cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אוסטריה–בלגיה
ארצות השפלה האוסטריות
ב-1789 פרץ מרד עממי בארצות השפלה האוסטריות בתגובה למדיניות הריכוזית של הקיסר. הופיעו שתי סיעות: הסטאטיסטים שהתנגדו לרפורמות (מהמילה "סטאט", כלומר "מדינה"), והוונקיסטים, שנקראו על שם יאן פרנס וונק (Vonck), שתחילה תמך ברפורמות, אבל מאוחר יותר הצטרף לאופוזיציה בשל הדרך הכושלת שבה הן יושמו.
ההתקוממות החלה בבראבנט, שב-1789 הכריזה כי היא אינה מכירה עוד בשלטונו של הקיסר, ובכך התחילה את מה שמכונה מהפכת בראבנט. מנהיגם של הסטאטיסטים, הנדריק ון דר נוֹט (Van der Noot), חצה את הגבול אל הרפובליקה ההולנדית וגייס שם צבא קטן בעיר ברדה שבסְטָאטְס-בראבנט (החלק של בראבנט שנכבש על ידי הרפובליקה ההולנדית, כיום מחוז צפון בראבנט בהולנד).
באוקטובר של אותה שנה הוא פלש לבראבנט גופא וכבש את טורנהאוט לאחר שהביס את האוסטרים בקרב טורנהאוט ב-17 באוקטובר. גנט נכבשה ב-13 בנובמבר, וב-17 בנובמבר נמלטו מבריסל העוצרים אלברט מסקסוניה והארכידוכסית מריה-כריסטינה. שאריות הצבא הקיסרי הסתגרו מאחורי הביצורים הכבדים של לוקסמבורג ואנטוורפן.
ון דר נוט הכריז על עצמאותה של בראבנט, ושאר מחוזות ארצות השפלה האוסטריות הצטרפו אליו עד מהרה (מלבד לוקסמבורג). ב-11 בינואר 1790 הם חתמו על ברית וכוננו קונפדרציה בשם המדינות הבלגיות המאוחדות; הברית הושפעה מנוסח שבועת ההתכחשות ההולנדית מ-1581 ומהכרזת העצמאות של ארצות הברית מ-1776.
בלא כל קשר ישיר, פרצה ב-1789 מהפכה גם בבישופות לייז'. המהפכנים כוננו רפובליקה, שהצטרפה למדינות הבלגיות המאוחדות במעין ברית. ון דר נוט, שהכיר במעמדה השברירי של המדינה החדשה, ניסה לשאת ולתת עם מדינות זרות כדי לזכות בתמיכתן, ואף הציע איחוד עם הרפובליקה ההולנדית, אך לא זכה להצלחה. בינתיים גברו העימותים הפנימיים בין הסטאטיסטים והוונקיסטים, שהגיעו עד סף מלחמת אזרחים.
בפברואר מת יוזף השני ואחיו לאופולד השני עלה לכס הקיסרות. לאופולד פעל במהירות וכבש מחדש את ארצות השפלה האוסטריות. ב-24 באוקטובר כבשו חילות קיסריים את נאמור, ואילצו את מחוז נאמור להכיר בסמכותו של הקיסר. כעבור יומיים נכנע מחוז מערב פלנדריה ועד דצמבר חזר השטח כולו לידי הקיסרות.
בשנת 1794 כבשו הצרפתים את האזור, וסיפחו אותו לרפובליקה הצרפתית הראשונה. בשנת 1797 נחתם הסכם קמפו פורמיו בין אוסטריה לצרפת, ובין השאר סוכם בו שאוסטריה תוותר על ארצות השפלה לטובת צרפת.
ממלכת בלגיה
אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, האזור ניתן לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה. בתחילה לא הכירה האימפריה האוסטרית בעצמאותה של בלגיה, אולם לאחר שנחתם הסכם לונדון בשנת 1839, הכירה אוסטריה בבלגיה ושלחה את השגריר מוריץ פון דיטריכשטיין.
בשנת 1880 התחתן רודולף, נסיך הכתר האוסטרי עם סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים. בשנת 1885 הכירה אוסטריה בזכותו של לאופולד השני על מדינת קונגו החופשית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבו המדינות משני צידי המתרס, וכוחות אוסטריים אף סייעו לצבא הקיסרות הגרמנית במהלך המצור על אנטוורפן. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה בלגיה על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
בשנת 1946 כוננו המדינות את היחסים מחדש, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לקהילה האירופית, שהפכה לאחר מכן ל. מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
חובבות רדיו
חובבות הרדיו (או רדיו חובבים) היא תחביב מדעי וחברתי שהתפתח במאה העשרים. לאורך השנים חובבות הרדיו מטפחת את הקשר החברתי בעולם, ומשתתפת בסיוע לשירות הציבור והמדינה; אך תועלתה העיקרית היא בקידום הטכנולוגיה, על ידי ניסוי והפעלה של שיטות ואמצעים חדשים. חובבי הרדיו מתקשרים ביניהם במספר דרכים, ומניינם בעולם עומד על מיליונים.
גלי הרדיו
גלי הרדיו הם חלק מספקטרום הגלים האלקטרומגנטיים (כמו קרני האור וקרני רנטגן, למשל). גלים אלו מורכבים משני רכיבים ניצבים זה לזה: רכיב השדה מגנטי ורכיב השדה חשמלי, לכן הם נקראים גם בשם גלים אלקטרומגנטיים. תאורטית, שני השדות מתפשטים יחדיו כגל למרחקים אינסופיים.
גלי הרדיו, המשמשים לתקשורת, משתרעים על ספקטרום רחב מאוד. אורך הגל שלהם נמדד במטרים ותדירותם נמדדת בהרץ. מכיוון שבין התדירות לאורך הגל מתקיים יחס הפוך, הם בני המרה (מכפלתם שווה לכ-299,792,458 = מהירות האור או כ-300 מיליון מטרים/שנייה בקירוב). בגלים אלה פועלות אלפי תחנות שידור, מסחריות, ממלכתיות וכו'. כדי למנוע אי-סדר על גלים אלה, נקבעה חלוקתם למשתמשים השונים בהסכמים בינלאומיים. חלוקה זו מבטיחה שתחנות שונות לא תפרענה זו לזו.
בחלוקה זו הוקצו גם לחובבים תחומי תדרים מיוחדים לפעילותם. תחומים אלה זהים (בשינויים קלים) לכל ארצות העולם, ובכך מתאפשרות גם התקשרויות חובבים בני ארצות שונות.
בישראל, תחומי אורכי הגל העיקריים בהם פועלים החובבים הם: תחום ה-80 מטר, תחום ה-40 מטר, תחום ה-30 מטר, תחום ה-20 מטר, תחום ה-17 מטר, תחום ה-15 מטר, תחום ה-12 מטר, תחום ה-10 מטר, תחום ה-6 מטר, תחום ה-2 מטר ותחום ה-70 סנטימטרים (בכל "תחום" כזה מוקצה לחובבים פס תדרים צר למדי, אך יש חשיבות בכך שיוכלו לפעול בכל תחום, כי מאפייני הפעילות והתפשטות הגלים שונים). התחום מ-80 מטר עד 10 מטר נקרא בדרך כלל "תדר גבוה" (בפי החובבים נהוג לקרוא לו בראשי התיבות "ת"ג"). התחום מ-6 מטר עד 1 מטר נקרא "תדר גבוה מאוד" (תג"מ), והתחום שמ-1 מטר ומטה נקרא "תדר אולטרה גבוה" (תא"ג).
היסטוריה
חובבות הרדיו החלה להתפתח במאה העשרים. לאורך שנות ההיסטוריה שלה, החובבים תרמו רבות לתחומי המדע, ההנדסה, והתעשייה. בשנת 1921 כבר היו מספר תחנות שידור ממשלתיות ומסחריות בארצות שונות, עת קהילת החובבים התרחבה והגיעה למניין של מאות.
התפתחות
התפתחות חובבות הרדיו, והרדיו באופן כללי, נעשתה על ידי כמה חובבי ניסויים במאה ה-19. ישנם מספר מצומצם של אנשים שלזכותם נרשמה התקדמות משמעותית בטכנולוגיה: הראשון הוא הפיזיקאי היינריך רודולף הרץ, אחריו ניקולה טסלה, ומי שנחשב כמקדם טכנולוגיית הרדיו הגדול בכל הזמנים, גוליילמו מרקוני. בתחילת 1895, טסלה גילה את האותות במעבדתו בניו יורק; מרקוני הוכיח שניתן לשדר את האותות לא רק בהתבסס על קוד מורס (הניסוי הראשון שצלח העביר אות למרחק של שני קילומטרים), ולמעשה תיקשר בטכנולוגיה המבוססת על גלים, הלא הם גלי הרדיו, ובכך איפשר להעביר גם מסרים קוליים. ב-1899, מרקוני שלח אות אלחוטי מצפון מזרח אנגליה שעבר על פני תעלת למאנש, מה שהוא כינה "הקשר הראשון שהתבצע מעבר לים". בעקבות גילוייו של מרקוני, התפתח תחביב של ניסויים עם טכנולוגיית הגלים - אנשים שעסקו בכך הם למעשה חלוצי חובבות הרדיו. עד היום נחשב מרקוני לחובב הרדיו הראשון בהיסטוריה.
ארגון וחקיקה
התפתחות זו, וריבוי הגופים והאנשים שפעלו בתחום זה, הצריכו הכנסת הפעילות למסגרת חוקית כדי למנוע אנרכיה. במדינות שונות הותקנו תקנות ונקבעו חוקים להסדרת תחומי פעילות להוצאת רישיונות שידור ולחלוקת תדרים.
כך, לדוגמה, ב-1912, אחרי שספינת הטיטניק טבעה, הקונגרס של ארצות הברית חוקק את חוק הרדיו של 1912; לפי חוק זה ניתן לחובבי הרדיו לפעול בתחום אורכי הגל הקצרים שמתחת ל-200 מטר. על פי הידע שנצבר עד אותה תקופה, בתחום הגלים הזה לא ניתן לשדר למרחקים ארוכים כלל. ב-1913, ההאמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים הציגה חוזה פשרה, האומר שתוקמנה ספינות מיוחדות, שתהיינה מאוישות במשך 24 שעות, ותפקידן יהיה לתקשר עם הספינות.
חובבות הרדיו הייתה אז מאוד לא מאורגנת. החובבים לא היו באגודה שתייצג את עניינם, ויחסם של השלטונות לפעילות החובבים היה בדרך כלל כאל מטרד.
מלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה נתנה דחיפה גדולה להתפתחות הרדיו בכלל ולחובבות בפרט. כ-4,000 חובבים גויסו לשירותי הקשר של צבא ארצות הברית, ותרמו מכושרם המקצועי לקיום מערכות הקשר במלחמה. משנסתיימה המלחמה חלה תקופה קצרה של התכחשות לחובבים וניסיון להגבילם, אך בעקבות מאמץ של החובבים עצמם, שהחלו להתאגד במדינות השונות, התחולל מפנה חשוב בגישת הממשלות לחובבות.
בין המלחמות
בשלהי שנת 1921 נערכו הניסיונות הראשונים לקליטת שידורים בין יבשת אמריקה ויבשת אירופה. לאחר שאלה הוכתרו כהצלחה, רוכז כל המאמץ בקיום קשרים דו-צדדיים. החלו ניסיונות לנצל את תחומי התדרים הגבוהים יותר מ-200 מטר שהוקצבו לחובבים - אלה החלו בניסיונות ב-90 מטר וב-130 מטר. ב-27 בנובמבר 1923 נרשם הקשר הדו-כיווני הטרנס-אטלנטי הראשון בין החובב האמריקני פרד שנל לבין החובב הצרפתי לאון דלוי. זמן קצר לאחר מכן, התבצע הקשר הראשון בין בריטניה לארצות הברית (בין לונדון לקונטיקט), בדצמבר 1923. שנה לאחר ביצוע קשר זה החלו להתבצע קשרים גם מהחלקים השונים של ארצות הברית; מארצות הברית לניו זילנד ומבריטניה לניו זילנד, ובכך כוסה כל שטח כדור הארץ. קשרים אלה פתחו תקופת נהירה אל הגלים הגבוהים יותר. בזכות קשרים אלה התקיימה ועידת הרדיו הבינלאומית הראשונה שדנה בנושאי החובבים (בוושינגטון ב-1927), ובין היתר נכנסו לשימוש תחומי תדרים בתקן הבינלאומי, המשמשים אותם עד היום (80, 40, 20, 10 ואף 5 מטרים).
מלחמת העולם השנייה
בדומה למה שהיה במלחמת העולם הראשונה, הקונגרס האמריקני ביקש מכל החובבים לחדול מפעילותם, מלבד כמה מפעילי תחנות חובבים שפעלו במסגרת חילות הצבא. בנוסף, הקים הממשל האמריקני את ה"WERS", ראשי תיבות של War Emergency Radio Service, בתרגום: "שירותי רדיו לשעת חירום במלחמה".
במלחמת העולם השנייה תרמו עשרות אלפי חובבי רדיו מכישוריהם ומיומנותם לקיום מערכות הקשר בצבאות השונים. כן תרמו תרומה משמעותית לפיתוח אמצעי קשר סודיים בשירות ממשלות וחברות פרטיות.
השנים המאוחרות של המאה העשרים
בשלהי שנת 1979, ארגון ה-WARC (World Administrative Radio Conference) השיק בוועידה בז'נבה שלושה אורכי גל חדשים לחובבים, שלא הורשו לפני כן: תחום ה-30 מטר, 17 מטר ו-12 מטר.
עם תחילת מלחמת פוקלנד ב-1982 לקחה ארגנטינה לרשותה את כל מכשירי הטלפון והרדיו שהיו על האיים, והשמידה כל קשר שהיה להם עם לונדון. בתום המלחמה נעשה שימוש במערכת הודעות מיידיות וברדיו מנות, אמצעי תקשורת שלא היו בשימוש עד אז, על ידי מפעילי תחנות חובבים. בכך תרמה חובבות הרדיו תרומה משמעותית גם בתחום זה. קידום נוסף שנעשה על ידי החובבות התרחש בשנת 1990, אז החלו החובבים להשתמש בכרטיסי קול ובמחשבים, והנהיגו שיטת אפנון המעבדת את האותות באופן דיגיטלי (נקראת PSK31).
בסוף שנות החמישים החלו החובבים להיכנס לפעילות בתחום לווייני תקשורת, ובשנת 1961 שוגר הלוויין OSCAR, שפתח את עידן הלוויינים לצורכי תקשורת בין חובבים בעולם (ראו לעיל חובבות רדיו בחלל).
חובבות רדיו בעולם
נכון להיום, ברחבי העולם ישנם כ-2,500,000 אנשים בעלי רישיון שידור (720,000 מהם בארצות הברית, ו-1,500,000 מהם ביפן) המאוגדים רובם באגודות ארציות, שרובן מאוגדות באיחוד הבינלאומי לחובבי רדיו (International Amateur Radio Union). פעילותם משתרעת על תחום גלים נרחב, החל ב-160 מטר (1.8 מגה-הרץ) וכלה בגלים המילימטריים (מעל 300 ג'יגה-הרץ). עיקר הפעילות היומיומית השוטפת מתבצעת בגלי התדרים הגבוהים (ר"ת: ת"ג), כלומר: בין 1.8 מגה-הרץ לבין 29 מגה-הרץ, ובגלי התג"מ (תדרים גבוהים מאוד), כלומר בין 50 מגה-הרץ לבין 148 מגה-הרץ. נוסף על הפעלת תחנותיהם לצורך קשרים ידידותיים, נרתמו חובבים במדינות שונות לקיום תקשורת בשעות חירום ומצוקה, כגון אסונות טבע, החשת עזרה רפואית, קיום קשר עם משלחות מדעיות והעברת תשדורות בין שליחי מדינות (חיילים, עובדי ציבור וימאים) לבין משפחותיהם בארץ מולדתם.
רוב פעילות החובבים מקוימת באלחוט דיבור באפנונים שונים: פס-צד-יחיד SSB, אפנון תנופה AM, אפנון תדר FM, ובקוד מורס. כמו כן נהוגים שידורים באופנים דיגיטליים כגון JT65, FT8 ו- טלפרינטר, ומעין טלוויזיית-חובבים בשיטת טלוויזיה בסקירה איטית (Slow Scan TV). במדינות רבות ישנם שידורי טלוויזיית חובבים בדומה לשידורים האנלוגיים המסחריים (ATV). בשנות התשעים של המאה העשרים הורחב השימוש בתקשורת ספרתית לסוגיה, במגוון שיטות שמבוססות מרביתן על שיטת Frequency Shift Keying.
חובבות רדיו בישראל
חובבות הרדיו בישראל החלה עוד בתקופת המנדט הבריטי, לפני הכרזת העצמאות. ממשלת המנדט לא ראתה בעין יפה פעילות זו ורובה נעשתה בתנאי מחתרת כמעט. לצד מספר חובבים זרים (בריטים, ואחרי כן גם אנשי או"ם) פעלו מספר ישראלים בתחום החובבות, והקימו את אגודת חובבי הרדיו בישראל. בתקופת שני העשורים הראשונים של הקמת המדינה, האגודה הגשימה את מטרותיה כהלכה. הם הפיצו את שם ישראל בעולם ורכשו ידידים רבים, ביניהם אלפי חובבים יהודים ברחבי העולם, בנו במו ידיהם את הציוד לתחנותיהם וטיפחו את ההיבט הטכני של תחביבם. כמו כן, חובבים ישראלים זכו במקומות ראשונים רבים בתחרויות חובבים בעולם. כיום יש בישראל מעל ל-1,000 חובבים עם רישיונות שידור, חלקם מפעילים תחנות חובבים באורח רצוף. עיקר הפעילות בארץ מתקיימת בגלי הת"ג (3.5 עד 28 מגה-הרץ) לצורך קשרים עם חו"ל. התקשורת הפנים-ארצית מקוימת בעיקר בגלי התג"מ (50, 144 מגה-הרץ) ובתא"ג (430 - 440 מגה-הרץ). כדי לקבל רישיון להפעלת תחנת חובבים בישראל, יש למלא מספר תנאים שנקבעו בחוק. המבקש צריך להיות בעל אזרחות ישראלית, ולעמוד במספר בחינות של משרד התקשורת. ישנן ארבע דרגות של רישיונות: החל בדרגה ג', שהיא הנמוכה ביותר, וכלה בדרגה א', שהיא הגבוהה ביותר. הדרגות הגבוהות מקנות למחזיקים בהן זכויות ויתרונות שאין לדרגות הנמוכות. לאחרונה נוספה גם דרגה ד' שהיא דרגה לתא"ג ותג"ם בלבד. רוב חובבי הרדיו בישראל מאוגדים באגודת חובבי הרדיו בישראל, ומספרם נאמד במאות. האגודה גובה מס חבר שנתי, ובתמורה מספקת שירותים שונים לחובב. כמו כן, בערים הגדולות פועלים מועדוני חובבים, בהם נערכים קורסים והשתלמויות להכנה לבחינות של משרד התקשורת לקבלת רישיון שידור. קיימים גם קשרי גומלין בין החובבים לבין חיל הקשר של צה"ל, וחובבים רבים שירתו בתפקידי קשר שונים בחילות צה"ל.
חובבי הרדיו במלחמת לבנון
חובבי הרדיו בישראל נטלו חלק בפעילויות מלחמת לבנון הראשונה. על כך מתואר בריאיון שהיה בערוץ הראשון בשנת 1983:
ממשיך חובב הרדיו, מיקי מנזרי:
אגודת חובבי הרדיו בישראל
אגודת חובבי הרדיו בישראל או בראשי תיבות אחר"י (באנגלית- IARC- Israel Amateur Radio Club) מאגדת בתוכה חובבים מורשים (כאלה בעלי רישיון שידור שניתן להם על ידי משרד התקשורת), וחובבים מאזינים (אנשים הפעילים בהאזנה לתדרי חובבים, אך אינם מורשים לשדר). לקהל זה מציעה האגודה פעילויות שונות; לדוגמה, בכל חודש פברואר מדי שנתיים, מתקיימת אספה הכוללת את כל חברי האגודה. באספה זו נבחרים נציגי האגודה לוועדות השונות, ונערך דיון בנושאים שמעלים החברים. בנוסף אליו מתקיים גם אירוע שנתי, בו נערך מפגש בין חברי האגודה. מדי שנה נערכים גם ימי שדה, בהם החובבים נפגשים באחד מן היערות המיועדים לפיקניקים, שם מוקמות תחנות רדיו זמניות (הפועלות על מצברים), בעזרתן נערכים קשרים עם כל העולם (בדומה למה שעושים ביער חובבי הרדיו). האגודה נוהגת לארגן מדי שנה תחרויות, בהן נבחן כושרם של המתחרים ביצירת מספר רב של קשרים על אופני עבודה שונים בזמן קצוב. כמו כן, האגודה מחלקת תעודות לחובבים המצטיינים. התעודות מחולקות לכל החובבים בעולם, בתנאי שיוכיחו הישגיהם בתקשורת עם חובבים בישראל. האגודה מחלקת שלוש תעודות: "התעודה הישראלית", "4X4=16" ו"תעודת ארץ הקודש" (ראו פירוט נוסף בפסקה "תעודות").
לאגודה מספר מועדונים הפזורים ברחבי הארץ, בעיקר בערים הראשיות. תלמידים בחוגים שבמועדונים אילו מוכשרים בהם לקבלת רישיון שידור בדרגות שונות. במהלך 2009–2010 הוקם מועדון מיוחד בבית הספר למדעים בהרצליה ובו תחנת גם קשר לוויינים משוכללת.
יער חובבי הרדיו
אגודת חובבי הרדיו בישראל בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל יזמה נטיעה של עצים לזכרם של חובבים שהלכו לעולמם. היער ניטע בסופו של דבר, סמוך ליער בן שמן, ונקרא בשם "יער חובבי הרדיו", באנגלית הוא נקרא "Silent Keys Forest", משמע "יער לזכרם של חובבי הרדיו שמפתחם נדם", כשהמילה מפתח מכוונת למפתח המורס שלהם.
מספר פעמים בשנה נפגשים חובבי הרדיו ומשפחותיהם ליד האנדרטה שהוקמה ביער. החובבים מקימים תחנת רדיו "חד-פעמית" במקום, ויוצרים קשרים עם חובבים אחרים בעולם. ב-1990, ערכה אגודת חובבי הרדיו בישראל תחרות בינלאומית, בה יכלו חובבים בעולם ליצור קשרי רדיו עם חובבים ישראלים. יצירת ארבעה קשרים עם תחנות הממוקמות ביערות הארץ זיכתה את החובב בתעודה. ההכנסות שימשו לנטיעת עצים נוספים.
חובבות רדיו בחלל
חובבי הרדיו החלו בפעילות בחלל עוד בשנים הראשונות מאז שיגור הלוויין הראשון לחלל (שלהי שנות החמישים). קבוצת חובבים מקליפורניה שיגרה בדצמבר 1965 לוויין שהכיל משואה בתדר חובבים. מאז פועלות קבוצות שונות של חובבי רדיו, חלקם אנשי מקצוע בנושאי חלל ותקשורת, בבנייה ושיגור לווייני תקשורת. במשך השנים שוגרו לוויינים רבים שמשרתים את קהילת חובבי הרדיו בעולם.
חובבי הרדיו בישראל חיפשו דרכים לבנייה ושיגור לוויין תקשורת שישמש אותם כ"תחנת תקשורת". במהלך שנת 1989 נוצר קשר בין אגודת חובבי הרדיו בישראל לבין הטכניון. בין שני הגופים נוצר שיתוף פעולה במטרה לבנות לוויין קטן, אשר יענה על דרישות החובבים בישראל וגם ישרת את הטכניון למטרותיו המחקריות. מטרת הטכניון בשיתוף הפעולה הייתה ליצור קשרי אקדמיה ותעשייה שהיו חסרים מאוד בארץ, ובכך לגבש סגל אקדמי שיעסוק בנושאי טכנולוגיות החלל. מטרות החובבים הישראלים היו להשתלב במערך הלוויינים של חובבי הרדיו בעולם, וללמוד מקרוב את הנושא בעת תכנון, הבנייה והשיגור. התוכנית הייתה רב-שנתית, והכוונה לשגר לוויין מדי שנתיים.
תוכנית SAREX של נאס"א התקיימה בין השנים 1983 ל-1999, מטרתה הייתה קידום התעניינות של צעירים בחקר החלל באמצעות חובבות רדיו. המשימה הראשונה שכללה את התוכנית הייתה STS-9, ובה האסטרונאוט אוֹאן גריוט ביצע שיחות עם אימו, עם הסנאטור בארי גולדווטר ועם חוסיין, מלך ירדן. במסגרת התוכנית, בוצעו מעל ל-20 משימות, בהן האסטרונאוטים היו בעלי רישיון וקיימו שיחות עם חובבי רדיו על כדור הארץ.
במסגרת הקשר החברתי
במסגרת הקשר החברתי נכללים כמה סוגי פעילות:
במסגרת הקידום הטכני
במסגרת הקידום הטכני נכללת הפעולה של תכנון, בנייה עצמית והפעלה של ציוד חובבים, תוך חיפוש שיטות ואמצעים לשיפור הציוד ולניצול החידושים בתחום האלקטרוניקה בעולם. ישנם חובבים רבים שעניינם העיקרי הוא בנייה וניסוי. רבים מהשיפורים והחידושים בתחום ציוד תקשורת בעולם, מקורם בפרויקטים אלה של חובבי הרדיו. לדוגמה, פיתוח שיטות אפנון מיוחדות כמו SSB, PSK ו-SSTV; כמו כן החובבים ידועים בעיקר בפיתוחם בתחום לווייני התקשורת, פיתוחים שנכנסו לשימוש גם בלוויינים מסחריים, שלא קשורים לתחום החובבות.
במסגרת העמידה לשירות הציבור והמדינה
במסגרת העמידה לשירות הציבור והמדינה נכללת כל הפעילות הכרוכה בהפעלת רשתות חירום ובהשתתפות ברשתות קשר קבועות. כמו כן, חובבים רבים גם משתתפים דרך קבע ברשתות להעברת ידיעות בין אנשים הנמצאים בתפקיד מעבר לים, לבין משפחותיהם במולדת, כגון: מלחים על אוניות, חיילי או"מ וכיוצא בזה. לדוגמה: קיימת רשת של חובבים ישראלים ואמריקנים המסייעת בהעברת ידיעות אישיות בין משפחות בארצות הברית ובישראל, ועל ידי כך גם תורמת לחיזוק הקשר החברתי בין יהודים בכלל. ברשת זו משתתפים גם חובבים יהודים מאירופה ומאמריקה הדרומית.
חובבות רדיו בשעות חירום
כאשר מתרחשים אסונות, לרבות אסונות טבע, חובבות הרדיו משמשת כאמצעי תיווך לצורכי תקשורת, בעיקר כי השימוש באמצעים קונבנציונליים יותר, כמו טלפון סלולרי, אינם זמינים באותה עת. שלא כמו שאר אמצעי התקשורת, חובבי הרדיו אינם נתלים ברשת חשמל או בתחנת השידור הקבועה שלהם בבית. חלק גדול של ציוד הקשר פועל על סוללות ומצברים. החובבים מסוגלים בעת מצוקה לנייד את תחנותיהם כמעט ללא מגבלות. ישנם חובבים שאף מתקינים תחנות שידור פרטיות על סירות, יאכטות ומטוסים.
דוגמאות אקטואליות למקרי חירום ניתן למצוא בפיגועי 11 בספטמבר, וברעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004); במהלכה נותק הקשר עם כל איי אנדמן וניקובר, עד שמשלחת של חובבי רדיו שהגיעה לאזור יצרה קשר רדיו עם היבשת, וסייעה בהכוונת כוחות ההצלה. גם ברעידת האדמה בסצ'ואן (2008) חובבי הרדיו פעלו לשבח. הדרכים ליצור קשר עם האזורים שנפגעו ברעידה נראו בלתי אפשריות מבחינת הצבא, עד שראש הממשלה, וון ג'יבאו, הורה לצבא לספק מכשירי קשר לחובבים, ואלו הצליחו להקים רשת קשר פעילה.
ניקול ריצ'י
ניקול קמיל ריצ'י (באנגלית: Nicole Camille Richie; נולדה ב-21 בספטמבר 1981) היא ידוענית, דוגמנית ושחקנית טלוויזיה אמריקאית.
חובבות רדיו
חובבות רדיו בשעות חירום
אך מתוך שלל האירועים, האירוע בו חובבי הרדיו שימשו כעזר במידה הרבה מכל היה הוריקן קתרינה. יותר מאלף חובבי רדיו, מכל חלקי ארצות הברית, התכנסו באזור שעל יד מפרץ מקסיקו, בניסיון לתת סיוע תקשורתי רחב היקף. בדיון שעשה הקונגרס האמריקני לאחר הסופה, הודגש הציון לשבח שניתן לחובבי הרדיו על פעילותם באזור.
ניקול ריצ'י
ביוגרפיה
נולדה בשם ניקול קמיל אסקוודו בברקלי, קליפורניה. בגיל שנתיים, עברה ריצ'י לגור בביתו של הזמר ליונל ריצ'י ואשתו. בגיל 3, החלה ריצ'י ללכת לטיפולים פסיכותרפיסטים כל שבוע, והיא נשארה בטיפול במשך הילדות שלה. כשהייתה בת 9, אימצו אותה בני הזוג באופן חוקי. בנוסף להחלקה אומנותית, למדה ריצ'י בילדותה לנגן בגיטרה, צ'לו, כינור ופסנתר. ריצ'י למדה אומנות ומדיה במשך שנתיים באוניברסיטת אריזונה.
חובבות רדיו
צורות הקשר
ארבע צורות קשר עיקריות נהוגות בתקשורת בין החובבים:
ניקול ריצ'י
קריירה
ב-2003 הצטרפה לחברת הילדות שלה פריס הילטון לתוכנית מציאות חדשה בשם "החיים הפשוטים". התוכנית מתעדת את מסען ברחבי ארצות הברית כשהן עובדות בעבודות מזדמנות כפועלות וכמלצריות ומתארחות אצל משפחות שונות. התוכנית שודרה ברשת FOX והפכה ללהיט, ובשנים 2004 ו-2005 צולמו שתי עונות נוספות של התוכנית.
המלכה אירופה
המלכה אירופה (בלטינית: Europa regina; תעתיק: אירופה רג'ינה), הוא שמה של מפה סימבולית בדמותה של יבשת אירופה כמלכה. המפה נהפכה לפופולרית בעשור הראשון של המאה ה-16, ומראה את אירופה עומדת זקופה, כאשר צורת היספניה יוצרת את ראשה וכתרה, ובוהמיה את ליבה.
חובבות רדיו
צורות הקשר
כל אחת מהצורות הללו מתחלקת לצורות משנה: קשר מורס מתבצע על ידי שידור וקליטה של אותות המורכבים מנקודות וקווים, בצירופים שונים, המייצגים את אותיות האלפבית. לדוגמה: A = נקודה קו, B = קו ושלוש נקודות וכו'. אחד היתרונות של צורת קשר זו היא האפשרות לנהל קשר בתנאי קליטה קשים שצורות קשר אחרות לא ייצלחו בהם. זוהי צורת קשר נפוצה מאוד ובמרבית ארצות העולם אין מעניקים רישיון לחובב שאינו שולט בה במידה הדרושה לפי דרגת רישיונו. קשר המורס קיים גם בתקשורת הימית והאווירית.
המלכה אירופה
מקורות
בימי הביניים, בדרך כלל דבקו במפות מסוגת T-O שבמרכזן ירושלים, ומתארות את אירופה, אסיה ואפריקה (כגון מפת בינטינג הידועה) מפות נפרדות של אירופה היו נדירות ביותר; הדוגמאות היחידות הידועות הן מפת Liber Floridus, שפורסמה בשנת 1112, ומפה ביזנטית מהמאה ה-14. המפה הבאה שהתמקדה באירופה פורסמה על ידי הקרטוגרף יוהנס פוטש בשנת 1537, בראשית העת החדשה המוקדמת.
תיאור
המלכה אירופה היא אישה צעירה וחיננית. הכתר שלה, פורטוגל, מונח על ראשה, ספרד, מעוצב על ידי כתר החישוק הקרולינגי. צרפת והאימפריה הרומית הקדושה מהוות את החלק העליון של גופה, כאשר בוהמיה היא הלב. שמלתה הארוכה משתרעת על הונגריה, פולין, ליטא, ליבוניה, בולגריה, נסיכות מוסקבה, מקדוניה ויוון. בזרועותיה, שנוצרו על ידי איטליה ודנמרק, היא מחזיקה שרביט וכדור (סיציליה). ברוב התיאורים מוצגים באופן חלקי אפריקה, אסיה וחצי האי הסקנדינביה, כך גם האי הבריטי.
חובבות רדיו
צורות הקשר
טלוויזיית חובבים היא שיטת קשר שבה משדרים וקולטים תמונות מתחנת חובב על מרקע הטלוויזיה. שיטה זו אינה נפוצה בקרב החובבים, בין היתר משום שהיא גם מצריכה רכישת ציוד מסובך ויקר יחסית.
ניקול ריצ'י
קריירה
באותה שנה, הופיעה ריצ'י למסיבת הסיום של התוכנית כשהיא רזה וכחושה מאוד, ובעיתונות הצהובה נטען שהיא חלתה באנורקסיה, טענה שריצ'י הכחישה. בנוסף באותה תקופה, חל ריחוק בין הילטון וריצ'י בעקבות ריב ביניהן.
המלכה אירופה
סמליות
בשנת 1537, כאשר הונהגה אלגוריית המלכה אירופה, שלט קרל החמישי לבית הבסבורג באימפריה הרומית הקדושה והן בממלכות ספרד, בטענה שהוא הקיסר האוניברסלי של אירופה. זאת עשוי להסביר מדוע המפה מכוונת מערבה כך שספרד תוצג כראש המוכתר, ומדוע הסמל האימפריאלי - השרביט, הכתר קרולינגי וכוכב - הם של קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ייחוס נוסף לקרל החמישי הוא השמלה, אשר הייתה דומה לקוד הלבוש אשר היה נהוג אז בחצר בית ההבסבורג, ופניה של המלכה, הדומים לאשתו, איזבלה. כמו דיוקנאות זוגיים הנהוגים אז, המלכה אירופה מפנה את ראשה ימינה וגם אוחזת בכדורה ביד ימין, מה שהתפרש כמי שמציעה כוח לבעלה הדמיוני, הקיסר.
באופן כללי יותר, אירופה מוצגת כנצרות המאוחדת במסורת ימי הביניים, ככוח גדול או אפילו כהדומיננטי בעולם.
אלגוריה שלישית היא ייחוסה של אירופה כמיקומו החדש של גן עדן, על ידי מיקומם של גופי המים, המבדילים אותה משאר העולם, מאחר שהאיקונוגרפיה אז תיארה את גן עדן כצורה סגורה, המלכה אירופה מוקפת בים ונהרות. נהר הדנובה מתואר באופן הדומה לנהר המקראי הזורם בגן העדן, ושפכו נוצר על ידי ארבע זרועות.
ייצוגה של המלכה אירופה המוקפת במים הוא גם רמז לאירופה המיתולוגית העתיקה, שנחטפה על ידי זאוס אשר נשאה אותה מעל המים.
חובבות רדיו
צורות הקשר
רדיו טלפרינטר היא שיטת קשר שבה משדרים וקולטים את התשדורות בעזרת טלפרינטר. בתחנה המשדרת "מדפיסים" את התשדורות בעזרת מקשים, ממש כמו במכונת כתיבה, ואילו בתחנה הקולטת, התשדורת נקלטת ומודפסת במכונת כתיבה. שיטה זו היא הכי פחות נפוצה מבין שאר השיטות לתקשורת בין חובבים. היום שימוש תוכניות מחשב מיוחדות החליף לרוב את מכשירי טלפרינטר.
תעודות
על הישגיו של חובב הרדיו בתחום התחביב, מוענקות תעודות. הן ניתנות מטעם האגודות השונות בעולם, או על ידי מועדונים פרטיים. בעולם מחולקות כ-1,000 תעודות שונות, כל אחת ייחודית באופן, דרך וקושי ההשגה שלה. התעודות מוענקות לכל חובב באשר הוא חובב, ללא אפליה של דת, מין, גיל, אזור מגורים וכדומה. איסוף התעודות נחשב אף הוא לתחביב. התעודות מרשימות במראן, צבעוניותן ומושכות העין שבהן, והן משמשות לקישוט ולראווה.
עיתונים
ברחבי העולם יוצאים מדי זמן מה עיתונים בנושא חובבות רדיו. הם כוללים בתוכם בדרך-כלל עדכונים אלקטרוניים חדשים בתחום, ונקראים על ידי רוב ציבור החובבים בעולם. הוותיק בעיתוני חובבי הרדיו הוא ירחון אמריקני שנכתב והופץ על ידי הוגו גרנסבק בשם "Modern Electrics", שגיליונו הראשון פורסם באפריל 1908. העיתון הוותיק ביותר שעוד מופץ מדי חודש הוא "RadCom" של אגודת הרדיו בבריטניה, שהופץ לראשונה ב-1913.
בישראל מופץ דו ירחון לחובבי רדיו בשם "הגל". ניתן למצוא בו חומר טכני, מאמרים, חדשות מקומיות ובניות ושיפורים לתחנות החובבים. כמו כן מופעל "עיתון חי" בשידור על ידי עורך/קריין, עם השתתפות פעילה של החובבים המאזינים. עיתון זה נקרא "גל משודר" והוא מופעל בימי שלישי ב-19:30 בערב, ובימי שבת בשעה 11:00 בבוקר.
רישיון שידור
על מנת להפוך לחובב רדיו, אין די ברכישת ציוד והרכבתו. ברחבי העולם חובבים רבים, ודי במעט אי-זהירות או אי-התחשבות כדי ששידורו של אחד יפריע לקליטה של אחר. רק אם חובב לא יידע כיצד להפעיל את ציודו בצורה נאותה, הוא יוכל לגרום לשיבושים בכלי התקשורת הסובבים אותו (כמו ליקוי בקליטה של אחת הטלוויזיות בקרבתו). מסיבות אלה ושיקולים נוספים, הוסכם לחקוק כי אדם הרוצה לבנות ולהפעיל תחנת שידור יהיה חייב להוכיח את יכולתו לעשות כן. דרך אחת לרכישת הרישיון היא על ידי בחינה הנערכת מטעם הרשות המספקת את הרישיון.
בישראל, משרד התקשורת הוא שמונה לספק את הרישיון. הנהלת שירותי ההנדסה במשרד התקשורת קבעה את התנאים לקבלת הרישיון. בתנאים שהציב המשרד, נכתב:
.
על המועמד להוכיח ידיעות בנושאים הבאים:
מתן רישיון כזה מותנה בעמידה בבחינה הכוללת את סעיפים אלה. בבחינה הראשונה דרושה ידיעה רק בראשי פרקים בסיסיים באלקטרוניקה ובתקשורת, זאת כדי לאפשר לחובב המתחיל ללמוד מתוך ניסיון של הפעלת תחנת שידור קטנה ומוגבלת. לכן, רישיון בדרגה ג' מקנה לבעליו זכות להפעיל משדר בעל הספק של 100 ואט בתחומי התדר הגבוה ב-80, 40, 20, 15 ו-10 מטר, וכן גישה לתחומי התדר הגבוה והאולטרה גבוה (ראו פירוט נוסף בפסקה "גלי הרדיו"), בכל אופני השידור שירצה. למרות הקשר באיתות מורס באמצעות משדר בעל עוצמה חלשה, איכות הקשר תלויה בעיקר באנטנה; לעיתים קרובות החובבים מצליחים להתקשר עם עמיתיהם בקצה השני של העולם באמצעות משדרים חלשים מאוד, בעלי עוצמה של 10 ואט ואף פחות מכך.
בארץ, כמו ברוב העולם, כבר אין דרישה ללימודי קוד מורס. למרות זאת, מורס ממשיך להיות שיטת קשר פופולרית.
ניקול ריצ'י
קריירה
ב-2004, הייתה ריצ'י חברה בלהקת רוק בשם "Darling". מאז 2005, עובדת ריצ'י על אלבום בכורה, אך תאריך יציאתו אינו ידוע.
ריצ'י ביצעה הופעות אורח בסדרות "איב" ו"אמריקן דרימז", והשתתפה בסדרת "Kids in America". בנוסף לשירה ומשחק, ריצ'י דיגמנה ל"בונגו ג'ינס" ולמעצב הנעליים ג'ימי צ'ו. בשנת 2007 נבחרה לייצג את קמפיין משקפי השמש של "ג'ורג'יו ארמני".
ב-2005, כתבה ריצ'י רומן אוטוביוגרפי בשם "האמת אודות יהלומים" (The Truth About Diamonds). הספר בעצם מתעד את הריב של ניקול ופריס רק בשמות אחרים. בינואר 2006, דורג הספר במקום ה-32 של רבי המכר.
חיים אישיים
בדצמבר 2006, החלה ריצ'י לצאת עם הזמר האמריקאי ג'ואל מאדן, סולן להקת הפאנק רוק גוד שארלוט. ב-11 בינואר 2008, נולדה בתה במרכז הרפואי בלוס אנג'לס. ב-9 בספטמבר 2009, ילדה ריצ'י בן. בדצמבר 2010 ריצ'י התחתנה עם מאדן. בעקבות נישואיה למאדן, שהוא אחיו התאום של בנג'י מאדן, הפכה ריצ'י לגיסתה של קמרון דיאז.
בנובמבר 2007, הקימו ריצ'י ומאדן את "קרן ריצ'י ומאדן לילדים". הקרן יצרה משרד רישום באינטרנט כדי לעזור למשפחות במצוקה.
הסתבכות עם החוק
ריצ'י הידרדרה לסמים וב-2002 נכנסה למוסד גמילה מהרואין. בפברואר 2003, נעצרה ריצ'י במאליבו, קליפורניה, בחשד לאחזקת הרואין בזמן הנהיגה, ורישיונה נלקח ממנה.
ב-11 בדצמבר 2006, נעצרה שוב לאחר שנהגה בהיותה שיכורה. היא הודתה שהשתמשה במריחואנה ובויקודין לפני שנהגה, וב-27 ביולי 2007, היא נשלחה לרצות ארבעה ימי מאסר, אך לבסוף שוחררה כעבור כמה שעות בלבד. ריצ'י נשלחה לתוכנית לימודים של 18 חודשים, בה תלמד על נהיגה ללא שתייה וסמים קשים.
אלכסנדר קרמרובסקי
אלכסנדר קרמרובסקי (ברוסית: Александр Крамаровский; 1900 - 1 בינואר 1964) היה מורה למתמטיקה וחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה
קרמרובסקי נולד בשנת 1900 באימפריה הרוסית הוא היה מורה למתמטיקה בבית יתומים בפרוורי מוסקבה. הוא התחבר במיוחד לאחת מתלמידותיו, ריבה רזניקובה, שהצטיינה בלימודיה, אך סבלה מהצקות וגינויים עקב היותה יהודיה. ריבה נולדה בשנת 1925 בהומל, בלארוס. היא התייתמה מאמה בגיל צעיר והועברה לחסותו של דודה במוסקבה. עקב קשיים כלכליים הועברה לבית יתומים והייתה היהודיה היחידה בו. אלכסנדר ריחם על ריבה שסבלה מאנטישמיות ורצה לאמץ אותה, אך אשתו סרבה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כאשר גרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פונו התלמידים וצוות בית היתומים לאזור נהר הדון, ונשלחו לעבוד בשדות ולהחליף את הגברים שנלקחו לשרת בצבא האדום. בשנת 1942 גרמניה הנאצית כבשה את האזור. ריבה הייתה אז בת 16. התחילו שמועות שהגרמנים רוצחים יהודים, ואלכסנדר, שעזב את אשתו במוסקבה, החליט לפעול בעניין. הוא לקח את ריבה תחת חסותו כבתו.
השניים נעצרו בעיר נובוצ'רקסק ונשלחו לעבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית עם אסירים רוסים נוספים בגבול גרמניה-אוסטריה. במחנה בו שהו היו שני תתי-מחנות, אחד לאסירים הרוסים והשני ליהודים, שהיו ידועים בתור "הבריגדה היהודית". על מנת להשאיר אותה במחנה הרוסי, המשיך אלכסנדר להציגה כבתו. ריבה ענדה צלב עץ סביב צווארה וקראה לעצמה מרגריטה. לא היו להם תעודות, אך כולם במחנה האמינו שהם נוצרים. בסוף כל יום עבודה אחראי מחנה היה מביא לריבה בגדים של משפחתו לתיקון, ובתמורה היה מעלים עין אם ריבה ואלכסנדר יצאו לשדות וליער בסביבה כדי לאסוף תפוחי אדמה, וללקט צמחים על מנת לשבור את רעבונם. ריבה ואלכסנדר עבדו על פסי הרכבת בקרבת המחנה עד סיום המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הגיעו האסירים המשוחררים מהבריגדה היהודית למחנה הרוסי, כדי לחפש אחר ניצולים יהודים. ריבה, שבמהלך כל חייה הסתירה את הזהות היהודית שלה, חששה להזדהות כיהודיה ולהצטרף אליהם, אך אלכסנדר שכנע אותה שיהיה לה עתיד טוב יותר, אם לא תחזור לברית המועצות. אלכסנדר הסתייג מהחזרה לרוסיה לאחר המלחמה, מחשש ליחס הממשלה לאזרחיה שנלקחו למאסר על ידי הגרמנים. ריבה סיפרה את סיפורה לחיילים היהודים, אך סירבה להצטרף אליהם ללא אלכסנדר. ריבה ואלכסנדר הועברו למחנה פליטים באיטליה, שם פגשה את בעלה.
ריבה ואלכסנדר עלו יחד לארץ ישראל בשנת 1946. כאשר ריבה התחתנה, התגורר אלכסנדר איתה ועם משפחתה בקיבוץ גבעות, וריבה ילדה את בנה הראשון. הוא עבד חלקית כ"חצרן עוזר", החל לצייר תמונות נוף ולכתוב מאמרים ברוסית על חייו וחווייתו בישראל. לאחר פרוץ מלחמת העצמאות ב-1947 עברה המשפחה להרצליה, ובשנים לאחר מכן לבאר שבע ואז למושב אורות. ב-1961 הוצעה לאלכסנדר עבודה בעיתון אמריקאי לדוברי רוסית, ולכן עזב את ישראל.
עיתונאי בשם מר מרגולין היה ממכריו של אלכסנדר. הוא סיפר את סיפורו לראשי ההסתדרות ולאחר מכן הביאו לידיעת נשיא המדינה יצחק בן-צבי.
הכרה והנצחה
אלכסנדר קרמרובסקי הוכר כחסיד אומות העולם ב־2 באוגוסט 2011. על היותו חסיד דיווח ליד ושם בנה של ריבה, אורי רייס. שמו נחקק בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם.
פדי
הפדיים לחמו נגד הצלבנים ולעיתים הצליחו להשיב לעצמם את נחלותיהם, לפחות לזמן מה.
בין הפדיים המפורסמים ביותר מוזכרים:
יחסי גאורגיה–דנמרק
יחסי גאורגיה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לגאורגיה. דנמרק מיוצגת בגאורגיה, באמצעות שגרירותה בקייב, אוקראינה. מאידך, גאורגיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן. דנמרק תומכת בצירוף גאורגיה כחברה באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין גאורגיה לדנמרק כוננו ב-1 ביולי 1992. בשנת 2007 חתמו דנמרק וגאורגיה על מזכר בתחום ההגירה. ב-22 באפריל 2009 נחתם הסכם צבאי בין דנמרק לגאורגיה.
ראש הממשלה אנדרס פוך רסמוסן גינה את המתקפה של רוסיה על דרום אוסטיה. למרות שאנדרס פוך רסמוסן אמר שקשה "להכניס את עצמו לרקע" של הסכסוך. בפברואר 2010 אמרה המשלחת הדנית לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה כי "הקהילה הבינלאומית מעוניינת כי רוסיה תעמוד בהתחייבויות ביחס לגאורגיה, ולכן יש להגביר את הלחץ על רוסיה."
יחסים כלכליים
בשנת 2000 הסתכם הייצוא הגאורגי לדנמרק ב-500.3 מיליון דולר ואילו הייצוא הדני הסתכם ב-2,771 מיליון דולר. בשנת 2010 הסתכם הייצוא הגאורגי ב-5,140 מיליון דולר והיצוא הדני ב-15,077 מיליון דולר.
סיוע בפיתוח
במהלך המלחמה בשנת 2008, הצלב האדום הדני שלח לקורבנות מיליון דולר. לאחר המלחמה באוגוסט 2008, דנמרק הגדילה את הסיוע לגאורגיה פי 10 מלפני המלחמה. דנמרק סייעה לגאורגיה ב-71 מיליון דולר למגזר הפרטי, לדמוקרטיה וזכויות אדם.
ביקורים רשמיים
ראש ממשלת דנמרס אנדרס פוך רסמוסן ביקר בגאורגיה ב-27 בנובמבר 2008, שם נפגש עם נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי, ראש הממשלה גריגול מגאלובלישווילי ויו"ר הפרלמנט דייוויד בקראדזה. שר החוץ הדני, פר סטיג מילר, נפגש עם פוליטיקאים באופוזיציה הגאורגית באוקטובר 2009. פר סטיג מילר ביקר גם בסוחומי, אבחזיה שם פגש את שר החוץ האבחזי סרגיי שמבה. נשיא גאורגיה, מיכיל סאקשווילי, ביקר בדנמרק בוועידת האקלים של האו"ם בשנת 2009 בקופנהגן.
חלקיהו בן שלום
חלקיהו בן שַׁלּוּם היה כהן גדול בתקופת יאשיהו מלך יהודה, ממשפחת הכהנים בני צדוק. מצא את ספר-התורה בבית המקדש במהלך בדק הבית, ומילא תפקיד ברפורמה של יאשיהו. שמו ותפקידו מופיעים לראשונה בספר מלכים. הוא היה אבי-סבו של עזרא הסופר, ויש אומרים שגם אביו של ירמיהו הנביא.
פועלו
חלקיהו ניהל את עבודות חיזוק ותיקון בית המקדש הראשון, והיה אחראי על טיהורו ושיפוצו. במהלך העבודות נמצא בבית המקדש "ספר התורה", וחלקיהו מסרו לשפן הסופר שהעבירו אל המלך. גילוי הספר עורר במלך התרגשות וחרדה מרובה, והוא שלח אל חולדה הנביאה משלחת שרים, כדי לדעת מה עליו לעשות כדי להפיס את חמת ה',. חלקיהו הכהן נזכר כראשון מבין האישים החשובים שהשתתפו במשלחת המלך אל חולדה הנביאה.
בעקבות גילוי הספר החריב המלך יאשיהו את כל המקומות בממלכתו הקשורים בפולחן אלילי, ביטל את עבודת האל בבמות אשר יועדו לכך וריכז את הפולחן בירושלים. לפי הפרשנות המסורתית, ספר התורה שמצא חלקיהו הכהן הוא ספר התורה הכולל את חמשת חומשי תורה, וההתרגשות הרבה בעקבות גילויו באה מכיוון שהיה זה ספר-התורה היחיד שניצל לאחר תקופת אחז ומנשה או מכיוון שהיה זה ספר-תורה שנכתב על ידי משה עצמו; ביקורת המקרא גורסת כי מדובר במהדורה ראשונה של ספר דברים, שנכתבה סמוך למציאת הספר, וזו שימשה את יאשיהו בתיקון הבית. חוקרים אלו טוענים כי האסכולה הדויטרונומיסטית, המשנה-תורתית, התפתחה בעקבות גילוי זה.
ב חלקיהו נמנה עם רשימת 'נגידי בית האלוהים' בחג הפסח. ברשימה זו הוא מופיע ראשון, דבר שמלמד על מעמדו הרם. לפי רשימות היחס של בני אהרון ב היה אביו של חלקיהו שַׁלּוּם. חלקיהו בן שַׁלּוּם נזכר גם ב.
בחפירה ארכאולוגית שנערכה בעיר דוד נמצאו חותם ועליו מוטבע "חנן בן חלקיהו הכהן" ובולה עם שמו של כהן בשם עזריה בן חלקיהו. בייחוסם של בני אהרן שבספר דברי הימים נאמר כי בנו ויורשו של חלקיה בן שלום היה עזריה, ולפיכך מסתבר שאליו מתייחסת הבולה השנייה, ואילו חנן היה בן נוסף של חלקיהו שככל הנראה שירת לצד אביו.
עומר וערי
עומר אמין סולימאן ח'מיס סולימאן וערי (בערבית: عمر أمين سليمان خميس سليمان الوعري; 1903 – 1972) היה פוליטיקאי פלסטיני ששימש כראש עיריית ירושלים המזרחית בשנים 1952-1955.
שנות חייו המוקדמות
עורך הדין חאג' עומר אמין סולימאן חמיס סולימאן וערי (אבו אל-אמין) נולד בשנת 1903 בירושלים, שהייתה חלק ההאימפריה העות'מאנית, וסיים את לימודיו שם. הוא קיבל תעודת משפטים מהמכון הפלסטיני למשפטים.
קריירה בתקופת המנדט הבריטי
וערי הצטרף למשטרת המנדט ב-1 ביולי 1920, במשך 15 שנה, במהלכן מילא מספר תפקידים, כולל סגן התובע הציבורי בשכם במשך שלוש שנים, ומורה למשפטים בבית הספר המשטרתי הפלסטיני. הוא הפך לקפטן בשנותיו האחרונות במשטרה. ב-24 ביוני 1935 מונה לפרקליט הממשל המרכזי, ולאחר מכן כפרקליט הכתר. ב-10 ביולי 1947 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים. ב־24 באפריל 1948 הוא מונה לראש בית המשפט המחוזי בירושלים וכסוכן לרשם הראשי של בתי המשפט בארץ ישראל.
לאחר סיום המנדט הבריטי נבחר לנשיא איגוד העובדים שפעלו בממשלת המנדט כדי להגן על זכויותיהם.
ראש עיריית ירושלים המזרחית
ב-23 באוקטובר 1951 נבחר לחבר מועצת עיריית ירושלים. ב-12 במרץ 1952 מונה לראש מועצת עיריית ירושלים וכך היה עד סוף 1955. באותה עת יצחק קריב היה ראש עייריית ירושלים המערבית. במהלך תקופה זו ביצע מספר פרויקטים להטמעת השירותים הדרושים לעיר הקודש (ירושלים), לרבות פרויקטי מים וביוב, ופתיחת הדרכים הנדרשות לעיר, בנוסף להרחבת גבולות עיריית ירושלים כך שיכללו את השטחים הסמוכים. בתפקידו כראש עיריית ירושלים, קיבל את המלך סעוד בן עבדולעזיז אל סעוד, מלך ממלכת ערב הסעודית והמלך חוסיין בן טלאל, מלך הממלכה ההאשמית של ירדן ב-1953, במהלך ביקורו של המלך סעוד באלקודס אל. - שריף.
כעורך דין
לאחר 1955 עבד עם צוות עורכי דין בגדה המערבית להקמת מועצת לשכת עורכי הדין בירושלים ולקבלת אישור מלכותי בעניין זה מהמלך חוסיין בן טלאל מירדן.
סיוע הקמת בתי המשפט של לוב
בשנת 1957 עזב ללוב, שם השתתף בהקמת בתי משפט לוביים מודרניים לבקשת ממשלת לוב בראשות המלך אידריס הראשון אל-סנוסי באותה תקופה. שהותו שם נמשכה עד 1959.
בית החולים האסלאמי אל-מקאסד בירושלים
לפני מלחמת ששת הימים ב-1967 נערכו בירושלים בחירות לגוף המנהלי של אגודת הצדקה האסלאמית אל-מקאסד, ומכיוון שהיו שתי רשימות שהתמודדו בבחירות והתחרות החריפה, הוסכם - לאחר התערבותם של מספר אישים פלסטינים - לבחור אנשים נייטרליים מחוץ לשתי הרשימות הללו. שייח' עבדול חמיד אל-סיה, הוד מעלתו השייח' סעד אלדין אל-עלמי, עורך הדין עומר וערי, עורך הדין איברהים בכר, עורך הדין חאפז תהבוב, המהנדס איברהים אל-דקק ואחרים נבחרו להיות חברים בגוף המנהלי הבא. כמה חודשים חלפו מאז המינוי הזה, אבל מלחמת יוני התרחשה.
ימיו האחרונים
לאחר שחזר לירושלים ב-1959, המשיך לעסוק במקצוע עריכת הדין, ובנוסף, נבחר לחבר לשכת עורכי הדין הירדנית במועצה העשירית (15 במאי 1959 - 10 במרץ 1960) ובמועצה ה-12 (10 במרץ 1960 - 15 במרץ 1962).
אל-חאג' עומר וערי נפטר בחודש אפריל 1972 בירושלים, בגיל 69.
הוקרה
במהלך שנות עבודתו השונות הוא זכה במספר כיבודים, החשובים שבהם:
חיי משפחה
הוא נישא לגב' יוסרה קאסם מוסטפא אלתרהי, איתה יש לו חמש בנות ושני בנים:
מידלמארץ' (סדרת טלוויזיה)
מידלמארץ' (באנגלית: Middlemarch) הוא עיבוד טלוויזיוני משנת 1994 לרומן באותו שם שיצא לאור ב-1871 מאת הסופרת האנגלייה ג'ורג' אליוט. הסדרה שהופקה על ידי ה-BBC כוללת 7 פרקים, וזהו העיבוד השני של הרומן שנעשה לטלוויזיה. את הסדרה ביים אנתוני פייג ואת התסריט כתב אנדרו דייוויס. בתפקידים הראשיים מופיעים ג'ולייט אוברי, רופוס סוול, דאגלס הודג' ופטריק מאלהייד.
תקציר עלילה
דורותיאה ברוק (ג'ולייט אוברי) מעוניינת להגשים את עצמה תוך כדי שיתוף בחייו האינטלקטואליים של בעלה, הכומר אדוארד קאזובון (פטריק מאלהייד), שגילו כפול מגילה. הנישואים מתגלים כלא מספקים לגבי שניהם, והם מסתיימים במותו הבלתי צפוי של קאזובון. פגישתה של דורותיאה עם ויל לאדיסלו (רופוס סוול) מובילה לסיבוכים נוספים.
פירוט העלילה ראו בערך "מידלמארץ'".
בריעה
בתנ"ך, ישנם ארבעה אישים בשם בריעה.
הראשון, הוא בנו השלישי של אשר ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה. לבריעה היו שלושה אחים: ימנה, ישוי וישוה, ואחות אחת: שרח. לבריעה היו שני בנים: חבר ומלכיאל. למשפחתו של בריעה קראו משפחת הבריעי. בריעה בם אשר הוא הראשון מצאצאי יעקב שכינה את ה' מלכי. בספר הישר מסופר שאמו של בריעה נקראה הדורה, בתו של אבימאל בן עבר בן שם, והיא הייתה אשתו של אשר.
השני, הוא בנו של אפרים המוזכר רק בדברי הימים. לפי המסופר, אפרים הוליד את בריעה זמן מה לאחר שהרגו בני גת כמה מבני אפרים שירדו לקחת את מקניהם.
השלישי, הוא איש משבט בנימין, שלא ידוע מה שם אביו ובניו,
והרביעי, הוא בנו הרביעי של שמעי בן גרשון.
עקב ריבוי השם בריעה בקרב שבטי ישראל, יכול להיות שהיו קשרי נישואים בין שבטים אלו.
שם
בדברי הימים, השם משמש כרמז לרעה.
יש המפרשים את שמו כמו השם בדן, שפירושו בן-דן, והשם בדקר, שפירושו בן-דקר. אם כך, פירושו הוא בן ריעה, וריעה זה הוא יעקב, שה' רעה אותו.
טענה נוספת אומרת שהשם מגיע מהמילה "רעי" כלומר ידידי, והכוונה לקדוש ברוך הוא.
קרב פרוחורובקה
קרב פרוחורובקה התרחש ב-12 ביולי 1943 במסגרת המערכה על בליטת קורסק ונחשב לאחד מקרבות השריון הגדולים בהיסטוריה בו השתתפו למעלה מאלף כלי רכב משוריינים משני הצדדים. במהלך הקרב תקפו ארמיית הטנקים ה-5 ויחידות סובייטיות נוספות את כוחות קבוצת ארמיות דרום שחדרו לעומק מערך ההגנה הסובייטי בגזרה הדרומית של בליטת קורסק. הקרב העיקרי התרחש באזור העיירה פרוחורובקה, מדרום לקורסק. הקרב הסתיים ללא הכרעה והכוחות התוקפים הסובייטיים ספגו במהלכו אבדות כבדות. שני הצדדים היריבים לא הצליחו להשיג את מטרותיהם; הגרמנים לא הצליחו לכבוש את פרוחורובקה ולהמשיך בהתקדמותם צפונה, והתקפת הנגד של הצבא האדום נכשלה, ולא הניבה הישגים קרקעיים כלשהם.
גם לאחר מתקפת הנגד הסובייטית הכושלת ב-12 ביולי נמשכה לחימה אינטנסיבית במרחב פרוחורובקה לפחות עד 16 בחודש. עקב כך חלק מהמחקרים העוסקים בקרב מרחיבים את מסגרת הזמן שלו, ומתייחסים לימים 16-12 ביולי 1943.
רקע
בשלבי הפתיחה של קרב קורסק התמקדה המתקפה הגרמנית על הגזרה הדרומית של מבלט קורסק בציר יאקובלבו-אובויאן. המתקפה החלה ב-5 ביולי ולמרות ההתנגדות הסובייטית העזה ומתקפות נגד סובייטיות הגרמנים דבקו בתוכניתם המקורית. לקראת 10 ביולי, לאחר חמישה ימים של קרבות עזים, הצליחו יחידות קבוצת ארמיית דרום לחדור לעומק של כ-30 ק"מ בלבד. כתוצאה מכך החליט הפיקוד הגרמני להסיט את מרכז הכובד של המתקפה מזרחה, לאזור צומת מסילות הרכבת בעיירה פרוחורובקה. דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, בסיוע דיוויזיית אס אס דאס רייך, שאיבטחה את אגפה הימני, ודיוויזיית האס אס השלישית שהתקדמה באגפה השמאלי, הובילה את המתקפה הגרמנית החדשה.
הפיקוד הסובייטי ריכז באזור פרוחורובקה את ארמיית הטנקים ה-5 מחזית הערבה, שקיבלה הוראה כבר ב-6 ביולי לנוע לאזורי כינוס מאחרי החזית, שהוחזקה על ידי חזית וורונז', ולשם כך נדרשה לבצע מסע התקרבות של כ-300 ק"מ מאזור ההערכות המקורי שלה, שארך שלושה ימים.
לקראת 10 ביולי המתקפה הגרמנית באזור הצפוני של קשת קורסק נחלשה ולפיקוד גרמני היה חשוב להגיע להישג משמעותי בחלק הדרומי.
הפיקוד הסובייטי היה מודע לסכנה למתקפה גרמנית באזור פרוחורובקה. בהתאם לכך לאזור נשלחו תגבורות שריון ונעשו הכנות למתקפת נגד. ארמיית הטנקים ה-5 בסיוע חלק מיחידות ארמיית המשמר ה-5 נועדה לתקוף את קורפוס הס"ס ה-2.
הכוחות היריבים
לפי מרבית המקורות הסובייטים השתתפו בקרב כ-850 כלי רכב משוריינים סובייטיים וכ-700 כלי רק"מ גרמנים. מספר מקורות נקבו במספר 1200 כלי רכב משוריינים. אולם מחקרים מודרניים מעריכים שמספר כלי הרכב המשוריינים שהשתתפו בקרב, לפחות מהצד הגרמני, היה קטן בהרבה. בקרב העיקרי, שנערך באזור פרוחורובקה, השתתפו לא יותר מ-500 כלי רכב משוריינים משני הצדדים. שדה הקרב היה מוגבל מצד אחד על ידי נהר פסל ומצד שני על ידי קו מסילת הרכבת לפרוחורובקה, ולכן הקרב נערך בחזית צרה, שרוחבה לא עלה על 10-8 ק"מ. מספר חוקרים טענו, שלא ניתן פיזית להכניס לשטח זה מעל ל-1000 טנקים.
יחידות גרמניות
הכוח הגרמני העיקרי שהשתתף בקרב פרוחורובקה היה קורפוס הפאנצר אס אס השני בפיקוד פאול האוסר, שכלל 3 דיוויזיות פאנצרגרנדיר של הוואפן אס אס. בנוסף לכך השתתפו בקרב גם חלק מיחידות קורפוס הפאנצר ה-3 וכן דיוויזיית הפאנצר ה-11 מקורפוס הפאנצר ה-48.
יחידות הצבא האדום
הכוח הסובייטי העיקרי שהשתתף בקרב הייתה ארמיית משמר הטנקים החמישית של חזית הערבה בפיקוד פאבל רוטמיסטרוב. בנוסף השתתפו בקרב גם חלק מכוחות ארמיית המשמר החמישית שעליה פיקד אלכסיי ז'אדוב, וכן מספר יחידות מארמיית הטנקים הראשונה ומכוחות העתודה של חזית וורונז', שסופחו לארמייה של רוטמיסטרוב.
אירועים מוקדמים 9-11 ביולי
ארמיית הטנקים ה-4 הגרמנית שפרצה קו הגנה שני של ארמייה ה-6 הסובייטית עוד ב-6 ביולי המשיכה בהתקדמות לכיוון עיירה אובויאן. ההצלחה הגדולה ביותר הושגה על ידי קורפוס אס אס ה-2 שהגיעה לקו הגנה עורפי של הצבא האדום באזור. לגרמנים לא היו עתודות באזור ולכן הוחלט שלקראת 10 ביולי יש לצמצם חזית המתקפה ולרכז כוח שריון בחזית מתקפה צרה. מפקד הארמייה הרמן הות הוציא פקודה לפיה ב-10 ביולי יש להתחיל במתקפה לכיוון פרוחורובקה שנמצאת מזרחית לאובויאן. מעיון בפקודות גרמניות עולה שהם היו מודעים לכך שצבא האדום הביא לאזור עתודות שריון משמעותיות. זה סותר הודעות של מפקדים סובייטים שנוכחות ארמיית הטנקים ה-5 הסובייטית הייתה הפתעה גמורה לגרמנים. יחידות שריון גרמניות קיבלו את הפקודות הבאות:
כוחות הצבא האדום שכללו ארמיית טנקים ה-1 וארמיית משמר ה-6 המשיכו בהגנה במרחב אובואין. למרות המתקפות המתמשכות ורמאכט לא הצליח לפרוץ את הקו ההגנה הסובייטי באזור. במהלך 8 ביולי קורפוס טנקים ה-10 שהיה חלק של ארמיית טנקים ה-5 החל להתפרס מערבית לפרוחורובקה. ב-9 ביולי ארמיית טנקים ה-5 קיבלה פקודה להתרכז באזור פרוחורובקה ולהיות מוכנה למתקפה גרמנית הצפויה. במהלך 9 ביולי הצבא האדום לא דיווח על פעולות התקפיות של הגרמנים אך מודיעין ציין רעש גדול של מנועי טנקים. במהלך היום ארמיית טנקים ה-5 סיימה את התארגנותה באזור. היחידות קיבלו פקודות הבאות:
לפי הפקודות ארמיית טנקים ה-5 התפרסה בחזית רחבה מפרוחורוקה ועד לאובואין. לא ברור איך מפקדיה היו צריכים להגן על חזית כה רחבה ומה הייתה רמת תאום עם יחידות חיל רגלים באזור.
ב-10 ביולי טנקים גרמנים החלו במתקפה. קורפוס האוויר ה-8 של לופטוואפה שהיה צריך לתמוך במתקפה החל את הפצצות מהאוויר רק במחצית השנייה של היום. במחצית השנייה של היום, יחידות הצבא האדום החלו לסגת כי לא יכלו יותר לעמוד בלחץ גרמני. בהגנה סובייטית החל אי-סדר ובמהלך ערב 10 ביולי טנקים גרמנים היו כבר בפרברים הדרומיים של פרוחורובקה. למזלם של הסובייטים, יחידת תותחנים שטעתה במהלך הגעתה לאזור נתקלה בטנקים גרמנים והחלה לירות בהם. חלק מהטנקים נפגעו והיתר נסוגו. קיימת גם עדות שבאותו ערב רוטמיסטרוב ווסילבסקי יצאו לאזור במטרה לראות בעצמם את התארגנות השריון. להפתעתם הם ראו שריון שבמקום להיות במקומות מוסתרים נע לאורך הכביש. עד מהרה התברר שמדובר בטנקים גרמנים שפרצו את קווי ההגנה. למרות שבאזור לא היה קו הגנה סובייטי מסודר, יחידות גרמניות לא התקדמו ונעצרו.
מפקדת חזית וורונז' הסובייטית שהייתה מודעת לכך שגרמנים פרצו את קווי ההגנה נתנה פקודה ליחידות חיל רגלים להגיע לאזור במהלך הלילה. המטרה הייתה לעצור את הגרמנים וליצור בסיס למתקפת נגד של ארמיית משמר טנקים ה-5. אומנם רוב היחידות לא הספיקו להגיע במועד והמצב היה קשה. במהלך 11 ביולי יחידות סובייטיות עמדו בקווי הגנה ולחמו בגבורה רבה. במהלך היום קורפוס טנקים ה-10 עזב את האזור וזה הקשה עוד יותר את המצב של הצבא האדום.
לקראת שעה 15:00 של 11 ביולי הסתיימה בניית גשרים וטנקים של דיוויזיית האס אס השלישית עבדו את הנהר, אומנם מצב הקרקע באזור לאחר הגשמים הקשה על ההתקדמות של הכלים הכבדים. לקראת הערב מטה ארמיית הטנקים ה-4 הגרמנית דיווח שמתקפה לכיוון פרוחורובקה נתקלה בהתנגדות עזה של הצבא האדום. הסובייטים היו מודעים שכיבוש פרוחורובקה וניתוק כבישים באזור יכול להביא לקריסת כל החזית. לכן לאזור נשלחו עתודות חיל רגלים נוספות. לקראת הערב, התקדמות הגרמנים נעצרה.
לצדדים היה ברור שיום 12 ביולי צפוי להכריע את גורל הקרבות באזור. קורפוס טנקים ה-2 של אס אס קיבל פקודה:
מפקד חזית וורונז' ניקולאי ואטוטין החליט שהגיע הזמן לנצל את כל העתודות הקיימות ולהתחיל במתקפת נגד. המתקפה הייתה צריכה להתבצע על ידי כוחות של ארמיית משמר הטנקים ה-5 וארמיית רגלים ה-5.
12 ביולי – הקרב העיקרי
לקראת שעה 3:00 יחידות הצבא האדום התמקמו בשטחי כינוס לקראת פתיחת מתקפת הנגד המתוכננת. לקראת שעה 6:00 התברר שיחידות של קורפוס הפאנצר ה-3 השתלטו על ראש גשר בגדה המערבית של נהר דונייץ, ובכך יצרו איום על עורפה של ארמיית הטנקים החמישית. כתוצאה מכך נאלץ הפיקוד הסובייטי להעביר לאזור חלק מהיחידות שנועדו לקחת חלק בהתקפת הנגד (שכללו כ-150 כלי רכב משוריינים), כדי לבלום את המשך ההתקדמות של דיוויזיית הפאנצר ה-6 מערבה. כמו כן, הוחלט להקדים את שעת הפתיחה של המתקפה משעה 10:00 לשעה 8:30. בשעה 8:00 החלו מטוסי הלופטוואפה להפציץ את הכוחות הסובייטיים, במטרה להכין את הקרקע להמשך המתקפה הגרמנית לכיוון פרוחורובקה, ובמקביל החל גם חיל האוויר הסובייטי להפציץ את היחידות הגרמניות באזור, כהכנה למתקפת הנגד. בשעה 8:15 פתחה הארטילריה הסובייטית בהרעשה מקדימה קצרה יחסית. בשעה 8:30 רוטמיסטרוב נתן פקודה ליחידותיו לפתוח במתקפה. בהתאם לעדויות של הגרמנים, הם היו הראשונים שראו את השריון הסובייטי המתקדם והחלו בהתארגנות. הדבר איפשר להם להיערך ולהתחיל בירי מאורגן על השריון הסובייטי המתקדם. בהתאם לעדות של פאבל רוטמיסטרוב טנקים סובייטים עברו את השריון הגרמני וגרמו לו אבדות קשות. הדבר לא סביר כי טנקים גרמנים עמדו במקום היו מוכנים למתקפה (הם היו צריכים להתחיל לנוע רק ב-9:10). כתוצאה מכך קורפוס ה-29 הסובייטי ספג מכה קשה ואבדות קשות. כמו כן, מטוסים גרמנים תקפו את השריון סובייטי מהאוויר. קרב טנקים נמשך מטווחים קצרים ופה לסובייטים היה יתרון. גם באוויר היה הקרב קשה והגרמנים ריכזו באזור כמעט את כול המטוסים שהיו ברשותם.
בשעה 11:15 גרמנים ניסו לחצות את נהר פסל במטרה להגיע לעורף של יחידות הצבא האדום. ניסיון זה נכשל, אך טנקים גרמנים שעמדו בשפה המערבית הגבוהה יכלו להפגיז ביעילות את היחידות הצבא האדום שנמצאו בקרבת מקום.
במשך מספר שעות נערך קרב סביב גבע 226.6 ובסופו של דבר הצבא האדום נסוג, אך לגרמנים התוקפים היו אבדות לא מבוטלות. טנקים סובייטים נכנסו לחלק הדרומי של כפר אוקטיאברסקי והגיעו לגבע 252.2 אך לאור אש כבדה לא יכלו להתקדם.
יחידות טנקים סובייטיות עקפו את החזית המערבית של דיוויזיית האס אס השלישית והחלו להתקדם לכיוון גבע 241.6 אך נתקלו בטנקים של דיוויזיית אס אס דאס רייך ולאחר קרב נאלצו לסגת.
לקראת השעה 13:00 טנקים של דיוויזיית האס אס השלישית הצליחו להתקדם עד כק"מ צפונה. לקראת שעה 17:00 גם יחידות דיוויזיית אס אס דאס רייך היו יכולים לדווח על התקדמות אך מועטה. לעומת זאת התברר שלמרות הכול, יחידות דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה לא יכולים להגיע לפרוחורובקה עצמה. לקראת הערב החזית התייצבה ואף צד לא השיג את מטרותיו. גרמנים יכלו לפנות את כול כלי השריון שנפגעו, לעומת זאת אבדות של השריון הסובייטי היו גבוהות והם לא יכלו לפנות את הכלים שנפגעו.
מצב הכוחות והתקדמות דלה גרמו לפיקוד גרמני להחליט על הפסקת פעולות התקפיות. לעומת זאת, הפיקוד הסובייטי המשיך בניסיונות לתקוף, אך ללא הצלחה של ממש.
תוצאות הקרב
בהתאם לנתונים גרמנים הם פינו משדה הקרב 54 מתוך 59 כלים שנפגעו. איבוד מספר כה גדול של טנקים לא איפשר לורמאכט להמשיך במתקפה. ב-13 ביולי דרש אדולף היטלר מאריך פון מנשטיין וגינטר פון קלוגה להגיע למפקדתו מאורת הזאב. תחילת פלישת בעלות הברית לסיציליה הדאיגה את הפיקוד הגרמני. היטלר דרש להפסיק את הפעילות ההתקפית ואף העביר חלק מהכוחות למערב. קלוגה תמך בהחלטה זו מכיוון שבכל מקרה הוא כבר החל בנסיגת הכוחות. מנשטיין לעומת זאת היה מאוכזב. הוא היה בדעה שכוחותיו נמצאות על סף פריצת דרך ועם השלמות העתודות הם יכולים להמשיך במתקפה.