cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרד 1682
בהיסטוריה של רוסיה, מרד 1682 היה מרד של יחידות צבא המוצבות במוסקבה. כתוצאה ממנו, השלטון במדינה הועבר לנסיכה סופיה אלכסייבנה רומנובה כעוצרת ליד שני אחיה הצעירים, איוואן החמישי ופיוטר הראשון (הגדול).
רקע
הסיבות למרד היו קיימות כבר בתקופת שלטונו של הצאר פיודור השלישי. קופת אוצר המדינה הייתה ריקה, ותשלומי השכר לחיילים לא הועברו באופן סדיר. קצינים היו משאירים אצלם חלק מן השכר, ובנוסף, חייבו חיילים לעבוד באחוזותיהם.
ב-27 באפריל 1682 נפטר הצאר פיודור השלישי ללא צאצאים. בהתאם לנוהל, כס השלטון היה אמור לעבור לאחיו בן ה-16 איוואן, בנו של הצאר אלכסיי הראשון, צאר רוסיה מאשתו הראשונה מריה מילוסלבסקי, או לאחיו בן ה-10 פיוטר, בנו של הצאר אלכסיי מאשתו השנייה נטליה נרישקין. איוואן היה ילד חולני ונראה היה שלא יאריך ימים. היריבות בין שתי המשפחות הגיעה לשיאה, כי החלטה על היורש הייתה צפויה להשפיע ישירות על מצב המשפחה וקבלת הטבות. ההחלטה הסופית הייתה בידי אספת בויארים. לאחר התלבטויות, האספה הבויארית והפטריארך הרוסי החליטו ביום פטירתו של הצאר שפיוטר הוא שיהיה הצאר הבא.
למשפחת מילוסלבסקי החלטה זו הייתה גורלית - הם היו צפויים לאבד את השפעתם בחצר. הנסיכה סופיה, אחותו הגדולה של איוואן ונציגת משפחת מילוסלבסקי, החליטה לנצל את התמרמרות יחידות הצבא המוצבות במוסקבה. היא נתמכה במשפחתה, חלק מן הבויארים, והנסיכים וסילי גוליצין ואיוואן חובנסקי שהיו נציגי המשפחות הוותיקות ולא ראו בעין יפה את עליית משפחת נרישקין.
תחילת המרד
תומכי משפחת מילוסלבסקי הפיצו בין החיילים שמועות ולפיהן תחת השלטון החדש, תשלום השכר יהיה גרוע עוד יותר מבעבר. ב-15 במאי התפשטה שמועה שמשפחת נרישקין הרגה את הנסיך איוואן. חיילים רבים נהרו לקרמלין של מוסקבה, עברו את המשמר, והתאספו בכיכר הקתדרלות בחזית הארמון. הצארינה נטליה נרישקינה, אלמנתו של הצאר אלכסיי, יצאה מהארמון עם בנה פיוטר ועם הנסיך איוואן. איוואן ענה לשאלות החיילים שבריאותו טובה, שמשפחת נרישקין מתייחסת אליו כראוי, ושאין לו טענות כלפיה. מצב זה העמיד את פעולות החיילים באור בעייתי, כמרד נגד השלטון. אחד הקצינים, הנסיך דולגורוקי, איים על החיילים והאשים אותם במרד גלוי. ההמון המשולהב לא עמד בלחץ, התפרץ והרג את דולוגורסקי. בהמשך הם אף נכנסו לארמון עצמו והרגו כמה מבני משפחת נרישקין ותומכיה. מעשי הרצח התפשטו לעיר כולה. החיילים המורדים הציבו שמירה על הקרמלין ולמעשה כל יושבי הארמון היו עצורים.
למחרת חזרו החיילים לארמון ודרשו להסגיר לידם את איוואן נרישקין, אחיה של נטליה נרישקינה. הנסיכה סופיה ובויארים נוספים לחצו על משפחת נרישקין. איוואן נרישקין הוסגר לידי המורדים והוצא להורג. קיריל נרישקין, אביה של הצארינה, אולץ לקבל עליו שבועת נזירות הוגלה למנזר בצפון המדינה. מהומות והוצאות להורג נמשכו עד ל-18 במאי. רוסיה נשארה למעשה ללא שליט, שכן פטר הגדול היה באופן פורמלי צאר ואמו נטליה לידו, אך הם לא יכלו לשלוט. רבים מתומכיהם נהרגו או נמלטו ממוסקבה.
ב-19 במאי נציגי החיילים הציגו לפיוטר אולטימטום - לשלם להם לאלתר את החוב, שלטענתם היה כ-240,000 רובל. קופת האוצר הייתה ריקה, אך הנסיכה סופיה, למרות שפורמלית לא הייתה לה בשלב זה כל סמכות, נתנה פקודה לאסוף את הכסף והשתמשה לכך בכלי זהב וכסף שהיו בארמון.
ב-23 במאי וב-29 במאי החיילים הציגו דרישות נוספות, ביניהן הכרזה על איוואן החמישי כצאר לצד פיוטר, ומינוי הנסיכה סופיה כעוצרת לידם, בהתאם לאינטרסים של משפחת מילוסלבסקי. מחוסר ברירה, נענו האספה הבויארית והפטריארך לדרישות החיילים. בשלב זה, החיילים המורדים שלטו, אך היו מודעים לכך שהמצב אינו יציב ומותנה בנוכחותם בקרמלין. במטרה להבטיח לעצמם ביטחון לטווח ארוך, הם דרשו מן הממשל לפרסם צו ולפיו כל פעולות החיילים היו לטובת השלטון ומשפחת רומנוב, ולהציב בכיכר אנדרטה שעליה שמות הבויארים שנהרגו ופרוט פשעיהם, לכאורה, נגד השלטון. מחוסר ברירה הממשל הסכים גם לכך. יחד עם זאת, בשלב זה הנסיכה סופיה החלה להרגיש שהמצב מסכן גם אותה.
תקופת הנסיך חובאנסקי
סופיה מינתה את הנסיך חובאנסקי למפקד העליון של החיילים במוסקבה. הוא היה ידוע כתומך של משפחת מילוסלבסקי והיה גם פופולרי בקרב החיילים. במינוי זה הנסיכה סופיה ציפתה שהוא יפעל להרגעת הרוחות. אומנם, הנסיך בעצמו החליט שהוא יכול להפעיל לחץ בלתי פוסק על הנסיכה. בתמיכתו, החיילים לא עזבו את שטח הקרמלין ושמרו את היכולת לדרוש מהממשל הטבות נוספות.
מתנגדי הרפורמה הדתית ברוסיה חשבו שזה הזמן להפסיק אותה. מתנגדי הרפורמה הגיעו למוסקבה מערי שדה והחלו בתעמולה בקרב החיילים. הנסיך חובאנסקי תמך בהם, כי ראה בהם כלי נוסף ללחץ על הממשל. אומנם הממשל לא היה יכול לקבל החלטה בנושא דתי שהיה בידי הכנסייה והפטריארך. הכנסייה לא יכלה לבטל את הרפורמה שנמשכה כבר עשרות שנים. גם הנסיכה סופיה לא תמכה במהלך, כי זה היה עלול לפגוע בתדמית אביה ואחיה שהתחילו את הרפורמה.
למציאת הפתרון הוצע לארגן דיון פתוח על הכיכר האדומה. הנסיך חובאנסקי תמך ברעיון הדיון הפתוח. הפטריארך התנגד לדיון על הכיכר כי הבין שמהלך הדיון יהיה תלוי בהתנהגות ההמון שצפוי להתאסף בכיכר ולא בטענות הצדדים. הוא הציע לארגן את הדיון בחדרי הארמון. סופיה תמכה ברעיון קיום הדיון בארמון. כטענה לכך היא ציינה שהיא בעצמה עם קרובי המשפחה מעוניינת להיות נוכחת בדיון ולא סביר שהם השתתפו בדיון בכיכר. ב-5 ביולי 1682 הדיון אכן נערך בשטחי הארמון. תוך זמן קצר הדיון נהפך להיות לא ענייני וקולני. מתנגדי הרפורמה בראשות ניקיטה הצבוע עזבו את הדיון, והודיעו להמון שהמתין בכיכר על הניצחון המוחץ. באותו זמן, סופיה הודיע לנציגי החיילים שהיו בארמון שמתנגדי הרפורמה לא נתנו שום טענה רצינית ולא ייתכן שרפורמה שנתמכה על ידי הצארים הקודמים לא נכונה. היא גם איימה על החיילים שהיא עלולה לעזוב את מוסקבה ולחזור עם צבא מתנדבים. לאור הנאום שלה, החיילים תפסו חלק ממתנגדי הרפורמה והרגו אותם. לעומתם, הנסיך חובאנסקי המשיך בתמיכתו במתנגדי הרפורמה.
שלב זה, בו הממשל היה תלוי ברצון החיילים במוסקבה נמשך עד ל-19 באוגוסט. בהתאם למסורת, באותו יום היה צריך להתקיים טקס דתי בהשתתפות משפחת הצאר. במסגרת הטקס הפמליה הייתה צריכה לעזוב את הקרמלין ולהגיע למנזר מחוץ לעיר. בפמליית הטקס השתתפו שני הצארים, שתי האלמנות של אלכסיי הראשון, קרובי המשפחה והנסיכה סופיה בעצמה. הפמליה קיבלה הגנה מיחידות צבא שלא תמכו במרד. עם עזיבת העיר, הם שינו את המסלול והגיעו לקרבת לאוורת השילוש-סרגייב בכוונה להופכו למרכז שלטוני חדש. בספטמבר התאספו סביבם בויארים ויחידות צבא נוספות. מהלך זה הדאיג את נסיך חובאנסקי והוא החליט להגיע לנסיכה סופיה לקראת 17 בספטמבר שהיה יום הולדתה. בדרך הוא ובנו נעצרו והובאו לחצר. תוך זמן קצר הם הואשמו בניסיון להפיכה שלטונית והוצאו להורג. סופיה הודיע על אספת צבא מתנדבים לצורך השבת הסדר בבירה.
