cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזי ורטהיים
ביוגרפיה
בשנת 1965 פרש מהמוסד והחל לעבוד בחברת התרופות אסיא כמנהל כספים ויצוא.
בשנת 1967 לקח חלק, יחד עם אברהם פיינברג, איל הון יהודי-אמריקני, בהקמת זכיינית חברת קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים. בשנים 1973–1980 היה מנכ"ל החברה ומשנת 1980 שימש כנשיאה. בשנת 2001, לאחר מותו של פיינברג, רכש את מניותיו בחברה.
באמצע שנות ה-90 רכש מניות בזכיינית ערוץ 2, שידורי קשת, ולאחר שרכש מחיים סבן את חלקו בה, הוא החזיק ב-51% אחוזים מהחברה.
בשנת 1993 זכה ורטהיים בפרס התעשייה בקטגוריית המזון.
בשנת 1994 רכש כ-26% ממניות בנק המזרחי ובשנת 1997 רכש 25% נוספים, בשיתוף עם האחים עופר נכסים, ובהמשך החזיק ב-20% מבנק מזרחי-טפחות, אשר בבעלותו גם בנק אדנים למשכנתאות.
ורטהיים החזיק בנדל"ן במרינה בהרצליה, בחברת חיפושי הנפט שדות ים, בחברת ההשקעות זינגר-ברנע ובתחנת הרדיו באילת "קול הים האדום", ב-25.5% מחברת הנדל"ן אלוני חץ, וכן בחברת ברגר הולדינגס, בעלת השליטה בדש ני"ע, חברת הברוקרים הפרטית הגדולה בישראל.
בשנת 2004 רכש, באמצעות "החברה המרכזית לייצור משקאות קלים", את יצרנית מוצרי החלב "טרה".
בדצמבר 2005 ניצל ורטהיים את שליטתו בשידורי קשת על מנת לעכב שידור של תחקיר במסגרת התוכנית "עובדה" על אירוע של כמעט-תאונה בחברת ישראייר, וזאת לבקשת נוחי דנקנר, שחברת התעופה נמצאה בשליטתו. לאחר מכן פרסם מאמר ב"ידיעות אחרונות" ובו טען כי זו הייתה טעות מצד שידורי קשת לקנות את "עובדה".
בנובמבר 2012 מונה ורטהיים ליושב ראש זמני של בנק מזרחי-טפחות, במקום יעקב פרי, שהצטרף למפלגת יש עתיד.
ורטהיים עמד בראש עמותת "דע אמת", הנהנית מתרומות של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים.
היה חבר מרכז הליכוד, אולם לפי תחקיר, היה מקורב במקביל לאריאל שרון, אהוד אולמרט, יעקב פרי ואהוד ברק. בעבר אף תרם למערכת הבחירות של אהוד ברק ושל מפלגת העבודה.
ורטהיים היה נשוי לחסיה לבית שוורץ, מפיקת דיבוב בטלוויזיה החינוכית, ולהם שני ילדים. בשנותיו האחרונות התגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב. את שרביט הניהול של עסקיו העביר ורטהיים לילדיו דודי ודרורית עוד כשהיה בפעילות מלאה. ורטהיים בחר בבנו דודי כממשיך דרכו העיקרי, וב-2012 העביר לידיו 63% ממניות החברה המרכזית למשקאות; לבתו דרורית העביר את 37% הנותרים.
מים נושקים למים
מים נושקים למים הוא רומן חצי אוטוביוגרפי מאת סמי מיכאל שיצא לאור בספטמבר 2001, בסדרת הספרייה לעם של הוצאת "עם עובד".
עלילה
הספר מציג את קשיי הקליטה של העולים בשנות החמישים ובמיוחד של בני עדות המזרח ושל אלה שהחזיקו בדעות פוליטיות שלא היו לרוחה של השכבה השלטת במדינת ישראל, לצד הצגת ראשית תנופת הבניה והניהול העצמאי של המדינה הצעירה דרך סיפורו של השירות ההידרולוגי. הספר מציג גם את הקשיים של מדינת ישראל והחברה היהודית להתאקלם בין עמי המזרח התיכון.
מיכאל עמד להוציא ספר זה לאור תחת השם "איש המים". את הספר, לפי מיכאל, הוא כתב כ-20 שנה, כאשר בין לבין הוא כותב רומנים אחרים ותמיד שב אליו. ב-2001 הוציא את הרומן בהוצאת עם עובד והיה גם לספר לשוחרי טבע.
גיבור הספר, יוסף, עלה מבגדאד כמו סמי מיכאל. כמו מיכאל, יוסף נתקל בקשיי קליטה במדינת ישראל ובקשיים חברתיים בין בני עדתו בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית העיראקית וכמוהו גם יוסף מגשים עצמו בעבודה בשירות ההידרולוגי של משרד החקלאות וכסופר. גם קורותיהן של דמויות רבות אחרות בספר דומות לקורותיהם של אנשים שהתקיימו במציאות ובחלק מהמקרים הדמויות אף נקראות באותו שם שבו הן נקראו במציאות.
הספר מכיל גם פרטים השונים במעט מההתרחשות במציאות או שונים מהם בהרבה. לדוגמה, יוסף מתחתן עם בתו של בכיר בשירותי הביטחון הישראליים, שעוסק בהפעלת מרגלים במדינות ערב. לעומת זאת, הקשר המשפחתי של סמי מיכאל עם שירותים אלה שונה לחלוטין. נדיה כהן, אחותו של מיכאל הייתה נשואה לישראלי שריגל בסוריה – אלי כהן. לימים סיפר מיכאל שהמוסד רצה לגייסו כמרגל באחת ממדינות ערב. למרות ההצעות המפתות, סירב מיכאל להיות מרגל.
קישורים חיצוניים
ביקורות
נתניאל פילבריק
נתניאל פילבריק (באנגלית: Nathaniel Philbrick ; נולד ב-11 ביוני 1965) הוא היסטוריון וסופר אמריקאי, חתן פרס National Book Award לשנת 2000 על ספרו "In the Heart of the Sea: The Tragedy of the Whaleship Essex". בין ספריו ה"מייפלאואר" על שם הספינה מייפלאואר, העוסק בתחילת ההתיישבות בארצות הברית.
פילבריק נולד ב-1965 בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוא סיים את חוק לימודיו ב"טיילור אלדרדייס" (Taylor Allderdice High School) בפיטסבורג שבפנסילבניה, קיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת בראון ותואר שני בספרות אמריקאית באוניברסיטת דיוק.
מתגורר בננטקט, נשוי למליסה ד. פילבריק, ואב לשניים.
כפר יאסיף
כפר יאסיף (בערבית: كفر ياسيف) הוא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, כ-8 ק"מ מצפון-מזרח לעכו, על כביש 70, ליד המועצה המקומית אבו סנאן. הוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1925. בתחומי הכפר נמצא מקאם נבי אל-ח'דר המקודש לעדה הדרוזית. יש בה 2 מסגדים ו-5 כנסיות. בכפר מספר אתרים ארכאולוגים.
כרומט
כרומטים ודיכרומטים (chromate, dichromate) הם מלחים של חומצה כרומית ודיכרומית, בהתאמה. מלחי כרומט מכילים את יון הכרומט, 2-CrO4, וצבעם צהוב עז. מלחי דיכרומט מכילים את יון הדיכרומט, 2-Cr2O7, וצבעם כתום עז.
כפר יאסיף
היסטוריה
שרידים רבים מעידים על קיומו של יישוב עתיק יומין שראשיתו בימי הכנענים, הישראלים והפיניקים. במקום מצויים גם שרידים של יישוב יהודי משנאי-תלמודי מימי הרומאים, הביזנטים והצלבנים, אשר נהרסו ברובם או נטמנו.
כרומט
תכונות
אטומי הכרום מצויים בדרגת חמצון +6 (כרום שש ערכי) בשני המלחים, ועל כן הם מחמצנים חזקים. כרום שש ערכי הוא חומר רעיל ומסרטן.
כפר יאסיף
היסטוריה
בתקופה הצלבנית בארץ ישראל הכפר ידוע בשם קפרסי (Cafresi), קפריאסיף (Cafriasif). בשנת 1193 העניקה המלכה איזבלה ובן זוגה אנרי השני, רוזן שמפאן את המצודה של כפר יאסיף לשליטים הצבאיים של המסדר הטבטוני. במאה ה-13, התגוררו בכפר נוצרים ששילמו מיסים לבישוף בעכו. ב־1283, מוזכר הכפר בהודנה בין הצלבנים בעכו לבין הסולטאן הממלוכי אל-מנצור קלאון.
כרומט
תכונות
בתמיסה מימית יוני הכרומט והדיכרומט מצויים בשיווי משקל כימי, על פי התגובה הבאה:
כפר יאסיף
השלטון העות'מאני
במהלך השלטון העות'מאני, התבססה כלכלת הכפר בעיקר על גידול זיתים וכותנה. רישום מס עות'מאני משנת 1596 מצביע על כך שבכפר הייתה אוכלוסייה של 58 משפחות מוסלמיות, שבעה רווקים מוסלמים ו-19 משקי בית יהודים. ברנרד לואיס מציין כי ברישומים העות'מאניים של כפר יאסיף וישובים נוספים לא מצוינים התושבים הנוצרים ברישומים.
כרומט
תכונות
ניתן להסיט את שיווי המשקל לכיוון הדיכרומט על ידי הורדת ה-pH (העלאת רמת החומציות של התמיסה), או בכיוון ההפוך על ידי הבססת התמיסה. זוהי דוגמה קלאסית לעקרון לה שטליה.
