cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למר
The Hits
הסינגל השני מן האלבום יהיה "Coming Home" שישוחרר בתחילת מאי.
למר יתארח בסינגל החדש של ג'וני L שנקרא "Dreaming".
Invincible
ביוני 2012 אושר שסינגל הקאמבק של למר יהיה "Invincible" שישוחרר ב-13 באוגוסט והאלבום החדש והחמישי של למר ישוחרר באוקטובר. ביולי 2012 אושר שגם האלבום יקרא "Invincible". הסינגל "Invincible" הגיע למקום ה-158 במצעד הבריטי. הסינגל השני הרשמי מהאלבום "The First Time" כשל בכניסה למצעד הבריטי. האלבום "Invincible" הגיע למקום ה-49 במצעד האלבומים הבריטי.
אקספלויט
כתיבה
אקספלויטים נכתבים ברחבי העולם בידי האקרים בעלי ידע בשפות תכנות שונות, ובחלק מהמקרים הם ניתנים להורדה חופשית ברשת האינטרנט באתרים ייעודיים לנושא. באתרים האלה קיימים בדרך כלל הסברים על מטרת האקספלויט ואופן הרצתו, עניין המייתר במידת מה את הצורך בידיעת שפות תכנות כדי לבצע התקפות האקינג אלו. לכתיבת האקספלויט ולפרסומו קודם מחקר שתכליתו מציאת חולשה באופן הפעולה של המערכת הרצויה, אשר מאפשרת לנצל אותה לצורכי התוקף.
במקרים מסוימים, בעת פרסומו האסקפלויט ינצל חולשת Zero-Day. במקרים כאלה הוא עלול להוות סיכון גבוה על המערכות הרלוונטיות, מכיוון שטרם הופץ עבורו טלאי מתאים.
בשנים האחרונות מוצעים "אקספלויט כשירות" (Exploit as a Service – EaaS) על ידי חבורות פושעי סייבר.
דרכי פעולה
דרכי הפעלת האקספלויטים הן רבות ובהן:
התקפות אקספלויטים על מחשבים מרוחקים מאופיינות לעיתים קרובות באינטראקציה מסוימת עם המשתמש המותקף או עם המערכת המותקפת, ניצול שדות קלט בעלי יכולת חדירה למחשב מקבל הקלט, וכן שימוש בטכניקות הנדסה חברתית.
במקרים מסוימים, בהתאם לסוג הפרצה שנמצאה במערכת המותקפת, האקספלויט יכול להכיל גם Shellcode. כאשר הוא קיים, ה-Shellcode מאפשר לתוקף לקבוע את הפעולות שיתבצעו על המערכת המותקפת לאחר שנוצלה הפרצה על ידי האקספלויט.
סיווג
סיווג האקספלויטים מתבצע בדרך כלל על-פי הפרמטרים הבאים:
דימה ריבינסקי
ביוגרפיה
ריבינסקי נולד וגדל בקייב שבאוקראינה הסובייטית, שם החל לשחות בגיל 5, שחה בפנימיית ספורט בעיר הולדתו בהדרכת ארכדי איבצ'נקו. בצעירותו התאמן בקרב חמש מודרני, באגרוף. עלה לישראל בשנת 1992 והתאמן בקבוצת הפועל ירושלים בהדרכת לאוניד שייחט.
אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה ריבינסקי בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.43 שניות, לפני ערן גרומי חברו לקבוצת הפועל ירושלים (24.47 שניות) ורז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (24.76 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי הוא ניצח באופן ברור אך השעון האלקטרוני במסלול שלו לא נעצר ולכן הוא קיבל תוצאה זהה לזו של השני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (54.02 שניות) ורז דר (54.08 שניות).
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ויואב מאירי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליית ארד, בשמחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.82 שניות, אחרי נואל שטראוס שקבע שיא מכביה חדש של (52.06 שניות) וברט סטון (52.28 שניות), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.14 שניות.
1994
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה ריבינסקי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.02 דקות, לפני אורן אזרד מהפועל נס ציונה (24.40 שניות) ואיתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.91 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.08 דקות) ואהוד דקטר מהפועל עומר (1:58.04 דקות). נוסף לכך, הוא פסל בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי.
1995
כשבועיים לפני אליפות אירופה שנערכה בווינה אוסטריה בשנת 1995, פרק את כתף שמאל ולמרות כל זאת בחר להשתתף באליפות וסיים במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.93 שניות. עקב כך פרש משחייה תחרותית והחל לאמן.
מספר שנים לאחר מכן שחה עם שחייני ירושלים רבתי, איתמר שחר, שלומי אמון ואלכסיי מנז'ולה וביחד שברו את השיא הישראלי לאגודות במשחה ל-4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:36.11 דקות.
קריירת מאמן
משנת 1995 עבד כעוזר מאמן בקבוצתו הפועל ירושלים עד לשנת 1997. משם עבר לאמן בקבוצת ירושלים רבתי כעוזר מאמן של ברי אבנר. בשנת 2007 חזר לאמן בהפועל ירושלים. לאחר מכן, עבד כשנתיים בקבוצת הפועל בית שמש בשנים 2012–2014, מ-2014 החל לאמן בהפועל דולפין נתניה ומשנת 2016 כמאמן ראשי של הקבוצה.
בין השחיינים הבולטים שאימן ריבינסקי, נמנים השחיינים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000) וזוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016) נסטיה קורוטקוב, אהוד סגל, גיא ברנע, מרקוס שלזינגר, לימור מרמלשטיין, אולגה צינקר, בועז טלסקי וג'ואן קופטי.
משפחה
בנו של ריבינסקי, דייוויד ריבינסקי מתאמן בהדרכת אביו והוא שחיין נבחרת ישראל לנוער.
ויינטיאן
ויינטיאן או ויאנג צ'אן (בלאית: ວຽງຈັນ, פירוש: עיר עץ אַלְגֹּם,ויינטיאן הוא שיבוש צרפתי של שם העיר) היא עיר הבירה של הרפובליקה של לאוס. היא ממוקמת על גדות נהר המקונג. ממזרח לויינטיאן נמצאת העיר פקסן בירת מחוז בוליקמסאי (אנ') היא מחוברת אליה באמצעות הכביש הארצי מספר 13. בויינטיאן עצמה חיים 200,000 תושבים, יחד עם פרבריה מוערך מספר התושבים ב-760,000 (2015), המהווים כשמינית מכלל תושבי המדינה.
היסטוריה
על-פי ה"פהרה לאק פרה לאם", האפוס הלאומי הלאוטי, הנסיך תתרדטה (Thattaradtha) הקים את העיר אחרי שהוא עזב את הממלכה האגדית "מואנג לנטפתה מהא נקהון" מכיוון שהעדיפו את אחיו הצעיר על פניו. תתרדטה הקים בהתחלה עיר על הגדה המערבית של נהר המקונג (המיוחסת כיום לעיר אודון תאני בתאילנד). יום אחד, נאגה (נחש קוברה) בעל שבעה ראשים הורה לתתרדטה להקים עיר על הגדה המזרחית של הנהר. הנסיך קרא לעיר צ'נטבולי סי סאטאנאח'אנאהוד; ועיר אגדית זו היא הבסיס לוויינטיאן של ימינו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי היפנים עם התנגדות קטנה ושוחררה על ידי הצרפתים ב-1945.
אתרים מרכזיים
בין האתרים המרכזיים בעיר:
ערים תאומות
הערים התאומות של ויינטיאן הן:
יצחק דב גילת
ביוגרפיה
גילת נולד בסתיו 1919 בעיירה הקטנה נֶיישטוֹט-טַאוְוריג (נקראת גם ניישטוט-סוּגִינְט; בליטאית: Žemaičių Naumiestis; בפולנית: Nowe Miasto) שעל נהר שוסטה (Šustis) שליד העיר טאווריג בליטא (כיום במחוז קלַיְיפֶּדָה) בשם יצחק דב גיטלסון, בנם של ר' חיים מאיר גיטלסון ודבורה לבית רוֹזינג. אביו היה בוגר ישיבות טלז, סלבודקה וסלוצק, ותלמידו המובהק של ר' נתן צבי פינקל "הסבא מסלבודקה". אחותו הייתה רחל נריה, אשת ציבור ואשתו של הרב משה צבי נריה.
גילת למד בישיבת קלם, ואחריה, בשנים תרצ"ב–תרצ"ה (1932–1935), בישיבת טלז. בשנת תרצ"ו (1936), כשהיה בן 16, עלתה המשפחה כולה לארץ ישראל. בארץ המשיך את לימודיו בישיבת חברון עד שנת ת"ש (1940), אז החל ללמוד תלמוד, היסטוריה של עם ישראל ולשון עברית באוניברסיטה העברית, אך במהלך המלחמה הפסיק את לימודיו. בשנים תש"ז–תש"י שימש מרכז הוועדה לעליית הנוער הדתי. בשנים תשי"א–תשי"ח היה מפקח על בתי ספר דתיים מטעם משרד החינוך והתרבות.
בספטמבר 1947 נישא לרות הורן, ולזוג נולדו שלושה ילדים: ישראל, יעקב ואריאל.
גילת חזר ללימודיו, וסיים תואר שני בתלמוד בשנת תשי"ג (1953). עשה דוקטורט באוניברסיטה העברית תחת הנחייתו של פרופ' א"א אורבך; הדיסרטציה שלו הוגשה ב-1965 (תשכ"ה), תחת הכותרת: "הלכותיו של ר' אליעזר הורקנוס: פרק בתולדות ההלכה", והיא הופיעה כספר כעבור שלוש שנים. החל ללמד באוניברסיטת בר-אילן בשנת תשי"ז. הועמד בראש המחלקה לתלמוד בתשכ"א, חמש שנים לפני שסיים את הדוקטורט שלו, וכיהן בתפקיד במשך שש עשרה שנים. ב-1973 התמנה כפרופסור מן המניין והופקד על הקתדרה ע"ש מקסימו לוי. כיהן כדקאן הפקולטה למדעי היהדות בשנים תשל"ג–תשל"ד. היה גם פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, בישיבה יוניברסיטי. היה עורך מדור התלמוד ב"אנציקלופדיה יודאיקה" בשפה האנגלית, וכתב בה חמישים ערכים.
היה יו"ר הוועד לתכנון הוראת תורה שבעל פה בבתי הספר הממלכתיים דתיים החל משנת תשל"ב, היה מרכז צוות התורה שבעל-פה באוניברסיטה הפתוחה משנת 1981 וחבר הוועדה האקדמית שלה בשנים תשמ"ה-תשמ"ט. היה חבר הוועדה לתכנון ולתקצוב, חבר המועצה של האיגוד הלאומי למדעי היהדות, חבר הנהלת הקרן למחקר בסיסי של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חבר המועצה להשכלה גבוהה, חבר הוועד המנהל של מוסד ביאליק וחבר הוועד המנהל של בית התפוצות.
גילת נפטר בשנת 1997, בן 78 במותו.
בנו הבכור, ישראל צבי גילת, הוא פרופסור חבר בבית הספר למשפטים של המכללה האקדמית נתניה.
מחקרו
מחקרו של יצחק דב גילת עסק בתולדות ההלכה, שהיא תחום במחקר הבוחן את אורח החיים של היהודי הדתי ומנסה לענות על השאלה באיזו צורה התמודדה היהדות עם מסורתה מול המציאות ותנאי החיים המשתנים.
מחקריו בתולדות ההלכה פותחים בימי הבית השני ומתארים את התמורות שחלו בתקופת המשנה והתלמוד. הוא מראה שבראשית ימי הבית השני, בתחילת תקופת ההלכה הקדומה לא היו ספרים כתובים פרט לתנ"ך, אולם היא התאפיינה ביראת שמיים רבה. מכיוון שלא היו מוסדות הלכה מסודרים, איש הישר בעיניו יעשה, אך הישר בעיניו היה לנהוג כמנהג אבותיו. במצב זה אין הבחנה בין מצוות קלות לחמורות. החכמים נהגו לעשות סדר במצוות, מתוך כוונה להקל וקבעו את מידותיהן של המצוות, באיזה שיעור יש לעשותן. גילת גם גורס כי בעוד שההלכה הקדומה ראתה את מעשי האדם כחשובים, הרי שההלכה המאוחרת הקנתה חשיבות ראשונה במעלה לכוונות.
רבי אליעזר בן הורקנוס פעל בתקופת חורבן הבית בתווך שבין ההלכה הקדומה להלכה המאוחרת, חורבן הבית מנע מאנשים לנהוג כדרך אבותיהם והדבר חייב פסיקה חדשה. התוצאה של כך הייתה הקלה במצוות, מתוך התחשבות החכמים באנשים והתאמת ההלכה למציאות.
תיק השקעות
תיק השקעות (בלועזית: פורטפוליו) הוא חשבון השקעות אשר משלב נכסים פיננסיים וניירות ערך. הנכסים הפיננסיים וניירות הערך המוחזקים בתיק השקעות יכול שיהיו מניות, איגרות חוב, אופציות, קרנות נאמנות כמו קרן כספית, תעודות התחייבות שונות, חוזים עתידיים, קווי ייצור, מקרקעין, ועוד. תיק ההשקעות משמש אמצעי לצמצום מסוים ברמת הסיכון הכוללת של הנכסים המוחזקים. במילים אחרות, ניתן להקטין את רמת הסיכון בסיכונים מסוימים (בעיקר סיכון ספציפי - סיכון המשפיע על מספר קטן של נכסים) על ידי גיוון מושכל של הנכסים הפיננסיים.
תיק השקעות יכול להיות מנוהל באופן עצמאי, כמו חשבון מסחר עצמאי, או מנוהל בידי בנק, או מוסד פיננסי חוץ-בנקאי, או על ידי יחיד בעל רישיון ניהול תיק השקעות. ניהול ההשקעה בכל המקרים יכול להתבסס על סקירות שוק שפורסמו, על ניתוח טכני, ועל ניתוח פונדמנטלי.
תשואה
קיימות מספר שיטות לחישוב התשואה של תיק השקעות נתון. השיטה המסורתית היא שימוש בתשואות רבעוניות או חודשיות והשלכתן על שאר השנה (כלומר, ההנחה היא ששיעור התשואה נשאר קבוע). ואולם, ערכם של תיקי השקעות מתנדנדים על בסיס יומי ולכן שיטה זו יכולה להוות רק אינדיקציה כללית. בשיטת מדידה מדויקת יותר ניתן לשערך (להעריך מחדש) את תיק ההשקעות בכל יום שבו יש תזרים מזומנים (ייתכן שמדובר בכל יום) ולאחר מכן לחשב את שיעורי התשואה היומיים.
יש מספר שיטות חישוב תשואה כמו תשואה על ההון – COC (CASH ON CASH) המתחשב גם בריבית המינוף, ושיעור תשואה פנימי – IRR (internal rate of return) המתחשב בנוסך לריבית גם לעלית הערך.
ניהול תיק השקעות
מנהל תיק השקעות מחליט אילו נכסים פיננסיים וניירות ערך לכלול בתיק בהתאם למטרותיו ונתוניו האישיים של בעל התיק ובהתאם לתנאים הכלכליים המשתנים. ההחלטות הן, בין השאר, אילו נכסים לרכוש, באיזה סכום, עיתוי הרכישה ועיתוי המימוש. קבלת החלטות אלו נעשית בדרך כלל בעזרת מדדי ביצוע, כגון תשואה רצויה והסיכון המשויך לתשואה זו (כלומר, סטיית התקן של התשואה). מקובל להשוות תיקי השקעות שונים ולבחון את רמת התשואה והסיכון בכל תיק על פי סוגי הנכסים השונים המצויים בהם.
בעת בניית התיק יש לקחת בחשבון את מטרות ואופי המשקיע. ישנם משקיעים שמעדיפים לצמצם את הסיכון, המעוניינים בתיק השקעות סולידי יותר. ייתכן שמשקיע אחד ירצה תיק השקעות נזיל יותר, לעומת אחר שמעוניין להחזיק בתיק לזמן ארוך.
מודלים
בעת חישוב אומדנים ובחירת המניות נעשה שימוש במודלים פיננסיים שונים, בהם:
ניהול תיקי השקעות בישראל
בהתאם לחוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, שיווק השקעות וניהול תיקי השקעות, התשנ"ה-1995, רק בעל רישיון ניהול תיקים רשאי לנהל תיקי השקעות לאחרים. את הרישיון לנהל תיקי השקעות נותנת רשות ניירות ערך הישראלית, והיא המפקחת על מנהלי התיקים. החוק נועד להגן על לקוחותיהם של בעלי הרישיון, ולפיכך הוטלו חובות נאמנות וחובות זהירות קפדניות ביותר. בחוק ובהוראות רשות ניירות ערך נקבע הליך פרטני ומפוקח על פיו יש לקבל לקוח, לברר את צרכיו ואת מטרות השקעתו, ורק לאחר מכן ניתן לקבוע את מדיניות ניהול תיק ההשקעות שלו. מנהל תיקים חייב לשלוח ללקוח דוח מסודר בכל רבעון ובו לדווח אודות כל השקעה שביצע בתיק ההשקעות שלו.
האלבומים
הסדרה עוסקת בסיפור עשייתם של אלבומי מוזיקה ישראליים, כאשר כל פרק עוסק באלבום אחד. לרוב הסדרה עוסקת באלבומי בכורה, וסיפור תחילת דרכם של האמנים (יוצא דופן הוא הפרק על ברי סחרוף, שעוסק למעשה באלבומו השני). כל פרק מכיל ראיונות עם האמנים שיצרו את האלבום ואחרים המעורבים בו (מפיקים, מעבדים ועוד), קטעי ארכיון, וביצועים חיים עכשוויים של שירים מהאלבום על ידי האמנים. את רוב הראיונות קיים יואב קוטנר, הנמנה עם יוצרי הסדרה.
הסדרה זכתה לאהדת הביקורות והצופים, וב-1 בדצמבר 2012 עלתה עונתה השנייה.
מנוחה גלבוע
מנוחה גלבוע (20 במרץ 1926 - 3 בינואר 1998) הייתה פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מנוחה גלבוע נולדה בירושלים, למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. שירתה כחיילת במלחמת העצמאות וטיפלה במשפחות הנפגעים בצה"ל. למדה בבית המדרש למורים בתל אביב. למדה לתואר הראשון בחינוך וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה לתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב. הגישה את עבודת המאסטר ב-1967 בנושא "טיפולוגיה של גבורי יוסף חיים ברנר". עשתה את הדוקטורט, אותו הגישה בשנת 1972, בהנחייתו של פרופ' גדליה אלקושי תחת הכותר: "בחינת הביקורת הספרותית של דוד פרישמן וההשפעות עליה מבית ומחוץ".
החל מ-1962 לימדה במוסדות שונים להכשרת מורים: בית ברל, סמינר הקיבוצים, מכללת הדסה. החל מ-1972 לימדה בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. כתבה ספרי שירה וכתבה גם ספרי סיפורת לילדים ונוער.
התגוררה בתל אביב, אמו של הקרימינולוג מאיר גלבוע.
פולקסדויטשה
פולקסדויטשה (בגרמנית: Volksdeutsche; "[שייכים ל-]עם הגרמני") או גרמנים אתניים היה כינוי בגרמניה הנאצית ובמחשבה הנאצית לאנשים ממוצא אתני גרמני (להוציא יהודים) שחיים מחוץ לגבולותיה של גרמניה כפי שהוגדרו בהסכם ורסאי של תום מלחמת העולם הראשונה. מקורו של המונח הוא במילה הגרמנית Volk, שפירושה "עַם", וכן במילה völkisch, שפירושה "שייך למוצא אתני מסוים". המושג הופיע עוד בהתחלת המאה ה-20 ובפי הנאצים קיבל משמעויות גזעניות ולאומניות קיצוניות. המושג "הפולקסדויטשה" התכוון לאותם הגרמנים שאינם "רייכסדויטשה", זהות המציינת גרמנים אתניים אזרחי הרייך הגרמני והחיים בגבולות גרמניה ("הרייך הישן" מלפני 1937) ואוסטריה. השם "פולקסדויטשה" התייחס לאותם הגרמנים שלא היו בעלי אזרחות גרמנית ושחיו מחוץ לגבולות גרמניה ואוסטריה במובלעות פחות או יותר קטנות של אוכלוסייה גרמנית בעיקר במזרח ובדרום אירופה (חבל הסודטים, פוזנן ופרוסיה המערבית בפולין, בהונגריה, טרנסילבניה, בוקובינה, אזור הוולגה, שברוסיה, אזור הים שחור באוקראינה, וויבודינה שבסרביה, בסרביה, אך גם באזורים כמו חבל אלזס וחלק מחבל לורנה שבצרפת (אחרי 1918), דרום טירול שבאיטליה. אזור אויפן-מלמדי שבבלגיה. נדיר יותר התייחס לאזרחי ליכטנשטיין, לגרמנים השווייצרים ולאזרחי לוקסמבורג.
המושג "פולקסדויטשה" היה מושג מרכזי בחשיבה הנאצית, שכיוונה לרכז את הגרמנים האתניים כולם במדינת-הלאום שלהם, לחתור ל"פתרון של גרמניה רבתי" (Großdeutsche Lösung), שנדחה עוד באספה הלאומית של פרנקפורט, כתשובה לשאלה הלאומית הגרמנית ומעבר לכך. מיליוני פולקסדויטשה ישבו מחוץ לגרמניה ואוסטריה (הן בשטחים שנמסרו בהסכם ורסאי והן בשטחים שלא השתייכו להן מעולם) בהם כחצי מיליון בפולין, ועוד מאות אלפים בחבל הסודטים שבצ'כיה, בהונגריה, באוקראינה ובמדינות אירופאיות נוספות. הגרמנים הגיעו למזרח אירופה כמתיישבים מאז המאה ה-11 ומאוחר יותר וחיו באזורים אלו מאות בשנים. הרצון להחזיר לשליטת גרמניה שטחים מחוץ לגרמניה בהם ישבו פולקסדויטשה היווה יסוד מרכזי בתעמולת ההתפשטות של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית.
גם בקרב הפולקסדויטשה היו דרגות. פולקסדויטשה שהתחתן עם פולנייה נחשב נחות מבחינת השתייכותו לגרמניה מאשר פולקסדויטשה שהתחתן עם גרמני או גרמניה. כמו כן, פולקסדויטשה שהצהיר על נאמנותו לרייך הגרמני עוד לפני פלישת גרמניה לפולין ב-1939 נחשב נעלה על פולקסדויטשה שלא עשה כן.
במלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו הפולקסדויטשה נאמנים ברוב המקרים לגרמניה הנאצית. עם כניסת הצבא הגרמני לחבל הסודטים הם סייעו לגרמנים בהשתלטות על אזורים אסטרטגיים ומפעלים. בימי המערכה בפולין הם ניהלו קרבות נגד הצבא הפולני הנסוג. רבים מהם היו משתתפים באופן פעיל בשוד רכושם של יהודים באזורים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, וכן בפגיעה פיזית ביהודים באזורים אלה. עם כיבושו של כל אזור על ידי גרמניה הנאצית היו הפולקסדויטשה באותו אזור תחת אחריותו של משרד הרווחה הראשי לגרמנים אתניים בגרמניה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו מיליוני פולקסדויטשה מהאזורים בהם חיו באוקראינה, הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה אל גרמניה.
House of Balloons
House of Balloons הוא מיקסטייפ הבכורה של הזמר הקנדי דה ויקנד. המיקסטייפ יצא לאור ב-21 במרץ 2011 והיה זמין להורדה בחינם מהאתר הרשמי של הזמר. כשנה לאחר יציאת האלבום, הוציא דה ויקנד אלבום קומפילציה שנקרא Trilogy וכלל את "House Of Ballons" כחלק הראשון, ובנוסף את שני המיקסטייפים הנוספים שהוציא דה ויקנד, "Thursday" ו-"Echoes of Silence".
בספטמבר 2013, חשף דה ויקנד ש"בית הבלונים" הוא מקום אמיתי, והוא נמצא בשדרת ספנסר 65 בטורונטו, קנדה. עטיפת האלבום דורג במקום ה-41 ברשימת "50 עטיפות האלבומי הפופ הטובים ביותר ב-5 השנים האחרונות" שנערך על ידי מגזין Complex.
התאזרחות
התאזרחות (נָטוּרָליזציה) היא ההליך המשפטי שבו מי שאינו אזרח במדינה כלשהי יכול לקבל אזרחות שלה בהתאם לכללים ותנאים שבהם עליו לעמוד.
כללי התאזרחות שונים ממדינה למדינה, וכוללים בדרך כלל דרישה לתושבות במדינה לזמן של מספר שנים במדינה עד לבקשת האזרחות, ולעיתים גם דרישות נוספות כגון הפגנת ידע ובקיאות בשפת המדינה, בתרבותה, בתולדותיה, בחוקיה, במבנה הפוליטי ולעיתים גם בדת שלה במידה ויש לה; ובדרך כלל גם הבטחה, הצהרה, התחייבות או שבועה לציית ולקיים את חוקיה של אותה המדינה. בנוסף, יש מדינות הדורשות מהמתאזרח לוותר על אזרחויות אחרות שבהן הוא מחזיק, כלומר הן אוסרות על אחזקה של יותר מאזרחות אחת.
במהלך מאות השנים האחרונות, ובפרט לאחר מלחמת העולם השנייה, עם העמקת הגלובליזציה הבינלאומית, אפשר לראות עלייה חדה במספרם של מהגרים ופליטים אשר עוזבים את מדינותיהם, ומבקשים לרכוש אזרחות זרה במדינות אחרות. רכישת אזרחות זרה נעשית בדרך כלל על-מנת לשפר את איכות החיים של המתאזרח, את זכויותיו הפוליטיות, קבלת הגנה כתוצאה מרדיפה פוליטית או אידאולוגית, רצון להשגת ביטחון אישי רב יותר, וסיבות נוספות אחרות.
תהליך ההתאזרחות
תהליך ההתאזרחות כולל בדרך כלל מגורי קבע של מספר שנים במדינת היעד, בקשת אזרחות, גיל סף מינימלי לבקשה, הפגנת ידע ובקיאות בשפת המדינה ובקורותיה, הצהרת נאמנות למדינת היעד, ולעיתים גם ויתור על אזרחויות אחרות שאינן של מדינת היעד, הוכחת עצמאות כלכלית, ועבר פלילי נקי.
רכישת תושבות
ברוב מדינות העולם הליך ההתאזרחות כולל חיוב לתושבות במדינה של מספר שנים קודם קבלת האזרחות (לרוב בין 3 ל-6 שנים). האפשרויות המובילות לרכישת תושבות ברוב המדינות היא קבלת אשרת שהייה במדינה, בדרך כלל באמצעות אשרת עבודה או אשרת לימודים במדינת היעד.
רכישת אזרחות
לאחר מגורים של מספר שנים במדינת היעד - עומדים למתאזרח מספר דרישות נוספות עד שיזכה באזרחות המקומית, השונות במעט ממדינה למדינה, המפורטות בטבלה שלהלן:
אדה אלינגר
אדה אלינגר (בהונגרית: Ellinger Ede; פוהורז'ליצה (?) בסביבות 1846 – בין פברואר–ספטמבר 1915) היה צלם חצר קיסרי ומלכותי, צלם דיוקנאות יהודי-הונגרי, חבר מייסד ב"איגוד הצלמים ההונגרים".
עבודתו
בין השנים 1870–1885 פעל הסטודיו שלו בפשט, פינת רחוב אורי ורחוב קורונה. היה לו סטודיו גם בשיופוק, שם הוא היה בעלים של חוילה. אלינגר צילם בתי נופש, בניינים ואזרחים אמידים ליד אגם בלטון. הסטודיו בשיופוק היה פתוח בקיץ, עד סוף הסתיו.
כצלם הפורטרטים המבוקש ביותר בשליש האחרון של המאה ה-19, הוא צילם כמה אנשים מפורסמים: בין היתר פרנץ דיאק, יוז'ף ריפל-רונאי, יאנוש אראן, מור יוקאי, פרנץ ארקל, לאיוש קושוט ופרידייש קארינתי.
אלינגר נפטר בין פברואר לספטמבר 1915. ב-5 בפברואר דיווח העיתון "עלון בודפשט" כי הוא מונה על ידי שר הדת והחינוך הציבורי כחבר בוועדת המומחים של בודפשט לזכויות יוצרים, וב-2 בספטמבר הודיע אותו עיתון כי לאסלו הולנצר מונה להחליף את אדה אלינגר שנפטר.
משפחתו
אלינגר הוא נולד במשפחה יהודית כבנם של משה ורבקה אלינגר. ב-21 ביוני 1868 התחתן עם יוליה קורצווייל בפשט.
יוליה קורצווייל (פשט, 13 באפריל 1846 – בודפשט, 20 בנובמבר 1916) הייתה אחותה של פרידייש קורצווייל (פשט, 22 באפריל 1861 – בודפשט, 7 באפריל 1924), גם הוא היה צלם מפורסם של התקופה, שסדנתו הופיעה לראשונה בפנקסי הכתובות והדיור בבודפשט בשנת 1888 ברחוב דורוטיה 11 ברובע 5 ופעל בפעם האחרונה שם בין השנים 1902–1903. משנת 1905 הוא רשום גם בין "אומני הצילם" בכתובת ובפנקס הדיור של בודפשט. הוא פרסם בכתובת זו מודעה נפרדת לסטודיו צילום בבודפשט בשנת 1909. כמו גיסו, אדה אלינגר, גם הוא ניהל בקיץ סטודיו ליד אגם בלטון. לדוגמה, ישנם מספר מקורות על סטודיו הצילום שלו בבלטונפירד, שנוהל אחרי מותו על ידי אלמנתו. יש גם תיעוד שבנוסף לסדנתו בבודפשט, מופיעים גם שיופוק ולוצ'נץ כ"אולפני הסניפים" רשומים.
אמיל אלינגר (1872–1907) פעל כצייר, ולמד בבית הספר לעיצוב בבודפשט בין השנים 1889–1892. הוא הופיע בתערוכות של החברה לאמנויות יפות עם כמה מעבודותיו, כולל בגלריה לאמנות. הוא נפטר צעיר בגיל 35.
דון קירשנר
דון קירשנר (באנגלית: Don Kirshner; 17 באפריל 1934 - 17 בינואר 2011) היה מפיק מוזיקלי יהודי אמריקאי ואחד ממעצבי הצליל של שנות השישים והשבעים במוזיקה הפופולרית האמריקאית. "האיש בעל אוזן הזהב" היה בעליה של חברת אלדון והעסיק בבניין בריל בניו יורק כמה מכותבי השירים המוכשרים והפורים ביותר באותה תקופה כקרול קינג, ג'רי גופין, ג'יימס טיילור, ניל סדקה וניל דיימונד. בעקבות "הפלישה הבריטית" (חדירת להקות בריטיות לארצות הברית ובראשת הביטלס) יצר את להקת המאנקיז. בשנות השבעים אירח בתוכנית הטלוויזיה שלו את המבצעים החשובים ביותר בעולם הפופ.
תולדות חייו
קירשנר נולד ברובע הברונקס למשפחה יהודית ולמד מנהל עסקים בקולג' העירוני. ניסיונו הראשון בתעשיית המוזיקה היה ניהול הזמרת קוני פרנסיס אותה חיבר לחברו מימי בית הספר, בובי דארין, שגם את הקריירה שלו הזניק. מתוך תחושה שאין מספיק שירים טובים יצר יחד עם אל נוויס את חברת אלדון והחל לגייס כותבים. הכותבים הועסקו בחדרים קטנים בבניין בריל, כאשר קירשנר גורם להם להתחרות זה בזה על יצירת השיר שיהיה הלהיט הבא במצעד הפזמונים בכך יצר אווירה תחרותית מאוד אך גם יצירתית ופורה. הוא ידע להתאים את השירים לטעם הקהל ולבחור שירים שידע כי יהיו ללהיטים. שירים כ-"Will You Love Me Tomorrow" ו-"The Loco-Motion" הפכו ללהיטים בן לילה. את השירים ביצעו בעיקר להקות בנות כ"שנגרי-לה'ס" (the Shangri-Las), ה"רונט'ס" (the Ronettes) ה"קריסטלס" (the Crystals) ולהקת הבנים "הדריפטרס".
עם כניסת הביטלס לארצות הברית מכר קירשנר את אלדון לקולומביה רקורדס והיה לאחד האנשים העשירים ביותר בתעשיית המוזיקה. הוא נשאר ב"קולומביה" והחל לחפש את "התשובה האמריקאית לביטלס". במהלך 1966 פרסם בעיתונות וברשת הטלוויזיה NBC מודעות שקראו לבנים צעירים, מוזיקליים ונאים להתייצב למבחני בד. הוא בחר בארבעה, ויצר את להקת "המונקיס" (קרי "הקופים", כתובה בשגיאת כתיב כמו שהביטלס היא "חיפושיות" בשגיאת כתיב). הלהקה זכתה לפופולריות רבה ולמכירות שיא, שיריה נכתבו ברובם על ידי צוות כותבים שעבד עם קירשנר בבניין בריל. להיטה "I'm a Believer" (שנכתב על ידי ניל דיימונד), שדימה את סגנון הביטלס, שהה במקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 שבעה שבועות בדצמבר 1966 וינואר 1967 והיה אחד הסינגלים הבודדים שמכר 10 מיליון עותקים.
ב-1973 היה לטייקון תקליטים ויצר את חברת דון קירשנר הפקות (Don Kirshner Productions) במסגרתה פיתח תוכנית טלוויזיה בשם "קונצרט הרוק של דון קירשנר" (Don Kirshner's Rock Concert). התוכנית אירחה את מיטב המבצעים והלהקות של התקופה כהאיגלס, הראמונס, קיס, אבבא, הבי ג'יז, סליי אנד דה פמילי סטון, בילי ג'ואל, טינה טרנר, לינדה רונסטאדט ורבים אחרים. לאחר הופעה בתוכנית החתים קירשנר את להקת קנזס, בה ראה פוטנציאל מסחרי והפך אותה לאחת הלהקות המצליחות בעולם.
שינוי הטעם המוזיקלי וגיוונו ותחילת שידורי תחנת הטלוויזיה MTV הפכו את תוכניתו של קירשנר לרלוונטית פחות והיא הופסקה ב-1981.
טורין פרנסיס
טורין פרנסיס (באנגלית: Torin Francis; נולד ב-26 ביוני 1983 בבוסטון, מסצ'וסטס) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בספירו שרלרואה. גובהו 2.11 מטר. משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
ביוגרפיה
פרנסיס שנולד וגדל בבוסטון, מסצ'וסטס, החל לשחק מילדותו כדורסל בקבוצת בית ספרו התיכון, "אקדמיית טאבור". לאחר סיום לימודיו התיכוניים, שיחק ארבע שנים במדי אוניברסיטת נוטרדאם.
בשנת 2006 נרשם פרנסיס לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר. בשל כך עבר לאירופה, וחתם במועדון הכדורסל האיטלקי, קאפו ד'אורלנדו. במועדון שיחק עונה אחת בה קלע 7 נקודות והוריד כ-5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק ועזר למועדון להישאר בליגה הבכירה.
את עונת 2008/09 פתח במדיה של אא"ל לאריסה היוונית, ולאחר שלא הרשים, חתם בקבוצה הישראלית, הפועל ירושלים בפתיחת חלון ההעברות של ינואר. את עונת 2009-2010 יפתח פרנסיס בקבוצת אא"ק אתונה מליגת העל היוונית.
גוב האריות (חוליית טרור)
גוב האריות (בערבית: عرين الأسود; בתעתיק עברי מדויק: עָרִין אלאֻסוּד) היא חוליית טרור פלסטינית מאזור שכם המוציאה לפועל פיגועי ירי נגד אזרחים יהודים ונגד חיילי צה"ל באזור.
החוליה החלה לפעול באופן גלוי באוגוסט 2022, שיא פעילותה היה באוקטובר 2022, אך לאחר כמה פעולות יזומות נגדה מצד כוחות הביטחון הישראליים שבמהלכן חוסלו כמה מחברי החוליה, ובעקבותיהן 15 מחברי החוליה הסגירו את עצמם למנגנון הביטחון של הרש"פ – ניכרה דעיכה מתמשכת בפעולות הטרור של החוליה.
אודות החוליה
שורשי החוליה בתא טרור שהורכב מפעילי גדודי חללי אל-אקצא בראשות אבראהים א-נאבולסי, שביצע מספר פיגועי ירי בחודשים ינואר ופברואר 2022 עד ששלושה מחברי תא הטרור נהרגו בידי הימ"מ ב-8 בפברואר 2022. א-נאבולסי היה מאז מבוקש, ונהרג ב-9 באוגוסט 2022 בשכם, במהלך פעולה של הימ"מ.
החוליה הוקמה על ידי מוחמד אל-עזיזי, ומזוהה עם גדודי חללי אל-אקצא של פת"ח, אך חברים בה גם פעילים מארגוני טרור אחרים (בעיקר חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני). לפי הערכות צה"ל, היא מונה כמה עשרות מחבלים. עיקר פעילותה הוא ביצוע פיגועי ירי ביהודה ושומרון, בעיקר באזור מרכז וצפון השומרון. אנשיה נוהגים לתעד את פיגועי הירי שהם מבצעים.
ב-12 באוקטובר פורסם כי להערכת מערכת הביטחון הישראלית, שלוחת חמאס בטורקיה פרסה חסות כלכלית על חוליית "גוב האריות".
ב-13 באוקטובר חסמה הרשת החברתית "טיקטוק" את החשבון של החוליה על מנת למנוע הסתה לפעילות טרור.
ב-16 באוקטובר הורה שר הביטחון, בני גנץ, לשלול היתרי כניסה לישראל של 164 מבני משפחותיהם של גורמי טרור משכם, שרובם המכריע מזוהים עם חוליית "גוב האריות".
ב-18 באוקטובר נטען בעיתון א-שרק אל-אווסט, היוצא לאור בלונדון בשפה הערבית, כי ישראל והרשות הפלסטינית הציעו לחברי החוליה, לפיה הם יסגירו את עצמם לרשות הפלסטינית, ייעצרו על ידה עד שיקבלו חנינה, ובתמורה ישראל תתחייב שלא לתקוף או לעצור אותם. לטענת העיתון הם סירבו להצעה. אולם ב-14 בנובמבר פורסם כי כ-60 חמושים מחברי החוליה הסגירו עצמם לידי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית, כדי לקבל מחסה מפני חיסול או מעצר בישראל, בהם כמה מראשי החוליה. לפי הסכם החנינה, חברי החוליה ישהו במעצר בידי מנגנוני הביטחון עד שיוסדר מעמדם מול השב"כ. עוד פורסם כי הרשות הפלסטינית הציעה לחברי החוליה למסור את נשקם לרשות בתמורה ל-70,000 ש"ח עבור כל רובה שיימסר לרשות, וכן היטמעות במנגנוני הביטחון הפלסטיניים, חלקם במעמד של קצינים. כמה מחברי החוליה ניאותו להצעה, ו־20 חמושים מסרו את נשקם בתמורה לתשלום.
באפריל 2023 חברי החוליה הוציאו להורג את זוהיר אל-ע'ליט', בן 23, תושב הקסבה של שכם, בטענה ששיתף פעולה עם ישראל ומסר לה מידע רגיש על בכירי החוליה.
פיגועים שחוליית הטרור הוציאה לפועל
חוליית הטרור "גוב האריות" קיבלה על עצמה אחריות למספר פיגועי טרור החל מאוגוסט 2022, בהם:
סיכול ומעצרים
עד אמצע פברואר 2023 חוסלו על ידי צה"ל והימ"מ מעל עשרים מבין פעילי החוליה, ועשרה נעצרו:
בית הודו
בית הודו (בפורטוגזית: Casa da Índia) היה מוסד אשר ניהל את מסחר האימפריה הפורטוגזית מעבר לים (בעיקר במאה ה-16). מקבילו הספרדי היה ה-"Casa de Contratación" (בעברית: "בית המסחר" או "הבית לניהול חוזים").
בית הודו נוסד בליסבון בשנת 1500 (או ב-1501). האזכור הידוע הראשון של מוסד זה היה במכתב מלכותי משנת 1501. עם זאת, ייתכן כי ירש את מקומם של מוסדות דומים קודמים באימפריה הפורטוגזית, ביניהם "בית גינאה", "בית גינאה ואלמינה" או "בית אלמינה" (בפורטוגזית: Casa da Guiné, Casa de Guiné e Mina או Casa da Mina). על כן, תאריך זה הוא שרירותי, וניתן להתייחס אליו כאל המועד בו שונה שם המוסד ולא כאל יום היווסדו בפועל של גוף פיננסי זה. משרדי "קאזה דה אינדיה" היו ממוקמים בכיכר המסחר (Praça do Comércio) שבליסבון. המשרדים נהרסו לחלוטין בעת רעידת האדמה שהתרחשה בליסבון בשנת 1755.
בית הודו החזיק במונופול מלכותי בסחר בפלפל, בציפורן ובקינמון והטיל מס בגובה שלושים אחוז על רווחי הסחר בפריטים אחרים. במשך כשלושים שנה, מ-1503 עד 1535, גרמו הפורטוגזים לצמצום משמעותי במסחר הונציאני במזרח הים התיכון. החל מ-1510, שלשל לכיסו בית המלוכה הפורטוגזי מיליון ריאל פורטוגזי מהמסחר בתבלינים בלבד, על בסיס שנתי. בשל כך, כינה מלך צרפת פרנסואה הראשון את מלך פורטוגל מנואל הראשון בשם "le roi épicier", כלומר, "המלך החנווני".
ב-1506, כ-65% מהכנסות המדינה הגיעו ממיסים שהוטלו על פעילות מסחרית מעבר לים. לקראת אמצע המאה החלו ההכנסות להצטמצם בשל העלות הגבוהה של שמירת הנוכחות הצבאית במרוקו וכן בשל בזבזנות מבית. בנוסף, לא השכילה פורטוגל לפתח תשתית איתנה דיה בממלכה על מנת לתמוך בפעילות זו, אלא נסמכה יתר על המידה על זרים שסיפקו שרותי עזר למיזמי המסחר שלהם, וכך בוזבז חלק ניכר מסך ההכנסות. ב-1549, המרכז המסחרי הפורטוגזי באנטוורפן פשט את הרגל ונסגר. בשנות החמישים של המאה ה-16, נכסי הכתר היו פזורים יתר על המידה ומידת התלות בהון-חוץ הלכה והחמירה עד שבסביבות 1560 לא הספיקו הכנסות בית הודו לכיסוי הוצאותיו. במילותיו של גארט מטינגלי - "בית המלוכה הפורטוגזי הפך לבעליו של מרכול סיטונאי בתהליכי פשיטת-רגל".
בבית הודו הופקה מפה סודית שכונתה "התקן המלכותי" (Padrão Real), אליו הועתקו בצורה מרוכזת כל מפות הספינות ששורטטו במהלך שיט. לספרדים הייתה מפה מקבילה, ה"Padrón Real".
ב-1709 הדגים הכומר הישועי ברתולומאו דה גוזמאו (דה גוזמאו הוא אחת הדמויות בספרו של סרמגו דברי ימי המנזר) את עקרונות העילוי של בלוני אוויר חם והצליח לגרום לבלון כדורי לרחף בתוככי מבנה בית הודו. מאוחר יותר, הוא נמלט מפורטוגל לספרד, מאימת האשמה של האינקוויזיציה הפורטוגזית במעשי קוסמות.
סער ופרץ
סער ופרץ (בגרמנית: Sturm und Drang, נהגה שְטוּרְם אוּנְט דְרָאנְג; נקרא בעברית גם "הסער והדחף") הוא שמה של תנועה ספרותית, פילוסופית ואמנותית גרמנית שהתקיימה בערך בין שנות השישים לשנות השמונים של המאה ה-18. הסער והפרץ התבטאו בכך שניתן ביטוי עז וחופשי לתחושות סובייקטיביות אישיות, ובעיקר לרגשות קיצוניים, כתגובת-נגד לרציונליזם הכובל של עידן הנאורות ותנועות אסתטיות דומות. הפילוסוף יוהאן גאורג האמאן נחשב למייצג האידאולוגיה של ה"שטורם אונד דראנג", ויוהאן וולפגנג פון גתה היה מתומכיה החשובים, אף כי מאוחר יותר הוא ושילר הרחיקו את עצמם מעל התנועה, ובכך החלו את מה שייקרא מאוחר יותר ה"קלאסיציזם של ויימאר".
ההתנגדות לנאורות
הנאו-קלסיציזם הצרפתי, תנועה שתחילתה בבארוק המוקדם ושהחשיבה מאוד את הרציונליות וההרמוניה ה"טבעיים", היה היעד העיקרי שאליו כיוונו הסופרים מאסכולת הסער והפרץ את מרדנותם. הרגשנות הגלויה והצורך בדמויות ובאפיונים רציונליים ובלתי-אישיים עמדו בסתירה לרצונם של אותם סופרים להביע תחושות אישיות מטרידות וקשות ונקודת-מבט סובייקטיבית על המציאות.
סופרי הסער והפרץ קראו תיגר על האידיאלים של עידן הנאורות - רציונליזם, אמפיריציזם, אוניברסליזם - והעלו את הרעיון החדש לפיו הערכים שהתהוו בעקבות השינויים הגדולים שהביאה איתה הנאורות אינם משקפים היטב את החוויה האנושית, וכי יש לנסח אותם מחדש באופן מהפכני כדי להעביר במלואם את שיאי הכאב והייסורים הפנימיים, וכדי להמחיש כי המניעים האישיים נובעים משילוב בין הטהור והטמא.
מקור השם
הביטוי "שטורם אונד דראנג" הופיע לראשונה כשמו של מחזה מ-1776 העוסק במלחמת העצמאות האמריקאית מאת הסופר הגרמני פרידריך מקסימיליאן קלינגר, שבו מביע הסופר רגשות קשים בעוצמה מתפרצת. אף כי נטען כי יצירות מוזיקליות וספרותיות ברוח הסער והפרץ נכתבו כבר לפני יצירה מכוננת זו, הרי שהניתוח ההיסטורי מצביע על נקודה זו כעל הרגע שבו מתחילה להסתמן תנועה אסתטית חדשה ונבדלת, המודעת מאוד לעצמה.
עם הזמן הפך זרם השטורם אונד דראנג מזוהה עם ספרות או מוזיקה, שנועדו לעורר בקהל חלחלה ולהביאו לכדי רגשות קיצוניים. עם הזמן התפזר והתגלגל בקלאסיציזם של ויימאר ובסופו של דבר ברומנטיקה המוקדמת, שבה שולבו גם מטרות פוליטיות וחברתיות (התנגדות לרודנות ולמגבלות על החופש האנושי) עם יחס דתי ממש לכל דבר הקשור בטבע. מתנהל כיום ויכוח אילו יצירות יש לכלול בקאנון של הסער והפרץ ואילו יש להשמיט ממנו; המצמצמים מבקשים לכלול בכינוי זה רק את גתה, הרדר, לנץ ואת המחברים, שהושפעו מהם במישרין וכתבו יצירות בדיוניות וכתבים פילוסופיים בין 1770 וראשית שנות השמונים של המאה ה-18. על פי הגרסה המרחיבה, הסער והפרץ היה זרם ספרותי שאין לנתקו מן ההתפתחויות בנות-זמנו בתחום הפרוזה, השירה והדרמה, והשפעתו הישירה ניכרת בכל המרחב הדובר-גרמנית עד סוף המאה ה-18.
תנועות פילוסופיות ואסתטיות קרובות
לעיתים קרובות מזכירים את אסכולת קראפטמנש כמבשרת הסער והפרץ במחזאות, החל במחזותיו של פרידריך מקסימיליאן קלינגר; מאפיין חשוב של המחזות הללו הוא ההשתחררות הקיצונית שבהם מן הצורך של האינדיבידואליות לפנות אל כוחות חיצוניים לה או אל ההיגיון. אידיאלים אלה זהים לאלה של הסער והפרץ, במידה כזו שאפשר לטעון, כי השם "הסער והפרץ" אינו אלא כינוי כולל לזרמים בספרות הגרמנית, שהתקיימו במקביל והשפיעו במשותף על סביבתם, ולא שמה של תנועה, שהביעה משהו שונה מאוד מההישגים שהגיעו אליהם מחברי המחזות האלימים של תנועת הקראפטמנש.
השפעות פילוסופיות ותאורטיות חשובות על תנועת הסער והפרץ בספרות כוללות את יוהאן גיאורג האמאן (ובעיקר חיבורו משנת 1762, Aesthetica in nuce. Eine Rhapsodie in kabbalistischer Prose, "אסתטיקה על רגל אחת. רפסודיה בפרוזה קבלית") ואת יוהאן גוטפריד הרדר, שניהם בני העיר קניגסברג ושניהם עמדו במגע עם קאנט. כתבים תאורטיים חשובים בנושא שטורם אונד דראנג פרי עטם של המחזאים עצמם כוללים את Anmerkungen übers Theater ("הערות על התיאטרון") מאת לנץ, ואת Von deutscher Baukunst ו-Zum Schäkespears Tag ("על האדריכלות הגרמנית" ו"בעניין יומו של שייקספיר") מאת גתה. המסמך החשוב ביותר מן התקופה היה הספר שנכתב ב-1773, Von deutscher Art und Kunst. Einige fliegende Blätter ("על האמנות והאוּמנות הגרמניות: כמה עמודים תלושים"), קובץ מסות שכלל רשימות של הרדר על שייקספיר ועל "אוסיאן" של ג'יימס מקפרסון, וכן מאמרים מאת גתה, פאולו פריזי (בתרגום מאיטלקית) ויוסטוס מזר.
הסער והפרץ בספרות
ביצירת שטורם אונד דראנג טיפוסית - מחזה, שיר או רומן - הגיבור אינו מוּנָע ברצון להשיג מטרות נעלות או על ידי מניעים ריאליים, אלא על ידי נקמה ותאוות-בצע. יתרה מזו, רגשות עזים אלו דוחפים אותו על פי רוב לפעולות אלימות. פרומתאוס הלא-גמור של גתה ממחיש זאת, וכן את השניוּת הנגרמת משילובן של אמירות הומניסטיות ריקות לצדן של התפרצויות של אי-רציונליות. ספרות הסער והפרץ נוטה להיות אנטי-אריסטוקרטית, ומייחסת ערך לדברים צנועים, טבעיים או אמיתיים באופן עז (במובן זה שהם גורמים כאב, ייסורים או אימה).
סיפור אהבתו הנכזבת והתאבדותו של גיבור ייסורי ורתר הצעיר (1774), הרומן הסנטימנטלי של גתה, הוא דוגמה טובה להתעמקותו של הסופר בנושא האהבה והייסורים. בדרמה השודדים (1781) מאת פרידריך שילר מונחים לראשונה יסודות המלודרמה כצורה דרמטית מוכרת, וזאת באמצעות עלילה המתארת את הסכסוך בין שני אחים בני-אצולה, פרנץ וקארל מור. פרנץ מתואר כנבל המנסה לגנוב מקארל את חלקו בירושה, אם כי המניעים למעשיו הם מורכבים וגוררים אחריהם חקירה מעמיקה של מושגי הטוב והרע. שתי יצירות אלו נחשבות טקסטים מכוננים של הסער והפרץ בספרות הגרמנית, והשפעתן על הדורות הבאים ועל הסגנונות המאוחרים יותר הייתה מכרעת.
הסער והפרץ במוזיקה
התיאטרון המוזיקלי - אופרה וזינגשפיל - היה מקום המפגש הטבעי של המוזיקה והספרות, ודרכו חדרו רעיונות השטורם אונד דראנג אל תחום ההלחנה, כדרך להעצים את המבע הרגשי של המוזיקה. התפתחות זו ניכרת במיוחד ברצ'יטטיב המלוּוה בתזמורת - אמצעי דרמטי שהופך את הרצ'יטטיב מסגנון כתיבה כמעט מכני, שנועד רק לקידום העלילה, לסגנון דרמטי "גבוה" (בהשפעת רעיונות מתחום הדרמה היוונית) שבו התזמורת מסייעת להעביר את מצבה הנפשי של הדמות. בבלט דון ז'ואן של גלוק מ-1761 ניכרים מאפייני הסער והפרץ במוזיקה, ואפילו בהערות שכתב המלחין בתוכנייה מוזכר כי הפינאלה נכתב בסולם רה מינור כדי לעורר פחד במאזינים. בז'אנר דומה, שנקרא בגרמנית "מלודרמה", היו קטעי דיאלוג מדוברים (כלומר, לא-מושרים) על רקע ליווי תזמורתי, שנועדו להשיג אפקט דומה. מחזהו של רוסו "פיגמליון" (1770), שכלל מוזיקה מאת המלחין אוראס קואנייה שנועדה להשרות את אווירת הדיאלוג המדובר על הקהל, נחשב ליצירה הראשונה בסוגה זו. "פיגמליון" של רוסו השפיע על גתה ועל סופרים ומחזאים גרמנים אחרים. המלודרמות המוכרות ביותר היו מאת המלחין הבוהמי גאורג בנדה, שהשפיע גם על מוצרט (שכתב מלודרמה בלתי-גמורה, צָאִידֶה).
בניגוד לתחום הספרות, בתחום המוזיקה השפעתו של זרם השטורם אונד דראנג הייתה מוגבלת יחסית. אף כי יש יצירות רבות שנטען לגביהן כי הן נכתבו על פי האידיאלים של הסער והפרץ, לא תמיד עומדת הנחה זו במבחנים היסטוריים. כך, למשל, בווינה המוזיקה הייתה "מתקדמת" יותר מזו שבשאר אירופה, והייתה בה נטייה לכתיבה רגשית יותר בסולמות מינוריים, ולחידושים בתחום המלודיה, אך אלו אינם מייצגים באופן אוטומטי כתיבה בסגנון שטורם אונד דראנג. הקשר הברור ביותר בין המוזיקה לבין רעיונות שטורם אונד דראנג נמצא באופרה ובמבשריה של המוזיקה התוכניתית, למשל "סימפוניית הפרידה" של היידן. מלחינים אחרים הקשורים בסגנון זה הם ארבעת בניו של באך (ובעיקר קרל פיליפ עמנואל באך) ויוהאן גוטפריד מיתל.
מאפיינים
יצירות בסגנון הסער והפרץ כתובות על פי רוב בסולם מינורי, ויוצרות רושם של סערת נפש, חרדה או רגשות קשים דומים. הנושאים העיקריים ביצירה נוטים להיות "זוויתיים", מבוססים על קפיצות גדולות (כלומר מרווחים גדולים) ובלתי-צפויים מבחינה מלודית. שינויי טמפו ודינמיקה תכופים ולא צפויים נועדו לשקף שינויים גדולים במצב הרוח. מאפיינים נפוצים אחרים הם קצבים "פועמים" או סינקופות, ונגינה בצלילים מהירים; טרמולו (צלילים מהירים החוזרים על עצמם) בכלי הקשת הוא מאפיין חשוב נוסף.
"תקופת הסער והפרץ" ביצירות היידן
לעיתים קרובות מייחסים ליוזף היידן כתיבה בסגנון הסער והפרץ מסוף שנות השישים של המאה השמונה-עשרה ועד תחילת שנות השבעים. ביצירותיו מאותן שנים ניכר לעיתים קרובות סגנון כתיבה סוער ונרגש, אף כי קשה להוכיח שמדובר ספציפית בסגנון הסער והפרץ. היידן עצמו מעולם לא ציין בכתביו את הסגנון הספרותי כמקור השראה לסגנונו החדש. גם אם היידן לא ראה במוזיקה שלו אישור לאידיאלים האנטי-רציונליסטיים הללו (המוזיקה עדיין דבקה באחדות צורנית ומוטיבית), ניתן לראות השפעה על יצירותיו הכליות מאותה תקופה מצד התיאטרון המוזיקלי בסביבתו - ולפיכך אולי השפעה עקיפה של הסער והפרץ בספרות. הסימפוניות שכתב היידן באותה תקופה מכונות לעיתים "סימפוניות הסער והפרץ", אף כי כינוי זה ניתן להן מאוחר יותר. ביניהן ניתן למצוא את סימפוניות 44, 45 ("הפרידה") וסימפוניה מס' 49, רביעיות "השמש" (אופוס 20), ואף כמה מבין סימפוניות "פריז" המאוחרות יותר.
הסער והפרץ ביצירות מוצרט
סימפוניה מס' 25 של מוצרט שונה מרובן המכריע של הסימפוניות הקלאסיות בכך שהיא כתובה בסולם מינורי (מלבדה כתב מוצרט רק סימפוניה אחת בסולם מינורי: הסימפוניה ה-40, גם היא בסול מינור). מלבד הסולם, ניכרים בסימפוניה מאפיינים אחרים של הסגנון, כמו כתיבה סינקופלית ומנגינות זוויתיות, המתקשרים לסגנון הסער והפרץ. הייצוג המוזיקלי של עצבנות וסערת-נפש (עם מעברים חדים לנושאים רגועים יותר), וכן הכתיבה החדשנית-לזמנה מבחינה הרמונית ותזמורתית, מעידים על השפעתו של המלחין יוהאן בפטיסט ונהאל וכתיבתו הנעה בין קיצונויות רגשיות, יותר מאשר על הצטרפות מודעת לסגנון אמנותי מסוים.
גביע הטוטו
גביע הטוטו הוא טורניר כדורגל ישראלי, התחרות השלישית בחשיבותה בכדורגל הישראלי אחרי אליפות המדינה וגביע המדינה. בכל עונה נערכים שני טורנירים נפרדים: גביע הטוטו לקבוצות ליגת העל, וגביע הטוטו לקבוצות הליגה הלאומית. בין השנים 1999–2009 נערך טורניר נוסף ובנפרד: גביע הטוטו לליגה הארצית שהייתה הליגה השלישית בישראל, אך טורניר זה בוטל כשהליגה הארצית בוטלה.
גביע הטוטו מאפשר לקבוצות ליגת העל לשלב שחקנים צעירים והרכבים משניים ולבחון שחקנים חדשים לפני פתיחת העונה הסדירה, ומהווה פעמים רבות מעין "ניסוי כלים" לקבוצות הישראליות.
היסטוריה
גביע שלישי בחשיבותו (הנקרא במדינות רבות: טורניר "גביע הליגה" - League Cup) נערך בישראל בפורמטים רבים ומגוונים מאז החלו תחרויות הכדורגל הרשמיות בשנות ה-50 בישראל.
בשנים: 1958, 1968 ו-1973 נערכו גביעי חגיגות לכבוד עצמאות מדינת ישראל (גביע העשור, גביע ה-20 וגביע הכ"ה לכבוד חגיגות ה-10, ה-20 וה-25 שנים לעצמאות ישראל בהתאמה). בחלק מהם גם הופרדו הטורנירים לליגה הבכירה ולליגה השנייה/שלישית, על מנת שמירב הקבוצות הבכירות והמוכרות בישראל יוכלו לקחת בו חלק.
במהלך עונת 1975/1976 התקיים גביע הליגה הראשון שכוון להיות הגביע השלישי בחשיבותו, אבל הופסק מיד לאחר עונת ניסיון זו.
ב-1982 ההתאחדות לכדורגל החלה לקיים גביע שלישי בחשיבותו בשם גביע ליליאן, לזכרו של גזבר ההתאחדות יהודה ליליאן שנפטר בתחילת שנה זו.
הוחלט שמשחקי הגביע יתקיימו בתחילת העונה, וישחקו בו רק ארבע הקבוצות הטובות בישראל שהצליחו בליגה ובגביע המדינה. פורמט זה נמשך והשתנה במהלך השנים מספר פעמים, ולמעשה אף המשיך לרוץ ביחד עם גביע הטוטו מספר עונות עד שהופסק לאחר עונת.
בעונת הציגה ההתאחדות גביע ליגה חדש (בתחילה נקרא בעיתונות: "גביע הליגה") שבו ישחקו כלל הקבוצות בשתי הליגות הבכירות (שיקיימו טורנירים נפרדים). הגביע התקיים לראשונה ב-30 באוקטובר 1984, הסתיים במשחק הגמר שנערך ב-7 במאי 1985, והזוכות הראשונות בו היו מכבי יבנה (הליגה הבכירה – הליגה הלאומית) והפועל אשקלון (ליגת המשנה – הליגה הארצית).
לפני הטורניר בעונת, החליטה המועצה להסדר ההימורים בספורט (או בשמה המוכר ה"טוטו") לתת חסות לגביע שנקרא מאז גביע הטוטו, ובנוסף הובטח לזוכות פרס כספי משמעותי על מנת להגביר תחרותיות והישגיות בתחרות זו.
משחקי הגביע התקיימו במשך 15 עונות, עד שבעונת, לאחר רפורמה במערך הליגות בישראל ויצירת ליגת העל כליגה הבכירה בישראל, הטורניר של הליגה הבכירה וליגת המשנה אוחד ושיחקו בו 24 הקבוצות בשתי הליגות הבכירות, והתקיים טורניר נוסף, שבו שיחקו קבוצות הליגה השלישית (הליגה הארצית).
ניסיון זה הוכח ככושל מבחינת העניין והתחרותיות ורמתו הירודה ועל כן התחרות של שתי הליגות הבכירות פוצל שוב, וכך החל מעונת התקיימו שלושה טורנירים שונים: טורניר אחד לכל אחת משלוש הליגות הבכירות בישראל, עד לסגירת הליגה הארצית והרפורמה הנוספת במערך הליגות בעונת, אז נסגרה התחרות לליגה השלישית, ומאז מתקיימות שתי התחרויות: גביע הטוטו לליגת העל וגביע הטוטו לליגה הלאומית.
בעונת הטורניר לא התקיים כלל עקב מחלוקת בין הטוטו להתאחדות לגבי אחריות על הביקורת שהוטחה לגבי ניהול הכדורגל והמענקים ששולמו בין שני הגופים בעקבות דו"ח של ירון זליכה, ובאוקטובר 2013 הגיעו הגופים להסדרת הסכם השיווק ביניהם שכלל את ביטולה המידי של התחרות הקרובה להסכם.
לאורך השנים, שונה מעט מבנה התחרות בין עונה לעונה מבחינת כמות הבתים והשלבים בטורניר. כך למשל התחילו בעבר משחקי הטורניר בטרם החלה הליגה, אך שלב הבתים נמשך גם לאחר פתיחתה, ומשחק הגמר התקיים לרוב בחודש ינואר, אך החל מעונת 2018/2019 הוחלט לשנות את פורמט התחרות ולהפוך אותו לטורניר קדם עונה אשר מסתיים בסוף חודש ספטמבר. בעקבות הביקורת שהושמעה מצד הקבוצות הישראליות המשתתפות במפעלים האירופים כלפי עומס המשחקים, כיום קבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים העונתיים (ליגת האלופות והליגה האזורית) מדלגות על שלב הבתים ומשחקות רק 1–3 משחקי נוקאאוט בעונה במפעל זה על מנת שיוכלו לרכז את מירב מאמציהם להצליח במפעלים האירופים ולקדם את הכדורגל הישראלי.
מבנה התחרות
שלב הבתים נערך לפני פתיחת הליגות, ונערך בליגת העל ובליגה הלאומית החל מסוף יולי או תחילת אוגוסט ועד לפתיחת הליגה בסוף אוגוסט ולמעשה מהווה מעין טורניר הכנה לפתיחת העונה המורחבת. שלבי הגמר בשתי הליגות נערכים בסוף ספטמבר. כמו במשחקי הליגה, בגביע הטוטו רשאיות הקבוצות לערוך עד חמישה חילופים.
בליגה הלאומית מחולקות 16 קבוצות לארבעה בתים אזוריים, ארבע קבוצות בכל בית. כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד שאר הקבוצות, ובסך הכל נערך סיבוב אחד של שלושה מחזורים. שתי הקבוצות הממוקמות בשני המקומות הראשונים בכל בית עולות לשלב רבע הגמר.
החל מעונת 2018/2019 לא נערכת הארכה במשחקי הנוק-אאוט, ובמקרה של שוויון לאחר 90 דקות ניגשים ישירות לדו-קרב פנדלים. משחק הגמר נערך באצטדיון נייטרלי.
בעונת 2020/2021, בעקבות מגפת הקורונה, שונתה השיטה למצומצמת יותר המכילה את מסלול אלוף האלופים ומסלול הליגה. משחק הגמר התקיים באצטדיון של העולה לגמר דרך מסלול הליגה. שינוי השיטה היה רלוונטי לעונה זו בלבד.
זכויות שידור ומענקי זכייה
החל מעונת 2021/2022 מחזיק גוף השידור צ'רלטון בזכויות השידור של משחקי גביע הטוטו. המשחקים מועברים בשידורים ישירים בחבילת הערוצים של ספורט 1.
המועצה להסדר ההימורים בספורט היא הספונסרית הראשית של המפעל ומשלמת מענקים וכספי זכייה לקבוצות המשתתפות עבור תוצאות המשחקים המקדימים ובנוסף עבור המיקומים הסופיים.
המענקים הכספיים המחולקים בשלב הבתים והמשחקים בין ה"אירופאיות": ניצחון - 50,000 ש"ח, תיקו - 40,000 ש"ח, הפסד - 30,000 ש"ח.
