cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביברס
קץ שלטון השושלת האיובית במצרים
הסולטאן אל־צאלח איוב מת ב־20 (או ב־21) בנובמבר 1249, ומותו נשמר בסוד על ידי אשתו שג'ר אל־דור ופאח'ר אל־דין, עד לבואו של בנו ויורשו תוראן שאה בסוף פברואר 1250, מעט לפני קרב פארסכור. תוראן שאה ניסה למנות את אנשיו לתפקידי מפתח, תוך כדי דחיקת רגלי הממלוכים של אביו מעמדותיהם. עקב כך פרץ מרד, במהלכו נרצח תוראן שאה ב־2 במאי. לפי אל מקריזי 'ביברס אל־בונדקדארי הכה בו ראשון עם חרב, הסולטאן הסיט את המכה עם ידו איבד את אצבעותיו וברח אל המגדל', מגדל שהועלה באש ובו תוראן שאה מצא מותו.
רצח תוראן שאה סימן את סוף עידן האיובים במצרים, ותחילת עידן השושלת הממלוכית. תחילה מינו הממלוכים את שג'ר אל־ דור לסולטאנית, אך לאחר זמן השיאו אותה הממלוכים לעז אל־דין אייבכ אל־תורכמני, ומינוהו לסולטאן (בניסיון להפיס את דעת האיובים אשר בסוריה, מינו הממלוכים בנוסף כשליט שותף גם את הילד אל־אשרף מוסא בן השש, צאצא למשפחת האיובים מתימן; בשנת 1254 הדיחוהו מכסאו).
ביברס היה באותה עת מקורבו של האמיר פארס אל־דין אקטאי, שמונה למפקד הצבא הממלוכי. אולם אייבכ ראה באקטאי כוח עולה העשוי לאיים על שלטונו, לכן הזמינו לארמונו ושם כרת את ראשו, אותו זרק אל שאר האמירים שהמתינו למטה. חבריו של אקטאי שהבינו לאן נוטה הרוח, נסו על נפשם. חלקם לסוריה, שם קיבלו מקלט אצל הסולטאן האיובי אל־נאצר יוסף. ביברס עצמו נמלט למבצר כרכ שתחת חסותו של הסולטאן אל־מוג'ית. באותו מקום נרקמו בריתות קונספירטיביות שונות על ידי איובים ביחד עם ממלוכים בחריים, בניסיון לבצע הפיכה ולהדיח את אייבכ מן הסולטנות, אך ללא הצלחה (לאחר שנים ישיב ביברס רעה תחת טובה למצילו!).
אייבכ נרצח בסופו של דבר בידי אשתו, שג'ר אל־ דור ובמקומו התמנה קוטוז (שהיה ממלוכ של אייבכ) לעוצר של בן הסולטאן המנוח. כיוון שהחשש מפני האיום מונגולי הפך לממשי, בעיקר לאחר כיבוש סוריה ודמשק בסוף 1259/תחילת 1260, נתמנה קוטוז לסולטאן. צעדו הראשון היה להתפייס עם הממלוכים הבחרים הגולים ולהזמינם לשוב למצרים. ביברס יצא לעזה, כמפקד חיל החלוץ של צבא הסולטנות. בקרב עין ג'אלות, שנערך ליד מעיין חרוד, הביסו הממלוכים בראשות ביברס את חיל החלוץ המונגולי, ועצרו בכך את התפשטותם.
קרב עין ג'אלות מציין את תחילת שלטון הממלוכים בסוריה ובארץ ישראל. ביברס, כאחד מגבורי הניצחון, דרש לקבל לידיו את העיר חלב שבסוריה. תחילה נטה קוטוז להסכים – אך חזר בו, כנראה מחשש שמא ביברס ישתמש בחלב כקרש קפיצה להפיכה עתידית נגדו. חשש זה הגביר מאוד את האיבה שהייתה קיימת בין קוטוז לביברס, על רקע רצח אקטאי שנים קודם לכן. ב־24 באוקטובר 1260, במהלך מסע ציד, רצח ביברס את קוטוז (הדעות חלוקות אם ביברס היה שותף פעיל ברצח, או רק תכננו), ועלה על כס הסולטאן.
שלטונו של ביברס
ביברס ראה עצמו כממשיך דרכו של צלאח א־דין, ושאף לסלק את הצלבנים מהמרחב. לשם כך שיקם את המצודות בסוריה, ובהן את קלעת נמרוד, והקים צבא גדול. הוא איחד את מצרים וסוריה (שכללה את ארץ ישראל) למדינה אחת, ולחם בהצלחה נגד המונגולים (בשטחי עיראק/איראן של ימינו) ובמקביל נגד הצלבנים. ב־1261 מינה ביברס צאצא של הח'ליפים משושלת בית עבאס לח'ליף בקהיר. אולם הח'ליף היה שליט רק לפי התואר, וכל הכוח השלטוני היה בידי הסולטאן ביברס.
במשך כל ימי שלטונו נלחם ביברס במדינות הצלבנים, וזכה בניצחונות רבים. ב־1263 צר על עכו שהייתה אז בירת שרידי ממלכת ירושלים אך לא יכול לה. ב־1265 נלחם ביברס בממלכת ארמניה וכבש ערים רבות (בהן הבירה סיס) ולקח 40,000 שבויים. באותה שנה כבש ביברס גם את אפולוניה מידי האבירים ההוספיטלרים, ואף את הערים הנוצריות עתלית וחיפה. ב־1266 כבש צבאו של ביברס את מצודת צפת מידי האבירים הטמפלרים. ב־1268 כבש את יפו ללא התנגדות ואת העיר אנטיוכיה שבסוריה, בירת הנסיכות באותו שם, שאותה הרס והרג או הגלה את רוב תושביה. ב־1270 הוא כבש את אשקלון ואף אותה החריב. גם את קלעת ג'דין כבש והחריב. ב־1271 כבש ביברס את קסטל אימברט, מבצר צלבני שנמצא באכזיב. באותה שנה כבש גם את מבצר קראק דה שבלייה במערב סוריה, שבו השתמש בהמשך מלחמתו בצלבנים. בעקבות כיבוש אנטיוכיה התארגן באירופה מסע הצלב התשיעי בראשות אדוארד הראשון מלך אנגליה. ביברס חתם על שביתת נשק עם אדוארד, אך בד בבד ניסה לרצחו באמצעות כת החשישיון. בין השנים 1271 ו־1273 לכד ביברס את רוב מעוזיה של כת החשישיון והרג רבים מהם. ב־1265 כבש ביברס והחריב את קיסריה, חורבן שקיסריה לא השתקמה ממנו יותר. בהמשך נלחם ביברבס בסלג'וקים על אדמת אנטוליה. הוא ניהל במשך רוב שנות שלטונו מלחמה קרה מול המונגולים, שהסלימה לעיתים לקרבות מוגבלים בהיקפם. הקרב החשוב ביותר שנערך בתקופת שלטונו היה קרב אבולוסטיין, שנסתיים בניצחונם המכריע של הממלוכים.
ב־1 ביולי 1277 מת ביברס בדמשק ונקבר שם; נסיבות מותו אינן ברורות. רוב המקורות מסכימים כי ביברס לגם מכוס רעל שלא נועדה לו; יש הסבורים כי ביברס עצמו רקח את הרעל שבו תכנן להרעיל אחד מן הנסיכים הכפופים לו, לאחר שתחזית אסטרולוגית ניבאה את מותו של אחד מן השליטים, וביברס קיווה כי במות אחד הנסיכים תוסר הקללה מעליו. בטעות הוא שתה בעצמו מן הכוס. יש אחרים הסבורים כי ביברס מת בשל פציעה בקרב או ממחלה כלשהי.
מורשתו של ביברס
ביברס היה שליט פופולרי בעולם המוסלמי, משום שהביס את הצלבנים בשלושה מסעי צלב, ובלם בהצלחה את המונגולים. הוא בנה מאגרי תחמושת, מבצרים, וציי מלחמה וסחר. הוא הקים גם מערכת קשר מהירה על גבי סוסים שאפשרה העברת הודעות מקהיר לדמשק תוך ארבעה ימים. הוא בנה גשרים, מפעלי השקיה, תעלות, נמלים ומסגדים. ביברס בנה מדרסות והרחיב את מסגרת לימודי האסלאם. סיראת אל סולטאן ביברס, ספר זיכרונותיו של ביברס, מתאר את ניצחונותיו ואת הישגיו. ליד קברו בדמשק נמצאת הספרייה אל־מכתבה אל־זאהיריה, המכילה כתבי יד חשובים.
מפעלי הבנייה של ביברס בארץ ישראל
ביברס הרס מבצרים צלבניים וערים נוצריות רבות בארץ ישראל, אך גם בנה ושיקם, ומפעלותיו ניכרים עד עצם היום הזה במקומות שונים.
מבצרים
בין היתר שיקם ביברס את מצודת נמרוד שבגולן. ביברס פיאר את המצודה, ביצר אותה והעניק אותה כארמון לסגנו ביליק. את מפעל הבנייה הגדול שלו הנציח ביברס בכתובת משנת 1275, הנמצאת במבצר גם כיום. ביברס העניק למבצר ולעיר שתחתיו מעמד של נציבות הכפופה לממלכת דמשק, אשר העומד בראשה מונה ישירות בידי הסולטאן בקהיר.
ביברס כבש ושיקם את מבצר קאקון שבשרון והקים בו מרכז מנהלי לאחר הריסתה של קיסריה. הוא בנה בו מוסדות רבים של ממלכתו, ביניהם תחנת איתות ודואר יונים.
גשרים
גשר בנות יעקב – המקור לשם הגשר הוא לפי אחת הגרסאות בנות ממנזר סנט ג'ורג' שישבו בצפת. הם הוחזקו בכספי המס שנגבו בגשר. כאשר כבש ביברס את צפת הן נרצחו ומכאן השם לגשר. ביברס בנה במקום גשר חדש 250 מטר צפונה מהגשר של ימינו.
בכניסה הצפונית לעיר לוד, על נחל איילון, עובר גשר המכונה גשר ביברס (וגם גשר ג'ינדאס) שבנה ביברס. משני צידי הגשר יש כתובות ותבליטים שבהם מתואר אריה (סמלו של ביברס) המאיים למחוץ ברגלו חולדה (הצלבנים). בכתובת כתוב:
גשר שלישי שבנה ביברס נמצא ביבנה, צפונית־מזרחית לתל יבנה. הגשר, שהיה חלק מדרך הדואר, שימש את כביש 410 בין יבנה לרחובות עד שהוקם גשר חדש מדרום לו, והוא הפך לגשר להולכי רגל.
מבנים נוספים
בשמו של ביברס נבנה גם מסגד אל־עומרי, בשנת 667 לספירה המוסלמית – 1269.
על שמו של ביברס נקראה גם העיירה אל־ט'האריה שבדרום הר חברון. את הסקר הארכאולוגי ביישוב ערך הארכאולוג יובל ברוך ובו תועדה מצודה מימי הביניים.
הסמל ההרלדי של ביברס
שמו של בַּיְבַּרְס בשפה הקיפצ'קית הוא צירוף המילים בָּאיְ (רב, אדיר, עשיר, אציל) ובַּרְס (פנתר). משום כך סמלו ההרלדי של ביברס הוא חיה מסוגננת, ככל הנראה טורף ממשפחת החתוליים. יש המזהים את החיה כאריה. בחלק מהתבליטים – כגון זה שעל גבי שער האריות בחומת ירושלים, שבו הטורף אוחז בכפתו חיה קטנה יותר – ייתכן סמל לאויביו של ביברס.
דימי (כפר)
דימי (בגאורגית: დიმი) הוא כפר במישור קולכתי שבמערב גאורגיה. מבחינה מנהלית, הכפר מצוי בתחומי נפת בר'דתי שבמחוז אימרתי. הכפר עצמו מהווה מרכז של מועצה אזורית, שבה מאוגד יחד איתו הכפר סאימדו.
דימי בנוי על גדת נהר חניסצקאלי, לצד כביש בר'דתי-זסטפוני, בגובה 200 מ' מעל פני הים. הכפר מרוחק בשלושה קילומטרים מפאתי העיירה בר'דתי.
במפקד שנערך בשנת 2014, מנתה אוכלוסיית דימי 3,251 נפש. בכפר פועלת כנסייה על-שם הארכי-מלאכים וכן קפלה ע"ש נינו הקדושה.
היסטוריה
סמוך לדימי מצוי תל, שבו חורבת יישוב מתקופת הברונזה.
דימי מוזכר לראשונה במקורות הכתובים בשנת 1583, אך מניחים שהוא עתיק הרבה יותר; הנחה זו מבוססת על התיארוך של הקמתו בסמיכות זמנים לבניית מבצר דימני, שלפי חיבור היסטורי מהמאה ה-8 נבנה על ידי המלך הראשון של איבריה - פארנאוואז הראשון (מלך בשנים 304 - 239 לפני הספירה).
הסוס הלבן של אפינגטון
הסוס הלבן של אפינגטון (באנגלית: Uffington White Horse) הוא דמות גבעה מהתקופה הפרהיסטורית המאוחרת, שאורכה 110 מטרים, הממוקמת באפינגטון, במחוז אוקספורדשייר שבאנגליה. הדמות נוצרה על ידי חפירה בצלע הגבעה ומילוי החפירה בקירטון לבן.
האתר מתוחזק ומנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי.
היסטוריה
חפירה ארכאולוגית שנערכה בשנת 1994 העלתה כי הדמות נוצרה בשלהי תקופת הברונזה או בתקופת הברזל של בריטניה, כלומר באלף הראשון לפנה"ס או בתחילת האלף הראשון לספירה. באתרים אחרים באזור התגלו מטבעות מתקופת הברזל עם איור דומה לסוס, אשר מחזקים את התיארוך הארכאולוגי. קודם לבדיקה זו היו חוקרים שסברו כי הסוס נוצר בראשית ימי הביניים.
תיאורים של הסוס קיימים מאמצע המאה ה-11, וכבר מתקופה זו ברור כי מדובר בצורת סוס. יומן נזירי שנכתב במנזר אבינגדון בין השנים 1072–1084, מתאר את ה"mons albi equi" – "הר הסוס הלבן".
מסע המייפלאואר
מסעה של ספינת הנוסעים מייפלאואר לחופי צפון אמריקה הפך לאחד מהמסעות המפורסמים ביותר של המאה ה-17, ונקודת ציון חשובה בהיסטוריה של ההתיישבות האנגלית באזור, וכן בהיסטוריה של ארצות הברית. אנשי המייפלאואר אף מכונים עד היום האבות הצליינים (להבדיל מהאבות המייסדים) של ארצות הברית, ומיוחס להם החלת המנהג של חג ההודיה.
למסע המייפלאואר יש מקום חשוב בזיכרון ההיסטורי האמריקני, כסמל לקולוניזציה האירופית באזור שלעתיד לבוא תוקם בו ארצות הברית של אמריקה.
הרקע ליציאה למסע
המהגרים האנגלים שהגיעו לאמריקה על סיפון המייפלאואר היו פוריטנים מאנגליה שהתיישבו בשנת 1608 בליידן שבהולנד. הסיבה לעזיבתם את אנגליה הייתה הרדיפה הדתית שסבלו ממנה כתות נוצריות אשר לא יישרו קו עם הכנסייה האנגליקנית השלטת. בהולנד הם זכו אמנם לסובלנות דתית, אך התקשו לשמר את תרבותם ואת צביון קהילתם. לאחר ויכוחים פנים-קהילתיים הם החליטו לעזוב את הולנד ולהקים מושבה אנגלית חדשה בצפון אמריקה. נוסעי המייפלאואר, כמו קבוצות פוריטניות אחרות אשר היגרו אחריהן, לא באו לאמריקה כדי לבנות בה חיקוי לחברה ממנה הם יצאו, אלא כדי להגשים בה חזון דתי וחברתי חדש. אדיקותם ואמונתם כי האל מנחה אותם הביאו לביטחונם בכך שמושבתם, להבדיל מהמושבות הראשונות שהקימו האנגלים באמריקה, תצליח ותפרח. אותות שונים, ככוכב שביט שהופיע בשמי אירופה בשנת 1618 ומלחמת שלושים השנים שפרצה באותה שנה, היו מבחינת הפוריטנים סימן מאלוהים שעליהם לעזוב ולהקים את מושבתם באמריקה.
המסע לאמריקה
הספינה מייפלאואר עזבה את נמל ליידן שבהולנד ביחד עם ספינת נוסעים נוספת, "ספידוול" (Speedwell). בנמל פורטסמות' עגנו שתי הספינות על מנת להעלות ולהוריד נוסעים, וכן להעמיס מטען למסע הארוך. ב-15 באוגוסט 1620 יצאו הספינות למסען מערבה, אך עקב דליפה בספידוול, הן נאלצו לחזור על עקבותיהן ולעגון בדרטמות' (ב-27 באוגוסט). הספינות יצאו שוב למסען מערבה, לאחר תיקון הדליפה בספידוול, אך נאלצו לחזור על עקבותיהן בשנית (גם הפעם עקב דליפה בספידוול), ועגנו בפלימות'. מנהיגם של המהגרים האנגלים, ויליאם ברדפורד (Bradford), חשד שמדובר בחבלה מכוונת, ועל מנת להספיק להגיע לאמריקה בטרם תעבור עונת ההפלגה הוחלט כי המייפלאואר תפליג לבדה, והיא יצאה מנמל פלימות' למסעה בן 3 החודשים ב-16 בספטמבר. עשרות שנים לאחר המסע הצליח בנו החורג של ברדפורד להוכיח כי החבלה ב"ספידוול" אכן בוצעה על ידי ההולנדים, על מנת למנוע מהמתיישבים האנגלים להקים מושבה באזור נהר הדסון.
על סיפון הספינה, שהייתה גדולה יחסית, היו 102 נוסעים. כמחציתם חלו בעת ההפלגה עקב התנאים ששררו בספינה (שהייתה עמוסה יותר מהמתוכנן עקב השבתת הספידוול) והעדר תזונה נכונה. בהתקרבה לחופי צפון אמריקה נסחפה הספינה צפונה עקב זרמי האוקיינוס עד מפרץ קייפ קוד. יש הסוברים שהספינה כלל לא נסחפה, אלא הייתה זו הטיה מכוונת מצד האנשים על הסיפון, שלא רצו לחיות בחבל הארץ שלימים יקרא וירג'יניה. ניתן בהחלט להטיל ספק בסברה זו, שכן האזור בו הם התיישבו נחשב בעיניהם כשטח הפקר, והחוק האנגלי לא היה תקף בו (וזוהי אחת הסיבות לחתימה על אמנת המייפלאואר), הגם שמפרץ קייפ קוד היה ידוע כאזור מסוכן לשיט ובו שרטונים לרוב. על אף שבשטח בו התיישבו אנשי המייפלאואר חיו שבטים אינדיאנים, אנשי המייפלאואר לא ראו בהם בני תרבות שיש להתחשב בהם, אלא פראים המהווים חלק מתנאי השטח שיש להתמודד עימם. הדעה המקובלת היא כי אנשי צוות המייפלאואר, כמו שאר המלחים בתקופתם, טרם ידעו על קיומו של זרם הגולף, שהוא, כנראה, הסיבה לכך שהספינה סטתה כל כך ממסלולה המיועד.
אמנת המייפלאואר
אמנת המייפלאואר (אנגלית: The Mayflower Compact) היא המסמך המנהלי הראשון שנכתב על ידי המתיישבים שהגיעו על סיפון המייפלאואר. האמנה נחתמה ב-21 בנובמבר 1620, על ידי 41 מתוך 102 נוסעי המייפלאואר בה הם התחייבו להתאגדות מדינית על האדמה שהייתה עוד ללא מוסדות שלטון ונטו להישאר (בשלב זה) בנאמנותם למלך אנגליה, ג'יימס הראשון. בעת החתימה על האמנה, הנוסעים טרם ירדו אל החוף משום שהם לא ידעו כיצד להתמודד עם המצב החדש, בו הם נמצאים במקום מבודד, שהם אינם יודעים מי נמצא בו או מה יימצא שם, והחשוב ביותר – אזור זה לא היה מוגדר בהסכם הזיכיון שלהם, דבר שיצר להם בעיה משפטית מול חברת וירג'יניה שמימנה את המסע, וכן הם לא היו מוגנים בו על ידי הכתר האנגלי. החשש האחרון היה חמור ביותר לאור המלחמה (מלחמת שלושים השנים) שהתחוללה באירופה באותה עת, ואשר לא ידעו מה תהיינה תוצאותיה ואיזו ממלכה תקבל את השטח לידה בתום המלחמה.
תוכן האמנה עצמו גם הוא בעייתי למדי. על אף שהאמנה היא מסמך משפטי לכל דבר (ולראיה, לא חתמו עליה קטינים, מלחים או מי שהיו תחת חוזה של משרתים, אלא רק מי שהוגדרו "סוכנים חופשיים"), היא מנוסחת באופן ערטילאי משהו, ויש בה שימוש במונחים מהתנ"ך יותר מאשר שימוש במונחים משפטיים. מלבד המונח התנ"כי שמוזכר באמנה, המילים 'חוזה', או 'הסכם', במשמעותן המשפטית הרגילה, לא מופיעות במסמך. הכינוי 'אמנה', בהקשר למסמך, הוכנס לשימוש רק בשנת 1793. המסמך המקורי לא נשתמר, ובידי החוקרים ישנן מספר גרסאות, ששונות במעט האחת מהשנייה. את הגושפנקה להתיישבותם בקייפ קוד במקום בווירג'יניה, קיבלו הצליינים בדיעבד, ביוני 1621. אמנת המייפלאואר נתפסת עד היום כמסמך מכונן בהיסטוריה ובתרבות הפוליטית האמריקנית.
החיים במושבת פלימות'
עם הגעתם של מתיישבים חדשים, החל משנת 1621, הם התקבלו לרוב בזרועות פתוחות, וזאת משום שהיה מחסור חמור בידיים עובדות, והיה צורך להקים מהר את המושבה החדשה על מנת שלא להישאר ללא אוכל בחורף של 1621/2. אולם, רק מי שהיה שייך לקהילה הפוריטנית של ליידן יכול היה לקחת חלק בניהול המושבה. בקרב המתיישבים החדשים שהגיעו לפלימות' בלטה במיוחד משפחת וינסלו, ש-4 מבניה: קנלם (Kenelm), ג'וזיאה (Josiah), ג'ון ואדוארד (שהגיע עם המייפלאואר), לקחו חלק פעיל בבניין המושבה.
הערכות גסות, שעליהן יש חילוקי דעות רבים, גורסות כי בשנת 1630 חיו במושבה כ-300 איש ובשנת 1640 כ-1,000 איש. אחת הסיבות לגידול האוכלוסין המהיר יחסית (200% בעשור, במשך 2 עשורים) היא בעיקר הילודה, ולא ההגירה. ההערכות גורסות כי בכל משפחה היו בין 7–8 ילדים, ואחוז תמותת התינוקות והילדים במושבה היה נמוך ממקבילו באירופה באותה תקופה, אם כי קשה לקבוע מספרים מדויקים. עובדה זו וממוצע החיים הארוך יחסית של בני המושבה מעידים על הבריאות הטובה יחסית ממנה נהנו אנשי המושבה.
המיתוס של המסע
מסע המייפלאואר הפך, ברבות השנים, לאחד המיתוסים החשובים בהיסטוריה האמריקנית. תחילתו של המיתוס היא בסוף שנות ה-60 של המאה ה-18, עת היו האמריקנים מסוכסכים עם הבריטים בכל הנוגע לריבונות בקולוניות, אך את שורשי המיתוס ניתן למצוא כבר במאה ה-17. לאור זאת, כמו איניאס שברח מטרויה, וכמו בני ישראל שיצאו ממצרים, האבות הצליינים של ארצות הברית נתפסו כמי שברחו ממקום נורא, מרודנות ומדיכוי, אל ארץ של חופש, שלווה ואמונה, ויש שהשוו זאת להגעתם של בני ישראל אל "הארץ המובטחת". המייפלאואר עצמה נתפסה כסוג של תיבת נח, שהגנה על נוסעיה במהלך המסע המפרך והמסוכן אל חופי אמריקה, ורק בהכוונה ובהשגחה אלוהית הגיעה ללא פגע (רק נוסע אחד מת בדרך, אך בכל זאת, 'בדרך נס', הגיעו 101 אנשים לחוף, כמספר האנשים שעזבו את חופי אנגליה). כמו נח ובניו, אנשי המייפלאואר נתפסו כמי שהקימו ציוויליזציה חדשה בארץ ללא תרבות.
בעת מלחמת העצמאות האמריקנית, עשו רבים ממנהיגי המהפכה, במיוחד אלו מניו אינגלנד שימוש במיתוס המייפלאואר כדוגמה וכמופת לאומץ לב, לאורך רוח ולאמונה שלמה באל ובמעשיו. המייפלאואר הייתה "מריאן" של המהפכה האמריקנית, אך במקום דגל הטריקולור, עמדה לנגד עיניהם של האמריקנים ספינת המייפלאואר העוגנת במפרץ, בעוד אנשיה חותמים על אמנת המייפלאואר על סלע פלימות'. סיפור זה, המהווה חלק אינטגרלי מהמיתוס של המייפלאואר, שונה כנראה בעת הפיכת סיפור המסע למיתוס, שכן החתימה על האמנה הייתה על סיפון הספינה.
שחזור המסע
בשנת 1956 אף הורדה לים ספינת-העתק של המייפלאואר, "מייפלאואר II", אשר חזרה על המסע ההיסטורי מאנגליה לארצות הברית. הספינה היא העתק מדויק של המייפלאואר המקורית, אם כי היא הייתה מצוידת בטכנולוגיה מודרנית, לדוגמה, תאורה חשמלית. כיום, המייפלאואר II מוצגת לקהל הרחב בפלימות', מסצ'וסטס. על הספינה עובדים שחקנים הלבושים כנוסעים בספינה, וניתן לשאול אותם שאלות.
בקולנוע
על מסעה של המייפלאואר לצפון אמריקה הופקו במהלך המאה ה-20 שני סרטים:
בנוסף, ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק הפיק על המייפלאואר מיני-סדרה של שני פרקים בשם "Saints & Strangers" ששודרה לראשונה בנובמבר 2015.
פאבלו סבאלטה
פאבלו חבייר סבאלטה חירוד (בספרדית: Pablo Javier Zabaleta Girod; נולד ב-16 בינואר 1985 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני.
סבאלטה החל את הקריירה בסן לורנסו ושיחק בשורותיה 3 שנים, הוא הועבר לידי אספניול בקיץ 2005 תמורת 3 מיליון אירו. הוא נחשב לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ובקיץ 2007, לאחר שהגיע עם קבוצתו לגמר גביע אופ"א שם הפסידה אספניול לסביליה, נפוצו שמועות על כך שאינטר מילאנו האיטלקית מעוניינת להחתים אותו כמחליף אפשרי לחבייר זאנטי. לקראת סוף אוגוסט 2008 חתם סבאלטה על חוזה בקבוצת מנצ'סטר סיטי תמורת 12 מיליון אירו עבור כרטיסו. סבאלטה נחשב ליורשו של חבייר זאנטי בנבחרת. בעונת 2012/2013 זכה בתואר שחקן העונה של מנצ'סטר סיטי. לקראת סיום עונת 2016/17 פאבלו סבאלטה הודיע שהוא לא ימשיך בעונה הבאה במנצ'סטר סיטי אחרי 9 שנים במועדון בהן זכה ב־6 תארים. ב-26 במאי 2017 חתם סאבלטה לשנתיים בווסטהאם יונייטד.
סבאלטה היה מהשחקנים הבולטים בשורות הנבחרות הצעירות של ארגנטינה והשתתף בשני גביעי עולם לנוער (2003, 2005). בטורניר השני אף שימש כקפטן הנבחרת שזכתה בו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת באוגוסט 2005 כשפתח בהרכב משחק הידידות מול הונגריה, במשחק בו ערך גם ליונל מסי את הופעת הבכורה שלו.
סבאלטה היה אחד השחקנים המרכזיים בזכייתה של הנבחרת האולימפית של ארגנטינה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ב-16 באוקטובר 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.
תארים
סן לורנסו
נבחרת ארגנטינה
אספניול
יחסי אורוגוואי–אזרבייג'ן
יחסי אורוגוואי–אזרבייג'ן הם יחסי החוץ בין אזרבייג'ן ואורוגוואי.
היסטוריה
בשנת 1991, אזרבייג'ן קיבלה את עצמאותה לאחר פירוק ברית המועצות. ב-12 בינואר 1995, אזרבייג'ן ואורוגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים. בספטמבר 2011, משלחת מאורוגוואי ביקרה באזרבייג'ן כדי לחגוג את יום השנה ה-20 לעצמאות אזרבייג'ן. ביולי 2012 ערך שר החוץ האזרי אלמר ממדיארוב ביקור רשמי באורוגוואי ונפגש עם הנשיא חוסה מוחיקה.
בנובמבר 2012, התרחש משבר דיפלומטי בין שתי המדינות כאשר משלחת פרלמנטרית אורוגוואית בביקור בארמניה חצתה את הגבול לשטח המוחזק הארמני של נגורנו קרבאך בתוך אזרבייג'ן. מחשש שאורוגוואי תכיר בנגורנו קרבאך כחלק מארמניה; אזרבייג'ן פתחה בתלונה רשמית נגד אורוגוואי בהאשימה את המשלחת הפרלמנטרית במעבר לא חוקי לאזרבייג'ן ובסכנה של הסכם שלום עתידי. ממשלת אורוגוואי מעולם לא הכירה באופן רשמי בשטח שבידי ארמניה כחלק אינטגרלי מארמניה.
בינואר 2013, נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב קיבל משלחת רשמית מאורוגוואי במטרה לשפר את היחסים בין שתי המדינות. בשנת 2016 הביעה ממשלת אורוגוואי את חששותיה מהסלמה של האלימות בנגורנו קרבאך.
במאי 2019 ערך שר החוץ של אורוגוואי, רודולפו נין נובאה, ביקור באזרבייג'ן, לרגל הפורום העולמי החמישי לדיאלוג בין-תרבותי. שם הוא נפגש עם הנשיא אילהם אלייב; עם שר החוץ, אלמר ממדיארוב; עם שר הכלכלה, שאהין מוסטפאייב; ועם שר החקלאות, אינעם קרימוב.
במאי 2022 ביקר סגן שר החוץ אלנור מג'מדוב באורוגוואי.
הסכמים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם לשיתוף פעולה בין משרדי החוץ של שתי המדינות (2007); הסכם על ביטול דרישות אשרה לבעלי דרכון רשמי ודיפלומטי (2013); הסכם על שיתוף פעולה עם מכס (2016) והסכם על שיתוף פעולה תרבותי (2017).
יחסי סחר
בשנת 2016, הסחר בין אזרבייג'ן ואורוגוואי הסתכם ב-7.6 מיליון דולר. מוצרי הסחר העיקריים של אורוגוואי לאזרבייג'ן הם בקר ותרופות. אזרבייג'ן אינה מייצאת מוצרים לאורוגוואי.
מחסן נתונים
מחסן נתונים (באנגלית: Data Warehouse) הוא מסד נתונים המשמש מערכות תומכות החלטה. הנתונים לרוב מיוצאים ממערכת אחת או מספר מערכות תפעוליות לשם הסקירה.
מחסן הנתונים לרוב משמר את היכולות שלו בעזרת שלוש שכבות: הצגה, היתוך וגישה. כל יכולות מחסן הנתונים נבנות כדי לשרת את משתמש הקצה.
הגדרה זאת של מחסן נתונים מתמקדת בצד האחסוני. מקורות המידע מטוהרים, עוברים עיבוד, קיטלוג ומובאים לשימוש על ידי מנהלים ובעלי מקצוע אחרים לשם בינה עסקית, כריית מידע ועיבוד אנליטי מקוון. אולם האמצעים הטכניים אותם משמישים כדי להביא את הנתונים למצב הזה (בפרט תהליך Extract, Transform, Load וניהול ה-Metadata) נחשבים גם חלקים מרכזיים במושג מחסן נתונים. הפניות רבות למושג מחסן הנתונים מדברות על הגדרה זאת.
הצורך במחסן נתונים
הצורך במחסן נתונים עולה כאשר ארגון זקוק לניתוח ודיווח אמין, משולב ואחיד של כלל הנתונים שלו ברמות צבירה שונות.
איוואן פישר
איוואן פישר (בהונגרית: Fischer Iván; נולד ב-20 בינואר 1951) הוא מנצח ומלחין יהודי-הונגרי.
מחסן נתונים
הצורך במחסן נתונים
המציאות הפרקטית של ארגונים רבים היא שתשתיות המידע שלהם מנוהלות על ידי מספר מערכות מידע הטרוגניות. כך למשל לארגון מסוים עשויה להיות מערכת שמנהלת את קשרי הלקוחות, מערכת אחרת המנהלת את משאבי האנוש, מערכת שלישית שמנהלת את ניהול המכירות ומערכת רביעית המנהלת את הכספים בארגון. לעיתים קרובות מערכות מתממשקות אחת עם השנייה בצורה לא מספקת אם בכלל ושאלות פשוטות כגון: "כמה זמן לקח לנציג לקוחות א' לעבוד מול לקוח ג'? כמה מוצרים מכרנו ללקוח ג'? האם לקוח ג' היה מרוצה מהשירות שסיפקנו לו? האם לקוח ג' שילם על מוצריו בזמן?" ונתינת תשובה לשאלות אלה עשויה להיות משימה קשה מאוד על אף שהמידע נמצא "אי שם" בין המערכות השונות.
בעיה נוספת היא שמערכות לתכנון משאבי ארגון (ERP) מתוכננות כדי לענות על צרכים ספציפיים בתוך הארגון. לדוגמה מערכת כלכלית עשויה לעזור להבין מידע על מוצר מסוים; מתי הוא נקנה, מתי הועבר ללקוח, מתי שילמו עבורו ולעיתים המערכת עשויה לספק שירותי חשבונאות נוספים כגון מניעה של תיעוד כפול. מידע כזה הוא שימושי מאוד עבור רואה החשבון של הארגון או עבור האחראי על הרכש אך מנכ"ל הארגון בהחלט לא מעוניין במידע ממוקד כל כך. המנכ"ל לרוב מתעניין בשאלות כגון "מה היא העלות?" או "האם היוזמה האחרונה שלנו הורידה את ההוצאות שלנו?".
איוואן פישר
רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו
איוואן פישר נולד בשנת 1951 בבודפשט, כבן להורים יהודיים - שאנדור פישר ואווה לבית בושאן. גדל במשפחה בעלת זיקה למוזיקה: גם אביו, שאנדור פישר, גם אחיו הבכור אדם פישר וגם בן דודו גיורג פישר (נולד בשנת 1935) הם מנצחים. למד מילדות נגינה בפסנתר ובכינור, מאוחר יותר נגינה בצ'לו והלחנה בקונסרבטוריון ע"ש בלה בארטוק בבודפשט. למד אחר כך ניצוח באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה בווינה אצל הנס סווארובסקי בין השנים 1971–1974. במשך שני סמסטרים בשנת 1975 שימש כעוזר לניקולאוס הרנונקור במוצרטיאום של זלצבורג.
מחסן נתונים
הצורך במחסן נתונים
על אף שהנתונים אולי נשמרים במערכות המקור בצורה שאינה מאפשרת אינטגרציה, בתפיסת מחסן הנתונים המטרה היא לייצר רצף של מידע. שיטת מחסן הנתונים מקדמת מטרה זאת במספר שיטות, בין השאר על ידי הקמת מאגרי נתונים חדשים התומכים בשאילתות רלוונטיות.
ארכיטקטורה
המילה ארכיטקטורה במובן של מחסן נתונים ארגוני משמעותה היא התפיסה שעל בסיסה בונים את מחסן הנתונים. אין ארכיטקטורה אחת נכונה, רק מספר גישות המתאימות לצרכים ארגוניים וסביבות עבודה שונות. מידת ההתאמה של ארכיטקטורה מסוימת ניתן לבחינה בכמה היא מסייעת בבניית, תחזוקת ושימוש במחסן הנתונים.
איוואן פישר
הקריירה הבינלאומית
למרות שכבר בגיל 23 זכה בתחרות הניצוח בפירנצה, הקריירה המקצועית שלו פרצה בצורה ממשית רק אחרי ניצחונו בתחרות הקרן רופרט בלונדון ב-1976 קיבל בהמשך הזמנות לנצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון ועל האופרה בציריך, כמו כן ניצח על מחזור יצירות של ברהמס עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. בשנת 1979 מוונה למנצח ראשי של תזמורת נורת'רן סינפוניה של אנגליה בניוקאסל, תפקיד שבו כיהן עד שנת 1982.
מחסן נתונים
ארכיטקטורה
דוגמה אחת לארכיטקטורה של מחסן נתונים יכולה להיות כדלקמן:
נתוני המקור של מחסן הנתונים – מערכת לתכנון משאבי ארגון נופלת תחת הגדרה זאת.
איוואן פישר
הקריירה הבינלאומית
בשנת 1983 הקים במולדתו יחד עם זולטן קוצ'יש, את תזמורת פסטיבל בודפשט אותה הוא מנהל עד היום. תוך כמה שנים היא קנתה לעצמה שם כאחת התזמורות המצוינות של הונגריה והוזמנה לסייר בעולם בפסטיבלים החשובים ובאולמות הקונצרטים הגדולים ברחבי אירופה ואמריקה. בין 1984–1989 איוואן פישר מילא גם את תפקיד המנצח הראשי של אופרת קנט עד לסגירתה. בשנת 1990 היה מנצח אורח של התזמורת הסימפונית של סינסינטי במשך שבע שנים. בין השנים 2000–2003 היה המנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית של ליון. בשנת 2006 איוואן פישר מונה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון. באפריל 2007 הפך למנצח הראשי של תזמורת זו במקום ליאונרד סלטקין. בין השנים 2012 - 2018 שימש כמנצחה הראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
כמנצח אורח ניצח פישר על תזמורות מן החשובות בעולם - כמו הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של מינכן, תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת קליבלנד, תזמורת פריז, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ותזמורת עידן הנאורות.
בתחום האופרה, ביצועו של האופרה של ריכרד שטראוס, "אריאדה בנקסוס", בליון, זכה בפרס של הפקת השנה של אופרה בפרובינציה - מטעם "איגוד מבקרי המוזיקה הצרפתים". כמנצח אורח ניצח בהצלחה גם על מחזור אופרות של מוצרט באופרה הממלכתית של וינה, וגם על במות רבות אחרות. בשנת 2006 ניצח לראשונה בפסטיבל גליינדבורן, בהפקה מוערכת של "כך עושות כולן" מאת מוצרט.
פעילותו הענפה בבודפשט
איוואן פישר משקיע מאמצים רבים בהפצת תרבות המוזיקה הקלאסית בקרב הציבור - ניהל קונצרטים לילדים ("קונצרטים קקאו"), קונצרטי-הפתעה שבהם התוכנית אינה ידועה מראש, "קונצרטים בפורינט אחד" המלווים בהרצאות, כמו כן קונצרטים באוויר הפתוח וכו, ביצועים קונצרטנטיים של אופרות עם כמה יסודות בימתיים וכו, שמשכו עשרות אלפי צופים. כמו כן יסד פישר כמה פסטיבלים בבירה ההונגרית - כולל פסטיבל קיץ של בודפשט הממוקד במוזיקה בארוקית ו"חגיגות מאהלר" Budapest Mahlerfest. יחד עם אחייניתו של גוסטב מאהלר ייסד את החברה ההונגרית ע"ש גוסטב מאהלר ונתן חסותו ל"אקדמיית קודאי" באנגליה.
דיסקוגרפיה
אחרי 1995 היה לו חוזה בלעדי עם חברת "פיליפס קלאסיקס". פישר התפרסם במיוחד בהקלטותיו את יצירות בארטוק, קודאי ודבוז'אק עם תזמורת פסטיבל בודפשט. הוא ידוע גם כמבצע של יצירותיהם של באך, מוצרט, ברהמס ומאהלר. פישר כתב גם תזמור משלו לריקודים ההונגריים של ברהמס בהם שילב אלתורי נגנים צוענים עם התזמורת הסימפונית.
החל משנת 2004 איוואן פישר מקליט בשביל חברת "צ'נל קלאסיקס". הקליט עם תזמורת פסטיבל בודשפט את הבלט הפחות ידוע של ריכרד שטראוס, "אגדת יוסף" הקלטה שהוכרזה כ-CD החודש על ידי המגזין גרמופון ותוארה על ידי כתב העת "ניו יורקר" כ"מחשמלת". הקלטתו עם אותה תזמורת את הסימפוניה השנייה מאת מהלר עבור "צ'נל קלאסיקס" זכתה ביולי 2007 ב"פרס המוציא לאור" של גרמופון. קודם לכן זכו להערכה רבה ההקלטות שלו את הסימפוניה השנייה מאת רחמנינוב, הסימפוניה השישית של מהלר והסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי. בשנת 2007 הקליט בשביל צ'נל קלאסיקס דיסק שהוא כולו מיצירות דבוז'ק - הקונצ'רטו השני לצ'לו בביצוע פטר ויספלוויי, וריאציות סימפוניות, כמו כן הסימפוניה השביעית של בטהובן, מוזיקה מאת רוסיני, ובר, ומאת המלחין ההולנדי וילהלם וילמס.
פרסים והוקרה
על הקלטות מיצירות של ליסט
מחסן נתונים
ארכיטקטורה
ממשק העברת המידע בין השכבה התפעולית לשכבת גישה למידע - כלים לייצוא, שינוי והעלאה של נתונים הם דוגמה לדברים שיופיעו בשכבה זאת.
מילון נתונים - מילון זה לרוב גדול יותר ממילונים הקיימים במערכות תפעוליות. לעיתים קיימים מילונים גם עבור המחסן כולו וגם עבור נתונים מסוימים אליהם ניתן לגשת בעזרת כלים או דו"חות מסוימים.
עיבודי מחסן הנתונים ועיבודי מסדי נתונים תפעוליים
המערכות האנליטיות והדיווחיות ממחסן הנתונים שונות באופן מהותי ממערכות עיבוד תנועות. ההבדלים הם: הבדלים אלה גורמים שמבחינה טכנית אופן העבודה בשתי הסביבות שונה. כך נוצרות סכימות נתונים שונות במסד הנתונים התפעולי ובמחסן הנתונים. כמו כן במסדי נתונים של מחסן הנתונים לעיתים לא נשמרים חוקי הנירמול של מסדי הנתונים היחסיים. כמו כן, היות שבמערכות מחסן מידע אין Locality of Reference הן אינן יכולות להפיק תועלת מזיכרון מטמון ומדיסקים אלקטרוניים.
מוצרי תוכנה
מסדי הנתונים המשמשים מחסן נתונים הם מסדי נתונים יחסיים. גם בסביבות מחסן הנתונים נפוץ השימוש בשלושת מסד הנתונים היחסיים הנפוצים: אורקל, DB2, Microsoft SQL Server ובנוסף להם Teradata. מסד הנתונים האחרון שצוין הוא מסד נתונים ייעודי למחסני נתונים והוא משולב עם חומרה ייעודית. Teradata משמש בעיקר ארגונים גדולים עם מחסני נתונים גדולים במיוחד.
החל משנת 2009 מציעה גם חברת אורקל מוצר המשלב חומרה ומסד נתונים עבור מחסן נתונים. המוצר נקרא Exadata. המהדורה הראשונה מבוססת על חומרה של חברת HP והמהדורה השנייה על חומרה של חברת סאן.
יחסי אזרבייג'ן–מצרים
יחסי אזרבייג'ן–מצרים הם יחסי החוץ בין אזרבייג'ן למצרים.
סקירה כללית
מצרים הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-26 בדצמבר 1991. יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-27 במרץ 1992. שגרירות מצרים באזרבייג'ן פועלת מאז אפריל 1993. שגרירות אזרבייג'ן במצרים פועלת מאז ינואר 1994. שתי המדינות חברות ב. יותר מ-50 הסכמים נחתמו בין הצדדים במהלך השנים. קבוצת עבודה בין-פרלמנטרית דו-צדדית פועלת בפרלמנט של אזרבייג'ן. ב-3 באוקטובר 2002 הוקמה ועדה בין-ממשלתית לשיתוף פעולה כלכלי, טכני ומדעי.
רישטי ארדלהון
מוסטפא רישטי ארדלהון (1894 – 9 בנובמבר 1983) היה גנרל טורקי אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא טורקיה בין השנים 1958–1960.
ביוגרפיה
ארדלהון נולד באדירנה להורים ממוצא רומני. הוא למד באקדמיה הצבאית העות'מאנית, וב-1914 התגייס לצבא העות'מאני. הוא לחם במערכה הקווקזית במלחמת העולם הראשונה כמפקד סוללת ארטילריה. לאחר מכן חזר לאנטוליה והשתתף במלחמת העצמאות של טורקיה. לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית הטורקית וסיים את לימודיו ב-1923. ב-1926 נכנס לשירות במטה הכללי, ועד 1945 מילא תפקידי מנהל ומטה שונים, וכן שימש כנספח צבאי בטוקיו, רומא ולונדון.
ב-1945 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד הבריגדה ה-15. ב-1947 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ופיקד על הדיוויזיות ה-6 וה-51. ב-1952 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-18. ב-1956 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הארמייה השנייה. ב-1 באוגוסט 1958 מונה למפקד כוחות היבשה הטורקיים, וב-23 באוגוסט של אותה שנה הפך לראש המטה הכללי. ב-23 בפברואר 1960 הוא מונה גם ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.
בתפקידו כרמטכ"ל הצבא הטורקי נודע ארדלהון בנאמנותו הקיצונית לממשלת טורקיה. הוא תמך בכל פעולות הממשלה גם כאשר זו פעלה נגד החוקה. עמדותיו בנושא זה עוררו נגדו שנאה עזה מצד הקצונה הזוטרה יותר בצבא הטורקי. ארדלהון קיבל מידע מודיעיני על הקשר המתרקם, ודרש להכניס כוחות צבא נוספים לאנקרה כדי למנוע מהמרד לפרוץ. לרוע מזלו, שר ההגנה אטם מנדרס שיתף פעולה עם הקושרים ושכנע את ראש הממשלה אדנאן מנדרס כי הכנסת כוחות צבא נוספים לעיר הבירה תגביר את התסיסה החברתית. במטרה למנוע את המרד, ב-26 במאי 1960 הודיע ארדלהון על התפטרותו. יום למחרת השתלטו המורדים על אנקרה והפילו את הממשלה. ארדלהון הושלך למאסר. מנהיגי החונטה הצבאית ניגשו אל תאו והציעו לו להוביל את ההפיכה, אולם הוא סירב. הוא נשפט ונידון למוות, אולם מאוחר יותר הומתק עונשו למאסר עולם. ב-1964 העניק לו הנשיא ג'מל גירסל חנינה והוא שוחרר מהכלא.
מרטין האשק
מרטין האשק (בצ'כית: Martin Hašek; נולד ב-3 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקשר בארזורומספור מהליגה הטורקית השנייה.
קריירה
מרטין החל לשחק בילדותו בסלובן ליברץ, אך לאחר שנה עבר למחלקת הנוער של ספרטה פראג.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך האשק ב-2 באוגוסט 2014 במדי פרדוביצה מהליגה הצ'כית השנייה, אליה הושאל מספרטה פראג. ב-13 בנובמבר 2014 כבש את שערו הראשון, בניצחון קבוצתו 1–0. ב-1 בינואר 2015 הושאל לויקטוריה ז'יז'קוב וב-1 ביולי 2015 הושאל לולסים.
ב-28 ביולי 2016 הושאל לעונה אחת עם אופציה לרכישה לקבוצת בוהמיאנס 1905, ובתום העונה מימשה הקבוצה את אופציית הרכישה, כך שהאשק לא שיחק אפילו משחק אחד בספרטה פראג, אליה היה שייך מ-2006 ועד 2017. עם זאת, ספרטה הכניסה סעיף בחוזה ובו היא מקבלת עדיפות לקנות את השחקן אם תרצה בכך.
ב-28 בדצמבר 2018 רכשה אותו ספרטה פראג חזרה מידי בוהמיאנס 1905 תמורת 155 אלף אירו, כשהחוזה שנחתם הוא לשתי עונות וחצי.
בינואר 2020 ניהל האשק מגעים עם מועדון הכדורגל מכבי חיפה, ואף נחת בישראל כדי לחתום על חוזה, אך העסקה בוטלה. ב-27 בינואר סירב לנסוע יחד עם הקבוצה למחנה אימונים בספרד, ובשל התנהגותו כלפי הקהל והנהלת ספרטה פראג הפך ל"מנודה" והחל להתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון. ב-12 במרץ 2020, במהלך משבר התפרצות הקורונה, הודיע האשק למועדון כי הוא מסיים את חוזהו באופן חד-צדדי. ב-23 באוקטובר 2020 קבעה מערכת הבוררות של ההתאחדות הצ'כית לכדורגל כי ביטול החוזה מצידו של האשק היה בלתי חוקי, וחייבה אותו לשלם 800 אלף אירו לספרטה פראג.
ב-5 בינואר 2021, אחרי כמעט עשרה חודשים כשחקן חופשי, חתם עד לתום העונה בווירצבורגר קיקרס מתחתית הבונדסליגה השנייה. בסוף העונה ירדה הקבוצה ליגה, והאשק עזב את המועדון.
ב-3 בספטמבר 2021 חתם בארזורומספור היורדת הטרייה לליגה הטורקית השנייה.
חיים אישיים
אביו, שנקרא אף הוא מרטין, הוא כדורגלן עבר ששיחק בנבחרת צ'כיה וכיום מאמן כדורגל. דודו הוא דומיניק האשק, שוער הוקי קרח בעברו, שנחשב בעיני רבים לאחד השוערים הגדולים בהיסטוריה של הענף.
משפט ארצלה-אסקולי
באנליזה פונקציונלית, משפט אַרְצֶלָה-אַסְקוֹלִי (Arzelà–Ascoli, נקרא גם משפט אסקולי) מעניק אפיון מלא לקומפקטיות של משפחת פונקציות רציפות בקבוצה קומפקטית, באמצעות תכונת הרציפות במידה אחידה. המשפט מהווה הכללה מרחיקת-לכת של משפט בולצאנו-ויירשטראס.
תיאור פורמלי
אם K הוא מרחב מטרי קומפקטי כלשהו, מסמנים ב-C(K) את מרחב הפונקציות הרציפות, שמהווה מרחב וקטורי ביחס לפעולות הסכום והכפל בסקלר המוגדרות נקודתית. זהו מרחב בנך (כלומר מרחב נורמי שלם) תחת נורמת L_\infty:.
כמו בכל מרחב מטרי, תת-קבוצה A של C(K) היא "חסומה" אם קיים חסם ממשי על כל ערכי הפונקציות שלה.
כיוון ראשון
תהי קבוצה חסומה ונניח שאיברי A רציפים במידה אחידה. נראה שלכל סדרה ב-A יש תת-סדרה מתכנסת. תהי סדרת פונקציות ב-A. תהי סדרה צפופה ב-K (קיימת כזאת כי K מרחב מטרי קומפקטי לכן ספרבילי).
נתבונן בסדרה. זוהי סדרה חסומה ב-\mathbb{C} בפרט יש לה תת-סדרה מתכנסת. נסמן אותה ב- ואת גבולה ב-\xi_1. כעת נתבונן בסדרה. גם זו סדרה חסומה ב-\mathbb{C} לפיכך יש לה תת-סדרה מתכנסת שאותה נסמן ב- ואת גבולה ב-\xi_2. וכך בתהליך איטרטיבי לכל נגדיר את הסדרה  להיות תת-סדרה מתכנסת של  ואת גבולה נסמן ב-\xi_m.
יהי. אברי A רציפים במידה אחידה לכן קיים \delta>0 כך שלכל x,y\in K ולכל, אם אזי  (כאשר d היא פונקציית המטריקה ב-K). אבל K קומפקטי, לפיכך נכסה אותו במספר סופי של כדורים פתוחים בקוטר \delta שנסמנם ב-.
לכל 1\le i\le l קיים כך ש- (כי  צפופה ב-K). כמו כן הסדרה מתכנסת ל-\xi_{k_i} לכן לפי תנאי קושי קיים N_i כך שלכל n,m>N_i מתקיים. נסמן. כעת, לכל n,m>N ולכל x\in K קיים 1\le i\le l כך ש-x\in O_i ומתקיים מאי שוויון המשולש. לכן, לפי תנאי קושי, הסדרה מתכנסת במידה שווה.
אריק אקוטו
אריק אקוטו (באנגלית: Eric Akoto; נולד ב-20 ביוני 1980) הוא כדורגלן עבר טוגולזי-גנאי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
אקוטו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל ליברטי פרופשיונלס מליגת העל הגנאית וכעבור חצי עונה בקבוצה הבוגרת חתם בגראצר א.ק. מליגת העל האוסטרית. ב-28 באוקטובר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד טירול. ב-10 באוקטובר 2001 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ריד.
בקיץ אקוטו חתם באוסטריה וינה. בקיץ חתם ברוט-וייס ארפורט מהבונדסליגה השנייה במדיה רשם רק 4 הפעות ושוחרר מהמועדון בסיום העונה. ב-1 ביוני 2005 חתם באדמירה ואקר מדלינג וכעבור שנה חזר לקדנציה שנייה בגראצר.
קריירה בינלאומית
אקוטו נולד בגאנה אך בחר לייצג את טוגו. ב-8 באוקטובר 2000 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד. ב-6 במאי 2001 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד. אקוטו השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אפריקה לאומות ובמונדיאל 2006.
ב-8 בינואר 2010 היה נוכח באירוע תקיפת האוטובוס של הנבחרת בו נהרגו 3 אנשים ששהו בו. כתוצאה מכך, החליטה הנבחרת לפרוש מגביע אפריקה לאומות 2010.
ליגת העל הפרואנית
ליגת העל הפרואנית (בספרדית: Liga 1 de Fútbol Profesional, הליגה הראשונה של הכדורגל המקצועני) היא ליגת הכדורגל הבכירה בפרו. בליגה משחקות 20 קבוצות, והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפרואנית.
הליגה נוסדה ב-1912 והפכה למקצוענית ב-1951. עד-1966 השתתפו בה רק קבוצות מהערים הגדולות לימה וקייאו, והחל מאותה השנה הורחבה והכילה מועדונים מרחבי המדינה כולה. החל משנת 2014 מתנהלת הליגה בשיטת אפרטורה וקלאוסורה, כפי שהתנהלה בין השנים 1997 ל-2008. עם זאת, בכל עונה נקבעת אלופה אחת, בפלייאוף שנקבע בהתאם לתוצאות האפרטורה והקלאוסורה.
האלופה המכהנת היא דפורטיבו בינסיונל, שגברה בגמר הפלייאוף 3–4 על אליאנסה לימה בסיכום שני מפגשים, וזכתה בתואר הראשון בתולדותיה. שיאנית הזכיות, עם 26 תארים, היא אוניברסיטריו דה דפורטס, שזכתה בתואר לראשונה ב-. אוניברסיטריו, אליאנסה לימה וספורטינג קריסטל זכו ביחד בכמחצית מכמות התארים בהיסטוריה של הליגה.
המועדונים הראשונים
הכדורגל הגיע לפרו במהלך המאה ה-19, על ידי תושבים בריטים מהעיר לימה. הכדורגלנים הראשונים בפרו היו תושבים בריטים, מלחים בריטים שעצרו בעיר הנמל קייאו ופרואנים מהמעמד הגבוה שנחשפו לענף במדינות זרות. משחק הכדורגל המוכר הראשון בפרו התקיים ב-7 באוגוסט 1882 בין אזרחים בריטים לפרואנים, במגרש סנטה סופיה, ששימש אז את לימה קריקט. בזמן בו ההתעניינות בספורט גברה אצל פרואנים מהמעמד הגבוה, הוקמו מספר מועדונים מקומיים, ייחודיים או משולבים, שעסקו בין ביתר בקריקט, טניס, וכן ענפי ספורט ימי כגון חתירה. אוניון קריקט היה למועדון הראשון שהחל לשלב את ענף הכדורגל בין תחומי עיסוקו, ואחריו התווספו מועדונים נוספים כמו לימה קריקט (שהתעסק עד אז בקריקט ובטניס), רגאטאס לימה וסיקליסטה לימה.
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 גברה ההתעניינות בענף בקרב קבוצות של סטודנטים, שהחלו להקים מועדונים, מעורבים או משויכים למוסדות. כך, ב-9 ביוני 1902 הוקם מועדון אתלטיקו צ'לאקו, על ידי סטודנטים מאינסטיטוטו צ'לאקו, מועדון שהפך עם הזמן למועדון הייצוגי של העיר קייאו. מוסדות לימודיים, כמו אוניברסיטת סן מרקוס, החלו לאמץ תחרויות בין קבוצות שהוקמו בפקולטות השונות של המוסד, תחרויות שהחלו כבר ב-1899. עם הזמן, קבוצת פקולטה אחת בחרה להיפרד מהתחרות הפנימית ולהקים מועדון כדורגל עצמאי, שהיום ידוע כאוניברסיטריו דה דפורטס, מהמועדונים המצליחים בפרו בכל הזמנים. מועדונים נוספים שאינם מעורבים במוסדות לימודיים החלו גם הם לקום, ואחד מהם היה ספורט אליאנסה, הידוע כיום כאליאנסה לימה, שהוקם על ידי איטלקים וסינים ממעמד הפועלים בלימה ב-1901.
הליגה הפרואנית הראשונה
לאחר תקופה בה התקיימו טורנירי כדורגל אקראיים ומקומיים, החל להתפתח הרעיון להקמת ליגה מוסדרת. ב-1912, פנתה קבוצת ספורטינג מיראפלורס למספר מועדונים מהערים לימה וקייאו בהצעה להקים תחרות בפורמט ליגה. על אף סירובן של הקבוצות מקייאו להצטרף, הביקוש להצטרפות לליגה היה גדול והביא להקמתן של ליגה ראשונה ושנייה, שכללו שמונה מועדונים כל אחת. עונת יצאה לדרך ב-5 במאי באותה השנה, וקבוצת לימה קריקטה הוכתרה לאלופת פרו הראשונה.
הליגה התקיימה ללא הפרעה במשך עשר עונות, בהן הכותרו שבע אלופות שונות. היחידה מבין האלופות ששרדה בליגות המקצועניות היא ספורט אליאנסה, כיום אליאנסה לימה. לאחר כעשור פורקה הליגה עקב מחלוקות בין המועדונים, והתחרות לא התקיימה בין 1922 ל-1925.
העידן החובבני החדש
בעונת חזרה הליגה לפעילות מלאה, לאחר שהורחבה ל-19 קבוצות וחולקה לשני בתים. בעונה זו התקיים הקלאסיקו הפרואני הראשון, בין אוניברסיטריו דה דפורטס (אז בשם פדרסיון אוניברסיטריה) ואליאנסה לימה, בו ניצחה פדרסיון 0–1. בסיום השלב הראשון העפילו מובילות הבתים לבית גמר בן חמש קבוצות, שהסתיים בשוויון נקודות בין אוניברסיטריו לאליאנסה, והליגה הוכרעה בצמד משחקי גמר בין המועדונים לטובתה של אליאנסה. עונה לאחר מכן זכתה פדרסיון באליפות הראשונה בתולדותיה. בעונת חל שינוי נוסף בפורמט והליגה חולקה לשלושה בתים בני ארבע קבוצות, כאשר המנצחת בכל בית מעפילה לטורניר הגמר. בעונה זו זכתה הפכה אתלטיקו צ'לאקו לאלופה הראשונה מקייאו.
בשלוש העונות הבאות זכתה אליאנסה לימה באליפות, והייתה קרובה לזכות באליפות רביעית ברציפות, בעונת שהפכה לעונת מחלוקת. בתקופה זו, במקביל לליגה הראשונה, שוחקו טורנירים מקומיים מקבילים, והוחלט שרבע מכמות הנקודות שהושגו בטורניר המקומי יתווספו לניקוד הליגה של כל קבוצה. אליאנסה לימה ואוניברסיטריו סיימה את העונה עם 21 נקודות כל אחת, אך בטורניר המקומי השיגה אליאנסה 23 נקודות לעומת 22 של יריבתה, וסיימה ראשונה בטבלה המשוקללת בפער של 0.25 נקודות מיריבתה. מאמן אוניברסיטריו, פלסידו גלינדו, הגיש עתירה להתאחדות הפרואנית כנגד זכייתה של אליאנסה בפער כה קטן, במיוחד שהושג מטורניר משני. ההתאחדות ניצלה את כינוס הקונגרס של קונמבול בלימה באותה תקופה והציגה את המקרה לאנשי מקצוע נוספים מהיבשת, ולבסוף פסקו על קיום משחק גמר שיכריע את זהות האלופה. מסיבות שונות, לא התקיים המשחק עד ליולי 1935, אז גברה אוניברסיטריו 1–2 על אליאנסה וזכתה בתואר השני בתולדותיה. על אף ניסיונות חוזרים ונשנים של אליאנסה ואוהדיה להכיר בקבוצה כאלופת העונה, ההתאחדות הפרואנית והגוף המנהל של הליגה הבכירה מכירים באוניברסיטריו כאלופה הרשמית של אותה העונה.
הליגה עברה שינויים נוספים בפורמט ובזכויות הניהול, והתנהלה ברציפות כליגה חובבנית עד לעונת, למעט עונת שלא התקיימה עקב השתתפותה של פרו באולימפיאדת ברלין.
העידן המקצועני
ב-1951 עברה הליגה הבכירה לארגונה של ה-ACF (אסוסיאסיון סנטראל דה פוטבול, ארגון הכדורגל המרכזי), והייתה לראשונה לליגה מקצוענית. ספורט בויס הפכה לאלופה הראשונה בעידן המקצועני בפרו, ואליאנסה לימה המשיכה את הדומיננטיות שלה גם בעידן זה, כשזכתה בשלוש מארבע העונות הבאות. ב-1955 הוקמה הקבוצה שעד מהרה הפכה למועדון צמרת, ספורטינג קריסטל, וכבר בעונת, הראשונה שלה אי פעם, זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
על אף הפיכתה של הליגה למקצוענית, עד ל-1965 שיחקו בה רק קבוצות מלימה ומקייאו. על כן, החליט הגוף המארגן על הרחבת הליגה לקבוצות מחוץ לשתי הערים הגדולות, מה שהוביל לשינוי שמה של הליגה לקמפאונטו דסנטרליסאדו (Campeonato Descentralizado, האליפות המבוזרת). ארבע קבוצות מפיורה, ארקיפה, איקה וטרוחיו הוזמנו להצטרף לליגה הראשונה, שהתרחבה מעשר ל-14 קבוצות. לקראת עונת הבכורה של המפעל המחודש, עונת, נקבע כי רק קבוצה אחת מבין ארבע המצטרפות, זו הממוקמת במיקום הכי גבוה, תישאר בליגה. היתר, ביחד עם קבוצה "ותיקה" אחת, יירדו ליגה. במקביל, הוקם מפעל הגביע הפרואני (Copa Perú), שמטרתו לאפשר העפלה לליגה הבכירה לקבוצות מחוץ ללימה וקייאו, בעוד הליגה השנייה נותרה עבור מועדונים משתי ערים אלו בלבד.
בעונת העפילה אוניברסיטריו לגמר גביע ליברטדורס, והייתה לנציגת פרו הראשונה אי פעם בגמר המפעל היבשתי. היא הדיחה בשלב הבתים את יריבתה המרה אליאנסה לימה ואת נציגות צ'ילה, אוניברסידד דה צ'ילה ואוניון סן פליפה. בבית חצי הגמר סיימה ראשונה לפני קבוצות הפאר מאורוגוואי, פניארול ונסיונל, שהייתה גם האלופה המכהנת. אוניברסיטריו נעצרה רק בגמר, כאשר הפסידה 1–2 בסיכום שני מפגשים לאינדפנדיינטה הארגנטינאית.
ב-2018 החליטה התאחדות הכדורגל הפרואנית על שינוי במבנה הליגה ועל הפיכתה לגוף המארגן מעל ה-ADFP, וכן על שינוי שם הליגה לליגה דה פוטבול פרופסיונל החל מעונת.
שיטת הליגה
בליגה משתתפות עשרים קבוצות, וכל עונה מתחלקת לשלושה חלקים - אפרטורה, קלאוסורה ושלב פלייאוף. בשלב האפרטורה נפגשות ביניהן כל הקבוצות פעם אחת, ובסך הכול במשך 19 מחזורים. בטורניר הקלאוסורה שוב נפגשות הקבוצות פעם אחת, הפעם בסדר ביתיות הפוך, כאשר הניקוד מהאפרטורה לא נצבר לשלב השני. בתום שני השלבים, מעפילות אלופות כל שלב, בנוסף לשתי הקבוצות המדורגות במיקומים הגבוהים ביותר בטבלה המצטברת של שני הסיבובים, לשלב הפלייאוף. אם אותה קבוצה זוכה בשני הטורנירים, הפלייאוף מבוטל ואותה קבוצה מוכרזת כאלופת העונה.
שלב הפלייאוף מכריע את זהות האלופה, והוא מתחיל בשלב חצי הגמר, בו שתי המדורגות גבוה ביותר בטבלה המצטברת בוחרות איזה מהמשחקים (ראשון או גומלין) לארח בביתה. שלבי חצי הגמר והגמר משוחקים במתכונת בית-חוץ, כאשר אם לא הושגה הכרעה בתום שני המפגשים, מתקיים משחק שלישי באצטדיון נייטרלי.
ארבע הקבוצות בעלות המאזן החלש ביותר, יורדות בתום העונה לליגת המשנה.
השתתפות במפעלים בינלאומיים
לפרו שמונה נציגות במפעלים היבשתיים. הליגה הפרואנית שולחת ארבע נציגות לגביע ליברטדורס, וארבע נציגות לקופה סודאמריקנה.
טוחוב
טוחוב (בפולנית: Tuchów) היא עיר במחוז טרנוב באזור ההיסטורי של פולין קטן בפולין, על הנהר ביאלה (Biała), כ-100 ק"מ מקרקוב וכ-80 ק"מ מצפון לגבול סלובקיה, על נתיב הרכבת החשמלית מטרנוב לנובי סונץ'.
היסטוריה
העדות הראשונה לקיומה של טוחוב היא משנת 1105. היישוב מוזכר במסמך בעלות של מנזר בנדיקטיני. במאות ה-13 וה-14 פעל באזור מכרה מלח משגשג, ועקב כך העניק המלך קז'ימייז' השלישי "זכויות מגדבורג" ליישוב, בשנת 1340. ביישוב התפתחו גילדות של בעלי מקצוע ואומנים בתחומי טחינת הקמח, הנגרות, הנפחות ועושי הפרוות. בסוף המאה ה-16 הפכה העיירה למוקד פולחן למריה הקדושה ועקב דיווחים על נסים שהתרחשו בעיירה הפכה העיירה למוקד צליינות של מאות מאמינים נוצרים בשנה. עד היום מתקיימות בעיירה חגיגות דת כל שנה בראשית חודש יולי.
במאה ה-17 הפכה העיירה למוקד מסחר משגשג, בעיקר בזכות מוצרי האומנות והמלאכה ובזכות הסחר במלח. במאות ה-17 וה-18 נפגעה העיירה בפלישת השוודים, בשרפות ובמגפות.
במאה ה-19 נחנכה מסילת הברזל בין טרנוב וללוחוב (Leluchów), והדבר תרם להתאוששותה הכלכלית של העיר.
במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשה בקרבות שהתחוללו באזור. במלחמת העולם השנייה לא נפגעה העיירה, ולאחר 1945 התפתחה באופן משמעותי ונבנו בה בתי ספר, מרכז תרבות, בית חולים ומפעלי תעשייה. בשנת 1990 קיבלה טוחוב מעמד של עיר.
יהודים
ערב פלישת הגרמנים לפולין ישבו בטוחוב כ-300 יהודים. הגרמנים כבשו את טוחוב בספטמבר 1939. הם שרפו את בית הכנסת, רצחו יהודים ושדדו רכוש. לעיירה הובאו פליטים מעיירות באזור. ביוני 1942 הוקם בעיירה גטו בו רוכזו כ-3,000 יהודים. בספטמבר 1942 גרשו שוטרים גרמנים ופולנים, את רוב תושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ. באוגוסט 1943 נרצחו יתר תושבי הגטו.
אורלי פורטל
מקום משכנה של הלהקה הוא סטודיו "תנע" בעין שמר, וסטודיו "נעה דר" בתל אביב. הסטודיו משמש גם כמרכז ללימוד תנועה ומחול על פי שיטת אורלי פורטל.
מאפייני הלהקה
יצירותיה של פורטל עוסקות במחקר וידע נרכש של תנועה אנושית אורגנית ובחיבור בין מחול עתיק לבין מחול עכשווי. השפה ה"תנועתית" שואבת את השראתה ממקורות רב-תרבותיים, המשלבים אלמנטים מהתרבות המרוקאית, הערבית והסופית. הכוריאוגרפיה מקיימת דיאלוג בין מזרח ומערב, נעה על קו התפר שבין התרבויות, מעדכנת מסורות ויוצרת שפה חדשה בעולם המחול המודרני העכשווי. חיבור העולמות ושילובם הייחודי הולידו שפה הרמונית המכבדת את המבנה הפיזי והנפשי של הרקדן.
הלהקה מונה 15 רקדניות, אשר מגיעות כל אחת מרקע אחר במחול. כל הרקדניות עוברות הכשרה מעמיקה לשפת המחול הייחודית של פורטל.
ניסו שליו
ניסו שליו (נולד ב-23 במאי 1981) הוא שחקן, מדבב, ואמן איפור ישראלי.
ביוגרפיה
שליו נולד וגדל בבת ים לצד שלוש אחיות במשפחה דתית ולמד בישיבה עד גיוסו. בצה"ל שירת בחיל החימוש, תחילה כמכונאי ציוד בתי מלאכה (צב"מ) ולאחר שנה וחצי שימש כמש"ק יחסי ציבור של החיל ובמקביל פיקד על להקת החיל. בזמן שירותו הצבאי יצא בשאלה, ולאחר מכן יצא מהארון.
ב-2007 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" לצד יונית טובי, רותי אסרסאי ורויטל זלצמן. במהלך לימודיו זכה במלגת קרן שרת, וב-2007 זכה במלגת "סנו" שניתנת על נאמברים מתוך מחזות זמר. כמו כן למד פיתוח קול אצל נירה גל ודוקי עצמון.
ב-2016 נישא להראל.
בתיאטרון
בתיאטרון הספרייה: גילם את דני זוקו במחזמר "גריז" שביים גלעד קמחי, גילם את ווף במחזמר "שיער" וגילם את יהודה בן יעקב במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת". ב-2007 גילם את הראם טאם טאגר במחזמר "Cats" שביים עוז מורג.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק בהצגה "דרך השיר" - מסע מוזיקלי בעקבות השירים שעיצבו את התרבות ישראלית, שכתבה וביימה צביה הוברמן.
ב-2007 שיחק במחזמר "נרניה – האריה, המכשפה וארון הבגדים" שהיה מחזה מאת אדריאן מיטשל (ע"פ ספרו של ק.ס. לואיס בעל אותו השם) שביים משה קפטן.
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2008 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "גריז - השיגעון חוזר" והופיע בסדרה הדוקומנטרית "בית צבי" ששודרה בערוץ 10. ב-2012 גילם את שיוואנה בי בלאק בסדרת הטלוויזיה שיצר אבנר ברנהיימר "אמא ואבאז" ששודרה בהוט. ב"ארץ נהדרת" השתתף בפינה של "לירד ולארד" (אלי פיניש ומריאנו אידלמן). גילם את טינקרבל בסדרה הרשת "המכשפות משינקין" שכתב וביים סם לביא.
ב-2014 גילם את שחרזדה בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" שביים שי כנות וגילם תפקיד אורח בסדרה "70 מיליון סיבות לעושר" שיצר שמוליק לוי וביים אופיר בביוף. ב-1 בינואר בשנת 2018 עלתה לאוויר הסדרה "כפולה" בה משחק ניסו את אלעז הסטייליסט של נועה קירל ומתגלה גם כעוזר של נמסיס.
מופיע גם כדראג קווין בשם שִיוָואנָה בִי בלֶאק.
התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014–2015)
בפברואר 2014 החלה בגינאה שבמערב אפריקה התפרצות של המחלה הנגיפית קדחת דימומית אבולה. המגפה התפשטה בהדרגה למדינות נוספות ובעיקר לשכנות סיירה לאון וליבריה. לאחר שלושה חדשים (מאמצע מאי) החלה האצה משמעותית בקצב דיווח הנדבקים ומקרי המוות. ההתפרצות, שנמשכה כשנתיים, עד לדעיכה סופית ביוני 2016, הפכה להתפרצות הנרחבת ביותר של האבולה אי פעם וגבתה את חייהם של 11,323 אנשים מתוך 28,616 שנדבקו במחלה. משך הזמן מהופעת סימפטומים ועד למוות הוא 7.5 ימים בממוצע.
רקע
מחלת האבולה היא קדחת דימומית (מחלה הגורמת לדימומים באיברים פנימיים, מהעור ומפתחי הגוף), הנגרמת על ידי נגיף. המחלה והנגיף המחולל אותה זוהו לראשונה בזאיר ובסודאן ב-1976, ומאז מזוהה התפרצות חדשה של המחלה באפריקה כל שנתיים-שלוש בממוצע, כאשר שיעור הנדבקים נע בין עשרות למאות, ושיעור התמותה עומד על 50%-90%. תקופת הדגירה של הנגיף נעה בין ימים בודדים ל-21 יום, ועל כן המגפה תיחשב שנעצרה לאחר 42 יום ללא אבחון של מקרים חדשים (שתי תקופות דגירה). ב-31 ביולי 2015 הודיעו המדענים כי הצליחו לפתח חיסון מפני נגיף האבולה, שבניסויים גילה יעילות של מאה אחוזים בהגנה מפני המחלה.
בהתפרצות של 2014 שיעור הנדבקים במחלה היה גבוה במיוחד לעומת התפרצויות קודמות ושיעור התמותה עומד על כ־43%.
ההתפרצות הראשונית
ההתפרצות החלה במותו של פעוט כבן שנתיים ב-2 בדצמבר 2013 בכפר מליאנדו שבמזרח גינאה סמוך למשולש הגבולות עם סיירה לאון וליבריה. עד ה־20 בינואר 2014 נפטרו מהמחלה מספר אנשים בכפרים בסביבה. ב־25 בינואר אושפזה חולה במחלה בבית חולים ומתה לאחר כמה ימים. אנשים נוספים נדבקו ממנה וחלקם נפטרו גם הם. מכיוון שעד אז לא נודע על מקרי אבולה באותם אזורים, לא עלה החשד שהמקרים יכולים להגרם מאבולה. עם המשך ההתפרצות עלה החשד שמדובר על אבולה ולאחר שבדיקות אישרו את זה דווחה גינאה ב־25 במרץ באופן רשמי על ההתפרצות. עד 23 באפריל, הגיע מספר הנדבקים בנגיף ל-242, כולל 142 מקרי מוות, כ-58.7% תמותה.