cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדיח כלים
היסטוריה
מדיח הכלים הומצא בידי ג'וזפין קוקריין, אשת חברה אמריקאית, במטרה לשמור על כלי החרסינה היקרים שלה. קוקריין שמה לב כי בזמן שטיפת הכלים נשברים חלק גדול מכלי החרסינה וכדי לשמור עליהם החליטה להמציא מכונה שתשטוף את הכלים.
ב-8 במרץ 1886 נבנה האבטיפוס הראשון של המדיח וקוקריין רשמה עליו פטנט. מדיח הכלים הורכב מדוד נחושת ובתוכו גלגל שהסתובב בעזרת מנוע חשמלי. על הגלגל הורכבה רשת ברזל, עם מקום לצלחות, כוסות וסכו"ם. כשהגלגל הסתובב, הותזו על הכלים מים חמים עם סבון מלמעלה, ולאחר מכן מים חמים בלבד.
מלחמת אזרחים
מלחמת אזרחים היא מלחמה שבה הצדדים היריבים משתייכים לאותו עם ו/או לאותה ישות מדינית.
מאפייניה של מלחמת אזרחים
מלחמת אזרחים כוללת לרוב שלב של לחימה בעצימות גבוהה בין שני צבאות סדירים, על מנת להסדיר סכסוך פוליטי בלתי פתור, במאבק על שליטה במדינה או במוסדותיה. כבכל מלחמה הסכסוך יכול להיות על רקע דתי, אתני, אידאולוגי או כלכלי (כגון חלוקת העושר בין המעמדות). יש מלחמות אזרחים אליהן ניתן להתייחס כמהפכות וזאת כאשר תוצאה מסתברת של ניצחונו של אחד הצדדים בסכסוך היא שינוי בסדרי המשטר הבסיסיים. מרידה (או מרד), בין אם מוצלחת ובין אם לאו, יכולה להחשב למלחמת אזרחים אם היא כוללת שלב של לחימה בין צבאות סדירים. יש הסבורים כי הקריטריון למלחמת אזרחים הוא קיומו של פרק זמן משמעותי של אלימות בין פלגים מאורגנים בקרב האוכלוסייה, בין אם זו כוללת לחימה בין שני צבאות סדירים ובין אם לאו.
ההבחנה בין "מלחמת אזרחים" ובין "מהפכה" יכולה להיות שרירותית. המרידה המוצלחת בממלכת אנגליה במהלך המאה ה-17 כנגד שלטונו של המלך צ'ארלס הראשון אשר הובילה לשינוי מהותי (אם כי בר חלוף) בעצם טיבו של המשטר באנגליה, נקרא מלחמת האזרחים האנגלית, בעוד שיש המתייחסים אל המרידה המוצלחת כנגד אחד מיורשיו של צ'ארלס, המלך ג'ורג' השלישי במהלך המאה ה-18, שבה ביקשו אנשי המושבות להביא לשינוי מהותי בסדרי המשטר, כאל המהפכה האמריקנית.
מלחמות אזרחים בתקופה שקדמה לתקופה המודרנית
בתקופה שקדמה לתקופה המודרנית ניתן לחלק את מלחמות האזרחים לשלושה סוגים עיקריים, סכסוכים שושלתיים (כגון מלחמת השושנים), מרידות כנגד השלטון, ומרד איכרים.
מאבקי ירושה בין השליט ובין הטוען לכתר אירעו כמעט בכל החברות שקדמו לתקופה המודרנית, ובכל שיטות הממשל. מאבקים אלו יכלו לקבל אופי בינלאומי, כאשר הצדדים הניצים ביקשו מגורמי חוץ להתערב לטובתם בסכסוך. ההיסטוריונים מייחסים סכסוכים אלו למאבקים בין האצולה ובין השליט, ולשינויים במבנה החברתי והכלכלי.
המדינות הקדומות, שהיו בעלות שטח ניכר, התקשו להתמודד עם גודלן, והנורמה השלטת הייתה שיטת שלטון ביזורית. שיטה זו הותירה למינהלנים מקומיים, בעלי אדמות, ואצולה מידה רבה של ריבונות, שהגיעה במקרים מסוימים אף להחזקת צבא פרטי. בהינתן המוטיבציה המתאימה, עלול היה שליט מקומי להחליט כי בידו להחליף את השלטון במרידה מוצלחת. לעיתים הייתה תוצאת המרידה היפרדות החבל המורד ממדינת האם ויצירת ישות מדינית חדשה, ולעיתים החלפת השליט במורד המצליח.
ברור כי סכסוכים רבים שהעסיקו את העולם העתיק, כמלחמת האזרחים שפרצה בזמנו של יוליוס קיסר והעלתה אותו לשלטון, אינה ניתנת לחלוקה לפי קטגוריות אלו, ויש לחפש את שורשיה בסיבות עמוקות שגרמו להשחתתה של הרפובליקה הרומית במאות שקדמו למלחמה, כמו גם בסיבות מיידיות הנובעות מן הסביבה האנושית, החוקתית והכלכלית המיוחדת ששררה באימפריה הרומית בתקופה זו.
מלחמות אזרחים בישראל במקרא
במקרא מתוארות מספר מלחמות אזרחים. אחת הידועות מביניהן נערכה בין שבט בנימין לשאר השבטים לאחר מעשה פילגש בגבעה. מלחמה נוספת התרחשה בממלכת ישראל עם מותו של זמרי, בין עמרי ובין תבני בן גינת. מלחמה זו הוכרעה בניצחונו של עמרי, שהקים שושלת מלוכה של ארבעה דורות. לפי רב-המכר מצעד האיוולת היהודי, ניטשו 12 מלחמות אזרחים בארץ ישראל בין תקופת ההתנחלות לבין המרד הגדול, וההשפעה שלהן על עתיד העם היהודי הייתה מכרעת.
מלחמות אזרחים בתקופה המודרנית
לרוב מוסכם כי גורמים כלאומנות, דת ואידאולוגיה שיחקו מרכיב שולי במלחמות שקדמו לתקופה המודרנית. לאומנים מודרניים רואים בסכסוכי העבר, כגון מלחמתם של הסקוטים כנגד אנגליה כסכסוכים בעלי רקע לאומי, אך נראה כי המדובר בסכסוך שושלתי, אשר רק חלוף הזמן וההילה ההיסטורית שנרקמה סביבו במהלך הדורות שיוו לו אופי לאומי, ובעת שנלחמו הצדדים, לא הייתה כוונתם למלחמה לאומית דווקא.
סכסוכים דתיים
מלחמות אזרחים על רקע דתי אירעו לרוב בחברות מונותיאסטיות, מאשר בחברות פוליתיאיסטיות. עובדה זו ניתנת להסבר בכך שהחברות הפוליתאיסטיות נוטות להיות גמישות במונחים של דוגמה ומאפשרות מידה רבה של חופש דתי. באירופה במהלך ימי הביניים אימץ רובה של האוכלוסייה את הנצרות, אך זו הייתה מעורבת במסורות פגניות. רובה של האוכלוסייה לא ידע קרוא וכתוב, והגישה אל התנ"ך הייתה מוגבלת למשכילים. דבר זה איפשר מידה מסוימת של סינקרטיזם בין הדת הנוצרית ובין המסורות הפגניות מימי קדם. גישה זו אל הדת, הביאה לכך שהיחס אל הדת לא היה כאל גורם מדכא. ישנן הופעות מחזוריות של "כפירות" כגון הכפירה האלביגנזית אשר הובילו לאלימות, אך ההיסטוריונים נוטים לראות באלו בעלות אופי של מרידת איכרים יותר מאשר מלחמה על רקע דתי טהור.
כאשר הפכו הדתות לנגישות יותר להמונים עם המצאת הדפוס, וכאשר הן איבדו את גמישותן, המתח הבין דתי גבר. עליית האסלאם הביאה לגל של מהומות כנגד מנהיגים לא מוסלמים מיד לאחר הופעת הדת החדשה. ההיסטוריה האסלאמית שלאחר מכן הייתה מאופיינת בסכסוכים אזרחיים, שלרוב היו על רקע מאבקי שליטה לאחר מותו של הנביא מוחמד שלא מינה יורש. מאבקים אלו זו התפתחה מאוחר יותר למתיחות בין האסלאם הסוני והאסלאם השיעי. באירופה, בואה של הרפורמציה והופעתה של הנצרות הפרוטסטנטית הייתה בעלת השפעה דומה, והציתה שנים של מאבקים פנימיים ובינלאומיים, אשר ניתן לראות לפחות את חלקם כבעלי רקע דתי. מלחמות אלו כילו את כוחן של צרפת, גרמניה והולנד, וכיום יש להן הד במצב הלוחמה המתמשך באירלנד. מלחמות בין כתות פרוטסטנטיות שונות שיחקו תפקיד משמעותי במהלך מלחמות האזרחים האנגליות במהלך המאה ה-17.
דוגמה למלחמת אזרחים על רקע דתי בימינו היא מלחמת יוגוסלביה שגבתה את חייהם של רבים בסופה של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. החלוקה האתנית בין סרבים קרואטים סלובנים ואחרים, הייתה אך חלק מן הרקע לסכסוך, שכלל אף מאבק בין המוסלמים והנוצרים באזורים המעורבים כבוסניה והרצגובינה, קוסובו ואזורים אחרים. סכסוך זה מעיד כי כוחה של הדת ביצירת סכסוכים פנימיים עודו רב, וכי קווי חלוקה דתיים עודם מהווים קו שבר רב עוצמה במדינות רב לאומיות. על רקע זה יש להזכיר אף את הסכסוך בצ'צ'ניה הנושא, לפחות בחלקו רקע דתי. עם תחילת המאה ה-21 נראה כי רבים מן הסכסוכים בחלקים רבים של העולם הם על רקע דתי, ובמיוחד על רקע המאבק באסלאם הקיצוני, כגון מלחמת האזרחים האלג'יראית אשר גבתה את חייהם של מאה אלף בני אדם בעשור האחרון של המאה ה-20.
דוגמה נוספת למלחמת אזרחים על רקע דתי בהווה זאת מלחמת האזרחים בסוריה: כאשר הלחימה היא נגד משטר אסד בן העדה העלווית המהווה מיעוט בסוריה, לבין המורדים המוסלמים הסונים המהווים כ-73% מהאוכלוסייה הסורית. כאשר מחד גיסא ארגונים איסלאמיים סונים כמו אל-קאעידה נלחמים לצד המורדים ומאידך גיסא משמרות המהפכה של איראן וחזבאללה השיעיות נלחמות למען משטר אסד.
מהפכות
מהפכה היא לרוב מלחמת אזרחים בה הצדדים הלוחמים חלוקים בשאלות אידאולוגיות הנוגעות לשאלות הבסיס של המשטר הנוהג, לחלוקת הכוח, ההון ואמצעי הייצור, ולא רק בשאלה מיהם הפרטים שישלטו בהם. דוגמה קלאסית היא המהפכה הצרפתית אשר בה נאבק באופן אלים המעמד הבינוני והפרולטריון העירוני בצרפת כנגד האצולה והמונרכיה. יש הטוענים כי מהפכות הן המשך של מרידות האיכרים הקלאסיות. בניגוד למרידות האיכרים, מהפכות מונהגות כמעט תמיד על ידי אנשים מן המעמד הבינוני, הרותמים לעגלתם האידאולוגית את ההמונים מן המעמד הנמוך. אחרים רואים באידאולוגיה את מחליפתה של הדת כנותנת הצדקה לאלימות שנוצרת על ידי גורמים חברתיים וכלכליים.
מרידות על רקע לאומי
אחת מן הסיבות הנפוצות למלחמות אזרחים, במיוחד בעולם שלאחר המלחמה הקרה הוא מלחמות אזרחים על רקע לאומי. הלאומיות משחקת את תפקידה של הדת או האידאולוגיה כהצדקה למלחמה שלה סיבות רבות. כל מדינות הלאום המודרניות מתיימרות להחזיק במונופולין על הכוח הצבאי. מלחמות אזרחים על רקע שאיפה לעצמאות לאומית דורשות כי הצבא הלאומי יהיה מפוצל לפי קווי שבר אתניים, דתיים או לאומיים, כפי שאירע ביוגוסלביה או לעיתים קרובות יותר בסכסוכים בין מיעוט לאומי לבין ממשלה של מדינה רבת לאומים, יוצרת קבוצת המיעוט מיליציה החמושה בנשק קל, המנהלת מלחמת גרילה כנגד צבאות סדירים, תוך שהיא זוכה לתמיכתה של האוכלוסייה. ההיסטוריה של המאה העשרים הוכיחה כי לוחמה מסוג זה היא לוחמה בה דווקא למיליציה יש יתרון, אל מול צבא סדיר וחמוש. מאבקים מסוג זה זכו להצלחה במקומות כאריתריאה וסרי לנקה.
סכסוכים מקומיים יכולים להיות תוצר של יחסי גומלין בין כלכלות שונות באותה יחידה מדינית, כגון מלחמת האזרחים האמריקנית.
נסיבות לפריצת מלחמה
כמעט בכל מדינה קיימות קבוצות מיעוט לאומיות, ריבוי של דתות, וחלוקה אידאולוגית, אך חברות מעטות נותנות לקווי חלוקה אלו לדרדר אותן אל מלחמת אזרחים. סוציולוגים חיפשו את הסיבות הגורמות להידרדרות אל מלחמת אזרחים. בעולם המודרני נמצא כי מלחמות אזרחים פורצות באומות שהן עניות, אוטוקרטיות ומחולקות באופן אזורי. עם זאת, ארצות הברית של המאה ה-19 הייתה מדינה עשירה ודמוקרטית, ובכל אופן הייתה הבמה לפרוץ אחת ממלחמות האזרחים העקובות מדם בהיסטוריה האנושית.
מודלים אחרים מדגישים את חשיבות השינוי והמעבר. על פי הגיון זה מלחמת האזרחים האמריקנית נגרמה בשל המעבר של הכוח הכלכלי מן הדרום לצפון, ומלחמת האזרחים בלבנון בשל הפרת האיזון הבין דתי באוכלוסייה ועלייתם המספרית של השיעים. מלחמת האזרחים באנגליה בשל גידול כוחו של המעמד הבינוני והסוחרים, על חשבון האצולה.
תחרות על משאבים ועושר בתוך חברה נתונה היא עילה מוכרת למלחמת אזרחים, עם זאת לרוב אין הצדדים מצהירים על סיבה זו כעילה למלחמה. היסטוריונים מרקסיסטים מדגישים את הגורמים הכלכליים והמעמדיים וטוענים כי מלחמות אזרחים נוצרות על ידי שליטים אימפריאליסטים הנלחמים להגביר את כוחם, המשתמשים בדת ובלאומיות ככלים לגרור אל המאבק את ההמונים המשועבדים.
לא רק הסיבות למלחמות אזרחים הן מקור לוויכוח ונושא למחקר, אלא אף התמשכותן. מלחמות רבות נמשכות במשך עשורים רבים. סיבה מוכרת לכך היא כי במלחמות רבות הופכים הצדדים היריבים לכלי משחק של מעצמות זרות החפצות בהשפעה במדינה בה מתרחש הסכסוך, ואינן נותנות לסכסוך לגווע. כך אירע במלחמת האזרחים בספרד אשר בה השתתפו כוחות חיצוניים לצד הצדדים הלוחמים, כגון "לגיון הקונדור" הגרמני אל מול הבריגדות הבינלאומיות, והמלחמה נתפסה כמעין "ניסיון" במלחמה בין הקומוניזם והפאשיזם, וזאת מעבר למשמעות שייחסו לה הספרדים בינם ובין עצמם.
לאחר המלחמה
בנייתה של חברה לאחר מלחמת אזרחים היא קשה לרוב. במלחמה בינלאומית שני הצדדים יכולים פשוט לפנות לדרכם לאחר המלחמה. במלחמת אזרחים לא רק שהאלימות צריכה להיפסק אלא שהצדדים המעורבים צריכים ללמוד לחיות בצוותא. הליך זה יכול להיות קשה במקרה שחלק ניכר מהאוכלוסייה איבד את האנשים הקרובים לליבו במהלך המאבק, ומאשים בכך את יריבו. מלחמות אזרחים נטו לגרום לצדדים אתניים, דתיים או אידאולוגיים להתבצר בעמדתם, והחזרת האחדות לחברה יכולה להוכיח עצמה כקשה. כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות אשר מאז הקמת הארגון ניסו לשמור על השלום בחברות שלאחר מלחמות אזרחים, נכשלו לעיתים קרובות במאמציהם.
חטיפת המטוסים לשדה דוסון
חטיפת המטוסים לשדה דוסון הייתה סדרה של חטיפות מטוסים שבוצעו במהלך ספטמבר 1970 על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. תוכניתם של החוטפים הייתה לחטוף ב-6 בספטמבר 1970 שלושה מטוסים שהיו מיועדים להגיע לעיר ניו יורק. מתוכם הם הצליחו לחטוף שניים: טיסת TWA 74 מפרנקפורט וטיסת סוויסאייר 100 מציריך. המטוסים החטופים הונחתו בשדה התעופה זרקא, הידוע גם כשדה דוסון, מסלול המראה מדברי מבודד בירדן ששימש בעבר כבסיס חיל האוויר המלכותי הבריטי. הניסיון לחטוף גם את טיסת אל על 219 מאמסטרדם סוכל: אחד החוטפים, פטריק ארגואלו נורה על ידי המאבטחים, ושותפתו ליילה ח'אלד נעצרה והועברה לידי הרשויות הבריטיות בלונדון. שני חוטפים שנמנע מהם לעלות לטיסת אל על חטפו במקום זאת את טיסת פאן אם 93, בואינג 747, העבירו את המטוס הגדול לביירות, ואז לקהיר במקום לשדה הירדני הקטן. במשך שנים נודע האירוע כ"יום השחור של התעופה".
אנשי החזית העממית הפרידו את אנשי הצוות והנוסעים אזרחי ארצות הברית, ישראל, גרמניה ושווייץ והחזיקו אותם בשבי, בעוד ששאר החטופים הועברו לעמאן. רוב החטופים שוחררו ב-11 בספטמבר, אך 56 הושארו כבני ערובה, ביניהם הישראלים ונוסעים שזוהו כיהודים. ב-12 בספטמבר פוצצו אנשי החזית העממית את המטוסים הריקים אל מול התקשורת העולמית.
החזית העממית לשחרור פלסטין
החזית העממית לשחרור פלסטין, ארגון מרקסיסטי-לניניסטי, לאומני פלסטיני צבאי ופוליטי הוקם ב-1967. הארגון זכה לפרסום בעקבות חטיפת מטוס אל על מרומא ללוד ב-23 ביולי 1968 לאלג'יר שבמהלכה הוחזקו במשך 39 יום 21 נוסעים ו-11 אנשי צוות, תקיפת מטוס אל על באתונה (דצמבר 1968) שבהן נהרג אדם ונפצעו שניים, ותקיפת מטוס אל על בציריך (פברואר 1969) שבה נהרג טייס המשנה והקברניט נפצע וחטיפת טיסת TWA מלוס אנג'לס לדמשק ב-29 באוגוסט 1969 על ידי תא של החזית בהנהגת ליילה ח'אלד. שני נוסעים ישראלים הוחזקו במשך 44 יום. ב-21 בפברואר 1970, מספר חודשים לפני חטיפת המטוסים לשדה דוסון, פוצצה החזית העממית את טיסת סוויסאייר 330 לישראל ו-47 איש נהרגו.
מתיחות ירדנית/פלסטינית
גורם נוסף להגברת המתיחות בסכסוך היה סכסוך אזרחי בתוך ירדן עצמה. לאחר מלחמת ששת הימים שבה כבשה ישראל את הגדה המערבית, אלפי פלסטינים עקרו מבתיהם ועברו לירדן ושם היוו אתגר אוטונומי גובר למונרכיה ההאשמית בראשותו של המלך חוסיין.
בין אמצע 1968 לסוף 1969 לא פחות מחמש מאות עימותים אלימים אירעו בין אנשי הגרילה הפלסטינים לכוחות הביטחון הירדנים. התקפות נגד ישראל לאורך הגבול על ידי הארגון לשחרור פלסטין הובילו לפעולות תגמול ישראליות כבדות שגרמו למספר גבוה של קורבנות ירדנים אזרחיים וצבאיים. ביוני 1970 ועדת תיווך ערבית התערבה לעצירת שבועיים של קרבות חמורים בין הצדדים. ימים אחדים לפני חטיפות המטוסים ניצל המלך חוסיין משני ניסיונות התנקשות שבוצעו בחסות פלסטינית.
הסכסוך הפנימי בירדן היה חלק נוסף ברקע לחטיפת המטוסים שמשכה את ירדן לתקרית הבינלאומית שנעשתה על ידי החזית העממית ולמעשה הובילה לאירועים שנודעו בהמשך כספטמבר השחור.
טיסת אל על 219
טיסת אל על 219, על מטוס בואינג 707, התחילה בתל אביב ויועדה להגיע לניו יורק. בטיסה היו 148 נוסעים ועשרה אנשי צוות. הטיסה עצרה באמסטרדם שבהולנד ובוצע בה ניסיון חטיפה זמן קצר לאחר ההמראה משם על ידי האמריקני-ניקרגואי פטריק ארגואלו וליילה ח'אלד הפלסטינית. על פי התוכנית המקורית היו צריכים לעלות לטיסה זו ארבעה חוטפים, אך משניים מתוכם נמנע מלעלות על המטוס בידי הביטחון הישראלי, שחשד בהם מכיוון שנשאו דרכונים סנגליים עם מספרים עוקבים. הם רכשו כרטיסים במחלקה הראשונה על טיסת פאן אם 93 וחטפו טיסה זו במקום. כמתחזים לזוג נשוי, ארגואלו וח'אלד עלו על המטוס עם דרכונים הונדורסים, עברו את הבידוק של מטענם, וישבו בשורה השנייה במחלקת התיירים. כשהמטוס התקרב לחופי בריטניה, שלף ארגואלו אקדח אותו הצניע בבגדיו ואילו ליילה ח'אלד שלפה זוג רימונים, אותם החביאה, על פי דבריה בדיעבד, בתיקה האישי. ארגואלו הצמיד אקדח לראשו של אברהמי, הדייל הראשי, ודרש מהדיילת ז'נט דרמירז'אן למסור לקברניט לפתוח את דלת תא הטייס ולתת להם להיכנס. הקברניט אורי בר לב החליט שלא להיענות לדרישותיהם ובמקום זאת ביצע עם המטוס צלילה תלולה שגרמה לחוטפים לאבד את שיווי משקלם. בנפילה זו, נשמטו הרימונים מידיה של ליילה ח'אלד, אך לא התפוצצו. בדיעבד הסתבר שרימונים אלו היו ללא נוקר. עוד קודם לכן, ירה ארגואלו בדייל שלמה וידר שזינק עליו בידיים חשופות ופצע אותו אנושות. עם נפילת המחבלים לקרקע המטוס, נורה ארגואלו על ידי מאבטח המטוס, מוטי בר-לבב. וידר קיבל את עיטור האומץ של שר התחבורה על פעולתו. הנוסעים זינקו על ליילה ח'אלד שהתעלפה וקשרו אותה. בשל מצבו האנוש של הדייל וידר, החליט קברניט בר-לב לבצע נחיתת חירום בלונדון הית'רו, ולא לחזור ארצה (מהלך של כארבע וחצי שעות). מיד לאחר הנחיתה, הובהל וידר לבית חולים שם עבר ניתוח חירום והחלים בהמשך מפצעיו. ארגואלו מת באמבולנס שלקח אותו, ואילו ח'אלד, שיצאה מהתקרית ללא פגע, נלקחה למעצר. מספר ימים לאחר כישלון ניסיון החטיפה הנ"ל נחטף מטוס של החברה האנגלית BOAC על ידי חבריה לארגון של ליילה ח'אלד, ובעקבות דרישתם היא שוחררה.
טיסת TWA 741
טיסה 741 של TWA, במטוס בואינג 707 (מספר סידורי: 18917/460, רישום: N8715T), הייתה טיסה סביב העולם שנשאה 144 נוסעים ו-11 אנשי צוות. ביום החטיפה טס המטוס מנמל התעופה לוד לנמל התעופה הבינלאומי אליניקון באתונה בירת יוון, ומשם לנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט בגרמניה. הטיסה נחטפה זמן קצר לאחר ההמראה מפרנקפורט לכיוון ניו יורק סיטי. המטוס הונחת בשדה דוסון ב-6:45 בערב לפי שעה מקומית. החוטפים השתלטו על תא הטייס והודיעו "מדבר הקברניט החדש שלכם. הטיסה נחטפה על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין".
על סיפון מטוס זה שהו בעת החטיפה בין היתר, בני משפחת הוטנר: הרב יצחק הוטנר ורעייתו, בתם ברוריה דייוויד ובעלה הרב יונתן דייויד. עם התגלגלות האירועים אספו מעריציו של הרב הוטנר סכום כסף גבוה וניסו להגיע לעסקת מיקוח עם החוטפים בתיווך אמריקאי. המהלך זכה להתנגדות מצד הרב יעקב קמינצקי שטען כי בעת מלחמה אין לפדות שבויים בממון, אפילו כשהחוטפים אינם דורשים סכומים מופקעים, שכן התשלום יממן את פעילותם בהמשך, ולכן למרות שפעילות פדיון שבויים בעיתות שלום היא מצווה וצעד הומניטרי, בעת מלחמה היא מתפרשת ככניעה. גם הרב יעקב ישראל קניבסקי נשאל אז באשר לעסקת שחרור המחבלים מהיבט אחר, האם שחרור מחבל תמורת אזרח נחשב לשחרור תמורת יותר ממחירו של האזרח, עסקה הנשללת לפי ההלכה. הוא סבר שמאחר שהנזק שמחבל פעיל יכול לגרום גבוה, נחשבת העסקה כפדיון ביותר מכדי דמיו. אבל הבהיר כי לפי חלק מהפוסקים, במצב של פיקוח נפש פודים שבויים אף ביותר מכדי דמיהם, למרות החשש שהעסקה עלולה לעודד חטיפות עתידיות.
טיסת פאן אם 93
המטוס נחת בתחילה בביירות שם תודלק והעלה כמה שותפים של החוטפים, יחד עם מספיק חומרי נפץ כדי לפוצץ את המטוס. לאחר מכן נחת המטוס בקהיר מאחר שלא היה ברור אם שדה דוסון יוכל לקלוט את גודלו של מטוס ה-747 החדש. המטוס פוצץ בקהיר, שניות לאחר שכל הנוסעים ירדו מהמטוס.
הימים במדבר
ב-7 בספטמבר ערכו החוטפים מסיבת עיתונאים אל מול 60 אנשי תקשורת שעשו את דרכם ל"שדה המהפכה". כ-125 חטופים הועברו לעמאן בעוד שבני הערובה האמריקנים, הישראלים, השווייצרים, והמערב גרמנים הוחזקו במטוסים. חטופים יהודים הוחזקו גם כן.
כשקבוצות הנוסעים וצוותי המטוסים שנותרו התאספו על החול למול התקשורת, חברי החזית העממית, ביניהם בסאם אבו שריף, הכריזו הצהרות לתקשורת. שאריף הצהיר שמטרת החטיפות הייתה "להשיג את שחרורם של כל האסירים הפוליטיים שכלואים בישראל בתמורה לבני הערובה".
בארצות הברית, הנשיא ריצ'רד ניקסון נפגש עם יועציו ב-8 בספטמבר והורה למזכיר ההגנה האמריקני מלווין ליירד להפציץ עמדות של החזית העממית בירדן. ליירד סירב בתירוץ שמזג האוויר לא נוח והרעיון נזנח. כוחות אמריקנים התכוננו ומטוסי צבא נשלחו לטורקיה כדי להיערך לאפשרות תקיפה צבאית.
לעומת זאת, ראש ממשלת בריטניה אדוארד הית' החליט לנהל מגעים עם החוטפים ובסופו של דבר הסכים לשחרר את ליילה ח'אלד ואחרים בתמורה לבני הערובה. ארצות הברית התנגדה לעסקה זו.
ב-10 בספטמבר התפרצו קרבות בין החזית העממית לכוחות הירדנים בעמאן במלון אינטרקונטיננטל שבו הוחזקו 125 נשים וילדים על ידי החזית העממית והממלכה נראתה כעומדת על סף מלחמת אזרחים כוללת. השמדת המטוסים ב-12 בספטמבר הבליטה את חוסר השליטה של הממשלה הירדנית באזורים בשליטת הפלסטינים, והפלסטינים הכריזו על העיר אירביד כ"טריטוריה משוחררת" כאתגר ישיר לשלטון חוסיין.
ב-13 בספטמבר השירות העולמי של ה-BBC שידר הודעת הממשלה בערבית שעל פיה בריטניה תשחרר את ח'אלד בתמורה לבני הערובה.
על פי מזכיר המדינה האמריקני הנרי קיסינג'ר: "בנקודה זו, אם מכיוון שהאמצעים האמריקנים נתנו למלך חוסיין עידוד פסיכולוגי או אם משום שהוא הגיע לנקודת ייאוש, החליט חוסיין על עימות כולל עם הפדאיון".
עובדה נוספת שתרמה למשבר הבינלאומי הייתה שסוריה ועיראק, שנתמכו על ידי ברית המועצות, איימו להתערב ולתמוך בארגונים הפלסטינים בכל עימות עם ממלכת ירדן. על פי מסמכים בריטיים המלך חוסיין המודאג ביקש מבריטניה ומארצות הברית להעביר לישראל בקשה להפציץ כוחות סוריים אם יכנסו לירדן בתמיכתם בפלסטינים. כשטנק סורי חצה את הגבול, חלפו מטוסים ישראליים מעל האזור כאזהרה.
פתרון המשבר ותוצאות
כשבועיים לאחר תחילת המשבר, בני הערובה הנותרים הובאו מאתרים סביב עמאן והוחלפו בליילה ח'אלד ובמספר אסירים אחרים של החזית העממית לשחרור פלסטין. בני הערובה הוטסו לקפריסין ואז לנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י ברומא, שם פגשו את הנשיא ניקסון ב-28 בספטמבר.
במהלך האירוע, ב-11 בספטמבר יזם הנשיא ניקסון תוכנית במטרה לטפל בבעיית "פיראטיות אוויר", שכללה שיגור מיידי של קבוצה של 100 סוכנים פדרליים לאבטחת מטוסים אמריקנים.
ארגון החזית העממית דחה את הטקטיקה של חטיפת מטוסים מספר שנים לאחר מכן, אף על פי שכמה מחברי הארגון ומקבוצות משנה המשיכו לחטוף מטוסים ולבצע פעולות אלימות אחרות.
שרגא פייבל קנול
שרגא פייבל (פייבוס) קנול (Phoebus Knoll; ט"ז בחשוון תר"פ, 9 בנובמבר 1919 - כ"א בשבט תשע"ב, 14 בפברואר 2012) היה איש עסקים, מלונאי ופילנתרופ יהודי.
קורות חיים
נולד בווינה כבנם הצעיר של צבי ודבורה קנול, שהיגרו מגליציה לאוסטריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
הועסק בקליניקה של דוצנג שטיין בעיר וינה כטכנאי שיניים. עם עליית הנאצים לשלטון ולאחר שחוו את מאורעות ליל הבדולח, עזבו בני המשפחה את אוסטריה בדרכים שונות והתיישבו בקראקס, ונצואלה, והיו ממניחי היסודות לקהילה היהודית המקומית.
(עיין ספרו של מנחם גלרטר - ציוני לכל החיים/זכרונות ומעשים - ..." “סליחות” אמרתי בביתם של משפחת קנול, אשר שלחה לי מדי בוקר בבוקר אוטו הדור ואחרי תפלת “שחרית” החזירני אל המלון. בביתם של משפחת קנול, שעמד באחד הפרברים, היה “מנין” בכל ימות השנה, ו“לימים הנוראים” זימנו חזן מניו יורק")
קנול ניצל את הידע המקצועי שרכש ועסק בשיווק ציוד רפואי, בין השאר הוא היה הראשון ליבא לוונצואלה מכונות רנטגן. בהמשך התפרס לתחומי השקעה נוספים וזכה להצלחה רבה בעסקיו. לאחר כעשרים שנה עלה מקראקס לישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1964 חנך יחד עם אחיו מנחם מנדל את "מלון דבורה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב כמלון יוקרתי כשר למהדרין, שהציג לראשונה בישראל מעלית שבת. שם המלון הנציח את אמו המנוחה דבורה. המבנה, שהיה בשעתו אחד המבנים הגבוהים בתל אביב, זכה לסיקור בכתב העת הבינלאומי "Time Magazine", שאף הציג תצלום של האחים קנול בעת קריאת התורה בבית הכנסת המהודר שבמלון.
קנול עסק בפעילות פילנתרופית, בתחומים רבים, סייע והקים בתי מדרש כוללים וישיבות, היה פעיל בהיקפים גדולים בחלוקת ערכות מזון לנזקקים מדי חודש בחודשו, ובפעילויות רבות נוספות שרק חלק מהן נחשפו לציבור.
מיזם נוסף שמומן על ידו, הוא הוצאתו לאור של מהדורת ארבעה טורים השלם בהוצאת 'מכון שירת דבורה' (22 כרכים). המיזם, ההדרת ספר ארבעה טורים על פי כתבי יד, שהעבודה עליו החלה במכון ירושלים - נקלע לקשיים, בהותירו כעשרת אלפים מנויים מאוכזבים. קנול רכש את המיזם ובהשקעה לא מבוטלת איפשר את המשך עבודת הההדרה עד לסיום המהדורה ושיווקה.
נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות, לצד הוריו ואחיו.
גיורא שנאן
גיורא (ז'ורה) שנאן (5 במאי 1908 - 9 בנובמבר 2001) היה ציוני, פעיל בארגוני המחתרות, ממייסדי "הנודדת", סגנו של יצחק שדה בפלמ"ח.
חייו
נולד בשם גיורא שיננסקי בשנת 1908 לז'ניה ואברהם בעיירה הניצ'סק, על שפת הים השחור בקרים שבאימפריה הרוסית, הבן השלישי במשפחה בת 6 נפשות. בגיל 13 התייתם מאמו, שנפטרה ממחלת הטיפוס. כבר בגיל 13 וחצי נכנס למחתרת נגד הבולשביקים, במסגרת פעילותו נשלח לחבל במערכות קשר צבאיות, במוסדות שלטון ובטלפונים. בשנת 1921 הוציא הצבא האדום גזר דין מוות על אנשי המחתרת, עובדת היותו של ז'ורה נער צעיר גרמה לביטול גזר הדין נגדו וקבלת חנינה. שחרורו נעשה לאחר כיבוש חצי האי קרים. בזיכרונותיו סיפר שמתנת הבר מצווה שלו הייתה בית הסוהר שבו ישב.
בגיל 17 עלה לארץ ישראל והתיישב בחצר כנרת, במסגרת הגרעין שהקים את קיבוץ אפיקים (גרעין השומר הצעיר מברית המועצות). משנותיו הראשונות בארץ עסק בביטחון בעמק הירדן עד שהפך למפקד הגוש בשנת 1934. חמש שנים תפקד כמפקד גוש עמק הירדן עד לשנת 1939. לאחר מכן עבר לתפקידים שונים ב"הגנה", סייע ליצחק שדה בהקמת הפלמ"ח, פיקד על פלוגה ב' של הפלמ"ח, ומונה לאחר מכן לסגנו יחד עם דוד (דוידקה) נמרי.
בזמן כהונתו בפלמ"ח, בשנת 1942, היה שותף לתוכנית מצדה על הכרמל, היה אחראי על הקמת מערך ההגנה הראשון ברכס רמות מנשה.
לאחר סיום שירותו בפלמ"ח עבר לפקד על נפת הגליל העליון, במסגרת זו סייע רבות ליישוב עין זיתים בעלייתו על הקרקע.
במלחמת ההתשה ירד לעזור לכוחות הלוחמים בסיני במסגרת פלוגת הנמרים (פלוגה של מפקדים יוצאי פלמ"ח ההגנה שעברו את גיל 55) והוא בן 61.
היה פעיל בספורט העממי של עמק הירדן, השתתף בצליחת הכנרת מהצליחה הראשונה בשנת 1939 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20. היה לו קיאק משלו בימיה של עמק הירדן ואתו חתר רבות מסביב לכנרת. פעילות הספורט הייתה חשובה לו והוא לא החסיר אף אירוע ספורט עממי במסגרת העמק.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, תמרה, נולדו הבן עוזי והבת אריאלה. , נהרג בעת שירותו הצבאי בדצמבר 1950. לזכרו של עוזי שנאן ניטעה חלקת כרם ונקראה על שמו (כיום חלקת בננות) בשדות אפיקים. מרעייתו השנייה, פוליה, נולדו לו בן ובת. הוא אימץ את הבת של רעייתו מנישואים קודמים.
גיורא שנאן נפטר בקיבוץ אפיקים בנובמבר 2001, בגיל 93.
ארמיטאז' אמסטרדם
הארמיטאז' אמסטרדם (בהולנדית: Hermitage Amsterdam) הוא סניף של מוזיאון הארמיטאז' הנמצא על גדת נהר האמסטל ברובע פלאנטז' באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון הראשי ממוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה.
מבנה המוזיאון, שנוסד בשנת 2004 ממוקם בבניין האמסטלהוף, שנבנה בשנת 1681.
מבנה המוזיאון
בניין האמסטלהוף (Amstelhof) נבנה בין השנים 1681–1683 בסגנון ניאו קלאסי מונומנטלי כבית אבות. במקור שימש המבנה כבית אבות לנשים בלבד, והחל משנת 1719 גם כבית אבות לגברים. המבנה נותר בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. המבנה נבנה על קרקע של העירייה, על גדת נהר האמסטל והתעלות ניווה הרנחראכט (Nieuwe Herengracht), ניווה קייזרחראכט (Nieuwe Keizersgracht) ורחוב ויספרסטראט (Weesperstraat).
המבנה תוכנן, ככל הנראה, על ידי אדריכל העיר האנס פטרסום (Hans Petersom) וכלל מרתף, שתי קומות ועליית גג. המבנה בנוי סביב שתי חצרות רבועות וצרות. החצרות כוסו בשלהי המאה ה-19, והמבנה שופץ בשנות ה-70 של המאה ה-20. במסגרת השיפוץ שומר ושוקם המטבח המקורי מהמאה ה-19 במרתף המבנה, אשר שימש להכנת ארוחות לכ-700 המתגוררים בבית האבות.
במסגרת השיפוצים שנעשו במאה ה-19 והמאה ה-20 שונה פנים המבנה. בעוד שבמבנה המקורי התגוררו במבנה באולמות מגורים ארוכים, בראשית המאה ה-20 נבנו חדרים בהם התגוררו ארבעה אנשים בלבד - דבר יוצא דופן באותה עת.
ייסוד המוזיאון
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הציע פרופסור מיכאיל פיוטרובסקי, מנהל מוזיאון הארמיטאז' להקים סניף של המוזיאון במערב אירופה, כהמשך לפרויקטים של המוזיאון שהציג תערוכות ברחבי אירופה וארצות הברית. ארנסט וין (Ernst Veen), מנהל הניווה רק (Nieuwe Kerk) הציע להקים את הסניף באמסטרדם - לאור הקשר והדמיון בין העיר אמסטרדם לבין סנקט פטרבורג.
באותה עת הוחלט להוציא את בית האבות מבניין האמסטלהוף שכבר לא התאים למטרתו, וכן הוחלט לעשות שימוש במבנה למטרות חינוכיות. בשנת 1988 זכה וין בפרס איי לתרומתו לפיתוח הכלכלי של העיר אמסטרדם, והשתמש בכספי הפרסלמימון מחקר בדבר האפשרות להקמת סניף של הארמיטאז' בעיר. בעקבות המחקר הוקם ה"ארמיטאז' על האמסטל" (Hermitage aan de Amstel) - תצוגה זמנית עד להקמת מבנה הקבע של המוזיאון. עלות הקמת המוזיאון צפויה להגיע ל-39 מיליון אירו.
הפתיחה הרשמית של המוזיאון התקיימה ב-19 ביוני 2009.
ג'ונתן מסטל
ביוגרפיה
אביו של ג'ונתן מסטל לימד מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1974 הוא זכה באליפות העולם צעירים ובשנת 1975 זכה במקום השלישי. בשנים 1976, 1983 ו-1988 זכה באליפות אנגליה.
בנבחרת אנגליה בשחמט שכללה בין היתר גם ג'ון ספילמן ודייוויד גודמן הוא זכה באליפות העולם לגיל עד 26 בשנת 1978 ובאליפות העולם לסטודנטים בשנת 1977 סיים במקום השלישי.
מסטל בוגר אוניברסיטת קיימברידג' במתמטיקה ובהמשך סיים דוקטורט. פרופסור למתמטיקה באימפריאל קולג' בלונדון.
ג'ונתן מסטל באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1976 ל-1988 השתתף ג'ונתן מסטל ב-6 אולימפיאדות שחמט:
יחסי אירלנד–ניו זילנד
יחסי אירלנד–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד לניו זילנד. שתי המדינות הן אומות דוברות אנגלית. כתוצאה מרעב ועוני, כמה אלפי אירים היגרו לניו זילנד, שם כיום כ-18% מהאוכלוסייה יכולים לטעון למורשת האירית. שתי המדינות חברות בקבוצת אוסטרליה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
היסטוריה
מבחינה היסטורית, אירלנד וגם ניו זילנד היו קשורות מבחינה חוקתית, כאשר בריטניה הקימה רשמית את המושבה של ניו דרום ויילס בשנת 1788, שכללה את מרבית ניו זילנד של ימינו. בשנת 1840 הצטרפה ניו זילנד רשמית לאימפריה הבריטית לאחר חתימת הסכם וייטאנגי. הקשר העיקרי הראשון בין שתי המדינות היה במהלך ההגירה הראשונה של אירלנד לניו זילנד. מכיוון שהאירים נחשבו ל"בריטים", לא ידוע מי היו האירים הראשונים שהגיעו לניו זילנד, אולם המהגרים האיריים הראשונים שהגיעו לניו זילנד הגיעו בסביבות 1840, כאשר החברה הניו זילנדית החלה לסייע לראשונה. מהגרים להתיישב בניו זילנד. בהשוואה להגירה האירית לצפון אמריקה ואוסטרליה, מעט מאוד אירים היגרו לניו זילנד, בעיקר בגלל עלות הנסיעה והמרחק העצום בין שתי המדינות. עם זאת, במהלך השנים כמה גלים של אירים נדדו לניו זילנד וכתוצאה מכך, כ-18% - מאוכלוסיית ניו זילנד כיום יכולה לטעון ממוצא אירי.
חיילים אירים וגם ניו זילנדים לחמו זה לצד זה למען האימפריה הבריטית במלחמת הבורים השנייה בשנים 1899–1902 ובמלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918, במיוחד במהלך מערכת גליפולי. במהלך עליית הפסחא בשנת 1916 וכאשר אירלנד הכריזה על עצמאותה מהממלכה המאוחדת בשנת 1919, רבים מהאירים-ניו זילנדים היו מעורבים בגורם האירי, אולם מספרם מעולם לא היה גדול מה שאפשר לייחס לעובדה שרוב אלה שמקורם האירי במדינה היו כבר בני הדור הניו זילנדי בני הדור השני עם קשרים רופפים עם אירלנד. עד שנת 1947, ניו זילנד הפכה למעשה לאומה עצמאית לאחר שקיבלה את חוק אימוץ ווסטמינסטר.
לאחר העצמאות
בשנת 1976 פתחה אירלנד קונסוליית-כבוד באוקלנד שתייצג את האינטרסים האיריים במדינה. בשנת 2000, ניו זילנד פתחה מחדש קונסוליה כללית של כבוד בדבלין. שתי המדינות מקיימות קשרים פוליטיים חזקים ואינטרסים דומים בכל הקשור לשינויי אקלים והחלטות לשלום באזורי בעיות ברחבי העולם. כמה ראשי ממשלה ביקרו במדינות זו של זו בהתאמה. יתר על כן, שלושה מראשות ממשלת ניו זילנד נולדו באירלנד. שתי המדינות הקימו אשרת עבודה וחופשה אחת עם השנייה ועובדות ביחד בתחום החקלאות.
עד 2018 לא היו לשתי המדינות שגרירויות תושבות בבירת זו, כאשר שגרירות אירלנד בקנברה, אוסטרליה הוסמכה אף לוולינגטון, והנציבות העליונה של ניו זילנד בלונדון בבריטניה הוסמכה אף לדבלין. אולם באוגוסט אותה שנה פתחה אירלנד את השגרירות הראשונה שלה בוולינגטון. בנובמבר פתחה ניו זילנד את השגרירות הראשונה שלה בדבלין.
ביקורים רשמיים
ביקורי נשיאות וראש ממשלה (Taoiseach) מאירלנד בניו זילנד
ביקורי ראש ממשלה מניו זילנד באירלנד
יחסי סחר
בשנת 2015 ייצאה אירלנד יצוא לניו זילנד בשווי 222 מיליון דולר, בעיקר נפט גולמי. במקביל, היצוא של ניו זילנד לאירלנד הסתכם ב-52 מיליון דולר. הייצוא של ניו זילנד הוא בעיקר חמאה, דגים ומוצרי חלב וקפואים אחרים.
מחוז הוואי
מחוז הוואי (באנגלית: Hawaii County) הוא מחוז שבמדינת הוואי שבארצות הברית. במחוז רק אי אחד שנקרא הוואי ועל שמו נקרא המחוז. במחוז 148,677 איש לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000. העיר הגדולה ביותר במחוז היא הילו שהיא גם בירת המחוז. במחוז יש את מועצת המחוז ראש המועצה נבחר אחת ל-4 שנים. ראש המועצה הנוכחי של המחוז הוא הארי קים. במחוז 2 נמלי תעופה בינלאומיים האחד נקרא "נמל התעופה הבינלאומי של הילו" שמשרת את אזור הילו והשני הוא "נמל התעופה הבינלאומי קונה" שמשרת את הצד המערבי של המחוז.
ייצור רזה
ניהול רזה (Lean Management) הוא מתודולוגיה ניהולית המתרכזת בהקטנת המיותר ובאספקת ערך מוסף ללקוח. השיטה מתמקדת בייעול זרימת המידע והחומר על ידי הקטנת המיותר באמצעות העיקרון של טויוטה "יש לכבד את האנושיות". צמצום המיותר במפעל גורם להגדלת האיכות, הקטנת זמן הייצור, והקטנת ההוצאות. כלי העבודה של הייצור הרזה כוללים:
מאפיינים
הגדרת ה-LEAN היא: תהליך בשלבים, בו מזהים ומטפלים בכל דבר מיותר או לא נצרך, וחותרים בעקביות לשיפור מתמיד.
הגדרת הבזבוז
הבזבוז ממוקד בשמונה תחומים:
יש המאמינים שייצור רזה הוא אוסף של כלים לפתרון בעיות, אך כיום רוב המומחים מסכימים שפילוסופיה זו היא תוכנית הוליסטית, כוללת ורחבת אופקים המעוצבת כך שניתן לשלב אותה לליבת האסטרטגיה של הארגון.
עקרונות הייצור הרזה המרכזיים כוללים:
הפילוסופיה של הייצור הרזה עוסקת בבסיסה בהבאת הדבר הנכון למקום הנכון, בזמן הנכון, בכמות הנכונה, תוך כדי צמצום הבזבוז ושימור הגמישות והפתיחות לשינויים.
שם השיטה נגזר מרב-מכר שיצא לאור בשנת 1990, בשם The Machine That Changed the World: The Story of Lean Production. הספר מתאר בצורה כרונולוגית את המעבר של ייצור כלי רכב מבתי מלאכה לייצור המוני, וממנו לייצור רזה.
הספר המקורי Lean Thinking (חשיבה רזה) של וומאק וג'ונס, מציג חמישה מושגי יסוד:
לבסוף, ישנה הבנה שתהליכי הייעוץ וההדרכה בטויוטה, שנתמכו בחוזקה ביפן, הן אחת הדרכים לעודד חשיבה בצורת "רזה" בכל דרגות המבנה הארגוני. שווה הערך הקרוב ביותר לתהליכי ההדרכה בטויוטה, הוא רעיון ה Lean Sensei (מורה רזה), אשר מעודד חברות, ארגונים וצוותים לחפש מחוץ לארגון מורה (Sensei) כגורם זר אשר יוכל לספק עצה לא משוחדת ואימון.
היסטוריה
העקרונות הבסיסיים של הייצור הרזה ניתנים לתיארוך אחורה לפחות עד לתקופתו של בנג'מין פרנקלין. באלמנך Poor Richard נאמר על בזבוז הזמן (עיקרון בסיסי בתיאורית האילוצים), "He that idly loses 5s. [shilling] worth of time, loses 5s., and might as prudently throw 5s. into the river. He that loses 5s. not only loses that sum, but all the other advantages that might be made by turning it in dealing, which, by the time a young man becomes old, amounts to a comfortable bag of money."
בספרו של פרנקלין "הדרך אל העושר" הוא אומר את הדברים הבאים על צבירת מלאי שלא לצורך, קונספט שהופיע מאתיים שנה מאוחר יותר בספרו של אליהו גולדרט "המטרה". <blockquote style="direction: ltr;"> "You call them goods; but' if you do not take care' they will prove evils to some of you. You expect they will be sold cheap, and, perhaps they may [be bought] for less than they cost; but, if you have no occasion for them, they must be dear to you. Remember what Poor Richard says, 'Buy what thou hast no need of, and ere long thou shalt sell thy necessaries.' And again, 'At a great penny worth pause a while:' He means, that perhaps the cheapest is apparent only, and not real; or the bargain, by straightening thee in the business [reducing your available cash, i.e. straightening your circumstances], may do thee more harm than good. For in another place he says, 'Many have been ruined by buying good penny worths'."
הנרי פורד ציין את פרנקלין כהשפעה מרכזית על ההתנהלות העסקית שלו, אשר כללה את שיטת הייצור JIT.
פרנק בנקר גילברת, מומחה לתנועה יעילה, שם לב לרעיון שבזבוז מסתפח לפעילויות ולאחר מכן מתייחסים אליו כאל מובן מאליו, כאשר ראה בנאי מתכופף על מנת להרים לבנה מהקרקע. הבנאי הוריד והעלה את כל פלג גופו העליון כדי להרים לבנה במשקל 2.3 ק"ג, וחוסר יעילות זו היה חלק מעבודתו במשך תרגול ארוך. הכרות עם פגום ללא התכופפות, אשר סיפק את הלבנים בגובה המותניים, אפשרה לבנאים לעבוד מהר יותר פי שלושה ובפחות מאמץ.
פרדריק וינסלאו טיילור, אבי הניהול המדעי, הציג את מה שמוכר היום כתקנון (סטנדרטיזציה): <blockquote style="direction: ltr;"> "And whenever a workman proposes an improvement, it should be the policy of the management to make a careful analysis of the new method, and if necessary conduct a series of experiments to determine accurately the relative merit of the new suggestion and of the old standard. And whenever the new method is found to be markedly superior to the old, it should be adopted as the standard for whole establishment" (עקרונות הניהול המדעי, 1911).
טיילור הזהיר במפורש מפני הורדת דרגה (או ברמיזה או בהקטנת שכר ופיטור עובדים), כאשר שיפור יעיל מקטין את הצורך בעובדים חסרי ניסיון: <blockquote style="direction: ltr;"> "…after a workman has had the price per piece of the work he is doing lowered two three times as a result of his having worked harder and increased his output, he is likely entirely to lose sight of his employer's side of the case and become imbued with a grim determination to have no more cuts if soldiering [marking time, just doing what he is told] can prevent it."
הזהרתו של טיילור מתארת עקרון יסוד בייצור הרזה: ברור שעובד לא יוביל לשיפורים אם הוא חושב שיגרמו לפיטוריו. שיגאו שינגו, ציטט את עקרונות הניהול המדעי כמקור ההשראה שלו (תרגם אנדרו דילון, 1987. "האמירה של שיגאו שינגו: המפתחות האסטרטגיים לשיפור מפעל").
תעשיינית אמריקנים מכירים באיום של עובדים זרים על העובדים האמריקאים במהלך 1910, ובכך שמה שנקרא היום ייצור רזה בא כאמצעי נגד מפורש לאיום זה. הנרי טאון, לשעבר נשיא האגודה האמריקאית להנדסה מכנית, כתב במבוא לספרו של פרדריק ווינסלאו טיילור: <blockquote style="direction: ltr;"> Shop Management (1911) "We are justly proud of the high wage rates which prevail throughout our country, and jealous of any interference with them by products of the cheaper labor of other countries. To maintain this condition, to strengthen our control of home markets, and, above all, to broaden our opportunities in foreign markets where we must compete with the product of other industrial nations, we should welcome and encourage every influence to increase the efficiency of our productive processes."
היה זה הנרי פורד שפיתח שיטה מקיפה לייצור רזה. <blockquote style="direction: ltr;"> "Ford's success has startled the country, almost the world, financially, industrially, mechanically. It exhibits in higher degree than most persons would have thought possible the seemingly contradictory requirements of true efficiency, which are: constant increase of quality, great increase of pay to the workers, repeated reduction in cost to the consumer. And with these appears, as at once cause and effect, an absolutely incredible enlargement of output reaching something like one hundred fold in less than ten year, and an enormous profit to the manufacturer" (צ'ארלס בוטון גואינג, מבוא לארנולד ופורוט, Ford Methods and the Ford Shops, (1915)). לוינסון (2002, Henry Ford's Lean Vision: Enduring Principles from the First Ford Motor Plant) טען שיוזמת שיטת הייצור הרזה של פורד הייתה האחראית הישירה להפיכתה של ארצות הברית למדינה העשירה והחזקה ביותר בעולם. אין ספק בכך שפורד נתן למדינתו את שבוע העבודה בן 40 השעות, וכבר במהלך מלחמת העולם הראשונה, צייר קומיקס בעיתון The Times הודה בכך שהנרי פורד הוא האויב החזק ביותר של קייזר. במלחמת העולם השנייה, מנהל הייצור במפעלי פורד, צ'ארלס סורנסון כתב: <blockquote style="direction: ltr;"> "The seeds of [Allied] victory in 1945 were sown in 1908 in the Piquette Avenue plant of Ford Motor Company when we experimented with a moving assembly line", (1959, My Forty Years with Ford).
בספרו (1922, My Life and Work) מקדיש פורד פסקה לתיאור מקיף של מושג הבזבוז. <blockquote style="direction: ltr;"> "I believe that the average farmer puts to a really useful purpose only about 5% of the energy he expends. …Not only is everything done by hand, but seldom is a thought given to a logical arrangement. A farmer doing his chores will walk up and down a rickety ladder a dozen times. He will carry water for years instead of putting in a few length of pipe. His whole idea, when there is extra work to do, is to hire extra men. He thinks of putting money into improvements as an expense. …It is waste motion – waste effort – that makes farm prices high and profits low." ארגון לא נכון של אזור העבודה (עקרון יסוד של קייזן), וביצוע פעולה בצורה לא יעילה מתוך הרגל, הם צורות עיקריות לבזבוז גם במקומות עבודה מודרניים.
פורד מציין גם, כמה קל להעלים עין מבזבוז בחומרים. כפי שמתאר הנרי בנט (1951,Ford: We Never Called Him Henry) <blockquote style="direction: ltr;"> "One day when Mr. Ford and I were together he spotted some rust in the slag that ballasted the right of way of the D.T. &I[railroad]. This slag had been dumped there from our own furnaces. 'You know,' Mr. Ford said to me, 'there's iron in that slag. You make the crane crews who put it out there sort it over, and take it back to the plant.'"
במילים אחרות, פורד ראה את החלודה והבין שמפעל הפלדה לא מצא את כל הברזל.
עיצוב לייצור (DFM) הוא עוד מושג שפורד טבע. מספרו My Life and Work <blockquote style="direction: ltr;"> "Start with an article that suits and then study to find some way of eliminating the entirely useless parts. This applies to everything – a shoe, a dress, a house, a piece of machinery, a railroad, a steamship, an airplane. As we cut out useless parts and simplify necessary ones, we also cut down the cost of making. …But also it is to be remembered that all the parts are designed so that they can be most easily made."
באותה הפניה מתואר ייצור JIT בצורה מפורטת.
רעיונותיו של פורד תורגמו למעשים על ידי טאיצ'י אוהנו מחברת המכוניות היפנית טויוטה. נורמן בודק כתב את הדברים הבאים במבוא להדפסה מחודשת לספרו של פורד (1926) Today and Tomorrow: <blockquote style="direction: ltr;"> "I was first introduced to the concept of just-in-time (JIT) and the Toyota production system in 1980. Subsequently I had the opportunity to witness its actual application at Toyota on one of our numerous Japanese study missions. There I met Mr. Taiichi Ohno, the system's creator. When bombarded with questions from our group on what inspired his thinking, he just laughed and said he learned it all from Henry Ford's book."
כאשר הגיע ג'ים וומארק בשנות ה-80 של המאה ה-20 לביקור עבודה ביפן, הגיע למפעלי טויוטה וראה שם את יישום התאוריה בפס הייצור. את הרעיון הבסיסי היפני פיתח וומארק לשיטת הניהול הרזה, בו צריך לזכור תמיד להיכן רוצים להגיע, מהו התהליך בעזרתו יגיעו ליעד והחשוב מכל - איך לשכנע את העובדים להרתם ולהשתתף בתהליך.
סוגים של בזבוז
טויוטה הגדירה שבע קטגוריות או סוגים של בזבוז:
פיתוח רזה (Lean Product Development (LPD
מטרת הפיתוח הרזה היא: יישום מתודולוגיית ה-LEAN בפיתוח והנדסה, מבוסס על כלים אשר הוסבו מסביבת הייצור והתפעול, (קאיזן), לסביבת הפיתוח וניהול הפרויקטים. מתודולוגיית ה- LPD עוסקת בזרימת המידע, סנכרון ותאום המידע בין הגופים המפתחים, הצפת בעיות / תובנות, ויישומם בשיפור תהליך הפיתוח.
הפיתוח סדנאות סנכרון ותאום תוכניות הפיתוח
תוצרי הסדנה
הנדסת מערכת
חברות צריכות לעיתים קרובות להסתכל מעבר לרצפת הייצור על מנת למצוא הזדמנויות לשיפור ככלי של עלויות וביצועי החברה. ברמת הנדסת המערכת, דרישות נסקרות עם נציגי שיווק ולקוחות, כדי לצמצם דרישות כלכליות. ניתן לפתח מודולים משותפים, כגון אספקה למטרות שונות או רכיבים מכניים משותפים. דרישות מוקצות לשיטה הזולה ביותר. לדוגמה, התאמות יכולות להתבצע בתוכנה ומדידות יכולות לעבור מפתרונות מכניים לפתרונות אלקטרוניים. גישה נוספת היא לבחור ספקים, אשר עושים שימוש במרכיבים סטנדרטים הזמינים בשוק תחרותי.
הנדסת תוכנה רזה
הפילוסופיה של הייצור הרזה השפיעה במידה מסוימת על תחום הנדסת התוכנה, ובפרט על תחום פיתוח התוכנה הזריז. בחלק מהמתודולוגיות, מערכת הייצור של טיוטה (TPS) מצוינת במפורש כמקור השראה, למשל בסטארט אפ הרזה.
הייצור הרזה בשירותי בריאות
אחת מהאופנות האחרונות בשירותי הבריאות היא יישום עקרונות הייצור הרזה לשיפור הטיפול ולהקטנת טעויות רפואיות.
הייצור הרזה בצבא
מדינות רבות בעולם מרגישות את הלחץ להקטנת תקציב הביטחון. ביניהם גם ארצות הברית ואנגליה. שתיהן משתמשות בעקרונות הייצור הרזה לניהול הצמצום בתקציב תוך שמירה על יכולות הלחימה. ממשלת אנגליה הצהירה על קיצוץ גם בכוח האדם וגם בתקציבים בשנת 2008. בעבר הצהרות אלו היו צריכות לעבור סקר חיצוני. אך כיום, נעשה שימוש בשיטות המיישמות את פילוסופיית הייצור הרזה. ההכרה, שדווקא האדם הנמצא ב"חוד החנית", יודע היכן נמצא הבזבוז, מניעה את תהליך הייעול מתחתית הארגון למעלה. במשרד הביטחון, מינהל הרכש, מנה"ר, מוביל את יישום הניהול הרזה בזרועות הצבא בתהליכי הייצור, האחזקה והפיתוח. חיל האוויר הוא בין המובילים בתחום זה.
תוכנית ליישום ייצור רזה
תוכנית לדוגמה, ליישום ייצור רזה בארגון תהיה:
כירורגיה פלסטית
המילה "פלסטי" מוצאה מן המילה היוונית "פלסטיקוס" (plastikos) שמשמעותה לעצב, או לתת צורה. המונח כירורגיה פלסטית אינו קשור לחומר הפולימרי פלסטיק. כירורגים פלסטיים מעצבים ונותנים צורה חדשה לרקמות שונות בגוף האנושי: עצמות, רקמה סחוסית, שרירים, שומן ועור.
במדינת ישראל, בדרך-כלל, רק רופא-כירורג המומחה ברפואה פלסטית, שרישיונו המקצועי תקף, הוא המוסמך והמותר לבצע ניתוחים פלסטיים.
היסטוריה
ניתן למצוא את שורשיה של הכירורגיה הפלסטית עוד במאה השביעית לפני הספירה, תקופה בה רופאים בהודו העתיקה ובהם המנתח הנודע סושרוטה, עשו שימוש בהשתלות עור לצורך שיקום. בכתביו מתאר סושרוטה ניתוחי אף וניתוחים לתיקון מראה האוזנים. הידע המסורתי בתחום הכירורגיה הפלסטית נשמר ועבר לאורך הדורות בהודו עד לשלהי המאה ה-18. החל מן המאה ה-1 לפני הספירה ידעו רופאים ברומא העתיקה כיצד לבצע הליכים ניתוחיים פשוטים לתיקון אוזניים. במחצית המאה ה-15 קיים תיאור של היינריך פון פולספונדט האירופי, המתאר הליך "ליצירת אף חדש למי שאין לו אף כלל, וכלבים אכלו את אפו" זאת על ידי הסרת עור מחלקה האחורי של הזרוע ותפירתו במקום האף. אולם, בגלל הסכנות הכרוכות בביצוע ניתוח ובמיוחד בניתוח בראש או בפנים, ניתוחים פלסטיים מסוג זה לא היו שכיחים עד למאה ה-20.
עד לפיתוח שיטות הרדמה יעילות, כל ההליכים הניתוחיים אשר נעשו ברקמות בריאות, היו כרוכים בכאב רב. סכנת הזיהום בניתוחים אלה הייתה גבוהה מאוד עד לפיתוח שיטות ניתוח סטריליות והחדרת השימוש בחומרים מחטאים. פיתוח תרופות אנטיביוטיות אף הן תרמו במידה ניכרת לגידול בניתוחים אלקטיביים, ניתוחים הנעשים מתוך בחירה ולא עקב כורח רפואי דחוף.
חלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל
הפרופסורים צבי נוימן, ליאו בורנשטיין, ברנרד הירשוביץ, נחום בן-חור ו- אייזיק קפלן היו דור המייסדים ומחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
הערות שוליים
整容
דיג בארץ ישראל
הדיג הוא ענף משני בכלכלת מדינת ישראל, אך בעבר הייתה לו משמעות גדולה יותר בחיי העם היהודי בארץ ישראל. ערך זה מתאר את אזורי הדיג הראשיים, סוגי הדגים הנלכדים בהם, שיטות הדיג ואת ההיסטוריה מנקודת המבט היהודית של הדיג בישראל.
אזורי הדיג
בישראל קיימים שלושה אזורי דיג טבעיים עיקריים: הים התיכון, מפרץ אילת והכנרת. אזור היסטורי רביעי, אגם החולה, אינו קיים עוד שכן האגם יובש בשנות ה-50 של המאה ה-20. בנוסף קיים בישראל תחום הולך וגדל של חקלאות ימית: גידול דגים בבריכות ובכלובים.
הים התיכון
הים התיכון מחולק במרכזו לאגן מזרחי ולאגן מערבי על ידי רכס הרים תת-מימי שמשתרע בין סיציליה לבין תוניסיה. קיימים מספר הבדלים בין האגן המזרחי והמערבי.
רייאן (W.B. Ryan), במאמרו על הים התיכון באנציקלופדיית האוקיינוגרפיה כותב: "הים התיכון הוא גוף המים העני, הגדול ביותר על-פני כדור-הארץ". כמות האצות המועטה היא הגורם לכמות הדגים הדלה באגן המזרחי של הים התיכון, אם כי קיימים גם בו הבדלים בין אזורים.
האזור הצפון-מזרחי של הים התיכון נהנה ממי נהרות האיתן שמקורם בהפשרת שלגים מהרי הטאורוס באנטוליה שבטורקיה. מי נהרות אלה מביאים סחף ועשירים בחומרים מזינים ולכן כמות הדגה באזור זה גדולה יחסית.
הים מול חופי ישראל עני במיוחד בדגה שכן כמות הגשמים היורדים בארץ קטנה ומרוכזת בעונה קצרה, ולכן כמות המים העשירים בחומרים המזינים הזורמים אל הים היא מועטה. סערות החורף הן גורם מרכזי נוסף לגידול בכמות האצות. הסערה גורמת לגריפת חומרים מזינים מקרקעית הים באזור המדף היבשתי ולכן לאחר שהסערה שוככת, מופיעה פריחה משמעותית של אצות והים מקבל גוון ירוק.
דגי המאכל העיקריים בים התיכון
בכל הים התיכון ידועים כ-600 מיני דגים, אך בשל העובדה שמוצאם של רוב מיני הדגים הוא מאקלים צפוני-ממוזג ובשל העובדה שככל שמתקרבים לחופי הארץ עולה הטמפרטורה ועולה המליחות, ישנה ירידה הדרגתית בכמות המינים ולארץ מגיעים רק כמחצית מכמות מיני הדגים בים התיכון. מצד שני, לחפירת תעלת סואץ בשנת 1869 הייתה השפעה משמעותית על מיני הדגים בים וכיום מצויים באגן המזרחי של הים התיכון כ-55 מיני דגים שמקורם בים סוף.
נהוג לחלק את סוגי הדגים בעלי ערך מסחרי המצויים במזרח הים התיכון על פי בית הגידול שלהם.
ברשימות הבאות מופיע שם הדג בעברית, ואחריו, בסוגריים: שמו המקובל אצל הדייגים (על פי רוב מערבית) - שמו באנגלית - ושמו המדעי.
דגי חוף – מצויים רוב חייהם במים רדודים.
דגי קרקע (דגים דֶמֶרסליים) – דגים המוצאים את מזונם על קרקע הים או קרוב לה. דגי מים עליונים (דגים פֶּלאגיים) – מצויים בדרך כלל בלהקות ומוצאים את מזונם בשכבת המים העליונה. דייגים ישראלים שולים כ-3,500 טון דגים מדי שנה לאורך חופי הים התיכון.
דגי המאכל בכנרת
בכנרת חיים כיום 27 מיני דגים, השייכים לעשר משפחות. מתוכם 19 מינים מקוריים ו-8 מינים הובאו בידי האדם או שנמלטו מבריכות דגים. המינים החשובים:
מדי שנה נידוגים כ-2,000 טון דגים בכנרת, מחציתם לבנון הכנרת והשאר בעיקר אמנון הגליל ואמנון הירדן. דגים אחרים כגון הבינית, החפף הישראלי, הקרפיון (מין שברח מבריכות הדגים) והשמפנון מהווים אחוז קטן מהשלל.
"האגף לדיג ולחקלאות ימית" שבמשרד החקלאות מוסיף לכנרת מדי שנה דגיגי אמנון, דגיגי כסיף ודגיגי קיפון. השלל השנתי מגיע ל-60–100 טון של קיפונים ו-70–150 כסיף שפל-עין.
מפרץ אילת
מפרץ אילת הוא שלוחה צרה ועמוקה (עד 1,830 מטר) של ים סוף. הוא נפרד מהחלק העיקרי של ים סוף על ידי מצרי טיראן שהם מעבר צר ורדוד יחסית היוצר מפתן בעומק של כ-250 מטר. בכך דומה מפרץ אילת לים סוף עצמו, המחובר לאוקיינוס ההודי דרך מצר באב אל מנדב, שהוא מעבר צר ורדוד, ועומקו כ-120 מטר בלבד. סיבות אחדות גרמו להיווצרות תנאים מיוחדים במפרץ אילת: ההפרדה שבין ים סוף לאוקיינוס ההודי וההפרדה שבין ים סוף למפרץ אילת, הטמפרטורות הגבוהות שבאזור ומיעוט המשקעים. עקב גורמים אלה טמפרטורת המים גבוהה יחסית (26 °C - 20 °C) והמליחות במפרץ אילת היא מן הגבוהות בעולם (4.1%). תנאים אלה יצרו בית גידול מיוחד שבו התפתחו מינים אנדמיים רבים. עם חפירת תעלת סואץ עברו מינים רבים מים סוף לים התיכון, ומעט מינים (בעיקר קברנונים) מהים התיכון לים סוף.
עיקר משפחות הדגים שיש להם ערך כלכלי המצויות במפרץ אילת הן: הקולייסיים (Scombridae), הצניניתיים (Carangidae) והקיפוניים (Mugilidae).
גידול דגים
גידול דגים בבריכות החל בארץ בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. חלוץ הענף היה קיבוץ ניר דוד שבשנת 1939 השתמש במים מנחל האסי לבריכה בת 220 דונם לגידול קרפיונים. אימהות הקרפיונים הראשונות הובאו מיוגוסלביה. הגידול בענף המדגה היה מהיר ותוך 5 שנים היו בריכות דגים ב-31 קיבוצים, שלושה מושבים ועשרה משקים פרטיים שהתחרו בהצלחה עם הדיג מהכנרת והים התיכון. כיום זהו המקור הראשי לדגים מתוצרת מקומית.
הדגים העיקריים: הדג העיקרי בענף גידול הדגים בבריכות הוא הקרפיון עם כ-8,000 טון יבול שנתי. דגים נוספים הם האמנונים כ-4,500 טון בשנה, כסיף וקיפון. בבריכות המבוססות על מימיו הקרים של נחל דן מגדלים כ-600 טון של טרוטת עין-הקשת ואלתית (סלמון). בים התיכון ובאילת החלו לגדל מאמצע שנות ה-70 ספרוס זהוב (דניס) בכלובים וכיום היבול עולה על 700 טון לשנה.