cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגפת הקורונה באירלנד
התפשטות המגפה
ב-27 במרץ הודיע בית החולים "מידלנדס רג'יונלס" במולינגר כי הוא אוסר ביקורים מקרובי משפחה של יולדות בשל החשש מהידבקות המונית.
ב-18 באוגוסט הוחלט להקטין את כמות האנשים בהתקהלויות. זאת במקביל לטיפול האזורי במוקדי תחלואה שנמשך.
ב-5 באוקטובר רמת ההגבלות בכל המדינה עלתה: התקהלות בחוץ הוגבלה ל-15, הותרה שהיה במסעדה באוויר הפתוח בלבד וכדומה. ב-14 באוקטובר נאסרו ביקורים פרט למטרות חיוניות. גם במספר מחוזות הוחמרו ההגבלות.
ב-19 באוקטובר הוחלט סגר ארצי (רמת 5 בהגבלות). גנים ובתי הספר נשארו פתוחים. התחלואה החלה לרדת.
נקבע שהחל מ-1 בדצמבר המדינה תחזור לרמה 3 כשיהיו החרגות בתקופת חג המולד. במסגרת רמה 3, נקבעו מגבלות לגבי פעילויות במקומות השונים.
ב-1 בדצמבר נפתחו כל חנויות השיווק הלא חיוניות, מספרות, מכוני יופי, מכוני כושר ומרכזי פנאי (בתי קולנוע, מוזיאונים וגלריות) לאחר שישה שבועות של סגירה. אחרי 3 ימים נפתחו מסעדות, בתי קפה, פאבים מסוימים מסעדות ומלונות.
בסוף פברואר הסגר (רמה 5) הוארך אבל הוחלט על פתיחה הדרגתית של מוסדות לימוד. לאחר פתיחת מוסדות חינוך, הוחלט על הקלות הדרגתיות החל מ-12 באפריל.
התמותה היומית עלתה לשיא באמצע אפריל והחלה לרדת. מאמצע יוני עד אוקטובר, התמותה היומית הייתה כאפסית, ולאחר מכן מתחת לעשר בממוצע. במהלך ינואר 2021 החלה לעלות. בפברואר החלה לרדת.
החל ממאי נרשמו הקלות הדרגתיות. ביולי - אוגוסט הייתה עליה שנבלמה. בשל עליה נוספת בנובמבר הוחלט שיוחל עוצר על מקומות הבילוי, ביניהם הפאבים, מועדוני הלילה וגם המסעדות. בדצמבר דווח שהממשלה סגרה את מועדני הלילה והציבה הגבלות על התפוסה ועל שעות הפתיחה בברים, במסעדות ובאירועים שמתקיימים במקומות סגורים. בהמשך הוחלט שב-19 בדצמבר יסגרו מקומות בילוי ב-20:00. בסוף 2021 ותחילת 2022 הייתה עליה חדה בכמות הנדבקים.
פרעות ביהודי הונגריה בשנת 1946
בהונגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה נערכו מספר פוגרומים ביהודים, בין היתר באוזד ובקונמאדאראש (בהונגרית:         Kunmadarasi pogrom). פרעות אלו לא היו קטלניות כאלו שבפולין, בה נרצחו כ-275 יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה, אך הן היו בעלות תוצאות טרגיות. במהלך הפוגרום נרצחו מספר יהודים, ככל הנראה ארבעה.
בפברואר 1946, בעיר אוזד, הממוקמת בקרבת הגבול הצפוני של הונגריה, נרצח בנסיבות מסתוריות מנהיג קומוניסטי שהיה ידוע כאנטישמי. על רקע זה יצאו למחרת מספר גדול של כורים ופועלים להפגין. במהרה חלקים גדולים ממסת המפגינים יצאו נגד הקומוניסטים ונגד היהודים ובזזו חנויות בבעלות יהודית ואת דירותיהם של היהודים, ניסיונות השלטונות לעצור את המפגינים הבוזזים נתקלו בטענות "שרק סילוק היהודים יביא להרגעת המצב".
במאי 1946, בעיר קונמאדאראש, נעצר מנהיג פופולרי ובעקבות מעצרו תקפו תושבים מקומיים, שרצו למנוע את העברתו לבית המשפט, את מזכיר המפלגה הקומוניסטית והכו אותו קשות. בעדות מאוחרת יותר מסר המזכיר המוכה שבמהלך הכאתו הבין שמכים אותו לא בגלל היותו קומוניסט, אלא בגלל היותו יהודי. ביישוב היו לפני השואה כ-250 יהודים ואחריה שבו אליו 73 ניצולים. במהומות שהתפתחו לאחר המעצר, הופצה שוב עלילת דם נגד היהודים, שהואשמו בחטיפת ילדים נוצרים להפקת דם עבור המצות. ההמון תקף את היהודים המקומיים, הרג שניים ופצע 15. על פי מקור אחר, בקונמאדאראש נהרג יהודי אחד, קארוי רוזינגר, משרידי המחנות, כשניסה להשיב לעצמו את פרתו ואת רהיטיו. יהודי אחר משרידי המחנות, ופרנץ קוטי, נרצח בשוק. רבים אחרים נפצעו ואחד הפצועים, מיילנדר, מת מפצעיו.
רוברט הארון
רוברט "בובי" הארון (באנגלית: Robert "Bobby" Harron; 12 באפריל 1893 - 5 בספטמבר 1920), היה שחקן ראינוע אמריקני  הזכור בעיקר בשל עבודתו עם גדול במאי התקופה, ד.וו גריפית'.
ביוגרפיה
הארון נולד בניו יורק כבן השני מתוך תשעה למשפחה שמוצאה מאירלנד. עוד כנער, עת עבד כשליח באולפני קולנוע, התגלה הארון על ידי הבמאי דייוויד גריפית, אשר ראה בו פוטנציאל קולנועי והחל לשבצו בסרטיו. התפקידים אותם גילם הארון היו בעיקר של "הבחור הטוב" ו"הרגיש", דבר אשר תרם להפיכתו לאליל ההמונים, ובעיקר לאליל הנשים.
לשיא תהילתו הגיע הארון בשנת 1915 עם יציאתו של הסרט "לידתה של אומה" בו השתתף. גם לאחר "לידתה של אומה", המשיך הארון לשחק בסרטיו של גריפית, ובעיקר זכור הסרט "אי-סובלנות" משנת 1916 אשר יצא כתגובה למבקרים הרבים את "לידתה של אומה" כסרט בעל אלמנטים גזעניים.
1959 בקולנוע
פרסים
פרסי האקדמיה: פרסי גלובוס הזהב:
פרסי אוסקר
לורליי
לורליי (בגרמנית: Loreley; גם: Lorelei) הוא שמה של גבעת סלע תלולה בגובה 132 מטרים בגדה המזרחית של הריין, ליד העיירה זנקט גוארהאוזן שבמדינת המחוז הגרמנית ריינלנד-פפאלץ, חלק מאתר המורשת העולמית עמק הריין המרכזי העילי. הנוף הנשקף מן הלורליי, וכן חשיבותה בפולקלור הגרמני ובמיוחד בשיר מפורסם ביותר של המשורר היהודי-גרמני היינריך היינה, אשר זכה למאות לחנים ולעשרות תרגומים, הקנו לה פרסום רב.
בקרבת הלורליי מגיע נהר הריין לעומק של 25 מטר ורוחבו רק 113 מטר. זו הנקודה הצרה והעמוקה ביותר של הנהר, ומשום כך מתנהלת תנועת סירות הנהר באזור בהסדרי רמזורים מיוחדים. הסלעים המשוננים ביותר בקרבת הלורליי פוצצו בשנות השלושים של המאה העשרים, כך שהשיט בקרבתה, שלפנים היה נחשב למסוכן, איננו מסוכן עוד כבעבר.
ג'ורג' בלווז
ביוגרפיה
בלווז נולד בעיר קולומבוס במדינת אוהיו. בתקופת לימודיו באוניברסיטת המדינה של אוהיו החל לעבוד כמאייר לפרנסתו. במהלך לימודיו הוצע לו לשחק כדור בסיס באופן מקצועי, אולם בלווז נמשך לציור ובהמשך אף עזב את לימודיו ועבר לניו יורק על מנת ללמוד ולהעמיק את השכלתו באומנות. בניו יורק למד אצל רוברט הנרי, דמותו ומנהיגותו של הנרי השפיעו על סגנונו של בלווז. בלווז נמשך לנושאים שהיו בסדר היום של קבוצה שכונתה השמונה. השמונה היו אמנים שהרבו לתאר את ניו יורק מתוך התבוננות ריאליסטית. בין האמנים הבולטים בקבוצה היו אדוארד הופר וג'ון סלואן (גם הם מתלמידיו של רוברט הנרי).
לורליי
היסטוריה
סימני יישוב קדומים על הלורליי הם בני כ-600,000 שנה, כאשר הייתה עוד בגובה הנהר ולא הזדקרה מעליו. כבר בימי הביניים הייתה הלורליי לנקודת ציון נודעת, ראשית בזכות סימן ההיכר של מתלול הסלע, ושנית בשל השייט המסוכן בקרבתה. הלורליי הייתה אז אחת הנקודות המסוכנות ביותר לשייט בריין. בשל המבנה הטופוגרפי של הנהר באזור נקלעו סירות רבות למערבולות קטלניות. הקדוש הקתולי גואר התיישב באזור במטרה להציל ולרפא את ניצולי הסירות הטרופות.
