cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוזף רוט (גנרל)
תחילת דרכו
ב-1 בנובמבר 1895 הוא הועלה לדרגת מיור ומנה לראש מטה הדיוויזיה ה-12 אשר הוצבה בקרקוב. ב-1896 הוא קיבל את אות מסדר הכתר הפרוסי דרגה שלישית. ב-1 במאי 1898 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט וב-1900 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-76 בגראץ. במאי 1901 הוא מונה למפקד לשכה מיוחדת שהייתה אחראית על אימונם והכשרתם של קציני המטה הכללי. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא קודם לדרגת אוברסט וכן קיבל צלב מפקד במסדר הכוכב מטעם ממלכת רומניה. ב-27 במרץ 1905 הוא עוטר באות מסדר כתר הברזל מחלקה שלישית ובצלב האבירים של מסדר לאופולד ב-22 באפריל 1908. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור וקיבל פיקוד על הבריגדה ה-94. ב-1909 הוא הפך לחבר במסדר העיט האדום הפרוסי ובמסדר החרב השוודי. ב-1 באפריל 1910 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, וב-1 במאי 1912 הוא קודם לדרגת לוטננט פלדמרשל.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
באוקטובר 1917, בעקבות החלשת האיום על הגזרה שבה הוצב הקורפוס שלו, הוחלט למצוא עבורו תפקיד חדש. קונרד פון הצנדורף, מפקד קבוצת ארמיות דרום טירול, אשר הסכים עם הערכותיו של הארכידוכס אויגן ביחס לרוט, כתב שהוא: "דמות אדיבה ואבירית, יותר פייסנית מאשר החלטית". הוא טען שהוא: "לא מתאים לפיקוד צבאי" והציע למנותו למפקח על מוסדות החינוך הצבאיים משום שיש לו: "את הלב וההבנה לצעירים". הצעתו של הצנדורף התקבלה, ורוט נכנס לתפקידו החדש ב-15 בפברואר 1918, בד בבד עם קידומו לדרגת גנרל-אוברסט. לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק עם האימפריה הרוסית, החלו חוזרים מרוסיה המוני שבויים אוסטרו-הונגרים, אשר רבים מהם הספיקו להיות מושפעים מרעיונות המהפכה הבולשביקית. כדי לטפל בבעיה זו, מונה רוט ב-21 במרץ 1918 לתפקיד המפקח הכללי על החוזרים, במקביל לתפקידו כמפקח על החינוך. הוא החזיק בשני התפקידים עד סיום המלחמה באותה שנה.
עם סיום המלחמה פרש רוט מהצבא. הוא נפטר בווינה ב-9 באפריל 1927 בגיל 67.
The Unwinding
The Unwinding: An Inner History of the New America הוא ספר עיון משנת 2013 מאת העיתונאי האמריקאי ג'ורג' פקר. הספר משתמש בביוגרפיות של אמריקאים כאמצעי לדיון בכוחות חשובים בהיסטוריה האמריקאית בין השנים 1978 ל-2012, כולל משבר הסאבפריים, דעיכת הייצור האמריקני והשפעת הכסף על הפוליטיקה. The Unwinding כולל דיוקנאות ארוכים של חמישה אנשים: עובדת במפעל בינגסטאון, אוהיו, שהפכה למארגנת קהילתית, יזם ביו-דיזל מצפון קרוליינה, לוביסט בוושינגטון ועובד בקונגרס, יזם עמק הסיליקון פיטר ת'יל ואנשים המעורבים בשוק הדיור הנמצא במצוקה בטמפה, פלורידה. בין דיווחים ארוכים אלה משולבים עשרה קטעים ביוגרפיים קצרים יותר של אמריקאים מפורסמים כמו הראפר ג'יי זי, הפוליטיקאי ניוט גינגריץ' והמסעדנית ופעילת המזון אליס ווטרס.
בראיון ל-PBS NewsHour הגדיר פקר את נושא הספר כהצגתו של "חוזה שאמר שאם אתה עובד קשה, אם אתה בעצם אזרח טוב, יהיה מקום בשבילך, לא רק מקום כלכלי וחיים בטוחים, לא רק לילדים שלך יהיה סיכוי לחיים טובים יותר, אלא תוכר כחלק מהמרקם הלאומי."The Unwinding עוקב אחר דעיכתם של מספר מוסדות אמריקניים שלדעת פקר עמדו בחוזה זה, כולל עסקים בבעלות מקומית, איגודים ובתי ספר ציבוריים. לטענת פקר, הריק שהותירה שקיעת המוסדות הללו "התמלא בכוח ברירת המחדל בחיים האמריקניים: כסף מאורגן".
הפורמט והסגנון של הספר עוצבו בהשראת "הטרילוגיה האמריקאית" של ג'ון דוס פסוס, סדרת רומנים שיצאה לאור בשנות השלושים. כמו The Unwinding, "הטרילוגיה האמריקאית" שילבה בין דוחות סיפוריים ארוכים של הדמויות הראשיות לבין ביוגרפיות קצרות של דמויות משפיעות מהתקופה ואוספי כותרות עיתונים ומילות שירים.
The Unwinding זכה בפרס הספר הלאומי לספרי עיון בשנת 2013 והיה בין המועמדים בגמר של פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי (National Book Critics Circle Award) לשנת 2013.
ג'ף קונוטון
ג'ף קונוטון החל את קשריו בני עשרות השנים עם הסנטור ג'ו ביידן בשנת 1979, כסטודנט באוניברסיטת אלבמה, הוא הזמין את ביידן לדבר עם סטודנטים בקמפוס. קונוטון התרשם מביידן והתחייב לעבוד עבורו אם זה יתמודד אי פעם לנשיאות. לאחר שקיבל תואר MBA ועבד כמה שנים בתעשייה הפיננסית, הצטרף קונוטון לקמפיין הנשיאות של ביידן ב-1988 בגיוס כספים. לאחר תום הקמפיין מצא קונוטון עבודה בצוות ועדת המשפט של הסנאט. בהמשך עבד אצל אבנר מקווה (Abner Mikva) במשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן בתקופת ממשל קלינטון. למרות שקונוטון זוהה בוושינגטון כ"בחור של ביידן", הוא התאכזב מאוד ממה שהחשיב כאי הכרת תודה על ידי ביידן – למשל, הסנאטור סירב להתקשר למקווה להמליץ על קונוטון. לאחר שעזב את הבית הלבן, מינף קונוטון את קשריו לקריירה כלוביסט של חברת קווין גילספי ושות', המייצגת לקוחות כמו לורן גבאגבו, נשיא חוף השנהב. קונוטון ערך גיוסים תכופים לפוליטיקאים על מנת לקבל גישה למשרדיהם.
כאשר ביידן הפך לסגן נשיא וטד קאופמן, ראש המטה לשעבר של ביידן, מונה למושב הסנאט של ביידן, החל קונוטון לעבוד אצל קאופמן. השניים עבדו יחד על רפורמה בענף השירותים הפיננסיים בעקבות המיתון הגדול של 2007 (Great Recession). הם עודדו העמדה לדין פלילי בתיקים של הונאה פיננסית וכן הגבלת גודל הבנקים, אך זכו להצלחה מוגבלת. קונוטון מצא כי ללוביסטים איתם עבד היה מידע טוב יותר ותובנות טובות יותר בנוגע לרגולציה באשר לרפורמה הפיננסית, מאשר היו לו, כעוזר בסנאט. קונוטון האמין כי תומכי הרפורמה במערכת הפיננסית בארצות הברית, כמו הקבוצה האמריקאית לרפורמה פיננסית (Americans for Financial Reform), מובסים על ידי לוביסטים בתעשייה. לאחר סיום כהונתו של קאופמן, קונוטון, שהתאכזב מאובמה / ביידן ומוושינגטון, עבר לסוואנה, ג'ורג'יה ופרסם את זיכרונותיו, "התמורה: מדוע וול סטריט תמיד מנצחת" ( The Payoff: Why Wall Street Always Wins)
גרסה של קטע זה מתוך The Unwinding פורסמה ב"ניו יורקר", שם פקר הוא חבר צוות.
תמי תומאס
תמי תומאס היא אפרו-אמריקאית מינגסטאון, אוהיו, בתה של מכורה להרואין. היא גודלה על ידי סבתא רבתא שלה, שהייתה משרתת. תומאס הייתה עדה להשלכות הדרמטיות של קריסת תעשיית הפלדה של ינגסטאון בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים. אוכלוסיית העיר פחתה מ-140,000 בשנת 1970 ל-95,000 בשנת 1990 (67,000 בשנת 2010) והפשיעה גברה במהירות. למרות הפיכתה לאם בגיל ההתבגרות, תומאס הייתה בת משפחתה הראשונה שסיימה את לימודיה בתיכון. היא הייתה נחושה לא להיות תלויה בתקציבי רווחה, ובשנת 1988 קיבלה משרה באיגוד במפעל Packard Electric שייצר חלקי רכב לג'נרל מוטורס. התפקיד איפשר לתומס להפוך לבעלת בית ולשלוח את שלושת ילדיה למכללה. בשנת 2006 הודיעה חברה ממשיכה של פקרד אלקטריק, רכב דלפי (Delphi Automotive), כי תסגור את מרבית המפעלים האמריקאיים שלה, כולל אלה בינגסטאון, מכיוון שהעבירה את הייצור לחברות מאקילאדורה (Maquiladora) מקסיקניות. תומאס קיבלה הצעת רכישה מדלפי אך מצאה עבודה חדשה כמארגנת קהילתית בינגסטאון, וגייסה תושבים מקומיים הדוגלים בשיפור השכונות ומיפוי הנכסים הנטושים הרבים בעיר.
קטעים ביוגרפיים קצרים
בנוסף לדיוקנאות הארוכים של אמריקאים מהשורה, The Unwinding כולל גם קטעים ביוגרפיים קצרים יותר של האישים הבאים:
הערכה
ב-The New York Times Book Review שיבח בעל הטור דייוויד ברוקס את נרטיבי הספר כ"דיווחים יפים" ו"תצלומי תמונות-חיים של אנשים שחוו אובדן אמון", אך מתח ביקורת על חוסר הניתוח של פקר. לדברי ברוקס, "היעדר תאוריה יסודית של היסטוריה בספר מערער את כוח ההסבר שלו".
Do I Sound Gay?
(בעברית: האם אני נשמע גיי?) הוא סרט תיעודי אמריקאי בבימויו של דייוויד ת'ורפ שיצא לאקרנים בשנת 2014. הסרט בוחן את קיומם ונכונותם של סטריאוטיפים על צורת הדיבור של גברים הומוסקסואלים, ואת הדרכים בהן מידת ההתאמה של האדם לסטריאוטיפ יכולה לתרום להומופוביה מופנמת. בין השחקנים בסרט נמנים דן סאבאג', ג'ורג' טאקיי, דייוויד סדאריס, טים גאן ומרגרט צ'ו, וכן הבלשן רון סמית מאוניברסיטת טורונטו.
הסרט מומן בחלקו על ידי קמפיין Kickstarter שנפתח באביב 2014.
תקציר
דייוויד ת'ורפ מתחיל לדאוג מכך שהקול שלו, שנשמע הומוסקסואלי, מגביל את ההזדמנויות שלו בחיים. הוא מבקר אצל שני קלינאי תקשורת על מנת להעריך את מצבו ולעזור לו להשיג שליטה על קול הדיבור שלו. בסופו של דבר הוא הבין שהוא שינה במכוון את קולו בגיל 17 בערך כשיצא מהארון ורצה שאחרים ידעו שהוא הומוסקסואל.
הפקה
דייוויד ת'ורפ, במאי הסרט, תמיד היה רגיש לגבי הקול שלו. הוא לא היה בעל ביטחון רב, ולגבי קולו הוא אמר "הרגשתי רע בהיותי נשי ובאיך שהקול שלי היה החזית המובילה של הנשיות שלי". הפקת הסרט התאפשרה בזכות מימון המונים באמצעות קמפיין Kickstarter שנפתח ב-30 באפריל 2014. בקמפיין הושג סכום של 120,573 דולר מתוך יעד של 115,000 דולר, בהשתתפות 1,968 אנשים.
הכנסות
הסרט יצא לאקרנים ב-10 ביולי 2015 בבית קולנוע אחד, והכניס 10,461 דולר בסוף השבוע הראשון שלו. לאחר סיום הקרנתו כעבור שישה שבועות, ב-20 באוגוסט, הסרט יצא ל-18 בתי קולנוע והכניס 108,620 דולר.
ביקורות
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 81% בהתבסס על 47 ביקורות ודירוג ממוצע של 6.54/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: " מתגלה כמבט קליל, נחמד ומשעשע על נושא שלא נחקר במידה רבה". אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 65 מתוך 100, בהתבסס על 16 מבקרים, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
לסלי פלפרין מהגרדיאן אמרה כי "העניין הוא הכללה, לא פסקנות, וזה הופך את היצירה הפתוחה, הכנה והחפוזה באופן חביב למעניינת במיוחד". אנדרו בארקר ממגזין וראייטי אמר כי, "הסרט אכן מאבד את דרכו לפעמים, במיוחד במהלך מבטו הארוך על התפתחותם של סטריאוטיפים קולנועיים הומוסקסואליים – עדיין נושא שראוי לחקור, אם כי הוא נחקר בצורה מעמיקה יותר במקומות אחרים – והסוף הוא טפיחה קטנה". שרה סטיוארט מניו יורק פוסט כתבה, "ת'ורפ כן מעלה תובנות משעשעות, מהרוהרות ולעיתים עצובות מאוד".
ישיבת דרך חיים (שעלבים)
שלוחה של הישיבה בשם "ישיבת עוז והדר" הוקמה החל משנת ה'תשפ"ב וממוקמת בעיר חדרה.
Do I Sound Gay?
ביקורות
גארי גולדשטיין מלוס אנג'לס טיימס כתב, "ייתכן שהנושא של ת'ורפ היה מוגש טוב יותר בסרט תיעודי רחב יותר על סטריאוטיפים על להט"בים מאשר כבסיס לסרט שלם". דניאל דבנפורט מאתר One Room With A View אמר כי "בסך הכול, הוא דידקטי ומעצים, אך לא מדוקדק מדי; הנחת היסוד המעודדת שלו אינה מספקת לחלוטין". קלייטון דילארד ממגזין סלנט כינה את  "סרט שעוסק רק בנושא שלו בשטחיות, ומעדיף אישור קהילתי על פני התמודדות מדוקדקת ומוטרדת יותר".
ישיבת דרך חיים (שעלבים)
תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה באלול תשס"ג (2003) על ידי הרב מתניה אריאל והרב אריה רוזנברג, כישיבה קטנה שבה נלמדים לימודי קודש בלבד. היא הישיבה הקטנה הלאומית הראשונה שהוקמה במרכז הארץ, בין היתר במטרה להנגיש מוסד מסוג זה לקהלים נוספים. עם הקמתה קיבלה הישיבה מכתבי תמיכה מהרב אברהם אלקנה שפירא, הרב מרדכי אליהו, הרב זלמן נחמיה גולדברג והרב יעקב אריאל.
Do I Sound Gay?
פרסים
הסרט הגיע למקום השני בקטגוריית בחירת העם לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו לשנת 2014. בנוסף, הוא זכה בקטגוריית הסרט התיעודי באורך מלא הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי KASHISH מומבאי לשנת 2015.
ישיבת דרך חיים (שעלבים)
תולדות הישיבה
הישיבה הייתה אמורה לקום במושב גמזו, אולם ימים ספורים לפני תחילת שנת הלימודים הראשונה עברה לקריית חינוך שעלבים. למרות זאת, היא עדיין מכונה בשם "גמזו".
נכון לשנת ה'תשפ"ג לומדים בישיבה כ-120 תלמידים (כ-30 בכיתה, כיתה אחת בכל שכבת גיל), והיא בין הישיבות הקטנות הלאומיות הגדולות. היא מסרבת בעקביות להגדיל את מספר הכיתות על אף הביקוש, במטרה לשמור על אווירה חברתית משפחתית, ולא המונית. כמענה לביקוש הוקמה ישיבת "עוז והדר" בחדרה, כשלוחה של הישיבה.
רוב בוגרי הישיבה ממשיכים בישיבות גבוהות, בעיקר לישיבת מרכז הרב, וכן ישיבת הר המור ועוד, כמו ישיבת בית אל. מעטים הם הממשיכים לישיבות הסדר. עם זאת, ישנם בוגרים רבים שמשרתים בצה"ל בבוא העת, ולעיתים גם עד לדרגות בכירות.
אחת לכמה שנים מוציאה הישיבה חוברת מאמרים מאת הרבנים והתלמידים בשם מדרך עץ החיים. עד שנת ה'תשע"ט יצאו שישה כרכים.
בשנים האחרונות הישיבה מתכננת בניין בית מדרש ועוד פרויקטים ולשם כך עשתה -בהצלחה- שני גיוסי המונים.
ישיבת עוז והדר
בשנת ה'תשפ"ב (2021) הישיבה פתחה בחדרה שלוחה בשם "ישיבת עוז והדר".
בראשה עומד הרב יאיר בר לוי, בוגר ישיבת דרך חיים בעצמו. וכמו כן, עוד בוגרים של הישיבה מששמשים בה כרמי"ם.
נכון לשנת ה'תשפ"ג הישיבה מונה כ-40 תלמידים (כ-20 בכל שכבה).
דרכה החינוכית של הישיבה
עם הקמת הישיבה הקים ראש הישיבה, הרב מתניה אריאל, את עמותת 'ישיבה קטנה לאומית' שנועדה להפיץ את רעיון הישיבות הקטנות במגזר הדתי-לאומי. הוא פרסם בעיתונים ובכתבי עת מאמרים המבססים שיטה חינוכית זו. במאמריו, הוא מצטט מדברי רבנים במאתיים השנים האחרונות שעודדו מסגרות דומות, בדגש על רבנים מהציונות הדתית. הוא ערך מחקר על דעת הרב קוק בנושא זה, והסיק שהרב קוק ראה בשילוב לימודי חול במוסד הישיבה (ישיבה תיכונית) פתרון בדיעבד, והעדיף מסגרת ישיבתית שבה לימודי קודש בלבד.
בישיבה לומדים במשך שלוש שנים לימודי קודש בלבד. עם זאת הישיבה מכירה בחשיבות ובצורך שבלימודי החול, ומקיימת בשנת הלימודים הרביעית לימודי חול באופן מרוכז בשעות סדר צהרים. בד"כ מסיימים את הבגרויות תוך כחצי שנה ולפעמים אף פחות מכך. תוכנית זו היא בגדר רשות, אך הישיבה מעודדת את רוב התלמידים להוציא תעודת בגרות. למרות המסלול המצומצם, אחוז הזכאים לבגרות עומד על מעל 96%.
מפני היותה ישיבה קטנה, הישיבה משתדלת לאמץ סגנון ישיבתי, החלוקה לכיתות בישיבה אינה מכונה 'כיתה' כי אם 'שיעור' (כיתה ט' היא שיעור א', כיתה י' היא שיעור ב', וכן הלאה), חדרי השיעורים מכונים 'חדר"ש' (חדר שיעורים) ולא 'כיתה', תלמידי כיתה ח' הבאים לבדוק את הישיבה מכונים 'שבו"ש' ולא 'טרמ"ח', ועוד.
מורה דרכה של הישיבה בסוגיות שונות הוא הרב יעקב אריאל, לשעבר רבה הראשי של רמת גן, ודודו של הרב מתניה. הישיבה איננה מזוהה דווקא עם דרכה של ישיבת מרכז הרב, על אף שיש ר"מים בישיבה שהם בוגרי ישיבה זו, וכן חלק גדול מהבוגרים ממשיכים לישיבה זו.
סדרי הלימוד בישיבה
עיקר הלימוד בישיבה נעשה בלימוד בעיון בסדר בוקר, ובבקיאות בסדרי צהריים וערב, כבישיבות גבוהות.
לאחר התפילה מתקיים סדר קצר בחומש ורש"י על פרשת השבוע. לפני סדר בוקר מתקיימים שיעורי אמונה, ובסופו סדר תנ"ך. בתחילת סדר צהריים מתקיים סדר מוסר, ובסופו סדר הלכה במשנה ברורה.
הצוות החינוכי
ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב מתניה אריאל (בנו של הרב ישראל אריאל), למד בישיבת שבי חברון, ובישיבות התיכוניות שעלבים וחיספין. לפני הקמת הישיבה כיהן כר"מ בישיבה הקטנה במעלה חבר.
בתפקיד 'ראש בית המדרש' מכהן הרב אריה רוזנברג, בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים וישיבת מרכז הרב.
הרב יואל קטן והרב מאיר ברקוביץ' מעבירים שיעור שבועי בישיבה, ובעבר גם הרב מיכה הלוי.
כמה אירוני
כמה אירוני הוא סינגל חמישי מתוך האלבום תפתח חלון של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בנובמבר 1999. השיר נכתב והולחן על ידי שלמה ארצי ועובד על ידי משה לוי ולואי להב.
יצחק ניר
יצחק ניר (נולד ב-1 בנובמבר 1943) הוא צייר וסופר ישראלי, טייס קרב וקברניט אל על לשעבר.
ביוגרפיה
נולד בקיבוץ מרחביה לישעיהו ולפנינה נכפולגר (ניר), שעלו בשנת 1926 מגליציה שבפולין. למד בבית הספר תיכון במרחביה ובשריד. הצטרף לגדנ"ע אוויר והטיס דאון "סולו" בגיל 16 ופייפר-קב בגיל 17. התגייס לצה"ל בשנת 1961 לבית הספר לטיסה של חיל האוויר. בשנת 1963 הוסמך כטייס קרב. הטיס מטוסי פוגה מגיסטר, אוראגן, מיסטר, ווטור, מיראז' 3 וסקייהוק. בשנת 1965 הוסמך כמדריך טיסה. היה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר ומדריך עקרונות "שיגור החימוש האווירי" בקורסי המתקדם לטיס. שירת במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום כיפור. לזכותו רשומות 86 גיחות קרביות ושתי הפלות של מטוסי אויב בטייסות 110 ו-119. השתחרר בשנת 1971 והצטרף לאל על. שירת כקצין ראשון, קברניט, מדריך ובוחן טיסה במטוסי החברה – בואינג 707, 737, 757, 767, 747 ובסימולטורים. פרש מאל על בשנת 2010. שימש כמפקח בטיחות בתעופה ברת"א עד התפטרותו בשנת 2012. המשיך לשרת במילואים עד שנת 1997 כטייס קרב ומדריך טיסה.
הסוכנות להגנת הסביבה (ארצות הברית)
מנהל הסוכנות ממונה בידי נשיא ארצות הברית ומאושר בסנאט. EPA אינה מחלקה בתוך הקבינט הנשיאותי, אך מנהלה מקבל חשיבות בשל היותו בדרגת חבר קבינט. סמכויות האכיפה של EPA כוללים הטלת קנסות, עיצומים, וכן כלים נוספים. הסוכנות גם עובדת עם תעשיות ורמות ממשלה שונות, לצורך תוכניות מגוונות למען מניעת זיהום ושימור אנרגיה, אשר נעשות בהתנדבות. הסוכנות מקנה סמכויות מסוימות של התרה, ניטור ואחריות אכיפה למדינות וכן לשבטים אינדיאנים המוכרים על ידי הממשל הפדרלי.
מטה הסוכנות ממוקם בוושינגטון די. סי., ויש לה משרדים אזוריים עבור כל אחד מעשרת האזורים שלה.
יצחק ניר
ביוגרפיה
יצחק ניר אב לבן ואח לשניים. מתגורר בתל אביב עם בת זוגו.
הסוכנות להגנת הסביבה (ארצות הברית)
היסטוריה
תחילה בשנות החמישים ולאורך שנות השישים, הקונגרס הגיב לחשש הגובר בקרב הציבור בנוגע להשפעת פעילות האדם על הסביבה. דרך חקיקה מרכזית לטיפול בחשש זה הייתה הכרזה על מדיניות לאומית סביבתית. החוק שלבסוף עסק בעניין היה "National Environmental Policy Act" (1969, PL 91-190). הסנאטור הנרי ג'קסון הציע ועזר לכתוב את החוק S 1075, אשר למעשה הפך לחוק לעיל ב-1969. החוק נחתם על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-1 בינואר 1970. החוק היה לאחד מתוך מספר חוקים סביבתיים מרכזיים שנחקקו בשנות השבעים. הוא הציג מדיניות לאומית למען הגנה על הסביבה ויצר מועצה העוסקת באיכות סביבתית (CEQ) במשרד המעשי של נשיא ארצות הברית.
יצחק ניר
פרסומים
בשנת 2000 ערך את הספר המדעי "משיכה" מאת ראובן ניר, שיצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר; בשנת 2001 פרסם את המאמר, "האם הקברניט הוא גם רופא?" בירחון "לקט"; בשנת 2016 פרסם את המאמר, "תהילת נצח" בכתב העת "יקום תרבות".
בשנת 2018 יצא לאור ספרו "מחר יישבר השרב" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
ביוגרפיה אמנותית
למד ציור בגואש אצל תמר בינימוב בשנים 1957–1958 ורישום פחם אצל מרסל ינקו בשנת 1960. בשנים 1978–1982 למד רישום, קומפוזיציה וטכניקות מעורבות אצל ארנסט פוקס, וולפגנג מאנר ולב שטיימן. למד בקורס "מהרנסאנס לאימפרסיוניזם" באוניברסיטת ניו-הייבן אצל ד"ר אביטל היימן בשנים 1998-1996. במהלך השנים השתתף בכיתות אמן אצל ארנסט פוקס, וולפגנג מאנר, דן לבני, צבי מלנוביצר, גד אולמן, בן טריט, ארז אהרון, סמדר כץ, אמיר ניר, מוטי שובל וג'והן סקלצ'ר. ניר מצייר בטכניקות רישום, גואש, שמן, טמפרה, אקריליק, טכניקות מעורבות, הדפסים דיגיטליים ורסטורציה. יצחק ניר מנהל ואוצר את "גלריית נאמן" במגדלי-נאמן בתל אביב החל משנת 2012.
אייר את העטיפות לספרים: "משיכה" (ראובן ניר, 2000), "בדרכה שלה" (אילנה רבאו פרידמן, 2015), "מכתבים לאיתמר ואלה" (רם לוי, 2016), "מחר יישבר השרב" (יצחק ניר, 2018).
יהודה בכרך
רבי יהודה בכרך (ה'תקל"ה, 1775 - ליל שבת כ"ט בניסן ה'תר"ו, 24 באפריל 1846) היה רב ליטאי, רבה של סייני שבפלך סובאלק בליטא (כיום בצפון-מזרח פולין).
נודע בשל הגהותיו לתלמוד הבבלי שנדפסו בשלהי ש"ס וילנא ובכל מהדורות הש"ס המבוססות על מהדורה זו בשם נימוקי הגרי"ב והגהות הגרי"ב.
ביוגרפיה
נולד לרב יהושע השיל בכרך מגלינדיץ הסמוכה לאמדור, צאצא למשפחת רבי טוביה בכרך. אמו הייתה בתו של רבי חנוך הניך אב"ד קלווריה וזבלובדוב, מחבר "משפחת החנוכי" ובנו של הרב היסו"ד, מראשי קהילת יהודי וילנה. למד בישיבת וולוז'ין בתקופת כהונתו של רבי יצחק מוולוז'ין בראשות הישיבה.
בחר לכהן ברבנות העיירה סייני, הקטנה יחסית, בשל הזמן הרב יותר שהותירה לו עובדה זו ללימודיו.
נישא לרייזיל (תקל"ו, 1776 - כ"ג באייר תרכ"ג, 1863) בת הגביר ישראל בוריונר. לפי המסורת שירתה את הגאון מווילנה כשהתארח בבית הוריה בהיותה בת שש וזכתה לברכתו.
הסוכנות להגנת הסביבה (ארצות הברית)
היסטוריה
הסוכנות להגנת הסביבה (EPA) החלה להטיל לראשונה רגולציה על גזי חממה במקומות ניידים ונייחים של זיהום אוויר, בשם חוק אוויר הנקי, אשר נחקק עוד ב-1963, רק ב-2 בינואר 2011. סטנדרטים לזיהום במקומות ניידים ונייחים כלולים תחת סעיפי החוק.
יהודה בכרך
ביוגרפיה
בכרך נפטר בסייני בליל שבת כ"ט בניסן ה'תר"ו, 24 באפריל 1846. לאחר פטירתו עברה אשתו להתגורר בסופוטקין בבית בתם רוחמה.
הסוכנות להגנת הסביבה (ארצות הברית)
היסטוריה
במאי 2013, שינה הקונגרס את שם המטה של הסוכנות על שמו של הנשיא ביל קלינטון, כ"בניין הפדרלי ע"ש ויליאם ג'פרסון קלינטון" ("William Jefferson Clinton Federal Building").
יהודה בכרך
הגהותיו
הרב בכרך התפרסם בעיקר מהגהותיו לתלמוד הבבלי שנדפסו בשלהי ש"ס וילנא ובכל מהדורות הש"ס המבוססות על מהדורה זו, בשם נימוקי הגרי"ב והגהות הגרי"ב.
הסוכנות להגנת הסביבה (ארצות הברית)
אזורי EPA
כל משרד אזורי של EPA אחראי בתוך מדינותיו על יישום תוכניות הסוכנות, פרט לתוכניות מסוימות שהונחו על גבן של המדינות בעצמן.
יהודה בכרך
הגהותיו
לפי עדות שמיעה שהביא הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ במאמרו על הדפסת התלמוד היה ברשותו עותק של התלמוד בדפוס בנבנשתי שהיה בשימושו של הגאון מווילנה ועליו הגהות בכתב ידו שונות מאלו שנדפסו על דפי התלמוד כ"הגהות הגר"א" מאז דפוס וינה (תקס"ו-תקע"ו).
הסוכנות להגנת הסביבה (ארצות הברית)
אזורי EPA
כל משרד אזורי מיישם תוכניות על שמורת אינדיאנים, פרט לכאלה המיועדות לרשויות של השבטים האינדיאנים.
יהודה בכרך
הגהותיו
הגהותיו בשם דומה נדפסו על ספרי יסוד רבים מארון הספרים היהודי: ששה סדרי משנה, התלמוד הבבלי, משנה תורה לרמב"ם, שולחן ערוך (אורח חיים ויורה דעה) ותורת חטאת לרמ"א.
הלוואות עמית לעמית
תחום ההלוואת עמית לעמית הידוע גם כהלוואות המונים או הלוואות חברתיות או הלוואות p2p (באנגלית: Peer-to-peer Lending) הוא תחום פיננסי המתפתח בשנים האחרונות (כחלק מתחום מימון המונים) ומאפשר לאנשים ולעסקים קטנים לקבל הלוואות הממומנות על ידי אנשים וחברות אחרות, בדרך כלל, צדדים שלישיים לא קשורים. כל זאת, מבלי לעבור דרך גופי המימון המסורתיים כגון בנקים, חברות כרטיסי אשראי או גופי מימון חוץ בנקאיים אחרים, אלא דרך פלטפורמה המשמשת כזירת מפגש בין הלווים למלווים.
דרך הפעולה
הלווים, מבקשי ההלוואה, באתרי הלוואות מעמית לעמית הם בדרך כלל אינדיבידואלים או עסקים קטנים המגישים דרך האתר בקשה להלוואה. הליך בקשת ההלוואה כולל, בדרך כלל, שאלון אונליין הכולל את הסכום המבוקש, תקופת ההלוואה הרצויה וכן פרטים אודות הלווה. לרוב, לאחר אישור ההלוואה על ידי האתר, תפורסם (ברוב אתרי הלוואות עמית לעמית בעולם - ללא פרטים מזהים של הלווה) בלוח הלוואות באותו האתר. לוח ההלוואות משמש כזירת מסחר בו יכולים מלווים לבחון את בקשת ההלוואה, לעיתים אף להציג שאלות נוספות ללווה, ולהחליט האם ברצונם לממן את ההלוואה. לרוב, אתרים אלו, מגבילים את אחוז ההשקעה או סכום ההשקעה שכל מלווה יכול לתת ללווה בודד. בדרך זאת, נוצר פיזור סיכון בין מלווים רבים ובמקרה של חדלות פרעון של הלווה הפגיעה בסכום ההשקעה הכולל לכל מלווה נמוך יותר.
הריבית המשולמת על ידי הלווה נקבעת או בדרך של מכרז הפוך בו מתחרים המלווים מי ייתן את ההלוואה בריבית הנמוכה ביותר או על ידי האתר המתווך הקובע דירוג אשראי ללווה. לווים המוערכים כבעלי סיכון גבוה לחדלות פרעון ישלמו ריבית גבוהה יותר, לווים המוערכים כבעלי סיכון נמוך לחדלות פרעון ישלמו ריבית נמוכה יותר.
במקרה בו הלווה אינו מחזיר את ההלוואה החברות המנהלות את אתרי ההלוואות מעמית לעמית יפעלו על מנת לגבות את החוב מהלווה באמצעים משפטיים מקובלים.
אתרי ההלוואות עמית לעמית הם חברות הפועלות למטרת רווח, את הכנסותיהן מייצרות חברות אלו על ידי גביית עמלה הן מהלווה והן מהמלווה תמורת הארגון והתיווך בהלוואה. עלות התיווך שחברות הלוואות עמית לעמית מציעות בעולם נמוך יחסית משתי סיבות עיקריות: 1. חברות אלו אינן מלוות כסף בעצמן אלא רק מתווכות בהלוואות. עלות הכסף מבחינתן הוא אפס, בניגוד לגורמי התיווך המסורתיים המגייסים כסף באמצעות הנפקת הון, הנפקת חוב, גיוס פיקדונות, הלוואות מהבנק המרכזי ו/או בנקים אחרים. 2. כיוון שרוב פעילות התיווך מתבצעת דרך פלטפורמה אינטרנטית עלויות התפעול לחברות אלו נמוך יותר מעלויות התפעול של גורמי תיווך מסורתיים.
מאפיינים
המאפיינים העיקריים של אתרי הלוואות עמית לעמית הן:
רוב אתרי הלוואות עמית לעמית מספקים את השירותים הבאים:
חברות בינלאומיות בתחום
בריטניה: החברה הראשונה להציע הלוואות עמית לעמית באנגליה הייתה Zopa שהוקמה בשנת 2005. מאז הקמתה ועד מרץ 2013 Zopa תיווכה בסכום הלוואות כולל של 310 מיליון ליש"ט. בשנת 2010 RateSetter הייתה החברה הראשונה באנגליה להציע למלווים דרך הפלטפורמה שלה "קרן שיפוי" המפצה את המלווים במידה והלווים אינם מחזירים את הכסף. חברת FundingCircle מציעה את אותו מנגנון למלווים לעסקים קטנים באנגליה.
ממשלת אנגליה, כחלק מרצונה לשפר את הנגישות של משקי הבית ועסקים קטנים לאשראי, החליטה להלוות, בסוף 2012, דרך אתרי הלוואות עמית לעמית, סכום של 55 מיליון ליש"ט.
בשנת 2011, חברת הלוואות עמית לעמית Quakle פשטה את הרגל עם כמעט 100% חדלות פרעון. המודל של Quakle היה להעריך את הלווים בצורה של ציון משותף אותו נותנים המלווים ללווה, בדומה למנגנון הנהוג בeBay.
ארצות הברית: האתר הראשון להציע הלוואות עמית לעמית בארצות הברית היה Prosper Marketplace בשנת 2006 וכשנה לאחר מכן החלו לפעול חברות נוספות וביניהן LendingClub. המודל הנוכחי של חברות אלו הוא להציע איגרות חוב מגובות בתזרים המזומנים הנובע מהחזר ההלוואה.
נכון למאי 2013, LendingClub הוא האתר הגדול ביותר להלוואות מעמית לעמית בארצות הברית ובעולם ועד לאותה עת, תיווך וארגן סכום כולל של 1.8 מיליארד דולר. LendingClub נבחרה על ידי המגזין פורבס כאחת החברות המבטיחות בארצות הברית בשנים 2011 ו-2012.
מימון המונים בישראל
בישראל פעילות מספר חברות להלוואות במימון המונים המשרתות קהלים שונים:
מצעד האלבומים הקנדי
מצעד האלבומים הקנדי (באנגלית: Canadian Albums Chart) הוא מצעד מכירות האלבומים הרשמי של קנדה. הוא מתפרסם מדי יום שני על ידי חברת המעקב אחר מכירות מוזיקה בארצות הברית, Nielsen SoundScan, ומתפרסם מדי יום שלישי על ידי מגזין הבילבורד.
המצעד מורכב מ-200 אלבומים, בדומה למצעד הבילבורד 200; עם זאת, רק 100 המקומות הראשונים במצעד זה נחשפים לציבור, תוך ששאר המצעד חשוף למנויי המגזין בלבד.
הרוגייט
הרוגייט (באנגלית: Harrogate) היא עיירה במחוז צפון יורקשייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת. בעיירה, נמצאים אצטדיון וורת'בי רואד, תיאטרון הרוגייט , והאולם המלכותי.
היסטוריה
ב-24 באפריל 1982, התקיימה בעיירה תחרות האירוויזיון.
העיר אירחה את אליפות העולם באופני כביש ב-2019.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-292 ק"מ מבירת הממלכה המאוחדת, לונדון.
ארגנטוויס
הארגנטווי, הקרוב לקונדוריים של ימינו, היה העוף המעופף הגדול מעולם, כנראה לצד הפלאגורניס, ומוטת כנפיו הגיעה לשבעה מטרים. בהשוואה לכך, מוטת כנפיו של אלבטרוס נודד, העוף בעל מוטת הכנפיים הגדול ביותר החי כיום, היא 3.65 מטרים ושל קונדור האנדים כ-3.2 מטרים. משקלו הגיע ל-70–78 ק"ג ואורכו 1.26 מטרים.
בדומה לדורסים המודרניים הארגנטוויס נהג לדאות על זרמי אוויר שהעלו אותו לגובה רב, שם היה יכול לדאות ולחפש נבלות וחיות טורפות כמו התילקוסמילוס (Thylacosmilus) שאת טרפם נהג לאכול. תוחלת החיים של הארגנטוויס הגיעה ל-50–100 שנים, אף יותר מהיען המודרני שתוחלת חייו היא בין 60–70 בלבד.
בתרבות
עוף זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
יואב קרקובסקי
יואב קְרָקוֹבְסְקִי (נולד ב-8 במאי 1975) הוא עיתונאי וכתב רדיו ישראלי המשמש מגיש וראש התחום הפוליטי בתאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה
קרקובסקי הוא בנם של ישראל ונילי קרקובסקי.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
ב-1997 החל את עבודתו ברשות השידור, ככתב ברשת ב' של קול ישראל במערכת תל אביב.
בפברואר 1999, בעקבות מותו של הכתב אילן רועה בדרום לבנון, מונה להחליפו ככתב בצפון למשך שלוש שנים. שימש כתב לענייני איכות סביבה ולאחר חודשים מספר מונה לכתב הפוליטי של רשת ב'. עורך יומנים ותוכניות ונמנה עם מגישיה של התוכנית "כל היום".
מימי טרום הבחירות לכנסת העשרים החל להגיש תוכנית פוליטית שבועית ברשת ב' בשם "המזנון". היה ממייסדי קבוצת "חדשות ישראל", שהתמודדה במכרז על הקמת ערוץ החדשות הייעודי. לאחר שהמיזם לא יצא לפועל, שב לרשת ב'. כיהן גם ככתב לענייני משטרה בחדשות עשר.
בשנת 2007 זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה.
משנת 2017 עד פברואר 2018 הגיש את התוכנית "בחצי היום השישי" ברשת כאן ב'.
באוגוסט 2020 הודיע שעוזב תפקידו כראש התחום הפוליטי ועובר לשמש ככתב מגזין ועורך פרויקטים מיוחדים בתאגיד.
נוסף על תפקידיו בעיתונות, קרקובסקי מדריך מסעות לפולין מטעם "יד ושם".
קרקובסקי נשוי לרויטל יכין, בתה של מירי יכין, שהייתה שנים רבות ראש אגף האירועים והטקסים בכנסת. הזוג מתגורר בתל אביב.
חדשות עם שיניים
חדשות עם שיניים היא תוכנית טלוויזיה סאטירית שבועית בהנחיית דרור טייכנר וליאור פאוקר שעונה ראשונה שלה שודרה החל מספטמבר 2016 ועד דצמבר 2016 בקומדי סנטרל.
הפקה
התוכנית בולטת בפרובוקציות הרבות שביצעו המנחים ובהם התייחסות רבה לסמים, הימורים וזנות.
Shampain
Shampain הוא שיר של הזמרת הוולשית מרינה אנד דה דיימונדס, מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels. הוא יצא לאור ב-11 באוקטובר 2010 כסינגל החמישי והאחרון של האלבום, בבריטניה ובאירלנד בלבד.
הקליפ ל-"Shampain" בוים על ידי קים גהרי, צולם ב-24 באוגוסט 2010, בפארק בלונדון, ויצא לאור ב-6 בספטמבר 2010.
רקע והרכב
"Shampain" הוא שיר אוונגרד, דיסקו ואלקטרופופ. כשנשאלה על נושא והפקת השיר, הסבירה דיאמנדיס:
בדצמבר 2009 נעשה בשימוש בשיר בפרק של אופרת הסבון לנוער "The Cut".
ביקורות
ג'ון מרפי מ-musicOMH תיאר את "Shampain" כ-"קליט בצורה מדבקת ובעל מספיק עומק כדי לא להיתפס כשיר באבלגם פופ קליל". מספר מבקרים ציינו לשלילה את שם השיר. גארת' ג'יימס מ-Clash סבר כי השיר מרגיש מעט מאולץ. אנדי גיל של מהאינדיפנדנט כתב שהשיר "מעצבן באותה מידה כמו השם המהולל שלו, ובעל מנגינה מבחילה ומטלטלת שמבוססת על פסנתר וסינתיסייזר".
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של The Family Jewels.
בלה גרוס
בלה גרוס (נולדה ב-2 בדצמבר 1951 בברית המועצות) היא נוירולוגית ישראלית בתחום מחלות שרירים ומערכת העצבים ההיקפית ומחלות טרשתיות. היא פרופסור חבר קליני באוניברסיטת בר-אילן. הייתה ראש החוג לנוירולוגיה, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2001 התמנתה למנהלת המחלקה הנוירולוגית ויחידת שבץ מוחי במרכז הרפואי לגליל המערבי - נהריה. גרוס משמשת כרופאה מומחית בנוירולוגיה במכבי שירותי בריאות.
ביוגרפיה
בלה גרוס נולדה במוקצ'בו ברית המועצות (כיום אוקראינה). אמה, אלינה רייזמן רופאה ואביה פייבל רייזמן מהנדס כימאי. המשפחה עלתה ארצה במסגרת "עליית גומולקה" ב-1957, והתיישבה בקריות.
ייצגה את ישראל במשלחת של נוער שוחר מדע, מטעם מכון ויצמן.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין וסיימה בדרגת סגן.
ב-1971 נישאה לטוביה והחלה את לימודי הרפואה בטכניון. את לימודיה והתמחותה סיימה בשנת 1978 בכבוד (Cum Laude).
כשחזרה ארצה, התמנתה כמרצה בכירה בפקולטה לרפואה של הטכניון ולמנהלת המחלקה הנוירולוגית של מרפאת לין בחיפה.
הייתה ממקימי ומראשוני המרצים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בר-אילן בצפת.
לימודים ואקדמיה
בין השנים 1979–1985 התמחתה בנוירולוגיה במרכז הרפואי כרמל בחיפה.
בין השנים 1986–1988 ביצעה את מחקר הפוסט דוקטורט ב-, דטרויט, מישיגן, ארצות הברית.
בשנת 2005 למדה באוניברסיטת חיפה ניהול מערכות בריאות.
בין השנים 2008–2011 הייתה ראש החוג לנוירולוגיה בבית הספר לרפואה, בטכניון, חיפה.
בשנים 2001, 2012, ו-2017 במהלך שנות שבתון, חקרה והתמחתה בארצות הברית בתחום המחלות הנוירו וסקולריות, כאבי ראש ושבץ מוחי.
מחקר
גרוס הקימה בטכניון מעבדת מחקר ייחודית, שחקרה את השפעת הטריפטופן ותזונה עשירה בשומנים על השרירים במודל חיה.
בין השנים 1976–1978 עסקה במחקר בנושא נוירופיזיולוגיה בפקולטה לרפואה, טכניון, חיפה.
בשנת 1985 בצעה מחקר בנושא "טוקסיות של חמצן" במכון לרפואה ימית של חיל הים.
היא התמחתה במחלות טרשתיות בכלל ומחלה טרשתית של המוח בפרט. קשר בין מחלות המוח, הלב והכליות. שינויים במוח ביתר לחץ דם ובסוכרת. מחלות תורשתיות נוירולוגיות. אבחון וטיפול בכאבי ראש, מחלות שרירים, מחלת מיאסטניה גראביס ומחלות של מערכת העצבים ההיקפית. מטפלת במחלות כגון:
ניהול המחלקה הנירולוגית בבתי חולים
בין השנים 1998–2001 ניהלה את המחלקה הנוירולוגית במרכז רפואי לין, של שירותי בריאות כללית בחיפה.
תפקידים אדמיניסטרטיביים באקדמיה
בין השנים 1991–1998 עמדה גרוס בראש הועידה המדעית של החברה הנוירולוגית הישראלית.
בין השנים 2005–2010 ארגנה את כנסי הנוירולוגיה בצפון הארץ.
בשנת 2011 הייתה חברה בוועדה המארגנת את הכינוס הקונטרוברסיה בנוירולוגיה בבייג'ינג, סין.
בשנת 2016 הייתה חברה בוועדת הכנס הבינלאומי מיוקליניק שהתקיים ב.
זכייה במענקי מחקר
מנהל המרכז הרפואי ד"ר מסעד ברהום כתב אודות פרופסור בלה גרוס: "במשך 35 שנות עבודתה זוכה פרופ' גרוס להכרה לאומית כקלינאית המחנכת דורות רבים ברפואה בכלל ובנוירולוגיה בפרט. היא גידלה דורות של נוירולוגים בארץ, אשר זכו וזוכים להישגים רבים לאומיים ובינלאומיים. היא פועלת רבות לקידום המחקר הקליני והמעבדתי במרכז הרפואי שלנו, שותפה פעילה במעבדת המחקר המתמקדת בחקר השינויים במוח במצבים של יתר לחץ דם ושותפה במחקרים בינלאומיים".
משפחה
מתגוררת בחיפה, נשואה ואם ל-3 ילדים.
שיר אסירי עכו
שיר אסירי עכו הוא שירו של זאב ז'בוטינסקי. חובר בתקופת היותו עצור עם חבריו אנשי ההגנה בכלא עכו, על השתתפותם בהגנה על היישוב היהודי ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, במאורעות תר"ף 1920; תקופה שאותה תיאר לימים גם ב"אבטוביוגרפיה" מפרי עטו. נושאי השיר הם אהבת ארץ ישראל, ז'בוטינסקי מונה את האתרים וחבלי הארץ: הר חרמון, המושבה מטולה, דן, הגלעד ואילת (קיבוץ אילת השחר). הוא מעלה על נס את מותם של גיבורים על משמרת היישוב היהודי, ובכלל זה יוסף טרומפלדור וחבריו במאורעות תל חי שהתחוללו בחורף תר"ף 1920.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא חלק משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
השיר הולחן על ידי יוסף מילט והיה אהוד ביישוב, לזרמיו. נהגו לשיר אותו במסיבות ובהתקהלויות חגיגיות והוא זכה לביצועים רבים.
מריו קואומו
מריו מת'יו קואומו (באנגלית: Mario Matthew Cuomo; 15 ביוני 1932 – 1 בינואר 2015) היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ניו יורק בשנים 1983–1995. לפני כן כיהן כסגן מושל ניו יורק בשנים 1979–1982.
ביוגרפיה
קואומו נולד ברובע קווינס בניו יורק למשפחה ממוצא איטלקי. קאומו למד בבית הספר למכינה סנט ג'ון, משפחתו ניהלה חנות מכולת.
קריירה פולטית מוקדמת
בינואר 1975 מונה למזכיר מדינת ניו יורק. בשנת 1977 התמודד בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית על המועמדות של המפלגה לראשות עיריית ניו יורק ועלה לסיבוב השני בו הפסיד לאד קוץ'.
הוא נודע בשל דעותיו הליברליות, בפרט בשל נאומו המפורסם בכנס הוועידה הדמוקרטית הלאומית בשנת 1984 בו מתח ביקורת על מדיניותו של רונלד רייגן. נאום זה הביא לתהודה ציבורית סביבו, והוא נחשב למועמד מוביל למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1988 וכן ב-1992, אך בסופו של דבר לא התמודד.
מושל ניו יורק
לאחר שלוש כהונות כמושל, הפסיד קואומו למועמד הרפובליקני ג'ורג' פטאקי בבחירות בשנת 1994 ולאחר מכן פרש מהפוליטיקה.
חיים אישיים
קואומו היה אב לחמישה ילדים, בהם מושל ניו יורק לשעבר אנדרו קואומו והעיתונאי כריס קואומו מרשת CNN.
קואומו נפטר מאי-ספיקת לב בביתו שבמנהטן, ניו יורק, ביום השנה החדשה ב-1 בינואר 2015. ביום זה גם הושבע בנו אנדרו לכהונה שנייה כמושל.
בה (עיר)
בה שוכנת בגובה של 424 מ' במרחק 7 קילומטרים דרומית לבירת הקנטון אגל, בקצה המזרחי של עמק הרון, למרגלות האלפים הברניים.
גאוגרפיה
בה שוכנת בקצהו המזרחי של עמק הרון למרגלות רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים.
ממערב לה שוכנות הערים אולון ואגל וממזרח לה העיר סן מאוריס מדרומה העיר מונטה ומצפון לה על רכס האלפים הברניים העיירה גריון.
מכרות המלח
בבה יש מכרות מלח מהמפורסמים בשווייץ.
המלח שנמצא בבה היה הראשון שהתגלה בשווייץ. כבר במאה ה-15 נמצאו באזור תגליות המלח הראשונות אך רק בשנת 1554 נמצאה התגלית המשמעותית הראשונה ומיד לאחריה הוחל בהפקת המלח, ובשנת 1582 נבנה המפעל הראשון ביישוב רוח (Roche) הסמוך לאגל.
תחבורה
העיר שוכנת על כביש אזורי מספר 9 ובסמיכות לדרך מהירה מספר 9, במרחק 3 דקות נסיעה מאגל רבע שעת נסיעה ממונטרה וחצי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן. ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת ה-SBB שיש לה תחנה בעיר.
מהעיר יוצא כביש שעולה לעיירות גריון ווילאר-סור-אולון ויורד בחזרה לעיירה אולון.
בנוסף ישנו קו רכבת BVB היוצא מבה ועובר דרך העיירות גריון ווילאר-סור-אולון שם ניתן להחליף רכבת ולהמשיך עד קול דה בריטיי.
בעיר ישנו שדה תעופה עבור מטוסים קלים.
ערים תאומות
לבה יש עיר תאומה, והיא:
קומדיאן הרמוניסטס
קומדיאן הרמוניסטס (בגרמנית: Comedian Harmonists) היה אנסמבל ווקאלי גרמני בעל פרסום בינלאומי, שביצע בטכניקה של "הרמוניה צפופה" בשנים 1934-1928 ונחשב לאחד ההרכבים המוזיקליים המצליחים ביותר באירופה לפני מלחמת העולם השנייה.
סימן ההיכר של ההרכב היה יכולתם של זמריו למזג את קולותיהם יחדיו, כך שהזמרים האינדיבידואליים יכלו להתבלט מתוך המרקם הווקאלי ולשוב ולהיעלם בתוכו. רפרטואר ההרכב היה רחב, החל במוזיקה עממית ושירים קלאסיים בעיבודו של פרומרמן ועד לשנונים ושובי הלב שבשירי התקופה הפופולריים, של מלחינים כמו פטר איגלהוף, ורנר ריכרד היימן ופאול אברהם.
קורות ההרכב
בשנת 1927 התרשם הארי פרומרמן, שחקן יהודי מובטל, מהופעת "המתהוללים" (The Revelers) הרכב ווקאלי אמריקאי פופולרי, שהושפע מתרבות הג'אז, ובהשראתו החליט להקים הרכב גרמני בפורמט דומה. פרומרמן קיים מבחני-קול בדירתו שבברלין, ההרכב התגבש והחזרות החלו.
חברי ההרכב המקורי
לאחר כמה כישלונות התחלתיים, לא איחרה לבוא ההצלחה. "קומדיאן הרמוניסטס" זכו לפופולריות ברחבי אירופה, ביקרו בארצות הברית והופיעו ב-21 סרטים..
הצלחת ההרכב עמדה בעינה עד שנות ה-30' הראשונות של המאה ה-20. עם עליית המשטר הנאצי נקלע ההרכב לקשיים. שלושה מחברי הלהקה - פרומרמן, קולין וצ'יקובסקי - היו יהודים או ממוצא יהודי, ובוּץ התחתן עם יהודייה. הנאצים הקשו על חייו המקצועיים של ההרכב, תחילה בהטלת איסור על ביצוע יצירות של מלחינים יהודים ולבסוף במניעת הופעתו של ההרכב בפומבי. ההופעה האחרונה של ההרכב התקיימה בהנובר ב-25 במרץ 1934.
פרומרמן, ציקובסקי וקולין נמלטו לאחר זאת מגרמניה והקימו הרכב חדש, שהופיע בשמות "קומדיאן הרמוניסטס" ו"קומדי הרמוניסטס" עם שותפים חדשים בתפקידי הפסנתרן, הטנור הגבוה והבס. החברים שנשארו בגרמניה החליפו גם הם את נושאי התפקידים שעזבו בהרכב המשך, שנקרא "Das Meistersextett" ("שישיית האמנים"), כיוון שהשלטונות אסרו על השימוש בשם אנגלי. אף אחד מן ההרכבים החדשים לא הצליח לשחזר את ההצלחה המקורית של ה-"קומדיאן הרמוניסטס". את ההרכב הגרמני הכניעו המאבק הפוליטי הפנימי והצנזורה הכבדה, בד בבד עם הגיוס המלחמתי; ההרכב הגולה לא הצליח למצוא עבודה בארצות הברית בגלל גילויי עוינות לבדרנים גרמנים, ונבצר מהם לחזור לגרמניה, שם נהנו מהצלחה ניכרת בשנות ה-30'. בשנת 1934 התפרקו שני ההרכבים. אף כי כל החברים שרדו במלחמה, הם לא התאחדו שוב לאחר המלחמה.
ההרכב נשכח במידה רבה, עד שמפיק הסרטים אברהרד פכנר יצר סרט תעודה טלוויזיוני שחור-לבן בן ארבע שעות, שבמסגרתו ראיין את החברים הנותרים, שנפוצו ברחבי העולם. סרט התעודה שודר במשך שני ערבים בגרמניה בשנת 1975 ועורר עניין מחודש במוזיקה של הקומדיאן הרמוניסטס, כולל הוצאת תקליטיהם. בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל הזמר מקס ראבה לבצע משירי הלהקה ושירי קברט אחרים מהתקופה.
לאחר מותו של אחרון חברי ההרכב, רומן ציקובסקי, כתב הרכב א-קאפלה הגרמני, Wise Guys, שיר מחווה להרכב בשם ה-"קומדיאן הרמוניסטס", שפורסם כחלק מן האלבום "סקנדל" באביב 1999.
ביוגרפיה מוסרטת
בשנת 1997 יצא סרט ביוגרפי ("Comedian Harmonists") על האנסמבל. השחקנים בו הניעו את שפתיהם בביצועי המוזיקה בתיאום עם הקלטות מקוריות של ההרכב.
אדמה (שיר)
על השיר
בשנות ה־70 התגורר יאיר קלינגר בפריז. הוא הקפיד אומנם לשלוח מדי שנה שיר לפסטיבל הזמר והפזמון בישראל, אך עיקר עשייתו הייתה במוזיקה העולמית.
לקראת סוף העשור הלחין קלינגר את השיר. הביצוע הראשון שלו היה באנגלית ונקרא בשם "Love is Love". הזמרת האיטלקייה אלסנדרה מוסוליני ביצעה אותו ב־1980 בפסטיבל טוקיו והגיעה איתו למקום השני בתחרות. בעקבות ההצלחה, השיר תורגם לגרמנית, שוודית וצרפתית (בביצוע של הזמרת מישל ת'ור ).
ב־1985, אחרי שקלינגר חזר להתגורר בישראל, הוא הביא לאהוד מנור קלטת עם השיר ואמר לו שזה לא סביר שאין גרסה לשיר דווקא בשפתו של המלחין, ואז ניגש מנור לתרגם את השיר. מנור ידוע כמתרגם מחמיר ומדויק שהקפיד מאוד על חריזה ומצלול מבלי לפגוע בתוכן הטקסט המתורגם, אבל למרות שהתרגום המתבקש לשיר זה הוא "אהבה", שמתיישב יפה על הלחן של המילים "Love is Love", בחר מנור לתרגם את השיר ל"אדמה". עפרה חזה ומנהלה בצלאל אלוני שמעו את השיר, התלהבו והפכו אותו לשיר הנושא של אלבומה החדש שיצא באותה שנה.
הצלחה
"אדמה" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־30 באפריל 1985. השיר זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום הראשון ב־9 ביולי 1985, מקום בו שהה במשך שבועיים. בסך הכל צעד השיר במשך 12 שבועות עד 13 באוגוסט 1985, אז יצא מהמצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ה של התחנה השיר דורג במקום החמישי, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הוא דורג במקום השביעי.
יחסי סנט קיטס ונוויס–ספרד
יחסים דיפלומטיים
ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם סנט קיטס ונוויס ב-19 במרץ 1987. סנט קיטס ונוויס השתתפה בפסגות שונות שנערכו בספרד, בין היתר בשנים 1999, 2002, 2006, 2008.
יחסים כלכליים
יחסי הסחר שבין סנט קיטס ונוויס לספרד הם מזעריים. הייצוא מסנט קיטס ונוויס לספרד בשנת 2015 עמד על 88.5 אלף דולר וכלל בעיקר שנאים אלקטרוניים ומכונות להוספת כלור למים. הייצוא מספרד לסנט קיטס ונוויס עמד על 376 דולר וכלל בעיקר יינות, חרסים ומזגנים.
שיתוף פעולה בין המדינות
ספרד מפעילה יחד עם CARICOM פרויקטים בשיתוף פעולה להעלאת איכות החיים בקריביים ומיגור המחלות, העוני, הרעב והפשע.
מארק וובר
מארק וובר (בגרמנית: Marek Weber; לבוב, האימפריה האוסטרו הונגרית (בתחומי אוקראינה של ימינו), 24 באוקטובר 1888 – שיקגו, ארצות הברית, 9 בפברואר 1964) היה כנר ומנהל מוזיקלי של להקות ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
בהיותו יהודי הפך וובר מטרה להתנכלויות הנאצים. כבר בסוף 1932 עזב את גרמניה ודרך לונדון הגיע לארצות הברית. בארצות הברית המשיך בקריירה המוזיקלית וזכה להצלחה.
אייזק קרגטן
ביוגרפיה
קרגטן נולד ביישוב הקהילתי קלדוניה, אונטריו, קנדה, הבן האמצעי מתוך שלושה ילדים; יש לו אח גדול ואחות קטנה, האטי קרגטן (אנ'), שחקנית ומדבבת שהופיעה ודיבבה בסדרות טלוויזיה רבות בהן "סנופי בחלל: החיפוש אחר חיים" ו"אבי האטצ'ר".
קריירה
קרגטן התגלה בתחרות ריקוד כאשר שופט בתחרות הציע לקרגטן סוכן. הוא החל את קריירת המשחק שלו ב-2015 כשהופיע בפרק של הסדרה "רוקי בלו". מאוחר יותר הופיע קרגטן בתור הסוכן אוטיס לצד אנה קאת'קארט כסוכנת אולימפיה בסדרה הקומית החינוכית "Odd Squad" ששודרה בערוץ PBS. הוא שיחזר את תפקידו כסוכן אוטיס בסרט הקולנוע "Odd Squad: The Movie".
ביולי 2021, פורסם שקרגטן לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "הנערה הכי בת-מזל בעולם".
ג'יי רוקפלר
ג'ון דייוויסון "ג'יי" רוקפלר הרביעי (באנגלית: John Davison "Jay" Rockefeller IV; נולד ב-18 ביוני 1937) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וירג'יניה המערבית במשך שלושים שנה, בשנים 1985–2015. רוקפלר נבחר לראשונה לסנאט בשנת 1984, כאשר היה מושל וירג'יניה המערבית (1977–1985). טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי היה רוקפלר מזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית וחבר בית המחוקקים המדינתי.
הוא נינו של איל-ההון והנדבן ג'ון ד. רוקפלר, אשר מת כחודש טרם הולדתו של ג'יי. רוקפלר הוא היחיד במשפחת רוקפלר ששירת בתפקידו כנבחר ציבור מטעם המפלגה הדמוקרטית, בשעה שמשפחתו הייתה ידועה כשושלת רפובליקנית מסורתית, אם כי גם הוא במקור היה רפובליקני עד שהחליט להתמודד למשרה ציבורית בווירג'יניה המערבית שהייתה אז דמוקרטית למהדרין. בבחירות 2014 לא התמודד לכהונה נוספת, ובמקומו נבחרה שלי מור קפיטו הרפובליקנית.
תחילת דרכו
לאחר לימודיו הגבוהים עבד רוקפלר במטה חיל השלום שבוושינגטון הבירה, תחת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, שם פיתח קשרי ידידות עם התובע הכללי של ארצות הברית רוברט קנדי, ​​ועבד כעוזרו של מנהל חיל השלום סרג'נט שרייבר. הוא שימש כמנהל התפעול של המיזם הגדול ביותר מעבר לים של החיל, בלב הפיליפינים. הוא עבד תקופה קצרה באגף לענייני המזרח הרחוק במחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא המשיך את שירותו הציבורי בשנים 1964–1965 בארגון "מתנדבים בשירות לאמריקה "(VISTA), בפיקודו של הנשיא לינדון ג'ונסון, ובמהלך תקופה זו עבר ליישוב אמונס (Emmons) שבווירג'יניה המערבית.
רוקפלר, יחד עם בנו צ'ארלס, הוא נאמן של "חברת אסיה", מוסד ללא כוונת רווח בניו יורק, שנוסד על ידי אביו בשנת 1956. הוא גם חבר במועצה ליחסי חוץ, צוות חשיבה ללא מטרות רווח שהוקם בעבר בידי דייוויד רוקפלר. כסנאטור, הוא הצביע נגד הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, בניגוד לגיבוי שזכה ההסכם מצדו של דייוויד רוקפלר.
קריירה פוליטית מדינתית
בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-1966, נבחר רוקפלר אל בית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, הבית התחתון של בית המחוקקים המדינתי. כעבור שנתיים, ב-1968, נבחר למזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית, וב-13 בינואר 1969 החל את תפקידו. בשנת 1972 זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית למושל וירג'יניה המערבית, אך בבחירות הכלליות הפסיד למושל הרפובליקני המכהן ארץ' מור. בעקבות הפסדו לקח הפסקה קצרה מהחיים הפוליטיים, והיה לנשיא המכללה הווסליאנית של וירג'יניה המערבית מ-1973 עד 1975.
ב-1976 הצליח להיבחר למושל המדינה, ונבחר מחדש בשנת 1980. רוקפלר הושבע לתפקידו בשעה שבתי חרושת ומכרות פחם נסגרו בשל המיתון הלאומי שפקד את כלכלת ארצות הברית בראשית שנות ה-80, ושפגע במיוחד בכלכלת וירג'יניה המערבית. לראיה, בשנים 1982–1984, שיעור האבטלה במדינה נע בין 15 ל-20 אחוזים.
בסנאט האמריקאי
בשנת 1984 נבחר רוקפלר אל הסנאט של ארצות הברית, כשהוא מנצח בפער דחוק את איש העסקים ג'ון ראסה (Raese), כיוון שרונלד רייגן זכה בקלות במרב הקולות בווירג'יניה מערבית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. כמו במסע הבחירות שלו לתפקיד המושל בשנת 1980 נגד ארץ' מור, רוקפלר הוציא מעל לתריסר מיליוני דולרים כדי לזכות בבחירות לסנאט. רוקפלר נבחר מחדש בשנים 1990, 1996, 2002 ו-2008 בפערים יחסית גדולים למועמד דמוקרטי במדינה שמרנית. בשנים 1993–1995 היה יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים, ושוב מ-3 עד 20 בינואר 2001 ואז פעם נוספת מ-6 ביוני אותה שנה עד ינואר 2003. כמו כן, בשנים 2009–2015 היה יו"ר ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט.
באפריל 1992 הוא היה מנהל הכספים של המפלגה הדמוקרטית ושקל להתמודד לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות שעתידות היו להיערך באותה השנה, אך נטש כוונות אלה לאחר שנועץ בחבריו וביועציו. משנבחר המוש ביל קלינטון למועמד הדמוקרטי לנשיאות, תמך בו רוקפלר ללא סייג. במרוצת השנים היה חבר בולט בוועדת המודיעין של הסנאט, ממנה פרש ב-2009. ב-1993 היה רוקפלר, לצד הסנאטור טד קנדי, לתומך נלהב של הרפורמה במערכת הבריאות שהציעו הנשיא קלינטון והגברת הראשונה של ארצות הברית הילרי קלינטון. רוקפלר יצר קשר הדוק עם הילרי קלינטון, והציע את אחוזתו ליד רוק קריק פארק (Rock Creek Park) לפגישה אסטרטגית עבור קלינטון.
בשנת 2002 ערך רוקפלר ביקור רשמי במדינות אחדות במזרח התיכון ובמהלכו דן בדעותיו האישיות עם מנהיגי מדינות אלה בנוגע לכוונות צבא ארצות הברית באזור. באוקטובר אותה שנה הביע רוקפלר בתוקף את דאגתו מתוכנית הנשק להשמדה המונית של סדאם חוסיין, בעת ​​שנשא דברים בפני מליאת הסנאט, וטען שהתעקשות לראיות נוספות לקיום נשק בלתי קונבנציונלי שברשות עיראק תסכן את העם האמריקאי. תחילה, רוקפלר תמך בשימוש בכוח מזוין נגד ממשלת עיראק על סמך הראיות שהוצגו על ידי קהיליית המודיעין האמריקאית, אשר ביססו את השאיפות הגרעיניות של עיראק. עם זאת, לאחר שהתברר כי ארצות הברית הסתמכה על מסמכים כוזבים לפיהם עיראק רכשה לכאורה עוגה צהובה מניז'ר — ולפיכך הצדיק ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את היציאה למלחמת עיראק — פתח רוקפלר בחקירת זיוף ובידוי הראיות למלחמה. באמצעות החקירה הפך רוקפלר למבקר גלוי של בוש ומלחמת עיראק. כיו"ר ועדת המודיעין הוא ניהל דו"ח על הטיפול של הממשל במלחמה ובממצאי מודיעין.
עם פטירתו של רוברט בירד ביוני 2010, הפך רוקפלר לסנאטור הבכיר של וירג'יניה המערבית. רוקפלר שירת לצד בירד במשך 25 שנה. ב-11 בינואר 2013 הכריז רוקפלר כי לא יתמודד לתקופת כהונה שישית בסנאט. ב-25 במרץ אותה שנה הביע תמיכה בנישואים של בני-זוג מאותו המין.
פופי
פּוֹפַּי - שבועון לילדים או "פּוֹפַּי/חֶבְרַיָּה" היה שבועון קומיקס בעברית שיצא בישראל בשנים 1971–1973, המבוסס על הדמות המצוירת פופאי המלח. האיורים של החוברת התבססו על סדרת חוברות הקומיקס "Popeye" בהוצאת "Dell Comics" וחוברות ההמשך "Popeye The Sailor" בהוצאת "King Comics" ו-"Charlton Comics". השבועון יצא בעריכת יוסף גמזו, ועיצובו הגרפי נעשה על ידי יעקב שילה.
חוברות
בתחילה החוברת כללה בדפיה המרכזיים את העיתון "חבריה" שכלל כתבות מקוריות ומתורגמות ופינות קבועות וכונתה "פופי - בתוספת השבועון חבריה". הגליונות המאוחרים יותר יצאו ללא העיתון חבריה וכונו "פופי - סיפורים, עלילות והמצאות".
החוברת הראשונה שיצאה בעברית היא תרגום של שתי רצועות קומיקס מתוך חוברת מספר 84 בהוצאת קינג קומיקס שיצאה לאור בפברואר 1967. הסיפור שפותח את החוברת הוא "Spook Island" שכונה בעברית "אי השדים".
העריכה הגרפית כללה הפיכת מראה של הציורים המקוריים, כנראה לצורך התאמה לשפה העברית מימין לשמאל. מחיקת המלל המקורי באנגלית וכתיבת תרגום בקליגרפיה עברית.
חבריה - עיתון הצברים הצעיר
העיתון "חֶבְרַיָּה" הופיע בגליונות 1-66 של שבועון פופי ומספרו תאם למספר הגיליון של פופי. הוא הכיל מספר מדורים קבועים כגון "נא להכיר" בו התוודעו הקוראים לסופרים ולמלחינים בישראל, מדור הבדיחות "צחוק בצד", ומדור "חידות וחידודים" מאת אברהם סלמן. מדורים נוספים כללו סיפורים מקוריים או מתורגמים בהמשכים, תיאורים של עמי העולם, מדור תיאטרון ועוד. בין כותבי המדורים היו גיורא מנור, חנן שדמי, יוסי ואלד, ירדנה הדס, ורדה ויעקב גלבוע ואחרים. עם פרוץ מלחמת יום כיפור באוקטובר 1973 חדלה הוצאתו לאור של השבועון.
הרי לאזארב (אנטארקטיקה)
הרי לאזארב (באנגלית: Lazarev Mountains) הם שרשרת הרים באזור ארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
ההרים משתרעים לאורך צידו המערבי של קרחון מטוסביץ'.
ההרים ממוקמים דרומית לפסגת אלד.
אורכו של רכס ההרים 57 קילומטרים.
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים צולמו מהאוויר על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה; על ידי המשלחת הסובייטית לאנטארקטיקה בעונת המחקר 1957–1958; ועל ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1959.
מקור השם
שמם של ההרים ניתן להם על ידי המשלחת הסובייטיית לאנטארקטיקה.
ההרים נקראים על שמו של לוטננט מיכאיל פטרוביץ לאזארב, מפקד הסלופ מירני אשר שמשה את משלחתו של בלינגסהאוזן אשר הפליגה לאנטארקטיקה בין השנים 1819–1821.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, PP 101, 134
• Damm, Volkmar. (2004), Ice Thickness and Bedrock Map of Matusevich Glacier Drainage System (Oates Coast), Terra Antarctica. 11. 85-90
יחסי אנדורה–הממלכה המאוחדת
יחסי אנדורה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות אנדורה לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
סקירה כללית
נסיכות אנדורה מקיימת עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד יחסים דיפלומטיים רשמיים, אלו כוננו ב-9 במרץ 1994.
אזרחי הממלכה המאוחדת ואזרחי אנדורה הם בעלי חופש תנועה בין מדינה למדינה.
קסנדרה קלייר
ג'ודית לואיס (באנגלית: Judith Lewis; נולדה ב-27 ביולי 1973) המוכרת בשם העט שלה קסנדרה קלייר (Cassandra Clare) היא סופרת פנטזיה יהודייה-אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות סדרת ספריה "בני הנפילים".
ביוגרפיה
בעודה מתגוררת בלוס אנג'לס, היא התחילה לכתוב סיפורי פנטזיה כשהיא משתמשת בשם הבדוי קסנדרה קלייר.