cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינק פלויד
Wish You Were Here
ב-12 בספטמבר 1975, הוציאה הלהקה את האלבום "Wish You Were Here", אשר זכה גם הוא להצלחה מסחרית רבה. האלבום הוקדש לסיד בארט, שעזב את הלהקה בשל התדרדרות במצבו הנפשי. ככלל, אופיו של האלבום מלנכולי יותר מהאלבומים הקודמים של הלהקה. מבין שירי האלבום הבולטים, ניתן למצוא את "Wish You Were Here" ואת היצירה "Shine on You Crazy Diamond", העוסקים שניהם בבארט ובמצבו.
אלבום זה סימל את תחילת סופה של הלהקה כיחידה מוצקה אחת. הדבר בא לידי ביטוי, בין היתר, בעובדה שניק מייסון מתופף הלהקה נמחק מרשימת הקרדיטים לאלבום, לאחר שתרומתו הייתה מזערית וכיוון שהעדיף להתעסק בבעיות שצצו בחייו האישיים, ובעיקר בזוגיות עם אשתו שהחלה להתערער. בנוסף, סירב גילמור לקחת חלק בהקלטת השיר "Have a Cigar", אשר עוסק במלאכותיות המובנית בעולם המוזיקה הפופולרית. בשל כך, הביא ווטרס את חברו המוזיקאי רוי הארפר, שישיר במקומו.
ב-26 ביוני 2012, יצא הסרט הדוקומנטרי "The Story of Wish You Were Here" העוסק בהליך יצירת והפקת האלבום.
Animals
ב-23 בינואר 1977, הוציאה הלהקה את האלבום "Animals", אשר סימן את תחילת סופה של פינק פלויד כמארג יצירתי אחד. אלבום הקונספט, שהושפע מספרו של ג'ורג' אורוול "חוות החיות", היה פרויקט כמעט עצמאי של ווטרס, שכתב את כל השירים, למעט השיר "Dogs", שנכתב במשותף עם גילמור. מלבד שיתוף הפעולה בשיר זה, יתר חברי הלהקה השתתפו בו בעיקר על תקן נגנים ותרמו מעט מאוד להפקת האלבום. בראיון שנערך עמו בערוץ BBC בשנת 1994, ציין ריצ'רד רייט כי לא אהב את מרבית השירים באלבום, שבמהלך הפקתו נכנסו שיקולים זרים של אגו שהעכירו את האווירה בלהקה.
Me, Myself & I
Me, Myself & I (בעברית: אנכי, עצמי & אני) הוא שיר שבוצע על ידי הראפר האמריקאי ג'י-איזי והזמרת האמריקאית ביבי רקסה. השיר פורסם ב-14 באוקטובר 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלו, When It's Dark Out. השיר נכתב על ידי ביבי רקסה, G-Easy, לורן כריסטי, TMS ומייקל קינן. עד כה נחשב השיר למדורג באופן הגבוה ביותר במצעדים עבור שני הזמרים, כאשר הגיע למקום השביעי בבילבורד הוט 100. כמו כן, הוא הופיע בפסקול ה-NBA 2K17.
פינק פלויד
Animals
ככלל, היווה האלבום מחאה אנטי-קפיטליסטית צינית ונוקבת, פרי עטו של ווטרס, שהתכתבה עם רוח התקופה המרדנית של מהפיכת הפאנק והדיכאון התעשייתי במעמד הפועלים הבריטי של שנות ה-70. בהתאם לעולם החיות האורווליאני, אשר היווה השראה לווטרס בכתיבת חומרי האלבום, החזירים בני המעמד העליון שלטו בחברה ביד חזקה, הכלבים נלחמו בעקשנות כדי להעפיל בסולם החברתי, והכבשים, המסמלים את בני מעמד הפועלים, הלכו כעדר פסיבי, שנוצל שוב ושוב על ידי הכלבים והחזירים. בניגוד לספרו של אורוול, שנכתב כנגד ברית המועצות, ביקש ווטרס להעביר ביקורת על אנגליה הקפיטליסטית. כמו כן, במקום הסוף הפסימי אותו כתב אורוול על ניצחונם של החזירים, בחר ווטרס לבשר על מרד של הכבשים הזועמות על מעמדן.
Me, Myself & I
הופעות במצעדים
השיר התחיל את דרכו במצעד הבילבורד הוט 100 במקום 89, ובהמשך הגיע למקום 7 בשיאו, והפך לשיר הראשון של G-Eazy ורקסה שהגיע לעשרת הראשונים, וכן במיקום הגבוה ביותר במצעד הבילבורד הוט ראפ סונגס. נכון ל-23 באפריל 2016, נמכרו 1,109,174 עותקים בארצות הברית.
פינק פלויד
Animals
מייד לאחר יציאת האלבום, שזכה להצלחה מסחרית גדולה, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ארוך ("In the Flesh Tour" ) שנמשך כחצי שנה, הקיף תשע מדינות וכלל לראשונה, אצטדיונים ענקיים. מופעי הלהקה היו מורכבים וכללו שימוש בשלל אפקטים ואביזרי במה, לרבות שימוש בחזיר מתנפח מעופף, שיהפוך עם השנים לסממן בולט ומזוהה מאוד עם הלהקה.
Me, Myself & I
וידאו קליפ
הקליפ הנלווה לשיר הועלה לראשונה ב-29 באוקטובר 2015 בחשבון ה-Vevo של G-Eazy ביוטיוב. מאז פרסומו, הסרטון זכה ליותר מ-300 מיליון צפיות. בבימויו של טאג' סטן ברי, הווידאו אופף סביב הסצנה של יום הולדתו של G-Easy, שם הוא נאלץ להשלים עם החרדות שלו ועם 'האיש במראה'. ביבי רקסה מוצגת שרה לאורך כל הקליפ.
פינק פלויד
Animals
במהלך התקופה בה התקיים סיבוב ההופעות של הלהקה, החל ווטרס בתהליך התבודדות וניכור משאר חברי ההרכב. הוא מיעט להגיע לאירועים חברתיים והחל להגיע באופן עצמאי להופעות הלהקה. ווטרס חש כי הלהקה התמסחרה מדי והפכה לקורבן של תעשיית המוזיקה. בהקשר זה ציין כי "רוקנרול הפך לרדיפת-בצע המוסווית כבידור, בדיוק כשם שמלחמה הפכה לרדיפת-בצע המוסווית כפוליטיקה". ציטוט זה, בו משווה ווטרס בין מוזיקה למלחמה, מסמל מוטיב מרכזי שיחזור בהמשך ביצירותיו של ווטרס.
שיאו של הניכור בהתנהלותו של ווטרס, בא לידי ביטוי בהופעה האחרונה של סיבוב ההופעות, שנערכה ב-6 ביולי 1977 באצטדיון האולימפי של מונטריאול. הקהל, שחלקים גדולים ממנו לא הכיר בצורה מעמיקה את הלהקה, הפריע פעמים רבות במהלך המופע, תוך זריקת חזיזים, שריקות וצעקות. במהלך ההופעה, ירק ווטרס על אחד מהצופים ברגע של זעם. אירוע זה נחשב לאחת מנקודות השפל הבימתיות הגדולות של ווטרס במהלך שנות ה-70, אשר הביע את חששו כי הלהקה הגיע למיצוי יכולתה והצלחתה.
במהלך שנת 1978, הוציאו גילמור ורייט אלבומי סולו ראשונים. ב-25 במאי הוציא גילמור את האלבום "David Gilmour"', אשר הגיע למקום ה-17 במצעד האלבומים הבריטים. אחד מן השירים שהקליט גילמור ולא נכנסו לאלבום בסופו של דבר היה "Comfortably Numb", אשר שולב בהמשך באלבום "החומה" וזכה להצלחה גדולה. ב-15 בספטמבר הוציא רייט את אלבום "Wet Dream", אשר נחל כישלון מבחינה מסחרית ולא השאיר חותם.
The Wall
ביולי 1978, בעקבות משבר פיננסי אותו חוותה הלהקה בשל מעילה בכספים מצד רואה החשבון שלה אנדרו וורבורג, הציע ווטרס לחברי הלהקה שני פרויקטים עתידיים אפשריים. הראשון, אלבום קונספט העוסק באדם מזדקן החווה את משבר גיל העמידה ודן בשאלות רלוונטיות דוגמת מונוגמיה, קדושת מוסד הנישואים וכו'. הפרויקט השני, אותו בחרה הלהקה, שנקרא בתחילה "Bricks in the Wall", הפך בהמשך לאלבום "החומה", בעוד הפרויקט שננטש, פותח בהמשך עצמאית על ידי ווטרס בשם "The Pros and Cons of Hitch Hiking" ויצא כאלבום הסולו הראשון שלו ב-30 באפריל 1984.
הרעיון הראשוני לאלבום החל להתגבש אצל ווטרס לאחר ההופעה הבעייתית במונטריאול, בה ירק על אחד הצופים, בעקבותיה החליט כי ההופעה הבאה של הלהקה תתקיים סביב חומה פיזית, אשר תיבנה בצורה הדרגתית על הבמה עד שתכסה את הלהקה ותסתיר אותה מעיני הקהל, כסמל לחומה מטאפורית ולריחוק הקיים בין הצדדים. בהקשר לאירוע ציין ווטרס כי "התחושה שלי הייתה שאיבדתי משהו חשוב בקשר שביני לבין הקהל שלי, הכל הפך גדול ומוטרף מדי".
