cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1993)
קישורים חיצוניים
ד (אליכין, בת ים, בנימינה, גבעתיים, גבעת עדה, גן יבנה, דימונה, זמר, מגדל, סביון, עתלית, עילבון, קלנסוה, קריית מלאכי, קריית עקרון וראש העין)
ה (אור יהודה, אילת, אכסאל, אום אל-פחם, אשדוד, אשקלון, בני עי"ש, גבעת שמואל, הוד השרון, חרפיש, טמרה, טורעאן, טובא-זנגרייה, יבנה ויקנעם עילית)
ו (כאוכב אבו אל-היג'א, כנרת (מושבה), כפר תבור, כוכב יאיר, מטולה, משהד, נתניה, נהריה, נס ציונה, עפולה, קריית ים, קריית שמונה, ראשון לציון, רכסים, רמת השרון, רמת גן, שפרעם ותל אביב - יפו)
ז (בית שמש, חצור הגלילית, כפר יונה, מעלות תרשיחא, נשר, סח'נין, פרדס-חנה - כרכור, פקיעין (בקיעה), פתח-תקווה, קדימה, קריית טבעון, קצרין, רהט, רעננה ושדרות)
ח (אעבלין, באר שבע, בועיינה-נוג'ידאת, ג'דידה-מכר, דיר חנא, חולון, חיפה, טירה, יהוד, כפר קרע, לוד, מגדל העמק, מכבים-רעות, מג'ד אל-כרום, עג'ר, עספיא, עראבה, קריית אונו, ראש פינה, רמות השבים וראמה)
ט (אור עקיבא, ג'ת, ג'ולס, דלית אל-כרמל, הרצליה, ירכא, כפר מנדא, כפר סבא, מעיליא, עין מאהל, פסוטה ופרידיס)
י (ביר אל מכסור, בית ג'ן, גני תקווה, דבורייה, דיר אל אסד, חדרה, טבריה, טירת כרמל, כפר יאסיף, יבנאל, כפר כמא, כפר כנא, כרמיאל, להבים, מיתר, נצרת, נצרת עילית, עכו, ערערה, צפת, קריית מוצקין, קריית גת, קריית אתא, רמת ישי ושעב)
יא (בענה, גדרה, מצפה רמון, נחף, קריית ביאליק, ריינה ושלומי)
יב (אבן יהודה, רחובות ושבי ציון)
יג (ג'סר א-זרקא וג'ש (גוש חלב)
אוזנן אמריקני
אוזנן אמריקני (שם מדעי: Corynorhinus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 3 מינים שחיים באמריקה הצפונית. הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג האמריקני הריסון אלן, ומשמעות שמו המדעי היא ״אף דמוי אלה״, על שם הבליטות הנפוחות על חרטומו שאינן מצויות אצל אוזננים אחרים. מיני האוזנן האמריקני סווגו קודם בעבר בסוג אוזנן; כיום, הם מוכרים כסוג עצמאי וקרובים גנטית לטקסונים המונוטיפים אוזנן אלן ואוזנן מנומר.
תיאור ואנטומיה
האוזנן האמריקני מתאפיין בגוף גוצי ודק, ראש קטן וחינני וכנפיים רחבות. החרטום והלוע קצרים ורחבים, העיניים עגולות ובולטות והנחיריים מחורצים. האוזניים ענקיות, רחבות וגמישות במיוחד עם קצוות מעוגלים ועד 19 רכסים רוחביים בולטים; הצפירים גם הם גדולים וארוכים. הסוג נבדל מאוזננים אחרים בכך שיש לו זוג בליטות בשרניות ונפוחות שממוקמות במרכז החרטום מאחורי הנחיריים והן משמשות חלק ממערכת איכון ההד שלו. כנף הזנב של האוזנן גדולה, רחבה ודמוית עלה רחב או מפרש, והיא מקיפה לחלוטין את הזנב הדקיק והארוך.
הפרווה של האוזנן האמריקני ארוכה, רכה וצמרירית. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין בז׳ לחאקי, זהוב, חום אפרורי, קינמון, חום קפה, ערמוני, אפור כהה, שחור-סגלגל או שחור פיח. מכיוון שהפרווה שזורה בשיערות בצבעים שונים, היא עשויה להיות בעלת גוונים מרובים. באופן כללי, הצד העליון נוטה להיות כהה מהתחתון, ובפרט אזור הכתפיים והעורף. הגחון והחזה נוטים לצהבהב חיוור, אפרפר או לבנבן. הפנים אדמדמות, שחרחרות או ורודות והסנטר לבנבן לעיתים. הכנפיים בצבע חלודה, שחור מבריק, פיח, כחלחל או אפרפר. האוזניים בצבע בז׳ עד חום אפרורי עם שוליים שחרחרים, והצפירים נעים בין שחרחר לצהבהב או אדמדם. הזרועות והשוקיים בצבע אדמוני או בורדו.
תפוצה
מיני האוזנן האמריקני חיים באמריקה הצפונית; טווח התפוצה כולל את קנדה (קולומביה הבריטית), ארצות הברית (בעיקר בחלק המערבי והחלק הדרומי, מרבית מדינות מקסיקו (כולל באחה קליפורניה וחצי האי יוקטן), האי קוזומל ובליז. למרות שהאוזננים עשויים להימצא במגוון בתי גידול, הם שכיחים בעיקר ביערות מחטניים, יערות נשירים לחים ויערות סובטרופיים יבשים.
אקולוגיה
האוזננים האמריקנים פעילים בלילה, וישנים ביום בחלקים הפנימיים החשוכים של מערות, מכרות, מנהרות, גשרים, אסמים ומבנים נטושים וגם בחללי עצים ונקיקים. הם חיים בבדידות, בזוגות, בקבוצות קטנות של 12–20 פרטים או במושבות גדולות של עד 1,000 פרטים. היציאה לפעילות מתרחשת לאחר רדת החשיכה עם 2–3 גיחות ציד עד עלות השחר. האוזננים ניזונים מחרקים בלבד ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר נמוך שאינו נשמע לאוזני חרקים. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מעשים וכמויות קטנות של חיפושיות, יתושים, מרושתי-כנף וזבובים. הטיסה שלהם איטית (עד 19 קמ״ש), אך מאידך יש להם יכולת תמרון מעולה והם עשויים לחטוף את טרפם מהאוויר או מעלים וסלעים. הטורפים של האוזננים כוללים דורסי לילה, נחשים, אופוסומים, דביבונים וחולדות.
האוזננים משתדלים להעלות את מסת הגוף שלהם לפני החורף. במהלך החורף, האוזננים האמריקנים מתקבצים במושבות צפופות לשמירה על חום הגוף ונכנסים לתרדמת קצרה בטמפרטורות של 0 עד מינוס 15; הם גם עשויים לקפל את אוזניהם כקרני איל כדי למנוע איבוד חום. התרדמת איננה עמוקה, ונקטעת מדי פעם במטרה להחליף אתר לינה או לטפח את הגוף. הזכרים מתעוררים לעיתים קרובות ופעילים יותר בחורף מהנקבות. הרבייה מתרחשת בסוף הסתיו או במהלך החורף, והזכרים עשויים להחזיק בתקופה זאת טריטוריות קטנות בתוך אתרי הלינה.
הנקבה אוגרת את הזרע באיברי הרבייה וההפריה עצמה מתרחשת רק באביב כאשר התנאים הסביבתיים נוחים. ההיריון בפועל נמשך 56–100 ימים. לקראת עונת ההמלטות הקיצית, הנקבות מתקבצות במושבות ויולדות ומגדלות את הגורים שלהן יחדיו. האוזננית ממליטה גור יחיד בין אפריל ליוני שנישא על בטן אימו שבועות ספורים וגדל במהירות רבה; תוך שבועיים וחצי הוא מסוגל כבר לעוף ונגמל בגיל 6–8 שבועות. בסוף אוגוסט, המושבות של הנקבות מתפרקות והזכרים והנקבות חוזרים לחיות יחדיו. תוחלת החיים של האוזנן האמריקני 10–30 שנה, אולם שיעורי ההישרדות של הגורים בשנה הראשונה נמוכים מאוד.
מינים
בסוג זה 3 מינים:
טרזן וג'יין
טרזן וג'יין הן שתי הדמויות הראשיות בסיפורי טרזן.
קומיקס
קוֹמִיקְס (מאנגלית: Comics; בעברית: עֲלִילוֹן) היא מדיה גרפית וסוג אומנות בה דמויות אשר מצוירות ברצף ואירועים אשר משתנים מתמונה לתמונה מצטרפים לכדי עלילה. המונח "קומיקס" שימש בתחילה לצורך תיאור רצועות הקומיקס המוקדמות אשר הופיעו בעיתונות והיו בעלי תכנים קומיים, אך בהמשך הפך למונח המתאר את כל סוגי התכנים המופיעים במדיום זה, כולל אלו אשר רחוקים מלהיות משעשעים. הקומיקס מכונה "האומנות התשיעית" או סיפורת מאוירת.
רוב הקומיקסים משלבים מילים עם תמונות, כאשר מקובל לרוב לרשום את מה שהדמויות אומרות בבועת דיבור (או "בלון" בעגת הקומיקס) המצוירת בקרבתן ומיוחסת אליהן על ידי מתיחת קטע קטן ממנה לעבר פיה של הדמות הדוברת. עם השנים התפתחו פורמטים שונים של קומיקס, ובין היתר נוצרו מסגרות התמונה ("חלונות" או "ריבועים" בעגת הקומיקס), אשר צורתם, רוחבם או אורכם, וכן מיקומם, תורמת לעלילה על ידי יצירת רושם מסוים. לדוגמה: רצף צפוף של תמונות קצרות נועד ליצור תחושה ואווירה של חיפזון, מהירות וכדומה.
