cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראדיבויה בראיוביץ'
ביוגרפיה
בראיוביץ' נולד בפץ'. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בלגרד ב-1957. הוא היה מזכיר תנועת הנוער של רפובליקת מונטנגרו, ולאחר מכן היה מזכיר לענייני עבודה, בריאות וביטוח לאומי. בשנת 1978 הוא נבחר לסגן יושב ראש הפרלמנט של מונטנגרו ובאוקטובר 1979 היה ליושב ראש הפרלמנט. בשנים 1982–1986 הוא היה נשיא המועצה המבצעת של מונטנגרו, תפקיד המקביל לראש ממשלה. במאי 1986 הוא נתמנה לנשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו, תפקיד בו כיהן עד מאי 1988. באוקטובר 1988 הודיע בראיוביץ' על התפטרותו מנשיאות הרפובליקה בפני אלפי פועלים במפעל בניקשיץ'.
סדרת המוסד
סדרת המוסד (באנגלית: Foundation series) היא סדרת ספרי מדע בדיוני מאת אייזק אסימוב ובה שבעה ספרים. הסדרה המקורית נכתבה כשמונה סיפורים קצרים נפרדים בהמשכים שפורסמו בשנים 1942–1950, ולבסוף אוגדו לשלושה ספרים, שפורסמו לראשונה בשנים 1950–1953; טרילוגיה זו היא זוכת פרס הוגו בקטגוריה החד-פעמית "הסדרה הטובה בתולדות המדע הבדיוני" (1966). לאחר שלושה עשורים חיבר אסימוב ספרים נוספים בסדרה, חלקם קודמים כרונולוגית לטרילוגיה המקורית.
סדרת ועלילות הספרים
התיארוך הכרונולוגי של ספרי סדרת המוסד אינו מקביל לסדר שבו נכתבו בפועל, ועל כן, סדרת המוסד מתחילה דווקא באחד הספרים האחרונים שנכתבו בידי אסימוב, "בטרם המוסד", בו מופיעה לראשונה דמותו של המתמטיקאי הצעיר, הארי סלדון. סלדון, בן כוכב לכת נידח למדי, מזדמן לבירת האימפריה הגלקטית, טרנטור, כדי להרצות. הוא מופתע לגלות שקיסר האימפריה מעוניין במפגש עמו, אחרי ששמע שבהרצאה מתייחס סלדון לאפשרות יצירתו של מודל פסיכולוגי-מתמטי, פסיכוהיסטוריה, שיאפשר לנבא את העתיד בהסתברות גבוהה.
"לקראת המוסד" הוא הספר השני בסדרה. גם הוא נכתב בשלב מאוחר בחיי אסימוב, בסוף שנות השמונים. ב"לקראת המוסד" מתוארים חייו של סלדון, הרצופים בטרגדיות רבות. אך אף על פי כן, הוא מצליח לפתח, בסיוע צוות עוזרים, את הפסיכוהיסטוריה. תחזיותיה של זו עגומות: האימפריה הגלקטית עומדת לפני התפוררות, שאחריה יבואו 30 אלף שנים של תוהו.
סלדון הוגה את רעיון הקמת ה"מוסדות". מוסד אחד שבו ירוכז הידע הטכנולוגי, ומוסד שני, נסתר מעין, שאנשיו יהיו בעלי ידע פסיכוהיסטורי ויוכלו לכוונן את התוכנית שתוביל להשבת הסדר ליקום בתוך אלף שנה בלבד.
"המוסד השמיימי" הוא אוסף סיפורים קצרים שנכתבו בשנות החמישים וקובצו לספר אחד, הראשון בטרילוגיה המקורית של המוסד. ספר זה מתאר את שנותיו הראשונות של המוסד, שהוקם בפינה נידחת של גלקסיית שביל החלב, ומטרתו הראשונית הרשמית הייתה צבירת ידע ורישומו באנציקלופדיה גלאקטיקה, במטרה למנוע את חשכת הבערות המאיימת לבוא.
בספר הבא, האחרון בטרילוגיה המקורית, "המוסד האחר", מתעמת המוסד השני, זה הנסתר מהעין, עם "הפרד", אך עימות זה מוציא את "המוסד האחר" מהערפל המסוכך ומסכן את עצם קיומו, ועלול להעמיד אותו במסלול התנגשות עם "המוסד" המקורי, שעליו מטרתו להגן.
ב-1981 יצא לאור ספר ההמשך, "פאתי המוסד" - העימות בין המוסד למוסד האחר בעיצומו, ולזירה מצטרפת ציוויליזציה מסוג חדש, גאיה, על-אורגניזם אחד המאגד כוכב לכת שלם על כל חלקיו - חי, דומם וצומח.
הספר האחרון של שביעיית המוסד, "המוסד והארץ", מתאר את מסעו הגורלי של גולן טרביז ומלוויו בעקבות כדור הארץ המקורי, כוכב המוצא של בני האדם, בתקווה שמציאתו תפתור בדרך כזו או אחרת את העימות שבין המוסד, המוסד האחר וגאיה, ותקבע לאיזה עתיד תפנה האנושות.
פסיכוהיסטוריה
מדע הפסיכוהיסטוריה תופס חלק חשוב ביקום של סדרת הספרים. פרי מחשבתו של אסימוב, זהו ענף במתמטיקה העוסק בתגובות הסטטיסטיות של קבוצת בני אדם גדולה כתגובה לגירויים מסוימים ותחת תנאים מסוימים, ולמעשה אמור לנבא תהליכים סוציולוגיים עתידיים. על פי הספרים, השתמש הארי סלדון בתאוריה הקינטית של הגזים כמודל לפיתוח הפסיכוהיסטוריה וקבע לה מספר חוקי יסוד והנחות:
מוטיבים בולטים בספרים
כמה מרכיבים, האופייניים לכתיבתו של אסימוב בכלל, שזורים במיוחד בספרי "המוסד".
סופו של כל ספר וכל סיפור בתוך הספר, הוא מפתיע ומהפכני. הסיום הבלתי צפוי מקושר בדרך כלל לאיזו הברקה אינטואיטיבית של הדמות המרכזית, שאף שהייתה מודעת לה במעורפל במשך כל העלילה, מצליחה לעמוד על טיבה רק לאחר זמן.
בדרך כלל ניתן לומר על הברקות אלה שהן מונעות אירוע טראגי, כמו מלחמה כוללת או הפיכה אלימה, שלמרות שנראה לחלוטין בלתי נמנע, הוא נפתר בצורה חלקה ועם פגיעה מינימלית אפשרית באנושות באשר היא.
אסימוב אינו מרבה להתעכב על הפן הטכנולוגי של העתיד. נוסף על החידושים הכרוכים בפסיכוהיסטוריה וביישומה מתוארות גם התקדמויות טכנולוגיות כמו נשקי אנרגיה, זיהוי דיבור, סימולציה תלת־ממדית, איכון גאוגרפי, ומכשירי עיקוב, אך אין הן מרכז העלילה וגם אין הן מרעישות במיוחד. אורח החיים ותוחלת החיים אינם שונים בהרבה מבזמננו.
אסימוב גם נמנע מלהתייחס לקיומם של חייזרים. נראה שהתרבות האנושית מעניינת אותו יותר. רק בסופה של סדרת המוסד זוכים החייזרים להופעה מרומזת למדי.
בספרים החדשים של הסדרה, אלו שנכתבו בשנות השמונים, בולט ניסיונו של אסימוב ליצור מיזוג בין "סדרת הרובוטים" לבין סדרת המוסד, באופן שהשנייה תהווה המשך טבעי לראשונה. הוא אפילו מנסה לשלב ספרים מנותקים לכאורה משתי הסדרות, כמו "קץ כלזמן", ברצף ההיסטורי של יקום "המוסד".
מאחר שכוונה זו היא חדשה, ולא הייתה בטרילוגיה המקורית, היא מכילה כמה אי-התאמות וסתירות פנימיות.
אסימוב על הרקע לספרים
בריאיון לניו יורק טיימס סיפר אייזיק אסימוב שההשראה לתחילת כתיבת סיפורי המוסד באה מספרו של אדוארד גיבון, "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית" שאותו קרא פעמיים קודם לכן. הוא חשב ליישם את ההיסטוריה הרומאית בקנה מידה גדול ועל אימפריה גלקטית.
העורך שלו, ג'ון קמפבל, התלהב והציע לו שלא לבזבז רעיון פנומנלי שכזה על סיפור קצר, ועל כן השאיר אסימוב את הקצוות פתוחים בתום החלק הראשון של הסדרה.
ספרי המשך
ניסיון אחר, מוצלח יותר, הוא "ידידי המוסד", אוסף סיפורים קצרים של מיטב סופרי המדע הבדיוני, המשלימים פערים וחללים שונים בהיסטוריה המוסדית כפי שתוארה במקור.
הספרים בעברית
הסדרה נחלה הצלחה בישראל והוצאה בכמה מהדורות.
עיבודים
בשנת 2021 חברת אפל הוציאה עונה ראשונה לסדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת ספרי המוסד תחת שירות אפל TV פלוס.
ב 14 ביולי 2023 יצאה העונה השניה שעלילתה מבוסתת על הספר השני בטרילוגיה המקורית של ספרי המוסד.
