cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורי אבני
קריירה
החל משנת 2014 החל אבני לעבוד בצמוד יחד עם הזמר מוקי. באותה השנה, יצא אלבומו החמישי, "לב חופשי", שהפיק אותו אבני במלואו. האלבום כלל להיטים כדוגמת "ילד של אבא" שזיכה את אבני בפרס אקו"ם ע"ש משה וילנסקי לשיר השנה, ו"לב חופשי". את השירים "אם יש סיכוי" ו"לראות הפוך" הלחין אבני יחד עם יאיא כהן אהרונוב ומוקי בהתאמה. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב". באותה השנה, יצא אלבום הבכורה של הזמר רותם כהן, "אל העולם שלך" שהפיק אבני וזכה במעמד "אלבום זהב" אף הוא.
בשנת 2015 הפיק את אלבומה של להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, "מנגינות". עוד באותה השנה, יצא אלבום ההופעה של מוקי, "ילד של אבא: ההופעה", אותו הפיק אבני.
בשנת 2016 הפיק את אלבומה השלישי של רוני דלומי, "תסתכל עליי". באותה השנה, יצא השיר "צומת" בביצוע מוקי, שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "צומת מילר", שהלחין אבני יחד עם מוקי.
בשנת 2017 הפיק את אלבומו השישי של מוקי, "הולך על מים".
בשנת 2018 ניהל והפיק מוזיקלית את תוכנית הריאליטי "The Four".
בשנת 2021 יצא לאור השיר "Russian Woman" בביצוע מניז'ה אותו כתב והלחין יחד עם אורי קפלן ומניז'ה עצמה. השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2021.
רפאל וייגה
רפאל קוואלקנטה וייגה (בפורטוגזית: Raphael Cavalcante Veiga; נולד ב-19 ביוני 1995 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פלמיירס מליגת העל הברזילאית ובנבחרת ברזיל.
קריירת מועדונים
וייגה גדל במחלקות הנוער של פורטוגזה, פאו דה אסוקאר וקוריטיבה. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קוריטיבה במסגרת ליגת העל הברזילאית.
מאז שנת 2017 משחק בפלמיירס מליגת העל הברזילאית, מלבד עונת בה הושאל לאתלטיקו פרנאאנסה, גם היא מליגת העל הברזילאית.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2023 ערך וייגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בהפסד 1–2 לנבחרת מרוקו במשחק ידידות.
פיתוח שמיעה
זיהוי גובה צליל באופן יחסי
זיהוי יחסי של גובה צליל הוא היכולת לגלות באופן שמיעתי מהם התפקידים או הפונקציות שממלאים צלילים בודדים במסגרת ההקשר של טוניקה מבוססת. לאחר שהתקיים ביסוס של הטוניקה, כל גובה צליל שיופיע לאחר מכן ימלא תפקיד כלשהו במסגרת הסולם, גם ללא קשר ישיר לצלילים הנלווים אליו. לדוגמה, ברגע שביססנו את הצליל סול כטוניקה, המאזינים יוכלו לזהות שהצליל רה מהווה את הדרגה החמישית לצליל סול. לשם כך, אין צורך להתייחס אל צלילים אחרים המנוגנים באותו הזמן עם הצליל רה.
מוזיקאים רבים משתמשים בזיהוי יחסי של גבהי צליל על מנת לזהות, להבין ולהעריך את המשמעויות של צלילים במסגרת הסולם. לטובת המטרות האלה, החלפת שמות הצלילים במספרי דרגות (במספרים 1–7), או לחלופין הזזה של שמות הצלילים ('דו', 'רה', 'מי') מגבהי הצליל האבסולוטים המקובלים שלהם, יכולים להיות מועילים למדי. במהלך השימוש במערכות כאלה, גבהי צליל בעלי תפקיד זהה (הטוניקה או הדרגה הראשונה בסולם, לדוגמה), יקושרו אחד אל השני באמצעות תווית זהה (לדוגמה, דרגה מספר 1 או 'דו').
זיהוי גבהי־צליל באופן יחסי נבדל מזיהוי אבסולוטי, המבוסס על סולפג' בו התווית 'דו' היא קבועה. זיהוי יחסי של גובה צליל מדגיש את התפקידים והמשמעויות בהתייחס אל הטוניקה, ובזיהוי אבסולוטי של שמות הצלילים, השמות אינם משתנים בהתאם להקשר הטונאלי. בסולפג' עם 'דו' קבוע (שנעשה בו שימוש רחב בקונסרבטוריונים בפריז, מדריד, רומא, ובארה״ב: בג'וליארד ומכון קרטיס), סימני הסולפג' אינם מייצגים את דרגות ביחס אל הטוניקה, אלא גבהי צליל ממשיים. במערכת המבוססת על 'דו' נייד, סימני הסולפג' וגבהי הצלילים אמנם מתואמים בדר״כ באותו אופן כמו במערכת המנוגדת, אך אין שום דרישה מחייבת שהמוזיקאים יקשרו את סימני הסולפג' עם גבהי הצליל הממשיים. מוזיקאים רבים משתמשים בדרך כלל בתוויות הצלילים על מנת לבטא את גבהי הצלילים הממשיים, אך מזהים אותם באופן שכלי באמצעות חישוב המרווחים ביניהם וביחס לטוניקה הנתונה.
היתרון המרכזי של זיהוי גובה הצליל באופן יחסי הוא קיומה כמות לא מבוטלת של מוזיקה טונאלית, ולכן טכניקה זו היא שימושית ביותר וניתן ליישמה לעיתים קרובות.
עם זאת, יש לשיטה זו מספר חסרונות.
ביצירה מוזיקלית שמתקיימת בה עמימות טונאלית, או במוזיקה א־טונאלית, לא מסופקת המסגרת הנדרשת לזיהוי יחסי של גבהי־צליל. בנוסף, כאשר מתקיימים שינויי סולם במוזיקה טונאלית, התלמיד צריך לשים לב לשינוי כאשר הוא מתרחש, ולדעת לזהות את גבהי הצליל ביחס אל הטוניקה החדשה. פעולה זו דורשת מיומנות גבוהה, מעין ניתוח מוזיקלי בזמן אמת במהלך האזנה, ולעיתים צפייה מראש של מה שעתיד להתרחש. מהסיבה הזו, זיהוי גבהי־צליל באופן יחסי הופכת לפעולה מסובכת ומסורבלת במהלך האזנה ליצירה עם מודולציות רבות.
זיהוי מרווחים
היכולת לזהות מרווחים מהווה מיומנות שימושית למוזיקאים. על מנת לזהות באמצעות השמיעה מהם התווים במלודיה, חייב המוזיקאי שתהיה לו יכולת מסוימת לזיהוי מרווחים. חלק מהמורים מפתחים יכולת לזיהוי מרווחים אצל תלמידיהם על ידי קישור אסוציאטיבי של כל אחד מהמרווחים אל הצלילים הראשונים במספר שירים ידועים. שיטה זו שנויה במחלוקת בקרב המורים לפיתוח שמיעה. לדעת מתנגדי השיטה, ההיעזרות בדוגמאות משירים מוכרים היא שימושית באופן מוגבל מפני שהשיטה ניתנת ליישום רק בהקשרים טונאלים זהים לאלה שבדוגמאות. כלומר, כשהמרווחים מורכבים מאותן דרגות בסולם.
בנוסף, קיימות שיטות שונות (סולפג', סארגם, ושירה מהדף באמצעות מספרי דרגות) המצמידות הברות מסוימות אל כל אחד מהתווים בסולם. השיטה נחשבת למועילה, בין היתר, מפני שהיא מקלה על התלמיד לשמוע כיצד אותו מרווח נשמע בהקשרים סולמיים שונים, למשל כאשר מרווח זהה יוצא מדרגות שונות בסולם.
זיהוי קצב
דרך אחת שבה מתאמנים מוזיקאים בזיהוי תבניות קצב מורכבות היא שבירתן לתת־תבניות קטנות הניתנות לזיהוי ביתר קלות. לדוגמה, ניתן תחילה ללמוד את כל הקומבינציות האפשריות של ארבע שמיניות וארבע הפסקות באורך שמינית, ולאחר מכן לחבר אותן יחד לכדי תבניות ארוכות יותר.
דרך נוספת לאמן את מיומנות הקצב היא הסתמכות על זיכרון שריר, או ללמד את אחד השרירים בגוף מקצב מסוים. ניתן להתחיל בתיפוף מקצב באמצעות אחת הידיים או הרגליים בנפרד, או לשיר אותו באמצעות הברה כלשהי (למשל 'טה'). בשלב מתקדם יותר אפשר לשמור על נגינה קבועה של מקצב מסוים ברגל, ביד או בפה, ובו־זמנית להשמיע מקצב שונה באיבר אחר, ובצורה הזו להרכיב תבנית קצב המורכבת משני מקצבים חופפים.
מטרונום עשוי להיות שימושי בשמירה על מפעם (Tempo - מהירות הקצב) קבוע ומדויק בזמן תהליכי האימון.
