cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישעיהו שפיגל
קורות חיים
ישעיהו שפיגל נולד למשפחת בעלי מלאכה עניים ברובע העני באלוט שבלודז' שבאימפריה הרוסית. בילדותו למד בחדר בעיר הולדתו, ולאחר מכן סיים בה את בית הספר העממי (פאלקסשול), והמשיך את לימודיו ב"קורסים הפדגוגיים". עד שנת 1939 הוא שימשכמורה לספרות בבתי הספר של ציש"א, רשת החינוך של תנועת "הבונד".
ישעיהו שפיגל שהה בלודז' ובגטו לודז' במהלך הכיבוש הנאצי בימי מלחמת העולם השנייה. הוא כתב סיפורי עדות מהגטו, והטמין אותם שם. שפיגל נשלח לאושוויץ, שרד את מחנה השמדה, ושב ללודז' בתום המלחמה. הוא מצא את מטמונו ולימים פרסם אותו בספר.
בשנים 1945 עד 1948 היה מורה בלודז' בבית הספר על שם י"ל פרץ. לאחר מכן עבר לעיר ורשה, ושהה בה בין השנים 1948ל-1950. בשנת 1951 עלה לישראל עם אשתו, והתיישב בגבעתיים, שם המשיך ביצירתו הסיפורית ביידיש. עד שנת 1964 עבדכפקיד במשרד האוצר.
שפיגל החל לפרסם שירים וסיפורים בשנת 1922, בבמות היידיש בלודז' ובפולין, ונמנה עם החוג של יצחק קצנלסון ומשה ברודרזון. בארץ היה בין המשתתפים הקבועים של כתב העת "די גאלדענע קייט" ("שלשלת הזהב"). אחדים מספריו תורגמולעברית בידי מתרגמים ידועים. ספרו "מלכות גטו" תורגם לאנגלית בשם "Ghetto Kingdom" וזכה להכרה נרחבת.
בשנת 1972 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש. בשנת 1975 זכה בפרס פיכמן לספרות ואמנות מטעם האיגוד העולמי של יהודי בסרביה.
ישעיהו שפיגל נפטר בתל אביב ביולי 1990, ונקבר בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו שרלוטה נפטרה ב-1991 ונטמנה לצדו.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
שיריו
חלק משיריו של ישעיהו שפיגל תורגמו לעברית ויש שאף זכו לביצוע בפרויקט של עמותת שם עולם:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
The 1989 World Tour
The 1989 World Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. סיבוב ההופעות נועד לעזור בקידום אלבום האולפן החמישי שלה 1989, משנת 2014. הוא החל ב-5 במאי 2015, בטוקיו והסתיים ב-21 בנובמבר 2015 באוסטרליה, בהיקף של 85 הופעות. במהלך סיבוב ההופעות ביקרה סוויפט במקומות כמו יפן, סינגפור, ארצות הברית, אוסטרליה וגרמניה. את התאריכים לסיבוב ההופעות פרסמה במהלך החודשים נובמבר ודצמבר 2014.
סיבוב ההופעות תוכנן במשך שבעה חודשים והחזרות עליו היו במשך שלושה חודשים. גם הפעם סוויפט הייתה מעורבת בתכנון ועיצוב הבמה. היא שמה לעצמה למטרה ליצור חוויה אינטימית עבור צופי המופע, דבר אשר היה מאתגר עבור המופעים שהיו באצטדיונים. רשימת השירים כללה ברובה שירים מ-1989 אך הכילה גם שירים מאלבומיה הקודמים של סוויפט, אם כי שירים אלו עברו עיבודים כך שיתאימו יותר לצליל המוזיקלי של 1989. בחלק מההופעות היא גם הופיעה עם שירים אקראיים מאלבומים קודמים שלה עימם לא הופיעה בשאר ההופעות. בהרבה מההופעות סוויפט הזמינה אורחים כמו נגנים, שחקנים, ספורטאים ודוגמניות אותם התקשרות כינתה כ-"squad" (יחידה/חוליה).
סיבוב הופעות זה זכה להצלחה מסחררת והיה לסיבוב ההופעות הרווחי ביותר בשנת 2015 כאשר גרף רבע מיליארד דולר ונמכרו בו למעלה מ-2.278 מיליון כרטיסים בכל ההופעות. סיבוב ההופעות ספג שבחים רבים ממבקרי המוזיקה, על הנוכחות הבימתית של סוויפט ועל הקשר שלה עם הקהל. הופעותיה כללו מגוון אורחים מיוחדים ועוררו פרשנויות בנוגע לתדמיתה החדשה ככוכבת פופ, שבעבר נודעה כזמרת-יוצרת עם תחושת אותנטיות מיוחדת. כשבוע לאחר סיום סיבוב ההופעות סוויפט הוציאה סרט הופעה בשם The 1989 World Tour Live אשר כלל הקלטה של ההופעה שהתקיימה ב-28 בנובמבר באוסטרליה, ביחד עם שילוב של קטעים מהופעות באמריקה הצפונית ואירופה. הסרט הועלה לשירות המוזיקה של אפל.
רקע ופיתוח
סיבוב הופעות זה נועד לקדם את אלבומה החמישי של סוויפט, 1989. ב-3 בנובמבר פרסמה בחשבון הטוויטר שלה פרטים ראשונים עליו ועל מכירת הכרטיסים בהופעות של אמריקה הצפונית. באותו החודש הכריזה על התאריכים של ההופעות באירופה. חודש לאחר מכן, היא הכריזה על הופעות ביפן ואוסטרליה. ביוני היא הודיעה על הופעות בסין וסינגפור. לאור הביקוש היא הודיעה ביולי באותה השנה על הופעה שלישית במלבורן, אוסטרליה. בסך הכול, קיימה סוויפט במהלך "The 1989 World Tour" כ-85 הופעות.
לאחר מכן חשפה כי רשימת השירים תהיה מורכבת בעיקר משירים מ-1989. גם השירים הישנים שלה עובדו בצורה שהתאימה מבחינה מוזיקלית לשירים מ-1989 שנחשב לאלבום פופ בניגוד לאלבומיה הקודמים שהיו אלבומי קאנטרי ובנוסף גם רצתה שהשירים יתאימו יותר להופעות באצטדיונים. גם הפעם היא הייתה מעורבת בכל הפרטים הקשורים לתכנון סיבוב ההופעות. היא אמרה כי היא נתקלה באתגר: מצד אחד היא רצתה לספק מוזיקה שתתאים להופעה באצטדיונים, אך מצד שני היא גם רצתה שהאנשים שיושבים בשורה הראשונה ירגישו חוויה אינטימית ואישית יותר. בראיון ל-KIIS-FM בדצמבר 2014, היא חשפה שהיא יודעת איך תיראה הבמה, ושככל הנראה "לבקשת המעריצים אף שיר מ-1989 לא יישאר מחוץ לרשימת השירים".
סיבוב ההופעות החל ב-5 במאי 2015 בטוקיו, יפן והסתיים ב-12 בדצמבר באותה השנה במלבורן, אוסטרליה. הוא היה אמור להתחיל ב-20 במאי ולהסתיים באוקטובר באותה השנה, אך לאור הביקוש נוספו הופעות נוספות ולכן הוא הוארך. בעקבות הביקוש, נוספו הופעות במקומות כמו ארצות הברית, גרמניה והולנד. האמנים ואנס ג'וי, שון מנדס, חיים וג'יימס ביי היו למופע חימום בו.
מהלך המופע
רשימת השירים לאורך כל סיבוב ההופעות הייתה זהה, אם כי היו מספר שירים עימם הופיעה סוויפט בתאריכים נבחרים. בנוסף סוויפט העלתה לבמה בחלק מההופעות אורחים מיוחדים. כל הופעה התחילה בהקרנת סרטון בשחור-לבן של סצנות רחוב ששימשו לרקע של ההופעה עם השיר "Welcome to New York". בהמשך, היא מגיחה מהחלק התחתון של הבמה ומתחילה לשיר את "New Romantics" כשהיא מוקפת ברקדנים. לאחר מכן, היא מבצעת את "Blank Space" כשהיא אוחזת במחבט גולף שחור, מכה על הבמה וצועקת את שם העיר בה היא מופיעה כל פעם. בהמשך לכך, היא ביצעה את "I Knew You Were Trouble" כשרקדנים ללא חולצה הופיעו על הבמה וביצעו "תנועות חושניות".
לאחר מכן, סוויפט מחליפה לשמלה ורודה זוהרת עם נקודות ומבצעת את השיר "How You Get the Girl" בליווי רקדנים שרוקדים ריקוד בהשראת המחזמר "שיר אשיר בגשם", כאשר הרקדנים רוקדים עם מטריות שעשויות מניאון. ההופעה ממשיכה עם ביצוע של "I Know Places" במהלכו סוויפט מחליפה למגפיים שחורים גבוהים שמגיעים עד גובה הברך. במהלך השיר רקדנים רעולי פנים רדפו אחריה דרך דלתות כאשר היא שרה "They are the hunters / We are the foxes". בהמשך, היא מבצעת את "All You Had to Do Was Stay" או שיר אחר בהתאם למדינה בה הופיעה. לאחר מכך היא מבצעת את "Clean" תוך כדי שהיא מדברת עם הקהל על דברים בחייה האישיים. לקראת הסוף, ביצעה את "Love Story" כשהיא עומדת על במה מוגבהת.
