cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שטפאן פוריש
ביוגרפיה
במפלגה החלו לחשוד שפוריש הוא מלשין של סקוריטטה ואשם במעצרם וכליאתם של יוסיף קישינבסקי וקומוניסטים נוספים. לאחר שלוקרציו פטרשקנו ובהמשך גם אמיל בודנראש השתתפו במגעים חשאיים לתפיסת השלטון ברומניה, התחילו לדון גם בצורך לסלק את פוריש מתפקידו ולהחליפו. הנהגת הקומוניסטים הכלואים יזמה את הדחת פוריש ופטרשקנו ובודנראש, שיצאו לחופשי, השיגו את הסכמת הקומוניסטים החופשיים - עם הקומוניסטים הגולים לא היה קשר.
בודנראש נסע לטרגו ז'יו, שם היה גאורגיו-דז' כלוא, והשניים הצליחו להיפגש בבית החולים המקומי, שם תכננו את צעדיהם. בודנראש הגיע לפוריש עם מכתב מזויף, שהגיע כביכול ממוסקבה, ובו נדרש פוריש למסור את הנהגת המפלגה, את הכספים, הקודים וכתובות הבתים הבטוחים. בנוסף למכתב בודנראש נשא גם פטיש בחגורתו ואקדח בידו. פוריש נבהל, ציית, מסר כל מה שנדרש והובל למעצר חברים לבית בטוח שלא הכיר. חברי המפלגה בחרו במקומו בגאורגיו-דז'.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 שוחרר פוריש והתחתן עם סרבו, אך כעבור זמן מה שוב עצרו אותו חבריו מהמפלגה והחזיקו בו במעצר חברים עד קיץ 1946. בקיץ 1946 הוצע לחסל אותו ומנהיגי המפלגה, כולל גאורגיו-דז', תאוהרי ג'אורג'סקו ואנה פאוקר נתנו הסכמתם לכך, אז הוא נלקח בכוח למרתף מסוים, שם גאורגה פינטיליה הכה בראשו במוט ברזל עד שמת וקבר אותו במקום. גאורגיו-דז' דווח על השלמת המשימה והזמין את הרוצח לארוחה. אשתו נעצרה ונשפטה למאסר ארוך. גופת אמו בת ה-70 נמצאה ערומה באחד הנחלים, אך נקבע שמתה מוות טבעי.
הרהביליטציה
לאחר מותו של גאורגיו-דז', ב-1968, המקרה נחקר ביסודיות ונקבע שפוריש לא נמצא אשם באף אחד מהחשדות, אך הדחתו הייתה מוצדקת. אשתו שוחררה וטוהרה מכל אשמה. גופתו של פוריש נמצאה במרתף הבית בדרך אלכסנדרו מס .23  (Aleea Alexandru ) בבוקרשט, בניין ששימש בעבר את שרותי המודיעין הגרמניים (Abwehr), אחר כך  כמרכז המפלגה הקומוניסטית ומאוחר יותר כבית שגרירות פולין בבוקרשט.
לייז'–בסטון–לייז' לנשים
לייז'–בסטון–לייז' לנשים (בצרפתית: Liège-Bastogne-Liège Femmes) הוא גרסת הלייז'–בסטון–לייז' לנשים, מרוץ אופני כביש חד-יומי בבלגיה. המרוץ נוסד בשנת 2017.
היסטוריה
המרוץ מאורגן על ידי חברת ASO, שהיא גם המארגנת של מרוץ הגברים. המרוץ מתקיים באותו היום שמרוץ הגברים מתקיים, אך מוקדם יותר ביום.
Moment of Peace
Moment of Peace (בעברית: רֶגַע שֶׁל שַׁלְוָה) הוא סינגל שהוקלט על ידי המקהלה הגרמנייה גרגוריאן, בהשתתפות הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך האלבום, Masters of Chant Chapter II. השיר יצא לאור ב-21 באוקטובר 2001, כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-87 במצעד השירים של גרמניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אמיליה ברייטמן וקרסטן הוסמן והופק על ידי ג'אן-אריק קוהרס, קרסטן הוסמן ומייקל סולטאו. בהתחלה, יצא לאור השיר ללא שרה ברייטמן, ובהמשך יצא מחדש בגרסה בה היא משתתפת. ב-21 באוקטובר 2001, יצאה לאור הגרסה הסופית של השיר, בה משתתפת ברייטמן גם כן.
כמו כן, השיר הוא שיר בסגנון הגרגוריאני המשלב בתוכו גם את סגנון הגל החדש. שני סגנונות אלו, אפיינו שירים נוספים מתוך האלבום, Masters of Chant Chapter II.
ליריקה
בתחילת השיר, שרה המקהלה "בוא עכשיו, בוא לצידינו. בוא לאן שאתה יכול להתחבא". בהמשך, מצהירה המקהלה כי היא "אור השמש" של אותו האדם אליו היא פונה. לאחר מכן, מציעה המקהלה לאותו האדם לטהר את הנשמה שלו, תוך שהיא מצהירה כי היא תתן לו אנרגיה מחודשת.
את הבית השני פותחת שרה ברייטמן באופטימיות עם המשפט "עולם ללא סכנות", אך ממשיכה עם המשפט הפסימי "ההרס קרב ובא". את הבית היא סוגרת כאשר היא מציעה לאותו האדם "לבוא איתם לכאן". היא ממשיכה לשיר "בזמן שהאנשים זרים אחד לשני, אנו ננוח ונשהה כאן", תוך שהיא סוגרת את הבית הנוסף עם המשפט "רגע של שלווה".
השיר נסגר עם מסר אופטימי וחיובי, בו המקהלה, אמיליה ושרה ברייטמן שרים "החשיכה תואר על ידי האור ודרך הכוכבים יהיה אפשר לראות". בשורות האחרונות הם שרים "אנו ניסחף אל השמחה השוררת בלבנו, אנו נטעם את טעם היין, אנו יודעים כי ישנו כוח אלוהי".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-12 ביוני 2012. בקליפ ניתן לראות את חברי המקהלה גרגוריאן, כשהם עטופים בגלימות בתוף השלג, תוך שהם שרים את השיר. כאשר אמיליה ברייטמן שרה את הבתים שלה, ניתן לראותה כשהיא לבד, תוך שהיא לובשת שמלה שחורה. הקליפ צבר קרוב ל-4.5 מיליון צפיות.
ב-27 בינואר 2013, הועלה ליוטיוב קליפ נוסף של השיר, בו ניתן לראות כלבים האסקים סיביריים משחקים בשלג, ואת השיר מתנגן ברקע. הקליפ זכה להצלחה רבה, כאשר הצליח לצבור למעלה מ-54 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מהקליפים הנצפים ביותר של גרגוריאן.
בשנת 2015, הועלה ליוטיוב קליפ לא רשמי של השיר, באורך של שמונה דקות. הקליפ זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות.
חמשת הגדולים
ראו גם
}}
BM-27 אוראגן
BM-27 "אוראגן" (רוסית: "РСЗО 9К57 "Ураган) הוא משגר רקטות שיוצר בברית המועצות וכיום מיוצר ברוסיה. השימוש ב־BM-27 החל בצבא האדום בברית המועצות. פירוש המילה הרוסית "אוראגן" הוא הוריקן.
תיאור
ה"אוראגן", או מערכת ה-BM-27 כוללת משגר רב-קני 220 מ"מ. ה"BM-27" מוצב על משאית ZIL-135 והוא כמעט זהה לפרוג-7. ה-BM-27 מונע באמצעות שני מנועי בנזין והוא מגיע עד ל-65 קמ"ש על הכביש. מנוע אחד מניע את ארבעת הגלגלים הימניים והשני את ארבעת הגלגלים בצד שמאל. ה-ZIL-135 מסוגל לנסוע עד 500 ק"מ. תא הנהג ב-ZIL-135 מוגן מפני אב"כ, כך שאם הצוות יורה טילים כימיים הוא לא ייפגע מפני חומרים מסוכנים. לפני הירי, חייב הצוות להכין את ה-ZIL-135 לירי בעזרת שקעים לייצוב המשאית ובעזרת מגן הדף מאחורי תא הנהג. המשגר בעל 16 קנים, והוא יכול לירות ראשי נפץ קונבנציונליים ולא קונבנציונליים (אב"כ). כל רקטה שוקלת 280.4 ק"ג וכל ראש נפץ שוקל בין 90 ל-100 ק"ג (תלוי בסוג ראש הנפץ). קצב האש הוא 20 שניות.
בגלל גודל ראש הנפץ, ה-BM-27 יעיל מאוד בהנחת מוקשים, כשהוא יכול להניח ממספר מוקשים בודדים ועד שדה מוקשים שלם. טקטיקות מסוג זה היו בשימוש ברית המועצות במלחמת אפגניסטן.
כאשר כל 16 הרקטות שוגרו, 9T452 (עוד משאית מבוססת ZIL-135) מסייעת בהטענת המשגר, הטענת המשגר כולו לוקחת בערך 20 דקות.
גרסאות דומות
צבא אוקראינה משתמש במשגר אך על משאיות מסוג KrAZ בעלת 6 גלגלים והם הופעלו באופן נרחב במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה.
גולן (עיר מקראית)
גּוֹלָן, היא עיר מקראית בארץ ישראל, אחת מערי הלויים. שמה מוזכר ארבע פעמים בתנ"ך.
בתקופת התנחלות השבטים נכללה גולן בנחלתו של שבט מנשה, כאמור:, מה שהועבר על פי הגורל במשכן שילה אל שבט לוי כאחת מערי הלויים שהשתמש גם לעיר מקלט. יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים כותב כי ערים אלו שימשו "מקום מושב לפליטים".