סיום המרד
ללא מנהיג ברור, החיילים במוסקבה איבדו את יכולתם לביצוע פעולות החלטיות. הם שלחו לסופיה מספר מכתבים בהם ביקשו את תמיכתה והבטיחו לשרת אותה בנאמנות. בסופו של דבר, בחודש אוקטובר 1682 הם כתבו מכתב בו ציינו שכל הפעולות שבוצעו החל מחודש מאי היו לא חוקיות, ביקשו חנינה כללית והריסת את הפסל שהוצב לפי דרישתם בכיכר האדומה. סופיה הסכימה לחנינה והוציא להורג רק מספר מצומצם של מנהיגי החיילים. מפקדם החדש השליט משמעת נוקשה.
בתחילת נובמבר 1682 חזרה חצר הצאר למוסקבה. נטליה נרישקינה ובנה פטר הגדול לא חזרו לבירה. הם עברו להתגורר בכפר פראוברז'נסקי תחת משמר של חיילים נאמנים. פטר הגדול בעצמו היה מגיע לבירה רק לצורך השתתפות בטקסים הנדרשים.
מצב שלטוני זה ארך שבע שנים, עד לשנת 1689. באותה שנה, פטר הגדול היה מבוגר דיו כדי לסלק את סופיה מתפקידה כעוצרת.
בית הכנסת חדשים (לבוב)
בית הכנסת חדשים בעיר לבוב היה מעוז חרדי בשליטת חסידות בעלז. לאחר השואה התרכזו סביבו שרידי הפליטה שנתאספו בעיר.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בשנת 1856 על ידי יעקב גלנצר, חסיד זידיטשוב חשוך ילדים. מסופר שהוא ביקש מרבו שיברך אותו בילדים ורבו הורה לו לבנות בית כנסת שכן תולדותיהם של צדיקים אלו מעשיהם. בית הכנסת נקרא "חדשים" על ידי האדמו"ר מז'ידיטשוב על שם הפסוק "חדשים לבקרים רבה אמונתך". בבית הכנסת התפללו חסידים ובעלי בתים שלא שבעו נחת מרוח ההשכלה שנכנסה לבתי כנסת אחרים בעיר. בניגוד לשאר בתי הכנסת בעיר, לא היה בית הכנסת בבעלות הקהילה היהודית אלא נוהל באופן עצמאי על ידי שלושה נאמנים, כדי למנוע השפעות זרות על המקום. חסידי בלז התרכזו סביב בית הכנסת והשתלטו עליו "בכח ממש" ושינו את נוסח התפילה מזה של ז'ידיטשוב לנוסח של בעלז.
בשנת 1879 קיימו את הועידה הראשונה של תנועת מחזיקי הדת בבית הכנסת חדשים.
בניגוד לשאר בתי הכנסת בלבוב, לא נהרס בית הכנסת חדשים ובמקום זאת הנאצים הפכו אותו לאורווה. ביולי 1944 השיבו נציגי השלטון הסובייטי את בית הכנסת לדוד כהנא כנציג היהודים, לצורך תפילה בלבד. היהודים סדרו במקצת את בית הכנסת וקיימו תפילות באחד החדרים בקומה השנייה. עם גבור זרם הפליטים של יהודים ששבו מרוסיה השתכנו חלק מהפליטים בחדרי עזרת הנשים של בית הכנסת. לקראת ראש השנה התקינו לבית הכנסת חלונות ודלתות במקום אלו שנעקרו בזמן מלחמת העולם השנייה.
בתקופה הסובייטית כיהן כרב בית הכנסת הרב יעקב גור אריה וחזן בית הכנסת היה ברוך לייב שולמן.
בסביבת שנת 1960 החרימו השלטונות את בית הכנסת והפכו אותו למועדון ספורט. בשנת 1989 הושב בית הכנסת לידי היהודים ובמקום החלה לפעול חברת שלום עליכם לתרבות יהודית.
האלה דורגה
האגדה
לדווי מהאטמיה שלוש אפיזודות. דורגה משויכת לאלמנטים פילוסופיים, מאיה, שאקטי, ופרקריטי. באפיזודה שמדברת על דורגה, השנייה מתוך שלוש האפיזודות מסופר על השד מהישאסורה או מהישה. על פי הסיפור מהישה יצא לפרישות ולפעילות מדיטטיבית וצבר כוח אדיר עד אשר הצליח להשתלט על פולחנים וודיים. האלים לא הצליחו לקבל את מנת חלקם, כלומר הוא הפריע לכלכלתם והם נדחקו הצידה. הוא צבר טאפאס, כוח אדיר, חום, עד כדי כך שהעולם יצא מאיזון. נוצר חשש שהקוסמוס עומד לקרוס ואז האל ברהמה ביקש ממנו להפסיק. מהישה שאל את ברהמה מה הוא יקבל בתמורה להפסקתו, וברהמה שאל במה הוא חפץ, מהישה ענה לו שברצונו להיות בלתי מנוצח. ברהמה הסביר לו שהדבר בלתי אפשרי והאלים לא יכולים להעניק לו משאלה שכזו, ומהישה ביקש שרק אישה תוכל להרוג אותו (דבר שנחשב לכמעט בלתי אפשרי). ברהמה הסכים והאלים הגיעו למסקנה שעליהם ליצור אישה לוחמת אדירה אשר תביס את מהישה וכך כל אחד מן האלים הקריב מעור גופו ומהאנרגיה שלו וביחד הם יצרו אישה יפהפייה "כמו הר של אש שלהבותיו חובקות את מרחבי השמיים". כל אחד נתן לה כלי נשק, חרבות, דיסקוס, ועוד, והאלה יצאה לקרב. מהישה, המזוהה כבאפלו, שינה עצמו והפך לפיל, אריה, אדם ועוד, וכאשר היה במצב אדם, ערפה האלה (דורגה) את ראשו. כך היא הצילה את העולם והאלים היללו אותה והכירו במעמדה האדיר תוך שהיא מבטיחה להם לשוב ולבקרם כל אימת שיזדקקו לה. דורגה קיבלה תפקיד קוסמולוגי של שימור הקוסמוס כולו, תפקידה להגן על הקוסמוס כמו שמלך מגן על ממלכתו.
פולחן
דורגה פוג'ה, הנקרא גם נארווראטי ויג'אידאשמי, ודאשרה, אשר נחגג בעיקר בבנגל, כולל תשעה לילות ונחוג במשך עשרה ימים. תשעת הלילות הראשונים הם לילות בהם חוגגים את התגלמויותיה השונות של דורגה, את תשע האווטארות שלה והיום העשירי הוא יום ניצחונה של האלה על שד הבאפאלו. החג נחוג פעמיים פעם באביב ופעם בסתיו. בחג אדיר ממדים זה, מוליכים את הדמות של האלה דורגה ברחבי הערים ובסופו משליכים את דמותה לנהר ונותנים לה לזרום הלאה עד להתגלמותה הבאה בשנה שאחרי, דבר המייצג את רעיון החלופיות. בנוסף, לאורך החג מקריאים את הסיפור המלא מתוך הדווי-מהאטמיה ומקריבים לאלה קרבנות בעלי חיים, תוך צביעת המקדשים של האלה בדם. החג נערך בחסות המלך ונחוג בחצר ממלכתו. מכיוון שזהו אקט של סגידה לאלה, המלך בעצם משחזר את ניצחונה על שד הבאפלו תוך הקרבת באפלו בעצמו ובכך יוצר הקבלה ביניהם, בין הגשמי לקוסמי. בראמיינה מסופר כי המלך ראמה סגד לדורגה לפני יציאתו לקרב כיוון שהוא ביקש את עזרתה בקרב מול השד ראוונה. דורגה עזרה לו להציל את אשתו סיטה ולחזור בשלום לממלכתו שבאיודיה. היא בעצם עזרה בהחזרה של הסדר המלוכני על כנו. החג נחגג בווראנסי, בחגיגה ששמה ראמלילה שלפיה ניצחונו של המלך ראמה הוא בעצם ניצחונה של האלה.
יצחק ממיסטבאלוב
יצחק (איציק) ממיסטבאלוב (נולד ב-8 באוקטובר 1979) הוא שחיין ישראלי אלוף פאראלימפי, אלוף עולם ושיאן עולם.
תחילת דרכו
ממיסטבאלוב נולד וגדל באור יהודה. בגיל שמונה חודשים אובחן כלוקה בשיתוק מוחין (.C.P), המתבטא אצלו בשיתוק מלא של שתי רגליו ושל ידו השמאלית. הרופאים המליצו להוריו להיעזר בטיפול הידרותרפי בבריכת השחייה כחלק מהטיפול השיקומי. כאן החלה אהבתו לבריכה ועם השנים החל להתמקצע בשחייה. וזאת, על אף שכאמור, כל פעולת השחייה מתבצעת בידו הימנית בלבד.
ממיסטבאלוב שוחה בסגנון החתירה. בשנים הראשונות הוא נהג לשחות על בטנו, כמקובל בסגנון החתירה, אולם במנח זה לא הצליח למצות את הפוטנציאל שלו, בעיקר בשל קשיי נשימה. יחד עם מאמנו, פיתחו סגנון שחייה ייחודי - שחייה על הצד, בה גריפת המים בחתירה אפקטיבית יותר והנשימה קלה יותר. בסגנונו זה הוא נוהג להוציא את ראשו לנשימה כל שבע גריפות.
ממיסטבאלוב סיים את לימודיו התיכוניים במגמת מינהל עם תעודת בגרות מלאה. בשל נכותו, צה"ל סירב לגייסו, ולכן פנה ללימוד הנהלת חשבונות, עד אשר זנח את לימודיו לטובת השחייה.
הישגיו הבינלאומיים
בתחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף, שהתקיימה ב-1997 בבריטניה, סיים רביעי. מאוחר יותר סיפר ממיסטבאלוב כי אז אמר בליבו אומר שבפעם הבאה בה יהיה במעמד דומה (תחרות בינלאומית) הוא יעמוד על דוכן המנצחים. באולימפיאדת סידני השתתף במקצה של 50 מטר חופשי וסיים רביעי, אך את ההישגים המשמעותיים ביותר הביא ארבע שנים אחר כך, באולימפיאדת אתונה, כשזכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:10.88 דקות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 2:35.24 דקות (שניהם השיאים עולמיים הנוכחיים, 2011) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי. באליפות העולם בשחייה לנכים שהתקיימה בדרבן, דרום אפריקה, בדצמבר 2006 זכה ממיסטבאלוב בשלוש מדליות זהב. באפריל 2008 השתתף ממיסטבאלוב באליפות שפילד שבאנגליה ושבר את שיא העולם ב-200 מטר חופשי.
ממיסטבאלוב היה אמור להשתתף במהלך 2008 במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג, אך החליט מספר שבועות לפני תחילת המשחקים שלא לצאת עם המשלחת לבייג'ינג בגלל תאונת דרכים בה היה מעורב.
באליפות הפתוחה של בריטניה בשחייה לנכים שנערכה באפריל 2012 קבע ממיסטבאלוב במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:20.61 דקות, ונבחר על ידי הוועד הפאראלימפי הבינלאומי כאתלט הנכה המצטיין של החודש.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ממיסטבאלוב במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 4:58:53 דקות.
ב-9 במרץ 2014 קבע ממיסטבלוב שיא עולם חדש במשחה ל-50 מטר חתירה במסגרת אליפות דנמרק הפתוחה, כשסיים את המשחה בזמן של 1:03.80.
תאונת הדרכים
באוגוסט 2008 ממיטבאלוב סטה מהכביש, התנגש בתחנת אוטובוס, גרם למותם של שני אנשים - מרדכי חסידים וחווה טייב. בעקבות התאונה הואשם בגרימת מוות ברשלנות ובקטיעת ידה של אישה נוספת. הוא הודה והורשע, אך גזר הדין היה עונש סמלי בלבד, למרות חומרת התאונה, זאת לאחר שתסקיר שנערך לו קבע שהוא אינו יכול לרצות מאסר או לבצע עבודות שירות בגלל מצבו הבריאותי. בפסק הדין תהה השופט איך ניתן לממיסטבאלוב רישיון נהיגה מלכתחילה, למרות נכותו.
תחנת הרכבת רעננה – דרום
תחנת הרכבת רעננה – דרום היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את תושבי רעננה והשרון. התחנה הוקמה כחלק ממיזם מסילת השרון ורציפיה נבנו בין נתיבי כביש הרוחב 531 שנסלל במקביל להקמתה. מבנה התחנה הוקם במפלס הקרקע ממזרח לכביש 4 ומצפון לכביש 531, ורציפיה נבנו במנהרה באורך של 1,825 מטרים, אשר עוברת מתחת לכביש 4. התחנה נפתחה ב-3 ביולי 2018.
החל ממרץ ועד סוף חודש יוני 2020 הושבתה תנועה הרכבות עקב התפשטות נגיף הקורונה. רכבת ישראל ניצלה את ההשבתה לשיפורים ושדרוגים של תשתיות ובין היתר החלה בעבודות לשדרוג המסילה המזרחית באזור מחלף אלישמע. במסגרת העבודות פורק מקטע גדול של פסים וקו "הנגב המערבי" (באר שבע - רעננה) פוצל לשני קווים: באר שבע - ראש העין צפון וכפר סבא - הרצליה. הקו החדש איפשר לנוסעי ערי השרון להגיע בזמן מהיר יותר להרצליה ומשם להחליף רכבת לכיוון דרום. הקו פעל עד לספטמבר 2020 והתחנה נסגרה, בחודש פברואר 2021 חזרה התחנה לפעילות.
ב-19 בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
ב-25 בדצמבר 2021 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי מהרצליה לאשקלון במקום קו הנוסעים שפעל מהרצליה ועד באר שבע מרכז דרך קו הנגב המערבי.
נגישות התחנה
התחנה נמצאת בסמוך למסוף האוטובוסים צומת רעננה אשר ממנו יוצאים מספר רב של קווי אוטובוס ליעדים שונים באזור גוש דן ובישראל.
בנוסף ישנו מסוף קטן בכניסה לתחנה אשר נבנה בחשבון שהתחנה לא תכלול חניון צמוד ורכבת ישראל מצהירה שהנגישות לתחנה היא באמצעות תחבורה ציבורית בלבד. ממסוף זה יוצאים שלושה קווי אוטובוס ייעודיים לתחנת הרכבת וקו נוסף שאינו מוגדר כקו ייעודי עבור התחנה.
אירווין קרוסטווייט
ארווין קרוסטווייט (באנגלית:Irwin Crosthwait: 24 ביוני 1914 – 15 בספטמבר 1981), היה צייר קנדי הידוע בעיקר בזכות היותו מאייר אופנה.
ביוגרפיה
אירווין "באד" קרוסטווייט נולד ב -24 ביוני 1914, בקרסטון שבקולומביה הבריטית, בנם של ליילנד קרוסטווייט ואלן ג'ונסון קרוסטווייט, בעלי משק בקרסטון.
במהלך ילדותו של ארווין נחשף ליצירות האמנות של אביו, יליד ניו זילנד, שעבד בחברתספנות לפני שהגיע לקנדה, ושרטט וצייר את מסעותיו על גבי ספינות החברה.
לאחר גירושי הוריו בשנת 1928, אירווין ואחיו, טום, עברו להתגורר במונטריאול בטיפול דודם. בין השנים 1934 - 1938 התחנך קרוסטווייט במכללת סר ג'ורג' ויליאמס במונטריאול, שם למד אמנויות יפות, ובמכון פראט בניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו, חזר קרוסטווייט למונטריאול ובילה מספר שנים בהדרכה אצל הרמן היימליק, אמן מקומי.
קריירה
קרוסטווייט המשיך ליצור יצירות אמנות כשהוא מועסק כמנהל הפרסום הראשי של חברת "הנרי מורגן", רשת חנויות הכלבו הקנדיות. בשנת 1944 הוענק לארווין פרס ג'סי דאו על ציורו בצבעי מים ובהמשך התגייס לצי הקנדי המלכותי. בשנים 1945 ו -1946, שירת כאמן חיל הים הרשמי, וצייר את הספינות ומלחיהן.
באוגוסט 1947 שט קרוסטווייט לבריטניה, שם קיבל את שחרורו מהצי המלכותי הקנדי. קרוסטווייט עבר לפריז בספטמבר של אותה שנה והחל את דרכו כמאייר אופנה. הוא שירטט ואייר קולקציות השייכות למעצבים כמו איב סן לורן, כריסטיאן דיור וז'יבנשי, כמו גם לחבריו האישיים אמיליו פוצ'י ומארק ווהן. בשנים שלאחר מכן, איורי האופנה של קרוסטווייט הופיעו בעיקר במגזין בזאר של הרפר.
במהלך שנותיו בפריז עבד קרוסטווייט גם על תפאורות לבלט וחיפש אמצעי ביטוי אמנותיים אחרים, בעיקר בציור המופשט.
ציורים של קרוסטווייט הוצגו עם אמנים מודרניים אחרים.
מוות
בשנת 1979, אירווין קרוסטווייט סבל מפציעה קשה שנבעה מנפילה בלונדון. מאוחר יותר נפטר במונטריאול ב־15 בספטמבר 1981, בגיל 67.
הצבא הדמוקרטי של יוון
היסטוריה
אחרי שחרור יוון מהכיבוש של גרמניה ופירוק ה-ELAS, כוח הגרילה העיקרי של הקומוניסטים, החל ביוון "צייד" אחר שמאלנים וקומוניסטים, שבמהלכו נהרגו 1289 איש, 6671 נפצעו ו-84931 נעצרו. בתנאים האלו רוב הקומוניסטים שהיו עדיין חופשיים, החלו להקים קבוצות גרילה תחת השם "קבוצות של לוחמים נרדפים". המפלגה הקומוניסטית היוונית הובילה את המאבק המזוין וב-27 בדצמבר 1946 שינתה את שמן של הקבוצות לצבא הדמוקרטי של יוון או ה-DSE.
פורטובלו
פורטובלו (מספרדית Portobelo; מילולית: נמל יפה) היא עיירת נמל השוכנת לחופו הדרומי של מפרץ בים הקריבי, ממזרח לפתחה של תעלת פנמה בצפון פנמה. כיום מתגוררים במקום פחות מ-3,000 תושבים, אך בעבר שכנה במקום אחת הערים החשובות באמריקה בתקופתה הקולוניאלית, והספרדים ניצלו את הנמל הטבעי בצפונו של מצר פנמה, כדי לשלוח לאירופה את אוצרותיה של אמריקה הדרומית.
היסטוריה
מפרץ פורטובלו התגלה על ידי כריסטופר קולומבוס ב-2 בנובמבר 1502 במהלך מסעו הרביעי. בשל יופיו של המקום העניק לו קולומבוס את שמו שמשמעותו "מפרץ יפה" (באיטלקית Porto Bello).
העיירה נוסדה ב-20 במרץ 1597 על ידי פרנסיסקו ולארדה אי מרקאדו (Francisco Velarde y Mercado) אשר העניק לה את השם סן פיליפה דה פורטובלו (San Felipe de Portobelo) לכבודו של מלך ספרד פליפה השני. החל מהקמתה ועד המאה ה-18 שימשה העיר כאחד מנמליו החשובים ביותר של צי האינדיאס והייתה נקודת ייצוא חשובה של כסף וזהב מאמריקה לספרד. הסחורה הועברה על גבי אתונות מחוף האוקיינוס השקט בדרומה של פנמה, ושונעה בסירות קטנות בנהר צ'ארגס (Charges) הסמוך. בפורטובלו היא הועברה לספינות המטען של הצי ונשלחה לאירופה. החל בתחילת המאה ה-17 ועד שנת 1739 נערכו בעיר ירידים ידועים שנמשכו עד ארבעים יום.
בשל הסחורה הרבה שעברה דרך העיר ואוחסנה בה, היא בוצרה כבר מימיה הראשונים. הביצורים נבנו בסגנון האדריכלות הצבאית הספרדית שהוכתב על ידי האדריכל האיטלקי באוטיסטה אנטונלי (Bautista Antonelli). אך ביצורים אלה לא עמדו לפורטובלו בשנת 1668, עת הנרי מורגן כבש ובזז אותה משך 14 ימים. במלחמת אוזנו של ג'נקינס נכבש המקום שוב ביום 21 בנובמבר 1739, הפעם בידי אדוארד ורנון. המחאה שנוצרה ברחבי האימפריה הבריטית בעקבות מלחמה זו, הביאה, בין היתר, לקריאת מספר מקומות באיים הבריטים ובשלוש עשרה המושבות על שמה של פורטובלו, ובהם רחוב פורטובלו בלונדון. בניית הביצורים ותחזוקתם נמשכו גם לאחר מכן, ובאמצע המאה ה-18 אופיין סגנון הבנייה במקום באדריכלות נאו-קלאסית. עם זאת, תוצאה נוספת של המלחמה ב-1739 הייתה שינוי במנהגי הסחר של הספרדים, שהחלו להשתמש בנתיב הימי סביב כף הורן, וכלכלת העיר נפגעה. העיר החלה מתאוששת רק לאחר פתיחתה של תעלת פנמה. ביצוריה של העיר הוכרזו בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית, יחד עם מצודת סן לורנסו שממערב לה.
אתרי העיר
בין המבנים שהשתמרו בעיר נמנים מצודת "סנטיאגו דה לה גלוריה" (Fuerte de Santiago de la Gloria), מצודת "היירונימוס הקדוש" (Fuerte de San Jerónimo), מצודת "פרננדו הקדוש" (Fuerte de San Fernando) ומצודת "פרננדינו הקדוש" (Fuerte de San Fernandino). עוד שוכנים בעיר "כנסיית סן חואן דה דיוס" (Iglesia de San Juan de Dios - "כנסיית חואן הקדוש של האל") ומנזר "מסדר הבתולה המבורכת מריה" (Convento de los Padres Mercedarios). בניין המכס (La Aduana) נבנה בין 1630 ל-1634 בסגנון אדריכלות הרנסאנס. הוא שימש לא רק לגביית המכס, אלא גם כמחסן וכמקום מגוריהם של המושל ושל פקידי המלך. כיום הוא משמש כמוזיאון.
העיר ידועה בפולחנו של פסל שחור של ישו שגובהו 1.6 מטר השמור בה, והמכונה "ישו השחור מפורטובלו" (Cristo Negro de Portobelo). הרקע לתחילת הפולחן אינו ידוע בבירור, אך לפי המסורת הופיע הפסל בעיר ביום 21 באוקטובר 1658. לפי אחת המסורות הוא הופיע כדי להילחם בדבר שפשט באזור, ולפי מסורת אחרת, נקלעה הספינה שהובילה אותו לקרטחנה למזג אוויר רע, והיא לא הייתה יכולה לעזוב את פורטובלו עד שהפסל נותר בעיר. ה-21 באוקטובר הוא יום פולחנו של ישו השחור מפורטובלו, וביום זה פוקדים את העיר עשרות אלפי מאמינים.
ז'יל גרימנדי
ז'יל גרימנדי (בצרפתית: Gilles Grimandi; נולד ב-11 בנובמבר 1970 בגאפ שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי.
ביוגרפיה
גרימנדי החל את הקריירה שלו בקבוצת מונקו, וב-1991 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נאנסי במסגרת ליגת העל הצרפתית. הקריירה שלו נקטעה למשך זמן מה בעקבות שירותו הצבאי, אך למרות זאת הצליח להשתתף בתשעים משחקים ולהבקיע שלושה שערים עבור מונקו. הוא שיחק בעיקר בעמדת הבלם הקדמי. הישגיו העיקריים במונקו היו העפלה לחצי גמר ליגת האלופות וגביע אופ"א, וכן זכייה באליפות צרפת בעונת.
בעונה שלאחר מכן הוא עזב את מונקו והצטרף למאמנו לשעבר ארסן ונגר בארסנל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שם במשחק מול לידס יונייטד, וסייע למועדונו החדש לזכות בדאבל כבר בעונתו הראשונה באנגליה. הוא השתתף ב-114 משחקי פרמייר ליג כקשר, בלם קדמי, ומגן-כנף ימני. הוא זכה בדאבל גם בעונתו האחרונה בארסנל.
ב-2003 חתם גרימנדי בקולורדו ראפידס מה-MLS, אך לאחר משחק קדם-עונה אחד עזב את המועדון ופרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו הוא המשיך לעסוק בתחום הספורט, והתמנה לתפקיד מנהל הכדורגל במועדון ASOA ואלנס מהליגה הצרפתית השלישית. הוא התמנה לתפקיד מאתר הכישרונות של ארסנל בצרפת לאחר שהנהלת ואלנס הגישה בקשה לאישור פשיטת רגל לפני עונת. ביולי 2006 הוא השתתף במשחק מחווה לדניס ברגקאמפ באצטדיון האמירויות.
עיטור סובורוב
עיטור סובורוב (ברוסית: орден Суворова) הוא עיטור צבאי של רוסיה, ולפני כן של ברית המועצות. העיטור קרוי על שמו של אלכסנדר סובורוב, מצביא רוסי מפורסם מן המאה ה-18.
בברית המועצות
העיטור נוסד ב-29 ביולי 1942. בברית המועצות העיטור ניתן בשלוש דרגות:
העיטור הוענק לראשונה ב-26 בדצמבר 1942. היה זה עיטור מדרגה שנייה שהוענק לגנרל בדאנוב, מפקד גיס משוריין, בגין ביצוע פשיטה בת חמישה ימים בעורף האויב באזור נהר דון, שבמהלכה השמיד בסיס אווירי גדול של הצבא הגרמני, ממנו בוצעו גיחות אספקה לארמייה הנצורה של גנרל פאולוס בסטלינגרד.
עיטור סובורוב מדרגה ראשונה הוענק לראשונה ב-28 בינואר 1943 לגאורגי ז'וקוב על חלקו בקרב סטלינגרד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 7266 עיטורי סובורוב מתוכם 391 היו מדרגה ראשונה, 2863 - מדרגה שנייה ו-4012 - מדרגה שלישית. 1528 מהם הוענקו ליחידות צבאיות.
בין מקבלי העיטורים היו גם כ-80 קצינים מצבאות ארצות הברית, בריטניה, צרפת, פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה. ביניהם: דווייט אייזנהאואר, ארתור האריס, אלן ברוק, ג'ורג' מרשל, ברנרד לו מונטגומרי, מארק קלארק, עומר בראדלי, לודביק סבובודה
לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו עיטורי סובורוב בודדים בלבד:
יחסי גבון–סין
יחסי גבון–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הגבונית לבין הרפובליקה העממית של סין. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-20 באפריל 1974.
פיתוח סיני בגבון
בין השנים 2000–2011 הוקמו בגבון עשרים וחמישה פרויקטים רשמיים במימון של ממשלת סין. במסגרת הפרויקטים הוקמו הסכר "גרנד פובארה" ב-2008 ו"אצטדיון הידידות" של גבון.
זכויות אדם
גבון הייתה חלק מ-53 המדינות אשר תמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג שהועבר באו"ם ביוני 2020.
החלטה 948 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 948 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-15 באוקטובר 1994, לאחר שנזכרה בהחלטות 841 (1993), 861 (1993), 862 (1993), 867 (1993), 873 (1993), 875 (1993), 905 (919) 917 (1994), 933 (1994), 940 (1994) ו-944 (1994), בירכה המועצה על חזרתו של הנשיא הלגיטימי של האיטי ז'אן-ברטרנד אריסטיד והסירה את הסנקציות שהוטלו על המדינה.
המועצה המשיכה לברך על תהליך יישום הסכם מושלי האי, הסכם ניו יורק, ויעדי האו"ם עם כינוס הפרלמנט הלאומי של האיטי, והביעה תמיכה מלאה בכל המוסדות והמנהיגים הדמוקרטיים במדינה ובכל המדינות והארגונים שתרמו לתוצאה זו. המאמצים של הכוח הרב לאומי שהוקם בהחלטה 940 זכו אף הם להכרה.
משלחת האומות המאוחדות בהאיטי (UNMIH) תחליף את הכוח הרב לאומי כאשר תוקם סביבה יציבה, ותתמוך במאמצים של המזכיר הכללי בוטרוס בוטרוס-גאלי להשלים את הרכב ה-UNMIH. מינוי חדש של הנציג המיוחד של המזכ"ל התקבל בברכה, שדחק בשיתוף פעולה בין המזכירים הכלליים של האו"ם וארגון מדינות אמריקה, במיוחד בכל הנוגע להחזרת הנציגות האזרחית הבינלאומית להאיטי.
החלטה 948 התקבלה ב-14 קולות נגד אף אחד נגד, בעוד ברזיל נמנעה מההצבעה.
שר הטבעות: אחוות הטבעת
שר הטבעות: אחוות הטבעת (באנגלית: The Lord of the Rings: Fellowship of the Ring) הוא סרט קולנוע ניו זילנדי־אמריקאי מסוגת פנטזיה אפי משנת 2001 שאותו ביים פיטר ג'קסון. אחוות הטבעת הוא הראשון בטרילוגיית סרטי שר הטבעות והוא מבוסס על ספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין, "שר הטבעות".
עלילה
חלק המבוא של הסרט מתאר כיצד שר האופל סאורון יצר את "הטבעת האחת" אשר בעזרתה יוכל לכבוש את אדמות הארץ התיכונה דרך שעבוד עונדי "טבעות הכוח" - טבעות קסם בעלות עוצמה אשר ניתנו לשליטים מגזעי העלפים, הגמדאים ובני האדם. גזע העלפים ובני האדם מנסים להילחם בסאורון וכוחותיו למרגלות הר האבדון, אך סאורון עצמו מופיע והורג את אלנדיל, מלך גונדור. לאחר מכן, הנסיך איסילדור תופס את חרבו המנופצת של אביו, נארסיל, ומצליח לקטוע את אצבע ידו של סאורון, ועמה את "הטבעת האחת". כתוצאה מכך, סאורון נמוג וצבאו מובס. למרות זאת, משום שחייו של סאורון טמונים בטבעת, הוא לא יובס סופית עד אשר הטבעת עצמה תושמד. איסילדור לוקח את הטבעת, מתפתה ומסרב להשמידה. בהמשך הוא נתקל במארב של אורקים בו הוא מוצא את מותו והטבעת נעלמת.
הטבעת מתגלה לאחר 2,500 שנה כאשר היא מגיעה לידיו של יצור בשם גולום, שלוקח אותה למערות תת־קרקעיות לחמש מאות שנים נוספות, בהן היא מעניקה לגולום חיים ארוכים באופן לא טבעי. גולום מאבד לבסוף את הטבעת, אותה מוצא בהמשך ההוביט בילבו בגינס. בילבו חוזר לביתו במחוז הפלך עם הטבעת, ולאחר 60 שנה, ביום הולדתו ה־111, הוא נותן אותה לאחיינו פרודו בגינס. במינאס טירית, הקוסם גנדלף מגלה כי זו היא אכן "הטבעת האחת", וכי הנאזגול, תשעת משרתיו האיומים ביותר של סאורון אשר במקור היו מלכים ומכשפים מקרב בני האדם, עזבו את מורדור במטרה להשיג את הטבעת ולהרוג את הנושא אותה. גנדאלף שולח את פרודו וידידו־משרתו סם ליישוב הקרוב ברי. באותה העת גנדאלף רוכב לאייזנגרד שם נפגש להתייעצות עם ראש המסדר שלו, סארומן, אך הוא מגלה כי סארומן התדרדר לאופל, וזה כולא אותו במרומי המגדל.
לפרודו וסם מצטרפים ההוביטים מרי ופיפין. לאחר שהם נתקלים בנאזגול בדרכם ומצליחים לחמוק מהם, הם מגיעים לברי, שם פוגשים ב"צעדן" אשר מסכים להובילם לריוונדל. לאחר מסע מפרך הם מחליטים להעביר את הלילה בפסגת הרוחות, שם הנאזגול מצליחים להשיגם. "צעדן" נלחם בנאזגול, אך פרודו נפצע אנושות, והם חייבים להביאו במהרה לריוונדל לצורך החלמתו. פרודו נלקח על ידי העלפית ארוון לבית־אלרונד בריוונדל, שם הוא נרפא על ידי אביה, אלרונד. פרודו פוגש שם את בילבו שמעניק לו שריון גוף ממיתריל ואת "העוקץ" – חרב קצרה קסומה.
בריוונדל, פרודו פוגש בגנדאלף, שמספר לו כי הצליח להינצל משביו באייזנגרד בזכות נשר אשר חילץ אותו מכליאה במגדלו של סארומן הלבן. אלרונד מכנס פגישת מועצה כדי להחליט מה יש לעשות בנוגע ל"טבעת האחת". את הטבעת ניתן להשמיד רק על ידי השלכתה לתוך לועו של הר האבדון, היכן שנוצרה. הר האבדון נמצא ליד ברד דור, מקום משכנו של סאורון במורדור, והמסע לשם מסוכן מאוד. פרודו מתנדב לקחת את הטבעת להר האבדון בלווית ידידיו ההוביטים, גנדאלף, הצעדן (אשר מתגלה כאראגורן, יורש הכתר של גונדור), לגולס העלף, הגמד גימלי והנסיך בורומיר וכך נוצרת אחוות הטבעת.
האחווה מנסה לחצות את הר קארדהראס, אך הם נאלצים לעצור בעקבות כישופיו של סארומן. הם מחליטים כי יהיה עליהם לחצות את ההר במעברים התת־קרקעיים של מכרות מוריה. לאחר מסע דרך המכרות, במהלכו הם מביסים אורקים וטרול מערות, האחווה נתקלת בבאלרוג, שד עתיק, בגשר קאזאד דום. גנדאלף מתעמת עם הבאלרוג על הגשר, ומאפשר לאחרים לברוח מהמכרות, אך נופל עם היצור לתוך התהום.
החבורה בורחת ליער לות'לוריין שם הם מקבלים מקלט אצל גלדריאל העלפית ובעלה קלבורן. לאחר מנוחה קצרה, הם מחליטים להמשיך בדרך לאורך נחל אנדואין בכיוון פארת גאלן. לפני עזיבתם, גלדריאל נותנת לפרודו את צלוחית גלדריאל, בקבוקון המכיל את אור הסילמאריל של איארנדיל במימי המעיין שמילא את המראה של גלדריאל. לאחר שהקבוצה מגיעה לפארת גאלן, בורומיר מנסה לחטוף את הטבעת מפרודו, שמצליח לחמוק ממנו על ידי ענידת הטבעת על אצבעו ובעקבות כך נעלם. פרודו מחליט שפיתוי "הטבעת האחת" יהיה חזק מדי בשביל האחווה ולכן מחליט לעזוב אותם ולהמשיך למורדור לבדו. בינתיים שאר החבורה מותקפת על ידי אורקים. מרי ופיפין מבינים שפרודו עוזב ולכן מסיחים את דעתם של האורקים ומאפשרים לפרודו לחמוק מהמקום. בורומיר יוצא לעזרת שני ההוביטים אך נפצע באורח אנוש על ידי מנהיג האורקים. מרי ופיפין נלכדים. אראגורן, לגולס וגימלי מוצאים את בורומיר, אשר חש צער על כי ניסה לחטוף את הטבעת מפרודו ומת מפצעיו. הם מחליטים לרדוף אחר האורקים, להציל את ההוביטים ולהניח לפרודו לגורלו. סם מצטרף לפרודו לפני שהוא עוזב וביחד שניהם יוצאים למורדור.
הפקה
פיטר ג'קסון החל לעבוד על עיבוד קולנועי לטרילוגיית הספרים באוגוסט 1997 ושכר את שירותם של ריצ'רד טיילור וחברת Weta Workshop ליצירת התפאורות והיצורים של הסרטים, מתוך כוונה לעצב באופן נאמן למקור את ההיסטוריה והתרבות של הארץ התיכונה.
ג'קסון בחר בניו זילנד לצורך מציאת אתרי הצילום, ובחר בוואיקטו (לצילומי הפלך), ובאתרים שונים בקווינסטאון ובמילפורד סאונד לצילומים נוספים.
הסרט עושה שימוש נרחב באפקטים דיגיטליים ובטכניקות צילום ותפאורה מורכבות (כגון חדר איימס), למשל לצורך יצירת אפקט הפרשי הגבהים בין הדמויות השונות. לצורך יצירת צבא חיילים עצום לסצנת הקרב בתחילת הסרט, דמויות מיניאטוריות של היצורים השונים נסרקו למחשב ועובדו באופן דיגיטלי.
הבדלים בין הסרט לספר
לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה – בגרסה הקולנועית המאורעות מתרחשים במהירות רבה מאוד יחסית למהירות שבה הם מתרחשים בספר וכמו כן נעשו שינויים רבים בפיתוח הדמויות השונות. ג'קסון ציין כי מטרתו הייתה שהסרט יתמקד בעיקר בפרודו ובטבעת. המבוא של הסרט מצמצם בהרבה את עלילת הרקע המקורית של טולקין.
האירועים בתחילת הסרט מצומצמים מאוד או שהושמטו לגמרי. הזמן שעובר בספר בין מסיבת יום ההולדת של בילבו והיעלמותו בסופה לבין יציאתו של פרודו למסע ארוך בהרבה מן הזמן שעובר בסרט. בספר עוברות יותר מעשר שנים בין המסיבה ובין היציאה למסע. פרודו, שבזמן המסיבה של בילבו הוא בן 33 (הסרט לא מציין זאת אך בילבו ופרודו חוגגים את יום הולדתם באותו תאריך), יוצא למסע כאשר הוא כבר בן 50. כמו כן המסע של ארבעת ההוביטים מהוביטון לעיירה ברי כמו שהוא מוצג בספר ארוך בהרבה מן המסע שלהם בגרסה הקולנועית, וחלקים שלמים מן המסע הושמטו – למשל חלק המסע בתוך היער העתיק, והמפגש עם תום בומבדיל (שדמותו הושמטה לחלוטין מן הסרט).
