cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טימי באוורס
טימותי ג'רמיין באוורס (באנגלית: Timothy Jermaine Bowers; נולד ב-9 בינואר 1982 במילווקי, ויסקונסין) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה
באוורס החל את הקריירה באוניברסיטת מיסיסיפי ושיחק לצד מריו אוסטין, ששיחק בהפועל ירושלים.
לאחר כשנתיים עבר לאוניברסיטת סנטה קלרה, בתקופה זו זכה בתואר מלך החטיפות של הליגה ונבחר לחמישיית העונה.
בעונת 2004/2005, עבר לאשוויל אלטיטיוד וזכה באליפות ליגת הפיתוח של ה-NBA, בקיץ של אותה השנה שיחק במדי פיניקס סאנס בליגת הקיץ של ה-NBA.
עם סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר.
בעונת 2005/2006, חתם בקבוצת מכבי גבעת שמואל וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל בכדורסל כשסיים עם ממוצעים של 21 נקודות, 5 ריבאונדים ו-3 אסיסטים למשחק.
בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת הפועל ירושלים וזכה עמה פעמיים בגביע המדינה בכדורסל ובגביע ווינר סל.
אלכסנדר גודונוב
אלכסנדר בוריסוביץ' גודונוב (ברוסית: Александр Борисович Годунов; 29 בנובמבר 1949 - 18 במאי 1995) היה רקדן בלט ושחקן שעריקתו מברית המועצות גרמה לתקרית דיפלומטית בינה לבין ארצות הברית.
טימי באוורס
קריירה
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת יובקזרטה באסט, ששיחקה בליגת העל האיטלקית.
אלכסנדר גודונוב
ביוגרפיה
גודונוב נולד באי סחלין. כאשר היה בן 3 הוריו התגרשו והוא עבר עם אמו לריגה. בריגה הוא למד ריקוד בבית הספר לרקדני בלט המקומי. גודונוב הצטרף לתיאטרון בולשוי ב-1971 ובמשך השנים הפך לרקדן ראשי. ב-23 באוגוסט 1979, בעת שהופיע עם התיאטרון בניו יורק, יצר גודונוב קשר עם הרשויות האמריקאיות וביקש מקלט מדיני. בתגובה להיעלמותו, ניסה הק.ג.ב. להטיס את אשתו, ליודמילה ולסובה, למוסקבה. מחלקת המדינה הצליחה לעצור את הטיסה לפני ההמראה, ובדקה אם ולסובה התכוונה לעזוב מרצונה. אחרי שלושה ימים, בהם התערבו גם הנשיא ג'ימי קרטר ושליט ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב בפרשה, ניתן אישור המראה למטוס וולסובה שבה למשפחתה. במשך שנה ניסה גודונוב להשיב אותה אליו, אולם ללא הועיל. השניים, שכונו "רומיאו ויוליה של המלחמה הקרה", התגרשו לבסוף ב-1982.
גודונוב רקד בתיאטרון הבלט האמריקאי עד 1982, אז עזב בעקבות חילוקי דעות עם ידידו הוותיק ומנהל הלהקה, מיכאיל ברישניקוב. הוא הקים להקה משלו ויצא איתה לסיבוב הופעות קצר, ולאחר מכן עבר לשחק בסרטי קולנוע בהוליווד. תפקידו המפורסם ביותר הוא קארל, הטרוריסט האכזרי בסרט מת לחיות.
טימי באוורס
קריירה
בעונת 2011/2012, חתם בקבוצת רייר ונציה.
אלכסנדר גודונוב
ביוגרפיה
גודונוב ניהל מערכת יחסים ממושכת עם השחקנית ז'קלין ביסט, אשר הסתיימה ב-1988.
טימי באוורס
קריירה
בעונת 2013/2014, חתם בקבוצת הכדורסל טורינו.
אלכסנדר גודונוב
ביוגרפיה
ב-1995, כשהיה בן 45, מת גודונוב בוסט הוליווד, קליפורניה. הסברה היא כי מותו נגרם מאלכוהוליזם וסיבוכים של דלקת כבד. אפרו פוזר באוקיינוס השקט. על לוח זיכרון שהוצב לזכרו נכתב "עתידו נותר בעבר".
טימי באוורס
קריירה
בחודש פברואר 2015, חתם בקבוצת קורויבוס מליגת הכדורסל היוונית השנייה.
בעונת 2016/2017, חתם בקבוצת ארורה יזי מליגת הכדורסל האיטלקית השנייה.
בעונת 2018/2019, חתם בקבוצת אנדראה קוסטה אימולה.
ד'ו אל-חיג'ה
ד'וּ אל-חִיגָ'ה (בערבית: ذُو ٱلْحِجَّة, תעתיק מדויק: ד'וּ (א)לְחִגָּ'ה) הוא החודש השנים-עשר והאחרון בלוח השנה המוסלמי. זהו החודש שבו נערך החג', העלייה לרגל לאתרים המקודשים לאסלאם במכה ובסביבותיה.
משמעות שמו של החודש היא "בעל החג' ", כלומר, החודש שבו נערך החג' (העלייה לרגל). החג', שהוא אחת מחמש המצוות העיקריות באסלאם, יכול להתקיים רק בתאריכים הקבועים בחודש זה. עלייה לרגל במועד אחר, המכונה "עוּמְרָה" (عمرة), אינה נחשבת כקיום מצוות החג'.
החג' מתקיים מראשית החודש, ומגיע לשיאו ביום התשיעי של החודש, הוא יום ערפאת. ביום זה עומדים העולים לרגל למרגלות הר ערפאת הסמוך למכה ומאזינים לדרשה. טקס זה נחשב כטקס החשוב ביותר מבין טקסי החג', והוא שחזור של דרשתו של מוחמד למאמיניו ביום התשיעי של ד'ו אל-חיג'ה בשנת 10 להג'רה (שנת 632 לספירה), בזמן שערך את העלייה לרגל האחרונה לפני מותו (ראו: חיג'ת אל-ודאע).
מהיום העשירי בחודש ובמשך ארבעה ימים נחוג עיד אל-אדחא (חג הקורבן), שהוא אחד משני החגים המרכזיים באסלאם. לפי המסורת המוסלמית, חג זה מציין את עקדת ישמעאל בידי אברהם (סיפור המופיע בקוראן ומקביל לסיפור עקדת יצחק בתנ"ך).
ביום ה-18 לחודש ד'ו אל-חיג'ה חוגגים השיעים את חג ע'דיר ח'ם ("מעיין ח'ם"). חג זה נחוג לזכר אירוע שנזכר במסורת השיעית בלבד, לפיה ביום זה הכתיר מוחמד את עלי בן אבי טאלב ליורשו, ליד המעיין המכונה ח'ם.
יש מסורות מוסלמיות הקובעות כי בחודש זה, עלי בן אבי טאלב, שהיה בן-דודו של מוחמד, נשא לאישה את בתו של מוחמד, פאטמה.
וולבי הסלע
אלו קנגורים בינוניים המותאמים לתנאי סלעים, בעזרת זנבם הארוך ורגליהם הקפיציות. הם בעלי אורך 50-80 סנטימטרים ושוקלים 3-9 קילוגרם, כשהזכרים גדולים יותר מהנקבות. פרוותם עבה ולעיתים קרובות צבועה בכתום-צהוב ובלבן ושחור באזורים שונים. הם פעילי לילה ופעילי דמדומים וביום נחים בין הסלעים. הם ניזונים מעלים ועשבים הצומחים בין הסלעים.
הם חיים בערבות ובמורדות סלעים ברחבי אוסטרליה ובטסמניה. חלק מהמינים נפגעו מפעילות האדם הכוללת בעיקר פגיעה בבתי גידולם והבאת מינים מתחרים כמו כבשים, עזים וחתולים לאוסטרליה.
ים ד'אורוויל
ים ד'אורוויל (באנגלית: D'Urville Sea) הוא ים שולי באוקיינוס הדרומי, מצפון לחוף של ארץ אדלי, שבמזרח אנטארקטיקה.
מקור השם
ים זה נקרא על שמו של הקצין ומגלה הארצות הצרפתי ז'ול דומון ד'אורויל.
גונתר ראמין
גונתר ורנר האנס ראמין (בגרמנית: Günther Werner Hans Ramin; 15 באוקטובר 1898 – 7 בפברואר 1956) היה נגן עוגב, מנצח, מלחין ומחנך גרמני במחצית הראשונה של המאה ה-20.
מולפולולה
מולפולולה (באנגלית: Molepolole) הוא הכפר הגדול בבוטסואנה. הכפר הוא בירת מחוז קווננג שבדרום־מזרח המדינה. אוכלוסיית המקום היא משבט הבקוונה (Bakwena) שהוא אחד משמונה השבטים הראשיים של בוטסואנה. ראש השבט היה אחד משלושת ראשי השבטים שנסעו לבריטניה כדי לבקש את חסותה בתקופה הקולוניאלית. מולפולולה, שהיא גם בירתו של השבט, נקראת על שם נהר באותו שם. היא ממוקמת במרחק 50 ק"מ מבירת המדינה גאבורון. זהו אחד הכפרים המסורתיים הגדולים באפריקה; אוכלוסייתו מונה 67,598 נכון לשנת 2011. מולפולולה הוא השער לתרים את מדבר קלהארי. בכפר פועל בית משפט מסורתי (Kgotla) ופועל בו בית החולים הסקוטי על שם ליווינגסטון, מהגדולים במדינה.