מלכי השערים בכל הזמנים
להלן טבלת המבקיעים המובילים במשחקי גביע הטוטו של הליגה הבכירה. נכון ל-23 ביולי 2022. שיא השערים שהבקיע כדורגלן בגביע הטוטו של ליגת המשנה הוא 21, בו מחזיק עופר דגמי.
חדשות (סדרת טלוויזיה, רוסיה)
חדשות (Но́вости) הוא עיבוד רוסי לטלנובלה הארגנטינאית "Los Exitosos Pells" מז'אנר הדרמה, שהופק על ידי CostaFilm. בתחילה הסדרה כללה 160 פרקים (שהיה יותר מהמקור הארגנטינאי, שמנה 134 פרקים בלבד), אך בשל הרייטינג הנמוך והעובדה שערוץ CTC שינה את זמן ותאריך השידור של הסדרה כל הזמן, מספר הפרקים צומצם ל-60 בלבד.
עלילה
הסדרה מתרחשת בעולם הטלוויזיה. גיבוריה הם מגישי החדשות המצליחים גלב ונסטיה צ'רנובה. הם ומיליוני אנשים מעריצים אותם. אבל האושר שלהם הוא רק פיקציה, אגדה שיצרו מפיקי ערוץ TST כדי להעלות את הרייטינג של המהדטרה. עם זאת, גלאב מחליט ללכת לערוץ אחר ומדווח על כך לבוס שלו מארק. זה, מנסה ללא הצלחה לשכנע אותו להישאר, הוא מכה את ראשו בקיר וצ'רנוב נופל בתרדמת. מהר מאוד הם מוצאים לו תחליף, שדומה לו כמו שתי טיפות מים: השחקן האלמוני ולרי פולוינוב שנראה כמוהו. שחקן זה צריך לשחק את התפקיד של גלאב צ'רנוב, לא רק בעבודה, אלא גם בחייו האישיים. ולרי ממבט ראשון מתאהב בנסטיה שמחליט לעשות הכל כדי שגם היא תאהב אותו.
פסקול
דנילה דונייב, שמגלם את גלב ו-ולרי בסדרה, כתב יחד עם ג'ון אולין 4 שירים ו-16 יצירות מוזיקליות ללא מילים עבור הסדרה.
קישורים חיצוניים
* "חדשות" באתר הרשמי של ערוץ הטלוויזיה "STS"
טריסטן וילדס
טריסטן פול מק וילדס (באנגלית: Tristan Paul Mack Wilds; נולד ב-15 ביולי 1988) הוא שחקן, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. ידוע בעיקר בשל תפקידיו כמייקל בסדרת הפשע "הסמויה" מבית HBO וכדיקסון בסדרה "90210".
ביוגרפיה
וילדס נולד וגדל בסטטן איילנד, ניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית. אימו, מוניק מונקיון, היא אפרו-דומיניקנית והיא ממוצא אירי ואילו אביו, פול וילדס, הוא אפרו-אמריקאי. הוא החל לשחק בגיל 7 בעקבות אחיו הגדול.
קריירה
תפקידו המשמעותי והרשמי הראשון היה ב-2005 בסדרה Miracle's Boys שהציגה בערוץ הנוער של ניקלודיאון.
בשנת 2006 החל לגלם את הדמות של מייקל בסדרת הדרמה של HBO "הסמויה", ולאחר שזו הסתיימה, הוא שיחק בתיאטרון ומיד לאחר מכן החל לגלם את דיקסון וילסון בסדרת הספין אוף של בוורלי הילס 90210, "90210" שמשדרת ברשת The CW.
הוא השתתף בקליפ לשיר "Teenage Love Affair" מ-2007 של הזמרת אלישה קיז בקליפ לשיר "Roc Boys" מ-2009 של ג'יי זי מאלבומו American Gangster, בקליפ לשיר "Ghetto Mindstate" של ליל פליפ, בקליפ לשיר "Pretty Girls" של הראפר וייל, ובקליפ לשיר "How to Love" מ-2011 של ליל ויין בו השמיע גם את קולו, בקליפ לשיר "Hello" מ-2015 של הזמרת אדל בבימויו של קסבייה דולן. הוא הופיע גם בקמפיין אשר קורא לאנשים צעירים לצאת להצביע לצד ג'סיקה אלבה והיידן פנטייר.
הוא הופיע בין היתר בסרטים "חצי נלסון" (2006) ו"החיים הסודיים של הדבורים" (2008), סרט אשר מבוסס על ספר באותו השם מאת סו מונק קיד.
וילדס חתם על חוזה עם חברת התקליטים "Ten2one" ובינתיים הוציא שני שירים: "Fall 4 her" שנכתב על ידי ריקו לאב ו-"Runaround" שנכתב על ידי וילדס וריאן טובי. שני השירים הופקו על ידי Dre & Vidal. שניים משיריו, "2 Girls" ו-"Kim" הופיעו בעונה הרביעית של 90210.
בשנת 2017 החל לשחק במיני-סדרה "יריית פתיחה" ברשת FOX.
מילקשייק
מילקשייק (באנגלית: Milkshake, על פי החלטת האקדמיה: קְצִיף חלב) הוא שייק קר המבוסס לרוב על חלב או על גלידה עם תוספות של חומרי טעם שונים, כגון שוקולד, קרמל, פירות או משקאות אלכוהוליים. במקרים רבים המילקשייק מעוטר בקצפת או בסירופ.
המילקשייק, בניגוד למשקאות אחרים המבוססים על חלב, מוכן על ידי ערבוב החומרים במערבל מזון או מכונה ייעודית. התהליך תורם להחדרת אוויר לתערובת והפיכתה לסמיכה.
רקע היסטורי
שימוש ראשון של המונח "מילקשייק" הופיע בדפוס בשנת 1885, בתקופה הזו מילקשייק נחשב למשקה אלכוהולי המכיל ויסקי והוא תואר כמשקה בריא המבוסס על ביצים ומוגש כסוג של טוניק או ממתק. אולם בשנת 1900 החלו להשתמש בשם זה כדי לתאר משקאות בריאים עשויים משוקולד, תות או סירופ וניל, והוא החל להיות פופולרי במיוחד כשהוסיפו לו גלידה.
בשנת 1922 הומצא הבלנדר החשמלי. עם המצאה זו המילקשייק החל לקבל את צורתו הנוכחית, כמשקה מבוסס גלידה וחלב, קר, מוקצף ואוורירי.
בשנת 1950 הפך המילקשייק לפופולרי בדיינרים ובמסעדות מזון מהיר שונות בארצות הברית. למשקאות ניתנו לעיתים כינויים שונים המתארים את מאפייניהם הייחודיים, כדוגמת מילקשייק שניתן לו השם "בטון" בשל סמיכותו הרבה; נהוג היה להגישו אל הלקוח כשפתח הכוס מופנה כלפי מטה ובכך להראות את סמיכותו של המשקה.
מומבאי
מומבאי ממוקמת במקורה על מספר איים שחוברו יחדיו סמוך לחוף המערבי של הודו, ומחוברת ליבשה באמצעות גשרים.
מומבאי ובומביי
השם מומבאי בשפת המקום מראטהי, מקורו בשמה של האלה האם ההינדית מומבה (Mumbā) דווי.
השם בומביי (Bombay) נגזר מ"בּוֹן בַּאִיָה" (Bom bahia, פורטוגזית: מפרץ טוב) שניתן על ידי הפורטוגזים. בומביי היה התאמה של השם הפורטוגזי לאנגלית, שנתנו הבריטים לאחר קבלת העיר מן הפורטוגזים. בעליית המפלגה המראטהית לאומנית שיב סנה לשלטון ב-1995, הודיעה המפלגה על שינוי שם העיר ואימוץ שמה של האלה המקומית, מאחר שהשם בומביי הגיע מהעבר הקולוניאלי. לדעת המפלגה השם מומבאי מבטא את המסורת המקומית מהתקופה שקדמה לכיבוש הקולוניאלי.
היסטוריה
מומבאי ההיסטורית בנויה על ארכיפלג של שבעה איים. עד המאה ה-16 היו שבעת האיים של מומבאי מאוכלסים על ידי דייגים ועברו מיד ליד. במקום שלטו לפי סדר כרונולוגי - שליטים מקומיים, שליטים מוסלמים והפורטוגלים.
ההתפתחות המסחרית הביאה לצורך בשטחי מסחר, מגורים ואחסון, ולצורך בתחבורה נוחה ולכן מולאו התעלות הטבעיות שהפרידו בין שבעת האיים עליהם שוכנת היום העיר והאיים הנפרדים הפכו לשטח אורבני רצוף.
בשנת 1885 ייסד אלן אוקטביון הום הבריטי את הקונגרס הלאומי ההודי בבומביי, שסימן את תחילת המאבק על השתתפות הודית בשלטון הבריטי בהודו, שהוביל עשרות שנים לאחר מכן לדרישה לעצמאות הודו.
ב-1947 כשזכתה הודו לעצמאות הוכרזה בומביי בתור בירתה.
גאוגרפיה
העיר מומבאי שוכנת בשפך נהר אולהאס, על חופה המערבי של תת-היבשת ההודית, באזור החוף המכונה קונקאן. העיר ממוקמת על האי סלסט, שאותו היא חולקת עם מחוז טיין. חלק ניכר מן העיר שוכן אך במעט מעל פני הים, עם גובה ממוצע הנע בין 10 ל-15 מטר מעל פני הים. צפונה של העיר הוא שטח גבעות והנקודה הגבוהה ביותר בעיר גובהה 450 מטר מעל פני הים. שטחה הכולל של העיר הוא 603 קמ"ר.