תוספת חדשה בעיצוב הדמויות, למשל, היא שבסרט אראגורן חייב להתגבר על הספקות שלו ולטעון לכתר המלוכה. שינויים רבים נעשו בשל אמונתו של פיטר ג'קסון כי כל הדמויות בסדרת הסרטים חייבות להשתנות או ללמוד משהו על עצמן במשך העלילה. דמותה של ארוון קיבלה תפקיד נרחב יותר בעלילה מאשר בספר. ג'קסון בחר לתת לארוון את התפקיד של זו שמרכיבה את פרודו על גבי סוס לאחר שנדקר על ידי המלך המכשף ומבריחה אותו לריוונדל בזמן שהנאזגול רודפים אחריהם. כמו כן בסרט ארוון היא זו שגורמת לנהר לעלות על גדותיו ולשטוף את הנאזגול. בספר, לעומת זאת, מי שמגיע לעזרת החבורה לאחר דקירתו של פרודו הוא נסיך העלפים גלורפינדל שאינו מרכיב את פרודו יחד איתו אלא נותן לפרודו לרכוב לבד על סוסו. בספר פרודו בורח מן הנאזגול שרודפים אחריו לבדו והנהר עולה על גדותיו בידי אלרונד. גם דמותו של אלרונד שונה בסרט – בסרט הוא מפקפק בחוזקם של האנשים לשרוד ללא מלך.
נועם קניאל
נועם קניאל (מחוץ לישראל מוכר בשמו הפרטי "נועם"; נולד ב-18 באוגוסט 1962 בישראל) הוא זמר ומלחין ישראלי החי היום בצרפת, שנחשב בילדותו לילד פלא. הוא הילד הראשון בישראל שהוציא תקליט אריך-נגן.
קורות חייו
קניאל נולד בתל אביב. אביו היה הפסנתרן והמלחין אלי קניאל, יליד מצרים. קניאל התחיל לשיר ב-1971 בגיל 8 והתפרסם כשזכה במקום השני בפסטיבל שירי ילדים השני באותה שנה עם השיר "גלי", שכתבו אהוד מנור וקובי אשרת, והפך בביצועו ללהיט גדול. בעקבות הצלחתו בפסטיבל הוא החל לשיר כילד במועדונים, שיחק בהצגה "אני שאיש לא מכיר" וביצע את השיר "מודה אני לפניך" בפסטיבל הזמר המזרחי של 1973, שיר שזכה גם לגרסה של עדנה לב שגם זכתה להצלחה.
בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים, נקרא קניאל לשיר מול החיילים יחד עם מייק בראנט, שהצליח מאוד בצרפת. בראנט האמין כי קניאל יכול לפתח קריירה מצליחה בצרפת, ושכנע את המפיק חיים סבן להביאו לשם כדי להקליט שירים. השיר הראשון שהקליט בצרפת, "Difficile de Choisir", נכנס ישירות למקום הראשון במצעדים. בשנים 1972–1978 הוציא קניאל בצרפת כמה סינגלים, הבולטים שבהם "Viens Maman on Va Danser" "Une Maman", "Lollipop", וכן שני אלבומים.
ב-1973 הוא הוציא בארץ תקליט בעברית שכלל את הלהיט "אמא שלי".
בשנת 1975 הוציא קניאל אלבום ביפן שבו שר 12 שירים ביפנית. הוא החל בסדרת מופעים, הראשון בטוקיו, וכן ביוהנסבורג ובמקומות אחרים בעולם.
בשנת 1978 ביצע את שיר הנושא של סדרת האנימה Goldorak, הראשונה ששודרה בצרפת. השיר זכה להצלחה גדולה והסינגל נמכר ביותר מ-4 מיליון עותקים עד תום שידור הסדרה. בסוף אותה שנה עבר קניאל עם הוריו ללוס אנג'לס שבארצות הברית, למד שם בבית ספר למוזיקה וכתב פסקולים לסדרות טלוויזיה. קניאל עבד יחד עם חיים סבן ושוקי לוי, שעברו גם הם לארצות הברית. סבן ולוי הפיקו שורה של סדרות אנימציה וקניאל ביצע עבורן את שירי הנושא.
בשנת 1980 כיכב קניאל בסרט הישראלי "כוכב השחר" בבימויו של עקיבא ברקין, בו שיחק נער-זמר שאפתן שמנסה לעזור לאביו הדייג העני. הסרט ושיריו לא זכו להצלחה.
בשנת 1988 הקליט את השיר "הפרפר שלי", לזכר אשתו קירה שנפטרה מסרטן בהיותה בת 23 ב-1987. לאחר מכן מיעט מאוד לשיר ולהקליט.
ב-1998 חבר עם ג'וני ויליאמס ולואיס אלמנט להרכב בשם "מירנדה", תערובת של טכנו-פופ ודאנס פיוז'ן. הוא תרם את קולו לפתיח של הדיבוב האנגלי לסדרת הטלוויזיה קוד ליוקו.
לאחר היעדרות של למעלה מעשור חזר קניאל לתחום המוזיקה כמלחין לאמנים ולסדרות טלוויזיה. הוא עבר לפריז ועוסק כיום בהלחנה וכתיבת שירים לזמרים בצרפת.
חיים אישיים
קניאל מתגורר בפריז עם בת זוגו.
קתרין ג'יינוויי
ליהוק
במקור, שמה של הדמות תוכנן להיות "אליזבת ג'יינוויי", על שם הסופרת המפורסמת באותו השם. עם זאת, לאחר שהשחקנית הקנדית ז'נבייב בוז'ולד לוהקה, היא ביקשה כי שמה של הדמות ישונה ל-"ניקול ג'יינוויי". בוז'ולד, אשר הייתה עם ניסיון קודם בעיקר בסרטי קולנוע, הייתה לא מוכנה ללוח הזמנים שנדרש בסדרת טלוויזיה, וסירבה להעניק ראיונות לתקשורת. היא פרשה ביום הצילומים השני של "Caretaker", פרק הפיילוט של הסדרה.
השחקנית האמריקאית קייט מאלגרו, אשר קודם לכן נבחנה לתפקיד זה, הובאה בחזרה. היא הציעה שהשם הפרטי של הדמות ישתנה ל-"קתרין", והמפיקים הסכימו לכך. השחקניות ארין גריי וצ'לסי פילד גם כן נבחנו לתפקיד.
רקע
עיר הולדתה של ג'יינוויי היא בלומינגטון, אינדיאנה. היא נולדה ב-20 במאי.
מסע בין כוכבים: וויאג'ר
משימתה הגדולה הראשונה של ג'יינוויי היא שילוב צוות המאקי ששרד ביחד עם צוות וויאג'ר. צ'קוטי, מפקד חללית המאקי, תופס את מקומו של לוטננט-קומנדר קאוויט המנוח, כקצין הראשון. ג'יינוויי גם מעניקה מינוי שדה לטום פאריס, טייס מוכשר, לשעבר קצין צי הכוכבים אשר הורשע ונשלח לכלא, והופכת אותו להגאי של וויאג'ר.
אינטראקציות אחרות של ג'יינוויי עם הצוות שלה כוללות סיוע לשבע מתשע, בורג-לשעבר, לבסס מחדש את האינדיבידואליות ואת האנושיות שבה; וכן קידום מעמדו של הדוקטור כיצור חיים תבונתי.
במהלכה של סדרת הטלוויזיה, לוויאג'ר יש מגע עם רצף הקיו בשלוש הזדמנויות שונות, ומגע חוזר ונשנה עם הבורג. בהתערבותה של גרסה עתידית-חלופית של עצמה, ג'יינוויי מובילה את הצוות שלה לעשות שימוש באחד מצינורות הטראנס-עיוות של הבורג, ולהחזיר את הספינה לחלל של פדרציית הכוכבים המאוחדת, בתום מסע ברביע דלתא שנמשך שבע שנים.
לאחר מסע בין כוכבים: וויאג'ר
אדמירל ג'יינוויי היא דמות ראשית בסדרת האנימציה "מסע בין כוכבים: פרודיג'י". בתחילת הסדרה לא מדובר בג'יינוויי גופה, אלא בהולוגרמה בדמותה. בהמשך הסדרה מופיעה דמותה של האדמירלית עצמה. את דמותה דובבה בסדרה זו קייט מאלגרו והדיבוב העברי בוצע על ידי הדר שחף-מעיין.
הדמות במדיות אחרות
אדמירל ג'יינוויי הופיעה גם במתקן השעשועים "Star Trek: The Experience" שבלאס וגאס, אשר נסגר בשנת 2008. במתקן, ג'יינוויי מובילה את וויאג'ר להצלת המשתתפים מפלישה של הבורג, באמצעות קובייה תחת פיקודה של מלכת הבורג.
דמותה של ג'יינוויי מופיעה ברומנים ובמשחקי מחשב, אך אלו אינם נחשבים כחלק מהקאנון של מסע בין כוכבים.
עתיד הדמות
באפריל 2020, לאור הצלחתה של הסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד", פורסם כי רשת CBS בוחנת אפשרות להפיק סדרת ספינאוף במתכונת דומה גם לדמותה של ג'יינוויי.
הנצחה
במאי 2020, סמוך ליום הולדתה של הדמות, הייתה אמורה ג'יינוויי להיות מונצחת בעיירת הולדתה הבדיונית בלומינגטון שבאינדיאנה. לאחר פרויקט גיוס המונים מוצלח, הוחלט להניח פסל ראש בדמותה, שיכלול הסברים על הדמות ויסייע בחינוך למדע. עקב מגפת הקורונה נדחתה ההשקה לחודש אוקטובר באותה שנה. בלוח הצמוד לפסל צוינה גם התסריטאית ג'רי טיילור, ילידת המקום אף היא, שהייתה בין האנשים שפיתחו את דמות של ג'יינוויי.
זלפה
זִלְפָּה (זילפֿה בפא רפה (Ζελφάν) בתרגום השבעים; בערבית: زيلفا) היא דמות מקראית, אמם של גד ואשר, שפחתה של לאה ואשתו הרביעית של יעקב.
תיאור הדמות
כאשר יעקב התחתן עם לאה, נתן לבן ללאה את זלפה שפחתו כשפחה עבורה. לפי חז"ל הייתה זלפה בתו של לבן משִפְחתו, ולכן הייתה אחותן של לאה ושל רחל מצד האב.
כאשר רחל, שסבלה מעקרות, נתנה ליעקב את שפחתה בלהה לאשה שילדה את דן ואת נפתלי, עשתה לאה כמוה בעקבות עקרות זמנית ונתנה את זלפה ליעקב לאשה, שילדה את גד ואת אשר. בני בלהה וזלפה נחשבו לילדי רחל ולאה, כנוהג המקובל באותה תקופה וכפי שנהגה אף שרה כשנתנה את הגר לאברהם.
בניגוד לאמירה הרווחת אודות ארבע אמהות שהשתרשה בשיר "אחד מי יודע", כאשר התורה מסכמת את מניין השבטים- היא מונה את בלהה וזלפה כחלק מהאמהות, ואף חז"ל מציינים במספר מקורות שיש שש אמהות, ומונים את בלהה וזלפה בתוכן (כך לדוגמה במדרש שיר השירים רבה: "שש עגלות צב... ו' כנגד ו' אמהות: שרה רבקה רחל לאה זלפה בלהה".
יחסי הולנד–ערב הסעודית
יחסי הולנד–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין הולנד לערב הסעודית.
סקירה כללית
הולנד פתחה קונסוליה בג'דה בשנת 1872, ובשנת 2022 צוינו 150 שנה ליחסים בין המדינות. במאי 2022 משלחת סעודית ביקרה בהולנד כדי להגביר את השותפות הכלכלית והמסחרית בין המדינות.
יחסים כלכליים
הבנק הסעודי–הולנדי היה הבנק הראשון שפעל בערב הסעודית. KLM הייתה אחת מחברות התעופה הראשונות שהטיסו טיסות סדירות לסעודיה וממנה בשנת 1950.
חנוך פיוטרקובסקי
הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי היה רב ציוני דתי, מנכ"ל ישיבת בית אל ומייסד רבים ממוסדותיה.
חייו
פיוטרקובסקי נולד בשנת 1959 לאהרן ורבקה, למד בבית הספר מוהליבר בבני ברק, במדרשית נעם, ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק במשך שנים רבות.
היה מנכ"ל ישיבת בית אל במשך למעלה משלושים שנים. בשנת ה'תשנ"ג ייסד את אולפנת רעיה ביחד עם הרב זלמן מלמד והרבנית שולמית מלמד, ובשנת 1997 ייסד איתם את ישיבת בני צבי. לאחר מכן הקים את איגוד הישיבות הגבוהות ביחד עם בצלאל סמוטריץ'. היה גם מו"ל העיתון בשבע, וכיהן כחבר מועצת היישוב בית אל.
בשנת 2019 התגלה בגופו סרטן, ובי"ד בסיוון ה'תשפ"א (25 במאי 2021) נפטר מהמחלה.
הרב פיוטרקובסקי היה נשוי לשרה, בתו של הרב אברהם צוקרמן, ובנם הוא העיתונאי שלמה פיוטרקובסקי.
יוז XF-11
היוז XK-11 (באנגלית: Hughes XF-11) היה אב טיפוס של מטוס ריגול שתוכנן והוטס על ידי הווארד יוז עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית. כבר בטיסה הראשונה התרסק המטוס ויוז כמעט ונהרג והתוכנית לא הצליחה להתאושש מהכישלון.
תכנון ופיתוח
המטוס תוכנן כך שיעמוד בתנאים שבהם עמד הריפבליק XK-12 שנבנה על ידי ריפבליק אוויאיישן. הדרישות היו למטוס סיור וריגול מהיר ולטווח רחוק. המטוס אמור היה להיות גרסה משופרת של היוז D-2 שמעולם לא טס אך עיצובו הסופי דמה יותר ללוקהיד P-38 לייטנינג. המטוס היה תלת-גלגלי, דו-מנועים, דו-זנבי, חד-כנפי שנבנה כולו ממתכת.
למטוס היו שני מנועי פראט אנד ויטני R-4360 כוכביים בעלי 28 צילינדרים. על כל מנוע הורכבו שני זוגות פרופלורים שהסתובבו בכיוונים מנוגדים והיו בעלי יכולת פסיעה משתנה להגברת הביצועים.
היסטוריה מבצעית
אב הטיפוס הראשון של המטוס, בעל מספר הזנב: 44-70155, שהוטס על ידי הווארד יוז, התרסק בעת טיסת הבכורה שלו ב-7 ביולי 1946. דליפת שמן גרמה לאיבוד שליטה על המנוע הימני וכתוצאה מכך המטוס החל לנטות חזק לימין. יוז החליט לבצע נחיתת אונס במגרש הגולף של הלוס אנג'לס קאנטרי קלאב אך המטוס איבד גובה מהר מהמתוכנן, קיפץ על גגותם של שלושה בתים והרס את הבית השלישי לחלוטין. כתוצאה מההתרסקות ומהאש שפרצה לאחריו יוז כמעט ונהרג. התרסקות ה-XF-11 מתועדת בסרט "הטייס" משנת 2004.
אב הטיפוס השני שנבנה צויד בפרופלורים קונבנציונליים והוטס ב-5 באפריל 1947 על ידי יוז לאחר שהחלים מפצעיו. בטיסה זו לא אירעו אירועים מייחודים ונמצא שהמטוס עומד בצורה טובה בטיסה במהירויות גבוהות. עם זאת, במהירויות נמוכות נחוו בעיות שליטה וחיל האוויר האמריקאי, בבוחנו את המטוס לעומת ה-XF-12 החליט לבחור בשני בגלל שהיה קל יותר וזול יותר לטיסה ובנייה.. בסופו של דבר שינה חיל האוויר גם את החלטו זו ובחר ב-RB-50 סופרפורטרס וב-RF-61C ריפורטר שהיו בעלי אותם יכולות וזולים הרבה יותר. עם הקמתו מחדש של חיל האוויר האמריקאי בספטמבר 1947 קיבל המטוס את הכינוי RF-11 והוא הועבר לבסיס חיל האוויר אגלין בדצמבר 1948 למטרות ניסוי.
מר קראב
יוג'ין הרולד קראב, או בקיצור מר קראב (באנגלית: Mr. Krabs, נולד ב-30 בנובמבר 1942) הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע". מר קראב מופיע ברוב פרקי התוכנית, וידוע בקמצנותו והאובססיביות שלו כלפי כסף. את קולו של מר קראב מדבב קלנסי בראון. בעברית, הוא מדובב על ידי עמי מנדלמן. ישנן השערות האומרות שמר קראב נקרא על שמו של בכיר בנאס"א, יוג'ין קרנץ. מר קראב הוא סרטן כפי שנרמז משמו.
אישיותו
קראב הוא אביה של פרל קראב, לווייתנית מתבגרת בת 16. קראב אוהב את בתו, אף כי במספר פרקים אמר קראב כי הדבר שהוא אוהב ביותר בחייו הוא כסף. מר קראב מתקמצן גם כלפי בתו פרל, כמו שנראה בפרק בו פרל חגגה את יום הולדתה, בו מר קראב חילק פצפצים לכל המתארחים. מר קראב אוהב את בובספוג ובפרק "החופשה של מר קראב" אמר קראב כי בובספוג הוא הבן שמעולם לא היה לו.
סגנון חיים
מר קראב חי בבית שצורתו היא עוגן חלוד, יחד עם בתו, פרל קראב. פרל נבוכה מקמצנותו ואובססיביותו של מר קראב.
בצעירותו קראב שירת בחיל הים והוענק לו הכינוי "קראב שרירי ברזל". בפרק "סבאל'ה שודד הים" מתגלה שמר קראב הוא בן למשפחת שודדי ים, ושמר קראב ירש את הקמצנות ואת האובססיביות לכסף מסבו, סבא קרבא. סבו של מר קראב, סבא קרבא, נראה מתגאה מאוד בנכדו. מר קראב הוא שודד הים האחרון למשפחת קראב.
למר קראב יריב ושמו פלנקטון. בעבר, פלנקטון וקראב היו החברים הטובים ביותר, אך בגלל מריבה על מתכון קציצת הסרטן הפכו לאויבים. פלנקטון מנהל את מסעדת הדלי, מסעדה לא מוצלחת בצורת דלי ענק, שמתחרה בסרטן הפריך, ומנסה בפרקים רבים "לגנוב את המתכון הסודי לקציצת הסרטן" אותו המציא קראב, כדי לפרנס את עצמו. פעמים רבות מנסה בובספוג לגרום לקראב ולפלנקטון לחזור ולהיות שנית חברים, ללא הצלחה.
3 ביוני
3 ביוני הוא היום ה-154 בשנה (155 בשנה מעוברת), בשבוע ה-23 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 211 ימים.
מבנה ה-NBA
מבנה ה-NBA הוא חלוקת הקבוצות בליגת ה-NBA, לפיה הליגה מתנהלת. בליגה יש בסך הכל 30 קבוצות המחולקות לשני אזורים (מזרח ומערב) בני שלושה בתים, כאשר בכל בית יש חמש קבוצות. כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד כל קבוצה המשתייכת לבית שלה, 3 או 4 פעמים נגד שאר הקבוצות מהאזור הראשי שלה, ופעמיים נגד הקבוצות מהאזור הראשי האחר. בסיום העונה הסדירה, שלוש הקבוצות שזכו בראש הבית שלהן וחמש הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר באזור הראשי מעפילות למשחקי הפלייאוף. המבנה הנוכחי פועל בליגה מאז עונת.
התנהלות כללית
כל אחד מאזורי ליגת ה-NBA (המערבי והמזרחי) כולל 15 קבוצות, המחולקות לשלושה בתים בני 5 קבוצות בכל אחד.
מאז 2006, שלוש זוכות הבתים (הקבוצות שסיימו במקום הראשון) והקבוצה שלא זכתה בעלת המאזן הטוב ביותר מדורגות במקומות 1-4 למשחקי הפלייאוף בהתאם להישגיהן, וכל הקבוצות הנותרות שהעפילו לפלייאוף ולא זכו בראשות הבית שלהן מדורגות במקומות 5-8. סדר זה מותיר את האפשרות שהמדורגת מספר 2 לא תהיה זוכת אחד הבתים. יתרון הביתיות בפלייאוף מושג על ידי מאזן הניצחונות וההפסדים של הקבוצות ולא על פי דירוגן, כך שאם הקבוצות המדורגות 4 ו-5 ייפגשו בסיבוב הפלייאוף והקבוצה המדורגת 5 תהיה בעלת מאזן טוב יותר, היא זו שתזכה ביתרון הביתיות בסדרה.
הסיבה למערך דירוג זה השנוי במחלוקת היא העובדה שקבוצה שאינה זוכת אחד הבתים יכולה להיות בעלת מאזן טוב יותר מזוכות של שני בתים, מה שיציב קבוצה שאינה זוכת בית בפקפוק. אם שלוש זוכות הבתים ידורגו במקומות 1-3 לפלייאוף, וכל הקבוצות שלא זכו מדורגות במקומות 4-8, ייתכן מצב שבו שתי הקבוצות שסיימו בשני המקומות הראשונים בכל האזור ייפגשו כבר בסיבוב הפלייאוף השני. מקרה כזה אירע במשחקי הפלייאוף ב-2006, כאשר סן אנטוניו ספרס ודאלאס מאבריקס (מהבית הדרום-מערבי) נפגשו אחת מול השנייה בסיבוב השני, בעוד שהמדורגת 3, זוכת הבית הצפון-מערבי דנוור נאגטס, השיגה מספר ניצחונות קטן יותר מאשר הקבוצות המדורגות במקומות 4, 5, 6 ו-7. הנהלת ליגת ה-NBA הציעה ואישרה את פורמט הליגה הנוכחי, שיבטיח את העובדה ששתי המדורגות הראשונות באזור לא יוכלו להיפגש מוקדם יותר מסיבוב הפלייאוף השלישי (הגמר של אותו אזור). הפלייאוף של כל אזור מחולק לשני סיבובים מוקדמים, וסיבוב אחד נוסף המהווה את גמר האזור, כאשר המנצחת בו תפגוש את זוכת פלייאוף האזור האחר בגמר ה-NBA להתמודדות על הזכייה באליפות הליגה. כל סדרות הפלייאוף נערכות בשיטת "הטוב מ-7", שבה הקבוצה שמגיעה ראשונה לארבעה ניצחונות מעפילה לסיבוב הבא.
מערך חלוקת הבתים הנוכחי בעונה הסדירה פועל מאז פתיחתה של עונת, כאשר שארלוט הורנטס החלה לשחק כקבוצת ה-NBA השלושים. בעקבות כך, הוכרחה ניו אורלינס הורנטס לעבור מהבית המרכזי שבמזרח אל הבית החדש שנוצר, הדרום-מערבי שבמערב.
בדומה לשאר הליגות המקצועיות בארצות הברית ובקנדה, היא מורכבת מקבוצות זכייניות קבועות ואין יורדות או עולות מליגות משנה. קבוצות שמסיימות במקומות האחרונים הן בעלות סיכוי גבוה יותר לזכות בהגרלה על הבחירות הראשונות בדראפט ה-NBA, מה שמעניק להן יתרון ואף גורם לאיבוד מחוזקן של קבוצות חלשות באופן מכוון לקראת סיום העונה. כלפי הנהלת ה-NBA והקומישנר אדם סילבר בפרט הוטחה ביקורת על השיטה.
מדי עונה מקיימת הליגה את אירוע סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA.
הבית הצפון מערבי
הבית הצפון מערבי כולל את קבוצות דנוור נאגטס, מינסוטה טימברוולבס ויוטה ג'אז שהגיעו כולן מהבית המערב-תיכוני (שלא קיים כיום); ואת קבוצות פורטלנד טרייל בלייזרס ואוקלהומה סיטי ת'אנדר (לשעבר סיאטל סופרסוניקס) שהגיעו מהבית הפאסיפי. אלופת הבית בעונת החניכה שלו הייתה אוקלהומה סיטי, יוטה ג'אז היא הזוכה הנוכחית (2018). בהגרלת דראפט ה-NBA 2007, פורטלנד בלייזרס וסיאטל סופרסוניקס זכו בשתי הבחירות הראשונות, בהתאמה. פורטלנד בחרה את גרג אודן וסיאטל בחרה את קווין דוראנט, והדראפט סייע לחידוש היריבות בבית הצפון מערבי בין שתי הקבוצות.
הבית הפסיפי
הבית הפסיפי כולל את קבוצות גולדן סטייט ווריורס, לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס, פיניקס סאנס וסקרמנטו קינגס. כל חמש הקבוצות היו בבית זה לפני שפורטלנד וסיאטל עברו לבית הצפון מערבי החדש. בניגוד לבתים אחרים, הבית הפסיפי הוא ותיק בליגה ופעיל מאז 1970.
הבית הדרום מערבי
הבית הדרום מערבי הוא באופן מוטל בספק הבית החזק ביותר בליגה. דאלאס מאבריקס, יוסטון רוקטס, ממפיס גריזליס, וסן אנטוניו ספרס באות כולן מהבית המערב-תיכוני שלא קיים כיום, וניו אורלינס פליקנס באה מהבית המרכזי שבאזור המזרחי (ההורנטס חזרו כאשר הם שיחקו בשארלוט, והם אף שיחקו במשך עונה אחת בבית המערב-תיכוני). סן אנטוניו ספרס היא בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר בראשות הבית, לאחר שהיא עשתה זאת ברציפות בעונות 2004/2005 ו-. יוסטון רוקטס היא הזוכה הנוכחית (2018).
הבית האטלנטי
פילדלפיה 76', ניו יורק ניקס, ברוקלין נטס ובוסטון סלטיקס היו בין שבע הקבוצות בבית האטלנטי, לפני האיחוד שהביא את טורונטו ראפטורס לבית ושלח את מיאמי היט, אורלנדו מג'יק ווושינגטון ויזארדס לבית הדרום מזרחי החדש. הבית היה פעיל מאז המבנה הישן של ה-NBA ונוסד ב-1970, הזוכה הנוכחית היא טורונטו ראפטורס (2019) ובעלת הזכיות הרבות ביותר היא בוסטון סלטיקס (21 זכיות).
הבית המרכזי
מלבד "הבית המרכזי" שקיים כיום, הוקם בית מרכזי שהורכב מקבוצות אחרות בעונת, כאשר מיניאפוליס לייקרס (כיום לוס אנג'לס) זכתה אחרונה באליפות הבית. הבית המרכזי הישן לא זהה לבית המרכזי הנוכחי.
הבית הדרום מזרחי
הבית הדרום מזרחי נוצר כאשר שארלוט בובקאטס נכנסה ל-NBA כקבוצה מורחבת ב-2004. וושינגטון ויזארדס, מיאמי היט ואורלנדו מג'יק הגיעו מהבית האטלנטי הישן, ואטלנטה הוקס הגיעה מהבית המרכזי הישן.
עיטור קוטוזוב
עיטור קוטוזוב (רוסית: Орден Кутузова) הוא עיטור צבאי של רוסיה, ולפני כן של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-29 ביולי 1942. בהתחלה לעיטור היו שתי דרגות, דרגה שלישית נוספה בשנת 1943. העיטור הוענק על מבצעים בעלי אופי הגנתי.
העיטור קרוי על שמו של קוטוזוב, גנרל רוסי שעיקר פרסומו בא לו במלחמות נפוליון.
לפי תקנון העיטור:
במהלך מלחמת העולם השניים הוענקו 7322 עיטורי קוטוזוב (מתוכם 1594 הוענקו ליחידות צבאיות ואחד - ללמפעל לייצור טנקים בצ'ליאבינסק).
בין מקבלי העיטורים היו גם כ-100 קצינים מצבאות ארצות הברית, בריטניה, קנדה, צ'כוסלובקיה, בולגריה, יוגוסלביה ומונגוליה. ביניהם: עומר בראדלי, ארתור טדר, טרפורד לי מלורי, יומג'אגין טסדנבאל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו עיטורי קוטוזוב בודדים בלבד: