cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לחי (הלכה)
רקע
מדין התורה, מבוי, שהוא רחוב פרטי המקשר בין רשות הרבים לחצירות המשותפות לכמה בתים, המוקף בג' מחיצות ופרוץ מצדו הרביעי לרשות הרבים - נחשב לרשות היחיד בה מותר לטלטל חפצים ללא הגבלה. אולם מדרבנן, כל זמן שהצד הרביעי פרוץ במלואו - המבוי נחשב לכרמלית ואסור לטלטל בתוכו עד שיתוקן באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח. (ובתנאי שהפירצה גדולה מד' טפחים, אם רוחבה קטן יותר - אינה צריכה כל תיקון)
ניתן להשתמש בלחי או בקורה לתיקון המבוי אם הפירצה בדופן הרביעי קטנה מי' אמות, (כ־4.5 מ') למבוי מחיצות גבוהות מי' טפחים משלושת צדדיו, ואורכו גדול מד' אמות. אם לא התקיימו אחד משלושת התנאים האלו - יש צורך לתקן את המבוי דווקא באמצעות צורת הפתח על מנת להתירו בטלטול.
באמצעות הלחי ניתן לתקן דווקא את המבוי הפרוץ, אולם לא ניתן להשתמש בו על מנת לתקן את החצר הפרוצה, שלצורך תיקונה יש להשתמש דווקא בפסי חצר או בצורת הפתח.
עשיית הלחי
הלחי צריך להיות בגובה של לפחות י' טפחים, וברוחב ועובי מינימליים. את הלחי יש להציב בקצה הפירצה ובג' הטפחים הסמוכים לכותל. הלחי נחשב מדרבנן כאילו הוא מחיצה, אף ששיעורו מינימלי, ורואים את הצד הפתוח שתוקן באמצעותו כאילו הוא סגור במחיצה. אולם הלחי צריך להיות גם היכר לאנשים על מנת להבדיל בין המבוי לרשות הרבים, ולכן עליו להיות בולט. הלחי צריך לעמוד על הקרקע ולא להיות תלוי באוויר, (בגובה של מעל ג' טפחים, בפחות מגובה זה נחשב הלחי כעומד בקרקע מדין לבוד) ועליו להיות יציב כך שיהיה עמיד ברוח מצויה.
הלחי צריך להיות מוצב מעט מעבר לקו הדמיוני של פתח המבוי, כדי שיהיה ניכר שהוא לחי בין לעומדים במבוי ובין לעומדים מחוץ למבוי. נחלקו חכמי התלמוד (רבי חייא וריש לקיש) מה היא ההלכה בדיעבד, אם הלחי אינו ניכר לעומדים מבפנים, רק לעומדים מבחוץ, אם הלחי כשר או לא. להלכה נפסק ברמב"ם ובשולחן ערוך כרבי חייא, שגם אם הלחי ניצב בצורה כזאת שניכר שהוא לחי רק לעומדים בפנים או רק לעומדים בחוץ - הלחי כשר.
הרמ"א מתאר שבזמנו היו עושים לחי על ידי שפיכת סיד על הכתלים, כך שהסיד יהיה בולט מהכותל ויחשב כלחי. אולם אם הסיד משמש כצבע בלבד ואין בו עובי - אינו נחשב ללחי.
לחי באורך של פחות מד' אמות העומד במקביל לכותל, היינו לאורך המבוי, וקצהו אחד נכנס לתוך המבוי - אין מטלטלים בתוך המבוי אלא עד תחילתו של הלחי. אולם אם הלחי ארוך יותר מד' אמות, הרי הוא יוצא מגדר לחי, ואסור לטלטל בכל המבוי הואיל והמבוי לא תוקן באמצעות לחי כשר.
דינים שונים
מותר להשתמש במבוי בחלק שכנגד הלחי, כאשר המבוי פתוח לרשות הרבים. אולם אם המבוי פתוח לכרמלית - אסור להשתמש בחלק שכנגד הלחי. סיבת החומרא בכרמלית, שהיא רשות דרבנן, יותר מרשות הרבים, שהיא רשות דאורייתא, היא כיוון שאומרים 'מצא מין את מינו וניעור', היינו שהחיבור בין הכרמלית לשטח המסופק - גורם לשטח המסופק להפוך לכרמלית גם כן. אולם השטח המסופק אינו יכול להפוך לרשות הרבים, ולכן אם הוא פתוח לרשות הרבים - הוא בטל כלפי המבוי.
אם ניטל הלחי באמצע השבת - נאסר המבוי בטלטול. אף על פי שבהלכות עירובין ישנו הכלל שבת הואיל והותרה - הותרה, כלל זה לא נאמר כאשר יש שינוי במחיצות עצמם.
לחי העומד מאליו
הלכה זו של 'לחי העומד מאליו' היא אחת ההלכות שנחלקו בהם אביי ורבא בתלמוד. לדעת אביי לחי העומד מאליו נחשב ללחי, מכיוון שלפי שיטתו לחי הוא סוג של מחיצה אמיתית, ולכן גם אם לא ניכר שהוא קיים שם לשם לחי המחיצה קיימת מעשית. אולם לדעת רבא, לחי העומד מאליו - אינו נחשב ללחי, כי לפי שיטתו לחי הוא סוג של היכר לבני רשות היחיד לדעת שמדובר ברשות היחיד בכך שהיא נראית כמוקפת מכל רוחותיה, ובלחי העומד מאליו אין היכר. בעוד בכל מחלוקותיהם נפסקה הלכה כרבא, בשישה מקרים בודדים נפסקה הלכה כאביי. מקרה זה של 'לחי העומד מאליו' הוא אחד משישה מקרים אלו. (שישה מקרים אלו נקראים בקיצור יע"ל קג"ם, האות ל' רומזת למקרה זה של 'לחי העומד מאליו. זו דעת רש"י, אבל התוספות חולקים. ראה קידושין נב ע"א).
אם הלחי העומד מאליו רחב יותר מד' אמות - אין הוא נחשב לחי, מפני שאינו ניכר שמשמש כלחי. במקרה כזה יש להעמיד לחי אחר בצד השני של הפירצה, או לחי בקצהו שיעשה באופן שיהיה בולט שמשמש ללחי. (אם הלחי הרחב העומד מאליו סותם את רוב הפירצה - הרי הוא מכשיר את המבוי מדין עומד מרובה על הפרוץ, היינו מפני שרוב הפירצה סתומה במחיצה).
המנון פורטוגל
ההמנון הלאומי של פורטוגל (A Portuguesa, אַ פּוּרְטוּגֶזָה) נכתב על ידי אנריקה לופש דה מנדונסה (Henrique Lopes de Mendonça) והולחן על ידי אלפרדו קייל (Alfredo Keil) בשנת 1890 בעקבות ויתורה של האימפריה הפורטוגזית לאימפריה הבריטית על מושבותיה בזמביה וברודזיה שבדרום אפריקה של היום, דבר שנתפס כעלבון בעיני גורמים לאומניים.
ב-5 באוקטובר 1910, לאחר הפיכתה של פורטוגל מממלכה לרפובליקה, החליף השיר באופן מעשי את ההמנון הקודם "המנון מגילת החוקה" (Hymno da Carta), וב-19 ביולי 1911 הוא אומץ כהמנונה של המדינה באופן רשמי. ב-16 ביולי 1957 התקבלה גרסתו הנוכחית של ההמנון ובו שלשה בתים ופזמון חוזר, אולם באופן רשמי מושמעים רק הבית הראשון והפזמון החוזר. השורה האחרונה של ההמנון החוזר הייתה בעבר "Contra os bretões marchar, marchar" ("כנגד הבריטים, צעדו, צעדו!") אך המילה "בריטים" הוחלפה ב"תותחים".
שולחן ערוך הרב
שולחן ערוך הרב (נקרא גם שולחן ערוך אדמו"ר הזקן או שו"ע הגר"ז) הוא ספר הלכה שנכתב בידי רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד, שנודע בכינויים "האדמו"ר הזקן", "בעל התניא" ו"הרב".
כתיבת הספר
בהיות אדמו"ר הזקן בגיל עשרים ואחד הורה לו המגיד ממזריטש לכתוב שולחן ערוך חדש שיכלול את כל ההלכות שאינן מופיעות בשולחן ערוך של הבית יוסף. עבודת הכתיבה נעשתה בין השנים תקל"א-תקל"ב (1771–1772), כפי שכתבו בני המחבר בהקדמתם לחיבור:
בשנת תקנ"ד הדפיס הרב את הלכות תלמוד תורה בעילום שם המחבר. הספר יצר עניין בעולם היהודי, כיוון שהלכות אלו לא נערכו בשולחן ערוך של הבית יוסף והאחרון שכתב אותם בחטיבה אחת היה הרמב"ם בספרו משנה תורה.
את חלקו הראשון של החיבור - שכלל את הלכות ציצית ואת הלכות פסח - כתב עוד בחיי רבו ואת השאר כתב לאחר פטירתו.
הרב כתב את חיבורו על כל ארבעת חלקי "שולחן ערוך". אך בשנת ה'תק"ע (1810), לפני שהספיק להביא אותו לדפוס, בהיותו הרחק מביתו, פרצה בעירו לאדי שרפה שכילתה את כל כתבי היד ורק שליש מהחיבור נותר בידי מעתיקים שהעתיקוהו קודם השרפה. מכתבי יד אלו הובא החיבור לדפוס לאחר פטירתו.
החסידים מחשיבים את סדור השולחן ערוך כאחת מעשר הזכויות שזכה בהן הרב ואילו את הקשיים בהכרעת הדינים הלכה למעשה, הם מחשיבים בין עשרת הייסורים שהיו לו.
מבנה הספר
שולחן ערוך הרב נדפס בשישה כרכים. ארבעת הראשונים הם על חלק 'אורח חיים' שנכתב על פי סדר הסימנים ב'שולחן ערוך'. הכרך האחרון כולל 19 סימנים מתוך 403 הסימנים שב'שולחן ערוך' 'יורה דעה' וכן 15 נושאים ('הלכות') ב'חושן משפט' שאינם על פי סדר הסימנים ב'שולחן ערוך'.
חידושו של שולחן ערוך הרב הוא: א. ליקוט הלכות מפוסקים, ראשונים ואחרונים ומקובלים שאינם מופיעים בשולחן ערוך של הבית יוסף. ב. הצגת ההלכות בטעמיהם. הבית יוסף לא הביא את טעמי ההלכות והרב הביא את טעמה של כל הלכה.
מהדורה בתרא
לאחר סיום החיבור החל אדמו"ר הזקן לחבר מהדורה שנייה לחיבור. בכתיבת המהדורה השנייה ביקש הרב לשלב את פסיקת הקבלה ומנהגיה על סדר השולחן ערוך. זאת, בשונה מהמהדורה הראשונה אשר נכתבה על פי המסורת ההלכתית הסטנדרטית של החבורים ההלכתיים המקובלים. בכך הייתה אמורה לשמש מהדורה זו חיבור ראשון מסוגו אשר משלב באופן סדור את עקרונות הפסיקה הקבלית ואת מנהגי הקבלה בתוך ספר הלכתי הבנוי על סדר השולחן ערוך.
מהמהדורה השנייה, הגיעו לידינו ארבעת הסימנים הראשונים של חלק אורח חיים בלבד אשר נחשבים כ'משנה אחרונה' מול המהדורה הראשונה. בהתאם לכך ידועה בקרב חסידי חב"ד אפיזודה שסיפר הרב הלל הלוי: שאלו את רבי שניאור זלמן כיצד לנהוג בשעה שהקבלה והשולחן ערוך סותרים זה לזה, ענה רבי שניאור זלמן: "מן הסתם יש לנהוג כפי הכרע המקובלים". שאלו שוב, והרי בשולחן ערוך שלו פסק הרב שבמצב של מחלוקת יש לנהוג כפי השולחן ערוך ולא כמקובלים? וענה רבי שניאור זלמן, שהשולחן ערוך נכתב על פי הפוסקים ולא המקובלים, והפוסקים סבורים שבמצב של מחלוקת יש לפסוק כמותם, ולכן כתב כך, אבל למעשה יש לנהוג כמקובלים, שהם פסקו שבמצב של מחלוקת צריך לנהוג כפי הכרע הקבלה.
קונטרס אחרון
לבירור הכרעות הדינים ולהוכחתם, כתב הרב להלכות מסוימות 'קונטרס אחרון', בו הוא דן בשיטות השונות בהלכה ומסביר את שיקוליו ונימוקיו להכרעה. הקונטרס אחרון נדפס בתחתית עמודי הספר.
בניגוד לשפה המבוארת והקלה לקריאה והבנה, בה כתב את ההלכות בשולחן ערוך שלו, הוא כתב את ה'קונטרס אחרון' בשפה למדנית, קצרה ותמציתית. דוגמה לקיצור ותמצות (הלכות שאלה סעיף קטן ו): "נימוקי-יוסף, ש"ך, וצריך עיון בגמרא ובשיטה-מקובצת ובמעדני-מלך דלא כרש"י".
מבנה ההלכות
השולחן ערוך נכתב לפי סדר הסימנים של הטור והשו"ע. בסימני השו״ע בחלקים אורח חיים ויורה דעה (לבד מריבית ות״ת) נשאר הרב נאמן לחלוקה של הטור והשו״ע, אולם הרחיב והוסיף סעיפים רבים. חלק חושן משפט אינו מסודר בסדר סימני השו״ע. לפנינו מצויים הסימנים דלהלן:
חלק ראשון כולל ד' סימנים ״מהדורא בתרא'' ועוד קפ״ג סימנים (א-קלא, קנה-קנו, קנח-קסח, קעד, [קעה-קעו נעתקו מהסידור], קעז-רז, ריב-רטו).
חלק הלכות שבת ועירובין כולל קס״ו סימנים (רמב-שג, שה-שכא, שכג-תח).
חלק הלכות פסח כולל ס״ו סימנים (תכט-תצד).
חלק הלכות יו״ט, ר״ה, יו״כ, סכות ולולב כולל ק' סימנים (תצה-תקכט, תקפב-תרכט, תרלא, תרלו-תרנא).
חלק יורה-דעה כולל ז סימנים בהלכות שחיטה (א, ב, יח, כג-כו), ג' סימנים בהלכות טריפות (לא-לג), הלכות רבית (פ' סעיפים), ט' סימנים בהלכות נדה (קפג-קצא), דיני תקוני המקוה ועשייתה, והלכות תלמוד תורה (נ״ד סעיפים בד' פרקים).
חלק חושן משפט (הלכות הצריכות), בו י״ג סימנים (הלוואה, עדות, שטרות ושלישות, מכירה ומתנה ושליח ואפוטרופוס, אונאה וגניבת דעת, מדות ומשקלות והפקעת שערים, מציאה ופקדון, עוברי דרכים וצער בעלי חיים, הפקר והשגת גבול, גזילה וגניבה, נזקי ממון, נזקי גוף ונפש, שמירת גוף ונפש ובל תשחית, שאילה שכירות וחסימה) ובין כולם שנ״א סעיפים.
תפוצת הספר
בשל ההיקף הרחב של הספר, שבו מופיעים לצד פסקי ההלכה עצמם גם יסודות ההלכה ונימוקיה, נחשב הספר לפורץ דרך בתחומו, ומחברים מאוחרים כמו המשנה ברורה והבן איש חי עשו בו שימוש רב וציטטו אותו לעיתים קרובות. בדורות הראשונים לאחר הדפסתו היה "שולחן ערוך הרב" מקור הסמכות ההלכתי עבור כל החסידים, אך בשל מחסור בספרים עברו רבים לפסוק בעיקר לפי המשנה ברורה. כיום שבו רבים מהחסידים לפסוק על־פי הספר.
חטיבות הלכות השייכות גם לילדים נדפסו במהדורה מנוקדת ומפוסקת עם ביאור דבר שהקל על רבים מ"תלמודי התורה" החסידיים שלימדו את שולחן ערוך הרב לילדים.
בשנים האחרונות התרחבה תפוצת הספר, לאחר שנסדר מחדש ויצא לאור במהדורה מוערת שיצאה בין השנים ה'תשס"א לה'תשס"ח בתוספת מקורות, מראי מקומות והערות על ידי הוצאת קה"ת של חסידות חב"ד. על המהדורה החדשה עבדו הרב שלום דובער לוין והרב אברהם אלאשווילי. מהדורה מתוקנת אחרת יצאה על ידי הוצאת "עוז והדר" בשנת תשנ"ג. מהדורה מנוקדת יצאה לאור בשנת תשס"ז על ידי הוצאת "אבן ישראל" בעריכת הרב ישראל יעקב וידובסקי. חלק מהספר תורגם בידי קה"ת לאנגלית שמוציא אותו לאור מ-2002.
כתבי יד
באדר ראשון תשפ"ב, בעקבות שספריית חב"ד פרסמה את אוסף הכתבי יד שאצלה, התגלה באוסף על ידי הרב אלאשווילי (אחד מעורכי המהדורה החדשה של השולחן ערוך), כתב יד מהטקסט המקורי של החיבור, העתקה מכתב יד המחבר, שלא היה ידוע וחלקים ממנו לא נדפסו מעולם, הכתב יד הגיע כמה שנים קודם לכן ממכון שוקן. מסימנים קנ"ה וקנ"ו. פורסם בשבועון כפר חב"ד. כחודש לאחר מכן הוציאו הוצאת ספרים קה"ת חוברת של שולחן ערוך סימנים אלו, עם פיענוחי החומר.
כמו כן הספרייה פרסמה באותו חודש כרך כתב יד של השולחן ערוך, מכתב יד זה הגיהו את הספר במהדורה החדשה.
יוסף בראמי
יוסף בראמי (1888 - 26 בספטמבר 1924) היה משכיל עברי, מחנך, עיתונאי ופעיל ציוני יהודי-תוניסאי.
קורות חיים
יוסף בראמי נולד בשנת 1888 בחארת אל-יהוד (השכונה היהודית) בתוניס. בנעוריו למד במקביל בבית ספר של כל ישראל חברים ובישיבת "חברת התלמוד" של הרב שלמה דאנה. מגיל צעיר החל לשאוב השראה מתנועת ההשכלה העברית, ושאף להנחיל לקהילתו חינוך מודרני בעל צביון עברי (בניגוד לחינוך הצרפתי המודרני שהנחילה חברת כל ישראל חברים והחינוך הדתי בלבד שהנחילו חדרי הלימוד המסורתיים). בראמי עבד לפרנסתו כמורה לעברית בבית ספר בתוניס ובמסגרת זאת נאבק כדי להגדיל את מכסת לימודי העברית בבתי הספר של כל ישראל חברים ובמוסדות חינוך נוספים של הקהילה היהודית בתוניסיה, וכן העביר חוגי עברית במספר מועדנים ציוניים.
במקביל לעבודתו כמורה, התמנה ל"סופר מיוחד" בתוניסיה של העיתון העברי "הצפירה", וכתב בקביעות מאמרים לעיתון על חיי הקהילה היהודית בתוניסיה והמאמצים להפצת ההשכלה העברית והציונות בקרב בני הקהילה. הוא כתב מאמרים גם לעיתונים עבריים אחרים, בהם "המבשר" שיצא לאור באיסטנבול, וכן לעיתונים בצרפתית וערבית יהודית בתוניסיה.
בשנת 1910, ביחד עם ד"ר אלפרד ואלנסי ור' יעקב בוקארה, ייסד את "אגודת ציון", האגודה הציונית הראשונה בתוניסיה. בשנת 1913 היה מהמייסדים של העיתון "קול ציון", עיתון ציוני בערבית יהודית, והתמנה לעורך הראשי של העיתון. הצורך בהקמת עיתון ציוני הוסבר על ידו במאמר להצפירה:
העיתון יצא לאור במשך שנתיים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וחזר לצאת לאור בשנת 1920. בנוסף "אגודת ציון" הוציאה לאור עיתון בצרפתית.
בראמי נפטר באופן מפתיע בשנת 1924, בגיל 36 בלבד. מותו נחשב לאבדה קשה עבור המפעל להפצת ההשכלה העברית והרעיון הציוני בתוניסיה. בהספד שכתב עליו אברהם אלמליח בדואר היום וכותרתו "היחיד!" נכתב כי:
בוגדן חמלניצקי
נעורים
מעט מאוד ידוע בוודאות על ראשית חייו של חמלניצקי. משערים שנולד ב־1595 או 1596 בסביבות העיר צ'יהירין, מדרום לצ'רקאסי; מקום הלידה המקובל הוא הכפר סובוטיב. אביו, מיכאילו, שימש כסגן המושל של צ'יהירין והיה כנראה בן־אצולה זוטר. שם אימו לא ידוע, אך ידוע שהייתה בת קוזאקים ממעמד גבוה.
את עיקר השכלתו רכש בבית־ספר ישועי בלבוב, שם למד לטינית, פולנית, היסטוריה ואמנות הנאום. מסדר הנזירים הישועי פעל להפיץ את האמונה הקתולית בקרב הרותנים האורתודוקסים באוקראינה, כחלק ממערכת דיכוי קשה של המלך והאצולה כלפי האוכלוסייה המקומית ודתה, בשטח שהועבר לשליטת כתר פולין דור קודם. הלחץ מצד השלטון הביא להתקוממויות תכופות של הקוזאקים מן הסיץ' הזפורוז'י, התארגנות של לוחמים חופשיים שהיו נחושים להגן על האורתודוקסיה וזכויות-היתר שלהם מפני מרות הכתר. חמלניצקי סיים את חוק לימודיו ב-1617, אך בניגוד לרבים אחרים לא המיר את דתו לקתולית.
ב־1620 יצא, ביחד עם אביו מיכאילו, למלחמה שניהל האיחוד הפולני–ליטאי כנגד העות'מאנים בנסיכות מולדובה. צבא האיחוד ספג מפלה ניצחת בקרב צוצורה באוקטובר, והאב ובנו נשבו בידי הטורקים. מיכאילו מת בשבי. חמלניצקי בילה שנתיים כעבד, ולפי דיווחים סותרים שימש כמשרת אישי של קצין או כחותר בגליאה. במשך הזמן רכש שליטה בטורקית, ולבסוף שוחרר אחרי פדיון שבויי צוצורה תמורת כופר. חמלניצקי שב לכפרו לנהל את אחוזת אביו הקטנה, ושם נשא לאישה את אנה סומקו שילדה לו שמונה ילדים: סטפניה, קתרינה, מריה, טימיש, יורי, ועוד שלושה ששמם אבד.
חמלניצקי הצטרף לקוזאקים הרשומים, מסגרת שהשלטון יצר כדי להסדיר את מעמדם של אנשי הסיץ', בהציעו להם חירויות והקלות שונות תמורת שירות בצבא האיחוד. מ-1625 והלאה נטל חמלניצקי חלק בפשיטות ימיות שערכו הקוזאקים בשטחי העות'מאנים, לא תמיד באישור המלך, והועלה לדרגת שר־מאה. העצמאות היתרה של הקוזאקים, והחיכוכים התכופים עם האוכלוסייה המקומית בגלל מדיניות הדיכוי, הניעו את השלטונות באוקראינה לצמצם בהדרגה את מספר הרשומים, צעד שעורר יתר מרמור מצד הנתינים. חמלניצקי קודם בהמשך לדרגת לבלר גדודי. לא ידוע אם השתתף בפועל בארבע מרידות הקוזאקים נגד הכתר שנערכו בין 1630 ל־1638, אך שמו מופיע על כתב הכניעה שסיים את התקוממות פבלוק, האחרונה מביניהן. ב־1633 הוא נלחם לצד הפולנים במצור סמולנסק, כנגד הרוסים. ב־1637 נכלל במשלחת שיצאה לוורשה הבירה, כדי לשטוח את טענות הקוזאקים על הדיכוי המתמשך בפני המלך ולדיסלב.
ב-1645 ניטשה מלחמה בין העות'מאנים לרפובליקה של ונציה בכרתים. הוונציאנים הציעו לוולדיסלב להצטרף ללחימה. הוא היה מעוניין, אך חשש מהתנגדות הסיים, מועצת האצילים העצמאית ומרובת הסמכויות שאף בחרה את השליט. המלך הגה מזימה כדי לעקוף את התנגדותם. באפריל 1646 זימן אליו משלחת שכללה ארבעה נציגים מבין הקוזאקים, עמם נמנה גם חמלניצקי. הוא הציע להם את השבת רוב זכויותיהם והכפלת מספר הרשומים, בתנאי שיפתחו מיוזמתם בעימות עם הטורקים, ויגררו בכך את הממלכה כולה למלחמה. מזימתו של ולדיסלב נחשפה על ידי השגריר הוונציאני, שהיה מעוניין להרתיע את העות'מאנים, ובאוקטובר אילץ הסיים הנזעם את המלך לסגת מן התוכנית.
המרד
במשך החודשים לאחר מכן, התרחשה סדרת אירועים שהניעה את חמלניצקי להפוך למורד. ב־1647 מתה אשתו אנה, והוא התארס עם אישה בשם הלנה צ'פלינסקי. הדיווחים על מה שהתחולל לאחר מכן סותרים ומעורפלים: יריבו של חמלניצקי, דניאל צ'פלינסקי, פשט על סובוטיב כשהקוזאק נעדר, החרים את מטלטליו ונטל עמו את הלנה. לפי גרסאות שונות הוא חטף או פיתה אותה ולבסוף נישא לה, ולפי טענה אחרת היא הייתה בתו. לא ברור אם צ'פלינסקי פעל מיוזמתו, או ששימש כעושה־דברו של בעל האדמות הגדול אלכסנדר קונייצפולסקי, שחשש מתחרות מצד חמלניצקי בעסקי המשקאות החריפים, או לחלופין חמד את אדמותיו. בנוסף, גרסה אחת טוענת שצ'פלינסקי הלקה למוות את בנו בן העשר של הקוזאק במהלך הפשיטה. חמלניצקי הנזעם פנה לבתי־המשפט מספר פעמים, ואף נסע אל המלך עצמו, אך האצולה נהנתה מעצמאות גמורה באיחוד. ולדיסלב היה מנוע מלהתערב.
חמלניצקי החל לארגן התקוממות. הוא נטל את המכתבים שהמלך נתן למשלחת כששכנע אותם להצטרף לתוכניתו למלחמה, נסע ברחבי אוקראינה, והציג אותם בפני מנהיגים מקומיים כראיה לכך שוולדיסלב היה נכון להעניק להם ויתורים נרחבים. בשלהי 1647, כששב לביתו, נאסר בהוראת קונייצפולסקי. הוא הצליח להימלט בעזרת חברים בינואר 1648 ועשה את דרכו אל מחנה הסיץ' הזפורוז'י, באי ניקיטינסקאיה שבעיקול נהר הדנייפר. באזור המרוחק, שהיה נתון למשיסת הטטרים, הוא היה בטוח מהרשויות. חמלניצקי שכנע את ראשי הקוזאקים שנכחו במקום לפתוח בהתקוממות כללית.
ב־25 בינואר הכניע את חיל־המצב הקטן של האיחוד באי, רובו רשומים שהחליפו צדדים והצטרפו אליו. במרץ נסע לבירת חאנות קרים ושכנע את הח'אן אסלאם השלישי גיראי לכרות עמו ברית. הלה סיפק לו 4,000 פרשים בפיקוד טוגאי ביי. ב־18 באפריל נבחר על ידי אספת קוזאקים להֶטמָן הסיץ'. שמועות על המרד התפשטו, וחמלניצקי חצה את הדנייפר בראש צבאו. במאי הנחיל שתי מפלות כבדות לכוחות הכתר, והידיעות על ניצחונותיו הניעו מרד עממי בכל רחבי אוקראינה. רבבות נהרו למחנהו. תומכיו טבחו בקתולים, באוניאטים וביהודים בכל מקום שנפל לידיהם. אף כי מעשי הזוועה הידועים יותר נגד היהודים, כמו רציחות נמירוב וטולצ'ין, בוצעו עצמאית על ידי הקוזאק מקסים קריבונוס, חמלניצקי הזכיר את "השעבוד בידי היהודים והפולנים" כסיבות למרד. בהמשך דרש לשווא מתושבי לבוב שיסגירו לידיו את יהודי העיר. המורדים היו אחראים למותם של עד ל-20,000 יהודים באוקראינה, לפי אומדנו של שאול שטמפפר, ולפי דיווחי בני הזמן נערכו ביהודים מעשי זוועה קשים.
לנוכח הישגיו, שעלו בהרבה על אלו של כל מרד קוזאקים בעבר, לא היה נכון ההֶטמָן להסתפק עוד בדרישותיו ההתחלתיות. הוא החל לכנות עצמו בתואר "נסיך רותניה". המשא ומתן עם האיחוד נכשל בפברואר, ושביתת הנשק קרסה במאי. חמלניצקי חיפש בעלי־ברית מבחוץ, ופנה בתחילה לשולטן הטורקי. בשנים הבאות ניהל לסירוגין מלחמה עם האיחוד, שנקטעה על ידי שביתות נשק מזדמנות שהופרו זו אחר זו, תוך שהטטרים עוברים צד בכל פעם שהדבר השתלם להם. כמו כן פלש פעמיים למולדובה כדי לאלץ את וסילה לופו לתת את בתו לאשה לבנו, טימיש, בתקווה שיוכל לאחד את הסיץ' עם הנסיכות ולזכות בחסות העות'מאנים.
בשלהי 1653, נענה לבסוף הצאר הרוסי לפניות שחמלניצקי שיגר אליו עוד מראשית ההתקוממות. הזמסקי סובור הצביע בעד מתן סוזרניות לסיץ'. נציגי הקוזאקים התכנסו בעיר פריאסלאב ונשבעו אמונים למוסקובי בראשית 1654. חמלניצקי והצבא הרוסי יצאו למערכה נגד פולין–ליטא בשנה הבאה. אך ההטמן נוכח לראות שהצאר מתערב בפוליטיקה הפנימית של הקוזאקים וחותר תחתיו. בקיץ 1655 פלשו השוודים לאיחוד. הרוסים חששו מהאויב החדש וכרתו ברית עם יאן קז'ימייז', ומנהיג הקוזאקים החליט לנצל את ההזדמנות להיפטר מבעלי-בריתו. לאחר משא ומתן חשאי, הצטרף הסיץ' בדצמבר 1656 להסכם ראדנוט, שנועד לחלק את פולין-ליטא בין השוודים, ברנדנבורג-פרוסיה, נסיכות טרנסילבניה וצדדים אחרים. בינואר 1657 שיגר את עוזרו אנטין ז'דנוביץ, בראש חיל קוזאקים, לסייע בפלישה המשולבת של כוחות החותמים אל פולין גופא. מתווה ראדנוט נכשל, והצאר הזועם עורר מריבות ומתחים בשורות הסיץ'. צבאם של הטרנסילבנים וז'דנוביץ הובס ביולי. חמלניצקי מת זמן קצר לאחר ששמע על כך, ב־6 באוגוסט 1657.
גופתו נטמנה בכנסיית אליהו הנביא בכפר סובוטיב, והיא אבודה כיום. ככל הידוע, המצביא הפולני סטפן צ'רנייצקי הורה על חילול הקבר כשכבש את האזור ב־1664. נסיונותיו של חמלניצקי לבסס עצמאות רותנית הוכתרו בכישלון: הגדה המזרחית של הדנייפר הייתה לגרורה רוסית והסיץ' פורק על ידי יקטרינה הגדולה ב־1775. הגדה המערבית נותרה תחת שליטה פולנית ורובה סופח אף הוא לרוסיה ב־1795.
בהיסטוריוגרפיה
חמלניצקי נודע בעיקר כמנהיג המרד נגד האיחוד הליטאי-פולני, שהביא בסופו לסיפוח אוקראינה אל האימפריה הרוסית. בקרב היהודים זכור שמו כצורר רשע, מוביל הפרעות שכונו "גזרות ת"ח ת"ט", בהן נרצחו אלפי יהודים על ידי הקוזאקים בהנהגתו. בהיסטוריה הפולנית הוא זכור כמרצח אכזר שפתח תקופת שפל בתולדות האיחוד, ממנה לא התאושש עד לקיצו כעבור כמאה וחמישים שנה, ובעינו עברה אוקראינה משלטון פולני מיטיב ומתורבת לעריצות רוסית. פרשנות זו לאירועים הונצחה בספרו של הנריק סנקביץ' "באש ובחרב", הנחשב לקלאסיקה בפולין.
היסטוריונים רוסים העלו את חמלניצקי על נס כמוביל מה שתיארו כ"איחוד נחלות רוס של קייב מחדש", לאחר שהוחרבה על ידי המונגולים במאה ה־13. מורשתו נתנה בפועל לגיטימציה לשליטה רוסית באוקראינה, הן בזמן הצארים והן בימי ברית המועצות. אחרי סיפוח יתרת השטח של פולין ב־1939 הופק סרט תעמולה אודותיו, ודמותו ניצבה במרכז חגיגות מלאת שלוש מאות שנה ל"איחוד אוקראינה עם רוסיה", ב־1954.
עקב כך, היחס כלפיו בהיסטוריוגרפיה הלאומית האוקראינית, שהחלה להתגבש במאה ה־19, מורכב. חמלניצקי נחשב לגיבור לאומי ואף לאבי האומה, וסקרי דעת קהל מראים שהוא נחשב על ידי הציבור לאחת הדמויות החשובות בהיסטוריה. אך נמתחת עליו ביקורת קשה בשל כך שכפה על ארצו חסות רוסית, שהפכה לשלטון דיכוי ממושך. המשורר הלאומי טאראס שבצ'נקו הציג את הקוזאק באור שלילי, וייחל באחת הפואמות שלו לכך ש"בוגדן השתוי" לא היה בא לעולם, או מת בטרם עת, לפני שהספיק לחתום על אמנת פריאסלאב ב-1654. בגרסה המקורית של "לא אבדה עוד אוקראינה", שהפך לימים להמנון הלאומי, כתב פבלו צ'ובינסקי: מאז קבלת העצמאות ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות וזניחת הנרטיב הרוסי–סובייטי של "האיחוד מחדש ב־1654", מנסים אנשי רוח ומעצבי דעת קהל אוקראינים למצב מחדש את חמלניצקי, במנותק מהיבט זה.
בעבוע (בישול)
בעבוע היא שיטת בישול שבאמצעותה מבשלים מזון בנוזלים חמים בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הרתיחה של מים (100 מעלות צלזיוס) ומעל טמפרטורת שליקה (71–80 מעלות צלזיוס). בכדי להגיע לבעבוע יציב, יש להביא נוזל לרתיחה ולהפחית את מקור החום שלו לטמפרטורה נמוכה וקבועה.
בהכנת אוכל
בעבוע היא שיטת בישול עדינה יותר מהרתחה ומונע מהמזון להתקשות או להתפרק. שיטת זו היא בדרך כלל שיטת בישול מהירה ויעילה. מזון שבושל בבעבוע בחלב או בשמנת במקום במים מכונה לפעמים מוקרם. טמפרטורת הבעבוע המתאימה היא נושא שנוי במחלוקת בין שפים, לפי המכון הקולנירי של אמריקה הטמפרטורה האידיאלית מתחילה מ-82 מעלות צלזיוס.
מטבח יפני
במטבח היפני, בעבוע נחשב לרוב לאחת מארבעת טכניקות הבישול הבסיסיות, יחד עם צלייה, אידוי וטיגון עמוק.
מטבח אמריקאי
אוכל שמוכן בסיר לבישול איטי מבושל בבעבוע. מנות רבות מבושלות באופן זה במטבח האמריקאי, ביניהן: נזידים, צ'ילי קון קרנה ומרקים.
מטבח בולגרי
אוכל בולגרי מסורתי, ובמיוחד מנות בשר רכות, מבושלות בבעבוע לעיתים קרובות לפרקי זמן ממושכים. נזיד הגולאש ופפריקש המאפיינות מטבח זה מבושלות בבעבוע.
מטבח הולנדי ופלמי
במטבח ההולנדי והפלמי המסורתי, נתחי בקר שאינם רכים מבשלים בבעבוע במשך מספר שעות לקבלת פלמנדה קרבונדה (נזיד פלמי). באופן מסורתי מבשלים בלהבה נמוכה, הבוערת מצריכת שמן. על כיריים מודרניות, נהוג בהולנד לבשל נזידים באש נמוכה מאוד. בדרך כלל משתמשים במחבת ברזל יצוק עם תחתית עבה. הבשר מוכן אם ניתן לפרק אותו בקלות לסיבים.
מטבח פרסי
בעבוע הוא אחד מסגנונות הבישול הפופולריים ביותר באיראן ובאפגניסטן. במטבח הפרסי המסורתי, כמעט כל סוגי החורשט הפרסי מבושלים בבעבוע במשך מספר שעות. מקרה דומה עם מספר מנות איראניות אחרות ביניהן אבגושט ובוזבאש.
תנורים מודרניים
חלק מתנורי הגז המודרניים מצוידים במבער בעבוע, כאשר מבערים כאלה ממוקמים בדרך כלל בחלקו האחורי של התנור. בכיריים חשמליות רבות יש מצב בעבוע מובנה.
בישול איטי
סיר לבישול איטי הוא סיר חשמלי המשמש לבעבוע של מזון במשך שעות בכל פעם.
הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב במלחמת העולם השנייה
האירוע
איטליה הפשיסטית, שהתייצבה לצידה של גרמניה הנאצית, והכריזה ביוני 1940 מלחמה על בריטניה, תקפה מן האוויר את תל אביב, כחלק ממלחמתה בבריטים, שהיו בעלי מנדט על ארץ ישראל. המתקפה התרחשה בשעה 16:12 אחר הצהריים על ידי מפציצים של חיל האוויר המלכותי האיטלקי מסוג סבויה מרקטי SM.79 שהשתייכו לטייסת 205 של כנף הפצצה 41, ששכנה באיים הדודקאנסיים. היו אלה אותם מפציצים שנשלחו לארבע הפצצות על העיר חיפה באותה השנה, שגם בהן נהרגו עשרות אנשים. את ההפצצה יזם מושל רודוס דה ווקי.
הפצצות פגעו ברחובות בוגרשוב וטרומפלדור וגרמה ללמעלה ממאה הרוגים. קיימות גרסאות שונות בדבר מספר ההרוגים המדויק. המספרים המוזכרים הם 107 הרוגים, 127, 130, 132 עד 137 הרוגים, בהם 7 ערבים מכפר סומייל ואוסטרלי אחד. כמו כן היו פצועים רבים והרס רב. הגרמנים והאיטלקים נמנעו מליטול אחריות להפצצה.
לשם שיקום נזקי ההפצצה הוקמו ועדה עירונית וקרן מגבית למען הנפגעים, ונעשה שימוש בכספי פיצויים שהגיעו מהממשל הבריטי. רוב קורבנות ההפצצה בתל אביב נטמנו בקבר אחים בבית הקברות נחלת יצחק.
התפשטות הידיעה ותגובת העולם
תחנת רדיו ברומא דיווחה כי:
בהודעה הרשמית של מפקדת הצבא הבריטי נאמר כי:
מתל אביב נשלחו מכתבי מחאה למנהיגים וקהילות ברחבי העולם, בין השאר לנשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט, ואל העיר תל אביב הגיעו מכתבי תנחומים מרחבי העולם, בין השאר מראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, מהצבא ומהפרלמנט הבריטי, מהצלב האדום הפולני והצ'כוסלובקי בארץ ישראל ועוד. הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל, הרולד מקמייקל ביקר בתל אביב לאחר ההפצצה והביע את תנחומיו.
כמה ימים לאחר ההפצצה על תל אביב, הפציץ חיל האוויר הבריטי את האיים הדודקאנסיים, שהיו אז מושבה איטלקית, ומהם המריאו המטוסים שהפציצו את תל אביב. אסמכתה לכך שהפעולה נעשתה כתגובה להפצצה על תל אביב ניתן למצוא בציטוט אחד מטייסי התקיפה הבריטיים ברויטרס:
הפצצה של חיל האוויר של ממשלת וישי
תל אביב הופצצה פעם נוספת ב-12 ביוני 1941, הפעם על ידי מטוסים צרפתיים מכוחות ממשלת וישי. בהפצצה זו נהרגו 13 אנשים בבית הנכים ברחוב מרמורק.
הנצחה
במלאת 55 שנים להפצצה על תל אביב הוצבה אנדרטה לזכר הרוגי האירוע בכיכר מיכאל'ס, בקרן רחוב המלך ג'ורג' ושדרות בן ציון, בסמוך לאזור בו היו מרבית הנפגעים. באנדרטה רשומים שמות הנספים בשתי ההפצצות על תל אביב במלחמת העולם השנייה. בין ההרוגים היה מאיר מוסברג, נער צעיר אשר התבלט בנגינה בכינור. עזבון אוסף התווים שלו נתרם לספריית בית הספר למוסיקה ע"ש בוכמן-מהטה. בחוברות התווים מוזכרים תולדות חייו הקצרים וסופם הטרגי בגיל 13 בלבד.
פרנסס אלן
פרנסס אליזבט אלן (באנגלית: Frances Elizabeth Allen; 4 באוגוסט 1932 – 4 באוגוסט 2020) הייתה מדענית מחשב אמריקאית, מעובדי חברת IBM. אלן הייתה האישה הראשונה שמונתה כעמיתת IBM וכן האישה הראשונה שזכתה בפרס טיורינג. עבודתה הייתה רבת השפעה בנושאי מהדרים, אופטימיזציה של תוכנה ועיבוד מקבילי.
ביוגרפיה
אלן נולדה וגדלה בחוה בעיירה פרו שבצפון מדינת ניו יורק. היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ב-SUNY (אוניברסיטת אולבני (אנ') ) בשנת 1954 והחלה לעבוד כמורה בעיירת הולדתה. כעבור שנתיים החלה ללמוד לתואר שני במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן, וקיבלה תואר זה בשנת 1957. באותה שנה החלה לעבוד בחטיבת המחקר של חברת IBM בפוקיפסי. היא הכשירה עובדים חדשים בשפת התכנות Fortran. היא תכננה לחזור להוראת המתמטיקה לאחר שתסיים לפרוע את ההלוואה שלקחה לשם מימון לימודיה, אך נשארה לעבוד ב-IBM למשך 45 השנים הבאות.
היא הוצבה בפרויקט המחשב IBM 7950 ששימש את ה-NSA לקריפטואנליזה. היא ניהלה את צוות האופטימיזציה למהדר של מחשב זה ושל המחשב IBM 7030 Stretch. בשנות ה-60 השתתפה בפרויקט ACS-1 לפיתוח מחשב-על, ובשנות ה-70 תרמה לשפת PL/I. בשנים 1970–1971 הייתה בשבתון באוניברסיטת ניו יורק, ובמשך שנים אחדות המשיכה ללמד שם כמורה מן החוץ. בשנת 1977 הייתה בשבתון באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1994 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 2010 נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים. הייתה עמיתת IEEE ועמיתת ACM.
בשנת 2006 זכתה בפרס טיורינג על תרומתה בתחום המהדרים ומיטוב הקוד שהם יוצרים. היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה, לאחר 40 שנים שבהן זכו בו רק גברים.
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מקגיל.
פרנסס אלן נישאה בשנת 1972 לג'ק שוורץ, פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק, והתגרשה ממנו לאחר עשר שנים.
נפטרה ב-4 באוגוסט 2020, ביום הולדתה ה-88.
נבחרת קפריסין הצפונית בכדורגל
נבחרת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של צפון קפריסין הנמצאת בשליטת טורקיה ונפרדת מנבחרתה של מדינת קפריסין.
מאחר שאינה מייצגת מדינה, נבחרת זו חברה בקוניפ"א אך לא חברה באופ"א או בפיפ"א ולכן לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל.
הנבחרת החלה את משחקיה הראשונים רק בשנת 1962, כאשר לאורך השנים שיחקה מול נבחרות כגון, , ו.
נכון ל-2008, לפי דירוג ELO לנבחרות (הדירוג המקביל לדירוג פיפ"א והמכיל גם נבחרות שאינן חברות באף ארגון), ממוקמת צפון קפריסין במקום ה-100, ובכך מקדימה לא מעט נבחרות החברות בפיפ"א וכן היא הנבחרת המדורגת בכירה ביותר, מבין הנבחרות שאינן חברות בפיפ"א.
היסטוריה
התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוקמה בשנת 1955 בתוצאה מפרישת קבוצות בעלות זיקה לאומית טורקית מתחרויות וטורנירים כלל-קפריסאיים. בשנת 1962 שיחקה הנבחרת של צפון קפריסין את משחקה הבינלאומי הראשון, מול נבחרת המדינה היחידה שהכירה בקיומה של הישות הצפון-קפריסאית - (משחק שנגמר בניצחון טורקי 5-0). באותה שנה, קיבלה הנבחרת אישור מפיפ"א המאשר לה להתחרות נגד נבחרות של מדינות קיימות החברות בפיפ"א, אך לא במסגרת טורניר תחרותי בהנהלת פיפ"א או המוכר על ידי הארגון, אישור התקף גם כיום.
השתתפותה במשחקים האיסלמיים
צפון קפריסין השתתפה במשחקים האיסלמיים בשנת 1980 באיזמיר, הטורניר הראשון בתולדות הנבחרת. הנבחרת הפסידה 5-0 לטורקיה. שאר התוצאות היו הפסד 2-0 ל, ניצחון 2-1 על ותיקו 1-1 מול.
השתתפותה במונדיאל הנבחרות הלא-חברות בפיפ"א
בשנת 2006 השתתפה הנבחרת במונדיאל הנבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א וזכתה בטורניר, בעונתו הראשונה מאז הקמתו. בדרך גברה הנבחרת על נבחרות, ו.
ניצחון השיא של כל הזמנים
ב-21 בנובמבר 2006 בגביע אל"ף (גביע בו מתחרות מספר נבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א וכן נבחרות הקטרגל של קירגיזסטן וטג'יקיסטן) שיחקה הקבוצה נגד נבחרת טיבט, כאשר במשחק ניצחה צפון טורקיה בתוצאה 10-0, ובכך שברה את שיא הניצחון הגדול ביותר בתולדותיה, שעמד על ניצחון 6-2 על.
דגל סרביה
דגל סרביה הוא טריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית. הוא מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה) כחול (במרכז) ולבן (למטה).
הדגל מעוצב כמו דגל רוסיה הפוך. אין זו יד המקרה, אלא החלטה מכוונת. לפני המרד הסרבי הראשון, משלחת מסרביה נסעה לרוסיה כדי לבקש סיוע. הרוסים העניקו את הסיוע המבוקש והמשלחת, כאות של הערכה, בקשה להשתמש בדגל רוסיה כדגלה הצבאי של סרביה בקרב. כעת מתפצל הסיפור לשתי גרסאות שונות: לפי גרסה אחת, הרוסים נתנו את אישורם, אך המשלחת שחזרה לסרביה לא הביאה איתה דגל ושכחה מה סדר הצבעים. הגרסה השנייה גורסת שהרוסים סירבו לבקשה, והסרבים השתמשו בדגל ההפוך כדי להרגיז במתכוון את הרוסים.
בשימושים לא רשמיים של הדגל, לעיתים מוסיפים לו את סמל סרביה או רק את החלק המרכזי שבו - הצלב הסרבי.
התאמות
במקום היחס של 2:3 המוצג לעיל, הדגל הרשמי של סרביה הוא ביחס ממדים של 1:2. דגל זה נמצא בשימוש הרפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות המדיניות שמרכיבות את בוסניה והרצגובינה.
גרסה קודמת של דגל מונטנגרו אימצה את עיצוב דגל סרביה, אך עם גוון שונה של כחול ויחס ממדים אחר.
הכנסייה הסרבית האורתודוקסית משתמשת בדגל סרביה ביחס ממדים של 1:4 או יותר, המקושט בצלב הסרבי.
אוסמוליט
אוסמוליט (Osmolyte) היא תרכובת אורגנית המומסת בתמיסה שבתוך תאים חיים. יש לה תפקיד בשמירה על נפח התא ואיזון הנוזלים. למשל, כאשר התא מתנפח בגלל לחץ אוסמוטי (לחץ הנוצר כתוצאה ממגמת החומר להשוות ריכוזים, היחס בין לחץ התמיסה המרוכזת לתמיסה הפחות מרוכזת), תעלות המעטפת נפתחות ומאפשרות זרימה החוצה של אוסמוליט הנושאת איתה מים כדי לשמור נפח תא נורמלי. על בסיס עקרונות פעילות האוסמוליט חושב העומק המרבי בה יכולים להיות דגים - 8,200 מטר.
תומאס סואל
תומאס סואל (באנגלית: Thomas Sowell; 30 ביוני 1930) הוא כלכלן, מבקר חברתי ופילוסוף פוליטי אמריקאי. חיבר למעלה מ-30 ספרים וזכה במדליה הלאומית למדעי הרוח. סואל כתב על מספר רב של נושאים, בעיקר בתחומי כלכלה וחברה, מנקודת מבט שמרנית וליברטריאני-שמרנית. לדבריו, "אני מעדיף שלא יהיו לי תוויות, אבל אני חושד ש'ליברטריאני' יתאים לי יותר מרבים אחרים, למרות שאני לא מסכים עם התנועה הליברטריאנית בכמה דברים - ביטחון לאומי, למשל."
קורות חייו
נולד למשפחה אפרו-אמריקנית בגסטוניה שבקרוליינה הצפונית, סמוך לגבול עם קרוליינה הדרומית. אביו נפטר זמן קצר לפני הולדתו, ולאמו, עוזרת בית בעיסוקה, כבר היו ארבעה ילדים. דודה-רבה שלו אימצה אותו וגידלה אותו עם שתי בנותיה הבוגרות. לפי האוטוביוגרפיה שלו, הוא כמעט ולא פגש בלבנים בילדותו. בגיל תשע עבר עם משפחתו משארלוט שבצפון קרוליינה, להארלם שבניו יורק כחלק מגל הגירה גדול של שחורים מהדרום לצפון על מנת לשפר את מצבם הכלכלי.
הוא התקבל לבית ספר תיכון יוקרתי בניו יורק (Stuyvesant High School), אולם נשר בגיל 17 מבית הספר בגלל קשיים כלכליים ובעיות משפחתיות אחרות. לאחר מכן שימש כשליח וניסה להתקבל לנבחרת הבייסבול של ברוקלין דודג'רס. גויס לשירות צבאי ב-1951 ושירת כצלם במארינס במהלך מלחמת קוריאה. לאחר שחרורו מן הצבא עבד כפקיד בשירות הציבורי בוושינגטון די. סי.
הוא נרשם ללימודי ערב באוניברסיטת הווארד. בזכות ציוניו הגבוהים ובהמלצת שני מרצים התקבל ללימודים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1958 סיים בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה. בשנה לאחר מכן סיים את התואר השני באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1968 קיבל תואר דוקטור בתולדות המחשבה הכלכלית מאוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1980 פרש מהמערכת האקדמית, והחל ללמד במכון הובר באוניברסיטת סטנפורד. לימד גם בפקולטות של מספר מוסדות אקדמיים נוספים, בהם אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואוניברסיטת קורנל. בשנת 2017, בגיל 86, הודיע על פרישה מכתיבה ומעבר לצילום, תחביבו הישן.
המטה הכללי של צה"ל
המטה הכללי של צבא הגנה לישראל (או בקיצור: המטכ"ל) הוא מטה המפקדה הכללית של צה"ל.
תומאס סואל
קורות חייו
בשנות ה-20 לחייו דגל במרקסיזם, אולם בעקבות התמחות שעשה בקיץ 1960 שינה אידאולוגיה ואימץ את עקרונות השוק החופשי.
התחתן בשנת 1964 והתגרש כעבור 11 שנה. בשנת 1981 התחתן בשנית עם מארי אש, ויש לו שני ילדים.
המטה הכללי של צה"ל
המפקדה הכללית
המפקדה הכללית היא המפקדה העליונה בצה"ל, בראשה עומד הרמטכ"ל, המפקד העליון בצה"ל. היא מורכבת מהרמטכ"ל ומהמטה הכללי.
המטה הכללי מהווה את מטה המפקדה הכללית, והוא מורכב מסגן הרמטכ"ל, ממטה מתאם וממטה מיוחד (מקצועי). תפקידו לבצע את הפעולות שייסיעו לרמטכ"ל לפקד על כוחות צה"ל ולשלוט עליהם ביעילות, כדי למלא את משימותיו.
פורום המטה הכללי
לפי הוראות הפיקוד העליון, פורום המטה הכללי (פורום המטכ"ל) הוא פורום אלופי צה"ל וקצינים נוספים במטה הכללי המתכנס באופן עיתי לדיון בסוגיות על פי החלטת הרמטכ"ל.
נכון לינואר 2023 מורכב הפורום מבעלי התפקידים הבאים:
ראשי המטה הכללי של צה"ל לדורותיהם
מאז ועד היום עמדו בראשות צבא ההגנה לישראל 23 רמטכ"לים בדרגת רב-אלוף. ראש המטה הכללי המכהן וה-23 במספר הוא רב-אלוף הרצי הלוי, שנכנס לתפקיד ב-16 בינואר 2023.
מקום משכנו של המטה הכללי
כמה ימים לאחר קום המדינה עבר המטכ"ל מן הבית האדום שבתל אביב, לפסגת גן אברהם שברמת גן. לצורך כך פונו מספר בתים מדייריהם, ובית ההבראה "החלמה" שהיה במקום הפך למרכז המטה. ממנו ניהל דוד בן-גוריון את מלחמת העצמאות. מתחילת שנות ה-50 שוכן המטכ"ל בקריה שבתל אביב, בבסיס שבנובמבר 1996, שנה לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין, נקרא "מחנה רבין". בשנת 1955 עבר המטכ"ל לבניין 22 שבמרכז בסיס זה, ובשנת 2005 עבר למגדל המטכ"ל שבצדו המזרחי של הבסיס.
אקדמיה ללשון
אקדמיה ללשון הוא גוף העוסק בהכוונתה ובקידומה של שפה מסוימת. פעמים רבות מוקמת אקדמיה ללשון מכוח חוק, ולהחלטותיה תוקף מחייב, במדינה שבה הוקמה האקדמיה, במידה שנקבעה בחוק זה.
אקדמיות ללשון הערבית
לשפה הערבית, כשפה המדוברת במדינות רבות, אקדמיות אחדות העוסקות בה. הוותיקה שבהן היא האקדמיה הערבית בדמשק, שהוקמה בשנת 1918, במהלך שלטונו של פייסל הראשון, מלך עיראק. האקדמיה הירדנית ללשון הערבית הוקמה בשנת 1924, ובשנת 1934 הוקמה האקדמיה ללשון הערבית בקהיר, לשם קידום והכוונה של השפה הערבית במצרים. בשפה הספרדית עוסקות 25 אקדמיות, במדינות השונות הדוברות שפה זו.
אקדמיות ללשונות שאינן שפות רשמיות
גם שפה שאיננה שפה רשמית במדינה מסוימת זוכה לאקדמיה ללשון העוסקת בה. דוגמה לכך היא שפת יידיש, שבה עוסק מכון ייווא.
השוטר שלי
השוטר שלי (באנגלית: My Policeman) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי, בבימויו של מייקל גרנדאז'. הסרט מבוסס על הרומן "My Policeman" מאת בת'ן רוברטס.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2022.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשלהי שנות ה-50 בעיר ברייטון. שוטר הומוסקסואל בארון (טום) מתחתן עם מורה בשם מריון, בעת שהיה בקשר עם אדם אחר (פטריק). הסוד של טום מאיים להרוס את הזוגיות ההטרוסקסואלית שלו עם מריון.
הפקה
בספטמבר 2020 הוכרז כי אולפני אמזון יפיקו ויפיצו את הסרט. סטיילס וג'יימס לוהקו לצוות השחקנים כחודש לאחר ההכרזה על צאת הסרט. בפברואר 2021, ג'יימס התפטרה מתפקידה, ואמה קורין הצטרפה למצבת השחקנים במקומה. במרץ 2021, הצטרפו דייוויד דוסון, לינוס רואץ' ורופרט אוורט לצוות השחקנים של הסרט.
דגל מונטנגרו
דגל מונטנגרו (במונטנגרית:  Застава Црне Горе) הוא דגלה הלאומי של מונטנגרו. הוא שונה ב-12 ביולי 2004 על ידי הפרלמנט לדגל אדום ועליו סמל מונטנגרו - עיט דו-ראשי, שאומץ בשנת 1993. למרות שבאיור יש לדגל שפה צהובה, בפועל מדובר באימרה זהובה שלעיתים מתווספת לדגל, ואין לו שוליים סביב למשטח האדום.
הסמל הוא נגזרת של הסמל של ניקולה הראשון. ראשי התיבות בקירילית НI של המלך ניקולה הראשון הוסרו מהסמל.
גארדיום
הגארדיום (באנגלית: Guardium), שנקרא בצה"ל שותף נאמן, הוא כלי רכב בלתי מאויש (כרב"מ) שנועד לסייר ולבצע פטרולים בגבולות עוינים, כגון בציר הוברס, בהם יש סכנה לירי נ"ט והפעלת מטענים כנגד הכוחות המפטרלים. הכלי פותח על ידי חברת ג'י-ניוס מערכות קרקעיות בלתי מאוישות (יו ג'י אס) בע"מ שהוקמה על ידי התעשייה האווירית ואלביט מערכות ושכנה ביקנעם.
הכלי מבוסס על שלדת מכונית תומקאר ויכול לשאת כ-300 ק"ג הכולל שריון, חיישנים ומערכות תצפית, ולעיתים אף כלי נשק. הכלי מצויד במערכת מיקום טקטית המאפשרת לו פעילות אוטונומית לצד פעילות בשלט רחוק ממרכז הבקרה. הכלי נשלט מרחוק על ידי מפעיל בתחנה קרקעית אך גם בעל יכולת ניהוג אוטונומית ויכול לבצע פטרולים במסלולים מתוכננים מראש. הכלי מסוגל לנוע במהירות 80 קמ"ש.
צ'ילי קון קסו
צ'ילי קון קסו (בספרדית: Chile con queso; פירוש מילולי: צ'ילי עם גבינה) הנקרא לפעמים פשוט קסו, הוא מתאבן או תוספת של גבינה מותכת ופלפל צ'ילי, המוגש בדרך כלל במסעדות טקס-מקס כמטבל לצ'יפס טורטייה.
רקע כללי
צ'ילי קון קסו הוא חלק ממטבח הטקס-מקס ומטבח דרום-מערב ארצות הברית, שמקורו במדינת צ'יוואווה שבצפון מקסיקו כגרסה של קסו צ'יוואווה וקסו פליימאדו. צ'ילי קון קסו נמצא בעיקר בתפריטים של מסעדות טקס-מקס בדרום מערב ומערב ארצות הברית.
גארדיום
עד סוף 2009 שירת הגארדיום על ציר הוברס והופעל על ידי בני ישיבות הסדר שהתגייסו לחיל ההנדסה הקרבית. בהמשך עבר להפעלה על ידי חיל מודיעין השדה ומאוחר יותר לאחריות אוגדת עזה. הרכב שירת בהצלחה בגזרה והוחלט להרחיב את השימוש בו גם לגזרות אחרות. באמצע שנת 2010 החלה קליטת הרכב בפיקוד הצפון.
בשנת 2016 החליטו התעשייה האווירית ואלביט מערכות לסגור את חברת ג'י-ניוס ולהביא את מיזם גארדיום לידי סיום, לאחר שלא התקבלו הזמנות משמעותיות לכלי. גארדיום ממשיך להופיע בסל המוצרים של התעשייה האווירית.
צ'ילי קון קסו
הגשה
בעוד שמסעדות טקס-מקס בארצות הברית לרוב מציעות צ'יפס וסלסה ללא תשלום, קסו מוצע בדרך כלל תמורת תשלום נוסף.
לעיתים קרובות מכנים את הרוטב בשם המקוצר 'קסו' (גבינה), מה שעלול ליצור בלבול בינו לבין מטבל גבינה, שלרוב אינו מכיל פלפלים.
תכשיטן הכתר
תכשיטן הכתר הוא נושא משרה בבית המלוכה הבריטי שממונה לתפקידו על ידי המלך הבריטי. באחריותם נמצאת הן תחזוקת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, והן אבטחתם כשהתכשיטים מוצאים אל מחוץ למצודת לונדון במסגרת טקסים שונים.
עולם הקולנוע
עולם הקולנוע היה שבועון ישראלי שעסק בבידור, והופיע בין שנות ה-50 ל-שנות ה-70.
תכשיטן הכתר
היסטוריה של התפקיד
בשנת 1843 הוציאה המלכה ויקטוריה צו מלכותי לבית המלאכה ג'רארד ושות' כתכשיטני הכתר, והתואר הרשמי ניתן לאחד העובדים בחברה.
עולם הקולנוע
היסטוריה
הופעת השבועון החלה באוגוסט 1951, ביזמת הוצאת ש. פרידמן בתל אביב בפורמט של מגזין קודם בשם "קולנוע" שיצא לאור מסוף שנות ה-30 ובמהלך שנות ה-40. השבועון עסק במגוון נושאים הקשורים בבידור בישראל אך במיוחד בהוליווד. השבועון הכתיר עצמו בכותרת "שבועון אינפורמטיבי מצויר לענייני קולנוע ואומנות". השבועון התמקד במיוחד בקולנוע הוליוודי, ופרסם כתבות רכילות על כוכבי הוליווד ותקצירי סרטים שהופקו על ידי האולפנים הגדולים בהוליווד באותה התקופה.
תכשיטן הכתר
היסטוריה של התפקיד
בית המלאכה ג'רארד ושות' החזיק בתואר למעלה מ-160 שנה, עד שבשנת 2007 הוחלט לסיים את ההתקשרות עימם בטענה ש"הגיע הזמן לשינוי".
עולם הקולנוע
היסטוריה
השבועון התבסס על כתבות שהתקבלו ממערכות יחסי הציבור של האולפנים בארצות הברית, וכן על כתבים בחו"ל, חלקם הגדול סטודנטים לקולנוע שלמדו בארצות הברית. הכתב הקבוע צ'סט ראל היה נציג העיתון באירופה, ואף שיחק בתפקידים זעירים בסרטים של במאים כמקס אופולס. כתבי העיתון בארצות הברית היו: אן אברמס ואביק גילבוע בהוליווד, יעקב בעל תשובה ומאוחר יותר חיים קינן בניו יורק. באירופה: ג'רלד קוב לונדון, בני כהן פריז ונתן לביא רומא. עם הכתבים בארץ נמנו: ג. עיטור (תיאטרון ובידור), בינה ברזל (לאשה), יצחק בן נר, (רדיו), עידן תדמור, ישעיהו לויט, חיים קינן ובני דודקביץ' (מוזיקה), ואריה חשביה. על אף תשומת הלב שהקדיש השבועון להוליווד, ניסה השבועון לקדם את אמנות הבמה וחיי התרבות בישראל, ושילב כתבות על הצגות חדשות, על מופעי בידור, ועל טקס בחירת מלכת היופי. בשנות ה-60 היה השבועון מעלה מופעי בידור ב"היכל הספורט" בתל אביב, בהשתתפות "להקות קצב", בהנחיית חיים קינן. הפרס ללהקה הזוכה היה - מנוי שנתי ל"עולם הקולנוע".
תכשיטן הכתר
היסטוריה של התפקיד
לתפקיד תכשיטן הכתר החדש מונה הארי קולינס, שהיה קודם לכן גם התכשיטן האישי של המלכה אליזבת השנייה ב-2012, קולינס פרש מהתפקיד ומרטין סוויפט ממאפין אנד ווב הפך לתכשיטן הכתר התשיעי. בשנת 2017 הוא הוחלף על ידי מארק אפלבי, ראש סדנת התכשיטים של Mappin & Webb.
עולם הקולנוע
היסטוריה
על מדורי העיתון נמנו מדור "המכתבים למערכת" (ביולי 1953 שאל הקורא משה נודלמן מתל אביב "האם יודע הצנזור כי בסרט 'יצורים חמודים' המוצג בתל אביב מופיעה בחורה עירומה מדי ערב בערב?". תשובת המערכת הייתה - "יש להניח כי הוא יודע".) "המצלמה המשוטטת" שכללה בעיקר חומר פרסומי שהתקבל מאולפני הסרטים ההוליוודים הגדולים, "עולם הקולנוע מציג את", שהביא מדי שבוע ביוגרפיה אוהדת של כוכב הוליוודי, "שיחת היום בהוליווד", מדור רכילות, "ביקור באולפנים" בו הביא אחד מכתבי החוץ רשמי ביקור באולפן, "מסיפורי הסרטים" שהביא מדי שבוע תקציר של סרט חדש, "במות ובדים" מדור שסקר את הבידור המקומי בישראל, "אורות וצללים" שהיה מדור ביקורת הקולנוע, "מבחן זיהוי" בו הובאה קריקטורה של שחקן מפורסם, שתמונתו הופיע באחד מעמודי העיתון האחרים, "שאל כאוות נפשך" ששימש לשאלות הקוראים, ו"תמונות כבקשתך".
תכשיטן הכתר
היסטוריה של התפקיד
מלבד המלך, והארכיבישוף מקנטרברי במהלך ההכתרה, רק תכשיטן הכתר מוסמך לטפל בתכשיטי הכתר. אך הוא רשאי להסמיך אחרים לעשות זאת. על נושא המשרה להיות זמין יום ולילה, במשך כל ימות השנה.
עולם הקולנוע
היסטוריה
העיתון החזיק מעמד עד לאמצע שנות ה-70, כאשר נדחק על ידי השבועון העולה להיטון, שהתחיל להופיע בשנת 1969. באמצע שנות השבעים התאחד השבועון עם להיטון, והעיתון המאוחד נקרא - "להיטון - עולם הקולנוע" שם שהפך למותג בשדה עיתונות הבידור בישראל. בסוף שנות ה-80 חדל גם העיתון המאוחד מלהתקיים.
ראובן דיין
ראובן דיין (5 באוקטובר 1943 – 17 באוקטובר 2006) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, מחזאי ובמאי ישראלי.
ראובן דיין למד משחק בבית צבי והשתתף בעשרות סרטי קולנוע ישראליים. תפקידו הזכור ביותר הוא דמות קצין המודיעין המצרי בסרט "גבעת חלפון אינה עונה", בסצנה בה משתתף גם ויקטור חסון (שייקה לוי).
סרטים אחרים שהשתתף בהם: "מתחת לאף", "הגונב מגנב פטור", "שלאגר", ו"חולה אהבה בשיכון ג". הסרט האחרון בו שיחק הוא "אביבה אהובתי".
ביוגרפיה
ראובן דיין נולד באספהאן שבאיראן כבכור למשפחה בת 7 ילדים. עלה לישראל בשנת 1956, והתגורר עם משפחתו בכפר סבא. את שירותו הצבאי עשה כלוחם בחרמ"ש. בשנת 1968 נישא ליהודית כברה, ולזוג נולדו 4 ילדים, ולהם 11 נכדים. ב-17 באוקטובר 2006 נפטר דיין ממחלת הסרטן לאחר שנתיים של מאבק במחלה.
קריירה בתיאטרון ובטלוויזיה
כבר כילד בפרס נדבק דיין בחיידק הבמה, כאשר בהיותו ילד כתב והעלה מחזות בפני בני משפחתו וילדי השכונה. חיידק זה לא עזבו גם לאחר עלייתו לארץ, ועם שחרורו משירות צבאי התקבל לבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" והיה מבוגריו הראשונים. לאורך עשרות שנות קריירה בתחום המשחק והתיאטרון, צבר דיין ניסיון בקשת רחבה של תפקידים בתחומי התעשייה השונים: החל מהדרכה ובימוי בחוגי נוער ומבוגרים, המשך במשחק בתיאטראות, סרטי קולנוע ודרמות טלוויזיוניות, וכלה בניהול, כתיבה, בימוי והעלאת הצגות במסגרת תיאטרון לילדים ונוער.
בשנותיו הראשונות כשחקן עבד בתיאטרון "הבימה", שם השתתף בהצגות "דייר משנה", "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ועוד. במקביל הקים יחד עם יוסי סגל את תיאטרון "הבימה הקטנה", שהתמחה בהעלאת הצגות ובמערכונים לילדים נוער ומבוגרים, אותם כתבו, ביימו ושיחקו ברחבי הארץ. בין ההצגות: "רחצה לילית", "דן ודותן" ועוד. בנוסף זכו להצלחה גדולה המחזות שהתבססו על סיפוריו של שלום עליכם "מוטל בן פייסי החזן" ו"טופלה טוטוריטו". בהמשך הקים דיין את התיאטרון לילדים ונוער, "דיין הפקות", במסגרתו כתב, ביים והעלה הצגות רבות לילדים ונוער, ביניהם: במהלך השנים השתתף ראובן דיין בעשרות סרטי קולנוע ודרמות טלוויזיוניות. הוא אמנם מעולם לא היה בחזית הנוצצת של כוכבי הקולנוע, אבל במרוצת השנים צבר לעצמו קרדיטים רבים בקולנוע הישראלי, כאחד משחקני המשנה האולטימטיביים, ועיטר סרטים רבים בתפקידי אופי מרשימים.
סטפן מנדל
סטפן מנדל (נולד בשנת 1940) הוא מתמטיקאי ישראלי-אוסטרלי יליד רומניה, שידוע בכך שארגן קבוצות וזכה 14 פעמים בפרס הראשון בלוטו ברומניה, אוסטרליה וארצות הברית, המספר הרב ביותר של זכיות בעולם לאדם אחד.
ביוגרפיה
סטפן מנדל נולד ברומניה להורים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-60 בתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה ביקש לעלות לישראל. על מנת שיותר לו לעלות היה על מנדל, שמשכורתו עמדה אז על 88 דולר בחודש, לגייס סכום גדול של כסף. לשם כך פיתח תבנית שתכסה את כלל הקומבינציות שיכולות לעלות בהגרלת הלוטו ברומניה, ומאפשרת זכייה בטוחה בפרס הראשון. בשיתוף עם קבוצת חברים שלח טפסים שהבטיחו את זכייתם בפרס הראשון, שעמד על 72,783 ליי שהיה שווה ל-18 שנה של משכורת. לאחר הזכייה עלה לישראל עם אשתו וילדיו.
בהמשך עבר להתגורר באוסטרליה. בשנות ה-80. הוא שכלל שם את השיטה שהבטיחה את זכייתו בפרס הראשון, על ידי כך שהדפיס בעצמו את כרטיסי הלוטו ושילם עליהם רק כשמסר אותם בתחנות הלוטו, מה שהיה חוקי אז. העובדה שהדפיס בעצמו את הכרטיסים אפשרה לו להדפיסם כשהם כבר מסומנים, ובכך לא היה צריך למלא בעצמו מיליוני כרטיסים. מנדל זכה בפרס הראשון ובמספר רב של פרסיים משניים. בעקבות זכייתו חברות הלוטו העלו את מספר הכדורים מ-40 ל-45. בכך, הוא נדרש למלא כ-8 מיליון צירופים כדי להיות בטוח שאחד מהם הוא הצירוף הזוכה. כדי לפתור בעיה זו הוא פנה למתמטיקאי פאול ארדש, ואף למד הונגרית כדי לשוחח עמו. לקראת סיום העבודה עמו התברר לו שארדש דובר גם אנגלית. השניים סיימו את העבודה בתוך שבוע. שכלול השיטה כלל פיתוח אלגוריתם לכיסוי כלל אפשרויות ההימור בלוטו המקומי. בזכותה מנדל זכה בפרס הראשון של הלוטו האוסטרלי 11 פעמים נוספות. באוסטרליה נחקק חוק נגדו שנקרא "חוק סטפן מנדל" אשר אוסר על אדם אחד לכסות את כל האפשרויות בהימור. בעקבות שינוי זה לא היה עוד ההימור משתלם למנדל במדינה זו.
מנדל החליט לעבור לשחק בארצות הברית בחפשו פרס ראשון משתלם מספיק כדי להשתתף בהגרלה. מנדל זכה שוב באותה שיטה בפרס הראשון בלוטו של מדינת וירג'יניה בארצות הברית. בזכייה זו הדפיס מראש כרטיסי לוטו בבית דפוס ושלח אותם. סכום הזכייה היה 27 מיליון דולר בפרס הראשון, ועוד 900,000 דולר בפרסי המשנה. לאחר מכן החליט להפסיק את פועלו בתחום ושב לישראל. בעקבות זכייתו נאסר בארצות הברית להדפיס כרטיסי לוטו מראש.
בישראל נפתחה נגדו חקירה של הרשות לניירות ערך בעקבות מיזם שהוביל למכירת אדמות באי ונואטו לישראלים. הוא הועמד לדין, אך שהה מחוץ לישראל (ברח ממשמורת חוקית על פי התביעה) ולא הגיע למשפט. על מנדל נגזרו בשנת 2004 עשרה חודשי מאסר בפועל וקנס של 100 אלף שקלים על הצעה לציבור לרכוש ניירות ערך מבלי לפרסם תשקיף.
מנדל הגיש בקשה למשפט חוזר לבית המשפט העליון אך זו נדחתה בידי השופט חנן מלצר באוגוסט 2019 מכיוון שנמלט מישראל. מאידך אישר לסטפן מנדל לשוב לישראל מבלי שייאסר למשך 30 יום כיון שעונש המאסר הוטל עליו שלא בפניו.
חיים אישיים
למנדל שני ילדים. בעקבות צו מעצר בינלאומי שהוצא נגדו ומחשש שייעצר, התגורר במדינת האיים ונואטו. עד שנת 2023 התגורר בלונדון, כיום מתגורר בישראל.
Go (שפת תכנות)
Go היא שפת תכנות התומכת במובהק בעיבוד מקבילי ובעלת תמיכה חלקית בתכנות מונחה-עצמים, בעלת טיפוסיות סטטית ובטוחה, ויש לה תחביר הדומה לזה של שפת C. השפה מעוצבת על ידי חברת גוגל (ומכאן מקור שמה - שתי האותיות הראשונות בשם החברה) והמהדרים שלה מפותחים כפרויקט קוד פתוח. העבודה על השפה החלה בספטמבר 2007, והיא הוכרזה רשמית בנובמבר 2009.
מספר יישומי מחשב שנכתבו תוך שימוש ב-Go לרבות Hugo, Datadog, Docker וטרפורם.
מטרות
שפת Go מתוכננת לאפשר כתיבת תוכניות יעילות כמו שפות מקומפלות בעלות טיפוסים סטטיים, ומצד שני לאפשר את נוחות התכנות שנותנות השפות הדינמיות. מטרות נוספות שלה הן:
תכונות
תחביר השפה מבוסס על התחביר של שפת C - שימוש בסוגריים מסולסלים, מבני בקרה דומים והיעדר של מחלקות. בין ההבדלים בתחביר בינה לבין C ניתן להזכיר את היעדר הסוגריים במבני הבקרה, השימוש האופציונלי בנקודה ופסיק ומילות מפתח (למשל, go ו-select) שאינן קיימות בשפת C. התחביר של שפת גו הושפע גם לא מעט מהתחביר של שפת Python, ושאב ממנה תכונות כמו השמה מרובה, מחרוזת מרובת-שורות (multi-line string), האופן בו ניתן "לגזור" מקטעים ממערך או מחרוזת (למשל: "[2:12]str") ועוד.
הבדל בולט נוסף משפת C ודומותיה הוא סדר ההצהרה על משתנים ופרמטרים לפונקציות. ההצהרות להלן בשפת C: שקולות בקירוב להצהרות:
סגנון הכתיבה מוגדר על ידי תוכנה (הנקראת fmt) המגדירה סגנון הזחות ורווחים אחיד באופן אוטומטי. לכל מזהה שהאות הראשונה שלו היא אות גדולה ניתן לגשת גם ממודולים נפרדים. סוגריים מסולסלים הפותחים בלוק של לולאה או תנאי חייבים להופיע באותה שורה כמו פקודת הלולאה או התנאי המתאימה (בניגוד להרגל של מתכנתים רבים בשפות ממשפחת ה-C). תכונה זו מסייעת לשמור על סגנון אחיד, מסייעת למהדר של השפה, ותקל על כתיבת מפרש לשפה.
השפה תומכת בפונקציות כערך - כלומר, ניתן להעביר פונקציות כפרמטרים, להחזיר פונקציות מפונקציות אחרות, ולבצע השמה של פונקציה אל משתנים. פונקציות בשפת GO הן סגור.
אין בשפה תמיכה במנגנון טיפול בחריגות בסגנון try..catch הקיים בשפות ++C, ג'אווה או #C. במקום זאת השפה מאפשרת החזרת מספר ערכים מפונקציה ושימוש במשתנה מסוג "error" המאפשר טיפול בחריגות בסגנון:
וכן ישנו מנגנון panic עבור חריגות קשות, וכן מנגנון defer המגדיר פונקציות שריצתן תתבצע בסוף ריצת הפונקציה הנוכחית.
מערכת הטיפוסים
טיפוסים מובנים בשפה: