cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עקירת שן
סוגי עקירות
עקירות כירורגיות כרוכות בהסרת שיניים שלא ניתן לגשת אליהם בקלות, בין אם זה משום שהן שבורות מתחת לקו החניכיים או משום שהן לא בקעו לחלוטין. בדרך כלל עקירות אילו מבוצעות תחת הרדמה כללית ודורשות חיתוך. לעיתים עקירה מסוג זה עשוי לבצע רופא מנתח. בעקירה כירורגית הרופא עשוי להרים את הרקמות הרכות המכסות את השן והעצם, ואף להסיר חלק מהרקמות העליונות סביב עצם הסנטר עם מקדחה או אוסטיאוטום. לעיתים קרובות הרופא יחליט לפצל את השן לכמה חלקים על מנת להקל על הוצאתה.
ריפוי
מיד לאחר העקירה משתמשים במנשך על מנת להפעיל לחץ על האזור ולהפסיק את הדימום. רופאי שיניים ממליצים לא לבצע פעילות מאומצת ב-24 השעות הראשונות לאחר העקירה. בנוסף מומלץ לא לגעת עם הלשון או עם הידיים באזור העקירה ולא לצחצח עם מברשת שיניים אלא באמצעות פד גזה. בנוסף יש להימנע מלשטוף את הפה, מפעולות יניקה כמו שתייה באמצעות קש או מציצת סוכרייה, אכילת מאכלים קרים או חמים ומעישון. חוסר ביצוע הוראות אילו יעלה משמעותית את הסיכוי להיווצרות מכתשית יבשה שעלולה להיות כואבת מאוד ובנוסף הדימום עלול להתחדש. לאחר 24 שעות מומלץ לבצע שטיפת פה באמצעות מי מלח חמים.
ריפוי הדימום
דימום קשה או קל נפוץ לאחר העקירה. חשוב להפעיל לחץ על אזור העקירה באמצעות נשיכת ספוג גזה, לעיתים נדרשות 30 דקות של הפעלת לחץ על מנת לעצור את הדימום. בדרך כלל לרופאי שיניים יש בכוננות ספוג גזה, חומר אריזה הומוסטטי וערכת תפירה. סיבה נפוצה שבגללה הדימום לא נפסק הוא דיבור אשר מזיז את עצם המנדיבולה והפעלת הלחץ נפסקת, לכן מומלץ למטופלים לא לדבר עד שהדימום נפסק לגמרי. לעיתים רחוקות אצל מטופלים שמעולם לא עברו הליך כירורגי עלול להתגלות לראשונה ליקוי ביכולת קרישת הדם. לעיתים קריש הדם יכול לשנות את מקומו ולגרום לדימום להיות אינטנסיבי יותר או ליצור מכתשית יבשה (ראו סיבוכים).
ריפוי העצם
התחדשות העצם מתחילה לאחר כעשרה ימים מיום העקירה. לאחר 10–12 שבועות קווי המתאר של השקע אינם ברורים עוד בתמונת רנטגן. התחדשות סופית של העצם מתבצעת לאורך טווח במקביל לתהליך ספיגת האזור המכתשי.
משככי כאבים
ניתן להקל על הכאבים לאחר העקירה במגוון טיפולים תרופתיים הניתנים על ידי הרופא החל מתרופות פרצטמול (באנגלית: Paracetamol), תרופות נוגדות דלקת שאינן סטרואידים (באנגלית: Nonsteroidal anti-inflammatory drugs או NSAIDs) וסמים מרגעים מקבוצת האופיואידים. על פי מחקרים, לשימוש בשילוב של איבופרופן ופרצטמול יש את היעילות הגדולה ביותר להקלה על הכאב והפחתת דלקת וסיכון נמוך יחסית לתופעות לוואי.
שימוש באנטיביוטיקה
רופאי שיניים עשויים לתת מרשם לנטילת אנטיביוטיקה על מנת להפחית את הסיכון לסיבוכים. קיימות ראיות לכך שהשימוש באנטיביוטיקה לפני או אחרי עקירת שיני בינה מפחית את הסיכון לזיהומים ב -70% ומוריד את השכיחות של מכתשית יבשה בשליש. עבור כל 12 אנשים הנוטלים אנטיביוטיקה בעקבות עקירת שן בינה, נמנע זיהום אחד. נראה שלשימוש אנטיביוטי אין השפעה ישירה על הופעת בצקת, חום וכאב ב-7 ימים הראשונים לאחר העקירה. במחקר של ארגון קוקרן (באנגלית: Cochrane) שנעשה בשנת 2013 נבדקו 18 מחקרים בנושא והחוקרים הגיעו למסקנה שלאנטיביוטיקה השפעה חיובית על מניעת זיהום ותגובה דלקתית לאחר עקירת שיני בינה. למרות זאת קיימים חששות סבירים לגבי ההשפעות השליליות בעקבות שימוש אנטיביוטי לא מבוקר אצל מטופלים. בנוסף ישנם חששות לגבי פיתוח עמידות אנטיביוטית בטיפול מניעתי וחשש להיווצרות זני חיידקים חדשים.
נטילת תרופות נוגדי קרישה
מחקרים הראו כי קיים קשר בין צריכת תרופות נוגדות קרישה לאחר עקירת השיניים וכמות הדימום. באחת הסקירות, נוגדי קרישה אוראליים הוענקו למספר משתתפים שכולם עברו ניתוח שיניים. ל-89 מתוך 990 נבדקים (9%) הדימום לאחר העקירה היה מעוכב או שהיה הרבה פחות מאסיבי. מחקרים אחרים דיווחו על מספר גדול יותר של חולים עם דימום קל לאחר הניתוח. עם זאת, קשה לקטלג את הדימום משום שזה משתנה ממטופל למטופל. עם זאת, רוב המחקרים מסכימים כי קיים סיכון קטן יותר של דימום מאסיבי לאחר העקירה אצל חולים שנוהגים לצרוך נוגדי קרישה באופן קבוע. על מנת להגביר את יעילותן של תרופות נוגדי קרישה ולמזער את הסיכון לדימום ניתן לשטוף את הפה בחומצה טראנקסאמית (5%) ארבע פעמים ביום.
בעקירות פשוטות הסיכון לדימום הוא לא גבוה, לעומת זאת בקרב מטופלים הנוהגים ליטול תרופות נוגדי קרישה יש סיכון גבוה לפקקת (באנגלית: thromboembolism) לכן על חולים כאלו להודיע לרופא על נטילתן לפני הטיפול.
נטילת ביספוספונטים
נטילת תרופות ביספוספונטים עלולה לגרום לנמק העצם (אוסטיאנקרוזיס). דיווחים מראים כי נשים המשתמשות בביספוספונטים במשך יותר משנתיים הן בעלות סיכוי גבוה פי 10 לחוות אוסטאונקרוזיס של הלסת, בעוד שנשים שנטלו ביספוספונטים במשך פחות משנתיים סובלות מאוסטיאנקרוזיס פי 4 בהשוואה לנשים שלא נטלו ביספוספונטים כלל. לכן, חשוב מאוד לדווח על כל התרופות שמטופל נוטל לרופא השיניים לפני העקירה.
היסטוריה
מבחינה היסטורית, שימוש בעקירות שיניים היה פתרון למגוון בעיות בריאותיות. לפני גילוי האנטיביוטיקה זיהומים כרוניים בשיניים נחשבו לסיבה של המון מחלות ולכן עקירת שן חולה הייתה טיפול נפוץ במצבים רפואיים שונים. המכשיר הראשון לעקירת שיניים הומצא על ידי גי דה שוליאק במאה ה-14 והמלקחיים המודרניות הומצאו אך ורק במאה ה-20. בימים אלו קיים ציוד נרחב לצורך עקירת שיניים. לעיתים רחוקות, עקירת שיניים שימשה כדרך עינויים למשל על מנת להוציא הודאה בפשע.
עד תחילת המאה ה-20 באירופה רופאי שיניים עקרו שיניים בירידים ושווקים ואף לעיתים שכרו מוזיקאים אשר נגנו בקול רם על מנת שלא ישמעו את צעקות הכאב של האנשים המטופלים שלהם עקרו את השיניים. ב-1880, בפירנאים המזרחיים (צרפת), רופא שיניים טען שהוציא 475 שיניים בשעה אחת.
מאור אשואל
מאור אשואל (נולד ב-23 באוגוסט 1990) הוא זמר ישראלי, זוכה העונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "אייל גולן קורא לך".
ביוגרפיה
לאחר הזכייה בתוכנית הוחתם אשואל בחברת ההפקות של אייל גולן "ליאם הפקות" והחל להופיע יחד עם גולן בקיסריה ובהיכל נוקיה. בשנת 2015 עזב אשואל את ליאם הפקות. באותה שנה הוציא את הסינגל "לבד בינתיים".
בשנת 2014 הופיע בפסטיבל הפסנתר שהתקיים במוזיאון תל אביב כשהוא שר את השיר מתוך אלבום הבכורה שלו "לבד בינתיים" שכתב והלחין אופיר כהן. בשנת 2016 הופיע בתיאטרון הקאמרי במלאת עשור לפטירתה של שושנה דמארי, אשואל שר את השיר "הן אפשר".
בשנת 2015 הוציא אשואל את אלבום הבכורהשלו בשם "מנגינת הלב" הכולל 13 שירים שחלקם אשואל כתב והלחין. השירים שבאלבום: "שבי אחרייך" ,"סרט מלחמה", "תמיד לשמוח", "כמו הרוח", "לבד בינתיים" ועוד.
בשנת 2017 הוציא את הסינגל "פרחים בט"ו באב" שכתב והלחין אלעד טרבלסי. בקליפ מככבים אשואל ואשתו.
בנובמבר 2019 הוציא את הסינגל "הלב על מיוט".
אשואל מתגורר במושב אחיעזר ובשנת 2015 התחתן עם סייפן ולהם ילדה.
הוגו הפל
גנרל הוגו הפל (בגרמנית: Hugo Höfl; 16 ביוני 1878 – 13 באפריל 1957) היה מפקד בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
הפל נולד ב-16 ביוני 1878 ברגנסבורג, ובשנת 1897 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-20 (הנסיך פרנץ). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא לחם כחלק מהדיוויזיה הבווארית ה-2, ובאביב 1915 הועבר לחטיבת הרגלים הבווארית ה-3. בקיץ 1916 הוא הועבר למטה הדיוויזיה ה-14, עמה לחם עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הפל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-14 באוקטובר 1919 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-15 בספטמבר 1923 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-21 (בוואריה). ב-1 באפריל 1924 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת אוברסט. ב-30 בספטמבר 1929 הוא פרש מהצבא והתגייס לצבא הטורקי, שם שירת במשך 6 שנים. ב-1 בדצמבר 1935 הוא התגייס מחדש לוורמאכט, וב-1 באוקטובר 1936 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-1. באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד הלנדווהר באינסטרבורג, וב-1 ביוני 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה מונה הפל למפקד הדיוויזיה ה-206, ובמהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות צפון ולא השתתפה בקרבות משמעותיים, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה הוחזקה הדיוויזיה כעתודה בהרי האייפל. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-23 בעתודת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 ביולי 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע טייפון לחמה עם הקורפוס ה-23 כחלק מהארמייה התשיעית, וב-4 בדצמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 ביולי 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-39 שהוצבה בהולנד, וב-18 בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הקורפוס ה-89. ב-30 באפריל 1943 פרש הפל מהצבא ושב לביתו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר הפל בווייפרצהאוזן, שם חי עד מותו ב-13 באפריל 1957.
זיגורד הראשון, מלך נורווגיה
זיגורד מגנוססון (בנורווגית: Sigurd Magnusson; היה ידוע גם בכינוי זיגורד הצלבן, בנורדית עתיקה: Sigurðr Jórsalafari, בנורווגית: Sigurd Jorsalfar; 1090 – 26 במרץ 1130) היה מלך נורווגיה מ-1103 ועד מותו תחת השם זיגורד הראשון. תקופת שלטונו, יחד עם אחיו אייסטיין הראשון, עד למותו של זה ב-1123, נחשבה על ידי היסטוריונים כתור הזהב של ממלכת נורווגיה של ימי הביניים. בנוסף הוא התפרסם כמי שהוביל את מסע הצלב הנורווגי בין השנים 1107 – 1110, וכך הוא קנה לעצמו את הכינוי "הצלבן".
ראשית חייו
בתחילה חלק זיגורד את המלוכה עם שני אחיו, אך לאחר מות אולף ב-1115 ומות אייסטיין ב-1123, הוא נותר כמלך יחיד. עוד לפני הכרזתו כמלך הוא נשא את התארים מלך האיים ורוזן אורקני, למרות שלאחר מכן הוא העביר את תואר הרוזן מאורקני להוקון פאולסון, בנו של פול תורפינסון.
היסטוריונים רבים רואים את תקופת מלכותם של זיגורד ושל אייסטיין כתור הזהב של ממלכת נורווגיה בימי הביניים. הממלכה פרחה והתרחבה והשיגה הכרה בינלאומית הודות להשתתפותו של זיגורד במסע הצלב.
המסע יחד עם אביו
ב-1098 התלווה זיגורד לאביו, מגנוס השלישי, במסעו לאיי אורקני, לאיים ההברידיים ולים האירי. באותה שנה הוענק לו התואר רוזן אורקני, בעקבות הדחתם המהירה של מי שנשאו קודם את התואר, האחים פול וארלנד תורפינסון. בנוסף הוא הוכרז כמלך האיים, בעקבות הפלתו של המלך הקודם על ידי אביו של זיגורד. למרות שמגנוס לא היה אחראי באופן ישיר למותו של מלך האיים הקודם, הומלך זיגורד על הממלכה עקב כיבושה על ידי אביו. הייתה זו הפעם הראשונה בה הייתה ממלכת האיים בשליטה ישירה של מלך נורווגי. לא ברור אם זיגורד שב לנורווגיה יחד עם אביו ב-1098, אך ידוע שהוא היה באורקני כאשר מגנוס שב לשם ב-1102 במסעו השני. בהיותו שם, התנהל משא ומתן על ברית נישואים בין מגנוס לבין מוריכרטך או בראין, המלך העליון של אירלנד, אחד השליטים רבי העוצמה ביותר של אירלנד ושליט דבלין. זיגורד היה אמור לשאת לאישה את בתו של מוריכרטך. אף על פי כן, כאשר נהרג מגנוס במארב שטמן לו הצבא האירי, שב זיגורד בן ה-14 לנורווגיה עם שארית הצבא הנורווגי, הותיר מאחור את כלתו המיועדת שהייתה עדיין ילדה והוכרז כמלך נורווגיה יחד עם שני אחיו, אייסטיין ואולף. המסעות שנוהלו על ידי מגנוס הביאו תועלת כלשהי לנורווגיה, שכן איים רבים היו אז תחת שלטון נורווגיה והניבו עושר, כוח אדם והיוו נכס אסטרטגי. עם זאת, האיים ההברידיים והאי מאן השיגו עד מהרה את עצמאותם לאחר מותו של מגנוס.
מסע הצלב
ב-1107 הוביל זיגורד את מסע הצלב הנורווגי כדי להעניק תמיכה לממלכת ירושלים שנוסדה אז לאחר מסע הצלב הראשון. לרשותו של זיגורד עמד כוח של כ-5,000 איש וכ-60 ספינות, כפי שמתואר בסאגות. שני המלכים, אייסטיין וזיגורד, היו חלוקים ביניהם בתחילה מי יוביל את חיל המשלוח ומי יישאר למשול על הממלכה. בסופו של דבר נבחר זיגורד להוביל את מסע הצלב, ככל הנראה בשל העובדה שהוא צבר ניסיון רב יותר במסעות כאשר התלווה לאביו. הוא היה המלך האירופאי הראשון שהוביל מסע צלב והישג זה הקנה לו את הכינוי Jorsalafari ("הנוסע לירושלים", אך בתרגום הבלתי הרשמי לאנגלית הוא כונה the Crusader – "הצלבן"). זיגורד ניהל לחימה בליסבון, בכמה איים בים התיכון ובארץ ישראל. ברוב המקרים הוא השתתף באופן פעיל בלחימה, לצד חייליו הנאמנים וקרובי משפחתו. דרכם צלחה להם והם נחלו שורה של ניצחונות. בעקבות זאת הם צברו כמות ניכרת של שלל, שככל הנראה לא הגיע בסופו של דבר לנורווגיה, מאחר שזיגורד העביר כמעט את כולו לקונסטנטינופול. בדרכו לירושלים הוא ביקר אצל רוג'רו השני, מלך סיציליה במצודתו בפלרמו. עם הגיעו לארץ הקודש הוא התקבל בברכה על ידי בלדווין הראשון, מלך ירושלים שאירח אותו בנדיבות ויחד הם בילו זמן לא מועט. השניים רכבו אל נהר הירדן וייתכן אף שזיגורד הוטבל שם, אך אין על כך מידע ודאי. לאחר מסעם זה ביקש בלדווין מזיגורד לסייע לו לכבוש את צידון והוא השיב לו, "באנו לכאן כדי להקדיש את עצמנו לשירותו של המשיח". זיגורד התלווה לבלדווין במצור על צידון, שב-1098 בוצרה מחדש על ידי הפאטמים. המצור היה מוצלח מבחינתם של הצלבנים וב-5 בדצמבר 1110 היא נכבשה. על פי הוראתם של בלדווין ושל הפטריארך של ירושלים, נלקח שבב מהצלב האמיתי והוענק לזיגורד לאחר המצור כאות ידידות וכסמל להשתתפותו ההרואית במסע הצלב. לאחר מכן שב זיגורד לספינותיו והתכונן לעזוב את ארץ הקודש. הצי הפליג לקפריסין, שם בילה זיגורד זמן מה. לאחר מכן הוא הפליג לקונסטנטינופול ונכנס לעיר דרך השער שהיה קרוי שער הזהב כשהוא רוכב בראש אנשיו. הוא נשאר שם זמן מה ובילה בחברתו של הקיסר.
החזרה לנורווגיה
לפני שעזב את קונסטנטינופול, העביר זיגורד את כל ספינותיו ואוצרותיו לרשותו של הקיסר. בתמורה הוא קיבל סוסים חזקים רבים לו ולאנשיו. זיגרוד תכנן לשוב לנורווגיה בדרך היבשה, אך בדעתם של מעטים מאנשיו היה לשוב אתו. רבים מהם נשארו בקונסטנטינופול והצטרפו למשמר הורנגי, יחידת העלית של קיסר ביזנטיון. המשך המסע ארך זמן רב ובדרכו עבר זיגורד על פני ארצות רבות. דרכו חזרה הבייתה עברה דרך בולגריה, הונגריה, פאנוניה, שוואביה ובוואריה, שם הוא פגש את לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך הוא הגיע לדנמרק, שם הוא התקבל בברכה על ידי המלך נילס, שבסופו של דבר העניק לו ספינה שבה הוא הפליג בחזרה לנורווגיה.
עם שובו למולדתו ב-1111, מצא זיגורד ממלכה פורחת ומשגשגת. אחיו אייסטיין השקיע את כל כוחו ומרצו לבסס ולחזק את הממלכה ובמיוחד את הכנסייה. זיגורד קבע את בירתו בקוגנגהאלה (כיום קונגלב שבשוודיה) ובנה שם מצודה חזקה שבה התגורר ושם שמר את שריד הצלב שהוענק לו על ידי בלדווין. ב-1123 יצא זיגורד שוב למלחמה בשמה של הכנסייה, הפעם בסמולנד שבשוודיה, שם המקומיים התכחשו לאמונתם הנוצרית ושבו לסגוד לאלים הנורדים. במהלך תקופת מלכותו של זיגורד הונהג בנורווגיה מתן מעשר לטובת הכנסייה, שבעקבות כך התחזקה באופן משמעותי. זיגורד גם ייסד את הדיוקסיה של סטוונגר, בעקבות סירובו של הבישוף של ברגן להתיר לו להתגרש.
מותו
זיגורד הראשון מת ב-1130 ונקבר בקתדרלת סט. הלווארד שבאוסלו. עצמותיו הועברו במאה ה-17 למאוזוליאום המלכותי בטירת אקרשוס. לזיגורד ולרעייתו מלפרידה (בתו של מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב ונכדתו של אינגה הזקן, מלך שוודיה), הייתה בת אחת, כריסטין, אך לא בן אחד חוקי. מצב זה הוביל לאחר מותו של זיגורד לתחילתו של מאבק כוחות בין שורה של בנים בלתי חוקיים וטוענים לכתר, שהסלים למלחמת אזרחים ארוכה ומתישה.
מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים הנורווגית, שהתמשכה ממותו של זיגורד ב-1130 ועד 1240, התנהלו עימותים משולבים ברמות שונות של עצימות. הרקע לעימותים אלו היה סדר הירושה הנורווגי שהיה בלתי ברור, המצב החברתי והמאבקים בין קבוצות שונות של אצילים שנאבקו אלה באלה. בסופו של דבר נוצרו שתי מפלגות, ה"בגלר" וה"בירקביינר". דמות המפתח שסביבה התקבצו הצדדים הייתה בדרך כלל בנו של המלך, או מי שתומכיו טענו שהוא בנו של המלך. במאבקי ירושה אלו לא עמדה כלל השאלה אם אותו בן מלך הוא בן חוקי או לא חוקי. יכולותיהם והפופולריות של היורשים בכוח היו השיקולים לבחירתם. מצב זה הניח את הבסיס למאבקים ארוכים על השליטה בממלכה במהלך המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13.
חילוץ ספינת המשמר בכנרת
חילוץ ספינת המשמר בכנרת התבצע באוגוסט 1966 בימת הכנרת. ספינת משמר מפלגה 788 שעסקה באבטחת הדיג באגם עלתה בלילה על החוף המזרחי של הכנרת, שהוחזק בידי סוריה. חילוץ הספינה התבצע תחת תקיפות מטוסים סוריים וירי מתמשך. השרטונות באזור הקשו על פעולות החילוץ, אולם לאחר 13 ימים חולצה הספינה.
רקע
עם קביעתו הסופית של קו הגבול בין המנדט הבריטי בארץ ישראל לבין המנדט הצרפתי בסוריה ב-1923 נקבע כי הגבול בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי יעבור 10 מטרים מצפון-מזרח לחוף הכנרת במפלס מים מרבי. לפיכך נכללה הכנרת בשלמותה בתחומי המנדט הבריטי. בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה משנת 1949 אומץ תוואי הגבול המנדטורי, כך שלהלכה הכנרת המשיכה להיכלל בשלמותה בתחומי מדינת ישראל. בפועל, השתלטה סוריה על חלקו הצפון-מזרחי של האגם. כוחות סוריים אף ירו מדי פעם לעבר סירות דייגים ישראליות שדגו בחלק זה של הימה העשיר יחסית בדגה.
המצב הביטחוני בכנרת הביא לכך שחלק מפעילות הביטחון השוטף של ישראל עד למלחמת ששת הימים כלל סיורים ימיים בחוף המזרחי של הכנרת, לאבטחת הדיג הישראלי באגם. הסיורים נערכו על ידי ספינות משמר שהופעלו על ידי פלגה 788 של חיל הים בהנחיית פיקוד הצפון. כלי השיט היו במקורם נחתות למכוניות ונבחרו לשמש בכנרת בין היתר בגלל היותן שטוחות ובעלות יכולות להתקרב לחוף. בעת הסבתן לספינות משמר רותכה הדלת הקדמית והן לא יכלו להנחית רכב. מסיבות לא ברורות הן לא צוידו באמצעי ניווט כלשהם וגם מפת עומקים בקרבת החוף לא הוכנה. המידע על עומקי המים באזור היה מניסיון בלבד. הסיורים התנהלו על ידי ספינת משמר בודדת בקרבה מיידית לדייגים וספינה נוספת במעגן גינוסר, בכוננות של שעה להפלגה.
העלייה על השרטון
הספינה הזעיקה חילוץ, וספינת הכוננות מח-32 הוזנקה לעזרה מגינוסר. במקביל ליציאתה של "מח-32" יצא מפקד הפלגה למקום על סירת הקישור המהירה שנועדה לפינוי רפואי ונקראה "אמבולנס". המפקד הגיע אל הספינה התקועה בשעה 4:25 סקר את המצב ואיתר הכנות של הסורים לתקיפה. מפקד הפלגה הודיע על המצב למפקדת חיל הים ופיקוד הצפון וביקש סיוע אווירי.
מפלס מי הכנרת הממוצע לחודש אוגוסט 1966 היה מינוס 209.85 מטר. המפלס שנמדד ב-1 ספטמבר 1966 היה מינוס 210.02 מטר. לירידה של סנטימטר אחד בממוצע כל יממה לא הייתה השפעה רבה על החילוץ.
ניסיון חילוץ תחת אש
"מח-32" הגיעה אל הסירה התקועה בשעה 4:40. "מח-38" נתקעה בשרטון חול ולא ניתן היה להתקרב אליה למרחק קטן מ-100 מטר. חבל הגרירה שהוכן היה קצר מדי, ולכן הוארך בעזרת חבלי העיגון. החבל המוארך הועבר בשחייה לכלי השיט התקוע ונקשר, אך עקב המים שנכנסו למדורי הספינה לא צלחו הניסיונות למשוך את "מח-38" מעבר לשרטון שהפריד בין הספינות.
זמן קצר לאחר מכן פתחו הסורים בירי ממקלעים ותותח ללא רתע משלושה כיוונים בחוף. שתי הספינות השיבו אש. מפקד "מח-38" ואחד מהסיירים נפצעו ופונו בסירת האמבולנס לחוף המערבי ומשם לבית חולים פוריה. תוך כדי הירי העביר איש צוות מ"מח-38" את חבל הגרירה בשחייה אל ספינת החילוץ, ורק לאחר שהגיע התברר שגם הוא פצוע. על מעשהו זה עוטר זאב גלאובר, בצל"ש הרמטכ"ל שהומר מאוחר יותר לעיטור העוז.
לאחר חיבור חבל הגרירה התפנה הצוות מהספינה התקועה בשחייה לאורך הכבל אל "מח-32". סגן מפקד הפלגה ניסה לשאוב מים מ"מח-38" ולאטום חורים, אך ללא הצלחה. בשעה 7:30 הגיעו מפקד בסיס חיפה אל"ם יצחק גזית ומפקד חיל הים האלוף שלמה אראל לבסיס בגינוסר.
תקיפות מטוסים
בשעה 8:50 תקפה רביעיית מטוסי תקיפה מדגם מיג 17 את שתי הספינות. את מטוסי התקיפה ליוו מטוסי ירוט מדגם מיג 21 שהיו בחיפוי בגובה 14,000 רגל (כ-4,200 מטרים). התקיפה הראשונה נעשתה מכיוון צפון-מערב, ועם תחילתה הופסקו פעולות החילוץ. "מח-38" נפגעה מרקטה והחלה לעלות באש, וב"מח-32" יצא תותח אורליקון 20 מ"מ מכלל פעולה ומפקד הפלגה נפגע ברגלו. מטוסי המיג 17 הסורים נכנסו ליעף תקיפה שני על הספינות, הפעם מכיוון הכפר עקב. "מח-38" ספגה פגיעה נוספת. סגן מפקד הפלגה ושני אנשים שהיו עליה קפצו למים, נאספו על ידי ה והועברו אל "מח 32". כל אותה עת נמשך הירי ממוצבי החוף. נר עשן שהופעל בירכתי "מח-38" מפגיעת המטוסים סייע להסתיר את הסומבוק מעיני הסורים.
במהלך היעף השני פתחו באש סמל גבריאל (גבו) ברנט וחייל נוסף באמצעות שני מקלעי 0.5 של "מח-32", ופגעו באחד ממטוסי המיג 17, שנפל למים מצפון לספינות. הטייס הסורי לא נראה נוטש. הפלת המטוס נעשתה אף על פי שצריחי המקלעים בספינת המשמר תוכננו לירי שטוח מסלול ולא לירי על המטוסים המגיעים מגבוה. לאחר יעף שלישי ללא פגיעות עזבו שלושת המטוסים הסוריים הנוספים את מקום התקרית. כנגד מטוסי האבטחה הסוריים הוזנק זוג מטוסי מיראז' 3 מטייסת 117 שהוטסו על ידי סרן אבי לניר וסרן יהודה קורן. בשעה 9:05 הצליח יהודה קורן להפיל את אחד ממטוסי המיג 21 בגובה נמוך מעל שייח מסכין.
לאחר שהירי מהמוצבים הסוריים בחוף המשיך הוזנק סיוע אווירי נוסף. בשעה 10:00 הגיעה לזירה שלישיית מטוסי ווטור מטייסת 110 (טייסת "אבירי הצפון"). הפצצות שהטילו נפלו בשטח פתוח בקרבת מסעודיה, אך הסורים העריכו את המצב נכוחה וחדלו לירות. קצין סיוע אווירי הגיע לשטח אך לא הצליח להקים קשר ישיר עם מטוסי הווטור וההוראות הועברו דרך מוצב השליטה המרכזי.
מפקד הפלגה ואנשי "מח-38" חזרו לבסיס בגינוסר בשעה 11:00, ו"מח-32" נשארה במרחק כ-700 מטר לאבטח את "מח-38" התקועה בחוף. "מח-38" ו"מח-32" ירו במהלך היום כ-2,700 כדורי 0.5 ו-370 פגזי 20 מ"מ על המטוסים והמוצבים הסוריים, ו"מח-38" ירתה 6 פגזי מרגמה 52.
ניסיון חילוץ בחסות האו"ם
כבר בבוקר התקרית נעשתה פנייה לאו"ם, משום שההערכה הייתה שלצורך חילוץ הספינה יש להגיע אליה מצפון, אזור שבו המים עמוקים יותר, אולם הגעה מצפון חייבה התקרבות של הספינה המחלצת אל החוף הסורי.
באותה תקופה עוד לא הוקמה יחידת הנצלה ימית בחיל הים, וטרם גובשו נוהלי פעולת חילוץ המאפשרים למומחה מקצועי לנהל את עבודת ההנצלה בלא הפרעות. על כן נהייתה מעורבות מפקדים בכירים בדרגי העבודה ונעשו פעולות מיותרות רבות.
בסיס חיפה החל בהכנות לחילוץ, ולצורך זה גויסו סירות דיג והוזמנו צוללים. מפקד החיל הורה גם לשייטת 13 להיערך ולהגיע למקום עם. בשעה 14:00 הגיעה הודעה מהאו"ם שאפשר לגשת לחילוץ. מפקד בסיס חיפה יצא למקום על ספינת הסעת התיירים "סוסיתא" שגויסה על צוותה מקיבוץ עין גב. הייתה זו ספינה בעלת מנועים חזקים אך גם שקועה במים.
על הספינה היו נציגי או"ם ונציגי ועדת שביתת הנשק יחד עם סירת האמבולנס ו שגויסה, ועליהן ציוד לסתימת פרצות ושאיבה. בגלל רדידות המים לא התקרבה "סוסיתא" והציוד הועבר ל"מח-38" ב. בינתיים התגברו הגלים שנוצרו מהרוח המערבית של אחר הצהריים וסירת האמבולנס קיבלה מים והתהפכה.
ה"סוסיתא" ושתי סקלבות ניסו לגרור את "מח-38" מהחוף לכיוון צפון מערב, אך ה"סוסיתא" עצמה עלתה על שרטון, ולאחר שנחלצה הסתבך חבל במדחפיה והיא נאלצה להפסיק את מאמצי החילוץ. עם חושך נרתמה למאמץ גם "מח-32", וניסיונות החילוץ נמשכו עד 02:00 לפנות בוקר. "מח-38" זזה מעט אך לא נחלצה. בשעה 3:00 הגיעו מפקד חיל הים, האלוף שלמה אראל ואלוף פיקוד הצפון, האלוף דוד אלעזר, ועמדו על המצב מקרוב. הוחלט להפסיק את המאמצים ולחדש את העבודה בבוקר.
בבוקר התקבלה הודעה כי הסורים אינם מסכימים להמשך העבודה. הסורים ביקשו למשות מהכנרת את המטוס שהופל ואת גופת הטייס. ישראל התנגדה מסיבות עקרוניות לפעילות סורית כלשהי בכנרת והודיעה שתחלץ את גופת הטייס הסורי ותעבירה בנקודת המעבר. ישראל לא הסכימה על דבר לגבי המטוס, שכן לא מקובל להחזיר אמצעי לחימה שאויב איבד במהלך פעולת איבה. באותו זמן הייתה גם התעניינות מיוחדת של מודיעין חיל האוויר בציוד המותקן במיג 17.
התארגנות להמשך
יום שלישי, 16 באוגוסט, הוקדש להתארגנות בכמה כיווני פעולה. נבדק הציוד של תה"ל בכנרת ונמצאו שתי דוברות שהתאימו לעבודה. הובא גם ציוד נוסף ומכלי הצפה. נבדקה גם אפשרות להעברת גוררת של חיל הים מחיפה לכנרת, והוחלט להביא מחיפה נחתת מכוניות רביעית שהוגדרה כ"מח-30". שייטת 13 הכינה מטעני חבלה לפיצוץ ספינת המשמר למקרה שהחילוץ לא יצליח.
לוחמי השייטת קיבלו משימה לאבטח את "מח-38" כנגד חבלה סורית. הלוחמים הגיעו עם חשיכה ונשארו בספינת המשמר עד לפנות בוקר. בשעות היום תפסו מנוחה בין עצי המטעים של גינוסר עד שמפקדם אמנון בן ציון פנה לאלוף הפיקוד, דוד אלעזר, שאישר להזמין חדרים במלון גינוסר בטבריה. כך המשיכו כל ימי האירוע עם החלפת צוותים באמצע התקופה.
במשך כל היום נמשכו השיחות עם הגנרל אוד בול, ראש המטה הכללי של ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO), שביקש לאפשר לו להגיע לפתרון מוסכם. במהלך כל היום נצפתה הזרמת תגבורת אל המוצבים הסוריים. אלה הציבו שני זרקורים רבי עוצמה שסרקו את הסביבה בלילה.
התוכנית הראשונית הייתה להכין כבל פלדה עבה שנקשרו אליו מצופים ולהעביר אותו על ידי כוח של כ-15 לוחמים משייטת 13 בשחייה. סרן איתן ליפשיץ שכנע את סגן מפקד השייטת במקום שזו שיטה מסוכנת והציע תוכנית לשימוש בחבל ניילון צף ארוך שיעבור גלגלת שתחובר בספינת המשמר ובאמצעות משיכתו חזרה על ידי סירה יועבר הכבל למקומו.
הרעיון נראה מוצלח לרס"ן פנחס אשכנזי, סגן מפקד שייטת 13 ומפקד הכוח במקום. אלוף אלעזר נמצא במקום ותמך ברעיון. הנושא הגיע לפני הרמטכ"ל וסוכם על העברת חבל הניילון. את הגלגלת וחבל הניילון העבירה קבוצת שחיינים בפיקוד סרן יצחק שמיר שנשארה לאבטח את ספינת המשמר בלילה.
ניסיון לחילוץ המטוס הסורי
תוך כדי ביצוע ההכנות לחילוץ ספינת המשמר נעשה מבצע חשאי לאיתור מטוס מיג-17 שנפל ולמשות את גופת הטייס. ב-17 באוגוסט התקבל שדר מהאו"ם, על פיו הסורים מתנים את חילוץ ספינת המשמר בהסכמת ישראל להוצאת המטוס מהכנרת על ידי הסורים. ישראל לא הסכימה לתנאים ופתחה במבצע "אקווריום", שמטרתו הייתה לאתר את המטוס ולמשות את הטייס כדי שישמש בהמשך המשא ומתן עם הסורים. הביצוע הוטל על צוללים משייטת 13 בסיוע פלגה 788. חיל האוויר הועמד בכוננות להנרה ולתקיפת מוצבים, וכן הועמד בכוננות מסוק עם צוות רפואי.
התכנון היה לאבטח את אזור הפעולה על ידי שתי ספינות משמר. האחת תהיה מוארת ותשהה במרחק 700 מטרים מערבית לספינה התקועה. לידה יהיו שלוש סירות גומי. הספינה השנייה תהיה במרחק 300 מטרים מצפון לספינה התקועה, ותהיה מואפלת. על ספינה זו יהיו אמצעי ראיית לילה, ולידה שתי סירות אם. הצוללנים היו אמורים להתקרב בסירה עד לטווח 400 מטרים מהחוף, ומשם לבצע סריקה בצלילה בגזרה של 300 מטרים צפונה מ"מח-38".
ניסיון ראשון התבצע בלילה שבין 17 ל-18 באוגוסט. צוללים עם חבל פרוש של 100 מטר התקדמו בחושך על התחתית עד שנתקלו במטוס, כ-150 מטרים מצפון לספינת המשמר ובמרחק של כ-150 מטרים מהחוף. הצוללים הצליחו להביא עמם חלקים מהכנף ואת גלגלי המטוס. הטייס לא נמצא.
ניסיון שני נעשה בלילה שלמחרת עם שני זוגות צוללים ושתי סירות גומי בפיקוד סגן מפקד שייטת 13 ראובן פנחס. אותר חלק מחרטום המטוס, אך הצוללים איבדו אותו בהמשך. נמצא גם חלק מזנב המטוס. הסורים הפעילו זרקורים חזקים מאוד על ספינת המשמר וסביבתה, ופתחו באש מהמוצב שבחוף. פנחס בסירה הראשונה חתך את החבל שקשרו הצוללים לשרידי המטוס, אסף את הצוללים ויצא מהשטח. הסירה השנייה, בפיקוד קצין האג"ם זאב אלמוג, הצליחה לאסוף את הצולל עמי אילון ומיהרה להתרחק. מאוחר יותר חזרה ואספה את הצולל השני גדי שפי. בתחקיר האירוע שנערך לפני מפקד השייטת הייתה ביקורת קשה על כך ואלמוג החליט לעזוב את שייטת 13.
לדברי הסורים, יחידת קומנדו ימי שלהם משתה את גופת הטייס. הודעת הסורים יצרה אגדה כאילו הסורים התחברו לחבל שנחתך, משכו את המטוס לחוף והוציאו את גופת הטייס. ואולם, לדברי אנשי השיטור הימי בכנרת ישנה תופעה מוכרת ובה גופות של טובעים בכנרת מתנפחות לאחר מספר ימים וצפות. נראה שגם במקרה זה אירע הדבר, גופת הטייס צפה והגלים עם הרוח המערבית פלטו אותה אל החוף. בשנת 2003 כאשר מפלס הכנרת ירד לשפל עמוק נצפו שרידי המטוס הסורי במקום הנפילה.
הסורים הציגו את ההתרחשות כניסיון פשיטה ישראלי שנמנע באש על ידם. נמצא דיווח על תקרית אש שנמשכה שלוש שעות באזור הכנרת, בתגובה לירי של הספינות הישראליות על המוצבים הסורים. הדיווח תיאר את התגובה האווירית הסורית, שהביאה לקרב אוויר בו הופלו שני מטוסי מיג סורים. לפי הודעה זו הושמדו לישראלים 3 ספינות, ונפגעו 8 אחרות. לפי הדיווח הסורי, ב-15 באוגוסט 1966 תקפו הסורים באש ספינת משמר ישראלית בכנרת וזו עלתה על שרטון, ותקפו גם ספינה אחרת שבאה לחלץ אותה. הסורים טענו כי מטוסיהם תקפו 11 ספינות ישראליות, וכי סיכלו בכך מבצע פשיטה ישראלי בחוף המזרחי של הכנרת. במהלך הקרב הופלו מיג-17 ומיג-21. בהודעות הסוריות לא נמצאה התייחסות לטייסים שמטוסיהם נפלו.
חילוץ חשאי
לאחר שנראה כי לא תהיה הבנה עם הסורים הורה מפקד חיל הים ב-18 באוגוסט לתכנן חילוץ חשאי ללא ידיעת הסורים וללא תיאום עם פקחי האו"ם. למחרת הוצגה התוכנית למפקד החיל ואושרה. בימים הבאים נאסף הציוד ונעשו הכנות. מועד הביצוע נקבע ללילה שבין 22 ל-23 באוגוסט, וזאת לפי הערכת האו"ם למועד קבלת תשובה לחילוץ גלוי. הערכת צה"ל הייתה שהתשובה תהיה שלילית.
מסיבות מדיניות נדחתה הפעולה ללילה הבא. בינתיים נעשתה בדיקת עומקים שגילתה מים עמוקים כלפי צפון. כיוון המשיכה הנכון לחילוץ היה צפונה אך עיגון הדוברה בחשאיות חייב מרחק רב ולכן כיוון הגרירה נשאר מערבה.
כוחות ומשימות
מפקד חיל הים שלמה אראל נמצא כל העת במקום ופיקד ישירות על הפעילות. מעבר לכוח המבצע הועמדו כוחות רבים של צה"ל בכוננות לסיוע בעיקר באזור כורזים. הרמטכ"ל יצחק רבין נמצא בחפ"ק באלמגור ואתו רמ"ח ים יצחק רהב וראש מטה פיקוד צפון.
משיכה ותקלה
בלילה שבין יום שלישי לרביעי, 23 ל-24 באוגוסט, נפרשו הכוחות למקומותיהם. סירות הדיג הפליגו במטרה למשוך את תשומת לב הסורים, ובמקביל הועבר חבל השילוח מניילון דרך הגלגלת. כבל הפלדה בקוטר "1 נפרש ונקשר. בשעה 01:00 החלה העלאת הכבל ומתיחתו. התברר שהכננת, שעוד במלחמת העולם השנייה שמשה לסגירת פתח נמל חיפה והופעלה ידנית ללא מנוע, אינה מותאמת לסידור הכבל לרוחב התוף. נוצר צורך לעצור בכל 20 מטרים כדי להוריד כריכות מהתוף ולהתחיל מהתחלה. הכל נעשה בחושך ורק הזרקורים הסוריים שפכו מעט אור. בשעה 02:00 הוברר כי החילוץ לא ייגמר באותו הלילה, וניתנה הוראת פינוי. הדוברה ושאר כלי השיט התפנו מהשטח לפני אור ראשון, ואף כי לא הייתה הצלחה נצבר ניסיון ושיטת העבודה לא נחשפה.
חיל הים התארגן לפעולה חוזרת בלילה הבא. במהלך 24 באוגוסט עבדה מספנת חיל הים לשיפור הכננת. התנהלו מגעים עם ועדת שביתת הנשק ועם משרד החוץ. צה"ל היה מעוניין להמשיך להשלים את החילוץ ללא הסכמים וללא חסות האו"ם.
הכוחות החלו להיפרש בשעות הערב בהתאם לתוכנית כאשר בשעה 21:00 הגיעה הוראה לחזור. ההחלטה נתקבלה בדרג ממשלתי לעבור לחילוץ בחסות האו"ם.
הצלחת תיווך האו"ם - פעולות לחילוץ המטוס הסורי לא חודשו, אך הסורים הפסיקו את ההפרעות. אנשי האו"ם ולמעשה ראש המשקיפים בעצמו המשיך בשיחות. מהעובדות ניתן להסיק שהגיעו להסכמה בשתיקה בין שני הצדדים. לידי הסורים הגיעה גופת הטייס ובישראל נמשכו עבודות חילוץ ספינת המשמר ללא הפרעה. לפי תנאי ההסכמה נעשו העבודות על ידי ספינות הדיג המגויסות ללא מעורבות של ספינות המשמר.
העברת המשימה ליחידת הנדסה
אף כי כל ההכנות של חיל הים נעשו, התקלות תוקנו והספינה סובבה על צירה, איבד פיקוד צה"ל את האמון ביכולת חיל הים. הרמטכ"ל יצחק רבין, ראש אג"ם עזר ויצמן הגיעו לקרבת הספינה התקועה ובמקום החליטו להטיל את משימת החילוץ על יחידת חיל ההנדסה של פיקוד הצפון. חיל הים נדרש להמשיך לאבטח עם לוחמי שייטת 13 ולהוריד את שאר האנשים. להכין כלי שיט לעזרת קצין ההנדסה הפיקודי. אלוף הפיקוד דוד אלעזר, ביקש את מפקד החיל שלמה אראל להישאר בחפ"ק לידו. סא"ל בנימין תלם נשאר אחראי ושאר המפקדים מחיל הים עזבו.
יחידת חיל הנדסה תכננה בניית משטח החלקה הכנסת צינורות תחת הספינה וגלגול על הצינורות החוצה. במהלך יום ו', 26 באוגוסט, הגיע ציוד רב לגינוסר, אך התברר כי חיל הנדסה מפגר בלוח הזמנים ולא יפעל באותו יום.
חילוץ על ידי חיל הים
הגיעו דיווחים מהמאבטחים על הספינה התקועה כי היא מתנדנדת בגלים. בנימין תלם ידע שהמשמעות היא שהספינה פחות תפוסה בקרקעית וזה הזמן למשוך. מפקד החיל פנה לאלוף הפיקוד ולרמטכ"ל וביקש אישור שחיל הים ינסה שוב להוריד את הספינה מהשרטון. לאחר שיחה משולשת אישר הרמטכ"ל למפקד חיל הים להמשיך ולחלץ.
ביום ו', 26 באוגוסט, בשעה 14:15 חזר מפקד חיל הים לגינוסר ונטל את הפיקוד, כאשר סא"ל בנימין תלם מפקד על הכוח בים. ניתנה הוראת יציאה והחלה אזעקת הכוחות ואיסופם. בשעה 15:00 החלה משיכה על ידי אחת צפונה והצטרפה סירה שנייה ומשכה דרומה. כך ימינה ושמאלה כדי לשחרר את הספינה מהבוץ. בשעה 18:12 הוצפה הספינה מהקרקעית ונגררה על ידי הסירות. בשעה 21:45 חזרה מח-38 לבסיסה בגינוסר, 12 יממות ותשע שעות לאחר שיצאה. הספינה תוקנה, הוחזרה לכשירות והמשיכה בסיורי אבטחה.
תוצאות האירוע
על אף האילוצים הקשים שהציבה הזירה וכנגד אש סורית, חולצה ספינת המשמר מהשרטון. ספינת המשמר שניזוקה קשה תוקנה והוחזרה לפעילות. שני מטוסים סוריים הופלו. כתוצאה מהתקרית גברה המתיחות בין ישראל לסוריה. קצב התקריות בכנרת מאז ועד למלחמת ששת הימים נראה שפחת.
מפקד ספינת המשמר מח-38 סגן משה אייל הועמד לדין בבית דין צבאי ויצא זכאי. בית המשפט לא מצא דופי בפעילותו של מפקד הספינה והתרשם כי הספינה לא הייתה מצוידת באמצעי ניווט בסיסיים שיאפשרו לה שיט לילי בקרבת החוף המוחזק בידי אויב.
עיטורים וציונים לשבח
אבדות
האלבומים המקוריים (אלבום של שלום חנוך)
האלבומים המקוריים הוא מארז תקליטורים (אנתולוגיה) של הזמר שלום חנוך, שיצא בשנת 2013 על ידי חברת NMC.
תכולת המארז
האלבומים הכלולים במלואם במארז לפי סדר כרונולוגי:
זברת הכף
זברת הכף המכונה גם זברת כף ענקית (שם מדעי: Equus capensis) הוא מין נכחד של סוס שהתקיים במשך הפליסטוקן וייתכן שגם בתחילת ההולוקן לאורך כף התקווה הטובה בדרום אפריקה מה שנתן לו את שמו בידי החוקר רוברט ברום ב-1909. המאובנים שלה התגלו בקייפטאון, דרום אפריקה וכללו שרידי גולגולת, לסתות, גפיים וחוליות שונות.
סוס קדום זה היה קרוב של הזברה (על פי מבנה הגולגולת והגוף הדומה) והיה גדול יחסית לקרובותיו החיות. גובה כתפיה הגיע ל-150 עד 200 ס"מ ומשקלה ל-400 ק"ג בממוצע, דומה מעט לסוס הבית.
מספר חוקרים החשיבו את מין זה כתת-מין של זברה מצויה וקרוב של הקואגה, אך מחקרי DNA ממספר דגימות מוזיאון שלו הציגו שהיה מין עצמאי קדום יותר, אשר תפוצתו השתרעה גם על צפון אפריקה הקדומה, אשר הייתה לחה יותר מכיום.
נרי אוקסמן
נרי אוקסמן (נולדה ב-6 בפברואר 1976) היא מעצבת אמריקאית-ישראלית במעבדת המדיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT, שם היא מובילה את קבוצת המחקר Mediated Matter. ידועה באמנות ובארכיטקטורה המשלבות עיצוב, ביולוגיה, מחשוב והנדסת חומרים.
קורות חיים
אוקסמן נולדה בחיפה, ישראל לאדריכלים רוברט ורבקה אוקסמן. אביה הוא דיקאן וחוקר בתחום ההיסטוריה והתיאוריה בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ואמה חוקרת בתחום האדריכלות הדיגיטלית בטכניון. אחותה הצעירה, קרן אוקסמן, היא אמנית. אוקסמן סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1994.
בשירותה הצבאי, אוקסמן הייתה קצינה בחיל האוויר.
לאחר שירותה עברה לירושלים והחלה ללמוד בבית הספר לרפואה של הדסה באוניברסיטה העברית. לאחר שנתיים עברה ללימודי אדריכלות בטכניון, וסיימה את לימודיה בשנת 2004 בבית ספר לאדריכלות בלונדון London Architectural Association School of Architecture.
בשנת 2005 עברה לבוסטון כדי להצטרף לתוכנית דוקטורט בעיצוב ממוחשב ב-MIT, תחת המנחה ויליאם ג'יי מיטשל. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא עיצוב עם מודעות לחומר.
הייתה נשואה בעבר למלחין הארגנטינאי אוסבלדו גוליחוב (Osvaldo Golijov). בינואר 2019 נישאה לביל אקמן. יש להם ילדה משותפת.
קריירה
עבודתה של אוקסמן הוצגה ברחבי העולם, ויש לה יצירות בתערוכות הקבועות של ה-MoMA, מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, מרכז ז'ורז' פומפידו, המוזיאון לאמנות שימושית של וינה, המוזיאון לאמנות מודרנית בסן פרנסיסקו SFMOMA, במוזיאון לאמנות בבוסטון ובמוזיאון המדע בבוסטון. היא הציגה גם בסמית'סוניאן ובביאנלה הבינלאומית בבייג'ינג, ובשנת 2020 נפתחה רטרוספקטיבה של יצירתה ב-MoMA.
היא פרסמה מאמרים על עיצוב פרמטרי וקונטקסטואלי ופיתחה טכניקות הנדסיות למימוש אותם עיצובים בחומרים שונים. בשנת 2006 היא השיקה פרויקט מחקר בין-תחומי ב-MIT שנקרא Materialecology, לצורך ניסוי בעיצוב ג'נרטיבי. היא קידמה את הרעיון של מציאת דרכים חדשות לתקשורת לגבי עיצוב ולשיתופי פעולה בעיצוב. בשנת 2016 היא סייעה בהשקת כתב העת הפתוח הרב תחומי למדעי העיצוב (Journal of Design Science).
היא הופיעה על השערים של המגזינים Fast Company, Wired UK, ICON, Surface וגלריה של עיתון הארץ. עבודותיה מוזכרות כהשראה לשינוי האופן בו חומרים ומבנים מעוצבים ומיוצרים, ויצירותיה האמנותיות תוארו על ידי אנדרו בולטון, אוצר במוזיאון המטרופוליטן לאומנות בניו יורק כ-"otherworldly—defined by neither time nor place".
בשנת 2010 אוקסמן התקבלה כמרצה מן המניין במעבדת המדיה של MIT כפרופסור לפיתוח קריירה מטעם Sony (על שם סוני שמימנו את התפקיד). עם קבלת התואר פרופסור, היא הקימה את קבוצת המחקר Mediated Matter, שם היא הרחיבה את שיתופי הפעולה שלה לתחומי הביולוגיה, הרפואה וביגוד.
אוקסמן הרצתה בנושא עיצוב דיגיטלי רב תחומי, ועל התקדמות מעבר לייצור המוני של אלמנטים עיצוביים. בין השאר היא הרצתה בשיחת TED פופולרית על עיצוב "בצומת שבין טכנולוגיה וביולוגיה". בהרצאה המרכזית שלה בשנת 2016 בכנס המכון האמריקני לאדריכלים היא אמרה שיש לתת "תפקיד משמעותי יותר לאדריכלות בחברה", על ידי עבודה יד ביד עם מדע והנדסה.
Mediated Matter Group
קבוצת Mediated Matter ב-MIT משתמשת בעיצוב חישובי, ייצור דיגיטלי, מדע חומרים וביולוגיה סינתטית כדי לחקור אפשרויות עיצוב במבנים קטנים וגדולים, לפעמים תוך שילוב צילום תמונות של דגימה ביולוגית, פיתוח אלגוריתמים לייצור תבניות דומות ופיתוח תהליכי ייצור חדשים למימוש התוצרים. הפרויקטים של הקבוצה כוללים ביגוד לביש בהשראת סביבות עכשוויות ועתידיות, עיצובים מתכלים המונעים על ידי השמש, טכניקות אומנותיות חדשות, ומשטחים אקספרימנטליים לצורך השגת חוזק מבני חדשני תוך שימוש בטבע. חלק מהפרויקטים משלבים עבודה בתחומים רבים.
בין תלמידיה בקבוצה יש מהנדסים ביו-רפואיים, מנפחי זכוכית, מדעני חומרים, מעצבים, מדעני מחשב המתמחים בבינה מלאכותית רטובה, אדריכלים, ביולוגים ימיים, דבוראים, ומומחים נוספים.
ייצור אורגני וטבעי
חלק מיצירותיה של אוקסמן יוצרו על ידי בעלי חיים או באמצעות תהליכים טבעיים, בהרמוניה עם הטבע. חלק מהפרויקטים נוצרים בשיתוף פעולה עם אורגניזמים טבעיים כמו ריריות, דנאיות מלכותיות וטוואי המשי, לצורך יצירת אובייקטים ומבנים. בשנים 2008–2010 היא עיצבה את Beast, ישות אורגנית שנוצרה באופן סינתטי על ידי שילוב של פרמטרים פיזיים עם פרוטוקולים של יצירת צורות דיגיטליות. הוא מורכב ממשטח רציף יחיד, שמהווה גם מבנה וגם עור. המיצב משלב ביצועים מבניים, סביבתיים ופיזיים על ידי התאמת עובי, צפיפות התבנית, הנוקשות, הגמישות והשקיפות לאזורי עומס, עקמומיות ולחץ עורי בהתאמה.
ביתן המשי (Silk Pavillion), מיצב שעוצב בשנת 2013, בלט בשיטת הייצור שלו לא פחות מצורתו הסופית. הוא נטווה על ידי 6,500 תולעי משי חופשיות שהונחו על שלדת כיפה ממשי סרוג. ניסויים עם תולעי המשי זיהו כיצד הם יגיבו למשטחים שונים, ומה יעודד אותם לטוות על מבנה קיים, בניגוד לטוויית פקעת כהרגלם. המסגרת של כיפה פוליאדרלית בקוטר של 3 מטר נארגה ברפיון מחוטי משי דקים על ידי זרוע רובוטית, והוצבה בחדר פתוח. הכיפה עוצבה עם רווחים במקומות בהם הטמפרטורה תהיה הכי גבוהה. תולעי משי שוחררו על הכיפה בהדרגה, שם הן הוסיפו שכבות משי עד שהוסרו ממנה. פרויקט זה שילב הנדסה, טוויית משי ומידול שמש בחלל. תוצר המיצב האומנותי שהתקבל נתלה כך שאנשים יוכלו לעמוד בתוכו.
ביתן האוקיינוס (The Ocean Pavillion), מיצב משנת 2014, כלל פלטפורמת ייצור על בסיס מים בה נבנו מבנים מציטוזן, סיב אורגני מתמוסס במים הדומה לציטין. עמודים תומכים ועלים עדינים וארוכים נוצרו על ידי שינוי האופן בו הסיבים מונחים. התוצאה הייתה קומבינציה של מבנים קשים ורכים, שמשתנים ממוצק לגמיש לאורך ענף או עלה, אך כולם עשויים מאותו חומר.
הכוורת הסינתטית (The Synthetic Apiary), מיצב בגודל האנגר שלם שנבנה בשנת 2015, בחן את התנהגותן של דבורים בסביבה מקורה לחלוטין, שאפשרה חיקוי של סביבה טבעית אידיאלית לדבורים. מיצב זה פותח בשיתוף פעולה עם חברת דבוראים, כדרך לבחון תגובות אפשריות לאובדן מושבות דבורים, ולחקור כיצד ניתן לשלב נישות ביולוגיות בבניינים. דבורים משתמשות בפרומונים כדי לתקשר, שפה אנדוקרינית מורכבת שבעזרתה המלכה מורה לפועלות שלה להגביר את קצב העבודה על חלת הדבש. זהו בסיס התובנה של הפרויקט, ששאיפתו היא להשתמש בזרועות רובוטיות כדי להתיז פרומונים שיכוונו דבורים לתבניות של חלות דבש בהיעדרן של מלכות, וכך הרובוטים יוכלו לשלוט בכוורת.
ב-2016 הם עיצבו מסכה עבור הזמרת האיסלנדית ביורק, שעוצבה על פי רקמת הפנים שלה, בהשראת מסכות מוות מקסיקניות.
אגווה-הוחה (Aguahoja), מיצב משנת 2019, חוקר את האפשרות להחליף לחלוטין את השימוש בפלסטיק בביו-פולימרים, המורכבים מרכיבים מולקולריים המצויים בענפי עצים, שלדי חרקים ועצמות אדם. עור המבנה מורכב מביו-קומפוזיט גמיש עם תכונות מכניות, כימיות ואופטיות מדורגת. המיצב מדגים את היישום של ייצור רובוטי על בסיס מים בדומה לייצור בטבע. העבודה עליו החלה בשנת 2012 בניסויים על דגימות בגודל של גרגיר חול, והתקדמה למיצב בגובה 5 מטר.
פיתוחים בהדפסת תלת מימד
קבוצת Mediated Matter עבדה רבות בטכניקות שונות של הדפסת תלת מימד. חברי הצוות פיתחו שיטות משלהם ושיתפו פעולה עם חברות דפוס כמו Stratasys. הפרויקטים נעו בסדר גודל בין מארזים ורהיטים גדולים, ליצירות אמנות ובגדים, ביו-קומפוזיטים, שסתומים מלאכותיים והרכבת DNA. הקבוצה תכננה אב-טיפוס של מדפסת עם זרוע רובוטית שיכולה לבנות מבנים בגובה 8 מטרים סביב עצמה במרחב פתוח, ומדפסת שמייצרת חפצים עומדים בזכות עצמם ללא תמיכה. בשנת 2012 אוקסמן הדפיסה את הסט הראשון שלה של ביגוד לביש בגודל גוף אדם, קולקציה בשם Imaginary Beings בהשראת יצורים אגדיים, והציגה אותו במרכז פופידו בפריז. התערוכה כללה 18 עבודות בהשראת ארכיטיפים מהמיתולוגיה, כוחות על, והספר "יצורים דמיוניים" של חורחה לואיס בורחס. היא הדפיסה קסדות, מחוכים ווריאציה על מדוזה המיתולוגית במדפסת תלת־ממד. לאחר מכן היא פיתחה את Anthozoa, שמלה שפותחה בשיתוף פעולה עם מעצבת האופנה איריס ואן הרפן ומהנדס החומרים קרייג קרטר. על שמלה זו היא אמרה "ייצרנו שמלה שהיא כמו עור שני לגוף. עיצבנו לא רק את הבגד, אלא גם את התנועה והגמישות שלו. בעצם עברנו מתפירה עילית מסורתית (הוט קוטור) לתפירה טכנולוגית (טק קוטור). המחטים הוחלפו על ידי קוד". Imaginary Beings ו-Anthozoa היו כמה מהדוגמאות הראשונות להדפסת תלת מימד רב-צבעונית ורב-חומרית בקנה מידה אנושי, תוך שימוש בפלטת צבעים עזה. בשנת 2015 עיצבה את קולקציית The Wanderers עם כריסטוף באדר ודומיניק קולב, בהשראת רעיונות במחקר אינטרדיסציפלינרי. הקולקציה זכתה בפרס של Fast Company עבור חדשנות בעיצוב. המוצר המשפיע ביותר בקולקציה היה החלק העליון של הבגד שנקרא Mushtari, מודל מערכת עיכול מלאה בנוזל ומושבה של בקטריות פוטוסינתטיות ו- E. coli. ייצור Mushtari דרש שיטות מידול חדשות להדפסת צינורות גמישים ארוכים בעובי משתנה.
בשנת 2014 קבוצת Mediated Matter פיתחה את G3DP, הידוע גם בשם Glass I, המדפסת התלת־ממדית הראשונה לזכוכית אופטית שקופה. באותה תקופה, מדפסות תלת מימד סינטריות יכלו להדפיס באבקת זכוכית, אך התוצאות היו שבירות ואטומות. G3DP תוכנן בשיתוף עם MIT's Glass Lab ומכון Wyss, תוך חיקוי תהליכי עבודה מסורתיים בזכוכית. זכוכית מותכת נשפכה בזרמים עדינים וקוררה בתא חישול, מה שהניב דיוק מתאים לאמנות ומוצרי צריכה, ועמידות המתאימה לאלמנטים אדריכליים. התהליך איפשר שליטה מדויקת על צבע, שקיפות, עובי ומרקם. שינוי גובה המהירות של המשפך יצר לולאות אחידות שהפכו את המדפסת ל"מכונת תפירה מזכוכית". סט של כלי זכוכית שיוצרו במדפסת זו הוצג בתערוכה במוזיאון קופר יואיט ובמוזיאונים אחרים, ופסל זכוכית בגובה 10 מטרים, YET, עוצב לכבוד שבוע העיצוב במילאנו 2017.
בשנת 2014 היא פיתחה את כיסא ג'מיני (תאומים), שנקרא כך כי הוא עשוי משני חלקים, חלק תחתון וחלק עליון. הכיסא מעוצב כגוף האדם, ומתוכנן ליצור הרגשה של ישיבה בתוך רחם. הוא הודפס במדפסת תלת־ממד מחומרים שבולעים קול כדי לייצר סביבה שקטה. החלק העליון סוגר כמו גולם על החלק התחתון עליו יושבים.
פרסים ותארים
אוקסמן היא עמיתה בכירה ב-Design Futures Council, וזכתה בפרס וילצ'ק לעיצוב בשנת 2014. בשנת 2009 היא הייתה ברשימת ICON של "20 האדריכלים המשפיעים ביותר על עיצוב עתידנו." באותה שנה היא הייתה ברשימת 100 האנשים היצירתיים בעולם של מגזין Fast Company. בשנת 2012, Shalom Life דירגו אותה במקום הראשון ברשימת "הנשים היהודיות המוכשרות, האינטליגנטיות, המצחיקות והמדהימות ביותר בעולם."
פרסים נוספים:
דרייבר (סרט)
דרייבר הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2018 שכתב וביים יהונתן אינדורסקי, ומהווה הרחבה לסרט הגמר שלו מ-2010 באותו השם. הסרט עוקב אחר נהג מונית חרדי שעוסק בהסעת מקבצי נדבות לנדבנים ידועים, ובמקביל מגדל ילדה בת 9 לבדו. הסרט נוצר בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
תקציר עלילה
הסרט עוקב אחר נחמן (משה פולקנפליק), "דרייבר" שמתפרנס מלהסיע מקבצי נדבות לבתיהם של עשירים, שאת הכתובות שלהם נחמן יודע. מקבצי הנדבות ונחמן מתחלקים חצי חצי בפדיון. במקביל, נחמן מגדל את ביתו בת ה-9, חני (מנואל אלקסלסי ורדי) אחרי שאשתו נטשה אותם.
אתיופיה במשחקים הפאראלימפיים
המשלחת הראשונה שעלתה על שני ספורטאים אותה שלחה אתיופיה, הייתה גם המשלחת הראשונה אשר זכתה במדליה פאראלימפית. אל אולימפיאדת הנכים לונדון (2012) נשלחו ארבעה ספורטאים אתיופים והאתלט ונדייה פיקרה אינדבלו זכה במדליית הכסף בריצת 1500 מטר (קטגוריה T46) עם תוצאה של 3:50.87 דקות, שני רק לשיא עולם של אברהם טארביי הקנייתי שקבע 3:50.15 דקות.
שלומציון המלכה
שלומציון אלכסנדרה (141 לפנה"ס - 67 לפנה"ס) הייתה מלכת יהודה בתקופת הבית השני משנת 76 לפנה"ס ועד מותה.
אשת אריסטובולוס
על פי יוסף בן מתתיהו, הייתה שלומציון ככל הנראה אשתו של יהודה אריסטובולוס הראשון:
אף על פי שיוסף בן מתתיהו אינו כותב זאת במפורש, ניתן לשער כי אלמנתו של אריסטובולוס, שהביאה לשחרורו של אלכסנדר ינאי מכלאו ולהכתרתו כמלך, היא אותה אשה שנישאה לו. זיהוי שלומציון אלכסנדרה עם אלמנת אריסטובולוס מתבסס על שמן הזהה, על חוק הייבום ועל כך ששלומציון הייתה מבוגרת מינאי ב-13 שנים.
עוד לפני מותו של אריסטובולוס לא טמנה אשתו את ידה בצלחת. אנטיגונוס הראשון, האח היחיד שאריסטובולוס השאיר חופשי ממאסר (כלא את אימו ואת שלושת אחיו האחרים), חזר לרגל חג סוכות "בהדר ניצחון" לירושלים. אריסטובולוס, ששכב חולה ב"בירה", המצודה הסמוכה להר הבית מצפון (מאוחר יותר "מצודת אנטוניה"), שמע כי אחיו עלה להתפלל במקדש בלווית אנשי צבא, כשהיו שטענו כי בכוונתו להרוג אותו ולקחת ממנו את המלוכה. אף שלא האמין להאשמות נגד אחיו, הזמין את אנטיגונוס אליו, אולם הודיע לו שיבוא בלי נשק וליתר ביטחון הורה לשומרי ראשו שיהרגו אותו אם יבוא חמוש. בשלב זה התחברה המלכּה עם הקושרים להתנקשות באנטיגונוס והסיתה את שליחי אריסטובולוס לומר לאחיו בשמו, שישמח לראותו עם "כלי הנשק היפים" שהכין לו בגליל. כשבא אנטיגונוס בתמימותו עם כלי נשקו, נהרג על ידי שומרי ראש המלך. כעבור זמן לא רב נפטר אריסטובולוס, כשתקופת שלטונו ארכה פחות משנה (103-104 לפנה"ס). אלמנתו שחררה את אחיו ממאסרם "והקימה למלך" את אלכסנדר ינאי, המבוגר שבהם.
אשת אלכסנדר ינאי
תקופת שלטונו של אלכסנדר ארכה 27 שנים והתאפיינה במלחמות תכופות, שהביאו בעקבותיהן מלחמות גם מבית. מלבד הסכסוך המתמשך עם הפרושים, מספר החללים העצום במלחמות עם הערבים (היטורים והנבטים) הביא למרד גלוי, בסופו צלב אלכסנדר בירושלים 800 איש מבין המורדים לאחר ששחט את משפחותיהם לנגד עיניהם, וכל זאת בזמן ש"שתה יין והתהולל עם פילגשיו". ההוצאה ההמונית להורג גרמה ל-8,000 איש מבין המורדים לברוח מחוץ לגבולות יהודה ולשקט פנימי במדינה.
ככל הנראה, לשלומציון הייתה מעורבות כלשהי בענייני המדינה בתקופת שלטון בעלה. יוסף מציין ש"המלך אלכסנדרוס ואשתו" מינו את אנטיפס האדומי, סבו של הורדוס, למושל אדום, מינוי שעתיד היה להביא את סופה של שושלת בית חשמונאי.
שלומציון אלכסנדרה ילדה שני בנים לאלכסנדר ינאי: הורקנוס ואריסטובולוס. למרות קיומם של בנים יורשים, הוריש אלכסנדר את המלוכה לאשתו, מכיוון שהיה בטוח כי בניגוד אליו, היא תזכה לתמיכת העם, כי התנגדה לשיטות הדיכוי האכזריות שלו וכך "קנתה את לב העם לאהבה אותה".
בזמן שצר על רגב, מבצר בתחום ג'רש בעבר הירדן, היה כבר אלכסנדר ינאי על ערש דווי ושלומציון בכתה והביעה את דאגתה לגורל המלוכה, כשהשנאה אליו כל כך גדולה. ינאי יעץ לה להעלים את דבר מותו עד שייכבש המקום, וכשתחזור לירושלים כמנצחת, להעניק כוח לפרושים וכך לזכות לחיבת העם. אלכסנדר מת בזמן המצור בשנת 76 לפנה"ס, בגיל 51.
אלכסנדרה המלכה
שלומציון עשתה כעצת בעלה. היא השלימה את החרבת המבצר ועל ידי הענקת סמכויות רשמיות לפרושים, הפכה אותם לתומכיה - קואופטציה. הפרושים שינו את גישתם ובדרשותיהם אל העם שיבחו את אלכסנדר כ"מלך צדיק" והפכו את הלוויה שלו למפוארת ביותר מכל הלוויות של המלכים הקודמים. אלכסנדרה התחבבה על העם, כי הראתה שהיא חולקת על דרכו של בעלה.
בשל היותה אשה, לא יכלה שלומציון לשמש בתפקיד כפול, כקודמיה שהחזיקו גם בתפקיד הכהן הגדול. לתפקיד זה מינתה את בנה הורקנוס, כי היה הבכור, אך יותר מכך מפני ש"חיבב יותר חיים שקטים" והיה חלש מכדי לתבוע ממנה את הזכות לרשת את המלוכה, וממילא חלש מדי להיות שליט על מדינה. מסיבה זאת, את הבן הצעיר אריסטובולוס, "איש-פעלים ואמיץ־רוח" "אשר הייתה לו נפש לוהטת", השאירה ללא תואר.
השפעת הפרושים
שלומציון שינתה את מדיניותו של בעלה, שהיה ממתנגדי הפרושים החריפים ביותר. היא השאירה בידה את תואר המלוכה, אבל הכוח עבר לידיהם. היא העניקה להם סמכויות רשמיות בכל תחומי החיים בממלכה והחזירה את החוקים שהותקנו על ידם לפי המסורת ובוטלו בעבר על ידי חמיה יוחנן הורקנוס. הפרושים התערבו בשלטון עד שהשיגו את היכולת לאסור אנשים, לשחרר אסירים ולהחזיר מגורשים כרצונם. הפרושים, ש"לא היו שונים במאומה משליטים גמורים", נהנו מהכנסות המלוכה ומטובות ההנאה הנלוות אליה, ואילו "את ההוצאות והפגעים השאירו לאלכסנדרה המלכה".
הסמכויות בכל הקשור לענייני חוץ וביטחון נשארו בידיה. היא הכפילה את גודל הצבא וגייסה חיל שכירים גדול מאוד "עד שהפילה פחד על השליטים מסביב ולקחה מהם בני־תערובות". תקופת מלכותה נחשבת לתקופת שיא בימי החשמונאים. היא שמרה על גבולות הממלכה היהודית ובארץ היו רגיעה ושגשוג כלכלי. שלטונה אמנם היה יציב, אבל "הארץ כולה שקטה, חוץ מהפרושים". הם דרשו שתוציא להורג את האחראים בממשל אלכסנדר על הוצאתם להורג של 800 המורדים בזמן שלטונו. הפרושים לא חיכו לפעולה רשמית מטעם המלכה והחלו לבצע את ההוצאות להורג בעצמם. הקורבן הראשון היה דיוֹגֶנֶס, מהחשובים במקורביו של אלכסנדר. הפרושים "הסיתו את אלכסנדרה" לרדוף את שאר האנשים שהסיתו את אלכסנדר נגדם. "המלכה מלאה את חפצם, ביראתה את האלהים" והם הוציאו להורג את מתנגדיהם.
מעמד הצדוקים
לפני תקופת שלטונה של שלומציון, הפרושים מרדו באלכסנדר ינאי והיו נגדו, ואילו הצדוקים תמכו בו. אלכסנדר ינאי העניק יחס מועדף לצדוקים ומעמד הצדוקים באותה תקופה היה גבוה מזה של הפרושים. כלומר, השפעת הצדוקים על ענייני הדת הייתה גדולה וניכרת, הם היו בעלי תפקידי כהונה מכובדים והכהנים בבית המקדש היו אך ורק צדוקים או בייתוסים. כלומר, הצדוקים חלשו באופן מוחלט על תחום הכהונה. בנוסף, אנשי הצבא הצדוקים ששירתו את ינאי היו בעלי בריתו וראשי צבאו בעת מלחמת האזרחים שהייתה בתקופה זו.
כאשר שלומציון עלתה לכס המלכות לאחר מותו של אלכסנדר ינאי בעלה, הכת הפרושית התקרבה למלוכה ועקב זאת קיבלה יותר השפעה על ענייני הדת מאשר הצדוקים. משימתה הראשונית של שלומציון הייתה לפייס את הפרושים, שכן בעלה אלכסנדר ינאי התעלל בהם והתייחס אליהם בצורה רעה בתקופת שלטונו. מילותיו האחרונות של ינאי היו לפייס את הפרושים בהבטחה כי לא ייעשה דבר בממלכה מבלי לשמוע את חוות דעתם בעניין זה או אחר. כלומר, הוא הבטיח לשלב אותם בהחלטות הסנהדרין. אך שלומציון היא זו שמסרה לפרושים את השליטה על הפולחן בבית המקדש.
השפעת הפרושים באה על חשבון השפעת הצדוקים. בתקופת שלומציון המלכה, מעמדם של הפרושים השתפר משמעותית והם קיבלו תפקידים מכובדים, הן בפן הדתי והן בפן המדיני. לעומת זאת, מעמדם של הצדוקים הידרדר באותה תקופה לעומת מעמדם בתקופת ינאי, והם קיבלו פחות שליטה על נושאים חשובים במדינה.
האליטה הצבאית מתארגנת
חברי האליטה הבאים בתור ברשימת הפרושים נמלטו אל אריסטובולוס, שכבר הראה את כעסו על הנעשה והיה ברור שייקח מאמו את השלטון ברגע שתהיה לו הזדמנות לכך, ובאו איתו לארמון. מקורבי אלכסנדר הזכירו למלכה את הניצחונות שנחלו ואת נאמנותם המוחלטת למלך והביעו מורת רוח מכך, שלאחר שסיכנו את חייהם במלחמה נגד אויבים מבחוץ, "הם נטבחים בארצם כבהמות בידי שונאיהם, באין כל עונש". הם ביקשו את הגנת המלכה וטענו שתהיה זו בושה להם ולה אם יאלצו לערוק כשכירי חרב לצבאות אויבי אלכסנדר, כמו חרתת הערבי ושליטים אחרים, שקודם לכן היו מאוימים מהם.