cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כבש השלג
קרניים
כמרבית כבשי הבר, לכבש השלג הזכר יש קרניים מסולסלות וספריאליות המזכירות מאוד את קרני כבש הדאל וכבש גדול-קרניים. עם זאת בהשוואה למינים אלה מסת הקרן שלו קטנה יותר ביחס למשקל הגוף, כשאצל הכבש גדול הקרניים למשל הן גדולות ב-35% מזה של כבש השלג ומהוות כהבדל מובהק ביניהם. בסיס הקרן הוא עבה למדי, והופך לדק ככל שהמרחק בין הקצוות גובר; הקרן צומחת לכיוון אחורה, יורדת בעיקול חד למטה המתעגל חזרה למעלה באזור הלחיים; לזכרים מבוגרים עלול להתחיל סיבוב שני, שלבסוף גורם לקרן להראות כבורג. אצל הכבש גדול הקרניים הקרניים צמודות יותר לראש ומתעגלות תמיד באזור הלחיים, ואילו אצל כבש השלג הן צומחות על פי רוב במרחק רב מהפנים ומתעגלות פעמים רבות כבר באוזן. הקרניים מחורצות לכל אורכם, ומלבד זאת יש פסים כהים בקרן שעל פיהם ניתן לדעת את גילו של הכבש. לנקבות כבש השלג יש קרניים קצרות בצורת חרב המעוגלות במעט, והן זהות כמעט לחלוטין לנקבות כבש גדול-קרניים מלבד קרניהם הקצרות יותר במספר סנטימטרים.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה של מין זה היא שעירה-צמרית, ומגינה עליו מרוחות חזקות וטמפרטורות נמוכות שבין 20 ל-40 מעלות מתחת לאפס בבית גידולו הסיבירי בשיא החורף; באזורים מסוימים הפרווה נראית ממש כצמר של כבש הבית. צבע הפרווה הוא קפה עמוק, חום כהה, חום בהיר או חום אפרפר כאשר הגב והשוקיים נוטים להיות כהים יותר. ישנם מספר הבדלים דקים שעל פיהם ניתן לדעת האם מדובר בכבש שלג או בכבש גדול-קרניים: 1) לכבש השלג הפרווה כהה ורב-גונית יותר מכבש הביגהורן; 2) החלק התחתון (הכולל את הגחון והרגליים) נוטה להיות שחור ובולט יותר אצל כבש השלג, ואילו אצל הביגהורן הוא בהיר יותר; 3) הכתם הלבן בעכוז קטן יותר אצל כבש השלג מאשר אצל הביגהורן; 4) הצוואר והלוע כהים יותר אצל כבש השלג; 5) מצחו של כבש השלג פעמים רבות בצבע לבן הנמשך אחורה לעורף, ואילו אצל הביגהורן אינו נראה כלל; ההבדל האחרון הוא ההבדל העיקרי ביניהם, אולם פעמים רבות כל ההבדלים הנזכרים אינם נראים כלל, כך שמלבד עובי קרניהם ותפוצתם השונה ניתן להתבלבל ביניהם בקלות.
מבנה ומידות גוף
שפתיו של כבש השלג הן לבנות ובולטות, ובמקרים שיש לו מצח לבן הן מופרדות ממנו על ידי פס חום כהה עבה. הכתם הלבן בעכוז נמשך עד צידם האחורי של הרגליים, ובמרכזו בולט הזנב הקצר והשחור. אוזניו של כבש זה קצרות ועגולות, וצבעם כהה מבחוץ ולבן במפנים. האף הוא שחור ומחורץ, והעיניים בינוניות וצבעם צהבהב-כתמתם. כשאר כבשי הבר מבנה גופו הוא מוצק וחסון, גופו ארוך ורחב, ורגליו צווארו וראשו קצרים. פרסותיו הן קצרות וחזקות, מותאמות לטיפוס זריז על מדרונות תלולים וצוקים, וכרית הגומי שבתחתיתם מסייעת לו לאחוז בזיזים ובליטות קטנות. הזכרים גדולים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות.
הטקסונומיה של כבש השלג אינה ברורה לחלוטין, אולם ככל הנראה הוא מחולק לחמישה תת-מינים:
תפוצה, אקולוגיה, ומחזור חיים
כבש השלג אנדמי לצפון מזרח רוסיה באזור הגאוגרפי המכונה "המזרח הרחוק הרוסי". תפוצתו המדינית מתחילה בדרום מחוז קמצ'טקה, ממשיכה צפונה למחוז האוטונומי צ'וקוטקה, מערבה לרפובליקה האוטונומית סאחה-יקוטיה ודרומה למחוז מגדן ולמחוז חברובסק, ומסתיימת באוכלוסייה מבודדת במזרח מחוז קרסנויארסק. תפוצתו הגאוגרפית מתחילה מאזור מיצר הקורילים וים ברינג שבחצי האי קמצ'טקה, ממשיכה צפונה להרי הקוריאקים, שפת הים הצ'וקצ'י ומצר ברינג שבחצי האי הצ'וקצ'י, פונה מערבה לאורך שפת ים סיביר המזרחי ולאורך ההרים הסיבירים (הרי הצ'וקוטים, הרי קולימה, הרי צ'רסקי, הרי ורחוינסק, הרי ג'ונג'ור), ומסתיימת בדרום בהרי סטאנובוי (כ-400 ק"מ מהגבול הסיני) ובמערב בנהר הלנה; מערבה יותר במרחק 1,000 ק"מ מנהר הלנה קיימת אוכלוסייה מבודדת בהרי פוטוראנה שבחצי האי טיימיר הגובל באוקיינוס הקרח הצפוני.
תזונת כבש השלג כוללת למעלה מ-320 מיני צמחים, כאשר בקיץ היא מבוססת על עשבים, עשבי תיבול, דגנים, קטניות, פטריות, פירות יער, צמחים טרשיים והרריים, ובחורף על חזזיות, טחבים, עשב יבש, דשא קפוא, שורשים של צמחים, וענפים של אורן וארז. בחורף את מרבית המזון הם משיגים על ידי חפירה עם פרסותיהם בשלג. טורפיהם של כבשי השלג הבוגרים הם מועטים וכוללים בעיקר דובים חומים וזאבים, בעוד שגרגרנים, שונרים, עופות דורסים מהווים איום לטלאים.
תוחלת החיים הממוצעת של כבש השלג היא בסביבות 15-9 שנים.
איומים ושימור
כבש השלג מסווג על ידי IUCN במשב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייה גדולה משוערת, ועל אף שחלק מהאוכלוסייה במצב ירידה היא בהרבה פחות מהשיעור הנדרש כדי להעפיל לרישום בקטגוריה מאוימת יותר. תת-המין הפוטוראני מסווג במצב השימור "פגיע" (VU) בעוד שתת-המין הקמצ'טקי מסווג כמין "קרוב לסיכון" (NT). האיומים העיקריים עליו הם בעיקר ציד לא חוקי הפוגע בכבשים הסמוכים לכפרים כאשר בסביבות 6,000 כבשים ניצודים מדי שנה; בחצי האי הצ'וקצ'י כבשי השלג מתחרים גם על מזון עם איילי הצפון (Rangifer tarandus). עם זאת חלקים גדולים מתפוצתו הסיבירית אינם מאוכלסים כלל על ידי בני אדם, ובאזורים רבים הוא מצוי ברכסי ההרים המגינים עליו מציד.
תת-המין הקמצ'טקי רשום בקטגוריה השלישית ברשימת המינים המוגנים ברוסיה, ומדי שנה ניתנים מספר התרי ציד לציידים זרים. תת-המין הקוריאקי רשום בקטגוריה השנייה ברשימת המינים המוגנים וכמעט ולא ניתנים רישיונות לצודו. את שאר תת-המינים ניתן לצוד ברישיונות מוגבלים, כאשר מרביתם נמכרים לציידים זרים. כ-1,300 כבשי שלג מתת-המין הפוטוראני נמצאים ברמת פוטוראנה המוגנת, כ-600 כבשים מתת-המין הקמצ'טקי נמצאים בשמורת קרונוטסקי, כ-1,700 כבשים מתת-המין ואקוצק נמצאים בשמורת מגדן ו-1,200 נוספים בשמורת דזוג-דזור. בין פעולות השימור המוצעות על ידי IUCN: להקים שמורות טבע נוספות באזור נהר הלנה; לערוך סקרים של מספרי הכבשים; וכן בירור מעמיק של הטקסונומיה של כבש זה.
שמואל ביאלובלוצקי
הרב פרופ' שמואל שרגא-פייבל בּיָאלוֹבּלוֹצקי (Samuel Bialoblocki; כ"ד באייר ה'תרמ"ח, 5 במאי 1888 – כ"ט בטבת ה'תש"ך, 29 בינואר 1960) היה מייסד המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר הסנאט של האוניברסיטה וחוקר יהדות ליטא.
Make Me
(לעיתים ובעברית: תגרום לי...) הוא סינגל של זמרת הפופ האמריקנית בריטני ספירס בשיתוף הרפאר ג'י-איזי. הסינגל הראשון של ספירס מאלבומה התשיעי Glory, הסינגל יצא ב-15 ביולי 2016.
שמואל ביאלובלוצקי
ביוגרפיה
נולד לרב אריה לייב ביאלובלוצקי בפילווישקי שבפלך סובאלק של האימפריה הרוסית (ליטא). למד בישיבת פוניבז' ונודע שם כעילוי. המשיך את לימודיו באוניברסיטת גיסן שבגרמניה. עבודת הדוקטור שלו במשפטים עסקה בהלכות אישות באסלאם וביהדות.
ב־1939 עלה לארץ ישראל. היה חבר ועד הלשון העברית מאז שנת ה'תש"ו (1946). בשנת 1956 ייסד את המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן ועמד בראשה עד לפטירתו. מחקריו עסקו בתולדות ההלכה והספרות של ימי הביניים. הוא כתב מונוגרפיה על מרכזי התורה בליטא שפורסמה בקובץ "יהדות ליטא", וערך ילקוט פירושים למסכת ברכות עם הערות על נוסחאות הראשונים ושיטותיהם. חיבר ערכים מקיפים באנציקלופדיה אשכול ובהם הערך "אישות".
Make Me
רקע וכתיבה
בחודש מרץ 2015, חשפה ספירס כי החלה להקליט חומרים חדשים לאלבומה התשיעי. ספירס חשפה בפרס המוזיקה של בילבורד ב-2016 שתוציא בקרוב סינגל חדש ואלבום חדש. כאמור הסינגל היה אמור להשתחרר בתחילת חודש מאי אך בשל קשיי ייצור, השיר התעכב עד הקיץ.
הצלחה
השיר מוקם בשבוע הראשון במיקום 17 בבילבורד הוט 100, זהו להיט ה20 של ספירס לחדור לטופ 20, בשבועות הבאים צנח השיר אל מחוץ לטופ 40 והופעתה ב-VMA הקפיצה את השיר חזרה לאותו מיקום (17). לאחר שזכה הקליפ לביקורות רעות מצד המעריצים שציפו לקליפ המקורי הצפיות באתר ה-VEVO של ספירס היו נמוכות וכך גם הזרמותיו של השיר שהיו אמורות לעזור לו במכירות ובמיקומו בבילבורד. עם מכירות עותקים והזרמות השיר הגיע ליותר מ-500,000 עותקים וזכאי למעמד זהב בארצות הברית. בקנדה התמקם השיר במקום ה20 וזכה למעמד זהב. בישראל השיר נכנס למקום 9 במדיה פורסט. במדינות מסוימות באירופה נכנס הסינגל לטופ 20 כמו צרפת, פינלנד, סקוטלנד והונגריה. טרבמצעדים גדולים שבהם ספירס כיכבה עם להיטיה הסינגל נכשל או צעד לשבועות ספורים בטופ 40 בבריטניה הסינגל התמקם במקום 42 (הסינגל הראשון של ספירס המוביל אלבום שלא נכנס לטופ 40). באוסטרליה נכנס הסינגל למקום ה39, לאחר מכן נפל למקום ה43 ואז נפל מהמצעד לגמרי. למרות היותו להיט טופ 20 במצעדים גדולים כמו הבילבורד האמריקאי והקנדי הסינגל השאיר אחריו הצלחה מאכזבת במצעדים כאשר צעד במקומות נמוכים יחסית לסטנדרטים של ספירס ושהה במצעדים שבועות ספורים.
שמואל ביאלובלוצקי
ביוגרפיה
נודע כידען ולמדן מובהק. סייע לש"י עגנון בליקוט המקורות לאנתולוגיה 'ימים נוראים' וסייע לו גם בהשוואת נוסחים, הגהות ותיקונים.
חקירת הסנאט של ארצות הברית לגבי טביעת הטיטאניק
טביעת ספינת הטיטניק ב-14 – 15 באפריל 1912 הביאה לפתיחת חקירה של ועדת משנה של וועדת המסחר של הסנאט של ארצות הברית, בראשות הסנאטור ויליאם אלדן סמית'.
שמואל ביאלובלוצקי
ביוגרפיה
כיהן כשופט בוועדות פרס ישראל, פרס ביאליק ופרס הרב קוק.
Make Me
וידאו קליפ
במאי הקליפ הוא דייוויד לה-שאפל אשר בעבר יצר את הקליפ לסינגל "Everytime" בשנת 2004.
שמואל ביאלובלוצקי
ביוגרפיה
נפטר בכ"ט בטבת ה'תש"ך, (1960), ונטמן בבית הקברות קריית שאול.
חקירת הסנאט של ארצות הברית לגבי טביעת הטיטאניק
הדיונים ארכו 18 יום והחלו ב-19 באפריל 1912 בניו יורק, לאחר מכן עברו לוושינגטון די. סי., והסתיימו ב-25 במאי 1912 בניו יורק.
סמית' ושבעה סנאטורים נוספים חקרו את הנוסעים והצוות ששרדו ואת אלה שסייעו למאמצי החילוץ. יותר מ-80 עדים מסרו עדויות או הפקידו תצהירים.
Make Me
וידאו קליפ
צילומי הקליפ לסינגל החלו ב-2 ביוני 2016 והוא פורסם ב-5 באוגוסט.
חקירת הסנאט של ארצות הברית לגבי טביעת הטיטאניק
ב-28 במאי 1912 הוצגו המלצות הדו"ח של וועדת המשנה בפני הסנאט של ארצות הברית, יחד עם תוצאות הדו"ח של החקירה המקבילה הבריטית שהסתיימה כמה חודשים לאחר מכן. מסקנות הדו"ח הובילו לשינויים בתקני הבטיחות לספינות האמריקאיות.
Make Me
הופעות חיות
ב-17 באוגוסט 2016, ספירס הוסיפה את: "Make Me..." ו- "?Do You Wanna Come Over", לסבב ההופעות שלה Britney: Piece of Me.
ב-28 באוגוסט, הופיעה ספירס עם הרפאר G-Eazy וביצעו את הסינגל: "Make Me..." ו- "Me, Myself & I", בטקס: MTV Video Music Awards, המופע התקבל בשבחים מאוד, עם מרבית כלי רכב התקשורת ברחבי העולם להכיר את זה בתור "הקאמבק מרהיב של ספירס".
חקירת הסנאט של ארצות הברית לגבי טביעת הטיטאניק
רקע
הטיטניק הייתה אוניית ענק שנבנתה בממלכה המאוחדת. היא נודעה כגדולה והמפוארת ביותר בתקופתה ומכאן שמה, שנגזר מן הטיטאנים – הורי האלים הראשונים והשליטים לפני האלים במיתולוגיה היוונית. אף על פי שסברו כי היא חסינה מפני טביעה, טבעה הטיטניק בהפלגת הבכורה שלה ב־15 באפריל 1912 בעקבות פגיעה בקרחון. באסון נספו 1,514 אנשים ורק 712 ניצלו.
עם היוודע דבר האסון, אנשים רבים הזדעזעו מכך שה"טיטניק" טבעה חרף היותה שיא הטכנולוגיה הימית של התקופה. ב־19 באפריל 1912, יום לאחר הגעת ה"קרפטיה" לנמל ניו יורק, הורה הסנאט האמריקאי על הקמת ועדת חקירה בנושא ה"טיטניק" בראשות הסנאטור ויליאם סמית. במקביל, הקימו הבריטים ועדת חקירה משלהם. שתי הוועדות גבו עדויות מהניצולים וממומחים בתחום הטכנולוגיה הימית, והגישו את מסקנותיהן: האמריקאית – ב־25 במאי, והבריטית – ב־3 ביולי.
כאשר החדשות על האסון הגיעו לסנאטור ויליאם אלדן סמית', הוא ראה בכך הזדמנות להקים ועדת חקירה לחקירת הבעיות הרבות שהיו בתקנות הבטיחות הימית. סמית', סנאטור רפובליקני ממישיגן, חקר בעבר סוגיות בטיחות ברכבות ולזכותו נזקפים רבות מתקנות הבטיחות והתפעול שהעביר הקונגרס בכדי לאבטח את פעילות תעשיית הרכבות האמריקאית.
הוא הבין את הצורך בפעולה מהירה שבה הקונגרס יאפשר חקירה אמריקאית לפני שהנוסעים והצוות שנותרו בחיים יתפזרו ויחזרו הביתה. תחילה הוא ניסה ליצור קשר עם נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט, אך נאמר לו על ידי מזכירו של הנשיא כי אין כוונה להקים ועדה בנושא.
למרות זאת, סמית' המשיך את היוזמה וב-17 באפריל 1912 הוא פנה לסנאט בהצעה להעניק לוועדת המסחר סמכויות להקים ועדת שימוע לחקירת נסיבות הטביעה. ההצעה של סמית' עברה, והסנטור קנוטה נלסון, יו"ר ועדת המסחר, מינה את סמית ליו"ר ועדת משנה לביצוע הדיונים. למחרת נפגש סמית עם הנשיא טאפט, שזה עתה קיבל את הבשורה שחברו ויועצו הצבאי ארצ'יבלד באט לא נכלל ברשימת הניצולים. טאפט וסמית' הסכימו ביניהם על אמצעים נוספים הקשורים לחקירה, כולל ליווי צבאי ימי לקרפטיה כדי להבטיח שאיש לא יעזוב את הספינה לפני שהיא עוגנת.
