cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלום שמואלוב
שלום שמואלוב (נולד ב-27 ביולי 1959 בגבעתיים) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
נולד למשפחה בוכרית וגדל בגבעתיים. כבר בצעירותו השתתף במספר הצגות ילדים. את שירותו בצה"ל עשה בתיאטרון צה"ל ולאחר שחרורו למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
לאורך קריירת המשחק, לא נמנה שמואלוב עם צוות שחקנים של תיאטרון אחד. הוא גילם שלל תפקידים במחזות שונים במספר תיאטראות, בהם הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, החאן, בית ליסין, פסטיבל עכו, תיאטרון אנסמבל הרצליה ופסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, שאותו ייסד ב-1995 ושימש כמנהלו האמנותי עד לפרישתו בשנת 2011.
בטלוויזיה שיחק במספר סדרות, בהן "הבורגנים", "עספור" ו"רון", וכן בקומדיית המצבים "חצי המנשה" שם גילם את אחת מדמויותיו הזכורות ביותר, שלח בן-שילה.
בשנת 2014 שיחק שמואלוב בסדרת המתח "כפולים", וגילם את דמותו של ראש ממשלת ישראל.
משנת 2011 הוא מלמד באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב. באותה שנה התפקד למפלגת העבודה הישראלית והודיע על תמיכתו בשלי יחימוביץ'.
החל משנת 2018 משחק שמואלוב במחזמר "סלאח שבתי".
שמואלוב נשוי לשחקנית והמורה למשחק רות שמואלוב, ואב לשניים.
המחוז האדמיניסטרטיבי מוסקבה החדשה (מוסקבה)
המחוז האדמיניסטרטיבי של מוסקבה החדשה (ברוסית: Новомосковский административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מנהליים) של העיר מוסקבה. הוקם בקיץ 2012 במסגרת פרויקט להרחבת העיר מוסקבה, על חשבון שטחי מחוז מוסקבה, הוקם יחד עם מחוז טרויצק.
ממוקם בדרום העיר וכולל 9 נפות:
הנהלת המחוז
בתקופת המעבר עד להקמת המחוז, נוהל השטח על ידי פרפקט המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי אלכסיי צ'לישב. בנובמבר 2013 מונה דמיטרי נאבוקין לפרפקט מחוז מוסקבה החדשה.
קתדרלת פלרמו
קתדרלת פלרמו (באיטלקית: Cattedrale di Palermo), או בשמה המלא הקתדרלה העירונית של הבתולה מריה הקדושה שעלתה לשמים (basilica cattedrale metropolitana primaziale della Santa Vergine Maria Assunta) בפלרמו בירת האי סיציליה היא הקתדרלה של של הכנסייה הקתולית. היא שוכנת סמוך לפאלאצו דיי נורמני. הבניין הנוכחי נבנה בשנים 1184–1185 ב ועבר מספר שיפוצים במשך מאות שנים. בגלל תקופת הבנייה הראשונה שלו, הוא קרוי גם הדואומו הנורמני. זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
היסטוריה
הקתדרלה הוקמה בתקופת האפיפיור גרגוריוס הראשון, באתר הבניין של ימינו כבר במאה השישית. הערבים הפכו את הקתדרלה הזו למסגד. "המסגד הגדול" הזה של פלרמו כלל לא רק את בית התפילה לתפילות יום שישי, אלא גם מכללה (מדרסה), ספריות, מרחצאות וכו'. לאחר כיבוש פלרמו על ידי רוג'רו הראשון מסיציליה, הפך המסגד שוב למקום מושבו של הארכיבישוף.
כאשר הקתדרלה הישנה נפגעה קשה ברעידת אדמה בשנת 1169, החליט ולטר אופהמיל (Walter Ophamil), הארכיבישוף האנגלי-נורמני של פלרמו, ובעבר הכומר של ויליאם השני, מלך אנגליה, להרוס אותה ולבנות אותה מחדש. הבניין החדש נבנה בשנים 1184–1185. לא רק הקתדרלה המקורית נהרסה עד היסוד, אלא גם בנייני החוץ שהיו שייכים למסגד הגדול.
המבנה עבר התרחבות מתמשכת במאות ה-14 עד ה-16. ארבעת המגדלים הפינתיים, שבמקור לא בלטו מעבר לספינה המרכזית, קיבלו מראה גותי. הכניסה הראשית הועברה מהחזית המערבית אל הצד הארוך הדרומי של הקתדרלה, ומולה נוצרה חצר קדמית גדולה. לשער הדרומי נוסף פורטיקו בסגנון גותי קטלוני מאוחר בסביבות 1465.
משנת 1781 עד 1801 שינה האדריכל האיטלקי באופן יסודי את המראה החיצוני והפנימי של הקתדרלה באמצעות שיפוץ נרחב. פוגה בנה כיפה נאו-קלאסית מעל ה, והחליף את גגות הספינות הצדדיות בסדרה של כיפות קטנות יותר שכעת מכסות את החזית החיצונית של הספינה המרכזית. פנים הקתדרלה שופץ גם הוא בסגנון הקלאסיציזם. העמודים, שעמדו בין הספינה המרכזית לספינות הצדדיות בקבוצות של ארבעה על בסיס ונשאו קשתות מחודדות גבוהות, הוחלפו בעמודים מסיביים וקשתות עגולות. כמו כן הוסרו הקישוטים הגדולים מאחורי המזבח שכללו 38 פסלי קדושים, יצירה של משפחת הפסלים גאג'יני מתחילת המאה ה-16. חלק מהפסלים הוחזרו לקתדרלה בשנת 1950 והונחו על העמודים.
השיפוץ הגדול האחרון של הקתדרלה התרחש במאה ה-19 כאשר מגדל ההגנה הישן מול חזית המערבית קיבל תוספת נאו-גותית.
מבחוץ
בבסיסה הקתדרלה היא כנסייה נורמנית מבוצרת בצורת קובייה עם ספינה מרכזית, טרנספט ושתי ספינות צדדיות. מכיוון שהבנייה עם שני מגדלים צדדיים בצד המערבי הייתה שמורה לקתדרלות המלכותיות, בנה הבישוף ולטר מגדל גדול לפני החזית המערבית, המחובר לבניין הראשי באמצעות קשתות בלבד. בארבע פינות הכנסייה ישנם מגדלים פינתיים קטנים יותר.
ניתן לראות בבירור את ההשפעה הערבית על שלושת האפסיסים. קשתות עיוורות (קשתות המשמשות כקישוט) עם שיבוץ אבן דומות לאלה של קתדרלת מונריאלה, שנבנתה בערך באותה תקופה, אך בסגנון מחמיר יותר.
הכיפה הגדולה שבנה פרדיננדו פוגה היא מאפיין בולט של הקתדרלה מבחוץ. הכיפות הקטנות יותר מעל הספינות הצדדיות נוגדות את הרושם הכללי של הסגנון הערבי-הנורמני.
השער הדרומי המשמש כיום ככניסה הראשית לחזית בוויה בונלו נבנה בשנת 1426 על ידי אנטוניו גמברה (Antonio Gambara), דלת העץ עם דמויות מגולפות בביצוע של פרנצ'סקו מירנדה (Francesco Miranda), היא משנת 1432. הפורטיקו בסגנון הגותי המאוחר, שנמצא לפני השער הדרומי, מורכב משני מגדלים קטנים יותר. ישו מוכתר למלך בגמלון של הפורטיקו בין מריה למלאך גבריאל. בשנת 1989 נחשף חלק מהפורטיקו המקורי במהלך עבודות שיפוץ, עליו מתואר עץ החיים.
פנים הקתדרלה
הפנים מאופיין בשיפוץ מסוף המאה ה-18 ומציג בזיליקת עמודים קלאסית מעל תוכנית של צלב לטיני. העמודים החליפו את העמודים שתמכו במקור בקשתות בין הספינה הראשית ובין הספינות הצדדיות. על העמודים נמצא גם חלק מהדמויות שעיטרו במקור את קישוט המזבח שהכינה משפחת הפסלים גאג'יני.
פסלים יקרי ערך נוספים כוללים את פסל השיש של המדונה והילד מאת (1469), בריכת המים הקדושה שמאחורי העמוד הרביעי, שיוחסה בעבר ל, ואת מדונה דלה סקאלה מאת  (1503) על המזבח שבחדר תשמישי הקדושה החדש.
בצד ימין של האמבולטוריום נמצאת הקפלה של. שרידי הקדושה של פלרמו נשמרים בכד כסף משנת 1632. כדי כסף נוספים מכילים שרידים של סנט כריסטינה וסנטה נינפה.
הסרקופגים של הארכיבישופים של פלרמו שוכנים בקריפטה. חלקם הוא שימוש חוזר בסרקופגים רומיים.
על הרצפה מול הקודש נמצא מרידיאן, אותו התקין האסטרונום ג'וזפה פיאצי בשנת 1801. זהו סוג של שעון שמש, שבעזרתו רצה פיאצי להכניס לשימוש רחב את חלוקת השעות המודרנית יותר על בסיס זמן השמש בהשוואה לחלוקה המסורתית שבה החלו השעות עם השקיעה. אור השמש, הנופל דרך פתח קטן באחת הכיפות בספינה הצדדית, חוצה תמיד קו פליז המוטמע ברצפה ושכיוונו צפון-דרום בדיוק בשעה 12 בצהריים. עקב מיקום השמש המשתנה במהלך השנה ניתן לקרוא את נקודות ההיפוך, את נקודת השוויון ואת סימני גלגל המזלות, דבר שחשוב גם לקביעת תאריך הפסחא.
קברי קיסרים ומלכים
מאז השיפוץ במאה ה-18, הוצבו קברי המלכים בקפלה צדדית בספינה הימנית. במקור הם עמדו מימין ומשמאל לאפסיס הראשי.
בשורה הקדמית שני סרקופגים מפורפיר תחת חופות הנתמכות על ידי שישה עמודי פורפיר. משמאל, הסרקופג של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת ב-1250), מימינו קבר אביו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת ב-1197). שני סרקופגים אלו הוצבו במקור על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליה בטרנספט של קתדרלת צ'פלו. הם נועדו במקור לו וליורשיו. לאחר שרוג'רו השני נקבר בקתדרלת פלרמו ושני יורשיו גוליילמו הראשון וגוליילמו השני נקברו בקתדרלת מונריאלה, הביא פרידריך השני את הסרקופגים לפלרמו בשנת 1215 עבורו ועבור אביו.
הסרקופג של פרידריך השני הוא אומנותי במיוחד. הוא מונח על זוג פסלי אריות, שהיו מוטיב מועדף על רוג'רו השני. הם מופעים גם בפסיפס של אולם רוג'רו בפאלאצו דיי נורמני ובגלימת ההכתרה שלו. מלבד פרידריך השני קבורים בקתדרלה מלכי סיציליה (מת ב-1338) ויורשו  (מת ב-1342). עם פתיחת הסרקופג בשנת 1782, נמצאה גופתו של פרידריך השני שלמה. מכיוון שהוא הועבר לראשונה למסינה לאחר מותו ב ליד ונקבר בפלרמו רק בפברואר 1251, יש להניח שגופתו עברה טיפול נגד ריקבון. עם זאת, במקרה זה יש לייחס את העובדה שהגופה השתמרה כעבור 500 שנה פחות לשיטות השימור, ויותר לתנאי האקלים המאפשרים שימור טבעי של הגוף, כפי שמוכיחים ממצאים רבים אחרים באזור פלרמו.
בשורה השנייה ישנם עוד שני סרקופגים מפורפיר תחת חופות הנתמכות על ידי שישה עמודים מעוטרים בפסיפסים, משמאל זה של רוג'רו השני, מלך סיציליה (מת ב-1154), מימין לו הסרקופג של בתו קונסטנצה, מלכת סיציליה (מתה ב-1198), אשתו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ואימו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
עצמות קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה (מתה ב-1222), אשתו של פרידריך השני, שוכנות בסרקופג רומאי מהמאה השלישית או הרביעית על הקיר הימני.
חדר האוצר
הכניסה לחדר האוצר של הקתדרלה היא מימין לקפלה של סנטה רוזליה. אוצרות הקתדרלה כוללים גביעים, ובגדי תפילה המוצגים דרך קבע בחדר האוצר.
המוצג הבולט באוסף הוא כתר, שנעשה על בסיס דגם הכתר של הקיסרים הביזנטיים (קמילבקה). תליוני הצד (המטוטלת) הם אופיינים. פרידריך השני נתן כתר זה לאשתו קונסטנצה מאראגון והוא נתגלה בקברה ב-1491.
וולטר פידג'ן
וולטר פידג'ן (אנגלית: Walter Pidgeon; 23 בספטמבר 1897 – 25 בספטמבר 1984) היה שחקן קולנוע קנדי, מועמד לשני פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, שכיכב בעשרות סרטים בהוליווד. קריירת המשחק שלו החלה עוד בתקופת הסרט האילם ונמשכה עד שנות החמישים (אף שתפקידו האחרון היה בסרט "מצחיקונת" מ-1968). בין היתר השתתף בסרטים זוכי פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, "גברת מיניבר" (1942; על תפקידו כמר מיניבר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר) ו"מה יפית עמק נוי" (1941). בשמונה סרטים כיכב לצד "בת זוגו על המסך", גריר גרסון. בשנים 1952–1957, שהיו שיא שנות המקרתיזם, כיהן כנשיא גילדת שחקני המסך. בתפקידו זה הצר את צעדיהם של שחקנים שנכללו ב"רשימה השחורה של הוליווד" בשל מעורבותם כביכול במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, ניסה למנוע את הפקת הסרט "מלח הארץ" בהפקת ובהשתתפות שחקנים כאלה ודיווח על פעולותיהם ל-FBI. לאחר אמצע שנות השישים הופיע על בימות ברודוויי ובסדרות טלוויזיה.
תולדות חייו
פידג'ן נולד בסנט ג'ון שבניו ברנזוויק ולמד באוניברסיטה המקומית משפטים ודרמה. במלחמת העולם הראשונה התגייס לגדוד ארטילריה, אך נפגע קשה בתאונת אימונים ולא הגיע לחזית. לאחר שהחלים עבר לבוסטון ולמד פיתוח קול כבריטון מקצועי.
בשנות העשרים הופיע בניו יורק במקביל כשחקן-זמר במחזות זמר בברודוויי וכשחקן בסרטים אילמים. בשנת 1928 שיחק בסקט "בגדים עושים את האישה". יכולותיו הקוליות סייעו לו לעבור לקולנוע המדבר, תוך שהוא גובר על כוכבי עבר של הסרט האילם שלא היו מסוגלים לבצע מעבר כזה. הסרט הראשון בו הופיע בתפקיד ראשי היה "בת הגדוד" מ-1930. בהמשך שנות השלושים הופיע במספר רב של סרטים מוזיקליים בתפקידים ראשיים ובתפקידי משנה בסרטים דרמטיים, במסגרת אולפני MGM.
התפקיד הראשי הדרמטי הראשון שלו היה בשובר הקופות "ניצנים בעפר" לצד גריר גרסון ב-1941. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט ציד אדם בבימויו של פריץ לאנג. על תפקידו הבא, מר מיניבר ב"גברת מיניבר", שוב לצידה של גרסון, היה מועמד לפרס האוסקר. שנה לאחר מכן כיכב בסרט עטור הפרסים מה יפית עמק נוי. פידג'ן שיחק לצד גרסון גם בסרטים "מאדאם קירי" (1943; על תפקידו כפייר קירי בסרט זה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר), "גברת פארקינגטון" (1944), "האישה לבית פורסייט" (1949; עיבוד לספר הראשון של ההגדה לבית פורסייט בו השתתף גם ארול פלין) וסרט ההמשך "ל"גברת מיניבר", "סיפור מיניבר" (1950). בשנות הארבעים כיכב גם בקומדיה "סוף שבוע בוולדורף" (1945), בסרט הדרמה "אם החורף יגיע" (1947) לצדה של דברה קר, ב"ג'וליה השובבה" ובדרמת הריגול "וינה האדומה" (1949). כנהוג באותה תקופה עובדו חלק מהסרטים לתסכיתי רדיו בהם זכה פידג'ן להצלחה מיוחדת בשל קולו הערב. ב-1952 שיחק בסרט "הרע והיפה ובבת ים השווה מיליון דולר (לצידה של אסתר ויליאמס), ב-1954 כיכב בסרט "הפעם האחרונה שראיתי את פריז" וב-1955 כיכב בסרט המוזיקלי הצי משתעשע.
באמצע שנות החמישים שב לבימות ברודוויי במחזמר "Take Me Along" עליו היה מועמד לפרס טוני. במקביל הופיע בסרטי המדע הבדיוני "Forbidden Planet" (1956) ו"מסע לקרקעית הים" (1960; לצידה של ג'ואן פונטיין), "הסנאט ימליץ ויאשר" (1962). בתפקידו המשמעותי האחרון גילם את דמותו של פלורנץ זיגפלד בסרט פריצת הקריירה של ברברה סטרייסנד, "מצחיקונת" (1968).
לאחר שפרש הופיע בסדרות טלוויזיה.
חייו האישיים
פידג'ן נישא פעמיים, ב-1919 נשא לאשה את עדנה (מיוריאל) פיקלס, שנפטרה ב-1921 בעת לידת בתם, שנקראה אף היא עדנה. ב-1931 נשא לאשה את רות ווקר, השניים נותרו נשואים עד מותו בגיל 87 בסנטה מוניקה. במותו, תרם את גופתו לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת UCLA. לפי פרסום חדש, המציג רבים משחקני הוליווד הקלאסית כבי- או הומו-סקסואלים עולה כי פידג'ן היה בי-סקסואל.
מרטין פררו
מרטין פררו (באנגלית: Martin Ferrero; נולד ב-29 בספטמבר 1947) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. ברוב סרטיו הוא מהווה שחקן אופי.
ביוגרפיה
הוא נולד בספטמבר 1947 בכפר ברוקפורט שבמונרו, ניו יורק הצטרף לתיאטרון שחקני קליפורניה בלוס גאטוס שבמחוז סנטה קלרה, קליפורניה. בשנת 1979 עבר ללוס אנג'לס והחל להופיע בסרטים שונים.
משחק
הוא השתתף לראשונה בסדרת הבת הקומית לסדרה שלושה בדירה אחת, "The Ropers". באותה שנה השתתף באחד מפרקי הסדרה בועות. בשנה שאחריה השתתף בסדרה מ.א.ש בתור גבר פצוע בג'יפ. באותה שנה השתתף בסרטו הראשון "The Incredible Shrinking Woman" של ג'ואל שומאכר ובסרט הדרמה אבירי האתמול.
בסדרת הפשע מיאמי מחלק מוסר מ-1984 שיחק פררו כאיזידור מורנו, הפושע הקובני והמשיך בתפקיד עד 1989. שנה לאחר מכן שיחק בבלוז לכחולי המדים בתור אלן ברנפורד ובקומדיית המצבים חופשי על הבר. שנה לאחר מכן השתתף בבלשים בלילה.
ב-1987 שיחק בתקועים בדרך של ג'ון יוז. שנה לאחר מכן הופיע בסדרה פרקליטי אל איי.
ב-1993 יצא הסרט שובר הקופות של סטיבן ספילברג פארק היורה בו פררו נודע לציבור בתור עורך הדין דונלד ג'נרו. בניגוד לספר גנרו בו הוא בורח מהאי, בסרט הוא נטרף מטירנוזאורוס בעודו תקוע בשירותים. לתפקיד זה חזר ב-2011 בסדרה הפרודית הקומית של אתר CollegeHumor על הסרט "פארק היורה". אותה שנה הוא השתתף בסרט Reckless Kelly.
ב-1995 שיחק בסרט הפשע של מייקל מאן היט.
קיקי ברטנס
קיקי ברטנס (בהולנדית: Kiki Bertens; נולדה ב-10 בדצמבר 1991) היא טניסאית הולנדית מקצוענית. בשיאה (13 במאי 2019) דורגה במקום רביעי בעולם בדירוג ה-WTA וכיום (12 באוקטובר 2020) מדורגת במקום תשיעי.
הישג השיא של ברטנס הוא הגעה למשחק חצי גמר בטורני גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (2016). במהלך הקריירה שלה, היא זכתה ב-10 טורנירי יחידות וב-10 טורנירי זוגות נשים.
ראשית חייה ורקע
ברטנס נולדה ב-1991 בווטרינגן ליד האג, אך גדלה בעיר Berkel en Rodenrijs. ברטנס התחילה לשחק טניס בגיל שש במועדון הטניס ברנקרודה, שבו שיחקו דודה ודודתה. המאמן שלה במועדון היה מרטין ואן דר ברוגן, מאז שהייתה בת שבע. ואן דר ברוגן העריך את יכולתה, והמשיך לאמן אותה, בעיקר כדי לסייע לה לממש את הפוטנציאל שלה. הוא אמר: "בצעירותה תמכנו בה מאוד. לימדתי אותה תמורת מעט כסף, כי עניין אותי לראות עד כמה רחוק אוכל להגיע איתה". ברטנס קיבל תמיכה מועטה מפדרציית הטניס ההולנדית. היא לא שיחקה בסבב ה-ITF של הצעירים, למעט הופעה אחת בגביע הג'וניורים בשנת 2007.
2016
באליפות צרפת הפתוחה 2016 העפילה ברטנס לחצי הגמר, שבו נוצחה על ידי המדורגת מספר 1 סרינה ויליאמס.
2018
באפריל היא זכתה בטורניר הפרמייר הראשון שלה, טורניר צ'ארלסטון בסבב ה-WTA, כאשר ניצחה בגמר את יוליה גרגס בשתי מערכות.
2019
באליפות אוסטרליה הפתוחה היא הודחה בסיבוב השני. במאי זכתה ברטנס באליפות מדריד הפתוחה לאחר שניצחה בגמר את סימונה האלפ. באליפות צרפת הפתוחה היא נאלצה לפרוש בסיבוב השני עקב מחלה.
רבי יהושע בן כפוסאי
רבי יהושע בן כפוסאי היה תנא בדור השלישי וחתנו של רבי עקיבא.
שמו
שמו של רבי יהושע מופיע בוורסיות שונות בספרות חז"ל: בן קבוסאי; בן קפוסאי; בן קופסאי; בן קבוסיי; בן קפוצאי; בן כפוסאי; בן קבסוי; בן קבסיו.
זמנו ורבותיו
העיד על עצמו שנמנה עם חכמי בית הוועד ביבנה: "אמר ר' יהושע בן קבוסאי כל ימיי הייתי קורא המקרא הזה (במדבר יט) וְהִזָּה הַטָּהֹר עַל הַטָּמֵא ולא מצאתיו אלא באוצר של יבנה, ומאוצרה של יבנה למדתי שטהור אחד מזה אפילו על מאה טמאים". מהתוספתא עולה שהיה נוכח בבית המדרש כשחלקו חכמים עם רבי אליעזר בן הורקנוס בהלכה מהלכות מעשרות: "אמר (לו) ר' יהושע בן קבוסיי, מימי לא גס לבי לומר לאדם צא ולקט תמרות של חרדל וכבוש, והוי פטור מן המעשרות", ממשמעות ההלכה עולה כי "ר' יהושע בן קבוסיי סובר כחכמים ופוטר, אבל מ"מ לא גס לבו להורות כן למעשה", אולי משום שהיה צעיר לימים. העיד על מעשיהם של רבן גמליאל דיבנה ואונקלוס כמעשה-רב: "מעשה ברבן גמליאל ואונקלוס הגר שהיו באשקלון וטבל רבן גמליאל במרחץ ואונקלוס בים, אמר ר' יהושע בן קופסאי, עמהן הייתי ולא טבל רבן גמליאל אלא בים". במקור אחר מצטט רבן שמעון בן גמליאל הלכה בשמו: "רשב"ג אומר משום ר' יהושע בן קפוסיי".
אזכורים
בספרות חז"ל בשמו כמה הלכות בכור. בתוספתא: "רבי יהושע בן קפוסאי אומר אין שוחטין את הבכור אלא על פי שניים"; במקור אחר חלק על רבי חנינא בן אנטיגנוס בפרטי שחיטת בכור.
משפחתו וקורותיו
בבבלי מתואר מפגש שאירע בינו לבין רבי יהודה הנשיא:
ממקור זה עולה שהיה חתנו של רבי עקיבא וכי האריך ימים עד דורו של רבי. בירושלמי מעיד ר' יהושע על עצמו שקיבל תפקיד של שררה בעולמם של חכמים.
מיכאל טאובה
מיכאל טַאוּבֶּה (Michael Taube; 13 במרץ 1890, לודז' – 24 בפברואר 1972, תל אביב) היה פסנתרן, מוזיקאי, מנצח ומורה ישראלי.
ביוגרפיה
מיכאל טאובה נולד בשנת 1890 לאליהו ולאידה בת יהודה קריש בלודז' שבפולין הרוסית למשפחה מוזיקלית. אביו היה מוזיקאי, סבו מצד אביו היה כנר וסבו מצד אמו היה פסנתרן ומנצח נודע. בגיל שבע לימדו אביו נגינה בכינור, ולכלי זה הוסיף בהמשך גם פסנתר, חצוצרה, צ'לו, ויולה וקונטרבס. הוא הצטרף לתזמורת של אביו, החל להופיע כפסנתרן בגיל 15 וזמן קצר לאחר מכן החל ללמד נגינה בפסנתר. לאחר שסיים בית ספר עממי וגימנסיה בעירו, יצא עם אחיו הבכור לאון בשנת 1910 לגרמניה, שם החל בשנת 1911 ללמוד בקונסרבטוריון של לייפציג. שם למד פסנתר, הרמוניה ותאוריה של המוזיקה. בשנה לאחר מכן שהה תקופות קצרות בפרנקפורט, באנגליה, בהאגן ובדויסבורג והגיע בתחילת 1914 לקלן. שם למד פסנתר, הלחנה ותזמור. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ להפסיק את לימודיו כיוון שהיה נתין פולני וככזה נאסר עליו להתגורר בעיר קלן, שנחשבה כיעד אסטרטגי. הוא עבר לבאד גודסברג הסמוכה ומצא משרה כמנצח. במקביל הופיע כפסנתרן וכצ'לן ובהמשך זכה במשרת מנצח בתזמורת העירונית של בון. ב-1917 החל ללמד פסנתר בקונסרבטוריון של בון.
בתום המלחמה חידש את לימודיו בקלן ולמד ניצוח אצל הרמן אבנדרות. בשנת 1923, בעקבות המלצתו של לאו בלך, התקבל באופרה של ברלין כקורפטיטור. שם הכיר את המנצח ברונו ולטר ושיתף פעולה עמו בשנים 1925-1929. בשנת 1926 הקים תזמורת קאמרית מודרנית ומקהלה בברלין. כמו כן, ארגן קונצרטים, הופיע כמנצח אורח בבתי אופרה ובאולמות קונצרטים ברחבי גרמניה וארגן אירועי מוזיקה לטובת מפעלים יהודיים וציוניים. טאובה אף חיבר מוזיקה לכינור, פסנתר, מקהלה ותזמורת. בשנת 1929 נישא לזמרת הסופרן אלזה יוליך (Juelich).
עם עליית הנאצים לשלטון ייסד את תזמורת האגודה היהודית לתרבות בברלין ושימש כמנצחה. בשנת 1934 הגיע לראשונה לארץ ישראל לסדרה של עשרה קונצרטים, הראשון שבהם ב-16 בדצמבר 1934, וזכה להצלחה רבה. בעקבותיה חזר לגרמניה במאי 1935, חיסל עסקיו שם ועלה לארץ והתיישב בתל אביב.
בעונת 1936-37 ניצח על התזמורת הארץ-ישראלית ובתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהתזמורת לא יכלה להביא מנצחים מארצות חוץ, חלקו הוא וגאורג זינגר ביניהם את הניצוח על כל הקונצרטים. בין השאר ניצח טאובה על קונצרטים לפני חיילי בנות הברית במצרים. בשנים שלאחר המלחמה ניצח על תזמורות באירופה, אך דחה הזמנות לנצח על תזמורת בחו"ל באופן קבוע. ב-1957 שב לראשונה לנצח בגרמניה, על הפילהרמונית של ברלין. בקונצרט נוגנה הסימפוניה מס' 1 של יוסף טל.
בשנת 1936 הקים עם אשתו אלזה יוליך-טאובה את "קונסרבטוריון מיכאל טאובה" בתל אביב. רוב מורי הקונסרבטוריון היו נגני התזמורת. טאובה לימד מקצועות רבים, בהם פסנתר, הרמוניה, תולדות המוזיקה, מוזיקה קאמרית וניצוח, וכן ניהל סטודיו לאופרה, תזמורת ומקהלת תלמידים. אלזה יוליך-טאובה לימדה זמרה.
בשנת 1955 הקים מיכאל טאובה את התזמורת הקאמרית רמת גן וניצח עליה במשך שנים אחדות. בשנת 1962 הזמין טאובה אצל מנחם אבידום את היצירה "סוויטה על שם באך" בשביל "חברת באך הישראלית" שניהל. היצירה בוצעה בניצוחו על ידי תזמורת קול ישראל. יוסף טל חיבר לטאובה ותזמורת רמת גן את "שאול בעין דור" (1955), שנועדה לביצוע קונצרטנטי בלבד. כן הזמין בשביל תזמורת רמת גן אצל יצחק סדאי את היצירה "ריצ'רקאר סימפוני" (1957).
הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית
הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית היא שינוי מקיף בחוק ובאופן התנהלות מערכת הבריאות, שאת יישומו יזם וקידם ממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. הרפורמה מכוונת לאפשר הצעת שירותי בריאות וביטוח רפואי לכל אזרח, באמצעות שינוי תנאי קבלת שירות רפואי וביטוח רפואי, שינוי תנאי הביטוח הרפואי ופוליסות הביטוח והרחבת מעגל הזכאים והמחויבים בביטוח, כך שיחבוק גם אוכלוסיות שלא בוטחו או שלא ביקשו ליהנות מביטוח בעבר.
הצעות החוק השונות המהוות, במקבץ, את הרפורמה, זכו במרץ 2010 לתמיכת הקונגרס, שבו נהנתה המפלגה הדמוקרטית מרוב משמעותי. החוקים הועברו בשתי חטיבות נפרדות: חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, שאושר בסנאט ב-23 במרץ 2010, וחבילת "תיקונים לחוק ביטוח בריאות", שזכו לאישור ב-30 במרץ אותה שנה. אף לא רפובליקני אחד תמך בהצעות החוק הללו. בקונגרס הצביעו 34 מחברי בית הנבחרים הדמוקרטיים נגד ההצעות.
מיכאל טאובה
ביוגרפיה
טאובה נפטר בשנת 1972 מהתקף לב, בסמוך למלאת לו 82. הותיר את אשתו רחל. נקבר בבית העלמין קריית שאול, לצד אשתו הראשונה.
הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית
מערכת הבריאות האמריקנית
מערכת הבריאות בארצות הברית משלבת מערכות פרטיות וציבוריות. המערכת הציבורית כוללת את: שתי התוכניות הוקמו במסגרת תוכנית "החברה הגדולה" של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון. בנוסף מנהל הממשל הפדרלי תוכניות ליוצאי צבא אשר הוצאותיהם הרפואיות מכוסות במידה משתנה התלויה בשירותם, מצבם הכלכלי ואם נפצעו תוך כדי השירות.
מיכאל טאובה
ביוגרפיה
עזבונו של טאובה נמסר לידי הארכיון למוזיקה ישראלית של אוניברסיטת תל אביב.
הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית
מערכת הבריאות האמריקנית
במספר מדינות בארצות הברית המצב היה מעט שונה, בשל חקיקה מקומית: מספר מדינות יצרו קבוצה שתאגד את כל העצמאים, הלא מועסקים או כל מי שלא מקבל ביטוח בריאות ממקום העבודה. במטרה לעודד את המעסיקים לתת ביטוחי בריאות לעובדים, ניתנות הטבות מס משמעותיות, הן פדרליות והן על ידי המדינות ובמדינות מסוימות החוק מחייב את המעסיקים לבטח את העובדים. מדינות מסוימות מחייבות את האזרחים המרוויחים מעל לסף מסוים לרכוש ביטוח מינימלי, ומבטחות את אלו שאין ידם משגת.
דרך החלוקה השנייה היא ל-PPO ול-HMO. מבוטחי ה-PPO הם מבוטחים שמשלמים עבור פוליסות יקרות יחסית, העומדות בסטנדרטים המקובלים בעולם ביטוח הבריאות. לעומתם מבוטחי ה-HMO משלמים על פוליסות זולות שאינן עומדות בסטנדרטים כאלה ומותרות בארצות הברית בעזרת חוק ה-HMO של ריצ'רד ניקסון. חוק זה נועד לאפשר ביטוח בריאות זול לעניים על ידי פשרות באיכות הטיפול ובאתיקה הרפואית, הפך פשרות אלה לקבילות בנורמות החברתיות.
קבוצת חסרי ביטוח מכילה, בעיקרון, אנשים שבוחרים לא לרכוש פוליסות ביטוח בריאות למרות שהם יכולים לעמוד ברכישת פוליסות, ואנשים שאינם יכולים לעמוד ברכישה זו.
המשבר
במחצית השנייה של המאה העשרים ובעשור הראשון של המאה ה-21 חלה שחיקה הדרגתית ביכולת מימון הבריאות של מרבית תושבי ארצות הברית. שיעור גדל והולך מהתושבים נאלץ להסתפק בפוליסות ביטוח בעלות כיסוי נמוך יותר מבעבר או שאינו יכול להרשות לעצמו כל ביטוח בריאות שהוא. יתרה מזאת, הפער בין זכויות המבוטחים בכוח לבין הזכויות בפועל הולך וגדל- יותר ויותר זכויות שהמבוטחים כן רכשו אינן באות למימוש. מעבר לזאת, רשתות הבריאות החלו לחייב את מי שאין לו ביטוח בסכומים הגבוהים פי כמה מאלה שיש ברשותם ביטוח. כך, למעשה, מי שאין לו ביטוח סבסד את מי שיש לו.
למרות שהחל מ-2006 תוכניות הביטוח הרפואי הממשלתי בארצות הברית כוללות כיסוי לתרופות מרשם, תרופות חדשות שעדיין תחת הגנת פטנט יקרות בארצות הברית יותר מאשר במדינות אחרות. בין הסיבות לכך ניתן למנות את היעדר פיקוח על המחירים ואכיפת ההגנה על זכויות יוצרים, שמונעת מתרופות גנריות זולות להיכנס לשוק. ישנם אזרחים אמריקאים שרוכשים תרופות מחוץ לגבולות ארצות הברית בשל פערי המחירים.
עם התפתחות המשבר קבוצת האנשים שלא יכלו לרכוש כל ביטוח רפואי שהוא גדלה והכילה אנשים שאינם עניים, למשל אלה שעובדים אצל מעסיק קטן. בריאותם של חברי קבוצה זו ירודה באופן משמעותי מזו של שאר הקבוצות.
עלות שירותי הבריאות בארצות הברית
הערכות מסוף שנת 2009 מראות כי הוצאות בריאות מהוות 16% מהתוצר המקומי הגולמי של ארצות הברית. ב-2007, 2.26 טריליון $ הוצאו בארצות הברית על שירותי בריאות; 7,439$ לנפש. עלויות הבריאות עולות בקצב גבוה הן מעליית מדד המחירים לצרכן, הן מהגידול בשכר הממוצע והן מהתמ"ג לנפש.
בפועל, הוצאות הממשלה לבדה על בריאות גבוהות באופן קבוע במונחי אחוז מהתמ"ג ממדינות אחרות כמו קנדה, בריטניה, איטליה ויפן – מדינות שבהן מערכת הבריאות היא בעיקרה ציבורית ויותר מכל מדינה אחרת החברה באו"ם. זאת בנוסף לחלק אף גדול יותר של התמ"ג שמשולם לביטוחי בריאות פרטיים ולשירותי בריאות שלא דרך ביטוח. ב 2004, ארצות הברית הוציאה 6,102$ לנפש על שירותי בריאות – 92.7% יותר מכל מדינה אחרת ב G7.
משרד התקציבים של הקונגרס טען כי תוכניות הבריאות הממשלתיות לא יוכלו להמשיך להתקיים במתכונתן הנוכחית לאורך זמן, כי הכנסות המס המתקצבות אותן לא מכסות את העלויות ההולכות וגדלות. בנוסף, הראה המשרד כי "ההוצאה הפדרלית על תוכניות בריאות תעלה מ 4% מהתמ"ג ב 2007 ל 12% ב 2050 ול 19% ב 2082 – שהוא נכון להיות כלל ההוצאה הפדרלית מהתמ"ג. הגידול בהוצאות נובע מגידול בעלויות לכל מבוטח, ולא מגידול במספר המבוטחים, שצפוי בשל הזדקנות האוכלוסייה".
משרד הבקרה הממשלתי (Government Accountability Office) דיווח כי הגרעון של תוכניות הבריאות הממשלתיות, בצפי ל 75 השנים הבאות מגיע ל 32.1 מיליארד דולר במתכונת הנוכחית של התוכנית. הצפי הוא שעלויות תוכניות הבריאות הממשלתיות יוכפלו עד 2018. ללא שינוי, תוכניות הבריאות צפויות "להרוס את יסודות התקציב הפדרלי", הצהיר אובמה ביולי 2009.
איכות הטיפול הרפואי
ממוזער|400px|תוחלת חיים בשנים בשנת 2009. על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA [[תוחלת חיים|תוחלת החיים בארצות הברית נאמדת ב-78.11 שנים. זהו ערך גבוה ביחס למרבית מדינות העולם, אך נמוך ביחס למדינות המתועשות. ערך זה מציב את ארצות הברית, על פי הערכות ה-CIA בעשירון השלישי (מקום 49 מתוך כ-224) מבחינת תוחלת חיים בין מדינות העולם.
בשנת 2000, ארגון הבריאות העולמי דרג את איכות מערכת הבריאות של 191 המדינות. מערכת הבריאות האמריקאית דורגה במקום ה 37 בתפקוד כללי, בגבול התחתון של העשירון השני - דהיינו, מערכת הבריאות של כמעט אחת מכל חמש מדינות בעולם הוערכה כבעלת מצב כללי טוב מזה של ארצות הברית. מערכת הבריאות האמריקנית דורגה במקום ה 72 ברמת הבריאות, בעשירון השלישי. הדירוג זכה לביקורות מחסידי השוק החופשי, מכיוון ש"חלוקה שווה של התשלומים" היוותה גורם בהערכה, מה שהוריד את הדירוג למדינות שבהן ביטוחי הבריאות נרכשים באופן פרטי או דורשים תשלומי השתתפות. מחקר נוסף מצא קשר מועט בלבד בין הדירוג של ארגון הבריאות העולמי לשביעות הרצון של האזרחים ממערכת הבריאות.
קל להשוות את מערכת הבריאות של ארצות הברית לשכנה מצפון, קנדה (מיקום דומה, מנהל פדרלי דומה, גודל שטח דומה, שפה דומה). בקנדה מערכת הבריאות היא בעיקרה ציבורית. ב 2006 הוציאה ממשלת ארצות הברית על שירותי בריאות $6,714 לנפש, 15.3% מהתמ"ג. קנדה הוציאה באותה שנה $3,678 (דולר אמריקני), 10% מהתמ"ג. מהשוואה ע"פ מספר מדדים ב 2007 עולה כי איכות הטיפול הרפואי בקנדה לא נופל מזה שבארצות הברית.
על פי הערכות תוחלת החיים של ה-CIA לקראת שנת 2010, תוחלת החיים של הקנדים גבוהה באופן מובהק מזו של תושבי ארצות הברית. קנדה מוערכת כשייכת לעשירון העליון של מדינות העולם על פי סדר תוחלת החיים וארצות הברית בעשירון השלישי. קל יחסית להשוות את ארצות הברית גם לאוסטרליה (גודל שטח דומה, שפה דומה, מנהל פדרלי דומה) ולאיחוד האירופי (גודל שטח דומה). על פי מדד זה גם תוחלת חיי אזרחיהן גבוהה באופן מובהק מזה של אזרחי ארצות הברית. אוסטרליה מוערכת בעשירון העליון והאיחוד האירופי הוא בעל תוחלת חיים שערכה דומה לזה שבמדינות העשירון השני.
פעילות של ממשל אובמה
מספר גרסאות לרפורמה בביטוח הבריאות הוצעו במהלך נשיאותו של ברק אובמה. בסופו של דבר הוצעה על ידי ממשל אובמה חבילת רפורמות, ובמקביל הוצעו מספר הצעות חוק על ידי הקונגרס.
הדיון הציבורי בנושא הרפורמה
לטענת כמה חוקרים, הרפורמה עשויה להועיל לאזרחים שאין ידם משגת לרכוש ביטוח, לכאלו הנאלצים להשלים עם ביטוח שאינו מלא, ולכאלו הזכאים היום לביטוח על חשבון המדינה. למי שאינו יכול להיות מבוטח, למי שנאלץ להשלים עם תת-ביטוח ולמי שזכאי לביטוח על חשבון המדינה. עבור המבוטחים במסגרת מקומות עבודה מסדר גודל בינוני או גדול לא יחול שינוי של ממש. לטענת קאטר ואחרים, התוכנית אף תביא לקיטון בהוצאות הבריאות בארצות-הברית. חוקרים אחרים הזהירו מפני אופטימיות יתר, ואילו אחרים, ובמיוחד כלכלנים, עמדו על כך שלחוק תהיינה עלויות גבוהות בהרבה מהחזוי.
האמריקאים עצמם נחלקים (לרוב על פי השתייכותם המפלגתית) בשאלת תפקיד הממשלה בשוק הבריאות ובעיקר תפקידו של השלטון הפדרלי (לעומת מחוקקי המדינות). התומכים בביטוח בריאות כלל-אמריקני טוענים כי המספר העצום של אזרחים לא מבוטחים יוצר עלויות ישירות ונסתרות רבות, שרק הרחבת הביטוח על ידי הממשלה הפדרלית תוכל להקטין את העלויות. המתנגדים טוענים כי החיוב לרכוש ביטוח בריאות פוגע בחופש הפרט, ויש למצוא דרכים אחרות להקטין העלויות. שני צידי הספקטרום הפוליטי דנו גם בטיעונים פילוסופיים יותר, כמו האם הזכות לטיפול רפואי היא זכות יסוד שצריכה להיות ממומנת ומוגנת על ידי המדינה.
חתול נמרי סונדי
חתול נמרי סונדי (שם מדעי: Prionailurus javanensis) הוא מין של חתול מהסוג חתול נמרי אשר נחשב בעבר לתת-מין של חתול נמרי בנגלי, אך הופרד. חתול זה מצוי בטבע בדרום-מזרח אסיה רק באיים של אינדונזיה ומלזיה: בורנאו, סומטרה, ג'אווה ובאלי וגם בחלק מהפיליפינים.
במין חתול נמרי שני תת-מינים:
חתול נמרי סונדי דומה בגודלו לחתול הבית אך בעל דמיון לנמר, עם חברבורות עגולות חומות-אפורות מעל פרווה בהירה ומעט כתומה, הבטן לבנה ועליה כתמים דמויי-מלבן כהים. הראש שטוח מעט ובעל עיניים גדולות וירוקות הרואות באפלה. הוא בעל רגליים דקות וזנב שאורכו כמחצית מאורך הגוף ועליו פסים שחורים-לבנים.
משקלו של חתול נמרי סונדי נע בין 0.55 ל-3.8 ק"ג, אורכו 38.8-66 ס"מ, כאשר הזנב מהווה כ-40-60% מאורך זה.
חתול זה נמצא בסיכון בטבע עקב ציד בלי חוקי. עם זאת, עדיין לא ידוע כמה חתולים כאלה חיים.
המחוז האדמיניסטרטיבי טרויצק (מוסקבה)
המחוז האדמיניסטרטיבי טרויצק (ברוסית: Троицкий административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מנהליים) של העיר מוסקבה. הוקם בקיץ 2012 במסגרת פרויקט להרחבת העיר מוסקבה, על חשבון שטחי מחוז מוסקבה, הוקם יחד עם מחוז מוסקבה החדשה.
אייק אייזקס
באנגליה
בשנת 1946 עבר לגור באנגליה, שם עבד תקופה ככימאי וכגיטריסט פרי לנסר במופעי רדיו ובלהקות ג'אז קטנות. בהתחלת שנות ה-1950 היה גיטריסט קבוע יחד עם תזמורת צ'פי ד'אמאטו במסעדה "הצ'טס". עבד עם לזלי דאגלס בומבר קומאנד בנד ומאוחר יותר הצטרף ל "בי.בי.בי שואו בנד" של סיריל סטייפלטון והקליט איתם שורה של אלבומים עם מוזיקה תזמורתית. התפרסם מאוד בתוכנית הפופולרית של רדיו בי.בי.סי "גיטאר קלאב" שבה הופיע עם הרכב קבוע משלו בין השנים 1955–1958. הופיע גם בתוכניות הבידור "בריידן'ס ויקס" (Braden's Weeks) ו"מקס בייגרייב'ס שואו" (Max Bygrave's Show). במקביל, במשך 12 שנה ניגן עם להקתו של תד הית. בין האלבומים שהקליט באותה תקופה ניתן לציין The Music of Michel Le Grand - Ike Isaacs Lutes & Flutes עם מוזיקה של מישל לגראן. כמו כן ניגן יחד עם ג'ורג' צ'ישולם (1956) ובארני קסל (1968). בשנות ה-1960–1970 ניגן אייק אייזקס פעמים רבות עם הכנר סטפן גרפלי. יחד עם גרפלי והבנד של דיז דיזלי (הוט קלאב אוף לונדון) יצא במשך שנתיים (1975-1974) לסיור הופעות בעולם. בשנות ה-1970 שיתף פעולה גם עם דיגבי פרווד'ר, לן סקיט ודני רייט, הטריו לשעבר של גרפלי, בהרכב "ולווט". ניגן בדואו עם תלמידו, מרטין טיילור. אייק אייזקס הקליט עשרות פסקולים של סרטים. אחד מהלחנים שהלחין וניגן יחד עם קן סייקורה, Little Black Dog היה, למשל, נושא בפסקול הסרט הקצר הבריטי Bedforshire Clanger שהוצג בפסטיבל קאן בשנת 2007. במשך כמה שנים כתב מדור בקורת למוזיקת ג'אז לגיטרה במגזין "קרשנדו".
באוסטרליה
בשנות ה-1980 היגר אייזקס לאוסטרליה, בה לימד ב"בית הספר לגיטרה של סידני" (Sydney Guitar School).
אייק אייזקס נפטר בסידני ממחלת הסרטן בשנת 1996. פרטו להוראה, באוסטרליה עסק אייזקס רבות בכתיבת מנגינות ועיבודים. המשיך להופיע בהרכבים קטנים ובשישיית ג'אז מקומית. לעיתים קרובות ביקר והופיע גם באנגליה. אייק אייזקס היה נשוי למוירה ובנם היה גם כן לגיטריסט ולמלחין, והתחתן עם פסנתרנית של מוזיקה קלאסית נכדו, מארק אייזקס (יליד לונדון 1958) הפך לפסנתרן ומלחין של מוזיקת ג'אז וקלאסית.
שיר הפאנצר
שיר הפאנצר (בגרמנית: Panzerlied; "פאנצר" פירושו "שריון") הוא אחד משירי המלחמה הגרמניים המפורסמים ביותר מתקופת מלחמת העולם השנייה. השיר נכתב ביוני 1933 בידי קורט וייהל, קצין זוטר ברייכסווהר. בתקופה זו החלה גרמניה לבנות את כוח השריון שלה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה "שיר הפאנצר" ההמנון הלא-רשמי של חיל השריון הגרמני. בשיר מתארים חיילי טנקים את שמחתם להילחם ולמות למען מולדתם. השיר זכה לפרסום עולמי בשל הסרט "הקרב על הבליטה" בו הוא מופיע. בעוד שלאורך כל הסרט, הדמויות הגרמניות מדברות באנגלית, שיר הפאנצר מושר בו בגרמנית. כיום משמש השיר כהמנון הרשמי של הכוחות המשוריינים של צבא צ'ילה. המילים תורגמו לספרדית, אולם השיר עדיין נקרא "שיר הפאנצר". בברזיל משתמשים בבתים השני והחמישי של השיר, מתורגמים לפורטוגזית, תחת השם "Canção Da Tropa Blindada". גם צבא דרום קוריאה משתמש בשיר במצעדים של כלי רכב ממונעים, והקהילה הגרמנית בנמיביה משתמשת בו בתור המנון לא-רשמי.
ב-2017, בהוראת שרת ההגנה של גרמניה, אורסולה פון דר ליין, הוצא השיר מהשירונים הרשמיים של הבונדסוור, יחד עם שירים נוספים ממקורות נאציים. עם זאת, הוא עדיין מושר בצבא אוסטריה.
לטאה ירוקה
לטאה ירוקה (שם מדעי: Lacerta Media) היא מין של לטאה שחיה באסיה מהמזרח התיכון וצפונה לעבר הים הכספי ועד לרוסיה. היא מגיעה לאורך של 45 סנטימטרים. בישראל מצוי תת-מין אנדמי של הלטאה, לטאה ירוקה ישראלית (Lacerta Media Israelica). צבעה ירוק בוהק עם כתמים שחורים. היא ניזונה מחרקים, פרוקי רגליים, מכרסמים קטנים ואף לטאות אחרות. היא פעילת יום. בישראל היא חיה בצפון הארץ, בעיקר בגליל, בגולן ובאזור הכרמל. תת-המין הישראלי מצוי בסכנת הכחדה קלה כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה.
רבייה
בעונת הרבייה האוזניים והגרון של הזכר נוצצים בכחול עז. הזכר מחזר אחרי הנקבה ומזדווג איתה פעמים אחדות. בסוף האביב הנקבה מטילה כעשר ביצים בגומה שחפרה בקרקע. כעבור שלושה חודשים בוקעים הצעירים אך רק מעטים מהם מגיעים לבגרות.
פארק ארץ ישראל
פארק ארץ ישראל (באנגלית: Palestine Park) הוא פארק מיניאטורות המציג דגמים בגודל קנה מידה של ארץ ישראל, כולל ערים, גבעות, נהרות וים, ביחס גאוגרפי. הפארק ממוקם במכון שאוטאוקה, בעיירה שאוטאוקה, ניו יורק (מדינה). פארק ארץ ישראל מונח לאורך צידו הדרומי-מערבי של אגם שאוטאוקה לצידו של דגם הים התיכון כאשר בצידו המזרחי מוקם הפארק. בין הדגמים העיקריים ניתן לראות את הר חרמון, עם נחל מלאכותי המייצג את נהר הירדן כשהוא זורם דרומה מהכנרת אל ים המלח. גבעות קטנות מייצגות ציוני דרך תנ"כיים כמו הר תבור והר הזיתים עם סמנים המייצגים אתרים בעלי חשיבות תנ"כית, כולל "באר יעקב (ציון הבאר בתנ"ך)", יריחו, ירושלים בתקופת ישו עם העתק קטן של בית המקדש היהודי העתיק.
הפארק היה אחד מציוני הדרך הראשונים של שאוטאוקה בשנת 1874, המייסד היה הכומר "ג'ון הייל וינסנט" אשר העניק את הסמכות למנהל המכון את המשימה להקים את הפארק ככלי עזר ויזואלי להוראת היסטוריה מקראית וגאוגרפית למורי בית הספר של יום ראשון שהיו המבקרים הראשונים של המכון. הפארק שוחזר במשך כמה פעמים רבות לאורך השנים. הפארק פלסטין הנוכחי כיום - אורכו 350 מטר בקנה מידה של 530 מ"מ עד 1.6 ק"מ. וכיום הוא נכס לשימור היסטורי בתוך הרובע ההיסטורי של המכון כאשר כל ימי ראשון נערכים במקום סיורים לימודיים להצגת הדגמים כולל הצגות והדרכות לימודיות ומוכרז בתור "פארק לאומי" של מדינת ניו יורק.
טיילורקרפט BL
מטוס טיילורקרפט BL הוא מטוס חד-כנפי דו-מושבי מתוצרת ארצות הברית שהיה דגם מוקדם של מטוסי הפייפר. המטוס תוכנן בימים של שלום למטרות אזרחיות והוא תוכנן להיות פשוט קל ונוח להטסה. המטוס יוצר לראשונה ב-1939. בין שנות הייצור 1939–1941 יוצרו 2400 יחידות. המטוס היה יכול לשהות באוויר בערך 3 שעות.
משה חיים כץ שהיה המייסד של בית הספר לטיסה בשדה התעופה הבריטי בלוד ייבא שני דגמים של טיילורקרפט BL לארץ והם היו בשירות בית הספר לטיסה.
למטוס הזה היה יעד לאומי שהוא לממש את החזון של זאב ז'בוטינסקי להקים זרוע צבאית של האצ"ל. היה למטוסים יעד נוסף לדאוג לעתיד המקצועי של בנו של חיים כץ: אפרים כץ.
המטוסים יצאו משימוש ב-1949.
אליעזר היילבוט
הרב אליעזר לאזי היילבוט ג' בתשרי ת"ק – א' בשבט ה'תקע"ד (1740 – 1814) כיהן כדיין בפוזנן, ואחר כך כראש בית דין של קהילות אה"ו (ראשי תיבות של אלטונה, המבורג, וונדסבק). חיבר את הספר "משנת דרבי אליעזר".
ביוגרפיה
הרב היילבוט נולד בברלין ג' בתשרי בשנת 1740 לרבי יוסף היילבוט, ולאמו מרת פויגל (בת רבי משה, ואמה פרייזכי הייתה גם כן בת רבי לאזי חסיד) בנו של המקובל רבי לאזי חסיד מהלברשטאדט שעל שמו נקרא. בשנות העשרה שלו למד בישיבת הרב דוד טבל שייאר בבמברג. נשא לאישה את ביילה, בתו של אחד ממכובדי הקהילה היהודית בפוזנן, ושמו רבי טודרוס מונק. אחר כך למד במשך שנתיים בישיבתו של הרב גדליה טיקטין, רבה של שוורזנץ ליד פוזנה, וחותנו פירנס אותו.
בפוזנן לימד לתלמידים ואחר כך מונה לדיין שם. באותה תקופה כיהן רבי רפאל הכהן כ"ץ כרבה של פוזנן. כשהתקבל רבי רפאל הכהן לרבן של קהילות אה"ו, הלך אחריו רבי אלעזר היילבוט לשם. בהיותו שם מתה אשתו, והוא נשא כאשה שנייה את מינדיל בת רבי מן, נינתו של בעל חינוך בית יהודה. הנשואין היו בט"ו בכסלו ה'תקמ"ד. בשנת 1784 הוא מונה לדיין בוונדסבק והמבורג, ואחר כך גם באלטונא והמבורג. בשנת 1799, לאחר שעזב רבי רפאל הכהן את תפקידו כרבן של קהילות אה"ו, מונה שם הרב אלעזר היילבוט כראש בית דין.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות היה הוא איש הקשר בין קהילות אה"ו לגנרל לואי ניקולא דאבו של נפוליאון. הוא נפטר בהמבורג בשנת 1814 (א' בשבט ה'תקע"ד) ובגלל המצור על העיר נקבר שם בחצר בית הכנסת.
חתנו רבי חיים מיכל כתב עליו
נאראי הגדול, מלך תאילנד
נאראי הגדול (בתאית: สมเด็จพระนารายณ์มหาราช, בשמו המלוכני רָאמְהַטְבּוֹדִי הַשְּׁלִישִׁי – בתאית: รามาธิบดีที่ ๓; 16 בפברואר 1633 – 11 ביולי 1688) היה הרביעי והאחרון במלכי ממלכת איוטהאיה (תאילנד המודרנית) אשר שלט בין השנים 1656–1688. שלטונו נודע במאבק צבאי נגד ממלכת טונגבו (מיאנמר המודרנית), כיבוש עיר-המדינה סינגורה בחצי האי המלאי ומאבק סחר קצר עם חברת הודו המזרחית האנגלית.
לאורך שלטונו חיזק את הקשרים עם האימפריה הספווית וממלכת צרפת וזימן אל ממלכתו יועצים מחצר המלוכה של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. היחסים החריפים בין היועצים הצרפתים לבין הבירוקרטים בממשל התאי הביאו למהפכה עממית לאחר מותו של נאראי בשנת 1688 שבסופה נסתיימה השפעת הצרפתים על ממלכת איוטהאיה. נוכחותם של הסופרים ואנשי המנהל הרבים מצרפת וממלכת פרס הותירו מידע רב על ממלכת איוטהאיה באותה התקופה שהיה נרחב בהרבה מן המידע על תקופות השלטון של מונרכים אחרים בני התקופה.
ביוגרפיה
יליד 1633, נאראי היה בנו של מלך ממלכת איוטהאיה הראשון משושלת פרשת טונג ורעייתו המלכותית שהייתה בתו של המלך סונגתאם. נאראי לא היה הבכור באחיו ולא היה היורש המיועד אך בכל זאת הוא הגיע לכס המלוכה לאחר שתהפוכות אלימות בארמון הביאו לסיום שלטונם של אחיו הבכור ודודו. עוד מצעירותו היה נאראי שליט יעיל שהתמודד בהצלחה עם יריבותיה המסורתיים של סיאם בדרום מזרח אסיה והיה שאפתן להעלות את ממלכתו לבמת הפוליטיקה העולמית ולחזק יחסי סחר עם מעצמות מרוחקות.
קודם עלייתו לשלטון הייתה ממלכתו מוקפת יריבים בגבולותיה ורוב המסחר דרך מפרץ תאילנד היה תחת הגמוניה כלכלית של חברת הודו המזרחית ההולנדית. כדי להביא לסיומה של הגמוניה זאת, נאראי זימן לחצר המלוכה שלו מגלי ארצות וסוחרים – כולל משושלת מינג הקורסת, האימפריה הספווית וממלכת אנגליה – ולהם ניתנה הדרישה להביא לפיתוח סחר עם תת-היבשת ההודית ואף שוגונות טוקוגאווה היפנית, שהייתה סגורה כמעט לכל הזרים. נאראי, דרך המסחר עם תת-היבשת ההודית, פעל לפתח סחר נרחב עם חברת הודו המזרחית האנגלית והודו הצרפתית.
בשנות ה-80 של המאה ה-17, כאשר הבריטים הוכיחו שהם לא מעוניינים להתחרות בהשפעת הסחר של האימפריה ההולנדית בסיאם, התחייב נאראי לחפש ברית כלכלית עם הצרפתים. חיבור הקשרים של נאראי עם הצרפתים נתמכו על ידי ההרפתקן היווני קונסטנטין פלקון, שהפך לשר בחצר המלוכה התאית ויועצו הראשי של נאראי. משלחות דיפלומטיות תאילנדיות נשלחו אל לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בשנים 1680, 1684 ו-1686; ובעידודו של פלקון הסכים נאראי להתנצר לנצרות קתולית למען חיזוק הקשרים עם צרפת. בהמשך שלחו הצרפתים משלחות גדולות לסיאם שכללו חידושים בין לבין טכנולוגים, רשמים, ויועצים צרפתים בשנים 1682, 1685 ו-1687 – האחרונה בהן כללה 600 חיילים בשש אוניות מלחמה.
בתמורה למשלחות של הצרפתים נאלץ נאראי לקבל את הכיבוש הצרפתי של אזור בנגקוק המודרנית. הסנטימנט האנטי-צרפתי התגבר עם הזמן והפחבר עם הטענה שנאראי הושפע מיועצו פלקון. כאשר בריאותו של נאראי החלה להיחלש, אישים מובילים בחצר המלוכה אשר הזדהו עם הדרישה העממית להדיח את הצרפתים ארגנו את הוצאתו להורג של פלקון, ובעקבות מותו של נאראי בשנת 1688 הובילו לגירוש הצרפתים.
מורשתו
תחת המלך נאראי, הגיעה הספרות הסיאמית את תור הזהב הראשון שלה. נאראי היה בעצמו משורר גדול, ובמהלך שלטונו התפתחו ז'נרים חדשים. הוא כתב רומנים פואטיים, המבוססים על סיפורים אגדתיים בכתבי הטהרוואדה. נאראי כתב את הגרסה הסופית של שיר הרומנטיקה הטרגית, פרא לו ("לורד לו"), שהולחן לראשונה על ידי מחבר אנונימי מאות שנים קודם לכן. בין משוררי החצר בתקופה זו, היו גם משוררים בורמזים, שלמרות עוינות ארצם עם ממלכתו של נאראי, החליטו להגר ברואם את הגדולה התרבות ששררה בחצרו של נאראי.
ז'אנר חדש של שירים הנכתבים בעת מסעות, הפך לפופולרי; והחלו הצגו תיאטרון לקבל יותר ויותר מקום והשפעה. גילויים של עבודות נוספות מתקופתו במהלך המאה ה-20 הובילו לגילוי של השפעה בורמזית ניקרת על הספרות התאית באותה התקופה. לאורך שלטונו רשם נאראי שש פואמות. נאראי זכור בתור אחד משלושה מלכים שבספרות התאית קיבלו את התואר "הגדול" על פועלם, ביחד עם נאריסואן הגדול, מלך תאילנד וטקסין הגדול, מלך תאילנד.
גאוגרפיה פוליטית
גאוגרפיה פוליטית עוסקת בנושאים שהם בנקודת המפגש שבין גאוגרפיה לפוליטיקה. הגאוגרפיה הפוליטית עוסקת הן בהשפעת הגאוגרפיה על פנים המדינה, והן ועל מדיניות החוץ שלה (גאופוליטיקה).
חקר הגאוגרפיה הפוליטית
חקר הגאוגרפיה הפוליטית מתבצע בשלושה מישורים:
המישור הבינלאומי
בעיקרו עוסק וחוקר את השפעת הגאוגרפיה על היחסים הבינלאומיים בין מדינות. בין השאר במישור זה גם עוסקים בהשפעתם ובמטרתם של ארגונים בינלאומיים; איך מעוצבים גבולות בין מדינות; כיצד ומדוע מדינות מתארגנות על בסיס גאוגרפי הן באופן רשמי (למשל האיחוד האירופי) והן באופן פורמלי (למשל מדינות העולם השלישי).
המישור המדיני
בעיקרו עוסק וחוקר את השפעת הגאוגרפיה על העניינים הפוליטיים הפנים-מדינתיים. במישור זה עוסקים, בין השאר, גם במבנה התפקודי-גאוגרפי של מדינה וחלוקתה לאזורים מנהליים; במערכת יחסי הגומלין בין מערכת השלטון לבין העם; בהשפעת התנאים הגאוגרפיים של מדינה על האידאולוגיות הפוליטיות של אזרחיה; ובמיפוי תוצאות בחירות לפי שיוך לאזורים גאוגרפיים.
המישור האזורי-מקומי
בעיקרו עוסק וחוקר את השפעת הגאוגרפיה על עניינים אזוריים-מקומיים. במישור זה עוסקים, בין השאר, גם בהשפעת התנאים הגאוגרפיים של אזור על האידאולוגיות הפוליטיות של תושביו; יחסי מרכז-פריפריה מבחינה חברתית ופוליטית.
בין העיר לכפר
בין העיר לכפר הוא האלבום השלישי של הזמרת היוצרת קרן פלס. האלבום יצא לאור ב-31 באוגוסט 2010, על ידי חברת התקליטים הד ארצי. את האלבום הפיקה הזמרת יהודית רביץ. מן האלבום יצאו לאור ממנו הסינגלים "שיר לאסף", "הצפון הפורח", "כל היתר חולף" ו"תקליט שרוט" לרדיו. האלבום קיבל מעמד זהב.
סינגלים
מתוך ארבעת הסינגלים יצאו קליפים לסיגנלים "שיר לאסף", "הצפון הפורח" ו"כל היתר חולף".
דן ג'רוויס
דן ג'רוויס (באנגלית: Dan Jarvis; נולד ב-30 בנובמבר 1972) הוא פוליטיקאי בריטי חבר מפלגת הלייבור המייצג את מחוז מרכז בארנסלי בפרלמנט של הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
לאחר לימודי התואר הראשון התגייס לצבא הבריטי וסיים קורס קצינים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. שירת כקצין ברגימנט המוצנח, במהלך מבצע כוח מאוחד שימש מפקד מחלקה שהוצבה בקוסובו ובהמשך שימש עוזרו של הגנרל מייק ג'קסון. לחם במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. בתפקידו האחרון שירת כקצין בדרגת מייג'ור בגדוד הראשון של קבוצת סיוע הכוחות המיוחדים.
ב-2011 נבחר על ידי מפלגת הלייבור להתמודד מטעמה בבחירות המיוחדות למושב מחוז מרכז בארנסלי בפרלמנט הבריטי שהתקיימו בעקבות הרשעתו בפלילים של חבר הפרלמנט המכהן אריק ילסלי. ג'רוויס התפטר משירות הקבע בצבא וניצח בבחירות ברוב של 60.8%. לאחר בחירתו כיהן כחבר בוועדה העסקים והיזמות בפרלמנט. באוקטובר 2011 מונה לשר זוטר לענייני תרבות ואמנות בממשלת הצללים של אד מיליבנד וב-2013 לשר זוטר למשפטים בממשלת הצללים. בבחירות הכלליות ב-2015 נבחר לתקופת כהונה נוספת ברוב של 55.7%. בבחירות ב-2017 הגדיל את יתרונו ל-63.9%. בשנים 2018-2021 כיהן כראש אזור דרום יורקשייר (שפילד רבתי).
ג'רוויס נישא ב-2000 לקרוליין שנפטרה ב-2010 ממחלת הסרטן, לזוג נולדו שני ילדים. ב-2013 נישא בשנית ולזוג ילד אחד משותף. ביוני 2011 מונה לחבר במסדר האימפריה הבריטית.
May the Force be with you
"May the Force be with you" (בעברית: יהיה הכוח עמך; ידוע גם כיהיה הכוח עמכם) הוא ביטוי שזכה למעמד פולחני וסמלי בטרילוגיית סרטי "מלחמת הכוכבים". בביטוי השתמשה דמות אחת לפחות בכל הסרטים. גנרל דודונה הוא הראשון שהשתמש בביטוי, בסרט הראשון בטרילוגיה המקורית: "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" לאחר הסבר המתקפה על כוכב המוות לטייסי המורדים. בסרט הראשון מוזכר הביטוי פעמים נוספות על ידי אובי ואן קנובי, על ידי האן סולו ועל ידי דארת' ויידר. בהמשך הסדרה משתמשים בשורה במעמדי פולחן, דת ומלחמה. בסדרה נוהגות הדמויות לאחל את הביטוי לעמיתיהן כביטוי "בהצלחה".
ב-2005 דורג הביטוי במקום השמיני ברשימת "מאה שנים... מאה ציטוטים" של מכון הסרטים האמריקאי. ב-4 במאי (May the fourth) חל יום מלחמת הכוכבים הבינלאומי, מתוך משחק המילים "יהיה הרביעי עמך" (May the Fourth be with you). הביטוי הוזכר בסרטים נוספים, כך למשל בסוף הסרט "Cocoon" משתמש ג'ק בונאר בביטוי כדי לברך את הקשישים שעוזבים עם החייזרים. בסרט "שיגעון בחלל", הדמות יוגורט משתמשת בפרודיה על המשפט "יהיה השוורץ עמכם" (May the Schwartz be with you). בפרק ב"באטמן - הסדרה המצוירת" משתמש הג'וקר (מארק המיל) בפרודיה נוספת על הביטוי: "יהיה החוט הדנטלי עמך, תמיד" (May the floss be with you always). בסדרה ליגת הצדק בפעולה בפרק מרוץ נגד פשע אומר הפלאש לסופרמן "יהי כוח המהירות עמך" (May the speedforce be with you). בסדרה הפלאש סיסקו אומר לבארי לפני שנוסע לעתיד משפט זה מאחר שהוא נוסע לעבר בעזרת כוח המהירות.
ניורד
ניורד (בנורדית עתיקה: Njörðr) הוא אל הים והספינות במיתולוגיה הנורדית, בן זוגה של סקאד'י, אביהם של אל הקיץ פרייר ושל אלת הפוריות פריה.
באדה הפואטית
באדה הפואטית מוזכר ניורד כאביהם של פרייר ושל פריה וכבעלה של סקאד'י. הוא השתתף ב"התנצחות של לוקי", סעודה שבה הטיח לוקי עלבונות באלים. לוקי לעג לו תחילה על תפקידו במלחמת האייסיר-ואניר, ולאחר מכן הזכיר את הולדתו של פרייר מאחותו האלמונית של ניורד:
בשלב זה מתערב טיר להגנתו של פרייר, והוויכוח מוסט.
באדה הפרוזאית
בחלק השני של האדה הפרוזאית, "ההטעיה של גילבי", מתוארים חייהם המשותפים של ניורד וסקאד'י. סקאד'י רצתה לגור בת'רימהיים, מקום מגוריו של אביה בהרים המושלגים, אך נְיורד השתוקק לגור במצודת נֵאטוּן, ביתו אשר על שפת הים. בני הזוג הסכימו לגור תשעה לילות בת'רימהיים ושלושה לילות בנאטון (או תשעה חורפים בת'רימהיים ותשעה נוספים בנאטון, לפי הקודקס רגיוס). אך באחד הימים, כאשר ניורד חזר לת'רימהיים, הוא אמר: סקאד'י ענתה לו: עקב כך נפרד הזוג, ניורד חזר אל הים וסקאד'י נשארה בהרים המושלגים.
בפרק 56 של הספר "שפת השירה", שהוא החלק השלישי באדה הפרוזאית, מוסבר כיצד נפגשו ניורד וסקאד'י: האלים הרגו את ת'יאזי, אביה של סקאד'י. כפיצוי, הם הציעו לסקאד'י לבחור לה בן זוג מבין האלים, אך הציבו לה תנאי - עליה לבחור את בן הזוג באמצעות התבוננות בכפות רגליו בלבד. סקאד'י הסכימה. האלים נעמדו מאחורי יריעה שהסתירה את כל גופם מלבד כפות רגליהם. סקאד'י בחרה בזוג רגליים נאות משום שהייתה משוכנעת כי אלו רגליו של האל בלדר היפה, אך לבסוף התברר שאלו היו רגליו של ניורד, שנמצא באסגארד כחלק מחילופי בני ערובה שנערכו בקץ המלחמה בין האייסיר לוואניר.
על בריקדות
על בריקדות (בפולנית: Na barykady) הוא שיר מהפכנים פולני שלחנו עממי. הוא נכתב בפולנית בשנת 1904 ומחברו אינו ידוע.
השיר קורא להנפת הדגל האדום, דגלם של הסוציאליסטים וקומוניסטים ברחבי העולם. נהגו לשיר אותו, או חלקים ממנו, גם מתורגם לעברית, בחוגי השמאל הציוני בארץ ישראל, כגון קיבוצי "השומר הצעיר".
ג'מפיירו בוניפרטי
ג'מפיירו בוניפרטי (באיטלקית: Giampiero Boniperti; 4 ביולי 1928 – 18 ביוני 2021) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת יובנטוס ובנבחרת איטליה. לאחר פרישתו שימש כנשיא יובנטוס, ולאחר מכן כנציג בפרלמנט האירופי.
בשנת 2004 נבחר בוניפרטי על ידי פלה כאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
קריירת משחק
בוניפרטי החל את דרכו במחלקת הנוער של יובנטוס בגיל 16, וכבר אז התבלט ביכולת כיבוש השערים שלו. הוא רשם הישג יוצא דופן, כשכבש 11 שערים במשחק אחד של קבוצת הנוער. הוא החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת במהלך עונת. הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הייתה בהפסד 2-1 למילאן ב-2 במרץ 1947. שלושה חודשים מאוחר יותר, כבש בוניפרטי את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק מול סמפדוריה. את עונת הבכורה שלו סיים בוניפרטי עם חמישה שערים בשישה משחקים, ויובנטוס סיימה במקום השני בטבלה, אחרי יריבתה העירונית טורינו.
בוניפרטי, שתופקד כחלוץ מרכזי, הפגין יכולת גבוהה במגוון עמדות נוספות, ביניהן כשחקן כנף ימין. בעונתו השנייה, על אף שהיה בן 20 בלבד, החל להתבלט ביכולת כיבוש השערים שלו, וסיים את העונה עם 27 שערי ליגה, שהקנו לו את תואר מלך שערי הליגה. עונה אחר כך, רשם בוניפרטי את זכייתו הראשונה באליפות במדי יובנטוס. במהלך עונת, בה זכה באליפות שנייה עם המועדון, הצליח בוניפרטי לחצות את רף מאה השערים במדי הקבוצה, בגיל 24 בלבד. ב-1954 רשם נקודת ציון נוספת, כשקיבל את סרט הקפטן של המועדון, וכיהן בתפקיד זה עד לפרישתו.
לאחר הזכייה באליפות השנייה עברה יובנטוס מספר שנים ללא זכייה בתואר, עד לשנת 1957, אז הוחתמו בקבוצה שני חלוצים, ג'ון צ'ארלס ואומר סיבורי. השניים, בצוותא עם בוניפרטי, יצרו משולש התקפי משובח והתאפיינו בשיתוף פעולה פורה, שהניב ליובנטוס שלוש אליפויות ושני גביעים בארבע שנים.
נבחרת איטליה
בוניפרטי זומן לראשונה לנבחרת איטליה בשנת 1947 על ידי המאמן ויטוריו פוצו, כשבמאזנו 14 הופעות בלבד בליגה הבכירה. בהופעת הבכורה שלו ספגה איטליה תבוסה מול בתוצאה 5-1. הוא ערך את הופעתו השנייה במדי הנבחרת בבמאי 1949, גם כן במשחק מול אוסטריה, ובמשחק זה כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק שהסתיים בניצחון איטליה בתוצאה 3-1. הוא ייצג את נבחרת איטליה בשני טורנירי מונדיאל, ב-1950 וב-1954, ולזכותו שער אחד במפעל, בהפסד ל בשלב הבתים של מונדיאל 1954. ב-1960 ערך בוניפרטי את הופעתו האחרונה בנבחרת. בסך הכל ייצג בוניפרטי את איטליה 38 פעמים, מתוכן 24 כקפטן, וכבש שמונה שערים. בוניפרטי הוא הכדורגלן היחיד בהיסטוריה שכבש עבור איטליה בשלושה עשורים שונים - משנות ה-40 ועד לשנות ה-60.