cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האריאט דינרסטיין
מחקר
מאז, היא מבצעת מחקרים שונים בתחום האסטרונומיה כמו: היווצרות כוכבים, ערפיליות מיוננות חוץ-גלקטיות, ספקטרוסקופיה אינפרא אדומה, אופטית ואולטרה סגולה של קווי פליטה, נובה קלאסית, שרידי סופרנובה ויותר מכל, ערפיליות פלנטאריות. כמו כן היא מתמחה גם בחישוב כמות אלמנטים והיחס ביניהם בכוכבים, כוכבי לכת ונביולות. כמות האלמנטים בגופים קוסמיים הוא מושג הידוע גם בתור abundance of the chemical elements, ניתן לחשבו על ידי אחת משלוש שיטות נפוצות:, ושבר הנפח (volume fraction). שלושת השיטות הללו דומות ביותר ועובדות על אותו עיקרון.
בנוסף, האריאט חוקרת אזורים בחלל הנקראים H II regions, אלו אזורים המורכבים מחמצן מתכתי שלאחרונה התרחשה בהם היוולדות כוכב. אזורים אלו בדרך כלל נראים כמו עננים צבעוניים.
נלסון מיילס
תחילת הקריירה
מיילס, שנולד בחוות משפחתו במסצ'וסטס, היה פקיד מוכר בחנות כלי אוכל עם הכרזת העצמאות של קונפדרציית המדינות של אמריקה ופרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא הצטרף לצבא כמתנדב ונלחם למען האיחוד בכמה מהקרבות החשובים ביותר במלחמה, כולל פרדריקסבורג, והמערכה באפומטוקס. נפצע ארבע פעמים, עלה בדרגה והפך לגנרל חיל המתנדבים וזכה במדליית הכבוד של הקונגרס על גבורתו האישית בשאנלרסוויל.
מלחמות האינדיאנים
לאחר מלחמת האזרחים מילא מיילס תפקיד מוביל כמעט בכל שלב במסע הצבא נגד שבטי המישורים הגדולים במסגרת מלחמות האינדיאנים. בשנים 1874–1875 הוא היה מפקד שדה בכוח שהביס את קיובה, קומאנצ'י ודרום סו לאורך הנהר האדום.
בשנים 1876–1877 הוא הוביל את מסע חורף שסרק את המישורים הצפוניים לאחר תבוסה מרכזית בשנה הקודמת, ואילץ את לקוטה ובעלי בריתם להסתייג. ואז, בחורף 1877, הוא הסיע את חייליו בצעדה כפויה ברחבי מונטנה כדי לעצור את שבטי האינדיאנים של נז פרסה בראשות הצ'יף ג'וזף שחמק או הביס כל יחידה שנשלחה נגדו במהלך נסיגה של 1,500 קילומטרים מאורגון עד הגבול עם קנדה (דאז האימפריה הבריטית).
במהלך שארית הקריירה שלו מיילס היה מסתכסך עם הגנרל אוליבר הווארד, שחייליו רדפו בעקשנות אחר שבט נז פרסה לאורך 1,500 הקילומטרים האלה, באשר מי ראוי בצדק לזכות בלכידתו של ג'וזף.
מיילס זכה לבוז של קצין עמית אחר בשנת 1886, כשהחליף את הגנרל ג'ורג' קרוק כמפקד המערכה נגד שבטי האפאצ'י תחת פיקודו של ג'רונימו באריזונה. קרוק הסתמך רבות על צפייה וסריקה של האפאצ'י במאמציו לתפוס את מנהיג שבט צ'יריצ'ואה, אך מיילס החליף את הסיירים והסורקים בכוחות שנסעו בסופו של דבר למעלה משלושת אלפים קילומטרים בעקבות ג'רונימו וחבורתו דרך הרי סיירה.
לבסוף, לאחר לחץ ממושך מהממונים, מיילס שלח מספר צופי אפאצ'י (בני שבט האפאצ'י שהתגייסו לצבא ארצות הברית) שיסייעו במשא ומתן על כניעה, בתנאים שלפיהם ג'רונימו וחסידיו הוגלו לריכוז בשמורת אינדיאנים בפלורידה. מיילס הגלה את צופי אפאצ'י גם לפלורידה, אף על פי שהם גויסו באופן רשמי לחברי הצבא. על פעולה זאת אשר נחשבה לבגידה של מיילס קרוק מעולם לא סלח לו.
הגנרל המפקד
מרד בשנת 1890 שהורם בידי שמורות לקוטה החזיר את מיילס שוב לשטח. במאמץ להחזיר את השלום בכל האזור, מיילס כיוון תנועות כוחות שהבהילו בלי הבחנה שבטי לקוטה רבים אשר על כן עזבו את ניסיון המרידה. מיילס הגיב להתפתחויות של מרידות אלה בכך שעבד באגרסיביות ליישם את אמונתו ארוכת השנים שיש לפרק מנשק בכוח ולהניח את תחת שליטה צבאית את השבטים הבדלנים.
בשנותיו המאוחרות יותר, מיילס פיקד על הכוחות שפעלו לעצור את מהומות שביתת פולמן בשנת 1894, והיה הגנרל המפקד של הצבא במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. מיילס התעניין במיוחד בכיבוש פוארטו ריקו, ואף המליץ ​​על פלישתו של האי לפני זו של קובה. הוא הוביל באופן אישי את הפלישה לפוארטו ריקו, שהתחילה בעיר גואניקה. הוא היה ראש הממשל הצבאי הראשון שהוקם באי, ופעל גם כראש צבא הכיבוש וגם כמנהל העניינים האזרחיים.
הוא פרש משירות בשנת 1903, לקראת סוף התפקיד הוא אישר באמונתו כי לבוגרי וסט-פוינט היה יתרון לא הוגן בקידומים צבאיים ובסך הכל היו הם פחות מסוגלים לפקד מאשר אלו שעלו בדרגות כמוהו, דרך פעולות בשטח.
נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט נתן למיילס את הכינוי "הטווס האמיץ" על גבורתו.
קרב וייט פליינס
קרב וייט פליינס היה קרב במערכה על ניו-יורק וניו-ג'רזי במלחמת העצמאות של ארצות הברית, שהתרחש ב-28 באוקטובר 1776, ליד וייט פליינס, ניו-יורק, בין הצבא הקונטיננטלי של ארצות הברית לצבא הבריטי.
הקרב
בעקבות הנסיגה של הצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של ג'ורג' וושינגטון צפונה מניו יורק, הנחית גנרל ויליאם האו, מפקד הצבא הבריטי, חיילים במחוז ווסטצ'סטר, מתוך כוונה למנוע מוושינגטון דרך מילוט. בעקבות התראה על מהלך זה, נסוג וושינגטון רחוק יותר, והקים עמדה בכפר וייט פליינס, אך לא הצליח לבסס שליטה חזקה במקום. בהתקפה הבריטית שנעזרה בגדודים הסיאנים, נפרצו אגפיו של הצבא הקונטיננטלי, ובעקבות ההפסד, הורה וושינגטון על חייליו לסגת צפונה.
מאוחר יותר, רדף הצבא הבריטי אחר צבאו של וושינגטון ברחבי ניו ג'רזי עד אשר נסוג וושינגטון לפנסילבניה. אז, חצה וושינגטון את נהר הדלאוור חזרה לניו ג'רזי, והפתיע את חיל המצב ההסיאני בטרנטון ב-26 בדצמבר, בקרב שידוע היום כקרב טרנטון.
שפרה מילשטיין
שפרה מילשטיין (נולדה ב-1 ביוני 1939) היא שחקנית ובמאית, מורה ומדריכה למשחק ישראלית. ממייסדי תיאטרון נוצר.
ביוגרפיה
נולדה כשפרה בן־דוד בירושלים. שחקנית שעוסקת בכל תחומי המופע. על הבמה ומול מצלמה. במהלך שירותה הצבאי בצה"ל למדה בסטודיו למשחק, בהבימה.
בוגרת תואר ראשון בספרות עברית ויוונית עתיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני באמנות/רב תחומי באוניברסיטת תל אביב.
בוגרת קורס קריינות ודרמה בקול ישראל.
לקחה חלק בהשתלמות של I.T.I בסטוקהולם, לשחקנים שעוסקים גם בהוראת משחק.
בין השנים 1982-2012 הייתה מורה למשחק ולאומנות התיאטרון ומרכזת מגמת התיאטרון בבית הספר התיכון לאומנויות על-שם תלמה ילין.
היא נשואה להיסטוריון אורי מילשטיין. להם שתי בנות, דלית, במאית תיאטרון ותמר, מנהלת פרויקטים אומנותיים.
שירות משמר הגבול הפדרלי
שירות משמר הגבול הפדרלי (ברוסית: Федера́льная пограни́чная слу́жба Росси́йской Федера́ции) היה שירות משמר גבול רוסי עצמאי שפעל מדצמבר 1993 ועד מרץ 2003 עת הפך לאגף של שירות הביטחון הפדרלי.
היסטוריה
הגוף הוקם ב-30 בדצמבר 1993 כיורש משמר הגבול של ברית המועצות, שירש בתורו את שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים שהתקיימו מ-15 באוקטובר 1893. ב-1 ביולי 2003 הארגון איבד את עצמאותו והפך לאגף של שירות הביטחון הפדרלי.
ב-3 בדצמבר 1991 בוטל הק.ג.ב של ברית המועצות, שחיילי הגבול היו חלק מהם וחולק לשלוש מחלקות עצמאיות נפרדות: שירות הביטחון הבין-רפובליקני, שירות המודיעין המרכזי והוועדה להגנת גבולות המדינה של ברית המועצות. הסמכויות להגנת גבולות המדינה, יחד עם מספר סמכויות אחרות, הועברו מאחריות הק.ג.ב. לוועדה החדשה שהוקמה להגנת הגבול של ברית המועצות, שאורגנה מחדש מתוך המינהל הראשי של כוחות הגבול של הק.ג.ב.
ב-30 בדצמבר 1993, על בסיס חיילי משמר הגבול הסובייטי שהיו בעבר חלק ממשרד הביטחון שבוטל בפדרציה הרוסית, הוקם שירות פדרלי מיוחד ועצמאי: "שירות הגבול הפדרלי - הפיקוד הראשי של כוחות הגבול של הפדרציה הרוסית". שנה לאחר מכן בדיוק, ב-30 בדצמבר 1994, שונה שם שירות הגבול הפדרלי - הפיקוד הראשי של כוחות הגבול של הפדרציה הרוסית ל"שירות משמר הגבול הפדרלי של הפדרציה הרוסית" שהמשיך לפעול באופן עצמאי.
בין ה-30 בדצמבר 1994 ל-11 במרץ 2003, השירות התקיים כשירות מיוחד עצמאי של רוסיה עם סמכויות ביצוע פדרליות שהיה אחראי על מתן פתרונות לאבטחת גבולות המדינה, כאשר מנהל שירות משמר הגבול הפדרלי של רוסיה היה כפוף ישירות לנשיא הפדרציה הרוסית.
קיומו של השירות נקבע בחוק הפדרציה הרוסית "אודות גבולות המדינה של הפדרציה הרוסית" (חוק 4730-I מיום 1 באפריל 1993). החוק אושר על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מספר 232 מ-2 במרץ 1995 והגוף הפך לשירות הממשלתי העיקרי ליישום מדיניות המדינה בנושאי גבול.
על רקע המצב הכלכלי הקשה במדינה, רשויות אכיפת חוק רבות של המדינה, כמו גם שירות משמר הגבול, התמודדו עם בעיות מימון משמעותיות ומשמר הגבול לא היה יוצא דופן מבחינה זו. בשנים 2000-2003 הוסדרו סמכויות שירות משמר הגבול הפדרלי ועוגנו בחוק הפדרלי מספר 55 "אודות שירות משמר הגבול של הפדרציה הרוסית" ובשנת 2001 שונה שם הארגון ל"שירות משמר הגבול של הפדרציה הרוסית".
ב-11 במרץ 2003, במסגרת הרפורמה הפדרלית שיזם פוטין, אומץ צו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 308 "אודות אמצעים לשיפור המינהל הציבורי בתחום הביטחון של הפדרציה הרוסית", שקבע את הקמת שירות הגבול של שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית, המהווה חלק ממבנה שירות הביטחון הפדרלי וב-1 ביולי 2003 בוטל שירות משמר הגבול הפדרלי, כגוף עצמאי. תפקידיו הועברו לשירות הביטחון הפדרלי.
ארמון שאיו
ארמון שאיו (בצרפתית: Palais de Chaillot; פאלה דה שאיו) הוא מבנה שייצג את צרפת בתערוכה העולמית שהתקיימה בשנת 1937 בפריז, צרפת. ארמון שאיו החליף את קודמו, ארמון טרוקדרו הישן, שייצג את צרפת בתערוכה העולמית של 1900. המבנה עוצב בסגנון הסטרים ליין ונבנה על ידי האדריכלים, ז'אק קרלו וליאון אזמה. כמו ארמון טרוקדרו הישן, ארמון שאיו מאופיין בצורת שתי זרועות שנראות במבט אווירי כמו קשת מתוחה. המבנה בנוי על יסודות המבנה הקודם, אך בניגוד לו בנוי משני חלקים נפרדים ואין דבר המחבר ביניהם. השטח הפנוי שנותר בין שני המבנים מאפשר מעבר אל גני טרוקדרו ומשאיר מראה היישר אל הסן, גשר ינה, מגדל אייפל ומעבר לו.
כיום משמשים המבנים של ארמון שאיו ככמה מוזיאונים:
בחזית המבנה צולם אדולף היטלר במהלך ביקורו הקצר לעיר ב-1940 עם מגדל אייפל ברקע. התמונה הפכה לימים סמל לכיבוש הנאצים.
אגוסטינו קראצ'י
אגוסטינו קראצ'י (באיטלקית: Agostino Carracci; 16 באוגוסט 1557 – 22 במרץ 1602) היה צייר ויוצר הדפסים איטלקי. היה אחיו הגדול של אניבלה קראצ'י ובן דודו של לודוביקו קראצ'י. בני משפחת קראצ'י אלו הקימו את (Accademia degli Incamminati) בבולוניה. האקדמיה להוראה הזאת קידמה את התשוקה של קראצ'י לצייר מתוך החיים עצמם. כמו כן האקדמיה הייתה תגובה לעיוות המנייריסטי של אנטומיה וחלל.
ביוגרפיה
אוגוסטינו קראצ'י נולד בבולוניה כבן לחייט. תחילה הוא אומן להיות צורף. בהמשך עבר ללימודי ציור, תחילה למד אצל פרוספרו פונטנה, אחר כך אצל בורטולמאו פאסארוטי. הוא נסע לפארמה ללמוד את עבודותיו של אנטוניו דה קורג'ו. יחדיו עם אחיו הקטן אניבלה קראצ'י, בילה זמן רב בוונציה ולמד לעשות תחריט אצל קורנליוס קורט. החל מ-1574 עשה תחריטים של יצירות של אמנים שונים של המאה ה-16, ואפילו עשה כמה הדפסים מקוריים משלו. אוגוסטינו קראצ'י טייל באיטליה ועשה עבודות שונות. בבלוניה יחד עם אחיו אניבלה ובן דודו לודביקו הכין ציורי פרסקו ב (בשנת 1584). בהמשך הוא עשה עוד פרסקו ב. בשנת 1592 הוא צייר את הקומניה של סנט ג'רום כיום בפיקונטה דה בולוניה שנחשבת יצירת המופת שלו. בשנת 1620,, תלמידו של קראצ'י, האשים תלמיד אחד של קראצ'י, , בגנבת ציור זה. בשנת 1958 הצטרף אוגוסטינו לאחיו אניבלה ברומא כדי לשתף פעולה בקישוט גלריה ארמון פארנזה. בשנת 1600 הוא הוזמן לפארמה על ידי הדוכס ראנוצ'יו הראשון פרנזה כדי להתחיל את עיטורי הארמון דל ג'יארדינו, אך הוא נפטר לפני שהמלאכה הושלמה.
אוגוסטינו היה מושפע מהרנסאנס ולכן היה צייר מלומד. הוא למד מתמטיקה ופילוסופיה כמו כן גם רטוריקה, שירה, מוזיקה ועוד מדעים שונים. הוא גם למד את האנטומיה של גוף האדם ויצר מודלים של חלקים בגוף האנושי אותם העתיק מגוויות והשתמש בהם לעבודתיו.
פסגת היילס
פסגת היילס (באנגלית: Hales Peak) היא פסגה של הכתף הצפונית-מזרחית של הר קאבזה שבצפון-מזרח האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,000 מטרים מעל פני הים.
מיפוי הפסגה
הפסגה מופתה מתצלומי אוויר שצולמו על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בשנים 1956–1957, במסגרת משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמו של הכומר סטיבן היילס, שהיה הראשון שמדד את לחץ הדם.
שם זה ניתן, בדומה לשמות אתרים רבים אחרים באזור, שנקראו על שמם של חלוצים בתחום הרפואה.
מוריס כהן (שחקן)
מוריס משה כהן (נולד ב-25 במרץ 1976) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2016.
Chained to the Rhythm
Chained to the Rhythm (בעברית: כבולה לקצב) הוא שיר של הזמרת האמריקאית קייטי פרי, השיר הוא הסינגל הראשון באלבום האולפן החמישי של פרי, Witness.
מוריס כהן (שחקן)
ביוגרפיה
כהן נולד בבת ים, הבן הבכור מבין חמישה אחים. בגיל 11 עבר עם משפחתו לאילת. בצה"ל שירת כמאבטח מתקנים במצפה רמון. האהבה לתיאטרון ומשחק החלה בגיל 15 כאשר החל לעבוד בצוותי הווי ובידור במלונות באילת. לאחר סיום השירות הצבאי עבד במשך שלוש שנים ברפא"ל, שם פגש את אשתו הראשונה לה היה נשוי במשך שנה.
בשנת 2000 החל ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי". במסגרת לימודיו שיחק ביחד עם רבים משכבתו מבית צבי במחזמר "מיקה שלי", על פי שיריו של יאיר רוזנבלום. בעקבות ההצלחה, ההצגה יצאה מבית הספר למשחק ורצה במשך כשנה בחסות הדרן הפקות. בשנת 2003 השתתף במחזמר "תום סוייר והאקלברי פין" בתפקיד ג'ו האינדיאני.
Chained to the Rhythm
"Chained to the Rhythm" הוא שיר ריקודים ושיר דיסקו, עם מילים על מודעות חברתית. הוצאתו של הקליפ הייתה ב-21 בפברואר 2017, עם מתיו קלון כמנהל. הקליפ מראה את פרי בפארק שעשועים בשם "Oblivia". היא ומארלי קידמו את השיר עם הופעות חיות בטקס ה-59 בגראמי השנתי, ובנוסף בטקס פרסי בריט 2017, ובטקס של iHeartRadio 2017.
מסע אל בטן האדמה (סרט, 2008)
מסע אל בטן האדמה (באנגלית: Journey to the Center of the Earth) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג מדע בדיוני שיצא ב-11 ביולי 2008 בבימויו של אריק ברויג ובכיכובם של ברנדן פרייזר, ג'וש האצ'רסון ואניטה בריים.
מוריס כהן (שחקן)
ביוגרפיה
בשנת 2004 השתתף כהן במחזמר "אלאדין" בתפקיד אחד מעוזריו של הקוסם הגדול שריף, באותה שנה החל לשחק בתיאטרון הקאמרי. ההצגה הראשונה בה השתתף הייתה "מילאנו", מאת ובבימויו של שמואל הספרי בתפקיד אוהד כדורגל. לאחר מכן שיחק ב"המלט" בבימויו של עמרי ניצן. תפקידו הבא היה ב"גיבור מעמד הפועלים", קופרודוקציה של הקאמרי ותיאטרון חיפה פרי עטו של יהושע סובול, בבימויו של עודד קוטלר. כהן גילם את דמותו של ליאור, בנו של הגיבור הראשי, בבר (יונתן צ'רצ'י), נהג בחברת אוטובוסים, שמואשם בגרימת מוות ברשלנות ולכן מפוטר. משום כך ליאור בנו מתקומם נגד ההנהלה. שיחק את דוכס בורגונדיה וקצין ב"המלך ליר", בבימויו של רוברט סטורואה. תפקידו האחרון בקאמרי היה בהצגה "חברון", מאת תמיר גרינברג, בבימויו של עודד קוטלר; זו הייתה קופרודוקציה עם הבימה, כהן שיחק בתפקיד מחליף של רונן, קצין. כהן שיחק בהצגת הבידור "קח אותי מוריס", אותה כתבו אורלי ישועה וצביקה שוורצברג וביימה דדי ברון. שיחק בתפקיד שוטר שנהרג בסדרה השמיניה החל משנת 2011 משחק כהן בהצגה "הבוגד" בתיאטרון באר שבע. זהו עיבוד של המחזה "אויב העם" של איבסן. כהן מגלם את דמותו של סגן-אלוף דני רותם, מפקד בסיס צה"ל בדרום הארץ. ישנן הוכחות שהבסיס עליו הוא מופקד מצוי באזור מזוהם, טייקונים משחדים את סגן-אלוף רותם כדי שלא יפנה את הבסיס, מה שיהווה הודאה בבעיה ויעורר חקירה.
החל מ-2011 משחק כהן בהצגה "המסיבה של אביגיל" מאת מייק לי, בתיאטרון אנסמבל הרצליה. ההצגה רצה בתחילה בתיאטרון הספרייה בבימויו של קוטלר וב-2012 הוא ביים אותו בתיאטרון הרצליה, עם אותו צוות שחקנים. זוהי הצגה קומית שעוסקת בשיחות סלון שנערכות בין שני זוגות. טוני (כהן) ואנג'ל (יעל שרוני), הם זוג מהמעמד הבינוני שעובר לעיר הגדולה ומנסה להתנהג כפי שנהוג במעמד הגבוה. בוורלי (יעל לבנטל) ובעלה לורנס (יגאל זקס) מזמינים אותם להרמת כוסית. חגית דסברג היא סו השכנה, שבאה להתארח. כשהם מתחילים לשתות אלכוהול מתחילות לצוץ הבעיות.
כהן שיחק בהצגת הנוער "הלילה הזה", מאת דפנה אנגל, בבימויו של משה נאור, בתיאטרון אורנה פורת. ההצגה מספרת על המחתרת היהודית במרוקו שהעלתה יהודים לישראל. כהן משחק את אבו חסן, הגיבור הרע, הקצין המרוקאי שמנהל את המדינה.
ב-2009 שיחק לצד אשתו בסרט הקצר "גן עדן אבוד". הסרט זכה והשתתף בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ואף זכה בביצת הזהב בפסטיבל של אמיר קוסטריצה. שיחק בסרטים "השוטר" של נדב לפיד, "המשגיחים" של מני יעיש ו"אחותי היפה" של מרקו כרמל.
ב-2012 הצטלם לסרט השווייצרי "השחר", על פי ספרו של אלי ויזל, בו הוא מגלם את אחד התפקידים הראשיים.
בטלוויזיה שיחק ב-2010 בסדרה, "בלו נטלי", בתפקיד משנה קבוע לצידה של דפנה דקל. שיחק בסדרות "אדמה" של רני בלייר באחד התפקידים הראשיים לצידה של אשתו רותם זיסמן כהן, "מגדלים באוויר" של ניר ברגמן, "רביעיית רן" של שלומי אלקבץ ו"שירות חדרים".
שיחק בסדרה, "אחת אפס אפס", בדמותו של השוטר "מוטי המניאק", שם שניתן לו על ידי העבריינים בגלל כל הפושעים שהכניס לכלא.
ב-2013 שיחק בסדרת הנוער "שוברי גלים" ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות yes. באותה שנה שיחק גם תפקיד אורח בסדרה, "פצועים בראש", בתור נרקומן שרצח זוג נשוי.
באותה השנה שיחק את גבי פנסו בסדרת הטלוויזיה "שנות השמונים", פרי עטם של מני אסייג ושלום אסייג.
בשנת 2014 שיחק בסדרת המתח המשטרתית, "בתולות", ששודרה ב-HOT את דמותו של אבנר (נרי) מנהל יחידת המשטרה באילת.
באותה השנה שיחק בתפקיד משנה בסדרת הדרמה, "זגורי אימפריה", המשודרת בערוץ HOT3,
ב-2015 שיחק בסדרת הדרמה, "כפולים", וגילם את דמותו של אלי מזור, חוקר מטעם שירות הביטחון הכללי. באותה שנה שיחק גם בסדרה האמריקאית, "דיג".
ב-2017 שיחק בסדרת הדרמה-קומית "ג'ודה" את דמותו של מנחם ובסדרת הדרמה "מתים לרגע" את דמותו של מנשה, האינסטלטור של בית החולים. שתי הסדרות שודרו ב HOT.
ב-2018 שיחק בסדרה המדרשה בתור ברוך 'כותל' יד ימינו של לירון חרירי (צחי הלוי).
ב 2019 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בסדרה תיק נעדר בכאן 11 לפי ספרו של דרור משעני. בסדרה שיחק כהן חוקר במשטרת חולון.
באותה שנה, 2019, שיחק בסדרת הנוער "בית הדין המצולם" של ערוץ הידברות, כמו כן שיחק בסרט "יציאת מצרים" את משה.
בשנת 2020 החל לשחק בדרמה היומית בת השוטר, את תפקיד הרב רבינוביץ'. באותה שנה לוהק גם לתפקיד בסדרה המוזיקלית "זיגי" בטין ניק ומשחק במחזה "גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון חיפה.
באותה שנה לוהק לתפקיד מנחה הטלוויזיה אביהו, בסרטו של שמי זרחין השתיקה.
מסע אל בטן האדמה (סרט, 2008)
לסרט יצא סרט המשך ב-2012 "מסע אל האי המסתורי", בכיכובם של דוויין ג'ונסון וג'וש האצ'רסון.
עלילה
פרופסור טרוור הוא גאולוג המרצה באוניברסיטה ועובד על פרויקט לחקר תנודות בכדור הארץ. לביתו מגיע לביקור אחיינו שון בליווי אמו, אשר אביו מקס היה שותפו לעבודה של טרוור שנעלם בנסיבות מסתוריות. טרוור מתרכז בחבילה ששלחה לו אמו של שון ובתוכה הספר של מקס - מסע אל בטן האדמה של ז'ול ורן מלווה בכתבי יד שהשאיר בו. טרוור מחליט לקפוץ למשרדו ולבדוק את הרעידות על פי הערות אחיו ומגלה שישנה נקודה געשית חדשה באיסלנד. הוא ואחיינו נוסעים לשם לבקר חוקר רעידות מקומי אך כשהם מגיעים מקבלת את פניהם בתו, האנה שמספרת להם שאביה מת וגם עבד עם מקס ביחד. אלא ששניהם פעלו על פי הכתוב בספר הבדיוני מבלי לבדוק. טרוור מחליט לבקר בהר הגעש כדי לבדוק אם הוא "רועד" עם אחיינו והאנה מדריכת הטיולים מלווה אותם. אלא שמכשירו של טרוור מכוון לעברם ברקים ואחד הברקים פוגע בערימת סלעים וקוברת אותם בפנים. הם נאלצים לחפש במערה מעברים חדשים וכמעט נופלים מפיר גדול. הם יורדים למטה בעזרת חבלים ומגלים מכרה נטוש עליו נוסעות עגלות. כל אחד לוקח עגלה משלו והם נוסעים עליהם עד שהמסלולים שלהם נגמרים.
מוריס כהן (שחקן)
ביוגרפיה
בשנת 2023 שיחק בסדרה "גוף שלישי", בתור פליקס בן עטר אבא של חן בן עטר ובסדרה "מלאך משחית", בתור רב המומחה בהוצאת דיבוקים. בהמשך השנה שיחק גם בסרט "ההילולה" בתפקיד פנסו אותו תפקיד ששיחק בסדרות "שנות ה-80" ו"שנות ה-90".
חיים פרטיים
כהן נשוי לשחקנית רותם זיסמן כהן מאז שנת 2008 והוא אב לבת שנולדה ב-2016. הם מתגוררים בזיכרון יעקב.
מסע אל בטן האדמה (סרט, 2008)
עלילה
הם ממשיכים לנוע ומגלים יהלומים העומדים על סלעים דקים מאוד. כאשר שון לוקח אחד מהיהלומים הם שוברים את הסלעים ונופלים למגלשת מים עמוקה בבטן האדמה. הם מגיעים לחוף וקולטים שהם מצויים בעולם חדש הדומה לעולמו של הספר. בעודם מבקרים הם קולטים מקום מגורים נטוש ולא הרחק גם את קברו של מקס. לאחר מכן הם מכינים רפסודה מעצים ושטים בים. כאשר מתחילה סערה מתקיפים אותם דגים גדולים אך הללו נטרפים בידי אלאסמוזאורוסים ענקיים. הסערה מתגברת ושון מנסה לטפל במפרש הרפסודה אך נתלש יחד איתו לאוויר ומפליג עד לחוף מרוחק. טרוור והאנה מגיעים גם לחוף ומנסים לחפש אותו בעודם נתקלים בצמחים טורפים.
שון מונע בידי ציפור כחולה זוהרת שנכחדה לעבר מפל מים ולעבר לוחות סלעים מגנטיים. הוא עובר אותם ומגיע לצד שני בו הוא מאותר בידי טירנוזאורוס גדול (ייתכן שגיגאנוטוזאורוס). הוא נמלט לתוך סלע ושם מאותר בידי טרוור שמציל אותו מהטירנוזאורוס. הטירנוזאורוס רודף אחריהם אך טרוור מוביל אותו למקום בו הסלעים דקים והטירנוזאורוס נופל אל מותו.
Chained to the Rhythm
וידאו קליפ
ב-18 בפברואר 2017, פרי פרסמה תצוגה מקדימה של הווידאו קליפ באתרי האינטרנט ובתצוגה היה ניתן לראות את השינוי של פרי, ובנוסף אמרה כי "היא רוצה לעורר את האנשים לגבי המצב שהעולם נמצא בו כיום". ב-21 בפברואר באותה שנה, הוציאה פרי את הווידאו קליפ הרשמי בערוץ ה-Vevo שלה. הווידאו קליפ צולם בפארק השעשועים "Six Flags Magic Mountain" שבסנטה קלריטה, קליפורניה. בווידאו קליפ ניתן לראות את פרי כאשר היא נוסעת ברכבת ההרים, בתוך פארק שעשועים עתידני בשם "Oblivia". על פי גיל קאופמן ממגזין הבילבורד נאמר כי: "בווידאו קליפ יש מספר רמזים לא כל כך ברורים על רגשותיה של פרי על המצב הפוליטי הנוכחי במדינה". הווידאו קליפ נכון ל-26 ביוני 2017, צבר קרוב ל-300 מיליון צפיות והוא הווידאו קליפ ה-17 הנצפה ביותר ב-2017, והוא הווידאו קליפ ה-13 הנצפה ביותר של הזמרת.
מוריס כהן (שחקן)
חיים פרטיים
הוא ואשתו עברו תהליך חזרה בתשובה והם שומרים שבת.
Chained to the Rhythm
מיקומי שיא
השיר הגיע למקום הראשון במצעדים בקרואטיה, הונגריה, לטביה, מקסיקו, פולין וסלובניה, והוא הגיע לחמישה הפותחת בארגנטינה, אוסטרליה, קנדה, ישראל, לבנון, ספרד, סלובקיה, בריטניה וארצות הברית. השיר הגיע לעשירייה הראשונה באוסטריה, בלגיה, צ'כיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, לוקסמבורג, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, שוודיה ושווייץ.
מסע אל בטן האדמה (סרט, 2008)
עלילה
לאחר מכן טרוור והאנה גרים יחד בבית חדש ומתברר ששון לקח איתו ציפור מתוך הר הגעש אך היא נמלטת ממנו. בסוף הסרט טרוור מושיט לשון ספר נוסף שהיה של אביו: "Atlantis: The Antediluvian World".
מוריס כהן (שחקן)
פילמוגרפיה
קולנוע
תיאטרון
מרד שימבארה
מרד שִׁימַבָּארָה (ביפנית: 島原の乱, תעתיק: שימבארה נו ראן) הייתה התקוממות שהתרחשה בדרום מערב יפן בשנים 1637–1638, במהלך תקופת אדו. מרבית המורדים היו איכרים, רובם נוצרים קתולים. הייתה זו אחת מהפרות הסדר הציבוריות היחידיות בתקופת שלטונה של שוגונות טוקוגאווה.
לאחר המרד, נערף ראשו של המנהיג, אמקוסה שירו, ורדיפת הנוצרים הפכה חמורה יותר, ונמשכה עד אמצע המאה ה-19.
גורמים למרד ופריצתו
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-17 מחו איכרים מחצי האי שימבארה ומהאי אמקוסה על המיסים הכבדים שהטילו עליהם אדוניהם, ועל הרעב שפקד את האזור. המחאה התרכזה בשטחיהם של שני אדונים: מצוקורה מצואיאה מנחלת שימבארה, וטרסאווה קטטאקה מנחלת קראצו. אף על פי שהמרד נחשב להתקוממות דתית, למעשה הרקע למרד הם המיסים הכבדים והרעב. מלבד איכרים, השתתפו במרד גם דייגים, סוחרים ובעלי מלאכה. עם התרחבות המרד, הצטרפו אליו גם סמוראים ללא אדון, ששירתו בעבר את האדונים הקודמים של הנחלות. לפיכך, תיאור מרד שימבארה כמרד איכרים אינו מדויק.
שימבארה נמצאה בעבר בשטח נחלת שבט ארימה, שהיו נוצרים, וכתוצאה מכך, רוב תושבי האזור היו נוצרים גם כן. שבט ארימה נאלץ לוותר על הנחלה ב-1614, לאחר התבוסה בקרב סקיגהארה, ופינה את מקומו לשבט מצוקורה. השליט החדש, מצוקורה שיגמאסה, רצה להתקרב לשוגונות ועל כן השתתף במספר יוזמות שלטוניות, כגון בניית טירת אדו ופלישה מתוכננת ללוזון. בנוסף, הוא גם הקים טירה בעיר שימבארה. למימון כל הוצאות אלה הטיל מצוקורה מיסים כבדים על תושבי הנחלה שלו, ובהתאם לצו של טוקוגאווה איאיאסו מ-1614 שאסר על הנצרות, רדף את הנוצרים בנחלתו. מדיניות זו של שבט מצוקורה נמשכה גם כשנטל בנו של שיגמאסה, קצואיאה, את השליטה על השבט.
תושבי האי אמקוסה סבלו באופן דומה תחת שלטונו של שבט טרסאווה, שבדומה לשבט מצוקורה, תפס את מקומו של שבט קונישי לאחר קרב סקיגהארה.
ראשית המרד
הרונין הממורמרים של אזור שימבארה החלו לקיים פגישות חשאיות בהן תכננו את המרד, ופתחו בו בסתיו 1637, עם התנקשות בחייו של גובה המיסים המקומי היאשי היוֹזָאֶמוֹן. באותה עת פתחו אחרים במרד באי אמקוסה. המורדים הרחיבו את שורותיהם במהרה, וצירפו אליהם את כל תושבי האזור. אמקוסה שירו, נער בן 16, נבחר להנהיג את המרד.
המצור על טירת הארה
הצבא המאוחד של נחלות האזור, תחת פיקודו של איטקורה שיגמאסה, הגיע לטירת הארה והטיל עליה מצור. הכוחות הצרים אז ביקשו את עזרת ההולנדים, שנתנו להם בתחילה אבק שרפה, ולאחר מכן אף תותחים. בסופו של דבר, לבקשת השוגון, שלחו ההולנדים אף ספינת מלחמה, שעגנה מול הטירה. לאחר מכן פתחו היפנים וההולנדים בהרעשה ארטילרית על הטירה במשך 15 ימים, אך המטרה לא הושגה, והטירה לא נפלה. לאחר מצור בן שבועיים נסוגה הספינה ההולנדית, לבקשת היפנים, שראו בבקשת העזרה ממדינה זרה בדיכוי מרידה פנימית פגיעה בכבודם, וגם מכיוון שמן הטירה הגיע מכתב שזילזל באומץ לבם של החיילים היפנים.
נפילת הטירה
במהלך המצור נהרג מפקד הצבא איטקורה, ואת מקומו תפס מצודאירה נובוצונה, שהביא עמו חיילים נוספים. אף על פי כן, המתבצרים החזיקו מעמד במשך חודשים, ואף הצליחו להסב אבדות רבות לצבא שעמד מולם, אך האספקה שלהם ומזונם הדלדלו בהדרגה.
באפריל 1639 עמד מספר המתבצרים על 27,000 לעומת 125,000 חיילי השוגון. לאחר מתקפה כושלת של המורדים ב-4 באפריל, נתפסו מספר שבויים, וצבא השוגון גילה שהמזון בטירה אזל. לפיכך ערכו החיילים התקפה על הטירה ב-12 באפריל, ולאחר קרב ממושך, בו ספגו שני הצדדים אבדות רבות, נפלה הטירה ב-15 באפריל.
כוחות צבא בשימבארה
חלק גדול מהכוח, מעל 35,000 חיילים, הגיע מנחלת סאגה, והיה תחת פיקודו של נבשימה קצושיגה. הבאים בתור היו הצבאות מנחלות קוממוטו ופוקואוקה, שמנו 23,500 חיילים תחת פיקודו של הוסוקאווה טדטושי, ו-18,000 חיילים תחת פיקודו של קורודה טדיוקי, בהתאמה. נחלת קורומה סיפקה 8,300 חיילים, תחת פיקודו של ארימה טויואוג'י; נחלת ינגאווה סיפקה 5,500 חיילים, תחת פיקודו של טצ'יבאנה מונשיגה; מנחלת קראצו הגיעו 7,570 חיילים, תחת פיקודו של טרסאווה קטטאקה; מנובאוקה הגיעו 3,300 חיילים, תחת ארימה נאוזומי; מקוקורה הגיעו 6,000, תחת אוגסווארה טדזאנה; מנקאצו הגיעו 2,500, תחת אוסגווארה נאגצוגו; מבונגו-טקאדה הגיעו 1,500 חיילים, תחת מצודאירה שיגנאו, ומסצומה הגיעו 1,000 חיילים, תחת ימאדה ארינאגה. הכוחות היחידם שלא הגיעו מקיושו, מלבד המפקד העליון וכוחותיו הישירים, היה כוח בן 5,600 חיילים מפוקויאמה, תחת מיזונו קצונארי. בסך הכל מנו כוחות השוגון 125,800 חיילים.
בניגוד לכך, מניין המורדים אינו ודאי. ככל הנראה מבין המורדים היו מעל 14,000 לוחמים, והשאר היו אזרחים שתפסו מחסה בטירה. ההערכות לגבי מספרם הכולל של המורדים נעות בין 27,000 ל-37,000.
תוצאות המרד
לאחר נפילת הטירה, הוציאו חיילי השוגון להורג את כל המורדים. ראשו של מנהיג המרד, אמקוסה שירו, נערף, ונלקח לנגסאקי על מנת להציגו בפומבי, וטירה הארה נשרפה עד היסוד, ביחד עם הגופות.
השוגונות חשדה בכנסייה הקתולית במעורבות במרד, ובעקבות זאת גורשו כל הסוחרים הפורטוגזים מיפן. מדיניות ההסתגרות של יפן נאכפה ביתר שאת, ואיתה גם מדיניות רדיפת הנוצרים. לפיכך, נאלצו הקירישיטן, הנוצרים היפנים, לרדת למחתרת, והפכו לקקורה קירישיטן.
בשל התנהלותו של מצוקורה קצואיאה, שהביאה לפרוץ המרד ולהתארכותו, הוא נדרש לבצע ספוקו, ונחלתו ניתנה לדאימיו אחר - קוריקי טדפוסה. שבט טרסאווה נותר בנחלתו, אך מכיוון שקטטאקה לא העמיד יורש, התפרק השבט כעשור לאחר המרד.
מרבית העיירות והכפרים בחצי האי שימבארה ספגו אבדות רבות, והאוכלוסייה הכללית הצטמצמה. על מנת לשמור על רמות אספקה סדירות של אורז ושל יבולים אחרים, נשלחו איכרים מכל רחבי יפן לאזור, על מנת לעבוד את האדמה. בנוסף, כחלק מהמאבק בנצרות, נדרשו כל תושבי האזור להירשם במקדש הבודהיסטי המקומי.
רביעיית קרמן
רביעיית קרמן היא רביעיית כלי פריטה קאמרית שנגניה הם נגני מנדולינה. רבעיית מנדולינות מקבילה לרבעיית כלי הקשת ההיסטורית ומורכבת משתי מנדולינות (כתחליף לכינור), מנדולה (כתחליף לויולה) ומנדוצ'לו (כתחליף לצ'לו).
היסטוריה
רביעיית המנדולינות קרמן קמה בעקבות שיתופם של ארבעה נגני מנדולינה בתזמורת הפילרמונית הישראלית בניצוחו של מסטיסלב רוסטרופוביץ' בביצוע היצירה רומיאו ויוליה של פרוקופייב. בקונצרט השתתפו: יעקב ראובן, אבי אביטל, שמואל אלבז וישראלה שטיין, כל הארבע ניגנו על מנדולינות פרי יצירתו של הבונה אריק קרמן, רמת הביצוע של הנגנים והצליל הייחודי של כלי הנגינה החדשים הרשים את רוסרופוביץ' אשר הזמין את הנגנים לנגן עבורו בחדר המנצח והמליץ להם לנגן ברביעייה.
המלצתו של רוסטרופוביץ' הביאה בשנת 2000 להקמתה של "רביעיית מנדולינות קרמן" על שם בונה המנדולינות אריק קרמן, שמטרתה נגינת רפרטואר קלאסי בלבד. לצורך ההרכב של הרביעייה קרמן בנה מנדולה ומנדוצ'לו. ההרכב הראשון של הרביעייה כלל ארבעה נגנים מאסכולת באר שבע: שמואל אלבז, יעקב ראובן (מנדולינות), אבי אביטל (מנדולה), לב חימוביץ' (מנדוצ'לו)
סרז'יו קונסייסאו
סרז'יו פאולו מרסניירו דה קונסייסאו (בפורטוגזית: Sérgio Paulo Marceneiro da Conceição; נולד ב-15 בנובמבר 1974 בקוימברה), הידוע בשם סרז'יו קונסייסאו, הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקיצוני, וכיום מאמן קבוצת פורטו.
רביעיית קרמן
היסטוריה
כמו כן השתתפו לסירוגין: תום כהן, אהרון קביליס, אלון שריאל. רביעיית קרמן החלה לבצע קונצרטים על במות שונות בישראל, וניגנה יצירות מאת מלחינים קלאסיים מערביים: ויוואלדי, אלבניס, בארטוק, בודשקין ועוד. בשנת 2004 יצאה הרביעייה לסיור בספרד, שם זכתה בתחרות בינלאומית להרכבי כלי פריטה.
סרז'יו קונסייסאו
כשחקן היה קונסייסאו ידוע במהירותו ובכוחו הפיזי. הוא שיחק בעשרה מועדונים שונים בחמש מדינות, ורשם מעל לחמישים הופעות בינלאומיות במדי נבחרת פורטוגל.
קריירת משחק
קונסייסאו החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של אקדמיקה דה קוימברה מעיר הולדתו. את קריירת הבוגרים החל במדי קבוצת פנאפייל מליגת המשנה בפורטוגל בעונת. כעבור עונה אחת עבר לקבוצת לסה, גם היא מליגת המשנה, ועונה אחר כך עבר לראשונה לליגה הבכירה, שם חתם במדי פלגייראס. בעונת עבר לקבוצת הפאר פורטו. בשתי עונות במדי פורטו זכה קונסייסאו בשתי אליפויות וגביע אחד, כשהצטיין בתפקידו כקשר ימני. בעונתו השנייה בקבוצה אף כבש שמונה שערי ליגה, הישג השיא שלו עד אז, ובתום שתי העונות עזב לראשונה את הליגה הפורטוגזית.
רביעיית קרמן
היסטוריה
כמו כן הקליטה הרביעייה אלבום בכורה. בשנת 2005 הרביעייה התפרקה עקב מחלוקת בנושא הרפרטואר.
בשנת 2012 רביעיית המנדולינות קרמן הוקמה מחדש, ביוזמתו של יעקב ראובן, הפעם כרביעיית מנדולינות בהרכב בינלאומי בהשתתפות: יעקב ראובן, (ישראל), מארי כרמן סימון (ספרד), פביו גלוצ׳י (איטליה), ווינסנט בר דמנדר (צרפת). לרביעייה נבנו מנדולה ומנדוצ'לו חדשים על ידי אריק קרמן ובנו ים.
רביעיית המנדולינות קרמן ביצעה קונצרטים בישראל וברחבי אירופה וכמו כן הקליטה שני אלבומים: הראשון כלל רביעיות קלאסיות מאת מוצרט. השני כלל יצירות בנות זמננו שנכתבו במיוחד עבור רביעיית קרמן על ידי מלחינים ישראלים: עודד זהבי, בועז בן משה, יחזקאל בראון.
סרז'יו קונסייסאו
קריירת משחק
בינואר 2008 עבר קונסייסאו לליגה היוונית, שם חתם במדי פאוק סלוניקי, אותה אימן אז בן ארצו, פרננדו סנטוש. בעונת מונה קונסייסאו לקפטן הקבוצה. בשלבים המוקדמים של עונת סבל קונסייסאו מפציעה בברכו ממנה התקשה להשתקם, והודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 35. הוא התמנה לתפקיד המנהל הטכני של המועדון עד לסיום העונה.
נבחרת פורטוגל
קונסייסאו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל ב-9 בנובמבר 1996, בניצחון הביתי 1-0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
בטורניר מוקדמות מונדיאל 2002 כבש קונסייסאו ארבעה שערים, כולל מול היריבות של פורטוגל על הכרטיס לטורניר, ו. פורטוגל העפילה לטורניר מונדיאל 2002 מהמקום הראשון, ובטורניר עצמו הודחה כבר בשלב הבתים. קונסייסאו פתח בהרכב נבחרתו בכל שלושת משחקיה בטורניר.
הופעתו האחרונה של קונסייסאו הייתה ב-6 בספטמבר 2003, במשחק ידידות בו הובסה פורטוגל בתוצאה 3-0 על ידי. בסך הכל ערך קונסייסאו 56 הופעות במדי נבחרת פורטוגל, בהן כבש 12 שערים.
קריירת אימון
עם סיום דרכו בפאוק סלוניקי, חזר קונסייסאו לסטנדרד לייז' שם קיבל תפקיד בצוות האימון של הקבוצה. ב-1 בינואר 2012 היה קונסייסאו לראשונה למאמן ראשי, כשהחליף את מאמנה המתפטר של קבוצת אולהאננסה מליגת העל הפורטוגזית. הוא קיבל את הקבוצה שהייתה במקום העשירי בטבלה והוביל אותה לסיים את העונה במקום השמיני. הוא התפטר מתפקידו שנה לאחר מכן, ב-7 בינואר 2013, כשהקבוצה הייתה ממוקמת במקום השמיני בטבלה. עוד באותה העונה, רק שלושה חודשים אחר כך, פוטר מאמנה של אקדמיקה דה קוימברה והוחלף בקונסייסאו. הקבוצה הייתה מדורגת במקום ה-14 עם הגעתו, מקום אחד מעל למקומות המובילים לירידת ליגה. הוא הוביל את הקבוצה להישארות בליגה הבכירה, וזו סיימה במקום ה-11. עונה אחר כך הייתה עונתו המלאה הראשונה כמאמן, כשפתח את העונה באקדמיקה והוביל אותה למקום השמיני בסיום העונה.
לקראת עונת, התמנה קונסייסאו למאמנה של ספורטינג בראגה. בסיום העונה עזב את הקבוצה, ומונה למאמנה של ויטוריה דה גימארייש. הוא הוביל את הקבוצה למקום העשירי בטבלה, וכן במהלך העונה הוביל אותה לניצחון ביתי על פורטו לראשונה מזה 14 שנים. בסיום העונה עזב את הקבוצה בהסכמה הדדית.
ב-8 בדצמבר 2016 התמנה קונסייסאו לתפקיד מאמן נאנט מליגת העל הצרפתית במקומו של רנה ז'יראר, כשהקבוצה הייתה ממוקמת במקום הלפני אחרון בטבלה. קונסייסאו הצליח להוביל את נאנט לחוף מבטחים באופן מרשים, כשהעלה את הקבוצה עד למקום השביעי בתום העונה, שיפור של 12 מקומות. קונסייסאו סיים את תפקידו בקבוצה בתום העונה, וב-8 ביוני 2017, לקראת עונת, שב לפורטוגל והתמנה לתפקיד מאמן פורטו. קונסייסאו החליף בתפקיד את חברו לשעבר לקבוצה, נונו אספיריטו סנטו. כבר בעונת הבכורה שלו על הקווים, הוביל קונסייסאו את פורטו לזכייה באליפות פורטוגל, לראשונה לאחר ארבע אליפויות רצופות של בנפיקה ליסבון.
בעונת 2021/2022 הוביל את הקבוצה לדאבל עם זכייה באליפות וזכייה בגביע הפורטוגלי, אולם באירופה הודחה הקבוצה בשלב הבתים של ליגת האלופות ומאוחר יותר בשלב שמינית גמר הליגה האירופית על ידי אולמפיק ליון.
ג'ייסון קאפונו
ג'ייסון אלן קאפונו (באנגלית: Jason Alan Kapono; נולד ב-4 בפברואר 1981) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. פעמיים הוא הוביל את ליגת ה-NBA באחוזים לשלוש נקודות. כמו כן, הוא זכה פעמיים בתחרות השלשות באולסטאר.
ראשית חייו
קאפונו נולד בלונג ביץ' שבקליפורניה לג'ו ולטוני קאפונו. לאחר קריירה מוצלחת בתיכון, נהנה קאפונו גם מהצלחה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם הוא ממוקם במקום השלישי בצבירת נקודות עם 2,095. הוא היחיד שהוביל את אוניברסיטת קליפורניה בנקודות במשך 4 שנים רצופות. הוא סיים את לימודיו עם תואר בהיסטוריה. בדראפט ה-NBA 2003, הוא נבחר על ידי קליבלנד קאבלירס במקום ה-31.
קריירה ב-NBA
בעונתו הראשונה ב-NBA, שיחק קאפונו רק 41 משחקים אף על פי שהוביל את קבוצתו באחוזים לשלוש נקודות (47.7%). בעונתו השנייה, עבר קאפונו לשארלוט בובקאטס לאחר דראפט ההרחבה, ושיפר את ממוצעיו מ-3.5 נקודות למשחק ל-8.5 נקודות למשחק. בעונת 2005/06 החתימו מיאמי היט אותו לאחר שהיה שחקן חופשי. בעונה זו הוא גם זכה באליפות היחידה שלו.
בעונת 2006/07 הוא שיפר משמעותית את ממוצעיו, ואף הוביל את הליגה באחוזים ל-3 נקודות (51.4%), אשר הציבו אותו במקום הרביעי בהיסטוריה באחוזים ל-3 נקודות בעונה. באותה עונה הוא גם זכה בתחרות השלשות של סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, כאשר הביס את דירק נוביצקי וגילברט ארינאס בגמר עם 24 נקודות ובזאת השווה את שיאו של מרק פרייס לכמות נקודות בגמר תחרות השלשות.
קאפונו חזר על הישג זה ב-2008, כאשר קלע בסיבוב האחרון 25 נקודות, שזה שיא כל הזמנים לסיבוב ולסיבוב האחרון. בעונה זו קלע שיא קריירה של 29 נקודות ו-8 ריבאונדים. גם בעונה זאת הוביל את הליגה באחוזים משלוש.
ב-9 ביוני 2009 עבר קאפונו בטרייד לפילדלפיה 76' עבור רג'י אוונס.
ב-9 בדצמבר 2011 חתם בלוס אנג'לס לייקרס, ובמרץ העבירה אותו הקבוצה לצד לוק וולטון לקליבלנד קאבלירס תמורת רמון סשנס וכריסטיאן איינגה. כעבור יומיים נופה מסגל הקבוצה.
ב-15 בנובמבר 2015 חתם בפנתנייקוס מליגת העל היוונית בכדורסל ומהיורוליג. עם הקבוצה זכה בגביע היווני בכדורסל, אך הוא בחר לעזוב אותה בתום העונה.
במאי 2014 דיווחה התקשורת על פרישתו של קאפונו ממשחק מקצועני. למרות זאת, הוא חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס ב-4 באוקטובר באותה שנה, ונופה מסגלה מעט לאחר מכן.
נבחרת לאומית
ב-2001 הוא זכה עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 21 באליפות העולם. ב-2008 הוא נבחר להתאמן עם הנבחרת הלאומית בלאס וגאס, כדי לעזור לה לנצח באולימפיאדת בייג'ינג 2008.
חייו האישיים
קאפונו הוא ממוצא הוואי ופורטוגזי. הוא התחתן עם אשלי קליין ויש להם 2 ילדים. אביה של אשתו ואחיה היו שחקני כדורגל בארצות הברית.
בהאא אבו אל-עטא
בהאא סלים אבו אל-עטא (בערבית: بهاء أبو العطا; 25 בנובמבר 1977 – 12 בנובמבר 2019) היה טרוריסט פלסטיני, מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה בזרוע הצבאית של ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בפלוגות אל-קודס. חוסל על ידי צה"ל בסיכול ממוקד במבצע חגורה שחורה ב-12 בנובמבר 2019.
ביוגרפיה
אל-עטא נולד בשכונת שג'אעיה שבעזה. היה בעל תואר ראשון בסוציולוגיה, נשוי ואב לחמישה. בשנת 1990 הצטרף לשורות הג'יהאד האסלאמי, בשנת 2007 עבר הכשרה מבצעית בסוריה. שנה לאחר מכן מונה למפקד חטיבת עזה ובהמשך למפקד החטיבה הצפונית של פלוגות אל-קודס. אל-עטא היה מופקד על ייצור אמצעי לחימה ברצועת עזה, ובעיקר על ייצור מקומי של רקטות מדגמים איראניים.
במהלך מבצע עמוד ענן, בשנת 2012, ניסתה ישראל לחסלו באמצעות ירי מהאוויר, בעת פגישה שקיימו בכירים בזרוע הצבאית באחד המגדלים בעיר עזה. במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014 הופצץ והושמד ביתו בצפון רצועת עזה, אם כי ההפצצה ככל הנראה לא נועדה לפגוע בו אישית.
בהודעה שפרסם צה"ל לאחר חיסולו נאמר כי היה אחראי לפיגועים רבים, בהם פיגועי ירי, שילוח רחפנים, ושיגורי רקטות על אזרחי ישראל.
הריגתו
במערכת הביטחון הישראלית נערכו דיונים על הריגתו עוד בשנת 2018, אך לקראת גילוי מנהרות החזבאללה בצפון החליט הרמטכ"ל גדי איזנקוט שלא להורגו, על מנת להימנע מלחימה בשתי חזיתות בו זמנית. ב-2 בנובמבר 2019 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את המלצת מערכת הביטחון להרוג את אל-עטא, בעקבות מעורבותו בפיגועים רבים והכנותיו להוציא לפועל פיגועים נוספים. השב"כ ואמ"ן אספו מודיעין צבאי ואיתרו את מקום המסתור שלו. מערכת הביטחון המתינה לחלון הזדמנויות שבו אל-עטא יהיה ללא אזרחים סביבו כמגן אנושי.
ב-12 בנובמבר 2019, בשעה 4:00 לפנות בוקר, תקף חיל האוויר הישראלי את חדר השינה שבו שהה יחד עם אשתו, ושניהם נהרגו בתקיפה. הסיכול הממוקד התבצע לאחר חמש שנים של הפסקת מדיניות הסיכולים הממוקדים, מאז מבצע צוק איתן ב-2014. דובר צה"ל הדגיש כי התקיפה לא מהווה חזרה למדיניות זו, והריגתו של אל-עטא נעשתה רק משום שהיה מדובר בפצצה מתקתקת.
במקביל להריגה בעזה, כלי תקשורת רשמיים בסוריה דיווחו כי בניין הותקף לפנות בוקר בשכונת "אל-מזה" בדמשק, ובין ההרוגים היה מועאד, בנו של בכיר הג'יהאד האסלאמי אכרם עג'ורי, אך עג'ורי עצמו שרד את התקיפה. עג'ורי הוא סגנו של מנהיג הג'יהאד האסלאמי זיאד נח'אלה, שאף הוא שוהה בדמשק.
פינק (בר-מסעדה)
פינק היה בר-מסעדה בירושלים שפעל בשנים 1932–2005, ושכן במפגש רחוב ההסתדרות מס' 2 עם רחוב המלך ג'ורג'. המקום היה בבעלות משה פינק, בהמשך בבעלות דייב רוטשילד ובשנים האחרונות בבעלות מולי עזריאלי.
היסטוריה
את ניהולו של פינק ניתן לחלק ל-3 תקופות:
בהאא אבו אל-עטא
תגובות להריגתו
צה"ל הגיב בתקיפות נגד מטרות המזוהות עם הג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה, ובין היתר תקף חוליות שיגור, מתחם אימונים, אתרים תת-קרקעיים לאחסון וייצור אמצעי לחימה, פיר מנהרת טרור ואתר חפירת מנהרת טרור. ירי הרקטות ותקיפות צה"ל נמשכו גם למחרת הריגתו. בתקיפות צה"ל נהרגו לפחות 34 פלסטינים, מרביתם מחבלים שניסו לשגר רקטות.
בבוקר 14 בנובמבר הודיע דובר צה"ל כי הושגה הפסקת אש, כ-48 שעות לאחר תחילת המבצע, ונמסר ששם המבצע הוא "חגורה שחורה".
פינק (בר-מסעדה)
היסטוריה
רוטשילד התחיל לפתח את הבר-מסעדה, בסוף שנות ה-40 לפי ראות עיניו וטעמו האישי, ביחד עם אשתו אנטוניה 'טונקה' לבית הנדלר. הוא הפך את הבר-מסעדה הקטנה למוסד בעל שם עולמי אשר נבחר בין היתר על ידי המגזינים ניוזוויק ו-Reader's Digest לאחד מ-50 הברים הטובים בעולם. עד שנת 1947 היה הבר מקום מפגש מוכר של הקצונה הבריטית של ממשלת המנדט. במקום זה נפגשו אנשי צבא ומשטרה בריטיים, בין היתר, עם נערות יהודיות, ואנשי לח"י ערכו מעקבים אחר מפגשים אלה.
לאחר הקמת המדינה ייחודו של המקום, היה בשמירה על האווירה האירופאית, אשר הייתה קיימת בו עוד מזמן המנדט הבריטי. על גבי הקירות היו ציורים של אמנים רבים וידועי שם, ביניהם יוסי שטרן ויוסל ברגנר. המאכל המפורסם ביותר של הבר-מסעדה היה מרק הגולאש אשר המתכון שלו היה סודי.
למסעדה הגיעו הרבה אנשים מפורסמים שביקרו בירושלים: ראשי ממשלות, נשיאים, פוליטיקאים, אנשי צבא, אומנים, זמרים, שחקני קולנוע מהארץ ומהעולם: דני קיי, קירק דאגלס, פול ניומן, אייזק שטרן, זובין מהטה, יצחק פרלמן, שירלי מקליין, אלכסנדר פן, ליאון יוריס, סימון דה בובואר, צ'אק נוריס, משה דיין, משה שרת, גולדה מאיר, שמעון פרס, יצחק רבין, בנימין נתניהו, דן בן אמוץ, שייקה אופיר, חנה רובינא, חיים גורי, נתן אלתרמן, יהורם גאון, שלמה בראבא, מוני מושונוב, משה איבגי וליאור אשכנזי.
המקום גם התפרסם בזכות ספרי החתימות בו החתימו את האורחים המיוחדים לאורך השנים. סמל המסעדה היה ציפור לוגמת מתוך כוס מים.
בשנת 1999 קיבל המלצר הוותיק של פינק, יצחק בורג (המכונה יצחוק), את אות ההוקרה יקיר ירושלים.
לאחר סגירת פינק, פעל במקום כמה שנים סניף של קפה נאמן. כיום (2023) פועל במקום סלון-תספורות.
הסרט התיעודי "שטרודל בטחינה"
בשנת 2004 ביימו תומר שני ורן לנדאו את הסרט התיעודי "שטרודל בטחינה" העוסק בשתי מסעדות ירושלמיות ותיקות ששכנו זו לצד זו. פינק, בר-מסעדה אירופאי בהשפעה גרמנית, ו"מסעדת פינתי", מסעדת חומוס שפועלת במקום משנת 1975. בין שתי המסעדות היה ממוקם ביתן מפעל הפיס שבו עבדה גלינה, עולה מברית המועצות. היחסים בין שלושת בתי העסק והאנשים המפעילים אותם, שתוארו בסרט, אמורים לייצג יחסים חברתיים בין קבוצות תרבותיות שונות בחברה הישראלית בכלל ובעיר ירושלים בפרט. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים בסינמטק ירושלים, ובקבלת הפנים לאחר ההקרנה, חולקו לצופים פיתות וחומוס מתנת "מסעדת פינתי".
רבי שמעון בן יהודה
היה תושב כפר עכו הסמוך לעיר עכו, ובמספר מקומות הובא בשמו המלא: "רבי שמעון בן יהודה איש כפר עכו" (לעיתים בצורות כתיב אחרות: עמוס, אמוס, איבוס, עכוס, עכום, עיכום).
במקומות ספורים אמר דברים שלא בשם חכם אחר, כולם בענייני אגדה.
כנגד הדעה שבית מנוגע "לא היה ולא עתיד להיות" סיפר רבי שמעון בן יהודה על מקום בגליל שנמסר עליו שיש בו אבנים מנוגעות.
לורה אנני וילסון
לורה אנני וילסון מ.ב. הייתה מהנדסת וסופרת אנגלית, שנכלאה פעמיים על היותה פעילה פוליטית. היא הייתה אחת החברות המייסדות של האגודה להנדסה של נשים והייתה החברה הראשונה בפדרציה של בוני הבית.
רבי שמעון בן יהודה
מצאנו שהתנא רבי זכאי מוסר בשמו.
מסופר על הוראות שונות שנתן לאריסו בענייני כלאים, ומן הסיפור משתמע שהתפרנס מחקלאות.
לורה אנני וילסון
ראשית חייה וקריירת מפעל
לורה אנני באקלי נולדה בהליפקס שביורקשייר לצ'ארלס באקלי (1836/7-1899), פועל של צבעים, ולאוגוסטה ליבר (1838/9-1907). היא התחילה לעבוד בגיל עשר בתור 'חצי טיימר' במפעל טקסטיל (בדים) מקומי. מטרת מחצית הזמן במפעלים הייתה לחסוך מילדים לעבוד יום שלם; במקום זאת הם עבדו חצי יום ובילו את שארית הזמן בבית הספר, שנבנה לעיתים קרובות במתחם המפעל.
רבי שמעון בן יהודה
רב שרירא גאון באיגרתו הידועה מונה את ר"ש בן יהודה בין חכמי דורו של רבן שמעון בן גמליאל.
לורה אנני וילסון
ראשית חייה וקריירת מפעל
כאשר לורה נישאה לג'ורג' הנרי וילסון בשנת 1899, היא תוארה כטווה. בעלה היה יצרן כלים מכניים שהקים מבנים הנדסיים מצליחים בהליפקס, אשר היא בעתיד עזרה להפעיל. לזוג וילסון נולדו שני ילדים, ג'ורג' (יליד 1900) וקתלין ווגה (ילידת 1910).
לורה התערבה מאוד בתנועת האיגודים המקצועיים, והפכה למזכירת הסניף של ליגת העבודה לנשים בהליפקס בשנת 1907. לורה הייתה גם מזכירה של סניף הליפקס של האיגוד החברתי והפוליטי לנשים שהוקם בינואר 1906.
רבי שמעון בן יהודה
בתוספתא הוזכר חכם בשם "רבי יהודה בן אגרא איש כפר עכו", ויש משערים שהוא אביו של רבי שמעון בן יהודה (אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, בערכו). הוזכר גם "יהודה איש כפר עכו" כמי ששאל שאלה את רבן גמליאל, ואפשר שהוא אבי רבי שמעון.
לורה אנני וילסון
ראשית חייה וקריירת מפעל
בשנת 1907 לורה השתתפה בשביתת אורגים בגשר הבדן, שם נעצרה תחת עמדה כי היא הייתה שותפה ל"הסתה לאנשים לבצע הפרת שלום". כאשר הופיעה בבית משפט השלום, היא ערערה על הלגיטימיות של חוקת הגברים הבלעדית של בית המשפט, בדרישה להיעמד לדין על ידי בנות מינה, או להצטייד בעורך דין נשים. אמנם היא נמצאה אשמה ונידונה לארבעה עשר יום מאסר. עם שחרורה הודתה וילסון "הלכתי לכלא מורדת, אבל יצאתי כמטרידה רגילה". כעבור שבועות היא הייתה אחת מתוך 75 נשים שנעצרו לאחר מפגן נשים באולם הקקסטון. היא נדונה שוב לארבעה עשר יום בכלא הולוואי.
רבי שמעון בן יהודה
בעל ספר יוחסין השלם משער שהוא בנו של רבי יהודה בר אלעאי. השערה זו מתמיהה, שכן לא מצאנו שמסר משהו בשם אביו, ואף לא נקרא "רבי שמעון ברבי יהודה", כפי שמצאנו רבות אצל רבי יוסי ברבי יהודה (במקומות ספורים הוזכר במפרשים בכתיב "ברבי" או "בר'", כנראה בטעות).
לורה אנני וילסון
ראשית חייה וקריירת מפעל
היא הייתה מנהלת משותפת של מפעל לייצור מחרטות ביחד עם סמית בארקר וילסון ועם בעלה, שבמהלך מלחמת העולם הראשונה ייצר תחמושת. לורה אנני הכשירה ופיקחה את כוח העבודה הנשי כעיקרו. כאשר הבחינה שחלק מהעובדים חיים בלי אוכל מספיק בשביל שילדיהם יוכלו לשבוע, היא הקימה קנטינה לעבודות כדי להבטיח שהנשים יכו לאכול כראוי. רעיון זה אומץ בהמשך על ידי מפעלים ברחבי בריטניה. בשנת 1917, באותה שנה שהונהג מסדר האימפריה הבריטית, הוענק לה תואר MBE על תרומתה ל"עבודת נשים בתחמושת".
קריירת הנדסה
היא הפכה לחברה האישה הראשונה בפדרציה של בוני בתים, והקימה 72 בתים לעובדים בהליפקס בשנים 1925–26. היא הייתה גם חברה מייסדת באיגוד החשמל לנשים בשנת 1924, יחד עם קרולין הסלט; עניינה בנושא זה בא לידי ביטוי באחוזות הדיור שלה שהיו בעלי מכשירי הדלק והחשמל החדישים ביותר. בשנת 1927, לאחר שעברה לסוריי מהליפקס עם בעלה, המשיכה וילסון בסחר שלה כבונה ברכישת אדמות באנגלפילד גרין.
שגרירות ישראל בברלין
שגרירות ישראל בברלין היא הנציגות הדיפלומטית העיקרית של מדינת ישראל בגרמניה ואחת משגרירויות ישראל הגדולות בעולם. היא נמצאת ברחוב אוגוסטה ויקטוריה 74–76 בברלין. השגרירות הוקמה ב-1965 בעקבות כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לגרמניה המערבית. מקום השגרירות עם פתיחתה היה תחילה בעיר קלן. בשנת 1966 עברה השגרירות לבירת גרמניה המערבית, בון, שם היה מקום מושבה עד שנת 2000. בעקבות איחוד גרמניה והעברת הבירה לברלין, פתחה ישראל ב-1991 קונסוליה כללית בברלין ובשנת 2000 הועתקה לשם השגרירות.
בשנת 1999 בשטח הנציגות התרחש פיגוע.
הקמת השגרירות
עם כינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל למערב גרמניה ב-1965 נבחר אשר בן נתן כשגריר הישראלי הראשון בגרמניה. בין השיקולים לבחירתו לתפקיד ההיסטורי, שנשא את המטען הכבד של זיכרון השואה, היו בקיאותו בשפה הגרמנית וכן היותו איש מערכת הביטחון, שנתפס כסמל לכוחה ומעמדה של ישראל. בעיתונות התקופה נאמר גם, כי אחד השיקולים היה גם הופעתו הנאה והמרשימה של בן נתן, השונה מן הסטריאוטיפ של היהודי עליו חונך דור שלם של גרמנים בתקופה הנאצית.
עם הקמתה, שוכנה השגרירות באופן זמני בבניין ששימש את הקונסוליה של ישראל בקלן. השגרירות נחנכה רשמית ב-24 באוגוסט 1965, מיד לאחר שבן נתן הגיש את כתב האמנתו לנשיא הבונדסטאג, גאורג אוגוסט צין (בהיעדרו של נשיא גרמניה, ששהה בחופשה). בטקס החנוכה הקצר הניפו קבוצת ילדים את דגלי ישראל בחזית הבניין, והאורחים שרו את התקווה והרימו כוסות לחיי מדינת ישראל.
בינתיים, החלו העבודות להכשיר שני בניינים שרכשה מדינת ישראל בעיר בון, ששימשה אז כבירת גרמניה המערבית, כדי שישמשו לשגרירות החדשה ולמעון השגריר. ב-10 באוגוסט 1966 הושלמו ההכנות והשגרירות הועברה לבון, למעט המדור הקונסולרי ונספחות כלכלית שנותרו בקלן.
מעבר השגרירות לברלין
בשנת 1991, בעקבות איחודה של גרמניה והחלטת ממשלת גרמניה על העברת עיר הבירה חזרה מבון לברלין, פתחה ישראל קונסוליה כללית בברלין. בשנת 1999 הועברו מוסדות הממשל הגרמני לברלין ובשנת 2000 עברה לשם גם שגרירות ישראל. ביום העצמאות ה-53 של ישראל, ב-9 במאי 2001 נחנך בניין חדש לשגרירות ישראל בברלין. טקס חנוכת השגרירות נערך בהשתתפות שר החוץ שמעון פרס, שר החוץ הגרמני יושקה פישר, שגריר ישראל לגרמניה שמעון שטיין וכ-2,000 מוזמנים, בהם פוליטיקאים, אנשי תרבות ורוח, עיתונאים ונכבדים נוספים.
מבנה השגרירות
השגרירות משתרעת על שטח של 9 דונם בשכונת וילמרסדורף בברלין, שלפני מלחמת העולם השנייה התגוררה בה הבורגנות היהודית של העיר. היא שוכנת לא הרחק מאתר ההנצחה "רציף 17" בתחנת הרכבת גרונוולד, ששימש כאחת הנקודות הראשיות לגירוש יהודי ברלין בשואה, דבר המקנה לו סמליות נוספת. התכנון הייחודי של מבנה השגרירות, שנעשה על ידי האדריכלית הישראלית אורית וילנברג-גלעדי, מייצג ומסמל את מערכת היחסים המורכבת של ישראל וגרמניה ואת ישראל המתחדשת.
בניין השגרירות מצופה אבן ירושלמית ומעוטר בגג המזכיר מבנה של ספינה. בחזית הבניין שישה עמודים רחבים בעלי אלמנטים חזותיים שונים, המסמלים את שישה מיליון היהודים שנרצחו בשואה, כשביניהם משטחי זכוכית שנועדו להעניק ממד של פתיחות לקשרים בין המדינות.
בתוך מתחם השגרירות שולב גם בניין לשימור - וילה שנבנתה עבור איש העסקים היהודי-גרמני הרמן שונדורף בשנת 1929. המבנה נרכש, שופץ והוסב לשימוש כבית השגריר.
L0phtCrack
L0phtcrack (באנגלית: Lopthcrack) היא תוכנה מסחרית, המשמשת לאימות נתונים ופיצוח סיסמאות.
L0phtcrack פותחה על ידי פיטר זטקו (Peiter Zatko), כריס וויסופל (Chris Wysopal), כריסטיאן ריוקס (Christien Rioux), רוב צ'יין (Rob Cheyne), יאן מלבין (Ian Melvin).
החברה מציעה 3 גרסאות אותן ניתן לרכוש לאחר תקופת ניסיון של 15 ימים, גרסה לעסקים קטנים (Professional Edition), לעסקים בינוניים (Admin Editon) ואנטרפרייז (Enterprise Edition).
לתוכנה יכולת פיצוח סיסמאות מגובבות ומוצפנות בשיטות רבות, בדיקות חוזק סיסמה, שחזור סיסמאות של מערכת ההפעלה. לאחר טעינת הנתונים התוכנה מזהה את שיטת ההצפנה ומפצחת אותה במספר דרכים:
היסטוריה
התוכנה פותחה על ידי חברת אטסטייק (ATstake) וחברת לופט (L0pht). בשנת 2000 הודיעו החברות על מיזוג ובשנת 2004 נרכשו השניים על ידי חברת סימנטק שהחלה לצמצם את שיווק התוכנה.
בחודש דצמבר בשנת 2006, הוחלט להפסיק את התמיכה בתוכנה.
בחודש ינואר 2009, מפתחי התוכנה המקוריים, פיטר זטקו (Peiter Zatko) וכריסטיאן ריוקס (Christien Rioux), רכשו את L0phtCrack מחברת סימנטק.
גרסת L0phtCrack 6 שוחררה בתאריך 11 במרץ 2009 וזמינה להורדה במערכות הפעלה של חלונות מבית מיקרוסופט בלבד.
גרסת L0phtCrack 7 שוחררה בתאריך 30 באוגוסט 2016, מאפשרת פיצוח סיסמאות באמצעות המעבד הגרפי, תומכת במערכות הפעלה של חלונות מבית מיקרוסופט וזמינה להורדה בגרסת 32 ביט ו64 ביט.
רב אוריינות
רב אוריינות (באנגלית: Multiliteracies) היא מונח שהוטבע באמצע שנות ה-90 על ידי "קבוצת ניו לונדון". המונח מתייחס לאוריינות בהקשר תאורטי ופדגוגי. גישה זו מדגישה שני היבטים מרכזיים של אוריינות: העושר הלשוני, וריבוי אופנויות (modalities) של ביטוי וייצוג לשוני. המונח הוטבע בתגובה לשני שינויים משמעותיים בסביבה ההולכת ונהיית יותר ויותר גלובלית: ההתפשטות של מגוון דרכי תקשורת באמצעות תקשורת חדשה, טכנולוגיות כגון אינטרנט, מולטימדיה, מדיה דיגיטלית, ואת התפתחותו של המגוון הלשוני והתרבותי, בין השאר בגלל גורמים של הגירה בינלאומית גוברת. לאור החידושים הטכנולוגיים, משתנה הדרך בה אנשים מתקשרים, מתרחב השימוש בשפה האנגלית (ובשפות בינלאומיות אחרות) בתרבויות שונות ובאזורים שונים בעולם ועל כן קיים צורך לאוריינות חדשה.
טכנולוגיה, תקשורת ושפה
ישנם שני נושאים עיקריים המביאים לידי ביטוי שימוש ברב אוריינות. בנושא הראשון מתבטא הצורך המהותי בתקשורת בין תרבויות ושפות שונות, בעולם גלובלי בו המדיה חוצה גבולות ויבשות. השימוש בשפה האנגלית גם הוא השתנה. אף על פי שנראה כי האנגלית היא שפה גלובלית, ישנם בפועל ניבים שונים שלה ותת תרבויות הדוברות דיאלקטים שונים. למשל, האנגלית המדוברת באוסטרליה, דרום אפריקה, או הודו, שונה משפת המקור במדינות בבריטניה, ערש השפה האנגלית.