cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתווה הגז
גילויי גז בישראל
מאגר "תמר" התגלה בראשית 2009 והתחיל לספק גז טבעי באפריל 2013. בעלי זכויות רישיון תמר הם: "חברת נובל אנרג'י מדיטרניאן", "דלק קידוחים", ו"ישראמקו", ובעבר גם "אבנר חיפושי נפט". מאז תגלית "תמר", התגלו מאגרי גז בשטחים של עוד שבעה רישיונות, אבל אף אחד עוד לא פותח. מאגר "לווייתן", הגדול מבין כולם, התגלה בסוף 2010. זכייני רישיונות "לווייתן" הן חברת "נובל", "דלק קידוחים" ו"רציו", ובעבר גם "אבנר". חברת "נובל" ו"דלק קידוחים" הן גם השותפות ברישיונות של מאגר "תנין", שהתגלה בפברואר 2012, ושל מאגר "כריש", שהתגלה במאי 2013. בשלושה מאגרי גז קטנים יותר שהתגלו בשטחי ישראל--"דלית", "דולפין", ו"שמשון"--גודלם מטיל בספק את כדאיות הפיתוח.
סך כמות הגז שנמצאת ברישיונות "תמר", "לווייתן", "כריש" ו"תנין" הוערך לפי הזכיינים בטווח של בין 730 לבין 1180 מיליארד מטר מעוקב (BCM). משרד האנרגיה מעריך את הטווח כבין 610 לבין 890 BCM. לפי הגאולוג יוסי לנגוצקי, סקרים סייסמיים שבוצעו בכל שטחי ישראל מראים שלא יהיו עוד תגליות גדולות, אלא אולי עוד כמה קטנות.
הרישיונות לחיפושי גז ונפט חולקו עד ל-2016 ללא מכרזים ותמורת סכומים קטנים על ידי הממונה על הנפט במשרד האנרגיה והמים. לממונה יש ועדה מייעצת, מועצת הנפט, שישיבותיה חסויות והחלטותיה מפורסמות בדרך כלל באיחור של חודשים ולפעמים אפילו שנים. לפי תביעה שהוגשה נגד משרד האנרגיה ב-2015, שיטת חלוקת הרישיונות נועדה לשרת את האינטרסים של מקורבים. חוק הנפט שלפיו חולקו הרישיונות מתיר חלוקת רישיונות ללא מכרזים, אבל גם מטיל חובות נוקשות על הזכיינים. לפי פעילים חברתיים הכשל העיקרי במשק אינו שיטת החלוקה אלא היעדר אכיפת החובות.
ב-2015 הופק ממאגר "תמר" כ-8.3 מיליארד מטר מעוקב (BCM) גז טבעי, שרובו סופק לחברת החשמל לישראל ולחברות חשמל פרטיות, ובכך הווה מקור הדלק ליצור כ-50% מהחשמל שנצרך בישראל. לפי נתוני חברת החשמל, כ-2.5% מהחשמל ב-2015 הופק מאנרגיה סולרית, וכ-45% מפחם. עלות הפחם לחברת החשמל ב-2015 היה כ-12 אג' לקוט"ש לעומת הגז הטבעי שעלה כ-19 אג' לקוט"ש. בתום 2015 העתודות המוכחות במאגר "תמר" היו 185 BCM, וסך ההתחייבויות העתידיות למכירת גז למשק המקומי עמד על 167 BCM.
עיקרי המתווה
המתווה כלל תשעה פרקים שפירטו את כוונות הממשלה לגבי ניהול משק הגז הטבעי. הפרק הראשון הכיל קבוצה של חמישה פטורים לחוק ההגבלים העסקיים שהממשלה הציעה לאפשר לזכייני רישיון "לווייתן". סעיפים בהמשך המתווה הציעו לזכייני רישיונות "לווייתן" ו"תמר" פטורים מחובות מסוימות שקבע המחוקק בחוקים האלה: חוק הנפט, חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, חוק משק הגז הטבעי וחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע. הפטורים לחוק ההגבלים העסקיים ניתנו על סמך סעיף 52 בחוק, שמאפשר לשר הכלכלה לתת פטורים להסדרים כובלים מטעמים של מדיניות חוץ וביטחון המדינה. בתמורה לפטורים אלה, החברות התחייבו לפתח את מאגר "לווייתן" ולהתחיל באספקת גז טבעי תוך 48 חודשים ממתן הפטורים לפי סעיף 52.
פטורים להגבלים עסקיים
בפרק הראשון במתווה (סעיף ב'), נקבע ששר הכלכלה יפעיל את סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים, שעל פיו: "השר רשאי, לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת, לפטור הגבל עסקי מהוראות חוק זה, כולן או מקצתן, אם הוא סבור שהדבר דרוש מטעמים של מדיניות חוץ או ביטחון המדינה". המתווה הציע לזכייני חזקת לווייתן את חמשת הפטורים הבאים להוראות חוק ההגבלים:
הפטורים להגבלים עסקיים היו מותנים בתנאים הבאים:
בעוד שהממשלה הציגה את תנאי מכירת ההחזקות כהישג ציבורי למען "פירוק המונופול", מתנגדים למתווה טענו שמכירת ההחזקות לא נועדה לייצר תחרות אלא נועדה לאשר לחברות "אקזיט חלומי". לפי המתנגדים, מכירת ההחזקות ללא פיקוח על המחיר רק תגרום לקיבוע מחיר הגז הגבוה.
"נובל" מכרה חלק מהחזקותיה למשקיעים מוסדיים ב-2017, ובתחילת 2018 מכרה 7.5 אחוז נוספים ממאגר "תמר" לחברת "תמר פטרוליום" ובכך הגיעה לאחזקה הנדרשת ממנה על פי המתווה (25 אחוזים).
פטור מחובת הפיתוח
בסעיף ג' למתווה הממשלה הודיעה על כוונות הממונה על הנפט לא לדרוש סיום פיתוח "לווייתן" עד ל-2019, כאשר סעיף י' למתווה הבהיר אפשרות של עיכובים נוספים אם תהיה השקעה מסוימת. אישור דחיית פיתוח "לווייתן" הצטרף לאישור דחיית פיתוח השדות הקטנים "כריש" ו"תנין", אישור שהשתמע מההסדר במתווה לגבי מכירת הזכויות בהם. האישורים היוו פטור לחובת הפיתוח שנקבעת בחוק הנפט, וגם למועד הפיתוח שנקבע בשטרי חזקות "לווייתן". לפי הכתב אבי בר-אלי, "מתווה הגז נועד למעשה למנוע ממונופול הגז את איבוד מאגר "לווייתן", היות שאפסו סיכוייו לפתחו במועד."
לפי סעיפי 18, 24, ו-29ג לחוק הנפט, זכיין חזקה (או רישיון) חייב להביא שדה למצב מוכנות להפקה תוך 3 שנים מעת תגלית, כך שההפקה תוכל להתחיל תוך 60 יום מיום דרישת ההפקה על ידי שר האנרגיה. החוק לא מקנה סמכות לגוף ממשלתי לאשר דחייה לחובת המוכנות.
החלטה 442 של הממשלה ב-2013, לאימוץ המלצות ועדת צמח, הייתה מבוססת על התפיסה שהפיתוח יתחיל מייד לאחר ההחלטה. אף צוין בדוח הוועדה: "דחיית פיתוח שדה לווייתן בשנה אחת תביא...לאיבוד הכנסות ישירות של המדינה בהיקף של 400 עד 700 מיליון דולר..."
פטור מפיקוח מחירים
סעיף ד' הציע פטור מפיקוח מחירים שנקבע לפי חוק הפיקוח. לפי נוסח סעיף ד', למשך "תקופת המעבר" הממשלה לא תפעיל את סמכותה לפקח על המחיר או על רווח הזכיינים, כל עוד הזכיינים מציעים ללקוחות חדשים מחירים דומים לאלה שנקבעו עד אז, עם שלוש אפשרויות של הצמדה. הפטור מתנגש עם סמכות השר להטיל פיקוח לפי סעיפים 6 ו-12 לחוק הפיקוח וגם עם חובת הפיקוח לפי :"93. גז שימכור ספק גז טבעי ליצרן חשמל פרטי כהגדרתו בחוק משק החשמל, הוא מצרך שחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, תשנ'ו-1996 (להלן - חוק הפיקוח), חל עליו, ורמת הפיקוח שתחול עליו תהיה קביעת מחירים לפי פרק ה' לחוק הפיקוח."
לפי המתווה, "תקופת המעבר" תסתיים כשחברת "דלק" תמכור את כל זכויותיה במאגר "תמר" ו"נובל" תדלל את החזקותיה ב"תמר" מ–36% ל–25%, ולא מאוחר מדצמבר 2021. בינתיים, רשות הגז הטבעי מפרסם כל רבעון מחירון גז עבור לקוחות חדשים.
פטור מהעדפת אספקה למשק המקומי
סעיף ה' הציע שינויים בהחלטת הממשלה 442 לאימוץ מסקנות ועדת צמח. בהחלטה 442 נקבע שאישורי יצוא יינתנו בהתאם לכמות הגז הקיים במאגרים שפותחו או עומדים להיפתח (לפי אומד סטטיסטי שנקרא "2P" בתעשיית הנפט). בהחלטה החדשה, נקבע שאישורים יינתנו לפי כמות הגז שהתגלה, גם אם סיכוי הפיתוח של חלק מהמאגרים קטן (אומדן "2C"). בנוסף, הוחלט לאשר לזכייני "תמר" לייצא מייד, ולא לחכות לפיתוח מאגר "לווייתן". בנוסף, נמחק מהחלטת 442 סעיף 2, שקבע "להטיל חובה על בעלי חזקת "תמר" בהקמת צנרת "ממאגר תמר לאזור אשקלון לרבות מתקן טיפול לגז טבעי, ולקבוע כי מאגר מרי B יהיה מאגר אחסון פעיל". סעיף י.5.ג למתווה מוסיף שלא יהיו עוד שינויים בהחלטת 442, אף על פי שהחלטה 442 בעצמו קבעה שהממשלה תבחן מחדש את כמות הגז שניתן לייצא כעבור חמש שנים. לפי הקביעה הזאת בג"ץ דחה עתירות נגד ההחלטה ב-2014 בטענה שההחלטה לא פגעה בעדיפות האספקה למשק המקומי שנקבעה.
פטורים ממיסים
סעיף ו' למתווה (יחד עם נספח ב') הציע שינויים בנוגע למיסים שידרשו החברות לשלם. השינויים כללו: ראשית, אישור לחישוב 50% מעלויות הקמת צינור נוסף מ"תמר" לחוף כ"השקעה הקמה", השקעה שמתקזזת במלואה מול מס רווחי הנפט; שנית, אישור לחישוב המס על יצוא לפי מחיר המכירה בפועל, ולא לפי המחיר הממוצע במשק המקומי (כפי שנקבע בחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע), בתנאי שהמחיר הוצע ללקוחות חדשים במשק המקומי "בכפוף לקיבולת המערכת". לפי פרופ' אילן בנשלום מהפקולטה למשפטים של "האוניברסיטה העברית", "נראה כי המדינה וחברות הגז מצפות שהמורכבות הזאת תגרום לכך שחוסר החוקיות הזועק של ההחלטה המקדמית יעבור מתחת לרדאר." סעיף ו' גם התייחס לחיבור אסדת "תמר" ישר למצרים, חיבור מנוגד לחוק משק הגז עד להוספת סעיף 10א לחוק במסגרת חוק ההסדרים לתקציב 2015–2016. (עד לשינוי החוק, ספק גז היה חייב לייצא דרך צנרת של "נתגז", קביעה שנועדה לאפשר הפניית יצוא למשק המקומי בעת הצורך.)
בסעיף 3.ה לנספח, הממשלה הודיעה על כוונתה להעביר במסגרת חוק אזורים ימיים הבטחת פיצויים על נזק ישיר בשל פעולות מלחמה ואיבה.
סעיף היציבות המקורי
בגרסת המתווה הראשונה, סעיף י' שנקרא "סעיף היציבות" הציע כמה היבטים של סביבה רגולטורית יציבה. נקבע שהממשלה לא תיזום חוקים לשינוי מהותי במיסוי רווחי הזכיינים במשך 10 שנים, "חוץ מסגירת פרצות מס ובהבהרת הדין הקיים". (ההסתייגות מתייחס לשינוי שבוצע לאחר מכן בהגדרת "יחסים מיוחדים" בחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע.) סעיף י.5.ג למתווה קובע שלא יהיו עוד שינויים בהחלטת 442.
בהתייחס לסעיף היציבות בדיון בבג"ץ, בא כוח המדינה, עו"ד הנר הלמן טען שממשלה חדשה תוכל לשנות את מתווה הגז - אבל תשלם פיצויים, והוסיף שגם בלי המתווה המדינה חשופה לתביעות פיצויים. תומכים במתווה, כמו חבר כנסת יואב קיש טענו שהבטחת יציבות אינו נדיר כשמדובר בפרויקטי תשתיות.
מתנגדים למתווה טענו שהבטחת פיצויים לפרויקטי תשתיות כמו כביש 6 נקבעה כחלק מהסכם שגובש לפני מתן זכויות ביצוע ליזם, כאשר האישור התקציבי לפרויקט, כולל הבטחת פיצויים, נקבעה בחקיקה. עוד טוענים שאין לממשלה סמכות לקבוע הסדרי תקציב ופיצויים ללא הסמכת חקיקה.
אחרי שבג"ץ רמז ב-3.2.2016 כי לא יכשיר את סעיף היציבות, כתב "דה מרקר" אלי בר אלי טען שהסעיף השיג את מטרתו, "להסיט את האש לברור מאליו במקום להניח על השולחן את השאלות המקצועיות והקשות באמת סביב רכיבי מתווה הגז".
מחיר הגז וטענות לגבי השפעת המתווה על יוקר המחיה
בתחילת אוגוסט 2015, ערב אישור המתווה על ידי הממשלה, פרסמה רשות החשמל מסמך שהתייחס להשפעת המתווה על יוקר המחיה. לפי הדו"ח, "הישראלים ייקנסו ב-7.3 מיליארד שקל...אם יאושר - החשמל יתייקר ב-6%, והגז ב-30%". הערכת הרשות הייתה שהמשך המדיניות של אי פיקוח על המחיר ועל תנאי הצמדת המחירים עמד לעלות לחברת החשמל לבד כ-13.5 מיליארד שקל. לפי המסמך, "ככל שהמתווה הממשלתי לא יבטיח כי הסכמי הגז החדשים במשק לא ימשיכו להתבסס על מנגנוני הצמדה חריגים, וככל שלא ימנע התחייבויות עודפות לרכישת כמויות גז – תונצח עלייה עקבית ודאית של מחירי הגז לציבור...בלא כל הצדקה כלכלית".
המסמך גם התייחס למנגנון שהוצע במתווה להגברת התחרות. "קביעת המחיר של חוזים חדשים לפי ממוצע הכנסות "תמר" כיום, תביא לכך ששווי המאגרים שיימכרו יתומחר לפי מגמת המחירים הקיימת. כתוצאה מכך, ספקי גז חדשים אשר ייכנסו לשוק יתקשו להציע מחירים נמוכים יותר בעתיד", הזהירה הרשות. "קביעת מחיר ראוי להסכמי הגז עד למכירת מאגרי "כריש"-"תנין" היא זו שתייצר מנוף הכרחי להורדת מחירי הגז במשק, במועד הפחתת הכמויות בהסכמי היצרנים הפרטיים ובמועד פתיחת המחיר בהסכם חברת החשמל המתוכנן לסוף העשור. בנוסף, אם אכן ייקבע מחיר נמוך יותר להסכמים החדשים בשוק – מכירת "כריש"-"תנין" תתבסס על מחיר גז נמוך בעד 20% בסוף העשור. כך, הספקים שירכשו את המאגרים יוכלו להציע מחירי גז נמוכים במועד פתיחת ההסכמים מבלי לפגוע בהחזר ההשקעה". לפי גורמים בתקשורת, פרסום המסמך הוביל להדחתה של יו"ר רשות החשמל אורית פרקש-הכהן. בפועל, מכירת ההחזקות ב"כריש" וב"תנין" לחברת "אנרג'יאן" היוונית בדצמבר 2016 כללה זכאיות השותפויות לתמלוג ממכירות גז/קונדנסט מהמאגר בגובה של עד 8.25% (לאחר תחילת תשלום היטל ששינסקי) עלות שגם תיפול על הצרכן.
ממשלת ישראל, בתגובת המדינה לבג"ץ, הודתה שאם מחיר הגז ממאגר "תמר" היה מחושב לפי עלות ההפקה שלו, בתוספת תשואה סבירה ליזמים - הוא היה נמוך יותר (לדוגמה: 3.7 דולרים במקום 5.4 דולר ליחידת חום). לפי התגובה לבג"ץ, הממשלה נמנעה מלהורות על הפחתת מחיר הגז מחשש להשלכות רוחביות של הטלת פיקוח מחירים — ולא מכיוון שמצאה כי פיקוח כזה אינו מוצדק. החשש העיקרי של משרדי הממשלה היה שקביעת מחיר גז נמוך תפגע בסיכויי פיתוחם של מאגרי גז נוספים, שלא יוכלו להתמודד עם התשואה הגבוהה יחסית של מאגר "תמר".
דוחות הזכיינים ברישיון "תמר" ל-2015 הציגו הכנסות של כ-1.6 מיליארד דולר וסך רווחים של כ-730 מיליון דולר, תשואה שנתית של כ-25%. לפי השר להגנת הסביבה אבי גבאי, רווחי השותפים השנתיים כוללים רנטה מונופוליסטי של כשני מיליארד ש"ח.
היעדר יתירות
סיכון המלווה את משק הגז הטבעי בישראל הוא היעדר חלופות בשרשרת ההספקה. נזקי היעדר חלופות הומחשו בשנת 2011, כאשר חבלה חוזרת ונשנית בצינור הגז הערבי, שהוביל גז טבעי ממצרים לישראל, הביאה להפסקת ההספקה של גז זה, ואילצה את חברת החשמל להשתמש במשך כשנתיים בדלקים יקרים ומזהמים יותר. מאז 2013 מבוססת הספקת הגז למשק הישראלי בעיקר על ידי צינור בודד ממאגר "תמר". פגיעה או תקלה במאגר זה תביא להשבתה של הספקת הגז ותפגע במשק כולו.
לפי תומכי המתווה, המתווה נועד לעודד פיתוח מאגרים ובכך לפתור את בעיית חוסר היתירות. לפי מתנגדים, סעיפי המתווה שמאשרים דחיית פיתוח מאגרים וויתור על צינור נוסף מ"תמר" גם דוחים את השגת כמות החלופות הנדרשת. לפי החלטת הממשלה משנת 2013 יש לשמור את "תמר" כמאגר אסטרטגי למשק הישראלי, ולאסור ייצוא ממנו עד להתחלת ההפקה ממאגר "לווייתן" וחיבורו למשק הישראלי. לטענת מתנגדי המתווה, האישור במתווה ליצוא מ"תמר" לפני פיתוח "לווייתן" דווקא מוריד את הסיכוי ש"לווייתן" יפותח בזמן הקרוב.
