cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהושע מנוח
עבודתו המקצועית
מנוח קרא לגיוס נרחב לצבא. "כמה חש אני תודה מעומקא דלבא לאנגלים על שנתנו לי ללבוש את המדים האלה ולנקום נקמת אחי ואחיותיי מהיטלר", אמר בוועידת הפועל המזרחי בשנת 1942.
מנוח התנגד נחרצות ליחסי ישראל-גרמניה. במאמרו בביטאון התנועה "מן היסוד" כתב כי גרמניה "מעניקה שילומים וקונה את כפרתה בכסף. אנו נותנים לה את ההכשר, פותחים לפניה שערי לבבות רבים ועוזרים להשקטת מצפונה, כביכול. בזיון היסטורי כזה לא היה לנו מאז נהיינו לעם. לא היה"
מלחמתו בעבודה השכירה
מנוח ניהל ויכוחים רבים עם דוד בן-גוריון בנוגע לשילוב עולים חדשים בקיבוץ. בן-גוריון טען כי על הקיבוצים לקלוט עלייה, גם תוך ויתור על עיקרון ה"עבודה העצמית".
מנוח התנגד נחרצות לעבודה שכירה של עולים חדשים שאינם חברי הקיבוצים. הוא פרסם מספר מאמרים בעיתונים שונים, בהם תקף את העבודה השכירה. במאמר "בעבודה עצמית יסוד קיומנו" כתב: "המועצה החקלאית חייבת להכריז: חיסלנו. היה לנו קשה מאוד, אבל אנחנו זורקים אח העבר לים. אנחנו מחליטים לחסל את העבודה השכירה ללא כל חשבונות וקובעים זמן - שנתיים, שנתיים וחצי, לחיסול מוחלט, ויהיה אשר יהיה. אם נעשה כן אדע שהצלחנו לחיות במעמד גדול, מעמד הר סיני, שיציל הרבה מאוד בארץ הזאת".
סיפר עודד גנני, ממייסדי קיבוץ דגניה א': "אני זוכר כנער את ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון נואם בעמק הירדן בתחילת שנות ה-50 על הקמת המעברה בצמח ודרישתו מכל קיבוצי עמק הירדן להיערך לקליטת גלי העלייה, לפתח ענפי חקלאות עתירי עבודה ולספק עבודה ופרנסה לעולים החדשים. חבר דגניה ואחד מן האידאולוגים הגדולים שלה, יהושע מנוח, ענה לו בחום: "אנחנו לא נקבל עובדים שכירים כי זה בניגוד לאידאולוגיה, לאמונה ולתפיסת חיינו". בן-גוריון ענה לו: "חבר מנוח, פעם המשימה הייתה הקמת המדינה. היום המשימה היא קליטת העלייה. אתם תקבלו את העולים ותתנו להם עבודה ופרנסה על אפכם ועל חמתכם" .
מנוח ניהל חלופת מכתבים עניפה עם בן-גוריון בענייני הקבוצה ועבודה שכירה. מספר מהתכתבויותיהם נכללו בכתב העת "ניב הקבוצה".
פעילותו באקדמיה ללשון העברית
מנוח היה קנאי ללשון העברית והקפיד על שימוש נכון ומדויק בה. סייע לאקדמיה ללשון העברית בגיוס כספים לצורך הוצאת לקסיקונים מקצועיים למונחים ספציפיים, בעיקר לבעלי מקצוע.
ג'יניוויי
ג'יניוויי (בסינית מפושטת: 锦衣卫; בסינית מסורתית: 錦衣衞; מילולית: המשמר עוטה המדים המאוחד) הייתה המשטרה החשאית הקיסרית ששירתה את קיסרי שושלת מינג בסין. המשמר הוקם על ידי קיסר חונגוו בשנת 1368 כדי לשמש כשומרי ראשו האישיים. בשנת 1369 הוא הפך לגוף צבאי קיסרי. אנשיו קיבלו את הסמכות לבטל הליכים משפטיים והפעלת סמכויות מעצר, חקירה והענשת כל אחד, כולל אצילים וקרובי משפחתו של הקיסר.
יהושע מנוח
המאבק על התאריך העברי
מנוח היה ידוע כמתנגד לשימוש בתאריכים לועזיים במסמכים רשמיים של המדינה וכתב מאמרים ומכתבים רבים המסבירים את חשיבות השימוש בלוח העברי.
הוא יזם את פרסום הספר “לוח לששת אלפים שנה” וגייס את הכספים שנדרשו להוצאתו. ספר זה מכיל טבלאות המרה של תאריכי הלוח העברי, הנוצרי והמוסלמי המשתרעים החל מהבריאה (3760 לפני ספירת הנוצרים) וכלה בשנת ו’ אלפים (2240 לספירת הנוצרים). מנוח אף כתב את ההקדמה לספר.
ג'יניוויי
היסטוריה
מקורו של הג'יניוויי כבר משנת 1360. אנשיו שימשו כשומרי הראש האישיים של חונגוו והגנו עליו במהלך הקרב עם צ'ן יוליאנג. לאחר שייסד את שושלת מינג והפך לקיסר, הוא הטיל ספק בנאמנות נתיניו כלפיו וחשש כל הזמן מפני מרד והתנקשויות אפשריות. אחד מתפקידיו המוקדמים של הג'יניוויי היה לעזור לקיסר לרגל אחר נתיניו. הקיסר הגדיל את תפקידי המשמר מאוחר יותר ואיפשר להם לבדוק את פקידיו בעבודה בעיר הבירה, לפני שהקים אותו כגוף רשמי בשנת 1382 עם כ-500 חברים. מספרם גדל לאחר מכן לסביבות 14,000 בתוך שלוש שנים בלבד.
בשנת 1393 צמצם הקיסר את חובותיו של ג'יניוויי לאחר שניצלו לרעה את סמכותם במהלך חקירת מזימת מרד על ידי לאן יו, במהלכה הוצאו להורג כ-40,000 איש. כאשר הקיסר יונגלה עלה לכס המלוכה, הוא חשש שמא נתיניו לא יהיו מרוצים ממנו, משום שהוא עלה לשלטון במקום אחיינו. הוא החזיר את סמכות הג'יניוויי ואפשר להם לשלוט על החצר הקיסרית. המשמר התפרק לאחר 262 שנות קיום כאשר כוחות המורדים של לי זיצ'נג הפילו את שושלת מינג בשנת 1644.
יהושע מנוח
ספריו ומאמריו
מנוח פרסם מאמרים רבים בכתבי-עת שונים ובהם “מאזניים”, “מולד”, "מבפנים", “הפועל הצעיר”, "על המשמר", “דבר” , "מן היסוד" והעיתונות הקיבוצית. כתב ספרים שעסקו באידיאות של הקבוצה וברעיונות חברתיים וציוניים כמו “עם ישראל – עם הזמן”, “ממחשבת הזמן”, “הקבוצה ודמותה” ו-”עלבונו של חופש הוויכוח”.
ג'יניוויי
שירות
המשמר הוסמך לבטל הליכים משפטיים בעת העמדתם לדין של מי שנחשבו לאויבי המדינה, הוענקה להם אוטונומיה מלאה בנושאי מעצר, חקירה, מעצר ללא משפט וענישה, מבלי לעבור הליך ראוי. המשמר היה קשורים לשירות הקיסר וקיבלו ממנו פקודות ישירות. הם שימשו גם כקומיסרים פוליטיים עבור צבאות מינג בעתות מלחמה. בשנים המאוחרות יותר של שושלת מינג הונחו הג'יניוויי לשלוט על סיעת דיפו / דונג צ'אנג. כשהממשלה שקעה בשחיתות, שימש ג'יניוויי כל הזמן כאמצעי לחיסול מתנגדים פוליטיים באמצעות התנקשויות והעמדה לדין.
מטה
המטה של הג'יניוויי שכן ממערב לכיכר טיין-אן-מן, שם נמצא כיום היכל העם הגדול.
יהושע מנוח
ספריו ומאמריו
בין כתביו:
אמדאו קרבוני
אמדאו קרבוני (נולד ב-6 באפריל 1965 בארצו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
לאחר פרישתו המשיך לקריירה מקצועית, בה שימש כמנהל מקצועי בוולנסיה ובמוסקרון, וכיועץ טכני באינטר מילאנו.
תחילת הקריירה
קרבוני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ארצו מעיר הולדתו. בעונתו הראשונה בבוגרים הושאל קרבוני לפיורנטינה מהסרייה א', אך לא שותף כלל במהלך העונה. הוא שב לקבוצתו בסרייה ב' בעונת, וסייע לה לשרוד בליגת המשנה עם שער אחד ב-22 הופעות ליגה. עונה לאחר מכן הושאל קרבוני פעם נוספת, הפעם לבארי. בעונה זו ערך קרבוני את הופעות הבכורה שלו בליגה הבכירה, ועד לתום העונה צבר עשר הופעות ליגה אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה.
