cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייפלאואר
הספינה והמסע
ב-6 בספטמבר 1620 יצאה המייפלאואר למסעה מנמל פלימות' שבאנגליה לעבר חופי אמריקה, לאזור נהר הדסון. ברם, הספינה סטתה ממסלולה, וכעבור 65 ימים, ב-11 בנובמבר עגנה ליד קייפ קוד שבמסצ'וסטס. לאחר שנוסעי הספינה חתמו על "אמנת המייפלאואר", הם ירדו לחוף וייסדו את מושבת פלימות', שהייתה למושבה הקבועה הראשונה באזור ניו אינגלנד. כיוון שנוסעי המייפלאואר היו למעשה תושביה הראשונים של ארצות הברית לעתיד לקום, בארצות הברית דהיום מנסים אנשים רבים למצוא את אבותיהם ביניהם.
ב-5 באפריל 1621 יצאה הספינה לדרכה חזרה, ובשנת 1623 היא פורקה. יש הטוענים כי "אסם המייפלאואר" שבבקינגהאמשיר בנוי מעצי הספינה.
אחרית המייפלאואר
המייפלאואר הפכה לשם דבר בתרבות האמריקאית ולסמל של חלוציות ונכונות לעזוב הכול למען התחלה חדשה. מקומות ומוסדות רבים בארצות הברית נקראים על שמה של המייפלאואר.
בשנת 1956 הורדה לים ספינת-העתק של המייפלאואר, "מייפלאואר II", אשר חזרה על המסע ההיסטורי מאנגליה לארצות הברית. הספינה היא העתק מדויק של המייפלאואר המקורית, אם כי היא הייתה מצוידת בטכנולוגיה מודרנית, לדוגמה, תאורה חשמלית. כיום, המייפלאואר II מוצגת לקהל הרחב בפלימות', מסצ'וסטס.
לקריאה נוספת
נתניאל פילבריק, מייפלאואר: הסיפור האמיתי שמאחורי המיתוס, הוצאת אריה ניר, 2007.
דייוויד פנואלו
'''דייוויד ו. פנואלו (באנגלית: David W. Panuelo'''; נולד ב-13 באפריל 1964) הוא פוליטיקאי מיקרונזי, המכהן כנשיא התשיעי של מיקרונזיה.
פרויקט ג'נסיס
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", פרויקט ג'נסיס (באנגלית: Genesis Project) הוא פרויקט טכנולוגי המשמש ככלי עלילתי מרכזי בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" ו-"מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק".
דייוויד פנואלו
ביוגרפיה
פנואלו נולד בטריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט. למד במכללה הממלכתית באורגון, ובשנת 1987 סיים תואר ראשון במדעי המדינה. בשנת 1988 עבר הכשרה דיפלומטית באוסטרליה, ולאחר מכן עבד במשרד החוץ של מיקרונזיה.
נמל התעופה לונדון סאות'אנד
נמל התעופה לונדון סאות'אנד (באנגלית: London Southend Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי, הממוקם במחוז אסקס שבבריטניה, כ-60 קילומטר ממזרח למרכזה של לונדון, בירת המדינה. הנמל הוא אחד משישה נמלי תעופה בינלאומיים המשרתים את מטרופולין לונדון והקטן שבהם מבחינת תנועת הנוסעים בו.
תולדות הנמל
נמל התעופה שוכן בקרבת העיר סאות'אנד-און-סי. הוא הוקם על ידי גיס התעופה המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה ונקרא על שם העיירה הסמוכה רושפורד (Rochford). לאחר המלחמה נסגר השדה ונפתח מחדש ב-1935 כנמל תעופה אזורי. במלחמת העולם השנייה שב לשמש כשדה תעופה צבאי, שבו הוצבו מטוסי קרב. חלק ממבני הביצורים שהוקמו בשדה וסביבו במהלך המלחמה ניצבים עדיין על תילם. ב-1947 שב השדה לשמש כמתקן אזרחי.
פרויקט ג'נסיס
הפרויקט
השלב הראשון של הפרויקט נערך בתוך מעבדה. השלב השני של הפרויקט נערך במערות תת-קרקעיות חסרות חיים. השלב שלישי של הפרויקט הוא בקנה מידה פלנטרי: הפעלת מתקן ג'נסיס באזור מוגדר מראש של גוף חסר חיים בחלל (למשל: ירח מת). עם הפעלת המתקן, "אפקט ג'נסיס" יחל מייד, ויארגן מחדש את כל החומר שעל הגוף המת עם תוצאות המייצרות חיים. במקום ירח מת - יהיה כוכב לכת חי ונושם, המסוגל לקיים חיים (שהפדרציה תמצא לנכון לשכן בו).
דייוויד פנואלו
ביוגרפיה
בבחירות שנערכו במיקרונזיה בשנת 2011 נבחר פנואלו לתפקיד חבר קונגרס כנציג פוהנפי. במרץ 2019 הוא נבחר מחדש, ב-11 במאי 2019 מונה לנשיא התשיעי של מיקרונזיה, כשהוא מחליף את הנשיא הקודם פטר כריסטיאן.
נמל התעופה לונדון סאות'אנד
תולדות הנמל
בשנת 1993, נוכח הפסדים תפעוליים שלו, מכרה מועצת המחוז את הנמל לחברת Regional Airports, אשר מיתגה אותו מחדש תחת שמו הנוכחי והעבירה אותו לרווח תפעולי. ב-2008 נמכר הנמל לחברת Stobart Group, בעליו הנוכחית.
פרויקט ג'נסיס
הפרויקט
לאור הפוטנציאל של "ג'נסיס", ד"ר מרקוס פונה אל הפדרציה לצורך מימון הניסויים, שכן לאור הבעיות הקוסמיות של אוכלוסייה ואספקת מזון - התועלת של התהליך ברורה.
נמל התעופה לונדון סאות'אנד
תולדות הנמל
בשנת 2011 החל לפעול בנמל מגדל פיקוח חדש ותחנת רכבת חדשה נחנכה לצידו, עם קו רכבת לתחנת רחוב ליברפול בלונדון. בשנת 2012 החלה חברת איזיג'ט להפעיל טיסות מהנמל, ונחנכו בו טרמינל חדש והארכה למסלול הטיסה. ב-2014 החלה חברת Flybe לפעול מהנמל וב-2019 הצטרפה אליה חברת ריאנאייר.
הנמל היה השלישי בעומס הנוסעים בו מבין נמלי התעופה של מטרופולין לונדון משנות השישים ועד סוף שנות השבעים, כאשר נמל התעופה לונדון סטנסטד נטל ממנו מעמד זה. לאחר פיתוח מתקני הנמל החל מספר הנוסעים שעברו בו לגדול:
משנת 1957 ועד 2006 התרחשו בנמל ובסביבתו 12 תאונות מטוסים. בשתיים מהן, שעירבו מטוסים קטנים, נהרג אחד מיושבי המטוסים ובשלישית נספו שני אנשים על הקרקע.
בשנת 1963 צולמה בנמל סצנה מתוך סרט הקולנוע גולדפינגר.
מתקנים ופעילות
הנמל משרת מספר קטן של חברות תעופה, שהבולטות שבהן הן חברות הטיסות המוזלות איזיג'ט, ריאנאייר וויז אייר. החברות מפעילות ממנו טיסות ליעדים פנים ארציים וליעדים ברחבי מערב אירופה.
קו הטיסות העמוס ביותר מהנמל בשנת 2019 היה לאמסטרדם שבהולנד (כ-201 אלף נוסעים), ואחריו הקווים לאליקנטה ולמאלגה שבספרד, לפארו שבפורטוגל ולדבלין שבאירלנד.
אלכסנדרו דימיטריה גיקה
אלכסנדרו דימיטריה גיקה (ברומנית: Alexandru Dimitrie Ghica; 1 במאי 1795 - ינואר 1862) היה השליט התקנוני הראשון של נסיכות ולאכיה בין אפריל 1834 ובין אוקטובר 1842 ומאוחר יותר קאימקאם בין 4 ביולי 1856 ובין אוקטובר 1858.
חייו
גיקה נולד מנישואיו השלישיים של אביו, דימיטריה אלכסנדרו גיקה, באן גדול. מינויו כשליט ולאכיה עקף את הכללים, שחייבו כינוס בחירות מיוחד ונעשה בהסכמה בין האימפריה הרוסית והאימפריה העות'מאנית.
גיקה היה מחויב לשלוט על פי וברוח התקנון האורגני. כדי לשלוט על המצב האימפריה הרוסית הקיפה אותו בסוכניה, רוסים ויוונים ובמיוחד פיקח עליו הקונסול הרוסי פטרו ריקמאן, שהתערב בכל ענייני הארץ והפך למין מתווך בין השליט ובין יתר המנהל. הבחישות של הקונסול עוררו אופוזיציה לאומית וגררו את השליט לשגיאות. גיקה גם מינה שניים מאחיו, מיחאלקה וקוסטקה, הראשון במשרד הפנים והשני במשטרה - האחים נחשבו לבלתי מתאימים ואפילו בעלי כוונות רעות.
ביומימטיקה
ביומימטיקה או ביומימיקרי (מיוונית, הלחם המילים ביוס, βίος שמשמעותה חיים ומימטיקה μίμησις/μιμεîσθαι שמשמעותה חיקוי) היא ענף בעולם המדע המחקרי, בעיקר בתחומי הביולוגיה, כימיה והפיזיקה, החוקר את אופן פעילותו של הטבע על מנת לחקותו לצורך פתרון בעיה אנושית.
