cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יואי, דואי ולואי
בעוד שהכוונה המקורית היא שהנערים יהיו מספיק שובבים על מנת לעורר את מזגו של דונלד דאק, בסיפורים המאוחרים יותר בהם מככבים הנערים, ובמיוחד החל מסדרות הקומיקס שנוצרו על ידי קרל בארקס, הנערים הפכו לגיבורים בזכות עצמם ולנכסים יקרי ערך עבור דונלד דאק ודוד קמצוץ כאשר הם נוהגים להצטרף אליו להרפתקאות שונים. הנערים (לאחר דונלד דאק וצוות קוואק רק יואי) חברים בארגון הצופים הבדיוני "ג'וניור וודצ'וקס" או בעברית: צופי המרמיתות.
יואי, דואי ולואי הם הבנים של אחותו של דונלד, דלה דאק. בעלילת סרטי ההנפשה הקצרים הם נשלחו במקור לבקר את דונלד ליום אחד בלבד. בקומיקס, השלושה נשלחו לשהות עם דונלד באופן זמני, עד שאביהם יחזור מבית החולים. הן בסדרות הקומיקס והן בסרטי ההנפשה הקצרים, הוריהם של הבנים מעולם לא הוזכרו שוב לאחר המקרים הללו, (למעט בסדרה סיפורים של ברווזים) כאשר הבנים בסופו של דבר חיו לצמיתות יחד עם דונלד. דונלד והאחיינים חיים ביחד בעיר הבדיונית דאקבורג, אשר ממקומת במדינה הבדיונית קליסוטה.
מדבבים בעברית
בגרסה העברית של הסרט "גופי: שיגעון הכדורגל" (1987) דמויותיהם של יואי, דואי ולואי דובבו על ידי יונת מתן.
בגרסה העברית של סדרת הטלוויזיה "סיפורים של ברווזים" (2017) דמויותיהם של יואי, דואי ולואי דובבו על ידי דניאל מגון, יהונתן מגון, וקובי ליקורמן.
פולקר ויקר
פולקר ויקר (בגרמנית: Volker Wieker) היה המפקח הכללי של הבונדסוור (צבא גרמניה) בשנים 2010–2018. הוא החליף את וולפגנג שניידרהאן, שהתפטר בהוראת שר ההגנה קרל-תיאודור צו גוטנברג.
ביוגרפיה
ויקר נולד בדלמנהורסט ב-1 במרץ 1954, ובשנת 1974 התגייס לבונדסוור. בשנת 1977 הועלה לדרגת לויטננט, ובשנת 1979 כבר החזיק במספר תפקידים בכירים בארטילריה ופיקד על הגדוד המשוריין 315. בשנת 1984 קודם לדרגת האופטמן. מאוקטובר 1987 עד ספטמבר 1989 סיים קורס מטכ"ל במכללת צוות בהמבורג, ובשנת 1990 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1991 היה בבון עד 1992 ופיקד על חטיבת שריון ה-21 כקצין מטה לפעולות ואימונים, ובשנת 1993 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. משנת 1996 עד 1997 הועסק כקצין מטה להכשרה ותפעול וכראש מחלקת המבצעים. במסגרת זאת יצא למשימת חוץ בבוסניה והרצגובינה. בשנת 1999 קיבל קידום לדרגת אוברסט, וב-3 במרץ הועבר לבון תחת פיקודו של האלוף האנס אוטו. בשנת 2002 הוא הועלה לדרגת בריגדגנרל, ובשנת 2004 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 2008 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ומונה למפקד הקורפוס הגרמני-הולנדי ה-1.
בתחילת ספטמבר 2009 נחשף ביומון "בילד" כי הקצין המפקד על הכוחות הגרמניים בצפון אפגניסטן גאורג קליין הזמין הפצצה על שתי מכליות דלק שנחטפו על ידי הטאליבאן. הפצצה זו הביאה למותם של מאות אפגנים חפים מפשע, בהם ילדים. כמו כן נחשף שהפיקוד הגרמני ידע על הטבח, אולם שר ההגנה דאז פרנץ יוזף יונג הכחיש ואמר כי כל ההרוגים היו אנשי טאליבאן בלבד ולא היו קורבנות חפים מפשע. עם זאת, כאשר שר ההגנה החדש קרל תיאודור צו גוטנברג התמנה לתפקיד, הוא חשף את הפרשה במהלך נאום בבונדסטאג ב-26 בנובמבר 2010 כי שניידרהאן נכשל ולא דיווח כראוי על התקרית, ולכן הלה שוחרר לפי בקשתו.
שניידרהאן יחד עם עוד כמה קצינים גרמנים התפטרו, ופולקר ויקר תפס את מקומו כמפקד הצבא. בשנת 2018 פרש ויקר מהצבא, ואברהרד צורן החליפו בתפקיד המפקח הכללי.
המהלך החדש בספרות העברית
"המהלך החדש" הוא שמה של תנועה ספרותית שהחלה להתפתח בספרות העברית בסוף שנות השמונים, ראשית שנות התשעים של המאה ה-19, ויצרה שינוי גדול בפואטיקה של הספרות העברית. החידוש בקווי היסוד של התנועה הספרותית החדשה לעומת הסגנון ששלט בספרות ההשכלה הוא, בשימת הדגש על פיתוח פסיכולוגי של הדמויות ותוספת עומק נאטורליסטי לכל המארג העלילתי.
הרקע להתפתחות "המהלך החדש"
בשנות השמונים של המאה התשע עשרה התעוררה בקרב הסופרים ואנשי הספרות, ובראשם ראובן בריינין, ביקורת שלילית על מה שהם כינו דלות העומק הפסיכולוגי ורדידות בעיצוב הגיבורים של ספרות ההשכלה. הגיבורים של אברהם מאפו, למשל, כונו "גלמים בלא רוח חיים" אשר פועלים כביכול כבובות המופעלות על ידי המפעיל-הסופר, ולא על פי מבנה נפשי מתפתח שקיים בסיפור. הדמויות נחלקות לשני חתכים, הצבועים בשני גוונים עיקריים: דמויות "שחורות" שליליות, ודמויות לבנות חיוביות. שני החתכים מייצגים תכונות אנושיות דומיננטיות, בין שליליות ובין חיוביות; רוע מוחלט מול טוב-לב מוחלט, פחדנות מול אומץ לב, בגידה מול נאמנות, יהירות מול צניעות וכדומה. לדמויות אלו לא ניתן למעשה כל כיסוי פסיכולוגי משכנע, או תיאור ריאליסטי של הווייה ביתית יומיומית כלשהי.
בן-אביגדור ו"ספרי אגורה"
האיש שהיה לא מעט אחראי להתפתחות ה"מהלך החדש" בפועל, הוא בן-אביגדור, (שמו הספרותי של אברהם לייב שלקוביץ) שבעקבות פעולתו הספרותית והמו"לית בוורשה קיבל הזרם הספרותי החדש במה מרכזית. בן אביגדור פרסם, הן במסגרת הוצאת אחיאסף, אותה הוא ייסד וערך תקופה מסוימת, והן במסגרת עצמאית  בהוצאת "תושייה" אותה הקים לאחר שפרש מאחיאסף - סדרה של ספרונים שכונו "ספרי אגורה". הסדרה יצאה משנת 1889 ועד שנת 1895, והסיפורים, בלווית כמה מאמרים שכתב וגילויי דעת שהקדים לספרונים, הפיצו את עקרונות הכתיבה של המהלך החדש.
בשנת 1891 פרסם בן אביגדור את הספרון: "לאה מוכרת הדגים" שעסק באישה ענייה וקשת יום, המוצאת את פרנסתה כתגרנית בשוק הדגים. כמבוא לסיפור פרסם שלקוביץ מאמר בשם: "אל חובבי שפת עבר", שהיווה מעין גילוי דעת ספרותי על חסרונותיה של הספרות בת זמנו. הסיפור, שהיה עמוס בדיאלוגים, העביר את שפת ההווי העממי השוררת בשוק, כולל השחיתויות של הפקידים והמעבידים.
יחסי הולנד–קטר
היחסים בין ממלכת ארצות השפלה לבין מדינת קטר מבוססים על שיתוף פעולה במגוון תחומים, העיקרי שבהם הוא הסחר שבין המדינות. שיתוף הפעולה מצד חברות שונות משתי המדינות אף הוא מתחזק לאורך השנים, כשחברות הולנדיות רבות פותחות משרדים וסניפים בקטר.
המהלך החדש בספרות העברית
בן-אביגדור ו"ספרי אגורה"
במאמר המלווה את הסיפור, ממליץ הסופר והמוציא לאור, בן-אביגדור, לעדת הסופרים, להתמקד בתמונות מחיי העם ובתיאורי הווי ריאליסטיים. הוא ניסח ארבעה עקרונות, שיש לעקוב אחריהם בכתיבה הריאליסטית: בן אביגדור ביקש להסיר מהספרות העברית את לשונה המליצית המטיפה, ואת היותה חסרת גיבוי של הוייה אמיתית, ולהוריד אותה אל המציאות היומיומית, אל "שוק הדגים". סביב בן-אביגדור התלכדו כעשרים סופרים שנודעו בהמשך כקבוצת "המהלך החדש". יצירתם התמקדה בתיאורים ריאליסטיים של חיי היהודים, במתחים החברתיים בין המעמדות, בהתרפקות מחודשת (בניגוד לספרות ההשכלה המקובלת) על המסורת, בטיפוח הנושא הארוטי, וכדומה. סיפוריהם של אנשי המהלך החדש אמנם לא הצטיינו מבחינה אמנותית, אך הם היוו מעין שלב מעבר בין ספרות ההשכלה הלוחמת לספרות דור התחייה, שהייתה כבר יותר מורכבת. הייתה זו קבוצה צעירה ברובה (הם כונו גם "הצעירים"), שיצאה כנגד קבוצה וותיקה ומבוססת - מעין מרד ספרותי שחוזר ומופיע מדי דור או שניים בהיסטוריה של חקר הספרות.
יחסי הולנד–קטר
היסטוריה
מלכת הולנד ביאטריקס קיימה ביקור רשמי בקטר במרץ 2011. בביקור שוחחה המלכה עם שייח'ה מוזה, אשתו של אמיר קטר, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני והמלכה האם של קטר. מאז ועד היום, שרים הולנדים ביקרו בקטר ולהפך.
המהלך החדש בספרות העברית
בן-אביגדור ו"ספרי אגורה"
הבולט בין סופרי המהלך החדש, מלבד בן-אביגדור, היה ישעיהו ברשדסקי בספרו: "באין מטרה". מלבדם היו בקבוצה זו: ראובן בריינין, עזרא גולדין, ישראל חיים טביוב, דוד ישעיהו זילברבוש, אז"ר ואחרים. הסופרים דבורה בארון ויוסף חיים ברנר החלו אמנם את דרכם במסגרת הזרם של המהלך החדש, אך בהמשך דרכם הספרותית חרגו ממנו והתפתחו מחוצה לו. גם אורי ניסן גנסין כתב ברוח הזרם החדש.
התקבלות "המהלך החדש" על ידי הביקורת
רוב התגובות לפרסומי המהלך החדש לא היו אוהדות, וזאת בלשון המעטה. אחד העם, שהיה העורך של כתב העת "השילוח", (גם הוא בהוצאת "אחיאסף") פרסם כבר בגיליונו הראשון של כתב העת את דעתו כנגד פרסום יצירות ספרותיות שיש להן ערך אסתטי-אמנותי בלבד, ללא קשר כלשהו לעניין היהודי. ברור, אפוא, שהוא היה נגד המהלך החדש.. גם לאחר שעזב את עריכת "השילוח" ויוסף קלוזנר החליף אותו, ועודד את הספרות כאמנות, ואף פרסם את יצירותיהם של אנשי המהלך החדש - כתב אחד העם, לאחר עשר שנים, מאמר נוקב בגנותה של הספרות העברית והתפתחויותיה המאוחרות. המאמר, שגם נקרא: "אחר עשר שנים", והתפרסם ב"לוח אחיאסף" ביכה את ניוונה והתפתחותה של הספרות לכיוונים לא רצויים, כאשר קיומן של "חברות ספרותיות" שמחייבת את היוצרים לעבוד על פי תכתיבים קבוצתיים, רק תורמת לדיכוי היצירה האישית.
אפרים גרשון דיינארד כתב במאמרו: "עת לדבר": "הנני קורא ספר חדש או מכתב עתי, וטרם קראתיו אגישהו לאפי, ואני מרגיש ריח שקר, עזות, חוצפּה, או סכלות עתיקה צבועה בששר מליצת אץ קוצץ לפי רוח העת, ולזאת יקראו "מודרני" "המהלך החדש" הסגנון החדש, העברי החדש, עד כי לא נשאר עוד באמתחתם שם חדש אף בעד "השקר החדש", וכשהוא לעצמו הוא ההומבוג העתיק בנעלים חדשים, רק אין איש אשר יקראהו בשמו הנכון.  והעם, הצאן ילך אחריהם מבלי דעת כי רועיו הרעים ינהלוהו לגיא תפתה" וזוהי רק דוגמה אחת מני רבות למאמרים שהתפרסמו בגנות המהלך החדש.
יחסי הולנד–קטר
יחסים כלכליים
היקף המסחר בין הולנד לקטר גדל משמעותית בעשור השני של המאה ה-21.
בשנת 2014 ייצאה קטר להולנד סחורה בהיקף של 197 מיליון דולר אמריקאי שכללה בעיקר נפט וגז טבעי. לעומתה הולנד ייצאה לקטר סחורה בהיקף של 460 מיליון דולר אמריקאי שכללה בעיקר חלב משומר, תחמוצת קובלט, מוצרי תקשורת ומחשבים. חברות הולנדיות מעורבות בפרויקטים גדולים בתחום הנפט, הגז הטבעי וה. מספר גדל והולך של עסקים הולנדיים פותח משרדים בקטר. קטר אף הביעה עניין במומחיות ההולנדית בנוגע לאנרגיה בת קיימא, לתחבורה וללוגיסטיקה, למים ולסביבה ולכן לחברות הולנדיות יש הזדמנויות רבות בקטר. מגזרים נוספים בהם קיימות השקעות הן ענפי הבריאות והתיירות.
יחסים אקדמיים
לאוניברסיטת סטנדן יש סניף בקטר, שמציע קורסים בעסקים ובאירוח בינלאומי. ל"ארגון הולנד למחקר מדעי יישומי" (TNO) יש משרד אזורי בפארק המדע והטכנולוגיה בקטר מאז 2011. אוניברסיטת חרונינגן ואוניברסיטת מאסטריכט מפעילות מספר תוכניות משותפות עם אוניברסיטת קטר.
שגרירויות
בחודש אוגוסט 2005 פתחה הולנד את שגרירותה בדוחה שבקטר, במעמד ראש ממשלת הולנד יאן פיטר בלקנאנדה שביקר בקטר במועד פתיחת השגרירות. בשנת 2006 פתחה קטר את שגרירותה בהאג שבהולנד, וזו מטפלת באינטרסים הקטריים בהולנד.
מיכה פרידמן
מיכה פרידמן (נולד בשנת 1948) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי, לשעבר שדרן רדיו בכיר בגלי צה"ל.
ביוגרפיה
פרידמן נולד בנתניה. פרידמן התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. במלחמת יום הכיפורים שירת כלוחם בחטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים. את דרכו הרדיופונית החל פרידמן ככתב בקול ישראל. בין היתר שימש ככתב לענייני תרבות ואמנות וכמגיש תוכנית אקטואליה. ב-1983 עבר לגלי צה"ל שם החל בהגשת "בוקר טוב ישראל", יומן הבוקר של גלי צה"ל. הוא הגיש את התוכנית לצד גולן יוכפז, אילנה דיין ומגישים נוספים. כאשר נשמעו קריאות לסגור את התחנה או לפגוע בעצמאותה ובתקציבה, יצא פרידמן להגנתה. הוא גם הביע את דעתו הנחרצת כי לא צריך לחול שינוי באופי של גלי צה"ל. עבודתו כמגיש יומן הבוקר הופסקה בשנת 2013, והוא הוחלף במגיש אסף ליברמן. בריאיון לכתבת אמירה לם במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", טען פרידמן שהפסקת עבודתו הייתה על רקע עמדותיו השמאלניות.
בליל התקפת הטילים הראשונה על ישראל במלחמת המפרץ בינואר 1991, שידר פרידמן עם צבי לידר מהאולפן המשולב של גלי צה"ל וקול ישראל. במשך כשעה הם שידרו את נפילת הטילים בלי לקבל הנחיות מדובר צה"ל דאז נחמן שי.
את הקריירה הטלוויזיונית שלו החל פרידמן בהגשת התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1997-1994. עם עליית התוכנית "חדשות הספורט" לשידור בערוץ הספורט בשנת 1998, היה פרידמן מראשוני מנחיה לסירוגין עם יורם ארבל. לאחר חצי שנה הם הוחלפו באלי אילדיס.
בשנת 1997 עלתה לשידור בערוץ 2 תוכנית הבוקר "קפה טלעד" של הזכיינית "טלעד", ופרידמן תחילה הנחה אותה לצד הזמרת ירדנה ארזי. אולם זמן קצר לאחר שעלתה לשידור, נתגלעו חילוקי דעות מקצועיים בין המנחים. פרידמן פרש מהנחיית התוכנית ואת מקומו תפס העיתונאי דב גיל-הר.
במסגרת תפקידו ככתב בגלי צה"ל היה פרידמן העיתונאי היחיד שנכח ודיווח בעת יציאת כוחות צה"ל מלבנון בשנת 2000.
בזכות קולו הרדיופוני הייחודי החתימה אותו חברת "פרטנר" ("אורנג'" הישראלית) על חוזה בלעדי להקלטת ג'ינגלים רבים לרדיו. בהתאם לחוזה הוא גם תרם את קולו גם למערכת ניתוב השיחות בחברה. תנאי החוזה שלו אוסרים עליו לעבוד עם חברה אחרת.
פרידמן שימש כקריין בתוכנית "הדוגמניות" בערוץ 10 בשנים 2008-2005.
בספטמבר 2013 פרש פרידמן מגלי צה"ל ומהגשת תוכנית הבוקר שלה ברדיו "בוקר טוב ישראל". בריאיון לעיתון "ידיעות אחרונות" אמר פרידמן כי מפקד התחנה ירון דקל פעל להביא לפרישתו.
היה שותף עם אמיר אורן לביצוע תחקירים וראיונות בסדרה בת 4 פרקים "לא תשקוט הארץ", ששודרה בערוץ 8 ובערוץ הראשון בסוף שנת 2013, לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים.
באוקטובר 2017 כתב על פגישותיו עם רחבעם זאבי ועל פגישתו האישית עם חיילת שטענה כי נאנסה על ידו, וחיזק את העדויות שהובאו בתחקיר של עמרי אסנהיים באפריל 2016.
חיים פרטיים
נשוי לשרית ואב לשלושה. מתגורר בגבעתיים.
הכוחות המזוינים של בלארוס
הכוחות המזוינים של בלארוס (בבלארוסית: Узбро́еныя Сі́лы Рэспу́блікі Белару́сь) נוסדו עם כינונה של המדינה לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת הרפובליקה של בלארוס.
היסטוריה
הרפובליקה העממית הבלארוסית שהתקיימה במרץ 1918 עד 1919 לא הספיקה ליצור כוחות חמושים בקיומה הקצר, אף שתועדו ניסיונות ליצור צבא.
עד 1991 כלל המחוז הצבאי הביילורוסי הסובייטי את ארמיית הטנקים החמישית שמפקדתה שכנה בבוברויסק, את ארמיית הטנקים השביעית ששכנה בבוריסוב, את הארמייה ה-28 שמוקמה בגרודנו, את החטיבה הרובאית הממוכנת 120, ואת מרכז ההדרכה של גבארדיה 72. בנוסף לכוחות אלה שכנו בבלארוס מספר יחידות שהיו כפופות ישירות למטכ"ל הסובייטי, כמו אוגדת הוטסים של הגבארדיה ה-103, החטיבה ה-38 של הגבארדיה ה-38, חיל ההגנה האווירי ה-11 של ארמיית ההגנה האווירי השנייה, צבא האוויר ה-26 וכן יחידות ותצורות של כוחות הטילים האסטרטגיים, תעופה ארוכת טווח, וכוחות מיוחדים.
בסוף 1991 כלל צבא הטנקים של הגבארדיה החמישית את חטיבה הרובאית הממוכנת של הגבארדיה ה-30, שחזרו באותה תקופה מצ'כוסלובקיה, ואת חטיבת הטנקים ה-193, ובנוסף שני בסיסי אחסון לחימוש וציוד. ארמיית הטנקים השביעית כללה את אוגדת הטנקים השלישית, דיוויזיות הטנקים ה-34 וה-37. הארמייה ה-28 כללה ארבע אוגדות, אחת מהן הייתה מחלקת גיוס בעלת מעמד נמוך. גם הגיעה מקבוצת הכוחות הדרומית בהונגריה הייתה חטיבת טנק המשמרות ה -19.
ב-20 בספטמבר 1991 קיבל הסובייט העליון של בלארוס את ההחלטה "על הקמת הכוחות המזוינים של הרפובליקה של בלארוס" וב-11 בינואר 1992 החלטה "על הכוחות המזוינים הפרוסים בשטח הרפובליקה של בלארוס." ב-18 במרץ 1992 קיבל הפרלמנט את ההחלטה "על הכוחות המזוינים של הרפובליקה של בלארוס" שחייב את הממשלה "להתחיל בהקמת הכוחות המזוינים של הרפובליקה של בלארוס החל מ 20 במרץ 1992" ולהגיש לסובייט העליון לאישור המבנה המוצע של הכוחות המזוינים, גודלם וסדר הכוחות הטכניים שלהם".
ב-6 במאי 1992 בוטל המחוז הצבאי הביילורוסי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות, משרד ההגנה הבלארוסי והמטה הכללי של הכוחות המזוינים של בלארוס הוקמו ממשאביו. ראש המטכ"ל לשעבר, סגן אלוף פ. קוזלובסקי, מונה לשר ההגנה ב-22 באפריל 1992, כשהוא נכנס לתפקיד ממלא מקום שר ההגנה פטר חאוס.
במרץ 2021 לראש המטה הכללי מונה ויקטור גולביץ'. ב-3 בנובמבר 1992 חוקקה בלארוס את החוק "אודות הכוחות המזוינים של הרפובליקה של בלארוס", המסדיר את מעמדם, המבנה והעקרונות המנחים של הכוחות המזוינים. בהמשך תוקן החוק פעמיים: ב-4 בספטמבר 1996 וב-9 בנובמבר 1999 אך באופן כללי החוק שומר על תוכנו הראשוני.
ב-1 בינואר 1993 כל אנשי השירות באדמת בלארוס נדרשו להישבע שבועת נאמנות לבלארוס, או לעזוב. עם זאת השבועה הזו לא הקלה את החששות בנוגע לנאמנות לרוסיה בזמן משבר, מה גם שכמעט 50% מכלל אנשי הצבא היו רוסים מבחינה אתנית בסוף 1992.
מבנה ארגוני
ב-1994 בבלארוס היו כוחות קרקעיים של 52,500 חיילים. הם היו מאורגנים בשלושה מטות חיל, שתי חטיבות מוטוריות, חטיבה אחת מוטסת, חטיבת התותחנים של הגבארדיה ה-51 באוסיפוביצ'י, שלוש אוגדות ממוכנות, חטיבה מוטסת אחת, שלוש חטיבות טילים קרקע-קרקע, שתי חטיבות אנטי-טנקיות, חטיבת חובות מיוחדת אחת, ושבע חטיבות טילים נגד מטוסים.
בשנת 1993 ארגון הטנק השביעי התארגן מחדש כחיל הצבא השביעי. בשנת 1994 עוצב חיל הצבא השביעי כחיל הצבא 65, שעדיין ממוקם בבוריסוב.
עד 1 בינואר 1995 השתנה הרכב כוחות היבשה בבלארוס. ספריית הקונגרס העריכה באותה תקופה שכוחות הביטחון כללו את החטיבה הטיסית ה-103 של המשמרים ואת חטיבת הנחיתה התקיפה ה-38; חיל הצבא ה-28 (אזור גרודנו ואזור ברסט), המורכב ממפקדה בגרודנו, חטיבת החי"ר הממונית הנפרדת השישית, חטיבת החי"ר הממונעת ה-11, חטיבת החי"ר הממונעת ה-50, בסיס החימוש והציוד, ויחידות חיל (טיל) חיילים, כוחות נ"מ, כוחות כימיים ומהנדסים, איתותים ושירותים אחוריים); חיל הצבא ה-65 (אזורי מינסק וויטבסק), המורכב ממפקדות בבוריסוב, שלושה בסיסי חימוש וציוד ויחידות חיל; וחיל הצבא המשמר החמישי (אזורי מינסק ומחליוב) המורכב ממפקדה בבוברויסק, חטיבת הרובה המוטורית הנפרדת ה-30, שני בסיסי חימוש וציוד ויחידות חיל.
למעשה, מחלקת המשמר המוטסת ה-103 אורגנה מחדש כמפקדה, כוחות ניידים, בשנת 1993. ב־1 באוגוסט 1996 אורגנה מחדש החטיבה הארטילרית של משמרות 51 כקבוצת התותחנים המרכזית של השומרים 51, שעדיין ממוקמת באוסיפוביצ'י.
כוחות ההגנה הטריטוריאליים, המהווים מעין כוח של הגנה אזרחית שמנו כ-150,000 איש בשנת 2002, התארגנו לגדודים, פלוגות ומחלקות הפרוסות ברחבי בלארוס.
בשנת 2012 דווח כי ישנן שש חטיבות ממוכנות בכוחות היבשה: שלוש בריגדות מלאות, החמישית שבסיסה בגרודנו, ה-11 בסלונים, וחטיבה מכוננת של הגבארדיה ה-120 במינסק. בשנת 2017 צומצם מספר החטיבות הממוכנות לארבע, כששניים בעוצמה מלאה ושניים בעוצמה המופחתת.
ריצת 60 מטר
ריצת 60 מטר היא מקצוע באתלטיקה. הריצה הייתה חלק מהתחרויות באולימפיאדת פריז (1900) ואולימפיאדת סנט לואיס (1904), אך לאחר מכן הוצאה מהמשחקים האולימפיים. כיום, תחרויות אלה מתקיימות רק כחלק מתחרויות האתלטיקה באולם.
שיא עולם
שיאים בריצת 60 מטר מוכרים רק כשהם נקבעים באולם. שיאים בריצת 60 מטר באצטדיון לא נחשבים לשיא, אלא לתוצאה הטובה ביותר.
התוצאות הטובות בכל הזמנים
נכון ל-14 במרץ 2023
יחסי אלג'יריה–שווייץ
יחסי אלג'יריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה האלג'יראית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האלג'יראית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים ידידותיים שיסודם בתחילת המאבק האלג'יראי לעצמאות.
במהלך המאה התשע עשרה, שווייצרים רבים היגרו לאלג'יריה שהייתה באותה התקופה קולוניה צרפתית. הם עבדו בעיקר בתחומי החקלאות (טבק וגידול יין) ובסחר. במהלך מלחמת העצמאות האלג'יראית (1954 עד 1962), שווייץ תיווכה בין הצדדים במלחמה. היא העניקה סיוע הומניטרי לחיילים של צבא שחרור אלג'יריה אשר שאפו לעצמאות מצרפת.
לאחר פגישות סודיות בנשטאל, ההסכמים על עצמאות אלג'יריה נחתמו במרץ 1962.
ברברה פייר
ביוגרפיה
פייר נולדה בפורט-או-פרנס, האיטי. כיום, היא מתגוררת בנייטדייל, צפון קרוליינה.
2008
פייר ייצגה את האיטי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בריצת 100 מטר וסיימה במקום 31 בתוצאה של 11.56 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.52 שניות.
2011
פייר מתחרה עבור ארצות הברית מ-24 במרץ 2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו בשנת 2011 היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.25 שניות ובריצת שליחות 4X100 מטר בתוצאה של 43.10 שניות.
2012
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 2012 סיימה פייר במקום רביעי בריצת 60 מטר.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו ביוג'ין, אורגון בסוף יוני סיימה פייר במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.34 שניות ולא נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
אלופת ארצות הברית באולם
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם שנערכה בשנת 2013 זכתה פייר במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.08 שניות.
רביעית בעולם
בתחרות שנערכה בדה מוין, איווה ב-21 ביוני קבעה פייר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.85 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באצטדיון האולימפי, של לונדון, בריטניה ב-27 ביולי, היא השוותה את שיאה האישי בריצת 100 מטר ובסוף השנה היא דורגה רביעית בעולם בשנה זו.
2014
באליפות ארצות הברית בשנת 2014 זכתה פייר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.27 שניות, אחרי טיאנה ברטולטה (11.15 שניות) ולפני לקישה לוסון (11.30 שניות).
2015
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה בשנת 2015 זכתה פייר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.58 שניות, לפני ג'מייקה (42.68 שניות) וקנדה (43.00 שניות). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות, אחרי שרון סימפסון מג'מייקה (10.95 שניות) ואנחלה טנוריו מאקוודור (10.99 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא משחקים חדש של 10.92 שניות.
אלופת עולם באולם
באליפות ארצות הברית באולם שהתקיימה במרץ 2016 בפורטלנד קבעה בריצת 60 מטר שיא אישי חדש של 7.00 שניות, מאית השנייה איטי משיא ארצות הברית הוותיק בן ה-23 שנים של גייל דיברס. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה באותו האולם זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר של 7.02 שניות, לפני דפנה סחיפרס מהולנד (7.04 שניות) ואליין תומפסון מג'מייקה (7.06 שניות).
במבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה פייר במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.10 שניות ולא נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
אנדז'ייבו (מזוביה)
הכפר נזכר לראשונה במסמך מתחילת המאה ה-13, ובמחצית הראשונה של המאה ה-16 הוענקו לו זכויות מגדבורג, והיישוב היה בבעלות האצילים ממשפחת אנדז'יי קשיצקי. זכויות העיר ניטלו מן המקום בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר.
יהודי אנדז'ייבו
קהילה עצמאית התארגנה ביישוב במחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר ביטול ההגבלות על מגורי יהודים בפולין, ויהודי המקום התפרנסו בעיקר מרוכלות וממלאכה. ביישוב התקיימו בית כנסת ובית עלמין.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כיהן במקום הרב אריה-ליב אלגאזי. במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי הכפר ממנו באופן זמני, ורב הקהילה ומספר מנכבדיה נרצחו בידי קוזקים.
במפקד 1921 נמנו בכפר 277 יהודים, כשליש מסך תושביו. בתקופה שבין מלחמות העולם כיהן בכפר הרב יעקב יהודה הכהן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גורשו יהודי הכפר לערי הסביבה, וגורלם היה זהה לגורל היהודים במקומות אלו.
אוספרי הוצאה לאור
אוספרי (באנגלית: Osprey Publishing) היא הוצאה לאור בשפה האנגלית המוציאה לאור ספרים בהיסטוריה צבאית. עד עתה יצאו לאור בהוצאה זו למעלה מ-2,300 ספרים העוסקים כולם בקרבות, במלחמות או ביחידות צבאיות. בספרים איורים, תמונות ומפות.
אוספרי הוקמה בשנת 1960 ויעודה המקורי היה הוצאת ספרים קצרים העוסקים במטוסי קרב. הספר הראשון נקרא "North American P-51D Mustang in USAAF-USAF Service" (נורת' אמריקן P-51D מוסטנג בשירות חילות האוויר של צבא ארצות הברית וחיל האוויר של ארצות הברית), ובעקבותיו יצאו עוד ספרים. ההוצאה הוציאה ספרים העוסקים ביחידות קרביות. הספר הראשון בסדרה זו נקרא "Men-at-Arms". ב-22 בדצמבר 2014 נמכרה החברה לבלומסברי הוצאה לאור.
אריק דג'מבה-דג'מבה
קריירה
דג'מבה-דג'מבה החל לשחק כדורגל כנער בקמרון ובשנת 1998 הגיע לצרפת ונבחן במועדוני כדורגל שונים עד שבסופו של דבר חתם בנאנט. במשך שנתיים שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, וב-19 בספטמבר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית, במשחק מול אולימפיק ליון. שבוע לאחר מכן כבר שיחק לראשונה בליגת האלופות, כשקבוצתו התמודדה מול לאציו.
ביצועיו במדי נאנט הובילו לזימונו לסגל נבחרת קמרון לקראת גביע אפריקה לאומות 2002. דג'מבה-דג'מבה זכה בגביע זה עם נבחרתו, שניצחה בגמר את נבחרת סנגל. לאחר הזכייה הופיע דג'מבה-דג'מבה במדי נבחרתו גם בטורניר הגמר של מונדיאל 2002. שנה מאוחר יותר הגיע עם נבחרתו עד לגמר גביע הקונפדרציות 2003, שם נוצחה על ידי נבחרת צרפת.
בקיץ 2003 חתם דג'מבה-דג'מבה במנצ'סטר יונייטד, כאשר זו שילמה לנאנט 3.5 מיליון פאונד. דג'מבה-דג'מבה הובא לאנגליה על ידי המאמן אלכס פרגוסון, שראה בו מחליף לרוי קין שהיה כבר בשלהי הקריירה. כבר במשחק הבכורה שלו מול ארסנל במסגרת גביע הצדקה בו זכה עם הקבוצה, הפגין את משחקו האגרסיבי, כשפצע את בלם ארסנל סול קמפבל. דג'מבה-דג'מבה התקשה להיכנס לנעליו של קין, ובמהלך שנה וחצי במועדון רשם 20 הופעות בלבד בפרמייר ליג. דג'מבה-דג'מבה כבש שני שערים במדי מנצ'סטר יונייטד, הראשון מול לידס יונייטד במסגרת גביע הליגה, שער ניצחון שנכבש 3 דקות לפני תום ההארכה. את השער השני שלו במועדון כבש מול פנאתינאיקוס במסגרת ליגת האלופות.
לקראת עונת חתם בקבוצת קטר. דג'מבה-דג'מבה שיחק במשך עונה אחת בקבוצה הקטרית, וב-16 ביולי 2008 חזר לאירופה, כשחתם על חוזה לשלוש שנים באודנסה הדנית. את משחק הבכורה שלו במועדון ערך מול קבוצתו לשעבר אסטון וילה במסגרת גביע האינטרטוטו. דג'מבה-דג'מבה הפך לאחד השחקנים המשמעותיים באודנסה, שסיימה שלוש פעמים ברציפות כסגנית האלופה פ.צ. קופנהגן. חוזהו הוארך בשנה נוספת, ובתום ארבע שנים סיים את דרכו במועדון, לאחר שרשם 101 הופעות בליגת העל הדנית, בהן כבש שלושה שערים.
ב-14 באוגוסט 2012 הגיע דג'מבה-דג'מבה לישראל וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב. ארבעה ימים מאוחר יותר כבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. בסך הכל ערך 38 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות בעונת 2012/2013, ובסופה שוחרר מהמועדון.
ב-24 ביולי 2013 חתם דג'מבה-דג'מבה לשנתיים בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית. כעבור שבוע ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול לודוגורץ ראזגרד במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. דג'מבה-דג'מבה ערך 16 הופעות במדי פרטיזן, וב-23 בדצמבר 2013 שוחרר מהמועדון.
ב-5 בפברואר 2014 חתם דג'מבה-דג'מבה בקבוצת סנט מירן מליגת העל הסקוטית. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך בהפסד 2-1 לדנדי יונייטד בגביע הסקוטי, ובסך הכל ערך שלוש הופעות במדי הקבוצה ושוחרר בתום העונה.
באוקטובר 2014 הצטרף לקבוצת צ'נאיין מהליגה ההודית המחודשת, ושותף בתשעה משחקים בעונה מקוצרת שנמשכה כחודשיים. בינואר 2015 חתם בקבוצה האינדונזית פרסבאיה סוראבאיה, ובפברואר 2016 חתם בקבוצת שאטובריאן מהליגה הרביעית בצרפת. בנובמבר 2016 חתם בקבוצת ואלורב-בלאיג מהליגה החמישית בשווייץ.
יחסי ישראל–נפאל
בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל קיימים יחסים דיפלומטים מלאים מאז ינואר 1953.
מגעים ראשונים
הקשרים הראשונים שנוצרו בין ישראל לנפאל נקשרו בינואר 1953, בוועידה האסייתית הסוציאליסטית שנערכה ביאנגון, בה נפגשו לראשונה שר החוץ הישראלי משה שרת, נציג מפא"י, ובישוושוואר פרסאד קויראלה, יו"ר מפלגת "הקונגרס הנפאלי" (नेपाली कांग्रेस). עניין כינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל לנפאל הועלה לראשונה על ידי שרת רק בעת ביקורו בקטמנדו ב-1956, במסגרת מסעו באסיה. ראש ממשלת נפאל השיב כי מדינתו תלך בעקבות הודו, שלא כוננה יחסים עם ישראל באותה התקופה. , בעקבות קיום בחירות דמוקרטיות בנפאל ב-1959, בהן זכתה בבחירות בנפאל מפלגת "הקונגרס הנפאלי". המפלגה ויושב-ראשה בישוושוואר פרסאד קויראלה, כעת ראש ממשלת נפאל, גילו ידידות לישראל עוד מימי הפגישה עם נציגי מפא"י בוועידה ב-1953. קויראלה ביקר לראשונה בישראל באוגוסט 1958 כאורח הוועד הפועל של ההסתדרות. קויראלה ביקר שוב בישראל באוגוסט 1960 והשתתף בוועידה הבינלאומית על תפקיד המדע בקידום מדינות שנערכה אז במכון ויצמן ברחובות.
י"ב טאפא, ראש הסיעה הפרלמנטרית של מפלגת הקונגרס בא ארצה בדצמבר 1959 וביקורו היווה את פריצת הדרך הגדולה ביותר ביחסים. טאפא מסר כי עניין היחסים עם ישראל נדון כבר בקרב חוגי השלטון בנפאל. ראש הממשלה קויראלה תומך נלהב בהחלפת נציגויות דיפלומטיות. העניין נדון גם עם ממשלת הודו, שהפנתה את תשומת לבה של נפאל לכך שהודו לא קיימה יחסים עם ישראל. בסופו של דבר, החליטה נפאל להודיע על החלפת נציגויות דיפלומטיות עם ישראל במסגרת הודעה כללית על פתיחת שורה של נציגויות במקומות שונים בעולם.
ב-15 באפריל 1960 כתב קויראלה לגולדה מאיר והודיע שממשלת נפאל החליטה יום קודם לכן לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל. הוא ביקש מכתב רשמי מממשלת ישראל ובו הצעה לכינון היחסים כדי שיוכל לשלוח הסכמה רשמית להצעה זו. ב-28 באפריל שלחה מאיר איגרת רשמית כמבוקש, שבה הציעה כינון יחסים דיפלומטיים מלאים. ב-25 במאי השיב לה קויראלה ונקבע יום לכינון היחסים. היחסים הדיפלומטים בין ישראל לנפאל כוננו ב-1 ביוני 1960, מאז הקמת היחסים נפאל תומכת תמיכה מלאה בישראל. ישראל פתחה את השגרירות שלה בקטמנדו, עיר הבירה של נפאל במרץ 1961, ונפאל פתחה את השגרירות שלה בתל אביב בשנת 2007.
בחודש ספטמבר 1963 נערך ביקור של מלך נפאל מהנדרה ורעייתו בישראל, בה חוזקו קשרי הידידות עם ישראל. במרץ 1966 ערכו נשיא מדינת ישראל זלמן שז"ר ורעייתו ביוקר גומלין בנפאל.
במהלך ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם בשנת 1975 על החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם שהשוותה את הציונות לגזענות, נפאל נמנעה.
בין ישראל לנפאל קיים שיתוף פעולה כלכלי וחקלאי, ב-2010 נפגש שר החקלאות הישראלי שלום שמחון עם מקבילו הנפאלי לקראת הסכם חתימה של שיתוף פעולה חקלאי בין נפאל לישראל. הסכם שיתוף הפעולה המדובר היה העברת טכנולוגיה לייעול השימוש במים, רעיונות בנושא פיתוח הכפר, שימור קרקע וכן פעילות כלכלית נלווית. כמו כן, מתקיימת פעילות משותפת בין שתי המדינות בבנייה, תשתיות, חינוך, ביטחון ועוד. בעבר סייעה ישראל לנפאל בתחום תמיכה טכנית, ונפאל סיפקה לישראל כוח עבודה, אך תחומי פעילות אלו הופסקו.
באפריל 2015, התרחשה רעידת אדמה בנפאל. נפאל זכתה לגיבוי מצד ישראל שהתבטא בחילוץ ומציאת הנעדרים הישראלים והמקומיים.
שגרירי נפאל בישראל (מ-2002) היא קנטה ריזל.
שיתוף פעולה ביטחוני
לאורך השנים קיימו המדינות סוגים שונים של שיתופי פעולה ביטחוניים.
בשנת 1966 עברו 100 חיילים נפאלים קורס צניחה בישראל, לקראת הקמת בית ספר לצניחה בנפאל.
מאז, צה"ל וצבא נפאל ביצעו מספר תרגילים ואימונים משותפים, בין היתר עם דגש על לוחמה בטרור והיערכות של פיקוד העורף. האימונים המשותפים מתואמים על ידי נספחות צה"ל בהודו, שאחראית גם על שיתוף הפעולה עם נפאל.
בנוסף, קונה נפאל מישראל ציוד לחימה, בין היתר רובים מסוג תבור, גליל אייס, ומערכות פיקוד ושליטה.
לשכת המסחר ישראל–נפאל
לשכת המסחר האמונה על יחסי המסחר בין ישראל ונפאל היא לשכת המסחר ישראל–הודו ונפאל הפועלת תחת לשכת המסחר ישראל– אסיה.
ב-21 במאי 2020 נחתם לראשונה מזכר הבנות בין לשכת המסחר הישראלית ללשכת המסחר נפאל–ישראל השוכן בקטמנדו. טקס החתימה נערך באמצעות האינטרנט.
החנוכייה הלאומית של ארצות הברית
החנוכייה הלאומית של ארצות הברית (באנגלית: National Menorah) היא חנוכייה הממוקמת ברביע הדרום מזרחי של האליפסה (פארק הממוקם דרומית לבית הלבן) שבוושינגטון, בירת ארצות הברית. החנוכייה הודלקה לראשונה בשנת 1978 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, ומאז היא מודלקת בחג החנוכה מדי שנה בשנה על ידי שלוחי חב"ד ובהשתתפות נשיא ארצות הברית. עם השנים הוגדלה החנוכייה, וכיום גובהה הוא 9.1 מטרים.
היסטוריה
בראשית פעילותו בעניין זה זכה רבי מנחם מנדל שניאורסון לביקורת רבה של ארגונים ליברליים יהודיים בארצות הברית. בשנת 1979 הציע הרב אברהם שם טוב, חסיד חב"ד, להקים את החנוכייה בחזית הבית הלבן. מזכיר הפנים של ארצות הברית, ססיל ד. אנדרוס התנגד להצעה ולא התיר את הקמת החנוכייה, בטענה כי הדבר סותר את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, אולם לאחר התעקשותו של הפוליטקאי היהודי סטיוארט איזנשטאט הותרה הצבת החנוכייה והדלקתה.
במהלך חג החנוכה, יצא נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לסיור בפארק לפאייט, שבמהלכו הדליק את השמש של החנוכייה שהוצבה בפארק על ידי חב"ד. אירוע זה הפך למסורת במסגרתו מדי שנה משתתף נשיא ארצות הברית במקום חנוכייה, כאשר קרטר היה הראשון לעשות זאת.
בשנת 1982 הכריז הנשיא רונלד רייגן כי החנוכייה היא "החנוכייה הלאומית של ארצות הברית".
בשנת 2013 הוצבה במקום חנוכייה בגובה 9.1 מטרים, על במה שגובה 61 ס"מ.
אירוע הדלקת החנוכייה
החנוכייה ממוקמת מדי שנה מחדש על ידי שלוחי חב"ד, ואירוע הדלקתה על ידי נשיא ארצות הברית מוקרן בערוצי החדשות. הטקס מלווה בשירי חנוכה המנוגנים על ידי תזמורת של צבא ארצות הברית.
ישראל רובינצ'יק
ישראל רובינצ'יק (31 בינואר 1921 – 21 בינואר 2008) היה שחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
רובינצ'יק נולד בגרודנו שבפולין (כיום הורדנה שבבלארוס) ב-1921. למד בבית הספר הגבוה לתיאטרון במוסקבה. שיחק בתיאטרון במוסקבה. בוגר בית הספר הגבוה לתיאטרון במוסקבה (1944). בשנת 1953 עלה לישראל והצטרף לתיאטרון הבימה, בו שיחק בין השנים 1953 ל-1991. גילם תפקידים בהצגות רבות, ביניהן "נמר חברבורות", "מדיאה", "חנה סנש", "הרובע העתיק", "הסוחר מוונציה", "הדיבוק" ועוד.
ב-1965 שיחק במחזה "השקיעה", מאת איסאק באבל ו-20 שנה אחר כך שיחק שוב באותה תפקיד, שהמחזה עלה פעם שנייה ב"הבימה".
בקולנוע הופיע במספר סרטים בהם: בסרט "הם היו עשרה" משנת 1960, בשנת 1966 שיחק רובינצ׳יק בסרטו של ישראל בקר, ובכיכובו של מייק בורשטיין, "שני קוני למל". שיחק בסרטי קולנוע נוספים בהם בסרטו של מנחם גולן "מלכת הכביש" משנת 1971, ובסרטו של אבי נשר "הפחדנים" משנת 1980.
תפקידו האחרון על הבמה היה בשנת 1991 בגיל 70 בהצגה "הפיזיקאים" לצדו של שלמה בר-שביט. רובינצ'יק היה משך שנים מורה לאיפור בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת ת"א.
רובינצ'יק שכונה על ידי חבריו אישקה, השתייך לחבורת "הגרודנאים" (ילידי העיר גרודנו ובוגרי גימנסיה תרבות בגרודנו, שעלו לארץ ברובם לאחר מלחמת העולם השנייה). הם היו נפגשים בתל אביב אחת לחודש-חודשיים. אנשי החבורה כללו את משה אלפרשטיין, לובה וג'וניה טרחטנברג (היו מגיעים מניו יורק), יולק טרחטנבג ואשתו אסתר קפלן (מגיעים מניו יורק), אליעזר (לסקה) בורדה, דינה רוסינסקי, ד"ר לגאולוגיה שולמית גרוס (ליפשיץ), יהודית פאוסט, פנחס זילברבלט, נח ברזובסקי, מיכאל בס (מניו ג'רזי), דודיק ויינר (היה מגיע משוודיה), דוד מנקר, ד"ר אברשה (אסטין) אפשטיין (מקבוץ עין השופט), יו'זו (יוזק) שוורץ, שמעון מס, גרישה הרשוביץ, אלוף (מיל') משה גורן (גורנצקי), פרופ' מנדל סטבורובסקי, מרדכי (מורי) סטאר (סטבורובסקי) (ממלבורן), קדיק אפשטיין, מוניאק קמיונסקי, ד"ר נתן (נקה) כגן, שרה ברודצקי, ד"ר (פיזיקאי) פליקס זנדמן (מארצות הברית), שלמה (גרישה) גינזבורג, דוד סיוון, ג'ניה וקובה.
נפטר ב־2008 לאחר מחלה והוא בן 87. הותיר אחריו אישה - אנה, ובת - אורית, הנשואה לאייל גפן.
וולגוגרד ארנה
היסטוריה
האצטדיון נבנה על האתר שבו שכן האצטדיון הקודם ("האצטדיון המרכזי") למרגלות גבעת מאמייב שם שוכן קומפלקס זיכרון לזכר חללים שנפלו בהגנה על העיר. האצטדיון הקודם נבנה ב-1958 במסגרת הריסות העיר לאחר המלחמה על מה שהיה בעבר אתר של מסוף נפט. האזור היה לא מפותח ומאופיין במבנים בעלי ערך נמוך ומחסנים.
הבנייה החלה בשנת 2015 והושלמה ב-3 באפריל 2018. במהלך הבנייה נמצאו מאות קליעים ופצצות שנותרו מתחת לשטח עוד מתקופת קרב סטלינגרד, שהתחולל בתחומי העיר. בנייתו לוותה בסכסוכים רבים בין ממשלת מחוז וולגוגרד לחברות הבנייה בשל מימון שעוכב ומשרד הספורט הרוסי אף הגיש תביעה נגד חברת Stroitransgaz שבנתה את האצטדיון, בשל הפרת חוזים מול הממשלה על אי עמידה בזמנים. עם זאת, המשרד משך את תביעתו במרץ 2018 והבנייה הושלמה כאמור באפריל 2018.
בקיץ 2019 דווח שוב על ליקויים שנמצאו במבנה, ברם זה לא מנע מקבוצת רוטור וולגוגרד לרשום את האצטדיון לאירוח משחקים בליגת הכדורגל הלאומית ובמסגרת הגביע הרוסי בכדורגל.
תמר מייק לאופר
תמר מייק לאופר (נולדה בשנת 1960 בתל אביב), היא מייסדת ועורכת מגזין אמנות עכשווית 44DEGREES לקידום אמנים ישראלים ברחבי העולם. אמנית מדיה דיגיטלית, מעצבת וארט דירקטור. מראשוני האמניות אשר המירו את העיפרון המסורתי לדיגיטלי. פמיניסטית המרבה לעסוק ביצירותיה בגוף האישה, כאב ופמיניזם, בהנצחת זיכרון השואה ובהעלאת המודעות לאיכות הסביבה.
ביוגרפיה
תמר מייק לאופר היא דור שלישי בישראל מצד אמה, בתם הצעירה של עדנה (ילידת ירושלים לבית מיקא) וחיים מייק (יליד תל אביב), נכדתם של הלה (ריבקו) מיקא ילידת ביאליסטוק פולין שמרבית משפחתה נספתה בשואה ועו״ד מנחם מיקא (יליד ירושלים) ואהובה ומשה יוסף מייק (ילידי טיקטין פולין). בת דודתו מדרגה שנייה של נשיא המדינה הרביעי אפרים קציר.
מרבית שנותיה עברו בגבעתיים וברמת גן. בצעירותה למדה במגמת אדריכלות בתיכון ברמת גן. בנוסף התמקצעה ולמדה ציור ורישום במסגרות פרטיות. לאחר שירותה הצבאי (מ"כית ומ"מית בבה"ד 12), רכשה את השכלתה המקצועית בתחום העיצוב הגרפי במסגרת לימודים בשלוחת הטכניון בת"א (1983), וסיימה בהצטיינות. במקביל ללימודיה עבדה במשרדי אדריכל הפנים - רוטמן (פרויקט בית גידי ת"א-יפו).
בספטמבר 1985 (ארבעה חודשים לאחר נישואיה), נפצעה קשה בתאונת דרכים. אירוע זה השפיע רבות על מהלך חייה. עברה שיקום ארוך בו הציור היה עבורה גם כלי שיקומי. עסקה בהוראת אמנות וניהול מועדוניות לגיל הרך, במסגרת החינוך המשלים ברמת גן.
(1989-1994).
המהפך האמיתי בחייה המקצועיים (למרות בעיית ראייה מילדותה) היה כשהשלימה לימודי המשך למעצבים גרפיים, בקורס מחשבי מקינטוש במכללת סיון בת"א 1991. במשך מספר שנים, עוד לפני עידן האינטרנט, תרמה את ידיעותיה בעיצוב ואמנות דיגיטלית ברשתות תקשורת פנים ארציות - אינפונט ובתוכניות טלוויזיה בתחום המחשבים כגון – זומביט. "מייק לאופר, הרימה את דגל האמנות הדיגיטלית והייתה למובילת דרך", ציטוט צבי פדלמן ראש המחלקה לתקשורת חזותית במכון אבני. בשנת 2009 פרצה לתודעה הבינלאומית והחלה להציג עבודות וידאו ארט וציורים מבוססי מדיה דיגיטלית ברחבי העולם ופיתחה שפה ויזואלית ייחודית לה, כשיצרה בתוכנות מתקדמות לציור ופיסול תלת־ממדי.
מייק לאופר נשואה ואם לבן ובת. חיה ויוצרת ברמת גן. על האמנית הייחודית לומדים במכללות שונות בישראל, כגון המכללה האקדמית ספיר - בית הספר לתרבות יצירה והפקה. בקורס: האמנות בעידן הדיגיטלי והווירטואלי. מרצה: ד"ר מיכל סדן. בד בבד עם מאבק של 23 שנים במחלת הסוכרת הקשה, מייק לאופר ממשיכה לפתח קונספטים לתערוכות, להציג בניו יורק ולקדם אמנים ישראלים.
הקונגרס הבין-לאומי לעיצוב עירוני
הקונגרס הבין-לאומי לעיצוב עירוני הוא אירוע בינלאומי הנערך באוסטרליה בנושא תכנון ועיצוב עירוני.
ארון הולידיי
ארון שון הולידיי (באנגלית: Aaron Shawn Holiday; נולד ב-30 בספטמבר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
אחיהם הצעיר של שחקני ה-NBA ג'סטין וג'רו הולידיי.
קריירת תיכונים ומכללות
הולידיי נולד בעיר רוסטון שבלואיזיאנה, ובנעוריו למד ב"תיכון קמפבל הול" אשר בלוס אנג'לס, קליפורניה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של התיכון היה הקלעי המוביל שלה, עם 24.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו האחרונה בתיכון, 2014/2015, העמיד ממוצעים של 25.0 נקודות, 8.5 ריבאונדים, 4.5 אסיסטים ו-2.5 חטיפות למשחק, והוביל את קבוצתו למעמד גמר אליפות התיכונים של קליפורניה.
בין השנים 2015–2018 למד ושיחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), בה שיחק בעבר אחיו ג'רו. בעונתו הראשונה בקבוצה שימש כרכז הפותח, אך בעונה העוקבת עבר לספסל והיה מחליפו של הפרשמן לונזו בול. באותה עונה הודחה UCLA בשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לאחר שהפסידה מול אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 75–86. בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה הוביל הולידיי את כל שחקני מחוז ה-Pac-12 בממוצע נקודות למשחק (20.3), וסיים במקום השני בממוצע אסיסטים למשחק (5.8). הייתה זו הפעם הראשונה ששחקן UCLA קולע מעל 20 נקודות בממוצע למשחק, מאז עשה זאת אד אובאנון בעונת 1994/1995. במשחק הראשון של טורניר המכללות 2018 קלע הולידיי 20 נקודות ומסר 7 אסיסטים, אך גם רשם 10 איבודי כדור, וקבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת סנט בונבנטור והודחה מהטורניר. בסיום העונה נבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה של העונה במחוז.
אינדיאנה פייסרס
בדראפט ה-NBA 2018 נלקח הולידיי בבחירה ה-23, על ידי אינדיאנה פייסרס. בעונת הרוקי שלו מיעט לשחק מאחורי הרכזים דארן קוליסון וקורי ג'וזף, וקלע 5.9 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונתו השנייה הצטרף אליו באינדיאנה אחיו ג'סטין הולידיי, כשחתם בקבוצה על חוזה לעונה אחת. ב-18 בנובמבר 2019 רשם שיאי קריירה של 24 נקודות ו-13 אסיסטים בניצחון קבוצתו מול ברוקלין נטס. במשחק בין הפייסרס לניו אורלינס פליקנס ב-28 בדצמבר שיחקו ארון וג'סטין מול אחיהם ג'רו הולידיי מהפליקנס, ובכך לראשונה בתולדות ה-NBA השתתפו שלושה אחים באותו משחק. ארון סיים את המשחק עם שיא קריירה של 25 נקודות.
וושינגטון ויזארדס
באוגוסט 2021 הועבר לוושינגטון ויזארדס, במסגרת טרייד בין 5 קבוצות.
פיניקס סאנס
ב-10 בפברואר 2022, הולידיי הועבר בטרייד לפיניקס סאנס.
זיזף תאנה ג'מייקני
זיזף תאנה ג'מייקני (שם מדעי: Ariteus flavescens) הוא מין של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים האנדמי לאי ג'מייקה.
מאפיינים
אורכו הממוצע של הזיזף 5–7 ס"מ ומשקלו 11–13 גרם (הנקבות גדולות מהזכרים). כנפיהם קצרות אך רחבות וזנבם כמעט לא נראה. הם בעלי פרווה חומה אדמדמה עם כתם לבן על הכתפיים, וכמו רוב מיני הזיזפיים יש להם "זיז" דמוי עלה גדול על האף ולו צורה מפותלת מעט (עלה אפי).
הזיזפים חיים אך ורק ביערות גדולים וכן במטעי בננות וקוקוס בכל רחבי האי. הם ניזונים בעיקר מפירות רכים כמו תאנה ובננה וגם מחרקים.
מצב השימור של הזיזף הוא "ללא חשש".
המכתב ממצד חשביהו
המכתב ממצד חשביהו הוא אוסטרקון תלונה מקוֹצר לשר על מנהל עבודתו, על שלקח את בגדו שלא כדין (ראו מצוות החזרת משכון). המכתב נמצא בשנת 1960 על ידי יוסף נוה במצד חשביהו, ליד יבנה-ים. המכתב מוצג כיום במוזיאון ישראל, הכתובת ידועה בשם KAI 200.
תיאור חומרי
האוסטרקון נמצא מתחת לרצפת חדר צמוד למתחם בית השמירה/שער, שעליה נמצאה קרמיקה יוונית מזרחית או פרסית שאיננה קדומה לאמצע המאה ה-7 לפנה"ס. המכתב נשבר לשבעה שברים, שישה מהם מתחברים יחד. גובהו של המכתב המשוחזר כ-20 ס"מ, רוחבו כ-16.5 ס"מ, ושרדו ממנו 14 שורות טקסט.
סגנון ותארוך
ז'אנר הכתובת הוא נושא לוויכוח, והוא זוהה על ידי חוקרים שונים כמכתב, מסמך משפטי, עתירה מחוץ למשפט המופנית למלך או לפקודו או אפילו כשירה. במידה והמכתב נכתב בידי האיכר עצמו, הרי שהמכתב הוא עדות לקיומה של השכלה בסיסית בקרב השכבות הנמוכות ביהודה. הכתב עצמו נמצא בדרגת ביניים בין מכתבי ערד ולכיש לבין הסגנון הוולגרי, ובכך מעיד כי הכותב היה בעל השכלה בסיסית.
באשר למי הייתה השליטה באזור זה באותה עת, אומר שמואל אחיטוב: "האוסטרקון שנמצא בפלשת כתוב עברית מקראית רהוטה, בלשון המקרא והתעודות האפיגרפיות העבריות, כגון מכתבי ערד ולכיש. מנהל העבודה הנזכר בו נושא שם יהודי מובהק – הושעיהו. כל אלו מרמזים לשלטון יהודה באזור. נראה שהייתה זו תקופת יאשיהו, שהצליח כנראה להרחיב את תחומי שלטונו בארץ־ישראל לתקופת־מה בעקבות התרופפות השליטה האשורית באזור. תקופה זו בתולדות המצודה הסתיימה עם עליית פרעה פסמתיך לעזרת אשור במאבק ההשרדות שלה נגד כוחה העולה של בבל (616 לפסה"נ)". נוה מסכים: "ארבע הכתובות העבריות יחד מעידות על שהמבצר הזה היה תחת שליטה יהודאית באותה עת... סביר שיאשיהו הפקיד מושל צבאי כאחראי על המצד, וכי הכוח שהוצב שם קיבל אספקה מהאיכרים המתגוררים ביישובים הבלתי מוקפים חומה בסביבה".
הכתובת
בעברית מנוקדת יראה המכתב כך: יִשְׁמַע אֲדֹנִי הַשָּׂר
אֶת דְּבַר עַבְדֹּה. עַבְדְּךָ
קֹצֵר הָיָה עַבְדְּךָ בַּחֲ־
צַר אָסָם. וַיִּקְצֹר עַבְדְּךָ
וַיְכַל וְאָסַם כְּיָמִם לִפְנֵי שַׁבָּ
ת. כַּאֲשֶׁר כָּל [עַ]בְדְּךָ אֶת קְצִרֹ וְאָ־
סַם כְּיָמִם וַיּבֹא הוֹשַׁעְיָהוּ בֶּן שֹׁבַ־
וְכָל אַחַי יַעֲנוּ לִי, הַקֹּצְרִם אִתִּי בְּחֹם
[הַ]שֶּׁ[מֶשׁ]. אַחַי יַעֲנוּ לִי אָמֵן. נִקֵּתִי מֵאָ־
[שָׁם. ועַתָּ יָשִׁב נָא אֶת] בִּגְדִי, וַאֲמַלֵּא לַשַּׂר לְהָשִׁ־
[ב אֶת בֶּגֶד] עַבְ[דְּךָ, וְתִתֵּ]ן אֵלָו רַחֲ־
[מִם, וַהֲשֵׁ]בֹתָ אֶת [בֶּגֶד עַ]בְדְּךָ וְלֹא תַּדְהִמֵנִ־
[י...]
פירוש הכתובת
הכתובת חסרה את הפתיחה המקובלת בדרך כלל באיגרות, ולכן גם לא ידועים שמותיהם של השר ושל הכותב (או האיש שבשמו הדברים נכתבו). משום כך ניתן לשער כי הכתובת היא מעין תזכיר בעניין שכבר נמצא בטיפולו של השר, ולא מכתב רגיל. מאחר שהכתובת נתגלתה באזור השער של המצודה, ניתן ללמוד כי מדובר בנושא הכרוך בדיון בעל אופי משפטי, שכן שער העיר והרחבה הסמוכה לו שימשו בארצות המזרח הקדום לעריכת משפטים ולהכרעות רשמיות שונות.
המילה "עבדה" כוללת את האות ה"א ככינוי בגוף שלישי יחיד, כפי שמופיע גם בכתובת על מצבת מישע ובכתובת קבר ...יהו אשר על הבית. ייתכן שהחזרה של התיבה "עבדך" משמשת הדגשת הכניעה של הפונה אל השר, שתלוי בהכרעתו. הוצע גם שהתיבה הראשונה היא בעצם סיום משפט קודם, כלומר: "יִשְׁמַע אֲדֹנִי הַשָּׂר אֶת דְּבַר עַבְדֹּה, עַבְדְּךָ". כפי שמופיע למשל בספר שמואל: "כְּכֹל֩ אֲשֶׁ֨ר יְצַוֶּ֜ה אֲדֹנִ֤י הַמֶּ֙לֶךְ֙ אֶת־עַבְדּ֔וֹ כֵּ֖ן יַעֲשֶׂ֣ה עַבְדֶּ֑ךָ".
"לפני שבת" – נוה הציע: "לפני ששבתי ממלאכתי, לפני שהפסקתי את העבודה". טלמון סובר כי התיבה "שבת" היא מונח טכני לציון ביטול עבודה או שחרור מתפקיד. אולברייט הציע "לפני [יום] שבת". ייבין גורס "לפני שבת[י]", כלומר (בהמשך לקריאתו את התיבה הקודמת): האוסם נם לפני שישבתי לנוח.
"כאשר כל [ע]בדך את קצרו אסם כימים" – קרוס הציע לקרוא "קצר[ה] ואסם", כשהו"ו שייכת לפועל "אסם", שכן אין בכתובת זו שימוש בו"ו ככינוי בגוף שלישי יחיד, אלא בה"א, ומכך מסתבר כי הכותב שכח להוסיף ה"א ל"קצר". אולברייט גרס כי "קצרו" = "קוצריו", אולם לדעת רביב קריאה זו אינה מתיישבת עם העובדה שמדובר כאן בקוצר יחיד ולא בממונה על קוצרים.
"ויבא, הושעיהו בן שבי" – נוה קרא בפרסום ראשון "חשביהו". שם זה נרשם גם על שברי חרסים אחרים, ושמו של המצד נועד להנציחו. אולם מאוחר יותר הסכימו כולם להצעת קרוס לקרוא: "הושעיהו". השם "שבי" נזכר במקרא. נראה כי הושעיהו היה הממונה הישיר על הקוצר וכפוף למרותו של השר.
"וייקח. את בגד עבדך. כאשר כלת את קצרי זה ימם לקח את בגד עבדך" – ייתכן שלקח את הבגד בכוח, למרות מחאות הקוצר. האיכר חוזר על דבריו, כדי להדגיש מתי נלקח ממנו הבגד – כאשר סיים (או מדד) את קצירו. לדעת טלמון משמעות התיבה "כאשר" כאן היא "אף על פי", כלומר: אף על פי שסיימתי את קצירי, לקח את בגד עבדך. הצעה אחרת היא שהתיבה "זה" מתייחסת להושעיהו. אולברייט הציע לקרוא "חנם" ולא "ימם", כלומר: הבגד נלקח ללא סיבה ושלא כדין.
"וכל אחי" – העובדים איתי. בעלי אותו המקצוע, או בני אותו המעמד. "יענו לי" – מוכנים להעיד לטובתי.
"הקצרים אתי בחם" – נוה השלים ["השמש"]. בראנד וייבין גורסים "כחם [היום]".
"אמן" – ניתן לפרש תיבה זו כסיום המשפט, ולפיכך "אמן" הוא אישור הקוצרים לדברי הקוצר, או כפתיחה למשפט הבא, שמטרתה תוקף והדגשה – במקרא נהוגה הצורה "אמנה". אולברייט קרא "אם" וצירף את הנו"ן למילה הבאה, לפועל "נ[נ]קתי".
"נקתי. מא[שם]" – הכותב מצהיר כי אינו אשם במעשה המיוחס לו (שבגללו נלקח ממנו כנראה הבגד).טלמון הניח כי ניתן להשלים: "נקתי מא[לת]", או "מא[לתך]", כלומר: אני פטור ממה שהטלת עלי. ייבין קורא: "יענו לי אם נכסתי מא[ומה]", כלומר: אחי יעידו אם נמצא שהמעטתי מן המכסה שהוטלה עלי.
"ואמלא. לשר" – לפירוש פועל זה הועלו הצעות שונות: "אמלא דרישות השר אחר שישיב את בגדי". טלמון הציע "אספור" או "אשלח". עמוסין והלצר הסבירו: אקרא בקול גדול. אולברייט וקרוס קראו: "ואם לא לשר", כלומר: אם הוא נקי מאשם, ישיב לו הושעיהו את בגדו, ואם לא, על השר... אפשרות נוספת היא "אעביר", כלומר: אני מפקיד את ההכרעה ביד השר.
"ולא תדהם" – נוה הסביר על דרך הערבית: "אל תגרום פנייתי לאי רצון אצל השר". ייבין הסתמך על הנו"ן שנראית בסוף השורה וקרא: "ולא תדהימנו", כלומר: לא תביך אותו. קרוס קרא: "ולא תדחנו", כלומר: אל ידחה אותו השר מבלי לשמוע את טענותיו. בהתאם לכך השלים טלמון: "ולא תדחנו [מפניך]".
קרבה למקרא
יש חוקרים הטוענים שהאוסטרקון נושא את ההתייחסות החוץ-מקראית הראשונה הידועה ליום המנוחה של השבת, אך הנושא שנוי במחלוקת.
ארנסט וולטון
ארנסט תומאס סינטון וולטון (באנגלית: Ernest Thomas Sinton Walton; 6 באוקטובר 1903 – 25 ביוני 1995) היה פיזיקאי אירי וחתן פרס נובל לפיזיקה על עבודתו עם ג'ון קוקרופט בביקוע גרעין האטום באוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-30 המוקדמות.
תחילת דרכו
ארנסט וולטון נולד במחוז ווטרפורד, בדרום אירלנד. אביו ג'ון וולטון, היה כומר מתודיסטי. באותם ימים היו הכמרים נוהגים להעתיק את מקום עבודתם פעם שלוש שנים, לכן שנות ילדותו של וולטון עברו בנדודים עם משפחתו במחוזות שונים באירלנד. אימו, אנה אליזבת, נפטרה כשהיה בן שלוש שנים. אביו נישא בשנית ומנישואים אלה היה לוולטון אח למחצה. בשנת 1915 החל לימודיו בפנימייה מתודיסטית בבלפסט שם הצטיין במדעים ומתמטיקה.
בשנת 1922 וולטון זכה במלגת לימודים בטריניטי קולג', דבלין. הוא למד מתמטיקה ומדעים וסיים בטריניטי לימודי תואר ראשון בשנת 1926, ותואר שני בתחום הידרודינמיקה, בשנת 1927. במהלך שנותיו בקולג' קיבל בפרסים רבים על מצוינות בפיזיקה ומתמטיקה בהם מלגת לימודים ב-1924. הוא התקבל כתלמיד מחקר בטריניטי קולג', קיימברידג', תחת פיקוחו של סר ארנסט רתרפורד, מנהל מעבדת קבנדיש בקיימברידג'. באותה עת עבדו במעבדה ארבעה חתני פרס נובל, חמישה נוספים מן העובדים במקום, בהם וולטון וג'ון קוקרופט, קיבלו פרס נובל בשנים מאז. בשנת 1931 הוענק לוולטון תואר דוקטור והוא נשאר כחוקר במעבדה עד 1934.
עבודתו בדבלין
עם סיום עבודתו בקיימברידג', בזכות הפרסום לו זכה, יכול היה וולטון להשתלב במספר רב של אוניברסיטאות מובילות בעולם. למרות זאת, בחר לשוב לאירלנד ולהמשיך במחקריו במכון דבלין למחקר מתקדם במשך יותר מ-40 שנה, כולל תקופות בהן כיהן בחבר הנאמנים של בית הספר לפיזיקה קוסמית ובמועצת המכון. בשנת 1952, בעקבות מותו של ג'ון נולן, ראש המכון, התמנה וולטון לתפקיד וכיהן בו עד 1960.
הוא קיבל מעמד של עמית במחלקה לפיזיקה של טריניטי קולג ' בדבלין ובשנת 1946 התמנה לפרופסור. וולטון נחשב למרצה מעולה בזכות יכולתו להציג נושאים מורכבים במונחים פשוטים וקלים להבנה. למרות תקציבי מחקר מוגבלים שעמדו לרשותו הוא הצליח בשלהי שנות ה-50 את האפקט הזרחני במשקפיים, פליטה משנית של אלקטרונים ממשטחים תחת הפגזת יונים חיוביים ונושאים נוספים.
שנותיו האחרונות ומותו
אף שפרש מטריניטי קולג' בשנת 1974, הוא שמר על קשריו עם המחלקה לפיזיקה שבה לימד עד שחלה בפעם האחרונה. זמן קצר לפני מותו הוא תרם את התעודה ומדליית נובל שהוענקה לו למכללה. ארנסט וולטון מת בבלפסט ב-25 ביוני 1995, בגיל 91. בשנת 2003, מאה שנים לאחר הולדתו, הנפיק שירות הדואר האירי בול לזכרו. טריניטי קולג' פרסם באותה שנה אוטוביוגרפיה של וולטון.
משה הכהן ממגנצא
רבי משה הכהן ממגנצא (או רבי משה הכהן אשכנזי או רמ"ה), היה בן תקופת בעלי התוספות ולמד בישיבת רבינו תם. היה אחד מרבותיהם של הרב אלעזר מוורמס והרב ברוך ממגנצא. הרב אפרים מרגנשבורג כינהו ה"ארי שבחבורה".
קורות חייו
נולד לשלמה הכהן בסביבות ד'תתפ"ה. נסע לצרפת ללמוד בישיבתו של רבינו תם, לאחר מכן חזר למגנצא וכיהן כרב. נמנה עם החותמים על תקנות מגנצא בשנת ד'תתק"פ. בניו היו הרב יהודה הכהן מפרידברג (רבו של מהר"ם מרוטנבורג), והרב שלמה.
תלמידיו
בין תלמידיו נמנים רבי אלעזר מוורמס, רב ברוך ממגנצא, הראבי"ה, רבי אלעזר מוורמייזא ורבי שמחה משפיירא.
דעותיו בהלכה וחיבוריו
בדיני הכשרת בשר סבר רב משה כי חובה למלוח בני מעיים בגלל מיעוט הדם שיש בם, זאת בניגוד לדעה הרווחת שאף בני מעיים שלא הומלחו מותרים באכילה. כמו כן התיר לכהן להיכנס עת המת לספינה. דעותיו בהלכה מובאים בתוספות.
חיבר ספר דינים. ייתכן גם שחיבר תוספות על מסכת יבמות, ועל מסכת פסחים.
מרגלים ותיקים (ספר)
מרגלים ותיקים (באנגלית: Old Boys) הוא ספר מאת הסופר, העיתונאי ואיש ה-CIA האמריקני צ'ארלס מק'קרי.