cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוסט
רבני חוסט
בקהילת חוסט כיהנו רבנים חשובים, ששמם של רובם התפשט הרבה מעבר לגבולות הקהילה.
מלבד רבני העיר, היו בעיר מספר אדמו"רים חסידיים ובהם: עוד רבנים מפורסמים היו בעיר בהם: הרב יעקב קטינא, מחבר ספר "רחמי האב".
יהודי נוסף שהתגורר בחוסט והיה פעיל במועצה הוא משה "טעטשר" רוזנפלד.
בדיקות לא הורסות
בדיקות לא הורסות (בל"ה), הנקראות גם בדיקות אל הרס או בדיקות לא הרסניות, הוא שם כולל לתהליכי בדיקה שאינם פוגמים במושא הבדיקה, בניגוד לבדיקות כמו בדיקת איכותו של גפרור, בדיקת עמידות לחלקים תעופתיים ועוד רבות שמקלקלות את הפרט שנבדק.
בדיקות לא הורסות בתעשייה
בדיקות לא-הורסות משמשות בשני תחומים עיקריים: היות שהבדיקות אינן מזיקות לפריט הנבדק ניתן לבדוק את מרבית החלקים הקיימים.
גורמי הכשל וצפייתם
במערכות תעשייתיות עיקר הכשל נובע מפגעי שיתוך ומאמץ מחזורי. בעוד פגעי שיתוך נגרמים לרוב עקב תכנון וביצוע לקויים, סדקי מאמץ מחזורי נתונים לחיזוי מראש, ועקב כך עוד בזמן התכנון מוכתבות בדיקות לא הורסות עתידיות לאיתור הכשל בזמן.
כך, לדוגמה, חלודה עלולה להתפתח עקב אטימה לקויה בזמן ההתקנה, ואילו סדקים בכני נסע של מטוס או במעטפתו החיצונית ייגרמו ממחזורי נחיתה-המראה (תופעת המטוס המזדקן). גורם מרכזי נוסף המוביל לכשל עתידי, הוא ביצוע ריתוך לא תקין, שבעקבותיו הסיכוי להיווצרות סדק הוא גבוה.
גורם אחר לכשל הוא שימוש בחומרי-יצור שגויים, כגון סגסוגת בהרכב שגוי. כאן משתמשים בבדיקת אל-הרס לצורך בדיקת ההרכב הכימי של חומר-הגלם או הפריט הסופי לצורך וידוא התאמה למפרט- הבטחת איכות.
רמות הכשרה מקובלות
על פי התקן האמריקאי האירופאי, ישנן שלוש רמות הכשרה לטכנאי בל"ה:
בדיקות לא הורסות בישראל
בישראל מספר גופים להם מחלקות פנימיות לבדיקות לא הורסות, ביניהם חלק מיחידות צה"ל, ובעיקר חיל האוויר. קיימות ארבע חברות פרטיות המורשות לתת שרותי בדיקות לא הורסות לשאר החברות והגופים בישראל, ושני מכוני הדרכה והסמכה לרמות 1 ו־2. הסמכה לרמה 3 של ה־ASNT מתבצעת בארצות הברית, ולרמה 3 של ה־EFNDT באירופה ובישראל באמצעות העמותה הישראלית הלאומית לבדיקות לא הורסות, כמו כן הגוף המסמיך של העמותה רשאי לבחון ולהסמיך בודקים לכל הרמות מטעם TUV הגרמני. בישראל ישנם בודדים המוסמכים לרמה זאת.
במרכז למחקר גרעיני - שורק מתקיים מחקר ופיתוח של בדיקות לא הורסות בישראל.
מערך הבל"ה בחיל האוויר
רוב התרסקויות כלי הטיס בעולם - אלו שאינן נובעות מתקלות טייס ותקלות מחשב - נגרמות עקב התעייפות החומר ובדיקות אל הרס לא עמוקות דיין. עקב כך משקיע חיל האוויר מאמצים רבים באיתור סדקים זעירים במבנה המטוס ובמעקב אחרי התפתחותם.
מערך הבל"ה בח"א נמצא תחת פיקוד ענף מבנה מטוס בלצ"ד.
המערך מונה כמה אנשי שטח ומטה, ונחשב למערך מתקדם טכנולוגית העושה שימוש במערכות מהקו הראשון הטכנולוגי.
בין השאר משתמשים בח"א בווידאוסקופים ניידים ומתוחכמים בעלי יכולת איתור אי רציפויות עצמאית, מערכות רדיוגרפיה דיגיטליות ומערכות זמן אמת, אמצעי אולטרסאונד וזרמי ערבולת קטנים וניידים, ומכשור אוטומטי (רובוטי), בעיקר בתחום זרמי הערבולת.
חיל האוויר עובד על־פי תקנים שונים בתחום הבל"ה, ומבצע הסמכה (התעדה) עצמאית למקצוע, בבסיס תל נוף, ביחידת האחזקה האווירית של חיל האוויר.
דברי ימי אנשי אלבה
דברי ימי אנשי אלבה (בגאלית סקוטית: Senchus Fer n-Alban - סנכוס פר נ-אלבן) היא כרוניקה הכתובה באירית עתיקה מימי הביניים והמתארת את שליטי ממלכת דאל ריאטה.
ההיסטוריונים סבורים כי כרוניקה זו נכתבה במהלך המאה ה-10, וייתכן כי היא מהווה איסוף של כרוניקות קדומות יותר, שנכתבו בלטינית במהלך המאה השביעית.
הכרוניקה מהווה רשימה גנאלוגית של מלכי דאל ריאטה, וכן תיאור האכלוסייה (מעין מפקד אוכלוסין) של ממלכת דאל ריאטה. מספר עותקים של הכרוניקה שרדו - הידועה שבהם הייתה זו שהועתקה והוחזקה בטריניטי קולג' שבדבלין במאה ה-14.
הסנכוס כולל בין 70 - 80 שורות (כתלות בגרסה), ומתחיל את שושלת מלכי דאל ריאטה בארק ובניו.
רק חלקיו האחרונים של הסנכוס הם בעלי חשיבות היסטוריות, בשל אי הדיוקים הרבים ושילוב מיתוסים ואגדות בגניאולוגיה המתוארת בראשיתו של הסנכוס. ככל הנראה, רק תיאור המלכים החל מקונאל מק קומגאל הוא תיאור היסטורי של המלכים שמלכו החל מהמאה השישית. אחרון המלכים הניתן לזיהוי מהמלכים המוזכרים בסנכוס הוא קונאל קראנדומנה אשר נפטר בשנת 660 לערך.
הסנכוס מתאר את החלוקה של דאל ריאטה בין שלושה שבטים: קנל נגבריין (שבט גבריין), קנל לואיירן (שבט לואיירן) וקנל נאואנגוסה (שבט אואנגוסה) - ומתאר את מספר התושבים של השבטים וחובות השירות הצבאי שלהם - ככל הנראה, במועד כתיבת המקור עליו התבסס הסנכוס נכתב בעת ששבט קומגייל היווה עדיין חלק משבט גבריין.
המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין
המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין מהווים יחד אחת מהפקולטות האקדמיות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכונים ממוקמים בקמפוס שדה בוקר של האוניברסיטה, שנמצא במדרשת בן-גוריון שבלב הנגב, ישראל.
במכונים לחקר המדבר לומדים כ-220 סטודנטים לתארים מתקדמים וכ-50 לפוסט-דוקטורט. הסטודנטים מגיעים מ-20 מדינות שונות בעולם. המכון לחקר המדבר כולל שלושה מכוני מחקר מוכרים: מכון צוקרברג לחקר מים, המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית והמכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת.
מטרתו המוצהרת של המכון היא להילחם במדבור ולחקור אתגרים עולמיים על מחקר סביבתי.
היסטוריה
בשנת 1972 המליצה המועצה להשכלה גבוהה להקים מכון מחקר שיבצע חקירות מדעיות בדרום הנגב, המלצה זו קיבלה את אישורה של ממשלת ישראל ב-1973 ושנה לאחר מכן הוקם המכון לחקר המדבר במדרשת בן-גוריון. עמוס ריצ'מונד מונה להיות המנהל הראשון של המכון. ב-1976 אוחד המכון לחקר המדבר עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והפך למעשה לפקולטה נפרדת של האוניברסיטה. ב-1980, בעקבות תמורה נדיבה של קרן ג'ייקוב והילדה בלאושיין למכון לחקר המדינה שונה שמו של המכון ל"מכון יעקב בלאושטיין לחקר המדבר".
בתחילת המאה ה-21 אורגן מחדש המכון והוא חולק ל-3 תת-מכוני מחקר נפרדים אך שקשורים זה לזה ולעיתים קרובים גם עושים מחקרים משותפים אחד עם השני.
מכון צוקרברג לחקר מים
מכון צוקרברג לחקר מים הוא מכון רב תחומי שמתקמד בפיתוח טכנולוגיות חדשניות לאספקת מים לענפי התעשייה והחקלואה וכן לקידום השימוש הבר קיימא במקורות המים. במכון פועלות שתי מחלקות: המחלקה להידרולוגיה סביבתית והמחלקה להתפלה וטיפול במים.
המכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת
המכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת עוסק במחקר וביישום פתרונות חקלאיים שמטרתם היא שיפור ייצור המזון בעולם, אך במיוחד באזורים צחיחים בהם שיטות חקלאיות מסורתיות הן קשות או לעיתים אף בלתי אפשריות ליישום.
המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית
המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית עוסק ביישום ובהפצת ידע בתחומי האנרגיה סולארית, פיזיקה סביבתית ואקולוגיה מדברית. המכון כולל שתי מחלקות, המחלקה לאנרגיה סולארית ופיזיקה סביבתית והמחלקה לאקולוגיה מדברית.
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ הוא בית ספר בינלאומי הממוקם בהמכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין, המהווה חלק ממאוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהוקם ב-1999. בית הספר מציע מספר תוכניות לימוד, התוכנית הראשונה בלימודי המדבר, השנייה עוסקת באקולוגיה ושמירה על הטבע, השלישית מתעסקת בפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית והאחרונה מתמקדת בהידרולוגיה ואיכות.
Waves (שיר של דין לואיס)
Waves (בעברית: גלים) הוא סינגל הבכורה של הזמר-יוצר האוסטרלי, דין לואיס. הסינגל יצא לאור ב-30 בספטמבר 2016 על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס ונכלל במיני-אלבום הראשון שלו, Same Kind of Different מ-2017. הוא נכתב והולחן על ידי לואיס יחד עם ניק אטקינסון, אד הולוואי מפיקי השיר.
רקע ופרסום
ב-27 בפברואר 2016 פרסם הזמר דין לואיס צילום דף חלק מתוך מחברת, בו כתובים מילים מהשיר, והסביר:
השיר הוקלט בין 25 ל-28 ביולי באולפני bear creek שבסיאטל וב-28 בספטמבר חשף לואיס את עטיפת הסינגל.
השיר יצא לאור ב-30 בספטמבר 2016, בתור הסינגל הראשון מהמיני-אלבום הראשון של לואיס, Same Kind of Different, ובמרץ 2019 הוא נכלל כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הראשון שלו, A Place We Knew.
ב-3 בפברואר 2017 הוציא לואיס גרסה אקוסטית לשיר וב-26 ביולי 2019 גם הוציא גרסת רמיקס  והעלה סרטון של הגרסה עם צילומי קטעים שלו מהופעותיו לערוץ היוטיוב שלו שם צבר למעלה ממיליון וחצי צפיות.
וידאו קליפ
הווידאו-קליפ של השיר בוים על ידי מיק ג'ונס והופק על ידי מוי לאנג לינדה אונג. בתאריך יציאת השיר הוא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של לואיס שם צבר למעלה מכ-150 מיליון צפיות.
בסצנת הפתיחה נראים זוג גבר ואישה המגולמים על ידי אלי רוז גידינגס ודניאל פיס כשהם שוכבים במיטתם גב אל גב בזמן שהם נזכרים בסיפור התאהבותם. דניאל פיס מתואר כעובד במכבסה שם הכיר את דניאל לאחר שהגיעה לכבס במקום.
לאחר מכן השניים חווים פלאשבקים של חוויותיהם יחד, בנסיעה ברכבת, בהתכתבות בטלפון, בצפייה בקולנוע, בחדר השינה, בזמן שהם משחקים הוקי אוויר, בבית הקפה ובצפייה בטלוויזיה. לקראת הסוף מתואר כיצד הם באים לבית יחד שם מתפתח ויכוח בין השניים.
פסקול
ב-16 בפברואר 2017 הושמע השיר בפסקול עונה 1 פרק 4 של סדרת הטלוויזיה ריברדייל, ב-13 בספטמבר בפסקול עונה 7 פרק 10 של Suits וב-13 בפברואר 2017 הושמע בעונה 2 פרק 12 של ציידי הצללים. ב-1 באפריל 2019 הושמע בפרק הסיום של עונה 1 Magnum PI וב-7 באוקטובר 2019 בפרק הבכורה של העונה השנייה של All American.
מיקומי שיא
{{שני טורים
מצעדי סוף שנה
}}
נחמן שי
נחמן שי (נולד ב-28 בנובמבר 1946) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כשר התפוצות מטעם מפלגת העבודה. בעבר כיהן גם כחבר כנסת בכנסת ה-18 מטעם סיעת "קדימה", ובכנסת ה-19 וה-20 מטעם מפלגת העבודה. לפני כן היה מפקד גלי צה"ל, דובר צה"ל, מנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, יועץ תקשורת, עיתונאי, יו"ר חברת החדשות של ערוץ 2, יו"ר רשות השידור, וכן כמנכ"ל הארגון היהודי הבינלאומי UJC. בעל תואר דוקטור בתקשורת ובמדע המדינה.
ביוגרפיה
נולד כנחמן שייקביץ בירושלים, לחווה (לבית ז'יכלינסקי) שעלתה לארץ ישראל מפולין ולאליעזר, שעלה לארץ ישראל מרוסיה. את לימודיו עשה בגימנסיה העברית רחביה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964 החל את פעילותו כאיש תקשורת, כאשר שירת במערכת כתב העת "במחנה נח"ל". אחר כך המשיך ב"קול ישראל" ככתב לענייני ירושלים, יהודה ושומרון ומשטרה. בשנים 1972–1977 היה כתב בטלוויזיה הישראלית לענייני צבא וביטחון. בשנת 1977 יצא לשנה ללימודים בארצות הברית מטעם מכון העיתונות האמריקני. בשובו לישראל היה כתב הטלוויזיה הישראלית בכנסת.
בשנת 1979 הושאל למשרד החוץ ושימש עד 1981 מזכיר העיתונות של משלחת ישראל לאו"ם ועד 1983 יועץ התקשורת של שגרירות ישראל בוושינגטון. עם מינויו של משה ארנס לשר הביטחון הוא הזמין את שי להתלוות אליו כיועץ תקשורת והוא המשיך בתפקידו עם שר הביטחון הבא, יצחק רבין. הוא כיהן בתפקידו עד שנת 1985, עת מונה למפקד תחנת הרדיו גלי צה"ל ובספטמבר 1989 לדובר צה"ל, בדרגת ייצוג תא"ל. הוא זכור בתפקידו זה בעיקר מתקופת מלחמת המפרץ, אז זכה לכינוי "המרגיע הלאומי".
כאשר סיים את תפקידו כדובר צה"ל בשנת 1991, התמנה למנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ושימש גם יו"ר חברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 1999 מונה על ידי מתן וילנאי למנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט. לאחר מכן, בשנים 2000–2002, שימש יו"ר רשות השידור.
בשנים 2005–2006 הופיע כשופט בתוכניות המציאות "השגריר" ו"השגריר - חמש יבשות".
בשנים 2002–2009 כיהן כמנכ"ל הארגון היהודי הבינלאומי UJC. כמו כן שימש מרצה בכיר בתוכנית ללימודי עיתונאות באוניברסיטת תל אביב ובמכללה למינהל.
ב-2013 פרסם את ספרו "מלחמדיה: ישראל, העולם והקרב על התודעה" בהוצאת ידיעות אחרונות. הספר חוקר את התפקיד שמילאה התקשורת באינתיפאדה השנייה. על כך זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 2013.
שי הוא בעל תואר ראשון מהחוג להיסטוריה כללית ומדע המדינה, ומוסמך בתקשורת המונים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים; בעל תואר דוקטור בתקשורת ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, אותו סיים ב-2009, בהנחיית פרופ' איתן גלבוע. עבודת הדוקטורט של שי זכתה בפרס צ'צ'יק לחקר ביטחון ישראל מטעם המכון למחקרי ביטחון באוניברסיטת ת"א.
הקריירה הפוליטית
ב-3 בנובמבר 2008 התפקד ל"קדימה" ונבחר מטעמה לכנסת ה-18. במסגרת תפקידיו בכנסת היה יושב ראש השדולה לקידום הדיפלומטיה הציבורית, יושב ראש השדולה לחיזוק הקשר עם העם היהודי ועמד בראש משלחת הכנסת לפרלמנט האירופי.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה פרש מ"קדימה", והתמודד בפריימריס במפלגת העבודה. שי הוצב במקום ה-14 ברשימת המפלגה לכנסת ונבחר לכנסת ה-19. במסגרת תפקידיו בכנסת היה חבר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הפנים. בנוסף, כיהן כיושב ראש השדולה לחיזוק הקשר עם העם היהודי, השדולה לחיזוק יחסי ארצות הברית-ישראל, השדולה למען ירושלים, שדולת כחול לבן, השדולה לביטחון העורף ושדולת הגמלאים. כמו כן, הוא ראש משלחת הכנסת למועצת אירופה ויו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-גרמניה. ב-28 במאי 2014 נבחר לשמש סגן יו"ר הכנסת מטעם סיעת העבודה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הוצב במקום ה-20 של רשימת "המחנה הציוני" המשותפת למפלגה העבודה ול"", ונכנס לכנסת.
