cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שילה מקדונלד
בריאיון להגרדיאן באוקטובר 2013 גילתה שלמעשה הקליטה אלבום שלם חדש, אך סרבה למסור פרטים נוספים אודותיו. ב-2014 החל האלבום החדש להימכר בהופעות, אך טרם הופץ באופן מסחרי. הוא כלל שיתוף פעולה עם להקת אינדי-רוק סקוטית בשם The Razorbills, ושודר ברדיו ב-2014. שילה אף הופיעה עם להקתה במספר הופעות, וכן עם המוזיקאי נייג'ל סימור, עמו כתבה מספר שירים חדשים.
מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה
מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה (בגרמנית:  Karlsruher Institut für Technologie) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בקרלסרוהה שבגרמניה אשר הוקמה בשנת 1825.
מבין האישים הבולטים אשר למדו באוניברסיטה או למדו בה ניתן למנות את קרל בנץ, הרמן שטאודינגר, פריץ הבר והיינריך רודולף הרץ. המכון חבר ב־TU9, בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם וחבר באגודת הלמהולץ.
כיום (2020) יש באוניברסיטה כ־11 פקולטות:
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 2009 כאיחוד של האוניברסיטה המקומית עם מכללה טכנית שהוקמה עוד בשנת 1825. בשנות ה-60 של המאה ה-20 האוניברסיטה הובילה את המחקר הארצי במדעי המחשב.
הפורום לישראל ירוקה
הפורום לישראל ירוקה היא עמותה ישראלית המקדמת שמירת סביבה בישראל מתוך ראייה ציונית. מטרת העמותה היא לסייע לרשויות החוק בשמירה על משאבי הטבע, באמצעות תיעוד ומעקב בשטח, ביצוע מחקרים על חומרת והיקף התופעות וקידום פתרונות חקיקה בשדה המשפטי והפרלמנטרי. הארגון פועל מתוך תפיסת עולם של 'מפגעים חוצי גבולות' בשל פערי הרגולציה והאכיפה באזורים שונים במדינת ישראל, לרבות יהודה ושומרון, במטרה למנוע מאזורים אלו להפוך למקור זיהום הפוגע בשאר שטחי המדינה כגון עשן שריפות וזיהומי מקורות מים.
מנכ"ל הארגון הוא גלעד אך, שהיה ממייסדי ארגון הימין עד כאן צעירים למען ישראל.
היסטוריה ומבנה ארגוני
העמותה הוקמה בשנת 2011 על ידי קבוצת צעירים בוגרי יחידות מיוחדות בצה"ל, שנחשפו במהלך שירותם הצבאי למפגעי סביבה רבים בכל רחבי הארץ, וכן לקושי של רשויות המדינה בטיפול במפגעים אלו בצורה יעילה.
פרשת הקישון
אחד המתנדבים הבולטים היה גלעד אך, שמשמש עד היום כיו"ר העמותה. גלעד הוא אחיו של דוד אך, לוחם שייטת 13 שנפטר לאחר שחלה בסרטן כתוצאה מצלילה במימי הקישון המזוהמים במסגרת שירותו הצבאי. כל חבריו לצוות של דוד נפטרו מסרטן בעקבות הצלילות בקישון והוכרו לאחר מאבק כחללי צה"ל.
במסגרת הליך משפטי שיזמה עמותת העטלף של בוגרי שייטת 13 כנגד צה"ל, פנו אל גלעד אך בבקשה לתעד את זיהום המים בקישון. כך הוקם הגרעין הראשוני של מתנדבים לפעילות של תיעוד מפגעי סביבה, שמתוכם הוקמה העמותה. לימים, הוכח קשר סיבתי בין הפסולת הכימית והביוב התעשייתי שהוזרמו אל הנחל ממפעלים באזור, בין ריכוז החומרים המסרטנים שנמצאו במים, ובין התפרצות המחלה אצל הצוללנים.
בעקבות האובדן, ומתוך הבנה שחלק ניכר מהזיהום והפגיעה בסביבה במדינת ישראל מתבצע על ידי תאגידי ענק ממניעים כלכליים, והיעדר הטיפול והאכיפה האפקטיבית כנגד הפגיעה בסביבה הכוללת השחתה של מרחבים ומשאבים רבים בישראל, הוקמה עמותת 'הפורום לישראל ירוקה' במטרה לתעד, לחשוף ולפעול נגד גורמים עסקיים הפוגעים בסביבה.
דו"חות ומחקרים
אחת לשנה או יותר, מוציאה העמותה דו"חות ומחקרים העוסקים בנושאים סביבתיים שונים. מטרת המחקרים היא להעלות למודעות ולסדר היום הציבורי תופעות של פגיעה בסביבה שיש בהן כשל רגולציה וחוסר אכיפה של רשויות המדינה.
סולנום העגבנייה
סולנום העגבנייה (שם מדעי:  Solanum sensu stricto) הוא תת סוג בסוג סולנום במשפחת הסולניים. מוצאו של תת-הסוג במערב יבשת דרום אמריקה, בעיקר בשטחי המדינות אקוודור ופרו, ומשם הופץ באמצעות הרוח למקומות אחרים והתייצב גם באיי גלאפגוס.
טקסונומיה
תת הסוג שייך לסוג סולנום בו יש עוד מינים רבים, חלקם קרובים מאוד זה לזה וחלקם פחות. בעבר לא התייחסו לקרבה של המינים השונים בסוג, למשל עגבנייה תרבותית ועגבנייה דומדמנית (Solanum pimpinellifolium), ולא מיינו אותם תחת תת סוג, אך הצלחת ניסויים בהכלאות בין המינים (הפריה ויצירת צאצא פורה עם גנים משני ההורים) שנועדו להכניס לעגבנייה התרבותית גנים של ננסיות פרי או עמידות בפני מחלות, הוכיחה את הקרבה הרבה ביניהם ביחס לקרבה למינים אחרים בסוג, למשל עגבנייה תרבותית וחציל, ולסיווגם תחת תת-סוג.
תיאור
לרוב המינים בתת-סוג זה יש בדרך כלל פריחה צהובה בוהקת הנמשכת כשבועיים עד חודש, ובסופה מתקבלים חנטים קטנים המתפתחים לפירות בוסר בצבע ירוק לרוב, המקבלים גוון אדמדם מפוספס בירוק עם הבשלתם. במין "עגבנייה תרבותית" רוב הזנים מקבלים צבע אדום מלא עם סיום ההבשלה, אך קיימת קשת רחבה של צבעים, ויש זנים בעלי פירות צהובים ואף שחורים.
היסטוריה
בני האינקה בפרו גידלו את המין עגבנייה תרבותית עוד לפני בוא האירופאים ליבשת, ובדרום מקסיקו ישנן עדויות לגידול העגבנייה בשנת 500 לפנה"ס. נראה שהטיפוסים הראשונים של העגבנייה התרבותית היו דומים יותר לעגבנייה דומדמנית.
בתרבות
בני הפואבלו האמינו כי מי שהיה עד לבליעה של זרעי עגבניות יתברך בכוחות נבואיים. כשיובא הצמח לאירופה חשבו האירופאים במשך כ-200 שנה שהצמח רעיל, אך מאז שגילו שהוא אכיל הוא צבר פופולריות רבה.
משפט קלרו
משפט קלרו הוא חוק פיזיקאלי המאפשר לחשב את המשיכה הכבידתית על פני השטח של ספרואיד מסתובב הנתון בשיווי משקל תחת השפעת השדה הכבידתי העצמי שלו והכוח הצנטריפוגלי. המשפט פורסם על ידי אלכסיס קלרו ב-1743 בחיבורו Théorie de la figure de la terre, tirée des principes de l'hydrostatique (תאוריה של צורת כדור הארץ, המתבססת על עקרונות ההידרוסטטיקה), אשר עיבד עדויות פיזיקליות וגאודזיות לכדי מסקנה שכדור הארץ הוא אליפסואיד פחוס.
הנוסחה של קלרו
הנוסחה של קלרו לתאוצת הכבידה g על פני השטח של ספרואיד בקו רוחב φ, היא:
כאשר הוא הערך של תאוצת הכבידה בקו המשווה, m הוא היחס בין הכוח הצנטריפוגלי לכבידה בקו המשווה, ו-f הוא הפחיסות של חתך מרידיאני של כדור הארץ (חתך שנעשה לאורך קו אורך), שמוגדרת כ-:
(כאשר a הוא חצי הציר הראשי ו-b הוא חצי הציר המשני).
כריזנטמות
ה"כריזנטמות" לכלי מיתרים (Crisantemi, per quartetto d'archi) היא יצירה קאמרית מאת ג'קומו פוצ'יני, שנכתבה ב-1890.
במקור הייתה היצירה אלגיה (יצירה מוזיקלית בעלת משקל עצוב), במי מינור, כתובה לרביעיית מיתרים המורכבת משני כינורות, ויולה וצ'לו. פוצ'יני טען כי כתב אותה בלילה אחד, בעקבות מותו בטרם עת ב-18 בינואר 1890 של אמדאו הראשון, מלך ספרד, מבית סבויה, דוכס אאוסטה, בנו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה. היצירה מוקדשת לזכרו של הדוכס: "Alla memoria di Amadeo di Savoia, Duca d'Aosta".
השם שפוצ'יני נתן ליצירה, "כריזנטמות" (חרציות), מוסבר על ידי המנהג הנוצרי-קתולי להניח פרחי חרציות על קבר, במהלך טקסי אבלות ולכיבוד זכר המתים - בלווייה או אזכרה ובליל כל הקדושים.
היצירה היא עצובה וסוחפת, כתובה בפרק אחד ארוך. אורכה כ-6–7 דקות, בטמפו "אנדנטה מסטו" (Andante mesto - "צועד ביגון"). היצירה כוללת שני רעיונות מלודיים הדומים לאלו ששימשו את פוצ'יני במערכה האחרונה של האופרה "מנון לסקו", שהושלמה בשנת 1893.
לאורך השנים עובדה היצירה עבור הרכבי כלי מיתר גדולים יותר מרביעיית מיתרים, והיא מוכרת יותר בעיבודים אלה מאשר כרביעיית מיתרים.
יעקב עקנין
יעקב עקנין (ינואר 1928 – 23 ביוני 2022) היה איש צבא ומנהל ישראלי. שירת כקצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, פיקד על אגד ארטילרי במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים ופיקד על המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל.
ביוגרפיה
עקנין נולד בירושלים למשפחה ממוצא ספרדי, ולו שבעה אחים ואחיות. כנער התנדב לארגון ההגנה וב-1946 הצטרף לארגון האצ"ל בו זכה לכינוי "עמיאל". היה סגן מפקד גנדה שבסיסה היה בשכונת מאה שערים. בין הפעולות בהן השתתף היה פיצוץ מועדון הקצינים "בית גולדשמידט" בירושלים.
לאחר הקמת צה"ל התגייס לחיל התותחנים ופתח בקריירה צבאית. הוא שימש סגן ומפקד גונדה 416, יחידת נ"ט תחת פיקוד חטיבת גולני. לאחר מכן פיקד על גדוד 402 עמו לחם במהלך מבצע חרגול. במלחמת ששת הימים פיקד על אגד ארטילרי 213 באוגדה 38, תחת פיקודו של אריאל שרון, שהשתתפה בקרב אום-כתף, בה התותחים יצרו "מסך אש מתגלגל" לפני הכוחות הנעים. לאחר המלחמה מונה למפקד התותחנים בפיקוד הצפון. ב-1968 מונה לראש מחלקת תורה ולחימה במטכ"ל ובמלחמת ההתשה פיקד על אגד ארטילרי סדיר בחצי האי סיני. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 214 באוגדה 143, שוב תחת פיקודו של שרון.
בספטמבר 1974 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בדרגת תת-אלוף. הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 1977. מיד לאחר שחרורו מונה בספטמבר 1977, על ידי שרון שהיה אז שר החקלאות, למנהל מינהל מקרקעי ישראל. הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 1980, עת נאלץ להתפטר בעקבות סכסוך עם שרון, למרות תמיכה שזכה בה ממועצת מינהל מקרקעי ישראל. לאחר מכן מונה לחבר במליאת רשות השידור, שימש ראש אגף הארגון של הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשירית, ויועץ שר העבודה והרווחה לענייני ערבים. במסגרת תפקידו זה הקים מכון להכשרה מקצועית בסכנין. בנוסף פעל כסוחר קרקעות ביהודה ושומרון. בין השאר היה מעורב בפרשת הקרקעות של "רמת קדרון" שנחקרה במשטרה. בשנת 1986 מונה עקנין על ידי משה קצב למנהל המכון הארצי להכשרת נהגים שהוקם בשיתוף של משרד התחבורה והמועצה הלאומית למניעת תאונות וקיבל בלעדיות על כל הקורסים לרענון נהיגה של נהגים שצברו נקודות במדינת ישראל. בדו"ח מבקר המדינה שפורסם בשנת 1989 נמתחה ביקורת על עלות הרכב שנרכש עבור עקנין ועל כך שרוב עבודות הדפוס של המכון הארצי להכשרת נהגים נמסרו לדפוס בבעלות בנו של עקנין. בעקבות הבקורת על העברת עבודות הדפוס לבית דפוס בבעלות בנו נפתחה חקירה משטרתית, עקנין הועמד לדין וזוכה.
נפטר ב-23 ביוני 2022.
Hitler Has Only Got One Ball
Hitler Has Only Got One Ball (בעברית: להיטלר יש רק ביצה אחת), ידוע גם כן בשם מארש הנהר קוואי, הוא שיר תעמולה בריטי קצר מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר מילותיו מושרות לקצב של שיר בריטי מפורסם אחר ממלחמת העולם הראשונה, מארש הקולונל בוגי. השיר מוקיע את גבריותם של מנהיגי המפלגה הנאצית בטענה כי יש להם אשכים קטנים, מעוותים, או אפילו בעלי מספר אי-זוגי. לשיר קיימות גרסאות מרובות, בעלות מבנה מרובע בניגון "מארש הקולונל בוגי". הביצוע הנפוץ ביותר מתייחס לשמועות תעמולה שהופצו בזמן המלחמה על כך שאדולף היטלר לקה במונורכיזם ("אשך אחד"), וטוען שהרמן גרינג והיינריך הימלר לוקים במיקרואורכידיזם ("שתיים אבל פיציות ממש") ויוזף גבלס באנורכיה ("אין כאלו כלל"). על פי גרסה חלופית פופולרית של השיר, האשך החסר של היטלר מוצג כגביע מלחמה באולם אלברט הול.
מחבר המילים אינו ידוע, אם כי הועלו מספר מועמדים לתואר. השיר הופיע לראשונה בקרב חיילים בריטים בשנת 1939 והפך במהירות לפופולרי בקרב צבא ואזרחי בעלות הברית. לאחר המלחמה, הפופולריות של השיר עלתה לאחר שקיבל אזכור בסרט הבריטי זוכה פרס האוסקר "הגשר על הנהר קוואי" משנת 1957. השיר הפך להרמז תרבותי פופולרי לאורך כל שאר שנות המאה ה-20 ואף אל תוך המאה ה-21, כולל במדינות מעצמות הציר לשעבר, גרמניה ויפן.
מילים
הגרסה הפופולרית והידועה ביותר של השיר מורכבת מהמרובע הבא:
שורת הפתיחה מתייחסת לשמועות נפוצות לפיהן סבל אדולף היטלר ממונורכיזם (אשך אחד). השורות השנייה והשלישית תוקפות באופן דומה את מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג ואת מפקד ה-SS, היינריך הימלר בכך שהן מרמזות שהשניים סבלו ממיקרו-אורכידיזם (שתיים אבל "פיציות ממש" ו"משהו בסגנון"). בשורה הרביעית, שמו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס מבוטא לעיתים קרובות באנגלית באופן שגוי: גו-בולס (go balls) כך שההגייה השגויה מתחרזת עם "no balls" (אין כאלו כלל").
גרסאות נוספות
לדברי גרג קלי, לשיר ישנה גם גרסה שנייה נוספת, אם כי פחות פופולרית: השורה הראשונה היא פרי עטם של חיילים אוסטרלים שיחד עם הבריטים לחמו נגד הנאצים במערכה בצפון אפריקה, בניגוד להוקעת המנהיגים הנאצים המופיעים בגרסה הפופולרית, את ארווין רומל, הפילדמרשל הגרמני המעוטר המכונה "שועל המדבר", שהיה מכובד ואציל יותר (או פחות שנוא; בהקשר זה ראו "מיתוס רומל" ) משאר חברי הפיקוד העליון הנאצי, דווקא מתארים כ"היפר גברי", בעל יותר מדי אשכים ולא מעט מדי.
השורה השנייה מתייחסת לתעלומה סביב לכידתו וכליאתו של סגנו של היטלר, רודולף הס בשנת 1941. הס טס בחשאי לסקוטלנד כדי לנסות לנהל משא ומתן על הסכם שלום, אך נעצר על ידי הבריטים ונכלא עד שהוחזר חזרה בשנת 1945 להישפט במשפטי נירנברג. השורה למעשה שואלת האם המעשה של הס היה בעצם משאלה אמיצה ונועזת או סתם מבצע מטופש להפליא וחסר תקוות.
השורה השלישית של המרובע השני היא תוספת אמריקאית, המתייחסת לתבוסתו של המתאגרף הגרמני מקס שמלינג (שהצלחתו בקרבות אחרים לפני כן הוכתרה על ידי התעמולה הנאצית כסימן לעליונות הארית) על ידי המתאגרף האפרו-אמריקאי ג'ו לואיס בשנת 1938, כאשר שמלינג "פלט זעקת בכי גבוהה לאחר שנחבט באגרוף מכריע בסיבוב הראשון במשחק". ה"זעקה שנשמעה ברחבי העולם" הפכה לסמל לניצחון האמריקאי על הנאציזם.
גרסאות בריטיות נוספות השתמשו באוצר מילים אזורי, ואף התמקדו בציוני דרך מקומיים: בנוסף להתייחסות הנפוצה לחשד למונורכיזם של היטלר, גרסאות אלה מצביעות על התעללות מצד אמו, וכי האשך הכרות של היטלר הפך בסופו של דבר לגביע מלחמה המוצג בפומבי ברויאל אלברט הול. וריאציות למילים של "אלברט הול" הושרו על ידי תלמידי בתי ספר בשכונות פינסברי בלונדון בשנת 1983 וקנזינגטון בשנת 1984. וריאציות אזוריות מאזורים אחרים של הממלכה המאוחדת משתמשות במקומות שונים, כגון אולם אולסטר (צפון אירלנד), קלווין הול (גלאזגו), אולם הסחר החופשי (מנצ'סטר) ובניין העירייה של לידס (לידס).
לאחר מותו של היטלר בסוף מלחמת העולם השנייה, גרסאות מאוחרות יותר שינו את השורה הראשונה לזמן עבר: "להיטלר הייתה רק ביצה אחת". וריאציות אחרות של השורה הראשונה לאחר המלחמה כללו "רק ביצה אחת גדולה" ו"ביצה שמאלית בלבד". אחרות החליפו את ביצה אחת ב"קציצת בשר אחת" ("meatball") על פי השיר של האחיות אנדרוז.
גרסאות אחרות גם החליפו בשורה האחרונה את שמו של גבלס בשמה של הדמות הבדיונית "ג'ו בולז".
כחלק מהטרנספורמציה התרבותית (ראו בהמשך), נוצרה לשיר בהמשך הזמן גרסה המתייחסת לגרמניה (המערבית והמאוחדת) ולערים הגרמניות בפרט, כגון פרנקפורט, שטוטגרט ומינכן. מה שמייחד גרסה זו מאחרות הוא שבעוד שאר הגרסאות נכתבות באנגלית תקנית, זו נכתבת באנגלית במבטא ותעתיק גרמניים, ובנוסף כוללת דקויות ורמיזות המופנות לקהל יעד הגרמני (ראו ביאורים), בשונה משאר הגרסאות, אשר אינן מכוונות לקהלים ספציפיים, אלא לקהל העולמי הרחב: גרסה מרובעת נוספת אך פחות ידועה של השיר נכתבה בזמן ההפצצות על ערי בריטניה (הבליץ) ולונדון בפרט, ומזכירה את וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה: גרסה זו היא הגרסה היחידה של השיר שאינה מושרת בליווי מארש הקולונל בוגי, אלא בשיר "Land of Hope and Glory" של הזמרת הבריטית המוערכת ורה לין.
ניתוח
מילות השיר על שלל גרסאותיו תוקפות את גבריותם של המנהיגים הנאצים בכך שהן מלגלגות ומזלזלות על פגמים באשכיהם לכאורה. ג'נט סיירס, פרופסורית לפסיכולוגיה, מאוניברסיטת קנט כתבה כי השיר הוא תגובה של בעלות הברית לשימוש בגבריות-על בתעמולה הנאצית. לדברי בריאן או מרדוק, פילולוג מאוניברסיטת סטירלינג, היבט בולט במילות השיר הוא שהן תוקפות את מנהיגי האויב, אך לא את האויב באופן כללי. גרג קלי, פולקלוריסט מאוניברסיטת גולף-האמבר כתב:
הטענה בשורת הפתיחה שהיטלר היה בעל אשך אחד בלבד מרמזת על כך שהיטלר היה פחות אמיץ (נובע מהסלנג: "אין לו ביצים ל..."). חוקר המשוגעים, ריצ'רד אינגרם כתב כי ההאשמה של היטלר במונורכיזם בשיר רומזת לתיאוריה לפיה לקותו במונורכיזם, היא זו שגרמה לטירופו הידוע לשמצה של היטלר. ג'ייסון לי מאוניברסיטת דה מונטפורט כתב, "כשם ששייקספיר השתמש בנכות המבוססת על עובדה כלשהי כדי לבנות את דמותו של ריצ'רד השלישי, במקרה של נכותו של היטלר משווים לא רק חולשה מוסרית אלא רוע". רואן קרופט, פרופסור לפילוסופיה, מאוניברסיטת סטירלינג מתאר את השיר כדוגמה לחוסר כבוד מוסרי: "מעשיו של היטלר הצדיקו מבחינה מוראלית להראות אליו חוסר כבוד" על ידי שירת מילות השיר.
גרג ליטמן, פרופסור לפילוסופיה מאוניברסיטת דרום אילינוי אדוארדסוויל, כתב כי השיר הוא דוגמה ללעג פוליטי המשמש לבניית "רוח לחימה". יואנה ז'בלונסקה-הוד, מרצה באוניברסיטת מריה קירי-סלודובסקה, כתבה על השיר כי הוא מהווה דוגמה המשתמשת בקומדיה כאמצעי להילחם באויב בזמן מלחמה על ידי תקיפת גבריותם של מנהיגי האויב, ועל ידי כך, הפיכתם מסמלים של כוח והערצה לאובייקטים לרחמים. לדברי ז'בלונסקה-הוד, הסתירה לכאורה בין מנהיגים נאצים בכירים לבין היותם מושאים לרחמים משקפת את הניגוד בין הלחן העליז והאופטימי של מארש הקולונל בוגי לנושא ה"עגום" של המילים.
מקור
מארש הקולונל בוגי, שמהווה את הלחן לשיר, נכתב על ידי פרדריק ג'וסף ריקטס בתחילת מלחמת העולם הראשונה. השיר הופיע לראשונה בקרב הכוחות הבריטיים בשנת 1939. מקורו המדויק של העיבוד אינו ידוע וישנם מספר אנשים שטוענים שחיברו את השיר. עם זאת, איש מהם לא ניסה לטעון או לאכוף זכויות יוצרים על המילים.
הסופר דונאו אוב'ריאן כתב באוטוביוגרפיה שלו, כי אביו, טובי אוב'ריאן, אז פובליציסט במועצה הבריטית, כתב את מילות השיר באוגוסט 1939 למטרת תעמולה בזמן המלחמה. הגרסה שנטען שנכתבה על ידי אוב'ריאן מתחילה במילים "לגרינג יש רק ביצה אחת, להיטלר יש שתיים אבל פיציות ממש", בעוד שכמעט כל הגרסאות האחרות הפכו את הסדר ("להיטלר יש רק ביצה אחת, לגרינג יש שתיים אבל פיציות ממש").
המלחין והשדרן הבריטי הוברט גרג טען שכתב את המילים והגיש אותן באופן אנונימי למשרד המלחמה הבריטי לשימוש תעמולתי בזמן המלחמה.
על פי קלי, בעוד שהשיר הושר על ידי חיילי בעלות הברית כדי להגביר את המורל, אוב'ריאן, גרג ואחרים טוענים כי השיר בכלל היה תוצר תעמולה "מפוקפקת" מכוונת שהבריטים יצרו במהלך המלחמה. הם השתמשו במילה "מפוקפקת" מכיוון שממשלות בדרך כלל אינן משתמשות בהומור או בשירים הומוריסטיים כתעמולה כי מאמצים כאלה אינם מוצלחים במידה רבה. לדברי קלי, הסבר אפשרי נוסף למקור השיר הוא שמילות השיר התפתחו באופן טבעי, ושמקורן בקשייהם של דוברי אנגלית לבטא את שמו הגרמני גבלס כראוי (בשיר, "גבלס" מבוטא בצורה השגויה "גו-בולס").
בריאן או. מרדוק, כתב כי העיבוד הוא חיבור בעל פה שמקורו ככל הנראה בלונדון. מרדוק כתב כי ייתכן ששורת הפתיחה מקורה במקורות עממיים שונים, כגון הבלדה האירית "סם הול" (הכוללת, בגרסאות מסוימות, את השיר "הו שמי הוא סם הול / ויש לי רק ביצה אחת").
לדברי המשורר הסקוטי אלן בולד, ייתכן כי השורה האחרונה הושפעה משיר קודם בשם "אין ביצים בכלל", שהוא בעצמו פרודיה על שיר של חיל האוויר המלכותי בשם "אין פצצות כלל", שאף הוא בתורו היה פרודיה על שיר על בגדי נשים בשם "אין מה ללבוש".
הגשר על הנהר קוואי
השיר, ואיתו הוויכוח בדבר אמיתותה של לקותו של אדולף היטלר במונורכיזם, נותרו פופולריים גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה. אחת ההופעות המשמעותיות ביותר של השיר לאחר המלחמה הייתה בסרטו של דייוויד לין משנת 1957, "הגשר על הנהר קוואי", שבעקבותיו זכה מלחין הסרט, מלקולם ארנולד, באוסקר.
לין רצה שהחיילים ישירו את המילים, אך אלמנתו של פ. ג'יי ריקטס, מלחין הלחן המקורי של מארש הקולונל בוגי, סירבה לאפשר להשתמש בשיר בסרט בשל מילותיו הגסות. לין החליט להשמיט את המילים, בנימוק שהקהל יזכור את המנגינה בכל מקרה. בסרט, חיילים בריטים במחנה שבויי מלחמה יפני שומרים על המורל על ידי שריקת המנגינה כפעולת התרסה עדינה.
סומנט גופינת, פרופסור לתורת המוזיקה מאוניברסיטת מינסוטה וג'ייסון סטאניק, מרצה לאתנומוזיקולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, תיארו את סצנת שריקת השיר כ"שליטה קולית בקהל ... המופקת באופן קולקטיבי". מאז הגשר על הנהר קוואי, השיר זכה להתייחסויות תרבותיות קומיות רבות, לאורך שנות המאה ה-20 ועד המאה ה-21.
אזכורים נוספים
המילים הושרו בעיבוד הקולנועי משנת 1972 לרומן של ג'ון נואלס, "A Separate Peace" (אף על פי שבמקור לא הופיעו בספר, והלחן אשר לצלילו הן מושרות אינו מארש הקולונל בוגי).
בשנת 1980, בעת ביקורו של ראש ממשלת יפן מסיושי אוהירה בקנדה, ניגנה להקת הגדוד הקלגרי המלכותי את מנגינת הצעדה הרשמית שלה, מארש הקולונל בוגי. ניגון השיר נתפס כעלבון על ידי היפנים כיוון שהשיר התקשר ליפן הקיסרית - הן בגלל השימוש במנגינה בסרט והן בגלל קשריה של יפן הקיסרית עם גרמניה הנאצית אולם נראה שמאז היחס אל השיר השתנה: בשנת 2007 ניגנה להקת הצי השביעי של ארצות הברית את המנגינה ביפן ללא תקריות.
בקומדיית המצבים הבריטית "אלו אלו!" (עונה 3, פרק 6), השיר מושר בחלקו על ידי הקפטן הגרמני הנס גירינג (סאם קלי), שמתחזה לשבוי מלחמה בריטי. מאוחר יותר האסירים האחרים שורקים את המנגינה, כמו בגשר על הנהר קוואי.
גרסה של השיר מושרת בסרט "עולם כחול כהה" משנת 2001 בבימויו של יאן סבראק על ידי טייסים בריטים המלמדים את המילים לטייסים צ'כים. השיר מושר ברוויו המוזיקלי של קן לי, "Happy as a Sandbag".
בפרסומת משנת 2003 לספיטפייר אייל, מבשלת בירה אנגלית, הוצגה תמונתו של היטלר במדים צבאיים עם הכותרת "תכוון לביצה" (Spot the ball).
בשנת 2007 שידרה תוכנית הקומדיה "ארמסטרונג ומילר שואו" מערכון קומי הלועג לתיאוריות שמקורו של השיר בדוח מודיעיני בריטי. במערכון, קצין צבאי מקריא דיווח, אותו מגדיר סוכן המודיעין כ"אולי תגלית המודיעין הגדולה ביותר של המלחמה" (בסוגריים מרובעים, כפי שנכתב בתסריט המערכון): השיר גם מופיע גם בסרט "יוהאן ראבה" משנת 2009, המתרחש בננקינג, סין, בשנת 1937. הגרמני, ראבה (בגילומו של אולריך טוקור), ורופא אמריקאי, רוברט או. וילסון (סטיב בושמי), משתכרים לילה אחד ומשתפים את האנטיפתיה ההדדית שלהם למנהיג הנאצי על ידי שירתן.
בשנת 2010, סדרת משחקי הווידאו Sniper Elite רמזה לשיר בסצנות פעולה שהוחבאו בתוך איסטר אג שבהן שחקנים יכולים לירות באשכו היחיד של היטלר בעזרת רובה צלפים.
השיר נהיה פופולרי גם בגרמניה, שם הופיע בפרסומת למשקאות חריפים, וביפן, בה שימש בתוכניות משחקים והצגות ילדים. פרופסור אהרון שוובך, מבית הספר למשפטים על שם תומאס ג'פרסון, תיאר את ניכוס השיר - לא רק על ידי בעלות בריתה של בריטניה, אלא גם על ידי אויבותיה לשעבר, אליהן מכוונות מילות השיר - כצורה של "טרנספורמציה תרבותית" המהווה "כלי חיוני להישרדות תרבותית בעידן גלובלי".
אמיתות הטענה
עד היום, לא הוכחה הטענה כי להיטלר היה חסר אשך אחד. עם זאת, לאורך השנים נעשו ניסיונות לבדוק ולאשר טענות אלו.
בשנת 1970 טענה ברית המועצות שנתיחה שלאחר המוות הראתה שלהיטלר חסר אשך; הדיוק ההיסטורי של הדוח שנוי במחלוקת. בדצמבר 2015 דווח כי מסמכים מכלא לנדסברג אמורים להיחשף ולהיערך לספר. ביניהם מסמך של רופא הכלא יוזף ברינשטיינר, שעל פי הדיווחים בדק את היטלר ב-1923, ואמר כי יש לו טמירות בצד ימין. עם זאת, למרות כל הנתונים הנוטים לאשר את אמיתות הטענה, עדיין לא נקבעה עמדה מוצקה בעניין.
קינה רותהמר
קינה רות רותהמר וייסבלי (באנגלית: Keena Ruth Rothhammer Weisbly; נולדה ב-26 בפברואר 1957) היא שחיינית עבר יהודיה-אמריקאית. היא אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם. התמחתה בכל משחי החופשי מ-200 מטר ועד 1500 מטר.
קורות חיים
קינה רותהמר נולדה בליטל רוק, ארקנסו. היא התאמנה בסנטה קלרה, קליפורניה תחת המאמן ג'ורג' היינס, מועדון שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דיק רות', דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה רותהמר בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:53.68 דקות, לפני שיאנית העולם שיין גולד מאוסטרליה 8:56.39 דקות (גולד הייתה כוכבת המשחקים עם 5 מדליות מהן 3 זהב ו-3 שיאי עולם חדשים) ונובלה קליגאריס מאיטליה (8:57.46 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.92 דקות, אחרי גולד שקבעה שיא עולם חדש (2:03.56 דקות) ושירלי בבשוף בת ארצה (2:04.33 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.22 דקות.
אלופת עולם
בתחרות המבחן לאליפות העולם בשחייה שנערכה בלואיוויל, קנטקי קבעה רותהמר במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:18.07 דקות. באליפות העולם עצמה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה היא זכתה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.99 דקות, לפני בבשוף (2:05.33 דקות) ואנדראה אייפה ממזרח גרמניה (2:05.52 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בו החזיקה בשיא עולם כשקבעה תוצאה של 4:21.50 דקות, אחרי בת ארצה הת'ר גרינווד (4:20.28 קינה) ולפני קליגאריס (4:21.79 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום השישי במשחה ל-800 מטר חופשי בו החזיקה בשיא העולם כשקבעה תוצאה חלשה של 9:15.72 דקות.
רותהמר פרשה משחייה תחרותית שנה לאחר מכן בהיותה רק בת 17, עקב מיגרנות חזקות שתקפו אותה.
אודסון אדוארד
אודסון אדוארד (בצרפתית: Odsonne Édouard; נולד ב-16 בינואר 1998 בקורו שבגיאנה הצרפתית) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
פריז סן-ז'רמן
אדוארד הגיע אל מחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית בשנת 2011. הוא ערך 15 הופעות בפריז סן-ז'רמן ב', קבוצת המילואים של המועדון, אך לא זכה לשחק במדי הקבוצה הראשונה של המועדון.
ההשאלה לטולוז
ב-8 באוגוסט 2016 הושאל אדוארד לטולוז מליגת העל הצרפתית למשך עונה. ב-14 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2016/2017. ב-19 בנובמבר הוא הבקיע את שערו היחיד במועדון, בהפסד 1–2 למץ במסגרת המחזור ה-13 בליגה.
ב-30 במרץ 2017 נחשד כי אדוארד ירה בעובר אורח באמצעות אקדח איירסופט ופצע אותו בראשו ב-11 בפברואר. כתוצאה מכך, הוא נחקר על-ידי המשטרה, והשאלתו בוטלה על-ידי טולוז. בסך הכל ערך אדוארד 16 הופעות ליגה במדי טולוז. בהמשך התגלה כי חברו של אדוארד לטולוז, מתייה קפארו, הוא שירה באקדח. בהמשך קפארו חזר בו, וב-13 ביוני התובע של טולוז ביקש להטיל את אדוארד ארבעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 6,000 אירו על מעורבותו בתקרית. אדוארד התעקש שקפארו הוא שירה באקדח, בעוד קפארו טען שהוא לא היה ברכב בזמן הירי. ב-4 ביולי אדוארד נשפט לארבעה חודשי מאסר על תנאי על-ידי בית המשפט של טולוז. בנוסף הוא נדרש לשלם קנס של 6,000 אירו ופיצויים בסך 2,600 אירו בעבור הנזקים שגרם לקורבן באוזנו.
ההשאלה לסלטיק והמעבר הקבוע
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל אדוארד לסלטיק מליגת העל הסקוטית למשך עונה. ב-8 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–4 על המילטון אקדמיקל במסגרת המחזור החמישי לעונת. ב-2 בדצמבר הוא הבקיע שלושער בניצחון 1–5 על מאת'רוול במסגרת המחזור החמישי בליגה. במשך תקופת ההשאלה שלו במועדון ערך אדוארד 29 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים, כשהוא מסייע לסלטיק לזכות בטרבל המקומי.
ב-15 ביוני 2018 חתם אדוארד על חוזה לארבע עונות בסלטיק, והפך לרכש היקר ביותר בהיסטוריה של המועדון. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון לאחר החתימה על החוזה ערך אדוארד 90 הופעות ליגה והבקיע 55 שערים, והמועדון זכה בשתי אליפויות נוספות, בשני גביעים ובשני גביעי הליגה הסקוטית. בעונות ו- סיים אדוארד כמלך השערים של ליגת העל הסקוטית.
קריסטל פאלאס
ב-31 באוגוסט 2021 חתם אדוארד על חוזה לארבע עונות בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את כריסטיאן בנטקה בדקה ה-84 והבקיע צמד שערי בכורה בניצחון 0–3 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית
אדוארד זכה יחד עם נבחרת צרפת עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 2015.
הוא היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
הדיוויזיה ה-87 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-87 (באנגלית: 87th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-87 הופעלה רשמית ב-25 באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה בארקנסו, אולם היא לא הספיקה להשתתף במלחמה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-173 שהורכבה מהרגימנטים ה-345 וה-346, ומהבריגדה ה-174 שהורכבה מהרגימנטים ה-347 וה-348. הדיוויזיה ה-87 הושבתה במאי 1919, לאחר סיום המלחמה.
בין המלחמות
הדיוויזיה הוקמה מחדש בצבא המילואים ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינות אלבמה, לואיזיאנה ומיסיסיפי.
מלחמת העולם השנייה
הדיוויזיה הופעלה ב-24 בדצמבר 1942 במחנה מקיין, מיסיסיפי. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-345, ה-346 וה-347. דיוויזיית הרגלים ה-87 הגיעה לסקוטלנד ב-22 באוקטובר 1944 והתאמנה באנגליה ב-23 באוקטובר-30 בנובמבר. לאחר מכן נחתה בצרפת ב-1–3 בדצמבר, ועברה למץ, שם, ב-8 בדצמבר, היא נכנסה לפעולה וכבשה את Fort Driant. לאחר מכן עברה הדיוויזיה לסביבת גרוס-רדרכינג ליד גבול סאר - גרמניה ב-10 בדצמבר וכבשה את רימלינג, אוברגאיילבאך וגיידרקירך.
הדיוויזיה ה-87 חזרה לארצות הברית ביולי 1945 והייתה אמורה להישלח לזירת האוקיינוס השקט, אולם בשל כניעת יפן בוטלה הפקודה והדיוויזיה הושבתה ב-21 בספטמבר 1945. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 1,154 הרוגים ו-4,342 פצועים.
לאחר המלחמה
דיוויזיית הרגלים ה-87 הוקמה מחדש בחיל המילואים לאחר המלחמה, באזור הארמייה השלישית. הוא כלל יחידות באלבמה, טנסי, מיסיסיפי ופלורידה. היא הושבתה ב-15 בפברואר 1957 בברמינגהאם, אלבמה, ולאחר מכן התג של הדיוויזיה שימש את פיקוד אזור התמרון ה-87 (MAC), גם הוא בברמינגהאם, עם שישה עשר גדודים כפופים. ה-MAC ה-87 הושבת מאוחר יותר, וב-1 באוקטובר 1993, הוקמה הדיוויזיה ה-87 (אימונים). ב-1 באוקטובר 2015 הושבת פיקוד התמיכה המילואים ה-87 של הצבא. ב-22 בספטמבר 2021 דיוויזיית האימונים ה-87 הופעלה מחדש בהובר, אלבמה תחת פיקוד האימונים ה-84.
ז'ואאו קרבאליו
ז'ואאו אנטוניו אנטונש קרבאליו (בפורטוגזית: João António Antunes Carvalho; נולד ב-9 במרץ 1997 בקסטנהיירה דה פרה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
קריירת מועדונים
קרבאליו גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון, ובשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-30 בינואר 2017 הושאל קרבאליו לויטוריה סטובל מליגת העל הפורטוגלית עד לתום עונת. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לארוקה במסגרת המחזור ה-20 בליגה. ב-19 במרץ הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 1-1 נגד פורטו במסגרת המחזור ה-26 בליג. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון.
לקראת עונת חזר קרבאליו לבנפיקה ליסבון. ב-5 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 2-0 לפ.צ. בזל במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2017/2018. ב-3 בינואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד ספורטינג ליסבון במסגרת המחזור ה-16 בליגה. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-14 ביוני 2018 חתם קרבאליו על חוזה לחמש שנים בנוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד בריסטול סיטי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-19 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על שפילד ונסדיי במסגרת המחזור השמיני בליגה. הוא ערך 68 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-29 בספטמבר 2020 הושאל קרבאליו לאלמריה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונת. ב-4 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לספורטינג חיחון במסמגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-29 בינואר 2022 חתם קרבאליו באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית
קרבאליו שיחק בנבחרת פורטוגל עד גיל 21.
דבש בישראל
צריכת הדבש בישראל עומדת על כ-500 גרם לנפש בשנה, והיא כמחצית מהצריכה הממוצעת בעולם המערבי.
בשנת 2019 עמדה תפוקת הדבש בישראל על 4,000 טון וענתה על מרבית הביקוש לצריכה מקומית (80%), יתרת הצריכה המקומית (20%) מקורה ביבוא.
בישראל שלבי ייצור ושיווק הדבש מפוקחים מאד, מה שמעלה מאד את מחירו. במכרזים הבודדים בהם נפתח שוק לייבוא נראו ירידות מחירים של מעל ל-50% ביחס לסחורה הישראלית.
היסטוריה
בתקופה שקדמה לכיבוש הארץ, ישבו בארץ ישראל החִתים (1330 לפנה”ס), שהכירו היטב את עולם הדבוראות. באוסף החוקים החִתי מאותה התקופה ישנם סעיפים הדנים בעונש שיש להטיל על גנבי דבורים. על פי החוק החִתי, נחיל דבורים היה שווה בערכו לכבשה (הדבש היה שווה פחות).
תקופת המקרא
כאמור, חלק נכבד מאזכורי הדבש במקרא, דוגמת ההתייחסות ל"ארץ זבת חלב ודבש" או לאיסור על הקטרת דבש על המזבח (ויקרא, ב, יא) קשורים דווקא לתמר, אך התנ"ך מתייחס גם לדבורים, לנחילי דבורים ולדבש דבורים.
סיפור תנ"כי נוסף הקשור בדבש הוא סיפור מלחמת יונתן בפלשתים במכמש:.
הדבורה שהכירו בני ישראל הקדומים הייתה כנראה הדבורה הארצישראלית הפראית (Apis mellifera syriaca), שנהגה להתנחל בינות סלעים; לכך מוצאים סימוכין במספר מקומות במקרא: ;. את הדבש היו רודים באופן חופשי מנחילי דבורים שבטבע:.
אף שכפי הנראה לא היה קיים ענף דבוראות בין תושביה העברים של ארץ ישראל הקדומה, ניתן ללמוד ממספר מקורות כי לתושבי ארץ ישראל היה ידע בסיסי בחיי הדבורים ובטיפול בהן:. . הפסוק האחרון מעיד כי תושבי ארץ ישראל הקדומה הכירו את השימוש בעשן להרגעת הדבורים בכוורת לפני הטיפול בה.
דבש, חמאה, סולת ושמן היו מוצרי מזון עיקריים בתזונת האדם:,. היות שהדבש היה מזון חשוב, היה המסחר בו נפוץ בתקופת המקרא. בתעודות מצריות עתיקות מצוין כי לאחר מות המלך יאשיהו (בערך 600 לפנה"ס) העלו מארץ ישראל מס למצרים: 823 כדי דבש. בספר יחזקאל מצוין: . ואכן, הדבש היה ידוע כמוצר בעל ערך ואיכות גבוהים:.
תקופת בית שני
קיימות עדויות מעטות על גידול דבורים ושימוש בדבש בתקופת בית שני.
תקופת המשנה והתלמוד
לעומת תקופת המקרא, שבה לא היה ענף דבוראות, בתקופת המשנה והתלמוד הייתה הדבוראות ענף חקלאי מובהק. ניתן ללמוד על כך מתוך ספרות ההלכה שדנה בבעיות משפטיות הקשורות לגידול דבורים לדבש. כמה דוגמאות:
במשנה מופיעים דיונים על כשרות הכוורת והדבש שרודים ממנה. מהדיונים עולה כי ענף הדבוראות בתקופה ההיא היה ברמה גבוהה. במשנה, במסכת עוקצים פרק ג משניות י ויא נאמר:
תקופת האסלאם
בעולם הערבי נהגו התושבים לרדות דבש מנחילים טבעיים או לגדל דבורים בכוורות עשויות מחימר בצורת גליל. הגאוגרף המוסלמי הירושלמי בן המאה העשירית מוקדסי מספר בכתביו על הפקת דבש מצוף פרחים באזור ירושלים, וכי חלת הדבש (בערבית "שַהַד") הייתה בין מוצרי היצוא של אזור ארץ ישראל.
רבי עובדיה מברטנורא ורבי משולם מוולטרה, שחיו בסוף המאה ה-15, מזכירים דבש דבורים שנמכר בשוקי ירושלים. בכתבים עות'מאניים מהמאה ה-16 מדובר על מיסוי על דבורים בכל רחבי ארץ ישראל.
מהמאה ה-19 ועד הקמת מדינת ישראל
בתחילת המאה ה-19 רוב הדבש היה נרדה מנחילי דבורים טבעיים ("עַסַל בַּרִי"). רק פלחים בודדים גידלו דבורים בכוורות גליליות מחימר או בכדי חרס. פלחים אלה היו רודים דבש פעם בשנה והיו נעזרים לשם כך בבעל מקצוע הקרוי "אַבּוּ נַחַל" שהיה מצויד בכד עישון, כפפות ומסכה. אותו "אבו נחל" היה מוציא את חלת הדבש בסכין מהכוורת ומעבירה לפלחים. אלה סחטו את חלת הדבש בידיים או בין שני קרשים. הדבש שנרדה בצורה זו לא היה מזוקק והכיל גם פירורי שעווה וקרעי פגרי דבורים.
הדבוראות המודרנית בארץ ישראל החלה כשהגיע לארץ המיסיונר הגרמני האב הנרי בַּלְדֶנְסְפֶרגֶר בשנת 1842, למוסד האנגליקני ליתומים שבהר ציון. כאן נולדו לו 5 בנים ובת. הבן הבכור פיליפ הוא שהכניס את ענף הדבוראות לארץ. פיליפ התמסר לגידול דבורים בכוורות שנהג להעביר ממקום למקום בהתאם לעונות הפריחה. בהיותם באזור נס ציונה התיידדו הדבוראים הגרמנים עם משה וראובן לרר שידעו לדבר גרמנית. כאשר ראו הגרמנים כי מצבה הכלכלי של משפחת לרר הורע, הציעו להם להיכנס לענף הדבוראות.
בשנת 1911 הוקמה אגודת הדבוראים הראשונה, "אגודת מגדלי דבורים בארץ ישראל". באגודה היו חברים 27 מגדלי דבורים.
מרכז נוסף של דבוראות התפתח בחדרה ביוזמתם של יהודים מעולי תימן, שנהגו לגדל דבורים בכדי חרס, כמקובל אצל הערבים. בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 חל שינוי בדבוראות החדרתית כאשר עולה מצ'כיה בשם רוברט בלום, שהיה דבוראי במולדתו, החל לגדל זן דבורים קווקזי נוח יותר לטיפול. את הכוורות (בסגנון אמריקני) שנהג לבנות בעצמו, העמיד בלום בין חורשות עצי האקליפטוס ב"גבעת הדבורים" שבקצה המושבה. בשנות העשרים והשלושים החלו משפחות נוספות מחדרה לעסוק בדבוראות בשיטה שהנהיג.
בדו"ח של קונסול ארצות הברית בירושלים, משנת 1921, תוארה תעשיית הדבש:
אחרי הכרזת העצמאות
לאחר קום המדינה גדל הענף בצורה משמעותית. לארץ הובאה דבורת הדבש האיטלקית (Apis mellifera lingusta) הנחשבת לרגועה יותר ומניבה יותר מדבורת הדבש הארצישראלית. ענף הדבוראות הישראלי מאורגן תחת "ארגון מגדלי דבורים בישראל", המסונף ל-Apimondia, ארגון הגג הבינלאומי של הדבוראים. הארגון פועל לצד "המועצה לייצור ולשיווק דבש" (הידועה בשם המקוצר, "מועצת הדבש") – חברה פרטית האחראית על רישוי הדבוראים, ייבוא דבש לישראל, פיקוח על טוהר תוצרתם ווויסות כמות הדבש המיוצרת בארץ. גופים נוספים העוסקים בדבורת הדבש הם מחלקת ההדרכה לדבוראות במשרד החקלאות, לה גם כוורות ניסיוניות בצריפין, והמחלקה לחקר הדבורים במרכז טריוואקס בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.
בשנת 2004 החליט ארגון מגדלי הדבורים בישראל לשנות את שם המקצוע מ"כוורן" (שנשמע כמו קברן) ל"דבוראי". השם "דבוראי" מיוחס לנעמי שמר ואומץ בחום על ידי העוסקים בתחום.
בשנת 2005 היו בארץ כ-500 דבוראים וכ-90,000 כוורות שייצרו 3,600 טון דבש לשנה. המכוורת הגדולה ביותר בארץ מצויה בקיבוץ יד מרדכי (הנשלטת על ידי קבוצת שטראוס) ולה כ-3,000 כוורות.
בגלל סיבות שונות, בהן תנופת עיור ותיעוש, חוסר כדאיות כלכלית, מחסור בכוח עבודה לקטיף ומשבר המים נעקרו עשרות אלפי דונמים של פרדסים. במקביל, עקב הרחבת כבישים נעקרו עצי אקליפטוס רבים. תהליך דומה עבר גם על צמחי הכותנה ופרחי הבר שהתמעטו. לכך התווספה העובדה שמחלקת הייעור של הקרן הקיימת מיעטה בנטיעת עצים בעלי פרחים והרבתה בנטיעת אורנים שאינם תורמים צוף או אבקה לדבורים. צמצום מספר הפרחים והעצים מהם יכולות הדבורים ללקט צוף גרם להקטנת כמות הדבש המופקת בישראל ובמקביל להקטנת מגוון הטעמים. בשנת 2009 קמה יוזמה חדשה בשם "נטיעות צופניות" (מהמילה צוף) המשותפת למגדלי הדבש ולקק"ל, במטרה לנטוע עצים שיהוו מרעה לדבורים.
שוק הדבש בישראל
נכון לראשית המאה ה-21 שוק הדבש בישראל ריכוזי מאוד, ופועל תחת אסדרה מקיפה מצד מועצת הדבש, אשר מקבלת את סמכותה מתוקף צו הפיקוח על מצרכים ושירותים. 60% משוק הדבש בישראל מוחזק בידי מכוורת יד מרדכי השייכת לקבוצת שטראוס, 25% לעמק חפר, ו-15% לשאר המשווקים.
כל פעילות של דבוראות, מסחר, ייבוא ואף החזקת דבש דבורים או מוצרי דבורים אחרים מחייבים אישור של מועצת הדבש על בסיס צו הפיקוח על מצרכים ושירותים, המהווה חלק מהתקנות למצב חירום, אשר מאושרות מחדש מדי שנה, מאז קום המדינה. כתוצאה מחקיקה זו, לא קיימת תחרות בין היצרנים, ולצד מכסי מגן גבוהים של עד 255%, מחירי הדבש בישראל גבוהים במאות אחוזים ממחירי הדבש במדינות רבות בחו"ל. בתקופות בהן נוצר מחסור בדבש (לרוב בתקופת ראש השנה), מוענקים לפי החלטת מועצת הדבש פטורים מיוחדים ממכס על דבש למשווקים המרכזיים בתחום, ובמיוחד למכוורת יד מרדכי.
דו"ח מבקר המדינה לשנת 1991
המבקרת קבעה כי מאחר שהדבש אינו מצרך יסוד, אין הצדקה לרגולציה הקיימת, ומלבד מנגנון לקליטת עודפי דבש, אם ייווצרו כאלה (בתהליך ההאבקה, הנדרש על ידי החקלאות ללא קשר לשוק הדבש), היא אינה רואה צורך בפעולה מיוחדת. עם זאת, האמינה שאין הכרח שמנגנון זה יהיה ממשלתי, והציע שחברת דבשים אשר הוקמה באותה השנה תמלא אותו.
בפרט, הומלץ על ביטול הצורך ברישיונות להפקת דבש, הקצאת שטחי מרעה ושיווק שלו. כמו כן, המליצה מבקרת המדינה על סגירת מועצת הדבש, אשר גם אם נדרש פיקוח על תוצרת הדבש בישראל, היא אינה מבצעת זאת.
דו"ח מבקר המדינה לשנת 1998
דו"ח מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, משנת 1998 העביר ביקורת קשה על פעילות מועצת הדבש, וציין כי מרבית הביקורת שהועלתה בדו"ח משנת 1991 נותרה ללא שינוי.
תקן ישראלי לדבש
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמה ועדת תקינה לדבש שבה ישבו תשעה גופים ציבוריים. ביוני 1970 פורסם התקן הישראלי לדבש: ת"י 373 שעודכן מאז שלוש פעמים.
התקן קובע הן את צורת גידול הדבורים (למשל איך ומתי מותר להאכילן בסוכר), ובעיקר את התכולה הכימית של הדבש. לדוגמה: ריכוז המים שלא יעלה על 20%, חומציות הדבש שלא תעלה על 4.0 pH, ריכוז הסוכר הלבן (סוכרוז) שלא יעלה על 6%, שלא יהיה גלוקוז מסחרי בדבש ועוד. בנוסף לתקן מתבצע פיקוח על ייצור הדבש בארץ באמצעות "המועצה לייצור ולשיווק דבש" ו"ארגון מגדלי הדבורים בישראל".
אח"י נגה
האונייה היא כלי השיט השלישי הנושא שם זה בחיל הים. הראשונה הייתה אח"י נגה (ק-26), שנבנתה כשולת מוקשים והייתה הרכש הראשון מארצות הברית. הוכנסה לשירות בשייטת הגדולה באוקטובר 1948 ואף השתתפה בפעולות, אך נמצאה לא מתאימה והועברה ל. כלי השיט השני, "אח"י נגה (ק-22)", הייתה קורבטה תוצרת ארצות הברית ששימשה כבסיס צף לשייטת 13. שירתה מ-1953 עד 1968.
התאמת המבנה כאניית אימונים
על פתח המחסן האחורי נבנה כיסוי קשיח לנחיתת מסוקים עד גודל בל 206. אימון ראשון עם מסוקי בל 206 בוצע על ידי טייסים ותיקים. הנחיתה על סיפון האונייה עברה בהצלחה אך במפגש הפקת הלקחים בטייסת הוגדרה המשימה כקשה ומסוכנת מדי. האונייה לא אושרה להנחתת מסוקים כיוון שהמרחק בין המנוף שהותקן לפנים לעמודים בקדמת מבנה הגשר היה קטן משלושים מטרים.
המדורים באונייה כללו: שני חדרי - חדר מי"ק צוות וחדר מי"ק חניכים, מגורי קצינים ומגורי נגדים במבנה העליון. מגורי צוות מתחת לסיפון ובמגורים נוספים שהותקנו במחסן האחורי. חדר אוכל קצינים חדר אוכל צוות וחניכים ומועדון ששימש גם ככיתת הדרכה לחניכים. בתקופה מסוימת הפכו מגורי הנגדים למגורי בנות.
מנוף ויציבות – בקדמת האונייה הותקן מנוף מתוצרת שוודית "הגלונד" בעל כושר הרמה של 5 טון. המנוף אפשר הרמה והורדה של סירות מסוגים שונים. הקניית היציבות לאונייה, לעבודה עם המנוף ולהפלגה בכלל, נעשתה על ידי הכנסת מוצק. הוכנסו מטילי פלדה במשקל של כ-30 טון מכוסים ביציקת בטון בשני צדי החרטום. השקעת החרטום גרמה נהיגה טובה יותר והמשקל בתחתית גרם להקטנת זווית הטלטול.
מערכות - הותקנו שני מכשירי מכ"ם: ניווט אזרחי קלווין יוז 19, צג בגשר וצג במי"ק חניכים. מכ"ם ניווט צבאי ריית'און, צג בגשר וצג בחדר מי"ק צוות.
יולי עופר תרם את עמלת התיווך ברכש האונייה, כדי לצייד את כל התאים באונייה בשעונים ומכשירי רדיו, ריהוט חדיש למועדון כולל מערכת סטריאו 'בי אנד או' עם פטפון 'פישר' שהיו אז המילה האחרונה בתחום הבידור הביתי.
צוות: הצוות חולק לארבע מחלקות: גנ"ק, נשק, מכונה, מטבח ואפסנאות. בשגרה נשאה האנייה 35 איש, קצינים, נגדים וחיילים. קיבולת צוות למבצעים מיוחדים, עד 100 איש, כולל רופא וחובש.
חימוש: האונייה כלל: שני תותחי 20 מ"מ אורליקון, בירכתי סיפון הגשר.
סירות: סירת גומי זודיאק מארק III על עריסה המוצבת מעל המחסן הקדמי. רפסודות הצלה מתנפחות לפי התקן לכל הצוות והנספחים.
משימות האונייה
זירת הפעולה - אח"י נגה נרשמה במסגרת בסיס חיפה והייתה כפופה למפקד הבסיס. מרבית הפלגות האונייה נעשו במחצית המזרחית של הים התיכון מחוץ לזירת האחריות של הבסיס. כלי שיט של ח"י בים הפתוח עומד תחת פיקוד ישיר של מפקד חיל הים. מפקדי חיל הים ראו חשיבות לעמוד בקשר ישיר עם האונייה באופן קבוע. לאונייה הוקצו שתי משימות עיקריות: אוניית אימונים לקורס חובלים ותלמידי בתי ספר ימיים ואוניית אספקה לספינות סער. משימות נוספות של אח"י נגה היו: אוניית מטרה לאימוני צוללות, הפלגות אימונים לשייטת 13 ולוגיסטיקה למבצעים מיוחדים.
אוניית אימונים - המשימה העיקרית של הנגה הייתה בביצוע הפלגות אימונים עבור בית הספר חובלים. בתקופה המדוברת היו אלו מחזורי חובלים כ"ג, כ"ד, כ"ה, כ"ו. החובלים תרגלו ניווטים אסטרונומיים בקטעי הדרך המתרחקים מיבשה או איים כלשהם וניווט חופי בעיקר בים האגאי ולאורך החוף הצפוני של כרתים. בנוסף תרגלו החניכים תוך כדי הפלגה נושאי בקרת נזקים, ימאות, הפעלת חדר המי"ק ועוד.
קציני האונייה וחלק מהנגדים הוגדרו כמדריכים ונשאו שרוך הדרכה אדום כמקובל בבה"ד חיל הים. חלק משגרת ההפלגה התבטא בהחזקת משמרת בגשר. לכל קצין משמרת מצוות האונייה הוצמד חובל מקביל וכך גם לכל תפקיד בגשר, צופים והגאי. למשמרות חניכים התווספו שניים או יותר חניכים שעסקו בניווט. חניכי בתי-הספר הימיים בעכו ובמכמורת קיבלו אפשרות להפליג עם האונייה. ההפלגות כללו ביקורים בנמלים בגזרה הצפון מזרחית של הים התיכון.
אוניית אספקה  לספינות הטילים ולמבצעים מיוחדים כהכנה לקראת מלחמת יום הכיפורים. תדלוק ולוגיסטיקה בעת הפלגות ארוכות שביצעו ספינות הסער עד מלטה. לשם כך צוידה האנייה בשני מכלי דלק בנפח 40 אלף ליטר סולר כל אחד, והוספת מערכת שאיבה נפרדת ממערכת האונייה, מקררי מזון נוספים ומכונות כביסה. הוגדר לה תקן בתוספת אנשי מילואים, בעיקר במקצועות הטכניים וטבח מקצועי.
לאחר מספר ניסויים נבנתה שיטה שאפשרה תדלוק גם בים גלי כאשר ספינת הטילים מתקרבת כ-50 מטר אחרי האונייה, אוספת חבל צף מהמים מושכת וקושרת את חבל הגרירה. צינור הדלק בקוטר "2 נתלה בטבעות מתכת על חבל הגרירה. בספינות הטילים הותקן צינור לקבלת דלק מאזור החרטום אל המכלים. משך התדלוק כולל התקשרות כ-30,000 ליטר בשעה.
פעילות במלחמת יום הכיפורים
מלחמת יום הכיפורים מצאה את אח"י נגה מפורקת לשיפוץ ארוך. קשורה לרציף מספנת ח"י בנמל חיפה, עם מנוע מפורק וכל מערכות החשמל, שני הגנרטורים, הכננות מפורקות וחדרי המי"ק מפורקים.
ביום שישי, 5 באוקטובר 1973 בבוקר, הועלתה הכוננות בחיל הים. תותחי האורליקון ומקלעי אפסי חמש הורכבו בעמדותיהם. בצהריים הוחלט לאפשר למתגוררים קרוב לצאת בכוננות לחזור לאונייה בתוך שעה. קציני האונייה נשארו בה וסוכם כי אם פורצת מלחמה, הצוות כולו מתגייס להרכבה מהירה של כל היחידות המפורקות בסיוע של עובדי המספנה.
בשבת, 6 אוקטובר, עם האזעקה הראשונה, הוכרזו באונייה עמדות נ"מ, והחלה מלאכת הרכבת האונייה. עובדי המספנה למקצועותיהם נרתמו עם צוות האונייה. במקום תהליך מובנה מסודר שתוכנן לשלושה חודשים נוצר צורך לסיים בימים אחדים. בתיאום עם אנשי המספנה העבודה שהחלה בבהילות לא מתוכננת, לבשה צורה וסדרי עדיפויות. עיקר העבודה התבצעה בחדר המכונות: הרכבה מחדש של כל היחידות.
בעדיפות ראשונה נדרשו עובדי המספנה לשמור על תקינותם וכשירותם המבצעית של הסטי"לים. המהירות גרמה גם לתקלות ביום ראשון אחר-הצהריים, החזירו מהמספנה את משאבת המים של המנוע הראשי, מערכת כבדת משקל ויחידה בחיל הים. בעת המעבר על הכבש, נפלה המשאבה למי הנמל. קצין מהאונייה צלל ומצא אותה בתוך הבוץ. ביום שני, 8 באוקטובר, כבר הורכב המנוע, נבדקו מכלי הדלק, והאונייה קיבלה דלק עבור ספינות הטילים. בליל 8-9 באוקטובר נערך קרב דמיאט. ספינות הסער 3 היו קצרות בדלק. במוצב הפיקוד הימי נשקלה האפשרות לשלוח את אח"י נגה לפגוש ולתדלק את הספינות החוזרות. היציאה בוטלה כאשר המש"ט מיכאל ברקאי דיווח שספינותיו יצליחו לחזור לאשדוד בלא תדלוק בים.
משימה ראשונה הטרדת צוללות
לאח"י נגה לא היה סונאר לגילוי צוללות. מהירותה הנמוכה לא אפשרה לה להפעיל פצצות עומק נגד צוללות. לדעת מפקד חיל הים בנימין תלם הייתה הנגה מטרה קטנה וצוללת בלילה תתקשה לפגוע בה. משימה נוספת תצפית לגילוי מטוסי הפצצה נושאי טילים ארוכי טווח מתקרבים מהים לתל אביב. ביום ד, 11 באוקטובר, יצאה למשימה, ובמשך שבוע ימים סיירה האונייה בין יפו להרצליה. הצוות קיים תצפית עירנית וב-16 באוקטובר 73 בשעה 9:15 - כ-35 מיל מערבית לתל אביב דיווחה אח"י נגה למצפ"י . מעבר לכך לא היה באפשרותה לעשות. אם הייתה זו אכן צוללת, היא לא טענה מצברים. ב-18 באוקטובר, כאשר התרבו דיווחים על פעילות צוללות בקרבת החוף קיבלה אח"י נגה הוראה לחזור לחיפה.
סיוע לאבטחת השיט
בתחילת המלחמה הכריזו המצרים על מזרח הים התיכון כאזור לחימה ושלחו משחתות ובשלב מסוים גם צוללות לסייר בין מלטה לכרתים. הוברר הצורך בהפגנת נוכחות ספינות סער לאבטחת שיט לישראל במזרח הים התיכון. גם אחרי הפסקת האש חייבה העברת ציוד בדרך הים לישראל. סיורי ספינות סער קוימו ללא הפסקה במשך חודשי חורף 1973/1974. מטעמים מדיניים נמנעו הספינות להיכנס לנמלים וכדי להאריך את זמן הסיור נזקקו לשירותי אח"י נגה.
אזור מרכז הים התיכון ואיי יוון ידוע כסוער במיוחד בחודשי החורף. תדלוק ספינות הטילים חייב למצוא מזג אוויר נוח ככל האפשר לכן כדאי להיכנס למפרצים. מאידך תדלוק כלי שיט צבאיים ואפילו המתנה להם אינה נחשבת כמעבר בתום לב.
השלמת הצוות בצוללים הגנתיים, טכנאים במקצועות הנדרשים לתחזוקת ספינות הסער וצוות רפואי. תגבור במילואימניקים, בימאים, מכונאים ומפעילי מכשירי גילוי ניווט וקשר. ביניהם גם יוסף זברק מצופי ים שחיוניותו התבררה זמן קצר אחר כך.
תוכנית האב להפלגות הגדירה סבבים של 12 עד 14 ימי הפלגה ובין 24 ל-36 שעות של הפוגת הצטיידות בחיפה. התדלוקים המערביים ביותר בוצעו לאורך החוף המזרחי של סיציליה וספינות סער חיפשו מפלט במים הריבוניים של מלטה.
אירועים מיוחדים
תקלות מנוע - ב-22 באוקטובר יצאה הנוגה לכיוון הים האגאי. למחרת, באזור מערבית לרודוס, תקלה במנוע הראשי והאונייה נסחפה לסלעים. הבהילות בהרכבת המנוע בתחילת המלחמה יצרה ככל הנראה תקלה של משאבת שמן, שהשביתה את המנוע. למשימת הגרירה שלה מזרחה נבחרה אח"י משגב בפיקודו של פנחס מילוא. עד להגעת ה"גורר" ביצעה האונייה נוהל עוגן צף אך הרוח החזקה גרפה אותה אל החוף. קציני האנייה עם המפרשן הוותיק יוסף זברק יזמו והעלו את הברזנט החלופי של מחסן הסיפון העליון כמפרש. המפרש נתן לאנייה תנועה, השפעת ההגה חודשה. וכך נותבה האנייה הרחק מהסלעים.
המרחק לישראל היה כ-500 מיל ימי. גוררת יצאה מנמל חיפה לכיוון אח"י נגה. אח"י משגב גררה את אח"י נגה כ-11 שעות עד למפגש עם הגוררת בערך במחצית הדרך כאשר אח"י אילת (סער 2) מאבטחת. ספינות סער תוכננו למהירות מרבית ולא לגרירה הדורשת כח במהירות איטית. הגרירה גרמה לאח"י משגב תקלות תשלובת בשניים מתוך ארבעת הצירים.
בהפלגה אחרת בים שקט במפרץ קאלאמטה בפלופונסוס שוב קרתה השבתה של המנוע. התברר כי הציר של אחת הבוכנות נסדק ונשבר. צוות המכונה פרק את ראש הצילינדר. ציר חלופי חדש נחשף אך לא הצליח להכניסו למקומו. כאן נוצל ניסיונו של מכונאי המילואים הוותיק שפסק להניח את הציר במקפיא למשך שעתיים, טמפרטורה במקפיא 10 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. אחרי שעתיים, הוצא הציר מהמקפיא הוכנס חלק למקומו לנשיאת הבוכנה.
צינור מסתבך במדחפים - התדלוקים כולם בוצעו במיומנות רבה ולוטשו לרמה של אומנות. התמיכה בספינות הסטי"ל כללו לעיתים קרובות גם מעבר של אנשי צוות מספינות הסער אל האנייה, לטיפול רפואי ובעיקר מקלחת.
באחת ההפלגות במצב ים רוגש בקרבת מפרץ קלמטה ביוון נכנסה אח"י סער לתדלק. צינור התדלוק התלפף על שנים מתוך ארבעת המדחפים של ספינת הטילים. הורדו צוללים לשחרור המדחפים אך בגלל התנודות לא הצליחו לעבוד. מפקד האנייה קיבל החלטה להיכנס לתוך המפרץ. הים שם היה חלק אבל הרוח הייתה חזקה מאוד ויכולת התמרון תוך כדי גרירה נעשתה מוגבלת. ולא אפשרה לנוגה לפנות שמאלה ולהימנע מלעלות על החוף.
מפקד האנייה חתך בגרזן את חבל הגרירה מה שאפשר לאח"י סער ולאח"י נוגה להטיל עוגנים באופן עצמאי. האירוע באור יום משך תשומת לב רבה אנשי החוף כבר ראו את הספינות נטרפות וחשבו כמנהג האיים איך לחלק את השלל. בעוד הצוללים עובדים בהסרת צינור התדלוק ממדחפי ספינת הטילים. התקבל מברק מהמפקדה המורה לנגה לצאת מידית מהמפרץ. זאת בעקבות תלונה של משרד החוץ היווני על חדירת כלי שיט ישראלים למפרץ קלמטה ללא אישור.
בחזרה מאותה הפלגה ספג מפקד אח"י נגה בקורת על החלטתו להיכנס למפרץ שיצרה את המצב המסוכן. ועל כך שלא התייעץ עם מפל"ג ספינות הטילים יעקב ניצן שנמצא על אח"י סער.
הפלגות אימונים
באביב 1974, לאחר חתימת חוזה הפסקת האש, הסתיימו הפלגות אבטחת שיט על ידי ספינות סער. הנגה חזרה למשימה הראשית כאניית אימונים. מפקדי חיל הים, אישרו למפקד האוניה לבחור את הנמל המתאים לביקור. הזכות נוצלה במלואה והנגה נכנסה למעגנים רבים באיי יוון. כדי להקל על אבטחת האנייה כנגד איומי הטרור הפלסטיני נקבעה מדיניות של הפלגה בלילה ועגינה בנמל באור יום.
אח"י נגה היא אנייה קטנה וההישרדות בים היוותה מאבק מתמשך במרבית הפלגותיה. פעמים רבות קרה שהנוגה הייתה הכלי שיט היחיד של חיל הים שנמצא בים בעת סערה חזקה. החוויות הכי חזקות שחוו הצוות והמתאמנים בנוגה היו הסערות הגדולות של הים התיכון. מדי פעם נוצר מצב החלטה לבחור קורס ומהירות נכונים כדי שהאוניה הישנה לא תתפרק.
מפקדי האנייה נדרשו פעמים רבות להחליט על שינויי כיוון התנועה. היות שהמטרה הייתה אימונים בהפלגה עצמה הייתה גמישות למפקד לשנות את יעד ההפלגה לנמל אחר מבלי לפגוע במטרת האימון. הנמלים המועדפים היו איי יון רודוס ונמל פיראוס. כאשר התקבלה הערכה על היתכנות פעולות מחבלים נעשו נמלי סיציליה ואיטליה יעד מועדף להפלגה.