cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לשוניתיים
חלק ממינים אלה יכולים להגיע לאורך 66 סנטימטר והם בעלי גוף שטוח ללא סנפירים בולטים והם איבדו את סנפירי החזה שלהם. הם בעלי קשקשים בצבעים שונים וזנב דק מאוד ומשתלב עם סנפירי האגן המסתיים בקצה דק. כתוצאה מכך הם איטיים מאוד ויכולים להתקדם כמעט רק בזחילה על הקרקעית.
חלק מהמינים צוללים לעומקים של כמה קילומטרים בתהומות האוקיינוסים השונים. המין Symphurus thermophilus מצוי בעיקר בנביעות געשיות. מינים אחרים נכנסים לשפכי נהר ואף חיים דרך קבע במים מתוקים.
דוב ים דרום-אמריקני
דוב ים דרום-אמריקני (שם מדעי: Arctocephalus australis) הוא מין של דוב ים החי בימים ובחופים שליד אמריקה הדרומית, בעיקר בפרו, בצ'ילה ובארגנטינה.
דובי הים הדרום-אמריקנים חיים הן לאורך חוף האוקיינוס השקט של אמריקה הדרומית החל מחצי האי פארקאס שבדרום פרו ועד כף הורן, והן לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי מדרום ברזיל ועד כף הורן. הם נמצאים גם באיי פוקלנד, איי סטטן ואיי אסקונדידה. קיימים מעט דיווחים על תצפיות בדובי ים דרום אמריקנים בחופי אקוודור, באיי גלאפגוס ובאי גורגונה שבקולומביה.
יש לו 2 תת-מינים:
הזכרים של דוב הים גדולים יותר מהנקבות, אורכם 2 מטרים ומשקלם 200-150 ק"ג. אורך הנקבות עד 1.5 מ' ומשקלן 60-30 ק"ג. הגורים שוקלים 5.5-3.5 ק"ג ואורכם 65-60 ס"מ בממוצע.
הוקון השישי, מלך נורווגיה
הוקון מגנוססון (בנורווגית: Håkon Magnusson, בשוודית: Håkan Magnusson; 1340 – 1380) היה מלך נורווגיה מ-1343 ועד מותו, תחת השם הוקון השישי ומלך שוודיה מ-1362 ועד 1364, תחת השם האקאן השני. לעיתים הוא ידוע בשם הוקון מגנוססון הצעיר, כדי להבדילו מרב-סבו, הוקון החמישי, שמלך בין השנים 1299–1319.
הוקון היה בנו הצעיר של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, שמלך גם בנורווגיה כ"מגנוס השביעי". הכוונה הייתה שאחיו הגדול, אריק, יירש את אביהם על כס מלכות שוודיה, בעוד שהוקון הוכתר כמלך נורווגיה עוד בחיי אביו. מגנוס העדיף את הוקון על פני אריק, וכך גרם לאריק למרוד ולהשתלט על דרום שוודיה. אריק מת ב-1359 והוקון נעשה שליט-שותף של שוודיה יחד עם אביו שלוש שנים לאחר מכן. השניים מלכו יחדיו על שוודיה עד –1364, כאשר הם הודחו לטובתו של אחיינו של מגנוס, אלברכט ממקלנבורג, על ידי קבוצת אצילים שוודים גולים בראשותו של בו יונסון. מגנוס והוקון ניסו לקבל בחזרה את כס המלכות השוודי, אך ללא הצלחה.
ב-1363 נשא הוקון לאישה את מרגרטה, בתו של ולדמר הרביעי, מלך דנמרק. הנישואים, שבעצמם היו חלק ממאבק כוחות נורדי, הביאו לעולם בן אחד, אולף. עימותיו המתמשכים של הוקון עם חותנו הסתיימו רק כאשר זה האחרון הלך לעולמו ב-1375. הוקון ניצל את ההזדמנות כדי שבנו ייבחר כיורשו של סבו, והביס את קרובי משפחתה של אשתו מבית מקלנבורג בתביעתם לכתר.
לאחר מותו של הוקון ב-1380, ירש אותו בנו אולף, כשמרגרטה משמשת כעוצרת. אולף מת מבלי להותיר צאצאים שבע שנים לאחר מכן ומרגרטה לקחה על עצמה את השלטון על כל שלוש הממלכות הסקדינביות כמלכה האישה הראשונה שלהן.
ראשית חייו
הוקון נולד ב-1340, כנראה באמצע אוגוסט וככל הנראה בשוודיה, למרות שמועד ומקום לידתו המדויקים נותרו בלתי ידועים. הוא היה בנם הצעיר של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה ושל בלאנש מנאמור. אחיו הבוגר, אריק, היה מלך יריב לאביו, מלך שוודיה בין השנים 1356 – 1359. הוקון ומשפחת אביו השתייכו לבית ביילבו השוודי, שירש את בית אריק בשוודיה ואת בית סבר בנורווגיה. הוקון היה נינו של הוקון החמישי, מלך נורווגיה כצאצא של בתו הבלתי חוקית, אינגבורג ונחשב כיורש מקובל לכתר על ידי האצולה הנורווגית. אב קדמון נוסף ראוי לציון של הוקון, דרך סבו מצד אביו, אריק, דוכס סדרמנלנד, היה מגנוס השלישי, מלך שוודיה.
העלייה לכס המלכות בנורווגיה
הוקון גדל בנורווגיה כדי להכינו להיות שליט הממלכה בזכות עצמו. במהלך ראשית הסתיו של 1343, נכחו רוב החברים הבולטים של מועצת הממלכה הנורווגית בפגישה אצל מגנוס בטירת ורברג שבמחוז הלנד. ב-15 באוגוסט אותה שנה, הוצאו מכתבים בכל רחבי נורווגיה ושוודיה המציינים שהמלך והמועצה החליטו שהוקון הוא יורש הכתר הנורווגי.
פחות משנה לאחר מכן, התכנסו נציגי הערים והציבור הכללי בטירת באהוס, שם הם הכריזו על הוקון כעל מלכם ונשבעו אמונים כלפיו. למרות שהפגישה בטירת באהוס סילפה את הקשרים ההיסטוריים למלוכה הנבחרת העתיקה של נורווגיה, קבעו מסמכי העלייה למלכות שהוקון היה שליט רק על חלקים מנורווגיה וכן תועד בבירור שסדר הירושה הנורווגי יתפוס רק אם הוא ימות מבלי להותיר אחריו יורש חוקי. הבאים בתור בסדר הירושה לכתר הנורווגי יהיו אחיו הבכור של הוקון, אריק וצאצאיו, אך תנאי זה נעשה שנוי במחלוקת עם מותו של אריק ב-1359. ההחלטות שהתקבלו בפגישות בטירת ורברג ב-1343 ובטירת באהוס ב-1344 אושררו מאוחר יותר בפגישה נוספת שהתקיימה בברגן ב-1350.
באוגוסט 1355 ויתר מגנוס על כס המלכות הנורווגי. עקב כך נותר הוקון כמלך יחיד על הממלכה, למרות שאביו המשיך לשלוט על הממלכה בשנים הבאות, אף כי לא נשא בתואר. האירוע המתועד הראשון שבו הוקון פעל כמלך יחיד ושליט על ממלכתו היה ב-22 בינואר 1358, כאשר הוא שלח מכתב זכויות לעיר הבירה אוסלו. ב-1355 הייתה נורווגיה מפוצלת למעשה בין הוקון ובין מגנוס. בפגישה בברגן ב-1350 ביקש מגנוס במיוחד למשול על הטריטוריות של הלוגלנד ועל האיים בים הצפוני. בנוסף החזיק מגנוס בשטחים של טונסברג וסקיין וכן הוא היה שליט על השטחים של בורגר ורוב מחוז בוהוסלן שהיו פייף אישי של המלכה בלאנש. עקב כך השתרעו רוב שטחי ממלכתו של מגנוס בדרום-מזרח נורווגיה, מול השטחים הכפריים החשובים של דרום שוודיה ומחוז סקונה שבשליטת שוודיה.
העלייה לכס המלכות בשוודיה
כמלך, נעשה הוקון מעורב באופן מידי בסכסוכים הפנימיים של אביו בשוודיה, שם העימות ההולך והגובר הפך להיות לוחמה גלויה. אריק לא היה שבע רצון משלטונו של אביו, ככל הנראה בשל העובדה שלא הוענקה לו חברות במועצת הממלכה השוודית ובשל ההעדפה של מגנוס לבנו הצעיר. כשאריק מהווה דמות שעליה הם נסמכו, פתחה קבוצה של אצילים, מהבולטים והחזקים ביותר בשוודיה, במרד כנגד מגנוס. בכול אופן, המרד היה קצר ימים ומגנוס ואריק הסכימו על שלום זה עם זה שנה לאחר פרוץ המרד. במסגרת הסכם השלום, הועלה אריק לדרגת מלך ומונה להיות שליט-שותף לצד אביו. כמו כן ניתנה לאריק השליטה בדרום שוודיה. כל המהלכים הללו קיבלו תפנית דרמטית כאשר ב-1359 מת אריק באופן פתאומי ממחלת הדבר. בהתאם להסכם השלום בין מגנוס לאריק משנת 1357, הדיחה האצולה השוודית עד מהרה את מגנוס ובחרה בהוקון כמלך שוודיה באספה שהתקיימה באופסלה ב-15 בפברואר 1362. החל מ-1357 נשא הוקון את התואר "לורד שוודיה", אך הוא ויתר על תואר זה עם בחירתו וכונה "מלך נורווגיה ושוודיה".
נישואים
ב-1359, התארסה מרגרטה, בתו הצעירה של ולדמר הרביעי, מלך דנמרק, להוקון בהסדר נישואים שמטרתו הייתה להיות חלק מברית רחבה יותר בין מגנוס לבין ולדמר. ההנחה הייתה שוולדמר יסייע למגנוס בדיכוי המרידות, החל מזו של אריק, על ידי פלישה לסקונה, שקודם לכן מושכנה למגנוס על ידי כריסטופר השני, מלך דנמרק, לפני מותו ב-1332, ומאז הייתה תחת שלטון שוודי. ולדמר עצמו היה אמור לקבל לידיו את טירת הלסינבורג, כתמורה לסיועו, אך ביוני 1359, מת אריק באופן בלתי צפוי ומגנוס ניסה להתכחש להבטחתו להעביר את הטירה לידי הכתר הדני. ולדמר היה שליט די שאפתן והיה נחוש בדעתו לאחד מחדש את חלקיה המפורדים של ממלכתו, כך שהוא המשיך בפלישה לסקונה ב-1360 באמצעות צבא שכירי חרב. עד מהרה כבשו הכוחות הדנים את הפרובינציה והחלו לצור על טירת הלסינבורג, ובסופו של דבר אילצו את חיל המצב השוודי להיכנע וכבשו את הטירה. כיבוש הטירה סימל את תפיסת השלטון על סקונה על ידי ולדמר וכאשר התברר שמגנוס לא מסוגל לכבוש מחדש את הפרובינציה בכוח, היא עברה לשליטה דנית. עימותים נוספים בין שני המלכים הקפיאו את חוזה הנישואים לכמה שנים עד שבסופו של דבר, ב-1363 התפייסו שני הצדדים. הוקון ומרגרטה נישאו באותה שנה בקתדרלה של קופנהגן.
מרד בשוודיה
ב-1363, הגיעו חברים לשעבר במועצת הממלכה השוודית, בהנהגת בו יונסון, לחצר דוכסות מקלנבורג-שוורין. אנשי האצולה השוודים שכנעו מידית את הדוכס, אלברכט השני, שהייתה לו השפעה בענייניה של שוודיה באמצעות נישואיו לאחותו של מגנוס, יופמיה, להתערב לטובתם בעימות מול מגנוס והוקון ולהדיח את שניהם לטובת בנו ובנה של יופמיה, אלברכט. ב-1364 גייס אלברכט סיוע צבאי מכמה אנשי אצולה חזקים מצפון גרמניה ועד מהרה פלש לשוודיה ובנו הוכתר כמלך החדש. בנובמבר 1365, הוכרז אלברכט הצעיר באופן רשמי כמלך שוודיה, למרות שטקס ההכתרה התקיים כבר ב-18 בפברואר 1364. מגנוס מצא מקלט אצל בנו בנורווגיה, שם הוא החל מיד בתוכניות לכיבוש מחדש של שוודיה. לאחר הפלישה, הושגה שביתת נשק זמנית בין שני הצדדים ולמרות שהוקון ומגנוס איבדו את שליטתם על שוודיה, הם עדיין הצליחו לשמור על שליטתם על המחוזות החשובים של וסטרייטלנד, דלסלנד וורמלנד.
המטרה המרכזית במדיניותו של הוקון הייתה כעת להוציא את הגרמנים משוודיה ולשחרר את אביו מהשבי. הוא עדיין החזיק בשטחי מערב שוודיה והבין שהוא יוכל לסמוך על תמיכתם של כמה אנשי אצולה שלא היו שבעי רצון מהמעורבות הגרמנית. המלחמה בין נורווגיה לבין שוודיה המשיכה והוקון הבין עד מהרה שהוא זקוק לבעלי ברית. הוא כרת ברית עם חותנו, המלך ולדמר, מהלך שמאוחר יותר יסיט את מוקד מדיניות החוץ הנורווגית מהמערב למזרח. לאחר עימות קשה ומלחמה כנגד ערי צפון גרמניה וברית ערי הנזה, היה הוקון שוב חופשי למקד את תשומת לבו בשוודיה והוא שיגר מערכה מוצלחת כנגד הגרמנים בשוודיה. המערכה הצבאית הסתיימה במצור על סטוקהולם ב-1371, אז נראה שהוקון יכול היה להביס את הגרמנים ולנקום על ההפסד בקרב גטה, אך אלברכט ותומכיו הגרמנים הצליחו להחזיק מעמד במצור והוקון אולץ לחתום על הסכם שלום. ההסכם נחתם ב-14 באוגוסט 1371 והוקון שילם סכום כסף גדול לפדות את אביו מהשבי. לאחר שחרורו, חידש מגנוס את שלטונו על המחוזות בנורווגיה ובשוודיה עד למותו שלוש שנים לאחר מכן ב-1374.
מדיניות החוץ במזרח
ב-24 במאי 1370, בטירת באהוס, חתמו נציגים מברית ערי הנזה, דנמרק ונורווגיה, על חוזה שטרלזונד ובכך שמו קץ למלחמה בינם. החוזה כלל את הארכת התוקף של שביתת הנשק שכבר הושגה, בחמש שנים נוספות. באמצעות חוזה זה, הגיעה ברית ערי הנזה לשיא כוחה באזור, כשהיא מחזיקה במונופול על הסחר. התבוסה מידיה של הברית הייתה שלב משפיל נוסף במדיניות החוץ של הוקון במזרח. לא רק שכוחו של המלך נחלש בהדרגה תחת הלחץ ההולך וגדל וההשפעה של הברית, אלא שהסחר הנורווגי גם סבל כתוצאה מהמונופול ההנזאי. הוקון החל להתעניין פחות ופחות בענייניה של דנמרק בעקבות הכישלונות הצבאיים מול ברית ערי הנזה והוא יכול היה שוב להפנות את תשומת לבו למדיניות שלו ללקיחתה מחדש של שוודיה מהגרמנים, מטרה שהושגה בהצלחה מוגבלת בשנים הבאות. אף על פי כן, הוקון חזר להתעניין בענייניה של דנמרק כאשר נפלה לידיו ההזדמנות לבחירת בנו כמלך דנמרק לאחר מותו של ולדמר ב-1375.
הירושה הדנית
ב-24 באוקטובר 1375 נפל ולדמר הרביעי למשכב ומת בטירת גורה שבזילנד. המלך החדש היה אמור להיבחר על ידי מועצת הממלכה הדנית וכל מועמד פוטנציאלי היה אמור להיות מאושר על ידי ברית ערי הנזה. בשל העובדה שוולדמר לא הותיר שום יורש ברור לכתר, הועמדו לבחירה שני מועמדים: הוקון ומרגרטה הציעו את בנם, אולף כטוען לכתר. הגיס שלהם, היינריך השלישי, דוכס מקלנבורג (האלמן של אחותה הבכורה של מרגרטה, אינגבורג, והבן של דודתו של הוקון, יופימיה), הציע את בנו (אחיינם של הוקון ומרגרטה), אלברכט. הוקון, שכבר איבד חלק ניכר משטחי ממלכתו בנורווגיה לטובת הגרמנים, היה מוכן להשקיע רבות בהבטחת עליית בנו לכס המלכות הדני. כדי להגשים מטרה זו, לווה הוקון סכומי כסף גדולים והציע אותם לברית ערי הנזה כדי שנציגיהם בגוף הבוחר יהיו נייטרליים, הצעה שהתקבלה על ידם מיד. בנוסף, מועצת הממלכה הדנית נטתה להסכים לאיחוד והברית האפשרית עם נורווגיה, בעיקר בשל הרגשות האנטי-גרמניים במועצה ואי הרצון שלה לאפשר את עלייתו לכס המלכות של שליט גרמני שני בסקנדינביה. ב-3 במאי 1376 נבחר אולף השני, מלך דנמרק באספה שהתקיימה בעיר סליילסה וירש את סבו. תהליך הבחירה היה ניצחון חשוב להוקון ולשאיפותיו בתחום מדיניות החוץ, קיצץ בתחום ההשפעה של הגרמנים בסקנדינביה והרחיב את תחום השפעתו שלו.
מדיניות הפנים
ב-1349 הגיעה לברגן מגפת המוות השחור על סיפונה של ספינת סוחר אנגלית. המגפה הגיעה לממדים הרסניים, פגעה ב-50% עד 60% מהאוכלוסייה והותירה את הממלכה בתקופה של שקיעה כלכלית וחברתית. מצבה הפיננסי של נורווגיה, שכבר קודם לכן היה חלש, התמוטט כאשר המגפה הכתה בממלכה ומדיניות החוץ האגרסיבית של הוקון גבתה גם היא מחיר כבד מכלכלתה הדועכת של נורווגיה. ב-1371 שילם הוקון סכום של 12,000 מרקים של כסף תמורת שחרורו של אביו מהשבי הגרמני, סכום שלבדו היה גבוה יותר מההכנסות השנתיות הרגילות של הממלכה ממסים לפני פרוץ המגפה. כדי לשלם סכום זה הוטל על נתיני הממלכה מס מיוחד. ב-1379 פתר הוקון את סכסוך הירושה על רוזנות אורקני, שטח חסות נורווגי בתחומי סקוטלנד. ב-2 באוגוסט אותה שנה, במרסטרנד שליד טונסברג, העניק הוקון את התואר רוזן אורקני להנרי סינקלייר, כשהוא מעדיף אותו על פניו של יריבו, מליז ספר, בן דודו של סינקלייר. בתמורה, התחייב סינקלייר לשלם 1,000 נובלים עד ל-11 בנובמבר אותה שנה ולשרת את המלך הנורווגי באורקני או בכל מקום אחר יחד עם 100 אנשים חמושים ומצוידים, לתקופה של עד שלושה חודשים, כאשר יידרש לכך. כבטוחה לקיום התחייבויותיו אלו, היה על סינקלייר להותיר אחריו בני ערובה נכבדים כאשר הוא יצא בדרך חזרה לאורקני. לא ידוע אם הוקון ניסה אי פעם לממש את התחייבותו של סינקלייר להעמיד לרשותו את הכוח הצבאי הזה, או אם הסכום המוסכם שולם בכלל במלואו. זמן קצר לפני מותו ב-1380, התיר הוקון לבני הערובה לשוב לביתם. יותר מכך, לכל משך תקופת מלכותו, היו להוקון יחסים סבירים עם הכנסייה. כמו כן, במשך כל תקופת מלכותו, במיוחד לאחר שאיבד את שוודיה לגרמנים, הביע מספר ניכר של אנשי אצולה שוודים את נאמנותם להוקון והם התיישבו על אדמות נורווגיה. הסיבה המקובלת באופן כללי לכך הייתה חוסר שביעות רצונם כלפי מלך שוודיה ממוצא גרמני והעדפתו למינוי קרובי משפחתו לתפקידים שונים. באופן מוזר, אצילים גרמנים ממקלנבורג שירתו תחת שלטונו של הוקון.
מדיניות צבאית
במשך כל תקופת מלכותו של הוקון, יושמה רפורמה נרחבת בצבא הנורווגי. המבנה הארגוני של הצבא שונה מהמבנה המסורתי של צבא האיכרים המגויס לגוף צבאי שהיה בשליטתם הישירה של האצילים הנורווגים הנאמנים למלך. קודמו של הוקון על כס המלכות הנורווגי התמיד ביישומה של מדיניות פנים שעל פיה הונהג שירות אזרחי בממלכה ושורות הצבא הורחבו. אף על פי כן, הוקון לא המשיך ביישום מדיניות זו והוא בחר להאציל סמכויות צבאיות ללורדים הנאמנים עליו. כתוצאה מכך, עלה בידו של הוקון לגייס צבאות גדולים יותר, אך בהדרגה עלתה העלות הכספית של החזקת צבאות אלו. בשל המלחמה נגד שוודיה ובשל המדיניות הנורווגית האגרסיבית במזרח, היה על הוקון ללוות כספים בקנה מידה חסר תקדים כדי להחזיק את צבאותיו ולהסתמך בהדרגה על האצולה הנורווגית ועל הסוחרים הגרמנים העשירים. הגידול בחוב החיצוני יגרום בהמשך לשינוי מרכז הכובד הפוליטי ולהחלשת עוצמתו של המלך.
צבי יעלי
צבי יעלי (שם מדעי: Procapra) המכונה גם צבי קצר זנב, הוא סוג של אנטילופת-צבי המצויה במרכז אסיה וכוללת שלושה מינים. בניגוד לשמו הוא לא משתייך לצבאים ה"אמיתיים", אף על פי שיש חוקרים המשייכים גם אותו לסוג צבי (Gazella). המינים בסוג חולקים מאפיינים רבים עם סאיגה והאנטילופה הטיבטית, וכולם אנדמיים לחלקים שונים במרכז אסיה. בעבר היה אזור חפיפה בין שלושת המינים. השם המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: Pro = לפני, capra = עז\יעל, ומתייחס לכך שהסוג נחשב כאב הקדמון של העיזים.
מאפיינים
למינים יש קרניים עם עיקולים לאחורה, פרווה עבה, אוזניים מחודדות, כתם כהה על החוטם, וצוואר וראש קצרים ורחבים. בניגוד ל"צבאים האמיתיים" יש להם זנב קצר מאוד, והנקבות שלהם נעדרות קרניים. הם בעלי דמיון מסוים לאיילים, ויש להם על העכוז כתם לבן גדול דמוי לב. עצמות האף שלהם רחבות, מה שנחשב כהסתגלות לאוויר הדליל בחמצן של רמות מרכז אסיה. רגליהם קצרות למדי, והם קפצנים ואצנים מהירים.
מינים אלו הם פעילי יום, וחיים בדרך כלל בקבוצות קטנות או בעדרים גדולים - תלוי במין. בית הגידול שלהם הוא ערבות ומישורים גבוהים, והם נמצאים החל מגבהים של 2,000 מטר מעל פני הים. בית גידולם צחיח למדי עם כמות משקעים נמוכה וטמפרטורות קפואות. הטורף העיקרי של מינים אלו הוא הזאב המונגולי.
שטחדגיים
אלו דגים קטנים יחסית שאורכם 4–22 סנטימטר והם בעלי סנפירים שטוחים וראשים מעוגלים וגופם דמוי-אליפסה ומנומר בכתמים שונים. הם קרוביהם של הסוליתיים ושל המשפחה סוליתיים אמריקניים (Achiridae). הם שחיינים איטיים המעדיפים לחכות לטרף קבורים בחול. עם זאת כשהם צעירים הם שוחים כמו שאר הדגים, ובהמשך עין אחת נודדת לצד שני של פניהם, והם הופכים ליצורים שטוחים.
גיא בורנשטיין
גיא בורנשטיין (נולד ב-1946) הוא אדריכל והיסטוריון של בנייה ואדריכלות, מדריך לתולדות הבנייה בירושלים, משמר ערכי בנייה, פעיל בתוכניות שימור מבנים, סופר ומרצה.
חייו
בורנשטיין הוא בעליה של חברת האדריכלות בורנשטיין ובניו בע"מ. במסגרת עבודותיו, יעץ לבניית חלק גדול מגגות וגשרים בירושלים, ביניהם גג קניון מלחה, גג מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ירושלים, גשר רנה קאסן וחומת בית ראש הממשלה.
בורנשטיין נשוי לשירן זלירמן בורנשטיין משנת 1966, לזוג שלושה ילדים.
קטרינה באלף
קטרינה באלף (באנגלית: Caitriona Balfe; IPA: /kəˈtriːnə ˈbælf/; נולדה ב-4 באוקטובר 1979) היא שחקנית ודוגמנית אירית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד קלייר פרייזר בסדרת הטלוויזיה "זרה" של רשת Starz, עליה זכתה בשני פרסי בחירת הקהל, ובשני פרסי סאטורן. עוד הייתה מועמדת לפרס באפט"א הסקוטי, ופעמיים הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ב-1999, בעת שלמדה משחק בקונסרבטוריון למוזיקה ודרמה DIT, הוצעה לבאלף עבודת דוגמנות בפריז. היא דיגמנה במשך עשר שנים גם במסעות פרסום וגם על המסלול עבור מותגים כגון דולצ'ה וגבאנה, מוסקינו, רוברטו קוואלי, מקס מארה, בוטגה ונטה, H&M ואוסקר דה לה רנטה. אחר כך התחילה להתמקד בקריירת המשחק. באלף הופיעה בסרטי הקולנוע "סופר 8", "האשליה", "תוכנית בריחה" ו"מפלצת הכסף", ושיחקה בתפקיד ראשי בסרט "The Beauty Inside", בסרט הטלוויזיה "קראש" ובסדרת הרשת "H+: The Digital Series".
ביוגרפיה
באלף נולדה בעיר דבלין באירלנד למשפחה בת שבעה ילדים וגדלה בכפר בשם טידוונט (Tydavnet) סמוך לעיר מונהאן. אביה הוא סמל בדימוס של כוח המשטרה האירי, גארדה שיכנה.
קריירה
באלף התחילה לדגמן אחרי שצדה את עינו של סוכן בעודה מתרימה כסף לצדקה בקניון מקומי. בגיל 19 אחרי שעבדה חודשים אחדים כדוגמנית בדבלין, לכדה את תשומת לבו של סוכן מ"פורד מודלס", שהציע לה עבודה בפריז. נקודות השיא בקריירה שלה היו בפתיחה וסיום של תצוגות אופנה עבור שאנל, מוסקינו, ז'יבנשי, דולצ'ה וגבאנה, אלברטה פרטי ולואי ויטון. היא דיגמנה בתצוגות אופנה רבות עבור מותגים מפורסמים: 14 פעמים לדולצ'ה וגבאנה, שמונה פעמים לשאנל, שבע עבור מארק ג'ייקובס, נרסיסו רודריגז ומוסקינו, שש פעמים עבור אטרו, חמש עבור ארמני, רוברטו קוואלי, מקס מארה, אן דמלמסטר ולואי ויטון, ארבע פעמים עבור ז'יבנשי, אוסקר דה לה רנטה, מיסוני, בוטגה ונטה, ברברי, אלברטה פרטי, אלכסנדר מקווין, ועמנואל אונגרו ואחרים.
באלף השתתפה במסעות פרסום עבור החברות קלווין קליין, ליווי'ס, מקס מארה, אוסקר דה לה רנטה, Bally, דולצ'ה וגבאנה, מוסקינו, אסקדה, בוטגה ונטה, האש פאפיס, מנגו, רוברטו קוואלי, ויקטוריה'ס סיקרט, H&M ועוד. היא הופיעה בעמוד השער של מגזינים כגון ווג, הרפרס בזאר ו-Elle. בתקופה של שלוש שנים הופיעה באלף על המסלול ביותר מ-250 תצוגות. בשיא הקריירה שלה נחשבה כאחת מעשרים הדוגמניות המבוקשות ביותר בעולם.
כשבאלף חיה בניו יורק היא שיחקה בתפקיד קטן בדמות עובדת במגזין "Runway" בסרט "השטן לובשת פראדה" משנת 2006. ב-2009 אחרי קריירה בת עשר שנים בדוגמנות, חזרה באלף לבחירה המקורית שלה ועברה לגור בלוס אנג'לס, ובשנה הראשונה בעיר לקחה שיעורי משחק, תחילה בוורנר לוקלין סטודיוס ואחר כך במרכז סנפורד מייסנר ובג'ודית וסטון סטודיוס. באלף שיחקה בסרט "סופר 8" בתפקיד אמו של הגיבור, בסרט "האשליה" לצדו של מייקל קיין בדמות אשתו, ובסרט "תוכנית בריחה" בתפקיד עורכת דין של ה-CIA.
ב-2012 שיחקה באלף בתפקיד אלכס מס' 34 בסרט "The Beauty Inside". זהו סרט המחולק לשישה פרקים שמספר את קורותיו של גבר בשם אלכס (טופר גרייס) המתעורר מדי יום בגוף אחר. ב-2013 כיכבה באלף בווידאו קליפ של השיר "First Fires" של המוזיקאי הבריטי בונובו, ובשיר "Chloroform" של הלהקה הצרפתית פניקס בבימויה של סופיה קופולה.
באלף הייתה חלק מצוות השחקנים המקורי של סדרת הרשת "H+: The Digital Series" של האחים וורנר בשנים 2012 ו-2013. היא גילמה את ברינה שיהאן, אחת המנהלות בחברת הביוטכנולוגיה שמפתחת מחשב המאפשר לאנשים להיות מחוברים לאינטרנט 24 שעות ביממה.
בספטמבר 2013 לוהקה באלף לתפקיד הראשי, קלייר ביצ'אם רנדל פרייזר, בסדרת הטלוויזיה "זרה" של רשת Starz המבוססת על סדרת הרומנים "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון. שידור הבכורה של הסדרה היה באוגוסט 2014. באלף מגלמת דמות של אחות באמצע המאה העשרים שנוסעת בזמן לאזור ההיילנדס בסקוטלנד לתקופה של אמצע המאה ה-18. הסדרה עצמה והופעתה של באלף זכו לשבחי הביקורת. ריצ'רד לוסון ממגזין "ואניטי פייר" כותב "עוזר מאוד שבאלף היא שחקנית כה מושכת, [היא] עושה את קלייר גיבורה נמרצת, בעלת עקרונות, גיבורה אמיתית". טים גודמן מהוליווד ריפורטר כתב שבאלף היא "סיבה טובה לצפות בסדרה; היא שחקנית בעלת ביטחון עצמי שמעניקה גוונים שונים לדמות שהיא מגלמת". אנג'ליקה ג'ייד בסטיין מהניו יורק טיימס כינתה אותה "אחת השחקניות המדהימות ביותר בטלוויזיה".
בדצמבר 2014 נכללה באלף ברשימת 12 הכוכבים הפורצים של אנטרטיינמנט ויקלי לשנת 2014. עוד באותו חודש נבחרה ל"אשת השנה" ברשת BBC America.
באפריל 2015 הייתה באלף מועמדת לפרס הקולנוע והטלוויזיה האירים (IFTA) בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בדרמה, ובקטגוריית כוכב עולה. שמה נכלל ברשימת "50 האנשים היפים ביותר בעולם" של מגזין פיפל. ב-2015 וב-2016 זכתה באלף בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה. עוד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "זרה".
ב-2016 כיכבה באלף בסרט "מפלצת הכסף" בבימויה של ג'ודי פוסטר לצדם של ג'ורג' קלוני וג'וליה רוברטס. היא גילמה את מנהלת יחסי הציבור של החברה שהשקעותיה הכושלות גורמות לאדם להפסיד את כל חסכונותיו.
חיים אישיים
באלף מתגוררת בגלאזגו, אחרי שחיה בלוס אנג'לס כשהחלה את קריירת המשחק, ובניו יורק, פריז, לונדון, מילאנו, המבורג וטוקיו כשעבדה כדוגמנית. בנוסף לאנגלית היא דוברת אירית שוטפת, והיא דוברת צרפתית.
אני לא אני
אני לא אני הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי מרגי. השיר יצא לאור ב-18 ביוני 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים טדי הפקות, גאגא בוקינג ו-Mobile1 Music.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יונתן גולדשטיין, מרגי וטל בן נון, הולחן על ידי גולדשטיין ומרגי והופק על ידי גולדשטיין. השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו מאפיינים המכתבים עם תקופת הקיץ, שבמהלכה יצא השיר.
השיר נכלל גם במופע "PLAY פסטיגל" בו השתתף מרגי.
ביקורת
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בשלילה, תוך שאמר: "פייר? התאכזבתי. ציפיתי שהמקוריות של "הזוג הזה" תמשיך גם בשיר החדש אך התוצאה היא שיר אנמי, לחן נוסחתי שלא ממצה את היכולות הווקאליות האיכותיות של מרגי וטקסט עם חריזה מאולצת ומטופשת שעושה ממבצעו פשוט בדיחה פתטית."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי גיא טרפלר והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי בשידור חי ב-18 ביוני 2019, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון.
גשר בנות יעקב (אתר ארכאולוגי)
__ללא_תוכן_עניינים__ גשר בנות יעקב הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי שנמצא כמה מאות מטרים מדרום לגשר בנות יעקב בגדה המזרחית של נהר הירדן. באתר נמצאו ממצאים חשובים מהתרבות האשלית של התקופה הפלאוליתית התחתונה, שגילם כ-790,000 – 690,000 שנים לפני זמננו לפי שיטות פלאומגנטיות.
באתר התגלו שרידיו של פיל ישר-חט, שנטבח בידי האדם הקדמון, ככל הנראה הומו ארקטוס. לצידו נמצאו כלים מסותתים מצור ובזלת ובול עץ ששימשו לטביחת הפיל. באתר נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית האדם כאשר ישב באתר, וכך מהווים את אחת העדויות הקדומות בעולם לשימוש האדם הקדמון באש. סביב המדורות פזורים שבבי אבן ושרידי עצמות יונקים, זוחלים ודגים שהושלכו שם בעת היישוב במקום. ממצאים אלה מאפשרים לשחזר את התזונה המגוונת של האדם בתקופה כה קדומה – במקרה זה דֵּיג שפמנונים ואיסוף סרטנים מאגם החולה הקדום. באתר נמצאו גם מאובני בעלי-חיים רבים, חלקם עם סימני חיתוך או הכאה מכלי-אבן, הכוללים בין השאר קרנפים, היפופוטמים, בקר קדום, יחמורים, איילים, סוסים וצבאים. כמו כן נמצאו באתר כלי-אבן אשליים רבים. לא התגלו מספיק מאובני אדם לזיהוי ודאי של המין – רק שני שברים של עצמות ירך – אך בסבירות גבוהה מדובר בהומו ארקטוס.
באתר נמצאו מינים רבים של צמחים, בהם שושנת מים קוצנית, שקד בר, אלת הבוטנה, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון מצוי וערמון.
האתר במאה ה-21
חלק מממצאי החפירה הועברו לתצוגה במוזיאון ישראל. כלי-אבן נוספים שנמצאו באזור החולה מוצגים במוזיאון האדם הקדמון שבקיבוץ מעיין ברוך ובמוזיאון בקיבוץ גדות.
בשנת 2000 נגרם נזק כבד לאתר כתוצאה מעבודות להעמקת נהר הירדן שביצעה רשות ניקוז הכנרת.
עקיבא הכרמי
הרב עקיבא הכרמי (ח' בשבט תרפ"ו, 23 בינואר 1926 - י"ד באב תשע"ה, 30 ביולי 2015) היה רבה של קריית שמואל במשך כשישים שנה וראש כולל האברכים "הישיבה הרמה בקריות".
קורותיו
נולד בשם עקיבא וינברגר בברטיסלאבה (פרשבורג) בצ'כוסלובקיה (היום בסלובקיה) ליהושע ופרדיל וינברגר, כבן הזקונים במשפחה בת שישה ילדים. משפחתו מיוחסת לחת"ם סופר ולרב עקיבא איגר, שעל שמו הוא קרוי.
בשנת ת"ש (1940) לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 13, עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער דרך תנועת הנוער בני עקיבא והצטרף לאחיו ושתי אחיותיו הנותרים שעלו זה מכבר לארץ. הוריו, האחות הבכורה ואח נספו בשואה. עם בואו ארצה, אומץ על ידי פרופ' בנימין דה-פריס ורעייתו. למד בישיבת היישוב החדש, בתיכון "מוריה" (לימים צייטלין) בתל אביב, ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים, בישיבת פוניבז' בבני ברק ובישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד בחברותא במשך תקופה עם הרב ראובן כ"ץ. כמו כן, בתקופה זו שמע שיעורים מהחזון איש.
נישא לרבקה (ה' באייר ה'תרפ"ו - ח' בשבט תשע"ב), בת לרב זלמן שמואל בלוך, מנהל רוחני בישיבת טלז, נכדה לרב יוסף יהודה ליב בלוך ראש ישיבת טלז. שתי אחיותיה, שושנה ונעמי, נישאו לרב מרדכי גיפטר ולרב פסח שטיין, ראשי ישיבת טלז בקליבלנד. שאר בני המשפחה נספו בשואה.
תקופה מסוימת שימש כר"מ במדרשיית נועם.
בחודש כסלו תשי"ג (דצמבר 1952) מונה לרבה של קריית שמואל. בתחילת תקופת כהונתו כרבה של קריית שמואל שימש בנושאי רבנות שונים את הרב אליהו אליעזר מישקובסקי. היה ידוע במסירותו ובאהבתו לבני הקהילה מכל הזרמים והעדות. בשיעוריו הרביץ תורה לילדים ולבוגרים בכל מקצועות הקודש: תנ"ך, משנה וגמרא. ביתו היה פתוח לכול במשך כל שעות היממה.
בסוף שנות ה-60 ייסד ישיבה גבוהה בקריית שמואל לבוגרי הישיבה התיכונית פרחי אהרון, שלימודיה התקיימו בקומה העליונה של בית הכנסת הגדול של קריית שמואל (ובית הכנסת המרכזי בקריית שמואל א') ושבהקמתה השתתף הרב ברוך אידלשטיין, ראש ישיבת "פרחי אהרון". הישיבה פעלה מספר שנים עד שנסגרה, משום שגורמים בהנהגת הציונות הדתית דרשו שהישיבה תהיה ישיבת הסדר.
בהזמנת הרב חנניה כהן, רבה של קריית ביאליק, הוקם בעיר כולל אברכים בראשות הרב הכרמי בשם "הישיבה הרמה" שהשתכן בבית הכנסת "הדרת קודש". בשנת תש"ס עברה "הישיבה הרמה" למבנה חדש בצפון קריית שמואל ובו גם גנים שהקים בשם "יסודי התורה" ותלמוד תורה לבנים ובית ספר "בית יעקב" לבנות שהם ממוסדות קרן "נתיבות משה" ואינם מהמוסדות שהקים הרב הכרמי. בתחילה כל גני "יסודי התורה" שכנו בבניין "הישיבה הרמה", אך עקב הצפיפות ארבעה גנים עברו לבניין שהוקם במיוחד בעבורם במרחק כמה דקות הליכה דרומית מזרחית למבנה "הישיבה הרמה".
נפטר ב־י"ד באב תשע"ה, 30 ביולי 2015, ונטמן בבית הקברות היהודי בחוף הכרמל שבחיפה.
בין תלמידיו הרבנים דוד ביגמן, חיים ירוחם סמוטריץ' ויעקב קליין, רבה של קריית חיים.
פרסם מספר מאמרים בכתבי עת וקבצים תורניים כגון: "הפרדס", "האהל", "המאור", "הדרום" ו"בית יעקב".
מבחר דברי תורה שלו בהשקפה ואמונה וחינוך קובצו ב"יקבי הכרם" שהוציאה לאור המשפחה. בשנת תשפ"א הוציאה המשפחה את הספר "תבואת יקב" המקבץ "חידושי תורה, פניני מוסר ופרקי חיים" של הרב.
דמותו ודעותיו
הצטיין בבקיאות והבנה מעמיקה בכל חלקי הספרות התורנית של תורת הנגלה והיה ידוע כפוסק חריף ומקורי, ואף היה לו ידע בתורת הנסתר. כן היה בקי בפיוט הקדום. לא פחות מאשר בגאונותו התורנית נודע הרב ביראת שמים ויראת חטא, במידות טובות וענווה. בלט באהבת ישראל וארץ ישראל ובפשטות הנהגתו. אישיותו התבטאה גם בכך שהיה רחוק מכל תאוות כסף וסירב בתוקף לקבל כסף חוץ ממשכורתו הצנועה כרב. בנו מספר שבמקרה מסוים אישה ערירית הורישה חצי מדירתה לרב ורעייתו וחצי לאחיינה שלא יודע עד היום שהייתה צוואה כזו כי הרב ורעייתו קרעוה.
הרב הכרמי נמנה עם הרבנים שחתמו על קול קורא כנגד שיטת הרבדים. בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה.
תמך בהשקפה דתית-ציונית ביחס לרעיון הציוני ולמדינה והיה איש ארץ ישראל השלמה. היה בין הרבנים שחתמו על עצומה הקוראת לחיילים להימנע מלהתגייס למילואים לביצוע ההתנתקות.
יצא נגד הזרם המשיחי של חב"ד בקרית שמואל.
הערות שוליים
]
גלריית סמלי מחוז הצפון
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז הצפון של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
קונולופוס
קוֹנוֹלוֹפוּס (שם מדעי: Conolophus) הוא סוג של לטאות ממשפחת האיגואניים. סוג זה הוא אנדמי לאיי גלאפגוס.
מקור השם הוא מיוונית עתיקה שבו κώνος (קונוס) משמעותו רכס ו-λοφος lophos גב שמתאר את הרכס שנמצא במרכז גבם של מיני האיגואנות שבסוג זה.
מינים
בסוג זה שלושה מינים:
מג"ב צפון
משמר הגבול מרחב צפון הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) האחראית על פעילות משמר הגבול באזור צפון מדינת ישראל.
היסטוריה ומבנה
בשנת 1954 הוקם גדוד 3 של מג"ב שמנה שתי פלוגות והיה אחראי על הקטע הצפוני של גבול ישראל ירדן ועל גבול הצפון. בשנת 1969 הוקם על בסיס גדוד זה מחט"ב מג"ב צפון. לקראת מלחמת ששת הימים נלקה האחריות על גבול הצפון ממג"ב לצה"ל והושבה לו לקראת מלחמת יום כיפור. במהלך מלחמת ההתשה וקצת לפניה, נלחמו לוחמי מג"ב צפון מפלוגה ז' של מג"ב, שהייתה מופקדת על אזור עמק בית שאן בחדירות רבות של מחבלים שהגיעו לכמות של בין 600 ל-800 תקריות אש בחודש. לאחר מלחמת יום כיפור הוקמה פלוגת מג"ב שקיבלה אחריות ברמת הגולן ופורקה לאחר כמה שנים. במלחמת לבנון הראשונה נכנסו לוחמי מג"ב, לאו דווקא מג"ב צפון ללבנון לסייע בפעילות צה"ל שם, הפיקוד על כוחות מג"ב בלבנון הוטל על מג"ב צפון, כשנסוגה ישראל לרצועת הביטחון הוצאו כוחות מג"ב מלבנון. מג"ב צפון ממשיך לפעול בצפון הארץ עד ימינו. בשנת 2011 פוצל מג"ב חוף ממג"ב צפון וקיבל את האחריות על אזור מישור החוף בצפון הארץ.
שטח האחריות של מג"ב צפון חופף ברובו לשטח מחוז הצפון למעט אזור רמת הגולן. מפקדת מג"ב צפון יושבת בבסיס גן נר, מפקד המרחב הוא קצין בדרגת ניצב משנה.
יחידות מג"ב צפון
במג"ב צפון כמה יחידות מסוגים שונים המבצעות את פעילות מג"ב בצפון. יחידות מג"ב צפון הן:
סוליתיים אמריקניים
סוליתיים אמריקניים (שם מדעי: Achiridae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים החיים במים מלוחים וגם במים מתוקים וכן במים מליחים בשתי האמריקות. מינים אלה קרובים למשפחת הסוליתיים ונחשבו עד לאחרונה לתת-משפחה שלהם, אך הופרדו עקב מספר הבדלים.
רוב המינים אינם עולים על 30 סנטימטרים, והם בעלי סנפירי שת מעוגלים וארוכים. הזנב דק וקוצני והגוף שטוח ומכוסה בכתמים בצבעים שונים, בעיקר כהים, המשמשים להסוואה בעולם החי. ראשם מעוגל עם עיניים מצד ימין של הפנים ולסת תחתונה בעלת שפה מאוד בשרנית.
הם טורפים הניזונים מחסרי חוליות ודגי גרם קטנים החיים על הקרקעית. בעודם צעירים הם יכולים לשחות באוקיינוס הפתוח.
סוגים
במשפחה זו 7 סוגים:
הקורפוס ה-67 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-67 (בגרמנית: Generalkommando zbV 67 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס הוקם ב-17 בספטמבר 1917 ופורק בתום המלחמה.
היסטוריה
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
הקורפוס ה-67 לחם בקרבות השונים בחזית המזרחית ופורק בתום המלחמה.
מפקדים
על הקורפוס ה-67 פיקד גנרל חיל הרגלים ריינהרד פון שפר-בויאדל לאורך כל קיומו.
דוקטרינת רייגן
דוקטרינת רייגן (באנגלית: Reagan Doctrine) הייתה מדיניות חוץ שהוכרזה על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן במהלך המלחמה הקרה.
הדוקטרינה ייצגה קו ניצי של ארצות הברית כנגד יריבתה ברית המועצות, והייתה בסיס של מדיניות החוץ של ארצות הברית, בעיקר במסגרת יחסי ארצות הברית–ברית המועצות מראשית שנות ה-80 ועד סוף המלחמה הקרה והתפרקות ברית המועצות בשנת 1991.
על פי דוקטרינת רייגן, העניקה ארצות הברית סיוע גלוי וסמוי למלחמות גרילה ותנועות התנגדות אנטי-קומוניסטיות, במטרה להפיל שלטונות פרו-סובייטים ברחבי העולם (בדגש על אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית).
דוקטרינה הוכרזה בנאום מצב האומה שלו ב-6 בפברואר 1985.
רקע
דוקטרינת רייגן היא חלק ממסורת של נשיאים המפתחים דוקטרינות ביחס ליחסי החוץ של ארצות הברית בהתאם לרוח התקופה. קדמו לכך הנשיאים ג'יימס מונרו (1823), הארי טרומן (1947), דווייט אייזנהאואר (1956–1957) וריצ'רד ניקסון (1969).
הממשל האמריקאי כבר החל בחימוש כוחות אנטי-סובייטים עוד לפני הפיכתו לנשיא. העדות האחרונה לכך היא חימוש לוחמי מוג'אהדין באפגניסטן אל מול הפלישה הסובייטית בסוף שנות ה-70 על ידי ממשלו של ג'ימי קרטר.
הדוקטרינה
עם תחילת כהונתו של רייגן (ינואר 1981), רצו אנשי הממשל להרחיב את הנעשה באפגניסטן. המדינות הראשונות שחוו התערבות אמריקאית היו ניקרגואה ואנגולה. הדוקטרינה המשיכה להתקיים גם אצל סגנו וממשיכו של רייגן, הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, אך התפוגגה עם סיומה של המלחמה הקרה.
שיתוף תמונות
שיתוף תמונות היא העלאת תמונה דיגיטלית לאינטרנט באמצעות אתר אינטרנט או תוכנה (אפליקציה סלולרית או יישום רשת) המאפשרת לאדם אחר או לציבור בכלל לצפות בתמונה ולעיתים אף לשמור אותה. שיתוף תמונות נעשה לעיתים קרובות בצירוף מלל וכחלק מרשת חברתית מקוונת. אתרים ותוכנות רבות מאפשרות גם שיתוף וידאו בנוסף לשיתוף התמונות.
היסטוריה
אתרי שיתוף התמונות הראשונים ברשת האינטרנט הופיעו בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, לרוב כחלק משירות להדפסת תמונות. בראשית המאה ה-21 הוקמו אתרים ייעודיים לכך. בין הראשונים והבולטים שביניהם היה פליקר ואחרים.
אסטרטגיית רווחים
ניתן לחלק את כלל אתרי ותוכנות שיתוף התמונות לשתי קבוצות כוללניות: המציעים את שירותיהם בחינם והדורשים תשלום. בעוד שצורת הרווח באתרים ובתוכנות הדורשים תשלום עבור שירותיהם מובנת מאליה, הרי שרווחי האתרים והתוכנות שאינן דורשים תשלום מגיעים ממקורות שונים כגון פרסום ושירותי הדפסה ועריכת התמונות לכדי מוצר ממשי.
חלוקה זו איננה מוחלטת. אתרים רבים מציעים את שירותיהם בחינם עד למגבלת זמן או כמות ולאחר מכן השירות ניתן תמורת תשלום. אתרים אחרים יציעו שירות מוגבל בחינם ושירות נרחב יותר תמורת תשלום.
סוג שלישי של אתרי שיתוף תמונות, הם אתרים המופעלים בידי חברות לייצור מצלמות, כאשר האתר מוגבל לתמונות המצולמות באמצעות מצלמות החברה. כך למעשה האתר משמש כפרסומת עבור מוצרי החברה.
שיתוף תמונות באמצעות מכשירים סלולריים
אפליקציות סלולריות לשיתוף תמונות הפכו לנפוצות בשנת 2011. הבולטת שבהם היא אינסטגרם, בעלת מאות מילוני משתמשים בכל רחבי העולם.
Geotagging
גאו-טגינג (תיוג גאוגרפי) היא טכנולוגיה המאפשרת הטמעת מיקום צילום התמונה בתוך קובץ התמונה עצמו. תוכנות ואתרי שיתוף תמונות רבים כוללים אפשרות זו, כך שניתן לראות את התמונות בהתאם למקום צילומן.
יהלי סער
יהלי סער (נולד ב-12 בינואר 1990) הוא שחקן ויזם ישראלי, מייסד ומנכ"ל חברת Tailor Brands. בטרם השתלב בעולם הקריאייטיב והטכנולוגיה, עבד יהלי סער כמנחה ועיתונאי בערוץ הילדים, והשתתף כשחקן בסדרת הטלוויזיה לילדים ונוער "אליפים" ו"זומזום".
דניאל שילה
הרב דניאל שילה (נולד בשנת תרצ"ח) הוא מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים, דובר ועד רבני יש"ע, רבם של המועצות המקומיות קצרין וקדומים, רב המושב נחלים וחבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב, בנם של ברוך מרדכי שילה (שילסקי) ודבורה לבית קורז'אץ, שעלו לארץ ישראל מלודז' שבפולין בשנות השלושים והתיישבו בתל אביב. אביו ברוך מרדכי נותר שריד יחיד למשפחתו, לאחר שהוריו ושבעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה. בשנת תשי"ג החל ללמוד בישיבת כפר הרא"ה אצל רבותיו הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן . היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא שם שימש כחניך, מדריך וקומונר. מדריכו בתנועה היה הרב חיים דרוקמן.
יהלי סער
ביוגרפיה
בשנת 2003 הצטרף סער לתיאטרון בית ליסין והחל לשחק במחזה מירל'ה אפרת בכיכובה של יונה אליאן.
דניאל שילה
ביוגרפיה
למד בישיבת כרם ביבנה אצל הרב חיים יעקב גולדויכט והרב אלימלך בר שאול. לאחר מכן התגייס לצבא ושירת בנח"ל המוצנח בגדוד 50. בעת שירותו בנח"ל היה גם קומונר של סניף בני עקיבא בחיפה. כיהן גם במשך מספר קדנציות כחבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא, ומשמש כחבר בעמותה של התנועה.
יהלי סער
ביוגרפיה
בשנת 2005 הצטרף סער לערוץ הילדים והחל לשחק בקומדיית המצבים "זומזום", הסדרה המשיכה לצלם עד סוף 2006. עם תום הצילומים החל סער לעבוד ככתב מדור במה של עיתון Time Out תל אביב ולאחר מכן המשיך בעולם העיתונות ככתב ועורך בעיתון ״במחנה״. עם שחרורו מצה״ל עבד כדובר במטהו של חבר הכנסת ויושב ראש מפלגת העבודה יצחק הרצוג.
דניאל שילה
ביוגרפיה
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת "מרכז הרב" בירושלים אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.
יהלי סער
ביוגרפיה
בשנת 2011 חזר סער לעולם המשחק והצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה אליפים, שם צילם כ-120 פרקים. הסדרה זכתה להצלחה רבה ובין השאר קיבלה את פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה במסגרת תוכנית ילדים ונוער, ואת פרס טקס נבחרי הילדים כסדרת השנה לשנת 2011. סער היה מועמד לפרס הטלוויזיה בשנת 2012 בקטגוריית שחקן בסדרת דרמה/ מיני סדרה/ סדרת ילדים ונוער.
דניאל שילה
ביוגרפיה
לאחר נישואיו בחודש אדר תשכ"ג התגורר בגבעת וושינגטון עד שנת תשל"א ולמד בשנים אלו בכולל בישיבת כרם ביבנה שבראשו עמד הרב דב בער אליעזרוב. במקביל ללימודיו לימד במכללה בגבעת וושינגטון, שם שימשה אשתו מרים כמורה לתנ"ך.
יהלי סער
ביוגרפיה
בשנת 2012 עבר לארצות הברית לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה, שם למד לתואר ראשון בשיווק ומדעי המוח. לאחר שנה בלימודים הקים סער ארגון חינוכי ללא מטרות רווח בשם Raising The Bar שהציע גישה חינם לתכנים אקדמיים.
Innocent
Innocent (בעברית: תְּמִימָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השלישי, Speak Now. השיר יצא לאור ב-12 בספטמבר 2010, כמה שבועות לפני יציאת האלבום, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
יהלי סער
ביוגרפיה
בשנת 2014 הקים את Tailor Brands, ביחד עם תום להט ונדב שץ, שירות מיתוג אלגוריתמי. בספטמבר באותה שנה השיקה החברה את השירות הראשון שלה, המספק עיצוב לוגו אוטומטי באמצעות טכנולוגיית למידת מכונה, בתחרות הסטארט אפים השנתית של מגזין TechCrunch.
דניאל שילה
ביוגרפיה
בשנת תשל"א נבחר לכהן כרב המושב נחלים, שם שימש גם כמורה למחשבת ישראל בישיבת בני עקיבא נחלים. בתפקיד זה שימש עד קיץ תשמ"ב.
Innocent
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי טיילור סוויפט לבדה והופק על ידה ועל ידי נייתן צ'פמן. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ; סגנון שמאפיין שירים נוספים מתוך Speak Now. אליסון סטיוארט מוושינגטון פוסט סקרה את Fearless, ואף התייחסה לשיר, ואמרה עליו כי הוא "יצירת מופת".
דניאל שילה
ביוגרפיה
במהלך שנים אלו היה מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים ועסק בכך רבות במישור המעשי החינוכי והתורני. כמו כן, בשנות השבעים והשמונים (בעיקר על ידי מאמרים ב"הצופה") קיים מאבק ממושך נגד העסקת ר"מים חרדים שכיוונו את תלמידיהם בישיבות בני עקיבא להשקפה חרדית ולהמשך לימודים בישיבות חרדיות במקום בישיבות ציוניות.
Innocent
רקע וכתיבה
האודיו של השיר אשר הועלה ליוטיוב ב-19 בדצמבר 2011, הצליח לצבור למעלה מ-3.7 מיליון צפיות. בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-14 מיליון השמעות.
דניאל שילה
ביוגרפיה
מקיץ תשמ"ב החל לכהן כרבה הראשון של המועצה המקומית קצרין, תפקיד בו כיהן עד לקיץ תשמ"ט. בסוף שנת תשמ"ט עבר לכהן כרבה הראשון באופן רשמי של המועצה המקומית קדומים. בשנת תשס"ד פרש לפנסיה בגיל 67 - מוקדם לגבי המקובל אצל רבנים. החליפו בתפקיד הרב צבי פרבשטיין.
Innocent
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-145 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
דניאל שילה
ביוגרפיה
משנת תשנ"ג עד שנת תשס"ח שימש כמזכיר ועד רבני יש"ע. משנת תשנ"ג ועד היום משמש חבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
Innocent
(בעברית: תְּמִימָה (גרסתה של טיילור)) היא הקלטה חוזרת של "Innocent". היא יצאה לאור על ידי סוויפט ב-7 ביולי 2023, באמצעות חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי , ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2010.
דניאל שילה
ביוגרפיה
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בעיתונים "הצופה", "מקור ראשון", "בשבע" ובאתר ערוץ 7.
לאורך עשרות שנים היה פעיל במפד"ל ובמפלגת הבית היהודי ומשמש חבר מרכז במוסדות המפלגה.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
משפחתו
היה נשוי למרים לבית רוזמן, מורה לתנ"ך במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת אורות, מתלמידותיה הקרובות של פרופ' נחמה ליבוביץ. ילדיו הם:
לאחר פטירת אשתו הראשונה (בגיל 59) נישא הרב שילה בשנית לאסנת ברוורמן-שילה. והם מתגוררים בקדומים-דרום.
ויליאם קופר (אבוריג'יני)
ויליאם קופר (באנגלית: William Cooper; 18 בדצמבר 1860 או 1861 – 29 במרץ 1941) היה פעיל פוליטי אוסטרלי אבוריג'יני ומנהיג קהילה, הראשון שהוביל תנועה לאומית אבוריג'ינית המוכרת על ידי ממשלת אוסטרליה.
ראשית חייו
ב-4 באוגוסט 1874, קופר, אמו קיטי, אחיו בובי וקרובי משפחה נוספים הגיעו למלוגה (Maloga), מיסיון אבוריג'יני על המארי, בניהולם של דניאל וג'נט מתיוס. שלושה ימים לאחר מכן, מתיוס הופתע מההתקדמות המהירה של ויליאם באוריינות, וציין ביומנו:"6 באוגוסט, מאלוגה: הילד בילי קופר מגלה כישרון רב ללמידה. הוא רכש ידע באלפבית, באותיות גדולות ואותיות קטנות, תוך שלושה ימים ואז לימד את בובי - רישיות בלבד - ביום אחד."החינוך של קופר במיסיון היה ספורדי. לא הייתה דרישה ממנו ללמוד בבית ספר, והוא נכנס אל המיסיון ויצא ממנו בחופשיות. בראיון שנתן בגיל 76, אמר קופר שלמד רק שבעה חודשי לימוד במצטבר.
במקום לימודים, קופר בילה חלק ניכר מילדותו, עד גיל העשרה, בעבודה בביתו של סר ג'ון אושאנסי, כומר, חבר פרלמנט ויקטוריאני וראש הממשלה של ויקטוריה שהיה בעל מספר תחנות, כולל בנהר מוירה (Moira run, בארץ הולדתה של אמו של קופר). דרך הרשתות הפצת דת אלו, טייל קופר ברוב אוסטרליה כנער, וראה את שרידי משלחת ברק ווילס (Burke and Wills expedition) בקופר'ס קריק באגן אגם אייר (Eyre) המרוחק.
קופר שמר על קשר עם מתיוס. בשנות ה-20 לחייו חזר למלוגה. במכתב שכתב לקראת סוף ימיו לבתו הצעירה של המיסיונר, אלמה, תיאר את דניאל, ג'נט וקהילת מלוגה במונחים חמים מאוד:"לעיתים קרובות אני מחזיר את דעתי אליהם ואל המקום הישן והיקר, ולעיתים זה מעלה דמעות בעיניי כשאני חושב על השעות, הימים והחודשים המפוארים שבילינו יחד; השירה היפה, הפיקניקים, המשחקים. — קולו של אביך עדיין מצלצל באוזני: מעולם לא הייתה לנו שירה כמו ששרנו במלוגה."בתקופה זו קופר גילה עניין בתנ"ך. בשנות ה-20 המוקדמות לחייו, לאחר טקס בכנסייה בינואר 1884, ניגש קופר למתיוס ואמר: "אני חייב לתת את ליבי לאלוהים...". הוא היה אחרון אחיו ואחיותיו שהתנצר.
משנת 1881, קופר התחנך על ידי תומאס שדרך ג'יימס, טמיל איש אשכולות ממאוריציוס, שעבר למלוגה כדי להיות מורה. קופר קרא רבות ולמד על התנועות לזכויות הילידים בצפון אמריקה ובניו זילנד.
פעילות למען זכויות האבוריג'ינים
פעילותו הממושכת של קופר למען זכויות האבוריג'ינים, במיוחד זכויות הקרקע, החל עם עצומה במלוגה ב-1887. הוא היה אחד מאחד עשר החותמים על העצומה, שהופנתה למושל ניו סאות' ויילס. העצומה שעליה חתם קופר קבעה כי לאבוריג'ינים המקומיים"...יש להעניק קרקע שלא תפחת מ-100 דונם למשפחה בתשלום או בהשכרה תמורת סכום סמלי מדי שנה עם אפשרות רכישה במחירים שייראו סבירים עבורם בנסיבות העניין, תוך התחשבות בכך שהאבוריג'ינים היו המיישבים לשעבר של הארץ. חקיקה כזו תאפשר להם להתפרנס בעצמם..."רוב חייו הבוגרים, קופר חי ועבד בשליחות במקומות כמו מלוגה ווראנג'סדה. הוא עבד כ"גוזז, נהג, סייס ופועל כפרי בקווינסלנד, דרום אוסטרליה, ניו סאות' ויילס וויקטוריה".
בשנות ה-70 לחייו גילה שהוא לא זכאי לפנסיה אם יישאר בשמורה אבוריג'ינית, הוא עבר לפוטסקרי במערב מלבורן ב-1933. שם מצא את ייעודו כפעיל, מארגן וכותב מכתבים.
בהתחלה פעל באופן פרטי, אבל עד 1935 עזר להקים את ליגת האבוריג'ינים האוסטרלית. כמזכיר, קופר הפיץ עצומה שביקשה ייצוג ישיר בפרלמנט, זכיינות וזכויות קרקע, על בסיס הקביעה שכל האבוריג'ינים ותושבי מיצר טורס היו נתינים בריטיים. הוא החליט להגיש עתירה למלך ג'ורג' החמישי. במשך כמה שנים, הוא וצוותו אספו 1814 חתימות, למרות פעולה נגדים מצד הממשלות הלאומיות והמדינה. נראה שהוא נעזר במטרתו על ידי מיסיונרים, כמו הכומר גריבל (Gribble) ב-1933. העצומה המופצת פורסמה גם ב-The Herald (מלבורן) ב-15 בספטמבר 1933:"הואיל וזו לא רק חובה מוסרית אלא גם צו קפדני שנכלל בוועדה שהוסמכה על אלה שהגיעו לאוסטרליה, כי יש לטפל כראוי בדיירים המקוריים ובנו, יורשיהם וממשיכיהם; והואיל ותנאי הוועדה לא קוימו, בכך ש (א) אדמותינו הופקעו על ידי ממשלת הוד מלכותך בחבר העמים, (ב) מעמד משפטי נשלל מאיתנו על ידי ממשלת הוד מלכותך בחבר העמים; והואיל וכל העתירות שהוגשו בשמנו לממשלת הוד מלכותך בחבר העמים נכשלו: העותרים שלך מתפללים אפוא בענווה שהוד מלכותך יתערב בשמנו, ובאמצעות ממשלת הוד מלכותך בחבר העמים הענק לאנשינו ייצוג בפרלמנט הפדרלי, בין אם בדמותו של אחד מבנינו או על ידי אדם לבן הידוע כמי שחקר את צרכינו ומזדהה עם הגזע שלנו."העתירה התקבלה על ידי ממשלת חבר העמים באוגוסט 1937. עם זאת, בפברואר 1938, היה ברור שהקבינט בראשות ג'וזף ליונס החליט שאין להגישו למלך, שאז היה ג'ורג' השישי.
קופר היה יעיל בארגון פגישות פנים אל פנים עם ממשלות. ב-1935 הוא היה חלק מהמשלחת הראשונה של האבוריג'ינים לשר חבר העמים ובשנת 1938, הנציג הראשון לראש ממשלת אוסטרליה. הממשלה דחתה את בקשותיו, ולמעשה התעלמה מהן. עד סוף שנות ה-30 היה מעקב אחר פעילותו. בדצמבר 1937 חקר את קופר בלש מטעם זרוע החקירות של חבר העמים.
נוכח הכישלון בשימוש באמצעים דמוקרטיים, ליגת האבוריג'ינים האוסטרלית של קופר איחדה כוחות עם ג'ק פאטן וויליאם פרגוסון מהאגודה המתקדמת של האבוריג'ינים כדי להוקיע את אוסטרליה הלבנה. הם ארגנו יום אבל לציון יום השנה לקולוניזציה, ביום אוסטרליה, 1938. האירוע, שנצפה על ידי עיתונאים ומשטרה, נערך באוסטרליה הול ברחוב אליזבת', סידני, והיה המחאה הבין-מדינתית המשולבת הראשונה של האבוריג'ינים. קופר אמר:"עכשיו זו ההזדמנות שלנו לשנות. עלינו להילחם בכל הכוח בעניין הזה. אני יודע שנוכל להחזיק מעמד בגאווה עם אחרים אם ניתנה לנו ההזדמנות. כולנו צריכים לעבוד בשיתוף פעולה למען התקדמות האבוריג'ינים ברחבי חבר העמים."קופר פרש בנובמבר 1940 כדי להתגורר עם אשתו בבארמה, ליד אקוקה (Echuca), ויקטוריה. הוא הפך לחבר כבוד ולנשיא של ליגת האבוריג'ינים האוסטרלית. הוא המשיך במחאה על חוסר הצדק שהפגינו האוסטרלים כלפי תושביה הילידים של אוסטרליה עד מותו בבית החולים מורופנה (Mooroopna Base) ב-29 במרץ 1941. הלווייתו נערכה בכנסייה בקאמראגונג'ה. את הטקס ניהל אחיינו אדוארד אטקינסון. הוא נקבר בבית הקברות הכנסייתי הסמוך.
חייו ויצירתו של קופר תועדו בספר Blood from a Stone – William Cooper and the Australian Aborigines League, שכתב אנדרו מרקוס ופרסמה הוצאת Allen &amp; Unwin בשנת 1988.
משפחתו
קופר נולד לקיטי קופר, שהזדהתה כאשת ווליטיקה (Wollithica) ודיברה בשפת היורטה יורטה, ולג'יימס קופר, פועל לבן. את שנותיו הראשונות בילה בתחנת מוירה וסביבתה.
קופר התחתן עם אנני קלרנדון מורי ב-17 ביוני 1884 בבית הספר מאלוגה. דוח המיסיון קבע כי "בית הספר היה מלא בשחורים ומבקרים, וכולם נראו מקסימים ומאושרים, לא פחות מכך הכלה והחתן". אשתו מתה ב-1889, וכך גם בנם הראשון, ברטלט. בתם אמה שרדה.
דניאל, שנקרא על שם המנטור של אביו, דניאל מתיוס, שירת בגדוד הרגלים האוסטרלי ה-24 ונהרג בקרב על רכס דרך מנין בבלגיה, במלחמת העולם הראשונה, בסוף 1917. האובדן שלו הרס את קופר. כשמלחמה קרבה שוב, קופר טען שאנשיו לא צריכים להילחם עד שיהיה להם "על מה להילחם".
בתו, איימי צ'ארלס, הפכה למטרונית - אם בית - של ההוסטל האבוריג'יני הראשון שהוקם במלבורן ב-1959.
לינץ' קופר היה ספורטאי וזכה בסטאוול גיפט (Stawell Gift) ב-1928 וב-1929 - תחרות ריצה מקצועית.
בגיל 65 ויליאם התחתן עם שרה נלסון לבית מקריי. היא תמכה בו בשנותיו הפוריות כמנהיג קהילה ועזרה לגדל את נכדיו הרבים, למרות שלא היו להם ילדים משותפים.
לקופר היו קרובי משפחה בולטים רבים במשפחתו הרחבה, כולל בן חסותו, איש הכנסייה ומושל דרום אוסטרליה, הכומר סר דאג ניקולס והמחנך תומאס שדרך ג'יימס.
מחאה נגד ליל הבדולח
ב-6 בדצמבר 1938, מספר שבועות לאחר ליל הבדולח בגרמניה, הליגה האבוריג'ינית האוסטרלית (AAL) הובילה משלחת לקונסוליה הגרמנית במלבורן כדי להעביר לה עצומה שגינתה את "הרדיפה האכזרית של העם היהודי על ידי הממשלה הנאצית של גרמניה". במאמר משנת 1997, ההיסטוריון גארי פולי טען כי "סביר להניח שהאירוניה של ביקור הנציגות בקונסוליה הגרמנית הייתה חלק מהאסטרטגיה של הקבוצה האבוריג'ינית למשוך תשומת לב לדמיון בין המתרחש בגרמניה לבין האופן שבו התמודדו עם האבוריג'ינים באוסטרליה."
קופר היה מזוהה עם העתירה של AAL, אם כי אין ראיות לכך שהוא היה נוכח כשהליגה ניסתה להעביר את העתירה. לדברי היסטוריון אוניברסיטת מונש ביין אטווד, "סביר להניח שהוא לא היה, מכיוון שבריאותו הידרדרה עד אז".
המחאה כונתה "המחאה הפרטית היחידה נגד הגרמנים בעקבות ליל הבדולח". על כך מערערת ההיסטוריונית הילרי ל' רובינשטיין שקובעת שהיו עוד הפגנות נגד ליל הבדולח באוסטרליה, ש"אינן זכורות על ידי הקהילה היהודית האוסטרלית כיום" בהשוואה למעשיו של קופר. רובינשטיין קובעת שהמקור לשבחים על מחאתו של קופר הם "גזענות הפוכה של השמאל" אך השקפה זו אינה לוקחת בחשבון את שלילת הזכויות של ילידים אוסטרלים שבאותו זמן לא יכלו להצביע. הקונסוליה הגרמנית לא קיבלה את העתירה, אבל אלף טרנר, נכדו של קופר, הגיש לקונסוליה העתק 79 שנים מאוחר יותר.
בשנת 2018 ארגנו חברי הקהילה היהודית הוויקטוריאנית טיול ב-6 בדצמבר "לזכר ויליאם קופר וכדי לשחזר את הצעדה שהוביל לקונסוליה הגרמנית במלבורן ב-6 בדצמבר 1938".
מורשת
קופר השיג מעט מהמטרות שהציב לעצמו. החריג היחיד היה יצירת יום ראשון של האבוריג'ינים, שנצפה בכנסיות ברחבי אוסטרליה משנת 1940. היום זהו שבוע NAIDOC. רבות מיוזמותיו זכו להכרה לאחר מותו.
השפעתו התרחבה לדור הבא של הפעילים האבוריג'ינים באמצעות אחיינו ובן חסותו דאגלס ניקולס, חבר מייסד של המועצה הפדרלית לקידום האבוריג'ינים ותושבי מיצר טורס, שהשיג שיתוף פעולה לשינוי אלמנטים גזעניים בחוקה האוסטרלית באמצעות משאל. קמפיין זה נחל הצלחה והביא למשאל העם באוסטרליה ב-1967, שבו 90.77% מהאוסטרלים הצביעו בעד הכללת האוסטרלים האבוריג'ינים בספירות מפקד האוכלוסין וכדי לאפשר לממשלה הפדרלית לחוקק חוקים הנוגעים לאבוריג'ינים.
הכרה במאה ה-21
מורשתו של קופר זכתה להערכה על ידי הקהילה היהודית. בשנת 2002 נחשף שלט במרכז השואה היהודי במלבורן לכבוד "העם האבוריג'יני על מחאתו נגד רדיפת היהודים על ידי ממשלת גרמניה הנאצית ב-1938". סיפור המחאה מוצג במוזיאון מרכז השואה היהודי.
ב-20 במאי 2010 נקרא הגשר החדש בתחנת הרכבת פוטסקריי (Footscray) על שם קופר.
ב-5 באוקטובר 2010 נפתח במלבורן מתחם בית משפט בשם מרכז הצדק של ויליאם קופר.
בדצמבר 2010 התקיימו אירועי הנצחה:
ב-2012 הוביל נכדו של קופר, אלף (בוידי) טרנר, שחזור של הצעדה על ידי קופר וחבריו. הקונסול הכללי הגרמני במלבורן קיבל עותק של מכתב המחאה של קופר. חוברה קנטטה להנצחת "אומץ ליבו של קופר והפוגרום של 1938".
גביע קופר הוא גביע שנתי המוענק לזוכה במשחק פוטבול אוסטרלי בין האולסטארס האבוריג'יני ומשטרת ויקטוריה בוויטן אובל בפוטסקריי.
ביוני 2018 שינתה ועדת הבחירות האוסטרלית את שמה של החטיבה הפדרלית של באטמן - אחד ממחוזות הבחירה באוסטרליה - למחלקת קופר.
בדצמבר 2019 פורסמו תוכניות לבניית מוזיאון השואה בפרת', שיכלול אנדרטה לקופר.