ב-30 בנובמבר 1979 הוציאה הלהקה את האלבום הכפול "The Wall" ("החומה"), הנחשב לאחת מאופרות הרוק הידועות ביותר. בדומה לאלבומם הקודם, גם אלבום זה נכתב ברובו על ידי ווטרס. באלבום נכללו שניים משיריה המפורסמים ביותר של הלהקה: "Another Brick in the Wall" ו-"Comfortably Numb", שנכתב בשיתוף עם גילמור. באלבום ניכרים המרירות והעצב אשר אפיינו את ווטרס באותה התקופה, בין היתר על רקע ילדותו הקשה וגעגועיו לאביו אריק פלטשר ווטרס, לוחם חי"ר שנהרג ב"קרב אנציו" במלחמת העולם השנייה, החיים לצד אמו, אשר הגבילה אותו כמעט בכל תחום אפשרי, זכרונותיו הקשים ממערכת החינוך הבריטית השמרנית, אשתו שבגדה בו ונטשה אותו, בעיות הסמים אליהם התמכר ועוד. אלמנטים אלו בחייו של ווטרס מגולמים בעלילת האלבום, אשר נכתבה ביחד עם המפיק המוזיקלי בוב אזרין.
עלילת האלבום מתארת את חייו של אמן רוק פופולרי - "אנטי גיבור" הקרוי פינק - אשר נפגע ומקופח על ידי החברה. בין גורמי מצוקתו, ניתן למנות את החיים ללא אב שנהרג במלחמת העולם השנייה, אם חונקת ומגוננת, מורה הרודה בו בבית ספר, אי יכולתו לתקשר עם הסביבה בשל התמכרותו לסמים וכו'. בהמשך העלילה, שוקע פינק בעולם חלומות משל עצמו ומתרחק מאנשים (כולל מאשתו). במהלך הזיית סמים הופך פינק לדיקטטור פשיסטי, כשרק מצפונו ושיפוטו העצמי מצליחים לעצור בעדו ומורים לו להרוס את החומה שבנה לעצמו ולחזור לבסוף לחיי חברה תקינים.
האלבום זכה להצלחה חובקת עולם ונמכר בתוך חודש מיום יציאתו בחצי מיליון עותקים באנגליה, בארצות הברית שהה במשך 15 שבועות ברציפות בראש מצעד האלבומים. האלבום דורג במקום החמישי ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית בכל הזמנים של "איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי", לאחר שנמכר ב-23 מיליון עותקים. עם זאת, סיבוב ההופעות שליווה את האלבום בשנים 1980–1981 לקה בקשיים טכניים ובהפקה גרנדיוזית עצומה שעלתה בהפסד כלכלי כבד ללהקה. במסגרת סיבוב ההופעות שליווה את האלבום, עשתה הלהקה שימוש באפקטים ובאביזרי במה רבים, לרבות החומה המפורסמת, שנבנתה מדי הופעה על הבמה וקרסה בסופה. על שילובם של האפקטים, האנימציות והדמויות שעיצב האמן ג'רלד סקארף למופע, עבד צוות של כ-50 אנשים במשך כשלוש שנים, לרבות בנייתן והפעלתן של בובות-ענק בדמותם של המורה הזקן, האמא הכפייתית והאישה הבוגדנית. בשל מורכבות ההפקה ועלותה, הלהקה העלתה את המופע רק 29 פעמים.
למרות ההצלחה המסחרית הגדולה של האלבום, הלהקה כמעט והתפרקה לאחר יציאתו וחברי הלהקה התפנו ליצירת פרויקטים אישיים ואלבומי סולו. גילמור בחר להיפגש עם ווטרס בנסיבות מקצועיות בלבד, וזה האחרון סילק את רייט מהלהקה, ככל הנראה בשל התמכרותו לקוקאין וחוסר מעורבותו בהליך יצירת האלבום. בהתאם לכך, אף הורד רייט מרשימת הקרדיטים באלבום, על אף שחזר להופיע בסיבוב ההופעות כשכיר. באופן אירוני, בשל תנאים ייחודים בחוזהו, רייט הוא היחיד מהארבעה שהרוויח כסף מסיבוב ההופעות הראוותני, כאשר שאר חברי ההרכב הפסידו בממוצע כ־600 אלף דולר כל אחד. באותה תקופה, החל ווטרס לעבוד יחד עם הבמאי אלן פארקר על סרט המבוסס על האלבום. הטיוטה לתסריט נכתבה על ידי ווטרס בעוד שאת התסריט הסופי כתב פארקר. ב-23 במאי 1982, הוקרן הסרט "פינק פלויד - החומה" בהקרנת בכורה במסגרת "פסטיבל קאן" וב-14 ביולי 1982 הוקרן לראשונה באנגליה. אף על פי שווטרס עצמו היה אמור בתחילה לשחק בתפקיד הראשי בסרט, ניתן התפקיד הראשי לבסוף לסולן להקת "בומטאון ראטס", בוב גלדוף.
הסרט נבנה כוידאו-קליפ מוזיקלי אחד ארוך, עם סמלים ומוטיבים רב משמעיים רבים והוא כולל גם 15 דקות של סרטוני אנימציה אשר נוצרו על ידי סקארף וצוותו; חלקם מבוססים על ההפצצות האוויריות של הלופטוואפה בבריטניה במהלך הקרב על בריטניה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ככלל, מציג הסרט את הבנייה ההדרגתית וההריסה האולטימטיבית של קיר מטפורי, אשר משקף את תחושת הבדידות והניכור בחייו של גיבור הסרט, אשר מובילה אותו במהלכו לסף הטירוף.
The Final Cut ונקודת שבר בלהקה
ב-21 במרץ 1983, הוציאה הלהקה את האלבום "The Final Cut", שהיה האלבום האחרון בו נטל חלק ווטרס לפני עזיבתו את הלהקה. במהלך כתיבת האלבום, נתגלעו חילוקי דעות בין ווטרס שדחף להקליטו במהירות האפשרית, לבין גילמור שלא היה נלהב מאיכות החומרים ורצה לקחת חופש, על מנת לעבוד על מוזיקה משלו. בשל כך, גילמור ומייסון השתלבו בהפקה כמוזיקאים "שכירים" לכל דבר ולא נכללו ברשימת הקרדיטים באלבום, בעוד כל שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי ווטרס, שאף עיצב את עטיפתו. בנוסף, לקראת סוף העבודה על האלבום נזרק מייסון על ידי ווטרס, ובמקומו הוצב המתופף אנדי נוימרק, שהופיע בשיר האחרון "Two Suns in the Sunset", בעוד רייט כלל לא השתתף ביצירת האלבום. למעשה, ווטרס חשב בתחילה להוציא את האלבום כאלבום סולו, אך רעיון זה נזנח לבסוף.
האלבום, אשר הוקדש לאביו של ווטרס, נכתב בגוף ראשון מנקודת מבטו של חייל ששרד את מלחמת העולם השנייה והפך למורה דיכאוני. האלבום, שמשתמעת ממנו ביקורת על תאוות המלחמה של השלטונות, בעיקר בנוגע להתנהלותה של מרגרט תאצ'ר, כך לפי עמדתו של ווטרס, הופק על רקע "מלחמת פוקלנד" בין אנגליה לארגנטינה, שפרצה באפריל 1982 ונמשכה כחודשיים וחצי. האלבום זכה להצלחה והגיע לפסגת דירוג האלבומים הנמכרים באנגליה ולמקום ה-6 ברשימה האמריקאית.
עזיבתו של ווטרס
ב-5 במרץ 1984, יצא אלבום הסולו השני של גילמור "About Face", אשר עסק במגוון נושאים, בהם רציחתו של ג'ון לנון ויחסיהם של גילמור וווטרס. באותו זמן, יצא ווטרס לסיבוב הופעות שליווה את צאת אלבום הסולו הראשון שלו "The Pros and Cons of Hitch Hiking", רייט הוציא אלבום ביחד עם המוזיקאי תחת שם הבמה "Zee"', אשר לא זכה להצלחה ומייסון הוציא את אלבום הסולו השני שלו "Profiles", שיצא ביולי 1985.
לאחר הוצאת אלבום הסולו שלו, הודיע ווטרס כי הוא לא מאמין כי הלהקה תתאחד עוד. בהמשך לכך, הוא פנה לסטיב רורק, אחד ממנהלי הלהקה על מנת לדון בתשלומי תגמולים המגיעים לו. לאחר שרורק הודיע על כך למייסון ולגילמור, ווטרס שזעם על כך, דרש כי רורק יפוטר מצוות הניהול של הלהקה. הוא מינה מנהל אחר שינהל את ענייניו האישיים ופנה לחברת "קולומביה", וכן הודיע כי הוא עוזב את הלהקה ודרש ממנה להתיר את חוזהו. בדצמבר 1985 הודיע ווטרס על עזיבת הלהקה באופן רשמי, ופנה לקידום קריירת הסולו שלו.
לאחר עזיבתו את הלהקה פנה ווטרס לבית המשפט בתביעה שתמנע משאר חברי ההרכב את השימוש במותג ובשם "פינק פלויד", אך לאחר מספר שנים של דיונים משפטיים, הפסיד ווטרס בתביעה. בראיון שנערך עמו בערוץ "BBC" בשנת 2013, ציין ווטרס כי הוא מתחרט על עצם הגשת התביעה.
A Momentary Lapse of Reason
בשנת 1986, החל גילמור בגיוס מוזיקאים לקראת יצירת אלבומה הראשון של הלהקה לאחר עזיבתו של ווטרס. על אף שהיו בעיות משפטיות בנוגע לצירופו מחדש ללהקה, הוחתם רייט על חוזה זמני כמוזיקאי שכיר בתמורה למשכורת שבועית של כ-11,000 דולר. הקלטות האלבום נערכו בספינת הבית "אסטוריה" של גילמור, שהוסבה לאולפן הקלטות. לאחר פגישות עם מספר מוזיקאים, נבחר לבסוף אנתוני מור לכתוב את מילות השירים של האלבום. לאחר יציאתו, הודה גילמור כי היה קושי רב בהפקת האלבום ללא עזרתו המקצועית של ווטרס. מייסון, שחש כי הוא חלוד במקצת מבחינה מקצועית כדי להופיע באלבום, נעזר במוזיקאים שכירים על מנת להשלים את קטעי התיפוף, כשהוא מתמקד בהיבט של האפקטים הקוליים.