בהמשך ההופעה היא עוברת לבצע את "Style" כשהיא נאבקת עם הרקדן שרוקד עימה ולובשת שמלה נוצצת. עם לבוש זה היא ממשיכה לבצע גם את השיר "This Love". לאחר מכן היא מחליפה ללבוש עור בצבע שחור ומבצעת את "Bad Blood". כשהשיר מסתיים, היא מבצעת את השיר "We Are Never Ever Getting Back Together" בגרסת רוק כאשר שערה מבולגן והיא רוכנת קדימה ואחורה. בנוסף לכך, סוויפט שוב מגיחה מתחת לבמה כשהיא מבצעת מאשאפ של השירים "Enchanted" ו-"Wildest Dreams" בשילוב פסנתר כנף. רגע לפני הסוף, היא מבצעת את "Out of the Woods" עם בגד גוף נוצץ, תוך שמטוסי נייר גדולי ממדים עפים מעל הבמה. ההופעה מסתיימת עם השיר "Shake It Off" כאשר זיקוקים ופתיתונים מפוזרים ברקע.
אורחים מיוחדים והחלפות שירים
במספר הופעות סוויפט החליפה את השיר "You Are in Love" בשיר "Wonderland", מתוך מהדורת הדלוקס של 1989, או שיר אחר מאלבומיה הקודמים. בין השירים ניתן היה למנות את "Should've Said No" (מתוך Taylor Swift); "You Belong with Me", "Fifteen", ו-"Fearless" (מתוך Fearless); "Mean", "Sparks Fly", ו-"Mine" (מתוך Speak Now); "Holy Ground", "All Too Well", ו-"Red" (מתוך Red). בהופעה שהתקיימה ב-15 באוגוסט 2015, היא ביצעה בנוסף לכל השירים גם את השיר "Never Grow Up" לכבוד הולדת הבן השני של השחקנית והדוגמנית האמריקאית ג'יימי קינג. דבר אשר אפיין את סיבוב ההופעות היה מספר רב של אורחים אותם הביאה סוויפט במהלך הופעות שונות. בריאיון לרדיו Beats 1 של אפל מיוזיק היא רצתה לשלב אלמנט של הפתעה שהמעריצים שלה לא יכלו לדעת עליו דרך הרשתות החברתיות או בדרכים אחרות. "הם מכירים היטב את רשימת השירים או את התלבושות כי אני מניחה שהם בדקו את זה אז לכן אני אוהב לשלב את אלמנט ההפתעה. שיעלה על הבמה בן אדם שהם כלל לא ציפו לראות". במהלך סיבובי ההופעות הקודמים שלה, נהגה סוויפט לארח מוזיקאים על הבמה, אך בסיבוב ההופעות הזה נהגה לארח גם אנשים מתחומים אחרים כמו משחק, דוגמנות וספורט. למשל בהופעתה בלונדון הביאה להופעות את הדוגמניות והידועניות מרתה האנט, קנדל ג'נר, קרלי קלוס, ג'יג'י חדיד וקארה דלווין. קבוצה זו של דוגמניות (וסוויפט עצמה) תוארו בידי התקשורת בכינוי "squad" (חוליה או יחידה). חלק מהאורחים לא תוכננו להיות מוזמנים מבעוד מועד, כמו הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון לג'נד, אותו הזמינה סוויפט לעלות לבמה לאחר שזיהתה אותו בקהל.
בשאר ההופעות באו אנשים נוספים כמו ג'וליה רוברטס וג'ואן באאז. מהלך זה גרם למבקרים לחשוב כי "סוויפט מנסה לבסס את מעמדה ככוכבת פופ גדולה בעקבות המעבר שלה ממוזיקת הקאנטרי אך מאבדת מהאותנטיות שלה". קריסטי פיירקלו פרופסור לתרבות וסרטים טען כי "בעוד שפעם הזמרת הציגה את עצמה כאנדרדוגית ואאוטסיידרית מבנות הדור שלה, כעת היא מציגה תדמית חדשה של אישה מושכת, לבנה, רזה, מפורסמת ועשירה ושעכשיו היא נראית כמו אנדרדוגית ממש לא סימפתית", ובנוסף אמר כי "האסתטיקה והנאמנות המשתנה שלה נראים מבלבלים בנרטיב כולל המציג את טיילור סוויפט כמרכז היקום התרבותי". גם ניק לוין מ-BBC דיבר על איבוד תחושת האותנטיות של סוויפט ועל כך שהיא מנסה לבסס את מעמדה בעולם הפופ במהלך הזה ואמר כי היא "מנסה להראות את כוחה", אך ציין גם לחיוב את העובדה שהקהל התלהב מהאורחים שהביאה. מגזין ניו יורק ציין את ה-"squad" כ"אחד הרגעים המכריעים במוזיקה של אותו העשור". עם סיום סיבוב ההופעות סוויפט אמרה כי "ייתכן שאנשים יזדקקו להפסקה ממנה" ולאחר מכן יצאה להפסקה מפעילות מוזיקלית.
ביקורת
סיבוב ההופעות ספג שבחים בכל העולם, כיוון שהתמקדו בהפקת הבמה המורכבת ובנוכחות הבימתית של סוויפט. אריק סנדרמן ממגזין Vice העריך את יכולתה של סוויפט להתחבר לקהל שלה ואמר: "היא בנתה קריירה ביצירת מוזיקה שמתאימה למרקם של חיינו, ולכן הגיוני שההופעה שלה תוכננה להיות הלילה הטוב ביותר בחיים שלך". ג'ון קרמניקה, מניו יורק טיימס, החמיא לעובדה כי נראה שהזמרת מרגישה בנוח על הבמה. רוב שפילד מרולינג סטון שיבח את השירים שזכו לעיבודים חדשים והרגיש שהיא שואפת להופעה מרהיבה אף יותר מסיבוב ההופעות הקודם שלה: "לקחת את הדרך הקלה הייתה 100 אחוז מספיק טוב. זה פשוט לא מה שהיא רצתה לעשות. במקום זאת היא רצתה לדחוף קצת יותר חזק ולעשות בלגן של אפיק פופ להפליא כמו זה". קווין קופרי מעיתון Omaha World-Herald הסבירה כיצד ההפקה הבימתית משלימה את השירים: "המופע שלה הוא ברמה שלא דומה לשום דבר שראיתי".
פייג' אלן מ-The Sun Chronicle הייתה חיובית כלפי הופעתה של סוויפט, אך חשה שהיא לבדה הייתה יכולה להחזיק את ההופעה ללא אורחים. האנטר הוק מ-The Dallas Morning News טען כי האורחים היו מיותרים אך התרשם מהטבעיות בה הופיעה סוויפט על הבמה. דייוויד פולוק מאינדיפנדנט שיבח את ההופעה הנמרצת שלה ותיאר את ההופעה כ"הופעה פמיניסטית המעבירה מסר מהנה ולבבי על פולמוס". ברנדר זואל מ-The Sydney Morning Herald נתן להופעה ציון של 4.5 כוכבים מתוך 5 וכינה אותה כ"אחת מהופעות האצטדיון המרהיבות ביותר" שראה אי פעם, ושיבח את הנוכחות הבימתית של סוויפט על "יצירת אנרגיה תוססת ואופורית". אל האנט מגרדיאן העניקה להופעה ציון של 5 כוכבים מתוך 5 וטענה כי "ההופעה הייתה תזכורת למעורבות הרגשית של סוויפט באמצעות שיריה כנכס הגדול ביותר שלה שזכה בבסיס המעריצים העולמי העצום שלה". בשנת 2017 כללו ברולינג סטון את סיבוב ההופעות ברשימת "50 סיבובי ההופעות הטובים ביותר בכל הזמנים".
מכירות כרטיסים
במהלך סיבוב ההופעות היו מספר הופעות שהצליחו במיוחד. ב-28 וב-29 בספטמבר הופיעה סוויפט בסנט לואיס מול קהל של קרוב ל-30 אלף איש. תחילה סוויפט תכננה להופיע רק פעם אחת בסנט לואיס זו מאחר שמסיבות לא ידועות נאלצה לבטל את ההופעה השנייה בעיר אך לאור הביקוש היא הופיעה פעמיים בעיר מכיוון שהכרטיסים להופעה הראשונה אזלו תוך דקות ספורות. הביקוש להופעות נמשך גם באירופה כאשר לאור הביקוש הרב נוספו מופעים נוספים כמו בקלן ודבלין. ההופעה בדבלין נוספה לאחר שכל הכרטיסים להופעה הראשונה אזלו תוך שש דקות. גם הכרטיסים להופעה השנייה אזלו במהירות כאשר הם נמכרו תוך 55 דקות. סך הכל נמכרו לשתי ההופעות כ-29 אלף כרטיסים. גם באוסטרליה בהופעה שהתקיימה ב-11 בדצמבר הכרטיסים אזלו בתוך קצת פחות משעה. בעקבות כך סוויפט הוסיפה הופעות גם באוסטרליה בערים מלבורן ואדלייד. אך הביקוש המשיך וביולי סוויפט הוסיפה מופע נוסף במלבורן. במלבורן סוויפט הופיעה בפארק AAMI ובך הפכה לאמנית הראשונה בהיסטוריה שהופיעה שלוש פעמים ברצף בפארק. בסך הכול הופיעה מול קרוב ל-224 אלף איש באוסטרליה. מגזין פורבס דיווח כי סיבוב ההופעות הוא אחד מסיבובי ההופעות הרווחיים ביותר של שנת 2015 בשוק המשני.
רווחים
סיבוב ההופעות הגיע למקום הראשון במצעד סיבובי ההופעות של בילבורד מ-5 הופעות בלבד כשהופעות אלו גרפו 16.8 מיליון דולר ונמכרו בהן 149,708 כרטיסים. גם בשבוע שלאחר מכן הוא היה במקום הראשון במצעד עם רווח של 15.2 מיליון דולר מ-3 הופעות ו-129,962 כרטיסים שנמכרו. בסך הכול הוא שהה שישה שבועות במקום הראשון. בשבוע השישי והאחרון שלו במקום הראשון הוא הרוויח 13.6 מיליון דולר מ-3 הופעות בלבד. עד 1 באוגוסט הוא הרוויח 86.2 מיליון דולרים ונמכרו בו 771,460 כרטיסים. ב-9 בספטמבר דווח בבילבורד כי סיבוב ההופעות הרוויח 130 מיליון דולר ונמכרו בו 1.1 מיליון כרטיסים. באוקטובר דווח כי סיבוב ההופעות הרוויח 175 מיליון דולר ובכך הפך לסיבוב ההופעות הרווחי ביותר של סוויפט.
ברשימת "25 המופעים הרווחים ביותר של השנה" נכנסה סוויפט לרשימה שבע פעמים עם ההופעות מסיבוב ההופעות ובכך הייתה לאמן שנכנס הכי הרבה פעמים לרשימה. סיבוב ההופעות הסתיים בכך שגרף 250.7 מיליון דולר ובכך הפך לסיבוב ההופעות הרווחי ביותר של שנת 2015. גם באמריקה הצפונית זהו היה סיבוב ההופעות הרווחי ביותר של השנה ובנוסף לכך זהו היה גם סיבוב ההופעות הרווחי ביותר אי פעם בתולדות אמריקה הצפונית כאשר הרוויח שם בלבד 199.1 מיליון דולר ובכך שברה סוויפט את השיא של הרולינג סטונז.
ברשימת "100 המופעים הרווחיים ביותר של השנה" על פי מגזין פולסטאר סוויפט הופיעה שש פעמים עם הופעות מסיבוב ההופעות זה. ברשימה אחרת של פולסטאר שכללה 200 מופעים של אמנים צפון אמריקאים סוויפט הצליחה להכניס גם שש הופעות כאשר הגיעה למיקום שיא (5) ברשימה.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים של סיבוב ההופעות ב-5 במאי 2015. ייתכן שבמהלך סיבוב ההופעות התרחשו שינויים אחדים.
Internet Protocol
Internet Protocol, או בקיצור IP, הוא פרוטוקול תקשורת המשמש להעברת נתונים ברשת האינטרנט וכתוצאה מכך הוא הפרוטוקול הנפוץ ביותר בשימוש ברשתות מחשבים.
פרוטוקול ה-IP הוא פרוטוקול ברמה 3 בשכבת הרשת של מודל ה־OSI כך שהוא נמצא מעל השכבה הפיזית (רמה 1) ושכבת הקו (רמה 2) שהיא ברוב מוחלט של המקרים שכבת אתרנט. על גבי שכבת ה-IP עוברים פרוטוקולים בשכבה 4 כגון TCP ו-UDP הנמצאים בשימוש נרחב ברשת האינטרנט.
בפרוטוקול זה מוקצת כתובת IP לכל מחשב ברשת. ניתן להקביל כתובת IP של מחשב ברשת מחשבים לכתובת של דירה בעולם. כמו שכתובת הדירה משמשת לצורך שליחת מכתבים בדואר, כך כתובת IP של מחשב משמשת לצורך שליחת מידע ברשת.
מבנה חבילה
פרוטוקול IP מחלק את המידע שעליו להעביר לחבילות, כאשר כל חבילה מורכבת מפתיח (header), נתונים (payload), ואינה מכילה סוגר (trailer) בניגוד לפרוטוקולים אחרים.
כל חבילה תכלול כתובת מקור, כתובת יעד ומספר פרוטוקול, כאשר מספר הפרוטוקול מגדיר את סוג תת-הפרוטוקול העובר בתוך החבילה. תת-הפרוטוקולים נפוצים הם TCP (קוד 6), UDP (קוד 17) ו-ICMP (קוד 1)..
כאשר חבילת הנתונים נשלחת ברשת, מבצע הפרוטוקול חישוב מתמטי כדי לוודא שכתובת המקור וכתובת היעד נמצאות באותה רשת מקומית (LAN) ומסוגלים לתקשר. אם הכתובות אינן ממוקמות באותה רשת, תופנה החבילה לכתובת ה-Default gateway (שהוא במקרים רבים נתב או חומת אש) לצורך מציאת כתובת היעד.
התנהגות
כדי שתקשורת מבוססת IP תעבוד כראוי, כל רכיב ברשת נדרש להגדרת כתובת IP; מחשב ללא כתובת IP לא יוכל לייצר תקשורת IP מול מערכות אחרות. קיימות שתי דרכים מרכזיות להגדרת כתובת IP: ניתן להגדיר כתובת סטאטית קבועה שתלווה אותו תמיד, או לחלופין ניתן להגדיר הכתובת כדינמית, במקרה זה המחשב יחפש כתובת זמינה בזמן ההפעלה בשרת DHCP. לשרת זה יכולת חלוקה של כתובות IP על פי דרישה. בדרך כלל שרתים, מדפסות וציוד מרכזי אחר יופעלו עם כתובות קבועות בעוד שתחנות עבודה יעבדו לעיתים קרובות עם כתובת דינמית.
פרוטוקול ה-IP מחזיק בכל מחשב טבלה המכונה טבלת ARP וכוללת תרגום בין כתובות IP לבין כתובות חומרה (MAC) של מחשבים ברשת. אם כתובת מחשב היעד אינה מופיעה בטבלה, יידרש הפרוטוקול לאתר את כתובת החומרה של מחשב היעד בעזרת פרוטוקול ברמה 2 בשם ARP. ברשתות רבות קיים ציוד מיתוג המבצע את הפעולה עבור המחשבים.
השימוש בארבעה מספרים בטווח שבין 0 ל-255 מייצר טווח תאורטי של מעל 4 מיליארד כתובות, טווח שנראה היה שלעולם לא ינוצל בשנים 1973–1981 בהם הוגדר הפרוטוקול. אך עקב מדיניות מסירת כתובות מתירנית מצד אחד והצורך האמיתי בכתובות מצד שני, למעשה "נגמרו" טווחי הכתובות הפנויים עד כדי כך שחברת מיקרוסופט רכשה בשנת 2011 טווח כתובות של כ-666 אלף כתובות בסכום של 7.5 מיליון דולר מהחברת נורטל שהוכרזה כפושטת רגל.
גרסאות
פרוטוקול ה-IP התחיל כחלק מפרוטוקול ה-TCP (דבר שכנראה מסביר מדוע רבים קוראים לפרוטוקול TCP/IP אף על פי שבפועל מדובר בפרוטוקולים שונים). בגרסה 3 של ה-TCP הוחלט לפרק את הפרוטוקול לשתי שכבות בהתאם למודל השכבות של OSI, כאשר IP יהיה בשכבה 3 ו-TCP בשכבה 4. גרסה 4 של IP כללה שיפורים ביציבות של גרסה 3 והיא פעילה כשלושים שנה עד היום. גרסה 5 הייתה ניסיון להוסיף תמיכה ביכולות העברת "סטרימינג" על גבי הפרוטוקול, בעיה שנפתרה במהלך הזמן בעזרת שיפור הביצועים של הרשת ופועל גרסה 5 לא מומשה בצורה נרחבת, גרסה 6 משנה לחלוטין את הפרוטוקול ובפועל מדובר בפרוטוקול מקביל יותר מאשר שיפור גרסה.
IP גרסה 4
הגרסה הנפוצה של הפרוטוקול היא גרסה 4. גרסה זאת עובדת עם כתובות באורך 32 סיביות, ועל כן מספקת באופן תאורטי מעל 4 מיליארד כתובות. באופן מעשי המספר קטן בהרבה עקב קיום טווחים גדולים של כתובות שמורות.
עקב הכמות המוגבלת של כתובות IPv4 והגידול המתמשך בשימוש ברשת האינטרנט, מתמעטת כמות הכתובות הזמינות. ב-3 בפברואר 2011 הוקצו טווחי הכתובות האחרונים על ידי הרשות המרכזית IANA.
IP גרסה 6
גידולו המתמיד של האינטרנט והדרישה הגוברת והולכת לכתובות עבור כל ציוד קצה הביאו לפיתוח גרסה 6 של הפרוטוקול. גרסה זאת עובדת עם כתובות באורך 128 סיביות. מספר הכתובות הייחודיות שניתן לספק עם גרסה 6 הוא מעל 1038×3.4.
אף על פי שגרסה זו חדישה יותר, פרוטוקול IPv4 עדיין נפוץ יותר. על פי נתוני גוגל, בתחילת שנת 2017 עמדה התפוצה העולמית של IPv6 על 12%-16%, כאשר התפוצה ביוון, גרמניה, בלגיה, וארצות הברית הייתה מעל 25%, עם שיא של למעלה מ-48% בבלגיה.
אם הבנים שמחה
תוכן הספר
הרב טייכטל, שהיה עד השואה בעל השקפת עולם חרדית אנטי-ציונית, שינה בשואה את דעותיו מן הקצה אל הקצה. בספר זה הוא פורש את השקפת עולמו כפי שהתחדשה לו, ואת הסיבות שבגינן החל לתמוך ביישוב הארץ, ומבסס את דבריו על אלפי מובאות וציטוטים. בין השאר מובאת בספר ביקורת על הרבנים שעזבו את קהילותיהם בשואה וברחו למקומות מפלט, וכן על ההתנגדות האקטיבית של חלקם לעלייה.
