cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'אנג-אה 1
צ'אנג'-אה 1 שוגרה ב-24 באוקטובר 2007, בשעה 10:05:04 UTC, ממרכז שיגורי הלוויינים צ'יטאנג על גבי משגר צ'אנגג'נג 3A. הגשושית עזבה את מסלול כדור הארץ אל עבר הירח ב-31 באוקטובר 2007 ונכנסה למסלול סביבו ב-5 בנובמבר 2007. הצילום הראשון של הירח נשלח מהגשושית ב-20 בנובמבר 2007. ב-12 בנובמבר 2008 שוחררה מפה של כל הירח שנוצרה מתצלומי צ'אנג-אה 1 שצולמו בין נובמבר 2007 ליולי 2008.
המשימה תוכננה לפעול שנה אחת אך הורחבה והגשושית פעלה עד ל-1 במרץ 2009 אז הוצאה ממסלולה. היא התרסקה על קרקע הירח באותו יום בשעה 08:13 UTC. התצלומים שנשלחו מצ'אנג-אה 1 איפשרו ליצור מפה תלת־ממדית של הירח ברזולוציה הגבוהה ביותר מכל מפה אחרת של הירח. משימת המשך של הגשושית, צ'אנג-אה 2, שוגרה ב-1 באוקטובר 2010. משימה נוספת, צ'אנג-אה 3, שוגרה ב-1 בדצמבר 2013 וכוללת רכב מחקר (רובר) שנחת על פני הירח ב-14 בדצמבר 2013.
מטרות המשימה
למשימת צ'אנג-אה 1 היו 4 מטרות מרכזיות:
בנוסף למטרות אלו, המערכות ההנדסיות שנבנו ונבחנו במהלך המשימה (הגשושית, המשגר, אתר השיגור ומערכות הבקרה בגשושית ובקרקע) השיגו 5 מטרות:
המשימה
לפי לוח הזמנים של תוכנית חקר הירח הסינית, תכנון השלב הראשון בתוכנית הושלם בספטמבר 2004. תכנון, פיתוח ובחינת אבטיפוס של הגשושית הושלם לפני סוף 2005. פיתוח, בניית, הרכבת ובחינת הגשושית הושלמו לפני דצמבר 2006.
לאחר שיגורה ביצעה הגשושית שלוש הקפות סביב כדור הארץ, כאשר בכל פעם שהגיעה לפריגיאה היא הפעילה את מנועיה שגרמו לאפוגיאה להתרחק יותר מכדור הארץ, עד שהפעלת מנוע שבוצעה ב-31 באוקטובר העבירה את הגשושית למסלול מעבר אל עבר הירח. הפעלת מנוע נוספת העבירה את הגשושית למסלול קוטבי סביב הירח והפעלות מנוע נוספות בכל מעבר בפרילון בשלוש ההקפות הראשונות הנמיכו את האפולון עד שהגשושית נכנסה למסלול מעגלי. הכניסה למסלול הושלמה ב-5 בנובמבר 2007. לציון האירוע, שידרה הגשושית 30 שירים קלאסיים וקטעי מוזיקה סיניים.
הגשושית נשלטה מרחוק מתחנות קרקע בצ'ינגדאו ובקאשגאר, כחלק מרשת החלל העמוק של סין (מקבילתה של רשת חלל עמוק המשמשת את נאס"א). תחנת מאסאפאלומאס השייכת לסוכנות החלל האירופאית שימשה גם היא ליצירת קשר עם הגשושית.
תמונות ראשונות של הירח שודרו מהגשושית ב-26 בנובמבר 2007. הגשושית תוכננה להקיף את הירח במשך שנה אחת אך פעילות הגשושית הורחבה והיא נשארה במסלול סביב הירח עד ל-1 במרץ 2009.
סיום המשימה
ב-1 במרץ 2009, בשעה 08:13:10 UTC, התרסקה צ'אנג-אה 1 על קרקע הירח ובכך סיימה את משימתה. לפי הצהרת סוכנות המדע, הטכנולוגיה ותעשיית הביטחון הלאומי של סין, ההתרסקות הייתה מתוכננת ומבוקרת והיא היוותה "תרגיל יבש" לנחיתה עתידית על הירח. הגשושית התרסקה ב--1.5°N, 52.36°W. במהלך משימתה שידרה הגשושית 175 ג'יגה-בייט של מידע.
אקס-מן: נפילת המוטאנטים
אלמנט עלילתי אשר נועד לפרסם את קשת הסיפור היה הדאגה הגואה בקרב הציבור על "האיום המוטאנטי", והצעתו של הסנטור רוברט קלי לחוק רישום המוטאנטים, אשר חזתה את בואו של העתיד הדיסטופי שתואר בקשת הסיפור "ימי עבר עתידי".
עלילה
קשת הסיפור "נפילת המוטאנטים" מכילה שלוש עלילות שאינן בהכרח קשורות אחת לשנייה - אחת של קבוצת אקס-מן, השנייה של אקס פקטור, והשלישית של המוטאנטים החדשים.
אקס-מן המופלאים
קבוצת האקס-מן עושה את דרכה לדאלאס, טקסס, בחיפוש אחר מנהיגתם מחוסרת הכוחות סטורם. סטורם עצמה מבקשת להחזיר אליה את כוחותיה בעזרתו של המוטאנט פורג'. בהגיעם למקום, חברי הקבוצה נתקלים בקבוצת "כוח החירות" (כוח תקיפה של חברי אחוות המוטאנטים שחזרו למוטב ונמצאים תחת פיקוח ממשלתי). הקבוצה מונהגת בידי מיסטיק, אשר קיבלה הוראות לעצור את האקס-מן בעקבות סירובם לציית לחוק רישום המוטאנטים. דסטיני - חברת "כוח החירות" בעלת כוחות ראיית הנולד - חוזה כי כל המוטאנטים בקרבת מקום ייהרגו עד עלות השחר. ברגע שמתחיל לרדת שלג באמצעו של הקיץ, ובטקסס מופיעים לפתע אנשי מערות ודינוזאורים משום מקום, שתי הקבוצות מבינות כי משהו אינו כשורה וכורתות ביניהן ברית זמנית כדי להתאחד ולהשיב את הסדר על כנו. רבים מהאירועים משודרים בשידור חי לטלוויזיה.
סטורם ופורג' מוצאים את עצמם בעולם חדש ונפרד משלהם, שבו הזמן עובר במהירות גבוהה יותר מזו שבעולמם הרגיל. מתברר כי פורג' המציא אקדח אשר ניטרל את כוחותיה של סטורם, ובשל כך היא נוטרת לו טינה. היא מעבירה את זמנה ביקום זה לבדה עד אשר היא מתפייסת עמו. בינתיים, פורג' ממציא כלי טכנולוגי שיאפשר את החזרת כוחות שינוי מזג האוויר של סטורם. סטורם - לאחר חודשים רבים בהם הייתה מקורקעת - מעופפת לשמחתה בשמיים וביחד עם קסמיו של פורג' ושילוב של ברקיה, יוצרת שער בין-ממדי שמוביל אותם בחזרה לעולמם.
בדאלאס, הזמן והמרחב מאבדים כל משמעות, וקבוצות האקס-מן וכוח החירות מוצאות את עצמן באמצעה של מלחמת וייטנאם. מתברר כי במהלך שירותו הצבאי, פורג' השתמש בכוחות הקסם שלו כדי להעלות באוב שד על-מנת לנקום את מות חבריו בקרב. אולם, בתמימותו הרבה הוא לא היה מודע לכך שהכישוף דרש את נשמות תשעת חבריו. הוא שחרר לחופשי עדר של שדים עליהם לא הייתה לו כלל שליטה, ביניהם "היריב" (Adversary), יצור שאחראי לתוהו ובוהו שבו הם נמצאים כעת.
כשסטורם ופורג' מצטרפים לקרב, מסתבר כי אין אפשרות להביס את היריב, וכי הדרך היחידה להפטר ממנו תהיה שפורג' ישתמש באותו כישוף כדי לכלוא אותו לנצח נצחים. מיליונים צופים בשידור החי (ביניהם קיטי פרייד המבועתת) כאשר פורג' מטיל את לחש הקסם, תוך שימוש בנשמתם של תשעת חבריו לאקס-מן (סטורם, וולברין, קולוסוס, לונגשוט, רוג, דאזלר, פסיילוק, האבוק ואישתו של סייקלופס מדלין פריור) כדי לתעל אותו. כפי שנחזה בידי דסטיני, חברי האקס-מן מתים. אולם, האלה רומא - גבירת השמיים הצפוניים - מרחמת על קורבנם הנאצל של האקס-מן ומחזירה את כולם לחיים. היא מעירה להם כי היריב אינו יכול להיכלא לנצח, משום שמתוך הכאוס אשר יצר צמח גם טוב. נוסף על כך, הוא היה כלוא למשך עידן אחד, מה שמהווה מספיק והותר עונש עבור פשעיו. רומא הופכת את חברי האקס-מן לחסינים בפני התגלות פומבית, מה שמאפשר להם להמשיך בפעולותיהם בשעה שהעולם מאמין כי הם מתים. לפני שהם עושים את יעדם לאוסטרליה כדי למקם שם את בסיסם החדש, רומא מעניקה להם מתקן מיוחד שלדבריה יאפשר להם לאתחל את הזמן במידה והם יתגלו.
