cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נזירה זיין א-דין
מוטיבים עיקריים ביצירותיה
היא הזכירה בספר שלה החשיפה והרעלה שהיא חזרה לקוראן והסונה של הנביא מוחמד ובחנה את כל הפירושים ולא מצאה הסכמה בנושא חשיפת הפנים והרעלה. היא אף הרחיקה לכת ואמרה כי הרעלה כפי שהיא ידועה היום אסורה על פי ההלכה האסלאמית. זיין א-דין טוענת שהאסלאם מבוסס על חופש מחשבה, רצון, דיבור ופעולה, וכי אין למוסלמי שום שליטה על מוסלמי אחר בענייני דת, שכל, ורצון והיא מפרטת כמה פסוקים מהקוראן כדי להראות שאלוהים הנשגב לא בקש אפילו מנביאו לפקח על הפעולות או הרעות של המוסלמים. (סורת א-נסאא - סורת הנשים 80).
תרומתו של אביה לחלוציות שלה
כאות הוקרה על מאמציו של אביה בחינוכה ובתמיכתו בה היא הקדישה את ספרה הראשון "החשיפה והרעלה" לו ואמרה:. היא הקדישה את ספרה השני "הנערה והשיח'ים" לכל הנשים:.
תמיכה וביקורת
היו אנשים רבים שתמכו בה, ואחרים שהתנגדו לה. מי שהכחיש את הטלת הרעלה בעולם המוסלמי היה, השיח' מוחמד אלע'זאלי (الشيخ محمد الغزالي), שהאמין כי האסלאם לא כפה על הנשים לכסות את פניהן בחג', המהווה אחת הפינות של האסלאם, על כן אין זה מומלץ לשים רעלה בימים כתיקונם. הערותיה מצביעות על תובנה חדה, ועל הקשר שקשרה בין התפיסה של נחיתותן של נשים ועבדות, ופרשנותה לתופעה של בזבוז האנרגיות התרבותיות של הנשים. היא טוענת:. המתנגדים לה, בראשותו של מדען הדת והשפה השייח' מוסטפא אלע'לאייני (الشيخ مصطفى الغلاييني), הכחישו את היותה המחברת האמיתית של ספריה וטענו שמישהו אחר כתב אותם עבורה, והצביעו על כך שזהו אביה השופט משום שהדפיס והוציא לאור את ספריה על חשבונו האישי.
אבו אל-פזל ג'לאלי
סייד אבו אל-פזל ג'לאלי בוראני (בפרסית: سید ابوالفضل جلالی بورانی; נולד ב-26 ביוני 1998 באמול שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
קריירת מועדונים
ג'לאלי גדל במחלקות הנוער של פדידה סארי וסאיפא. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סאיפא במסגרת ליגת העל האיראנית. הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם ג'לאלי באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
אהרן בן חסין
רבי אהרן בן חסין (ה'תרנ"א, 1891 – ה'תשכ"ד, 1964) היה רב בערים אלקצר ודבדו, ואב בית דין בעיר אסואירה שבמרוקו. חיבר את הספר "מטה אהרן".
אבו אל-פזל ג'לאלי
קריירה בינלאומית
ב-30 במרץ 2021 ערך ג'לאלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 3-0 על נבחרת סוריה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת איראן לטורניר מונדיאל 2022.
אהרן בן חסין
ביוגרפיה
בניסן ה'תרפ"ו (1926) התייתם מאביו.
ברבנות במרוקו
כעבור מספר שנים, ביקשו אנשי קהילת אל-קסר אל-כביר מרבה של מרוקו, רבי רפאל אנקווה, המלצה לרב לקהילתם. הרב אנקווה המליץ להם על הרב בן חסין והם מינו אותו לרב.
היות שהמשכורת שסופקה מקופת הקהילה הייתה דלה, עבר הרב בן חסין לאחר כשלוש שנים לכהן כרב בעיר דבדו. המושל הצרפתי במקום הקשה על היהודים ורבי אהרן הוכיח אותו על כך. בעקבות המאורע העבירה אותו הממשלה אל העיר אסואירה, שם כיהן במשרת רב העיר ואב בית דין, כשתחתיו הדיינים: משה ויזגאן ורפאל יוסף בירדוגו. במשרה זו כיהן עד מאי 1960.
בשנת ה'תש"ז היה ממייסדי מועצת רבני מרוקו, והשתתף בכינוסיה.
במעברה בירושלים
באחד ממפגשיו עם ידידו רבי יוסף משאש, שהיה מקיים מדי פעם כשהיה מבקר בעיר מקנס, הוא העלה את משאלת לבו לעלות לישראל. הוא הביא בפני ידידו את הבטחתם של שליחי הציונות למנותו למשרה רבנית באחת מהערים הגדולות בארץ. הוא גם גם ציין בפניו את העובדה שבארץ הוא יוכל להדפיס את כתביו שעליהם עמל שנים רבות. רבי יוסף משאש עודד אותו לעלות מפני חיבת הארץ, אך הזהיר אותו כי. רבי אהרן שהיה נחוש בדעתו לא שעה אל האזהרות ועלה לארץ.
בעלותו ארצה שוכן במעברה בירושלים. הוא כיהן כרב המושב שדות מיכה. בשנותיו האחרונות חווה רגשות תסכול מכך שלא עולה בידו להדפיס את כתביו ולכהן במשרה רבנית שהולמת את מעמדו. לדברי ידידו רבי יוסף משאש, ייסורי הקליטה שחווה גרמו לו לחלות ולמות.
רבי אהרן נפטר בכ"ו באב ה'תשכ"ד (אוגוסט 1964)
The Comic Strip
The Comic Strip (בתרגום לעברית: רצועת הקומיקס) היא רצועת שידור אמריקאית ששודרה בשנת 1987, אשר כללה בתוכה ארבע סדרת טלוויזיה שונות, שאף על פי שם הרצועה אינן קשורות לקומיקס. סדרות הרצועה הופקו על ידי Rankin/Bass Productions, כאשר אילו הסדרות האחרונות שהחברה הפיקה, והונפשו על ידי Pacific Animation Corporation.
הרצועה שודרה במקור בסינדיקציה בארצות הברית בהפצת לורימר החל מ-7 בספטמבר 1987 עד 4 בדצמבר באותה שנה. כמו כן, סדרות הרצועה שודרו במספר מדינות ברחבי העולם, ביניהן אוסטרליה, הפיליפינים, מלזיה, טרינידד וטובגו, הונג קונג, ג'מייקה ואיטליה. בישראל כל הסדרות שודרו בערוץ הילדים בשנת 1994 בדיבוב עברי, מלבד הסדרה "צפרדעי הרחוב" ששודרה עם תרגום בלבד.
חלק מתכני הרצועה הופצו ב-VHS במהלך תקופת שידורה המקורי.
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–צרפת
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–צרפת הם יחסי החוץ בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית וצרפת. שתי המדינות חברות בלה פרנקופוני ובאו"ם.
קולוניאליזם צרפתי
במהלך חלוקת אפריקה בשנות ה-80 של המאה ה-19 התמודדו זה עם זה בלגיה, הקיסרות הגרמנית וצרפת על מנת לשלוט בשטח מצפון לנהר אובנגי. בשנת 1903 כינתה צרפת את המושבה החדשה שלה 'אובנגי-שארי' ובשנת 1910 שילבה צרפת את השטח יחד עם ארבע מושבות אחרות (קונגו הצרפתית, גבון, צ'אד וקמרון הצרפתית) לפדרציה קולוניאלית אחת המכונה אפריקה המשוונית הצרפתית. בתחילה, השכירה ממשלת צרפת חלקים נרחבים עבור חברות אירופאיות ואילצה את האוכלוסייה המקומית לאסוף גומי טבעי, לצוד עורות שנהב ובעלי חיים ולעבוד במטעים. עקב ניצול כפוי של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, החלו תושבי מרכז אפריקה למרוד בתחילת המאה ה-20. זה הוביל למרד קונגו-וורה (1928–1931). עד מהרה דוכא המרד על ידי ממשלת צרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה היוו חיילים מרכז אפריקאים חלק מהצבא הקולוניאלי הצרפתי הגדול (Troupes coloniales) ונלחמו למען צרפת החופשית והשתתפו בשחרור פריז. באוקטובר 1940 הגיע הגנרל שארל דה גול לבנגי לבקר את המושל פייר מארי דה סן מארט ולסקור את הכוחות.
עצמאות
זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, צרפת אימצה חוקה חדשה בשנת 1946 והעניקה אזרחות צרפתית מלאה לתושבי אובאנגי-שארי והתירה להקים אספות מקומיות במסגרת האיחוד הצרפתי החדש. בדצמבר 1958 הפך הכומר הקתולי לשעבר ברתלמי בוגנדה לראש ממשלת טריטוריית אובנגי-שרי. במרץ 1959 נהרג בוגנדה כשמטוסו התפוצץ והוחלף על ידי בן דודו דויד דאקו. ב-13 באוגוסט 1960, אובנגי-שארי קיבלה את עצמאותה מצרפת ושינתה את שמה לרפובליקה המרכז-אפריקאית ודייוויד דקו הפך לנשיא הראשון במדינה.