מקור השם
מקור השם "לורליי" איננו ברור די צורכו. הסיומת ליי עשויה להיות המילה הקלטית Ley, המשמשת לתיאור של רכסים סלעיים רבים באזור. הראשית "לורה" מקורה כנראה במילה הגרמנית עתיקה lorlen שפירושה לקצוף, לרעוש, בזכות תופעת ההד המהדהד שבע פעמים באזור, שאותו לא ניתן לשמוע עוד בשל רעש התחבורה בנהר. עד למאה התשע עשרה היה מבנה הזרימה באזור אחר, וגרם לאשליה אקוסטית לפיה שאון המים מקורו בסלע עצמו. בדמיון העממי האחראים לרעשים אלה היו גמדים שהתגוררו כביכול במחילות בסלע.
ג'ורג' בלווז
ביוגרפיה
ב-1908 זכה בלווז בהכרה ראשונית בסגנונו, בתערוכה שארגן יחד עם תלמידים אחרים של רוברט הנרי. בלווז בלט בציוריו הריאליסטיים המתארים את החוויה האורבנית בניו יורק ממקור ראשון. בלווז הטיב לתפוס את התחושה הכאוטית שהייתה קיימת בשכונות של מעמד הביניים בניו יורק, למשל בציור Cliff Dwellers משנת 1913. בשנים 1907–1915 שקד בלווז על סדרה של ציורים המתארים את ניו יורק המושלגת, נראה שבסדרה זו פיתח בלווז את תפיסת האור שהתפתחה בהמשך בשאר ציוריו.
לורליי
בפולקלור
האסון הצפוי לספנים בחלק זה של הנהר היווה השראה למיתוס אודות לורליי, שמצא את ביטויו במספר בלדות פופולריות. לפי האגדה הייתה זו לפנים נערה יפה, והיא השליכה עצמה לתוך הריין לאחר שאהובה זנח אותה. מאז הייתה למעין בתולת ים היושבת על הסלע, ומסרקת בחוסר ישע את שיערה הזהוב והארוך במסרק של זהב. בהתקרב כלי שיט אליה שרה לורליי שירים שובי לב בקול יפה כל כך, עד שדעתם של המלחים והדייגים מוסחת מן הסכנה, וסירותיהם מתנפצות לרסיסים אל הסלעים.
וכך באו הדברים לידי ביטוי בשירו של היינה:
ג'ורג' בלווז
קרבות איגרוף
בלווז שהיה בעל מודעות חברתית גבוהה תרם מזמנו וממרצו לקבוצת אומנים רדיקלית שנקראה "The Lyrical Left". בהמשך לימד בבית הספר לאומנות של ניו יורק ואף היה מצוות העריכה של עיתון סוציאליסטי שנקרא "ההמונים".
ב-1919 עזב בלווז את ניו יורק לטובת משרה של מורה בבית הספר לאומנות של שיקגו. ב-1925 נפטר בלווז בכתוצאה מסיבוך קרע בתוספתן. עבודותיו של בלווז מוצגות במוזיאונים ברחבי ארצות הברית.
לורליי
יצירות מוזיקליות
לשיר של היינה הולחנו מספר יצירות מוזיקליות. המוכרים מביניהם הם הלחנים של פרידריך זילכר, וכן של פרנץ ליסט. לחנים נוספים:
אונונניום
אונונניום (Ununennium) הוא שמו הזמני של יסוד כימי משוער בטבלה המחזורית. מספרו האטומי 119, והוא עדיין לא יוצר מעולם. לכשייוצר יהיה האונונניום יסוד מלאכותי שהוא היסוד ה-16 בסדרת היסודות העל-כבדים וה-27 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.
רקע
עד שנת 2016 הוכנו במעבדה בוודאות כל היסודות עד אוגאנסון, היסוד שמספרו האטומי 118, המסיים את השורה השביעית בטבלה המחזורית. מאמצי הכימאים החל משלב זה הם לייצר את היסוד המתחיל את השורה השמינית - היסוד ה-119.
תכונות משוערות
המדענים משערים שאי שם בתחילת השורה השמינית של הטבלה המחזורית נמצא אי של יציבות - דהיינו יסודות יציבים בעלי מחצית חיים ארוכה יחסית (וזאת בניגוד לכל שאר היסודות הכבדים המוכרים כיום). כמו כן סביר שהאונונניום יהיה מתכת אלקלית, לאור מיקומו בטור הראשון של טבלת היסודות. יסוד זה משוער כיסוד רדיואקטיבי, המיוצר רק על ידי היתוך גרעיני.
ברוש (מושב)
בְּרוֹשׁ הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לנתיבות, ומצפון מזרח לאופקים.
היסטוריה
המושב שייך לשלושת מושבי "יחדיו" אשר הוקמו בסמיכות זה לזה, כחלק ממועצה אזורית בני שמעון על ידי תנועת המושבים.
שם המושב הוא מן התנ"ך, בספר ישעיהו, מ"א 19: "אָשִׂים בָּעֲרָבָה, בְּרוֹשׁ תִּדְהָר וּתְאַשּׁוּר--יַחְדָּו." היישוב הוקם בשנת 1953 ומרבית תושביו הם יוצאי מרוקו.
מרבית תושבי המושב עוסקים בחקלאות - בגידול תפוחי אדמה, תרנגולי הודו, תרנגולות וכו' וחלקם עובדים מחוץ למושב.
במושב מרכז המשותף לשלושת מושבי 'יחדיו', ובו פועלים בין היתר: מועדון קשישים, מועדוניות, ספרייה, מרפאות, מוסדות רווחה, בריכת שחייה, מגרש כדורגל ובית ספר לכדורגל. במושב בית כנסת ומקווה, מגרש משחקים וגן ילדים. ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי "ניצני הנגב" בבית קמה ובחטיבת הביניים "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. בעבר פעל ביישוב בית ספר של רשת אוהלי יוסף יצחק.
ליד המושב נבנו דירי המפציצים הבריטיים.
רבה של המושב הוא הרב צוריאל שושן.
יחסי איי מרשל–פקיסטן
יחסי איי מרשל–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת איי מרשל לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות היו שקטים למשך זמן רב, פקיסטן ביצעה חלק מניסוייה הגרעינים בשטחי אטולים רדיואקטיביים באיי מרשל אך הממשלה התעלמה.
בשנת 2016 שמה לב איי מרשל כי הניסויים שפקיסטן ביצעה, יחד עם ניסויים נוספים שביצעו הממלכה המאוחדת והודו היו לא תקינים ועברו על החוק הבינלאומי. איי מרשל הגישה תלונה נגד השלושה בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. איי מרשל ציינה עוד קודם, בשנת 2014, כי יש תשע מדינות ש"לא מילאו את התחייבויותיהן ביחס להפסקת מרוץ החימוש הגרעיני בהקדם ולפירוק הנשק הגרעיני." המדינות הן: רוסיה, ארצות הברית, הרפובליקה העממית של סין, הממלכה המאוחדת, צרפת, הודו, פקיסטן, קוריאה הצפונית וישראל.
איי מרשל נזפה במדינות אלו וכך גם בית הדין, אך הוא זיכה את ממשלות פקיסטן, הודו והממלכה המאוחדת מכל אשמה.
חדר כביסה
חדר כביסה (לעיתים נקרא גם חדר שירות) הוא חדר שמיועד לרכז את האמצעים לכביסה ולתחזוקה של בגדים ומוצרי טקסטיל אחרים.
תכולה ושימוש
בצורתו הבסיסית ביותר כולל חדר הכביסה מכונת כביסה וכיור ייעודי לכביסה. ציוד נוסף בחדר כביסה יכול להיות מייבש כביסה, מגהץ וקרש גיהוץ, אמצעים לאחסון חומרי ניקוי, שולחן לקיפול בגדים ולעיתים אף ציוד לתפירה. חדר כביסה הכולל את כל הציוד מאפשר את כל היקף הטיפול הנדרש בבגדים - כביסה במכונה וכביסה ידנית של אריגים עדינים, ייבוש הכביסה, גיהוץ וקיפול הבגדים ואף ביצוע תיקונים.
מיקום
חדרי כביסה קיימים הן בבתים פרטיים והן בבתים משותפים. בנוסף, ניתן למצוא חדרי כביסה גם לשימוש האורחים בקמפינג, בבתי מלון (לכביסה עצמית של ציוד המלון), בבסיסי צבא קטנים, ועוד.
חדר כביסה משפחתי
חדרי כביסה בבתי מגורים מודרניים ניתן למצוא במרתפים, בצמוד למטבח או למוסך, ובסמוך לחדרי השינה. בדירות, נפוץ השימוש במרפסת הצמודה לחדר רחצה כ"מרפסת שירות" המכילה את הציוד לכביסה, ומאפשרת תליית כביסה על מתלה כביסה צמוד אליה.
חדר כביסה משותף
חדר כביסה עשוי להיות חלק מהשטח הציבורי בבניין מגורים, או כאמור לעיל במקומות בהם אין מגורים של קבע. היתרון של חדרי כביסה משותפים הוא שהם מבטלים את הצורך בהקצאת שטח לכביסה בכל הדירות וההשקעה הנדרשת ברכישה ותחזוקת הציוד מתחלקת בין מספר רב של משתמשים. חדרי כביסה משותפים בדרך כלל גדולים יחסית וממוקמים בשטחים "זולים" כבמרתף ועל הגג. בנוסף, הציוד בחדרי כביסה משותפים יהיה מגוון ועמיד יותר.