ב-6 בפברואר 2017 שגריר גרמניה בישראל, קלמנס פון גטצה, העניק לשי עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, עבור "תרומתו הגדולה והמשמעותית לקידום יחסי ישראל - גרמניה".
ב-2019, בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיע למקום ה-16 ובשל כך הוצב במקום ה-24 ברשימת המפלגה ולא נכנס לכנסת. ברשימת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב על ידי עמיר פרץ במקום ה-14, שנחשב לא-ריאלי, ופרש במחאה מרשימת העבודה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודד בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה. הוא זכה ב-7882 קולות, ובשל שיטת השריון המגדרי שהופעלה במפלגה העבודה בבניית רשימתה לכנסת, שובץ במקום ה-17 ברשימה, ולא חזר לכהן כחבר הכנסת. זמן קצר לאחר הבחירות, החל לשמש באופן קבוע כחבר פאנל האורחים בתוכנית "שישי" בערוץ 13.
שר התפוצות
ב-13 ביוני 2021 עם הקמת הממשלה ה-36 מונה שי לשר התפוצות, שי מינה את ציונה קניג-יאיר למנכ"לית משרדו. לאחר אסון קריסת הבניין בסרפסייד, נשלח כנציג הממשלה למיאמי על מנת לחזק את הקהילה היהודית באזור.
שי אמור היה לחזור לכנסת ה-24 ב-22 ביוני 2021 עם התפטרותו של השר לביטחון הפנים עמר בר-לב במסגרת החוק הנורווגי, אך ויתר על החזרה לכנסת לטובת נעמה לזימי.
קריירה אקדמית
בשנים 2020–2021, שימש שי פרופסור אורח באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה ובאוניברסיטת דיוק שבדרהאם, קרוליינה הצפונית, מטעם ה"מכון ללימודי ישראל".
חיים אישיים
נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר במבשרת ציון.
אליסון מילר
אליסון מילר (באנגלית: Allison Miller; נולדה ב-2 בספטמבר 1985) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בשל תפקידה כסקיי טייט בסדרת הטלוויזיה "טרה נובה", וכמגי בלום בסדרת הטלוויזיה "מיליון דברים קטנים".
ביוגרפיה
מילר נולדה ברומא שבאיטליה, למרגו וג'ון ווין מילר, זוג אמריקאי. משפחתם נוצרית בעיקרה, אם כי סבה של אביה היה ממוצא יהודי-אשכנזי. בילדותה נדדה בהרבה מקומות בעיקר בארצות הברית, עקב עבודתו של אביה, שהיה כתב בעיתון "The Olympian".
היא גדלה בעיקר בעיר לקסינגטון, קנטקי שבארצות הברית, אבל למדה בתיכון "State College" שבפנסילבניה, ועברה לאחר מכן ל"Maclay School" שבטלהסי שבפלורידה.
מילר למדה תקופה קצרה באוניברסיטת בוסטון, וממנה עברה ל"Rhodes College". לאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת פלורידה.
בשנת 2006 עזבה מילר את האוניברסיטה ועברה להוליווד כדי להתמקד בקריירת המשחק שלה.
קריירה
מילר החלה את הקריירה שלה כחברה ב"תיאטרון השחקנים הצעירים" בטלהסי. היא שיחקה שם במחזה "זכרונות מברייטון ביץ'".
ב-2006 שיחקה בסרט הטלוויזיוני הקצר "Lucy's Piano".
בשנים 2006–2008 היא שיחקה כאורחת בסדרות רבות, ביניהן "CSI: ניו יורק", "עקרות בית נואשות", "בוסטון ליגל" ו"General Hospital".
בשנת 2009 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מלכים" המבוססת על סיפורו של דוד המלך. היא שיחקה את מיכל, אשתו של דוד וביתו הצעירה של שאול המלך. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. בשנה זו שיחקה בשני סרטי קולנוע: "שוב בן 17" ו"דם: הערפד האחרון".
ב-2011 שיחקה כסקיי טייט בסדרת הטלוויזיה "טרה נובה". הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. ב-2012 שיחקה בסדרה הקומית "תתקדם", שגם היא בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "חוב השטן". באותה שנה שיחקה בשישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "סלפי" של ערוץ ABC.
בשנת 2016 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "הון שלטון", בגילום דמותה של לאורה לרסון. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד.
בשנת 2018 שיחקה בתור סוניה סטרוהל בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "13 סיבות".
משנת 2018 משחקת בסדרת הטלוויזיה "מיליון דברים קטנים" בתפקיד הפסיכולוגית מגי בלום, בת זוגו של גארי.
חיים אישיים
ב-2012 נישאה לקומיקאי והשחקן האמריקאי אדם ני. השניים נפרדו והחלו בהליכי גירושין בינואר 2019. מתגוררת בלוס אנג'לס.
מלבד אנגלית, מילר דוברת איטלקית, צרפתית וספרדית.
לה גם הכשרה מקצועית בשירה ובריקוד, והיא מנגנת על גיטרה ועל פסנתר.
ויאצ'סלב טרובניקוב
ויאצ'סלב איוואנוביץ' טרובניקוב (ברוסית: Вячесла́в Ива́нович Тру́бников; 25 באפריל 1944 – 18 באפריל 2022) היה מדינאי רוסי, כיהן כמנהל שירות הביון של הפדרציה הרוסית (1996–2000), כיהן גם כסגן שר החוץ של הפדרציה הרוסית (2000–2004) וכשגריר הפדרציה הרוסית בהודו (2004–2009). היה בעל עיטור גיבור הפדרציה הרוסית (1999).
ביוגרפיה
ויאצ'סלב נולד באירקוטסק, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות למשפחה של פועל בתעשייה האווירית שנמלטה ממוסקבה. לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה חזרה למוסקבה. ב-1961 למד בבית הספר למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. ב-1967 השלים את לימודיו במכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. נוסף לרוסית הוא דיבר גם אנגלית והינדית.
דיפלומט
ב-28 ביוני 2000 מונה לסגן ראשון לשר החוץ של רוסיה הממונה לענייני חבר המדינות.
ב-29 ביולי 2004 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה אותו לשגריר רוסיה בהודו. מינויו ספג לביקורת רבה בהודו בשל פעילויות הביון שלו שם וזמן רב המתין עד שמינויו אושר. בעבודתו פעל רבות לחיזוק ההשפעה הרוסית ולהמשך שיתוף הפעולה בין המדינות בתחום הצבאי.
בערוב ימיו
באוקטובר 2009 החל לעבוד כאיש מחקר במכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים על שם יבגני פרימקוב, הפועל בחסות המרכז למחקרים פוליטיים.
נפטר ב-18 באפריל 2022.
Dollhouse (אלבום)
Dollhouse (בעברית: בית בובות) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. המיני-אלבום יצא לאור ב-19 במאי 2014, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-Warner Chappell Music. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
עם יציאתו נכנס המיני-אלבום אל המקום ה-4 במצעד אלבומי אינדפנדנט של בילבורד.
רקע
ב-7 באפריל 2014, דוח על ידי חברת Marketwired, כי מרטינז חתמה בחברת התקליטים איילנד רקורדס. וכמו כן הוכרז כי תוציא מיני-אלבום בכורה שלה ב-19 במאי 2014, ותצא לסבב הופעות מיני שיחל ב-4 ביוני, זאת על מנת לקדם את האלבום.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, יצאה מרטינז ב-4 ביוני 2014, לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Dollhouse Tour". סבב הופעות זה הסתיים ב-24 ביוני.
גיום בידה
חייו
גיום בידה נולד בפריז למשפחת אצולה. אביו, ז'אן בידה ששימש כיועץ למלך צרפת, היה איש ספר ובעל ספרייה גדולה וחשובה. בידה למד חוק אזרחי באוניברסיטה של אורליאן. בהיותו בן 24 שנה נתפס ללימוד הלשונות היוונית והלטינית. הוא שימש כנוטריון וכמזכיר של לואי השנים עשר מלך צרפת, והיה שליחו אל האפיפיור ליאו העשירי ברומא.
הוא עסק בתאולוגיה, במשפטים, במתמטיקה ובפילולוגיה, אך מעל לכל נודע כמומחה ללשון היוונית. לבקשת ארסמוס מרוטרדם, ערך מחקר על מוצא המילים של הלשון היוונית, מחקר שבמשך זמן רב שימש בצרפת כעזר ללימוד לשון זו. הוא רכש ידע כה רב עד כי ארסמוס כינה אותו "הפלא של צרפת". אחרי וויכוח ספרותי עם גיום בידה, ארסמוס כתב: "אינני יכול להתפייס עמו; מעולם לא חדלתי מלהעריצו."
לפני מותו בפריז ב-1540, בידה שנחשד בתמיכה בפרוטסטנטים, ביקש לערוך את טקס קבורתו בלילה כדי לא לעורר את חמתם של הקתולים. ב-1572 משפחתו נאלצה להימלט מפריז לשווייץ מפחד טבח ליל ברתולומאוס הקדוש.
פילדלפיה פליירס
פילדלפיה פליירס (באנגלית: Philadelphia Flyers) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1967 כחלק מההתרחבות הגדולה של ה-NHL שהכפילה את גודל הליגה מ-6 ל-12 קבוצות.
הפליירס זכו פעמיים בגביע סטנלי, בשתי עונות רצופות - 1974 ו-1975. בכך היו הפליירס לקבוצה הראשונה מבין קבוצות ההתרחבות של 1967 שזכתה בגביע סטנלי.
1967 - 1972: שנים ראשונות
פילדלפיה פליירס קיבלה זיכיון מה-NHL ב-1966 וקמה ב-1967 כחלק מההתרחבות שסיימה את תקופת "שש המקוריות", שנמשכה 25 שנה. בין היזמים שמאחורי הקמת הקבוצה היו ג'רי וולמן, הבעלים של קבוצת הפוטבול פילדלפיה איגלס, וסגן נשיא האיגלס אד סניידר. שם הקבוצה נבחר מתוך שמות שהציעו אוהדים בתחרות שיזמו מקימי הקבוצה. אולם חדש נבנה עבור הקבוצה, ה"ספקטרום", ושימש גם את קבוצת ה-NBA פילדלפיה 76'.
כדי לבנות לעצמה סגל שחקנים להתחיל איתו את דרכה ב-NHL, רכשה הקבוצה החדשה את "קוויבק אייסס" (Aces), ששיחקה בליגה משנית. לאון רושפור, שהגיע ממונטריאול קנדיאנס, היה המבקיע המוביל של הקבוצה בשנותיה הראשונות, אד ון אימפ היה כוכב ההגנה, ובשער הצטיין ברני פראן. כיוון שהפליירס שובצו בבית המערבי הקל יותר, יחד עם שאר קבוצות ההתרחבות, הם הצליחו להגיע לפלייאוף אף על פי שהפסידו יותר משחקים משניצחו. בחלק מעונתם הראשונה, 1968, נאלצו הפליירס לשחק מחוץ לביתם עקב נזק שגרמה סופה קשה לגג של ה"ספקטרום", ולאחר נדידה בין מספר אולמות הגיעה עד האולם של הקבוצה-הבת שלה בקוויבק. הפליירס חזרו ל"ספקטרום" לקראת הפלייאוף לאחר שהנזק תוקן, ונוצחו בשבעה משחקים בסיבוב הראשון על ידי סנט לואיס בלוז. הסיפור חזר על עצמו בעונת 1969 - עלייה לפלייאוף למרות עונה רגילה במאזן שלילי והדחה בסיבוב הראשון על ידי הבלוז.
בעלי הקבוצה והצוות המקצועי שלה הבינו שיש צורך בשחקנים פיזיים יותר מאלה שהרכיבו את הסגל בעונות הראשונות, ובדראפט של 1969 בחרו הפליירס בבחירה הראשונה שלהם את בובי קלארק, חלוץ מרכזי צעיר וקשוח שהפליירס החליטו להמר עליו אף על פי שהיה חולה סוכרת. באותו דראפט נבחר מגן שלא בחל בקטטות ועבירות, דייב שולץ.
ההימור על קלארק התברר כמוצלח כשהוא התגלה מיד כשחקן הטוב ביותר בקבוצה, וכבר בעונת הרוקי שלו הוא זומן למשחק האול-סטאר של ה-NHL. למרות הצטיינותו, הקבוצה החמיצה את הפלייאוף לראשונה מאז היווסדה.
הקבוצה חזרה לפלייאוף ב-1971, אך שוב נוצחה בסיבוב הראשון - הפעם על ידי שיקגו בלאקהוקס.
1973 - 1978: "בריוני רחוב ברוד" ושתי אליפויות היסטוריות
בעונת 1973 החל המהפך בפליירס, שהפכה מקבוצה שנחשבה לרכה לאחת הקבוצות הקשוחות בתולדות הליגה. במהלך אותה עונה נטבע הכינוי שדבק בה לאורך מרבית שנות ה-70, כאשר בעקבות ניצחון על אטלנטה פליימס במשחק מרובה עבירות וקטטות, כינה העיתון "פילדלפיה בולטין" את הפליירס "בריוני רחוב ברוד" (Broad Street Bullies, על-שם רחוב ברוד בו ניצב ה"ספקטרום").
ריק מקליש היה באותה עונה לחלוץ הראשון בתולדות הפליירס שכובש למעלה מ-50 שערים בעונה. הפליירס סיימו את העונה הרגילה בפעם הראשונה עם מאזן חיובי, וגם ניצחו בפעם הראשונה בסדרת פלייאוף - מול מינסוטה נורת'סטארס. הסיבוב השני נשרו מול מונטריאול קנדיאנס, אולם שמם כ"בריוני רחוב ברוד" כבר הלך לפניהם. בובי קלארק זכה בגביע הארט כ-MVP של העונה.
ברני פראן, שהיה השוער של הקבוצה בשנים הראשונות, חזר לקבוצה אחרי שלוש שנים לקראת עונת 1974. הפליירס המשיכו במשחקם הקשוח - דייב שולץ צבר באותה עונה מספר שיא של 348 דקות עונש על עבירות - והפליירס סיימו את העונה הרגילה במאזן מצוין של 50 ניצחונות לעומת 16 הפסדים ו-12 תוצאות תיקו. פראן הפך לאחד השוערים הטובים בליגה, וזכה בסיום העונה ב-גביע וזינה - גביע שוער העונה ב-NHL, במשותף עם טוני אספוזיטו משיקגו בלאקהוקס.
בסיבוב הראשון בפלייאוף הדיחו הפליירס את אטלנטה פליימס בקלות, ועלו לחצי הגמר מול ניו יורק ריינג'רס. כל קבוצה ניצחה את משחקיה הביתיים, אבל לפליירס היה יתרון ביתיות והם עלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה בתולדותיהם אחרי ניצחון ביתי במשחק השביעי.
עונת 1975 הייתה העתק כמעט מדויק של העונה הקודמת. הפליירס הגבירו עוד יותר את המשחק הקשוח שלהם, דייב שולץ שבר את שיאו הקודם וצבר 472 דקות עונש, ופליירס סיימו את העונה הרגילה עם 51 ניצחונות מול 18 הפסדים ו-11 תיקו - המאזן הטוב ביותר בליגה.
בפלייאוף קיבלו הפליירס מעבר חופשי לסיבוב השני, שם הביסו בקלות את טורונטו מייפל ליפס. בחצי הגמר מול ניו יורק איילנדרס ניצחו הפליירס בשלושת המשחקים הראשונים ונראו בדרך הבטוחה לגמר גביע סטנלי, אך האיילנדרס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים וכפו על הפליירס למשחק שביעי ומכריע. הפליירס ניצחו בו ועלו לסדרת הגמר.
בסדרת הגמר פגשו הפליירס את באפלו סייברס. הפליירס ניצחו בסדרה בשישה משחקים וזכו בגביע סטנלי בפעם השנייה ברציפות. גם השוער ברני פראן שמר על תאריו האישיים כשזכה שוב בגביע וזינה ובגביע קון סמיית'.
המנזר הפרנציסקני (נצרת)
המנזר הפרנציסקני הוא מבנה השוכן במתחם בזיליקת הבשורה בנצרת, ביו הבזיליקה שמדרום לו לכנסיית יוסף הקדוש שמצפון לו.
היסטוריה
המנזר הוקם על ידי הפרנציסקנים בשנת 1620 באישורו של פחר א-דין השני. המקום שימש גם כאכסניה עבור צליינים עד הקמת האכסניה החדשה במאה ה-19 (ראו להלן), וגם נפוליאון שהה בו לאחר שכבש את עמק יזרעאל. המבנה נהרס ב-1930 ובמקומו הוקם המבנה הנוכחי, המשכן גם את בית הדין הדתי של העדה הקתולית בעיר, את בית הספר "טרה סנטה" ואת המוזיאון הקטן בקומת המרתף, העוסק בתולדות הבזיליקה הסמוכה ובנצרת הקדומה. במנזר עצמו מתגוררים בין 20 ל-30 נזירים. אורכו של המבנה כמעט מאה מטרים, יש בו שלוש קומות והוא נושא גג רעפים אדום. במרכז חזיתו המזרחית אגף נוסף המשווה לו את צורת האות T.
סמוך ממערב למנזר ולבזיליקה שוכן בניין האכסניה הפרנציסקנית, המכונה "קאזה נובה" (בית חדש). המבנה הוקם בראשית מאה ה-19 ושימש כאכסניית צליינים במקום מבנה המנזר. הוא חרב ברעידת האדמה שפקדה את הגליל ב-1 בינואר 1837, אך הוקם מחדש באותה שנה.
בשנת 1929המבנה שופץ על ידי בלה שניטלנדר שהתבקש לתכנן שיפוצים. אחיו של בלה לואיס, שהיה אף הוא מהנדס וחי בברלין באותו זמן, בא לארץ ישראל לסייע לו בפרויקט.
המבנה שופץ מספר פעמים והוא ממשיך ופועל כאכסניה.
לשכת המודדים המוסמכים בישראל
לשכת המודדים המוסמכים בישראל הוא ארגון המייצג את כל עובדי מקצועות המודדים בישראל. תפקידה של הלשכה הוא לארגן את המודדים המוסמכים ולייצגם, לקדם את מעמדם המקצועי של חברי הלשכה וגם לשמור על ענייני מקצוע המדידה ועל רמת מוסר המודדים ולהגן על החופש המקצועי והזכויות של חברי הלשכה. בנוסף מוציאה הלשכה ידיעון חודשי וגם מגזין חודשי בשם: "עתמודד". הלשכה מארגנת גם כנסים בינלאומיים וחברה רשמית בארגון הפדרציה הבינלאומית של המודדים. בנוסף הלשכה עובדת בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל של משרד השיכון ובשיתוף עם משרד הפנים לצורך מדידות של מפות ושל מערכות מידע גאוגרפיות. הלשכה אחראית גם על מתן רישיונות לסטודנטים המסיימים את לימודיהם במקצועות: ה"גיאו אינפורמציה" ו"הנדסת מיפוי" לצורך קבלת תואר "מודד מוסמך" הניתן בחסות משרד החינוך.
ראשיתו של הלשכה בוועדה מייעצת ליד מחלקת המדידות שהוקמה בשנת 1953.
לימודים לתואר מודד מוסמך התקיימו בישראל בבית הספר הגבוה למדידות בחולון, שנפתח בשנת 1952. הלימודים בבית הספר נמשכו שנתיים. בשנת 1963 הורחבו הלימודים לשלוש שנים כדי להתאימם לרמה אקדמאית, אך התלמידים לא קבלו תואר אקדמי. בשנת 1966 עבר בית הספר למבנה חדש בתל גיבורים. בשנת 1967 החלו התלמידים בפעולות מחאה בדרישה לקבל תואר אקדמי על לימודיהם. בתחילה דובר על כך שבית הספר יפעל תחת חסות הטכניון, אולם אפשרות זאת נפסלה לאחר שהטכניון החליט לקיים בעצמו לימודים גיאודזיים בפקולטה להנדסה אזרחית. הצעה לאפשר לבית הספר להעניק תארים לא נתקבלה. לבסוף הוחלט להעביר את הלימודים לאוניברסיטת תל אביב ולסגור את בית הספר בחולון.
פילדלפיה פליירס
1973 - 1978: "בריוני רחוב ברוד" ושתי אליפויות היסטוריות
גם על צסק"א הפעילו הפליירס את אופי משחקם, עד כדי כך שהסובייטים עזבו את הקרח באמצע המשחק במחאה על עבירה קשה של אד ון אימפ על חרלמוב. לבסוף חזרו הסובייטים אל הקרח, והפליירס ניצחו 4:1 - ההפסד היחיד של צסק"א במסע המשחקים.
320-329 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 329 – 320 לפנה"ס
פילדלפיה פליירס
1973 - 1978: "בריוני רחוב ברוד" ושתי אליפויות היסטוריות
הפליירס הראו באותה עונה, פרט לקשיחות ההגנתית, גם יכולת יוצאת דופן של קו ההתקפה הראשון שלהם. רג'י ליץ', חלוץ ימני שהצטרף בעונה הקודמת, כבש 60 שערים; חברו לקו ההתקפה, החלוץ השמאלי ביל בארבר, כבש 50. ובמרכז הקו, בין שניהם, היה שוב בובי קלארק, שסיים עם 119 נקודות - 30 שערים ו-89 אסיסטים - וזכה שוב בגביע הארט ובתואר ה-MVP של העונה. הפליירס ניצחו בפלייאוף את טורונטו מייפל ליפס ובוסטון ברואינס, ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי בפעם השלישית ברציפות. הפעם כשלו הפליירס, כאשר ללא ברני פראן הפצוע הובסו על ידי מונטריאול קנדיאנס, שמנעו מהפליירס גביע שלישי ברציפות וזכו בגביע ראשון מתוך חמישה רצופים משלהם. למרות ההפסד זכה רג'י ליץ', שהבקיע לפחות שער אחד ב-10 משחקי פלייאוף רצופים וקבע בכך שיא המחזיק מעמד עד היום, בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
בשנתיים הבאות נראה היה שהקסם של "בריוני רחוב ברוד" דועך. ב-1977 ו-1978 הודחו הפליירס בחצי הגמר (בשתי הפעמים על ידי בוסטון ברואינס), ובסיום עונת 1978 הודיע המאמן המצליח פרד שרו על עזיבתו לניו יורק ריינג'רס. עזיבתו של שרו סימלה את סיומו של עידן "בריוני רחוב ברוד".
1979 - 1984: סוף עידן בובי קלארק
בוב מקאמון, שאימן את קבוצה-בת של הפליירס בליגה משנית, מונה לתפקיד המאמן במקום שרו לפני עונת 1979, אולם פוטר במהלך העונה ובמקומו מונה פאט קווין שהיה עוזרו של שרו.
מכה קשה ספגה הקבוצה כאשר השוער המצטיין ברני פראן ספג פציעה בעינו ונאלץ לפרוש ממשחק. במשחק מול ניו יורק ריינג'רס פגע מקל הוקי בפניו של פראן, חדר לעינו דרך מסכת ההגנה וגרם לה פציעה שפגעה קשות בראייתו. בעקבות הפציעה עברו יותר ויותר שחקנים ושוערים לחבישה של קסדה מלאה עם כלוב הגנה לפנים, ועד מהרה התקבל ב-NHL חוק המחייב חבישת קסדה. פראן נשאר בקבוצה כמאמן שוערים.
בעונת 1980 מונה בובי קלארק לעוזר מאמן בנוסף להיותו שחקן, כאשר תפקיד הקפטן ניטל ממנו. המהלך לא היה לרוחו של קלארק אף על פי שקיבל אותו לבסוף. הפליירס החלו את העונה ברצף של 35 משחקים ללא הפסד (25 ניצחונות ו-10 תיקו) במה שנודע בפשטות בשם "הרצף" (The Streak), שיא של הליגות המקצועניות העיקריות של צפון אמריקה שמחזיק מעמד עד היום. התחלת העונה המצוינת הביאה אותם לסיומה עם המאזן הטוב בליגה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף ניצחו הפליירס בקלות את אדמונטון אוילרס שהצטרפה ל-NHL באותה עונה מהליגה המתחרה שנסגרה, ה-WHA. בסיבוב השני השיגו ניצחון על ניו יורק ריינג'רס, שוב מול מאמנם לשעבר פרד שרו. עם ניצחון על מינסוטה נורת'סטארס עלו הפליירס לגמר גביע סטנלי בפעם הרביעית בתולדותיהם, אולם שם כשלו מול ניו יורק איילנדרס במה שהפך לראשון מבין ארבעה גביעים רצופים של האיילנדרס.
לאחר ההפסד בסדרת הגמר של 1980 חל מהפך בסגל הקבוצה. כוכבים וותיקים שהיו בין השרידים האחרונים לתקופת "בריוני רחוב ברוד" כמו רג'י ליץ' וריק מקליש, עזבו. את מקומם תפס דור חדש של שחקנים, כשעל עמדת השוער השתלט השוודי פר לינדברג; בראיין פרופ, דייב פולן וטים קר הצטיינו בהתקפה, ובהגנה כיכב מרק האו, בנו של כוכב שנות ה-60 גורדי האו. מרק האו הפך למעוז ההגנה של הפליירס לאורך שנות ה-80.
בין 1981 ל-1984 המשיכו הפליירס להגיע בקביעות לפלייאוף, אולם נשרו בסיבובים הראשונים. לאחר עונת 1984 תם עידן בקבוצה, כאשר בובי קלארק הודיע על פרישתו ממשחק. קלארק מונה עם פרישתו לג'נרל מנג'ר הקבוצה.
1985 - 1989: קרוב אך לא מספיק
מייק קינן מונה למאמן הקבוצה לקראת עונת 1985. קינן הוביל את הפליירס לעונה מצוינת, כאשר השוער לינדברג נבחר לשוער העונה וזכה בגביע וזינה, והקבוצה סיימה את העונה הרגילה עם שיא מועדון של 53 ניצחונות. בפלייאוף ניצחו הפליירס את ניו יורק ריינג'רס, ניו יורק איילנדרס וקוויבק נורדיקס ועלו שוב לסדרת גמר גביע סטנלי. אולם שוב כשלו הפליירס בגמר, הפעם מול האלופה שהגנה על תוארה, אדמונטון אוילרס על שלל כוכביה ובראשם וויין גרצקי.
עונת 1986 החלה בטרגדיה כאשר פר לינדברג נפצע אנושות בתאונת דרכים כחודש לאחר פתיחתה, ומת מפצעיו ביום המחרת. למרות המכה הקשה הפליירס המשיכו להצטיין. שוער המשנה בוב פרוזה נכנס בהצלחה לנעליו של לינדברג, מרק האו המשיך להיות מעוז ההגנה, טים קר כבש 58 שערים והקבוצה סיימה שוב את העונה הרגילה עם 53 ניצחונות. בפלייאוף כבר לא עמד לפליירס כוחם, והם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ריינג'רס.
לקראת עונת 1987 בחרו הפליירס בדראפט את השוער רון הקסטול, שהתגלה כאחד השוערים הטובים בליגה. כבר בעונתו הראשונה זכה הקסטול בגביע וזינה. הפליירס עברו את שני סיבובי הפלייאוף הראשונים מול ניו יורק ריינג'רס בשישיה משחקים וניו יורק איילנדרס בשבעה, ואז עברו בשישה משחקים את האלופה היוצאת, מונטריאול קנדיאנס, וחזרו לסדרת הגמר על גביע סטנלי. סדרת הגמר הפגישה את הפליירס שוב עם אדמונטון אוילרס. הפליירס חזרו מפיגור 3:1 בסדרה וכפו משחק שביעי ומכריע באדמונטון, אולם שוב ידם של האוילרס הייתה על העליונה בסופו של דבר.
בעונת 1988 עשה רון הקסטול היסטוריה. במשחק מול בוסטון ברואינס, כאשר הברואינס שנמצאו בפיגור הוציאו את שוערם לקראת הסיום והכניסו שחקן שדה נוסף כדי לנסות להשוות, הכה הקסטול את הדיסקית משערו שלו אל תוך השער הריק של הברואינס, ובכך הפך לשוער הראשון שכובש בצורה אקטיבית שער במשחק ב-NHL (בניגוד לקבלת קרדיט על שער עצמי של היריבים). הקסטול חזר על המעשה במשחק פלייאוף מול וושינגטון קפיטלס בעונת 1989 והפך גם לשוער הראשון שכובש שער בפלייאוף. הפלייאוף של 1989 הסתיים עבור הפליירס בגמר החטיבתי, שם נוצחה על ידי מונטריאול קנדיאנס. בסיום המשחק השישי והאחרון של הסדרה תקף הקסטול את מגן מונטריאול כריס צ'ליוס, מעשה שעלה לו ולפליירס ביוקר בעונה שלאחר מכן.
1990 - 1994: שנות השפל
עונת 1990 עברה על הפליירס כמעט כולה ללא שוערה רון הקסטול, הן בשל השעיה ארוכה שספג בעקבות תקיפתו את כריס צ'ליוס בסיום הפלייאוף בעונה הקודמת והן בשל סדרת פציעות מהן סבל. דייב פולן, הקפטן והחלוץ המצטיין, הועבר בעסקה לבוסטון בגלל סכסוך עם המאמן החדש דייב הולמגרן. מיד אחריו עזב גם בראיין פרופ. הפליירס החמיצו בסיום העונה את הפלייאוף לראשונה מאז 1972.
הפציעות המשיכו להטריד את הקסטול גם בעונת 1991, הוא שיחק באותה עונה רק 36 משחקים והפליירס שוב החמיצו את הפלייאוף.
לפני עונת 1992 ויתרו הפליירס שוב על הקפטן שלהם, כאשר רון סאטר שמונה במקום פולן הועבר לסנט לואיס בלוז תמורת החלוץ רוד ברינד'אמור. ברינד'אמור היה המבקיע המצטיין של הפליירס באותה עונה, אבל הפליירס המשיכו בשלהם. המאמן הולמגרן פוטר ובמקומו מונה ביל דנין, שבנו קווין היה שחקן בקבוצה.
גם הקפטן שהחליף את סאטר, ריק טוקט, לא החזיק מעמד בקבוצה עוד זמן רב והועבר לפיטסבורג פינגווינס בעסקת ענק שכללה מספר שחקנים, ובתוכה הגיע לפליירס מרק רקי. רקי הצטיין במשחקים המעטים שהספיק לשחק בקבוצה באותה עונה, אולם הפליירס החמיצו את הפלייאוף זו העונה השלישית ברציפות.
בקיץ של אותה שנה שמה הקבוצה עין על הנבחר מספר 1 בדראפט, אריק לינדרוס, חלוץ שנבחר על ידי קוויבק נורדיקס. הפליירס היו מוכנים להקריב הרבה כדי לקבל את לינדרוס, והעסקה אכן יצאה לפועל - לינדרוס הגיע לפליירס תמורת חמישה שחקנים (ביניהם רון הקסטול), בתוספת הבחירה הראשונה של הפליירס באותה שנה (החלוץ השוודי פטר פורשברג, שהתגלה ככוכב גדול) ובחירת דראפט עתידית נוספת.
לינדרוס ורקי התגלו כשילוב מוצלח. רקי סיים את עונת 1993 עם 123 נקודות - שיא מועדון - ולינדרוס כבש 41 שערים. למרות סיום חזק לעונה הרגילה, שוב החמיצו הפליירס את הפלייאוף. בובי קלארק, שחזר שנה קודם לכן למערכת כסגן נשיא הקבוצה, עזב לקבוצת ההתרחבות פלורידה פנתרס.
ב-1994 עם מאמן חדש - טרי סימפסון - המשיכה התקפת הפליירס להצטיין. רקי צבר 107 נקודות ולינדרוס 97 (מהן 44 שערים). הרוקי השוודי מיקאל רנברג הוסיף 82 נקודות - שיא מועדון עבור רוקי - ולמרות זאת, גם באותה עונה החמיצו הפליירס את העלייה לפלייאוף, זו השנה החמישית ברציפות.
1995 - 2000: עידן אריק לינדרוס
ב-1996 עבר לינדרוס את 100 הנקודות בפעם הראשונה, לקלייר כבש 51 שערים, והפליירס שוב זכו באליפות הבית האטלנטי ועלו לפלייאוף - הפעם כמדורגים 1 במזרח. הם עברו בסיבוב הראשון את טמפה ביי לייטנינג, אך הופתעו בשני על ידי פלורידה פנתרס. סדרת הפלייאוף מול הפנתרס הייתה סדרת המשחקים האחרונה של הפליירס ב"ספקטרום" המיתולוגי; את עונת 1997 פתחו הפליירס באולם חדש, "קורסטייטס סנטר" (כיום וולס פארגו סנטר), שנבנה באותו מתחם בו שכן גם ה"ספקטרום" ברחוב ברוד.
העונה הראשונה באולם החדש הייתה מוצלחת למרות פציעה של אריק לינדרוס שבגללה נעדר מ-30 משחקים. ג'ון לקלייר כבש 50 שערים והפליירס עברו בפלייאוף את פיטסבורג פינגווינס, באפלו סייברס וניו יורק ריינג'רס, ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז 1987, אולם בסדרת הגמר הובסה הקבוצה על ידי דטרויט רד וינגס בלא שניצחה ולו משחק אחד. אמירה של המאמן טרי מארי על חוסר יכולתם של חניכיו לעמוד בלחץ עלתה לו במשרתו, והוא פוטר בסוף העונה.
את מארי החליף בעמדת המאמן וויין קשמן שהיה אחד מכוכבי בוסטון ברואינס של שנות ה-70, אך התחלת לא טובה לעונת 1998 הביאה להחלפתו ברוג'ר נילסון. נילסון היה מאמן חדשן ורב פעלים - בין השאר נודע כמאמן הראשון שהשתמש בוידאו כדי לנתח את יריבותיו לפני משחקים. תוך כדי קריירת האימון שלו הוא קיים מחנות הוקי קרח בכל העולם (כולל מחנה שנתי בישראל).
ג'ון לקלייר הפגין שוב יכולת הבקעה מרשימה עם 51 שערים, אולם הפליירס הפגינו יכולת הגנתית ירודה ונוצחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי באפלו סייברס.
בשתי העונות הבאות נחתה סדרת מכות על הפליירס. לקראת סוף העונה הרגילה של 1999 סבל אריק לינדרוס מפציעה שהעמידה אותו בשלב מסוים בסכנת חיים, והתברר שאחת מריאותיו התמוטטה. לינדרוס שרד, אולם לא שיחק עוד באותה עונה. עם שוער חדש בשער, ג'ון ונביסברוק שהגיע מפלורידה פנתרס, ועם מרק רקי שהוחזר לקבוצה בבהילות כדי למלא את מקומו של לינדרוס, נוצחו הפליירס בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי טורונטו מייפל ליפס.
המכות המשיכו ליפול על הקבוצה כאשר בפגרה שלפני עונת 2000 נהרג דמיטרי טרטישני, שחקן רוסי צעיר שזה עתה סיים את עונת הרוקי שלו, בתאונת שיט. בהמשך אותה עונה אובחן המאמן רוג'ר נילסון כחולה סרטן ונאלץ לפרוש מאימון. אריק לינדרוס ספג באותה עונה שני זעזועי מוח, וסיים בשלב מוקדם את משחקיו באותה עונה. בעקבות טענותיו שהצוות הרפואי של הקבוצה איחר בדיאגנוזה של מצבו, נלקח ממנו תפקיד הקפטן והועבר לאריק דז'ארדן.
למרות הצרות סיימו הפליירס את העונה הרגילה כראשונים בחטיבה המזרחית, עברו את באפלו בסיבוב הראשון ואת פיטסבורג בסיבוב השני, כשאת אחד המשחקים מכריע חלוץ הרכש קית' פרימו, שמילא את מקומו של לינדרוס, בהארכה החמישית.
בגמר החטיבה המזרחית פגשו הפליירס את ניו ג'רזי דווילס ועלו ליתרון 3:1 בסדרה. ניו ג'רזי הישוו את הסדרה ל-3:3 והסדרה עברה למשחק שביעי ומכריע בפילדלפיה. אריק לינדרוס חזר לאחר היעדרות של שלושה חודשים, אולם ספג זעזוע מוח נוסף במשחק השביעי, והדווילס הפכו את הסדרה וניצחו בה 4:3.
2001 - 2004: שנים של שינוי
בעונת 2001 הגיע הסכסוך בין הנהלת הקבוצה לאריק לינדרוס לשיאו, ולינדרוס לא שיחק כלל בעודו מחכה לעסקה שתשלח אותו לקבוצה אחרת - עסקה שלא קרתה. קרייג רמזי, עוזרו של רוג'ר נילסון שהחליף אותו זמנית נשאר לבסוף כמינוי קבוע, אולם באמצע העונה הוחלף על ידי כוכב העבר של הקבוצה מימי "בריוני רחוב ברוד", ביל בארבר. כוכב הקבוצה המפתיע באותה עונה היה השוער רומן צ'כמאנק, רוקי שהגיע מהליגה הצ'כית, והפליירס נשרו בסיבוב הראשון בפלייאוף. בארבר פוטר בסוף העונה על רקע יחסים עכורים עם שחקניו.
עונה לאחר מכן הצליחו הפליירס סוף סוף להעביר את לינדרוס מהקבוצה לניו יורק ריינג'רס, והשחקנים עליהם הסתמך הקו הראשון של הפליירס היו ג'רמי רניק שהגיע בקיץ מפיניקס קויוטיס, ואדם אוטס שהוחתם במהלך העונה מוושינגטון קפיטלס. הפליירס סיימו במקום הראשון בבית האטלנטי, אולם שוב נשרו בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול אוטווה סנטורס.
בעונת 2003, עם מאמן מוכח - קן היצ'קוק שזכה בגביע סטנלי עם דאלאס סטארס ב-1999 - ועם צ'כמאנק ביכולת גבוהה בשער, הגיעו שוב הפליירס לפלייאוף. בסיבוב הראשון הותשו בסדרה של שבעה משחקים מול טורונטו מייפל ליפס, כאשר שלושה מהמשחקים הגיעו לשתי הארכות או יותר, בטרם ניצחו בסדרה ועברו הלאה. בסיבוב השני הודחו שוב על ידי אוטאווה סנטורס, ועם סיום העונה הועבר רומן צ'כמאנק ללוס אנג'לס קינגס.
את מקומו של צ'כמאנק בשער תפס רוברט אסקה, שוער צעיר שהגיע מפיניקס. לאחר שג'רמי רניק וקית' פרימו נפצעו שניהם רכשו הפליירס בבהילות את חלוץ שיקגו בלאקהוקס אלכסיי ז'מנוב. פרימו חזר לקראת הפלייאוף והוביל את הפליירס עד לגמר החטיבה המזרחית על פני ניו ג'רזי וטורונטו, אולם בגמר החטיבתי מול טמפה ביי לייטנינג שוב לא עמד לפליירס כוחם והם הודחו בשבעה משחקים.
2005 - ההווה: עליות ומורדות
לאחר עונת 2005 שבוטלה הגיעו הפליירס לעונת 2006 עם קבוצה חדשה כמעט לגמרי. כוכבים וותיקים כמו רניק, רקי ולקלייר הועברו לקבוצות אחרות, והפליירס הביאו אליהם את פטר פורשברג, השחקן שבחרו בסיבוב הראשון בדראפט 1992 והיה בין אלה שהועברו לקוויבק נורדיקס עבור אריק לינדרוס בשעתו. פורשברג הפך בינתיים לכוכב על במדי הנורדיקס שהפכו בינתיים לקולורדו אוולאנש. בסופו של דבר התייצבה הקבוצה לעונת 2006 לאחר שהחליפה כשני שלישים מהסגל שלה.
פורשברג, עם וותיקי הקבוצה קית' פרימו וסיימון גניה, הובילו את הפליירס למחצית עונה מצוינת עד הפגרה אליה יצאה הליגה בשל אולימפיאדת החורף בטורינו, איטליה. המחצית השנייה של העונה התאפיינה בפציעות רבות - פרימו ספג זעזוע מוח וסיים מוקדם את העונה, ופורשברג נפצע ברגלו במדי נבחרת שוודיה באולימפיאדה - והפליירס הלכו ודעכו, הגיעו בקושי לפלייאוף ונשרו בסיבוב הראשון.
עונת 2007 הייתה הגרועה ביותר בתולדות הקבוצה. פרימו ודז'ארדן פרשו מפעילות עוד לפני תחילתה, ופורשברג, שירש את תפקיד הקפטן מפרימו, המשיך להיות מוטרד מהפציעה שספג באולימפיאדת טורינו ונעדר לסירוגין. הפליירס סיימו את העונה עם מאזן של 22 ניצחונות לעומת 48 הפסדים ו-12 תיקו.
לאחר העונה הקשה ביצעו הפליירס מהפך בסגל לקראת עונת 2008. פטר פורשברג הועבר לנאשוויל תמורת שחקנים ובחירות דראפט, והקבוצה התחזקה בכל חלקיה עם דגש על יכולות הגנתיות. סגנון הקבוצה הזכיר לרבים את תקופת "בריוני רחוב ברוד" - סגנון קשוח ובלתי מתפשר. הפליירס הגיעו לגמר החטיבה המזרחית לראשונה מאז 2004, אולם נוצחו על ידי יריבתם המושבעת פיטסבורג פינגווינס.
בעונת 2009 גילו הפליירס חוסר יציבות, וממש על סף הפלייאוף בעקבות סדרת הפסדים ירדו למקום החמישי במזרח והחמיצו את יתרון הביתיות בפלייאוף. גם הפעם עמדה פיטסבורג בדרכם, כבר בסיבוב הראשון.
בעונת 2010 התחזקו הפליירס במגן הוותיק כריס פרונגר שהגיע מאנהיים דאקס תמורת מחיר כבד בשחקנים ובחירות דראפט. הקבוצה סבלה ממספר שיא של פציעות ארוכות כשהשיא היה פציעה בתקופות חופפות של שני השוערים הראשונים, בראיין בושה וריי אמרי. לשער נכנס השוער השלישי מייקל לייטון, שהפתיע בסדרת משחקים מצוינים בטרם נפצע גם הוא. לא פחות משבעה שוערים שונים שיחקו במדי הפליירס באותה עונה כתוצאה מהפציעות הרבות.
בסדרת הפלייאוף בסיבוב הראשון מול ניו ג'רזי דווילס הפתיעו הפליירס עם ניצחון בחמישה משחקים, אולם הפציעות המשיכו לרדוף אותם - החלוצים ג'ף קרטר וסיימון גניה סבלו משברים בכפות רגליהם, וחלוץ נוסף, איאן לפרייר, ספג פציעה חמורה בפניו מפגיעת דיסקית ההוקי.
בסיבוב השני נקלעו הפליירס לפיגור 3:0 בסדרה מול בוסטון ברואינס. עם השוערים בראיין בושה ומייקל לייטון שהיו שניהם פצועים וחילקו ביניהם את המשחקים, ביצעו הפליירס מהפך כביר והפכו לקבוצה השלישית בלבד בתולדות ה-NHL שמנצחת סדרה למרות פיגור 3:0 בתחילתה. עם לייטון כשיר בשער, ועם קרטר ולפרייר שחזרו, עברו הפליירס גם את מונטריאול קנדיאנס בגמר המזרח ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז 1997. בסדרת הגמר נוצחו הפליירס על ידי שיקגו בלאקהוקס בשישה משחקים.
עונת 2011 החלה עם מספר שינויי סגל, בראש ובראשונה עזיבתו של סיימון גניה וייצוב עמדת השוער עם רכש של סרגיי בוברובסקי מקבוצת מטאלורג נובוקוזנצק מה-KHL. הפליירס הובילו את החטיבה המזרחית במשך רוב העונה, אולם פציעה של כריס פרונגר בפברואר סיימה מוקדם מהצפוי את העונה הרגילה שלו. הפליירס הידרדרו ואיבדו את ראשות החטיבה, אם כי לאחר קרב קשה עם פיטסבורג פינגווינס הצליחו לזכות באליפות הבית האטלנטי ועלו לפלייאוף כמדורגים 2 במזרח.
עמדת השוער שהתייצבה במהלך העונה סבלה שוב מזעזועים בפלייאוף, כאשר שלושה שוערים שונים - בוברובסקי, בושה ולייטון - שיחקו בסדרת הסיבוב הראשון מול באפלו סייברס. הפליירס נזקקו לשבעה משחקים מלאים בטרם עברו לסיבוב השני, שוב מול בוסטון ברואינס. הברואינס שוב עלו ליתרון 3:0 בסדרה, אולם הפעם לא הצליחו הפליירס לבצע מהפך, הובסו גם במשחק הרביעי והודחו.
לאחר סיום העונה שינתה הקבוצה את פניה, כאשר שניים משחקניה החשובים ביותר - הקפטן מייק ריצ'רדס והחלוץ המרכזי ג'ף קרטר - נשלחו בשתי עסקאות שונות ללוס אנג'לס קינגס וקולומבוס בלו ג'אקטס בהתאמה, עבור שחקנים צעירים ובחירות דראפט עתידיות. ניסיון נוסף לייצוב עמדת השוער הגיע עם החתמתו של אחד השוערים הטובים בליגה, איליה בריזגלוב שהגיע מפיניקס קויוטיס. ההחתמה המשמעותית ביותר של הקבוצה, עם זאת, הייתה של החלוץ הצ'כי הוותיק יארומיר יאגר, שחזר ל-NHL אחרי 3 עונות ב-KHL.
עם קבוצה צעירה, מחוזקת בניסיונם של פרונגר ויאגר, התייצבו הפליירס לעונת 2011/12. פרונגר נפצע וסיים את חלקו כבר בתחילת העונה, ובריזגלוב גילה חוסר יציבות בעמדת השוער ולעיתים איבד את מקומו לבוברובסקי. עם זאת, למרות הוויתור על ריצ'רדס וקרטר, החלק ההתקפי היה מוצלח יותר. קלוד ז'ירו התעלה על כולם וסיים את העונה עם 93 נקודות, להן הוסיף 17 נקודות בפלייאוף. הפליירס הדיחו בסיבוב הראשון את יריבתם המושבעת, פיטסבורג פינגווינס, אולם הודחו בסיבוב השני על ידי ניו ג'רזי דווילס. בסיום העונה עזב יאגר את הקבוצה וחתם בדאלאס סטארס.
עונת 2012/13, שקוצרה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL ואיגוד השחקנים, הייתה רעה לקבוצה שהחמיצה את הפלייאוף לראשונה מאז 2006/07. מאז ועד 2019/20 שבה הקבוצה לפלייאוף לסירוגין, אך לא עברה את הסיבוב הראשון.
ב-2019/20 סיימו הפליירס במקום השני בבית המטרופוליטני והרביעי בחטיבה המזרחית, דירוג שהביא אותם לבית מוקדם מול שלוש הראשונות בחטיבה במסגרת הפלייאוף המיוחד שהונהג בעקבות מגפת הקורונה. הפליירס הצטיינו, ניצחו את כל משחקיהם, והגיעו לסיבוב הראשון כמדורגים ראשונים בחטיבה - אך הודחו בסיבוב השני על ידי ניו יורק איילנדרס בשבעה משחקים.
בשלוש העונות הבאות הפגינה הקבוצה יכולת חלשה ודורגה בתחתית הליגה, רחוק ממאבק העלייה לפלייאוף.
יריבויות
לפליירס יש יריבות מסורתית עם הקבוצות מאזור ניו יורק, ובעיקר עם ניו יורק ריינג'רס וניו ג'רזי דווילס בעקבות סדרה של סדרות פלייאוף מול השתיים, בתוספת מספר משחקי עונה רגילה שהגיעו לקטטות מרובות.
יריבות מסורתית אחרת היא עם פיטסבורג פינגווינס, נציגת העיר הגדולה השנייה של פנסילבניה שהצטרפה יחד עם הפליירס לליגה בהתרחבות של 1967.
מסורת
המסורת המפורסמת ביותר של הפליירס היא השמעת השיר "God Bless America" בביצועה של קייט סמית, במקום ההמנון האמריקאי בחלק מהמשחקים. המסורת החלה ב-1974, עונה שבסיומה זכו הפליירס בגביע סטנלי בפעם הראשונה, ונחשבה מאז סימן למזל. קייט סמית עצמה שרה את השיר בביצוע חי ב"ספקטרום" במספר מקרים, כאשר הפעם הראשונה הייתה במשחק השישי של סדרת גמר גביע סטנלי ב-1974 - המשחק בסיומו זכו הפליירס בגביע.
כיום מושר השיר על ידי הזמרת לורן הארט בדואט עם הביצוע המקורי המוקלט של קייט סמית.
סגל שחקנים
נכון ל-21 במרץ 2023
ארנה דאס דונאס
ארנה דאס דונאס (בפורטוגזית: Arena das Dunas) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בנאטאל, בירתה של מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבברזיל. האצטדיון תוכנן בעקבות בחירת נאטאל כאחת הערים אשר יארחו משחקי מונדיאל 2014 והוא ממוקם באתר בו עמד קודם האצטדיון "משאדאו". תכולתו הרשמית של ארנה דאס דונאס היא של 32,000 צופים, אך לעת המונדיאל הוגדלה תכולת האצטדיון לכ-38,958 צופים באמצעות יציעים זמניים.
ארנה דאס דונאס תוכנן להיות אצטדיון ידידותי לסביבה, וזכה בשני פרסים בתחרות של אדריכלות קורפורטיבית בברזיל. שם האצטדיון מתייחס לאזור הדיונות שבנאטאל, אשר משתרע על שטח גדול ומושך מספר רב של תיירים מברזיל ומחוץ לה.
עבודות הבנייה החלו ב-15 באוגוסט 2011, איחור של 15 חודשים מהמתוכנן. האצטדיון נחנך ב-26 בינואר 2014.
מונדיאל 2014
במסגרת מונדיאל 2014 נבחר האצטדיון לארח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר. להלן רשימת המשחקים שנערכו באצטדיון בזמן הטורניר. שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.
אליפות אירופה באתלטיקה 2022
אליפות אירופה באתלטיקה ה-25 נערכה במינכן שבגרמניה, בין ה-15 באוגוסט ל-21 באוגוסט 2022. באליפות זו משתתפים 1495 אתלטים מ-48 מדינות.
עלי א-רידא
עלי א-רידא (בערבית: علی بن موسی الرضا; תעתיק מדויק: עלי בן מוסא אלרצ'א; בפרסית נהגה כעלי בן מוסא א-רֵזא; 1 בינואר 766 – 26 במאי 818) היה האימאם השיעי השמיני. הח'ליף העבאסי אל-מאמון, בניסיון לזכות בתמיכת השיעים במאבק הירושה נגד אחיו, מינה את עלי למחליפו כח'ליף עם מותו, אולם עלי מת לפני אל-מאמון, ולא הפך לח'ליף.
מוצאו
עלי נולד במדינה לאימאם השיעי השביעי, מוסא אלכאט'ם ולאום יא-באנין נאג'מה. הוא נולד חודש לאחר מותו של סבו, ג'עפר א-צאדק. בדומה לאביו וסבו, הוא רכש את השכלתו מאביו (ובראיית השיעים, בדומה לשאר האימאמים קיבל את בינתו מהאל).
תקופתו כאימאם
אביו מת ב-799, כשעלי היה בן 35, והוא ירש את כיסאו כאימאם השיעים. בדומה למנהיגים שיעים אחרים, הוא נרדף והיה תחת מעקב השלטונות העבאסים, ותומכיו לא הורשו לבוא ללמוד אצלו. לטענת מקורות שיעים הח'ליף הארוּן ראשיד אף ניסה להתנקש באימאם עלי, אך לא הצליח בכך.
השיעים טוענים כי האימאם עלי הרבה לתת צדקה בסתר ולעזור לעניים. הם טוענים כי הוא חי בפשטות, ונהג לאכול עם עבדיו ושפחותיו, ואף ביצע ניסים.
לאחר מותו של הארון א-ראשיד, שני בניו נלחמו על שליטה באימפריה העבאסית. אמו של אחד מהבנים, אל-אמין הייתה נסיכה עבאסית ערביה, ועל כן הוא זכה לתמיכת הערבים, בעוד שאחיו למחצה, אל-מאמון היה בנה של שפחה פרסית, ולפיכך זכה לתמיכת הפרסים. אל-מאמון האמין כי יזכה לתמיכת ההאשמים, וביקש מעלי א-רידא להיפגש עמו בפרס. עלי עזב את בנו היחיד ואשתו, ונסע למֶרוְו.
המסורות השיעיות מתארות בפירוט רב את מסעו של עלי למרוְו ממכה, הן בשל חשיבותו וגם מאחר זהו מידע היסטורי מוכח, שניתן לקשור לו מסורות שבשל כך נראות אמינות יותר. החדית'ים השיעיים מוסרים כי בדרכו, עבר עלי בעיר קום, בה יסד את המסורת השיעית החשובה, של הנצחת האירועים בכרבאלא, במסגרתה השיעים מתאספים יחדיו ומספרים את סיפורי גבורתו של חוסיין, ופשעיו של הח'ליף הסוני יאזיד.