צ'ארלס סלומון
צ'ארלס אברהרד סלומון (באנגלית: Charles Eberhard Salomon, 24 ביוני 1824 – 9 בינואר 1881) היה גנרל יהודי-אמריקאי בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית. מראשוני הגנרלים היהודים בצבא ארצות הברית. אחד מארבעת האחים היהודים סלומון, אשר שניים מהם היו גנרלים בצבא הצפון (צ'ארלס ופרדריק סלומון) והשלישי מושל מדינת ויסקונסין (אדוארד סלומון) (הרביעי היה סמל הרמן סלומון). גם בן דודם, אדוארד זליג סלומון היה גנרל בצבא הצפון, בנוסף להיותו מושל טריטוריית וושינגטון.
קורות חיים
סלומון שירת בצבא הפרוסי, כמו אביו לפניו וכמו אחיו הצעיר פרדריק. הוא רכש במסגרת הצבאית מקצוע, כמהנדס והגיע לדרגת קצונה. ב-1848 פרצו מהפכות "אביב העמים" בכל רחבי אירופה וגם בגרמניה. שניים מאחיו, פרדריק ואדוארד השתתפו במרד הפועלים והסטודנטים בברלין, ופרדריק ברח מגרמניה לארצות הברית עם דיכוי "אביב העמים" בסוף 1848. אדוארד וצ'ארלס סלומון עצמו הצטרפו אל פרדריק בהגירה לארצות הברית ב-1849, הראשון עם סיום לימודיו באוניברסיטת ברלין והאחרון עם שחרורו מהצבא. כל השלושה התיישבו בעיר מניטוואק בוויסקונסין וב-1855 הביאו אליהם לשם גם את הוריהם ואת כל יתרת המשפחה.
סלומון עבד בכל התקופה שעד לפרוץ מלחמת האזרחים, כמודד ורשם קרקעות (County Surveyer), בעיר סנט לואיס, מיזורי, ממש כמו שעשה אחיו הצעיר פרדריק, שהיה אף הוא מהנדס במקצועו ושימש בתפקיד דומה בוויסקונסין.
סלומון נישא לאלוינה (לבית פיצמן) (1823–1879), אף היא כמוהו מהגרת מגרמניה, והיו להם שלוש בנות (בן ובת נוספים נפטרו בילדותם).
מלחמת האזרחים האמריקאית
במאי 1861, כמעט מיד עם פרוץ מלחמת האזרחים התנדבו שלושת האחים סלומון לצבא הצפון. צ'ארלס ופרדריק מונו לקצינים בדרגת קפטן ברגימנט (חטיבה בערך) החמישי של מתנדבי מיזורי ואילו הרמן התנדב כמהנדס לרגימנט הראשון של מתנדבי מיזורי והיה היחיד שנשאר עד סוף המלחמה חייל שאינו קצין. סיים כסמל בלבד. האח הרביעי, אדוארד, היה אותה עת בעיצומו של המרוץ לסגנות המושל בוויסקונסין ולכן לא יכול היה להתגייס.
כשבועיים לאחר הגיוס, ב-18 במאי 1861 בחרו מתנדבי הרגימנט החמישי את צ'ארלס סלומון כמפקדם והוא קיבל, גם פורמלית, דרגת קולונל. הוא פיקד על הרגימנט החמישי בקרבות הראשונים של מלחמת האזרחים האמריקאית בזירה המערבית באזור מיזורי. הרגימנט שלו, שטרם התגבש סופית וטרם מילא את שורותיו ספג כחלק מהכוח הצפוני, שתי מפלות קשות, הן בקרב קרתגו, מיזורי הראשון, ביולי והן בקרב וילסונס קריק (המכונה "קרב בול ראן של המערב") ב-10 באוגוסט. באותו קרב אחרון, האח הצעיר פרדריק הצליח מאוד באופן אישי, להבדיל מכשלונה של היחידה כולה. הוא הוזמן לפיכך על ידי מושל ויסקונסין להקים את הרגימנט התשיעי של ויסקונסין. סלומון הבכור סיים כעבור כשבועיים, ב-26 באוגוסט 1861 את תקופת ההתנדבות המקובלת אז ויצא לחופשת פרישה - מנוחה בת כחודש והרגימנט שלו, כולו, פוזר.
הרגימנט התשיעי של ויסקונסין
ב-26 בספטמבר 1861, לאחר חודש של חופשה חזר קולונל צ'ארלס סלומון לשירות והוצב תחת פיקודו של אחיו הצעיר קולונל פרדריק סלומון, לתקופת חפיפה ברגימנט התשיעי של ויסקונסין. בכך התחלפו האחים ביניהם בתפקידי הפיקוד, כאשר צ'ארלס הבכור, שהיה עד כחודש וחצי קודם לכן המפקד ברגימנט החמישי של מיזורי, הופך כעת לפקודו של אחיו הצעיר. בתחילת 1862, כשמונה פרדריק למפקד הבריגדה השנייה (סדר גודל של מעל חטיבה, כ-5,000 איש, שכללה בתוכה כחלק ממנה גם את הרגימנט התשיעי), החליף אותו צ'ארלס סלומון בתפקיד מפקד הרגימנט. סלומון הבכור עתיד היה לכהן כמפקדו של הרגימנט התשיעי לכל אורך המלחמה ואף במשך כשנה לאחר סיומה, עד פיזורו הסופי.
הרגימנט התשיעי תחת פיקודו של קולונל צ'ארלס סלומון לחם בקרב ניוטוניה הראשון ב-30 בספטמבר 1862, בו הפסידו כוחות הצפון, אבל השתתף בהמשך גם בכיבושה ב-4 באוקטובר. השתתף בקרב פריירי גרוב ב-7 בדצמבר 1862, אשר הסתיים אמנם בלי שמי מהצדדים ניצח, אולם הבטיח בסופו של דבר את שליטתו של הצפון בצפון מערב ארקנסו. והקרב הגדול האחרון שלו היה ב-30 באפריל 1864, קרב ג'נקינס פרי (Battle of Jenkins' Ferry), ארקנסו, בו השתתף בנסיגה המוצלחת של כוחות הצפון, שניצלו מתבוסה בידי כוחות דרומיים עדיפים. במהלך קרב זה נהרג מפקדו של סלומון והוא פיקד בפועל על כל הבריגדה הראשונה (הרגימנט התשיעי הועבר במהלך המלחמה מהבריגדה השנייה, אל הבריגדה הראשונה). כמו כן, סלומון והרגימנט שלו עברו בין לבין עוד שורת קרבות קטנים נוספים, כולם בחזית המערבית של מלחמת האזרחים.
ב-3 בדצמבר 1865, השתחרר סלומון מהצבא וכחודש לאחר מכן הושלם פירוקו של הרגימנט שלו. ב-13 בינואר 1866, כתשעה חודשים לאחר תום המלחמה מינה הנשיא אנדרו ג'ונסון את סלומון לבריגדיר גנרל בדרגת ייצוג, רטרואקטיבית ל-13 במרץ 1865, דהיינו כחודש לפני תום המלחמה. כחודשיים אחר כך, ב-12 במרץ 1866 אישר הסנאט את המינוי הרטרואקטיבי.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מהשרות הצבאי חזר סלומון לסנט לואיס ולתפקידו האזרחי שם, למשך כ-15 שנה. אשתו אלוינה נפטרה ב-1879 והוא נפטר שנתיים אחריה, ב-1881, בעת ביקור אצל אחיו פרדריק, בסולט לייק סיטי, יוטה.
עשרות שנים לאחר מותו, ב-1927 הקימה עיריית מניטוואק מצבת זיכרון בחצר בית המשפט העירוני, לזכרו ולזכר שלושת אחיו ותרומתם לארצות הברית במלחמת האזרחים האמריקאית.
קו טאפו
קו טאפוּ (בתאית: เกาะตาปู) הוא אי הממוקם במפרץ פאנג נגה בים אנדמן בחופה המערבי של תאילנד. האי מכונה גם "אי ג'יימס בונד" על רקע הסרט "האיש בעל אקדח הזהב" מסדרת הסרטים של ג'יימס בונד שצולם באי, והפך אותו למפורסם בעולם.
האי הוא סלע גיר שגובהו 20 מטרים, קוטרו בבסיסו 4 מטרים ובראשו 8 מטרים, ובשל צורתו הוא אתר תיירות פופולרי.
לא ניתן לבקר באי קו טאפו, ותיירים צופים בו מהאי הסמוך קאו פינג קאו, המצוי כ-40 מטרים מזרחית לקו טאפו.
פאול ארדש
פאול ארדש (בהונגרית: Erdős Pál; 26 במרץ 1913 – 20 בספטמבר 1996) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי. הוא היה ידוע בשיתופי הפעולה המקצועיים שלו עם יותר מ-500 מתמטיקאים, ובאורח החיים האקסצנטרי שלו (טיים מגזין קראו לו "המוזר שבמוזרים").
ארדש חקר והגה בעיות במתמטיקה בדידה, תורת הגרפים, תורת המספרים, אנליזה מתמטית, תורת הקירובים, תורת הקבוצות ותורת ההסתברות. רוב העבודה שלו עוסקת במתמטיקה בדידה, שבה ארדש פתר וניסח בעיות פתוחות רבות.
ארדש פרסם בערך 1,500 מאמרים מתמטיים במשך חייו, יותר מכל מתמטיקאי אחר בהיסטוריה. לא היה לו מקום מגורים קבוע, והוא נדד ממקום למקום כדי לעבוד עם מתמטיקאים אחרים. מספר שיתופי הפעולה יוצא הדופן שלו הביא ליצירת מספר ארדש, שהוא מדד למרחק של מתמטיקאי בגרף שיתופי הפעולה.
קורות חיים
שתי אחיותיו של ארדש מתו משנית ימים מעטים קודם שנולד, ולכן גידלה אותו אמו כבחממה, ונמנעה מלשלוח אותו לבית הספר. כבר בילדות אובחן כישרונו המיוחד. בשנת 1920 חזר האב מהשבי, ולימד את בנו מתמטיקה ואנגלית.
חרף ההגבלות על קבלת יהודים לאוניברסיטאות בהונגריה ("נומרוס קלאוזוס"), התקבל ארדש לאוניברסיטה בשנת 1930, לאחר שזכה בתחרות ארצית. בגיל 21 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט. עקב התגברות האנטישמיות בהונגריה בשנות השלושים, עבר לפוסט-דוקטורט במנצ'סטר שבבריטניה. בשנת 1938 קיבל לראשונה משרה בארצות הברית, באוניברסיטת פרינסטון, אך לא קיבל קביעות משום שהנהלת האוניברסיטה ראתה בו יוצא דופן. בשלב זה של חייו החל ארדש במנהג לנדוד בין אוניברסיטאות, מנהג שהפך לאחד המאפיינים שלו.
אחדים ממנהגיו של ארדש היו אכן משונים בהתאם לאמות המידה המקובלות: הוא היה ילדותי, תמהוני, נודד, משתמש כבד באמפטמינים שהמריצו את מוחו, ובנוסף לקה באובססיית היגיינה.
מוצאו ההונגרי, קשריו עם מתמטיקאים מעבר למסך הברזל ואולי גם מנהגיו המשונים החשידו אותו בקומוניזם בתקופת המקארתיזם. הוא נאלץ לעבור לחיות בישראל, וניתנה לו משרה לשלושה חודשים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן קיבל בטכניון משרה של "פרופסור אורח קבוע", משרה שארדש עשה בה שימוש עד מותו. בסוף שנת 1954 הוא נתן סדרת הרצאות בנושאים מתמטיים לציבור הרחב מטעם המכון למתמטיקה.
ארדש זכה בפרסים רבים והיה חבר באקדמיות למדעים של שמונה ארצות, כולל של הונגריה (1956), ארצות הברית (1979), הודו (1988) ובריטניה (החברה המלכותית) (1989). בשנת 1983 הוענק לו פרס וולף אותו תרם לטכניון. הוא חי בצניעות, ונתן את עיקר כספו לתמיכה בסטודנטים, או כפרס לפותרי בעיות שהציג. בין השאר הוא תרם את הכסף להענקת פרס ארדש לזכר הוריו. בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
עבודתו המתמטית
עיקר תרומתו של ארדש היא לתורת המספרים ולמתמטיקה בדידה. הוא פרסם מאות מאמרים בנושאי קומבינטוריקה ותורת הגרפים. חיבה רבה הייתה לו לבעיות פשוטות לכאורה, שהפתרון להן קשה ביותר.
ארדש מזוהה עם פיתוח השיטה ההסתברותית והפיכתה לכלי חשוב בקומבינטוריקה ומדעי המחשב. מהתרומות הראשונות שלו בכיוון הייתה ההוכחה כי קיימים גרפים בהם אין קליקות או קבוצות בלתי תלויות הגדולות מ-\ 2 \log n, כש-\ n הוא מספר הצמתים. מצד שני משפט רמזי קובע כי בכל גרף כזה יש קליקה או קבוצה בלתי תלויה שגודלה.
שיתוף פעולה נרחב של ארדש עם אלפרד רניי הניב 32 מאמרים משותפים, בהם 8 מאמרים שבהם ייסדו את תורת הגרפים המקריים.
מספרי ארדש
מעבר ליוקרתו הרבה, ארדש הוא המתמטיקאי הפורה ביותר בהיסטוריה מבחינת מספר המאמרים שפרסם - מעל 1,500 (לאונרד אוילר פרסם יותר טקסט מתמטי, אך במספר קטן יותר של מאמרים). רובם הגדול של מאמריו פורסמו יחד עם חוברים (co-authors), כאשר לאחר מותו נספרו 509 חוברים. כיוון שכך, הוא הפך בפולקלור המתמטי לנקודת מוקד במה שמכונה "גרף המאמרים": מחברים שפרסמו מאמר עם ארדש נחשבים בעלי "מספר ארדש 1". אלו שלא פרסמו מאמר עם ארדש עצמו אבל פרסמו מאמר עם מתמטיקאי שכן עשה זאת (כלומר פרסמו מאמר עם מישהו שהוא בעל "מספר ארדש 1") הם בעלי "מספר ארדש 2" (נכון ל-2020 ישנם מעל 12 אלף כאלה) וכן הלאה. ארדש עצמו נחשב לבעל "מספר ארדש 0". עם בעלי "מספר ארדש 1" בישראל נמנים שהרן שלח, ערי ז'בוטינסקי, נוגה אלון, מנחם מגידור, נתן ליניאל, רון אהרוני, אמנון ברק, אביעזרי פרנקל, חיים חנני, מרסל הרצוג, רון הולצמן, אברהם זיו, אלישע נתניהו, שמואל זקס, אברהם גינזבורג, יוסף גיליס, מיכה שריר ועוד. למעלה מ-268,000 מתמטיקאים בעולם הם בעלי מספרי ארדש כלשהו.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
מתקפת המתים
מתקפת המתים הוא כינוי לקרב במלחמת העולם הראשונה שהתרחש במצודת אוסובייץ, בצפון מזרח פולין, ב-6 באוגוסט 1915 במהלך הנסיגה הגדולה. האירוע קיבל את שמו מהופעתם העקובה מדם של הלוחמים הרוסים לאחר שהופצצו על ידי הגרמנים בתערובת של כלור וגז ברום, שנראו כזומבים. הופעתם החיצונית של בין 60 ל-100 החיילים ששרדו את מתקפת הגז הייתה מחרידה: הכוויות הכימיות היו גלויות בבירור, החיילים עטפו חלקים מגופם בסמרטוטים, השתעלו והקיאו דם וחתיכות מעיים ועיניהם נשרפו, אך הם היו נחושים למנוע את כיבוש המצודה בידי הגרמנים.
התקרית הגיעה מהר מאוד לעיתונות ברחבי יבשת אירופה וקיבלה את הכינוי "מתקפת המתים".
הקרב
הגרמנים פתחו במתקפה חזיתית מלאה במצודת אוסובייץ בתחילת יולי; ההתקפה כללה 14 גדודי חי"ר, גדוד חבלנים אחד, 24–30 תותחי מצור כבדים, ו-30 סוללות ארטילריה מצוידות בגזי רעל שהובלו על ידי גנרל-פילמרשל פאול פון הינדנבורג. ההגנות הרוסיות היו מאוישות ב-500 חיילי גדוד חיל הרגלים ה-226 ו-400 אנשי מיליציה.
הגרמנים המתינו עד ארבע לפנות בוקר ב-6 באוגוסט לתנאי רוח נוחים, אז נפתחה ההתקפה בהפצצה ארטילריה רגילה בשילוב גז כלור. הגז, גרם לדשא להשחיר ולעלים להצהיב והציפורים מתו, הצפרדעים ובעלי חיים וחרקים אחרים שכבו בכל מקום. השטח נראה כמו גיהנום. לרוסים לא היו מסכות גז ורוב החיילים השתמשו במדיהם כמסיכות, כאשר רבים הספיגו אותם במים או בשתן. סגן-משנה ולדימיר קוטלינסקי, החייל הרוסי בעל הדרגה הגבוהה ביותר ששרד את ההתקפה הראשונית, ישב עם שאר החיילים ששרדו והם בחרו לתקוף את החיילים הגרמניים המתקדמים לעברם.
למעלה משנים עשר גדודים של אוגדת לנדווהר ה-11, המונה למעלה מ-7,000 איש, התקדמו לאחר ההפצצה בציפייה להתנגדות מועטה. הם נפגשו בקו ההגנה הראשון במתקפת נגד שהורכבה מחיילים ששרדו בפלוגה ה-13 של גדוד חי"ר 226. הגרמנים נבהלו מהופעת הרוסים שהשתעלו בדם ופיסות ריאות והחומצה ההידרוכלורית שנוצרה מתערובת גז הכלור והליחה שבריאותיהם החלה להמיס את בשרם. הגרמנים נסוגו, רצו כל כך מהר שהם נתקלו במלכודות שלהם עצמם. חמשת התותחים הרוסים הנותרים פתחו באש לעבר הגרמנים הנמלטים.  קוטלינסקי מת מאוחר יותר באותו ערב.
הרוסים לא החזיקו בשטח ובמצודה זמן רב. הגרמנים איימו להקיף את המצודה עם לכידת קובנה ונובוגאורגייבסק והרוסים הרסו חלק גדול מהמצודה ונסוגו סופית ב-18 באוגוסט, שבועיים לאחר הניצחון בקרב.
RADIUS
RADIUS (ראשי תיבות באנגלית: Remote Authentication Dial In User Service) או רדיוס הוא פרוטוקול תקשורת המספק ניהול מרכזי של אימות, הרשאה, וחשבונאות (באנגלית: Authentication, Authorization, and Accounting (AAA)) עבור משתמשי הרשת. RADIUS פותח על ידי תאגיד לווינגסטון בע"מ (Livingston Enterprises, Inc) בשנת 1991 כפרוטוקול אימות ופיקוח על חשבונות לשרתי גישה ולאחר מכן הפך לתקן בינ"ל בידי ה-IETF (כוח המשימה ההנדסי של האינטרנט). הודות לשימוש הנרחב והתמיכה הניתנת לו, הוא משמש לעיתים קרובות אצל ספקיות אינטרנט וארגונים גדולים לבקרת כניסת משתמשים לאינטרנט, רשתות פנימיות ואלחוטיות, ושירותי דואר אלקטרוני, ללא תלות בדרכי ההתקשרות ברשת (בין אם דרך מודמים, VPN, DSL, שרתי ווב וכיוצא בזה). זהו פרוטוקול שרת-לקוח אשר עובר בשכבת היישום מעל UDP. צד הלקוח רץ אצל רכיבי גישה לרשת (כגון נתב או שרת VPN) המבקשים לזהות את הנכנסים בשעריהם. הלקוח פונה לצד השרת הרץ כתהליך-רקע בשרתי חלונות או יוניקס.
פרוטוקול ה-AAA
ניתן לחלק את הדרך בה שרתי רדיוס מנהלים גישה לרשתות לשני שלבים של החלפת אינפורמציה והוראות עם המשתמש באמצעות "פעולות AAA". השלב הראשון מכסה את אימות והרשאה המתרחש טרם כניסת המשתמש לרשת וקובע בעצם מיהו המשתמש ומהי הרשת אליה הוא מורשה להיכנס, והשני את ניטור ובקרת (מעין ראיית חשבון) המשתמש בזמן חיבורו. לכל שלב מוקדש תקן נפרד: ו- בהתאמה.
חשבונאות
במהלך חיבורו של המשתמש שולח שרת ה-RAS לשרת הרדיוס בקשות חשבונאות (Accounting requests) המכילות מידע על שימוש המשתמש ברשת. שרת הרדיוס מאשר את קבלתן באמצעות תשובות חשבונאות (Accounting responses). מעבר לאיסוף נתונים על המשתמש לצורכי סטטיסטיקה וניטור הרשת, ניתן גם לגבות ממנו תשלום עבור קבלת גישה לרשת, בהתאם לאופי והיקף השימוש בה.
סוכי ירוק
סוכי ירוק (שם מדעי: Ailuroedus crassirostris) הוא מין של עוף ממשפחת הסוכיים, החי ביערות הסובטרופיים לאורך החוף המזרחי של אוסטרליה, מדרום-מזרח קווינסלנד לדרום ניו סאות' ויילס.
סוכי זה מגיע לאורך 32 סנטימטרים. גבו, אחוריו וכנפיו בצבע ירוק בוהק, ובקצות נוצות הכנף שלו לבן. הזנב – חום עם כתמי לבן. בניגוד לקרוביו, סוכי ירוק לא בונה סוכה. הוא משמיע קולות חזקים ומזוהים הדומים לקולו של חתול, שהעניקו לו את השם האנגלי "catbird".
הסוכי הירוק מסווג כאוכל-כול, אבל הוא בעיקר אוכל פירות, וניזון מתאנים ומחומרים צמחיים כמו זרעים, נבטים ופרחים. מדי פעם הם אוכלים גם חרקים כמו דבורים, חגבים, מרובי-רגליים ואקריות, כמו גם מבעלי חוליות כמו צפרדעים ואבקועים של ציפורים קטנות יותר.
מצב שימורו של הסוכי הוא "ללא חשש".
Hey, Soul Sister
Hey, Soul Sister הוא שיר של להקת הפופ רוק האמריקאית טריין. השיר יצא לאור ב-11 באוגוסט 2009 כסינגל הראשון מאלבום האולפן החמישי של הלהקה, Save Me, San Francisco.
השיר דורג במקום השלישי במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100, מכר בארצות הברית מעל ל-5.9 מיליון עותקים והיה לסינגל הנמכר ביותר בחנות האייטונס בשנת 2010 ולסינגל השני הנמכר ביותר בארצות הברית בשנת 2010. גרסת הלייב של השיר זכתה בפרס גראמי.
דייוויד בירד
דייוויד בירד (באנגלית: David Lyster Bird; נולד ב-29 במרץ 1946) הוא שחקן ברידג' בריטי, המפורסם יותר ככותב ספרי ברידג'. בירד כתב יותר ממאה ספרי ברידג', יותר מכל כותב ספרי ברידג' אחר. במרץ 2010 פרסם את ספרו המאה. שנה אחרי זה עבר את טרנס ריס במספר הספרים שכתב, כאשר הגיע ל-108 ספרים. חלק מספריו נכתבו ביחד עם שחקני ברידג' מפורסמים וכותבי ספרי ברידג' בולטים. בין השאר כתב ספרים ביחד עם טרנס ריס, גאייר הלגמו, רון קלינגר,טוני פורסטר, עומר שריף, מרטין הופמן וברברה סיגרם. בנוסף לכתיבת ספרים, כתב על ברידג' בעיתונים כמו: The Mail on Sunday, London Evening Standard. הוא תרם ככותב לעיתוני ברידג'. את הרשימה המלאה של הספרים שכתב אפשר למצוא באתר האינטרנט BridgeGuys.
בירד נולד בלונדון ומתגורר באיסטליי (Eastleigh) שליד סאות'המפטון.
Dictionary of Australian Biography
Dictionary of Australian Biography (מילולית: מילון הביוגרפיה האוסטרלית) היא אנציקלופדיה שפורסמה ב-1949, ושנכתבה על ידי פרסיבל סרלה. האנציקלופדיה מכילה מידע על 1,030 מאמרים ביוגרפיים של אנשים בולטים הקשורים להיסטוריה האוסטרלית, שנפטרו לפני סוף 1942. לקח הספר להשלים יותר מעשרים שנה. האנציקלופדיה הוצאה ב-2 כרכים על ידי אנגוס ורוברטסון : כרך 1: A–K, וכרך 2: L–Z. על פי סרלה, אנציקלופדיה זו נכתבה בגלל:
פורמט
אורך הביוגרפיות הממוצע הוא כ-640 מילים. סרלה סיווג אותם בערך ל-12 הקבוצות הבאות: מבין הביוגרפיות לעיל, מספר הנשים שנכללו באנציקלופדיה היה 42 (4% מכל הביוגרפיות). 47% מהביוגרפיות בספר נולדו באנגליה, 27% מהביוגרפיות בספר נולדו באוסטרליה, 12% מהביוגרפיות בספר נולדו בסקוטלנד, 8% מהביוגרפיות בספר נולדו באירלנד, 1% מהביוגרפיות בספר נולדו בוויילס, ו-5% מהביוגרפיות בספר נולדו בשאר המדינות (כולל 12 מארצות הברית, 9 מגרמניה, ו-6 מניו זילנד).
מוקדמות מונדיאל 1994 - אפריקה
147 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1994, והתחרו על 24 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 22 מקומות לשאר הנבחרות.
לראשונה בתולדות המונדיאלים הוענקו 3 מקומות ישירים בטורניר לאפריקה, בזכות הישגי הנבחרות האפריקניות במונדיאל 1990.
לאפריקה (CAF) הוקצו 3 מקומות, עליהם התחרו 40 נבחרות.
מהלך המוקדמות
40 נבחרות מאפריקה נרשמו למוקדמות המונדיאל, ומתוכן פרשו שמונה לפני ובמהלך המוקדמות (,, , , , , ו). המשחקים באפריקה התנהלו בשני סבבים:
בית 1
מבית זה פרשה אלג'יריה העפילה לסיבוב הגמר.
בית 2
קמרון העפילה לסיבוב הגמר.
בית 3
מצרים העפילה לסיבוב הגמר.
בית 6
מרוקו העפילה לסיבוב הגמר.
בית 7
סנגל העפילה לסיבוב הגמר.
בית 8
זמביה העפילה לסיבוב הגמר.
בית 9
גינאה העפילה לסיבוב הגמר.
בית 1
ניגריה העפילה.
בית 2
מרוקו העפילה. במהלך הטיסה של זמביה התרסק המטוס של הנבחרת בגבון, וכל שחקני הנבחרת נהרגו. ההתאחדות הזמבית נאלצה להרכיב נבחרת חדשה מן היסוד, וזו החמיצה את המונדיאל בפער של נקודה מהמקום הראשון בבית.
בית 3
קמרון העפילה.
אולבי
אולבי (בשוודית: Ullevi), מכונה לעיתים אולבי החדש, הוא אצטדיון רב-תכליתי בעיר גטבורג שבדרום שוודיה. אצטדיון אולבי הוא אחד מבין האצטדיונים הגדולים ביותר במדינות הנורדיות. הוא מסוגל להכיל כ-43,000 צופים במשחקי כדורגל והוקי קרח, ו-75,000 בהופעות וקונצרטים.
האצטדיון נבנה במטרה לקחת חלק באירוח משחקי מונדיאל 1958. בהמשך אירח האצטדיון גם את אליפות העולם באתלטיקה (בשנת 1995), אליפות אירופה באתלטיקה (בשנת 2006), גמר גביע אירופה למחזיקות גביע (בשנים 1983 ו-1990), יורו 1992 בו אף אירח את משחק הגמר, משחק גמר גביע אופ"א 2004, משחק הגמר של אליפות אירופה לנשים (בשנת 1984) וכן מספר משחקים של ה"גביע גוטיה" ומספר משחקי בית בינלאומיים של קבוצת הכדורגל גטבורג.
באצטדיון מתקיימות גם תחרויות בענפי ספורט נוספים, בהם הוקי קרח, אגרוף ואתלטיקה וכן נערכים שם קונצרטים.
תומאס גיבסון
תומאס אליס גיבסון (באנגלית: Thomas Ellis Gibson; נולד ב-3 ביולי 1962) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בשל תפקידיו כדניאל ניילנד בסדרה "שיקגו הופ", גרג מונטגומרי בסדרה "דארמה וגרג" וארון הוצ'נר בסדרה "מחשבות פליליות".
ביוגרפיה
גיבסון נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. אביו היה עורך דין, וכיהן כחבר בסנאט של קרוליינה הדרומית מטעם המפלגה הדמוקרטית. אמו הייתה עובדת סוציאלית. הוא החל לשחק בגיל 9, בתיאטרון ילדים מקומי, ובהמשך בתיאטרון לבני נוער.
ב-1979 החל ללמוד במכללת צ'ארלסטון, וב-1981 התקבל לבית הספר לאמנויות הבמה ג'וליארד בניו יורק, בו למד עד 1985. במהלך שנות ה-80 השתתף במספר מחזות בברודוויי.
קריירה
הופעתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה באחד מפרקי סדרת הדרמה המשפטית "Leg Work" של רשת CBS, בשנת 1987.
בין 1988 ל-1990 השתתף באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב" של רשת CBS, וב-1990 השתתף באופרת הסבון "עולם אחר" של רשת NBC.
ב-1992 רשם גיבסון את הופעתו הקולנועית הראשונה, בתפקיד בסרט "הרחק מכאן", בכיכובם של טום קרוז וניקול קידמן.
ב-1994 החל לגלם את דמותו של ד"ר דניאל ניילנד בסדרה "שיקגו הופ" של רשת CBS. הוא גילם את התפקיד עד 1998, ובשנים 1995, 1996 ו-1997 היה מועמד עם צוות הסדרה לפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 1997, בנוסף שיחק בסרט הטלוויזיה "הילד של השטן", סרט אימה לצד מאיה רודולף.
גיבסון החל ב-1997 לגלם את דמותו של גרג מונטגומרי בסדרה הקומית דארמה וגרג של רשת ABC, עד ירידתה מהמרקעים ב-2003. על תפקידו בסדרה היה מועמד בשנים 1999 ו-2000 לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. בשנת 2001 גם ביים כמה מפרקי הסדרה.
ב-2005 החל לגלם את דמותו של החוקר ארון הוצ'נר בסדרת הדרמה "מחשבות פליליות של רשת CBS. גיבסון הוא אחד משלושה שחקנים ששיחקו בסדרה בתפקידים ראשיים ב-11 מעונותיה, לצדם של שמאר מור ומתיו גריי גובלר. גם בסדרה זו גם ביים גיבסון כמה מהפרקים בעונות השמינית, התשיעית והעשירית.ב-2016 זמן קצר לאחר תחילת צילומי העונה ה-12 של הסדרה פוטר ממנה, לאחר שבעט במפיק במהלך הצילומים.
במקביל לעבודתו הטלוויזיונית המשיך להשתתף גם בסרטי קולנוע. בין היתר, גילם תפקיד ראשי ב-Psycho Beach Party (2000), ותפקידי משנה ב"עיניים עצומות לרווחה" (1999), "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס" (2000), "הרס הזוהר" (2000), "Jack the Dog" (2001), "Manhood" (2003), "Come Away Home" (2005), "Berkeley" (2005), "I'll Believe You" (2006), "זה עתה נקברו" (2008), וכן דיבב את דמותו של נבל העל "דת'סטרוק" בסרט "Son of Batman" (2014).
חייו האישיים
גיבסון חי עם בת זוגו ושלושת ילדיהם בסן אנטוניו.
עיצור מכתשי, מחוכך צידי, אטום
עיצור מכתשי מחוכך צידי אטום נפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /tɬ/. כדי לבטא עיצור זה נדרש לבטא את העיצורים [ɬ] ו-[t] בו זמנית.
עדי כהן (שחיינית)
עדי כהן (נולדה בשנת 1985) היא אלופת ישראל בשחייה ושיאנית ישראל במשחה ל-50 מטר גב. אלופה ושיאנית המכביה (2001).
2001
בתחרויות השחייה של המכביה ה-16 זכתה כהן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא מכביה חדש.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-2001 זכתה כהן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.62 שניות.
2002
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2002 סיימה כהן במקום 22 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.85 שניות ובמקום 23 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.63 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:21.36 דקות, לפני דנית קמה ממכבי קריית אונו (2:22.84 דקות) וסיגל סימסולו מבני הרצליה (2:23.53 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:05.42 דקות, אחרי אור מלצר מהפועל הוד השרון בית ברל שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 14–18 של 1:04.40 דקות ולפני דנית קמה (1:06.90 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.62 שניות, אחרי אניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (29.98 שניות), ואור מלצר (30.53 שניות).
2004
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2004 זכתה כהן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.91 שניות, אחרי אור מלצר (30.65 שניות) ולפני סיגל סימסולו (31.13 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.34 דקות, אחרי מלצר (1:04.67 דקות) ולפני סימסולו (1:05.49 דקות).
2005
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ 2005 סיימה כהן פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.78 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.04 דקות.
חסיה היתומה
"חסיה היתומה" (ביידיש: די יתומה) הוא מחזה מאת הסופר והמחזאי היהודי יעקב גורדין ממייסדי תרבות היידיש ותיאטרון היידיש בארצות הברית. המחזה נכתב בשנת 1903 ומחולק לארבע מערכות.
המחזה הוא סיפור יהודי המתרחש בתחילת המאה ה-20, תמונות מחיי משפחת טרכטנברג העירונית והעשירה ובראשה יואל סוחר עשיר, לעומת חיי משפחת שטרייכל הכפרית והענייה ובראשה מוטיה רוכל עני שומר מצוות ומרובה ילדים. חסיה, בתו של מוטיה, שנתייתמה מאמה וגודלה על ידי אם חורגת, נשלחת על ידי אביה מהכפר אל העיר לדודתה, ההופכת לאם חורגת שנייה.
מערכה ראשונה
חדר אורחים בביתו של יואל טרכטנברג, נערה משרתת מנקה את החדר, יואל מספר לה עד כמה הוא "ליברלי", אך אשתו פריידה פחות מתרשמת, היא לא רוצה יותר זרים בבית שלה ולכן כעבור כמה רגעים היא מפטרת את הנערה. אורחים מגיעים, והמשפחה מתיישבת לשחק איתם בקלפים. בנו של יואל, ולדימיר, בן 25, קורא בקול בלעג מכתב של מוטיה שטרייכל, מוטיה היה נשואי בעבר לאחותה של פריידה והיא נפטרה לפני שנים. במכתב הוא כותב כי אשתו השנייה לא מסתדרת עם בתו חסיה, וכי הוא מתכנן לשלוח את חסיה לביתם כדי שפריידה תעזור בגידול שלה כי אצלם בבית זה כבר לא אפשרי.
מערכה שנייה
כעבור 15 חודשים, מוטיה מבקר את חסיה, היא מספרת לו שהיא המשרתת שלהם ושהם לא נותנים לה כסף אבל היא לא מתלוננת על כך. חסיה מלווה את מוטיה החוצה, ולדימיר נכנס, הוא מסתיר סיכה בתנור והולך. חסיה חוזרת, רואה את הסיכה בתנור ומתעלמת. כל המשפחה מתארגנת ללכת לתיאטרון. קרולינה נכנסת אל חסיה ומסבירה כיצד הנישואים עובדים בעיר הגדולה: אביה מחכה שמרק יקבל את הפרקטיקה שלו, ומרק מחכה לנדוניה. בינתיים היא מאוהבת בנוצרי, ופוגשת אותו בחשאי. היא מנסה ללמד את חסיה קצת לקרוא, אך מהר מאוד מתייאשת ממנה. כולם מטילים על חסיה מטלות. מרק נכנס ומחבק אותה, היא מתרחקת. קרולינה רואה את זה, נכנסת, צובטת את חסיה, הולכת. יואל נכנס, ומפטפט איתה כשהוא מצחצח את נעליו. פריידה נכנסת ועוצרת את זה. קרולינה צועקת שהיא לא מוצאת את סיכת היהלומים שלה, וכשחסיה לא עוזרת ושותקת, החשד נופל עליה. פריידה וקרולינה עורכות חיפושים בחפציה ובכיסיה, ואילו מרק הולך להשיג את מוטיה, מכיוון שהתיאוריה היא שחסיה נתנה לו את הסיכה. פריידה וקרוליניה קושרות את חסיה ומפצירות בה לגלות איפה הסיכה, אך יואל וולדימיר עוצרים זאת כשחסייה מתחילה לצרוח מכאבים. כשולדימיר לבד עם חסיה הוא אומר לה שהוא לא חושד בה, היא מוציאה את הסיכה מהתנור ונותנת לו אותה. הוא מבין שכל הזמן הזה היא ידעה שהוא זה שלקח את הסיכה והחביא אותה בתנור. הוא מתנצל בפניה ומסביר שהם אף פעם לא נותנים לו מספיק כסף. מוטיה נכנס עם מרק שבינתיים הביא אותו, כשמרק מתחיל לחפש בדברים של מוטיה, יואל צועק שהוא מצא את הסיכה מונחת מתחת לעיתון. פריידה מבינה שולדימיר שם אותה שם. חסיה מאושרת וכולם צוחקים.
מערכה שלישית
מאוחר יותר באותו לילה, חדר האורחים, ולדימיר שוכב על הספה, לאחר שחזר מוקדם מהתיאטרון. הוא אומר לחסיה שהוא עזב מוקדם גם כדי להתרחק מאמו וגם כדי לראות אותה. הוא גם אומר לה שחברה שלו לשעבר הייתה כל כך מאוהבת בו שהיא ניסתה להרעיל את עצמה בגופרית מגפרורים כשהוא עזב אותה, אך הניסיון שלה נכשל מפני שהמינון היה נמוך מדי. הוא מבקש ממנה להתחתן איתו - הוא אומר שהוא יתחתן עם יתומה עניה רק כדי להכעיס את משפחתו. מוטיה נכנס, רגליו נשחקו מהליכה, הוא פספס את ההסעה שלו הביתה. ולדימיר פורץ למזווה הנעול כדי להביא לו אוכל ושתייה, הוא מספר לו שהוא הולך להתחתן עם חסיה. שאר בני המשפחה חוזרים הביתה, זועמים על הבלאגן שהם מוצאים. פריידה מפטרת את חסיה, ולדימיר אומר שהוא הולך להתחתן איתה, חסיה מנסה להרגיע ואומרת שהוא שיכור וישנה את דעתו מחר. פריידה מלגלגת על הרקע הצנוע של חסיה, אך חסיה לא נשארת חייבת ואומרת את המילה האחרונה "המשפחה שלי לא מוצאת חן בעיניך? ואת באה מייחוס גדול? נו מה אני יכולה לעשות, שאמא שלי, עליה השלום הייתה לה החוצפה להיות אחותך?" היא דוחה את ולדימיר, לוקחת את אביה הביתה, ומשאירה את השאר לעמוד המומים.
מערכה רביעית
שחר, כשלוש שנים מאוחר יותר במגורים המוזנחים של חסיה ושל ולדימיר. חסיה ליד השולחן מתקנת גרביים, על הרצפה עריסה בה ישנה התינוקת שלהם. ולדימיר נכנס, שיכור, אחרי בילוי לילי. מבקש להעביר את העריסה כך שהתינוקת לא תפריע לו לישון, מתייחס אליה כאל מטרד. הוא מתלונן שחסייה היא לא הבחורה האוהבת שהייתה בעבר, היא עונה שזה לא אפשרי כשיש תינוקת שצריכה שישגיחו עליה. הוא הולך לישון, נכנס מוטיה, שבילה את הלילה במטבח והגיע לבקר אותם. חסיה מספרת למוטיה כיצד משפחתו של ולדימיר ניתקה לחלוטין את הקשר איתה ועם ולדימיר, היא שואלת ממנו קצת כסף כדי שתוכל ללכת לקנות לחם. ולדימיר נכנס, וכשחסיה חוזרת כעבור כמה רגעים, הוא אומר שהוא רוצה שהיא והתינוקת ילכו לגור עם אביה לכמה חודשים. חסיה ומוטיה נדהמים, היא אומרת לו שאם הוא רוצה לסיים את הנישואין, עליו פשוט לומר זאת. מרק מגיע, בתגובה למכתב ששלח ולדימיר להוריו, תוך התייחסות חריפה שאם לא יתנו לו כסף, הוא יירה בעצמו. שאר בני המשפחה של ולדימיר מגיעים גם במהרה. יואל סוגר עסקה עם מוטיה שיפצה את מוטיה וחסיה וישלם להם כסף רב אם היא תחזור לבית אביה, ולדימיר לוחץ על חסיה לקבל את העסקה ולחזור לבית אביה לתקופה מסוימת ומבטיח שזה יהיה רק לזמן קצר, היא נכנעת ומסכימה. כשהאחרים יוצאים, חסיה נותנת לאביה כסף לקנות גפרורים. בזמן שהיא לבד, היא מהרהרת באפשרויות העגומות העומדות לפניה: להרוג את עצמה ואת התינוקת שלה, או רק להרוג את עצמה. בסופו של דבר היא בוחרת באחרונה, ולדימיר נכנס ואחריו כל שאר המשפחה, הוא מבין שחסיה הרעילה את עצמה, מוטיה מגיע והיא מבקשת ממנו שידאג לתינוקת, ולדימיר בוכה שהוא תמיד אהב אותה.
ביקורת וקבלת המחזה בתרבות היידיש
בכתיבת המחזה קרא יעקב גורדין להתאגדות של יהודים לצורך הקמת חברה יהודית המבוססת על שוויון ושיתוף, גורדין נודע כבעל דעות מהפכניות, דעותיו נחשבו קיצוניות בחברה היהודית והוא טען כי על היהודים לשנות את עיסוקיהם כמתווכים, לחדול מלהיות טפילים בחברה שבה הם חיים ולפנות לעיסוק בעבודה יצרנית, ובעבודת האדמה בפרט.
גורדין הכיר את קהל צופיו היהודי-אמריקאי וידע כי סצנת מוות של הדמות המרכזית תוביל לזעזוע ותחדד את המסר. במחזה "חסיה היתומה" הביקורת של גורדין ודעותיו על החברה היהודית באו לידי ביטוי, הנערה הפיקחית והפשוטה נפלה לתוך בית המלא בהטפות מוסר, עקרונות ומשחקי קלפים. מחזה זה הוא דרמה אידית המתארת את הקונפליקט של בחורה צעירה בין רצונותיה לבין לחצי החברה שסביבה, קונפליקט זה מוביל אותה בסוף המחזה להתאבדות.
תיאטרון היידיש בארצות הברית היה אהוב על חברי כמעט כל קבוצות הקהילה היהודית המהגרת- עשירים ועניים, משכילים ואנאלפביתים, שומרי מצוות, הוגים חופשיים ומהפכנים. היו עשרות תיאטראות יידיש ברחבי אמריקה. בתחילת המאה ה-20, ארבעת התיאטראות הגדולים ביידיש - תאליה, וינדזור, העם והגראנד - הציגו 1,100 הצגות מדי שנה, כשבמרכזם המחזות של יעקב גורדין והמחזה "חסיה היתומה" בפרט.
ארקדי מגדל
ארקדי בינוסוביץ' (בנדיקטוביץ') מגדל (ברוסית: Арка́дий Бе́йнусович (Бенеди́ктович) Мигда́л,, 11 במרץ 1911 לידא - 9 בפברואר 1991 פרינסטון, ניו ג'רזי) היה פיזיקאי-תאורטיקן רוסי, יהודי יליד בלארוס, אשר נודע בין היתר בזכות פיתוח הנוסחה המסבירה את אפקט לנדאו-פומרנצ'וק-מגדל, הפחתת חתכי פעולה של קרינת בלימה ויצירת זוג באנרגיות גבוהות או צפיפויות גבוהות של חומר. היה חבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות משנת 1966 (חבר בהתכתבות משנת 1953).
קורות חיים
ארקדי מגדל נולד בלידא, אז בפלך וילנה של האימפריה הרוסית, כבן של הרוקח בינוס מגדל ושל אשתו, רחל לבית פופקו, בת למשפחת תעשיינים ידועים בעיר. הוא חי שם עד גיל 4. בתחילת מלחמת העולם הראשונה משפחתו עברה למינסק. בגיל 11–12 עבר להתגורר בסנט פטרסבורג (לנינגרד דאז). באותה תקופה גילה עניין בספר על משחקי פיזיקה וניסה להמציא המצאות כגון מפסק אוטומטי למקרי קצר חשמלי.
את מאמרו הראשון פרסם עוד בגיל 16, בשנת 1927, בכתב עת של פיזיקה, מתמטיקה וכימיה לתלמידים. במאמר הציע התקן לבקרת תאוצה שעורר את תשומת הלב של אחד הפיזיקאים הידועים אז, אורסט חבולסון. בהמלצת חבולסון, התקבל לאוניברסיטה. בשנים 1931–1936 נאלץ, כ"בעל מוצא לא בריא" (לא פרולטרי) להפסיק את לימודיו באוניברסיטה. נעצר ונחקר במשך מספר חדשים. בהמשך התאפשר לו לעבוד במעבדה של מפעל למדידות. גם במפעל לא הפסיק להתעניין בפיזיקה. בשנת 1936 סיים שם לימודי פיזיקה. עם מוריו נמנה ולדימיר פוק שלימד אותו מכניקה קוונטית. לאחר מכן השתלם והכין עבודה לתואר קנדידט למדעים תחת הדרכתו של החוקר הצעיר מטביי פ. ברונשטיין, שנעצר בשנת 1938 ונפל קרבן לטיהורים הגדולים.
החל משנת 1938 עבד עם לב לנדאו שחזר באותה תקופה מחרקוב למוסקבה. בין השנים 1943–1991 עבד במכונים אקדמיים למחקר מדעי. בין השנים 1943–1945 במכון לשאלות פיזיקליות על־שם פיוטר קפיצה של האקדמיה הסובייטית למדעים. בתחילת שנות ה־1950 היה פעיל בסמינרים של לנדאו במוסקבה. אחרי שסיים עבודת הדוקטורט בשנת 1943, החל משנת 1944 ללמד כפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. עבד תקופה במכון לפיזיקה אטומית על־שם איגור קורצ'טוב במוסקבה, שם התמנה מאוחר יותר לראש החוג לתאוריה. בנוסף בשנת 1945 התמנה כפרופסור במכון לטכניקה פיזיקלית בבירה. בשנת 1971 התמנה כפרופסור במכון על־שם לנדאו לפיזיקה תאורטית של האקדמיה הרוסית למדעים במוסקבה.
מגדל נודע במיוחד בשיטות היישום שלו מתורת השדות הקוונטית בתחום פיזיקת החלקיקים והפיזיקה הגרעינית, בעיקר בשיטת הקוואזי-חלקיקים שפיתח יחד עם לב לנדאו, ויקטור גליצקי וספרטק בליאייב.
בשנת 1955 מגדל היה בין חותמי "מכתב שלוש המאות" בנוגע לצורך בשיקום המדעים הביולוגיים בברית המועצות אחרי העיוותים והרדיפות הסטליניסטיות.
עם תלמידיו הידועים נמנו אנטולי לארקין, ולנטין ווקס ויורי גפונוב.
חיים אישיים
בזמן הפנוי עסק בפיסול בעץ ובאבן ובכמה ענפי ספורט:אלפיניזם, סקי אלפיני, סקי מים, שחייה וצלילה. החל משנת 1959 היה יושב ראש הראשון של נשיאות הפדרציה הסובייטית לצלילה. בהתחלת שנות ה־1960 מגדל השתתף בשלושה מסעות מחקר מתחת למים.
בנו אלכסנדר מגדל, אף הוא פיזיקאי, מומחה בתורת המיתרים ומלמד באוניברסיטת פרינסטון. הוא נודע גם כיזם בתחום ההיי-טק.
גאבור טקאץ'-נאג'
גאבור טקאץ'-נאג' (בהונגרית: Takács-Nagy Gábor; נולד ב-17 באפריל 1956 בבודפשט), הוא כנר ומנצח הונגרי.
לימודים וקריירה
הוא החל בלימודי כינור בגיל 8. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם זכה בפרס ינה הוביי. מוריו באקדמיית ליסט כללו את פרנץ רדוש, אנדראש מיהאי וג'רג' קורטג.
בשנת 1996 הקים טקאץ'-נאג' את שלישיית הפסנתר של טקאץ' עם דנש ואריון (פסנתר) ופטר סאבו (צ'לו). הוא גם הפך לכנר ראשי של תזמורת פסטיבל בודפשט. ב-1997 הצטרף לפקולטה של הקונסרבטוריון למוזיקה של ז'נבה כפרופסור לרביעיית מיתרים. ב-1998 הקים את רביעיית המיתרים "מיקרוקוסמוס" עם זולטן טושקה (כינור שני), שנדור פאפ (ויולה) ומיקלוש פרני (צ'לו).
טקאץ'-נאג' התחיל גם לפתח עניין בניצוח. ב-2005 הקים את תזמורת המיתרים "קאמרטה בלרייב", כאנסמבל בפסטיבל דה בלרייב בז'נבה, שם שימש כמנהל שותף אמנותי. בשנת 2007, הוא הפך למנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית של פסטיבל ורבייה, ואף למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית הממלכתית ההונגרית ושל התזמורת הסימפונית של MÁV. בספטמבר 2010 הוא הפך למנצח ראשי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית של MÁV. הוא הפך למנצח אורח ראשי של תזמורת פסטיבל בודפשט החל מעונת 2012/2013.
במרץ 2010 הודיעה הקאמרטה של מנצ'סטר על מינויו של טקאץ'-נאג' למנצח הראשי החמישי שלה, החל מעונת 2011–2012, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. הוא הקליט עם הקאמרטה של מנצ'סטר באופן מסחרי עבור חברת התקליטים Avie. הוא הפך לשותף אמנותי ראשי של התזמורת הקאמרית האירית בינואר 2013.
טקאץ'-נאג' כיהן בקתדרה הבינלאומית למוזיקה קאמרית בקולג' המלכותי למוזיקה.
הוא התחתן עם לסלי דה סנגר (לבית טאונסון), ילידת ברנלי, בשנת 1991. יש להם שתי בנות.
בעין החתול
בעין החתול הוא ספר פרוזה פרי עטה של חביבה פדיה, שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008 ויצא במספר מהדורות.
התוכן והמבנה
מסע חקירה של העיר באר שבע. סוג של אנתרופולוגיה וחקירה עצמית של הזרות, הנוודות וההומלסיות, תוך ניסיון להסתכל על חתול - חיה עירונית קרובה מאוד לבני האדם כמלמדת על האדם ובשלב מסוים (1998–2004) התבוננות בכלבים שהיו נודדים בעיר באר שבע.
הספר יצר משמעויות רבות סביב נחל באר שבע, העיר הטורקית, שכונות, השוק ובפרט זרק אור על תופעת הפסאז'ים בערי הפריפריה בפרק מרכזי שנקרא פריז – באר שבע המתייחס להקמת הפסאז', אבי אבות אבותיו של הקניון, ומתכתב עם המסה הנודעת של וולטר בנימין על הפסאז'ים בפריז.
ליאו לאפורט
ליאו גורדון לאפורט (נולד ב-29 בנובמבר 1956) הוא כתב טכנולוגיה אמריקאי, שדרן, סופר ויזם.
רקע
לאפורט, בנו של גאולוג, החל ללמוד היסטוריה סינית באוניברסיטת ייל עד שהחליט לפרוש בשנתו השלישית כדי לרדוף אחר חלומו להפוך לשדרן רדיו וטלוויזיה, שם נודע בשמות שמות הרדיו הראשונים שלו דייב אל (Dave Allen) ודן הייז (Dan Hayes). החיבור לתחום המחשבים החל עם קבלתו את המחשב אישי הראשון שלו ה-אטארי 400.
טלוויזיה ורדיו
לאפורט היה שותף בכמה תוכניות הקשורות לטכנולוגיה. בשנת 1991 הנחה את התוכנית "דבורק על מחשבים"(כמנחה שותף לצד הסופר והשדרן הטכנולוגי ג'ון דבוראק), בהמשך הנחה את התוכנית "לאפורט על מחשבים" בתחנות הרדיו KGO Radio ו-KSFO בסן פרנסיסקו.
בשנת 1997, זכה לפורט בפרס אמי של צפון קליפורניה על תפקידו כ"דב נול"(Dev Null), דמות וירטואלית שנורה על ידי לכידת תנועה בתוכנית The Site ברשת הטלוויזיה האמריקאית MSNBC.
בשנת 1998 לאפורט יצר והנחה בשיתוף עם כמה מגשים את התוכנית "שומר המסך" (The Screen Savers), ואת הגרסה הראשונה לתוכנית "Call for Help" ברשת הטלוויזיה ZDTV (שלימים הפך לערוץ TechTV) תוכנית בה היו מתקשרים הצופים בשידור חי עם שאלות ובעיות בנושאי מחשבים ושאר וטכנולוגיות, וצוות המנחים היה משיב לשאלות הצופים בשידור חי.
לאפורט הנחה תוכנית יומית בשם "המעבדה עם ליאו לאפורט (The Lab with Leo Laporte), שהופקה בוונקובר קנדה ושודרה במשך כשנתיים.
ג'ון באראסו
ג'ון אנתוני באראסו השלישי (באנגלית: John Anthony Barrasso III; נולד ב-21 ביולי 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. מכהן כסנאטור מטעם מדינת ויומינג.
עדי מדנס
עדי מַדָנֵס (ב-4 בנובמבר 1974 בפתח תקווה) הוא זמר-יוצר רוק ופופ וכן עורך מוזיקה ותקליטן לשעבר.
ג'ון באראסו
ביוגרפיה
באראסו נולד ברידינג שבפנסילבניה. ב-1974 סיים תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון וב-1978 סיים לימודי רפואה בג'ורג'טאון. את התמחותו עשה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת יל. עבד כרופא אורתופד ושימש ראש הצוות הרפואי במרכז הרפואי של ויומינג בקספר. הוא כיהן כנשיא האגודה הרפואית של ויומינג ונבחר לרופא השנה במדינה.
עדי מדנס
ביוגרפיה
מדנס נולד ב-4 בנובמבר 1974 בפתח תקווה. בצעירותו למד מדנס כתיבה תמה, עבודות יד פיסול בחימר ופיתוח קול. בהמשך למד נגינה בגיטרה, בפסנתר ובאקורדיון, טיסנאות, סאונד, תסריטאות, קריינות ומשפטים.
ג'ון באראסו
ביוגרפיה
בשנים 2002 עד 2007 כיהן כחבר הסנאט של מדינת ויאומינג. ביוני 2007 מונה על ידי מושל ויומינג לנציג המדינה בסנאט של ארצות הברית במקומו של הסנאטור קרייג תומאס שנפטר במהלך כהונתו. בנובמבר 2008 ניצח ברוב גדול בבחירות המיוחדות שנערכו להשלמת תקופת הכהונה המקורית של תומאס. בנובמבר 2012 נבחר לכהונה מלאה ברוב של כ-76%. נבחר לכהונה שנייה ב-2018. הוא מכהן כיו"ר הוועדה לאיכות הסביבה, חבר ועדת החוץ, חבר ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, וחבר הוועדה לענייני אינדיאנים.
ניתוח מערכות מידע
ניתוח מערכות מידע הוא עיסוק המשלב ידע מתחום מדעי המחשב מחד, ומדעי הניהול מאידך, שבאמצעותו מבצעים אנליזה, בוחנים מערכת או תפישה כלשהי לפני מִחְשובה (כלומר, לפני התחלת כתיבת קוד ותכנות), וקובעים קשרים לוגיים פשוטים בין מרכיבי המערכת, לשם ייצוגה הפרקטי באמצעים ממוחשבים.
ג'ון באראסו
ביוגרפיה
באראסו הוא ממנהיגי המפלגה הרפובליקנית בסנאט, שימש סגן יו"ר המפלגה ומשנת 2012 מכהן כיו"ר ועדת המדיניות של המפלגה הרפובליקנית בסנאט.
ניתוח מערכות מידע
לפי המתודה המסורתית, על מנתח המערכות לייצר תוצרים בצורת מסמכים מפורטים כגון מסמך ייזום, ניתוח מצב קיים, אפיון מצב רצוי ואפיון דרישות מפורט. מקובל להשוות את תהליך ניתוח המערכות לתהליך של תכנון בניין. בתהליך בניית בניין: המתכנן (האדריכל) מתכנן את הבית, בהתאם לצרכים של הלקוחות, המהנדס הוא המאשר את היתכנות הבנייה והקבלן הוא הגורם המבצע. בבניית מערכת מידע: האדריכל הוא מנתח המערכות, המהנדס הוא הארכיטקט והקבלן הוא צוות הפיתוח.
המונח "ניתוח מערכות" מתייחס בעיקר להגדרת דרישות המערכת, לפני תחילת פיתוח מערכת המידע או פיתוח תוכנה למערכת כלשהי, לצורך ניהול המערכת באמצעות מחשב, אך יכול להיעשות בכל שלב, כולל לאחר שהמערכת הממוחשבת כבר פועלת (ניתוח בדיעבד או עדכון ניתוח קיים).
לרוב, באופן הניהול התקין, שלב ניתוח המערכת מהווה שלב מקדים והכנה לכתיבת התוכנה או מערכת תוכנות מחשב. בדרך כלל, פעולת ניתוח המערכת תורמת לייעול המערכת ולזירוז פיתוחה, בשל ניפוי מקדים של מרכיבים שאינם דרושים לפעולת המערכת, או מציאת קשרים (לוגיים) טובים יותר בין מרכיבי המערכת מאלו הקיימים בהסתכלות הקיימת. לדוגמה, בתחום של בסיסי נתונים, לפני הגישה ליישום הדרישות ובניית המערכת בפועל, נעשית בניתוח מערכות בדיקה של כל הצרכים הרצויים, התכונות ודרכי הפעולה הממוחשבות המבוקשות, אפיון האנשים שעתידים להשתמש במערכת ודרכי עבודתם, ובהתאם לשקלול כל הנתונים, נבחרות המערכות המתאימות, חומרה, מערכות הפעלה, ממשקים, בסיסי נתונים וכלי פיתוח, וכן נקבעת תצורת בסיסי הנתונים ומבני הנתונים, דרכי העיבוד של המידע וצורת אמצעי קלט ופלט של המשתמשים.
ניתוח מערכות משלב ידע וניסיון בכל מחזור החיים של מערכת המידע, משלב הייזום, דרך האפיון והעיצוב.
כיום, יותר ארגונים שמים דגש על קבלת אבטיפוס כתוצר שניתן להפעילו, להבינו ולהשתמש בו, כבסיס למערכת החדשה. מנתח המערכות הוא המתווך בין הלקוחות לצוות המקצועי, והאבטיפוס, שנבנה בשלב התכנון הראשוני, עובר סבבים של ניסיונות ושיפורים עד שהוא מתקדם ומושקע מספיק כדי להיות מערכת מוגמרת. מכאן המתודה מקבלת את שמה: "אבטיפוס מתקדם".
ג'ון באראסו
ביוגרפיה
באראסו נשוי לבובי בראון ואב לשלושה.
עדי מדנס
קריירה מוזיקלית
ב-1986, כשהיה בן 12, החל מדנס את הקריירה המוזיקלית שלו כדי ג'יי וניגן בלהקות נוער. בצה"ל שירת מדנס כדי ג'יי צבאי במדורי הווי ובידור של חיל החינוך והגדנ"ע. מאוחר יותר עבד כעורך מוזיקלי, וערך את האוספים של הזמר אפריק סימון ואת אלבומי האוסף "החברים של קישקשתא" (לאלבום יצאו שני חלקים) ו"יציאת חירום", שכלל שירי רוק ישראלים שטרם ראו אור על גבי דיסק.
בדצמבר 2001, במקביל לעבודתו כעורך דין, הוציא מדנס את אלבומו הראשון עניינים שבינו לבינה בחברת הד ארצי. שירי האלבום עסקו ביחסים בין בני זוג, במוות של חבר קרוב ובצמחונות. בלטו בו השירים "חבר של מת", "אם", "אני לא אוהב אותך", "יש לי היום יום הולדת" ו"בואו נהרוג". השיר "בואו נהרוג" בז לאוכלי בשר ואף נפסל לשידור בלי הודעה רשמית בגלל הטקסט שלא הובן כהלכה ( וגם השורה הקיצונית יותר עם התיאור הקניבלי: ). האלבום נמכר בכ-113 עותקים ולא זכה להצלחה רבה. כפעולת מחאה, מדנס חילק "תקליט קרטון" ממוסגר לכל השותפים שעבדו איתו, כביכול על מנת "להגדיל" את כמות העותקים שנמכרו.
ב-2005 חזר מדנס עם הסינגלים "לבד" ו"נשיר בלה לה", מתוך אלבומו הבא. אחריו יצאו הסינגלים "999" ו"בגלל ענת". כולם הגיעו לתחנות הרדיו בעטיפת קרטון ייחודית בצורה מיוחדת וכללו גרסאות רמיקס ובונוסים.
באוגוסט 2006 יצא אלבומו השני החיים הכפולים של עדי מדנס (שמו מרמז על עבודתו כזמר וכעורך דין במקביל), בהפקת חיים לרוז, אלון אולארצ'יק, אריה וולניץ, דודוש קלמס ושלושה מפיקים נוספים שאינם ידועים בתקשורת. האלבום יצא במארז מהודר שכלל אריזת קרטון נפתחת, חוברת מילים צבעונית ו-DVD הכולל קליפים לחלק משירי האלבום. באלבום בלטו השירים "999", "בגלל ענת", "אני חי בזמן פציעות", "ואולי", "שיר תקליטן החתונות" (בדואט עם דנה בקר מלהקת פונץ') והשיר הקצר "כשיבוא המשיח של כל החיות", שבדומה ל"בואו נהרוג" קודם בקליפ אנימציה וכלל טקסט הבז לאוכלי הבשר. כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי מדנס עצמו פרט לשיר "לא פעם בקיץ", שכתבה רחל המשוררת והלחינה שולמית ליפשיץ ובוצע במקור על ידי אחינועם ניני. גם "החיים הכפולים של עדי מדנס" נכשל מבחינה מסחרית, וזאת על אף שכלל ביקורות טובות וחשיפה תקשורתית רחבה.
ב-2009 הוציא מדנס את השיר "זמר מזרחי", אותו הלחין למילים שכתב במשותף עם אלי קשת ואיציק פיליבה. השיר שזכה להצלחה בתחנות הרדיו הוא פארודיה על זמרי המוזיקה המזרחית הלועגת לזן החדש והמטרוסקסואלי של הזמרים ה"כאילו מזרחיים". אחד מיוצרי השיר, קשת, הוא בעצמו יוצר מוכר בז'אנר המוזיקה המזרחית.
ביוני 2015 שחרר מדנס את אלבומו השלישי "לחלום, לרקום, לפרום". שם האלבום הוא ציטוט משירה של ענבל פרלמוטר "חתול בשק" והוא נבחר כמחווה לפרלמוטר.
צמחוניות וטבעוניות
מדנס הוא טבעוני אדוק והצהיר על שינויי הרגלי האכילה שלו עוד בתחילת הקריירה המוזיקלית. כשיצא אלבומו הראשון הצהיר על עצמו כצמחוני. נושא הצמחוניות בשיריו של מדנס חוזר פעמים רבות, ובין השאר הודגש בשירים "בואו נהרוג", "כשיבוא המשיח של כל החיות" ו"משאית של עופות". מדנס חבר בעמותת אנימלס.
בריאיון שנעשה עם מדנס במרץ 2006 באתר אגודת שב"י לנוער למען זכויות בעלי חיים, סיפר מדנס שהוא הפך להיות צמחוני בהשפעת חברה של מיליונר איטלקי שהוא מכר של אביו, שהייתה צמחונית. הוא הוסיף שבעבר טייל עם אמו בשוק בירושלים וראה ראשי בקר ערופים - דבר נוסף שהשפיע עליו להיות צמחוני. מדנס סיפר שבעקבות קריאה על טבעוניות באתר של עמותת אנימלס בה הוא חבר, הוא שינה את דעתו והחליט להיות טבעוני.
באותו ראיון, סיפר מדנס שההשראה לשיר "בואו נהרוג" נלקחה מהספר "שחרור בעלי החיים" מאת פרופסור פיטר סינגר. אל הספר נחשף מדנס בקורס "האדם וסביבתו" שהדריך ד"ר יואב המר, שעסק ביחס האדם לסביבת החיים שלו. מדנס סיפר שבעקבות השיר הזה הוא בז לכל אוכלי בשר, וביניהם מפורסמים כיוסי ביילין ומרב מיכאלי - אותם הגדיר כ"קבוצה ריקה".
עיצור ענבלי, אפי
עיצור ענבלי אפי הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא N לטינית גדולה /ɴ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>\N</tt>.
עיצור מכתשי, מחוכך צידי, קולי
עיצור מכתשי מחוכך צידי קולי מצוי בכמה שפות מדוברות. סימן ה־IPA לעיצור הוא /d͡ɮ/. כדי לבטא עיצור זה נדרש לבטא את העיצורים [ɮ] ו־[d] בו זמנית. העיצור קיים בנאוואחו ובנאוואטל. העיצור היה קיים בשפות השמיות הדרומיות, כדוגמת געז. יש המשערים שצלילה הישן של האות הערבית ض| ض יכול היה להיות עיצור מכתשי מלועלע, מחוכך צידי, קולי ([dɮˤ]). עיצור זה היה קיים בפרוטו-צ'רקסית.
X (אלבום)
X הוא אלבום האולפן העשירי של הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים פרלופון רקורדס, ב-21 בנובמבר 2007. אלבום זה היה האלבום הראשון שהוציאה לאור מאז שנת 2004, ואלבום האולפן הראשון שהוציאה לאור מאז שנת 2003.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי.