cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מר סופר-על
משפחת סופר-על 2
לאחר שאיש העסקים העשיר, וינסטון דיבור, ואחותו אוולין, המנהלים את ענקית התקשורת והטלקומוניקציה "DevTech" ומציעים משימות סודיות לגיבורי-על אשר יוקלטו ויפורסמו על מנת להחזיר את אמון הציבור בהם, מציעים להלן לשמש כפני הארגון במשימות הראשוניות; בוב נאבק בתפקידו החדש כעקר הבית – בין הניסיונות לעזור לדאש עם שיעורי הבית במתמטיקה, לנחם את ויולט שבורת-הלב, להתמודד עם כוחותיו המתפתחים של ג'ק-ג'ק. בינתיים, הלן נתקלת בנבל-העל "משעבד המסך", שמקרין תמונות מהפנטות דרך מסכי טלוויזיה. במסיבה שחוגגת את מעצרו של "משעבד המסך", הלן מגלה ששליח הפיצה הופלל על ידי אוולין, שחושפת את טינתה לגיבורי-על מאז שאביה נהרג על ידי פורצים בזמן שניסה לקרוא לגיבורי-על לעזרה במקום להסתתר (בניגוד לווינסטון שהאמין שהמחסור בגיבורי-על גרם לכך), ומותה של אמה בעקבות לב שבור. אוולין מפתה את בוב למלכודת ושולחת קבוצה של גיבורי-על מהופנטים להכניע את ילדי משפחת פאר.
ויולט, דאש וג'ק-ג'ק נמלטים באמצעות מכונית-העל שהייתה פעם בבעלות אביהם, ומגיעים ליאכטה של ווינסטון. על הסיפון, בוב, הלן ולוציוס המהופנטים מדקלמים מניפסט נקמני שנועד לצייר את גיבורי-העל כאיום, ואז מכניעים את צוות היאכטה, ומכוונים אותה לכיוון העיר. לאחר שג'ק-ג'ק מסיר את משקפי השליטה מהלן; היא בתורה משחררת את בוב ואת לוציוס, ולאחר שמנעו מהיאכטה להתרסק לתוך העיר, הלן תופסת את אוולין בעודה מנסה להימלט; וגיבורי-העל חוזרים למעמדם החוקי ברחבי העולם.
ביקורות
דמותו של בוב זכתה לביקורות מעורבות מהמבקרים, שחלקם ציינו כי הוא אינו מצליח לעמוד בסטנדרטים הנדרשים מגיבור-על. מנגד, סטפני זכרק מ"טיים" ציינה כי דמותו של בוב מייצגת נאמנה וחיובית את דמותו של האב במשפחה.
בתרבות הפופולרית
בשלהי שנת 2021, דמותו של בוב הפכה לתופעת אינטרנט פופולרית, שזכתה לשם "Mr. Incredible Becoming Uncanny". המם מציג תמונה של בוב, שהופך להיות יותר טראומטי ומזועזע ככל שמגוון נושאים ועובדות מוצגים בצורה מטרידה ומבעיתה בהדרגה.
יוני ויצמן
יוני ויצמן (נולד ב-23 ביוני 1979) הוא סופר ומנהל ישראלי, עיתונאי בעברו.
ביוגרפיה
יוני ויצמן נולד וגדל בירושלים, הוריו אנשי חינוך, שני מבין ארבעה אחים ואחיות. למד בתיכון בויאר, ירושלים; בצה"ל החל את שירותו בקורס טיס ולאחר מכן המשיך כקצין קרבי ביחידת מורן. הוא בעל תואר ראשון מטעם המחלקה לכלכלה - האוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני מהמחלקה למנהל עסקים – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2003–2008 עבד במעריב בשורת תפקידים, האחרון שבהם היה כתב כלכלי, כתב שוק ההון ועורך צרכנות פיננסית.
ב-2008, בהיותו בן עשרים ושמונה, התמנה ויצמן למנכ"ל 'חוף הכרמל', אחת מחברות הבת של דלק נדל"ן, בבעלותו של יצחק תשובה. החברה הקימה את מגדלי חוף הכרמל, שהיה פרויקט אשר עורר ביקורת והיה בין הגורמים לעתירה התקדימית של עמותת אדם טבע ודין לבג"ץ. בעקבותיה הואצה חקיקת חוק החופים שהגדיר כי חוף הים נועד לשרת את הכלל.
החברה שהוערכה בשנת 2008 בשווי של כ-400 מיליון שקל כללה קרקעות, שטחי מסחר, בנייני מגורים ומלון באזור חיפה.
ב-2014 עזב את דלק נדל"ן. בשנים 2014–2016 ניהל חברת הזנק ישראלית-אמריקאית בשם "הבלוק" והתגורר בסן פרנסיסקו.
ב-2017 הצטרף ויצמן למשרד האוצר ועבד כיועץ לאורי יוגב, מנהל רשות החברות הממשלתיות. בראשית 2018 התמנה לסמנכ"ל ומנהל אגף יזמות ובנייה בהתאחדות בוני הארץ (לשעבר איגוד הקבלנים).
ויצמן ניגן במספר הרכבים, הידוע שבהם הוא להקת 'משמרת שנייה', בה שימש כבסיסט הלהקה. 'משמרת שנייה' הוציאה ארבעה סינגלים שהושמעו ברדיו, המצליחים שבהם הם "שיווי משקל" ו"ניצוצות חלשים" (אותו ויצמן כתב והלחין).
השירים הושמעו ברשת ג', 88FM ,100FM ו-103FM.
הוציא לאור שני ספרי סיפורת בהוצאת מטר בעריכת הסופרת אילנה ברנשטיין.
ספריו
כל הימים נולדו שווים, הוצאת מטר, 2016
מגולל את קורותיהם של שלושה חברים הנמצאים בשנות השלושים לחייהם, שתקופת השירות הצבאי חיברה ביניהם. כל פרק מתואר מנקודת מבטה של כל אחת מהדמויות ומציג את המציאות הישראלית המורכבת דרך עיניה.
בתחילת הספר מחליטים הגיבורים לצאת במהלך קיצוני בו ימוטטו את שלושת בנייני הבנקים הגדולים בישראל השוכנים בשדרות רוטשילד בתל אביב, ומקווים שפעולתם תסחוף אחריהם את ההמונים למחאה חברתית.
הספר לווה בקמפיין "אומרים די לדור ה-Y" ברשתות החברתיות שהגיע ללמעלה מחצי מיליון צפיות בפייסבוק וקיבל גם ביטוי בתחנות הטלוויזיה והרדיו.
דוהרים במקום, הוצאת מטר, 2018
סיפור אהבה המתרחש על רקע נופיה של ווייטנאם אותה חוצים גיבורי הספר במסע משותף על אופנוע. ליה, זמרת בוגרת "דה וויס" שאינה מצליחה לפרוץ לקדמת הבמה, מתוסכלת מחייה בארץ ומחליטה לטוס לווייטנאם, שם היא פוגשת את תומר, טייס במילואים ואיש הייטק בהווה, המאוכזב גם כן מאורח החיים בישראל. השניים יוצאים למסע של חיפוש עצמי, והתמודדות עם העבר.
קישורים חיצוניים
כתבות של ויצמן במעריב
לגואה
לגואה (בפורטוגזית: Lagoa; מילולית, אגם) היא עיר השוכנת על חופו הדרום-מערבי של האי סאו מיגל בחבל האוטונומי של האיים האזוריים בפורטוגל. העיר שוכנת ממזרח לעיר פונטה דלגדה.
היסטוריה
היישוב הוקם זמן קצר לאחר הגעתם של המתיישבים הראשונים לאי סאו מיגל. נראה שמקום נבחר בשל המפרץ המוגן שבו. הבתים הראשונים נבנו סביב לכנסייה. במאה ה-15 המשיך האי לקלוט מתיישבים, לגואה התפתחה לכיוון מערב וענף הדיג החל להיות חלק חשוב בכלכלתה. ממזרח לעיירה הוקמו חוות חקלאיות.
ב-1515 קיבלה לגואה מעמד של עיר. היא נחשבה למרכזו של אחד האזורים באי שבהם הייתה החקלאות מפותחת מאוד. הגידולים במקום כללו חיטה, גפנים ואיסטיס הצבעים. נמלה של לגואה היה פעיל מאוד ביבוא וביצוא של סחורות ומרכז של פעילות הדיג.
שגשוגן של היישובים בסביבה המשיך במאה ה-19 כאשר היישוב היה מרכזה של תעשיית קרמיקה מצליחה ושל תעשיית זיקוק משקאות אלכוהוליים. במאה ה-20 התפתחו בנוסף מפעלי ייצור לשמן צמחי, סבון ומזון לבעלי חיים, בעוד שענפי החקלאות והדיג המשיכו לשגשג. בסוף המאה ה-20 חלה בעיר התפתחות של מגזר השירותים שמעסיק כיום כמעט 60% של כוח העבודה. כמו כן מהווים לגואה והאזור סביבה כמוקד משיכה לתיירים, בעיקר עקב החופים שלה.
ג'ון וילר
ג'ון ארצ'יבלד וילר (באנגלית: John Archibald Wheeler; 9 ביולי 1911 - 13 באפריל 2008) היה פיזיקאי אמריקאי שעסק בתורת היחסות הכללית ובניסיונות לאחד אותה עם תורת הקוונטים. במסגרת זו חקר את אפשרות קיומם של חורים שחורים, וטבע את השם "חור שחור" בשנת 1967. וילר עסק גם בפיזיקה גרעינית, והיה מעורב בפיתוח נשק גרעיני במסגרת פרויקט מנהטן, ואחר כך בפיתוח פצצת המימן האמריקאית. הוא זכה בפרס וולף לפיזיקה לשנים 1996/7.