לאחר העצמאות
בדצמבר 1965 הושקה הפיכה נגד הנשיא דקו המכונה הפיכת סן סילבסטר (בסיוע צרפת) ומפקד הצבא ז'אן-בדל בוקאסה הכריז על עצמו כנשיא הרפובליקה. בשנת 1975 השתתף נשיא צרפת ואלרי ז'יסקר ד'אסטן בפסגת צרפת–אפריקה שהתקיימה בבנגי. הנשיא ד'אסטן היה ידוע כמי שביקר במדינה מספר פעמים והשתתף במסעות ציד עם בוקאסה. בדצמבר 1976 הכריז הנשיא בוקאסה על עצמו כקיסר הרפובליקה המרכז אפריקאית והכתרתו הסתכמה בכ-20 מיליון דולר, שהיה שווה לתוצר של המדינה במשך שנה שלמה. ממשלת צרפת שילמה עבור הכתרת הקיסר. עקב דיכוי נרחב, התעללות בזכויות אדם וטענות לקניבליזם ברפובליקה על ידי הקיסר בוקאסה, צרפת סילקה את בוקאסה מהשלטון במהלך מבצע ברקודה כאשר הקיסר היה בביקור רשמי בלוב. דייוויד דאקו הוחזר לתפקיד נשיא הרפובליקה ולבוקאסה הוצע מאוחר יותר מקלט בצרפת. באוקטובר 1979, העיתון הצרפתי, לה קנאר אנשנה, ניהל מאמר לפיו הנשיא ד'אסטן קיבל שני יהלומים בזמן כהונתו כשר האוצר ב-1973 על ידי בוקאסה. השערורייה נודעה כפרשת היהלומים (Affaire des diamants).
במשך 19 השנים הבאות, צרפת התערבה בפוליטיקה במרכז אפריקה על ידי תמיכה והדחת נשיאי מרכז אפריקה. בשנת 1997, נשיא מרכז אפריקה, אנז'-פליקס פאטאס, ניהל משא ומתן על הסכמי בנגי כדי להביא לסיום הסכסוך שהתנהל בשנות התשעים בין הממשלה לכוחות המורדים. כתוצאה מההסכמים, צרפת סגרה את בסיסה הצבאי בבואר בשנת 1998. במרץ 2009 הוצבו כוחות צרפתיים בבנגי לאחר דיווחים כי מורדים משתלטים על הבירה כדי להדיח את הנשיא פרנסואה בוזיזה מהשלטון. בשנת 2012 פרצה מלחמת אזרחים ברפובליקה המרכז אפריקאית כאשר בעיקר המורדים המוסלמים המכונים סלקה סילקו את הנשיא בוזיזה מהשלטון בשנת 2013, והכתירו את מישל ג'וטודיה כנשיא. לאחר הדחתו של בוזיזה, קבוצת מורדים נוצרים המכונה אנטי-בלקה מרדה בשלטון ובנתינים מוסלמים במדינה. סלקה וכוחות הממשלה נלחמו נגד אנטי-בלקה וכוונו לאזרחים נוצרים במדינה. כתוצאה מהסכסוך הדתי והאתני ברפובליקה, חזרה צרפת לרפובליקה כדי לעצור את שפיכת הדם על ידי פריסת 1,000 חיילים וכלי רכב משוריינים למדינה כדי לשמור על השלום במבצע סנגאריס. נשיא צרפת פרנסואה הולנד ביקר את החיילים הצרפתים ברפובליקה בדצמבר 2013. הכוחות נשארו שם עד 2016. הנשיא הולנד חזר לרפובליקה במאי 2016 כדי לפקח על הרחקת הכוחות הצרפתיים מהמדינה שהסתיימה באוקטובר 2016 ונפגש עם הנשיא החדש, פוסטאן-ארקאנז' טואדרה.
יחסי סחר
בשנת 2016 הסתכם המסחר בין הרפובליקה המרכז אפריקאית לצרפת ב-50 מיליון דולר. חברות רב לאומיות צרפתיות כמו אייר פראנס ואורנג' פועלות ברפובליקה המרכז אפריקאית.
סוהארטו
סוהארטו (באינדונזית: Soeharto, 8 ביוני 1921 – 27 בינואר 2008) נשיאה השני של אינדונזיה, כהונתו נמשכה בין השנים 1967–1998. היה איש צבא ושירת כקצין במהפכה הלאומית של אינדונזיה.
סוהארטו נטל את השלטון מסוקרנו נשיאה הראשון של אינדונזיה, באמצעות תמרונים פוליטיים בתקופה ההפכפכה עת לכתו של מייסד המדינה. 31 שנות שלטונו הריכוזי זכו לכינוי "סדר חדש". תחילה מינה סוהארטו ממשלה מרכזית חדשה בעלת מאפיינים צבאיים. באמצעות המשטר הריכוזי שניהל הצליח לשמור על מעמדו כראש המדינה דה פקטו ודה יורה. סוהארטו כונן קשרים עם ממשלות המערב וזכה לתמיכתן הכלכלית והדיפלומטית בתקופת המלחמה הקרה רווית התהפוכות והדמים בדרום מזרח אסיה. משך מרבית תקופת שלטונו, אינדונזיה חוותה צמיחה כלכלית משמעותית שבאה לידי ביטוי בעיקר בתיעוש. אולם, זאת במחיר שלטון טוטליטרי שהיה אחראי לטיהורים פוליטיים ולמותם של מיליוני אינדונזים וסינים-אינדונזים שנחשודו בפעילות קומוניסטית, שהוצאה אל מחוץ לחוק יחד עם התנועות האתניות הסיניות. כמו כן, בפלישה למזרח טימור בהנהגתו דווח על למעלה מ-200,000 הרוגים.
בתהליך שנמשך עד שנות ה-90 הלך וגבר חוסר שביעות הרצון מממשלו של סוהארטו, שאימץ נורמות אוטוריטריות ומושחתות. שליטתו המוחלטת של סוהארטו בענייני פנים-אינדונזיים התרופפה במידה משמעותית כאשר המשבר הכלכלי באסיה, שניזום על ידי ממשל קלינטון ומזכיר האוצר רוברט רובין, פגע בתנאי המחיה של האינדונזים, וכפועל יוצא בתמיכה לה זכה סוהארטו בקרב המוסדות הצבאיים, הפוליטיים והאזרחיים. בהיעדר עוגנים פוליטיים פנימיים או דיפלומטיים, איבד סוהארטו שארית התמיכה בו והוא נאלץ להתפטר מתפקידו כנשיא במאי 1998 בעקבות הפגנות המוניות. לאחר ששירת כפנים הייצוגיות של אינדונזיה במשך 31 שנים, חי את שארית ימיו בבידוד מוחלט. הניסיונות להעמידו לדין באשמת רצח עם העלו חרס גם בשל מצב בריאותו הלקוי. מורשתו מצויה במחלוקת עזה הן באינדונזיה והן בשאר העולם.
לסוהארטו היה רק שם אחד, בדומה לרבים מילידי האי ג'אווה. כאשר דנים בו בהקשר דתי, הוא מכונה לעיתים האג'י או אל-האג' מוחמד סוהארטו, אך השם האסלאמי הזה לא היה שמו הרשמי. החל מ-1947 האיות סוהארטו (Suharto) הוא האיות הרשמי של שמו באינדונזית, אך מוכר גם איות ארכאי של שמו – Soeharto.
תחילת דרכו
העובדות הנוגעות לילדותו ונעוריו של סוהארטו שנויות במחלוקת לפי ביוגרפים מהמערב. ישנם תיעודים אמינים או מפוקפקים על שנותיו הראשונות וחייו בקרב משפחתו, ולרבים מתוכם יש משמעות פוליטית. אמו ואביו של סוהארטו, סוקירה וקרטוסודירו, היו ג'וואים עובדי אדמה, שחיו בבית ללא חשמל או מים זורמים. סוקירה הייתה אשתו השנייה של קרטוסודירו; מנישואיו הראשונים היו לו שני ילדים נוספים. נטען כי קרטוסודירו התגרש מסוקירה בשלב מוקדם בחייו של סוהארטו, אך ישנן אי התאמות באשר לתאריך המדויק – לפי הביוגרפיה "הגנרל המחייך" מאת רודר הגירושים התרחשו שנים מעטות לאחר לידת סוהארטו; באוטוביוגרפיה נטען כי הם התרחשו מספר שבועות לאחר לידתו. שני ההורים נישאו לאחר מכן פעם נוספת.
סוהארטו נולד בתקופת השלטון ההולנדי באינדונזיה בכפר קמוסוק הנמצא במרחק 15 ק"מ מערבית ליוגיאקארטה, במרכז האי ג'אווה. הוא עזב את כפרו והתגייס כחייל לבית ספר של הצבא ההולנדי בתקופה שאיי הודו המזרחית היו המוקד של מספר עימותים אלימים, כולל מלחמת העולם השנייה והמהפכה האינדונזית. נאמנותו של סוהארטו השתנתה כמה פעמים, ועברה מההולנדים אל היפנים ומהם אל הלאומנים האינדונזים, להם הוא סייע באמצעות הכשרתו.
המחסור במקורות רשמיים על תחילת חייו של סוהארטו, וכן היבטים שונים שאינם מתאימים למעמד הנמוך בג'אווה (לדוגמה, סוהארטו זכה לקבל חינוך בגיל מוקדם יחסית), הובילו לשמועות על כך שסוהארטו הוא בנו הלא-חוקי של נדבן עשיר, ונטען כי היה זה ככל הנראה אריסטוקרט מיוגיאקארטה או סוחר אינדונזי ממוצא סיני. הביוגרף רוברט אלסון מאמין כי לא ניתן לשלול את הטענות הללו מכל וכל, כיוון שמידע רב שסוהארטו מסר על מוצאו נגוע במשמעות פוליטית. הטענה שסוהארטו היה בנו של סוחר אמיד נזכרה גם במקור אחר, ונתמכת בעובדה שסוהארטו כנה עצמו גם "ראדן" שהוא תואר אצולה ג'אווהני.
כפי שנאמר על ידי אלסון ואחרים, חינוכו של סוהארטו עמד בניגוד לזה של לאומנים אינדונזיים בולטים כגון סוקרנו, מאחר שהוא נחשב כמי שהביע עניין מועט בהתנגדות לקולוניאליזם או דאגות בעניינים פוליטיים הנוגעים לתחום שמעבר לסביבתו הקרובה. סוהארטו לא ידע לדבר הולנדית או שפות אירופיות אחרות, בניגוד לסוקרנו והמעגל שהקיף אותו. אולם, מאוחר יותר הוא למד הולנדית כיוון שהצטרף לצבא הולנד בשנת 1940.
מלחמת העולם השנייה והכיבוש היפני
הצבא ההולנדי בהודו המזרחית ההולנדית נקרא בשם KNIL ומנה לפי מקור אחד 98,000 איש ולפי הוויקיפדיה בגרסה האנגלית מנה בדצמבר 1941 כ 85,000 איש כולל אינדונזים רבים ומגויסים בני לאומים שונים. ציודו כלל 389 מטוסים. סוהארטו הגיע לדרגת סמל בצבא זה.
היפנים הקימו כמה מסגרות צבאיות מקרב האינדונזים: יחידה אחת נקראה בראשי תיבות HEIHO שנוסדה ב 2 בספטמבר 1942 ונועדה להיות יחידת סיוע לצבא היפני. היו בה 42,000 איש. שבוי יהודי מבעלות הברית בשם אברהם קיסין הזכירה בשם "היו" כשראה את אנשיה באי הרוקו כשעשו "תרגילי סדר מרושלים" עם רובים עשויים מעץ. מרכז הגיוס שנוסד ב-16 במרץ 1943 נקרא PUTERA ראשי תיבות של "פוסאת תנאגא ראקיאת" (קרי רא'יאת), שמשמעותו: "מרכז כוח העם", שהוחלף ב-1 במרץ 1944 בשם "ג'אווה הכוכאי". הכוחות נקראו PETA, ראשי תיבות של "פמבלא תאנאה איר", כש"פמבלא" פירושו "מגן" ו"תאנאה איר" הוא ביטוי במלאית שאין כוונתו כתרגומו המילולי: משמעות המילים "תאנאה איר" היא "ארץ מים" אבל כמושג משמעותו היא "מולדת". צבא מתנדבים זה לפי הקידומת לשמו: "סוכארלא", "מתנדב/התנדבות", נוסד ב-3 באוקטובר 1943. בשיאו הגיע הצבא ל 120,000 איש. סוהארטו התגייס לצבא זה, הוקפץ לדרגת סרן והגיע לפיקוד על מחלקה. מאוחר יותר פיקד על פלוגה. מאוחר יותר הגיע לדרגת letnan kolonel ופיקד על חטיבה.
סילוק היפנים
ב-15 באוגוסט 1945 בשעה 15:30 שודרה ברדיו היפני הודעת "הנחת הנשק" מפי הירוהיטו. ב-16 באוגוסט היו סוקרנו והאטא נתונים ללחץ להכריז על עצמאות. בשעה 10:00 בבוקר התכנס קומץ אנשים בביתו של סוקרנו בג'קרטה ושמע ממנו את הכרזת עצמאותה של אינדונזיה. ב-22 באוגוסט 1945 פירקו היפנים את PETA ואת HEIHO ופירקו את חייליהם מנשקם. רבים מהחיילים לא שמעו אודות הכרזת העצמאות. רק ביום ההוא הודיעו היפנים באינדונזיה על כניעתם.
היפנים הותירו נשק באינדונזיה, דבר שהאינדונזים מיהרו לנצל. בכלל הנשק היו כמה מטוסים. סוהארטו שהיה קצין הבין יותר מכל את חשיבות חיל האוויר. הנסיגה היפנית הייתה תהליך איטי, שכלל גם שחרור שבויים. סוקרנו נזהר שלא להרגיז את היפנים, אבל היו תקריות אש בין אינדונזים ליפנים.
לוחמת הגרילה והניצחון
ב 1 בינואר 1947 היה סוהארטו חיל בגדוד XXII, חטיבה VIII, אוגדה III "דיפונגורו" בצבא אינדונסיה ובסיסה באי ג'אווה. משכורתו הועמדה על 45 רופיות אינדונזיות.
מלחמת איריאן המערבית – מבצע "תריכורא"
לאחר למעלה מ-11 שנים עקרות מבחינה מדינית, וכושלות מבחינה צבאית בפשיטות שנכשלו בשנים 1954 ו-1955, שמטרתן הייתה מערב גינאה החדשה ותחת ה"איום" של מתן עצמאות למערב גינאה החדשה, על ידי ההולנדים, שתוכנן ל-1 בדצמבר 1961 ולא יצא אל הפועל, הוביל ממשל סוקרנו מערכה צבאית החל מ-19 בדצמבר 1961, באמצעות "3 הפקודות של העם", בראשי תיבות: TRIKORA, להעברת השליטה בטריטוריה לאינדונזיה. סוקרנו היה בור בענייני צבא, ולפני שניהל סוהארטו את הלחימה, ספג צבא אינדונזיה כישלונות ותבוסה. ניסיונות לפלוש לאי החל מ-19 בדצמבר 1961 נכשלו. ב-12 בינואר 1962 נחתו אינדונזים באי ויגאו בצפון מערב, אבל בין ה-14 בינואר ל-18 בינואר 1962 הצליחו ההולנדים להדוף אותם משם. כוח אחר נחת בפאקפאק וביצע מעשי חבלה במה שהוגדר "רכוש חיוני של ההולנדים". לאחר תבוסה מהדהדת במבצע ימי בדרך הים מדרום-מערב בלי סיוע אווירי ב-15 בינואר 1962, במה שנודע בשם קרב ים ארו, נגרם זעזוע בצבא אינדונזיה, מפקד חיל האוויר הועבר מתפקידו, משום ש-3 ספינותיו של יוס סודארסו לא זכו לסיוע אווירי כמתוכנן, אבל לא פוטר אותו מפקד שהודח, כי היה פטריוט. ספינה אחת טובעה עם מפקדה, יוס סודארסו, השנייה עלתה באש על פני המים והשלישית נמלטה. ההולנדים משו 53 נצולים וכמה גופות. הפסקת אש נוצרה בין ב-20 בינואר 1962. סוהארטו שהיה המפקד האסטרטגי של כוחות היבשה בצבא אינדונזיה, ובראשי תיבות: "קוסתראד", קבל את הפיקוד על המבצעים והחל ללמוד את המצב בחזית. ניסיון של רוברט קנדי שטס אל אינדונזיה, לתווך בין אינדונזיה להולנד בפברואר 1962 בניסיון למנוע את חדוש הלחימה, נכשל. ב-26 במארס הורה סוקרנו לחדש את הלחימה. ב-30 במרץ החל סוהארטו בתקיפותיו. העיר אמבון הפכה לבסיס היציאה של מטוסים, והושג תיאום עם חיל הים בפקודו של אריו סודומו. סוהארטו הטיל למערכה את המאומנים ביותר בחייליו. ב-30 במרס 1962 הותקף האי "גאג" במערב ולא נודעו התוצאות. סוהארטו הבין שניתן להגיע אל האי "איריאן" כפי שקראו האינדונזים לגינאה החדשה, בשעות הלילה. ב-7 במאי כבשו האינדונזים את מפרץ כאימאנא ושדה התעופה שבחופו. בלילה 21 במאי צנחו 220 אינדונזים בתמינאבואן לא הרחק מן החוף המערבי. מטרתם של האינדונזים הייתה לכבוש את שדה התעופה שם. האינדונזים התקדמו 20 מיל מזרחה. בזמן הצניחה בתמינאבואן צנחו 200 צנחנים, ובמקביל נחתו כוחות שבאו מן הים בנמל קטן פאקפאק בחצי אי בחוף המערבי. התיאור האינדונזי של כיבוש תמינאבואן הוא אגדי, המתואר כאן אינו מבוסס עליו. לפי הוויקיפדיה בגרסה האינדונזית הונחתו 81 חיילים בתמינאבואן באמצעות מטוס הרקולס C-130 במשך זמן של "לא יותר מדקה". היום יש במקום אנדרטה לצנחנים. ב-23 במאי כבש הצי האינדונזי את נמל פאקפאק במערב. ב-24 במאי שלט צבא אינדונזיה בשלושה אזורים קטנים במערב ודרום-מערב. ב-31 ביולי, בלחץ ג'ון קנדי נשיא ארצות הברית, נפתח משא ומתן בין הולנד לאינדונזיה. בינתיים המשיכו האינדונזים לתקוף בסדרת צניחות בכמה יעדים בחוף הצפוני של מערב גינאה החדשה בימים 13 ו-14 באוגוסט. בליל 14 באוגוסט צנחו 400–500 אינדונזים ליד הולנדיה ונתקוה מאספקת החשמל שלה. ב-15 באוגוסט 1962 בשעה 12:01 נחתם הסכם בבניין האו"ם בניו יורק, ונכנסה לתוקף הפסקת אש מידית. מספר הרוגי המלחמה משני הצדדים אינו ידוע, חלק מההרוגים האינדונזיים קבורים בבית קברות במראוקה בדרום מערב. הסכימה הולנד במסגרת הסכם ניו יורק להעביר את השליטה בשטח לידי האו"ם, דבר שבוצע ב-1 באוקטובר 1962, לקראת מסירת המושבה למנהל אינדונזי, לפי ההסכם, דבר שבוצע ב-1 במאי 1963.
סוהארטו וה"עמות" עם מלזיה
סוקרנו קיבל עידוד מהניצחון באי איריאן, ולא בזבז זמן. הוא כבר ידע מן הסתם שבריטניה תכננה לספח את 3 המדינות סאבאה סאראואק וברוניי באי הקרוי בפי זרים בשם בורנאו, אל מאלאיה וליצור מדינה בשם מלזיה. כדי לא לקרוא לתוכניותיו בשם "מלחמה" בחר סוקרנו במילה אנגלית מסורסת "קונפרונתאסי" – "עימות". הוא כבר ניצל מחתרת קיימת של תומכי אינדונזיה, בשם TNKU, ראשי תיבות של "תנתארא נסיונאל קאלימאנתאן אותארא" שמשמעו "צבא לאומי (של) קאלימאנטן הצפונית". העימות החל לפני שהוכרז רשמית, במרידה של TNKU בברוניי ב-8 בדצמבר 1962. סוקרנו טען שחלק מצבא המורדים אומן בשטחו. ב-16 בדצמבר הגיעו הבריטים וכוחות חבר הלאומים הבריטי אל בסיס המורדים. ההמשך היה רדיפה אחרי 2 מנהיגי המרד. לפני 3 במאי 1963, ולפי ויקיפדיה בגרסה האינדונזית ב-17 באפריל 1963, נלכד אחד המנהיגים. השני אחמד מחמוד אזהארי נמלט תחילה אל הפיליפינים ומאז 1963 חי באינדונזיה, אבל העימות שהוכרז ב-20 בינואר 1963 נמשך. TNKU התבסס בחלק הנשלט בידי אינדונזיה של האי, וערך ניסיונות לפשוט על הגבולות של סאבאה וסאראואק. לאחר הקמת מלזיה ב-16 בספטמבר 1963, לבש העימות צביון צבאי של ממש גם אם יוזמיו לא קראו לו בשם מלחמה. חוליות מוטסות של צבא אינדונזיה הוצנחו בחצי האי מאלאיה ב-1964 ומסתננים הגיעו אל מאלאיה גם בדרך הים, המבצעים נכשלו ונציג מלזיה באו"ם גרם לשערורייה שם כשהציג פריטי נשק וציוד שנתפס במלאיה. מלזיה נעזרה בכוחות מן אוסטרליה בריטניה וניו זילנד וחיילי גורקא נפאליים. ב-28 ביוני 1965 תקפו כוחות אינדונזיים סדירים את חלקו הצפוני של האי המחולק סבטיק ונבלמו. סוהארטו שהיה ממפקדי צבא אינדונזיה בלחימה לא אהד את הדבר, בפרט שידע שזהו כישלון מצלצל. על פי ויקיפדיה בגרסאות המלזית והאינדונזית נקטלו 590 אינדונזים ו-114 מלסים, בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים, ולפי מקורותיהם של הצבאות הללו שציטטה ויקיפדיה בגרסה האינדונזית, נקטלו בסביבות 2,000 אינדונזים ו-200 אנגלים ואוסטרלים, מבלי שאינדונזיה הצליחה באף אחד מהמקומות. רק אובדן העשתונות של סוקרנו בעקבות ניסיון ההפיכה הכושל של 30 בספטמבר 1965 הציל את אינדונזיה מהמשך הלחימה הכושלת. היוזמה המדינית הראשונה של סוהארטו לאחר שקיבל את רוב סמכויות השלטון לידיו היה לארגן ועידת שיחות שלום עם מלזיה.
מאבקי כוח
סוהארטו החל לנהל מדיניות חוץ עצמאית כבר בשנת 1966. הוא השיב את אינדונזיה לחברות באו"ם והחל מ-28 במאי 1966 חיפש שלום עם מלזיה. אז נשלח אדם מליך אל בנגקוק לוועידת שלום. ב 11 באוגוסט 1966 הושג ההסכם, שבו הכירה אינדונזיה בקיום מלזיה ובשלמות שטחיה. בשובו של אדם מליך מבנגקוק בא סוהארטו אל סוקרנו כדי שסוקרנו יאשר את ההסכם. אבל סוקרנו שכינה את מלזיה בשם "מדינת בובה נאו-קולוניאליסטית, קולוניאליסטית, אימפריאליסטית" וברא את ראשי התיבות NEKOLIM, סירב לחתום. סוהארטו אישר את ההסכם בעצמו. ההסכם, שהתבסס על גבולות שקבעו הולנד ובריטניה בשנת 1891 הותיר את הגבול הימי בלתי תחום, דבר שגרם בהמשך לסכסוך על האיים סיפאדאן וליגיתאן שהביא להתנגשות ימית בין ספינות משתי המדינות ב-8 באפריל 2005 מול אמבאלאת במחוז קאלימאנטן המזרחית.
מיסוד הסדר החדש
ב-12 במרץ 1967 הפך סוהארטו ל"נשיא בפועל" דבר שאושר במג'לס. הנשיא המודח סוקרנו נשאר במעצר בית בבית הנופש שלו בבוגור, ומצבו הבריאותי הירוד היה בין התירוצים להדחתו מן הנשיאות.
הוקמו "יחידות לריסוק השחיתות" שעיסוקן היה בשפיטת אנשי משטרו של סוקרנו בשנות שלטונו האחרונות. המשפטים כונו בשם "מאהמילוב", ובין הנדונים היה גם סובאנדריו שהיה ראש "המעגל הפנימי", כפי שכונתה ממשלת אינדונזיה בשנים 1959 עד 1965. סובאנדריו הואשם על ידי בית משפט צבאי מיוחד, כמי שנטל חלק בתנועת ה 30 בספטמבר במעורבות בהפיכה הכושלת ב-1965, ונידון למוות. גזר דינו שונה אחר כך למאסר עולם. היו קריאות להעמיד לדין גם את סוקרנו, אבל סוהארטו שכיבד אותו נמנע מכך. הוא הסתפק במעצר הבית שנכפה על סוקרנו.
החל מ-27 במרץ 1968, שבו הפך סוהארטו לנשיא במלוא הסמכויות, שלט סוהארטו ב-2 בתי המג'לס כרצונו. החוקה, שעדיין נקראה UUD '45, ראשי תיבות שמשמעותם "חוקי-יסוד '45", קיבלה תוספות שהכשירו את שלטון היחיד של סוהארטו. ה-MPR בחר בו שוב ושוב כל 5 שנים עד לשנת 1998.
השנוי הכפוי במספר המפלגות
בינואר 1973 אמר סוהארטו שהוא נגד פוליטיקה וכפה שינוי במספר המפלגות במדינה. מפלגות נוצריות ודמוקרטיות אוחדו ל"מפלגה הדמוקרטית האינדונזית" ובראשי תיבות PDI, של "פארתאי דמוקראסי אינדונזיה". מפלגות אסלאמיות אוחדו ל"מפלגת איחוד הפיתוח" ובראשי תיבות PPP של "פארתאי פרסאתואן פמבאנגונאן". מפלגת "גולקאר", שנוסדה בשנת 1964 בשם "סכרתאריאת ברסאמא גולונגאן כאריא" שמשמעותו "מזכירות משותפת (של) קבוצות העבודה" (ראשי התיבות הראשונים היו SEKBER GOLKAR ומאוחר יותר GOLKAR), טופחה על ידי סוהארטו כמפלגת שלטון, היו בה נציגים של כל איגודי העבודה המוכרים וגם של הצבא. GOLKAR נהנתה מרוב שנע בין 67% ל-73% במג'לס בכל תקופת שלטונו של סוהארטו.
נושאים כלכליים
סוהארטו קרא למשכילים אינדונזיים שלמדו בחוץ לארץ לשוב אל אינדונזיה ולשקמה. בין השבים בשנת 1967 היה גם גאולוג חניך אוניברסיטת הוואי בשם לולו סותורו, אביו החורג של הנשיא לשעבר של ארצות הברית ברק אובמה. סותורו בא עם אשתו אן דנהם, אמו יולדתו של אובמה. אובמה שהגיע כשהיה בן 6, למד בג'קרטה במשך 4 שנים, לפני שנשלח להוואי.
בשנת 1967 הושלמה בנייתו של בניין הכל-בו הראשון של אינדונזיה. המיזם החל בימי סוקרנו ונתקע כשלד נטוש כמו שאר בתי הכל-בו המתוכננים. רק מעטים יכלו להרשות לעצמם לקנות שם. הציבור האינדונזי הצייתן היה ברובו מורגל בעוני, מאז ומתמיד המצוקות האישיות היו עניין פרטי והציבור הורגל בשתיקה לנוכח הדבר ומעשי השלטון והשחיתות. בשנת 1970 שונה ערך הרופיה, כאשר סדרות השטרות שקדמו לשנת 1970 הוצאו מן המחזור. היו מטבעות מחוזיים בשנים 1963 עד 1964 שנסחרו בארכיפלג ריאאו ובשנים 1963 עד 1973 נסחרה סדרה אחרת במערב גינאה החדשה. רשמית היו ערכיהם שונים זה מזה ויקרים בהרבה מערכה של הרופיה האינדונזית הכלל ארצית, אבל ערכה הממשי של הרופיה של "איריאן המערבית" היה כמו של 5 סנטים של הדולר של ארצות הברית. למרות זאת נשמרו ערכי ההמרה של המטבעות עד ביטולם בשנים 1964 ו-1973 בהתאמה: 14.70 רופיות אינדונזיות עבור רופיה אחת של ארכיפלג ריאאו ו-18.90 רופיות אינדונזיות עבור רופיה אחת של "איריאן המערבית". האינפלציה הייתה דבר קבוע גם תחת ממשלת סוהארטו והדבר היה ניכר בערכיהם של המטבעות החדשים שהפיצה ממשלת סוהארטו.
סוהארטו המשיך במרץ במדיניות העברת האוכלוסין מהאי ג'אווה המאוכלס ביותר בעולם, למקומות אחרים, סומטרה, קאלימאנטן, מערב גינאה החדשה תוך מתן תמריץ גדול: המפונים קיבלו 5 אקרים קרקע, בית עץ של 2 חדרים, מזון ודשנים לשנה. 3 מיליון בני אדם עברו למקומות חדשים עד שנת 1989, ומערב גינאה החדשה עברה תהליך של הטמעה מתוכננת כאשר אינדונזים בעלי יוזמה נהנו מהמדיניות השלטונית, אכלסו את המחוז הענק ודליל האוכלוסין וקבעו עובדות, שלא רק פפואנים יושבים שם. בשנת 1992 נסגר האי סומטרה לאכלוס. ניסיון לאכלס את טימור המזרחית במהגרים ממחוזות אחרים, דבר שסוהארטו הנהיג, נחשב לכישלון מראשית שלטון יורשו של סוהארטו בחרודין יוסוף חביבי. היו אנשים שהתעשרו במקומות המגורים החדשים והמשיכו לעבוד במקצועם, וישנם גם מי שהגדילו את הכנסותיהם למעלה מפי 3. אבל האינפלציה, השחיתות וחוסר היעילות נוסח העולם השלישי גרמו לכך שעלות העברת משפחה, שהחלה ב-500 דולרים אמריקניים הגיעה עד ל-7,000 דולרים אמריקניים.
סוהארטו זכה לשקט כללי על מעשיו עד 14 בינואר 1974. באותו יום הגיע לביקור בג'קרטה ראש ממשלת יפן, תאנאקא קאקואי. סטודנטים באו להפגין נגד בואו וניסו לחדור אל שדה התעופה האלים פרדאנאכוסומא בו נחת. אחרי שנבלמו המפגינים מבחוץ, החלו ב-15 בינואר הפגנות אלימות בג'קרטה כאשר תושבי שכונות העוני השתתפו בהן, וכל המצוקות פרצו החוצה: הקנאה בעושרה של יפן, זיכרון הכיבוש היפני ומעורבות יפן באינדונזיה, לפי טענות המפגינים. המהומות כללו הצתות, כולל של מכוניות יפניות. המפגינים קראו לסוהארטו "ג'אנגאן בוסוק", "לעולם אל תהיה מושחת". כוחות הביטחון דיכאו את המהומות ובכל אותו הזמן היה ראש הממשלה היפני נצור אצל מארחיו. ב-17 בינואר היה תאנאקא אמור לעזוב, אבל במקום שיוסע במכונית אל שדה התעופה, זומן בשעה 8:00 בבוקר מסוק שהטיס אותו לשם. הדבר שגרם מבוכה קשה לסוהארטו, כונה מאז "מאלאפתאכא ג'אנוארי", "אסון ינואר" ובקיצור "מאלארי".
מאמצי פיתוח אדירים, כולל של החינוך והתעשייה, מציאת מחצבים ופתוח מכרות חדשים, השקעה בתעופה אזרחית ובחיל האוויר וחקר החלל, גרמו לסוהארטו להמציא לעצמו תואר: "אבי פיתוח אינדונזיה", סיסמה שהופיעה על 2 שטרות של 50,000 רופיה. שטר פולימר למזכרת נמכר במחיר 100,000 רופיה, כפול מערכו הנקוב. שטר ניר הונפק למחזור בשנים 1993-1994, ונסחר לפחות עד שנת 1997. דיוקנו של סוהארטו הופיע גם על מטבע זהב בערך של 850,000 רופיה בשנת 1995. דיוקן סוהארטו הופיע גם על סדרות של בולים. גם בימי סוהארטו לא נהנה רוב הציבור מעושר המחצבים העצום של אינדונזיה, דבר שהחזיק את מאזן התשלומים החיובי שלה, שלא התבסס רק על מכירת נפט וערך היצוא היה גדול מערך היבוא. אבל הציבור ברובו התפרנס ממשכורת יומית שהייתה שווה ל-2 דולרים אמריקניים ליום.
צרות כלכליות מוטטו את שלטונו של סוהארטו. המשבר הכלכלי שנבע משינוי ערך המטבע בתאילנד ב-3 ביולי 1997 גרר אחריו את שותפותיה המסחריות של תאילנד, בדרום מזרח אסיה, ואינדונזיה נפגעה קשות. שער הרופיה נפל מ-2,071 רופיות לדולאר אמריקני לפני המשבר, ל-2,400 רופיות לדולר ב-1 באוגוסט 1997 והמשיך להידרדר עד 2,659 רופיות לדולר ב-16 באוגוסט 1997 ולא נעצר בכך. האינפלציה הגיעה לשיא של 75.4 אחוז סמוך לסוף שלטונו של סוהארטו ב-21 במאי 1998.
ראשית התוכנית להגבלת הילודה
מאז שנת 1974 הופצו ברחבי אינדונזיה סיסמאות מתוך תוכנית ממשלתית לחנך את הציבור להסתפק ב-2 ילדים למשפחה. הסיסמאות שמשמעותן "שני ילדים די, משפחה מתוכננת, לכוון לשגשוג העם" הופצו על כרזות רחוב מפוסלות, עם סמליל ממשלתי נושא ציור של אישה, גבר, ילד וילדה וראשי תיבות שבלעדיהם לא נקלט דבר באינדונזיה רבתי. הסיסמאות והסמליל הופצו גם על 2 סוגי מטבעות בערך 5 רופיות שנפוצו במחזור בשנים 1974, 1979, 1995, 1996. נעשה ניסיון לחנך זוגות להשתמש באמצעי מניעה. הציבור, שחלקו שמרני, בחלקו התנגד לרעיון של הגבלת ילודה מסיבות של דת ומסורת, אבל גם סיפק טענה אמיתית שנזכרה ב"נשיונאל ג'יאוגראפיק" בשנת 1988: נשים מתו מאמצעי מניעה בלתי מחוטאים. אותה כתבה טענה שבתקופת סוהארטו נחלה היוזמה הצלחה מוגבלת: שיעור גידול האוכלוסין ירד ל 1.6% בשנה, אבל האוכלוסייה גדלה בשיעור של 2 מיליונים לשנה. התוכנית ממשיכה גם בשנת 2011 ותקנותיה מעודכנות.
סיפוח טימור המזרחית
ב-29 בנובמבר 1975 פלשו האינדונזים למובלעת אוקוסי אמבנו על החוף הצפון מערבי חלק מטימור הפרטוגלית. ב-7 בדצמבר, ביום שהודיעו הפורטוגזים רשמית על עזיבתם, פלשה אינדונזיה במבצע "סרוג'א" (במאלאית : "לוטוס"), לעיקר השטח של טימור המזרחית. הפלישה באה יום לאחר שנשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד עזב את אינדונזיה, ב-6 בדצמבר, אז נאמר לו שאינדונזיה מתכוננת לפלוש אל טימור המזרחית. ביום הפלישה היה פורד בחניית ביניים בהוואי. כששמע אודות הפלישה, דווח שהגיב: "הפעם אנחנו עם האינדונזים". לבסוף, עד 17 ביולי 1976 הצליחה לספח אליה את המדינה הקטנה שגרו בה (אז) כ-680,000 תושבים. המלחמה לא הייתה אהודה באינדונזיה. היא עלתה לה לפי מקור אחד ב-900 הרוגים וב-2000 פצועים, ולפי הגרסה האינדונזית של ויקיפדיה ב-1,000 הרוגים, פצועים ו"נעלמים" כולם יחד, עד שנת 1978 וכן בין 200,000-100,000 מתושבי מזרח טימור נקטלו בתקופה זו, ו-100000 פליטים הגיעו משם אל שטחי אינדונזיה האחרים. אינדונזיה נתמכה מבחינה חומרית ומבחינה דיפלומטית על ידי ארצות הברית, אוסטרליה והממלכה המאוחדת שראתה באינדונזיה בעלת ברית אנטי-קומוניסטית. נחקקו 2 חוקים בעניין הסיפוח, האחד ב-17 ביולי 1976 והשני בשנת 1978. ב-31 בדצמבר 1978 נהרג ניקולאו דוס ראיס לובאתו על ידי צבא אינדונזיה.
ראשית מרד אצ'ה
ב-4 בדצמבר 1976 הכריז תאונגכו חסן מחמד די תירו, דיפלומט אינדונזי לשעבר באו"ם ויליד מחוז אצ'ה, על עצמאות מדינת אצ'ה. אותו יום הוא גם יום ייסוד "גראכאן אצ'ה מרדכא" ובראשי תיבות GAM, "תנועת אצ'ה העצמאית". צבא אינדונזיה הואשם לפחות במעשה טבח אחד, בשנת 1988. כפר אחד שבו הואשמו הגברים בהשתתפות במרד, הפך לפי תושבותיו ל"כפר האלמנות". צבא אינדונזיה הואשם בטבח ובמעשי אונס שם. לפי מה שנודע מדברי ממשלת סוהארטו, מספר ההרוגים היה 30, והפעולה תוארה כלחימה ב"קיצונים מוסלמים". בנאום ההתפטרות שלו ב-21 במאי 1998 הזכיר סוהארטו "טעויות שנעשו". ב-30 ביולי 1999 דיווח BBC כי כפריים מצאו קבר המונים באצ'ה. בזמן מסוים לאחר התפטרותו, ביקש סוהארטו סליחה באופן מפורש בתגובה למציאת קבר האחים באצ'ה. המרד היה עתיד להמשך עד לפירוק "תנועת אצ'ה העצמאית", ב-27 בדצמבר 2005, והסכם השלום הושג בהלסינקי בשנת 2006. מחיר המרד, לפי ויקיפדיה בגרסה האינדונזית הוא, "כמעט בסביבות 15,000 נפש".
סוהארטו וישראל
ב-19 בנובמבר 1969 נמנעה ישראל בהצבעת האו"ם בעניין סיפוח מערב גינאה החדשה לאינדונזיה. סוהארטו אפשר לנבחרת הכדורגל האינדונזית לפגוש את נבחרת ישראל. המשחק התקיים במיאנמר ב-30 במרץ 1972. ישראל ניצחה 0:1. ב-10 בנובמבר 1975 הצביעה אינדונזיה בעד החלטת האו"ם שקבעה שהציונות היא צורה של גזענות. בפועל, לא היה סוהארטו חד צדדי במעשיו. בשנת 1978 פורסמה בעיתון מעריב ידיעה קצרה אודות ניסיון של אינדונזיה לקנות 2 מטוסי סקייהוק מישראל. בידיעה הופיע גם אזכור שבמדינות ערב אמרו שהדבר יסכן את קשריה של אינדונזיה עם מדינות ערב. הדבר עבר לפסים חשאיים, אבל מאז מתפארים גורמים אינדונזיים בקניית 32 מטוסי סקייהוק מישראל. ביום שישי 15 באוקטובר 1993 ביקר ראש ממשלת ישראל אז יצחק רבין במגורי סוהארטו בג'קרטה. הביקור הקצר התקיים בנוכחות מתורגמנית, בזמן תפילת יום השישי. בישראל פורסם שסוהארטו חשש שמא יראה הציבור היוצא מן המסגדים את יצחק רבין. תוצאת הביקור הייתה ראשית תיירות ישראלית אל אינדונזיה החל משנת 1994.
פוליטיקה ומחלוקות
בשנת 1988 נסע סוהארטו אל ערב הסעודית וקיים את מצוות החג'. הביקור המתוקשר נועד מן הסתם גם להוכיח למוסלמים מבית שסוהארטו הוא מוסלמי שמקיים את חובותיו הדתיות. הוא הפך גם לחג' והתואר "הג'י", כפי השיבוש במלאית הוצמד לשמו.
סוהארטו והתנועה הפרו-דמוקרטית
ב-1996 סוהארטו נטל על עצמו את המאמצים להתמודד עם אתגר חדש שממשלתו נתקלה בו. המפלגה הדמוקרטית האינדונזית (PDI), מפלגה חוקית שבאופן מסורתי התנגדה למשטר שינתה את אופי פעילותה, והחלה לנצל את החופש שלה. סוהארטו כפה פיצול על מנהיגות ה-PDI, ותמך בסיעה שהייתה נאמנה לסגן יושב ראש הפרלמנט סורייאדי כנגד סיעה שהייתה נאמנה למגאוואטי סוקרנופוטרי, בתו של סוקרנו ויושבת ראש המפלגה.
ב-27 ביולי, שוטרים, חיילים, ואנשים שטענו שהם תומכי סורייאדי הסתערו על מטה המפלגה. מספר תומכים של מגאוואטי נהרגו, ולמעלה ממאתיים נעצרו ונשפטו לפי החוקים למניעת חתרנות והפצת שנאה. היום הזה ידוע בתור "השבת השחורה" והוא סימן את תחילת הרדיפות של ממשלת הסדר החדש נגד תומכי הדמוקרטיה, שמעתה נקראו רפורמטורים ("Reformasi").
כתוצאה מ"השבת השחורה" הקימה מגאוואטי סוקרנופוטרי מפלגה דמוקרטית חדשה: PDI-P ראשי תבות של:PARTAI DEMOKARSI INDONESIA – PERJUANGAN, "המפלגה הדמוקרטית האינדונזית – מאבק". סמלה של המפלגה החדשה היה שנוי מן הסמל של המפלגה הדמוקרטית האינדונסית שאותה נטשה מגאוואטי סוקרנופוטרי.
סוהארטו והגנת הטבע באינדונזיה
הגנת הטבע באינדונזיה היא נושא בעייתי. בשנת 1974 החל מבצע שימור של כמה בעלי חיים שסכנת כליון מאיימת עליהם, וזאת ביוזמת חובבי טבע מקומיים. הוטבעה סדרת מטבעות זיכרון מכסף ומזהב הנושאת את דמויותיהם, אבל בכך לא היה די. אחד היצורים, טיגריס מהאי ג'אווה, נחשב לנכחד מאז שנת 1980. בשנת 1978 הופיעה הסיסמה "יער עבור שגשוג" על מטבע בערך של 100 רופיה, אבל המשמעות המעשית שלה הייתה כריתת יערות. באפריל 1984 ביקר נשיא ארצות הברית רונלד רייגן באינדונזיה. הוא בא בגלל עניינים מדיניים, לדון בעניין מצב זכויות האדם בטימור המזרחית, אבל ביקורו הפך לטיול שנועד להסיט אותו מענייניו. בין היתר ביקר באי באלי שם התקבלו אחר כבוד הנשיא, אשתו ננסי ריגן וסוהארטו במופע מחוה של רקדניות מקומיות. טרם עזיבתו של הנשיא האמריקני הוענקו לו במתנה שני שרצי דרקון קומודו בני יום. נאמר לו שזאת המתנה המקורית ביותר שאינדונזי יכול להעניק. שתי הלטאות צולמו על שטיח בבית הלבן, לפני שנמסרו לספארי ליד סן דייגו כחלק מתוכנית רבייה ושימור. עניינו של סוהארטו בדרקון הקומודו לא תם בזאת, בשנות ה-70 עודכנו חוקי המגן לגביו. בשנת 1980 קיבלה שמורת הטבע קומודו את גבולותיה הנוכחיים. ב 3 ביוני 1988 הכריז סוהארטו בביקורו באי קומודו: "קומודו כמו תכשיט עתיק ועושר הטבע האינדונזי חייב להמשיך עבור חשיבות האומה האנושית". הצהרתו זאת הפכה את דרקון קומודו לבעל החיים הלאומי של אינדונזיה, ונחרטה במלאית / אינדונזית על אבן שיש שחורה באי קומודו עם תאריך ההצהרה וחריטת חתימתו של סוהארטו.
מות אשתו
צרותיו האישיות של סוהארטו החלו במות אשתו ראדן איו סיתי הארתינאה ב-28 באפריל 1996. יותר מאוחר פורסם שהדבר הפך אותו למיואש בגיל 75. הוא היה נשוי לה במשך 48 שנה והיא הייתה אם ששת ילדיו. ההתייחסות המאוחרת יותר אל מצבו הנפשי של סוהארטו, הזכירה גם את מות אשתו כסיבה לדיכאונו.
התפטרות
סוהארטו אמר בעבר שלא יהיה מועמד לתקופת כהונה כנשיא בשנים 1998 עד 2003, אבל הוא היה מועמד יחיד, ונבחר שוב לנשיא על ידי המג'לס במרץ 1998. הדבר גרם לשורה של הפגנות, חלקן שקטות וחלקן אלימות מצד תומכי ה"תיקונים" שנקראו "Reformasi". ב-12 במאי 1998 נתקלה תהלוכת סטודנטים שקטה שיצאה מקמפוס אוניברסיטת תריסכתי בג'קרטה לכוון בניין המג'לס, בחסימה של כוחות ביטחון מגוונים: משטרה, צבא והחטיבה הממונעת. כמה סטודנטים ניסו לשאת ולתת עם השוטרים. לאחר שעות של הפגנה נורו יריות מכוחות הביטחון לעבר הסטודנטים. 4 מהם נרצחו. ההמון נס בבהלה שתוארה במילה המלאית "אמוק". היריות נמשכו, פצועים פונו אל בתי חולים. האסון נקרא "טרגדיית תריסכתי". אחריה המשיכו הפגנות אלימות בימים 13 במאי עד 15 במאי. הוויקיפדיה בגרסה האינדונזית מתארת אותן כליל הבדולח ומסבירה מה מקור השם.
ב-21 במאי 1998 עמד סוהארטו בארמון העצמאות והקריא מן הכתב הודעת התפטרות שלאחריה ביקש מן המג'לס ומבית המשפט העליון, להעביר את הנשיאות לסגנו בחרודין יוסוף חביבי, בהסתמך על סעיף 8 של "חוקי יסוד '45".
המשבר הבריאותי
ב 20 ביוני 1999 לקה סוהארטו בשבץ ואושפז למשך 10 ימים בבית החולים המרכזי של פרתאמינא בג'קרטה. ב-14 באוגוסט 1999 אושפז שם שוב למשך 5 ימים. ב-7 במאי 2006 נותח סוהארטו. ב-4 בינואר 2008 אושפז סוהארטו שוב באותו בית חולים למשך 24 יום. ב-13 בינואר דיווח BBC אינדונזיה במלאית כי לי קואן יו ביקר אותו.
החקירות על הונו
סיפורים שונים סופרו אודות שחיתותו הכלכלית של סוהארטו. בין השאר נטען שהוא גנב בין 15 מיליארד ל-35 מיליארד דולרים אמריקניים ב-32 שנות שלטונו. הדבר יוחס למקורות זרים אבל יש גם מקור אינדונזי שהאשים אותו בגנבת סכומים אלה.
כמו כן נאמר שחוקריו באינדונזיה לאחר התפטרותו, הגיעו למסקנה שהיקף גנבותיו היה "רק" חצי מיליארד דולרים אמריקניים, ופורסם שסלחו לו על גנבותיו. מגיניו טענו שאינו מסוגל לעמוד לדין גם בגלל מצבו הנפשי והגופני. הוא לא נשפט אבל כמה מילדיו נחקרו. משפחתו גלגלה הון של 73 מיליארד דולרים אמריקניים ב-32 שנות שלטונו.
בנוסף, כ-40% משטחה של אינדונזיה, שמאז 1975 עד 1999 כלל גם את שטח טימור המזרחית, היו רכושו הפרטי של סוהארטו.
מותו
סוהארטו מת ב-27 בינואר 2008 בשעה 13:10, באותו בית חולים שבו אושפז ב-24 ימיו האחרונים. ב-28 בינואר 2008 הוא נקבר במאוזוליאום אסתנא גיריבנגון ממזרח לעיר סוראקרטה.
אולן בטור
אולן בטור (במונגולית: Улаанбаатар/ - אולאנבאטר) היא בירת מונגוליה והעיר הגדולה ביותר בה. העיר מחולקת לתשע נפות ובשנת 2021 אוכלוסייתה נאמדה ביותר ממיליון וחצי תושבים.
היסטוריה
אולן בטור נוסדה ב-1639 כעיירה בודהיסטית בשם אורגה (במונגולית: Өргөө אורגו, "ארמון"). היא נקראה גם איח חורה (במונגולית: Их хүрээ, "המעגל הגדול") או ניסלל חורה (במונגולית: Нийслэл хүрээ, "מעגל הבירה") כיוון שמשך 139 שנים הייתה למעשה יישוב נייד אשר לבו מעגל אוהלי לבד, מושבה של המנהיגות הדתית העליונה של החָלְח (הקבוצה האתנית המהווה כיום את רוב תושבי מונגוליה העצמאית) ורק ב-1778 השתקעה לבסוף באתר הנוכחי. בשנות ה-60 של המאה ה-19 שגשגה העיר, בעקבות הימצאותה על דרך המסחר בתה בין סין לרוסיה. לאחר הכרזתה של מונגוליה על היותה אוטונומיה ב-1911, הפכה העיר לבירת הרפובליקה החדשה ושמה שונה לאולן בטור (בתרגום מילולי ממונגולית - גיבור אדום), לכבודו של הגיבור הלאומי המונגולי דמדין סוחבאטאר. פסלו של סוחבאטאר, ששחרר את מונגוליה מהשלטון הסיני ושירת בצבא האדום, ניצב בכיכר על שמו במרכז העיר.
גאוגרפיה
העיר שוכנת בצפון-מרכז המדינה על גדות הנהר טול בגובה 1,350 מטרים מעל פני הים.
אקלים
האקלים בעיר מסווג כאקלים יבשתי. כמות המשקעים בעיר היא 267 מילימטרים לשנה, והטמפרטורה הממוצעת בה היא 0.4- מעלות צלזיוס, כאשר בחורף (נובמבר–מרץ) הן כמעט תמיד מתחת ל־0 מעלות צלזיוס ובחודשים החמים הן לרוב בין 10 ל־20 מעלות צלזיוס. המשקעים יורדים בעיקר בין אפריל לאוקטובר. במקרי קיצון עלולות להימדד טמפרטורות של מעל 35 מעלות צלזיוס או 35- מעלות צלזיוס.
חינוך
באולן בטור נמצאת האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה, שהיא האוניברסיטה הוותיקה, הגדולה והמקיפה ביותר במדינה. בנוסף, נמצאות בעיר מספר אוניברסיטאות נוספות, שחלקן החלו את דרכן כפקולטות באוניברסיטה הלאומית של מונגוליה.
תחבורה
נמל התעופה הבין-לאומי בויאנט אוכאה ממוקם במרחק 18 קילומטרים דרומית מערבית לעיר. חברות התעופה העיקריות המגיעות לשדה התעופה הן חברת התעופה המונגולית, קוריאן אייר ואייר צ'יינה. אולן בטור מקושרת לערי מונגוליה באמצעות רשת כבישים, רובם דרכים כבושות, וכמו כן באמצעות רכבות לתשתית הרכבות הסינית ולרכבת הטרנס סיבירית.
ספורט
כעיר בירה והעיר הגדולה ביותר, זו העיר עם מירב מועדוני הספורט במדינה ולעיר נציגות בכל אחת מליגות הספורט במדינה.
האורקסטרה של ראשון
האוֹרְקֶסְטְרה של ראשון היא התזמורת הראשונה בתקופת היישוב. האורקסטרה (= תזמורת) של ראשון נוסדה בראשון לציון בשנת 1895 על ידי בוריס דב אוסוביצקי, שהיה יינן ביקב ומנצחה הראשון. היא פעלה בשנותיה הראשונות של המושבה, הייתה למרכז תרבותי ביישוב, ואף הוזמנה לחגיגות רשמיות ביפו ובירושלים. היא גם הוזמנה להופיע מדי פעם בפני השליטים הטורקיים. התזמורת קידמה בנגינתה את פניו של תאודור הרצל בביקורו בראשון לציון בשנת 1898.
העיתון הצבי פרסם ב־1896, (על ידי יונאס) את הכתבה "ראשון לציון": "הלכתי לשמוע בהמושבה פה את התזמורת, ונפלאתי הפלא ופלא ! ... נפלא הדבר לראות את המראה הזה. כי קולונסתים, כצעירים וכבאים מעט בימים, הטרודים בכל יום בעבודתם ולא ידעו מעולם עד כה מה זה כלי שיר, ילמדו בתקופת שלֹשה חֹדשים, כמו שאומרים בשעה שאינה לא יום ולא לילה, לנגן בם, ולשמור חֹקי הזמרה והקומפנימה במקהלה "ארקֶסתר" בעלת 28 איש, בכנורות, בנבלים, בחצוצרות, בחלילים, בתופים ובמצלתים ולהוציא זמרה בטקטה מסודרת לכל משפטיה וחוקותיה, הנעימה לאזן השומע... מנהל התזמורת "דיריז'ור", הוא המשכיל ב' אסוביצקי דירקטור של המרתף שמה, ומקלו יגיד להם לכל אחד ואחד לשמור תפקידו, וכל איבריו ותנועותיו ברגש נמרץ מלא חיים מנצח בנגינות. יפה המראה מאד ! יפה, נחמד ונעים. כל מעשיכם אחי, כממקור מים חיים יקרו. עבדו אדמתכם בשמחה, שירו זמרו!".
שמה של התזמורת הפך למיתוס, ובשנות ה-60 נכתב על ידי דן אלמגור השיר "האורקסטרה של ראשון", שהולחן והושר על ידי שמעון ישראלי. בשיר נזכרים אוסוביצקי, אוסוביצקי וקוסביצקי, שהם יהושע אוסוביצקי, פקידו הראשי של הברון בראשון לציון, אחיו בוריס אוסוביצקי ("מאסטרו אוסוביץ") שהיה כאמור המנצח, וסרגיי קוסביצקי שהיה אז מנצח בתזמורת הסימפונית של בוסטון ואין לו כל קשר לראשון לציון. אנשים אחרים המוזכרים בשיר נמנים עם מייסדי המושבה (שמן הסתם חלקם לא ניגן באורקסטרה) כמו מנשה מאירוביץ, אהרן מרדכי פריימן, חיים חיסין ודב גיסין, שהיה ממייסדי האורקסטרה, (בנו של אריה לייב גיסין).
בוריס אוסוביצקי הוא בנו של הרב שמחה בונם אוסוביצקי.
בשנת 1991, הוקמה בראשון לציון "האורקסטרה המתחדשת" ומופיעה עד היום ולאורך ההיסטוריה של מדינת ישראל. מאז שהיא חודשה ניצחו עליה אהרון אלקלעי, לימור שיפוני ויעקב אלמוג. מנצח האורקסטרה הנוכחי הוא מיכאל יערן.
אליאל פרץ
אליאל פרץ (נולד ב־18 בנובמבר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית
קריירת מועדונים
פרץ התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל צפרירים חולון, ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. במדי קבוצת הנוער של המועדון זכה באליפות ליגת העל לנוער בעונת 2014/2015, ובקיץ הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. פרץ לא קיבל דקות משחק במדי הקבוצה, ובינואר  חזר לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב ובמקביל התאמן עם הקבוצה הבוגרת.
ב-2 במרץ 2016 ערך פרץ את הופעת הבכורה שלו בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת של תל אביב, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על הפועל כפר סבא במסגרת גביע המדינה. ב-14 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים באצטדיון טדי. עד תום עונת 2015/2016 ערך בסך הכל שתי הופעות בליגת העל, ונכנס כמחליף בהפסד 0–1 למכבי חיפה בגמר הגביע.
ב-28 ביולי 2016 ערך פרץ את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית, בניצחון 2–1 נגד פאנדורי במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובליגה ערך תשע הופעות בעונת 2016/2017. את עונת 2017/2018 החל במכבי תל אביב, אך ב-5 בספטמבר 2017 הושאל לבני יהודה תל אביב עד לסיום העונה. ב-2 בדצמבר 2017 הבקיע פרץ את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–0 על בני סכנין, ואת העונה הוא סיים עם שער אחד ב-22 משחקי ליגה.
ב-16 בספטמבר 2018 הושאל פרץ להפועל חדרה עד לסיום העונה.
ב-17 ביולי 2019 חתם לשנתיים בהפועל חדרה, אשר רכשה מחצית מכרטיסו ממכבי תל אביב.
ב-19 ביוני 2020 חתם לשנתיים בוולפסברגר מליגת העל האוסטרית.
במשחק הליגה הראשון שלו פתח פרץ וכבש שער עצמי, במשחק שהסתיים בהפסד 3-1 לרד בול זלצבורג. ב-1 בנובמבר כבש שער בכורה, בניצחון וולפסברגר 1–3 על אדמירה ואקר מדלינג.
ב-6 באוקטובר 2022 חתם לשנתיים בהפועל חיפה.
נבחרת ישראל
בשנים 2017–2019 רשם תשע הופעות וכבש שני שערים במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21.
יהב שמיר
יהב שמיר (נולד ב-6 באפריל 1999) הוא שחקן כדוריד ישראלי, המשחק בקבוצת מינדן מהליגה הגרמנית בכדוריד ובנבחרת ישראל בתפקיד שוער.
הקריירה בישראל
שמיר נולד וגדל בתל אביב ולמד בתיכון הגימנסיה העברית "הרצליה". התחיל את דרכו בקבוצת מכבי תל אביב תחת הדרכתו של המאמן ניקולא מקסימוביץ'. בגיל 19 הושאל לקבוצת הבוגרים של הפועל רמת-גן גבעתיים ושנה לאחר-מכן הושאל לא.ס. רמת השרון, במשך שנתיים אלו שיחק במסגרת הכרטיס הכפול גם במכבי תל אביב.
הקריירה באירופה
בשנת 2020 עבר שמיר לשחק בשווייץ בסגנית האלופה השווייצרית פאדי וינטרטור ובמהלך העונה הצעיד אותם לאליפות לאחר 17 שנים, ובכך הפך לשחקן הכדוריד הישראלי הראשון שזוכה בתואר אליפות בקבוצה מחוץ לישראל.
בשנת 2022 עבר שמיר לשחק בהליגה הגרמנית בכדוריד בקבוצת מינדן מהליגה הגרמנית בכדוריד, ובכך הפך לשוער הישראלי הראשון בליגה הגרמנית.
נבחרת ישראל
שמיר נמנה עם סגל נבחרת ישראל בכל הגילים, והחל משנת 2018 מהווה שחקן פעיל בנבחרת הבוגרת של ישראל.
עין הרע
עין הרע (מוכר גם בשם: עין רעה) הוא מושג מיסטי, לפיו גורלו של אדם מושפע מרגשי הזולת כלפיו, ובפרט מרגשי קנאה. בתרבויות שונות, וגם ביהדות, מקובלים אמצעים שונים להגנה מפני עין הרע, ובהם קמעות, טקסים פולחניים ותפילות.
מקורות
מושג עין הרע מופיע כבר בגמרא, שם יוחסה ליוסף סגולה שלא שולטת בו עין הרע.
הוגי היהדות לדורותיהם מסבירים שההשגחה העליונה משפיעה על מצבו של האדם בהתאם למעשיו ומעמדו המוסרי. לרוב כף הדין מוטה לצד החסד ודנים את האדם לכף זכות. כאשר אדם מקנא באדם אחר, הוא כביכול מערער על החלטת ההשגחה לגבי אדם זה כאומר "מדוע מגיע לו לזכות ביופי עושר חכמה וכדומה" וכך על ידי ביצוע של משפט חוזר עלול האדם הנשפט להיפגע. יוסף הוא סמל האדם שבטוח בדרכו ובאמונתו וכל יופיו וחוכמתו אינם משמשים אותו לגאווה אלא להועיל לסובבים אותו. תכונה זו הופכת כל אדם שמאמץ אותה לבלתי פגיע מעין הרע.
סכנות
מחלות ואסונות מכל המינים והסוגים יוחסו לעין הרע. בגמרא מסופר על האמורא רב שהלך לבית קברות ואמר שתשעים ותשעה מתו מחמת עין הרע ורק אחד מדרך ארץ.
המחזיקים באמונה זו נוטים לחפש אנשים בעלי תכונות חיצוניות יוצאות דופן ולייחס להם כוחות מזיקים של עין הרע. למשל, באוכלוסייה שרובה בעלת עיניים כהות מתייחסים בחשד לאנשים בעלי עיניים כחולות ולהפך. כן נוהגים להיזהר מפני פוזלים ואנשים בעלי מבט חודר.
לפי האמונה העממית, כל אדם חשוף לעין הרע, אך הסכנה עומדת במיוחד כלפי אנשים בעלי מעמד מיוחד, לגברים ונשים מצליחים או מצטיינים ביופיים או באושרם ולתינוקות. מקובל שלא להפליג בדברי שבח והתפעלות מתינוקות כדי שלא למשוך אליהם את עין הרע. בעלי הצלחה נזהרים מלהתפאר בהצלחתם, ועשירים נמנעים מלהציג לראווה את עושרם.
אמצעי הגנה
יש שנעזרים במיני אמצעים להגנה מפני עין הרע. יש שנושאים מראות, המחזירות את המבטים, אחרים נושאים קמעות ממינים שונים, סרטים אדומים מגנים על ילדים, חרוזים עשויים אבן טורקיז נחשבים כאמצעים הגנה יעילים בארצות האסלאם. קמע נפוץ מאוד בארצות האסלאם גם בקרב היהודים, עשוי בצורת כף יד בעלת אצבעות פשוטות (חמש אצבעות ומכאן שמו - "חמסה"). הורים שמים בכיסי ילדיהם קצת מלח או פירורי לחם. כיוון שעין הרע פוגעת גם בבהמות, תולים הערבים בצווארי הגמלים והחמורים חרוזי טורקיז, ואילו באירופה נוהגים לתלות זנב שועל בין עיני הסוס. במלטה סירות הדיג המסורתיות "לוצו" מעוטרות בחרטומן בציור או תבליט של זוג עיניים, מנהג פיניקי נגד עין הרע.
כדי להגן על הבית מפני עין הרע נהגו חלק מיהודי מארצות האסלאם לצבוע את מזוזות הדלת בכחול. יהודים אשכנזים נהגו להוסיף את המילים "בלי עין הרע" כשהם מדברים בשבחו של מישהו. ואילו הספרדים נהגו לומר גם "בן פורת יוסף", מכיוון שלפי המסורת התלמודית אין העין הרעה שולטת בזרעו של יוסף. בעשורים הראשונים למדינה, ילדי ירושלים נהגו לומר "בן פורת יוסף בן פורת מלח מים מלח מים" כשילוב של שני אמצעי הגנה אפוטרופאיים של עולם הילדים.
סגולה נפוצה נוספת היא עריכת טקס בו מתבגרים מקבלים את סמל העין בתצורה דמוית קעקוע על מרכז הבטן, כקמע להרחקת המזל הרע מהפרט העושה את הקעקוע. הטקס נערך בקהילות יהודי עיראק, אך כיום אינו נפוץ במיוחד.
סגולה יותר שכיחה היא ענידת חוט אדום שהקיפו עימו סביב קברי צדיקים. היו שנהגו לכרוך חוט אדום סביב הקבר, אך המקובלים התנגדו לצבע זה, והמליצו להשתמש בחוט לבן או בחוט בצבע תכלת, ונימקו זאת משתי סיבות: האחת – שהאדום הוא מצבעי האמורי, והמשתמש בו עלול לעבור על איסור חוקות הגויים, והשנייה – שהאדום אינו מתאים כצבע סגולה על פי המבוא בספר הזוהר שצבע אדום מצביע על מידת הדין, אולם בשו"ת באר משה כתב שלא לזלזל במנהג המקובל. מקור המנהג להשתמש בצבע האדום לא ברור, משום שבארצות האסלאם רק צבע הטורקיז משמש כאמצעי מניעה נגד עין הרע, ואילו אצל חלק מיהודי ארצות האסלאם רק צבע הכחול משמש להגנה ושמירה מפני עין הרע. הרב חיים יוסף דוד וייס כתב להתיר לכרוך חוט אדום למנוע עין הרע ולדעתו, צבע אדום אין בו תכונות סגוליות על טבעיות למנוע עין הרע אלא תכונות טבעיות בלבד, כי "טבע העין להסתכל על צבע אדום וממילא אין העין מסתכל על יופי התינוק".
הסתייגות
יש מחכמי ההלכה שהסתייגו מהתייחסות ממשית לעין הרע. הציטוט התלמודי השגור בפיהם הוא "מאן דלא קפיד - לא קפדינן בהדיה" כלומר "מי שאינו מקפיד (חושש-מעין הרע) לא מקפידים עליו (אינו ניזוק מעין הרע)". שיטה זו ננקטה על ידי הרב עובדיה יוסף ביתר שאת ביחס לסוגיית עלייה לתורה של בני משפחה בזה אחר זה (שנאסרה על ידי פוסקים רבים מחשש לעין הרע). באחד משיעוריו השבועיים הוא אמר כי "ברוך השם היום מי חושש מעין הרע? יש מעט זקנים פוחדים מעין הרע, אבל רוב בני אדם לא פוחדים מעין הרע, לכן עולים יחד שני אחים [...] ואני אומר דלא קפיד לא קפדין בהדיה, היום בדורות שלנו לא פוחדים, יש רק מעט אנשים נודניקים פוחדים מעין הרע, לכן מותר להעלות אב ובן בנו ביחד". מאידך, היו שהעירו שדברי התלמוד המסייג את ההשפעה למי שחושש מהדבר, עוסקים בעניין זוגות ואינם מוסבים על עין הרע באופן כללי.
Folklore (אלבום של נלי פורטודו)
Folklore (בעברית: פוּלקלוֹר) הוא אלבומה השני של הזמרת הקנדית נלי פורטדו, ויצא לאור ב-25 בנובמבר 2003.
Powerless (Say What You Want)
"Powerless (Say What You Want)" היה לסינגל הראשון מתוך האלבום ושוחרר בדצמבר 2003. השיר מדבר על איך חברת התקליטים שלה מנסה להפוך אותה למשהו שהיא לא; "צבעתם את פני במגזינים/עשיתם אותי יותר לבנה משאני/הוצאתם ממני את המוצא שלי". הקליפ לשיר בוים על ידי בריאן ברבר וצולם במשך שלושה ימים. הסינגל לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד בארצות הברית, אך נחשב ללהיט מועדונים גדול. בבריטניה הצליח להתברג הסינגל אל המקום ה-13.
Try
"Try" שוחרר בפברואר 2004 כסינגל שני מתוך האלבום. הסינגל נחל הצלחה גדולה במדינות כמו מקסיקו ופורטוגל אך לא הצליח במדינות הגדלות. בארצות הברית "Try" לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד והיה לסינגל האחרון מתוך האלבום ששוחר שם; כל שאר הסינגלים שוחררו בקנדה, אירופה ובאמריקה הלטינית.
Força
"Força", בעברית "כוח", היה לסינגל השלישי מהאלבום ולא שוחרר בארצות הברית ואוסטרליה. השיר, שחציו הוא בשפה הפורטוגזית וחלקו באנגלית יצא כסינגל ביוני 2004 ונבחר להיות שיר הנושא של תחרויות הפוטבול לשנת 2004 בפורטוגל. הסינגל הצליח מאוד בארצות הלטיניות ובאירופה.
Explode
"Explode" היה לסינגל הרביעי מתוך האלבום ויצא בספטמבר 2004. הסינגל שוחרר רק בקנדה ומדינות אירופה ולא זכה להצלחה גדולה. הקליפ היה מצויר והראה את נלי מצוירת.
The Grass Is Green
"The Grass Is Green" היה לסינגל האחרון מתוך האלבום ושוחרר רק בגרמניה בפברואר 2005.
Bossanova
Bossanova (בעברית: בוסנובה. השם נלקח ממוזיקת הבוסה נובה) הוא האלבום השלישי של להקת ה"פיקסיז", אשר יצא בשנת 1990. באלבום זה הסתמן שינוי כיוון משמעותי עבור הלהקה: לראשונה כל השירים באלבום נכתבו על ידי פרנק בלאק שאז השתמש בשם הבמה כונה בלאק פרנסיס (למעט שיר הפתיחה "Cecilia Ann", שהיה גרסת כיסוי לשיר של להקת "The Surftones") ולא היה בו אף שיר שנכתב בידיי קים דיל. גם שירתה של דיל הוגבלה רק לקולות רקע בשירים מעטים, בניגוד לאלבומים קודמים בהם היוותה תפקיד שירה מרכזי. בנוסף, חלק משירי האלבום עסקו בטיסה לחלל ומדע בדיוני, תחביבים של פרנסיס שלא באו לידי ביטוי באלבומים הראשונים.