cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נחל גלילות
אגן הניקוז
האגן נמצא בין אגן הניקוז של נחל רישפון המתנקז לנחל פולג ובין אגן הניקוז של נחל אחיה המתנקז לירקון.
לאחר התקופה הביזנטית כאשר ניטש האזור נסתמה המנהרה והביצה נוצרה שוב.
בתחילת המאה העשרים, בעקבות הקמת הרצליה נוקתה המנהרה והוסדר אפיק הנחל על מנת לאפשר ניקוז העמק שוב, עקב הגדלת השטח הבנוי והגדלת הספיקה של שיטפונות החורף נוצר צורך בבניית מנהרת ניקוז נוספת תחת הרכס.
מהלך הנחל
בעבר היו ערוצים רבים מתנקזים לברכת קטוריה (אל באסה) וממנה הייתה יוצרת תעלה למנהרה תחת רכס הכורכר.
כיום תחילתו של הנחל בגבולו המזרחי של קיבוץ גליל ים, שם הוא זורם בתוך שדרת אקליפטוסים דרומה.
דרומית לקיבוץ בוצעו שינויים רבים בערוץ וכיום הוא נכנס לתעלה המוליכה אותו מערבה עד לגן הנמצא בפיתוח, בגן הוא משנה את כיוון זרימתו צפונה במקביל לדרך הרב עובדיה יוסף, חוצה את דרך שבעת הכוכבים, מגיע לפארק הרצליה בה הוא חובר ליובל המנקז את שטח הפארק ונכנס למנהרת ניקוז החדשה בה הוא חוצה את רכס הכורכר.
הנחל מגיח שוב בגבול שבין אזור התעשייה להרצליה פיתוח, וזורם בקשת דרום מערב במקביל לרחובות שלום עליכם, דוד המלך ונעמי שמר כאן הוא זורם שוב בין שדרת אקליפטוסים ומשם הוא נשפך לאורכו של רחוב אבא אבן לחוף אכדיה.
חי וצומח
בחלקו המזרחי ובחלקו המערבי נמצאות שדרות אקליפטוסים לאורך הנחל.
במערה מתקיימת אוכלוסייה גדולה של עטלפי פירות. בשטח הגן מעל למערה נמצאו מגוון מיני עופות כגון: נקר סורי, סבכי שחור-ראש, עלווית אפורה ועלווית חורף, הצומח בפתח המערה מורכב מצמחיית גדת נחל ובית גידול לח כגון: עבקנה שכיח ודיכונדרה זוחלת.
לאורכו של רחוב נעמי שמר, המדע ודוד המלך נמצאו מיני צומח טבעיים (חצב מצוי), מינים נדירים (צמרנית הסלעים) ומגוון מיני עופות כמו: שלדג לבן-חזה, נץ מצוי ועלווית חורף.
ארכאולוגיה
המנהרה הרומית היא שריד ייחודי למאמץ שהושקע בתקופה הרומית-ביזנטית להכשרת שטחי חקלאות במישור החוף.
חשיבות אקולוגית
הנחל יוצר מקבץ של אתרי טבע עירוניים בתחום הרצליה:
במנהרה מתחת לרכס הכורכר קיימת מושבה ייחודית של עטלפי פרי וחרקים, זו גם הסיבה שהכניסה למערה אסורה.
ערוץ הנחל עצמו יוצר מסדרון אקולוגי בין פארק הרצליה, גבעת הרצליה, השטח הפתוח שלאורך שדרות אבא אבן וחוף הים.
השפעת הנחל על תוכניות הבנייה באזור
הספיקה הנוכחית של מנהרת הניקוז אינה מסוגלת להתמודד עם תוספת מי הנגר ואילו המשך תוכניות הפיתוח מחייב פתרון בעיה זו.
לאור זאת מוצע להקים בארות החדרה למים ושטחי חלחול למים בשטחים הפתוחים, פתרונות אלו בצד פתרון בעיית הניקוז ישפרו את מצב מי התהום.
מעבר האפנר
מעבר האפנר (באנגלית: Haffner Pass) הוא מעבר הרים בכיוון צפון-מזרח - דרום-מערב, בין קרחון גילברט לבין הדום הקרח מוצרט, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המעבר מתנשא לגובה של 500 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי המעבר
המעבר נסקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1975–1977).
מקור השם
שמו של מעבר ההרים ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המעבר נקרא על שמה של סימפוניית האפנר מאת המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט; וזאת בדומה לאתרים נוספים בסמוך שנקראו על שמו של מוצרט ויצירותיו- ובהם נונאטאק פיגארו, והדום הקרח מוצרט).
מאוריציו סארי
מאורציו סארי (באיטלקית: Maurizio Sarri; נולד ב-10 בינואר 1959 בנאפולי שבאיטליה) הוא מאמן כדורגל איטלקי המאמן את קבוצת לאציו.
ראשית דרכו
סארי נולד ב-10 בינואר 1959 בנאפולי שבאיטליה, להורים שהגיעו לעיר מטוסקנה בעקבות עבודתו של אב המשפחה כפועל בניין באחד מהפרויקטים בעיר. לאחר שתמה העסקתו של אביו, חזרה משפחתו של סארי לנאפולי והוא חילק את זמנו בין משחקי כדורגל חובבנים בהם שיחק בשעות אחר הצהריים והערב בקבוצת ASD ג'אלו בלו פילינה, לבין עבודתו כבנקאי בבנק מונטה די פסקי די סיינה בשעות הבוקר. בגיל 40 החל סארי גם לאמן במשחקים בקבוצות החובבניות בהם שיחק. מאוחר יותר ובעקבות תשוקתו הרבה לתחום - החליט לעזוב את עבודתו כבנקאי ולהקדיש את כל יומו לאימון כדורגל.
בשנת 2000, לאחר מספר שנות עבודה כמאמן חובבן בקבוצות קטנות בטוסקנה, החל סארי את קריירת האימון המקצועית שלו במועדון מעט גדול יותר מאלו שאימן בהם עד כה - סאנסובינו, אף הוא מטוסקנה. בעקבות הצלחותיו בסאנסובינו וסנובאזנה, מונה בשנת 2005 למאמן פסקארה האיטלקית ששיחקה באותה עונה בסרייה ב'. מאז ועד 2011 עבר סארי במועדונים נוספים רבים בליגת הנמוכות ברחבי איטליה, כאשר בכולם לא השלים יותר מעונה אחת, על-אף שבחלק מן הקבוצות זכה להצלחה ולשבחים מצד אנשי תקשורת וכדורגל רבים.
אמפולי
בשנת 2011, בעקבות הצלחתו בסורנטו, מונה סארי למאמן אמפולי - הקבוצה הבכירה במחוז מגוריו טוסקנה. בעונתו הראשונה במועדון זכה להצלחה רבה והגיע עם קבוצתו עד לגמר פלייאוף העלייה לסרייה א', שם הפסידה לליבורנו. בעונתו השנייה עמד במשימה והעפיל עם המועדון, לראשונה לאחר שש שנים, לסרייה א'. לקראת עונת 2014/2015 - עונתנו הראשונה בליגה הבכירה, הוערך על ידי התקשורת כי קבוצתו תרד ליגה בסיום העונה, זאת בעקבות הכנסת שחקני נוער רבים למועדון. למרות הציפיות הפסימיות, הוביל סארי את קבוצתו להישארות בליגה וסיום במקום ה15 וזכה לשבחים.
נאפולי
ב-11 ביוני 2015, לאור הצלחתו באמפולי, חתם סארי לעונה אחת כמאמן קבוצת נאפולי, עיר הולדתו, שם החליף את רפאל בניטס הספרדי. מיד עם כניסתו לתפקיד, הביא סארי לקבוצה את השוער פפה ריינה, הקשר אלן מרקוס ואת המגן אלסייד היסאיי, שלושה שחקנים שייחשבו כמובילי הקבוצה בשנים שלאחר מכן. לאחר עונה אחת במועדון בסיומה נפרדה קבוצתו מגונסאלו היגוואין, מלך שערי הקבוצה והליגה האיטלקית באותה עונה עם 36 שערים, שנמכר ליובנטוס עבור 90 מיליון יורו, חתם סארי לשלש שנים נוספות במועדון. בעונת 2016–2017 הוביל סארי את קבוצתו למקום השלישי בליגה האיטלקית ובסיומה של העונה נבחר למאמן השנה בסרייה א'. בעקבות הצלחתו בעונה זו, האריך סארי את חוזהו במועדון עד ל-2020. את עונת 2017–2018 החלה נאפולי בהצלחה רבה וקבעה שיא חדש לניצחונות רצופים בליגה האיטלקית. במהלך כל החורף הובילה נאפולי את טבלת הסרייה א', זכתה באליפות החורף. אמנם לקראת סיום העונה נאפולי תחת סארי איבדה גובה במירוץ האליפות וסיימה במקום השני לאחר יובנטוס. לאחר סיום עונת 2017/2018 סארי עזב את נאפולי.
צ'לסי
ב-14 ביולי 2018, חתם סארי כמאמן קבוצת צ'לסי, שם החליף את אנטוניו קונטה בן ארצו. בעונתו הראשונה במועדון סיים עם הקבוצה במקום השלישי בטבלת הפרמייר-ליג, בעקבותיה חזרה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות אחרי שנת היעדרות. ב-29 במאי 2019 זכה עם קבוצתו בליגה האירופית, לאחר ניצחון 1–4 על ארסנל בגמר שנערך בבאקו, בירת אזרבייג'ן, התואר הראשון של סארי כמאמן.
יובנטוס
ב-16 ביוני 2019 מונה סארי למאמן יובנטוס. בסוף עונת 2019/2020 בסרייה א' הוכתרה יובנטוס כאלופה בפעם התשיעית ברציפות, וסארי זכה בתואר הראשון שלו באיטליה, אם כי בליגת האלופות, הודח על ידי אולימפיק ליון כבר בשלב שמינית הגמר דבר אשר הוביל לפיטוריו ב-8 באוגוסט 2020.
