cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיל המשלוח הגרמני לקווקז
שתי דיוויזיות גרמניות הועברו, בו זמנית, לבלקן ולאוקראינה כדי להתקדם לבאקו. באותו הזמן, פנתה גרמניה לרפובליקה הסובייטית הסוציאל-הפדרטיבית של רוסיה (РСФСР) והציעה לעצור את העות'מאנים ובתמורה להבטיח גישה לנפט של באקו. בהתאם להסכם מה-27 באוגוסט 1918 בין רוסיה לגרמניה, קיבלה האחרונה רבע מתפוקת הנפט של באקו. הממשלה הגרמנית ביקשה מהעות'מאנים לדחות את המתקפה על אזרבייג'ן, אבל הבקשה נדחתה, וב-15 בספטמבר 1918, נכנס הצבא העות'מאני לבאקו ופינה משם את הכוחות הבריטים. למחרת היום, הם הצטרפו למשלחת צבאית גדולה למדי שהונהגה על ידי הקולונל פרידריך ון דר הולץ. למרות זאת, משברים פוליטיים חריפים בגרמניה, שהחלו מאוחר יותר באותו חודש, הביאו לסיום תפקידה של המשלחת הגרמנית בקווקז. ב-21 באוקטובר של אותה שנה הורתה הממשלה הגרמנית לכל חייליה לסגת מהאזור. החייל הגרמני האחרון של המשלחת עלה על הסיפון בפותי בדצמבר 1918. וכך, זו הייתה המשלחת הצבאית הגרמנית האחרונה שחזרה לביתה משירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, באפריל 1919.
יוהאן קנקהאוז
יוהאן קנקהאוז (בהולנדית: Johan Kenkhuis, נולד ב-7 במאי 1980). הוא שחיין עבר הולנדי, סגן אלוף אולימפי (אתונה 2004), זוכה מדליית ארד (סידני 2000), סגן אלוף עולם (פוקואוקה 2001) אלוף עולם בבריכת 25 מטר (הונג קונג 1999) ושיאן עולם במשחי שליחים.
ביוגרפיה
קנקהאוז נולד וגדל בפריזנפן, במחוז אוברייסל הצעיר מבין חמישה אחים. במשפחתו ישנה מסורת של שחייה.
1998
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1998 זכה קנקהאוז במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי כששחה בשלב המוקדמות. בנוסף הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מארק פינס, מרטין זיטוויך ופיטר ואן דן הוחנבאנד בתוצאה של 3:19.47 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן, בלגיה בסוף יולי אותה שנה זכה קנקהאוז במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:50.49 דקות.
2002
בשנת 2002 היה קנקהאוז על סף פרישה משחייה תחרותית, אך בעזרת מאמנו פדור הס הוא המשיך לשחות ועבד בשיטה יותר מאתגרת.
2003
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיים קנקהאוז במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.30 שניות, והיה רחוק מאית השנייה ממדליית ארד שבן ארצו ואן דן הוחנבאנד זכה בה. גם בשלב המוקדמות (22.32 שניות) וגם בשלב חצי הגמר (22.31 שניות) הוא קבע את התוצאה השלישית בטיבה באותו שלב.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קנקהאוז במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.36 דקות, אחרי דרום אפריקה שקבעה שיא עולם חדש של 3:13.17 דקות ולפני ארצות הברית (3:14.62 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 49.81 שניות. בשלב המוקדמות במשחה השליחים הוא קבע בזינוק שליחים תוצאה של 48.80 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.58 שניות.
קולוניה גואל
קולוניה גואל (בקטלאנית: Colònia Güell) היא פרוור של העיירה סנטה קולומה דה סרביו (Santa Coloma de Cervelló) שבקרבת העיר ברצלונה, ספרד. זהו אחד משני ריכוזי האוכלוסייה בעיירה, ונכון לשנת 2005 מונה הפרוור 743 תושבים, מתוך כ-7,500 תושבים בעיירה כולה.
שיוך מנהלי
הפרוור שייך באופן רשמי לתחום השיפוט של העיירה סנטה קולומה דה סרביו, למרות שהוא נמצא באמצע הדרך בין מרכז העיירה לבין העיר הגדולה סן בוי דה ליוברגט (Sant Boi de Llobregat).
ג'ק-או-לנטרן
ג'ק-או-לנטרן (באנגלית: Jack-o'-lantern; "ג'ק נושא העששית") היא עששית העשויה מדלעת, לפת או רוטבגה שרוקנו מתוכנן וגולפו לצורת פרצוף מפחיד ונר מודלק במרכזה.
נהוג להניח את הג'ק-או-לנטרן על חלונות או דלתות הבתים. מנהג זה נפוץ במיוחד בחג ליל כל הקדושים.
באירלנד ובסקוטלנד אנשים התחילו ליצור גרסאות משלהם לג'ק בעזרת גילוף של פרצופים מפחידים על לפתות ותפוחי אדמה והנחתם על חלונות על מנת שיבריחו את רוחו של ג'ק ורוחות רעות אחרות. מהגרים מארצות אלה הביאו את מסורת הגילוף איתם לאמריקה, שבה גילו שהדלעת מוצלחת לגילוף המסורתי של ג'ק-או-לנטרן.
מקור המנהג
מקור המנהג באגדות פולקלור שונות אודות איכר ערמומי בשם ג'ק.
לפי המיתוס האירי, חי באירלנד איכר בשם ג'ק הקמצן, שזימן את השטן למשקה. כראוי לכינויו לא רצה ג'ק לשלם על המשקה ושכנע את השטן להפוך למטבע שבעזרתו יוכל לשלם, אך ברגע שבו השטן נהפך למטבע ג'ק החליט לשים אותו בכיסו יחד עם צלב כסוף שמנע מהשטן לחזור לצורתו המקורית. לאחר משא ומתן החליט ג'ק לשחרר את השטן בשני תנאים - שהשטן לא יטריד אותו למשך שנה ושבמקרה שג'ק ימות השטן לא יוכל לקחת אותו לגיהנום. לאחר שנה הערים ג'ק על השטן בשנית ושכנע אותו לטפס על עץ כדי לקטוף פרי מהצמרת. ברגע שהשטן היה בצמרת העץ ג'ק חרט על הגזע צלב שמנע מהשטן לרדת. ג'ק הסכים לשחרר את השטן בתנאי שלא יטריד אותו שוב בעשר השנים הבאות וכך היה עד שג'ק מת זמן קצר לאחר מכן. האגדה מספרת שאלוהים לא הרשה לג'ק להיכנס לגן עדן בגלל מעשיו הרעים, והשטן, שנשאר נאמן להבטחתו, לא הכניס אותו אל הגיהנום אלא שלח אותו אל הלילה החשוך עם נר דולק בלבד. את הנר הכניס ג'ק אל תוך לפת שגילף כדי שיעזור לו לחפש מקום מנוחה לנשמתו.
סאאב 95
סאאב 95 (בשוודית: Saab 95) היא מכונית סטיישן, 3 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב אשר יוצרה בין השנים 1959–1978.
יוצרו 110,527 יחידות.
דגמי "סאאב 95" השתתפו בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה.
טוראקו גיאנה
טוראקו גיאנה (שם מדעי: Tauraco persa) הוא מין של עוף ממשפחת הטוראקיים החי ביערות אפריקה. נפוץ בטבע ביערות מסנגל לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד אנגולה. טוראקו זה מזכיר קרובים נוספים לסוגו שבעבר סווגו כתת-מינים שלו: Tauraco livingstonii ,Tauraco schalowi ,Tauraco corythaix ,Tauraco schuetti ו-Tauraco fischeri.
אנרכיה (קומיקס)
אנרכיה (באנגלית: Anarky) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #608 מנובמבר 1989 והיא נוצרה על ידי הכותב אלן גראנט והמאייר נורם ברייפוגל כיריבו של באטמן.
דמותו תוכננה להופיע באופן חד פעמי בקשת הסיפור "אנרכיה בגות'אם", אך הכותב אלן גראנט הציג אותו בהופעות אורח לאורך שנות התשעים, ובשנת 1997 הוא פרץ לתודעה ונעשה פופולרי בעקבות מיני סדרה מוגבלת בכתיבתו של גראנט ובאיורו של ברייפוגל שזכתה לביקורות חיוביות ולמכירות גבוהות. כרך שני לסדרה נוצר בשנת 1999 בידי הצוות המקורי, זכה לשפל ביקורות ומכירות ואף הכותב אמר כי התאכזב מהסדרה. בעקבות ביטול הכרך השני לאחר 8 חוברות ועזיבתו של גראנט מDC קומיקס הדמות נעדרה מכותרי DC פרט להופעות קמע קצרות בשנים 2000, 2001 ו-2005 עד שנעשה לדמות משנה בהרצת "רובין" בכתיבת פביאן ניצ'זה משנת 2008. ניצ'זה שינה את אפיון הדמות, אשר חזרה בהרצת "רובין האדום" בכתיבתו עד שבוטלה בשנת 2011 בגלל איפוס וחידוש הכותרים "ה-52 החדשים".
בשנת 2013, הדמות הופיעה בסדרת האנימציה "היזהרו מהבאטמן" ובמשחק-הווידאו "באטמן ארקהם אוריג'ינס", ואנרכיה שלישי הופיע לראשונה ביקום DC בינואר 2014 בחוברות "חיל הפקחים הירוקים" כחלק מאירועי "באטמן: שנת האפס". אנרכיה חדש, סמואל יאנג, הופיע ביוני 2014 בחוברות "קומיקס בלשי". את דמותו בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה הלייב אקשן "החץ" מגלם השחקן אלכסנדר קלברט.
יצירה והופעות ראשונות, הרצות סולו
בהופעתו הראשונה בקומיקס, לוני מאצ'ין הוצג כילד הפלא אנרכיה ללא סיפור מקור. הוא הופיע לראשונה כאנרכיה כששלח מכתב לעיתון המתלונן על בעלי מפעל המזהם נהר, ויצא בקרב נגד הבעלים המזהמים. הוא נפגש עם באטמן ונלחם נגדו, וזה הסיק כי הוא נער והביס אותו. אנרכיה נעזר בכנופיית חסרי בית, ביניהם חסר בית נכה בשם "רגליים" אשר יופיע בהמשך בסדרות הסולו שלו ויעזור לו במשימותיו. הוא נכלא בבית מעצר לנוער. בשנת 1996, המאיר נורם ברייפוגל חיפש עבודה חדשה ב-DC קומיקס. עוזר העריכה דארן וינצ'נזו הציע לו מספר רב של פרויקטים אותם הוא יוכל לאייר, ביניהם מיני סדרה מוגבלת לאנרכיה בכתיבתו של גראנט או כותב אחר. ברייפוגל הסכים, ושכנע את גראנט להצטרף אליו ככותב. המיני סדרה המוגבלת פורסמה במאי 1997 למשך ארבע חוברות. הסיפור שמר על אפיונו האנטי-סוציאלי של אנרכיה, והחליף חלק מאפיונו האנרכיסטי מהופעתו הראשונה בפילוסופיית הנאו-טק של פרנק ר. וואלאס.
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות ולמכירות גבוהות, וגראנט התייחס אליה כאחת מפרויקטיו הטובים בקריירתו. לאור הצלחתה, וינצ'נזו הציע לגראנט ולברייפוגל לכתוב מיני-סדרה שנייה לדמות. בתחילה גראנט סירב, אך הסכים בהתעקשותו של ברייפוגל. במקביל למיני-סדרה, DC פרסמו אוגדן המכיל בתוכו את הופעתיו הראשונות ושתי הסדרות בנוסף לראיונות עם היוצרים. המיני-סדרה השנייה זכתה לביקורות רעות ולשפל מכירות, ובוטלה לאחר 8 חוברות; גראנט ציין כי היא זכתה להצלחה במדינות אמריקה הלטינית, ככל הנראה בגלל היסטוריית הדיכוי הפוליטי.
היעדרות מכותרי DC וחזרה
לאחר כישלון המכירות של המיני-סדרה השנייה, הדמות נעדרה מכותרי DC ולא הופיעה ברוב כותרי שנות האלפיים. ברייפוגל ניסה להכניס אותה לכמה מן הכותרים, וכאשר נכשל החל לחשוד כי ההיעדרות נובעת מצנזורה. גראנט התנתק מהדמות לגמרי ולא ניסה להשתמש בה כלל. הכותב ג'יימס פיטי החזיר את הדמות באוגוסט 2005 בהופעה בחוברות "החץ הירוק", אך לא הצליח להשיבה לכותרים אחרים והופעות נוספות אף על פי שתכנן עבורה קווי עלילה נוספים. הדמות שמרה על פופולריות בקרב המעריצים, אשר רבים מהם פנו לחברי פאנל DC קומיקס בכנס וונדר-קון 2006 ודרשו מהם להביא להופעות הדמות בכותר הדגל של החברה דאז, 52. אף על פי שטענו בראיון כי אנרכיה יופיע בסוף גליונות הארבעים, הוא לא הופיע בחוברות עצמן אך סמל האנרכיזם הופיע בצד עטיפת החוברת ה-48.
באוגוסט 2008, DC הודיעו כי אנרכיה יופיע בגיליון 181 בכתיבת פביאן ניצ'זה בהרצת "רובין" הרביעית. בחוברת עצמה התגלה כי אנרכיה הוא אינו לוני מאצ'ין המקורי אלא נבל באטמן בשם יוליסס ארמסטרונג אשר תקף באלימות את מאצ'ין וגנב את תלבושתו. מאצ'ין נראה בגיליון הבא משותק במצב קטטוני, השוכן בריאת ברזל ומחובר למחשבים במוחו. חיבורו למחשבים מאפשר לו להתחבר לרשת האינטרנט ולתקשר עם אחרים באמצעות מסנתז קול, והוא מכריז על עצמו כמאניספיידר. התגובות לחוברת היו שליליות ברובן, ביניהן מהפרשן הפוליטי רודריק ט. לונג ומגראנט עצמו.
בסיום הרצת רובין הרביעית, הכותר חודש כהרצת "רובין האדום" בכתיבת כריסטופר יוסט וניצ'זה עזב את הסדרה לכתיבת הרצת "עזראל" השנייה. יוסט כתב בתחילה אזכור קטן לדמות, הוכרז באפריל 2010 כי ניצ'זה יחליף את יוסט בכתיבת הסדרה, והוא הביע עניין בשימוש באנרכיה ובמאניספיידר. הם הופיעו בחוברת הראשונה בכתיבתו של ניצ'זה, שהחל להשתמש בהם כדמויות משנה קבועות עד ביטול ההרצה בחוברת ה-26 כתוצאה מאיפוס וחידוש הכותרים "ה-52 החדשים".
ה-52 החדשים
באוגוסט 2013, DC קומיקס הודיעה כי אנרכיה יופיע בגילון ה-25 בהרצת "חיל הפקחים הירוקים" השלישית בינואר 2014, בכתיבת ואן ג'נסן ובאיורו של רוברט ונדיטי כחלק מאירוע הקרוסאובר "באטמן: שנת האפס". בגיליון נחשף כי זוהי גרסה חדשה אפרו-אמריקנית ואנונימית המשמשת כנבל-אנטגוניסט. כאשר איש החידות ניתק את גות'אם סיטי מחשמל, קבוצת נחתים, ביניהם הגרין לנטרן לעתיד ג'ון סטוארט, נשלחו להציל אזרחים מאצטדיון לקראת סופת ענק. סטוארט נתקל באנרכיה השלישי, שהחזיק את קבוצת הנחתים ואת האזרחים כלואים באצטדיון אשר נבנה על חשבון קהילת מעמד הביניים החלשה המקומית. סטוארט הביס אותו בעזרת חבריו בחיל הנחתים באמצעות פיצוץ ושחרר את האזרחים. אנרכיה שרד את הפיצוץ, אך גרסתו לא נראתה בכותרי DC כלל.
גרסה נוספת של אנרכיה הופיעה בגיליון ה-30 בהרצת "קומיקס בלשי" השנייה בכתיבתם של בריאן בוקלאטו ופרנסיס מנפול, ששימש גם כמאייר. גרסה זו היא פוליטיקאי מושחת בשם סמואל "סאם" יאנג, אשר הפך לאנרכיה כדי לנקום את מות אחותו בידי הכובען המטורף. במקביל להופעת הדמות, גרסה של לוני מאצ'ין הופיעה בחוברות הקשורות לאירועי "באטמן: סוף המשחק". הוא הוצג כילד פלא והאקר מיומן שפרץ בעבר למחשבי תעשיות ויין, שבעזרת חבורת חסרי בית וגיבורות-העל באטוומן וספוילר ניסה להציל את אמו ממהומותיו של הג'וקר. בחוברות נראו כמה מסכות בדמות מסכתו המוזהבת של אנרכיה הקשורות לג'וקר. מאצ'ין הופיע כאנרכיה באירועי חידוש הכותרים "הלידה מחדש של DC", כבעל ברית של ספוילר במלחמתה בפשע.
גרסה נשית של אנרכיה מארץ-2 הוצגה בחוברות Earth 2: Society, בכתיבתו של דניאל ה. וילסון ובאיורו של חורחה חימנז. בזמן העבר של הסדרה, אנרכיה פוצצה פצצה בנאוטרופוליס, גרמה למהומות בעיר וברחה לפני הגעתם של סופרמן ופאוור גירל למקום. בזמן ההווה, אנרכיה משמשת כהאקרית אשר כרתה ברית עם הנבלים דוקטור אימפוסיבל, איש השעה וג'וני סורו. השלושה נלחמים בקבוצת "פלאות העולם".
תיאור הדמות ומניעים
לוני מאצ'ין כאנרכיה הוצג בקומיקס כנער בן 12, אשר נולד למייק ורוקסן מאצ'ין ממעמד הביניים של גות'אם סיטי. הוא הוצג בשנתון רובין כבן 14, כבן 15 במיני-סדרה הראשונה וכבן 16 במיני-סדרה השנייה. מניע הדמות מבוסס על אידיאלים ורצון טוב, ולא על טרגדיה אישית בדומה לבאטמן. בהתפתחותה הדמות החלה להילחם בגיבורים מתבגרים אחרים כרובין, ובניגוד למסורתם של סטן לי וג'ק קירבי, גראנט בחר שלא לפתח לאנרכיה חיי חברה אישיים ורומנטיים ואפיין אותו כמתבודד. בסיפור מקור משוכתב, נכתב כי מאצ'ין נולד במדינת עולם שלישי ענייה, והפך לאנרכיה בגלל אובדן הוריו הביולוגיים וחברו הטוב בגיל צעיר בגלל מלחמת אזרחים שהתרחשה.
הופעתו בסוף שנות השמונים הייתה ייחודית ושונה משאר נבלי באטמן, אשר חלקם נשכחו ונזנחו ואחרים נעשו אלימים יותר בהתאמה לרוח התקופה. אנרכיה כונה "אנטי-נבל" המשמש כהיפוך למושג האנטי-גיבור, אשר הורג עבור הצדק ומפר את החוק כדי להציל את העולם. ברייפוגל התייחס לאנרכיה בפעמים אחדות כנבל ובפעמים אחרות כגיבור, וציין כי אנרכיה אינו נבל אלא "גיבור לא מובן", וכי הוא "גיבור אקשן פילוסופי, אריסטו בטייטס אשר מעל המושג לוחם בפשע". בראיון עמו בשנת 2005, ברייפוגל אמר כי "אנרכיה הוא לא נבל, אך בהחלט לא גיבור". לעומתו, גראנט היה ישיר בתיאורו ואמר כי הוא רואה את עצמו כגיבור בעוד האחרים רואים אותו כנבל.
הכותב ג'יימס פיטי השווה בין אנרכיה לבין אוליבר קווין/החץ הירוק, ובסיפורו הביא את אנרכיה לארצות הברית כדי למצוא מוניטין והוא מתאכזב מתגובת האנשים. בחזרת הדמות בשנת 2008, פביאן ניצ'זה בחר להחליף את מאצ'ין בנבל יוליסס ארמסטרונג בטענה שמאצ'ין הוא הרואי מדי עבור הדמות ותיאר אותה כ"הג'וקר של רובין". לקראת הדמות במשחק-הווידאו "באטמן ארקהם אוריג'ינס", מנהל הקריאייטיב אריק הולמס כינה את אנרכיה "אנטי-נבל קלאסי" אשר פועל לפי מוסר שטח אפור ו"פעיל חברתי" הרוצה להביא חרות, הרואה את עצמו כדומה לבאטמן. בדומה למעניש, גראנט תיאר בכמה הופעות כי אנרכיה הורג את יריביו. בסאגת "באטמן: נפילתו של אביר" הוא נראה מתכונן להרוג את הדחליל ועזראל, ובשנת 2001 דיסטופית ביקום DC תואר כרוצח ובעקבות כך באטמן סירב להצעת העזרה שלו לאחר שנידון למוות על רצח. גראנט אמר כי לא תיאר את אנרכיה כרוצח בתחושה שיפגום באמונתו אם יעלה על מסלולם של הפושעים-רוצחים. לעומת זאת, אנרכיה הופיע בגישה רצחנית בגיליון ה-31 בהרצת "הרפתקאותיו של באטמן" בכתיבתו של גראנט. הוא לקח אנשי עסקים ידועים כבני ערובה וקבע עבורם גזר דין בתוכנית טלוויזיה פיראטית בעוון הרג אלפים, מימון דיקטטורים, זיהום אוויר ועוד.
תמות פוליטיות ופילוסופיות
בשנים הראשונות לאחר יצירת הדמות, גראנט הכניסה לעלילת באטמן בעיקר כדי להבהיר ולהדגיש נקודות פילוסופיות. במקור, גראנט יצר את אנרכיה כאנרכיסט עם נטיות סוציאליסטית ופופוליסטיות הממודל על נטיותיו של גראנט עצמו. בקומיקס, נטיותיו באו לידי ביטוי בעיקר במראהו החיצוני, המדגיש את סמל האנרכיה, אותו ריסס בהופעותיו הראשונות כסימן. סמל האנרכיה שימש כסימן, ולעיתים גם כקישוט. לעיתים נטיותיו הפוליטיות היו מוקד העלילה, ולעיתים הניעו אותה ואף גרמו לה. בסיפור המתרחש במציאות חלופית, באטמן תחת השפעת הדחליל נעשה לדיקטטור גות'אם, ואנרכיה נעשה למנהיג המרד ומפיל את שלטונו. בשנותיה הראשונות, הדמות הופיעה בעיקר בחוברות שנכתבו בידי גראנט, פרט לעלילה בה התנגד לייצור נשק.
במרבית הופעותיו של אנרכיה, הופיעו הרמזים לספרות פילוסופית. בין היתר הופיעו העתקים של "שליחי המהפכה" מאת מקס נומאד, "האנרכיסטים" מאת ג'יימס זול, ספרים בשם "פרודון" ו"באקונין", גיליון מעיתון "הדגל השחור" ועותק של הקומיקס V for Vendetta. הוא בעל כמה מספריהם של אריסטו, אפלטון ועמנואל סוודנבורג ואחד מספריו של באקמינסטר פולר. במשך השנים, דעותיה ונטיותיה הפוליטיות-פילוסופיות של הדמות עברו מסוציאליזם ליברלי לפילוסופיה מבוססת על עיקרון כלכלת השוק ולפילוסופית נאו-טק. אנרכיה תואר כאתאיסט רציונליסטי ואנטי-ממסדי. כאשר נשאלה על הנושא, הדמות ציינה כי היא אינה משתייכת לימין או לשמאל, אלא נמצאת מעבר למתרס הפוליטי. ברייפוגל אמר בראיון כי ניתן לסמל את הדמות כאובייקטיביסטית בהשפעת הנאו-טק.
כוחות ויכולות
דמותו של אנרכיה, למעשה, חסרת כוחות-על, ומסתמכת בעיקר על גאדג'טים שונים ועל תבונתה. בהופעתיו הראשונות הוא תואר כנער אינטליגנטי אך חסר ניסיון, ששרד במקרים שונים הודות לכושר ההמצאה שלו. הוא בעל ניסיון בהאקינג, נחשב להאקר השני הטוב ביותר ביקום DC לאחר ברברה גורדון/אורקל ובאמצעות כישוריו יצר מערכת בינה מלאכותית ומכשיר טלפורטציה, ופרץ למחשבו של באטמן ולמגדל השמירה של ליגת הצדק. הוא בעל בסיס מתחת לאדמת אנדרטת וושינגטון. מבין נשקיו נמנים רובי אש, שוריקנים, פצצות קטנות ופצצות גז ועשן ומטה בו מוזהב ומחשמל. הוא נודע בשימוש בגורם ההפתעה, ובמקרה הצורך בעל יכולת לקרוא לקהילת חסרי הבית של גות'אם לעזרה.
במהלך השנים נוספו לדמותו שדרוגים נוספים מלבד יכולותיו הטכניות. הוא יצר כמה וכמה חברות קש, בהן חנות הספרים "אנארקו" בה השתמש כדי להרוויח כסף וכדי להפיץ את דעותיו, וקרן "אנרקיסט" המעניקה מענקים לגורמים אנרכיסטים קיצוניים. הוא בעל מכשיר קיברנטי המשפר את תפקודי מוחו, והחל להתאמן באמנויות לחימה וקרב פנים אל פנים לאחר מפגשו הראשון עם באטמן. חברות הקש שלו זיכו אותו במיליוני דולרים, בהם השתמש לשדרוג ציודו ולאימונים באמנויות לחימה משולבות. מוט הבו המוזהב שלו שודרג, וצורף לו אנקול טיפוס בדומה לרובה החבלים של באטמן.
לאחר ששותק בידי יוליסס ארמסטרונג, מאצ'ין נעשה למאניספיידר, "רוח רפאים אלקטרונית". הוא חובר במוחו לרשת האינטרנט והמחשבים, ויצר קשר עם אחרים באמצעות מסנתז קול. הוא השתמש במצבו החדש כדי ליצור גישה בינלאומית לפושעים ברחבי העולם. באמצעות מוחו המפותח הוא שמר על נוכחתו באינטרנט בכל עת ובמקביל השתמש במסנתז הקול לתקשורת.
השפעה על כותבים
בשנים הראשונות שלאחר יצירת דמותו של אנרכיה, חייהם המקצועיים של ברייפוגל וגראנט השתנו. הדמות התגלתה כפופולרית בקרב המעריצים ובקרב גראנט, אשר ציין כי עלילת "אנרכיה בגות'אם" שכתב היא אחת מעלילות הקומיקס האישיות ביותר שכתב והחביבה עליו ביותר מבין עלילות באטמן שכתב. גראנט שיבח את אהבתו של ברייפוגל לדמות, והוא מצדו הודה כי עלילת "אנרכיה בגות'אם" היא מהחביבות עליו אך שהדמות היא "התינוק של גראנט".
לאחר ביטול שתי הסדרות ועזיבתם של גראנט וברייפוגל מ-DC, הדמות נכנסה לתקופת אלמוניות ונעדרה מיקום וכותרי DC. ברייפוגל חשד כי הוא וגראנט נכנסו ל"רשימה השחורה" של חברת DC לאחר פרסום דעותיהם במיני-סדרות. גראנט וברייפוגל ניסו לקנות את הזכויות על הדמות מ-DC, ללא הצלחה. בראיון עמו, גראנט ציין כי תכנן להפוך את מאצ'ין לרובין החדש, ואף על פי שהעריך את דמותו של טים דרייק חווה "דקירות חרטה על כך שאנרכיה לא נבחר לתפקיד עוזרו החדש" של באטמן. לאחר עזיבתו מ-DC, גראנט ניסה להתרחק מהדמות ולעיתים התאכזב כשהתעדכן במצבה ובמצב דמויות אחרות ביקום DC. בשנת 2011, DC יצרו הרצת קומיקס המתמקדת בתקופות שונות בהיסטוריות הקומיקס של גיבורי-העל המוכרים של החברה. גראנט וברייפוגל הסכימו להשתתף בפרויקט בחוברת על שנות ה-90, ואף על פי שהוצע להם להציע את אנרכיה בחוברת, גראנט סירב ובחר לכתוב סיפור המתמקד בדמותו של הפיתום.
ביקורות קהל הקוראים
כאשר מראיין ציין כי אנרכיה היה פופולרי בקרב קהל קוראי הקומיקס בשנת 2003, בעיצום תקופת האלמוניות, ברייפוגל השיב כי זה נכון ב"מקומות שונים בתעשיית הקומיקס" וכי "יש לו כמה אוהדים מושבעים, אבל DC לא רוצה לעשות איתו שום דבר" וכי הסיבה לכך היא ככל הנראה "הגישה האנטי-ממסדית, נושא מאוד רגיש בעולם של היום". גראנט ציין שקיבל על עלילות אנרכיה שכתב יותר מכתבי קוראים מכל עלילה אחרת, ואף על פי שהודה בכישלון המיני-סדרה השנייה אמר כי היא הייתה פופולרית בקרב רוב הקוראים, אשר רובם תושבי מדינות דרום אמריקה או "תלמידי פילוסופיה". מכירות המיני-סדרות היו הרוויחו מספיק לצורך הרצה מתמשכת, אם כי ברייפוגל אמר ש-DC סירבו לרעיונותיו של גראנט. עם זאת, למרות המכירות הגבוהות, גראנט היה מודאג מכך שלדמות לא הייתה מספיק אהדה ומעריצים לצורך הרצה.
גראנט אמר כי לטעמו המיני-סדרה השנייה נכשלה בגלל התמקדותה בנושאים פסיכולוגיים ופילוסופית הנפש, ואילו ברייפוגל טען כי סיבת הכישלון הוא שילוב בידור אסקפיסטי עם פרשנות סוציאלית. מלבדם, מבקרי קומיקס נימקו את כישלון המיני-סדרה בהעצמת כוחותיה של הדמות. לפי המבקר מאט מוריסון, "אהבתי את הרעיון המקורי מאחורי אנרכיה: חנון מתבגר שקרא יותר מדי פעמים את הרצון לעוצמה ויצא לתקן את העולם. אך כאשר הוא קיבל מאה מיליון דולר בחשבון בנק שווייצרי, הרשים את דארקסייד, קיבל פורטלים, הערים על באטמן ואורקל ונעשה בלתי מנוצח באופן כללי איבדתי את כל העניין שהיה לי בדמות". בשנת 2014, אתר האינטרנט Comic Book Resources ביקש מהגולשים לדרג את דמויות באטמן הטובות ביותר בזיכיון כחלק מחגיגות 75 שנים לפרסום החוברת בה הופיע לראשונה באטמן, ואנרכיה דורג במקום ה-31 מבין 75 דמויות.
ביקורת פוליטית-פילוסופית
מחברי מאמר משנת 1991 אשר לועג ומותח ביקורת על זיכיון באטמן התייחסו לדמותו של אנרכיה כניגוד מאתגר להשקפות העולם הפוליטיות-סוציאליות של באטמן. הכותב ג'יימס פיטי ביצע קונפליקט בין הפילוסופיה הרדיקלית של הדמות לבין גישת הקידמה הליברלית של אוליבר קווין/החץ הירוק, וגרג בורגס מאתר Comic Book Resources שיבח את הדמות וציין אותה כ"הדמות המעניינת ביותר ב-15 או 20 השנים האחרונות" ושהוא "הצליח להראות עד כמה באטמן לא יעיל נגד הבעיות האמיתיות של החברה" ו"נציג הסטטוס קוו החדש". בהבסתו במשחק "באטמן ארקהם אוריג'ינס", הדמות נואמת נאום העוסק בביכוי מצב החברה הנוכחי, מאשים את באטמן בעקיפין וטוען כי הוא גיבור כזב. כותב המגזין PopMatters ניק דיניקולה השווה בין "ארקהם אוריג'ינס" למשחק הקודם בסדרה, "ארקהם סיטי", ואמר כי דמותו של אנרכיה מאשימה את באטמן במצב החברה ונפילתה היות שהוא סמל לפחד.
בספר "באטמן ופילוסופיה" העוסק בניתוח פילוסופיות שונות הקשורות או מצטלבות עם חוברות הקומיקס השוו את הפילוסופיה הפוליטית של הדמות לזו של פרידריך ניטשה; "המדינה של ניטשה מהווה אליל חדש, המגדירה את הטוב והרע ותולה חרב מעל הנאמנים. אף נבל באטמן לא רואה זאת בבירור מאשר אנרכיה". הספר ממשיך ואומר כי "התנהגותו יכולה להתפרש כניסיון לכפיית סדר, בנימוק נאומו בבית המעצר אליו לחבריו האסירים. דבר זה מסביר את מכתבו הצדקני להוריו ואת השקפתו הדיסטופית על החברה במיני-סדרה הראשונה". הספר השווה בינו לבין באטמן, אשר פועל מטרגדיה אישית בניגוד לאנרכיה שפועל מדחפים חברתיים ורצון טוב. בדיאלוג מתוך הופעתה הראשונה של הדמות בעלילת "אנרכיה בגות'אם", באטמן משווה בינו לבין אנרכיה וקובע כי אדם לא יכול למנות את עצמו לשופט, חבר המושבעים והמוציא להורג.
לעומת הביקורות החיוביות, התורם ג'ורג' מרסטון מאתר Newsarama דירג את אנרכיה במקום השמיני מבין רשימת "עשרת נבלי באטמן הגרועים ביותר" בנימוק ההפיכה לגיבור מתוך פילוסופיה רדיקלית, והסתירה בלחימה בפשע כאנרכיסט. הוא השתמש בכישלון המיני-סדרה השנייה כמעין נימוק, וקבע כי "החלטות רעות הן חסרות זמן". תורם אתר Cracked אריק מגנוסון (משחק מילים על אחד משמותיו הבדויים של מגנטו מחברת מארוול קומיקס, אריק מגנוס לנשר) דירג את דמותו של אנרכיה במקום השלישי ברשימת "5 ניסיונות אסוניים לפרשנות פוליטית בספרי קומיקס". ביקורתו נבעה מנאומיו הכתובים רע, שלטעמו בשילוב עם אמרות הכנף הרבות וגילו הצעיר הן ניסיון סאטירי. לאור כמה אירועים חברתיים בעשור השני של המאה ה-21 - האביב הערבי, תנועת אוקיופיי, פרשת קייבלגייט ומסמכי ויקיליקס מודלפים אחרים, עלייתן של קבוצות האקטיביסטיות כאנונימוס ופרשת הציתותים בארצות הברית - גרמו לעלייה בהכרה בדמות, מה שהוביל לצירופה למשחק "ארקהם אוריג'ינס". בשנת 2005, הכותב ג'יימס פיטי המליץ לצרף את דמותו של אנרכיה לכותרים נוספים ברוח המלחמה בטרור.
ביקורת אנרכיסטית
מהופעתו הראשונה, מבקרים אנרכיסטים ביקרו את דמותו של אנרכיה. לדברי גראנט, חבריו האנרכיסטים זעמו על יצירת הדמות ואמרו שנוצרה עבור רווח מסחרי. במהלך פרסום שתי הסדרות, פרופסור היסטורית האנרכיזם מארק לייר מאוניברסיטת סיימון פרייזר ציטט את הדמות כדוגמה ליחס המועדף שהפילוסופיה האנרכיסטית מקבלת לעיתים בספרי הקומיקס המרכזיים. הוא ציטט דיאלוג מעלילת "אנרכיה בגות'אם", שבו באטמן מדבר באופן חיובי על כוונותיו של אנרכיה. בעקבות ביטול המיני-סדרה השנייה, הפרשן האנרכיסט הפוליטי רודריק ט. לונג ממכון לודוויג פון מיזס ואוניברסיטת אובורן אמר כי אנרכיה הוא "קול חירות מרשים בקומיקס". מרגרט קילג'וי, מחבר ספר העוסק באנרכיזם בתרבות, הזכירה את דמותו של אנרכיה בספרה בכך שהסבירה את דעותיו האנרכיסטיות של גראנט וביקרה את הופעותיה הראשונות של הדמות כ"נפלאות". בסקירת הקריירה של גראנט, גרג בורגס ציטט את פילוסופיית הדמות, ביכה את אלמוניותה וייחל להציג את הדמות ואת פילוסופית האנרכיזם בחוברות הקומיקס לעיתים קרובות יותר - "מושג האנרכיה נדחה לעיתים קרובות, אך כדאי לייצג את זה כי זה כל כך קיצוני ובלתי נסבל אך אצילי".
היזהרו מהבאטמן
במהלך כנס MIPJunior אוקטובר 2011, הנשיא הבכיר סאם רגיסטר מחטיבת האנימציה של האחים וורנר הודיע על סדרות וסרטים מתוכננים, ביניהם סדרת CGI חדשה בשם "היזהרו מהבאטמן" אשר תתמקד בנבלים פחות מוכרים ותשודר ברשת Cartoon Network. חברת Cartoon Network הודיעה לעיתונות כי אנרכיה יופיע בסדרה, וזאת בתפקיד הנבל האנטגוניסט הראשי. מפיקי הסדרה גלן מורקמי ומיץ' ווטסון השוו את דמותו בסדרה לפרופסור מוריארטי מספרי שרלוק הולמס, שהשווה לבאטמן.
הדמות הופיעה בפרק השלישי בעונה הראשונה, "בדיקות", בדיבובו של וואלאס לאנגהאם בבימויו של קורט גדה ובכתיבתו של ג'ים קרייג. הפרק עשה שימוש בשחמט כסמל לסכסוך בין באטמן ואנרכיה. מורקמי תיאר כי "באטמן הוא המלך השחור ואנרכיה הוא המלך הלבן, וזהו סוג של משחק שחמט פסיכולוגי". תלבושתו של אנרכיה שונתה ועוצבה מחדש בצבע לבן לגמרי, כמעין ניגוד לחליפת העטלף השחורה של באטמן. החליפה מורכבת מאוברול נמתח, גלימה, ברדס, מסכה גמישה, חגורת כלים וכובע. במרכז חזה האוברול מצויר סמל אנרכיה זעיר בצבע שחור. עיצוב זה הושווה לעיצובו של מון נייט, גיבור-על מחברת מארוול קומיקס.
באטמן: ארקהם אוריג'ינס
בשנת 2013 אושר כי דמותו של אנרכיה תופיע במשחק הווידאו "באטמן ארקהם אוריג'ינס". הוא היה מהנבלים הראשונים שהוצגו בהשקת המשחק בכנס E3, שבו תואר כאנטי-נבל המנסה לכרות ברית עם באטמן נגד הממשלה המושחתת. בערב חג המולד, הוא החביא בגות'אם סיטי 3 פצצות מתוחכמות אותן השחקן כבאטמן צריך למצוא, וזאת כדי להשמיד את מושחתי גות'אם. הוא מנהיג צבא חסרי-הבית של גות'אם, המוכנים למות עבורו. לאחר שנטרל את הפצצות, השחקן כבאטמן נלחם באנרכיה ואנשיו ולבסוף מביס אותו לאחר שגילה כי הוא נער ומשאיר אותו למשטרה. במשחק זה, תלבושתו שונתה במעט - הוא בעל תיק גב, מעיל טיסה וברדס אדומים בגוון בורדו, מגפי קרב וצעיף כתום מתחת למסכתו, ששונתה ממסכת זהב למסכה לבנה בסגנון מסכת גאי פוקס.
דמותו במשחק דובבה בידי מתיו מרסר. גראנט הביע את כבודו לצירוף הדמות במשחק, אף על פי שביקר לרעה את שינוי המסכה והרגיש כי דמותו התבססה על סטריאוטיפים אנרכיסטיים. במהלך המשחק "באטמן: ארקהם נייט", מעילו ומסכתו של אנרכיה מ"ארקהם אוריג'ינס" הופיעו בחדר הראיות של משטרת גות'אם סיטי, ולפי השוטר אהרון קאש הוא לא נראה בגות'אם סיטי מאז אירועי "ארקהם אוריג'ינס". סמל האנרכיה נראה מצויר על דלפק בדיינר של פולי, וקצין המשטרה אוונס נתקל באדם הדומה במראהו לאנרכיה.
החץ
השחקן הקנדי אלכסנדר קלברט לוהק לגלם את דמותו של לוני מאצ'ין בעונה הרביעית של סדרת הלייב אקשן "החץ" כאנטגוניסט ובגרסה בוגרת של הדמות. הוא תואר כ"פושע שכיר מופרע המוכן לעשות כל מה שצריך כדי להרשים מעסיקים פוטנציאלים".
בהופעתו הראשונה בסדרה, פרקה השני של העונה הרביעית, לוני מאצ'ין תואר כפושע שעבד עבור ארגוני פשע רבים, אשר הושכר בידי ארגון H.I.V.E לעצור בעד המועמדת ג'סיקה דנפורת' להתמודד לתפקיד ראשות העיר סטאר סיטי. אמנם, הוא פוטר בידי דמיאן דארק בשל שיטות עבודותיו הקיצוניות, ולאחר שהחליט להרוג את בתה של ג'סיקה כדי להרשים את דארק, הובס בידי החץ הירוק ותיאה קווין/ספידי, אשר הציתה אותו באש כחלק מהשפעות מהן סבלה בעקבות תחייתה בידי בור הלזרוס. בעקבות אירועים אלו, מאצ'ין נעשה לאנרכיסט פורע חוק ויצא למסע הרג שיטתי של חברי H.I.V.E במטרה לנקום בדארק על שדחה אותו. הוא סייע זמנית לחץ הירוק נגד דארק, לאחר שזה גרם לשיתוקה של ארוסתו פליסיטי סמוק, אך נאלץ להילחם בצוות החץ לאחר שגילו כי התכוון להרוג את אשתו ובתו של דארק. לקראת סיום העונה הרביעית, מאצ'ין נראה בתוך מקום מקלט שנבנה בידי H.I.V.E כדי להבטיח את הישרדות האנושות לאחר השמדת האוכלוסייה האנושית בידי פצצות גרעין. שם הוא נתקל פעמים רבות בתיאה קווין, אליה הוא מתייחס כ"אמו", והורג את אשתו של דמיאן דארק.
נח שפירא (כימאי ומחנך)
נח שפירא (ט' בסיוון תר"ס, 6 ביוני 1900, סמולוביץ', פלך מינסק, רוסיה – א' באלול תשכ"ד, אוגוסט 1964, תל אביב) היה כימאי ומחנך עברי בליטא ובישראל.
קורות חיים
נח שפירא נולד ב-1900 בעיירה סמולוביץ' שבפלך מינסק, שם כיהן אביו ברבנות. הוא התחנך בישיבות ליטא, בהן ישיבת סלובודקה של תנועת המוסר. ב-1924 השלים שפירא את לימודיו לתואר דוקטור בכימיה, מאוניברסיטת ברלין, ועבד זמן-מה במחיצת הכימאי הנודע אמיל אבדרהלדן באוניברסיטת האלה. מ-1926 ועד עלייתו, ב-1935, הוא כיהן כמרצה לכימיה באוניברסיטת קובנה. לימד בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, והיה מנהל הגימנסיון העברי במריאמפול בשנים 1928 עד 1935.
ב-1935 הוא עלה לארץ (בתקופת העלייה החמישית). בארץ הוא המשיך בעבודה החינוכית - בהוראת כימיה בבתי ספר גבוהים וניהול בתי ספר תיכוניים. בשנים 1935–1958 כיהן כמרצה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, ומשנת 1960 הרצה באוניברסיטת בר-אילן (תחילה גם כן בכימיה, ואחר-כך בהיסטוריה של המדע). בנוסף, הוא כיהן כמנהל בית הספר "יבנה" שברח' ועידת קטוביץ 47 בתל אביב. הוא גם פרסם מאמרים בכימיה עיונית ובהיסטוריה של המדע (בפרט על חלקם של היהודים בהתפתחות המדעים וכן על הטרמינולוגיה הטכנולוגית במקורות היהודיים).
נח שפירא נפטר בתל אביב, באוגוסט 1964, בגיל 64 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
משפחתו
שפירא היה בנו של הרב אברהם דובער שפירא (רבה האחרון של קהילת קובנה, מגדולי הפוסקים במאה ה-20 ונכדו של הרב זלמן סנדר כהנא שפירא. מצד אימו היה נכדו של הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן ("הגדול ממינסק"), ואחיו הצעיר של חוקר הספרות העברית והעסקן העברי והציוני פרופ' חיים נחמן שפירא. שפירא היה נשוי לסוניה (נפטרה ב-1990). בנם, עמנואל שפירא (Emmanuel Shapira; 1933–1998), היה רופא, גנטיקאי קליני וחוקר בגנטיקה ביוכימית, פרופסור לרפואת ילדים ופתולוגיה ומנהל מרכז הייוורד לגנטיקה באוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס. בתם, עירית קוּפּפֶרברג (נולדה ב-1944), היא חוקרת שיח – עוסקת בין היתר בחקר התקשורת בין-אישית בשיח ושיח בעת מצוקה, פרופסור מן המניין במכללת לוינסקי לחינוך, ראש מרכז שח"ק לחקר שפה, חברה ותקשורת ומרצה בתוכניות התואר השני במכללה, ועורכת כתב העת השפיט "עיונים בשפה וחברה" – ומשוררת.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של פרסומיו:
הימיר
במיתולוגיה הנורדית, הימיר (נורדית עתיקה: Hymir) הוא ענק. הימיר הוא דמות ראשית בשיר "הזמר של הימיר" (Hymiskviða) מהאדה הפואטית, והוא מופיע גם באדה הפרוזאית, שכתב סנורי סטורלוסון. בנוסף למקורות הכתובים, הימיר מופיע במספר איורים על גבי אבנים מימי הוויקינגים.
בזמר של הימיר מסופר גם שתור והימיר יצאו לדוג, ושתור כמעט הצליח לתפוס את יורמונגנד. סיפור דומה כתוב באדה הפרוזאית, והסצנה הזו היא המופיעה במספר איורים מוקדמים.
אדה פואטית
באדה הפואטית, הימיר מופיע בשירים "הזמר של הימיר" וב"התנצחות של לוקי" (Lokasenna).
הסיפור בזמר של הימיר השתמר בצורה לא טובה עד לכתיבתו, אך המקור של הסיפור הכללי כנראה מוקדם יותר.
בתחילת השיר, האלים מבקשים מאייגיר שיערוך עבורם סעודה, והוא נותן תנאי שתחילה נדמה בלתי אפשרי, שהם יביאו לו חבית מספיק גדולה כדי להכיל מספיק אלכוהול לכל הסועדים. טיר נזכר ש"מזרחית לאליווגר" שוכן הימיר אביו, ובבעלותו חבית עצומה. האלים מגיעים למשכנו של הימיר. לאחר שחזר מציד, אשת הימיר מספרת לו כי בנו הגיע למשכנו ושתור מלווה אותו, וכי השניים מסתתרים מאחורי עמוד. הימיר מרסק את העמוד ושמונה סירי ברזל באמצעות מבטו בלבד. סיר אחד לא נשבר, ונשאר שלם אחרי שנפל לקרקע. הימיר לא מרוצה מנוכחותו של תור, שנודע כמחסלם של הענקים.
הימיר מורה על כך ששלושה שוורים יבושלו. תור אוכל שני שוורים בעצמו. בגלל הכמות העצומה של האוכל שתור אכל, הימיר אומר למבקרים שביום למחרת הם יצטרכו לאכול אוכל שהם יצודו בעצמם. תור מציע לדוג, בתנאי שיקבל מהימיר פתיון. הימיר אומר לתור להשתמש בשוורים כפתיון, ותור עורף ראש של שור. בדיג שלהם, הימיר תופס בעצמו שני לווייתנים. תור, בעזרת הפתיון שהכין קודם, תופס את יורמונגנד ומצליח להעלות אותו על סיפון הספינה. תור מכה בעצמה בראשו של יורמונגנד, והמפלצת שוקעת אל תוך הים.
הימיר לא מרוצה ממה שקרה, וכשהשניים חוזרים ליבשה, בהתחלה הוא לא אומר מילה. לאחר זמן מה הימיר מאתגר את תור ואומר לו לשאת את הלווייתנים לחווה ולרתק את הספינה. תור מצליח לעשות זאת. למרות שתור כבר הפגין את עצמתו, הימיר אומר לתור שאף אדם אינו חזק אלא אם הוא יכול לשבור את כוסו. תור מיד זורק את כוס הזכוכית שקיבל על עמודי אבן, אבל האבן ניתצת ואילו הכוס חוזרת שלמה להימיר. אישה אומרת לתור לרסק את הכוס על ראשו של הימיר, שלטענתה קשיח יותר מכל כוס. תור זורק את כוס הזכוכית על ראשו של הימיר, הכוס ניתצת, וראשו של הימיר נותר שלם. הימיר מביע צער על כך שהכוס נשברה.
הימיר מסכים לכך שהמבקרים ייקחו את הכלי העצום להכנת בירה שבשבילו הם באו, אך מביע ספק לכך שהם יצליחו לשאת אותו. טיר מנסה פעמיים להזיז את הכלי, אך לא מצליח. תור מצליח לשאת את הכלי.
בזמן חזרתם, תור מסתכל אחורנית ורואה מכיוון המזרח צבא גדול, ואיתו הימיר. תור מוריד מכתפיו את הכלי העצום, ובעזרת מקבתו מיולניר הורג את כל הענקים.
ב"התנצחות של לוקי", לאחר שהאל ניורד מוחה על הדברים שלוקי אומר לאלה פריה אודות התנהגותה המינית, לוקי מקלל את ניורד ומזכיר את הימיר:
ג'ון לינדו כותב שייתכן ש"בנותיו של הימיר" הוא כינוי פואטי לענקיות באופן כללי.
אדה פרוזאית
ב"הטעיה של גילבי" באדה הפרוזאית, המלך גילבי (שקורא לעצמו גאנגלרי) שואל שלושה אנשים ("גבוה", "גבוה באותה מידה", ו"שלישי") שאלות אודות העולם המיתולוגי הנורדי. אחרי שאלה של גאנגלרי אודות אוטגרדא-לוקי ותור, גבוה מספר לגאנגלרי שתור פעם יצא למסע במידגארד כשהתחזה לאדם צעיר, ובאחד מהלילות במסעו הוא נתקל בביתו של ענק בשם הימיר, שם הוא נשאר לישון באותו הלילה. בצאת השחר הימיר קם והכין את עצמו לקראת שיט לשם דיג. תור ביקש מהימיר לתת לו לשוט איתו. הימיר אמר לתור שזה לא יועיל לו מכיוון שתור היה עוד קטן וצעיר, ושאם תור יישאר בחוץ זמן רב כמו שהימיר היה רגיל אליו, יהיה לו קר. תור אמר להימיר שהוא לא בטוח שהוא יהיה הראשון שיבקש לחזור חזרה ליבשה, והוא כעס מאוד על הענק, אבל מנע מעצמו לפגוע בהימיר מפני שרצה להפגין את כוחו בצורה אחרת.
הימיר אמר לתור למצוא פתיון לעצמו. תור הלך לעדר שוורים שהיה שייך להימיר, וערף את הראש של השור הגדול ביותר בעדר, והשתמש בו כפתיון. כשהימיר ותור שטו הימיר הרגיש עצמה מחתירותיו של תור, והסירה התקדמה במהירות רבה. כשהשניים הגיעו לנקודה שבה הימיר לרוב עצר ודג, תור ביקש שימשיכו עוד, והם שטו עוד. בשלב כלשהו הימיר אמר לתור שהם שטו יותר מדי רחוק למקום מסוכן, מפני שאיפה שהם היו שכן יורמונגנד. תור חיבר את הפתיון שלו לקרס הדיג, ששקע מטה. הפתיון שיטה ביורמונגד, שנגס בראש של השור, ופיו נתפס בקרס. יורמונגד טלטל עצמו על מנת להיפטר מהקרס, ואגרופיו של תור הכו את שפת הסירה מעצמת הטלטול. תור השתמש בכל כוחו כדי למשוך את יורמונגד אל שפת הסירה, ורגליו חדרו דרך הסיפון והגיעו אל הים. כשהימיר ראה את הנחש, הוא נהיה חיוור, ונבהל מזה שמי הים הציפו את סיפון הסירה. באותו הזמן שתור הרים את מקבתו, הימיר הוציא את סכין הפתיון שלו וחתך את חוט הדיג של תור, כך שלא היה מחובר לשפת הסירה. הנחש שקע בחזרה לים. תור הכה את הימיר באוזנו, והענק עף אל תוך הים, והיה ניתן לראות רק את נעליו. תור הלך במים בחזרה ליבשה.
אבנים
ישנם מספר אבנים מימי הוויקינגים אשר מתארות באיורים סצנות אשר מזכירות את הכתוב אודות תור, הימיר, ויורמונגד באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית. הימיר כראה מופיע בשלוש מהן, ובאחת הוא לא מופיע. האבן שבה הוא לא מופיע, אבן אלטונה, מתוארכת למאה ה-11. יש קושי בתארוך של האבנים שהוא מופיע בהן. אבן הרדום מתוארכת לתקופה שבין המאה השמינית למאה ה-11, צלב גוספורת מתוארך למאה ה-10, ואבן כנסיית ארדרה השמינית מתוארכת למאה השמינית.
מסכת זבחים
מסכת זְבָחִים היא המסכת הראשונה בסדר קדשים – הוא הסדר החמישי שבמשנה. למסכת זו קיימת תוספתא ומקבילות בתלמוד הבבלי, אך בירושלמי אבד הסדר כולו.
מסכת זו עוסקת בעיקר בדיני הקורבנות הבאים מן החי (בהמה ועוף), וכן בדינים שונים הנוגעים לבית המקדש. קורבנות הבאים מן הצומח נידונים במסכת מנחות.
בין הנושאים הנדונים במסכת: הכוונה והמחשבה הראויה בשעת ההקרבה, והכוונה העלולה לפסול את הקורבן; דיני ההקרבה עצמה; האיסור להקריב קורבנות מחוץ לבית המקדש, ועוד. פרק חמישי ממסכת זבחים (פרק "איזהו מקומן") מפורסם מפני שיש הנוהגים לומר אותו לפני תפילת שחרית. פרק זה מסכם את סוגי הקורבנות ומקומן. בגמרא, זה הפרק בעל מספר המחלוקות הקטן ביותר. למעט הלכות פסח בפרק זה נפסק כולו להלכה ביד החזקה לרמב"ם.
בתלמוד הבבלי, כוללת מסכת זבחים 119 (קי"ט) דפים.
את פירוש התוספות על המסכת כתב רבי ברוך בן יצחק מוורמייזא.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה שמסכת זו פותחת את סדר קודשים היא שקרבנות הכהנים (הנדונים במסכת) הוא הנושא הנדון ראשון בתורה.
פרקי המסכת
בסה"כ יש במסכת 101 משניות.
פירושים וספרים על המסכת
מלבד פירושי שאר סדר קדשים, יצאו בעת האחרונה מספר ספרים על המסכת. בין הבולטים ביניהם שני ספרי ליקוט מפרשים על המסכת "שלום רב" מאת הרב שלום סופר מפיטרקוב ו"אוצר הקודש" על ידי מכון מנחת ישראל.
בית הקברות כפר גלעדי - תל חי
בית הקברות כפר גלעדי - תל חי שוכן בסמוך לקיבוץ כפר גלעדי ובקרבת אתר תל חי שבאצבע הגליל. זהו בית קברות היסטורי שבו טמונים רבים מראשוני ההתיישבות וההגנה בארץ ישראל. הוא מוכר במיוחד בשל פסל האריה השואג וחלקת חברי השומר, הממוקמים בתוכו.
מסלול שביל ישראל עובר בסמוך לבית הקברות ומאז שנת 2021 הוא מתחיל שם.
בית הקברות
בית הקברות נוסד למעשה בשנת 1920, ארבע שנים לאחר שנוסדו היישובים כפר גלעדי ותל חי. אז נקברו במקום שני חברי תל חי שנפלו - שניאור שפושניק ואהרן שר. ישראל גלעדי היה האיש שהציע למקם את בית הקברות באתר זה. ב-1924 נקברה הנפטרת האזרחית הראשונה בבית הקברות. חלקות חברי הקיבוץ ממוקמות בחלקיו המערבי והדרום מערבי של מתחם בית הקברות. המתחם כולו מוקף בשורות עצים משלושה עברים, למעט מזרח.
חלקת חברי השומר
חלקת קברי חברי ארגון השומר היא החלקה הגדולה ביותר באתר ומהווה פנתאון של חברי הארגון. היא נוסדה ביוזמתם של נחום הורביץ ויוסף נחמני. ראשונים נקברו במקום בתחילת שנות ה-30 ששה מאנשי השומר שהיו קבורים לפני כן באתרים שונים בגליל. החלקה הוקמה באופן רשמי בשנת 1950. כיום קבורים בה 118 אנשי השומר, גברים ונשים. בפינת החלקה מרוכזות לוחיות זיכרון לכחמישים חברי השומר שנקברו באתרים אחרים בארץ, כל אחד ואחת בציון מועד פטירתם ומקום קבורתם.
החלקה משתרעת על גבי שטח מלבני, שבמרכזו חלקת דשא המתמשכת מדרום לצפון ומוקפת במדרכות מרוצפות. הקברים והמצבות - העשויות בתבנית עיצובית אחידה - מוצבים על גבי שלוש מדרגות מכל אחד משני צידיה של המדשאה. בקצה הדרומי של המדשאה ניצב כותל ועליו הכתובת "בדם ואש יהודה נפלה, בדם ואש יהודה תקום - השומר". מדרגות המעפילות מפינת החלקה מובילות את פסל האריה השואג.
בחלקה מתקיים בחול המועד סוכות טקס אזכרה שנתי לחברי ארגון השומר.
פסל האריה השואג
בפאה המזרחית של בית הקברות ניצב פסל האריה השואג, הניצב כמצבה על קבר האחים של שמונת חללי תל חי, מהם שישה שנפלו בקרב תל-חי ב-1920. השמונה נקברו במקור במקומות אחרים (השישה - בתוך כפר גלעדי) והועברו לקבורה באתר זה בשנת 1924. הפסל, מעשה ידי הפסל אברהם מלניקוב, הוצב במקום בשנת 1934. הוא משקיף מזרחה אל נוף עמק החולה ורמת הגולן. מול הפסל משתרעת רחבת טקסים גדולה שבה נערכים טקסי זיכרון המוניים ביום תל-חי ובמועדים אחרים.
בסמוך לפסל ניצבת מצבתם של אברהם מלניקוב ואשתו שרלוטה, שביקשו להיקבר במקום זה.
חלקת חברי תל חי
חלקת חברי תל-חי היא שורת קברים הממוקמת מדרום לפסל האריה השואג ובצמוד לו. המצבות בה עשויות בתבנית אחידה. מעל החלקה מתנוססת כתובת באבן: "חברי תל-חי ומגיניה".
החלקה הצבאית
חלקה צבאית ממוקמת מצפון לפסל האריה השואג ובצמוד לו. נקברו בה 28 חללי צה"ל, חברי כפר גלעדי וכן חיילים נוספים שנפלו במלחמת העצמאות.
אנדרטת אסון חיילי גדוד 9255
ב-6 באוגוסט 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, נערכו לפעולה בחניון הצמוד לבית הקברות חיילי מילואים מגדוד 9255 של חטיבה 226. רקטת קטיושה שנורתה מלבנון על ידי ארגון החזבאללה נחתה והתפוצצה בקרבם, ועקב כך נהרגו 12 מהם ו-17 נפצעו. המאורע נחרת בזיכרון הלאומי כאחת מהטרגדיות הגדולות ביותר של המלחמה.
לזכר החללים הוקמה אנדרטת זיכרון ליד שער הכניסה לבית הקברות. היא כוללת לוחות זיכרון המתארים את נסיבות האסון ומונים את שמות החללים בו, ולפניהם מונח שריד של רקטת קטיושה.
יוסף גולדשטיין (איש חינוך)
יוסף גולדשטיין (14 באפריל 1926 - 27 ביולי 2020) היה איש חינוך ישראלי, ממקימי ארגון המורים ואוניברסיטת חיפה, מנהל מחוז במשרד החינוך, מקים מרכז חינוך מחוזי חיפה.
ביוגרפיה
גולדשטיין נולד בחיפה. בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח ומטעמו נשלח כאחד ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי. עם תום מלחמת העולם השנייה השתחרר מהצי הבריטי, .חזר, לשורות ההגנה ושירת בגזרת ירושלים. בה בעת החל את לימודיו בבית המדרש העברי למורים בירושלים. במהלך לימודיו נשלח להורות בטבריה ולהשתתף בהגנה על העיר. במהלך מלחמת העצמאות נמנה עם ראשוני הקשרים של חיל האוויר הישראלי.
לאחר שחרורו מצה"ל חזר גולדשטיין לעיר הולדתו ומונה למורה ולאחר מכן למנהל חטיבת כיתות היסוד של בית הספר "חוגים". עם סגירת החטיבה המשיך בתפקידי הוראה וכסגן המנהל בחטיבה התיכונית של בית הספר. תוך כדי עבודתו השלים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ובמתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם שובו לישראל בשנת 1963, התמנה כסגן מנהל בבית המדרש למורים וגננות ע"ש א.ל. לוינסקי וכעבור שנה מונה למפקח על הכשרת מורים במשרד החינוך והתרבות.
ב-1966 זכה במכרז לניהול בית הספר התיכון "עירוני א'" בחיפה. בית הספר היה באותה תקופה, ושנים אחרי כן, בית הספר היחיד בישראל ששילב באותן כיתות תלמידים יהודים, מוסלמים ונוצרים מהעיר חיפה וסביבותיה ותלמידים דרוזים מהכפרים שעל הכרמל. בתקופת ניהולו הגיע בית הספר למעמד מוביל באחוזי ההצלחה של תלמידיו בבחינות הבגרות.
במקביל לתפקידו כמנהל בית ספר, השלים גולדשטיין את כתיבת עבודת הדוקטורט שלו בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית, בנושא "ניתוח השוואתי של תוכניות להכשרת מורים במדינת ישראל בין השנים 1948–1965".
באותה עת נמנה ד"ר גולדשטיין עם מקימי אוניברסיטת חיפה ויחד עם ד"ר חנן ברין ייסדו את החוג לחינוך בה. משום העיקרון שהנחה אותו, כי לא ניתן להיות מרצה בתחום ממשי כמינהל חינוך מבלי להיות איש שטח בראש ובראשונה, נמנע מלעזוב את תפקידי הניהול ולעבור לעסוק בהוראה אקדמית בלבד. במסגרת פעילותו באוניברסיטת חיפה כיהן כראש המסלול למינהל החינוך, הקים את המרכז למינהל החינוך וייסד בשנת 1973 את כתב העת "עיונים במינהל ובארגון החינוך", תוך שהוא משמש כעורכו. כתב העת היה הראשון בישראל לעסוק בסוגיות של מינהל ומנהיגות חינוכית. המרכז וכתב העת ממשיכים לתפקד עד היום (2016).
בשנת 1970 נתמנה למנהל מחוזות חיפה והצפון של משרד החינוך והתרבות. מאוחר יותר, משהופרדו המחוזות, כיהן כמנהל מחוז חיפה עד צאתו לגמלאות בשנת 1991. בתפקידיו אלה היה חבר בהנהלה המצומצמת של משרד החינוך והתרבות.
בעת כהונתו כמנהל המחוז פעל גולדשטיין בתחומים:
בשנת 1979 נעתר לבקשתו של אריה גוראל, ראש העיר חיפה, לקבל על עצמו להקים ולנהל את "המינהל לחינוך, תרבות ורווחה" בעירייה.
בשנת 1981 יצא בשליחות הסוכנות היהודית לאנגליה, כנציג המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה.
לאחר צאתו לגמלאות
עם צאתו לגמלאות, בחר להקדיש את זמנו להקמתו של "מרכז חינוך מחוזי חיפה", לצורך ריכוז, תחת מטרייה ארגונית אחת, של כל שירותי ההכשרה והתמיכה במערכת החינוך במחוז חיפה של משרד החינוך. עד אותה עת, היו מוסדות ההכשרה, ההשתלמויות וההנחיה מפוזרים במקומות שונים בעיר. גולדשטיין כינס אותם תחת קורת גגה של המכללה לחינוך ע"ש א.ד. גורדון. בנוסף, כמנהל מכללת גורדון בשנים 1996-1989, הצעיד אותה להכרה אקדמית ולגידול מתמיד של מספר המבקשים ללמוד בה.
עד לחודש ינואר 2012 כיהן גולדשטיין כיו"ר פעיל של הוועד המנהל של "מרכז חינוך מחוזי חיפה". ושימש כיועץ לתוכניות הלימודים במינהל החינוך של האוניברסיטה הפתוחה וכחבר הוועדה האקדמית של תוכנית "אלון" של הסוכנות היהודית להחדרת לימודי היהדות באמריקה הלטינית. במשך השנים יזם ופרסם מחקרים רבים הנוגעים כולם למערכת החינוך של ישראל.
גולדשטיין התגורר בחיפה, בה זכה להכרה כיקיר העיר. במאי 2012 התאלמן מרות, מי שהייתה בת כיתתו בבית הספר היסודי בחיפה, חברתו לשולחן הלימודים בבית המדרש למורים בירושלים ומורה בגמלאות. היה אב לשניים.
נפטר ביולי 2020.
הרבית
במרכז המיצב, אליו נכנסים המבקרים דרך פתח בקיר שעוצב מבקבוקי פלסטיק של משקאות שונים, הועמד אובייקט נמוך שנבנה בעזרת משטחים ("פדים") ל"עכבר" ועוצב לצורת "אבן השתייה" שבהר הבית. במרכזו חפרה לנדאו מכתש ובו גידלה פטריות שנלקחו מבני אדם במצב של חוסר הכרה ("צמח").
לצד האובייקט בנתה לנדאו אוהל העשוי מדלתות ובו ותכולת בית. מן התקרה נתלו בשרשראות פסלי ברונזה אקספרסיביים של נשים פרושות זרועות, המאזכרים את פסלו של ז'ק ליפשיץ "אם וילד" (1945-1941), אשר מוצב במוזיאון. אובייקטים נוספים שנתלו מן התקרה כללו שני תופי מרים אשר עוצבו לדמות עיניים והצופים התבקשו לזרוק אבנים קטנות אליהן.
בחלל התערוכה הוקרנו קטעי וידאו ובהם ראיון עם רסטורטור ממוזיאון ישראל שהציג תהליך של "עישון" אותו עוברות יצירות אמנות המוכנסות אל המוזיאון ונועד להרוג פטריות ובקטריות אחרות, וכן צילום של לנדאו, הלבושה בבגד ניילון שחור ובמסכת גז במזבלה ליד הכפר הערבי אל עזרייה.
"תמיד עניין אותי מה קורה מתחת לאבן", העירה בראיון על העבודה, "קשה להתעלם מהקשרי האינתיפדה, שם מורמות אבנים מסוג אחר. מוטיב ההרמה והחיטוט חזק אצלי מאוד: הרמה של אבן, הרמת פסלו של נמרוד וחשיפת תוכן הכן שעליו הוא עומד, רחל המחכה שיעקב ירים את האבן מפי הבאר - זה מתקשר לאקטיביות ולפסיביות, וגם לצורך של הצאן לשתות". בין הפריטים הנוספים בתערוכה בלט סרט וידאו בו נוצר קישור בין פעולת השימור הפיזית והרעיונית המתנהלת במוזיאונים, לבין הסביבה הפוליטית-חברתית בו ניצב המוזיאון כ"הר" לאומי.
רומלסוזאוריים
רומלסוזאוריים (שם מדעי: Rhomaleosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מקבוצת הפליואוזאורודים אשר שגשגו בתור היורה לפני 201-161 מיליון שנה בימים שלחופי אירופה, אמריקה הצפונית והדרומית וכנראה שגם באסיה.
זוחלים אלה היו טורפי-על בימים שחיו לצד קרוביהם הפליוזאוריים הענקיים וניזונו ממיני דגים, כרישים, רכיכות גדולות וזוחלי ים אחרים ואולי גם מפטרוזאורים מנמיכי עוף. בעזרת לסתותיהם החזקות הם יכלו לנשוך בחוזקה את הטרף ולטלטלו בדומה לתנינים מודרניים. עם זאת לסתותיהם היו קצרות יותר מאלה של הפליוזאוריים והיו בעלי צוואר ארוך יותר, אשר הזכיר את צוואר הפלסיוזאורודים.
פפה מל
חוסה "פפה" מל פרס (בספרדית: José "Pepe" Mel Pérez; נולד ב-28 בפברואר 1963) הוא מאמן כדורגל ספרדי, בעברו כדורגלן ששיחק בעמדת החלוץ במספר מועדונים, בעיקר ספרדיים, ומאמן את קבוצת לאס פאלמאס.
קריירת משחק
מל גדל במחלקת הנוער של ריאל מדריד ושיחק בקבוצות משנה של המועדון אך לא הגיע לקבוצה הראשונה. הוא שיחק בשורה של מועדונים ספרדים וסיים את הקריירה באנז'ה הצרפתית.
קריירת אימון
את קריירת האימון שלו החל מל בקבוצת החובבים קוסלאדה מהקהילה האוטונומית מדריד. ממנה התקדם למרידה, וריאל מורסיה עד שהגיע לטנריפה מהליגה הראשונה אך בהנהגתו הקבוצה ירדה לליגה השנייה. הוא המשיך לתקופות קצרות ב חטאפה, דפורטיבו אלאבס ופולידפורטיבו אחידו, וב-2006 הגיע לראיו ואיקאנו. את ואיאקנו העלה מהליגה השלישית לשנייה בעונת ובעונה הבאה נאבק איתה על עלייה לליגה הראשונה, מאבקים שלא צלחו בסופו של דבר והקבוצה סיימה במקום החמישי. בפברואר 2010, אחרי רצף של הפסדים, פוטר מל מראיו ואיקאנו.
מל עבר לאמן את ריאל בטיס מסביליה באוגוסט 2010 ובעונתו הראשונה, עונת העלה את הקבוצה מהליגה השנייה לליגה הראשונה. בעונת סיימה הקבוצה במקום השביעי המוביל לליגה האירופית. מל החל את עונתו הרביעית בריאל בטיס אולם פוטר בדצמבר 2013. בינואר חתם מלעל חוזה לשנה וחצי בווסט ברומיץ' אלביון האנגלית שנאבקה נגד הירידה מהפרמייר ליג. מל סייע לקבוצה להישאר בליגה אך לא המשיך לעונה נוספת במועדון.
ערב רב (מגזין אמנות)
כתב העת מהווה במה עצמאית לביקורות תערוכות ולשיח ביקורתי על עולם האמנות העכשווית בישראל ובעולם. בנוסף, מתפרסמים בו מאמרים מתוך קטלוגים של תערוכות, מסות, מאמרי דעה, סקירות וביקורות ספרים, קולות קוראים וחדשות מעולם האמנות.
ערב רב הוקם בשנת 2010 על ידי מבקרי האמנות רונן אידלמן ויונתן אמיר, שפרשו מתפקידם כעורכי אתר האמנות "מארב" (שהיה מגזין האמנות המקוון הראשון בעברית). פרישה זאת התרחשה כחצי שנה לאחר שאידלמן ואמיר נשאלו בריאיון לעיתון הארץ על מעמדם כאתר הכמעט בלעדי בשיח והשיבו שהיו שמחים שיקומו להם מתחרים. לאחר פרישתם מעריכת "מארב" פנו השניים להקים אתר מתחרה בשם שמזכיר במצלולו את המילה "מארב" אולם גם מנכיח את מקומו של האתר כגורם מתסיס ומעורר שאלות בדומה לערב רב המתוארים במקרא ובמסורת היהודית.
עם השנים התגבש מעמדו של ערב רב כבימת השיח המרכזית (וכמעט היחידה) בשדה האמנות החזותית הישראלית. בעשור הראשון לפעילותו התפרסמו בו למעלה מ-5000 טקסטים על ידי כ-400 כותבים שונים. בין המבקרים המרכזיים שכותבים באתר ניתן למנות את יאיר ברק, קרן גולדברג, יונתן הירשפלד, אילת זהר, יהונתן משעל, אלברט סויסה, איריס פשדצקי, הדס קידר, דנה שלו ודוד שפרבר. בנוסף לפעילותו ברשת, כתב העת הוציא לאורך השנים גם כמה גיליונות מודפסים וכן ספר המציג ומנתח את פעילות קבוצת האמנות הירושלמית מוסללה והחל משנת 2016 הוא שותף לארגון כנס ירושלים לאמנות.
משרדי ערב רב יושבים בבית הנסן בירושלים, ופועלים כחלק מעמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום.
סיטי טאוור (סדרת טלוויזיה)
סיטי טאוור היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת 29 פרקים אשר שודרה בערוץ 2 בשידורי רשת במשך עונה אחת בשנים 2001 -2002 המספרת על מעלליהם הבדיוניים של הגרים בדירות המגורים שבקומות העליונות בלאונרדו סיטי טאוור.
את שיר הנושא לסדרה, "הלילה הוא הלילה", כתבו לאה גלובוס ואשר לגזיאל, והלחין צביקה פיק שמבצע אותו.
עלילה
עלילת הסדרה מספרת על משפחת פלג שבה דורון, רופא גינקולוג, הוא אלמן עם שלוש בנות. אשתו מילי נהרגה בתאונת מטוס. הוא מכיר אישה חדשה בשם אורית עמינדב, עורכת דין במקצועה ואם לשני בנים והם עוברים לגור יחד בביתו של דורון בשרתון סיטי טאוור.
דנה, בתו האמצעית של דורון, לא אוהבת את הרעיון ושונאת את אורית. עמית, אחיה של אורית, הוא מנהל המסעדה בבניין ונשוי לשני. הוא מנסה להביא איתה ילדים, אבל היא לוקחת גלולות. שני יצאה בעבר עם אחיו איתמר, הייתה בהיריון ממנו וממשיכה לנהל איתו רומן. עמית בוגד בשני עם אוסי, מלצרית בבניין המגורים המפואר שלהם ברמת גן ובתו של מני השומר בבניין. דייר נוסף הוא מיקי שרון, כוכב מפורסם שרב כל העת עם אשתו דפנה.
בסוף הסדרה דורון ואורית נוסעים יחד עם שני בניה של אורית ובתו הצעירה של דורון כדי להתחתן בבית הרב. אולם, מישהו חיבל להם בבלמי הלימוזינה, וכתוצאה מכך הלימוזינה מתנגשת במשאית.
סיטי טאוור בתרבות
במהלך העונה הרביעית של התכנית "רק בישראל" דמותה של לימור ציינה מספר פעמים שהיא עברה לגור בשכנות עם צביקה פיק ב"סיטי טאוור".
טוראקו צהוב-מקור
הטוראקו הוא עוף בגודל של יונה המגיע לאורך של 40-43 ס"מ ולמשקל 261-272 גרם בזכרים ו-216-234 גרם בנקבות. הם בעלי נוצות ירוקות על ראשם, מקור מעוגל צהוב, עיניים אדומות ופס לבן מתחתיה ונוצות כנפיים וזנב כחולות כשתחתית הבטן אדומה. כמו שאר הטוראקיים הוא ניזון בעיקר מפירות היער וכן מחרקים.
הוא מצוי ביערות אפריקה המערבית באנגולה, קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, גינאה המשוונית, ליבריה, ניגריה וסיירה לאון.
ישנם 2 תת-מינים: