cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיילים היינו
עלילה
אנשים אומרים שאנחנו עוזבים את הבית. לא, אנחנו הולכים אל מה שהבית תמיד אמר להיות. אז בואו ונבין את המצב, אנחנו נעים אל הקרב, נגד אויב קשה ונחוש. אני לא יכול להבטיח לכם שאחזיר את כולכם בחיים הביתה. אבל זה, אני אשבע, לפניכם ולפי הכל יכול, שכאשר נכנס למלחמה, אני אהיה הראשון להציב את רגלי בשדה הקרב, ואני אהיה האחרון שרגלו תעזוב את שדה הקרב, ואני לא אשאיר אף אחד מאחור. חיים או מתים, כולנו נבוא הביתה ביחד"
כאשר הם מגיעים לווייטנאם, מספרים למור שבסיס אמריקאי הותקף ועליו לקחת את 395 חייליו ולרדוף אחר האויב. למרות העובדה המסוכנת שלמודיעין האמריקאי אין מושג מה מספר החיילים של האויב, מור מוביל את חייליו אל עמק יה דראנג, הידוע גם כ"עמק המוות", שם הוא נתקל בחטיבה של מעל ל-4,000 חיילי אויב, מצוידים ומאומנים.
פן רגשי נוסף לסרט גם בצד הביתי, כאשר בארצות הברית, לוקחות על עצמן אשתו של מור, ג'ולי (מדליין סטו), ואשת חייל אחר (קרי ראסל) את תפקיד מסירת המברקים המבשרים על מות חייל בקרב, אל המשפחות.
לאחר ההנחתה בעמק יה דראנג, חיילי מור לוכדים עריק וייטנאמי שמספר להם שהמקום אליו הם נשלחו הוא בעצם מפקדה של הצבא העממי של צפון ווייטנאם, ובה כוח צבאי של אלפי חיילים. תוך כדי כך, אחת מהמחלקות של מור נפרדת מהשאר, כאשר מפקד המחלקה, סגן משנה הנרי האריק (מארק בלאכס), מאתר זקיף אויב ומתחיל לרדוף אחריו. חייליו לא מתלהבים לרדוף אחריו אבל רצים בכל זאת. הזקיף הבורח מוביל אותם למארב, בו נפצעים ונהרגים רוב חיילי המחלקה, כולל סג"ם האריק בעצמו, שלפני שמת מעביר את הפיקוד אל סגנו, סמל סאבאג'. בעזרת ארטילריה מדויקת וניהול נכון של הקרב, מצליחים סאבאג' ומספר חיילים מהמחלקה שנותרו בחיים, להחזיק עד רדת החשכה, ומבקשים סיוע.
כאשר המצב קשה, והגדוד עומד בפני שבירת הקווים, הרולד מור מבקש בקשר "חץ שבור". חץ שבור הוא שם הקוד במלחמת ווייטנאם למצב בו יחידה אמריקאית נמצאת בסכנת פריצת הקווים, וכל מטוס קרב אפשרי נקרא לעזור. משהו במתקפה משתבש ומטוסי הקרב, שהורגים את רוב פלוגות האויב, פוגעים בטעות גם במחלקה אמריקאית. בתום היום השני לקרב, כאשר השטח נקי מחיילי אויב, נעים חייליו של הרולד מור ומחלצים את המחלקה של סאבאג' מהגבעה.
ביום השלישי, מורה הרולד מור על פתיחת המתקפה הסופית. חייליו, והוא בראשם, מסתערים על הגבעה, שבראשה נמצאת המפקדה המרכזית של חטיבת האויב - המעוז האחרון שצריך לנצח. מה שהם לא יודעים זה שבראש הגבעה מחכים להם חיילי אויב עם מכונות ירייה וכלי נשק מתקדמים. את מה שנראה כטבח אפשרי, מונעים טייסי המסוקים ובראשם מייג'ור ברוס "סנייק-שיט" קרנדל וקפטן אד "טו-טול" פרימן. הם מנטרלים את כל מפעילי מכונות הירייה ושומרי הכניסה למפקדה עם מכונת הירייה של מסוקיהם. סגנו של המפקד הווייטנאמי ניגש אליו ואומר לו שהאמריקאים פרצו את כל הקווים, ואין ביניהם ובין המפקדה עוד חיילים שיגנו עליהם. מפקד החטיבה מורה מיד על פינוי הווייטנאמים מהמפקדה, מה ש"לא רשמית" מגדיר ניצחון אמריקאי.
הרולד מור חוזר עם חייליו אל אזור נחיתה X-RAY, שם הכל התחיל. לאחר שכל חייליו, חיים או מתים, עוזבים את שדה הקרב, הוא האחרון להרים את רגלו משדה הקרב אל המסוק שמוציא אותו משם.
הסרט מסתיים כאשר מור, לאחר 235 ימי לחימה נוספים, שב הביתה למשפחתו.
אפרים זלמנוביץ
הרב אפרים זלמנוביץ (נולד ב-1949) הוא רבה של מזכרת בתיה, ראש מכון העם והמדינה, מחבר ספרים והוגה דעות.
ביוגרפיה
בן לניצולי שואה. ההורים, מצאצאי בעל הטורי זהב. מיד עם עלייתם אחרי השואה, שם איבדו הורים ורוב אחיהם ואחיותיהם ובני משפחתם, אביו ישעיהו זלמנוביץ היה ממקימי מערכת החינוך הממלכתי דתי באשדוד. דודו הוא הרב ישראל אריה זלמנוביץ.
בוגר בית הספר ממ"ד תחכמוני בעיר רחובות. בוגר מדרשית נועם בפרדס חנה. בגיל 15 הלך ללמוד בישיבת חברון בירושלים. שם למד חמש שנים.
באותן שנים, הקים את סניף בני עקיבא, וכן יסד ושימש כרב בית כנסת לצעירים באשדוד. כן שירת כרב בסיס חיל הים השוכן בנמל אשדוד.
הוסמך בגיל 17 על ידי ראשי ישיבת חברון בירושלים על ידי הרבנים יחזקאל סרנא והרב משה חברוני וגדולי דור נוספים וביניהם הרב עובדיה יוסף. קיבל כושר לכהן כרב עיר מהרבנים הראשיים לישראל איסר יהודה אונטרמן ויצחק נסים.
בגיל 20 ובעודו רווק, התמנה לרבה של מזכרת בתיה, והיה לרב המועצה הצעיר ביותר במדינה.
זלמנוביץ כיהן 35 שנים גם בתפקיד יו"ר המועצה הדתית במזכרת בתיה במשך כשבע קדנציות. וכן שימש ומשמש גם יו"ר עמותת החברה קדישא מזכרת בתיה והפוסק ההלכתי שלה.
בשנת 1986–1987 כיהן כרב הראשי ואב בית הדין בפרנקפורט.
בשנת תשנ"ב יזם זלמנוביץ את העלאת עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר רבה של ביאליסטוק והטמנתם במזכרת בתיה. שם הקימו אוהל על קברו כאוהל שהיה על קברו בבית העלמין בביאליסטוק ונותץ במלחמת העולם השנייה.
ייסד בשנת 1982 את מכון העם והמדינה שמטרתו "הכשרת והכוונת בני תורה ליצירה בעריכת מחקרים תורניים מהכתובים וממציאות החיים, למען יהוו גורמים משפיעים בבנין הארץ ע"פ תורה" . כמו כן פרסם באמצעות המכון ספרים בנושאי עם ומדינה.
זלמנוביץ סבור כי אין כל מניעה להעלות הומוסקסואל מתפלל לקריאת התורה או לכבד אותו בכל שאר הכיבודים שנוהגים לכבד בהם את המתפללים.
זלמנוביץ כותב טור במספר אתרי אינטרנט ובהם אתר ערוץ 7, סרוגים, רדיו קול חי ו"ערים רחובות" ומחזיק חשבון פייסבוק.
משפחתו
זלמנוביץ נשוי לפסיה שרה לבית בארי בתו של הרב שמואל בארי (שטיין) ששימש כשליח הסוכנות לאתיופיה ולאחר מכן כרבה הראשי של הלסינקי פינלנד והאג הולנד. אב לשני בנים ובת. בנו עו"ד בנימין (בני) זלמנוביץ התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטים יעקב טירקל ואילה פרוקצ'יה, מכהן כיו"ר ועדת ערר לתכנון ובניה.
גבריאל, נסיך בלגיה
גבריאל בודואן שארל מריה (בצרפתית: prince Gabriel Baudouin Charles Marie; בהולנדית: Gabriël Boudewijn Karel Maria; נולד ב-20 באוגוסט 2003) הוא נסיך בלגיה. בנם השני של פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה.
ביוגרפיה
הנסיך גבריאל נולד בבית החולים ארסמוס בעיר אנדרלכט שבמחוז בריסל ב-20 באוגוסט 2003. אביו הוא פיליפ, מלך הבלגים ואמו היא מתילדה, מלכת בלגיה. סנדקיו הם דודו מצד אמו, הרוזן שארל אנרי ד'אודקם ד'אקוז, ובת דודה שנייה שלו מצד האב, הברונית מריה כריסטינה פון פרייברג. חרף העובדה שהוא הבן הזכר הראשון של הזוג המלכותי, אחותו הגדולה אליזבת היא יורשת העצר לאחר שב-1991 בוטל בבלגיה חוק העדפת הבן הבכור. לגבריאל יש אח צעיר בשם עמנואל ואחות צעירה בשם אלאונור. גבריאל לומד כיום בהקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש בבריסל. הלימודים בקולג' מתקיימים בשפה ההולנדית. הוא משחק הוקי שדה במועדון מקומי ומנגן בפסנתר. הוא יאלץ לעבוד לפרנסתו כאשר יגיע לבגרות.
מצד אביו גבריאל הוא צאצא של בתי אצולה איטלקים רבים כגון אורסיני וקולונה ולמספר אפיפיורים והוא בעל קרבה משפחתית אל בית בורבון ובית ויטלסבאך ואל משפחת המלוכה הנורווגית, השוודית, הדנית, הבריטית וההולנדית. מצד אמו הוא צאצא של משפחות המלוכה של פולין שרבות מהן שלטו בעבר ברחבי מזרח אירופה, כגון רדזיוויל וזמויסקי והוא אף קרוב משפחה של נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
רוברטו טראסאורס
רוברטו טראסאורס גיוסו (בספרדית: Roberto Trashorras Gayoso, נולד ב-28 בפברואר 1981 בראבדה שבגליסיה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק כקשר מרכזי. טראסאורס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. לאחר שנתיים בריאל מדריד ב', שיחק בקבוצות מהליגה השנייה בספרד נומנסיה, לאס פאלמס וסלטה ויגו. ב-2011 הצטרף לראיו ואיקאנו שעלתה לליגה הראשונה, שם שיחק במשך 7 שנים.
קריירת מועדונים
טראסאורס נולד בראבדה, כפר בגליסיה. בילדותו שיחק במחלקת הנוער של ראסינג ויללבס, לפני שהצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-1995. ב-1999 קודם לקבוצת המילואים השנייה של המועדון, ברצלונה ג', ותוך זמן קצר קודם פעם נוספת, לברצלונה אתלטיק, ששיחקה בליגה השלישית. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה, עונת 1999/2000, הופיע ב-18 משחקים. החל מהעונה הבאה הפך לשחקן קבע בהרכב הקבוצה. ב-8 באוגוסט 2001 ערך טראסאורס את הופעת הבכורה הרשמית במדי ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול ויסלה קראקוב, בו ניצחה קבוצתו 4-3. את הופעת הבכורה בליגה הראשונה במדי ברצלונה ערך ב-6 באוקטובר, כמחליף בהפסד 2-1 לדפורטיבו לה קורוניה. הייתה זו הופעתו היחידה בליגה במדי ברצלונה. בגביע המלך הופיע במדי ברצלונה גם כן פעם אחת, בהפסד 1-0 לפיגרס ב-7 בנובמבר. בהמשך לא שותף במשחק נוסף של ברצלונה, ובכל עונת 2002/2003 היה בקבוצת המשנה.
בקיץ 2003 החליט טראסאורס לעזוב את ברצלונה והוא הצטרף לריאל מדריד ב', קבוצת המשנה של יריבתה הגדולה של ברצלונה, ריאל מדריד. גם בריאל מדריד ב', שהייתה בליגה השלישית, היה שחקן קבוע בהרכב, אך הוא לא זכה לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2004/2005 סייע לקבוצה להעפיל לליגה השנייה, ובתום העונה עבר לנומנסיה, שהייתה גם היא בליגה השנייה. שם לא זכה לשחק בעקביות והוא השתתף ב-12 משחקים בלבד במהלך עונת 2005/2006, בהם הבקיע פעם אחת. ב-2006 חתם בלאס פאלמס, קבוצה נוספת בליגה השנייה, ובמשך שנתיים פתח בהרכבה בתדירות גבוהה, מבקיע 11 שערים ב-62 הופעות בליגה. כעבור שנתיים, ביולי 2008, הצטרף לסלטה ויגו, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה שם הבקיע 3 שערים ב-33 משחקי ליגה. עונתו השנייה, עונת 2009/2010, הייתה שיא עבורו: ב-38 משחקים הבקיע 9 שערים. כמו כן היה שותף להגעה של סלטה ויגו לרבע גמר גביע המלך הספרדי. במשחק הראשון של רבע הגמר מול אתלטיקו מדריד הבקיע טראסאורס שער והמשחק הסתיים בתיקו 1-1, אך בגומלין הפסידה קבוצתו 1-0 והודחה מהטורניר. בעונת 2010/2011 הוסיף להיות שחקן משמעותי בהרכב סלטה.
בסוף עונת 2015/2016 ירדה ראיו ואייקאנו לליגה השנייה, וטראסאורס המשיך עם הקבוצה גם שם. בעונת 2017/2018 מיעט לשחק במדי הקבוצה, אך בכל זאת עזר לקבוצה לשוב לליגה הראשונה. באוגוסט 2018 הודיע על פרישתו ממשחק.
קריירת נבחרות
בעודו משחק במחלקת הנוער ובקבוצת המשנה של ברצלונה, שיחק טראסאורס במספר נבחרות נוער של ספרד - עד גיל 16, 17, 18 ו-20. בנבחרת ספרד עד גיל 20 ערך הופעה אחת, במשחק ידידות ב-24 במאי 2001 נגד.
פרנץ ליסט
ביוגרפיה
ליסט נולד בעיירה ההונגרית דוֹבּוֹריָאן (Doborján; כיום רַיידינג שבאוסטריה) למשפחה דוברת גרמנית. את ראשית חינוכו המוזיקלי קיבל מאביו ששימש כפקיד בחצרו של הנסיך מיקלוש (ניקולאוס) השני לבית אסטרהאזי. בגיל 8 כבר הלחין את יצירותיו הראשונות ובגיל 10 עבר לווינה ללמוד שם פסנתר אצל קארל צ'רני, תלמידו של בטהובן. ליסט למד קומפוזיציה אצל סאליירי שהיה בשעתו גם מורה של שוברט. בגיל 11 ניגן לראשונה בקונצרט בווינה והקהל יצא מגדרו מרוב התלהבות. בנסיעותיו לפריז וללונדון זכה להצלחה מרובה כפסנתרן, ובגיל 38 השתקע בוויימאר כמנהל המוזיקלי של חצר הנסיך. אחרי עשר שנים בערך עבר ליסט לרומא, אך המשיך בפעילות מוזיקלית בוויימאר ובבודפשט. בכל שנות חייו היה מושפע מן הדת הקתולית (הוא נכנס למנזר ב-1863 והוסמך ככומר מן הדרגה הנמוכה ב-1865), ויצירותיו המאוחרות משקפות את רוח הדת ששרתה עליו תמיד.
שנות הנדודים
ב-1823 עזב ליסט את וינה ועבר לפריז, שבה למד הלחנה. ב-20 באפריל 1832 היה שם בקונצרט של הכנר הווירטואוז פגניני. הרושם שהותיר עליו הכנר היה בל יימחה, ובעקבותיו שאף ליסט להפוך לפסנתרן הטוב באירופה. פעמים רבות הסתגר בחדרו והתאמן במשך שעות בנגינה. עד מהרה כתב יצירה קטנה שהשתמשה בתוכן תמטי זהה לזה שהיה כלול ב-Études d'exécution transcendante d'après Paganini. יצירה נוספת שהולחנה בתקופה זו הם 12 האטיודים הגדולים.
ברליוז אל מול שופן
בכל חייו נראה שליסט לא הגיע להשלמה המוזיקלית לה ייחל. נראה שהגרנדיוזיות שביצירתו נבעה מברליוז אולם גם צד המופנם שלו מתגלה בהשפעת שופן. יצירותיו ארוכות מאוד ובעלות הברקות טכניות קשות. המלחינים שופן, שומאן וברהמס היו מהמתנגדים הבולטים לליסט ולחבורת המוזיקאים שאסף סביבו (שכללה גם את וגנר). שומאן נשמע אומר ש"עולמו של ליסט הוא לא עולמי". שופן כינה אותו "מלחין מכורכם המהלך על קביים" ואמר עליו שהוא "תוקע פורטיסימו ופיאניסימו בשופרות של יריחו" ואילו ברהמס נרדם כאשר ליסט ניגן את הסונאטה בסי מינור.
מאוחר יותר, דווקא נוצרה חברות בין ליסט לבין שופן, למרות הביקורת של האחרון על ליסט ולמרות דבריו שהוא (ליסט) מקדם הטכניקה הווירטואוזית של הפסנתר אך כמלחין הוא "תחבולן מוכשר". קשר זה השפיע רבות על כתיבתו וסגנונו המוזיקלית של ליסט, שהעריץ את שופן והאמין שהוא גאון שאין שני לו, ואף כתב את הספר "חייו של שופן".
המסע בנסיכות מולדובה
ב-1847 ערך המלחין פרנץ ליסט מסע בנסיכות מולדובה והתעניין במוזיקה המקומית. ערב אחד, בהיותו בביתו של הבויאר אלקו באלס, יחד עם בויארים נוספים, כולל וסילה אלכסנדרי, הזמין באלס את הטאראף של בארבו לאוטארו, כדי שליסט יוכל להתרשם מהמוזיקה שלהם. לאחר שלאוטארו ולהקתו ניגנו מיני מוזיקה צוענית, הודה לו ליסט והחליט להשמיע לו גם את המוזיקה שלו וניגן במקום מרש הונגרי ואימפרוביזציה שלו. לאוטארו הודה לו בתורו וביקש רשות ממנו לנגן בעצמו את מה שניגן ליסט. ליסט הסכים ולאוטארו ניגן את המוזיקה שלו תוך חזרה מדויקת, להפתעתו של ליסט. אירוע זה זכה לפרסום בכתב העת הצרפתי La vie Parisienne, במספר 48 מיום 28 בנובמבר 1874.
בהשפעת המוזיקה ששמע חיבר ליסט יצירה בשם "רפסודיה הונגרית", שנמצאה על ידי בלה בארטוק במוזיאון על שם ליסט.
הנצחה
הר ליסט באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של פרנץ ליסט בנוסף נקרא על שמו נמל התעופה פרנץ ליסט שבבודפשט.
על שמו קיימים שני מבנים ללימודי מוזיקה בעיר ויימאר שבגרמניה.
סימיון מובילה
סימיון מובילה או לפי המספור שהונהג לימים על ידי היסטוריונים רומנים "סימיון הראשון מובילה", (ברומנית: Simion Movilă, תאריך ומקום לידה לא ידועים - 14/24 בספטמבר 1607) היה אציל רומני מנסיכות מולדובה, שכיהן כשליט ולאכיה בין 16/26 באוקטובר 1600 – 23 ביוני/3 ביולי 1601 ושוב בין 22 באוקטובר/1 בנובמבר 1601 - 17/27 ביולי 1602 וכשליט נסיכות מולדובה בין 20/30 ביולי 1606 ל-14/24 בספטמבר 1607. סימיון מובילה היה נכדו של השליט פטרו רארש והיה אחיו של שליט מולדובה ירמיה מובילה וכן אביו של פטרו מוהילה, מיטרופוליט קייב, הליץ' וכל רוסיה, שהוכרז לקדוש של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הרומנית והפולנית.
משפחתו וראשית חייו
סימיון מובילה, נצר למשפחת האצילים המולדבים מובילשט (מובילה או מוגילה Moghilă), שנמצאה ביחסי קרבה עם משפחות המגנטים הפולנים פוטוצקי, וישניובייצקי וקורצקי. הוא בנם הצעיר של הלוגופט יואן מובילה (1520–1570) ושל מריה (נפטרה ב-1614), בתו של השליט פטרו רארש וגיסתו של השליט אלכסנדרו לפושניאנו. אחיו היו ירמיה מובילה, לימים שליט מולדובה, אח חורג בשם תואדר מובילה ועוד אח, גאורגה מובילה. בשנות ה-1580 הם שהו בפולין וזכו בה למעמד של אזרחות (indigen). בשנת 1595 ההטמאן הפולני יאן זמויסקי בתמיכת סטפן פוטוצקי ומיכאילו וישניובייצקי, פלש בראש צבא פולני למולדובה והושיב בה על כיסא הנסיכות את ירמיה מובילה הפרו-פולני. ירמיה מובילה מינה את אחיו הצעיר סימיון בתפקיד פרקלאב של חוטין ואחר כך הטמאן סוצ'אבה.
שלטונו הראשון בוולאכיה 1600-1601
בשנת 1599 החליטו פולין, נסיך טרנסילבניה, הקרדינל אנדראש באטורי, ושליט מולדובה, ירמיה מובילה, לאחד כוחות יחד עם מורדים מקרב הבויארים הוולאכים ולהדיח את שליט ולאכיה, מיכאי האמיץ, ולהחליפו בידי סימיון מובילה. אולם מיכאי האמיץ הקדים אותם ויזם ראשון את המבצעים הצבאיים. ב-1599 הוא פלש לטרנסילבניה והביס בקרב שלימבר על יד סיביו את אנדראש באטורי שנרצח בעת בריחתו על ידי מורדים סקלרים. באוגוסט 1600 כבש מיכאי גם את מולדובה. ירמיה מובילה נמלט לטירת חוטין וביקש משם עזרה ממלך פולין. מיכאי האמיץ הצליח על ידי כך להשתלט על כל המרחב הרומני. בספטמבר 1600 פלשו כוחות פולניים לנסיכויות הרומניות והחזירו קודם כל לשלטון את ירמיה מובילה במולדובה. גם בטרנסילבניה הצליח הנסיך ז'יגמונד באטורי להחזיר למשפחתו את השלטון. בוולאכיה יחד עם יחידות מולדביות גרשו הפולנים את בנו של מיכאי האמיץ, ניקולאיה פטראשקו והמליכו שם את סימיון מובילה. הוא קיבל בטרגובישטה את אישור הסולטן העות'מאני להכתרתו מחדש. מיכאי ששהה זמן קצר בווינה חזר זמנית לוולאכיה, ונלחם בפולנים ובמולדבים בשטחיה. הוא נוצח בשורה של קרבות:נאיין (Năieni) ב-12 באוקטובר1600, צ'פטורה (Ceptura) (14 באוקטובר, בוקוב על נהר טליאז'ן (20 באוקטובר) ובקורטיה דה ארג'ש ב-25 בנובמבר 1600. אחרי הניצחון בקורטיה דה ארג'ש רוב הבויארים הוולאכים הכירו מחוסר ברירה בסימיון מובילה כשליט. ולאכיה נפלה בהמשך קרבן לגל של ביזה והרס מידי החיילים הפולנים והמולדבים וגם מידי הטורקים. הבויארים התאכזבו מהר מסימיון מובילה. עוד בינואר 1601 ביקש יאן זמויסקי ממלך פולין להתערב אצל סימיון להימנע מהתעמרות בבויארים הוולאכים ומאפלייתם לטובת הבויארים המולדבים מפמלייתו. במאי 1601 שני בויארים מקומיים מתומכי מיכאי האמיץ (אודריה ונגריה) הוצאו להורג על ידי סימיון, מעשה שעורר את זעם האצולה הוולאכית ובראשם האחים בוזסקו. מפחד המרד נמלט מובילה מזרחה לכיוון פוקשאן ובקרב ואליה מארה (Valea Mare - "העמק הגדול") מובילה קייאטיי (Movila Căiatei) או קרוצ'ה קומיסיואיי (Crucea Comisioaiei) ב־23 ביוני/3 ביולי 1601 הוא הובס על ידי צבא הבויארים הוולאכים. מעט מחייליו נשארו בחיים. באוגוסט 1601 ניסיון של סימיון לחזור לוולאכיה עם כוחות פולנים, טטריים ומולדבים נכשל והוא הובס שוב על ידי הפהרניק שרבאן בקרב בגורה נישקובולוי (Gura Nișcovului). ייתכן כי מרד הבויארים הוולאכים ביוני-אוגוסט 1601 היה מתוכנן בידיעת מיכאי האמיץ שנמצא באותה תקופה בטרנסילבניה. משלחת ולאכית לטרנסילבניה קראה למיכאי לחזור לוולאכיה. אולם ב-9/19 באוגוסט 1601 נרצח מיכאי האמיץ בטרנסילבניה . אחרי ממשל של עוצרות נסיכותית בראשות האחים בוזסקו, העלו הבויארים לשלטון את האציל שרבאן בשם ראדו שרבאן. השליט החדש היה מועדף על ידי ההבסבורגים. אחרי פשיטה טטרית ועימות צבאי עם הכוחות שתמכו במובילה, על אף סיוע שקיבל מהגנרל האוסטרי ג'ורג'ו בסטה, הובס ראדו שרבאן וסימיון מובילה הוחזר לכס הנסיכות.
שלטונו במולדובה 1607-1606
בשנת 1606 אחרי מות אחיו, שלח סימיון מובילה מתנות רבות לחצר הסולטאן העות'מאני וקיבל את כס המלכות במולדובה. בנו הצעיר של ירמיה מובילה, קונסטנטין מובילה ואמו, אליסבטה, השאפתנית, הורחקו מהשלטון. פרץ באופן זה סכסוך פנימי בין שני ענפי השושלת מובילשט. היחסים עם פולין ועם הבויארים המולדבים התערערו. ב-24 בספטמבר נפטר סימיון מובילה באופן פתאומי. כנראה נרצח בעזרת רעל מיוזמת גיסתו, אלמנתו של ירמיה מובילה, אליזבטה והפולנים. סימיון מובילה הובא לקבורה במנזר סוצ'ביצה שבו נקבר גם אחיו ירמיה. במקומו עלה לשלטון בנו מיכאיל מובילה, אבל בסופו של דבר אחרי כמה חודשים הצליח קונסטנטין מובילה לעלות לכס הנסיכות בתמיכתם של סמואיל קורצקי, סטפאן פוטוצקי ומיכאיל וישנבצקי.
אשתו וילדיו
סימיון מובילה נשא לאישה את מרגיטה הרה, בת של גבריל הרה, אציל מטרנסילבניה. ילדיהם היו:
קישורים חיצוניים
vol.II,Editura tipografiei Neamul românesc, Vălenii de munte, 1919
wikicommons
השאגס
השאגס (באנגלית: The Shaggs) היא להקת רוק אנד רול אמריקאית, שפעלה בין השנים 1968 ל-1975.
היסטוריה
סיפורם של השאגס הוגדר על ידי האתר Allmusic כ"אחד הסיפורים הגדולים של הרוק אנד רול". תחילתו בשלוש נבואות שניבאה אמו של אוסטין ויגין ג'וניור - הוא יתחתן עם אישה ג'ינג'ית, ייוולדו לו שתי בנות אותן לא תזכה לראות, ובנותיו יקימו להקה מצליחה. לאחר ששתי הנבואות הראשונות התגשמו, החליט ויגין לפעול להגשמת השלישית. באמצע שנות השישים רשם את שלוש בנותיו דוט, הלן ובטי לשיעורי נגינה וקנה להן כלים. אף על פי שהאחיות לא הפגינו כישרון מוזיקלי כלשהו, החליט האב בשנת 1969 שהגיע הזמן להקליט להן אלבום. בהמשך הצטרפה ללהקה רייצ'ל ויגין.
האלבום
ויגין סגר עסקה עם חברת הקלטות מקומית, ולקח את בנותיו ליום הקלטות מרוכז במהלכו הקליטו את אלבומם Philosophy of the World. כל שירי האלבום נכתבו על ידי דוט. מילות השירים נאיביות וסובבות סביב נושאים כמו כיבוד הורים, דת וכדומה. בשל חוסר מקצועיותן של האחיות, המקצב בכל השירים אינו אחיד, תפקידי הכלים אינם מתואמים, והגיטרות אינן מכוונות כהלכה. מסופר כי במהלך ההקלטות, האחיות היו מפסיקות מדי פעם לנגן בטענה כי אחת מהן עשתה טעות, והיו מבקשות להתחיל מחדש - מה שהתמיה מאוד את הטכנאים שלא הבינו כיצד האחיות מבחינות מתי נעשית "טעות".
התקליט הודפס ב-1,000 עותקים, 900 מתוכם נעלמו באופן מסתורי, ביחד עם בעלי חברת התקליטים. 100 העותקים הנותרים חולקו לתחנות רדיו אזוריות שלא גילו בהם עניין. עם מות האב ב-1975 התפרקה הלהקה.
הפריצה
במהלך השנים האלבום התגלגל לידיהם של חברי הלהקה הנחשבת New Rhythm and Blues Quartet, שהפכו למעריצים שלו. בשנת 1980, יותר מעשר שנים אחרי הוצאתו המקורית והכושלת, הצליחו שניים מהם לשכנע את חברת התקליטים שלהם לרכוש את הזכויות על האלבום ולהדפיס אותו מחדש. ההוצאה המחודשת זכתה לסיקור נרחב - הרולינג סטון הכריז עליה כ"קאמבק של השנה", בניו יורקר התפרסמה כתבת עומק על הלהקה, והוול סטריט ז'ורנל פרסם ביקורת. האלבום זכה לבחינה מחודשת, ורחבה יותר, של איכויותיו. בעוד רבים עדיין תפשו אותו כאלבום בלתי שמיע שהוקלט על ידי להקה שלא יודעת לנגן, והניו יורק טיימס אף הגדיל לעשות והכתיר את השאגס בתואר הלהקה הנוראית בעולם, רבים אחרים החלו לראות בו סוג של אמנות אוונגרדית בעלת איכויות נדירות. הטיב לתאר זאת המוזיקאי ומבקר המוזיקה קאב קודה שכתב -
לאחר שפרנק זאפה הודיע בריאיון לפלייבוי כי זהו האלבום השלישי האהוב עליו בכל הזמנים, הדרך לרכישת מעמד של אלבום קאלט הייתה קצרה, והתקליט בהוצאתו המקורית הפך עד מהרה לפריט אספנים מבוקש.האלבום מופיע חמישי ברשימת חמישים האלבומים הטובים ביותר שערך קורט קוביין, אם כי לא ברור אם הרשימה מסודרת לפי סדר חשיבות.
הלל פוסק
שמאל|ממוזער|250px|הרב הלל פוסק, [[תרמ"א-תשי"ג]]
הרב הלל פוסק (כ"ט בטבת תרמ"א, 15 בינואר 1881 – י"ב באייר תשי"ג, 27 באפריל 1953) היה רב, עסקן ציבורי ומחבר תורני. הרב קוק הגדירו "הרומנטיקן של העיתונות התורנית".
חייו ופועלו
בשנים תרנ"ט-תרפ"א כיהן הרב פוסק כרב בזלטופול. משנדרשה הקהלה למנות "רב מטעם" דרשו ממנו ראשי הקהילה להשיג תעודת בגרות כדי שיהיה כשיר לשמש גם בתפקיד זה. הוא התכונן לבחינות באופן פרטי ובהסתר, מפני חסידים קנאים שהתנגדו ללימודי חול, עמד בבחינה וקיבל תעודת בגרות.
בתרפ"א נמלט עם משפחתו מתוך ההפיכה, הפוגרומים ודיכוי הדת ברוסיה, ועבר לבסרביה שהייתה אז תחת שלטון רומניה. שימש שנה אחת ברבנות במארקולשט ואחר כך בטטרבונר, שם היה גם מורה לדת ישראל בבתי הספר התיכוניים הממשלתיים, פעיל בהסתדרות המזרחי ויו"ר הוועדים המקומיים למען הקרנות הלאומיות (קק"ל וקרן היסוד). ביתו שימש אכסניה לתלמידי חכמים ולשד"רים ולעסקנים בכל ענפי הפעולה הצבורית. כן יזם הקמתם והחזקתם של מוסדות חסד וחינוך דתי ושרותי צבור בקהילה.
בימי מלחמת העולם הראשונה היה הרב פוסק פעיל מאוד בעניין התרת עגונות. הוא מילא תפקיד בשרות דתי ליד המטה הראשי בדרום רוסיה ועמד על מצבן העגום של נשים רבות שנתעגנו מבעליהן, שנספו במלחמה או שברחו מרוסיה ואבדו עקבותיהם. הוא השקיע מאמץ רב בהשגת עדויות – בעזרת שלטונות הצבא ובדרכים אחרות, אף במחיר טורח וסיכון עצמי – על מותם של חיילים נעדרים, ידיעות וגיטין לנשי אנשים שברחו לאמריקה ולארצות אחרות, בעזרת חליפת מכתבים לרוב עם רבנים ואנשים ומוסדות בארצות ההן. הרב פוסק הצליח להתיר מאות נשים מכבלי העיגון.
בשנת תרפ"ה ארגן קבוצת יהודים מקהילתו לרכישת אדמה בבני ברק באמצעות חברת "פלשתינה החדשה" מקישינב. בשנות תרפ"ט ותרצ"ב ביקרה רעייתו גיטל בארץ, שהתה בכל פעם קרוב לשנה וביקרה במוסדות ובנקודות היישוב מכל הסוגים. בשובה הרצתה ברבים על רשמי ביקוריה ועשתה בכך תעמולה לציונות ובניין הארץ.
בסופו של דבר השפיע עליו הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשנת תרצ"ב לעלות לארץ ולהתיישב בה.
בתרצ"ה, כשהורע המצב ברומניה והאנטישמיות הרימה ראש, החליט הרב פוסק לעלות ארצה והשפיע בהצלחה על רבים מקהילתו לעשות כמוהו. בערב פסח תרצ"ה הגיע לארץ עם בני ביתו והשתקע בתל אביב. בארץ התמסר לעריכת כתביו והשלמת חלקים מהם שאבדו בנדודיו מרוסיה. בהמשך לפעילותו בימי מלחמת העולם הראשונה, כשנוכח בריבוי נשים עגונות בשל ההגירות והטלטולים הרבים באירופה, יסד בשנת תרצ"ח אגודה לתקנת עגונות, עמד בראשה ופעל לברר עובדות וסוגיות הלכה בנידון.
באותה שנה החל את פעילותו הרבנית בתל אביב בבית כנסת שנוסד בביתו של ר' צבי ויינר ברח' הס 7. במשך ארבע שנים העביר מדי ערב שיעור בתלמוד ונשא מדברותיו בשבת ומועד לצבור המתפללים שהלך וגדל. עם מותו של ר' צבי ויינר נסגר בית הכנסת בידי אלמנתו. כדי לקיים את ציבור המתפללים בתור חטיבה אחת נוסד ועד מבין המתפללים אשר שכר מקום מתאים ברחוב יונה הנביא, ולאחר התרחבות הקהל ברח' פינסקר. שמו של בית הכנסת הישן-חדש הוסב ל"בית הלל".
הרב הלל פוסק נפטר כבן 72 שנה בתל אביב בי"ב באייר תשי"ג ונקבר בשכונה נחלת יצחק בעיר.{
רב הלל פוסק כדרשן
בן ציון אילון מעיד על הרב הלל פוסק כדלקמן:
אפרים טובנהויז העיד כי הרב הלל פוסק היה בקי לא רק בספרי פוסקים ראשונים, אלא גם ברבנים של דורו ובחידושיהם בתורה. בהתאם לכך הוא ידע בעל-פה כל מה שנדפס בעיתונים התורניים "אפריון" (בעריכת הרב שמואל מילר), "אוצר החיים" (בעריכת אהרנרייך), "אוהל תורה" (בעריכת הרב פנחס הירשפרונג), "יגדיל תורה" (בעריכת א. גלאוויטשער), "יבנה - ירחון ליהדות ולספרות", "הפסגה", "הכרם", "הירדן", "המאסף" "הפרדס", "הדביר" "המטיף", "מגיד ירחים" וכו'.
ועוד מעיד טולמצקי על הרב הלל פוסק כדרשן כדלקמן:
הלכות נישואין
הרב הלל פוסק ערך חתונות רבות בארץ ישראל. בשל עיסוק זה היה בעל ידע רחב בהלכות נישואין, והקדיש להן מקום רב בספר השו"ת שלו, "הלל אומר", אשר לוקט והובא לדפוס על ידי בנו אשר זליג פוסק. בבירוריו עסק בין השאר בטבעת הקידושין, כיסוי הכלה תחת החופה, ברכות הנישואין, טעימת החתן והכלה מהכוס, שבירת הכוס תחת החופה, מועד החופה, הכתובה וריקודים בחתונה.
קתרינה (סדרת טלוויזיה)
קתרינה (באנגלית: The Great, תרגום מילולי: "הגדולה") היא סדרת קומית-דרמטית בריטית-אמריקאית משנת 2020, בכיכובם של אל פנינג וניקולס הולט, המגלמים בצורה סאטירית את הדמויות ההיסטוריות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ושל פיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
ב-15 במאי 2020 הסדרה עלתה לשידור בשירות הסטרימינג של Hulu. העונה השנייה עלתה לשידור ב-19 בנובמבר 2021. העונה שלישית עלתה לשידור ב-12 במאי 2023.
בישראל, הסדרה ניתנת לצפייה ב-yes VOD.
עלילה
דרמה סאטירית קומית על עלייתה של קתרין הגדולה מאוסטריה לשליטה הנשית הארוכה ביותר בתולדות רוסיה.
סיפור בדיוני, מהנה ואנכרוניסטי של נערה צעירה אידיאליסטית ורומנטית, המגיעה לרוסיה לנישואי הסדר עם הקיסר פיטר. בתקווה לאהבה ושמחה, היא מוצאת במקום עולם מסוכן, מושחת ונחשל, שאותו היא מחליטה לשנות. כל מה שהיא צריכה לעשות זה לנסות להרוג את בעלה, להכות את כוחה של הכנסייה, לבלבל את הצבא, ולהכניס את בית המשפט למדינה...
זהו סיפור מודרני על העבר, המקיף את התפקידים הרבים שמילאה קתרינה במהלך חייה כמאהבת, מנהיגה ולוחמת.
עונות הסדרה
עונה 1
הסדרה מתחילה עם הגעתה של קתרין מאוסטריה לרוסיה עבור נישואי ההסדר לפיטר השלישי. היא צעירה נאיבית, מלאת תקווה ורעיונות, שמבינה מהר מאוד שבעלה החדש הוא גבר לא בוגר, אכזרי ושופע בעצמו, רחוק מהציפיות שלה מבן זוג נאור ואוהב. לאורך עונה 1, קתרין מתפתחת מכלה מאוכזבת למניפולטורית אסטרטגית, ובהדרגה זוכה לבעלי ברית במסע שלה לכבוש את כס המלכות. היריב העיקרי שלה הוא, כמובן, בעלה פיטר, אבל היא מתמודדת עם אתגרים גם מהחצר הרוסי המסורתית ואפילו מקורבים אליה, כמו שיפחתה מריאל והארכיבישוף הערמומי. במקביל, פיטר, למרות פגמיו, מתגלה כבעל מורכבות מסוימת בדמותו. הוא מתמודד עם יחסי האהבה-שנאה שלו עם קתרין ונאבק בלחצים של שלטון ועמידה במורשת אמו המתה. בסיום העונה, לאחר מזימות רבות, קתרין מנסה הפיכה נגד פיטר. למרות שבהתחלה זה נראה מוצלח, פיטר מחזיר לעצמו את השליטה. עם זאת, קתרין בהריון והיא משכנעת אותו שהילד הוא שלו, ובכך מבטיחה את מעמדה. היא גם מתחייבת מחדש למטרה שלה להפיל את פיטר ולתקן את רוסיה. הסדרה מסתיימת במתח המכין את הבמה להמשך המאמצים של קתרין בעונה הבאה.
עונה 2
פררו
פֶרֶרו (באיטלקית: Ferrero SpA) היא יצרנית איטלקית של שוקולד ומוצרי מתיקה שונים, רובם על בסיס שוקולד. החברה נוסדה על ידי פייטרו פררו בשנת 1946 ובסיסה העיקרי שוכן בטורינו, איטליה. החברה עדיין נמצאת בשליטת משפחת פררו. החברה כוללת כיום 15 מפעלי ייצור ו-33 חברות שפועלות בכל העולם. בשנת 2006 היקף הייצור עמד על כ-800,000 טון. יבואנית מוצרי פררו לישראל הרשמית היא פרימיום - חברה לדברי מתיקה ולמסחר בע"מ. לפני כן הייתה חברת ליימן שליסל היבואנית, אך ב-2016, לאחר כ-45 שנים רצופות, נלקח מליימן שליסל הזיכיון על ידי פררו העולמית.
היסטוריה
ב-1946 פיתח פייטרו פררו (Pietro Ferrero) קרם זול במיוחד שהתקבל משילוב אגוזי לוז זולים בקקאו יקר שנועדו להימרח על פרוסות לחם ונקרא Pasta Gianduja.
הוזלת תהליך הייצור הצליחה, ובעקבות זאת נוסדה החברה על שמו לייצור ושיווק המוצר. קרם שוקולד למריחה, המיוצר בתהליך ייצור דומה, נמכר תחת השם נוטלה מראשית 1946, ונעשה ממרח פופולרי בעולם. בהמשך פיתח התאגיד מגוון מוצרים רחב המבוסס רובו ככולו על ממרח זה, בניסיון לכוון את המוצרים לנישות שיווקיות שונות (למשל, בעוד שנוטלה ודופלו שווקו כמוצרים פשוטים, פררו רושה הדומה להם שווק כמוצר יוקרתי יותר) פררו היא גם יצרנית ביצי הקינדר וקינדר בואנו.
סלסטה
סלסטה (באנגלית: Celeste) היא טלנובלה ארגנטינאית מצליחה בת 172 פרקים. כוכבי הטלנובלה הם: אנדריאה דל בוקה וגוסטבו ברמודס. לסדרה יצאה סדרת המשך בשם סלסטה, תמיד סלסטה. הטלנובלה בוימה על ידי הבמאי ניקולס דל בוקה ונכתבה על ידי אנריקה טורס וחוסה ניקולס.
שיר הנושא של הטלנובלה: "Te Amo" (אני אוהבת אותך), נכתב על ידי אנריקה טורס, הולחן על ידי פולו גרסייה רמירס ובוצע על ידי אנדריאה דל בוקה.
עלילה
סלסטה היא בחורה צעירה, החיה לבדה עם אמה החולה, לוסיה. יום אחד סלסטה פוגשת בחור צעיר בשם פרנקו פררו והשניים מתאהבים, אך הם אינם יודעים את השמות האמתיים של כל אחד מהם. הם קוראים אחד לשני בשמות כינוי - "לבנה" ו"שמש". הם קובעים להיפגש ולהגיד את שמם האמיתי, אך סלסטה לא מגיעה לפגישה, ופרנקו חושב שהיא רימתה אותו. מה שהוא לא יודע זה שאימה של סלסטה נפטרה. לאחר מות לוסיה, חברתה אאידה, הבטיחה לה שהיא תדאג לסלסטה, ולכן היא מביאה אותה לגור אתה באחוזת ויסקונטי שבבואנוס איירס, שם פוגש אותה פרנקו, והוא נזכר במה שקרה אתה לפני המון זמן, והוא מתעלל בה, במחשבה שהיא רימתה אותו, אך בהמשך הוא מגלה את האמת, ושניהם משלימים. אך מכשולים רבים יפריעו להם להגשים את אהבתם - בהם האובססיה המטורפת של טרסה ויסקונטי, הסוד שמסתיר לאנדרו, אביו של פרנקו, והחלפת תינוקות - כל זאת עומד בדרכם.
קרחון פירוגוב
קרחון פירוגוב (באנגלית: Pirogov Glacier; בבולגרית: Пирогов ледник) הוא קרחון הנמצא באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5 קילומטרים ורוחבו 1.5 קילומטרים.
קרחון פירוגוב מנקז את המדרונות הדרומיים - דרומיים מערביים של הר פארי, וזורם לכיוון מערב, ונשפך אל מפרץ דאלמאן, דרומית לנקודת מינוט.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטית בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
קאסטלז'ינסט
קאסטלז'ינסט (בצרפתית: Castelginest) היא עיירה במחוז גארון עילית שבחבל אוקסיטניה בדרום-מערב צרפת. נכון לשנת 2012 מתגוררים בקומונה 9,369 תושבים. העיר נמצאת כ-10 קילומטרים מצפון לעיר טולוז, בירת המחוז.
אוכלוסייה
שינויים דמוגרפיים בקומונה לאורך השנים:
שופט (תואר)
שופט (ברבים שופטים) הוא תוארם של מנהיגים פוליטיים, צבאיים ומשפטיים במספר תרבויות ושפות שמיות עתיקות, הנובע מהשורש "ש-פ-ט", שמשמעו "לדון".
בפיניקיה ומושבותיה
בערי המדינה העצמאיות השונות שהיוו את פיניקיה ובמושבותיה הפוניות במערב הים התיכון, השופט (בכתיב חסר פיניקי: 𐤔𐤐𐤈) היה שופט-שלום שאינו מבית המלוכה, לו הוענקה השליטה על עיר המדינה, תפקיד שדמה למגיסטראט ברפובליקה הרומית.
המונח ידוע בעיקר מהשופטים של קרת חדשת היא קרתגו, מושבה פיניקית לשעבר. בעקבות הדחת בית המלוכה שלה במאה ה-5 לפנה"ס, קרתגו נשלטה על ידי מספר מועצות אצולה מנוהלות על ידי שני שופטים, ששירתו בתפקיד דומה לקונסולים ברומא. כהונת השופטים בקרתגו ארכה שנה, בדומה לכהונת הקונסולים ברומא, אולם בניגוד לקונסולים השופטים לא פיקדו על צבא קרתגו.
שרדינג (מחוז)
שרדינג (בגרמנית: Bezirk Schärding) הוא מחוז בצפון אוסטריה עילית שבאוסטריה, באינפירטל, אחד מארבעת חלקיה של אוסטריה עילית. שכנותיה הן: בדרום המחוזות גריסקירכן וריד אים אינקרייס, במזרח מחוז רוהרבאך ובצפון בוואריה שבגרמניה. במחוז 29 עיירות ועיר אחת, העיר שרדינג שהיא בירתו.
משחקי כדור
משחקי כדור הם משחקים המבוססים על הנעת כדור (או דיסקית, או עצם דמוי-כדור אחר) על-פי כללים מוגדרים היטב, לרוב בתחומי מגרש שגבולותיו ידועים, במטרה לצבור את מרב הנקודות, עד לניצחון במשחק.
על פי רוב משחקי כדור מצריכים יכולת תיאום עין-יד מהמשתתפים.
משחקי תורים
(משחקים שבמהלכם משחק כל שחקן בתורו, ואין כל תלות בין תור לתור, מעבר לרישום הנקודות)
מוראט השני
מוראט השני (טורקית II. Murat; טורקית עות'מאנית مراد ثاني, 16 ביוני 1404, אמסיה – 3 בפברואר 1451, אדירנה) היה סולטאן האימפריה העות'מאנית בין 1421 ו-1451 (למעט תקופה בין 1444 ו-1446).
תקופתו של מוראט השני התאפיינה במלחמותיו נגד הנוצרים באזור הבלקן ובנסיכויות הטורקיות באסיה הקטנה, מאבקים שארכו 25 שנים.
מוראט גדל באמסיה ועלה לכס המלוכה לאחר מות אביו, כשהוא בן 18 בלבד. למרות שעלייתו לכס המלוכה לא עוררה מחלוקות, אלו התעוררו עד מהרה. הקיסר הביזנטי שחרר את הטוען לכתר, מוסטפא צ'לבי ממאסר באי למנוס וטען כי הוא רואה בו את היורש האמיתי של באיזיט הראשון (1389–1402). זאת, לאחר שהלה הבטיח כי ישלם לקיסר על תמיכתו בוויתור על ערים חשובות רבות. צ'לבי החל להתקדם באזורים האירופאים של האימפריה ונחל בתחילה הצלחות. חלק מן הכוחות העות'מאניים הצטרפו אליו, והוא הרג את שר הצבא של מוראט, ביאזיד פאשה. לאחר תבוסת צבאו של מוראט, הכריז צ'לבי על עצמו כסולטאן אדירנה. הוא חצה את הדרדנלים לכיוון אסיה בראש צבא גדול, אך הסולטאן הצעיר הצליח לעמוד בפרץ. צ'לבי הובס ורבים מאנשי צבאו עברו לתמוך במוראט השני. צ'לבי ניסה להימלט לגליפולי אבל הסולטאן, בסיוע איש צבא מג'נובה בשם אדורנו, צר עליו והסתער על הארמון. צ'לבי הוצא להורג בתליה (עונש המיועד לעבריינים פשוטים) והסולטאן פנה לפעול נגד הקיסר הביזנטי, מנואל השני, באמצעות כיבוש קונסטנטינופול.
מוראט הכריז לאחר מכן מלחמה על הרפובליקה של ונציה, נסיכות קאראמאן, סרביה והונגריה. הוא הביס את הקראמנים ב-1428 וונציה נסוגה ב-1432, לאחר שהובסה במצור סלוניקי השני ב-1430. בשנות השלושים של המאה ה-15 כבש מוראט שטחים נרחבים בבלקן וסיפח את סרביה ב-1439. ב-1441 התאחדו האימפריה הרומית הקדושה, פולין ואלבניה עם הקואליציה הסרבו-הונגרית. מוראט השני ניצח את כוחותיהם בפיקודו של יאנוש הוניאדי בקרב ורנה בשנת 1444, אך הפסיד מאוחר יותר בקרב יאלובז. בשלב זה הוא עשה מעשה חריג והציע לראשונה הסכם שלום לאירופים. ההסכם קבע את הדנובה כחיץ בין העות'מאנים להונגרים, והעניק עצמאות לסרביה. בגלל הסכם זה נכפה עליו יותר מאוחר לוותר על כס הסולטנות. חוקרים מסוימים טוענים כי הסיבה לכך הייתה דיכאון כרוני ממנו סבל.
ב-1450 הוביל מוראט את צבאו לכיבוש אלבניה, אך לא הצליח להדוף את התנגדות כוחותיו של סקנדרבג ולכבוש את טירת קרויה. בחורף אותה שנה חלה, ובתחילת 1451 נפטר. בנו, מהמט השני, ירש את כס המלוכה.
הוא היה נשוי לחמש נשים - אלימה האטון, בתו של שליט בייליק דולקדיר, יאני האטון, בתו של מהמט ביי מאמסיה, הומה האטון, אמו של יורש העצר מהמט השני, טקוניסה האלימה האטון, בתו של שליט בייליק קנדראואלו, ומארה האטון (מארה ברנקוביץ'), בתו של השליט הסרבי ג'וראג' ברנקוביץ'.
פייטוריה
פייטוריה (בפורטוגזית: Feitoria) הוא הכינוי השגור בפורטוגזית לתחנות סחר - מושבות זעירות, בעלות אופי מסחרי בעיקר, שהוקמו בארצות נוכריות. נוסדו בהן נציגויות האמונות על הטיפול השוטף בעסקים ובאינטרסים של האימפריה הפורטוגזית באותה הארץ.
הפייטוריה הראשונה הוקמה במערב אפריקה - טירת מינה (Castelo da mina), ב-1482. בהמשך הקימו בתת-היבשת ההודית ובסין פייטוריות-קולוניאליות, למטרות הן מסחריות והן צבאיות. אלה שהוקמו במערב אפריקה הוקדשו רובן ככולן לסחר בעבדים. ביבשת אירופה, הייתה לפורטוגזים פייטוריה בפלנדריה - פייטורית אנטוורפן, שהוקמה ב-10 במאי 1293, על ידי מלך פורטוגל דיניז, בהסכמה עם המקומיים, במטרה להסדיר את פעילות הסוחרים הפורטוגזים שכבר פעלו באזור מ-1267, ולגבות מהם מס, בהתאם לכמות הסחורות שהועמסה על הספינות. הייתה זו הפייטוריה הראשונה שהקימה פורטוגל בניכר.
בברזיל, הוקמה ב-1504 הפייטוריה הראשונה בקאבו פריו (Cabo frio). הורדו מהספינות 24 איש, שהקימו אותה ונשארו במקום להשגיח על הפעילות. במהרה, הוקמו גם פיירטוריות במקומות נוספים כמו ריו דה ז'ניירו, איגאראסו ואיטמאראקה (בפרנמבוקו). הקמת הפייטוריות הראשונות בברזיל היה הניסיון הראשון לממש חלוקה מנהלית בקולוניה ברזיל.
עמנואל, נסיך בלגיה
עמנואל לאופולד גיום פרנסואה מריה (בצרפתית: Emmanuel Léopold Guillaume François Marie; בהולנדית: Emmanuel Leopold Willem Frans Maria; נולד ב-4 באוקטובר 2005) הוא נסיך בלגיה. בנם השלישי של פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה.
משפחתו
הנסיך עמנואל נולד בבית החולים ארסמוס בעיר אנדרלכט שבמחוז בריסל ב-4 באוקטובר 2005. אביו הוא פיליפ, מלך הבלגים ואמו היא מתילדה, מלכת בלגיה. סנדקיו הם דודתו מצד אמו, הרוזנת אליזבת ד'אודקם ד'אקוז, וגיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג. לעמנואל יש אחות מבוגרת בשם אליזבת, אח מבוגר בשם גבריאל ואחות צעירה בשם אלאונור. עמנואל החל ללמוד בבית הספר היסודי בשפה ההולנדית קולג' סן ז'אן-ברכמנס בבריסל, שם לומדים שלושת אחיו. עם זאת, בספטמבר 2012 הוכרז כי הוא יעבור לבית הספר "אוריקה" בקסל-לו המתמחה בטיפול בילדים עם לקות למידה משום שיש לו דיסלקסיה.
מצד אביו עמנואל הוא צאצא של בתי אצולה איטלקים רבים כגון אורסיני וקולונה ולמספר אפיפיורים והוא בעל קרבה משפחתית אל בית בורבון ובית ויטלסבאך ואל משפחת המלוכה הנורווגית, השוודית, הדנית, הבריטית וההולנדית. מצד אמו הוא צאצא של משפחות המלוכה של פולין שרבות מהן שלטו בעבר ברחבי מזרח אירופה, כגון רדזיוויל וזמויסקי והוא אף קרוב משפחה של נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
איל לביא
איל לביא (נולד ב-1965) הוא שף ישראלי.
ביוגרפיה
איל לביא נולד בירושלים. בגיל 4 עבר עם משפחתו לעיר הרצליה, שם גדל, למד והתחנך.
לפני שירותו הצבאי, לביא התנדב לשנת שירות בעיירת הפיתוח ירוחם במסגרת גרעין "רעים" של תנועת הצופים. במשך שנה זו הדריך ולימד ילדים, בני נוער ומבוגרים בעיירה במסגרות החינוך השונות.
לאחר שחרורו, מהשירות הצבאי, כקצין ביחידת שדה, נכנס לביא כשותף בחברת הטיולים "סימור" שהתמחתה בטיולי מדבר אקסקלוסיביים לתיירות חוץ. החברה נסגרה בשנת 1988 בעקבות האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 1990 התקבל לביא ללימודי מנהל בתי מלון בבית הספר תדמור. התלמדותו הראשונה הייתה במסעדת "בלה ונציה" שפעלה בכפר שמריהו, שם רכש את יסודות וסודות המטבח האיטלקי האותנטי, לאח ר מכן המשיך ועבד במספר מסעדות, תחת שפים מובילים עד שבשנת 1994 החליט להתמחות בתחום הדגים ופירות הים והתקבל למסעדת "ביקס" ששכנה במרינה בתל אביב ולאחר כשנה המשיך את התמחותו במסעדת "שד הים הכחול" בנמל יפו.
קיוסטנדיל
קיוסטנדיל (בבולגרית: Кюстендил) היא עיר ספר במערב בולגריה ובירת מחוז קיוסטנדיל בבולגריה. העיר ממוקמת 90 קילומטרים מדרום-מערב לבירה סופיה. שמה המודרני נגזר משמו של שליט (דספוט) החבל המקומי קונסטנטין דראגאש, אשר היה ממוצא סרבי ושלט באזור מ-1379 ועד 1395. העיר וסביבותיה שופעות מעיינות מים חמים, המושכים אליה תיירות מרפא. העיר שוכנת למרגלות הר אוסוגובו, המתנשא לגובה של 2,251 מטרים וחוצה אותה נהר באנסקה. קיוסטנדיל מרוחקת 22 ק"מ מגבול מקדוניה הצפונית. בסמיכות אליה מצויים שרידי מצודה מתקופת האימפריה הרומית ובה מרחצאות, בתי תפילה ורצפות פסיפס, המתוארכות למאה ה-1.
איל לביא
ביוגרפיה
ב-1996 הקים לביא את מסעדת "בר פירות ים" בהרצליה פיתוח, מבין המסעדות הראשונות בארץ שהתמחתו בדגים ופירות ים והפכה בין לילה למוקד משיכה ומקדש לחובבי מאכלי ים.
קיוסטנדיל
היסטוריה
ב-1372 כבשו צבאותיו של הסולטאן מוראט הראשון את העיר והיא הפכה חלק מהאימפריה העות'מאנית. העיר וסביבתה הוכרזו כנפה (סנג'ק) עות'מאנית כחלק ממחוז (איילט) רומליה. ב-1690 כבשו חיילי הצבא האוסטרי את העיר לזמן קצר, אך הם גורשו על ידי צבאותיו של הסולטאן סולימאן השני. ב-1737, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, שוב הגיעו כוחות אוסטריים לפאתי העיר, אך הם נהדפו על ידי כוחותיו של הסולטאן מהמוט הראשון. ב-29 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכללה בשטח נסיכות בולגריה אשר לאחר מכן הפכה למדינת הלאום הבולגרית. בשנת 1909 נבנתה מסילת הרכבת לעיר הבירה סופיה וקיוסטנדיל הפכה למרכז מסחרי ותעשייתי בעיקר בתחום המזון והמרפא. בימינו ממצבת עצמה העיר בעיקר כעיר תיירותית בתחום מרחצאות המרפא, האתרים ההיסטוריים הרבים שבסביבתה והכנסיות שובות העין.
איל לביא
ביוגרפיה
לביא התמחה במספר מסעדות בחו"ל. מסעדת "לה קאייה דו פאליי רויאל בבריסל, בלגיה, לה היו אז שני כוכבי מישלן. במסעדת "Sea Grill" בבריסל, לה היו אז שני כוכבי מישלן. התמחה במסעדת "בקנאל" של השף כריסטוף דופו, בעיירה טורט סור לופ בפרובאנס (כיום המסעדה שוכנת בעיר ואנס הסמוכה ומעוטרת בכוכב משלן אחד).התמחה בביסטרו הפריזאי "שה ברנרד", ביסטרו קלאסי השוכן ברובע סנט ז'רמן שבפריס.
קיוסטנדיל
אקלים
בקיוסטנדיל שורר אקלים ממוזג וברצועה צרה לאורך נהר סטרומה ישנם מאפייני אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.2oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 0.8oc בינואר ועד 21.8oc ביולי. כמות המשקעים שנתית הממוצעת עומדת על 624 מילימטרים וישנם 42 ימים מושלגים בממוצע לשנה.
איל לביא
ביוגרפיה
בשנת 2000 הקים את מסעדת "פסטיס" בשדרות רוטשילד בתל אביב, שם הרחיב את תפריט הים למטבח ים-תיכוני פרובנסאלי כשהוא שוזר בתפריט מנות צרפתיות קלאסיות לצד מנות מקוריות שלו. בסוף 2006 עזב את "פסטיס" וב-2008 פתח את מסעדת "רוקח 73" מול פארק הירקון, היכן ששכנה מסעדת "ארנולד מלך החצילים" המפורסמת. לביא פתח יחד עם שותפו שתי מסעדות נוספות, רוקח - ים בנמל יפו. טאפאס בר ספרדי עם השפעות מקומיות מהמטבח הערבי, ורוקח שוק בנמל תל אביב. מסעדת שוק תוססת בסגנון איטלקי ים-תיכוני.
ב-2015 איל יצא מהשותפות במסעדות והמשיך לכיוון חדש עם חברת "FOOD CONCEPT" שבבעלותו ושמתמחה ביזמות, מתן ייעוץ קולינרי וליווי חברות ועסקים בתחום המזון.
קיוסטנדיל
דמוגרפיה
במהלך שנות ה-90 ירדה כמות האוכלוסין בעיר בשיעור של 11.5%. הקיטון נבע בעיקר מהגירת עבודה מהעיר בשל המשבר הכלכלי החריף שחוותה בולגריה בשנים הראשונות שלאחר קריסת המשטר הקומוניסטי. בעשור הראשון של המאה ה-21 קיימת יציבות בכמות האוכלוסין. הגם ששיעור התמותה עולה על שיעור הילודה, קיימת מגמת הגירה חיובית לעיר.
כלכלה
קיוסטנדיל היא מרכז תעשייה קלה בתחום הטקסטיל, צעצועים, הלבשה והנעלה וכן משקאות חריפים. בראשית המאה ה-21, גדל בשיעור ניכר חלקה של התיירות בתוצר המקומי הגולמי. בשטחי הרשות המקומית קיימת חקלאות מפותחת בעיקר בתחום גידולי פירות שונות ותעשיית שימורים נלווית. קיוסטנדיל נודעת בבולגריה גם בייצור פירות יבשים.
איל לביא
ביוגרפיה
לביא הוא גם המייסד והמנהל של פרויקט "מבשלים הזדמנויות", פרויקט העצמה והכשרה של נוער בסיכון הלומד בתיכון קריירה בלב תל אביב. לביא יחד עם שפים מוכשרים וידועים נוספים, מלווים את הנערים הלומדים את מקצועות הטבחות והקונדיטוריה על מנת לרכוש ידע ומקצוע ולהשתלב באופן חיובי ועצמאי בחברה. השפים מהווים מודל לחיקוי, מקור השראה וידע.
קיוסטנדיל
הקהילה היהודית
קהילה יהודית התקיימה בעיר קיוסטנדיל מתקופת מהמאה ה-16, ראשית התקופה העות'מאנית. בהמשך הגיעו מגורשי ספרד ופליטים יהודים מבלגרד והקהילה קיבלה צביון ספרדי. מקרב בני העיר נמנו סוחרים עשירים שהפכו לא אחת למטרה לכנופיות פורעים ושודדים, בעיקר בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, עת התגבר תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית.
איל לביא
ביוגרפיה
במהלך שנות פעילותו במסעדות יצר לביא מספר מנות שהפכו לסמל מטבחו והיו למנות דגל בקולינריה במקומית. המנה המפורסמת ביותר שלו היא הגרסה שלו לבויאבז, מנת ביסק הסרטנים שלו זכתה פעמים רבות בתואר המרק הטוב ביותר, הדניס אפוי ביוגורט, זעתר, סומק וצנוברים הפכה גם היא למנה מיתולוגית לצד מנות מקוריות אחרות ורבות.
האני מאמין של לביא:"אוכל נועד לשמח ולחבר בין אנשים". לביא מבשל ויוצר מתוך אהבה ותשוקה עמוקה. רואה במקצועו שליחות וציונות, ללא מירכאות, בבניית מטבח ישראלי חדש.
יחסי אינדונזיה–קולומביה
יחסי אינדונזיה–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת קולומביה. שתי המדינות הן חברות בארגון המועצה לשיתוף הפעולה הכלכלי וארגון המדינות הבלתי מזדהות.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין קולומביה לאינדונזיה כוננו ב-15 בספטמבר 1980. עד אז, אינדונזיה הייתה מיוצגת בקולומביה על ידי שגרירות בברזיל וקולומביה על ידי שגרירות בהודו. ב-1983, פתחה קולומביה את שגרירותה בג'קרטה, אך השגרירות נסגרה ב-2002 עקב סיבות כלכליות. אינדונזיה פתחה את שגרירותה בבוגוטה במאי 1989. ב-7 במרץ 2011, נשיא קולומביה, חואן מנואל סנטוס קלדרון, הודיעה על פתיחתה המחודשת של השגרירות הקולומבית בג'קרטה במסגרת הקמפיין של CIVETS ועל מנת לחזק את קשריה עם אינדונזיה ועם אסיה.
פרס יהודה עמיחי
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית הוא פרס ספרותי שנוסד לזכרו של המשורר יהודה עמיחי.
הפרס מחולק, מדי שנה, על ידי משרד התרבות והספורט, מינהל התרבות, המחלקה לספרות - מצד אחד, ועל ידי עיריית ירושלים מצד שני.
סכום הפרס בשנים האחרונות עמד על 60 אלף ש"ח.
בין הזוכים בפרס היוקרתי נמנים: שמעון בוזגלו, דורי מנור, נורית זרחי, ש. שפרה, אסתר אטינגר, רוני סומק, שבא סלהוב, אגי משעול, דורית ויסמן, מרדכי גלדמן, שמעון אדף, חדווה הרכבי, ישראל נטע,  חמוטל בר-יוסף, צבי עצמון, חביבה פדיה, רבקה מרים, מואיז בן הראש, ארז ביטון בכל סרלואי ואחרים.
יו"ר הפרס הוא הפרופסור דן לאור.
הצלף: עורב לבן
צלף: עורב לבן (באוקראינית: Снайпер. Білий ворон) הוא סרט מלחמה אוקראיני משנת 2022, שההפקה עליו החלה בשנת 2019. הסרט מומן על ידי הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע והופק על ידי UM-Group. את הסרט ביימו מריאן בושאן על פי תסריט מאת מיקולה וורונין. הסרט מבוסס על אירועים שקרו למיקולה וורונין.
הסרט יצא לאקרנים ביום העצמאות של אוקראינה, ב-24 באוגוסט 2022, בעיצומה של מלחמת אוקראינה–רוסיה.
עלילה
מורה פציפיסט מבית ספר לפיזיקה מנסה לחיות בשלום ובהרמוניה עם הטבע, אך המלחמה מגיעה לדונבאס. יש לו חוש צדק חד והוא לא רוצה להשלים עם מה שהמלחמה מביאה איתה, לאחר רצח אהובתו בידי חיילים רוסיים הוא הופך לצלף בצבא האוקראיני.
פסגת גיגן
פסגת גיגן (באנגלית: Gigen Peak; בבולגרית: връх Гиген) היא פסגה ברמת ארול, בחצי האי טריניטי, שבחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
גובהה של הפסגה 1,092 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת מדרום למעבר בנץ.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון ראסל המזרחי, הממוקם מדרום וממערב לה; ומעל הדום הקרח קונוט שממזרח לה.
פסגת גיגן ממוקמת 14.39 קילומטרים דרומית- מזרחית מהר איגנאטייב; 7.97 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מהר דיימלר; ו-6.67 קלומטרים מערבית - צפון-מערבית מנונאטאק פנהרד.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה על ידי סקר גרמני-בריטי בשנת 1996.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם היישוב גיגן שבצפון בולגריה.
השם אומץ רשמית ב-3 ביוני 2010.
הלכה נבואית
הלכה נבואית היא הלכה שמושתתת על יסודות מרכזיים ביהדות - הלכה ונבואה. בהלכה הנבואית ישנו שילוב בין הנבואה להלכה והיא שנויה במחלוקת בקרב הפוסקים ואנשי הרוח של היהדות.
היחס בין הלכה לנבואה
ההלכה והנבואה מהוות יסודות מרכזיים ביהדות. שתיהן משמשות מרכיבים בהנהגה היהודית בתורה (נביא וסנהדרין). כביטוי לכך יש מצווה לשמוע בקול נביא, וכן יש מצווה לשמוע בקול חכמים. יכול להיות אדם חכם וגם נביא, כדוגמת משה רבנו ורבים אחריו.
אמנם, שימוש בטענות שמיימיות כחלק מדיון הלכתי הוא מעשה שנוי במחלוקת ביהדות: יש אומרים שמי שטוען טענה הלכתית כשהנימוק לדבריו הוא נבואי נחשב לנביא שקר. מנגד, יש מקורות שמאשרים את השימוש בנימוקים נבואיים בדיון ההלכתי.
הבדל רעיוני עמוק מבחין בין הלכה לנבואה: ההלכה עוסקת במימוש המעשי של רעיונות התורה, כאשר היא משתמשת בכלי ניתוח והכרעה משפטיים, ופעמים רבות עוסקת בדקדוקים שונים. הנבואה, לעומת זאת, עוסקת ברובד עקרוני של רעיונות התורה, תוך נתינת דגש להיבטים מוסריים שלהם, כל זאת בסגנון ציורי בעל מאפיינים של חזון. חז"ל התייחסו להבדל זה, ואף הכריעו שחכם עדיף מנביא.
כלאיים
הרב צבי יהודה הכהן קוק בהתנגדותו לסגנון לימוד זה, הסתמך רבות על דברי החת"ם סופר, שראה בשילובים בין דיספלינאציות שונות כלאיים. תפיסה זו אינה רואה את הספרות התורנית כהרמוניה מושלמת, אלא כספרות עצמית שאין לה להשתלב. דברי הרב צבי יהודה בולטים במיוחד לאור הדברים החריפים שאומר אביו - הרב אברהם יצחק הכהן קוק - בעד שילוב הלכה ואגדה, ובפרט במסגרת של תורת ארץ ישראל. הרב אברהם יצחק הכהן קוק אף טוען ששילוב זה איננו דבר חדש, אלא גילוי החיבור הקיים ביניהם מאז ומתמיד. אבינועם רוזנק מצביע על הקשר העמוק בין כללים ופרטים, בין אוטונומיה והטרונומיה, בין חירות ומחויבות, בין נורמות קבועות לבין אינטואיציה ואותנטיות המצוי במשנת ההלכה הנבואית של הרב קוק.
ההבדל בין אגדה לנבואה
אחת מנקודות המוצא של המצדדים ביכולת לשלב כיום הלכה ונבואה, הנה שהאגדה היא ביטוי של הנבואה. אולם הוגים שונים טענו שהאגדה אינה נבואה אלא היא מבטאת ביטוי של הרעיון האנושי שהאדם דורש ומבין באמצעים שונים; לעומת זאת הנבואה מהווה רעיון אלוהי. בעקבות הבחנה זו התנגדו רבים לעצם ההתבטאות המשלבת הלכה ונבואה, אף שחלק מהמתנגדים תמכו בשילוב הלכה ואגדה.
קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה
קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: Carl Eduard Herzog von Sachsen-Coburg und Gotha; 19 ביולי 1884 – 6 במרץ 1954) היה הדוכס הריבון האחרון של סקסוניה-קובורג-גותה בקיסרות הגרמנית בין השנים 1900–1918. לאחר שהודח מהשלטון כתוצאה מהמהפכה הגרמנית הצטרף לשורות המפלגה הנאצית.
ילדותו
קרל אדוארד נולד ב-19 ביולי 1884 בבית קלרמונט בבריטניה כנסיך צ'ארלס אדוארד, הוא היה בנו של לאופולד, דוכס אולבני, שהיה בנה הצעיר של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ואשתו הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. אביו לאופולד שהיה חולה המופיליה נפטר שלושה חודשים לפני הולדתו ולכן כשנולד הוא ירש את התואר דוכס אולבני.
שלטונו
ב-1900 צ'ארלס אדוארד נבחר על ידי סבתו, המלכה ויקטוריה, לרשת את דודו הנסיך אלפרד כדוכס של סקסוניה-קובורג-גותה וזאת למרות שלא היה דובר גרמנית ולא ידע דבר אודות גרמניה ועל אף על הסתייגותה של אמו. מכיוון שהיה קטין הדוכסות נשלטה על ידי העוצר הנסיך ארנסט שהיה חתנו של הדוכס הקודם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קרל אדוארד מונה לגנרל בצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. לאחר המלחמה הוא הודח, כמו יתר בני המלוכה הגרמניים, מכס השלטון כתוצאה מהמהפכה הגרמנית, כל תאריו הבריטיים נשללו גם הם על פי חוק שלילת התארים 1917 מכיוון שנלחם בבריטניה ובעלות בריתה במלחמה.
גרמניה הנאצית
כמו רבים מבני האריסטוקרטיה הגרמנית ההתקוממות הקומוניסטית גרמה לקרל אדוארד זעזוע עמוק וביחד עם רבים מבני מעמדו הוא עבר רדיקליזציה פוליטית. הוא היה מראשוני הנסיכים הגרמניים שתמך בפומבי בנאצים ובאדולף היטלר.
לאחר עלייתו של היטלר לשלטון קרל אדוארד מונה לעמוד בראש אגודת הידידות האנגלו-גרמנית שבמסגרת תפקידו ביקר מספר פעמים בבריטניה מתוך כוונה לחזק את הקשרים בין שתי הארצות. במיוחד קשר קשרים עם יורש העצר אדוארד, נסיך ויילס ושלח לברלין דיווחים אופטימיים על כך שהמלך העתידי מעוניין לשמור על קשרים טובים עם גרמניה, לאחר התפטרותו של אדוארד מכס המלכות יורשו ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת לא היה מעוניין בשום קשר עם קרל אדוארד.
בזמן מלחמת העולם השנייה הוא שימש כנשיא הצלב האדום הגרמני והחזיק בדרגת אובר-גרופנפיהרר באס אה. שלושת בניו שירתו בוורמאכט, אחד מהם נפל כאשר מטוסו התרסק בחזית המזרחית ב-1943.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמה קרל אדוארד נעצר על ידי צבא ארצות הברית בבוואריה. אחותו הנסיכה אליס, רוזנת אתלון ובעלה אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון טסו לגרמניה לאחר שלמדו על מעצרו של קרל אדוארד והשתדלו בלי הצלחה אל שלטונות הצבא האמריקאי לשחררו. הוא עמד לדין בבית משפט לדה-נאציפיקציה וכפר באשמה תוך שהוא טוען שלא ידע דבר על פשעי המשטר הנאצי, הוא נמצא אשם בתמיכה במשטר הנאצי, רוב אחוזותיו בגרמניה הוחרמו והוטלו עליו קנסות כבדים שרוששו אותו, מכיוון שמצב בריאותו היה שברירי הוא הצליח להתחמק מעונש מאסר.
קרל אדוארד נפטר בקובורג ב-6 במרץ 1954, ובנו פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ירש את תאריו.
משפחתו
בשנת 1905 התחתן קרל אדוארד עם ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מרחב פיקוח תעופתי
בתעופה אזרחית, מרחב פיקוח תעופתי (באנגלית: Flight Information Region ר"ת FIR) הוא מרחב אווירי בעל גבולות מוגדרים, שבו מוענקים לכל הפחות שירותי מידע טיסה (Flight Information Service או FIS) ושירותי חירום (Alerting Service או ALS). השירותים זמינים לכל מטוס הנמצא באזור מידע הטיסה.