cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבוצת הדסטארט
beactive
בין עשרות מיליוני השקלים שנתרמו במסגרת הפרויקטים שמקודמים באתר ניתן למצוא מעל 200 אלף שקלים שנתרמו לטובת "מודל היגיון בריא" בתקופת הקורונה, כ-250 אלף שקלים שנתרמו למאבקה המשפטי של שפי פז, 300 אלף שקלים שגויסו במאבק לשחרור אברה מנגיסטו, 400 אלף שקלים שנתרמו למאבק לוחמי הקישון ומעל מיליון שקלים שנתרמו למחאת הדגלים השחורים.
מדידה וציון של זמן
התודעה מסוגלת להשיג זמן בהתאם ליחידות מידה וציוני זמן מסוימים. יחידות זמן טבעיות הן יחידות מידה הקשורות לטבע עצמו, לתנועת כדור הארץ. מלבד אלו, קיימות יחידות זמן מלאכותיות, אשר נוצרו על ידי האדם לצורכי ארגון יעיל של הזמן.
יחידות וציוני הזמן הטבעיים העיקריים הם:
יחידות וציוני הזמן המלאכותיים העיקריים הם:
לדוגמה, שנת שמש (יחידת מידה טבעית), מתארת ארבע עונות. על כן, שנה טבעית נמדדת לעולם מתחילת עונה מסוימת, ועד תחילת אותה עונה במחזור העוקב. לעומת זאת, שעה ניתנת להשלכה על כל פרק זמן, ואינה מחייבת אחיזה במציאות.
בהתאם להגדרה זו, ניתן לעשות שימוש גם ביחידות זמן טבעיות כמו במלאכותיות. בדוגמה הקודמת, שנה עשויה להיות גם יחידת מידה של 365 ימים, בלא משמעות לעונות המסוימות אותן היא כוללת.
לדוגמה, אדם מסוגל לחוש את מעבר היממה, היום והלילה, על פי הראות (אור\חושך) והעייפות. עם זאת, הוא אינו מסוגל לחוש באופן טבעי משכה של שעה, שכן היא אינה מוגדרת באופן ביולוגי.
אמצעי המדידה
על מנת לחוש את מעבר הזמן, קיימים אמצעי חישה המסוגלים למדוד אותו. האמצעי הראשון בו נמדד הזמן, המצוי בבני אדם ובחיות אחרות, הוא השתנות הטבע באופן מחזורי. כל יחידות המידה הטבעיות ניתנות למדידה באמצעות צפייה בגורמי טבע שונים, ובעיקר בגרמי השמיים.
מלבד התבוננות בטבע, קיימים מנגנונים ביולוגיים פנימיים המסוגלים לסייע במדידת זמן. מנגנונים אלו מכונים על-פי רוב שעון ביולוגי, ומסוגלים לציין שעות מסוימות ביום (לעיתים בדיוק מפתיע), מעבר של חודשי השנה, ומעבר של שנים במשך חייו של המודד. השעון הביולוגי הוא בחלקו מולד, ובחלקו נרכש עקב הרגלים (כדוגמת אדם המתעורר באופן אוטומטי בשעה מסוימת).
סיבה זו הצטרפה לסיבה אחרת, והיא הצורך של בני האדם במדידת זמן מלאכותית. סיבות אלו הביאו לכך שהאדם יצר לעצמו כלי מדידת זמן, המציינים את מעבר הזמן באופן מדויק יחסית ובמאמץ קל ביותר. כלים אלו מנוונים את יכולת האדם להתבסס על מדידת זמן טבעית יותר, ועל-כן מגבירים את השימוש בהם.
אמצעי מדידת הזמן הידועים הם:
גז'גוז' נובאק
גז'גוז' נובאק (בפולנית: Grzegorz Nowak; נולד ב-15 באוגוסט 1951) הוא מנצח פולני.
אחרי לימודי ניצוח, קומפוזיציה וכינור באקדמיה למוזיקה בפוזנאן, זכה נובאק במלגת לימודים לבית הספר איסטמן למוזיקה. בשנת 1984 זכה נובאק בתחרות הניצוח על שם ארנסט אנסרמה בז'נבה. הוא היה המנהל הראשי של תזמורת אדמונטון משנת 1994 עד 2002.
יאנוש ליבני
יאנוש ליבני (בהונגרית: Libényi János; 8 בדצמבר 1831 - 26 בפברואר 1853) היה חייט הונגרי אשר התפרסם בשל ניסיונו הכושל להתנקש בחייו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
ליבני נולד ב-8 בדצמבר 1831 בעיר צ'אקוואר שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. הוא שרת זמן מה בצבא האוסטרי, ולאחר שחרורו עבד כחייט. במהלך המרד ההונגרי של 1848 הוא עבד כחייט צבאי עבור המורדים. ב-1850 הוא עבר לגור בווינה.
ליבני הכריז על עצמו כעל לוחם יחד אשר פעל כנקמה על דיכוי הדמים של המרד בהונגריה. הוא נידון למוות בתלייה ב-26 בפברואר. אחיו של פרנץ יוזף, מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, בנה את כנסיית ווטיפקירכה לאות תודה על הצלת אחיו.
ג'וזף פריסטלי
ג'וזף פריסטלי (באנגלית: Joseph Priestley; 13 במרץ 1733 – 6 בפברואר 1804) היה כומר, פילוסוף וכימאי אנגלי. ידוע כמי שגילה את היסוד חמצן.
ביוגרפיה
ג'וזף פריסטלי נולד ב-1733 בכפר באזור יורקשייר באנגליה. הוא היה הבכור מבין ששת ילדיו של יונס, יצרן צמר. כדי להקל על אמו, נשלח, בגיל שנה, לבית סבו. לאחר פטירתה, בגיל שש, חזר לבית אביו. בגיל תשע נישא אביו בשנית, והוא אומץ על ידי אחות אביו.
כנער, למד פריסטלי לטינית, יוונית ועברית, וכבר בגיל 16 לימד אנשי דת לקרוא את התנ"ך בעברית. הוא חלה בשחפת ואז למד גם צרפתית ואיטלקית כדי שיוכל לעסוק במסחר, אך חזר ללימודי דת. בנוסף למד נגינה בחליל. הוא הוכשר לכמורה בקבוצה נוצרית שנפרדה מהכנסייה האנגליקנית.
בגיל 22 החל לנהל קהילה בכנסייה בנידהם (Nidham), אך עזב אחרי 3 שנים. כעבור שלוש שנים פתח בית-ספר בננטטוויץ (Nantwitch) שבצ'שייר. היו לו 30 תלמידים ו-6 תלמידות, והוא לימד אותם בשיטות חדשניות. הוא כתב ספרי דקדוק, עודד כתיבה יוצרת ואף לימד ניסויים במדע.
בגיל 29 נישא לאחות של תלמידו, בתו של בעל מכרות ברזל עשיר. אחרי שנה החל לעסוק בהוראת שפות באקדמיה בוורינגטון, שם החל לפרוח בחברת צעירים אינטלקטואלים נוספים. הוא האמין בחופש בחינוך ובפוליטיקה, ועודד את תלמידיו לשאול שאלות. הוא פיתח את לימודי ההיסטוריה, הדקדוק, החוק, הכלכלה ומדע המדינה - מאה שנה לפני שנכנסו לתוכניות הלימודים באנגליה. הוא גם תמך ברעיון הנהגת חינוך חינם לכל האנגלים.
ב-1767, אחרי הולדת שני ילדיו, נקלע לקשיים כספיים כמורה, וחזר לנהל כנסייה בלידס. אז החל לעסוק בשכנוע, כתיבה והרצאות על ישו כאדם, ניהול כנסיות בצורה דמוקרטית על ידי אנשים פשוטים, ועוד. בתקופה זו ספג ביקורת חריפה מאנשי כמורה קתולים כמו גם מחילונים.
בתקופה זו המשיך פריסטלי לעסוק במדע, והתעניין בגזים ובאוויר. הוא הצליח לאסוף את הגז ממבשלת בירה סמוכה לדירתו, להמס אותו במים וליצור משקה מוגז טעים, שטען שהוא יעיל גם נגד מחלת הצפדינה. כך המציא את המשקאות המוגזים.
ב-1772 גילה לראשונה את הגז חמצן דו חנקני ("גז צחוק"). באותה שנה זכה גם במדליית קופלי.
בהמשך קיבל תפקיד כמורה, ספרן ומלווה לרוזן משלבורן. בתקופה זו המשיך לערוך ניסויים, ללמוד ולהיפגש עם פילוסופים בלונדון. ב-1774–1777 פרסם את ששת הכרכים של ספרו "ניסויים ותצפיות בסוגים שונים של אוויר", אותו הקדיש לדוכס.
כשלא מצא מי שיצייר את מכשיריו, למד לצייר בפרספקטיבה בעצמו, ואף כתב על כך ספר. זה גם הביא אותו לכתוב וללמוד על "הראייה, האור והצבע". בכתביו תיאר את כל מה שחווה בדיוק בחושים, את הצלחותיו וכישלונותיו לפרטים, כמו למשל כשניסה לשמר בשר בעזרת תחמוצת חנקן, ולאכלו אחרי חצי שנה.
ב-1774 נפגש פריסטלי בצרפת עם לבואזיה, כשליווה את אדונו, שם כנראה נתן ללבואזיה את הרעיון על קיומו של גז המועיל לנשימה, שלבואזיה העניק לו את השם חמצן וערך בו ניסויים רבים. הוא בילה גם זמן רב עם ידידו בנג'מין פרנקלין, ועודד אותו לכתוב ספר על תופעות חשמל. לאורך חייו המקצועיים עד יומו האחרון תמך פריסטלי בתורת הפלוגיסטון. בשל כך היה שרוי בוויכוח מתמיד עם לבואזיה אשר הוביל את המהפיכה הכימית לפיה תהליכי השרפה נובעים מתהליכי חימצון. פרסטלי הדגיש את הגישה הניסויית בכימיה, גישה שפותחה על ידי פרנסיס בייקון בעוד שלבואזיה דבק בגישה התיאורית המחפשת מסגרת המאחדת את כל המושגים תחת פרדיגמה אחת מבית מדרשו של רנה דקארט.
