cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלון מוליאן
ביוגרפיה
ב־2006 ייסד את חברת שיווק השיחה "טוויסטד" עם קרן פרידמן. ב־2006 טויסטד הייתה הראשונה בישראל שיזמה את התשלום לבלוגרים. ב־2008 טוויסטד הקימה את טוויסטד פליי, המנתחת שיחות גולשים ומפיקה מהן תובנות צרכניות.ב־2010 הפכה טוויסטד לסוכנות אינטרקאקטיב ושיווק דיגיטלי.
ב־2016 טוויסטד פרסמה שטיפלה בתקציבים בשווי של כ־72 מיליון שקל כש־30% מנפח פעילותה הוא מפרסום בטלוויזיה, עיתונות, שלטי חוצות ורדיו.
אלון מוליאן העביר קורסי שיווק ופרסום באינטרנט באיגוד המפרסמים בישראל (איגוד השיווק הישראלי) ובבית הספר לקופירייטינג ומקצועות הקריאייטיב של תרצה גרנות. במהלך השנים כתב בנושאי פרסום, שיווק ודיגיטל בכלי תקשורת שונים, שמנגד, את חלקם פרסם קודם לכן.
ב־2017 זכה ביחד עם קרן פרידמן בפרס "תקשוראשון" מטעם המכללה למנהל.
מיכאלי מוליאן הוא יו"ר משותף של אגודת הידידים והידידות של איגי – ארגון נוער גאה. ב־2018 היה ממארגני מחאת הלהט"ב כנגד חוק הפונדקאות.
ב־2021 היה לאחד המייסדים של עמותת "אושרי" להנגשת הליכי הפונדקאות בישראל והוא חבר בוועד המנהל של העמותה.
ב־2022 יצא בפרסום תוקפני נגד משרד הפרסום אברהם, בטענה לגניבת עובדים. הפרסום עורר ביקורת ברשתות החברתיות. כשבועיים לאחר מכן, פרסם פוסט תוקפני נוסף כנגד ענת ביין, כתבת פרסום ושיווק ותיקה בגלובס.
שני הפרסומים גררו תגובות זועמות בקרב אנשי תעשיית הפרסום.
חיים אישיים
אלון מיכאלי מוליאן חי בזוגיות עם אמיר מיכאלי מוליאן, קונדיטור במקצועו, מתגורר ברמת גן ואב לשתי בנות מפונדקאות.
האשימה
האי האשימה או האשימה (באנגלית: Hashima Island או Hashima; ביפנית: 端島) המכונה גם גונקנג'ימה (軍艦 島; מילולית: אי ספינת המלחמה) הוא אי נטוש השוכן במרחק של כ-15 קילומטרים מהעיר נגסאקי, בדרום יפן.
האי הוא אחד מ-505 איים לא מיושבים במחוז נגסאקי. מאפייניו הבולטים של האי הם מבני הבטון הנטושים שלו, אשר הטבע מתחיל להשתלט עליהן, וחומות הים המקיפות את האי.
האי מהווה סמל לתיעוש המהיר של יפן (במהלך רסטורציית מייג'י), וכן גם תזכורת להיסטוריה שלו כאתר של עבודות כפייה לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
שטחו של האי 63 דונם והוא נודע במכרות הפחם שלו (שחלק ניכר מהם מצוי מתחת לים). המכרות הוקמו בשנת 1887 (תקופת התיעוש המהיר של יפן). האי הגיע לשיא גודל אוכלוסייתו (5,259 תושבים) בשנת 1959. לאחר שנה זו, עקב התדלדלות עתודות הפחם במכרות, המכרות נסגרו, וב-20 באפריל 1974 עזב את האי אחרון תושביו. האי נותר נטוש ב-30 השנים הבאות.
בראשית שנות ה-2000, החל האי לעורר עניין תיירותי - וזאת בשל העובדה שהמבנים שבו "קפאו בזמן" - ולא השתנו במהלך השנים בהם היה האי נטוש - והוא הפך לאתר תיירות. קירות מסוימים שהתמוטטו שוחזרו, והאי נפתח לתיירים ב-22 באפריל 2009.
האי אושר רשמית כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביולי 2015, כחלק מאתרי המהפכה התעשייתית של תקופת מייג'י ביפן.
מקור השם
כינויו של האי גונקנג'ימה (軍艦 島; מילולית: אי ספינת המלחמה) מקורו בשל היותו בצורה הדומה לספינת הקרב היפנית טוסה.
היסטוריה
פחם התגלה לראשונה באי בסביבות 1810, והאי היה מאוכלס ברציפות בין השנים 1887–1974 בהיותו אתר לכריית פחם בקרקעית הים. קונצרן מיצובישי גושי קאישה קנה את האי עבור 100,000 ין בשנת 1890 והחל לכרות פחם במכרות תת-ימיים. שטחי ים יובשו - והאי שילש את גודלו, באותה עת נבנו חומות הים של האי, וכן נחפרו ארבעה פירי כרייה (המגיעים לעומק של קילומטר). בין השנים 1891 ל -1974 ניכרו כ -15.7 מיליון טונות פחם מהמכרות.
בשנת 1916, נכרו באי 150,000 טונות פחם ומספר התושבים הגיע ל-3,000; על מנת לשכן את העובדים החדשים הקימה החברה באי את בניין הבטון המזוין הגדול הראשון של יפן (מבנה מגורים בן שבע קומות עבור הכורים). המבנה נבנה בטון מזוין להגן עליו מפני סופות טייפון. במהלך 55 השנים הבאות הוקמו בניינים רבים נוספים באי, ובהם: שיכונים, בית ספר, גן ילדים, בית חולים, בית עירייה ומרכז קהילתי, מקדש בודהיסטי, ומקדש שינטו; לבילוי, נבנו עבור הכורים ובני משפחותיהם מועדונים, קולנוע, בית מרחץ ציבורי, בריכת שחייה, בית בושת ומועדון פאצ'ינקו.
החל משנת 1930 ועד תום מלחמת העולם השנייה גויסו אזרחים קוריאנים כעובדי כפייה, וכן שבויי מלחמה סיניים של המלחמה הוכרחו לעבוד בתנאים מאוד קשים במכרות, ותוך כדי התעללות בהם. מעריכים כי למעלה ממאה מאותם עובדי כפייה נספו כתוצאה מתאונות תת-קרקעיות, תשישות ותזונה לקויה (ולפי מקור מקור אחר 1,300 עובדי כפייה מצאו את מותם באי). בשנת 1941 נכרו באי 410,000 טונות פחם.
בשנת 1959 הגיעה אוכלוסיית האי לשיאה (5,292 תושבים), עם צפיפות אוכלוסין של 835 אנשים לכל 10 דונם (שזה שקול ל־83,500 תושבים לקמ"ר) עבור האי כולו, או צפיפות של 1,391 תושבים לכל 10 דונם (השקול ל-139,100 תושבים לקמ"ר) עבור שטחי המגורים שבאי - למעשה צפיפות האוכלוסין באי הייתה מהגבוהות בעולם.
בשנות השישים של המאה ה-20, החליף הנפט את הפחם בתעשייה ובתחום האנרגיה ביפן, ומכרות פחם החלו להיסגר ברחבי יפן. מיצובישי סגרו את המכרה רשמית בינואר 1974, והאי רוקן מתושביו עד אפריל באותה שנה; ב-20 באפריל 1974 עזב את האי אחרון תושביו.
כיום המאפיין הבולט באי הם בנייני דירות בטון נטושים ועדיין שלמים, קיר הים שמקיף אותו, וקו הרקיע הייחודי שבנייניו יוצרים. האי נכלל בשטח המנהלי של העיר נגסאקי מאז מיזוגה עם העיירה טאקשימה בשנת 2005.
ב־22 באפריל 2009, לאחר 35 שנים שבהם נאסרה כניסה לאי, נפתח האי למבקרים.
האי כיום
האי היה בבעלות מיצובישי עד שנת 2002, אז הועבר ביוזמת החברה לניהול העיר טאקשימה. נכון לעכשיו, עיר נגסאקי, שקלטה את טאקשימה בעיר בשנת 2005, מפעילה סמכות שיפוט באי.
ב־23 באוגוסט 2005 התירה עיריית נגסאקי כניסה לאי לעיתונאים בלבד. באותה תקופה תכננה העיר נגסאקי את שיקום מזח האי לביקורי תיירים, וכן הוחלט על בניית שביל למבקרים שאורכו 220 מטרים (הכניסה למבנים שיציבותם הייתה נטולה בספק, נאסרה). תוכנית העיר הייתה לפתוח את האי למבקרים באפריל 2008, אולם בשל עיקובים בפיתוח הודיעה העיר נגסאקי בסוף 2007, כי פתיחת האי לציבור תידחה עד אביב 2009.
ההערכה היא כי ביקור תיירים באי יהא אפשרי במשך פחות מ-160 יום בשנה בגלל מזג האוויר הסוער באזור. בשל כך ביטלה העיר תוכניות להאריך את מסלולי ההליכה לתיירים ל-300 מטרים במזרח האי, ו-190 מטרים במערב האי. חלק קטן של האי נפתח מלתיירים ב-2009, אך יותר מ 95% משטחי האי סגורים למבקרים, וזאת בשל מצבם הרעוע של המבנים (ואשר לצורך פתיחתם למבקרים ידרש שיפוץ והשקעה משמעותית בבטיחות - דבר שיפגע במצבם ההיסטורי של הבניינים).