דואט
דּוּאֵט (מאיטלקית, duetto; בעברית: דּוּאִית) היא יצירה מוזיקלית, המיועדת לביצוע על ידי שני מוזיקאים. המונח מתייחס בדרך כלל לקטע ווקלי או ליצירה לפסנתר. כשמדובר בכלי נגינה אחרים, המילה duo היא הרווחת בשימוש. קטע מוזיקלי שמבוצע על ידי שני פסנתרנים על אותו פסנתר נקרא דואט, אך קטע כזה שמבוצע על שני פסנתרים שונים נקרא duo. במוזיקת הרנסאנס, המושג "ביסיניום" (Bicinium) התייחס לסוג מיוחד של דואט ששימש ככלי להוראת מוזיקה, והושר על ידי מורה ותלמיד בצוותא.
הרכב
בדואט לשני המבצעים יש את אותה חשיבות ביצירה.
"דואט" משמש גם כפועל לפעולה של ביצוע דואט מוזיקלי, או בשפת הדיבור כשם עצם להתייחס למבצעי דואט.
יצירה המבוצעת על ידי שני פסנתרנים על אותו הפסנתר נקראת "דואט פסנתר" או "פסנתר בארבע ידיים" יצירה לשני פסנתרנים המופיעים יחד על פסנתרים נפרדים היא "צמד פסנתרים". הרכב מוזיקלי עם יותר משני כלי סולו או קולות נקרא טריו, רביעייה, חמישייה, סקסטה, ספטה, אוקטט וכו'.
היסטוריה
כשמוצרט היה צעיר הוא ואחותו מריה ניגנו דואט מהלחן שלו בשנת 1765. ארבע הידיים, שתוארו כדואט, היה ברבים מיצירותיו שכללו חמש סונטות; סט וריאציות, שני מבצעים וכלי נגינה אחד, וסונטה לשני פסנתרים. הסונטה או הדואט הראשונה שפורסמה הייתה ב-1777.
במוזיקת הרנסאנס, דואט שנועד במיוחד ככלי הוראה, שיבוצע על ידי מורה ותלמיד, נקרא bicinium (ראה אטיוד).
באופרה
דואטים תמיד היו חלק ממבנה האופרות. אופרות מתחילת מהאה ה-16 כמו L'Orfeo ו- L'incoronazione di Poppea כוללות דואטים לאורך ההופעה. באיטליה של המאה ה-17 נעשה שימוש לעיתים קרובות בדואטים בסצנות קומיות בתוך אופרות רציניות. בצרפת הבארוק הדואט היה פופולרי בטרגדיות, כמו שירי נקמה ועימות. דואט האהבה התאפיין בשירה בהרמוניות צמודות של 3 ו-6, המסמלות אחדות לאחר עימות.
סטגואורוס
סטגואורוס (שם מדעי: Stegouros; מילולית: "זנב בעל גג") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת האנקילוזאורים שחי במשך הקרטיקון העליון שלפני 74.9 עד 71.7 מיליון שנה לפני זמננו באמריקה הדרומית. הסוג תואר ב-2021 והכיל מין יחיד - Stegouros elengassen. שם המין קרוי לכבוד המפלצת "elengassen" של שבט אנשי טהולצ'ה, מהמפוצ'ה.
ממצאי המאובנים של דינוזאור זה התגלו ב"Dorotea Formation" שבמגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה שבדרום צ'ילה ואלה הכילו שלד כמעט שלם של פרט אחד לרבות שרידי האוסטאודרם, אשר דמה לאנקילוזאורוס, אם כי השתייך לקבוצה שונה שלפי מספר חוקרים שייכת למשפחת הנודוזאוריים ומכילה את הקנברזאורוס והאנטארקטופלטה, אשר התגלו באנטארקטיקה ואוסטרליה, בהתאמה ושלושתם מצויים בחצי הכדור הדרומי, בו נדירים דגימות מאובנות של אנקילוזאורים.
גודלו של אנקילוזאור זה הגיע לאורך 1.8 עד 2 מטרים, כך שהיה קטן יחסית והיה בעל זנב ארוך ונוקשה בעל מבנה מחוזק מעליו. מבנה לסתותיו מעיד שהיה צמחוני שכנראה ניזון מצמחייה נמוכה בקרבת נהרות, בהם התגלה.
קישורים חיצוניים
גלריה:
כל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון
כל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון (בעברית: כל מה שתיקנו חכמים כעין של התורה תיקנו) הוא כלל בהלכה, לפיו תקנות חכמים, בנויות באותם כללים התקפים בדינים דאורייתא.
הביטוי משמש לעיתים גם להדגשת החשיבות של תקנות חכמים וחומרתם, כך למשל בדברי הרא"ש לגבי דין מדרבנן באיסור אכילת חלב
הכלל בתלמוד
כלל זה מופיע בכמה מקומות בתלמוד:
מערת אל פינדל
מערת אל פינדל (בספרדית: Cueva del Pindal) כוללת כמה ציורי מערות ושוכנת במועצה העירונית בקצה המזרחי של הקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. למערה שני חלקים: המזרחי פתוח לקהל, והמערבי, עם גישה מוגבלת. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
אל פינדל שוכנת בצוקים שמעל הים, אם כי בתקופה הפלאוליתית העליונה שבה הוכנו הציורים, מפלס הים היה נמוך מבימינו והוא לא הגיע למרגלות הצוק שבו שוכנת המערה. אל פינדל הייתה המערה הראשונה עם ציורי מערות שנתגלתה באסטוריאס. היא נתגלתה באפריל 1908 על ידי הארכאולוג ארמיליו אלקלדה דל ריו.
המערה מורכבת מגלריה בודדת הנמתחת לאורך 360 מטרים הפתוחה למזרח. הציורים במערה אופייניים לאזור ונמצאו בחמישה מקומות. הראשון, כ-118 מטרים מהכניסה בצד שמאל, ראש סוס מצויר בקו שחור. משטח הציור הגדול ביותר נמצא במרחק 240 מטרים מהכניסה בצד ימין, וכולל לאורך כ-20 מטרים כ-50 דמויות חרוטות או מצוירות בעיקר באדום, ובצהוב בהיר ואחת הדמויות בשניהם. כמו כן יש גם שפע של סימנים אדומים כמו נקודות, קווים, קווים מקבילים וצורות דמויות אלה, האופייניות גם למערות בקנטבריה ובחלק הצרפתי של הרי הפירנאים. בסך הכל מצוירים במערה 18 ביזונים, 8 סוסים, שלושה איילים, 2 ממותות, וחריתה יוצאת דופן של דג. הממותות צבועות באדום, שלפי איכות הציור נוצרו קודם לציורי הביזונים ומשערים כי הן משלהי התרבות הסולוטרנית (שיטה לסיתות כלי אבן שהייתה נפוצה לפני כ-18,500 שנים).
בודקסי
בודקסי או בודאקסי (בהונגרית: Budakeszi) היא עיר באזור המטרופולין של בודפשט, במחוז פשט, מקום מושבו של נפת בודקסי והיישוב השני המאוכלס ביותר בנפה אחרי בודהארש.
גאוגרפיה
בודקסי ממוקמת בערך באותו קו רוחב כמו האי מרגיט, כ-9 קילומטרים מערבית לאי. בנסיעה על הכביש, המרחק מגשר השלשלאות (Széchenyi lánchíd) מאבן הקילומטר "0" של כיכר קלארק אדם שבראש הגשר בצד של בודה, הוא 14 ק"מ.
האקלים של היישוב דומה לזה של בודפשט. כמות המשקעים זהה. הטמפרטורה הממוצעת נמוכה אמנם ב-2 מעלות צלזיוס, אך יש יותר שעות שמש. זיהום האוויר נמוך בהרבה מהמחוזות ההרריים של הבירה.
הצמחייה סביב העיר היא בעיקר יער אלונים, שבתוכו ישנו כרם קטן שנמתח בכיוון צפון מערב. יש כרם גדול בהרבה מדרום-מערב ליישוב, המלווה במספר בוסתנים.
תחבורה
ניתן להגיע לבודקסי ב"דרך בודקסי". המשך הדרך הוא כביש 1102 המוביל לכיוון פאטי - ז'אמבק.
היסטוריה
העיר הייתה מיושבת עוד בתקופה הנאוליתית. בתקופה הרומית היה יישוב משגשג במקום ששכן לאורך דרך המסחר. בזמן הכיבוש הונגריה על ידי השבטים ההונגריים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה) היישוב היה אזור ההתיישבות של שבט קסי, ממנו ניתן לגזור את שמו. שמו מוזכר לראשונה בשנת 1270. בזמן זה זו הייתה כבר התיישבות משגשגת, שכן היישוב שכן על ציר נתיב הסחר פהרוואר - בודה. ביישוב עברה גם דרך אחרת, טיניי - אסטרגום, שאיפשרה לעקוף את תחנת המכס של וישגראד.
עם נפילת בודה בשנת 1541, היישוב נפל לידי הטורקים, הוא נשאר מאוכלס ברובו. בשנת 1659 רכש הרוזן אישטוואן זיצ'י את האחוזה הקיסרית לשעבר, ואחר כך (במיוחד לאחר גירוש הטורקים בשנת 1686) הוא הזמין מתיישבים גרמנים. הם עסקו בעיקר בגידול גפנים במקום. בודה, לימים בודפשט הייתה שוק עבורם.
בשנת 1739 מגפת דבר קשה פגעה קשה ביישובם. בשנות ה-70 של המאה ה-19 כנימת הפילוקסרה השמידה את מרבית הכרמים ולכן רבים חיפשו עבודה בבודפשט, שהייתה בשפע בגלל הבנייה רחבת ההיקף לקראת האלף החדש. במאה ה-20 נוסדה גם התעשייה המקומית: הוקם מפעל להנדסת חשמל ובית חרושת לצבע.
