cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי טעטש
חברת סנדקאות ועזרה ליולדות
חברה זו פעלה בעזרה ליולדות ממשפחות נזקקות, החל מהתשלום למיילדת ועד אספקת המצרכים והציוד הנדרש ליולדת והיילוד. כמו כן עזרה החברה בעריכת הסעודה שלאחר ברית מילה/הקידוש לבת.
מפעל ההזנה
כאשר יהודים רבים גויסו לצבא האוסטרו-הונגרי ומשפחותיהם נותרו ללא מפרנס, נפתח מפעל הזנה בו חולקו בימות החול במהלך החורף, ארוחות צהרים לילדים מחוסרי אמצעים.
מקורות המימון של מפעל זה נסמכו על מענקים ותרומות של מוסדות מקומיים.
מפעל ההזנה סייע ליהודים במהלך הכיבוש ההונגרי. ההונגרים הטילו גזרות קשות על היהודים - הם שללו רישיונות עסקים וגייסו יהודים למחנות עבודה. מפעל ההזנה היה צריך להתרחב ולתת עזרה לכל יהודי הקהילה. מפעל זה חזר לפעול במשך כמה חודשים לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה עד שירד מסך הברזל על קרפטורוס.
מפעל הצדקה הגדול ביותר היה "הקמחא דפסחא" בראשו עמד ר' ישעיה אלעזר שטאל אשר מסופר עליו שגם כאשר התנועה ברחובות העיר הייתה מוגבלת ומסוכנת, לא היסס לצאת מביתו לאסוף מצרכים עבור הנזקקים הרבים בעיר.
התנועה הציונית וארגונים פוליטיים
נראה כי ראשית התנועה הציונית היא לאחר מלחמת העולם הראשונה כפי שאנו רואים ביישובים אחרים במרמורש, וכי מי שהחלה מפעל זה הייתה הקרן הקיימת לישראל.
אנשי טעטש הצביעו בבחירות לקונגרס הציוני ופעלו בעיירה תנועות "אגדות עזרא", "השומר הצעיר" (מאדר תרצ"ב), "ויצו", "החלוץ" (מקיץ תרצ"ב), "הליגה למען ארץ ישראל העובדת" ו"המזרחי" (מטבת תרצ"ג).
גילויי אנטישמיות
תקיפות יהודים בטעטש על ידי גויים התחילו כבר ב-1930, כאשר הצ'כים שלטו בטעטש.
בחמש השנים שלפני החורבן בשואה פעלו בטעטש כמה צוררים שפגעו ביהודים וזאת בזמן השלטון ההונגרי. ואילו האוכלוסייה הלא יהודית- הונגרים ורותנים- עמדו מנגד ולא עשו דבר כדי להציל אפילו יהודי אחד מהרדיפות או לפחות להקל עליהם את הגזרות שהנחיתו עליהם. מלבד הכומר של הכנסייה היוונית קתולית, אגרשי, אשר הטיף לבני עדתו (שהיו רובם ככולם רותנים בלאומיותם) לא לשתף פעולה עם הצוררים ברדיפת היהודים, אך בני עדתו לא שמעו לו ולפעמים אף פעלו נגד היהודים בצורה נמרצת יותר מההונגרים שהשלטון היה בידם.
היו אז צוררים רבים ליהודים אך בראש כולם עמד גארגאניי (גוידיץ') מאטיאש- אשר היה "הרשם הראשי של היישוב בטעטש" ומשפחתו השתייכה לכנסייה היוונית קתולית. בנו, אוסקר היה חבר במפלגת "צלב החץ" ויעץ לאביו כיצד לפעול כנגד היהודים. עם נסיגת צבא הונגריה מטעטש (בסתיו 1944) ברחו המשפחה יחד עם צוררים רבים נוספים להונגריה.
חורבן הקהילה בשואה
כמעט שנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם מינכן מספטמבר 1938 והסכם וינה מנובמבר 1938, נותקו חלקים מצ'כוסלובקיה. שטחים מדרום סלובקיה ומקרפטורוס צורפו להונגריה, ואילו לאזור שבו שוכנת טעטש הוענקה ב-22 בנובמבר 1938 אוטונומיה רותנית בחסות הרייך השלישי. השלטון הרותני, שבו היו היהודים נתונים לאיומי רצח מתמידים (ובדרך כלל נפדו בכופר), בא לקצו ב-15 במרץ 1939, כשההונגרים כבשו את האזור האוטונומי. ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית הגבילה את היהודים במוסדות החינוך וברישיונות עבודה ומסחר. "אומז'ה" (החברה הסוציאלית המרכזית של יהודי הונגריה), סייעה לחסרי פרנסה. גילויי אנטישמיות מילולית ופיזית היו לתופעה יומיומית בטעטש.
בקיץ 1940 סופחה להונגריה גם טראנסילבניה, וקיש-טעטש בתוכה. השמדת יהודי הקהילה במהלך המלחמה התרחשה בשלבים. מי שלא החזיקו באזרחות הונגרית גורשו כבר ביולי 1941 לאוקראינה ונרצחו בידי הנאצים ועוזריהם המקומיים; מטעטש גורשו כעשר משפחות יהודיות לקמנץ פודולסק באוקראינה, ושם נרצחו בידי הגרמנים. משנת 1941 גויסו גברים יהודים בני 48-18 לפלוגות עבודה של הצבא ההונגרי והועסקו בביצורים ובבניית שדות תעופה צבאיים. היו ביניהם עשרות יהודים מטעטש. רובם נספו על אדמת אוקראינה בקור וברעב, או נהרגו בשדות המוקשים. רבים נרצחו בידי חיילים הונגרים. בימי ממשלת קלאי הייתה רגיעה יחסית ברדיפת היהודים, אם כי גיוס הגברים נמשך.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה. ב-5 באפריל 1944 חויבו היהודים לענוד טלאי צהוב ואחר כך נושלו בהדרגה מנכסיהם. במאי 1944 רוכזו רוב יהודי האזור (כ-8,000) בגטו מאטסלקה. מנהיגי קהילת טעטש הצליחו לשכנע את חברי המועצה המקומית שלא לשלוח את היהודים אלא להקים גטו בטעטש. ניסיון להכריז על התפרצות מגפת טיפוס בקרב היהודים כדי למנוע את ריכוזם בגטו סוכל בידי מזכיר המועצה הנאצי, אבל ביצוע הגזירה התעכב כעשרה ימים. יהודי טעטש והסביבה רוכזו בבתי היהודים. בהיעדר מקום שוכנו היהודים גם בעליות גג, במרתפים, במחסנים וברפתות. בנוסף לרעב ולצפיפות בגטו המשיכו קלגסים הונגרים להתעלל ביהודים. ניסיונות בריחה מהגטו נכשלו בגלל עוינות התושבים. רק כמה יהודים הוסתרו בידי רותנים וניצלו בזכותם.
הממשלה הנאצית פרסמה צו על פיזור ארגוני הקהילות של היהודים והקמת "מועצת יהודים" (יודנראט). ביצוע הצו בטעטש נקבע ליום האחרון של פסח תש"ד. בדיוק כאשר קהל המתפללים בבית הכנסת הגדול בטעטש עמד להתפלל תפילת מוסף של החג, הופיע פקח של המועצה המקומית והזמין את ר' ישראל וייס ראש הקהילה לבוא בפני הרשם הראשי של המועצה, מפקד הז'נדרים ועוד כמה נאצים ידועים. ר' ישראל וייס נצטווה מיד לארגן את "מועצת היהודים" ולהיות ראש היודנראט. ר' ישראל וייס גילה אומץ לב וסירב לקבל את דרישתם. כמה מן הנוכחים הראו לר' ישראל את נחת זרועם אולם הוא עמד בדיבורו. לבסוף שחררו אותו ומינו את יעקב רוט לעמוד בראש היודנראט.
אנשי הגטו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ בחודש סיון תש"ד. ב-ב' בסיון תש"ד (24 במאי 1944) נשלחה קבוצת יהודים מגטו טעטש למחנה ההשמדה אושוויץ על אדמת פולין. ב-ד' בסיון (28 במאי 1944) שולחו לשם 2,208 יהודים נוספים.
ביום ז' בחשוון תש"ה (24.10.44) הגיעו לטעטש חיילי הצבא האדום יחד עם חיילי הלגיון הצ'כי ושחררו את טעטש מעול הנאצים.
לאחר השואה
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ושחרור מחנות הריכוז בגרמניה, ביקשו רבים מהשורדים לחזור למקומות מהן גורשו על ידי הנאצים. אלו שהוחזרו מהונגריה הוחזרו מהמחנות לבודפשט ומשם הופנו על ידי המוסדות שטיפלו בפליטים אל המקומות שאליהם רצו להגיע. כך שבחודשי הקיץ תש"ה (1945) עברו דרך בודפשט שיירות רבות של פליטים וביניהם גם יוצאי טעטש. באחד הימים של יולי 1945 פגשו כמה מיוצאי טעטש בבודפשט את גארגניי (גוידיץ') אוסקר הצורר ומסרו אותו למשטרת בודפשט בתוספת תלונה על פעילותו הנאצית בטעטש. אך לאחר החקירה הוא נעלם מטעטש ולבסוף נסגר המשפט נגדו עקב החנינה הכללית שניתנה לפשעים מסוימים של הנאצים.
היהודים שחזרו היו כאלה ששרתו בפלוגות העבודה שמוקמו באזור. רוב החוזרים נשארו לזמן קצר ומיד עזבו את המקום. לקראת ראש השנה תש"ו התקבצו בטעטש כמה עשרות משורדי הקהילה, ניקו את בית הכנסת הגדול ותכננו לחדש את התפילה ולארגן את הקהילה בטעטש מחדש. תקוותם נגוזה תוך זמן קצר כאשר ירד מסך הברזל על קרפטורוס והשלטון הקומוניסטי החרים את בניין בית הכנסת הגדול והפך אותו לאולם ספורט והתעמלות. השלטון הקומוניסטי לא אפשר ליהודים לחדש את ארגון הקהילה.
בניין "תלמוד תורה" שימש את משרדי הקואופרטיב הממשלתי והמקווה נעשה לבית מרחץ. היהודים התפללו בכל פעם בבית אחר. בעיר היה שוחט ופעל מטבח ציבורי כשר. היהודים המעטים שנותרו במקום גדרו את בית העלמין. בשנות השבעים המוקדמות עלו רוב יהודי טעטש לישראל. בשנות השמונים שוקם בית העלמין בתרומת ר' אהרן מגיד מטעטש, שחי בארצות הברית. באותה עת עדיין חיו שישה יהודים בעיירה, כולם בעמדות ציבוריות בכירות, אך לא ניהלו אורח חיים יהודי.
כאשר ברית המועצות הרימה את מסך הברזל ואפשרה ליהודים לצאת משטחה, עזבו מרבית היהודים את טעטש, מהם עלו לא"י ומהם היגרו לארצות הברית . בטעטש נשארו רק יהודים בודדים ובשנת 1990 היו בטעטש רק 2 משפחות יהודיות- משפחתו של אהרון אושר ומשפחתו של שמואל זליקוביץ'.
בתוך אוכלוסיית טעטש עוד נשארו שונאים ליהודים שלא יכלו לסבול את נוכחות היהודים בטעטש והחליטו לרצוח את אהרון אושר ורעייתו.
אייפל (סרט)
אייפל (בצרפתית: Eiffel) הוא סרט בהפקה משותפת של צרפת וגרמניה שביים מרטין בורבולון ויצא בשנת 2021. זהו סיפור האהבה בין המהנדס גוסטב אייפל לבין צעירה בשם אדריאן בורש, במהלכו יעלה הרעיון לבנות את מגדל אייפל, לקראת התערוכה הבינלאומית של שנת 1889.
עלילה
בפריז, של סוף שנות השמונים של המאה התשע עשרה, גוסטב אייפל אך זה שיתף פעולה בבניית פסל החירות. הוא נאלץ להתמודד עם לחץ מצד ממשלת צרפת, שביקשה ממנו לעצב משהו מרהיב עבור התערוכה האוניברסלית בפריז של שנת 1889. בעוד המהנדס מתעניין רק בפרויקט הרכבת התחתית, הוא פוגש את אדריאן בורש, אהובת נעוריו והוא נופל למערכת יחסים אסורה וסודית שתעניק לו השראה.
הפקה
ביוני 2020, נודע כי תקציב הסרט יעמוד על 23.4 מיליון יורו מה שיהפוך אותו להפקה הצרפתית הגדולה ביותר לשנת 2020. בראיון לתקשורת, מנהל ההפקה פרנסואה האמל ציין כי יהיה צורך בתקציב נוסף של 300,000 יורו בשל הוצאות הקשורות לשמירה על הנחיות שהוכרזו עקב פרוץ מגפת הקורונה.
אשה פשוטה, זלדה
אשה פשוטה, זלדה הוא סרט תיעודי על חייה של המשוררת זלדה, בבימויו של יאיר קדר. הוקרן בבכורה עולמית בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים, 2015. זהו הסרט הרביעי במסגרת פרויקט הָעִבְרִים.
הסרט נתמך על ידי הערוץ הראשון, קרן מקור, שירות הסרטים הישראלי, קרן אבי חי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, ועדת התביעות. זוכה פרס החוויה היהודית, פסטיבל ירושלים 2015.
הסרט כולל קטעי ארכיון משנות ה-70, יומנים שלא פורסמו ושיחות עם ידידים קרובים של זלדה, שכינתה "עצמה אשה פשוטה". בין המשתתפים בסרט: חוה אלברשטיין, הלית ישורון, יונדב קפלון, חמוטל בר יוסף ואחרים.
ג'ונתן אייזק
ג'ונתן ג'ודה אייזק (באנגלית: Jonathan Judah Isaac; נולד ב-3 באוקטובר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. שיחק באוניברסיטת המדינה של פלורידה.
נעורים וקריירת מכללות
אייזק נולד ברובע הברונקס שניו יורק, בנה של ג'קי אלן ילידת סנט קיטס, ולו חמישה אחים ואחיות. בגיל 10 עבר עם משפחתו לנייפלס שבפלורידה. לאחר שנתיים בתיכון בעיר מגוריו עבר לבית הספר הבינלאומי בהוליווד שבפלורידה ובשנתו האחרונה למד בפנימיית הספורט אקדמיית IMG בבריידייטון שבפלורידה.
בליגת המכללות שיחק בעונת 2016/2017 באוניברסיטת המדינה של פלורידה. הוא סיים את העונה עם ממוצע של 12 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק. בתום העונה נבחר לחמישיית שחקני העונה הראשונה בליגת ה-ACC אליה משתייכת פלורידה סטייט.
קריירת ה-NBA
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר במקום השישי על ידי אורלנדו מג'יק. פציעה בקרסולו הימני הגבילה את אייזק, ומנעה ממנו לשחק במשך רוב אותה עונה. בעונתו השנייה הפך לשחקן חמישייה קבוע, ותרם 9.6 נקודות ו-5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-1 בינואר 2020 נפצע בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את 21 המשחקים הבאים. ב-2 באוגוסט, במשחק השני מאז חזרתו מהפציעה, סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית של אותה הברך, בגינו הושבת ממשחק עד לסיום עונת.
בדצמבר 2020 חתם באורלנדו על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות, החל מעונת, בסך כ-80 מיליון דולר.
בוליארובו
בוליארובו (בבולגרית: Болярово) היא עיירה קטנה ורשות מקומית במחוז ימבול שבבולגריה.
בזמן האימפריה העות'מאנית, העיירה הייתה ידועה בשם פאשאקיי (בטורקית: Paşaköy).
גאוגרפיה
בוליארובו, שנמצאת על גדות הנהר פופובסקה (ויקישיתוף), ממוקמת כ-296 ק"מ מבירת המדינה סופיה. בנוסף, היא נמצאת כ-17 ק"מ מהגבול של בולגריה עם טורקיה.
תנועה ותחבורה
העיירה נמצאת ליד כביש מספר 79. בנוסף, בעיירה יש תחנת דלק ועמדה לרחיצת רכב.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (0 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 915 מילימטרים בשנה. חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (108 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (24 מ"מ גשם).
מוסדות בעיירה
בעיירה יש את בניין העירייה, סניף בנק, בית קפה, בית מלון ומספר סופרמרקטים.
אזבוקה וקוסה
אזבוקה וקוסה (ברוסית: Азбука Вкуса; בתרגום לעברית: אלף בית של טעם) היא רשת סופרמרקטים, שהוקמה על ידי מקסים קושצ'נקו ואולג ליטקין. החנות הראשונה נפתחה במוסקבה בשנת 1997. נכון לשנת 2015 היא הפעילה 90 חנויות במוסקבה, סנקט פטרבורג ובפרבריה. זהו אחד מ־50 עסקי הקמעונאות הגדולים ברוסיה.
היסטוריה
החנות הראשונה שנרשמה על בעלי המניות נפתחה בקוטוזובסקי פרוספקט בשנים 1991–1992. החנות נקראה בפשטות "מעדנייה". רק בשנת 1997 הם פתחו את הסופרמרקט הראשון שלהם בשם המותג "אזבוקה וקוסה". בשנת 2002, ארבעה מהמרכולים עברו מיתוג משותף, כולל זהות תאגידית, עיצוב פנים ומראה מעודכן למחסני הרשת. בשנים 2009–2010, החברה עברה מודרניזציה והחנויות עוצבו מחדש.
בשנת 2014, לאחר משא ומתן ממושך, החברה רכשה רשת פרוורית למכירות נדל"ן, הפועלת תחת המותג "ספאר" 5 עם 3 מרכולים בעלות שטח אחסון של 10 אלף מ"ר. שווי הרשת הנרכשת נאמד בכ-85–105 מיליון דולר, וגודל העסקה היה כמחצית מהסכום.
בעלות
המייסדים, מקסים קושצ'נקו ואולג ליטקין, שולטים ביותר מ־50% מחברת גורודסקוי סופרמרקט בע"מ, המפעילה את הרשת. 6.9% מהחברה שייכים ל־14 מנהלי הרשת המובילים. חלק ניכר משאר מניות החברה נמצא בידי חברת VMHY Holdings Limited, בבעלות הבעלים לשעבר של "אקספובנק", אנדריי ודובין, קיריל יאקובובסקי, פאבל ופיטר מאסלובסקי המברו, שרכשו בהדרגה את השליטה משני המייסדים האחרים של הרשת – אולג וסרגיי ורשצ'אגין טריקין. נכון לשנת 2011 אולג וסרגיי ורשצ'אגין טריקין חדלו להיות בעלי מניות ב-VMHY Holdings. נכון לשנת 2013 יותר מ־12% מהרשת היו בבעלות בניו של פאבל מאסלובסקי, יורי ואלכסיי.
נעלי האודם
נעלי האודם הן הנעליים שנעלה דורותי גייל (ג'ודי גרלנד) בסרט משנת 1939, "הקוסם מארץ עוץ".
נעלי האודם בעלילת הסרט
הנעליים היו שייכות במקור למכשפה הרעה מהמזרח, אולם דורותי קיבלה נעליים אלה, כאשר ביתה נפל על המכשפה והרגהּ. בכך למעשה שחררה דורותי את המנצ'קינים, שהיו משועבדים על ידי המכשפה. נעליים אלה הגנו על דורותי מפני כשפיה של המכשפה המרשעת מן המערב, ואף אפשרו לה בסופו של דבר לחזור לביתה בקנזס.
דורותי נעלה את נעלי האודם זמן רב טרם גילתה, שעל מנת שתוכל לשוב לביתה עליה לנקוש שלוש פעמים בעקביה, ובכל נקישה לומר "אין כמו בבית".
הנעליים במציאות
במקור, בספרו של פרנק באום "הקוסם מארץ עוץ" שעליו היה מבוסס הסרט, הנעליים היו נעלי כסף ולא נעלי אודם. אולם בהפקת הסרט קיבלו הנעליים את צבען הצעקני כדי לנצל את מלוא הפוטנציאל של צבעי הטכניקולור.
הנעלים עוצבו על ידי סלבטורה פרגמו, אשר הכין מספר זוגות נעליים עבור הסרט. אחד הזוגות נמצא בסמית'סוניאן, במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית במול בוושינגטון. שאר הזוגות מוחזקים על ידי אספנים פרטיים.
ב-24 במאי 2000 נמכר אחד הזוגות בסכום של 666,000 דולרים. באוגוסט 2005 נגנב זוג אחר ממוזיאון במינסוטה. ערכו המשוער: 1.3 מיליון דולר.
צירוף המילים "נעלי אודם" (באנגלית: Ruby slippers) הפך לביטוי בעגה של מתכנתי מחשבים, כאשר הכוונה היא לתוכנה בעלת תכונות יקרות ערך, אשר לא היו ידועות למשתמשיה.
Around the World in a Day
Around the World in a Day (בעברית: מסביב לעולם ביום) הוא אלבום האולפן השביעי של המוזיקאי האמריקאי פרינס, והשני בו חלק את הקרדיט עם להקת הליווי שלו,. הוא יצא לאור ב־22 באפריל 1985 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס" ו. הייתה בו התנתקות במידת מה מהצליל המסחרי של קודמו המצליח מאוד "Purple Rain", ופרינס התנסה בו בסגנונות פסיכדליים ובמרקמים מוזיקליים עשירים יותר. חברת התקליטים נענתה לרצונו של פרינס והוציאה את האלבום עם יחסי ציבור מזעריים, וכן עיכבה את הוצאת הסינגלים עד כמעט חודש לאחר צאתו של האלבום לאור.
"Around the World in a Day" הוא האלבום השני של פרינס ו"הרבולושן" שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. שניים מבין ארבעת הסינגלים שלו הגיעו לטופ 10 במצעד בילבורד הוט 100: "Raspberry Beret" ו־"Pop Life". לאחר מותו של פרינס ב־2016, "Raspberry Beret" צעד מחדש בבילבורד הוט 100 והגיע למקום ה־33. "Around the World in a Day" הוסמך למעמד פלטינה כפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ב־2 ביולי 1985.
רקע
ההקלטות ל־"Around the World in a Day" החלו בסשנים שקדמו לסיום הקלטות "Purple Rain". לאחר שישה חודשי הופעות של "גשם סגול", פרינס חזר להקליט. השראה ראשונית לצליל של האלבום הגיעה מדמו שהקליט דייוויד קולמן, אחיה של חברת "הרבולושן", דמו שהפך בסופו של דבר לשיר הנושא.
האלבום הוקלט באולפנים שונים. חלק מהשירים הוקלטו באולפן מאולתר, Flying Cloud Drive Warehouse שב־Eden Prairie, מינסוטה. האולפן היה מחסן עם קירות עץ וגג מפח שהוסב לאולפן. פרינס החל להשתמש במקום, להקלטות ולחזרות עם "הרבולושן", במאי 1984. התנאים במקום היו בסיסיים: עמדת ההקלטה הייתה על הריצפה, ללא הפרדה בינה לבין הנגנים כפי שמקובל באולפן הקלטות. לדברי סוזן רוג'רס, טכנאית הקול, פרינס אהב את האווירה ה"מאולתרת, עם מנטליות של בית ספר בית".
השוני בין האולפנים גרם להבדלי איכות בין השירים: "Paisley Park", שהוקלט במחסן, הוא באופן יחסי גולמי וגס לעומת ההקלטה העדיפה של "Pop Life", שהוקלט באולפן רגיל. רוג'רס אומרת שבשביל פרינס, הדקויות של ההבדלים באיכות הצליל היו "משניות לקסם שבביצוע מסוים":
צליל האלבום הוא בסגנון פסיכדלי דחוס, ונעשה בו שימוש בכלים לא שגרתיים ובמילים מסתוריות. הצליל והעטיפה של האלבום עוררו השוואות לאלבומם של "הביטלס" "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". פרינס דיבר בריאיון על הצליל הפסיכדלי, העטיפה וההשוואות:
את עטיפת האלבום צייר האמן האמריקאי.
הצלחה וביקורת
אף על פי שיחסי הציבור לאלבום היו מועטים באופן מכוון, והמוזיקה הייתה באופן כללי פחות נגישה לרדיו מאשר זו של "Purple Rain", בכל זאת שני סינגלים ממנו היו להיטי טופ 10 בארצות הברית – שם גם האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה. הביקורות בזמן היציאה לאור היו מעורבות, אך ביקורות רטרוספקטיביות מתארות את האלבום כמשובח.
לדברי פרינס, ג'ורג' קלינטון אהב מאוד את האלבום.
בביקורת רטרוספקטיבית חיובית, אלן לייט מ"פיצ'פורק" תיאר את האלבום במילים.
סימון פרייס מ"הגרדיאן" כתב:.
האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין
האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין (בערבית: الجامعة العربية الأمريكية - جنين) היא המוסד האקדמי הפרטי הראשון ברשות הפלסטינית עם מעל ל-8,000 סטודנטים. שפת ההוראה במוסד היא אנגלית.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 2000, בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת המדינה של קליפורניה (California State University). נכון ל-2016 כמעט מחצית מהסטודנטים הם ערבים ישראלים.
האוניברסיטה מציעה מלגת לימודים מלאה, ברוב המקצועות, עבור ילדיהם של שהידים.
קמפוס האוניברסיטה
קמפוס האוניברסיטה ממוקם על גבעה כ-6 קילומטרים דרומית לג'נין, סמוך לכפר א-זבאבדה. הוא נבנה בשלבים החל משנת 2000 וכולל מבני לימוד, ספרייה, מעונות, אולם ספורט, ברכת שחיה ואצטדיון הכדורגל.
בסט ובסטר
בסט ובסטר (באנגלית: Best & Bester) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית-פינית-קנדית, שנוצרה על ידי יונס אוטי ואנטו הלרין והופקה על ידי Gigglebug Entertainment, Eye Present ו-Nelvana.
הסדרה החלה את שידוריה בממלכה המאוחדת בערוץ ניקלודיאון ב-3 בספטמבר 2022, ובקנדה בערוץ YTV ב-18 בספטמבר של אותה שנה. טרם תחילת שידוריה בארצות בה הופקה, היא שודרה בערוץ ניקלודיאון באוסטרליה וניו זילנד ב-27 ביוני 2022; כמו כן, מספר פרקים שודרו לראשונה בערוץ ניקלודיאון באמריקה הלטינית, ניק ג'וניור באיטליה, ושירות הזרמת המדיה באיחוד האמירויות הערביות. בישראל, החלה הסדרה את שידוריה בערוץ ניקלודיאון ב-9 באוקטובר 2022. בפינלנד, הסדרה צפויה לעלות לשידור בערוץ Yle TV2 ב-11 במרץ 2023, תחת השם "Eka & Helmi"; כמו כן, 26 המקטעים הראשונים של הסדרה ישוחררו באותו היום בשירות הזרמת המדיה Yle Areena.
תקציר העלילה
בסט ובסטר, זוג תאומים החיים בעיר בשם בטרוויל, הם בעלי יכולת ייחודית לבחור גוף חדש בכל יום, בניגוד לחבריהם ולשכניהם. כך, הם יכולים לחוות את חייהם בצורה שונה לחלוטין.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב. בנוסף השתתף בדיבוב העברי שמחה ברבירו.
תומאס אלכסנדר הריסון
תומאס אלכסנדר הריסון (באנגלית: Thomas Alexander Harrison; 17 בינואר 1853 – 13 באוקטובר 1930) היה צייר ימי אמריקאי, שבילה את רוב הקריירה שלו בצרפת. אחיו היה הצייר לוול בירג' הריסון.
קריירה
הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה, 1871-72. במשך כמעט שש שנים עבד כשרטט עבור משלחת סקר ממשלתי של ארצות הברית למיפוי חוף האוקיינוס השקט. הוא למד תקופה קצרה בבית הספר לעיצוב בסן פרנסיסקו. בשנת 1879 עבר לפריז ולמד באקול נשיונל סופייר דה ביו-ארט בהנהלתו של ז'אן-לאון ז'רום וז'ול באסטיאן-לפה.
הוא עזב את בית הספר לציור ונסע לבריטני, שם בפונט-אבן וקונקרנו הפנה את תשומת ליבו לציור ימי ולנוף.
ציור דמות ששלח לסלון בפריז 1882 משכה תשומת לב - ילד שחולם בהקיץ על החוף, אותו כינה Châteaux en Espagne (טירות בספרד) (1882). בסלון 1885 היה לו ציור גדול של כמה נשים עירומות - ארקאדיה. הציור זכה לכבוד והיה הראשון מבין פרסים הרבים שהוענקו לו. הצטיינות נוספת כללה את מדליית הזהב ב־1887 של האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, ומדליות במינכן, בריסל, גנט, וינה ובמקומות אחרים.
הוא עוטר על ידי לגיון הכבוד והיה קצין הדרכה בפריז. הוא היה חבר באגודות של ציירים בפריז, בלונדון, במינכן, וינה וברלין. חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, האגודה לאמנים אמריקאים, ניו יורק וגופי אמנות אחרים.
המוניטין שלו נשען על תמונות ימיות כמו הגל (1885) שמתאר גלים ארוכים המתגלגלים לחוף, ושטחים גדולים של ים פתוח בתנאים פואטיים של אור וצבע.
הריסון שכר קוטג' רעוע בבריטני, ובכל ערב רץ אל הדיונות כדי לצפות בשמש השוקעת מעל האוקיינוס. בסוף קיץ 1896 הצטרפו אליו הסופר מרסל פרוסט והמלחין ריינלדו האן. הוא פקח את עיניהם לאופן בו האור משחק על מים: ראינו את הים ברצף הופך לאדום, סגול, מחורר עם צבעי כסף, זהב, לבן, ירוק אמרלד, ואתמול הסתנוורנו על ידי ים ורוד לחלוטין מנוקד במפרשים כחולים.
גאטנו מוסקה
גָאֶטנו מוסקה (באיטלקית: Gaetano Mosca; 1 באפריל 1858 – 8 בנובמבר 1941) היה משפטן ותאורטיקן פוליטי איטלקי.
מוסקה נולד ולמד בעיר פלרמו שבסיציליה וכיהן כמרצה למשפט חוקתי ומינהלי. בשנים 1908–1919 כיהן כחבר בפרלמנט ובשנים 1914–1916 כתת-שר המושבות.
כתביו הרבים פורשו בטעות על ידי השלטון הפשיסטי כמתן הכשר למשטר הנשלט על ידי אליטה מצומצמת וסגורה יחסית. נפטר בשנת 1941 בעיר רומא.
המעמד השליט
בחיבורו המפורסם, "המעמד השליט" טוען מוסקה כי אחת התופעות הבולטות בגופים מדיניים היא קיומם של שני מעמדות:
לטענת מוסקה, המעמד השליט יהיה תמיד המיעוט אשר ממלא את הפונקציות החשובות במדינה, ושולט על מקורות העוצמה בה. המעמד הנשלט מאידך הוא הרוב, הנמצא תחת פיקוחו של המעמד השליט לו הוא נותן את הכלים לשלוט.
לפי מוסקה, מתקיימות שתי תופעות בולטות נוספות בגופים מדיניים. האחת, שבכל קבוצת מיעוט יהיה אדם אחד שיעמוד בראש המעמד השליט. אדם זה, לא חייב להיות האיש החזק מבחינת החוק, למשל, זה יכול להיות ראש החצר של המלך. השנייה, שעל אף כי הכוח נמצא בידי המיעוט, המדיניות של המעמד השליט תנווט בהתאם ללחצים שיפעיל ההמון. המעמד השליט לא יוכל לשלוט ללא תמיכה ולגיטימציה של ההמון וללא מעמד רחב שיבצע את פקודותיו.
שני יתרונות מרכזיים של המעמד השליט הם:
נוסחה מדינית
לפי מוסקה, הנוסחה המדינית היא זו שמשעתקת ומסייעת לאליטה להמשיך לשלוט בהמון. דהיינו, מעין מסכה שלובשת האליטה אשר מסייעת לה להצדיק את מיקומה המעמדי (סוציו-אקונומי) הרם, אך זו נשענת על הסכמה רחבה בציבור שהמסכה הזו מוצדקת.
לדידו של מוסקה, המעמד השליט הוא לא רק מיעוט, אלא מיעוט מאורגן במיוחד, היכול לפעול בתיאום ולכן בהכרח יוכל לשלוט טוב בהמון. בנוסף, אם מעמד שליט מסוים ייפול עקב מרי של ההמון נגדו, יקום מיעוט מאורגן אחר שייקח את מושכות השלטון ויהפוך למעמד שליט.
שנית, לטענת מוסקה על המעמד השליט להיות בעל תכונה הנחשבת יקרת ערך בחיים החברתיים והפוליטיים של המדינה. אין זה אומר בהכרח כי למעמד השליט אכן יש את התכונה הנחשבת ליוקרתית, אלא כי ההמון מאמין או רואה במעמד שליט זה, כבעל תכונה זו.
פרס גרובר בגנטיקה
פרס גרובר בגנטיקה (באנגלית: The Gruber Prize in Genetics) הוא אחד משלושה פרסים בין־לאומיים בשווי 500,000 דולר שמוענק על ידי קרן גרובר שהוא ארגון ללא כוונת רווח הממוקם באוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט. הפרס בגנטיקה מוענק החל משנת 2001 למדענים מובילים על תרומות מכובדות בכל תחומי המחקר של הגנטיקה. הפרסים הבין־לאומיים האחרים של הקרן הם פרס גרובר בקוסמולוגיה שנוסד בשנת 2000 ופרס גרובר במדעי המוח שנוסד בשנת 2004.
רשימת זוכי הפרס
להלן רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2023:
רותם (יישוב)
רֹתֶם (רותם יח"ד) הוא התנחלות ויישוב קהילתי אקולוגי בבקעת הירדן השייך למועצה אזורית בקעת הירדן.
היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1984 בידי גרעינים מהתנועה הקיבוצית ואוזרח בשנת 2001 על ידי מספר רווקים ומשפחות חילוניים ודתיים. מתגוררות בו כ-35 משפחות וכן רווקים.
תושבי היישוב הם בעלי אידאולוגיה אקולוגית ומתנסים במחזור בנייה אלטרנטיבית.
התושבים החיים במקום מתפרנסים בחלקם ממקצועות חופשיים באזור או במרכז. במקום ישנן מספר קליניקות לטיפולים אלטרנטיביים ברפואה סינית, נטורופתיה וכדומה. היישוב שותף במטע תמרים.
היישוב יושב מעל נחל מלחה שבצפון בקעת הירדן, על גבעה ששמה בערבית "ראוס אל ג'בסין" - אשר משמעותו קשורה בשכבות משקעי הגבס אשר מצויות בגבעות האזור.
ביישוב מספר רחובות כאשר רק אחד מתוכם סלול מכיוון שהיישוב אקולוגי.
ביציאה הדרומית מהיישוב נמצאת החווה "כפר טהירו". ב-22 בנובמבר 2020 נחנך ליד היישוב "מצפה עמיתים" לזכרו של הלוחם שנפל בפעילות מבצעית בכפר יעבד ב-12 במאי 2020.
בולניסי
בּוֹלניסי (בגאורגית: ბოლნისი) היא עיירה בנפת בולניסי שבמחוז כארתלי תחתית בגאורגיה. בעלת אוכלוסייה לא גאורגית גדולה. בתקופת התפוררות ברית המועצות, בשנת 1989, מנתה אוכלוסיית העיר 14,889 איש, אולם מספר תושביה פחת ועומד כיום על 8,958 איש בלבד.
היסטוריה
החקלאות היא בעיקרה אגררית עם יצוג נכבד ליקבים, מבשלות שכר וכריית זהב בכפר רטוואני.
בבולניסי נמצאים הכנסיות הנוצריות הוותיקות של גאורגיה. אחת הדוגמאות לכנסייה מימי הביניים המוקדמים היא הבזיליקה הגדולה ביותר של אותה תקופה, כנסיית בולניסיס סיוני (סיוני - ציון בעברית ובתרגום חופשי "כנסיית ציון של בולניסי"). הכנסייה הזו היא מן המאה החמישית (478–493) וכוללת מוטיבים משותפים לכנסיות סוריות של אותה תקופה, וכן גם מאפיינים פגאניים מקומיים בציורי הקיר. הגג המקורי חסר והוא הוחלף בכיסוי מודרני.
ניקולו מקיאוולי
נִיקוֹלוֹ מַקְיַאוֶולִי (איטלקית: Niccolo Machiavelli; 3 במאי 1469 – 21 ביוני 1527) היה מדינאי, פילוסוף פוליטי, דיפלומט, סופר ומחזאי, מפירנצה שבאיטליה. כתאורטיקן, מקיאוולי היה, למעשה, ממניחי היסוד למדע המדינה ותורת היחסים הבין-לאומיים המודרניים, דמות מפתח בתאוריה הפוליטית-ריאלית, והשפיע רבות על המדינאות האירופית בתקופת הרנסאנס ובתקופה המודרנית.
ספרו המפורסם ביותר, "הנסיך", וכן חיבורו ההיסטורי "דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס", נכתבו בתקווה לשפר את התנאים של נסיכויות צפון-איטליה, אך נעשו לספרי הדרכה כלליים לסגנון חדש בפוליטיקה. "הנסיך" נכתב בתוך הז'אנר של ספרי הדרכה לנסיכים (מנהיגים), וזכה לאינספור פירושים שונים, שעד היום מתקיים עליהם פולמוס אקדמי ענף. סברה אחת היא שהספר נכתב על מנת לעודד את הופעתו של אדם שיאחד את ערי המדינות האיטלקיות שהיו במצב פוליטי פגיע וחלש, ויגן עליהן מפני פלישה מבחוץ. אחת מהתמות המרכזיות של הספר שבזכותן קיבל מקיאוולי פרסום רב, היא הרעיון שעל הנסיך לעשות כל מה שמועיל לשלטונו ולארצו, גם במקרה של סתירה עם עקרונות דתיים ואתיים, ולהפריד בין מוסר לפוליטיקה. זו הייתה דוגמה מוקדמת של תועלתנות וריאליזם פוליטי. מקיאוולי הצטיין גם כאמן של הפרוזה האיטלקית הקלאסית ושל הקומדיה ("לה מנדראגולה").
שנותיו הראשונות
ניקולו מקיאוולי נולד ב-3 במאי 1469 בפירנצה, והיה בנם השני של ברנרדו דה ניקולו מקיאוולי, עורך דין בעל מוניטין, ואשתו ברתולומיאה דה סטפאנו נלי. שני הוריו היו בני האצולה הפלורנטינית העתיקה אך בתקופתו של מקיאוולי המשפחה ירדה מגדולתה ולא הייתה בעלת נכסים.
בספרו "ההיסטוריה של פירנצה", מקיאוולי מצייר תמונה של האנשים הצעירים שאיתם הוא העביר את נעוריו. הוא כותב: "הם היו חופשיים יותר מאבותיהם בלבושם ובחייהם, ופיזרו יותר על מיני תענוגות, מבזבזים את זמנם וכספם בבטלה, הימורים ונשים; מטרתם העיקרית היא להתלבש טוב ולדבר בצורה מתוחכמת, כאשר זה שמצליח לפגוע באחר בצורה המתוחכמת יותר נחשב לחכם ביותר...". במכתב לבנו גואידו הוא מספר כיצד לדעתו יש לנצל את הזמן בימי הנעורים, ונותן את הרושם כי הוא עצמו גם כן ניצל אותם היטב: "עליך ללמוד היטב, מפני שאין לך עוד את התירוץ של החולי, ולפיכך השקע בלימוד ספרים ומוזיקה, שכן רואה אתה איזה כבוד אני מקבל בשל המעט שאני יודע; לפיכך, בני, אם תרצה לרצות אותי, ולזכות בכבוד ובהצלחה, למד היטב. כי אחרים יעזרו לך אם תעזור לעצמך."
פעילותו הציבורית תחת הרפובליקה
מקיאוולי היה מאוד מעורב באירועים שקמו כתוצאה מהשאיפות של האפיפיור אלכסנדר השישי ובנו, צ'זארה בורג'ה (שנודע גם כ"הדוכס ולנטינו"), ודמויות אלו תופסות מקום משמעותי ב"הנסיך". מקיאוולי אינו חושש לציין את מעשיו של הדוכס כמועילים ביותר לנסיך המנסה להחזיק במדינה לאחר שהשתלט עליה. לדעתו, המהלכים של צ'זארה בורג'ה היו מוצלחים ביותר, עד שיש אומרים כי הוא ה"גיבור" של "הנסיך". אך בחיבורו משמש הדוכס גם לדוגמה שלילית: שליט הזוכה לגדולה בשל עלייתם של אחרים, וסופו שגם יפול עימהם; שליט שעושה כל מה שאדם חכם היה עושה – מלבד המעשה אשר יציל אותו; שמוכן לכל המקרים שיקרו מלבד זה שאכן קורה, ותולה את כישלונו בחוסר האפשרות לחזות את המציאות מראש.
עם מותו של האפיפיור פיוס השלישי, ב־1503, נשלח מקיאוולי לרומא על מנת לצפות בבחירת יורשו. שם הוא חוזה בטעותו של צ'זארה בורג'ה, אשר איפשר את בחירתו של ג'וליאנו דלה רוברה (האפיפיור יוליוס השני), על אף שהיה אחד מהקרדינלים שהיה על הדוכס לחשוש מהם ביותר. כשמקיאוולי מעיר על בחירה זו, הוא אומר כי מי שחושב שניתן לקנות בטובות הנאה מישהו ששונא אותך מזה זמן רב, אינו אלא טועה. ואכן יוליוס לא נח עד שהרס את מעמדו של צ'זארה לחלוטין.
מקיאוולי נשלח אל יוליוס השני ב־1506, בזמן שהאחרון החל במהלכיו כנגד בולוניה, מהלכים שבהם הצליח בשל אופיו קצר הרוח. מקיאוולי דיבר על גורלו של יוליוס כאשר השווה בין הגורל לנשים, ואמר כי אדם נועז יותר מאשר אדם זהיר הוא שיצליח לכבוש את שניהם.
בשנים אלה עברו המדינות האיטלקיות תהפוכות פנימיות וחיצוניות רבות – אשר הובילו לכך שבשנת 1507, הייתה השליטה על חלקן הגדול נתונה בידי צרפת, ספרד וגרמניה. מקיאוולי נפגש עם שליטי המדינות הכובשות: הוא נפגש מספר פעמים עם לואי השנים עשר מצרפת, ועם פרננדו השני מלך אראגון, המהווה דוגמה ב"הנסיך" להתנהלות נכונה מן הבחינה התועלתנית. הוא מתאר את פרננדו כאדם מניפולטיבי, שהצליח בדברים רבים תחת מחסה הדת, אף כי למעשה לא הייתה בו כל הומניות, אמונה, רחמים או יושר, וכי אם היה מאפשר לעצמו להיות מושפע על ידי גורמים אלה, לא היה מתקרב להישגים אליהם הגיע. מקיאוולי שהה בשנים 1507–1508 בחצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובספרו מגלה את הסוד של רבים מכישלונותיו כשהוא מתאר אותו כאדם צופן סוד, בעל אישיות חלשה, שלא שם לב לאנשים להם היה זקוק כדי לבצע את פעולותיו, ולא עמד על כך שימולאו דרישותיו.
בשנים האחרונות של הקריירה הדיפלומטית שלו, מקיאוולי היה עסוק באירועים שהתרחשו כתוצאה מהסכם "הליגה של קמבריי", שנחתם ב־1508 בין צרפת, ספרד וגרמניה ובין האפיפיור, כשמטרתו למחוץ את הרפובליקה הוונציאנית. תוצאה זו אכן הושגה בקרב אניאדלו.
תנ"ך רם
כל עמוד בספר מחולק לשני טורים: בטור הימני מופיע הטקסט המקראי כלשונו (בגופן קורן), ובטור השמאלי התרגום לעברית של אהוביה (בגופן פרנק-ריהל), פסוק מול פסוק. הטקסט מנוקד כולו. הטקסט המקראי המקורי אינו כולל את טעמי המקרא וסימני פיסוק, והטקסט בעברית ישראלית מפוסק. צעד פרשני נוסף הוא חלוקת הטקסט לסעיפים, שלכל אחד מהם ניתנה כותרת המתארת את נושאו של הסעיף.
היסטוריה
את הרעיון לתרגם את התנ"ך הגה המו"ל רפי מוזס. בשנת 1999 פנה אל אהוביה כדי לגייס אותו למיזם. אהוביה החל לעסוק בכך, והשלים את המלאכה בסוף ינואר 2004, ארבע שנים לאחר תחילתה.
ניקולו מקיאוולי
פעילותו הציבורית תחת הרפובליקה
ב-1511 אירעה מחלוקת קשה בין האפיפיור יוליוס השני ובין צרפת, בעלת בריתה של פירנצה, שהובילה להקמת "הליגה הקדושה נגד צרפת", ולגירושה מאדמות איטליה. כתוצאה מכך נשארה פירנצה חסרת מגן מפני האפיפיור, ונאלצה להסכים לתנאיו – שאחד מהם היה כי בני מדיצ'י יחזרו לשלוט בעיר. שובם של בני מדיצ'י ב-1 בספטמבר 1512, ונפילתה של הרפובליקה, היו האות לגירושם של אנשיה, ובכללם מקיאוולי, ולסיום הקריירה הציבורית שלו.
תנ"ך רם
היסטוריה
ביוני 2008 ראו אור, בשיתוף פעולה בין "רם - הוצאה לאור" של מוזס ובין הוצאת רכס, 14 ספרוני "תנ"ך רם לבתי הספר", המיועדים לתלמידי בית הספר היסודי, חטיבת הביניים והחטיבה העליונה (עד כיתה י' ועד בכלל). הפרקים המתורגמים בספרונים אלה תאמו את תוכנית הלימודים במקרא שנקבעה למערכת החינוך הממלכתית בשנת תשס"ג. לקראת שנת הלימודים תשע"א שונתה תוכנית הלימודים במקרא, והספרונים הותאמו לכך ומספרם שוּנה ל-13.
בשנת 2010 ראה אור התרגום המלא של התורה לעברית בת ימינו, ובשנת 2011 - נביאים ראשונים, שניהם על ידי "רם - הוצאה לאור" בשיתוף הוצאת ידיעות אחרונות. עתידים לראות אור עוד שני כרכים: נביאים אחרונים וכתובים.
ניקולו מקיאוולי
פעילותו הספרותית
עם שובם של בני מדיצ'י, מקיאוולי, שקיווה כי יישאר בתפקידו תחת האדונים החדשים, פוטר בצו מה־7 בנובמבר 1512. זמן קצר לאחר מכן הואשם בתכנון קונספירציה נגד בני מדיצ'י, וכתוצאה מכך נאסר, עבר עינויים קשים, ונידון למוות. הוא שוחרר לאחר חנינה כללית שהוענקה לאחר הפיכת אחד מבני מדיצ'י, ג'ובאני, לאפיפיור ליאו העשירי, פרש ליישוב סן קאסיאנו אין ואל די פזה, ליד פירנצה, והחל לעסוק בכתיבה. במכתב לפרנצ'סקו וטורי, מה־13 בדצמבר 1513, מתאר מקיאוולי את חייו בתקופה זו, ומספר על שיטותיו ומטרותיו בכתיבת "הנסיך":
תנ"ך רם
היסטוריה
מאז פרסומו של התרגום לתורה התעורר פולמוס גדול סביבו. נטען כנגדו כי הוא בלתי מדויק, מונע מהתלמידים להכיר את שפתם ותרבותם לעומקה, ומעודד בורות ועצלות מחשבתית. ביוני 2010 אסר משרד החינוך את השימוש בחוברות.
ניקולו מקיאוולי
פעילותו הספרותית
ה"ספר הקטן" הזה עבר שינויים רבים לפני שהגיע לצורה שבה הגיע אלינו. השפעות שונות היו על המחבר בזמן הכתיבה; הכותרת והפטרון שלו הוחלפו; ומסיבה בלתי ידועה הוקדש הספר לבסוף ללורנצו דה מדיצ'י השני. על אף שמקיאוולי דן האם צריך להביא את הספר ללורנצו, אין כל עדות שלורנצו אכן קיבל את הספר או קרא אותו; הוא בהחלט לא נתן למקיאוולי משרה כלשהי. אף שהיו שגנבו מהספר עוד בימי חייו, "הנסיך" מעולם לא פורסם על ידו, וישנן עדיין מחלוקות לגבי הנוסח המקורי המדויק שלו. בספר, מקיאוולי מזכיר רבות את צ'זארה בורג'ה, בעיקר כדוגמה לנסיך שקיבל את נסיכותו בחסדי אחרים והשתלט עליה כראוי. עוד טרם סיום "הנסיך", החל מקיאוולי לעבוד על הספר ההיסטורי "דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס", המהווה השלמה לדבריו ב"הנסיך". חיבור זה וחיבורים קטנים נוספים העסיקו אותו עד ל־1518, כאשר קיבל משכורת קטנה על מנת לדאוג לענייניו של סוחר פלורנטיני בג'נובה. ב־1519 השליטים של פירנצה העניקו מספר זכויות פוליטיות לאזרחים, ויחד עם אחרים עסק מקיאוולי בהכנת חוקה חדשה, שתחתיה המועצה הגדולה של פירנצה הייתה אמורה להיות מוקמת בשנית; אך תחת תירוצים שונים החוקה לא אושרה.
ב־1520 נכנס שוב לחברה הספרותית בפירנצה, וזכה לפופולריות רבה. כמו כן ספרו "אמנות המלחמה" הומחז. באותה שנה קיבל מקיאוולי מינוי מהקרדינל דה מדיצ'י לכתוב את "ההיסטוריה של פירנצה", משימה שהעסיקה אותו עד 1525. ייתכן כי פחד השלטון מעובדת אהדתו על ידי הציבור היא שגרמה לקרדינל לתת לו את המינוי, שכן סופר אחר כותב כי "מדינאי מוכשר חסר עבודה, כמו לווייתן ענק, ינסה להפוך את הספינה אלא אם כן ייתנו לו חבית ריקה לשחק בה".
תנ"ך רם
דבר העוסקים במיזם
מלאכתו של אהוביה מתוארת בעמוד השער של הספר: "העתיק מלשון המקרא ללשון ימינו - אברהם אהוביה" - לא נעשה שימוש במילה "תרגום", המשמשת לתיאור העברה משפה אחת לשפה אחרת. את הקדמתו לספר הכתיר אהוביה בכותרת דברים בפתח ה"תרגום", כלומר המילה "תרגום" ניתנה במירכאות, כדי להדגיש שאין מדובר בתרגום כפשוטו.
את התמיהה שהמיזם עלול לעורר מיישב אהוביה בהקדמתו:
ניקולו מקיאוולי
פעילותו הספרותית
כאשר סיים את "ההיסטוריה של פירנצה", לקח מקיאוולי את הספר לרומא על מנת להראותו לפטרונו, ג'וליו דה מדיצ'י, שבינתיים נבחר להיות האפיפיור קלמנס השביעי. באותה שנה איבדה צרפת את השליטה באיטליה בקרב פאביה שהותיר את מלך צרפת, פרנסואה הראשון, שבוי בידי יריבו, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מכן נבזזה רומא, ולשמע החדשות האלה העביר הפלג העממי בפירנצה מעליו את עול בני מדיצ'י, וגירשם פעם נוספת.
תנ"ך רם
דבר העוסקים במיזם
גם העורך, רפי מוזס, עומד על כך בהקדמתו:
מיכאל שטראוס (פילוסוף)
מיכאל (מיכה) שטראוס (3 בספטמבר 1931 - 19 באפריל 2018) היה פילוסוף והוגה דעות. שימש ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
ניקולו מקיאוולי
פעילותו הספרותית
ימים אלה בתולדות מקיאוולי מתוארים בצבעים עזים ברומן ההיסטורי ראובני שר היהודים מאת מכס ברוד.
מקיאוולי לא שהה בפירנצה באותו זמן, אך מיהר לשוב לשם, בתקווה לקבל שוב את משרתו הקודמת. הוא חלה זמן קצר לאחר שהגיע לפירנצה, ומת ב־21 ביוני 1527 בגיל 58.
הנסיך
ספרו הידוע ביותר של מקיאוולי, "הנסיך", מכיל מספר רב של נושאים הקשורים לפוליטיקה, והוא מתרכז באפשרות של "נסיך חדש", במקום נסיך הבא בירושה לפי המסורת.
כדי לשמור על כוחו, הנסיך היורש חייב לאזן בזהירות את האינטרסים של מגוון רחב של מוסדות שאליהם אנשים רגילים. לעומת זאת, לנסיך חדש יש משימה קשה יותר: עליו לייצב את כוחו החדש כדי לבנות מבנה פוליטי יציב ומתמשך. מקיאוולי מציע כי ניתן להשיג את היתרונות החברתיים של יציבות וביטחון באמצעות שחיתות מוסרית. הוא האמין שיש להבין את המוסר הציבורי והפרטי כשני דברים שונים על מנת לשלוט היטב. כתוצאה מכך, השליט צריך להיות מודאג לא רק מהמוניטין שלו, אלא הוא גם חייב להיות מוכן לפעול באופן בלתי מוסרי בזמן הנכון. מקיאוולי האמין שכשליט, מוטב שיחששו ממך מאשר שיאהבו אותך; שליט אהוב שומר על סמכותו על פי מחויבותו, בעוד שמנהיג שחוששים ממנו שולט בגלל החשש מעונש. כתאורטיקן פוליטי הדגיש מקיאוולי את הצורך בתרגיל שיטתי של הונאה, שעשוי לכלול השמדה של משפחות אצולה שלמות, כדי למגר כל סיכוי לקריאת תיגר על סמכותו של הנסיך.
חוקרים מציינים לעיתים קרובות כי מקיאוולי מפאר את הגישה "המטרה מצדיקה את האמצעים", אך ציטוט זה נותר במחלוקת וייתכן שמקיאוולי לא כתב אותו.
אלימות עשויה להיות הכרחית כדי להביא לייצוב מוצלח של כוח והקמה של מוסדות משפטיים חדשים. ניתן להשתמש בכוח כדי לחסל יריבים פוליטיים, להכניע אוכלוסיות מתנגדות, לטהר את הקהילה מאנשים אחרים החזקים מספיק כדי להגיע לשלטון בעצמם, וינסו ללא ספק להחליף את השליט.
מקיאוולי הפך ידוע לשמצה בשל עצות פוליטיות כאלו, והתואר "מקיאווליזם" להולכים בדרכו, מוזכר בדרך כלל כתיאור שלילי להתנהגות פוליטית נמוכה.
הכנסייה הקתולית החרימה את "הנסיך", וגם הוגים הומניסטים ראו את הספר בצורה שלילית, לדוגמה ארסמוס מרוטרדם. כמסמך פוליטי, תרומתו האינטלקטואלית העיקרית לתולדות המחשבה המדינית היא ההצבעה על הפער המהותי בין הריאליזם הפוליטי לבין האידיאליזם הפוליטי, בשל היותו "מדריך" לרכישה ושמירה על הכוח הפוליטי. בניגוד לאפלטון ולאריסטו, עמד מקיאוולי על כך שחברה אידיאלית אינה מודל שהנסיך צריך לשאוף אליו.
רבים הגיעו למסקנה שהספר, אף שנכתב כעצה לנסיך מלוכני, מכיל טיעונים לעליונותם של משטרים רפובליקניים, בדומה לאלה המצויים בספרו "דיונים". במאה ה-18, ז'אן-ז'אק רוסו קרא ליצירה סאטירה. הוגים ופרשנים יותר מודרניים, כמו ליאו שטראוס והארווי מנספילד הסכימו כי ניתן לקרוא את הנסיך כקומדיה אירונית מכוונת.
פרשנים אחרים כמו אנטוניו גראמשי טענו כי קהל היעד של מקיאוולי ביצירה זו לא היה אפילו המעמד השליט אלא העם הפשוט, מפני שהשליטים כבר הכירו את השיטות האלה דרך החינוך שקיבלו.
השפעה
מתוך הבנת חשיבותה הרבה של עבודתו, ותרומתה לרעיון איחודה של איטליה, העמידה פירנצה המודרנית לכבודו אנדרטה מרשימה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה, לצד בניה המפורסמים ביותר. למרות המשמעות השלילית ששמו קיבל היום ("מקיאווליזם" בדרך כלל מציין ציניות ואגואיסטיות, המקדשת את כל האמצעים לצורך המטרה), וכן כי בימינו, האבחנות שציין בספרו ייחשבו ללא ספק כבלתי תקינות פוליטית, אין ספק שדבריו ממחישים ראייה מדויקת, ישרה ויוצאת דופן של המציאות, וכן כישרון ספרותי בלתי מבוטל לומר דברים כהווייתם.
על אף הקריירה של מקיאוולי כמדינאי וכדיפלומט, הוא זכור היום בעיקר בשל פעילותו הספרותית, אשר סימנה פריצת דרך בשדה התאורטי של הפוליטיקה האירופית בתקופת הרנסאנס. אף שכבר חמש מאות שנה עברו מאז נכתב "הנסיך", הבעיות בהן הוא עוסק עדיין משמעותיות ורלוונטיות, משום שהן הבעיות האלמותיות הנוגעות ביחס בין השולטים לנשלטים.
התאוריות שלו בנושא הממשל והמדינה נתמכות בדבריו במקרים היסטוריים בני זמנו, הוא טען שאנשים עדיין נשלטים בידי פשטותם ותאוותם, הוא טען שהדת משמשת מחסה לפגמים מוסריים, ונתן כדוגמה את אישיותו של פרננדו מלך ספרד. והשליטים נאלצים להיגרר אחרי קבוצת התמיכה שלהם, לטוב, ובעיקר לרע. לדבריו אין בפוליטיקה דרכים בטוחות. החוכמה היא לבחור את הדרך הפחות מסוכנת, וזאת שתוביל לתועלת הגדולה ביותר.
"הנסיך" טוען כי צורת הממשל הטובה ביותר היא אריסטוקרטיה מצומצמת, שתוכל לדאוג לכך שלא ישתרר כאוס במדינה, חשוב להעיר על כך שהספר נכתב כתרופה למשטרים החולים של איטליה. ב"דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס" מקיאוולי טוען שהמשטר העדיף הוא הרפובליקה, שכן חירות היא הפרמטר החשוב ביותר ליצירת הון כלכלי מחד (בשל התחרות והביטחון בזכויות הקניין) ונאמנות של האזרחים למדינתם מאידך (עיקרון זה חוזר על עצמו רבות ב"דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס", שם הוא אף מרחיק לכת וטוען שכשם שמקימי הרפובליקות ראויים לשבח, כך מקימי המשטרים המלוכניים והדיקטטוריים ראויים לגנאי). גם בהקשר של תפקיד המוסר בניהול תקין של מדינה, מקיאוולי נותן עדיפות לרפובליקה על המלוכה, שכן נדיר למצוא עם שיבחר באדם בעל מידות רעות ולעומת זאת במשטרים סמכותיים נדיר הדבר שהאוחז בשלטון הוא איש בעל מעלה מוסרית. חיבור זה אף שימש השראה ל"אסכולה האיטלקית" שפיתחה את תורת האליטות.
בתרבות המודרנית
בתרבות הפופולרית מקיאוולי מופיע בסדרת המשחקים Assassin's Creed כמנהיג של צבא שכירי חרב שפועל להדחת שלטון הבורג'ה באיטליה. כמו כן, הוא מופיע בסדרת הספרים הסודות של ניקולס פלאמל בן האלמוות כאחד האנטגוניסטים הראשיים לצד ד"ר ג'ון די ואדוניו האשמנים הקדמונים, אולם משנה צד והופך לטוב לקראת סוף הסדרה. בנוסף, מקיאוולי מופיע בסדרת הפנטזיה האמריקאית הסודות של דה וינצ'י כעוזרו של לאונרדו דה וינצ'י.
הראפר טופאק שאקור השתמש בשם הבמה מקיאוולי מכיוון שהושפע מכתביו בעת שהותו בכלא.
מיכאל שטראוס (פילוסוף)
ביוגרפיה
בשנות ה-60 החל ללמד באוניברסיטת חיפה, ובמשך מספר שנים היה ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטה. בשנת 1998 פרש לגמלאות. לימד גם באוניברסיטה החופשית של ברלין ובאוניברסיטת חבל הסאר בגרמניה.
היה ממייסדי חוג אורנים. בשנים 2000 עד 2010 התגורר בברלין, ולאחר מכן שב לארץ והתגורר בחיפה.
בנו הוא המוזיקאי והמשורר אבנר שטראוס.
תנ"ך רם
דבר העוסקים במיזם
על מלאכת התרגום כותב אהוביה:
אהוביה מציג דרך מומלצת לשימוש בספר:
תשטיפי פסולת
תשטיפי פסולת הם תמיסות של חומרים שונים המצויים בפסולת, או הנוצרים בתהליכי התפרקותה, החל מחומרים אורגניים וכלה במתכות כבדות. הם מחלחלים בכוח הכבידה דרך קרקעות וסלעים, ועלולים להגיע למי התהום ולזהם אותם. לחלופין עלולים התשטיפים לזרום אופקית על פני שכבות אטימות למים, להגיע לנחלים ולזהם גם אותם.
רקע
כמות הפסולת המוצקה המיוצרת בישראל הולכת וגדלה משנה לשנה, עם העלייה ברמת החיים, והגידול במספר התושבים – הנובע מקליטת עלייה וריבוי טבעי. מצבורי פסולת הם מקור למפגעים סביבתיים חמורים שעיקרם זיהום המים, מפגעי ריחות ועשן, מטרדי ציפורים, חרקים מעופפים, מכרסמים, לכלוך ברשות הרבים ומפגעים חזותיים. המענה הנפוץ ביותר כיום לצורך להיפטר מפסולת ביתית ותעשייתית הוא ריכוז והטמנה באתרי סילוק פסולת. בשיטה זו הפסולת משונעת לאתרים המיועדים לכך, מרוכזת בבורות ומכוסה. הטמנת פסולת כפתרון "קצה" (פתרון לבעיה העולה בסופו של תהליך, במקרה זה טיפול בפסולת) מולידה שלוש בעיות סביבתיות חדשות: פליטת ביו-גז, היווצרות תשטיפים, וסכנה ליציבות המדרונות והר הפסולת כולו.
תשטיפים
תוצר נוסף של פירוק הפסולת הוא תשטיפים העלולים לגרום לזיהום קשה של הקרקע ומי-התהום. המקור העיקרי למים בתשטיפים הוא מי גשמים המחלחלים לגוף הפסולת, ומים הנוצרים בתהליכי הפירוק הביולוגיים של הפסולת האורגנית.
הגבלות על הטמנת פסולת
מכיוון שהטמנת פסולת מסוכנת היא מאוד יקרה, חשוב לדרג ולסווג את הפסולת. סיווג זה מבטיח הטמנה בטוחה מחד, והפחתה של תשלום על פסולת "נקיה" מאידך. לפיכך, במדינות מפותחות נוהגים להפריד את סוגי הפסולת על פי קטגוריות ולהטמין אותן במטמנות מתאימות. באירופה, המטמנות מחולקות ל-4 קטגוריות עיקריות: מטמנה לפסולת אינרטית (A), מטמנה לפסולת לא מסוכנת (B), מטמנה לפסולת מסוכנת (C) ומטמנה תת-קרקעית לפסולת מסוכנת (D). אחד הפרמטרים שקובעים באיזה מטמנה ניתן להטמין סוגי פסולת שונים הוא פרמטר התשטיפיות שנבדק בבדיקת תשטיפיות.
בדיקת תשטיפיות
הפרקציות של התשטיף שיעברו אנליזה מחושבות על פי יחס נוזל השטיפה (L) למשקל הדוגמה (S), והן L/S=2 ו- L/S=10 ליטר נוזל לקילוגרם דוגמה. לדוגמה, עבור 1 ק"ג חומר נבדק, הפרמטרים ימדדו בפרקציית נוזל שתצא מהדוגמה אחרי מעבר של 2 ליטר (L/S=2) ואחרי מעבר של 10 ליטר נוזל (L/S=10).
הדגימה הראשונה שנאספת נקראת "מבחן פרקולציה" (C0) והיא דוגמת הנוזל הראשונה שיוצאת, אחרי מעבר של 0.1 ליטר הנוזל הראשונים.
בדיקות מקובלות לתשטיפיות:
גורמים המשפיעים על תשטיפיות עופרת
במחקר שבדק את הגורמים המשפיעים על תשטיפיות של יוני עופרת מחומר מיצוק-מיצוק נמצא שהגורם העיקר שמשפיע על תשטיפיות של עופרת בפסולת הוא ה-pH הסופי בתשטיף (leachate). ה-pH הסופי נקבע בין השאר מחומציות נוזל השטיפה (leachant). נמצא שעבור pH נתון, לסוג נוזל השטיפה (leachant) יש השפעה זניחה על התשטיפיות. ניתן לחלק את תחום החומציות בתשטיף ל-3 שלבים בהקשר לתשטיפיות העופרת: תחום מאוד בסיסי ב- pH > 12, שם העופרת יוצרת קומפלקסים מסיסים עם אניונים של הידרוקסיד ולכן נשטפת החוצה. תחום קיבוע נייטרלי בטווח pH בין 6 ל-12, בו העופרת נספגת ושוקעת ולכן מקובעת, ואזור תשטיפיות חומצי ב- pH < 6, בו קיבולת ניטרול החומצה של חומר המיצוב-מיצוק נהרסה לגמרי ולכן יוני העופרת נשטפו החוצה.
טרמינולוגיה
באנגלית יש מספר מינוחים רב יותר, בהשוואה לעברית, המשמשים כדי לתאר תשטיפיות. לכן חשוב להבהיר את הטרמינולוגיה כאשר מדברים על תשטיפים.
בדג' בים
ההר שוכן בתוך הפארק הלאומי בדג' בים (Budj Bim National Park). בדג' בים הוא השם בו מכנים בני הקבוצה האתנית של הגונדיטג'מרה את ההר, שם שפירושו "ראש גבוה". ההר (בפועל גבעה) שצורתו חרוטית בקירוב מתנשא לגובה של 178 מטרים. הפסגה היא גבעה של סקוריה שנפלטה והצטברה לצד קבוצה של שלושה לועות של הרי געש המכילים כיום את "אגם סרפרייז" (Lake Surprise). שורה של לועות קטנים וחרוטי סקוריה נמתחת לדרום-מזרח. קילוחי לבה שזרמו דרך תעלות לבה התפשטו ויצרו צורת הר געש המכונה חרוט מגן. קילוחי לבה אלו, המכונים קילוחי לבה טיירנדרה (Tyrendarra lava flow), שינו את תבנית הניקוז של האזור, ויצרו שטחי ביצות גדולים.
שטחים גדולים ממערב ומדרום-מערב להר הוגדרו אתרי מורשת של אוסטרליה. אזורי המורשת של בדג' בים כוללים את "האזור הילידי המוגן של טיירנדרה" (שהוכרז בדצמבר 2003), נוף המורשת הלאומית של בדג' בים (נוסף לרשימת המורשת הלאומית ביולי 2004), והנוף התרבותי של בדג' בים (שהוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביולי 2019).
היווצרות
הר הגעש שוכן בתחומי האזור הגאולוגי המכונה מחוז הפעילות הגעשית החדשה יותר, המוגדר על בסיס התכונות הגאולוגיות שלו. המחוז משתרע על שטח של 15,000 קילומטרים רבועים, ובו מעל ל-400 חרוטי מגן והרי געש קטנים, וכולל את הרי הגעש הצעירים ביותר באוסטרליה.
ההערכות הראשוניות לגבי גיל ההתפרצות של בדג' בים היו כולן "גילאים מינימליים", שהתבססו על משקעים בביצות שנוצרו זמן מה לאחר ההתפרצות ונעו בין 6,000 ל 27,000 שנה לפני זמננו. עדויות שנאספו מאוחר יותר הראו שההתפרצות הייתה לפחות לפני 30,000 שנים (תוך שימוש בתיארוך של משקעים על קרקעית הלוע של אגם סרפרייז).
מחקר שפורסם בפברואר 2020 תיארך באמצעות תיארוך ארגון-ארגון, שיטת תיארוך רדיומטרי, את ההתפרצות לכ-36,900 שנים לפני זמננו (בדיוק של 3,100± שנים). באותו מחקר תוארכה גבעת טאואר (Tower Hill), הר געש כבוי כ-60 קילומטרים דרומית-מזרחית לבדג' בים, לכ-36,800 שנים לפני זמננו (בדיוק של 3,800± שנים). בשל נוכחותם של חפצים אנושיים שנמצאו תחת אפר געשי בגבעת טאואר, זהו "גיל מינימלי לנוכחות אנושית בוויקטוריה", וניתן גם להתפרש כהוכחה להיסטוריה בעל פה של בני הגונדיטג'מרה המספרת כי התפרצויות געשיות היו בין המסורות שבעל פה הקדומות ביותר שלהם.
ההתפרצויות יצרו את קילוחי לבה טיירנדרה, שזרמו בדרך כלל בכיוון דרום לתוך האוקיינוס ליד היישוב הקטן טיירנדרה, כ-50 קילומטרים משם. קילוחי הלבה שינו את מערכת הניקוז הקודמת. ממזרח הנהר פיצרוי (Fitzroy River) זורם כיום בין הסלעים של קילוחי הלבה ומתלול הר קליי (Mount Clay escarpment). במערב, היובל שלו "דרלוט קריק" (Darlot Creek) זורם דרך נוף מורכב יותר של ביצות עשב, ושטחים נמוכים שבהם מתרחשת מדי פעם הצפה.
חשיבות היסטורית ותרבותית
הר הגעש עצמו וקילוחי הלבה שמסביב הם בעלי משמעות היסטורית ותרבותית רבה. סיפור בריאת העולם של המקומיים בני הגונדיטג'מרה מבוסס על התפרצות הר הגעש לפני למעלה מ-30,000 שנה. דרך אירוע זה התגלה היוצר הקדמוני המכונה בדג' בים.
רבים מבני הגונדיטג'מרה הועברו למיסיון אגם קונדה (Lake Condah Mission), שהפכה אחר כך לשמורת אבוריג'ינים שנוהלה על ידי הממשלה, שהפרידה בין הילדים שהיו בני תערובת מהוריהם והפכו חלק מהדור הגנוב.
אזורים מוגנים
יש כמה אזורים מוגנים, חלקם חופפים, שניים הכוללים את בדג' בים עצמו והאחרים את קילוחי הלבה:
מקור השם הקודם (הר אקלס)
ההר נקרא הר אילס (Mount Eeles) בשנת 1836 על ידי מגלה הארצות מייג'ור תומאס מיטשל על שם ויליאם אילס (William Eeles) מחטיבת הרובאים מספר 95 שלחם יחד עם מיטשל במלחמת חצי האי. שגיאה של משרטט המפות פירושה שהשם שונה בטעות ל"אקלס" משנת 1845.
אינטונציה (בלשנות)
אִינְטוֹנַצְיָה (בעברית: הַנְגָּנָה) היא שינוי גובה הצליל בזמן הגיית משפט או צירוף תחבירי, על פי תבנית הנגנה, הנושאת משמעות תחבירית-פרוזודית-פרגמטית: שאלה, חיווי סופי (כלומר שהדובר סיים את דבריו), חיווי המשכי (כלומר שהדובר צפוי להמשיך), בקשה, גערה וכיוצא באלה.
אינטונציה שונה מטון בשפה טונאלית (למשל השפות הסיניות או סַנְגּוֹ): טון הוא שינוי בגובה הצליל לאורך תנועה, הברה או מילה, והוא נחשב פונמה, כלומר עשוי לשנות את משמעות המילה. בניגוד לטון, אינטונציה היא שינוי גובה הצליל לאורך אתר תחבירי, בדרך כלל רחב יותר, כמו משפט או צירוף תחבירי, ולא לאורך פונמה או הברה.
כשמדובר בשפת סימנים, המונח אינטונציה מתייחס לתנועות ולהבעות הפנים שמבצע הדובר, וממלאות את תפקידה של האינטונציה בשפות מדוברות, כלומר קובעות שהמשפט שסומן כולל את המאפיינים הפרגמטיים-פרוזודיים שצוינו לעיל.
נאשיילסק
נאשיילסק (בפולנית: Nasielsk) היא עיירה במחוז נובידבור שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
נאשיילסק נזכרת מהמאה ה-11, עת הייתה כפר פרטי בבעלות אצולה, ובשנת 1386 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאות ה-15 וה-16 התפתחה העיירה, ונעשתה למרכז מסחרי במזוביה, בו התקיימו ירידים חודשיים. שגשוג העיירה נקטע באמצע המאה ה-17, כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לאזור.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. הקמת מוסדות השלטון של הנפה בעיירה בשנת 1867, וחיבורה לקו מסילת הברזל בשנת 1880, הביאו להתפתחותה המהירה של העיירה בסוף המאה ה-19.
יהודי נאשיילסק
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17, ובשנת 1650 נבנה בה בית כנסת וקודש בה בית עלמין. לאחר גזירות גירוש שהוטלו על יהודים ביישובים שונים במזוביה, הגיעו לעיירה יהודים נוספים, והקהילה במקום גדלה.
במהלך המאה ה-19, חרף ההגבלות שהוטלו על מגורי יהודים באזור העיירה בין השנים 1823 ו-1862, גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, ובשנת 1857 היוו היהודים כ-80% מתושביה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול, ובשנת 1920 הוחרמו כמה מעסקי היהודים בה, ונאסרו מספר מהפעילים הציונים ביישוב.