכרים, 149 נקבות, 122 שמינם לא זוהה); ו-385 גורים.
בשנת 2015, עמדה אוכלוסיית הקרנפים על 2,401. בקזירנגה ניתן היה למצוא את הצפיפות הגבוהה ביותר בעולם של טיגריס בנגלי בתוך אזורים מוגנים, והיא הוכרזה כשמורת טיגריסים בשנת 2006. הפארק הוא אזור רבייה של אוכלוסיות גדולות של הפיל ההודי, תאו אסייתי ואייל ברסינגה. קזירנגה מוכרת כ על ידי BirdLife International לשימור מיני עופות. בהשוואה לאזורים מוגנים אחרים בהודו השיג פארק קזירנגה הצלחה בולטת בשימור חיות בר. הפארק, הממוקם בקצה של הנקודה החמה של המגוון הביולוגי של מזרח ההימלאיה, משלב בין מגוון מינים ונראות גבוהה.
קזירנגה הוא אזור נרחב של עשב הפילים (Miscanthus fuscus) הגבוה, ביצות עשב ויערות גשם טרופיים, הנחצה על ידי ארבעה נהרות מרכזיים, כולל בראהמאפוטרה, והפארק כולל הרבה גופי מים קטנים. אחת לכמה שנים עולים הנהרות על גדותיהם וגורמים להצפת הפארק ולשיטפון גדול והרסני כמו שקרה ב-2020.
פארק קזירנגה מהווה אתר מרכזי לתיירים והיה נושא למספר ספרים, שירים וסרטים דוקומנטריים. בשנת 2005 חגג הפארק מאה שנים להקמתו בשנת 1905 כשמורת יער.
פאונה
הפארק שוקק בחיות מהפאונה ההודית ממגוון מינים וסוגים. בפארק ישנן חיות ענקיות בריכוזים גדולים, ביניהן 15 מינים הנמצאים בסכנת הכחדה. ממיני הפרסתנים בולטים: קרנפים הודים, פיל אסייתי, אייל ברסינגה, תאו אסייתי, גאור, אייל סמבר, מונטיאק מצוי, חזיר בר הודי ואייל חזירוני. מהטורפים בולטים הטיגריס והנמר הודי, תן זהוב, דוב שפתני, חתול ביצות, חתול דגים נמרי וחתול נמרי בנגלי ועוד טורפים קטנים, מהקופים יש כמה מקוקים וקופי לוטונג וכן גיבון הולוק ובנהרות שוחה נהרתן הגנגס.
בפארק מצוי הנחש הארוך בעולם - פיתון מרושת והנחש הארסי הגדול ביותר - קוברה מלכותית, וכן זוחלים קטנים יותר כמו קוברה הודית, קוברה מונוקלית, צפע הודי וקרייט מצוי ארבעתם קטלניים ביותר, כוח המים וכוח בנגלי ו-50 מיני צבים ביניהם 2 מינים אנדמיים: צב יער אסייתי וצב מגולף אסמי (Pangshura sylhetensis).
חלק מהחיות בפארק יכולות להיות קטלניות ומותר להיכנס לשמורה רק ברכבי שטח או ברכבים משוריינים או על פילים ורק עם היתר. רבים מהחיות עלולות להיות קטלניות כמו פילים, קרנפים ותאואי מים וכן דובים שפתנים, נמרים וטיגריסים. סכנות נוספות כוללות שריפות יער וגשמי המונסון הכבדים.
הטוראדור האיום
הטוראדור האיום (באנגלית: El Terrible Toreador) הוא סרט הנפשה קצר משנת 1929, שבוים, הופק ונכתב בידי אולפני וולט דיסני. זהו הסרט השני בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", לאחר הסרט "ריקוד השלדים".
עלילה
הסרט נפתח בספרד. בסצנה הראשונה נראית גברת נושאת ספל בירה מעל ראשה, צועדת בקצב לצלילי האופרה "כרמן". היא ניגשת אל גבר הלבוש בחליפה לבנה. הגבר נותן לה מטבע, והיא מניחה אותו בצניעות בחולצתה. לאחר מכן הגברת מבצעת ריקוד מהיר מול הגבר בחליפה. האיש נותן לה תשר, והכסף נופל לתוך מיכל על הרצפה. הגברת פשוט מתעלמת מהכסף שנפל. מחוץ לבניין עומד טוראדור. כאשר הוא רואה את הגברת, עם הגבר בחליפה, הוא משתגע. לאחר מכן, הגבר בחליפה תופס את הגברת, ועד מהרה הבחור והטוראדור רבים עליה. זה מסתיים בכך שהגברת מתרחקת מהם. ואז נפתחת סצנה נוספת עם זירת מלחמות שוורים והשור (המזכיר את קלרבל הפרה) והטוראדור נכנסים לשם. ואחריו כמה סתירות והופעות מוזיקה, הטוראדור מסיים את הסצנה על ידי שליפת חלקיו הפנימיים של השור.
ביקורות
Motion Picture News (9 בנובמבר 1929): "או. קיי. לצחוקים. זהו בורלסק מצויר של כרמן בצורת צהובון. המוזיקה של האופרה משמשת לליווי. מלא צחוקים, ההיאבקות והשלכת השור שהיא הנגיעה הסופית, לכו לסרט."
הסרט היומי (29 בדצמבר 1929): "הסרט האחרון הזה בסדרת הסרטים המצוירים סימפוניות טיפשיות הוא כמעט מהומה מתמשכת מתחילתו ועד סופו. יש לו מקום מקסיקני, בעיקר בזירת השוורים, שם הטוראדור, במקום להיכנס להרוג את החיה שלו, עושה "רודף אחריך". אני ואני נרדף אותך" עם היצור השובב. מילוי שאי אפשר לפספס".
מדיה ביתית
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב' בקטע "מהכספת", בגלל הסצנה הגרפית יחסית של השור שנשלף מבפנים החוצה.
וריה
וריה (ביוונית: Βέροια) היא עיר במקדוניה שביוון, כ-60 ק"מ מערבית לסלוניקי. ידועה בעיקר בזכות הקבר המפואר המיוחס לפיליפוס השני מלך מוקדון, הנמצא ברובע ורגינה.
היסטוריה
וריה הייתה מיושבת כבר במאה העשירית לפני הספירה. בכתובים היא מוזכרת לראשונה אצל תוקידידס במחצית השנייה של המאה החמישית לפנה"ס. בשנת 168 לפנה"ס, לאחר ניצחון הרפובליקה הרומית במלחמה המקדונית השלישית, נכללה העיר באחת ממדינות החסות שהוקמו על ידי רומא. ב-146 לפנה"ס לאחר המלחמה המקדונית הרביעית, הפכה רומא את מקדוניה לפרובינקיה. באותו זמן החלו הרומאים בסלילת ויה אגנטיה, הדרך הרומית הראשית מרומא למזרח שעברה בווריה. העיר פרחה בתקופת האימפריה הביזנטית.
ב-1436 נכבשה וריה על ידי האימפריה העות'מאנית, ונשארה בשלטון עות'מאני קרוב ל-500 שנה. השלטון העות'מאני בווריה הסתיים ב-1912 עם הכיבוש היווני במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
הקהילה היהודית
עדות כתובה ראשונה על קיום קהילה יהודית מופיעה בברית החדשה: שם מסופר על ביקורו של פאולוס בבית הכנסת בווריה, ביקור המיוחס לעשור הששי של המאה הראשונה. הקהילה מוזכרת בדיווח של נוסע עות'מאני מהמאה ה-15. לאחר גירוש ספרד, בסוף אותה מאה, הגיעו אליה יהודים רבים. באמצע המאה ה-19 חלה פריחה של הקהילה. באותה תקופה שופץ בית הכנסת, ונבנו רבים מהבתים המפוארים של ברבוטה, הרובע היהודי.
במלחמת העולם השנייה הייתה וריה בחלק של יוון שהיה בכיבוש גרמני ישיר. במאי 1943 נשלחו רוב יהודי העיר למחנות ההשמדה, מיעוטם ברחו להרים או הוסתרו על ידי תושבי העיר חסידי אומות העולם. מתוך 950 יהודי העיירה שרדו 111.
מאז 2008 החל תהליך של שימור הרובע היהודי. בית הכנסת שופץ והוא פתוח לביקור. כן שופצו בית הרב ובנינים נוספים המשמשים כבניני ציבור.
זלמן יפרויקין
זלמן יֶפרויקין (נכתב לעיתים אפרויקין; בכתיב יידי: יעפרויקין; באנגלית: Zalman (Salman) Yefroikin; 18 באפריל 1893 - 1 באוקטובר 1966), שנודע גם בשם העט S. Efron, היה סופר יידיש, מחנך ועורך יהודי.
ביוגרפיה
יפרויקין נולד ב-18 באפריל 1893 בווקשנה שברוסיה (ליטא). הוא קיבל חינוך דתי מסורתי אצל אביו רפאל, סוחר תבואות גדול. מנעוריו בחר בהשכלה חילונית והשלים לימודיו בסמינר למורים בריגה (לטביה). בשנת 1921, לאחר כמה שנות הוראה היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם היה מורה ומחנך פעיל ברשתות החינוך ביידיש. היה בין מקימי בתי הספר של "חוג הפועלים" (ארבעטער רינג), וגם לימד בהם כמורה מן השורה.
משנת 1953 ועד מותו שימש המנהל החינוכי של 85 בתי-ספר יהודיים חילוניים של "חוג הפועלים". כן היה חבר במועצת המנהלים של ייווא, בוועד הפועל של "אַלװעלטלעכער ייִדישער קולטור־קאָנגרעס" (Congress for Jewish Culture), של 'האנציקלופדיה הכללית ביידיש', וכן בוועדות המנהליות של ועד העובדים היהודי ושל עיתון פארווערטס.
יפרויקין פרסם מכתביו עשרות כרכים ביידיש. אף ספר מספריו לא תורגם לעברית. הוא נפטר ב-1 באוקטובר 1966 בניו יורק.
משפחה
יפרויקין היה נשוי לאיימי ברזין (Amy Beresin), ובני הזוג היו הורים לשניים.
אחיו הבכור, ישראל אפרויקין, היה סופר יידיש והוגה דעות חילוני ידוע.
אשר רייך
אשר רייך (נולד ב-5 בספטמבר 1937) הוא משורר, עורך, פרוזאיקון ומתרגם ישראלי. זוכה פרס אקו"ם לשירה לשנת 2010 ופרס אקו"ם למפעל חיים לשנת 2014.
חייו
רייך נולד בשכונת מאה שערים להורים מקבוצת נטורי קרתא. הוא למד ב"חדר" ובישיבות. בן 18 נטש את לימודיו ואת העולם החרדי והתגייס לצה"ל. באוניברסיטה העברית בירושלים למד פילוסופיה וספרות עברית ועד מהרה החל להתבלט כמשורר בעל קול ייחודי, נועז ורענן.
רייך פרסם את שיריו הראשונים בשנת 1959 בעיתון "על המשמר". הוא שימש עורך "מאזנים" בתקופות שונות במשך כעשר שנים. בשנת 1982 הוסיף לכתב-העת מדור שעסק בהשוואת תרגומי שירה לעברית: "הנשיקה מבעד למטפחת", על-פי אמרתו של המשורר האנגלי ס"ט קולרידג' על תרגום שירה.
באמצע שנות ה-90 חידש מדור זה במסגרת "תרבות וספרות" של "הארץ". בשנת 2001 ראה אור ספרו "הנשיקה מבעד למטפחת" (עם עובד), הכולל למעלה מחמישים שירי מופת, ולצד כל שיר שנדפס בשפת המקור מופיע מבוא ודיוקן של המשורר ומגוון של תרגומים לעברית שליקט רייך מכתבי-עת ועיתונים ישנים וחדשים ומספרים נדירים.
עד כה פרסם עשרים ושניים ספרי שירה, רומן אחד, "מזיכרונותיו של חולה שכחה", וקובץ סיפורים, "איש עם דלת", המתייחס לדמויות בשכונת מאה שערים בירושלים. ספרו הראשון הוא "בשנה השביעית לנדודי", שהופיע בשנת 1961, בהוצאת עקד. בין הספרים שפרסם, כלולים ספרים שתורגמו במרוצת השנים והופיעו, במרוצת השנים, באיטליה, גרמניה, שווייץ, ארצות הברית, ספרד, צרפת, רוסיה ועוד.
בשנים האחרונות מקדיש רייך את רוב זמנו לתרגום שירה גרמנית לעברית. בין השאר, הוציא לאור בשיתוף עם המשורר טוביה ריבנר, את שיריו של המשורר כריסטוף מקל, בשם "שלח לחמך", בהוצאת "קשב". באותה הוצאה הופיע ספר בשם "עבודות צל", הכולל מבחר משיריו של הנס מגנוס אנצנסברגר, שתורגמו על ידי רייך, שאף הוסיף מבוא מאיר עיניים לשירה איכותית זו.
בשנת 1972 הוציא רייך את ספר השירים "זריחת הלילה" שזכה בפרס אקו"ם לספרות. ב-1985 זכה במלגת כתיבה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה בארצות הברית. בתחילת שנות התשעים זכה למלגה מטעם קרן גרמנית ושהה בברלין יותר משנה. ב-1999 נבחר לחבר האקדמיה הגרמנית לשירה ושפה.
פעמיים זכה בפרס ראש הממשלה, וכמו כן בפרס הנשיא 2000, ובפרס ברנר 2002. ב-2011 זכה בפרס רמת גן לשירה על ספרו "השחיין המהיר של הרגש" - מבחר שירי אהבה. בפרסי אקו"ם (בעילום שם) זכה בשנים 1965, 1968, 1975 ו-2009. בנובמבר 2009 הוציא רייך ביחד עם המשורר האיראני הגולה, סעיד את הספר "Das Haus, das uns bewohnt" ("הפינוק של הבית"), הספר כלל 50 שירים של כל משורר, מתורגמים מעברית ומפרסית. הספר שיצא למרות התנגדות גורמים איסלאמיים קיצוניים, יצא עקב הכרות משותפת ואמיצה ובהוצאת "קבינט ליטרטור" השוכנת במינכן - עיר המקלט של סעיד.
בשנת 2010 התפרסם ספרו "השחיין המהיר של הרגש, מבחר שירי אהבה" בהוצאת זמורה ביתן.
בשנת 2013 התפרסם ספר תרגומיו של המשורר גוטפריד בן, שראה אור בהוצאת כרמל. וכמו כן באותה שנה התפרסם ספר השירה "סוף העולם", אשר הוא תרגם וערך, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. עתידים לראות אור מקבצים דומים של אסופות שירים בתרגומו על הדאדאיזם ועל הרומנטיקה, בהם הוא מרחיב על כל משורר בזרם זה שנכלל באנתולוגיה.
במשך השנים הופיע רייך במסגרת אומנות לעם ברחבי הארץ בקריאת שירים ובשיחות על דרכי השירה בארץ. כן לימד מספר שנים שירה בבית אריאלה בתל אביב במסגרת חוגי הספרות והשתלמויות לחברי בית אריאלה. ייצג את ישראל בפסטיבלים שונים באירופה ובארצות הברית (כגון פסטיבלי ברלין, רוטרדם, ולודב שבצרפת). כמו כן הוא הוזמן פעמיים למלגת אוקספורד לכמה חודשים, ובמסגרת זאת הרצה על השירה והקרא משירתו. בתקופת האינתיפאדה השנייה הוזמן מטעם משרד החוץ לייצג את ישראל בפורומים בינלאומיים לשירה וכן לשיחות רקע על המצב המדיני של ישראל ב. באותה תקופה הופיע ברחבי שווייץ ב-15 הופעות קריאה שנמשכו שבועיים וזכו לפרסום רב בעיתונות ובכלי תקשורת אחרים.
בהיותו בברלין בתחילת שנות התשעים התיידד עם הסופרת, המשוררת הרטה מילר שמאוחר יותר בשנת 2009 זכתה בפרס נובל בספרות. מאז נרקמו יחסים הדוקים בן הזוג מילר לזוג רייך והתקיימו ביקורים אישיים הדדיים בשתי הארצות. רייך תרגם משיריה והוזמן להרצות על שירתה באוניברסיטת חיפה. קשר אישי וידידתי נרקם בין הסופר המפורסם היינס יואכים שיידליך לבין רייך ומשפחתו. בשנת 1983 הטלוויזיה הגרמנית ZDF הפיקה סרט על שני הסופרים שצולם גם בארץ וגם בגרמניה על חיי שני הסופרים. הקשר בין רייך ממשפחה חרדית לבין הנס יואכים שיידליך ממשפחה גרמנית לאומנית מתקופת הנאציזם. ההשפעה ההדדית ביניהם נמשכת עד היום. אהדתו של שיידליך לישראל קיבלה ביטוי בכתב בספרו של שיידליך שיצא לאור בשנת 2003 שתורגם לעברית, בשם "אחרת" (בהוצאת עם עובד). כאשר מלאו 30 שנה ליחסי גרמניה–ישראל נערך טקס בשגרירות ישראל בבון הופיעו השניים ביחד בהופעה משותפת בקריאת שיריו של רייך על ירושלים ושיחה ביניהם בהנחיית השגריר הישראלי.
חיים אישיים
אשר רייך נשוי למשוררת והמטפלת הזוגית והמשפחתית ד"ר אלישבע זהר-רייך מזה 26 שנה. בנו היחיד צחי רייך נפטר בשנת 2012, לאשר רייך שישה נכדים מבניה של אלישבע, עליהם גם כתב בשירתו.
ITIL
ITIL (ראשי תיבות באנגלית של: Information Technology Infrastructure Library), או ספריית התשתיות של מערכות המידע היא מתודה לניהול שירותי מערכות מידע, כלומר שיטת ניהול ל-IT.
זהו אוסף של הנחיות כיצד יש לנהל את יחידת המחשב (IT) בכל ארגון, וכיצד לספק שירותי מערכות מידע שיעזרו לארגון לעשות עסקים.
בגרסה הנוכחית – גרסת ITIL 2011 - ישנם 5 ספרים שכל אחד מהם מתאר שלב אחר במחזור החיים של ניהול שירותי מערכות המידע (ITSM – IT Service Management).
תקן ISO 20000 הוא התקן הבינלאומי שמבוסס על מתודת ITIL, והוא בוחן את תהליכי ניהול השירות ב-IT. עמידה בדרישות התקן מוכיחה שארגון אימץ את המלצות ITIL.
מתודת ITIL
ראשי התיבות ITIL הוא סימן מסחרי רשום של חברת Exelos הבריטית. זכויות היוצרים והטיפול בפיתוח והפצת המתודה הועברו ב-1.1.2014 מה-Cabinet Office הבריטי (לשעבר OGC - משרד המסחר הבריטי) לחברת Exelos.
ההיסטוריה של מתודת ITIL
כתוצאה מהתלות הגוברת של ממשלת בריטניה במערכות מידע יזמה סוכנות התקשורת והמיחשוב הבריטית (CCTA) מחקר על שיטת הניהול המועדפת ל-IT. המוטיבציה שלהם הייתה למסד תהליכי עבודה סטנדרטיים שמתבססים על הניסיון שהצטבר במשרדי הממשלה ובשוק הפרטי, כדי להקטין את הנזקים מתקלות מחשב. ספריית תשתיות ה-IT יצאה בסוף שנות ה-80 כאוסף של ספרים, כל אחד מתאר תהליך אחר בשרשרת אספקת שירותי מערכות המידע (ITSM). מתודת ITIL נבנתה על בסיס מחזור PDCA ועקרונות הניהול של אדוארד דמינג (Plan-Do-Check-Act).
עד היום יצאו 4 גרסאות של ספרי ITIL:
מתודת ITIL התחילה בשנת 1986 כ-GITIMM כלומר "שיטת ניהול תשתיות ה-IT הממשלתיות" (Government Information Technology Infrastructure Management Method), במטרה להקטין את עלויות התפעול של מערכות המיחשוב, ואת הנזקים הנגרמים מתקלות מחשב.
הצעד הראשון של משרד המסחר הבריטי (OGC) היה לצאת במחקר בינלאומי ולאסוף את הפרקטיקות הניהוליות מכל העולם, ולרכז את התובנות על תהליכי ניהול IT בסדרה של ספרים. בשל מספרם הרב של הספרים, והעובדה שנדרשה ספריה שלמה כדי להכיל אותם שונה השם ל"ספריית תשתיות ה-IT" כלומר IT Infrastructure Library. הספרים של ITIL V1.0 לא הוכרזו בבת אחת, אלא יצאו אחד-אחד במשך השנים 1986-89.
בשנת 1994 התחילו ההדרכות הראשונות של ITIL, שכללו מבחני ההסמכה למשתתפי ההדרכה. היקף אימוץ השיטה היה עלוב למדי בשנים הראשונות. מורכבות השיטה, היקף החומר הרב, וכבדות השפה הבריטית חייבו שיתוף פעולה ל"עיכול" החומר. בשנת 1996 הוקמה לראשונה עמותת המשתמשים הראשונה שנקראה itSMF, או "פורום ניהול השירות ב-IT" או: The IT Service Management Forum. הפורום הוקם בבריטניה תחילה ובהולנד, ודווקא הסניף ההולנדי היה פעיל יותר בהפצת המתודה.
בשנת 1996 יצאה בעידודם ובהשתתפותם של חברי פורום itSMF גרסה חדשה למתודה: ITIL V2.0. גרסה 2 הייתה מצומצמת: 8 ספרים בלבד, כתובה בשפה קולחת, וערוכה בצורה שמסייעת ליישם את השיטה בארגונים. עשרות אלפי ארגונים בעולם החלו לאמץ את שיטת הניהול המומלצת של ITIL.
ספקים גלובליים של תוכנות ניהול ל-IT התחילו להוציא גרסאות שהותאמו ל-ITIL. חברת BMC, לדוגמה, הכריזה ב-2003 שה-Remedy הוא כלי לניהול IT שמבוסס על ITIL. גם ספקי תוכנות הניהול האחרות (CA, IBM, HP) התאימו את הכלים שלהם למתודה.
בשנת 2005 הוכרז תקן ISO 20000, התקן שאפשר לחברות לבחון שהם פועלים בהתאמה לתהליכי ITIL, ולקבל הסמכה רשמית.
בשנת 2007 עברה המתודה "ריענון" נוסף, וגרסת ITIL V3.0 הייתה שינוי מהפכני: 5 ספרים שממקדים את ה-IT בשיטות לשיפור מתמיד.
בשנת 2011 יצאה הגרסה ITIL 2011 (ב-30.6.2011), וכיום כ-95% מהארגונים בעולם המערבי מאמצים לפחות תהליך אחד של המתודה.
ובשנת 2019 עומד לצאת "עדכון" שייקרא ITIL 4 שיוסיף סוגים שונים של הסמכות כגון ITIL Strategic Leader.
ההיסטוריה של ITIL בארץ
בארץ החל העיסוק ב-ITIL רק בשנת 1999. בני קמין, חלוץ מיישמי השיטה בארץ, היה הראשון ליישם את מתודת ITIL כשיטה לתפעול מערך השליטה-ובקרה בחברת החשמל. יישום המתודה המשיך להתרחב כשבשנת 2004 יושמו בבנק לאומי תהליך לניהול השחרור לייצור (Release Management) ותהליך ניהול תצורה (Configuration Management) תוך הקמת ה-CMDB הראשון בארץ.
בשנת 2005 הוקם פורום itSMF הישראלי, והיו בו מאות חברים ששיתפו ידע ופעלו להרחבת המודעות ליתרונות המתודה. הפורום היה פעיל עד שנת 2011. במהלך שנים אלה קיים הפורום 5 כנסים גדולים, ועשרות מפגשים חודשיים לשיתוף ידע.
החל משנת 2006 התחילו לקום בארץ חברות ליישום השיטה, לדוגמה חברת I-til Consulting. חברות אלה משמשות כמנוע לקידום השימוש ב-ITIL. מכרזים ממשלתיים החלו לדרוש התאמה ל-ITIL כתנאי לאספקת שירותי IT.
בשנת 2007 התחיל מכון התקנים הישראלי לבחון ארגונים מול תקן ISO 20000. מחלקת התמיכה של בנק הפועלים היה הגוף הראשון בארץ שקיבל הסמכה לתקן. כיום ישנם בארץ ארגונים נוספים שהוסמכו ע"פ התקן.
המתודה מאומצת בעשרות ארגונים ישראליים, אך אחוז האימוץ בארץ עדיין נמוך מהמקובל בעולם.
אסטרטגיית השירות - ITIL Service Strategy
הספר הראשון "אסטרטגיית השירות" (ITIL Service Strategy) מספק הנחיות כיצד להבין את המטרות העסקיות והצרכים האסטרטגיים של הארגון, ומהם לתכנן ולפתח מערך ניהול ל-IT, שיוודא אספקת שירותי מערכות מידע מתאימים.
שלב זה במחזור החיים ממליץ למנהל מערכות מידע לתכנן תוכנית פעולה שתביא ערך עסקי לארגון וללקוחות ה-IT (המשתמשים). זו מחשבה עסקית: לחשוב כמו לקוח, לא כאיש מיחשוב, ולהביא תועלת למרות אילוצי משאבים, יכולות, טכנולוגיה וכדומה. נדרש כאן תכנון וניהול אסטרטגי להקמת מערך IT ממוקד בעסקים, על-פיו מגדירים את פורטפוליו (סט) השירותים שיסופקו, מבוסס על הבנת צורכי הלקוחות, תוך עמידה במסגרת תקציב. כאן מוגדרים הקשרים בין ה-IT לארגון, וכיצד שומרים עליהם.
בספר הראשון ישנם 5 תהליכים:
תכנון מערך השירות - ITIL Service Design
"תכנון מערך השירות" נועד לסייע בתכנון התשתית הניהולית שתבטיח אספקת שירותי ה-IT. מספק המלצות על תהליכי ה"מטה" שיסייעו למנהל מערכות מידע לנהל את אגף מערכות המידע. בעזרת תהליכים אלה אנו מוודאים שכל אחד מהשירותים שקיימים בקטלוג השירותים ינוהל ויסופק ללקוחות כשירותי מערכות מידע ברמת השירות כמוסכם, בביצועים ללא חריגות קיבולת, בזמינות גבוהה, ברציפות מלאה גם בשעות חירום, ברמת אבטחת מידע ראויה, ותוך ניהול הגורמים המטפלים וספקי השירות. וכדי לוודא עקביות במתן השירות - אנו מתאמים בין כלל תהליכי שירות אלה.
בספר השני ישנם 8 תהליכים:
העברת שירות לייצור - ITIL Service Transition
"העברת שירות לייצור" נועד לטפל בגורם העיקרי לתקלות IT: טיפול בשינויים. תהליכים אלה מספקים טיפול מלא במחזור חיי אפליקציה בדרכה מהפיתוח לייצור. אנו נתחיל בתכנון פרויקטי היישום (בדומה לעבודתו של ה"PMO" או The Office of the CIO), ננהל כראוי את השינויים הנדרשים, נוודא שסביבת השינוי מוכרת והתצורה מנוהלת, ננהל את תהליך ההפצה, כולל ביצוע בדיקות כוללות, ולסיום נוודא שהתוצאה אכן מתאימה לדרישת השינוי שנתבקש. במהלך הטיפול בשינוי מצטבר מידע רב, אותו ננהל על מנת למנוע חזרה על תקלות.
בספר השלישי ישנם 7 תהליכים:
תפעול השירות - ITIL Service Operation
"ניהול התפעול" מגדיר את תהליכי העבודה לתפעול השוטף של התשתיות הטכנולוגיות. המלצות על הפעולות שיש לבצע כדי לשמור על רמת שירות גבוהה והתועלת לביזנס. הספר מתאר כיצד לאסוף את המידע על האירועים שקרו, כיצד לנהל תקלות ולקדם את הטיפול בלקוחות, תוך אספקת כלים לשירות עצמי. בעיות ינוהלו בתשומת לב מיוחדת. הספר מחייב שכל לקוח יקבל גישה למידע, ותפעול ה-IT ינוהל בצורה מקצועית ושקופה.
בספר הרביעי ישנם 5 תהליכים וגם 4 פונקציות:
שיפור מתמיד בשירות - ITIL Continual Service Improvement
"שיפור מתמיד של השירות" נועד לאתר, לבחון ולנתח הזדמנויות לשיפור השירות. הספר מציג שיטות לבקרה על תהליכים, שימוש בהיסטוריית תקלות לשיפור איכות השירותים, תוך שמירה על התאמה של שירותי ה-IT לדרישות המשתנות של העסקים. מחייב איסוף מדדים ובחינת המגמות, מבדקים, הערכות מצב, וסקרי שביעות רצון. מוגדרת כאן שיטה בת 7 שלבים לשיפור, וכן הנחיות על שיטות איסוף מדדים והפקת תובנות ניהוליות לצורך שיפור מתמיד.
מתודות ניהול דומות
ההבדל העיקרי בין תקנים אלה למתודת ITIL טמון בהבדל שבין "חובה" ל"המלצה".
התקנים מכילים בעיקר רשימות של נושאים בכל ארגון חייב לקיים על מנת לקבל הסמכה או "התאמה" לתקן. התקנים לרוב אינם מפרטים את הסיבה לכל דרישה, ואינם מפרטים את כיצד יש ליישם את השיטה - זהו מידע שנמצא אצל יועצים בעלי ניסיון. התקנים מסייעים לבחון את מצב קיים של ארגון.
סאמרסייד
סאמרסייד (באנגלית: Summerside) היא עיר בפרובינציית אי הנסיך אדוארד, קנדה.
גאוגרפיה
סאמרסייד נמצאת כ-48 ק"מ מבירת הפרוביציה, שארלוטטאון וכ-895 ק"מ מבירת קנדה, אוטווה.
תנועה ותחבורה
סאמרסייד נמצאת ליד הכבישים 2, 11, 107, 121 ו-180. בנוסף, שדה התעופה סטמרסייד נמצא בסמוך לעיר.
מולדובה הישנה (אי)
מולדובה הישנה (ברומנית: Moldova Veche) הוא אי באורך של כשישה קילומטרים, בעל שטח של 3.45 קילומטרים רבועים, על הדנובה, דרומית ליישוב מולדובה הישנה ובמרחק של שלושה קילומטרים מהנמל מולדובה הישנה, בקרבת הגבול עם סרביה. חלק משטח האי הם שני אגמים חסרי קשר לדנובה.
הקרקע באי חולית-סלעית ויש חלקות יער, בעיקר של ערבה לבנה (Salix alba). בעבר שטח האי היה גדול יותר, אך חלק ממנו הוצף, כאשר הוצף גם האי אדה קלה במסגרת העבודות להקמת שערי הברזל I.
תושבים סרבים של היישוב מולדובה הישנה גידלו בעבר סוסים על האי, אולם הם כנראה עזבו וחלק מהסוסים נותרו, התפראו והתרבו באי - יש כמאה סוסים.
סוליס
סוליס (בלטינית: Sulis) או סולוויס (Sulevis) הייתה אלת מעיינות חמים שפולחנה היה נפוץ בבאת' שבאנגליה במהלך התקופה הרומית. בעקבות המפגש בין התרבות המקומית הגאלית לבין תרבות האימפריה הרומית זוהתה סוליס עם האלה מינרווה מהמיתולוגיה הרומית.
הפולחן בבאת'
סוליס הייתה האלה המקומית של המעיינות החמים בבאת'. בעקבות זאת נקראו המעיינות (וגם האלה) על ידי הרומאים שהגיעו לאתר בשם "אקווה סוליס" - מימי סוליס. בתקופה הרומית נבנה באתר המעיינות מקדש לאלה בסגנון קלאסי, וסביבם נבנה מבנה המרחצאות. במקום התגלתה כתובת המוקדשת לאלה, והמזהה אותה עם האלה מינרווה מהמיתולוגיה הרומית. בהשפעת זיהוי זה יוחסו לסוליס תכונות אלת החוכמה וההחלטות.
Acqua Panna
מוצרי החברה מיוצרים משנת 1880 במפעל הראשי במחוז טוסקנה, איטליה.
שם המותג נגזר מהשם וילה פאנה ומקורם של המים הם ברכס הרי האפנינים.
חברת סן פלגרינו (San Pellegrino) משווקת ומפיצה את מי אקווה פאנה במדינות אירופה וצפון אמריקה.
אורג תאו לבן-ראש
אורג תאו לבן-ראש (שם מדעי: Dinemellia dinemelli) הוא מין של עוף הנמנה עם משפחת האורגיים שבסדרת ציפורי שיר. אורג זה נפוץ במזרח אפריקה. למרות שמו הוא לא שייך לסוג המכונה אורג התאו (Bubalornis).
מידע טקסונומי
מקור השם אורג תאו נובע ממנהגו לעקוב אחרי עדרי תאו אפריקאי, ולטרוף חרקים שבורחים ממחבואם עקב תנועת העדר. המין תואר לראשונה על ידי החוקר הגרמני אדוארד רופל ב-1845.
תיאור
גודלו בין 17 ל-19 ס"מ. ומשקלו בין 57 ל-85 גרם. ללא הבדל בין המינים. ראשו ובטנו לבנים. אחוריו ותחתית זנבו בצבע כתום בוהק. כנפיו בצבע חום-כהה עם פבים לבנים עדינים לאורכם. מקורו בצבע שחור. לתת המין D. d. dinemelli זנב בצבע חום ולתת המין D. d. boehmi זנב בצבע שחור
בתי גידול
מאכלס אזורי סוואנה ובתה.
תזונה
את עיקר מזונו מוצא על הקרקע, נוהג לעקוב אחרי עדרי תאו אפריקאי שמבריחים עבורו חרקים ממקום מחבואם. ניזון בעיקר מחרקים (לרוב חיפושיות ופרפרים), אך גם מפירות וזרעים.
רבייה
מקנן בקבוצות. בתהליך החיזור הזכר מציג את כנפיו, ואת הצבע הכתום בתחתית זנבו לנקבות. בני הזוג הם מונוגמיים ושניהם בונים את הקן. הקן נארג מזרדים, צורתו אליפטית בגודל של כ-57 ס"מ. לכניסה לקן צורת משפך שנבנה בתחתית הקן, פנים הקן מרופד בחומרים רכים וחלקו החיצון בענפים קוצניים. הנקבה מטילה 3–5 ביצים בצבע אפור עד כחול בהיר, המנוקדות בצבעים חום, אדום וירוק-זית. משך הדגירה כשבועיים. שני בני=הזוג מאכילים את הגוזלים. ישנן תצפיות בהם ציפורים אחרות, כדוגמת בזון גמדי עשו שימוש בקן שנבנה על ידי אורג זה במקום לבנות קן בעצמם.
תוכנית האמירויות הפלסטיניות
תוכנית האמירויות הפלסטיניות היא הצעה של המזרחן ד"ר מרדכי קידר לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. עיקרי התוכנית הם הקמת שבע אמירויות–ערי מדינה, בערים הפלסטיניות המרכזיות ביהודה ושומרון, וסיפוח שטחי הכפר לישראל. המטרה המרכזית של התוכנית היא יצירת שלטון פלסטיני המבוסס על מבנה החברה הערבית, שיאפשר ביטחון ושגשוג להם ולישראל.
רקע, הנחות ורציונל
לדברי מרדכי קידר, האקלים הפיזי הקשה של המזרח התיכון יצר במשך אלפי שנים אקלים תרבותי בו הדרך היחידה לשרוד היא על ידי השתייכות מוחלטת לחמולה מקומית אשר דואגת לכל צורכיהם של בניה. השתייכות זאת חזקה אף יותר מהשתייכות דתית. כך לדוגמה נקמת דם או רצח על חילול כבוד המשפחה אסורים במפורש בקוראן (שם מותרת המתה רק במסגרת משפטית מוגדרת ולאחר עדויות), אולם מקובלים כנוהג שבטי/פטריארכלי קדום, ולכן נפוץ באזורים נרחבים במזרח התיכון, בקרב בני עדות ודתות שונות.
לדבריו, ברוב מדינות ערב התרבות הדומיננטית עדיין מוטה משמעותית לכיוון השבטיות, והנאמנות לשבט ולחמולה עומדת בראש סולם הערכים. הדבר משתקף בהיעדר קשרי נישואין בין שבטים או חלקים שונים של החברה. גבולות הנישואין המקובלים, הם גבולות השבטים או החברות המגובשות (כמפורט בהמשך).
בחברה שבטית, האידיאל הוא שלטון עצמי של השבט, וחריגה מכך נתפסת כהתערבות חיצונית ודיכוי. כשם שאין לגיטימציה לשלטון של שבט אחד על שבט אחר, כך גם אין לגיטימציה לשלטון מרכזי שמכפיף למרותו מספר שבטים, ונתפס לפחות על ידי חלקם כחיצוני ומדכא.
במדינות בעלות תרבות שבטית קיים מנבא מובהק להצלחה או נחשלות של מדינה – הלגיטימיות או חוסר-הלגיטימיות של השלטון:
שלטון שאינו לגיטימי הוא שלטון דיקטטורי של מיעוט על רוב אתני/שבטי/תרבותי שונה, או על אוסף מיעוטים, או לחלופין – דמוקרטיה מתפוררת שנוצרה כתוצאה מלחץ אירופי קולוניאליסטי, ומותאמת למבנה החברה האירופית האינדיבידואליסטית ולא לחברה הערבית השבטית מיסודה.
לעומת זאת שלטון מיעוט בלתי לגיטימי הפועל בסמכות הכוח תמיד ייטה לשחיתות ולדאגה לשליט וסביבתו, הרבה מעל הדאגה לעם.