לצד גישתו המדעית ביחס לחקר הגזים אימץ פרסטלי גישה חברתית, שעלתה בקנה אחד עם הגישה המדעית. לפי תפיסתו בני המעמדות הנמוכים, שמהם הגיע, התנגדו להיררכיה הכנסייתית, והעדיפו גישה המדגישה את חשיבות פועלו של האדם ואחריותו לקשרים עם האל ועם החברה. בדרך דומה העריך פריסטלי כי חלקיקי החומר הם בעלי מהות כמעט רוחנית. לדעתו חלקיקי החומר אינם פסיביים וטבועים בהם כוחות שהם מפעילים זה על זה. גישתו הפוליטית של פרסטלי הובילה אותו לתמוך בכוחות שקידמו את המהפכה הצרפתית. תמיכה זו עוררה התנגדות בארצו והוא נאלץ להגר לארצות הברית, שבה בילה את העשור האחרון לחייו. פריסטלי זכה לקבלת פנים אוהדת בארצות הברית והוצע לו לכהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטת פנסילבניה. אך, הוא העדיף להתגורר בסביבה כפרית. בחירתו של תומאס ג'פרסון, שהיה אחד ממעריציו, לנשיא ארצות הברית אפשרה לפרסטלי לסיים את חייו בסביבה אוהדת ותומכת.
דון ז'ילה
דון ז'ילה (באנגלית: Don Gilet; נולד ב-17 בינואר 1967) הוא שחקן בריטי, הידוע בעיקר מהופעותיו בהפקות של ה-BBC הסדרה "Babyfather", אופרת הסבון "איסטאנדרס" ו-"55 מעלות צפון".
ביוגרפיה
ז'ילה גדל בקלדמור, וולסול יחד עם שתי אחיותיו הגדולות. היא למד בבית ספר של יום ראשון בקלדמור גוספל הול, ובאקדמיית מאונטביו לאמנויות הבמה.
קריירה
הופעתו הראשונה של ז'ילה בטלוויזיה הייתה בתוכנית שידוכים טלוויזיונית של ערוץ 4 בשם "Streetmate" בה התראיין כחבר של אחד המשתתפים. תפקידו הגדול הראשון היה בדמות ג'וני לינדו בסדרה "Babyfather" לצדה של דיאן פאריש (שאחר כך כיכבה לצדו ב"איסטאנדרס"). בהמשך שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הבלשית "55 מעלות צפון" בדמות סמל בילוש ניקי קול. ב-2006 גילם ז'ילה את ליאו צ'ארלס במיני-סדרה "קו היופי", ושיחק בתפקיד אורח בפרק ספיישל חג המולד של הסדרה "דוקטור הו" בפרק "The Runaway Bride".
ב-2001 הופיע ז'ילה בפרסומת למחשב iMac G4 של חברת אפל. שם הסרטון היה "Window Shopping" והציגה את ז'ילה מבצע מחוות אל ה-IMac, שאחר כך המחשב העתיק. עוד הופיע בדמות מנהל חנות בסרטון הדרכה לצוות עובדים של רשת הסופרמרקטים סיינסברי. ז'ילה שיחק בתפקיד אורח בפרקים בסדרות "חדר מיון", "הולבי סיטי", "עדות אילמת" ו-"The Bill".
ב-2001 הופיע ז'ילה בווידאו קליפ של הלהיט "Out of Reach של הזמרת גבריאל. ב-2011 השתתף בווידאו קליפ לשיר "I Want You to Remember" של I Am Spartacus.
באפריל 2008 הצטרף ז'ילה לאופרת הסבון הפופולרית של ה-BBC "איסטאנדרס" וגילם את דמותו של לוקאס ג'ונסון הרוצח הסדרתי. ז'ילה סיים את תפקידו בסדרה ב-30 ביולי 2010.
ב-2010 שיחק בתפקיד אבנאזר בתיאטרון צ'רצ'יל בברומלי בהצגה המוזיקלית "אלאדין" יחד עם מלינדה מסנג'ר. ב-2011 שיחק בתיאטרון גרוב בדאנסטבל במחזה "ג'ק ואפון הפלא" שבו הופיעה גם ג'מה ביסיקס כוכבת "איסטאנדרס".
במאי ב-2013 גילם ז'ילה את הדמויות פוליג'ינוס, רויסליפ ובלקפרייר בעיבוד הרדיופוני של דירק מאגס לספר "לעולם-לא-עולם" מאת ניל גיימן.
ב-2014 הצטרף ז'ילה לצוות שחקני הדרמה הרפואית של ה-BBC "הולבי סיטי" בתפקיד רופא מרדים בשם ג'סי לאו.
ב-2015 חזר ז'ילה לאופרת הסבון "איסטאנדרס" וגילם שוב את הדמות של לוקאס ג'ונסון. הפרק הראשון בהשתתפותו שודר ב-1 בינואר 2016. הדמות חזרה שנה לאחר מכן בכוונה לברוח מבית הסוהר.
ב-2017 שיחק ז'ילה בתפקיד הפסיכולוג המשפטי בלייק אלברייטון בסדרת הטלוויזיה "לוך נס". הפרק הראשון של הסדרה שודר ה-11 ביוני 2017.
מנחם אבירם
מנחם ("מֶן") אבירם (אברמוביץ) (16 ביולי 1926 - 13 בפברואר 2015) היה איש צבא ישראלי, מלוחמי תש"ח, ממפקדי חטיבת הצנחנים ומפקד אוגדה 49.
ביוגרפיה
אבירם נולד בראשון לציון, בן למשפחת אברמוביץ ממייסדי המושבה. למד בבית הספר העממי "חביב" ובגימנסיה הריאלית במושבה. בעל תואר ראשון בחוגים לכלכלה ולמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר בית הספר לפיקוד ומטה École d'état Maior בצרפת. בוגר קורס גבוה למנהלים A.M.P. באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
שירותו הצבאי
אבירם התנדב לארגון ההגנה בגיל 17. השתתף בקורס מפקדי מחלקות שנערך בכפר החורש ב-1945. שימש נוטר במשטרת היישובים העבריים. במלחמת העצמאות שירת בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, תחת פיקודו של יעקב פרי (פרולוב). במהלך המלחמה קודם לתפקיד מפקד פלוגה ולחם בקרבות גוש עציון, חוליקאת, בית גוברין, עיבדיס ולטרון. לאחר המלחמה המשיך את שירותו בצה"ל, עבר קורס מג"דים ונתמנה למפקד גדוד 13 (גדעון) בחטיבת גולני. בתקופת פעולות התגמול שירת כראש ענף מבצעים במטכ"ל.
בשנת 1956 נשלח ל"קורס פיקוד ומטה" (École d'état-major) בפריז והוחזר ארצה לקראת מבצע קדש, בו שימש קצין-תיאום עם הצנחנים. כעבור שבוע חזר לפריז, כדי לסיים את הקורס, ובשנת 1957 נתמנה למפקדה השני של חטיבת הצנחנים הסדירה, במקומו של אריאל שרון. כאשר סמג"ד בחטיבה, אריק רגב, הועמד למשפט צבאי, העיד אבירם עדות שקר להגנתו, ובעקבות זאת הודח מתפקידו על ידי הרמטכ"ל, חיים לסקוב, אך הוחזר לתפקידו על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון. לאחר שנתיים כמח"ט הצנחנים הועלה לדרגת אלוף-משנה.
בשנת 1960 סיים את תפקידו בצנחנים, עבר הסבה לשריון ונתמנה לסגן מפקד גייסות השריון. במלחמת ששת-הימים פיקד על חטיבה 60, חטיבה משוריינת באוגדת הפלדה בפיקוד ישראל טל ולאחריה נתמנה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
בשנים 1969–1972 שירת כמפקד רצועת עזה וצפון סיני.
השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שיחרורו מצה"ל, מונה בשירות מילואים, לסגן-מפקד עוצבת געש, אוגדת שריון בפיקוד הצפון. במלחמת יום הכיפורים הופקד על גיוס כוחות המילואים של האוגדה, בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה מונה למפקד אוגדה 49.
מן עסק רבות בהתנדבות לגופים רבים בהם חבר ועדת הביקורת של קופת חולים כללית, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון גשר, האופרה הישראלית והאגודה לזכויות החולה.
נפטר ב-2015, נטמן בבית העלמין גני אסתר בראשון לציון.
איליה צ'בצ'בדזה
הקדוש איליה הצדיק, אשר נולד בשם הדוכס איליה צ'בצ'בדזה, הידוע כאיליה צָ'בצָ'בַדזֶה (בגאורגית: ილია ჭავჭავაძე; 27 באוקטובר 1837 – 30 באוגוסט 1907) היה סופר, משורר, עיתונאי, משפטן ואיש ציבור גאורגי שעמד בחוד החנית של תחיית התנועה הלאומית הגאורגית במחצית השנייה של המאה ה-19, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה. כיום הוא נחשב אחד מהאבות המייסדים של גאורגיה המודרנית. הוא עבר קאנוניזציה כקדוש איליה הצדיק על ידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית. כיום מוכר צ'בצ'בדזה כאבי האומה של גאורגיה
בהשראת התנועות הליברליות באירופה של אותה תקופה, כסופר ואיש ציבור, כיוון צ'צ'בדזה את מאמציו לתחיית החזון הלאומי הגאורגי וליצירת חברה יציבה במולדתו.
יצירתיו הספרותיות החשובות ביותר היו: "המתבודד", "הרוח", "האם הוא אנושי, האדם הזה?", "אלמנת אותר" ו"קאקו השודד". הוא היה העורך הראשי של כתבי-העת הגאורגיים "סָכַּרתווֶלוֹס מוֹאמבֶּה" (1683-1877) ו"איבֶריה" (1877-1905), וכתב מאמרים רבים בכתבי העת. רוב כתיבתו הוקדשה לשפה הגאורגית.
צ'בצ'בדזה נורה למוות בידי חבורת מתנקשים, שהונהגו על ידי גיגליה בֶּרבּיצ'אשווילי בציצאמוּרי שמחוץ למצחתה. מורשתו זיכתה אותו בהערצה מוחלטת של העם הגאורגי.
מוצאו וצעירותו
איליה צ'בצ'בדזה נולד בקווארלי, כפר הממוקם בעמק נהר האלזני, במחוז המזרח גאורגי קאחתי, שהיה באותם ימים חלק מהאימפריה הרוסית (בפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז). הוא נולד למשפחת אצילים גאורגית וקיבל את התואר תאוואדי (נסיך) עם היוולדו. על פי הסברה, משפחת האצולה צ'בצ'בדזה הגיעה מהמחוז ההיסטורי פשאבי-חבסורתי, ובשנת 1726 העניק המלך קונסטנטין השני מעמד של נסיכים והכרה באבירותם כגיבורי האומה. אירוע זה הביא לכך שהמשפחה עברה והתיישבה בעמק נהר האלזני שבקאחתי. בפקודת ארקלה השני קיבל הסבא רבא של איליה, בזפס צ'בצ'בדזה, תואר אצילות, כהוקרה על כך שהביס 20,000 פולשים פרסים שפלשו לקווארלי בשנת 1755.
אמו של צ'בצ'בדזה, מרים, נפטרה ב-4 במאי 1848, כאשר איליה היה בן 10, ואביו ביקש מאחותו, מָקרינֶה (მაკრინე), לעזור בגידול הילדים. לדודה מקרינה הייתה השפעה ניכרת על חייו של איליה, כיוון שעם מותו של גריגול, אביו של איליה, הייתה מקרינה המשגיחה היחידה של המשפחה. את חינוכו בגיל היסודי קיבל צ'בצ'בדזה מדיאקון הכפר לפני שעבר לטביליסי, בשנת 1848, בה התכוון ללמוד באקדמיה האצולה היוקרתית. למרות זאת, הושפע איליה מגיל צעיר על ידי הוריו שהיו בעלי השכלה גבוה בלימודים קלאסיים, היסטוריה של גאורגיה ושירה. מהוריו הוא למד את הסיפורים מעוררי ההשראה על ההרואיות הגאורגית כפי שהשתקפה ברומנים ההיסטוריים הקלאסיים. באוטוביוגרפיה שלו מייחס איליה לאימו, הנסיכה מרים צ'בצ'בדזה, שהכירה את רוב בעל פה הנובלות והפואמות הגאורגיות ועודדה את ילדיה ללמוד אותן. איליה אף תיאר את השפעת הסיפורים שסיפר לו הדיאקון של כפר הולדתו, שנתן לו השראה אמנותית, ששימשו אותו מאוחר יותר בכתיבתו.
בשנת 1848, לאחר מות אמו, נשלח איליה לטביליסי על ידי אביו כדי להתחיל את בהשכלה התיכונית שלו. איליה למד בבית ספר פרטי במשך שלוש שנים לפני שהצטרף לאקדמיה מספר 1 של טביליסי בשנת 1851. זמן קצר לאחר מכן נפטר אביו, ודודתו מקרינה החלה להשגיח על המשפחה. תקופת התיכון הייתה מלחיצה עבור איליה, בגלל מות אביו. נוסף לכך, ספגה משפחת צ'בצ'בדזה צער נוסף עקב מות אחיו של איליה, קונסטנטינה, שנהרג במהלך הלקיאנובה, פשיטות ביזה של חבורות דאגסטנים לקאחתי. איליה ביטא את הצער והסבל בפואמה קצרה, הפואמה הראשונה שלו, "יגונו של איש עני". נוסף לבעיותיו האישיות, המצב הפוליטי בגאורגיה הורע תחת שלטונה הנוקשה של האימפריה הרוסית, שמילאה תפקיד הרסני עבור האומה הגאורגית ותרבותה.
חייו כסטודנט
לאחר שסיים את חוק לימודיו באקדמיה החליט איליה להמשיך את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג. לפני שעזב לסנקט פטרבורג, ב-15 באפריל 1857, בכפר קרדנחי, חיבר איליה את אחת הפואמות המשובחות שלו, "לעבר הרי קווארלי", בה ביטא את התפעלותו, הנמשכת לכל אורך חייו, מהרי הקווקז הגדול, ואת צערו על עזיבת מולדתו.
באותה שנה, 1857, התקבל איליה ללימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בתקופת חייו כסטודנט אירעו מהפכות רבות באירופה, שאיליה עקב אחריהן בעניין רב. תשומת לבו התמקדה באירועים באיטליה ובמאבקו של ג'וזפה גריבלדי, שאותו העריץ שנים רבות. בתקופת לימודיו הוא פגש את הנסיכה קתרינה צ'בצ'בדזה, שממנה למד על השירה והליריקה של הרומנטיקן הגאורגי ניקולוז ברתשווילי. עקב האקלים הקשה בסנקט פטרבורג, חלה איליה מאוד בשנת 1859, ונאלץ לשוב לגאורגיה למספר חודשים.
בסופו של דבר, בשנת 1861, חזר איליה לגאורגיה, לאחר שהשלים את לימודיו. במסעו חזרה לגאורגיה כתב את אחת מיצירות הפאר הגדולות שלו, "יומני הנוסע", בו הוא מתאר את חשיבות הבנייה הלאומית ומבצע השוואה אלגורית בין הר קזבק ונהר טרק במחוז ההיסטורי חבי בגאורגיה.
החיים הפוליטיים
מטרותיו הפוליטיות והחברתיות העיקריות של איליה התבססו על פטריוטיזם גאורגי. הוא תמך באדיקות בתחייה ובשימוש של השפה הגאורגית, טיפוח הספרות הגאורגית, חידוש מעמד האוטוקפליה הגאורגית לכנסייה הגאורגית הלאומית, שמעמדה בוטל על ידי השלטונות הרוסיים והוכפף לשלטון סינודי (מועצתי) של הכנסייה הרוסית-אורתודוקסית, ולבסוף, חידוש מעמד המדינה של גאורגיה. ככל שמספר תומכיו גדל, הם החלו לעורר אופוזיציה בין מנהיגי הסוציאל-דמוקרטים והבולשביקים כגון נואה ז'ורדניה; מטרתו העיקרית הייתה להתמקד במלחמה באוטוקרטיה וביישום אידאולוגיה מרקסיסטית בכל רחבי האימפריה הרוסית. בכך לא נכללו תחיית האומה הגאורגית או זהות עצמית גאורגית. איליה הצטייר כבורגני וכאריסטוקרט שנכשל בהבנת חשיבותה של גאות מהפכנית.
בנוסף לחיבורים שחיבר, הוא היה המייסד ויושב ראש של ארגונים ציבוריים, תרבותיים וחינוכיים כמו: "האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים", "בנק האצולה", "האגודה הדמוקרטית", "האגודה ההיסטורית-אתנוגרפית של גאורגיה" ועוד. נוסף לזה הוא תרגם ספרות בריטית לגאורגית. רבות מעבודותיו תורגמו ופורסמו בצרפתית, אנגלית, גרמנית, פולנית, אוקראינית, בלארוסית, רוסית ושפות אחרות. בין השנים 1906-1907 הוא היה חבר במועצת הדומה הרוסית. תחומי ההתעניינות המגוונים שלו הובילו אותו להיות חבר, יחד עם אחרים, בוועידה הקווקזית של האגודה הגאוגרפית הרוסית, באגודה האתנוגרפית והאנתרופולוגית של אוניברסיטת מוסקבה, באגודת האוריינטליסטים של רוסיה, ובאגודה האנגלו-רוסית לספרות.
מותו בהתנקשות
לאחר שכיהן כחבר הבית העליון של הדומה הראשונה, בשנת 1907, החליט איליה לחזור לגאורגיה. ב-28 באוגוסט הוא נרצח על ידי כנופיה של שישה מתנקשים שארבו לו ולאשתו אולגה כשהיו בטיול בדרך מטביליסי לסמגרלו, בכפר ציצאמורי שליד מצחתה. אירוע ההתנקשות באיליה ובאשתו נותר שנוי במחלוקת גם כיום. על סמך הממצאים העדכניים בארכיונים ובמסמכים היסטוריים, הקשר לביצוע ההתנקשות תוכנן על ידי הסוציאל-דמוקרטים והבולשביקים בגאורגיה, כתגובה על כך שאיליה גינה את דרכי הפעולה המהפכניים שלהם ועקב הפופולריות הגדולה שלו בקרב הגאורגים. במהלך מלחמת העולם השנייה התוודה אדם זקן בכך שנשכר על ידי הז'נדרמריה הרוסית להתנקש באיליה. בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה פתחו השלטונות הסובייטים בגאורגיה בחקירה, והסיקו בתום החקירה כי המשטרה החשאית הצארית הייתה מעורבת בהתנקשות.
מכל מקום, ההתנקשות באיליה הייתה אסון לאומי, והתאבלו עליו כל תושבי המדינה. הנסיך אקקי צרתלי, שסבל מבעיות בריאות כבדות באותם מימים, נשא נאום על קברו.
בשנת 1987 הוא עבר קאנוניזציה כקדוש איליה הצדיק על ידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית.
מורשת
כתוצאה ממותו של איליה התגברו פעולות הטרור הבולשביקיות והסוציאל-דמוקרטים החלו לזכות בכוח ניכר ותמיכה נרחבת בקרב האוכלוסייה. בסופו של דבר, כשהבינו את ההבדלים בינם לבולשביקים, החליטו הסוציאל-דמוקרטים של גאורגיה לפעול לחידוש מעמד המדינה, וב-26 במאי 1918 הכריזו על עצמאות גאורגיה.
בשנת 2002 ייסד מיכאיל סאקשווילי, פוליטיקאי גאורגי צעיר שרכש את השכלתו בארצות הברית, תנועה שחידשה מפלגה קודמת של איליה צ'בצ'בדזה, שהייתה ידועה בשם "התנועה הלאומית המאוחדת". מפלגתו של סאקשווילי מילאה תפקיד חשוב במהפכה ללא שפיכות דמים של 2003, מהפכת הוורדים שהדיחה את הנשיא המכהן אדוארד שוורדנדזה.
על שמו נקראים רחובות ומקומות רבים בגאורגיה וכן אוניברסיטה ממלכתית וספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה.
עונג שבת
עונג שבת הוא מצווה מדברי נביאים להתענג בשבת. המצווה כוללת חיוב לאכול ולשתות מאכלים ומשקאות מובחרים בסעודות השבת, וכן להתענג בתענוגי גוף ורוח נוספים. בנוסף כולל מושג זה איסור על צום בשבת.
כיום משמש השם גם ככינוי למפגש המתקיים בליל שבת ותוכנו העיקרי הוא שירת זמירות שבת ואמירת דבר תורה או שיחה בנושא כלשהו, ומלווה בכיבוד קל. אצל החסידים מנהג זה קרוי טיש.
מקור המצווה
על פי רוב הדעות, המקור למצוות עונג שבת הוא בנביאים, שם נאמר:. פסוקים אלו מתפרשים בתלמוד על חובת האדם לאכול מאכלים מובחרים בשבת:
לפי דעות אחדות בראשונים, מקור מצוות עונג שבת הוא מן התורה: היות שהביטוי "מקרא קודש" נדרש על ידי חז"ל כמרמז לכך שיש לקדש את השבת, לכבדה ולענגה. לדעת רבי אליעזר ממיץ, תוקפה של מצוות עונג שבת הוא מדאורייתא, אף על פי שאינה נזכרת בתורה בפירוש, והיא בגדר הלכה למשה מסיני עד שנכתבה בפירוש בידי ישעיהו.
החלוקה בין דברים שהם כבוד שבת לבין דברים שהם עונג שבת אינה חדה ומובהקת, אך לפי הגר"א כבוד שבת הם הפעולות הנעשות בערב שבת, ועונג שבת הם פעולות הנעשות בשבת עצמה.
התלמוד מאריך בתיאור שכרו של האדם המתענג בשבת. אחד הסיפורים הידועים המובאים בעניין זה הוא סיפורו של יוסף מוקיר שבת, שהקדיש ממון ומאמצים רבים להשגת דגים גדולים לסעודות השבת, וזכה במרגלית שמצא בבטנו של הדג שקנה.
חלק נרחב מזמירות השבת עוסקות בנושא זה. באחת הזמירות המושרות בליל שבת מופיע באחד הפיוטים הפזמון החוזר: (מתוך פיוט "מה ידידות"). משורר אחר מעודד את האדם ללוות כסף לצורכי שבת: (מתוך פיוט שמרו שבתותי). כן מוזכר עונג שבת בחלק מנוסחי "רצה והחליצנו" הנוספת לברכת המזון, וכן בפסקה "ישמחו במלכותך" מתוך ברכת קדושת היום הנאמרת בחלק מתפילות השבת.
עונג שבת בהלכה
להלכה מוטלת חובה על כל יהודי להתענג בשבת בכמה אופנים. העיקריים שבהם הם אכילה ושתייה, שינה ואף קיום יחסי אישות.
אכילה ושתייה
ישנה מצווה על אכילת שלוש סעודות במהלך השבת, אחת בערב ושתיים ביום, עם בשר ויין (במקום שתיים הרגילות ביום חול). בבואה לקבוע את חובת האכילה והשתייה בשבת, מבחינה ההלכה בין מצבים כלכליים שונים: היות שחובת האכילה היא משום עונג, אדם חולה או מצטער פטור ממצוה זו.
חובת האכילה והשתייה בשבת מנוגדת לאפשרות לצום בשבת. יתרה מכך, אפילו צום חלקי נאסר, ולכן יש להקפיד לסעוד את סעודת השבת לפני חצות היום. כאשר אחת התעניות הקבועות בהלכה חלה בשבת, היא נדחית ליום ראשון שאחריה; זאת למעט תענית אסתר, המוקדמת ליום חמישי שלפני השבת, ויום כיפור הדוחה את השבת, אך תענית חלום מותרת אפילו בשבת.
יחד עם המצווה על עונג שבת ישנה גם אזהרה שלא לקבוע סעודה ב'זמן בית המדרש', הזמן בו נערכת הדרשה לציבור בבית הכנסת.
שינה
שינה בצהריים לאדם הרגיל בכך, הרי היא בכלל מצות עונג שבת על קיום עונג שבת בשינה מצאו הדרשנים רמז: שבת בראשי תיבות – שינה בשבת תענוג.
יחסי אישות
הרמב"ם כותב כי . לכן לגבי קיום מצוות עונה אצל תלמידי חכמים נאמר "מלילי שבת ללילי שבת".
לימוד תורה
בספרות ההלכתית מתואר שאפשר גם לעסוק בלימוד תורה המביא לעונג. על האדם לנהוג באיזון כך שריבוי האכילה והשתייה לא יביא אותו למצב של חוסר יכולת להגות בתורה.
עונג שבת כשיקול במלחמה והפלגה
ישנו דין לפיו במידת האפשר אין מתחילים מצור על מקום יישוב אויב פחות משלושה ימים קודם לשבת, על מנת שתתיישב דעתם של אנשי המלחמה ולא יהיו מבוהלים עקב המצור החדש. דין זה הוא במידת האפשר, ואינו דוחה כמובן שיקולים מלחמתיים של פיקוח נפש.
עונג שבת בהשאלה
סעודות שנערכות בליל שבת, לאחר סיומה של הסעודה הראשונה, נקראות בהשאלה "סעודת עונג שבת". מקובל להגיש בהן עוגות ועוגיות, פיצוחים ושתייה. סעודות אלו אינן נדרשות על פי ההלכה, מבנה הסעודות הללו הוא פחות פורמלי, ולא מקפידים בהן בהכרח על שירת זמירות שבת ואמירת דברי תורה.
אליהו סבירסקי
אליהו סְבירסקי (Swirski; 3 בינואר 1921 – 3 במרץ 2002) היה אנטומולוג ישראלי. חתן פרס ישראל בחקר החקלאות בשנת 1994 על "מפעל חייו במחקר האנטומולוגי בישראל ובעולם ועל תרומתו להגנת הצומח והסביבה".
ביוגרפיה
סבירסקי נולד בווילנה שבליטא בשנת 1921 ועלה לישראל בגיל 13. כבר בילדותו נמשך מאוד לחקלאות ולמד ב"גימנסיה הרצליה" במגמה החקלאית. בשנים 1938–1942  למד באוניברסיטה העברית בירושלים ביולוגיה יחד עם פעילות ב"הגנה" וקטע את לימודיו כשהתנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. עם שובו, המשיך את לימודיו ובשנת 1948 סיים תואר .M.Sc בזואולוגיה. באותה שנה החל לעבוד כחוקר במחלקה לאנטומולוגיה בתחנת הניסיונות ברחובות. עם פרוץ מלחמת העצמאות, התגייס לחטיבת גבעתי  והשתתף בקרבות בדרום בשנים 1948–1949.
עם סיום המלחמה, שב לעבודתו וקיבל בשנת 1951 תואר PhD על עבודתו בנושא כנימות עלים המזיקות לעצי פרי. בזכות פרסומיו הוכר כמומחה עולמי בנושאים שבהם עסק. בשנת 1951 הוזמן על ידי פרופ' בודנהיימר להצטרף למחלקה לאנטומולוגיה באוניברסיטה העברית להמשך המחקרים ולהוראה. המשך המחקר הניב את הספר החשוב שפורסם יחד עם פרופ' בודנהיימר: (1957) "The Aphids of the Middle East".
אהבתו של אליהו סבירסקי לחקלאות ולפתרון בעיות "בוערות"  החזירה אותו בשנת 1955 לתחנה לחקר החקלאות ואז החלה עבודתו האינטנסיבית בחקר מזיקי עצי פרי נשירים, הדרים, תמרים, זיתים ואבוקדו. מחקריו הרבים ומגעיו היום-יומיים עם החקלאים הובילו לפתרונות לבעיות רבות ולהצלת יבולים. מחקריו על חרקים מזיקים וטורפיהם התמקדו בביולוגיה, באקולוגיה, ברבייה, בטקסונומיה ובהדברה ותרמו ידע רב על קבוצות חרקים. כמו כן תיאר מיני חרקים חדשים. במשך השנים פיתח יחסים קרובים עם מדענים ברחבי העולם ולעיתים קרובות הם שלחו אליו לבדיקה ולהגדרה, כבר-סמכא עולמי, מינים רבים של אקריות טורפות וכנימות עלים. עשרה מינים שזוהו על ידי טקסונומים ברחבי העולם נושאים את שמו ככבוד והערכה אליו, ובהם סוג חדש בשם Swirskiaphis.
בשנת 1959 מונה למנהל המחלקה לאנטומולוגיה בתחנה לחקר החקלאות (שלימים נודעה כ"מרכז וולקני"), ולמרות הקשיים הנלווים לתפקיד המשיך בו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1986. תחת הנהגתו הושם דגש על הדברת מזיקים על ידי אויבים טבעיים, חלקם הובאו מחו"ל. הוא הבין כבר אז שהחלפת השימוש בחומרי הדברה כימיים בשיטות טבעיות תורמת לאיכות הסביבה. כמאמין גדול בהדברה ביולוגית של חרקים מזיקים, התמסר למחקרים אלה וכך נחשב לאחד המייסדים בארץ ישראל של (IPM Integrated Pest Management). עבודותיו תרמו רבות לפיתוח שיטות IPM להדרים, תמרים ואבוקדו. בשנת 1959 קיבל את פרס ההסתדרות עבור מחקריו על הביולוגיה של אקרית החלודה בהדרים. בשנים 1964–1967 כיהן כראש אגף הגנת הצומח במנהל המחקר החקלאי, ולמרות העבודה המנהלית הרבה הכרוכה בתפקיד המשיך ביתר שאת בעבודתו המדעית.
סבירסקי נודע גם כמרצה נלהב. בשנת 1978 הוזמן להרצות בפקולטה לחקלאות ברחובות, שם לימד עד שנת 1988 ופעמים אחדות זכה בתואר מרצה מצטיין. כמדען וכמרצה דגול הדריך סטודנטים רבים בעבודות לתואר שני ולדוקטורט, וחלק מהם המשיכו לעבוד איתו במחלקתו. בשנת 1986 הוענק לו ולעמיתיו פרס קפלן עבור פיתוח הדברה משולבת למטעי האבוקדו בישראל, מחקר שתרם במידה ניכרת להפחתת השימוש בהדברה כימית.
פרופ' סבירסקי פרש רשמית לגמלאות בשנת 1986 אולם המשיך לפעול והשתתף ברוב המחקרים בהם עסק לפני כן, שמר על קשריו ההדוקים עם עמיתיו המדענים ברחבי העולם ועם המוסדות והחקלאים בישראל. הוא המשיך לבקר במטעים ברחבי ישראל, לערוך ניסיונות שדה ולייעץ בדבר טיפולים תוך שמירה על עקרונות ההדברה הביולוגית והמשולבת. בשנת 1994 קיבל את פרס ישראל בחקר החקלאות. פרופ' סבירסקי היה פעיל מאוד עד לימיו האחרונים ופרסם במהלך השנים מאות מאמרים ופרקים בספרים ובאנציקלופדיות. ספרו "מזיקי עצי הפרי הסובטרופיים בישראל" (2002), שנכתב בשיתוף דר' מנס ויסוקי ויהונתן יזהר, יצא לאור זמן קצר אחר פטירתו בשנת 2002.
ספריו
לאחר מותו:
הר המור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פדרו חואן קבאיירו
פדרו חואן קבאיירו (בספרדית: Pedro Juan Caballero) היא בירת מחוז אממבאי בפרגוואי. העיר שוכנת על הגבול של פרגוואי עם ברזיל, מול העיר פונטה פוראו, במרחק של כ-536 קילומטרים מצפון לבירת פרגוואי, אסונסיון.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי דוקטור אוגוסטו רוברטו פוסטר משרת את העיר.
המאה ה-38 לפנה"ס
המאה ה-38 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3800 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3701 לפני הספירה. זוהי המאה ה-38 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
שלוש אבני החן
שלוש אבני החן (או: שלושת האוצרות / שלושת המחסות) הן שלושה מרכיבי יסוד שבהם המתרגל הבודהיסט מבקש להיתמך, ולכן "לוקח בהם מחסה" בדרכו אל ההתעוררות, ההארה והשחרור מסבל. מרכיבים אלו נקראים אבני חן (ראטנה), משום שערכם רב לאין שעור.
לאבן החן המייצגת את הבודהה ולאבן החן המייצגת את הדהרמה מיוחס ערך בל ישוער, היות שאינן גשמיות: לא ניתן ליצור אותן, להשמידן או לשנותן בכל צורה שהיא. תודעת הבודהה בגופו הארצי מדומה לא פעם לאבן החן הגדולה מכולן - היהלום.
תפיסת המחסה בשלוש אבני החן מסמנת את בחירתו של אדם להפוך לבודהיסט באופן רשמי, והיא ממלאת תפקיד מרכזי בטקסי-חניכה של נזירים ומאמינים בודהיסטים המבקשים ללכת בדרכו של גאוטמה בודהה. בקהילות טהרוואדה רבות, נזירים ומאמינים בראשית דרכם מזמרים פזמון בשפת הפאלי הקרוי "וונדנה טי סאראנא":
נהוג להסביר את תפקידן ואת חשיבותן של שלוש אבני החן באמצעות המשלתן לתהליך טיפול רפואי - המתרגל הוא המטופל; המחלה היא הסבל ממנו הוא מבקש להשתחרר; הבודהה הוא הרופא; הדהרמה היא התרופה; והסנגהה היא הצוות הרפואי התומך. אנלוגיה זו ממחישה שלקיחת המחסה באבני החן איננה מעשה סמלי שמטרתו לבטא אמונה דתית, אלא דרך ליצור בהירות ביחס לתהליך המוביל לשחרור, ולמרכיביו.
Hall of Fame (שיר)
רקע כללי
סולן להקת דה סקריפט דני או'דונוהיו פגש לראשונה את will.i.am בזמן ששניהם היו שופטים ב-The Voice UK. או'דונוהיו אמר: "הלכנו לאולפן ההקלטות ושעה וחצי אחר כך היה לנו את השיר בשלמותו. חשבתי שהוא הולך לייצר את זה אבל הוא פשוט נתן לי ולמרק (שיהאן) את זה ואמר 'אתם הולכים לייצר את זה'." משיתוף הפעולה אמר או'דונוהיו: "ניסינו לשחק את זה סופר מגניב - אנחנו עם will.i.am! שמענו אותו שר כמה מהשורות שלנו, אבל עדיין לא ידענו מה הוא הולך לעשות. דאגנו שהוא עשוי להוציא חלק מהשיר המקורי שלנו. אבל הוא פשוט שר את המילים שלנו." מבנה התווים המוזיקליים משרבב את "I Hope You Dance" של זמרת הקאנטרי לי אן וומאק.
מילים ופרשנות
המילים, שנכתבו על ידי או'דונוהיו, מתמקדות בהתמדה ובעשיית שינוי. כפי שפורסם ב"The Guardian", "התחום האמיתי של או'דונוהיו הוא מילים: הוא מספר-סיפורים מרשים ורגשי". בילבורד מתאר את השיר כ"נאמבר מתגבר ומונע-פסנתר עם תולעת אוזן מרוממת ומוצלחת של מקהלה שממריאה, 'Standing in the hall of fame / And the world's gonna know your name / Cause you burn with the brightest flame.' ('עומד בהיכל התהילה / והעולם ידע את שמך / כי אתה בוער בלהבה הכי בוהקת')." או'דונוהיו הסביר שהשיר מדבר על הלהקה עצמה: "הכותרת בעיקר עלינו. כמו שכל מעריץ חנון של הלהקה יכול היה לומר לכם, כולנו אנשים שונים בתכלית, אבל קסם קורה כשאתם מערבבים אותנו יחד. ובכן, קסם או תאונת דרכים, שזה איך שאנו מתארים את השירים שאנו זורקים." הוא גם סיפר כי: "רצינו לעודד אנשים להפסיק לנסות ולהיות מפורסמים לשם כך."
וידאו קליפ
הסרטון המוזיקלי של "היכל התהילה" הופק תחת Sony Music Entertainment UK Limited. סרטון לירי לרצועה יצא לאור ב-24 ביולי 2012. סרטון המוזיקה יצא לאור ב-19 באוגוסט דרך האתר הרשמי של הלהקה. בסרטון המוזיקה המלווה רואים את הכוכבים מבצעים את הרצועה במחסן נטוש, בעוד שבסצינות אחרות מופיעים מתאגרף שאפתן ורקדן בלט לקוי שמיעה באימונים.
מיקומי שיא
"Hall of Fame" הופיע לראשונה במצעד הסינגלים האירי במקום הראשון. השיר נשאר במקום 1 באירלנד במשך 4 שבועות. זה מציין את הסינגל השני של הלהקה במקום ראשון, והחמישי של הלהקה שהגיע לעשירייה באירלנד. שיר זה נבחר כאחד מ-11 השירים האיריים הטובים ביותר.
הסינגל עלה לראשונה במקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, כשהוא מפסיד את המקום הראשון ל"Let Me Love You (Until You Learn to Love Yourself)" של הזמר ני-יו, זאת לפני שהגיע למקום הראשון שבוע לאחר מכן, ומסמן את הסינגל הראשון של דה סקריפט שמגיע למקום ראשון בבריטניה. השיר בילה שבוע שני במקום הראשון בבריטניה, כשהוא חוסם את "Say Nothing" של אקסמפל מלהגיע למקום הראשון. הוא מכר 529,000 עותקים בשנת 2012, הסינגל ה-21 הנמכר ביותר בבריטניה. הוא גם הגיע לשיא במקום 25 בארצות הברית וקיבל מעמד של פלטינה, והגיע באותו המקום גם בקנדה. השיר הגיע לשני מיליון מכירות בארצות הברית ביולי 2013, ונכון לאפריל 2016, מכר השיר 2,912,000 עותקים בארצות הברית.