תהליכים אבולוציונים הובילו לפיתוח מנגנונים המאפשרים לצמחים ובעלי חיים להתאים את עצמם לסביבתם, לדוגמה מבנה גוף הציפור לתעופה, מבנה הקקטוס לאזור גידול יבש ומדברי. פיתוח בהשראת אותם מנגנונים מהווה בסיס לתחום.
ההתפתחות הטכנולוגית מאפשרת למדל באופן ממוחשב את אותם מנגנונים ביולוגים כימיים ומכניים, כולל מבנים מיקרוסקופיים ומולקולריים.
היסטוריה
ניתן למצוא במיתולוגיה היוונית את השימוש בביומימטיקה, בסיפורם של דדלוס ואיקרוס אשר נמלטו מהמגדל בו נכלאו בעזרת כנפי ציפור המדובקות בשעווה. אחת מעבודות הביומימטיקה המתועדות המוקדמות ביותר היא עבודתו של לאונרדו דה וינצ'י על תעופה מלאכותית.
את המונח ביומימטיקה טבע המהנדס והביופיזיקאי האמריקאי אוטו שמידט במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. במהלך מחקר הדוקטורט שלו פיתח שמידט את "טריגר שמידט" על ידי חקר מערכת העצבים של דיונונים בניסיון לתכנן מכשיר שהעתיק את המערכת הביולוגית של התפשטות העצבים (nerve propagation). שמידט המשיך להתמקד במכשירים המחקים את המערכות הטבעיות ועד 1957 הוא העלה דעה מנוגדת להשקפה המקובלת של הביופיזיקה באותו הזמן, השקפה שתיקרא "ביומימטיקה".
ב-1960 טבע ג'ק סטיל מבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון בדייטון, אוהיו בו עבד גם אוטו שמידט, מונח דומה - ביוניקה. סטיל הגדיר את המונח ביוניקה כמדע המערכות שתפקודן מועתק מהטבע או מערכות המייצגות תכונות של מערכות טבעיות.
בשנת 2007 גן החיות של סן דייגו בארצות הברית החל בתוכנית ביומימיקרי.
ביומימטיקה בישראל
בשנת 2008 הוקם "ארגון הביומימיקרי הישראלי" על ידי דוקטור יעל הלפמן כהן ודוקטור דפנה חיים-לנגפורד. הארגון פועל בשיתוף משרד החינוך ללא מטרות רווח במטרה להעלות את המודעות ולחשוף את הציבור הישראלי לנושא. יחד עם יחידים וחברות מהתעשייה, גורמי רשויות והאקדמיה, הארגון מפעיל פרויקטים התנדבותיים, מעביר קורסים, ומקיים כנסים המהווים במה לחשיפת מנגנונים ביולוגיים בעלי פוטנציאל הנדסי-יישומי, לצד מחקרים ופיתוחים ביומימטיים.
בשנת 2011 הספארי ברמת גן התחיל להציע תוכני ביומימיקרי לקהל הרחב. חלק ממחיצות הזכוכית בגן ובבריכת הפינגווינים בנויות בהשראת פרח הלוטוס.
בשנת 2014, הוקמה בבית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב מעבדה לביומימיקרי. בראשה עמדו פרופ' יורם רייך, ד"ר יעל הלפמן כהן ופרופ' יהודה בניהו. נכון לשנת 2020 המעבדה לא פעילה.
בשנת 2019 הוקמה בבית הספר להנדסה מכנית באוניברסיטת תל אביב מעבדה חדשה לביומימטיקה, בראשות ד"ר בת-אל פנחסיק.
מכינה קדם-צבאית רבין
מכינת רבין, או בשמה המלא המכינה הקדם צבאית להכשרת מנהיגות חברתית ברוח העלייה השנייה והשלישית על שם יצחק רבין היא אחת מחמש המכינות הקדם-צבאיות החילוניות הראשונות שהוקמו במקביל ובנפרד, במטרה ל"שינוי המציאות והשסעים בחברה הישראלית אחרי רצח רבין". המכינה דוגלת בתפיסת עולם הומניסטית אשר רואה את ערך האדם במרכזה, תפיסה חברתית וסולידרית אשר שמה במרכזה את ערך החירות והשויון ביחד עם חינוך ליהדות חילונית וציונות
היסטוריה
המכינה קמה בא' באלול תשנ"ח, ה-23 באוגוסט 1998, על ידי דני זמיר בשיתוף עם אנשי מכללת אורנים. בשנותיה הראשונות מיקום המכינה היה בעכו, ובמחזור הראשון בה היוו כ-17 חניכים בוגרי כיתה י"ב., מאז אוגוסט 2018 עומד בראש המכינה עמרי שפרוני.
בשנת 2003 המכינה עברה לקמפוס קבוע בתוך מכללת אורנים שבקריית טבעון, כשהיא משתמשת במתקנים הקיימים בתוך המכללה. לאורך השנים המכינה התרחבה ומספר החניכים בכל מחזור גדל, במקביל למספר הבוגרים. בשנת 2015 נפתחה שלוחה של המכינה בשכונת הדר שבחיפה על ידי בוגר המכינה. ב-2016 נפתחה שלוחה נוספת של המכינה בקיבוץ אדמית. החל משנת 2021 שלוחת אורנים עברה לקיבוץ מזרע שבעמק יזרעאל. שלוחה זו היא אחת משלוש מכינות בלבד שמונגשות באופן מלא לבעלי מוגבלויות
כיום, שנת תשפ״ב, יש במכינה יש כ-160 חניכים בשנה א, (40 באדמית ובחיפה ו-80 במזרע, שביניהם 20 בני ישראלים שהיגרו לחו"ל), המתקראים "מכינאים", וקיים שיתוף פעולה קבוע בין שלוש השלוחות - מזרע חיפה ואדמית. כמו כן שותפה המכינה לתנועת ותוכנית "החלוץ" שבמסגרת שנה ב שלה יש כ 60 חניכים בעירם חיפה וירושלים.
בוגרי המכינה הקימו קהילות משימתיות בערים יקנעם, ירושלים, חיפה, והיו שותפים דומיננטיים בפתיחת המכינות הקדם צבאיות: "הירושלמית, "בארי" ועוד. וכן הקימו את תנועת "החלוץ" הכוללת בנוסף למכינות, פעילות שנות שירות בעוטף עזה ובערים בצפון, (כ 70 משרתי שש) תוכניות למשוחררי צבא בעבודה מועדפת וסמינרים עיונים, כפרי סטודנטים ( כ 200 משתתפים) ופעילות בתחום התרבות הקהילה והזהות היהודית שבעבר נוהלו על ידי המדרשה באורנים.
חזון
המכינה עומדת על ארבעה עמודי תווך מרכזיים: חיי קבוצה, לימודים, עשייה קהילתית וניהול משותף. לכל אחד מארבעת עמודי התווך הללו צריכה להיות חשיבות משמעותית עבור חניכי המכינה. הלימודים במכינה הם במתכונת קבוצתית של כ-20 חניכים בקבוצה. המכינה מתנהלת כמסגרת דמוקרטית בין החניכים והצוות הבוגר, כאשר החניכים נוטלים חלק פעיל בתפעול המכינה ובתהליך קבלת ההחלטות הקשורות לחייהם.
חזון המכינה מתואר על פיה כך:
טרבוזאורוס
טרבוזאורוס (שם מדעי: Tarbosaurus; משמעות שמו: "לטאה מדאיגה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים, שחי במזרח אסיה בשלהי הקרטיקון, שלפני 70 מיליון שנה (בגיל המאסטריכט). הוא השתייך למשפחת הטירנוזאוריים יחד עם הטירנוזאורוס רקס, הדספלטוזאורוס ואחרים. המאובנים שלו התגלו באזור מונגוליה וסין.
מאפיינים
הטרבוזאורוס סווג לראשונה ב-1955 בידי הפלאונטולוג הרוסי יבגני מליב. בסוג זה נכלל מין אחד - טרבוזאורוס באטאר (Tarbosaurus bataar), אם כי מינים נוספים מהסוג הועברו לסוגים אחרים או התבטלו. במראהו דינוזאור זה דמה לטרנוזאורוס ובעבר אף השתייך לסוג טירנוזאורוס וכן לסוג אליוראמוס.
הטרבוזאורוס היה טורף גדול מאוד. הוא הגיע לאורך 10–12 מטרים ולמשקל עד 5 טונות והיה טורף-על באזורו. הוא נמצא באזור מדבר גובי, אשר בשעתו הכיל מישור הצפה קבועים, בהם נמצאו מיני דינוזאורים רבים, ביניהם מינים של זאורופודים כמו הנמגטוזאוריים, אנקילוזאורים, מספר הדרוזאוריים כמו הזאורולופוס, הדיינוכירוס והתריזינוזאורוס ועוד. כל אלה שימשו כנראה מזון לטורף הענק שהשתמש בנשיכתו העוצמתית כדי להכניע את טרפו.
ערש המין האנושי
ערש המין האנושי (באנגלית: Cradle of Humankind) הוא שם קיבוצי לקבוצת אתרים פרהיסטוריים ופלאונטולוגיים בדרום אפריקה, בעלי חשיבות רבה לחקר האבולוציה של האדם. האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו בשנת 1999, בשל הממצאים הנדירים של מאובני הומינינים שנמצאו בהם.
האתר הכולל 12 מערות ובהן סטרקפונטיין, סווארטקראנס וקרומדראי, נמצא בפרובינציית חאוטנג שבדרום אפריקה, כ-50 ק"מ מצפון-מערב ליוהנסבורג ומשתרע על שטח של 474 קמ"ר. מערך מערות אבן גיר באזור מתוארכות כבנות מיליוני שנים, ומספקות מידע על תמונת הנוף ועולם החי בדרום אפריקה לפני כ-3.5 מיליוני שנים. עוד נמצאו במקום כלי האבן העתיקים ביותר הידועים בדרום אפריקה, ואלה מתוארכים ללפני 2 עד 1.5 מיליון שנים.
בשנת 2005 הרחיב ארגון אונסק"ו את היקף השטח המוכרז, וזה כולל כיום גם עמק מקאפן בפרובינציית לימפופו ואת אתר מאובני הגולגולת בטאונג שבפרובינציה הצפון-מערבית.
סטרקפונטיין, סווארטקראנס, וקרומדראי
מערות סטרקפונטיין שוכנות על גבעה בעמק הנהר ריטספוט, בין מערות סווארטקראנס הנמצאות 1.2 ק"מ דרומית-מערבית להן, לבין מערות קרומדראי השוכנות 1.6 ק"מ בכיוון צפון-מזרח (מיקום -25.92917°N, 27.78889°W). שלוש מערות אלה הן חלק מקבוצה של 12 המערות שנכללות בהכרזה המקורית. מבין אלה, נמצאו מאובני הומינינים בשלוש מערות נוספות, בעוד שיתר השש חשפו רק מאובני בעלי חיים:
ב-1935 מצא הפלאונטולוג הדרום אפריקני רוברט ברום את מאובני קופי האדם הראשונים במערות סטרקפונטיין, ובעקבות כך החל לחקור לעומק את האתר. ב-1938 הציג נער מקומי בפני האנתרופולוג האוסטרלי ריימונד דארט חלקי גולגולת שנמצאו במערות קרומדראי שבסביבה, ואלה זוהו בהמשך כשייכים לפרנתרופוס רובוסטוס. באותה שנה נתגלתה גם שן יחידה של קוף-אדם במערת קופרס, בין סטרקפונטיין לקרומדראי.
הממצא הידוע ביותר באזור התגלה במערת סטרקפונטיין כאשר מאובן ההומיניד הקדום אוסטרלופיתקוס אפריקנוס אשר זכה לכינוי גב' פלס (Mrs. Ples) - נתגלה בשנת 1947.
ב-1948 חפרה משלחת קמפ-פיבודי מארצות הברית בחוות בולטס ובמערת גלדיסווייל בניסיונות למצוא מאובני הומונידים, אך לא העלתה ממצאים. בהמשך אותה שנה זיהה רוברט ברום את שרידי ההומיניניים הראשונים ממערת סווארטקראנס. ב-1954 החל הפלאונטולוג הדרום אפריקני צ'ארלס קימברלין בריין בעבודה במערות האתר, ולאורך שלושה עשורים התמקד במערת סווארטקראנס, שבה נמצאו במהלך העבודה שרידי הומיניד המהווים את הממצא השני בגודלו ממערות האתר. באותה מערה נמצאה גם העדות העתיקה ביותר לשימוש מבוקר באש, המתוארך כבן כמיליון שנה.
ב-1966 החל הפלאואנתרופולוג הדרום אפריקני פיליפ טוביאס את חפירותיו בסטרקפונטיין, שנמשכות עד היום. ב-1991 מצא עמיתו האמריקני לי ברגר את דוגמיות ההומונידים הראשונות במערת גלדיסווייל. אנדרה קייסר גילה ב-1994 מאובני הומונידים באתר דרימולן, וב-1997 מצאו חוקרים מאוניברסיטת ויטווטרסראנד שתי שיניים מאובנות באתר גונדולין. באותה שנה מצא רונלד קלארק שלד כמעט שלם של אוסטרלופיתקוס שזכה לכינוי "ליטל פוט" (כף-רגל קטנה), ומתוארך כבן 3 מיליון שנה. ב-2001 גילה סטיב צ'רצ'יל מאוניברסיטת דיוק, יחד עם לי ברגר, שרידים מוקדמים של אדם מודרני באגם פלוברס. באותה שנה נתגלו גם מאובני הומונידים במערת קופרס.
בראשית המאה ה-21 פתחו חוקרים מאוניברסיטת ויטווטרסראנד בראשות לי ברגר במבצע מחקר ומיפוי מדויק של האתר באמצעות ניווט לוויני וGoogle Earth. בשנת 2010 מבצע זה הוליך לגילוי מערת מאלאפה, אתר סמוך לסטרקפונטיין שבו התגלו מספר שלדים מפורטים ממין חדש של הומינין - אוסטרלופיתקוס סדיבה שגילו כשני מיליון שנה.
עמק מאקאן
עמק מקאפן (Makapan Valley) (מיקום -24.15861°N, 29.17694°W) מכסה שטח של 2,220.04 הקטאר ובו שלושה אתרים פלאונטולוגיים ומספר אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים. הידוע מבין אלה הוא מערת מקאפנסחאט (Makapansgat), ובשנות ה-20 בעת פיצוצים מבוקרים שנערכו במקום, הועפה ממנו כמות גדולה של מאובני עצמות, שהסתברו כשייכים לאוסטרלופיתקוס. העצמות תוארכו כבנות כ-3.3 מיליון שנה, אך האתר עצמו החל להיחקר לעומק רק ב-1947.
טאונג
אתר מאובני הגולגולת בטאונג (Taung Skull Fossil Site) (מיקום -27.61944°N, 24.63306°W) משתרע על שטח של 158.74 הקטאר וכולל ארבע מערות, 19 אתרים פלאונטולוגיים אחרים ומספר מכרות ואתרים היסטוריים. באתר זה התגלתה בשנת 1924 גולגולת אשר זכתה מאוחר יותר לכינוי "הילד מטאונג", השייכת לאוסטרלופיתקוס אפריקנוס ואשר גילה בין 3 ל-3.5 מיליון שנים. מספר סברות הועלו באשר לאופן מותו של הילד, וביניהן בידי בני מינו, על ידי יונק טורף או בפגיעתה של ציפור טרף. המחקר הטפונומי מצביע לסברה אחרונה זו כמקובלת ביותר כיום. עוד נתגלו במקום מאובני בבונים. חשיבותו של הילד מטאונג היא בכך שזהו הממצא הראשון שהתגלה באזור המוכרז כולו, ואשר אישר את סברתו של צ'ארלס דרווין בדבר הקרבה בין קופי האדם האפריקאים לאדם.
מערת רייזינג סטאר
בשנת 2013 התגלו כ-1,500 חלקי מאובנים, המייצגים לפחות 15 פרטים של אדם, במערת רייזינג סטאר (Rising Star - "הכוכב העולה"), כ-40 ק"מ צפונית-מערבית ליוהנסבורג. עם תום בדיקת המאובנים, הוכרז ב-10 בספטמבר 2015 כי הם שייכים למין לא מוכר של אדם, אשר זכה לשם הומו נאלדי, על שם המערה בה התגלו שרידיו (נאלדי הוא "כוכב" בשפת סותו).
מלאני סטנסברי
מלאני אן סטנסברי (באנגלית: Melanie Ann Stansbury; נולדה ב-31 בדצמבר 1979) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ניו מקסיקו, שבתחומו נמצאים רוב העיר אלבקרקי ופרווריה. היא נבחרה לתפקיד בבחירות מיוחדות שהתקיימו בראשית יוני 2021, בעקבות התפטרותה של נציגת המחוז דב האלנד לשם מינויה לתפקיד מזכירת הפנים של ארצות הברית. כמו כן, בשנים 2019–2021 הייתה חברת בית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו.
ביוגרפיה
סטנסברי נולדה בפרמינגטון שבצפון ניו מקסיקו, וגדלה באלבקרקי. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון סיבולה, בשנת 2002 השלימה סטנסברי במכללת סנט מרי של קליפורניה (Saint Mary's College of California) לימודי תואר ראשון באקולוגיה אנושית ובמדעי הטבע. לאחר מכן, בשנת 2007, קיבלה מאוניברסיטת קורנל תואר שני בסוציולוגיה חקלאית עם תחום התמחות משני במדעי עמים ילידים בארצות הברית. סטנסברי החלה את נתיבתה המקצועית כמדריכה אקולוגית במוזיאון להיסטוריה ומדע של ניו מקסיקו. כעמיתת הבית הלבן עבדה כיועצת מדיניות במועצה לשוויון אקלימי. מאוחר יותר הייתה יועצת במעבדות סנדיה הלאומיות וכבוחנת מיזמים במשרד הניהול והתקציב במהלך נשיאותו של ברק אובמה. בהמשך נמניתה בין חברי הסגל של ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית והייתה עוזרת אישית לסנאטורית מריה קנטוול.
בבחירות האמצע שהתקיימו בשנת 2018 התמודדה סטנסברי ללא התנגדות אל בית הנבחרים של ניו מקסיקו במחוז הבחירה ה-28. ביום הבחירות גברה על ג'ימי צ'ארלס הול, נציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, בפער בן כעשרה אחוזים. בבחירות 2020 התמודדה פעם נוספת ללא התנגדות בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות גברה על מועמד המפלגה הליברטריאנית רוברט וילנקורט ועל תומאס ר. סטול הרפובליקני. בבית הנבחרים המדינתי הציגה סטנסברי חקיקה לשיפור שימור האנרגיה וניהול משאבי המים של נוי מקסיקו.
לאחר מינויה של דב האלנד למזכירת מחלקת הפנים של ארצות הברית בידי הנשיא ג'ו ביידן, הכריזה סטנסברי על השקת מסע הבחירות שלה לבית הנבחרים האמריקאי לשם מילוי מקומה של האלנד. בסבב ההצבעה הראשון של חברי הוועד המנהל במפלגה הדמוקרטית המדינתית, סטנסברי הגיעה למקום השני אחרי אנטואנט סדילו לופז, חברת הסנאט של ניו מקסיקו, ואוטומטית העפילה לסיבוב שני. בסיבוב השני של ההצבעה ניצחה את סדילו לופז בפער של שישה קולות בלבד. מכיוון שאף רפובליקני לא ייצג את המחוז מאז 2009, העיתון "Santa Fe New Mexican" הצביע על סטנסברי כמועמדת הבטוחה לזכייה בבחירות המיוחדות. סטנסברי ניצחה את חבר הסנאט המדינתי מארק מורס הרפובליקני ב-1 ביוני, ונבחרה אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
בשאלון שיצר המכון "Adelante Progressive Caucus", התחייבה סטנסברי לתמוך בחקיקות שיעניקו מדיקר לכל, והביעה תמיכה באיסור פדרלי על כלי נשק, במתן מעמד מדינה לוושינגטון הבירה, בביטול חובות הלוואות סטודנטים, בלגליזציה של סמים קלים ובמדיניות פרוגרסיביות אחרות. ב-14 ביוני 2021 סטנסברי הושבעה לתפקידה בקונגרס האמריקאי.
STS-39
STS-39 הייתה המשימה ה-40 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-28 באפריל 1991, ונמשכה שמונה ימים. זו הייתה הטיסה ה-12 של מעבורת החלל דיסקברי. הפעילויות המרכזיות של המשימה היו במסגרת מחלקת ההגנה של ארצות הברית ונחשבות לסודיות גם כיום.
תיאור המשימה
השיגור היה מתוכנן להתבצע ב-9 במרץ 1991. במהלך עבודות הכנה בכן שיגור נמצאו ליקויים שדרשו החזרת המעבורת לאולם התחזוקה. המעבורת הוחזרה לכן השיגור ב-1 באפריל. בעקבות בעיות טכניות נוספות השיגור בוצע רק ב-18 באפריל. המשימה כללה מספר פעילויות לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. ממספר פעילויות שבוצעו בהתאם לתוכנית המשרד רק פעילות עם Multi-Purpose Experiment Canister (MPEC) הוכרזה כסודית.
הצוות חולק ל-2 משמרות. בנוסף לפעילויות לפי תוכנית של משרד ההגנה בוצעו תצפיות ומספר מכשירים שוחררו מתא המטען של המעבורת בעזרת קנדארם.
במהלך הטיסה התרחשו מספר תקלות שדרשו פעילויות תיקון שבוצעו על ידי הצוות.
עקב תנאי מזג האוויר באזור בסיס חיל האוויר אדוארדס הנחיתה בוצע במרכז החלל קנדי ב-6 במאי 1991.
לותר, מלך צרפת
לותר (בצרפתית: Lothaire; 941 – 2 במרץ 986), היה בן לשושלת הקארולינגים, מלך על פרנקיה המערבית מ-954 עד מותו.
חייו
בתחילת מלכותו היה עסוק במלחמות בוסאלים שלו, ובמיוחד בדוכס נורמנדיה. ב-955 לותר ואיג הגדול כבשו את פואטייה אחרי שהטילו עליה מצור. ב-956 מת איג הגדול, והיות שלותר היה בן חמש עשרה שנה בלבד, דודו מצד אמו, ברונו ארכיבישוף קלן שימש לו כאפוטרופוס. לותר, ששימש כמתווך בין בניו של איג הגדול, איג קאפה ואנרי, העניק לאיג קאפה את התואר רוזן פריז ודוכס הפרנקים, ולאנרי את דוכסות בורגונדיה.
ב-962 מת בלדווין השלישי שהיה רוזן פלנדריה בשיתוף עם אביו ארנולף הראשון. ב-965 עם מות ארנולף הראשון, לותר פלש לפלנדריה וכבש ערים רבות, אבל לבסוף נאלץ לסגת בגלל התנגדות מצד תומכיו של ארנולף השני, דוכס פלנדריה (שהיה נכדו של ארנולף הראשון). אולם, הערים אראס ודואה נשארו בידיו של לותר.
באביב 978 ניסה את כוחו בהתקפת פתע על חבל לורן, וכמעט לקח בשבי את אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בסתיו של אותה שנה פלש אוטו השני לצרפת, התקדם לעבר פריז והחריב את כל מה שנקרה על דרכו, אך לא הצליח לכבוש את העיר ונסוג תוך אבדות כבדות. ב-980 נחתם הסכם שלום בין הצדדים. המלך לותר ניסה את כוחו נגד איג קאפה, אך ללא הצלחה. ב-986 נפטר המלך לותר, ובנו לואי ירש את כתר פרנקיה המערבית בשם לואי החמישי.
שורש 189
שורש 189, או גַאוֹ בּוּ (בסינית: 高部, פיניין: Gāo bù) הוא השורש המאה שמונים-ותשעה של הכתב הסיני. פירושו "גבוה", "הרבה" או תואר כבוד, והוא אחד מתוך 8 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מעשרה קווים.
במילון קאנגשי יש 34 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
במהלך תקופת שושלת מינג (1644-1368), העניק הקיסר שמונה שמות משפחה לשימוש היהודים, שאותם ניתן לזהות עד היום, ואחד מהם הוא 高 גַאוֹ (Gāo).
חנה אהרוני (זמרת)
חנה אהרוני (נולדה ב-10 בספטמבר 1933) היא זמרת ממוצא ישראלי, המתגוררת בארצות הברית. זכתה להצלחה בינלאומית.
ביוגרפיה
חנה אהרוני נולדה ב-1933, באסמרה שבאריתריאה, השלישית בין שמונה אחים ואחיות. הוריה, מנצור ומזל, שניהם ילידי תימן שהיגרו לאריתריאה. בשנת 1934 עלתה עם כל משפחתה לארץ ישראל. אהרוני גדלה בשכונת כרם התימנים, ומגיל צעיר נרתמה לעזור לאביה שהחזיק דוכן ירקות בשוק הכרמל בתל אביב, כשהיא מעודדת את הקונים לבוא לדוכן בעזרת קולה המיוחד. האם מזל גידלה גם ארבע בנות משפחה יתומות.
ב-1943, בגיל 10, גילה אותה המלחין נחום נרדי שלימד אותה משיריו, והיא הופיעה לצידו בקונצרטים וברדיו. קונצרט ראשון שלה התקיים ביולי 1946 ולאחריו התקיימו הופעות רבות. בסוכות, באוקטובר 1946, התקיימו 5 הופעות. ההופעה הראשונה כללה "שירי ילדים, שירי חג, שיר רועים, שירי עם, ועוד". ההופעה האחרונה כללה: "זמירות, פזמונים, שירי חג, שירי ילדים, ועוד".
ב-1948, אחרי שלמדה ריקוד, פיתוח קול ומוזיקה, הציע לה האמרגן משה ואלין להצטרף לתיאטרון שלו, לי לה לו. שם הופיעה לצד כוכבי התקופה ושרה להיטים שחוברו במיוחד עבורה, על ידי היוצרים משה וילנסקי, נתן אלתרמן, ויעקב אורלנד. כמו: "זוהרה", "בוקר טוב", ו"זכריה בן עזרא".
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת אילן, צוות הווי של חטיבת גולני. בתקופה זו הוכרה אהרוני כזמרת בעלת כישרון לשיר בארבע אוקטבות, ולמענה חיברה המלחינה דניאלה דור את הלהיט של אותם הימים: "שחורה אני ונאווה", שיר שניצל היטב את כשרונה המיוחד.
לאחר שיחרורה מהצבא הצטרפה לתקופה קצרה ללהקתו של עמנואל זמיר, בה שרה את שיריו "בפאת הכפר" ו"ערב שח". אז הציע לה משה ואלין לצאת לסיבוב הופעות בחו"ל.
בעת שהותה באמריקה, הכירה את האמרגן הישראלי חיים טישמן, התחתנה עמו ועברה להתגורר בארצות הברית. בשנות ה-60 וה-70, פרחה הקריירה של אהרוני, כולל הופעות מוצלחות עם אד סאליבן ופול אנקה. בין היתר הנחתה תוכנית טלוויזיה ששודרה ממקסיקו לכל המדינות הלטיניות בדרום אמריקה, הופיעה באולמות ומועדונים, בתוכניות טלוויזיה, והפיקה תקליט ובו השיר "Eviva España" באנגלית וספרדית, בגרסאות שהפכו ללהיטים באירופה ובדרום אמריקה. ב-1981 זכתה בברזיל במדליית "זמרת החוץ הטובה ביותר של השנה".
משנות השמונים ואילך, צמצמה אהרוני את הפעילות המוזיקלית שלה, אך המשיכה להפיק תקליטים בשפות שונות, ובהם בעברית.
היא מתגוררת בניו יורק, ומגיעה לעיתים קרובות לישראל.
בדיקת שקיפות עורפית
ממוזער|
בדיקת שקיפות עורפית (באנגלית: Nuchal translucency screening) היא בדיקת אולטרה סאונד, הנערכת לאישה ההרה לצורך הערכה סטטיסטית של הסיכון לתסמונת דאון ומחלות נוספות בעובר. על פי הנחיות משרד הבריאות שקיפות עורפית היא בדיקת הסינון המומלצת לאיתור התסמונת.
בדיקת שקיפות עורפית מודדת באמצעות אולטרה סאונד קיום בצקת תת-עורית בעורף העובר, המכיל שכבת נוזל דקה בין העור לבין הרקמה הרכה של העורף, שנעלמת בדרך כלל בשבועות 15–16 ולכן מבצעים את הבדיקה בין השבוע ה-11 לשבוע ה-13 ו-6 ימים להיריון. נמצא יחס ישיר בין עובי האזור לסיכויי העובר ללקות בתסמונות כרומוזומליות, ביניהן תסמונת דאון (Down syndrome) ומחלות עובריות אחרות, כגון ליקויים אנטומיים, מומי לב, מומים בכלי הדם הגדולים. שקיפות עורפית של 3 מילימטר ומעלה היא שקיפות בלתי תקינה.
תהליך הבדיקה
במהלך השבועות ה-11 עד ה-14 העובר ובפרט הצנרת הלימפתית נמצאים בשלבי התפתחות התחלתיים ואין ביכולתה של הצנרת הלימפתית לנקז נוזלים ולכן נוזלים עלולים להצטבר ולגרום לבצקת. לאחר 14 שבועות, ביכולתה של מערכת הלימפה לנקז את נוזל ולמנוע בצקת לימפתית. בדיקת השקיפות העורפית מתבססת על כך שיש קשר סטטיסטי מובהק, בין קוטר הנוזל בעורף העובר לבין הסיכוי להמצאות תסמונות כרומוזומליות. הבדיקה מתבצעת כך שהעובר צריך להיות על גבו ורפוי. כך, הנוזל יצטבר בעורפו של העובר וניתן יהיה למדוד את קוטר הנוזל שהצטבר בעורפו. בבדיקה, באמצעות מכשיר אולטרסאונד, נמדד קוטר הנוזל במילימטרים. בעובר בריא כמות הנוזל קטנה, כי תהליך הניקוז שלו תקין. אצל עובר שסובל מתסמונת דאון או מליקויים גנטיים אחרים נוטה הנוזל להצטבר בכמות גדולה יותר. הבדיקה גם עשויה להעלות חשדות למומים בליבו של העובר.
אופן ביצוע הבדיקה
את בדיקת השקיפות העורפית עושה רופא מומחה. ברוב המקרים הוא עושה אולטרסאונד בטני, אך אם קשה לו להדגים את אזור הבדיקה, הוא יכול לעשות אותה גם באמצעות אולטראסאונד וגינלי. במהלך הבדיקה מודד הרופא את היחס בין גודל העובר לבין קוטר הנוזל בעורף העובר. הרופא מזין את הנתונים לתוכנה, וזו מחשבת את הסיכון שהעובר לוקה בתסמונת דאון. את הסיכון שמתקבל משווה הרופא לסיכון הכללי של הנשים שהן בנות אותו גיל.
לרוב נהוג בנוסף לביצוע מדידת השקיפות העורפית לערוך סקירה נוספת לשם איתור שינויים במבנה העובר הקשורים בתסמונות כרומוזומליות. הבדיקה הנוספת כוללת: המצאות עצם האף ומבנה הפנים, המצאות 3 כלי דם בחבל הטבור, דוקטוס וונוזוס (כלי דם כלייתיים) וסקירה לבבית לדליפה של המסתם הטריקוספידלי (עליה ימין).
מדדי הבדיקה
בדיקת קוטר בשקיפות עורפית הקטנה מ־2.5–3 מילימטר נחשבת תקינה ואילו בקוטר מעל 2.5–3 מילימטר גדל הסיכון שלעובר תהיה מחלה כרומוזומלית כמו תסמונת דאון. במקרה כזה ימליץ הרופא לפנות לייעוץ גנטי ולשקול את האפשרות לעשות בדיקת מי שפיר או סיסי שליה.
==סיבות אפשרויות לשקיפות עורפית מוגברת ==
תוצאות
תוצאה תקינה או חריגה אינה בהכרח עדות לכך שהעובר פגוע או להפך. חשוב לזכור שבדיקת השקיפות העורפית היא בדיקה סטטיסטית. למעשה רוב העוברים ימצאו תקינים גם כאשר ערכי הבדיקה הדם אינם תקינים. במקרה בו מדד השקיפות העורפית לא תקין תופנה הנבדקת לרופא לתיאום ייעוץ גנטי והפניה לבדיקת סיסי שלייה או מי שפיר, אשר רק הן מאפשרות אבחון ודאי של תסמונת דאון.
כדי לאפשר לבני הזוג לקבל החלטה מושכלת בנוגע להמשך ההיריון, מומלץ לעשות בדיקת סקר לאיתור הסיכון לקיום התסמונת בעובר. הסקר כולל שתי בדיקות:
בבדיקת הסקר הביוכימי בודקים את הימצאותם בדם של שני חלבונים המופרשים מהשליה ומהעובר PAPP-A ו־BhCG חופשי:
בדיקת הסקר לא מספקת תוצאה חד משמעית אלא מציגה נתונים המושווים לתוצאות של אלפי נשים אחרות. כך אפשר להעריך באופן סטטיסטי את הסיכון לקיומו של פגם בעובר. תוצאה משוקללת של בדיקות הדם והאולטרסאונד מצביעה על הסיכון לקיום התסמונת בעובר. כאשר הסיכון גבוה, יש צורך לפנות לייעוץ גנטי ולעשות בדיקות נוספות. באמצעות שקלול של שתי הבדיקות - שקיפות עורפית וסקר ביוכימי של דם האם - ניתן להגיע לדיוק של כ־85%. במילים אחרות: הבדיקה תגלה 85% מהמקרים שבהם יש לעובר תסמונת דאון, אך תחמיץ 15% מהמקרים האלה. בתקופה שבין השבוע ה־16 לשבוע ה־19 ו־6 ימים (רצוי בשבוע ה־18) מומלץ לעשות את הסקר הביוכימי השני. שקלול תוצאותיו עם תוצאות הסקר הראשון מעלה את שיעור הדיוק בניבוי ליותר מ־90%. מומלץ לבצע את בדיקות הסקר הראשון והשני באותה מעבדה.
חרוז אלכסנדרוני
ברומאנס הצרפתי, היה נהוג להשתמש בחריזה מסורגת, עם חרוז זכרי-נקבי, שבו מתחרזות לסירוגין שורות המסתיימות בהברות מודגשות (זכריות) וכאלה שאינן מודגשות (נקביות). המשקל הצרפתי הא משקל סילאבי, בן תריסר הברות, ללא דגש פרוסודי (רגל משקלית).
החרוז האלכסנדריני בשפות אחרות
בשירה האנגלית ובשפות אחרות (בהן השירה העברית), החרוז האלכסנדריני הוא טור בן שתים-עשרה הברות, במשקל הקסמטר יאמבי, עם הפסק באמצע אחרי ההברה השישית.
בשירה האנגלית, הגרמנית והסלאבית, המשקל הוא סילבו-טונאלי. במשקל זה יש דגש פרוסודי, כך שסירוג של שורות זכריות ונקביות ידרוש החלפת משקל. החריזה המסורגת בחרוז האלכסנדריני האנגלי והגרמני היא במשקל יאמבי (הדגש הוא על כל הברה שנייה), כלומר חריזה זכרית. גם בשירה הצרפתית המודרנית, משוררים כמו ויקטור הוגו ושארל בודלר השתמשו במשקל האלכסנדריני בן 12 ההברות.
שימוש בחרוז אלכסנדרוני בשירה העברית
השימוש בחרוז האלכסנדריני בפרט, ובמשקל היאמבי בכלל, נחשב חדש יחסית בשירה העברית המודרנית, ולא שגור. בין הסיבות למיעוט השימוש בחרוז האלכסנדריני: ראשוני הכותבים בשפה העברית כתבו בהגייה אשכנזית, שלה הטעמה מלעילית (כלומר רגל טרוכאית, או אמפיבריכית ולא יאמבית). הכותבים שאחריהם התחילו לאמץ חריזה חופשית ללא הקפדה על משקל.
נתן אלתרמן, שלמד אגרונומיה בפאריס, השתמש בטור האלכסנדריני הקלאסי (עשר ההברות) בתרגומים ליצירות צרפתיות נאו-קלאסיות (התרגום ל״פדרה״ של רסין). הוא כמעט ולא השתמש בחרוז האלכסנדריני המודרני, אבל הוא כן עושה בו שימוש בפואמה ״שירי מכות מצרים״, בחלק העיקרי, ״שירי המכות״ ובחלק האחרון, ״איילת״.
אהרון שבתאי עושה שימוש בחרוז האלכסנדריני לעיתים, כמו בחלק מהשירים שפורסמו בקובץ ״בחודש מאי הנפלא״. משוררים נוספים העושים שימוש בחרוז האלכסנדריני הם דורי מנור וסיוון בסקין.
The Resistance
The Resistance הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק הבריטית מיוז. האלבום יצא באירופה ב-14 בספטמבר 2009 ובארצות הברית ב-15 בספטמבר 2009. עם שחרורו הגיע האלבום למקום הראשון ב-19 מדינות.
הביקורות על האלבום היו חיוביות. הסינגל הראשון מהאלבום "Uprising" יצא ב-7 בספטמבר 2009. הסינגל השני הוא "Undisclosed Desires" שיצא ב-16 בנובמבר 2009 ובינואר 2010 הודיעו שהסינגל השלישי הוא "Resistance".
רקע
ב-2007 בזמן סיבוב ההופעות של Black Holes and Revelations דיברו על כך שהלהקה תחל בקרוב לעבוד על אלבום חדש. ב-22 במאי 2008 מגזין NME דיווח שהלהקה החלה לכתוב שירים לאלבום החדש.
השמועות על האפשרות של שיר באורך של 15 דקות הופיעו בתקופה שמיוז החלו להקליט. הלהקה הוציאה לאור שלושה קליפים של עשיית האלבום, כולל חלק שצולם בשירותים. במרץ 2009 פורסם שמיוז מתעתדים לצאת לסיבוב הופעות בסתיו ושיופיעו כלהקת החימום של להקת U2 בכמה הופעות בארצות הברית בספטמבר, דבר שרמז לסיום עבודה על האלבום.
ביקורות
רוב השבחים לאלבום כוונו ליצירה בת 13 דקות "Exogenesis"' שכדי ליצור אותה השתמשו ב-40 נגנים. ביקורות רבות ביקרו את האלבום שהוא חסר מקוריות, במקרים מסוימים אפילו טענו שזה קריקטורה של רוק פרוגרסיבי. מגזין רולינג סטון אמרו שuprising מראה ש"מיוז עדיין יודעים לשאוג" אבל ביטל את כל שאר האלבום כקלישאה וששאלו בלי בושה מלהקות כמו רדיוהד וקווין. גיטריסט קווין בריאן מיי הילל את השילוב של מוזיקה שהושפעה על ידי קווין באלבום. הוא אמר ב-BBC "אני אוהב את זה, אני חושב שזה חומר מצוין." הוא תיאר את United States Of Eurasia כיצירה שנעשתה בגאוניות.
Home (שיר של קובי מרימי)
Home (בעברית: בית) הוא השיר שנבחר בוועדה לייצג את ישראל באירוויזיון 2019, ובוצע על ידי קובי מרימי באנגלית. את השיר יצרו אוהד שרגאי וענבר ויצמן, בסגנון בלדה. השיר והווידאו קליפ נחשפו ב-10 במרץ 2019, בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018. כשבוע וחצי לפני גמר האירוויזיון, שונתה גרסת השיר לקצב איטי ומתגבר יותר.
רקע
לאחר שנציג ישראל לאירוויזיון 2019, קובי מרימי, נקבע, בעונה השישית של התוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון, נבחר השיר הישראלי לאירוויזיון על ידי ועדה פנימית של תאגיד השידור הישראלי ושל "טדי הפקות" (שמפיקה את "הכוכב הבא").
קטע מ-Home נחשף לראשונה על ידי "כאן 11" ב-7 במרץ 2019. כארבע שעות לפני מועד החשיפה הרשמי, הודלף Home במלואו על ידי העיתונאי ערן סויסה והועלה לראשונה באתרו של העיתון ישראל היום כאשר עוד קודם לכן הודלפה הסקיצה ל-Home בביצועו של אוהד שרגאי. את הוידאו קליפ ביים גיא שגיא מטדי יזמות והפקות.
השיר דורג במקום ה-17 באתרי סוכנויות ההימורים כיממה לאחר החשיפה, לאחר מכן ירד למקום ה-21 ומאוחר יותר למקום ה-23. Home דורג במקום ה-10 במצעד הסינגלים של אקו"ם לחודש מרץ 2019.
השיר בוצע לראשונה בהופעה חיה במסגרת האירוע "Eurovision in Concert" שנערך באמסטרדם במוצאי שבת, 6 באפריל 2019.
גרסת הרמיקס של השיר יצאה ב-11 באפריל 2019.
אירוויזיון 2019
במהלך כנס ראשי המשלחות, הוגרל שירה של ישראל להופיע במקום ה-14 בסדר ההופעה על הבמה בתחרות הגמר של האירוויזיון. זמרי הליווי של קובי מרימי היו מעיין בווקריס, עופרי ישראלי, יוסי מארק, לרה אקסלרוד ולירון נתן לבו.
במהלך ההופעה, מאחורי זמרי הליווי, היו מספר מסכים עליהם הוקרנו פניו של מרימי, בדומה לקליפ הרשמי. על מרימי הוקרנה תאורה שיצרה אפקט של שמש, שמתכתבת עם השורה בשיר - "I feel the sun upon my skin".
מרימי הופיע על הבמה באקספו תל אביב בחליפה שחורה כאשר מאחוריו חמישה זמרי הליווי, בעיבוד מעט שונה מזה שהוצג בקליפ לשיר.
בשלב הקראת הנקודות, הוכרז בטעות שהשיר זכה ב-12 נקודות מצוות השיפוט של בלארוס, אלה היו הנקודות היחידות שקיבלה ישראל מכלל צוותי השיפוט של 40 המדינות שהשתתפו בתחרות, מלבד ישראל. לאחר הוספת הניקוד מהצבעות הקהל, הוכרז שהשיר סיים את התחרות עם 47 נקודות בסך הכל, במקום ה-23. עם זאת, לאחר סיום התחרות, הודיע איגוד השידור האירופי שבעקבות טעות אנוש, 12 הנקודות שישראל קיבלה מבלארוס בוטלו, וכך נקבע כי ישראל קיבלה 0 נקודות מצוותי השיפוט ובסך הכל, 35 נקודות. היא נותרה במקום ה-23.
רפסודיה בכחול
רפסודיה בכחול (באנגלית: Rhapsody in Blue) היא יצירה מוזיקלית שהולחנה על ידי ג'ורג' גרשווין לסולו פסנתר והרכב ג'אז בשנת 1924 שתוזמרה מאוחר יותר ליצירה תזמורתית.
רקע
בינואר 1924 פנה אל גרשווין המנצח ומוביל הביג בנד "מלך הג'אז" פול וייטמן, שהיה מוביל התזמורת הפופולרית ביותר בשנות העשרים ונמצא אז בשיא הפופולריות שלו וביקש מגרשווין שיחבר יצירה חדשה לתזמורתו עבור קונצרט באולם האאוליין בניו יורק שנועד לפברואר 1924 תחת הכותרת "מהי מוזיקה אמריקאית?". וייטמן הגדיר את היצירה כקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת ג'אז והיה סבור שלגרשווין יש כבר יצירה כזו, כיוון שהוא שוחח עמו על הרעיון שנתיים קודם לכן. למעשה לגרשווין לא היה כל מתווה ליצירה והוא הלחין אותה בחמשת השבועות שחלפו מההזמנה ועד לבכורה. היצירה, בתזמורו של פרד גרופה, בוצעה לראשונה על ידי תזמורתו של וייטמן, מתוגברת בחטיבת כלי קשת וגרשווין עצמו כסולן בפסנתר, ב-12 בפברואר 1924. גרשווין הופיע עם תזמורתו של וייטמן במהלך מסע הופעות שפרסם את היצירה עד שעלה ביולי אותה שנה על האנייה שהובילה אותו ללונדון, לעבודה על מחזהו Primrose.
מאמר הביקורת שהתפרסם למחרת הבכורה בניו יורק טיימס קבע שמדובר ב"קליידוסקופ של אמריקה, בביטוי מוזיקלי של כור ההיתוך של בלוז ומהומה עירונית". עם זאת, קיימת הסכמה בין מבקרים שהרפסודיה היא אוסף של מלודיות (יפות ומעניינות ככל שיהיו) ולא יצירה מתמשכת בעלת זרימה והתפתחות פנימית.
שם היצירה
למרות שגרשווין התבקש לכתוב קונצ'רטו, היצירה איננה במבנה של קונצ'רטו לא מבחינת החלוקה לפרקים ולא מבחינת היחסים בין הסולן לתזמורת. לפיכך היצירה נקראה "רפסודיה", כלומר עשירה בתיאור תוכני וללא מבנה מהודק.
גרשווין סיפר שהיצירה הגיעה אליו "בבת אחת" במהלך נסיעה ברכבת מניו יורק לבוסטון. לפתע שמע, ולאחר מכן אף ראה על גבי נייר את המבנה המלא של הרפסודיה, מתחילתה ועד סופה. גרשווין עבד על החומר התימאטי, שכבר היה בראשו, וניסה לעבד את היצירה במלואה. גרשווין מספר כי שמע אותה כקליידוסקופ מוזיקלי של אמריקה, ככור היתוך. לגבי הצבע המעטר את שמה של הרפסודיה, מספר גרשווין כי כאשר הציץ מהחלונות של הרכבת ראה את השמיים הכחולים ומכאן השם. איירה גרשווין, אחיו, נועץ את הבחירה בשם בסולמות הבלוז המשמשים ביצירה. שניות זו, ככל הנראה, הביאה לתרגום היצירה לעברית גם כ"רפסודיה בנוסח בלו".
תזמור
העיבוד לתזמורת נעשה על ידי פרד גרופה שלוש פעמים: פעם בשנת 1924, פעם נוספת בשנת 1926 ובפעם האחרונה בשנת 1942. ב-1924 תזמר את היצירה עבור תזמורתו בת 23 הנגנים של וייטמן, כל נגן מנגן במספר כלי נגינה לאורך היצירה. התזמור כלל עבור חמשת נגני חטיבת כלי הנשיפה מעץ: חליל צד, אבוב, 3 קלרינטים וקלרינט בס, קרן אנגלית. חטיבת הסקסופונים כללה סקסופון סופרנינו, סופרן, אלט ובריטון. כלי נשיפה ממתכת: 2 קרנות, 2 חצוצרות, 2 פלוגלהורן, 3 טרומבונים, אאופוניום וטובה. טימפני, 2 פסנתרים, צ'לסטה, אקורדיון, בנג'ו וחטיבת כלי קשת (כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבס) שנוספה לתזמורת של וייטמן.
ב-1926 התבקש גרופה להרחיב את התזמור עבור תזמורת סימפונית מלאה. הוא ביטל פסנתר אחד, העשיר את חטיבת כלי ההקשה, הכפיל את כלי הנשיפה מעץ והוסיף 2 בסונים.
ב-1946 תזמר גרופה את היצירה עבור תזמורת מופעים ("pit", המנגנת בחלק מונמך לפני במה עליה נערך מופע) לקראת הצגת בלט המבוסס על היצירה, הוא הוריד את ההכפלות של כלי הנשיפה והעביר את תפקיד הבנג'ו לחטיבת כלי הקשת.
ניתוח מוזיקלי ותוכני
ליצירה ארבעה חלקים, הנמזגים זה לזה ללא מעברים חדים. החלקים מסומנים כ-Molto moderato, Con moto, Andentino moderato ו-Agitato e misterioso. מבחינה תוכנית וצלילית חלקים אלה מבטאים את נקישות הלואר איסט סייד והקמת גורדי השחקים, את צלילי גני השעשועים של קוני איילנד, את תנועת הרכבות בתחנת גרנד סנטרל ואת נגינת הסטרייד פיאנו של הארלם. בסרטון אנימציה במסגרת סרט דיסני פנטסיה 2000 ניתן לראות ביטוי שלם לתוכן. בסרטון נראה גם איור של גרשווין עצמו מנגן את סולו הפסנתר.
היצירה נפתחת ומסתיימת בסי במול מז'ור, אולם היא עוברת במהלך 16 דקותיה מרכזים טונאליים אחרים, במהלכם עושה גרשווין שימוש בבלו נוטס, שמבטלים את האפשרות להתייחס ליצירה ככתובה בסולם מז'ורי או מינורי ומציעים ניתוח לפי מודוס באופן שדומה ליצירות העממיות של בלה בארטוק. השימוש בסולמות ג'אז ובלוז אינו קישוטי אלא מהותי, כפי שמצביע כותרת היצירה.
הגליסנדו בקלרניט הפותח את היצירה, אחד המוטיבים המזוהים עמה, נוצר כהלצה של קלרינטן. בפרטיטורה המקורית כתב גרשווין עליה דיאטונית בת 17 תווים אך באחת החזרות ניגן הקלרינטן במקומם עליה כרומטית המסתיימת בגליסנדו, גרשווין אהב את התוצאה ושינה את הפרטיטורה. כיום מוזיקאים רבים מנגנים הכל בגליסנדו.
סגנון היצירה
מבחינה סגנונית היצירה שואבת מסגנונות רבים ומגוונים. הבלוז והג'אז הם ההשפעות הברורות ביותר. ההרמוניה, המלודיה, והתזמור (הכולל כלים לא תזמוריים בעליל כגון בנג'ו וכן כלים המזוהים עם ג'אז כמו סקסופון.) כולם שואבים השראה רבה מהג'אז של התקופה. כמו כן יש שימוש רחב בסגנונות שקדמו לג'אז, סטרייד פיאנו, רגטיים, וכמובן שיש מהלכים בעלי אופי קלאסי ברור. כמו כן, כדי להוכיח שג'אז לא חייב להיות מוזיקה בעלת קצב אחיד, המתאים לריקודים, גרשווין בחר להשתמש באינספור שינויי קצב. חלק מהיצירה אף מנוגנת במקצב הקלאבה הקובני.
פרוספר מונטאן
פרוספר מונטאן (בצרפתית: Prosper Montagne; 14 בנובמבר 1865 – 22 באפריל 1948) היה שף צרפתי, מחברם של ספרים ומאמרים רבים על אוכל, בישול וגסטרונומיה, שהידוע שבהם הוא לארוס גסטרונומיק.
ביוגרפיה
פרוספר מונטאן נולד וגדל בקרקסון. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, שאף להיות ארכיטקט, אולם הדבר לא התממש. אביו רכש מלון ב-Quatre Saisons בטולוז ולקח אותו כשף.
הוא למד כשוליה בגראן הוטל בפריז וב-Hotel d'Angleterre בקוטרה (בראשותו של אלפונס מיון), אחרי-כן עבד במספר מסעדות בפריז וסן רמו, כמו גם באוטל דה פארי במונטה קרלו. ב-1900 הוא שב לפריז, שם נהיה שף ב-Pavillon d'Armenonville, Pavillon Ledoyen (לדואיין), ולבסוף בגראן הוטל, שם כיהן עשר שנים. אחרי כן פתח מסעדה משלו, Montagné, שהצליחה מאוד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ויצר תבשילים חדשים, אך לבסוף סגר אותה ושימש כיועץ ל- Queen Pédauque וארגן תחרויות ותצוגות גסטרונומיות רבות. במלחמת העולם הראשונה פיקח על המטבחים של מדינות ההסכמה.
הוא כתב ספרי בישול רבים, בכללם (Le grand livre de cuisine אותו החשיב כיצירת המופת שלו), La grande cuisine illustrée ולארוס גסטרונומיק בשיתוף עם פרוספר סאל (Prosper Salles) Bonne chère, pas chère, La cuisine diétique, Les délices de la table, Le livres des cuisines militaires, Mon menu, and Le festin occitan, הוא גם כתב בעיתונים וכתבי עת רבים והיה עורכו של Revue culinaire.
באנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו: "אחרי מארי-אנטואן קארם שני האנשים שלהם הייתה ככל הנראה ההשפעה הגדולה ביותר על המטבח הצרפתי, ועל המטבח העולמי בכללותו, היו פרוספר מונטאן ואוגוסט אסקופייה. מונטאן היה אחד מהשפים הצרפתים הגדולים ביותר בכל הזמנים, והבטיח לעצמו מקום בהיסטוריה של הגסטרונומיה בכך שיצר את לארוס גסטרונומיק (1938), האנציקלופדיה הבסיסית של המטבח הצרפתי. עוד בהיותו צעיר... הגיע למסקנה שיש להשיל את כל הקישוטים המוגזמים."
על שמו נקרא מועדון פרוספר מונטאן (Club Prosper Montagne), אגודה של חובבי ומקצועני המטבח הצרפתי, אותה ייסד רנה מוראן.
הוא נבחר לאביר לגיון הכבוד.
אאוזינופניה
אאוזינופניה יכולה לנבוע מרמות גבוהות של קורטיקוסטרואידים, בין אם מדובר בהפרשה אנדוגנית מבלוטת יותרת הכליה בתגובה למצבי דחק ובתסמונת קושינג ובין אם מדובר בנטילה אקסוגנית של תרופות סטרואידליות, שכן סטרואידים הם חומרים נוגדי דלקת המעכבים ייצור של תאי דם לבנים, ובכללם אאוזינופילים. כמו כן, זיהום חיידקי חריף וכן מספר סוגי לוקמיה וטיפולים כימותרפיים עלולים להוריד את ספירות האאוזינופילים. לויקוציטוזיס ביחד עם אאוזינופניה מצביע לרוב על זיהום חיידקי.
אבולוציה תאיסטית
אֵבוֹלוּצְיָה תֵּאִיסְטִית, וכן בְּרִיאָתָנוּת אֵבוֹלוּצְיוֹנִית, הן שתי השקפות עולם דומות במהותן, שלפיהן אין סתירה בין האמונה הדתית הקלאסית באלוהים וההבנה המדעית המודרנית של אבולוציה ביולוגית. תומכי האבולוציה התאיסטית מאמינים בקיומו של אלוהים וטוענים כי הוא ברא מלכתחילה את היקום בצורה שתאפשר את היווצרות החיים בצורה טבעית וללא התערבות ישירה, כלומר, האבולוציה הביולוגית היא פשוט תהליך אשר נובע באופן אוטומטי וטבעי מהתכנון הראשוני של היקום, ומטרתו הסופית, בין היתר, הייתה ליצור את האדם.
אבולוציה תאיסטית אינה תאוריה מדעית, אלא פרשנות ספציפית של הקשר בין מדע האבולוציה לאמונה הדתית. תומכי האבולוציה התאיסטית הם אחת מן הקבוצות אשר דוחות את הקונפילקט בין דת ומדע. כלומר, הם טוענים כי אין סתירה בין המיתוסים הדתיים של בריאת העולם והתאוריה המדעית של אבולוציה. תומכיה הראשונים של השקפה זו נקראו "דרוויניסטים נוצרים". אחד הדוברים הבולטים של גישה זו היה הביולוג האבולוציוני תאודוסיוס דובז'נסקי, במאמרו "דבר אינו הגיוני בביולוגיה אלא לאורה של האבולוציה".
אין לבלבל בין אבולוציה תאיסטית לבין תכנון תבוני, ההשקפה הדתית לפיה האבולוציה אינה יכולה להתקיים כתהליך טבעי, ודורשת התערבות פעילה של "מתכנן תבוני" כלשהו על מנת להפיק תוצאות מורכבות.
האבולוציה התאיסטית היא ההשקפה המקובלת בקרב מספר כנסיות נוצריות גדולות, ביניהן הכנסייה הקתולית, הנצרות האורתודוקסית והנצרות הפרוטסטנטית, וכן בקרב חלק מהיהודים.
לשונון אטלנטי
תחום המחייה הטבעי של הלשונון נמצא בין לברדור לאיסלנד וגרינלנד. בחופי אירופה משתרע השטח בין ים ברנץ למפרץ ביסקאיה. הלשונון הוא דג משה רבנו הגדול ביותר באוקיינוס האטלנטי, ובין הגדולים בעולם. הלשונון מגיע לאורך של כארבעה מטרים ולמשקל של כ-320 קילו. תוחלת החיים הממוצעת של הלשונון היא 50 שנים. הגעתו של הלשונון האטלנטי לבגרות מינית מתרחשת בגילאי 7 עד 8 אצל זכרים, ו-11 עד 12 אצל נקבות. עונות ההשרצה של הלשונון נעות בין מרץ למאי.
אברהם יפה'ן
הרב אברהם יפה'ן (תרמ"ו, 1886 – י"ד בניסן תש"ל, 1970) היה ראש ישיבת נובהרדוק בנובהרדוק, ביאליסטוק, ניו יורק וירושלים.
ריי סטיבנסון
ג'ורג' ריימונד סטיבנסון (באנגלית: George Raymond Stevenson; 25 במאי 1964 – 21 במאי 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
אברהם יפה'ן
תולדותיו
נולד בשנת תרמ"ו (1886) לאשר צבי יפה'ן. למד בישיבות סלוצק וקוברין, וכן אצל הרב זלמן סנדר כהנא שפירא. בשנת תרס"ז (1907), בגיל 20, עבר לנובהרדוק, שם התקרב ל"סבא מנובהרדוק", הרב יוסף יוזל הורוביץ. בשנת תרע"ג (1913) נישא לבתו של רבו "הסבא מנובהרדוק". בשנת תרע"ד (1914) נשלח על ידי חמיו לברנוביץ' לייסד שם ישיבה בשיטת המוסר של נובהרדוק.
בי"ז בכסלו תר"פ (1919) נפטר חמיו והוא התמנה תחתיו כראש הישיבה המרכזי וכממשיכו בהנהגת שיטת המוסר של נובהרדוק. למרות האיסור שהטילו השלטונות הבולשביקים, המשיך ללמד תורה בתנאי מחתרת, ואף נאסר בשל כך למשך כחודש. בהתייעצות עם החפץ חיים הועברה הישיבה לביאליסטוק שבפולין. כמוה עשו גם שאר ישיבות נובהרדוק ברוסיה שהעבירו את פעילותן לערים שונות בפולין - מזריטש, ורשה ופינסק.
בשנת תרפ"ט (1929) ביקר בארץ ישראל וייסד ישיבה בתל אביב יחד עם עמיתו הרב הלל ויטקינד. במהלך ביקורו בארץ נפגש עם הרב יוסף חיים זוננפלד. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה העביר את הישיבה מביאליסטוק לווילנה. הוא קיווה לעלות לארץ ישראל, אך משהייתה הזדמנות נסע דרך סיביר לשאנגחאי שבסין. בסוף שנת תש"א (1941) הגיע לארצות הברית וייסד בניו יורק את ישיבת "בית יוסף".
בשנת תשכ"ג (1963) העלה את עצמות חמיו "הסבא מנובהרדוק" לקבורה בהר המנוחות בירושלים. כעבור שנה, בשנת תשכ"ד (1964), עלה לישראל והתגורר בירושלים, שם ייסד מחדש את ישיבת "בית יוסף".
נפטר בליל י"ד בניסן תש"ל, ונקבר בהר המנוחות, סמוך לקבר חמיו.
בנו היה הרב יעקב חיים יפה'ן, ראש ישיבת בית יוסף בניו יורק ומחבר ספר "נר משפט" על מסכת סנהדרין, ונכדו היה הרב אהרן יפה'ן, מראשי ישיבת חברון ונינו הוא הרב איתן יפה'ן מגיד שיעור בישיבת חברון. חתנו היה הרב יהודה לייב נקריץ מישיבת נובהרדוק, שבתו שושנה נישאה לרב יחיאל יצחק פאר ראש ומייסד ישיבת "דרך איתן" על שם הרב יפה'ן.
ריי סטיבנסון
ביוגרפיה
סטיבנסון נולד בליסברן שבצפון אירלנד, אך עקר עם משפחתו לניוקאסל שבאנגליה בהיותו בן שמונה. בתחילה למד עיצוב פנים, ועסק בתחום בחברת אדריכלות בלונדון. בגיל 27 החליט לנסות להגשים חלום ילדות, והחל ללמוד משחק בבית הספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול.
קריירה
לאחר סיום לימודי המשחק, ב-1993, הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות וכן במספר סרטי טלוויזיה. תפקידו החשוב הראשון היה בסרט הקולנוע "The Theory of Flight" ב-1998, בו גילם ג'יגולו. בשנת 2004 הופיע לראשונה בסרט הוליוודי, כשגילם את דמותו של האביר דגונט בסרט המבוסס על עלילות המלך ארתור, לצדם של קלייב אוון וקירה נייטלי.
ב-2005 קיבל תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "רומא" בהפקה משולבת של רשתות HBO ו-BBC. סטיבנסון גילם בסדרה את דמותו של טיטוס פולו, חייל בלגיונו של יוליוס קיסר, שניחן במזג חם, אומץ לב, כוח פיזי רב ונאמנות למפקדיו ולחברו הטוב לוקיוס וורנוס.
ב-2008 גילם את התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "המעניש: אזור מלחמה", המבוסס על הקומיקס "המעניש". בהמשך השתתף גם בסרטים "הנבחר", "החבר'ה האחרים" (2010), "Kill the Irishman" ו"ת'ור (2011). סרט נוסף בכיכובו שיצא ב-2011 הוא גרסה בטכנולוגיית תלת-ממד לשלושת המוסקטרים, בה גילם את פורטוס.
סטיבנסון הופיע גם במספר מחזות בתיאטרון מאז שנת 2000, ובהם "The Duchess of Malfi" בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 2011 השתתף סטיבנסון בסרט הלייב אקשן מבית מארוול קומיקס "תור" בתפקיד וולסטאג, אחד מהלוחמים שלושה - תפקיד אותו חזר לגלם בסרטי ההמשך "תור: העולם האפל" (2013) ו"תור: ראגנארוק" (2017). בשנת 2012 הופיע סטיבנסון בתפקיד משנה בעונה השביעית של הסדרה "דקסטר" (בגילום אייזיק סירקו – ראש המאפייה האוקראינית "קושקה". פרקים 1–9).
בשנת 2014 גילם סטיבנסון את התפקיד מרכוס איטון בסרט המדע-בדיוני "מפוצלים"; אשר המבוסס על עלילת הספר "מפוצלים" שנכתב על ידי ורוניקה רות'. בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה "קדושים וזרים" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בשנת 2020 שיחק את יורד הים אות'ר בסדרה "ויקינגים". בשנת 2022 השתתף במותחן הפשע "נקמה ללא מעצורים" שביים מרטין קמפבל ובכיכובו של ליאם ניסן. באותה שנה גילם את המושל סקוט בקסטון בסרט הפעולה ההודי "RRR".
מוות
סטיבנסון נפטר ב-21 במאי 2023 בהיותו בן 58, במהלך צילומי "Cassino in Ischia" באיטליה.
חטיבת יהודה
חטיבת יהודה (ידועה גם כחטיבת חברון) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל שתפקידה להשליט חוק וסדר בגזרת חברון ולמנוע פעילות חבלנית עוינת.
היסטוריה
חטיבת יהודה הוקמה ב-4 בנובמבר 1981 בשם "מרחב יהודה", כאשר הממשל הצבאי הישראלי בשטחים, שהיה אמון הן על ההיבט הביטחוני והן על הטיפול באוכלוסייה האזרחית, פוצל. הוקם המנהל האזרחי שאחריותו לדאוג לצרכיה האזרחיים של האוכלוסייה הפלסטינית שבשליטת ישראל. המושלים הצבאיים בכל נפה הפכו לקציני המנהל האזרחי, סמכויותיהם צומצמו והם איבדו את השליטה על הנושא הביטחוני. במקביל, הוקמו שלושה מרחבים: יהודה, בנימין ושומרון, שמפקדיהם, קצין בדרגת סגן אלוף, עוסקים בביטחון שוטף וכפופים למפקד יהודה ושומרון בדרגת אלוף-משנה. מפקד "מרחב יהודה" הראשון היה שלום לוגסי. בסוף שנת 1982 המליץ הפרקליט הצבאי הראשי להעביר מתפקידם במרחב-יהודה את סא"ל שלום לוגסי וסגנו, ולשבצם בתפקיד אחר, שאינו בתחום הממשל הצבאי, לאחר שהצטברו נגדם מספר תלונות על התעללות בתושבים, בין השאר שהכו באמצעות אלות כמה תושבים מקומיים.
לאחר האינתיפדה הראשונה, הורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת אזור יהודה ושומרון (במקום חטיבת יהודה ושומרון) "מרחב יהודה" הפך ל"חטיבת יהודה" בראשות אלוף-משנה משה גבעתי, ששימש קודם גם בתפקיד מפקד "מרחב יהודה". שירותו כמפקד החטיבה הסתיים לאחר תקרית בה ירה למוות בפלסטיני שיידה אבנים בעיירה בני נעים, בהתאם להחלטת הפרקליט הצבאי הראשי אמנון סטרשנוב, הוא הועמד לדין משמעתי באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וספג נזיפה חמורה מסגן הרמטכ"ל. באותה עת פוצלה גם חטיבת עציון מחטיבת יהודה. חטיבת עציון קיבלה את האחריות על אזור בית לחם וחטיבת יהודה רק על אזור חברון (מאז מכנים אותה גם בשם חטיבת חברון).