cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד סטרן
קורות חייו
בשנות ה-80, הגיעה הליגה בניהולו של סטרן לשיאים של רווחיות ופופולריות בכל העולם, בעיקר בזכות השחקנים הבולטים מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון ולארי בירד. משחקי הליגה משודרים במעל 200 מדינות בכל העולם, וחברות בה 30 קבוצות - 29 מארצות הברית ואחת מקנדה. בשנת 1996 הוקמה ליגת הכדורסל המקבילה לנשים - ליגת ה-WNBA.
סטרן נחשב לנציב קפדן בענייני משמעת, והתנגד בתוקף להימורים על משחקי הליגה. בשנת 2005 אישר לקבוצות הליגה תקרת שכר גמישה של 49.5 מיליון דולר, במטרה להימנע מסכסוך שיוביל להשבתה של הליגה. הסכם פשרה זה עורר ביקורת מצד התומכים בהגבלת שכר השחקנים ובעידוד התחרותיות.
ב-1998 הונצח סטרן ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח אנשי ספורט יהודיים שזכו להישגים יוצאי דופן.
ב-26 באוקטובר 2012 הודיע סטרן שיעזוב את תפקיד הנציב ב-1 בפברואר 2014, 30 שנה בדיוק לאחר שנכנס לתפקיד. סטרן המליץ על סגנו בעשר השנים האחרונות אדם סילבר, והוא החליפו בתפקיד הקומישינר.
ב-12 בדצמבר 2019 עבר סטרן אירוע של דימום מוחי. הוא נפטר ב-1 בינואר 2020.
יוהאן ינסן
יוהאן לודוויג ויליאם ואלדמר ינסן (דנית: Johan Ludwig William Valdemar Jensen; 8 במאי 1859 - 5 במרץ 1925), מתמטיקאי ומהנדס דני. יוהאן ינסן ידוע בעיקר בשל משוואת האי-שוויון המפורסמת הקרויה על שמו, אי-שוויון ינסן.
הוא נולד בנקסקוב, דנמרק. בשנת 1876 הוא התחיל ללמוד במכון הטכני בקופנהגן. עם סיום הלימודים, הוא עבד בסניף המקומי של חברת טלפונים בל. הוא עבד בחברה זו עד לשנת 1924.
קונסילר
בקוסמטיקה, קוֹנְסִילֶר (על פי האקדמיה ללשון העברית: חִפּוּי) הוא חומר המשמש כמסווה, מטשטש ומסתיר כהויות מתחת לעיניים, פצעונים, אדמומיות וצלקות.
קיימים שני סוגי קונסילרים - קונסילר מתקן (צבעוני) וקונסילר טבעי. בקונסילר הטבעי, מתחת לעיניים, משתמשים בגוון בהיר יותר מגוון מהמייק אפ, כדי "להאיר" את המקום. מניחים את הקונסילר הצבעוני לפני המייק אפ ולפני הקונסילר הטבעי. קונסילר מתקן מגיע במספר צבעים: ירוק, סגול, ורוד, צהוב, כתום. כאשר כל צבע מתקן פגמים בעור בצבע שקיים מולו בטבלת הצבעים.
יוהאן ינסן
ב-1915 הוכיח ינסן שיש מספר אינסופי של ראשוניים אי-רגולריים (להוכחה זו נודעה חשיבות באותה עת במסגרת הניסיונות להוכיח את המשפט האחרון של פרמה).
הוא נפטר בשנת 1925 בקופנהגן.
ג'רמי דייוויס
ג'רמי דייוויס (באנגלית: Jeremy Davies; נולד ב-8 באוקטובר 1969) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור דניאל פאראדי בסדרת הטלוויזיה "אבודים" (2010-2008 ) ולאחר מכן בשל תפקידו בתור דיקי בנט בסדרה "צדק פרטי" (2015-2011); תפקיד אשר זיכה אותו בפרס אמי לשחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה לשנת 2012.
ביוגרפיה
דייוויס נולד בטרברס סיטי, מישיגן. אביו הוא סופר הילדים מל בורינג במהלך ילדותו נפרדו הוריו, והוא עבר להתגורר בקנזס עם אמו. דייוויס הוא שם הנעורים של אמו של ג'רמי, שאותו אימץ כשמו המקצועי. באמצע שנות ה-70 נפטרה אמו מזאבת והוא עבר לגור עם אביו ואשתו בסנטה ברברה, קליפורניה. יש לו אח, ג'ושוע, ושני אחים למחצה, זאקרי וקתרינה, מנישואיו השניים של אביו. ב-1986 הם עברו לרוקפורד, איווה ושם הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, ולאחר מכן למד בהאקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קריירה
דייוויס החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1991. הוא שיחק בעיקר בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגון: "שנות הקסם" ו-"מלרוז פלייס". ב-1993, הוא לוהק לפרסומת לסובארו.
בשנת 1998 שיחק בסרט המלחמה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן" לצד מאט דיימון וטום הנקס. דייוויס קיבל ביקורות טובות מאוד על הופעתו בסרט ולאחריהן זכה לשחק ב-15 סרטים נוספים לצד שחקנים ידועים כמו ג'ורג' קלוני. ב-2004 שיחק בדרמת הטלוויזיה של CBS "הלטר סקלטר", אותו חייו של צ'ארלס מנסון, אותו דייוויד גילם.
מ-2008 ועד 2010 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור דניאל פאראדי.
בשנת 2011 היה מועמד לפרס אמי לשחקן אורח בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "צדק פרטי". שנה לאחר מכן ב-2012 זכה דייוויד בפרס זה.
בשנת 2014 ביצע הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "חניבעל" ו"קונסטנטין". בשנת 2015 גילם סוכן בטקסס ריינג'רס מתוך הסדרה "עליית טקסס", ששודרה בערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2016 התארח בסדרה "לוציפר". בשנת 2017 גילם את דמותו של מלקולם דרייפוס בעונה הרביעית של "סליפי הולו" ברשת FOX. בשנה זו התארח גם בסדרות "טווין פיקס" ו"אלים אמריקאים".
בשנת 2018 התארח בסדרות המצליחות של DC קומיקס "הפלאש", "החץ" ו"סופרגירל".
בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "FBI".
שלום פרייברגר
הרב ד"ר שלום (מירוסלאב) פרייברגר (בסרבו-קרואטית: Miroslav Šalom Freiberger; 9 בינואר 1903, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 7 במאי 1943, מחנה ההשמדה אושוויץ) היה הרב הראשי האחרון ליהודי זאגרב בתקופה שקדמה לשואה ונרצח במחנה ההשמדה אושוויץ.
קורות חייו
שלום פרייברגר נולד בזאגרב לאנטון שהיה נגר במקצועו והיגר לזאגרב מקרלובץ ולאנה לבית קאופמן. לשלום פרייברגר היו שתי אחיות: הילדה וליוביצה.
פרייברגר רכש השכלה אקדמית בברלין ובתקופה זו השתמש בשם הפרטי פריץ, שהיה בעל קונוטציה גרמנית. הוא למד משפטים ובהמשך ב-1927, רכש תואר דוקטור לתאולוגיה באוניברסיטת וירצבורג. לאחר תום לימודיו שב לזאגרב. בין 1929–1936 כיהן כסגן הרב הראשי ליהודי אוסייק תחת שמעון אונגר. הוא נישא לאירנה לבית שטיינר ולזוג נולד בן אחד, ראובן. ב-1936 התמנה לרב הקהילה בזאגרב שהייתה השנייה בגודלה בממלכת יוגוסלביה. בתקופה זו גם הוציא לאור שני ספרי היסטוריה על תולדות עם ישראל.
הרב עצמו סירב לעזוב את קהילתו ולתקופה מסוימת מצא מחסה בביתו של הארכיהגמון אלויזיה סטפינאץ. באביב 1943 נעצר הרב פרייברגר וב-5 במאי הועלה על הטרנספורט האחרון מזאגרב לאושוויץ. ב-7 במאי בעת הגיעו לאושוויץ, נורה הרב פרייברג למוות משום שמָחָה על היחס שניתן לבני קהילתו שהגיעו עמו. רעייתו אירנה נרצחה בהמשך.
בנו יחידו של הרב פרייברגר, ראובן ירון שהיה מלחין, מנצח, מוזיקאי ומראשוני מקהלת רינת, נהרג ב-1956 במהלך מבצע קדש.
ראיי בנג'מין
ראיי בנג'מין (באנגלית: Rai Benjamin; נולד ב-27 ביולי 1997) הוא אצן אמריקאי, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020), סגן אלוף העולם (דוחה 2019) בריצת 400 מטר משוכות. שיאו האישי בריצה זו (46.17 שניות), מדרג אותו שני בכל הזמנים.
ביוגרפיה
בנג'מין נולד וגדל במאונט ורנון שבמדינת ניו יורק, בן להורים מאנטיגואה וברבודה. אביו היה שחקן קריקט בנבחרת איי הודו המערבית. על אף היותו בעל אזרחות אמריקאית התחרה בנג'מין לאורך השנים עבור אנטיגואה וברבודה, בין השאר באליפות העולם באתלטיקה לנוער ב-2013 ובמשחקי הקריביים (CARIFTA) ב-2015. לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוצע לו לייצג את המדינה במשחקים האולימפיים אך הוא ויתר לצורך תקופת החלמה מפציעה. בנובמבר 2016 העניקה התאחדות האתלטיקה של אנטיגואה וברבודה רשות לבנג'מין להתחרות במדי ארצות הברית, ומאוקטובר 2018 הוא זכאי לכך מבחינת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
בתקופת לימודיו בתיכון קבע זמן של 49.97 שניות בריצת 400 מטר משוכות, תוצאה המהווה שיא אמריקאי לתיכונים.
ב-2016 החל ללמוד ולהתחרות במסגרת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ב-2017 סיים שני באליפות המכללות בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.33 שניות. ב-2018 עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה. באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם למכללות שנערכה במרץ 2018 קבע בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם חבריו לאוניברסיטה מייקל נורמן, זאק שיניק וריקי מורגן, שיא עולם באולם של 3:00.77 דקות. כמו כן הוא זכה באליפות במדליית זהב בריצת 200 מטר.
2018
באליפות המכללות שנערכה ביוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.02 שניות, שדירגה אותו שני בכל הזמנים לאחר שיאן העולם קווין יאנג (46.78 שניות) ויחד עם אדווין מוזס באותה העת. באותו חודש, התחרה בנג'מין לראשונה בתחרות מסבב ליגת היהלום. הייתה זו התחרות בפריז, בה סיים במקום השני בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 19.99 שניות. חודש לאחר מכן, סיים שוב במקום השני בריצת 200 מטר, בתחרות ליגת היהלום בלוזאן, בתוצאה של 20.16 שניות.
2019
בתחרות שנערכה בשארלוט באפריל, סיים בנג'מין במקום השני בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 44.31 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום בשנגחאי, התחרה לראשונה נגד עבד א-רחמאן סמבא, הממוקם מקום אחד לפני בנג'מין ברשימת המהירים בכל הזמנים, וסיים במקום השני בתוצאה של 47.82 שניות. סמבא, שעקף את בנג'מין 50 מטר לסיום, ניצח בשיא תחרות חדש של 47.27 שניות. באותו חודש התחרה גם בליגת היהלום בסטוקהולם, הפעם בריצת 400 מטר, וסיים שני בתוצאה של 45.13 שניות. בחודש יוני התחרה פעמיים נוספות בריצת 400 מטר משוכות בסבב ליגת היהלום, האחת ברומא, בה ניצח בתוצאה של 47.58 שניות, והשנייה בסטנפורד, אותה ניצח בשיא תחרות חדש של 47.16 שניות, תוצאה שהיוותה את תוצאת השנה בעולם. בגמר סבב ליגת היהלום שנערך בציריך, בנג'מין התחרה לראשונה נגד קרסטן ורהולם מנורווגיה. בנג'מין סיים שני בשיא אישי חדש של 46.98 שניות, שממקם אותו במקום השלישי בכל הזמנים ביחד עם עבד א-רחמאן סמבא, בעוד שורהולם, שסיים ראשון, קבע שיא אירופאי ושיא ליגת יהלום חדש של 46.92 שניות, שמיקם אותו במקום השני בכל הזמנים.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר 2019 זכה בנג'מין בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם פרד קרלי, מייקל שרי ווויל לונדון בתוצאה של 2:56.69 דקות, לפני ג'מייקה (2:57.90 דקות) ובלגיה (2:58.78 דקות). מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.66 שניות, אחרי קרסטן ורהולם (47.42 שניות) ולפני עבד א-רחמאן סמבא מקטר (48.03 שניות).
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף, בשיא אישי של 46.17 שניות, טוב יותר משיא העולם עד לאותה ריצה. הוא הגיע אחרי קרסטן ורהולם שקבע שיא עולם של 45.94 שניות ולפני אליסון דוס סנטוס מברזיל (46.72 שניות).
מרפא (מלון באל-חמה)
מרפא היה בית מלון ופנסיון באל-חמה, אתר מרפא בשותפות ערבית-יהודית שפעל בין השנים 1944–1967.
היסטוריה
שלטונות המנדט הבריטי נתנו את הזיכיון להפעלת המקום לערבי עשיר ובעל השפעה, הבק סלימן נדיף, תמורת מתן "שירותים מיוחדים" בשיתוף עם ניל"י. זאב ספיר מחיפה מימן את הבנייה והשקיע בה 24 אלף לירות שטרלינג (כ-5.5 מיליון ש"ח במונחי 2016). ספיר התנה את השקעתו באישורו של אמין אל-חוסייני, ראש הוועד הערבי העליון, המוסד העליון של ערביי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
לקראת סיום המנדט הבריטי, בסתיו 1947, נאלץ ספיר לנטוש את אל-חמה מטעמי ביטחון. עד לתקרית אל-חמה הוא חזר לשם פעמים אחדות עם נציג האו"ם במטרה להמשיך בהפעלת המלון. בינתיים המשיכה משפחת הבק להפעילו לבד, לנוחיות ערבים עשירים, בייחוד מארצות שכנות ומומחים זרים ששירתו את הצבא הסורי.
במלחמת ששת הימים הגיעה ישראל לאל-חמה. זאב ספיר תיאר את אשר מצא בהגיעו למקום לאחר המלחמה: הוא פינה מהמקום את אלמנתו של הבק, בתה וחתנה אל מחסום קוניטרה והם חזרו לסוריה.
ספיר ביקש את רשותו של צה"ל, שהחזיק במקום, לשוב למקום ולהפעיל מחדש את המלון. מינהל מקרקעי ישראל החליט כי לספיר אין זכויות באתר והמסמכים שבידו אינם תקפים. שיקום המקום נמסר לקיבוצי הסביבה. שותפות שלהם מפעילה היום את האתר חמת גדר.
דרקולה: ההתחלה
דרקולה: ההתחלה (באנגלית: Dracula Untold) הוא סרט אקשן פנטזיה המשלב ז'אנר אימה גותית משנת 2014 בכיכובו של לוק אוונס שבוים על ידי גארי שור ונכתב על ידי מאט סזמה ובורק שארפלס ומבוסס על הרומן "דרקולה" מאת המחבר האירי ברם סטוקר. זהו סרט בהפקה משותפת של ארצות הברית וצפון אירלנד. צילומי הסרט החלו באוגוסט 2013 בצפון אירלנד והוא יצא לאקרנים ב-10 באוקטובר 2014.
תקציר עלילת הסרט
בתקופת ימי הביניים, בשנת 1442, הסולטאן העותמאני מגייס ילדים ובני נוער רבים לצבאו במטרה לחנכם כחיילי מופת. אחד מאותם ילדים היה גם ולאד הנודע כ"המשפד", בשל שימושו בשיפודי עץ נגד אלה שהרג, כחלק מלוחמה פסיכולוגית נגד אויביו. ולאד הצליח להימלט משורות הצבא הטורקי והוא נהפך לנסיך טרנסילבניה בעודו קורא תיגר על האימפריה העותמאנית. הוא נשוי למירנה ולו בן בשם אינגראס. בעת מסע ציד ביערות ולאד ואנשיו מוצאים קסדה טורקית וחוששים כי הטורקים פלשו לשטחם. בחיפושם אחר החיילים הטורקים, ולאד ואנשיו נכנסים למערה בהרים ומוצאים מכשף זקן ואדון ערפדים המגרש אותם ממחילותיו. בשיחתו עם האב לוציאן בטירתו, הנזיר מספר לוולאד על אציל רומאי שמכר נשמתו לשטן וזה העניק לו את כוחות הערפד, אך הוא נידון לחיות בחשיכה לנצח, עד שימצא לעצמו מחליף.
ביום המחרת ולאד ואנשיו חוגגים את חג הפסחא בסעודה חגיגית כשלפתע פלוגת חיילים מגיעה באופן בלתי צפוי. מתוך מחשבה החיילים באו לתבוע מיסים ולאד מציע להם מטבעות כסף, אך הפלוגה דורשת אלף בנים שיינתנו לשירות הצבא הטורקי. ולאד מסרב ודורש מהכוח המזוין לצאת את טרנסילבניה ללא שפיכות דמים. לאחר ניסיון כושל של מגעים דיפלומטיים עם הסולטאן הטורקי, ולאד מתעמת עם כוח צבא טורקי המבקש לקחת את בנו לשירות הצבא ויוצא לחפש את מערת הערפד והמכשף. משוכנע שכדי להביס את הטורקים יהיה עליו לרכוש עוצמה רבה כדי להגן על אנשיו ושטחו, ולאד מסביר לזקן כי הוא זקוק לכוח הערפד. לאחר שהמכשף מאזין לסיפורו ומזהיר מפני הסיכונים, הערפד מציע לוולאד לשתות מדמו, על מנת שזה יכיר בכוחות הלילה. הערפד מסביר שהעוצמה שאותה ירכוש ולאד תלווה אותו למשך 3 ימים, כשבאותו הזמן הוא יחוש צמא לדם אנושי, אך אם יתאפק במשך שלושת הימים ולא ישתה דם אדם, הוא ישוב לצורתו האנושית.
באותו הלילה, כוח טורקי גדול צועד אל המנזר. ולאד משלח להקת עטלפים על מנת להגן על השטח, אך הכוח הוא למעשה חיילי דמה שמטרתם לספק הסחת דעת ולתת לקומץ טורקים לחדור למנזר, הצבא הטורקי פולש למנזר וטובח באזרחים המסתתרים במקום. ניסיונותיה של מירנה, רעייתו של ולאד, להגן על בנה מפני הטורקים, נכשלים והיא נהרגת, בעוד בנה נלקח בשבי. זועם על אובדן אשתו, ולאד מאמץ את האופל ומגשים את משאלתה האחרונה של רעייתו; לשתות את דמה ולהציל את בנם. ואז הוא שב למנזר. הוא מוצא את הניצולים האחרונים מהטבח ומציע להם נקמה בעודו מעניק להם מדמו על מנת שישתו ממנו.