זיהוי גוני צליל
לכל כלי נגינה ישנה איכות צליל מסוימת האופיינית לו, ולרוב אינה תלויה בגובה הצליל או הדינמיקה שבה מנגנים. לחלק מכלי הנגינה יש יותר מגוון אחד. למשל פריטה על מיתרי הכינור עם האצבעות מפיקה גוון שונה לחלוטין מנגינה על המיתרים באמצעות הקשת. ניתן ליישם טכניקות ידניות שונות או טכניקות אמבושיור על חלק מכלי הנגינה על מנת להפיק את אותו גובה הצליל בגוונים מרובים. לעיתים גוון הצליל הוא חלק בלתי נפרד מהמלודיה או היצירה המוזיקלית, למשל במוזיקת שאקוהאצ'י. בהקשרים אלה, אימון לזיהוי גובה־צליל לא יהיה מספיק לזיהוי שמיעתי של המוזיקה במלואה. היכולת לזהות ולהבחין בין גוני הצליל השונים היא מיומנות מוזיקלית חשובה, וניתן לרכוש ולחזק אותה באמצעות אימון.
שעתוק
מורים למוזיקה לרוב ממליצים לתלמידיהם לבצע שעתוק (טרנסקריפציה) של מוזיקה מוקלטת כדרך לתרגל את כלל מיומנויות השמיעה שהוזכרו למעל: מלודיה, הרמוניה וקצב. מורים רבים משתמשים בתרגיל פשוט יותר של ״הכתבה״. בהכתבה המורים מנגנים לתלמידיהם חומר מוזיקלי קצר (מלודי, הרמוני או שניהם יחד), והתלמידים מקשיבים וכותבים אותם על דף תווים.
תוכנות מחשב לתרגול מיומנויות שמיעה
לשם זיהוי והפקה מדויקים של מרווחים, סולמות, אקורדים, מקצבים, ואלמנטים מוזיקליים נוספים, קיים צורך חיוני בכמות רבה של אימון המבוסס על תרגול יומיומי. תרגול שכזה דורש בין היתר גם בחינות שמחוץ לכיתת הלימוד, ולשמן דרוש שותף המחזיק בידע הנחוץ על מנת לנגן באוזני התלמיד את המקטעים המוזיקליים, ולהעריך את תשובותיו. תוכנות מקצועיות לתאוריה מוזיקלית עשויות לשחרר את התלמיד מן הצורך בשותף, ומאמנות את המשתמש ועוקבת אחרי אחוזי הצלחתו. קונסרבטוריונים ואקדמיות למוזיקה רוכשים לעיתים קרובות רישיונות לתוכנות מסחריות עבור תלמידיהם, למשל: Meludia, EarMaster, Auralia ועוד. באופן הזה, יכולים המוסדות לעקוב אחרי ההישגים של תלמידיהם באמצעות המחשב. קיימות גם תוכנות חינמיות רבות, ביניהן תוכנות מקוונות ותוכנות הניתנות להורדה למחשב (למשל GNU Solfege), ולרוב הן מספקות את אותם שירותים כמו התוכנות בתשלום. רוב התוכנות לפיתוח שמיעה מבוססות על MIDI, ומספקות למשתמש הדמיה של גוני צליל מכלי נגינה שונים, ואף מאפשרות קבלת קלט ממקלדת אלקטרונית. התוכנה Sebastian היא יישום חוצה־פלטפורמות המאפשר שימוש במקלדת MIDI ומגביר בהדרגה את רמת הקושי. התוכנה TrainEar שימושית במיוחד לקישור אסוציאטיבי של מרווחים עם שירים. אפליקציות מובייל לפיתוח שמיעה זמינות לכל בחנויות האפליקציות: ל־App Store ול־Google Play יש כמה אפליקציות לiOS ולאנדרואיד בהתאמה: ביניהן Piano Ear Training ,Sharp Ear ו־Better Ears.
ג'ון ווקר (אתלט)
סר ג'ון ג'ורג' ווקר (באנגלית: Sir John George Walker, נולד ב-12 בינואר 1952) הוא אתלט ניו זילנדי בעבר, אלוף אולימפי בריצת 1500 מטר ושיאן עולם בריצת מייל, הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-3:50 דקות.
ביוגרפיה
ווקר נולד בפאפאקורה שבניו זילנד. הוא התאמן תחת הדרכתו של ארץ' ג'לי.
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה ווקר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:32.52 דקות (תוצאה טובה יותר משיא העולם), אחרי פילברט ביי מטנזניה שקבע שיא עולם חדש של 3:32.16 דקות ומדליית ארד בריצת 800 מטר בשיא אישי של 1:44.92 דקות.
נח קפלינסקי
נח קפלינסקי (1 ביוני 1909 – 25 באפריל 1993) היה פעיל ציוני, גינקולוג, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בשנים 1965–1971, בין מייסדי הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ודקאן משנה ראשון של הפקולטה לרפואה.
ג'ון ווקר (אתלט)
שיאן עולם
בתחרות אתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה ב-12 באוגוסט 1975 קבע ווקר שיא עולם חדש בריצת מייל בתוצאה של 3:49.4 דקות, שיפור לשיא העולם של פילברט ביי (3:51.0 דקות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים עד שסבסטיאן קו מבריטניה קבע תוצאה של 3:48.95 דקות.
נח קפלינסקי
ביוגרפיה
נולד בשנת 1908 בסלונים שבבלארוס, רוסיה. בילדותו הצטרף לשומר הצעיר. סיים גימנסיה בברנוביץ', התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת וילנה.
ג'ון ווקר (אתלט)
שיאן עולם
שנה לאחר מכן, ב-30 ביוני בתחרות אתלטיקה שנערכה באוסלו, נורווגיה קבע ווקר בריצת 2000 מטר שיא עולם חדש של 4:51.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-10 שנים של מישל ג'זי מצרפת (4:56.1 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה ווקר במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.17 דקות, לפני איוו ואן דאם מבלגיה (3:39.27 דקות) ופאול-היינץ וולמן ממערב גרמניה (3:39.33 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות (3:36.87 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום 17 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.63 דקות.
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בשנת 1979 קבע ווקר בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:37.4 דקות.
נח קפלינסקי
ביוגרפיה
בזמן לימודיו נשא לאישה את זהבה לבית יוסלביץ, בנו אליעזר נולד ב-1936 ובתו יוכבד בשנת 1947.
מלחמת העולם השנייה
ב-26 ביוני 1941, בזמן כיבוש סלונים על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, היו רעייתו זהבה ובנו אליעזר בסנטוריום בקרים. בטבח שביצעו הנאצים ביהודי סלונים ב-17 ביולי 1941 לא נכללו הרופאים, אלה הורשו לגור מחוץ לרובע היהודי ולכן לא נשלחו להשמדה. קפלינסקי המשיך לעבוד בבית החולים.
ג'ון ווקר (אתלט)
אלוף אולימפי
ווקר הצטרף לחרם שהובילה ארצות הברית בשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ובחר שלא להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980) כמו יתר הספורטאים מניו זילנד (רק 4 ספורטאים מניו זילנד בחרו להשתתף).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה ווקר במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:43:11 דקות.
נח קפלינסקי
מלחמת העולם השנייה
בעדותו על גטו סלונים מספר קפלינסקי: "יום אחד פרצה שמועה בגטו שגירוש עומד להתרחש והנאצים רוצים לקחת את הילדים. התגובה הייתה עצומה וספונטנית. כל האמהות לקחו את ילדיהן ובעיצומו של יום חורף קשה, לקחו את הילדים על זרועותיהן וברחו מן העיר. זה היה מחזה אימים שהאמהות רצות לתוך העיר עם ילדיהן מכורבלים בשמיכות, בסדינים, ובמשהו אחר"
ג'ון ווקר (אתלט)
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ווקר במקום שמיני בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.46 דקות.
בשנת 1985 היה ווקר לאתלט הראשון בעולם שרץ 100 פעמים את ריצת המייל מהר יותר מ-4 דקות. בסך הכל הוא רץ ריצה זו 135 פעמים מתחת ל-4 דקות. רק סטיב סקוט מארצות הברית, רץ את ריצת המייל 136 פעמים מהר יותר מ-4 דקות.
שיאים אישיים
אצטדיון
נח קפלינסקי
מלחמת העולם השנייה
בקיץ 1942 הצליח לעבור לרוז'נו, מחוז ביאליסטוק, שסופחה לרייך. משם עבר מספר חודשים למוסטי ויילקיה ומשם לוולקוביסק למחנה עבודה של היהודים, שם התאחד עם בתו דולי ואחיו.
בין ינואר 1943 ליולי 1944 הסתתר בקרמיאניצה. 8 חודשים לא התרחצו ולא החליפו בגדים.
לאחר השחרור ניהל קפלינסקי את בית החולים ואת מחלקת הנשים והיולדות בוולקוביסק.
בסוף אוגוסט 1944 נודע לקפלינסקי שרעייתו זהבה ובנו אליעזר הגיעו לארץ ישראל עם ילדי טהראן.
בארץ-ישראל
הגיע לארץ ב-26 באוקטובר 1945 והשתקע בחולון. הקים והפעיל עם רעייתו בית יולדות עירוני בחולון.
נבחר למועצת פועלי חולון. ב-1950 נבחר למועצת עיריית חולון מטעם המפלגה הפרוגרסיבית.
במקביל היה חבר בוועד הארצי של ארגון רופאי קופת חולים, ויו"ר הארגון של רופאי קופ"ח. משנת 1965 עד 1971 היה יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל.
קפלינסקי עבד במסגרת קופת חולים כללית וקופת חולים מכבי.
ב-1964 נבחר לדקאן משנה של הפקולטה לרפואה בתל אביב.