קרבוני נותר בליגה הבכירה, כאשר לקראת עונת 1986/1987 חתם באמפולי. קרבוני היה לשחקן רוטציה וערך 11 הופעות ליגה בלבד, כאשר קבוצתו הצליחה לשרוד בליגה עם נקודה בלבד מעל לקו האדום. בתום עונה אחת, החליף קרבוני קבוצה רביעית בארבע עונות ועבר לפארמה מליגת המשנה. במדיה של פארמה לא זכה קרבוני להצלחה, כאשר הקבוצה סיימה את העונה במרכז הטבלה, אך הפגין יכולת טובה שזיכתה אותו ב-28 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
סמפדוריה
לקראת עונת 1988/1989, החליף קרבוני קבוצה פעם נוספת, כאשר חזר לסרייה א' וחתם במדי סמפדוריה. המאמן וויידין בושקוב היה הראשון להעניק לקרבוני את המקום בהרכב בקבוצה בליגה הבכירה, וקרבוני תרם שער ליגה אחד ב-31 הופעות לעונה המוצלחת של סמפדוריה, שהסתיימה במקום החמישי בטבלה. במקביל, זכה קרבוני עם קבוצתו בקופה איטליה, לאחר שהפכה הפסד 1-0 במשחק הראשון עם ניצחון 4-0 בגומלין בצמד משחקי הגמר מול נאפולי. קרבוני פתח ושיחק לאורך שני המשחקים.
קרבוני נותר בסמפדוריה לעונה נוספת, בסיומה שמרה סמפדוריה על המקום החמישי בטבלה, ואף רשמה הישג מרשים בדמות זכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע. סמפדוריה הדיחה בדרכה בין היתר את בורוסיה דורטמונד, גראסהופרס ציריך ומונקו, ובגמר גברה 2-0 על אנדרלכט בהארכה. קרבוני פתח במשחק הגמר ושיחק לאורך כל 120 הדקות.
רומא
לקראת עונת 1990/1991 הצטרף קרבוני לרומא של המאמן אוטאביו ביאנקי. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הפך קרבוני לשחקן הרכב משמעותי, עם שלושים הופעות ליגה. על אף שהקבוצה אכזבה בליגה וסיימה תשיעית בלבד, קרבוני וקבוצתו הצליחו להעפיל לשני משחקי גמר באותה העונה, והמגן אף זכה להניף תואר קבוצתי עונה שלישית ברציפות, כאשר רומא זכתה בתום העונה בקופה איטליה. רומא פגשה בגמר את קבוצתו לשעבר של קרבוני, סמפדוריה, ועם קרבוני בהרכב גברה עליה 3-1 במשחק הראשון ושמרה על שוויון 1-1 בגומלין בדרך לזכייה בתואר. במקביל, העפילה הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א, שם פגשה לקרב כל-איטלקי את אינטר מילאנו. קרבוני כמעט ולא שיחק בצמד משחקי הגמר, כאשר עלה כמחליף כעשרים דקות לתום המשחק הראשון (2-0 לאינטר), ולא שותף בגומלין (1-1). בעקבות יכולתו בעונה זו אף זכה לזימון בכורה לסגל נבחרת איטליה.
קרבוני שמר על מעמדו כשחקן הרכב קבוע לאורך שבע עונותיו במדי רומא, להוציא את עונת 1992/1993 אז סבל מפציעה חמורה והושבת לאורך רוב שלבי העונה. בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת 1996/1997, שימש קרבוני כקפטן הקבוצה, בעקבות עזיבתו של ג'וזפה ג'אניני. בשבע עונות במדי רומא ערך קרבוני 186 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים.
ולנסיה
בגיל 32 יצא קרבוני לראשונה בקריירה מחוץ לאיטליה, כאשר חתם לקראת עונת 1997/1998 בקבוצת ולנסיה מהליגה הספרדית, תחת המאמן חורחה ולדאנו. סיום דרכו של ולדאנו בקבוצה כבר לאחר שלושה מחזורים והגעתו של בן ארצו של קרבוני, קלאודיו ראניירי, לא הפריעו לקרבוני להשתלב בהרכב ולסיים את העונה עם 29 הופעות ליגה, אך בנוסף לספוג תשעה כרטיסים צהובים ושלושה כרטיסים אדומים לאורך העונה.
לאורך דרכו של קרבוני בוולנסיה, שמר המגן באופן כמעט קבוע על מקומו בהרכב הראשון, וסייע לקבוצה לקטוף מספר תארים משמעותיים. בעונתו השנייה במועדון זכה קרבוני עם קבוצתו בגביע המלך הספרדי, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על אתלטיקו מדריד (קרבוני פתח ושיחק 89 דקות). את העונה לאחר מכן, תחת המאמן הקטור קופר, פתחה ולנסיה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי, עם ניצחון במפגש כפול על ברצלונה, עם קרבוני בהרכב בשני המשחקים. את העונה סיימה הקבוצה עם העפלה לגמר ליגת האלופות 2000, אך כרטיס צהוב שספג בגומלין חצי הגמר מול ברצלונה גרם לקרבוני להחמיץ את המשחק, בסיומו הובסה ולנסיה 3-0 על ידי ריאל מדריד. עונה לאחר מכן היה שותף להעפלה שנייה ברציפות לגמר ליגת האלופות, אך היה לאחד מהגיבורים הטרגיים בהפסדה של ולנסיה לבאיירן מינכן במשחק הגמר. בדקה ה-50 גרם לפנדל שהפך לשער השוויון של באיירן (1-1), ובדו-קרב בעיטות עונשין החמיץ את הבעיטה הרביעית של קבוצתו בדרך להפסד 5-4 בסיום.
הישגיו של קרבוני בגיל מאוחר יחסית הביאו לשבירת שיאי גיל במספר מסגרות. בזכייה בגביע אופ"א היה לכדורגלן המבוגר ביותר שזוכה בתואר אירופי, ובאוקטובר 2005 ניפץ את שיא השחקן המבוגר ביותר בתולדות הליגה הספרדית הבכירה. היה זה בפתיחתה של עונת 2005/2006, אז הגיע לקבוצה בן ארצו של קרבוני, אמיליאנו מורטי, ודקות המשחק של קרבוני הוגבלו לחמש הופעות ליגה בלבד. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 41, עם 346 הופעות רשמיות במדי ולנסיה, מתוכן 245 הופעות ליגה.
נבחרת איטליה
קרבוני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-25 במרץ 1992, שבועות ספורים לפני יום הולדתו ה-27, בניצחון 1-0 על במשחק ידידות תחת המאמן אריגו סאקי. קרבוני פתח בהרכב במשחק. לאחר שתי הופעות בלבד במדי הנבחרת סבל קרבוני מפציעה שהשביתה אותו לזמן ארוך מהמגרשים, ובמשך שנתיים וחצי לא שיחק כלל בשורות הנבחרת.
לאחר שערך ארבע הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1996, זומן קרבוני לסגל של סאקי לטורניר הגמר. הוא לא שותף בניצחון 2-1 על בפתיחת הטורניר, ובמשחק השני החליף את דינו באג'ו בדקה ה-39 בהפסד 2-1 ל, וזאת לאחר שאיטליה נותרה בעשרה שחקנים עשר דקות קודם לכן. במשחק השלישי פתח בהרכב והוחלף לאחר 76 דקות במשחק מול גרמניה שהסתיים בשוויון 0-0 והביא להדחתה המוקדמת של איטליה מהטורניר.
קרבוני הספיק לערוך שלוש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. הופעתו האחרונה במדים הכחולים הייתה במסגרת טורניר המוקדמות, כאשר המאמן צ'זארה מלדיני העלה אותו כמחליף לשש דקות בשוויון 0-0 מול. בסך הכול לזכותו 18 הופעות במדי איטליה.
לאחר הפרישה
ב-19 במאי 2006, עם תום עונת הפרישה שלו, התמנה קרבוני לתפקיד המנהל המקצועי במועדון בו פרש, ולנסיה, לאחר שקודמו בתפקיד עזב את המועדון. את עונת 2006/2007 סיימה ולנסיה במקום הרביעי בטבלה, אך ב-19 ביוני 2007, לאחר סיומה של העונה ובעקבות יחסי העבודה הרעועים בין קרבוני למאמן קיקה סאנצ'ס פלורס, שנקלעו למספר מחלוקות במהלך העונה, פוטר קרבוני מתפקידו. המאמן עצמו פוטר אף הוא מהמועדון ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן.
ביוני 2009 התמנה קרבוני לתפקיד המנהל המקצועי במוסקרון הבלגית, ותחתיו התמנה לתפקיד חברו להגנה מימיו כשחקן ולנסיה, מירוסלב דז'וקיץ'. כעבור ארבעה חודשים בלבד סיימו השניים את תפקידם במועדון. ביוני 2010, עם תום עידן ז'וזה מוריניו כמאמן אינטר מילאנו, התמנה רפאל בניטס לתפקיד מאמן הקבוצה. בניטס, לו היכרות מוקדמת עם קרבוני מימיו כמאמן ולנסיה, מינה את קרבוני לתפקיד יועץ טכני במועדון. בניטס סיים את תפקידו במועדון לאחר כחצי עונה והוחלף בלאונרדו, וקרבוני נותר בתפקידו תחת המאמן החדש עד לתום העונה, אז סיימו השניים את דרכם במועדון.
מסך גמיש
מסך גמיש הוא סוג של מסך תצוגה אלקטרוני אשר בניגוד למסכים השטוחים המסורתיים, עשוי מחומרים גמישים הניתנים לכיפוף מבלי לגרום נזק כלשהו למסך.
