cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שפנפנת פלייבוי
אטימולוגיה
הביטוי "שפנפנת פלייבוי" בעברית מקורו בטעות בתרגום מאנגלית. למעשה, התרגום הנכון למושג "Playboy Bunny" היה אמור להיות "ארנבונת פלייבוי". אולם בעברית קיים לעיתים קרובות בלבול, שמקורו לא ברור, בין השפן ממשפחת השפניים, לבין הארנבת ממשפחת הארנביים. מדובר בבעלי חיים ממינים שונים, השייכים למשפחות טקסונומיות נפרדות.
יחסי לבנון–מצרים
יחסי לבנון–מצרים הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הלבנונית לבין רפובליקת מצרים הערבית.
היסטוריה
בתקופה שבין השנים 1952–1970, היחסים בין לבנון למצרים לא היו יציבים, בשל היחסים האסטרטגיים החזקים של לבנון עם ארצות הברית, אשר נחלשה עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון. בנוסף השלטון הלבנוני חשש לאבד את הריבונות של המדינה לאחר איחוד סוריה ומצרים למדינה אחת בשנת 1958. בשנת 1979 חתמה מצרים על הסכם שלום עם ישראל, וניתקה את קשריה עם ארגוני הטרור בלבנון. עם זאת, בשנת 2011, בעקבות המהפכה במצרים (2011) עלה לשלטון מוחמד מורסי והאחים המוסלמים, שהביעו נכונות לכונן שיתוף פעולה עם החזבאללה. בפברואר 2017 הצהיר נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, כי מצרים תמשיך לתמוך בלבנון בכל תחומי שיתוף הפעולה.
יחסים כלכליים
בשנת 2005 מחזור המסחר בין המדינות הסתכם בכ-248 מיליון דולר, ובשנת 2009 גדל המחזור ל-346 מיליון דולר. היצוא המצרי ללבנון כולל: מוטות ברזל ופלדה, תפוחי אדמה, שמן, בעלי חיים, גבינה, פלסטיק, ואילו היצוא הלבנוני למצרים כולל: גרוטאות ברזל, תפוחים, פלסטיק, חומצה זרחתית, נייר וקרטון, טרקטורים וחלקי חילוף לכלי רכב.
דווין בוקר (1991)
דווין בוקר (באנגלית: Devin Booker; נולד ב-28 בפברואר 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בפנרבחצ'ה.
קריירה
אחיו של בוקר, טרבור, שיחק גם הוא כדורסל בליגת ה-NBA. בן דודו של בוקר, ג'ורדן היל, גם הוא שחקן NBA לשעבר.
בוקר החל את דרכו כשלמד ושיחק כדורסל בתיכון יוניון קאונטי ביוניון, קרוליינה הדרומית.
לאחר סיום התיכון, בוקר שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קלמסון, בין השנים 2009–2013.
בוקר החל את הקריירה המקצועית שלו בצרפת, כשחתם בשנת 2013 במועדון הכדורסל נאנסי מהליגה הצרפתית. מאוחר יותר באותה עונה, עבר בוקר לJL בורק. בתום העונה, נבחר בוקר לשחקן המצטיין של סדרת הגמר של הליגה הצרפתית השנייה.
בשנת 2015, חתם בוקר באלאן שאלון, שם במקביל לליגה הצרפתית, הוא גם שיחק בליגת האלופות. בוקר סיים את העונה עם שאלון במקום השלישי בליגת האלופות וכשחקן המצטיין של העונה בליגה הצרפתית.
בשנת 2016, בוקר שיחק בניו יורק ניקס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA. ב-17 ביולי 2016, הוא חתם בבאיירן מינכן מהליגה הגרמנית. ב-12 ביולי 2017, בוקר האריך את חוזהו בנוספת. באותה עונה הוא העמיד ממוצעים של 12.4 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק, מה שגרם לו להאריך את חוזהו לעונה נוספת.
ב-16 ביולי 2019, חתם בוקר לעונה בחימקי מהליגה הרוסית. ב-5 ביולי 2020, בוקר האריך את חוזהו בעונה עם אופציה לעונה נוספת.
ב-16 ביוני 2021, חתם בוקר לשנתיים בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
קרחון וסבכר
קרחון וסבכר (באנגלית: Wessbecher Glacier) הוא קרחון במרכז רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את הר אינדרביצן וזורם לכיוון דרום מזרח, בהר מאלן, בין פסגת פריסטרה, פסגת לישנס ופסגת סטיקל הקרחון זורם דרומה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם האוורד או. וסבכר (Howard O. Wessbecher) שהיה חבר במשלחת המחקר ששהתה בתחנת מקמרדו בשנת 1956. וסבכר השתתף כאחראי הכנות לוגיסטיות בהקמת תחנת הקוטב הדרומי.
ויליאם קינג
ויליאם קינג (באנגלית: William King; ), גאולוג אנגלי-אירי, הראשון להציע שהעצמות שנמצאו בשנת 1856 בעמק ניאנדר שבגרמניה אינן עצמות אנושיות, אלא שייכות למין נפרד, האדם הניאנדרתלי. קינג הציע את השם הזה באספה של ה-British Science Association בשנת 1863. רבים חושבים שקינג הוא פרופסור לאנטומיה, אך הוא מעולם לא למד את הנושא.
נכדו, שנקרא באותו שם, הוא משיט יאכטות שהקיף את כדור הארץ, והיה קצין בחיל הים המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה.
הרמן שטראוס
הרמן שטראוס (28 באפריל 1868 - 17 באוקטובר 1944) היה רופא יהודי-גרמני, מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. נספה בשואה במחנה הריכוז טרזיינשטט.
ביוגרפיה
הרמן שטראוס נולד בשנת 1868 בהיילברון, בן לאיש העסקים היינריך שטראוס. למד רפואה באוניברסיטת וירצבורג ובאוניברסיטת ברלין. סיים את לימודיו בשנת 1890 עם תזה על שיתוק. הגיע לברלין כעוזר רפואי במרפאה למחלות עצבים ובבית החולים על שם הקיסרית אוגוסטה, ולאחר מכן עבר לבית החולים האוניברסיטאי בגיסן. בשנת 1895 מונה לרופא ראשי בקליניקה רפואית בברלין.
ב-1899 נישא לאלזה אִיזָק, שהייתה מחלוצי העבודה הסוציאלית בבית חולים. לזוג נולדו בן, ולטר שטראוס (1900–1976), ובת.
בשנת 1906 הקים שתי מרפאות פרטיות משלו. בשנת 1910 מונה למנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. בשנת 1921 מונה לפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 נשלל ממנו רישיון ההוראה. ב-31 ביולי 1942 נשלחו הוא ואשתו למחנה הריכוז טרזיינשטט, שם נספה ב-17 באוקטובר 1944. אשתו שרדה את מחנה הריכוז, אך נפטרה ב-13 ביוני 1945, כתוצאה מכליאתה שם.
שטראוס הרבה לפרסם בנושאים רפואיים. הוא חיבר 25 ספרים ויותר מ-430 תרומות ליצירות קולקטיביות וכתבי עת רפואיים. פרסומיו כוללים כמעט את כל תחום הרפואה הפנימית.
שטראוס ועגנון
בשנת 1916 אושפז ש"י עגנון במשך חמישה חודשים בבית החולים היהודי בברלין, ונמצא בטיפולו של שטראוס. בתום אשפוזו המליץ שטראוס לעגנון שיסע לנופש בפריגנאו, אך בעצת פטרונו, שלמה זלמן שוקן, יצא עגנון לנפוש בבאד בריקנאו.
בסיפורו "הרופא וגרושתו" מספר עגנון על שטראוס (בלי לנקוב בשמו): "זקן זה שהעמיד תלמידים הרבה ומצא רפואה לכמה תחלואים מת במחנה ריכוז, שסרדיוט נאצי מתעלל בו כל יום להתעמל בו. פעם אחת ציווה עליו לשכב על כרסו בפישוט ידיים ורגלים, כיוון ששכב ציווה עליו לקום. כיוון שלא נזדרז דרסו במגפו המסומר עד שנקצצו אליוני ידיו והורעל דמו ומת."
פסגת סטיקל
פסגת סטיקל או פסגת סטיקאל (באנגלית: Stikal Peak, בבולגרית: връх Стикъл) היא פסגה סלעית ברכס אוון, בקצה הדרומי של רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
גובהה של הפסגה 1,940 מטרים מעל פני הים. הפסגה מתנשאת מעל קרחון נימיץ שמדרום מערב לפסגה, וקרחון וסבכר שמצפון מזרח לה.
הפסגה ממוקמת 2.3 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגת לישנס, 5.4 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגת מארזה שברמת פטוואר, 8.7 קילומטרים צפונית-מערבית לפסגת ארסלה, 32.8 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגת ברגיסון שברכס באסטיין.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961. מיפוי נוסף בוצע בשנת 1988.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם העיירה סטיקל שבדרום בולגריה.
הכוכב האדום (עיתון)
הכוכב האדום (ברוסית: Красная звезда) הוא עיתון יומי המשמש כביטאון רשמי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ומשרד ההגנה של רוסיה. נוסד בברית המועצות ב-1 בינואר 1924. העיתון היה העיתון הרשמי של הצבא האדום ומשמש כעיתון הרשמי של משרד ההגנה הרוסי.
בתקופה הסובייטית זכה העיתון בעיטורים שונים: עיטור לנין, עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור הדגל האדום ועיטור הכוכב האדום.
בנימין אלנהאונדי
תולדות חייו
השם אלנהאונדי מעיד שמוצאו מהעיר נַהַאוַנד במחוז המדאן במערב פרס. ברשימת הכיתות בספר "האורות והמגדלים" של יעקב הקירקיסאני נזכר בנימין לאחר אסמעיל אל עֻכּבּרי שעליו ידוע שפעל בזמן חליפות אל-מעתצם בשנים 833–842. בנימין לפי קירקיסאני חי בימיו של איסמעיל מכאן שפעל במחצית הראשונה של המאה התשיעית. הקראי מרדכי בן ניסן מספר שבנימין היה תלמידו של יאשיהו נכדו של ענן בן דוד. קירקיסאני אומר שהיה דיין אולם אי אפשר ללמוד מדבריו האם היה דיין קראי או רבני. על פי ההיסטוריון הקראי סלמון בן ירוחם בן זמנו של סעדיה גאון, בפירושיו לספר תהילים הוא מציין, שהקראות התחילה כהלכה רק בתקופתו של בנימין. לדעת בן ירוחם, התעלה בנימין אפילו על ענן בלמדנותו. אולם טענה זו לא ניתנת להוכחה. עבודותיו של בנימין ידועות ברובן הגדול תודות לציטוטים מהן על ידי כותבים קראים שבאו אחריו. אולם הוא היה כנראה אישיות מאוד מכובדת, כיוון שנחשב על ידי כל הקראים לבר סמכא כמו מייסד הקראות ענן בעצמו.
הסופרים הערבים כינו את הקראים "בני כת ענן ובנימין" (אצחאב עאנאן ובנימין). לדברי סלמון בן ירוחם התחיל בנימין תקופה חדשה בדת הקראית, בזה "שהוסיף חיזוק וגילה דברים רבים שהיה ענן נגרר בהם אחרי מנהג הרבנים" (ל"ק דף כ"א). כנראה שהתחילו אז בני כת העננים לקרוא את עצמם בשם "קראים". לדעת בנימין חובה על כל איש לדרוש ולהבין במקרא ולקיים את המצות כפי הבנתו והשגתו הוא, בפירושן. הקראים מוקירים את זכרו ומזכירים אותו ביחד עם סלמון בן ירוחם, בתפילותיהם על המתים ((סדור הקראים ח"א צד קל"ז).
עבודתו
רק חלק קטן מכתביו של בנימין שרד, לצד שרידים מספר המצוות שלו ומפירושיו למקרא. על פי יפת בן עלי בהקדמתו לפרשנות על נביאי תרי-עשר. בנימין כתב את העבודות הבאות בעיקר בערבית.
קבלת הסמכות הרבנית
בעבודותיו מתקרב בנימין בנקודות רבות לעמדה של יהדות הרבנית והוא אישית מאמץ, תקנות רבניות רבות. למשל: שחיטת הפסח דוחה שבת; הבעל יורש את אשתו. אולם הוא משאיר לבחירתם החופשית של אנשי הדת הקראית אם לאמץ או לדחות נושאים אלו על פי שיקול דעתם. בנימין מציג צורה מיוחדת של איסורים השונה במקצת מהחרמות של היהדות רבנית. על פי גרסתו: כאשר נאשם מסרב להישמע לזימון למשפט שנתן לו הוא מקולל במשך שבעת הימים הבאים כאשר לאחריהם מוטל עליו החרם. הצו כולל איסור האוסר כל מגע עם כל חברי הקהילה ואסור להם גם לברכו לשלום או לקבל כל דבר ממנו (משאת בנימין 2a).
כמעט כל ספר הדינים שלו, הכולל דיני ממונות, נפשות והלכות אישות - לקוח מן התלמוד, אם כי השתדל למצוא סיוע לכל דבר מן הכתוב. בעל "פתרון תורה" מביא פירוש חכמים ל ומוסיף "וזה דרך פירוש החכמים ונהאונדי".
בנימין התקרב לפרשנות הרבנית לתורה ובכך נאבק בפירושיו של ענן. הוא צדד בעמדת הרבנים כנגד ענן בנושא החובה לשאת את אלמנתו חסרת הצאצאים של האח. לדעת בנימין חובה זו מוטלת רק על אחיו של הנפטר ולא לקרובי המשפחה האחרים.
הוא גם אימץ את הפירוש התלמודי לנאמר ב, כאשר לדעתו האיסור כאן מבטא לא למקום מגורים אלא למרחק של למעלה מ-2000 אמות מהעיר.
חופש המחשבה
למרות מספר רב של ויתורים לפסיקות הרבניות, בנימין דבק בצורה איתנה בעקרון שבוטא על ידי ענן של חקירה מעמיקה בכתבי הקודש. לדעתו של בנימין על האדם לא לקשור את עצמו לרשויות, אלא על כל אחד ללכת אחר הכרתו שלו. הבן יכול להיות בעל דעה שונה משל אביו, התלמיד משל רבו, בתנאי שיש לכל אחד סיבה מוצדקת לדעתו זו. חקירה ובדיקה הם חובה וטעות שיכולה לקרות אינה בגדר עוון. כן דרש בנימין בניגוד לעמדת הרבנים, שמצוות לא תעשה גוברות על מצוות עשה.
פילוסופיה של התנ"ך
על פי ציטוטים מכתבי בנימין שנעשו בידי סופרים קראים מאוחרים יותר, כמו יעקב הקירקיסאני, יפת בן עלי הלוי ויהודה בן אליהו הדסי, זנח בנימין את הרעיונות הפילוסופים של פילון האלכסנדרוני לטובת התאוריות המעתאזליות. המקורות מצביעים על השפעת התאולוגיה של כת מדבר יהודה על תורתו של בנימין לדעתו אלוהים יותר מדי עליון ועילאי מכדי להתערב בעולם המוחשי, והרעיון שחומר נובע ישר מן האל אינו קביל. על פי בנימין, אלוהים יצר תחילה את הכבוד, לאחר מכן את הכיסא ולבסוף את המלאך. ומלאך זה הוא שיצר את העולם, והוא המשמש בעולם כנציגו של האל. אלוהים עצמו לעולם לא בא במגע ישיר עם בני האדם, וגם לא דיבר עם בני ישראל בהר סיני. לכן מתן החוקים והקשר עם הנביאים ואישים אחרים בתנ"ך, התקיים לא עם אלוהים אלא עם המלאך. כך גם כל התכונות והביטויים של ההאנשה שמיחסים לאל הם למעשה קשורים למלאך. בנימין טוען שהנשמה היא חלק מהגוף, ולכן נעלמת עם המוות. לפיכך, ההתייחסויות התנכ"יות לשכר ועונש יכולות להיות תקפות רק אל הגוף ולא אל הנפש. התאוריה של כוח מתווך ושיטת התנ"ך לספר בצורה אלגורית את הקטעים המתייחסים לאלוהים, הן הנקודות העיקריות של השראת הרעיונות של אנשי כת מדבר יהודה על בנימין שחזר עליהן שוב ושוב בפרשנויותיו לתנ"ך). קירקיסאני מבקר בחריפות את כת מדבר יהודה וזו גם בקורת על בנימין ותלמידיו. אִבְּן אלהיתִי מהקראים המאוחרים מתאר את ענן כאבי התנועה הקראית ואת בנימין הוא רק מזכיר בשמו. קירקיסאני מספר גם שעל פי טענת בנימין חלק מן המצוות נמסרו לפני מתן תורה, קמעא קמעא במרוצת הדורות וכל דור קבל מצוות נוספות שלא היו בזמן קודמו. לדעתו של בנימין מאדם הראשון ועד למשה ניתנו בסך הכול מאה ושתיים מצוות והוא אף קבע את זמן קבלתם במהלך כל השנים הללו.
המרכז הלאומי לאנרגיית השמש על שם דוד בן-גוריון
המרכז הלאומי לאנרגיית השמש על שם דוד בן-גוריון הוא המכון הלאומי לחקר אנרגיה חלופית בישראל. הוא הוקם בשנת 1987 על ידי משרד התשתיות הלאומיות, במטרה לחקור טכנולוגיות אנרגיה חלופיות ונקיות מבטיחות, במיוחד כאלה הקשורות לאנרגיה סולארית.
מאז יולי 1991, המרכז מופעל על ידי המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לחקר המדבר. המנהל של המרכז הוא דוד פיימן.
הערבה האירואסייתית
הערבה האירואסייתית (מכונה גם , בעקבות המילה הרוסית степь), היא שם כולל לרצף של מישורים ורמות המשתרע בין הרי החינגן הגדולים (Greater Khingan) בגבול מונגוליה-מנצ'וריה במזרח, לבין חצי האי קרים במערב. יש המרחיקים את גבולה המערבי של הערבה האירואסייתית עד לקצה המישור ההונגרי הגדול (Alföld), שבהונגריה, קרי בין קו אורך 120 במזרח לקו אורך 28 עד 18 במערב. אזור נרחב זה מכליל בתוכו את כל הערבות הגדולות של מזרח אירופה ומרכז אסיה. הערבה האסייתית הוא שם נוסף לאותו אזור גאוגרפי, ללא הערבות של מערב רוסיה, אוקראינה והונגריה.
במובן הרחב
הסטפה במדויק (באנגלית: Steppe; ברוסית: Степь) במובן הרחב יותר, היא אחת הביומות (נופה) הבסיסיות של אזור האקלים הממוזג, ערבה עשבונית עם אקלים צחיח למחצה הגובלת בחגורה הצחיחה מצפון ומדרום, שהתפתחה בשלושה אזורים ( אירואסיה, אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית) במקומות שבהם אין מספיק משקעים לשמירה על יערות רציפים. אזור המעבר של שתי הביומסות הוא הערבה המיוערת.
במובן הצר
במובן הצר יותר, זהו אזור הערבות של אירואסיה, שטח עשב שטוח או מעט גבעות שתופס אזורים נרחבים של מרכז אסיה ומזרח אירופה. הערבות של אמריקה הצפונית נקראות פרריה, אלה של אמריקה הדרומית נקראות פמפס. להלן, אנו רואים במשמעות צרה זו רלוונטית; המאפיינים הנפוצים של ביומסה ניתנים בערך ערבה.
לפי הגיאובוטנאי היהודי-רוסי לב ברג, הסטפה היא אזור מישורי פחות או יותר, שאינו מוצף בהפשרת הקרח של האביב; הקרקע שלה היא סופגת מים מעולה לאקוויפר והיא צ'רנוזיום (אדמה שחורה) והצמחייה שמכסה אותה כל השנה נשלטת על ידי דגניים.
גאוגרפיה
בצפון תחומה הערבה האירואסייתית בטייגה (Taiga) הסיבירית, אזור יערות-עד של עצי-מחט, ובדרום היא גובלת בשורה של מדבריות, דוגמת גובי, קיזילקום וקארה קום, ובמספר רצועות הרים. גבולותיה עוברים בין קו רוחב 50 עד 55 בצפון לקו רוחב 40 עד 35 בדרום. מספר רכסי הרים חוצים את הערבה האירואסייתית ומחלקים אותה לערבות משניות. רכסי ההרים של הטְייֵן שָׁאן ושל האלטאי (Altai), המאופיינים באקלים אלפיני, מפרידים בין הרמה המונגולית לערבה הקירגיזית-קזאחית, שבינה לבין הערבה הרוסית משתרעים הרי אורל. מישור אלפולד, שיש המשייכים אותו לערבה האירואסייתית, מופרד מהערבה הרוסית על ידי הרי הקרפטים.
אקלים
הערבה האירואסייתית רחוקה מהאוקיינוסים, ורצועות ההרים התוחמים אותה ממזרח ומדרום מונעים מעבר לחות מהאוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי ולוכדים אוויר קר מהקוטב הצפוני בחורף. תנאים גאוגרפיים אלו מביאים לכך שהאקלים הטיפוסי לאזור זה הוא צחיח למחצה וקר (Semi Arid and Cold) או צחיח וקר (Arid and Cold). סוגי אקלים אלו מאופיינים בכך שכמות המשקעים הממוצעת בהם נמוכה מההתאיידות הפוטנציאלית (Potential Evapotranspiration). הקיץ בערבה חם מאוד והחורף קר מאוד. אקלים צחיח וקר יצר את מדבריות גובי, קיזילקום וקארא קום ואילו אקלים צחיח למחצה וקר יצר את הביומה של ערבות העשב (Grassland) הנרחבות של הרמה המונגולית, הערבה הקירגיזית-קזחית והערבה הרוסית.
עולם הצומח
האקלים הצחיח וקר גורם לכך שכמעט ואין צמחייה גבוהה בערבה, מלבד באזורים סמוכים למקורות מים כנהרות ואגמים. הצמחייה האופיינית לערבה היא עשבונית נמוכה.
עולם החי
ערבות העשב הנרחבות והאקלים הצחיח והקר תומכים בבעלי חיים אוכלי עשב. הערבה עשירה בכבשים, בקר, עזים, גמלי דבשתיים ומכרסמים. פרסתנים נוספים הם צבי יעלי מונגולי, צבי הזפק, סאיגה, ואייל סיבירי. בערבה חי המספר הרב ביותר של סוסים בעולם, ומרביתם מתקיימים מאכילת עשב ולא ממספוא. טורפים החיים בערבה יהיו אלו אשר יכולים לעמוד בקור עז. הזאב הוא הטורף הדומיננטי ביותר בערבה.
היסטוריה
הערבה האירואסייתית הייתה אזור מחייתם של עמים רבים, שרובם החזיקו באורח חיים של נוודות. העמים הנוודים השפיעו רבות על הציוויליזציות הנושבות הנושקות לערבה, לעיתים באמצעות מסחר אולם לרוב בשל הצטיינותם בלחימה.
העת העתיקה
בספרי היסטוריה מהעת העתיקה מוזכרים עמים נומאדיים מהערבה האירואסייתית, לרוב בשל כישורי הלחימה שלהם. הרודוטוס מעניק תיאור אמין בחלקו של הסקיתים והסארמאטים. בתקופת האימפריה הרומית הועברו יחידות של פרשים סארמאטים לשרת במסגרת הצבא הרומי המוצב בבריטניה. הפלישות הברבריות (מוכרות יותר בעברית כ"נדידת העמים") לתוך אירופה התרחשו ככל הנראה מתנועה מערבה של שבטים הונים בתוך הערבה האירואסייתית.
ימי הביניים
בימי הביניים המשיכו לצאת פלישות מחזוריות מהערבה האירואסייתית לתוך הציוויליזציות הסובבות אותה. האווארים, המגיארים, הבולגארים והכוזרים פלשו למזרח אירופה. במאה ה-11 פלשו שבטי טורקמנים לתוך עולם האסלאם ותחת הנהגתה של השושלת הסלג'וקית התפשטו לכול המזרח התיכון ואף השתלטו על חלקים מאסיה הקטנה. במאה ה-13 יצאו המונגולים ממזרחה של הערבה האירואסייתית ופלשו לתוך סין, המזרח התיכון ומזרח אירופה.
העת החדשה
תחת הנהגתם של צארים מוכשרים החלה רוסיה במדיניות של התפשטות מזרחה לעומק הערבה האירואסייתית. שקיעתן של הח'אנויות הטורקיות והמונגוליות ועלייתו של הנשק החם, אשר הפך בהדרגה לנשק טוב יותר מהקשת המורכבת, הקלה על הרוסים את התפשטותם מזרחה לתוך מה שזכה לשם סיביר.
לינגוויסטיקה
השפות הנפוצות בערבה האירואסייתית הן ממשפחת השפות האלטאיות, ממשפחת השפות ההודו-אירופאיות וממשפחת השפות האוראליות.
הצל ליבו של ילד
רקע ופעילות
עמותת הצל ליבו של ילד היא ארגון הומניטרי ישראלי, הפועל במישור הבינלאומי להצלת חייהם של ילדים חולי לב ממדינות בהן הנגישות לרפואת לב ילדים איננה קיימת או מוגבלת.
עמותת הצל ליבו של ילד הוקמה על ידי ד"ר עמרם "עמי" כהן בשנת 1995 במרכז הרפואי ע"ש וולפסון בחולון. העמותה פועלת היום בבית החולים לילדים ע"ש סילבן אדמס שבוולפסון. מאז הקמתו הציל הארגון כ-6,000 ילדים מ-62 מדינות והביא לישראל למעלה מ-140 אנשי צוות רפואי כדי לעבור הכשרה ולקבל את הכלים הדרושים לטפל בילדים באופן עצמאי ולהקים מרכזי מצוינות במדינות המוצא שלהם.
הארגון זכה לתמיכה מארגונים שונים, ביניהם האיחוד האירופי, זרעים של שלום והמשרד לשיתוף פעולה אזורי, וכך מסייע להצלת חיים של ילדים רבים. בנוסף למשרד הראשי, הפועל בישראל, יש לעמותה שלוחות בארצות הברית, בריטניה, קנדה, הולנד, שווייץ ואוסטרליה אשר מסייעות בגיוס תרומות והעלאת מודעות לפעילות הארגון.
הלוגו של העמותה
לפני כעשרים שנים, ילדה בשם קטיה, שהייתה אז בת ארבע, הגיעה ממולדובה עם מומי לב רציניים מאוד והייתה קרובה למוות. לאחר כחמישה חודשים וארבעה ניתוחים מסובכים מאוד ועבודת צוות מסורה, קטיה הייתה מוכנה לשוב הביתה. כמה ימים לפני עזיבתה, היא ציירה תמונה, יד אוחזת ילדה קטנה עם לב. כשהתבקשה להסביר את הציור שלה, היא סיפרה את הסיפור הבא: "היה לי חלום, היו הרבה צבעים מעל המיטה שלי, ופתאום יד גדולה מאוד הגיעה באמצע הלילה. ואז טסנו לארץ רחוקה ושם נתנו לי לב חדש, ואני יכולה עכשיו לרוץ ולרקוד".
מתנדבים והעמותה
לפרויקט 'הצל לב של ילד' יש מגוון רחב של מתנדבים החל ממתבגרים ועד לקשישים, המגיעים להעביר פעילויות פנאי לילדים, הן בבית החולים והן בבית ההחלמה של הפרויקט. המתנדבים עוזרים גם בתחומי האחזקה, התמיכה וההפעלה.
בית החולים לילדים ע"ש סילבן אדמס והעמותה
פעילות עמותת "הצל לב של ילד" בישראל מרוכזת בבית החולים לילידם ע"ש סילבן אדמס שבמרכז הרפואי וולפסון בחולון. בית החולים לילדים ע"ש סילבן אדמס החל לפעול בשנת 2021 לאחר 4 שנות הקמה. בית החולים החדש ישפר בצורה משמעותית את הטיפול הרפואי עבור ילדי חולון ובת ים, דרום תל אביב ויפו ויהיה מרכז בינלאומי לרפואת לב ילדים. המבנה החדש, בן 11,000 מ"ר, כולל את כל התשתיות והציוד החדיש ביותר עבור ניתוחי לב וצנתור של ילדים, ועבור הטיפול המלא לפני ואחרי ההליך הרפואי.
קידוש ידיים ורגליים
קידוש ידיים ורגליים היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות לפיה הכהנים צריכים לשפוך מים על ידיהם ורגליהם מן הכיור לפני תחילת עבודתם היום־יומית בבית המקדש.
הקרבת קרבן שנעשתה בלא שהכהן קידש את ידיו ורגליו, נחשבת לעבודה פסולה, גורמת לפסילת הקרבן ומחייבת את הכהן מיתה בידי שמים.
מקור המצווה
מקור המצווה הוא בספר שמות, פרשת כי תשא:
הרמב"ן (שם, פסוק יט) מסביר שרחיצה היא "דרך כבוד של מעלה", משום שהידיים נוגעות בדברים רבים ומתלכלכות, וגם רגלי הכהנים, שהם הולכים יחפים במקדש - עשויות להתלכלך, ולכן יש לנקותם לפני שניגשים לשרת את האל, כשם שאדם שניגש לשרת מלך בשר ודם רוחץ את ידיו. ויש המסבירים שהדבר נעשה כדי.
עבודה המחייבת קידוש
קידוש ידיים ורגלים נדרש קודם עשיית "עבודה", כהגדרתה בהלכות עבודת הקרבנות, כגון קבלת דם הקורבן בכלי או זריקתו על המזבח, הקרבת בשר הקורבן, הקטרת קטורת או הטבת המנורה. אין צורך בקידוש לפני פעולות שאינן מוגדרות כעבודה, כגון שחיטת הקורבנות, הפשטת עור הבהמות וניתוחן לאברים או אכילת בשר הקרבנות.
חובת הקידוש
הכהן אינו צריך לקדש את ידיו ורגליו לפני כל עבודה שהוא עושה, אלא די בכך שירחץ את ידיו ורגליו בתחילת היום, ולאחר מכן הוא יכול לעשות עבודות רבות במשך היום כולו (והלילה שלאחריו) ללא צורך בקידושים נוספים. היוצאת מכלל זה היא עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים, הכוללת עשרה קידושי ידיים ורגליים במשך היום (ראו להלן).
ישנם מספר מצבים, בהם יש צורך בקידוש חדש: כאשר הכהן מסיח את דעתו מעבודת המקדש, ישן, או עשה את צרכיו. התלמוד (זבחים כ,ב) מסופק בשאלה האם יציאה מן העזרה (ללא היסח דעתו מן העבודה) מחייבת קידוש ידיים ורגלים שנית. כיון שהספק לא הוכרע, קובע הרמב"ם (הלכות ביאת המקדש ה, ג-ד) שלכתחילה יש לקדש ידיים ורגליים במצב זה, אך אם הכהן עבד ללא קידוש – עבודתו כשרה.
בתחילת יום חדש, בעלות השחר, חובה לקדש ידיים ורגלים מחדש, גם אם כהן זה עבד במקדש ברציפות במשך כל הלילה. יוצא מכלל זה כהן שקידש ידיו ורגליו לפנות בוקר לצורך תרומת הדשן, שאף שעשה זאת לפני עלות השחר – אינו חייב לקדש ידיו ורגליו עם עלות השחר, משום שתרומת הדשן היא הכנה לעבודת היום הבא ונחשבת כתחילת עבודת היום, ונמצא שהכהן כבר קידש ידיו ורגליו לעבודת יום זה.
אופן עשיית המצווה
בברייתא המובאת בתלמוד (מסכת זבחים יט,ב; מקור הברייתא בתוספתא מסכת מנחות, א,ז) מובאת מחלוקת תנאים לגבי אופן הרחיצה:
נמצא שלדעת חכמים די בהנחת כל יד על רגל, ואילו לדעת רבי יוסי ברבי יהודה יש להניח את שתי הידיים על שתי הרגליים ולקדש את כולן ביחד. חכמים שוללים את הצעתו של רבי יוסי ברבי יהודה משום שהכהן יאבד את יציבותו כשיעמוד כך, אולם האמורא רב יוסף מסביר (גמרא זבחים שם) שלדעת רבי יוסי הכהן רשאי להיעזר בתמיכה של כהן אחר. העולה מן הדברים, שלכל הדעות יש לקדש את הידיים והרגליים בבת אחת. להלכה נפסק כדעת חכמים (רמב"ם הלכות ביאת מקדש ה,טז).
בנוסח המופיע בתוספתא (שם) נאמר שהכהן "משפשף ומרחיץ, משפשף ומרחיץ", ומכאן שהקידוש כולל שפשוף של הידיים והרגליים, במטרה להסיר את הלכלוכים שנדבקו להן; אך הרמב"ם ב"משנה תורה" (הלכות ביאת המקדש פרק ה') לא הזכיר פרט זה (אמנם בפירוש המשנה לזבחים פרק ב משנה א כתב הרמב"ם שיש לשפשף את הרגל ביד בשעת הרחיצה).
בשעת הקידוש הכהן צריך לעמוד, משום שהקידוש נחשב "עבודה", וכל עבודה נעשית בעמידה.
הקידוש צריך להיעשות בשפיכת מים מן הכיור, ככתוב: "ורחצו אהרן ובניו ממנו את ידיהם ואת רגליהם", ולא בהכנסת הידיים לתוך הכיור. הדעה המקובלת היא שיש לקדש ידיים ורגלים ישירות מן הכיור, אך יש הסוברים שיש נטלה בצד הכיור, והכהנים ממלאים את הנטלה מן הכיור ומקדשים את ידיהם ורגליהם מן הנטלה, כפי שעושים בנטילת ידיים (תרגום יונתן לתורה שמות ל,יט; הערוך ערך נטל).
חציצה הנמצאת על הידיים או הרגליים, פוסלת את הקידוש.
קידוש מן הכיור
לכתחילה, יש לקדש ידיים ורגלים מן הכיור, ככתוב בתורה (שמות ל,יט – ראו לעיל). עם זאת, אם כהן קידש ידיים ורגלים מכלי שרת אחר (כלי שהוקדש לשם העבודה במקדש) - קידושו כשר. קידוש שנעשה מכלי של חול, שאינו מקודש – פסול. ביום הכיפורים הכהן הגדול מקדש ידיו ורגליו לכתחילה מקיתון של זהב - קנקן שהוקדש לשם כך, ולא מן הכיור.
המים לקידוש
הכיור צריך להכיל כמות מים המספיקה לפחות לארבעה כוהנים לקידוש ידיים ורגליים. מבדיקה שנעשתה על ידי מכון המקדש התברר, שדי בכמות של ליטר אחד לקידוש ידיים ורגלים של כהן אחד, ומכאן שדי בכמות של ארבעה ליטרים מים שיהיו בכיור. אם מים אלו שהו בכיור או בכלי שרת במהלך הלילה – הם נפסלים ואינם ראויים לקידוש. בבית המקדש השני נעשה מנגנון מיוחד הקרוי "מוכני" כדי למנוע את פסילת המים בלילה.
ביום הכיפורים
במהלך עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים הכהן הגדול מחליף חמש פעמים את מערכות הבגדים שלו, מבגדי לבן (ארבעה בגדים המורכבים אך ורק מפשתן לבן) לבגדי זהב (שמונת הבגדים הרגילים של הכהן הגדול, הכוללים זהב). כל החלפת בגדים כזו טעונה טבילה ושני קידושי ידיים ורגלים, אחד לפני פשיטת הבגדים הקודמים (ולדעת התנא רבי מאיר – לאחר הפשיטה) ואחד לאחר לבישת הבגדים החדשים. קידושים אלו היו נעשים מקיתון מיוחד של זהב שהיה במקדש. אם הכהן הגדול לא ביצע קידושים אלו, המיוחדים ליום הכיפורים (למעט הקידוש הראשון, שיש לעשות בכל ימות השנה) – עבודתו כשרה בכל זאת.
השפעה על מצוות נטילת ידיים
כמה מדיני נטילת ידיים נלמדים ממצוות קידוש ידיים ורגליים. יש למשל שכתבו שהחובה ליטול ידיים מן הכלי נלמדת מכך שקידוש ידיים ורגלים צריך להיעשות מתוך כלי (הלכות גדולות לרב יהודאי גאון הלכות ברכות פרק שישי, מובא ברשב"א על מסכת חולין קז,א. ספר החינוך מצווה קו). עם זאת יש דינים שבהם לא למדו את דיני הנטילה מדיני הקידוש (ספר החינוך שם).
אף פעם לא מאוחר
אף פעם לא מאוחר היא תוכנית דוקו-ריאליטי ישראלית המבוססת על התוכנית האמריקאית Better Late Than Never, המשודרת בערוץ 13. התוכנית שודרה לראשונה ב-16 באפריל 2018.
תוכן
ארבעה ידוענים בגיל מתקדם, אחרי קריירה ארוכה וענפה, יוצאים יחד למסע תרמילאים מתועד בווייטנאם, בתאילנד ובמדינות נוספות במזרח.
ישראל שלי חוגגת (שיר)
ישראל שלי חוגגת הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1972 חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נכלל כרצועה הראשונה וכסינגל המוביל של אלבום בעל אותו שם, השביעי במספר של הצמד.
על השיר
"ישראל שלי חוגגת" נכתב על ידי דודו ברק והולחן על ידי מוני אמריליו. ב-1 בינואר 1973 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום ה-14, הכניסה הגבוהה לשבוע זה. הוא המשיך לצעד שמונה שבועות רצופים עד שהגיע למקום הראשון ב-19 בפברואר. ב-19 במרץ, לאחר אחד־עשר שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ג דורג במקום העשירי.
אש קודש
הספר אש קודש הוא ספר דרשותיו של האדמו"ר מפיאסצנה, הרב קלונימוס קלמיש שפירא בפני חסידיו בגטו ורשה בעת השואה. ספר זה מהווה תעודה חסידית, תאולוגית-מחשבתית, וגם היסטורית, יוצאת דופן.
שם הספר
מחברו קרא לו חידושי תורה משנות הזעם ת"ש–תש"א–תש"ב, והשם "אש קודש" ניתן לו על ידי המוציאים לאור בישראל. שם זה מנציח את קדושי השואה ואת הרבי ומשפחתו שנרצחו בשואה. על שם הספר קרויים מרכזי חסידי פיאסצנה בבית שמש ובבני ברק, ישיבה בצפת, בית כנסת בניו יורק והמאחז אש קודש באזור מטה בנימין.
מבנה הספר
הדרשות אינן ברצף מלא לאורך כל שלוש השנים; ישנן תקופות שבהן יש הפסקה של כמה שבועות או חודשים. בשנת ת"ש (1939-1940) נתן הרב 41 דרשות; בשנת תש"א (1940-1941), רק 21; ובשנת תש"ב (1941-1942) נתן הרב 24 דרשות, כאמור – עד שבת חזון, כלומר על ארבעה מתוך חמשת חומשי תורה.
הדרשות פותחות בקושיה על פרשת השבוע, על אחד מהפרשנים או המדרשים הקשורים אליה; לעיתים קרובות ישנה התייחסות לדברי רש"י, ולמדרש, בדרך כלל מדרש רבה. התייחסויות לא מועטות הן לספר הזוהר, והתייחסויות רבות לספרי חסידות שונים, ובמיוחד ספריו של אביו.
לאורך הספר מורגש שינוי באורך הדרשות. הדרשות הראשונות קצרות מאוד, בנות עמוד אחד (למעט דרשות ספציפיות, כמו הדרשה לראש השנה). לאורך השבועות, מתארכות הדרשות, עד שהדרשות בחלקו האחרון של הספר הן בדרך כלל בנות שלושה, ארבעה ואף חמישה דפים. גם תוכנן של הדרשות הולך ומעמיק, וניתן לראות את התגבשות תפיסת עולמו של האדמו"ר במהלך ימי השואה.
תוכן הספר
כמנהיג חסידי בשואה, עמד האדמו"ר מול אתגר מחשבתי-תאולוגי עצום. הספר "אש קודש" הוא ניסיון ייחודי לתת מענה מחשבתי-חסידי לקושי: כאדמו"ר, כהוגה דעות חסידי, מנסה הרב להצדיק את מעשי הבורא, למצוא פשר לסבל ולתת משמעות לקידוש השם; וכמנהיג, מנסה הרב לעודד את שומעיו, ולתת הכוונה לחסידיו.
המאמץ המחשבתי יוצא הדופן המושקע בספר, והתנאים האיומים בהם נכתב, הופכים אותו לתעודה חסידית, תאולוגית-מחשבתית, וגם היסטורית, יוצאת דופן. הרב שפירא מתאר באורח נוגע ללב את הייסורים העצומים שאותם עוברים הוא וחסידיו. שאלותיו הדתיות וניסיונותיו להתמודד עם הקושי העצום - הפיזי והרוחני - יוצרים תעודה דתית-היסטורית כמעט ללא אח ורע.
מציאת הכתבים אחר השואה
בשנת 1943 במועד כלשהו בין הגירוש לטרבלינקה לבין מרד גטו ורשה, שלאחריו גורש הרבי לטרווניקי, שם נרצח, העביר הרבי את כתב היד לאחד מחברי ארכיון עונג שבת. כתב היד הוטמן בכד חלב באדמת הגטו, יחד עם כתבים אחרים שנאספו על ידי אנשי הארכיון המחתרתי. קובץ הדפים נמצא בפולין כמה שנים לאחר המלחמה על ידי פועל מתחת לחפירות בעת הנחת יסוד לבניין חדש בוורשה על הריסות הגטו, והוא העבירם למכון ההיסטורי היהודי בוורשה.
רק ב-1957 זוהו הדפים, וצילום שלהם הועבר על ידי ברוך דובדבני לחסידי פיאסצנה בארץ. דובדבני עשה זאת בעקבות בקשת חסידי פיאסצנה לבדוק אם יוכל להשיג את הכתבים.
בהקדמתו לספר מתאר ברוך דובדבני כיצד בעת שיטוט אקראי בין חומר רב לא ממוין מתקופת השואה התגלגל לידיו מכתב מהרבי בו הוא מבקש מאחיו רבי ישעיהו שפירא ומידידיו בישראל להדפיס את כתביו. דובדבני ראה במציאת המכתב "צוואה קדושה" ובעקבותיו החליט למצוא את הכתבים ויהי מה. ואכן עלה בידו למצוא את הכתבים. מכתבי הרבי מפיאסצנה למוצא הכתבים ולידידיו של הרבי בארץ ישראל מודפסים גם הם בפתח הספר.
בשנת תשע"ז (2017) התפרסמה מהדורה מדעית מתוקנת בשם "דרשות משנות הזעם" בשני כרכים. מהדורה זו נערכה על פי כתב היד המקורי הנמצא בארכיון רינגלבלום, במכון היהודי ההיסטורי בפולין. הכרך הראשון כולל את הדרשות המתוקנות בתוספת ציוני מקורות וביאורים. הכרך השני כולל מהדורת פקסימיליה שבה, לצד צילום צבעוני של כתב היד, מופיע תיעתוק מדויק בארבעה צבעים (שחור, אדום כחול וירוק), אשר מבחינים בין שכבות שונות של הגהות שכתב המחבר.
הדפים עצמם בכתב ידו של האדמו"ר מצויים, יחד עם כל ארכיון "עונג שבת" של רינגלבלום, בארכיב הממשלתי של ממשלת פולין.
קריאה בכף היד
קריאה בכף היד או כירולוגיה היא שיטה פסאודו-מדעית המתיימרת לגלות פרטים על אופיו או עתידו של אדם, על-פי התעמקות במאפייני כף ידו. לפי שיטה זו, מחולקת כף היד לאזורים שונים, בהתבסס על קווים אופייניים; ככל שהקווים בולטים יותר, כך חזקים יותר ההיבטים שהם מייצגים, כביכול, בתכונותיו של האדם.
אין ראיות התומכות באבחנות הכירולוגיות. יתר על כן, שיטות שונות של קריאה בכף היד סותרות זו את זו.
כירולוגיה בראי ההיסטוריה
האזכור הכתוב הראשון לכירולוגיה נמצא בהודו, בכתבים ה"אנגה וידיה" בסנסקריט, שהאגדה מייחסת לאלת הים סמודרה. ההודים האמינו כי הבודהה זוהה על ידי החכמים לפי סימנים מיוחדים בידיו וברגליו. היוונים והרומאים כינו את התורה בשם כירומנטיה (ניחוש לפי היד כשהכוונה – לכל היד) אך הידע העתיק והמקיף אבד עם השנים. ניתן למצוא התייחסות אל השיטה בכתבי דמוקריטוס ואריסטו. גם היפוקרטס ופיתגורס עסקו בה. אנטוניוס קיסר העסיק כירומנט אישי בשם ארטמידור, שהובא מארץ לוד (באסיה הקטנה). חסיד נלהב לשיטה זו היה יוליוס קיסר שנהג לבדוק את ידי הקרובים לו ואת ידי מתחריו. כוהני מקדש אוגורוס ברומא למדו את תורת היד כעניין שבחובה. מהמאה הרביעית אסרה הכנסייה כל שימוש בתורה זו, והעובר על האיסור נחשב לכופר באל שדינו ברוב המקרים – מוות. בימי הביניים הובאה התורה לאירופה על ידי הצוענים. תקופת הרנסאנס החזירה עטרה ליושנה כאשר חיזוי העתיד הפך למשני ביחס לאבחון אופיו וכישוריו של הנבדק. אצל הסינים קימים עד היום ההקשרים הפילוסופיים שבין הכירומנטיקה לאי צ'ינג, כאשר כף היד מחולקת לשמונה אזורים, כל אחד מהם מקושר לאחת משמונה הטריגרמות של האי צ'ינג.
מושגי יסוד בכירולוגיה
על-פי הכירולוגיה, לצורת כף היד, למבנה, אורך ועובי האצבעות, גמישותן, עובי כף היד, קווים בתוך כף היד, איכות העור ותלמיו – יש כדי ללמד על מאפייניו של האדם, עברו, אישיותו הבסיסית, ונתיבי גורלו. כף היד על פיה נעשית הקריאה היא היד החזקה, כאשר היד שאינה בשימוש מסמלת לעיתים את התת-מודע, או את הפוטנציאל איתו נולד האדם. לקריאה בכף יד יש מספר מאפיינים בהם, האצבעות, הבליטות (גבעות) וקווי המתאר של היד.
הקווים החורצים את כף היד
קווי משנה:
רכות ונוקשות כפות הידיים
בקריאה בכף היד, גם לרכות ונוקשות כפות הידיים יש משמעות.
הרכות בכפות הידיים משקפת את רמת העייפות אצל האדם, אם יש חוסר באנרגיות הידיים נהפכות לרכות במיוחד. כף יד רכה מעידה גם על רמת המופנמות של האדם. כף יד רכה מעידה על פוטנציאל אנרגטי נמוך וחלש. כף יד רכה אצל אדם מבוגר מעידה על שחיקה ועייפות. כף יד רכה מופיעה גם אצל אנשים שחולים לאורך זמן.
לאדם עם כפות ידיים רכות במיוחד יש קושי בהפעלת מאמצים פיזיים או נפשיים או יכולת להתמיד במשהו. אדם כזה מקדיש יותר זמן לחשוב במקום לעשות. תכונה נלווית היא תלות – אדם כזה צריך שיניעו אותו.
כף יד רכה יכולה להופיע גם אצל מי שמפעיל מניפולציות על אחרים כדי לפעול. רכות אצל אנשים צעירים בכפות הידיים מראה שדרוש הרבה מאמץ למימוש עצמי ולהביא את עצמם לדינמיות.
כפות ידיים קשות מזוהות עם אנשים שיש להם מאגרים רבים של אנרגיה פיזית. אדם בעל כפות ידיים קשות הוא אדם של עשייה, שחייב לתת ולעשות. אדם שצריך לשחרר אנרגיה טעונה.
ביהדות ובקבלה
ביהדות אין התייחסות לקריאה בכף יד, מלבד בתורת הקבלה וענפיה השונים אשר מוזכר בה אודות הכירולוגיה, למשל ברעיא מהימנא שבספר הזוהר פרשת יתרו, אשר אף מובאים שם בתמצות כמה פענוחים של כף היד.
פסיכוכירולוגיה
גישה טיפולית העושה שימוש בכירולוגיה למטרת אבחון אישיותי. אחת הנשים שקידמה את התחום בישראל היא הפסיכותרפיסטית היונגיאנית יעל האפט-פומרק. הכירולוגית תלמה בריל קידמה את ההכרה בתחום הכירולוגיה באמצעות מחקרים שקיימה במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל וכן בקרב האוכלוסייה החרדית. המחקר באברבנאל פורסם בכתב העת הרפואי - Israel Journal of Psychiatry.
ראו גם
קריאה בכף הרגל
יולנטה קוושנייבסקה
יולנטה קוושנייבסקה (בפולנית: Jolanta Kwaśniewska; נולדה ב-3 ביוני 1955) היא עורכת דין פולנייה, הגברת הראשונה של פולין בין השנים 1995–2005.
ביוגרפיה
קוושנייבסקה נולדה בגדנסק. בהיותה סטודנטית למשפטים באוניברסיטת גדנסק פגשה את נשיא פולין לעתיד אלכסנדר קוושנייבסקי, לו נישאה בשנת 1979. במהלך לימודיה הייתה פעילה בארגון סטודנטים.
בשנת 1984 החלה את הקריירה המקצועית שלה כשהחלה לעבוד בחברה המייצרת תכשיטים.
בשנת 1991 הקימה עסק נדל"ן אותו ניהלה עד היבחרו של בעלה כנשיא. משהחלה לכהן כגברת הראשונה עסקה רבות בענייני צדקה
החרב באבן
החרב באבן (באנגלית: The Sword in the Stone; נקרא בעקבות החרב הקסומה בהפצה הראשונה בישראל) הוא סרט הנפשה בהפקת חברת וולט דיסני שיצא בשנת 1963. הסרט, המתאר את חייו של המלך ארתור בילדותו כאשר התחנך אצל הקוסם מרלין. מבוסס על סיפור מתקופת ימי־הביניים שהועלה על הכתב בשנת 1938 על ידי הסופר האנגלי טרנס האנבורי־וייט.
יולנטה קוושנייבסקה
ביוגרפיה
בהמשך זכתה לאותות ועיטורים נוספים, היא הנחתה את תוכנית הסטייל "Lekcja stylu" ב-TVN Style, ערוץ טלוויזיה פולני המיועד לנשים.
החרב באבן
הסרט יצא לראשונה בדיבוב עברי בשנת 1997 על־גבי קלטות־וידאו.
עלילה
ארתור, נער צעיר ויתום בתקופת ימי־הביניים, המשרת את סר הקטור, אדם שחצן ויהיר המתגורר בטירה גדולה. סר הקטור מכנה את ארתור "וורט" ("יבלת" באנגלית: Wart) ונוהג בו בזלזול. חייו של וורט משתנים ביום אחד כאשר הוא פוגש את הקוסם מרלין, שנסע בזמן למאה העשרים ומתלהב מהמצאות האדם. גישתו של מרלין היא שהמוח גובר על הכוח, ואת העיקרון הזה הוא מנסה ללמד את וורט, המורגל באמונות הכוחניות של ימי־הביניים. מרלין מלמד את וורט בעזרת תכסיסים וקסמים שונים, ביניהם הוא הופך את וורט לדג, לסנאי ולציפור. יחד עם ארכימדס, ינשופו המשכיל של מרלין, וורט לומד כי המוח אכן גובר על הכוח. אך הלימודים נפסקים ללא אזהרה לאחר שוורט ממונה להיות נושא־הכלים של קיי (בנו של סר הקטור) בטורניר הקרבות לשנה החדשה, שהמנצח בו יוכתר למלך אנגליה. מרלין מאוכזב מוורט ועוזב לברמודה של המאה העשרים. בהגיע יום הטורניר, וורט שוכח את חרבו של קיי בפונדק. בחצר הכנסיה הוא רואה חרב נעוצה באבן, מוציא אותה מבבסיסה ומביא אותה לקיי. וורט אינו מכיר את האגדה על פיה מי שישלוף את החרב מן האבן יוכתר למלך. לאחר שמתגלה כי החרב שבידי קיי היא החרב מהאבן, וכי וורט הוא ששלף אותה מן האבן, הופך וורט למלך ארתור. מרלין שחוזר מהמאה העשרים, מספר לארתור את הצפוי לקרות בעתיד, ונשאר לגור עמו בארמון כיועצו.
לורין את קלמנט
{{חברה מסחרית }} "לורין את קלמנט (בצ'כית: Laurin & Klement) הייתה חברה לייצור אופניים, אופנועים, ומכוניות אשר נוסדה בשנת 1895 בעיר מלאדה בולסלאב בממלכת בוהמיה, באוסטרו-הונגריה, על ידי חלוצי תעשיית הרכב הצ'כי האחים "ואצלב לורין" (1865-1930) ו"ואצלב קלמנט"  (1868-1938).
בשנת 1925 סקודה השתלטה על "לורין את קלמנט".
היסטוריה
בשנת 1895 ייסדו האחים ואצלב את חברת "לורין את קלמנט" (על שם שמם הפרטי) אשר עסקה בייצור אופניים ואופנועים כולל תלת-אופן.
בשנת 1905 החלה "לורין את קלמנט" ליצר מכוניות באוסטרו-הונגריה, והחברה הפכה במהרה ליצרנית הרכב הגדולה ביותר באימפריה האוסטרו-הונגריה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסקה החברה בייצור מלחמתי.
40% מדגמי המכוניות יוצאו ל-רוסיה, יפן, דרום אמריקה וניו זילנד.
לאחר המלחמה החלה החברה לייצר גם משאיות, אך ב-1924 נקלעה לקשיים כלכליים ונפגעה עקב שרפה במפעליה, מה שהוביל אותה להתמזגות עם חברת "סקודה וורקס" בשנת 1925, התאגיד התעשייתי הגדול ביותר באוסטרו הונגריה ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה. "סקודה וורקס" הולאמה בשנת 1948.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הופרדה סקודה אוטו מחברת האם "סקודה וורקס".
מהפכת הקטיפה בצ'כוסלובקיה הביאה להפרטת החברה, וב-16 באפריל 1991 הפכה סקודה לחברת בת של פולקסווגן.
להנצחתם של האחים לורין את קלמנט, סקודה מייצרת מכוניות פאר בשם: "לורין את קלמנט".
מאשה ניב
מאשה ניב (נולדה במרץ 1969) היא מדענית ישראלית, חוקרת כימיה וביולוגיה של חוש הטעם. פרופסור מן המניין בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית' באוניברסיטה העברית ולשעבר סגנית הדקאן.
ביוגרפיה
ניב נולדה וגדלה במוסקבה. עלתה לישראל באוגוסט 1981.
את כל תאריה השיגה באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיה לתואר ראשון בכימיה השלימה בהצטיינות בשנת 1994 ולאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שלישי בכימיה תאורטית, במסלול ישיר. עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה בשנת 2001 בהנחיית פרופ' בני גרבר, עסקה בדינמיקה מולקולרית.
לקראת סיום לימודי הדוקטורט החלה לעבוד כחוקרת בחברת קריקס ביו פרמצבטיקה. ב-2003 שבה לאקדמיה ונסעה להשתלמות בתר דוקטורט באוניברסיטת קורנל, בתחום הביוכימיה החישובית (בהנחיית פרופ' הראל ויינשטיין). לאחר כשנתיים נשארה בקורנל כמדריכה, למשך תקופה של שנתיים נוספות.
עם שובה לישראל ב-2007, מונתה ניב למרצה בפקולטה לחקלאות. בשנים שלאחר מכן מונתה למרצה בכירה ולפרופסור חבר, ואת דרגת הפרופסור מן המניין קיבלה ב-2021. בין השנים 2014–2021 כיהנה ניב כסגנית דקאן למחקר בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה.
כמו כן, ביקרה כפרופסורית אורחת באיטליה (בחסות קרן Vigevani).
ניב נשואה לאבנר, שף ומרצה בפקולטה לחקלאות, והם הורים לשלושה. מתגוררת בבית זית, עוסקת בריצה כתחביב.
מחקר
מחקרה של ניב מתמקד בהעמקת ההבנה ובמודיפקציה של תהליכי איתות במטבוליזם, ובחישה כימית – תהליך בו מולקולות כימיות, כגון חומרי טעם וריח, מפעילות את הקולטנים בגוף, מה שמתורגם בהמשך לתפיסת החושית. לאורך השנים פרסמה למעלה מ-100 מאמרים שראו אור בכתבי עת מובילים, והרצתה בשורה של כנסים וסימפוזיונים בישראל ובעולם.
מולקולות מרות ופיתוח תרופות
שאלה עיקרית הנשאלת בקבוצה של ניב היא אילו תרכובות נחוות כבעלות טעם מר. לשם חקר השאלה, משתמשת קבוצתה בטכניקות מעולם כריית המידע והטקסט. זאת במטרה לייצר מסד נתונים של מבנים כימיים של כל התרכובות הידועות כמרות. המאגר, ששמו BitterDB, כולל מעל לאלף תרכובות מרות ומצוטט על ידי חוקרים וקבוצות ברחבי העולם.
המידע שנאסף במסגרת BitterDB היווה מרכיב חיוני בפיתוח של כלי בשם BitterPredict אשר מסווג מולקולות כמרות או כבלתי מרות בהתבסס על המבנה הכימי שלהן. כלי זה שימש לכימות הקשר שבין מרירות לרעילות: כ-60% מבין התרכובות המרות תועדו כרעילות, בעוד 56% מהתרכובות הרעילות ידועות או נחזות להיות מרות. התוצאות שהתקבלו במחקרה של ניב הצביעו על כך שהטעם המר איננו סמן אמין במיוחד לרעילות, וכי ככל הנראה למרירות יש תפקידים פיזיולוגיים אחרים.
כלי נוסף בשם BitterIntense פותח במעבדתה על מנת לחזות מרירות עזה של מולקולות המשמשות ביצירת תרופות, ולהצביע על הצורך ברה-פורמולציה מוקדמת ככל הניתן בתהליך גילוי התרופה. כך, ניתן לבצע תהליך איטרטיבי, ניסיוני וחישובי, שמטרתו לעצב ליגנדות רצפטור בעלות טעם מריר חדש.
מולקולות מתוקות
ניב פיתחה גישה חדשנית לסריקה מבוססת-מודל של מולקולות בעלות טעם מתוק, והשתמשה במודל זה כדי לבצע רציונליזציה של הקשר בין מבנה ותפקיד בסאפונינים מתוקים. כמו כן, נלמד היעדר הסטריאוספציפיות של רצפטורים לטעם מתוק למול אננטיומרים של גלוקוז.
מעבדתה פתרה תעלומה כבת מאה שנה בנוגע לטעמם של מים כבדים, כאשר הראתה כי מים כבדים מזוקקים ניתנים להבחנה מול מים רגילים מזוקקים, שכן אלה נחווים כמתוקים אצל בני אדם. מנגנון החישה של הטעם המתוק הוא באמצעות הטרודימר של טעם מתוק.
טעם וריח אצל חולי קורונה
עם פריצתה של מגפת הקורונה דווח כי חולים רבים סובלים מאובדן חושי הטעם והריח. ניב וקבוצתה, שהצטרפו למאמצי המחקר האקדמיים בישראל ובעולם בראשית ימי המגפה, הראו כי השינויים הכמותיים שדיווחו החולים לגבי אופן פעולתו של חוש הריח שלהם, בנפרד מתסמינים אחרים או לצדם, מאפשרים יצירתו של כלי ייחודי לצורך אבחנה קלינית של מחלת נגיף הקורונה.
נוסף על כך, הוכיחו כי מעקב אחר כמות החיפושים בגוגל לגבי טעם וריח, אינו מהווה אסטרטגיה יעילה להתמודדות עם הנגיף – וזאת בניגוד לתמונה שהצטיירה בראשית ימי המגפה בפרסומים אקדמיים ובכלי התקשורת. במחקר המשך, אופיין המסלול להחלמה מאובדן טעם וריח אצל חולי קורונה קלים, ונמצא כי כ-10-15% סובלים מאובדן ריח עד משך כשישה חודשים.
עוד מצאו כי במדגם של 1,400 מחלימי קורונה שהחלימו מאובדן ריח בעקבות המחלה, אצל למעלה מ-10% הופיעו תופעות של פרוסמיה (חוש ריח מעוות) ופנטוסמיה (ריח מדומה).
הנחיה ופעילות ציבורית
ניב הנחתה כ-30 תלמידים לתארים מתקדמים ומשתלמי בתר-דוקטורט. היא חברה בוועד המנהל של המכון הישראלי ללימודים מתקדמים, בוועדות שונות של האוניברסיטה העברית, ועורכת בכתבי העת Journal of Chemical Information and Modeling ו-Chemical Senses. בנוסף, היא חברה ברשת הבריאות 8400, המאגדת חוקרים מהאקדמיה ומהתעשייה הרפואית בישראל, וברשת המנהיגות הבכירה "מובילים באקדמיה", אשר היא נמנית עם בוגרי המחזור הראשון שלה.
קורנליוס קלסוס
אולוס קורנליוס קלסוס (Aulus Cornelius Celsus; 25 לפנה"ס לערך – 50 לספירה לערך) היה אנציקלופדיסט רומאי, הידוע בשל חיבורו ששרד, "על הרפואה", שהוא ככל הנראה החלק היחיד ששרד מתוך אנציקלופדיה גדולה הרבה יותר. החיבור הוא מקור ראשוני על דיאטה, רוקחות, כירורגיה ותחומים קשורים, והוא אחד המקורות הטובים ביותר העוסקים בידע הרפואי בעולם הרומאי. החלקים שאבדו מתוך האנציקלופדיה כללו כנראה כרכים על חקלאות, משפט, רטוריקה ואמנויות המלחמה. הוא תרם לקטלוג של מחלות ברפואת עור, כמו מירמקיה ושמו נזכר לעיתים במונחים רפואיים הקשורים לעור, כמו קריון קלסי  ו"אזור קלסי".
חייו
דבר לא ידוע על חייו של קלסוס. אפילו שמו הפרטי הרומאי אינו ודאי; הוא נקרא גם "אאורליוס" וגם "אאולוס", כאשר השני מביניהם הוא הסביר יותר. מספר התבטאויות מקריות בחיבורו מצביעות על כך שהוא חי תחת שלטונם של אוגוסטוס קיסר וטיבריוס; דבר המאושר על ידי אזכורו את היותו של תמיסון מלאודיקי בגיל מבוגר. לא ידוע היכן חי. הוא זוהה כמקדיש אפשרי של מצבה ברומא, אולם גם הועלתה השערה שהוא חי בגאליה נארבוננסיס, בגלל שהוא מתייחס לזן של צמח מטפס (marcum), שעל פי פליניוס הזקן מקורו באזור זה. יש ספק בכך שהוא עסק ברפואה בעצמו, ולמרות שנראה שקלסוס מתאר וממליץ על אבחנותיו הרפואיות שלו עצמו, שאושרו על ידי ניסיון, קווינטיליאנוס אומר שכרכיו כללו כל מיני נושאים ספרותיים, ואפילו חקלאות ותורת לחימה.
חיבוריו
מתוך הכרכים הרבים של האנציקלופדיה שלו, רק אחד נשאר שלם, מחקרו "על הרפואה". העריכה האנציקלופדית תואמת לחלוקה המשולשת של מדע הרפואה באותה תקופה, כפי שנקבעה על ידי היפוקרטס ואסקלפיאדס – תזונה, פרמקולוגיה וכירורגיה. החיבור מחולק לשמונה ספרים:
בהקדמה ל"על הרפואה" יש דיון מוקדם על הרלוונטיות של התאוריה לפרקטיקה הרפואית ויתרונות וחסרונות של ניסויים בבעלי חיים וניסויים בבני אדם.
במחקר על מחלות, השיטה העקרונית של קלסוס הייתה לערוך תצפיות על פעולות הטבע, ולהסדיר אותן במקום להתנגד להן, במחשבה שחום בעיקרו כלול במאמץ של הגוף להסיר מעצמו גורם חולני, ושאם לא התערבו בו באופן מופרז, התהליך עשוי להסתיים במצב של בריאות. עם זאת, לפעמים הוא ממליץ על שימוש בסכין חיתוך ; הכללים שלו לגבי הקזת דם ומשלשלים מפורטים באופן מדויק; ורבים מהכללים שהוא רושם לא היו שונים הרבה מאלה שהיו עדיין בשימוש בתחילת המאה ה-19. חיבורו כולל תיאורים מפורטים של התסמינים והסוגים השונים של חום, ונזקף לזכותו תיעוד הסימנים הקארדינליים של דלקת הידועים בשם "רביעיית קלסוס": חום (calor), כאב (dolor), נפיחות (tumor) ואדמימות (rubor). הוא נכנס לפירוט רב בקשר להכנתן של תרופות רבות, כולל הכנת אופיואיד. בנוסף על כך, הוא מתאר הליכים כירורגיים רומיים רבים של המאה ה-1, הכוללים הסרת קטרקט, טיפול באבנים בכליות וקיבוע שברים.
היפוקרטס השתמש במילה היוונית carcinos, שמשמעותה "סרטן", בהתייחסו לגידולים ממאירים. היה זה קלסוס שתרגם את המונח היווני למלה הלטינית cancer, שגם משמעותה "סרטן".
חיבורו של קלסוס הודפס לראשונה בשנת 1478. סגנונו הוערך כשווה ערך ברהיטותו לסגנונם של המחברים הטובים ביותר בתקופת אוגוסטוס.
קלסוס כתב חיבור טכני על חקלאות, שעליו קולומלה ביסס חלקית את חיבורו De Re Rustica.
בין בעלי הסמכות אותם הוא מצטט, נזכר בשתי הזדמנויות שונות מחבר רפואי יהודי בשם "יודאוס" (Iudaeus). ישנן שתי אפשרויות לפיהן ניתן לפרש את השם הזה: או שמדובר בכינוי "היהודי" של אדם שקלסוס לא ידע את שמו, או ששמו היה "יודאוס" ממש, כגרסה של השם "יודאס", יהודה.
קוינוס
קוינוס (ביוונית: Koῖνος, נולד, כנראה, סביב שנת 370 לפנה"ס – מת ב-326 לפנה"ס), היה מצביא מקדוני שלקח חלק בכיבוש אסיה על ידי אלכסנדר הגדול במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס.
ביוגרפיה
היה בנו של פולמוקראטס (Polemocrates) וכנראה אחיו של קלאנדר (Cleander of Macedon). אביהם היה איש עשיר, בעל אדמות רבות בחצי האי כלקידיקי ובעל השפעה פוליטית ניכרת במוקדון. קוינוס היה אחד המצביאים המוכשרים והנאמנים של אלכסנדר הגדול במסעו מזרחה. יחוסו וערכיו המקדוניים נתנו לו יתרון רב ביצירת קרבה ונגישות למלך יחסית לקצינים האחרים. אומץ ליבו בא לידי ביטוי הן בעמידתו בראש המתנגדים להמשך מסעו של אלכסנדר מזרחה, והן בקרב כירונאה, שנערך בשנת 338 לפנה"ס. הקרב בו צבא מוקדון הביס את צבא של אתונאים ותבאים.
ערב המסע נגד ממלכת פרס. בשנת 335 לפנה"ס נישא לבתו של פרמניון, אחד מבכירי המצביאים של פיליפוס ואלכסנדר, שהיה שני בחשיבותו הצבאית לאחר המלך. אשתו, שהייתה אלמנתו של אטאלוס (Attalus), הרתה וילדה את בנו היחיד, פרדיקס (Perdiccas) לקראת סוף שנת 333 לפנה"ס. בן זה ירש בהמשך את אדמות אביו בחצי האי כלקידיקי.
יחידה תחת פיקודו של קוינוס הייתה הראשונה להוביל במתקפה על הטַאוּלַנטים של גְלָאוּקיאָס ליד העיר פֵּלִיוֹן (באלבניה של ימינו) בשנת 335 לפנה"ס. בקרב גרניקוס הוצב קוינוס באגף ימין, בין הכח של פרדיקס וזה של אמינטאס (Amyntas). אחרי הניצחון בקרב גרניקוס איננו שומעים עוד על קוינוס עד שנשלח חזרה הבייתה מקאריה עם ה"נשואים הטריים", שנשלחו בסתיו 334 לפנה"ס על ידי אלכסנדר בחזרה למוקדון, כדי שיוכלו לבלות עם נשותיהם הטריות את החורף המתקרב. קוינוס, נשׂוי טרי בעצמו, היה אחד המפקדים שהובילם במסע ליוון.
באביב הבא של 333 לפנה"ס, קוינוס חזר מהבלקן עם כוח לוחמים שהורכב מ-3,000 רגלים, 300 פרשים ממוקדון, 200 פרשים מתסליה ו-150 מאליס בפיקודו של אלקיאס (Alkias), והצטרף לאלכסנדר בגורדיון (Gordium). הוא פיקד על חלק מצבא אלכסנדר, ואף הצטיין כלוחם במספר הזדמנויות. בקרב איסוס פיקד על חטיבת הפלנקס הראשונה באגף ימין ליד המצביא ניקנור שפיקד על ההיפספיסטים אבל לא ידוע מאומה על חלקו של קוינוס בקרב זה. בסוף המצור על צור, כוח קוינוס נחת בעיר מתוך ספינה. כאשר היה כבר בין החומות לא היסס לטבוח במקומיים. בקרב גאוגמלה קוינוס פיקד על אותה חטיבת פלנקס כמו בקרב איסוס. במהלך הקרב נפצע מחץ אויב. על פי המסורת הצבאית היוונית, המאיישים את אגף ימין זכו לעמדה מכובדת יותר. הצטיינותו כמפקדם של הטובים ביותר מראה כי מבחינה טאקטית היה אמין, מקצוען ומבין את תורת המלחמה, לוחם אמיץ בשדה הקרב. ייתכן והיה המנהיג של מופת המשמש כדוגמה לחייליו ומכובד מאוד כגנרל מקדוני.
בשנת 330 לפנה"ס, במהלך המערכה בצפון איראן, קרו מספר אירועים שסיכנו את מעמדו של קוינוס. נשמעו האשמות כי גיסו, פילוטאס, מואשם בקשירת קשר כנגד אלכסנדר. קוינוס היה חבר במועצת המלך שהתכנסה לדון בעניין. פעולותיו של קוינוס ברורות. הוא תקף את מעשה פילוטאס והאשימו באשמת "רצח אב". על פי החוק המקדוני, הקושר קשר כנגד המלך יוצא להורג יחד עם קרובי משפחתו. קוינוס חרף את גיסו וקרא לעינויו ולמעשה ניסה לזכות את עצמו מכל אשמה. הוא לבטח לא היה שייך לשונאי פילוטאס. התוצאה הייתה כי לא רק גיסו נשפט אלא גם חמו פרמניון, שנחשד כשותף לקשר. קוינוס נעלם לשנתיים מהמפה הפוליטית וקשה מכאן להסיק כי נענש על ידי המלך.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 328 לפנה"ס, אלכסנדר הוביל מערכת בזק של מצור על סוגדיאנה (Sogdiana), בה חילק את הכוח לחמש תת-יחידות ואחת מהם תחת פיקודו של קוינוס. על פי המקורות קוינוס גם השתתף בנשף השתייה בו חגגו את הירצחו של קלייטוס השחור. בהמשך המסע מזרחה מצא עצמו בתפקידים גבוהים יותר תוך גילוי עצמאות רבה יותר בהמשך הקרבות.
בשנת 326 לפנה"ס, צבא אלכסנדר הגיע לנהר ההידספס (Hydaspes; כיום ג'לום בפקיסטן המודרנית). קוינוס נשלח לאחור אל נהר האינדוס על מנת לפרוק אוניות ולשלוח את תכולתם ביבשה לעבר הידאספס. קוינוס וצבאו הצטרפו למלך בהמשך הלחימה וחצו עמו את הנהר על מנת לחתור למגע ראשוני עם המלך ההודי פּוֹרוֹס. קוינוס התקיף את הפרשים ההודים מאגף ימין ורדף אותם גם בעת שהם ברחו לאגף שמאל. בהמשך הקרב קוינוס נותר מאחור להשגיח על צליחת הכוחות את הנהר ומעבר האספקה לחזית. קוינוס הצטרף בהמשך לאלכסנדר ולאחר קרב הדמים בסאנגאלה (Sangala) והניצחון על השליט ההודי פורוס.
אלכסדר החליט להתקדם מעבר לנהר עד קצה נהר הגנגס. אולם מאן להקשיב למחאות חייליו כי כל רצונם הוא לשוב הביתה למשפחותיהם. קוינוס היה בעל התעוזה הראשון לעמוד בפני המלך ולהתווכח עמו על נחיצות השיבה. קוינוס הזכיר למלך את הסבל הרב והאבדות הקשות של צבאו, את כמיהתם של חייליו לשוב לחיק משפחותיהם ולמולדתם, ואת הצורך במציאת חילים צעירים וחדשים עבור המלך באם חפצה נפשו בהמשך הכיבושים מזרחה. המלך אולץ לשמוע בעצתו, באומרו לחיליו "אתם היחידים שניצחתם אותי ". זמן קצר לאחר מכן, כאשר הצבא המקדוני התחיל למעשה בנסיגה, קוינוס מת לפתע ממחלה (כנראה ממלריה) בשנת 326 לפנה"ס. אלכסנדר הגדול ערך טקס קבורה צבאי מרהיב בנוכחות 25000 לובשי מדים ובנה אף קבר מרשים. אלכסנדר קונן את מות מצביאו, וצוטט כמי שאמר כי קוינוס דחק בשיבה הבייתה כה חזק, כאילו הוא היחיד שנועד לראות את מולדתו שוב. נסיבות מותו של קוינוס עוררו תמיהה וספק עקב הסמיכות וההתנגדותו הקולנית להמשך המסע מזרחה בעומדו בראש המתנגדים למלך אבל אין הוכחות אחרות שמותו נגרם שלא ממחלה.
קישורים חיצוניים
</DIV>