הוא קובע כי "היה בידנו להציל אלפי אלפים מישראל שנהרגו בעוה"ר וגם מתו במיתות משונות". וזוקף את הצרות בכך שהסיחו את דעתם מלעלות לארץ ישראל שבה היו יכולים להינצל. הרב טייכטל סובר שהדרך שבה עם ישראל ישוב לה' ויגאל היא קיום מצוות ישיבת ארץ ישראל. הוא משווה את הרצון להיגאל בלי לעלות לארץ ישראל לרצון להוליד ילדים בלי לישא אשה. לדעתו השואה באה כעונש על ההתכחשות לארץ ישראל, והיא מהווה קריאת התעוררות לעזוב את הגלות. בספר הוא מרבה ללמד זכות על הציונים המיישבים את ארץ ישראל ומביאים במו ידיהם את הגאולה. עם זאת הוא מדגיש שאין בדבריו כדי להצדיק את העובדה שאינם שומרים תורה ומצוות, וקורא להם לשוב לדת. במקביל, הוא קורא לשומרי המצוות לשוב לארץ ישראל ובכך לשנות את אופייה החילוני.
הוא מרבה להתבסס על דברי החת"ם סופר ובפרט על דבריו שכל מלאכה שיש בה משום יישוב העולם נחשבת בארץ ישראל כמצוות עשה דאורייתא. בעקבותיו מדמה הרב טייכטל את עבודת הקרקע ושאר עבודות המסייעות לבניין הארץ - להנחת תפילין.
הספר יצא לאור בבודפשט בשנת תש"ד (1943), חודשים ספורים לפני הפלישה הגרמנית והשמדת יהדות הונגריה. הספר יצא לאור מחדש, במהדורת צילום, בניו-יורק בשנת תשכ"ט (1969), בידי בנו של הרב טייכטל, שמעון, שהיה ציוני. הספר הודפס שוב בשנת תשמ"ג (1983), בהוצאת פרי הארץ עם מבוא מאת הרב זאב סולטנוביץ'. בשיתוף עם בן אחר של המחבר, חיים מנחם, חסיד חב"ד, שהתנה את ההוצאה בכך שיצורף אליה מבוא נוסף מפרי עטו, שבה הדגיש את דמותו החרדית של האב וחלק על גישתם של המוציאים לאור.
הספר יצא במהדורה נוספת בשנת תשנ"ח, בהוצאת קול מבשר. הוא תורגם פעמיים לאנגלית. הוא נחשב לאחד מספרי היסוד של מחשבת הציונות הדתית, אך בעשור השני של המאה ה-21 גבר העיסוק בו גם בציבור החרדי. מכון "דעת תורה" של האגודה החרדית קדושת ציון מפיץ את הספר במחיר מסובסד.
המחקר על אם הבנים שמחה
משנתו של הרב טייכטל מורכבת מכמה רבדים. עד מלחמת העולם השנייה מיעט להתעסק בשאלות של ציונות ולאומיות, וגם עם פרוץ המלחמה נמנע מלעסוק בכך, עד שהחל גירוש יהודי סלובקיה, במהלך שנת 1942. ד"ר יצחק הרשקוביץ הראה בעבודת הדוקטורט שלו, שעסקה במשנתו של הרב טייכטל, שאת משנתו במהלך מלחמת העולם השנייה ניתן לחלק לשלוש שכבות שונות.
טרם המלחמה היה הרב טייכטל מתנגד פסיבי לציונות, כפי שמעיד על עצמו בספרו שלא נדרש מעולם לדון בדברים אלה ונמשך אחר הקנאים דוגמת אב"ד מונקאטש (בקונטרס "תיקון עולם" שהוציאו הוא וסיעתו, הביע בעל אם הבנים שמחה את דעתו נגד העלייה).
ברובד הראשון של כתיבתו במהלך המלחמה, הקשר שלו לארץ ישראל היה מיסטי באופיו, והרב טייכטל רק ראה צורך להתחייב לעסוק בענייני הארץ, ולא קרא מעשית לעלות אליה. החטיבה השנייה של כתיבתו (שמכילה את שני הפרקים הראשונים של אם הבנים שמחה), קוראת לעלייה מעשית לארץ ישראל, ומבטאת תהפוכות נפש גם בכל הנוגע למעמדם הרוחני של כלל היהודים, אף אלה שאינם שומרי תורה ומצוות.
לשיאה הגיעה משנתו המאוחרת, שבאה לידי ביטוי בעיקר בשני הפרקים האחרונים של אם הבנים שמחה (השלישי והרביעי) שם הופכת ארץ ישראל אצל הרב טייכטל כלי לכינוס וגיבוש כלל החלקים של האומה היהודית. עיקרה של הגאולה, לפי חטיבה זו, הוא דווקא באיחוד הכוחות של כלל ישראל. תמורות רעיוניות אלה משקפות התנערות מהשקפת העולם של האורתודוקסיה בהונגריה, שהושתתה על אדני פילוג הקהילות וההתרחקות הקיצונית מכל מי שאיננו חבר בארגון הממוסד שלה.
גזע (ביולוגיה)
גזע מוגדר מבחינה ביולוגית כקבוצה בלתי-רשמית של יצורים (אורגניזמים), בני אותו מין, הדומים במכלול של תכונות פיזיולוגית תורשתיות, המייחד אותם מיצורים אחרים בני אותו מין.
הגדרה זו אינה חדה, והיא נתונה לפירושים שונים, של אסכולות וחוקרים שונים. אולם, האבחנה המגדירה גזע מסוים חייבת לכלול שלושה מרכיבים:
לא כל קבוצה שמתקיימים לגביה מאפיינים כאמור מכונה בשם "גזע". הגדרת קבוצה כ"גזע" תלויה, בין השאר, במי שנותן את ההגדרה ובמהות מכלול התכונות המשמש להגדרה. לפיכך, קבוצה יכולה להיחשב "גזע" על ידי חוקרים מסוימים ולא להיחשב כך על ידי אחרים. באופן זה, קבוצה, שהייתה מכונה "גזע" בתקופה מסוימת, יכולה לקבל שם אחר בתקופה אחרת. מונח הקרוב למונח גזע בביולוגיה הוא תת-מין, המציין אוכלוסייה של פרטים במין שבשל בידול גאוגרפי או אחר קיים שוני מהותי בהתנהגות או במבנה הגוף בין הפרטים באוכלוסייה לבין יתר הפרטים במין. לפי ההגדרה, כל תת-מין הוא גם גזע, אולם לא כל גזע הוא תת-מין.
בדרך כלל מקובל ש:
משתמשים בטקסון זנים בצמחים בלבד (ולעיתים נדירות בנגיפים)
משתמשים בטקסון גזעים בבעלי חיים מבויתים, וחיות משק.
משתמשים בטקסון תת-מין בשאר סוגי בעלי החיים
לפי הגדרה זו ולפי ההגדרה המדעית המקובלת של המינים (species), שני בני גזעים שונים מאותו מין (species), שבו קיימת רבייה זוגית, שהם בני מינים (זוויגים) שונים, יכולים להעמיד צאצאים בני קיימא, שיוכלו להתרבות גם הם. כתוצאה מכך, קיימת נטייה לטשטוש ההבדלים בין הגזעים השונים של אותו מין, כאשר מתקיים מגע שוטף, הכולל זיווגים של בני הגזעים השונים, גם אם היו קיימים הבדלים מלכתחילה.
מצד שני, גם אם לבני קבוצות יצורים שונות בני אותו מין היו תכונות זהות מלכתחילה, עשויות הקבוצות, לפי תורת האבולוציה, לפתח תכונות פיזיולוגיות תורשתיות, המיוחדות לכל קבוצה, ולהפוך באופן זה לגזעים שונים של אותו מין. מצב כזה עשוי לקרות כאשר הקבוצות השונות מבודדות זו מזו תקופות ארוכות ומוטציות גנטיות יוצרות הבדלים מצטברים בין הקבוצות. בנוסף להיווצרות גזעים כך, באופן טבעי, קיימות גם שיטות יצירה וטיפוח מכוון ושיטתי של גזעים של בעלי חיים על ידי האדם. כך נוצרו גזעים שונים של כלבים, סוסים וחיות בית שונות אחרות (טכניקות דומות שימשו גם בתחום הצומח). שימוש בהנדסה גנטית יכול אף להביא ליצירת מינים חדשים (ולא רק גזעים או תת-מינים בתחום מין מסוים).
לפי גילוי דעת של האגודה האמריקאית של אנתרופולוגים פיזיים, "גזעים טהורים, במובן של אוכלוסיות הומוגניות מבחינה גנטית, אינם קיימים במין האנושי בימינו וגם אין הוכחה כי הם התקיימו אי פעם בעבר"
אל-חדאדי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אולדסמוביל גולדן רוקט
אולדסמוביל גולדן רוקט (באנגלית: Oldsmobile Golden Rocket) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט, 2 מושבים, שהוצגה על ידי חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס בשנת 1956.
גוף הדגם נבנה מפיברגלאס.
מהדגם נבנה אב-טיפוס בודד.
רק בן אדם
רק בן אדם הוא אלבום כפול של הזמר שלום חנוך שיצא במרץ 1988.
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה בעיקר עקב סגנונו הכבד והמתקדם, ותזמון הוצאתו לאור בצל המצב בישראל (ימי האינתיפאדה הראשונה). הכישלון, לדברי חנוך, נבע מעצם העובדה שהפלייבקים הוקלטו בחו"ל והשירה בישראל, מה שיצר ניתוק בין חלקיו. למרות זאת שירים מהאלבום כגון: "נגד הרוח", "רק בן אדם", "בסוף אמצא אותך" ו"כדי לחיות" זכו להיות להיטי רדיו.
על מנת ליצור את הצליל הכבד הובאו מחו"ל נגני רוק מקצועיים: הגיטריסט רוני פיטרסון (שניגן עם חנוך לאורך כל הקריירה שלו), אחיו, הבסיסט ריי פיטרסון והמתופף רוי מרטין. איתם וביחד עם משה לוי על הקלידים וירוסלב יעקובוביץ' על הסקסופון, הקליט חנוך את האלבום וגם יצא לסיבוב הופעות לפני ואחרי הוצאת האלבום. ייבוא הנגנים מחו"ל עורר על חנוך ומפיקו, יהודה טלית, זעם מצד הנגנים הישראליים שאף שקלו לפנות בעניין לבג"ץ.
על עטיפת האלבום פורטרט של שלום חנוך מאת הצייר אורי ליפשיץ.
שחייה במשחקים הפאראלימפיים
תחרויות שחייה מתקיימות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מאז ייסודם באולימפיאדת הנכים רומא (1960), כאחד משמונה ענפים שהתקיימו במשחקים. גברים ונשים, המסווגים על פי דרגת נכותם, מתחרים בקטגוריות השחייה המקובלות בתחרויות השחייה לשחיינים שאינם בעלי מוגבלות.
במשחקים הפאראלימפיים מתחרים הספורטאים בבריכת שחייה אולימפית באורך של 50 מטרים, אך בשל השוני במגבלות השחיינים חלקם מתחילים את המשחה בתוך הבריכה ואילו אחרים מזנקים אל המים עם תחילת התחרות. שחיינים עיוורים מסתייעים בעוזר הנוגע בהם בעזרת מקל מיוחד על מנת לסמן להם כי הם מתקרבים אל שפת הבריכה.
קטגוריות
על מנת להבטיח כי התחרות הוגנת ושוויונית, לכל ענפי הספורט הפאראלימפיים קיימת שיטת סיווג של דרגת הנכות לקטגוריות שונות, כך שכל ספורטאי יתחרה מול מתמודדים בעלי מגבלות דומות לשלו.
בתחרויות השחייה מחולקות הקטגוריות בעזרת אות ומספר.
בשיטת המספור של הקטגוריות,
מכיוון שסגנון החזה דורש שימוש רב יותר ברגליים, שחיין בעל מגבלה ברגליו עשוי להיות מסווג בקטגוריות מספריות שונות במשחים בקטגוריה S לעומת המשחקים בקטגוריות SB ו-SM.
מארק קלארק
מארק ויין קלארק (באנגלית: Mark Wayne Clark; 1 במאי 1896 – 17 באפריל 1984) היה איש צבא אמריקני שפיקד על מערכות במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
קריירה מוקדמת
קלארק נולד בניו יורק לאב נוצרי אפיסקופלי ולאם יהודייה (משפחתה היגרה מרומניה) אך בילה את ילדותו ונעוריו באילינוי. ב-1917 סיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בווסט פוינט, ושירת בדרגת קפטן (מקביל לסרן בצה"ל) בגדוד חיל רגלים בצרפת במלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע בקרב.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה היה סגנו של הגנרל דווייט אייזנהאואר בפיקוד על מבצע לפיד, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה. בתיווכו של הדיפלומט רוברט מרפי נחת קלארק בשטח המיועד לפלישה, בנמל שרשל באלג'יריה, מסיפונה של צוללת, שבועות לפני הפלישה, ב-21 באוקטובר 1942, על מנת לנהל מגעים עם אנשי צרפת של וישי ששלטו בשטח, על מנת להקל על הכוח הפולש.
קלארק היה הקצין הצעיר ביותר שקיבל דרגת לייטננט ג'נרל בשנת 1943, ועם קבלת הדרגה קיבל את הפיקוד על הארמייה החמישית של ארצות הברית, זמן קצר לפני תחילת הלחימה בחזית האיטלקית, בספטמבר 1943. הארמייה נחתה בסאלרנו במבצע אוואלאנש, והתקדמה באיטיות צפונה, אל מול התנגדות גרמנית כבדה, כשלצידה כוחות בריטים, קנדים ואחרים. בדצמבר 1944 מונה קלארק למפקד קבוצת הארמיות ה-15, שכללה כוחות בריטים ואמריקנים, ולמעשה היה למפקד כל כוחות בעלות הברית בחזית איטליה. תחת פיקודו התקדמה הארמייה צפונה, אל מול התנגדות גרמנית עיקשת, שעליה פיקד גנרלפלדמרשל אלברט קסלרינג. יש המטילים את האחריות לאיטיות הלחימה על קלארק, וטוענים כי החלטות שגויות שקיבל לא איפשרו לו לכתר ולהכניע כוחות גרמניים משמעותיים, וכי בשל כך התארכה הלחימה בשנה נוספת.
קלארק, כמפקד צבא בעלות הברית באיטליה, אישר את התוכנית שחיילי חיל המשלוח המרוקאי, שהיה תחת שליטה של הצבא הצרפתי, יפרצו את קו ההגנה הגרמני באזור לאציו, ובתום הכיבוש הנשים האיטלקיות יעמדו לרשותם במשך שלוש יממות תמימות, מה שהוביל למעשה האונס ההמוני הידוע כאונס בלאציו (1944).
עם סיום המלחמה מונה קלארק למושלה הצבאי של אוסטריה ולאחר זמן מה, עם שובו לארצות הברית, למפקד הארמייה השישית של ארצות הברית.
מלחמת קוריאה ולאחריה
לאחר שפרש מן הצבא, שימש קלארק בין 1954 ל-1955 כמנהל האקדמיה הצבאית "המצודה" (The Citadel) בדרום קרוליינה. ב-1950 וב-1954 פרסם כרכי זכרונות האחד קרוי "סיכון מחושב" והשני "מהדנובה עד היאלו".
נכדותיו הן השחקניות דורן קלארק ולואיז קר קלארק.
וריזמו (אופרה)
הווריזמו (איטלקית: Verismo) היה זרם מוזיקלי שרווח בעיקר באופרה האיטלקית (אך גם בזו הצרפתית) מסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה העשרים.
מקורות הווריזמו
המונח "וריזמו" (Verismo) פירושו באיטלקית "אמיתיוּת" ומקורו בזרם הספרותי הנושא שם זה אשר רווח באיטליה במאה ה-19. הספרות הווריסטית, שנושא הדגל שלה היה ג'ובאני ורגה, מחבר הרומן "בית מאלאווליה", התמקדה בפשוטי העם ובדרמות של "האנשים הקטנים" ובחלה בסיפורים אפיים והירואיים על בני אצולה. הווריזמו באופרה התמקד בתחילתו אף הוא בפשוטי העם, דוגמת האופרות "ליצנים" מאת רוג'רו לאונקוואלו ו"אבירות כפרית" מאת פייטרו מסקאניי.
ייחודו של הווריזמו באופרה
השינוי בתפיסה הדרמטית, אשר בא לידי ביטוי בעיקר במושאי העלילה, היה אך משני לשינוי שהביא אתו הווריזמו בתפיסה המוזיקלית של האופרה; חשיבות הווריזמו ניכרת בחופש המלחין ממסגרות ומקונוונציות מוזיקליות שהיו נהוגות עד אז באופרה, כל זאת על מנת לשרת את הדרמה בצורה הטובה ביותר. זרימת העלילה נעשתה קולחת יותר ולא התחלקה עוד לקטעים נפרדים וכך ההתרחשות הדרמטית נעשתה מגובשת יותר והפכה כמעט מקשה אחת, ה"צבע" נעשה עשיר הרבה יותר הן מבחינת ההרמוניה והן מבחינת התזמור.
מהבל קאנטו עד לווריזמו
ניתן לומר כי בווריזמו קיבלה עליה האופרה האיטלקית באיחור ניכר את התמורות שחלו במוזיקה, במעבר מן התקופה הקלאסית לתקופה הרומנטית. בעוד שהמוזיקה בתקופה הקלאסית שמה דגש על עליונות האסתטיקה הצורנית, הרומנטיקה שאפה לתת חופש אמנותי לביטוי הרגש על חשבון שלמות צורנית זו. המוזיקה האינסטרומנטלית במהלך התקופה הרומנטית ואף המוזיקה הקולית הגרמנית-אוסטרית בתקופה זו התגמשו לנוכח תמורות אלה, ואילו באופרה האיטלקית ניתן לראות עד אמצע המאה ה-19 ואף אחריו מוזיקה הממשיכה את קו זרם הבל קאנטו ששורשיו בתקופת הבארוק. הבל קאנטו ראה בקול האנושי מטרה ולא אמצעי ובכך לא נתן לדרמה חשיבות עליונה. מסיבות אלה, העדיפו מלחיני הבל קאנטו להשתמש בצורות מוזיקליות היכולות להציג את הקול בצורה המחמיאה ביותר ולפיכך בחרו בצורות קלאסיות, סימטריות, מובנות, ואת חופש הפגנת הווירטואוזיות לראווה נתנו לאמן בקדנצות אשר לרוב היו מאולתרות. ורדי, אשר ברוב יצירותיו ניסה לשלב את האלמנט הדרמטי באלמנט הקולי אך עדיין נותר כפוף למסגרת הצורנית של הבל קאנטו, החל "לגשש" בערוב ימיו (אף לאחר מספר יצירות שכתב בסגנון ה"גראנד אופרה") בסגנון כתיבתו בחיפוש אחר כתיבה יותר "אמיתית" ופחות כפופה למבנים קבועים מראש. ניסיונות אלה באים לידי ביטוי בשתי האופרות האחרונות שחיבר: אותלו ופלסטף, שתיהן על פי מחזות מאת ויליאם שייקספיר. באופרות אלה ניתן לראות צעדים מוזיקליים ראשונים לעבר תפיסת הווריזמו. מקובל לראות באופרה "אבירות כפרית" ("Cavalleria rusticana") מאת פייטרו מסקאני את "אבן הפינה" של הווריזמו. בעקבות אופרה זו נכתבו בסגנון הווריזמו אופרות רבות אשר מקובלות עד היום כנכסי צאן ברזל של הרפרטואר האופראי; אופרות כמו "מאדאם באטרפליי", "טוסקה", "ליצנים", "לה בוהם", "אנדראה שנייה" מועלות על בימות האופרה בעולם דרך קבע. בעוד מסקאניי נתפס כחלוץ הזרם. פוצ'יני שילב באופרות שלו חוש תיאטרלי מובהק עם כתיבה מוזיקלית שידעה לספוג ולמזג את כל החידושים המוזיקליים של התקופה - החל בהרמוניה הכרומטית הווגנריאנית, דרך השימוש במעין לייטמוטיבים (אף זו השפעה וגנריאנית) וכלה בתזמור החושני של האימפרסיוניזם. כל זאת, תוך נתינת ה"נגיעה" המוזיקלית הייחודית לו ולסגנונו.
תמורות באופרה
זרם הווריזמו שינה בעצם את אופן התנהלותה של עלילת האופרה; את התנתקותו מ"כבלי" המאפיינים הקלאסיים, אשר נותרו באופרה עד למחצית השנייה של המאה ה-19 (זרם ה"בל קאנטו"), עשה במישורים שונים:
Bot herder
בוט הרדר (אנגלית: Bot Herder, רועה בוט) הוא כינוי להאקרים העושים שימוש במערכות אוטומטיות כדי לסרוק רשתות, למצוא מערכות עם פגיעויות ולהתקין בהן תוכנה שתהפוך אותם לחלק מבוטנט.
השם הוא נגזרת מהמילים רועה צאן ובוטנט משום שמטרתו העיקרית של התוקף היא הרחבת כמות הקורבנות והוספת אזורי תקיפה חדשים.
ויקטור סימוב
ויקטור סימוב (ברוסית: Виктор Симов; 14 באפריל 1858 – 21 באוגוסט 1935) היה צייר ותפאורן רוסי.
ביוגרפיה
הוא סיים את לימודיו בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1882. בשנים 1885 עד 1886 עבד כמעצב עבור סבבה ממונטוב באופרה הפרטית שלו. הוא גם יצר כמה ציורים וליטוגרפיות. ב-1896 ערך תערוכה משותפת, עם יצחק לויתן ואלכסנדר פופוב באודסה. בשנת 1898, הוא החליט להקדיש את הקריירה שלו לעבודה עם התיאטרון האמנותי של מוסקבה שנוסד באותה העת, שם ייצר עיצובים ותפאורות לחמישים ואחת הצגות וזכה להערצתו של השחקן האיקוני, קונסטנטין סטניסלבסקי. סימוב לא רק יצר אסתטיקה חדשה לתפאורה, הוא גם עסק בפרשנויות אידאולוגיות של החומר, ותהליך הבימוי. יחד עם סטניסלבסקי, הוא החל את הפרקטיקה של מחקר שטח.
הוא הרחיב את פעילותו ב-1909, על ידי תכנון דאצ'ה בשיתוף עם האדריכל, ליאוניד וסנין. ב-1912, מסיבות לא ידועות, עזב את התיאטרון האמנותי ועבד במקום זאת בתיאטרון החופשי של מוסקבה, בתיאטרון מאלי ובתיאטרון האופרה באולפני המשחק של סטניסלבסקי.
ב-1924 הוא עיצב תפאורות המתארות את מאדים, לסרט המדע הבדיוני פורץ הדרך, "אליטה", מאת יעקב פרוטזנוב. בשנה שלאחר מכן שימש גם כמעצב, בניהולו של איבן סטפנוב, עבור "מנהל התחנה", סרט דרמטי המבוסס על סיפור מאת אלכסנדר פושקין. מאוחר יותר באותה שנה חזר לתיאטרון האמנות, שם שהה ​​עד מותו ב-1935, בן שבעים ושבע.
המאוזולאום הממלוכי בצפת
המאוזוליאום הממלוכי בצפת נמצא בדרומה של העיר העתיקה, סמוך למסגד האדום (אל-ג'אמע אל-אחמר) המכונה היום החאן האדום, שנבנה באזור הרובע הממלוכי לשעבר.
המאוזולאום הממלוכי בצפת הוקם בשנת 1372 על ידי המושל של צפת, מוט'פר א-דין מוסא אבן חאג' ארוקטאי, שמשל בצפת שנתיים בלבד, ושם הוצבו קברו, קבר אשתו וקבר של עוד אדם שנוסף בתקופה יותר מאוחרת. המבנה הוא דוגמה נדירה למבנה מאוזולאום ולאדריכלות ממלוכית בגליל. הקבר הוא אתר ארכאולוגי שלא עבר שימור.
מבני קבורה מסוג תורבה
המבנה נבנה כבניין תורבה, שפרושו בטורקית – מבנה קבר (מאוזולאום), שיועד לשליטים ונכבדים מוסלמים. מבני התורבה היו בדרך כלל מצולעים בעלי חדר אחד שבו הוצבו הקברים וכיפה עגולה או מצולעת על גגו. במבנה קבר מסוג התורבה היו חלונות מסורגים שבעדן יכול הציבור לצפות על הקברים מבחוץ. מבני התורבה היו מקושטים באבנים מסוגננות מבחוץ ובעיטורים שונים מפנים וכן כתובת המספרת על האדם הקבור בהן ופסוקים מהקוראן. מצבות הקברים היו בדרך כלל פשוטות ומכוסות בבדים. בירושלים נמצאו 4 קברי תורבה ממלוכים.
האלמנטים האדריכליים של המבנה
לבניין צורת מרובע וקירותיו בנויים מנדבכי אבן בזלת המשולבים באבן גיר לבנה. תשליב אבנים (jogglers) הנקרא אבלק בצבעים שונים, הוא אלמנט בנייה אופייני לתקופה הממלוכית.
בקיר החיצוני הדרומי מתחת לקשת הבנויה בתשליב (אבלק) של אבנים לבנות ושחורות, יש שני חלונות גדולים עם סורגי ברזל שנשמרו מזמן בניית הקבר. הסורגים עבים ועגולים הערוכים בתבנית שתי וערב, כאשר המוטות האנכיים מושחלים דרך המוטות האופקיים עם גולות תפוחות בחיבורים. החלונות פנו לעבר רחבה ואפשרו למבקרים לראות בעדם את הקברים ולהאזין לתפילות הדרשן שנועדו לעילוי נשמת הנפטרים. משני צדי החלונות היו שתי כניסות, הכניסה הראשית המקורית הובילה לחדר צר וארוך המוביל אל חדר הקבורה המרכזי, מעל כניסה זו היה משקוף גדול ומסוגנן ומעליו הייתה קשת או גומחת כיפה מעוטרת נטיפים שנהרסה עם הזמן. מעל המשקוף של פתח זה שולבה כתובת המספרת על בונה המקום, השנה ופסוקי קוראן. מכתובת זו שרד רק חלק קטן. בשלב מסוים בתקופה העותמאנית, בשל ההרס, הכניסה הראשית נסגרה ונפתחה כניסה בצד השני של החזית הדרומית, במקום שהיה לפנים חלון. כניסה זו הובילה ישירות לחדר הקבורה. כיום הכניסה היא מהצד הצפוני של המבנה שנפתחה כנראה במאה ה20.
מול החזית הדרומית הייתה רחבה שפנתה אל המסגד האדום, ושבתקופה העותמאנית הוקמו עליה מבנים וחלקם קיים היום.
בתוך המבנה יש שני חדרים צרים ומוארכים, וחדר קבורה מרכזי גדול ומרובע המכוסה כיפה הנסמכת על ארבעה מקמרים שבו הוצבו שלושת הקברים. הקברים שהוצאו ממקומם כנראה בשנות השישים המאוחרות, נעלמו, אך בצילומים מסקר שנערך בראשית שנות החמישים על ידי האדריכל יעקב פינקרפלד נראים שלשה קברים, בשניים מהם יש ארבעה מוטות בפינות הקבר ובקצה העליון שלהם יש כדורי אבן אופייניים שנמצאים גם במצבות ממלוכיות בירושלים. המצבה השלישית ללא קישוט.
פירוט נרחב על תוכנית המבנה, מידות, הטכנולוגיה ושיטת הבנייה, הכשלים וההמלצות לטיפול במבנה שחלקים ממנו נהרסים בהדרגה, כתב אילן מזרחי בעבודת ב.א בלימודי שימור, במחלקה האקדמית גליל מערבי 2013
כתובות האבן על המבנה
הכתובת השנייה שנקבעה מתחת לקשת המרכזית ומעל שני החלונות, היא מתקופה מאוחרת יותר מהתקופה העותמאנית ובה חקוק צו שהוצא מטעם הסולטאן הממלוכי ג'קמק, שהופנה לפקידי השלטון בצפת ומורה להם לבטל את המיסים הבלתי חוקיים שהם גובים. הכתובת השלישית המאוחרת ביותר משנת 1452, קבועה מעל הפתח מתחת לכתובת הראשונה והיא כוללת צו דומה מטעם אותו סולטאן המבטל את המיסים הלא חוקיים. תרגום הכתובות נעשה על ידי הארכאולוג יגאל ידין
המבנה בתקופה העותמאנית
בתקופה העותמאנית שימש המאוזולאום כזאווייה, מבנה דת מוסלמי ששימש בית תפילה לדרווישים.
בשנת 1648 מתאר הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי שהגיע לצפת שבע זאוויות סופיות בצפת, שהגדולה מהן הייתה בסמוך למסגד האדום ברובע אל ווטאה וידועה בשם זוואיית בנאת שיח' חאמד. זוואייה זו בלטה במבנה המפואר שלה. הסופיות תפסה מקום חשוב בחיי הדת המוסלמיים בצפת ולדעת יוסף ינון פנטון, הייתה אף השפעה על תורת הקבלה שהתפתחה בעיר. זוואייה זו פעלה בעליות וירידות מאות שנים. לאורך התקופה העות'מאנית נעשו כמה שינויים במבנה שינויים בכניסות ותוספת כתובות, תוספת גומחת מחראב באחד מהעמודים בצד דרום בחדר המרכזי, ותוספת נדבכי אבנים בחלק העליון של המבנה. בתוספת מאוחרת האבנים בנדבכים העליונים קטנות יותר ואיכות הבנייה נמוכה יותר, לעומת נדבכי הבנייה המקורית. בציור משנת 1880 כבר נראית תוספת הנדבכים העליונים שהם הרוסים בחלקן, ובתמונה מ-1927 הנדבך העליון של המבנה נראה מתוקן אם כי הספיק כבר להתבלות. פירוט השינויים שעברו על המבנה תיעדו על ידי אילן מזרחי בעבודתו.
המבנה משנת 1949 ועד שנת 2019
בשנת 1949 הזמינה הוועדה לשמירת בניינים מוסלמיים דתיים במשרד הדתות, סקר של בניינים דתיים של המוסלמים במדינת ישראל. את הסקר ערכו א. ל. מאיר, חוקר א"י ; יעקב פינקרפלד ארכאולוגי, אדריכל ומשמר בתים במחלקת העתיקות; וח.ז. הירשברג מנהל המחלקה המוסלמית במשרד הדתות. במבוא לספר כתב מי שכהן כשר הדתות הרב י.ל. הכהן מימון:
סקר זה ותוצאות עבודתם של החוקרים הם מאפשרים לנו לקבל תמונה מדויקת למצבו של המקום כפי שנראה לפני קום המדינה ואת זהות הנקברים.
אחרי קום המדינה נמסר המבנה לאחריות עיריית צפת.
לא ברור מה היה במבנה עד שנות השבעים, יש בצפת הזוכרים אותו כגלריה של צייר במשך תקופה קצרה. בסוף שנות השישים נמסר המבנה ללשכת "הבונים החופשיים" שניקו ושיפצו אותו, טייחו את קירותיו והפכו אות למקום כינוס, לאחר מכן שימש את לשכת "בני ברית" בעיר. בשנים האחרונות עבר לרשות העתיקות במחוז הצפון, שהשתמשה בו כמחסן.
בשנת 2016 נבנה במדרון הסמוך למבנה בית מגורים בעל שש קומות, עם חפירת היסודות במדרון שמתחתיו נמצאו לפני שנים מעטות שרידים ארכאולוגיים שזוהו כמבנים מהעיר הממלוכית חלקם נחפר בחפירות הצלה וכוסו עם בניית מבני הפרויקט "מצפה מירון".
שרידים של אלמנטים המזוהים עם אדריכלות ממלוכית נמצאים בשימוש משני בבתים פרטיים שנבנו בתקופה העות'מאנית רובם כוסו בצבע או בטיח.
המבנה היום
בקירותיו החיצוניים של המבנה ניכרת התפוררות ונפילת אבנים ואף הכתובות בסכנה. למרות פניות לרשות לא נעשה דבר לשימורו.
כיום משמש המבנה את לשכת הרווחה בצפת, במסגרת השיפוצים להכשרת המקום, נוספו תריסי פלסטיק המכסים את החלונות והסורגים המקוריים; ומסתירים את יופיים מעיני המתבוננים על המבנה מבחוץ.
על פי המלצות אילן מזרחי, איש רשות העתיקות, יש לפעול להצלת הקירות החיצוניים שהבלייה, המים והאדם פוגעים בהם וחלקם עומד בפני קריסה. גם אם ישמישו את המקום לצרכים עכשוויים, יש להימנע מתוספות הפוגעות במבנה ולשמור על חזותו.
בנובמבר 2020 בית משפט השלום הטיל על עיריית צפת קנס בסך של 20,000 ש"ח לאחר שנתבעה על ידי הוואקף האיסלמי בצפת ובטבריה, וזאת משום שהעירייה הפרה צו שיפוטי שניתן כנגדה בנוגע למבנה זה, בכך שביצעה שינויים בנכס זה ומסרה אותו ניגוד לדין לאגף הרווחה.
עידו בסוק
עידו בסוק (נולד ב-1950) הוא מתרגם, עורך ומשורר ישראלי, חוקר ספרות והיסטוריה.
ביוגרפיה
עידו בסוק נולד בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. אביו, משה בסוק, היה מתרגם, עורך ומשורר. אמו, שולמית בסוק, הייתה מורה לספרות ולשון, בתו של העיתונאי והפזמונאי קדיש יהודה סילמן.
בסוק התחיל לכתוב שירה בהיותו בן שבע עשרה, כשעבר יחד עם אמו מהקיבוץ לירושלים לאחר פטירת אביו. למד בתיכון ליד האוניברסיטה; אז החל לפרסם בעיתון הארץ, במוסף "משא" של העיתון למרחב וברבעון קשת.
הוא בוגר החוגים לספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1973). למד הוראה ובשנים 1976–1979 עבד כמורה לספרות ולהבעה בתיכונים שונים. בשנים 1979–1983 שהה בצרפת ושימש כמורה לעברית ולספרות עברית באוניברסיטאות בצרפת. השלים תואר מוסמך בספרות צרפתית מודרנית, אוניברסיטת גרנובל, צרפת (1982), ומאוחר יותר גם תואר מוסמך בהצטיינות בתוכנית אישית: 'ספרות והיסטוריה של היישוב בארץ ישראל', האוניברסיטה העברית בירושלים (1991). ספרו "בצל פרדסים על אדמה מצורעת : על יצירתם הספרותית והפובליציסטית של משה סמילנסקי ואורי צבי גרינברג", שעליו זכה בפרס אקו"ם לספרות עיון לשנת 1994, מבוסס על עבודות שעשה בלימודי המוסמך באוניברסיטה. קיבל תואר דוקטור מן האוניברסיטה העברית בירושלים (2010) על עבודתו "היבטים בחינוך של נוער יהודי בפולין בין מלחמות העולם לאור היבטים של בני נוער יהודים באוסף ייווא", שנכתבה בהדרכת פרופ' דליה עופר.
עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית. פרסם ביוגרפיה של המשורר שאול טשרניחובסקי (2017).
עידו בסוק נשוי לגינת, בובנאית ומורה לבובנאות, ולהם שני ילדים.
קישורים חיצוניים
על ספרו ליופי ונשגב לבו ער:
מוסף הספרים של העיתון "הארץ", בתאריך 18 באפריל 2012, הוקדש כולו לספרו עלילות נעורים:
TV Guide
TV Guide הוא מגזין אמריקאי שבועי שבעיקר מספק מידע על זמני השידור של תוכניות הטלוויזיה. המגזין הוא בבעלות OpenGate Capital, בעוד הנכסים הדיגיטליים שלו נשלטים על ידי תאגיד CBS. בנוסף ללוחות הזמנים, כולל המגזין גם ביקורות חדשות, ראיונות, ורכילות הקשורים לטלוויזיה.
רחוב השלשלת
רחוב השלשלת, או רחוב שער השלשלת (בערבית: شارع باب السلسلة; נהגה "שארע באב א-סילסילה"), בעיר העתיקה בירושלים, עובר בתוואי נחל צולב. הוא מתחיל במערב ברחוב דוד ומסתיים במזרח בשער השלשלת. הרחוב נקרא על-שם השער, שבקצהו המזרחי. מקור שם השער - "שער השלשלת", בכיפת השלשלת שעל הר הבית. יש גם סברות אחרות למקור השם.
היסטוריה
מיד בתחילת הרחוב, בקצהו המערבי נמצא חאן אל-סולטאן שהוקם בשנות ה-80 של מאה ה-14 על ידי הסולטאן ברקוק. ברחוב נמצאות לפחות שתי טורבות (קברי נכבדים מוסלמים) עתיקות, טורבת ברכת חאן (במבנה ספריית ח'אלדיה, מיד לאחר צומת רחוב השלשלת ורחוב משגב לדך) וטורבת טורקאן ח'תון. בתקופה הממלוכית נבנו ברחוב מדרסות רבות פאר בהן אל-מדרסה א-טשתמוריה, הסעידיה, הקילאניה, הג'קיליה, ומדרסת תנכזיה. גם ספריית אל-בודיירי שוכנת ברחוב זה.
במאה ה-19 נקרא הרחוב בערבית בשם "שארע אל-בזאר" (شارع البازار; רחוב השוק). לאחר מכן שונה שמו ל"שארע באב א-סילסילה" ("רחוב שער השלשלת"). ברחוב פעלו כ-85 חנויות ובתי מלאכה, רובן בבעלות מוסלמים, וכרבע מהן בבעלות יהודית. ברחוב התגוררו שמעון אגסי (ממקימי ההגנה) ויהושע ילין ומשפחתו. בית הספר למל הוקם במבנה בסמוך לרחוב "ברחוב העולה מרחוב השלשלת למיידאן", בפינה הצפונית מזרחית של הרובע היהודי בשנת 1856.
באוקטובר 1971 זרק מחבל רימון יד על קבוצת הולכי רגל, בהם יהודים, שצעדו לכותל. במרץ 1991 נדקר קשיש יהודי שצעד ברחוב בדרכו אל הכותל המערבי. בתגובה אישר מפקד המחוז חיים אלבלדס לעמותת עטרת כהנים לפתוח ברחוב ארבע חנויות יהודיות.
בנובמבר 2021 ביצע מחבל במקום פיגוע ירי, ממנו נרצח אזרח ישראלי בדרכו אל הכותל המערבי, נפצעו 2 אזרחים ו-2 שוטרי מג"ב.
PCI
Peripheral Component Interconnect (בראשי תיבות: PCI; בתרגום חופשי: חיבור רכיבים היקפיים) הוא תקן לאפיק מחשב שפותח בחברת אינטל להוספת התקנים היקפיים ללוח אם של מחשב. התקנים אלה יכולים להיות מהצורה של:
תצורה
תקן ה־PCI מתאר את כלל ההיבטים של האפיק: הגודל הפיזי של האפיק (כולל מרווח חיווט), אפיונים חשמליים, תזמוני אפיק ופרוטוקולים.
תצורת אפיק PCI בסיסי
הנתונים הבאים מייצגים את הגרסה הנפוצה ביותר של אפיקי PCI במחשבים אישיים.
שלום צדיק
פרופ׳ שלום צדיק (נולד ב-6 באפריל 1980) הוא פרופסור חבר בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במסגרת עבודתו המחקרית פרסם עשרות מאמרים וספרים וזכה עליה בפרסים אקדמיים שונים. עבודתו מתמקדת בהגות היהודית בימי הביניים בתחומים חופש הבחירה, הגותו של הרמב"ם, הגותם של המומרים היהודים שהתנצרו בספרד והמוסר הטבעי.
קורות חיים
צדיק נולד לז'אק ושנטל צדיק בלוזן, שווייץ, ב-6 באפריל 1980, כ' בניסן ה'תש"ם, בן בכור לפני שתי אחיותיו. בגיל 14 עלה עם משפחתו לישראל. למד בתיכון הרטמן בירושלים, ולאחר סיום לימודיו שם החל ללמוד בישיבת עתניאל. במסגרת הישיבה התגייס בשנת 1999 לשירות כחייל הסדר בנח"ל החרדי – גדוד נצח יהודה, בתחילה כמורה חייל ולאחר מכן כמשגיח כשרות.
קריירה אקדמית
בשנת 1999, במהלך שירותו הצבאי, החל צדיק ללמוד באוניברסיטה הפתוחה תואר ראשון בהיסטוריה יהודית. לאחר סיום שירותו הצבאי, במקביל ללימודיו בישיבת עתניאל, המשיך צדיק בלימוד התואר וסיים אותו בהצטיינות בשנת 2003. בשנת 2003 החל צדיק בלימודים לתואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. נושא התזה שלו, בהנחיית ד"ר קטרינה ריגו, היה "רצון האדם וידיעת האל בהגותו של רבי יצחק פולקר". בשנת 2006 סיים בהצטיינות את התואר השני. על התזה שלו זכה בפרס מטעם מכון בן צבי. בשנת 2006 החל צדיק בלימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נושא הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופסור דניאל לסקר, היה "שילוש ודטרמיניזם בהגותו של אבנר מבורגוס". את הדוקטורט סיים ב-2011. על הדוקטורט שלו זכה בפרס פינס, פרס טולדנו לצעירים, פרס ורבורג, פרס KKL ובפרס ממכון בן צבי. לאחר הדוקטורט החל צדיק בבתר דוקטורט במכון כהן באוניברסיטת תל אביב (2011-13) בהנחית פרופסור יוסף שורץ. במקביל לבתר דוקטורט החל צדיק להרצות במכללת הרצוג באלון שבות (2011-2017), היה מרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן (2011-12), ולאחר מכן מרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית (2014). בשנת 2013 התקבל צדיק כעמית פולונסקי במכון ון ליר ועבד שם עד 2016. בשנת 2016 זכה צדיק במלגת אלון והתמנה למרצה בכיר בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2022 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עבודתו המחקרית
מחקריו של צדיק מתמקדים בימי הביניים, במיוחד בתחומים חופש הבחירה, המוסר הטבעי והגדרת האמונה, הגות הרמב"ם והגותם של המומרים היהודים בספרד. קישור לרשימה של רוב פרסומיו המדעיים נמצא בסוף הערך.
"מהות הבחירה היהודית בהגות היהודית בימי הביניים"
בשנת 2017 יצא ספרו הראשון של צדיק, "מהות הבחירה בהגות היהודית בימי הביניים", בהוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס ומכון וון ליר. בספר סוקר צדיק את הגותם הפילוסופית לגבי חופש הבחירה של 21 הוגים שונים בימי הביניים, ובהם הרמב"ם, רבי חסדאי קרשקש ואבנר מבורגוס. לצד הכתיבה על כל הוגה, צדיק מציג את השינויים שהתרחשו בנושא בעקבות המעבר של מרכז הכובד של ההגות היהודית מערבית לעברית. בסוף הספר, צדיק מגיע למסקנה שאין אחידות בהגות היהודית בנוגע לשאלת הבחירה: כל הוגה החזיק בעמדתו הפילוסופית העצמאית ופירש על פיה את המקורות ברי הסמכות בתנ"ך ובחז"ל. כדוגמה, צדיק מביא את אמירתו של רבי עקיבא "הכל צפוי והרשות נתונה". אמירה זו פורשה כתומכת בחופש הבחירה על ידי הרמב"ם (והוגים אחרים), פורשה כתומכת בדטרמיניזם על ידי רבי חסדאי קרשקש, ופורשה כתומכת באי ידיעתו של האל את העתיד על ידי רבי יצחק פולקר. צדיק טוען שיש להסביר את ההבדל בפירושים השונים משום שמתקיים משחק סכום אפס בין מחויבות לפרשנות: ככל שהוגה מחויב יותר למקור מסוים, כך הוא ייטה גם לפרש אותו כך שלא יתנגש עם הפילוסופיה של אותו הוגה.
"הגות השמד"
בשנת 2020 יצא ספרו השני של צדיק, "הגות השמד", גם הוא בהוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס. בספר סוקר צדיק את הגותם הנוצרית של חמישה יהודים שהתנצרו בספרד מהמאה ה-12 ועד המאה ה-15: פטרוס אלפונסי, אלפונסו דה ולדוליד, פבלו דה סנטה מריה, ג'רונימו דה סנטה פה ופדרו דה לה קבלריה. הוא משווה בין הגותם של אותם מומרים לגבי השילוש וההתלבשות וביקורתם על מצוות התורה ומציג להשוואה גם את העמדה הרשמית של הכנסייה הקתולית באותו הזמן. מסקנתו של צדיק היא שאין שום קשר בין הגות המומרים לגבי השילוש וההתלבשות לעמדה הקתולית המקובלת בזמנם ובינם לבין עצמם. כל אחד מאותם מומרים החזיק בעמדה שונה אחד מהשני, וכולם למעט אחד גם החזיקו בעמדה ששונה באופן מהותי מהעמדה הקתולית המקובלת. לעומת זאת, צדיק טוען שכל אותם מומרים החזיקו בעמדה זהה לגבי מצוות התורה. כולם תפסו את המצוות כמזיקות וגרועות, ופעמים רבות ההוגים המאוחרים אימצו את הטענות של קודמיהם לגבי ביקורתם על מצוות התורה. לטענתו גם לא ניתן להצביע על קבוצה יהודית מסוימת שממנה יצאו המומרים. המומרים הגיעו מכל הזרמים היהודיים בספרד: פילוסופים יהודים (אבנר), מקובלים (פדרו), רבנות מסורתית והנהגת קהילה (פבלו), ולא-רבנים עם השכלה רחבה (פטרוס).
"הרמב"ם - פילוסוף דתי רדיקלי"
רבות מעמדותיו הפילוסופיות של הרמב"ם נתונות במחלוקת עזה. הצורה שבה הוא כתב את מורה נבוכים מאפשרת לפרש אותו במגוון דרכים, ולרוב לא ניתן להגיע להכרעה חד משמעית. בספרו "הרמב"ם - פילוסוף דתי רדיקלי" (יצא בשנת 2023 באנגלית, "Maimonides – The radical religious philosopher") טוען צדיק כי הרמב"ם היה פילוסוף רדיקלי שלא האמין בעל טבעי, בריאת העולם ונסים. לטענתו, הרמב"ם תפס את הדת בעיקר כיצירה אנושית שנועדה להכווין אנשים לחיים מוסריים ולהבנת האמת הפילוסופית. לטענתו של צדיק, הרמב"ם פנה בספרו לשני סוגי קוראים: הראשון הוא הנבוך, האדם שמחזיק בתפיסה פילוסופית מסוימת וחושב שהיא סותרת את התורה. עבורו נכתב הספר כך שהוא יוכל לקרוא את תפיסתו שלו בתוך הספר ובתוך התורה (ויוכל להמשיך לשמור מצוות). הסוג השני הוא התלמיד שאינו נבוך, המעוניין להבין עוד יותר את התפיסה הפילוסופית הנכונה ולהעמיק את ידיעותיו בתורה. לצד עניינים אלו, ספרו של צדיק עוסק גם בשאלת הבחירה החופשית, הגדרת ה"מפורסמות" והמוסר הטבעי בהגותו של הרמב"ם.