מלחמת העולם השנייה ביססה באופן יסודי את חיי היישוב. גירושם של השוואבים, האוכלוסייה הגרמנית הילידה, הפכה למעשה את העיר ל"עיר השינה" של בודפשט. יותר ויותר אנשים אמידים מבודפשט עברו ליישוב, והקימו גם את החיים האינטלקטואליים המקומיים. התושב המפורסם בעיר היה פרנץ ארקל.
שחפית הקוטב
שַׁחֲפִית הַקּוֹטֶב או שַׁחֲפִית אַרְקְטִית (שם מדעי: Sterna paradisaea) היא מין של עוף ימי המשתייך לסוג שחפית שבמשפחת השחפיתיים. אתרי הרבייה של שחפית הקוטב נמצאים באזורים ארקטיים וסובארקטיים של אסיה, אירופה וצפון אמריקה. שחפית הקוטב היא מהמינים המיטיבים לנדוד בעולם החי: מדי שנה היא נודדת משטחי הרבייה הצפוניים שלה שבאזור הארקטי עד האוקיינוס הדרומי שסביב אנטארקטיקה, וחזרה. זוהי הנדידה המחזורית הארוכה ביותר בין כל בעלי החיים.
אסטרטגיית הרבייה של המין היא גידול מספר מצומצם של צאצאים, המטופלים בצורה טובה ומוגנים היטב. ההורים מאכילים את האפרוחים בדגים למשך זמן רב, ומסייעים להם לעוף דרומה בחורף.
שחפית הקוטב היא עוף מאריך-חיים יחסית, ורבים מהם מגיעים לגיל 20. הפרט המבוגר ביותר שתועד, מת בגיל 34. תזונתה מתבססת בעיקר על דגים וחסרי חוליות ימיים קטני ממדים. המין נפוץ מאוד, ועל פי הערכות שונות קיימים כמיליון פרטים. התנודות והמגמות החלות באוכלוסיית שחפית הקוטב אינן ידועות כהלכה, אך ידוע שבני האדם גרמו להקטנת האוכלוסיות באזורי התפוצה הדרומיים.
תפוצה ונדידה
שחפית הקוטב ידועה בנדידתה הארוכה. אחת לשנה כל שחפית קוטב בוגרת נודדת מהקוטב הצפוני לקוטב הדרומי ועוברת מרחק של 19,000 קילומטרים לערך, וכך עוברת באזורים רבים בכדור הארץ, אך אתרי הרבייה שלה נמצאים בקוטב הצפוני. בקיץ הצפוני היא מצויה באזורי חופים וסלעים באזורים הקרים של צפון אמריקה ואירואסיה. לאחר תום נדידתה דרומה, היא נפוצה בחורף הדרומי באזורים ימיים, עד לקצה הדרומי של אנטארקטיקה. שטחם הכולל של האזורים שבהם מצוי המין עומד על כעשרה מיליון קילומטרים רבועים בקירוב.
בשל נדידתה הארוכה של השחפית, היא חווה שני קיצים בכל שנה ורואה יותר אור-יום מכל יצור אחר. פרט בוגר ממוצע עובר במהלך חייו מרחק הדומה באורכו למסע מכדור הארץ לירח ובחזרה. דוגמה אחת לכישורי התעופה יוצאי הדופן של מין זה היא שחפית הקוטב שנלכדה וסומנה כאפרוח בלתי-מנוצה באיי פארו שבצפון בריטניה בקיץ של שנת 1982, ונלכדה שוב במלבורן שבאוסטרליה באוקטובר של אותה השנה. בכך השחפית עברה בנדידתה מעל הים יותר מ-22,000 קילומטרים בשלושה חודשים שעברו מאז הגיעו של האפרוח לבגרות. דוגמה נוספת היא אפרוח שסומן בלברדור שבקנדה ב-23 ביולי 1928 ונמצא בדרום אפריקה ארבעה חודשים לאחר מכן.
שחפית הקוטב בדרך כלל נודדת הרחק מהחוף. עקב כך, נדיר לראותה על היבשה שלא באזורי הקינון והרבייה שלה.
במחקר של אגוונג משנת 2010, בו נאסף מידע ממשדרים המשתמשים בטכנולוגיית גאולוקיישן, התגלה כי המרחק העונתי שעוברים פרטים אחדים במין הוא גדול יותר משתואר, יותר מ-80,000 ק"מ. נתיבי הנדידה חופפים במידה רבה עם אלו של המינים יסעור גדול ויסעור מצוי, כך שלמרות גודלה הקטן משתמשת השחפית במשטר הרוחות הגלובלי בדומה למעופפים גדולים ומיומנים כיסעוראים.
בישראל − חולפת נדירה. נצפתה באביב ובקיץ בחוף אילת.
תיאור וטקסונומיה
שחפית הקוטב היא עוף בגודל בינוני, ואורכה נע בין 33 ל-36 סנטימטרים מקצה המקור לקצה הזנב. מוטת הכנפיים נעה בין 76 ל-85 סנטימטרים. משקל פרט בוגר נע בין 86 ל-127 גרם. צבע המקור אדום כהה, וכך גם הרגליים הקצרות וכפות הרגליים בעלות קרומי השחייה. הזנב מסתעף לשני חלקים או יותר.
נוצותיהם של פרטים בוגרים לבנות או אפורות, להוציא את אזור העורף והמצח וחלקו העליון של הראש השחורים והלחיים הלבנים. צבע נוצות הכנפיים העליונות אפור חיוור. הזנב לבן, ופלג הגוף התחתון אפור חיוור. דו הצורתיות הזוויגית מעטה, כלומר הזכר והנקבה דומים במראם החיצוני. פלומת החורף דומה מאוד לזו הקיצית, אך הראש מעט בהיר יותר והמקור כהה יותר.
הפרטים הצעירים שונים מהבוגרים בצבע המקור הכהה יותר; בצבע הרגליים - שחור במקום אדום; בנוצות הכנפיים, להן מראה "קשקשי"; בקצוות הכנפיים, להן צבע כהה יותר מלבוגרים; בשורש הכנף השחור; ובזנב הקצר יותר. בסמוך ללידתם, לאפרוחים הצעירים חזה לבן, פנים שחורות ושאר הגוף חום-שחור, וזאת במטרה להסוות את האפרוח בינות הצמחייה.
למין מגוון רחב של קריאות. שתי הקריאות הנפוצות ביותר הן קריאת האזהרה, המושמעת כאשר טורפים אפשריים כגון בני אדם או יונקים אחרים נכנסים לתחום מושבת הקינון, וקריאת הפרסום או ההודעה. קריאה זו מושמעת בעת חזרת פרט למושבת הקינון או בעת התקלות אגרסיבית בין שני פרטים. קריאת הפרסום ייחודית לכל פרט ופרט ובכך מסייעת גם לזיהוי הפרטים השונים. שמונה סוגי קולות נוספים תוארו, החל מקריאת התחנונים שמשמיעות הנקבות בעת ההזדווגות ועד קריאת ההתקפה המושמעת בעת התקפה על פולשים.
מבחינה חיצונית דומה שחפית הקוטב לשחפית ורדרדת ולשחפית ים, אם כי צבעיה וקריאותיה שונים מעט. בהשוואה לשחפית הים, לשחפית הקוטב יש זנב ארוך יותר ומקור בצבע אחיד יותר, ואילו בהשוואה לשחפית הוורדרדת, לשחפית הקוטב יש כנפיים ארוכות יותר בעלות צבעים מעט כהים יותר. קריאת שחפית הקוטב צורמת יותר מזו של השחפית הים, ושונה במידה ניכרת מקריאתה של השחפית הוורדרדת.
מבחינה פילוגנטית, שחפית הקוטב קרובה ביותר למספר מיני שחפיתיים הנפוצים בקוטב הדרומי, דוגמת ה-Sterna hirundinacea, ה-Sterna virgata ושחפית אנטארקטית (Sterna vittata). ניתן להבחין בין שחפית הקוטב לשלושת המינים הללו בקלות, בעיקר בגלל שוני בתקופות אשר בהן עוטים המינים השונים פלומת חורף.
רבייה
שחפית הקוטב היא מונוגמית, ובמרבית הפעמים היא חוזרת לאותה מושבת קינון מדי שנה. שחפית הקוטב מגיעה לבגרות מינית בגיל שלוש או ארבע שנים. החיזור משוכלל, בייחוד בקרב פרטים המקננים בפעם הראשונה. הוא מתחיל במצג תעופה שבו תרדוף הנקבה אחרי הזכר בתעופה עד לאזורים גבוהים ואז תרד באיטיות. תצוגה זו מלווה מצג דגים של הזכר, במהלכו יציע הזכר לנקבה דגים שצד עבורה. על הקרקע, החיזור כולל הליכה מהירה עם זנב מורם וכנפיים מונמכות. לאחר מכן, הזכר והנקבה בדרך כלל יעופפו ויקיפו זה את זה.
הזכר והנקבה יחדיו בוחרים את אתר הקינון ושניהם מגינים עליו. במשך זמן זה, הזכר ימשיך להאכיל את הנקבה בדגים. ההזדווגות מתחילה מעט לאחר מכן. ההזדווגות מתרחשת במושבות גדולות על גבי חוף הים, איים ובמקרים מסוימים גם באדמת טונדרה בקרבת המים. לעיתים קרובות, בעת עונת ההזדווגות מתערבבים להקות שחפית הקוטב עם להקות שחפיות ים. הנקבה מטילה בין ביצה אחת לשלוש בכל תטולה, כאשר הממוצע הוא שתי ביצים.