הדיונים החלו ב-19 באפריל 1912 במלון וולדורף אסטוריה שבניו יורק, ולאחר מכן עברו לוושינגטון די. סי., שם הם נערכו בבניין משרדי הסנאט של ראסל.
הוועדה
בנוסף ליו"ר הוועדה סמית, כיהנו בוועדת המשנה עוד שישה סנאטורים, שלושה רפובליקנים ושלושה דמוקרטים. ששת הסנאטורים הנוספים היו ג'ונתן בורן (רפובליקני, אורגון), תיאודור אי. ברטון (רפובליקני, אוהיו), דאנקן או. פלטשר (דמוקרט, פלורידה), פרנסיס ג'י ניולנדס (דמוקרט, נבאדה), ג'ורג' קלמנט פרקינס (רפובליקנית, קליפורניה), ו- Furnifold McLendel סימונס (דמוקרט, צפון קרוליינה).
ההרכב של ועדת המשנה נבחר בקפידה כדי לייצג את האגפים השמרנים, המתונים והליברלים משתי המפלגות.
התשאול בוצע על ידי חברי הוועדה השונים בזמנים שונים, ולא כל שבעת הסנאטורים היו נוכחים כל הזמן. עם זאת, רוב עבודת הוועדה נוהלו על ידי סמית, שניהל באופן אישי את החקירה של כל עדי המפתח. הדבר גרם למתח מסוים בקרב חברי הוועדה וגרם לחיכוכים, שכן השתלטות זו התפרשה כניסיון למשוך את אור הזרקורים אליו. מצב זה שסמית לוקח על עצמו את רוב עבודת הוועדה, הביא לכך שחלק מחברי הוועדה הגיעו לדיונים רק לעיתים רחוקות, מכיוון שלא היה להם מה לעשות.
עדויות
במהלך 18 ימים של חקירות, רשמה הוועדה עדויות מלמעלה מ-80 עדים. אשר כללו כללו נוסעים ואנשי צוות ששרדו, כמו גם קברניטים ואנשי צוות של ספינות אחרות שהפליגו בסביבת הטיטניק, ומומחים וגורמים שונים ואחרים המעורבים בקבלה ובהעברת המידע על האסון.
בין אנשי צוות ששרדו ונחקרו: ג'יי ברוס איסמיי (שהיה הראשון שנחקר); הקצין הבכיר ביותר ששרדו, צ'ארלס לייטולר (הקצין השני הטיטניק); התצפיתנית שהשמיעה אזעקה, פרדריק פליט; מפעיל האלחוט שנותר בחיים, הרולד ברייד; ונוסע המחלקה הראשונה ארצ'יבלד גרייסי IV אלה שהעידו מקרב הקברניטים והצוות של ספינות אחרות כללו את ארתור רוסטרון (קפטן קרפטיה), הרולד קוטאם (מפעיל אלחוטי בקרפאטיה), סטנלי לורד (קפטן SS Californian), והרברט האדוק (קפטן RMS אולימפית). עדים מומחים, שדיברו או מתכתבים בנושאים כמו תקשורת רדיו, היווצרות קרחונים ודיווחים בעיתונים, כללו את גוליילמו מרקוני (יו"ר חברת Marconi), ג'ורג' אוטיס סמית' (מנהל הסקר הגאולוגי של ארצות הברית), ומלוויל אליהו סטון (מנהל כללי של סוכנות הידיעות AP).
החקירה הסתיימה עם ביקורו של סמית באוניית האחות של הטיטניק אולימפיק בנמל ניו יורק ב-25 במאי 1912, שם הוא ראיין כמה מחברי הצוות ובדק את מערכת הדלתות האטומות של הספינה, שהייתה זהה לזו של טיטאניק.
הצגת הדוח והמסקנות
הדו"ח הסופי הוצג בפני הסנאט של ארצות הברית ב-28 במאי 1912. הדו"ח היה בן תשעה עשר עמודים, 44 עמודים של מוצגים, ו-1,145 עמודים של עדות ותצהירים. המלצותיה של הוועדה, יחד עם אלה של החקירה הבריטית שהסתיימה ב-3 ביולי 1912, הובילו לשינויים רבים בנוהלי הבטיחות של הספינות האמריקאיות.
בעקבות הדו"ח נקבע כי על אוניות נוסעים לשאת סירות הצלה בכמות שתספיק כדי לשאת את כל הנוסעים ואנשי הצוות ולערוך אימונים של הורדת הסירות. כמו כן הוחלט ששידורי האלחוט יהיו פעילים 24 שעות ביממה וששיגור זיקוקי תאורה אדומים יתפרש תמיד כאות מצוקה.
בנוסף לכך, לאחר טביעת ה"טיטניק" השתנו הכללים לבניית אוניות: הקירות בין המדורים נהיו גבוהים יותר, ואוניות החלו להיבנות עם דפנות כפולות ואף עם שדרית כפולה, לשם החוזק.
מסקנה נוספת הייתה שניווט הטיטניק בעת שהבחינו בקרחון היה מוטעה. הקצין הורה לנווט להפנות את הספינה אחורה (רוורס) ושמאלה. הניווט אחורה האט מאוד את תנועת הספינה. במקום זאת היה על המלחים לשוט ללא הפניה אחורה, כיוון שבמהירות בה שטו היו מצליחים לחמוק לכל אחד מהצדדים. אפשרות נוספת במקרה הגרוע ביותר, להתנגש בקרחון חזיתית. ההנחה היא שבמקרה זה היה נגרם נזק לחרטום אולם האונייה לא הייתה טובעת.
שנים לאחר האסון חקרו אנשי מקצוע את האירוע כדי לבדוק מי אשם בטביעתה של הטיטניק. לבסוף הגיעו למסקנה כי בניית דפנות האונייה הייתה הגורם המרכזי לאסון: אחד הפטנטים בזמנה היה להכניס סיגי זכוכית אל התערובת ממנה מוכנות המסמרות שחיברו את לוחות הפלדה מהן נבנה גוף האונייה. במקרה של בניית הטיטניק התברר כי הוספו יותר מידי סיגי זכוכית והמתכת של המסמרות הפכה פריכה. עקב ההתנגשות העזה עם הקרחון כשלו המסמרות ולא עמדו בלחצים אשר מסמרות תקניות היו אמורות לעמוד בהן. כך קרה שמרכיב כה זעיר בבניית האונייה גרם לאובדנה.
הצגת הדו"ח האמריקאי לוותה בשני נאומים, אחד מסמית' ואחד מהסנטור איזידור ריינר (הדמוקרטית, מרילנד).
דברי הסיום של ריינר שגררו מחיאות כפיים מהסנטורים הנאספים:
המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון
המילון האנציקלופדי של ברוקהאוז ואפרון (ברוסית: Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, או בראשי תיבות ЭСБЕ, בכתיב לטיני : Entsiklopedicheskiy slovar' Brokgauza i Yefrona) הוא חיבור אנציקלופדי רב-כרכים ומקיף בשפה הרוסית (בין 35 ל-86 כרכים, לפי מהדורות). הוא מכיל 121,240 מאמרים, 7,800 תמונות ו-235 מפות. הוא פורסם ברוסיה האימפריאלית בשנים 1890–1907, כמיזם משותף של הוצאות לייפציג וסנט פטרסבורג. המאמרים נכתבו על ידי החוקרים הרוסיים הבולטים של התקופה, כגון דמיטרי מנדלייב וולדימיר סולוביוב. הדפסות חוזרות הופיעו בעקבות פירוק ברית המועצות.
היסטוריה
בשנת 1889, הבעלים של אחד מבתי הדפוס של סנט פטרסבורג, איליה אפרון, ביוזמתו של סמיון אפאנסייביץ' ונגרוב, התקשר עם ההוצאה הגרמנית FA Brockhaus על תרגום לרוסית של המילון האנציקלופדי הגדול Meyers Konversations-Lexikon , אף היא על ידי אותה ההוצאה לאור. מתחילה, זה היה אמור להיות מוגבל לתרגום של פרסום זה בתוספת פירוט יתר של נושאים הקשורים לרוסיה. הסדרה הייתה אמורה לכלול רק 16–18 כרכים.
שמונת הכרכים הראשונים (עד האות B), שפורסמו בעריכתו הכללית של פרופסור איוון אפימוביץ' אנדרייבסקי, היו תרגום כמעט מילולי של המילון האנציקלופדי, עם עיבוד קל לקורא הרוסי. כרכים אלו גררו תלונות רבות על איכות התרגום. כתב העת "Северный вестник"  ציין על אותה המהדורה כי יש בה חסרונות רבים ומשמעותיים, וכי מורגש בה חוסר המאמץ בהוצאתה, תוך שהוא סיכם אותה כ"מהדורה לא מספיק מרשימה, ספרותית ומדעית גרידא!" (1890, גיליון 4, עמ' 76–77), וכתב העת "עלון היסטורי" הוסיף לכך שהמילון האנציקלופדי "הורכב בצורה בלתי זהירה ובלתי מספקת. לשון המאמרים כבדה ובכמה מקומות מוטעית. מלאכת התרגום מורגשת מיד, והוא רחוק מלהיות פרופסוריאלי, אלא רק גימנסיאלי, מביך ומילולי" (1890, גיליון מס' 5, עמ' 454).
לאחר מותו של פרופסור אנדרייבסקי, עמדו בראש מערכת האקדמיה קונסטנטין קונסטנטינוביץ' ארסנייב ופרופסור נוסף מאוניברסיטת סנט פטרבורג - פיודור פומיך פטרושבסקי. מערכת זו סימנה תקופה חדשה בתולדות האנציקלופדיה. החל מכרך ט' החומר המתורגם מופיע רק כרקע, ונוסף עליו חומר רב עובדתי וסטטיסטי. תשומת לב מיוחדת מוקדשת למאמרים גאוגרפיים, וכך נכתב במאמר המערכת: "כל הערים הרוסיות מופיעות במלואן, עם תוספת של עיירות נוספות, עיירות וכפרים עם למעלה מ-3,000 תושבים או כאלו הראויים לתשומת לב מיוחדת".
המילון האנציקלופדי החל להתפרסם בשתי גרסאות. הראשונה, היקרה יותר, כללה 41 כרכים; השנייה, בעיצוב פשוט יותר, כללה 82 חצאי כרכים. לאחר ששברה את הגרסה היקרה שלה בחצי ממחירו הראשוני, החברה הפכה את המילון לנגיש יותר לקהל רחב של קוראים, ובזכות כך הגיעה התפוצה לשיא באותה התקופה: 130,000 עותקים.
מדענים ופילוסופים בולטים רבים הוזמנו למערכת: דמיטרי איבנוביץ' מנדלייב, ולדימיר סרגייביץ' סולוביוב, סמיון אפאנסייביץ' ונג'רוב, אנדריי ניקולאביץ' בקטוב , אלכסנדר איבנוביץ' וויקוב ורבים אחרים. מאותו הזמן, האנציקלופדיה החלה להתחדש במאמרים מקוריים, ותשומת הלב העיקרית הוקדשה לנושאים הקשורים להיסטוריה רוסית, לתרבות רוסית ולגאוגרפיה של רוסיה. המעבר ממאמרים מתורגמים אל מאמרים מקוריים והופעת מחברים חדשים השפיעו על עצם הפרסום: מאנציקלופדיה טריוויאלית הפך המילון לאוסף של ההישגים והתגליות העדכניים ביותר בכל תחומי המדע והטכנולוגיה.
המילון האנציקלופדי יצא לאור בין השנים 1890–1904. בין ארבעה לחמישה כרכים יצאו לאור מדי שנה. היקף התפוצה עלה באופן משמעותי, ומ-12,000 עותקים ב-1890 הוא טיפס ל-25,000 עותקים ב-1897. חצאי הכרכים 54 ו-55, המכילים תיאור נרחב של רוסיה (יצאו לאור בשנת 1899), פורסמו בתפוצה של 35,000 עותקים. התפוצה הגדולה קבעה את התפוצה הרחבה של המילון בשוק, למרות המחיר הגבוה למדי.
עד 1907 פורסמו ארבעה חצאי כרכים נוספים. זה כלל גם את כל המשמעותי ביותר ממה שהושמט מסיבות שונות בכרכים קודמים או הופיע לאחר פרסום האנציקלופדיה. החצי הכרך ה-82 מסתיים ב"גלריית דיוקנאות" של עורכי ועובדי "המילון האנציקלופדי", הכוללת 300 דיוקנאות-אב-טיפוס: מהעורך הראשי ועד לסדָר הפשוט.
במקביל, בשנים 1899–1902, פורסם המילון האנציקלופדי הקטן של ברוקהאוז ואפרון בשלושה כרכים; בשנים 1907–1909 יצאה המהדורה השנייה שלו בארבעה כרכים.
ב-1911 יצא לאור "המילון האנציקלופדי החדש", בעריכת קונסטנטין קונסטנטינוביץ' ארסנייב, שהיה אמור לכסות את אותו מעגל ידע כמו המילון האנציקלופדי של ברוקהאוז ואפרון, אך בעיבוד קומפקטי ומודרני יותר. בשנת 1916, בגלל קשיים שבעקבות מלחמת העולם הראשונה, הופסק פרסום המילון בכרך ה-29 מתוך 48 הכרכים שתוכננו במקור של מהדורה זו.
בספרייה הלאומית הרוסית קיימים עותקי הגהה של הכרכים ה-30 (החל מהערך "Падалка" ועד הערך "Пермская епархия" ; חלקי, ללא התחלה) ו-31 (החל מהערך "Пермская система" ועד הערך "Познанское великое княжество" ).
כל הפוסל במומו פוסל
כל הפוסל במומו פוסל הוא ביטוי עברי מתקופת האמוראים, שמשמעותו ההלכתית היא שאדם שאומר על חברו שיש לו פסול חיתון, יש לחשוש ולבדוק שאותו פסול יוחסין ישנו בו.
ביטוי זה משמש באופן רווח במשמעות שמי שמותח ביקורת על חברו, לעיתים קרובות, נגוע בעצמו באותו פגם. תופעה זו מכונה בפסיכולוגיה השלכה.
מקור הביטוי ופירושו
מקור הביטוי בתלמוד במסכת קידושין, במסגרת סיפור על מפגש בין רב יהודה בר יחזקאל לרב נחמן. קודם למפגשם הכריז רב יהודה על אדם אחר, שביזה אותו ואת שליח בית הדין, כעבד, שכן הוא נהג לכנות אחרים "עבדים". בדין התורה בפני רב נחמן מסביר רב יהודה כי נהג כך על פי האמרה:. הוא מוסיף לצטט את שמואל:. לדברי רב נחמן באותה סוגיה, הכלל מוביל לחשש פסול, אך אינו מאפשר הכרזה על פסול.
ההלכה נלמדה ממובאה זו לעניין הכשרתן או פסילתן של משפחות למטרות חיתון. יש להתרשם, שאדם שפוסל משפחות באופן שיטתי – כנראה יש פסול דווקא בייחוס המשפחתי שלו. הכלל נפסק להלכה בדברי הרמב"ם:.
פיליפוס הראשון
פִילִיפּוּס הָרִאשׁוֹן פִילָדוֹלְפוּס (ביוונית עתיקה: Φίλιππος Α΄ Φιλάδελφος) היה מלך הלניסטי של הממלכה הסלאוקית על סוריה בין כיבוש מזרח וצפון הממלכה מידי אחיו דמטריוס השלישי בתמיכת מיתרידטס השלישי, יורש הכס של האימפריה הפרתית בשנת 87 לפנה"ס לבין מותו המעורפל והלא ברור שלו בשנת 75 לפנה"ס, לאחר ניסיון לכבוש את דמשק מידיו של אנטיוכוס השנים עשר.
כל הפוסל במומו פוסל
מקור הביטוי ופירושו
בדברי הרמב"ם מודגש שכלל זה נוהג במי שרגיל בכך ולא במי שפסל את חברו באופן חד פעמי.
בעל מצודת דוד מסביר בכך את הפסוק במשלי: "וּמוֹצִא דִבָּה הוּא כְסִיל" - טיפשותו של מוציא הדיבה היא בכך שלבסוף כולם יאמרו עליו את מה שהוציא על חברו: "מי שאינו מכסה השנאה ומראה כעסו להוציא לעז על חבירו... הלא לכסיל יחשב, כי הכל יאמרו כל הפוסל במומו פוסל".
פיליפוס הראשון
ביוגרפיה
מאז תקופת שלטונו של אנטיוכוס השמיני הייתה הממלכה הסלאוקית מחולקת בין המזרח למערב (צדדים אלו כונו צפון; מזרח ודרום; מערב) ובין ענפים בשושלת הסלאוקית אשר טענו לכס.
כל הפוסל במומו פוסל
הענשה
בתלמוד בבלי, במסכת קידושין, מובאת ברייתא העוסקת בהענשת אנשים הפוסלים בחבריהם:
רש"י מסביר את טעם הדבר בזלזול: . לעומתו, רבנו תם מסביר את הדין כענישה נגדית על העונש שהמקלל ניסה לגרום.
פיליפוס הראשון
ביוגרפיה
הודות להשפעתה המדינית והפוליטית של מצרים התלמיית על הממלכה הסלאוקית, היה זה תלמי התשיעי, פרעה מצרים הגולה, אשר הסדיר את הירושה בפלג המזרחי של הממלכה. לפיו יהיה סלאוקוס השישי, בנו הבכור של אנטיוכוס, המלך הסלאוקי הראשי, בעוד דמטריוס השלישי (אחיו התאום של פיליפוס) ישלוט כמושל על רוב המזרח ויתפעל ממרכז כוח בדמשק, בעוד פיליפוס ישלוט על חלקה משנית בצפון-מזרח הממלכה.
פועלו של אנטיוכוס העשירי מהמערב נגד האימפריה הפרתית הוא זה אשר הביא לבסוף לנפילתו בידי מיתרידטס השני, מלך פרתיה, ולאחר מותו השתמשו דמטריוס ופיליפוס בפרצת אי-הסדר של המערב בשביל לכבוש את אנטיוכיה, להשיג חוף אל הים התיכון, ולנסות לסיים את מלחמת האזרחים הפנימית.
היה זה לאחר לקיחת אנטיוכיה, שהברית בין דמטריוס ופיליפוס הסתיימה, והשניים החלו להתמודד ביניהם על הכתר. דמטריוס מיהר לקחת את היד העליונה והטיל מצור על חלב, בירת כוחו של פיליפוס אך בזכות יכולתו הדיפלומטית, פיליפוס איחד כוחות עם מיתרידטס השלישי, מלך פרתיה העתידי להביס את דמטריוס ולהסדיר עצמו כמלך הסלאוקי בעוד דמטריוס עצמו נלקח אל הבירה הפרתית בקטסיפון כ"פרס" על ניצחונם של הפרתים. בהמשך פיליפוס השליט את שלטונו על הצפון והוכר כראש בית סלאוקוס באנטיוכיה. כעת הפלג המערבי של אנטיוכוס העשירי לשעבר, נסג לדרום מזרח, לקח את דמשק והעביר ידיים לידי שלטונו של אנטיוכוס השנים עשר (אחד מאחיהם של דמטריוס השלישי ופיליפוס). פיליפוס שמר לאורך שלטונו על קשרים טובים עם ממלכת ארמניה העתיקה והמתחזקת אשר נשלטה בידי טיגראנס הגדול.
מותו
לאחר נפילתו של אנטיוכוס השנים עשר במלחמה נגד ממלכת הנבטים מפטרה, יצא פיליפוס בניסיון לכבוש את דמשק ולאחד סופית את הממלכה הסלאוקית, בנקודה זאת בשנת 75 לפנה"ס הוא נעלם מהמפה ומספר הכתבים אודותיו אינם מתאימים אחד עם השני. ישנם שני סיפורים מרכזיים על סופו של פיליפוס:
אנקונדה (מנהל חבילות תוכנה)
גרסאות חבילות באנקונדה מנוהלות על ידי מערכת ניהול חבילות Conda. מנהל החבילות הזה פוצל כענף קוד פתוח נפרד מכיוון שבסופו של דבר הוא התברר כשימושי בפני עצמו ובשביל דברים אחרים מלבד פייתון. יש גם גרסת Bootstrap קטנה של אנקונדה הנקראת Miniconda, הכוללת רק conda, Python, החבילות בהן הם תלויים ועוד מספר קטן של חבילות אחרות.
התקנת ברירת המחדל של Anaconda2 כוללת את Python 2.7 ו-Anaconda3 כולל את Python 3.7. עם זאת, ניתן ליצור סביבות חדשות הכוללות כל גרסה של פייתון ארוזה עם conda.
נווט אנקונדה
Anaconda Navigator הוא ממשק משתמש גרפי בשולחן העבודה (GUI) הכלול בהפצת Anaconda המאפשר למשתמשים להפעיל יישומים ולנהל חבילות conda, סביבות וערוצים ללא שימוש בממשק שורת פקודה. Navigator יכול לחפש חבילות ב-Anaconda Cloud או במאגר Anaconda מקומי, להתקין אותן בסביבה, להריץ את החבילות ולעדכן אותן. הוא תומך ב-Windows, MacOS ו-Linux.
היישומים הבאים זמינים כברירת מחדל ב-Navigator:
קונדה – Conda
Conda הוא מנהל חבילות ומערכת ניהול סביבה קוד פתוח, חוצה-פלטפורמות, אגנוסטי לשפות שמתקין, מריץ ומעדכן חבילות ותלויותיהן. הוא נוצר עבור תוכניות Python, אך הוא יכול לארוז ולהפיץ תוכנות לכל שפה (למשל, R), כולל פרויקטים מרובי שפות. חבילת ה-Conda ומנהל הסביבה כלולים בכל הגרסאות של אנקונדה, Miniconda, ו-Anaconda Repository.
ענן אנקונדה
ענן אנקונדה (Anaconda Cloud) הוא שירות ניהול חבילות על ידי אנקונדה בו משתמשים יכולים למצוא, לגשת, לאחסן ולשתף מחברות ציבוריות ופרטיות, סביבות, וחבילות conda ו-PyPI. הענן מארח חבילות Python שימושיות, מחברות וסביבות למגוון רחב של יישומים. משתמשים לא צריכים להתחבר או שיהיה להם חשבון ענן, כדי לחפש חבילות ציבוריות, להוריד ולהתקין אותן.
משתמשים יכולים לבנות חבילות חדשות באמצעות ממשק שורת הפקודה של Anaconda Client (או CLI), ואז להעלות את החבילות באופן ידני או אוטומטי לענן.
בניין ריגלי
בניין ריגלי (באנגלית: Wrigley Building) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 400 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 133.51 מטרים והוא בעל 27 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, ונבנה בין השנים 1922-1920, במטרה ליצור את מטה המשרדים הראשי של חברת ריגלי.
היסטוריה
המגרש להקמת הבניין נבחר על ידי איל ההון, ויליאם ריגלי ג'וניור, במטרה להקים את מטה המשרדים הראשי של חברת המסטיקים שהייתה בבעלותו - חברת ריגלי. עם תחילת עבודות הבנייה בשנת 1920, לא היה בשיקגו אף גורד שחקים למשרדים מצפון לנהר שיקגו וגשר שדרת מישיגן, שהיה בעצמו בבנייה באותה תקופה. תכנון הבניין נעשה בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליה משולב בסגנון רנסאנס צרפתי. חלקו הדרומי של הבניין והמגדל בראשו הושלמו בשנת 1922 ואילו חלקו הצפוני הושלם בשנת 1924. באותה עת, התבצע המעבר בין שני חלקי המבנה דרך הקומה השלישית בבניין. בשנת 1931 נבנה בקומה ה-14 גשר למעבר בין שני חלקי המבנה.
בניין ריגלי הוא בניין המשרדים הראשון בשיקגו שהותקנה בו מערכת מיזוג אוויר.
בשנת 2011 נמכר לקבוצת משקיעים שכללה בין היתר את קבוצת זלר ריאליטי ומייסדי גרופון, אריק לפקופסקי ובראד קאוול (Brad Keywell).
Ghost Story
Ghost Story (בעברית: סיפור רפאים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד. השיר יצא לאור ב-18 במרץ 2022, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס נאשוויל, כסינגל המוביל מתוך האלבום, Denim & Rhinestones. הוא נכתב על ידי דייוויד גרסיה, ג'וש קיר והילרי לינדזי והופק על ידי אנדרווד וגרסיה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
"Ghost Story" נכתב על ידי ג'וש קיר, הילרי לינדזי ודייוויד גרסיה. אנדרווד תיארה את "Ghost Story" כשיר "מותח ודרמטי שדייוויד, הילרי וג'וש כתבו עבורי. הם כל כך מוכשרים, כותבי שירים מדהימים שמכירים אותי כל כך טוב, ומהפעם הראשונה ששמעתי את זה ידעתי שאני חייבת להקליט את זה. תמיד אהבתי לבצע שירים שמספרים סיפור ומעוררים איזשהו דימויים קולנועיים כששומעים אותם, וזה בהחלט נכון לגבי "Ghost Story". זה יוצר מצב רוח ואווירה שונה מכל דבר אחר שהקלטתי בעבר".
ביקורת
ב-The Nash News הפנו ביקורת חיובית כלפי השיר, וכתבו, "אחת מנקודות החוזק של אנדרווד היה סיפור הסיפורים בתוך השירים שלה... ["Ghost Story"] הוא שמימי ובעל סגנון פגיע. כמו כן, הוא בעל מסר מסוים וזאת, בנוסף לכך שהוא מביא עימו צליל חדש לאקלים הרדיו הנוכחי".
קלווין סמית
קלווין סמית' (באנגלית: Calvin Smith; נולד ב-8 בינואר 1961) הוא אצן עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בריצת שליחים 4x100 מטר, פעמיים ברציפות אלוף עולם בריצת 200 מטר ושיאן עולם בריצת 100 מטר (9.93 שניות).
סמית היה אחד הספרינטרים הגדולים בשנות ה-80 שחי בצלו של קרל לואיס, מגדולי הספורטאים במאה ה-20.
ביוגרפיה
קלווין נולד בבולטון מיסיסיפי. הוא בוגר אוניברסיטת אלבמה.
באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 זכה סמית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר בתוצאה של 38.70 שניות ובמדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.26 שניות.
שיא עולם ראשון
בתחרות אתלטיקה שנערכה בקולורדו ספרינגס, קולורדו ב-3 ביולי 1983 קבע סמית בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 9.93 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-15 שנים של ג'ים היינס (9.95 שניות), שני שיאים אלו ניקבעו בגבהים.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה סמית ב-3 מדליות, שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.14 שניות, לפני בן ארצו אליוט קואו (20.41 שניות) ושיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.51 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.86 שניות, לפני איטליה שקבעה שיא לאומי חדש של 38.37 שניות וברית המועצות (38.41 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.21 שניות, אחרי קרל לואיס (10.07 שניות) ולפני אמיט קינג (10.24 שניות) שלושתם מארצות הברית.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה בציריך, שווייץ היה סמית לאתלט הראשון בעולם שירד מתחת ל-10 שניות (9.97 שניות) בריצת 100 מטר ומתחת ל-20 שניות בריצת 200 מטר (19.99 שניות) בערב אחד.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה סמית במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.83 שניות, לפני ג'מייקה (38.62 שניות) וקנדה (38.70 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה סמית במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.16 שניות, בקרב צמוד ביותר לפני ג'יל קנרבה מצרפת שקבע אותה תוצאה 20.16 שניות וג'ון רג'יס מבריטניה (20.18 שניות) והצליח להגן על תוארו.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה סמית במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.99 שניות. למעשה, הוא סיים במקום הרביעי אחרי בן ג'ונסון (9.79 שניות, שיא עולם חדש שניפסל), לואיס (9.92 שניות, שיא עולם חדש שאושר) ולינפורד כריסטי (9.97 שניות). שלושה ימים לאחר מכן, ג'ונסון ניתפס באימרוץ ולכן ניפסל והושעה מיידית. ריצה זו כונתה בפי העיתונאים כריצה "המלוכלכת ביותר" במשחקים האולימפיים, לאחר שלואיס הודה לאחר שנים כי גם הוא יצא חיובי בשימוש בממריצים אסורים במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה ובשתן של כריסטי נימצאו מטבוליטים של חומרים אסורים. מבין חמשת האצנים הראשונים בריצה זו סמית היה היחידי שמעולם לא ניתפס באימרוץ. הוא אמר שהוא היה צריך לקבל את מדליית הזהב. בנוסף, הוא וחבריו נפסלו בשלב המוקדמות בריצת שליחים 4x100 מטר.
בתחרות גביע העולם באתלטיקה שנערכה בהוואנה קובה בשנת 1992 זכה סמית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר (38.48 שניות) ובמדליית ארד בריצת 100 מטר (10.33 שניות).
מגפון ניוז
"מגפון ניוז" הוא אתר חדשות ישראלי, שהוקם בשנת 2011, כיוזמה עצמאית של שני העיתונאים טובי פולק ועמית מנדלזון. האתר פועל כפורום בו כל כותב מפרסם את הכתבות ללא עריכה ובאחריותו שלו, זאת בניגוד לאתרי חדשות בהם יש עורך תוכן שמוודא את העובדות ובוחן את הניסוחים. האתר אינו נתמך על ידי בעלי הון אלא ממומן מכיסם של חלק מהכותבים בו.
The Bare Necessities
בשנת 1967, השיר היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Talk to the Animals" מתוך הסרט "דוקטור דוליטל".
מגפון ניוז
היסטוריה
טובי פולק, עיתונאי "מעריב" לשעבר ומנכ"ל חברת ניהול התכנים "תוכן העניינים" וממייסדי האתר, מספר כי הרעיון להקימו עלה בספטמבר 2011, מתוך צפייה בהתפטרותו של העיתונאי גיא זוהר מהגשת תוכנית הטלוויזיה "השבוע", בערוץ 10. בהתפטרותו הביע זוהר מורת רוח בגין התנצלות, שנאלץ הערוץ לפרסם, לאחר שידור תחקיר על המיליארדר שלדון אדלסון. בעקבות הצפייה בהתפטרות פרסם פולק פוסט ברשת "פייסבוק", שקרא לחבריו להצטרף אליו בהקמת עיתון מקצועי ועצמאי.
The Bare Necessities
רקע
בהתחלת ההפקה של הסרט, השירים נכתבו על ידי טרי גילקיזון, כאשר כתב שירים שלמים עברו. וולט דיסני, שהפיק את הסרט, טען שהשירים שגילקיזון כתב אפלים מידי, ולכן הוחלט שבמקומו יכתבו את השירים האחים שרמן, שלקחו בעבר חלק בכתיבת שירים לסרטים של דיסני, ביניהם הסרט "היפהפייה הנרדמת". השירים שכתבו האחים שרמן החליפו את כל השירים שכתב גילקיזון, מלבד השיר "The Bare Necessities", השיר העליז היחידי שכתב ואהב שאר הצוות של הסרט.
מגפון ניוז
היסטוריה
למחרת פרסום ההודעה פתח פולק דף אוהדים בפייסבוק, עבור מה שהוגדר בשעתו "עיתון העיתונאים". בתוך יממה צבר הדף יותר מאלף אוהדים, ובאוקטובר 2011 נערך כנס היסוד של האגודה השיתופית החדשה. בכנס החירום של התקשורת הישראלית, שנערך בנובמבר 2011, נחשף שם העיתון - "מגפון".
בדצמבר 2011, בהתבסס על פלטפורמת הבלוגים WordPress, עלה לאוויר פיילוט של האתר "מגפון". האתר החל לפרסם חדשות באופן סדיר במתכונתו הנוכחית, החל מינואר 2012.
באספה המכוננת של הארגון, שנערכה במרץ 2012, נוסחו עקרונות הקואופרטיב על ידי חבריו: "עבודת העיתון השוטפת וקבלת ההחלטות המערכתיות יתבצעו על ידי צוות העורכים והכתבים. במקרה של צורך בקבלת החלטות עקרוניות, יתקיים דיון ויתקבלו החלטות באופן דמוקרטי על ידי חברי הקואופרטיב."
נכון ליולי 2012 "מגפון" טרם הגיע לרווח בגין פעילותו והעובדים בו - כותבים, עורכים וצלמים עובדים בהתנדבות.
בינואר 2014 נכתב בעמוד האודות של מגפון כי למגפון מעל 120,000 גולשים ייחודים בחודש ויותר מ-250,000 מבקרים בחודש בסה"כ. לניוזלטר יש מעל 5,000 מנויים ותוכנית הטלוויזיה של מגפון באינטרנט משודרת מדי שבוע ברשת וזוכה לאלפי צפיות.
בעקבות כנס של ארגון העיתונאים החדש טען פולק: " בלי סולידריות אמיתית של שכבת השמנת – זה לא יעבוד. כל זמן שבקהל לא יהיו העורכים הראשיים, הטאלנטים הגדולים, הפרצופים ששולטים במסך, עורכי המדורים ובעלי הטורים – זה יישאר מאבקם של הקטנים והנדכאים".
נוף העיתונות המקוונת
מאז הקמתו של "מגפון" מקפיד פולק להדגיש את חשיבותו של העיתון בביסוסה של "עיתונות עצמאית ובלתי תלויה, עיתונות שאין לה אינטרס זולת חופש המידע, חופש הביטוי וחופש העיתונות." זאת, כאשר המטרה המרכזית היא להביא ל"שינוי מפת העיתונות בישראל".
פולק ומנדלזון אינם הראשונים ליזום עיתונות שהיא מקוונת, שיתופית, או שתיהן גם יחד. הניסיונות הדומיננטיים ליצירת קואופרטיבים עיתונאים נערכו על ידי קבוצת "הארץ" בשנות ה-20 של המאה העשרים, וע"י עיתון "ידיעות מעריב" (ובהמשך "מעריב") בסוף שנות ה-40. בשני המקרים מדובר היה במיזם של עיתונאים, שלא שבעו נחת מבעלות בעלי הון ומה"צנזורה הכלכלית" שהייתה באפשרותם להחיל על הידיעות היורדות לפרסום.
זה אינו ניסיון ראשון ליזום עיתונות מקוונת מתוך תחושה של אי שביעות רצון מתוכן תקשורת ההמונים הפופולרית. קדמו לכך אתרים המתבססים על תוכן גולשים, כגון "סקופ", "הטלוויזיה החברתית", החדשות מהירקון 70 ואתר עמותת "שקוף". שלא כעיתונים מקוונים קודמים, "מגפון" אינו מכוון לקהל נישה מסוים. מגפון מפרסם בחלק התחתון של דף הבית קישורים לבלוגים בנושאים חברתיים ומצהיר על עצמו כעל עיתון עצמאי ונטול פניות, שהוקם למען החברה.
הרכב העיתון
נכון לינואר 2014 יש בעיתון "מגפון" כ-20 קטגוריות תוכן עיקריות. בדף הראשי של כל מדור מתפרסם שער יצירתי מאת המנהל הטכנולוגי של המיזם, עמית מנדלזון. אשר למדורים עצמם, אלו ערוכים לפי קטגוריות פנימיות, שעליהן מחליט העורך. האתר אינו עורך הבחנה פיזית בין חדשות "קשות" ל"רכות" ולכן כתבות מחלקיו השונים מתפרסמות זו לצד זו, הן בעמוד הראשי והן ברשתות החברתיות.
בסך הכול פועלים בעיתון כ-200 כותבים, עורכים וצלמים, שלחלקם יותר מתחום אחריות אחד. רבים מהם, בהם צבי זינגר, שרית פרקול, בוקי נאה, אורה עריף כץ, עמית קרטס בנין, עירית רוזנבלום, עמי אטינגר ואירית רותם, הם עיתונאים ותיקים. מקצתם הם עיתונאים צעירים, או כותבים שאינם עיתונאים, ולומדים את המקצוע, תוך כדי העבודה, מעמיתיהם הוותיקים.
אנז'ה (כדורגל)
מועדון ספורט אנז'ה (בצרפתית: Angers Sporting Club de l'Ouest) הוא מועדון כדורגל צרפתי מקצועני, המשחק בעיר אנז'ה שבמערב צרפת. המועדון משחק בליגת המשנה הצרפתית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1919 ושיחק בליגת חובבים ובליגות הנמוכות של צרפת עד עונת 1945/1946. בעונת 1930/1931 הגיע לשלב רבע גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת ניס. מעונת 1945/1946 שיחק בליגה השנייה בצרפת. בעונות 1946/1947, 1947/1948, 1954/1955, 1955/1956 הגיע לשלב שמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצות סטאד ריימס, ליל, לה האבר וסנט אטיין בהתאמה. בסוף עונת 1955/1956 עלה מהליגה השנייה לעונתו הראשונה בליגה הראשונה בצרפת. בעונתו הראשונה בליגה הראשונה בצרפת 1956/1957 הגיע לגמר הגביע הצרפתי, הישג השיא בגביע נכון להיום.
המועדון שיחק בליגה הראשונה בצרפת במשך 12 עונות ברציפות מעונת 1956/1957 ועד עונת 1967/1968. בעונות 1958/1959, 1959/1960 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות סושו וניס בהתאמה. בעונת 1961/1962 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין. בעונת 1962/1963 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ספורטינג טולון ור. בעונת 1965/1966 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט. בעונת 1966/1967 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק ליון. בעונת 1967/1968 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין ובסוף העונה ירד לליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בליגה השנייה שבה הגיע לשלב חצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק מרסיי עלה המועדון לליגת העל של צרפת ושיחק במשך 6 עונות ברציפות מעונת 1969/1970 ועד עונת 1974/1975. בעונת 1969/1970 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט. בעונת 1971/1972 סיים במקום הרביעי בליגה הראשונה ושיחק בפעם היחידה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת דינמו ברלין והודח מהטורניר. בעונת 1973/1974 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין. בעונת 1974/1975 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת בסטיה ובסוף העונה ירד לליגה השנייה.
מעונת 1975/1976 ועד עונת 1978/1979 שיחק המועדון לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה. מעונת 1978/1979 ועד עונת 1980/1981 שיחק 3 עונות ברציפות בליגה הראשונה. בעונת 1978/1979 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק מרסיי. בסוף עונת 1980/1981 ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק בליגה השנייה במשך 12 עונות ברציפות מעונת 1981/1982 ועד עונת 1992/1993. בעונת 1988/1989 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סטאד רן. בעונת 1991/1992 הגיע לגמר גביע הליגה הצרפתית והפסיד לקבוצת מונפלייה. בסוף עונת 1992/1993 עלה המועדון לליגת העל של צרפת. המועדון שיחק עונה אחת 1993/1994 בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. מעונת 1994/1995 ועד עונת 2006/2007 שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית.
המועדון שיחק בליגה השנייה במשך 8 עונות ברציפות מעונת 2007/2008 ועד עונת 2014/2015. בעונות 2010/2011, 2013/2014 הגיע לשלב חצי גמר הגביע והפסיד לקבוצות פריז סן-ז'רמן וסטאד רן בהתאמה. בסוף עונת 2014/2015 חזר המועדון לליגת העל הצרפתית אחרי 21 שנים. בעונת 2016/2017 העפילה לגמר הגביע הצרפתי לראשונה לאחר 60 שנה והפסידה לפריז סן ז'רמן בתוספת הזמן משער עצמי.
ב-30 באפריל 2021 אסרה פיפ"א על העברות שחקנים לאנז'ה, יחד עם קבוצת פריז, בשל הפרת תקנות לגבי פניות לשחקנים באוגוסט 2020. האיסור היה בתוקף עד לחלון ההעברות בקיץ 2021.
בעונת 2022/2023, לאחר הפסד 4–2 לראן (ב־30 באפריל 2023) הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון)
אלברט קאמינס
אלברט ביירד קאמינס (באנגלית: Albert Baird Cummins; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-18 בשנים 1902–1908, ולאחר מכן ועד מותו כסנאטור מטעם מדינתו.
ראשית חייו
אלברט קאמינס נולד בבקתה בעיירה קרמייקלס שבפנסילבניה כבנם של שרה (לבית פלניקן) ותומאס ל. קאמינס, נגר וחוואי. הוא למד בבתי ספר שונים, כולל באקדמיית גרין שבעיירתו, ולאחר מכן בקולג' ויינסבורג.
הוא השלים את חובות לימודיו, אך לא קיבל את התואר בשל עימות עם נשיא הקולג' בנוגע לדרוויניזם. לאחר סיום לימודיו הוא היה בתחילה למורה בבית ספר כפרי. בגיל 19 הגיע קאמינס עם דודו מצד אמו לאלקיידר, איווה, שם הוא מצא תעסוקה כארכיונאי של המחוז ובנוסף עבד בנגרות. ב-1871 הוא עבר למחוז אלן באינדיאנה, שם הוא עבד כפקיד רכבת, כנגר, כמהנדס בניין וכסגן המודד המחוזי.
קריירה משפטית
קאמינס עבר לשיקגו, שם הוא למד משפטים, ובמקביל עבד כפקיד במשרד עורכי דין. ב-1875 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של אילינוי. לאחר שעסק בעריכת דין בשיקגו במשך כמה שנים, הוא פתח משרד בדה מוין, איווה. בתחילה הוא ייצג בעיקר אנשי עסקים בבתי משפט, וכך שיפר את מצבו הכלכלי וזכה לשם בחברה הגבוהה של דה מוין. עם זאת, התיק המפורסם ביותר שלו כעורך דין היה ייצוג ארגון החוואים "הגריינג'" מול מונופול לייצור גדרות תיל. עם זאת, היסטוריונים רואים בייצוגו בתיק זה כחריג, שכן הוא בדרך כלל ייצג תאגידים ואנשי עסקים.
קריירה פוליטית
לאחר שזיהה את עצמו עם המפלגה הרפובליקנית, היה קאמינס פעיל בפוליטיקה המדינתית ולאחר מכן בפוליטיקה הארצית. הוא נכח בכל הוועידות המדינתיות והארציות של המפלגה בשנים 1880–1924, הוא כיהן כחבר בית המחוקקים של איווה בשנים 1880–1890, הוא היה אלקטור בבחירות לנשיאות של 1892, ונבחר לוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1896 וב-1900. קאמינס מצא תמיכה באגף הפרוגרסיבי של המפלגה באיווה וקרא תיגר על הממסד המדינתי של המפלגה שיוצג על ידי הסנאטור ויליאם אליסון, וחברי בית הנבחרים של ארצות הברית דייוויד הנדרסון וויליאם הפברן.
ב-1887 נבחר קאמינס לתקופת כהונה אחת בסנאט של איווה מטעם דה מוין. ב-1892 הוא התבקש לשמש כיושב ראש הזמני של הוועידה המדינתית של המפלגה. ב-1894 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית. ב-1896 הוא היה פעיל במסע הבחירות של ויליאם מקינלי, ומונה כנציג איווה בוועדה הרפובליקנית הלאומית.
התמודדות על מושב בסנאט
ב-1900 החמיץ קאמינס פעמיים הזדמנות להיבחר לסנאט של ארצות הברית. בראשית השנה, כאשר האספה הכללית של איווה הפעילה את סמכותה אז לבחור את הסנאטור מדרגה 2 לתקופת כהונה בשנים 1901–1907, התמודד קאמינס מול הסנאטור הרפובליקני המכהן, ג'ון גיר, אך משך את מועמדותו כאשר הסתמן שהוא לא יקבל מספיק קולות כדי לנצח. לאחר שגיר נפטר כתוצאה מהתקף לב ביולי אותה שנה, דחה המושל לסלי מורטייר שו מספר פניות למנות את קאמינס למושב הפנוי, ותחת זאת מינה את ג'ונתן דוליבר. בתחילה שאף קאמינס להיבחר שוב במושב בית המחוקקים של 1901, אך תחת זאת הוא התמקד במסע הבחירות של אותה שנה למשרת מושל איווה.
רביעייה (מיניות)
במיניות האנושית, רביעייה (באנגלית: Foursome) היא כל פעילות מינית המערבת ארבעה אנשים בו זמנית.
אלברט קאמינס
מושל איווה
קאמינס כיהן כמושל איווה בשנים 1902–1908, והיה לראשון מושלי המדינה שנבחר לשלוש תקופות כהונה רצופות. במערכת הבחירות השלישית שלו הוא ניצח במרוצים צמודים, בבחירות המקדימות של מפלגתו נגד ג'ורג' פרקינס, עורך העיתון "סו סיטי ג'ורנל", ובבחירות הכלליות מול מועמד המפלגה הדמוקרטית קלוד פורטר. בעת כהונתו כמושל הוא הוביל מאמצים להנהגת חינוך חובה, להקמת מחלקת החקלאות של המדינה, ולהנהגת בחירות מקדימות.
רביעייה (מיניות)
רביעייה הוא סוג של מין קבוצתי, אך היא כוללת רק ארבעה אנשים, שעשויים להיות מכל מגדר ונטייה מינית. רמת הפעילות המינית בקרב ארבעת המשתתפים עשויה להשתנות מאוד.
סווינגינג
סווינגינג כוללת שני זוגות, כאשר כל אחד "מחליף" את בן או בת זוגו עם רעהו, ומקיים איתם יחסי מין. בדרך כלל, אין מגע מיני בין בני הזוג המקוריים.
אלברט קאמינס
מושל איווה
קאמינס היה מזוהה עם גישת קביעת המחירים שנודעה בכינוי "הרעיון של איווה". שיטה זו, כפי שהוצגה במצע של המפלגה הרפובליקנית באיווה ב-1902, נתנה עדיפות "לתיקונים כאלה של חוק המסחר הבין-מדינתי, שיישמו בצורה מלאה יותר את איסור האפליה שלו בקביעת תעריפים, ושינויים כאלה של לוחות התעריפים שעשויים להידרש למניעת הפיכתו למקלט למונופולים". הרעיון של איווה גילם את העיקרון שהמחירים צריכים לשקף במדויק את ההבדל בין עלות הייצור בארצות הברית ומחוצה לה, אך לא לקבוע מחירים גבוהים יותר מהנחוץ להגנת התעשייה המקומית.
רביעייה (מיניות)
סווינגינג רך
סווינגינג רך כוללת שני זוגות, כאשר לזוג אחד יש תפקיד מציצני המתבונן בזוג האחר מקיים יחסי מין, או שהזוגות מקיימים יחסי מין אך ללא מגע מיני בין שני הזוגות.
אלברט קאמינס
סנאטור
ביוני 1908 התמודד קאמינס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על המושב ב שאויש אז על ידי ויליאם ב. אליסון, שביקש להיבחר לכהונה שביעית. קאמינס הואשם בהפרת הבטחה מוקדמת שלא יתמודד מול אליסון, והפסיד בבחירות המקדימות בהפרש של מעל 12,000 קולות. בכל אופן, ב-4 באוגוסט אותה שנה הלך אליסון לעולמו, חודשיים לאחר הבחירות המקדימות ולפני שהאספה הכללית של איווה בחרה בין המנצחים בבחירות המקדימות של המפלגות השונות. בנובמבר אותה שנה נערכו בחירות מקדימות שניות במפלגה הרפובליקנית, בהן ניצח קאמינס באופן ברור. מאוחר יותר באותו חודש, ובינואר 1909 הוא מונה על ידי האספה הכללית על פני יריבו הדמוקרטי קלוד ר. פורטר. הוא כיהן בסנאט מטעם איווה במשך 18 שנים עד 1926. בשנים 1919–1925 הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. הוא גם שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט וכיושב ראש הוועדה למסחר בין-מדינתי.
רביעייה (מיניות)
גאנג באנג
גאנג באנג כולל שלושה (או יותר) אנשים מקיימים יחסי מין עם רביעי במקביל.
אלברט קאמינס
סנאטור
באופן כללי תמך קאמינס ביוזמותיו של הנשיא וודרו וילסון לרגולציה על העסקים, וניסח את אחד הסעיפים בחוק ההגבלים העסקיים של ג'ון שרמן. אף על פי שהוא הצביע בעד הכרזת המלחמה של ארצות הברית על גרמניה במלחמת העולם הראשונה כאשר הנשיא וילסון ביקש זאת, הוא צידד ברוב העמדות של מפלגתו מול סוגיות מדיניות חוץ אחרות של הנשיא, והתנגד לחימוש ספינות סוחר בראשית 1917 ולחברותה של ארצות הברית בחבר הלאומים ב-1919 וב-1920.
רביעייה (מיניות)
חדירה כפולינגוס/חדירה כפלאשיו
חדירה כפולינגוס או חדירה כפלאשיו כולל יחסי מין אנאליים המבוצע על הגבר או על האישה על ידי שני גברים בחדירה כפולה, בעוד שהנחדר/ת מבצע/ת מין אוראלי עם המשתתף/ת הרביעי/ת.
אלברט קאמינס
סנאטור
היה זה כאשר כיהן קאמינס כיושב ראש הוועדה למסחר בין-מדינתי, כשהוא קידם את חוק אש-קאמינס של 1920, ויצר את התנאים להחזרתן של מסילות הברזל לידיים פרטיות לאחר שאלה תופעלו על ידי הממשלה במהלך המלחמה. פעילי האיגודים המקצועיים הלינו על כך שהחוק יצר מגבלות קשיחות על משא ומתן קולקטיבי, כולל סעיפים שהגדירו עידוד שביתות בחברות הרכבת כעבירה על החוק אף על פי שמצב החירום המלחמתי תם. מצב דברים זה סימל את השבר שלאחר המלחמה שנפער בין קאמינס לבין התנועה הפרוגרסיבית, מה שגרם בסופו של דבר לתבוסתו.
רביעייה (מיניות)
תנוחה 469
תנוחה 469 היא מערכת יחסים רומנטית הכוללת ארבעה אנשים. הוא משמש לרוב לתיאור יחסי אהבה בין שני זוגות כאשר הם מקיימים יחסי מין בצורה של ריבוע, בו כל ארבעת האנשים מנהלים יחסי אהבה זה עם זה.
אמנם זה יכול להתייחס לשני אנשים הקשורים באופן עצמאי לרומנטיקה עם שניים אחרים, אך בדרך כלל זה מרמז שלכל אחד מארבעת האנשים יש קשר מיני כלשהו לשלושת האחרים. היחסים הם בדרך כלל חברותיים, אם כי גם רומנטיים. כאשר ישנם להט"בים בתנוחה זה, זה מאפשר שילובים אפשריים רבים של תנוחות מין ושל אינטראקציות רומנטיות ומיניות.
אלברט קאמינס
התמודדותו על הנשיאות
ב-1916 התמודד קאמינס שוב על מועמדות המפלגה הרפובליקנית בוועידה הארצית של המפלגה. הפעם, כאשר הנשיא המכהן לא היה ממפלגתו, התפלגו נציגי הוועידה בתמיכתם בין יותר מתריסר מועמדים בסבב ההצבעה הראשון, שבו הגיע קאמינס למקום החמישי. כאשר הוא הגיע לאותו מקום בסבב ההצבעה השני, הוא פרש מהמרוץ, ובכך תרם לניצחונו בסבב ההצבעה השלישי של שופט בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז.
תבוסתו ומותו
ביוני 1926 הובס קאמינס על ידי סמית' ו. ברוקהארט בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על המושב של איווה בסנאט. חודשיים קודם לכן, הודח ברוקהארט ממושבו בסנאט על ידי עמיתיו במפלגה על רקע אי-תמיכתו במועמד המפלגה בבחירות לנשיאות של 1924 ועל רקע התוצאות הצמודות בבחירות לסנאט שהתקיימו באותה שנה, בהן הוא זכה בקצת יותר ממחצית הקולות. קאמינס סירב להתמודד, ביודעו שאם ברוקהארט יודח ממושבו, הוא ככל הנראה יתמודד מולו. אלברט קאמינס נפטר בדה מוין ב-30 ביולי 1926, חודש לאחר תבוסתו בבחירות המקדימות. הוא נטמן בבית הקברות וודלנד שבעיר.
מורשתו הפוליטית
בצד היותו מושל איווה וסנאטור מטעמה, זכור קאמינס בשל שירותו כנשיא הזמני של הסנאט בשנים 1919–1925. בנוסף הוא התמודד פעמיים ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות. קאמינס היה ככל הנראה המנהיג המשפיע ביותר והפרוגרסיבי הכריזמטי ביותר בפוליטיקה של איווה ברבע הראשון של המאה ה-20. עם זאת, בהדרגה הוא הפך ליותר שמרן, ועבר מהפרוגרסיביזם של רוברט לה פולט אל העידן החדש של הרפובליקניזם של וורן הרדינג. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא הוביל את האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הרפובליקנית באיווה, או כפי שהם נקראו "המתמרדים", אל עמדות השליטה על חשבון המשמרת הוותיקה של השמרנים, ששלטו במפלגה כמעט מאז ימיה הראשונים. לאחר שהרחיק את עצמו לאחר המלחמה מהתנועה הפרוגרסיבית, וזמן קצר לפני מותו, הובס קאמינס על ידי יריבו הפרוגרסיבי בתוך מפלגתו שלו.
חזקה אין אדם טורח בסעודה ומפסידה
חזקה אין אדם טורח בסעודה ומפסידה היא חזקה בהלכה היהודית האומרת כי אדם לא יכין סעודה או יטרח הרבה לריק. בעקבות חזקה זו, הנושא את הבתולה וטען כי לא מצא לה דם בתולים והיא אינה בתולה – נאמן שאינו משקר, ופטור מלשלם לה את כספי הכתובה, משום שלא יהיה חפץ להוציא לחינם את הוצאות החתונה.
דיני וטעם חזקה זו
חזקה זו היא הוכחה על דרך השלילה. החזקה מועילה אך ורק במקרה שטוען מיד, אבל אם טוען כך לאחר זמן, אינו נאמן, מפני שאומרים שתחילה רצה לנשאה ועכשיו חזר בו ורוצה לגרשה וטוען כך בכדי להפטר מתשלום הכתובה.
יחסי דנמרק–נפאל
יחסי דנמרק-נפאל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של נפאל. יחסים דיפלומטיים מאז 15 בספטמבר 1967. ב-1992 נפתחה השגרירות הדנית בקטמנדו וב-2007 נפתחה השגרירות הנפאלית בקופנהגן.
היסטוריה
דנמרק נותנת יד בסיוע כספי לנפאל מאז 1990. ב-1973 הועברו 20 מיליון כתרים דנים לנפאל לשיתופי פעולה כלכליים. ב-1997 הסכימה ממשלת דנמרק לתת סיוע של 64 כתרים דנים לטובת פרויקטים כלכליים משותפים של שתי המדינות.