cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כתב חרטומים
פענוח הכתב ההירוגליפי
הפענוח החל כאשר הפיזיקאי הבריטי תומאס יאנג הראה כי הן הכתב הדמוטי והן הכתב ההירוגליפי מכילים גם סימנים אלפביתיים וגם סמלים, שיש ביניהם קשר הדוק.
בשנת 1822 הצליח האגיפטולוג הצרפתי ז'אן-פרנסואה שמפוליון, שנעזר בשפה הקופטית, להבין את הערך הפונטי של ההירוגליפים. בכך הוכיח את העובדה שההירוגליפים מייצגים "שפה מדוברת".
רשימת הסימנים החד-עיצוריים של גרדינר
בספרו "Egyptian grammar" משנת 1927 הציג סר אלן גרדינר רשימת סימנים חד עיצוריים שנעשתה נפוצה לתעתיק משפות מודרניות למצרית.להלן הרשימה עם מקביליה העבריים, עם גרסאות הייראטיות ועם המקבילים בסטנדרט התעתיק ממצרית (MdC).
שברולט טריילבלייזר (קרוסאובר)
שברולט טריילבלייזר (באנגלית: Chevrolet TrailBlazer) היא מכונית במרכב קרוסאובר קומפקטית עם חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי שברולט משנת 2020. היא הוצגה בשנת 2019 והגיעה לישראל בדצמבר 2020.
מפרט טכני
יחידת ההנעה היחידה שמוצעת עם הדגם כוללת מנוע טורבו-בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.4 ליטרים עם הספק של 155 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה, לצד תיבת הילוכים רציפה.
נתון התאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה עומד על 9.1 שניות, עד למהירות מרבית של 200 קמ"ש.
דמה (תשכיל)
דַמַّה (ضمة; "צַ'מַّה" בתעתיק מדויק) (<font size="+2">ـُ ) היא אחת מתנועות התשכיל בשפה הערבית. האות המאריכה שלה היא ואו. בתעתיק נהוג להחליף דמה בקובוץ, וכאשר היא מלווה בוואו – בשורוק.
הגייה
הדמה מציינת תנועה סגורה אחורית מעוגלת, /u/, קצרה, בדומה לשורוק העברי. היא מסומנת בלולאה קטנה, הדומה לוואו, מעל האות. האות המאריכה של דמה היא ואו (ﻭ), ובהופעתה היא גורמת לביטוי /uː/.
כאשר משתמשים באותיות ערביות לכתיבת ערבית מדוברת (להבדיל מהספרותית), לעיתים מסמנים "דַמַّה מַקְלוּבַּה", דהיינו "דמה הפוכה", שהיא תמונת מראה של הדמה, כדי לציין את הצליל /o/.
בפרסית
בפרסית, הדמה נקראת בות ונהגית /o/, אשר שונה מהגייתה בערבית.
אוורסט
האֶווֶרֶסְט (בטיבטית: ཇོ་མོ་གླང་མ צ'וֹמוֹ לוּנְגְמַה, בנפאלית: सगरमाथा סאגרמטהה, בסינית: 珠穆朗玛 ז'ומולנגמא, באנגלית: Mount Everest) הוא ההר הגבוה בעולם (8,848 מטרים מעל פני הים), ומתנשא בחלקו המזרחי של רכס הרי ההימלאיה בגבול שבין נפאל לבין טיבט שבסין. רוב שטחו מצוי במחוז האוטונומי הטיבטי שבשליטת סין, וחלקו הדרומי שוכן בתחומי הפארק הלאומי סגרמאטהה שבנפאל.
משמעות שם ההר בטיבטית הוא "אלת אם העולם" ומשמעות השם הנפאלי הוא "ראש הרקיע". השם הנפוץ "אוורסט" הוא על שם המודד הבריטי סר ג'ורג' אוורסט (ההגייה הנכונה של שמו היא אִיוְרֶסְט, בניגוד לשם המקובל היום להר - אֶווֶרֶסְט), שהיה המודד הראשי של הודו והאחראי השני למיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו.
האוורסט הוא ההר הגבוה ביותר יחסית לגובה פני הים, אבל אם לוקחים בחשבון מדידת גובהו של הר גם מתחת לפני הים, הרי שההר מאונה קיאה שבהוואי עוקף את האוורסט, שכן גובהו המלא הוא 10,203 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס השקט. בכך מאונה קיאה הוא למעשה ההר הגבוה ביותר בעולם לפי צורת מדידה זו.
מדידת האוורסט ומתן שמו
המיפוי שהתנהל בעזרת תאודוליטים גדולים החל מ-1802 מהקצה הדרומי של הודו לכיוון צפון, ונועד במקורו למדוד קשת לאורך המרידיאן ובכך לקבל מידע מדויק על עקמומיות כדור הארץ, הגיע אל מרגלות ההימאליה רק עם פרישתו של איוורסט וחזרתו לבריטניה. ממשיכו בתפקיד, אנדרו וו (Andrew Waugh), שנכנס לתפקיד ב-1843, החל למדוד מתוך צפון הודו את גובהם של ההרים ברכס ההימלאיה. את החישובים ביצע בכלכותה המתמטיקאי ההודי רד'נאת סידקאר שהיה "המחשב האנושי" של הפרויקט באותה עת. כבר ב-1847 גילו השניים כי רבות מהפסגות בהימלאיה גבוהות יותר מפסגות הרי האנדים, שעד אז היו הגבוהות ביותר שנמדדו, אולם וו לא פרסם את הממצאים, והחליט לבדוק קודם האם קיימות פסגות גבוהות יותר, שטרם נצפו ונמדדו, במקבץ הפסגות הרחוק יותר על גבול נפאל וטיבט. הפסגות נמדדו ממרחק של מאות קילומטרים, באותה שנה, ושוב ב-1849, ולאחר תהליכים של זיהוי הפסגות מהמקומות השונים שבהן נמדדו, והחישובים הטריגונומטריים של סידקאר, הגיעו (בשנת 1852) השניים למסקנה שהפסגה שלה הם קראו פסגה XV, היא הגבוהה ביותר, והיא כנראה הנקודה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ.
וו עדיין התמהמה בפרסום הממצאים, ורק ב-1856 דיווח על תוצאות המדידה, והודיע ש"פסגה XV" שבהימאליה הנפאלית גובהה הוא 29,002 רגל (8,840 מטר), ושזהו כפי הנראה ההר הגבוה ביותר בעולם. על פי סיפור שמידת מהימנותו אינה ברורה, הגובה אליו אנשי הצוות הגיעו ממיצוע המדידות היה 29,000 רגל, ושני רגל הוספו על מנת להימנע מיצירת רושם בציבור כאילו מדובר בערך מקורב.
מאוחר יותר הציע וו לקרוא לפסגה (שלטענתו, לא מצא שיש לה שם מקומי) על שם קודמו, שהיה עוד בין החיים באותה עת. איוורסט, שהקפיד כמודד הראשי של הודו להשתמש בשמות מקומיים, אם היו כאלה, השמיע התנגדות רפה למדי לכבוד שהוצע לו, ולמרות התנגדויות שנשמעו, החליטה החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית ב-1865, שנה לפני מותו של איוורסט, לקרוא להר על שמו. איוורסט עצמו, לא רק שלא היה על ההר, גם ככל הנראה מעולם לא צפה בו. ההתעלמות משמותיו המקומיים של ההר מעוררים כעס בטיבט, סין ונפאל ואף ישנם הדורשים להחזיר להר את שמו הטיבטי המקורי ולנטוש את השם אוורסט.
תנועה ציבורית, שמרכזה בהודו, דורשת לקרוא את ההר על שמו של סידקאר, שנטען שהיה הראשון שהבין שהמדובר בהר הגבוה בעולם.
גובהו המדויק של הר האוורסט שנוי במחלוקת. שיטות מדידה שונות, כמו גם שינויים איטיים בגובהו של ההר בשל טקטוניקת הלוחות, מובילות לתוצאות שונות במקצת. מיפוי הודי שנערך ב-1954, שהשתמש אף הוא בתאודוליטים שהוצבו ב-12 נקודות שונות מסביב להר, קבע את גובה האוורסט כ-8,848 מטר. המדידות השונות נתנו ערכים בפיזור של כ-5 מטר, והגובה נקבע כממוצע בלתי משוקלל שלהן. ערך זה הוא הגובה המוכר רשמית עד היום על ידי סין ונפאל. ב-5 במאי 1999 העפילה לפסגת ההר משלחת אמריקנית מטעם החברה הלאומית לגאוגרפיה (נשיונל ג'יאוגרפיק) ומוזיאון המדע של בוסטון, כשהיא מצוידת במכשיר GPS. המדידות שנעשו על ידי המשלחת קבעו שגובה ההר הוא 8,850 מטר. לעומת זאת, מדידות שנעשו ב-2005 על ידי משלחת סינית קבעו, כי גובהו של ההר הוא 8,844.43 מטר (עם דיוק מדידה של 21 סנטימטרים). בדצמבר 2020 הודיעו סין ונפאל במשותף, כי גובה ההר הוא 8,848.86 מטר. מעקב לאורך זמן בעזרת מכשיר GPS שהוצב באוכף הדרומי של ההר מצביע על תזוזות זעירות של ההר, אם כי לא ניכר שינוי מהותי בגובהו. כמו כן ניכרת תזוזה של כ-6 סנטימטרים לשנה לכיוון צפון-מזרח.
מבנה ההר וסביבתו
ההר הוא דמוי ארבעון המתנשא לגובה של כ-3,000 מטר מעל סביבתו. מורדות ההר מכוסות בקרחונים הממלאים תפקיד משמעותי בתהליך הסחיפה (ארוזיה) של ההר. סמוך למורדותיו משתרעים שלושה קרחוני ענק. קרחון קומבו בבסיס המורדות הדרום מערביים בעמק הנוצר בין מורדות האוורסט לרכס להוטסה - נופטסה, קרחון קנגשונג בבסיס המורדות הדרום המזרחיים, קרחון רונגבוק וקרחון ורונגבוק המזרחי בבסיס המורדות הצפוניים.
מצפון לפסגת ההר נימצאת פסגת צ'אנגטסה (7,543 מטר). השלוחה הדרומית שלו מתלכדת עם השלוחה המתפצלת לצפון משלוחת האוורסט הצפון מזרחית. האוכף הנוצר ביניהם מכונה "האוכף הצפוני".
מדרום לפסגת האוורסט נמצאת פסגת להוטסה (8,516 מטר). השלוחה הצפונית שלו מתלכדת עם השלוחה הדרומית של האוורסט. האוכף הנוצר ביניהם מכונה "האוכף הדרומי".
בחלק הסיני נמצאת שמורת הטבע הלאומית צ'ומולונגמה.
אזור המוות
מגובה 8,000 מטר רמת החמצן יורדת לרמה שלא מאפשרת לשמר חיים אנושיים לאורך זמן. ריכוז החמצן בגובה זה מגיע לכדי שליש מריכוזו בגובה פני הים. בנוסף, הלחץ האטמוספירי הנמוך גורם לתחושה של כבדות עבור המטפסים. לפיכך אין נוהגים להישאר יותר מ-48 שעות שם. שני תנאים אלו גורמים לתחושת תשישות קשה, בלבול, עצלות, ומעמסה על האיברים. זהו האזור המסוכן ביותר על ההר, ורבים ממקרי המוות קרו בו.
השפעת האדם על ההר
מאז סוף המאה ה-20 פזורים לאורך מסלולי הטיפוס לפסגה אביזרים, ציוד ופסולת שהשאירו המטפסים על ההר. ננקטו צעדים נגד התופעה, בסיוע ממשלת נפאל וקרן אדמונד הילרי.
מאז שהחלו הניסיונות להעפיל לפסגה, ההר גבה כ-300 קורבנות. בשל קשיי פינוי, סכנת מוות, ושיקולי תקציב, ישנן גופות מטפסים המושארות על ההר. ההתחממות הגלובלית הביאה למצב שחלק מהאזורים בדרך לפסגה מפשירים, מה שמוביל למציאת גופות.
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה, התמעטו המטפסים על ההר והדבר הביא לקיום מבצע ניקיון עליו.
ניסיונות ההעפלה הראשונים
משהתגלה כי הר האוורסט הוא הנקודה הגבוהה על פני כדור הארץ, איש לא העלה על הדעת את הרעיון של טיפוס עליו. מסורת של טיפוס הרים כאלה לא הייתה קיימת, ושתי המדינות בהן שוכן ההר - נפאל וטיבט, היו סגורות בפני מערביים. האיום הרוסי על ההגמוניה הבריטית באזור גרם לבריטים להתעניין באזור, למרות בדלנותן של נפאל וטיבט. בתחילה נשלחו הודים מטעמם לרגל ולמפות את האזור, ובהמשך גם אנשי צבא בריטים הסתננו לאזור. הרעיון לטיפוס על האוורסט הועלה לראשונה כנראה רק ב-1893, בשיחה שהתקיימה דווקא בקשמיר בין שניים מאנשי צבא אלה, פרנסיס יאנגהאסבנד (Younghusband) וצ'ארלס ברוס (Bruce).
טיבט החלה להיפתח לבריטים רק בעקבות פלישה ב-1904 של כוח בריטי בראשות יאנגהאסבנד שכבש את להסה בירתה, והפך את המדינה לארץ חסות בריטית. אולם התהפוכות הפוליטיות העבירו את השליטה תחילה לסין, ולבסוף לעצמאות טיבטית. ב-1913 ערך איש צבא אחר, ג'ורג' נואל, מסע חשאי אל מרגלות האוורסט מהכיוון הטיבטי, אולם לאחר שאזל המזון למשלחת, נחשפה זהותה והיא אולצה לחזור. מלחמת העולם הראשונה קטעה את העניין באוורסט, ורק ב-1919 הציג נואל את מסעו בפני החברה הגאוגרפית המלכותית, שלראשותה נבחר באותה עת יאנגהאסבנד. בעקבות כך החליטו הבריטים לנסות לכבוש את מה שכונה (אחרי כיבוש הקוטב הצפוני ב-1909 והקוטב הדרומי ב-1911) "הקוטב השלישי".
ב-1920 השיגו הבריטים אישור מטובטן גיאטסו, הדלאי לאמה, וב-1921 שלחו משלחת מחקר ששהתה באזור בין יוני לספטמבר כדי למצוא את הנתיב והעונה הטובים ביותר לניסיון העפלה מכיוון טיבט. הם עצמם הגיעו לשיא גובה של כ-7,000 מטר, על האוכף הצפוני.
בעקבות משלחת זו יצאה במאי 1922 משלחת ראשונה בראשותו של צ'ארלס ברוס במטרה להעפיל אל הפסגה. הם הקימו מחנה על האוכף הצפוני בגובה של 25,000 רגל (7,620 מטר) משם יצאו שלושה ניסיונות העפלה אל הפסגה, אך כולם נכשלו.
המשלחת של ג'ורג' מאלורי
ב-1924 התארגנה משלחת המחקר הבריטית השלישית להר אוורסט. ראש המשלחת היה סגן-אלוף אדוארד נורטון (Norton). ג'ורג' מאלורי מונה להיות ראש צוות המטפסים.
אלרי
אלרי הוא משחק ילדים מהאיים הבריטיים, ששוחק בעיקר על ידי ילדות, ולווה בשיר משחק באנגלית, המתועד בשיר השכונה: One, Two, Three, O'Leary, Four, Five, Six, O'Leary, Seven, Eight, Nine, O'leary, One Two three... וחוזר חלילה.
אוורסט
המשלחת של ג'ורג' מאלורי
משלחת הטיפוס של 1933 מצאה את גרזן הקרח של אירווין במדרונות הגבוהים של ההר, בגובה 8,440 מטר ו-250 מטר מזרחה מ"מדרגת הטיפוס הראשונה", מקום מוזר בהתחשב במסלול הטיפוס המתוכנן.
אלרי
המשחק היה נפוץ במחצית הראשונה של המאה העשרים ובוצע בהרבה גרסאות. גם למילה אלרי קיימות מספר גרסאות כש O'leary מציין בדרך כלל את הגרסה האירית שכן זהו שם משפחה נפוץ בארץ זו. בסקוטלנד שרו הילדות Aleery וקיימת סברה שהמילה, שהיא חסרת פירוש באנגלית, קשורה לעגה קלטית בה יש לה קשר לרגל. באנגליה האיות הוא בדרך כלל Alairy או A-leary כשהמילה Alary מופיעה בשיר פירס פלאומן (Piers Plowman) מהמאה הארבע עשרה של המשורר וויליאם לנגלנד (William Langland - ca.1332-1400) בו מסופר על קבצנים שיושבים כשרגליהם אלרי, והסברה היא שישבו ברגלים משוכלות.
אוורסט
המשלחת של ג'ורג' מאלורי
ב-1999 התארגנה "משלחת המחקר ע"ש מאלורי ואירווין" בראשותו של אריק סימונסון (Simonson). המשלחת מצאה בלון חמצן השייך לשניים (אומת על ידי החברה שיצרה את הבלון) ליד "מדרגת הטיפוס הראשונה". גופתו של מאלורי נתגלתה בגובה 8,150 מטר (26,750 רגל), היישר מתחת לגרזן הקרח שנמצא ב-1933. לא נמצאו הוכחות כי השניים הגיעו לפסגה, או טיפסו את "מדרגת הטיפוס השנייה", המפתח למסלול זה.
ישנה תאוריה האומרת כי אירווין נשאר מאחור, מתחת ל"מדרגת הטיפוס השנייה" ומאלורי המשיך לבדו לפסגה. תאוריה זו נתמכת על ידי ראיות נסיבתיות בלבד, כגון העובדה שתמונתה של אשתו, שמאלורי הבטיח להטמין בפסגה, לא נמצאה בארנקו. כמו כן המקום בו נמצאה גופתו של מאלורי מצביע על מסלול ירידה מההר. אולם מומחים אחרים טוענים כי מאלורי לא יכול היה לטפס לבדו את "מדרגת הטיפוס השנייה" שהיא בדרגת קושי של 5.7 - 5.8, עם בלונים וציוד (מאלורי טיפס בסקוטלנד מדרגות בדרגת קושי של 5.8-5.9). המצלמה שיכלה לשפוך אור על התעלומה לא נמצאה.
אלרי
לשיר הייתה גם גרסה בעברית: "אחת שתיים שלוש וחצי, איש אחד נסע בטקסי, הוא שילם גרוש וחצי, גרוש וחצי, אחת שתיים שלוש".
אוורסט
המשלחת של ג'ורג' מאלורי
גם אם תימצא עדות ניצחת (כגון תמונות מהפסגה) שמאלורי אכן כבש את ההר ב-8 ביוני 1924, העפלה מוצלחת נחשבת רק אם הפסגה נכבשה והמטפסים שבו לבסיסם בשלום.
משולש דרומי
משולש דרומי הוא קבוצת כוכבים קטנה אך בולטת בשמי הדרום, שהופיעה לראשונה בשנת 1603 באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר. שלושת הכוכבים הבהירים בקבוצה יוצרים משולש שהוא בקירוב שווה-צלעות ולכן קל לזהות את הקבוצה.
ב.מ.וו X5
ב.מ.וו X5 הוא רכב פנאי שטח ספורטיבי ויוקרתי בגודל בינוני, מבית יצרנית הרכב הגרמנית BMW.
משולש דרומי
גרמי שמים מעניינים נוספים
NGC 6025 הוא צביר פתוח על הגבול עם קבוצת סרגל במרחק של כ-2000 שנות אור הכולל כ-30 כוכבים עם בהירויות מדרגות 7-9 שקל לאתר בעזרת משקפת.
ב.מ.וו X5
רקע
כאשר הוצג לראשונה בשנת 1999, היה ה-X5 בעל ההנעה הכפולה, למכונית ה-SUV הראשונה שיוצרה על ידי חברת ב.מ.וו, כרכב שטח וכביש, השיקה ב.מ.וו. דגם המתהדר בתיבת הילוכים ידנית או אוטומטית. לשטח, לעיר, או לשניהם, סיפק הרכב החדיש מענה.
בשנת 2006 הושק הדור השני (E70) של המכונית, אשר הציג מערכת הנעה כפולה מפוצלת מומנט, משודכת לתיבת הילוכים אוטומטית. בשנת 2009 הוצגה גרסת X5M ספורטיבית וחזקה, בעלת ביצועים גבוהים, כדגם לשנת המודל 2010.
ה-X5 מיוצרת בעיר גריר בדרום קרוליינה ארצות הברית לצד הב.מ.וו X6 אשר לה פלטפורמה זהה ומשותפת.
'עד שמובן מהטקסט, מהי הפלטפורמה הזהה ומהי המשותפת, וזה לא מובן בכלל, אני מציעה לבחון מחדש ולהוריד את אחת המילים או לערוך אחרת. זה עושה מיד רושם כמו צמד המילים "אלטרנטיבה חלופית"... הכוונה כנראה שהאיקס 6 הוא הדגם החדיש יותר ומכאן הדמיון, אך מהטקסט משתמע שתיכף יגיע ההסבר. הוא לא מגיע, ולא באופן המחייב שתואר בכלל.'
השינויים והתוספות עבור גרסאות רכבי הביטחון המשוריינים מתבצעים במפעל ב.מ.וו במקסיקו. החל מיולי 2009, כמה פעולות הרכבה מבוצעות גם בקלינינגרד רוסיה. בפברואר 2015, החלה ב.מ.וו הודו בייצור ה-X5 לשוק המקומי.
דור ראשון (E53) (2006–1999)
הדור הראשון של ה-X5 המצוין כ-E53 יוצר בין השנים 1999-2006. באוקטובר 2006 הופסק ייצורו והוחלף על ידי הדור השני (E70). מכונית ה-E53 פותחה בתקופה שלנד רובר הייתה בבעלות ב.מ.וו, כך חלקה טכנולוגיה ורכיבים משותפים עם מכונית הריינג' רובר, כגון מערכת ניהול המנוע בנסיעת שטח, ואת מנוע הב.מ.וו סדרה 5 דור רביעי (E39). המכונית יוצרה בגרסאות מנועי בנזין ודיזל, ומנועי 6 ו-8 צילינדרים. בשנת 2004 הוצגה גרסה מעודכנת אשר כללה מתיחת פנים.
אוורסט
ההעפלה הראשונה אל פסגת האוורסט
ב-29 במאי 1953 הניו זילנדי אדמונד הילרי והשרפה טנזינג נורגיי ביצעו את ההעפלה המתועדת המוצלחת הראשונה לפסגת האוורסט דרך הרכס הדרומי-מזרחי.
השניים היו חברים במשלחת בריטית בראשות ג'ון האנט. כשהתקרבה המשלחת אל הפסגה נבחרו מספר זוגות שניסו להגיע אליה. אחרי כישלון הזוג הראשון, עלו ב-28 במאי 1953 הילרי וטנזינג, והם הצליחו להגיע אל "פסגת העולם" למחרת בשעה 11:30. הם שהו בפסגה כרבע שעה. הילרי לחץ את ידו של טנזינג, וזה השיב לו בחיבוק חם. הילרי צילם את טנזינג מניף את דגלי האו"ם, בריטניה, נפאל והודו מעל הפסגה. עם רדתם מההר זכו הילרי והאנט (אולם לא טנזינג) בתואר האצולה סר.
במשך שנים סירבו הילרי וטנזינג לומר מי היה הראשון שהגיע לפסגה. באוטוביוגרפיה שפרסם הילרי אחרי מותו של טנזינג, הוא כתב שהוא היה זה שהניח את רגלו ראשון על הפסגה, בעוד שטנזינג היה מספר צעדים אחריו.
מחנות הבסיס
ישנם שני מחנות בסיס משני הצדדים של הר האוורסט. מחנה הבסיס הדרומי ממוקם בנפאל בגובה של 5,364 מטר מעל פני הים (28.00722°N, 86.85944°W), ומחנה הבסיס הצפוני ממוקם בטיבט בגובה 5,150 מטרים מעל פני הים (28.14139°N, 86.85139°W). שני מחנות הבסיס הם למעשה "כפרי" אוהלים גדולים, השוכנים בתוך סביבה מוגנת ממזג האוויר, ומשמשים בפועל כאתרי קמפינג עבור כל מטפסי ההרים שעושים דרכם לפסגה הגבוהה בעולם.
ישראלים על האוורסט
הישראלי הראשון שהעפיל לפסגת האוורסט היה דורון אראל, בשנת 1992, במסגרת משלחת בינלאומית. אראל טיפס מן הצד הדרומי, הנפאלי. הוא המשיך, לאחר מכן, והיה לישראלי הראשון שהשלים את הטיפוס על שבע הפסגות הגבוהות בכל היבשות.
בשנת 2012 ניסה נדב בן-יהודה להעפיל לפסגה בעודו בן 24, ובכך להיות הישראלי הצעיר ביותר שעשה זאת. כ-300 מטרים לפני הפסגה נתקל בן-יהודה במטפס טורקי מחוסר הכרה, זנח את מטרתו והחל לסייע לו, תוך שהוא מסכן את עצמו. על מעשה זה הוענק לו אות מופת בטקס אות הנשיא למתנדב.
במאי 2021 הישראלית הראשונה דניאל וולפסון העפילה לפסגת האוורסט.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2011
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2011, הייתה האליפות האזורית ה-33 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בפולין בין ה-18 ביוני ל-3 ביולי 2011.
רוסיה ניצחה באליפות בפעם השלישית בתולדותיה.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 16 נבחרות. הן חולקו לשני בתים. שלוש נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשלב השני ב-2 בתים. ארבע נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ג'. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ בהשתתפות 4 קבוצות. הנבחרת הצליחה לסיים את השלב בהצלחה והעפילה לתחרות.
כדרסלניות של הנבחרת:
שארל בודלר
שארל פייר בודלר (בצרפתית: Charles Pierre Baudelaire; 9 באפריל 1821 – 31 באוגוסט 1867) היה משורר, מתרגם ומבקר אמנות צרפתי. נחשב לאחד המשוררים הצרפתים החשובים במאה ה-19.
ז'פרסון נסימנטו
ז'פרסון מוריירה נסימנטו (בפורטוגזית: Jefferson Moreira Nascimento; נולד ב-5 ביולי 1988 בקמפו פורמוזו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בספורטינג ליסבון.
שארל בודלר
קורות חייו
בודלר נולד בפריז והיה לאחד מהמפורסמים במשוררים המודרניים. הוא שילב תובנות פילוסופיות בשיריו בחלקם בעלי אופי דקדנטי. מאהבתו במשך תשע-עשרה שנה הייתה השחקנית והרקדנית ז'אן דובאל, הידועה בתור "אולימפיה" מציורו המפורסם של אדואר מאנה הנושא את אותו שם.
ז'פרסון נסימנטו
קריירת מועדונים
ז'פרסון החל את הקריירה שלו במולדתו, שבה הופיע ללא הצלחה רבה עבור "סאו קייטנו", "גוראטינגואטה", "פלמיירס" ו "גרמיו בארוארי". בקיץ 2010 הוא עבר ל"אשטוריל" הפורטוגזית. ב-29 באוגוסט במשחק נגד "מוריירנסה" הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית. ב-2 באוקטובר במשחק נגד "פנאפיאל", הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור הקבוצה החדשה. בסוף העונה, ז'פרסון חזר לברזיל, שם הוא ניסה שוב להגיע להישגים משמעותיים אבל למרות כל המאמצים הוא לא הצליח להתברג כשחקן מרכזי, לא ב"פלומיננסה" ולא ב"נאוטיקו" או בסנטה קרוז.
שארל בודלר
קורות חייו
בשנותיו האחרונות נהג ליטול סמים, כאופיום וחשיש, וכן הירבה לשתות אלכוהול. בודלר נפטר בגיל צעיר, משבץ לב. הוא נקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז.
יצירתו
שירתו אופיינה בשילוב ביו מסורת השירה למסורת הפרוזה ובחינת מצבו של האדם. רבות מעבודותיו הושפעו מנטייתו לסינסתזיה (Synaesthesia) - עירוב של החושים, כלומר האפשרות להריח מראות או לראות קולות. הוא כתב מספר שירים על נושא זה עצמו, כשיר "Correspondances", המשתמש בדימויים ובסמליות המבוססים על ניסיונו של בודלר בסינסתזיה. בודלר היה משורר חושני, הוא התנסה בחוויות חושניות והביע אותן בשיריו. המשורר אנדרה ברטון כינה אותו סוריאליסט.
בודלר תרגם לצרפתית את המשורר האמריקני אדגר אלן פו. כאשר יצא לאור ספרו "פרחי הרע" בשנת 1857, הסופר, המדפיס והמוציא לאור נתבעו לדין ונמצאו אשמים בפרסום דברי תועבה וכפירה. "אתה - הקורא הצבוע - כפילי - אחי!" התייחס בודלר לקוראיו, בין דפי הספר. שישה שירים הושמטו מן היצירה על מנת לאפשר פרסומה. במחצית השנייה של המאה העשרים זכתה יצירתו של בולדר להערכה מחודשת.
רבות מיצירותיו פורסמו לאחר מותו.
תוכנית היונקים הימיים של צי ארצות הברית
תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני (U.S. Navy Marine Mammal Program) היא תוכנית של הצי האמריקני שבמסגרתה מאולפים יונקים ימיים, בעיקר דולפינים ואריות ים כך שיוכלו לשמש לשירות צבאי, למשימות כגון הגנת נמלים ואוניות, סיור, זיהוי ונטרול מוקשים ימיים, והשבת ציוד.
בסיס הבית של התוכנית נמצא בסן דייגו, קליפורניה, שם בעלי החיים שוהים ושם הם מאולפים אילוף ממושך. צוותים של החיות שאומנו בתוכנית כבר היו בשירות צבאי במלחמת וייטנאם ובמלחמת עיראק, שם נחלו הצלחה.
בארצות הברית מתנהל ויכוח ציבורי נוקב על התוכנית; בשנות התשעים המוקדמות, כשפרטי התוכנית עוד היו סודיים, דרשו פעילי זכויות בעלי חיים לדעת אילו חיות מאולפות בתוכנית, ולשם מה. לאחר שרוב פרטי התוכנית נחשפו, ממוקדת המחאה בתנאי ההחזקה של בעלי החיים ואימונם. כמו כן, ישנם אנשים המוחים כנגד שימוש צבאי בבעלי חיים בכלל, אפילו שימוש לא מלחמתי, כגון הגנה וסיור. חיל הים של ארצות הברית הסכים לפיקוח חיצוני על התוכנית, שיבדוק את תנאי ההחזקה והאימון של בעלי החיים.
היסטוריה
השימוש ביונקים ימיים ובדולפינים לוחמים החל בשנת 1960, כאשר צי ארצות הברית רכש דולפין לבן צד למספר מטרות:
שאלת המחקר הראשית הייתה האם לדולפינים יש מנגנון המאפשר להם לנוע במים ללא חיכוך. מחקרים לא גילו מנגנון כזה.
ב-1963, חוכמתם, ידידותם לאדם, ויכולת הצלילה המרשימה של הדולפינים הובילו להקמת קרן מחקר חדשה באשר לשימוש בדולפינים, בנקודת מוגה, אשר בקליפורניה, שם מתקן האימון נבנה על חוף האוקיינוס. מטרת המחקר הייתה להבין את חושיהם ויכולותיהם של הדולפינים, לדוגמה, הסונאר ה"מובנה" בהם ומבנה הגוף המאפשר צלילה לעומק, וכן להבין ולבחון שימוש אפשרי בדולפינים ואריות ים למשימות שימושיות כגון סימון עצמים במים וחיפושם. תרומתו העיקרית של מחקר זה הייתה ההבנה שיונקים ימיים מפותחים אכן יכולים לשמש למטרות שונות.
קנה (פירושונים)
קנה הוא שם שמציין צילינדר (גליל) חלול, שקוטרו קטן יחסית לאורכו. {{פירושונים|
תוכנית היונקים הימיים של צי ארצות הברית
היסטוריה
ב-1965, דולפין של הצי האמריקני שאומן לתפקידי חילוץ ימי, וכן כיוון ומציאת נקודות ימיות, השתתף בפעילות בפרויקט Sealab, פרויקט שניסה לענות על השאלה האם בני אדם יכולים, מבחינה חברתית וגופנית, לחיות בסביבה תת-מימית. הדולפין העביר לנסיינים אספקת מים ומזון.
ב-1967, המחקר חודש, אך לא בנקודת מוגה, כבעבר, אלא מוקם מחדש בסן דייגו (מיקום הפרויקט הנוכחי), והושם בפיקוח של הצי האמריקני ו"מרכז המלחמה הימית" של סן דייגו. בנוסף, באותו הזמן התקיים פרויקט נוסף שבסיסו היה בהוואי. כעבור זמן, התוכנית בהוואי נסגרה, ומרבית הדולפינים, למעט כמה שנשארו למחקר באוניברסיטה המקומית, הועברו לפרויקט בסן דייגו, שהתפתח והפך לפרויקט צבאי לכל דבר, תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני, שפעלה עד שנות התשעים תחת מעטה סודיות, ופועלת עד היום.
התוכנית
בסיס הבית של התוכנית נמצא בסן דייגו, קליפורניה, שם הם שוהים, והם מאומנים במפרץ סן דייגו; לעיתים קרובות מתקבלים דיווחים על דולפינים או אריות ים שנראו מאומנים ופועלים באזור. סירות קטנות משמשות את המאמנים להוביל את הדולפינים בין אזור אימון אחר למשנהו וכן להובלת מזון. לדולפין יש קשר עם המאמן, והוא שוחה אחריו.
שטחי אימונים חלופיים, המשמשים בדרך כלל לאימונים ניסויים, נמצא בסביבות האי סאן איסלנט או בתעלות בין איי קליפורניה, ושטחי אימון לשימושים קרביים כגון נטרול מוקשים או פעולת צילום נמצאים בסביבות סיאטל, ואף בסביבות קנדה.
מטרותיה הרשמיות של התוכנית הן פעילות הגנתיות של בעלי החיים, חילוץ והצלה, איתור ועזרה בהשבת ציוד יקר ערך, וכן איתור ונטרול מוקשים ימיים.
תוכנית אימון ואילוף החיות מתבצע על ידי קשירת קשר למאלף וכן התניה: לכל דולפין מאמן משלו שהדולפין קשור אליו, וכך יכול המאמן להעביר את הדולפין מאזור אימונים אחד למשנהו. כמו כן, כדי לגרום לדולפינים לבצע את המטלות שדורשים מהם, הם מקבלים פרס, אוכל או עידוד, תמורת ביצוע נכון של משימה.
בתוכנית יש חמישה צוותי יונקים, כשכל צוות מאומן במיוחד עבור מטרות אחרות, אך יש צוותים המאומנים למספר מטרות. כל צוות ומאמניו מוכרים בסלנג הצבאי על ידי מספר סידורי קצר (MK באנגלית). חמשת הצוותים נקראים "mk 4", "mk 5", "mk 6", "mk 7", ו"mk 8". ה- mk 7,4,8 משתמשים בדולפינים, mk 5, משתמש באריות ים, ואילו ב- mk 6 משרתים דולפינים ואריות ים יחדיו. לפי מנהלי הפרויקט, ניתן להעביר צוותים אלה תוך 72 שעות לכל נקודה בעולם, בעזרת מסוקים, מטוסים, או ספינות.
צייד מוקשים
שלושה מתוך חמשת הצוותים אומנו למציאת ונטרול מוקשים ימיים, המהווים את המפגע העיקרי לאוניות הצי של ארצות הברית. הדולפינים ב- mk 4 משמשים לגילוי וציון מקומם שם מוקשים ופגעים ימיים על קרקעית הים, וה- mk 8 משמש לנטרול המוקשים ולהגנה על החופים.
בעת פעולה, הדולפין מחכה לרמז מהמאמן שלו לפני תחילת חיפוש מוקשים באזור ספציפי, על ידי הסונאר הטבעי שלו. ממצאי הדולפין מגיעים חזרה אל המאמן, ובודק האם הדולפין יכול לנטרל המוקש מבלי לסכן את חייו. אם הוא יכול, המאמן נותן לדולפין פקודה לנטרול המוקש; ואם לא, הוא קורא לכוחות מיוחדים לנטרול המוקש. הדולפינים שאומנו לפירוק מוקשים פעלו בזמן מלחמת עיראק ב-2003. צי ארצות הברית הודיע שהם סייעו לזיהוי ונטרול יותר ממאה מוקשים ופצצות בנמל עיראקי.
פעולות הגנה
צוות mk 6, צוות שבו פועלים אריות ים ודולפינים יחדיו, אומנו להגנת חופים ונמלים מפני כניסת ספינות וכן צוללים או מהגרים לא חוקיים. פעולתם הראשונה הייתה בזמן מלחמת וייטנאם, בין 1971–1972, וכן בבחריין בין 1986–1987.
השבת ציוד
צוות mk 5 כולל אריות ים שאומנו להשיב ציוד יקר או בעל חשיבות מקרקעית הים; השבת ציוד בחינה או אוניות ומטוסים שטבעו בים. אריות הים בצוות זה מקבלים אימונים מיוחדים המכשירים אותם לצלילה לעומקים גדולים, שהייה בלחץ גבוה וזיהוי או השבת מטרות שהוגדרו על ידי המאמן. במשימות כאלו, יש לאריות הים יתרון גדול על צוללים אנושיים, שכן הם מסוגלים לצלול לעומק רב יותר, לזמן רב יותר ולשרוד בלחץ גבוה יותר. הם מאומנים באימונים הדרגתיים, כך שלבסוף יצליחו לצלול לעומק רב.
פעולתה המפורסמת הראשונה של היחידה הייתה כאשר משו בהצלחה מעומק הים מערכת טילי טורפדו כנגד צוללות שנמצאו בקרקעית הים, בעומק של 50 מטרים, בנובמבר 1970. בנוסף, הצוות השתתף מספר פעמים בניסיון חילוץ קורבנות התרסקויות מטוסים.
לחימה
במשך הזמן, הועלו השערות שונות הטוענות שצוותי הדולפינים לא מאומנים רק להגנה ונטרול מוקשים, אלא גם למשימות תקיפה והריגה ממש, כמו התקפה ישירה על צוללים וכן הצמדת מוקשים ימיים לאוניות וכלי שיט של האויב.
על בסיס השערות אלה סופרו עם הזמן אגדות אורבניות רבות. למידע נוסף, ראו אגדות אורבניות על דולפינים לוחמים.
צי ארצות הברית הצהיר שמעולם לא אימן את החיות למשימות התקפיות כגון תקיפת אוניות או אנשים; אף על פי שניתן ללמד את הדולפינים ולאמנם להתקיף, הדולפין לא יכול להבדיל בין כלי אויב לבין כלי ידידותי, וכשהוא מזהה מוקש, לדוגמה, הוא פועל רק לפי הוראת מאמנו. כך שבכל מקרה, שימוש כזה אינו הגיוני.
בנוסף, לצי ארצות הברית מחסן נשק ימי מקובל יותר, כגון טילי טורפדו וצוללות תקיפה. צוללת אחת, לשם השוואה, יכולה לפזר מעל 70 מוקשים ימיים בכמה דקות, ולשגר טילים מהירים מהים למרחקים אדירים, וזאת בלי לציין את היתרון של צוללת, כלי אנושי, על הדולפין. כך שאין סיבה נראית לעין שהצי ישתמש בחיות ימיות במקום בכלים כגון צוללות וטילים.
בעלי החיים בתוכנית
הסיבה לכך שדווקא הדולפינים ואריות הים נבחרו להיות החיות העיקריות שיואמנו בתוכנית היא משום שהם חיות אינטליגנטיות, ידידותיות לאדם וקלות לאילוף. אך למרות זאת, מאולפים ומאומנים במסגרת התוכנית עוד מספר מינים.
צי ארצות הברית מאמן ומאלף במסגרת התוכניות את החיות הבאות:
לאריות הים, לעומת זאת, אין סונאר טבעי, אך יש להם שמיעה טובה מאוד, גם מתחת לפני המים, וכן ראייה טובה בתנאי אור נמוכים ויכולת צלילה לעומק רב. שני המינים, הדולפינים ואריות הים, עוברים אימונים הדרגתיים לצלילה לעומק רב וציות לפקודות המאמן. בסוף שנות התשעים, יותר מ-140 יונקים ימיים השתתפו בתוכנית.
רווחת בעלי החיים
ישנן טענות רבות על התוכנית, ובארצות הברית מתנהל עליה ויכוח ציבורי עד היום. בין השאר, רבים מוחים על תנאי ההחזקה של החיות, על טיפול כושל ולא מתאים בהם, על דרכי האימון שלהם, ועל משך השירות. בנוסף, ישנם אנשים המתנגדים לכל שירות צבאי של בעל חיים.
מדיניותו הרשמית של הצי גורסת שבאילוף מותר להשתמש רק בשיטות חיזוק חיוביות ובפרסים, ושהם דואגים לתנאי ההחזקה של בעלי החיים. התוכנית מנוהלת לפי תקנות וחוקים רשמיים ומחמירים באשר לתנאי ההחזקה, האילוף, וההאכלה של בעלי החיים. כמו כן, התוכנית קיבלה אישור מוועדה בממשלת ארצות הברית הדואגת לתנאי החזקה של חיות בשבי ודרכי אימונן. כדי לקבל אישור זה, התוכנית צריכה להצהיר על תנאי החזקה נאותים של בעלי החיים, אך אינה צריכה לפרט לאיזו מטרה הן מאומנות, ואיך. בנוסף לכך, הפרויקט חבר גם באגודת מגדלי הדגים והאקווריומים הרשמית של ארצות הברית.
למרות הצהרת מדיניות הצי, ההתנגדות לתוכנית נמשכה. מתנגדי התוכנית טוענים שכל אילוף ואימון, אפילו כאשר בעלי החיים מוחזקים בתנאים טובים, נוגד את טבעם וגורם להם סבל, משום שהם בעלי חיים פראיים ולא מבויתים, בנוסף, הם טוענים שכליאת החיות כאשר הן אינן מאומנות או בפעולה גורמת להן סבל רב. עוד, מתנהל וויכוח על התקנים שונים כגון מחסומי פה המותקנים על פי החיות המונעים מהם לחפש מזון בזמן אימונים או בזמן פעולות. הצי טוען שהמחסומים מותקנים כדי למנוע מבעלי החיים לבלוע חומרים שיזיקו להם, כגון שקיות פלסטיק, אך מתנגדי התוכנית טוענים שמטרת המחסומים היא ליצור קשר רב יותר בין המטפל לחיה, שהרי התוכנית מבוססת על תגמולים בדמות מזון; וכשהחיה תוכל לקבל את מזונה רק מן המאלף, היא תציית לו.
שינוע החיות ממקום למקום גם הוא גורם לביקורת על התוכנית. החיות משונעות ממקום למקום במהירות על ידי מסוקים, מטוסים וספינות, ולעיתים קרובות מורדמים לצורך המסע. דבר זה מזיק לבעלי החיים משתי בחינות: העובדה שבעלי החיים האלו, שרגילים לחיים במים, מורדמים, ולעיתים מובלים מבלי שמים יגעו בעורם, גורמת להם סבל. בנוסף, ההעברה המהירה בין מקום למקום ובין סביבת חיים אחת לשנייה יכולה לגרום לטראומה אצל החיה.
סוגיה אחרת של ביקורת על התוכנית נובעת מהסיכון של בעלי החיים. מתנגדי התוכנית טוענים שההעובדה שהחיות באות במגע עם חומרים נפיצים כמו מוקשים יכולים לגרום להם למוות מנגד; הצי טוען שהסיכון לחיות הוא מזערי, משום בעלי החיים מאולפים לא להתקרב למוקשים מבלי אישור המטפל, הבודק את האזור ומבטיח שלדולפין לא יגרם כל נזק.
אזכורים בתקשורת ובתרבות
מפעם לפעם, מופיעים בתקשורת סיפורים על דולפינים המאומנים למטרות מלחמה והרג, או אפילו חמושים, שברחו ממקום האימונים ומהווים סכנה לציבור. למרות זאת, לפי הצהרות הצי הדולפינים מעולם לא אומנו כנגד אנשים או אוניות, או למטרות מלחמתיות בכלל. במשך הוריקן קתרינה ב-2005, היו מספר דיווחים בתקשורת על בריחת דולפינים עם חצים מורעלים עליהם, המאומנים לתקיפת אנשים, ולכן מהווים סכנה לציבור הנופשים. הצי מסר שכל הדולפינים שלו במקומם, ושמתקן האימונים לדולפינים נמצא בסן דייגו, הרחק מהאזור שבו אירע ההוריקן.
דולפינים לוחמים, ולאו דווקא מתוכנית זו, אוזכרו במספר סרטים, ספרים ומשחקים. בין השאר: בסרט הקולנוע "יומו של הדולפין", ברומן "היעלמות בעלי החיים", וכן בסיפור הקצר של ויליאם גיבסון "ג'וני נמוניק".
במשחק המחשב Command & Conquer: Red Alert, אחד מכלי הנשק העומדים לראשות השחקן הם דולפינים הנושאים על גבם סונאר.
עמרי
עָמְרִי הוא דמות מקראית, מלך ישראל, בן שבט אפרים. שלפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 882 עד 878 לפנה"ס כעוצר ומ-878 עד 871 לפנה"ס כמלך ישראל. עמרי הוא אביו של אחאב מלך ישראל.
בית עמרי
תקופת בית עמרי מהווה פרק חדש בתולדות ממלכת ישראל. תקופה זו עומדת בסימן של יחסי שלום עם ממלכת יהודה ואף שיתוף פעולה בין השתיים. ממלכת ישראל גם נכנסה לברית שלום עם ממלכת הצידונים, ברית שחוזקה על ידי קשרי נישואין בין חצרות המלוכה. יחסי שלום אלו עם יהודה וממלכת צידון אפשרו לממלכת ישראל להרחיב את אחיזתה בעבר הירדן המזרחי, וכל אלו יחד הביאו לידי שגשוג כלכלי בממלכה, אך יחד עמה נכנסה לישראל השפעה דתית זרה מפיניקיה, וזו עוררה התנגדות עזה מצד הנביאים. באותה תקופה התעצמה גם ממלכת ארם-דמשק, ועד מהרה התחדשו הקרבות בין ארם לישראל. בנוסף על כך, גם אשור החלה להתפשט מערבה, ובימי אחאב, בנו של עמרי, התרחשה ההתנגשות הראשונה בין צבא אשור לבין צבא שמנה גם את צבא ישראל בקרב קרקר שאירע ב-853 לפנה"ס.
עמרי
עמרי היה שר צבא ישראל, ולאחר רצח המלך אלה בידי זמרי השתתף עמרי במלחמת הירושה. אחרי ארבע שנות מאבק עם תבני בן גינת, הצליח עמרי להשתלט על כס המלוכה בישראל (שנת 881 לפנה"ס). לפי המקרא, אחד מצעדיו הראשונים היה העתקת בירתו מתרצה לעבר יישוב חדש, והמקום שנבחר לשם כך היה הר שומרון, אותו קנה בכסף מידי שמר, בעליו: "וַיִּקֶן אֶת הָהָר שֹׁמְרוֹן מֵאֶת שֶׁמֶר בְּכִכְּרַיִם כָּסֶף וַיִּבֶן אֶת-הָהָר וַיִּקְרָא אֶת-שֵׁם הָעִיר אֲשֶׁר בָּנָה עַל שֶׁם-שֶׁמֶר אֲדֹנֵי הָהָר שֹׁמְרוֹן".
הממצאים הארכאולוגיים במקום מצביעים על כך שעמרי בנה את עירו החדשה על חורבותיו של יישוב דל מהמאה ה-10 לפנה"ס. במקרא לא נאמר מה היו מניעיו של עמרי בצעד זה, אך מתברר שהללו אינם שונים מאלו של ירבעם בן נבט, מייסד ממלכת ישראל, שהעתיק את מקום מושבו משכם אל פנואל שבעבר הירדן המזרחי (מל"א יב, כה) ואחר-כך לתרצה (מל"א יד, יז). מתברר גם שהיו אלו אותם המניעים שהובילו את דוד לנטוש את חברון ולהעתיק את מקום מושבו לירושלים - עיר נוכרית שנכבשה על ידו, כפי שעוד הרבה קודם לכן העתיק אבימלך את מקום מושבו משכם לג'בל עוריימה, כ-10 ק"מ דרומית-מזרחית לשכם. שליטים אלו, שעלו בכוחה של מהפכה או מרידה במלך המולך, או שעלייתם בישרה מהפכה בצורת הממשל כמו במקרה של אבימלך, ביקשו להתנתק מסמיכות לאצולת הקרקע המקומית בעיר הבירה הישנה, אם משום שאצולה זו הייתה חשודה בנאמנות לשושלת הקודמת (במקרה של עמרי), או בשל אי-רצון להיות כבול לאצולה שהעלתה אותם לשלטון (אבימלך, דוד וירבעם). אך אולי יותר מכך, מה שהניע אותם היה הצורך להעניק קרקעות לאנשי הצבא המקורבים אליהם, וקרקעות אלו ניתן היה להשיג באזור שלא היה מיושב, כמו הר שומרון, או באזור שנכבש במלחמה ואדמותיו הוחרמו לטובת הכובש, כמו ירושלים. תופעה זו של החלפת מקום מושב המלוכה תוך העדפה לבניית עיר חדשה מתועדת גם במזרח הקדום (סרגון מאכד, שמשי אדד הראשון, אמנחותף הרביעי, אשורנצירפל השני, סרגון השני ועוד) והן במזרח החדש יותר. וכך, על ידי קניית הר שומרון ובנייתה של עיר חדשה במקום, הבטיח עמרי לעצמו גם התנתקות מישיבה בקרב אצולה קרקעית שהייתה נאמנה לבית ירבעם, והן את האפשרות להעניק קרקעות למקורביו שתמכו בו.
המקרא אינו מוסר מידע נוסף על פעולותיו של עמרי במשך 12 שנות מלכותו, להוציא את העובדה שהלך בעקבות ירבעם בכל הנוגע לחטאים הדתיים, ושנקבר בשומרון (מלכים א טז, כה-כז). אך יחד עם זאת, מידע נוסף נמסר במל"א כ, לד בהקשר לתבוסתו של בן-הדד השני הארמי לאחאב: "וַיֹּאמֶר אֵלָיו הֶעָרִים אֲשֶׁר-לָקַח-אָבִי מֵאֵת אָבִיךָ אָשִׁיב וְחֻצוֹת תָּשִׂים לְךָ בְדַמֶּשֶׂק כַּאֲשֶׁר-שָׂם אָבִי בְּשֹׁמְרוֹן וַאֲנִי בַּבְּרִית אֲשַׁלְּחֶךָּ וַיִּכְרָת-לוֹ בְרִית וַיְשַׁלְּחֵהוּ". פסקה זו מעוררת מספר שאלות: אם הדובר הוא אכן בן-הדד המובס, כיצד הוא מצהיר "ואני בברית אשלחך"? הצהרה המתאימה למי שמנצח במלחמה ויכול להכתיב את התנאים, אך איננה מתאימה להיות הצהרתו של המנוצח! אם דברים אלו מיוחסים לאחאב המנצח, מה פירוש "וחוצות תשים לך בדמשק"? והרי דמשק היא עירו של בן-הדד, ומדוע הוא צריך לקבל הרשאה לשים "חוצות" (=מושבה מסחרית של סוחרים זרים מחוץ לחוצות העיר)? תשובה לדברים אלו קשה לקבל, מאחר שאין סימוכין בכתוב.
על כל פנים, מפסוקים אלו עולה שלבן-הדד ולארמים היו בימי עמרי "חוצות" בשומרון, ולפי אותו כתוב היה בכך הישג לארמים בהקשר לערים שנלכדו מידי ישראל, דבר המלמד על התעצמות הארמים על חשבון ישראל בימי עמרי (אך עדיין פסוקים אלו אינם ברורים כל צרכם וייתכן כי הם מכוונים לכיבושים בימי בעשא).
התעצמות זו של ארם דמשק עולה בקנה אחד עם התעודות האשוריות והממצאים הארכאולוגיים שהתגלו ומן המקרא. הממצאים הארכאולוגיים מלמדים כי עין גב ורמות גלעד (תל רמית) היו יישובים ארמיים מימי בן הדד הראשון עד ימי בן הדד השלישי, בן חזאל, שמלך בראשית המאה ה-8. החבלים הנרחבים של הבשן, החורן, הגולן וצפון הגלעד עברו מידי ישראל לארם. העדויות מן המקרא מחזקות השערות אלו - ממחזור הסיפורים על הנביאים אליהו ואלישע ניכר הלחץ הארמי על ישראל, וניתן לראות כי היה קיים עימות מתמיד בין הממלכות.
נתון נוסף העולה מן המקרא אודות עמרי, הוא ההתקשרות בין עמרי לצידונים. לפי מל"א טז, לא, לקח אחאב בנו "אִשָּׁה אֶת אִיזֶבֶל בַּת אֶתְבַּעַל מֶלֶךְ צִידֹנִים וַיֵּלֶךְ וַיַּעֲבֹד אֶת הַבַּעַל וַיִּשְׁתַּחוּ לוֹ". עם זאת יש להניח שהקשר נוצר עוד בימי עמרי.
ממצבת מישע ניתן ללמוד שעמרי 'ירש' את ארץ מידבא אשר במישור מואב, מצפון לארנון, ואף עלה בידו לשעבד את מואב. במקרא חסרות ידיעות אודות מואב מהתקופה שבין שעבודה לדוד ושלמה ועד למרד מישע בישראל לאחר מות אחאב, בעוד מצבת מישע מלמדת שעמרי הוא שהטיל את שלטון ישראל על מואב, וששלטון זה נמשך גם בימי אחאב. אולם פרטים רבים בכתובת מישע אינם ברורים כל צרכם ועדיין נותרו מספר עניינים ללא ליבון, כגון מצבה המדיני של מואב עד כיבוש עמרי והיקף כיבושו של עמרי. ניתן לשער כי זמן-מה לאחר פילוג הממלכה בישראל, השתחררה מואב מעולה. לכך עשויים היו לתרום מסע שישק נגד יהודה וישראל, לחצו של אביה, מלך יהודה, על גבולה הדרומי של ממלכת ישראל, ופשיטת ארם-דמשק על צפון ארץ ישראל וצפון עבר הירדן.
קבר אחאב ועמרי
לדעת הארכאולוגית נורמה פרנקלין מאוניברסיטת תל אביב, שני קברים שנמצאו מתחת לארמון מלכי ישראל, בשומרון המקראית, הם קברי עמרי ובנו אחאב.
כוורת
כוורת היא מקום מגוריהן של דבורים וצרעות. ישנם שני סוגי כוורות:
כוורת טבעית
הדבורים בונות כוורת העשויה דונג ובנויה מאלפי תאים בצורת משושים, הנחשבים לצורה המולקולרית האולטימטיבית בשימור אנרגיה (ראו גם במאמר ריצוף של המישור). המבנה בכללו מכונה גם–"חלת דבש", ואותו בונות הדבורים המכונות פועלות.
הדבורים מחלקות את התאים לתאים המיוחדים לדבש ולתאים להטלת ביצים וגידול הזחלים.
בטבע משתכנות הדבורים בגזעי עצים, מתחת לגגות בתים ובכל מקום שבו מצאו מחסה מאיתני הטבע ומבעלי חיים החומדים את הדבש. באביב, לאחר הפריחה של מניבי צוף, חל ריבוי טבעי מוגבר בכוורת, נבנים "מלכונים" – תאים לגידול מלכות. וכאשר מלכה צעירה יוצאת לאוויר העולם היא סוחפת עמה חלק מהדבורים, וקבוצת הדבורים – המכונה "נחיל דבורים" – יוצאת במאורגן אל מחוץ לכוורת לחפש אתר להתנחלות החדשה. בשלב ראשון, הנחיל נאחז בענף עץ איתן ונראה למתבונן מהצד כאשכול. הקבוצה שולחת דבורים המחפשות באזור מקום בו יוכלו למצוא מקלט.
בישראל שיטת הצינורות הקלועים מקנים וקש הוכנסה רק בתקופה ההלניסטית מסורי ואנאטוליה. כוורות אלו נזכרות בתלמודבשם 'כוורת-קנים'
בהגות היהודית, יש התייחסות בספר העיקרים למבנה הכוורת כפלאי הבריאה משום שהיא בצורה האידיאלית ביותר.
מבנה הכוורת
הכוורת המודרנית תיבה העשויה עץ. בדרך כלל, הדבוראי מקבל את מבני הכוורות בצורת פלטות מוכנות מעץ ומרכיב אותן בעצמו. הקומה הבסיסית כוללת רצפה. בקומות מעליה די בארבעה קירות, אשר מתחרים ומונחים מעל הקומה הבסיסית. בין קומת הבסיס ובין שאר הקומות מניחים רשת הפרדה המאפשרת מעבר של דבורים פועלות ומונעת מעבר של המלכה. באופן הזה נמנעת הטלה מחוץ לקומת הבסיס והקומות שמעליה משמשות לאחסון דבש בלבד. חשבות ההפרדה בכך שאין צורך להוציא לרדיה חלות שבהן דבש וגם ולד מאחר שאת הולד יש להחזיר מיד לכורת שאם לא כן ירקב בחלה. כמו כן מונעת הרשת מצב שבו בעת הרדיה תהיה המלכה בקומה הנרדית והכוורת תישאר ללא המלכה. על הקומה העליונה יש תקרת עץ, הכוללת לעיתים מאכלה (שוקת לתמיסת סוכר להאכלת הדבורים בחרף) וגג מצופה פח. שני האחרונים מגינים על הכורת מפגעי מזג האוויר. על הגג נוהגים לשים עצם כבד על מנת למנוע את העפת הגג ברוחות. ליד הבסיס נוהגים להציב מנחת אשר יקל על הדברים לנחות בשובן עם מטען אבקת פרחים וצוף. כמו כן, הוא משמש לבקרה מפני כניסת חרקים לא רצויים. בישראל כל הכורות שבשימוש הן מסוג לאנגסטרות' וזאת הכורת הנפוצה ביותר בעולם, הנקראת על שם ממציא הכוורת,. הציוד המכני המיוצר לתהליך הרדיה מותאם לכוורות מסוג זה.
בניית החלה
החלה, כפי שהיא נבנית על ידי הדבורים באופן טבעי, אינה נוחה לשימושו של האדם. היא אינה עומדת יציבה בכוורת המודרנית, וקשה להפיק ממנה דבש ולהחזיר אותה לשימוש חוזר, שכן היא לא יכולה להיכנס לתבנית המוכנה במכשיר הרדייה. מקובל לרכוש מסגרות, ובהן מותחים חוטי פלדה דקים. עליהם מדביקים שעווית, העשויה דף דונג ובו מוטבעים בסיסי התאים המשושים. את מסגרת החלה עם השעווית מכניסים לכוורת. על בסיס התאים שבשעווית הדבורים יבנו את התאים בעזרת הדונג שיפרישו מגופן.
מוצרי הכוורת השונים
ככלל, מוצרי הכוורת המשלימים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות; מוצרים שהדבורים אוספות ומלקטות בטבע, ומוצרים שהן מייצרות בתוך הכוורת.
מוצרים שהדבורים אוספות ומלקטות בטבע: מוצרים שהדבורים מייצרות בתוך הכוורת:
שעווית
שעווית, מיוצרת מדף דונג שבו מוטבעים בסיסי התאים המשושים.
כפר
כפר הוא דפוס התיישבות אנושי המאופיין במספר פרמטרים, בהם היותו מבוסס על חקלאות, גודלו ביחס לעיר, או מיקומו באזור ספר. הכפר יהיה לרוב (אבל לא תמיד) קטן מעיירה. עד למהפכה התעשייתית ועידן העיור שבא בעקבותיה היה הכפר צורת ההתיישבות של מרבית האוכלוסייה האנושית.
כפר מסורתי וכפריר
באנגליה, ההבדל המסורתי בין כפר לכפריר היה נעוץ בקיומה של קהילה דתית נפרדת בכפר, עם או בלי כנסייה. לעיתים הכפריר התהווה באזור מסחרי בשטחי הכפר, כגון טחנת קמח, מכרה או מזח. ההבדל בין כפר לעיירה או עיר הוא היעדרו של שוק בכפר וקיומו של שוק (בדרך כלל יום אחד בשבוע) בעיירה או בעיר. בקנדה גם רשות מקומית המונה אלפי תושבים עשויה להיקרא "כפריר" (Hamlet).
בחלק ממדינות ארצות הברית המונח "כפר" (Village) מהווה צורת התאגדות מוניציפלית בה ניתנות סמכויות פחותות ליישוב על ידי השלטון המקומי האזורי, מאשר הסמכויות הניתנות לעיר. אין משמעות למספר התושבים בהבחנה בין עיר לכפר.
דרום אסיה
בשנת 2011 בהודו, 68.84% מההודים (כ-833.1 מיליון בני אדם) חיו ב-640,867 כפרים שונים. הגודל של כפרים אלה משתנה באופן ניכר. ב-236,004 כפרים הודים מתגוררים פחות מ-500 איש, ולעומת זאת, ב-3,976 כפרים גודל האוכלוסייה הוא 10,000+. ברוב הכפרים יש מקדש, כנסייה או מסגד משלהם, בהתאם לדת המקומית.
מזרח אסיה
בסין, הכפרים (村) הם קטנים מעיירות (乡) או ערים (镇). בטאיוואן, הכפרים הם נמוכים מעיירות. שם הכפר בסינית הוא "טסואן" או "קאן" (村) מתחת לעיירה כפרית ו"לי" (鄉) מתחת לעיירה עירונית.
הכפר בישראל
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ושאר רשויות המנהל הישראליות, כפר מוגדר כיישוב שיש בו בין 40 ל-2,000 תושבים קבועים. יישוב גדול יותר נקרא עיירה, ויישוב קטן יותר נחשב מקום.
בלשון הדיבור כפי שהתפתחה בארץ ישראל, המונח "כפר" מתייחס בפועל כמעט תמיד לכפר ערבי, בעוד יישוב יהודי שאינו עירוני נקרא "קיבוץ", "קבוצה", "מושב", "מושבה" (לא-קיים עוד), או "יישוב קהילתי" - אך כמעט לעולם לא "כפר". יתר על כן, המונח "כפר" משמש לא פעם גם להתייחסות ליישובים ערביים גדולים המונים אף עשרות אלפי תושבים.
עם זאת, ישנם מספר יישובים יהודיים ששמותיהם מכילים את המילה "כפר" (על אף שחלקם אינם נחשבים לכפרים כלל בעיני הציבור הישראלי), לדוגמה:
בערים שונות בישראל, ישנן שכונות הנושאות את המילה "כפר" בתחילת שמן. לדוגמה: כפר גנים בפתח תקווה וכפר שלם בתל אביב.
ילדות קריירה
ילדות קריירה (באנגלית: Career Girls) הוא סרט דרמה משנת 1997 אודות שתי חברות טובות מתקופת לימודי הקולג' בבריטניה של סוף שנות השמונים.
עלילת הסרט
קלייר והאנה סטודנטיות בקולג' מראיינות את אנני על מנת לקבלה כשותפה לדירתם, ובמהלך הזמן מתיידדות אנני והאנה תוך כדי שהן מוותרות על קלייר כשותפה שלישית. אנני הלומדת פסיכולוגיה סובלת מפריחה על צדה הימני של פניה נמצאת במצב של חוסר ביטחון תמידי, דבר הנראה בהתנהגותה הסגורה חברתית. האנה הלומדת ספרות אנגלית לעומת זאת, סובלת מהתנהגות תוקפנית, דבר המורגש בדבריה המועברים ללא ריסון של רגישות.
ליב דוסון
ליב דוסון (באנגלית: Liv Dawson; נולדה ב-7 באוגוסט 1998) היא זמרת-יוצרת בריטית.
ביוגרפיה
דוסון נולדה ב-7 באוגוסט 1998 בשפרטון שבממלכה המאוחדת.
ב-2 בנובמבר 2016, היא הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה, Open Your Eyes.
ב-16 בנובמבר 2018, היא הוציאה את אלבום המוזיקה השני שלה, Bedroom.
נאטסואו קירינו
נאטסואו קירינו, (ביפנית: 桐野夏生; נולדה ב-7 באוקטובר 1951) באי הונשו במחוז אישיקאווה ביפן, היא סופרת ספרות מתח חשובה מיפן אשר ספריה תורגמו לשפות רבות, והיא זכתה בפרסים ספרותיים חשובים ביפן.
נאטסואו קירינו הוא שם העט של Mariko Hashioka. הישגה הספרותי הראשון היה ב-1993 בזכות הרומן פנים רטובות מגשם והיא זכתה ב- The Edogawa Rampo Award בעקבות הרומן, בריחה ב-1997 היא זכתה בפרס סופרת המסתורין של יפן. בזכות התרגום של הספר בריחה לאנגלית היא הגיעה לשלב גמר של פרס אדגר היוקרתי ב-2004. למרות היותה סופרת מסתורין ומתח, מרבה קירינו לטפל בספריה בנושאים חברתיים כמו מעמד האישה בחברה היפנית, וגיבורות ספריה נמנות לרוב משולי החברה היפנית. כך בספר בריחה בו הגיבורות עובדות במשמרת לילה במפעל לאריזת מזון ומנסות לשנות את גורלן באמצעים קיצוניים. ובספר התפוררות העוסק בבעיית הזנות ביפן.
מועדון הכדורסל נאנסי
מועדון הכדורסל סטייד לוריין יוניברסיטה נאנסי (בצרפתית: Stade Lorrain Université Club Nancy; מכונה בקצרה גם כ-SLUC Nancy) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר נאנסי. המתמודדת בProA.
היסטוריה
מועדון הכדורסל נאנסי נוסד בשנת 1967. המועדון החל את דרכו בליגה השלישית החצי מקצוענית ובעונת העפיל לליגת המשנה. ובעונת העפיל לראשונה לליגה הבכירה כשעד היום משחק ברציפות בליגה. בעונת, זכה בתואר האירופי הראשון שלו, גביע קוראץ' שניצחה בגמר את לוקומוטיב רוסטוב. החל מאמצע שנות האלפיים, המועדון נחשב לאחד המועדונים הצרפתיים הטובים ביותר לאחר שבארבע העונות האחרונים שלו העפיל לגמר אליפות צרפת, וזכה פעמיים מתוך חמשת הגמרים, בעונת ובעונת. בעונת 2015/2016 התמודדה הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
טוסטלה גוטיירס
טוסטלה גוטיירס (בספרדית: Tuxtla Gutiérrez ; לעיתים נהגה טוקסטלה גוטיירס או טושטלה גוטיירס), המוזכרת לעיתים בקיצור טוסטלה, היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר של מדינת צ'יאפס במקסיקו.
היסטוריה
לאחר כיבוש מקסיקו על ידי ספרד בחצי הראשון של המאה ה-16 הוקמו באזור מנזרים וכנסיות אשר סביבן נוצרו קהילות שהורכבו בעיקר מהאוכלוסייה הילידית המקומית, כמו למשל טוסטלה. במשך מרבית התקופה הקולוניאלית טוסטלה נותרה קטנה ומשנית באזור.
ב-1813 טוסטלה קיבלה מעמד רשמי של עיירה, וב-1829, לאחר קבלת העצמאות של מקסיקו מספרד ויצירת מדינת צ'יאפס בתוכה, היא קיבלה מעמד של עיר. בעשורים שלאחר מכן השלטון במקסיקו לא היה יציב והבירה של צ'יאפס עברה לסירוגין בין סן קריסטובל דה לאס קאסאס וטוסטלה. ב-1848 נוסף לעיר השם "גוטיירס", כאות הוקרה לפוליטיקאי המקומי חואקין מיגל גוטיירס. ב-1892 נשיא מקסיקו פורפיריו דיאס קבע סופית שהבירה תהיה בטוסטלה גוטיירס.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על מסחר, ובמידה מועטה יותר על תעשייה וחקלאות, הכוללת גידול מקנה וכן גידול תירס, שעועית ופירות.
חינוך
בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם המכון הטכנולוגי של טוסטלה גוטיירס.
תחבורה
את טוסטלה גוטיירס, ולמעשה את כלל צ'יאפס, משרת נמל התעופה הבינלאומי אנחל אלבינו קורסו, הנמצא בעיר הקרובה צ'יאפה דה קורסו.
העיר נמצאת על הכביש הפאן-אמריקאי.
ברית ערי הנזה
בְּרִית עָרֵי הָנזֶה (בגרמנית: Hanse) הייתה בשלב ראשון ברית של קבוצות סוחרים אשר התאגדו כדי להתגונן מפיראטים. בשלב שני זו הייתה התארגנות של ערי מדינה בצפון גרמניה ובאגן הים הבלטי, אשר התאגדו מסוף המאה ה-12, בעיקר מטעמים של הגנה על דרכי המסחר והשגת זכויות יתר באזורים איתם סחרו.
תולדות השם
השם הנזה הופיע לראשונה בתוך מסמך רשמי בשנת 1267, אך המונח היה בשימוש לפני שנה זו. סוחרי ערים גרמניות הקימו גילדות (Hansa) במטרה לסחור מעבר לים ובייחוד עם האזור הבלטי המזרחי, הפחות מפותח. משמעות השם "הנזה" היא קבוצה גדולה, חבורה, ב. במקרה זה הכוונה לקבוצות של סוחרים שפעלו רחוק ממקום מגוריהם. בהמשך, ההתארגנות הפכה לברית של ערים, על בסיס אינטרסים כלכליים משותפים.
התפתחות ברית הנזה
העיר ויסבי, מהאי השוודי גוטלנד, שימשה כמרכז למסחר עם האגן הבלטי המזרחי כ-100 שנה לפני הקמת התאגדויות הנזה. לשם כך ויסבי הקימה שלוחה בנובגורוד (היום וליקי נובגורוד). כאשר הצטרפו סוחרים גרמנים, הם קיימו את המסחר עם נובגורוד בשמה ובתנאיה של גוטלנד. מספרם של של סוחרים אלה הלך וגדל בהתמדה והעניק חשיבות רבה לויסבי. . המצב השתנה עם התפתחות העיר ליבק. זו הוקמה בשנת 1159, על ידי הדוכס הנרי מסקסוניה ובשנת 1227 קיבלה את התואר "עיר קיסרית", עם זכויות לניהול עצמאי. תודות למיקומה הגאוגרפי בחיבור בין הים הצפוני לים הבלטי, הפכה לעיר מובילה במסחר עם השטחים בצפון ובמזרח האגן הבלטי וצמצמה את חשיבותה של ויסבי. בשנת 1173 סוחרי ליבק קיבלו לראשונה זכויות יתר במסחר עם שוודיה. בהמשך, ליבק יזמה שותפות עם העיר המבורג, אשר שלטה בדרכי המסחר במלח, וזו הייתה ההנזה הראשונה של ערים והיא קיבלה זכויות יתר מהנרי השלישי מלך אנגליה באמצע המאה ה-13. בשנת 1282 הצטרפה אליהן ההנזה של קלן, לה היו זכויות דומות מאז תקופת מלכותו של הנרי השני. כך נוצרה מושבת הנזה רבת עוצמה בלונדון. . בתקופה הראשונה של פעילות הברית, ההזדמנויות העסקיות היו מרובות כל כך עד שלא היה צורך במדיניות מגבילה ולא במונופולים.
בעקבות פעילות המסחר הענפה באזור, מתיישבים גרמנים הקימו ערים רבות בקרבת החוף הבלטי. בין הערים הללו ניתן למנות את דנציג, טורון, טאלין, ריגה ועוד. הערים הצטרפו לברית והיו כפופות לחוקי ליבק. בכולן שלטה השפה הגרמנית. במקביל הוקמו ארבע, בנובגורוד, לונדון, ברוג' וברגן (בריגן). ההתיישבות הגרמנית בתחנות אלו נשאה אופי של שכונות עצמאיות, שהיו נתונות למרות ההנזה ולא לשלטון המקומי. בקונטור של ברגן חיו במשך כל השנה כ-1000 סוחרים גרמנים ובחודשי הקיץ הצטרפו אליהם 1000 תושבים נוספים, שהיו ספנים ומבקרים. בתחנות אלו היו תשתיות מסחר כמו מחסנים, מאזני שקילה ומשרדים וגם מבני מגורים, אולמות כינוס וכנסייה והחיים נוהלו על פי תקנות מחמירות. תחנות מסחר קטנות יותר התקיימו בערי הנמל מפורטוגל ועד רוסיה ומפינלנד עד הים התיכון.
במאה ה-14 התגברה ההתנגדות של הסוחרים המקומיים וקטן היקף המסחר. היה צורך להגן באמצעים נוקשים על הזכויות העודפות אשר הושגו במהלך השנים, כדי להגן על השווקים הישנים כנגד התחרות המתהווה. לשם כך, בשנת 1366, גובשה רשמית ברית של ערים גרמניות, כמעבר מבריתות בין גילדות הסוחרים מערים שונות לברית בין ערים. חברות בברית הנזה הייתה מותנית במספר תנאים: העיר המועמדת הייתה חייבת להיות עיר גרמנית, עצמאית ובעלת יכולת ורצון לעמוד בתשלומים שהוטלו על חברי הברית. מילוי התנאים הללו היקנו לסוחרי העיר זכויות בתחום הגנה על ביטחונם האישי, חופש מעבר והנחות במכס. גם הערים שהצטרפו במועד מאוחר יותר היו כפופות לחוקי ליבק. היו אלה חוקים משותפים, להגנת הסוחרים ורכושם ולפעילות משותפת. הם כללו איסור מלחמות בין ערים של הברית, חזית אחידה נגד אויב משותף ואיסור על שיתוף עסקים עם זרים. העונש נגד עיר שעברה על חוקים אלה היה ביטול חברותה בברית. זה נחשב עונש חמור והוא אומנם הופעל מספר פעמים. לדוגמה, העיר ברמן הוצאה מהברית בשנת 1275 והתקבלה חזרה, על פי בקשתה, רק בשנת 1358.
ברית הנזה העדיפה לנהל מדיניות של שלום, אשר הועילה למסחר, אך היו גם מקרים בהן היא נקטה בפעולות חריפות יותר, כמו במלחמה נגד דנמרק. ב-1361–1362 מלך דנמרק, ואלדרמר הרביעי אטרדג, כבש את האי השוודי גוטלאנד ואת ויסבי, עיר שהשתייכה להנזה, ואיים על זכויות הדייג של ההנזה בברגן ובמיצר ארסונד. נציגי הברית נפגשו בקלן והקימו איחוד צבאי, אשר כלל ערי הנזה וגם כמה ערים הולנדיות שלא היו חברות הנזה. במסגרת הוסדרו ההיבטים הכלכליים של המלחמה המתוכננת ונקבעה כמות הספינות והצוותים שתשלח כל עיר למלחמה. במלחמה נגד דנמרק השתתפו גם שוודיה ונורווגיה. המלך ואלדמר הובס ובשנת 1370 נאלץ לחתום על, שהעניק לברית זכויות רבות. היו גם פעולות עונשין אחרות, כמו ההסגר על פלנדריה בשנים 1358-1360.