גונתר ראמין
ביוגרפיה
ראמין, בן לכומר, נולד בקרלסרוהה, גרמניה. בגיל 12 התקבל למקהלת הנערים סנט תומאס המהוללת של כנסיית תומאס בלייפציג, על ידי מי שהיה אז הממונה על השירה בכנסייה, גוסטב שרק. באותה עת היה קארל שטראובה, נגן העוגב, המנצח, המוציא לאור והתומך במוזיקה של מקס רגר, עוזרו של שרק, והוא נתן דעתו על כישרונו של ראמין כנגן עוגב ומלחין. בהמשך, כששטראובה קיבל עליו את משרת הממונה על המוזיקה בכנסיית תומאס, היה ראמין לעוזרו וממלא מקומו בשעת הצורך כמנצח מקהלה ומנהל.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ראמין לשירות צבאי; אף על פי כן, הצליח לעמוד בהצטיינות בכל בחינותיו בקונסרבטוריון של לייפציג בינואר 1917 וב-30 במאי 1918 הודיע לו שטראובה במכתב לחזית על בחירתו לנגן עוגב בכנסיית תומאס. ראמין שב מן המלחמה ונכנס לתפקידו, משרה בה החזיק במשך עשרים ושתיים שנים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ראמין בנה קריירת ביצוע מצליחה כנגן עוגב קונצרטי; עם זאת, בשנות ה-30' הקדיש את זמנו יותר ויותר לניצוח. הוא קיבל עליו את ניהול התאחדות המורים לשירה (Lehrergesangsverein) בלייפציג ב-1923 ועבד בקביעות עם מקהלת הגוונדהאוס. בשנת 1935 התמנה למנצח המקהלה הפילהרמונית שליד הפילהרמונית של ברלין, מינוי שהעצים את פרסומו. הוא היה נגן העוגב בעצרת המפלגה הנאצית בנירנברג ב-1936, שם ניגן בעוגב שנבנה במיוחד לתכלית זו, הגדול ביותר בגרמניה באותו זמן. בראש השנה האזרחית 1940 התמנה ראמין למנצח מקהלת תומאס בכנסיית תומאס, כמחליפו של קארל שטראובה, משרה בה החזיק עד מותו. לאחר מינוי זה, הקדיש ראמין את זמנו לביצוע היצירות הכוראליות של באך, והקנה לו ולמקהלה תהילה בינלאומית בשני קונצרטים ברוסיה 1953 ובדרום אמריקה 1955. שנה לאחר סיור זה, האחרון בחייו, לקה ראמין באירוע מוחי פתאומי ומת ב-27 בפברואר 1956. כמה מהקלטותיו של ראמין יצאו מחדש על תקליטורים. הידועה ביותר בהן היא הגרסה רבת-השבחים (אם כי מקוצרת מאוד) שלו מ-1941 למתאוס פסיון של באך, עם הסולנים קארל ארב, טיאנה למיץ וגרהרד היש. ראמין היה פעיל גם כמורה לעוגב. בין תלמידיו הנודעים כריסטוף אלברכט, קארל ריכטר, האנס-מרטין שניידט והלמוט ואלכה.
מולפולולה
חינוך
במולפולולה פועלים מוסדות מבתי ספר יסודיים ועד לחינוך גבוה. מוסדות החינוך הגבוה כוללים את הקולג' לחינוך ואת בית הספר לאחיות. כמו כן פועלים במקום שמונה חטיבות ביניים, בית ספר תיכון אחד וארבעה בתי ספר פרטיים.
גורדיון
גורדיון (ביוונית: Γόρδιον; בלטינית: Gordium) הייתה בירתה העתיקה של פריגיה.
היסטוריה
תל גורדיון נמצא כ-90 ק"מ דרומית מערבית לאנקרה. תאריך יסודה המדויק אינו ידוע, אך נראה כי נוסדה בערך במקביל לנפילת האימפריה החתית סביב 1200 לפנה"ס בסמוך לפרוץ משבר תקופת הברונזה על חורבותיו של בית קברות חתי. מקורם של הפריגים אינו ידוע בוודאות, אך נראה שמדובר בעלית אריסטוקרטית ממוצא בלקני שהיגרה לאזור, כבשה אותו ושלטה בתושבים מקומיים. נראה כי השולטים החדשים לא השמידו את התרבות הקיימת, אלא הוסיפו לה נופך משלהם.
תארוכה של גורדיון לוט בערפל. תחילה היה מקובל שתקופת הזוהר של העיר הייתה בין המאה ה-9 למאה ה-8 לפנה"ס והסתיימה עם גל הפלישה הקימרי בסוף המאה ה-8. אך ממצאים מאוחרים יותר העלו שתאריך החורבן מוקדם בהרבה והתרחש סביב שנת 800 לפנה"ס והוא לא קשור לפלישה הקימרית.
העיר השתקמה מהחורבן והייתה לחלק מהממלכה הלידית ומאוחר יותר לחלק מהאימפריה הפרסית. בשנת 333 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי אלכסנדר הגדול במהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול. העיר איבדה מחשיבותה במהלך התקופה הרומית וננטשה.
מראשית המאה ה-20 הפך התל למוקד חשוב של מחקר ארכאולגי הנמשך עד היום.
רמונה וביזוס
רמונה וביזוס (באנגלית: Ramona And Beezus) הוא עיבוד קולנועי של סדרת הרומנים "רמונה" מאת בוורלי קלירי. בסרט מככבות ג'ואי קינג וסלינה גומז. הסרט עלה לאקרנים ב-23 ביולי 2010.
עלילה
הסרט נפתח עם רמונה קימבי (ג'ואי קינג) שמטפסת על חבלים בבית ספר יחד עם חברה הטוב ביותר האווי קמפ (ג'ייסון ספאבק). באמצע שרמונה מטפסת על החבלים היא מדמיינת שהיא בגרנד קניון מטפסת והיא נופלת, כשהיא מפסיקה לדמיין היא קוראת לעזרה.
דורותי קימבלי (ברידג'יט מונהאן): אמה של רמונה שואלת אם להוסיף עוד צלחת לדודה ביאטריס (ג'ניפר גודווין). אחותה הגדולה של רמונה ביזוס (סלינה גומז) לוקחת משימה של רמונה ועושה את זה בעצמה. רוברט קימבלי (ג'ון קורבט) רואה את התעודה של באזוז והוא אומר שהיא ממש טובה. כאשר הוא שואל את רמונה על התעודה, רמונה מוציאה את התעודה מהמקרר והיא מביאה אותה לאביה. כאשר דודה ביאטריס היא מוצאת את רמונה יושבת על הענף של העץ.
למחרת בבית ספר, רמונה מנסה לתאר מה קרה לה השבוע. היא אומרת שעובדי הבית שלה הגיעו לביתה ושברו חור גדול בצד הבית שלה לחדר חדש. המורה לא מאמינה לה למרות שזה נכון. למחרת אביה של רמונה מאבד את עבודתו והם בחובות. רמונה שומעת שיחה של הוריה ומחליטה שהיא הולכת למכור לימונדה כדי לעזור להוריה. ביזוס רואה את הנרי האגינס (הוטץ' דנו) קונה את לימונדה וביזוס שותה גם לימונדה והיא יורקת עליו כי נכנס לה ג'וק ללימונדה והיא מתרגזת על רמונה. אחרי טעות רמונה מחליטה לשטוף מכוניות אבל זה גם לא הולך. לאחר שהיא פגעה במכונית של הוברט השכן (ג'וש דיאמל) והיא פורשת.
למחרת בכיתת מוזיקה רמונה מקיאה על התופים. אז היא נשארת בבית עם ביזוס, לאחר שרמונה ניסתה להכין ארוחת ערב להוריה היא שורפת את המחבת, אחר כך הטלפון מצלצל ורמונה עונה ובקו נמצא הנרי כשהוא שואל אם ביזוס נמצאת רמונה אומרת שהיא עסוקה וביזוס כועסת עליה. כשרמונה הלכה למרתף כדי להאכיל את החתול שלה היא רואה שהוא מת וביזוס ורמונה עושות לו הלוויה.
לאחר חודשיים הוברט מציע לביאטריס נישואים אחרי שהוא חיזר אחריה והיא מסכימה. בחתונה הנרי וביזוס הופכים לחברים ורוברט מקבל עבודה בתור מורה לאומנות בבית הספר.
איצהו
איצהו (בגרמנית: Itzehoe, בגרמנית תחתית: Itzhoe) היא בירת מחוז שטיינבורג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות נהר השטר (Stör), שהוא יובל של נהר האלבה, במרחק של 51 ק"מ מצפון-מערב להמבורג ו-24 ק"מ מצפון לגליקשטאדט (Glückstadt).
מבין הבניינים בעיר הראויים לציון ניתן למנות את כנסיית לורנס הקדוש מהמאה ה-12, את המנזר שנוסד ב-1256, בתי ספר רבים, בית חולים ומבנים נאים נוספים. איצהו היא מרכז מסחרי פעיל מאוד.
איצהו היא העיר העתיקה ביותר בהולשטיין. הגרעין שלה היה מבצר שנבנה ב-809 על ידי אגברט, אחד מהרוזנים של קרל הגדול, כנגד פלישות הדנים. הקהילה המקומית שגשגה סביב למצודה. ב-1201 נחרבה העיר, אך נבנתה מחדש ב-1224. לעיר החדשה הוענקו זכויות ב-1238 ולעיר הישנה ב-1303. במהלך מלחמת שלושים השנים נחרבה איצהו פעמיים על ידי השוודים ב-1644 וב-1657, אך היא נבנתה מחדש לאחר כל פעם. העיר הועברה לידי פרוסיה ב-1867 יחד עם כל הדוכסות של שלזוויג-הולשטיין.
בקרבת העיר מצוי המקום הנמוך ביותר בגרמניה שגובהו הוא 3.5 מטרים מתחת לפני הים.
1961 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 50 שיגורים. 41 (80%) מהם בוצעו על ידי ארצות הברית.
טיסה תת-מסלולית
במהלך השנה בוצעו מספר טיסות במסלול זה:
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
פטיש המכשפות
פטיש המכשפות (בלטינית: Malleus Maleficarum) הוא חיבור בן המאה ה-15 מאת האינקוויזיטור היינריך קרמר, העוסק במכשפות ובציד מכשפות.
הרקע לפרסום החיבור
"פטיש המכשפות" נכתב בלטינית ב-1486 ונדפס לראשונה בשפייר ב-1487. מטרתו הייתה להוכיח שמכשפות ומכשפים אכן קיימים, להראות ולהסביר מדוע נשים נוטות לעסוק בכישוף יותר מגברים, ולשרטט קווים לדמותם של מכשפים, שיאפשרו את זיהוים והעמדתם לדין של העוסקים בכישוף.
החיבור פורסם תחת שמם של האינקוויזיטור היינריך קרמר והתאולוג יקוב שפרנגר, אך מידת מעורבותו של שפרנגר בכתיבת החיבור שנויה במחלוקת. יש הגורסים שחלקו בכתיבה היה שולי בלבד, ואילו אחרים טוענים שהחיבור נכתב על ידי קרמר לבדו, וכי שמו של שפרנגר צורף בתקווה להקנות לחיבור יתר סמכות ואמינות. ניסיונותיו של קרמר להעמיד לדין מכשפות החלו כבר ב-1484 במחוז טירול, אך מאמציו לא עלו בידו. הוא גורש מן המחוז, ותואר על ידי הבישוף המקומי כ"שוטה זקן". יש הגורסים כי ההשפלה שחש בעקבות האירוע היא שהניעה אותו לכתוב את "פטיש המכשפות", כאקט של הצדקה עצמית ושל נקמה.
יתר על כן, לטענת כמה מן החוקרים, הכישלון בטירול הוא שהוביל את קרמר לפנות לאפיפיור אינוקנטיוס השמיני בבקשה להוציא בולה אפיפיורית שתאשר את חקירתם והעמדתם לדין של חשודים בכישוף. אינוקנטיוס נענה לבקשה ובדצמבר 1484 פרסם את הבולה Summis desiderantes שהכירה בקיומם של מכשפים ומכשפות והעניקה לאינקוויזיציה את הסמכות לחקור, לעצור ולהעניש את העוסקים בכישוף. הבולה האפיפיורית נכללה בהקדמה של "פטיש המכשפות", לצד הסכמה מאת הפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת קלן.
תוכני הספר
"פטיש המכשפות" נשען לא מעט על חיבורים קודמים ובייחוד על חיבורו של יוהנס נידר, הפורמיקריוס (Formicarius, 1435), שעסק אף הוא בנושאים דומים. ניכרת בחיבור גם השפעתם של טקסטים מן התקופה הקלאסית ובייחוד של רעיונות נאו-פלטוניסטים, ששגשגו באירופה של ראשית העת החדשה. אף שהחיבור עוסק בכישוף של גברים ונשים כאחד, הוא מתמקד בעיקר בנשים ומדגיש כי התופעה נפוצה בקרבן הרבה יותר.
החיבור נחלק לשלושה חלקים: החלק הראשון מתמודד עם טענות המכחישות את קיומם של מכשפים וקובע שכדי שיתקיים כישוף צריכים להתקיים שלושה מרכיבים מהותיים: כוונות זדוניות מצד המכשף, עזרתו של השטן ואישורו של אלוהים. עוד נטען בחלק זה כי כוחו של הכישוף נשען על תאוות הבשר וכי כיוון שנשים תאוותניות יותר מגברים, הרי שהן נוטות יותר לכישוף.
החלק השני מתאר מקרים ספציפיים של כישוף, את דרך פעולתן של מכשפות ואת אסטרטגיות הגיוס שלהן. חלק זה מפרט כיצד מוטלים כשפים ומציע כמה דרכים להתגונן מפניהם.
החלק השלישי עוסק באופן שבו יש לנהל משפט באשמת כישוף, החל מפתיחת ההליך הרשמי ואיסוף המידע המפליל ועד לחקירתם והרשעתם של הנאשמים. בין היתר נטען כי אישה שאינה בוכה בזמן חקירתה תחשב באופן אוטומטי למכשפה.
תפוצת החיבור והשפעתו
במהלך ימי הביניים הוקיעה הכנסייה הקתולית את האמונה בקיומן של מכשפות וקרל הגדול אף אסר העלאת מכשפות על המוקד בשל היותו מעשה פגאני. בראשית המאה ה-15 שבה האמונה במכשפות לשגשג בחברה האירופית, אך העונשים בעוון כישוף היו עדיין זניחים למדי. בעקבות "פטיש המכשפות" נעשתה רדיפת המכשפות ברוטלית יותר ותופעת הכישוף נתפסה כאיום ממשי על שלום החברה.
עם זאת, קיימת כיום הסכמה רחבה בקרב החוקרים שהתפקיד שמילא "פטיש המכשפות" בהתפשטות רדיפת המכשפות בעת החדשה זניח מכפי שנהוג היה לחשוב. פרסום החיבור היה רק מרכיב אחד בסדרה של גורמים שהובילו להתפרצות הרדיפות, על רקע המתחים החברתיים והמאבקים הדתיים שליוו את המהפכה הפרוטסטנטית.
מני מזוז
מנחם "מני" מזוז (נולד ב-30 באפריל 1955) הוא משפטן ישראלי, כיהן כיועץ המשפטי לממשלה בשנים 2004–2010 וכשופט בבית המשפט העליון בשנים 2014–2021.
ביוגרפיה
מזוז נולד בשנת 1955 באי ג'רבה שבתוניסיה. ב-1956 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בעיירה נתיבות, שם גדל כילד חמישי מבין תשעה אחים ואחיות. אביו, הרב שלמה מאזוז, היה רב ודיין בג'רבה, שחיבר שמונה ספרי הלכה וחידושים שהתפרסמו לאחר מותו. לאחר עלייתו לארץ, פתח האב חנות בנתיבות. על קליטתם בעיר סיפר:.
עם סיום לימודיו היסודיים בנתיבות המשיך מזוז את לימודיו התיכוניים במסגרת מסלול לתלמידים מחוננים שהפעיל משרד החינוך בישיבה התיכונית "מרום ציון-קריית נוער" בירושלים, בראשות הרב אברהם רביץ במגמה הריאלית (מתמטית-פיזיקלית). לפני הגיוס לצה"ל נטש מזוז את אורח החיים הדתי. הוא שירת כמפקד טנק בחיל השריון.
בתום שירותו הצבאי למד בפקולטה למשפטים, באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות. התמחה כשנה בבית המשפט העליון, אצל השופטים שלמה אשר והדסה בן-עתו, ושנה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה - אצל עורכי הדין מיכל שקד ושמואל צור.
קריירה משפטית מוקדמת
מיד לאחר שהוסמך כעורך דין ב-1981 החל מזוז לעבוד בפרקליטות המדינה, ולאורך השנים מילא שורת תפקידי מפתח במשרד. תחילה שימש כפרקליט במחלקה הפלילית ובמחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, ולאחר מכן עבר למחלקת הבג"צים, שבה כיהן כפרקליט, ובהמשך כממונה על ענייני הבג"צים, עד 1994.
בין השנים 1991–1995 שימש, במקביל לתפקידיו האחרים במשרד המשפטים, כיועץ משפטי וחבר במשלחת הישראלית למשא ומתן עם הפלסטינים והירדנים, וכראש הצוות המשפטי למשא ומתן על הסכם עזה-יריחו, והסכם הביניים עם הפלסטינים.
בפברואר 1994 מונה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה (ייעוץ), ועבד לצדם של היועצים המשפטיים מיכאל בן יאיר (1994–1996) ואליקים רובינשטיין (1997–2003). בתפקיד זה עסק במגוון הנושאים שבטיפול היועץ המשפטי לממשלה, ובעיקר בסוגיות של משפט מנהלי וחוקתי הנוגעות לעבודת הממשלה ושריה, ענייני מערכת הביטחון, משטרת ישראל, יחסי ישראל והרשות הפלסטינית, אמנות והסכמים בינלאומיים, מינויים בשירות הציבורי, מינהל אוכלוסין והגירה, ענייני תכנון ובניה, רשויות מקומיות, מכרזים, תמיכת המדינה בגופים ציבוריים, נושאי דת ומדינה ודיני עבודה.
במהלך כהונתו כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה הוביל רפורמות משמעותיות במספר תחומים, ובהם: רפורמה מקיפה בדרכי המינוי ומנגנוני הבקרה על מינויים בשירות המדינה ובשירות הציבורי, קביעת קריטריונים לתמיכות תקציביות של המדינה בגופים ציבוריים, הקמת הרשות לאכיפת דיני התכנון והבניה במקרקעין והקמת המחלקה להסכמים בינלאומיים. היה פעיל בחקיקת חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, התש"ס-2000, שחולל רפורמה בשיפוט המנהלי בישראל. כן הוביל את הליך חקיקת חוק שירות הביטחון הכללי, המסדיר את מעמדו, סמכויותיו ודרכי הפיקוח על פעילותו של שירות הביטחון הכללי, את "חוק הפונדקאות" וחוקים רבים נוספים.
היועץ המשפטי לממשלה 2004–2010
בפברואר 2004 מונה מני מזוז ליועץ המשפטי לממשלה ה-11 של מדינת ישראל. בתחילה הוא לא היה אחד המועמדים למשרה. בעקבות פרשת בר-און חברון והסערה הציבורית שחוללה, מונתה ועדה ציבורית בראשותו של נשיא בית המשפט העליון לשעבר, השופט מאיר שמגר, שעליה הוטל לבחון את כל הסוגיות הקשורות בתפקידו של היועץ המשפטי לממשלה. ועדת שמגר המליצה, בין השאר, שהממשלה לא תמנה ישירות את היועץ כפי שנקבע בחוק, אלא שוועדה ציבורית, חיצונית, תציע מועמדים לתפקיד ותבחן אותם - ואחר כך תמליץ על אחד או שניים מהם בפני הממשלה, שתוכל למנות לתפקיד רק את מי שהוועדה תמליץ עליו. בכך רוקנה ועדת שמגר מתוכן את סמכות הממשלה למנות את היועץ המשפטי לממשלה. הוועדה הציבורית שמונתה פסלה את המועמדים המועדפים של ראש הממשלה ושל שר המשפטים, עו"ד זהר ועו"ד טורבוביץ', ורק לאחר שהם ומועמדים נוספים נפסלו על ידי הוועדה, התאפשר מינויו של מזוז. בכך היה מזוז ליועץ הראשון שמונה בהליך שנקבע על-פי המלצות ועדת שמגר לבחינת דרכי מינויו של היועץ המשפטי לממשלה - באמצעות ועדה מקצועית בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס.
בדיקה שערך החשב של משרד האוצר בשנת 2013 העלתה כי במהלך כהונתו של מזוז כיועץ המשפטי לממשלה הפרישה המדינה בטעות סכומי יתר לקרן השתלמות על שמו, בסכום מצטבר של כ־100,000 ש"ח. באוקטובר 2013 פנתה היועצת המשפטית של משרד המשפטים למזוז בדרישה כי ישיב את הכסף. בתגובה טען מזוז כי לא מדובר בתשלומי יתר אלא בתשלומים המגיעים לו בדין בתור עובד מדינה. בנוסף טען כי אין המדינה זכאית לדרוש את השבת הכספים רטרואקטיבית, שנים לאחר ששולמו. במאי 2015 הודיע מזוז שאינו מעוניין בהמשך המחלוקת והוא נכון לקבל את הכרעת האוצר ועל כן הוא מחזיר את הכסף למדינה.
תפיסת עולמו המקצועית
בריאיון עיתונאי לסיכום כהונתו תיאר מזוז את תפיסת עולמו המקצועית באשר לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה כך:.
מזוז הסביר בראיון זה, כי היועץ המשפטי אינו שופט היושב בדין, דן בעניינים המובאים בפניו ומכריע בהם, אלא תפקידו גם להוביל, להנהיג ולנהל את המערכת המשפטית על כל מרכיביה, בתחומי האכיפה ובתחומי הייעוץ המשפטי. הוא תיאר את תפקיד היועץ ככזה החייב ליזום ולהוביל מהלכים ולהקפיד לנהל ולא להתנהל - אחרת, כך סבור מזוז, הוא ייסחף עם זרם האירועים, במקום לעצב את המציאות. מזוז הוסיף כי יישם את תפיסת הניהול האקטיבי, של ייזום והובלת תהליכים, בכל תחומי הפעילות - באכיפה, בייעוץ המשפטי, בחקיקה, ובניהול הפנים-ארגוני ובמהלכים בין-ארגוניים.
בראיון זה ציין גם כי ראה צורך במיצוב מעמדו של היועץ המשפטי לממשלה מול שלוש מערכות רלוונטיות, עקב חוסר הבהירות שנוצר לאורך השנים לגביו:
באותו ראיון נשאל מזוז מהן עמדותיו בסוגיות הליבה של האקטיביזם שיפוטי, שפיטות, זכות עמידה ועילת הסבירות.
באשר לאקטיביזם, הסביר כי תפיסתו בעניין מורכבת: מצד אחד טען כי הוא מסתייג מאקטיביזם שיפוטי, במובן שלדעתו על בית-המשפט להיות זהיר ולהימנע מעיסוק בסוגיות שאינן משפטיות במהותן, אלה שמטבען מסורות להכרעתן של רשויות המדינה האחרות. מהצד השני, סבר מזוז כי יש מקום לאקטיביזם מקום שמטפלים בנושאים שהם בליבת התפקיד של המערכת המשפטית. הוא ציין כי הוא רואה איזון והיזון חוזר בין שני הצדדים האלה, והדגים זאת באמצעות פסק הדין בעניין אלון מורה.
מזוז ציין כי הוא מחזיק בתפיסה דומה בנוגע להפעלת סמכויות היועץ המשפטי לממשלה: בתחומים שאינם שלו, הוא אינו מסיג את גבולן של הרשויות האחרות, בעוד שבתחומים המצויים בגרעין תפקידי המערכת המשפטית, הוא ממצה את סמכויותיו עד תום, ולא מהסס גם כאשר מדובר בהחלטות קשות, או בכאלה שתוצאותיהן לא ימצאו חן בעיני המערכת הפוליטית.
חוק המספרים הגדולים
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, חוק המספרים הגדולים הוא שמם המשותף של שני משפטים העוסקים בהתנהגות הממוצע במדגמים גדולים, הנקראים החוק החלש והחוק החזק. משפט הגבול המרכזי מספק תיאור מדויק יותר של התנהגות הממוצע, אבל חוקי המספרים הגדולים חלים במקרים כלליים יותר.
מני מזוז
תפיסת עולמו המקצועית
באשר לסוגיית הסבירות, הסביר מזוז כי השאלה אינה נוגעת למהות הנושא הנדון, אלא לעוצמת הפעלת סמכות הביקורת השיפוטית. גם בעניין זה סבר כי ככל שהסוגיה במהותה היא עניין להכרעה משפטית, כך יש מקום להפעלת מבחן הסבירות ביתר עוצמה. מזוז ציין גם כי אינו מסתייג מהגישה של זכות עמידה רחבה. המדובר, לדידו, בסוגיה המשליכה גם על השאלה באילו עניינים יעסוק בית-המשפט, ולטעמו עותר ציבורי יכול להביא בפני בית-משפט שאלה שאין שום מחלוקת שהיא משפטית פרופר, והדגיש כי יש סוגיות שמטבען יכולות להגיע לבית המשפט רק על ידי עותר ציבורי.
חוק המספרים הגדולים
החוק החלש
החוק החלש של המספרים הגדולים קובע כי סדרת הממוצעים מתכנסת בהסתברות אל התוחלת, כלומר, הסיכוי של הממוצע להיות רחוק מן התוחלת שואף לאפס כאשר גודל המדגם שואף לאינסוף.
מני מזוז
המחאה נגד תוכנית ההתנתקות
מזוז היה היועץ המשפטי בימי תוכנית ההתנתקות והוביל את המערכת לדיכוי המחאה נגד התכנית. הוא העמיד לדין פעילי ימין שקראו לחסימת כבישים על עבירת המרדה השנוייה במחלוקת ועתר לבג"ץ נגד הקביעה של השופט יעקב טירקל שאין בהרשעה בעבירת המרדה קלון. על חסימות הכבישים הוא אמר: "לא תהיה שום הבנה וסבלנות לתופעות אלימות כגון חסימת כבישים וצמתים, וכנגד עבירות אלו יופעל המשפט הפלילי בלי שום הנחות". הוא אף אמר שאילו ידע על כוונת שרת החינוך לאפשר לעצורי חסימות הכבישים להבחן בבחינות הבגרות בכלא היה מונע זאת. בדיון שקיים במרץ 2005 הוא הורה להחמיר את הענישה נגד מתנגדי ההתנתקות שיחסמו צירי תחבורה ובמקרים שבהם תיגרם הפרעה משמעותית לתנועה להאשים את החוסמים ב"סיכון חיי אדם בנתיב תחבורה", סעיף שהעונש המרבי עליו הוא 20 שנות מאסר. כן הוחלט בדיון לחפש סעיפים נוספים שבהם ניתן להאשים חוסמי כבישים כדי להרתיע.
חוק המספרים הגדולים
גרסה פרטית
תהי סדרה של משתנים מקריים בלתי מתואמים, בעלי אותה תוחלת סופית \mu ואותה שונות סופית \sigma^2. נסמן.
מני מזוז
המחאה נגד תוכנית ההתנתקות
בישיבה בכנסת לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות הסביר את החומרה שהוא רואה בחסימת הכבישים במחאה נגד ההתנתקות:
חוק המספרים הגדולים
גרסה פרטית
החוק החלש של המספרים הגדולים קובע שלכל מתקיים.
מני מזוז
המחאה נגד תוכנית ההתנתקות
במסגרת הפעלת מערכת אכיפת החוק נגד מתנגדי ההתנתקות, הוגש כתב אישום נגד אליצור סגל על העלבת עובד ציבור, בגלל מאמר פוליטי שפרסם. לימים זיכו תשעה שופטי בית המשפט העליון את אליצור סגל וקבעו בפסק הדין רע"פ אליצור סגל כי עבירת העלבת עובד ציבור אינה חלה על מאמרים פוליטיים שכן אלו מוגנים על ידי חופש הביטוי. כמו כן, דרש להעמיד לדין משמעתי את הרב דוד דרוקמן, בעקבות התבטאויתיו נגד תוכנית ההתנתקות ונגד ראש הממשלה, אריאל שרון. עם זאת, הוא סירב להעמיד לדין אנשים שערכו פולסא דנורא נגד אריאל שרון, בנימוק שהם קראו לדין שמיים ולא לפעולה אנושית.
חוק המספרים הגדולים
גרסה פרטית
ניתן להוכיח גרסה זו מאי-שוויון צ'בישב:
גרסה מוכללת
ניתן להחליש את תנאי המשפט – אין צורך להניח כי למשתנים המקריים יש שונות סופית, אם כי במקרה זה לא מספיק להניח שהמשתנים המקריים בלתי מתואמים, אלא צריך להניח אי תלות מלאה, וכן שהם שווי התפלגות. הוכחת גרסה זו מסובכת יותר.
מני מזוז
המאבק בשחיתות הציבורית
אחד מהיעדים העיקריים שהתווה מזוז למערכת אכיפת החוק היה המאבק בשחיתות הציבורית, בדגש על מוקדי שחיתות בחברה הישראלית, בשלטון המרכזי ובשלטון המקומי. מזוז סיפר כי ביקש לייצר הרתעה ולחדד את המסר כי אין אנשים מעל החוק, ולא משנה מה תפקידם ומעמדם במערכת הציבורית.