יש הסוברים כי יש לזהות את גולן המקראית בכפר סאחם ג'ולן בגלל הדמיון לשם. יחד עם זאת אין ממצאים ארכאולוגיים המאששים סברה זו. במדרש תנחומא נכתב. עיר זו מופיעה ברשימותיו של בן מתיתיהו כאחת מהערים המבוצרות באזור.
אוצר בירה
אוֹצֵר בירה (באנגלית: "Beer sommelier"), או "טועם בירה", הוא מומחה לטעימות בירה (איש המקצוע המקביל ל"טועם יין") בעל השכלה בתחום טעימה ובדיקת בירה, המתמחה בשירות ובידע של בירה. הידע הנדרש להסמכה כולל הבנה של סגנונות, בישול בירה, מרכיבים, היסטוריה של בירה והבישול שלה, כלי זכוכית, הגשת בירה, בירה מחביות, טעימות בירה ושילובה עם סוגי מזון שונים. מקצוע זה לא מוכר עדיין בישראל וגם די חדש בעולם, יחסית, אך מתפשט במהירות עקב פתיחתן של מבשלות בירה פרטיות, חלקן בתוך מסעדות.
קולובוס
קולובוס (שם מדעי: Colobus) הוא סוג של קופים ממשפחת קופים בעלי זנב החיים באפריקה, הקרובים לסוג קולובוס אדום. מקור השם "קולובוס" במילה היוונית (κολοβός) שפירושה "קטום", ונובע מהאגודל הקטום המאפיין את הקופים מסוג זה.
מינים
בסוג זה של קופים חמישה מינים ולפחות שמונה תת-מינים:
פסטיבל הסרטים !Q
פסטיבל הסרטים !Q היה פסטיבל סרטי להט"ב, שנערך בעיר ג'קרטה שבאינדונזיה בין השנים 2002-2017. הוא היה ככל הנראה פסטיבל סרטי הלהט"ב הראשון שנערך במדינה מוסלמית.
היסטוריה
ראשיתו של הפסטיבל הייתה בפעילותו של הארגון Q-Munity, שנוסד ב-2001 על ידי עיתונאים ופעילים בתעשיית האמנות, שחלקם השתייכו לקהילת הלהט"ב המקומית. ב-2002 הוא ארגן את האירוע Q! Film Screening, שהתקיים במשך חמישה ימים, נכחו בו 1,500 צופים והוצגו בו למעלה מ-20 סרטים אודות להט"ב. זו הייתה המהדורה הראשונה של הפסטיבל. בעקבות תגובות חיוביות מהתופים הוחלט להפיק את הפסטיבל מדי שנה. ב-2003 כבר הוצגו במסגרתו 51 סרטים וצפו בו 4,000 איש. אורכו הגיע עם השנים לתשעה ימים. נכללו בו גם תערוכות ציור וצילום והרצאות ופאנלים עם אורחים מחוץ לאינדונזיה.
הפקת הפסטיבל באינדונזיה המוסלמית נתקלה בהתנגדות ומארגניו סבלו מאיומים על חייהם. ב-2009 וב-2010 תבע הממשל המקומי בג'קרטה מהמארגנים להוכיח כי הפסטיבל עולה בקנה אחד עם תרבות האסלאם. מועצת הצנזורה הממשלתית לא נטתה חסד לפסטיבל ובעלי עסקים נמנעו מלתרום כסף למימונו, גם מחשש לביטחונם. על כן מומן הפסטיבל בכל שנות קיומו מתרומות של אנשים פרטיים בלבד, והוא הסתייע גם בארגוני תרבות בינלאומיים שהעמידו לרשותו את מתקניהם בג'קרטה ללא תשלום. הכניסה לכל אירועי הפסטיבל הייתה ללא תשלום.
במרץ 2017 הודיעו מארגני הפסטיבל על הפסקת הפקתו, בתקווה לחדש אותה בעתיד.
ערים לפי צפיפות אוכלוסייה
זו רשימה של ערים ברחבי העולם לפי צפיפות אוכלוסייתן. האוכלוסייה, צפיפות האוכלוסין ושטח הקרקע של הערים המוצגות, מבוססות על נתוני העיר עצמה, והגבולות המוגדרים שלה. צפיפות האוכלוסין ברשימה מבוססת על המספר הממוצע של אנשים החיים בקילומטר רבוע. רשימה זו אינה מתייחסת לאוכלוסייה, צפיפות האוכלוסין או שטח הקרקע של המטרופולין או האזור העירוני שמסביב לעיר, וגם לא למחוזות מסוימים באף אחת מהערים המפורטות.
נעם מאירי
ביוגרפיה
נעם מאירי, יליד שנת 1958, גדל ברמת גן. כנער למד בבית צבי, בי"ס לאמנויות הבמה בהדרכתם של עירית וגר וסוהיל חדאד ובביה"ס למחול של להקת בת-דור. במהלך שירותו הצבאי לימד שיטות הוראה בבסיסי הדרכה. מאירי החליט לשלב את תחומי ההוראה והתיאטרון וסיים תואר ראשון בבית הספר לחינוך ובחוג לתיאטרון (1980-84) באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיו נסע לפריז ולמד בבית הספר לתיאטרון ותנועה של ז'אק לקוק והשתלם בנוסף, בטכניקת אלכסנדר ושיטת לאבאן. מאירי עוסק מאז בתיאטרון כיוצר עצמאי. במקביל, מלמד משחק בתיאטרון פיזי תוך דגש על חינוך ליצירה מקורית.
ב–1987 הקים יחד עם ריבי פלדמסר-ירון וולטר אניכהופר (Walter Anichhofer) את תיאטרון פובורג וביחד כתבו ויצרו את ההצגה נשים בפארק שעלתה בתיאטרון צוותא, בפסטיבל עכו ובפסטיבל לתיאטרון קומי בזלצבורג, אוסטריה. ב–1988 יצר את הקברט המופע של רפונזל יחד עם ריבי פלדמסר-ירון, גל פרידמן וגיל הראבן. ההצגה עלתה בצוותא והופיעה בתיאטראות ובפסטיבלים רבים. בשנת 1990 יצר את המופע האחים גרים מספרים שעלתה בקביעות בתיאטרון בית לסין, בשיתוף המוזיקאים צביה שרת וגל פרידמן.
מאירי פיתח שיטה ייחודית בתחום "אמנות הסיפור" בתיאטרון פיזי. על פי שיטה זו ביים את הצגת היחיד של שי שוורץ "צא החוצה ילד רע" (1991) בפסטיבל תיאטרונטו במרכז סוזן דלל. ובפסטיבל 1993 הופיע עם הצגת היחיד מומיק על פי הרומן של דויד גרוסמן עיין: ערך אהבה, בבימויה של דניאלה מיכאלי.
ב-1994 הקים מאירי יחד עם יאיר קדר את קבוצת התיאטרון יש לו מילים משלו וביים ושיחק במופע סיפורים של כותבים הומואים ישראלים, בהשתתפות איציק כהן, צחי גראד וחגי אייד. המופע, שהווה פריצת דרך לתיאטרון הומואי ישראלי, זכה להצלחה רבה בארץ, תורגם לאנגלית ועלה ב"אדינבורו פרינג' פסטיבל" בסקוטלנד, בפסטיבלי תיאטרון בברייטון, במנצ'סטר ובלונדון (1995) ואחר כך גם בניו יורק ובסן פרנסיסקו. מסע ההופעות תועד בסרט התיעודי אדינבורו לא מחכה לי של הבמאי ארז לאופר. במהלך סיבובי ההופעות בחו"ל, הנחה מאירי סדנאות אמן רבות בנושא אמנות הסיפור תיאטרון פיזי בבתי ספר למשחק בלונדון ובניו יורק ורכש מוניטין רב כמורה למשחק ייחודי בתחום זה.
בשנים 1996–2001 לימד בסטודיו למשחק של הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין וביים הפקות מקוריות עם בוגרי הסטודיו כגון: חומר טוב, בהשתתפות סיגל אבין (מחזאית), יובל סגל, דורית בר-אור, הילה גושן, נתי אורנן ואחרים; סיפורים של אוהבים, בהשתתפות סיגל אבין, גבריאל הדר, עודד מנסטר, רונה (תמר) ליפז-מיכאל ואחרים; עמל אהבה לשווא מאת ויליאם שייקספיר בהשתתפות יעל שרוני, יובל ברגר, יואב יפת, שחר חסון ואחרים.
ב–2011 ביים את "הנסיך המאושר" על פי סיפור מאת אוסקר ויילד. המופע ייצג את אוניברסיטת פולקוונג בפסטיבל בתי ספר למשחק של ארצות דוברות גרמנית בתיאטרון קאמפנאגל, המבורג, גרמניה. ב–2013 יצר מופע תיאטרון-אופרה מקורי געגועים לאמור ופסיכה שעלה בתיאטרון פינה באוש, אוניברסיטת פולקוונג לאמנויות באסן. ב–2012 כתב ושיחק ב"אבשלום", הצגה של שחקן יחיד ומוזיקאית, בבימויו של נועם בן אז"ר ובהשתתפות ורד דקל (מוזיקה ופסנתר). ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע והייתה מועמדת לפרס קיפוד הזהב 2013.
מאירי שיחק במספר סרטים ובהם: אושר ללא גבול (1997) בבימוי יגאל בורשטיין, "סיפורי תל אביב" (1992) בבימוי איילת מנחמי ונירית ירון. כן שיחק בתפקיד ראשי בסרט ערב בלי נעמה (1992) בימוי משה צימרמן ובהשתתפות לימור גולדשטיין, דורון צברי, מיכה שרפשטיין ואחרים.
הצגות ומופעי סיפורים לילדים
במהלך השנים רכש נעם מאירי מוניטין רב כמספר סיפורים לילדים. מאז 1989 הוא מופיע בפסטיבלי מספרים ותיאטרון לילדים בכל הארץ. בנוסף, יצר גם הצגות מקוריות בסגנון "תיאטרון-סיפור" עם יוצרים אחרים:
דון נלסון
דונלד ארוויד "דון" נלסון (באנגלית: Donald Arvid "Don" Nelson; נולד ב-15 במאי 1940) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ומאמן כדורסל לשעבר שאימן בליגת ה-NBA יותר מ-30 שנה.
כשחקן בליגת ה-NBA זכה נלסון בחמש אליפויות, כולן ב-11 העונות בהן שיחק בבוסטון סלטיקס. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הפך למאמן וזכה שלוש פעמים בתואר מאמן השנה ב-NBA. עם 1,335 ניצחונות באמתחתו, נלסון היה למאמן בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בתולדות הליגה בעת פרישתו, וזכה גם, כמאמנה של נבחרת ארצות הברית, באליפות העולם בכדורסל 1994. בשנת 1996 הוא נבחר כאחד מעשרת המאמנים הגדולים ב-NBA, וב-2012 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
אביו של ג'נרל מנג'ר קבוצת דאלאס מאבריקס, דוני נלסון.
קריירת כשחקן
לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל נלסון בשנת 1959 לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת איווה. כבר בעונת ה"" שלו הוא רשם מרשימים של 15.8 נקודות ו-10.0. נלסון המשיך ושיפר את ממוצעיו כשסיים את שתי העונות הבאות עם ממוצע קליעה של 23.8 נקודות למשחק ומעל עשרה ריבאונדים בממוצע.
נלסון נבחר בבחירה מספר 17 של דראפט ה-NBA על ידי שיקגו זפריס במדיה שיחק רק בעונת הרוקי. לאחר עונת הבכורה שלו בליגה, עבר נלסון לשחק במדיה של לוס אנג'לס לייקרס, במדיה שיחק במשך שנתיים, אך לא זכה לקרדיט רב וקלע נקודות בודדות בכל משחק, כשבעונתו האחרונה קלע רק 2.4 נקודות למשחק.
לקראת עונת עבר נלסון כ לבוסטון סלטיקס בהדרכתו של רד אאורבך, בה שיתף פעולה עם ג'ון האבליצ'ק, סם ג'ונס וביל ראסל. בעונת הבכורה שלו במועדון רשם נלסון ממוצעים של 10.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק. הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה עם מאזן של 54 ניצחונות מול 26 הפסדים, להעפיל לסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף. לאחר שהדיחו את סינסינטי רויאלז בסיבוב הראשון פגשה הקבוצה את פילדלפיה 76' שהעפילה לגמר המזרח אוטומטית. בוסטון ניצחה את פילדלפיה בחמישה משחקים 1-4 והעפילה לגמר ה-NBA בו ניצחה בשבעה משחקים וזכתה באליפות מול קבוצתו לשעבר של נלסון, לוס אנג'לס לייקרס.
עונת הייתה עונתו החלשה ביותר בבוסטון מבחינת נתוניו הסטטיסטיים מלבד עונת הפרישה. תחת עונתו הראשונה של ביל ראסל כמאמן-שחקן, הצליחה בוסטון להעפיל עד לגמר המזרח בו הודחה מול פילדלפיה 76' בחמישה משחקים. נלסון קלע בעונה הסדירה 7.5 ובמשחקי הפלייאוף רק 7.1 נקודות למשחק. נלסון המשיך ושיחק בבוסטון תשע עונות נוספות, בכולן, מלבד עונת הפרישה, קלע מעל 10 נקודות למשחק כולל שיא קריירה של 15.4 בעונת. הוא זכה עם הקבוצה בארבע אליפויות נוספות, ובסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק פעיל. עם פרישתו הודיעה בוסטון כי מספר חולצתו, 19 יפרוש ביחד איתו וכי שחקנים בעתיד לא יורשו ללבוש מספר זה.
מילווקי באקס
שמונה עשרה משחקים לאחר תחילת עונת התפטר לארי קוסטלו, מאמנה של מילווקי באקס, לאחר שהצליח לנצח בשלושה בלבד, ובמקומו מונה נלסון למאמנה הראשי של הקבוצה. ב-64 המשחקים שנותרו בעונה הסדירה הוא הצליח להוביל את קבוצתו ל-27 ניצחונות מול 37 הפסדים והקבוצה כשלה בניסיונה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בדראפט של 1977 בחרה מילווקי בבחירה הראשונה את קנט בנסון ובבחירה השלישית את מרכוס ג'ונסון שהיה תחת הדרכתו של ג'ון וודן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והפך לבורג מרכזי בקבוצה. נלסון הוביל את מילווקי למאזן של 44 ניצחונות מול 38 הפסדים, ולמשחקי הפלייאוף מהמקום השישי במערב. הוא ניצח בסיבוב הראשון ב 0-2 את פיניקס סאנס והודח בסיבוב השני בשבעה משחקים מול דנוור נאגטס שהעפילה אליו אוטומטית.
לאחר עונה בה לא הצליח להצעיד את קבוצתו למשחקי הפלייאוף, הוביל נלסון את מילווקי בעונת לאליפות הבית ולמאזן השני בטיבו במערב עם 49 ניצחונות מול 33 הפסדים, מיקום המקנה מקום אוטומטי בשלב חצי הגמר האזורי. בשלב חצי הגמר האזורי פגשה הקבוצה את סיאטל סופרסוניקס אך הודחה בשבעה משחקים.
גם בשתי העונות העוקבות זכתה מילווקי, בהדרכתו של דון נלסון, באליפות הבית המרכזי והעפילה עד לחצי הגמר האזורי בו הודחה. בעונת הצעיד נלסון את הקבוצה לאליפות הבית הרביעית ברציפות, ועם מאזן של 51 ניצחונות מול 31 הפסדים, מאזן טוב פחות ממאזנו בשתי העונות הקודמות, זכה לראשונה בתואר מאמן השנה ב-NBA. במשחקי הפלייאוף הצליח נלסון לראשונה כמאמן להעפיל עד לגמר האזורי בו פגשה הקבוצה את פילדלפיה 76' של ג'וליוס אירווינג והודחה בחמישה משחקים.
את העונה הבאה סיימה מילווקי כאלופת הבית המרכזי פעם נוספת, ובמשחקי הפלייאוף הדיחה את אטלנטה הוקס בחמישה משחקים בסיבוב הראשון, ובחצי הגמר האזורי את ניו ג'רזי נטס בשישה. בגמר המזרח פגשה מילווקי את בוסטון סלטיקס של לארי בירד ורוברט פאריש והודחה בחמישה משחקים 4-1. בעונת הוביל נלסון את הקבוצה לאליפות הבית בפעם השישית ברציפות, זכה בפעם השנייה בקריירה בתואר מאמן העונה אך הודח בפלייאוף פעם נוספת בחצי הגמר האזורי על ידי פילדלפיה 4-0.
נלסון המשיך ואימן את מילווקי במשך שתי עונות נוספות, בטרם עזב את המועדון לאחר שאימן בו במשך 10 שנים, כשבשבע מהן הוביל את הקבוצה ל-50 ניצחונות ומעלה לעונה.
גולדן סטייט ווריורס
לקראת עונת מונה נלסון למאמנה של גולדן סטייט ווריורס. גולדן סטייט הייתה באותה העת מהחלשות בליגה, כשבעונה שבטרם הגעתו של נלסון הצליחה להשיג 20 ניצחונות בלבד ובאחת עשרה העונות בטרם הגעתו הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף פעם אחת בלבד. את הקבוצה הוביל כריס מאלין ובדראפט של שנת 1988 בחרה גולדן סטייט את מיץ' ריצ'מונד בבחירה החמישית.
כבר בעונת הבכורה שלו הצליח נלסון להנהיג את הקבוצה למאזן חיובי של 43 ניצחונות מול 39 הפסדים ולמשחקי הפלייאוף. ריצ'מונד תרם 22.0 נקודות למשחק, שני רק למאלין שרשם שיא קריירה של 26.5 נקודות, ונבחר לתואר רוקי העונה. במשחקי הפלייאוף פגשה הקבוצה בסיבוב הראשון את יוטה ג'אז של ג'ון סטוקטון וקארל מלון שהגיעה לסדרה עם יתרון הביתיות. גולדן סטייט הדיחה את יוטה בסוויפ של 0-3 אך הפסידה בסדרת חצי הגמר האזורי לפיניקס סאנס בחמישה משחקים.
בדראפט של שנת 1989 בחרה גולדן סטייט את טים הארדוויי בבחירה ה-14 והשלים עם מאלין וריצ'מונד את השלישייה ההתקפית שנודעה בליגה בכינוי "Run TMC", כפרפרזה על הרכב ההיפ הופ run DMC. בעונת סיימה הקבוצה את העונה במאזן של 37 ניצחונות מול 45 הפסדים, הארדוואי נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, אך הקבוצה החמיצה את משחקי הפלייאוף. בעונה העוקבת הגיעה השלישייה ההתקפית לשיאה, כאשר מאלין, ריצ'מונד והארדוואי תרמו 25.7, 23.9 ו-22.9 נקודות למשחק בהתאמה. כל אחד מהשלישייה נבחר במהלך העונה לשחקן השבוע ב-NBA פעם אחת, ומאלין נבחר אף לשחקן החודש בנובמבר ולחמישיית העונה השנייה. במשחקי הפלייאוף עברה הקבוצה בסיבוב הראשון 1-3 את סן אנטוניו ספרס אך הודחה בחצי הגמר האזורי 4-1 מול לוס אנג'לס לייקרס.
לקראת עונת עזב ריצ'מונד את הקבוצה ועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס. בשלוש העונות הבאות, העפיל נלסון פעמיים למשחקי הפלייאוף, אך לא הצליח להנהיג את הקבוצה מעבר לסיבוב המשחקים הראשון. 45 משחקים לאחר פתיחת עונת, כשבאמתחתו 14 ניצחונות בלבד, פוטר נלסון מהמועדון.
נבחרת ארצות הברית והניקס
לקראת טורניר אליפות העולם בכדורסל 1994 מונה נלסון למאמנה של נבחרת ארצות הברית בכדורסל. לסגל הנבחרת לטורניר לא זומנו השחקנים שזכו עם ה"דרים טים" במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת ברצלונה (1992). עם סגל של שחקנים צעירים כשאקיל אוניל, רג'י מילר ואלונזו מורנינג הוביל נלסון את ארצות הברית לזכייה במדליית הזהב, בשמונה ניצחונות, וללא הפסדים תוך שהוא מנצח את נבחרת רוסיה בגמר הטורניר בתוצאה 91-137.
לאחר פיטוריו מגולדן סטייט, מונה נלסון ביולי 1995 למאמנה של ניו יורק ניקס. בניו יורק הסתכסך נלסון עם שחקניו, ובמיוחד עם פטריק יואינג אותו רצה להעביר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס כדי להבטיח כי שאקיל אוניל, שהפך לשחקן חופשי בתום העונה יעבור לקבוצתו. על אף מאזן מכובד של 34 ניצחונות מול 25 הפסדים, פוטר נלסון מקבוצה עוד לפני סיום העונה, ובמקומו מונה עוזרו ג'ף ואן גנדי.
דאלאס מאבריקס
לפני דראפט ה-NBA של 1998 נרקמה עסקה בת שלוש קבוצות בין דאלאס מאבריקס, מילווקי באקס ופיניקס סאנס, ייבחר דירק נוביצקי על ידי מילווקי ויועבר לדאלאס תמורת רוברט טריילור, יחד עם פאט גאריטי שהועבר לפיניקס סאנס, שבתמורה העבירה לדאלאס את הרכז סטיב נאש. עונת הייתה עונה מקוצרת בת 50 משחקים בלבד, בשל שביתת השחקנים טרם העונה.
נלסון הצליח ליצור בדאלאס קבוצה התקפית שהייתה למוליכת הליגה בסך הנקודות שנקלעו במשך שלוש שנים רצופות, בין העונות ל-, אך קבוצתו חוותה קשיים בהגנה, ובמיוחד מתחת לסלים עם ריף לפרנץ ושון בראדלי ולא הצליחה לעבור את שלב הגמר האזורי ולהעפיל לגמר ה-NBA.
בתחילת עונת נעדר נלסון מעשרה משחקים בשל ניתוח שעבר בכתפו. בהמשך העונה החמיץ מספר משחקים בשל התדרדרות במצבה הבריאותי של אשתו, ובמרץ 2005 הודיע על התפטרותו מתפקידו בשל "סיבות משפחתיות". נלסון נשאר במועדון בתפקיד ניהולי, ואייברי ג'ונסון, עוזר המאמן, החליפו כמאמנה הראשי של הקבוצה.
החזרה לגולדן סטייט ווריורס
לקראת עונת מונה נלסון בשנית למאמנה של גולדן סטייט ווריורס, שהעפלתה האחרונה למשחקי הפלייאוף הייתה בעונת, עם נלסון כמאמן. הוא החל לתת קרדיט למונטה אליס, שקיבל בעונה שטרם הגעתו 18.1 דקות למשחק, כשהעלה אותו ל-34.3 דקות בממוצע, וזה גמל לו ב-16.5 נקודות ותואר השחקן המשתפר של העונה. בסיום העונה הצליח נלסון להוביל את קבוצתו למקום השמיני במערב ולמשחקי הפלייאוף. בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף פגשה גולדן סטייט את דאלאס מאבריקס שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון במערב. גולדן סטייט ניצחה את דאלאס בשישה משחקים, והעפילה לחצי-גמר המערב בו הפסידה ליוטה ג'אז 4-1.
נלסון המשיך ואימן בגולדן סטייט במשך שלוש עונות נוספות, בהן לא הצליח להוביל את הקבוצה למשחקי הפלייאוף בסיום העונה הסדירה. בעונת הוא עקף את לני וילקינס כמאמן בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בתולדות ליגת ה-NBA, ובסיום העונה פרש מאימון.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
קתרין מק'קורמק
קתרין מק'קורמק (באנגלית: Catherine McCormack; נולדה ב-3 באפריל 1972) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה. מק'קורמק התפרסמה בתור מרון אשתו של ויליאם וולאס בסרט "לב אמיץ", בתור אליזבת' הנלי בסרט " בסרט משחק ריגול" ובתור גרטה שורדר בסרט "צילו של ערפד".
ביוגרפיה
מק'קורמק חצי אירית קתולית במוצאה נולדה בעיירה אלטון שבמחוז המפשייר. אמה נפטרה ממחלה קשה כאשר הייתה בת שש והיא גדלה לצד אביה ואחיה סטיבן. למדה בבית ספר למשחק מהיוקרתיים ביותר בממלכה שבאוקספורד.
לאחר תפקיד בכורה לא מוצלח בסרט "טעון" התפרסמה מק'קורמק בתפקיד משני בדרמה התקופתית "לב אמיץ" בה היא גילמה את מרון אשתו של המושיע הסקוטי ויליאם וולאס (מל גיבסון) שנרצחת על ידי חייליו של מלך אנגליה אדוארד הראשון. הרצח שלה בתחילתה של העלילה הוא הגורם המרכזי למרד הסקוטי בניצוחו של ויליאם וולאס בכיבוש האנגלי. ב-1998 גילמה את המשוררת האיטלקייה החושנית ורוניקה פרנקו בדרמה הביוגרפית "יופי מסוכן". כמו כן שיחקה בדרמה "רוקדים בלונאסה" בתור כריסטינה אחותה הרומנטיקאית והבודדה של קייט מונדי (מריל סטריפ).
תפקידה השני המפורסם ביותר של מק'קורמק היה בתור השחקנית הגרמנייה גרטה שורדר בדרמת האימה הקומית "צילו של ערפד" על עשיית סרט הערפדים המפורסם ביותר בכל הזמנים "נוספראטו". שיחקה גם במותחן של קתרין ביגלו " גלים מן העבר" את העיתונאית ג'ין ג'ניס הנוסעת עם בעלה טומאס (שון פן) לאיי המים הרדודים כדי לחקור רצח של שתי נשים במאה ה-19. שיחקה ב-2001 במותחני הריגול המצליחים "משחק ריגול" של טוני סקוט בתור אליזבת הנלי אישה אנגלייה הכלואה בכלא שמור בסין ו"החייט מפנמה" שם גילמה את פרנצ'סקה דין. ב-2005 הופיעה לצידם של אדוארד ברנס ובן קינגסלי במותחן הפעולה העתידני "אפקט הרעם" בתור סוניה רד ממציאת טכנולוגיית המסע בזמן. ב-2007 השתתפה בסרט האימה "28 שבועות אחרי", סרט ההמשך למותחן האימה המצליח של דני בויל מ-2002.
האמנה נגד שחיתות
אמנת האומות המאוחדות נגד שחיתות (באנגלית: The United Nations Convention against Corruption) היא המסמך המשפטי המחייב הראשון בתחום המשפט הבינלאומי למניעת שחיתות. האמנה מחייבת את המדינות החתומות ליישם מגוון רחב של צעדים למלחמה בשחיתות, תוך שינוי חוקיהן, מוסדותיהן ונוהליהן. צעדים אלה נועדו לקדם את מניעה, אכיפה, העמדה לדין, שיתוף פעולה בינלאומי, איתור נכסים, סיוע טכני וחילופי מידע, ומנגנוני יישום.
האמנה אומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בהחלטה 58/4, ב-31 באוקטובר 2003. על האמנה חתומות 140 מדינות בעולם והיא נכנסה לתוקף ב-14 בדצמבר 2005. מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-29 בנובמבר 2005 והיא אושררה ב-4 בפברואר 2009.
ועידת המדינות החברות
כדי לייעל את שיתוף הפעולה בין המדינות החברות באמנה ולהגשים את מטרותיה, נוסדה ועידה של המדינות. כינוס הוועידה הראשון התקיים בחודש דצמבר 2006 לחוף ים המלח בממלכת ירדן. בכנס זה נערכו שיחות בין נציגי הממשלות החברות שבהן הוחלט על מערכת פיקוח לצורך יישום ההסכם. הוחלט על קבוצת עבודה אשר תקבע את אופי מנגנון הפיקוח ודרכי עבודתו, כמו כן נוסדו קבוצות עבודה נוספת לקידום התאום בין המדינות ולצורך איתור והשבת נכסים.
הכינוס השני של ועידת המדינות החברות נערך בבאלי, אינדונזיה בפברואר 2008. הכינוס השלישי נערך בחודש נובמבר 2009 בדוחה, קטר.
ישראל
מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-29 בנובמבר 2005 והיא אושררה ב-4 בפברואר 2009.
בפברואר 2023 הועברה למשרד המשפטים פנייה מטעם צוות של האו"ם, במסגרת בדיקה לגבי עמידתה של ישראל באמנה נגד שחיתות, על רקע הכוונה להגדיל את סמכויות המשרד לביטחון לאומי.
עיקרי האמנה
האמנה נגד שחיתות עוסקת בחמישה נושאים עיקריים: מניעה, אמצעי חקיקה פלילית ואכיפת החוק, שיתוף פעולה בינלאומי, איתור תפיסה והשבת נכסים, סיוע טכני והחלפת מידע. לאמנה הוראות מחייבות והוראות שאינן מחייבות.
הוראות כלליות (פרק 1, סעיפים 1–4)
הסעיפים הפותחים של האמנה כוללים הצהרה בדבר מטרתה (סעיף 1), הכוללת קידום של יושרה, מתן דין וחשבון, סדרי מינהל ציבורי תקינים וניהול תקין של נכסי הציבור, בכל מדינה וכן תמיכה הדדית בדרך של שיתוף פעולה ועזרה טכנית בין המדינות החברות. הסעיפים אף כוללים הגדרות למונחים המרכזיים לאמנה. חלק מן המונחים זהים לאלה הנימצאים בשימוש באמנות אחרות, כגון אמנת האו"ם נגד פשע מאורגן בינלאומי, חלקם ייחודיים לאמנה זו, כגון "נושא משרה ציבורית", "נושא משרה ציבורית זר", ו"נושא משרה בארגון ציבורי בינלאומי". אין באמנה הגדרה למונח "שחיתות". סעיף 4 באמנה מורה על הגנת ריבונותן הלאומית של המדינות החברות זאת ברוח סעיף 2 למגילת האומות המאוחדות.
אמצעי מנע (פרק 2, סעיפים 5–14)
הוועידה הראשונה של המדינות החברות הכירה בחשיבות המניעה כאמצעי למלחמה בשחיתות על ידי נקיטה באמצעים משמעותיים יותר מאלה שננקט בהם בעבר, הן בהיקפם והן בפרטיהם. אמצעי המנע נוגעים למגזר הציבורי והפרטי גם יחד. הפרק כולל דגם של קווי מדיניות מנע, כגון יסוד גופים למלחמה בשחיתות ושקיפות רבה יותר במימון מערכות בחירות ומפלגות פוליטיות. גופים הפועלים נגד שחיתות הם שצריכים ליישם את קווי המדיניות נגד שחיתות, להפיץ מידע ולהיות עצמאיים, בעלי מימון מתאים וצוות מיומן למשימה. המדינות אף מחויבות להבטיח כי השירותים הציבוריים שלהן נתונים תחת אמצעי ביטחון המקדמים יעילות, שקיפות וגיוס עובדים המבוסס על תכונותיהם. לאחר שהתקבלו לעבודה, משרתי ציבור חייבים לציית לכללי התנהגות, לחשיפה של אמצעיהם הכלכליים ולמתן נתונים נוספים, וכן להיות כפופים למערכת לאכיפת משמעת. יש לקדם אף שקיפות ומתן דין וחשבון בעניינים של מימון ציבורי, וכן לקבוע דרישות פרטניות למניעת שחיתות, במיוחד בשטחים חיוניים של המגזר הציבורי, כגון מערכת השפיטה והרכש. כיוון שמלחמה בשחיתות תלויה גם בשיתוף פעולה בין הממשל לחברה, האמנה מדגישה באופן מיוחד את חשיבות המעורבות של חברה אזרחית ואת תהליך הדיווח באמצעותו המנהל הציבורי מדווח לציבור. הדרישות המפורטות באשר למגזר הציבורי ישימות אף למגזר הפרטי - אף מן המגזר הפרטי קיימת ציפייה לשקיפות בהליכים ולציות לכללי התנהגות.
הגדרת עבירות ואכיפה (פרק 3, סעיפים 15–44)
הפרק השלישי באמנה קורא למדינות החברות לחוקק ולאכוף שורה של עבירות פליליות ולא להסתפק ברשימת עבירות ידועות מן העבר, למשל שיטות שונות של שוחד ומעילה, אלא אף התנהגויות שאינן מוכרות עדיין כפליליות במדינות רבות, למשל ניהול לא הוגן של משרה רשמית. המגוון הגדול של דרכים בהן שחיתות באה לידי ביטוי במדינות שונות, מציבה אתגר למחוקק ולחוקות של המדינות החברות. מסיבה זו חלק מן הניסוחים באמנה מותירים שיקול דעת באימוץ ההוראות, או שהם כפופים לחוקה ומערכת החוק הקיימת במדינות החברות. ההתנהגויות שהמדינות החברות חייבות להגדירן כעבירה פלילית הן מתן או לקיחת שוחד של אזרח, בעל תפקיד רשמי זר או בינלאומי, ושוחד פסיבי של פקיד ציבור זר ומעילה בכספי ציבור. עבירות נוספות שהמדינות החברות מתחייבות לחוקק הן עבירת הפרעה לבעל תפקיד באכיפת החוק במילוי תפקידו (כך בישראל, עבירת "הפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו" ו"הפרעה לעובד הציבור"), עבירות הסתרה (כך למשל בישראל, "הסתרת פנקס", "הסתרת צוואה", "הסתרת שטר קניין"), עבירות מעין גנבה והונאה, והלבנת הון.
שיתוף פעולה בינלאומי (פרק 4, סעיפים 43–50)
הפרק הרביעי באמנה עוסק בשיתוף פעולה בינלאומי למיגור תופעת השחיתות ומפורטים בו בין היתר הכללים להסגרת חשודים בעבירות שחיתות ולהסגרת פושעים שעמדו לדין. בפרק נקבעים הכללים לשיתוף פעולה משפטי ולעזרה משפטית בין מדינות חברות באיסוף ראיות, בהכנת מסמכים משפטיים, בגביית עדויות ועוד. הפרק עוסק אף בהמשך הליכים משפטיים בין מדינות חברות, בשיתוף פעולה באכיפת החוק ובחקירות משותפות, וביישום אמצעי חקירה מיוחדים.
באמנה נדרשות המדינות החברות אף לפשט הליכי חקירה ואיתור ראיות להוכחת פשעי שחיתות, כך למשל התגברות על חוקי סודיות בנקאית. האמנה אף קוראת להגברת שיתוף הפעולה בין גופים לאומיים ובינלאומיים לצורך מלחמה בשחיתות, תוכניות הגנה על עדים, קורבנות שחיתות, עדים מומחים וחושפי שחיתויות כדי להבטיח אכיפה יעילה של החוק.
היום הבינלאומי למאבק בשחיתות
האו"ם קבע שבכל שנה ב-9 בדצמבר יצוין היום הבינלאומי למאבק בשחיתות, שמטרתו "קידום וחיזוק האמצעים למניעת שחיתות ולמאבק בשחיתות בצורה יעילה יותר... וקידום יושרה, אחריות וניהול תקין של ענייני ציבור וניהול רכוש ציבורי."
ריצב"א
רבינו יצחק בן אברהם משאנץ (נפטר בשנת 1199, או לפי מקורות אחרים ב-1210), הריצב"א (מכונה לפעמים גם ר"י הבחור, ריב"א, ר"י מדנפירא ור' יצחק מטרניאל), היה מחשובי בעלי התוספות במאה ה-12, תלמידם של רבנו תם ור"י הזקן, ואחיו הגדול של הר"ש משאנץ.
ראובן הקר
ראובן פלגי הקר (נולד ב-2 ביולי 1952) הוא במאי סרטים דוקומנטריים ותסריטאי ישראלי ופרופסור חבר נלווה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ריצב"א
משפחתו
אחיו הצעיר של רבי יצחק היה ר' שמשון משאנץ, הש"ר משאנץ בעל התוספות, שנחשב לשלישי במעלה מבין כל בעלי התוספות, אחרי ר"י הזקן ורבינו תם. שני האחים כיבדו והעריכו מאוד זה את זה, והיו נמלכים זה בזה בקשר לפסקי הוראה שונים. נמצא גם חיבור "קיצור לתוספות שאנץ" למסכת בכורות שקיצרו ר"י הבחור, והוא הריצב"א שטרח לערוך את פירושי אחיו.
בצעירותו
הריצב"א ואחיו הש"ר משאנץ למדו שניהם בצעירותם בטרוייש (Troyes) אצל רבינו תם, אחי סבתם, עד לפטירתו זמן קצר לאחר מכן; אז עברו האחים אל ישיבתו של ר"י הזקן בדנפירא (Dampierre-Sur-Aube), והיו מגדולי התלמידים שם. נמצא אף מקרה בו העידו לר"י אודות מעשה שאירע בטרוייש עם רבינו תם (שהיה דודו ורבו של ר"י) בעת שהייתם שם. ר"י הזקן (שהיה גם הוא קרוב מרוחק שלהם), היה רבם המובהק. עוד נראה כי הריצב"א למד תורה גם מפי רבינו אליהו מפאריס, מגדולי דורם של רבינו תם ורשב"ם.
ראובן הקר
קורות חייו
הקר למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר הקר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לחטיבה, שימש כמפקד מחלקה ולחם במלחמת יום הכיפורים. בהמשך שימש כמפקד פלוגת צנחנים והשתתף ב-1976 במבצע אנטבה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח בין היתר במבצע ליטני ובמבצע שלכת. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. בשירות המילואים כיהן כמפקד גדוד צנחנים.
ריצב"א
בצעירותו
לאחר מות ר"י הזקן הפכו האחים ליורשיו התורניים, כאשר הריצב"א ממלא מקומו בראשות בית המדרש של דנפירא ואילו אחיו חוזר אל שאנץ, עיר הולדתם, והופך שם למקור הוראה ופלפול עיקרי. כדי להבדילו מרבו ר"י הזקן, כונה הריצב"א לפעמים ר"י הבחור (=הצעיר).
יש הטוענים שהריצב"א היה חי ברמרו (Ramerupt), ולא בשאנץ או דנפירא.
ראובן הקר
קורות חייו
לאחר שחרורו למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב והיה לבמאי סרטים דוקומנטריים ולתסריטאי. בנוסף המשיך בקריירה אקדמית והיה לפרופסור ולראש החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בין הסרטים שביים ניתן למנות את "בוקיטו", "רובאים" ו"פיונים". בין היתר לקח חלק ביצירת הסרט התגנבות יחידים.
ריצב"א
הפולמוס אודות ספרי הרמב"ם
בפולמוס הנודע על ספר המדע של הרמב"ם, שלח הרמ"ה אבולעפיה לריצב"א את חליפת המכתבים שבינו לבין חכמי לוניל (כתאב אל-רסאיל), שכן כאשר ראה הרמ"ה את דברי הרמב"ם אודות תחיית המתים (שיחיו רק נשמות המתים בלא גופיהם) ועוד מפסקיו, השיג עליהם בקונטרס גדול אשר שלח לחכמי לוניל כדי שיכירו בצדקתו וישלחו להוכיח את הרמב"ם, אבל חכמי לוניל, ובראשם ר' אהרן מלוניל, הצדיקו את הרמב"ם ויישבו את כל השגותיו של הרמ"ה. אז שלח הרמ"ה את כל האיגרות יחד לריצב"א ואחיו הש"ר משאנץ ולעוד מחכמי צפון צרפת כדי שיכריעו ביניהם באשר לספר. לגבי הנקודות ההלכתיות הספציפיות הר"ש בגדול הסכים עם השגות הרמ"ה, אם כי הוסיף פירושים לרמב"ם עליהם דנו הוא והרמ"ה בהמשך בחליפת מכתבים ארוכה. ואולם, באשר למעמדו וסמכותו האישית של הרמב"ם, הר"ש נקט עמדה ברורה כנגד הרמ"ה, באומרו על הרמב"ם: "ולא להשיב את הארי הגדול לאחר מיתה באתי, הרב משה אשכול הכפר, ממנו פנה ממנו יתד; שמענו שמעו כי נגלו לו שערי בינה, ותורה היא וללמוד אני צריך" (כתאב אל-ראסיל, צד קלא).
ראובן הקר
קורות חייו
אחיו הגדול הוא תא"ל שמעון נוה.
ריצב"א
הפולמוס אודות ספרי הרמב"ם
באיגרתו המצורפת לכתאב אל-רסאיל כתב הרמ"ה על רבני וזקני צרפת, שבראשם ניצבים
ממקור אחר נראה כי גם הריצב"א חלק לרמב"ם כבוד גדול. הרמב"ן מביא כי ""
מותו
הריצב"א נפטר עוד קודם שעלה אחיו לארץ ישראל, ובשעת פטירתו באו לחלוק לו כבוד רבים מגאוני צרפת, כמו שכותב רבינו פרץ: ""ר' יעקב מפרובינץ זה היה תלמיד הריצב"א, וכן אחיינו מדרגה שנייה (בנו של בן דודו של הריצב"א), כדלהלן.
אישיותו
הריצב"א נודע בבקיאותו העצומה ובהתמדתו המופלגת; המרדכי מספר עליו כי הייתה הלכה מסוימת אשר נאמר שמקורה הוא בירושלמי, הריטב"א כותב בשם תלמיד הריצב"א רבי יעקב מקינון שמנהגו של הריצב"א היה להשכים קודם עמוד השחר וללמוד תורה, וגם תלמיד נוסף שלו, ר' יחיאל מפאריס, מעיד על מנהגי חסידותו. יחד עם חכמי אשכנז (ר' דוד בן שאלתיאל, ר' משולם בן דוד ור' יהודה הכהן) חתום הריצב"א על תקנות המופיעות בתשובות מהר"ם.
תלמידיו
הריצב"א העמיד תלמידים רבים, מגדולי הדור. מזקני תלמידיו היו אלו אשר למדו עוד אצל ר"י הזקן ואחר פטירתו עברו ללמוד אצל הריצב"א, ומהם: תלמידיו האחרים היו רבני הדור הבא בצרפת ובספרד, מהם: תלמידי תלמידיו של הריצב"א היו עמוד התורה וההוראה באירופה כולה: ר' אליעזר מטוך ומהר"ם מרוטנבורג בגרמניה, ר' משה בן ר' יום טוב באנגליה, רבינו פרץ ור' שמואל מפלייזא בצרפת, והרמב"ן ובעל ספר התרומות בספרד.
רבים מרבני הדור נמלכו בעצתו, בהם:
חיבוריו
הריצב"א חיבר תוספות על הש"ס כדרכו של אחיו, אשר קוצרו והוכנסו לתוספות המאוחרים שעל הגמרא לר' אליעזר מטוך; תוספותיו בפני עצמם נתפרסמו פחות, אולי עקב שיטתם הייחודית. עוד חיבר הריצב"א ספר העוסק בהלכות סדר ליל פסח, ואף נודע שו"ת ממנו. דברים משמו מובאים גם בספרי בעלי התוספות על התורה, ואחרים, ולכן משערים כי חיבר גם פירוש על התורה.
גם חיבר את "לוח ס"א ראשים" - לוח בן 61 שורות, המאפשר לדעת את קביעות 19 שנים רצופות (מחזור מטוני) בלוח העברי, באמצעות חישוב מולד אחד בלבד.
דבריו מובאים פעמים רבות בתוספות על כל הש"ס, בעיקר בתוספות טוך (או גיליון תוספות), ופסקיו מובאים בכל ספרות הפסקים התורנית וכבר אצל גדולי הראשונים, כראבי"ה, האור זרוע, הסמ"ג, הגהות מיימוניות, הרא"ש, המרדכי ועוד.
אף על פי שאחר פטירת ר"י הזקן הלכו בדרכו רוב חכמי צרפת, ובראשם הר"ש משאנץ, ועיקר עסקם היה לפלפל בדבריו – שונה מכלל זה היה הריצב"א, אשר פעמים מרובות חלק על דברי רבו וחידש שיטות חדשות המנוגדות להם, ובדרכו זו הלכו אף חלק מחכמי איוורא שהיו תלמידיו.
חואן אנטוניו סן אפיפניו
חואן אנטוניו סן אפיפניו רואיס (בספרדית: Juan Antonio San Epifanio Ruiz; נולד ב-12 ביוני 1959 בסרגוסה שבארגון) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בברצלונה. הוא זכה עם ברצלונה בתארים רבים, ונחשב לאחד מטובי הסמול פורוורדים בתולדות הכדורסל האירופי.
קריירה
סן אפיפניו, שנודע בפי כל בכינוי אפי, גדל בסרגוסה והחל לשחק במסגרת קבוצת הכדורסל המקומית, הליוס סרגוסה, ב-1973. הקבוצה שיחקה בליגה השלישית בחשיבותה בספרד באותו זמן. עם זאת, הוא שוחרר מהקבוצה כעבור כשנה וב-1974 הלך בעקבותיו של אחיו הגדול, הרניניו, וחתם יחד איתו בברצלונה. הוא שיפר במידה ניכרת את יכולות המשחק שלו במחלקת הנוער של ברצלונה וזומן גם לנבחרת הנוער של ספרד.
ב-1977 ערך סן אפיפניו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה. הוא הפך עד מהרה לשחקן המוביל של הקבוצה ובלט בקבוצה המצליחה של שנות ה-80, אשר שברה את השליטה ארוכת-השנים של ריאל מדריד בכדורסל האירופי והספרדי. השחקנים המצטיינים לצידו בברצלונה היו איגנסיו סולוזבל, חואן דה לה קרוז, אודי נוריס ואחרים. במהלך 18 עונותיו בקבוצה היה סן אפיפניו שותף לזכייה בשבע אליפויות ספרד (1981, 1983, 1987–1990 ו-1994), עשר פעמים בגביע המלך הספרדי, פעמיים בגביע ספורטה ובגביע קוראץ' ב-1987. הוא זכה בפרס מר אירופה לכדורסלן האירופי המצטיין של השנה ב-1984. על אף שהעפיל עם ברצלונה שלוש פעמים למשחק הגמר של גביע אירופה לאלופות, בשנים 1984, 1990 ו-1991, הוא לא זכה מעולם בתואר היוקרתי ביותר. סן אפיפניו נבחר על ידי ל'אקיפ לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בשנות ה-80.
באותה שנה בה שיחק לראשונה בברצלונה החל סן אפיפניו לשחק גם בנבחרת ספרד. הוא מחזיק בשיא ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים עם 239 הופעות. הוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, והצליח עמה גם באליפויות אירופה עם זכייה במדליית הכסף ב-1983 ובמדליית הארד ב-1991. הוא השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים באליפות העולם בכדורסל. הוא היה האחרון שנשא את הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת ברצלונה ב-1992. סן אפיפניו הודיע על פרישתו מכדורסל ב-1995.
בפברואר 2008 נבחר סן אפיפניו לאחד מ-50 התורמים הגדולים ביותר ליורוליג בכל הזמנים, לרגל יובל להקמת המפעל.
מרווח ביטחון
מרווח ביטחון הוא טכניקה המשמשת בבקרת מערכות במגוון רחב של תחומים, במיוחד בתחומי ההנדסה, הרפואה והכלכלה. יישום הטכניקה מתבצע על ידי השקעה של משאבים עודפים בבניית המערכת.
שמות מקובלים נוספים הם טווח ביטחון, מקדם ביטחון.
מיקום המרווח
במערכת המצויה בתנועה, הן במרחב והן בזמן, ניתן למקם את המרווח בתחילתה, בסופה, במהלך פעולתה או אף ליישם מספר מרווחי ביטחון במיקומים שונים. עם זאת, מיקום שגוי של מרווח הביטחון עלול לפגוע ביעילותו, אם לא לבטל אותה כליל.
מרווח סטטי ודינמי
מרווח סטטי הוא מרווח שנקבע מראש - בין אם בבניית מערכת ובין אם בדרישות לביצועים, ואין אפשרות לנהל אותו. מרווח דינמי הוא מרווח שאינו קבוע מראש, אלא מנוהל באמצעות מערכות בקרה, באמצעות שיקול הדעת של מנהל המרווח או שילוב של שניהם. ניהול מרווח דינמי דורש זרימה מתמדת של נתונים, בחינתם, יישום של המרווח, בדיקת התאמת התוצאות למצב הרצוי וחוזר חלילה.
המרווח הסטטי כביכול לא דורש השקעה של משאבים בניהולו, אך בפועל אם לא תוכנן נכון, ואם לא נבדקת יעילותו, עלול שלא להועיל ואף להזיק. במובן זה, גם המרווח הסטטי אינו בלתי משתנה - בניהול נכון הוא נבדק במשך הזמן, והחלטות על עדכונו עשויות (ואף אמורות, שכן העולם הוא דינמי) להתקבל.
שיטות לקביעת המרווח
השיטה הבסיסית לקביעת מרווח ביטחון מבוססת על סטטיסטיקת הביצועים של המערכת או של מערכות דומות. מהנתונים הסטטיסטיים ניתן להסיק את תחום הערכים האפשריים של סטית המערכת, ואת ההסתברות להתרחשותה כפונקציה של גודל הסטיה. קביעת טווח הביטחון תתחשב בדרך כלל בערכים הללו, תוך התחשבות במשאבים הנדרשים ליישום במונחים של עלות-תועלת.
ככל שטווח הביטחון רחב יותר, רמת הביטחון בביצועים של המערכת גבוהה יותר, אך לכך בדרך כלל נדרשת השקעה גדולה יותר של משאבים.
לעיתים ניתן לבחור בין חלופות שונות להגנה על מערכת באמצעות מרווח ביטחון, כשכל אחת מהאפשרויות דורשת סוג שונה של משאבים. לדוגמה: בפס ייצור, אפשר להחזיק מלאי על רצפת הייצור על מנת להגדיל את הניצול של מכונות שאינן צוואר בקבוק. החלופה לשימוש במלאי כמקדם ביטחון תהיה שמירה על קיבולת ייצור פנויה מָספקת בכל משאבי המערכת שאינם צוואר הבקבוק, על מנת להבטיח באמצעותם את יכולת ההתאוששות של המערכת.
מקדם ביטחון
על מנת להקל על תכנון טווח הביטחון, לעיתים קרובות ננקב ערך מספרי המייצג את הפער בין הביצועים המתוכננים של המערכת לבין הדרישות המיועדות להשגת טווח ביטחון רצוי.
נוסחת מקדם הביטחון היא:
למשל, אם הערכת העלות של מיזם היא 1,000,000, והתקציב שמוקצה למיזם הוא 1,100,000, מקדם הביטחון הוא 1.1.
דוגמאות
בהנדסת תחבורה, שול הדרך הוא דוגמה למרווח ביטחון פיזי - סטטי: ככל ששול הדרך רחב יותר, הוא מאפשר סטייה אקראית גדולה יותר של כלי הרכב מהכביש, מבלי שתיווצר סכנה של אובדן שליטה ברכב. אך ככל שהשול רחב יותר נדרשים יותר משאבים - הן שטח קרקע עבור הכביש, הן חומרים ועבודה עבור סלילת הכביש, והן בתחזוקה השוטפת של הכביש. במקרה של סטיית רכב, הרכב סוטה אל תוך המרווח - כלומר המרווח נמצא לפני המערכת. עם זאת, במידה וקיים מעקה בטיחות בצד הכביש לפני השול, יעילות השול קטנה בהרבה.
מצר דולפין ויוניון
מצר דולפין ויוניון (באנגלית: Dolphin and Union Strait) הוא מצר ים בנונאווט ובטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה, המפריד בין האי ויקטוריה לבין היבשת ומחבר את מפרץ אמונדסן (Amundsen Gulf) מצפון-מערב עם מפרץ קורוניישן (Coronation Gulf) מדרום-מזרח.
המצר הוא אחד המעברים במעבר הצפון-מערבי.
יאן ציקר
יאן ציקר (בסלובקית: Ján Cikker; 29 ביולי 1911 - 21 בדצמבר 1989) היה מלחין סלובקי, מראשי התומכים במוזיקה קלאסית מודרנית של מלחינים סלובקים. הוא קיבל את התואר "אמן לאומי" בסלובקיה, את פרס הרדר לשנת 1966 ואת פרס המוזיקה הבינלאומי של אונסק"ו לשנת 1979.
חייו
בין 1939 ל-1949, לימד ציקר בקונסרבטוריון של ברטיסלבה. במקביל היה יועץ רפרטואר ללהקת האופרה של התיאטרון הסלובקי הלאומי, תפקיד בו כיהן מ-1945 עד 1948. הוא נאלץ לפרוש ממשרתו זו לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על צ'כוסלובקיה ב-1948. לבוף, עבד כפרופסור להלחנה באקדמיה לאמנויות הבמה של ברטיסלבה, שם היו בין תלמידיו מלחינים סלובקים רבים.
ציקר מת בברטיסלבה, שם נקרא מוזיאון על שמו.
מאפיינים
סגנונו המובהק מאופיין בעושר טיפוסי של ניגודים בהלכי-רוח ובמאפיינים (מחול, ביטוי רגשי ולירי), ובדגש על תנהלות אנושית ואתית. יצירותיו הראשונות היו ברובן אינסטרומנטליות ומשנות ה-50' של המאה ה-20 הוסיף גם יצירות אופראיות.
מערות בקסיאן
מערות באקסיאן (בסינית: 八仙洞) הן מערות ימיות הממוקמות בחוף המזרחי של צ'אנגבין, טייטונג, טאיוואן.
היסטוריה
בעבר המערות שימשו כמקדשים או כמקומות להצבת אפר של גופות ששרפו. פעולות אלו גרמו לזיהום מי המערות. לאחר ההכרזה על חוק שימור מורשת התרבות בטיוואן, הממשל הטיוואני החל במאמצים להחזיר את המערות לקדמותן ולמנוע זיהום עתידי של המערות.
גאולוגיה
למערות בקסיאן מראה ייחודי והן מפורסמות דווקא בזכות חורבות מהתקופה הפלאוליתית הקיימות בקרבתן. המערות היו נמוכות יותר בעבר אך דבר זה השתנה כתוצאה משינוי גובה פני הים באזור חוף זה.
ג'ון מרשל (שחיין)
ג'ון בירני מרשל (באנגלית: John Birnie Marshall, 29 במרץ 1930 - 31 בינואר 1957). היה שחיין אוסטרלי, בעל שתי מדליות אולימפיות, כסף וארד (לונדון 1948) ושיאן עולם (קבע 28 שיאי עולם).
ביוגרפיה
מרשל נולד בבונדיי, פרוור בסידני. אביו היה אלוף מערב אוסטרליה בגלישת גלים. מיד לאחר הולדתו עזבה משפחתו לפרת' ומספר שנים לאחר מכן למלבורן.
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1947 זכה מרשל בכל משחי החופשי מ-220 יארד חופשי ועד 1650 יארד חופשי.
מדליות אולימפיות
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מרשל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:31.3 דקות, אחרי ג'יימס מקליין מארצות הברית (19:18.5 דקות) ולפני גאורג מיטרו מהונגריה (19:43.2 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:47.7 דקות, אחרי ביל סמית' שקבע שיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות וג'יימס מקליין (4:43.4 דקות) שניהם מארצות הברית. לרוע מזלו המשחה החזק שלו, 200 מטר חופשי לא נערך במשחקים אלו.
שיאן עולם
לאחר המשחקים האולימפיים שחה מרשל בהדרכתו של רוברט קיפוט באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בשנים 1950 - 1951 הגיע לשיאו וקבע 19 שיאי עולם חדשים, 15 מהם בחודש אחד, במשחים ל-200 מטר, 220 יארד, 400 מטר, 440 יארד, 800 מטר, 880 יארד ו-1 מייל חופשי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים מרשל במקום שמיני בתוצאה של 19:53.4 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 19:09.2 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:50.3 דקות ולא עלה לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 4:46.8 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה 9:01.4 דקות, כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:13.7 דקות.
בשנת 1954 חזר מרשל לאוסטרליה והתחתן עם אלופה בקפיצה למים.
מספר שבועות לאחר המשחקים האולימפיים נפצע מרשל בתאונת דרכים במלבורן, פצעים קשים ביותר וששה ימים לאחר מכן ב-31 בינואר 1957 הוא נפטר והותיר אחריו אישה ותינוק בן 7 חודשים.
טרבינייה
טרבינייה (בבוסנית: Trebinje, באלפבית קירילי: Требиње) היא העיר הדרומית ביותר בבוסניה והרצגובינה, והעיר ה-12 בגודלה במדינה.
העיר שוכנת על גדת נהר טרבישניצה (Trebišnjica), ומרוחקת כשישה קילומטרים מזרחית לים האדריאטי, וכ-19 ק"מ מדוברובניק שבקרואטיה.
רנה דנגור
רנה רבקה דנגור (בערבית: رينيه دنكور; 29 בדצמבר 1925, שנגחאי סין – 9 ביולי 2008 לונדון) הייתה יהודיה עיראקית שהייתה למלכת היופי הראשונה של עיראק ב-1947. הייתה גם נשואה לבן דודה נעים דנגור, יזם ופילנתרופ ואביר במסדר האימפריה הבריטית.
קורות חיים
רנה נולדה ב-29 בדצמבר 1925 בשנגחאי, בה התגוררה משפחתה באופן זמני לצורך עסקים והמשפחה שבה לבגדאד כשהייתה עדיין ילדה ושם גדלה. אביה של רנה היה רופא בעל שם בבגדאד ומשפחת דנגור, ממנה בא, הייתה אחת המשפחות העתיקות בעיר. אביו, סבה של רנה היה החכם עזרא ראובן דנגור, הרב הראשי של בגדאד והמשפחה תרמה לסחר בנייר ובדפוס בעיראק, מה שעזר ליצור תרבות עיתונות טובה במדינה. דודה של רנה, אליהו דנגור, היה המדפיס הגדול בעולם של ספרים בערבית. ב-31 בדצמבר 1946 הוכתרה כמיס בגדאד במסיבת ראש השנה האזרחית במועדון התעופה העיראקי המלכותי בבגדאד, ובספטמבר 1947 השתתפה בתחרות היופי הראשונה של המדינה והוכתרה כ"מיס עיראק" הראשונה אי פעם, בגיל 21. בשנה שלאחר מכן נישאה לבן דודה נעים דנגור, איש עסקים שהקים את מפעל הקוקה קולה הראשון בעיראק ואיתו הביאה ארבעה ילדים.
מצב יהודי עיראק התדרדר לאחר הקמת מדינת ישראל. בשנת 1959 לא הייתה לדנגורים ברירה אלא לברוח. נעים המשיך להפעיל את עסקיו עוד כמה שנים עד שהממשלה שללה ממנו את אזרחותו והשתלטה על החברה שלו. המשפחה התיישבה באנגליה והחלה מאפס, כשהיא פותחת עסק חדש לפיתוח נכסים והקמת מרכז קהילתי למהגרים יהודים עיראקים. כדי לשמור על תרבותם הקים נעים את "the scribe", כתב עת של יהדות בבל, שימשיך לפרסם גיליונות מגזינים במשך 35 שנה, שהופצו ב-25 מדינות.
עד 1980 בנה דנגור את עושרו מחדש. הוא רצה להכיר תודה למקום מושבו החדש והקים את קרן אקסילארך כדי לספק כספי צדקה לארגונים ברחבי בריטניה. בין השאר, העמידה הקרן מלגות מלאות ליותר מ-5000 סטודנטים נזקקים. הדנגורים תרמו את התרומה הגדולה ביותר אי פעם הן לחברה המלכותית לרפואה והן למכון פרנסיס קריק (מתקן המחקר הביו-רפואי הגדול ביותר באירופה).
לאחר שרנה חלתה בסרטן השד, הפך נעים לאחד התורמים הגדולים ביותר לחקר הסרטן בבריטניה. הוא גם תרם סכום אדיר לאוניברסיטת נאנג'ינג בסין, לכבוד אשתו שנולדה לא רחוק. בין המוסדות הרבים האחרים שנתמכו בידי הדנגורים, נמצאת גם אוניברסיטת בר-אילן, המנהלת כיום את מרכז דנגור לרפואה מותאמת אישית. רנה נפטרה ב-2008 בגיל 82.
זמן קצר לפני פטירתו, בגיל 101, הוכתר נעים דנגור בתואר אבירות על ידי מלכת אנגליה, מה שהפך אותו לאדם המבוגר ביותר השני שאי פעם קיבל את הכבוד. רנה ונעים נקברו בבית הקברות היהודי של גולדרס גרין בלונדון. אחד מבניהם, דוד דנגור, עומד בראש קרן אקסילארך.
אמילי פלוגה
ראשית חייה
פלוגה הייתה בתו הרביעית של היצרן הרמן פלוגה (1837–1897). לאמילי היו שתי אחיות, פאולין והלן, ואח הרמן.
קריירה
בשותפות עם אחותה הלן, אחרי 1904 התבססה פלוגה כאשת עסקים מצליחה ובעלת סלון האופנה של הוט קוטור, המכונה שווסטרן פלוגה (האחיות פלוגה) ברחוב מריה הילפר. בסלון זה, שתוכנן בסגנון יוגנדסטיל על ידי האדריכל יוזף הופמן, הציגו בגדי מעצבים בסגנון הווינר וורקסטאט. פלוגה עיצבה בגדים מחוייטים, במיוחד שמלות רופפות ומעוצבות בסגנון מודרני. במהלך נסיעותיה ללונדון ופריז היא התוודעה למגמות האופנה האחרונות של מעצבים כמו קוקו שאנל וכריסטיאן דיור, אולם לאחר האנשלוס בשנת 1938, פלוגה איבדה את לקוחותיה החשובים ביותר ונאלצה לסגור את הסלון שלה, שהיה למרכז האופנה המוביל של החברה הווינאית. לאחר 1938 עבדה מהקומה העליונה של ביתה באנגרגאסה 39.
עיצובי שמלות של סלון האחיות פלוגה
קלימט גם צייר כמה בגדים לסלון פלוגה בסגנון הלבוש הרציונלי - סגנון שמקודמת על ידי התנועה הפמיניסטית - ומשנת 1898, בגדים אחרים שעוצבו על ידי מעצבים מתנועת ההזצסיון הווינאי. התלבושות נלבשו ללא מחוך ונתלו ברפיון מהכתפיים עם שרוולים נוחים ורחבים. קהל הלקוחות של מה שהיה באותה תקופה אופנה מהפכנית היה קטן מכדי לפרנסתה, והיא הרוויחה כסף בהתאם באמצעות סגנונות שהיו מקובלים בתקופה. קלימט צייר נשים רבות מן המעמד העליון של החברה הווינאית וכך הצליח להשיג לאמילי לקוחות. קלימט נפטר משבץ מוחי ב־11 בינואר 1918. מילותיו האחרונות היו: "אמילי חייבת לבוא." היא ירשה מחצית מעיזבונו של קלימט, והחצי השני עבר למשפחת הצייר.
הנשיקה
לאחר 1891 צייר אותה קלימט ברבות מיצירותיו. מומחים מאמינים שציורו הנשיקה (1907–1908) מציג את האמן ואמילי פלוגה כאוהבים.
אחד המוטיבים מוטיבים החוזרים בעבודותיו של קלימט הוא מוטיב החיבוק הזוגי. קיימת מחלוקת בנוגע מי דיגמנה עבור הציור; יש הטוענים כי זו הייתה אמילי פלוגה, בת זוגו של קלימט, ואחרים סוברים שזו הייתה אישה שכונתה 'Red Hilda' שהופיעה ביצירות אחרות של האומן כמו "דניה".
ביצירה מתוארים זוג אוהבים מחובקים על רקע שטוח בצבע זהב. הזוג נמצא בקצה שדה פרחוני שמסתיים היכן שנמצאת רגלה של האישה. האיש לובש גלימה עם תבניות גאומטריות ועם מעט סימנים דמויי מערבולות. האיש חובש כתר העשוי מגפנים, בעוד האישה חובשת כתר העשוי מפרחים. האישה לובשת שמלה עם תבניות של פרחים. פרצופו של האיש לא גלוי לעיניי המתבונן בציור, אלא הוא כפוף לנשק את לחיה של האישה. ידיו של האיש מערסלות את ראשה של האישה. עיניה של האישה עצומות, יד אחת חובקת את צווארו של האיש, יד אחרת נחה על ידו וראשה מופנה כלפי הגבר לקבלת הנשיקה.
האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות
האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (בהונגרית: Magyar Képzőművészeti Egyetem בקיצור MKE) היא המרכז הלאומי להשכלה גבוהה באמנויות חזותיות בהונגריה. זו אוניברסיטה ממלכתית בבודפשט ברובע השישי בשדרת אנדראשי 69–71. המוסד החינוכי נוסד בשנת 1871 כ"בית הספר המלכותי הונגרי לעיצוב ולהכשרת מורים לציור" (Magyar Királyi Mintarajztanoda és Rajztanárképezde), המוסד פעל בשם "מכללה המלכותית הונגרית לאמנויות יפות" (Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskola) משנת 1908, ובשם "מכללה הונגרית לאמנויות יפות" משנת 1945, ובשמו הנוכחי הוא פועל משנת 2000.
אמילי פלוגה
מוות וקבורה
בימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה עלה ביתה באש ולא רק אוסף הבגדים שלה נשרף, אלא גם חפצים יקרי ערך מעיזבונו של גוסטב קלימט.