כפר יאסיף
השלטון העות'מאני
בשנות ה-40 של המאה ה-18, התיישבו בכפר יאסיף עשרה משקי בית יהודיים בהנהגתם הרוחנית של הרב שלמה עבאדי, והצטרפו אליהם מספר יהודים נוספים, שעזבו את צפת בראשית שנות ה-60 בעקבות רעידות האדמה. לדברי הנוסעים היהודים, היהודים בכפר יאסיף חיו היטב בחסותו של השליט העות'מאני הגליל האוטונומי דאהר אל-עומר, שסובלנותו אפשרה את הקמתה הראשונית של הקהילה היהודית.
בכפר יאסיף נמצא עד היום בית קברות יהודי עתיק, שהיה בשימוש מן המאה ה-17 עד ראשית המאה ה-20. יהודי עכו והסביבה, שלא רצו להיקבר מחוץ לתחומי ארץ ישראל (עכו נחשבה כעיר נכריה מחוץ לתחומי ארץ ישראל), עשו שימוש בבית עלמין זה, כפי שתועד גם בידי החוקר הצרפתי ויקטור גרן בעת ביקורו בכפר בשנת 1870.
בראשית המאה ה-20 בית הקברות היהודי הורחב ונקנה שטח נוסף במימון הברון רוטשילד. בעקבות פרעות תרפ"ט יהודים חדלו מלקבור בבית הקברות. ב-1824 ביקר בכפר הנוסע רבי דוד דבית הלל ותיאר את המקום: "צפונית מזרחית לעכו לא הרחק משפת הים התיכון נמצא כפר קטן ושמו כפר יסיף. ובכפר כ־15 משפחות יהודים ילידי הארץ העוסקים בעבודת אדמה ולהם בית כנסת קטן. הלשון המדוברת היא ערבית, המטבעות המשקלות והמידות כשל עכו". הקהילה חרבה ב-1841 ואחרוני יהודיה עקרו לעכו.
בסוף המאה ה-19 היו בכפר בין 350–600 תושבים, מרביתם יוונים אורתודוקסים וכרבע מוסלמים.
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית היא העתיקה מבין הכנסיות במקום ומשערים שנבנתה לפני כ-250 שנה.
המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין של 1922 היו בכפר 172 מוסלמים, 665 נוצרים ו-33 דרוזים.
כפר יאסיף הוגדר כרשות מקומית על ידי המנדט הבריטי ב-1 בדצמבר 1925. יאני קוסטנדי יני (Yani Kustandi Yani) שימש כראש המועצה בשנים 1933–1948 וגם אחרי הקמת מדינת ישראל.
באפריל 1938, במהלך המרד הערבי בארץ ישראל, קבוצה של מורדים ערבים הטמינה מוקשים על הכביש שליד כפר יאסיף. המוקשים גרמו להתפוצצות רכב צבאי בריטי, והרגו תשעה חיילים. כפעולת תגמול, תכנן הצבא הבריטי לשרוף את הכפר, אך מחאות מצד התושבים שטענו שהאחראים לכך הם תושבי הכפר הסמוך כּויכּאת גרמו לבריטים לחזור בהם. שמונה אנשים, בעיקר אזרחים נהרגו בכּויכּאת לאחר מכן מידי הצבא הבריטי.
בהתקפה נוספת מצד הערבים על כביש ביטחון בריטי חדש סמוך לכפר, נהרג חייל אחד ונפצעו שניים נוספים. הבריטים שחשדו שוב בתושבי הכפר החלו בתוכניתם לשרוף את הכפר, ובין 14 ל-17 בפברואר 1939 הצבא הבריטי שרף 68–72 בתים (כמחצית מבתי הכפר), רובם בבעלות מוסלמית, ומספר קטן של בתים נוצריים ודרוזים. כאשר כמה מתושבי הכפר הסמוך כּויכּאת באו לבחון את ההרס בכפר יאסיף, תשעה מאנשיהם נורו למוות בעת שהתקרבו לכפר. מאוחר יותר משהתגלה שוב כי המבצעים לא יצאו מכפר יאסיף, נאלצה הממשלה הבריטית, לשלם פיצויים כספיים לתושבים שנפגעו ולמועצה המקומית. בכספי הפיצויים נבנה בית ספר יסודי ובנין מסחרי בכפר, אשר קיימים עד היום.
לדברי כומר אנגליקני שנכח במקום, "התושבים בכפר יאסיף היו להוטים מאוד לציין כי החיילים שהרסו את בתיהם לא היו אנגלים אלא אירים".
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, בשנת 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-1,400 תושבים, והשתרעה על פני שטח של 6763 דונם. 350 מתושבי הכפר היו מוסלמים, 1,105 נוצרים ו-40 "אחר" (דרוזים). 3,234 דונם משטח הקרקע שימש לגידול מטעים ו-3,310 דונם לגידול דגנים, בעוד ש-75 דונם שימש לבניה עירונית.
מדינת ישראל
ב-1948, הייתה כפר יאסיף המועצה המקומית הערבית היחידה לצד הערים נצרת ושפרעם. בזמן מלחמת העצמאות היא נכבשה כחלק ממבצע דקל. כ־30% מהתושבים בכפר הגיעו לאחר שעזבו את בתיהם בכפרים באזור. פלסטינים מהכפרים כֻּויכַּאת, אל-בירווה ומנשייה הגיעו לכפר יסיף בעקבות כיבוש כפריהם, חלקם נשארו וחלקם גורשו לירדן. בישיבת הכנסת בתשע במרץ 1949, מחה חבר הכנסת, תופיק טובי, על העברת כ־700 מתושבי הכפרים שהגיעו לכפר יאסיף לירדן. ב־5 ביוני 1951 הופעלה מחדש המועצה המקומית על ידי ממשלת ישראל. כפר יאסיף היא המועצה המקומית הערבית היחידה, שהמשיכה לפעול אחרי הקמת המדינה. בבחירות המקומיות למועצה שנערכו ב־1954 זכה יאני קוסטנדי יני בבחירות וכיהן ברשות המועצה עד 1964. יאני היה יושב הראש של המפלגה הקומוניסטית המקומית והצליח להביס את הרשימה מטעם מפא"י בכל מערכת בחירות. הוא ראה את עצמו לא רק ראש המועצה המקומית של כפר יאסיף אלא כדובר של הערבים שחיו במדינה החדשה.
ב-1972 נבחרה ויולט ח'ורי‎ על ידי מליאת המועצה המקומית לראשת המועצה לאחר שבעלה, פאזי חורי, פרש מתפקידו. היא שימשה כראשת מועצה כשנה ובמהלך כהונתה המועצה קבלה מענקים מיועץ ראש הממשלה לענייני ערבים וכן התהדקו הקשרים עם הקיבוץ השכן, יחיעם. בבחירות ב-1978 רצה במפלגה עצמאית וזכתה במושב אחד. נכון ל-2019, חורי היא האישה היחידה שעמדה בראש מועצה ערבית בישראל.
נתונים דמוגרפיים
התיכון המקומי נקרא בית ספר תיכון "יני" על שמו של ראש המועצה של הכפר בשנים 1934–1962.
כפר יאסיף התפרסם בין יישובי הערבים בארץ באחוז הגבוה ביותר של אקדמאים.
מערכת החינוך ביישוב
בכפר יש 4 בתי ספר, 2 בתי ספר יסודיים (מ-א' עד ו'), 1 בית ספר חטיבת ביניים (מ-ז' עד ט') ו-1 בית ספר על יסודי (מ-י' עד י"א), יש גם ספרייה ציבורית שיש בה הרבה ספרים שיכולים להשתמש בהם לתקופה מסוימת ולהחזיר לספריה.
מקאם נבי אל-ח'דר
מקאם נבי אל-ח'דר (مقام النبي الخضر) קדוש לדרוזים והוא נחשב לקברו של אליהו הנביא על פי המסורת הדרוזית. אל-ח'דר או בשמו האחר, אבו איברהים הוא אחד מחמשת הנביאים שייסדו את הדת הדרוזית. ב-25 בינואר עולים אליו לרגל. לנביא אל-ח'דר יש מספר מאקמים בארץ.
תומאס הרקר
'''תומאס ו. הרקר (באנגלית: Thomas W. Harker''' ) הוא פקיד ממשל אמריקאי, ששירת במחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית ובמחלקת ההגנה של ארצות הברית. הרקר מונה על ידי הנשיא דונלד טראמפ כעוזר מזכיר הצי לניהול פיננסי ולביקורת. מינוי זה אושר ב-20 בדצמבר 2017, והוא הושבע לתפקידו ב-2 בינואר 2018. ב-26 ביוני 2020 מונה הרקר כתת-מזכיר ההגנה לביקורת.
ב-20 בינואר 2021 הושבע הרקר כמזכיר הצי בפועל בממשלו של הנשיא ג'ו ביידן. הוא כיהן בתפקיד זה עד להשבעתו ב-9 באוגוסט 2021 של מזכיר הצי הקבוע, קארלוס דל טורו.
הלהיים
הלהיים (בנורדית עתיקה: Helheim) הוא אחד מתשעת העולמות המרכיבים את היקום של המיתולוגיה הנורדית.
הלהיים נמצא בתחתית עץ היגדראסיל הנושא עליו את עולמות המיתולוגיה הנורדית. הלהיים משמש כארץ מתים ביחד עם ניפלהיים שמשמש באותו התפקיד, ושניהם מצויים יחדיו בתחתית העץ. לא כל המתים מגיעים להלהיים אלא רק המתים שמתו מזקנה, מחולי או שמתו בקרב אך לא זכו להגיע לוולהאלה. בנוסף מתואר כי אנשים רעים גם כן מגיעים להלהיים במותם.
הלהיים מתואר כמקום חשוך, קפוא ומלא ערפל. את הלהיים מקיף נהר גיול (Gjoll) שמונע מן המתים להימלט מן השאול.
הלהיים נשלט על ידי הל (Hel), בת הזקונים של לוקי, הל מתוארת כשראשה ופלג גופה העליון הוא של אישה ופלג גופה התחתון הוא של גופה מרקיבה.
על הלהיים שומרים מודגוד (Mudgud), השומרת על הגשר מעל נהר הגיול וגרם (Garm), כלב מפלצתי בעל שלושה ראשים המזכיר את קרברוס מן המיתולוגיה היוונית, תפקידו של גרם הוא לקרוע לגזרים במלתעותיו את כל המבקשים להיכנס להלהיים ללא רשותה של הל.
יחסי בלארוס–פקיסטן
יחסי בלארוס–פקיסטן הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין בלארוס לפקיסטן. פקיסטן הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בבלארוס לאחר פירוק ברית המועצות ב-1991.
יחסים כלכליים
פקיסטן ובלארוס יזמו מיזמים משותפים (JVs) בתעשיות הטקסטיל, התרופות והתאורה, תוך שיתוף טכנולוגיות האחת עם השנייה.
היבוא של פקיסטן מבלארוס עמד על 42.65 מיליון דולר וכלל בעיקר טרקטורים (62.04%), חוטים מלאכותיים (13.01%) וצמיגי גומי (8.06%). בלארוס שיבחה את תפקידה ומאמציה של פקיסטן בהבאת שלום ויציבות לעולם על ידי מאבק בטרור והציעה את תמיכתה המלאה של ארצו במאבק זה.
ביקורים רשמיים
נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ביקר בפקיסטן ב-29 במאי 2015 בביקור ממלכתי בן יומיים ושוב ב-4 באוקטובר 2016. הנשיא לוקשנקו קיים פגישות עם ממנון חוסיין ונוואז שריף במהלך ביקורו, ונחתמו מספר הסכמים ומזכרי הבנות חשובים בין שתי המדינות.
ב-11 באוגוסט 2015 ערך ראש ממשלת פקיסטן ביקור ממלכתי בן יומיים בבלארוס.
ראש ממשלת פקיסטן עימראן ח'אן פגש את הנשיא לוקשנקו בשולי ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה שנערך בבישקק, קירגיזסטן ב-14 ביוני 2019. שני ראשי המדינות הסכימו לקיים יותר חילופי דברים פוליטיים ולהגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי, המסחרי וההשקעות.
הסכמים
פקיסטן ובלארוס חתמו על מספר הסכמים ומזכרי הבנות (MoUs) כדי לחזק את הקשרים הרב-גוניים ביניהן במיוחד בתחומי המסחר, החינוך והתרבות.
שוקה
השוקה (TA: Tibia), היא אחת מעצמות השוק. להוציא את עצם הירך, זוהי העצם הארוכה ביותר בשלד האדם. ממוקמת בין עצם הירך לעצמות שורש הרגל, מפרקה המקורב הוא הברך ומפרקה המרוחק הוא הקרסול. צמודה אליה, דרך שני מפרקים (מפרקי השוקה והשוקית, העליון והתחתון) ודרך קרום בין גרמי, היא עצם השוקית.
חלק עליון (מקורב)
חלקה העליון של העצם רחב ובעל מספר מבנים בולטים: שני עליים (עלי צידי ועלי תיכון) וגבששת השוקה (Tuberositas tibiae) בצד הקדמי, אזור האחיזה של רצועת הפיקה. בחלקם העליון של העליים משטחים מפרקיים גדולים, עליהם מונחים המניסקוסים.
בין העליים, הרכס או הבליטה הבין עליים (Eminentia intercondylaris), מלפניה ומאחוריה מתחברות הרצועות הצולבות של הברך והמניסקוסים.
בחלקו האחורי של העלי התיכון (Condylus medialis tibiae), חריץ רוחבי עמוק, מקום האחיזה של השריר החצי קרומי. העלי הצידי (Condylus lateralis tibiae) רחב יותר מהעלי התיכון, בחלקו התחתון-צידי פנים למפרק השוקה והשוקית העליון.
גוף העצם
לגוף העצם צורת מנסרה המותווית על ידי שלושה גבולות המחלקים את העצם לשלושה פנים.
הגבול או הרכס הקדמי (Margo anterior tibiae), הוא הבולט מהשלושה וניתן למששו בקלות בקדמת השוק. בחלקו העליון של הגבול התיכון (Margo medialis tibiae) נאחזת הרצועה העקיפה התיכונה של הברך ומתחת לה נאחז שריר בית הברך (Popliteus). בגבול הצידי או הרכס הבין-גרמי (Margo interosseus tibiae) נאחז הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) שמחבר את השוקה לשוקית בכמעט כל אורך גופן.
רובו של הפן התיכון (Facies medialis tibiae) הוא תת-עורי, כלומר ניתן למישוש ישירות מתחת לעור. בחלקו העליון נאחזים גידי השרירים החצי-גידי, העדין והחייטים. לדרך בה נאחזים שלושת השרירים צורה המזכירה רגל אווז שנתנה לה את שמה - "רגל האווז" (בלטינית: pes anserinus). הפן הצידי (Facies lateralis tibiae) צר יותר מהפן התיכון. בחלקו העליון נאחז השריר השוקתי הקדמי ועל חלקו התחתון עוברים גידי השרירים הפושטים של כף הרגל ובהונותיה. לרוחב הפן האחורי (Facies posterior tibiae) עובר באלכסון קו הסוליה (Linea musculi solei; או כפי שכונה בעבר "קו בית הברך", popliteal line). מעל קו הסוליה נאחז שריר בית הברך ומתחתיו נאחזים שרירים שונים, כופפים של כף הרגל ובהונותיה.
חלק תחתון (מרוחק)
חלקה התחתון של העצם שב ומתרחב, אך פחות מחלקה העליון. החלק התיכון מציג בליטה מאורכת בשם הפטישון התיכון (mMalleolus medialis). חמישה פנים לחלק התחתון:
הפן התחתון, בעל צורה מרובעת, נושא את משקל הגוף ומופרק עם עצם הערקום (talus). על הפן האחורי והקדמי עוברים גידים מניעים של כף הרגל ובהונותיה, בפן האחורי חריצים מובחנים למעבר הגידים. בפן הצידי אזור מכוסה סחוס לחיבור הרצועי של השוקה והשוקית (מפרק השוקה והשוקית התחתון הוא חיבור רצועי, syndesmoses, ראו מפרקים פיברוטים). הפן התיכון מתמשך מטה לזיז בעל צורת פירמידה, הוא הפטישון התיכון. חלקו הפנימי של הפטישון מופרק עם עצם הערקום.
גרהרד פון שרנהורסט
גרהרד יוהאן דויד פון שרנהורסט (בגרמנית: Gerhard Johann David von Scharnhorst; 12 בנובמבר 1755 – 28 ביוני 1813) היה גנרל פרוסי וראש המטה הכללי של הצבא. נודע בשל הרפורמות שהנהיג בצבא פרוסיה ומנהיגותו בעת המלחמות הנפוליוניות.
כגנרל הנהיג מספר הנהגות חדשות בצבא הפרוסי: הגביל את השימוש בענישה גופנית, קידום על פי יכולות (במקום קשרים), ייסד את צבא המילואים והצליח לפשט את המבנה האדמיניסטרטיבי של הצבא.
ביוגרפיה
שרנהורסט נולד ב-12 בנובמבר 1755 בבורדנאו ליד הנובר למשפחת חקלאים. הצטרף לאקדמיה הצבאית בוילהלמשטיין וב-1778 קיבל הסמכה בצבא נסיכות הבוחר מהנובר. ב-1783 עבר לחיל התותחנים ושירת בבית הספר לתותחנות שהוקם בהנובר באותו זמן.
שרנהורסט נחשב לאינטלקטואל צבאי בולט ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ביקש ממנו להצטרף לצבאו. שרנהורסט נענה והקים בפרוסיה חוג לחשיבה צבאית שהכשיר את רוב המדינאים והמפקדים של פרוסיה וגרמניה במאה ה-19. לאחר שנפוליאון הביס את פרוסיה בקרב ינה ב-1806 מינה אותו המלך לראש הוועדה שחקרה את התבוסה. הייתה זו ועדת החקירה הצבאית מהחשובות בהיסטוריה. מזכיר הוועדה היה קרל פון קלאוזביץ, מגדולי הוגי הדעות הצבאיים, אבל את רוב רעיונותיו קבל קלאוזביץ משרנהורסט. הקביעה העיקרית של הוועדה הייתה שכדי לשמור על עצמאות מול אויב חזק עם מפקד גאון כנפוליאון יש לגייס את האינטלקט הלאומי. בעקבות המלצה זאת מונה שרנהורסט לראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי, שעליו פיקד גבהרד פון בליכר, והוא הקים את קורפוס המטה הכללי שהיה זרוע אינטלקטואלית של הצבא. הרפורמות שהוביל שרנהורסט, יחד עם קצינים אחרים, בהם גנייזנאו וקלאוזביץ, חידשו מהבסיס את הצבא הפרוסי, שהתנוון מאז ימי פרידריך הגדול, והפכו אותו ואת יורשו, הצבא הגרמני, לאחד המקצועיים והיעילים בעולם.
שרנהורסט נפצע פצעי מוות בקרב ליצן, ב-1813, ומת ב-28 ביוני בפראג.
עד היום שרנהורסט נחשב לאחד מגדולי האינטלקטואלים הצבאיים בהיסטוריה.
מורשת
מספר ספינות נקראו על שמו, ובולטת בהן הסיירת "שרנהורסט", שהתפרסמה במהלך שירותה במלחמת העולם השנייה. כמו כן, נקראים על שמו גם רובע של העיר דורטמונד ובית ספר בעיר הילדסהיים.
הגנרל הנס פון סקטקט, שאחראי להישגים הגרמניים במלחמת העולם הראשונה הושווה לשרנהורסט, בעיקר על חלקו בהכנת הצבא הגרמני של רפובליקת ויימאר אשר הוגבלה בחומרה על ידי חוזה ורסאי, ועל בנייתו מחדש, התאמת תורות סודיות והכנת מטה כללי. הוא זכה להצלחה חסרת תקדים בעימותים של השנים 1939–1940. לאחר עלייתם של הנאצים בגרמניה, השווה פילדמרשל פון מקנסן את פון סקטקט לשרנהורסט ואמר: "האש הישנה עדיין נשרפה, והבקרה של בעלות-הברית לא הרסה אף אחד מן היסודות המתמשכים של הכוח הגרמני".
גם וינסטון צ'רצ'יל היה שותף לתאוריה זו, והאמין כי לפון סיקט היה תפקיד חיוני בהחזרת גרמניה למקומה בעולם הצבאי.
בשנת 1966 נוסד בגרמניה המזרחית עיטור על שמו.
Pink Floyd World Tour 1968
סיבוב ההופעות Pink Floyd World Tour התחיל עם קשיים ללהקת פינק פלויד בשל עזיבתו של הגיטריסט/סולן וכותב השירים העיקרי, סיד בארט, בינואר 1968. בארט ניגן עם הלהקה בינואר, עם תחילת ההקלטות של אלבומם השני A Saucerful of Secrets, וכך הפכו לזמן קצר לחמישייה עם הוספתו הרשמית של דייוויד גילמור כגיטריסט המוביל. אולם במהרה גילמור החליף את בארט לחלוטין, והודעה רשמית מטעם הלהקה על עזיבתו של בארט יצאה באפריל של אותה שנה בסמוך ליציאתו של אלבומם השני לחנויות. בארט היה חלק משמעותי בהופעות של פינק פלויד בשל תפקידו המרכזי כזמר הראשי. היעדרו של בארט כפה על הבסיסט, רוג'ר ווטרס לתפוס את מקומו על הבמה. ווטרס תפס את המקום במשך סדרה של הופעות באירופה, רובן התרחשו כחלק מפסטיבלים שבהם הופיעו להקות ואמנים רבים. עם נסיעתם של חברי הלהקה להופעות בארצות הברית, ביולי של אותה שנה, רשימת השירים של ההופעות לראשונה הציגה יותר שירים מתקליטם השני A Saucerful of Secrets מאשר מתקליטם הראשון The Piper at the Gates of Dawn.
סיבוב ההופעות התחיל ב-17 בפברואר בהולנד והסתיים בהולנד ב-28 בדצמבר. במהלך סיבוב ההופעות, הלהקה הייתה מחויבת לחוזה הקלטות ומדי פעם נקטע הסיבוב בשביל הקלטות אלו. לאחר עזיבתו של בארט, רבים משיריו התחילו לצאת מרשימת השירים שהלהקה ביצעה בהופעות, אולם חלק מהם נותרו ברשימה זו עד ל-1971. במיוחד בולטים: Astronomy Domine ו-Interstellar Overdrive. Astronomy Domine אף הורחב והוכפל באורכו עם תוספות של סולו קלידים בין הבתים. גם השיר Set the Controls for the Heart of the Sun (בתרגום חופשי: "קבע את הכיוון ללב השמש") שנוגן על ידי הלהקה רבות ב-1967 עם בארט, הורחב משמעותית על ידי הוספה של צלילי קלידים ונגינת גיטרה משמעותיים יותר, ונוגן על ידי הלהקה כמעט בכל הופעה עד ל-1972. כלי הגונג, שנכנס לשימוש באחת מההופעות הראשונות של הלהקה שזכו לחשיפה ציבורית, משחקי מאי (Games for May) ב-1967 בתקופה שלפני גילמור, הפך גם הוא לסמל אופייני להופעות הלהקה ב-1968.
השיר של ווטרס Careful with That Axe, Eugene (בתרגום חופשי: "זהירות עם הגרזן הזה, יוג'ין"), שהוצג לראשונה בתחילת 1968 תחת השם "Murderistic Women" (בתרגום חופשי: "נשים רצחניות") וגם תחת השם "Keep Smiling People" (בתרגום חופשי: "המשיכו לחייך אנשים") התפתח אף הוא בתקופה זו להיות חלק אינטגרלי מהופעות הלהקה עד ל-1973. השיר, בדומה לשירים אחרים מהרפטואר המוקדם של הלהקה, פותח והורחב מרצועה של 4 דקות בתחילת מסע ההופעות, עד ל-8 דקות ומעלה לקראת סיום מסע ההופעות של 1968. שיר נוסף שנכנס לתוך רשימת השירים של הלהקה היה "The Massed Gadgets of Hercules" (בתרגום חופשי: "המכשירים המצטברים של הרקולס"), שהיה גרסה מוקדמת וקצרה יותר של השיר A Saucerful of Secrets (בתרגום חופשי: "קערה מלאת סודות"). בדומה ל"Eugene" גם "Hercules" פותח והוארך מ-6 דקות לכ-11 דקות במרוצת מסע ההופעות של 1968.
רשימת שירים
רשימת השירים האופיינית של מסע ההופעות כללה לרוב את השירים הבאים:
שירים נוספים
וייברלי
וייברלי (באנגלית: Waverley) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council). המועצה קרויה על שם הפרוור, אם כי היא יושבת בפרוור הסמוך מצפון, בונדיי ג'נקשן.
גאוגרפיה
וייברלי גובל מצפונו בבונדיי ג'נקשן, ממערב בקווינס פארק, מדרום בברונטי וממזרח בבונדיי. הדרכים העיקריות החוצות אותו הן דרך ברונטי, דרך קרינגטון ורחוב ויקטוריה, היוצרים צומת כוכב מפורסמת הקרויה "צ'רינג קרוס". וייברלי הוא הנקודה הגבוהה ביותר באזור הפרוורים המזרחיים.
היסטוריה
הפרוור נקרא על שם האחוזה הראשונה באזורו: ב-1827 בארנט לוי בנה את אחוזת וייברלי, בצד הדרך שלימים תקרא דרך סאות'-הד הישנה. האחוזה נקראה על שם ספר שהיה חביב על לוי, וייברלי מאת סר וולטר סקוט. בית האחוזה הבולט נתן לפרוור הסובב אותו את שמו. ביוני 1859 הוקמה מועצת וייברלי.
בשנת 1877 הוקם בפרוור בית העלמין וייברלי, שבלט בהיותו ממוקם על שפת צוק גבוה. בית העלמין מארח את קבריהם של המשורר הנרי קנדל והטייס לורנס הרגרייבס.
בשנת 1912 הוקמה בפרוור כנסיית מרי אימקולטה (Mary Immaculate, נטולת-הרבב), שעוצבה על ידי האדריכל ג'ון הנסי בסכנון פדריישן קלאסי.
תרבות
בווייברלי מספר בתי ספר: בית הספר לנערים וייברלי קולג', פנימיית הנערות סיינט קתרין, ובתי הספר היסודיים ע"ש וטרפורד. אזור צ'רינג קרוס הפך במהלך תחילת המאה ה-21 למרכז מסחרי, אך מרבית הפרוור עדיין בעלת צביון מגורים, עם חנויות בודדות ומיעוט מרכזים מסחריים.
לפרוור מספר קבוצות ספורט: שלוש קבוצות ראגבי מקומיות, שותפות בליגת הראגבי של איחוד בונדיי, קבוצת כדורת מקצועית וקבוצת קריקט.
ג'ורג' מייקן
ג'ורג' לורנס מַייקן הבן (באנגלית: .George Lawrence Mikan Jr; 18 ביוני 1924 – 1 ביוני 2005) היה כדורסלן ויזם ספורט אמריקאי, אשר נחשב לאחד מאבות הכדורסל המקצועני.
מייקן, אשר התנשא לגובה 2.08 מטר, שיחק בעמדת הסנטר והיטיב לשלוט מתחת לסל. עליונותו מתחת לסל היא שהובילה לעריכת מספר שינויים בכללי המשחק בליגת ה-NBA, ביניהם הגדלה של אזור הצבע, איסור על חסימה בלתי-חוקית ויישום של שעון זריקות. במהלך 7 עונותיו ב-NBA זכה ב-5 אליפויות, נבחר 6 פעמים לחמישיית העונה והעמיד ממוצעים של 23.1 נקודות, 13.4 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
כיזם, היה מהאבות המייסדים של ליגת ה-ABA, והנציב (קומישינר) הראשון שלה.
בשנת 1959 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, וב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
בשנת 1942 החל ללמוד באוניברסיטת דה פול אשר בשיקגו, בה פגש את מאמן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, ריי מאייר, אשר שכנע את מייקן להצטרף אליה. תחת מאייר התמקד מייקן בפיתוח זריקת וו אפקטיבית, וכן לקח שיעורי ריקוד והתאמן באיגרוף ובקפיצה בחבל על מנת לשפר את הקואורדינציה ואת כושרו הגופני. באותה תקופה החל להשתמש באימון זריקות אשר נודע בהמשך כ"אימון מייקן", והפך ברבות השנים לאימון בסיסי של שחקני כדורסל גבוהים; האימון כולל עמידה מתחת לסל, זריקת הכדור לסל דרך הקרש עם יד אחת, תפיסת הכדור וזריקתו לסל באותה צורה עם היד השנייה, וכן הלאה, במשך דקות ארוכות. עבודתו האינטנסיבית של מאייר בניסיון לפתח את מייקן ככדורסלן הייתה יוצאת דופן; באותה תקופה נשלט משחק הכדורסל על ידי שחקנים נמוכים ואתלטיים, בעוד שחקנים גבוהים שימשו בעיקר כשחקני הגנה.
בעונתו הראשונה בקבוצת האוניברסיטה (ה"בלו דימונס") קלע מייקן 11.3 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לה להעפיל לשלב הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה. ב-3 העונות הבאות הפך לאחד משחקני המכללות הדומיננטיים ביותר בכל ליגת המכללות, הודות ליתרון הפיזי בו החזיק ביחס ליתר השחקנים וליכולת הסיום שלו מתחת לסלים. כמו כן בלט מייקן כחוסם מצטיין, טרם הוחל חוק ה; עד אותה תקופה חסימת גולטנדינג הייתה חוקית מכיוון שנחשבה כבלתי-אפשרית, הן רובם המוחלט של השחקנים לא היו מסוגלים פיזית להגיע לגובה הנדרש כדי לבצע אותה. מייקן סיפר על תקופתו עם הבלו דימונס: "היינו שומרים הגנה אזורית עם ארבעה שחקנים מסביב לאזור הצבע, ואני הגנתי על הטבעת. כששחקן יריב זרק לסל, פשוט קפצתי והסטתי את הכדור החוצה". כתוצאה מהדומיננטייות של מייקן כחוסם הוחל בשנת 1944 חוק הגולטנדינג בליגת המכללות, ולאחר מכן גם ב-NBL וב-NBA.
בעונות 1944 ו-1945 זכה מייקן בתואר שחקן העונה בליגת המכללות ("Helms Player of the Year"), ובעונות 1945 ו-1946 הוביל את כל קלעי ליגת המכללות עם ממוצעים של 23.3 ו-23.1 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. בעונת 1945 הוליך את קבוצתו לזכייה באליפות ה-"National Invitation Tournament" (NIT), שנחשב אז לטורניר כדורסל המכללות היוקרתי ביותר.
בשנת 2006 הונצח מייקן בהיכל התהילה של כדורסל המכללות, כחלק מהמחזור הראשון שלו.
שיקגו אמריקן גירס
בסיום לימודיו האקדמיים בשנת 1946, החל מייקן לשחק עבור קבוצת שיקגו אמריקן גירס מליגת ה-NBL. בעונתו היחידה בשיקגו הוביל את כל קלעי הליגה עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק, והוליך את קבוצתו לזכייה באליפות ה-NBL. בסדרת הגמר גברה שיקגו על רוצ'סטר רויאלס בתוצאה 3–1.
בסיום עונת 1946/1947 התפרק מועדון ה"אמריקן גירס", ושחקני הקבוצה חולקו באופן אקראי ליתר קבוצות ה-NBL. מייקן הוענק לקבוצת מיניאפוליס לייקרס אשר הוקמה והצטרפה ל-NBL באותה שנה.
מיניאפוליס לייקרס
בעונתו הראשונה עם במיניאפוליס שבר מייקן את שיא ה-NBL עם ממוצע של 21.3 נקודות למשחק, זכה בתואר ה-MVP של העונה, ותחת המאמן ג'ון קנדלה הצעיד את הלייקרס לזכייה באליפות ה-NBL. בסדרת הגמר שוב גבר מייקן על רוצ'סטר רויאלס, אשר שיחקו בשורותיה חברי היכל התהילה לעתיד ארני רייזן, בובי וונזר, אל סרבי, בוב דייוויס ורד הולצמן.
בעונה הבאה,, עברו הלייקרס לשחק בליגת ה-BAA, במסגרתה המשיך מייקן להציג דומיננטיות כשקבע שיא ליגה עם 28.3 נקודות בממוצע למשחק. במקביל אליו הצטרף לליגה אחיו הצעיר, אד מייקן, אשר שיחק ב-BAA וב-NBA עד עונת. בפלייאוף 1949 גברה מיניאפוליס על שיקגו סטאגס (2–0), רוצ'סטר רויאלס (2–0) ווושינגטון קפיטולס (4–2) בדרך לזכייתה הראשונה באליפות ה-BAA, והשלישית ברציפות של מייקן. בעונת, בה הפכה ליגת ה-BAA לליגת ה-NBA, הצטרפו ללייקרס שחקני הרוקי ורן מיקלסן וסלייטר מרטין, אשר לצד מייקן וג'ים פולארד היוו את שלד הקבוצה בשנים הבאות. גם בעונה זו הוליך מייקן את כל קלעי הליגה, עם 27.4 נקודות למשחק, וזכה עם הלייקרס באליפות נוספת. בסדרת הגמר קלע מייקן 32.2 נקודות בממוצע למשחק, מול סירקיוז נשיונלס אותה הוביל דולף שייז.
במהלך עונת שבר את שיאו האישי, שהיה גם שיא הליגה, עם ממוצע של 28.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-22 בנובמבר 1950 השתתף במשחק ה-NBA בו נקלע מספר הנקודות הנמוך אי פעם, בהפסד קבוצתו מול פורט ויין פיסטונס; לאחר שהפיסטונס הובילו בתוצאה 19–18, המשיכו שחקני הקבוצה להתמסר ביניהם ולהחזיק בכדור עד סיום המשחק, על מנת למנוע מהלייקרס אפשרות לתפוס את ההובלה. במשחק קלע מייקן 15 נקודות, שהיוו 83.3% מסך נקודות קבוצתו. משחק חריג זה תרם רבות להוספת שעון זריקות בליגת ה-NBA, כ-3 שנים מאוחר יותר. בשלב גמר המערב של פלייאוף 1951 סבל מייקן משבר ברגלו הימנית, ועל אף שהמשיך לשחק, הציג יכולת חלשה יחסית (23.8 נקודות למשחק) וקבוצתו הפסידה לרוצ'סטר רויאלס בתוצאה 1–3.
לקראת עונת הגדילה ה-NBA את רוחבו של אזור הצבע, בו אסור לשחקנים להישאר במשך יותר מ-3 שניות רצופות, מ-1.83 מטרים ל-3.66, במטרה להגביל שחקנים גבוהים כגון מייקן מלהתמקם בקרבת הסל ובכך להקטין את הדומיננטיות שלהם. שינוי זה מכונה "חוק מייקן". למרות הרחבת אזור הצבע המשיך מייקן להישאר אחד הקלעים המובילים בליגה, כשקלע לאורך העונה ממוצע של 23.8 נקודות למשחק. ב-20 בינואר 1952 קלע שיא קריירה של 61 נקודות במשחק מול הרויאלס. בפלייאוף 1952 גברה מיניאפוליס על אינדיאנפוליס אולימפיאנס (2–0), רוצ'סטר רויאלס (3–1) וניו יורק ניקס (4–3) בדרך לזכייתה השלישית באליפות ה-NBA.
בעונות ו- הוביל מייקן את הלייקרס לשתי זכיות נוספות באליפות ה-NBA, אשר היו הרביעית והחמישית של הקבוצה ב-6 עונותיה בליגה. בסיום פלייאוף 1954 הודיע על פרישה ממשחק, באמרו: "יש לי משפחה לגדל, והחלטתי להיות איתם. זה מרגיש לי כמו הזמן הנכון להתחיל עם העולם המקצועי שמחוץ לכדורסל".
בינואר 1956, כשנה וחצי לאחר פרישתו, חזר מייקן ללייקרס ושיחק עמה עד סיום עונת. ב-37 המשחקים בהם השתתף קלע 10.5 נקודות בממוצע למשחק, וקבוצתו הודחה מול סנט לואיס הוקס בשלב הפלייאוף הראשון. בסיום אותה עונה פרש מייקן ממשחק באופן סופי.
בעת פרישתו ניצב במקום הראשון ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA (10,156), ובמקום החמישי ברשימת הריבאונדים (4,167), אשר נרשמו באופן רשמי רק החל מעונתו השלישית בליגה.
לאחר הפרישה ממשחק
לקראת עונת מונה למאמן הלייקרס, במקומו של מאמן הקבוצה ב-9 העונות הקודמות ג'ון קנדלה. על אף יכולת טובה של שחקני האולסטאר לארי פאוסט ודיק גרמייקר, רשמו הלייקרס מאזן מאכזב של 9 ניצחונות ו-30 הפסדים תחת מייקן, אשר התפטר באמצע העונה והוחלף על ידי קנדלה.
לאחר מכן עבר לקריירה במשפטים, התמחה בדיני תאגידים ובמקרקעין, והחל לעסוק בשיפוץ ומכירה של בניינים במיניאפוליס.
בשנת 1967 חזר לעולם הכדורסל, כאשר מונה לקומישינר הראשון של ליגת ה-ABA. ה-ABA הוקמה אז כמתחרה של ליגת ה-NBA, ועל מנת למשוך אליה קהל צופים הוסיף מייקן את קשת השלוש ואת הכדורסל הצבעוני, בצבעי כחול, אדום ולבן. לאחר שנתיים כקומישינר ה-ABA התפטר מייקן מתפקידו.
במהלך שנות ה-80 פעל מייקן להקמת קבוצת NBA במיניאפוליס, לאחר עזיבת מועדון הלייקרס ללוס אנג'לס בשנת 1960. לקראת עונת הוקמה בעיר קבוצת מינסוטה טימברוולבס.
בשנותיו האחרונות חלה בסוכרת, בגינה נאלץ לעבור קטיעה חלקית של רגלו הימנית, וכן סבל מאי-ספיקת כליות. בשל הטיפולים הרפואיים שעבר התדרדר מצבו הכלכלי, והוא מכר את מרבית הפרסים בהם זכה לאורך הקריירה. מייקן נפטר ב-1 ביוני 2005, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-81, בעיר סקוטסדייל שבאריזונה.
הוקרה/הכרה
סוכנות הידיעות "Associated Press" בחרה במייקן כ"כדורסלן הגדול ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20". בשנת 1959 הונצח מייקן בהיכל התהילה של הכדורסל, כחלק מהמחזור הראשון שהוצג בו, וב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
בשנת 2001 הוקם פסל בדמותו, זורק זריקת וו, בפתח הטארגט סנטר, אולמה הביתי של מינסוטה טימברוולבס. בשנת 2002 העלתה לוס אנג'לס לייקרס לתקרת אולמה, הסטייפלס סנטר, את גופייתו של מייקן (#99), אך גופייתו לא הוצאה לגמלאות עד 2022, אז הופרש מספרו באופן רשמי.
ארכאוקיון
ארכאוקיון (שם מדעי: Archaeocyon; מילולית: "כלב עתיק") הוא סוג יונק נכחד מקבוצת הבורופגיים שבמשפחת הכלביים. הוא חי באמריקה הצפונית של תקופת האוליגוקן לפני 33.3 עד 26.3 מיליון שנה מהיום. הסוג הוגדר ב-1999.
הארכאוקיון חי לאורך המישורים הגדולים לצד סוגי כלביים קרובים כמו האוטרוקיון והוא נחשב לאחד מראשוני הבורופגיים, מיני כלביים בעלי לסתות קצרות שבחלק מהסוגים שהגיעו לממדים גדולים כמו האפיקיון שעלה על 170 קילוגרם, אך הכלבים של האוליגוקן היו קטנים בהרבה ודמו קצת לבני תת-משפחת ההספרוקיוניים הקטנים יותר כמו ההספרוקיון.
כלב קדום זה הגיע לגודל של תן או קויוט באורך 1.2 מטר ובמשקל של 5 עד 10 קילוגרם בקירוב. הוא היה בעל לסתות קצרות יחסית וממבנה שיניו נראה שהיה אוכל-כול היפוקרניבור, אשר התבסס בעיקר על צמחייה, ורק חלק קטן ממזונו התבסס על טרף, אף שהייתה לו נשיכה חזקה יחסית לכלב. בשל כך הוא גם לא היה בעל רגליים ארוכות שהותאמו לריצה מהירה והוא נע על כפותיו בדומה לראקון או לדוב.
מינים
התגלו 3 מינים בסוג זה:
שירות המודיעין הפלילי של קנדה
שירות המודיעין הפלילי של קנדה (CISC; בצרפתית: Service canadien de renseignements criminels) הוא ארגון בין-גופי בקנדה שנועד לתאם ולשתף מודיעין פלילי ומודיעין משטרתי בין כוחות המשטרה השונים במדינה.
שיתוף פעולה
ישנן שלוש רמות של חברות בארגון:
יחידות ביון של הסוכנויות החברות מספקות לשכה מחוזית ובה מסד נתונים מקוון ומערכת מידע אוטומטית למודיעין פלילי (ACIIS). הלשכה באוטווה מאחסנת את בסיס הנתונים הלאומי ומנהלת אותו בהתייעצות עם הסוכנויות החברות. מטרת השירות לא רק לתאם שיתוף מידע מעבר לתחומי השיפוט, אלא כדי להקל על חקירות פשע מאורגן ופשיעה חמורה ברחבי קנדה.
אסטרטגיה
לשירות יש תוכנית אסטרטגית בהיקף של ארבעה נדבכים.
השירות גם מפרסם דו"ח שנתי על פעילות הפשע המאורגן בקנדה.
פונטוס
פונטוס הייתה ממלכה הלניסטית ומאוחר יותר פרובינקיה רומית, בצפון מזרח אסיה הקטנה במהלך העת העתיקה.
היסטוריה
בימי קדם פונטוס חלשה על שטחים נרחבים בצפון מזרחה של אסיה הקטנה (כיום טורקיה) וגבלה בים השחור (אז נקרא "פונטוס אוקסינוס"), ממנו קיבלה את שמה. האזור שימש כמקור ראשי למחצבים בעת העתיקה, והיוונים הקימו בו מושבות לאורך חופיו. תחת שלטון פרס התפתח בחבל מעמד אצולה שהחזיק בנחלות גדולות, שאליו היו משעובדים ברמות שונות הכפריים באזור.
הממלכה ההלניסטית הוקמה על ידי מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס, בנו של אחד הגנרלים של אלכסנדר הגדול. זמן מה אחרי הקמתה, אוחדה פונטוס עם קפדוקיה. פונטוס הייתה כנראה היחידה החזקה והדומיננטית במדינה החדשה, דבר שבחלקו ניתן להסיק מכך שהאזור החדש המשיך להיות ידוע רק כ"פונטוס". בשיאה כללה הממלכה גם חלקים מקולכיס, ביתיניה, פפלגוניה וארמניה הקטנה, וכן חלקים נרחבים מיוון ואיי הים האגאי למשך זמן מועט.
הממלכה התפרסמה בעיקר בזכות מלכה האחרון, מיתרידטס השישי, שהיה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית. מיתרידטס השישי עלה לשלטון לאחר מאבקי ירושה מרים בינו לבין אימו ואחיו הצעיר בערך בשנת 111 לפנה"ס וזמן קצר לאחר מכן כבר פלש לחצי האי קרים על פי בקשת היוונים המקומיים, הביס את הסקיתים והוכתר למלך שם. במהלך מלכותו הגדיל את שטח ממלכתו עד למזרחה של יוון, ופתח בשלוש מלחמות כנגד האימפריה הרומית. מיתרידטס הובס סופית בשנת 64 לפנה"ס על ידי פומפיוס הגדול, תבוסה שלאחריה התאבד עקב פריצת מרד נגדו בהנהגת בנו.
תחת האימפריה הרומית
בעקבות הניצחון הרומי, חילק פומפיוס את המדינה בין גלטיה, ובין פרוביניקה חדשה שיצר, פונטוס וביתיניה. הפרובינקיה החדשה הייתה פרובינקיה כפולה וחלקה המזרחי שמר על השם פונטוס. הפיכתה של פונטוס לפרובינקיה רומית פתחה לפני הרומאים את האגן המזרחי של הים התיכון, ולאחריה נכבשו במהירות גם ממלכת יהודה, סוריה וחלק מארמניה. הפרובינקיה פונטוס הייתה ידועה בעיקר באוצרותיה ובפירותיה.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית, שפרצה בשנת 49 לפנה"ס, ניסה פארנקס השני, בנו של מיתרידטס, להשתלט מחדש על ממלכת אביו. אחד הקרבות המפורסמים במהלך ניסיון זה היה קרב זלה ב-47 לפנה"ס, בו הניצחון הרומי היה כה מהיר עד שיוליוס קיסר סיכם אותו במילים "Veni, vidi, vici" (באתי, ראיתי, ניצחתי) אשר היו לאמרה ידועה. בשנת 36 לפנה"ס מסר מרקוס אנטוניוס את מזרח פונטוס לידי נסיך מקומי בשם פולמון הראשון, ויצר את מדינת החסות פונטוס פולמוניאקוס. ממלכה זו שרדה כיחידה מדינית עצמאית עד לשנת 62, שנה בה נירון קיסר הכריז על מדינת החסות כפרובינקה רומית וחילק אותה לשלושה מחוזות.
בתחילת המאה השנייה לספירה טראיאנוס מיזג את פרובינקית פונטוס עם פרובינקית קפדוקיה (תחת השם קפדוקיה) ולמעשה פונטוס חדלה מלהתקיים כישות אחת.
בסביבות 295, תחת דיוקלטיאנוס, כל אחד משלושת מחוזות פונטוס חולק לפרובינקיות חדשות.
בין המקורות הראשיים על ההיסטוריה ותיאור של חבל הארץ נמצאים כתביו של הגאוגרף סטרבון, יליד פונטוס.
תרגום יונתן בן עוזיאל ממקם את "ארץ שנער" המקראית כארץ פונטוס.
שליו סיני
שליו סיני המכונה גם שליו אסייתי כחול או שליו המלך (שם מדעי: Coturnix chinensis) הוא מין של עוף קטן עד בינוני ממשפחת הפסיוניים, (סוג: Coturnix). הוא הקטן ביותר מבין המינים בסוג שליו.
קינון ורבייה
השליו הסיני הוא עוף מונוגמי החי כל חייו עם בן זוג אחד. במהלך עונת הרבייה הזכר שהוא טריטוריאלי ביותר, משמיע 3 שריקות, הראשונה בקול צווחני והשתיים לאחריה בקול רך. בקן הבנוי על הקרקע, ומדופן בקש ועלים, מטילה הנקבה 6–12 ביצים בצבע זית – חום כהה, בעלות קליפה מחוספסת השוקלות כ-4.5 גרם כל אחת. הביצים גדולות מאוד יחסית לגופה של הנקבה המתקשה לכסות אותן בגופה בעת הדגירה. הקן ממוקם מתחת לשיח כדי להגן על האפרוחים, שהם מקבוצת עוזבי קן, מפני טורפים. האפרוחים בוקעים מהביצים לאחר כשבועיים וחצי. הזכר אינו מסייע באימון וגידול האפרוחים, לאחר כחודש האפרוחים מגיעים לבגרות ומתחילים להזדווג בינם לבין עצמם.
הספרוקיון
הספרוקיון (שם מדעי: Hesperocyon; מילולית: "כלב מערבי") הוא סוג יונק נכחד מתת-משפחת ההספרוקיוניים, אשר חי בסוף האאוקן ותחילת האוליגוקן שלפני 42.5 עד 31 מיליון שנה מזמננו, למשך 11.5 מיליון שנה.
מאפיינים
המאובנים של כלב קדום זה התגלו בדרום קנדה ובארצות הברית בקולורדו, מונטנה, ויומינג, דקוטה הדרומית והצפונית לאורך המאה ה-19 והם הוגדרו בידי החוקר האמריקאי ויליאם ברימן סקוט על סמך ממצאים מססקצ'ואן. הסוג הכיל 2 מינים: Hesperocyon coloradensis ו-Hesperocyon gregarius.
ככל הנראה הוא חי ביערות או בסבכים גבוהים וייתכן שחי רוב זמנו על העצים, שם חיפש טרף קטן או מזון אחר.
מבנה גופו מבלבל לעיתים עם הקיינודיכטיס - כלב דוב קדום קטן ממדים מאירואסיה שהיה בעל מראה דומה. עם זאת אין קשר ביניהם.
Stan
Stan הוא סינגל מאת הראפר אמינם והזמרת דיידו מתוך אלבומו The Marshall Mathers LP. השיר מספר עלילה בדיונית אודות מעריץ שלו שנעלב כשאמינם לא מגיב למכתביו ולבסוף רוצח את חברתו ההריונית ומתאבד.
פזמון השיר הוא הבית הראשון של השיר "Thank You" של הזמרת הבריטית דיידו. בקליפ מגלם השחקן דבון סאווה את סטן, דיידו מגלמת את חברתו ואמינם מגלם את עצמו. הצלחתו הרבה של השיר הביאה להתעניינות רבה בזמרת דיידו ולנסיקה מהירה במכירות אלבומיה.
עלילה
בתחילת השיר נשמע סטן כאשר הוא כותב מכתב לאמינם, ובו הוא מספר על אהבתו הכנה והאמיתית לאמינם, על שני מכתביו הקודמים אליו ועל הדמיון בינו לבין אמינם.
בבית השני שולח סטן את מכתבו השני בשיר ומכתבו הרביעי בסך הכל, בו הוא כועס בתחילה על אמינם על כך שלא נתן לאחיו הקטן חתימה לאחר הופעה שלו בה נכחו השניים, ועל כך שלא השיב למכתביו. בהמשך המכתב הוא מדבר על הדומה ביניהם, על אהבתו לאמינם ועל כך שהוא מנסה לחקות אותו בדרכים רבות, התנהגות המרתיעה את חברתו של סטן. בסיום המכתב הוא אומר "נ.ב. אנחנו צריכים להיות ביחד".
בבית השלישי בשיר סטן כועס מאוד על אמינם שלא החזיר לו מכתבים. במקום לכתוב לו, סטן מקליט את מכתבו האחרון על קלטת שמע, בה הוא צועק את זעמו ותסכולו על אמינם. בקלטת זו סטן בדרך להתאבדות: הוא נוסע שתוי במכוניתו כשחברתו ההרה לכודה בתא המטען, ולבסוף מדרדר את מכוניתו מהגשר לתוך הנהר.
הבית האחרון בשיר מתאר את מכתב התגובה של אמינם, ובו הוא כותב שהתכוון לכתוב לו קודם אך היה עסוק, שואל על החברה ועל אחיו של סטן, תוהה על מצבו הנפשי ועל ההצהרה שהם חייבים להיות יחד ומנסה להרגיע את סטן לבל יפגע בעצמו או בחברתו. הוא נזכר ששבועיים קודם לכן ראה בחדשות שמטורף אחד נהג שיכור במכונית והידרדר מגשר אל תוך הים, כשחברתו ההרה קשורה במכונית, ובמכונית נמצאה קלטת, אך לא נאמר למי היא נועדה. כשהוא מנסה להיזכר בשמו של הנהג אמינם מבין, שלמעשה היה זה סטן.
Bad Guy
בשנת 2013 הוציא אמינם אלבום חדש בשם The Marshall Mathers LP 2 שמהווה מעין המשך ל-The Marshall Mathers LP. השיר הפותח של האלבום הוא שיר המשך לשיר "Stan", בשיר מסופר על מת'יו, אחיו הקטן של סטן שמתכנן לנקום באמינם לאחר ההתאבדות של אחיו. מת'יו חוטף את אמינם ומתכנן לקבור אותו חי בדטרויט עיר הולדתו של אמינם, מת'יו מאשים את אמינם במות אחיו ובמילים ההומופביות שלו, מספר לו שהיה מעריץ שלו בעבר כמו אחיו ומאשים אותו שקרא לאלבום "The Marshall Mathers LP 2" על מנת לגרום לאנשים לקנות את האלבום. במהלך הנסיעה מת'יו נוסע מעל המהירות המותרת עקב ההתרגשות והפחד שלו, השוטרים שמבחינים במת'יו מתחילים במרדף אחריו ואמינם מנצל זאת וזועק אל השוטרים מתא המטען, עקב זאת נאלץ מת'יו להתאבד יחד עם אמינם וליפול איתו מהגשר לתוך המים (באופן אירוני באותה הדרך שסטן וחברתו נהרגו).
Dear Anne
לאחר יציאתו של השיר "Stan", הרגיש הראפר ליל ויין את הצורך ליצור גרסת המשך לסיפור "Stan" עם השיר "Dear Anne". בניגוד לאמינם, שמבקר את האובססיה של המעריץ אל האמן (אמינם), ליל ויין מעריך את התמיכה של המעריץ ועל כך הוא מודה לה בשיר שאותו הוא מחלק לעמודים במכתב.
פרודיות בישראל
בישראל הופקה גרסה פרודית לשיר, על ידי יריב בן יהודה, יואב גלזנר ומירן פרומן. השיר נקרא "חן" ובוצע על ידי גורי אלפי, אסי כהן ומירב שביט. עלילת השיר מספרת על חן אליאס, מעריץ דמיוני של יגאל בשן אשר נפגע מכך שאינו מקבל תגובה למכתביו, בניגוד לחברו ירון, שכותב למושא הערצתו עוזי חיטמן ומקבל ממנו מכתבי תגובה. בגרסה זו, כהקבלה לרצח וההתאבדות בשיר המקורי, חן פורק את תסכולו על ידי כך שמקפיא את חברו ירון בתוך המקרר של הקרטיב לימון של חברת "ויטמן", בה עובד ירון.
יחסי נפאל–פקיסטן
יחסי נפאל–פקיסטן הם היחסים הבילטרליים בין נפאל ופקיסטן, שתיהן מדינות ההימלאיה הממוקמות בתת-היבשת ההודית. לאחר חלוקת הודו הבריטית באוגוסט 1947, כוננה נפאל יחסים דיפלומטיים עם הדומיניון של הודו, אך לא עשתה זאת עם הדומיניון של פקיסטן. קשרים דיפלומטיים רשמיים לא התקיימו בין שתי המדינות עד שננקטו צעדים ראשונים ב-29 במרץ 1960; יחסים אלה כוננו במלואם בין 1962 ל-1963. שתי המדינות ביקשו מאז להרחיב את קשרי הסחר ואת שיתוף הפעולה האסטרטגי והצבאי ביניהן. בשנת 1972, בעקבות תבוסתה של פקיסטן במלחמת העצמאות של בנגלדש והתנתקותה של מזרח פקיסטן כרפובליקה העממית של בנגלדש, הכירה נפאל בעצמאותה של האחרונה. פקיסטן ניתקה את קשריה עם נפאל זמן קצר לאחר מכן, אך אלה כוננו מחדש מאוחר יותר.
יחסים דיפלומטיים
נפאל ופקיסטן חתמו על פרוטוקול לכינון יחסים דיפלומטיים ב-1962. הם החליפו שגרירים והקימו שגרירויות ב-1963, כאשר איוב ח'אן, נשיא פקיסטן ערך ביקור מיוחד בנפאל. שתי המדינות חתמו גם על הסכמים להחזרת מעמד "המדינה המועדפת ביותר" בעל חשיבות לפיתוח סחר ושיתוף פעולה. ב-1963 הסכימה פקיסטן לספק לנפאל גישה חופשית לסחר ומתקני תחבורה דרך נמל צ'יטגונג במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) והקימה קישור אווירי. הסדר זה הפחית את התלות של נפאל בהודו לצורך זכויות מסחר. למרות שנפאל שמרה באופן רשמי על נייטרליות במהלך מלחמת הודו-פקיסטן של 1971, היא הייתה אחת הראשונות שהכירו בעצמאותה של בנגלדש. כנקמה, אסלאמאבאד ניתקה את הקשר עם קטמנדו יומיים לאחר מכן.
תמיכת פקיסטן בתהליך הדמוקרטי בנפאל
מבחינה פוליטית, נפאל ופקיסטן נותרו חברות טובות במשך עשרות השנים. פקיסטן הרחיבה את תמיכתה בתהליך הדמוקרטי בנפאל, לאחר תנועת העם המוצלחת-II. פקיסטן בירכה על שיקום הפרלמנט של נפאל בעקבות התנועה העממית וקיוותה שפריצת הדרך תביא לעידן של שלום ושגשוג בר קיימא בנפאל. פקיסטן חוזרת על תמיכתה בריבונותה של נפאל, בשלמותה הטריטוריאלית ובפיתוח השקט של נפאל.
פסגת SAARC
פסגת SAARC ה-19 הייתה ועידה דיפלומטית מתוכננת, שתוכננה במקור להתקיים באסלאמאבאד, פקיסטן ב-15–16 בנובמבר 2016. בעקבות המתיחות הדיפלומטית הגואה לאחר מתקפת הטרור אורי, הודו הודיעה על החרם על הפסגה, בטענה למעורבותה של פקיסטן בפיגוע.
נפאל, היו"ר הנוכחי של SAARC, דחקה ש"תיווצר בקרוב סביבה נוחה שתבטיח את השתתפותן של כל המדינות החברות בפסגת SAARC ה-19 בהתאם לרוח אמנת SAARC".
ראש ממשלת נפאל, שר באהדור דאובה, הדגיש את מחויבותה של ארצו להפוך את SAARC לפורום בונה לאזור ולתמוך בפקיסטן לקיום פסגת SAARC הבאה באסלאמאבאד.
יחסים כלכליים
נפאל ופקיסטן חתמו על הסכם סחר ב-19 באוקטובר 1962, במטרה להגביר את הסחר הדו-צדדי. למרות הסכם סחר נרחב נוסף משנת 1982, היקף הסחר הדו-צדדי נותר קטן יחסית ועומד על 4.8 מיליון דולר. סך היצוא של פקיסטן לנפאל שווה 1.631 מיליון דולר, בעוד שהיצוא של נפאל לפקיסטן מסתכם ב-3.166 מיליון דולר. שתי המדינות הגבירו לאחרונה את המאמצים לקדם סחר דו-צדדי, במיוחד בטקסטיל, זרעי שמן, הפקת נפט ותיירות; פקיסטן הציעה גם קו אשראי של 5 מיליון דולר לנפאל. נפאל ופקיסטן חתומות על הסכם הסחר החופשי של דרום אסיה (SAFTA) וחברות באיחוד הכלכלי של דרום אסיה.
המועצה העסקית המשותפת FNCCI-FPCCI
הפדרציה של לשכות המסחר והתעשייה הנפאליות ופדרציה של לשכות המסחר והתעשייה של פקיסטן הקימו את המועצה העסקית המשותפת FNCCI-FPCCI. הפגישות שלה מספקות הזדמנויות לקהילות העסקיות של שתי המדינות להיפגש ולדון בהזדמנויות עסקיות זו במדינות אחרות.
חינוך
פקיסטן, במסגרת תוכנית הסיוע הטכני של פקיסטן (PTAP), מספקת מדי שנה מלגות לנפאל ברפואה, רוקחות והנדסה. ישנם 500 סטודנטים נפאלים העוסקים בלימודים גבוהים בתחום מדעי הרפואה, הנדסה, רוקחות, טכנולוגיית מידע, מדעי החברה, ניהול ותקשורת המונים בפקיסטן. פקיסטן מספקת הכשרה לטווח ארוך וקצר לפקידי הממשלה בנפאל.
תוכנית סיוע טכני של פקיסטן
פקיסטן מעניקה 15 מלגות מדי שנה לסטודנטים נפאלים במסגרת תוכנית הסיוע הטכני של פקיסטן ברפואה, רפואת שיניים, רוקחות והנדסה. חוץ מזה, כמה סטודנטים נפאלים למדו בתחומי מדעי הרוח ומינהל עסקים על בסיס מימון עצמי. פקיסטן גם סיפקה הכשרות לטווח קצר ולטווח ארוך לקציני צבא נפאל.
עבודות חילוץ וסיוע
לאחר רעידת האדמה ההרסנית של אפריל 2015, ממשלת פקיסטן שלחה סיוע מיידי לנפאל. היא שיגרה צוותי חילוץ וסיוע, מזון, מים, אוהלים וחומרי סיוע אחרים. פקיסטן השתתפה בוועידה הבינלאומית לשיקום נפאל והבטיחה תמיכה בנפאל.
ממשלת פקיסטן סיפקה מיליון דולר לממשלת נפאל כסיוע לקורבנות השיטפונות והמפולות באזור Terai בנפאל ב-2017.
יחסי ביטחון
בשנים האחרונות החלו שתי המדינות לפתח שיתוף פעולה צבאי, כאשר נפאל מייבאת נשק מפקיסטן. בהיותה מבודדת מהודו, בריטניה הגדולה וארצות הברית בין 2004 ל-2006 בשל דיכוי הדמוקרטיה, המלוכה הנפאלית פיתחה שיתוף פעולה צבאי עם סין ופקיסטן, שהציעו תמיכה צבאית נרחבת, נשק וציוד צבאי לנפאל כדי שהמלוכה תישאר בשלטון ולהילחם במרד המאואיסטים. גם פקיסטן וגם סין סיפקו לנפאל נשק.
תרבות
נפאל ופקיסטן חתמו על הסכם התרבות במאי 1970 שמטרתו קידום יחסי תרבות, יצירת קשרים בין אוניברסיטאות ושיתוף פעולה בין רדיו וטלוויזיה. אגודת ידידות ותרבות נפאל-פקיסטן פועלת בקטמנדו. קבוצת ידידות נפאל קיימת גם באסלאמאבאד.
תיירות
נפאל ופקיסטן חתמו על ההסכם על שיתוף פעולה תיירותי בפברואר 2009. ההסכם קובע שיתוף פעולה הדדי בתיירות וארכאולוגיה; חילופי ארגוני תיירות ומפעילי נסיעות ותיירות; שיתוף פעולה לעידוד תיירים ממדינות שלישיות לבקר במדינותיהם; החלפה הדדית של מידע תיירותי, חומרים וניסיון; הפקת סרטים וקלטות וידאו הקשורות לתיירות; ושיתוף פעולה משותף להשקעה.
מדי שנה מבקרים בנפאל כ-5,000 תיירים מפקיסטן.
דוריאיוס
דוריאיוס (ביוונית: Δωριεύς; המאה ה-6 לפנה"ס) היה נסיך ספרטני בנו של אנכסנדרידס השני ואחיהם של קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון. יצא למסעות מלחמה בצפון אפריקה וסיציליה ומת במהלכם.
ביוגרפיה
דוריאיוס היה בנו של אנכסנדרידס השני מלך ספרטה שנחשב לצאצאו של הרקולס. הרודוטוס מוסר סיפור מפוקפק אודות לידתו. לפי טענת הרודוטוס אשתו האהובה של אנכסנדרידס לא ילדה לו ילדים. והאפורים דרשו ממנו להיפטר ממנה ולשאת אחרת. אולם הוא סרב, על כן הרשו לו האפורים לשאת אשה נוספת, מנהג שחרג מהכללים המקובלים. האישה החדשה ילדה לו את קלאומנס. אולם לפתע ילדה הקודמת את דוריאיוס, ואחר כך את לאונידס, ואת קלאומברוטוס, אולם החדשה לא ילדה עוד. הסיפור הוא ככל הנראה המצאה שנועדה להכפיש את קלאומנס.
הרודוטוס טוען שקלאומנס לא היה מיושב בדעתו, לעומת דוריאיוס שהצטיין בפיקחות. אולם קלאומנס היה הבכור ולכן ירש את הכס. האחים הצעירים יותר לאונידס וקלאומברוטוס השלימו עם הדבר, אולם דוריאיוס לא היה מסוגל לשאת זאת, על כן ביקש מקלאומנס לשלוח אותו בשליחות מחוץ לספרטה. קלאומנס שמח להיפטר ממנו והעניק לו את האמצעים הדרושים כדי לצאת למסע. אם כי יש המעריכים שקלאומנס עצמו עמד מאחורי הרעיון. דוראיוס יצא לצפון אפריקה, וניסה לייסד שם מושבה. הוא נאחז באזור במשך שלוש שנים, אולם המקומיים שלא אהבו את הנוכחות הספרטנית, איחדו כוחות עם קרתגו והכריחו אותו לסגת.
בלית ברירה חזר דוריאיוס לספרטה. הוא קיבל את עצת האורקל מדלפי לצאת למסע חדש בסיציליה, ולנסות לייסד מושבה ספרטנית בעיר הרקלאה. מיקום העיר כיום לא ידוע. אולם בדרך לסיציליה עבר ביוון הגדולה, שבאיטליה. באזור שררה מלחמה בין הערים סיבריס וקרוטון, הרודוטוס מצטט מקורות שעל פיהן סייעו דוריאיוס ואנשיו לבני קרוטון, ומקורות אחרים השוללים את הטענה. בשנת 510 לפנה"ס בערך, הם הגיעו בסופו של דבר לסיציליה. המשלחת התבררה ככישלון, הקרתגים ששלטו בחלק המערבי של האי, לא חפצו גם כאן בשכן ספרטני, וכמו באפריקה איחדו כוחות עם ערים אחרות והביסו את הספרטנים בקרב. דוריאיוס עצמו נהרג. לקלאומנס לא היו ילדים, ועל כן לאונידס ירש אותו לאחר מותו. אילו רק דוריאיוס לא היה יוצא למסע ככל הנראה היה הוא יורש אותו.
פרידולין פון זנגר אונד אטרלין
פרידולין רודולף תאודור ריטר אונד אדלר פון זנגר אונד אטרלין (בגרמנית: Fridolin Rudolf Theodor Ritter und Edler von Senger und Etterlin; 4 בספטמבר 1891 – 9 בינואר 1963) היה גנרל גרמני בתקופת מלחמת העולם השנייה. ספרו "ללא תקווה וללא פחד" יצא לאור בעברית בהוצאת מערכות.