חוק המספרים הגדולים
גרסה מוכללת
ראשית נוכיח כי יש התכנסות של הממוצע אל התוחלת בהתפלגות. ידוע כי טענה זו שקולה לכך שיש התכנסות של הפונקציה האופיינית:. בנוסף, ידוע ש-, ולכן:
מני מזוז
המאבק בשחיתות הציבורית
לשם כך יזם מאבק עקבי ושיטתי לאורך זמן, במוקדי השחיתות בחברה הישראלית - בשלטון המרכזי והמקומי - ולא הסתפק בטיפול האקראי בתיק הבודד, וזאת לשם השגת אפקט מצטבר ומשמעותי של הרתעה ושיגור מסר ציבורי ברור של "שינוי כללי המשחק". במסגרת מאבק זה היה טיפול ממוקד בתחום הקשר המושחת שבין נבחרים לחברי גוף בוחר; טיפול בתופעה של עבירות מימון בחירות; טיפול בתופעה של מינויים פוליטיים ומינוי מקורבים; טיפול בתופעות של קבלת טובות הנאה אסורות; טיפול בתופעות של שחיתות מערכתית, כגון: ברשות המיסים, במינהל מקרקעי ישראל, בתחום התכנון והבניה ובמכרזי רשויות מקומיות. המאבק בשחיתות לא עסק רק בשוליים וב"דגי הרקק" אלא גם בלב ההגמוניה השלטונית ומוקדי הכוח והאליטות של מערכות השלטון והחברה - ראשי ממשלה, נשיא מדינה, שרים, חברי כנסת, רבנים ראשיים, שופטים, ראשי ערים ועוד.
חוק המספרים הגדולים
גרסה מוכללת
וזו אכן הפונקציה האופיינית של המ"מ הקבוע \mu.
מני מזוז
המאבק בשחיתות הציבורית
פעילותו של מזוז בתחום זה נתפסת ככזו השמה את נושא המאבק בשחיתות על סדר היום הציבורי. בתקופת כהונתו היו יותר חקירות, יותר כתבי אישום ויותר הרשעות בעבירות שחיתות של אנשי ציבור מאשר בכל תקופה אחרת בעבר. אנשי ציבור רבים נחקרו, הועמדו לדין והורשעו ואף נשלחו למאסר. בתקופה זו איש מבין אנשי הציבור שהועמדו לדין לא זוכה בבית משפט. בחלק מהפרשות ההליכים המשפטיים עדיין מתנהלים.
חוק המספרים הגדולים
גרסה מוכללת
כעת, ניתן להוכיח את טענת המשפט. מתקיים:
מני מזוז
המאבק בשחיתות הציבורית
בהתייחסו לסוגיית המינויים הפוליטיים, ציין מזוז כי אלה מעולם לא היו עניין לגיטימי, כפי שנקבע בדו"חות מבקר המדינה ופסקי דין בבג"ץ, אלא עניין שהיה פלילי גם לפני עשרות שנים, והסביר כי ההחלטה על העמדתו לדין של צחי הנגבי הייתה החלטה אסטרטגית, תוך כוונה ברורה להפעיל לראשונה את הכלי הפלילי כנגד התופעה הפסולה, במקרה בעל נסיבות חמורות במיוחד. החלטתו נתמכה בין היתר בהבנה שמרכזי המפלגות הפכו לאחד המוקדים של שחיתות שלטונית בישראל, מקום בו מקורבים צוברים כוח ויכולים להשיג טובות הנאה.
חוק המספרים הגדולים
גרסה מוכללת
כעת, לפי החלק הראשון, מתקיים, ולכן
מני מזוז
המאבק בשחיתות הציבורית
בעניין פרשת רשות המיסים ציין מזוז שהפרשה הייתה חמורה במיוחד וכי אם הפרשה לא הייתה נחשפת, תוך זמן קצר כל צמרת רשות המיסים הייתה מאוישת באנשים שהיו חייבים את מינוים לגורמים בעלי עניין מחוץ למערכת. מזוז הוסיף כי: "זה הדבר הכי קרוב שהגענו אליו של השתלטות עוינת של גורמים בעלי עניין על אחת המערכות הציבוריות הכי רגישות. לכן, בעיני זו הפרשה הכי חמורה. פה הנגע העמיק לתוך הגוף והפך ממש לסרטני."
חוק המספרים הגדולים
גרסה מוכללת
כפי שנטען במשפט.
החוק החזק
החוק החזק של המספרים הגדולים קובע שסדרת הממוצעים מתכנסת כמעט בוודאות, ושגבולה הוא התוחלת. מהתכנסות כמעט בוודאות הנובעת מהחוק החזק אפשר להסיק את החוק החלש; מצד שני, ההתכנסות בהתפלגות של שאותה מבטיח משפט הגבול המרכזי, גוררת התכנסות כמעט בוודאות של הממוצעים.
מני מזוז
המאבק בשחיתות הציבורית
המלחמה בנושא המינויים הפוליטיים טופלה לא רק באפיק הפלילי, אלא גם באמצעות הנחיות לשרים ואמצעים נוספים, כל זאת במטרה לייצר הרתעה ולהשתית נורמות חדשות כנגד תופעה שלדברי מזוז איימה להשחית את המערכת הפוליטית.
חוק המספרים הגדולים
החוק החזק
תהי סדרה של משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי אותה התפלגות, שיש לה תוחלת \mu סופית ואינטגרבילית לבג (שונות סופית אינה נדרשת).
מני מזוז
תיקים ציבוריים בולטים
תקופת כהונתו של מזוז התאפיינה במספר רב של פרשיות שעירבו אישי ציבור בכירים, אשר חלקן עדיין נדונות בערכאות.
חוק המספרים הגדולים
החוק החזק
נסמן. החוק החזק של המספרים הגדולים קובע שבהסתברות 1, מתקיים.
מני מזוז
תיקים ציבוריים בולטים
במסגרת הפרשיות הפליליות הבולטות של אישי ציבור ניתן להזכיר את הפרשיות:
בתקופתו הועמד לדין, הורשע ונאסר הח"כ לשעבר עמרי שרון בגין עבירות בחירות, הורשעו חברי הכנסת יחיאל חזן ומיכאל גורלובסקי בגין "פרשת ההצבעות הכפולות" בכנסת, הורשע ח"כ יאיר פרץ בשל מעשה זיוף ומרמה, טופלה פרשת רשות המיסים שנזכרה לעיל, בה ההליכים עדיין מתנהלים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, הורשעה השופטת לאופר על עבירות פגיעה בפרטיות.
על אף שבתקופתו של מזוז כיועץ המשפטי לממשלה נוהל מאבק רב-היקף בתופעות השחיתות השלטונית, ובתקופה זו נחקרו, הואשמו והורשעו אישי ציבור רבים, הסביר מזוז באחד מראיונות הפרישה שהעניק, כי תפיסתו בתחום הפלילי היא שלא נכון למתוח את התחום הפלילי מעבר לממדיו הטבעיים. הוא ציין כי העמדה לדין בעניינים בשל מעשים לא תקינים, אך אינם בתחום הפלילי במובנו המהותי, עלולה לגרום יותר נזק מתועלת. והבהיר כי: "איננו ציידי גולגולות. אנחנו לא תולים נאשמים או מורשעים על הקיר ולא על החגורה. לא בכך אנחנו נמדדים".
המלחמה בפשיעה המאורגנת
יעד נוסף שהושם עליו דגש בתקופת מזוז היה המאבק במשפחות הפשע והפשיעה המאורגנת, שסבל עד אז מחוסר אפקטיביות. לשם כך, לדברי מזוז, גובשה, בשיתוף עם רשויות האכיפה השונות, "תורת לחימה" חדשה, ופותחו וגובשו כלים חדשים – לרבות אמצעי חקירה חדשים, תשתיות מודיעין ושיתופי פעולה בין רשויות האכיפה ועם רשויות חקירה זרות – לשם הגברת אפקטיביות האכיפה הפלילית נגדם. במסגרת זו גם הוקם פורום משותף: "צוות על למאבק בפשיעה החמורה והמאורגנת", בראשות היועץ המשפטי לממשלה, בו שותפים כל גופי האכיפה הפלילית והכלכלית. לצד אלה נבנה גם מערך תקיפה כלכלית משולבת, וזאת, על בסיס ההבנה כי לשם מאבק אפקטיבי בארגוני הפשיעה, הכרחי לפגוע בתשתיות הכלכליות שלהם, ואין להסתפק רק באכיפה במישור הפלילי – וזאת באמצעות חילוט כספים ורכוש, סגירת עסקים והטלת מגבלות שונות על פעילותם העסקית. ואכן בשנים שלאחר מכן, כתוצאה מפעילות זו, חלק ניכר מראשי משפחות הפשע וארגוני הפשיעה ורבים מ"חייליהם" נעצרו, הועמדו לדין ונכלאו, ופעילותם של גופים אלה הוגבלה.
פעילות בתחומים נוספים
מזוז נאבק נגד היוזמות לפיצול תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בין תפקיד התובע הכללי, לבין יועץ הממשלה, וראה בהן סכנה לפגיעה ולהחלשת מערכת אכיפת החוק.
מזוז יזם והוביל רפורמה נרחבת בכל תחום המינויים בשירות המדינה - שכללה הסדרה כוללת של הליכי המינוי ומנגנוני בקרה על מינויים, בעיקר של המינויים הבכירים בשירות המדינה, מתוך מגמה שכל מינוי שאינו בהליך פומבי-תחרותי, ייבדק על ידי מנגנון מקצועי קודם לאישורו.
