cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אונייוב
בשואה
בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיירה, בה שהו באותה עת כ- 130 משפחות יהודיות, והחלו בהטלת גזרות על הקהילה, ובלקיחת יהודים לעבודות כפייה בסלילת כבישים, במהלכן הוכו באכזריות. כמו כן, חנויות היהודים נשדדו, ומשפחות רבות פונו מבתיהן.
בדצמבר 1939 נצטוו היהודים בעיירה לשאת טלאי צהוב, והוקם בה יודנרט. בשנת 1940 רוכזו 491 יהודי העיירה במתחם בן ארבעה בניינים, אשר הפך לגטו סגור ביוני 1941, שתושביו סבלו מצפיפות, רעב ומחלות. באותה תקופה שולחו צעירים יהודים מהעיירה למחנות עבודה באזור פוזנן.
ביום 20 באוקטובר 1941 גורשו כל תושבי הגטו לאזור קובאלה פאנסקיה, ושוכנו בכפר דז'ייז'בוטקי (Dzierzbotki), שם הועמדו לרשותם שישה בתים, כך שרוב יהודי העיירה נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. משם גורשו חלק מיהודי העיירה למחנה ההשמדה חלמנו בסוף שנת 1941. יתר יהודי העיירה שולחו לחלמנו באקציה שהתבצעה ביום 20 ביולי 1942, אשר במהלכה הוכרח אחד מיהודי העיירה בשם לנצ'יצקי לחפור לעצמו קבר, בו נקבר יחד עם בנו.
ג'רג' לאנג
ג'רג' לאנג (בהונגרית: Láng György; בודפשט, 4 באפריל 1908 – בודפשט 3 באפריל 1976) היה סופר, מלחין, מבקר מוזיקה, מנצח וגרפיקאי יהודי-הונגרי מוכשר ביותר שהתקפות פוליטיות עליו (בתקופה הקומוניסטית) פגעו באפשרויותיו להצליח על פי כישרונו הרב..
קורות חייו
ג'רג' לאנג נולד במשפחה יהודית כבנם של שאלאמון (שלמה) לאנג (1877–1948) פקיד ברכבות הונגריה (מ.א.ב), ושל רוזליה גרינפלד (1878–1957). הוא סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם תואר בקומפוזיציה ובניצוח. הוא היה תלמידו של זולטאו קודאי. במקביל, סיים את לימודיו גם באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. הוא הלחין יצירות סימפוניות, קאמריות ומקהלה. בשנות ה-30, ביקורות המוזיקה שלו הופיעו ברציפות וכל הזמן בשורה גדולה של עיתונים וכתבי עת:
ב-1940 יצאה לאור יצירתו הידועה ביותר, הספר "המנצח של כנסיית תומאס" (A Tamás-templom karnagya), המציג את חייו של באך. מלחמת העולם השנייה חתכה את הקריירה שלו כיהודי לשני חלקים נוספים. תחילה נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), אחר כך נשלח למחנה הריכוז גונסקירכן התת-מחנה של מאוטהאוזן. הוא ניסה לערוך עיתון במחנה, שאכן יצא לאור כעיתון המגורשים היחיד, תחת השם "Alpenjäger Lager", כלומר "מחנה הצייד האלפיני". הוא שוחרר על ידי הכוחות האמריקאים ב-5 במאי 1945, בדיוק כמו הסופר גזה הגדוש, שעמו היו לו קשרי ידידות. לאחר השחרור שהה בגרמניה במשך שנתיים וחיפש נאצים כחבר ביחידה של בעלות הברית. בשנות החמישים הוא נתן הרצאות בנושאי מוזיקה ואמנויות וארגן מקהלות, אך כדי לפרנס את משפחתו הוא ניגן בלילות בפסנתר בבתי מרזח, כי בשל ההתקפות הפוליטיות עליו היה לו קשה להצליח. בשנות ה-60 היה מורה בסטודיו ללימודי המשך של איגודי האמנים.
בנוסף ליצירותיו הקאמריות, יצירתו המשמעותית ביותר נחשבת הקונצ'רטו לכינור "הקונצ'רטו היהודי" (Concerto Ebraico), המבוסס על מוטיבים יהודיים. כן הועלו לבמה שלוש ממחזותיו. שמו נודע בעיקר בשל ספריו המצליחים על מוזיקה. הרומן האחרון שלו, "חנה'לה", פורסם לאחר מותו. הוא כתב "מונוגרפיה קטנה" על בארטוק, ואייר את ספרו חנה'לה בגרפיקה משלו, כך אנו מקבלים מושג גם על הכישרון האמנותי שלו.
לאחר זמן רב, כמעט במקרה, התגלה חלק נוסף ממורשתו של ג'רג' לאנג כמלחין וכמבצע. את היצירות שנמצאו הקדיש המלחין, הסופר והגרפיקאי לילדיו. הודות לטכנולוגיית הסאונד הדיגיטלית המודרנית, הקלטות החובבים המקוריות הפכו לאיכות שניתן ליהנות ממנה גם באוזניים הרגישות של היום. בקונצרט של הקהילה היהודית בבודפשט (לאחר מותו) בוצעו לא מעט מיצירותיו שמעולם לא בוצעו. חלק מהיצירות מנוגגנות או מושרות על ידי המחבר עצמו.
אשתו הייתה איזבלה ויינשטיין. בניו טמאש ופטר. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אלכסנדר, נסיך אורנז'
אלכסנדר, נסיך אורנז' (בהולנדית: Alexander van Oranje-Nassau; 25 באוגוסט 1851 – 21 ביוני 1884) היה יורשו של אביו וילם השלישי, מלך הולנד מ-11 ביוני 1879 ועד מותו.
במשך תקופה של 116 שנים, מלידתו של אלכסנדר (1851) ועד לידתו של המלך הנוכחי וילם-אלכסנדר (1967), לא נולדו יורשים זכרים בבית המלוכה ההולנדי.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד ב-25 באוגוסט 1851 בהאג, לווילם השלישי, מלך הולנד ולסופיה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ויקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בניגוד לאחיו וילם, נסיך אורנז', הוא היה ממושמע, אינטלקטואל וקרא היטב. אמו, המלכה סופי נפטרה בשנת 1877, ולאחר מותו של הנסיך וילם שנתיים לאחר מכן ב-11 ביוני 1879, הוא הפך ליורש לכס המלוכה ההולנדי וקיבל את התואר נסיך אורנז'.
אלכסנדר החזיק בתואר יורש העצר עד מותו, בגיל 32, ב-21 ביוני 1884 בהאג מטיפוס הבהרות.
אף על פי שמעולם לא התחתן, הוא היה מועמד לשאת את תירה, נסיכת דנמרק, ומריה אנה, נסיכת פורטוגל. הוא נקבר בקמרון הקבורה המלכותי החדש בכנסייה החדשה בדלפט ב-17 ביולי 1884. לאחר מותו, הפכה אחותו למחצה, וילהלמינה, ליורשת כס המלוכה ההולנדי. מותו של אלכסנדר, גרמה כי לאחר מותו של וילם השלישי עברה הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לידי אדולף, דוכס נסאו, כפי שנקבע בהסכם הבית, משום שבת לא יכלה לרשת את התואר זה.
הנסיך אלכסנדר היה גרנד-מאסטר של מסדר גרנד אוריינט של הולנד.
נדב איל
נדב אשר אֱיָל (נולד ב-6 במרץ 1979) הוא עיתונאי, פרשן חדשות וסופר ישראלי, חתן פרס סוקולוב לעיתונות ובעל טור בכיר בקבוצת ידיעות אחרונות; בין מרץ 2010 לנובמבר 2020 היה עורך חדשות החוץ ב"חדשות 13".
ביוגרפיה
בשנת 1997 התגייס איל לגלי צה"ל ושירת ככתב ב ובהמשך ככתב לענייני מפלגות ועורך יומני בוקר.
סיים לימודי משפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
איל הצטרף לערוץ 10 עם הקמתו ב-2002, ושימש ככתב מדיני ופוליטי בחדשות 10 אשר סיפקה את החדשות לערוץ החדש. כאשר מונה, ציין העיתון "הארץ" כי איל הוא "הכתב המדיני הצעיר ביותר שהטלוויזיה הישראלית ידעה".
בשנת 2003 הצטרף ל"מעריב" ושימש כתב פוליטי, ובשנת 2005 התמנה לפרשן הפוליטי של העיתון. סיקר את מערכות הבחירות הכלליות ב-1999, 2001, 2003 ו-2006 בשלושת כלי התקשורת בהם עבד. הגיש בגלי צה"ל עם ליעד מודריק את "תוכניות לשבת" כשנתיים (2005–2007). איל שימש כאחד משני המנחים של קורס העיתונות של גלי צה"ל המועבר כל שנה למתגייסים החדשים (במשותף עם עו"ד יוסי עבאדי וחיליק שריר), אותם החליפו מתן חודורוב וישי הולנדר.
בשנת 2007 עבר איל ללונדון לצורך לימודים ולאחר שקיבל מלגה ממשרד החוץ הבריטי. בתקופה זאת, סיים את לימודיו לתואר שני בפוליטיקה גלובלית מבית הספר לכלכלה של לונדון.
במרץ 2010 מונה לעורך חדשות החוץ של ערוץ 10 במקומו של ניצן הורוביץ. בתפקיד זה עמד איל בראש דסק החוץ של חדשות 10, כשלצידו היו כתב חדשות החוץ יונתן רגב וכתבי חדשות 10 ברחבי העולם אילן גורן בברלין, אריאל מרגלית בשאנגחאי, יעל ויסנר-לוי בלונדון, גיל תמרי בוושינגטון, ונועה קולפ בניו יורק.
בפברואר 2011, כחצי שנה לפני תחילת מחאת האוהלים, החל לפרסם סדרה של מאמרים רחבי היקף ב"מעריב" שעסקו במעמד הביניים, המערכת הפוליטית בישראל והריכוזיות במשק הישראלי ("מאמרי המובארקים"). המאמרים העריכו כי מעמד הביניים הישראלי לא יוכל לעמוד במעמסה המוטלת עליו וצפויה תגובת-נגד משמעותית. המאמרים זכו לתהודה ופורסמו בעמוד הראשון של העיתון "מעריב".
איל פוטר מ"מעריב" באוגוסט 2012. נטען כי השתלטותו של נוחי דנקנר על העיתון הובילה להצרת צעדיו בכתיבה בתחום החברתי, וכי העורך הראשי ניר חפץ הוביל להפסקת העסקתו על רקע האג'נדה שהציג. פחות משנה לאחר מכן, נרכש "מעריב" על ידי שלמה בן צבי ואיל שב לכתוב בעיתון במוסף השבת ובעמודי החדשות.
ממאי 2014 כותב איל מדור פרשנות חודשי במגזין "ליברל".
מאוגוסט 2016 מפרסם איל מאמרים בעמודי הדעות של "ידיעות אחרונות". באותה שנה שידר את סדרת כתבות ההרחבה "טראמפלנד" שסיקרה קווי שבר בחברה האמריקנית ובחנה את האפשרות לניצחון אפשרי של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
ב-2017 זכה בפרס סוקולוב לעיתונות "על הישגים בולטים בתחום כתבות העומק בתקשורת האלקטרונית. על סדרת כתבות בולטות בשנתיים האחרונות בנושאים הקשורים בהשפעות הגלובליזציה, וביניהן סדרת הכתבות אודות גל הפליטים באירופה במסגרתן גם ליווה משפחות סוריות לאורך מסען. במסגרת כתבות אלה חידש איל את אופן סיקור חדשות החוץ בכך שיצא מהאולפן לשטח".
ספרו "המרד נגד הגלובליזציה" יצא לאור בישראל בשנת 2018 ותורגם ל־12 שפות נוספות.
בזמן מגפת הקורונה בלט איל בתשומת הלב שהקדיש למגפה מתחילתה ובהיקף ובשיטתיות של המידע על הפעילות הממשלתית והמחקרית בנושא שפרסם בטוויטר ובמסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 13.
בנובמבר 2020 הודיע שיעזוב את תפקידו כעורך חדשות החוץ בחדשות 13 ויחל לשמש כפרשן ובעל טור בכיר בקבוצת "ידיעות אחרונות", כשבמקביל ימשיך לשמש כפרשן בחדשות 13. בפברואר 2023 בחר לסיים את עבודתו כפרשן בחדשות 13.
משנת 2020 מכהן איל כיושב ראש בהתנדבות של "התנועה לחופש המידע".
בדצמבר 2022 חשף איל כי מפלגת נעם הכינה "רשימות שחורות" של ארגונים ואנשי ציבור הפועלים או מחזיקים עמדות הנוגדות, לדעת המפלגה, את עמדותיה: רשימת נשים הקשורות לקידום השירות המשותף בצה"ל; חברי הקהילה הגאה בתחום התקשורת; ארגונים שהוגדרו כ"שמאל קיצוני" הפועלים במערכת החינוך; ועובדי משרד המשפטים ומערכת המשפט שעברו השתלמויות בגופים שמזוהים עם השמאל, לטענת המפלגה. חשיפת הרשימות עוררה סערה ציבורית ופוליטית והייתה בין המניעים להצתת המחאה נגד הממשלה ימים ספורים לאחר הפרסום.
במאי 2023 פורסם כי איל עתיד להגיש תוכנית אקטואליה שבועית לצד העיתונאי אוהד חמו.
חיים אישיים
נולד באנגליה וגדל בפרדס חנה. אביו רפי שסטל (איל) השתתף כקצין צנחנים במבצע "אביב נעורים" ועוטר על פועלו בעיטור המופת. בצעירותו היה נדב איל מדריך בשבט הצופים "אלון".
איל נשוי לעיתונאית ומגישת החדשות תמר איש-שלום. לזוג שתי בנות ובן והם מתגוררים בגני תקווה. בן דודו הוא במאי הקולנוע אסף פולונסקי.
ספרו
המרד נגד הגלובליזציה, הוצאת ידיעות ספרים, 382 עמודים, 2018
גיורטלק
גיורטלק (בהונגרית: Győrtelek) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בגיורטלק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 376 ובשנת 2020 רק 335 תושבים.
יהודי גיורטלק
בגיורטלק חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובסמוך לו יש בית קברות יהודי ששימש גם את גבריין. ישנו תיעוד של יהודים תושבי הכפר שנרצחו בשואה.
אביחי כהנא
אביחי כהנא (נולד ב-31 ביולי 1985) הוא עורך דין ישראלי המשמש מנכ"ל משרד העלייה והקליטה.
ביוגרפיה
נולד בחיפה לשושנה ודוד. למד בישיבת ההסדר במעלה אדומים ולאחר מכן שימש בה בתפקיד חינוכי במשך מספר שנים. שירת בצה"ל כמפקד בחטיבת כפיר. בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2012 עבד בעיריית ירושלים.
כהנא התמחה בפרקליטות המדינה ועבד ביחידת אכיפה אזרחית בה החל משנת 2013. לאחר מכן שימש כפרקליט במחוז דרום (אזרחי). בין השאר, שימש כמנהל פרויקטים ויועץ בכיר למשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים אורית קוטב. החל מפברואר 2020 עבד במשרד המשפטים ושימש כמנהל תחום מדיניות רגולציה, והחל מאוגוסט 2021 כראש המטה של מנכ"ל המשרד ערן דוידי. במסגרת תפקידיו במשרד המשפטים הוביל רפורמות נרחבות בשירות הציבורי.
מנכ"ל משרד העלייה והקליטה
בתחילת פברואר 2023 הודיע אופיר סופר, שר העלייה והקליטה, כי החליט למנות את כהנא למנכ"ל משרדו. המינוי אושר בישיבת הממשלה ה-37 ב-5 בפברואר.
רבגפיים
סיסטמטיקה
Daday(1889) הציע את השם Paradoxosomatidae למשפחה תחת הסדרה Polydesmida. Attems (1914) הקים את המשפחה Strongylosomidae ומאוחר יותר (1936) צירף לתוכה סוגים ומינים רבים עם מפתח זיהוי מקיף. Jeekel (1968) לאחר מחקר מעמיק קבע שהמשפחות Strongylosomidae ו-Strongylosomatidae הן שמות נרדפים לאותה משפחה, הוא אפיין מחדש את המאפיינים הטקסונומים של המשפחה ופרסם מאפייני זיהוי לכל רמות הטקסונומיות.
אביחי כהנא
חיים אישיים
נשוי לצופיה, אב לארבעה ומתגורר במודיעין.
פיקוד החלל של ארצות הברית
פיקוד החלל של ארצות הברית (באנגלית: United States Space Command, בקיצור: USSPACECOM) הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של משרד ההגנה האמריקני והכוחות המזוינים של ארצות הברית. הפיקוד מרכז את פעילות לוחמת החלל של ארצות הברית.
היסטוריה
הפיקוד הוקם לראשונה ב-1985 מתוך מטרה לרכז את פעילויות הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בתחום החלל. לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 הוחלט על שינוי במערך הפיקודים הקרביים המאוחדים, ובעקבות הקמתו של פיקוד צפון של ארצות הברית ב-2002 והרחבת תחומי אחריותו של פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה, מוזג פיקוד החלל תחת הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
ביוני 2018 הורה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למחלקת ההגנה של ארצות הברית להתחיל לתכנן כוח לוחמת חלל. בפברואר 2019 חתם טראמפ על הוראה להקמת "חיל חלל". הקמת חיל החלל כזרוע נוספת של הכוחות המזוינים ממתינה לאישור הקונגרס.
בדצמבר 2018 הנחה טראמפ את מחלקת ההגנה להקים את פיקוד החלל כפיקוד קרבי מאוחד גאוגרפי ובאוגוסט 2019 הוקם הפיקוד.
למפקדו הראשון של הפיקוד במתכונתו החדשה מונה גנרל ג'ון ריימונד, במקביל לתפקידו כמפקד פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית.
מפקדת הפיקוד נקבעה באופן זמני להתמקם בבסיס חיל האוויר פיטרסון שבקולורדו, עם פונקציות וכוח אדם נוסף בבסיס חיל האוויר שריבר בקולורדו, בבסיס חיל האוויר אופוט בנברסקה ובבסיס חיל האוויר ונדנברג שבקליפורניה. עם הקמת הפיקוד הוחלט על שתי יחידות שיפעלו תחתיה: המפקדה המשולבת לכוח החלל (CFSCC), והכוח המשותף להגנת החלל (JTF-SD).
מטרות
מטרות הפיקוד להרתיע מפני תוקפנות ועימותים, להגן על חופש הפעולה של ארצות הברית ובעלות הברית, לספק כוח לחימה בחלל עבור הכוח המשותף/המשולב ולפתח לוחמים לקידום האינטרסים של ארצות הברית ובעלות בריתה, דרך ומתוך תחום החלל.
הפיקוד נקבע כפיקוד גאוגרפי שאחריותו הוגדרה כאזור סביב כדור הארץ בגובה של לפחות 100 קילומטרים מעל פני הים (מעל קו קרמן).
הולך בטל
הולך בטל (מוכר גם במילותיו הראשונות עצמאי בשטח) הוא שיר של להקת תמוז שיצא לאור באלבומם היחיד סוף עונת התפוזים ב-23 בפברואר 1976. את השיר כתב מאיר אריאל, הלחין אריאל זילבר ועיבד לואי להב.
תוכן השיר
בבית הראשון מסופר על אדם עצמאי הולך בטל, הוא מתואר כשהוא הולך מבולגן ברחוב חשוך:
מילות השיר הן סוריאליסטיות במובהק ואינטרוספקטיביות - מה שאפיין את כתיבתו של מאיר אריאל בלא מעט משיריו.
הצלחת השיר
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ב' ב-3 ביוני 1975, במצעד הוא זכה להצלחה גדולה וצעד 13 שבועות, עד 9 בספטמבר 1975. בשיאו הגיע השיר למקום השני במצעד הפזמונים השבועיים (5 באוגוסט 1975).
ביצועים מאוחרים לשיר
מאיר אריאל, שכתב את השיר, הקליט אותו פעמיים עם לחן משלו ב-1974 וב-1978. גם הגרסה שלו זכתה להצלחה עוד לפני שיצאה גרסת תמוז לשיר. הוא צעד שלושה שבועות במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ב' מ-28 באוקטובר ועד 18 בנובמבר 1974, בשיאו הגיע גרסתו של אריאל למקום ה-15 במצעד.
ביוני 2012, לקראת "פסטיבל עצמאי בשטח" שהוקדש למאיר אריאל, ביצעו אסף אבידן, מרסדס בנד, רוקפור, תמר אייזנמן ורוני פיטרסון גרסת כיסוי לשיר. השיר הועלה ליוטיוב חודש לפני כן ב-29 במאי 2012.
אנה פריס
אנה קיי פריס (באנגלית: Anna Kay Faris; נולדה ב-29 בנובמבר 1976) היא שחקנית קולנוע ומדבבת אמריקאית. מוכרת בעיקר מתפקידיה הראשיים כסינדי קמפבל בסרטי "מת לצעוק" וקריסטי פלנקט בקומדיית המצבים "ממי".
ביוגרפיה
פריס נולדה בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית לקארן וג'ק פריס, אביה הוא סוציולוג שעבד באוניברסיטת וושינגטון. אמה היא מורה לחינוך מיוחד. כשהייתה בת 6, עברה משפחתה לאדמונדס שבוושינגטון. אחיה הבוגר, רוברט, סוציולוג אף הוא ועובד כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה.
הוריה עודדו אותה לשחק כשהייתה צעירה והופעתה הראשונה הייתה בגיל 9, בתיאטרון סיאטל, רפרטואר. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת וושינגטון, אותם סיימה בשנת 1999.
קריירה
פריס החלה לשחק ב-1991, בסרט הטלוויזיה "הונאה: סוד של אם", לצדה של קתרין הלמונד. תפקידה המשמעותי הראשון של פריס, היה בשנת 1999, כשהשתתפה בסרט האימה "סמטת נאהבים".
בשנת 2000 קיבלה את פרסומה המרבי כאשר גילמה את סינדי קפמבל בסרט האימה הפרודי - "מת לצעוק". בשנת 2001 שבה לגלם את סינדי בסרט ההמשך "מת לצעוק 2". בשנת 2003 השתתפה בסרט העצמאי זוכה פרס האוסקר "אבודים בטוקיו" של הבמאית סופיה קופולה בתפקיד משנה קטן, ושבה לשחק בסרט "מת לצעוק 3". בשנת 2004 השתתפה ב-5 פרקים בעונה העשירית של הסדרה "חברים", בדמותה של אריקה. בשנת 2005 שיחקה בסרט הקומדיה "רק ידידים" לצד ראיין ריינולדס. בשנת 2006 שיחקה בסרט הקומדיה "הסופר אקסית שלי" לצד אומה תורמן ולוק וילסון, ובסרט הרביעי "מת לצעוק 4" בדמותה של סינדי קפמבל. בשנת 2007, היא התארחה בתפקיד עצמה בסדרת הטלוויזיה "הפמליה". בשנת 2008 כיכבה בסרט הקומי "בית השפנפנות" המספר על שחקנית פלייבוי. בשנת 2011, הופיעה בסרטים "מה המספר שלך? ו"קח אותי הביתה הלילה", שם פגשה את בעלה לימים כריס פראט. בשנת 2012 גילמה את זואי בסרט "הדיקטטור", לצד סשה ברון כהן.
החל משנת 2013, היא מככבת בתפקיד הראשי בסדרת הסיטקום "ממי" ברשת CBS, בספטמבר 2020 נודע כי לא תמשיך לעונה השמינית של הסיטקום. ב-2014, היא השתתפה בתפקיד עצמה בסרט "רחוב ג'אמפ 22". ב-2017, היא דיבבה את דמותה של פריצה בסרט ההנפשה "אמוג'י: הסרט". בשנת 2018 שיחקה בסרט "נשוי בהפתעה", קומדיה רומנטית לצדו של השחקן המקסיקני יוג'יניו דרבז.
חיים אישיים
בין 2004–2007 הייתה נשואה לשחקן בן איינדרה. ב-2007, הכירה את השחקן כריס פראט בצילומי הסרט "קחי אותי הביתה". הם נישאו ב-2009. ב-25 באוגוסט 2012, נולד בנם. באוגוסט 2017, הם נפרדו. באותה שנה היא החלה לצאת עם צלם הקולנוע מייקל ברט. בפברואר 2020 הם התארסו וביולי 2021 נישאו.
הולנד באירוויזיון 2022
הולנד השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "De diepte" של S10. רשות השידור ההולנדית AVROTROS בחרה באופן פנימי את נציגתה לתחרות. ההכרזה על S10 כנציגת המדינה לתחרות נחשפה ב-7 בדצמבר 2021, בעוד שהשיר יצא לאור ב-3 במרץ 2022.
הולנד הוגרלה להתחרות בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022, שהתקיים ב-10 במאי 2022. היא שובצה כהופעה השמינית, והוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לגמר הגדול, שהתקיים ארבעה ימים אחר כך. לאחר התחרות התברר כי הולנד דורגה במקום השני בין שבעה עשרה המדינות שהשתתפו בגמר עם 221 נקודות. בגמר שובצה במקום ה-11 עם 171 נקודות.
רקע
לפני 2022 השתתפה הולנד בתחרות הזמר של האירוויזיון שישים ואחת פעמים, מאז שרשמה את הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1956. היא זכתה בתחרות חמש פעמים: ב-1957 עם "Net als toen" של קורי ברוקן; ב-1959 עם "Een beetje" של טדי סחולטן; ב-1969 עם "De troubadour" של לני קור, יחד עם צרפת, הממלכה המאוחדת וספרד; ב-1975 עם "Ding-a-dong" של להקת טיץ'-אין וב-2019 עם "Arcade" שלדאנקן לורנס. לאחר החלת שלב חצי הגמר באירוויזיון 2004 הופיעה הולנד בשמונה גמרי תחרות שונים. הולנד הגיעה למקום האחרון חמש פעמים, כשהאחרונה נרשמה באירוויזיון 2011. הולנד קיבלה 0 נקודות פעמיים, ב-1962 וב-1963.
רשות השידור ההולנדית AVROTROS אחראית על תהליך בחירת האמן והשיר הלאומי לאירוויזיון. מספר דרכים לבחירת הנציג בוצעו במרוצת השנים, כמו Nationaal Songfestival. מאז שנת 2013 בחרה רשות השידור את השיר ואת המבצע באופן פנימי על ידה. לשנת 2022 בחרה להמשיך עם שיטה זו.
לפני האירוויזיון
ב-7 בדצמבר הודיעה AVROTROS כי הראפרית S10 נבחרה לייצג את הולנד באירוויזיון 2022. הוועדה שבחרה אותה הורכבה ממנכ"ל רשות השידור, אריק ואן סטאד, מנחה הטלוויזיה והסופר קורנלד מאס, הזמר ומנחה הטלוויזה יאן סמיט, הדי ג'ייים קואן סווייננברג וסנדר לנטינגה וחברת המשלחת ההולנדית לאירוויזיון ג'ויס הודלמנס. מתוך 400 מועמדויות עברו לשלב הבא רק ארבע, אחת מהן היא דני ואן ולטהובן, שזכתה ב-The Voice of Holland. ביחס לבחירתה כנציגת הולנד הצהירה S10:.
ב-3 במרץ 2022 יצא לאור שירה לתחרות, "De diepte", שהושמע בבכורה באירוע שהתקיים בתיאטרון טושינסקי באמסטרדם. היא הושמע גם בתוכנית הרדיו של בהנחיית בארט ארנס. הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של קאס מאדלר, פורסם באותו היום בערוץ היוטיוב הרשמי של האירוויזיון. הוא נכתב על ידי S10 וארנו קרבמן.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי הולנד תופיע בחלק השני של חצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. הולנד הופיעה כמדינה השמינית, לאחר בולגריה ולפני מולדובה. ב-12 במאי 2022 ביצעה S10 את "De diepte" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. הולנד הופיעה כמדינה ה-11, לפני אוקראינה ואחרי ספרד. היא הגיעה למקום ה-11 עם 171 נקודות (231 מהשופטים ו-228 מהקהל).
ארדא ויראז נאמאג
ארדא ויראז נאמאג ("ספר ויראז הצדיק"; בפהלווי: Ardā Wīrāz-nāmag; בפרסית: اَردا ویراز نامه) הוא חיבור זורואסטרי בפרסית אמצעית שכתיבתו נתקבעה במאה ה-9 או ה-10, בו מתואר מסעו הרוחני של ויראז הצדיק בעולמות שמימיים, בגן עדן ובגיהנום.
רקע
ויראז נבחר לצאת למסע רוחני חוץ-גופי זה בזכות צדיקותו הרבה וכיוון שהיה מקובל על העדה כולה. מטרת מסעו הייתה לאמת את האמונה הזורואסטרית בעולם הנסתר וכדי לבדוק את מידת יעילותם של הטקסים הזורואסטריים. הרקע לצורך באימות ובחיזוק מערכת האמונות הזורואסטריות נבע מהיחלשות הדת הזורואסטרית נוכח אויבים מבחוץ, האחרון והקשה שבהם היה חדירת האסלאם לאיראן. שבע נשותיו של ויראז (שהיו גם אחיותיו, בהתאם למנהג נישואי קרובים (xwēdōdah) בדת הזורואסטרית) התנגדו להשתתפותו במסע, אך לבסוף התרצו וויראז יצא למסע. המסע נמשך שבעה ימים במהלכם נדמה ויראז כמחוסר הכרה ונשותיו ואנשים נוספים שמרו על גופו. בתום שבעת הימים חזר ויראז להכר וסיפר לבני הקהילה את שראה במסעו.
תיאור המסע
בתחילת המסע ויראז פוגש באישה נאה המובילה אותו מעבר לגשר צ'ינוואט; אישה זו היא למעשה ה"דאינה" שלו, כלומר, החלק הרוחני של נשמתו. אז הוא פוגש בישויות סרוש ואדאר המלווים אותו לאורך המסע. בגן עדן ויראז פוגש באהורא מזדא המראה לו את מנעמי חיי הצדיקים בגן עדן. אז ויראז ומלוויו יורדים לגיהנום וחוזים במגוון העונשים הצפויים לחוטאים בהתאם לסוג החטא וחומרתו. בכניסה לגיהנום מקבלת את פניהם אישה זקנה ומכוערת שהיא התגשמות המעשים הרעים של כל אדם.
בתרבות המודרנית
בשנת 2015 עלה הסיפור המומחז "דו"ח ארדא ויראף" (گزارش ارداویراف) מאת בהראם בייזאי (بهرام بیضایی) בסטנפורד.
האי סטיוארט
האי סטיוארט (באנגלית: Stewart Island, במאורית: ראקיאורה Rakiura) הוא האי השלישי בגודלו בניו זילנד. שטחו הוא 1,746 קמ"ר. הוא נמצא כ-30 ק"מ מדרום לאי הדרומי, ומופרד ממנו על ידי מיצר פובו (Foveaux Strait).
גאוגרפיה
באי מתגוררים כ-400 תושבי קבע והיישוב היחיד בו הוא העיירה. רוב האי מכוסה בצמחייה עבותה וחלקו הצפוני בוצי ברובו. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר אנגלם (Mount Anglem) המתנשא לגובה של 979 מטר. רוב שטח האי שייך לפארק הלאומי ראקיאורה.
במפות מסוימות מהמאה ה-18 ומראשית המאה ה-19 נקרא האי סטיוארט בשם האי הדרומי (האי הדרומי נקרא במפות אלו "האי האמצעי") בהמשך שונו השמות ושני האיים הגדולים של ניו זילנד נקראו האי הדרומי והאי הצפוני בהתאמה, ובעקבות כך האי סטיוארט נקרא על שם האירופי הראשון שמיפה אותו כאי באופן ודאי - ויליאם סטיוארט (William Stewart), שמיפה את חופיו כחלק ממשלחת לציד כלבי ים בשנת 1809. משמעות שמו המאורי של האי היא "שמיים זוהרים", וככל הנראה הוא מתייחס לתופעת הזוהר הדרומי שניתן לראות מן האי. המיתולוגיה המאורית מתייחסת לאי גם בשם Te Punga o Te Waka a Maui (עוגן הקאנו של מאוי); על פי המיתולוגיה יצא האל מאוי לשיט בקאנו שלו (האי הדרומי), וכשהגיע למקום המרוחק מכל יבשה הטיל את העוגן (האי סטיוארט) ודג דג גדול (האי הצפוני).
טרזן (סרט, 1999)
טרזן (באנגלית: Tarzan) הוא סרט האנימציה ה-37 במספר של חברת וולט דיסני, המבוסס על עלילת הספר "טרזן מלך הקופים" מאת אדגר רייס בורוז.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביוני 1999 והפך לשובר קופות, עם הכנסות של יותר מ-400 מיליון דולר. מבקרי קולנוע רבים שיבחו את הסרט. הסרט אף זכה בפרס גלובוס הזהב, ופרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, "You'll Be in My Heart", שביצע וכתב פיל קולינס (בגרסה העברית ביצע מומי לוי).
סרט זה הוא הראשון בסדרת סרטי טרזן של דיסני. בשנת 2002, יצא סרט המשך בשם "טרזן וג'יין", הממשיך את עלילות טרזן וג'יין כשנה לאחר מאורעות הסרט הראשון. בשנת 2005 יצא סרט נוסף בסדרה, בשם "טרזן 2", המהווה פריקוול לסרט הראשון. שני הסרטים יצאו ישירות ל-DVD.
עלילת הסרט
קרצ'ק מתנגד לאימוץ אך קאלה מתעקשת על הצטרפותו של טרזן והוא נשאר לחיות איתם. טרזן גדל בג'ונגל כאחד מהקופים ומתנהג כמו חבריו. הוא מרבה לשחק עם טרק, גורילה בת גילו ועם טנטור, פיל יער אפריקני צעיר המתלווה לגורילות.
יום אחד, אחרי תעלול שעשה טרזן, בעקבותיו הסתער עדר פילים על השבט וכמעט הרג אותם, קרצ'ק זועם עליו ואומר לו שהוא לא שייך לשבט. מאותו יום טרזן מתאמץ להוכיח לקרצ'ק שהוא אחד מהמשפחה ומהשבט.
יום אחד, כשטרזן וטרק משתוללים, סאבור הנמרה מופיעה ומנסה לפצוע את קרצ'ק. טרזן מגיע לעזור לו ואחרי קרב קשה טרזן מצליח לגבור עליה והורג אותה עם סכין וכך זוכה לאהדה בשבט הגורילות.
טרזן שומע קול יריות בג'ונגל ומגלה את הפרופסור ארכימדס ואת בתו ג'יין, שיצאו לחקור שבטי גורילות יחד עם שכיר החרב קלייטון. פרופסור ארכימדס ומשלחתו חוקרים גורילות במחקר באנגליה ובאו ללמוד על התנהגותן בטבע. טרזן לא יודע שיש עוד יצורים שנראים כמוהו עד להגעתם לג'ונגל ומסתתר מהם.
ג'יין מתעכבת מאחור כדי לצייר גור של מנדריל שובב. לאחר שהוא לוקח לה דף והיא מצליחה להשיב אותו, הלהקה שלו מסתערת עליה. ג'יין מנסה לברוח אך נופלת וטרזן מגיע ומציל אותה. טרזן וג'יין מגששים אחד לעבר השני ולומדים להכיר. כאשר ג'יין וטרזן חוזרים הם מגלים שלהקת הגורילות הרסה להם את המחנה. באותו יום קורצ'ק מצווה על שבטו להתרחק מהאנשים אך טרזן מתקומם נגד החלטתו. הוא מגיע לבדו ומתראה גם לפרופסור ולקלייטון וג'יין מלמדת אותו את שפתה והתנהגויות אנושיות כדי "לתרבת" אותו.
החברות האמיצה בין ג'יין לטרזן מתחזקת עד ליום הגורלי בו הספינה של ג'יין צריכה להפליג בחזרה לאנגליה. ג'יין ואביה מקווים לראות גורילות וכך גם קלייטון, הרוצה לסחור בהם ולכן לוחצים על טרזן להתקרב ללהקה, למרות הכעס של קרצ'ק. ג'יין וטרזן רוצים להישאר ביחד אבל כל אחד מתקשה לעזוב את תרבותו, הרגליו וביתו. לבסוף קלייטון משכנע את טרזן שאם הוא יוביל אותם לקיני הגורילות ג'יין תישאר איתו באפריקה. טרזן לוקח את הסיכון ומרכיב תוכנית בה קרצ'ק עסוק בטרק ובטנטור – וכך לא רואה את החוקרים שמתקרבים אליו.
ג'יין, אביה וקלייטון מגיעים לגורילות אך התוכנית נכשלת וקרצ'ק מנסה להרוג את האנשים. טרזן עוצר בעדו וקורא לחבורה לברוח וקרצ'ק קורא לו בוגד על מעשה זה. קאלה מגלה לו את הסוד על הוריו המתים וטרזן מחליט לעזוב עם ג'יין, לבוש בגדים. רק כאשר הם עולים על הספינה הם מבינים שקלייטון טמן מלכודת ומטרתו היא ללכוד את הגורילות. הוא כולא את הפרופסור, את ג'יין ואת טרזן בתא בבטן הספינה והולך עם אנשיו לכלוא את הגורילות. טנטור וטרק שמים לב שמשהו לא טוב קורה ובאים לחלץ אותם מתוך הכלוב, וכולם הולכים יחד לעצור את קלייטון ואנשיו.
קלייטון ואנשיו מצליחים ללכוד את שבט הגורילות, כולל את קרצ'ק, אך טרזן וג'יין משחררים אותם, בשיתוף עם להקות פילים, היפופוטמים, קרנפים ומנדרילים. לפתע קלייטון פוגע בכתפו של טרזן, דבר הגורם לקרצ'ק להסתער על קלייטון שיורה בו ופוצע אותו קשה. טרזן הזועם מסתער על קלייטון שמנסה לירות בו. טרזן בורח לעבר ענפי העצים ואחריו קלייטון. במהלך קרב ביניהם טרזן מצליח לחטוף את הרובה של קלייטון ולשבור אותו. הוא לוכד את קלייטון בעזרת ענפי העצים. קלייטון הזועם מתחיל לקצץ את הענפים המשתלשלים בעזרת המצ'טה שלו, אך הוא מאבד את האחיזה ונופל למותו כשענף כרוך על צווארו.
קרצ'ק מת מפצעיו לאחר שנפגע על ידי קלייטון. מילותיו האחרונות היו מילות סליחה לטרזן על התנהגותו אליו בעבר. טרזן מבין שאינו יכול לעזוב את אפריקה, כי שם מקומו, והוא הופך למנהיג שבט הגורילות. ג'יין ואביה עומדים לעזוב אך ממש ברגע האחרון מתחרטים ומשתכנעים להישאר בג'ונגל לנצח.
פסקול
רשימת השירים של פסקול הסרט, כפי שהופץ בגרסתו העברית משנת 1999:
סרטי המשך
בשנת 2001 עלתה לאוויר סדרת הטלוויזיה "אגדת טרזן", המהווה ספין אוף לסרט. הסדרה שודרה גם בישראל בדיבוב עברי בערוצים ג'טיקס ודיסני.
בשנת 2002 יצא סרט המשך בשם "טרזן וג'יין", הממשיך את עלילות טרזן וג'יין לאחר הסרט ולמעשה מורכב משלושה פרקים שלא נכללו בסדרת הטלוויזיה "אגדת טרזן". הסרט יצא ישירות ל-DVD.
ב-14 ביוני 2005 יצא סרט נוסף בסדרה, "טרזן 2", הפעם פריקוול המקדים ברובו את עלילת הסרט המקורי ומתמקד בטרזן כילד. גם סרט זה יצא ישירות לגרסת DVD.
קצין מבחן
קצין מבחן הוא עובד סוציאלי בעל הכשרה מיוחדת לאבחון, פקוח, טיפול ושיקום עוברי חוק במגוון עבירות המועסק על ידי שירות המבחן ובוחן את התאמתם של עונשים לנאשמים במשפטים פליליים, ובכלל זה מציע חלופות לענישה ולמעצר. הוא מופקד על שיקום העוברים על החוק בקהילה, ומטרתו למנוע ולפחות לצמצם את שיעורי העבריינות החוזרת.
קצין המבחן אחראי גם על סיוע בעת חזרתם של הנאשמים לקהילה ועל שיקומם תוך פיקוח הדוק ומתן סיוע נפשי ותעסוקתי ככל הנדרש.
ישנה חלוקה בין קציני המבחן למבוגרים, שאליהם מופנים בגירים מעל גיל 18, ובין קציני המבחן לנוער שאליהם מופנים קטינים מתחת לגיל 18.
הפרעת התפרצות לסירוגין
הפרעת התפרצות לסירוגין (Intermittent explosive disorder) כוללת אפיזודות חוזרות של התפרצויות כעס או התנהגות אימפולסיבית ותוקפנית, אשר אינן הולמות את הסיטואציה שעוררה אותן. תוקפנות אימפולסיבית, הידועה גם כתוקפנות תגובתית, אינה מתוכננת מראש והיא מאופיינת כתגובה חסרת פרופורציה לפרובוקציה או איום, אמיתי או מדומה. במדריך הפסיכיאטרי האמריקני DSM, היא מסווגת כהפרעת שליטה בדחפים, וב-ICD כהפרעה של הרגלים ודחפים (F63.8). התפרצויות הזעם בהפרעה זו מתבטאים בהתפרצות מהירה, לרוב ללא סממנים מקדימים או עם מעט מאוד סממנים מקדימים. יש אנשים שדיווחו על שינויים אפקטיביים לפני ההתפרצות כגון דחק, שינויים במצב רוח, הזעה, ולחצים בחזה.
התפרצויות הזעם אינן יכולות להיות מוסברות טוב יותר באמצעות הפרעות אחרות, למשל, הפרעת אישיות אנטיסוציאלית או הפרעת אישיות גבולית. ההפרעה עצמה אינה מאופיינת בקלות ולעיתים קרובות נלווית להפרעות מצב רוח אחרות, במיוחד הפרעה דו-קוטבית.
אבחנה
על פי ה-DSM-5 ההפרעה מאובחנת לפי הקריטריונים הבאים.
A. התפרצויות עם דפוס התנהגותי חוזר ונשנה, אשר מייצגים כשל ביכולת לשלוט בדחפים תוקפניים, אשר מתבטאים באחת מבין שתי הצורות:
B. עוצמת התפרצות הכעס הבאה לידי ביטוי במהלך ההתפרצות, אינה מותאמת לסיטואציה או למאפייני הלחץ הסביבתיים.
C. התפרצויות הזעם החוזרות ונשנות אינן מתוכננות מראש (הן אימפולסיביות ומבוססות כעס).
D. התפרצויות חוזרות גורמות למצוקה סובייקטיבית או לליקוי בתפקוד התעסוקתי, בקשרים בין-אישיים, כמו כן עלולות לייצר קשיים כלכלים או השלכות חוקיות (כגון הסתבכות עם החוק, פתיחת תיקים פלילים וכן הלאה).
E. הגיל הכרונולוגי הוא לפחות גיל 6 ( או שלב התפתחותי זהה לגיל 6).
F. התפרצויות הזעם החוזרות אינן יכולות להיות מוסברות טוב יותר באמצעות הפרעות אחרות או נוספות (לדוגמה, דיכאון קליני, הפרעה דו-קוטבית, הפרעה בוויסות מצבי רוח, התקף פסיכוטי, הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, הפרעת אישיות גבולית) ואינן משויכות למצב רפואי (פגיעת ראש, אלצהיימר) או להשפעות של חומרים על הגוף (שימוש בסמים, טיפול תרופתי). לילדים מגיל 6–18 התנהגות תוקפנית אשר מופיעה כחלק מהפרעת הסתגלות אינה יכולה להיכלל באבחנה של הפרעה זו.
האבחנה יכולה להתקבל בנוסף לאבחנה של הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, הפרעת התנהגות, הפרעת התנגדות, רצף האוטיזם, או הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, כאשר התפרצויות הזעם הן בנוסף להתפרצויות הקבועות אשר מאובחנות בהפרעות האחרות לפי השכיחות שלהן, ודורשות התערבות קלינית נוספת.
שכיחות
מעריכים כי שכיחות ההפרעה נעה בין 4% ל-6%, וכי היא מופיעה אצל גברים יותר מאשר אצל נשים. נכון לשנת 2003, ההערכה היא כי ההפרעה משפיעה על 16 מיליון בני אדם בארצות הברית במהלך חייהם.
טיפול
לרוב, אדם הסובל מהפרעת התפרצות לסירוגין אינו יכול למנוע את ההתפרצויות ללא טיפול מקצועי, ועליו לפנות לאיש מקצוע. הטיפול בהפרעה כולל תרופות ופסיכותרפיה לסיוע בשליטה על הדחפים האגרסיביים. הטיפול המומלץ הוא טיפול קוגניטיבי התנהגותי. לעיתים נעשה גם שימוש בתרופות פסיכיאטריות.
קורס טיס (צה"ל)
קורס הטיס של חיל האוויר הישראלי מכשיר אנשי צוות אוויר, לתפקידי הטיסה השונים - טייסי קרב, טייסי תובלה וטייסי מסוקים, נווטי קרב, נווטי תובלה ומכונני אוויר.
הקורס נחשב לאחד הקורסים היוקרתיים והמאתגרים ביותר בצה"ל לצדו של קורס חובלים של חיל הים. שני הקורסים הללו, תוכנית תלפיות, תוכנית חבצלות ותוכנית פסגות הם הבודדים בצה״ל שכל משתתפיו יסיימו כקצינים ויקבלו דרגת סגן. משכו כשלוש שנים, והוא נערך ברובו בבית הספר לטיסה בבסיס חצרים (ליד באר שבע). בוגרי הקורס מקבלים דרגת סגן ותואר ראשון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון. עד לשנת 2014 התחייבו הבוגרים לשירות קבע בן תשע שנים. החל משנת 2015 מתחייבים הבוגרים לשירות קבע בן שבע שנים. בממוצע, רק אחד מכל 14 מועמדים - או רק אחד מבין שישה חניכים - זוכה לסיים את הקורס בהצלחה. חניכי הקורס מכונים "פרחי טיס". בהמשך הקורס, החל משלב ה"ראשוני" הם מכונים "צוערי טיס".
קורס הטיס הראשון
קורס-הטיס הראשון של שירות האוויר נערך בתחילת מלחמת העצמאות בבית פעילי ההסתדרות בצפון תל אביב. הקורס הכשיר טייסים בעלי פחות מ-120 שעות טיסה בשתי קבוצות: בעלי למעלה מ-40 שעות ובעלי 40 שעות ומטה. לשם הטעייה נקראו החניכים - "קבוצת מדריכי נוער".
עיריית תל אביב קבעה שלט זיכרון במקום בו היה בית פעילי ההסתדרות, ברחוב נהרדעא 5.
קורס הטיס של ההגנה בביקרספילד
קורס הטיס בבייקרספילד, נפתח במרס 1948 בבייקרספילד שבקליפורניה. הקורס היה קורס טיס מזורז, שנמשך ארבעה חודשים בלבד ונערך בחשאיות כדי שלא יתגלה ל-FBI. הקורס נועד להכשיר טייסים יהודים, רובם בני היישוב, לשמש כטייסים במלחמת העצמאות. מארגן הקורס היה טדי קולק ובין בוגריו הידועים: אמנון (זיסט) ברמן שפיקד על הקורס, זהרה לביטוב, שלמה להט (לנדאו), עמנואל רוטשטיין, ופלטיאל מקלף. הקורס פוזר ביוני 1948 לאחר שסוכני הבולשת הפדרלית גילו על המתרחש.
קורס הטיס הראשון בחיל האוויר הושלם במרץ 1949 בשדה שמואל במסגרת טייסת הקרב הראשונה. ארבעת בוגריו, מוטי הוד, דני שפירא, ישעיהו גזית וטיבי בן שחר, שעברו הכשרה קודמת בצ'כוסלובקיה, היו הראשונים לקבל את כנפי הטיס. קורס זה מכונה בחיל האוויר קורס מינוס שתיים (2-). במאי 1949 סיימו את הקורס השני 12 בוגרים נוספים שאף הם עברו את מרבית ההכשרה בצ'כוסלובקיה. קורס הטיס המכונה "הראשון" נפתח במחנה סירקין ב-14 בפברואר 1950, מפקד הבסיס הראשון היה בנימין בונה (בוניסלבסקי), קצין ההדרכה הראשי היה גדעון שוחט, מפקד בית-הספר לטיס ראשוני היה פנחס בן פורת ומפקד בית-הספר לטיס מתקדם היה ג'ורג' ליכטר, רוב מדריכי הטיסה היו זרים ושפת ההדרכה הרשמית הייתה אנגלית. הקורס הסתיים ב-10 באוגוסט 1950 וסיימו אותו 13 טייסים וארבעה נווטים. על מנת להכשירם כלוחמים, פוצל בדצמבר 1950, גף ההדרכה שהיה בטייסת 101 בבסיס רמת דוד והוקמה טייסת קורס אימונים מבצעיים (קא"ם) נפרדת, שהפעילה מטוסי ספיטפייר.
עד 1955 הועברו הקורסים בסירקין, אז הועבר בית הספר לטיסה לבסיס עקרון (תל נוף), ב-1966 עבר פעם נוספת לבסיס חצרים. עם העלייה בצורך בטייסי מסוקים, הוקם ב-1965 בית ספר לטייסי מסוקים במסגרת בית הספר לטיסה, עד אז הוכשרו טייסי המסוקים באירופה ובארצות הברית. ב-1990 נוסדה מגמת מתקדם מסוקי קרב. מכונני האוויר עוברים את הכשרתם המעשית בטייסות התובלה המבצעיות.
ב-1991 שונתה תוכנית ההדרכה והפכה משליש שנתית לחצי שנתית. החל מקורס 124 מסיימים כל שנה שני מחזורים. שלבי הקורס השתנו לארבעה במקום שישה (מכין, בסיסי, ראשוני ומתקדם). בהמשך שונתה המתכונת לשנת אימון יסודות ושנת טיסה. ב-2002 הוכללו במסגרת קורס הטיס לימודים אקדמאים לתואר ראשון, משכו הוארך לשלוש שנים ובוגריו מקבלים דרגת סגן, ולא סג"ם.
מיון המועמדים לקורס
המועמדים לקורס הטיס של חיל האוויר מגיעים מבין אזרחי ישראל המיועדים לשירות ביטחון (מלש"ב), או כל חייל אחר המשרת בצה"ל בעל נתונים אישיים מתאימים שביקש העברה לקורס טיס. אלו עוברים סדרת מיונים ארוכה המיועדת להבטיח את התאמתם המרבית של החניכים בקורס לתפקיד. ראשית הסדרה במבחנים פסיכוטכניים מיוחדים ביחידת המיון של חיל האוויר - בדיקת קואורדינציה, כושר טכני מעשי, תפיסה צורנית, הבנה טכנית עיונית.
המועמדים שעוברים את הבדיקות מוזמנים למבחנים פסיכוטכניים ופסיכולוגיים נוספים גם הם ביחידת המיון של חיל האוויר - בדיקת חלוקת קשב, מבחני אישיות, תפיסה מרחבית, ריאיון עם פסיכולוג ומבחנים בסיסיים לבדיקת כושר טיסה. השלב הבא הוא בדיקות רפואיות ביחידת רפואה אווירית (ירפ"א) - בדיקת דגימות במעבדה, בדיקות ראייה ועיניים, בדיקות שמיעה, אק"ג, אף אוזן גרון ובדיקות נוספות. הפרופיל הרפואי המינימלי לקבלה לקורס הוא פרופיל 82 ללא סעיפים פוסלים. הסעיפים הרפואיים הפוסלים העיקריים (בלי קשר לגובה הפרופיל): מחלת אסתמה פעילה, מיגרנות (התקפי כאב ראש כרוניים), בעיות אורתופדיות קשות ובעיות שמיעה.
מועמד שסיים בהצלחה את כל אלו מוזמן לגיבוש בן חמישה ימים הנערך טרם הגיוס בבית הספר לטיסה וכולל סדרת מיון מרוכזת, הכוללת מאמץ גופני, תרגילי מנהיגות ומחשבה במצבי לחץ ומבדקים נוספים. מפקדי הכיתות (מ"כים) והמחלקות בגיבוש הם תערובת של חניכים בשלב מסלולים של קורס הטיס, וטייסים בשירות פעיל בחיל האוויר.
מכין
השלב הראשון, נמשך כשישה חודשים ומורכב מן החלקים הבאים: סמל הכותפת במהלך השלב המכין הוא כותפת כחולה. בשלב זה ובמרבית השלבים שאחריו חובשים החניכים כומתה בעלת פס לבן סביב שוליה, וסמל חיל האוויר על רקע לבן.
בסיסי
שלב זה נמשך כשישה חודשים וכולל אימונים קרקעיים והכשרה פיקודית המסמיכה לקצונה: אימוני ניווט, מילוט והישרדות, קורס צניחה הכולל צניחה אחת ולימודים אקדמיים באוניברסיטת בן-גוריון.
סמל הכותפת במהלך השלב הבסיסי הוא כותפת כחולה עם פס לבן אחד. בסיום השלב הבסיסי מוענקת לחניכים סיכת צוות אוויר, המקבילה לסיכת המ"מ המוענקת לבוגרי בית הספר לקצינים.
לאחר האימונים הקרקעיים עוברים החניכים טיסות מיון במטוס העפרוני (T-6 טקסאן II) או טיסות מיון בסימולטור הלביא, ובהמשך מתחלקים למגמות הטיסה השונות.
חניכים המודחים מהקורס בשלב זה יכולים לבחור לשרת כמפעילי כלי טיס מאויש מרחוק (בכפוף למיון והתחייבות לשירות קבע ממושך), או לשרת כקצינים בחיל האוויר בתפקיד בקרי טיסה או קציני מודיעין.
ראשוני
בשלב זה, הנמשך כשישה חודשים, מחולקים החניכים למגמות ולומדים מיומנויות הטסה בסיסיות על המטוס. המגמות הן: טייסי קרב, טייסי מסוקים, טייסי תובלה, נווטי קרב, נווטי תובלה, מכוננים. הכשרת המכוננים מתבצעת בבסיס נבטים.
בשלב ראשוני עונדים החניכים סיכת צוות אוויר וכותפת כחולה עם שני פסים לבנים.
שנת השכלה
שנת לימודים אינטנסיביים לקראת תואר ראשון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון הכוללת שלושה סמסטרים בני 13 שבועות כל אחד. שנת ההשכלה מחולקת לשני שלבים בהם לומדים החניכים את מרבית המכסה להענקת תואר ראשון. השלב הראשון "מבואות" בסיומו ממשיכים החניכים לשלב "מסלולים" הכולל ארבעה מסלולי בחירה: מתמטיקה ומדעי המחשב; ניהול מערכות מידע; כלכלה וניהול; פוליטיקה, ממשל וניהול. בנוסף, לומדים החניכים נושאים צבאיים, נושאים תעופתיים ושלושה קורסים באנגלית.
במהלך "שלב מבואות" עונדים החניכים כותפת בצבע כחול עם פס לבן רחב. ב"שלב מסלולים" מחליפים החניכים את הכומתה בכובע קצינים ועונדים כותפת כחולה עם פס לבן רחב ופס לבן צר.
מתקדם
זהו השלב האחרון והמסכם של הקורס, במהלכו מושם הדגש על רכישת מיומנויות הטסה מתקדמות, וסיום הלימודים האקדמיים. בסיום השלב מקבלים הבוגרים דרגת סגן, כנפי טיס ותואר ראשון.
סמל הכותפת במהלך השלב המתקדם הוא כותפת כחולה מבד עם פס לבן עליו רקום משולש.
סיום הקורס
לאחר כשלוש שנים מתחילת הקורס, ושבועיים לפני השלמתו, בודקת ועדה מיוחדת את כלל הצוערים, ובה מוחלטת זהותם הסופית של מסיימי הקורס. כך מתאפשרת מתן הזדמנות אחרונה לצוערים חלשים להוכיח את עצמם, ובכל מקרה לסיים את לימודי התואר הראשון. לאחר השלמת דיוני הוועדה, מתחילים הצוערים בהכנות לקראת טקס הסיום, שנערך פעמיים בשנה.
ב-"טקס חשיפת דרגות" שנערך יומיים לפני הענקת כנפי הטיס ומהווה חזרה גנרלית לטקס הסיום, מוענקות דרגות סגן לצוערים (או סרן לקצינים שהתחילו את הקורס בדרגת סג"ם או סגן). טקס הסיום שבו מוענקות כנפי הטיס, המוכר בשם מסדר כנפיים, נערך בנוכחות המשפחות, ראש הממשלה, שר הביטחון צמרת צה"ל, מכובדים ממערכת הביטחון, להקת חיל האוויר וגם שוחרים מבתי ספר צבאיים. בשני הטקסים נערך מפגן אווירי, בהשתתפות כלל מטוסי ומסוקי חיל האוויר.
בסיום הקורס, הנווטים והמכוננים מוצבים בטייסות מבצעיות, והטייסים עוברים קורס אימון מבצעי (קא"מ) הנערך בטייסת מבצעית, נמשך כחצי שנה, ותפקידו להכין את הטייסים למשימות המבצעיות של החיל. קא"מ מטוסי קרב נערך על מטוס הלביא בטייסת 102. לאחר מכן נדרשים הטייסים להשתתף בהכשרה נוספת בת חצי שנה, המכונה קאמ"מ (קורס אימון מבצעי מתקדם) על אותו המטוס. קא"מ מסוקים נערך על מסוקי ינשוף בטייסת 123, קא"מ מסק"ר (מסוקי קרב) נערך בעבר על מסוקי קוברה בטייסת 160 עד שהטייסת נסגרה, וקא"מ תובלה נערך על מטוסי צופית בטייסת 100 והיה נערך בטייסת 135 עד לסגירתה.
נשים בקורס טיס
נשים שהוכשרו לתפקידי טיס אזרחיים לפני הקמת המדינה, טסו גם טיסות צבאיות: ראשונה הייתה רחל מרקובסקי לנדאו, שהשתתפה בקורס הטיס של חברת אווירון שהתקיים בשדה התעופה לוד והייתה לאישה הראשונה שהשלימה את הכשרתה כטייסת בארץ ישראל. היא השתתפה במבצעים שונים בתקופת היישוב ובייבוא מטוסים לארץ. בשנים הראשונות של החיל שירתו מספר נשים כטייסות תובלה, ביניהן היו זהרה לביטוב, שהייתה טייסת תובלה במלחמת העצמאות ונהרגה בהתרסקות מטוסה, ויעל רום, שהייתה טייסת DC-3 דקוטה והשתתפה בהצנחת הכוחות במבצע קדש. באותו מבצע השתתפה גם הטייסת רינה לוינסון. יעל רום סיימה את קורס טיס מספר חמש והשתתפה בפעילויות מבצעיות, בהן הצנחת גדוד 890 במיתלה במבצע קדש, כטייסת משנה. היא שירתה כטייסת שלוש שנים בשירות סדיר ועוד שבע שנים בשירות מילואים. עם זאת, הניסיונות לשילוב נשים בקורס טיס בשנים 1951–1953 ושוב במשך שנתיים בשנות השבעים, הוגדרו ככישלון.
בשנת 1994 אליס מילר, קצינה בחיל האוויר, עתרה באמצעות האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ נגד הרמטכ"ל ושר הביטחון, בדרישה לחייב את החיל לזמן אותה למבדקי טיס. בג"ץ קיבל את עתירתה, ופסק שמדובר באפליה אסורה בין נשים לגברים. בנובמבר 1995 נפתח מחדש קורס טיס לנשים, תוך הנמכת "סרגל המאמצים" בהתאם ליכולותיהן. מילר עצמה נכשלה במבדקי המיון, אך מאבקה פתח את אפשרות הרישום לקורס לנשים ופתח פתח לשינוי מעמד הנשים בצה"ל.
בדצמבר 1998 סיימה אשה ראשונה את הקורס - שרי רהט מרעננה, נווטת קרב, והוצבה כנווטת F16 בטייסת 109. מאז פתיחת קורס הטיס לנשים מחדש ועד דצמבר 2014 החלו את הקורס כ-400 נשים, מהן סיימו 37, ובהן ארבע טייסות קרב, הראשונה לסיים רוני צוקרמן מקיבוץ לוחמי הגטאות, ביוני 2001. בדצמבר 2017 סיימה את הקורס האשה ה-49, סגן ליאור, שהוסמכה כטייסת מסוקים. בינואר 2018 לראשונה אישה מונתה לפקד על טייסת תעופה אחרי שהייתה טייסת תובלה. ביוני 2021 סיימה את קורס הטיס טייסת הקרב החמישית בתולדות צה"ל, ארבע וחצי שנים לאחר שלא הוסמכה טייסת קרב.
בשנים האחרונות 3–4 אחוזים ממסיימי הקורס הן נשים, ומאז פתיחת הקורס לנשים ב־1995 ועד ליולי 2023 סיימו אותו 77 נשים: 30 נווטות קרב, 15 טייסות מסוקים, 10 נווטות תובלה, 8 מכוננות, 8 טייסות תובלה ו־6 טייסות קרב. 1,600 נשים מגיעות למיונים מדי שנה, מתוכן משתתפות בממוצע 75 נשים בגיבוש.
הסיבה העיקרית למיעוט המסיימות היא מיעוט הנשים המתחילות את הקורס, שנובעת מכך שמלש"ביות בעלות נתונים גבוהים לא חייבות להגיע למיונים, בשונה ממלש"בים הגברים שמחויבים להגיע למיונים אם זומנו אליהם. גם משפיעה המוטיבציה להתגייס לקורס, שנמוכה יותר אצל נשים מגברים בשל הסללה של נשים למקצועות מסוימים, ותחושת מסוגלות נמוכה שנובעת ממסרים של החברה. לכן לרוב רק נשים שרוצות מאוד להגיע לקורס מגיעות למיונים, בעוד רבים מהגברים בקורס בונים את המוטיבציה שלהם במהלכו. לפי ראש להק כוח האדם איתמר רייכל "הנשירה המרכזית של חניכות מקורס טיס מגיעה משלב למידת ההטסה, כל ההתעסקות עם המצערת (הג'ויסטיק), זאת אחרי שבתחומים אחרים כמו ניווטים והכשרות על הקרקע הן הצטיינו. ראינו שגרף יכולת ההטסה אצל נשים הוא מתון יותר בשיפור הנדרש".
קורס טיס בתרבות הפופולרית
בשנת 2002–2003 שודרה בישראל סדרה בשם "כנפיים", בכיכובם של לירון לבו ואוהד קנולר, שעסקה בחניכי קורס טיס - מהקבלה ועד ההסמכה לטייסים.
בשנת 2012 יצא הסרט זוהר הרקיע, המציג את תוכנית ההתנתקות ממבטו של צוער בקורס טיס.
ב-2017 שודרה ביס דוקו הסדרה התיעודית "הטייסות" בבימויה של תמר טל-ענתי. הסדרה מלווה שש חניכות בקורס טיס.
משפט וזקנה
משפט וזקנה או משפט הזקנה (באנגלית: Elder Law) הוא תחום משפטי חדש הבוחן את יחס המשפט לזקנה.
התפתחות התחום כענף משפטי ייחודי, המוכר כתחום הדורש מומחיות והתמחות, החלה בארצות הברית רק בשנות ה-60 של המאה העשרים. בארצות אחרות, כדוגמת קנדה וישראל, התעוררה המודעות לקיומו של תחום משפטי זה רק בשנות ה-90.
הסיבות להתפתחות ענף המשפט זה נעוצות במהפכה הדמוגרפית של הזדקנות החברה האנושית, ובהתפתחות הליטיגציה הדנה בצרכים המשפטיים החדשים של אוכלוסיית הזקנים, לצד החיפוש של שווקים משפטיים על ידי אוכלוסייה גדלה והולכת של עורכי דין פרטיים.
חשיבות ענף המשפט והזקנה נובעת גם מהעמקת המודעות החברתית והפוליטית למושג הגילנות במסגרת הגישה הביקורתית למשפט, ולאור התפתחות ענפי המשפט הבאים למנוע אפליה חברתית.
משפט הזקנה בדיני חוזים
אחד התחומים בהם משפט הזקנה מתפתח במסגרת המשפט הישראלי הוא בתחום דיני החוזים, בייחוד בשל הצורך בבדיקת המערכות החוזיות הנוגעות למסגרות הדיור החדשות לקשישים.
במסגרת זו נבחנים החוזים הנחתמים בין הקשישים הבאים בשערי מוסדות דיור מוגן, בתי אבות ובתי חולים סיעודיים.
לדוגמה, פסק הדין בעניין עזבון המנוחה הינדה מלגרום נגד משען. פסק דין נוסף בעניין זה הוא פסק דין קסל נ' מלון עדן בו נדון תוקפו של הסכם שנחתם בין הנתבעים, בעלי בית אבות ומנהליו, ובין המנוחה, על-פיו המנוחה שילמה לנתבעים סך של 530,000 ש"ח תמורת האפשרות להמשיך ולשהות בבית האבות, וכחמישה שבועות לאחר חתימת החוזה הלכה המנוחה לעולמה. התובעים, יורשיה של המנוחה, טענו כי החוזה נחתם על ידי המנוחה בתנאי עושק, השפעה בלתי הוגנת מצד הנתבעים, תוך עשיית עושר ולא במשפט. מאידך, טען בית האבות כי המנוחה חתמה על החוזה בדעה צלולה, בהכרה, תוך הבנת החוזה ותוך קניית סיכון מקובלת בהסכמים מסוג זה. בית המשפט שבחן את העובדות והטענות המשפטיות שהובאו בפניו דחה את תביעת התובעים. לנוכח חוות הדעת הרפואיות ושאר המסמכים שהוצגו בפניו קבע בית המשפט כי בעת חתימתה על החוזה הייתה המנוחה בכושר פיזי ומנטלי תקין. בית המשפט המחוזי הפך את התוצאה על בסיס הראיות שהוצגו בפניו וביטל את החוזה (אך לא שינה את ההלכה העקרונית).
משפט הזקנה ומשפט העבודה
תחום דיני עבודה התפתח רבות בעשור האחרון של המאה ה-20 בסוגיות של מניעת האפליה מטעמים שונים, ובהם מניעת האפליה מטעמי גיל המנוגדת לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988.
פסק הדין המנחה בעניין זה הוא פסק דינו של בית המשפט העליון בעניין רקנט נגד בית הדין הארצי לעבודה, וכן פסק הדין בעניין  דויד ויינטראוב נגד איבריה ליניאס איריאס דה אספניה, בו מדובר היה בתובע יליד 1939 שפוטר על ידי הנתבעת במהלך שנת 2003 עת היה בן למעלה מ-63. בית הדין קבע בהתאם לסעיף 9 לחוק שוויון הזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, כי משהוגשה תובענה בגין הפרת הוראות סעיף 2 לחוק, נטל הראיה יעבור אל הנתבעת (המעסיקה) ועליה להוכיח כי התובע לא פוטר מטעמי גיל.
משפט הזקנה ותחום דיני משפחה
גם בתחום דיני המשפחה מתפתח הטיפול בנושא משפט הזקנה, וזאת לאור הזדקנות החברה בישראל. העלייה בתוחלת החיים, כמו גם העלייה הניכרת בשיעורי הגירושין, הביאה עימה גידול משמעותי בזוגיות שנייה ואף שלישית בגיל הזקנה, יחד עם מערכים משפחתיים תלת-דוריים ואף ארבע-דוריים. לאור חובת המזונות החלה במשפט הישראלי - מכוח חוק לתיקון דיני משפחה (מזונות), התשי"ט-1959, של ילדים להוריהם, ואף לסביהם - מציאות חברתית של הזדקנות החברה הביאה עימה סוגיות משפטיות שבעבר כלל לא היו קיימות, או לחלופין, לא הגיעו לבתי המשפט.
תחום הביטחון סוציאלי ופנסיה בזקנה
תחום דיני הפנסיה, המשיק לתחום דיני העבודה ודיני המשפחה, שייך מעצם טבעו לתחום משפט הזקנה. בתי המשפט דנים בזכויות הפנסיה השונות, בין היתר בהקשרים של גירושים בין בני זוג.
זקנה ומשפט כמודל רב ממדי
אחד הדרכים של המשפט להבנת תחום הזקנה והמשפט היא באמצעות מודל אותו ניתן לכנות מודל רב ממדי. למודל זה חמישה רכיבים:
מקס גולדשטיין
מקס גולדשטיין (Max Goldstein; 1898, ברלאד - 1924, בית כלא דופטאנה) היה פעיל אנרכיסטי וקומוניסטי יהודי רומני שהיה מעורב בפעולות טרור.
ביוגרפיה
מקס גולדשטיין היה פקיד בבית מסחר בברלאד, אך בהיותו אנרכיסט עבר לבוקרשט, שם הפך לאוהד הקומוניסטים. הוא נאסר, נידון ל-10 שנות מאסר ונכלא, אולם בפברואר 1920 ברח מהכלא. הוא נמלט לאודסה, שם קיבל הדרכה ושב לרומניה עם כסף והוראות בתקופת השביתה הכללית. גולדשטיין התפרסם בכינוי "האיש בעל הקרס", זאת כי לאחר שאיבד את אחת מידיו (כנראה במהלך שימוש בחומר נפץ), חיבר לזרועו קרס וגילה מיומנות רבה בזרועו הקטועה.
ב-8 בדצמבר 1920 התרחשה ברומניה ההתנקשות הפוליטית הראשונה באמצעות פצצה, שהונחתה על ידי גולדשטין באולם הסנאט הרומני בבוקרשט. בעקבות הפיצוץ, נהרגו שר המשפטים הרומני, דימיטריה גרצ'אנו (Dimitrie Greceanu) ושני סנאטורים: דימיטריה ראדו (Dimitrie Radu), בישוף של אוראדיה וספיריה גאורגיו (Spirea Gheorghiu), נשיא מועצת הסוחרים. באירוע זה היו גם פצועים, בהם נשיא הסנאט הגנרל קונסטנטין קואנדה והבישוף ניפון (Nifon). חודש לפני כן הניח גולדשטיין פצצה על מסילת הברזל, מתחת לקרונו של שר הפנים הרומני, קונסטנטין ארג'טויאנו (Constantin Argetoianu), אך הפיצוץ פגע בחלק הלא מאוכלס של הקרון ואיש לא נפגע.
לאחר ההתנקשות בסנאט בבוקרשט, נמלט גולדשטיין לבולגריה, אך נלכד כעבור שנה, באוקטובר 1921, כשניסה לחצות את הגבול בחזרה לרומניה. גם שותפיו של גולדשטיין להתנקשות, שאול אוסיאס (Saul Osias) ולאון ליכטבלאו (Leon Liechtblau) והאיש שסיפק להם את חומרי הנפץ, אלכסנדרו קונסטנטינסקו, נלכדו והועמדו למשפט יחד עם קרוב לחמש מאות נאשמים נוספים מחוגי השמאל הרדיקלי. במהלך המשפט הנאשמים הכריזו על שביתת רעב. ב-28 ביוני 1922, גולדשטיין נידון למאסר עולם עם עבודת פרך. שותפים קומוניסטים אחרים נידונו לעונשים הנעים בין חודש ל-10 שנות מאסר. גולדשטיין נכלא בבית הסוהר דופטאנה ובשנת 1924, לאחר שפתח בשביתת רעב ממושכת, מת מדלקת ריאות, לפי הודעת השלטונות או מרעב, לפי דברי חבריו.
המפלגה הקומוניסטית הרומנית, באמצעות מנהיגה, גאורגה קריסטסקו, התנערה מכל אחריות להתנקשויות וטענה שאלה היו מעשים אינדיבידואליים, אנרכיסטים של גולדשטיין ועד היום לא הוכח הקשר בין הפעילות הקומוניסטית ובין ההתנקשויות.
טבח לייפאיה
טבח לייפאיה (Liepāja massacres) היה סדרה של הוצאות להורג המוניות, ליד העיר לייפאיה בחוף המערבי של לטביה, לאחר כיבושה על ידי הנאצים בשנת 1941.
בנוסף ליהודים, הנאצים ומשתפי הפעולה שלהם הרגו גם צוענים, קומוניסטים וחולי נפש. בין 5,000 ל-5,700 יהודים נורו, רובם בשנת 1941. הרציחות התרחשו במגוון מקומות בתוך ומחוץ לעיר, כולל בפארק במרכז העיר, באזור ליד הנמל, באצטדיון האולימפי ובחוף ליד המגדלור. הטבח הגדול ביותר התרחש באמצע דצמבר 1941 על חוף הים.
האחראים העיקריים לפעולות ההרג היו פלוגות האיינזצגרופן וכן משטרת העזר הלטבית וכוחות מיליציה, כשהם נעזרים גם בוורמאכט ובכוחות הצי הגרמני.
ירי בעת כיבוש העיר
מיד לאחר שלייפאיה נפלה לידי הנאצים ב-29 ביוני 1941, החל המרדף אחר היהודים. ההערכה היא כי בסביבות 5,700 יהודים מלייפאיה והמחוז הקרוב נפלו לידיים גרמניות. החל ירי אקראי של יהודים בעיר על ידי חיילים גרמנים. כ-99 יהודים נהרגו בירי זה. אחד מהמקרים התרחש כשחיילים הלכו לבית החולים בעיר, עצרו מספר רופאים וחולים יהודים וירו בהם למרות מחאות הצוות הרפואי.