ב-7 בספטמבר 1987, יצא האלבום "A Momentary Lapse of Reason", אשר זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום ה-3 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר באנגליה ובארצות הברית. המעצב הגרפי טורגרסון מקבוצת "היפנוסיס", שנעדר מאלבומיה האחרונים של הלהקה, חזר לעצב את עטיפת האלבום. על אף הצלחתו המסחרית של האלבום, ווטרס יצא בביקורת כנגדו וטען כי שירי האלבום עלובים ברובם וכי רמת הטקסטים של גילמור ירודה. בביקורת דומה, ציינו הן רייט והן מגזין המוזיקה "Q", כי האלבום מורכב ברובו ממאמץ של אדם אחד (גילמור) ואין הרגשה כי מדובר באלבום של להקה.
במהלך ההכנות ליציאת הלהקה למסע הופעות שליווה את השקת האלבום, ניסה ווטרס לחבל במסע על ידי כך שפנה למפיקי ההופעות ולמפרסמים ואיים עליהם בתביעה אם ישתמשו בשם "פינק פלויד". ב-23 בדצמבר 1987, נפגשו ווטרס וגילמור והגיעו לפשרה אשר אפשרה ליתר חברי הלהקה להמשיך להשתמש בשם הלהקה, כאשר מנגד הוענקה לווטרס זכות בלעדית בשימוש במוצגים אחרים של הלהקה, בהם "החומה".
בשנת 1990, לאחר נפילתה של חומת ברלין, קיים ווטרס קונצרט חד פעמי של "החומה", בנקודה בה עמדה החומה חודשים ספורים קודם לכן. במופע נטלו חלק אמנים רבים, ביניהם שינייד אוקונור, ואן מוריסון, ג'וני מיטשל, AC/DC ואחרים.
The Division Bell
לאחר תקופה של מספר שנים בהן עסקו חברי הלהקה בעניינים אישיים, ביניהם תחרות מרוצי מכוניות בשם "Carrera Panamericana", שנערכה במקסיקו בשנת 1991 ובה השתתפו גילמור, מייסון ומנהל הלהקה סטיב רורק וכתיבת פסקול לסרט שיצא אודות המירוץ בשנת 1992 ("La Carrera Panamericana" ), החלו חברי הלהקה לעבוד על אלבום חדש בינואר 1993. על אף העובדה שרייט עבד עם מייסון וגילמור על האלבום, הוא לא היה חלק מהלהקה מבחינה חוזית.
ב-30 במרץ 1994, יצא באנגליה האלבום "The Division Bell", על שם הפעמון המפורסם בבניין בית הנבחרים האנגלי. היה זה אלבום האולפן האחרון של הלהקה. השיר הבולט ביותר באלבום הוא "High Hopes", אשר נכתב בשיתוף עם אשתו של גילמור פולי סמסון, שהייתה מעורבת בכתיבת מספר שירים נוספים באלבום. האלבום זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-1 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר, הן בארצות הברית והן באנגליה, שם שהה בראשית הדירוג במשך 51 שבועות ברציפות. את עטיפת האלבום, עיצב פעם נוספת טורגרסון, אשר שאב השראה מהמונוליתים של אי הפסחא שבאוקיינוס השקט. טורגרסון ציין כי שתי הדמויות בעטיפה יוצרות דמות שלישית דמיונית, שסימלה לטענתו את "הרוח החסרה" של הלהקה (בהתייחסו לבארט וווטרס שעזבו אותה במהלך השנים).
ב-29 במרץ 1994, לאחר חזרות אינטנסיביות שערכו שבועיים בהאנגר בבסיס חיל האוויר "נורטון" שבסן ברנרדינו, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות, שהחל במיאמי וכלל בתחילה פלילייסט ממגוון אלבומיה של הלהקה ובהמשך השתנה לשירים מהאלבום "The Dark Side Of The Moon". סיבוב ההופעות, שהתברר לימים כאחרון אי פעם של הלהקה, הסתיים ב-29 באוקטובר 1994.
ב-29 במאי 1995, הוציאה הלהקה אלבום הופעות נוסף בשם "Pulse". אלבום כפול זה מורכב ממספר הופעות שערכה הלהקה באירופה, כחלק מסיבוב ההופעות שליווה את יציאת האלבום "The Division Bell". חלקו הראשון של האלבום שנפתח עם השיר "Shine On You Crazy Diamond" כולל מגוון שירים של הלהקה, רובם מהתקופה שלאחר עזיבתו של ווטרס. חלקו השני כולל את כל שירי האלבום "The Dark Side Of The Moon".
ב-5 בנובמבר 2001, יצא אוסף כפול של הלהקה בשם "Echoes", אשר כולל שירים מאלבומיה השונים, החל מהסינגל הראשון של הלהקה "Arnold Layne" ועד לשיר "High Hopes" - השיר האחרון באלבום האולפן האחרון של הלהקה "The Division Bell", שיצא בשנת 1994. האוסף זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום ה-2 ברשימת "200 האלבומים הנמכרים" של מגזין בילבורד.
ב-7 באוקטובר 2004, יצא לאור באנגליה הספר "Inside Out: A Personal History of Pink Floyd", אותו כתב מתופף הלהקה ניק מייסון. בספר, שנחשב לאוטוביוגרפיה הראשונה שפרסם חבר מהלהקה, מתאר מייסון את היסטוריית הלהקה, החל מהתקופה הפסיכדלית שלה עם סיד בארט מאמצע שנות ה-60, העלייה בפופולריות ובהצלחה המסחרית במהלך שנות ה-70, והסכסוכים שליוו את הלהקה במהלך שנות ה-80, שהובילו לעזיבתו של ווטרס.
לייב 8
ביוני 2005, הודיעו חברי הלהקה על הופעת איחוד (הכוללת את רוג'ר ווטרס), במסגרת פסטיבל "Live 8", אותו ארגן בוב גלדוף (ששיחק בסרט "החומה") ואשר מטרתו הפעלת לחץ ציבורי על מנהיגי שמונה המדינות המתועשות, אשר נועדו להתכנס מספר ימים אחר כך ל"וועידת ה-G8" בסקוטלנד, על מנת לדון בסוגיית מחיקת החוב של מדינות אפריקה.
מספר חודשים לפני כן, פנה גלדוף לגילמור בהצעה לקיים את המופע, אך זה סירב בתחילה. לאחר שכנוע מצד ווטרס (בשיחתם הראשונה מזה שנתיים), שהתלהב מהרעיון למופע איחוד, הסכים גילמור להצעה. במהלך ההכנות והחזרות למופע, נתגלעו אי הבנות בן חברי ההרכב בנוגע לעיבודי השירים וסדר הופעתם במסגרת המופע.
ב-2 ביולי 2005, נערך המופע בשמונה במות ברחבי העולם בו השתתפו אמנים רבים. הופעת האיחוד של הלהקה היוותה את שיאו של המופע, במהלכו ביצעה הלהקה ארבעה שירים ("Breathe", "Money", "Wish You Were Here", ו - "Comfortably Numb", שחתם את ההופעה). במהלך ההופעה, פנה ווטרס לקהל וציין כי "אנחנו עושים את זה למען כל מי שאינו איתנו כאן היום, ובראש ובראשונה, כמובן, לסיד". בסיומו של המופע, הודה גילמור לקהל והיה בדרכו החוצה, אך ווטרס קרא לו בחזרה, והשלושה חלקו חיבוק משותף, בתמונה שהתפרסמה אחר כך בכלי תקשורת רבים. בתגובה לשאלה אודות השנים הרבות של הנתק והמתיחות בין חברי ההרכב, ציין ווטרס כי: "איני חושב שמי מאיתנו יצא בסדר בכל התקופה הזאת, שהייתה קשה ושלילית, ואני מתחרט על השפעתי על אווירת הניכור שנוצרה ביננו".
מותם של בארט ורייט
ב-15 בספטמבר 2008, הלך לעולמו קלידן הלהקה ריצ'רד רייט בן ה-65, לאחר מאבק במחלת הסרטן. לאחר מותו אמר גילמור, כי "אף אחד לא יכול להחליף את ריצ'רד רייט. הוא היה השותף המוזיקלי שלי, וחבר שלי. מרוב ויכוחים על מי היה פינק פלויד, תרומתו האדירה של ריק נשכחה לעיתים קרובות. הוא היה אדם עדין, צנוע ואהב את פרטיותו - אבל קולו ונגינתו היו מרכיבים חיוניים ומלאי-קסם בצליל המזוהה עם פינק פלויד".
אלבומים אחרונים
בנובמבר 2014 הוציאה הלהקה את האלבום "The Endless River". החומר לאלבום התבסס בעיקר על הקלטות שנעשו בזמן הפקת האלבום "Division Bell" וכלל ברובו קטעים אינסטרומנטליים, מלבד השיר "Louder than Words", אותו כתבה אשתו של גילמור. מייסון הגדיר את האלבום כמחווה לריצ'רד רייט, שנפטר בשנת 2008. על אף העובדה שזכה לביקורות בינוניות, הפך האלבום לנמכר ביותר אי פעם (במכירה מוקדמת) באתר "אמזון אנגליה". בראיון שנערך עמו, ציין גילמור כי מדובר באלבום האחרון בהחלט של הלהקה, ובהתאם לכך גם לא לווה בסיבוב הופעות, שלדעת גילמור לא ניתן היה להוציאו לפועל בהתחשב בחסרונו של רייט.
ב-11 בנובמבר 2016, יצא מארז מיוחד של הלהקה בשם "The Early Years 1965–1972", הכולל סינגלים שלא נכנסו לאלבומי האולפן, יחד עם ביצועים נדירים מהופעותיה במהלך השנים.
מעבר בין סגנונות
הלהקה, שנחשבת לאחת מחלוצות המוזיקה הפסיכדלית, החלה את דרכה בסצנת מוזיקת האנדרגראונד בלונדון, על אף העובדה שבימיה הראשונים, בהם ניגנה בעיקר במועדונים קטנים ובפני חברים, כלל הרפרטואר שלהם בעיקר גרסאות כיסוי לשירי R&B. שני הסינגלים הראשונים של הלהקה "Arnold Layne" ו-"See Emily Play", שנכתבו על ידי בארט וזכו לפופולריות באנגליה ביחד עם אלבומם הראשון "The Piper at the Gates of Dawn", תרמו בחשיפת הסגנון המוזיקלי הפסיכדלי לקהלים רחבים במדינה. לפי מגזין "הרולינג סטון", עד לשנת 1967, פיתחה הלהקה סאונד פסיכדלי ייחודי, שבא לידי ביטוי בהופעות ארוכות שכללו מוזיקה רועשת ששילבה סגנונות שונים ומגוונים בהם הארד רוק, בלוז, קאנטרי, פולק ומוזיקה אלקטרונית. עם עזיבתו של בארט והצטרפותו של גילמור ללהקה בשנת 1968, החלה הלהקה בתהליך מעבר ממוזיקה פסיכדלית למוזיקת רוק פרוגרסיבי המשולבת באלמנטים ואפקטים מוזיקליים ניסיוניים. באלבומים "Atom Heart Mother" (משנת 1970) ו-"Meddle" (משנת 1971) החלו חברי הלהקה באימוץ קו פרוגרסיבי יותר, בשילוב קטעים אינסטרומנטליים וקטעי אלתור ארוכים כדוגמת היצירה "Echoes".
בעקבות יציאתו של האלבום "The Dark Side of the Moon" בשנת 1973, הפכה פינק פלויד מלהקת אסיד רוק שזכתה להצלחה בינונית לאחת מלהקות הרוק המובילות והמצליחות. לפי מגזין "הרולינג סטון", ביחד עם אלבום "החומה", שיצא בשנת 1979, מיצבו האלבומים את הלהקה כבעלת חזון ייחודי ומגוון, אשר עושה שימוש מקורי באפקטים קוליים ובכלים מוזיקליים בניסיון מתמיד לשבור את מבנה שירי הפופ והרוק הסטנדרטים. בכך, עיצבה למעשה הלהקה את ז'אנר הרוק הפרוגרסיבי ומוזיקת האמביינט של שנות ה-80.
הופעות חיות ושימוש באפקטים קוליים
הופעותיה של הלהקה התאפיינו בשימוש נרחב באפקטים קוליים ואביזרי במה, כבר בתחילת דרכה בסצנת האנדרגראונד של לונדון, לרבות בתקופתה כלהקת הבית של מועדון ה-"UFO" בעיר במהלך שנות ה-60. במהלך תקופה זו, החלה הלהקה לשלב בהופעותיה מיצגים אור קוליים ("Liquid light show"), אשר הוקרנו על מסכים מאחורי חברי הלהקה. על המלאכה הטכנית הופקד מייק ליאונרד.
ב-12 במאי 1967, במהלך הופעתה באולם "אליזבת המלכה", עשתה הלהקה שימוש במערכת קול שכללה ארבעה רמקולים. הייתה זו הפעם הראשונה בה שולבה מערכת קול היקפי בהופעה חיה, שימוש אשר היווה פריצה טכנולוגית ואשר יהפוך בעתיד לסטנדרט מקובל בהופעות רוק.
בשנת 1972, יצא הסרט התיעודי "Pink Floyd: Live at Pompeii", אשר תיעד את הופעתה של הלהקה באמפיתיאטרון ריק בעיר פומפיי שבאיטליה. שנתיים לאחר מכן, החלה הלהקה בפעם הראשונה לעשות שימוש במסכים, אשר יהפכו לאביזרים קבועים בהופעותיה של הלהקה בהמשך.
בשנת 1977, כחלק מסיבוב ההופעות "In the Flesh Tour" שליווה את יציאת האלבום "Animals", עשתה הלהקה שימוש בחזיר מתנפח שריחף מעל הקהל. קונספט זה של שימוש באביזרי במה גדולים, המשיך ללוות את הופעותיה של הלהקה במשך השנים, לרבות במהלך סיבוב ההופעות שליווה את יציאת האלבום "החומה", במהלכו נבנתה מדי הופעה חומה מקרטון בגובה של כ-12 מטרים, אשר מוקמה בין הקהל לחברי הלהקה. על גבי החומה הוקרנו במהלך ההופעות קטעים אשר הציגו את עלילת סיפור "החומה".
ביקורת פוליטית וחברתית
מעורבותו הפוליטית והאג'נדה החברתית של רוג'ר ווטרס, באה לידי ביטוי בשיריה של הלהקה לאורך השנים, בהיותו כותב השירים המוביל שלה מרגע עזיבתו של סיד בארט ועד עזיבתו שלו בשנת 1985. היבטים אלו של ביקורת פוליטית וחברתית משתלבים בעיסוק הגובר של הלהקה, בעיקר ווטרס, בנבכי נפש האדם ובדרך התנהלותו בעולם.
האלבום "הצד האפל של הירח" שיצא בשנת 1973, מורכב מ-2 חלקים שכל אחד מהם משקף שלבים שונים בחייו של האדם ומבטא את החוויה האנושית בכללותה. בין היתר, דן האלבום בהיבטים הפילוסופים והגשמיים של חיי השגרה העלולים להוביל לאדם לחיים שאינם מספקים (בחלקו הראשון) ולמצב של שגעון (בעיקר חלקו השני).
בשיר "Have a Cigar" שיצא במסגרת האלבום "Wish You Were Here" בשנת 1975 יוצא ווטרס בביקורת כנגד הצביעות והחמדנות, לטענתו, שקיימת בתעשיית המוזיקה וכנגד הדינמיקה המעוותות שבין חברת התקליטים שלא מתעניינת באמת בלהקה אלא רק בתוצר הכספי שהיא מספקת לה. סוגיה נוספת שחוזרת בשיריה של הלהקה היא ההתמודדות עם אבדן. דוגמה לכך ניתן לראות באלבום "Obscured by Clouds" שיצא בשנת 1971 ואשר עוסק, בין היתר, באבדן רוח הנעורים אשר אפיינית לתהליך ההזדקנות. דוגמה נוספת לעיסוק בסוגיה זו ניתן למצוא באלבום "החומה" משנת 1979, העוסק בהתמודדותה של הדמות הראשית "פינק", הגדלה ללא אביה אותו לא הכירה ואשר נהרג במהלך מלחמת העולם השנייה.
הטור של קולומביה
הטור של קולומביה (שם רשמי: Tour Colombia 2.1) הוא מרוץ אופני כביש שנערך מאז 2018 בקולומביה. המרוץ הוא חלק מהסבב האמריקאי של ה-UCI ברמת 2.1.
פינק פלויד
ביקורת פוליטית וחברתית
"החומה" מכילה לא מעט רעיונות מהפכניים על הצדדים המושחתים והשפלים של תעשיית המוזיקה העולמית, יוצאת כנגד תרבות השפע והבזבוז של המערב, על הקשר שבין פופולריות לבין ניצולה לרעה בידי מנהלים ציניים ותאבי ממון, כנגד האלימות המשטרתית, טיפשותה ואטימותה של מערכת החינוך, הטיפול הגרוע של המדינות השונות בסוגיית הסמים הקלים והקשים. באופן כללי יותר, טוען ווטרס כי החברה המודרנית אדישה למצוקותיו של הפרט ונכנעת לכל הנוצץ, הריקני, ההמוני והכוחני - בין אם הוא מגולם בקונצרט רוק באצטדיון גדול, במשחק כדורגל או בעימות המזעזע והאלים ביותר שיצר האדם לטענתו - מלחמות.
הטור של קולומביה
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 2018, אז נקרא "Colombia oro y paz". המרוץ נודע בעיקר באווירה שלו ובעשרות האוהדים שמלווים את הרוכבים למשך המרוץ. בשנים 2021 ו-2022 בוטל המרוץ. ב-2021 הוא בוטל בשל מגפת הקורונה בקולומביה.
פינק פלויד
ביקורת פוליטית וחברתית
בשנת 1977, הוציאה הלהקה את האלבום "Animals", אשר מבוסס בחלקו על ספרו של ג'ורג' אורוול "חוות החיות". האלבום יוצא בביקורת אנטי קפיטליסטית דרך סיפור המסגרת של מרד חיות החווה באדונם (בני האדם), כשלאחריו הן משתלטות עליו. בעקבות כך עולים החזירים (הנחשבים בסיפור לחכמים שבחיות) לשלטון והופכים במהרה לדומים לבני האדם, בכך שהם מעבידים את שאר החיות. האלבום, המחולק ל-6 חלקים, עוסק בעיקרו בכלבים (בשיר "Dogs") אשר מתרפסים בפני הכבשים על מנת לשפר את מעמדם, ואשר מסמלים אנשי עסקים אשר מנסים בכל מחיר לעלות בסולם המעמד החברתי, החזירים (בשיר "Pigs) השליטים, אשר מייצגים את הפוליטיקאים המושחתים והכבשים (בשיר "Sheep"), המייצגים עדר חסר מחשבה עצמאית הנוהר אחרי בעל העוצמה הפוליטית והכלכלית ואשר מנוצל על ידם.
השפעה והוקרה
פינק פלויד נחשבת לאחת מהלהקות המצליחות והמשפיעות בתולדות מוזיקת הרוק. לאורך שנות פעילותה, מכרה הלהקה מעל ל-250 מיליון אלבומים, כאשר 75 מיליון מתוכם נמכרו בארצות הברית. ברשימת המיליונרים של מגזין ה"סאנדיי טיימס" האנגלי שפורסם בשנת 2013, הגיע ווטרס למקום ה-12 עם שווי מוערך של 150 מיליון ליש"ט, גילמור הגיע למקום ה-27 עם שווי מוערך של 85 מיליון ואילו מייסון מוקם במקום ה-27 עם שווי של 50 מיליון.
בשנת 1996, נכנסה הלהקה ל"היכל התהילה של הרוק אנד רול". בטקס נכחו גילמור, רייט ומייסון ואילו ווטרס נעדר מהאירוע. במהלך הערב ביצעו גילמור ורייט את השיר "Wish You Were Here".
באוקטובר 2004 נבחרה הלהקה על ידי המגזין הבריטי "Q" כלהקה הגדולה ביותר בכל הזמנים, בהתבסס על נתוני מכירות אלבומים והופעות. באותה שנה, דורגה הלהקה במקום ה-8 ברשימת "להקות הרוק הטובות בהיסטוריה" של אתר "MSNBC". בשנת 2010. בסקר שערך מגזין "הרולינג סטון" באותה שנה דורגה הלהקה במקום ה-51 ברשימת "האמנים הגדולים של כל הזמנים".
לאורך שנות פעילותה זכתה הלהקה וצוות ההפקה שלה במגוון פרסים. בשנת 1981, זכה המפיק המוזיקלי ג'יימס גאטרי בפרס גראמי על עבודתו על האלבום "החומה". בשנת 1983, זכה ווטרס בפרס "השיר המקורי לפסקול סרט" במסגרת טקס פרסי "האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה" על השיר "Another Brick in the Wall" מהסרט "החומה". בשנת 1995, זכתה הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית "ההופעה האינסטרומנטלית על שירם "Marooned" מאלבומם "The Division Bell", שיצא באותה שנה. בשנת 2008, הוענק ללהקה "פרס פולר למוזיקה", על תרומתה למוזיקה הפופולרית, אותו העניק מלך שוודיה קרל השישה עשר.
ללהקה הייתה השפעה על מוזיקאים רבים, בהם דייוויד בואי שראה בסיד בארט מודל לחיקוי, דה אדג', גיטריסט להקת "U2", שטען כי החליט לקנות את פדל ההשהיה הראשון לגיטרה שלו, לאחר ששמע את אקורדי הגיטרה הפותחים את השיר "Dogs". בין האמנים הנוספים שציינו את פינק פלויד כמודל לחיקוי והשראה, ניתן למצוא את "קווין", "רדיוהד", "הסמאשינג פאמפקינס" ועוד.
Only If...
(באנגלית: רק אם...) הוא שיר של הזמרת-יוצרת האירית אניה. הוא יצא לאור ב-10 בנובמבר 1997 כסינגל המוביל מתוך אלבום הלהיטים הראשון שלה, Paint the Sky with Stars (1997). השיר התפרסם במספר מדינות, והווידאו קליפ הנלווה שלו זכה לשבחים על הכיוון היצירתי שלו. אניה קידמה את השיר באמצעות ראיונות וביצועים בתוכניות טלוויזיה כדוגמת: "המופע של רוזי אודונל", "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" ו"רויאל וראייטי פרפורמנס".
ביקורת
לארי פליק מבילבורד כתב, "[השיר] נלקח מאלבום הלהיטים החדש שלה, Paint the Sky with Stars. [גם כאן] אניה מספקת עוד סינגל נהדר". "" הוא שיר המאופיין בשלווה ומלודיה בלתי-נשכחת כמו כל שיר אחר שלה; הוא מעורר השראה ומטהר את נפש, אשר באופן מסורתי חרוטים בשילוב ייחודי של קולות רקע עם תופים וצלילי כינור. זה שילוב שגורם לכל השירים שלה להיראות עתיקים, כמעט, אם לא "מלאכיים". במגזין הבריטי מיוזיק ויק העניקו לשיר שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול".
הדי ג'ואיני
הדי ג'ואיני (בערבית: هادي الجويني; 1 בנובמבר 1909 – 30 בנובמבר 1990) היה מוזיקאי, זמר ומלחין תוניסאי בולט. במשך הקריירה שלו, הלחין יותר מ-1,000 שירים, ומעל ל-50 אופרטות. שיריו ספגו השראה ממוזיקת הפלמנקו האנדלוסית, וזכו לפופולריות גבוהה בתוניסיה ובמדינות המשריק.
חייו
לאחר חברות קצרה בלהקה התוניסאית "הרשידיה", החל ג'ואיני בגיל 16 להופיע כנגן מנדולינה בהרכבים מקומיים, וגם נחשף לנגינה על עוד באמצעות הזמר היהודי הידוע מוני ג'בלי מתוניס. בגיל 20 גדלה הפופולריות שלו בעקבות הופעותיו עם להקת "ארוקי" בבאב סויקה - המרכז האמנותי והספרותי של תוניס. בתקופה זו נמנה עם האמנים של בית הקפה "Taht Essour", ששימש כמרכז לימוד שקיבץ סביבו משוררים וכותבים. בד בבד הספיק להלחין 600 יצירות מגוונות, הכוללות מוזיקת פולקלור, שירה קלילה, מוזיקת קולנוע, שירים לאומיים ועוד. כן עבד בתקופה זו בשיתוף פעולה עם המשורר המצרי-תוניסאי באיירם אל-טונסי.
לאחר שצבר פופולריות, השתתף בקונצרט של פריד גוסן, נגן לאוטה ידוע בשנות ה-30 של המאה הקודמת. בשנת 1938 שיחק בקונצרט של אירוע הפתיחה של רדיו תוניס, ובשנות ה-40 של אותה המאה, הופיע בסרט "האבודים" של במאי הקולנוע הצרפתי ז'אן באסטיה. ב-1948 הלחין שירים עבור הסרט "השער השביעי" של התסריטאי הצרפתי אנדרה זוודה, ואף שיחק בו יחד עם אשתו, ווידאד.
ג'ואיני פעל גם מחוץ לתוניסיה. בשנת 1950 ביקר בקהיר שבמצרים, ובאופן תדיר היה מבקר גם בפריז שבצרפת.
בשנת 1966 הועלה לדרגת קצין במסדר הרפובליקה של תוניסיה בידי הנשיא חביב בורגיבה. בשנת 1982 קיבל עיטור נוסף מבורגיבה על מפעל חייו ותרומתו להעשרת המורשת התרבותית של תוניסיה.
בין השנים 1957 - 1987 שימש כמנהל האמנותי של התזמורת הלאומית של רדיו תוניס.
בשנת 1987 הופיע ג'ואיני בפסטיבל קרתגו שבתוניסיה, והיה זה המופע הפומבי האחרון שלו.
הלך לעולמו ב-30 בנובמבר 1990.
בתקופה שבה רוב מלחיני המוזיקה בערבית פעלו במצרים, ג'ואיני היה מהמוזיקאים היחידים שהלחינו מוזיקה בערבית וזכו להכרה רחבה בעולם הערבי על אף שלא היה ממוצא מצרי. הודות לכך חלק משיריו הפכו לידועים בעולם הערבי כולו, כמו "לאמוני אללי יגירו מני", שזכה לתפוצה רבה ולגרסאות כיסוי רבות, גם בישראל. המשורר אשר מזרחי כתב מילים עבריות ללחן המקורי, הידוע בשם למולדת שובי רוני.
לאחר מותו
בשנת 2008 הוציאה ממשלת תוניסיה בול הנושא את שמו ודמותו.
בשנת 2017 יצא במדינות נבחרות בעולם סרט הדוקו "האיש מאחורי המיקרופון" המציג את סיפור חייו של ג'ואיני, מאת הבמאית והמפיקה קלייר בלחסין.
יסוהירו נקסונה
חייו
נקסונה התבלט משנות ה-50 במפלגה הליברלית דמוקרטית של יפן, ומונה ב-1959 לתפקיד שר המדע של יפן. מ-1967 כיהן כשר התחבורה, מ-1970 כראש סוכנות ההגנה, מ-1972 כשר התעשייה והמסחר הבינלאומי, ומ-1981 כשר האדמיניסטרציה.
ב-29 בנובמבר 1982 הפך לראש ממשלת יפן. הוא מונה לקדנציה שנייה ב-27 בדצמבר 1983, ולכהונה שלישית ב-22 ביולי 1986. במהלך חמש שנות כהונתו, פעל לשיפור היחסים עם ברית המועצות וסין, ונודע בשל יחסיו הקרובים עם נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, יחסים שזכו בתקשורת לכינוי "רון-יסו". מבחינת מדיניות פנים, נקסונה פעל רבות להפרטת חברות ממשלתיות, ותרם להשבת תחושת הלאומיות היפנית במהלך כהונתו וגם אחריה.
בתחילת 2010 העניק מספר ראיונות נרחבים לכלי התקשורת, בהם תקף את מדיניותו של ראש ממשלת יפן, יוקיו הטויאמה.
נפטר בטוקיו ב-29 בנובמבר 2019, בגיל 101.
מבשלת הגולן
מבשלת הגולן היא מבשלת בוטיק ישראלית.
הקמה ופעילות
המבשלה הוקמה באזור התעשייה בקצרין, בשנת 2006 על ידי חיים אוחיון, נפתלי פינצ'בסקי ושותף שלישי.
מבשלת הגולן היא המבשלה הראשונה ברמת הגולן. ציוד המבשלה יובא מגרמניה. בנוסף שכרה המבשלה את ייעוצו של ברומייסטר מומחה מגרמניה. הבירה מיוצרת ממי מעיין הסלוקיה.
המותג המרכזי של המבשלה הוא "בירה בזלת" על שם הקרקע הבזלתית באזור המבשלה. הבירות משווקות בבקבוקי 330 מ"ל ו-750 מ"ל וכן בחביות עבור ברים ומסעדות.
פרסים
בשנת 2012 זכתה בירה בזלת דאבל בוק של המבשלה במדליית כסף בתחרות European Beer Star בקטגוריית German Style Doppelbock.
דלתא 4000
הדלתא 4000 היה משגר לוויינים אמריקאי ששימש לשני שיגורים ב-1989 וב-1990. הטיל הוא בן לסדרת טילי הדלתא. לטיל היו מספר גרסאות, כל גרסה הייתה בעלת מספר זיהוי בן 4 ספרות כשהספרה הראשונה היא 4. עם זאת הגרסה היחידה ששוגרה היא דלתא 4925. לבניית הטיל השתמשו בחלקים ישנים של טילי דלתא קודמים שהחלו לצאת משירות וחלקים מהדלתא 6000 (גרסה של הדלתא 2) שרק נכנס אז לשירות.
השלב הראשון של המשגר היה שלב Extended Long Tank Thor ששימש בדלתא 1000 בעל מנוע RS-27 לו נוספו תשעה מאיצים מסוג קסטור-4A (שיפור של הקסטור-4 ששימש בדלתא 3000). השלב השני היה שלב דלתא K. בשלב שלישי שימש שלב סטאר-48B.
שני שיגורי הדלתא 4925 בוצעו ב-LC-17B מנמל החלל קייפ קנוורל והושלמו בהצלחה.
בת שישים
בת שישים (נכתב גם: בת 60; במילותיו הראשונות: "את ראשו של הגלבוע מישהו צבע אדום") הוא שיר עברי שנכתב על ידי דידי מנוסי ב-1981, הולחן על ידי קובי אשרת והושר על ידי להקת הגבעטרון. מנוסי, יוצא קבוצת גבע, כתב את השיר לרגל מלאת שישים שנים להקמת הקבוצה. השיר, הפותח בתיאור פיוטי של תחילתו של יום חדש בגבע, הוא שיר הלל לקבוצה – שהיא ותיקה וצעירה, רבת ניסיון ומתחדשת גם יחד: "היא גם סבתא וגם אמא, / גם נכדה וגם נינה. / בקיצור, היא מתחדשת / כמו עונות שנה". הפזמון החוזר קובע: "כי אמיתית היא ולא סמל, / ולא דגל ולא אות. / העבר מאחוריה – / היא צופה אל הבאות".
השיר הושר בפי זמרים נוספים, בהם זהבה בן וגבי ברלין.
לימים הקליטו הגבעטרון והראפר סאבלימינל ביצוע משותף של השיר בעיבוד חדש, בו שולבו מילים חדשות שחיבר סאבלימינל. שיר זה נבחר לשיר הרשמי של חגיגות יום העצמאות השישים למדינת ישראל (2008) והגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ח.
חלבלוב
חלבלוב (שם מדעי: Euphorbia) הוא סוג של צמח רחב תפוצה, בעיקר באזורים ממוזגים, הגדול במשפחת החלבלוביים, ואחד הגדולים בעולם הצמחים, ובו 2,046 מינים מגוונים. חלק ממיני החלבלוב הם עצים בשרניים המזכירים קקטוס, וחלקם עשבים חד-שנתיים ושיחים רב-שנתיים.
מאפיינים מורפולוגיים
פרחי החלבלוב ערוכים בתפרחת דמוית פרח אחד בודד - המכונה כוסית. מבנה התפרחת היא יחודו העיקרי של החלבלוב מלבד המוהל החלבי שצבעו לבן כעין החלב ועל פי רוב צורב ומסוכן. כל כוסית עטופה במעטפת של חפים מאוחים, שצבעם הירוק, מתעשר עם הפריחה בגווני צהוב או אדום. בשפת הכוסית, בחלק הפנימי, בינות לאונות קיימות בלוטות צוף. במרכז הכוסית נמצאים פרח נקבי יחיד, שנישא על עוקץ ארוך, ופרחים זכריים בעלי אבקנים. הן הפרח הנקבי והן הפרח הזכרי חסרים על פי רוב עטיף ואיברים נוספים.
השורשים הם מסוג ציצת שורשים (מערכת שורשים סיביים או מעובים ובשרניים) או לעיתים רחוקות ציצת שורשים מעובים (פקעיות).
השערות אינן מסועפות או חסרות.
המוהל החלבי (latex) צבעו לבן.
העלים פשוטים, משתיירים, נשירים, או קטנים ונושרים במהרה, מסורגים, נגדיים או דוריים, לפעמים דְּמוּי-חָפֶה התומכים ועוטפים את מבני הפרח או פשוטים. הלוואים חסרים או קיימים, משתיירים או נושרים במהרה; פטוטרת חסרה או קיימת וללא בלוטות; הטרף ללא אונות, תמים, חרוק, משונן, או משונן כמשור וללא בלוטות; העירוק (סידור העורקים) מנוצה, כפני (ככף יד בבסיס הטרף) או כפני בבסיס ומנוצה בהמשך, ולרוב רק העורק האמצעי בולט.
התפרחות דמויות פרח בודד (pseudanthium), והן דו-מיניות או לעיתים רחוקות חד-מיניות, אמיריות או חיקיות. התפרחות הצפופות וקטנות ונישאות על עוקץ. התפרחות הן מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת עם צורת הסתעפות: חד-בדית, דו-ביתיות או רב-בדית, או בצורת אשכול המסתיים בפרח או בצורת אשכול צפוף דמוי קרקפת או פרח בודד. התפרחת מוקפת במעטפת של חפים מאוחים, היוצרים עטיף בצורת כוס בעלת מספר אונות מצויצות, שביניהם בלוטות צוף. המבנה המיוחד מכונה כוסית (cyathium).התפרחת מכילה פרחים זכריים ופרח נקבי אחד (שני סוגי המינים חסרים על פי רוב עטיף). הפרח הנקבי נישא על עוקץ ארוך ויוצא ממרכז המעטפת. הפרחים הזכריים מפורדים ב-5 קבוצות על ידי ממברנות מצויצות.
הפרחים הזכריים, שמספרם בין אחד ל-80, בעלי אבקן בודד שהזיר שלו בעל מפרק ובבסיסו חפה פשוטה או מצויצת. הם חסרי עלי גביע, עלי כותרת, צופנים וגם שרידים של איבר רבייה נקבי עקר.
הפרחים הנקביים כמעט יושבים (כמעט ללא עוקץ) או עם עוקץ שבדרך כלל מתארך ומתעקם אך, בפרי הוא מתיישר לפני הפתיח. הם החסרים עלי גביע (השחלה מכוסה במבנה דמוי גביע במינים: E. floridana, E. inundata, E. mesembrianthemifolia, E. porteriana, E. rosescens ו-E. telephioides). הם חסרים גם עלי כותרת וצופנים. העטיף מצטמצם לידי שפת טבעת מתחת לשחלה, לעיתים רחוקות השפה בעלת 3 אונות.
השחלה מורכבת משלושה עלי שחלה מאוחים, שלוש מגורות עם ביצית אחת תלויה בכל מגורה, ושלושה עמודי עלי. הביצית מסודרת בחלק העליון של שחלה שהעלים שלה מאוחים (syncarpous gynoecium), ולכן הן תלויות.
עמודי העלי מופרדים או מאוחים מהבסיס כמעט לכל אורכם, והם לא מסועפים או בעלי שתי אונות.
הפרי הלקט יבש, שפתיחתו מאוחרת, או הלקט עם ציפה בשרנית שהופך לעצי במהלך ההבשלה (במין E. lathyris). פיזור הזרעים הי על ידי פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה (loculicidal) ופְּתִיחָה חוֹצַת חַיִץ (septicidal) -
הזרעים כדוריים עד ביציים, מוארכים, גליליים, פירמידליים או בצורת בקבוק עם או בלי קָרוּנְקוּלָה (גידול עוקץ (עטי מדומה), שמכיל שמן, ומצוי בקרבת הפומה ולא בקרבת ראש הזרע).
מיני בר של חלבלוב בישראל
בארץ ישראל גדלים 44 מינים בבר, בבתי גדול מגוונים, חלקם (12) גדל רק בבתי-גידול שנוצרו או עוצבו על ידי האדם. הסוג בישראל מקיף: גאופיט אחד, 2 שיחים, 5 בני שיח, 7 עשבים רב-שנתיים ו-29 עשבים חד-שנתיים. כולם בעלי עלים פשוטים וללא עלה לוואי. כולם צמחים רעילים, לא בשרניים ולא קוצניים מלבד אחד חלבלוב קיפודי (חלבלוב קוצני) הגדל בחרמון שגבעולו קוצני. 7 מינים אינם מסירם את הנוף בתקופה הקשה. מספר מינים אותרו בתקופה האחרונה.
מיני הצמח ושימושיהם
רבים ממיני החלבלוב משמשים כצמחי-נוי. בארץ ישראל גדלים בבר כ-44 מינים שרובם צמחים רעלים. מהשרף הצורב של המין E. resinifera הנפוץ במרוקו מפיקים את התכשיר Euphorbium ששימש בעבר כסם הקאה וכסם משלשל, וכיום הוא מקובל בווטרינריה. המין E. antisyphilitica הנפוץ במקסיקו מכיל ענפים המכוסים בשכבת שעווה (קנדליליה) המשמשת כחומר בידוד בעבודות חשמל וכחומר להכנת לכה לצביעה. לחלבלוב יש חלב בעל ריח חזק, המגן על הצמח מפני אכילה על ידי בעלי חיים.
יצחק סטולמן
תולדותיו
נולד בשנת תרנ"ז ברובל, מאזיר (פלך מינסק, רוסיה) לר' אריה ליב סטולמן. בצעירותו התחנך אצל הרבנים ר' משה חיים הכטמן ששימש אב בית דין של רובליע ובעיר סטאכאוו. אחר כך למד בישיבות מפורסמות: רובנה, ישיבת החפץ חיים בראדין, ישיבת כנסת ישראל בקובנה, ישיבת נובהרדוק.
הוסמך להוראה על ידי הרבנים: ר' משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבת סלובודקה, ר' אליעזר רבינוביץ, אב"ד מינסק, ר' שמעון שקופ, ראש ישיבת טלז בגרודנה, ר' משה מרדכי הכטמן.
שימש ברבנות וכראש ישיבה בישיבות מאזיר, ויורעוויץ ברוסיה. משנת תרפ"א עד שנת תרפ"ד שימש כרב באזריצ'י. בשנת תרפ"ד הגיע לארצות הברית ונתקבל לרב בקהילות בית אהרן וישראל, משכן ישראל, שערי שמים, בדטרויט, ארצות הברית.
חיבר ספר בן ארבעה חלקים, מנחת יצחק, המכיל דרשנות על התורה, לפי סדר פרשות השבוע והמועדים. הקים את ועד הרבנים בדטרויט ואת ישיבת בית יהודה בדטרויט. כמו כן היה נשיא מפלגת "המזרחי" במרכז ארצות הברית.
בשנת תשכ"ה עלה לירושלים ונפטר בה בשנת תש"מ.
הסופר אריה לב סטולמן הוא נכדו.
גביע ווינר בכדורסל 2017/2018
גביע ווינר בכדורסל לעונת 2017/2018 היא התחרות ה-12 להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע ווינר השביעי שלה, לאחר ניצחון בגמר על עירוני נהריה.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בגביע ווינר השביעי שלה, לאחר ניצחון בגמר על עירוני נהריה.
ברל כצנלסון (אוניית מעפילים)
רכש והכנה
נרכשה מבעליה על ידי איש המוסד לעלייה ב' לוי שוורץ, באמצעות ה"אווז", כינוי של סוכן יווני בשם גאגאניס בפיראוס שביוון.
המלווים הגיעו ב"דלין" לבארי, באוגוסט 1945, ומשם ליוון. במחסן הראשי של האונייה, שמידותיו היו 12 מטר, סודרו מעל הרצפה שני דרגשי עץ עם מעבר ביניהם. במחסן הקטן שאורכו חמישה מטר סודר מקום לינה נוסף וכן מקום למצרכים. הוזמנו אניצי קש ובדים ברזנט לכיסוי דרגשי השינה, ונבנה מטבח.
מפקד האונייה היה משה רבינוביץ' איש הפלי"ם, ולצדו אריה קפלן ("קיפי"), איש הפלי"ם גם הוא, והגדעוני היה ידידיה צפריר. לרשותם עמד מכשיר קשר, שהוכן במעבדת ההגנה בארץ ישראל.
רב החובל, פטרו, והימאים היו יוונים, בהם הקפטן מיציס, מכונאי, מלח ראשי ומלחים נוספים.
המעפילים
211 המעפילים, באו מיוון, רומניה, הונגריה, פולין ויוגוסלביה. רובם ככולם היו ניצולי השואה: 131 היו ניצולי מחנות ההשמדה, 71 היו פרטיזנים, 9 שבויי מלחמה לשעבר, ו-15 נאספו באירופה במסגרת ארגון עליית הנוער.
הם נאספו במחנה ליד אתונה. והובאו בכלי רכב מוולוס (Volos), ומסלוניקי למחנה באזור עגינת האונייה דרומית מזרחית לאתונה, ליד כף סוניון. ההעלאה לסיפון האונייה נערכה בשעות הערב, באמצעות הסירות שהאונייה הייתה מצוידת בהן. ובוצעה על ידי צוות הימאים שבאונייה.
ההפלגה
האונייה הפליגה מיוון בלילה שבין 16 ל-17 בנובמבר 1945. נתיב ההפלגה המתוכנן תיאר תנועה מכף סוניון אל לווריון, מזרחית לרודוס, מפרץ אדנה (Adana) דרך איי הדודקנז (Dodecanese) בין רודוס לכרתים, צפונית לרודוס, לאורך החוף הדרומי של טורקיה, מצפון לקפריסין, ומשם לכיוון חופי ארץ ישראל. יצאה לדרכה בים סוער, ולאחר שלוש שעות עגנה באחד האיים.
ב־17 בנובמבר בשעה 21:00 חידשה את הפלגתה במהירות 8-7.5 קשר, הים היה שקט. לאחר שעברה את האי קסטלוריזון (Kastellhorizon), שהיה בשליטה בריטית, התחוללה סערה, ונאלצה לעגון במפרץ סגור שבין האי לקלאוקוניה ( calaoconia ) שבחוף הטורקי.
עימות עם הבריטים
ב-22 בנובמבר בשעה 11:00 שוב הגיע מטוס. לאחר מכן לא היה כל עימות עד חופי ארץ ישראל.
האונייה התקרבה לחופי ארץ ישראל ב-22 בנובמבר 1945 בשעה 16:00. בשעה 21:30 החלו להוריד את המעפילים אל החוף, באזור שבין סידני עלי לשפיים, באמצעות ארבע סירות שהגיעו מבסיס הפלי"ם בקיסריה. המעפילים הצליחו להגיע לחוף ולהתפזר ביישובי הסביבה. כשהחלה ההורדה של המעפילים אל החוף, (200 מעפילים), נזדמנו לאתר דייגים ערבים אחדים, שהגיעו לאתר במקרה. הם נעצרו על ידי המלווים עד גמר ההורדה, מלבד אחד, שהצליח להימלט ולהודיע למשטרת סידנא עלי. בשעה 22:00 הגיעה משחתת בריטית לקרבת מקום והורידה סירה גדולה ובה עשרה חיילים חמושים. באותה עת נותרו על האונייה רק 11 מעפילים ושני מלווים. 6 חיילים בריטים עלו על הסיפון ואז משה רבינוביץ' השמיד את מכשיר הקשר. אריה קפלן קפץ למים ושחה לחוף, משה רבינוביץ' וידידיה צפריר נתפסו והועברו למחנה המעצר בעתלית, ושהו שם עד לשחרורם באמצעות סרטיפיקט. שתי סירות פלי"ם שהעבירו את אחרוני המעפילים לחוף נתפסו בים הפתוח, 12 אנשי צוותן נעצרו והועברו למחנה המעצר בלטרון, ביניהם שני מפקדי הסירות יוסף אלמוג ויוסף דרור. אנשי הפלי"ם שוחררו לאחר שישה חודשים. 11 מעפילים שנשארו על הספינה הועברו למחנה המעצר בעתלית.
מכיוון שהכוחות המפריעים להורדת המעפילים אל החוף יצאו ממבנה משטרת סידנא עלי, הוחלט במפקדת "ההגנה" לפגוע בתחנות המשטרה ולפוצצן יומיים לאחר מכן. הביצוע הופקד בידי הפלמ"ח, וב-24 בנובמבר, פוצץ מבנה המשטרה בסידנא עלי, ומבנה משטרת החוף בגבעת אולגה.
כחול מצרי
כחול מצרי (CaCuSi4O10 או CaOCuO(SiO2)4) הוא פיגמנט שהיה בשימוש במצרים העתיקה במשך אלפי שנים. צבע זה נחשב לפיגמנט הסינתטי הראשון, והיה ידוע לרומאים בשם "כחול שמיים" (caeruleum). לאחר התקופה הרומית, הלך ופחת השימוש בכחול המצרי, עד שדרכי יצירתו נשכחו. בעידן המודרני הצליחו מדענים לנתח את ההרכב הכימי של הפיגמנט ולשחזר מחדש את דרכי יצירתו.
המונח המצרי לצבע זה הוא ḫsbḏ-ỉrjt, שמשמעותו היא "לפיס לזולי (ḫsbḏ) מלאכותי".
השימוש המתועד הראשון ב"כחול מצרי" כשם צבע באנגלית הוא משנת 1809.
אברהם אבן עזרא
רבי אברהם בן מאיר אִבּן עזרא (מכונה ראב"ע; ד'תתמ"ט, 1089 – א' באדר א' ד'תתקכ"ד, 27 בינואר 1164) משורר, בלשן, פרשן מקרא, ופילוסוף בתקופת תור הזהב בספרד. הוגה יהודי בולט בימי הביניים. עסק גם באסטרולוגיה, מתמטיקה ואסטרונומיה (על שמו נקרא מכתש אבן עזרא בירח). רבים מספריו נכתבו בעברית.
בספרד המוסלמית
אבן עזרא נולד בעיר טודלה שבספרד בשנת ד'תתמ"ט (1089) או בשנת ד'תתנ"ב (1092). הוא עזב את טודלה כנראה בצעירותו, נדד ברחבי ספרד, ועבר בערים טולדו, אליסנה וקורדובה שהייתה מרכז השכלה וחוכמה בתקופה זו ובה שהה שהייה ממושכת. הוא עסק באותה תקופה כנראה בעיקר בשירה, ונהנה מאוד משהייתו בספרד. ככל הנראה רבי אברהם אבן עזרא לא הצליח כלכלית באותה תקופה.
בצפון אפריקה
בהמשך אבן עזרא נדד גם בארצות צפון אפריקה: (מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה). יש המשערים שנדודים אלו היו בשנותיו המוקדמות, לפני נדודיו בארצות הנוצרים. רבי שלמה פרחון מספר על הגעתו לצפון אפריקה יחד עם רבי יהודה הלוי. במהלך נדודיו במרוקו התיידד עם רבי יוסף בן עמראן, דיין העיר סיג'ילמסה, ושהה אצלו תקופה ממושכת. רבי אברהם הביע התפעלות מחכמתו, וכתב מספר שירים המספרים בשבחיו. בהיותו בתוניסיה התיידד עם רבי שמואל אבן ג'אמע, אב בית הדין בעיר גאבס, התגורר בביתו תקופה ממושכת, ושיבחו בשיר: "ארי קם בתוך צאן והיה לגואל". מידידיו הנוספים היה איוב שלמה אבן אלמועלם, משורר ורופא בחצר מלך מורביטון בעיר מרקש, וכהרגלו הוא שורר לכבודו מספר שירים. לאחר הפרעות בקהילות היהודיות בספרד וצפון אפריקה, בתקופת שלטון אל-מוואחידון, חיבר רבי אברהם את הקינה אהה ירד עלי ספרד, בה ביכה על חורבן הקהילות, אותן מנה אחת לאחת.
המעבר לארצות הנוצרים
בשנות הארבעים לחייו עזב רבי אברהם את ספרד, והתחיל במסע נדודים בקהילות היהודיות בדרום אירופה ובמערבה. השנה המדויקת בה יצא מספרד אינה ידועה, אך נראה שיצא לנדודיו סביב שנת ד'תתק"ה (1145) או אף קודם לכן בשנת ד'תת"ק (1140). ישנם אף תיאורים כי רבי אברהם יצא מספרד עוד בשנת ד'תתצ"ח (1138) וחזר אליה שוב מעט לאחר מכן, ויציאתו הידועה לנו היא היציאה השנייה, אך כמו פרטים רבים הנוגעים לחייו האישיים העובדות חסרות. הסיבה לנדודיו אינה ברורה, אך לפי דבריו "הוצאתני מארץ ספרד חמת המציקים", כמו גם בהתאמה למציאות השלטונית בחצי האי האיברי המתוארת היטב, סביר כי נמלט מספרד עקב הרדיפות האנטי-יהודיות של השושלת המוסלמית אל-מוואחידון הקיצונית, שעלתה לשלטון במרוקו ובאנדלוסיה באותה עת.
במכתב ששלח לרבי שמואל אבן ג'אמע כתב רבי אברהם: "...ואשמע את השם מדבר אליי, ביד הנדוד נפשך מסורה". ד"ר יוסף כהן העלה השערה כי רבי אברהם האמין שהכוכבים קבעו כי ייגזר עליו לנדוד. אין זה בלתי סביר להניח כי צירוף של גורמים הביאו לנדודיו, בהם גם תקווה לרווחה כלכלית.
באיטליה
בשנת ד'תתק"ד (1145) שהה רבי אברהם אבן עזרא ברומא שבאיטליה. מהעיר רומא נדד לעיר סלרנו, שם הייתה קהילה יהודית גדולה. רבי אבן עזרא לא התקבל בכבוד אצל יהודי סלרנו, שלא העריכו את ידיעתו בתנ"ך ובמדעים, ובאותו זמן קיבלו אדם אחר בכבוד גדול. רק עשיר אחד, בשם אליקים, תמך בו כלכלית. הוא העריך מאוד את אליקים וכתב עליו תשבחות רבות בשל היחס שהעניק לו. רבי אברהם אבן עזרא התרעם מאוד על יחסם של יהודי סלרנו, וכתב שבגלל כך לא יכתוב ספרים ולא יפרסם דברי חוכמה בעירם. לאחר מכן נדד ברחבי איטליה ועבר בערים לוקה ומנטובה. במנטובה חלה במחלה קשה ואף נטה למות, אך לבסוף החלים. כשחלה נדר לפרש את התורה לפי הפשט. לאחר מכן המשיך בנדודיו לוורונה. בנדודיו ברחבי איטליה התחיל לכתוב ספרים רבים. באיטליה כתב את פירושו לספר קהלת וסיים אותו בשנת 1140 למניינם, שנת ארבעת אלפים ותשע מאות לבריאה, כפי שכתב בפירושו לפסוק האחרון בספר.
בפרובאנס ובצפון צרפת
לאחר שהותו באיטליה, עבר רבי אברהם אבן עזרא לצרפת ולפרובאנס, כנראה בשנת ד'תתק"ח (1148). בצרפת התגורר בתחילה בעיר בדרש (כיום: בזייה), שם קיבלוהו יהודי המקום בכבוד גדול והוא אף חיבר לכבודם את "ספר השם". לאחר שהותו בבדרש המשיך לכיוון נרבונה בחבל לנגדוק שבדרום צרפת, ואחר כך לרואן בחבל נורמנדי שבצפון צרפת. בשהותו בצרפת התיידד עם רבנו תם, והחליף עמו מכתבים.
ארץ ישראל
ישנה מסורת שהגיע בנדודיו גם לארץ ישראל, אך מסורה זו חסרה מקורות.
סוף נדודיו ומותו
בשנת ד'תתקי"ח (1158) שהה אבן עזרא בלונדון שבאנגליה, שם היה למורו של ר' יוסף בר' יעקב ממורויל ושם כתב את איגרת השבת בט"ו בטבת ד'תתקי"ט. יש טוענים שבשנת ד'תתקכ"א (1161) חזר אבן עזרא לנרבונה שבצרפת, אבל מפירוש אבן העזר משמע שנשאר באנגליה.
שנת פטירתו נתונה במחלוקת ובהתאם שנת לידתו. המקור הכתוב המפורט ביותר לתאריך מותו שנמצא בידינו נמצא בכתב יד בספרייה הלאומית בפריז, בסיום הפירוש על התורה:. נראה שכותב טקסט זה אכן הכיר את רבי אברהם אבן עזרא, אך לא ידוע באיזה מקום נכתב. בכתב יד אחר נמצא נוסח שונה מעט ובו השנה היא ד'תתקכ"ד. בהתאם לנוסחאות אלו נולד בשנת ד'תתנ"ב או ד'תתמ"ט ונפטר ב-23 בינואר 1167 או 27 בינואר 1164. הנוסח השני עדיף משום שאת פירושו הארוך על התורה כתב בהיותו בן 64 וסיים את ספר שמות בשנת ד'תתקי"ג, ובשנת ד'תתקט"ז כתב פירושים לשלושה ספרים אחרים.
המקור המפורש הקדום ביותר טוען שנפטר באנגליה. רבי משה בן חסדאי, שחי פחות ממאה שנה אחריו, כתב "ושמעתי מבני איגלאנט ששם מת ביניהם". נראה שרבי משה קיבל את המידע מאותם אנשים שנתנו לו את כתביו של אבן עזרא והם אף פגשו אותו.
יש הטוענים שנפטר בארץ ישראל, על פי דברי צפנת פענח לעיל ועל פי טקסט שכתב וממנו עולה כי שהה בארץ ישראל: "ראיתי ספרים שבדקום חכמי טבריה ונשבעו חמישה עשר מזקניהם ששלוש פעמים הסתכלו כל מילה וכל נקודה...". כמו כן אבן עזרא כתב בשיר אחר "...השואל לצאת אל אדמתך". לדעת נפתלי בן-מנחם, "אדמתך" היא ארץ ישראל, וסביר כי הצליח להגיע לשם.
רבי אברהם זכות בספר יוחסין כותב:.
ישנה מסורת כי אבן עזרא קבור ביישוב כאבול שבגליל, ושם אף נמצא ציון קבר, אך אין כל עדות לכך שהוא קבור שם.
במרץ 2017 נמצא קבר בבית העלמין העתיק של צפת ועליו מצבה שבה נכתב "הציון של הישיש, החכם הרופא אברהם אבן עזרא". אך יש סברות שונות בנוגע לזהות אפשרית, כגון רופא בשם זהה, שחי בצפת בימי הרב יוסף קארו ומופיע בשו"ת הרלב"ח.
קשרים וידידים
אבן עזרא הכיר היכרות אישית והיה מיודד עם כמה מחכמי דורו. עוד בספרד הוא פגש את רבי יהודה הלוי, איתו הייתה לו ידידות עמוקה וקשרים לימודיים. יש טענה (אברבנאל בשמות לב) כי אבן עזרא וריה"ל היו מחותנים (בנו של ראב"ע התחתן עם בתו של ריה"ל), דבר זה נתון במחלוקת בין החוקרים. לאחר מותו של ריה"ל כתב עליו אבן עזרא שהוא נגלה לו בחלום והציע לו להצטרף אליו בעולם האמת.
קיים מיתוס המספר כי אבן עזרא פגש את רבנו תם והדגים לו יצירת גולם על ידי צירוף אותיות, רבי יעקב עמדין בספר מטפחת ספרים תקף טענה זו בחריפות "וכי מי לא ידע שלא היה לאבן עזרא חלק ונחלה בחכמת הקבלה?!".
כאמור, יחסי חיבה שררו בינו לבין רבינו תם, והם התכתבו ואף כתבו שירים זה לזה.