קומיקס מופץ בכתבי עת, עיתונים, חוברות ובעת האחרונה אף באינטרנט. הקומיקס בא בסוגות שונות: החל מעלילות וסיפורים ארוכים שמתמשכים בסדרות ארוכות של ספרים וחוברות וכלה ברצועת קומיקס קצרה ומצחיקה עם שורת מחץ בסופה. הנושאים בעלילות הקומיקס רבים ומגוונים, בהם סיפורי הרפתקאות, מתח, הומור, פעולה, פנטזיה, מדע בדיוני ואפילו מין.
המאה ה-19
הקומיקס האמיתיים הראשונים החלו להופיע במאה ה-19. היפני קצושיקה הוקוסאי יצר בשנים 1814–1820 את סדרת הספרים הוקוסאי מאנגה שהייתה תחילתו של הקומיקס ביפן. בספרד ובמיוחד בקטלוניה נוצר סוג של סיפור מצויר הדומה במאפייניו לקומיקס ומכונה בכינוי אאוקה. שורשי האאוקה מגיעים למאה ה-17. בשנות השלושים של המאה ה-19 יצר השווייצרי רודולף טופפר יצירות בעלות מאפיינים ברורים של קומיקס - חלוקת העלילה לריבועים, אולם הטקסט נכתב מתחת לתמונה. הגרמני וילהלם בוש יצר את מקס ומוריץ (1865) וספרים נוספים. בשנת 1884 החלה להופיע בבריטניה סדרת הקומיקס אלי סלופר, שהייתה ככל הנראה סדרת הקומיקס הראשונה. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו עיתונים בארצות הברית ובאירופה להדפיס סדרות קומיקס בין עמודיהם. בארצות הברית נוצרה בשנת 1895 סדרת הילד הצהוב מאת ריצ'רד פ. אאוטקלט. בשנת 1897 החלה להופיע סדרת הקומיקס ילדי קצנג'מר מאת המהגר האוסטרי רודולף דירקס, סדרה זו הושפעה בבירור ממקס ומוריץ. הסדרה ממשיכה להופיע עד היום בכך היא הופכת לסדרת הקומיקס הוותיקה ביותר.
המאה ה-20
במאה ה-20 חל זינוק בהתפתחות הקומיקס. בסין החלו להופיע ספרונים מצוירים שנקראים לאינוואנווה, שהיו תחילתה של תעשיית המאנווה בארצות דוברות הסינית. בבריטניה החלו להופיע חוברות קומיקס הומוריסטיות כמו דאנדי ובינו שמופיעות עד היום.
בשנת 1929 יצאו לאור רצועות הקומיקס של "באק רוג'רס" ו"טרזן", אשר היו בעלות השפעה מכרעת על התפתחות ז'אנר קומיקס ההרפתקאות. ב-1929 יצאה לאור רצועת הקומיקס הראשונה של "הרפתקאותיו של טינטין" בעיתון הבלגי השבועי לנוער "Le Petit Vingtième". רצועות הקומיקס המקוריות של הסדרה אוגדו לספר אשר יצא ב-1930. טינטין תורגם בהמשך לשפות רבות וזכה להצלחה רבה בכל רחבי העולם. עד שנות ה-30 היו רצועות קומיקס בעיתונים הפורמט העיקרי של קומיקס בארצות הברית.
בשלהי שנות ה-30 החלו לצאת חוברות קומיקס בארצות הברית. בשנת 1938 החל להתפרסם מגזין ספירו והוא ממשיך להתפרסם עד היום. כך החל תור הזהב של הקומיקס שנמשך בכל שנות ה-40 ועד תחילת שנות ה-50. בתקופה זו פרח ז'אנר ההרפתקאות גם ברצועות קומיקס בעיתונים אמריקאיים וגם בחוברות. קומיקסים כמו פלאש גורדון, טרזן, באק רוג'רס ואחרים לצד קומיקס הומוריסטיים כמו פופאי ומיקי מאוס. במלחמת העולם השנייה יצאו חיילים אמריקניים להילחם כשחוברות קומיקס מונחות בתרמיליהם, ונכתבו גיבורי-על פטריוטיים כמו קפטן אמריקה. ב-1946 החל לצאת בצרפת הקומיקס המתחרה טינטין. באותה תקופה החל לשגשג גם הקומיקס ביוגוסלביה.
תור הזהב של הקומיקס האמריקני נמשך אל תוך שנות ה-50. בשנת 1954 יצא בארצות הברית הספר פיתוי התמימים מאת פרדריק ורתהם. הספר דיבר נגד תעשיית חוברות הקומיקס האמריקנית, וטען שהיא משחיתה את נפשו של הנוער האמריקני במסרים של מין ואלימות. הספר הביא למשבר בתעשיית הקומיקס בארצות הברית ולהתמוטטותן של חברות קומיקס רבות, במיוחד כאלו שהתמחו בקומיקס מז'אנר האימה. החברות ששרדו הכפיפו את עצמן לשורה של מגבלות שכונו קוד הקומיקס; בין השאר אסר קוד הקומיקס על הצגת עירום, דם וסיפורים בהם הרע מנצח. פיתוי התמימים השפיע גם על מדינות אחרות כמו אוסטרליה והונגריה, שאסרו ייבוא של קומיקס אמריקני, מה שסייע בדיעבד לתעשיות הקומיקס המקומיות.
בבריטניה הגיע באותה תקופה מגזין הקומיקס Eagle, שהתמקד במיוחד בקומיקס הרפתקאות ומדע בדיוני, בעיקר בזכות קומיקס המדע הבדיוני דן דייר של פרנק המפסון. בשיאו נמכר איגל ביותר ממיליון עותקים. ב-1959 החל להופיע בצרפת מגזין הקומיקס Pilote, שהיה פופולרי בקרב סטודנטים והעסיק אמנים מרחבי אירופה. באותה שנה החל להופיע במגזין הקומיקס אסטריקס, שתורגם לשפות רבות והפך לאחד מהקומיקס הנמכרים בעולם. ב-1960 החל לצאת בארצות הברית הקומיקס של סנופי והפינאטס, שהפך לקומיקס הנמכר והמתורגם ביותר בכל הזמנים. באותה תקופה שגשג הקומיקס במערב אירופה ונפתחו בה הוצאות ספרים המתמחות בקומיקס, כמו Dargaud ו-Casterman הפרנקו-בלגיות, Brugera הספרדית, Carlsen הדנית, Bonelli האיטלקית, Big Balloon ההולנדית ועוד.
בשנות ה-60 חלה התאוששות בחברות הקומיקס האמריקניות, בכפוף לתנאי קוד הקומיקס. בין השאר החלה עלייתה של חברת מארוול קומיקס בראשות סטן לי, והחלו להתפרסם קומיקס כדוגמת ספיידרמן ואקס מן. כתגובה לקוד הקומיקס החלה להתפתח בארצות הברית תעשיית קומיקס אלטרנטיבית, שאינה כפופה לחברות הקומיקס ולסינדיקטים של האמנים. בין היוצרים האלטרנטיביים החשובים ניתן למנות את רוברט קראמב וארט ספיגלמן.
ביפן, תרבות הקומיקס וסגנון המאנגה התפתחו במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה, בהשפעת רצועות הקומיקס האמריקניות. אוסמו טזוקה (Osamu Tezuka) הוא אמן יפני אשר השפיע באופן ניכר על התפתחות סגנון המאנגה בתקופה שלאחר המלחמה, ונחשב לאבי המאנגה של ימינו. משנות ה-80 ובעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-20, חוברות המאנגה הפכו פופולריות גם מחוץ ליפן, בעיקר סדרות כגון סיילור מון ודרגון בול.
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
הקומיקס צבר פופולריות רבה ברחבי העולם גם בקרב מבוגרים ואף פורסמו קומיקסים למבוגרים בלבד. בצרפת החלה לצאת בסוף שנות ה-70 חוברת הקומיקס Métal Hurlant שהציגה קומיקס למבוגרים בלבד. גרסה אמריקנית של אותה חוברת נקראת Heavy Metal והיא מופיעה עד היום. יוצרי קומיקס שונים החלו להתמקד ביצירת קומיקס ארוטי, בהם האיטלקים מילו מנארה וגידו קרפקס. גם עיתוני מבוגרים כמו פנטהאוז ופלייבוי מפרסמים קומיקס. עיתוני קומיקס אחרים למבוגרים החלו להתפרסם באירופה, בהם Fluide Glaciale הצרפתי ו-El Vibora הספרדי.
טגו תניני
טֵגוּ תַּנִּינִי (שם מדעי: Dracaena) הוא סוג של לטאות ממשפחת הטגואיים החיים ביערות גשם באמריקה הדרומית. בסוג ישנם 2 מינים.
מאפיינים
לטאות אלה הם הגדולות בבני קבוצת דמויי לטאה והם יכולות להגיע לאורך 120 ס"מ ולמשקל 4.5 קילוגרם. לטאות אלה כשמם מזכירות תנינים או קיימנים והם בעלי ראשים כבדים עם צוואר חסון, קשקשים גרמיים כמו לתנין והם חיים הרבה מזמנם בתוך מימי הביצות והנהרות של דרום אמריקה. הם יודעים גם לטפס על עצים טוב. ללטאות אלה ראשים אדמוניים צבועים וקשקשים גביים צהובים.
מינים אלה הם טורפים הניזונים מיצורים מימיים קטנים ביניהם: חלזונות, דגים שונים, סרטני נהרות, צדפות ואף צבי מים שונים. הלסתות הגדולות עוזרות להם לרסק את טרפם.
קומיקס
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
עם השנים צבר הקומיקס יותר ויותר מעמד של אמנות עם יוצרים כמו פרנק פרזטה וויל אייזנר האמריקנים, מואביוס הצרפתי, בילאל הסרבי ואחרים. עליית הקומיקס כאמנות הביאה להולדת המושג רומן גרפי. במסגרת זו נוצרו קומיקס העוסקים בנושאים רציניים כמו מאוס: סיפורו של ניצול של ארט ספיגלמן על השואה; ג'ו קומיקס של השווייצרי ז'וב העוסק בנערה חולת איידס; פרספוליס של מרג'אן סטרפי מאיראן שעוסק במהפכה האיראנית; המזימה של ויל אייזנר על הפרוטוקולים של זקני ציון; היפני קייג'י נקזאווה יצר קומיקס על פצצת האטום בהירושימה. גם הקומיקס הפופולרי החל לעסוק בנושאים פוליטיים וחברתיים: פוגו של וולט קלי עסק במלחמה הקרה; הקומיקס הארגנטיני מפאלדה עסק במצב הפוליטי בארגנטינה; והקומיקסאית הצרפתייה קלייר ברטשר יצרה קומיקס פמיניסטי.
ארצות הברית
הקומיקס התפתח בארצות ואזורים שונים במישורים שונים. בארצות הברית התפתח הקומיקס בעיקר בשני פורמטים: Comic Books - חוברות קומיקס שיוצאות לאור בידי חברות קומיקס, ורצועות קומיקס (Strips) המתפרסמות בעיתונים (ומאוחר יותר גם באינטרנט).
שתי חברות הקומיקס הגדולות מתמחות בקומיקס מז'אנר גיבורי-העל ומדע בדיוני.
לפי מדד צרכנים מינואר 2014 חברות הקומיקס השלישית עד החמישית בגודלן הן:
עד שנות ה-50 פרח ז'אנר קומיקס האימה במיוחד בידי חברת EC קומיקס וסדרת הקומיקס Tales from the Crypt. אולם, פרסום קוד הקומיקס, שכפה צנזורה על תעשיית חוברות הקומיקס, הביא לדעיכת הז'אנר.
חברות הקומיקס מחזיקות בזכויות על הדמויות והיוצרים שלהן משתנים פעמים רבות. חוברות הקומיקס נקראות לרוב בידי חובבים ואספנים בלבד. סוג אחר של קומיקס הוא רצועות הקומיקס שמכונות גם קומיקס עיתונים, המופיע בעיתונים וכתבי עת, לרוב הומוריסטי (לכן מכונה גם Funnies) אם כי ישנן גם רצועות קומיקס מז'אנר ההרפתקאות. רצועות הקומיקס מופצות לרוב בסינדיקציה כאשר חברות הסינדיקציה מאגדות את אמני הקומיקס ומסייעים להם להפיץ את הקומיקס שלהם בעיתונים וכתבי עת. בין הסינדיקטים בארצות הברית ניתן למנות את KING FEATURES, UNIVERSAL PRESS ו- UNITED FEATURES. רצועות הקומיקס מופיעות במרבית עיתוני ארצות הברית. בימי חול בשחור לבן וביום ראשון במוסף צבעוני שמכונה Sunday Comics. ז'אנר זה פופולרי בקרב כל שכבות החברה בארצות הברית ומזוהה על פי רוב עם האמן היוצר אותו, לכן פעמים רבות הקומיקס לא ממשיך להופיע אחרי מות האמן או פרישתו. בין רצועות הקומיקס ניתן למנות את גארפילד, סנופי, קלווין והובס, דילברט, פוקס טרוט, בלונדי ואחרים מהז'אנר ההומוריסטי. דיק טרייסי, טרי והפיראטים, פלאש גורדון, באק רוג'רס ואחרים בתחום ההרפתקאות. בנוסף על אלה ישנה גם סצנה של קומיקס שאינו שייך לשתי הקטגוריות כמו הירחון ההומוריסטי מד מגזין.
קנדה
בקנדה ישנה תעשיית קומיקס קטנה שעומדת בצילה של תעשיית הקומיקס האמריקנית. בין הדמויות הבולטות ניתן למנות את גיבור העל קפטיין קנוק. אמנים קנדיים רבים עובדים בארצות הברית בהם ניתן למנות את האל פוסטר, יוצר רצועת הקומיקס ההיסטורית הנסיך וליאנט. טוד מקפרלן, יוצר סדרת הקומיקס ספון, בארי בלייר, יוצר אלפלורד ועוד רבים. בקוובק מתנהלת תעשיית קומיקס בצרפתית עם קומיקס כמו קפטיין קבק, אריאן וניקולה, גליק וגלוק ואחרים.
אמריקה הלטינית
באמריקה הלטינית זוכה הקומיקס לפופולריות רבה. חוברות קומיקס רבות מופצות בכל רחבי אמריקה הלטינית ובפזורה הלטינית בארצות הברית. אמני קומיקס מאמריקה הלטינית מפרסמים את יצירותיהם באירופה ובארצות הברית.
מערב אירופה
במערב אירופה, ובמיוחד במדינות דוברות הצרפתית, בלגיה, צרפת; ובמידה פחותה, שווייץ; וגם בהולנד, ספרד, פורטוגל, איטליה ומדינות סקנדינביה. המדיום העיקרי של הקומיקס הוא אלבומי קומיקס בפורמט A4 בכריכה קשה או רכה. רבות מהוצאות הספרים המתמחות בקומיקס מוציאות חוברות המפרסמות את הקומיקס שלהן בהמשכים לפני הדפסתו בספרים. בנוסף על כך ישנה תעשייה של ספרוני קומיקס זולים בשחור לבן.
בין הקומיקס החשובים בתעשייה הבלגית ניתן למנות את טינטין מאת ארז'ה, שתורגם לשפות רבות והתפרסם בכל העולם; לאקי לוק מאת הצרפתי גוסיני והבלגי מוריס, שגם הוא בעל פרסום עולמי ספירו, גסטון לגף, הדרדסים, ביל ובול. בין הקומיקסים הפלמיים ניתן למנות את בוב ובובט מאת וילי ונדרסטין. בין חוברות הקומיקס החשובות שיצאו בבלגיה ניתן למנות את ספירו וטינטין.
בריטניה
בבריטניה התפתחה סצנת קומיקס נפרדת משאר מערב אירופה. הז'אנר העיקרי של חוברות קומיקס היה חוברות קומיקס שמפרסמות קומיקס בהמשכים או קומיקסים קצרים. בין החוברות ניתן למנות את EAGLE, LION ו-TIGER, שהתמחו בקומיקס הרפתקאות והמדע בדיוני. כיום יוצאת מהז'אנר החוברת 2000AD ו- JUDGE DREDD. בז'אנר ההומוריסטי ניתן למנות חוברות כמו DANDY ו- BEANO. בבריטניה זוכים לפופולריות רבה קומיקס על כדורגל כמו רוי מהרוברס. קומיקס מלחמתיים, במיוחד כאלה העוסקים במלחמת העולם השנייה כמו קומנדו, זוכים גם הם להצלחה בבריטניה. בעיתונות היומית בבריטניה מופיעים קומיקס שזכו בחלקם להצלחה בינלאומית בהם ניתן למנות את אנדי קאפ, פרד באסט ומודסטי בלייז.
מזרח אירופה
במזרח אירופה התפתחה בתקופה הקומוניסטית סצנת קומיקס ענפה ואיכותית, גם אם לא בכמות ובאיכות שהתפתחו במערב אירופה. אחת ההשפעות לכך הייתה מגזין הקומיקס הצרפתי Vaillant/Pif Gadget, המזוהה עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. המגזין פרסם מבחר קומיקס מז'אנרים שונים, שהשפיעו על אמנים ממזרח אירופה. מאוחר יותר החלה גם חדירה של קומיקס מערבי שאינו בהכרח "קומוניסטי".
יוגוסלביה
ביוגוסלביה התפתחה סצנת קומיקס נפרדת משאר מזרח אירופה. הקומיקס זכה לפופולריות רבה ביוגוסלביה. בין השאר זכו להצלחה קומיקס מערביים מתורגמים, במיוחד מאיטליה השכנה. הקומיקס בסרביה זכה להצלחה רבה עוד לפני מלחמת העולם השנייה. בין חלוצי הקומיקס ניתן למנות את ג'ורג'ה לובצ'ב יוצר קומיקס פנטזיה. קונסטנטין קוזנצוב, מהגר רוסי שיצר בין השאר עיבודים ליצירותיו של פושקין, סרגיי סולובייב- גם הוא מהגר רוסי שיצר עיבודים ליצירות קלאסיות כמו רומיאו ויוליה, רובין הוד, אייבנהו ואחרים שיצרו קומיקס בסרבית. בין האמנים הקרואטים ניתן למנות את וולטר נויבאואר, שזכה להצלחה גם בגרמניה, אנדראה מאורוביץ, רדובן דבליץ ואחרים בין הסלובנים ניתן למנות את יולס רדילוביץ, שזכה להצלחה גם בגרמניה והולנד. כיום בולטים אמנים כמו בוריס טליאנצ'יץ' ודניאל זזלי הקרואטים, אלקסה גאיץ' ואנקי בילאל הסרבים, כולם זוכים להצלחה רבה גם במערב אירופה.
טורקיה
בטורקיה זוכה הקומיקס לפופולריות רבה. בין סדרות הקומיקס הבולטות ניתן למנות את טרקן, סדרת פנטזיה על לוחם הוני המזכיר את קונאן הברברי, הסדרה עובדה לסדרה של סרטי קולנוע; קראולן, סדרת קומיקס על לוחם טורקי קדום הכוללת סצנות מין מרובות; קפטן וולקן, על טייס קרב טורקי. סצנת הקומיקס האלטרנטיבי פורחת בטורקיה וכוללת מגזינים כמו גירגיר, למאן ולמאניאק. המציגים קומיקס הכולל עיסוק רב בפוליטיקה, ביקורת חברתית ומין, לרוב מזוהים עיתונים אלה עם השמאל החילוני. כמו כן יוצאים בטורקיה ספרי קומיקס רבים בנושא היסטוריה ודת.
יפן
ביפן מתקיימת תעשיית הקומיקס הגדולה בעולם. הקומיקס היפני המכונה מאנגה מתאפיין בסגנון ציור מיוחד, שאומץ במרבית מדינות מזרח אסיה ובשנים האחרונות בידי אמנים מערביים, סגנון זה מכונה סגנון המאנגה. ביפן קומיקס נקרא בידי מרבית הציבור ועוסק במבחר נושאים החל מהנושאים המסורתיים כמו הומור, והרפתקאות, ועד מאנגה ספורט (בייסבול, כדורגל), אוכל (יין) ועוד. יש גם מאנגה בנושאים שאינם מתקשרים אסוציאטיבית עם קומיקס כמו ספרי לימוד, הדרכה וכדומה. הקומיקס היפני זוכה החל משנות ה-70 להצלחה גדולה ברחבי מזרח אסיה, אז גם החלה חדירתו למערב. בשנות ה-90 החל הקומיקס היפני לצבור הצלחה רבה במערב ולצבור קהל מעריצים, הצלחה זו נמשכת עד היום. בין אמני הקומיקס היפניים הבולטים ניתן למנות את אוסמו טזוקה, המכונה אלוהי המאנגה, אשר יצר בין השאר קומיקס כמו אסטרו בוי, שלושה אדולף ועוד רבים; קצוהירו אוטומו יצר את סדרת הקומיקס אקירה העוסק בעולם עתידני אפוקליפטי; אקירה טוריאמה, יוצר דרגון בול; גוסקי קוג'ימה יצר סדרת זאב בודד וגור; קייג'י נקזאווה יוצר ראיתי זאת על טראומת הפצצה האטומית בהירושימה; ומסמונה שירו, יוצר הרוח שבמעטפת; הירואיקו ארקי יוצר ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו.
ישראל
בישראל תחום הקומיקס מצומצם יחסית. קומיקס מתפרסם בכתבי עת המיועדים לילדים ונוער, ולעיתים גם בעיתונים ובכתבי עת הפונים למבוגרים. כמו כן מתפרסמים, במידה מצומצמת, ספרי קומיקס (חלקם מהווים אוסף של קטעים שפורסמו בכתב עת) ורומנים גרפיים. חוברות קומיקס כמעט אינן מתפרסמות בעברית (סדרות כוללות לרוב רק מספר חוברות), וספרי קומיקס זרים בדרך כלל ניתן להשיג רק בחנויות מיוחדות או בייבוא אישי מחו"ל. במגדל העמק מתקיים מדי שנה פסטיבל הקומיקס הגדול בישראל בשם אנימיקס.
במרבית הספריות הציבוריות בישראל ניתן למצוא ספרי קומיקס במחלקת ספרי הילדים והנוער (הללו כוללים בדרך כלל את ספרי "זבנג!" ו"בבא", סדרת "פלאפל מן" ו"אדי בלגאן" העבריים, ואת "אסטריקס", "טין טין" ו"בון" שתורגמו לעברית).
אחד הקומיקסאים הבולטים בישראל הוא אורי פינק. סדרת הקומיקס שלו זבנג!, זכתה לפופולריות חסרת תקדים ופורסמה ב-20 ספרים במשך למעלה מ-20 שנה. זבנג! מפורסמת עד היום במעריב לנוער ומגזין זבנג. פינק יצר ופרסם מספר ספרי וסדרות קומיקס נוספים, כאשר הבולט שבהם הוא סופר שלומפר.
סצנת הקומיקס האלטרנטיבית פורחת בישראל משנות ה-90 של המאה ה-20, בעיקר בתל אביב. אחד הבולטים בתרבות זו היה דודו גבע שנחשב כמפתח תרבות הקומיקס הישראלית בכלל וגם כשותף לתרבות הקומיקס האלטרנטיבית בפרט (למשל כיוצר החוברת "ספרות זולה" וחבורת A4).
במקביל, בעשור האחרון ישנה פריחה של חוברות וספרי קומיקס בציבור החרדי. נכון ל-2018, מיועדים רוב ספרי הקומיקס בארץ לילדים מהציבור החרדי, ואלה כוללים לרוב סיפורי הרפתקאות חינוכיים. בין האמנים המפורסמים בציבור החרדי: גדי פולק, אלי וגולד קומיקס, מנחם תעיזי, מוטי הלר, דוד ביכמן, רחלי דוד, בת שבע הבלין, ועוד.
בדצמבר 2012 הוקמה מחלקת קומיקס בהוצאת שלגי, המחלקה שהוקמה פועלת כגוף עצמאי בשם "שלגי קומיקס" ומוציאה לאור חוברות קומיקס מדי חודש. החוברות מחולקות למספר סדרות: אבירי הנמר, שומרי השכונה, שליטי הדינוזאורים ומופרעים עם קבלות.
אוסטרליה
שנות ה-50 היו שנות הזוהר של הקומיקס באוסטרליה בעקבות חוק שאסר יבוא של קומיקס. מכיוון שכך, על מנת לקרוא קומיקס, היה צורך לייצרו באוסטרליה עצמה בין היוצרים הבולטים של התקופה ניתן למנות את ג'ון דיקסון יוצר הסדרות אייר הוק וקרימסון קומט, הארט איימוס יוצר זיפ קומיקס, פול ווילהלן יוצר סדרת הקומיקס הפנתר ואחרים. בין סדרות הקומיקס ההומוריסטיות ניתן למנות את ג'ינג'ר מגס, שמופיעה עד היום ומפורסמת בארצות רבות. כיום ניתן למנות בין האמנים הבולטים באוסטרליה את גארי צ'אלונר, גלן למדסן, שיוצרים קומיקס בסגנון גיבורי על ויוצרים אחרים.
ניו זילנד
בין יוצרי הקומיקס החשובים בניו זילנד ניתן למנות את מוריי בול - יוצר סדרת הקומיקס הפופולרית Footrot Flats המספרת על חיי החווה בניו זילנד. יוצר חשוב אחר הוא דילן הורוקס שיצר את סדרת הקומיקס PICKLE, שזכה להצלחה מסוימת בארצות הברית.
אנציקלופדיות ומאגרי מידע
ישנו מבחר גדול של אנציקלופדיות המתמחות בקומיקס. חלקן כלליות וחלקן מתעסקות בקומיקס במדינה מסוימת, הוצאה מסוימת ואפילו אנציקלופדיות שעוסקות בקומיקס אחד בלבד. חוקר הקומיקס החשוב ביותר כיום הוא האמריקני מוריס הורן, שהוציא לאור מספר אנציקלופדיות העוסקות בקומיקס עולמי, כמו "World Encyclopedia of Comics" בנוסף על אנציקלופדיות העוסקות בקומיקס בארצות הברית כמו "Years of American Newspaper Comics 100" ואחרות. האנציקלופדיה המקיפה ביותר כיום לענייני קומיקס היא הקומיקלופדיה שמופיעה באתר למביק. בקומיקלופדיה מופיעים אלפי ערכים על אמני קומיקס מרחבי העולם. בין מאגרי המידע החשובים ביותר לענייני קומיקס ניתן למנות את מאגר הקומיקס הכללי הממוחשב "Grand Comics Database". מאגר חשוב אחר הוא INDUCKS שעוסק בקומיקס של וולט דיסני.
כתבי עת
ברחבי העולם מופיע מספר לא קטן של כתבי עת המתמחים בקומיקס מההיבט האינפורמטיבי והמחקרי. בהם ניתן למנות את הירחון האמריקני WIZARD, שעוסק בקומיקס המופיע בארצות הברית. השבועון הצרפתי BoDoï. המגזין הצרפתי BDB המגזין הטורקי, Serüven. המגזין ההולנדי Stripschift. הרבעון הספרדי GUIA QUINCENAL DEL COMIC ואחרים.
מחקר
מחקרים רבים נכתבו אודות קומיקס במבחר תחומים, החל בקומיקס כאמנות, דרך היסטוריה, סוציולוגיה ונושאים נוספים.
מוזיאונים ותערוכות
בין המוזיאונים החשובים לקומיקס ניתן למנות את מוזיאון הקומיקס בבריסל שבבלגיה. מוזיאון הקומיקס בניו יורק מוזיאון הקומיקס בבוקה רטון, פלורידה, מוזיאון המאנגה הבינלאומי בקיוטו שביפן ואחרים. בישראל פועל המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון. בין תערכות הקומיקס החשובות ניתן למנות את התערוכה הבינלאומית השנתית באנגולם שבצרפת.
פרסים
בין הפרסים החשובים ביותר בתחום הקומיקס ניתן למנות את פרס אייזנר האמריקני הקרוי על שם אמן הקומיקס היהודי-אמריקני וויל אייזנר. פרס חשוב אחר הוא הפרס המוענק בפסטיבל אנגולם בצרפת. משרד החוץ היפני מעניק פרסים ליוצרי קומיקס מצטיינים שיוצרים בסגנון מאנגה.
ג'וזף ליונס
ג'וזף אלויסיוס ליונס (באנגלית: Joseph Aloysius Lyons; 15 בספטמבר 1879 – 7 באפריל 1939) היה מדינאי אוסטרלי. הוא כיהן כראש ממשלת טסמניה בין השנים 1923 – 1928 וכשר בממשלתו של ג'יימס סקאלין החל משנת 1929 ועד לפרישתו ממפלגת הלייבור במרץ 1931. לאחר מכן הוא הנהיג את מפלגת אוסטרליה המאוחדת ונבחר להיות ראש ממשלת אוסטרליה העשירי מינואר 1932 ועד ליום מותו.
קומיקס
חנויות קומיקס
חנות קומיקס היא חנות אשר עיסוקה העיקרי הוא מכירה ושיווק של חוברות קומיקס על גרסאותיהן השונות ומוצרים נלווים כגון דמויות פעולה (action figures), מיניאטורות, פוסטרים ואף פרטי לבוש הקשורים לנושא. בין חנויות הקומיקס החשובות בעולם ניתן למנות את למביק באמסטרדם, Mile High Comics בקולורדו ספרינגס, Mega City Comics בלונדון ואחרות. בישראל פעילות שתי חנויות קומיקס: קומיקס וירקות וקומיקאזה.
ג'וזף ליונס
ראשית חייו
ג'וזף אלויסיוס ליונס נולד בעיירה סטנלי שבטסמניה. הוא היה נכד למהגרים אירים. אביו, מייקל ליונס היה חוואי מצליח שמאוחר יותר היה מעורב בעסקי הקצבות והאפיה, אך הפסיק לעסוק בעבודות אלה עקב בריאותו הגרועה, ובסופו של דבר נאלץ לעבוד כפועל. אמו של ליונס עשתה רבות כדי לשמור על לכידות משפחתה בת שמונת הילדים, אך ג'וזף נאלץ להפסיק את לימודיו בבית הספר בגיל תשע כדי לעבוד כשליח וכשוליית מדפיסים. אך בעזרתן של שתי דודותיו, הוא הצליח לחדש את לימודיו בקולג' בהובארט והוכשר כמורה. במקביל הוא הפך להיות פעיל באיגודים מקצועיים והיה אחד החברים הראשונים במפלגת הלייבור בטסמניה.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1909 נבחר ליונס לאספת הנבחרים של טסמניה כנציג מחוז הבחירה של ווילמוט שבמרכז טסמניה. בין השנים 1914 – 1916 הוא שימש כשר האוצר וכשר החינוך והרכבות בממשלתו של ראש ממשלת טסמניה, ג'ון ארל מטעם מפלגת הלייבור. כשר החינוך הוא דאג לביצוען של כמה רפורמות, כולל ביטול שכר הלימוד בבתי הספר של המדינה, שיפור שכר המורים ותנאי העסקתם ומימון בתי הספר התיכוניים הראשונים בטסמניה.
ב-1913 ערכה אלייזה ברנל, אחת המשתתפות בקבוצת דיונים של הלייבור, הכרה בין בתה בת ה-15, אניד ברנל (Enid Burnell), סטודנטית להוראה, לבין ליונס ושנתיים לאחר מכן השניים נישאו. אניד הייתה אישה בעלת מודעות חזקה והייתה לה השפעה על בעלה ובמקביל גידלה את אחד עשר ילדיהם.
כאשר התפלגה מפלגת הלייבור האוסטרלית ב-1916, על רקע הוויכוח על גיוס החובה במלחמת העולם הראשונה, ארל, שהיה תומך בגיוס החובה, הלך בעקבותיו של ראש הממשלה, בילי יוז ופרש ממפלגת הלייבור. כמו אוסטרלים רבים ממוצא אירי, התנגד ליונס לגיוס החובה והמשיך להיות חבר בלייבור ומנהיגה החדש של המפלגה בטסמניה.
ליונס היה מנהיג האופוזיציה באספת הנבחרים של טסמניה עד 1923, כאשר הוא נבחר להיות ראש הממשלה, כשהוא מוביל ממשלת מיעוט של הלייבור בטסמניה. הוא כיהן בתפקיד עד ל-1928 ובמשך כל תקופת כהונתו הוא גם שימש כשר האוצר. ממשלתו של ליונס הייתה מתונה ופרגמטית. יחסיה עם הממשלה הפדרלית בקנברה היו טובים, אך היא ספגה ביקורת מסוימת מצד חוגים מסוימים בלייבור. בבחירות של 1928 איבדה המפלגה את השלטון למפלגה הלאומנית בהפרש זעום.
פוליטיקה פדרלית
כשפרץ השפל הגדול ב-1930 התפלגה ממשלתו של סקאלין על רקע חילוקי הדעות על דרך הטיפול במשבר. ליונס היה לראש התומכים בממשלה במדיניות כלכלית שמרנית ודפלציונית ומתנגד למדיניות האינפלציונית פרוטו-קיינסיאנית של שר האוצר טד תאודור. תאודור אולץ להתפטר ביוני 1930 על רקע האשמות בשחיתות וסקאלין לקח על עצמו את תיק האוצר בנוסף לתפקידו כראש ממשלה. ליונס שירת כשר אוצר בפועל מאוגוסט 1930 ועד ינואר 1931 כאשר סקאלין שהה בבריטניה לרגל הוועידה האימפריאלית. באוקטובר 1930 הכריז ליונס על תוכנית שיקום הכלכלה שלו כשהוא עומד על כך שיש לשמור על תקציב מאוזן ולקצץ בהוצאה הממשלתית ובמשכורות, למרות הרצון להפחית את שיעורי הריבית ואת מתן האשראי לתעשייה.
גישתו הכלכלית הקונסטרוקטיבית זיכתה אותו בתמיכה במגזר העסקי, אך עוררה את זעמם של רבים במפלגת הלייבור ששאפו להרחיב את הגרעון בתקציב כדי לתמרץ את הכלכלה ונחרדו לשמע הרעיון של קיצוצים בהוצאות הממשלתיות ובמשכורות. כשהוא מתעלם מהתקפותיהם, החל ליונס לשקול הצעות מקבוצה חדשה של תומכים שלו בנושא הכלכלי, כולל חברים רבי השפעה בממסד העסקי של מלבורן, לפרוש מהממשלה ולעמוד בראש האופוזיציה השמרנית.
פרישה ממפלגת הלייבור
עם שובו של סקאלין לאוסטרליה בינואר 1931, הוא מינה מחדש את תאודור (כאשר היה ברור שהוא לא יועמד לדין על ההאשמות בשחיתות) לתפקיד שר האוצר. ליונס ראה במינוי זה כפסילה של קווי המדיניות שלו. עד מהרה הוא התפטר מהממשלה ובמרץ פרש ממפלגת הלייבור. יחד עם שר בכיר נוסף בממשלתו של סקאלין, ג'יימס פנטון, ועם ארבעה חברי פרלמנט נוספים מהאגף הימני של הלייבור, הוא ייסד את "הליגה הכלל-אוסטרלית" (All for Australia League) וחצה את הקווים כדי להתיישב על ספסלי האופוזיציה. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו ליונס ותומכיו ל"מפלגה הלאומנית" (Nationalist Party) ול"מפלגה האוסטרלית" (Australian Party), מפלגה קטנה בהנהגתו של בילי יוז ויחד הם הקימו את "מפלגת אוסטרליה המאוחדת" (United Australia Party).
אף על פי שמפלגה זו הייתה במהותה גרסה מורחבת של המפלגה הלאומנית, ליונס נבחר להנהיג אותה. לפיכך הוא נהיה למנהיג האופוזיציה, כשמנהיג המפלגה הלאומנית לשעבר, ג'ון לת'ם מונה כסגנו. מפלגת אוסטרליה המאוחדת הבינה שליונס, איש משפחה חביב, עם פשטות הליכותיו, היה דמות שתמשוך את הבוחרים הרבה יותר בהשוואה ללת'ם. בנוסף, הרקע שלו במפלגת הלייבור ואמונתו הקתולית אפשרו לו לזכות במחוזות הבחירה המסורתיים של הלייבור (מצביעים אנשי מעמד העובדים ואירים-קתולים).
במרץ, בערך באותה עת בה הוביל ליונס את קבוצת תומכיו אל מחוץ לשורות הלייבור, פרשו חמישה חברי פרלמנט נוספים מהלייבור בהנהגתו של ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, ג'ק לאנג, על רקע מדיניותה הכלכלית של הממשלה והקימו את סיעת "הלייבור של לאנג". בכך איבדה הממשלה סופית את הרוב שלה בפרלמנט. מאוחר יותר באותה שנה, תמכה סיעתו של לאנג בהצעת אי-אמון נגד הממשלה, הפילה אותה ואילצה את המדינה ללכת לבחירות חדשות.
במערכת הבחירות של 1931 הציגה מפלגת אוסטרליה המאוחדת בהנהגתו של ליונס מצע שכלל מדיניות כלכלית שמרנית ויציבה כמשקל נגד לטיפול הלקוי מבחינתם בכלכלה של סקאלין. כשמפלגת הלייבור נותרה מפוצלת בין המפלגה הרשמית וסיעתו של לאנג, הקרינה מפלגת אוסטרליה המאוחדת תדמית של מפלגה השמה לנגד עיניה את האחדות הלאומית מעל מלחמת המעמדות. התוצאה של מסע בחירות זה הייתה ניצחון סוחף של מפלגת אוסטרליה המאוחדת שזכתה ב-34 מושבים בפרלמנט מול 18 מושבים שזכו שני הפלגים של הלייבור יחד. הממשלה החדשה הושבעה בינואר 1932 וליונס היה לשלישי מבין חברי הלייבור לשעבר (יחד עם בילי יוז וג'וזף קוק), שנבחר להיות ראש ממשלה שלא מטעם הלייבור.
ראש ממשלה
מפלגת אוסטרליה המאוחדת ניהלה את מערכת הבחירות במסגרת קואליציית האנטי-לייבור המסורתית יחד עם "מפלגת הכפר", אז בהנהגתו של ארל פייג'. עם זאת, הניצחון הסוחף של מפלגת אוסטרליה המאוחדת הותיר אותה במצב שבו היו חסרים לה ארבעה מושבים בלבד כדי להשיג רוב מוחלט בפרלמנט ומעמדו של ליונס היה איתן דיו כדי שהוא יוכל להרכיב ממשלה שעל חבריה נמנו רק חברי מפלגתו. לאחר הבחירות של 1934, בהם איבדה הממשלה שמונה מושבים, נאלץ ליונס להזמין את מפלגת הכפר להצטרף לממשלתו. עד ל-1935 כיהן ליונס גם כשר האוצר בנוסף לתפקידו כראש ממשלה. בתפקידו זה פעל ליונס על פי אותה מדיניות כלכלית שמרנית שהוא תמך בה בממשלתו של סקאלין, כמו קיצוץ בהוצאה הציבורית ובחוב הלאומי. הוא גרף רווחים פוליטיים כתוצאה מההתאוששות בכלכלה העולמית שהתרחשה החל מ-1932.
בנושאי מדיניות החוץ, ליונס היה מקורב, אם כי לא בעל ברית כנוע של בריטניה, וכן תומך בחבר הלאומים. ממשלתו נטתה לתמוך בהתפשרות עם הדיקטטורות של גרמניה, איטליה ויפן, מתוך כוונה להימנע ממלחמת עולם נוספת, אך עדיין הוא המשיך להגדיל את ההוצאה על הביטחון. כתוצאה מכך הוא הבטיח את הרחבתם של כוחות ההגנה של אוסטרליה, את הקמתה של התעשייה האווירית ואת תכנונם של מפעלי תחמושת חדשים ושל מספנות.
בבחירות של 1934 נבחר חבר הפרלמנט המוכשר והשאפתן, רוברט מנזייס ועד מהרה הוא סומן כיורשו של ליונס, אף על פי שמנזייס עצמו הכחיש זאת. ב-1937, במערכת הבחירות השלישית שליונס הוביל, זכתה מפלגתו שוב והשיגה 44 מתוך 74 מושבי הפרלמנט כשהיא מתמודדת מול מפלגת הלייבור בהנהגתו של ג'ון קרטין. עם החמרת המצב הבינלאומי בסוף שנות השלושים, ליונס, שהיה פציפיסט ותיק, נעשה יותר ויותר מדוכדך. רוב הפוליטיקאים ציפו שתוך זמן קצר הוא יוחלף על ידי מנזייס, שהתפטר מהממשלה במחאה על חוסר המעש של הממשלה בנוגע לתוכנית הביטוח הלאומי.
מותו, מורשתו והנצחתו
ג'וזף ליונס מת באופן פתאומי מהתקף לב ב-7 באפריל 1939 בהיותו בן 59 בפרבר דרלינגהרסט שבסידני. הוא היה ראש הממשלה הראשון באוסטרליה שמת בעודו מכהן בתפקיד. הוא נקבר בדוונפורט שבטסמניה.
ליונס היה אחד מראשי הממשלה האהודים ביותר באוסטרליה ומותו גרם לאבל כבד ברחבי אוסטרליה. מראהו החביב והנינוח, תואר לעיתים קרובות בקריקטורות בדמות של קואלה ישנוני. הוא היה קתולי אדוק, ראש הממשלה הקתולי השני לאחר קודמו בתפקיד, סקאלין והקתולי היחיד שלא מטעם מפלגת הלייבור שכיהן בתפקיד עד לטוני אבוט.
ליונס היה היחיד בהיסטוריה של אוסטרליה שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה, כראש ממשלה של אחת ממדינות אוסטרליה וכמנהיג האופוזיציה, הן בפרלמנט הפדרלי והן באספת הנבחרים של מדינתו (אף על פי שג'ורג' רייד כיהן כראש ממשלת המושבה ניו סאות' ויילס לפני איחוד אוסטרליה). ליונס הוא גם ראש הממשלה היחיד שהגיע מטסמניה. עם מותו הוא היה ראש הממשלה שכהונתו הייתה השנייה באורכה עד אז כשכהונתו של בילי יוז הייתה היחידה שהייתה ארוכה ממנה.
ליונס היה ראש הממשלה היחיד באוסטרליה במהלך תקופת מלוכתם של שלושה מלכים (ג'ורג' החמישי, אדוארד השמיני וג'ורג' השישי, וראש הממשלה היחיד באוסטרליה שכיהן לאורך כל תקופת מלכותו של מלך כל שהוא (אם כי הייתה זו תקופה מלכותו הקצרה בת 11 החודשים של אדוארד השמיני).
אלמנתו, אניד ליונס, נכנסה מאוחר יותר לפוליטיקה בזכות עצמה. ב-1943 היא הייתה לאישה הראשונה שישבה על ספסלי בית הנבחרים האוסטרלי ומאוחר יותר האישה הראשונה שכיהנה כשרה בממשלתו הליברלית של מנזייס. שניים מבניהם של ג'וזף ואניד ליונס נעשו מאוחר יותר מעורבים בפוליטיקה של מדינת טסמניה במסגרת המפלגה הליברלית. קווין ליונס שימש כסגן ראש ממשלת טסמניה בין השנים 1969 – 1972 וברנדן לינוס שימש כשר בממשלת טסמניה באמצע שנות השמונים.
ב-1984 נקרא מחוז הבחירה של וילמוט, שאותו ייצג ליונס במהלך הקריירה הפוליטית שלו, על שמם של ג'וזף ואניד ליונס. על שמו נקרא גם פרבר של הבירה קנברה. ב-1975 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
גבריאלה קלמנס
גבריאלה דה וו קלמנס (באנגלית: Gabrielle de Veaux Clements; 11 בספטמבר 1858 - 26 במרץ 1948) הייתה ציירת, מדפיסה אמריקאית. קלמנס גם למדה מדעים באוניברסיטת קורנל וסיימה תואר ראשון במדע. היא יצרה ציורי קיר, ציירה דיוקנאות ועשתה תחריטים. בת זוגה לחיים הייתה עמיתה האמנית אלן דיי הייל.
ראשית חייה
גבריאלה קלמנס נולדה בפילדלפיה בשנת 1858. הוריה היו ד"ר ריצ'רד קלמנס וגבריאלה דה-וו. אמה הייתה מדרום קרוליינה. קלמנס למדה בבית הספר של לונגסטרת' בפילדלפיה ופיתחה עניין באמנות כנערה.
חינוך
בשנת 1875 למדה קלמנס בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה אצל צ'ארלס פייג', איתו למדה ליתוגרפיה. לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת קורנל באיתקה, ניו יורק משנת 1876 עד 1880, שם למדה מדעים, עשתה רישומים מדעיים וקיבלה את התואר הראשון במדעים. התזה הסופית שלה הייתה מחקר של שני ציירים גרמנים באמנות ימי הביניים, דירר והולביין. לאחר שסיימה את לימודיה בקורנל, קלמנס חזרה לפילדלפיה ולמדה באקדמיה לאמנויות פנסילבניה בשנים 1881 - 1882, אצל תומאס אייקינס. היא זכתה בפרס של בית הספר. סטיבן פאריש לימד אותה להיות תחריטאית בשנת 1883. היא הפיקה מספר ליתוגרפיות ורישומים מדעיים בשנות לימודיה. בשנת 1883 היא פגשה את מי שתהפוך לחברתה לכל החיים שלה, האימפרסיוניסטית האמריקאית אלן דיי הייל. בערך בשנת 1884 היא למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז. קלמנס למדה אצל ויליאם אדולף בוגרו וטוני רוברט-פלורי. הייל הגיעה לפריז והייתה איתה. ] בשנת 1885 הציגה קלמנס בסלון בפריז וכשהנשים טיילו בצרפת, לימדה קלמנס את הייל לחרוט.
קריירה
בשנת 1883 החלה קלמנס לעבוד במקצועיות, להדפיס הדפסים ולהציג את עבודותיה. היא יצרה מראה תלת מימד בחריטת הכנסייה והטירה, מון-סן-מישל (1885). בשנת 1888 הציגה קלמנס 20 מיצירותיה בתערוכה The Work of Women Etchers of America שהתקיימה על ידי ה- Union League of New York, בראשות סילבסטר קוהלר. זו הוצגה במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, והייתה הראשונה שהתקיימה במוזיאון ליצירות אמנות של נשים. תחריטיה התבססו על טכניקות צרפתיות מודרניות, והושפעו מהדפסת וודבלוק ביפן ומיצירותיו של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר.
גבריאלה קלמנס יצרה דיוקן של אדמונדו דה אמיסיס, שהודפס בכרך נוסף של תחריטים ותצלומים לספרו "ספרד והספרדים" משנת 1888. היא איירה ספר פסוקים שכותרתו "שיר הפסחא" מאת שרלוט פנדלטון שיצא לאור בשנת 1892. קלמנס ציירה נופים של מקומות בארצות הברית, כמו קייפ אן, מסצ'וסטס ובולטימור, מרילנד ומקומות אחרים לאורך החוף המזרחי האמריקאי. היא גם ביקרה ביעדים זרים, כמו ארץ ישראל, אלג'יר וצרפת. במהלך הקריירה שלה, עבודותיה הוצגו במספר מקומות, חלקן המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, האקדמיה הלאומית לעיצוב, אגודת האומנים בפילדלפיה, המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית ומועדון התחריט של ניו יורק. תחריטי קלמנס הוצגו בתערוכות בינלאומיות לצד עבודותיהם של פרנסיס סימור האדן וג'יימס אבוט מקניל ויסלר. קלמנס הציגה את עבודותיה בבניין האישה ובבניין מדינת פנסילבניה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. היא גם הציגה בתערוכה של לואיזיאנה ב -1904, ובתערוכה בשנת 1926.
קלמנטס ציירה חמישה ציורי קיר בוושינגטון הבירה, בבלטימור בדטרויט ועוד. חלקם היו ציורים עם נושאים דתיים. חלק מהציורים צוירות על בדים ענקיים שהוצמדו לקירות.
מחנכת
היא לימדה אומנות בבית הספר בבולטימור משנת 1895 עד 1908. שם היא לימדה טכניקות חדשות, כמו תחריט צבע, היא לימדה אמנות בפילדלפיה. קלמנס לימדה יצירה, תחריט וציור לדפוס בצ'ארלסטון בדרום קרוליינה עם הייל במהלך החורפים בזמן מלחמת העולם הראשונה או ליתר דיוק, משנת 1916 עד 1920. הם סייעו בהקמת מועדון החריטה של צ'ארלסטון והשפיעו על הרנסאנס של צ'ארלסטון.
חיים אישיים
החל משנת 1880 סייעה קלמנס לאליזה ספראט טרנר ופלורנס קלי בהקמת הגילדה החדשה של פילדלפיה, שהציעה שיעורים חינוכיים ותוכניות לנשים עובדות.
הייל וקלמנס נפשו וציירו ביחד במהלך הקיץ בבית שקנו, במושבת אמנים בפולי קוב בקייפ אן, מסצ'וסטס. קלמנס והייל נסעו באירופה בחודשי החורף, בנוסף למגוריהן בצ'ארלסטון.
נטע בקל
נטע בקל (נולדה ב-1942) היא אסטרופיזיקאית וקוסמולוגית ישראלית המתמחה בחומר אפל, מבנה היקום, קוואזרים ויצירת גלקסיות. בקל היא פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון.
גבריאלה קלמנס
חיים אישיים
מרגרט לסלי בוש-בראון, הייתה אחת מתלמידותיה של קלמנס, ססיליה בו וליליאן ווסטקוט הייל, גיסתה של אלן דיי הייל היו חברותיהן.
נטע בקל
ביוגרפיה
בקל נולדה ב-1942 וגדלה בישראל. למרות שרצתה ללמוד רפואה פנתה ללימודי פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית וסיימה תואר ראשון בשנת 1963. בשנת 1965 השלימה תואר שני בפיזיקה במכון ויצמן למדע ובשנת 1970 קיבלה בקל את הדוקטורט באסטרופיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה מקצועית
מ-1970 עד 1971 הייתה בקל עמיתת מחקר בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה. במקביל לקבלת הדוקטורט שלה היא החלה לעבוד באוניברסיטת פרינסטון, שם שימשה כמרצה במשרה מלאה לאסטרופיזיקה עד 1989. בשנים 1971–1983 שימשה כעוזרת מחקר ולאחר מכן הייתה ראש ענף התמיכה הכללי למשקיפים וראש המשרד לבחירת תוכניות מדע ב"מכון המדע של טלסקופ החלל", שם בחרה לאילו תוכניות מדעיות תהיה גישה להאבל. בשנת 2000 התמנתה למנהלת המועצה למדע וטכנולוגיה של פרינסטון והחזיקה בתפקיד עד 2008.
גבריאלה קלמנס
מוות
היא נפטרה בשנת 1948 ברוקפורט, מסצ'וסטס ב־26 במרץ 1948.
נטע בקל
קריירה מקצועית
באמצעות השימוש בטלסקופ החלל האבל מיפתה בקל את המיקום והמבנה של גלקסיות שונות. אחת התרומות החשובות ביותר שלה לתחום האסטרופיזיקה היו חישוביה של מסת היקום.
בשנת 1997, נבחרה בקל לחברה באקדמיה הלאומית למדעים. היא הרצתה בארגונים רבים, כולל בסימפוזיון נובל בסטוקהולם ב-1998. בשנים 1995–1998 כיהנה בקל כסגן נשיא האגודה האמריקאית לאסטרונומיה. בנוסף הייתה חברה גם בוועדה הלאומית המייעצת לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה (2003–2007), מועצת מכון טלסקופ החלל (1993–1997), היועצת המדעית לוועדת סקר Sloan Digital Sky (1990-1995), ועדת המכון האמריקאי לפיזיקה ליחסים בינלאומיים (1990–1993), ויו"ר ועדת AAS למעמד האישה באסטרונומיה (1983). ב-2006 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המדינה של אוהיו.
חיים אישיים
בקל היא אלמנתו של ג'ון בקל, אסטרופיזיקאי ופרופסור בפרינסטון, שהלך לעולמו ב-2005. השניים שיתפו פעולה באופן קבוע ופרסמו למעלה מ-20 מאמרים משותפים. לזוג שלושה ילדים, כולם דוקטורים במדעים.
פני יהושע
"פני יהושע" הם סדרת ספרי חידושים על התלמוד בבלי שחיבר הרב יעקב יהושע פלק.
רקע לכתיבת הספרים
בהקדמה לספר כתב שהמניע לכתיבת הספר היה פיצוץ מחסן חומר נפץ בעיר, עת הבית בו ישב ולימד קרס על כל יושביו ובעיר פרצה שרפה. בשכבו תחת ההריסות הוא נדר לה' שאם יוציאו משם יעסוק כל חייו בלימוד התורה וגם ימשיך במה שהתחיל אבי סבתו, מחבר הספר "מגיני שלמה" – תירוץ קושיות בעלי התוספות על רש"י. מיד כשסיים את נדרו נפתח בפניו שביל בין העמודים שקרסו, ומאז והלאה השקיע את עיקר לימודו בדברי הלכה בסוגיות הש"ס והפוסקים.
רבי מנחם מנדל מקוצק סיפר עליו, שקודם שחיבר את הספר למד את הש"ס 36 פעמים: "רבינו זצ"ל הפליא מגדולת בעל פני יהושע, שקודם שהתחיל לחבר ספרו למד את הש"ס ל"ו פעמים".
תוכן הספרים
הספר מבאר את סוגיות הש"ס על־פי גדולי המפרשים, בעיקר התוספות ורש"י ופסקי הרמב"ם. הביאור נעשה בשיטת העיון, החקירה, הסברה והפלפול. אופיינית לחיבור זה הירידה לפרטי הפרטים של כל סוגיה. אף ששיטת הלימוד המקובלת בדורות האחרונים רחוקה למדי מדרכו, זוכה הספר לפופולריות רבה בישיבות והוא אחד מאבני היסוד במשא־ומתן התלמודי.
לדעת פרופ' ישראל מ' תא-שמע, ספרי 'פני יהושע' פתחו תקופה חדשה בפרשנות האחרונים לתלמוד, והם למעשה הפרשנות המודרנית הראשונה לתלמוד. הוא מונה מספר סיבות להגדרה זו. האחת, בספר זה ניתן משקל רב לשאלות העולות בסוגיה. הן לא הועלו רק כבסיס למתן תירוצים, אלא בעלות חשיבות רבה יותר מן התירוצים המוצעים להן. שנית, מתוך החלטה מודעת של המחבר לעסוק רק בשאלות שיש להן השפעה על המסקנות ההלכתיות העולות מן הסוגיה, ולהימנע מלכתוב כל פירוש שאינו משכנע כפירוש אמיתי. זאת בניגוד לשיטת הפלפול שרווחה בישיבות אירופה עד אז, שבה נדונו גם שאלות הנוגעות לסדר הדברים בלבד, ונאמרו גם תירוצים שהיו רחוקים מן הסברה הישרה. שני עקרונות אלה ניסח רבי יהושע פלק בעצמו בהקדמה לספרו, ויש לראות אותן גם על רקע תנועת ההשכלה היהודית שהחלה כדור לאחר מכן. מסיבות אלו, רואה תא-שמע את ספרי 'פני יהושע' כספרים שיצרו את המהפך ששם קץ לשיטת הפלפול, ובכך הניחו את היסודות לשיטת הלימוד בישיבות מכאן ואילך.
חידוש נוסף בספרי 'פני יהושע' הוא השימוש בחידושי הראשונים לתלמוד, מלבד רש"י ותוספות שבהם התמקד הלימוד עד לתקופתו. חידושי הראשונים בספרד, ובפרט חידושי הרמב"ן, הרשב"א והריטב"א, החלו להידפס בהיקף משמעותי בשנות התחברות 'פני יהושע', ולעיתים הוא מציין כי זכה לכוון בתירוצו לדברי אחד הראשונים שעתה נדפס. בהתרחקותו מן הפלפול, ויציאתו מהתמקדות ברש"י ובתוספות אל דיון בדברי הראשונים, רואה תא-שמע את ראשית הפרק החדש בלימוד התלמוד באירופה. הוא מוסיף ואומר ששיטת הלימוד הישיבתית המודרנית, שראשיתה בשיטת בריסק מיסודו של רבי חיים סולובייצ'יק, אינה אלה שכלול ופיתוח של המהלך שהתחדש בספרי 'פני יהושע'. על מסקנה זו חלק הרב משה ליכטנשטיין. לדעתו, אף על פי שספרי 'פני יהושע' בניגוד לקודמיהם אינו ממוקדים ברש"י ובתוספות, אלא שבים ודנים בדברי התלמוד ואף משתמשים לשם כך בחידושי ראשוני ספרד, אין לראות בכך את פתיחתה של שיטת הלימוד החדשה. הרב ליכטנשטיין ממקד את השיטה החדשה בהשתחררותה מדיון במשא־ומתן התלמודי שבתוככי הסוגיה אל העלאת שאלות מושגיות-קונספטואליות ועקרוניות יותר. על אף שבספרי 'פני יהושע' נעשה שימוש בחידושי ראשוני ספרד, שאלות כאלה מופיעות בו רק לעיתים ובדרך מקרה, ובעיקרו הוא עודנו ממוקד במשא ומתן שבתוככי הסוגיה. יצירת שיטה חדשה שעיקרה בשאלות הקונספטואליות, וניצול של חידושי ראשוני ספרד לצורך זה, נעשה לדעתו רק בדור הבא, בידי רבי אריה ליב הלר בספריו "קצות החושן" ו"שב שמעתתא".
הדפסות הספרים
הספר נדפס במקור בארבעה חלקים שניים מהם יצאו לאור בחיי המחבר, ושניים לאחר מותו:
המחבר כתב גם קונטרס אחרון כהוספה לספר, ובקונטרס זה הוא ניסה בעיקר לתמצת את החידושים להלכה שנתחדשו מתוך דבריו, אך הוא הוציא אותו רק על הכרך הראשון של ספרו, הוא הכרך העוסק בסדר נשים.
כיום הספרים יוצאים לאור בהוצאות רבות וביניהם אור החכמה, מכון המאור וטלמן.
אוזנן אפריקני
אוזנן אפריקני (שם מדעי: Laephotis) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים באפריקה שמדרום לסהרה. הסוג הוקם בשנת 1901 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס והוא קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוג אוזנן מפרשי מדרום-אמריקה.
תיאור
לאוזנן האפריקני גוף גוצי שעיר, ראש חרוטי וכנפיים קצרות ורחבות. החרטום שטוח ורחב ובצידי הלוע יש רפידות בשרניות נפוחות וכהות. העיניים קטנות, האף גדול ורחב והשיניים דקיקות וחדות. האוזניים גדולות ומחודדות עם צפירים עבים ומעוגלים ויכולות להתקפל בצורת סהר; האוזניים אינן מתחברות בבסיס והאפרכסות שלהן קצרות ביחס לאלו של האוזננים האמיתיים. הזנב דקיק וארוך ועטוף בכנף הזנב הרחבה. אורך הראש והגוף של מיני האוזנן האפריקני 46–65 מ״מ, אורך הזרוע 30–38 מ״מ, אורך האוזן 19–25 מ״מ ואורך הזנב 36–50 מ״מ; משקלו 5–11 גרם ומוטת כנפיו כ-30 ס״מ.
הפרווה של האוזנן האפריקני, ארוכה, רכה ומקומטת מעט על הגב. צבעה הכללי בהיר יחסית ונע בין כתמתם לאוכרה, זהוב, נחושת, חום זית או חאקי. הגחון, החזה והסנטר חיוורים יותר ונעים בין צהבהב לשנהב, קרם או לבנבן ואילו הגרון שחור. הפנים דלילות בשיער ובצבע ורוד או בורדו, והמצח, האף והלוע כהים. האוזניים חומות כהות או שחרחרות עם חלקים פנימיים ורודים. הכנפיים שחרחרות-אפורות, כנף הזנב חיוורת ושקופה למחצה והזרועות והרגליים ורודים.
תפוצה ואקולוגיה
מיני האוזנן האפריקני מצויים בדרום, מרכז ומזרח אפריקה; טווח התפוצה של הסוג כולל את נמיביה, אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוֿ, לסוטו, זמביה, זימבבואה, מלאווי, טנזניה, קניה, אוגנדה ואתיופיה, וסביר להניח שגם את סווזילנד ומוזמביק. בית הגידול משתנה בהתאם למין, וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, יער הררי עד רום 2,650 מטר, חורש ים-תיכוני, סוואנה מיוערת, טרופית או צחיחה למחצה, ביצות, בתה סבוכה ודוקרנית מנוקדת בשיטה, ומדבריות צחיחים דוגמת מדבר נמיב.
מעט מאוד ידוע על אורח החיים של המינים בסוג; האוזננים האפריקנים חיים בדרך כלל בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות. הם מבלים את שעות היום מתחת לקליפות עצים, נקיקי סלעים ועלווה צפופה ויוצאים לפעילות לקראת ערב למשך כשלוש שעות. בטמפרטורות קרירות הם עשויים להיכנס למצב נמנום כדי לחסוך באנרגיה. האוזננים אוכלי-חרקים מובהקים, וניזונים בעיקר מפרפראים, שעירי כנף וחיפושיות שאותם הם צדים באוויר בגובה 1–3 מטר מהקרקע. הם מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר נמוך של 22 קילוהרץ או בהאזנה פסיבית, ומסוגלים לבצע תמרונים חדים באוויר במרדף אחרי טרף. הרבייה מתרחשת אחת לשנה והאוזננית ממליטה גור יחיד שמגיע לבגרות עד גיל שנתיים.
מינים
בסוג זה 5 מינים:
בית המוזיקה (מוסקבה)
היכל המוזיקה הבינלאומי של מוסקבה (ברוסית:Моско́вский междунаро́дный Дом му́зыки, נקרא גם: המשכן הבינלאומי לאומנויות הבמה של מוסקבה) הוא מרכז תרבותי במוסקבה, רוסיה. הוא כולל מספר אולמות ובמת קיץ פתוחה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 היה ברור שאולם של הקונסרבטוריון של מוסקבה שנבנה במאה ה-19 צריך לעבור שיפוץ משמעותי ובמקביל מורגש הצורך בבניית מרכז חדש. הבנייה החלה בשנת 2000 ביוזמת ראש העיר יורי לוז'קוב ומוזיקאי ידוע ולדימיר ספיבקוב שאחרי סיום הבניה מונה לנשיא הבית.
תחילה תוכנן להקים בניין עם אולמות ל-1800 ו-600 מקומות. במהלך התכנון הוחלט להוסיף אולם שלישי, במת קיץ פתוחה ובקרבת המבנה להקים מבנה בעל 34 קומות בו ממוקם מלון סוויסוטל קראסני הולמי.
האולם ראשי תוכנן ל-1699 מקומות ונקרא "אולם סבטלנוב". בכניסה לאולם ממקומות פסלים של יבגני סבטלנוב ודמיטרי שוסטקוביץ'. באולם הותקן עוגב מתוצרת גרמניה.
האולם השני "אולם הקמרי" ממקום מתחת לאולם הראשי וכולל 556 מקומות. הוא ניועד בעיקר להופעות מוזיקה קמרית וערבי ספרות.
האולם השלישי כולל 400–524 מקומות בהתאם לסידור הבמה. הוא מיועד להופעות שונות.
על גג הבניין הותקן פסל של מפתח מוזיקלי בגובה של 9.5 מ' ששוקל כ-6 טון.
שפמנון שטוח-ראש
שפמנון שטוח-ראש (שם מדעי: Pylodictis olivaris) הוא מין של דג גדול ממשפחת האיכטלוריים שבסדרת השפמנונאים המצוי בנהרות באמריקה הצפונית מהימות הגדולות עד ליובלים במקסיקו. הפך למין פולש מזיק מאוד, בידי האדם. דג זה הוא היחיד בסוג Pylodictis.
שפמנון זה מגיע לאורך מרבי של 155 ס"מ ולמשקל מרבי של 56 ק"ג, מה שהופך אותו לשפמנון השני בגודלו באמריקה הצפונית לאחר קרובו השפמנון הכחול. הוא מסוגל לחיות מעל 24 שנים בטבע. לרוב מגיע הדג לאורך 64–117 ס"מ, והוא מתבגר אצל זכרים באורך 16 ס"מ ואצל נקבות באורך 18 ס"מ. הדג הגדול ביותר נתפס בנהר בקנזס במשקל 56 ק"ג. תיעוד אחר (שנעשה על פי "שיטות מדידה" אחרות) בנהר ארקנסו נעשה לדג באורך 175 ס"מ ומשקל של 63.45 ק"ג, מה שהופך אותו לגדול שבשפמנוני ארצות הברית.
השפננון הוא טורף רעבתן בעל לסת גדולה שסביבה בינים דמויי-שפם שמהם קיבל את שמו. השפמנון בעל עור רירי בצבע ירוק עד חום כהה שלרוב מתאים לצבע הנהרות הרדודים בהם הוא חי. הוא מצוי מצפון קנדה לאורך הרי האפלצ'ים, לאורך ארצות הברית המזרחית ודרומה עד למפרץ מקסיקו. הוא מצוי בעיקר לאורך תחומי נהרות גדולים כגון המיסיסיפי, המיזורי ואוהיו. הוא נעשה נדיר יותר בקרבת הים; הוא ימות אם יספוג מי ים, אך נראה שכמות מועטה יחסית לא מזיקה לו.
העיקר זה המוזיקה
לחני האלבום, העיבודים וניהולו המוזיקלי כולו של יוני רכטר שגם שר בחלק גדול מן השירים במופע.
יחסי הודו–קפריסין
היסטוריה
הודו תמכה בקפריסין במהלך מאבקה לעצמאות מהשלטון הקולוניאלי הבריטי. היחסים הדיפלומטיים בין קפריסין והודו כוננו ב-10 בפברואר 1962, שנתיים לאחר שהראשונה קיבלה עצמאות.
צבא הודו השתתף בפעולות שמירת השלום של האו"ם בקפריסין בהזדמנויות רבות. שלושה גנרלים הודים שימשו כמפקדי כוח שמירת השלום של האו"ם בקפריסין (UNFICYP), מאז הקמתו בשנת 1964. דרך בלרנקה נקראת על שם מייג'ור גנרל קודנדרה סובאיה תימאיה שנפטר בשנת 1965, בעת שכיהן כמפקד כוח UNFICYP. בשנת 1966 הוציאה ממשלת קפריסין בול להנצחת תימאיה.
הודו תמכה ביוונים בקפריסין במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, כחלק מהכרה בינלאומית בממשלת ניקוסיה כנציגה המשפטית היחידה של האומה כולה. הודו תמכה והצביעה בעקביות לפתרון שלום של הסכסוך בקפריסין באו"ם. קפריסין תומכת בהסכם הגרעין האזרחי בין הודו לארצות הברית, ותומכת גם בהודו במסגרת קבוצת הספקים הגרעיניים (NSG) והסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA).