cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התקנת יתד לכיסוי הצואה
מקור המצווה
בשעת מלחמה התורה מצווה שיש להימנע מדברים רעים, ולשמור על טהרה, קדושה ונקיות:
'אזנך' פירושו כלי מלחמתך (מלשון כלי זין), כלומר בתוך הציוד המלחמתי של כל חייל צריך להתקין גם יתד שמשמשת לחפירה לפני הפרשת צואה. עם סיום הנוחיות החייל מצווה בנוסף לכסות את צואתו עם אותה יתד.
החובה לכסות את הצואה היא על גבי זה שעשיית הצרכים היא מחוץ למחנה במקום ייעודי. הרמב"ם וספר החינוך מונים מצווה זו בנפרד מהמצווה להקצות מקום להתפנות בו מחוץ למחנה. רבי משה מקוצי, לעומתם, מונה שני ציווים אלו כמצוות עשה אחת.
טעם המצווה
הטעם המופיע כבר במקרא הוא שה' "מתהלך במחנה", ואם במחנה יהיה פגם כמו "ערוות דבר" ה' עלול לעזוב את המחנה ולא לסייע לצבא של ישראל במלחמתו. במצווה זו מתבאר שגם במקום השירותים מחוץ למחנה יש צורך בנקיות וכבוד.
ספר החינוך מנמק את הקדושה המיוחדת שיש במחנה בכך שהחיילים היוצאים לקרב הם צדיקים ביותר. הסבר זה מושתת על ההגדרה של רבי יוסי הגלילי לפטור ממלחמה שניתן למי שירא ורך לבב:. כלומר: כל מי שהיו לו עבירות קיבל פטור מהקרב, ורק הצדיקים ביותר נשארו, ולכן מן הראוי שינהגו בקדושה ובנקיות מוגברת. בדומה לכך, חז"ל למדו מציווי זה שאין לומר דברים שבקדושה או להרהר בדברי תורה בסמוך לצואה, וניתן להבין מכך שלדעתם המצווה מבוססת על כך שבמחנה צבאי של ישראל כל הזמן עוסקים בתורה ובדברים שבקדושה, ולכן צריך שלא יעשו בו צרכים.
דיני המצווה
חז"ל למדו מהמצוות הקשורות לנקיון וקדושת המחנה כי ככלל אסור לומר דברים שבקדושה או להרהר בדברי תורה בסמוך לצרכים, ולכן התורה ציוותה שבמחנה לא יהיו בכלל צרכים. הרשב"ץ הבין שאין הבדל מהותי בין מחנה צבאי למקום אחר, אלא זו דוגמה בלבד לכך שיש להרחיק את עשיית הצרכים ממקום עיסוקיהם של ישראל, כיוון שהם מהרהרים בתורה תמיד. לעומת זאת, רבנו יונה הבין שבמחנה יש קדושה עצמית אפילו בלי שאומרים בו דברים שבקדושה או מהרהרים בדברי תורה, ולכן דינו חמור יותר והתורה מצווה לשמור בו על ניקיון הרמטי. גם מהרמב"ם ורבי אליעזר ממיץ משמע שמדובר במצווה מיוחדת למחנה צבאי.
לדעת הרמב"ם המצווה לא תלויה בכך שארון הברית נמצא במחנה, אלא במחנה עצמו יש קדושה שצריך לשמור עליה. לעומתו, רבי אליעזר ממיץ סובר שהמצווה מדברת על מחנה בו נוכח ארון הברית, וכפי שכתוב:.
כתב ספר החינוך שהמצווה נוהגת דווקא בזכרים ולא בנקבות, כיוון שהזכרים הם אלו שנלחמים.
יישום בצה"ל
החל משנות ה-50, היה את חפירה חלק בלתי נפרד מציוד הלחימה התקני של הלוחמים בצה"ל. בסוף שנות ה-70, כחלק משינוי נרחב בציוד הלחימה בצה"ל, בוטל השימוש באתי חפירה כחלק מהציוד האישי. בשנות ה-90 חזר את החפירה לפק"ל של הלוחמים, בדגם קל ומתקפל.
הפסיכולוגית (סדרת טלוויזיה)
הפסיכולוגית היא סדרת דרמה קומית ישראלית בת 12 פרקים, בכיכובה של קרן מור ושחקנים נוספים כגון טל פרידמן, גיא גורביץ' ועוד. הסדרה מבוססת על הסדרה האמריקאית "Web Therapy" ("טיפול אונליין") בכיכובה של ליסה קודרו, שהיא גם היוצרת של הסדרה.
הסדרה עוסקת בפסיכולוגית תותי ליבליך, אשר פוטרה מעבודתה במשרד פיננסי, ומחליטה ליזום מותג אינטרנטי עסקי של טיפול פסיכולוגי דרך האינטרנט שאורכו 3 דקות בלבד. הסדרה מצולמת כולה כביכול דרך מצלמת הרשת של הפסיכולוגית.
העלילה מתמקדת במאמצים של תותי לקדם את המותג החדש שלה, ביחסיה עם בעלה החמקמק ובטיפולים שהיא מעניקה לדמויות מזדמנות. הדמויות בסדרה אגוצנטריות, נרקיסיסטיות, אינטרסנטיות, אופורטוניסטיות ופגיעות מאוד. הדבר יוצר מצבים קיצוניים, קומיים ונוגעים ללב.
הסדרה עלתה לשידור ב-7 במאי 2018 ביוטיוב, ושידורה הטלוויזיוני החל ב-18 ביולי באותה שנה בערוץ כאן 11 ב-3 באוקטובר הסתיים שידור העונה הראשונה.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
2 of Amerikaz Most Wanted
הוא סינגל של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, מתוך אלבום האולפן הרביעי של שאקור, All Eyez on Me. השיר, שנכתב על ידי שאקור, סנופ דוג (שמתארח בשיר) ודאז דילינגר שגם הפיק את השיר שהופץ בתור הסינגל השני מתוך האלבום, אחרי California Love. השיר נכלל באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits בשנת 1998. לשיר יצא רמיקס שנכלל באלבום הרמיקס של שאקור מ-2003, Nu-Mixx Klazzics. כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר סך של למעלה מ-86 מיליון השמעות.
הווידאו קליפ
לשיר יצא וידאו קליפ שצולם ארבעה חודשים בלבד לפני הירי בשאקור בספטמבר 1996. ההקדמה של הקליפ מציגה פרודיה שבה מופיע הראפר ביגי סמולס בתור "פיגי סמולס" ("Piggie"), ופאף דדי בתור "באף דדי" בדיון עם שאקור בעוד שהם בזים לעצמם על אירוע הירי בנובמבר 1994. מעריצי ראפ רבים מחשיבים זאת כרגע מזעזע, שהוביל לקליפ של השיר Hit 'Em Up, ואלה הובילו לתקרית הירי הקטלנית בספטמבר 1996. למרות ששאקור אומר "I ain't gonna kill you, Pig" ו-"Once we're homeboys, we're always homeboys" (אני לא אהרוג אותך פיגי, ברגע שהיינו פעם חברים, אנחנו תמיד חברים"), השיר נחשב ל-diss (העלבה), בגלל האופן האירוני שבו שאקור אומר זאת כשהכוונה היא להעליב. בשיר מוגש כתב אישום נגד טופאק וסנופ דוג, בעוד שאקור בדיוק שוחרר מהכלא, ומשפטו של סנופ דוג עומד לבוא בראש. בקליפ ישנן הופעות אורח של נייט דוג ודה דוג פאונד.
זמר הג'אז
זמר הג'אז (באנגלית: The Jazz Singer) הוא סרט קולנוע פורץ-דרך משנת 1927. הוא היה מהסרטים הראשונים שכללו פסקול סינכרוני משולב עם תמונה, והוא מציין את נקודת המפנה בעולם הקולנוע מן הקולנוע האילם (הראינוע), אל הקולנוע המדבר (על אף שהוא איננו הראשון).
הקול בסרט שולב בדיאלוג עם שירים, ואף שנחשב לראשון הסרטים המדברים, הסרט מכיל מספר מועט של דקות עם שירה ודיבור, רוב הדיאלוגים בסרט מועברים על ידי שימוש בכתוביות ובמשחק המאפיין את הקולנוע האילם.
ההצגה "זמר הג'אז" עלתה בעקבות הסרט בשנת 1929 והפכה למחזמר הראשון המבוסס על סרט קודם, דבר המאפיין את ברודוויי כיום עם מחזות זמר פופולריים כגון מלך האריות, קינקי בוטס, ביטלג'וס והיירספריי.
בארץ ישראל הוצג הסרט לראשונה בתל אביב בראשית שנות ה-30 בקולנוע עדן, שנקרא עדיין "ראינוע עדן".
בשנת 1996 נבחר הסרט להישמר בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית. בשנת 1998 נבחר הסרט למקום ה-90 ברשימת הסרטים האמריקאים הטובים בכל הזמנים של מכון הסרטים האמריקאי.
לסרט נעשו מספר גרסאות נוספות.
תקציר העלילה
ג'קי רבינוביץ', נער יהודי בניו יורק, חולם להיות זמר ג'אז, בעוד שאביו רוצה שבנו ימשיך את דרכו כחזן. לאחר ריב גדול עוזב ג'קי את הבית ומצטרף ללהקת מופעי מינסטרל. שנים אחר כך ג'קי הופך לג'ק רובין ועומד בפני פריצה גדולה בברודוויי. ערב הפתיחה, הוא ערב יום כיפור, מודיעה לו אמו שאביו חולה, אולי אף גוסס, ושעליו להחליפו בבית הכנסת בתפילת כל נדרי. בעקבות לחצי אמו מצד אחד (המתנגשים מול לחצי אמרגנו וחברתו הלא-יהודיה), מחליט ג'קי לומר את תפילת כל נדרי במקום אביו, וההופעה בברודוויי נדחית. ההורים מאושרים מהחלטתו ורואים בה הוכחה לכך שג'קי נותר יהודי בלבו. למחרת נפטר אביו של ג'קי, וג'קי מופיע בברודוויי וזוכה להצלחה גדולה.
ז'ורז' גרון
ז'ורז' סרז' גרון (נולד ב-25 בינואר 1962) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הבלם.
גרון החל את הקריירה באנדרלכט, במדיה שיחק בשתי קדנציות ועמה זכה בגביע אופ"א, בארבע אליפויות ובשני גביעים. למעט הקדנציות באנדרלכט, שיחק בשתי קדנציות בסרייה א'. במדיה של פארמה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ובקופה איטליה, ואת הקריירה סיים ברג'אנה.
לזכותו 77 הופעות במדי נבחרת בלגיה, בהן כבש שישה שערים. הוא ייצג את נבחרתו ביורו 1984, ובהמשך ייצג אותה בשלושה טורנירי מונדיאל רצופים.
כיום גרון הוא פרשן במשחקי ליגת האלופות עבור הטלוויזיה הבלגית.
אנדרלכט
גרון החל את דרכו במדיה של אנדרלכט. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת תחת המאמן פול ון הימסט בשלהי עונת, בה רשם שתי הופעות ליגה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע אופ"א, על אף שלא שותף בצמד משחקי הגמר מול בנפיקה ליסבון. עונה לאחר מכן היה גרון לשחקן הרכב קבוע אצל ון הימסט, ותרם שלושה שערי ליגה ב-29 הופעות כבר בעונה זו. החל מעונת היה שותף פעיל לשלוש הזכיות הרצופות של אנדרלכט באליפות בלגיה. על אף ששיחק כבלם, היה שותף גרון גם למאמץ ההתקפי ולכיבוש השערים, כשבעונות האליפות תרם בסך הכול 14 שערי ליגה ב-95 הופעות.
בעקבות עזיבתו של פרנקי ורקאוטרן לצרפת בתום עונת, זכה גרון בסרט הקפטן של הקבוצה, תפקיד אותו מילא במשך שלוש עונות. כבר בעונתו הראשונה כקפטן זכה עם הקבוצה בגביע הבלגי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על סטנדרד לייז'. גרון פתח בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק. עונה לאחר מכן שמרה אנדרלכט על התואר, כשניצחה באותה התוצאה את אותה היריבה, אך הפעם גרון לא שותף במשחק הגמר.
הקדנציה הראשונה של גרון באנדרלכט נמשכה בסך הכול שמונה עונות, מתוכן שבע כשחקן הרכב קבוע. בקדנציה זו כבש 27 שערי ליגה ב-212 הופעות במדי אנדרלכט.
פארמה
לקראת 1990/1991 הצטרף גרון לפארמה של המאמן נביו סקלה. הוא השתלב באופן מיידי בהרכב, והיה לאחד משחקני ההגנה הבולטים בקבוצה. עונה לאחר מכן היה שותף לזכייתה של פארמה בגביע האיטלקי, לאחר שהצליחה להפוך הפסד 1-0 במשחק הגמר הראשון מול יובנטוס עם ניצחון 2-0 בגומלין. בשני המפגשים פתח גרון בהרכב כבלם במערך שלושת הבלמים של סקלה.
בעקבות הזכייה, השתתפו גרון ופארמה בטורניר גביע אירופה למחזיקות גביע עונה לאחר מכן. בסיבוב הראשון, מול אויפשט ההונגרית, כבש גרון את שערה היחיד של קבוצתו במשחק הגומלין בחוץ, שהסתיים בשוויון 1-1. תוצאה זו הספיקה לפארמה בעקבות ניצחונה הביתי 1-0 במשחק הראשון. בהמשך הדיחה פארמה גם את בואבישטה, ספרטה פראג ואתלטיקו מדריד, והעפילה לגמר מול אנטוורפן ממולדתו של גרון, בלגיה. גרון פתח בהרכב לגמר, שהסתיים בניצחון קבוצתו 3-1 ובזכייה בגביע אירופה למחזיקות.
במהלכה של עונת 1993/1994, סבל גרון מפציעה קשה במיניסקוס, שאילצה אותו לשוב לבלגיה לצורך טיפול. הוא סיים את העונה מוקדם מהצפוי עם 16 הופעות ליגה בלבד, ובתום העונה סיים את דרכו במועדון, לאחר שזכה עמו בשני תארים, וכבש תשעה שערי ליגה ב-109 הופעות.
חזרה לאנדרלכט וסיום הקריירה
לקראת עונת שב גרון לאנדרלכט. כבר באותה העונה כבש שלושה שערי ליגה ב-16 הופעות, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות, הרביעית בקריירת המשחק שלו. הוא התאושש מהפציעה ורשם שלושים הופעות ליגה עונה לאחר מכן, אך בתום העונה שוחרר מהמועדון, לאחר שאנדרלכט סיימה כסגנית האלופה. בקדנציה השנייה שלו במועדון צבר בסך הכול 46 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים, ובסך הכול לזכותו 258 הופעות ליגה ו-31 שערים לזכותה של אנדרלכט.
גרון שב לאיטליה לקראת עונת 1996/1997, וחתם ברג'אנה. המועדון נקלע במהלך העונה לקשיים כלכליים חמורים, ואף כשל בתשלום משכורות, ובתום העונה נשר לסרייה ב' מהמקום ה-18 והאחרון בטבלה. גרון עצמו רשם 22 הופעות ליגה באותה העונה, אז פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת בלגיה
על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי, זומן גרון לסגל נבחרת בלגיה לקראת משחקי יורו 1984 בצרפת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת של גי תיס ערך כבר במשחקה הראשון של בלגיה בטורניר, כשפתח בהרכב מול. גרון כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת כבר באותו המשחק, כאשר קבע בשלהי המחצית הראשונה את תוצאת הסיום של המשחק, 2-0 לבלגיה. גרון שמר על מקומו בהרכב גם בשני המפגשים הבאים, אך אלו הסתיימו במפח נפש עבור נבחרתו, שהובסה 5-0 על ידי המארחת ונוצחה 3-2 על ידי, מה שהותיר אותה מחוץ לשלב הנוקאאוט.
גרון היה לחלק משמעותי מהעפלתה של בלגיה ממשחקי מוקדמות מונדיאל 1986, והיה שותף בכל שמונת משחקיה של בלגיה בטורניר המוקדמות. לאחר שסיימה שנייה בבית המוקדם, פגשה בלגיה את שכנתה בפלייאוף ההעפלה לטורניר. במשחק הראשון ניצחה בלגיה 1-0, ונסעה למשחק חוץ באצטדיון פיינורד. לאחר מחצית מאופסת, כבשה הולנד פעמיים ועלתה ליתרון 2-0. בדקה ה-85 כבש גרון את שערו הזכור בקריירה, שצימק את התוצאה וקבע 2-1 להולנד. התוצאה נשמרה עד לסיום, ובלגיה העפילה בזכות חוק שערי חוץ על חשבון שכנתה.
כאחד מגיבורי ההעפלה, זומן גרון על ידי תיס לסגל הבלגי לקראת מונדיאל 1986. הוא לא שותף בהפסדה של בלגיה 2-1 למארחת במשחק הפתיחה, ועלה כמחליף בדקה ה-69 בניצחון 2-1 על  במשחק השני. הוא פתח לראשונה בהרכב בשוויון 2-2 מול, והוחלף דקה לסיום. בלגיה סיימה את הבית במקום השלישי, שהספיק לה כדי להעפיל לשלב הנוקאאוט. לאחר פתיחה מגומגמת, הצליחה בלגיה מעבר למצופה בשלבי הנוקאאוט. בשמינית הגמר, עם גרון בהרכב, פגשה בלגיה את. לאחר 2-2 בתום 90 דקות, עבר המשחק להכרעה בהארכה. גרון הוחלף בדקה ה-99, במצב של שוויון 2-2, ועד לסיום ראה את נבחרתו כובשת פעמיים, מנצחת 4-3 ומעפילה לשלב הבא. גרון פתח בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה, כשבלגיה הדיחה את בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בסיום. בחצי הגמר, נכנעה בלגיה עם גרון בהרכב ל וכוכבה הגדול דייגו מראדונה, שכבש צמד בניצחונה של ארגנטינה 2-0. גרון שוב שיחק 120 דקות, הפעם במשחק על המקום השלישי, בו נכנעה בלגיה 4-2 לצרפת. בסיום, מקום רביעי ומרשים לבלגיה בטורניר.
לאחר שכשל להעפיל עם נבחרתו ממוקדמות יורו 1988, היה שותף גרון לטורניר המוצלח של בלגיה במוקדמות מונדיאל 1990, בעקבותיו העפילה הנבחרת לטורניר הגמר באיטליה. גרון זומן על ידי תיס לסגל הבלגי למונדיאל. גרון לא שותף בניצחונה של בלגיה 2-0 על במשחק הפתיחה, אך חזר להרכב בניצחון 3-1 על. הוא נותר בחוץ פעם נוספת כשבלגיה הפסידה 2-1 לספרד, אך העפילה לשמינית הגמר. גרון פתח בהרכב לשמינית הגמר מול, בו נוצחה בלגיה 1-0 בהארכה.
גרון נטל חלק בארבעה משחקים במוקדמות יורו 1996, אליו כשלה בלגיה להעפיל, וכבש במהלכם שני שערים. משחקו האחרון במדי הנבחרת היה באותו טורניר המוקדמות, ב-15 בנובמבר 1995 מול (1-1 בסיום). בסך הכול, ב-11 שנים במדי בלגיה רשם גרון 77 הופעות, 24 מתוכן כקפטן, וכבש שישה שערים.
הוויכוח הגדול
הוויכוח הגדול (באנגלית: The Great Debate) הוא כינויו של ויכוח פומבי שהתקיים בשנת 1920 בין האסטרונומים הרלו שפלי והבר קרטיס לגבי מבנה היקום. שפלי טען כי היקום אינו גדול בהרבה משביל החלב ואילו קרטיס חשב ששביל החלב הוא רק גלקסיה אחת מני רבות. הוויכוח הוכרע רק לאחר מספר שנים כאשר אדווין האבל מדד את המרחק לגלקסיית אנדרומדה ומצא שהיא נמצאת בוודאות מחוץ לשביל החלב.
הוויכוח
בשנת 1920 החליטה האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית לערוך ויכוח פומבי המכונה "הוויכוח הגדול" בין התומכים בשתי הדעות. את התומכים בדעה כי הערפיליות הן בתחומי שביל החלב ייצג האסטרונום הרלו שפלי, ואילו את המתנגדים לה ייצג האסטרונום הבר קרטיס. ב-26 באפריל 1920, באולם במוזיאון הסמית'סוניאן, הציגו הצדדים את עמדתם.
שפלי הבין עוד קודם לעימות הפומבי כי השמש אינה מצויה במרכז שביל החלב, אלא בשוליו, ורחוקה מאוד מלהיות מרכז היקום. כן גילה כי שביל החלב גדול בהרבה משסברו בעבר. לאור תגלית זו סבר כי אך הגיוני הדבר ששביל החלב, הגדול בהרבה משחשבו, מכיל גם את הערפיליות, וכי היקום אינו גדול בהרבה משביל החלב. עד לאותה תקופה, כל הערפיליות הספירליות שנצפו נמצאו בשולי שביל החלב או בסמוך לשוליו. שפלי טען כי לו היו הערפיליות ממלאות את היקום ונמצאות הרחק משביל החלב, היה עליהן להיות מפוזרות בצורה שווה בכל הכיוונים ואין סיבה שהן ייעדרו מכיוון מסוים. מכאן הסיק שפלי את המסקנה (שכיום ידוע שהיא שגויה) כי הערפיליות נוצרות בשולי שביל החלב, ונודדות, תוך שינוי צורה, למרכזו. בנוסף, טען שפלי שאם "ערפילית אנדרומדה" (גלקסיית אנדרומדה) דומה בגודלה לשביל החלב, הרי שמרחקה מאתנו אמור להגיע לסדר גודל של שנות אור, מרחק שנראה גדול מדי עבור האסטרונומים בני התקופה. אולם, הטעות המרכזית של שפלי הייתה ההסתמכות על תצפיותיו של אסטרונום בשם אדריאן ואן מאאנן שטען כי צפה בסיבובה של גלקסיית אנדרומדה על צירה, ואם אכן הייתה תצפית זו נכונה, הרי שתנועתה של הגלקסיה מהירה ממהירות האור, דבר שכבר אז היה ידוע כבלתי אפשרי. כיום ידוע כי תצפיתו של ואן מאאנן הייתה שגויה.
קרטיס טען כי "ערפילית אנדרומדה" ויתר הערפיליות הן גלקסיות נפרדות, גדולות לפחות כשביל החלב, ומרוחקות ממנו מרחק רב. הוא טען כי צפה במספר רב יותר של התפרצויות נובה בערפילית אנדרומדה מאשר בשביל החלב כולו, ומכך הסיק כי אנדרומדה היא גוף נפרד משביל החלב, בעל גודל דומה לשביל החלב. כן טען כי מבנה ה"ערפיליות" דומה למבנה שביל החלב, והדבר מחזק את הסברה שהן גלקסיות בפני עצמן.
הפגישה במוזיאון הסמית'סוניאן לא הולידה מייד הסכמה לגבי התשובות לשאלות שהציגו המדענים. עם זאת, מאוחר יותר ב-1920 זיהה אדווין האבל משתנים קפאידים (כוכבי ענק בעלי בהירות נראית המשתנה במחזור קבוע) בערפילית אנדרומדה, אשר איפשרו לו להראות שהערפילית מרוחקת מאוד – יותר מרוחקת מהמרחק הרב ביותר האפשרי בתוך שביל החלב לפי ההשערה של שפלי לגבי גודל הגלקסיה. תצפיות אלה הראו לראשונה שההשערה של קרטיס נכונה ושאנדרומדה היא גלקסיה בפני עצמה. כיום ידוע ששביל החלב היא גלקסיה אחת מתוך מיליארדי גלקסיות ביקום.
פאזארדז'יק
פָּאזָארְדְזִ'יק, וגם פאזארג'יק (בבולגרית Пазарджик), היא עיר בבולגריה, בירת מחוז פאזארדז'יק, השוכנת על גדות נהר המריצה, 39 קילומטרים מהעיר פלובדיב ו-109 קילומטרים מהבירה סופיה.
התקופה העות'מאנית
ב-1484 לאחר ייצוב שלטונו של הסולטאן באיזיט השני באימפריה העות'מאנית, הוא פתח במסע כיבושים כנגד נסיכות מולדובה, ממלכה שאביו מהמט השני לא הצליח להכניע סופית. באיזיט נחל ניצחון תוך כיבוש הערים אקרמן וקיליה ובכך חיזק את השליטה העות'מאנית על הדרך היבשתית לחצי האי קרים, שם שלט וסאל של הסולטאן. כבעלי ברית של העות'מאנים, נשלחו מהעיר אקרמן מתיישבים טטרים לחזק את האחיזה העות'מאנית בשטחים הבולגריים וב-1485 הם הקימו יישוב קבע במקום, בתוכו ייסדו מרכז מסחר אזורי והעניקו לעיר את השם בניב הטורקי Tatar Pazarcιk, שמשמעו שוק (באזאר) טטרי קטן, (דז'יק, בדומה לסיומת צ'יק). במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הכוחות העות'מאניים הנסוגים נקטו במדיניות של "אדמה חרוכה" בשטחים מהם נסוגו, העלו באש גם את העיר פאזארדז'יק ושרפו אותה עד היסוד. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
לאחר עצמאות בולגריה
ב-1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחוד בין נסיכות בולגריה לרומליה המזרחית ומאז נותרה פאזארדז'יק בחזקת הבולגרים. בחודש אפריל 1928 אירעה רעידת אדמה חזקה בבולגריה. בערים רבות ובכלל זה פאזארדז'יק, מבני ציבור ובתי מגורים ניזוקו קשות. במשך שבועות מספר היו רעידות משנה, תושבי העיר נמלטו אל הגנים הציבוריים שבעיר ומחוצה לה ושהו שבועות מספר במחנות ארעיים. הנזק הכלכלי שנגרם לתושבי העיר ובכלל זה לבני הקהילה היהודית היה כבד. לאחר מלחמת העולם השנייה חל פיתוח מואץ בעיר, נבנו אזור תעשייה ומערכת תחבורתית, הכוללת 4 קווי חשמליות ו-14 קווי אוטובוסים. בראשית המאה ה-21, ממצבת עצמה העיר כעיר תיירותית ובה אטרקציות כגון: פארקים, כנסיות, מוזיאון להיסטוריה האזורית וגלריות.
דמוגרפיה
ככלל, בראשית המאה ה-21, שומרת אוכלוסיית העיר על יציבות מספרית עם מגמות מתונות של גידול או קיטון. במחצית השנייה של שנות ה-90 חל קיטון מתון של 2.6% בכמות האוכלוסין שנבע בעיקר מהגירת עבודה מהעיר בשל המשבר הכלכלי שפקד את בולגריה, בעוד שבעשור הראשון של המאה ה-21 חל גידול מתון של 1.9%. מבחינת הנתונים המגדריים עולה ש-50.7% מאוכלוסיית פאזארדז'יק הן נשים ו-49.3% הם גברים. מבחינת התמהיל האתני עולה ש-88% מהאוכלוסייה ממוצא בולגרי, 7% צוענים ו-4% הם טורקים.
כלכלה
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מייצור מזון, משקאות ועיבוד טבק. חלקים נרחבים משטחי הרשות המקומית מנוצלים לחקלאות שלחין והגידולים המרכזיים הם חיטה, שעורה, שיבולת-שועל, טבק, שיפון, תירס, אורז, חמניות, עגבניות, תפוחי עץ, מלונים ועוד. בנוסף, מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיית הבשר והחלב. בשטח הרשות המקומית קיימים מספר מפעלים לייצור שימורי מזון, בעיקר בתחום הפירות והירקות. כמו כן קיימות מספר מחלבות ומפעלים לייצור מוצרי חלב. באזור טחנת קמח ומספר יקבים. בשטח הרשות המקומית מפעל מרכזי לעיבוד ראשוני של טבק. כמו כן קיים מפעל טקסטיל. פאזארדז'יק מקושרת לרשת מסילות הרכבת הפנים בולגריות המהוות גם חלק מעורק הרכבות האירופי לאסיה.
אקלים
האקלים בעיר נע בין ממוזג לים תיכוני, עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של 12.5oc. בחודשים יולי ואוגוסט, עשויה הטמפרטורה הממוצעת להגיע ל 24oc, ובינואר ופברואר לרדת עד ל 2oc בממוצע. כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור עומדת על 500 מילימטרים.
הקהילה היהודית
תעוד לקהילה סוחרים יהודית ספרדית בעיר מצוי בספרי שאלות ותשובות החל ממחצית המאה ה-17. ב-1835 הגיעו לעיר פליטים מאדירנה והגדילו את אוכלוסיית הקהילה. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 1,200 נפשות ונכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית. קהילת פאזארדז'יק הייתה ממובילות מהפכת החינוך היהודי המחודש ובעיר פעל בית ספר יהודי ובו כיתות גן, בית ספר יסודי ופרו גימנסיה. בעיר הייתה פעילות ציונית ענפה ובכלל זה פלג רוויזיוניסטי לא מבוטל. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 1,000 יהודים, אשר מקצתם יועדו לגירוש אל מחנות ההשמדה ב-10 במרץ 1943. ביולי 1943 גורשו מנהיגי הקהילה ורבניה למחנה הריכוז סומוביט. מרבית בני הקהילה עלו למדינת ישראל, לאחר הקמתה.
מארס פאת'פיינדר
מארס פאת'פיינדר (באנגלית: Mars Pathfinder) הייתה גשושית אמריקאית שהנחיתה תחנת מחקר ורובר על מאדים ב-1997. הגשושית כללה נחתת שנקראה Carl Sagan Memorial Station ורובר רובוטי קטן (10.6 ק"ג) שנקרא Sojourner (סוג'ורנר), על שמה של סוג'ורנר טרות' שפעלה במאה ה-19 למען זכויות שחורים וזכויות נשים.
הגשושית שוגרה על ידי נאס"א ב-4 בדצמבר 1996 על גבי משגר דלתא 2 חודש אחרי שיגור מארס גלובל סורבייר, ונחתה ב-4 ביולי 1997 במאדים, באזור שנקרא Chryse Planitia בOxia Palus quadrangle. אחרי הנחיתה הנחתת נפרשה ושחררה את הרובר שערך מספר ניסויים על פני השטח של מאדים. המשימה כללה מכשורים מדעיים לבחינת האטמוספירה, האקלים, הגאולוגיה ואת הרכב הסלעים והאדמה במאדים. התוכנית הייתה חלק מתוכנית דיסקברי של נאס"א שקידמה את השימוש בחלליות זולות ושיגורים תכופים תחת המוטו "זול יותר, מהיר יותר ויעיל יותר" ("cheaper, faster and better") שאותה קידם מנהל נאס"א דניאל גולדין. התוכנית נוהלה על ידי המעבדה להנעה סילונית, מחלקה של המכון הטכנולוגי של קליפורניה שניהלה עבור נאס"א את תוכנית המחקר במאדים.
המשימה הייתה הנחיתה המוצלחת הראשונה מאז גשושיות הוויקינג שנחתו על מאדים ב-1976. אף על פי שברית המועצות שלחה רוברים אל הירח במסגרת תוכנית לונחוד, ניסיונותיה להנחית רוברים על מאדים מעולם לא הצליחו.
מלבד היעדים המדעיים שהוצבו לרובר ולנחתת, במשימה נבחנו מספר אמצעים טכנולוגיים כמו למשל נחיתה באמצעות כריות אוויר ומערכות בקרה שאחר כך שימשו בתוכנית המארס רובר ב-2003.
במישור המדעי
הנחתת:
הרובר: בנוסף לאמצעים אלו, הרובר שימש לבדיקת דברים נוספים כמו בחינת יעילות גלגלי הרובר ובחינת החומרים שממנו הורכב הרובר (לשימוש במשימות שיבואו לאחר מכן). הרובר כלל גם מצלמות ולייזרים שאיפשרו לו לנוע בלי להתנגש בשום דבר.
מהלך המשימה מהשיגור ועד לנחיתה
פאת'פיינדר שוגר מ-LC-17B מנמל החלל קייפ קנוורל ב-4 בדצמבר 1996, 06:58:07 (זמן מקומי) על גבי משגר דלתא 2. הגשושית שייטה בחלל אל עבר מאדים ונחתה עליו ב-4 ביולי 1997, במהלך המסע בוצעו מספר תיקוני מסלול מתוכננים מראש. הגשושית חדרה לאטמוספירת מאדים במהירות של 6.1 ק"מ לשנייה בתוך קפסולה דומה מאוד לקפסולות ששימשו את תוכנית ויקינג. הקפסולה הייתה מורכבת ממגן חום קדמי ומגן אחורי. במהלך החדירה הואטה הגשושית למהירות של 370 מטר לשנייה אז נפרש מצנח שהאט את הגשושית למהירות של 68 מטר לשנייה. 20 שניות לאחר מכן מגן החום הושלך ולאחר 20 שניות נוספות הנחתת ובתוכה הרובר השתלשלה לאורך רצועה באורך של 20 מטר. בגובה של 1.6 ק"מ מעל פני הקרקע הופעל מכ"ם שהיה אחראי למתן הפקודות עבור תהליכי הנחיתה בהמשך.
כשהפסיקה הנחתת לקפץ ולהתגלגל, החלו כריות האוויר לשחרר את הגז שהיה בהן כך שהנחתת, שהייתה בצורת ארבעון, תתייצב ותעמוד בסופו של דבר על בסיסה, גם אם נחתה במקור על אחד הבסיסים האחרים. 74 דקות אחרי הנחיתה, נפרסו צלעות הנחתת והלוחות הסולאריים החלו לייצר חשמל. פאת'פיינדר נחתה במאדים בלילה והייתה צריכה לחכות לזריחת השמש כדי שתוכל לשלוח אותות ראשונים ותמונות לכדור הארץ. במהלך יומה הראשון על מאדים ביצעה הנחתת מדידות מטאורולוגיות וצילמה תמונות. כשהגיעו התמונות לכדור הארץ הבחינו הטכנאים כי אחת מכריות האוויר לא התרוקנה במלואה ויכלה לגרום לבעיות בהורדת הרמפה של הרובר. כדי לפתור את הבעיה, הורו הטכנאים לנחתת להרים את אחת מצלעתיה ולבצע ריקון נוסף לכריות האוויר. התהליך הושלם ביום המאדים השני והרובר "סוג'ורנר" ירד מהנחתת.
בתוכנית מארס רובר השתמשו באותה צורת נחיתה עם שיפורים מסוימים ועם מערכות דומות לאלו שהיו על ה"סוג'ורנר'".
פעולות הרובר
הסוג'ורנר היה הרובר השני שנחת על גרם שמים אחר (אחרי הנחתת הרוברים על הירח במסגרת תוכנית לונחוד, ללא ספירת רכב הנדידה הירחי) והרובר הראשון שנחת על מאדים. הרובר ירד מהנחתת ביום המאדים השני לנחיתתם. באותו יום הוא התקדם לעבר אבנים קרובות שכונו על ידי המדענים בשמות כמו Barnacle Bill ,Yogi Rock ו-Scooby-Doo על שם כוכבי סרטים מצוירים מפורסמים. הרובר ביצע מדידות ובדיקות על האבנים ועל האדמה בעוד הנחתת מצלמת אותו ואת השטח סביבם, יחד עם מדידות מטאורולוגיות.
לרובר היה מחשב שהיה מבוסס על מעבד Intel 8085 בעל מהירות של 100 קילו-הרץ, 15 קילו-בית RAM ו-176 קילו-בית זיכרון פלאש.
הישגי הנחתת
הנחתת שלחה יותר מ-16,500 תמונות וביצעה יותר מ-8.5 מיליון מדידות של לחץ אטמוספירי, טמפרטורה ומהירות רוח.
סיום המשימה
על אף שהמשימה תוכננה להימשך רק בין שבוע לחודש, המשימה המשיכה לאורך שלושה חודשים. התקשורת האחרונה עם פאת'פיינדר הייתה ב-27 בספטמבר 1997. הטכנאים ניסו ליצור שוב קשר למשך חמשת החודשים הבאים עד לסיום המשימה המוצלחת ב-10 במרץ 1998. הלוויין MRO ראה את המארס פאת'פיינדר בינואר 2007.
מתן השם לרובר
השם סוג'ורנר נבחר במסגרת תחרות שנמשכה שנה, בה תלמידים עד גיל 18 נדרשו לבחור שם של גיבור היסטורי ולכתוב חיבור על הישגיו. התלמידים נתבקשו גם להסביר כיצד הישגיו של הגיבור שבחרו מתחברים עם סביבת המחקר ותפקידו של הרובר.
הזוכה הייתה וואלרי אמברויס, בת 12 מברידג'פורט, קונטיקט, שכתבה חיבור על סוג'ורנר טרות' (Sojourner Truth), אפרו-אמריקאית שחיה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית. השם נבחר גם כי המילה Sojourner באנגלית משמעותה "מטייל".
סך הכל התקבלו במסגרת הפרויקט 3,500 עבודות מכל רחבי העולם, כולל תלמידים מקנדה, הודו, ישראל, יפן, מקסיקו, פולין ורוסיה. כ-1,700 חיבורים נכתבו על ידי תלמידים בגילאי 5 עד 18.
ג'ון הרשל
סר ג'וֹן פְרֶדרִיק וִילְיַאם הֶרְשֶל, הברונט הראשון (באנגלית: Sir John Frederick William Herschel, 1st Baronet), KH (7 במרץ 1792 – 11 במאי 1871) היה איש אשכולות אנגלי: מתמטיקאי, אסטרונום, כימאי ומחלוצי הצילום. הרשל היה בנו היחיד של האסטרונום ויליאם הרשל ובעצמו אב ל-12 ילדים.
הרשל הנהיג את השימוש ביום היוליאני באסטרונומיה, נתן שם לשבעה מהירחים של כוכב הלכת שבתאי ולארבעה מהירחים של אורנוס, הרים תרומות חשובות להתפתחות הצילום, וחקר את תופעת עיוורון הצבעים ואת ההשפעה הכימית של קרינת על-סגול.
השכלה, תגליות באסטרונומיה ופרסים
הרשל נולד בסלאו (Slough) שבבקינגהמשייר, מערבית ללונדון, והחל ללמוד בבית הספר היוקרתי איטון. מסיבה שאינה ידועה, אולי בשל חששות אמו או דעות קדומות ביחס למוצאו (אביו, ויליאם הרשל, היה ממוצא גרמני וסבו אייזק היה יהודי), הורחק הרשל מבית הספר והשלים את לימודיו בביתו בעזרת מורים פרטיים. בגיל 17 החל ללמוד ב"סנט ג'ון קולג'" שבאוניברסיטת קיימברידג'. שם התיידד עם צ'ארלס בבג' וג'ורג' פיקוק (George Peacock), לימים מתמטיקאים נודעים, והשלושה כרתו ברית ביניהם "לעשות את המיטב לוֹ יוכלו כדי להיפרד מן העולם כשהוא חכם יותר ממה שהם מצאו אותו". הוא סיים את לימודיו ב-1813 במקום הראשון (המכונה באנגלית, במינוח המיוחד לאוניברסיטת קיימברידג', senior Wrangler) ברמה העליונה של מבחני המתמטיקה של אוניברסיטת קיימברידג', מבחנים יוקרתיים המכונים טריפוס (Tripos). הוא החל לכתוב מאמרים על חשבון אינפיניטסימלי ועל נושאים משיקים במתמטיקה ב-"Philosophical Transactions" ("פרוטוקולים פילוסופיים" - ביטאונה הוותיק (מ-1665) של החברה המלכותית הממשיך לצאת לאור גם כיום), וב-1821 זכה בגין מאמריו אלו במדליית קופלי, פרס שנתי על תרומה למדע, שהוא הפרס החשוב ביותר שמעניקה החברה המלכותית.
ב-1816 החל הרשל לעסוק באסטרונומיה ובנה טלסקופ מחזיר אור שקוטר המראה שלו הוא 18 אינץ' (כ-45 ס"מ) ואורך המוקד שלו הוא 20 רגל (כ-6 מטר). בין 1821 ל-1823, יחד עם האסטרונום ג'יימס סאות, הוא המשיך את המחקר של אביו על כוכבים כפולים, צבירי כוכבים וערפיליות. על ידי השוואה בין הרשימות של אביו לתצפיות שערך, גילה הרשל שבכמה גרמי שמים יש תנועה היקפית. עבור עבודתו זו העניק לו מכון צרפת (Institut de France גוף-העל של האקדמיות לשפה, לתרבות ולמדע של צרפת) ב-1825 את פרס לאלנד (Lalande), והחברה המלכותית לאסטרונומיה העניקה לו ב-1826 את הפרס הראשי שלה, מדליית הזהב (בה זכה שוב ב-1836).
בין 1824 ל-1827 שימש בתפקיד מזכיר החברה המלכותית, וב-1827 נבחר ליושב ראש החברה לאסטרונומיה (שמה של "החברה המלכותית לאסטרונומיה" באותה עת). ב-1831 קיבל תואר אביר ב"מסדר גואלף המלכותי" (KH).
בשנת 1835 הוא גילה ערפילית פלנטרית NGC 3132
ב-3 במרץ 1829 נשא לאישה את מרגרט ברודי סטיוארט (Margaret Brodie Stewart, 1864-1810). לבני הזוג נולדו 12 ילדים, בהם ויליאם ג'יימס הרשל (William James Herschel, 1917-1833) שהיה מחלוצי השימוש בטביעות אצבעות, אלכסנדר סטיוארט הרשל (Alexander Stewart Herschel, 1907-1836) שהיה אסטרונום (אם כי פחות ידוע מאביו ומסבו) ואמיליה הרשל (Amelia Herschel 1926-1841) שנישאה לסינולוג סר תומאס פרנסיס וייד (Thomas Francis Wade), שהמציא, יחד עם הרברט ג'ילס, את שיטת התעתוק של כתב שפת המנדרינית התקנית לכתב הלטיני הקרויה שיטת וייד-ג'ילס.
השהות בדרום אפריקה
במטרה לקטלג את כל הכוכבים, צבירי הכוכבים, הערפיליות ושאר הגופים השמימיים כפי שהם נראים בשמי חצי הכדור הדרומי, החליט הרשל ב-1833 לעבור זמנית לדרום אפריקה. מיזם זה אמור היה להרחיב ולהשלים את המיזם אותו החל אביו, ויליאם הרשל, לקטלג את הגופים השמימיים בשמי הצפון. הרשל דחה הצעה של הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס (אחד מבניו של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה) להעמיד לרשותו תאים בספינה של חיל הים המלכותי למטרה זו, והעדיף לשלם מכספו עבור הנסיעה. הרשל ומשפחתו הפליגו בספינת הקיטור Mountstuart Elphinstone שיצאה מנמל פורטסמות' ב-13 בנובמבר 1833 והגיעה לקייפטאון ב-15 בינואר 1834. הרשל התיישב בווינברג (Wynberg – כיום פרוור דרומי של קייפטאון) בבית אחוזה ישן ושמו פלדהאוזן (Feldhausen), שהיה בצדו הדרום-מזרחי של הר השולחן. בבית זה התקין הרשל טלסקופ פרטי שקוטר המראה שלו 21 רגל (כ-6.4 מטרים). בין השאר צפה בחזרה של שביט היילי לשמי כדור הארץ.
בנוסף לעבודתו באסטרונומיה, מסע זה לפינה רחוקה של האימפריה הבריטית אפשר להרשל להימלט מהלחצים שהיו מנת חלקו בלונדון, שם היה אחד מאנשי המדע הבריטיים המבוקשים ביותר. בשהותו בדרום אפריקה עסק במגוון נרחב של מחקרים מדעיים כשהוא משוחרר מתחושת החובה לקהילה המדעית הנרחבת. הייתה זו כנראה, כך נזכר מאוחר יותר, התקופה המאושרת בחייו. תוך כדי סטייה יוצאת דופן מאסטרונומיה, הוא שילב בין כישרונותיו לאלו של אשתו, מרגרט, ובין 1834 ל-1838 הם ייצרו 131 איורים בוטניים באיכות מעולה, המראים את הפלורה של אזור הקייפ. ג'ון הרשל השתמש בקמרה לוסידה (סוג של מכשיר אופטי) על מנת לייצר את קווי הרקע המדויקים של הדוגמיות והשאיר לאשתו להשלים את הפרטים. תיק העבודות שהכינו ג'ון ומרגרט הרשל נועד במקור למטרות אישיות. עם זאת, הביצוע המדויק של האיורים הפך אותם ליקרי ערך יותר מאוספי איורים בני זמננו, אף על פי שאין באיורים של בני הזוג הרשל חתכים של הפרחים כמקובל. 112 מתוך 132 איורי הפרחים עליהם ידוע נאספו והוצאו לאור בשנת 1996 בספר "הפלורה של הרשל" (בלטינית: "Flora Herscheliana").
הרעיונות שהופיעו בספרו של צ'ארלס לייל, "עקרונות הגאולוגיה", בדבר היצירה ההדרגתית של נופים, ריתקו את דמיונו של הרשל. הוא כתב ללייל הערות על הנושא כשהוא מדרבן אותו לחפש את חוקי הטבע שבבסיס "תעלומת התעלומות" - כיצד נוצרו בעלי החיים השונים, כשהוא מקדים לדבריו צמד חרוזים
כשהוא מקבל את נקודת ההשקפה שהתפתחות העולם הייתה הדרגתית, העיר:
המסמך שכתב הרשל הופץ בין חוגי המדענים, וצ'ארלס בבג' כלל קטעים מתוכו ב"מסת ברידג'ווטר" התשיעית (הבלתי-רשמית), שהעלתה השערה בדבר כללים שנקבעו על ידי מתכנת אלוהי. ב-3 ביוני 1836, בעת שהספינה "ביגל" עגנה בקייפטאון, ביקרו רוברט פיצרוי, רב החובל של הספינה, וחוקר הטבע הצעיר צ'ארלס דרווין את הרשל. מאוחר יותר הושפע דרווין מכתביו של הרשל בעת שפיתח את תאוריית האבולוציה שלו, שהוצגה לבסוף ב"מוצא המינים". בשורות הפותחות עבודה זו כתב דרווין כי כוונתו היא "לשפוך מעט אור על מוצא המינים; - תעלומת התעלומות, כפי שקרא לכך אחד מהפילוסופים הגדולים ביותר שלנו", כשהוא מתייחס להרשל.
החל ב-25 באוגוסט 1835, בזמן שהרשל שהה בדרום אפריקה, החלה להתפרסם בעיתון ניו יורק סאן סדרה של שישה מאמרים שהיו חתומים לכאורה בשמו וטענו למציאת חיים על הירח, וכללו תיאור של מגוון חיות פנטסטיות. את המאמרים שגרמו להתרגשות רבה כתב ריצ'רד אדמס לוק שהחליט להשתמש בשמו של ג'ון הרשל משום שהיה אז האסטרונום הידוע ביותר. אירוע זה זכה לכינוי מתיחת הירח הגדולה, אם כי ריצ'רד אדמס לוק טען אחר כך שכוונתו הייתה בעצם סאטירית ולא התכוון שמאמריו יילקחו ברצינות. בתחילה היה הרשל משועשע וציין שתגליותיו האמיתיות לעולם לא יכלו להיות כה מדהימות. השעשוע פינה את מקומו מאוחר יותר לכעס, כאשר התמודד עם שאלות מאנשים שלקחו ברצינות את המתיחה.
החזרה לאנגליה
הרשל חזר לאנגליה ב-1838 וקיבל תואר ברונט (תואר אצולה אנגלי העובר בירושה ומוענק על ידי המלך. מעמדו מתחת לברון ומעל אביר) מהמלכה ויקטוריה, שנה אחרי הכתרתה.
ב-1847 פרסם הרשל את הספר "תוצאות התצפיות האסטרונומיות שנעשו בכף התקווה הטובה". בספר זה הוא הציע שמות לכל שבעת ירחי שבתאי שהיו מוכרים, שמות בהם נעשה שימוש גם כיום: מימס, אנסלדוס, טתיס, דיוני, ריאה, טיטאן ויאפטוס. באותה שנה העניקה החברה המלכותית להרשל בפעם השנייה את הפרס החשוב ביותר שלה, מדליית קופלי, בגין עבודה זו. כמה שנים אחר כך, ב-1852, הציע הרשל שמות לארבעת ירחי אורנוס שהיו ידועים אז, שמות בהם נעשה שימוש גם היום: אריאל, אומבריאל, טיטניה, ואוברון.
בשנת 1864 פרסם הרשל את הקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שכלל 5,079 גרמי שמיים שאת רובם גילו ג'ון הרשל ואביו ויליאם. קטלוג זה היווה את הבסיס לקטלוג הכללי החדש (NGC) שעדיין נמצא בשימוש.
ג'ון הרשל מת בשנת 1871, בגיל 79, בקולינגווד (Collingwood), שבסמוך לביתו בכפר הוקהרסט (Hawkhurst) שבמחוז קנט. נערכה לו הלוויה ממלכתית והוא נקבר במנזר וסטמינסטר, אשתו מרגרט מתה 13 שנים מאוחר יותר בגיל 73.
ב-1879, שמונה שנים לאחר מותו, התפרסמה רשימה של למעלה מ-10,000 כוכבים כפולים שנתגלתה בעיזבונו.
תרומותיו לצילום
הרשל תרם כמה חידושים חשובים לטכנולוגיית הצילום. הוא לא התעניין ביישומים המסחריים של הצילום, ולא ראה בו מדיום ליצירת דימויים (הוא העדיף לרשום בעצמו את תצפיותיו), אלא התעניין באפשרויות שמספק הצילום לחקר תכונות האור והשפעתו על חומרים, וכן לחקר סודות היקום הבלתי נראים לעין.
הרשל היה מיודד עם אחד מאבות הצילום, ויליאם הנרי פוקס טלבוט, וסייע לו בפיתוח ושכלול ההמצאה. טלבוט, שזנח לזמן מה את ניסוייו עם חומרים רגישים לאור משנת 1835, מיהר לכתוב לידידו הרשל על גילוייו לאחר שנודע לו על הכרזתו של פרנסואה אראגו ב-7 בינואר 1839, כי הומצא תהליך צילום בצרפת (הדאגרוטיפ). בעת שהמתין לביקורו של טלבוט הצליח הרשל, שהיה חולה באותו הזמן, להמציא לבדו בתוך ימים ספורים שיטות צילום עצמאיות. ב-1 בפברואר הציג הרשל את תוצאותיו לטלבוט. שיטתו הראשונה דמתה ברובה לזו של טלבוט, אך התייחדה בשיפור משמעותי שנבע מהשימוש בנתרן תיוסולפט כקובע (Fixer, מנקה את חלקיקי הכסף הרגישים לאור אשר לא פותחו). הרשל גילה עוד ב-1819 שנתרן תיוסולפט הוא ממס של הליד הכסף, וב-1839 הוא הבין שניתן בעזרתו לשטוף את גבישי הליד הכסף שטרם נחשפו לאור ולקבע את התמונה. ללא הקובע המשיך הליד הכסף שלא נחשף להשחיר, וגרם להיעלמות התמונה לאחר זמן מה. לעומת זאת, שיטתו של טלבוט הצליחה רק לייצב את התמונה בעזרת שטיפת מי-מלח, שהחלישו, אך לא ניטרלו, את פעולתו של הליד הכסף. בנוסף, ב-19 באפריל 1839 המציא הרשל שיטת קיבוע בעזרת מים טהורים בלבד.
הרשל ערך מאות ניסויי צילום עם חומרים מגוונים והקדים את זמנו בגילוייו. ב-9 בספטמבר 1839 הצליח ליצור נגטיב על גבי זכוכית - כמה עשורים לפני ששיטה זו הפכה לטכניקת הצילום העיקרית (שיטת הקולודיון). לנגטיב זכוכית היה פוטנציאל לייצר הדפסים עשירים בפרטים, בניגוד לנגטיב הנייר בעל הסיבים, אך הרשל התעניין בזכוכית משום שהייתה נייטרלית מבחינה כימית יחסית לנייר, ואפשרה לו לבודד את פעולתם של חומרים פוטוכימיים (חומרים הרגישים לאור) מהבסיס שעליו הם מונחים. ב-1842 המציא הרשל שיטה להכנת נייר צילום, שהפכה למפורסמת ולנפוצה ביותר שלו, הציאנוטייפ. בשיטה זו מכוסה הנייר בתערובת של שני חומרים (אמוניום ברזל-ציטרתי ואשלגן פריציאני, חומרים נפוצים וזולים יחסית לתרכובות הצילום הסטנדרטי) שלאחר חשיפה לאור על-סגול מקבלים גוון כחול אופייני. בשנת 1843 אנה אטקינס פרסמה ספר צילומים על בסיס שיטה זו. נייר צילום זה היה פופולרי בקרב מהנדסים שהשתמשו בו לצילום שרטוטים ומכאן מקור המונח האנגלי blueprint.
הרשל ערך ניסויים בשחזור צבע כשהוא שם לב לעובדה שקרני אור מחלקים שונים של הספקטרום נוטים להקנות את צבעם באופנים שונים לנייר הצילום. הוא תכנן בשנת 1842 מכשיר מחקר בעזרת לוח צילום, שנקרא "אקטינוסקופ" (Actinoscope); במכשיר, אור השמש, שנועד להיות מוקרן דרך מנסרה, יאיר בצבעים טבעיים נייר שהוטבל בחומרים רגישים לאור. כך התכוון הרשל לחקור את השפעתו של כל צבע בנפרד. לולא התרשל האופטיקאי שבנה את המכשיר, וגרם לעיכוב שלא איפשר להרשל לפנות זמן עבור עריכת הניסויים בו, ישנו סיכוי סביר שהיה ממציא שיטה ראשונית לצילום בצבע.
תרומותיו של הרשל לצילום היו רבות, ולא רק בתחומי הכימיה והמדע; מונחים רבים בצילום חבים לו את המצאתם: הוא זה שטבע את המונח האנגלי לצילום (photography), שעבר מאוחר יותר לשפות אירופאיות אחרות, לאחר שחשש שהשם שבחר טלבוט, "ציורים פוטוגניים" (photogenic drawing) הוא מוגבל מדי; הרשל גם המציא את המונחים "נגטיב" (השם הלועזי המקובל לתשליל) ו"פוזיטיב", אותם לקח כאנלוגיה מתחום החשמל, וכן את המונח האנגלי ל"צילום-חטף" (snap-shot). בנוסף, החל הרשל לסכם באופן סיסטמי את הידע אודות הצילום בתקופתו.
תחומים נוספים
הרשל הצטיין גם בתחומים נוספים כדוגמת פיזיקה, כימיה וקריסטלוגרפיה. כך למשל ב-1823 העלה הרשל את ההשערה שניתן לזהות יסודות כימיים על פי ספקטרום הקרינה שלהם, השערה שהוכחה כעבור 40 שנים. הרשל סלל את הדרך לגילוי תופעת הקרינה הפלואורסצנטית על ידי סר ג'ורג' סטוקס באמצעות הוספת הקרינה העל-סגולה לספקטרום. הרשל כתב מאמרים וספרים רבים, את הערכים על "מטאורולוגיה", "גאוגרפיה פיזית" ו"טלסקופ" במהדורה השמינית של אנציקלופדיה בריטניקה ואת הערך "אור" באנציקלופדיה מטרופוליטנה.
הרשל הצטיין גם בכתיבה. ב-1830 הוציא לאור ספר על הפילוסופיה של המדע ובערוב ימיו תרגם לאנגלית יצירות של פרידריך שילר ואת האיליאדה של הומרוס.
הנצחה
על שמו של ג'ון הרשל קרויים אי הרשל (באוקיינוס הקרח הצפוני, צפונית לפרובינציה יוקון שבקנדה), הר הרשל שברכס הרי האדמירליות (באנטארקטיקה) ומכתש J. Herschel על הירח, כמו גם בית הספר לבנות על שם הרשל בקייפטאון, דרום אפריקה המנציח את שהותו בעיר. כמו כן היה קרוי על שמו המינרל הרשליט (באנגלית Herschelite) - סוג של חבזיט, שם שהאגודה הבינלאומית למינרלוגיה החליטה לפסול, והמינרל קרוי כיום חבזיט-Na.
מרכז הכנסים הבין-לאומיים של סטוקהולם
מרכז הכנסים הבין-לאומיים של סטוקהולם (בשוודית: Stockholmsmässan) הוא מרכז קונגרסים בסטוקהולם. הוא מהווה את אחד ממרכזי הירידים הגדולים ביותר במדינות הנורדיות.
ההחלטה להקמת המבנה עלתה ב-1966, וב-1971 נחנך המקום באופן רשמי על ידי גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה.
המקום אירח את אירוויזיון 1975. תחרויות המלודיפסטיבלן נערכו בו ב-1996 ו-1999.
ב-2006 נבנה מלון סקנדיק טוק המחובר ישירות אל תוך המרכז.
ב-2011 התקיים בו טקס פרסי הטלוויזיה של שוודיה "Kristallen".
חלון מונופורי
חלון מונופורי (איטלקית Monofora) הוא חלון שלו מפתח בודד ומעליו קשת מעוגלת או מחודדת. ציון היותו של חלון בעל מפתח בודד (מונופורי) מקובל רק בסמוך וכדי להשוותו לחלון עם מספר מפתחים, כמו חלון ביפורי, חלון טריפורי וכן הלאה, ואך בהקשרם של סגנונות בנייה בהם רווח השימוש בחלונות אלה, כמו באדריכלות הגותית או הרומנסקית, ובמידה פחותה מכך באדריכלות הרנסאנס.
חג המוזיקה הישראלית
חג המוזיקה הישראלית הוא פסטיבל שנתי המוקדש למוזיקה אמנותית ישראלית. הפסטיבל מתקיים החל מ-1997 והוא מתנהל במשך מספר ימים במקומות שונים ברחבי ישראל. העורכת הראשונה של חג המוזיקה הישראלית הייתה זמירה לוצקי.
הפסטיבל הוקם על ידי המדור למוזיקה במשרד התרבות והספורט לקראת שנת היובל למדינה. כיום הפסטיבל מנוהל על ידי המכון למוסיקה ישראלית בסיוע המועצה הישראלית לתרבות ואומנות ומשרד התרבות והספורט.
הפסטיבל "פותח חלון לעשייה המגוונת והמסקרנת של מוזיקה הנוצרת בארץ. מימי טרום הקמתה של המדינה ועד ימינו אנו. חיבורים למקורות ולקלאסיקה, לצד כתיבה עכשווית והתייחסות למתרחש כאן ועכשיו, בארץ ובעולם". על מנת לאפשר זאת, הפסטיבל פתוח לקהל בכניסה חפשית "כמתנה לציבור אוהבי המוזיקה" ובמסגרתו מתקיימות הופעות וסדנאות הכוללות מחוות למלחינים ישראליים, אנדרה היידו, פאול בן-חיים ואחרים.
הפסטיבל כיום הוא בן 3 ימים ומתקיים בתחילת אוקטובר בין כסה לעשור. במהלך הפסטיבל מוענק פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
חלון טריפורי
חלון טריפורי (איטלקית Trifora) הוא חלון המחולק אופקית לשלושה מפתחים המופרדים זה מזה בשני עמודים קטנים, ומעליו שלוש קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטחים שמעל שלוש הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.
החלון הטריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרון ובדרך כלל היה מעוטר ממנו. שימוש מקובל בטריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.
החלון הטריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
פרידן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קרן השקעות פרטיות
קרן השקעות פרטיות (באנגלית: Private Equity, בקיצור PE) היא סוג של קרן השקעות שמוקמת למטרה של ביצוע השקעות בנכסים לפי מדיניות מוסכמת, ופועלת לממש ולמכור אותן ברווח בתום תקופה שנקצבה לה מראש. הקרן מנוהלת על ידי מנהל הקרן שיכול להיות אדם פרטי או תאגיד ייעודי שהוקם לשם כך. בדרך כלל מדובר בקבוצה של אנשי עסקים (שותפים כלליים) שפועלים לגייס הון מגופים שונים, כגון קרנות פנסיה, חברות ביטוח, בנקים ומשקיעים פרטיים אמידים במיוחד, הנחשבים מבחינה משפטית לשותפים מוגבלים. המשקיעים מתחייבים להזרים לקרן ההשקעות הפרטית סכומי כסף, שיהוו בסיס לפעילות ההשקעה שלה.
לקרן השקעות פרטיות יש מועד תפוגה שבו היא חדלה להתקיים - לרוב כעשר שנים, עם אפשרות הארכה במספר שנים נוספות. פעמים רבות, ימשיך מנהל הקרן בתפקודו ויגייס קרן חדשה שתמשיך את קודמתה.
תעשיית הקרנות הפרטיות להשקעות החלה לפעול בשנות ה-60' בארצות הברית. מאז היא התפשטה למדינות נוספות וכיום מונה אלפי קרנות המנהלות השקעות במאות מיליארדי דולרים. בישראל פועלות מספר קרנות השקעות פרטיות מקומיות שמתמחות בכלכלה הישראלית- כגון קרן פימי, קרן מרקסטון, קרן פייט, קרן שמרוק, קרן טנא, קרן ריאליטי, קרן סקיי, קרן איתן וקרן פורטיסימו קפיטל. כמו כן, פועלות בישראל קרנות בינלאומיות כמו קרן אייפקס הבריטית.
סוגי קרנות השקעה
ישנן קרנות שמתמחות בהשקעות בחברות גדולות באסטרטגיה שמכונה Leveraged Buyout) LBO - רכישה ממונפת). באסטרטגיה זו רוכשת הקרן, תוך השקעת הון עצמי בשיעור נמוך, ואז מגייסת חוב, לרוב תוך ניצול נתוניו האיתנים של המאזן של החברה הנרכשת. בין אם מדובר בהנפקה ציבורית של מניות או הנפקת איגרות חוב, הקרן מנצלת את המבנה של החברה הנרכשת כדי למנף אותו ולגייס הון חיצוני כדי לשלם את תג המחיר לרכישה.
אסטרטגיה אחרת היא "שינוי מגמה" (Turnaround) שבה הקרן מחפשת חברות שסובלות מקשיי נזילות, תפקוד לקוי של ההנהלה, סכסוכים בקרב בעלי השליטה, בעיות תפעוליות וכדומה. הקרן רוכשת את מרבית האחזקות בחברה, הופכת לבעלת שליטה, ומנסה להשביח את תפקודה. לאחר השלמת המהלך, שואפת הקרן למכור את אחזקותיה (ביצוע "אקזיט") בחברה המשופרת תוך גריפת רווחים.
הוצאה להורג מבוימת
הוצאה להורג מבוימת היא שיטת עינוי פסיכולוגי, שבו גורמים לקורבן להאמין שהוא מובל להוצאה להורג. בדרך כלל, זה כולל כיסוי של עיני הקורבן, דרישה שיצהיר על בקשותיו האחרונות, אילוץ הקורבן לחפור את הקבר שלו ולעיתים אף אילוצו לצפות במספר הוצאות להורג אמיתיות המתרחשות באותו מקום, ובכך לגרום לקורבן להאמין כי יוצא להורג בפעם הבאה. לעיתים ירי ליד הקורבן או ירי של כדורי סרק עליו מסיים את האירוע.
המטרה בביום הוצאה להורג היא לגרום לקורבן העינויים טראומה נפשית. הטראומה תוביל להתמוטטות, ולמצב שבו הקורבן יודה או יגיד כל דבר על מנת להפסיק את העינויים, או תרתיע את הקורבן מלפעול בצורה מסוימת, בתור "אזהרה" כי זו תוביל להוצאה אמיתית להורג.
במהלך מלחמת עיראק הואשמו מספר קצינים בצבא האמריקאי כי ביצעו הוצאות להורג מבוימות באסירים. גם צבא צפון קוריאה השתמש בעינויים מסוג זה על מנת לסחוט הודאות בריגול מחיילי ספינת הריגול USS Pueblo ב-1968. ניצולי משבר בני הערובה באיראן דיווחו כי גם שם בוצעו הוצאות מבוימות להורג.
בין קורבנותיה הידועים של הוצאה להורג מבוימת היו הסופר הסיני ג'אנג שיאנליאנג והסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי (ב-1849). דוסטויבסקי השתייך ל"חוג פטרשבסקי", וחוקרי צבא הצאר, במסגרת העינויים, העמידו את חברי החוג מול כיתת יורים, למרות שכבר ידעו כי התקבלה חנינה מן הצאר. החוויה השפיעה קשות על כתיבתו של דוסטויבסקי. שטפן צווייג כתב על כך ב"שעות הרות גורל".
הוצאה להורג מבוימת מופיעה לעיתים קרובות ביצירות אמנות ותרבות פופולרית, בשל המתח שהיא יוצרת אצל הקהל. דוגמאות לכך הן ההוצאות המדומות להורג בסרטים "האיש שבפנים" של ספייק לי, "ונדטה" ו"המתווך".
הוצאה להורג מבוימת משתייכת לקבוצת סוגי עינויים הקרויה "עינויים לבנים" - סוגי עינויים נפשיים ופסיכולוגיים קשים, אשר אינם גורמים נזק פיזי ישיר.
אדריאן סמית' (כדורסלן)
אדריאן הווארד סמית' (באנגלית: Adrian Howard Smith; נולד ב-5 באוקטובר 1936) הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1961–1972. לאורך קריירת המשחק ב-NBA העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
סמית' נולד בעיר פרמינגטון שבקנטקי, למשפחה מעוטת יכולת. בין השנים 1954–1956 למד ב"מכללה הקהילתית של צפון-מזרח מיסיסיפי", ולאחר שהרשים בקבוצת הכדורסל שלה, קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת קנטקי, בה למד בשנתיים הבאות. בעונת 1957/1958, האחרונה שלו בקנטקי, קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק תחת המאמן אדולף ראפ, וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת המכללות הרביעית בתולדותיה.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1958 נלקח סמית' בבחירה ה-85 (סיבוב מספר 15), על ידי קבוצת סינסינטי רויאלס, אך לא חתם על חוזה בקבוצה. בשנת 1959 התגייס לצבא ארצות הברית, ושיחק בקבוצת הכדורסל של חטיבתו במשך שנה.
נבחרת ארצות הברית
בשנת 1960 נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת רומא (1960), לצד חברי היכל התהילה לעתיד אוסקר רוברטסון, ג'רי וסט, וולט בלאמי וג'רי לוקאס. סמית' זכה עם הנבחרת במדליית הזהב, לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות. לאורך הטורניר קלע סמית' 10.9 נקודות בממוצע למשחק. בשנת 2010 הוצגה כל נבחרת ארצות הברית בכדורסל 1960, כולל סמית', בהיכל התהילה של הכדורסל.
ליגת ה-NBA
לאחר מספר חודשים כשחקן "אקרון וינגפוטס" מ"ליגת הכדורסל התעשייתית הלאומית" (NIBL), הצטרך סמית' לסינסינטי רויאלס מליגת ה-NBA לקראת עונת. לאחר 3 עונות כשחקן ספסל במהלכן קלע כ-8.5 נקודות בממוצע למשחק, בעונת צורף לחמישייה הפותחת לצד אוסקר רוברטסון, ג'ק טוויימן, ויין אמברי וג'רי לוקאס, וקלע 15.1 נקודות למשחק. בעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 18.4 נקודות למשחק, והשתתף בפעם היחידה בקריירה במשחק האולסטאר. במשחק האולסטאר עצמו, בו השתתפו 16 חברי היכל התהילה לעתיד, הפתיע סמית' כשהוביל את כל הקלעים במשחק עם 24 נקודות (ב-26 דקות משחק), וזכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר. בעונת קלע 16.6 נקודות למשחק, והוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצע של 90.3% קליעה מקו העונשין.
באמצע עונת, לאחר 8 וחצי עונות בסינסינטי, נשלח סמית' בטרייד לסן פרנסיסקו ווריורס בתמורה לבחירת דראפט עתידית (בדראפט 1970 צירפו הרויאלס בבחירה זו את נייט ארצ'יבלד). עד סיום עונת, שהייתה האחרונה שלו ב-NBA, קלע סמית' כ-6 נקודות למשחק במדי הווריורס.
וירג'יניה סקוויירס
בעונת 1971/1972, האחרונה שלו בקריירה, שיחק סמית' בקבוצת וירג'יניה סקוויירס מליגת ה-ABA, וקלע עבורה 5.1 נקודות בממוצע למשחק.
האופציה הירדנית
"האופציה הירדנית" היא כינויין של כמה חלופות וגישות שונות שעלו ממלחמת ששת הימים ועד היום למציאת פתרון לבעיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשטחי יהודה ושומרון בדמות הסדר עם ירדן.
היסטוריה
תחילת החשיבה על האופציה הירדנית כדרך לפתרון הסכסוך הייתה ביוני 1967, עם השתלטות צה"ל על שטחי הגדה המערבית, שנשלטו עד אז על ידי ממלכת ירדן.
האופציה הירדנית ידעה בחלוף הזמן פרשנויות שונות, עליות ומורדות. הפרשנויות השונות נעו על פני רצף אפשרויות, שהקיצוניות שבהן הן:
במהלך השנים ידעה האופציה הירדנית עליות ומורדות, כששיאי הקיצון שלה היו:
עם זאת, גם בחלוף השנים לאחר מכן, כאשר כל ניסיון להביא לפתרון של שתי מדינות לשני עמים אינו נראה כמוביל לפתרון, יש הרואים באופציה הירדנית פתרון אפשרי לסכסוך.
פאראפרוטאין
פאראפרוטאין (Paraprotein) הוא חלבון פגום בשתן או בדם, אשר קיומו מיוחס לרוב למחלה הקרויה מיילומה נפוצה, סוג של סרטן. זהו חלבון לא תקין המיוצר על ידי לימפוציט B במח העצם. תאי פלזמה הם תאי דם מיוחדים המייצרים בדרך כלל מגוון של חלבונים שונים הנקראים אימונוגלובולינים כחלק מהמערכת החיסונית של הגוף. אם קבוצה של תאי פלזמה מתחילה לייצר רק סוג אחד של חלבון לא תקין זה נקרא פרפרוטאין ויכול להוות אינדיקטור לחריגה. זה יכול להתייחס גם כ- "M-band" או "M-protein". ניתן לאתר פרפרוטאין בדם באמצעות בדיקות הנקראות סרום חלבון אלקטרופורזה ושרשראות אור ללא סרום. אלו יאתרו סוגים מעט שונים של פרפרוטאינים ("פרפרוטאין שלם" או "שרשרת אור"), אך שניהם מיוצרים באותו תהליך ולרוב מנוהלים באותה צורה.
הפאראפרוטאינים הם נוגדנים או שרשראות קלות של נוגדנים אשר מיוצרים על ידי גידול יתר של תאי הפלזמה. הפאראפרוטאינים יוצרים פס דק בבדיקות אלקטרופורזה, שכן לכולם משקל מולקולרי זהה. ישנם מספר מצבים שונים העלולים לגרום לפרפרוטאין. בדרך כלל, הם מיוצרים על ידי מצב שנקרא MGUS. זהו מצב שפיר, למרות שזה יכול מדי פעם להפוך לתנאים חמורים יותר, זה קורה לעיתים רחוקות וניתן בדרך כלל לפקח בבטחה על MGUS. לעיתים, פרפרוטאינים עשויים להיות סימן לחריגה חמורה בדם הנקראת מיאלומה. לרוב זה מלווה בסימני נזק לגוף כמו עייפות מכדוריות דם אדומות נמוכות (אנמיה), בעיות בכליות, נזק גבוה לסידן או עצם. לעיתים רחוקות יותר, פרפרוטאינים יכולים להיגרם על ידי מצבי דם אחרים כגון לימפומות, ולעיתים הם יכולים להופיע עם זיהומים, בעיות בכבד או מצבים דלקתיים.
פאראפרוטאינים המהווים שרשראות קלות של חלבונים קרויים חלבוני בנס ג'ונס (Bence Jones proteins), על שם החוקר שגילה אותם. גילוי חלבונים אלה היווה התקדמות חשובה בגילוי תפקיד הנוגדנים בגוף.
תוכנית דריין
תוכנית דַריֵין (Darién scheme) הייתה תוכנית כושלת של ממלכת סקוטלנד להפוך למעצמת סחר עולמית באמצעות הקמת קולוניה בשם "קלדוניה החדשה" באזור מפרץ דריין שבמצר פנמה, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-17. התוכנית סבלה מתכנון לקוי, מחסור באספקה, הנהגה חלשה, חוסר ביקוש למצרכים שהביאו הסקוטים לקולוניה, מגיפות הרסניות, ומחסור הולך וגובר של מזון. התוכנית ננטשה סופית לאחר מצור שערכה ספרד באפריל 1700.
החברה שמונתה על ההתיישבות, גובתה בכסף רב - בין רבע לחצי מכלל הכסף במחזור הסקוטי. כישלונה של התוכנית גרם לכך שאצילים ובעלי אדמות, שסבלו גם ממספר שנים של יבולים חלשים, ואף מועצות וסוחרים איבדו כמעט את כל רכושם, ובכך פחתה התנגדותם לאיחוד עם אנגליה.
כיום אתר הקולוניה קרוי "Puerto Escocés", או "פורט סקוטלנד" והוא מיושב בדלילות בשל ריחוקו מהאזורים המבוססים של מדינת פנמה.
רקע
סוף המאה ה-17 הייתה תקופה קשה לממלכת סקוטלנד. כלכלת המדינה הייתה קטנה יחסית, היקף הייצוא היה מוגבל, והיא הייתה בנקודת חולשה על מול שכנתה החזקה מדרום אנגליה (השתיים היו יחד באוניה פרסונלית, אך לא בוצע ביניהן איחוד). בעידן של יריבות כלכליות בין מדינות אירופה, לא יכלה סקוטלנד להימנע מהחקיקה ומהתחרות האנגלית. הממלכה גם סבלה מירידה ביצוא של מוצרים שבעבר נחשבו כתעשיות משגשגות - לדוגמה בניית ספינות. מוצרים דרושים היו נקנים מאנגליה תמורת לירות שטרלינג, וחוקי הסחר הימי הגדילו את התלות הכלכלית באנגליה על ידי הגבלת המשלוח של סקוטלנד.