בפסיקת בג"ץ שפסלה את המתווה, השופט אליקים רובינשטיין ציין: "לבסוף... יש לייחס חשיבות למחלוקת שהנושא מעורר בקרב חלקים נרחבים בציבור. אלפים גדשו את הרחובות, על מנת להביע את מחאתם כנגד ההסדר המתגבש; הכנסת – הרשות הנבחרת – היא המקום בו קולם יכול להישמע, באמצעות הנציגים להם בחר העם לתת את קולו; אף בכך יש כדי להדגיש את החשיבות שנושא זה יבוא בשערי הרשות המחוקקת, לשם חקיקה ראשית."
השפעות ייצוא הגז
בהיבט הכלכלי, משרד הכלכלה ניתח את כדאיות היצוא תחת הנחות שונות וקבע שברוב התרחישים עדיף למדינה לשמור על רוב הגז לשימוש מקומי מאשר לייצא את הגז ובעתיד לייבא דלקים תחליפים במקום הגז שאזל. מיכאל שראל העיד: "מעל 200 BCM לא קבלנו בשום תרחיש סביר. נגד המתודולוגיה לא הועלתה למעשה שום טענה. דברנו על זה עם הרבה כלכלנים במועצה הלאומית לכלכלה, בבנק ישראל, במשרד האוצר ובמקומות אחרים. המתודולוגיה עצמה לא שנויה במחלוקת".
מספר חודשים לפני פרסום חוות דעת הממשלה ב-2015, חידשו המצרים את החיפושים אחר גז טבעי לאחר הפסקה של מספר שנים, והדבר דווח בעיתונות העולמית. למרות זאת דוחות הממשלה לא הזכירו את החיפושים האלה ואת ההשלכות האפשריות שעלו מהם. חודשיים לאחר פרסום דוחות הממשלה התגלה מאגר גז "זוהר" מול חופי מצרים. התנועה לאיכות השלטון העלתה תהיות באשר למקצועיות חוות הדעת של הממשלה על סמך כך שאין אזכור לאפשרות זו. במצרים נמצאים מפעלים להנזלת גז שאינם בשימוש, שיכולים לשמש לצורך ייצוא גז ישראלי לאירופה ואסיה. גילוי מאגר "זוהר" מטיל ספק על תוכניות יצוא גז מישראל למצרים.
במסגרת השימוע על מתווה הגז מספר עמותות חברתיות טענו כי הגברת הייצוא תפגע בביטחון האנרגטי של ישראל. הפורום המשפטי למען ארץ ישראל הוסיף כי אף כי אינה מתנגדת לייצוא למדינות השכנות, ייצוא כמות נכבדת על חשבון הדורות הבאים מהווה מכה קשה למדינה.
ב-2014, השר גלעד ארדן הביע חשש כי יצוא כמות גדולה עלול לפגוע בעתיד בביטחון ובמעמדה המדיני של מדינת ישראל. לדברי ארדן, עבודת ועדת צמח לא התחשבה מספיק בבעיות גאו-פוליטיות שעלולות להתפתח בטווח הארוך. עמדה דומה הציג ג'ון הופמייסטר, לשעבר נשיא חברת האנרגיה "של".
הצעות חלופיות למתווה הגז
מספר חלופות הוצעו למתווה הגז. אחת הוצעה בידי השר להגנת הסביבה אבי גבאי, שנייה הוצעה בידי "מטה מאבק הגז", הצעה נוספת הוצעה בדיוני וועדת הכלכלה בידי אמנון פורטוגלי. ארגונים חברתיים גם העלו הצעות, כמו מגמה ירוקה והעמותה לכלכלה בת קיימא. ההצעות מנו את הבעיות והמלצותיהם בנוגע למתווה.
הפגנות נגד מתווה הגז
לאחר הגשת עקרונות המתווה לממשלה על ידי צוות קנדל, התחילה התארגנות ציבורית נגד המתווה עם הפגנות ברחבי המדינה, שהגיעו לשיא ב-14 בנובמבר 2015 כאשר הפגינו יותר מ-10,000 איש נגד מתווה הגז בכיכר הבימה בתל אביב. בכמה מההפגנות, פעילים נעצרו על ידי המשטרה.
חוק הנפט
חיפוש והפקה של גז טבעי בישראל מוסדרים באמצעות חוק הנפט, התשי"ב-1952. (המושג "נפט" בחוק זה כולל גם גז.) השופט חשין תיאר את החוק במילים אלה:
סעיף 29ג קובע את חובת הפיתוח כחובת הכנת מאגר להפקה תוך שלוש שנים מעת קבלת חזקה. סעיף 24 קובע שכל חובות בעל חזקה מוטלות על זכיין רישיון מיום הגעתו לתגלית. (לדוגמה, לפי החוק מאגר "לווייתן" שהתגלה בסוף 2010 היה צריך להיות מוכן להפקה כבר בסוף 2013.) בדיון בכנסת ב-1952 לקראת אישור החוק, חבר כנסת מיכאל חזני הסביר את הרקע לחובת הפיתוח: הפרקטיקה במקצוע… מראה שיש חברות שמשתדלות להשיג זיכיון לא כדי לנצלו, אלא כדי לשמרו כרזרבה לעתיד לבוא, או כדי למנוע מהמתחרה את ניצולו. אין אנו יכולים להרשות לעצמנו דבר כזה... והנה, החוק המוצע מגן עלינו גם מפני אפשרות זו, והוא מאפשר לממשלה לבטל זיכיון שאין עוסקים בניצולו בשקידה הראויה."
בדיון בוועדת הכלכלה בדצמבר 2015, שר האנרגיה יובל שטייניץ אמר שהחוק מאפשר לממשלה לקחת את רישיונות הגז אם הזכיינים יפסיקו לפתח מאגרים. (לפי סעיף 55 לחוק הנפט: "[הממונה על הנפט] רשאי לבטל זכות נפט [רישיון או חזקה]...אם בעל זכות נפט...לא מילא אחר הוראה מן ההוראות של חוק זה... או של תקנה או צו לפיו; [או] לא פעל בהתאם לתוכנית העבודה שהגיש או שאיחר בביצועה בהתאם ללוח הזמנים שלביצועה או לא השקיע בחיפושי הנפט את הסכומים שהתחייב להשקיע לשם ביצוע תוכנית העבודה...והכל על אף הודעה בכתב שנמסרה לו מאת המנהל ששים יום קודם....") כתגובה ציינה ח"כ שלי יחימוביץ' שחובת הפיתוח מוטלת על הזכיינים גם בלי המתווה.
חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע
באפריל 2010 מינה שר האוצר יובל שטייניץ ועדה ציבורית בראשות פרופסור איתן ששינסקי, שנודעה בשם "ועדת ששינסקי", לבחינת מדיניות המיסוי של תגליות גז ונפט בישראל. הוועדה המליצה על הנהגת היטל על רווחי נפט פרוגרסיבי עד לשיעור של בערך 48% מהרווחים, לאחר שהמשקיעים יזכו להחזר של 280% מהשקעתם על מאגר "תמר", ו-200% על יתר המאגרים. החוק גם קבע מס יצוא שייחשב לפי הרווחים שהיו מתקבלים אם היצוא היה נמכר במחיר הממוצע בשוק המקומי. במרץ 2011 אושר חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011. שם החוק שונה בנובמבר 2015 ל"חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע" כאשר הוכנסו בו סעיפים שהטילו מיסוי רווחי יתר גם על משאבי טבע אחרים.
בהתייחס להטלת מס רווח בהיעדר פיקוח מחירים, ציין ירון זליכה במחאה נגד מתווה הגז:
החלטת הממשלה 442 לגבי יצוא
באוקטובר 2011 מונתה על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ושר האנרגיה והמים, עוזי לנדאו, ועדת צמח - ועדה בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד האנרגיה והמים, לבחינת משק הגז הטבעי ולגיבוש המלצות למדיניות הממשלה באשר לפיתוחו העתידי. הוועדה הגישה את מסקנותיה בסוף 2012. ביוני 2013 החליטה הממשלה לקבל את עיקרי ההמלצות של הוועדה לפי החלטת הממשלה 442. בהחלטה זו נקבע בין היתר שיש לאשר יצוא של רזרבות הגז שיתגלו בישראל מעבר ל-540 BCM, כאשר עיקר הייצוא יגיע ממאגר "לווייתן". להצדקת ההחלטה, הסביר ראש הממשלה, "בלי שיהיה יצוא גז - לא יהיה גז בשוק המקומי. אלה הכללים הבסיסיים..." מתנגדים להחלטה טענו שניתן לפתח את המאגר בשלבים, בלי להסתמך על יצוא, טענה שקיבלה גיבו כשהתפרסמה תוכנית לפיתוח מצומצם בדצמבר 2015.
באוקטובר 2013 בג"ץ דן בעתירות נגד החלטת הממשלה והחליט לדחות את העתירות. הדיון התרכז בעיקר סביב הסתירה לכאורה בין ההחלטה לבין קביעת העדפת האספקה למשק המקומי שנקבע בסעיף 33 לחוק הנפט. לפי החלטת בג"ץ, סמכות השר לתת העדפה למשק המקומי לא נפגעה: "לא ניתן לומר, כבר עכשיו, שממשלה עתידית עלולה למצוא עצמה כבולה להיקפי הגז שנקבעו בהחלטה מושא העתירות. זאת, כאשר במסגרת "כללי המשחק" שנקבעו מראש, הבהירה הממשלה כי בכוונתה לבחון את הסוגיה בחלוף חמש שנים מעת קבלת ההחלטה..."
צו מוסכם על הסדר כובל
"נובל אנרג'י" ו"דלק אנרגיה" (שבשליטת יצחק תשובה) מחזיקים, אם באופן בלבדי ואם בשותפות עם עוד גורמים, בכל רישיונות הגז שבהם התגלה גז. באוגוסט 2006 נתנה רונית קן, הממונה על ההגבלים העסקיים, פטור מהסדר כובל לזכייני רישיונות "מתן" ו"מיכל": "נובל אנרג'י", "דלק", "ישראמקו" ו"דור אלון". ברישיונות אלה אותרו תגליות הגז "תמר" ו"דלית". הפטור ניתן אף שבאותה עת "ישראמקו" ו"דלק" היו המתחרים הישראלים העיקרים בחיפושי גז בישראל.
בספטמבר 2011 הממונה על ההגבלים העסקיים, דייוויד גילה, התחיל לבדוק "חשד" שההתקשרות בין בעלי מאגר "לווייתן" ב-2008 היוותה הסדר כובל. מ-2011 עד לסוף 2014, הממונה עבד עם החברות לגבש מתווה שיאפשר לו, לטענתו, להימנע מלהכריז על הסדר כובל. ב-13 בנובמבר 2012 הוא גם הכריז כי השותפות ב"תמר" היא מונופול, קביעה המאפשרת לו לפקח על המחיר שהשותפות גובה. לכאורה הממונה היה יכול לדרוש מהזכיינים למכור את ההחזקות שלהן במאגר "לווייתן", בפועל הגה הממונה נוסחת הסכם לפיה בעלי "תמר" ו"לווייתן" ימכרו את המאגרים הקטנים "כריש" ו"תנין", שבהם כ-10% מעתודות הגז בישראל. ביולי 2014 היה צפוי כי מאגר "לווייתן" יקבל פטור מהסדר כובל לפי ההסכם שגילה הציע.
בסוף 2014 ההצעה של גילה הופצה לעיון הציבור. ב-23 בדצמבר 2014 החליט גילה לא להגיש צו מוסכם, בטענה שהאחריות שמוטלת עליו בחוק לא אפשרה לו לחתום על המתווה המוצע, ולא אפשרה לו לבוא לבית הדין ולשכנע שההסדר הזה הוא באמת לטובת הציבור.
במקביל לעבודת גילה, בשנת 2012 ועדה בין-משרדית שהוקמה לפי חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, דנה בשאלת פיקוח על מחיר הגז. במאי 2012 הוועדה קבעה שתמשיך לעקוב אחרי רווחי הזכיינים, אף על פי שההסכמים שנחתמו כבר הצביעו על ניצול מעמד מונופוליסטי, או כפי שנכתב בדוח הוועדה: המחירים "אינם עולים בקנה אחד עם הצורך להבטיח איזון בין תשואה ראויה ליזם לבין האינטרס הצרכני". בהמשך 2012, דיויד גילה קבע שהטווח הארוך שנקבע בהסכמים בין זכייני רישיון "תמר" לבין הלקוחות הווה הסדר כובל, אבל הוא העניק פטורים להסדרים הכובלים בטענה שב-2015 הלקוחות יוכלו לבחור אם להמשיך בהסכמים מעבר ל-2019.
ב-2014 טען יו"ר הוועדה מטעם האוצר, אלון אטקין, כי חברי הוועדה הבינו כי מדובר במונופול ושלא תהיה תחרות בשנים הקרובות. חברי הכנסת אבישי ברוורמן ושלי יחימוביץ' מ"מפלגת העבודה" תמכו בפיקוח מחירים עד להשגת שוק תחרותי.
גיבוש המתווה
המתווה גובש במשך מספר חודשים על ידי צוות שהוקם בדצמבר 2014 בראשות פרופ' יוג'ין קנדל. צוות קנדל הוקם אחרי שהממונה על ההגבלים העסקיים פרופ' דייוויד גילֹה החליט שלא להגיש לבית דין להגבלים "צו מוסכם" שנועד להגביר את התחרות במשק.
ביוני 2015 הציג שר האנרגיה יובל שטייניץ את המתווה בפני הממשלה. באוגוסט 2015 הודיע שר הכלכלה אריה דרעי על סירובו להפעיל את סעיף 52 כל עוד המתווה לא אושר בכנסת. לאחר העברת המתווה על ידי הממשלה, הכנסת הצביעה בעד תמיכה בהחלטה, אבל לא אישרה העברת סמכויות משר הכלכלה אריה דרעי. באוקטובר הודיע דרעי על כוונתו לעזוב את משרד הכלכלה על מנת שנתניהו יוכל לאשר את המתווה.
בחודשים נובמבר-דצמבר 2015 קיימה ועדת הכלכלה של הכנסת סדרה של דיונים במתווה הגז, בהתאם לחובת ההיוועצות בוועדה הקבועה בסעיף 52. בין השאר הופיע בפני הוועדה ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שנימק את תמיכתו במתווה הגז. בתום דיוניה החליטה הוועדה, להמליץ נגד הפעלת סעיף 52.
ב-24 בדצמבר 2015 העניק הממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים שטרי חזקה למאגרים "כריש" ו"תנין" לחברות שמאגרים אלה בבעלותן, כדי לאפשר את מכירתם בהתאם למתווה.
עתירות לבג"ץ
נגד מתווה הגז הוגשו ארבע עתירות, בידי הגופים הבאים:
רוב העתירות התרכזו בטענה שאין לממשלה סמכות לכבול את סמכותה או את סמכויות הממשלות הבאות אחריה. בתגובה שהגישה חברת "נובל אנרג'י" לעתירות נכתב ש"הטענות משתנות מפעם לפעם, אולם בבסיסן תפיסת עולם שלפיה טובת המדינה דורשת את הפקעת המאגרים מידי נובל ושותפיה."
בפברואר 2016 דן בג"ץ בהרכב של חמישה שופטים בראשותו של השופט אליקים רובינשטיין בעתירות. באופן חריג התייצבו בבית המשפט העליון שר האנרגיה יובל שטייניץ וראש הממשלה, בנימין נתניהו, למסירת תצהיר תמיכה במתווה. במהלך הדיון הציע בג"ץ למדינה לעגן בחקיקה את סעיף היציבות הרגולטורית שבמתווה. לאחר שבוע המדינה דחתה הצעה זו.
ב-27 במרץ 2016 פסק בג"ץ כי "הוחלט על ביטולו של מתווה הגז בשל פסקת היציבות (בלא שמצאנו מקום להתערבות שיפוטית בנושאים אחרים שעמדו על הפרק), תוך השעית הצהרת הבטלות לשנה כדי לאפשר הסדרה".
במאי 2016 אישרה הממשלה מתווה אלטרנטיבי, בו אין כבילה גורפת של הממשלות הבאות.
יישום המתווה
בתחילת 2019, לקראת תחילת ההפקה הצפויה מלוויתן, קיימה חברת החשמל הליך תחרותי על כ-4 מיליארד מ"ק (BCM), כאשר שותפויות הגז תמר ולוויתן הגישו הצעות. אלא שהשותפויות, אשר עד סוף 2021 הוחזקו על ידי אותו גרעין שליטה (דלק קידוחים ונובל אנרג'י), תיאמו מחירים בהליך, ואף שלחו את אותו נציג בכדי לייצג את שתי ההצעות המתחרות. חברת החשמל החליטה להקצות את החוזה ללוויתן. רשות התחרות תחילה לא פתחה בבדיקה בנושא, אך נדרשה להתערב בעקבות פניית השותפות האחרות במאגר תמר ("ישראמקו" ו"תמר פטרוליום"), בנובמבר 2019.
בשנת 2020, בעקבות פניית הממונה על התחרות, מיכל הלפרין, למשנה ליועץ המשפטי לממשלה, הודיעו הלפרין, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה מאיר לוין ומנכ"ל משרד האנרגיה אודי אדירי כי "דלק קידוחים" ו"ישראמקו" הפרו את מתווה הגז, בכך שהחזיקו בזכות וטו על החלטות "תמר פטרוליום" בנוגע לעסקאות גז. לאור זאת, על שתי החברות לכונן מול "תמר פטרוליום" הסכם חדש שבו לא תהיה להן אפשרות להתנגד ללא תנאי לעסקאות גז שמיטיבות עם האינטרסים של האחרונה.
באוקטובר 2020, ארבע מהשותפות במאגר תמר (ישראמקו, תמר פטרוליום, דור גז ואוורסט) חתמו על חוזה למכירת גז מתוך חלקן במאגר (53%) לחברת החשמל במחיר מוזל. אלא שחברת שברון, אשר באותו חודש נכנסה בנעליה של נובל אנרג'י כמפעילה של מאגר תמר, סירבה לספק את הגז בחוזה זה. חברת החשמל פנתה למנכ"ל משרד האנרגיה ולממונה על התחרות, בטענה שמדובר בסירוב חריג וחמור, הפוגע בתחרות, תוך ניצול אחיזה בתשתית חיונית. הממונה על התחרות פתחה בבדיקה, ובסופו חתמה על צו מוסכם עם חברת שברון, בו זו מתחייבת שתאפשר מכר בנפרד של השותפות האחרות במאגר. במאי 2021 החוזה קיבל אישור של בין הדין. אלא שבהמשך השנה פורסמו עיקרי הסכם בין חברת החשמל למאגר תמר, בו בפועל המשיכו השותפות במאגר למכור יחד כמאגר; לא התקיים מכרז בין השותפות השונות, וכן לא התקיים מכרז מול שותפויות הגז האחרות - לוויתן וכריש-תנין.
איסלה דה לה חובנטוד
איסלה דה לה חובנטוד (בספרדית: Isla de la Juventud; מילולית: אי הנעורים) הוא האי השני בגודלו במדינת קובה, לאחר האי קובה עצמו, ושטחו 2,419.27 קמ"ר. האי הוא חלק מהאיים הקריביים.
האי נמצא במרחק של 118 קילומטרים. בירת האי היא נואבה חרונה. האי מהווה מחוז קובני מיוחד ונמל התעופה רפאל קאבררה מוסטלייר משמש כשער הכניסה העיקרי עליו ומשמש בעיקר טיסות המקשרות עם הבירה הקובנית, הוואנה.
מדי שנה, בחודש מרץ, נערך באי "פסטיבל האשכולית".
היסטוריה
שם האי לפני הגעת כריסטופר קולומבוס היה סיגואנה, אך קולומבוס שינה אותו לשם "נוצרי" - "אי האוונגלית". בין המאה ה-16 והמאה ה-18 האי שימש כמקלט לשודדי ים שנתנו לו את השם "אי התוכים". תקופה זו בהיסטוריה של האי שימשה כרקע לספר "אי המטמון", אשר לימים הפך גם הוא לאחד משמות האי.
במהלך המאה ה-19 שימש האי מקלט למורדים בשלטונות האזור אך עם הזמן התהפך מעמד זה והאי התפרסם בבתי הכלא שלו, בהם שוכנו, בין היתר, חוסה מארטי ופידל קסטרו. בית הסוהר בו שכן קסטרו (ראו תמונה) משמש היום כמוזיאון. בסוף המאה ה-19 התיישבו בקצה הדרומי מערבי של האי דייגים דוברי אנגלית שהגיעו ממושבות אנגליות. בתחילת המאה ה-20 הגיעו לאי 300 מתיישבים מארצות הברית. מעמד האי והשלטון בו לא היה ברור ורק בשנת 1925 הכירה ארצות הברית בהשתייכותו לקובה.
לאחר המהפכה הקובנית, בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, יצאו עשרות אלפי צעירים אל האי כדי ללמוד בו בבתי הספר התיכוניים החדשים שנבנו בו. צעירים אלה עבדו בשדות ונטעו פרדסי אשכוליות. בשנת 1978 הוסב שם האי ל"אי הנעורים" לכבודם.
Sinatra and Strings
Sinatra and Strings הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-31 של סינטרה, והרביעי שיצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס.
האלבום מכיל בלדות רומנטיות והוא נחשב לאחד מאלבומיו החושניים ביותר של סינטרה. קולו הקטיפתי והליווי התזמורתי הכבד התאימו לבלדות, שלחלקן היה זה הביצוע השני של סינטרה.
היה זה האלבום הראשון עם המעבד המוזיקלי דון קוסטה. האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום החמישי במצעד המכירות האמריקני.
רכס חצרה
רכס חצרה הוא רכס בהר הנגב הצפוני, הנמצא מדרום לכביש דימונה-ים המלח והתוחם את מכתש חצרה (הנקרא גם המכתש הקטן) מצפון. הרכס משתרע לאורך 50 ק"מ, מהר חימר בצפון מזרח עד הר רכב בדרום מערב. שמו של הרכס נקבע על שם הר חצרה ובעקבות צליל שמו הערבי של ההר "ג'בל ח'דירה" (جبل الخضيرة) שפירושו "גורן הדקלים".
רכס חצרה שייך לרכסי הקימוט של הר הנגב הצפוני, המורכב מסלעי גיר ודולומיט. רכס חצרה הוא א-סימטרי בחתך הרוחב: מדרונו הצפון מערבי מתון למדי ומידרונו הדרום-מזרחי תלול. הרכס גובל בדרום מזרח בבקעת צין ובמישור עמיעז, ובצפון מערב במישור ימין ובמישור רותם. יש בו אתרים רבים, בהם מכתש חצרה, מעלה עקרבים, נחל חתירה, נחל אשלים ונחל פרס.
הר חצרה
הר חצרה הוא כינוי לקטע מרכס חצרה שבהר הנגב הצפוני, פסגתו היא 559 מ' מעל פני הים. מפסגת הר חצרה רואים את מישור ימין ואת רכסי הנגב.
מקנזי סקוט
מקנזי סקוט (באנגלית: MacKenzie Scott, בעבר מקנזי בזוס; נולדה ב-7 באפריל 1970) היא סופרת ונדבנית אמריקאית. הייתה מעורבת בהקמת חברת אמזון, שהתחילה את דרכה כחנות ספרים מקוונת, ונכון לאפריל 2019 החזיקה ב-4% ממניותיה.
ב-2014 ייסדה את ארגון האנטי-בריונות "Bystander Revolution" בו היא משמשת כמנהלת כללית.
ב-1993 נישאה לג'ף בזוס, מייסד ומנכ"ל אמזון שהפך לאיש העשיר בעולם. באפריל 2019 השניים התגרשו. מאז גירושיה היא תורמת חלק ניכר מהונה, שהוערך באפריל 2021 במעל 61 מיליארד דולר.
בשנת 2020 הופיעה ברשימה 100 האנשים המשפיעים השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
Second Life
Second Life (חיים שניים) הוא עולם וירטואלי אינטרנטי מרובה משתתפים, בגרפיקה תלת־ממדית. לכל משתמש יש ייצגן (אווטאר) בעולם ה-Second Life שהוא יכול לשנות את מאפייניו, ובאמצעותו הוא עובר בין האיים שפרוסים על פני הכוכב, פוגש אנשים, משוחח ויוצר אינטראקציה עם שחקנים אחרים, במגוון פעילויות ומחוות, בדומה לפעילויות של בני אדם בעולם האמיתי.
בניגוד לעולמות וירטואליים במשחקי מחשב, בהם השחקנים נדרשים לפתור בעיות או עומדים בפני אתגרים ומתקדמים בשלבים במשחק, עולם זה מהווה סימולציה של המציאות האמיתית, ואין בו מעבר בין שלבים, אלא עיקרו הוא יצירת קשר בין אנשים וצבירת הון ורכוש.
מקנזי סקוט
ביוגרפיה
ב-1992 עבדה תחת ג'ף בזוס בקרן הגידור D. E. Shaw בניו יורק. ב-1993 נישאו וב-1994 עברו לסיאטל שבוושינגטון. לזוג שלושה בנים ובת מאומצת מסין.
Second Life
ב-2008 מספר האנשים הממוצע ששוהים בעולם בו-זמנית בכל רגע נתון היה 38,000 והאנשים בילו בתוך העולם כ-28,274,505 שעות. בניגוד למשחקים אחרים שכרוכים בדמי מנוי חד פעמיים אם שוטפים, ההשתתפות ב-Second Life היא בחינם. כל שעל הגולש לעשות כדי להשתתף בעולם, הוא לפתוח חשבון משתמש באתר החברה, להוריד את התוכנה למחשב האישי ולהפעיל אותה עם השם והסיסמה של חשבונו.
מקנזי סקוט
ביוגרפיה
עם הקמת אמזון, הייתה שותפה בכתיבת התוכנית העסקית הראשונה של החברה.
Second Life
ב-2008 Second Life זכתה ב-59 פרסי Emmy Awards לקידום ופיתוח אתרים באינטרנט עם תוכן גולשים.
מקנזי סקוט
ביוגרפיה
בינואר 2019 הודיע הזוג בזוס על כוונתם להתגרש. על פי מגזין ה"נשיונל אינקוויירר" סיבת הגירושים היא בגידתו של ג'ף באשתו בכך שניהל רומן עם מנחת הריאליטי, לורן סאנצ'ז, מאפריל 2018.
Second Life
בינואר 2010 היו בתוכנה 18 מיליון חשבונות, אך יוער כי מספר זה אינו מעיד על היקף השימוש בפועל לתקופה ממושכת ועקבית.
מקנזי סקוט
ביוגרפיה
באפריל 2019 פורסם הסכם הגירושים של הזוג בזוס, ולפיו תקבל מקנזי בזוס רבע ממניותיו של ג'ף בזוס באמזון, חלק ששוויו 35.6 מיליארד דולר. זכויות ההצבעה בגין חלק זה יישארו בידי ג'ף בזוס. בהסכם הסופי קיבלה 38.3 מיליארד דולר.
Second Life
כלכלה בעולם Second Life
הכסף בעולם second life נקרא "לינדן דולר (Linden Dollar)" וניתן לקנותו בעלות של דולר אמריקאי ל-250 לינדן. התל"ג השנתי נאמד ב-2007 במאות מיליוני דולרים.
הקשר לעולם האמיתי
אנשים רבים פותחים עסק בתוך העולם הווירטואלי, על מנת להרוויח כסף אמיתי לאחר ההעברה מכסף וירטואלי. חברות מסחריות, רשתות תקשורת ואישים אחרים מתייחסים לעולם ברצינות רבה. CNN למשל הקימה בעולם דסק חדשות; לסוכנות רויטרס היה נציג בעולם עד שבסוף 2008, עקב שילוב של בעיות טכנולוגיות וחוסר עניין, בוטלה נוכחותו בעולם; חברת ריבוק מאפשרת למשתמשים לנעול את נעליה בחינם בעולם ואף להזמין את אותם דגמים בדיוק אליהם הביתה; חברת ניסאן מאפשרת לקחת את מכוניותיה לסיבוב; ג'ון אדוארדס, מועמד בבחירות לנשיאות בארצות הברית 2008 הקים בעולם מטה פיקוד. באפריל 2008 פורסם כי קיים שיתוף פעולה עסקי בין חברת י.ב.מ. לחברת לינדן-לאב על הקמת עולמות וירטואליים מאובטחים שיאפשרו לעובדים עסקיים ליצור קשר אחד עם השני בשטחים פרטיים בעולם.
תרומות Second Life לחינוך
אפלטון ציין את חשיבותו של משחק בתהליך למידה "לא מתוך אונס ילמד הנער, אלא מתוך משחק", ובעולם החדשני היום, בתי-הספר המהווים בבואה של החברה ואמצעי להכנת הלומדים לחיים בחברה עתירת טכנולוגיה, מחויבים להתמודדות עם שינויים וחדשנות.
דאנקן, מילר וג'ג (2012) סיווגו מספר פעילויות חינוכיות בשילוב Second Life בלמידה ובהוראה, והן: למידה מבוססת בעיה, למידה מבוססת חקר, למידה שיתופית, למידה מבוססת משחק, למידה מבוססת משחק תפקידים, קורסי עיצוב (משחק, אופנה, אדריכלות), הוראת שפה (במיוחד אנגלית), מעבדות וירטואליות ומעבדות שדה.
התרומות של סביבות וירטואליות כמו ה Second Life לחינוך הן רבות. הלמידה דרך סביבה זו משפרת את המבנה הקוגניטיבי של הלומד, מעודדת את התחושה של הלומד במרכז, מאפשרת ללומד לבנות ידע חדש דרך שיתוף פעולה עם אחרים, מפתחת יכולות המבוססות על ראיות, מאפשרת יצירת קהילות של תרגול דרך שיתוף עם לומדים אחרים בעלי אותו עניין ואותו נושא נלמד, אפשר ללמוד ביחד ולקבל תגובות ומשובים בונים.
כמו כן Second Life משלבת יישומי אודיו ווידאו כדי לעזור להפיץ את המידע, הסביבה משתמשת בצ'אט ובמסרים מיידיים (IM). אמצעי תקשורת אלה מאפשרים דיונים אינטראקטיביים בין תלמידים. תועלת רבה לביסוס הידע שלהם, במיוחד כאשר לומדים שפה חדשה ובמיוחד אנגלית (Aggarwal, 2012).
לכן סביבה זו משמשת כמודל של חינוך מרחוק ולמידה מעורבבת, עצם המפגש הווירטואלי עם תלמידים או מורים בארץ ובעולם ושיתוף מידע ומקורות מידע (קובצי קול או וידאו) ודיון בפרויקטים משותפים יכול לקיים אינטגרציה עם לומדים מכל רחבי העולם, ומאפשר גם לפנות למוסדות חינוך בינלאומיים. Second Life נרתם בחינוך על ידי מוסדות מובילים, כגון אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ניו יורק, ועוד.
קהילות אונליין ב-Second Life מאפשרות למשתמשים להתרועע בעולם. כל משתמש יכול להצטרף לקהילות, ליצור קשרים חברתיים ולבדר או לבצע כמה חקירות של קהילות אחרות. ל Second Life יש תרומה רבה גם ללמידה בקבוצות דרך קהילות כאלה, תלמידים יכולים להתאגד בקבוצות ולקיים פעילויות משותפות כמו בעולם אמיתי, כגון קבוצות חקר. למידה בקבוצות אלה מאפשרת היחשפות לשינויים בנורמות, כללים ודפוסי התנהגות ורב תרבותיות. היא גם עוזרת בקידום אינטראקציה, שיתוף פעולה בין תלמידים ומורים, בין תלמידים ובני גילם, באופן פעיל דרך פרויקטים משותפים, עבודת צוות, החלפת רעיוניות ומידע, ודיונים. כך מתאפשרת למידה קונקטיביסטית בה הידע נגיש לכולם באופן מתוקשב והחשיבה המשותפת מסייעת בהבניית ידע באופן שיתופי ולכן היא עוזרת בפיתוח סימולציה של כישורי "חיים אמיתיים" שיכולה לשפר חוויית למידה דרך פעילויות כגון משחקי תפקידים ועוד. משחק והכוונה נכונה ב second life תשפר מיומנויות, תעודד אינטראקציה חברתית, תפתח מודעות לנושאים גלובליים, חברתיים ותקדם למידה מרחוק בדגש על למידה חווייתית.
Dieker (2014) ציין שלסביבות סימולציה וירטואליות יש פוטנציאל אדיר גם בהכשרת מורים, התחושה של "נוכחות ממשית" בהתנסות הסימולטיבית דומה להבדל בין קריאה על ניהול כיתה לבין התנסות בניהול כיתה. זהו מאפיין חיוני להצלחת למידה סימולטיבית, שבמהלכה המורה יכול להשהות את חוסר תחושת הניתוק מסביבת הסימולציה ולפתח יכולת של נוכחות פיזית וקוגניטיבית. זהו תהליך שישפר את מחויבות המורה המתנסה ליטול אחריות על צמיחתו המקצועית בתהליך של רפלקציה עצמית וביקורתית. דוגמה לסימולציה מסוג זה היא Second Life אשר מהווה סביבת למידה שיש בה שילוב של למידה מרחוק ולמידה פנים אל פנים. ממחקרו של Twining (2009) עולה כי מורים ומחנכים יכולים לדעת את נקודות החוזקה והחולשה של תלמידיהם, דבר שייתן להם יכולת להכוונה נכונה. למידה בדרך זו מעלה את רמת האמון בין הלומד והמורה, מאפשרת דיון המבוסס על תכנון משחק ואסטרטגיה, ומעצימה את ביטחונו האישי של הלומד, ואז הם יותר פעילים וחוקרים. ובנוסף סביבה זו עוזרת למורים ולומדים להעלות את הכלים להערכה עצמית והערכת עמיתים, ויכולה לשמש כמתקן לתקשורת בין מורים ותלמידים, כלמידה פעילה ורכש באמצעות ניסיון, והיא יכולה להציע חוויה ייחודית, Second Life היא סביבה פורייה כאשר היא מבוססת על פרויקט לימודי, מקשרת בין העולם האמיתי והמוחשי.
יתרון טיפולי: מחקרם של יואן ואחרים (2012) על הטיפול בחרדה חברתית באמצעות Second Life דיווח כי תלמידים מצאו את סביבת ה-Second Life כאמצעי חברתי משחרר. Second Life מספק הפשטה וירטואלית פיזית בסביבת קבוצה וירטואלית לעומת נוכחות פיזית, אפשר להביע באופן חופשי ולבצע בקלות אינטראקציה עם תלמידים אחרים. דבר שיכול לשפר את הלמידה של תלמידים עם בעיות חרדה חברתית. כמו כן ב-Second Life יש שליטה מלאה על הזהות מבחינת מראה וההתנהגויות, בניגוד לעולם האמיתי, שבו ביישנות מעכבת אותם מלהשתתף חברתית באינטראקציות כמו ויכוחים או דיונים, העולם הווירטואלי Second Life נותן תחושת ביטחון עצמי ומעודד למידה.
חורבת מדרסה
חורבת מדרסה הוא אתר ארכאולוגי קטן הנמצא בקצה שכונת גבעת רם בכרמיאל ממערב לחורבת כברה. החורבה כוללת בתוכה כ-56 מערות ובורות מים תת-קרקעיים. בחורבה התגלו מחילות מסתור שנחפרו בתקופת מרד בר כוכבא.
Second Life
תרומות Second Life לחינוך
וירבורתון (2009, עמ' 421), באמצעות סקירת עבודה שבוצעה על ה-Second Life זיהה מרכיבים שיכולים להיות חווייתיים בשימוש בתוכנה כמו: הזדמנות לחיבור חברתי בין יחידים וקהילות, אינטראקציה אנושית, אובייקטיבית ואינטליגנטית בין חפצים. ייצור ושעתוק תוכן בלתי נגיש שהלך לאיבוד מבחינה היסטורית, רחוק מדי, יקר מדי, דמיוני, עתידני ואפילו לא נראה בעין האנושית. כמו כן הטבילה בסביבת 3D נותנת ומגבירה תחושת הנוכחות, דרך התגלמות וירטואלית אפשר ליצור מצבים נרחבים של תקשורת, יכולה להשפיע גם על הרגשות ולגרום למשתמש תחושת אמפתיה ומוטיבציה. הסימולציה תורמת ליצירת קשרים רבים שעולים יקר מאוד במציאות עם יתרון בכך שאפשר להתגבר על כמה מגבלות פיזיות. כמו כן הסביבה נותנת הזדמנות ליצירת סביבת הלמידה ויצירת אובייקטים בה בעלות חינמית.
מקנזי סקוט
ביוגרפיה
בעקבות גירושיה שינתה את שמה ממקנזי בזוס למקנזי סקוט. היא הצטרפה להתחייבות הנתינה, וביולי 2020 תרמה 1.7 מיליארד דולר. בשנת 2021 נישאה לדן ג'ואט, המורה למדעים של ילדיה.
Second Life
תרומות Second Life לחינוך
על החסמים בסיווג סביבת ה-Second Life כיישום חינוכי מוצלח מסביר וירבורתון (2009) שדרך חלוקה לכמה קטגוריות רחבות: בעיות טכניות כגון בעיות ברוחב הפס של הגלישה באינטרנט. וסוגיות אנושיות כמו בניית הזהות בסביבה, כאשר היא עלולה להיות מביכה ומבלבלת, ולגרום להרגשה כבודד ולהרגשה של אי יציבות. בסביבה אין גבולות בהתנהגות דבר שעלול להוציא את המשתמש מחוץ לטווח הביטחון. בעיות שיתוף פעולה ושיתוף הבנייה שגורמת לבעיות עם פן חברתי. חוסר הליווי והתמיכה פוגע בבניית אמון ואותנטיות אשר הם גורמים קריטיים לפעילות קבוצתית מוצלחת. חוסר זמן להכנת פעילויות פוגע בהכנתם בצורה מיטבית, כמו כן ישנו חסם התשלום שלרוב לא מתאפשר להכנת פעילויות המצריכות תשלום. (למרות שחשבון בסיסי הוא בחינם אך כמעט כל פעולה בסביבה עולה כסף כגון קניית קרקע לבניית חללי הוראה, העלאת תמונות ומרקמים, רכישת כלים בעולם שימושי וכדומה...).
חורבת מדרסה
במחקר על אתרים נוצריים באזור כרמיאל נחשבה חורבת מדרסה כאחד מכמה מנזרים כפריים שנבנו סביב אתר מרכזי ששכן בחירבת בתה.
Second Life
תרומות Second Life לחינוך
שילוב הסביבה באקדמיה: גילברמן וונג (2009) מציינים, כי שימוש בעולם הווירטואלי כמקום להרצאות מסוריות עלול להיות לא פופולרי ולא יעיל לתלמידים, כי תבנית של סביבת ה־Second Life מבטיחה אינטראקטיביות ולא הטבע הפסיבי של ההרצאות.
דוגמה למכשול שיכול להוות סכנה ביטחונית, הפוטנציאל ל"griefing ". "Griefing" שהוא מונח המשמש להתנהגות רעה, שיבוש ואלימות וירטואלית. אחד הדוגמאות הבולטות ביותר של griefing התרחשו במאי 2007, זמן קצר לאחר הירי הטרגי בעולם האמיתי בקמפוס וירג'יניה טק, כאשר חמוש וירטואלי החל לירות מבקרים אחרים ב Second Life של אוניברסיטת אוהיו. בעוד אין דמות נפגעה או נהרגה, האוניברסיטה סגרה זמנית את האי שלה ב-Second Life (Auspace, 2008).
למרות הביקורת הזו, ישנם המון חוקרים שימליצו על הסביבה. צ'יל (2007) מצביע כי השימוש בתוכניות עולם וירטואליים בחינוך לא רק בלתי נמנע אלא מומלץ גם כחלק מההוראה והלמידה, כי זה יכול לפתח את הלמידה בצורה חיובית ולטפח למידה פעילה וחווייתית.
חורבת מדרסה
ממצאים
בשנת 2014 נערכו חפירות וליד החורבה נחשף כבשן סיד בן ימינו.
בצפון המבנה התגלו שרידים קטנים של רצפת אבנים, הניגשת אל הקיר הצפוני של המבנה. במבנה התגלתה כמות קטנה של שברי כלי חרס, וביניהם קערות וקנקנים. בריבוע הדרומי של החפירה התגלה משטח סלע, ובו נחשפו כמה תעלות חצובות וסימני חציבה. על משטח הסלע ובקצהו נתגלו הרבה שברי כלי חרס, הכוללים בעיקר קנקנים, סירי בישול וקערות. בחפירה התגלו קנקנים שיוצרו בבית היוצר בחירבת בתה, הנמצאת קילומטרים אחדים מהאתר בנוסף נחשף מבנה, ובו נחשפו רעפים ונתגלו גם שברי חלון מלבני, המלמדים שהמבנה היה מקורה או שהייתה בו קומה שנייה  וגם על קיומה של כנסייה סמוכה. המבנה שנחשף באתר הוא חלק ממנזר, שנפגע בחלקו המערבי. בזכות הממצא, לרבות הרעפים, ואריחי השיש נראה שהמבנה שימש למגורים.
בחודשים ינואר ופברואר 2014 נערכה חפירת הצלה, מטעם רשות העתיקות, לקראת הרחבת השכונה. בחודש מאי 2015 נערכה חפירת הצלה נוספת לאחר שנפגעו שרידים עתיקים בהצבת עמוד חשמל. בגלל הפגיעה באתר נוצר חתך, ובו נמצאו שרידי קירות המושתתים על הסלע.
מעל החתך נפתחו 2 ריבועי חפירה, ושם נחשפו שלושה בורות מים, שרידי מתקנים, גת, קיר המגביל את האתר ממזרח, שרידי מבנים, שרידי עמודים, אבני פסיפס לבנות ולוחות אבן, רובם מגיר והשאר משיש.
ריקי ג'רווייס
ריקי ג'רווייס (באנגלית: Ricky Dene Gervais; נולד ב-25 ביוני 1961) הוא קומיקאי, שחקן, במאי, מפיק, תסריטאי, זמר ומנחה טלוויזיה אנגלי, זוכה שלושה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב וארבעה פרסי באפט"א. ידוע בעיקר בזכות כיכובו בסדרות הטלוויזיה "המשרד" ו"ניצבים", אותן כתב וביים ביחד עם חברו ושותפו המקצועי סטיבן מרצ'נט.
ביוגרפיה
ג'רווייס נולד בוויטלי, פרבר של העיר רדינג שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית. אביו הוא צרפתי-קנדי, בעוד אימו אנגלייה. אביו, לורנס ריימונד ג'רווייס, היגר לאנגליה מאונטריו, קנדה, במהלך מלחמת העולם השנייה, ופגש את אמו של ג'רווייס, אווה סופיה, במהלך האפלה. לג'רווייס שלושה אחים מבוגרים ממנו.
בראיונות עיתונאיים ציין ג'רווייס, כי הוא מאמין שלידתו הייתה בלתי מתוכננת, בשל פער הגילאים בינו ובין אחיו בוב שנולד לפניו (פער של 11 שנים), ובריאיון לעיתון "האינדיפנדנט" אמר שאמו אף הודתה בכך. את ילדותו תיאר כתקופה יציבה ונטולת טראומות, עם רמה גבוהה של כנות ופתיחות בין בני משפחתו.
ב-1983, במהלך השנה האחרונה ללימודיו באוניברסיטה, הקים ביחד עם חברו ביל מקריי את צמד הפופ "Seona Dancing" (בתרגום חופשי: שאוונה רוקדת). הם הוחתמו על ידי חברת התקליטים "לונדון רקורדס", ששיחררה שני סינגלים שלהם: "More to Lose" ו-"Bitter Heart". הסינגלים נכשלו מסחרית והגיעו למקומות ה-117 וה-79 במצעד הבריטי, בהתאמה. בעקבות חוסר ההצלחה התפרק הצמד ב-1984.
לאחר מכן עבד כמנהל פרויקטים באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת לונדון, הנחשבת לאגודת הסטודנטים הגדולה ביותר באירופה, והמשיך לתפקיד דומה בתחנת הרדיו המסחרית XFM London. ב-1997, כאשר נזקק לעוזר, הוא בחר לתפקיד את סטיבן מרצ'נט, שהפך לאחר מכן לחברו הטוב ולשותפו המקצועי. ב-1998, לאחר שתחנת הרדיו נמכרה לבעלים חדשים, עזבו ג'רווייס ומרצ'נט את התחנה.
טלוויזיה
ג'רווייס ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו בספטמבר 1998, כחלק מצוות הסדרה של ערוץ 4 הבריטי "מעבדת הקומדיה". בסוף אותה שנה זכה להכרה רחבה יותר, כשהחליף את סשה ברון כהן (בדמותו של עלי ג'י) והחל להגיש פינה משלו בסדרה הקומית-סאטירית של ערוץ 4, "המופע של 11 בלילה". הוא גילם בה דמות מעצבנת וגסת רוח, שנהגה להתבטא בקביעות באמירות חסרות תקינות פוליטית. שנתיים לאחר מכן החל להגיש בערוץ 4 תוכנית אירוח קומית משלו, "פגוש את ריקי ג'רווייס". התוכנית לא זכתה להצלחה, וג'רווייס עצמו נהג לאחר מכן לצחוק עליה. ב-2001 נמנה עם כותביה של סדרת הטלוויזיה זוכת פרס באפט"א של רשת ITV, "מופע המערכונים". במהלך אותן שנים גם כתב למספר תוכניות מערכונים של ה-BBC.
ג'רווייס התארח בפרק בסדרה "משפחת סימפסון", בשם ""הומר סימפסון, אלה הם חייך", ששודר ב-2006. הוא הקומיקאי הבריטי היחיד שהתארח בפרק של הסדרה, אותו הוא אף כתב. הפרק בהשתתפותו זכה לרייטינג הגבוה ביותר בתולדות שידורה של הסדרה בבריטניה. כמו כן, הוא התארח בפרק בעונה השלישית של הסדרה "זהות בדויה", וגילם בה באופן נדיר תפקיד דרמטי.
בינואר 2010 הנחה את הטקס ה-67 של פרסי גלובוס הזהב. ביוני אותה שנה פורסם, כי ג'רווייס לוהק לעונה השמינית של הסדרה "תרגיע", בתפקיד עצמו. בספטמבר 2010 פורסם, כי ג'רווייס וסטיבן מרצ'נט יחזרו לשתף פעולה בפעם הרביעית בטלוויזיה, בסדרה הקומית של ה-BBC "החיים קצרים מדי", אותה יכתבו ובה גם יופיעו.
המשרד
באוגוסט 1999, במסגרת קורס הפקה של ה-BBC שבו השתתף סטיבן מרצ'נט, הוא התבקש להכין סרט קצר. הוא בחר להכין פרודיה קומית-דוקומנטרית המתרחשת במשרד. סרט זה היווה לאחר מכן את הבסיס לסדרה "המשרד". הסרט הועבר לידי בכירי מחלקות הבידור והקומדיה של ה-BBC, שאישרו לג'רווייס ומרצ'נט להפיק פיילוט לסדרה. עם זאת, בתחילה לא הבינו ב-BBC את הקונספט של הסדרה. הם ביקשו להוסיף לה קריינות וצחוקים מוקלטים, וכן ללהק לתפקידים הראשיים שחקנים מוכרים. ג'רווייס ומרצ'נט התנגדו לכך והתעקשו לקבל שליטה מוחלטת על הליהוק, ללהק את ג'רווייס לתפקיד הראשי של דייוויד ברנט, ולכתוב ולביים בעצמם את כל הפרקים.
הסדרה היא קומדיית מצבים מוקומנטרית, העוקבת אחר העובדים במשרד למכירת נייר לצורכי דפוס, ובראשם מנכ"ל הסניף דייוויד ברנט. העונה הראשונה של הסדרה, שכללה שישה פרקים, שודרה בבריטניה ביולי-אוגוסט 2001, ולא משכה תשומת לב רבה. רק לאחר ששודרה בשידורים חוזרים ויצאה ב-DVD החלה לצבור מעריצים, והציפייה לעונה השנייה הייתה גדולה. העונה השנייה, שכללה אף היא שישה פרקים, שודרה בספטמבר 2002, ודורגה בצמרת טבלאות הרייטינג. בדצמבר 2003 שודרו שני פרקים מיוחדים לחג המולד, שהיו גם הפרקים האחרונים של הסדרה.
הסדרה זכתה להצלחה בינלאומית רבה, נמכרה לרשתות שידור בלמעלה מ-80 מדינות, ונוצרו לה גם מספר גרסאות מקומיות, בין היתר בארצות הברית, ישראל, צרפת, גרמניה, קוויבק וברזיל. ג'רווייס ומרצ'נט נמנים עם המפיקים של הגרסה האמריקאית. דביר בנדק מופיע בתפקיד הראשי בגרסה הישראלית, המשודרת בערוץ yes Stars Comedy.
על גילום דמותו של דייוויד ברנט זכה ג'רווייס בפרס גלובוס הזהב ובשלושה פרסי באפט"א. הסדרה עצמה זכתה אף היא בפרס גלובוס הזהב ובשלושה פרסי באפט"א, וכן בפרס פיבודי.
ניצבים
הסדרה "ניצבים" הייתה הפקה משותפת של ה-BBC ושל ערוץ HBO האמריקאי. גם סדרה זו נכתבה ובוימה על ידי ג'רווייס ומרצ'נט, וג'רווייס גילם בה את התפקיד הראשי של אנדי מילמן, שחקן מתוסכל שעובד שנים בתור ניצב בסרטים, ביחד עם ידידתו מגי, ובהמשך מצליח לקבל סדרת טלוויזיה משלו ולזכות בתהילה. מרצ'נט גילם בסדרה את דמותו של דארן לם, סוכנו של מילמן.
פרק הבכורה שודר ביולי 2005 בבריטניה ובספטמבר אותה שנה בארצות הברית. העונה השנייה עלתה לשידור בספטמבר 2006 בבריטניה ובפברואר 2007 בארצות הברית. כל אחת משתי עונות הסדרה כללה שישה פרקים. פרק מיוחד לחג המולד, שהיווה פרק סיום לסדרה, שודר בדצמבר 2007. בכל אחד מפרקי הסדרה התארח לפחות ידוען אחד בתפקיד עצמו. בין הידוענים שהתארחו בסדרה: בן סטילר, קייט וינסלט, סמואל ל. ג'קסון, פטריק סטיוארט, אורלנדו בלום, דניאל רדקליף, דייוויד בואי, כריס מרטין ורוברט דה נירו.
על גילום דמותו של אנדי מילמן זכה ג'רווייס בשני פרסי אמי, בקטגוריות התסריטאי הטוב ביותר של סדרה קומית והשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרה קומית, וכן בפרס באפט"א. הסדרה עצמה זכתה בפרס גלובוס הזהב.
המופע של ריקי ג'רווייס
"המופע של ריקי ג'רווייס" היא סדרת אנימציה בהפקת ערוץ HBO, שעלתה לשידור בארצות הברית ב-19 בפברואר 2010. הסדרה מתבססת על הקלטות הפודקאסט המקוריות של ג'רווייס, מרצ'נט וקרל פילקינגטון, ששודרו ברשת האינטרנט במהלך השנים 2008 - 2005. לאחר שהעונה הראשונה של הסדרה, שכללה 13 פרקים, זכתה להצלחה ולקהל צופים נלהב ונאמן, רשת HBO אישרה את הפקתה של העונה השנייה, שעלתה לשידור במהלך 2011. העונה השלישית עלתה לאוויר ב-2012. ג'רוויס הודיע כי אין תכנון לעונה רביעית.
קולנוע
קריירת הקולנוע של ג'רווייס כללה כמה תפקידים קטנים, כגון דיבוב קולה של יונה בסרט "פגוש את היונים" ב-2005, מנהל המוזיאון ד"ר מקפי ב-"לילה מוטרף במוזיאון" (2006) ובסרט ההמשך ב-2009, ו"פרדי הגדר" ב-"אבק כוכבים" ב-2007.
ב-2008 הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בקולנוע, בסרט "עיר רפאים", שזכה להצלחה מסחרית מתונה וגרף הכנסות של כ-27 מיליון דולר. ב-2009 הופיע פעם נוספת בתפקיד ראשי, בקומדיה "המצאת השקר", לצדם של כוכבים כגון ג'ניפר גארנר, רוב לאו וג'ייסון בייטמן. ג'רווייס היה שותף לכתיבת התסריט ולבימוי, ביחד עם מאט רובינסון, ואף נמנה עם מפיקי הסרט, שזכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע וגרף הכנסות של כ-32 מיליון דולר.
ב-2011 ג'רוויס תרם את קולו לדיבוב דמותו של ארגאנווט בסרט "ספיי קידס 4: כל הזמן שבעולם"
סטנד-אפ
ג'רווייס ניסה לראשונה את כוחו בהופעות סטנד-אפ בסוף שנות התשעים, אך לא זכה להצלחה. ההופעה המוצלחת הראשונה שלו הייתה במסגרת פסטיבל הפרינג' של אדינבורו ב-2001, עם המופע "Rubbernecker", בו השתתף גם סטיבן מרצ'נט.
בעשור הראשון של המאה ה-21 היו לג'רווייס ארבעה מופעי יחיד מצליחים: ב-2003 הופיע בכל רחבי בריטניה עם המופע "Animals" ("חיות"). שנה לאחר מכן יצא המופע "Politics" ("פוליטיקה"). שני המופעים צולמו, יצאו ב-DVD ושודרו בטלוויזיה. המופע השלישי בטרילוגיית ההופעות, "Fame" ("תהילה"), יצא ב-2007. כל הכרטיסים לכל ההופעות בסיבוב נמכרו תוך שעות בודדות לאחר שהוחל במכירתם. ב-2009 יצא המופע "Science" ("מדע"). שני מופעי הספיישל "ריקי ג'רווייס: אנושיות" (2018) ו"ריקי ג'רווייס: חלק מהטבע" (2022) הופקו על ידי נטפליקס.
ג'רווייס הופיע בארצות הברית פעמים בודדות בלבד, בין היתר בנובמבר 2009 בקרנגי הול, במסגרת פסטיבל הקומדיה השנתי של ניו יורק.
פודקאסט
ב-5 בדצמבר 2005 החל אתר האינטרנט "גארדיין אנלימיטד" (guardian.co.uk) להציע בחינם תוכנית פודקאסט שבועית, בכיכובם של ג'רווייס, מרצ'נט וקרל פילקינגטון. בחודשים ינואר ופברואר 2006 דורגה התוכנית בעקביות כמשדר הפודקאסט מספר אחת בעולם. בספר השיאים של גינס ב-2007 הופיעה התוכנית בתור תוכנית הפודקאסט בעלת שיעור ההורדות הגדול ביותר בעולם, עם ממוצע של 261,670 הורדות לכל פרק בחודש הראשון לשידורה. העונה הראשונה של התוכנית כללה 12 פרקים. שתי עונות נוספות, בנות שישה פרקים כל אחת, שוחררו בין החודשים פברואר לספטמבר 2006. שלוש תוכניות פודקאסט נוספות, הנחשבות לעונה הרביעית של התוכנית, שוחררו בחינם בסוף 2006: בליל כל הקדושים, בחג ההודיה ובחג המולד. משדר פודקאסט מיוחד של השלישייה, שנמשך כשעה, שוחרר בחינם באמצעות iTunes בנובמבר 2007. ב-16 בספטמבר 2008 שוחררה העונה החמישית של התוכנית, שכללה ארבעה פרקים.
ספריו
ב-2004 פרסם ג'רווייס ספר ילדים בשם "Flanimals" ("פלאנימלס"), שעסק בחיות דמיוניות. לאור הצלחת הספר, פרסם ג'רווייס ארבעה ספרי המשך: "More Flanimals" ב-2005, "Flanimals of the Deep" ב-2006, "Flanimals: The Day of the Bletchling" ב-2007 ו-"Flanimals: Pop Up" ב-2009. גם ספרי ההמשך זכו להצלחה רבה, הובילו לתעשייה של מוצרים נלווים כגון בובות וכרטיסי ברכה, וסרט קולנוע המבוסס על סדרת הספרים נמצא כיום בשלבי הפקה ראשוניים וצפוי לצאת לאקרנים במהלך 2011 או 2012.
התסריטים של "המשרד" יצאו בצורת ספרים, תסריטי העונה הראשונה ב-2002 ותסריטי העונה השנייה ב-2003, וגם התסריטים של פרקי הסדרה "ניצבים" יצאו בפורמט של ספר בשלהי 2006.
חיים אישיים
החל מ-1982 נמצא ג'רווייס בקשר זוגי עם ג'יין פאלון, מפיקה וסופרת. השניים נפגשו בעת שלמדו יחד בקולג' אוניברסיטת לונדון, ומ-1984 הם מתגוררים יחד, בעבר בבלומסברי וכיום בהמפסטד. הם מעולם לא נישאו, לדברי ג'רווייס משום ש"אין טעם בלערוך טקס נישואין לעיניו של אלוהים, מאחר שאין אלוהים", ומעולם לא הולידו ילדים, לדברי ג'רווייס משום ש"לא התחשק לנו להקדיש לכך 16 שנים מחיינו, וגם, כמובן, יש יותר מדי ילדים בעולם". ב-2008 הם רכשו בית נוסף, באפר איסט סייד של מנהטן.
ג'רווייס הוא טבעוני ותומך נלהב של זכויות בעלי חיים. הוא התבטא בפומבי נגד ציד שועלים ונגד מלחמת שוורים, ואף כתב מכתב גלוי לראש ממשלת בריטניה גורדון בראון, שבו ביקש ממנו להתערב ולשים קץ לשימוש בפרוות של דובים שחורים לצורך הכנת כובעיהם של חיילי חיל הרגלים הבריטי.
ג'רווייס מגדיר עצמו כאתאיסט, ובריאיון עיתונאי ציין שאיבד את אמונתו באלוהים בגיל שמונה. ביוני 2008 הצטרף כחבר כבוד לאגודת החילונים הלאומית, ארגון בריטי שמטרתו לקדם את הפרדת הדת מהמדינה ונושאי זכויות אדם.