ביוגרפיה
וילר נולד בג'קסונוויל שבפלורידה. אביו, יוסף לוי ווילר, היה מגדולי הספרנים בארצות הברית. הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו על ספקטרום אטום ההליום באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1933, בהנחיית קארל הרצפלד. וילר כיהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1938 ל-1976 ולאחר מכן באוניברסיטת טקסס באוסטין. עם הסטודנטים שהנחה נמנים ריצ'רד פיינמן, יעקב בקנשטיין, קיפ תורן ויו אברט.
וילר תרם רבות לפיזיקה התאורטית. ב-1937 הציג את תאורית ה-S-Matrix, מודל שהפך לכלי בסיסי בפיזיקת החלקיקים. הוא היה חלוץ בתאוריה של היתוך גרעיני, ביחד עם נילס בוהר ואנריקו פרמי. ב-1939 חבר לבוהר בגילוי מודל הטיפה בהיתוך גרעיני.
יחד עם פיזיקאים מובילים אחרים, קטע וילר את הקריירה האקדמית שלו על מנת לקחת חלק בפיתוח הפצצה האטומית האמריקאית בפרויקט מנהטן שבמעבדות לוס אלמוס. לאחר שסיים את עבודתו בפרויקט מנהטן, שב וילר לפרינסטון וחידש את הקריירה האקדמית שלו. בשנת 1955 הוא פרסם תוצאות מחקרו בתחום קוגלבליץ. ב-1957, כשעבד על הרחבות לתורת היחסות, המציא את המונח "חור תולעת", המתאר מנהרות במרחב-זמן.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התמקד מחקרו בתאוריית השדה המאוחד, כדי לאחד את תורת היחסות ומכניקת הקוונטים. וילר פיתח את תאוריית הגאומטרודינמיקה, אולם בשל כישלונו להסביר תופעות פיזיקליות, כגון קיומם של הפרמיונים וסינגולריות הכבידה, נטש את התאוריה בתחילת שנות ה-70. עבודתו בתחום כללה מחקר תאורטי על קריסת כוח הכבידה, שבמסגרתה טבע את המונח "חור שחור" ב-1967. בנוסף נודע וילר, יחד עם ברייס דויט, כמי שפיתח את משוואת וילר-דה ויט העוסקת בכבידה קוונטית.
קל"ף חזק
קל"ף חזק היה ביטאונה של תנועת קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית), שיצא לאור בשנים 1989–2001. הביטאון יצא מספר פעמים בשנה ונתן ביטוי ספרותי ואידאולוגי לנשים לסביות שהיו פעילות בו.
ג'ון וילר
ביוגרפיה
וילר הוא חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1997. בשונה ממרבית המדענים, הוא שם דגש על הוראה וניחן בכישרון להבהרת נושאים מסובכים בשפה פשוטה. וילר נודע בכישוריו הפדגוגיים והתפרסם בזכות ניסוחיו הצבעוניים, והרצאותיו התאפיינו בהתלהבות, השראה ודמיון.
קל"ף חזק
רקע
הביטאון נסגר בשנת 2001, ואחריו יצא לאור בשנים 2003–2005 מגזין בשם "פנדורה". למשך זמן מה אף פורסם מגזין הקהילה הלסבית בישראל בשם "אסוציאציות חופשיות", שסימן כיוון חדש ולאו דווקא פמיניסטי לפעילות הארגון.
מורשת
בשנת 2016, לרגל מצעד הגאווה שצוין בסימן "נשים בקהילה", הוצא גיליון מיוחד של קל"ף חזק, ששזר כתבות היסטוריות שנלקחו מגליונות עבר יחד עם מאמרים מאת מובילות קל"ף, המתארים את התנועה בראייה לאחור.
בדברי העורכות נכתב כי,
לטס
לָאטְס (בלטבית: Lats) היה ההילך החוקי של לטביה מאז עצמאותהּ ב-1991 ועד ל-2013. בשנות עצמאותהּ בין השנים 1918–1940 היה הלטס מטבעהּ הלאומי החל משנת 1922. ב-1 בינואר 2014, הלטס הוחלף באירו כהילך החוקי של לטביה, עם הצטרפותה לגוש האירו.
הלטס הראשון: 1922–1940
הלטס הלטבי הונפק לראשונה בשנת 1922, כאשר התאוששה לטביה מהמשבר הכלכלי שפקד את אירופה כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה. הלטס החליף את הרובל הלטבי שהונפק ב-1919 בשער המרה של לטס אחד ל-50 רובל. השימוש בלטס נפסק עם פלישת ברית המועצות ללטביה ב-1940 והנהגת השימוש ברובל הרוסי.
הלטס השני: 1993–2013
הלטס הונהג שנית כהליך לטבי רשמי ב-1993 עם הכרזת העצמאות הלטבית.
תנור
תַּנּוּר הוא מכשיר המשמש לחימום, כשבדרך כלל התנורים מתחלקים לאלה המשמשים לחימום של אקלים מקומי, אלה המשמשים בבישול והכנת מזון, ואלה המשמשים בתעשייה. לרוב, התנורים יוצרים את החום דרך בעירה, או באמצעות גוף חימום חשמלי ההופך אנרגיה חשמלית לחום.
אריה אסייתי
אריה אסייתי או אריה הודי (שם מדעי: Panthera leo persica) הוא תת-מין של אריה. כיום תת-מין זה מצוי רק בגוג'ראט שבהודו, אך בעבר תפוצתו הייתה רחבה מאוד, החל מאירופה במערב (ראו: אריה אירופאי), דרך המזרח התיכון ועד הודו שהייתה הגבול המזרחי של אזור תפוצתו. האריה האסייתי חי לרוב 16–18 שנים. מבחינה גנטית האריה האסייתי קרוב לאריה סנגלי ולאריה קונגו.
תפוצת המין
מספר האריות האסייאתים החיים בטבע משוער בכ-523 פרטים החיים בפארק הלאומי יער גיר במדינת גוג'ראט ועוד פרטים בפארק פאלפור-קונו במדינת מאדהיה פרדש שבהודו. ביער גיר ניזון האריה האסייתי מהפרסתנים הגדולים בשמורה כגון: האייל הנקוד, אייל הסמבר, חזיר הבר ועוד מספר מיני אנטילופות. בשמורת הטבע יער גיר האריות האסייתים הם טורפי העל וחסרי אויבים טבעיים (הטיגריסים נעלמו משמורה זו). רוב מוחלט של אוכלוסיית האריות האסייאתים חיה על שטח של כ-. שמורת הטבע יער גיר קרובה לאזורים המיושבים בידי האדם, עובדה זו גורמת לעימותים רבים בין האדם לאריה.
תנור
בתנ"ך
ב, לאחר חורבן בית המקדש ובזמן תיאור המצב הרע של בני ישראל, מצוינת המילה תנור במשמעות דומה לשלנו: "עוֹרֵנוּ כְּתַנּוּר נִכְמָרוּ מִפְּנֵי זַלְעֲפוֹת רָעָב"
אריה אסייתי
תפוצת המין
ארץ ישראל מהווה חלק מאזור תפוצת האריה האסייתי ההיסטורי. תחת הכיבוש הצלבני התדלדלה אוכלוסייתם עקב ציד, הציד התרחש בזמן המאה ה-12 וה-13 אבל העדות האחרונה היא מהמאה ה-16. בישראל נמצאו עדויות לאוכלוסייה גדולה של אריות שחיה באזור אשקלון. בארץ ישראל ניזון האריה מפרסתנים גדולים כגון: הראם הערבי, צבי מצוי, הפרא הסורי, ערוד ועוד. האריה בארץ ישראל היה נפוץ בכל הארץ.
מאפיינים פיזיים ומראה
הבגרות המינית של הזכרים מאוחרת משל הנקבות והיא בגיל 5 שנים ושל הנקבות בגיל 4 שנים. תקופת הרבייה לא עונתית והיא נמשכת כל השנה. ההריון נמשך בין 100 ל-119 ימים ומספר הוורדים שנולדים בשגר נע בין אחד לשישה. תקופת ההינקות היא כ-18–26 חודשים.
אפשר להבחין בין האריה האסיתי לאריה האפריקני לפי אורך רעמת הבטן של הזכר, לאסייתי יש רעמת בטן שחורה וארוכה יותר ולאפריקני יש רעמת בטן חומה וקצרה.
שימור
אוכלוסיית האריות האסייתים היא אחת ההצלחות של שימור תת-מינים בסכנת הכחדה ודאית, אוכלוסייה זו גדלה מאוד ברבות השנים. בשנת 1907 נאמד מספר האריות האסייתים הפראיים בכ-13 פרטים ובשנת 2010 האוכלוסייה נאמדה בכ-411 פרטים ומאז מספר האריות עולה בהתמדה, ובספירה שנערכה במאי 2015 באזור הפארק הלאומי יער גיר במדינת גוג'ראט אוכלוסיית האריות מוערכת ב-523 פריטים, הכולל: 109 זכרים בוגרים, 201 נקבות בוגרות ו-213 גורים. למרות זאת עקב רביית שארים בין האריות ישנה קרבה גנטית גדולה מאוד שמסכנת את האוכלוסייה ששרדה. כדי למנוע את הכחדת האוכלוסייה ששרדה ביער גיר העתיקו מספר פרטים לשמורה נוספת במרכז הודו. בארגון גני החיות האירופאים הרבעת האריות האסייתים היא אחד מפרויקטים רבים ומוצלחים שדוגל בהם הארגון.
הכחדת האריה האסייתי מרחבי אסיה
האריה האסייתי נכחד מרחבי אסיה בגלל צייד מוגבר, בירוא יערות ואובדן בתי גידול אחרים (בעיקר ערבות).
מרד סוואנתי (1921)
מרד סוואנתי היה מרד כושל, שהתרחש בשנת 1921, כנגד השלטון הבולשביקי החדש בגאורגיה.
המרד התפרץ בסוואנתי, מחוז הררי בצפון-מערב גאורגיה, כמעט מיידית לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה ויסודה של גאורגיה הסובייטית (פברואר-מרץ 1921). התסיסה בקרב איכרי סוואנתי הופיעה כבר במאי של אותה שנה, והתפתחה במהירות למרד חמוש כנגד ועידת המהפכה של גאורגיה, רבקום (ревком), הלא פופולרית, שהייתה הממשלה הבולשביקית שכיהנה בתקופת המעבר. פלוגה של חיילי גרילה, שהונהגו על ידי מוסוסטר דאדשכליאני, נסטור גרדפחאדזה ובידזינה פירוולי, פירקה מנישקה, בספטמבר של אותה שנה, את יחידות הצבא האדום שבסיסם היה בסוואנתי והחלו בהכנות לקראת ההתקדמות לכיוון כותאיסי, העיר השנייה בגודלה בגאורגיה.
ועידת המהפכה הגאורגית, שעמדה מול האפשרות של התרחבות המרידה למרד כלל ארצי ולמלחמת אזרחים כוללת, ייסדה, ב-7 באוקטובר של אותה שנה, פלוגות ענישה מיוחדות כדי להילחם במורדים, שהוקעו על ידם כ"שודדים פוליטיים". ב-15 בנובמבר של אותה שנה, דיווחו השלטונות הסובייטים כי מספר המורדים הסוואנים עומד על 1,600 איש, ופעילותם מתואמת עם התנועה הלאומית הדמוקרטית של גאורגיה, ששמרה על הקשרים עם התנועה המנשביקית שבסיסה בטביליסי גאורגיה.
הלחימה בסוואנתי נמשכה שישה חודשים, עד שהחיילים הסובייטים הצליחו לרסן את התפשטות המרידה למחוזות השכנים. לקראת סוף דצמבר 1921, הגיעה תגבורת רעננה של חיילי הצבא האדום שמחצה סופית את המרידה. מנהיג המורדים הוצא להורג, ומשטר של דיכוי מחמיר הושת על האזור. מפלת המרידה הסוואנית הכריחה את האופוזיציה הגאורגית הראשית לדאוג לשיתוף פעולה קרוב יותר, שהוביל מאוחר יותר למרד אנטי סובייטי רחב יותר באוגוסט 1924.
אסתי ממו
אסתי ממו (נולדה ב-3 במרץ 1983) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
ממו נולדה בשנת 1983 בעיירה צ'ילגה, אתיופיה. בשנת 1992, בהיותה בת 9 עלתה ממו עם אמה ושלוש אחיותיה לישראל והמשפחה השתכנה בקריית מלאכי.
בנעוריה הקימה ממו את להקת המחול "מנגו" המורכבת מיוצאות אתיופיה. הלהקה הופיעה במועדונים בישראל וייצגה את ישראל בפסטיבל נוטינג היל בלונדון.
את קריירת הדוגמנות החלה ממו בגיל 18, והייתה לדוגמנית הראשונה מקהילת יהודי אתיופיה המצליחה בישראל. מאז שהחלה לדגמן, הופיעה ממו על שערי מגזינים רבים ובהם Elle וווג. בין השאר פרסמה את נייקי, Kenvelo, קסטרו, לוריאל, קו מוצרי השיער של שוקי זיקרי, חברות ההלבשה התחתונה אינטימה ופמינה, פפסי קולה ושוקולד קדבורי.
בשנת 2005 סיימה ממו קורס משחק אצל הבמאי חיים בוזגלו והשתתפה בסדרת הטלוויזיה כתב פלילי. בשנה זו התראיינה לעיתון הבריטי "דיילי טלגרף". בראיון האשימה את מדינת ישראל ביחס גזעני כלפי בני עדתה, הבא לידי ביטוי גם בראיונות עבודה. בתגובה לדברים אלה אמרה בטי רוקאווי, הבעלים של סוכנות הדוגמנות אימאג': "אסתי צודקת, ויש אכן אפליה כנגד דוגמניות אתיופיות בישראל. מפיקים שונים מעדיפים דוגמניות בצבעי שוקו-וניל ודוחים דוגמניות שחורות". בראיון מאוחר יותר טענה ממו כי קהילת העולים מאתיופיה חשה מושפלת על ידי החברה הישראלית, תחושת נחיתות המביאה להתאבדות בני נוער מהעדה, ובהם אחיה ששם קץ לחייו בשנת 2004. "אני לא אוהבת לדבר על כך, כי זה כואב מאד" אמרה ממו, "אך עלי להתבטא, כי לא רק אחי היה קורבן. זה קורה לנוער אתיופי בכל רחבי הארץ". כשנשאלה באותו ראיון מה תעשה בתום קריירת הדוגמנות, ענתה ממו "אשוב לישראל וארוץ לכנסת".
קקדו שחור אדום-זנב
קקדו שחור אדום-זנב (שם מדעי: Calyptorhynchus banksii) הוא מין תוכי שחור ממשפחת הקקדואיים החי ברחבי צפון ומזרח אוסטרליה.
מאפיינים
אורכו של תוכי זה עד 60 ס"מ והוא בעל דו-צורתיות זוויגית. הזכרים בעלי נוצות שחורות עם ציצות מעל הראש ולצד הלחיים, מקור אפור וזנב שחור, עם זוג נוצות ארוכות אדומות. הנקבות שחורות גם אך בעלות נוצות צהובות-כתומות בזנב ובחזה ובעלות כתמים צהובים-אדומים על הלחיים והכנפיים.
הזכרים גדולים יותר ומשקלם עד 670-920 גרם לעומת הנקבות שמשקלן 615-870 גרם. תוכים אלה מגיעים לבגרות בגיל 4 ויכולים להאריך שנים. ידוע על פרט אחד שמת בשבי בגיל 50.
הקקדו ניזון מזרעי עצים, בעיקר של עצי אקליפטוס ועצי Corymbia. ההוא ניזון גם מזרעי שיטה וצמחים מסוג Allocasuarina ,Banksia ,Grevillea ו-Hakea. הוא יאכל גם פירות שונים לרבות פירות חקלאיים.
קקדו זה אינו נמצא בסכנת הכחדה אך חלק מהתת-מינים מאוימים מפגיעה ביערות, שריפות ומסחר בחיות מחמד.
מלחמת טורקיה–צרפת
מלחמת טורקיה–צרפת (בטורקית: Türk-Fransız Cephesi או Güney Cephesi – "חזית הדרום"; בצרפתית:  La guerre en Cilicie – "מלחמת קיליקיה") הייתה סדרה של עימותים מזוינים לאחר מלחמת העולם הראשונה וחלק ממלחמת העצמאות של טורקיה, שהתרחשו בדרומה של אסיה הקטנה, בין האוכלוסייה המקומית וכוחות האספה הלאומית הגדולה של טורקיה מצד אחד, לבין הצבא הצרפתי, כוחות צרפתיים קולוניאליים והלגיון הצרפתי-ארמני מצד שני.
בין צרפת לכוחות הטורקיים התרחשו עימותים נוספים בחלקים אחרים של אסיה הקטנה ותראקיה, אולם על אלה ראו: "מלחמת העצמאות של טורקיה".
רקע
בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, ב-16 במאי 1916 נחתם הסכם סודי בין צרפת לבריטניה אשר נודע לימים כהסכם סייקס–פיקו. בהסכם זה ביקשו שתי המעצמות לחלק ביניהן את אזורי השליטה בשטחי האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון בתקופה שלאחר המלחמה. ההסכם קבע, בין היתר, כי צרפת תקבל את לבנון, סוריה ואת דרומה של אסיה הקטנה מקיליקיה במערב, עבור דרך קפדוקיה במרכז וכלה באזור דיארבקיר במזרח. בצפון היה אמור השטח הצרפתי להגיע עד סיוואס, מרחק של כמאה ק"מ מחופי הים השחור.
לקראת סופה של המלחמה כבש הצבא הבריטי את מוסול שבצפון עיראק של ימינו והגיע עד לצפונה של סוריה. לאחר חתימת הפסקת האש של מודרוס שהסדירה את כניעתה של האימפריה העות'מאנית ב-30 באוקטובר 1918, הגיעו כוחות הצבא הצרפתי לאזור. במהלך דצמבר 1918 השתלטו הצרפתים על ערי מפתח בקיליקיה ובהן אנטקיה, מרסין, טרסוס, אדנה וכן על מישור צ'וקורובה בואכה שערי קיליקיה. במקביל השתלטו גם הבריטים על מספר ערים בדרום טורקיה ובהן איסכנדרון וקיליס, ובתחילת שנת 1919 גם על מארש (כיום קהרמאנמרש - Kahramanmaraş), אנטפ (כיום גזיאנטפ - Gaziantep) ואורפה (כיום שנלאורפה - Şanlıurfa), כולן לאורך הגבול הנוכחי בין סוריה לטורקיה.
מצב דברים זה נותר בעינו עד שב-29 באוקטובר 1919 מסרו הבריטים את מארש לידי הצרפתים, הכול בהתאם להסכם ביניהם. למחרת הגיע הלגיון הצרפתי-ארמני לעיר, ובמקביל הועברה לידי הצרפתים גם השליטה באורפה. ב-5 בנובמבר 1919 קיבלו הצרפתים לרשותם גם את אנטפ. שבועיים לאחר מכן נכנסו כוחות צבא צרפת גם למרדין בקצהו המזרחי של האזור אשר יועד להם לפי הסכם סייקס–פיקו, אך פינו אותה בו ביום מחשש לחוסר שקט בקרב אזרחי העיר.
ההתנגדות במארש, אורפה ואנטפ
בשלוש הערים אנטפ, אורפה ומארש, לוו חילופי השלטון בעימותים עם התושבים אשר התנגדו לצעד זה בעיקר בשל נוכחותם של חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני. הצרפתים הפעילו את אנשי הלגיון הצרפתי-ארמני כעושי דברם וכן נסמכו על חייליו לשם איסוף מודיעין. ב-31 באוקטובר 1919, יומיים לאחר כניסת הצרפתים למארש ויום לאחר שהגיעו 2,000 חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני, ארעה בעיר "תקרית סוטצ'ו-אימאם" (Sütçü İmam olayı - "תקרית האימאם סוטצ'ו" (חלבן)). שלוש נשים טורקיות אשר יצאו מרחצה בחמאם, הוטרדו על ידי חיילים ארמנים וטורקי מקומי שחש לעזרתן נורה למוות. בתגובה פתח סוטצ'ו-אימאם באש לעבר החיילים הארמנים והרג אחד מהם. גם הארמנים הגיבו באש והרגו אזרח נוסף ואחר נתפס ועונה למוות. האירוע הוביל לחוסר שקט שהתפתח לקרב מארש שהחל ב-21 בינואר 1920. כתוצאה מכך נאלצו הצרפתים, ב-12 בפברואר 1920, לפנות את העיר.