באוסטרליה "Hall of Fame" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים של ARIA, והפך ללהיט השני שלהם שהגיע לחמישייה שם. השיר קיבל מעמד של פלטינה 3x באוסטרליה. השיר הפך לסינגל הלהקה שהשיג את המקומות הגבוהים ביותר בניו זילנד במצעדים, כשהגיע למקום מספר 3 בתרשים RIANZ.
שימוש בתקשורת
"Hall of Fame" שימש לפרסום חזרתן של הדרמות הסדרתיות כל ילדיי ו-One Life to Live. השיר כוסה בפרק Glee "All or Nothing" ("הכל או כלום"). ב"מאסטר שף אוסטרליה: המקצוענים" השתמשו בו כשיר הנושא בכותרות הפתיחה. השיר פורסם גם בקטע המודעות לדרמה בפריים טיים של NBC, שיקגו FIRE. השיר שימש גם כשיר הנושא של טקסי Hall of Fame של Impact Wrestling ו-WWE. הוא שימש גם במשחקי Hall of Fame האחרונים של ה-AFL וה-NFL. השיר שימש בפרסומת של אומגה בשנת 2014, בהשתתפות שחקן הגולף המקצועי רורי מק'לרוי. בשנת 2016 השתמשו בשיר זה כשיר הנושא בסדרת הפרקים הקצרים של נסיכות דיסני "Dream Big, Princess" ("תחלמי גדול, נסיכה") המשודרת בדיסני ג'וניור. השיר נבחר כשיר הנושא לסרט "Life Without Limits" ("חיים ללא גבולות"), סרט קצר על העיר סינסינטי המארחת את המשחקים הלאומיים השנתיים ליוצאי צבא בכיסאות גלגלים ה-37.
מצפה הכוכבים גבעתיים
מצפה הכוכבים גבעתיים הוא מצפה הכוכבים הפעיל הוותיק בישראל. עיקר הפעילות בו היא חינוכית, לקהל הרחב, והוא מוקד לפעילות חובבי אסטרונומיה. המצפה הוא ביתה של האגודה הישראלית לאסטרונומיה. המצפה ממוקם בראש גבעת קוזלובסקי שבגבעתיים (הגבעה הגבוהה ביותר בגוש דן, 87 מטרים מעל פני הים), ונמצא בחלקו הצפון-מזרחי של גן העלייה השנייה.
היסטוריה
מצפה הכוכבים גבעתיים הוקם בשנת 1966 ונחנך בשנת 1968. באותן שנים צפיפות האוכלוסין באזור המרכז הייתה עדיין נמוכה, וזיהום האור חלש, כך ששמי הלילה היו חשוכים כמו באזור כפרי בתנאים של היום. שביל החלב נראה באותה תקופה מהמצפה בנקל.
מנהל המצפה הראשון היה אינג' יוסף פוקס, ששימש גם כיו"ר האגודה הישראלית לאסטרונומיה. מאז הקמתו מנוהל המצפה בשיתוף פעולה בין האגודה הישראלית לאסטרונומיה לבין עיריית גבעתיים. יושבי הראש של האגודה שימשו בדרך כלל גם כמנהלי המצפה. מנהלי המצפה המדעיים (לפי סדר כרונולוגי) הם: אינג' יוסף פוקס, חיים לוי, גבי וויסמן, ד"ר יצחק שלוסמן ד"ר יגאל פת-אל ומשנת 2016 ד"ר דיאנה לאופר.
טלסקופים וציוד היקפי במצפה
מצפה הכוכבים בגבעתיים מחזיק ברשותו מגוון רחב של טלסקופים מסוגים וקטרים שונים, מצלמות אסטרונומיות וציוד נלווה.
הטלסקופים הפעילים במצפה כיום הם:
במצפה גם טלסקופים שאינם פעילים כיום. חלקם מכשירים בני למעלה מ-50 שנים שנבנו בידי חובבים:
כמו כן מצויים במצפה טלסקופים שונים בקטרים שונים, המשמשים אף הם לתצפיות קהל ולצילום, השייכים לאנשי סגל המצפה, ביניהם: ציוד הצילום של המצפה כולל:
סינוד
סינוד (מיוונית: Σύνοδος) הוא ועידה כנסייתית בכירה, המתכנסת לשם הכרעה בענייני אמונה, פולחן ומנהל. מקור המילה במונח היווני שמשמעותו "אספה" או "מפגש", דומה במשמעותו לביטוי הלטיני "Concilium" ("קונקיליום" או "קונציליום"). במקורו היה הסינוד מפגש שבו כינס בישוף את הכמרים הכפופים לו, ואילו הקונסיליום היה כינוס בו הארכיבישוף כינס את הבישופים הכפופים לו. בכנסיות הקתולית והאורתודוקסית נעשה כיום שימוש במושג סינוד לכל כינוס דתי בו מתקבלות החלטות הקשורות לאמונה. בעת החדשה נוצל השם על ידי יהודים לתרגום המושג "סנהדרין" ללועזית, ובמובנו זה שימש בין היתר לתיאור אסיפות הרפורמים.
ועידה אקומנית היא סינוד כלל-כנסייתי (ומכאן השם "אקומני", דהיינו כלל-עולמי), אם כי למעשה מדובר בביטוי סובייקטיבי הקובע את גבולות הכנסייה הכלל-עולמית בהתאם להשקפת מכנסי הוועידה. ועידה אקומנית מכונה לעיתים גם "סינוד כללי", ובכנסייה הקתולית גם בכינוי "סינוד קדוש" (בלטינית: sancta synodus). החלטה של קונסיליום או של סינוד אקומני נקראת "קאנון" (חוק), ומכאן - החוק הקאנוני הוא סך כל ההחלטות שהתקבלו במהלך ההיסטוריה הנוצרית בקונציליומים שונים במקומות שונים ובוועידות האקומניות השונות. החוק הקאנוני מכתיב את האמת הכנסייתית (ה"דוגמה").
ברוח דומה קיימים סינודים לאומיים או אזוריים, בהתאם להיקף ההשתתפות בהם, והמושג מתייחס גם למועצות קבועות של בישופים נושאי תפקיד בכנסיות מסוימות, המכונות לעיתים "סינוד קבע". סוג ייחודי של סינוד הוא "סינוד דיוקסיה", בו מכנס הבישוף המופקד על הדיוקסיה את הכפופים לו, ולסינוד זה אופי של מתן הנחיות ולא של ועידה המתכנסת לשם הכרעה בעניין מסוים. במושב הרביעי של ועידת הוותיקן השנייה הוכרז על הקמת מועצה מצומצמת קבועה של בישופים, כחלק מן הקוריה הרומאית המכונה "הסינוד הקתולי הבינלאומי", המתכנסת אחת לשנתיים. סינוד קבוע זה נועד לקדם את שיתוף הפעולה בין הבישופים לבין האפיפיור.
אלביס פרקינס
אלביס פרקינס (באנגלית: Elvis Perkins; נולד ב-9 בפברואר 1976) הוא זמר ומוזיקאי אמריקאי הפועל בעיקר בז'אנר הפולק-רוק. המוזיקה שלו מתאפיינת במנעד רחב ואקלקטי של השפעות ושימוש בתזמורים מורכבים ומלודיים.
ביוגרפיה
אמו של פרקינס נהרגה באסון התאומים כשהייתה על טיסה 11 של אמריקן איירליינס. אלבומו הראשון של פרקינס, "Ash Wednesday", שיצא ב-2007, הושפע מאוד מאירוע זה.
ג'אנפיירו קומבי
ג'אנפיירו קומבי (באיטלקית: Gianpiero Combi; 20 בנובמבר 1902– 12 באוגוסט 1956) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער ביובנטוס ובנבחרת איטליה.
קומבי היה מטובי השוערים בעולם בתקופתו, לצדם של ריקרדו זאמורה ופרנטישק פלניצ'קה, ונחשב עד היום לאחד מטובי שועריה של איטליה בכל הזמנים, ולאגדה בקבוצתו היחידה בקריירה, יובנטוס. קומבי היה קפטן הנבחרת האיטלקית שזכתה במונדיאל 1934.
קריירת משחק
קומבי, יליד העיר טורינו, החל את דרכו בקבוצת הנוער של יובנטוס המקומית. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת, אז שימש כשוער מחליף, ועונה אחר כך היה לשוער הבכיר בקבוצה. הוא זכה עם יובנטוס באליפות איטליה לראשונה בעונת, בה הייתה יובנטוס לקבוצת ההגנה הטובה בליגה. באותה עונה קבע רצף של 934 דקות ללא ספיגה בליגה, בתוכם תשעה משחקים עם רשת נקייה.
נבחרת איטליה
קומבי החל את הקריירה הבינלאומית בגיל 21 בלבד, ב-6 באפריל 1924. הופעת הבכורה שלו לא הייתה מוצלחת, כשנבחרת איטליה הובסה במשחק ידידות 7:1 על ידי. בעקבות התבוסה איבד קומבי את מקומו בשער, אך בהחלטת הוועדה המקצועית שאימנה את הנבחרת, הוא חזר לשער במשחק הידידות הביתי מול ב-22 במרץ 1925. הפעם איטליה הייתה בצד המנצח, כשהביסה 7:0 את הצרפתים. מאז אותו משחק ובמשך עשר שנות הקריירה הבינלאומית של קומבי, נדיר היה המצב בו שוער אחר פתח בין קורות הנבחרת.
קומבי נכלל בסגל איטליה לאולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך החמיץ את המשחק הראשון בו ניצחה איטליה את צרפת 4:3. הוא חזר לשער הנבחרת משחק אחר כך, בשלב רבע הגמר מול, ושמר על מקומו בשער עד לסיום הטורניר. איטליה גברה על ספרד 7:1 במשחק חוזר (לאחר שוויון 1:1 במשחק הראשון), נוצחה 3:2 על ידי בחצי הגמר, והביסה 11:3 את  במשחק על המקום השלישי, בדרך למדליית הארד.
שנתיים אחר כך, ב-1930, השלימה איטליה עם קומבי בשער את הזכייה בתואר הגביע הבינלאומי של מרכז אירופה, טורניר שהפגיש בין נבחרות מרכז אירופה בשיטת ליגה. במהדורה שהתקיימה בין 1927 ל-1930, סיימה איטליה במקום הראשון וזכתה בתואר. ב-15 בנובמבר 1931, בהופעתו ה-33 במדי איטליה, ערך קומבי את הופעתו הראשונה כקפטן הנבחרת.
בשנת 1934 שקל קומבי פרישה מכדורגל. הייתה זו עונתו האחרונה במדי יובנטוס, והוא השלים בה את הזכייה הרביעית ברציפות באליפות איטליה. בנבחרת החל לשחק שוער צעיר ומוכשר בשם קרלו צ'רסולי, שוערה של אינטר מילאנו, ששיחק במשחק היחיד של איטליה במוקדמות מונדיאל 1934, בו ניצחה 4:0 את. מאמן הנבחרת, ויטוריו פוצו, ביקש מקומבי לדחות את פרישתו ולהצטרף לנבחרת לקראת טורניר מונדיאל 1934 הביתי. במסגרת אימון הכנה, מספר שבועות טרם הטורניר, שבר צ'רסולי את ידו, מה שגרם לו להחמיץ את הטורניר, וקומבי הגיע למונדיאל כשוער הבכיר בנבחרת.
קומבי פתח בכל חמשת משחקיה של איטליה בטורניר, ולמעט במשחק הפתיחה שימש בכולם כקפטן הנבחרת. הוא הוביל את איטליה כקפטן למשחק הגמר מול, שהסתיים בניצחונה של איטליה 2:1 בהארכה, ובזכייה בגביע העולם לראשונה בתולדותיה. קומבי הניף את גביע ז'יל רימה, אותו קיבל לידיו מהרודן בניטו מוסוליני.
קומבי היה לשוער הראשון שזוכה כקפטן בגביע העולם. הבא לשחזר את ההישג היה בן ארצו דינו זוף במונדיאל 1982, 48 שנים מאוחר יותר. השוער הלא-איטלקי הראשון שזכה לכבוד היה איקר קסיאס, במונדיאל 2010. בגמר המונדיאל פגש קומבי את שוער צ'כוסלובקיה, פרנטישק פלניצ'קה, שהיה גם הוא קפטן. בכך, הפך גמר מונדיאל 1934 ליחיד עד כה בו שני הקפטנים היו שוערי נבחרותיהם.
משחק הגמר היה משחק האחרון של קומבי בקריירה. בסך הכל רשם קומבי 47 הופעות במדי נבחרת איטליה.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק, הוסיף קומבי לשרת במספר תפקידים במועדון היחיד בקריירה שלו, יובנטוס. בין היתר היה קומבי יועץ לצוות המקצועי וכן שימש כסקאוט. ב-1951 הציעה התאחדות הכדורגל האיטלקית לקומבי מקום בוועדה המקצועית לאימון הנבחרת, לצדם של קרלינו ברטה וטוני בוסיני. הצוות הוביל את הנבחרת במשך שבעה חודשים, בין אפריל לנובמבר, ובסך הכול הוביל את הנבחרת בחמישה משחקים ללא הפסד.
קומבי נפטר ב-12 באוגוסט 1956, כשהיה בן 53, כתוצאה מהתקף לב.
שיעור מולדת (שיר)
שִעוּר מוֹלֶדֶת הוא שיר שכתב עלי מוהר בשנות השבעים ללחן של אפרים שמיר, ושזכה להערכה רבה והוכר כאחד משירי הדגל של מוהר. להקת "כוורת" היא שביצעה ראשונה את השיר באלבומה "צפוף באוזן" שיצא ב-1975. את השיר ביצעו גם חוה אלברשטיין (באלבומה "הלילה הוא שירים", 1977), "חלב ודבש", "הגבעטרון" ("שירים יפים", 1980), זהו זה עם הפילהרמונית ועוד.
אפרים שמיר כתב והלחין את השיר בפולנית עוד לפני עלייתו לישראל. השיר תיאר את ילדותו של שמיר ולחנו הושפע ממנגינות ששמע בילדותו כשהיה בורח מבית הספר לכנסיות בפולין. שמיר שר אותו במבחן הבד שלו ללהקת הנח"ל, והתקבל לא מעט בזכות מירי אלוני שהתרשמה מהשיר. מאוחר יותר, לאחר הקמת להקת "כוורת", כתב עלי מוהר את הנוסח העברי לשירו של שמיר, ובו התייחס לתקופת ילדותו בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון.
משמעות השיר
בשיר מתאר מוהר תמונות שונות מילדותו בבית הספר, המציגות דימויים של מה שנתפס כארץ ישראל הישנה והטובה. בבית הראשון הוא מתאר את התמונה שעל קיר חדר האוכל בבית ספרו, ועל האידיאה של האיכר הישראלי שמצמיח לחם; בבית השני מתואר שיעור מולדת בו המורה מראה לתלמידים חצב כסמן לסתיו וליורה; ובבית השלישי מתאר מוהר את התמונה הדמיונית שהחינוך הציוני העלה בקרב הילדים:.
חלק מאמינים כי בשיר מביע מוהר רצון לדבוק בערכים שעליהם גדל, אף על פי שהוא מודע לכך שהפער בין המציאות לתמונה האידיאית שנוצרה בדמיון התלמידים הוא רב, ואף מציין בפירוש ש, אך לא כך במציאות. יש הרואים בשיר דווקא שיר מחאה העוסק בניפוץ המיתוסים שעליהם גדל דורו של מוהר, מחאה על כך שאולי בעבר המיתוסים הללו היו טובים, אך היום כבר אינם רלוונטיים עבורו או עבור אחרים.
על פי דבריו של מוהר השיר מבטא אוטופיה:
טיפקס (להקה)
טיפקס היא להקה ישראלית שמשלבת השפעות ים תיכוניות ומוזיקת רוק. במשך שנות פעילותה הרבות השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים, אך הבסיס, ובראשו כותב השירים, המלחין והסולן קובי אוז, הבסיסט גל פרמן והגיטריסט רמי יוסיפוב נשאר זהה.
הלהקה הוקמה בשנת 1988 ועד לפירוקה בשנת 2009 הקליטה להיטים רבים. לאחר פירוקה שקד קובי אוז על קריירת הסולו שלו והוציא שני אלבומים אישיים. בשנת 2013 הוקמה הלהקה מחדש. הלהקה זכתה שלוש פעמים בתואר להקת השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי.
היסטוריה
בתחילת 1990 עברה הלהקה לתל אביב, והקליטה שיר ראשון, "העוול". ההרכב כלל אז את אוז בשירה וקלידים, פרמן על הבס, עינב כהן בגיטרה ותמיר ימיני בתופים. בתום ההקלטה צורפו רמי יוסיפוב ואבינועם מרטון. המפיק דני רכט התמנה לתפקיד מנהל הלהקה ויועצה האמנותי, ובשנת 1992 הוציאה הלהקה אלבום ראשון בחברת "הד ארצי", בשם "שביל קליפות הגרעינים" (השם הוא פרפרזה על הספר "שביל קליפות התפוזים"). האלבום כלל מוזיקה מעורבת: פופ עם השפעות של רוק ומוזיקה מזרחית. מילות חלק מהשירים עסקו במחאה לצד שירים פשוטים יותר. האלבום זכה להצלחה מזערית עם צאתו, והתפרסם מתוכו הלהיט, "הרבי ג'ו כפרה", שכתב אוז יחד עם רכט. שיר נוסף שגם זכה להצלחה מועטה מהאלבום הוא "ריקוד הפסדובלה". לימים מכר האלבום 22 אלף עותקים.
בתחילת 1993 הקליטה הלהקה את אלבומה השני, "האחרון בעשירון התחתון". הרכב הלהקה כלל אז את אוז, פרמן, יוסיפוב, ימיני, רונית שפי ואבינועם מרטון, והתארחו בו חיים אוליאל ולהקת שפתיים. השיר המפורסם ביותר באלבום היה לאחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה: "בתוך נייר עיתון", שכתב אוז על פי לחן מרוקאי עממי. אוז כתב והלחין את יתר השירים באלבום, ביניהם "זמנים קטנים" ו"עננה". האלבום זכה לפרסום רב יותר מקודמו, ואף להצלחה מסחרית, עם מכירות בגובה 29 אלף עותקים. בתום העבודה על האלבום נפרדה הלהקה ממנהלה דני רכט, שהוחלף ביניב דוידסון.
המהפך הגדול של הלהקה הגיע בשנת 1995, עם הוצאת האלבום "החיים שלך בלאפה". הפעם השתתפו בהקלטות אורי מילס, נוריאל עמר ושרון בן צדוק. בין השירים הבולטים באלבום נכללו "התחנה הישנה", "מה עשית", "יש לי חברה" ו"והפעם שיר אהבה" עם הזמרת רונית בן שמעון. גם באלבום זה כתב והלחין אוז את כל השירים, ועל העיבודים היו אחראים חברי ההרכב. מהאלבום נמכרו 65 אלף עותקים. באותה שנה השתתפה הלהקה בשנית בפסטיגל, עם השיר "הפילון הזה" שהגיע למקום הרביעי.
בשנת 1996 הקליטה הלהקה את אלבומה הרביעי, פסקול הסרט "כלבים לא נובחים בירוק". האלבום הוקלט בביתו של אוז, והיה מעורב מבחינת תוכנו: קטעי דיבור מתוך הסרט (עם חברי החמישייה הקאמרית), קטעים אינסטרומנטליים ("הבלדה לסופי" ו"גחליליות"), רמיקסים לשירים מהאלבום הקודם ("למה הלכת ממני", "יש לי חברה" ו"מה עשית"), גרסאות כיסוי לשירים של אחרים ("היא" של נקמת הטרקטור, "מאמי" של מיכאל מחפוד פטישי, "מתנה לחג" של נושאי המגבעת, "מה אומרות עינייך" ו"זה הזמן לסלוח"), ואף שני שירים מקוריים: "גבר רומנטי" ו"כלבים לא נובחים בירוק". האלבום מכר כ-15 אלף עותקים.
בשנת 1997 הוציאה טיפקס את אלבומה החמישי, "נשיקה לדוד" אותו הם הקליטו בקיבוץ העוגן. אורי מילס ונוריאל עמר נשארו גם להקלטת האלבום הזה, אוז כתב והלחין את רוב השירים, והעיבודים היו של כל חברי הלהקה. מהאלבום התפרסמו השירים "עוד שבת", "סתם", "אני אוהב אותך ממש מוגזם", "איזה עולם" (ששימש כפתיח של סדרת הטלוויזיה "שמש") והדואט "למה הלכת ממנו" עם שרית חדד, שעד אז לא הייתה מוכרת לציבור הרחב. על השיר סתם כתב לימים קובי אוז כי הוא נכתב "באמצע גריפה שקיבלתי אחרי רצח רבין. היה לי חום וכתבתי שיר שנקרא "סתם" - כתבתי ומיד הקלטתי את כל התפקידים והשירה באולפן הביתי שלי". בעיצוב עטיפת האלבום נעשה שימוש בעיצובי "שנה טובה" ישנים ובחוברת הופיעו תמונות של יותר מארבעים הדודים והדודות של חברי הלהקה. האלבום זכה להצלחה מסחרית גבוהה וממנו נמכרו 49 אלף עותקים. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ז נבחרה הלהקה כ"להקת השנה". בסוף סיבוב ההופעות שליווה את האלבום הפסיקה הלהקה את הופעותיה באופן זמני, וחבריה שמרו בסוד את מועד ואופן חזרתם לבמה.
בשנת 1998 חגגה טיפקס עשור לפעילותה, והוציאה מיני-אלבום בשם "העצב עבר לגור כאן", שכלל חמישה שירים. האלבום נשמע שונה מכל מה שטיפקס עשתה בעשר שנות פעילותה, והוקלט בצורה שונה: הלהקה נכנסה לאולפן ללא חזרות והזמינה אנשים רבים לבקר ולקחת חלק בתהליך. באלבום שיתף אוז פעולה לראשונה עם "ביג אם" (מאיר עמר), שהיה שותף לעיבודים. האלבום מכר כ-23 אלף עותקים.
בשנת 1999 יצא האלבום "דיסקו מנאייק". האלבום, שהיה אלבום קונספט, המשיך את הקו המוזיקלי החדש של הלהקה והשתתפו בו יותר מ-20 נגנים. האלבום כלל 26 קטעים, חלקם הגדול מעברים קצרים או קטעים אינסטרומנטליים, ואורכו היה כ-78 דקות. בין השירים הבולטים ניתן למצוא את "סמי וסומו", "שלוש בלילה", "בשפכת הזורם" והדואט עם שרית חדד "כשאני איתך אני כמו דג", שנכלל גם באלבומה "כמו סינדרלה" שיצא באותה שנה. האלבום מכר כ-35 אלף עותקים ובשנת 2000 נבחרה הלהקה בפעם השנייה כ"להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
בשנת 2003 הוציאה הלהקה אלבום אוסף ראשון, "כל הלהיטים". לצד להיטיה הישנים של הלהקה כלל האלבום גם את השיר החדש "ריקודי עמבה", גרסת כיסוי ל"הימים האחרים" של להקת פיקוד מרכז שהוקלטה עבור השירותרום וביצוע משותף עם שרית חדד ל"התקווה".
כעבור שנה הוציא אוז אלבום סולו, "דמעות וים". בניגוד לכל אלבומיהם של "טיפקס", שיצאו בחברת "הד ארצי", יצא האלבום בחברת "הליקון", על מנת לעשות את ההפרדה בין עשייתה של "טיפקס" לעשייתו של אוז. עם זאת, על אף שהיה אוז החתום היחיד על האלבום, העבודה עליו הייתה כאלבום של "טיפקס" לכל דבר וכל חברי הלהקה לקחו חלק ביצירתו.
יוסף ואברג'ל נשארו גם לאלבום הבא של הלהקה, ואליהם הצטרף נועם ינקלביץ' כקלידן. האלבום, "רדיו/מוסיקה/עברית", יצא בשנת 2006. נכללו בו מספר דואטים, בהם "פרח השכונות" עם השחקנית עלמה זק, "כלוב של זהב" עם מירי מסיקה ו"אהבה ראשונה" עם שחר סויסה.
תחרות האירוויזיון 2007
טיפקס נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2007 שהתקיימה בהלסינקי. באירוע הקדם-אירוויזיון הציגה "טיפקס" ארבעה שירים בעלי מסר נוקב: "12 נקודות", שהביע לגלוג על אופייה המסחרי והלא אמנותי של התחרות; "סלאם סלאמי", שעסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני; "כפתור אדום" (‎Push the Button") שעסק במאבקי הכוח ואיומי ההשמדה של מדינות כלפי מדינות אחרות; ו-"Voulez-vous" (בצרפתית: "האם אתם רוצים") שמביע לגלוג על התיירים בישראל ועל הישראלים עצמם ביחסם אליהם.
השיר שזכה לייצג את ישראל בתחרות הוא השיר "כפתור אדום". כבר בימים הראשונים לפרסומו של השיר התעוררה סערה תקשורתית באירופה, עקב תוכן השיר, שניתן לפרשו כאילו הוא מתייחס לאיום הגרעיני של איראן כלפי ישראל. בסערה החלה רשת ה-BBC, ובעקבותיה שקלו מארגני תחרות האירוויזיון להחרים את השיר, מכיוון שלטענתם הוא כולל "מסרים פוליטיים לא ראויים". חברי הלהקה הבהירו שהשיר איננו כולל כל מסר סמוי או גלוי לאיראן. בסופו של דבר השיר אושר על ידי הנהלת האירוויזיון.
ב-10 במאי 2007 התקיים שלב חצי הגמר בהשתתפות 28 מדינות. עוד במהלך החזרות התלוננו חברי הלהקה על ניסיונות להצר את צעדיהם האומנותיים, ולמנוע מהם להעביר את המסר שאותו ניסו להעביר בשיר. במהלך שידור השיר נגרמה תקלה טכנית באחד מלוויני השידור להופעת שקופית אדומה למשך 7 שניות. ערעור שהגישו חברי המשלחת הישראלית, ובו טענו כי הדבר יפגע בסיכויי חברי הלהקה לעלות לגמר, נדחה על הסף. בסופו של הערב, משהוכרזו 10 השירים העולים לשלב הגמר, נפקד מקומה של הלהקה מביניהם. תגובתו הראשונית של קובי אוז הייתה "מאוכזבים אבל נהנינו".
פירוק הלהקה
ב-10 בנובמבר 2008 הודיעה הלהקה על פירוקה לאחר 20 שנות פעילות. הלהקה התפרקה רשמית ב-1 בינואר 2009.
ב-12 באוגוסט 2010 הוציאה חברת עננה אלבום אוסף של הלהקה בשם "טיפקס: האוסף הרומנטי". באלבום זה נכלל לראשונה השיר "כל יום אני כמעט", שיצא כסינגל בשנת 2003 אך לא נכלל באף אחד מאלבומי האולפן של הלהקה.
חזרה לפעילות
ב-22 באפריל 2013 הודיע סולן הלהקה, קובי אוז, כי הלהקה תחזור לפעילות, וכי חברי הלהקה מתחילים לנגן יחד לצורך כך. כעבור קצת יותר משנה, ב-26 ביוני 2014 נערכה הופעת האיחוד בתל אביב. להופעה וגם לכמה הופעות נוספות בקיץ 2014 נמכרו כל הכרטיסים. ב-28 בפברואר 2016 הוציאה טיפקס את הסינגל והקליפ "מי הפרובנציאל?", שזכה להצלחה בתחנות הרדיו וביוטיוב עם למעלה ממיליון צפיות. בהמשך יצאו סינגלים נוספים - צמד איילות, לילה טוב, מה איתי?, ועבודת כפיים - שיר מחווה ללהקת "שפתיים" בנוסף הוציאה הלהקה אוסף שיצא רק באתר בנדקמפ שנקרא "שירים נוספים" וכולל בין היתר את "ריקודי עמבה", השיר "Танцуем Амба" (שהיא למעשה גרסה נוספת ברוסית לשיר "ריקודי עמבה"), פרומו לשיר שנקרא "עמבה צ'ייסר", ושיר הלהקה מהאירוויזיון "Push The Button". ב-7 בספטמבר 2016 הוציאה הלהקה את אלבומה התשיעי "עבודת כפיים", עשר שנים אחרי אלבום האולפן הקודם "רדיו/מוסיקה/עברית". יום לאחר מכן, ב-8 בספטמבר, הופיעו לראשונה באמפי קיסריה. ההופעה זכתה להצלחה ולביקוש להופעות נוספות בארץ.