כן הוקם מנגנון פיקוח גם על המינויים בתאגידים עירוניים. כמו כן קידם החלטות ממשלה וחקיקה לפיהן נקצבו כהונותיהם של כל נושאי המשרה הבכירים בשירות המדינה, לרבות משרת היועץ המשפטי לממשלה עצמו. מזוז הוביל רפורמה ניהולית-ארגונית בפרקליטות ובמערך הייעוץ והחקיקה, שנועד לשפר את האפקטיביות והיעילות של מערכות אלה והתאמתן לאתגרים העכשוויים. מזוז הוביל את הרפורמה בשיפוט המינהלי – הקמתם של בתי המשפט לעניינים מינהליים והעברת סמכויות אליהם מבג"ץ. כן יזם הקמת בתי דין מקצועיים לענייני זרים.
מבין פעולותיו בתחומי ההגנה על זכויות אדם ניתן לציין בקצרה, את פעילותו בתחום ההגנה על זכויות בני המיעוט הערבי ומניעת אפלייתם לרעה, שבאה לידי ביטוי, בין היתר - ביצירת הסדרים של העדפה מתקנת בקבלת ערבים לשירות המדינה, בנושאים כלכליים של הטבות מס ושל תמיכות המדינה, באיסור על פרסום מכרזים על ידי מינהל מקרקעי ישראל המיועדים ליהודים בלבד, בהחלטתו לפסול את מינויו של יואל לביא למנהל מינהל מקרקעי ישראל עקב התבטאויותיו הגזעניות נגד ערבים, בעמדתו בבג"ץ לפיה אין לפסול רשימות ערביות מהשתתפות בבחירות לכנסת, ובהנחייתו לביטול החלטת ועדת שרים המאפשרת הפקעת נכסי פלסטינים במזרח ירושלים.
חוק המספרים הגדולים
החוק החלש לעומת החוק החזק
ייתכנו מקרים בהם החוק החזק אינו תקף מכיוון שערך התוחלת של המשתנה המקרי בערך מוחלט אינו סופי - כלומר מתקיים, ואילו החוק החלש כן תקף. בתורת ההסתברות מנסים למצוא תנאים אחרים או חלשים יותר בהם מתקיימים משפטי גבול שונים.
שני החוקים שונים מהותית ואין חוק שמכליל את שניהם. התנאים עבור כל אחד מהחוקים נותר שונה; החוק החלש חל במקרים יותר כלליים מהחוק החזק.
מני מזוז
פעילות בתחומים נוספים
בסוגיית זכויות נאשמים בהליך הפלילי, התווה מדיניות של כיבוד זכויות חשודים ונאשמים, ובין היתר, הנחה מזוז שלא להגיש כתב אישום על יסוד הודאת נאשם שניתנה בחקירה בהיעדר ראיה משלימה המהווה דבר מה נוסף. כדי להבטיח ייצוג משפטי לכל נאשם הצפוי לעונש מאסר, יזם, לראשונה מקום המדינה, לקיים משפט חוזר לצעיר שהורשע בביצוע מעשה מגונה, לאחר שהתגלה, מספר שנים לאחר מכן אגב הליך אחר, כי המתלוננת בעניינו מסרה עדות שקר בתיק אחר.
חוק המספרים הגדולים
החוק החלש לעומת החוק החזק
מתמטיקאים חלוקים בדעתם לגבי האפשרות למצוא חוק אחד שיכליל את שני החוקים, ולגבי חשיבות החוק החלש לעומת החזק
מני מזוז
פעילות בתחומים נוספים
עם פרישתו, קיבל מזוז מלשכת עורכי הדין את התואר איש השנה במשפט, מהתנועה לאיכות השלטון את אות אביר איכות השלטון ומתנועת אומ"ץ את אות המופת.
חוק המספרים הגדולים
החוק החלש לעומת החוק החזק
להלן מספר דוגמאות בהם תנאי החוק החזק אינם תקפים אך החוק החלש תקף:
מני מזוז
שופט בבית המשפט העליון 2014–2021
ב-22 בספטמבר 2014 נבחר לכהן כשופט בבית המשפט העליון, הושבע ונכנס לתפקידו ב-10 בנובמבר 2014.
פלונטר (משחק)
פלונטר (במקור Twister) הוא משחק קופסה של חברת המשחקים האמריקאית מילטון ברדלי.
חוק המספרים הגדולים
יישומים והכללות
חוק המספרים הגדולים הוא משפט חשוב בתורת ההסתברות, לו יישומים בתורה עצמה ומחוצה שלה.
מני מזוז
שופט בבית המשפט העליון 2014–2021
בפסק דין בו נותר בעמדת מיעוט, הביע מזוז את עמדתו כי על בית המשפט לנהוג בריסון משפטי בבואו לבחון החלטות של ועדות סטטוטוריות. עם זאת, הוא נחשב לשופט בעל גישה ליברלית מובהקת. לדוגמה, בעמדת מיעוט הוא ביקש לאסור על המדינה לדרוש כי מנהל בית חולים ממשלתי יהיה רופא והוא סבר בעמדת מיעוט שיש להוציא צו על תנאי נגד המפקח על הבנקים לצורך דיון באישור מינויו של אדם למנהל בנק. אחרים טענו שאינו בעל גישה זו כאשר אפשר לשייך את העמדות לצד היותר ליברלי בהקשרים מסוימים ולצד הפחות ליברלי בהקשרים אחרים.
חוק המספרים הגדולים
בתורת ההסתברות
חוק המספרים הגדולים בעצם מפרמל את העובדה הפשוטה, שכשממצעים מספיק דגימות ההתפלגות תהיה בערך כמו התוחלת. עובדה זו משמעותית בסטטיסטיקה, כי היא בדיוק אומרת שגם אם לעיתים עלולות להיות שגיאות ב"ניסוי", לאורך זמן הן תהיינה זניחות (באופן מעשי משתמשים במשפט הגבול המרכזי, שגם מעריך את השגיאה בכל שלב; אבל בשביל האינטואיציה גם חוק המספרים הגדולים מספיק).
מני מזוז
שופט בבית המשפט העליון 2014–2021
ב-2020 ספג ביקורת ציבורית אחר ששפט בעתירה שהוגשה נגד משרד העבודה והרווחה, שבו הועסקה בתו יעל מזוז־הרפז בתפקיד בכיר. בתגובה לעתירה טען מזוז כי התלונה היא חלק "מהמסע הציבורי התקשורתי נגד בית המשפט ושופטיו". בעקבות תלונה בעניין שהוגשה על ידי ארגון "בצלמו" העיר לו נציב תלונות הציבור על שופטים, אורי שהם, על התנהלותו, באומרו שגם אם סבר מזוז בצדק, שהקשר אינו מצדיק פסילה מלדון בתיק, טוב היה עושה לו היה מודיע לצדדים בתחילת הדיון על הקשר.
פלונטר (משחק)
המשחק, שהומצא בארצות הברית בשנת 1966, כולל מספר אביזרים: סדין שבו מספר עיגולים בצבעים אדום, צהוב, כחול וירוק, ולוח עם מחוג שעליו מצוירות ארבע הגפיים ותחת כל אחת מהן ארבעת הצבעים. משתתף שאינו נמצא על הסדין מסובב את המחוג, וכך נבחר אחד מן הצבעים ואחת מן הגפיים, שאותה צריכים המשתתפים (כל אחד בתורו) להניח על עיגול בצבע הנבחר. כאשר משתתף שעל הסדין נופל, הוא יוצא מן המשחק, והמנצח הוא המשתתף שנשאר אחרון. המשחק קרוי על שם הפלונטר שנוצר במהלכו כתוצאה מהסתבכות ידיהם ורגליהם של המשתתפים שעל הסדין זו בזו.
מני מזוז
שופט בבית המשפט העליון 2014–2021
בראשית דצמבר 2020 הודיע מזוז על פרישתו מכס השיפוט, וכהונתו הסתיימה ב-30 באפריל 2021.
חוק המספרים הגדולים
באנליזה
בעזרת החוק החלש ניתן לחשב גבולות של אינטגרלים. למשל, נציג דרך לחישוב הגבול.
מני מזוז
נושאי ביטחון
מזוז התנגד באופן עקבי להריסת בתי מחבלים כצעד הרתעתי והוא שב והביע עמדה זאת בדעות מיעוט בעתירות בנושא, ולא קיבל את הטענה שהועלתה על ידי שופטים אחרים המתנגדים להריסות, כמו אסתר חיות, שהנושא הוכרע ולעת עתה אין לדון בו שוב דיון עקרוני. מזוז גם סבר, בעמדת מיעוט, ששירות בתי הסוהר רשאי לתת חופשות רגילות לאסירים ביטחוניים ולכן על השירות לשקול בקשות של אסירים ביטחוניים לחופשות כאלו.
פלונטר (משחק)
המשחק פופולרי במסיבות תיכון וקולג', כדרך לשבור את הקרח ולקרב בין אנשים, היות שהוא מספק תירוץ למגע וקרבה פיזית בין זרים אשר משחקים את המשחק יחד.
מני מזוז
משפט פלילי
בפסק דין חדאד זיכו מזוז וג'ובראן את הנאשם כנגד דעתו החולקת של עמית. בפסק דין און יהודה, ביקש מזוז בדעת מיעוט לבטל הרשעה שהייתה מבוססת על חקירה במשטרה שפגעה לשיטתו באופן חמור בזכות ההיוועצות של הנחקר. עם זאת, בפסק דין גור פינקלשטיין התנגד לעמדתו של יצחק עמית לזיכוי של נאשם מחלק מהאישומים. באחד מפסקי הדין שלו, הוביל לזיכוי פה אחד של נאשם שהורשע בסיוע לעבירות אלימות מפחד מהנאשמים האחרים, וכתב: "לא היה מקום לדעתי להעמדתו לדין של המערער. גם אם סבר התובע כי מתקיימים יסודות עבירת הסיוע, וחזקה עליו שכך סבר, עדיין נתונים לו הסמכות ושיקול דעת שלא להגיש אישום משום "שאין במשפט עניין לציבור"".
חוק המספרים הגדולים
באנליזה
כדי לעשות זאת, ניקח משתנים מקריים בלתי תלויים מתפלגים אחיד על [0,1] (עם מידת לבג). למשתנים אלו תוחלת \frac{1}{2}, ובפרט סופית. כעת, המשתנים במרחב האוקלידי הם בלתי תלויים, ולכן האינטגרל הוא. כעת, לפי חוק המספרים החלש יש התכנסות ; התכנסות בהתפלגות שקולה להתכנסות חלשה, ולכן מתקיים .
מני מזוז
לאחר פרישתו משירות המדינה
באוקטובר 2021, במהלך כנס של המכון הישראלי לדמוקרטיה, הביע תמיכה בחקיקת פסקת התגברות, כול עוד לא הושלמה החוקה של מדינת ישראל. לדבריו, "כדי לצנן את העימותים ולהסדיר את מערכת היחסים שווה גם לשלם מחיר – ואני לא חושב שפסקת התגברות היא רעיון מופרך". כן הסתייג מחוק אשר יאסור על נאשם בפלילים להציג את מועמדותו לתפקיד ראש הממשלה. בנוסף הביע מזוז תמיכה בחידוש נוהג ישן לפיו מי שמכריע אם להגיש כתב אישום בעבירות חמורות הם שופטים ולא הפרקליטות.
חוק המספרים הגדולים
בתורת המספרים
בעזרת החוק החזק אפשר להוכיח שכמעט כל המספרים הממשיים הם מספרים נורמליים, כלומר הספרות בפיתוח העשרוני שלהם מופיעות כאילו נבחרו באקראי תחת התפלגות שווה. עם זאת, קשה להצביע על מספרים קונקרטיים המקיימים את התכונה.
מני מזוז
לאחר פרישתו משירות המדינה
באוגוסט 2022 אישרה הממשלה את מינויו של מזוז ליושב ראש הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה, במקומו של השופט בדימוס אליעזר גולדברג שנפטר במהלך כהונתו. כנגד המינוי הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה שאין למנות מינוי קבוע בתקופת בחירות, ובג"ץ קיבל את העתירה וביטל את המינוי. בעקבות פסיקת בג"ץ, מזוז הודיע כי הוא אינו מעוניין במינוי זמני, והממשלה מינתה במקומו את אליקים רובינשטיין כיושב ראש זמני לוועדה.
מזוז יצא נגד רפורמת לוין, שאותה תיאר כהפיכה משטרית, וציין כי "מהלכי הממשלה הם האיום החמור ביותר, מאז ומעולם, על הדמוקרטיה הישראלית ועל החזון הציוני."
חיים אישיים
אח לימימה מזוז, שהייתה היועצת המשפטית של משרד האוצר, ולשולה בן-צבי, ראש אגף במינהל מקרקעי ישראל. אביו, שלמה מאזוז הוא בן דודו של מצליח מאזוז שבנו הוא הרב מאיר מאזוז, ראש ישיבת כסא רחמים ומנהיגה הרוחני של מפלגת יחד (בראשות אלי ישי).,
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
היידמקים
הַיְידָמָקים או גַיְידָמָקים (ברוסית ובאוקראינית: Гайдамаки; בפולנית: Hajdamacy '; מטורקית: היידמאק - שודד, גוזל בהמות) הוא שמה של תנועת קוזאקים אוקראינית, שכוונה כנגד השלטון הפולני במאה ה-18.
בתנועה השתתפו איכרים וצמיתים שברחו מאדוניהם, עניי הערים, אצילי אוקראינה שירדו מגדולתם והמעמדות הנמוכים של הכנסייה האורתודוקסית. בסך הכל, התרחשו שלוש מרידות של קוזאקים אשר נקראו בשם זה: ב-1734 - בזמן מלחמת הירושה הפולנית בין סטניסלאב לשצ'ינסקי ואוגוסט השלישי; ב-1750 - במרד זה סבלו מאוד הקהילות היהודיות בוויניצה ובוולודרקה; וב-1768, שנקראה בשם קוליבשצ'ינה. בראש ההתנגדות האחרונה עמדו מקסים ז'לזניאק ואיוואן גונטה. ההיידמקים טבחו רבות ביהודים בחבל ברסלב ולפי הכרוניקות, מספר הנרצחים עמד על עשרות אלפים. הטבח המפורסם ביותר הוא טבח אומן ב-1768, בו נטבחו כ-30,000 איש. המרד דוכא על ידי הצבא הרוסי והפולני. בניגוד לתודעה היהודית, התודעה האוקראינית רואה בהיידמקים גיבורים לאומיים שהביאו לשחרור אוקראינה מהעול הפולני. המשורר האוקראיני טאראס שבצ'נקו חיבר ב-1841 פואמה בשם "היידאמקי", המנציח את התנועה.
מאותו שורש ממנו נגזרה המילה היידמקים נולד גם המושג היידוק ששימש לתיאור שודדים שפעלו בחלק מהשטחים באירופה שנשלטו על יד האימפריה העות'מאנית.
מנדל פייקאז'
מֶנדֶל פְּייֶקַאז' (Piekarz; 1922 – 21 באוגוסט 2011) היה היסטוריון ישראלי, חוקר החסידות והשואה, שאת מרבית עבודתו ביצע כחוקר במוסד "יד ושם". בשנת 2004 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל מטעם עיריית תל אביב.
ביוגרפיה
מנדל פייקאז' נולד בעיירה פּוּלְטוּסְק שבמחוז ורשה בפולין. למד ב"חדר" ובישיבת נובהרדוק, אך בשלב כלשהו בחייו נטש את הדת. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט מהנאצים לברית המועצות, ולאחר מכן שב לפולין. בשנת 1947 העפיל לארץ ישראל באוניית המעפילים "אקסודוס" שיצאה מחופי דרום צרפת ב-11 ביולי. שירת בצבא ועד שנת 1954 היה חבר בקיבוץ גלאון.
בשנת 1954 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ליידיש ולספרות עברית. עם מוריו נמנו דב סדן וישעיה תשבי, שבהדרכתו גם כתב את הדוקטורט.
משנת 1958 ועד לפרישתו לגמלאות עבד ב"יד ושם".
מחקרו
פייקאז' הוכר בזכות מחקריו הרבים בהיסטוריה של יהודי מזרח אירופה בעת החדשה. אחד ממחקריו עסק ביציאת האדמו"ר מבעלז מהונגריה; פייקאז' טען, בהסתמך על מקורות שונים, כי האדמו"ר, ורבנים אחרים, נמלטו במהלך השואה מהונגריה, והשאירו את "צאן מרעיתם" לטבח. טענה זו עוררה מתנגדים שהגיבו לטענותיו.
מחקריו התרכזו בעיקר בחקר חייו של ר' נחמן מברסלב ומשנתו, שורשי החסידות בספרות המוסר וחסידות פולין בין שתי מלחמות עולם ובעיקר בתקופת השואה. ערך וההדיר את מחקריו של יוסף וייס ב"מחקרים בחסידות ברסלב" בהוצאת מוסד ביאליק. וביקר בחריפות במאמרו 'הנחמנידע ו"תיקון הלב": פנחס שדה והתעניינותו הסלפנית בר’ נחמן מברסלב' את האנתולוגיה "תיקון הלב" של פנחס שדה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
יהודית נסיהו
יהודית נסיהו (21 בספטמבר 1925 - 15 באוגוסט 2003) הייתה סוכנת "המוסד", השתתפה בהבאתו של אדולף אייכמן למשפט בישראל ובמבצע לאיתור הילד יוסל'ה שוחמכר.
קורות חיים
למדה פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העצמאות שירתה בצה"ל ואחר כך חזרה ללימודיה. בשנת 1956 הצטרפה ליחידה של הסוכנות היהודית בשם "המסגרת" שעסקה בהעלאת יהודי מרוקו. היא פעלה במשך כשנתיים בקזבלנקה, במסווה של הולנדית עשירה מאינדונזיה. שמה המחתרתי היה ז'ולייט. בסוף שנות החמישים עברה פעילות זו מהסוכנות היהודית ל"מוסד", וכך הפכה נסיהו לעובדת "המוסד" והשתתפה במבצעים רבים ברחבי תבל.
בשנת 1960 השתתפה במבצע הבאתו של אדולף אייכמן למשפט בישראל. היא הגיעה לארגנטינה מיד לאחר שאייכמן נלכד שם והוחזק בדירת מסתור. נסיהו טיפלה בתחזוקת הדירות ששימשו את חוטפיו של אייכמן בארגנטינה, במשך עשרת הימים ששהו שם. ראש "המוסד", איסר הראל, תיאר את פעילותה תוך שהוא מכנה אותה "דינה רון":
כשומרת מצוות עמדה נסיהו בפני אתגר מיוחד בעת שהייתה בפעילות מבצעית, ובפרט כשפעלה תחת מסווה. דוגמה לכך מופיעה בתיאורו של איסר הראל:
בשנת 1962 השתתפה במבצע לאיתורו של הילד יוסל'ה שוחמכר, שנלקח מהוריו על ידי סבו, שרצה להעניק לילד חינוך חרדי.
בשנות השבעים הייתה ראש מחלקת כוח אדם ב"מוסד", ובתפקיד זה טיפלה בעצורי "פרשת לילהאמר" בנורווגיה. בשנת 1976 פרשה מ"המוסד".
לאחר פרישתה למדה משפטים וראיית חשבון, והתמחתה במשרדו של עו"ד ארווין שימרון, שאותו הכירה בעת שהשתתף בצוות הפרקליטים שטיפלו בעצורי לילהאמר. היא מונתה למנכ"לית אגודת הסופרים. יחד עם אחיה, אפרים בן חיים, נמנתה עם מייסדי מפלגת "התחיה".
בשנת 1962 נישאה למרדכי נסיהו, מראשי בית ברל ומהאידאולוגים של מפא"י ומפלגת העבודה, שאותו הכירה בעת לימודיה באוניברסיטה. בשנת 1964 נולד בנם היחיד, חיים. בגיל 30, לאחר שסיים לימודים לתואר דוקטור למתמטיקה, נפטר חיים נסיהו בעת טיול בנפאל. על שמו ניתן פרס חיים נסיהו במתמטיקה לעבודת דוקטורט מצטיינת במתמטיקה, שנכתבה ואושרה בישראל. לאחר מות בנם החל המצב להידרדר כאשר בעלה מרדכי חלה ונפטר ב-1997 היא עצמה חלתה בהמשך בסרטן בגרונה ולאחר מאבק נפטרה ב-2003
דטרמיניזם טכנולוגי
דֵּטֶרְמִינִיזְם טכנולוגי הוא זרם במדעי החברה, הטוען כי התפתחות הטכנולוגיה מעצבת ומובילה את התפתחות החברה, ערכיה, כישורי האנשים החיים בחברה וצורת המחשבה שלהם. הטכנולוגיה היא שמשפיעה על החברה, ויש לה התפתחות עצמאית שאיננה מושפעת מגורמים חברתיים.
מייסד הזרם הוא חוקר התקשורת מרשל מקלוהן, שפיתח את הזרם בהתייחס לעולם התקשורת. הוא, יחד עם חוקר התקשורת הרולד אדמס איניס, קבעו כי הטכנולוגיה היא שמאפשרת לאמצעי תקשורת חדשים להתפתח. הם מתפתחים, ומשפיעים על כלל החברה.
דוגמאות לדטרמיניזם טכנולוגי הן למשל: עם השנים הטכנולוגיה שופרה ונוספו אלמנטים כגון: הודעות, צילום, הקלטה, משחקים ורשת האינטרנט. במהלך השנים, כאמור, הטכנולוגיה התפתחה והתפרסה לחלק גדול מאוד באוכלוסייה עד למצב שבו לא מקובל שאדם מערבי לא יהיה זמין לשיחה מיידית בטלפון.
דטרמיניזם טכנולוגי הוא גישה הפוכה לגישת ההבניה החברתית של טכנולוגיה. גישה זו טוענת כי החברה ממציאה את הטכנולוגיה בהתאם לצרכים ולערכים שלה (S.C.O.T - Social Construction Of Technology).
מחברה אוראלית לחברה ליטרלית
מהפכת התקשורת הראשונה היא התפתחות הכתב. המצאת הכתב ענתה על הצורך בהרחבת הזיכרון האנושי, אשר היה האמצעי הכמעט בלעדי לאחסון ידע בחברה הקדומה. לפני המצאת הכתב, אנשים קיימו תקשורת בעל-פה, והדיבור היה המדיום העיקרי. לכן מכונות החברות השבטיות "חברות אוראליות". התקשורת האוראלית עוררה בעיות רבות בכל הקשור לאחסון מידע, זכירתו והעברתו מדור לדור. בנוסף, היא הייתה מוגבלת במרחב. הודות לכתב האלפביתי הופקע המונופול מידי מיעוט מיוחס של משכילים שעסקו ברישום ובתיעוד. התמורות הללו הפכו את הכתב לאמצעי תקשורת אוניברסלי ויעיל בידי שליטים, מחנכים, סוחרים ואנשי דת.
גם החומרים שעליהם נהגו לכתוב הלכו והשתכללו: תחילה גילפו באבן, ולאחר מכן, במצרים העתיקה, החל השימוש בפפירוס. לפפירוס היו כמה יתרונות על פני גילוף באבן: היה נוח יותר להעבירו ממקום למקום בעקבות משקלו הקל, הוא היה נוח יותר לאחסון, וכן הוא תפס מקום מצומצם יותר, דבר שאפשר לקטלג את החומר הכתוב ולארגנו לראשונה בספריות. בזכות הספריות התפתחו ניצנים של מחקר ומדע, ועמם לימוד והפצת ידע. הכתב שינה את שיטות אחסון המידע, והיה לאמצעי הזיכרון העיקרי של החברה. הוא אפשר חשיבה מופשטת ומשוחררת יותר, שכן לא היה עוד צורך להישען ולהיתלות בזיכרון. הכתב הוא למעשה אמצעי התקשורת הראשון שניתן לראות בו אמצעי טכנולוגי, שכן בניגוד לדיבור, הוא עושה שימוש באמצעים שמחוץ לגוף האנושי.
גוטנברג והמצאת הדפוס
במשך מאות שנים, הדרך היחידה להפצת טקסט כתוב הייתה העתקה ידנית, אשר התרחשה בממסד הדתי (בנצרות וביהדות). הממסד הדתי השקיע בפיתוח המיומנות להעתקת ספרים, ובעיקר ספרי קודש, כדי לבסס ללא עוררין, להפיץ ולחזק את סמכותו הרוחנית. כלומר, ידיעת הכתב הקנתה לממסד הדתי שליטה בלעדית על העברת המורשת הרוחנית, שכן מעתיקי הכנסייה היו מעין בוררים של תוכני הספרים, ולמעשה צנזורים.
מהפכת הדפוס, אשר התרחשה במאה ה-15, מיוחסת בעיקר לפועלו של יוהאן גוטנברג, אומן גרמני מהעיר מיינץ. ההיסטוריונים אינם מסוגלים לקבוע במדויק את מועד ההמצאה, ויש אף חילוקי דעות האם גוטנברג הוא שהמציא את הדפוס באירופה.
הדפוס באירופה חולל מהפכה חברתית ותרבותית, כלומר השפעותיו חרגו הרבה מעבר למישור הטכני. בזכות הדפוס נשמט הפיקוח על התוכן מרשות הממסד הדתי, שנהנה עד אז מבלעדיות בהעתקה ובהפצה, ועבר למחבר הטקסט ולמדפיס. הפקעת מונופול ההעתקה מידי הממסד הדתי-כנסייתי הפחיתה במידה ניכרת את העוצמה הפוליטית של הכנסייה. הדפוס אפשר סופסוף הפצת ידע במהירות ובהיקף חסר תקדים, ולא רק בקרב אנשי הדת והכנסייה, אלא בקרב ההמונים, כך שנפרץ המונופול היחסי על המידע. מכבש הדפוס האיץ את תהליכי החילון בחברה האירופית, ואפשר את צמיחתם של מוקדים אינטלקטואליים אשר פעלו מחוץ לטווח עינה הבוחנת של הכנסייה.
בניגוד לרבים אשר ראו את חיוניותו של הדפוס ואת תרומתו להתפתחות החברה, מקלוהן כינה את תקופה זו "עידן העריצות של גוטנברג", כפי שיוסבר בהמשך.
מפתחי התאוריה
מרשל מקלוהן (1911–1980) והרולד אדם איניס (1894–1952), שני חוקרים קנדים, עיצבו את תאוריית הדטרמיניזם הטכנולוגי, המייחסת להתפתחותם של אמצעי התקשורת השלכות מפליגות על החברה. איניס היה כלכלן קנדי ומורו של מקלוהן. יש האומרים כי מקלוהן חב חלק ניכר מן התזות שלו, ובעיקר המבוססות והחשובות שבהן, לאיניס עצמו.
על פי התאוריה, התפתחותו של אמצעי תקשורת חדש איננה רק תולדה של נסיבות היסטוריות-חברתיות, כי אם בראש ובראשונה גורם המשפיע על נסיבות אלה ואף קובע אותן. כלומר הטכנולוגיה, ובפרט טכנולוגיות התקשורת, קובעת את פני האנושות ומכוונת את דרכה ההיסטורית באופן מוחלט ובתהליך בלתי נמנע. בדומה למקלוהן, גם איניס ראה בטכנולוגיה התקשורתית כמרכזית להבנת ההשפעות של תקשורת ההמונים על החברה, וסבר ש"הדברים שהמילים נרשמו על גביהם חשובים יותר מהמילים עצמן". אך בעוד מקלוהן טען כי השפעתה העיקרית של הטכנולוגיה היא על הארגון החושי והמחשבה, איניס סבר שהיא משפיעה בעיקר על הארגון החברתי ועל התרבות.
המדיום הוא המסר
מקלוהן שאב בין היתר השראה מתאוריות מתחום הבלשנות, ובפרט מהתאוריה לפיה הלשון מעצבת את המחשבה ואת תפיסת המציאות. לפי תאוריה זו, שפות שונות גורמות לדובריהן לתפוס ולארגן במוחם את מרכיבי המציאות באופנים שונים. כלומר השפה היא שמשפיעה על צורת החשיבה של הפרט. מקלוהן ראה בכל מדיום כבעל שפה משלו, ולכן כמעצב צורת חשיבה ייחודית אצל הפרט. לפיכך, המדיום הוא שקובע את קנה המידה ואת הצורות של ההתקשרויות והפעולות האנושיות. התכנים הם אמנם מגוונים, אך עם זאת הם נטולי כל השפעה על עיצוב צורת ההתקשרות האנושית. כלומר אין התוכן חשוב כלל, כי אם מה שחשוב הוא המדיום שבו התוכן מועבר. מקלוהן טען שחברה שהמדיום המרכזי בה הוא הטקסט המודפס (החברה המערבית החל מהמאה ה-15 ועד המצאת הטלוויזיה), תראה את המציאות מבעד למשקפיים של "שפת הדפוס". לעומת זאת, חברה שהמדיום המרכזי בה הוא הטלוויזיה, תתפוס את המציאות במונחים של "שפת הטלוויזיה", בלי קשר לתכנים המודפסים או המשודרים.