במחנה הראשי של הצבא הטורקי, הסולטאן ואנשיו מתכוננים לפלישה רבת היקף אל יבשת אירופה, בעוד ולאד וחבורת ערפדים קטנה מגיעים למחנה. כשהערפדים נוטלים את נקמתם בהרג החיילים הטורקים, ולאד תר אחר הסולטאן, שנטל את בנו בשבי. מודע לחולשת הערפדים מפני כסף, הסולטאן מכסה את רצפת אוהלו במטבעות כסף ויוצא לקרב מול ולאד שמשתמש, להפתעתו, בחרב עשויה כסף. ניסיונותיו של הסולטאן להרוג את ולאד נכשלים, בעוד ולאד מוצא את בנו באוהלו של הסולטאן ומתאחד עמו. בשלב זה, ולאד ובנו מוקפים בצבא הערפדים של ולאד, הדורשים לשתות מדמו של הילד, אך הם נבלמים עם הופעתו הלא צפויה של האב לוציאן, המרחיק אותם בעזרת צלב. לאחר שהוא מנחם את בנו עם היוודע מות אמו וכשהנזיר משכנעו לתת לו לגדל את בנו, ולאד משתמש בכוחו כדי לפזר את העננים. פיזור העננים גורם לחשיפת קרני שמש ההורגים את כל צבא הערפדים המקיף אותם.
בסופו של הקרב, ולאד מוכרז כמת, בעוד הצבא הטורקי מובס ובכך נכשלת תוכנית הפלישה לאירופה. בנו של ולאד מוכתר לנסיך החדש של טרנסילבניה בעוד אגדת הדרקולה ממשיכה להתגלגל בדורות הבאים ולעבור מפה לאוזן. ולאד קם מחדש ממותו בשל היותו למשרת הערפד ונותר הרחק מעיני הציבור.
פיתוח
בשנת 2007 אולפני יוניברסל שכרו את אלכס פרויאס כבמאי לסרט "דרקולה: שנה ראשונה", כשמייקל דה לוקה גויס כמפיק. צילומי הסרט תוכננו לצאת לדרך באוסטרליה, אך בשל תקציב שהלך והאמיר ההפקה הוקפאה ופרויאס עזב את הפרויקט.
צילומים
הליך הצילומים תוכנן להתחיל באוגוסט ולהימשך עד נובמבר, בתמיכת Northern Ireland Screen, קרן הקולנוע הלאומית של צפון אירלנד. הצילומים החלו לבסוף ב-5 באוגוסט 2013 בפארק רו וולי קאנטרי ובהמשך שלושת החודשים נערכו הצילומים בכל רחבי צפון אירלנד.
ליהוק
בינואר 2010 הוכרז כי סם וורת'ינגטון היה מועמד לגילום דמותו של דרקולה וכי הצילומים יחלו בשנת 2011. בסופו של דבר דווח באפריל 2013 שהשחקן הוולשי לוק אוונס (המוכר כאואן שושו מ"מהיר ועצבני 6" ובארד הקשת מטרילוגיית "ההוביט") יגלם את דרקולה. במאי 2013 לוהקה שרה גיידון לתפקיד מירנה, רעייתו של ולאד צפש. בהמשך אותו החודש לוהקו שחקנים נוספים כדומיניק קופר, זאק מק'גואן, סמנתה בארקס, צ'ארלס קוקס, פרדיננד קינגסלי, ויליאם יוסטון, תור כריסטיאנסון, ארט פרקינסון וצ'ארלס דאנס.
שיווק
באפריל 2013 סרטי יוניברסל הצהירה כי בכורת הסרט בארצות הברית תהיה ב-8 באוגוסט 2014. ארבעה חודשים לאחר מכן נודע כי בכורת הסרט נדחתה ל-3 באוקטובר 2014 ולאחר מכן הוכרז כי הבכורה תהיה ב-17 באוקטובר 2014, בסופו של דבר הסרט יצא לאקרנים ב-10 באוקטובר 2014.
סרט המשך
כבר טרם צאת הסרט לאקרנים וביתר שאת לאחר מכן ועקב הצלחתו המסחרית, אולפני יוניברסל שקלו להפיק סרט המשך כחלק מיקום קולנועי למפלצות יוניברסל. בפועל, טרם אושרה הפקת סרט המשך.
פרסים ומועמדוית
הסרט מועמד לסרט הטוב ביותר לפרס בחירת הקהל 2015 (People's Choice Awards).
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
God's Plan
God's Plan (בעברית: תוכניתו של אלוהים) הוא סינגל של הזמר והראפר הקנדי דרייק, אשר יצא לאור בתאריך 19 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים יאנג מאני. השיר נכתב על ידי דרייק והופק על ידי שלושה מפיקים מוזיקליים.
ניתוח מוזיקלי וביקורת
מבחינה מוזיקלית, השיר מתואר כשיר פופ, ומילותיו מתכוונות על תהילה וגורל. השיר קיבל שבחים מצד מבקרי המוזיקה אשר טענו שזהו אחד השירים הטובים ביותר של הזמר. מבחינה מסחרית, הסינגל הפך להיות הסינגל ה-29 בהיסטוריה אשר הפך להיות במקום הראשון במצעד הוט 100, אשר הופך את דרייק לטפסן המצעדים הרביעי שעושה את זה.
השיר טיפס במצעדים בארבע עשרה מדינות, כולל בריטניה, וקנדה, והרוויח בטופ 10 בתשע מדינות נוספות. השיר שבר שיא בכך שהושמע הכי הרבה פעמים באתר הסטרימינג ספוטיפיי, ובאפליקציה של אפל אפל מיוזיק. שיא זה נשבר בהמשך על ידי "" של אריאנה גרנדה.
וידאו קליפ
לסינגל זה יצא וידאו קליפ אשר בוים על ידי קרנה אבנס, והועלה בערוץ היוטיוב של הזמר בתאריך 16 בפברואר 2018. בווידאו רואים את דרייק תורם קרוב למיליון דולר לאנשים בפלורידה. דרייק קיבל לווידאו קליפ הזה חמש מועמדויות בטקס ווידאו קליפים של MTV של אותו השנה, כולל וידאו של השנה ושלוש מועמדויות בטקס פרסי גראמי, בתקליט השנה, שיר השנה, והשיר הראפ הטוב ביותר. הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
הרפסטואידה
הרפסטואידה (שם מדעי: Herpestoidea) היא על-משפחה של טורפים דמויי חתול, הקרובה לגחניים ובעלות קירבה רחוקה יותר לחתוליים. קבוצה זו הוגדרה ב-1845 בידי החוקר הצרפתי שארל לוסיאן בונפרטה והיא כוללת כיום 3 משפחות: הצבועיים, הנמייתיים וטורפי מדגסקר.
מיני הקבוצה חיים בטבע באפריקה ובדרום ודרום-מזרח אסיה. טורפי מדגסקר כשמם אנדמיים לאי מדגסקר שממזרח לאפריקה. רובם הם שוכני עצים בעלי טפרים רחבות שאינם יכולים להיכנס לכפה והם אוכלי כל או טורפים היכולים לצוד טרף גדול יחסית, באמצעות שרירי הלסתות החזקים שלהם. בניגוד לשאר דמויי החתולים רבים מהם חיים בלהקות קטנות עד בינוניות והצבועים יכולים להתעמת אפילו עם אריות בקבוצות גדולות מספיק.
הגדול בבני הקבוצה הוא צבוע נקוד שמגיע למשקל של מעל 70 ק"ג והוא בעל עוצמת נשיכה חזקה מאוד. בעבר היו בקבוצה טורפים גדולים אף יותר כמו הדינוקרוקוטה שהגיע למשקל של 300 קילוגרם, דומה מאוד לטיגריס מודרני, כך שהיה טורף-על אימתני.
DeadSee
DeadSee הוא סרט וידאו ארט מאת הפסלת הישראלית סיגלית לנדאו. הסרט מציג דימוי של פקעת אבטיחים, המחוברים זה לזה, וההולכים ונפרשים במהלך הסרט. הסרט פורש על יד מבקרים שונים כעוסק בתיאור סמלי של חיבור בין חיים ומוות.
היסטוריה
הסרט "DeadSee" הוקרן לראשונה בתערוכת היחיד של לנדאו "הפתרון האינסופי" (2005), שהוצגה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב-יפו. שמו של הסרט - "DeadSee" (בעברית: מוות-ראייה) - נשמע באנגלית כשמו של ים המלח. במסגרת העבודה, יצרה לנדאו שרשרת של כ-500 אבטיחים, המצולמים במבט עילי. חלק מן האבטיחים חתוכים או מרוסקים מעט. האבטיחים נפרשים מתוך פקעת חלזונית, הנפרמת לאורך הסרט, והאמנית מופיעה בסרט כשהיא עירומה וצפה על גבי הפקעת. מבקרים רבים הצביעו על הקשר של צורת הספירלה בעבודתה של לנדאו אל עבודתו של רוברט סמיתסון "מזח לולייני" (1970).
האבטיח כדימוי בעבודתה של לנדאו, טען יגאל צלמונה, מהווה מעין "מתקן התפלה" מטאפורי המייצר סוכר מתוך המליחות היתרה של הסביבה שבה גדל. בכך הוא מהווה מעין חיבור אפשרי בין חיים ומוות.
סמואל טפרה
סמואל טפרה (נולד ב-23 באוקטובר 1999) הוא אתלט אתיופי, פעמיים רצופות אלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018, בלגרד 2022) ושיאן עולם באולם (2019–2022) בריצת 1500 מטר.
DeadSee
היסטוריה
בשנת 2008 הוצג הווידאו במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בתצוגה תחת השם "Projects 87", והוא נמצא כיום באוסף מוזיאון זה. עותק נוסף של העבודה נרכש על ידי מוזיאון ישראל. עם פתיחת תצוגת הקבע של אמנות ישראלית במוזיאון, בשנת 2010, הותקן הווידאו במוזיאון כשהוא מוקרן על רצפת האולם.
סמואל טפרה
2017
באליפות אתיופיה שנערכה בשנת 2017 זכה טפרה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.3 דקות ונכלל במשלחת לאליפות העולם באתלטיקה 2017. באליפות העולם עצמה הוא סיים במקום 31 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.22 דקות.
DeadSee
היסטוריה
במשך השנים הוצגה העבודה בתערוכות שונות ברחבי העולם. בשנת 2011, לדוגמה, הוצגה העבודה במסגרת הטריאנלה לאמנות בעיר יוקוהמה, יפן, לצד כמה עבודות נוספות של לנדאו. תערוכה זו הוצגה תחת השפעת רעידת האדמה בסנדאי ועסקה ביחס אל מיתולוגיות ואגדות. סמדר שפי ציינה בביקורת על התערוכה כי "הצבת עבודתה של לנדאו ליד העבודות העוסקות ביחס אמביוולנטי לטבע, בקריאה מחודשת של מיתוסים ובחינתם לאור המחשת עוצמתו ההרסנית של הטבע בהווה, מוסיפה רבדים מעשירים לקריאת העבודה הזאת, ומדגישה את כוחה של הצבה אוצרותית טובה".
לקריאה נוספת
*Recent Acquisitions“, The Israel Museum, Jerusalem Magazine, Summer – Fall 2006, No.2
סמואל טפרה
2018
בתחרות שנערכה באולם בואל דה רוי, צרפת ב-27 בינואר 2018 קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש מתחת לגיל 20 של 3:36.05 דקות.
אלוף העולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה בתחילת מרץ 2018 זכה טפרה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.19 דקות, לפני מרצין לבנדובסקי מפולין (3:58.39 דקות) ועבדלאטי איגווידר ממרוקו (3:58.43 דקות). במאי אותה שנה הוא שיפר את שיאו בריצת 1500 מטר כשקבע תוצאה של 3:31.63 דקות.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה באולם בפולין ב-6 בפברואר 2019 קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם מתחת לגיל 20 בתוצאה של 3:35.57 דקות. שבעו וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבירמינגהאם באולם ב-16 בפברואר הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 3:31.04 דקות, לפני בן ארצו יומיף קג'לצ'ה, שסומן לפני הריצה כמי שישבור את השיא. התוצאה מהווה שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-22 שנים של הישאם אל גרוז' מממרוקו (3:31.18 דקות).
ערס
עַרְס הוא כינוי גנאי סטריאוטיפי שמייחס התנהגות עבריינית, חזות חיצונית מצועצעת, לשון עילגת ולעיתים אף נטייה לאלימות. כינוי הגנאי מושמע לרוב כלפי גברים יהודים ממוצא מזרחי. הקטגוריה החברתית השלילית שנגזרת מכינוי הגנאי מזוהה באפיון התנהגותי-תרבותי וכוללת מוטיבים לשוניים, התנהגותיים, תרבותיים ותעסוקתיים.
אטימולוגיה וכינויים אחרים
מקור המילה ערס במילה הערבית عَرْص (תעתיק מדויק: עַרְץ), שמשמעותה המקורית רועה, ובהשאלה רועה זונות, קרי, סרסור, או נָבָל.
ישנם הטוענים שהכינוי ערס אינו למזרחים דווקא. כנגדם טוענים המתנגדים שהעובדה החברתית לפיה מדברים על "ערס אשכנזי" מוכיחה שהמילה ערס מיוחסת בדרך כלל למזרחים, ולא לאחרים.
הגינונים אשר יוחסו לסרסורים שימשו בסטראוטיפ לגברים ממוצא מזרחי ויוחס להם רקע עברייני, מגורים בשכונות רוויות פשע, חזות חיצונית מצועצעת, ריבוי צמידי זהב ("גורמטים") ושרשראות מוזהבות. בנוסף יוחס להם דיבור בשפה עילגת, חוסר השכלה ושימוש באלימות מילולית ופיזית.
הדימוי של הערס רווח במדינה עוד מיום הקמתה. פעם הוא זכה לביטוי "פושטק" ("ריקני" - מיידיש) ולאחר מכן - צ'חצ'ח.
דמות נשית המקורבת לערס כונתה בשם פרחה. סטריאוטיפ זה כרוך ברקע חברתי דומה. בשנים האחרונות נוצרו גם הביטויים "ערסית", כאשר זו קרובה יותר בתדמיתה אל הערס, ו"פְרֵח" (פרחה בלשון זכר) או "פרחול", הקרוב אל הפרחה.
ביטוי שמשמש לעיתים במקום "ערס" הוא "ערסוואת". מונח זה הוא חידוש יהודי-ישראלי דמוי-ערבית; צורת הריבוי הנכונה של ערס בערבית היא ערסאת.
בתרבות
ביטויים רבים מהסלנג הישראלי שנוצרו בהשפעת השפה והתרבות הערבית מיוחסים גם הם לסטריאוטיפ ה"ערסים". כך, "אללה יסתור", "אשכרה", "חרטה בארטה", אשר משמשים כדרך להצגת דמות ה"ערס" בבידור הישראלי, יחד עם שימוש מודגש בח' וע', לפעמים באופן שגוי כמו החלפת כ' בח'.
ב-2014 יצא רון כחלילי בסדרה תיעודית ששודרה בערוץ yes בשם "ערסים ופרחות - האליטות החדשות", על אפליית מזרחים בישראל.
כתב העת לתרבות וספרות "הכיוון מזרח" הקדיש בשנת 2008 גיליון שלם ל"ערסים ופרחות", ובו נאמר במאמר הפתיחה: "הסיפור של 'הערסים והפרחות' הוא סיפור מכאובם של המזרחים בפגישתם עם התרבות הישראלית האשכנזית... הערס והפרחה הם הקצנה של הסטריאוטיפ של 'ההוויה המזרחית', שאי אפשר לסכמה בצבע עור או במוצא אתני, גם לא במעמד כלכלי או בעמדה פוליטית או אסתטית".
בפסיקה
פסק הדין מישל מלכה נגד התעשייה האווירית לישראל עסק בתביעה שהגיש מועמד לעבודה נגד מעסיק, לפיו הופלה בקבלה לעבודה עקב מוצאו המזרחי. בין השאר נאמר שמנהל בנתבעת הגיב בשאלה "מי זה הערס הזה" למראה קורות החיים של התובע. בית הדין האזורי לעבודה העיר על כך: "נראה כי 'ערס' היא מילת גנאי המקושרת להתנהגות וולגארית ומזוהה יותר – גם אם לא רק – עם זהות מזרחית סטריאוטיפית".
בפסק דין אחר של בית דין האזורי לעבודה בתל אביב נאמר: "לאחר ששקלנו את הדברים בהתחשב באופי המיוחד של יחסי עובד-מעסיק, אנו סבורים שהביטוי שנאמר על ידי איתן פעמיים ('ערס קטן') הוא ביטוי העלול לבזות אדם בשל מעשים או תכונות המיוחסות לו. אין מדובר בקללה 'סתם' כגון 'אידיוט' אלא במילת גנאי שמטרתה לייחס לאדם שיוך קבוצתי מסוים על מנת להשפילו או לרמוז על נחיתותו."
בשפות אחרות
סטריאוטיפ דומה, אך לא מוכוון עדתית, קיים ברחבי העולם, למשל: צ'אב (Chav) - בבריטניה, גוֹפְּנִיק (го́пник) - במזרח אירופה, קאני (Cani) - בספרד. כמו כן, בארצות הברית נפוצים כינויים עבור אנשים ממוצא מסוים אשר המכנה המשותף ביניהם הוא השתייכות למעמד הפועלים והתנהגות "מאצ'ואית" מוגזמת, כמו Guido עבור איטלקים-אמריקנים או Cholo עבור היספנים ולטינים.
ריאליזם דיכאוני
ריאליזם דיכאוני (באנגלית: Depressive realism) הוא מונח המתאר את הנטייה של אנשים הסובלים מדיכאון קל-בינוני לבצע שיפוטים, ייחוסים, וניבויים מדויקים ונטולי הטיות לטובת העצמי. המונח נטבע לראשונה על ידי הפסיכולוגיות לורן אלוי ולין אברמסון. למרות שיש לסובלים מדיכאון מחשבות אוטומטיות שליליות חוזרות ונשנות, התנהגויות לא מסתגלות ועמדות דיספונקציונליות, ריאליזם דיכאוני טוען לא רק שהשליליות הזו עשויה לשקף תפיסת מציאות מדויקת יותר, אלא שההערכות של אנשים שאינם מדוכאים מוטות באופן חיובי.
למשל, במחקר בו התבקשו משתתפים ללחוץ על כפתור ולדרג את מידת השליטה שהייתה להם לגבי האם המנורה נדלקה או לא, אנשים עם דיכאון העריכו את דירוג השליטה שהיה להם באופן מדויק יותר. בקרב המשתתפים שהתבקשו להשלים משימה ולדרג את ביצועיהם ללא כל משוב, לאנשים מדוכאים היה דירוג עצמי מדויק יותר לגבי עצמם מאשר לאנשים שאינם מדוכאים.
חוקרים אחרים הצביעו על כך שהריאליזם הדיכאוני עשוי לבטא פיצוי-יתר על הנטייה הדיכאונית לעיבוד מידע אינטואיטיבי ובלתי מסתגל על ידי הפעלת שליטה רציונלית מוגזמת במצבים טריוויאליים וציינו, שההבדל בין פרטים דיכאוניים ולא-דיכאוניים נעלם בנסיבות משמעותיות יותר. כן נטען כי הראיות אינן חד משמעיות משום שלא קיים תקן למציאות, וייתכן שהתוצאות אינן חלות על העולם האמיתי.
על אף תופעת הריאליזם הדיכאוני, המצביעה על נטייתם של אנשים דיכאוניים (המאופיינים על-ידי תפיסה פסימית), לתפוס את המציאות בצורה מדויקת יותר, רואים מטפלים קוגניטיביים רבים את הנטייה הפסימית בכלל ואת הניסיון לנבא את העתיד בפרט כעיוות שיש להפריך ולתקנו בטיפול. זאת, דווקא כאשר ברשימת העיוותים הקוגניטיביים ניתן למצוא את אשליית השליטה – הנטייה של האדם להאמין שהוא יכול לשלוט, או לפחות להשפיע, על תוצאות שאין לו עליהן שליטה בעליל.
אגרוף (ספורט)
אִגְרוּף הוא שם כללי למספר ענפי ספורט לחימה בהם ספורטאים נלחמים זה בזה באמצעות הכאה באגרוף קפוץ. בין ענפים אלה ישנם ענפים מודרניים, כמו אגרוף מודרני ואגרוף תאילנדי, וגם ענפים עתיקים כמו פאנקרטיון.
באגרוף המודרני המתחרים עוטים כפפות מרופדות ("כפפות אגרוף"), מגנים על שיניהם באמצעות מגן שיניים ומתחרים בתוך זירה במסגרת חוקים מוגדרים היטב, ביניהם האיסור להכות מתחת לחגורה, איסור להכות ביריב שאינו עומד על רגליו, ועוד. באגרוף ספורטיבי חובבני ובאימוני אגרוף בכלל המתאגרפים חובשים גם כובעי מגן מרופדים.
היסטוריה
עוד בשלב מוקדם ביותר של התפתחותו למד האדם להילחם בידיו. בתחילה, כפועל יוצא מכורח המציאות, ובשלב מאוחר יותר למען השעשוע שבדבר, וכדי להתמודד עם עמיתיו.
כושר ובריאות גופנית היו בעלי חשיבות עליונה בעולם העתיק בעיקר בשל הצורך להיות ערוך ומוכן למלחמות התכופות שהתרחשו, וחייבו את האזרחים להיות מוכנים לקרב בכל עת.
אגרוף, כמו רוב סוגי הספורט, שימשו כחלק מתוכניות האימונים הצבאיות ולכן נשים לא נטלו בהן חלק (פרט לנשות לספרטה). קרבות פנים אל פנים ללא נשק היו מרכיב חשוב באימונים כבר מגיל צעיר לילדים. משפחות עשירות ביוון העתיקה אף שכרו מאמנים אישיים לילדיהן, והאימונים היו פתוחים לצפייה לציבור.
היוונים כינו את תחרויות האגרוף וההיאבקות בשם "האירועים הכבדים" ותחרויות אלה זכו לקהל צופים רב. באחד מסוגי הקרבות - ה"פנקרטיון", הותר ללוחמים לבצע כל מהלך לצורך השגת הניצחון פרט לנשיכות ולניקור העיניים.
העדויות המוקדמות ביותר לקיומן של תחרויות אגרוף ספורטיבי הן מהאלף ה-2 לפנה"ס. קרבות האגרוף היו חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, אך לאחר התקופה הרומית איבד הספורט מחשיבותו.
האזכור המודרני הראשון לספורט האגרוף הופיע בשנת 1681, בהקשר לתחרות שארגן דוכס בריטי. בשנים שלאחר מכן הספורט נערך לפעמים באמפיתיאטראות שונים באנגליה.
במאה ה-18 התפתח הספורט וזכה להסדרה ראשונה של כללים, לאחר שג'ק בואטון, שנחשב ל"אבא של האגרוף" הרג את יריבו בקרב בשנת 1741, וכתוצאה מכך קבע את סט החוקים הראשוני של הספורט בשנת 1743. בתקופה זו החלו להיערך אליפויות שונות בתחום. ב-30 במאי 1833, ג'יימס ברק נלחם בקרב הגנה על התואר מול האלוף האירי סיימון ביירן. קרב זה, שנמשך שלוש שעות ושש דקות, היה אלים מאוד. בסיבוב ה-19, ברק נפל ארצה לאחר שביירן נגס באוזנו השמאלית. הקרב הוכרע בסיבוב ה-99, לאחר שביירן, שספג מכות נמרצות, נפל על הקרקע ולא הצליח לקום. לאחר שלושה ימים, ביירן מת מפצעיו. ב-2 ביולי, ברק נעצר באשמת רצח סיימון ביירן. ב-11 ביולי 1833 נערך משפטו בו הוא זוכה מאשמה בטענה שמדובר היה בתאונה, ושוחרר מהכלא.
בסוף המאה ה-19 הפך האגרוף לספורט בעל חוקי משחק קפדניים. בשנת 1865 נתן המרקיז מקווינסברי את חסותו לתוכניתו של עיתונאי אנגלי, והעניק את שמו לחוקי האגרוף הראשונים, שהפכו את האגרוף ל"ספורט אציל", שכן חדל להיות סתם מאבק אכזרי. לאחרי הסדרתו של הענף, החל להתפשט ולצבור בהדרגה פופולריות במקומות שונים בעולם. הספורט נכלל בשנת 1904 באולימפיאדה של סנט לואיס.
סיבובים
בתחרויות אגרוף מקצועני מתקיימים עד 12 סיבובים, והקרב חייב להסתיים בהכרעה בין היריבים, בעוד שבתחרויות ידידותיות תיתכן גם תוצאת תיקו.
באגרוף מקצועני משך כל סיבוב 3 דקות, כאשר ההפסקה בין סיבוב לסיבוב נמשכת כדקה עד דקה וחצי. בתחרויות אגרוף חובבני אין מספר קבוע של סיבובים. בדרך כלל מתקיימים 3 עד 6 סיבובים בקרב. משך סיבוב הוא בין דקה וחצי לשלוש דקות. ההפסקה בין סיבוב לסיבוב נמשכת כדקה עד דקה וחצי.
לבוש
מאחר שבאגרוף מותר לפגוע ביריב רק מעל לקו המותניים (מעל לחגורה), מורכב לבושו של המתאגרף החובב משני חלקים בצבעים שונים, כדי להבליט קו זה.
משקל כפפות תקני הוא 6 עד 8 אונקיות, שהן 170 עד 224 גרם (בהתאם למשקל המתאגרפים). מתאגרפים משתמשים בדרך כלל גם במגן אשכים, למקרה של מכה מתחת לחגורה ובמגן שיניים, למניעת שבירתן במכות לראש. כמו כן, נהוג למרוח משחה כגון וזלין על הפנים כדי לגרום למכות להחליק עליהן במקרה של פגיעה, וגם כאמצעי לעצירת דימום מקומי.
באגרוף חובבני, המתמודדים לובשים גופיה, לעומת אגרוף מקצועני הנערך בגוף חשוף. חובבנים בתחרות שאינה אולימפיאדה, חובשים גם קסדה בעלת מעטה חיצוני רך המגנה על הראש, כאשר הפנים חשופות. הקסדה מגנה בעת נפילה ומכה על הראש.
נעלי האגרוף גבוהות, ומגנות מפני סיבוב הקרסול.
שופטים וניקוד
קרב אגרוף מתנהל על ידי שופט בתוך הזירה והוא האחראי הבלעדי על ניהול הקרב ושמירת החוקים שלו. בנוסף לכך בסמכותו לקבוע הפסקה של הקרב מסיבות שונות.
בנוסף אליו, נמצאים מחוץ לזירה 3 שופטי ניקוד, אשר מעניקים ניקוד לביצועי המתמודדים בזירה. במקרה שבו ההכרעה היא לא בנוקאאוט, המנצח נקבע בהתאם לניקוד השופטים.
הכרעה בקרב אגרוף חובבני יכולה להיות כתוצאה מאחת מן הסיבות הבאות:
הכרעה בקרב אגרוף מקצועני יכולה להיות כתוצאה מאחת מן הסיבות הבאות:
משקל
משקל גופו של המתאגרף הוא בעל חשיבות רבה בכל הנוגע לעצמת המכה שלו, מהירות התנועה שלו בזירה, ויכולת הספיגה של גופו בפני המכות הפוגעות בו. לכן, מסווגים את המתאגרפים לקבוצות משקל אשר על פיהן נקבעים הקרבות ומוכתרים האלופים.
מכיוון שעולם האגרוף המקצועני סובל מפיצולים ופילוגים בין ארגוני אגרוף שונים (על בסיס פרסומי, שיווקי, וכלכלי ולא על בסיס ספורטיבי), אשר מארגנים קרבות ומכתירים אלופים בקטגוריות המשקל השונות, הרי שכל ארגון כזה קובע לעצמו גם את קטגוריות המשקל הרלוונטיות לגביו, והן אינן תואמות בהכרח את אלה של הארגונים המתחרים האחרים.
להלן פירוט קטגוריות המשקל אשר נקבעו על ידי המגזין הזירה, המקובלות על רוב הפעילים בענף:
במשחקים האולימפיים, בהן נערכות תחרויות אגרוף חובבני, 10 קטגוריות משקל:
בתחרויות אגרוף לנשים, שנערכו לראשונה באולימפיאדת לונדון (2012), שלוש קטגוריות משקל:
משקל יחסי
המשקל היחסי (Pound for pound) הוא מונח המתאר השוואה בין מתאגרפים מקטגוריות משקל שונות.
מכיוון שבאופן מעשי לא ניתן לקבוע קרב ישיר בין מתאגרפים המתמודדים בקטגוריות משקל שונות וזאת מן הטעמים שפורטו לעיל, ומצד שני קיים רצון לבצע השוואה יחסית לכושר והיכולת המקצועית בין ספורטאים המתחרים באותו ענף, נהוג לקיים השוואה תאורטית מסוג זה. בהשוואה התאורטית מוסכמת סדרה של פרמטרים מקצועיים שונים אשר לגביהם נקבעת הערכה סובייקטיבית של מספר מעריכים, ומתוכם משוקללת ההערכה הסופית. משמעותה של ההערכה הסופית היא קביעת המתאגרף הטוב ביותר אם כולם היו בעלי משקל זהה.
ארגון
קיימים ארגונים נפרדים לחובבים ומקצוענים.
הפדרציה הבינלאומית לאגרוף לחובבים (AIBA - International Boxing Association) הוקמה בשנת 1920. החל משנת 1974 מתקיימות אליפויות עולם לגברים ומשנת 2001 אליפויות עולם לנשים, בתדירות של פעם בשנתיים.
באגרוף המקצועני קיימים מספר ארגונים בינלאומיים, שהוקמו כתוצאה מהתפלגות של ארגונים ותיקים יותר, בעיקר על רקע של מחלוקות בדבר אינטרסים כלכליים ופרסומיים, ולאו דווקא על רקע מקצועי.
כל ארגון מקיים תחרויות לקביעת אלוף העולם מטעמו אם כי לעיתים רחוקות מתקיימים קרבות בין מתמודדים מארגונים שונים לקביעת אלוף העולם הבלתי מעורער.
אגרוף במשחקים האולימפיים
תחרויות אגרוף הן חלק מהמשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סנט לואיס (1904) (למעט אולימפיאדת סטוקהולם (1912), מאחר שבאותה העת האגרוף היה לא חוקי בשוודיה). תחרויות אגרוף לנשים נערכו לראשונה באולימפיאדת לונדון (2012). המדינות שזכו למרבית ההישגים בענף הן ארצות הברית (108 מדליות, מהן 48 מדליות זהב), קובה (63 מדליות, מהן 32 מדליות זהב) ואיטליה (44 מדליות, מהן 15 מדליות זהב). בדומה לענפי קרב אחרים, כגון ג'ודו, לא נערך קרב אגרוף על המקום השלישי, ושני המתאגרפים שהפסידו בחצי הגמר זוכים במדליית ארד.
אגרוף בישראל
הבריטים הביאו את מסורת האגרוף לארץ ישראל בתקופת המנדט. באותה עת, היו כל המתאגרפים חובבים. חיים שפיר היה אלוף ישראל וחבר משלחת ישראל במשקל חצי בינוני למשך מספר שנים.
מספר מתאגרפים ישראלים זכו להצלחות בזירה הבינלאומית. הגר פיינר מחזיקה בתואר אלופת העולם באגרוף מקצועני למשקל תרנגול, באיגוד אגרוף הנשים העולמי WIBF. היא זכתה בתואר זה בקרב שנערך ב-10 באוקטובר 2009 בגרמניה מול המתאגרפת האוקראינית אוקסנה רומנובה, לאחר שניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב השישי. מאז שמרה על תוארה 4 פעמים נוספות.
לוג קאבין רפובליקנס
לוג קאבין רפובליקנס (באנגלית: Log Cabin Republicans (בעברית: רפובליקאנים של בקתת עץ) או LCR) הוא ארגון אמריקאי הפועל מתוך המפלגה הרפובליקנית ודוגל בשוויון זכויות לכל תושבי ארצות הברית. הארגון עוסק בשדלנות ותמיכה במפלגה ופועל למען זכויות להט"ב בארצות הברית.
מקור השם הוא בנשיא ארצות הברית הראשון מטעם המפלגה הרפובליקנית, אברהם לינקולן, שנולד בבקתת עץ (Log Cabin).
הארגון פועל ב-34 סניפים ב-26 מדינות ובוושינגטון די. סי.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1977 בקליפורניה, כיוזמה רפובליקנית המתנגדת ליוזמת בריגס, אשר נועדה למנוע מהומוסקסואלים ולסביות (או כל מי שתומך בפומבי בזכויות להט"ב) ללמד במערכת החינוך הציבורית.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, הארגון החליט שלא לתמוך במועמד המפלגה ג'ורג' הרברט ווקר בוש לכהונה שנייה, מכיוון שלא גינה קולות הומופובים לכאורה בתוך ועידת המפלגה.
בבחירות 2004 הקבוצה התנגדה שוב למועמד המפלגה לנשיאות- ג'ורג' ווקר בוש, בשל תמיכתו בחוק פדרלי המתנגד לנישואים חד-מיניים. בבחירות 2008, מועמד המפלגה ג'ון מקיין התנגד לחוק שנתמך על ידי בוש, ולכן נתמך על ידי הארגון.
בבחירות 2012, מיט רומני היה מועמד המפלגה לנשיאות. אמנם רומני התנגד לביטול החוק אל תשאל, אל תספר, אך למרות זאת הארגון תמך בו, זאת בשל דעותיו הביטחוניות והכלכליות.
בבחירות 2016 הארגון הכריז על חוסר תמיכה במועמד דונלד טראמפ, אשר לבסוף זכה במועמדות המפלגה ובנשיאות עצמה.
עמדות
הארגון תמוך בעמדות המפלגה הרפובליקנית- הגבלת השלטון, חיזוק הביטחון הלאומי, קפיטליזם, כלכלת שוק ומיסים נמוכים. לטענת הארגון, התנגדות לזכויות להט"ב אינה עולה בקנה אחד עם ערכי החירות של המפלגה.
הארגון אינו מחזיק בדעה רשמית בכל מה שקשור להפלות.
פסק דין לוג קאבין רפובליקנס נ' ארצות הברית
בשנת 2004 הוגשה בקליפורניה תביעה פדרלית כנגד מדיניות "אל תשאל, אל תספר" על ידי הארגון. המשפט החל בשנת 2010, וטענת התביעה הייתה שהמדיניות פוגעת בזכויותיהם של חיילים הומואים וחיילות לסביות לחופש הביטוי. מנגד, טענה המדינה כי המדיניות חיונית להשגת אינטרסים ממשלתיים לגיטימיים. התביעה הציגה הצהרות שונות של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, בהן אמר: "המדיניות אינה תורמת לביטחוננו הלאומי", "המדיניות מחלישה את חוסננו הלאומי" וביטולה של המדיניות חיוני למען ביטחוננו הלאומי". לפי התביעה, הצהרות אלה בלבד ממלאות את אחריות התובעים להוכיח את טענותיהם כנגד המדיניות, ומאלצות את השופטים לפסוק לטובת לוג קאבין רפובליקנס.
ב-9 בספטמבר 2010 פסק בית המשפט שהחוק הפדרלי "אל תשאל, אל תספר" איננו חוקתי, שכן הוא מפר את התיקון הראשון והתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית.
ג'יימס פיקנס
ג'יימס פיקנס הבן (באנגלית: .James Pickens Jr; נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא שחקן אמריקאי. פיקנס ידוע בעיקר על גילום תפקידו של ד"ר ריצ'רד וובר בסדרת הדרמה של רשת ABC, האנטומיה של גריי, ועל גילום תפקידו של סגן המנהל אלווין קרש בעונות המאוחרות של סדרת המדע הבדיוני של רשת FOX, תיקים באפלה.
תחילת דרכו
פיקנס נולד בקליבלנד, אוהיו. פיקנס הוא אפריקני-אמריקאי. הוא החל לשחק בהיותו סטודנט באוניברסיטת באולינג גרין סטייט. התפקיד הראשון שלו היה בהפקה של "עניין של בחירה" מאת צ'אק גורדון. פיקנס קיבל תואר ראשון באומנות מאוניברסיטת באולינג גרין סטייט ב-1976.
קריירה
פיקנס החל את קריירת המשחק המקצועית שלו בתיאטרון "Roundabout" בעיר ניו יורק, שם שיחק את וולטר לי במחזה "A Raisin in the Sun". ב-1981, הופיע פיקנס לצד דנזל וושינגטון וסמואל ל. ג'קסון בהפקה למחזה בשם "A Soldier's Play".
ב-1990, פיקנס עבר לחוף המערבי של ארצות הברית והחל את הקריירה ההוליוודית שלו, בגילום דמותו של זאק אדוארדס באופרת הסבון "עולם אחר" בשנים 1986 עד 1990. הוא שיחק בתפקיד סגן המנהל אלווין קרש בסדרה תיקים באפלה, וכן בסדרות תרגיע, הבית הלבן, רוזאן, בוורלי הילס 90210, ג'אג ועמוק באדמה.
ב-2002, הופיע פיקנס בתפקיד אורח בסרט דרקון אדום בתור הווטרינר של גן החיות.
ב-28 בפברואר 2007, במופע צדקה של שחקנים רבים ששמו "מתנת השלום" בתיאטרון של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, גילם פיקנס גבר שחווה בחייו דברים שיובילו אותו להתנדב בתנועת השלום, שם הוא שיחק לצד השחקנים אדוארד אסנר, ברברה ביין, אמי ברנמן, ונדי מאליק וג'ורג' קו. המחזה קורא לקבל את החלטת בית הנבחרים של ארצות הברית, המבקש להקים "מחלקה לשלום" בממשלת ארצות הברית, שימומן על ידי 2 אחוזים מהתקציב השנתי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
חיים אישיים
פיקנס נשוי לג'ינה טיילור, חברה לשעבר ב-Musique. לזוג יש שני ילדים. בשעות הפנאי של פיקנס, ניתן למצוא אותו רוכב על סוסים. הוא חבר באגודת הרכיבה על סוסים של ארצות הברית והוא מתחרה באירועים שמתקיימים במדינה. הוא בעלים של סוס הקווטר אמריקאי בשם סמוקי.
ילדיו של ג'יימס, קארל וגווין פיקנס, שניהם בעלי קריירה בעסקי שעשועים. בנו קארל הוא רקדן היפ הופ וניתן לראות אותו בהופעות טלוויזיה שונות. אביו של ג'יימס, עבד בעיר קליבלנד.
29 בנובמבר
29 בנובמבר הוא היום ה-333 בשנה (334 בשנה מעוברת), בשבוע ה-48 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 32 ימים.
אברהם שלם
הרב אברהם (דוד) שלם (כ"ו בטבת ה'תרפ"ח, 19 בינואר 1928 - כ"ג באלול ה'תשע"ד, 18 בספטמבר 2014) היה רב ראשי בפרו, סיאטל, וושינגטון ומקסיקו הבירה, מנהל מכון אור המזרח להוצאת כתבי יד נדירים של חכמי ספרד, מנהל בית היתומים הספרדי בירושלים ומפעילי ועד העדה הספרדית בעיר, נשיא הוועד להוצאת כתבי הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשכונת יגיע כפיים לאסתר ולדוד שלם בן הרב אברהם שמואל שלם, שעלה מסלוניקי בשנת 1917. אביו היה איש ציבור ממייסדי השכונה, שירת בגדודים העבריים והיה מקורב לרב בן ציון מאיר חי עוזיאל.
כשסיים את לימודיו בתלמוד תורה "מזרחי", התעתד להמשיך לסמינר למורים של המזרחי, אך בעצתו של הרב עוזיאל נכנס ללמוד בישיבת שערי ציון שבראשה עמד הרב אליעזר ולדנברג, שלימים הוסמך על ידו ועל ידי הרב עוזיאל לרבנות ולדיינות. תוך כדי לימודיו הוסמך לשוחט ובודק על ידי ראש השוחטים בירושלים, הרב מרדכי מיוחס, וכן הוסמך למוהל על ידי הרב יעקב ששון ומשה וולך.
לאחר שנה שבה עבד בבית דין צדק של העדה הספרדית בירושלים, הוסמך לדיינות ולהוראה על ידי מכון השלמה למוסמכים שהוקם על ידי "המזרחי העולמי".
לפני מלחמת העצמאות היה פעיל במסגרת ההגנה ולאחר מכן התגייס לצה"ל והשתתף בהגנה על העיר.
בשנת 1950 היה מועמד מוביל למשרת הרב הראשי של העיר רמת גן, אך נשלח לשליחות בפרו על ידי הרב עוזיאל שראה בכך שליחות קודש וכן בשל העובדה כי הרב אברהם שלם דיבר לאדינו הקרובה לספרדית המדוברת בפרו. לפני צאתו אמר לו הרב עוזיאל : "עליך לצאת לשליחות זו למען היהדות המשוועת להצלה מטמיעה, וכתום החוזה לאחר חמש שנים, תוכל לחזור לארץ ויהיו לך משרות רבות לבחירה".
בהיותו בפרו סייע בארגון החיים היהודיים, בחינוך יהודי, טהרת המשפחה, הקמת מקוואות טהרה וסידור חופה וקידושין. עסק שם גם בפעילות ציונית, מילא תפקיד של חבר בדירקטוריון של ההסתדרות הציונית, ונטל חלק פעיל למען המגבית היהודית המאוחדת, בזמנים בהם טרם הוקמה השגרירות הישראלית. בשנת 1959 התמנה לרב קהילת "עזרא בצרות" בארצות הברית, ולאחר 3.5 שנים עבר לקהילת 'הר סיני' במקסיקו סיטי שם כיהן כרב הקהילה עד שנת 1977.
הרב שלם פעל למען ישיבת ישיבת שערי ציון שייסד הרב עוזיאל, ותמך בה במשך שנות עבודתו בחו"ל, עד ליום פטירת של הרב עוזיאל, אז נסגרה הישיבה, והרב שלם ייסד את ישיבת ראשית חכמה והעמיד בראשה את הרב שבתי אטון כראש הישיבה.
בשובו לישראל מילא תפקידים כמנהל בית היתומים הספרדי, שם הוקם כולל אברכים "נאות דש"א", ובו ועד העדה הספרדית בירושלים, שבמסגרתו נטל חלק באירועים ובטקסים שונים. כן פעל בוועד להוצאת כתבי הרב עוזיאל, תרגם ספרי הלכה רבים לשפה הספרדית ושמר על קשר עם הקהילות בארצות אמריקה הלטינית.
בשנת 2004 השתתף בסרט "הרואה למרחוק" שהופק על חייו של הרב עוזיאל.
הלך לעולמו בכ"ג באלול תשע"ד. בחודש יולי 2017 הוקמה לזכרו ספריית "אשד הנחלים".
מי ים
מי ים הם מים מלוחים הממלאים את הימים והאוקיינוסים. בממוצע, מליחות מי ים היא כ-3.5%; כלומר, בכל ק"ג מי ים יש כ-35 גרם מלח מומס. צפיפותם של מי הים גדולה מזו של מים מתוקים.
תכונות פיזיקליות של מי הים
התכונות הפיזיקליות החשובות של מי הים: טמפרטורה, צפיפות ומליחות, משתנות כתלות באזור המדידה בכדור הארץ, ובשכבת המים שנמדדה. ישנם אזורים ימיים בהם ערכי הטמפרטורה, הצפיפות והמליחות של מי הים היא גבוהה יותר מהממוצע העולמי, כגון בים התיכון, ובים האדום, הסיבה לכך, היא המיקום הגאוגרפי של גופי המים הללו המאופיינים בשטפי קרינה גבוהים המביאים לאידוי משמעותי ובכך לריכוז המים, ומאידך, קצב רענון המים דרך המצרים שלהם לאוקיינוס האטלנטי וההודי (בהתאמה) הוא נמוך בשל יחס גודל הימה ומבנה המצר.
כימיה של מי הים
הערכים המופיעים בטבלה לעיל הם ממוצעים. קיימות תופעות שונות המשפיעות על ריכוזי חומרים שונים ברמה מקומית ובפרט של החמצן והחנקן:
שתיית מי ים
מי הים מלוחים יותר מהמים אשר בגוף האדם (תמיסה היפרטונית). כאשר אדם בולע כמות גדולה של מי ים, התאים בגופו ינסו להשוות את הלחץ האוסמוטי אשר קיים מחוצה להם, על ידי שחרור נוזלים מהתא אל עבר המרווח הבין תאי. עקב פעולה זו, התאים המפרישים את הנוזלים מתייבשים, מצטמקים ומתים. זוהי הסיבה שבשעת הישרדות בלב ים, מומלץ שלא לשתות מי-ים כדי להגדיל את הסיכויים להינצל.
כף גוטלי
כף גוטלי (באנגלית: Cape Gotley) היא לשון יבשה המהווה את הקצה המזרחי של חצי האי אוסטנס, בצד הצפוני של הכניסה למפרץ אדוארד השמיני, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
האזור מופה מחדש על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
מקור השם
הקרטוגרפים הנורווגים קראו לחצי האי "אוסטנסטאנגן" ("Austnestangen" ; בנורווגית: "הלשון של הכף המזרחית", כאשר לחצי האי הם קראו "אוסטנס" שמשמעו "המזרחי").
לאחר המיפוי החדש על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, נתנה, בשנת 1958, ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה לכף את שמה הנוכחי.
הכף נקראת כיום על שמו של א. ו. גוטלי (A.V. Gotley), שהיה המפקד של משלחת החקר שנשלחה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה לחקור את האי הרד בשנת 1948.
ﭖ
פּא (בערבית: پاء) היא אות חיצונית לאלפבית הערבי שנוספה, כוואריאנט של בא, כדי לייצג את העיצור /p/ (כמו פ|פּ"א דגושה). האות נוצרה בשפות שעברו להשתמש באלפבית הערבי וכללו את הצליל הזה כמו פרסית ואורדו, משם עברה האות לשימוש גם בשפה הערבית במילים משפות זרות, לדוגמה پاسكال (פסקל).
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.
עמי ג'יימס
עמי ג'יימס (נולד בישראל ב-6 באפריל 1972) הוא אמן קעקועים ישראלי-אמריקאי.
ג'יימס נולד בעיר שארם א-שייח', דאז תחת שליטת ישראל (כיום במצרים). בגיל 4 אביו, אמריקאי שהתגייר, עזב את הבית. בגיל 6 פונו אימו ואחיו מהעיר בעקבות פינוי סיני. בגיל 12 עבר למיאמי שבארצות הברית, ובגיל 18 חזר לישראל לתקופת שירותו בצה"ל, שם שירת כצלף בסיירת גולני. בגיל 15 החליט להיות אמן קעקועים, אחרי שעשה את הקעקוע הראשון שלו, ולכן בשנת 1992 הפך למתלמד אצל אמן קעקועים. מאוחר יותר הקים מכון קעקועים בשם "קעקועי אהבה-שנאה" במיאמי ביץ', ביחד עם שותף, והקים חברת ביגוד בשם "דה-וויל" ביחד עם מספר אנשים אחרים. בשנת 2006 עיצב סדרת טלפונים סלולריים בשם "RAZR 3" לחברת מוטורולה.
מכון הקעקועים שלו הוא הנושא של תוכנית מציאות אמריקאית בשם "קעקועים בע"מ" בערוץ TLC.
עמי נשוי לג'ורדן ולשניים בת בשם שי-לי.
מוז'גה
מוז'גה (ברוסית ובאודמורטית: Можга) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היסטוריה
ייסודו של היישוב קשורה להקמת מפעל זכוכית ב-1835 על נהר סיוגה. המפעל הוקם על ידי סוחר מקומי ויצר כלי זכוכית שונים. שמו הראשון של היישוב היה סיוגינסקי זאבוד (המפעל על סיוגה). ב-1859 היו ביישוב 34 בתי אב אשר כללו 290 תושבים, בנוסף למפעל זכוכית הייתה במקום גם טחנת מים. ב-1916 נבנתה כאן תחנת רכבת.
ב-3 באפריל 1924 שונה השם של סיוגינסקי זאבוד לקרסני (אדום), ב-26 באוקטובר 1926 הוא קיבל מעמד של עיר וב-11 במרץ 1927 הוא קיבל את שמו הנוכחי.
אוכלוסייה
אוכלוסיית מוז'גה לפי שנים:
מטא סנדיפורד-ארטסט
מטא סנדיפורד-ארטסט (באנגלית, Metta Sandiford-Artest; נולד בשם רון ויליאם ארטסט הבן, באנגלית: .Ronald William Artest, Jr; ) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הסמול פורוורד. ב-12 עונותיו הראשונות בקריירה נקרא רון ארטסט, ובשנת 2011 שינה את שמו למטא וורלד פיס (Metta World Peace). בשנת 2020 שינה שוב את שמו ל"מטא סנדיפורד-ארטסט".
סנדיפורד-ארטסט שיחק 15 עונות בליגת ה-NBA ונחשב בשיאו לאחד מטובי שחקני ההגנה בליגה ואף זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה בשנת 2004. עם זאת, הוא נחשב לשחקן בעייתי והושעה על ידי הנהלת ה-NBA עד לסוף עונת עקב תקיפת אוהד.
קריירה ב-NBA
ארטסט נבחר במקום ה-16 בדראפט ה-NBA 1999 על ידי שיקגו בולס. בעונת הרוקי שלו,, הוא נכלל בחמישיית הרוקיז של השנה. הוא שיחק שנתיים וחצי במדי שיקגו, במהלכן קבע ממוצעים של 12.5 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 2.9 אסיסטים ו-2 חטיפות בממוצע למשחק.
ב-2002 הועבר ארטסט לקבוצת אינדיאנה פייסרס, בטרייד שבמסגרתו הועברו רון מרסר, בראד מילר וקווין אולי בתמורה לג'יילן רוז, טרוויס בסט ונורמן ריצ'רדסון. בעונת הוא קבע ממוצעים של 18.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק. במהלך העונה הוא נכלל בנבחרת המזרח למשחק האולסטאר של ה-NBA, ובסיומה זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה ב-NBA.
ב-19 בנובמבר 2004, היה מעורב בקטטת פייסרס-פיסטונס. 45 שניות לפני סיום המשחק בין אינדיאנה פייסרס לדטרויט פיסטונס בפאלאס של אובורן הילס, כשהתוצאה היא 82–97 לפייסרס, ביצע ארטסט עבירה קשה על בן וולאס, שבתגובה הכה את ארטסט בפניו והדף אותו על שולחן המזכירות. לאחר מכן השליך אוהד דטרויט כוס עם קרח מהיציע על ארטסט, בתגובה עלה ארטסט ליציע ותקף את האוהד, מה שגרם לאוהדים ולשחקנים נוספים להצטרף לקטטה. בעקבות האירוע, ארטסט הושעה על ידי הנהלת ה-NBA עד סיום העונה (73 משחקים - ההשעיה הארוכה ביותר בתולדות הליגה שלא קשורה בסמים). ארטסט הפסיד מההשעיה כ-7 מיליון דולר שהיה אמור לקבל על פי חוזהו בפייסרס.
בתחילת עונת ביקש ארטסט מהנהלת אינדיאנה להעביר אותו בטרייד, והוצב ברשימת השחקנים הלא פעילים של הפייסרס. דרישתו גרמה לקרע חברתי בינו לבין שאר שחקני הקבוצה, ואף נשיא הקבוצה לארי בירד התאכזב מרצון השחקן. ב-25 בינואר 2006 עבר ארטסט לסקרמנטו קינגס תמורת פרדראג סטויאקוביץ'.
אף על פי שארטסט עבר מאינדיאנה באמצע העונה ותדמיתו הבעייתית, הוא השתלב בסקרמנטו במהירות והפך לשחקן משמעותי בחלק ההגנתי, והתחבר למאמנו ריק אדלמן. ארטסט הוביל את סקרמנטו ל-14 ניצחונות רצופים, וסיים איתה במקום השמיני במערב והעפיל לפלייאוף.
הוא הושעה מהמשחק השני בסיבוב הראשון בפלייאוף כנגד סן אנטוניו ספרס, לאחר שנתן מרפק לפניו של מאנו ג'ינובילי. סקרמנטו הפסידה 2–4 בסדרה והודחה מהפלייאוף. לאחר תום העונה הוא ניסה לגרום להשארת בונזי ולס בקבוצה, ללא הצלחה.
ב-14 באוגוסט 2008, הועבר ארטסט בטרייד לקבוצת יוסטון רוקטס. הוא הצטרף לשני שחקנים מובילים נוספים של יוסטון, יאו מינג וטרייסי מקגריידי. בתגובה למעבר אמר יאו מינג כי הוא מקווה שארטסט לא יריב יותר ולא ירדוף אחרי אוהדים ביציע. כבר בפתיחת הליגה נשרקה לחובתו העבירה הטכנית הראשונה שלו, לאחר תקרית עם שחקני דאלאס מאבריקס.
לקראת עונת שינה ארטסט את שמו למטא וורלד פיס. ב-22 באפריל 2012, במשחק נגד קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר, שלח וורלד פיס מכת מרפק לראשו של ג'יימס הארדן, תוך כדי שהוא חוגג הטבעה. בעקבות המכה, וורלד פיס הורחק באופן מיידי מהמשחק, ואילו הארדן לעומתו נשאר על הפרקט במשך מספר דקות, עד אשר עזב את המשחק לצורכי הערכה רפואית. מאוחר יותר נמצא כי הארדן ספג זעזוע מוח מהמכה. ב-24 באפריל 2012, חרף התנצלותו של וורלד פיס בפני מעריצי אוקלהומה, הוחלט להרחיקו מ-7 משחקים, מה שהסב לו הפסד שהוערך ב-348,000 דולר.
המחלוקת סביב סנדיפורד-ארטסט
על אף כישרונו ככדורסלן, סנדיפורד-ארטסט עורר מחלוקות רבות סביב התנהגותו הבעייתית. בעונתו הראשונה ב-NBA הוא היה מושא לביקורת, עקב הגשת מועמדות להתקבל כעובד ברשת סירקט סיטי (Circuit City Stores) על מנת לזכות בהנחת העובד של אותה חברה.
באחד מאימוני אינדיאנה פייסרס, סנדיפורד-ארטסט הגיע לבוש בחלוק רחצה. הוא הושעה ל-2 משחקים בתחילת עונת 2004/05 על ידי המאמן ריק קרלייל לאחר שביקש שחרור מהקבוצה למשך חודש על מנת שיוכל לעבוד על אלבום הראפ שלו.
ב-5 במרץ 2007 נעצר סנדיפורד-ארטסט על ידי המשטרה לאחר שתקף אישה בביתו ופצע אותה. הוא הושעה מיידית מסגל סקרמנטו קינגס. ב-10 במרץ הודיעו הקינגס על חזרתו של סנדיפורד-ארטסט לקבוצה, במקביל להמשך החקירה. ב-3 במאי נשפט וורלד פיס ל-20 יום בכלא ולעבודות שירות. סנדיפורד-ארטסט ישב עשרה ימים בכלא ועבד עשרה ימים נוספים בעבודות שירות.