שחפית הקוטב היא מהתוקפניות שבשחפיות. היא מגינה בעוז על אתר הקינון שלה ועל אפרוחיה, ובמצב של סכנה לא תהסס לתקוף טורפים גדולים לרבות דובי קוטב, זאבים, שועלים ועופות דורסים וכן אנשים מתקרבים, בדרך כלל על ידי ניקור הראש והעורף. אף על פי ששחפית הקוטב קטנה מדי בשביל לגרום לנזק רציני, תקיפותיה עלולות לגרום לדימום. בשל הגנתה האגרסיבית על אזור מחייתה, יכולים עופות אחרים להפיק תועלת מקינון באזורים שבהם היא מקננת.
הקן הוא גומה לא גדולה יחסית בקרקע, ולעיתים היא מסומנת או מרופדת על ידי סיבים, עשבים או חומרים אחרים. צבע הביצים מנומר בחום או ירוק-שחור והן מוסוות בקרקע. הזכר והנקבה חולקים ביניהם את הדגירה על הביצים. האפרוחים בוקעים מן הביצה לאחר 22 עד 27 ימים והם מצמיחים נוצות לאחר 21 עד 24 ימים מבקיעתם. אם ההורים חשים הפרעות ויוצאים מן הקן לעיתים קרובות, תקופת הדגירה יכולה להתארך עד 34 ימים.
האפרוחים בוקעים כשלגופם פלומת נוצות רכה. עם בקיעתם הם לא חסרי אונים לחלוטין כמו גוזלים אך אינם לגמרי עצמאיים וזקוקים לטיפול הורי. הם מתחילים לשוטט מסביב לקן ולחקור את סביבתם בין יום אחד לשלושה ימים לאחר הבקיעה, אבל בדרך כלל אינם מתרחקים מהקן. שני ההורים דואגים לאפרוחים ומגינים עליהם. תזונת האפרוחים מתבססת בעיקר על דגים. ההורים מביאים לאפרוחים דגים גדולים וטובים יותר משהם אוכלים בעצמם. הזכרים מביאים לאפרוחים יותר מזון משהנקבות מביאות. ההאכלה על ידי ההורים נמשכת בדרך כלל עד כחודש לפני שהאפרוחים מגיעים לעצמאות. לאחר שהצמיחו נוצות בוגרים, לומדים האפרוחים שיטות ציד שיסייעו להם לספק מזון לעצמם, כולל צלילה אל תוך המים כדי לצוד דגים. אחרי שהגיעו לבגרות, יעופו הפרחונים דרומה בעזרת הוריהם.
שחפית הקוטב היא עוף מאריך ימים. תוחלת חיים של 20 שנה אינה נדירה בקרב שחפיות הקוטב. יחסית למינים רבים של עופות יבשתיים, שחפית הקוטב מגדלת מספר מועט של אפרוחים מדי שנה ומשקיעה בגידולם אנרגיה רבה. מחקר שנערך באיי פארן הראה כי כ-82% מאפרוחי שחפית הקוטב שבוקעים מדי שנה מגיעים לבגרות.
אקולוגיה והתנהגות
תזונת שחפית הקוטב משתנה על פי המקום והזמן, אך היא טורפת ותזונתה מתבססת בדרך כלל על מזון מן החי. ברוב המקרים, היא אוכלת דגים קטנים או סרטנאים ימיים, אולם הדגים מהווים את עיקר תפריטה. מיני הדגים העיקריים שמהם ניזונה שחפית הקוטב הם מינים מתלהקים כגון מליח, שבוטיים, טרוטנית ו[צלופחוליים וכן סרטנאים כמו שטצדאים, סרטנים קצרי-בטן וקרילאים. לעיתים היא מגוונת את תזונתה עם רכיכות, תולעים ימיות או גרגירי יער ובאזורי הרבייה הצפוניים גם חרקים.
כמו שאר מיני השחפיות, צדה שחפית הקוטב את הדגים המהווים את תזונתה על ידי צלילה למים. לרוב מתבצע הציד בים הפתוח, אם כי לעיתים גם בלגונות מים מתוקים. לפני הצלילה, שחפית הקוטב מעופפת באוויר במקום אחד ומשתדלת לא להזיז את ראשה כדי להתמקד בטרפה. לאחר שבחרה את הטרף על ידי חוש הראייה, היא פותחת בצלילה ותופסת את הדג. לעיתים מתקרבות שחפיות הקוטב לפני המים כדי לתפוס טרף המצוי באזור זה. לעיתים היא גם תרדוף אחרי חרקים באוויר באזורי הרבייה הצפוניים. נראה גם שלמרות ממדיה הקטנים יחסית, שחפית הקוטב חומסת לעיתים מזון מעופות אחרים: היא עטה על העופות בעודם עפים וכתוצאה מהבהלה הם שומטים את טרפם. נראה שהעופות המאוימים מהתנהגות זו הם שחפיות קוטב אחרות, שחפיות ממינים אחרים (דוגמת שחפית הים) ומיני אלקיים וטבלניים מסוימים.
בזמן הקינון, שחפית הקוטב פגיעה לתקיפה מצד חולדות ובעלי חיים אחרים. אחד מהאיומים האלה מגיע מהשחף הכספי הגדול יותר מן השחפית, שבנוסף לתחרות מצדו על אתרי קינון, גם נוהג לעיתים לאכול את ביציה ואפרוחיה של שחפית הקוטב. הסוואת הביצים עוזרת במידת מה למנוע תופעות אלה, וכן בחירת אתרי קינון מרוחקים. בזמן אכילתה, שחפיים ושחפיות אחרות יציקו לשחפית הקוטב וינסו לגנוב ממנה מזון. לעיתים קרובות אתרי הקינון של שחפית הקוטב משותפים למיני שחפיות אחרות ואף למינים אחרים של עופות ימיים.
שימור
הגם שהיא מצויה במספרים גדולים ואינה נתונה בסכנת הכחדה, ואף על פי שמצב השימור של המין על פי ארגון ה-IUCN מוגדר כ"ללא חשש", נחשבת שחפית הקוטב למין מאוים במדינות מסוימות. בנוסף, היא נמצאת בין המינים שעליהם חלה אמנת ה-AEW (אמנת העופות הימיים האירואסייתית - אפריקנית) העוסקת בשימור מיני עופות ימיים המצויים בסכנת הכחדה. בסוף המאה ה-19 חל צמצום גדול בממדי האוכלוסייה שבניו אינגלנד מפאת ציד השחפית שיועד לתעשיית הכובענות.
ציד שחפית הקוטב ממשיך גם כיום במערב גרינלנד, שם חלה הידרדרות חמורה בתפוצת המין החל משנת 1945. בחלקים הדרומיים של אזורי תפוצתה, חלה ירידה עקבית באוכלוסיית שחפית הקוטב, במידה רבה בשל מחסור במזון שנגרם, ככל הנראה, בעיקר מדיג יתר. מכל מקום, רוב האזורים שבהם נפוץ המין כמעט ואינם נגישים, ולא ידוע בהם על המגמות הקיימות בתפוצתו.
ארגון "Birdlife International" העוסק בשימור עופות שוקל החל משנת 1998 לשנות את מצב השימור של המין ל"סיכון נמוך", ועל פי הערכת הארגון גודל האוכלוסייה העולמית עומד על כמיליון פרטים.
מספר ביטוח לאומי
מספר ביטוח לאומי (באנגלית: Social Security number ובקיצור SSN) הוא מספר בן תשע ספרות המונפק לאזרחי ארצות הברית, תושבי קבע, סטודנטים, ותושבים (עובדים) זמניים תחת סעיף 205(c)(2) של החוק לביטוח לאומי, שמופיע בקודיפיקציה כ-42 U.S.C § 405(c)(2). המספר מונפק לכל אדם בנפרד במנהל הביטוח הלאומי, סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית. למרות שתפקידו המרכזי של המספר הוא לקשר בין מספר לאדם, למטרות ביטוח לאומי, המספר הפך בפועל לתעודת הזהות הלאומית למיסוי, ולמטרות נוספות.
מספר ביטוח לאומי מתקבל לאחר שהאזרח ממלא את טופס SS-5, שהוא בקשה עבור קבלת המספר.
יחסי פקיסטן–קזחסטן
יחסי פקיסטן–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין רפובליקת קזחסטן.
פקיסטן הכירה בקזחסטן ב-20 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-24 בפברואר 1992, במהלך ביקורו של נשיא קזחסטן בפקיסטן. בשנת 2015 הנשיא נורסולטן נזרבייב ציין כי "לעולם לא אשכח כי פקיסטן הייתה אחת מהמדינות הראשונות שתמכו בעצמאותנו".
יחסים כלכליים
בשנת 2016, ייצאה קזחסטן לפקיסטן סחורה בשווי 4.55 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם שסתומים, טרקטורים, גרוטאות ברזל, דבש וחומצות מלח. לעומתה, פקיסטן ייצאה לקזחסטן סחורה בשווי 27.7 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם פרי הדר, תרופות, אורז, נעלי עור, תבלינים ותפוחי אדמה.
איגוד תעשיית ההקלטות ההונגרי
איגוד תעשיית ההקלטות ההונגרי (בהונגרית: Magyar Hanglemezkiadók Szövetsége; ובקיצור: MAHASZ או Mahasz) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות בהונגריה. האיגוד הוקם בשנת 1992, על מנת להעניק תעודות על מכירות, לקיים את טקס פרסי המוזיקה ההונגרי וכדומה.
ב-1 בינואר 2018, אוחדו מכירות האלבומים והסינגלים כאחד ועליהן מקבלים תעודת זהב, פלטינה או יהלום.
תעודה על מכירות
איגוד תעשיית ההקלטות ההונגרי מעניק תעודות זהב, פלטינה ויהלום על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
מנשה גניש
מנשה גניש (נולד ב־14 בדצמבר 1960) הוא קצין בדימוס בדרגת גונדר אשר כיהן כמפקד מחוז מרכז בשירות בתי הסוהר.
ביוגרפיה
גניש נולד בזכרון יעקב, למרים (רמו) ושלום, שעלו מלוב בשנת 1949.
התגייס לשירות בתי הסוהר בשנת 1983, ושימש בתחילת הדרך כחובש ולאחר מיכן עבר לתחום המודיעין, שימש כקצין מודיעין בשלושה בתי סוהר, קמ"ן מחוז, סגן מפקד בימ"ר הדרים ולאחר מיכן כסגן קצין מודיעין ראשי.
שימש כמפקד בית הסוהר כרמל ומפקד בית סוהר עופר.
שימש כראש חטיבת הביטחון, וכממלא מקום ראש אגף המבצעים כשנה, בתקופה זו שינה את תפיסת הביטחון באגפים בהחלפת המנעולים הרבים למפתח מאסטר.
מפקד יחידת נחשון – כמפקד נחשון הוביל תהליכים לשיפור והתייעלות בתחום הליוויים וצמצום שעות עבודת הלוחמים.
בתקופתו סוכלו שני אירועי פח"ע על ידי לוחמי נחשון, הראשון בעיר הבירה בירושלים על ידי לוחם נחשון שחיסל את המחבל שהרג אזרח והמשיך במסע ההרג.
והאירוע השני בתל אביב על ידי לוחמי נחשון שנטרלו מחבל תוך כדי שהנ"ל דוקר אזרחים.
האירועים האלה חשפו את היחידה בתקשורת והעלו את תדמית היחידה והשב"ס.
בינואר 2016 קיבל את הפיקוד על מחוז מרכז. מחוז גדול ומורכב מאוד שעבר טלטלה גדולה.
אירוע ירי בתוך בית סוהר רימונים על ידי האסיר סמואל שיינביין שבסופו חוסל האסיר, ובריחת האסיר ירון סנקר מבית חולים אסף הרופא.
בשנה האחרונה היו מספר ניסיונות של ארגוני פשיעה לפגוע באנשי סגל וירי למתחמי ביס"ר הדרים ואיילון וזאת במטרה לגרום לשינוי בהחלטות ולגרום ללחץ בקרב מקבלי ההחלטות.
במרץ 2021 פרש.
חיים אישיים
גניש נשוי לאיריס ואב לשניים, בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל אוניברסיטת חיפה.
Bringin' On the Heartbreak
Bringin' On the Heartbreak הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הבריטית דף לפרד, מתוך אלבום האולפן High 'n' Dry. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 1981, בארצות הברית וב-22 בינואר 1982 בבריטניה כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-61 במצעד הבילבורד הוט 100.
גרסתה של מריה קארי
Bringin' On the Heartbreak הוקלט מחדש בשנת 2002, על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור שנה לאחר שהוקלט, על ידי חברת התקליטים איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ, כסינגל מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Charmbracelet.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הדאנס קלאב.
הצלחה
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה רבה כאשר נכנס אל המקום החמישי במצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד. כמו כן, הצליח להיכנס אל המקום האחת עשרה במצעד השירים שבפלנדריה, תוך שבוולוניה הגיע אל המקום ה-40. במצעד השירים שבאוסטריה הגיע למקום ה-55 בלבד.
במצעד השירים שבשווייץ זכה להצלחה נאה כאשר הגיע למקום ה-28.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מריה קארי ב-17 ביוני 2009. הקליפ זכה להצלחה נאה כאשר צבר למעלה משני מיליון צפיות.
הפקעה של מקרקעין בישראל
הפקעה של מקרקעין בישראל היא העברה כפויה בתמורה או ללא תמורה של מקרקעין. ההפקעה מתבצעת בהתאם לחוק הישראלי על ידי רשויות המדינה לצורכי ציבור בלבד. ההפקעה יכולה להתבצע על ידי הועדה המקומית לתכנון ובנייה, החברה הלאומית לדרכים (מע"צ), חברת החשמל ורשויות ציבוריות אחרות למטרות שהוגדרו בחוק כמו דרכים, גנים, שטחי נופש, שמורות טבע, ספורט, נמלים וכו'.
פיצויי ההפקעה
בפסיקה הישראלית נאמר, שלחובה לפצות את האזרח בהפקעת הקרקע, ישנו מקור במשפט העברי, כבר בדברי הרמב"ם על סמכויות המלך: "ולוקח השדות והזיתים והכרמים לעבדיו כשילכו למלחמה ויפשטו על מקומות אלו אם אין להם מה יאכלו אלא משם, ונותן דמיהן, שנאמר ואת שדותיכם ואת כרמיכם וזיתיכם הטובים ייקח ונתן לעבדיו."
כל הרשויות המפקיעות חייבות בתשלום מלא עבור "מחוברים" (שהם מבנים, גידולים, מתקנים וכל דבר אחר המחובר חיבור של קבע לקרקע). בנוסף חייבות הרשויות המפקיעות בפיצוי עבור הקרקע בניכוי חלק ממנה שבה הכיר החוק. החלק שאינו חייב בפיצוי בהפקעות לפי חוק התכנון והבניה הוא עד 40% משטח החלקה. החלק שאינו חייב בפיצוי בהפקעות לפי פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) הוא עד 25% משטח החלקה.
הפקעה שלא התממשה
הרשות המפקיעה עלולה לייעד המקרקעין להפקעה ולא לממש את ההפקעה בפועל (המימוש מתבצע על ידי תפיסת החזקה במקרקעין בפועל וניצולם למטרת ההפקעה). במקרה שכזה בעליו של המקרקעין אינו יכול לנצל את הנכס לבניה ואינו יכול למכור אותה עקב רמת סחירותה הנמוכה ומאידך אינו מקבל פיצוי כלל שכן המקרקעין טרם הופקעו. במקרים אלו, עשוי בית המשפט ליתן סעד לבעלי המקרקעין באמצעות ביטול ההפקעה או חיוב הרשות להפקיע בפועל.
הפקעה רגולטורית
מצב בו לא בוצעה הפקעה בדרך המקובלת להפקעה, אולם חקיקה או חקיקת משנה רוקנה למעשה את זכויות הקניין מתוכנן. במילים אחרות, מדובר במצב בו הרכוש אמנם נשאר בידי בעליו, אולם השימוש בו הוגבל בצורה מהותית המצמצמת מאוד את יכולת הבעלים לעשות בו שימוש. הפקעה רגולטורית יכול שתהיה בעוצמות שונות. כך למשל, תיתכן הפקעה רגולטורית בשל קביעת דרך כדרך ללא מוצא (הפקעה חלקית מאוד של זכויות הבעלים בסביבה). דוגמה קיצונית אחרת היא הכרזה על שטח מסוים כשמורת טבע מבלי להפקיעו. התוצאה תהיה כי הקניין בקרקע יישאר בידי בעליו, אולם השימוש אשר יוכל לעשות בקרקע יהיה זניח. הפסיקה הישראלית טרם הבהירה האם הפקעה רגולטורית תחשב כהפקעה לכל דבר ועניין לרבות לעניין פיצויים.
אנט מסג'ה
אנט מסאז'ה (בצרפתית: Annette Messager; נולדה ב-30 בנובמבר 1943 בברק, שבצרפת) היא אמנית מיצב צרפתייה, פסלת וצלמת. בשנת 2005 היא זכתה בפרס אריה הזהב בביאנלה בוונציה על יצירותיה בביתן הצרפתי. בשנת 2016, היא זכתה בפרס היוקרתי פרמיום Imperiale International Arts Arts. מסג'ה חיה ועובדת בצרפת.
ביוגרפיה
אנט מסג'ר נולדה ב-30 בנובמבר 1943 בברק (Berck), צרפת. בין השנים 1962 ל -1966 למדה מסג'ר באקולה דס ארטס דקורטיף בפריז, צרפת.
קריירה
אנט מסג'ה ידועה בעיקר במיצבי האמנות שלה אשר לעיתים קרובות משלבים צילומים מרובים, הדפסים וציורים, חומרים סרוגים, חוטים וחומרים נוספים. עבודותיה הוצגו בתערוכות רובת ברחבי העולם.
בשנת 2005, היא ייצגה את צרפת בביאנלה בוונציה, שם היא זכתה באריה הזהב עבור עבודתה, שנעשתה בהשראת פינוקיו והפכה את הביתן הצרפתי לקזינו.
מסג'ה משתמשת בעבודותיה בתמונות ובשפה מקוטעת, ומשלבת מגוון רחב של אמצעים כדי לחקור את סוגיית הזהות, הן הקולקטיבית והן האישית. המתח בין ההגדרה החברתית והאישית של הפרט הוא נושא המלווה את עבודותיה לאורך השנים. בחלק מעבודותיה היא משתמשת בצילומים שאספה כדי להגדיר ולקודד את זהותה ביחס לתמונות של נשים שפגשה בעיתונים, בכתבי עת ובטקסטים חינוכיים. בעבודה עינויים וולונטריים (1972), תמונות של נשים הנשלחות לטיפולי יופי ממחישות את הקורבן של הזהות האישית כשהאשה מנסה להתאים את עצמה לסטנדרטים החברתיים. בהרפתקאות המחרידות של אנט מסג'ר, טריקסטר (1975), האמנית, על ידי ציור מחדש של תמונות פורנוגרפיות בידה וצילומן לאחר מכן, מציגה פנטזיות פופולריות כאילו היו שלה, וחותרת תחת המשמעות המקורית שלהן.
עבודתה של מסג'ר מושפעת ממקורות רבים, ביניהן תנועות הסימבוליזם והסוריאליזם, ספרי הדרכה, מאמרים בעיתונים ומגזינים, פרסומות, אסטרולוגיה, אמנות דתית, אמנות ברוט וספרות מהמאות השמונה-עשרה והתשע עשרה. השפעת הצילום הסוריאליסטי, עם פיצול הגוף האנושי וההיבט המשופע, ניכרת בנדריי (1988-91), שבו תמונות רבות של חלקי גוף תלויים על מיתרים, חופפים ומסתירים חלקית זה את זה. "נדריי" מורכבת ממאות תצלומים קטנים המתארים תקריבים של חלקי גוף נשיים וגבריים. כל התצלומים תלויים על חוטים כעדות לפעולה עמלנית אשר במלאכת מחשבת מייצרת את הצורה הסופית. העבודה חושפת ממד מציצני, ארוטי ופסיכולוגי כחלק מעיסוקה החוזר של מסז'ה בגוף כנקודת מוצא ובשאלות של נשיות הן מבחינה מינית והן מבחינה מגדרית.
באחת מיצירותיה המפורסמות בתערוכה "שליחים", מסג'ר הציגה הצבה מרובת חדרים הכוללים צילומים ועבודות סרוגות שנראות כמו צעצועים. העבודות הסרוגות כללו חיות לבושות בחליפות, חלק מראשי החיות הוחלפו בראשים של בעלי חיים ממולאים אחרים כדי לשקף את הדרכים שבהן בני אדם מסווים את עצמם או משנים את זהותם עם תחפושת.
אנט מסג'ה היא זוגתו לחיים של האמן כריסטיאן בולטנסקי.
פראון (חלקיק יסודי)
פְּרֵאוֹנִים (באנגלית: Preons) הם חלקיקי יסוד "נקודתיים", שלפי תאוריות מסוימות בפיזיקת החלקיקים, הם תת-חלקיקים של הקווארקים, הלפטונים והבוזונים. זאת בניגוד למקובל במודל הסטנדרטי, שעל פיו אלו האחרונים הם חלקיקי היסוד הנקודתיים שאינם ניתנים לחלוקה.
הרקע לפיתוח תאוריות הפְּרֵאוֹנִים
על פי המודל הסטנדרטי (התאוריה המקובלת כיום על מבנה החומר) הקווארקים והלפטונים הם חלקיקים נקודתיים שאין להם מבנה פנימי. תאוריות הפְּרֵאוֹנִים השונות, חורגות מהמודל הסטנדרטי, וטוענות שאינם נקודתיים ויש להם מבנה פנימי. טענות אלו נובעות מעובדת ריבוי הסוגים של קווארקים ולפטונים, שיש המכנים אותו "גן החיות של החלקיקים". זאת כאשר רק שלושה מהם מהווים את אבני הבניין של כל החומרים בטבע. חיים הררי במאמרו על הראשונים ניסח זאת כך: "זה פשוט לא סביר שקיימים 20 חלקיקי יסוד שונים", או כאמרתו של חתן פרס נובל לפיזיקה א.א. רבי "מי הזמין את זה?" כל תאוריות הפְּרֵאוֹנִים הוצעו כמענה לתמיהה על כך שהתגלו בניסויים סוגים שונים רבים כל-כך של קווארקים ולפטונים. מטרת כל התאוריות היא להציג סדר יסודי המאחד את כל החלקיקים, כולל גם הבוזונים, ומסביר את תכונותיהם.
טבלת מנדלייב והפְּרֵאוֹנִים
הדורות, שהם "העתקים" כבדים יותר של הקווארקים והלפטונים, מוצגים במודל הסטנדרטי ב"טבלת החלקיקים היסודיים". טבלה זו מזכירה את טבלת מנדלייב שהייתה אחד הזָרָזים לפיתוח הרעיון שאטומים אינם נקודתיים ו"בלתי ניתנים לחלוקה". כך "טבלת החלקיקים היסודיים" אולי מרמזת שגם הקווארקים והלפטונים אינם נקודתיים ו"בלתי ניתנים לחלוקה". התאוריות של הפראונים נולדו מהשאיפה לחזור להצלחות העבר של הטבלה המחזורית והמודל הסטנדרטי שכל אחד מהם נתן הסבר רדוקציוני ל"גן החיות של החלקיקים" של תקופתו.
המודל
"מודל ראשונים" של הררי ושופ יכול לשמש כדוגמה למודל של פְּרֵאוֹנִים. לפי "מודל ראשונים" קיימים שני פְּרֵאוֹנִים, האחד בעל מטען חשמלי חיובי של שליש e, והאחר שאין לו מטען חשמלי. להם מקבילים שני חלקיקי אנטי חומר. חלקיק אנטי חומר שהוא בעל מטען חשמלי שלילי של שליש e, וחלקיק אנטי חומר שאין לו מטען חשמלי. הלפטונים והקווארקים בכל הטעמים בנויים מצירוף ייחודי של 3 פְּרֵאוֹנִים. לדוגמה: קווארק למעלה מורכב משני פְּרֵאוֹנִים בעלי מטען חיובי של שליש e, ופְּרֵאוֹן בעל מטען אפס. הבוזונים (שהם החלקיקים נושאי הכוחות לפי המודל הסטנדרטי) בנויים מצרופים ייחודיים של שישה פְּרֵאוֹנִים. לדוגמה הבוזון W+  בנוי משלושה פְּרֵאוֹנִים בעלי מטען חשמלי חיובי של שליש  e, ושלושה פְּרֵאוֹנִים חסרי מטען חשמלי. מקרא:
אימות בניסויים
עד היום אין אימות ניסויי לקיום הפְּרֵאוֹנִים. כל הניסויים הראו שקווארקים ולפטונים הם נקודתיים, כלומר חסרי מימד. אם יש להם ממדים הרי שהם קטנים מ-10-18 מטר, שזה גבול רגישות המדידה כיום. כשהמאיץ ב-CERN יחזור לפעולה, בתחילת 2015, הוא יפעל באנרגיה גדולה בהרבה מזו הנוכחית (13-14TeV לעומת 7TeV) ואז אולי תמצא הוכחה שאכן הקווארקים והלפטונים אינם נקודתיים, וזו תהיה נקודת מפנה באימות הקיום של פראונים.
השמות
בעלי המודלים השונים הציעו שמות רבים משלהם: "פרה-קווארקים" "תת-קווארקים" "מָאוֹנִים" (על שם מָאו) "אַלפוֹנים", "קְוִינְקִים", "רִאשוֹנִים". "טְוִידְלִים", "הֶלוֹנִים", "הַפְּלוֹנִים", "חלקיקי-Y", "פְּרִימוֹנִים", "קוֹסְמוֹנִים". השם פְּרֵאוֹן, שנטבע על ידי יוגש פאטי ועבדוס סלאם בשנת 1974, התקבל כמונח הטיפוסי המתאר את כולם.
לארי סילברסטיין
ילדות ונעורים ושנותיו הראשונות
סילברסטיין נולד בברוקלין למשפחה יהודית. בילדותו אהב מוזיקה קלאסית וניגן בפסנתר. הוא למד בתיכון למוזיקה ואומנות בניו יורק, ולאחר מכן באוניברסיטת ניו יורק, בה סיים את לימודיו ב-1952.
בזמן שהותו באוניברסיטה, סילברסטיין עבד במחנה קיץ, שם פגש את אשתו לעתיד קלארה. היא עבדה כמורה בבית ספר, והיוותה מקור ההכנסה העיקרי של השניים בשנותיהם הראשונות יחד, בזמן שסילברסטיין המשיך לימודיו בקולג' למשפטים בברוקלין. סילברסטיין החל לעסוק בנדל"ן יחד עם אביו, הארי סילברסטיין, ולאחר מכן גם עם חברו ולימים גיסו ברנארד מנדיק.
בשנת 1957 הקימו יחדיו חברה שלימים הפכה להיות "סילברסטיין נכסים" (באנגלית: Silverstein Properties), וקנו את בניינם הראשון במנהטן. מנדיק וסילברסטיין המשיכו את עסקיהם לאחר מות האב בשנת 1966.
ב-1977 מנדיק ואשתו אניטה סילברסטיין התגרשו, וכך נגמר גם שיתוף הפעולה העסקי שלו עם לארי סילברסטיין. מנדיק טען שהיה בין השניים חוסר הסכמה באסטרטגיית ההשקעה: הוא רצה לקנות בניינים בעוד שסילברסטיין רצה לבנותם.
עסקיו
בשלהי שנות ה-70, עסקיו של סילברסטיין התרכזו בעיקר במידטאון מנהטן ובמנהטן תחתית. ב-1978, הוא כבר היה הבעלים של חמישה בניינים בשדרה החמישית ווול סטריט ומרכז קניות בקונטיקט.
בשנת 1980 קידם סילברסטיין את עסקיו בברודוויי, ובאותה שנה זכה במכרז שבעקבותיו תכנן לפתח ולהשכיר את הבניין בן 47 הקומות - מרכז הסחר העולמי 7.
ב-1983 מכר בניין בשדרה החמישית לחברת קוקה-קולה בסכום של כ-57.6 מיליון דולר, לאחר שקנה את המקום בכ-11.5 מיליון דולר 6 שנים לפני כן. בשנים הללו קידם סילברסטיין את עסקיו, ובשנת 1991 השכיר בתנאים נוחים 20 קומות בבניין שקנה ברחוב וול סטריט לארגונים ללא מטרות רווח.
במהלך שנות ה-90, ניו יורק סבלה קשות מהשפעות נפילת הבורסה של 1987, דבר שהוביל להיצע רב של משרדים להשכרה במרכז הסחר העולמי. מאחר שמכירת המקום לא יצאה אל הפועל, רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי החליטה לאפשר השכרה של המקום למשך 99 שנים, דבר שיצא לפועל על ידי הכרזה של הצעת מחיר.
בינואר 2001 ביצע סילברסטיין דרך חברתו "סילברסטיין נכסים" ו"קבוצת ווסטפילד" (באנגלית: Westfield Group) הצעה לשכירת מרכז הסחר העולמי במחיר של כ-3.2 מיליארד דולר. שלוש קבוצות השקעות שונות גם כן נלחמו על הזכות לשכור את המקום, וקבוצת וורנדו ריאלטי (באנגלית: Vornado Realty Trust) הציעה כ-50 מיליון דולר יותר מסילברסטיין, שהציע את המחיר השני הגבוה ביותר. ברגע האחרון קבוצת וורנדו ריאלטי החליטה לסגת והצעתו של סילברסטיין התקבלה ביולי 2001 - וזאת הייתה הפעם הראשונה ב-31 השנים בהן הבניין היה קיים שהנהלתו השתנתה. הסכם השכירות כלל את בנייני מרכז הסחר העולמי 1, 2, 4 ו-5 - כ-39,000 מטרים מרובעים של שטח להשכרה (סילברסטיין עצמו הוציא מכיסו כ-14 מיליון דולר כדי להבטיח שהעסקה תתממש). ניתנה לסילברסטיין הזכות הבלעדית לבנות את המבנה מחדש במקרה שייהרס.
פיגועי 11 בספטמבר
סילברסטיין סיפר במספר ראיונות שנהג לאכול את ארוחות הבוקר שלו בחלונות הגבוהים של מגדל הסחר העולמי, יחד עם שוכרים חדשים בבניין. בבוקר ה-11 בספטמבר התעקשה אשתו שילך לתור אצל רופא העור שלו. לאחר פיגוע הטרור הגדול באותו היום, כל הבניינים במרכז הסחר העולמי (1, 2, 3, 4, 5, 6, ו-7) נהרסו או נפגעו ברמה שלא איפשרה את שיקומם. קודם לכן, ביולי 2001, קבעו פוליסות ביטוח כי שווי המתחם הוא 3.55 מיליארד דולר.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר תבע סילברסטיין סכום של כ-7.1 מיליארד דולר בטענה שהתנגשות כל אחד משני המטוסים היוותה "מאורע" בהתאם לפוליסה ולכן הנזק כפול. חברות הביטוח ראו את הדברים אחרת, בעודם טוענים שהמקרה נחשב לתאונה אחת, והעניין עבר הליך משפטי ארוך. לבסוף, בשנת 2007, לאחר משא ומתן ארוך עם חברת הביטוח "Swiss Re", סוכם על פיצוי בסך של 4.55 מיליארד דולר.
בתור המחזיק בזכויות ההשכרה במקום, הייתה ברשות סילברסטיין האופציה לבנותו מחדש. לאחר התערבות הקונגרס האמריקני, מושל ניו יורק מייקל בלומברג ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, ויתר סילברסטיין על חלק מהזכויות שהיו לו על המקום.
פילנתרופיה וחייו הפרטיים
סילבסטיין תרם רבות לאוניברסיטת ניו יורק ולמרכז הרפואי של האוניברסיטה.
בשנת 1989 הגיש סילברסטיין לחברי הכנסת הישראלית הצעה לסחר חופשי שיתנהל בתוך אזור הנגב בישראל. הפרויקט נכשל, אך למרות זאת זכה לתמיכה רבה מצד פוליטיקאים מובילים במדינה. בנוסף, שימש כיושב ראש המגבית היהודית המאוחדת וכגזבר המרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר.
סילברסטיין נשוי לקלארה, איתה התחתן בשנת 1956, ולהם שלושה ילדים.
Music of the Spheres
Music of the Spheres הוא אלבום האולפן התשיעי של הלהקה הבריטית קולדפליי. האלבום יצא לאור ב-15 באוקטובר 2021, על ידי חברות התקליטים פרלופון ואטלנטיק. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
רקע והכרזה
ב-29 באפריל 2021, אישרו חברי הלהקה קולדפליי ברשתות החברתיות שלהם כי סינגל חדש בשם "Higher Power", יצא לאור ב-7 במאי. הלהקה ממתגת את האלבום כסוג של "שידור מחוץ לכדור הארץ" והציגה את הסרטון בתצוגה מקדימה לאסטרונאוט ססוכנות החלל האירופית הצרפתית תומא פסקה על סיפון תתחנת החלל הבינלאומית לפני צאתו לציבור. לאחר מחזור הקידום של "Higher Power", הקרין מנהל הקריאייטיב פיל הארווי הודעה אפשרית ב-19 ביולי. למחרת היום נחשף האלבום ורשימת הרצועות שלו, כאשר הלהקה ציינה כי "Coloratura" יצא כקטע מתוך האלבום ב-23 ביולי ואילו הסינגל הרשמי הבא יגיע רק בספטמבר.
אולסטאר
אולסטאר (אנגלית: AllStar) הוא מושג באנגלית (בארצות הברית) שפירושו "כל הכוכבים".
מרים ליכטהיים
מרים ליכטהיים (3 במאי 1914 – 27 במרץ 2004) הייתה אגיפטולוגית ילידת טורקיה אמריקאית-ישראלית, הידועה בשל התרגומים שביצעה ממצרית קדומה.
ביוגרפיה
מרים נולדה באיסטנבול ב-3 במאי 1914 לריכרד ליכטהיים, יליד גרמניה, פוליטיקאי, פובליציסט ויהודי ציוני מוכר, ולאשתו אירנה, ספרדייה יהודית ששפת האם שלה הייתה יוונית. אחיה הבכור יליד 1912, היה העיתונאי וההיסטוריון ג'ורג' ליכטהיים. מ-1913 עד 1917 היה ריכרד ליכטהיים יורשו של ויקטור ג'ייקובסון, נציג ההסתדרות הציונית העולמית באיסטנבול. עקב חשדות לריגול ולאחר תום מלחמת העולם הראשונה, חזרה משפחת ליכטהיים לגרמניה בשנת 1919.
בשנת 1934 עלתה המשפחה לארץ ישראל, שם למדה מרים אצל יעקב פולוצקי באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילת השנה, בכיתה המצרית של פולוצקי היו ארבעה תלמידים; בסוף רק היא נשארה. בתקופתה באוניברסיטה העברית, אביה ריכרד, הפך לנציג ההסתדרות הציונית העולמית בחבר הלאומים, ועבר לז'נבה יחד עם אשתו. הם חזרו לישראל בשנת 1946 לאחר סיום מלחמת העולם השנייה והכרזת העצמאות.
בשנת 1982 חזרה לישראל, שם לימדה באוניברסיטה העברית בירושלים בה למדה בעבר. היא נפטרה בשנת 2004.
עבודות
בשנת 1973, מרים הוציאה לאור את הכרך הראשון של "ספרות מצרית קדומה" (בקיצור: AEL), עם תרגומים של טקסטים של הממלכה העתיקה והתיכונה. ביצירה זו היא מתארת את מקורם והתפתחותם של ז'אנרים ספרותיים שונים במצרים, המבוססים על אוסטרקון, כתובות חקוקות באבן וטקסטים של פפירוס. בשנת 1976 הופיע הכרך השני של הספר, אשר מכיל טקסטים של הממלכה המצרית החדשה, ואחריו בשנת 1980 הגיע הכרך השלישי העוסק בספרות האלף הראשון לפני הספירה. אנתולוגיות נפוצות אלה הפכו לקלאסיקות בתחום האגיפטולוגיה, המתארות את ספרות מצרים העתיקה.
המפלגה הדמוקרטית הגרמנית
המפלגה הדמוקרטית הגרמנית (בגרמנית: Deutsche Demokratische Partei, DDP) הייתה מפלגה ליברלית פרוגרסיבית ברפובליקת ויימאר, חלק מקואליציית ויימאר השמאלית-מרכזית (שמנתה גם את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, מפלגת המרכז הגרמנית והאיגודים המקצועיים).
היסטוריה ואידאולוגיה
בתקופת הקיסרות הגרמנית התקיימה המפלגה הליברלית הלאומית, שריכזה סביבה תעשיינים ובעלי הון ודגלה בליברליזם כלכלי ובלאומיות גרמנית לוחמנית ונחרצת בתחום יחסי החוץ. לאחר תבוסתה של גרמניה התפרקה המפלגה. הפלג השמאלי שלה, יחד עם שברי-מפלגות פרוגרסיביות יצר את המפלגה הדמוקרטית, בעוד שהפלג הימני, בראשותו של גוסטב שטרזמן, יצר את מפלגת העם הגרמנית. בראשות המפלגה ניצבו פרידריך נאומן, תאודור וולף והוגו פראוס.