ד"ר אפרים סיני שכיהן כיו"ר ההסתדרות הרפואית קדנציה לפני קפלינסקי מוסיף: "במשך השנים הרבות שבהן שירת את הסתדרות הרופאים, הוא הוכיח את עצמו כמארגן מעולה ומנהיג אחראי שידו רבה לו בתחומי החיים הציבוריים וכבעל לשון מהירה וצחה ועט סופרים שנון. בד בבד שימש כדקאן משנה של בית הספר לרפואה בתל אביב וגם זאת בהצלחה רבה. כלפי תמיד היה הוגן, נאמן וידידותי וב-1970 הפקיד בידי את ארגון ונשיאות הקונגרס העולמי של ההסתדרות הרפואית שהתקיים בירושלים".
לאחר יציאתו לגמלאות היה פעיל בראש וועדות בקרה ופרסים: פרס העבודה ע"ש יואל פלגי, פרס קנב, פרס חנה סנה, יקיר קופת חולים.
בזמן עבודתו בקופת חולים ערך כחמישים גליונות של "מידע לרופא".
נפטר ב-1993, בן 85 במותו. נטמן בבית העלמין הדרום (בת ים).
משפחתו
בנו פרופ' אליעזר קפלינסקי קרדיולוג, היה מנהל מכון הלב בשיבא ודיקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, היה נשוי לפרופ' נעמי קפלינסקי, מנהלת מחלקה פנימית באיכילוב שנהרגה בתאונת דרכים.
גם נכדו של נח קפלינסקי ובנם של פרופ' אליעזר קפלינסקי ופרופ' נעמי קפלינסקי, בועז קפלינסקי, נהרג באותה תאונה.
רזיאל המלאך
‏
מתמר לחץ
מתמר לחץ הוא אמצעי המשמש למדידת לחץ בדרך כלל של גזים או נוזלים במגוון מערכות משתנות ולאחר מכן ממיר את הלחץ הנמדד לאות חשמלי במטרה לקרוא את הערך שלו מרחוק.
קיימים מתמרי לחץ בכל מיני גדלים בעלי טווחי פעולה שונים, ומחומרי מבנה ותצורות שונות המיועדים למגוון שימושים.
אופן פעולתו של המתמר הוא המרת לחץ לפלט של אות חשמל שיכול להיות דיגיטלי או אנלוגי. מתמר הלחץ מורכב מאלמנט רגיש ללחץ, כמו דיאפרגמה, עם שטח קבוע. מתמר הלחץ מורכב גם כן מאלמנט התמרה אשר ממיר את העיוות הנגרם על ידי הדיאפרגמה לפלט של אות חשמלי. אות זה יגדל או יקטן באופן יחסי לשינוי הלחץ. לכן, כיול המכשיר הוא קריטי על מנת להבטיח שהלחץ יימצא בטווח הנדרש.
נח קפלינסקי
משפחתו
בתו של פרופ' נח קפלינסקי, יוכבד קפלינסקי, פסנתרנית, התמנתה למנהלת המחלקה לפסנתר בבית ספר ג'וליארד בניו יורק.
Mata Hari (שיר של סמירה אפנדי)
Mata Hari (בעברית: מאטה הארי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת סמירה אפנדי, ייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון לשנת 2021 ברוטרדם, הולנד.
רקע
ב-10 במרץ 2020, רשות השידור האזרית (İTV) הכריזה כי אפנדי נבחרה לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2020, עם השיר "Cleopatra". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-9 במרץ 2021, רשות השידור האזרית אישרה באופן רשמי כי אפנדי תמשיך לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2021. ב-11 במרץ 2021 שוחרר הטיזר לשיר "Mata Hari".
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, ביצעה אפנדי את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השמיני עם 138 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה אזרבייג'ן למקום ה-20 עם 65 נקודות.
עוקצניים
עוקצניים (שם מדעי: Gasterosteidae) היא משפחת דגים מסדרת העוקצנוניים החיים ממים מתוקים ועד למי האוקיינוס באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית. רוב המינים חיים בים.
המין הגדול ביותר במשפחה הוא Spinachia spinachia שאורכו מגיע עד 22 ס"מ ואחריו המין עוקצן תלת-קוצי (Gasterosteus aculeatus) שאורכו מגיע עד 8 ס"מ אך נפוץ יותר באורך 3–4 ס"מ. שאר המינים קטנים מהם. העוקצניים הם בעלי עוקצים בולטים בכל גופם למעט סנפירי הזנב והזנב עצמו ומכך נגזרת שמם, העוקצניים הם בעלי ראש גדול עם עיניים גדולות, שפתיים רחבות הפונות קדימה וסנפירי חזה קטנים.
הם טריטוריאליים מאוד ותוקפים את כל מי שמסיג את גבולם. הזכרים בונים קן לנקבות בין עשבי המים ובתוכו הנקבות מטילות ביצים ומותירות את הזכר לטפל בביצים עד לבקיעתן. הם טורפים יצורים קטנים לרבות חרקים, סרטנונים ודגים צעירים.
חלק מדגים אלה הם דגי נוי מבוקשים.
עין מזור
עין מַזוֹר (מלשון מרפא) הוא מעיין למרגלות היישוב דולב, בואדי דילב.
כריסטין אוהורוגו
כריסטין ג'ומה אוהורוגו (באנגלית: Christine Ijeoma Ohuruogu, נולדה ב-17 במאי 1984) היא אתלטית אנגליה, אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) ופעמיים אלופת עולם (אוסקה 2007, מוסקבה 2013) בריצת 400 מטר.
עין מזור
המעיין נובע מתוך סדק בתחתית מצוק תצורת כיסלון, זורם באמה לבריכה בגודל 2X3מ' בעומק מטר. המים בבריכה צלולים. ליד הברכה פינות חמד בין בולדרים ועצי אלון.
כריסטין אוהורוגו
ביוגרפיה
אוהורוגו נולדה ברובע ניוהאם של מזרח לונדון, להורים ממוצא איגבו. היא בוגרת של קולג' אוניברסיטת לונדון משנת 2005, בבלשנות.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אוהורוגו במקום ה-10 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.00 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 50.50 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.12 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית (3:19.01 דקות).
עין מזור
המעיין שופץ בקיץ 2017 על ידי נוער דולב, לזכרו של אליישיב טימנס, שנהרג בתאונת טרקטורון. אמת המים שופצה ונבנו פינות ישיבה. במקום הוצבו נדנדות, ספסלים וסככות.
כריסטין אוהורוגו
2005
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה אוהורוגו במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:24.44 דקות, אחרי רוסיה (3:20.95 דקות) וג'מייקה (3:23.29 דקות).
עין מזור
אל המעיין ניתן לרדת מהשער הצהוב בדרום היישוב דולב (ליד האולפנה). מהמעיין זורמת אמת מים, המובילה לטחנת הקמח.
אניטה לוס
קורין אניטה לוס (26 באפריל 1888 – 18 באוגוסט 1981) הייתה שחקנית, סופרת, מחזאית ותסריטאית אמריקאית. בשנת 1912, הפכה לתסריטאית האישה הראשונה בהוליווד כאשר הבמאי ד. וו. גריפית' צירף אותה לתאגיד הסרטים המשולש. לוס ידועה בעיקר בזכות הרומן הקומי שלה משנת 1925 גברים מעדיפים בלונדיניות, והעיבוד שלה למחזה ג'יג'י של הסופרת הצרפתייה קולט לברודוויי בשנת 1951.
חיים מוקדמים
לוס נולדה בסיסון (כיום הר שאסטה), קליפורניה, לריצ'רד בירס לוס ולמינרווה "מיני" אלן סמית'. ללוס הייתה אחות אחת, גלדיס, ואח אחד, הארי קליפורד, רופא ומייסד שותף של קבוצת רוס-לוס רפואה. על הגיית שמה אמרה לוס, "המשפחה תמיד השתמשה בהגייה הצרפתית הנכונה שהיא lohse. עם זאת, אני בעצמי מבטאת את שמי כאילו הוא מאיית לוס, מכיוון שרוב האנשים מבטאים את זה כך וזה היה יותר מדי טרחה לתקן אותם ." אביה הקים עיתון צהובון, ואמה ביצעה את רוב העבודה בתור המוציאה לאור. בשנת 1892, כאשר אניטה הייתה בת שלוש, עברה המשפחה לסן פרנסיסקו, שם קנה אביה את העיתון "האירוע הדרמטי" ("The Dramatic Event"), גרסה אמריקאית של כתב עת בריטי שיצא באותה התקופה.
כריסטין אוהורוגו
2006
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכתה אוהורוגו במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.28 שניות, לפני טוניק ויליאמס-דרלינג מבהאמה (50.76 שניות).
עין מזור
במרחק כחצי שעת הליכה, נמצא מעיין דני (עין בובין).
אניטה לוס
חיים מוקדמים
כבר בגיל שש, אניטה לוס העידה על עצמה כי רצונה הוא להיות סופרת. בזמן שהתגוררה בסן פרנסיסקו, היא הייתה מתלווה אל אביה, שהיה אלכוהוליסט, למסעות הדיג שלו וכשהיו מגיעים אל המזח של עיר חדשה, הייתה חוקרת את מרכז העיר ומתיידדת עם המקומיים. המפגשים הללו עוררו את סקרנותה כלפי אנשי המעמד הנמוך וכלפי נשים שעסקו בזנות. בשנת 1897, על פי דרישתו של אביהן, הופיעו לוס ואחותה בהפקת תיאטרון סן פרנסיסקו בשם "קו-ואדיס?". בזמן שאביהן נסע לרגל עסקים. אחותה של לוס, גלדיס, נפטרה מדלקת בתוספתן, בהיותה בת שמונה בלבד . אניטה המשיכה להופיע על הבמה, בתור המפרנסת העיקרית של המשפחה. לרוע מזלה של המשפחה, דרכו הבזבזנית של אביה דרדרה את משפחתם למצב כלכלי קשה, ובשנת 1903 כאשר אביה קיבל הצעה לנהל חברת תיאטרון בסן דייגו, אניטה הופיעה במקביל בתיאטרון של אביה ובתיאטרון אחר, תחת שם במה אחר.
הוליווד
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בסן דייגו, לוס החלה לשלב דיווחים שפורסמו על חיי החברה במנהטן ושליחתם בדואר לחבר בניו יורק, כדי שזה יגיש אותם תחת שמו לפרסום בסן דייגו. אביה כתב כמה מחזות בעלי מערכה אחת עבור התיאטרון והוא עודד את אניטה לכתוב מחזות. היא כתבה את "באר הדיו", יצירה מצליחה, שעליה קיבלה תמלוגים באופן שוטף למשך שנים רבות.
כריסטין אוהורוגו
אלופה אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אוהורוגו במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.62 שניות, לפני שריקה ויליאמס מג'מייקה (49.69 שניות) וסניה ריצ'רדס מארצות הברית (49.93 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום החמישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.68 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית (3:18.54 דקות). היא הייתה לאתלטית הבריטית היחידה שזכתה במשחקים אולימפיים אלו במדליית זהב ולבריטית הראשונה שזוכה בריצת 400 מטר במדליית זהב.
אניטה לוס
הוליווד
בשנת 1911, התיאטרון של אביה החל להציג סרטי אנימציה בכל ערב לאחר ההופעות שהועלו. אניטה שהייתה רצה לחלק האחורי של התיאטרון כדי לצפות בהם, קיבלה מוטיבציה מסרטים אלו לכתיבת תסריטים שיצליחו ויהפכו לגלובליים. היא שלחה את הניסיון הראשון שלה לתסריט, "הוא היה נער קולג'"(He Was a College Boy), לאולפני חברת הביוגרפיה האמריקאית (The Biograph Company), עליו הרוויחה 25 דולר. התסריט השני ששלחה לא צלח, ואילו התסריט השלישי שלה הפך לתסריט הראשון שהופק ונקרא "הכובע הניו יורקי" (אנ'), והוא עלה בכיכובם של מרי פיקפורד וליונל ברימור ובבימויו של ד. וו. גריפית'. לוס השתמשה בחיים האמיתיים, כחומר לכתיבת הסצינות בתסריטים שלה, וביססה את הדמויות שכתבה על מקורביו של אביה, חבריו של אחיה, ועל הנופשים העשירים באתרי הנופש בסן דייגו. עד 1912, לוס מכרה תסריטים הן לאולפני חברת הביוגרפיה והן לאולפן לובין (Lubin). בין 1912 ל-1915 היא כתבה 105 תסריטים, אשר פרט לארבעה כולם הופקו. היא כתבה 200 סצינות לפני שביקרה אי פעם באולפן קולנוע.
בשנת 1915, בניסיון להימלט מהתנגדותה של אמה לקריירה בהוליווד, לוס נישאה לפרנק פאלמה הבן, בנו של מנצח הלהקה. אבל פרנק התגלה כחסר אמצעים כלכלייים ומשעמם. לאחר שישה חודשים, אניטה שלחה אותו לקנות עבורה סיכות לשיער, ובעודו איננו ארזה את מזוודותיה וחזרה לבית הוריה. לאחר מכן, אמה הייתה מוכנה לשקול מחדש את עמדתה לגבי קריירה הוליוודית, בשביל שבתה תהיה מאושרת. לאחר זמן מה, כאשר לוס מלווה באמה, אניטה הצטרפה למושבת הסרטים בהוליווד, שם הבמאי הנודע ד. וו. גריפית' שכר את שירותיה של לוס עבור תאגיד הסרטים ה"משולש" ב-75 דולר לשבוע ובתוספת בונוס על כל תסריט שהופק. הקרדיט הראשון של לוס על גבי המסך היה עבור עיבוד של מקבת' שבו שמה הופיעה מיד לאחר זה של שייקספיר.
כריסטין אוהורוגו
2009
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה אוהורוגו במקום שלישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.16 דקות, אחרי המנצחת ארצות הברית (3:17.83 דקות).
אניטה לוס
הוליווד
כאשר גריפית' עזב את תאגיד הסרטים המשולש כדי ליצור סרטים ארוכים יותר, לוס החליטה לחזור לקליפוניה ושם היא הצטרפה לבמאי ובעלה לעתיד ג'ון אמרסון ביצירת שורת סרטים מצליחים של דאגלס פיירבנקס. חמשת הסרטים שכתבה לוס עבור פיירבנקס עזרו להפוך אותו לכוכב. לאחר מכן, כשפיירבנקס קיבל הצעה מכובדת מאוד, הוא לקח איתו את הצוות של אמרסון-לוס בהכנסה גבוהה של 500 דולר לשבוע. במהלך תקופה זו לוס, פיירבנקס ואמרסון שיתפו פעולה היטב יחד, ולוס זכתה לפרסום רב על ידי שחקניות מוכרות כמו ליליאן גיש או מרי פיקפורד. מגזין "Photoplay" כינה אותה "הסוברט של הסאטירה". בשנת 1918, תאגיד הסרטים "שחקנים מפורסמים-לסקי" ("Famous Players-Lasky") הציע לבני הזוג עסקה של ארבעה תסריטים בניו יורק תמורת יותר כסף ממה שהרוויחו עם פיירבנקס.
החיים בניו יורק
לוס, אמרסון, ועמיתתם הסופרת פרנסיס מריון עברו לגור יחד בניו יורק, כאשר לוס ואמרסון חלקו אחוזה שכורה בגרייט נק, לונג איילנד. לוס רצתה שמריון תלווה אותה, מכיוון שהיא מצאה את עצמה נמשכת לאמרסון, גבר המבוגר ממנה ב-15 שנים, שאותו כינתה "מר אי". אמרסון הודה בפה מלא שהוא "מעולם לא היה, וגם לא יכול להיות, נאמן לאישה אחת". לוס שכנעה את עצמה שהוא יראה שהיא שונה מהנשים האחרות, ושמאחורי החיצוניות המשעממת שלו מסתתרת אישיות של אדם חכם. מאוחר יותר גילתה שטעתה וכתבה: "מצא חן בעיניי אדם משכיל, שאליו יכולתי להרים את מבטי", היא קוננה, "אבל איזו אכזבה נוראה הייתה לגלות שאני יותר חכמה ממנו".
כריסטין אוהורוגו
2011
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 פסלה אוהורוגו בריצת 400 מטר כבר בשלב המוקדמות. היא זכתה עם נבחרת השליחות 4x400 מטר במדליית ארד.
אניטה לוס
החיים בניו יורק
הסרטים של חברת האנימציה "שחקנים מפורסמים-לסקי" לא היו מוצלחים כמו הסרטים הקודמים שלהם, בין היתר בגלל שכיכבו בהן שחקני ברודוויי שלא היו מיומנים במשחק המותאם למסך והחוזה שלהם לא חודש. התסריטים אמנם נשאו את שמם של לוס ואמרסון, אך רובם נכתבו על ידי לוס בלבד. מאוחר יותר לוס טענה שאמרסון לקח את כל הכסף ואת רוב הקרדיט על התסריטים, אם כי תרומתו הייתה דלה. למורת רוחם של חבריה, הערצתה לאמרסון התבטאה כהתרפסות. כאשר וויליאם רנדולף הרסט הציע ללוס חוזה לכתיבת תסריט עבור המאהבת שלו, מריון דייוויס, לוס כללה את אמרסון בעסקה. הרסט אהב את התסריט, והסרט לחתן את מריון (אנ') מ-1919 היה לאחד הסרטים הבודדים של מריון דייוויס שלא הפסידו כסף. בנוסף לתסריטים, בני הזוג כתבו שני ספרים: איך לכתוב תסריט (How to Write Photoplays), שיצא לאור ב-1920, ו-פריצה אל הקולנוע, שיצא ב-1921.
לוס ואמרסון דחו סרט נוסף עם דייוויס, והעדיפו לכתוב עבור חברתם הוותיקה קונסטנס טלמדג', שגיסה ג'וזף שנק (בעלה של אחותה, נורמה טלמדג') היה מפיק עצמאי. גם A Temperamental Wife (1919) וגם A Virtuous Vamp (1919) היו להיטים גדולים עבור טלמדג'. בני הזוג הצטרפו למשפחות טלמדג' ושנק במלון אמבסדור בשדרה הרביעית וכשאניטה וקונסטנס לא עבדו, הן היו הולכות לקניות. המשפחות שכנעו את אניטה להצטרף אליהם לנסיעת הקיץ לפריז ללא אמרסון. חלק גדול מהנסיעה הזו היה הבסיס לספרה של לוס "ג'נטלמנים מעדיפים בלונדיניות". עם שובה מפריז, לוס הפיקה יחד עם אמרסון עוד חמישה סרטים ב-16 חודשים. במהלך תקופה זו, לוס הגישה בקשה לגירושין מבעלה הראשון ואמרסון הציע לה נישואים. הם נישאו באחוזת שנק ב-15 ביוני 1919. לוס הייתה בין הראשונים שהצטרפו ל"ליגת לוסי סטון" של רות הייל, ארגון שנלחם על כך שנשים ישמרו על שמות הנעורים שלהן לאחר הנישואין. לוס שמרה על שם הנעורים שלה.
כריסטין אוהורוגו
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אוהורוגו במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.70 שניות, אחרי סניה ריצ'רדס (49.55 שניות) ולפני דידי טרוטר (49.72 שניות) שתיהן מארצות הברית. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:24.76 דקות.
2013
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכתה אוהורוגו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.41 שניות, לפני אמנטל מונטשו מבוטסואנה (49.41 שניות). מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.61 דקות, אחרי ארצות הברית (3:20.41 דקות).
אניטה לוס
החיים בניו יורק
אמרסון שכנע את לוס שהוא צריך לקחת הפסקה מהנישואים פעם בשבוע. בימים אלה הוא היה מבלה בחברת נשים צעירות יותר, בעוד לוס הייתה מנחמת את עצמה בבילוי עם חברותיה: האחיות טלמדג', פג טלמדג' האם, מריון דייוויס, מרילין מילר, אדל אסטר ועוד מגוון בנות מקהלה שהיו נשואות לגברים מפורסמים. הן קראו לקבוצתן "אלמנות יום שלישי" והחוויות שחוו יחד השפיעו על כתיבתה המאוחרת של לוס. עם "אלמנות יום שלישי" היא ביקרה באחד ממקומות הבילוי האהובים עליה, הארלם, שם פיתחה הערכה עמוקה לאורך חייה לתרבות האפרו-אמריקאית. לוס כתבה ב- Cast of Thousands: "לפעמים אני מקבל פניות בנוגע לנישואיי עם גבר שהתייחס אליי בחוסר התחשבות מוחלט, ניסה לקחת קרדיט על עבודתי וניכס את כל הרווחים שלי. הסיבה העיקרית היא שבעלי שחרר אותי; העניק לי חופש מלא לבחור את בני לוויה שלי."
כריסטין אוהורוגו
השעיה
אוהורוגו הושעתה מאליפות אירופה באתלטיקה בשנת 2006, משום שלא התייצבה לבדיקת סמים בדם שלוש פעמים, באוקטובר 2005 ופעמיים ביוני 2006.
אניטה לוס
גברים מעדיפים בלונדיניות
גברים מעדיפים בלונדיניות: היומן המאיר של גברת מקצועית, התחיל כסדרה של מערכונים קצרים שפורסמו במגזין הרפרס בזאר ונקראו סיפורי "לורליי". מערכונים אלו היוו סאטירה על מצב היחסים בין גבר לאישה ורמזו על יחסים מיניים רק במעורפל. לאחר פרסום המערכונים מכירות המגזין גדלו פי ארבעה. גיבורת הסיפורים, לורליי לי, הייתה פלאפרית נועזת ושאפתנית, שדאגה לאסוף תכשיטים יקרים יותר מאשר להצטרף למוסד הנישואין. בנוסף להיותה אישה ממולחת בעלת מוסר רופף והערכה עצמית גבוהה, היא גם הייתה צעירה מעשית שהפנימה את החומרנות של ארצות הברית בשנות ה-20 והשוותה תרבות למזומנים קרים ונכסים מוחשיים.
הצלחת הסיפורים הקצרים גרמה לציבור לדרוש הוצאה לאור של ספר. בהמלצתו של ה. ל. מנקן, היא חתמה על הוצאת הספר שלה עם הוצאת "Boni & Liveright". הספר פורסם בנובמבר 1925, והדפוס הראשון נמכר מהר מאוד. הביקורות הראשוניות היו די תפלות ולא מרשימות, אבל המלצות על הספר עברו מפה לאוזן והוא הפך לרב המכר המפתיע של 1925. לוס גרפה מכתבי מעריצים רבים כולל מכתבים מסופרים אחרים וביניהם ויליאם פוקנר, אלדוס האקסלי ואדית וורטון. הספר, שכונה "בלונדיניות", זכה לעוד שלוש הדפסות שנמכרו עד סוף השנה ו-20 נוספות בעשור הראשון להוצאה. הספר הקטן זכה ל-85 מהדורות בשנים שלאחר מכן ובסופו של דבר תורגם ל-14 שפות שונות, כולל סינית.
כשנשאלה לוס מי היוו השראה עבור דמויותיה, היא הייתה עונה שהן נלקחו כהשראה מאנשים שונים. אבל בהמשך היא הודתה שהפלרטטן חסר השיניים, סר פרנסיס ביקמן, היה מבוסס על הסופר ג'וזף הרגסהיימר והמפיק ג'סי ל. לסקי. דורותי שו התבססה על דמויותיהן של לוס עצמה ושל קונסטנס טלמדג', ובכתיבת דמותה של לורליי לקחה השראה מנערת התצוגה של זיגפלד, ליליאן לוריין, שתמיד הייתה מציגה את היהלומים שהעניקו לה מחזריה.
אמרסון ניסה תחילה לדכא את פרסומו של הספר ולאחר מכן הסתפק בהקדשה אישית. לוס המשיכה להיות עמוסה מאוד לאורך 1926, ולפעמים עבדה על פרויקטים רבים בבת אחת. באביב 1926 השלימה את העיבוד הבימתי לספר, שעלה ל-201 הופעות בברודוויי. בשלב זה בריאותו של אמרסון החל להדרדר, ובאחת מהפעמים שנשאלה לוס לגבי מצבו של בעלה, היא השיבה כי "אמרסון הוא אדם שנהנה מבריאות לקויה". לדעתו של הפסיכיאטר הניו יורקי, סמית' אלי ג'ליף, "לוס הייתה אשמה במצבו, וכדי שאמרסון ישתפר היא תצטרך לוותר על הקריירה שלה". היא החליטה לפרוש לאחר ספרה הבא "גברים מתחתנים עם ברונטיות", שהיווה המשך "לבלונדיניות" עליו התחייבה בפני הארפרס בזאר. בני הזוג תכננו עוד חופשה אירופית, וכשאמרסון לא חש בטוב ברגע האחרון, הוא התעקש שלוס תסע בלעדיו. כשהגיעה ללונדון, היא נלקחה תחת חסותה של אשת החברה הגבוהה סיביל קולפקס, ותמונותיה של לוס לוקחת חלק בסצנה החברתית הלונדונית הופיעו בעיתונים בניו יורק. לאחר זמן מה אמרסון החולה הצטרף ללוס. כדי לשמור על מצב רוחו היא לקחה אותו לתיאטרון כל ערב, ומצבו הבריאותי השתפר. בני הזוג נסעו לפריז כשאמרסון החלים. באפריל 1927 המופע הועלה בפעם האחרונה.
חיי הפנאי והשפעתם
כאשר "אבל ג'נטלמנים מתחתנים עם ברונטיות" יצא לאור ב-1927, אמרסון הציע חופשה אירופית נוספת. אמרסון שהיה חולה מאוד הגיע עם התקף סינוס לווינה. לוס, אשר הכירה היטב את בעלה, ומומחה האף, אוזן גרון שטיפלו בו, מצאו שיטה לתיקון ההיפוכונדריה של אמרסון. הרופא ארגן לו ניתוח דמה והציג לו את הפוליפים שהוסרו כביכול ממיתרי הקול שלו. טיפול הפלצבו הזה עשה את העבודה, ואמרסון החלים. לוס, שדאגה לבריאותו של בעלה, בחרה לפרוש מהקיירה ההוליוודית שלה לחיי הפנאי.
הגרסה הקולנועית הראשונה של ג'נטלמנים מעדיפים בלונדיניות עלתה לאקרנים בשנת 1928 בכיכובן של רות טיילור בתור לורליי לי, ואליס ווייט בתור דורותי. הגרסה לצערן היוותה כישלון. מ-1927 ועד 1929, לוס ואמרסון טיילו רבות. את החורפים שלהם בילו בפאלם ביץ', שם אמרסון היה נהנה מהקשרים החברתיים שנרקמו. לוס, שהייתה ממוקדת בבעלה החולה, הרגישה מחסור בזוגיות עם גבר אינטלקטואלי, ובאחד החורפים פגשה בפאלם ביץ' את ווילסון מיזנר, גבר שנון וכריזמטי, אשר התעשר מנדל"ן. בהתחשב בעובדה שהם התראו כל יום, על פי השמועות, מערכת היחסים נעצרה רגע לפני הפיכתה לרומן מלא. באותה תקופה, מחלת הגרון של אמרסון חזרה, אם כי הוא החלים במהירות לאחר הסיבוב השני של ניתוח הדמה שלו.
לוס ואמרסון נסעו להוליווד לחג המולד ב-1929 עם חברו החדש של לוס, הצלם ססיל ביאטון, שהיה חלק מקהל "האנשים הצעירים והבהירים". בתקופה זו גם וילסון מיזנר בחר לעבור להוליווד כתסריטאי. מכיוון שלאמרסון היו עיסוקים משלו, לוס מצאה עצמה לעיתים קרובות בחברת ביאטון או מיזנר. כאשר חזרו השניים לניו יורק באביב 1930, אמרסון הביע אי שביעות על חוסר תשומת לבה, ואיים כי אם לוס תמשיך לבלות זמן רב בלעדיו, הוא צופה את חזרתה של מחלת הגרון שלו. במקביל לכך אמרסון גם הפסיד כסף רב במפולת הבורסה, והציעה ללוס לחזור לעבוד, ולנטוש את חיי הפנאי שלה. לוס, שלא הייתה מרוצה מזה, הפיקה תוך מספר חודשים עיבוד בימתי ל-"גברים מתחתנים עם ברונטיות" ובנוסף עיבוד בימתי ל"דובדבנים בשלים".
בשנת 1931, עם ירידה בהכנסותיהם, עברו בני הזוג להתגורר במלון דירות, והפחיתו בטיולים שאפיינו את אורך חייהם בשנים שלפני כן. זמן לא רב לאחר מכן, נתקלה לוס במכתב אהבה מאישה שהייתה בקשר עם בעלה. כאשר היא פגועה מאוד, לוס הציעה לאמרסון להתגרש; אמרסון סירב והציע להם להתחיל לחיות בנפרד, כשהוא נותן לה קצבה מתאימה. למרות הטרגדיה האישית, חייה החדשים של לוס, אפשרו לה לבחור כמה ואיך לבזבז את חלקה ממה שהרוויחה עבור בני הזוג בכל דרך שתרצה. כשצוות אמרסון-לוס קיבל הצעה לכתוב תסריט עבור אירווינג טלברג מ-MGM, אמרסון סירב ללכת. לוס בחרה לקחת את ההצעה לבדה, ובכך הרוויחה את כל השכר שהוצע- 1,000 דולר לשבוע.
תסריטאי MGM
הפרויקט הראשון שטלברג העביר ללוס היה "האישה האדומה" של ג'ין הארלו, מכיוון שפ. סקוט פיצג'רלד לא נחל הצלחה בעיבוד ספרה של קתרין ברוש. פיצג'רלד, סופר מוכשר של רומנים כמו גטסבי הגדול, פוטר והוחלף על ידי לוס במערכת אולפנים המנוהלת בעיקר על ידי גברים. התסריט, שהושלם במאי 1932, היה מופלא וביסס את הארלו ככוכב, והצליח גם להכניס את לוס שוב לדרג הקדמי של התסריטאים.
"היא הייתה נכס בעל ערך רב עבור MGM, כי באולפנים היו כל כך הרבה נשים משמעותיות - גארבו, קרופורד, שירר והארלו, ותמיד חיפשנו סיפורים של 'גברת מפוקפקת'. אבל הם היו בעייתיים בגלל הצנזורה. עם זאת, ניתן היה לסמוך על אניטה שתספק את הדו-משמעות העדינה, ואת הרמיזה המספרת. בכל פעם שהייתה לנו תמונה של ז'אן הארלו על הפרק, תמיד חשבנו קודם כל על אניטה" אמר מפיק MGM סמואל מרקס.
לוס עברה לדירה בהוליווד, שם הצטרף אליה במפתיע אמרסון. למרות שאמרסון הביע חרטה על התנהגותו הקודמת, הוא לא עשה דבר כדי לשנות אותה. בזמן שאמרסון עסק בעצמו וביצע בחינות מסך לכוכבות צעירות, לוס הייתה פנויה לפגוש את מי שרצתה ללא מתן דין וחשבון לאמרסון, כולל חברה החולה כעת וילסון מיזנר. מיזנר שנהג לבלות תוך נטילת אלכוהול וסמים, נפטר ב-3 באפריל 1932, תאריך שלוס המשיכה לציין ובו חלקה כבוד לחברה.
ב-MGM, לוס הוציא תסריטים בהצלחה רבה; עם זאת, לעיתים קרובות היא נאלצה להשתמש באמרסון כצינור לתקשורת עם דירקטורים ומנהלים אחרים שנרתעו מלהתמודד עם אישה במעמד שווה. זה עבד היטב כדי לקדם את הרעיון שהם היו זוג מאושר וצוות כותבים. היא קנתה בית צנוע בבוורלי הילס ב-1934. במהלך היום זה היה עבודה, ובלילות מסיבות שנערכו על ידי מנהלים או כוכבים אחרים של אולפני MGM, כמו משפחת טלברג, משפחת סלזניק וגולדווינס. לוס לקחה חלק באופן קבוע בבראנץ' של ג'ורג' קיוקור ביום ראשון, דבר שהיה הכי קרוב לסלון ספרותי, שהיה להוליווד להציע.
בשנת 1935, בערך בזמן הקמת גילדת הסופרים, היא צוותה לרוברט הופקינס, שלימים הפך לשותף פעיל בתסריטים רבים. עבודתם על "סן פרנסיסקו" זכתה למועמדות לפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. היא ביססה את דמותו של קלארק גייבל על כמה אנשי ביטחון שהכירה, כולל ווילסון מיזנר. טלברג חלה שוב והעניק לאמרסון חוזה לשנתיים כמפיק ב-1,250 דולר לשבוע. באמצע שנת 1937 החליטה לוס לא לחדש את החוזה שלה עם MGM, ככול הנראה מכיוון שמאז מותו של החבר והתומך טלברג בספטמבר 1936 דברים לא הלכו כשורה באולפן וכל סרט הרגיש כמו מאבק.
חייה לבדה
באוקטובר 1937, לוס ואחיה קליפורד שלחו את אמרסון לאבחון בבית הבראה יקר מאוד, שם אובחן כחולה בסכיזופרניה. לוס, שתמיד השאירה את הטיפול בכספים לאמרסון, גילתה עד מהרה שרוב כספה כבר לא נמצא בחשבונות משותפים אלא בחשבונות הפרטיים שלו. בעקבות זאת לוס עבדה יתר על המידה בסטודיו ותחת לחץ מצד אמרסון, ונעשתה מדוכאת יותר ויותר. לוס יצאה מהחוזה שהיה לה ביונייטד ארטיסטס, חתמה מחדש עם MGM וקנתה בית מול החוף בסנטה מוניקה. לאחר 17 שנות נישואים ב-1937 לוס ביקשה מאמרסון להתגרש, והוא הסכים, אך המשיך למנוע כל דיבור על הגירושים עצמם, מה שהפך את סיום הגירושים לבלתי אפשרי. כאשר אמרסון יכל לעזוב את בית ההבראה, לוס שילמה עבור אחות שתטפל בו בדירה משלו.
MGM קנתה את זכויות הסרט ללהיט הברודוויי של קלייר בות' לוס משנת 1936 "הנשים". סופרים רבים ניסו, ללא הצלחה, להמיר את הספר לגרסת תסריט. האולפן מסר אותו ללוס ולתסריטאית הוותיקה ג'יין מרפין, ושלושה שבועות לאחר מכן העבירה לוס לקיוקור תסריט שהוא אהב. אך ועדת הצנזורה לא אישרה את התסריט. הם התעקשו לשנות יותר מ-80 שורות והסרט היה חייב כבר להיכנס להפקה. לוס חששה, אבל קיוקור התעקש שהיא תבצע את השינויים על הסט, בין שלל הכוכבות שלו, שכללו את אלמנת טלברג, נורמה שירר, ג'ואן קרופורד ורוזלינד ראסל. כשהאנט סטרומברג, המפיק האחרון שהיא העריכה, עזב את MGM כדי להפיק באופן עצמאי, לוס ניסתה לצאת מהחוזה שלה, אך ללא הצלחה בשל העובדה כי היא הפכה לנכס יקר מדי עבור הסטודיו. לאורך כל המלחמה לוס כתבה תסריטים, גידלה ירקות וסרגה גרביים וסוודרים לגברים מעבר לים. בנוסף, כשהחלה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, היו ללוס אורחים מאנגליה, אלדוס ומריה האקסלי. לוס שכנעה את האקסלי שזה יהיה בטוח יותר עבור משפחתו אם הוא יישאר בארצות הברית, והיא השיגה לו עבודה בעיבוד תסריטים ב-MGM. לוס החלה לחיות עם בן זוג חדש בעל בעיות שתייה. הקשר היה קצר מועד, ובמקביל MGM החליטה לשחרר אותה מהחוזה שלה באופן סופי.
חזרתה לניו יורק
בסתיו 1946, כשהיא לא תחת חוזה, לוס חזר לניו יורק כדי לעבוד על המחזה "יום הולדת שמח" ("Happy Birthday"), קומדיית מסיבת קוקטייל סרויאנית שנכתבה עבור הלן הייז. למחזה היו מספר התחלות שווא בשנה שלפני כן, אך כעת המשיך עם ג'ושוע לוגן כבמאי, והופק על ידי רודג'רס והמרשטיין. הוא נפתח בבוסטון, אבל הקהל לא אהב זאת בהתחלה. לוס המשיכה לשפר את התסריט לאורך כל זמן ההופעות בוסטון; כאשר הוא נפתח בניו יורק בתיאטרון ברודהרסט (Broadhurst Thearte) הוא היה להיט ורץ ל-600 הופעות. קתרין הפבורן הייתה להוטה לשחק בגרסת המסך, אבל הצנזורה ההוליוודית לא הייתה מוכנה שאישה "תעלה על המסך עבור שתי מערכות ותתוגמל היטב". במקביל לכך, בחייה הפרטיים, לוס מכרה את ביתה בסנטה מוניקה לאחיינית שלה.
ההצלחה של בלונדיניות בפעם השנייה פירושה שללוס הייתה חשיפה גדולה יותר מאי פעם. היא עברה לדירה מרווחת יותר במלון לנגדון וקנתה מכונית חדשה. בשנת 1950 כתבה לוס את "עכבר נולד", רומן נוסף, ולאחר שששלחה למו"ל שלה, היא בחרה לוותר על הטיול שלה לאירופה, לראשונה מזה 20 שנה . הרומן לא נחל הצלחה רבה והוגדר כמתון, אבל אז לוס כבר עבדה על עיבוד דרמטי לג'יג'י של קולט.[10] ההפקה הייתה בעיצומה לפני שקולט דיווחה שהיא מצאה את ה"ג'יג'י" שלהם - היא ראתה את אודרי הפבורן בלובי של מלון במונטה קרלו. ג'יג'י עלה בסתיו 1951 והמשיך להופיע עד אביב 1952, עד אז הפבורן הפכה לכוכבת מובילה, עם חוזה A-List לפרמאונט.
במהלך נסיעותה הרבות, לוס עבדה על עיבודים נוספים לשנים הבאות, תוך כדי שגם עברה לדירה חדשה. הדירה הייתה של פול סוואן. המחזמר הבא שלה, "אדל המדהימה" בכיכובה של תמי גריימס עם מוזיקה של אלברט סלדן, הועלה ונסגר במהירות. גם אמרסון וגם בעלה של הלן הייז, צ'ארלס מקארתור, נפטרו במרחק של מספר שבועות אחד מהשני, ובעקבות זאת לוס והלן הייז, האלמנות הטריות, החלו בעבודה משותפת, כאשר לוס עבדה על עיבוד לצילומיה של הייז, "אנסטסיה" בלונדון. לוס עבדה ונסעה גם כשהיא מטופלת בכאבים בידה, שמנעו ממנה לכתוב. ב-1959 לוס החלה בעיבוד נוסף של קולט, "שרי" ("Chéri"), עם קים סטנלי והורסט בוכהולץ בתפקידים הראשיים, אך מחזה זה רץ חודשיים בלבד.
לוס המשיכה לכתוב במגזינים, ופרסמה בקביעות בהארפר'ס בזאר, בואניטי פייר ובניו יורקר. הביוגרף גארי קארי מציין: "היא הייתה מספרת סיפורים מלידה ותמיד הייתה בשיא כשעיצבה מחדש מפגשים בחיים האמיתיים כדי ליצור אנקדוטות משעשעת ." לוס החלה לכתוב מספר כרכי וספרי זכרונות וביניהם ניתן למצוא את כרך של זיכרונות בשם "נערה כמוני", שפורסם בספטמבר 1966. בנוסף ספרה משנת 1972, "פעמיים בקלילות: ניו-יורק אז והיום" ("Twice Over Lightly: New York Then and Now"), נכתב בשיתוף פעולה עם החברה והשחקנית הלן הייז. "נשיקת פרידה מהוליווד" ("Kiss Hollywood Good-by") היה ספר זיכרונות הוליוודי על שנות ה-MGM שלה, שפורסם בשנת 1974 וזכה להצלחה גדולה. כמו כן ב-1978 לוס פרסמה ספר נוסף בשם "בנות תלמדג' ("The Talmadge Girls") שעסק באחיות השחקניות קונסטנס טלמדג' ונורמה טלמדג'. לוס הפכה לאשת חברה ניו יורקית בולטת בתצוגות אופנה, אירועי תיאטרון וקולנוע, נשפים וחגיגות. עם כל ספר חדש הגיע זרם חדש של ראיונות והסיפורים על אניטה הפכו מוגזמים יותר ויותר. עד מהרה דווח שהיא מכרה את התסריט הראשון שלה בגיל 12.
מוות
בשנת 1981, שבועות מספר לאחר שחלתה בדלקת ריאות, אניטה לוס לקתה בהתקף לב ונפטרה במנהטן בניו יורק בגיל 93. בטקס האזכרה, חברותיה הלן הייז, רות גורדון וליליאן גיש, שיתפו את האבלים באנקדוטות הומוריסטיות, וג'ול סטיין השמיעה שירים ממחזות הזמר של לוס, כולל את השיר המפורסם "Diamonds Are a Girl's Best Friend".
יוסטוס פראנץ
יוסטוס פראנץ (בגרמנית: Justus Frantz; נולד ב-18 במאי 1944 באינוורוצלב, פולין, אז הוהנזאלצה, גרמניה) הוא פסנתרן ומנצח גרמני.
ילדות ולימודים
פראנץ החל לנגן בפסנתר בגיל עשר ובהמשך למד אצל אליזה האנסן ואצל וילהלם קמפף בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהמבורג, במלגת לימודים מקרן המלגות הלאומית של גרמניה. הוא ומתחרה נוסף, צ'לן, זכו יחד במקום השני בתחרות בנגינת דואט לצ'לו ופסנתר. בשנת 1967 זכה בתחרות מוזיקה בינלאומית, בחסות תחנת טלוויזיה גרמנית.
קריירה מוזיקלית
פראנץ הופיע לראשונה עם הפילהרמונית של ברלין, בניצוח הרברט פון קאראיין בשנת 1970. ב-1975, ניגן לראשונה בארצות הברית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח ליאונרד ברנשטיין, שהיה לידידו עד יומו האחרון. עוד מנצחים שתחת שרביטם ניגן היו קרלו מריה ג'וליני ורודולף קמפה.
בשנת 1986 ייסד פראנץ את פסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטיין וב-1989 התמנה לשגריר רצון טוב מטעם האו"ם, עמדה שפרש ממנה לאחר זמן. הוא ייסד גם את פילהרמוניה של האומות בשנת 1966, זאת משום שלאחר התפרקות פסטיבל שלזוויג-הולשטיין נשארו נגניו מובטלים והוא ביקש לספק להם תעסוקה ומקור פרנסה.
בין השנים 2013 - 2018 היה פראנץ המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע וכיום מכהן שם כמנצח אורח כבוד.
משפחה
ליוסטוס פראנץ שני בנים, כריסטופר טיינטון, עם הפסנתרנית קרול טיינטון, ויוסטוס קונסטנטין פראנץ, עם קסניה דוברובסקאיה.
רפרטואר
פראנץ מנגן בעיקר מוזיקה מן התקופה הקלאסית והרומנטית, בעיקר מיצירות מוצרט. הוא מרבה לנגן בשני פסנתרים או בארבע ידיים עם כריסטוף אשנבאך. בין השאר הופיע בנגינת הקונצ'רטו של מוצרט לשלושה פסנתרים עם אשנבאך ועם קאראיין, שניצח מן הפסנתר השלישי.
ג'ינג'ר מינג'
ג'ינג'ר מינג' (באנגלית: Ginger Minj) הוא שם הבמה של ג'ושוע אלן אדס (באנגלית: Joshua Allen Eads; נולד ב-11 בספטמבר 1984), מלכת דראג אמריקאית, שחקן, זמר-יוצר ואושיית ריאליטי. התפרסמה לראשונה בעקבות השתתפותה בעונה השביעית של המרוץ לדראג של רו פול, בה העפילה לגמר. לאחר מכן השתתפה גם בעונה השנייה וב של המרוץ לדראג: אולסטארס. שיחקה בשלוש הפקות של נטפליקס: הסרט הקומי "גדולה מהחיים" (2018), סדרת האנימציה "" והסדרה "". הוציאה שלושה אלבומי אולפן: "" (2016), "" (2021) ו-"Double Wide Diva" (2021).
ביוגרפיה
אדס נולד ב, פלורידה, ובבית הספר למד במגמת תיאטרון. בילדותו, אדס סבל מחסימת מעיים ועבר ניתוח. כאמן דראג, אמו הרוחנית היא ראסטי פאוסט, בדרנית מאורלנדו בדימוס.
המרוץ לדראג
ג'ינג'ר מינג' התמודדה בעונה השביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "המרוץ לדראג של רו פול", שעלתה לשידור לראשונה ב-2 במרץ 2015. במהלך התחרות, מינג' זכתה בשלושה אתגרים, בהם אתגר ה-, בו חיקתה את אדל (מינג' זכתה במקום הראשון, בתיקו עם שחיקתה את ליטל ריצ'רד). הופעתה של מינג' בדמותה של אדל דורגה מאוחר יותר בתור אחת מההופעות הטובות ביותר בתולדות התחרות, על פי הגיי טיימס. מינג' הגיעה לשלב הגמר של התחרות, אך בסופו של דבר הפסידה את המקום הראשון לויולט צ'אצ'קי בפרק סיום העונה, ומוקמה במקום השני, לצד.
לאחר מכן, ג'ינג'ר לוהקה כאחת מעשרת המתמודדות בעונה השנייה של המרוץ לדראג: אולסטארס שעלתה לשידור ב-17 ביוני 2016. היא הודחה מהתחרות בפרק השלישי, ובסך הכל הגיעה למקום השמיני בתחרות. לאחר מכן, היא הופיעה כאורחת בפרק הבכורה של העונה ה-11.
בעקבות "המירוץ הדראג", מינג' יצאה למספר סיבובי הופעות בינלאומיים. בשנת 2016, מינג' הייתה חלק ממופע. מינג' הנחתה את, אך פוטרה. מאוחר יותר הנחתה מופע דראג שנועד לגייס כספים לנפגעי הוריקן מריה.
ב-26 במאי 2021, פורסם כי ג'ינג'ר מינג' תשתתף כמתמודדת ב של המרוץ לדראג: אולסטארס. בפרק החמישי של העונה, מינג' ניצחה בתחרות ליפ סינק מול וזכתה ב-30 אלף דולר. מינג' זכתה ב-20 אלף דולר נוספים בפרק השמיני של העונה, ה-, בו הביסה את, ובכך הפכה למתמודדת השנייה אי פעם שזכתה פעמיים ב-Snatch Game, אחרי. בסוף העונה, מינג' הגיעה למקום ה-2, יחד עם יוריקה אוהרה ו, לאחר שבמקום הראשון זכתה.
תחרויות יופי
מינג' השתתפה בתחרויות יופי רבות במהלך הקריירה שלה, וזכתה במספר תארים, לרבות "Miss National Comedy Queen" לשנת 2012 ו-"Miss Gay United States" לשנת 2013.
מוזיקה
בספטמבר 2021, מינג' הוציאה את אלבומה השלישי, Double Wide Diva. אלבום הקאנטרי כלל שבעה שירים מקוריים וגרסת כיסוי לשירו של גארת' ברוקס "". מינג' הייתה שותפה בכתיבת כל השירים המקוריים באלבום, שישה מהם בשיתוף פעולה עם ברנדון סטנסל, ג'פרי ג'יימס ואהרון אייקן.
משחק
מינ' החלה את הקריירה שלה כשחקן עוד בעודה ילד, שיחקה בסרטים נוצריים ודיבבה בספרים מוקלטים. בבגרותה, מינג' המשיכה לשחק, בין השאר כיכבה בהפקה מקומית של אבניו קיו. ב-2016 הופיעה עם מלכות דראג נוספות אחרות מעונה 2 של המרוץ לדראג: אולסטארס באירוע הוקרה להארווי פירסטיין. יחד עם היה עם קטיה ואליסה אדוורדס הופיעה בפרסומת עבור ערוץ לוגו.
בשנת 2014, מינג' שיחקה את גברת לאבט במחזמר "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט שעלה באורלנדו. ליהוקה של מינג' לתפקיד הוביל בתחילה למכתב הפסקת פעילות לצמיתות, אולם בסופו של דבר סטיבן סונדהיים אישר באופן אישי את ליהוקה, לאחר שנשלח אליו סרטון וידאו של מינג' מבצעת את התפקיד.
מינג' דיבבה את דמותה של למון שיפון בסדרה "" של Netflix משנת 2018.
בשנת 2018, מינג' כיכבה בסרט הקומדיה המוזיקלי של נטפליקס "גדולה מהחיים". בשנת 2020, מינ'ג גילמה את טומי ואת מלכת הדראג פאני פאק בסדרה הקומית של נטפליקס "", לצד רופול, בפרק "Fort Worth".
באוגוסט 2020, מינג' כיכבה ב-, בתפקיד קייסי קלוזד.
שונות
באוקטובר 2021, מינג' חתמה עם חברת Atria Books על עסקה בסך 100,000 דולר לפחות על הוצאה לאור של ספרה הראשון, "Southern Fried Sass". באוגוסט 2022, היא הופיעה בפסטיבל רחוב שנתי למען קהילת הלהט"ב בשיקגו המציין את שנתו ה-40.
חיים אישיים
מינג' מפלורידה. בשנת 2017 היא נישאה לסי.ג'יי ראסל, בכנס DragCon, על ידי מישל ויסאז'.
במהלך אחת מהופעותיה בתוכנית "המרוץ לדראג של רו פול", מינג' העידה על עצמה כי היא ג'נדרפלואיד/א-בינארית וגדלה מבלי להבין אם היא בן או בת.
אל נא תשירי
אַל נָא תָשִׁירִי (ברוסית: Не пой, красавица, при мне) הוא שיר שנכתב על ידי אלכסנדר פושקין ותורגם לעברית על ידי רחל המשוררת.
משה סמיונוב
משה סמיונוב (נולד ב-1946) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה ולימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור אמריטוס לסוציולוגיה באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. מחקריו עוסקים בתהליכי ריבוד חברתי, אי-שוויון חברתי, אי שוויון כלכלי בשוק העבודה ופערים בעושר בפרספקטיבה השוואתית. מחקריו מתמקדים במקורות מבניים לאי שוויון אתני ואי שוויון מגדרי בשוק העבודה, וכן בתהליכי הגירה בין לאומית, השתלבות מהגרים בחברה הקולטת, וחקר עמדות כלפי מהגרים וזרים.
אל נא תשירי
מילות השיר
{{שני טורים|
משה סמיונוב
ביוגרפיה
סמיונוב נולד וגדל בגבעתיים. אמו, לאה (לבית גולדפרב), נולדה בירושלים. אביו, גבריאל סמיונוב, נולד בדרבנט, רוסיה, ובשנת 1925 עלה לארץ ישראל כחלוץ.
אל נא תשירי
מבנה השיר ותכניו
השיר בנוי מארבעה בתים, כשבגרסתו המקורית, הבית הראשון הוא הבית הרביעי.
משה סמיונוב
ביוגרפיה
בשנים 1952–1960 למד בבית ספר בורוכוב ובשנים 1960–1964 למד בתיכון קלעי בגבעתיים.
לאחר סיום לימודיו שירת שירות צבאי בחיל ההנדסה הקרבית, כקצין ביחידת סילוק פצצות.
אל נא תשירי
מבנה השיר ותכניו
המשורר פונה אל אישה שכנראה אהב אותה ועכשיו היא נמצאת במקום אחר והוא מבקש ממנה שהיא לא תשיר לפניו מאחר ששיריה מרבים בעצב ומכאיבים לנפשו כי היא איננה לידו. הוא קורא לשירתה מאחר ששירתה שוברת את לבו כחץ פולח כמו זיכרון כואב. השיר מזכיר לו את הלילה הנעים של הביחד כצלליתה נשקפת לאור ירח. אותה הצללית שהייתה אהובה עליו משכיחה בלבו את הסאגה, אבל הקול של השירה שהוא ישמע מחזיר אותה אליו. הוא רואה אותה מלפניו וזה לא טוב לו כי זה גורם לנפשו לכאוב, ולכן הוא מבקש ממנה לא לשיר כדי שהכל יישאר בעבר.
לחנים וביצועים
את השיר ברוסית מבצעים לרוב באופרות. בעברית השיר בביצועה של ענת עצמון, ללחן של ירוסלב יעקובוביץ', נכלל באלבום "לילה כר ודמות עלמה".
משה סמיונוב
ביוגרפיה
למד לתואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת תל אביב: בשנת 1972 סיים תואר ראשון בסוציולוגיה ולימודי עבודה ובשנת 1975 סיים תואר שני בסוציולוגיה. את עבודת המ.א. שעסקה בכדורגל הישראלי כמסלול "עוקף השכלה" של ניעות חברתית, כתב בהדרכת פרופ' אפרים יער. בהמשך נסע לארצות הברית, ובשנת 1978 סיים תואר שלישי בסוציולוגיה באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק. את עבודת הדוקטורט, שעסקה בהשפעת מאפייני קהילת המגורים על השגת סטטוס חברתי-כלכלי, כתב בהנחייתה של פרופסור אנדראה טיירי.
סמיונוב חקר ולימד, במהלך הקריירה שלו, במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, באירופה ובישראל: בשנים 1978–1986 הועסק באוניברסיטת נברסקה-לינקולן, בשנים 1980–1986 הועסק באוניברסיטת חיפה, בשנים 1987–2015 הועסק באוניברסיטת אילינוי בשיקגו ובשנים 1986–2014 הועסק באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2005–2016 הופקד על הקתדרה ע"ש ברנרד ואודרי רפפורט בסוציולוגיה של העבודה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2010–2012 כיהן כנשיא ה-16 של האגודה הסוציולוגית הישראלית.
בשנת 2014 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב, אך הוא ממשיך לחקור ולפרסם. עד שנת 2023 כיהן כיו"ר הוועדה האקדמית של המכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין.
מחקרו
סמיונוב מתמחה באי שוויון חברתי, ריבוד אתני, ניעות (מוביליות) חברתית והגירה.
תחומי מחקרו העיקריים הם:
משפחתו
נשוי, מאז שנת 1970, לאירית (לבית בובונייבסקי), שעסקה בייעוץ תדמית עסקית. אב לשניים.
גר ברמת השרון.
מבחר ממאמריו
סמיונוב פרסם יותר מ-130 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
המלוק גרוב
המלוק גרוב (באנגלית: Hemlock Grove) היא סדרת טלוויזיה אינטרנטית אמריקאית מסוגת האימה, בהפקת איליי רות', שפותחה על ידי בריאן מקגריווי ולי שיפמן. הסדרה מבוססת על הרומן מאותו שם של מקגריבי משנת 2012. הסדרה שודרה לראשונה בנטפליקס ב-19 באפריל 2013, כאשר כל 13 הפרקים היו זמינים באופן מיידי לצפייה ישירה.
ב-19 ביוני 2013, נטפליקס חידשה הסדרה לעונה שנייה בת 10 פרקים, שעלתה לאוויר בשנת 2014. ב-18 ביולי 2013, נטפליקס זכתה במועמדות הראשונה לפרס אמי לבידור פריים טיים על טלוויזיה מקורית מקוונת בטקס פרסי האמי ה-65 בשנת 2013. שלושה מהפקות המקור שלה - משפחה בהפרעה, המלוק גרוב ובית הקלפים - זכו במועמדות.
העונה השנייה עלתה בבכורה ב-11 ביולי 2014. ב-2 בספטמבר 2014, הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה בת 10 פרקים, שהוקרנה לראשונה ב-23 באוקטובר 2015.