אקס-פקטור
קבוצת אקס פקטור (סייקלופס, מארוול גירל, חיה, אייסמן וקאליבן) משתגרים לספינתו של אפוקליפס. הוא מציע להם מקום לצידו במלחמתו נגד האנושות, אך הם מסרבים, וקרב מתרחש בינם לבין ארבעת פרשיו. הפרש מוות מתגלה כחברם לקבוצה אנג'ל, שנחשב למת ונוצר מחדש בידי אפוקליפס עם כנפי מתכת קטלניות וחדות כתער. הוא מביס בקלות את אקס-פקטור, והם נכבלים פרט לקאליבן, שמוסר את עצמו לידיו של אפוקליפס בתמורה לכוחות דומים לאלו של פרש המוות. אפוקליפס משחרר את פרשיו על העיר ניו יורק, ומאלץ את אקס-פקטור לצפות בנעשה. הם מצליחים להשתחרר מכבליהם ומנסים לעצור את הפרשים. תוך כדי, הם גורמים לספינתו של אפוקליפס לאבד שליטה, לגרום נזק למספר גורדי שחקים ולאבד גובה. קבוצת הצעירים פאוור פאק ממזערת נזקים, והורסת חלק ממכסה המנועים לפני שהוא פוגע בפסל החירות. בזמן שהם נלחמים בפרשי אפוקליפס, אייסמן מציע דרך להביס את פרש המוות, ויוצר במהירות פסל של עצמו מקרח. פרש המוות שובר את הפסל, ובחושבו כי הרג את חברו לקבוצה לשעבר, הוא מותקף רגשי אשם ומשנה צד. אפוקליפס הודף את התקפותיו בקלות, אך למרות זאת הוא בוחר לסגת. לאחר שהוא עוזב, קבוצת אקס-פקטור מנסה להשיג שליטה מחדש בספינת החלל ומצליחה להביאה למפקדתם.
המוטאנטים החדשים
קבוצת המוטאנטים החדשים (קאנונבול, סייפר, מג'יק, מיראז', סאן-ספוט, וולפסביין ווורלוק) מגיעה לאי מרוחק כדי לבקר את חברם, מוח-ציפור. שם הם מגלים שיוצרו של מוח-ציפור, אני-מאטור (מלשון אנימטור, מנפיש), עורך ניסויים ביצורים חצי תבונתיים בשם אנימייטס. בניסיון לשחרר אותם, חברי הקבוצה מותקפים בידי ארגון שונאי מוטאנטים בשם "הזכות" (The Right). במהלך הקרב המתחולל, סייפר נורה ונהרג, אחרי שנפגע מכדור שנועד לוולפסביין. מוח-ציפור מביס את אני-מאטור והופך למלך האנימייטס. מג'יק משגרת את חיילי "הזכות" ואת האני-מאטור לממד הלימבו. הם חוזרים לבית הספר לצעירים מחוננים ע"ש אקסבייר, שם מגנטו (המנהל את בית הספר בהיעדרו של צ'ארלס אקסבייר) מאשים את האנושות במותו של סייפר. חברי הקבוצה נגעלים מהתנהגותו, עוזבים את חניכותו ומבקשים להמשיך ולרדוף אחר חלומו של אקסבייר לדו-קיום בין בני אדם למוטאנטים.
טדורנה אוסטרלית
טדורנה אוסטרלית (שם מדעי: Tadorna tadornoides) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים מהסוג טדורנה החי באוסטרליה.
אורכה של טדורנה זו 55-73 ס"מ והיא בעלת גוף כהה דמוי אווז, חזה כתום וצוואר וראש כהים ומקור קטן אפור כהה. הכנפיים בעלות קצוות ירוקים ואדמונים. הנקבה דומה לזכר בעלת כתמים לבנים על הפנים, מסביב לעיניים ולפני המקור וכן בעלי "קולר" לבן וכנפיים עם קצה יותר לבן וכן היא בעלת מקור יותר "ברווזי" מהזכר. באופן כללי הם דומים במראם בניגוד לשאר הברווזים שהזכרים מקושטים בהרבה מהנקבות.
הם חיים בטבע בדרום מזרח וכן במערב אוסטרליה ובטסמניה וחיים ברחבי אגמים וביצות. חלק מהאווזים נודדים צפונה בקיץ לאגמים גדולים כמו אגם גאורג שבניו סאות' ויילס בו חיים ברווזים רבים. הם די נפוצים באוסטרליה. הם אוכלי עשבים וצמחית מים וכן חרקים בשדות ובביצות שליד המים.
הם מטילים ביצים בחורים בעצים או בגדות הנהר ומטילים 8-15 ביצים. הביצים בוקעות לאחר כחודש והצעירים מתלווים לאם במסעה ובשיט. הם עלולים להיטרף על ידי שחפים, נמיות כיס, שועלים, עופות דורסים ונחשים והבוגרים עלולים להיטרף גם על ידי כלבי דינגו, עיטים, תנינים, לטאות כוח ושועלים שפלשו לאוסטרליה.
ההמנון ההומרי להרמס
ההמנון ההומרי להרמס, הוא אחד משלושים ושלושה המנונים הומריים עתיקים המיוחסים להומרוס. (אורך 580 שורות) אין תארוך מדויק לזמן כתיבתו של המנון, אך ההמנון מתוארך לתקופה שבין המאות 5-6 לפנה"ס.
לידת האל
ההמנון מתחיל מתיאורה של לידתו של האל. אביו הוא זאוס, האל המרכזי באולימפוס ואמו היא מאיה, אלה הבכירה שבפליאדות. הרמס מתואר כתינוק שמרגע הולדתו נמצא בתנועה מתמדת. הוא נולד בבוקר, לקראת צהריים המציא את הנבל ולמד לנגן, בערב גנב את פרותיו של אפולו ובלילה שכב כבר בעריסתו, מגלם נאיביות ילדותית. יומו הראשון של הרמס משמש כהקדמה שבה משתקפות תכונות אופיו העיקריות של האל.
המצאת הנבל
ההמנון מתאר שכבר לאחר הולדתו, האל הצעיר משתחרר מחיתוליו, יוצא מעריסתו ויוצא לחקור את העולם ללא כל פחד. כאשר הרמס מבחין בצב הזוחל מול מערת אמו, לראשו מגיע רעיון. הוא תופס את הצב, מוריד את שריונו, מצמיד אליו קצץ לקנים ומותח שבעה מיתרים. כך ההמנון מתאר את המצאת הנבל הראשון. בהמשך מתואר כיצד הרמס ניגן בנבל ושר. המוזיקה שלו עוררה אושר, אהבה ואף חלומות מתוקים.
מפגש עם אפולו
לאחר שהרמס מחזיר את הנבל לעריסתו, מתעורר רעבו של האל. הוא יוצא מן המערה, חוצה בשעות ספורות את יוון מדרום לצפון, ומגיע עם ערב אל רפתות האלים בפִּייֶרִיָה שליד האולימפוס. ההמנון מתאר כיצד האל הצעיר הבחין בפרות המשוטטות השייכות לאחיו החורג, האל אפולו. הוא מפריד חמישים מהן מהעדר ומוביל אחריו בצעדה אחורה.
מוטיב ההומור
לאורך כל אורכו של ההמנון, ישנם לא מעט רגעים קומיים בין אם בסצנת גנבת הפרות או המשפט עם אפולו מול זאוס. ההמנון מתאר את הרמס כדמות נוכלת, המצליחה להשיג את כל המטרותיה כאשר כל האמצעים כשרים. בנוסף גם הדמויות של שני האלים המרכזיים בפנתאון האלים: זאוס ואפולו מוצגים באור שונה. זאוס, המתואר לרוב כמטיל אימה, מוצג כאן משועשע למראה בנו התינוק התחמן שהצליח לעבוד על אחיו הגדול ואילו אפולו עצמו, למרות הכעס הראשוני, מתרכך ומשתף פעולה עם הרמס ואף עוזר לו להפוך לאחד האלים. הרוח ההומוריסטית מלווה את המנון ומעבירה היטב את אופיו הייחודי של האל.
ייחודו של ההמנון
בהמנון מתואר הרמס כתינוק וזאת בניגוד להמנונות של אלים אחרים (כמו אפולו, אפרודיטה וכו') שבהם הם מתוארים כבוגרים ובשלים ישר לאחר לידתם. יתר כל כן, הרמס מופיע בהמנון ללא הגדרת כוחותיו ותחום השפעתו, ורק בסוף ההמנון הוא רוכש אותם. הרמס נראה נלחם על זכויותיו מול זאוס ואפולו ומשיג את האביזרים שיגדירו לו בהמשך את תחומי השפעתו. מנגד, שאר האלים האולמפיים מתוארים בהמנונות שלהם כמוכנים בעלי תחומי השפעה ברורים. בכך הרמס הוא אל שונה מהם וכך גם ההמנון המתאר את רוחו.
סבשטיאו, מלך פורטוגל
ביוגרפיה
סבשטיאו נולד בליסבון ב-20 בינואר 1554, שהוא יום סבסטיאן הקדוש, ונקרא על שמו. סבשטיאו היה בנם של ז'ואאו מנואל, נסיך פורטוגל, יורש העצר הפורטוגלי, שמת שבועיים לפני לידתו של סבשטיאו, וחואנה מאוסטריה, נסיכת פורטוגל, בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל.
לאחר מות סבו ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל בשנת 1557, עלה סבשטיאו לשלטון במקומו, בתחילה תחת עוצרותה של סבתו ובהמשך של אחי-סבו. כאשר גדל סבשטיאו הוצעו לו מספר נסיכות למטרת נישואין, אך מותו בטרם עת, גדע את תוכניותיו להינשא. בזמן מלכותו, הוא חיזק את קשריה של פורטוגל עם אוסטריה, גרמניה, אנגליה וצרפת.
בשנת 1578, הוא יצא למסע צלב נגד מרוקו, אך צבאו הובס בקרב אל-קסר אל-כביר וסבשטיאו עצמו נעלם בזמן הקרב. הוא נראה בפעם האחרונה כשהוא נלחם באומץ נגד אויביו, וההערכה היא כי נהרג בקרב וגופתו לא נמצאה. את סבשטיאו ירש אחי-סבו אנריקה.
מותו של סבשטיאו ללא יורשים גרם למשבר הנהגה גדול בפורטוגל לאחר מות אחי-סבו שהיה קרדינל וחסר ילדים אף הוא, ומספר שנים לאחר מותו (1580) כבשה ספרד את פורטוגל ושלטה בה במשך 60 שנה. פליפה השני, מלך ספרד ויורשיו מלכו גם בפורטוגל עד שנת 1640.
פאב
פאב (באנגלית: Pub, שמות נוספים: בר, בית מרזח או מסבאה) הוא בית עסק שמקורו בתרבות הדוברת אנגלית ובאיים הבריטיים, המוכר משקאות אלכוהוליים כגון בירה, קוקטיילים ושאר משקאות חריפים.
שני השמות הנפוצים למקום זה הם פאב - קיצור של Public house או בר שמקורו במילה האנגלית bar שמקורה במוט או דלפק שהפריד בין האנשים שבאו למקום לבין המוזג. במקור, תפקידו העיקרי היה מקום מפגש ומקום לממכר אוכל ומשקאות חריפים. כיום עיקר תפקידו של הפאב הוא מקום בילוי. השינוי בתפקיד הפך את הפאב למקום שמוכר אווירה מסוימת והמשקאות המשכרים משמשים לעיתים רק כאמצעי.
מרבית הפאבים נמצאים בארצות שבהם נהוג לדבר אנגלית ומשם גם מקורם, בפרט אנגליה, אירלנד, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד. הביקור בפאב השכונתי הוא דבר שבשיגרה ונעשה אף על בסיס יומי. באנגליה עצמה יש כ-60,000 פאבים. באירלנד נהוג לארגן הסעות מהפאבים לבתי הלקוחות כדי שאנשים לא ינהגו במצב של גילופין.
פאב המספק גם לינה נקרא פונדק. בפאבים נהוג גם לשחק משחקים, כמו הטלת חיצים, חידונים, דומינו ובעיקר ביליארד. בפאבים מודרניים ניתן למצוא לעיתים גם משחקי וידאו ומכונות הימורים.
מיתוג עצמי
פאבים מסוימים נוהגים לבסס את שמם על מוטיב ייחודי המפרסם ומייחד אותם. דוגמאות למוטיבים כאלו:
עישון בפאבים בישראל
החל משנת 1983 נאסר בישראל העישון בבתי קפה ומסעדות למעט באזור המיועד למעשנים והמוגבל בגודלו לפי החוק. אף על פי כן, אכיפה בפועל על בתי עסק החלה רק בנובמבר 2007. בעלי פאבים וברים רבים חששו בתחילה שליישום החוק עלולה להיות השפעה שלילית על המכירות. מחקרים שנערכו בחו"ל הראו כי שנתיים לאחר הגבלת העישון בפאבים ניתן היה למצוא השפעה מעורבת: מצד אחד פאבים מסוימים אכן הרגישו ירידה במכירת משקאות, אך פאבים אחרים הרוויחו יותר על ידי פיתוח והרחבת מגוון מוצרי המזון המוצעים למכירה.
Digimon World DS
Digimon World DS (ביפנית: デジモンストーリ) הוא משחק תפקידים ממוחשב עבור קונסולת הנינטנדו DS המבוסס על סדרת האנימה "דיג'ימון". המשחק פותח על ידי האולפן והופץ על ידי חברת  היפניות. המשחק שוחרר ביפן ב-15 ביוני 2006 ובצפון אמריקה ב-7 בנובמבר 2006. למרות שהגרסה האמריקאית נקראת "Digimon World", המשחק אינו קשור לסדרת המשחקים.
למשחק יצאו מספר משחקי המשך:, , , Digimon Story: Cyber Sleuth ו-.
משחקיות
השחקנים שולטים בדמותו של מאמן דיג'ימונים, כאשר שמו ומגדרו ניתנים לבחירה בתחילת המשחק. עלילת המשחק עוקבת אחר המאמן שיוצא למסע בעולם הדיגיטלי ויכול לפגוש ולאמן דיג'ימונים שונים. השחקנים יכולים לבנות "דיג'י-חווה" על מנת לגדל, לתקשר ולפתח את הדיג'ימונים שברשותם. בעזרת חיבור ה-Wi-Fi המובנה בקונסולה, השחקנים יכולים להחליף ביניהם דיג'ימונים, להילחם ולהחליף משאבים על מנת ליצור דיג'ימונים שונים.
מערכת הדירוג במשחק מזכירה את מערכת "התגים" שבמשחקי "פוקימון", השחקן מתחיל בתור מאמן מתחיל, עליו אחראי דיג'ימון בשם אזולנגמון. עם התקדמות העלילה וביצוע משימות שונות, השחקן יכול לעלות בדירוג ובכך לשלוט על דיג'ימונים חזקים יותר ולקבל יותר אפשרויות עבור הדיג'י-חווה שברשותו. כאשר השחקן עולה בדירוג, דיג'ימון חזק אחר אחראי עליו ומחלק לו משימות. במידה והשחקן ינסה לאלף דיג'ימונים חזקים ללא רמת דירוג מתאימה, הם לא יקשיבו לפקודותיו במהלך הקרב.
מערכת הקרב במשחק היא מערכת מבוססת תורות, כאשר השחקן יכול לזמן שלושה דיג'ימונים בו-זמנית לשדה הקרב. בדומה למשחקי "פוקימון", לכל דיג'ימון (בין אם של השחקן ובין אם דיג'ימון יריב) יש תור בו הוא יכול לתקוף, להשתמש בסקילים או בחפצים שונים.
לכל דיג'ימון יש מעין "עץ התפתחויות" המעניק לשחקן אפשרות לבחור לאיזו צורה הוא רוצה לפתח את הדיג'ימון שלו. בהמשך העלילה, השחקנים מקבלים שבב מיוחד לדיג'יכלי שלהם שמאפשר להם לבצע "תת התפתחות" ובכך להחזיר את הדיג'ימון שלהם לצורתו הקודמת ובכך לנסות התפתחות חדשה מעץ ההתפתחויות.
עלילה
עלילת המשחק מבוססת ברפרוף על העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "דיג'ימון: יחידה דיגיטלית".
הדמות הראשית היא נער או נערה שמגיעים לעולם הדיגיטלי דרך אחד המחשבים בבית הספר, שם הם מתחברים עם דיג'ימונים שונים ומביסים ישות מרושעת בשם "Unknown-D".
ביקורות
האתר Metacritic העניק למשחק ציון של 71/100 על סמך 55 ביקורות.
האתר העניק למשחק ציון של 72% על סמך 9 ביקורות.
המערכת המוטורית
המערכת המוטורית (מערכת התנועה) היא מכלול הרכיבים במערכת העצבים המרכזית, מערכת העצבים ההיקפית, השרירים, הגידים ומערכת השלד והמפרקים, אשר מעורבים בהוצאה לפועל של תנועות.
חלקיה השונים של המערכת המוטורית במוח ובחוט השדרה אחראים על הפעלתם של שרירי השלד בגוף. השליטה המוטורית מנוהלת באמצעות אותות שמועברים מתאי עצב מוטוריים הנמצאים במערכת העצבים המרכזית, דרך אקסונים במערכת העצבים ההיקפית לתאי שריר. חלק גדול מהידוע על המערכת המוטורית התגלה עקב חקר מחלות הפוגעות בתנועה.
אזורים ומסלולים מוטוריים
השליטה של מערכת העצבים המרכזית על תנועות הגוף נעשית דרך מספר מסלולים עצביים, כאשר כל אחד מהם אחראי על קבוצה מסוימת של שרירים או על היבט מסוים של הוצאת התנועה לפועל. למשל, פעולות כמו הליכה, שימוש בשפת גוף, דיבור, תנועת היד ותנועת האצבעות מערבות מנגנונים מוטוריים שונים. בכל רגע נתון פועלים כמה מסלולים מוטוריים במקביל, והמוח מתאם את פעולתם על מנת לתכנן ולבצע תנועות מורכבות ולהתאים אותן למידע על הסביבה שמתקבל ממערכות החושים. היכולת לשלוט על מספר תנועות במקביל מאפשרת התמודדות עם ריבוי משימות. למשל, ניהול דיאלוג במהלך טיול רגלי עם ידיד. ניתן לחלק את המערכת המוטורית לפי סוגי ואזורי השרירים שהיא מפעילה (שריר חלק ושריר לב או שריר שלד; לפי מיקום על ציר ראש-זנב: משרירי העיניים והראש, דרך שריר הסרעפת ועד לגפיים התחתונות ופי הטבעת; בפלג גוף ימין או שמאל; שרירי יישור ושרירי כפיפה) וכן ניתן לחלק את המערכת המוטורית לאורך ציר ההפעלה והבקרה שלה, מקליפת המוח עד לקצוות ההיקפיים.
שליטה מוטורית מקליפת המוח
מרכז השליטה הראשי על הפעילות המוטורית הרצונית בגוף הוא האזור המוטורי העיקרי. אזור זה ממוקם בקליפת המוח, בחלקה האחורי של האונה המצחית. האזור המוטורי העיקרי בכל המיספרה מאורגן בהתאם לסידור המרחבי של האיברים בגוף (מהרגליים לראש), כך שקבוצות תאי עצב השולטות על שרירים סמוכים בגוף נמצאות אחת ליד השנייה על פני קליפת המוח. גודל האזור המוקדש לכל קבוצת שרירים הוא פרופרציונלי למורכבות של התנועות שהם מבצעים - האזור ששולט על הפעלת אצבעות הידיים, למשל, תופס חלק ניכר מהאזור המוטורי העיקרי. ייצוג חלקי הגוף על פני אזור זה נקרא ההומונקולוס המוטורי.
שני אזורי מוח סמוכים, הממוקמים מעט קדמית לאזור המוטורי העיקרי, ממלאים תפקיד חשוב בתכנון תנועות. האזור המוטורי המשלים (Supplementary motor area) מעורב בלימוד וביצוע רצפים של תנועות. הקליפה הקדם-מוטורית (Premotor cortex) מטפלת בתנועות מורכבות המונחות על ידי מידע מהחושים, בעיקר כאשר מדובר במידע שאינו קשור ישירות לתנועה (למשל הנחיה מילולית). נזק לאזורים אלו בקליפת המוח (למשל עקב שבץ מוחי) עלול לגרום לסוגים שונים של אפרקסיה, שבה אובדות יכולות של ביצוע פעולות מוטוריות נלמדות ומוכוונות. אפרקסיה יכולה להתבטא בדרכים רבות, כגון קושי לבצע תנועות של הגפיים בתגובה להנחיה מילולית או קושי לצייר ולהרכיב צורות גאומטריות. האזורים המוטוריים בקליפת המוח שולטים על רוב שרירי השלד דרך המסלול הקורטיקו-ספינלי, שיורד מקליפת המוח לאורך חוט השדרה. מסלול זה, שמכונה גם "המערכת הפירמידלית", משמש לביצוע תנועות רצוניות ומוכוונות של הגפיים, כמו למשל אחיזה של חפצים בעזרת האצבעות. לאורך המסלול, במהלך הירידה דרך המוח המוארך, מרבית האקסונים של תאי העצב חוצים לצדו הנגדי (קונטרלטרלי) של הגוף. מסיבה זו, גם הפקודות המוטוריות עובדות בדרך כלל בצורה קונטרלטרלית, כלומר כך שההמיספרה הימנית של המוח שולטת על צדו השמאלי של הגוף, ולהפך. האותות העצביים היורדים מ של המוח מגיעים בסופו של דבר לגרעינים של, בנקודות שונות לאורך חוט השדרה, שמקושרים ישירות לתאי השריר שעליהם הם משפיעים. פגיעה באזור המוטורי העיקרי או במסלול הקורטיקו-ספינלי, למשל עקב ארוע מוחי, גורמת בדרך כלל לחולשה או שיתוק של השרירים הנשלטים על ידיו. פגיעה בחוט השדרה עקב טראומה גופנית או מחלות שונות גורמת לרוב לשיתוק מוטורי מלא או חלקי בשרירים מאזור הפגיעה ומטה.
השליטה על שרירי הפנים והלשון מתבצעת דרך מסלול נפרד (המסלול הקורטיקו-בולברי), אשר יורד רק עד לגזע המוח ומשם מתחבר לעצבי הגולגולת.
דוגמא למחלה ניוונית הפוגעת בתאי עצב המוטורי עליונים ותחתונים, הנחוצים לפיקוח המוח על הפעלתם של מרבית השרירים הרצוניים בגוף, היא טרשת אמיוטרופית צידית (ALS). במחלה זו, תאי העצב נהרסים וכתוצאה מכך נפגעת היכולת להפעיל את השרירים - בהם שרירי הגפיים, הבליעה, הדיבור והנשימה, ולהיחלשותם בהדרגה עד כדי שיתוק.
מסלולים מסייעים
אלו נקראים גם מסלולי . שני מנגנונים עיקריים מסייעים לקליפת המוח לקראת ובמהלך ביצוע תנועות, והם מווסתים בזמן אמת את השליטה המוטורית:
המוח הקטן (צרבלום) ממלא תפקיד חשוב בתזמון של תנועות מהירות ותורם לדיוק ולקואורדינציה של התנועות. פגיעה באזור זה עלולה לגרום לרעד המתגבר דוקא בתנועה מכוונת וכן לדיסארתריה אטקטית.
מוקדי שליטה נוספים
מספר מסלולים שמתחילים בגזע המוח שולטים על תפקודים מוטוריים שונים:
פעילות מוטורית בלתי רצונית
בנוסף לתנועות שנשלטות על ידי המוח, קיימים גם מסלולים עצביים אשר כלל אינם עוברים דרכו. מסלולים אלה מנהלים תגובות בלתי רצוניות לגירויים, הנקראות רפלקסים. הרפלקסים פועלים דרך מעגלים עצביים המחברים בין קולטני חישה לבין תאי העצב המוטוריים שמשפיעים על פעולת השריר.
הרפלקס הפשוט ביותר הוא רפלקס המתיחה של השריר, שפועל דרך סינפסה בודדת בין קולטן מתיחה בכישור השריר לבין תא עצב מוטורי בחוט השדרה. רפלקס זה מסייע לשמור על אורך השריר כנגד כוחות חיצוניים.
יתר הרפלקסים הם מורכבים יותר ופועלים במסלולים הכוללים מספר סינפסות. דוגמה אחת לכך היא רפלקס הנסיגה בתגובה לגירוי מזיק, למשל כאשר נוגעים בחפץ מאוד חם. אף על פי שמעגל הרפלקס עצמו מערב רק את תאי העצב בחוט השדרה, המוח יכול לווסת ולדכא את התגובה הרפלקסיבית במקרה הצורך.
העברת אותות עצביים לשרירים
הממשק בין מערכת העצבים לבין השרירים הוא דרך סינפסות הנקראות צומת עצב-שריר. סינפסה זו מקשרת בין אקסון של תא עצב מוטורי לבין קרום התא של סיבי שריר המטרה.
כל אקסון מעצבב מספר סיבי שריר (מסיבים בודדים ועד אלפי סיבים), אשר מתכווצים יחד כאשר הם מקבלים את האות העצבי. האקסון וכל סיבי השריר שאליהם הוא מקושר מהווים יחידה תנועתית אחת.
תאי העצב המוטוריים משחררים לסינפסה את המוליך העצבי אצטילכולין, אשר נקשר לקולטנים על גבי סיב השריר וגורם לפתיחתן של תעלות יונים. פתיחת תעלות היונים מביאה לשינוי במתח החשמלי של סיב השריר (דפולריזציה), המאפשר כניסה של יוני סידן לתוך סיב השריר. ביחידת התפקוד הבסיסית של השריר, הסרקומר, כניסת יוני הסידן מתניעה תהליך פיזיולוגי הגורם לכיווץ של השריר.
נוירוני מראה
באזורים מסוימים בקליפת המוח הקשורים לפעילות מוטורית קיימים תאי עצב המכונים נוירוני מראה. תאים אלה מעבירים תגובה עצבית גם כאשר האדם מבצע פעולה מוטורית מסוימת, וגם כשהוא צופה באדם אחר המבצע את אותה הפעולה. תאוריות שונות מנסות לקשור בין פעילות נוירוני המראה לתהליכי למידה, חיקוי, אמפתיה, שפה ועוד.
מיומנויות מוטוריות
מיומנות היא יכולת נרכשת או כישרון לבצע פעולות מסוימות המיועדות להניב תוצר או תוצאה רצויה, באופן יעיל מבחינת משאבי זמן ואנרגיה. התפתחות המיומנויות המוטוריות מתחילה בינקות וכוללת את הפיתוח של המוטוריקה הגסה לצורך מיומנויות כגון ישיבה והליכה. במהלך הילדות מתפתחות מיומנויות מוטוריות עדינות יותר, אשר הולכות ומשתכללות עם ההתבגרות, למשל ציור, כתיבה, הקלדה עיוורת ועוד.
רכישת מיומנות היא תהליך של למידה המשתמר בזיכרון הפרוצדורלי. רכישה של מיומנויות מוטוריות מתקדמות יותר מתאפשרת בהתאם לשלבי ההתפתחות הגופנית. כמו כן, לחזרתיות ואימון יש חשיבות רבה עבור תהליך הרכישה של המיומנויות המוטוריות..
המחתרת הצ'כית
המחתרת הצ'כית (בצ'כית: Československý Protinacistický Odboj) הייתה מחתרת התנגדות שפעלה בצ'כוסלובקיה בזמן הכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה. פעילותה הייתה מצומצמת יחסית, בעיקר עקב התנגדות רשמית קטנה מאוד ומדיניות גרמנית שדיכאה פעולות התנגדות והשמידה קבוצות מחתרתיות.
נסיבות הקמתה
בימיה הראשונים של המלחמה הטילה האוכלוסייה הצ'כית חרם על התחבורה הציבורית, וקראה לארגון פעולות מחאה נרחבות. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה ב-1939, צ'כים אשר התנגדו לשלטון הגרמני התלכדו ל"מנהיגות המרכזית של התנגדות מבית", הארגון הידוע לרוב בשם ÚVOD. מי שהנהיג את אובו"ד היה הנשיא הצ'כוסלובקי אדווארד בנש, שפיקד על הפעילות המחתרתית בשבתו בממשלה הגולה בלונדון. אובו"ד התמקדה בעיקר ביצירת רשתות ושירותי מודיעין צבאי אשר פעלו בקנה מידה קטן יחסית, וכן בהפצה תקשורתית בבית דפוס מחתרתי. מטרתה הייתה ליצור ממשלת צללים עד אשר תשוחרר צ'כוסלובקיה.
תחת אובו"ד קמו מספר קבוצות שמאליות בהשקפותיהן, שכללו בעיקר חיילים לשעבר בצבא הצ'כוסלובקי. המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה (KSČ) דאגה לקיום היחסים עם ברית המועצות ולסיוע. אף שלא הייתה חלק רשמי מאובו"ד ושמרה על עצמאות ארגונית, קראה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה לכל המפלגות האנטי-פאשיסטיות לאחד את פעולותיהן. למרות זאת, גורלה היה זהה לזה של אובו"ד.