לאציו
ב-9 ביוני 2021 חתם סארי עד 2023 כמאמן לאציו.
סטטיסטיקת אימון
נכון ל-21 במאי 2018:
רופרט פנרי-ג'ונס
ביוגרפיה
רופרט פנרי-ג'ונס נולד בלונדון, אנגליה. אביו הוא השחקן פיטר פנרי-ג'ונס, אמו היא השחקנית אנג'לה ת'ורן ואחיו לורנס אף הוא שחקן.
בשנת 1995 שיחק לצד אמו בסרט הטלוויזיה "פרחים ועשבים שוטים" בכיכובה של קייט בקינסייל. הוא למד בבית הספר למשחק בבריסטול (Bristol Old Vic Theatre School). זכה בפרס על שם איאן צ'ארלסון בעקבות הופעתו ב"דון קרלוס" עם הרויאל שייקספיר קומפני. ב-1998 גילם את תפקיד הנער במחזה של אדוארד אלבי "The Play About the Baby" ועורר סנסציה כשרץ עירום על הבמה.
בין שאר תפקידיו בטלוויזיה גילם את דמותו של דונלד מקלין, מרגל בריטי שהיה חבר רשת קיימברידג', בסדרת הטלוויזיה "מרגלי קיימברידג'", תפקיד אדם קרטר בסדרה "ספוקס". ב-2007 גילם את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "הטיית לב" עיבוד מחודש לרומן של ג'יין אוסטן "הטיית לב".
בפברואר 2009 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת המתח "וייטצ'אפל" של רשת ITV. בסדרה בת השלושה פרקים, מגלם פנרי-ג'ונס מפקח בילוש העומד בראש צוות שוטרים שמנסים לתפוס רוצח חקיין של ג'ק המרטש שפעל כמאה שנה לפני כן. העונה השנייה של הסדרה מבוססת על פעילותם של התאומים קריי ושודרה ב-2010. שידור העונה השלישית החל בינואר 2012, והעונה הרביעית והאחרונה שודרה בספטמבר 2013.
פנרי-ג'ונס כיכב בסדרה "הגלימה" (Silk) של פיטר מופאט לצידה של מקסין פיק. הסדרה עוסקת בשני עורכי דין (בריסטר) המועמדים לדרגת QC (דרגה בכירה יותר - Queen's Counsel). העונה השנייה והשלישית שודרו ב-2013 וב-2014.
חיים אישיים
בשנת 2007 התחתן פנרי-ג'ונס עם השחקנית דרוולה קירוואן אחרי שלוש שנות אירוסים. השניים הכירו כששיחקו יחד במחזה "Dangerous Corner" ב-2001. לבני הזוג נולדו שני ילדים. פנרי-ג'ונס וקיראן הופיעו שניהם בסדרה "קזנובה" אבל בסצינות נפרדות.
מולן רוז' (סרט, 1952)
מוּלָן רוּז' (באנגלית: Moulin Rouge) הוא סרט משנת 1952 בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של חוזה פרר, ז'ה ז'ה גאבור וקולט מרשאן.
הסרט הוא עיבוד חופשי לרומן הביוגרפי מאת פייר לה מיר (La Mure) על אודות הצייר הצרפתי אנרי דה טולוז-לוטרק, שהופיע ב-1950.
את ימיו של לוטרק בפריז הקים יוסטון לתחייה בעזרת שיחזור תקופתי ותלבושות. ולתוך כל ההתרחשויות, הבנויות סביב מועדון הלילה הפריזאי המפורסם, המולן רוז', רקם יוסטון את שלל הדמויות שאכלסו את המועדון ומצאו להן מקום של כבוד ביצירותיו של הצייר.
הסרט עוקב בעיקר אחרי שתי אפיזודות ידועות מחייו של לוטרק, פרשיית אהבים סוערת עם זונת רחוב ומערכת יחסים סבוכה שהוא יוצר אחר כך עם הדוגמנית לה גולו.
ישנו ערך רב למוטיבים החוזרים בסרט זה, המסייעים להבין לעומק את יצירתו הפוסט-מודרניסטית של בז לורמן מ-2001, סרט המכונה גם הוא מולין רוז'.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, שמתוכם זכה בשניים – בקטגוריות "עיצוב התלבושות הטוב ביותר" ו"עיצוב ההפקה הטוב ביותר". שניהם בוצעו על ידי הצייר, מאייר, מעצב תפאורה ההונגרי-יהודי-צרפתי מרסל ורטש. בנוסף הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לשלושה פרסי באפט"א.
רוברט רות'בארט
משה (רוברט) רות'בארט (באנגלית: Robert Rothbart; נולד ב-16 ביוני 1986 בסרייבו שביוגוסלביה) הוא כדורסלן אמריקאי-בוסני-סרבי-ישראלי המשחק בעמדת הסנטר שקבוצתו האחרונה הייתה מכבי רחובות בליגה הארצית. גובהו 2.17 מטרים. רות'בארט ידוע גם בשל היותו מהשחקנים הדתיים היחידים ששיחקו בליגה מקצוענית.
קריירה
רות'בארט שיחק בתיכונים בהצטיינות רבה ואף היה מועמד לבחירה בדראפט 2004, כאשר ולאדה דיבאץ (אז שחקן סקרמנטו קינגס), פיקח עליו מקרוב. הוא התלבט האם ללכת לאוניברסיטת אינדיאנה, אך לבסוף החליט לנסות להגיע ישירות ל-NBA, כשהוא אף מגיע להתרשמויות במספר קבוצות, אך לבסוף החליט לצאת לאירופה וחתם לשנתיים בראסינג פריז מליגת העל הצרפתית. פציעה קשה בכתפו השביתה אותו מפעילות למשך כל עונת. בעונתו השנייה בקבוצה שיחק 33 משחקים בהם קלע 3 נקודות והוריד 2 ריבאונדים בכ-9 דקות בממוצע למשחק.
בקיץ 2006 צורף רות'בארט לנבחרת העתודה של ישראל. מאמן הנבחרת יעקב ג'ינו אף הכריז כי רות'בארט הוא "תופעה שעוד לא הייתה מעולם בנבחרת ישראל", אולם פציעה קשה במשחק אימון כפתה עליו פרישה מהנבחרת. בספטמבר 2006 חתם במכבי תל אביב הישראלית על חוזה ארוך טווח, אך הושאל להפועל גליל עליון, במדיה קלע 2.9 נקודות והוריד 1.1 ריבאונדים בכ-5 דקות בממוצע למשחק. לאחר מכן זומן רות'בארט לנבחרת האולימפית, אך פציעה נוספת גרמה לשחרורו מהסגל.
בעונת שיחק בקבוצה הבוסנית בוראץ' נקטר, במדיה הפגין יכולת מצוינת עם 16.4 נקודות בממוצע למשחק, שבעקבותיה אף ניסו ללא הצלחה לצרפו לנבחרת בוסניה והרצגובינה. באוקטובר 2008 חתם בעירוני נהריה מליגת העל הישראלית, במדיה העמיד ממוצעים של 5 נקודות ו-2.8 ריבאונדים בכ-11 דקות למשחק בעונה הסדירה ו-8 נקודות ו-2 ריבאונדים בכ-15 למשחק בפלייאוף. הוא שיחק עם הנבחרת האולימפית של ישראל באוניברסיאדה בבלגרד בקיץ 2009, והגיע עמה עד לחצי הגמר.
בעונת עבר לעולה החדשה לליגת העל, ברק נתניה, במדיה הפך לאחד הגבוהים הישראלים הבולטים בליגה. הוא קלע 5 נקודות והוריד 3 ריבאונדים בממוצע בעונה הסדירה והוביל את נתניה למקום הרביעי בליגה. כמו כן, הגיע עם קבוצתו לחצי גמר גביע המדינה ולחצי גמר הפיינל פור, אך בשניהם הפסידה נתניה למכבי תל אביב. לאחר עונה זו זומן לסגל נבחרת ישראל הבוגרת לקראת מוקדמות אליפות אירופה 2011.
לקראת עונת חתם במכבי חיפה. בעונה זו העמיד רות'בארט בליגה המקומית ממוצעים של 5.8 נקודות (55 אחוז לשתיים ו-93 אחוז מהעונשין) ו-4 ריבאונדים ב-13 דקות למשחק. במסגרת היורוצ'אלנג רשם רות'בארט ממוצעים של 9.7 נקודות (69 אחוז לשתיים ו-71 אחוז מקו העונשין) ו-5.3 ריבאונדים ב-18 דקות למשחק.
בחודש אוגוסט 2011 חתם רות'בארט במועדון הפאר הסלובני אולימפיה ליובליאנה, איתה שיחק גם במסגרות היורוליג והליגה האדריאטית בעונת 2011/2012. את העונה סיימה קבוצתו במקום השני בליגה הסלובנית כשרות'בארט קולע ביורוליג 8.1 נק' למשחק ומוריד 5.3 ריב'. בשנת 2012 הוזמן שוב לסגל נבחרת ישראל.
לקראת עונת 2012/2013 חתם רות'בארט בקבוצת סטארט גידיניה מליגת העל הפולנית בכדורסל. בעונה לאחר מכן, 2013/2014, חתם בקבוצת פאמוקלה מהליגה השנייה בטורקיה, בשורותיה הצטיין והפך לאחד השחקנים המרכזיים עם 16.9 נק' למשחק ו-8.8 כדורים חוזרים.
בקיץ 2014 חתם בעירוני נהריה והפך לאחד מן השחקנים הבולטים בקבוצה כשהוא מעמיד שורה סטטיסטית מצוינת של 13.3 נק' ו-8.7 ריב' למשחק (שניהם שיאי קריירה בישראל), ב-24.2 דק'. משחקו הטוב ביותר בעונה זו היה בניצחון נהריה בירושלים, אז קלע 25 נקודות והוסיף 13 כדורים חוזרים. במהלך העונה זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר הישראלי לאחר שקלע 26 נקודות. בסיום 2014/15 הוא נבחר לשחקן המשתפר של העונה בליגת העל.
ב-12 ביולי 2015 חתם לשנתיים בהפועל תל אביב. בעונת 2015/2016 שיחק 22.3 דקות, קלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק. אולם שוחרר מהמועדון כעבור עונה אחת בלבד.
ביוני 2018 חתם בא.ס.ס.מ לה פורטל מליגת העל הצרפתית, אך עזב אותה לאחר חודשיים בלבד וב-11 בנובמבר 2018 חתם בהפועל באר שבע בני שמעון מליגת העל עד לסוף העונה.
ביולי 2019 חתם באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית. אך נפצע סמוך לפתיחת העונה ונעדר ממנה לכל אורכה.
אטא-אקוורידים
מטר אטא-אקוורידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-60 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-6 במאי, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו שביט היילי. האטא-אקוורידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים דלי, סמוך לכוכב שסימולו האות היוונית אטא (בלועזית: Eta Aquarii).
רוברט רות'בארט
קריירה
באוגוסט 2021 חתם במכבי רחובות מהליגה הארצית.
רות'בארט מתגורר באבן שמואל.
אטא-אקוורידים
מטר האטא-אקוורידים הוא מטר קשה לצפייה בחצי הכדור הצפוני, כיוון שנקודת ההקרנה שלו דרומית יחסית, וזורחת בשעה מאוחרת (מישראל בסביבות 01:30). עקב כך שגובה נקודת ההקרנה נמוך, צופה בישראל יראה לכל היותר כמחצית הקז"ש המקסימלי. צופים באתרים צפוניים יותר (מעל קו רוחב 45) ייראה מטאורים בודדים או אף כלל לא.
לאטא-אקוורידים ולאוריונידים שביט אב משותף, שביט היילי.
חג אמצע הסתיו
חג אמצע הסתיו (נקרא גם פסטיבל אמצע הסתיו, בסינית מסורתית: 中秋節, Zhōngqiū Jié, בווייטנאמית: Tết Trung Thu) הוא חג סיני מסורתי שנחגג בסין ובווייטנאם וכמו כן ברחבי העולם בקרב קהילות סיניות. מועד החג הוא היום החמישה עשר בחודש השמיני של לוח השנה הסיני, בליל ירח מלא. מאחר שלוח השנה הסיני, בדומה ללוח השנה העברי, הוא לוח ירחי-שמשי, מועד החג על פי התאריך הבינלאומי משתנה משנה לשנה, והוא בדרך כלל נחוג בחודש ספטמבר או תחילת אוקטובר (לדוגמה אלו התאריכים בהם החג נחגג 27.9.2015, 15.9.2016, 4.10.2017).
לחג זה חשיבות רבה בקהילות סיניות והוא אחד מארבעת החגים החשובים ביותר לסינים. גם בווייטנאם יש חשיבות רבה לחג זה. חג זה הוא בעל משמעות חקלאית, שכן הוא מקושר לחגיגות לאחר הקציר ויש לו גם משמעות בקישור לירח.
היסטוריה
הסינים החלו לחגוג את חגיגות הקציר במהלך ליל ירח מלא מאז שושלת שאנג (בין המאה ה-16 ל-10 לפני הספירה), והפופולריות שלו החלה סביב שושלת טאנג. קיים קשר בין האמונה באלים הסיניים לבין חגיגות הירח והקציר, בעיקר הקשר לירח.
חלק חשוב בחגיגת הפסטיבל הוא פולחן הירח. עמים רבים על פני כדור הארץ ראו בירח סוג של אלוהות (לדוגמה אל הירח הכנעני), וגם לסינים מערכת אמונות הקשורות בירח. הסינים העתיקים האמינו שהירח קשור למים ולמחזור הנשים. באזורים מסוימים של סין הפולחן סביב הירח משמעותי מאוד.
אלת הירח צָ'אנג'-אֶה (嫦娥; פין-יין: ; מילולית: צ'אנג היפה), שהיא בת אלמוות, מקושרת עם החג ויש גם סיפור מיתולוגי מאחוריה. הסיפור נסוב אודות גיבור ששמו היה חוֹ אִי (后羿; פין-יין: . בקיצור, אי) שהיה מומחה בשימוש בחץ בקשת וסביב אשתו, ששמה היה צָ'אנג'-אֶה. באחת השנים זרחו 10 שמשות בשמיים ועקב כך נוצר אסון על פני כדור הארץ, ולבני האדם היה קושי קיומי. על מנת להתגבר על האסון שיצרו עשר השמשות, ניסה אי לירות בשמשות והוא הצליח לירות בתשע שמשות ולהשאיר שמש אחת לכדור הארץ. כאות הוקרה לכך, קיבל אי שיקוי אלמותי, ונאמר לו שאם ישתה אותו, יישאר בן אלמוות. רעיון זה קסם לאי, אך המחשבה שהוא יישאר בחיים ואשתו תמות העציבה מאוד אותו. היות שהוא אהב אותה מאוד ולא רצה להישאר בחיים בלעדיה, הוא ביקש ממנה שתשמור בשבילו על השיקוי. אחד מחניכיו של אי, פֶנג מֶנג (逢蒙; פין-יין: ) ידע על סוד השיקוי, ובאמצע החודש השמיני של הלוח הירחי, בזמן שאי שהה מחוץ לביתו, פרץ פנג מנג לביתו של אי ודרש מצָ'אנג'-אֶה את השיקוי. צָ'אנג'-אֶה סירבה בכל תוקף למסור את השיקוי ובמקום זה היא שתתה את השיקוי בעצמה ועלתה השמיימה. כשאי חזר לביתו וגילה מה התרחש, חש עצב רב בלבו ולכן הקריב את הפירות והעוגות שאהבה כקורבן לאשתו. אנשים בסביבה שאהבו מאוד את צָ'אנג'-אֶה החלו להשתתף בטקס הקורבנות שהקריב אי לאשתו, שנהייתה בת אלמוות בשמיים. כשצָ'אנג'-אֶה עלתה השמיימה היא בחרה בירח להיות הבית שלה, משום שכך תוכל לצפות באי כל לילה.
משמעות החג לסינים
הסינים חוגגים את החג ברחבי הגלובוס, ובמקומות שונים. מבחינה מסורתית לחג הייתה משמעות רבה בהקשר של קרבה בין בני המשפחה והחברים, אמירת תודה ובקשת משאלות.
מנהגי החג
החג התקבל בקהילות סיניות ונחגג ברחבי העולם. קיימים מספר מנהגים המייחדים את החג.
עוגת ירח
אחד מסימני ההיכר הבולטים ביותר של החג, שנותרו גם בימינו, הוא ההכנה והשיתוף של עוגות ירח. בתרבות הסינית, הצורה העגולה של הירח מסמלת אחדות ושלמות. שיתוף העוגות בין בני המשפחה תרם לאיחוד המשפחה, כאשר היה נהוג שהאדם המבוגר בבית היה חותך את העוגות ומחלק אותם לבני המשפחה. העוגות המסורתיות הן בעלות קוטר של 10 ס"מ, בעלות עובי של 3–4 ס"מ והן משתנות בין האזורים השונים של סין. עוגת הירח הקנטונזית למשל מכילה מלית סמיכה העשויה משעועית אדומה או מחית זרעי לוטוס, העטופה בבצק, ויכולה גם להכיל חלמונים של ביצי ברווז.
בעידן המודרני, העוגות קיבלו צורות שונות ומודרניות, גם בשל תפוצת הסינים בעולם ונדידתם למקומות שונים. המילויים והציפויים של העוגות קיבלו טעמים חדשים, ויש גם עוגות הממולאות בשוקולד.
עששיות ופנסים בחג
חלק נוסף מחגיגות החג הוא בשימוש בעששיות או בפנסים הנישאים ידנית או תלויים על בתים ומגדלים. בסין נהוג לשים את העששיות על גדות הנהרות, ובהונג קונג נהוג לשים אותן על סירות וכלי שיט. בווייטנאם הילדים עורכים תהלוכות של עששיות. במובן המודרני של החג, פנסי רחוב מסורתיים עוטים את מרכזי הערים, והחגיגה המוארת דומה במובנים מסוימים לחגיגות חג המולד הנוצרי.
מנהגים נוספים
הסינים חוגגים את החג עם משחקים שונים שמשחקים אותם גם מבוגרים וגם ילדים. לדוגמה, בקרב ילדים נהוג משחק הקרפדות. במשחק זה הילדים יושבים במעגל וילד אחד נבחר להיות מלך הקרפדים. תפקידו הוא לקפץ כמו קרפד עד אשר מתיזים עליו מים והתור עובר לילד אחר.
קופיקאט
קופיקאט (באנגלית: Copycat) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן פסיכולוגי משנת 1995. עלילת הסרט, בבימויו של ג'ון אמייל, עוסקת במשחק מוחות בין רוצח סדרתי לבין שני בלשי משטרה ומומחית לרוצחים סדרתיים המנסים לאתרו.
עלילה
ד"ר הלן הדסון (סיגורני ויבר) היא פסיכיאטרית המתמחה ברוצחים סדרתיים. לאחר שהיא נושאת הרצאה בתחום מומחיותה, היא ניגשת להתפנות בתא השירותים ובו דריל לי קולום (הארי קוניק ג'וניור) מנסה לרצוח אותה באמצעות חניקה. לאחר ניסיון הרצח, היא פיתחה אגורפוביה והתקפי חרדה וחיה מסוגרת לחלוטין בביתה עם ידידה ההומוסקסואל, אנדי, (ג'ון רוטמן ) שמטפל בה.
שקע מריאנה
שקע מריאנה (באנגלית: Mariana Trench), המכונה גם "תהום מריאנה", הוא שקע אוקיאני, הנקודה העמוקה ביותר הידועה והנגישה בקרום כדור הארץ. השקע ממוקם במערב האוקיינוס השקט ממזרח לאיי מריאנה. אורכו כ-2,550 קילומטר, ורוחבו הממוצע כ-69 ק"מ בלבד. העומק המקסימלי של השקע הוא כ־11,034 מטר מתחת לפני הים, בנקודה המכונה "תהום צ'לנג'ר", בחלקו הדרומי של השקע. בעומק זה יוצר עמוד המים לחץ של 1,086 בר, שהם כ-1,071.8 אטמוספירות.
היווצרות השקע
שקע מריאנה נמצא בגבול שבין שני לוחות טקטוניים, ולאורכו מתרחשת הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח מריאנה הקטן ממנו. מכיוון שהלוח הפסיפי הוא הגדול והעתיק מבין הלוחות הטקטונים המרכיבים את קרום כדור הארץ, הרי שהחומר ממנו הוא עשוי הוא גם הצפוף ביותר והכבד ביותר, ולכן בתנועתו בכיוון מטה מתחת ללוח מריאנה, הוא יוצר לחץ חזק יותר על קליפת הכדור ובכך יוצר שקע עמוק במיוחד. תנועה זו גורמת גם לתנועה בכיוון מעלה וליצירת איי מריאנה.
מדידות
שקע מריאנה מופה ונמדד לראשונה בשנים 1872–1876 על ידי משלחת המחקר של הספינה צ'לנג'ר. המדידות הראשונות שבוצעו בעזרת כבלים ומשקולות הראו עומק מקסימלי של 9,636 מטר מתחת לפני הים. מדידה מודרנית יותר, שהתבססה על סריקת סונאר בשנת 1951, גילתה כי "תהום צ'לנג'ר" הוא המקום העמוק ביותר בשקע, בעומק 10,900 מטר. בשנת 1957 פורסם כי ספינת מחקר סובייטית מדדה עומק מקסימלי של 11,034 מטר. בשנים הבאות נעשו מספר מדידות עומק נוספות באמצעות ציוד משוכלל ומדויק יותר. כולן מורות על עומק מקסימלי של כ-11,000 מטר מתחת לפני הים ובסטיית מדידה של עשרות מטרים בודדים. בשנת 2003 פורסם כי קבוצת מחקר מהוואי איתרה נקודה נוספת, עמוקה אף יותר מאשר תהום צ'לנג'ר, אך לא נמסר מידע אודות מיקומה ועומקה.
צלילות
הצלילה המאוישת הראשונה אל שקע מריאנה בוצעה באמצעות הבתיסקף "טריאסטה" של צי ארצות הברית ב-23 בינואר 1960. הצוללנים היו הקצין דון וולש וחוקר המעמקים המפורסם ז'אק פיקאר. להפתעתם, גם בעומק העצום התגלו להם יצורים חיים ובהם דגים וחסילונים וכן אצות פולטות אור. צלילות בלתי מאוישות בוצעו ב-1995 וב-2009, אך לא פורסמו ממצאים נוספים מהן. ב-26 במרץ 2012 ביצע הבמאי ג'יימס קמרון צלילה באמצעות צוללת אנכית במשקל 12 טון ובאורך שבעה מטרים. צלילה זו היא חלק מהפקתו של סרט דוקומנטרי מדעי על המקום. בצלילה זו אספה הצוללת דגימות מן הקרקעית וכן תמונות.
וילהלם המרסהיי
וילהלם המרסהיי (בדנית: Vilhelm Hammershøi; 15 במאי 1864 – 13 בפברואר 1916) היה צייר דני הידוע בציוריו הפואטיים; מהאמנים הידועים ביותר בסקנדינביה.
ביוגרפיה
מ-1883 ועד 1885 למד עם פדר סברין קרויר בבית הספר ללימודים עצמאיים, ולאחר מכן הציג בתערוכת האביב בשרלוטנבורג בשנת 1885 את ציורו 'דיוקן של נערה צעירה', ציור אותו פייר-אוגוסט רנואר העריץ. המרסהיי נישא לאידה אילסטד בשנת 1891.
המרסהיי עבד בעיקר בעיר הולדתו, שם צייר פורטרטים, אדריכלות ופְּנים. הוא נהג לנסוע אל הכפרים הסמוכים, שם צייר גבעות, עצים, בתי חווה ונופים אחרים. הוא מפורסם ביותר עבור ציורי הפְּנים שלו, אשר רבים מהם צייר בקופנהגן. הוא סייר באופן נרחב באירופה ומצא את מראות לונדון מתאימים במיוחד לציוריו.
ביוני 2012, ציורו של המרסהיי 'אידה קוראת מכתב' נמכר במכירה פומבית בלונדון תמורת 1,721,250 ליש"ט, שיא עבור יצירה אמנותית דנית.
Bootstrapping
Bootstrapping (לעיתים מתורגם ברישול לעברית כאתחול) הוא מונח המשמש בתחום מדעי המחשב ומתייחס למנגנון פשוט המפעיל מערכת מורכבת יותר. בפרט, מתייחס המונח לתהליך טעינת מערכת הפעלה שבו הקושחה מאתחלת את החומרה ואת הציוד ההיקפי כדי לטעון תוכנית מסוימת, שבתורה תטען את ליבת מערכת ההפעלה. באופן כללי, מתייחס המונח למקרים המתאפיינים בפרדוקס הביצה והתרנגולת כדוגמת מהדר המשמש לבניית גרסה מאוחרת שלו עצמו.
מקור שם המונח מאגדה גרמנית על הברון מינכהאוזן, שהצליח על פי האגדה לחלץ את עצמו מביצה טובענית על ידי משיכה בשערו. בגרסה מאוחרת יותר מסופר כי השתמש באוזן הנעל (באנגלית: Boot strap) כדי לחלץ עצמו מים גואה.
המונח משמש גם בהשאלה בתחום העסקים, לתיאור חברות הזנק הממומנות בשלביהן הראשונים באופן עצמאי ומחושב על ידי היזמים עצמם, ללא עזרה חיצונית ממשקיעים כגון קרנות הון סיכון ואנג'לים.
התעלה הגדולה (סין)
התעלה הגדולה של סין (בסינית: 大運河, בפין-יין Dà Yùnhé - "דָה יוּנְהֶה") ידועה גם כתעלת בייג'ינג-האנגג'ואו הגדולה (京杭大運河 גִ'ינְג-הָאנְג דָה יוּנהֶה) היא התעלה העתיקה ביותר והארוכה ביותר בעולם. היא מתחילה בצפון בבייג'ינג ומסתיימת בדרום בהאנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג, אורכה 1,794 קילומטרים ועומקה בין 3 ל-9 מטרים. התעלה חוצה את סין מצפון לדרום ועוברת בערים בייג'ינג וטיינג'ין ובמחוזות חביי, שאנדונג, ג'יאנגסו וג'ג'יאנג. החלק הקדום ביותר בתעלה נחפר במאה ה-5 לפנה"ס והיא הורחבה כמה פעמים במהלך ההיסטוריה. התעלה, שמסלולה צפון-דרום, מקשרת בין נהרותיה העיקריים של סין הזורמים ממערב למזרח, ומאפשרת שיט ומעבר מים בין עמק הנהר הצהוב לעמק היאנגצה ולמערכות הנהרות האחרים. כיום משמש חלק מהתעלה לצורכי שיט כשחלקים אחרים ממנה עוברים שחזור על מנת להשתמש בתעלה כדרך לקליטת עודפי מים ולהעברת מים לצורכי השקיה. התעלה הגדולה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.
היסטוריה
הרעיון ליצירת נתיב מים רציף לאורך סין עלה בסוף תקופת האביב והסתיו (770 לפנה"ס – 476 לפנה"ס), בתקופת שושלת ג'ואו, כשהמלך פֿוּ צָ'אי מממלכת ווּ תכנן מסע כיבוש של ממלכות שמצפון למדינתו. הוא הורה לחפור תעלה המכונה "האן גואו" כדרך להוביל את חייליו. חפירת התעלה החלה בסמוך ליאנגג'ואו שבמחוז ג'יאנגסו ולתוכה הוטו מימי הנהר יאנגצה. על סמך פסקה באחד מספריו של קונפוציוס מניחים כי חלק זה של התעלה נבנה סביב שנת 486 לפנה"ס. זהו החלק הקדום ביותר של התעלה והוא חיבר את נהר היאנגצה עם הנהר חואי. חלק זה של התעלה שופץ והורחב במאה השלישית לספירה.
התעלה החדשה חיברה בין כל התעלות שכבר היו קיימות לאורך הנתיב וקישרה חמש מערכות נהרות: הנהר האי, הנהר הצהוב, נהר הְווָאי, נהר צ'יינטאנג והיאנגצה. החלק הדרומי, בין היאנגצה והאנגג'ואו היה קרוי "גְ'יָאנְג נָאן הֶה" (江南河). החלק המרכזי השתרע מיאנגג'ואו ללווויאנג, וניתן לחלקו לשני קטעים, הקטע הדרומי שבין נהר היאנגצה לנהר חואי היה קרוי שאן יאנג דוּ (山阳渎) ורובו היה מבוסס על התעלה הקדומה. הקטע השני היה קרוי טונג ג'י צ'ו(通济渠) וחיבר את הנהר הצהוב עם הנהר הוואי. החלק הצפוני של התעלה, יונג ג'י צ'וּ(永济渠), חיבר בין בייג'ינג ללוויאנג, בחלק זה נעשה שימוש לצורך הובלת חיילים לגוֹגוּריוֹ-סְווֵי, ניסיון כושל של קיסר סין להשתלט על קוריאה. האורך הכולל של התעלה בתקופה זו עלה על אלפיים קילומטרים.
לאחר מרד אָן שְׁה בתקופת שושלת טאנג (618-907) נפגעה כלכלת צפון סין אנושות ולא התאוששה בשל מלחמות והצפות בלתי פוסקות של הנהר הצהוב. התעלה הגדולה הייתה נתיב המים העיקרי להובלת דגנים מהדלתה של היאנגצה לצפון סין. העיר קאיפנג, נמל עיקרי בנתיב זה, צמחה בהדרגה ואחר־כך הפכה לבירת שושלת סונג (960 – 1279).
בירת סין הועברה לבייג'ינג במהלך שושלת יואן (1206 – 1368). בשל כך לא היה עוד צורך שהתעלה הגדולה תזרום מערבה לקאיפנג וללוויאנג. נתיב התעלה קוצר דרך מחוז שאנדונג בשנים 1280 עד 1283. אורך התעלה הצטמצם ב-700 קילומטרים ל-1,800 ק"מ. נתיב זה של התעלה נשאר פחות או יותר קבוע עד ימינו.
התעלה כולה נבנתה מחדש בין השנים 1411 ו-1415 בתקופת שושלת מינג על ידי הקיסר השלישי, יונגלה.
בשנת 1855 שינה הנהר הצהוב את נתיבו בעקבות הצפה לנתיב העובר בשאנדונג וקטע את נתיב התעלה הגדולה. הקושי לחצות את הנהר הצהוב, פיתוח התעבורה הימית, ופתיחת מסילת הברזל גִ'ינפּוּ (מטיינג'ין לפּוּקוֹאוּ, נאנג'ינג) ומסילת בייג'ינג-האנקואו, הביאו כולם לכך שהחלק הצפוני והחלק הדרומי של התעלה נשארו מנותקים מאז. עקב כך הצטמצמה משמעותית חשיבותה של התעלה. קטעים רבים לא תוחזקו וקטעים מסוימים נסתמו לחלוטין בבוץ. החוקר האנגלי מארק אלווין טוען כי מרד הבוקסרים, שהתרחש בסוף המאה ה-19 וכוון כנגד המעצמות האימפריאליות והטכנולוגיה שהביאו עמן, קשור ישירות לירידה במעמדה של התעלה. אוכלוסיית המובטלים, החיילים המשוחררים, ופליטי ההצפות של הנהר הצהוב שהתרכזו סביב התעלה היוו את הגרעין הקשה של המרד, והם התקוממו כנגד הטכנולוגיה של ספינות הקיטור ומסילות הברזל שנישלה אותם מפרנסתם.
לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1949 הצורך בפיתוח כלכלי הוביל את השלטונות בשנת 1958 להורות על עבודת שיקום נרחבת של התעלה הגדולה במטרה לאפשר שיט של ספינות בהדחק של עד 600 טון. קטעים בתעלה נחפרו, יושרו, והורחבו. לתעלה נוסף קטע חדש באורך 60 קילומטרים והותקנו בה סכרים מודרניים. כיום ניתן לשוט בקטע הדרומי שבין ג'ינינג להאנגג'ואו. בקטע המרכזי נעשה שימוש כדרך להטות את מימי היאנגצה לצורכי חקלאות ובכך לקבל יבול אורז פעמיים בשנה.
בשנת 2003 החליטה הממשלה המרכזית להשקיע כ-93 מיליארד דולר בקטע העמוס ביותר של התעלה בן 404 הקילומטרים במחוז ג'יאנגסו. במסגרת התוכנית יוחלפו 20 סכרים לאורך התעלה.
שימושים
במהלך שושלת יואן, שושלת מינג (1368–1644) ושושלת צ'ינג (1644-1911) שימשה התעלה הגדולה כעורק התחבורה הראשי בין צפון סין לדרומה והייתה חיונית בשינוע תבואה לבייג'ינג. למרות שהשימוש העיקרי בתעלה היה לשינוע תבואות נעשה שימוש בנתיב המים גם להובלת סחורות אחרות. האזור שסביב לתעלה הגדולה התפתח בסופו של דבר לרצועת עסקים חשובה. רישומים מראים שבכל שנה הובילו יותר מ-8,000 ספינות בין 4 ל-6 מיליון דאן (יחידת מידה סינית בין 200,000 ל-300,000 טון) של דגנים לבייג'ינג. נוחות הנסיעה גם אפשרה לשליטים לערוך מסעי פיקוח לדרום סין. קיסר קאנגשי וקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג ערכו 12 מסעות לדרום סין. כולם מלבד אחד באמצעות התעלה, כשהם מגיעים אל נקודת הקצה הדרומית בהאנגג'ואו.
בנוסף אפשרה התעלה הגדולה את חילופי התרבות בין צפון סין לדרומה. התעלה הותירה את רושמה גם על המבקרים האירופאים הראשונים בסין. במאה ה-13 דיווח מרקו פולו על גשרי הקשתות שמעל לתעלה כמו גם על המחסנים והמסחר המשגשג. במאה ה-16 הפליג המיסיונר הקתולי הידוע מטאו ריצ'י מנאנג'ינג לבייג'ינג דרך התעלה.
נתיב התעלה
התעלה הגדולה מתחילה בצפון בבייג'ינג ומסתיימת בדרום בהאנגג'ואו, ג'ג'יאנג, אורכה 1,794 קילומטרים, ועומקה בין 3 ל-9 מטרים. בדרך מתגברת התעלה באמצעות 24 סכרים המצויים לאורכה על הפרשי גובה של 42 מטרים. התעלה עוברת בערים בייג'ינג וטיינג'ין ובמחוזות חביי, שאנדונג, ג'יאנגסו וג'ג'יאנג. מעל התעלה נבנו כ-60 גשרים.
בצאתה מהאנגג'ואו עוקפת התעלה את גדתו המזרחית של אגם טאי כשהיא מקיפה אותו בדרכה לעיר סוג'ואו, ומכאן היא מתמידה בנתיב צפון-מערבי דרך האדמות הפוריות של ג'יאנגסו עד העיר גִ'ינְגְגְ'יָאנְג שעל נהר היאנגצה בקטע דרומי זה השיפוע מתון והמים מצויים בשפע מעומק של 2.1 מטרים בתקופות של מחסור במים ועד 3.4 מטרים ולעיתים אפילו 4 מטרים בתקופות שהמים נמצאים בשפע.. רוחב התעלה מגיע בקטע שבין סוג'ואו לג'ינגג'יאנג למעל ל-30 מטרים. צדי התעלה מחופים לעיתים קרובות באבן כשמעליה גשרי אבן נאים, ובסמוך לגדותיה מצבות זיכרון בצורת קשתות ופגודות נישאות.
הזרם בחלקה המרכזי של התעלה, בין ג'ינגג'יאנג וצִ'ינְגְגְ'יָאנְגְפּוּ (שבו חוצה התעלה את האפיק היבש המסמן את נתיבו של הנהר הצהוב לפני 1852) הוא מהיר, דבר המקשה על ההפלגה במעלה התעלה (צפונה). חלק זה של התעלה עוקף כמה אגמים וניזון מהנהר חואי הי ממוצאו שבאגם שינגזו. האזור ממערב לתעלה גבוה ממנה בעוד שהאזור ממזרח לה נמוך ממנה. שני האזורים ידועים בהתאמה כשָאנְגְהֶה (מעל לנהר) ושְׂיָהֶה (מתחת לנהר). סכרים הנפתחים אל השיאהי (אחד מאזורי גידול האורז הגדולים ביותר בסין) נועדו לשחרר עודף מים מהתעלה בתקופות של הצפות.
החלק הצפוני והארוך ביותר של התעלה מתחיל מהאפיק הישן של הנהר הצהוב לטיינג'ין. חלק זה עושה שימוש בנהרות קיימים ועוקב אחרי נפתוליהם המקוריים. בין שינגג'יאנגפו ומסלולו הנוכחי של הנהר הצהוב כיוון התעלה הכללי הוא צפון-צפון מערב, כשהיא עוקפת את הרמות של חצי האי שאנדונג. באזור זה עוברת התעלה בסדרה של לגונות שבהשפעת גשמי הקיץ הופכים לאגם אחד, ג'ואויאנג. צפונית לאגם על גדתה המזרחית של התעלה שוכנת העיר ג'ינינג. כ-40 קילומטרים צפונית לעיר, בעיירה נאן וואנג, מצויה הנקודה הגבוהה ביותר בתעלה. במקום זה נשפך הנהר וֶן לתעלה ממזרח. 50 קילומטרים צפונה משם מגיעה התעלה לנהר הצהוב.
חציית הנהר הצהוב אל חלק התעלה שמצפון לנהר היא קשה, וניתנת לבצוע רק בתנאי שרמת המים בנהר מאפשרת זאת. לעיתים קרובות פני המים בנהר נמוכים מדי או שהזרם חזק מדי מכדי לאפשר חצייה. מנקודה זו עוברת התעלה באזורים הרריים ומיוערים מערבית לדוֹנְגְפִּינְגג'וֹאוּ ומזרחית לדונְגְצָ'אנְג פֿוּ. בליבה של העיר לינצ'ינג נשפך לתעלה הנהר וֵיי. עד לנקודה זו, כלומר מג'ינינג עד ללינצ'ינג, מרחק של כ-500 קילומטרים השיט בתעלה קשה ואספקת המים היא לעיתים בלתי מספקת. על הפרשי הגובה הנעים בין 6 ל-9 מטרים מתגברים בעזרת סכרים שאותם עוברים הסירות –לאחר שפרקו קודם לכן את מטענן - בעזרת מנוף. לאחר המפגש עם הנהר ויי מנצלת התעלה את אפיק הנהר והשיט בה נעשה קל יותר. התעלה חוצה את הגבול למחוז חביי בין דֶה-ג'ואו לדְזָאנְגג'וֹאוּ אותה היא עוברת בחלקה המערבי. התעלה מצטרפת לנהר הה-ביי בטיינג'ין, לאחר שקיבלה את מימיו של הנהר גֶדוֹאוּ בקרבת צִ'ינג שְׂייֵן. התעלה מסתיימת ברובע טונגג'ואו של בייג'ינג שם מוקם כיום "הפארק התרבותי של התעלה הגדולה".
בחלקה הצפוני של התעלה נעשה כיום שימוש מועט כאמצעי תעבורה בין צפון לדרום. חלק זה בנוי גרוע, הוא מוזנח והתמלא בבוץ שמקורו בסחף של הנהר הצהוב. בניגוד לכך, בחלקים המרכזיים והדרומיים של התעלה נעשה שימוש נרחב.
הדום הקרח מוצרט
אורכו של הדום הקרח 110 קילומטרים (בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח), ורוחבו (שיא רוחבו) 28 קילומטרים.
גילוי ומיפוי הדום הקרח
הדום הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947, המיפוי בוצע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמו של הדום הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הדום הקרח נקרא על שמו של המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט; וזאת בדומה לאתרים נוספים באזור שנקראו על שמו של מוצרט ויצירותיו, ובהם נונאטאק פיגארו, ומעבר האפנר.
לקריאה נוספת
• M. Braun, A. Humbert, and A. Moll, Changes of Wilkins Ice Shelf over the past 15 years and inferences on its stability, The Cryosphere, 3, 41–56, 2009 www.the-cryosphere.net/3/41/2009/
טורונטו מייפל ליפס
טורונטו מייפל ליפס (באנגלית: Toronto Maple Leafs) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מטורונטו, אונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1917, במקביל לייסוד ליגת ה-NHL. היא אחת מהקבוצות המכונות שש המקוריות (The Original Six), שש הקבוצות הקבועות שהרכיבו את הליגה בין 1942 ו-1967 והיוו את הבסיס ל-NHL המודרנית. מכונה בקיצור "הליפס" (The Leafs).
המייפל ליפס זכו 13 פעמים בגביע סטנלי, שניים רק ליריבה המושבעת מונטריאול קנדיאנס שזכתה בו 24 פעמים. עם זאת, מאז 1967 לא זכו המייפל ליפס בגביע - 57 שנות בצורת עד ההזדמנות הבאה לזכות, תקופת הבצורת הארוכה ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
1917 - 1927: טורונטוס, ארינאס, סנט-פטריקס
תחילת דרכה של טורונטו מייפל ליפס היא ייסוד ליגת ה-NHL ב-1917, שבסיסה היה חילוקי דעות בין בעלי הקבוצות בליגה שקדמה לה, National Hockey Association (ר"ת NHA). בעלי הקבוצות הסתכסכו כולם עם בעלי אחת הקבוצות בליגה, טורונטו בלושירטס, והחליטו להקים ליגה חדשה בלעדיו - ה-NHL. עם זאת, היה להם ברור שללא קבוצה בטורונטו - העיר השנייה בגודלה בקנדה באותם ימים - אין לליגה החדשה זכות קיום, ולכן צורפה לליגה קבוצה חדשה בעיר במקום הבלושירטס. בעלי הקבוצה החדשה הייתה "טורונטו ארנה קומפאני", חברה שניהלה אולמות ספורט בעיר, ובפרט את ה"ארנה גארדנס" - האולם היחיד באזור שהיה בו משטח קרח מלאכותי באיכות גבוהה. הקבוצה החדשה גם צירפה אליה חלק ניכר מהסגל של הבלושירטס, ובין בעלי הקבוצות בליגה שזה עתה נולדה לבין בעלי הבלושירטס המקורית התגלע סכסוך משפטי וכספי חריף.
הסכסוך המשפטי מול בעלי הבלושירטס המקורית לא נפתר, וכיוון שהטורונטוס זכו בגביע סטנלי המאבק המשפטי רק החריף. ה"ארנה קומפאני" סגרה את ה"ארנה גארדנס" לקבוצות שאינן קבוצות NHL, אך המאבק המשפטי גרם לה הפסדים לאחר שחויבה לפצות את בעלי הבלושירטס, והיא נאלצה להכריז על פשיטת רגל ב-1919 ולמכור את הקבוצה ואת הזיכיון להפעלתה ב-NHL. הקבוצה נמכרה לקבוצת משקיעים שהפעילה מועדון חובבני בשם "סנט-פטריקס", והם העבירו את השם לקבוצתם החדשה שקיבלה שם רשמי ראשון - טורונטו סנט-פטריקס. צבע מדי הקבוצה השתנה בהתאם מכחול לירוק.
עם שינוי הבעלות השתנתה הקבוצה לחלוטין, החל בצוות הניהולי והמקצועי וכלה בסגל השחקנים, למעט המנהל צ'רלי קוורי שנשאר בתפקידו. הקבוצה המחודשת הצליחה כבר בשנים הראשונות להקמתה והתמקמה בצמרת הליגה, כאשר ב-1922 הצליחה לזכות בגביע סטנלי - כפי שהתברר לאחר מכן, זה היה הגביע היחיד בגלגולה הנוכחי.
לאחר הזכייה בגביע סטנלי הלך המועדון והידרדר בדירוגו. הוא הפך בהדרגה לאחד המועדונים החלשים בליגה, כאשר בעונת 1927 סיימה חמישית ואחרונה במה שהיה אז הבית הקנדי של הליגה.
זו הייתה גם העונה האחרונה לקיומה של הקבוצה כטורונטו סנט-פטריקס. מעבר לצרות המקצועיות, הוכרע סופית המשפט של הקבוצה נגד בעלי טורונטו בלושירטס המקוריים, והבעלים המקוריים ניצח במשפט וזכה בסכום פיצויים גדול. צ'רלי קוורי ובעלי הקבוצה החליטו להעמיד אותה למכירה.
עידן קון סמיית'
סמיית' שינה מיד את שמה של הקבוצה לטורונטו מייפל ליפס. המייפל ליפס הופיעו בעונה הראשונה עם צבעי הירוק והלבן של הסנט-פטריקס, אולם בעונה השנייה כבר החליף סמיית' את צבעיה לכחול והלבן המוכרים גם היום.
השותפות של סמיית' שקנתה את הקבוצה פנתה זמן קצר לאחר הרכישה לציבור כדי למכור לו מניות ולגייס הון, והבטיחה שתביא לקבוצה "את אחד ממאמני ההוקי הבכירים בטורונטו". התברר שאותו מאמן היה סמיית' עצמו, וכך היה סמיית' לבעלים, מנכ"ל ומאמן הקבוצה בעת ובעונה אחת עד 1930.
ב-1930 נפלה אצל סמיית' החלטה שה"ארנה גארדנס" הישן קטן מדי עבור המייפל ליפס, ושהגיע הזמן לבנות אולם חדש, גדול ומודרני עבור הקבוצה. זו הייתה החלטה נועזת במיוחד בתקופת השפל הגדול, אולם סמיית' הוכיח חזון ולא נרתע. הוא אף החליט להפסיק לאמן את הקבוצה כדי להתרכז בפרויקט בניית האולם. בניית האולם התחילה ביוני 1931 והסתיימה במהירות שיא של 5 חודשים, ומייפל ליף גארדנס קם והיה למציאות. האולם המיתולוגי שירת את המייפל ליפס עד 1999.
ב-12 בנובמבר 1931 חנכו המייפל ליפס את אולמם החדש בהפסד לשיקגו בלאקהוקס, אך המשך עונת 1932 היה מצוין והקבוצה זכתה בגביע סטנלי כבר בעונתה הראשונה באולם החדש עם ניצחון בגמר הפלייאוף על ניו יורק ריינג'רס - ניצחון שהיה מתוק במיוחד עבור סמיית', שנפרד מהריינג'רס בטונים צורמים לפני שרכש את המייפל ליפס.
תחת דיק ארווין, שהחליף את סמיית' כמאמן הקבוצה, הגיעו המייפל ליפס עוד חמש פעמים לגמר גביע סטנלי בשנות ה-30, אולם לא זכו פעם נוספת בגביע. ב-1940 הוכיח שוב סמיית' את היותו איש מרחיק ראות כשהציע את ארווין לאימון היריבה המושבעת, מונטריאול קנדיאנס, שהייתה שקועה בצרות כלכליות ומקצועיות, בהבינו שהיריבות עם מונטריאול חשובה לקבוצתו ושקבוצה חזקה במונטריאול חשובה ל-NHL בכללותה.
קפטן הקבוצה לשעבר, קלארנס "האפ" דיי, מונה למאמן במקומו של ארווין, וב-1942 הוביל את הקבוצה להישג חסר תקדים - זכייה בגביע סטנלי תוך חזרה מפיגור 3:0 לניצחון 4:3 בסדרת הגמר מול דטרויט רד וינגס. עד היום זו הפעם היחידה בתולדות ה-NHL שקבוצה חזרה מפיגור 3:0 בסדרת גמר גביע סטנלי וזכתה בגביע. דיי הוביל את הקבוצה לעוד ארבעה גביעי סטנלי בשנות ה-40, כולל שלושה רצופים בין עונות 1947 ו-1949. בכך היו המייפל ליפס לקבוצה הראשונה הזוכה בגביע סטנלי שלוש שנים ברציפות.
המייפל ליפס זכו שוב בגביע סטנלי ב-1951 ובכך השלימו גביע רביעי ב-5 שנים, אולם בשארית שנות ה-50 שקעה הקבוצה בבינוניות והותירה את הזירה למונטריאול קנדיאנס ודטרויט רד וינגס.
לפני עונת 1962 החליט קון סמיית' שתקופתו הגיעה למיצוי, והוא מכר את הקבוצה לשותפות בה היה חבר בנו, סטאפורד סמיית'.
שושלת שנות ה-60
השותפות שרכשה מקון סמיית' את חברת הניהול של המייפל ליפס ושל המייפל ליף גארדנס הורכבה, בנוסף לבנו סטאפורד, גם מג'ון באסט, אייל עיתונות שהיה גם בעלי קבוצות הפוטבול (מליגת הפוטבול הקנדית CFL) טורונטו ארגונאוטס; ומהרולד באלרד, נשיא טורונטו מרלבורוס - אחת מקבוצות ההוקי קרח לצעירים עד גיל 20 הגדולות בהיסטוריה.
עם מאמן חדש, ג'ורג' "פאנץ'" אימלק, ודור חדש של שחקנים בראשותם של החלוצים פרנק מהובליץ' ודייב קיאון, שיחזרה הקבוצה תחת הבעלות החדשה כבר בשלוש העונות הראשונות את ההישג משנות ה-40' וזכתה בשלושה גביעי סטנלי רצופים בין 1962 ו-1964. עם זאת, היחסים בין אימלק לשחקניו הלכו והידרדרו, ואחד מכוכבי הקבוצה, אנדי בת'גייט, שילם את המחיר ונשלח לדטרויט רד וינגס אחרי שיצא בפומבי נגד אימלק וצורת התייחסותו לשחקניו.
ב-1967 נפגשו המייפל ליפס והקנדיאנס בגמר גביע סטנלי, בפעם האחרונה עד היום, במה שהיה גם לגמר גביע סטנלי האחרון של עידן "שש המקוריות" לפני שה-NHL הכפילה את גודלה ל-12 קבוצות. הליפס זכו בגביע אחרי סדרה של שישה משחקים. זו הייתה הפעם האחרונה עד היום שהמייפל ליפס זכו בגביע סטנלי, עובדה ההופכת אותם לקבוצה בעלת הבצורת הארוכה ביותר שעדיין פעילה ללא תואר אליפות ב-NHL. היא גם הקבוצה האחרונה מבין "שש המקוריות" שלא זכתה בגביע סטנלי מאז אותו עידן.
היחסים בתוך הקבוצה המשיכו להידרדר, כאשר אימלק והנהלת הקבוצה נאבקו בשחקנים שהצטרפו לאיגוד שחקני ה-NHL שזה עתה קם. כוכבים גדולים נשלחו לקבוצות אחרות, כשבראשם פרנק מהובליץ' שסולק מהקבוצה ונשלח לדטרויט ב-1968. הקבוצה הלכה והידרדרה בביצועיה, ובסופו של דבר פיטר סטאפורד סמיית' את אימלק.
לבעיות של הקבוצה הוסיפה פשיטה של משטרת קנדה על המייפל ליף גארדנס ב-1968, פשיטה שהובילה לכתבי אישום על מעילה ועבירות מס כנגד בלארד וסטאפורד סמיית', שעל פי החשד השתמשו בכספי חברת הניהול של האולם והקבוצה לצרכים פרטיים. בסופו של מאבק כוח ארוך בין שלושת השותפים, נדחק דווקא באסט הצידה על ידי בלארד וסמיית'. בלארד הורשע לבסוף בעבירות מס, ואילו סמיית' מת ממחלה בדרכי העיכול ב-13 באוקטובר 1971 בהמתנה למשפטו. הקבוצה נפלה כפרי בשל לידיו של הרולד באלרד.
המועצה לישראל יפה
המועצה לישראל יפה היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום איכות החיים בישראל באמצעות שמירה על כל מרכיבי סביבת-החיים ובפרט בהיבטי טיפוח ערכי הנוף והחזות הסביבתית, ובדגש מיוחד על הסביבה העירונית; המועצה היא ארגון הפועל ללא כוונת רווח; והיא פועלת לאורך השנים כגוף שאינו לעומתי ונוקטת בגישה חיובית ולכן אינה שותפה למאבקים שונים באופן פעיל. משרדי הארגון נמצאים בכתובת שדרות רוקח 80 בפארק הירקון בתל אביב.
טורונטו מייפל ליפס
1971 - 1989: שנות הרולד באלרד
שנותיו של הרולד באלרד היו שנים קשות למועדון מבחינה מקצועית. באלרד התמודד עם מציאות לא קלה - ההתרחבות בליגה גרמה לדילול בכישרון בכל קבוצה, ובנוסף ערקו שחקנים מה-NHL כולל מהמייפל ליפס לליגה המתחרה שקמה באותם ימים, ה-WHA. הוא הביט על ניהול הקבוצה מנקודת מבט כספית בלבד, תוך ניצול נאמנותם של אוהדי הקבוצה שהמשיכו למלא את הגארדנס בכל משחק ללא קשר ליכולתה של הקבוצה. לכן סירב להחזיק בקבוצה כוכבים יקרים ללא קשר לביצועיהם, והמשיך את המגמה של מכירת רבים מהם לקבוצות אחרות ועימותים עם השחקנים שנשארו. במהלך שנות ה-70 המשיכה הקבוצה להפגין ביצועים בינוניים, ולא הגיעה ולו פעם אחת לגמר גביע סטנלי.
המועצה לישראל יפה
הקמה
בשל תנופת הפיתוח של ישראל, שיקולי אסתטיקת ואיכות הסביבה נדחקו הצידה בשנותיה הראשונות.
טורונטו מייפל ליפס
1971 - 1989: שנות הרולד באלרד
לקראת עונת 1980 החזיר באלרד את ג'ורג' אימלק למערכת, הפעם כמנכ"ל, דבר שרק הגביר את האנטגוניזם בין השחקנים להנהלה. אחד מכוכבי הקבוצה, לני מקדונלד, הועבר לקולורדו רוקיז במהלך שנועד בעיקר לפגוע בכוכב אחר בקבוצה, דאריל סיטלר, שהיה חברו הטוב. מכאן והלאה הידרדרה הקבוצה עוד יותר, ובמשך כל שנות ה-80 סיימה את העונה הרגילה במאזנים שליליים. גם כשאלה הספיקו כדי לעלות לפלייאוף, ביצועיה בפלייאוף היו כושלים.
המועצה לישראל יפה
הקמה
ב-1968, בעקבות דו"ח של משרד הפנים על איכות החיים הירודה בשיכונים, הכירו רבים בצורך המיידי להקים גוף שיעורר בציבור מודעות לחזוּת הארץ וידרבן למעורבות בשימור נופיה; בעקבות כך, נוסדה "המועצה לארץ ישראל יפה" (בשמה הראשון) בשנת 1968 בהחלטת ועדת הפנים של הכנסת וביוזמתה של הגב' אורה הרצוג ז"ל. במטרה לכוון תהליכי תכנון ובנייה לאפיקים אסתטיים ולפעול למניעת מפגעים סביבתיים; מאז, פועלת המועצה כעמותה ציבורית, בשיתוף ובתיאום עם גופים ממשלתיים וציבוריים בשלל נושאים ובעשרות רבות של פרויקטים שתכליתם גיבוש תובנות-סביבה לתועלת הציבור.
טורונטו מייפל ליפס
1990 - 2004: עלייה מחודשת אך מוגבלת
הרולד באלרד מת ב-1990, ומעזבונו רכש את הקבוצה סטיב סטאברו, שהיה ידידו הטוב של באלרד אך שונה ממנו לחלוטין באופיו. סטאברו התרחק מאור הזרקורים והקנה לקבוצה את השקט שחסר לה. שנתיים לאחר מכן מינה סטאברו מנכ"ל חדש, קליף פלטשר, שהגיע מקלגרי פליימס, והביא איתו מהפליימס כוכב רכש ראשון, דייב אנדרייצ'ק.
המועצה לישראל יפה
הקמה
הגב אורה הרצוג ז"ל שימשה שנים רבות כנשיאה הבינלאומית ויו"ר המועצה לישראל יפה. במסגרת פעילותה המגוונת, דאגה לפיתוח מיזמים סביבתיים וקהילתיים, בעיקר בקרב אוכלוסיות בעלות רקע סוציואקונומי נמוך. אחד מהמיזמים החשובים שהקימה היה, "חממות לריפוי תרפי בגינון" אשר תפס תאוצה רבה והוקם במרכזים רפואיים חשובים בעיקר לנפגעי ראש של צה"ל.
טורונטו מייפל ליפס
1990 - 2004: עלייה מחודשת אך מוגבלת
השניים הפכו לחלוטין גם את מדיניותו של באלרד בנוגע ליחס לכוכבים יקרים. במספר עסקאות הם רכשו עבור הקבוצה מספר שחקנים חשובים, והפכו אותה מיד לקבוצה תחרותית בליגה לאחר שנים רבות של קפאון.
המועצה לישראל יפה
הקמה
עשיית המועצה נגזרת מן הגישה לפיה על כל אזרח לקבל על עצמו אחריות ולקחת חלק פעיל בשמירה על סביבתו ובעיצובה לטובתו-הוא ולטובת צאצאיו; העמותה פועלת, בחינוך ובמעשה, לעודד את תושבי ישראל לחתור בהתמדה לשיפור איכות החיים בארץ כתוצאה ממודעות שתביא לשינוי התייחסותם לסביבה בה הם מתגוררים, עובדים ומבלים.
טורונטו מייפל ליפס
1990 - 2004: עלייה מחודשת אך מוגבלת
לארי טננבאום, ממייסדי קבוצת ה-NBA החדשה טורונטו ראפטורס, הצטרף כשותף לסטאברו ב-1996. ביחד הם הקימו חברת ניהול משותפת עבור שתי הקבוצות.
ב-13 בפברואר 1999 שיחקו המייפל ליפס את משחקם האחרון באולמם ההיסטורי, מייפל ליף גארדנס, בו הובסו 6:2 על ידי שיקגו בלאקהוקס. אחרי המשחק נערך טקס הפרידה מהאולם, והליפס נפרדו ממנו לאחר 67 עונות. את שאר עונת 1999 עשו כבר הליפס בביתם החדש, "אייר קנדה סנטר" (כיום סקוטיה-בנק ארנה). העונה הראשונה באולם החדש הייתה מצוינת, כאשר בניצוחו של הקפטן השוודי מאטס סונדין עברה הקבוצה שני סיבובי פלייאוף, אולם שוב כשלה בגמר החטיבה המזרחית אליה עברה הקבוצה עם התרחבות הליגה (מול באפלו סייברס) ולא עלתה לסדרת גמר גביע סטנלי.
המועצה לישראל יפה
הקמה
המועצה לישראל יפה פועלת באמצעות מתנדבים, למועצה סניפים הפרוסים ברחבי הארץ והם מפעילים כ-2,000 מתנדבים מכל שכבות הציבור; בנוסף בהנהלת המועצה פעלו בעבר ופועלים בהווה אישים מרכזיים מהחיים הציבוריים של מדינת ישראל כשכל עשייתם היא בהתנדבות; המועצה היא גוף עצמאי, שאינו נתמך על ידי שום גורם שלטוני, ופעולותיה ממומנות בעיקר מתקבולים שבסיסם בתקציבי אחריות תאגידית ובשיתופי פעולה מקצועיים עם גופים מכלל המגזרים ומעט מתרומות נדבנים וקרנות מהארץ ומחו"ל.
טורונטו מייפל ליפס
1990 - 2004: עלייה מחודשת אך מוגבלת
הקבוצה המשיכה להרשים בשנים הראשונות של המאה ה-21. בעונת 2000 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ל-100 נקודות בטבלה בעונה הרגילה, אך בפלייאוף הפסידה לניו ג'רזי דווילס בסיבוב השני. ב-2002 הגיעה שוב עד לגמר החטיבה המזרחית, אך שוב כשלה מול קרוליינה הוריקנס. ב-2004 השיגה הקבוצה 103 נקודות בעונה הרגילה וסיימה עם המאזן הרביעי בטיבו בליגה - הכי גבוה שהגיעה מזה 37 שנים, אך שוב כשלה בפלייאוף.
2005 - ההווה: שקיעה בבינוניות
עונת 2005 שבוטלה בעקבות סכסוך עבודה בין ה-NHL לשחקניה עצרה את התנופה של הקבוצה. השנים מאז ועד היום היו מוצלחות פחות. עד סיום העשור השני של המאה ה-21 כאשר רק בעונות 2012/13, 2016/17 ו-2018/19 הגיעה הקבוצה לפלייאוף. בראשונה ביניהן הסתיימה סדרת הפלייאוף הראשונה של הליפס מאז 2004 במפח נפש, כשנכנעו בסיבוב הראשון לוושינגטון קפיטלס בשישה משחקים, ובשתיים האחרות סתי סדרות צמודות מול בוסטון ברואינס בסיבוב הראשון הוכרעו שתיהן לרעת הליפס במשחק השביעי והמכריע.
המועצה לישראל יפה
חינוך סביבתי
פעילות הדגל של המועצה היא הקניית ידע אודות הסביבה לכלל הציבור, בכל שכבות הגיל ומכל המגזרים. בשנת 1992 הקימה המועצה לישראל יפה מרכז לימודים רב תחומי ראשון מסוגו בארץ, המתמחה בלימוד חווייתי במגוון נושאי הסביבה הכוללים בין היתר, עירוניות אנרגיה, אקולוגיה, מים ועוד; מאז נחנך, עברו במרכז מאות אלפי תלמידים, סטודנטים, חיילים, מבוגרים, מנהלים, מורים וקבוצות מהגיל השלישי; אופני הפעילות הם כאלו המעודדים חשיבה, שינוי התנהגות ועשייה סביבתית, ועיקרה הוא חווייתי ומאתגר, ומתבצע לרוב תוך שימוש באמצעים ייחודיים והפעלת תוכניות לימוד ומנהיגות; תוכניות ההעשרה המגוונות והחדשניות, שפותחו בשיתוף מומחי תוכן מהאקדמיה, מיועדות לכל שכבות האוכלוסייה; התוכניות עוסקות בלימודי הסביבה והפיתוח העירוני בראייה רב תחומית, תוך שימוש בעזרי לימוד ומולטימדיה ייחודיים, פרי פיתוח של מומחי המרכז.
טורונטו מייפל ליפס
2005 - ההווה: שקיעה בבינוניות
גם עונת 2019/20, שנקטעה בשל מגפת הקורונה, הסתיימה בכישלון, כאשר בסיבוב המוקדם שנקבע לפני הפלייאוף באותה עונה הודחה הקבוצה על ידי קולומבוס בלו ג'אקטס, וכך גם עונת 2020/21 בה הצטיינה הקבוצה בעונה הרגילה, אך בסיבוב הראשון של הפלייאוף שמטה יתרון 3:1 בסדרה והפסידה בשבעה משחקים ליריבתה המושבעת מונטריאול קנדיאנס, ועונת 2021/22 בה שוב הצטיינה הקבוצה בעונה הרגילה ושוב הודחה בסיבוב הראשון בשבעה משחקים, הפעם בידי האלופה טמפה ביי לייטנינג. רק בעונת 2022/23 הצליחו הליפס לנצח סדרת פלייאוף לראשונה מאז 2004, מול טמפה ביי לייטנינג, לפני שהודחו בסיבוב השני באופן מפתיע על ידי פלורידה פנתרס למרות יתרון ביתיות. רצף השנים מאז זכתה הקבוצה בגביע סטנלי בפעם האחרונה הועמד על 56 - למעשה, מאחר שהמייפל ליפס לא יוכלו לזכות בגביע לפני 2023/24, הרצף יגיע לפחות ל-57 שנים, הבצורת הארוכה ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
המועצה לישראל יפה
מתחם ישראל יפה
בית המועצה לישראל יפה ממוקם במתחם ישראל יפה; המתחם משמש לפעילות חינוך והדרכה, ימי עיון ופעילויות העשרה לטובת הציבור הרחב ופועלים בו המרכז ללימודי סביבה ע"ש אורה הרצוג, מרכז המבקרים לסביבה וקיימות "תפיסת עולם" ומרכז הכנסים "ישראל יפה בפארק" ע"ש אדליס.
טורונטו מייפל ליפס
בסיס אוהדים
אחד הדברים בהם מפורסמת הקבוצה הוא בסיס האוהדים הרחב והנאמן שלה, גם כאשר היא חווה תקופות ארוכות של כישלונות מקצועיים. כרטיסים למשחקי הבית של הקבוצה קשים יחסית להשגה - המייפל ליפס מכרו את כל הכרטיסים לכל משחק במייפל ליף גארדנס מאז 1946 ועד עזיבתו ב-1999, ונכון לעונת 2017/18 - את כל הכרטיסים לכל משחק בסקוטיה-בנק ארנה החל מ-2002. בנוסף לכך, הליפס מביאים אוהדים רבים יחסית למשחקי החוץ שלהם, בפרט בתקופת שיא החורף בדרום ארצות הברית כאשר תיירים קנדים רבים מבלים חופשות חורף בדרום החם יחסית. מתוך כמעט 19000 מושבים בסקוטיה-בנק ארנה, 15500 שמורים למנויים עונתיים כאשר שיעור החידוש שלהם עומד על 99.5%. לליפס יש רשימת המתנה ארוכה למנויים עונתיים, שב-2018 כללה 10000 איש - אך בנתונים הקיימים, האחרון ברשימה צפוי להגיע למנוי עונתי רק בעוד כ-130 שנה. בשל הביקוש הרב, כרטיסים בודדים למשחקי המייפל ליפס הם היקרים ביותר בליגה.
המועצה לישראל יפה
מתחם ישראל יפה
שטחו של הבניין הוא 2,600 מ"ר, הוא מוקף בכ־4,500 מ"ר של גן, והוא משמש דוגמה לתפיסת הקיימות ולהתנהלות מתחשבת בסביבה הכוללת הפקת חשמל מאנרגיה סולארית, שימוש בתאורה חסכונית שימוש יעיל במיזוג אוויר, שימוש חוזר בחומרים, צריכה חסכונית של מים, טיפוח טבע עירוני ועוד.
דגם של המתחם מוצג באתר מיני ישראל.
טורונטו מייפל ליפס
בסיס אוהדים
למרות נאמנותו הגדולה של קהל הקבוצה, בשנים האחרונות אירעו מספר מקרים של מחאה מצד הקהל על רצף השנים בהן מגלה הקבוצה יכולת ירודה. באחד המשחקים בעונת 2014/15 מחה הקהל על ידי השלכת חולצות של הקבוצה אל זירת הקרח, ובמקרים אחרים התריס הקהל כאשר התעלם מקבוצתו ועודד דווקא את טורונטו בלו ג'ייז, קבוצת הבייסבול של העיר.
יריבויות מסורתיות
כאחת הקבוצות הוותיקות בליגה, פיתחה הקבוצה מספר יריבויות מסורתיות.
המועצה לישראל יפה
פרויקטים פיזיים
הפרויקטים הפיזיים אותם יזמה המועצה לישראל יפה מתחלקים לארבעה סוגים עיקריים:
טורונטו מייפל ליפס
יריבויות מסורתיות
ללא ספק היריבות העמוקה ביותר היא עם מונטריאול קנדיאנס, הקבוצה היחידה בליגה הוותיקה יותר ממנה. היריבות בין שני המועדונים חורגת מעולם ההוקי קרח וגולשת ליריבות קהילתית, כאשר הקנדיאנס היא הנציגה הבכירה של קוויבק ושל קהילת דוברי הצרפתית, ומולה המייפל ליפס כמייצגת של העיר הגדולה של קהילת דוברי האנגלית.