האי זוכה לתשומת לב בינלאומית לא רק באופן כללי למורשתו בעת החדשה, אלא גם בשל היותו שריד שנותר המייצג את מבני המגורים בין תקופת טאישו ועד לתקופת שווה.
מחלוקת אישור האי כאתר מורשת עולמית
בשנת 2009 ביקשה יפן לכלול את האי האשימה, לצד 22 אתרי תעשייה נוספים, ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. ממשלת דרום קוריאה התנגדה לכך, בטענה כי עובדי כפייה קוריאנים וסינים הוכרחו לעבוד באי לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. גם ממשלת צפון קוריאה מתחה ביקורת על ההצעה בשל כך.
שבוע לפני תחילת ישיבת וועדת המורשת העולמית ה -39 של אונסק"ו, בבון שבגרמניה, דרום קוריאה ויפן הסכימו על פשרה: יפן תציג את השימוש בעבודות כפייה בהסבר למבקרים במתקנים באתרים רלוונטיים, ושתי המדינות ישתפו פעולה לאישור המועמדים להיות אתרי מורשת אחת של השנייה.
ההסכמה שהוסגה עוררה מחאה ציבורית בשתי המדינות; וכבר באותו יום, לאחר ההחלטה על אישור האתר, הודיע שר החוץ היפני פומיו קישידה כי כאשר נאמר "הובאו בניגוד לרצונם ואולצו לעבוד בתנאים קשים " אין מדובר ב"עבודות כפייה".
בשל מחלוקת זו, הוקם מנגנון פיקוח על ידי וועד המורשת העולמית, לפקח על הנצחת זכר הקורבנות, וסטטוס ההנצחה הוצג במהלך מושב ועדת המורשת העולמית ביוני 2018. בפגישה זו הגיעה ועדת אונסק"ו למסקנה כי יפן לא עמדה בהתחייבותה להנציח את זכר הקורבנות, ויעצו ("strongly urged") ליפן לקיים את הבטחותיה.
ביקור באי
מאז 2009 האי פתוח לביקורי תיירים, חמש חברות מפעילות סיורי תיירות באי.
אזכורים תרבותיים
האי הופיע במספר רב של סרטים דוקומנטריים וכן בסרטים עלילתיים.
מספר סצנות מהסרט "סקייפול" (בסדרת סרטי ג'יימס בונד) משנת 2012 מתרחשות באי, אף שאלה צולמו באולפנים בבריטניה (אולפני פיינווד), מאחר שמבני האי נחשבו מסוכנים מכדי לצלם בהם.
רוז ואלאן
רוז אנטוניה מריה ואלאן (בצרפתית: Rose Antonia Maria Valland; 1 בנובמבר 1898 – 18 בספטמבר 1980) הייתה היסטוריונית של אמנות צרפת, חברת המחתרת הצרפתית, קפטן בצבא הצרפתי ואחת הנשים המעוטרות ביותר בהיסטוריה הצרפתית. היא פעלה בתקופת מלחמת העולם השנייה, וסיכנה את חייה במשך 4 שנים על ידי תיעוד בסתר בפירוט רב של יצירות האומנות שנבזזו על ידי הגרמנים הנאצים.
קורות חיים
רוז ואלאן נולדה בסנט אטיין-דה-סן-ז'ואר (Saint-Étienne-de-Saint-(Geoirs במחוז איזר בצרפת, למשפחה דלת אמצעים. אביה פרנסואה ואלאן (François Valland), היה נפח במקצועו, ואִמָּהּ רוז מריה ויארדֶן (Rose Maria Viardin), היא שעודדה אותה ללמוד. בשל המצב הסוציו-אקונומי הנמוך של המשפחה, קיבלה ואלאן מלגת לימודים למדרשה להכשרת מורים והייתה תלמידה מחוננת. בשנת 1918, סיימה את הלימודים במטרה להפוך למורה לאמנות. לאחר מכן, למדה אָמָּנוּת בבית הספר לאָמָּנֻיּוֹת יפות (École nationale des beaux-arts de Lyon) וסיימה את הלימודים בשנת 1922. בהמשך, ניגשה לבחינת כניסה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות בפאריס, וקיבלה את הציון הגבוה ביותר, שהקנה לה אפשרות לקבל מלגת לימודים ולהתמחות במשך שנתיים נוספות ללא תשלום במוסד לימודים זה. בתום הלימודים (1925), החלה ללמד ציור בבית ספר תיכון. במקביל למדה היסטוריה של האמנות במוסד להשכלה גבוהה הנמצא בארמון הלובר (École du Louvre) ובאוניברסיטת פריז. בשנת 1933 השלימה את הלימודים, וקיבלה תעודת בגרות מיוחדת מבית הספר לובר. ואלאן המשיכה ללימודי תואר שני בקולג' דה-פראנס. תוך כדי לימודיה, התקבלה בשנת 1932, לעבוד בהתנדבות בתפקיד עוזר האוֹצֵר בגלריה ז׳ה דה פום, שהייתה שלוחה של מוזיאון הלובר, ושכנה בפינה הרחוקה של גני טווילרי. אולם, שלא כמו מתנדבים אחרים במוזיאונים היא נאלצה גם לדאוג לפרנסתה.
בתום מלחמת העולם השנייה, ניהלה מערכת יחסים עם ד"ר ג'ויס הלן הר (Dr .Joyce Helen Heer), שהייתה מזכירה-מתורגמנית, ילידת העיר ליברפול, בשגרירות ארצות הברית. שתי הנשים חלקו דירה ברחוב נאוואר ברובע החמישי של פריז. הקשר ביניהן נמשך עד מותה של הר מסרטן השד (1977-1917), והיא נקברה בחלקת הקבר של משפחת ואלאן.
רוז ואלאן נפטרה בשנת 1980, ונקברה בעיר הולדתה סנט אטיין-דה-סן-ז׳ואר.
פָּעֲלָה במלחמת העולם השנייה
זמן קצר לאחר פלישת הנאצים לצרפת (מאי-יוני 1940), הם החלו לבזוז יצירות ואוספי אמנות, בצורה שיטתית ברחבי המדינה, ממוזיאונים ומאנשים פרטיים - בעיקר מיהודים שנאלצו לעזוב את ביתם בחופזה. שוד הנכסים ואוספי האומנות נעשה באמצעות "הצוות המיוחד לאמנות פלסטית" (Sonderstab Bildende Kunst), בפיקודו של רייכסלייטר אלפרד רוזנברג לשטחים הכבושים (Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg für die besetzten Gebiete- ERR). יותר מ-20,000 יצירות אמנות נבזזו, ביניהן יצירות שהיו שייכות למשפחת רוטשילד, משפחת קהאן, לסוחר האמנות פול רוזנברג, דוויד-וייל ועוד. מבנה גלריית הז'ה דה-פום שהולאמה על ידי הגרמנים, שימש מחסן מרכזי למיון היצירות שנשדדו עד שהועברו לגרמניה. מפקד הגלריה מטעם הגרמנים בתקופה זו היה קולונל קורט פון בהר (Baron Kurt von Behr).
בשנת 1941, ביקש ממנה ז׳אק ז׳וז׳אר להישאר ולהמשיך לעבוד בז׳ה דה פום, הואיל ואוצר הגלריה אנדרה דזארואה (Andre Dézarrois) חלה. היא מונתה אחראית על הגלריה ועל יצירות האמנות שבתוכה, והחלה לקבל תשלום על עבודתה.
ואלאן נהגה לדווח בקביעות לז'וז'אר, שהיה גם מנהל "איגוד המוזיאונים הלאומיים" (Réunion des Musées Nationaux), על הביזה והשוד של יצירות האמנות על ידי הנאצים. זאת ועוד, היא סיכנה את חייה כדי לספק מידע למחתרת הצרפתית, על משלוחי היצירות שהועמסו על רכבות, כדי שאנשי המחתרת הצרפתית לא יפגעו ויפוצצו בטעות רכבות המכילות יצירות אומנות, בדרכן לאחסון במקומות מסתור מחוץ לצרפת. קצינים נאצים בכירים הגיעו לז׳ה דה-פום כדי לבחור ציורים עבור המוזיאון שהיטלר תכנן להקים בעיר לינץ. אחד מהם היה הרייכסמרשל הרמן גרינג, ואלאן נכחה בביקורים אלה. גרינג ביקר בז׳ה דה פום למעלה מ-20 פעם, לצורך בחירת יצירות אומנות עבור המוזיאון המתוכנן בלינץ, אך גם כדי להעשיר את אוספו הפרטי. בנושא זה, אף דאג גרינג להוציא מהיטלר אישור, כי בעל הזכות הראשון לבחירת היצירות יהיה היטלר, השני – הרמן גרינג והשלישי יהיה רייכסלייטר אלפרד רוזנברג. כך למעשה, הפך ארגון ה-ERR לארגון הביזה הפרטי של גרינג.
רכבת 40044
ב־1 באוגוסט 1944, שבועות ספורים לפני שחרור פריז, שאמור היה להתקיים ב־25 באוגוסט 1944, נודע לוואלאן כי קולונל קורט בהר מתכוון להעביר לגרמניה יצירות אמנות רבות ולרוקן את הגלריה. היצירות כללו ציורים מודרניים, שהעברתם נזנחה עד לשלב זה. בנוסף, הגיע לאוזניה מידע, כי יצירות האמנות שנאספו והועמסו על משאיות מיוחדות שהוקצו למטרה זו, מועברות לתחנת הרכבת אוברווילייה (Aubervilliers) הממוקמת בפרברי פריז. ב־2 באוגוסט 1944, נארזו 967 ציורים גנובים, בתוך 148 תיבות שכללו יצירות אומנות, ביניהם נכללו יצירותיהם של גדולי אמנות הציור: ז'ורז' בראק, פול סזאן, אדגר דגה, ראול דופי, פול גוגן, אמדאו מודיליאני, פבלו פיקאסו, אנרי טולוז-לוטרק ומוריס אוטריו. הארגזים המלאים ביצירות הועמסו על 5 קרונות מטען, שהמתינו לחיבורם ל־46 קרונות נוספים, אשר אמורים היו להכיל ריהוט שנבזז בידי ארגון ביזה נאצי אחר בפיקודו של פון בהר והיו מיועדים להעברה, אולם הקרונות עדיין היו ריקים. אלא שהרכבת לא יצאה מהתחנה בהתאם ללוח הזמנים המקורי, משום שקרונות המשא האחרים טרם הועמסו.
ואלאן הצליחה להעביר עותק "צו המשלוח" הגרמני לז'וז'אר, אשר דאג להעביר את המידע למחתרת הצרפתית. בצו נרשמו ופורטו תוכנו של כל ארגז, מספרי קרונות המשא, מספר הרכבת, וכן נקודות היעד של כל קרון מטען: טירת קוגל בסנט גאורגן אים אטרגאו (Kogl Castle at Sankt Georgen im Attergau) באוסטריה ולמחסן ניקולסבורג (Nikolsburg depository) במוראביה. ב־10 באוגוסט הייתה הרכבת מוכנה ליציאה, אך יציאתה לנקודות היעד התעכבה, בשל שביתת עובדי הרכבת הצרפתים, שגרמה לכך כי רכבות נתקעו על המסילות. עם סיום השביתה, ולאחר שפונו המסילות, עברו יומיים נוספים ונגרם עיכוב נוסף ליציאת הרכבת. הרכבת נאלצה להמתין בתחנה, בשל מתן קדימות לרכבות בעלות עדיפות גבוהה יותר, שהובילו חפצים אישיים ואזרחים גרמניים מבוהלים. בסופו של דבר, עזבה הרכבת שמספרה היה 40044, והובילה 53 קרונות, את התחנה בדרכה לנקודות היעד. היא הגיעה לתחנת הרכבת בלה בורז'ה ונעצרה שם בשל תקלה מכנית, אשר תוקנה על ידי הגרמנים ולאחר 48 שעות המשיכה בדרכה. אך נוצר עיכוב חדש – המחתרת הצרפתית חיבלה בשני קטרים שעצרו את נסיעת הרכבת. הפעם נעצרה הרכבת ונתקעה בתחנת הרכבת באולאני-סו-בואה (Aulany-sous-Bois).
פעילותה לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר שחרור פריז על ידי כוחות בעלות הברית, נעצרה ואלאן כחשודה בשיתוף פעולה עם הנאצים. היא שוחררה במהרה, לאחר שהתבררה פעילותה במסגרת העבודה במוזיאון.
בתום המלחמה, סירבה להעביר את רשימותיה, מכיוון שלא סמכה על איש, פרט לז'אק ז'וז'אר, וגם לו העבירה רק חלק מהרשימות. ז׳וז׳אר דאג להכיר לה ולקשר אותה עם קפטן ג'יימס רורימר שהיה ממקימי יחידת "אנשי המונומנטים" (יחידת הצלת יצירות האמנות של בעלות הברית אחרי מלחמת העולם השנייה). נדרשו מספר חודשים עד שהחליטה למסור לו את רשימותיה וגם אז, מסרה אותן טיפין טיפין. רורימר ביקר יחד עם ואלאן במטה ה־ERR ובארבעה מחסני הארגון בפריז. אחד המחסנים היה לוויטן (Lévitan), חנות כלבו בבעלות יהודית שנהפכה למחסן שאוחסן בו רכוש יהודי לאחר "מבצע ריהוט". תוך כדי הביקורים עם ואלאן, הכתה ברורימר ההכרה, כי הנאצים שדדו לא רק ציורים, אלא גם חפצי יום־יום פשוטים שהיו שייכים ליהודים.
המידע של ואלאן הוביל לגילוי מחסני יצירות האומנות שנבזזו, והבולט ביותר היה בטירת נוישוונשטיין בדרום מדינת בוואריה, שבגרמניה. בטירה אוחסנו יותר מ־20,000 יצירות גנובות. ואלאן פיקחה על החזרתם של 1,400 ארגזי יצירות אמנות מהטירה לז'ה דה-פום. יתר על כן, עזר התיעוד שלה לזירוז החזרתן של יצירות אמנות לבעליהן החוקיים.
לצורך הסיוע ועזרתה במאמצים לאתר ולהחזיר את יצירות האמנות שנגנבו, קבלה ב־4 במאי 1945, מינוי צבאי בדרגת לוטננט, ומאוחר יותר הועלתה לדרגת קפטן בארמייה הצרפתית הראשונה (French First Army). ואלאן שירתה במשך 8 שנים, בגדוד שהיה ממוקם בגרמניה, בתפקיד אשת הקשר של ממשלת צרפת באזור הכיבוש בגרמניה, ובמסגרת ה"וועדה לאיתור והחזרת נכסים אומנותיים" (Commission de Récupération Artistique).
בתפקיד זה יזמה פנייה לאנשי הצוות הצבאי הגרמני (שאת שמותיהם תיעדה בפנקס בעת שעבדה בז'ה דה-פום בתקופת המלחמה), והצליחה לאמת את מיקומם של מספר אתרי אחסון נוספים, שלא היו ידועים בעבר.
בחודש פברואר שנת 1946, נקראה להעיד במשפטי נירנברג, שם התעמתה עם הרמן גרינג על היצירות שגנב. באותה שנה (1946), אף מונתה כאחראית של מועצת הפיקוח הצרפתית (French Oversight Board), על פעילויות האמנויות היפות (Fine Arts). במסגרת תפקידה עזרה לשקם ציורים, פסלים, מטבעות יקרי ערך, שטיחי קיר וגובלנים שהיו שייכים לצרפת.
8 שנים לאחר שחזרה לצרפת (1961) כתבה את הספר "חזית האומנות" (Le front de l'art), על קורותיה בתקופת המלחמה (הספר פורסם שוב בשנת 1997).
היא פרשה לגמלאות בשנת 1968, אך המשיכה במאמציה לעזור ולפעול בקהילת אנשי האמנות, במטרה להשיב יצירות אמנות שנגנבו מצרפת במהלך המלחמה.
בשנת 2013, חובר דו"ח שהופנה לסנאט הצרפתי, ובו הועלתה ההשערה, כי אותרו כ־60,000 יצירות אמנות, וכ־3/4 מיצירות אלה הוחזרו לצרפת לפני שנת 1950, וזה הודות למאמציהם של רוז ואלאן, ה"וועדה לאיתור והחזרת נכסים אומנותיים" (Commission de Récupération Artistique) ובעלות הברית.
פרסים, הוקרה והנצחה
רוז ואלאן הקדישה את חייה להצלת יצירות אמנות גנובות, גבורתה ומסירותה הובילו את ממשלת צרפת ומדינות נוספות לְזַכּוֹתָהּ בהוקרה רבה.
היא קיבלה מהממשלה הצרפתית את אות לגיון הכבוד, שהוא עיטור מסדר הכבוד החשוב ביותר בצרפת; זכתה לקבל את מדליית מפקד מסדר האומנויות והספרות; הוענקה לה מדליית הרזיסטנס; בשנת 1948, העניקה לה ארצות הברית את מדליית החופש; הוענק לה עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, או בשמו הנוסף "צלב הכבוד הפדרלי" זמן קצר לאחר שהוחלט על הענקת עיטור כבוד זה בגרמניה.
בשנת 2003, הוסב שם הכיכר המרכזית בעיר הולדתה על שמה; המכללה השוכנת ברחוב פייר דה-קוברטן מס׳ 1, נקראה אף היא על שמה; לזכרה הוקמה "האגודה לזכר רוז ואלאן" (de la Mémoire de Rose Valland) בעיר הולדתה; ביוזמת "האגודה לזכר רוז ואלאן" (Association de la Mémoire de Rose Valland), נחשף לוח זיכרון לכבודה ב־25 באפריל 2005, על הקיר הדרומי של גלריית הז׳ה דה-פום, המנציח את שירותה יוצא הדופן למען הצלת יצירות האומנות; בשנת 2009, פורסם ספר ילדים לכבוד תערוכה שהייתה מוקדשת לזכרה בעיר ליון. הספר נכתב על ידי עמנואל פולק ועמנואל סירסיר, ונקרא: "Rose Valland, Capitaine Beax-arts"; שרות הדואר הצרפתי הנפיק לכבודה בול בשנת 2018; למשרד התרבות והתקשורת הצרפתי (Ministère de la Culture et de la Communication) יש פורטל אינטרנטי, שנקרא "אתר רוז ואלאן בשירות המוזיאונים של צרפת" (Site Rose Valland Service des musées de France) המציג יצירות אמנות שהוחזרו למוזיאונים הלאומיים בצרפת.
רוז ואלאן כמקור השראה
דמותה שימשה השראה לבמאים, מפיקי סרטים, סופרים ועוד:
הסרט "הרכבת" בבימויו של הבמאי ג'ון פרנקנהיימר (John Frankenheimer), שהופק בשנת 1964, התבסס באופן רופף על ספרה, וכולל דמות בשם "Mlle Villard".
תפקידה של ואלאן בשימור האמנות הגנובה נדון כחלק מהספר והסרט התיעודי, "אונס אירופה" (The Rape of Europe).
בשנת 2006, כתבה הסנאטורית קורין בושו (Corinne Bouchoux) ספר ביוגרפי שהוא למעשה הדוקטורט שלה על רוז ואלאן בנושא "רוז ואלאן: התנגדות במוזיאון" (Rose Valland: Resistance at the Museum). הספר תורגם לאנגלית בשנת 2013, עם הקדמה של רוברט מ׳ אדסל (Robert M. Edesl).
ברומן שכתבה הסופרת שרה האוטלינג (Sara Houghteling) "תמונות בתערוכה" (2009), מבוססת דמותה של רוז קלמנט על רוז ואלאן.
בשנת 2009 הייתה ואלאן אחת הדמויות העיקריות בספרו של רוברט מ. אדסל, "אנשי המונומנטים", אשר שימש גם כבסיס לסרטו "ציידי האוצרות" (The Monuments Men), בכיכובה של קייט בלאנשט ובבימוי ג'ורג' קלוני. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2014.
הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני ספריות ומוסדות
הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני ספריות ומוסדותיהן (באנגלית: The International Federation of Library Associations and Institutions, בראשי תיבות: IFLA) היא איגוד בין-לאומי של ארגוני ספריות. היא כלי הביטוי הגלובלי של ספריות ומקצוע המידענות, והכינוס השנתי שלה מספק מקום מפגש לספרנים ללמוד אחד מהשני. פורום IFLA מקדם שיתוף פעולה בין-לאומי, מחקר והתפתחות בתחומים הקרובים לפעילות ספרנית.
היסטוריה
IFLA נוסדה באדינבורו סקוטלנד ב-1927 כאשר איגודי ספריות מ-14 מדינות באירופה וארצות הברית חתמו על החלטה בזמן חגיגות היובל של איגוד הספריות של בריטניה. איזק קולין (Isak Collijn) מנהל הספרייה הלאומית של שוודיה נבחר כנשיאה הראשון. החוקה הראשונה אושררה ברומא ב-1929 בזמן הקונגרס העולמי לספרנות וביבליוגרפיה.
בשנות ה-30 הצטרפו הספריות הראשונות שלא באירופה או ארצות הברית: סין, הודו, יפן, מקסיקו והפיליפינים. עד 1958 גדל מספר החברות ל-64 אגודות מ-42 מדינות. הוקמה מזכירות קבועה ב-1962. ב-1970 היו 250 חברים מ-52 מדינות. המזכירות הועברה להאג ב-1971. ב-1974 הפכה IFLA לארגון עולמי עם 600 חברים ב-100 מדינות. החל משנת 1974, הפדרציה חברה עמיתה במועצת המדע הבין-לאומית.
ב-1976 הורחבו הקריטריונים לחברות וכללו גם מוסדות, כלומר, ספריות, בתי ספר לספרנות ומוסדות ביבליוגרפיים. באותה תקופה הוספה המילה מוסדות לשם הארגון. מאז נוספו קטגוריות חדשות לחברות בארגון וכללו גם שלוחות אישיות.
IFLA גדלה ובעשור השני של המאה ה-21 מספר חבריה עולה על 1,500 ואלו מגיעים מ-150 מדינות. המרכז שלה נמצא בספרייה הלאומית של הולנד בהאג.
שותף קרוב של IFLA הוא אונסק"ו. חלק מגילויי הדעת שהוכנו על ידי ועדות של IFLA הוכרו כגילויי דעת של אונסק"ו.
הנשיאה הנוכחית של הארגון היא כריסטין מקנזי (אוסטרליה).
אסטרטגיית האיגוד לשנים 2024-2019.
ייעוד
מטרות IFLA הן:
IFLA היא חלק מהוועדה הבין-לאומית של המגן הכחול (International Committee of the Blue Shield - ICBS) שפועלת על מנת להגן על מורשת התרבותית העולמית ומאוימת על ידי מלחמות ואסונות טבע.
ערכי הליבה
היעדים מעודכנים על ידי ערכי הליבה הבאים:
אחת מפעילויות הליבה של IFLA היא הוועדה לגישה חופשית למידע וחופש הביטוי (FAIFE) המנטרת את מצב החופש האינטלקטואלי בתוך קהילת הספריות ברחבי העולם, תומכת במדיניות הפיתוח של IFLA ומשתפת פעולה עם ארגוני זכויות אדם אחרים. כמו כן היא מגיבה להפרות של גישה חופשית למידע ופגיעה בחופש ביטוי.
הארגון מקדם בנייה ופיתוח ספריות במדינות המתפתחות. במסגרת זו ליובה בטן (שפעלה בפרויקט כ-20 שנים) גייסה כ-0.5 מיליון $ וחילקה אותם לפרויקטים ב-54 מדינות.
מריס ספייטס
מריס אקים ספייטס (באנגלית: Marreese Akeem Speights; נולד ב-4 באוגוסט 1987) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת גואנגג'ואו לונג-ליונס מליגת העל הסינית. בין השנים 2008–2018 שיחק בליגת ה-NBA.
מכללות
אחרי שנותיו בתיכון, בחר ספייטס להמשיך את לימודיו באוניברסיטת פלורידה, במדינה בה נולד וגדל. בשנתו הראשונה במכללה עזר לקבוצתו לזכות באליפות המכללות כשהוא משמש כמחליף של צמד הגבוהים אל הורפורד וג'ואקים נואה. בעונה העוקבת ניצל ספייטס את חסרונם של הורפורד ונואה, בעקבות מעברם ל-NBA, והעמיד מרשימים של 14.5 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק. לאחר עונתו השנייה במכללה העמיד עצמו השחקן לבחירה בדראפט 2008.
פילדלפיה 76'
ספייטס נבחר בדראפט 2008 בבחירה ה-16 על ידי פילדלפיה 76'. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הציג ספייטס יכולת טובה ויציבה, אך מינויו של דאג קולינס למאמן פילדלפיה בעונת פגע במעמדו של הפורוורד בקבוצה. ספייטס, כשחקן בעל אוריינטציה התקפית, לא הסתדר עם שיטת המשחק ההגנתית של המאמן החדש ונגרר למספר עימותים עם צוות האימון שהביאו למיעוט בדקות המשחק של ספייטס. ממוצעיו של ספייטס בנקודות, ריבאונדים ודקות משחק בעונה זו היו הנמוכים בקריירה שלו.
ממפיס גריזליס
ב-4 בינואר 2012 הועבר ספייטס לממפיס גריזליס כחלק מטרייד משולש ששלח את זאבייה הנרי לניו אורלינס הורנטס ושתי בחירות סיבוב שני בדראפט לפילדלפיה 76'. ב-13 ביולי 2012 חתם ספייטס על הארכת חוזה בממפיס לשנתיים עבור 8 מיליון דולר.
קליבלנד קאבלירס
ב-22 בינואר 2013 נשלח ספייטס, ביחד עם ויין אלינגטון, ג'וש סלבי ובחירת סיבוב ראשון בדראפט לקליבלנד קאבלירס עבור ג'ון לואר.
גולדן סטייט ווריורס
ב-12 ביולי 2013 חתם ספייטס בגולדן סטייט ווריורס על חוזה לשלוש עונות עבור כ-11 מיליון דולר. ב-10 בפברואר 2014 קלע ספייטס שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון הווריורס על פילדלפיה 76', קבוצתו לשעבר.
בעונת 2014/2015 זכה ספייטס באליפות ה-NBA הראשונה שלו עם גולדן סטייט, עם ניצחון על קליבלנד קאבלירס 4-2 בגמר, כשספייטס מעמיד לאורך הפלייאוף ממוצעים של 3.7 נקודות ו-2.1 ריבאונדים למשחק. בעונה העוקבת היה שותף פעיל לשבירת שיא הניצחונות בעונה אחת, 73, כשקלע 7.1 נקודות והוריד 3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
אורלנדו מג'יק
ב-27 ביולי 2017 חתם ספייטס על חוזה לעונה אחת באורלנדו מג'יק.
גואנגג'ואו לונג-ליונס
ב-2 ביולי 2018 חתם על חוזה לעונה בקבוצת גואנגג'ואו לונג-ליונס מליגת העל הסינית.
נקשניים
נקשניים (שם מדעי: Alpheidae) היא משפחה של סרטנאים מימיים מאינפרא-סדרת החסילונים ומאופיינים על ידי צבתות אי-סימטריות, אשר הגדולה שבהן מסוגלת בדרך כלל לייצר צליל חזק מאוד. הנקשניים נקראים גם "חסילוני אקדח" או "חסילוני אלפאיד", עקב מנהגם לירות בועות מים על טרפם בתוך מעין "קליעים".
משפחה זו מגוונת ברחבי העולם בתפוצתה ובה כ-1119 מינים בתוך 45 סוגים או יותר. שני הסוגים הבולטים ביותר הם: Alpheus ו-Synalpheus, ובהם עד 250 ו-100 מינים, בהתאמה. רוב הנקשניים מצליחים לחפור מאורות והם תושבים נפוצים של שוניות אלמוגים ושוניות צדפות. בעוד שרוב המינים נמצאים במים טרופיים וחופים מימיים טרופיים, הסוג Betaeus מצוי בימים קרים והסוג Potamalpheops מצוי רק במערות מים מתוקים.
במושבות, הנקשנים יכולים לתקשר קולית מתחת למים. הנקשניים הם המקור העיקרי של רעש באוקיינוס.
תיאור
אורך הנקשנים הוא כ-3–5 ס"מ. מאפיינם הבולט הוא זרועם הגדולה באופן לא פרופורציונלי, שגודלה כחצי מגודל גופם. הצבת יכולה להיות על כל זרוע בגוף, בניגוד לרוב הזרועות שבסופן צבתות הטיפוסיות לחסילונים והיא בעלת מבנה דמוי אקדח העשוי משני חלקים. מפרק המאפשר לחלק "פטיש" לנוע אחורנית לתוך זווית ישרה, כאשר הוא משוחרר. הוא חודר לתוך החלק השני של הצבת, ופולט גל חזק מאוד של בועות אוויר המסוגלות להמם דגים גדולים ולשבור זכוכית, דבר המקשה מאוד על גידול הנקשן באקווריום רגיל.
אקולוגיה
כמה מינים של נקשנים חולקים מאורות במערכת יחסים סימביוזית עם קברנוניים. המאורה בנויה ומטופחת על ידי נקשניים וקברנוניים ומספקים שמירה. הנקשנים שומרים על קשר עם הקברנונים באמצעות מחושיהם המחודדים. הקברנונים מתריעים לנקשנים כשיש סכנה באמצעות תנועת זנב אופיינית, ולאחר מכן שניהם נסוגים לתוך המאורה המשותפת. עד כה נצפה קשר זה במינים שוכני שונית אלמוגים.
ההתנהגות החברתית התגלתה אצל הסוג Synalpheus והמין Synalpheus regalis, החיים במושבות בתוך ספוגים שיכולים להיות מעל 300 חברים, כולם צאצאים של נקבה אחת גדולה, ואולי זכר אחד. הצאצאים נחלקים לעובדים המטפלים בחיילים צעירים (בעיקר זכרים) המגנים על המושבה בצבתותיהם הענקיות.
לנקשנים יכולת להפוך את הצבתות לאחור. אם הנקשנים מאבדים את הגפיים החסרות צבת, תיווסף התוספת לצבת הקטנה יותר. מחקרי מעבדה הראו כי ניתוק העצב של הצבת גורם להמרה של איבר קטן לתוך צבת בצד השני. תופעה זו של סימטריה צבתית בחטיפת נקשן תועדה רק פעם אחת בטבע.
אפקט ההקשה
הנקשנים מתחרים עם בעלי חיים גדולים ממנו בהרבה כגון ראשתן ולבנתן על תואר: "בעל החיים הרועש ביותר בים". הנקשנים סוגרים את הצבת המיוחדת כדי ליצור בועות שיוצרות לחצים אקוסטיים של עד 80 kPa במרחק של 4 ס"מ מן הצבת. כפי שהוא משתרע מתוך הצבת, הבועות מגיעות במהירויות של 100 קמ"ש ומשחרר צליל שמגיע ל-218 דציבלים. הלחץ חזק מספיק כדי להרוג דגים קטנים. הוא מתאים לרמת לחץ של אפס עד שיא של 218 דציבלים ביחס למיקרוסקל אחד (dB re 1 μPa), שווה ערך לרמת מקור של אפס עד לשיא של 190 dB 1 μPa במרחק הייחוס הסטנדרטי של 1 מטר. השיאים נמדדו ברמות המקור בין 185 ו-190 פסקלים ב-1 מטר, בהתאם לגודל של הצבת. ערכים דומים מדווחים על ידי פרגוסון וקלירי. משך הזמן של נקישה הוא פחות מאלפית השנייה.
הצבת יכולה גם לייצר סונולומינסנציה מן הבועות שקורסות. כאשר הבועות קורסות, הן מגיעות לטמפרטורות של מעל 4,700 מעלות צלזיוס. לצורך השוואה, טמפרטורת פני השטח של השמש מוערכת כ-5,500 מעלות צלזיוס. האור הוא בעוצמה נמוכה יותר מאשר האור המיוצר על ידי סונולומינסציה טיפוסי אך אינו גלוי לעין בלתי מזוינת. הקשת הנקשנים הוא המופע הראשון הידוע של בעלי חיים המפיקים אור על ידי אפקט זה. לאחר מכן התגלה מופע דומה גם אצל חסילוני גמל שלמה המכים בעזרת צבתם בכוח שיכול לגרום גם הוא לבועות סונולומינסציה. הנקישה משמשת לציד ולתקשורת. בזמן הציד, הנקשנים בדרך כלל אורבים במסתור, כמו מאורה ומחפשים טרף כמו חסילונים אחרים או דגים קטנים חולפים, אותם הם קולטים במחושיהם. ברגע שהם מרגישים תנועה ממרחק של סנטימטרים מתוך מחבואם, הם מושכים בחזרה את הצבת, ומשחררים את הבועות אשר מהממות את הטרף, ואז מושכים אותו למאורה ואוכלים אותו.
מינים
יותר מ-620 מיני נקשניים מוכרים כיום. וכ-45 סוגים. הגדול שבהם הוא Alpheus עם 283 מינים, ו-Synalpheus עם 146 מינים.
מפלגת הנוצרים הדמוקרטים
מפלגת הנוצרים הדמוקרטים (בשוודית: Kristdemokraterna) היא מפלגה שמרנית בשוודיה. המפלגה הוקמה בשנת 1964 והכניסה לראשונה ייצוג לריקסדאג בשנת 1985 (באמצעות שיתוף פעולה עם מפלגת המרכז). המפלגה דוגלת בליברליזם כלכלי ובשמרנות.
היסטוריה
התנועה הוקמה כמחאה כנגד החלטת ממשלת שוודיה להוציא תכנים דתיים מהחינוך היסודי. התנועה בתחילה ארגנה הפגנות המוניות וארגנה עצומה שנחתמה על ידי 2.1 מיליון איש. עד סוף שנת 1964 כבר היו חברים במפלגה כ-11,500 איש.
במהלך שנות ה-70 המפלגה ניסתה להתמודד בבחירות לפרלמנט, אך לרוב השיגה 1%–2% מהקולות, ולא עברה את אחוז החסימה שעומד במדינה על 4%. בתחילת שנות ה-80 המפלגה החליטה לשנות את כלל המצע שלה – נטשה את העמדה השמרנית בנושא ההפלות והתנגדה לבניית כורים גרעיניים נוספים במדינה. כבר בשנת 1978 עלתה האפשרות להתמודד יחד עם מפלגת המרכז. גם בשנת 1982 נדונה אפשרות זו, אך היא לא יצאה אל הפועל. לבסוף, לאחר תהליך משא ומתן ארוך, הוחלט על ריצה משותפת בשנת 1984. במהלך הבחירות הייתה מתיחות רבה בין שתי המפלגות, אך לבסוף ה-KD הצליחה להכניס נציגים לריקסדאג.
בשנת 1987 מצע המפלגה שונה במעט. בשנת 1991 המפלגה זכתה (לאחר שהתמודדה באופן עצמאי) בכ-7% מהקולות. הממשלה שהורכבה לאחר הבחירות הייתה ממשלת ימין שכללה גם את ה-KD שמינתה מטעמה את שר החוץ וסגנו, שר התשתיות ושר התקשורת. בשנת 1998 הגיעה לשיא כוחה, לאחר שקיבלה 11% מהקולות והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט. באותה השנה היו חברים במפלגה כ-24,000 איש, והיא נחשבה ליציבה מאוד וחזקה ברמה המוניציפלית.
צו (פירושונים)
ראו גם
}}
איליה קיבה
איליה ולדימירוביץ' קיבה (באוקראינית: Ілля Володимирович Кива; נולד ב-2 ביוני 1977) הוא דמות פוליטית, מדינית וציבורית אוקראיני. חבר הראדה העליונה של הכינוס ה-9 מסיעת פלטפורמת האופוזיציה - לכל החיים, חבר הוועדה לתמיכה חקיקתית בפעילות אכיפת החוק (2019–2022).
ביוגרפיה
איליה קיבה נולד ב-2 ביוני 1977 בפולטבה. סבא פיליפ דניסוביץ' קיבה - גיבור ברית המועצות.
ב-10 בדצמבר 2014, בהוראת שר הפנים ארסן אבקוב, מונה איליה קיבה לסגן ראש משרד הפנים של אוקראינה במחוז דונייצק.
הקסם של הרוע
הקסם של הרוע (ברוסית: Очарование зла) הוא סדרת טלוויזיה רוסית בת שישה פרקים משנת 2006 בבימויו של מיכאיל קוזאקוב.
עלילה
העלילה מתרחשת בצרפת בשנות השלושים. בקרב ההגירה הרוסית, בתו של השר לשעבר של הממשלה הזמנית גוצ'קוב, ורה, מתאהבת בקצין הצבא הלבן לשעבר (כיום סוכן המשטרה החשאית הסובייטית) אלכסנדר בולביץ' שמזמין אותה להיפגש במפל. כשהיא מגיעה למקום, היא מגלה באימה גבר מת על הספסל ובורחת, לאחר שפגשה את אלכסנדר בדרך. עם זאת, כשהם חוזרים לשם הם לא מוצאים דבר.
איליה קיבה
ביוגרפיה
ב-30 ביוני 2015 מונה לסגן ראש משרד הפנים במחוז חרסון עם הקצאה מוקדמת של דרגת סגן אלוף במשטרה.
מ-22 באוקטובר 2015 עד 19 במאי 2016, קיבה עבד כראש המחלקה למלחמה בפשעי סמים של המשטרה הלאומית של אוקראינה.
הקסם של הרוע
עלילה
חברו של בולביץ', סרגיי אפרון (בעלה של מרינה צבטאייבה), גם הוא קצין הצבא הלבן לשעבר, הופך גם הוא לסוכן המשטרה החשאית הסובייטית. עם זאת, לאחר שהשתתף בעקיפין ברצח אדם שהחזיק בראיות מפלילות נגד אנשי המשטרה החשאית הוא חש שהוא רוצה "לצאת מהמשחק" ופונה לוורה. היא, בתורה, לאחר שנודע לה כי אלכסנדר הוא סוכן סובייטי, מחליטה גם לעבוד עבור המשטרה החשאית.
איליה קיבה
ביוגרפיה
הוא תמך בפלישה הרוסית לאוקראינה, וקרא ל"שחרור אוקראינה מהכיבוש המערבי". ב-6 במרץ 2022, התובעת הכללית של אוקראינה, אירינה ונדיקטובה, הודיעה כי קיבה חשוד בבגידה מדינית ופגיעה בשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה. ב-15 במרץ 2022 נשלל ממנו מנדט חבר הפרלמנט, והוא הוכנס לרשימת מבוקשים בשל בגידה מדינית.
הקסם של הרוע
הפקה
העלילה מתרחשת בשלוש מדינות - צרפת, שווייץ וברית המועצות. מבוסס על אירועים אמיתיים והדמויות הם אנשים אמיתיים. בסדרה, שביים מיכאיל קוזקוב, הוא ליהק לתפקיד קצין המשטרה החשאית ולטר קריביצקי את בנו קיריל. הסדרה, שצולמה בשנת 2006, שוחררה לטלוויזיה רק בפברואר 2010 בערוץ "תרבות" מבית VGTRK.
איליה קיבה
חיים אישיים
איליה קיבה אב לשלושה ילדים. מאז 2022 מתגורר בכפר הקוטג' היוקרתי Agalarov Estate במחוז מוסקבה.
הקסם של הרוע
אבות-טיפוס של דמויות הסדרה
כל הדמויות המופיעות מבוססות על אישים אמיתיים:
נבחרת מונטנגרו בכדורמים
נבחרת מונטנגרו בכדורמים מייצגת את מונטנגרו בטורנירי כדורמים בינלאומיים: אליפות העולם, אליפות אירופה והמשחקים האולימפיים.
מונטנגרו הייתה מאז 1917 חלק מיוגוסלביה, ולאחר מכן חלק מהקונפדרציה של סרביה ומונטנגרו, ושחקני כדורמים מונטנגרים היו חברים בנבחרת יוגוסלביה בכדורמים. ב-2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה, וזמן קצר אחר כך הוקמה נבחרת הכדורמים שלה. בדצמבר אותה שנה התקיים המשחק הראשון שלה, משחק ידידות מול איטליה, בו הפסידה 11-10.
הטורניר החשוב הראשון בו השתתפה מונטנגרו היה אליפות אירופה שנערכה במאלגה ב-2008. כבר בטורניר זה הצליחה מונטנגרו להעפיל למשחק הגמר, בו ציפתה לה נבחרת סרביה, למשחק טעון. מונטנגרו ניצחה 5-6 לאחר הארכה, והוכתרה כאלופת אירופה. בהמשך השנה השתתפה הנבחרת גם באולימפיאדת בייג'ינג (2008). היא הפסידה לנבחרת הונגריה בחצי הגמר, ובמשחק על מדליית הארד התמודדה שוב מול נבחרת סרביה. הפעם ידם של הסרבים הייתה על העליונה, המונטנגרים סיימו במקום הרביעי, והחמיצו הזדמנות לזכייה במדליה אולימפית ראשונה בהיסטוריה של מונטנגרו.
בשנת 2009 השתתפה מונטנגרו לראשונה באליפות העולם, שנערכה ברומא, וסיימה במקום התשיעי. באליפות אירופה שנערכה בזגרב ב-2010 לא הצליחה לשמור על תוארה, הפסידה לסרביה 6-5 בשלב רבע הגמר, וסיימה במקום החמישי. גם באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 הודחה בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת קרואטיה, וסיימה במקום השביעי. באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ב-2012 גברה על הונגריה בהארכה בחצי הגמר, והעפילה למשחק נוסף מול סרביה במשחק הגמר. הסרבים ניצחו 9-8, ומונטנגרו זכתה במדליית הכסף.
גרייסון וולר
מת'יו פארלי (באנגלית: Matthew Farrelly; נולד ב-21 במרץ 1990) הידוע יותר בשם הבמה שלו, גרייסון וולר הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון. לפני שהצטרף ל-WWE, הוא הופיע בארגוני ההיאבקות העצמאיים תחת שם הבמה מאטי וולברג.
ארגונים עצמאיים (2017–2021)
ב-15 באפריל 2017 במסגרת אירוע של ארגון ההיאבקות המקומי Newcastle Pro Wrestling, פארלי ערך את קרב הבכורה שלו בענף תחת שם הבמה מאטי וולברג, שבסופו הפסיד. לאחר תקופה קצרה של שנה כמתאבק זוגות, הוא שוב להתחרות כמתאבק יחיד, כאשר ניתנה לו ההזדמנות להתמודד על אליפות במשקל כבד של PWA במרץ 2019, אך הוא לא צלח בהשגת תואר זה. באותה השנה, הוא זכה בטורניר הקולוסיאום של הארגון לאחר שגבר על יריבים כמו כריס באסו, אורנג' קאסידי וטראוויס בנקס. ב-12 במרץ 2021 לאחר סיום האירוע PWA Black Label: It Started Out With A Kiss, וולר נפרד מהקהל, כאשר הוא הודיע שהוא עוזב את PWA.
NXT (2021–2023)
ב-14 במרץ 2021, נודע שפארלי חתם על חוזה ב-WWE. ב-11 ביוני בפרק של התוכנית 205 לייב, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון תחת שם הבמה גרייסון וולר, שבסופו הוא השיג ניצחון על פני סוניל סינג. ב-28 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, וולר איתגר את רודריק סטרונג לקרב על אליפות ה-NXT במשקל קל של האחרון, אך קרב זה הסתיים בהפסד לחובתו של וולר. ב-9 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, הוא הפסיד לסולו סיקואה בקרב משולש אשר כלל בנוסף את אל. איי. נייט.
ב-23 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, וולר נזף בקהל, צעד שביסס את דמותו כרעה. באירוע NXT WarGames, שנערך ב-5 בדצמבר, וולר היה חלק מקבוצת 2.0 (לצד ברון ברייקר, כרמלו הייס וטוני דיאנג'לו) כשביחד הם ניצחו את קבוצת שחור & זהב (ג'וני גרגאנו, אל. איי. נייט, פיט דאן ותומאסו צ'אמפה) במסגרת קרב ה-WarGames המסורתי. בפרק העוקב של התוכנית NXT, וולר תקף באכזריות את גרגאנו במהלך נאום הפרידה של האחרון, תקיפה שהפכה אותו בין רגע לאחת הדמויות הרעות המרכזיות בתוכנית. ב-21 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, הוא תקף את דקסטר לומיס לאחר הקרב של האחרון ואף אמר שהוא ידאג לטפל במתאבקי ה-NXT הישנים אחד אחרי השני. לאחר מכן, הוא התעמת עם AJ סטיילס, אותו ביקר בחריפות ברשתות החברתיות מספר ימים קודם לכן. ב-28 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, וולר גבר על אודיסי ג'ונס. ב-11 בינואר 2022 בפרק של התוכנית NXT 2.0, וולר הפסיד ל-AJ סטיילס. שבוע לאחר מכן בתוכנית, וולר ניצח את דקסטר לומיס. ב-22 בפברואר בפרק של התוכנית NXT 2.0, וולר ניצח את אל. איי. נייט. בפרק הספיישל Roadblock של התוכנית NXT 2.0, שנערך ב-8 במרץ, וולר גבר על נייט בקרב מי שעומד אחרון. שבוע לאחר מכן, וולר ניצח את איי-קיד וכתוצאה מכך העפיל לקרב הסולם המחומש על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT Stand & Deliver; לעומת זאת, באירוע זה שנערך ב-2 באפריל, קמרון גריימס זכה בתואר. בפרק הספיישל 'Spring Breakin, שנערך ב-3 במאי, וולר הפסיד לניית'ן פרייזר. לאחר מכן, וולר שם לעצמו למטרה לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שביצע סדרת תחבולות בכרמלו הייס כדי לחתום על חוזה לקרב עימו. בפרק הספיישל החגיגה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-5 ביולי, וולר הפסיד לאותו הייס לאחר הסחת דעת מצידם של טריק ויליאמס ווס לי. למרות זאת, וולר הטיח האשמות בפני אותו לי על הפסדו בקרב, כשהשניים נקלעו לקרב יחידים ביניהם ב-26 ביולי, כשוולר יצא עם ידו על העליונה. וולר פתח ביריבות עם אפולו קרוז, כשהוא גבר על אותו קרוז ב-30 באוגוסט, לאחר ש"פצע" את עינו. לעומת זאת, הוא הפסיד לקרוז באירוע Halloween Havoc, שנערך ב-22 באוקטובר במסגרת קרב ארון קבורה.
באירוע NXT Deadline, שנערך ב-10 בדצמבר, וולר ניצח בקרב האיירון סורבייבר צ'לנג' הראשון בתולדות הארגון אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-NXT של ברון ברייקר. הקרב בין השניים התקיים בפרק הספיישל New Year's Evil, שנערך ב-10 בינואר, ובו וולר הפסיד לאלוף ה-NXT כתוצאה מספירת חוץ. קרב כלוב ביניהם על התואר נקבע לאירוע Vengeance Day, שנערך ב-4 בפברואר, ובו וולר כשל פעם נוספת בניסיונו להפוך לאלוף.
סמאקדאון (2023–היום)
כחלק מהדראפט לשנת 2023, וולר הועבר למותג סמאקדאון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במותג ב-19 במאי 2023, כשראיין את AJ סטיילס במסגרת תוכנית האירוח שלו, "The Grayson Waller Effect". באירוע כסף בבנק, שהתקיים ב-1 ביולי, וולר קטע את ג'ון סינה, שביצע את חזרתו לארגון, כשהתעמת איתו ותקף את סינה לפני שהאחרון הכה אותו בעזרת מהלך הסיום שלו, אטיטיוד אדג'סטמנט. ב-7 ביולי בפרק של התוכנית סמאקדאון, שהתקיים במדיסון סקוור גארדן, וולר ראיין בתוכנית האירוח שלו את אדם קופלנד. קרב הבכורה שלו ברוסטר הראשי הגיע באותו הפרק, כשנחל הפסד לאותו אדג'.
אליהו עניו
רבי אליהו עניו או מהר"א עניו (נפטר ב-1832) היה רבה של קושטא וראש ישיבה בבאלאטה שבעיר במאה ה-19.
ביוגרפיה
תלמידו המובהק של רבי אליהו פאלומבו בישיבתו בקושטא למד. ומשנות העשרים של המאה ה-19 כיהן כדיין בעיר. משנת 1824 נמנה כאחד משלשת רבני העיר שאישרו הסכמה של בית דין איסור והיתר של קושטא. המסיונר יוסף וולף מונה אותו כראשון רבני העיר בשנת 1826. בשנת ה'תקצ"ב הסכים לספר "הי"א שיחתי" לרבי יצחק אלימלך, שם הוא מכונה "הרב המופלא תנא דבי אליהו ראש על ארץ קושטא". התכתב בהלכה גם עם רבי שמואל חיים
מתלמידיו נמנה רבי אליעזר די טולדו, מחבר שו"ת משנת ר' אליעזר.
נפטר בראשית שנת התקצ"ג (1832) ונספד על ידי רבני דורו, בין היתר רבי שלמה חכים, רבה של אזמיר, ספד לו בשבת תשובה.
חיבורו
לאחר מותו נדפס חיבורו קונטרס דבר אליהו, ספר הזכרונות ופסקי דינים של הרב אליהו, בסוף ספרו של תלמידו, שו"ת משנת רבי אליעזר חלק ב', לספר הסכמה ממנו.
Just Like Magic
Just Like Magic הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבום האולפן השישי של גרנדה, Positions. השיר יצא לאור ב-30 באוקטובר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גרנדה, ביחד עם טומי בראון, מיסטר פרנקס, שי טיילור ופריסילה רינה והופק על ידי בראון, פרנקס וטיילור. השיר, בדומה לשירים נוספים מתוך האלבום, הוא בסגנון ה-R&B, והוא משלב בתוכו גם את סגנון הטראפ. השיר מכיל רמיזות רבות לחוק המשיכה ופילוסופיה, ובכך שבאמצעות מספיק אנרגיה ותשומת לב, היקום יכול לבטא את מחשבותיו של האדם בין אם הן חיוביות או שליליות.
בסמוך לצאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר למעלה מ-8 מיליון השמעות.
ביקורת
יחד עם צאת האלבום, זכה השיר בעיקר לביקורות חיוביות. מגזין הבילבורד דירג את השיר כשיר ה-11 הטוב ביותר באלבום, ונכתב בו כי השיר "משלב ביט טראפ עם תובנה משעשעת על היום-יום הנוכחי של גרנדה: פגישות צוות, מדיטציה, האזנה להדגמות שלה, בהייה בטלפון שלה יותר מדי (מי לא יכול להתייחס לזה האחרון, נכון?). 'נשבעת שזה מסובך בחלק העליון, צריך לשמור על אגו דק בשביל ארנק עבה', מודה גרנדה, כוכבת מורכבת שמציעה שילוב אותנטי של בחינה עצמית וברגדוצ'יו שהורווחו ביושר". ב-The Fader נכתב כי "ב-'Just Like Magic' הנוצץ, גרנדה שרה על "כתיבת מכתבי אהבה לגן עדן', והרצועה נושרת לרגע הקצר ביותר; זה מתוק ונוגע ללב, הדבר הכי קרוב להתעלות באלבום, אף על פי שלא צריך להילחם על פני קומץ מילות כיתוב באינסטגרם כדי להגיע לשם".
שימוש בזכות הקניין החוקי
היסטוריה
שימוש בזכות הקניין החוקי הוא גלגול מודרני של הכלל "uti possidetis" - שימוש בנכס. הוא נוצר במטרה להימנע משטח הפקר שאינו בשליטת מדינה כלשהי. העיקרון החל כחוק רומי המסדיר את הבעלות החוקית ברכוש. במהלך תקופת ימי הביניים הוא התפתח לחוק המסדיר יחסים בין-לאומיים ובהמשך הוא יושם להסדרת הגבולות הריבוניים של מדינות עצמאיות חדשות.
יישום
שימוש בזכות הקניין החוקי הוחל בהיסטוריה המודרנית על אזורים כמו דרום אמריקה, אפריקה, המזרח התיכון וברית המועצות, ואזורים רבים אחרים שבהם פורקו ממשלות ריכוזיות, שבהם הופלו שליטים אימפריאליים או הגיע לסיומו מנדט חבר הלאומים כמו נאורו. עיקרון זה מיושם לעיתים קרובות כדי למנוע התערבות זרה או שטח הפקר, שמעצמות זרות יכולות לטעון ששייך להן, או כדי למנוע מחלוקות שעלולות להתעורר בעת שרטוט מחדש של גבולות של מדינות חדשות לאחר עצמאותן.
העיקרון יושם גם על ידי ועדת הבוררות בדינטר בחוות דעת הקשורות להתפרקות יוגוסלביה.
ארגנטינה וצ'ילה מבססות את תביעותיהן הטריטוריאליות באנטארקטיקה על עיקרון זה.
הנציבות האירופית אימצה את הדוקטרינה המדוברת, בהסבירה מדוע היא איננה מתייחסת לסהרה המערבית כנתונה תחת תפיסה לוחמתית, או לפחות כטריטוריה "כבושה אחרת", כדבריו של שגריר האיחוד האירופי. הוועדה הסבירה כי היעדר ריבונות קודמת בסהרה – היא הייתה מושבה ספרדית "יתומה" – פירושה כי פלישת מרוקו לא הייתה כיבוש, כמובנו באמנת האג.
החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, בהתבססה על דוקטרינת ה"אוטי פוסידטיס יוריס" אישרה מחדש את מחויבותה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות לשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה על פי הגבולות הבינלאומיים המוכרים שלה, והדגישה את אי-תקפותו של משאל קרים (2014) לאורו תרצה רוסיה את סיפוח חצי האי קרים (2014) לשטחה.
יהודה ושומרון
יש בקרב מומחי המשפט הבין-לאומי הסבורים כי העיקרון ישים לעניין מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון, וככזה זכותה של מדינת ישראל לריבונות על שטחים אלו והשלטון הישראלי ביהודה ושומרון איננו בגדר 'כיבוש' כהגדרתו באמנת האג.
מכיוון שהגבולות המנהליים של ארץ ישראל המנדטורית הם אלה עליהם החליטו בריטניה וצרפת בהסכם ניוקומב-פולה ב-1923, והם שאושרו על ידי ועדת המנדטים של חבר הלאומים וארצות הברית ומכיוון שמדינת ישראל היא המדינה היחידה שנוצרה ('היורשת') בתחומי ארץ ישראל המנדטרית, שזהותה תאמה את משימת הפיקדון הבין-לאומי - המנדט הבריטי על ארץ ישראל - הקמת הבית הלאומי, למימוש התביעה היהודית לממשל עצמי בשטחי המנדט, כפי שהונחה בפני ועידת השלום בפריז, בהתאמה להצהרת בלפור, החלטות ועידת סן רמו וסעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות, הרי לא יכולה הייתה להיות כל מדינה מתחרה אחרת להציג תביעה שגבולותיה הפנימיים של א"י המנדטורית ישמשו כגבולותיה.
ראובן אליהו ישראל
הרב ראובן אליהו ישראל (30 ביוני 1856, כ"ז בסיוון ה'תרט"ז – 20 באוקטובר 1932, כ' בתשרי ה'תרצ"ג) היה רבה של העיר רודוס.
ביוגרפיה
נולד לרחמים חיים יהודה ישראל. בי"ד באייר ה'תרפ"א מונה להיות רבה של רודוס וכיהן בתפקיד עד פטירתו בכ' בתשרי ה'תרצ"ג. הרב ראובן אליהו היה הרב האחרון בשושלת הרבנים של משפחת ישראל שכיהנו באי במשך כ-200 שנים.
בשנת ה'תרנ"ו הוציא את ספרו של אביו בסלוניקי בן ימין – חידושים ופלפולים במסכת מנחות. בהמשך הוציא גם את תשובות, חידושים ודרושים, של אביו שנדפסו כנספח לספר בן ימין במהדורתו הראשונה.
הרב ראובן אליהו נקבר בהלווית מרובת משתתפים בבית הקברות היהודי ברודוס.
סאורי יושידה
סָאוֹרִי יוֹשִׁידָה (ביפנית: 吉田 沙保里; נולדה ב-5 באוקטובר 1982) היא מתאבקת יפנית בסגנון חופשי במשקל 53 ק"ג, 3 פעמים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) ו-13 פעמים ברציפות אלופת העולם (2002–2015, בשנת 2004 לא נערכה אליפות עולם).
יושידה, נחשבת לאחת המתאבקות הגדולות בכל הזמנים ולאחת הספורטאיות הגדולות. היא זכתה לכבוד לשאת את דגל יפן בטקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון.
ביוגרפיה
יושידה נולדה בעיר צו שבמחוז מיה. מאז הופעתה לראשונה במסגרות בינלאומיות בשנת 2002, היא זכתה בכל אליפות שבה השתתפה. בכל הקריירה הבינלאומית שלה היא הפסידה רק פעמיים. הפעם הראשונה הייתה ב-20 בינואר 2008, עת הפסידה 0–2 למתאבקת האמריקאית מרסי ואן דוסן בגביע העולם שהתקיים בבייג'ינג. הפסד זה שבר רצף של 119 ניצחונות. ההפסד השני שנחלה, אשר שבר רצף של 58 ניצחונות, היה ב-27 במאי 2012 בהתמודדות מול המתאבקת הרוסייה ולריה ז'ולובובה בגביע העולם בטוקיו.
דניאל גרסיה
דניאל גרסיה (באנגלית: Daniel Garcia; נולד ב-17 בספטמבר 1998) הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
קריירה מוקדמת (2017–2021)
גרסיה ערך את קרב הבכורה שלו ב-18 בפברואר 2017. בשנה לאחר מכן, הוא הופיע עבור ארגון ההיאבקות Limitless Wrestling. הוא הופיע עבור ארגון ההיאבקות ה-WWE ביולי 2018 במסגרת פרק של התוכנית 205 לייב בקרב שבו נחל הפסד לדרו גולאק. גרסיה נטל חלק בקרב נוסף עבור ה-WWE בינואר 2021 במסגרת פרק של התוכנית NXT בקרב שבו הפסיד לטיילר ראסט. ב-19 במרץ 2021, גרסיה ניצח את כריסטיאן קזנובה וזכה באליפות העולם של Limitless.
חיים אישיים
בשנת 2019, גרסיה סבל מעצמות שבורות ברגלו עקב תאונת דרכים. הוא חזר לפעילות שישה חודשים לאחר מכן. כעבור שנה, הוא סיים תואר בתקשורת מטעם הקולג' של באפלו.
אוולאנש
אוולאנש הוא האלטר אגו של דומיניקוס יואניס פטראקיס, מוטאנט ממוצא יווני המסוגל לייצר גלים סייסמיים דרך ידיו, שיכולים לגרום לרעידות אדמה בעוצמות שונות, ומסוגל לפורר כל חומר מלבד רקמה חיה. הוא היה חבר בקבוצות אחוות המוטאנטים וכוח החירות.
סדרת האנימציה "אקס-מן: אבולוציה" מציגה אותו כלאנס אלוורס, מוטאנט חסר כיוון והדרכה שהיה פעם אחד מבני-זוגה של שאדוקאט.
ביוגרפיה בדיונית
עברו של אוולאנש מלפני גיוסו על ידי מיסטיק לאחוות המוטאנטים השנייה כמעט ואינו ידוע, מלבד העובדה שהוא מהגר מכריתים שביוון. הוא פעל כפושע מקצועי, טרוריסט ואיש מחתרת. הוא הופיע בפומבי לראשונה עם האחווה כשהם ניסו להתנקש ללא הצלחה בסנטור רוברט קלי במהלך נאומו על האיום, לכאורה, שהמוטאנטים מהווים על האנושות. האקס-מן הגיעו כדי לעצור את ההתנקשות ונלחמו באחווה החדשה. לאחר מכן הוא נלחם לצד האחווה נגד קבוצת האוונג'רס.
אוולאנש עזב לזמן קצר את האחווה כשניסה לסחוט סכום כסף גדול מאוד ממדינת קליפורניה, ואיים שיגרום לרעידת אדמה חזקה במדינה אם לא תשלם. אוולאנש נלחם בענק הירוק לצד לאנדסלייד לאחר אירוע זה, ושבר את זרועותיו אחרי שניסה להשתמש בכוחותיו על גופו של הענק הירוק.
הוא חזר לאחווה ושם נתקל ברום ובהייבריד. הקבוצה אחרי כן נלחמה באקס-מן כאחוות המוטאנטים בפעם האחרונה.
מנהיגת האחווה, מיסטיק, הציעה את שירותי הקבוצה לממשלת ארצות הברית. משימתם הראשונה תחת שמם החדש - "כוח החירות" - הייתה ללכוד את המוטאנט מגנטו בשם הממשלה. הממשלה שלחה אחרי כן את כוח החירות ללכוד את האוונג'רס. בזמן שאוולאנש חיפש את ראסטי קולינס בשביל לעצרו, הוא נתקל בקבוצת אקס פקטור. מאוחר יותר כוח החירות נלחמו באקס-מן בדאלאס, טקסס, נכחו במותם לכאורה, וגם נלחמו בקבוצת המוטאנטים החדשים. בהמשך, חברי הקבוצה נלחמו בסייקלופס ובג'ין גריי, ניסו שוב לעצור את ראסטי קולינס ונלחמו במוטאנטים החדשים אבל הצליחו לעצור את ראסטי וכן את סקידס.
הקבוצה נשלחה להציל את הסנטור רוברט קלי מתאגיד סמים דרום אמריקאי שחטף אותו, כשהם נלחמים תוך כדי בסוכנים העל-אנושיים של התאגיד. כוח החירות נכחו בקרב קשה עם קבוצת "הבוזזים" על האי מיואר, שם מספר מחברי הקבוצה נהרגו או נפצעו קשה. במהלך קשת הסיפור "מעשי נקמה", אוולאנש חבר לבלוב ופיירו נגד האוונג'רס. לאחר מכן, אוולאנש הצטרף למאמצי כוח החירות לעצור בריחה מהכלא ב'כספת' - מתקן כליאה לפושעים על-אנושיים, והשתתף במשימתם הסופית של כוח החירות בכווית. הוא נטש את בלוב ופיירו בזמן הקרב נגד המוטאנט "חרב המדבר" (Desert Sword) כדי להציל את קומנדו הארגמן שהיה פצוע אנושות.
לאחר מכן באנשי גייס את פטרוס לתאגיד אקס, ארגון שיפקח על פעילויות המוטאנטים ושנהנה ממעמד רשמי במדינות רבות באירופה. כשהאקס-מן למדו על קיומה של הקבוצה, הם הזהירו את באנשי לנטוש את הרעיון משום שהוא גייס כמה נבלים ידועים. למעשה, באנשי כלא את מרטיניק ג'ייסון והשתמש בכוחותיה הטלפתיים כדי לעמעם את אופיים האלים של חברי קבוצתו, כולל את אוולאנש. מיסטיק הסתננה לתאגיד אקס, ושחררה את מרטיניק ושאר הנבלים. הם יצאו ביחד למסע הרס ברחבי פריז, שם אוולאנש החריב את מגדל אייפל, אבל האקס-מן הצליחו להביס אותם לפני שנזק נוסף נגרם.
אחרי בריחתו מתאגיד אקס, אוולאנש הצטרף לאחוות המוטאנטים של אקסודוס, והופיע לראשונה בחברתם כשתקפו את פילדלפיה, ונלחמו באקס-מן. האקס-מן הצליחו להביס את האחווה רק בעזרת מוטאנט חייזרי בשם קסורן, שהסיר את קסדתו וחשף את האחווה לחור השחור ששכן בתוכה. וכך, חברי האחווה נשאבו אל תוך החור השחור - פורטל לעולמו של מוג'ו, והדרך היחידה בה יכלו לחזור לעולם הרגיל הייתה על ידי מכירת שניים מחבריה למוג'ו. אחרי החזרה לכדור הארץ אוולאנש עזב את האחווה.
אוולאנש הוא אחד מהמוטאנטים המעטים שכוחותיהם נשמרו לאחר אירועי "בית אם". פטרוס חשב שמשום שכל כך הרבה מוטאנטים נעלמו, מלחמתו למען זכויות המוטאנטים איננה נכונה לזמן זה, והוא פרש מחיי הפשע שלו. הוא פתח בר קטן בסן פרנסיסקו, וחי בשם הבדוי "ניק". כשהאקס-מן העבירו את בסיסם לסן פרנסיסקו, פטרוס היה מבועת ופחד שהם יבואו לדרוש ממנו לשלם על פשעיו. כשהוא ארז את חפציו בתקווה לעזוב את חייו החדשים, האקס-מן קפצו לביקור בבר שלו עם האזהרה הידידותית שיש בינם לבינו הפסקת אש, אך אם הוא יחזור לחיי הפשע הם יחזרו לחייו. כשהם עזבו, הוא האשים אותם בהריסת הבר שלו ודירתו.