ההתנקשות בהיידריך וסופה של המחתרת
שיא הפעילות והפרסום של אובו"ד היה עם ההתנקשות בריינהרד היידריך הרייכספרוטקטור (Reichsprotektor, "מגן מטעם המדינה") של הפרוטקטוראט של בוהמיה ומורבייה, כפי שנקראה צ'כיה הכבושה בפי הגרמנים, ב-27 במאי 1942, שבאופן פרדוקסלי היה גם סופה של אובו"ד. מבחינות רבות, סופה של אובו"ד נצפה עוד מתחילת כהונתו של היידריך בסתיו 1941, שכן עד סוף ספטמבר של אותה שנה דאג היידריך למעצרם של כל חברי אובו"ד כמעט, ואף עלה בידיו לנתק את הקשר בין אובו"ד ללונדון.
בדצמבר 1941 אומנו שני לוחמי המחתרת - יוזף גבצ'יק ויאן קוביש - בבריטניה כחלק ממבצע אנתרופואיד, ולאחר מכן הוצנחו בצ'כיה. הם ארבו למכוניתו של היידריך והשליכו רימון יד. היידריך נפצע, ומת מפצעיו ב-4 ביוני. בתגובה למבצע אנתרופואיד פעלו הנאצים להשמדת תנועת המחתרת הצ'כית לאחר 1942. הנאצים ביצעו פעולת נקם זוועתית, ומחקו כליל מעל פני האדמה את הכפרים לידיצה ולז'אקי, ואף רצחו באופן שיטתי את התושבים. מעט מאוד מהנשים אשר נשלחו למחנות העבודה שרדו, וחלק מן הילדים נשלחו לתוכנית טיהור הגזע, שנועדה להפוך אותם לגרמנים ארים.
באוקטובר 1942 נגזר דין מוות על 1,331 איש בבתי-הדין הנאציים בפרוטקטוראט, וכאלף יהודים נשלחו היישר מפראג למחנה ריכוז מאוטהאוזן. 252 אנשים נוספים נשלחו אף הם למאוטהאוזן, כחשודים במעורבות בהתנקשות. בסופו של דבר נאסרו כל חברי אובו"ד הנותרים.
הערכת המחתרת
היסטוריונים רבים טוענים כי מדובר בכישלון המחתרת, משום שבמסמכים נאציים שונים נאמר כי "התנהגותם של האנשים לא מצדיקה הגברה משמעותית בכמות החיילים החמושים." מכאן שהמחתרת הושמדה בעיקר בגלל כישלונה שלה ולא עקב עוצמת האויב.
לאחר פירוק המחתרת
ב-1944 פרצה התנגדות פופולרית לנאצים ברחבי מזרח אירופה ומרכזה, בין היתר גם בצ'כיה. התנגדות זו הייתה רחבה יותר, ושאבה את השראתה מצבאות בעלות הברית המתקרבים ממזרח וממערב.
ב-8 במאי 1944 חתם בנש על הסכם עם המנהיגים הסובייטים, שבו נקבע כי האדמות הצ'כוסלובקיות אשר ישוחררו יהיו תחת שליטה אזרחית צ'כוסלובקית. ב-21 בספטמבר 1944 שחררו החיילים הסובייטים את הכפר קאלינוב. ברטיסלאבה שוחררה ב-4 באפריל 1945 ופראג ב-9 במאי. בכך הסתיים באופן רשמי השלטון הנאצי על צ'כיה.
אוטופיה (פירושונים)
{{פירושונים|
מקום
}}
יגאל מרזל
יגאל מרזל (נולד ב-16 במאי 1972) הוא משפטן, שכיהן כשופט, כמנהל בתי המשפט ומנהל המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים.
מתחילת 2023 משמש מרזל כמנכ"ל יד הנדיב (קרן של משפחת רוטשילד).
ביוגרפיה
נולד בירושלים (1972) וגדל בשכונת בית הכרם. הוריו, ניצולי השואה שניהם, עלו מצרפת בשנת 1970. אביו פרופ' לרפואת שיניים ואמו שיננית. למרזל אחות ואח. למד בבית הספר הממלכתי דתי בית הכרם. לאחר מכן למד בתיכון הימלפרב בשכונת בית וגן בירושלים.
שירת בצה"ל בחיל המודיעין. בשירות המילואים קיבל דרגת סגן אלוף, והוא בעל מינוי של שופט בבית הדין הצבאי לערעורים.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים, בה עשה שלושה תארים במשפטים, הראשון והשני בהצטיינות יתרה. עבודת הדוקטורט שלו, בנושא "מעמדן החוקתי של מפלגות פוליטיות", בהנחייתו של פרופ' קלוד קליין, פורסמה בשנת 2002.
הוא פרסם שני ספרים. אחד על המפלגות בהמשך לעבודת הדוקטורט שלו, והשני על "דיני פסלות שופט". בנוסף פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת בישראל ומחוצה לה. תחומי הכתיבה שלו מגוונים: דיני מפלגות ופרלמנטריזם, סדרי דין ופרוצדורה, מכרזים, אתיקה שיפוטית, הכשרת שופטים, מינהל בתי המשפט ועוד.
נמנה ברשימת 40 הצעירים המבטיחים לשנת 2010 של TheMarker.
קריירה במשפט
לאחר שנה, בה שהה כחוקר אורח באוניברסיטת ניו יורק בלימודי פוסט דוקטורט (2003–2004), החליט מרזל שלא להמשיך במסלול הקידום האקדמי ובחר בשפיטה כאורח חיים.
משרות שיפוט
בשנת 2004 מונה מרזל לכהונת רשם בבית המשפט העליון.
ב-2005 מונה לכהן, במקביל לתפקידו כרשם, כשופט שלום. בתפקידו זה היה אחראי מלבד עבודת הרשמות בהיקפים המשמעותיים של בית המשפט העליון, גם על מינהל בית המשפט העליון כולו.
החל מ-2008 ואילך היה שותף בהקמת מחלקת המחקר של הרשות השופטת; חבר בוועדת ההיגוי של מחלקת המחקר.
ב-28 באוגוסט 2009 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים. בין השנים 2017–2018 היה מנהל המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים, וישב בדין בסוגים רבים של הליכים ובעיקר בתיקים מינהליים ואזרחיים כמו גם בהרכבי ערעורים.
מרזל ייצג את ישראל בארגון הבינלאומי להשתלמות שופטים - IOJT, המאגד בתי ספר לשופטים מכל העולם. הוא מילא בארגון תפקידים שונים, סגן מזכיר כללי, מזכיר כללי, ובשנת 2017 נבחר לכהן כסגן נשיא הארגון.
בין השנים 2012–2006 שימש כחבר בוועדת האתיקה של השופטים, שהחלה לפעול לפי הדין החדש בנדון, בשנת 2007.
במשוב של לשכת עורכי הדין (היחיד שנערך בשנת 2015) הגיע מרזל למקום הראשון מבין שופטי המחוזי בירושלים ולמקום השני בכל הארץ בדירוג.
מנהל בתי המשפט
באפריל 2018 מונה מרזל למנהל בתי המשפט. במסגרת תפקידו משמש מזכיר הוועדה לבחירת שופטים.
בתפקידו כמנהל בתי המשפט, הוביל מרזל שורה ארוכה של מהלכים ברשות השופטת. מרזל הכניס שיטות ניהול מתקדמות. הוא יזם הקמה של יחידה לפיתוח ארגוני בהנהלת בתי המשפט ופיתח באמצעותה הכשרות ניהוליות ממוקדות לנשיאי בתי המשפט ובתי הדין לעבודה ולסגניהם. הוא הוביל מהלך של תכנון שנתי ורב שנתי ברשות השופטת.
מרזל מקדם שורה של שיפורים בשירות בתי המשפט תוך דגש על טרנספורמציה דיגיטלית והנגשת השירות המשפטי מרחוק. קידם גם את כניסתן והטמעתן של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות בבתי המשפט, קידם את המדידה של העומס השיפוטי על בתי המשפט, והצורך בתוספת שופטים למערכת, תוך מהלכים משלימים לשיפור יעילות בתי המשפט.
מועמד לבית המשפט העליון
לאחר שלא נבחר לבית המשפט העליון הודיע מרזל על רצונו לסיים את תפקידו ולפרוש. מתחילת 2023 משמש מרזל כמנכ"ל יד הנדיב (קרן של משפחת רוטשילד).
חיים אישיים
מרזל נשוי ואב לשלושה.
זהר (סרט)
זהר הוא סרט קולנוע ביוגרפי ישראלי מסוג דרמה מתוסרטת. הסרט זכה ב-2 פרסי אופיר. הסרט בוים על ידי ערן ריקליס ויצא לאקרנים בשנת 1993.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפור חייו של זוהר ארגוב החל מעלייתו כזמר, כלה בהידרדרותו לסמים ועד למותו בתא המעצר בתחנת המשטרה בראשון לציון. עלילת הסרט מתחילה בשחרורו של ארגוב מהכלא, ממאסר של שנה באשמת אונס, ומסתיימת במותו של ארגוב במעצר. הסרט מכיל גם פלשבקים מילדותו של זהר והשוואה של סיפור הצלחתו ודעיכתו לזה של מנחם בגין.
ההצלחה והנפילה
ארגוב, שעדיין נקרא "זוהר עורקבי", משתחרר מהכלא ולא מצליח להתרגל לרעיון שאין הוא יכול לחזור אל גרושתו, ברכה. זוהר גם לא עקבי במחויבותו כהורה לבנו גילי ארגוב. זוהר מנסה לשכנע את ברכה לשוב ולחיות עמו למרות כישלונם המשותף כזוג. אולם, ברכה לא משתכנעת לשוב אליו.
זוהר חובר ללהקת צלילי העוד והופך לבן טיפוחיו של גיטריסט הלהקה, יהודה קיסר. הוא מוצא אמרגן בשם ראובני, שבקושי מוכן להקליט את שיריו ולא מצליח למכור את הקלטות לדוכני מוזיקת הקלטות שבתחנה המרכזית הישנה. ביוזמת אמרגנו ראובני, נפתח דוכן ממכר מיוחד לקלטות של זוהר ארגוב, וכך, בין השאר, הוא פורץ את הדרך והופך לכוכב מוזיקה מזרחית - מלך הקסטות של התחנה המרכזית.
ארגוב חובר אל אביהו מדינה, מתחיל להופיע בליווית נגן אחד, מרסל, המשמש גם כמעבד המוזיקה שלו והוא הולך ומתעשר. שירו ״הפרח בגני״ שבניגוד ללהיטיו הקודמים פורץ גם למצעדי הפזמונים הכלליים, מוציא את המוזיקה המזרחית מחרם כלי התקשורת. ארגוב מופיע בערב ארגון אמני ישראל לצד הבדרנים המקובלים ביותר וראיון עמו על ערב זה משודר במבט לחדשות, בשעת שיא הצפייה, בתקופה בה היה בישראל ערוץ טלוויזיה בודד. בשיא הקריירה שלו, זוהר שומע ברדיו יום שידורים שלם שמוקדש לג'ון לנון שזה עתה נרצח. זוהר, שזה עתה קיבל דירת פנטהאוס ומכונית מפוארת מהאמרגן שלו, משוכנע שגם כשהוא ימות יהיה יום שידורים לזכרו. (במציאות, יום שידורים כזה לא היה בשל התערבות שר החינוך).
אולם, תקופת ההצלחה לא נמשכה לנצח. ארגוב מוצא בקלות שותפות ליחסי מין ושותפים עסקיים, אך חש שכמעט כולם מנסים לנצל אותו. זכרונות ילדות שונים מעיקים עליו, הוא מתמכר לסמים ומתחיל לרדת אט-אט מגדולתו. המעצרים בשל השימוש בסמים פוגעים בשמו הטוב. בהמשך הוא מאחר בקביעות להופעות. בשלב הבא שאיפת האבקות גורמת לו לדלקות כרוניות במיתרי הקול והוא מצליח לשיר רק באולפן. מעט אחר כך, גם כזמר אולפן הוא אינו מצליח לשמור על עבודה יציבה. בסופו של דבר הסמים הפכו אותו למובטל, הובילו אותו לסכסוך עם אמו ואחיו וסבכו אותו, את מרסל, את אביהו מדינה ואת ראובני בחובות כספיים ובהתעסקות לא נעימה עם עבריינים. המשך התדרדרותו של ארגוב מובילה את שותפיו לכפות עליו גמילה בבית מלון באילת. אחרי הגמילה זוהר מעוניין לחזור ולהקליט באולפן כדי להשאיר אחריו חומר מוקלט רב. אולם אמרגנו שצריך להחזיר חובות רבים דוחק בו לשיר בעיקר בהופעות. ארגוב חוזר אל הסמים וחדל שוב מלתפקד.
סצנות אחרונות
ארגוב הגיע לראיון אצל מני פאר וטען כי נגמל מסמים, הגם שניכר עליו כי עדיין השתמש בהם. לפני הראיון הוא כביכול שר אצל פאר את שירו החדש "להיות אדם", אך למעשה הוא רק מזיז את שפתיו לצלילי פלייבק. הראיון נותן תחושה אופטימית של חזרה לתלם. בדרך חזרה לביתו הוא נתקל במארב של סוחר סמים הדורש ממנו את כספו ומכה אותו. הסרט מסתיים כשזהר נתקל בשני שוטרים המוצאים אותו משוטט מבולבל ברחוב. זוהר בדיוק חזר משיחת פרדה עם אשר, בעלה החדש של גרושתו - שיחה בה הוא מבקש מאשר להשגיח על בנו וגרושתו משום שהוא איבד תקווה לעשות זאת בעצמו. זוהר ככל הנראה רצה להתאבד ולאחר שהשוטרים שוקלים שלא לעצור אותו, משום שהוא אדם מפורסם ומוערך, זוהר מנסה לחטוף מאחד השוטרים את אקדחו. מעשה זה הוביל למעצרו.
בעת מעצרו זוהר מתחנן אל השוטר לקבל אדולן. הוא מנסה לשחד את השוטר בשירה ולאיים על השוטר כי יתאבד אם לא יקבל סם זה. השוטר לא מאמין לאיומו של זוהר, ובבוקר למחרת מתגלה בתא המעצר גופתו התלויה.
הרקע וההצלחה
בטקס פרסי אופיר שהתקיים בשנת 1993 (תשנ"ג), זכה "זוהר" ב-2 פרסי אופיר;
הפסקול
הפסקול של הסרט מכיל שירים של זוהר ארגוב שהקשרם המילולי מתאים למקום בו הם מופיעים. בהופעתו הראשונה של ארגוב עם להקת צלילי העוד הוא מבצע את החידוש המפורסם שלו לשיר "עת דודים כלה". כשדורך כוכבו מושם השיר "סוד המזלות". כשהוא לא מצליח לשיר מול קהל ומתחיל להתבודד מושמעים השירים "עד מתי אלוהי" "בדד". לאחר שהוא מת מושמע "ים של דמעות".
השירה המקורית של ארגוב מושמעת גם כאשר שאול מזרחי, המגלם את דמותו נראה כאילו הוא שר את השירים. מזרחי נבחר לתפקיד זוהר ארגוב במקום מתי סרי שהופיע קודם במחזמר "זוהר" הן משום שסרי רצה לשיר בעצמו והן משום שחזותו של מזרחי דומה יותר לזו של ארגוב.
סצנות שלא נכנסו לקאסט
שתי סצנות לא נכנסו לקאסט, האחת שבמסגרתה המרצדס בה נוהג זוהר עוברת ליד קבוצה בת עשרה מפגינים נגד המשך המלחמה בלבנון, הם מחזיקים שלטים ועליהם מספר הנופלים במערכה וקוראים לבגין ולשרון "רוצחים", זוהר פונה אל חבריו במכונית ואומר "איך הם לא מתביישים לקרוא לבגין רוצח". הסצנה השנייה: תוך כדי נהיגה רואה זוהר סדקים במראה, דבר המסמל סדקים בקריירה שלו ושל ראש הממשלה בגין.
ביקורות
על תפקידו בסרט זכה שאול מזרחי לביקורות נלהבות, מבקרת הקולנוע אושרה שוורץ כתבה:,
העיתונות ביקרה את הסרט על כך שהוא, כביכול, מציג את אביהו מדינה כמלאך טוב ואת ראובני כרשע. ראובני אכן מוצג בסרט כאדם נוקשה וזוהר קורא לו בסרט "קמצן", ומטיח בו שהוא "מגדל את חיים משה" על חשבונו של ארגוב. אך קשה לראות בהצגה זו את ראובני כרשע. ראובני נראה בסרט גם כשהוא מתחנן אל סוחר הסמים להניח לארגוב וכשהוא משלם את חובות הסמים של ארגוב ומאפשר לארגוב לגור בדירה חלופית.
ביקורת אחרת שנשמעה על הסרט כמו על המחזמר שלפניו, נשמעה מפי יהודה קיסר, ששיחק בסרט בעצמו. קיסר טען שהן הסרט והן המחזמר עשו פשרה לא מוצלחת בין דמיון ומציאות ושעניין ההתמכרות לסמים רוכך בהם. בפרט טען קיסר, שהעלמת העובדה שהסמים הביאו את ארגוב לאשפוז פסיכיאטרי היא שערורייתית והצגת תהליך גמילה מסמים קשים כתהליך שיכול להתבצע בחדר בבית מלון היא מגוחכת. קיסר הוציא בעקבות הסרט, מיני סדרה תעודית על אודות ארגוב שבה פרטים אלה מופיעים.
למרות הביקורות, הפך הסרט לאחד משוברי הקופות הגדולים והנצפים בישראל והוכתר בשנות התשעים כ"אחד מהסרטים הכי מצליחים בעשור שהיה".
קהילה משיחית תל אביב-יפו
היסטוריה של קהילת האחים
קהילת האחים נחקרה כאחת הקהילות האנאבפטיסטיות אשר הצליחו לשמר את הדרכים המסורתיות שלהן בעולם המודרני. קהילת אחים זהו תרגום של המונח: brethren assembly המתייחס לזרם בקהילות המשיחיות אשר הוקם בשנת 1825 בדבלין שבאנגליה, כאשר ד"ר אדווארד קרונין וקבוצה קטנה של חבריו החלו להיפגש בדרך לא פורמלית על מנת לעבוד את אלוהים (Tonts, 2001). המושג קהילת אחים אינו מורה על כך שחברי הקהילה הם רק ממין זכר, המילה brethren מתייחסת הן לאחים והן לאחיות. פגישות אלו החלו בעקבות ספיקות לגבי התנהלות הכנסייה האנגליקנית, בעיקר לגבי המעמד של כוהני הדת בכנסייה. בשנת 1827 הצטרף לקבוצה ג'ון נלסון דרבי אשר הטיף לצורך לחזור ללימוד האמיתי של הברית החדשה, אשר שונה לדעתו על ידי כוהני הדת בכנסייה.
מספר קהילות האחים הלך וגדל אך במהלך שנת 1848 נוצר פילוג גדול בתנועה סביב הנושא של השתתפות בסעודת האדון. היו אחים אשר הסכימו לאפשר למאמינים משיחיים מקהילות אחרות לקחת מן הלחם ומן היין באספתם והיו אלה שלא הסכימו לעשות זאת. רוב האחים בקהילות האחים החזיקו בדעה שאין סיבה מוצדקת לא לאפשר למאמינים משיחיים מקהילות אחרות להשתתף בסעודת האדון. כתוצאה מוויכוח זה התפלגה קהילת האחים, דרבי ותלמידיו הקימו קהילת אחים 'אקסקלוסיבית' או 'סגורה' בכך שלא אפשרו למאמינים משיחיים מקהילות אחרות להשתתף עימהם בסעודת האדון. החלק הגדול יותר הקים קהילות אחים 'פתוחות' כמו הקהילה שהייתה בפלימות'. האחים בקהילות האחים ראו חשיבות רבה להפצת אמונתם ולכן לא עבר זמן רב עד שהוקמו קהילות אחים במדינות שונות באירופה, בארצות הברית, בקנדה וביבשת אפריקה ואסיה. מעניין שבהודו הוקמו קהילות אחים על ידי מקומיים וללא התערבותם של האחים מחוץ להודו. אותו התהליך שהתרחש בכנסיות האנגליקניות באנגליה התרחש בהודו והוקמו קהילות אחים המחזיקות באותן הדעות של הקהילות באנגליה.
רק בשלב מאוחר יותר כאשר הגיעו אחים מחוץ להודו על מנת להפיץ את האמונה, הם גילו שכבר קיימות קהילות אחים בהודו והצטרפו אליהן. כיום מספר קהילות האחים בהודו מגיע ל-2000. כיום קיימות קהילות אחים כמעט בכל יבשת ובכל ארץ כך שהמספר המוערך של החברים בקהילות האחים הוא 1,000,000. בישראל הוקמה קהילת אחים מקומית בשנת 1926 בחיפה על ידי ג'.ו. קלפהם מניו זילנד. מאוחר יותר הוקמה קהילה קטנה בירושלים על ידי א. שלי, יו"ר לשכת המסחר הבריטית. האחים היו עורכים ועידות שנתיות בירושלים, בחיפה, בביירות ובמקומות אחרים. מאוחר יותר הוקמו קהילות גם בנצרת ובת"א יפו. כיום ישנן שתי קהילות אחים 'פתוחות' דוברות עברית בחיפה וביפו, 3 קהילות אחים 'פתוחות' דוברות ערבית בגליל ו-3 קהילות אחים 'סגורות' דוברות ערבית בגליל.
היסטוריה של הקהילה המשיחית יפו ת"א
כאמור, קהילת האחים הראשונה שהוקמה בישראל הייתה בחיפה בשנת 1926, ורק מאוחר יותר הוקמה קהילת האחים ביפו. מייסד קהילת האחים ביפו (הקהילה המשיחית יפו ת"א) היה יצחק שלמה אוסטרובסקי, הנקרא: האח אוסטרובסקי. האח אוסטרובסקי נולד בשנת 1902 באוקראינה למשפחה יהודית מסורתית. בהיותו נער אביו נהרג מול עיניו בפוגרומים שנעשו כלפי היהודים באוקראינה והאח אוסטרובסקי החליט לנסוע לארץ ישראל. בדרכו לארץ ישראל הוא הגיע עם קרובי משפחתו לעיר קישינב ובה הוא פגש יהודי משיחי בשם לאון אברבוך, אשר היה מנהיג קבוצה קטנה של יהודים משיחיים. מאוחר יותר האח אוסטרובסקי קנה את ספר הברית החדשה ולאחר קריאה ומאבקים רוחניים פנימיים החליט להאמין ולהתמסר למשיח ישוע כאדון לחייו וכבן אלוהים. אם כן בגיל 16 האח אוסטרובסקי הפך למאמין משיחי ובגיל 17, בשנת 1919, הוא הגיע לארץ ישראל.
כאשר הוא הגיע לארץ הוא גר בחיפה בבית הספר ללימוד כתבי הקודש בהר הכרמל. בין השנים 1924–1929 האח אוסטרובסקי גר בלונדון, אנגליה במטרה ללמוד את כתבי הקודש בבית ספר קטן ללימוד כתבי הקודש. האח אוסטרובסקי לא היה מסופק מהלימוד שקיבל באנגליה ובראשית שנות השלושים חזר לארץ ישראל. בשנת 1932 בהיותו בגיל 30 האח אוסטרובסקי נשא לאישה את האחות שרה שהייתה רעייתו למשך יותר משישים השנים הבאות. בהתחלה הם גרו בירושלים והאח אוסטרובסקי היה פעיל בהפצת האמונה המשיחית בירושלים. ביחד עם האח ולדימיר פ. מרצ'ינקובסקי ארגן האח אוסטרובסקי הרצאות בבית הספר האיטלקי בנושא האמונה המשיחית, בהרצאות אלה נכח בקביעות ד"ר טשרניחובסקי, המשורר הידוע.
בתחילת שנות השלושים האח אוסטרובסקי התחיל לקיים אסיפות עבור מאמינים משיחיים מקומיים יהודים וערבים ברחוב אילת בגבול בין יפו לת"א. האסיפות התקיימו בבניין שהיה שייך לטמפלרים הגרמניים באזור המושבה הגרמנית. הקהילה נקראה בשם: אולם פניאל, ובאסיפות נכחו ערבים וגם אזרחים וחיילים בריטים. האספה המרכזית הייתה ביום שבת אחר הצהרים ובאסיפה זו ערכו את סעודת האדון, כלומר לקיחה מן הלחם והיין, ולמדו מכתבי הקודש. בימי רביעי הייתה אספת תפילה. האסיפות נערכו בשפה העברית ולעיתים בשפה הרוסית כאשר נכחו בהן עולים מברית המועצות. בצמוד לקהילה הייתה מרפאה שבה עבדו רופא משיחי ואחיות משיחיות ובמרפאה זו נעזרו הן מאמינים משיחיים והן אנשים שהיו זקוקים לעזרה רפואית.
משנת 1935 ועד שנת 1947 האח אוסטרובסקי ערך רבעון יהודי משיחי בשם "הצופה". בכתב עת זה הופיעו מאמרים בעברית או מאמרים אשר תורגמו לעברית והוכנסו לכתב העת. האח אוסטרובסקי ואשתו שרה חיו באזור ביפו שבו התנהלה המלחמה בשנת 1948 ולכן הם עברו מיפו להרצליה וניסו להקים קיבוץ משיחי. בקיבוץ היה להם שטח לא קטן עם תרנגולות, ירקות ופרדס. בשל חוסר בעובדים משיחיים, הקיבוץ נסגר עשר שנים מאוחר יותר.
החל משנת 1948 רכוש הטמפלרים הגרמנים נמכר למי ששילם את המחיר הגבוה יותר ולכן היה על האח אוסטרובסקי למצוא מקום אחר לקהילה. בתחילת שנות השישים הקהילה יכלה להרשות לעצמה לקנות אולם עבור אסיפות הקהילה ברחוב יפת ביפו. מאותו הזמן אסיפות הקהילה מתנהלות באותו המקום. בהתחלה האח אוסטרובסקי הקים חנות ספרים משיחית בצמוד לאולם הקהילה אך מספר שנים מאוחר יותר החנות נסגרה ואולם הקהילה הורחב על חשבון השטח של חנות הספרים. הקמת הקהילה ברחוב יפת ופתיחת החנות לוו ברדיפות מצד הארגון הדתי "יד לאחים" וההפגנות שנערכו מחוץ לחנות הופיעו בעיתונות (ראה נספח 1). אפילו הרב מאיר כהנא ראה לנכון לבוא לקהילה ולהביע את כעסו והחל לזרוק כיסאות שהיו במקום עד שהיה צורך להזמין את המשטרה.
האסיפות בבית הקהילה ברחוב יפת התנהלו בימי שבת אחר הצהרים ובימי שני בערב. בימי שבת הייתה האספה המרכזית שבה השתתפו הנוכחים בסעודת האדון ולאחר מכן שמעו שיעור מכתבי הקודש. בימי שני הייתה אספת תפילה ולימוד מכתבי הקודש. במהלך השנים שהאח אוסטרובסקי היה פעיל בקהילה היו כאלה שהתחילו להאמין בישוע והצטרפו לקהילה ואחרים שעזבו, בין אם מתוך כך שעזבו את האמונה המשיחית ובין אם מתוך חוסר הסכמה תאולוגית או ניהולית עם האח אוסטרובסקי. בתחילת שנות השמונים האח אוסטרובסקי ואשתו שרה החליטו לעבור לגור בקנדה (ראה נספח 2) ולהיות קרובים לילדיהם. זו הייתה החלטה קשה בעבורם שכן לבם היה תמיד בישראל ובקהילה הקטנה ביפו.
בשנת 2001 האח אוסטרובסקי נפטר בגיל 98 לאחר שאשתו שרה נפטרה כשנתיים קודם לכן. במהלך השנים שהאח אוסטרובסקי היה בקנדה הוא ביקר מספר פעמים בארץ והתמיד לשלוח מכתבים שבהם הוא הביע את דאגתו למצבו הרוחני של עם ישראל. כאשר האח אוסטרובסקי עזב לקנדה בתחילת שנות השמונים נוצר חלל בקהילה שהיה צורך למלאו, שכן הוא מילא תפקידים רבים בדאגתו לחיי הקהילה ובעיקר לימד מכתבי הקודש. בתקופה שבה הוא עזב הצטרפו לקהילה שני זוגות צעירים מקנדה אשר הצליחו למלא את החלל שנוצר. בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים הצטרפו לקהילה מאמינים משיחיים שעלו לישראל מברית המועצות לשעבר. אותם עולים, אשר היו כבר מאמינים משיחיים לפני שעלו לישראל, נשארו כעשר שנים בקהילה עד שעזבו לקהילות משיחיות דוברות רוסית, אשר קמו בשנים האחרונות בישראל. לאחר עזיבת המשפחות מקנדה באמצע שנות התשעים ועזיבת העולים דוברי הרוסית, נשארה הקהילה קטנה מאוד במספר חבריה, כעשרים במספר. מאמצע שנות התשעים קיבלה הקהילה מעמד של עמותה רשומה במדינת ישראל הפועלת על פי חוקי המדינה.
המסור 6
המסור 6 (באנגלית: Saw VI) הוא סרט אימה משנת 2009 אשר בוים על ידי קווין גרוואטרט ונכתב על ידי פטריק מלטון ומרכוס דאנסטן. הסרט יצא לאור בארצות הברית ב-23 באוקטובר 2009, בהתאם למסורת של הוצאת הסרט ביום השישי האחרון שלפני ליל כל הקדושים. בניו זילנד ובאוסטרליה הסרט יצא לאור ב-22 באוקטובר 2009. בסרט מככבים טובין בל (ג'יגסו, "המסורית"), קוסטאס מאנדילור (מארק הופמן, שותפו של ג'יגזו), ובטסי ראסל (ג'יל טאק, אשתו של ג'יגסו). קווין גרוואטרט, אשר ערך את הסרט הקודם בסדרה, ביצע את עבודת הבימוי הראשונה שלו בסרט זה. פטריק מלטון ומרכוס דאנסטן, אשר כתבו את סרטי המסור 4 והמסור 5 כתבו גם את המסור 6. צ'רלי קלאוזר, אשר הלחין את כל סרטי הסדרה, הלחין גם את המסור 6.
המסור 6 סוגר את הטרילוגיה השנייה של הסדרה אשר מתמקדת בתופעות שלאחר מותו של רוצח הג'יגסו ואת ההתקדמות של יורשו, מארק הופמן. בסרט זה, הופמן בונה מלכודת חדשה עבור סוכן ביטוח בריאות בעוד ה-FBI עוקבים אחר השותף החי האחרון של הג'יגסו (לכאורה), פיטר סטרהאם.
הסרט התקבל בארצות הברית ברגשות מעורבים, בעוד מבקרים רבים שיבחו את הסרט, אחרים ראו בסרט ספין פוליטי מכוון (בעלילת הסרט יש דגש כבד על מאבק הממשלה בהסדרת ביטוחי הבריאות במדינה). בספרד הסרט קיבל את דירוג ה-X, הראשון בסדרה שמקבל דירוג זה אשר שמור לסרטי פורנו בדרך כלל, ובמסגרת דירוג זה הוגבלה הקרנת הסרט למספר בתי קולנוע בודדים.
עלילה
אדי (מרטי מוראו) וסימון (טנדרה הווארד), מלווים בריבית, מתעוררים בכלוב אשר גדר מפרידה ביניהם, בתוך הגדר יש צינור שמוביל למאזני משקל ועל ראשיהם יש קסדה עם מברגים. המשחק שלהם הינו "הקרבת בשר" כנגד הריביות הגבוהות שהזוג לקח מלקוחותיו שהיו צריכים הלוואה. כל אחד מהם צריך לחתוך באמצעות סכינים מבשרו, ולהשחיל דרך הצינור אל המאזניים שבאמצע ומי שיקריב יותר משקל בתוך דקה, המברגים של הקסדה של השני יחוררו את גולגולתו. אדי, כבד משקל, מחליט לחתוך משומן בטנו, וכשסימון רואה זאת היא מחליטה לחתוך את זרועה. בסופו של דבר משקל זרועה של סימון גדול מחלקי השומן שאדי מצליח לחתוך והיא ניצלת.
הסרט ממשיך מהנקודה בה החמישי מסתיים, מארק הופמן נמצא בתוך כלוב עם שברי זכוכית וצופה בפיטר סטארם נמחץ למוות על ידי קירות החדר. הופמן יוצא מהכלוב ומסתכל על גופתו המחוצה של סטארם.
במרכז העלילה של סרט זה ניצב וויליאם איסטון (פיטר אאוטרברידג'), סוכן חברת ביטוח בריאות "אמברלה בריאות". בפעם הראשונה שהוא נראה בסרט הוא מדבר עם דבי, עורכת הדין של החברה, על לקוח בשם הרולד אבוט (ג'ורג' ניוברן) אשר בקשתו לקבל מימון לטיפול בריאותי נדחית לאחר שנמצאת סתירה בתצהיר הבריאות שלו. לאחר שיחתו עם דבי הולך איסטון לישיבה עם ה-"שישייה", צוות שעובד תחתיו ותפקידו למצוא שגיאות בתצהירים שמוסרים לקוחות לגבי מצב בריאותם.
בזירת האירוע של אדי וסימון מגלה החוקר דן אריקסון למארק הופמן כי כל הזירה מלאה בטביעות אצבע של פיטר סטארם. לאחר שאריקסון בטוח כי סטארם הוא שותפו של ג'יגסו, הוא מרשה לעצמו לספר להופמן כי החוקרת לינדסי פרז (אשר נורתה בעבר על ידי ג'יגסו) ניצלה. והיא שותפה לחקירה.
ג'יל טאק פותחת את הקופסה שהיא מקבלת בירושה מבעלה, ג'ון קריימר (ג'יגסו). היא מגלה בקופסה זאת שש מעטפות דקות ומעטפה עבה אחת. את המעטפה העבה היא תעביר בהמשך לנמען לא ידוע. הופמן, שמבין שמדובר בעניין של זמן עד שיעלו עליו, מבקש מג'יל טאק את המעטפות הדקות בכדי להתחיל במשחק. ג'יל מביאה לו חמש מעטפות ושומרת אצלה את השישית בלא ידיעתו. וויליאם איסטון, נחטף ממשרדו בשעת לילה מאוחרת, והמשחק מתחיל.
במשחק השני וויליאם צריך להחזיק שתי ידיות אשר מחזיקות שרפרפים. על שרפרף אחד עומדת מזכירתו של וויליאם, אדי, ועל השני עומד פקיד התיוק שלו, אלן, הידיות מתרחקות אחת מהשניה כך שוויליאם צריך לשחרר אחת מהן בשביל להחזיק את השנייה, אך הידית שהוא משחרר מפילה את השרפרף שמול הידית ומוציאה להורג את הבנאדם שעומד עליה. בסופו של דבר מחליט וויליאם, בניגוד לתיאוריה שלו, לשחרר את הידית עליו עומד אלן ומציל את מזכירתו אדי.
לפני המשחק השלישי, העלילה מתארת את הקשר בין וויליאם לבין ג'ון קריימר. קריימר היה מבוטח בחברת הביטוח "אמברלה בריאות" אך כל בקשותיו למימון הטיפולים של מחלת הסרטן שלו נדחו באופן ישיר על ידי וויליאם. במשחק השלישי וויליאם צריך להוביל את עורכת הדין שלו, דבי, אשר אקדח מוצמד לראשה, לסיים מבוך בתוך 90 שניות, אחריהם ירה האקדח כדור לראשה, אך כשהם מגיעים לסיום המבוך הם מגלים שהמפתח שמשחרר את האקדח נמצא בתוך גופו של וויליאם. וויליאם לא נותן לדבי לנסר בתוך גופו והאקדח יורה בה אחרי 90 שניות למוות. לאחר המשחק השלישי העלילה חוזרת להתמקד בחקירה. אריקסון ופרז מספרים להופמן כי יש חשד שהטביעות אצבע של סטארם זויפו וכי הם הצליחו לזהות את הקול בקלטות שלא ג'ון קריימר הקליט.
שרה מנזס
קריירה
בשנת 2010 היא התחרתה באליפות העולם שנערכה בטוקיו וזכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג. מנזס ניצחה בשלב רבע הגמר את צ'ונג ג'ונג-יון הקוריאנית, אך בשלב חצי הגמר הפסידה בהחלטת שופטים לטוקומו פוקומי היפנית ונשרה לקרב על מדליית הארד בו גברה על פרדריק ז'וסינה הצרפתייה. באותה השנה היא גם זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי.
באליפות העולם בשנת 2011 שנערכה בפריז, מנזס שוב זכתה במדליית הארד. היא הגיעה עד שלב חצי הגמר שם הפסידה באיפון להרונה אסאמי היפנית ונשרה לקרב על הארד מול פרדריק ז'וסינה הצרפתייה בשחזור הקרב על המדליה משנה לפני כן. פחות מדקה לסיום הקרב מנזס השיגה איפון וניצחה את הצרפתייה. באותה השנה היא זכתה במדליות ארד בטורניר המאסטרס, בגראנד סלאם פריז ובמשחקים הפאן-אמריקאיים.
באולימפיאדת לונדון 2012, מנזס עשתה היסטוריה כאשר הייתה האישה הברזילאית הראשונה שזוכה במדליית זהב בענף הג'ודו. בקרב הראשון היא ניצחה יריבה מווייטנאם, בשמינית הגמר היא ניצחה את לטיסיה פאייה הצרפתייה וברבע הגמר היא ניצחה את שוג'ן וו הסינית. בחצי הגמר היא ניצחה את שרלין ואן סניק הבלגית ובגמר פגשה את האלופה האולימפית המכהנת אלינה דומיטרו הרומנית. הגמר נפתח בשליטה של מנזס שהייתה יותר אקטיבית וגרמה ליריבתה לספוג עונש. פחות מדקה לסיום הקרב מנזס השיגה יוקו לאחר תרגיל טומו-נגי מוצלח ו-13 שניות לסיום היא ביצעה תרגיל סיאו-נגי שהעניק לה ניקוד ווזארי.
המסור 6
עלילה
במשחק הרביעי ניתנת לוויליאם האפשרות להציל שניים מתוך ה-"שישייה", ששת העובדים אשר עובדים תחתיו. כיוון שששת העובדים גורמים לכך שכשני שלישים מהבקשות למימון באמצעות הביטוח יידחו, כך גם פה מקבל וויליאם אפשרות להציל שניים, שליש מבין השישייה. בסופו של דבר מחליט וויליאם להציל שתיים מהבנות שבשישייה.