מסכים גמישים משמשים במכשירים כגון שעוני יד אלקטרוניים, סמארטפונים וטלוויזיות, והיישומים הפוטנציאליים שלהם ממשיכים להתרחב ככל שהטכנולוגיה ממשיכה להתפתח.
אחד היתרונות המשמעותיים של המסכים הגמישים הוא שהם קלים ודקים, תכונות המהוות יתרון בשימוש במכשירים ניידים כמו סמארטפונים וטאבלטים. בנוסף, יש להם עמידות גבוהה יותר מפני התנפצות - דבר שמהווה יתרון משמעותי עבור משתמשים שנוטים להפיל את המכשירים שלהם לעיתים קרובות.
לצגים גמישים יש מגוון רחב של יישומים פוטנציאליים. מלבד השימוש בהם במכשירים ניידים, ניתן להשתמש בהם גם בטלוויזיות ובמסכים המצויים ברכבים. היכולת שלהם להתכופף ולהתגמש הופכת אותם למתאימים מאוד לשימוש בסביבות שונות, כולל במשטחים מעוקלים.
נספח צבאי (ישראל)
נספח צבאי (ראשי תיבות: נספ"צ) בישראל הוא קצין צה"ל, המשמש כדיפלומט צבאי מטעם מדינת ישראל במספר שגרירויות ישראל בעולם.
לתפקיד הנספח קיימים שני סוגים, דומים אבל שונים – נספח צה"ל ונספח הגנה. הבדלי התפקידים הם בעיקר בתחומי האחריות של הנספח. נספח צה"ל אחראי על כל התחומים הקשורים לצה"ל, בעוד נספח הגנה אחראי בנוסף לתחומים אלו, גם על תחומי משרד הביטחון. חלק מהנספחים ממלאים את שני התפקידים בו זמנית. כמו כן, ישנם נספחים מדלגים, כלומר, קציני צה"ל במילואים, שמתגוררים בישראל ומגיעים בהתאם לנדרש למדינות שעליהן הם אמונים.
פנלופה מצוייצת
הפנלופה מגיעה לאורך 84–91.5 סנטימטר, למשקל 1,361–1,750 גרם, ומוטת כנפיה 33–42.8 סנטימטר. הפנלופה בעלת נוצות חומות-אדמדמות עם צוואר ארוך בעל דלדל בצבע שני, המזכיר דלדל של תרנגול הודו. הפנלופה מתאימה לחיים על עצים הודות לטפריה הגדולים והיא בעלת זנב ארוך חום, ראש אפור ופנים כחולות-אפורות. שני הזוויגים דומים זה לזה. כמו הרבה תרנגולאים היא משמיעה קולות רמים.
נספח צבאי (ישראל)
לכל נספח או נספחת ישראלים הנשלחים מחוץ לישראל, יש נספח או נספחת מהמדינה אליה הגיעו שנמצאים בישראל.
פנלופה מצוייצת
הפנלופה שוכנת ביערות ומעופפת אל ענפי העצים כדי לנוח ולחפש פירות וזרעים. לעיתים הם מחפשים מזון בקבוצות ואף עם עופות ממינים אחרים. הפנלופה מקננת על העצים ומטילה 2–3 ביצים בהן מטפלת הנקבה לבדה.
נספח צבאי (ישראל)
היסטוריה
תפקיד הנספח הצבאי היה קיים כבר משנת 1948, אז היו שניים בלבד - ברוסיה ובארצות הברית.
בשנת 1949 חתם סגן הרמטכ"ל מרדכי מקלף על מסמך "פקודות קבע לנספחים צבאיים", אשר הגדירו את תפקיד הנספח כדלהלן: "לייצג את משרד הביטחון וצבא ההגנה לישראל בפני השלטונות הצבאיים ובפני הנספחים הצבאיים מארצות אחרות. לשמש יועץ לנציג [שגריר או ראש הנציגות הישראלית באותה מדינה] בכל העניינים הצבאיים ולשמש כעוזרו הצבאי". כמו כן, נקבע כי הנספח הצבאי הוא מפקדם הישיר של חיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים, הנמצאים באותה המדינה.
מהות התפקיד
תפקידו של הנספח הוא לאתר מרחבים לשיתופי פעולה עם המדינות אשר עליהן הוא אמון. שיתוף הפעולה בא לידי ביטוי במספר היבטים מרכזיים: בניין הכוח, מרחבי הלגיטימציה וההשפעה ויצירת מרחב פעולה לצה"ל ולמדינה. בנושא בניין הכוח עוסק הנספח בעיקר בנושאים של אימון משותף עם צבאות של מדינות זרות, שיתופי ידע, אמל"ח ויכולות.
הכשרה לתפקיד
ככלל, כל קצין צה"ל בעל רקע פיקודי, שהגיע לדרגה בכירה, יכול להתמנות לנספח צבאי.
המתקבלים לתפקיד עוברים קורס הכנה לתפקיד האורך בין חודשיים לשלושה חודשים בבית הספר לדיפלומטיה צבאית בחטיבה לקשרי חוץ, החטיבה האחראית על כל הקשרים המתנהלים מול צבאות זרים, ובו לומדים הנספחים לעתיד על עולם קשרי החוץ והדיפלומטיה הצבאית. כמו כן, הם עוברים הכשרה הכוללת לימודי שפה, לימודים עיוניים על ההיסטוריה של מדינת היעד ועל ההיסטוריה של שיתוף הפעולה מול מערכת הביטחון הישראלית, על חלקיה השונים והמגוונים. הם גם מבקרים במדינת היעד לפחות פעם אחת לפני תחילת תפקידם, ואף עוברים הדרכה של נימוסים והליכות, מטעם משרד החוץ.
רשימת הנספחים
20 נספחי צה"ל מכהנים כיום ברחבי העולם, כאשר משך כהונתם בתפקיד הוא כשלוש שנים.
נספח צה"ל בארצות הברית
חשיבות גדולה נודעה לתפקיד הנספח בארצות הברית, לאור קיומם של היחסים הצבאיים המיוחדים ורבי-השנים בין ישראל למעצמה, ולכן מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מתמנה תמיד לתפקיד קצין בדרגת אלוף. בעבר, נהוג היה למנות לתפקיד אלוף שאיננו בתפקיד ראשון, אולם בשנים האחרונות השתנה נוהג זה.
נספחות צה"ל בארצות הברית, המהווה חלק משגרירות ישראל בוושינגטון, כוללת מלבד הנספח עצמו עוד מספר נספחים המתמקצעים בתחומים שונים (אוויר, יבשה, ים, ומודיעין). נספחים אלה הם קצינים בדרגת אלוף-משנה.
נספח צה"ל בארצות הברית הוא האלוף היחיד בצה"ל שאיננו חבר פורום מטכ"ל. עובדה זו שיחקה תפקיד בבחירתו של מרדכי גור לרמטכ"ל לאחר מלחמת יום הכיפורים: בעת המלחמה כיהן גור כנספח צה"ל בארצות הברית, על כן לא דבק בו רבב ציבורי והוא מונה לתפקיד הרמטכ"ל (לאחר כהונה קצרה כמפקד פיקוד הצפון).
Fixing a Hole
Fixing a Hole הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס מתוך אלבומם Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. הוא נכתב על ידי פול מקרטני ונחתם כלנון – מקרטני.
כתיבה
בראיון בשנת 1968 אמר מקרטני כי השיר היה "על החור בכביש אליו הגשם נכנס, אנלוגיה ישנה וטובה - החור באיפור שלך שמאפשר לגשם להיכנס ועוצר את דעתך מלהגיע לאן שהוא ירצה."
הוא המשיך ואמר כי השורות הבאות עוסקות באוהדים שהסתובבו מחוץ לביתו ביום ובלילה, ומעשיהם הוא מצא כמרתיע: "ראה את האנשים שעומדים שם / שלא מסכימים ולעולם לא מנצחים / ותוהה למה הם לא נכנסים לדלת שלי."
חלק מהמעריצים הניחו שהשיר עוסק בהרואין בגלל סלנג הסמים "Fixing a hole", אך מאוחר יותר אמר מקרטני כי השיר הוא "אודה לסיר".
רנו 17
יוצרו 96,969 יחידות. במקביל ייצרה חברת רנו את דגם הקופה רנו 15.
דגם הרנו 17 החליף את דגם הקופה של חברת רנו רנו קרוול.
קים פוסיבול (סרט, 2019)
קים פוסיבול (באנגלית: Kim Possible) הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני שהופק לטלוויזיה ומבוסס על סדרת אנימציה באותו השם ששודרה במקור בערוץ במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. הסרט מהווה את עיבודה השלישי במספר של הסדרה לסרט באורך מלא, אחרי "קים פוסיבול: מפגש בזמן" ו"קים פוסיבול: כה הדרמה". בסרט מככבים סיידי סטנלי ושון גיאמברון בתפקידים הראשיים והוא עלה לשידור בערוץ דיסני ב-15 בפברואר 2019. בישראל, הסרט עלה לשידור ב-11 באפריל 2019 בגרסה מתורגמת ולא מדובבת, בניגוד לסדרת האנימציה ולסרט הקודם שלה.
הפקה
הפקת הסרט הוכרזה לראשונה ב-7 בפברואר 2018, יחד עם מעורבותם של יוצרי הסדרה המקורית בהפקה, ועם מעורבותו של בליית' ניילינג שישמש כאחראי ליהוק. ליהוקם של סטנלי וגיאמברון לדמויות הראשיות הוכרז ב-25 אפריל 2018, באמצעות סרטון קידום בכיכובם של כריסטי קארלסון רומנו וויל פרידל, שדיבבו במקור את דמויותיהם של קים פוסיבול ורון סטופבל. הניגן, ריי, סטאשוויק, אורטגה, טאם ווילסון הצטרפו לצוות השחקנים ב-25 במאי.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-4 ביוני 2018 בוונקובר, קנדה, תחת הכותרת "אפשרות" ("Possibility"), ותמו ב-24 ביולי 2018.
שידור
הסרט עלה לשידור בהקרנת בכורה ב-15 בפברואר 2019, ובישראל ב-11 באפריל 2019 בערוץ דיסני ישראל.
סנטנה (להקה)
סנטנה (Santana) היא להקת רוק אמריקאית המבוססת סביב הגיטריסט קרלוס סנטנה. הלהקה נוסדה בשנת 1967, והתפרסמה לאחר הופעתה המוצלחת בפסטיבל הוודסטוק בשנת 1969. שלושת האלבומים הראשונים של הלהקה: "Santana", "Abraxas", ו-"סנטנה III", זכו להצלחה רבה, ודורגו במקומות הראשונים במצעדי הרולינג סטון והבילבורד.
תולדות הלהקה
הלהקה הוקמה בשנת 1967 בסן פרנסיסקו על ידי המוזיקאי טום פרזיר, תחת השם "קרלוס סנטנה בלוז בנד". חברי הלהקה הראשונים היו קרלוס סנטנה (גיטרה), טום פרזיר (גיטרה), מייק קארבלו (כלי הקשה), רוד הרפר (תופים), דייוויד בראון (גיטרה בס), וגרג רולי (שירה ואורגן האמונד).
הופעתה הראשונה של הלהקה התקיימה בשלהי קיץ 1967, במקום נכח האמרגן צ'ט הלמס, שהחל לקדם את הלהקה.
במאי 1969 הקליטה הלהקה את אלבום הבכורה שלה; סנטנה, שיצא לשווקים באוגוסט אותה השנה. הלהקה הופיעה בשבת ה-16 באוגוסט, היום השני לפסטיבל וודסטוק. לאחר הופעתה המוצלחת זכתה הלהקה לפרסום רב ואלבומה הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, כמו כן הלהיט שבלט באלבום; "Evil Ways" דורג בין עשרת השירים הנשמעים ביותר בשנת 1969 בארצות הברית.
באפריל 1970 החלה הלהקה בהקלטות האלבום השני "Abraxas", אלבום זה זכה להצלחה רבה ודורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובמצעד האוסטרלי. הלהיט שבלט באלבום "Black Magic Woman" (שהתפרסם בישראל כ"אשת הקסם השחור") דורג במקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
בין ינואר ליולי 1971 הקליטה את אלבומה השלישי; III, שדורג אף הוא במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, אלבום זה היה האחרון בו השתתפו כל חברי הלהקה שהופיעו בוודסטוק.
באוקטובר 1972 יצא לשווקים אלבומה הרביעי של הלהקה; "Caravanserai" שציין נקודת מפנה בהרכב הלהקה, הבסיסט הראשון - דייוויד בראון עזב את הלהקה בשנת 1971 והוא הוחלף על ידי דאג ראוך (Doug Rauch). המתופף - מייק קארבלו שעזב גם הוא, הוחלף בארמנדו פראזה. הקלידן - גרג רולי, הסתכסך עם קרלוס סנטנה והוחלף במספר שירים בטום קוסטר.
בשנת 2013 יצא אלבום נוסף ללהקה, "Corazón". האלבום כולל בין השאר שיתופי פעולה עם אמנים לטיניים ידועים כגון דייגו טורס וחואנס.
דיסקוגרפיה
משנת 1969 הוציאה הלהקה 22 אלבומי אולפן, שבעה אלבומי הופעה, ו-22 אלבומי אוסף. עד שנת 2013 נמכרו למעלה מ-100 מיליון עותקים מאלבומיה.
אלבומי הופעה
אלבומי אוסף
Unison
Unison (בעברית: הרמוניה) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-2 באפריל 1990 על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ואפיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
מבחינה מוזיקלית האלבום נחשב למגוון מוזיקלית וכולל שילוב של בלדות ושירי דאנס.
רקע והפקה
דיון עבדה על האלבום עם כמה כותבים ומפיקים בהם: כריסטופר ניל, דייוויד פוסטר, טום קין ואנדי גולדמרק. האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שהחמיאו בעיקר לקולה של דיון ולטכניקה שלה, וגם החמיאו לתוכן האלבום.
האלבום זיכה את דיון בפרס ג'ונו בקטגוריית אלבום השנה, ובאותה שנה היא זכתה בפרס ג'ונו נוסף בקטגוריית "הווקאליסטית של השנה".
הצלחה
מבחינה מסחרית האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית עם מכירות של 1.2 מיליון עותקים. בבריטניה האלבום הגיע למעמד אלבום זהב עם מכירות של 100 אלף עותקים. גם בצרפת האלבום הגיע למעמד זהב עם מכירות של 145 אלף עותקים.
בקנדה האלבום זכה להצלחה מסחררת כאשר מכר 700 אלף עותקים, ובכך הגיע למעמד של 7 פלטינות ודורג במשך שנתיים רצופות במצעד 100 האלבומים המצליחים ביותר לשנה מסוימת (בשנים 1990 ו-1991). בסך הכל מכירות האלבום עומדות נכון ל-2018 על 3 מיליון עותקים.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו לאור 5 סינגלים במדינות שונות. הסינגל הראשון היה השיר "" אשר יצא לאור במרץ אותה שנה בקנדה, שנה לאחר מכן יצא לאור כסינגל השני מהאלבום גם בארצות הברית, וביוני אותה שנה יצא לאור גם במדינות נבחרות באירופה, באוסטרליה וביפן. השיר לא זכה להצלחה בעולם. הסינגל השני מהאלבום היה שיר הנושא שלו, "Unison" אשר יצא לאור ביולי אותה שנה בקנדה בלבד כסינגל השני מהאלבום ושנה לאחר מכן יצא לאור גם ביפן.
בשאר העולם השיר יצא לאור כבי-סייד של הסינגל "The Last to Know". אך גם השיר הזה לא זכה להצלחה. הסינגל השלישי מהאלבום היה "Where Does My Heart Beat Now" אשר יצא לאור כסינגל השלישי בקנדה באוקטובר אותה שנה ובסוף שנת 1990 יצא לאור גם בארצות הברית והיה לסינגל הראשון של דיון שיצא לאור שם. בסוף שנת 1991 הוא יצא לאור גם בחלקים אחרים בעולם. בארצות הברית השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-4. אך בשאר העולם השיר לא הגיע לאותה הצלחה.
Promise (שיר של וויאג'ר)
Promise (בעברית: תבטיח) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפרוגרסיב מטאל האוסטרלית וויאג'ר. הוא פורסם באופן עצמאי ב-21 בפברואר 2023. עתיד לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
לפני האירוויזיון
ב-14 בנובמבר 2022 הכריזה רשות השידור האוסטרלית SBS כי הנציג לאירוויזיון 2023 יבחר באופן פנימי, ולא בקדם הארצי Eurovision – Australia Decides כפי שהיה נהוג מ-2019.
ב-21 בפברואר 2023 חשפה SBS את השיר ואת שם הנציגה שנבחרה, להקת וויאג'ר – הלהקה הראשונה שתייצג את אוסטרליה בתחרות הזמר של האירוויזיון. וויאג'ר הגיע למקום השני בקדם האוסטרלי של 2022 עם "Dreamer".
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. אוסטרליה שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אוסטרליה שובצה כהופעה ה-16 והאחרונה בסדר, לאחר ליטא. ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "Promise" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אוסטרליה הופיעה כמדינה ה-15, לפני בלגיה ואחרי צ'כיה.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השישי, עם 130 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-20, עם 21 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום התשיעי, כשבסך הכל זכה ב-151 נקודות.
סרקוזאורוס
דינוזאור זה על פי המאובנים המעטים שנמצאו, אשר כוללים בעיקר מבנה אגן ירכיים נוסף על כמה חוליות גב וזנב וחלק מעצמות הרגל. נראה שהיה קרוב משפחתו של הדילופוזאורוס, אם כי כמה חוקרים רואים בו קרוב לדינוזאורים דומים יותר כמו הליליינשטרנוס ואולי אף לצלופיזיים, בעוד אחרים רואים בו קרוב למגלוזאוריים. הוא היה בעל עצם ירך באורך 31.5 סנטימטרים ואורך גופו משוער שהגיע לאורך 3.5 מטרים ומשקל של 50 עד 60 קילוגרם. זהו אחד מראשוני התרופודים המוכרים בבריטניה לצד הדרקורפטור. עם זאת מעולם לא נמצאה גולגולת מאובנת שלו, כך שלא ברור לאן השתייך.
דינוזאור זה בהתבסס על מבנה רגליו היה דו-רגלי מהיר וכנראה מגדולי הדינוזאורים הטורפים בתקופתו, כך שכנראה היה טורף-על. תחום מחייתו היה קרוב לחופי ימים וסביבות דומות.
סנצ'ו השישי, מלך נווארה
סנצ'ו גארס השישי, מלך נווארה (בבסקית: Antso VI.a; 21 באפריל 1132 – 27 ביוני 1194), כונה החכם (בבסקית: Jakituna, בספרדית: el Sabio) היה מלך נווארה משנת 1150 ועד מותו ב-1194. הוא היה המלך הראשון שהסיר רשמית את התואר "מלך פמפלונה" לטובת מלך נווארה, ובכך שינה את ייעודה של ממלכתו. סנצ'ו גארס היה אחראי להבאת ממלכתו למסלול הפוליטי של אירופה.
ביוגרפיה
סנצ'ו השישי נולד ב-21 באפריל 1132 והיה בנם הבכור של גרסיה רמירז, המשקם ומרגרט מל'איגל. הוא ירש בשנת 1150 ממלכה חלשה, נתונה לפשיטות תכופות על ידי ממלכת קסטיליה של אלפונסו השביעי ועל ידי רוזנות ברצלונה של רמון ברנגואר הרביעי, אשר היה גם מלך אראגון, אשר בשנת 1140 הסכים לחלוקת הממלכה בהסכם קאריון.
הוא ניסה לתקן את גבולות ממלכתו, שצומצמו על ידי הסכמי טודיין וקאריון, עליהם נאלץ לחתום עם קסטיליה ואראגון בתחילת שלטונו. בהסכם סוריה, קסטיליה אושרה בסופו של דבר בבעלותה שטחים שנכבשו. לנוכח השתלטות צבאית קסטיליאנית אפשרית על שטחים נוספים במערב נווארה, סנצ'ו השישי החזיר לעצמה את הסמכות המלכותית על ידי הקמת מספר ערים בשנת 1181, כולל סן סבסטיאן, ויטוריה וטרווינו, בין היתר.
הוא מת ב-27 ביוני 1194, בפמפלונה, שם הוא קבור.
משפחתו
ב-20 ביולי 1153, התחתן סנצ'ו גארס עם סנצ'ה מקסטיליה, בתם של אלפונסו השביעי, מלך לאון וקסטיליה וברנגריה מברצלונה. נולדו להם שישה ילדים:
ג'ון צ'יימברס (סטטיסטיקאי)
ג'ון מקינלי צ'יימברס (באנגלית: John McKinley Chambers; נולד ב-28 באפריל 1941) הוא היוצר של שפת התכנות S והיה מחברי הצוות המובילים ביצירת שפת התכנות R.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טורונטו ותואר שני ושלישי בסטטיסטיקה.
בשנת 1998 קיבל צ'יימברס את פרס ACM למערכת תוכנה על פיתוח S.
Pain of Salvation
היסטוריה
הלהקה הוקמה לראשונה בשם "Reality" על ידי דניאל גילדנלואו, כשהיה בן 11. השם שונה בשנת 1991 ל "Pain of Salvation".
ב-1997 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "Entropia". האלבום עוסק ביחסים ובהשפעה של מלחמה על המשפחה.
ב-1998 יצא האלבום השני, "One Hour By The Concrete Lake" העוסק בפסולת גרעינית, בהתכלות המשאבים בכדור הארץ, תעשיית הנשק. שמו של האלבום הוא אזכור לאגם קרצ'אי שבהרי אורל ברוסיה, אשר שימש כאתר הטמנה לפסולת גרעינית, כך ששהייה של כשעה ליד האגם, הממולא בבטון, תגרום למוות מקרינה רדיואקטיבית.
אלבומה השלישי של הלהקה, יצא בשנת 2000, בשם: "The Perfect Element pt.1". הוא עוסק בפרט, בהשפעה של העבר עליו, ובמיוחד ההשפעה של אירועים מהילדות של האדם. זהו אלבום לא גמור, שתוכנן להיות חלק ראשון מתוך שלושה אלבומים בעלי אותו קונספט. האלבום זכה להצלחה רבה, ונחשב כחלק מפסגת היצירה של הלהקה.
בשנת 2002 יצא האלבום הרביעי של הלהקה: Remedy Lane, העוסק בחיפוש עצמי. הדעות חלוקות בקרב המעריצים לגבי הבכורה האמנותית בין שני אלבומים אלו.
ב-2004 יצא אלבום נוסף בשם Be, העוסק בקיומם של בני האדם והאלוהים. אלבום זה פחות כבד, ומשתתפת בו תזמורת, שמורגשת היטב לאורך האלבום. האלבום, שבו מורגש חסרונו של בסיסט הלהקה לשעבר, קריסטופר גילדנלאו, זכה לביקורות מעורבות ומעריצים רבים התלוננו שהאלבום מתמקד יותר בליריקה ובהדגשת הקונספט מאשר המוזיקה עצמה.
האלבום 12:5 שגם יצא ב-2004 הוא אלבום הופעה חיה, ובו מבוצעים עיבודים חדשים אקוסטיים לשירים מאלבומיה האחרים של הלהקה.
ללהקה יצא DVD בשנת 2005 בשם "Be Live" ובו מצולמת הופעה של הלהקה אשר מבצעת את האלבום Be במלואו.
בשנת 2007 יצא האלבום Scarsick שהוא אלבום הקונספט הממשיך את The Perfect Element, והוא עוסק בנושאים כמו קפיטליזם וחומרנות. סגנונו המוזיקלי של האלבום נוטה יותר לכיוון המטאל ובעל גוון צליל פחות "מתקדם".
סגנון וכתיבה
הסאונד של הלהקה מאופיין במנעד קולי רחב, ובמעברים קיצוניים בין רגשות שונים. כל אלבומי הלהקה הם אלבומי קנספט, והם עוסקים בשלל נושאים כמו המין האנושי, מיניות, מלחמה, ואלוהים.
חברי הלהלקה
נכון למאי 2020, חברי הלהקה הם:
חברי להקה לשעבר
נבחרת ישראל בכדורסל נשים עד גיל 16
נבחרת ישראל בכדורסל נשים עד גיל 16, המכונה גם נבחרת הקדטיות, היא הנבחרת הלאומית של ישראל בכדורסל נשים, המנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הישראלי. הנבחרת מייצגת את המדינה בתחרויות כדורסל בינלאומיות לנשים עד גיל 16.
הנבחרת משחקת נכון לקיץ 2023 בדרג א' של אירופה, ויש לה שתי מדליות ארד בדרג ב' (2004, 2022).
גורית קדמן
גוּרית קדמן (גרט קאופמן) (3 במרץ 1897 – 20 במרץ 1987) הייתה חלוצת מפעל ריקודי העם והמחול בישראל. רקדנית, כוריאוגרפית, מורה לריקוד וחינוך גופני. כלת פרס ישראל בתרבות המחול לשנת תשמ"א (1981).
ילדות ונעורים
נולדה ב-3 במרץ 1897 בלייפציג שבגרמניה בשם גרט (גרטרוד), לאידה לוינשטיין לבית אקשטיין ולעורך דין ד"ר ברטולד לוינשטיין. נינתו של הרב הרפורמי סלומון הרקסהיימר, שהיה הרב המחוזי של אנהאלט-ברנבורג, ובין היתר, תרגם את התנ"ך לגרמנית, והיה הראשון שקיים טקס בת מצווה. משפחתה הייתה חילונית אמידה, שזיהתה עצמה כ"גרמנים בני דת משה". זיקתה ליהדות התבטאה בביקור בבית כנסת בראש השנה וביום הכיפורים, ובציון חג הפסח. אחיה ואחותה, היינריך (היינץ) וקטה, עלו ארצה אחריה. היינריך היה פרדסן במושב בית חנן, וקטה, שהתגוררה בתל אביב, נפטרה בגיל 29. הוריה עלו בשנת 1938.
מילדותה נמשכה לטבע ופולקלור, הייתה חברה בתנועת הנוער הגרמנית ואנדרפוגל (ציפור נודדת), שם נחשפה לריקודי עם גרמניים ולריקודי עמים נוספים באירופה שהיו נהוגים בתנועת הנוער, ועיצבה את תפישת עולמה שכללה ריחוק מאורח החיים הבורגני ופיתוח תודעה פמיניסטית. בשנת 1918 הכירה את ליאו קאופמן, בן למשפחת סוחרי בקר ועור, לימים חלוץ, כלכלן ומומחה למטבעות ארץ ישראל. ב-1919 נישאו והתכוננו לעלייה לארץ ישראל במסגרת תנועת הנוער הציונית הגרמנית "בלאו וייס", בה התחילו את הכשרתם החקלאית. במקביל למדה פילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת לייפציג.
עלייה לארץ ישראל
בשנת 1920 עלו ארצה עם בנם רפאל ונמנו עם מייסדי חוות חפציבה. לאחר כשנתיים נולד בנם אמנון. בשנת 1949 עברתו גרטרוד וליאו קאופמן את שם המשפחה לקדמן, והיא עברתה את שמה לגורית. לימים כתבה כי בחרה בשם קדמן בשל משמעותו: "עשיתי מזה גורית קדמן [...] לא קדמון, קדמן. כמי שמקדם משהו".
בשנת 1924 הצטרפה המשפחה לגדוד העבודה ועברה לקיבוץ תל יוסף. בקיבוצים נחשפה לריקודים נוספים מארצות מוצאם של החלוצים, במיוחד כבש את לבה הרונדו, ריקוד הדומה במאפייניו להורה, הנמשך שעות ותאם לרוח החלוציות באותה תקופה, כריקוד בעל מרכיבים חברתיים-המוניים קולקטיביים, בשונה מריקודי זוגות כגון ואלס וטנגו. בשנת 1925 יצאה המשפחה לאוסטריה בשליחות של תנועת "החלוץ", שם נולדה הבת איילה. בשנת 1926 שבו לתל יוסף. בשנת 1928, בעקבות מינויו של בן זוגה למזכיר מרכז השיכון של ההסתדרות עברו לגור בתל אביב, בה עבדה כמורה למחול ולהתעמלות. בביתם בתל אביב התגוררה משפחת קדמן יחד עם בת זוגו הנוספת של אב המשפחה, שולמית, רופאה במקצועה. השניים נרשמו כ"ידועים בציבור" ונולדה להם בת בשם אבישג. כל המשפחה - הגבר, שתי הנשים וארבעת הילדים - חיו יחדיו בבית אחד כמשפחה גרעינית אחת.
הוראת מחול וריקודי עם
בשנת 1929, בעקבות פנייתו של ד"ר זיגפריד להמן, ערכה בכפר הנוער בן שמן שני פסטיבלים לריקודי עמים שזכו להצלחה. בעקבותיהם לימדה בכפר מחול עממי בינלאומי עד שנת 1931. הפסטיבלים עוררו הדים בקרב קיבוצים וריקודי העמים החלו לצבור תנופה. כוכבת רייך, בתם של אלכסנדר וציפורה זייד, שהייתה תלמידתה, סיפרה: "בן שמן, יותר משהיה בית ספר חקלאי, טיפח תחומי לימוד הומניים ואומנותיים שונים, כגון מוזיקה מחול ודרמה [...] ד"ר להמן [...] ראה את כשרון הריקוד שלי ושלח אותי לתל אביב אל גרט קאופמן - היא גורית קדמן - כדי ללמוד אצלה ריקודים, אותם אוכל ללמד אחר כך את תלמידי המוסד".
בשנת 1931 החלה להדריך בתחום הריקוד באגודת הספורט הפועל בתל אביב. בשיתוף עם הבמאי שמעון רפאלי הקימה את הלהקה לתנועה ולדיבור, ראשונה בתחומה בארץ. במהלך המרד הערבי המשיכה לקיים חוג לריקודי-עמים והכשירה מרקידים בסניפי הפועל ברחבי הארץ ובמרכז התרבות של הסתדרות העובדים הכללית. במאמר שכתבה בשנת 1938 ופורסם בעיתון "דבר" שטחה את חזונה, סיפרה על פועלה וביטאה את חששה מפני ההתרחקות מן הפולקלור בעידן התקשורת המודרנית ולאור התפתחות אמצעי התחבורה שעלולים לפגום בריקודי העמים שהשתרשו במשך השנים. לתפיסתה, "אם עם ישראל יחיה חיים בריאים ונורמליים ואם הציוויליזציה העולמית תיתן את עוד בכלל אפשרות לרקוד העממי - יקום גם הריקוד המקורי שלנו". דבריה אלה מבטאים את חזונה ההולך מתגבש של המפעל לטיפוח ריקודי עדות ונחשבו חלוציים בתחום ריקוד העם הישראלי בכלל.
בשנות ה-40 הקימה יחד עם מרדכי וגניה וילנסקי את בית הספר המתקדם שלווה, בו לימדה חינוך גופני ומחול ושילבה נושאים אלו בבתי ספר שונים של ההסתדרות כגון בית החינוך לילדי עובדים בגן מאיר, תל אביב. במקביל לימדה בסמינר הקיבוצים, כחלק משיעורי חינוך גופני, ריקודי עם ארצישראליים ובינלאומיים והוציאה לאור חוברת ובה רישומים של 22 ריקודים כעזר לתלמידי הסמינר בהדרכתם את הריקודים. בין הריקודים היו ריקודים שהיא חיברה, "ישם מדבר" ועיבודה ל"הורה אגדתי" וריקודים של שרה לוי-תנאי, ששניים מהם הוגדרו כריקודים ב"נוסח תימני". הייתה זו אחת ההתייחסויות הראשונות לריקודים תימניים בארץ. בנוסף עיבדה ריקודים שונים ללהקות מחול בעולם.
כנסי המחולות הארציים בקיבוץ דליה ופועלה בעקבותיהם
בשנת 1943 פנה אליה ד"ר ישעיהו שפירא, מרכז הוועדה הבין קיבוצית למוזיקה וביקש שתערוך מופע ריקוד לצד כנס המקהלות המשותף של קיבוצי תל יוסף ועין חרוד. היא סירבה בנימוק כי הזמן שיעמוד לרשותה להכנת המופע קצר וכי אין די פעילים בתחום הריקוד בארץ שיוכלו לסייע בהפקת אירוע ריקוד גדול וראשון מסוגו בארץ. באותה שנה דחתה הצעה דומה שקיבלה מאחת מתלמידותיה בסמינר הקיבוצים, אילזה גוטמן, לארגן בקיבוץ דליה את החלק הריקודי למסכת "מגילת רות" שהייתה אמורה להתקיים כחלק מחגיגות חג הביכורים בקיבוץ. בעקבות הפרשה זימנה לביתה את כל העוסקים בריקוד בארץ באותה תקופה ובהם הכוריאוגרפית רבקה שטורמן כדי לשוחח ולראות האם ניתן לקיים מופע ריקוד גדול ולצורך החלפת מידע בין היוצרים. בפברואר 1944 הזמינה מאמני מחול למפגש בו דנו במצב הריקוד בארץ ובהפקת מופע ריקוד ברוח הצעתו של ישעיהו שפירא. היא כתבה כי להפתעתה המפגש היה להצלחה. בעקבותיו סיירו ביישובי הארץ, "ולתימהוננו הרב מצאנו עשרים ושניים ריקודים שונים שהיו נהוגים ביישובים בארץ [...] הופתענו מן התגלית ואף שאבנו ממנה עידוד לעריכת כינוס הריקודים".
כנס דליה הראשון בשנת 1944
ההכנות לכנס המחולות בדליה החלו, אך לנוכח הידיעות שהגיעו ארצה על מצב היהודים באירופה ביקשו ממנה אברהם לוינסון וחיים פרידמן, ראשי מרכז הוועד לתרבות שליד הוועד הפועל של ההסתדרות, לדחותו. היא התנגדה, אך בסופו של דבר הוחלט לקיים את הכנס במועדו. על החלטה זו סיפרה:
כנס המחולות הראשון בדליה אותו ביימה והפיקה התקיים ב-14–15 ביולי 1944 באמפיתיאטרון סמוך לקיבוץ. למרות המצב, ואף על פי שהדרך לקיבוץ הייתה משובשת, הגיעו כ-200 משתתפים והקהל מנה כ-35 אלף צופים. הכנס כלל רונדו בחצר המשק, הדגמות לריקודים שונים, הדרכת המשתתפים בריקודים חדשים ומופע גדול. במהלך הכנס הוצגו ריקודי עם ארצישראליים, ריקודי עמים שהיו נפוצים בארץ, ריקודים מתוך מסכות חג בהתיישבות העובדת, בהם ריקודים שהובילה רבקה שטורמן בביצוע ילדי בית הספר המשותף לקיבוצי עין חרוד ותל יוסף ושל שרה לוי-תנאי מתוך מסכת "שיר השירים" בביצוע חברי קיבוץ רמת הכובש, והופעת להקת מחול אתנית-תימנית בניהול הכוריאוגרפית רחל נדב, בריקודי העדה התימנית. היה זה ביטוי נוסף לשיתוף הפעולה עם שרה לוי-תנאי ורחל נדב ליצירת רפרטואר של ריקודי העם הישראליים, אותם שילבה בשיעורי הריקוד שלימדה.
כנס זה היה אירוע חשוב בהתפתחות הריקוד הארצישראלי. לאה גולדברג סיקרה את הכנס לעיתון "על המשמר", וכך חתמה: "כבר בערב הראשון נוצרה אווירה של רצינות ושמחה באחת, וההרגשה העיקרית הייתה, כי על אף כל המגרעות ולמרות מיעוט החומר אפשר להסיק מן הכינוס מסקנות שיש בהן ברכה לעתיד". בעקבות הכינוס התקיימו חוגי מחול בערים ובהתיישבות העובדת, גבר הביקוש למחול ארצישראלי ולזמר עברי ומאות ריקודים חדשים נוצרו. אחרי שנים כתבה גורית קדמן כי במבט לאחור בכנס זה "היינו עדים להולדת הריקוד הישראלי החדש".
בסוף שנת 1946 הקימה את הלהקה העירונית הראשונה לריקודי עם, להקת ריקודי העם של "הפועל" תל אביב. במקביל הוציאה לאור סדרה של שישה "דפשירים", דף בו נכתבו שירים, שלושה בעברית ושישה באנגלית, ובו מילות השיר, התווים, רישום גרפי של צעדי הריקוד והסבר על תולדותיו. מרבית הריקודים שפורסמו ב"דפשירים" לא היו מוכרים בארץ, ובאמצעותם הושרשו במחול העם הישראלי.
קורס ארצי ראשון להוראת ריקודי עם בסמינר הקיבוצים
בחג הפסח תש"ה, אפריל 1945, הובילה את פתיחת הקורס הארצי הראשון למדריכי ריקודי עם בסמינר הקיבוצים, בו השתתפו בו ארבעים תלמידים, רובם מההתיישבות העובדת. תוכנית הקורס כללה לימוד מעשי ועיוני: ריקודים ישנים וחדשים, תורת ההדרכה, אמנות ומוזיקה. בכנס הרצו מלחינים ומוזיקאים, בהם ידידיה גורכוב אדמון, עמנואל עמירן-פוגצוב, ניסים ניסימוב ופרופסור אסתר עדית גֶרזוֹן-קִיוִי מחלוצי המחקר על המוזיקה של עדות ישראל. בסיום הקורס התקיימה הופעה באולם מוגרבי בתל אביב.
כנס דליה השני בשנת 1947
כחודשיים לפני קיומו ארגנה בתיאטרון הבימה, בתל אביב חזרה כללית של רוב הלהקות אשר עמדו להופיע בכנס, במטרה לעודד ולהגביר את המודעות בקרב הציבור לריקודי העם. הכנס התקיים ב-20 ביוני 1947 בהשתתפות כ-500 רקדנים ואל מול 25 אלף צופים. בשל עוצר שהטילה משטרת המנדט לא יכלו הצופים לחזור לביתם לאחר סיום היום ולחזור למחרת. מארגני האירוע החליטו להמשיך את הופעות הריקוד והמוזיקה עד הלילה. בכנס הופיעו שתי קבוצות של רקדנים דרוזים וקבוצה אחת של רקדנים מבאקה אל גרביה.
הופעות בחוץ לארץ
באוגוסט 1947 הקימה יחד עם רבקה שטורמן ורחל נדב וביוזמת המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי להקת רקדנים לקראת פסטיבל עולמי ראשון של פדרציית הנוער הדמוקרטי בפראג. הלהקה זכתה לתשומת לב רבה באירופה ולסיקור נרחב בעיתונות התקופה. במהלך הופעותיהם באירופה נפגשו הרקדנים עם ניצולי השואה. על כך סיפרה:
מהפסטיבל באירופה המשיכה לארצות הברית בעקבות הזמנתו של פרופסור אלכסנדר דושקין, מנהל הוועד לחינוך יהודי בניו יורק, ללמד את מורי הוועד ריקודי עם ארצישראליים. במשך שישה חודשים הדריכה שם, בעזרתה של דבורה לפסון, מנהלת הריקודים של הוועד, רקדנית, כוריאוגרפית וחוקרת המחולות של יהודי מזרח אירופה. היא הגיעה לקהילות יהודיות בערים נוספות והדריכה מבוגרים ונוער. בין היתר הדריכה בקורס של האיגוד הקליפורני לריקודי עמים בכלל ולריקודי עם אמריקנים בפרט. במהלך שהותה שם פרצה מלחמת העצמאות. לדבריה, המלחמה עוררה בקרב יהודי ארצות הברית את הרצון לרקוד ריקודי עם ארצישראליים, ששיקפו בעבורם את הארץ.
כנס דליה השלישי בשנת 1951
לקראת כנס המחולות הארצי השלישי בקיבוץ דליה ב-1951 החליטה להתמקד בחקר ושימור של תרבות המוזיקה והריקודים של העדות בישראל, בעקבות העלייה מארצות האסלאם. היא חשה כי ישנה סכנה לפולקלור עדות המזרח לנוכח כור ההיתוך וקיבוץ הגלויות. היא ארגנה קבוצת מתנדבים שעסקה בתיעוד ריקודי העדות ופנתה אל פרופסור אסתר גרזון-קיווי בבקשה שתצטרף לכוח המתנדבים ותעזור בהסרטת ריקודי העדות השונות, בהן העדה הכורדית, העדה הבוכרית, יהודי הרי האטלס ועוד.
היא הובילה את ההכנות לכנס, שסוקרו בעיתונות. "גורית קדמן (גרט קופמן) עומדת על מגדל הפיקוד ומנצחת על המלאכה בתוף שבידיה, ולצדה חבר-עוזרים נאמן ומוכשר", דיווח כתב העיתון על המשמר. הכנס התקיים במשך שלושה ימים ושלושה לילות בהשתתפות כ-800 רקדנים ובפני 50 אלף צופים. הכנס נפתח במסכת "קיבוץ גלויות" מאת חיים גורי שהלחין ידידיה אדמון-גורוכוב, שהוקדשה ליובל החמישים לקרן הקיימת לישראל בהדרכתה של קדמן.
בכנס זה שולבו תלבושות עממיות, בעזרת המרכז לתרבות יצא מכרז לעיצוב תלבושת זו ובו זכה הצייר אנטול גורביץ'. אך בשל הצנע רק כמחצית ממשתתפי האירוע לבשו תלבושת זו.
בשנות החמישים המשיכה בפועלה ובטיפוחה את מפעל ריקודי העם הישראליים בתחומים השונים, הפצתם והכשרת מדריכים. התקיימו כנסי ריקוד מחוזיים במטרה לזמן מפגשים מצומצמים מהפסטיבלים בדליה והופקו מצעדי מחולות. במקביל המשיכה להדק את קשריה עם בני העדות השונות במטרה לשלבם במפעל ריקודי העם הישראליים המתפתח. על כך סיפר מנחם ערוסי, יוצא תימן:
בשנת 1952 הציגה יחד עם אסתר גרזון-קיווי בקונגרס של החברה הבינלאומית למוזיקה עממית ביוגוסלביה והרצתה בנושא "המחול התימני והשפעתו על מחולות העם הישראליים המתחדשים". הנוכחים בכנס ראו בעבודתן של השתיים כמעין מהפכה בדבר יצירתו של פולקלור ריקודי חדש המשלב בין שתי מסורות, מהמערב ומהמזרח. מפעל תיעוד זה של מחולות העולים מארצות המזרח ללא תקצוב מוסדי הקדים את זמנו, לכל הפחות בעשרים שנה. עותקים מסרטים אלה נמצאים בספרייה למחול בספריית בית אריאלה בתל אביב.
כנס דליה הרביעי בשנת 1958
כנס המחולות הרביעי התקיים בשנת 1958 וציין את חגיגות העשור למדינת ישראל. הפעם שותפו בהכנתו המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות, משרד החינוך ומשרד התיירות. הבמאית הייתה שולמית בת דורי. שני ימי הכנס כללו הופעה ובה ציון מאורעות חשובים שהתרחשו בעשר שנות המדינה, בנוכחות 50 אלף צופים. לאחר כנס זה ביקשה להדגיש פחות את לימוד הכוריאוגרפיה באולפנים ולהתמקד בעידוד המדריכים להקים חוגי ריקוד לציבור הרחב.
בשנת 1963 התקיים כנס בינלאומי בירושלים, בשמו "מזרח ומערב במוזיקה" בשילוב ריקודי עמים.
הפצת ריקודי העם הישראליים במזרח הרחוק
בשנת 1963 והיא בת 65, יצאה למסע בן ארבעה חודשים וחצי למזרח הרחוק. בתחילה הוזמנה על ידי הפדרציה הלאומית לריקודי עם של יפן, שם שהתה כחודש, הדריכה כ-3,000 יפנים בערים השונות ולימדה אותם ריקודי עם ישראליים. בין הלומדים היה אחיו של קיסר יפן. לקראת ביקורה פרסמה הפדרציה חוברת הדרכה ותקליט של עשרים ריקודים ישראליים. היא ביקרה בהונג קונג, בפיליפינים ובמלזיה, שם הדריכה בסמינר למורים כחמש מאות סטודנטים, משם המשיכה לבנגקוק והדריכה שם את להקת המחול של המחלקה לאמנויות יפות. היא ביקרה בהודו והדריכה במכללה המקומית לחינוך גופני. בסוף מסעה הגיעה לטהראן שבאיראן, שם העבירה שלושה ערבי הדרכה, שניים לנוער יהודי ואחד לנערות מוסלמיות במרכז נוער ממלכתי.
המפעל לטיפוח ריקודי עדות
בשנת 1971 הוקם "המפעל לטיפוח ריקודי העדות" בראשו עמדה בתמיכתן של לאה פורת, מנהלת המועצה לתרבות ואמנות ליד משרד החינוך והתרבות, אשר עזרה הן בתקציב והן בעידוד הקמתו, ותרצה הודס, מנהלת מדור לריקודי-עם והמחלקה לפולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים. בחוזר הראשון של המפעל התוותה את חזונו: "מפעל תרבותי חדש למען נכס תרבותי עתיק". מטרותיו היו איסוף, תיעוד, גניזה וחקר הריקודים וכל אוצרות הפולקלור הנלווים לכך של העדות והמיעוטים בישראל. ושימור על ריקודי העדות המסורתיים עם.
פרס ישראל
בשנת 1977 זכתה בעיטור "לאיש ופועלו" של "הפועל" על פעילותה במסגרות השונות של האגודה. בנוסף עיטור זה הוענק לה על פעילותה במפעל ריקודי העם הישראליים, בארגון כנסי המחולות בקיבוץ דליה, עידוד חקר המחול העדתי וניסיונה להקים ארכיון למחול בשנת 1976, שבסופו של דבר יצא לפועל רק אחרי מותה.
בשנת 1981 זכתה בפרס ישראל לתרבות המחול. בנימוקיהם כתבו השופטים כי היא הניחה את היסוד לתנועת מחול העם ביישוב, במדינה ובתפוצות, העמידה דורות של מדריכים וטיפוח מורשת ריקודי העדות, אגב תיעודם, מחקרם ויישומם, וכי היא מראשוני המטפחים את תרבות המחול העממי ביישוב היהודי בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
נפטרה בתל אביב ב-20 במרץ 1987 ונטמנה בבית העלמין בחולון. חברתה הקרובה שרה לוי תנאי ספדה לה:
על שמה רחובות בתל אביב ובמזכרת בתיה.
בתה איילה גורן ממשיכה דרכה במפעל לטיפוח עדות בישראל ומרצה בתחום זה באקדמיה למחול ומוזיקה בירושלים.
מדרשת באר
מדרשת באר היא מדרשה תורנית-קהילתית לנשים, המשלבת לימוד בית-מדרשי עם חיים ועבודה בקהילה, במסלול הכולל שירות צבאי מלא. המדרשה פועלת בשתי שלוחות, בירוחם ובאשדוד.
רקע
המדרשה הוקמה בירוחם בשנת תשס"ג על ידי תמר (תמי) ביטון, כמענה לקבוצת בנות לקראת שירותן הצבאי שהתלבטו בין שנת לימוד תורה במדרשה לבין שנת שירות בקהילה, והחליטו להקים מסגרת שתשלב בין השתיים. בשנותיה הראשונות פעלה המדרשה כחלק מעמותת עתיד במידבר בירוחם, ובשנת תשע"א הצטרפה לרשת החינוך אמי"ת ופעלה במסגרתה עד שנת תשע"ט.
חיים קהילתיים
תלמידות המדרשה חיות בדירות בתוך הקהילה ומשתלבות במשך כעשר שעות שבועיות בעשייה חברתית ביישוב בתחומי חינוך, רווחה ויזמות קהילתית (לדוגמה - תגבורים לימודיים, חינוך מיוחד, קליטת עלייה, נוער בסיכון, גינות קהילתיות, תוכניות בת מצווה, אולפן עולים ותוכניות לגיל הזהב.
שירות צבאי
המסלול המרכזי במדרשות באר הוא של שלוש שנים: שנת לימוד ראשונה בבית-המדרש הכוללת עשייה קהילתית לפני השירות; שירות צבאי מלא כגרעין נח"ל - בעיקר בתפקידי חינוך, מודיעין, חיל האוויר, ת"ש ותצפית -במהלכו המדרשה מלווה את החיילות במפגשים בבסיסים, סמינרים ושבתות במדרשה; ולבסוף, פרק מסכם של מספר חודשים במדרשה.
תוכניות נוספות
לצד המסלול המרכזי, מתקיימות במדרשות באר תוכניות שונות, בהן תוכנית אפיק הפתוחה לציבור הרחב וכוללת לימודי גמרא, תנ"ך ומחשבה, תוך דגש על מועדי השנה, ותוכנית אלול המשלבת בנות הנשארות לשנה שנייה טרם גיוסן, חיילות בפרק השל"ת האחרון ומצטרפות נוספות.
הר כריסטמס (אנטארקטיקה)
גובהו של ההר 1,745 מטרים מעל פני הים, והוא בולט מאחר שהוא מרוחק במעט מיתר הרי הרכס, ולו צורת חרוט.
ההר ממוקם 17 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מכף מאי.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית האנטארקטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם
שם זה ניתן להר, מאחר שההר התגלה למשלחת ביום חג המולד - 25 בדצמבר 1902.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 209
גביע דייוויס 1973
לתחרות נרשמו 53 נבחרות. הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים קיבלה את הגביע.
בית אמריקה
הבית כלל 12 קבוצות כולל דרום אפריקה. הקבוצות חולקו לתת בית הצפוני והדרומי. קולומביה צורפה לתת הבית הצפוני ודרום אפריקה לתת הבית הדרומי. בכל תת-בית לאחר המשחקים המוקדמים, המנצחת קיבלה זכות להתמודד מול מנצחת תת-הבית בשנה הקודמת על ראשות תת-הבית. בין מנצחות תת-הבתים נערך משחק על רשות הבית.
בית אירופה
הבית כלל 31 קבוצות כולל איראן, מצרים, מרוקו, ניו זילנד וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.
בית המזרח
בית המזרח כלל 11 קבוצות כולל אוסטרליה. לאחר המשחקים המוקדמים ארבע הקבוצות החזקות הצטרפו לקבוצות ששיחקו בגמר הבית בשנה הקודמת למשחקים על ראשות הבית.
משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך אוגוסט-נובמבר 1973 ומשחק הגמר בדצמבר.
ישראל בגביע דייוויס
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ב' ושיחקה נגד נבחרת הולנד.
גל מאך
במכניקת הזורמים, גל מאך הוא גל לחץ הזז במהירות הקול (של אותו המדיום) והנגרם על ידי שינוי קטן בלחץ המוסף לזורם דחיס. מריחה של גלים אלו יכול ליצור מניפת התפשטות ושילובם של "מספיק" גלים בנקודה מסוימת, בזרימה על קולית, יכול ליצור גל הלם. שמו של גל הלם זה הוא "חזית מאך" או "גזע מאך". בניגוד לגלי הלם רגילים, ניתן, על ידי גלי מאך, לגרום לדחיסה במהירויות על קוליות (והתפשטות) על ידי העמדת מספר גלי מאך במרחקים מספיקים ועל ידי כך ליצור דחיסה/התפשטות איזנטרופית.
זווית מאך
גל המאך מתקדם בזורם בזווית מאך μ, שהיא הזווית הנוצר בין חזית הגל לבין הווקטור המצביע הפוך לכיוון התנועה שלו.
הזווית נתונה על ידי
בעזרת גלי המאך ניתן היה בעבר להשתמש בצילומים כדי להבין את מספר המאך המקומי של הזרימה. הראשון שהשתמש בשיטה זאת היה ארנסט מאך אשר צילם אזורים שחירץ בתעלות בעלות זרימה על קולית כדי לקבוע את מהירות הקול בהן ובנחירים מתכנסים-מתבדרים המוצבים לפני. עוד דוגמה לגלי מאך היא התעבות אדי אוויר מאחורי כנף מטוס בזרימה במהירות שגא קולית.
ז'וזואה סה
ז'וזואה הומברטו גונסלבש לאל דה סה (בפורטוגזית: Josué Humberto Gonçalves Leal de Sá; נולד ב-17 ביוני 1992 בליסבון שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ריו אבה.
קריירת מועדונים
סה שיחק בוויטוריה דה גימארייש, בצ'אווס, באנדרלכט, בקסימפאשה, בווסקה ובלודוגורץ ראזגרד.
ב-3 בפברואר 2022 הושאל סה למכבי תל אביב מליגת העל הישראלית.
ב-27 באוגוסט 2022 חזר לפורטוגל וחתם בריו אבה.
פריסילה הרדמן
פריסילה הרדמן (באנגלית: Priscilla Herdman; נולדה ב-1948) היא זמרת עם אמריקאית, אשר הניו יורק טיימס כינה "אחד הקולות הברורים והמשכנעים ביותר של מוזיקה עממית עכשווית". אף על פי שגם כתבה שירים, היא מצטיינת בעיקר בפרשנויותיה ליצירותיהם של אמנים אחרים.
חיים מוקדמים
הרדמן, ילידת איסטצ'סטר, ניו יורק, למדה באוניברסיטת איווה וסיימה את לימודיה במכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק. בזמן שעבדה בתעשיית האופנה, החלה לנגן בבתי הקפה של גריניץ 'וילג' ובמרתפי הכנסייה באפר ווסט סייד, וסיירה באירופה. בשנת 1976 היא עברה לפילדלפיה והחליטה להפוך לזמרת מקצועית.
קריירה מוזיקלית
אלבומה הראשון, שושנת המים, יצא בשנת 1977, עם התגית פילו. בשנת 1980 יצא אלבומה השני, חלומות נשכחים, המורכב בעיקר מכיסויים של שירים של כותבי שירים בני זמננו בצפון אמריקה, עם התגית דג מעופף. בשנת 1982 עזבה הרדמן את פילדלפיה ועברה לקהילה הכפרית הקטנה בפיין פליינס, ניו יורק, שם הכירה את בעלה, דיק הרמנס. בשנת 1983 הוציאה את אלבומה השלישי, עונות שינוי. עד היום הוציאה הרדמן 12 אלבומים, כולל כמה בשלישייה עם אן הילס וסינדי מנגסן.
בר ברימר
בר ברימר (נולד ב-13 בנובמבר 1997) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה
מאז גיל 6, עסק ברימר בכדורגל ואף שיחק בליגה הלאומית. בעת גיוסו לצה"ל, הוא לא קיבל תקן של "ספורטאי מצטיין" ובשל האילוצים, זנח את הענף.