תנועת התנגדות התפתחה גם באורפה והובילה את הצרפתים לפנות גם אותה ב-11 באפריל 1920. לפי הסכמה שהושגה בין נציגי התושבים לצבא הצרפתי, הייתה הנסיגה הצרפתית אמורה להתנהל בדרכי שלום, אך מארבים שהציבו התושבים לאורך עורקי הנסיגה הפרו את ההסכמה וגבו את חייהם של 296 צרפתים.
גם באנטפ אירעו תקריות דומות אשר הובילו, החל בחודש ינואר 1920, למארבים על כוחות צרפתים לאורך הדרכים המובילות מהעיר אל מארש ואל קיליס. גם באנטפ גלשו האירועים למרי ולקרבות קשים שנמשכו בחלקים שונים של העיר משך יותר משנה.
הלוחמה
רק בחודש מאי 1920, לאחר הקמתה של "האספה הלאומית הגדולה של טורקיה" התפתחו העימותים ללוחמה שגלשה מתחומי שלוש הערים המתקוממות. ב-27 במאי 1920 נחלו הטורקים ניצחון על הצרפתים סמוך למעבר קרא (Karboğazı - קראבואזי) סמוך לטרסוס ושבו 530 חיילים צרפתים. ב-2 ביוני 1920 פינו הצרפתים את קוזן הסמוכה לאדנה, ויומיים לאחר מכן נסוגו מכל השטחים שממזרח לנהר הפרת.
במהלך הקרבות ביום 10 באוגוסט 1920, נחתם הסכם סוור אשר העניק הכרה חוקית ובינלאומית לשלטון הצרפתי בדרומה של אסיה הקטנה, אך עובדה זו לא שינתה את המצב בשטח, והתבוסה הצרפתית המשיכה גם במחצית השנייה של 1920 עם פינוי בירג'יק הסמוכה לאורפה וסאימבילי שליד אדנה.
תוצאות המלחמה
הסכם אנקרה סיים באופן רשמי את הלוחמה בין הצרפתים והטורקים בדרומה של אסיה הקטנה, והשפיע במידה רבה על ניסוח קו הגבול בין הרפובליקה של טורקיה למנדט הצרפתי על סוריה כפי שנקבע בהסכם לוזאן שנחתם ב-1923. עד יום 3 בינואר 1922 השלימו הצרפתים את פינוי חייליהם משטחי אסיה הקטנה שנותרו בחזקתם, ובכלל זה מהערים גזיאנטפ, טרסוס ואדנה. במקביל פינו הבריטים את העיר קיליס שליד אדנה ואשר נותרה בחזקתם משך כל המלחמה.
סליחה
סליחה היא תהליך שכלי, רגשי או רוחני שבו חדל אדם מלחוש עלבון, עצב, כעס או כאב נפשי כלשהו כנגד אדם אחר (או עצמו) על מעשה שהוא ראה בו כפגיעה, מחלוקת או שגיאה. לחלופין, סליחה היא הפסקת הדרישה לעונש או פיצוי. ניתן להתייחס למושג סליחה מנקודת מבטו של האדם הסולח, האדם שלו נסלח וכן מנקודת המבט של היחסים שבין הסולח לנסלח. במצבים מסוימים הסליחה ניתנת מבלי לצפות לפיצוי כלשהו וללא תגובה כלשהי מצידו של הפוגע (כך למשל, אדם עשוי לסלוח, או לבקש מחילה, מאדם אחר אשר הלך כבר לבית עולמו). לעיתים, חלק הכרחי מתהליך הסליחה הוא הכרה כלשהי של הפוגע במעשהו, התנצלות, וייתכן אף פיצויים לנפגע, או פשוט בקשת סליחה.
מלחמת טורקיה–צרפת
תוצאות המלחמה
הפעלת הלגיון הצרפתי-ארמני בדרום טורקיה הסתברה כטעות מצד הצרפתים. בין האוכלוסייה המקומית לבין החיילים הארמנים התפתחו מאבקים שעלו בחיי אדם והובילו להצתת המרי האזרחי, ובסופו של דבר לתבוסה הצרפתית. הדבר הוביל גם לאסון נוסף שפקד את האוכלוסייה הארמנית המקומית אשר נסה מהאזור בד בבד עם הנסיגה הצרפתית, וזאת לאחר כאלף שנות יישוב ארמני באזור.
סליחה
התורות של רוב הדתות בעולם מכילות בחינה של נושא הסליחה וטבעו, רבות מן התורות הללו מהוות את הבסיס למסורות המודרניות ולמנהגים הקשורים בתהליך הסליחה. אולם, לאורך כל הדורות פילוסופים בחנו את נושא הסליחה בנפרד מן ההיבט הדתי. כמו כן, כפי שקורה אף בתחומים אחרים, המדע החל להעלות סימני שאלה באשר לתפיסות הדתיות של הסליחה. פסיכולוגיה, סוציולוגיה ורפואה, הם בין התחומים המדעיים החוקרים היבטים שונים של נושא הסליחה וההתנצלות.
מלחמת טורקיה–צרפת
תוצאות המלחמה
נוסף על אנטפ ששמה שונה לגזיאנטפ, זכתה גם מארש לכבוד דומה עת הייתה ל"קרמאנמרש" (Kahramanmaraş - "מארש הגיבורה") ב-1973, וכך גם באשר לאורפה שהפכה ל"שנלאורפה" (Şanlıurfa - "אורפה רבת התהילה") ב-1984.
סליחה
בין התורות הדתיות והפילוסופיות השונות יש המדגישות יותר את הצורך של האדם לבקש ולקבל סליחה על חטאיו מישות עליונה, לעומת זאת תורות אחרות שמות דגש רב יותר על הצורך לסלוח איש לרעהו, קיימות אף גישות שאינן מבחינות בין סליחה אנושית לאלוהית.
יהדות
ביהדות, אם פגע אדם באחר אולם אחר הביע חרטה כנה לנפגע וניסה לתקן את העוול שגרם, קיימת חובה דתית על הנפגע לסלוח ולהתפייס רק אם הפוגע ביקש את סליחתו להלכה, זאת אומרת שלוש פעמים צריך הפוגע לבקש סליחה, וכל פעם צריך להראות נכונות גדולה יותר וחרטה.
אולם אם הפוגע אינו מביע חרטה, אין כל חובה לסלוח. זאת כיוון שהיהדות מתמקדת באחריות האישית של החוטא. זוהי אחריותו של החוטא להכיר בחטאו ולבקש מחילה מאלה שבהם פגע.
בנוסף, ביהדות אדם חייב לבקש מחילה מאלה בהם פגע כדי שיהיה זכאי למחילה. שלא כמו בנצרות, ביהדות אדם אינו יכול לקבל מחילה מן האל על חטאים שחטא כלפי חבריו. אדם יכול לקבל מחילה מן האל רק על חטאים שחטא כלפי האל.
עם זאת, יהודי יכול למחול לאחר אף אם הפוגע לא התנצל:
Hammer to Fall
Hammer to Fall הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין. השיר, שנכתב על ידי גיטריסט הלהקה בריאן מיי, נכלל באלבום The Works משנת 1984. זהו הסינגל הרביעי והאחרון באלבום.
השיר הגיע למקום השלישי בדרום אפריקה, מקום 13 במצעד הסינגלים בבריטניה, מקום 24 בפולין ולמקום ה-55 באוסטרליה.
סליחה
יהדות
ביהדות ניתן אף לבקש מחילה ממי שכבר מת:
Hammer to Fall
הקליפ של השיר צולם בבריסל במהלך The Works Tour.
סליחה
נצרות
בהתאם לתורה המסורתית המקובלת בנצרות, מידת הסליחה לאחר היא אחת החובות הדתיות של המאמין הנוצרי. אלוהים הוא המקור לכל מחילה, שהיא אפשרית באמצעות סבלו וקורבנו של ישו, ועומדת לרשות המאמין המביע חרטה. בתגובה לסליחת האל, מצופה מן המאמין הנוצרי ללמוד כיצד לסלוח לאחרים, יש הטוענים כי הסליחה לאחר היא תנאי הכרחי לקבלת מחילה על חטאנו. בסוף תפילת האדון רומז ישו כי אם לא נסלח אף לא ימחלו לנו: "ומחל נא על חטאתנו כי מוחלים גם אנחנו לכל החייב לנו".
האדם שלו נמחל חטאו אינו משוחרר בהכרח מן החובה לפצות חומרית, או בדרך אחרת, את הנפגע. במחילה הניתנת לאדם אחר על חטאיו, המוחל הוא שמשתחרר.
Hammer to Fall
"Hammer to Fall" היה השיר השלישי שהלהקה ביצעה בהופעה שלה בלייב אייד בשנת 1985.
סליחה
נצרות
בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית, בניגוד לזרמים אחרים בנצרות, מחילת האל ניתנת על ידי הכנסייה, בדרך כלל בטקסים דתיים המנוהלים על ידי הכומר. בזרמים אלה, ובכנסייה האנגליקנית, נהוג לערך וידוי טקסי על חטאים, באופן אישי ובפני כומר ולקבל מחילה מן הכומר כביטוי רשמי למחילת הכנסייה למאמין. בכנסייה הקתולית של ימי הביניים יכול היה המאמין לרכוש שטר מחילה כעדות מול האל לפטירתו מעונש על חטא שכבר נסלח.
בזרמי הנצרות הפרוטסטנטית מקובל בדרך כלל כי המאמין מקבל מחילה על חטאיו באופן ישיר יותר באמצעות הבעת חרטה לאל והמאמין משלים את המחילה בכך שהוא סולח לאחרים. הכנסיות הפרוטסטנטיות בדרך כלל מדגישות יותר את הצורך לבקשת מחילה פרטית, לא טקסית ופחות מדגישות את הצורך במחילה פומבית ורשמית.
אסלאם
באסלאם אחד מ-99 שמות אללה הוא "הסולח" ( العفو ) ואלוהים נחשב למקור הסליחה. סליחה דורשת לעיתים קרובות חרטה מצד מושא הסליחה. הסליחה עשויה לבוא ישירות מן האל, או מאדם אחר, זאת בהתאם לאופי החטא הנסלח. במקרים שבהם האדם מבקש את סליחת האל, מרכיב החרטה הוא מהותי לקבלת הסליחה. באשר לסליחת בני אדם, האסלאם מייחס חשיבות הן למחילה והן לכך שלאדם יסלחו חטאיו
על פי הקוראן, קיים חטא אחד בלבד שהאל אינו יכול לסלוח והוא לייחס לאל שותפים, כלומר לטעון לריבוי אלים. על פי השקפת האסלאם חטא זה משמעותו הכחשת ההשקפה המונותאיסטית (התווחיד) ומכאן גם הכחשת עליונותו של האל.
בודהיזם
הדת הבודהיסטית רואה בסליחה מעשה הבא למנוע רגשות מזיקים מלגרום לתוהו ובוהו ברווחתו הרוחנית של האדם. הבודהיזם מכיר בכך שרגשות שנאה ורצון רע מותירים השפעה ארוכת טווח על הקארמה ובמקום זאת מעודד את טיפוח הרגשות המותירים השפעה חיובית. "בחשיבה על חוק הקארמה, אנו מבינים כי אין מקום לחפש נקמה אלא סליחה, כיוון שהפוגע הוא, בסופו של דבר, ביש המזל ביותר. לאחר שרגשות של פגיעה ועלבון כבר עלו בנפגע, ההשקפה הבודהיסטית היא לתת דרור לרגשות אלה באופן רגוע על ידי חיפוש המקור לעליית הרגש. הדת הבודהיסטית מתמקדת בשחרור האדם מאשליות ומסבל על ידי מדיטציה וקבלת הארה באשר לטבע המציאות. בודהיזם מטיל ספק במציאות התשוקות העושות את הסליחה להכרחית כמו גם במציאות האובייקטים של תשוקות אלה. "אם לא סלחנו, אנו ממשיכים ליצור זהות סביב כאבנו, וזה הדבר שנולד מחדש. זה הדבר שסובל."
בודהיזם מדגיש את מושג המטה (נדיבות אוהבת), קרונה (חמלה), מודיטה (שמחה משותפת) ואופקחה (מתינות), כדרכים למנוע יצירת רגשות שליליים. הגות ברעיונות אלה משמשת להבנת הקשרי הסבל בעולם, הן במאמין עצמו והן באחרים. בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר הזכיר הנזיר הבודהיסטי אג'ה ג'יאסארו לתלמידיו: "כאשר אנו נותנים את המשקל הראוי לגורלנו המשותף בלידה, בזקנה, במחלה ובמוות עם כל שאר היצורים בעולם, הדבר מעניק לנו זווית ראייה רעננה..."
הדת הבהאית
פתגמו של שוגי אפנדי: "סלח ושכח". כלומר, עליך לסלוח לאדם ולשכוח את המעשים של אותו אדם כלפיך, שעליהם אתה סולח.
תאוריות פסיכולוגיות על סליחה
רק בעשורים האחרונים זכה תהליך הסליחה לתשומת לבם של חוקרים בתחום הפסיכולוגיה והפסיכולוגיה החברתית. מאמרים וספרים פסיכולוגיים על נושא הסליחה החלו להופיע רק בשנות ה-80 של המאה ה-20. קודם לתקופה זו היה נעשה ניתוח תהליך הסליחה רק מנקודת מבט דתית ופילוסופית. אף שלא קיימת היום תמימות דעים באשר להגדרה הפסיכולוגית של תהליך הסליחה, קיים קונצנזוס באשר להכרה בתהליך זה, כתהליך פסיכולוגי, ופורסמו מספר מודלים המתארים את התהליך.
ד"ר רוברט אנרייט מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון נחשב כמי שביסס את מקומו של תהליך הסליחה במחקר הפסיכולוגי. ד"ר אנרייט ייסד את המכון הבינלאומי לסליחה ויזם מחקרים פסיכולוגיים רבים בתחום זה. ד"ר אנרייט פיתח מודל תהליכי של 20 שלבים לסליחה.
ד"ר אוורט וורטינגטון, מרצה וחוקר בתחום הסליחה, פיתח את מודל הפירמידה של הסליחה. בין השלבים במודל זה: היזכר בפגיעה; צור אמפתיה; המתנה האלטרואיסטית של סליחה; התחייב לסלוח; התמד בסליחה.
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-23
לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13 ("הנדשאר", או חנג'ר), החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים בוסנים מוסלמים. הדיוויזיה הוקמה ביוני 1944 והרכבה היה 90% בוסנים מוסלמים ו-10% קרואטים קתולים. בספטמבר 1944 היא פורקה והחיילים צורפו לדיוויזיה הררית מס' 13, חאנדיאר אס אס.
סליחה
תאוריות פסיכולוגיות על סליחה
ד"ר גיא פטיט מניו זילנד מספק בסיס לצורך וכן ליתרונות שבסליחה וכן לתהליך שבאמצעותו ניתן לסלוח.
היבטים בריאותיים של סליחה
מחקרים הראו כי אנשים הסולחים לאחרים הם אנשים שמחים ובריאים יותר מאלה הנוטרים טינה. מחקר אחד הראה כי ההשפעות החיוביות של היכולת לסלוח מתקיימות באופן זהה, בין אם הסליחה נעשתה על יסוד דתי או חילוני. זאת בניגוד לקבוצת בקרה אשר לא קיבלה כל ייעוץ בנושא הסליחה.
פחד גבהים (ספר)
פחד גבהים (באנגלית: Fear of Flying) הוא רומן שנכתב בשנת 1973 על ידי הסופרת והמשוררת, אריקה ג'ונג, וידוע במחלוקת שעורר בגלל דמותה של איזדורה וינג, משוררת אמריקנית בת 29 שמבטאת את מיניותה באופן משוחרר וחושפת אישיות מורכבת מבחינה נפשית, יצירתית ופוליטית. דמותה של ג'ונג היא פמיניסטית שמגלמת באופן חד את הקונפליקט הפנימי בין האישה הטובה והנאמנה לבעלה לבין האמנית החופשייה שחוגגת את גופה ואת תשוקותיה ומערערת על מוסכמות חברתיות שמדכאות את המיניות הנשית.
הסיפור נכתב בגוף ראשון, בשפה נועזת ואינטימית, נוטפת מיניות שיש בה פשטות וכנות נוגעת ללב. ג'ונג מספקת מבט אינטרוספקטיבי נוקב על חייה של האישה המודרנית במהלך הגל השני של הפמיניזם. הספר הפך להד נאמן למציאות של נשים אמריקניות, רבות מהן אמהות, נשואות ועקרות בית שהזדהו עם דמותה של איזדורה וחשו שהיא מבטאת את תסכולן והשתוקקותן העמוקה להתיר את הכבלים המסורתיים החונקים ולבטא את עצמיותן באופן כן, חופשי ומשוחרר.
הספר נמכר ביותר מ -20 מיליון עותקים ברחבי העולם. הספר תורגם לעברית על ידי עידית זרטל ויצא לאור בישראל בהוצאת זמורה-ביתן בשנת 1976.
תקציר העלילה
איזדורה זלדה וייט סטולרמן וינג היא עיתונאית ומשוררת יהודייה מאפר ווסט סייד של ניו יורק שנשואה לבעלה השני בנט וינג, פסיכואנליטיקאי ממוצא סיני. הספר נפתח בטיסה של איזדורה ובעלה לכנס של פסיכואנליטיקאים בווינה. איזדורה מתמודדת עם פחד הגבהים המצמית שהיא חשה בכל פעם שהיא טסה. חסרת שקט ומבוהלת היא בוחנת את היושבים במטוס, מבחינה בכמה אנליטיקאים שטיפלו בה בעבר ונזכרת בתקופה שחיתה בהיידלברג, גרמניה, שם הוצב בעלה כפסיכיאטר ילדים במסגרת השירות הצבאי. היא שונאת את המחשבה שעליה להתמודד שוב עם השנאה והתיעוב שחשה כלפי גרמניה וכלפי הגרמנים.
מאוכזבת מכך שהפסיכואנליזה לא עזרה לחיי הזוגיות שלה, איזדורה אחוזת האשמה בוחנת את היעדר האינטימיות בינה לבין בעלה, מתייחסת לציפיותיהם השונות של גברים ונשים מהנישואין ומתארת את תחושת הקיפאון, השעמום וחוסר יכולתה להחליט אם להביא ילד לעולם או לתת ביטוי לעוררותה המינית ותשוקתה להרפתקאות מחוץ למסגרת הזוגית. "'אני מדברת על השלב שבו היו נישואייך ל-'menagge a qutre'. את, הוא, האנליטיקאי שלך, האנליטיקאי שלו. ארבעה במיטה אחת. סרט זה מיועד למבוגרים בלבד.'"במסגרת הנסיעה היא מתבקשת לכתוב למגזין את רשמיה מהכנס ולראיין את המשתתפים בו. מיד עם הגיעם לכנס איזדורה פוגשת פסיכואנליטיקאי אנגלי בשם אדריאן גודלאב והיא נשבית בקסמו על אף מראהו הצנום וסנדליו המלוכלכים. המפגש ביניהם נראה כמספק את מה שחסר לאיזדורה בנישואיה: אנרגיה, התרגשות, תשוקה, סכנה. הם נסחפים לרומן רעוע, רוקדים ומתנשקים באופן חצי נסתר וללא שליטה באירועי הכנס הפומביים ומבלים יחדיו לילות וימים. טבעו הפרוע של אדריאן מעיר את תשוקותיה של איזדורה והיא מתמסרת לרומן גם כשהיא יודעת שאדריאן שקרן וסובל מאין אונות לעיתים קרובות. כבר בתחילת הרומן מצהיר אדריאן: "אני רוצה לאהוב אותך ככל יכולתי ואחר-כך לעזוב אותך". בנט, בעלה של איזדורה מבחין מיד בעניין שמגלה אדיריאן באיזדורה ומנסה ככל יכולתו להרחיק אותה ממנו אך היא אינה מסוגלת להינתק מהגבר שמסעיר אותה כל כך. איזדורה בוחנת את תחושותיה כלפי אדריאן ומגלה שהיא נמצאת במלכוד קבוע בין רצונה בחופש לבין הפחד שלה להישאר לבד: "'כל הזיותי כללו נישואים. לא עבר זמן רב מהרגע שבו תיארתי עצמי בדמיוני בורחת מגבר אחד עד שראיתי את עצמי נקשרת אל אחר. הייתי כמו ספינה הזקוקה תמיד לנמל-אם. פשוט לא הייתי מסוגלת לראות את עצמי ללא גבר. בלעדיו חשתי את עצמי אבודה ככלב חסר אדונים: חסרת שורשים, חסרת פנים, חסרת זהות.'"יאושה של איזדורה ורגשותיה הסוערים כלפי אדריאן ויחסיה המשמימים והבטוחים עם בנט מעמידים אותה בפני דילמה קשה ביותר: לחזור הביתה עם בנט, או לנסוע ללונדון עם אדריאן. היא מתלבטת ומתחבטת בעניין ללא הרף. לילה אחד בנט מוצא את אדריאן ואת איזדורה במיטה ומצטרף אליהם. המעשה ההרפתקני הזה כל כך לא אופייני לבנט שלאחר מכן הוא מסרב להודות שהתרחש אי פעם.
לבסוף, לאחר שאיזדורה כותבת מכתב רגשי ומלודרמטי לבנט אך לא מעבירה אליו, היא יוצאת לטיול עם אדריאן. השניים נוסעים דרך צרפת, גרמניה ואיטליה, חונים במקום אחר בכל לילה, שותים, צוחקים, מתעלסים וחולקים זה עם זה את סיפורי חייהם. איזדורה מספרת לאדריאן בפתיחות גדולה את סיפורי האהבה הקודמים שלה, בין היתר על נישואיה הראשונים לבריאן, שבו התאהבה על רקע אהבתם המשותפת לספרות ושירה. היא מספרת כיצד בריאן החל לפתח הזיות שהוא ישו שחזר לחיים, נעשה מסוכן ואלים, אנס וחנק אותה עד שכמעט מתה.
יחסיהם של אדריאן ואיזדורה נעים בין אינטימיות וקרבה גדולה לבין השתלחויות והתגרויות זה בזה. אדריאן מתייחס אל אין האונות שלו בשוויון נפש וכשאיזדורה עוקצת אותו על כך שזה לא שאינו רוצה אלא שלא יכול, הוא אומר שנראה שזו הפעם הראשונה שהיא לא יכולה לשלוט בגבר ולכן היא כל כך מוטרדת מכך שאינו מקיים איתה יחסים. איזדורה המאוהבת והנסערת לא מבינה איך זיון מרוכסן אידיאלי כמו אדריאן הופך לרומן נוסף חסר תוחלת. לקראת סוף המסע אדריאן מתוודה לפתע שיש לו פגישה עם אשתו וילדיו שעליה לא סיפר אף על פי שידע על כך כל העת איזדורה חשה נבגדת ושבורת לב בעוד הוא מביט בה, משועשע מזעמה ומסרב לקחת על עצמו אחריות על בגידתו באמונה: "זה היה הזעזוע שלך, חבובה, לא שלי. אני לא אמרתי אף פעם שאני מזעזע את חיי שלי כדי להיות בחברתך."
לאחר שהיא ואדריאן נפרדים יושבת איזדורה בבר ומבחינה בגבר שמנסה לצוד את מבטה. היא מודעת לכך שמבטיו עוגבים כמו שהיו מבטיו של אדריאן שכל כך נמשכה אליו אך במקום להימשך היא חשה בחילה עמוקה. היא נזכרת כיצד הואשמה על ידי בנט שגברים מנסים לפתות אותה מפני שהיא משדרת מיניות, נעה ומתלבשת באופן מיני ונראית "ניתנת להשגה" איזדורה מבינה שהטעות שלה הייתה שניסתה לממש את הזייתה, לרדוף אחרי גבר ולהשיג אותו, "ומה קורה? הוא נובל כאטריה שבושלה יתר על המידה ומסרב לי."
איזדורה מוצאת חדר במלון ובו היא עסוקה בחשבון נפש נוקב, מתעמקת ברשימותיה בנות ארבע השנים ומנסה להבין היכן טעתה. היא מדפדפת וקוראת את מה שכתבה בעת ששהתה בהיידלברג עם בנט ולהפתעתה היא חשה שהיא קוראת רומן מרתק שנכתב על ידי מישהי אחרת. תוך כדי קריאה היא מגלה שהיא סולחת לעצמה ומבינה שלא ניסתה לפגוע בבנט ושכל רצונה הוא להיות נאמנה לעצמה ולקולה הפנימי. "לא הייתי חייבת התנצלות על רצוני לשלוט בנשמתי. נשמתך הייתה רכושך שלך, לטוב ולרע. כאשר הכל נאמר ונעשה, זה כל מה שנשאר לך."
לאחר הלילה במלון מתעוררת איזדורה מאוששת יותר. היא קונה כרטיס נסיעה ועולה על רכבת-אונייה בדרכה לפגוש את בנט. בקרון היא מותקפת מינית על ידי דייל. איזדורה המבוהלת הודפת אותו בעוצמה ובורחת מהקרון כשהיא כועסת על עצמה שלא הבחינה בכוונותיו של הדייל מיד ובטחה בו. כשהיא מוצאת קרון עם משפחה היא מתיישבת ומבינה את האבסורד של תשוקתה. "הזיון המרוכסן! הזר ברכבת! הנה הוצעה לי ההזיה הפרטית שלי. ההזיה שסימרה אותי למושב הרוטט של רכבת במשך שלוש שנים בהיידלברג ובמקום שתעורר אותי,
"הזיון המרוכסן"
"הזיון המרוכסן" הוא ביטוי שטבעה הגיבורה של אריקה ג'ונג ונכנס במהירות ללקסיקון הפופולרי. על פי משנתה של איזדורה "זיון מרוכסן" הוא תיאור של מפגש מיני טהור ללא מילים בין שני זרים, חף ממניעים נסתרים ונקי מרגשות אשמה או משחקי כוחות, ללא היסטוריה או מורכבות רגשית. איזדורה טוענת שטרם מצאה זיון כזה ומעריכה שהסיכוי למצוא הוא כמו הסיכוי למצוא חד-קרן.
את התסריטים של "הזיון המרוכסן" הזתה איזדורה בנסיעותיה הרבות ברכבת מהיידלברג אל הפסיכיאטר שלה ובחזרה ארבע פעמים בשבוע, מרחק של שעה נסיעה לכל כיוון. היא מתארת סצנה ארוטית וחושנית שבה חייל ואלמנה נפגשים במקרה ברכבת ותשוקתם הגואה מתפרצת בסערה כשהרכבת נכנסת לתוך מנהרה ומסתיימת במהרה כשאישה יורדת בתחנה הבאה."'הרכבת נכנסת לתוך ניקבה או מנהרה, ובתוך הדמדומים האפלוליים מתנשמת הסמליות. מגפו של החייל באוויר והכתלים האפלים של המנהרה והתנועה המהפנטת של הרכבת והשריקה הגבוהה הממושכת בשעה שהיא פורצת החוצה לבסוף.'"
השפעות פמיניסטיות אז והיום
"פחד גבהים" נכתב בעיצומה של המהפכה המינית של שנות השבעים, ונקשר לגל השני של הפמיניזם. הספר הציג לראשונה נושאים כמו תשוקה ופנטזיה כדבר טוב ורצוי בחייהן של נשים. ג'ונג רתמה את הכבוד החדש הזה לתשוקה הנשית לכדי אמנות והביאה לידי ביטוי הצטלבויות של חיים מיניים ולא-מיניים, קולות חדשים שהיא חשה שלא קיבלו מקום בספרות. "בזמן שכתבתי את "פחד גבהים" לא היה ספר אחד שדיבר על כך שנשים הן רומנטיות, נשים הן אינטלקטואליות, נשים הן מיניות - והביא את כל הדברים הללו יחד." "מה ש[איזדורה] מבקשת הוא להיות בת אנוש שלמה, גוף ונפש, והנשים היו מודעות לראשונה לכך שזה מה שהן צריכות ב -1973." אבל ג'ונג גם מצביעה על החסרונות של חיים משוחררים מבחינה מינית ומודעת לכך שמשמעותה של מיניות "אינה לרפא את כל חוסר המנוחה". מבקרים גברים פירשו את דמותה של איזדורה כמופקרת אך למעשה פירשו שלא כהלכה את מעשיה - יש לה חיי פנטזיה פעילים, אבל היא לא ממש בילתה במיטה עם גברים רבים. ג'ונג טוענת כי כיום נשים אינן מזועזעות עוד מהמיניות של דמותה של איזדורה ומתיאורי המין והפנטזיה כפי שהזדעזעו כשהספר יצא לראשונה. במקום זאת, היא רואה כיצד הספר משקף את חוסר יכולתן של נשים צעירות רבות ליהנות מאינטראקציות מיניות. היא מציינת את סדרת הטלוויזיה "בנות" כדוגמה לתקשורת שמתארת נשים משוחררות מבחינה מינית, אך לא נותנת תשומת לב מספקת לעונג הנשי. בדיוק כמו איזדורה בעבר, הנשים בטלוויזיה ובחיים נאבקות היום כדי ליישב את הסתירה בין העצמת החירות המינית לבין היעדר ההנאה מחיי המין. עם זאת, היא גם רואה צמיחה בקרב הנשים שחיות לבדן "שחייהן מלאים בחברים, נסיעות, עבודה, כל דבר, ואינן מרגישות שבדרך כלשהי הן נחותות כי אין להן גבר לצידן." לדעתה זהו תוצר חיובי ביותר של הדרך שבה השתנה השחרור המיני במשך עשרות שנים. המאבק הפוליטי על זכות הנשים על גופן בימינו חידש גם את הרלוונטיות של הספר בעיני ג'ונג, שבשנת 2013 ציינה 40 שנה ליציאת ספרה לאור. "כל המדינות הללו מעלות חוקים מטורפים נגד הפלות... מעבירים חוקים שהם יודעים שהם בלתי חוקתיים בעליל, סוגרים את מרפאות תכנון ההורות ומקשים מאוד... כדי לקבל שליטה על הילודה". ג'ונג טוענת שהמהלכים הפוליטיים האלה הם רגרסיה מן ההתקדמות שהביאה המהפכה המינית. היא גם מרגישה שעד היום סופרות הן "אזרחיות מדרגה שנייה בעולם המו"לות". כדברי ג'ניפר ויינר בהקדמה למהדורה ה -40 של הספר: "קשה מאוד. אם כותבים על מאבקים של נשים ועל נשים, חשוב לכתוב 'אני' באותיות גדולות."
יהדות
נושא היהדות עולה לעיתים קרובות במהלך הספר ומתבטא ביחסה של איזדורה ליהדותה המושרשת בחוויה של חייה. החיבור שלה מתבטא בהכרה מתמדת בהיסטוריה של רדיפות ומצוקות קיומיות שעברו על העם היהודי לא רק בעשורים האחרונים אלא גם במהלך ההיסטוריה הארוכה. ג'ונג מעלה את התאוריה של זיגמונד פרויד, שניסה לנתח את הסיבה לרדיפת היהודים. פרויד טען כי היהודים בנויים הן מבחינה אישית והן מבחינה תרבותית להעביר באופן ביולוגי את המודעות אל העבר היהודי: "... היהדות נוצרת בירושה ביולוגית של זיכרון ארכאי שהעם היהודי מחויב ללא עוררין לשדר לדורות הבאים, בין במודע ובין שלא במודע." איזדורה משקפת זאת בהתייחסותה לשואה, כשהיא מודעת למגבלות שחלו עליה ועל משפחתה (למשל בביקורה אצל אחותה בביירות) וקושרת את עצמה לטראומות העבר. דמות אמה של איזדורה מספקת גם היא קריאה מעניינת של סטריאוטיפים יהודיים, בכך שהיא מתנגדת להם במובנים מסוימים ונעזרת בהם במובנים אחרים. במקום להיצמד לדימוי הסטריאוטיפי של האם היהודייה העסוקה בטיפול מופרז, בטיפוח ובנתינה, אמה של איזדורה די קרה ורחוקה. עם זאת, דמות האם מתאימה לתבנית של הסטריאוטיפ היהודי כקדושה מעונה שמקריבה את חייה למען ילדיה. כילדה איזדורה שמעה מאימה שוב ושוב כי היא הסיבה לכך שאמה אינה אמנית מפורסמת מפני שהיה עליה לוותר על הקריירה האמנותית שלה כדי להפוך לאם וכך לא יכלה לחזור לתהילתה הקודמת או לתשוקה שלה. דבר זה הציב את המרחק בין האם לבת.
ג'ת
כלל תושבי ג'ת הם ערבים-מוסלמים.
פחד גבהים (ספר)
בין מציאות לבדיה
ג'ונג הכחישה ש"פחד גבהים" הוא רומן אוטוביוגרפי, אך היא מודה שיש בו אלמנטים אוטוביוגרפיים מסוימים עם זאת, מאמר ב"ניו יורקר" מציין שאחותה של ג'ונג, סוזאנה דאו (לבית מאן), זיהתה את עצמה כמודל הסרבני של איזדורה וינג, וקראה לספר "חשיפת חיי כשחייתי בלבנון". סוזאנה כעסה על הוצאת הספר וגינתה אותו, קשרה את הדמויות בספר לאנשים בחייה שלה וטענה שג'ונג נתנה לדמויות בספרה חירויות אכזריות, במיוחד לדמותו של בעלה. בספר אחותה של איזדורה וינג, רנדי, נשואה לפייר, שמנסה את מזלו איתה וגם עם שתי אחיותיה האחרות. ג'ונג דחתה את טענותיה של אחותה ואמרה כי "לכל משפחה אינטליגנטית יש חבר משוגע"
ג'ת
מקור השם
השם ג'ת משמר את השם הקדום גת, שהיה שכיח בעת העתיקה ושימש כשמם של מספר יישובים, מהגליל בצפון ועד השפלה בדרום. במקורות הקדומים, השם גת נזכר לעיתים יחד עם תוספת, המסייעת להבחין בינו לבין יישובים אחרים באותו השם, כדוגמת גת פלשתים, גת רימון, גת כרמל, גת חפר וגת פדלה.
פחד גבהים (ספר)
עיבודים לקולנוע
במשך השנים נעשו ניסיונות להתאים את היצירה הזו להוליווד. ג'וליה פיליפס חלמה שזו תהיה הופעת הבכורה שלה כבמאית. העסקה נפלה לאחר שהיא ואריקה ג'ונג התדיינו שוב ושוב ללא הצלחה. ברומן ההמשך "איך להציל את חייך במו ידייך" יצרה ג'ונג את דמותה של בריט גולדשטיין שקל לזהות כפיליפס. בספר בריט מתוארת כמפיקה הוליוודית דורסנית ומלאה בחשיבות עצמית, נטולת כישרון וצפצפנית.
ג'ת
העת העתיקה
במקום בו שוכן היישוב נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה המאוחרת, ההשערה היא שבמקום שכן היישוב "גת פדלה" הנזכר בתעודות מצריות. ליד היישוב עברה דרך הים. ביישוב יש שכבות על שכבות של תרבויות עתיקות.
פחד גבהים (ספר)
עיבודים לקולנוע
בחודש מאי 2013 הוכרז כי גרסת התסריט לסרט של פירס אשוורת 'קיבלה אור ירוק על ידי בלו-סקיי מדיה בבימויה של לורי קולייר אך עד היום טרם הופק.
ג'ת
העת העתיקה
בלב הכפר ג'ת נחפרו שני אתרי קבורה מהתקופה הרומית. באחד מאלו נחשפה אחוזת קבר גדולה, הכוללת חדרי כוכים, ומעליהם נחרתו כתובות הכוללות שמות עבריים (יעקב, ישוע, שרה, רבקה, מרים), שמות הרודיאניים (אגריפס, ברניקי, הרודיאס), ושמות רומיים (פטרוס, מרקוס, טיבריוס, ועוד). בהתאם לשמות שנמצאו במקום, וסגנון הכתב, החוקרים תיארכו את רוב הממצאים שהתגלו באתר לשלהי המאה ה-1 או לראשית המאה ה-2 לספירה, והציעו כי אחוזת הקבר שימשה משפחה יהודית אמידה שהחזיקה באדמות בטופארכיה של נרבתא. כשר מציע שג'ת הייתה באותה העת יישוב יהודי. נראה שהמערה המשיכה לשמש לקבורה, עתה בידי אוכלוסייה שומרונית, לפחות עד המאה ה-5 לספירה.
פחד גבהים (ספר)
תגובות לספר בישראל
לאחר תרגום הספר והוצאתו לאור בישראל כתב עליו יהונתן גפן בטורו במעריב: "תוך כדי קריאה אתה מגלה, שמדובר בסך הכל ביומן של אישה די מטופשת. יומן כן בצורה נדירה, אך גם מטופש בצורה נדירה."
ג'ת
התקופה העות'מאנית
במפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנת 1596 נמנו בג'ת 5 משקי בית, כולם מוסלמים, ושילמו מיסים על חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עיזים וכוורות דבורים, סה"כ 5,500 אקצ'ה.
בתקופה העות'מאנית הוענק התל עליו שוכן הכפר למשפחות מהן מורכב הגרעין של כפר ג'ת ומאז צמח המקום ונהיה היישוב הנוכחי.
תושבי הכפר הם כמעט בני משפחה אחת. משפחת ותד, גרה, אבו עסבה ואבו בקר הן ארבע חמולות ובני דודים ששייכים לתת שבט אחד שנקרא ערב אל כעאוושה. בני התת-שבט הזה שייכים לשבט אל-אלפדל בן רביעה בני שבט טאיא הקחטאנית. בזמן האמפרייה העות'מאנית הסולטאן סאלים השני נתן את הזכות לשבטים הערביים לשמור על הביטחון ועל הסדר באזור דרום סוריה הגדולה כי זה האזור שבו משתרעות בו השבטים הערביים ששיכים לשבט אל- אלפדל בן רביעה, זה כלל את ערב אלכעאוושה התת-שבט של תושבי ג'ת כיום, הם היו במנהיגות השייח' של השבט שלהם הנסיך עלי כאעווש שומרים על דרך הדואר והמסחר שבא ממצרים אל סוריה שהיה עובר מרמלה אל קאקון(כפר שוכן ליד ג'ת) וממשיך לואדי עארה אל בית שאן, צפת, טבריה ואזור חוראן/דרעאא שליד רמת הגולן בסוריה, לכן השושלת שלהם השתרעה בשלושה מקומות על הדרך הזה, חלק מהם התיישב אחרי שהיו נוודים בכפר שנקרא כפר עאנה ליד רמלה וחלק בכפר מירון ליד צפת והחלק השלשי בכפר ג'ת במשולש שבזמנו היה נקראא אזור השעראוויה שזה בלשון הערבים המקומיים רומז לאזור צפון טולכרם ודרום מערבה של ג'נין, הם התיישבו בכפר בסוף המאה השמונה עשרה כאשר הסולטאן העותמאני נתן להם את הכפר אחרי שהיו נוודים מצפון לדרום. החמולה הכי גדולה בג'ת היא ותד. החמולות שהן לא מהארבעה שהוזכרו לעיל באו ברובן אל הכפר אחרי מלחמת העצמאות.
המנדט הבריטי
בשנות הארבעים של המאה העשרים, בתקופת המנדט הבריטי, עבדו רבים מתושבי הכפר בתפקידי בנייה ותחזוקה במחנה חיל האוויר הבריטי RAF Ein Shemer (כיום, מנחת עין שמר)
ישראל
היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1959.
בשנת 1978 התקיימו בפעם הראשונה בחירות ישירות לראשות המועצה בג'ת, וליו"ר המועצה המקומית נבחר אחמד מחמוד אבו עסבה. בשנת 1983 נבחר לקדנציה שנייה. בשנת 1988 נבחר גלאל עבד אל-קאדר ותד לראש הרשות. בשנת 1993 נבחר לראשות המועצה אחמד מחמוד אבו עסבה. בשנת 1998 נבחר ד"ר מוחמד חסן אבו פול. בשנת 2003 אוחדה ג'ת עם באקה אל-גרבייה הסמוכה לה מצפון, ויחד כוננו עיר שנקראת באקה-ג'ת. בחקיקה שתוקפה מ-1 בנובמבר 2010 בוטל האיחוד. בעקבות הפירוק נבחר חאלד גרה לראש מועצת ג'ת. בבחירות שנערכו בנובמבר 2015 נבחר מוחמד ותד לראש מועצת ג'ת. בבחירות שנערכו בנובמבר 2019 נבחר חאלד גרה לקדנציה שנייה לראש מועצת ג'ת.
היות שג'ת קרובה לקו הירוק, במבצע חומת מגן כוחות צה"ל היו נוכחים בפאתי הכפר, ועד היום בחלק מרחובות דרום-מזרח הכפר ניכר הנזק שגרמו שרשראות הטנקים והנגמ"שים.
שירותים
בג'ת קיימים שירותי בריאות של קופות החולים כללית ולאומית, ומרכזי טיפת חלב לבריאות האם והתינוק, בנוסף למרכז הרפואי לרפואה דחופה "אלמייסם". בג'ת מופעלת תחנת משטרה קהילתית, ופועל סניף של בנק לאומי.
תמים גרמיים
תמים-גרמיים (שם מדעי: Holostei), היא אינפרא-מחלקה של דגי גרם עילאיים במחלקת מקריני סנפיר הכוללת שתי סדרות:
דגים אלה הם שלב-ביניים בין הכליל גרמיים לסחוס גרמיים והם חיים רק בנהרות מים מתוקים באמריקה הצפונית.
רקת
זיהוי האתר
שאלת הזיהוי של רַקַּת ופרשנות שמה העסיקה את חכמי התלמוד, כיוון שבהיותה עיר "מבצר" מוקפת חומה, חלות עליה הלכות מיוחדות לערים שכאלה. התלמוד בדרך כלל מזהה את רקת עם טבריה ואחת הפרשנויות לשמה הוא
כיום מקובל הזיהוי של רַקַּת עם ח'רבת אל־קֻנֵיטְרָה/תל אִקְלַטִיֶה. אתר זה נמצא סמוך לחוף הכנרת כ־2 ק"מ מצפון לטבריה, במקום השולט, כראוי ל"מבצר", על הדרך שעברה למטה על חוף האגם (ראו במפה). לרגלי התל, על שפת הכנרת, נובעים ארבעה מעיינות (עינות רקת/אל־אלפליה) ששימשו להשקיה גם בימי קדם. בתל עצמו נמצאו עדויות ליישוב בתקופה הכנענית (ברונזה) והישראלית (ברזל), בעיקר בצורת חרסים ושרידי מבנים.
אנדריאה דוידוביץ'
אנדריאה דוידוביץ' ידועה גם כאניה דוידוביץ' (נולדה ב-24 במרץ 1997) היא מחליקה אמנותית אמריקאית-ישראלית המתחרה בהחלקה על הקרח בתחרויות לזוגות. ייצגה את ישראל באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014).
ביוגרפיה
נולדה במדינת ורמונט, בארצות הברית.
2013
בשנת 2013 החלה להתחרות ביחד עם יבגני קרסנופולסקי. הם מתאמנים ב'בית הקרח' בניו ג'רזי בהדרכתו של גנאדי קרסיניצקי, שהיה בעברו פעמיים אלוף העולם לנוער. הכוריאוגרפית שלהם היא גלית חייט, שאף היא ייצגה את ישראל במספר אולימפיאדות
בתחרות גביע העולם שנערכה באוברסדורף שבגרמניה ב-27 באוקטובר 2013 סיימו הצמד בתרגיל הזוגות במקום העשירי, בתרגיל הקצר הם קיבלו 40.83 נקודות ודורגו במקום 15 ובתרגיל החופשי הם קיבלו 93.03 נקודות ובסך הכל 133.86 נקודות. בכך הם קבעו את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת סוצ'י (2014), ארבעת הזוגות הראשונים מהמדינות שלא זכו בכרטיס באליפות העולם.
2014
בפברואר 2014 התחרו קרסנופולסקי ודוידוביץ' באולימפיאדת סוצ'י (2014). הם סיימו את התחרות במקום ה-15 לאחר שהשיגו 94.35 נקודות בתרגיל החופשי, ובסך הכול השיגו בניקוד מצטבר של 147.73 נקודות. בכך היו לזוג הישראלי הראשון בישראל שמגיע לשלב הגמר בתחרות לזוגות ספורטיביים בהחלקה אמנותית.
זמן מה לאחר האולימפיאדה הזוג נפרד, אנדריאה המשיכה להחליק עבור ארצות הברית.
שי צוקר
שי צוקר (נולד ב-1963) הוא פרופסור למדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב. משמש ראש בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ באוניברסיטה.
קורות חיים
נולד בתל אביב בשנת 1963. למד לתואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, שם גם המשיך ללימודי תואר שני ודוקטורט בתחום האסטרופיזיקה תחת הנחייתו של פרופסור צבי מזא"ה. בתקופה זו פרסם את האלגוריתמים TODCOR ו-BLS, שהפכו לכלים סטנדרטיים בחקר כוכבים כפולים ובחיפוש כוכבי לכת חוץ שמשיים על ידי ליקויים, בהתאמה. כמו כן היה חבר בצוות שגילה בשנת 2001 את האקזופלנטה HD209458b, שהתבררה כפלנטה הידועה הראשונה המבצעת ליקוי של כוכב האם שלה.
את הפוסט-דוקטורט שלו ביצע באוניברסיטת ז'נבה, במעבדתם של מי שזכו לאחר מכן בפרס נובל מישל מאיור ודידיה קלו, ובהמשך במכון ויצמן למדע, שם עבד עם טל אלכסנדר בשיתוף פעולה עם צוותו של ריינהרד גנצל בגרמניה. במחקריהם חזו כי ניתן לאשש כמה מיסודות תורת היחסות באמצעות תצפיות על מסלוליהם של כוכבים סביב החור השחור במרכז גלקסיית שביל החלב, טענה שאושרה תצפיתית כעבור כעשור במחקר שהביא לזכייתו של ריינהרד גנצל בפרס נובל.
בשנת 2005 שי צוקר מונה למרצה בכיר בחוג לגיאופיזיקה ולמדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב, ולפרופסור מן המניין בחוג בשנת 2014. הוא פרסם יותר ממאה פרסומים מדעיים העוסקים במגוון תופעות אסטרונומיות, ובעיקר כוכבים כפולים וכוכבי לכת חוץ שמשיים. מרבית המחקרים שלו עושים שימוש בשיטות סטטיסטיות ושיטות עיבוד נתונים מתקדמות באסטרונומיה ("אסטרוסטטיסטיקה").
צוקר חבר בקונסורציום DPAC, הממונה על עיבוד הנתונים מטלסקופ החלל גאיה של סוכנות החלל האירופית. במסגרת זו הוא מתמקד באפשרות גילויים של כוכבי לכת חוץ שמשיים באמצעות נתוני החללית. בשנת 2021 המאמצים החלו לשאת פרי ו-DPAC הכריז על גילויה של פלנטה ראשונה באמצעות גאיה, על ידי צוותו של שי צוקר. ביוני 2022 הצוות אפיין בפירוט את שתי הפלנטות הראשונות של גאיה שאף זכו אז לקבל שמות רשמיים - Gaia-1b ו-Gaia-2b. בנוסף, פורסם כי צוותו של צוקר מוביל, יחד עם צבי מזא"ה, שיתוף פעולה טרנס אטלנטי בין טלסקופ החלל גאיה של סוכנות החלל האירופאית לבין טלסקופ החלל TESS של נאס"א. שיתוף פעולה זה צפוי להניב גילויים רבים של כוכבי לכת חוץ שמשיים.
שי צוקר מתגורר בגבעתיים, נשוי לד"ר מיכל צוקר ואב לשני ילדים.
פסטיבל אקטיביזם
פסטיבל אקטיביזם או פסטיבל פעילים הוא אירוע שנערך בישראל, וכולל מפגש של תנועות אקטיביסטיות, מכמה ממרכיבי האוכלוסייה, מרביתן מזוהות עם השמאל הפוליטי הכלכלי והחברתי. במפגשים מוצגות דרכי פעולה, צורות חשיבה ודעות של המשתתפים. הפסטיבל פתוח לארגוני אקטיביסטים במגוון תחומי פעילות:
היוזמה לקיום הפסטיבל היה של עמותת פעולה ירוקה והוא הופק בתמיכתם הכספית של ארגונים רבים ובראשם: אוקספם (Oxfam), הקרן לסביבה ירוקה, הקרן החדשה לישראל והאיחוד האירופי.