cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נווה שאנן (חיפה)
בית הספר רמב"ם
במתחם פועל גם מרכז תרבות דתי לנוער, שאחראי לפעילויות כהצגות, חוגים, הרצאות, ואירוח חזנים; המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ וסניף תנועת בני עקיבא השכונתי גם הם חלק ממתחם זה. בסניף ישנו חדר זיכרון לתושבי הקהילה שנפלו בצבא או בפיגועי טרור. במתחם גם גן משחקים, לטובת ילדי המתפללים ותלמידי בית הספר, וכן ספריה עיונית. כמו כן בימי חמישי פעיל שם גמ"ח "נותנים באהבה" שבו בבוקר בני נוער פורקים משאיות ומכולות אוכל אורזים הכל למנות ואחרי צהריים ובערב מחלקים את המנות למשפחות נזקקות.
הרב חיים נפתלי ויסבלום היה רב השכונה, והיה מקובל גם על העדה החרדית. הוא עמד בהנהגת הקהילה למשך כ-50 שנה, והיה מוכר וידוע כרב גדול בכל הארץ. הרב ויסבלום הנהיג את הקהילה עד פטירתו, בערב סוכות ה'תשע"ו. כיום, הרב של קהילת רמב״ם הוא הרב אליהו בלום, לשעבר ראש ישיבת ההסדר נהר-דעה בנהריה.
ישיבת "אור וישועה"
המתחם השני הוא מתחם המרכז התורני לאומי של ישיבת אור וישועה בראשות הרב אליהו רחמים זייני ובו שוכנים מלבד הישיבה הגבוהה וישיבת ההסדר גם בתי כנסת אשכנזי, ספרדי ותימני ומתקיימים בו חוגים תורניים לילדים, הרצאות ואירועים נוספים. במרכז זה שוכנים גני הילדים המרכזיים של קהילת אור וישועה ובהם מתחנכים כ-150 ילדים בשנה. בשנת ה'תשע"ה (2015) הוקם במתחם סניף של תנועת הנוער אריאל.
הקהילה החרדית
הקהילה החרדית בנווה שאנן מונה כארבע מאות וחמישים משפחות.
הרב שלמה טופורוביץ ובניו עמיחי ועמנואל שהתגוררו בשכונת נווה שאנן שמו לעצמם כמטרה הקמת גרעין חרדי בשכונה. בתחילה יזמה המשפחה הקמת ישיבה, אולם זו נסגרה לאחר זמן קצר. בשנת 1984 הקימה המשפחה על חלק מגן ציבורי צריף ששימש כבית כנסת שכונתי קטן, סביבו התגבשה קבוצה קטנה של חרדים ששכרו דירות באזור. במהלך שנות ה-80 הוקמה על שטח בית הכנסת והשטח הסמוך לו ישיבת "נחלת הלויים" בראשות הרבנים ישראל מאיר וייס ואורי וייסבלום. הישיבה הצליחה לגייס תלמידים ותרומות, והמשפחה פנתה להקמת גרעין של משפחות חרדיות סביב לישיבה.
פילמור
פִּילְמוּר (באנגלית: Polymerization) הוא תגובה כימית שבמהלכה מתחברים מונומרים לשרשראות מולקולריות ארוכות לקבלת פולימר.
עאישה ראתב
עאישה ראתב (בערבית: عايشة راتب; 22 בפברואר 1928 – 4 במאי 2013) הייתה משפטנית מצרית, השרה השנייה והשגרירה הראשונה בתולדות מצרים.
פילמור
תגובות הפילמור מתחלקות לשני סוגים עיקריים: פילמור דחיסה, ופילמור סיפוח.
עאישה ראתב
ביוגרפיה
עאישה ראתב נולדה ב-1928 בקהיר. היא סיימה לימודי משפטים בהצטיינות באוניברסיטת קהיר בשנת 1949 ואחר כך עברה לפריז שבצרפת לצורך השלמת לימודיה, שם הצטיינה. סיימה לימודי תואר ראשון במשפט ציבורי בהצטיינות בשנת 1950. בשנת 1955 סיימה את לימודיה לדוקטורט במשפטים באוניברסיטת קהיר. ראתב הייתה האישה הראשונה שהתמנתה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קהיר. ראתב הייתה מרצה במשפט הבינלאומי, וכיהנה בתפקיד ראש המחלקה למשפט הבינלאומי באוניברסיטת קהיר. אחד ממחקריה עסק בנושא "חוקיות המאבק הפלשתינאי".
פילמור
בתעשייה הכימית, ניתן לפלמר מונומרים מסוימים בשתי השיטות, ולקבל בכל אחת מהן, פולימר בעל תכונות ומאפיינים שונים. על כן, נודעת חשיבות רבה לבחירת תהליך הפילמור.
עאישה ראתב
ביוגרפיה
המבחן האמיתי הראשון לעקרונות בהם האמינה ועליהם הגנה היה כאשר צורפה ל"וועדת המאה" (لجنة المئة) - אספה מכוננת המפתחת את החוקה, שכשמה מספר חבריה 100: 50 מהם חברי פרלמנט ו-50 אינם, לכנס הלאומי עם תחילת כהונת הנשיא אנואר סאדאת. היא נבחרה כחברת הוועדה המרכזית שדנה בסעיפי החוקה לשנת 1971, וכאשר רוב קולות חברי הוועדה המרכזית תמכו בהרחבת והעמקת סמכויות נשיא המדינה, ד"ר ראתב התנגדה לכך בנוכחות הנשיא סאדאת עצמו. למרות ביקורתה על הרחבת סמכויות נשיא המדינה, בחר בה אנואר סאדאת כשרה לענייני הרווחה בשנת 1971.
פילמור
שיטת הפילמור מכתיבה את אורך השרשרת שתתקבל, את המסה המולקולרית הממוצעת לפולימר ואת חלוקת הגדלים היחסית של הפולימר. אלו ישפיעו על רמת הגבישיות, ומכאן גם על תכונותיו הפיזיקליות והמכניות של הפולימר, כגון: טמפרטורת היתוך, קשיות, אלסטיות ועוד.
חומרי הגלם - המונומרים
חומרי הגלם של תהליך הפילמור הם המונומרים - אבני הבניין של הפולימר. כמעט כל המונומרים הקיימים הם תרכובות אורגניות המבוססות על פחמן ומימן, ולעיתים קרובות גם: חמצן, חנקן, גופרית, כלור, פלואור וצורן. המקור של רוב המונומרים הללו, הוא מהתעשייה הפטרוכימית - העוסקת בהפקה וייצור של כימיקלים מדלקים מאובנים, בעיקר מנפט, אך גם מגז טבעי ומפחם.
עאישה ראתב
ביוגרפיה
לאחר מכן נבחרה ד"ר ראתב לחברה בוועדה המרכזית בארגון אל-איתיחאד אל-אשתראכי (الاتحاد الاشتراكي), השתתפה בכנס הכללי, וריכזה את סעיפי החוקה הבעייתיים בהתייעצות עם עמיתיה האקדמיים.
פילמור
פילמור על ידי סיפוח
פילמור על ידי סיפוח (נקרא גם: פילמור גידול בשרשרת) היא שיטה לחיבור של מונומרים המכילים קשר כפול (כמו c=c). בתהליך זה, הקשר הכפול נפתח אגב סיפוח ובמקומו נוצרים קשרים קוולנטים בין המונומרים. תהליך זה הוא אקסותרמי תמיד. בתהליך זה, סיפוחם של המונומרים נעשה בזה אחר זה עד גמר המונומרים, על כן התהליך נקרא - פילמור גידול בשרשרת.
עאישה ראתב
מאבקה למינוי שופטת
לאחר שחזרה ראתב מפריז, היא הביעה עמדות בעד שוויון לנשים במערכת המשפט המצרית, ומחתה על כך שאין אף אישה בתפקיד שופטת במצרים. היא עתרה בפני מועצת המדינה בבקשה למנות אותה לשופטת במדינה, לאור העובדה שכישוריה והשכלתה עודפים על אלו של רבים מהשופטים. הייתה זו העתירה הראשונה בהיסטוריה המודרנית של מצרים. לאחר שבקשתה להתמנות לשופטת נדחתה, היא ערערה על ההחלטה בפני הממשלה. ד"ר עבד אל-רזאק אל-סנהורי (عبد الرازق السنهوري), ראש ממשלת מצרים דאז, פסק שאין הוראה הקובעת מניעה חוקתית, דתית או משפטית למינוי אישה לתפקיד שיפוטי; עם זאת, דחיית בקשתה להתמנות לשופטת נבעה מאי התאמתה לתפקיד לפי הערכת המדינה, אשר מסמכותה להחליט על העיתוי המתאים למינוי אישה לשופטת.
מאבקה של ראתב להתמנות לשופטת היה נקודת ציון שהניעה נשים רבות ללכת בדרכה. מאז הגישה את בקשתה להתמנות לשופטת, ניגשו מספר רב של עורכות דין וביקשו להצטרף לרשות השיפוטית, אך גם בקשותיהן נדחו על ידי המועצה העליונה לשופטים, לפעמים ללא ציון סיבה ולעיתים תוך ציון היות המועמדת אישה כסיבה המרכזית לדחיית הבקשה. לאחר שעברו 50 שנה מהבעת הרצון הראשונית והמקורית של ראתב למינוי אישה במערכת השיפוטית, אכן נתמנתה תהאני אל-גבאלי (تهاني الجبالي) לשופטת המצרית הראשונה. עם מינויה ציינה אל-גבאלי ביחס לד"ר ראתב: "דומני שזכיתי לפירות מאבקה".
פילמור
פילמור על ידי סיפוח
בפילמור סיפוח, מאזן האטומים נשאר כשהיה, כלומר הרכב האטומים ביחידה החוזרת זהה להרכב במונומר.
פילמור הסיפוח התגלה באקראי בשנת 1933, כשמדענים ניסו לבחון את התנהגותו של גז האתן בתנאים חריפים: בטמפרטורה של כ-200 מעלות צלזיוס, ובלחץ של 2,000 אטמוספירות, וקיבלו - בתגובה אטית, מוצק, פולימרי, דמוי שעווה: פוליאתן (ובשמו המסחרי - פוליאתילן).
ניסויים נוספים בפילמור האתן לימדו, שאפשר להקל בתנאים ולהאיץ את התגובה על ידי הוספת כמות קטנה של יזם (איניציאטור): חומר מתאים, הפותח את הקשר הכפול ומפעיל, בדרך של תגובת שרשרת, את הפילמור כולו (חלקיקי היזם נשארים קשורים בקצוות השרשרות).
עאישה ראתב
חיים פוליטיים
ראתב תמכה בתכנון המשפחה והזהירה מקצב הגידול הגבוה באוכלוסיית מצרים.
פילמור
פילמור על ידי סיפוח
לפי אופיו של היזם נקבע מנגנון הפילמור כמנגנון יוני או כמנגנון רדיקלי.
עאישה ראתב
חיים פוליטיים
כשהיה אנואר סאדאת בחיים התנגדה ראתב להסכמי קמפ דייוויד, אך כעבור שנים תמכה בהם וציינה כי לנשיא סאדאת הייתה ראייה לטווח ארוך.
פילמור
פילמור על ידי סיפוח
באופן כללי, ככל שכמות היזם גדלה, מהירות הפילמור גדולה יותר, והפולימר המתקבל יהיה בעל מסה מולרית ממוצעת קטנה, ובעל שרשרות קצרות ומסועפות יחסית.
מנגנון רדיקלי
מתבצע בנוכחות יזם רדיקלי, כלומר מולקולה בעלת אלקטרון חופשי כדוגמת CR_2O \cdot. האלקטרון החופשי של היזם מגיב עם הקשר הכפול, ומתחבר אליו, תוך יצירה של יזם רדיקלי נוסף הממשיך את התהליך, לדוגמה:
עאישה ראתב
חיים פוליטיים
עאישה ראתב הלכה לעולמה בשנת 2013 מדום לב, בגיל 85.
פרוטין
פרוטין (בצרפתית: Pérotin, נזכר לראשונה בסביבות 1200, נודע גם בשם פרוטין הגדול) היה מלחין אירופאי, כנראה צרפתי, שחי סמוך לסוף המאה ה-12 וראשית המאה ה-13. פרוטין היה החבר המפורסם ביותר באסכולת נוטרדאם לפוליפוניה ובין המלחינים הספורים מתקופתו, ששמם נשמר ואפשר לקשר אותו בוודאות ליצירות אינדיבידואליות, הודות לעדותו של סטודנט אלמוני בקתדרלת נוטרדאם הידוע כ"אנונימוס IV", שכתב על פרוטין ועל קודמו לאונין. אנונימוס IV כינה אותו "פרוטין מגיסטר", כלומר, פרוטין המורה או המומחה. השם פרוטין כשלעצמו לקוח מ"פרוטינוס", צורת ההקטנה של פטרוס, הגרסה הלטינית לשם הצרפתי פייר.
עאישה ראתב
פרסים ומדליות
בשנת 1995 קיבלה את פרס הוקרת המדינה במדעי הסוציולוגיה מהמועצה העליונה לתרבות במצרים.
פילמור
מנגנון רדיקלי
החיסרון בתהליך זה הוא שהפולימר הנוצר מורכב מהסתעפויות רבות, ולכן הוא אמורפי ורך.
פרוטין
צורות וסגנון במוזיקה
פרוטין חיבר אורגנום, הצורה הקדומה ביותר של מוזיקה פוליפונית. צורות קודמות של מוזיקה אירופאית, כגון מזמור גרגוריאני וסוגים אחרים של מזמורי תפילה נוצריים, היו מונופוניים. הוא היה חלוץ בסגנונות האורגנום בשלושה ובארבעה קולות; למעשה, ה-Sederunt principes וה-Viderunt omnes שלו הם בין ה"אורגנה קוודרופלה" - אורגנום בארבעה קולות - היחידים הידועים כיום.
כמאפיין בולט בסגנון החיבור שלו נהג לקחת מלודיה פשוטה ומוכרת ולמתוח את משכי הזמן שלה, כך שכל הברה בודדת התמשכה על פני מאות שניות, ואז להשתמש בכל צליל של המלודיה (הטנור, המושג הלטיני ל"תומך", או קנטוס פירמוס) כבסיס לקווים המשתלבים זה בזה במורכבות רתמית שמעליו. התוצאה הייתה, שקול אחד או יותר שרו קווים חופשיים, נעים במהירות ("דיסקנט") מעל הקנטוס התחתון, שנמתח והורחב עד להיותו זמרור מונוטוני בתנועה איטית.
פילמור
מנגנון רדיקלי
בתרשים: מנגנון פילמור רדיקלי של וניל על ידי יזם המבוסס על תרכובות אורגנו-מתכתית.
מנגנון יוני
מתבצע באמצעות זרז קטיוני או אניוני. כל מונומר מצטרף לקצה הפולימר ולא יכול לבצע הסתעפויות. כך נוצרות מולקולות ארוכות ולא מסועפות, ולכן קשות יותר ויציבות.
פרוטין
יצירות
היצירות המיוחסות לפרוטין כוללות את ה-Viderunt omnes ו- Sederunt principes בארבעה קולות; Alleluia, Posui adiutorium, Alleluia, Nativitas ועוד תשע יצירות, שייחסו לו חוקרים בני ימינו על סמך סגנונן, כולן בשלושה קולות ובסגנון האורגנום; ה-Dum sigillum summi Patris בשני קולות וה-Beata viscera המונופוני, בסגנון הקונדוקטוס. (הקונדוקטוס מתאים שיר מחורז בלטינית הקרוי סקוונצה למלודיה חוזרת ונשנית, באופן המזכיר במידה רבה מזמור תפילה בן ימינו.)
יצירותיו של פרוטין שמורות ב"מגנוס ליבר", "הספר הגדול" של מוזיקת כנסייה פוליפונית קדומה, שהיה באוסף קתדרלת נוטרדאם בפריז. "הספר הגדול" מכיל גם את יצירותיו של בן תקופתו, שקדם לו במעט, לאונין. עם זאת, מאמצי החוקרים למקם את פרוטין בנוטרדאם לא הניבו תוצאות חד-משמעיות, כיון שכל הראיות נסיבתיות ומעט מאוד ידוע על חייו. את תאריכי פעילותו אפשר לקבוע בקירוב על פי אי אילו צווים שהוציא בשלהי המאה ה-12 הבישוף של פריז, אידה דה סולי, המזכירים את "אורגנום טריפלום" ו"אורגנום קוודרופלום"ושיתוף הפעולה הנודע שלו עם המשורר פיליפ, יועץ הבישוף, שאת המוזיקה ל-Beata viscera שלו לא יכול היה לכתוב לפני 1220. צווי הבישוף ספציפיים בפירוש ומהם עולה, כי האורגנום בארבעה קולות של פרוטין, Viderunt omnes, נכתב לחג המולד של 1198, והאורגנום השני שלו בארבעה קולות, Sederunt Principes חובר ליום סטפן הקדוש (26 בדצמבר) 1199, לחגוג חנוכת אגף של קתדרלת נוטרדאם. המוזיקה שלו, יחד עם זו של לאונין ושל בני תקופתם האלמונים, קובצה יחדיו תחת התואר אסכולת נוטרדאם.
פילמור
מנגנון יוני
בתרשים: מנגנון פילמור קטיוני של וניל הלוגן על ידי זרז קטיוני אלקטרופילי (חומצה).
פרוטין
ביקורת בני התקופה
הפוליפוניה אפשרה למוזיקאים מעללי מוזיקה, שהיו יפים בעיני רבים ודוחים, בעיני אחרים. ג'ון מסולסברי (1120 - 1180) לימד באוניברסיטת פריז בשנותיהם של לאונין ופרוטין. הוא האזין לקונצרטים רבים בבית הספר למקהלה של נוטרדאם. ב-De nugis curialiam הוא מביא תיאורים מיד ראשונה של ההתפתחויות שחלו במוזיקה בשיא ימי הביניים. וכך כתב הפילוסוף והבישוף של שארטר:
פילמור
מנגנון יוני
בתרשים: מנגנון פילמור אניוני של ציאנו-אקרילט על ידי זרז אניוני נוקלאופילי.
פילמור על ידי דחיסה
פילמור על ידי דחיסה (נקרא גם: פילמור עיבוי, או פילמור גידול בשלבים) היא שיטה לחיבור של מונומרים המכילים, לפחות, שתי קבוצות פונקציונליות.
פרוטין
השפעה
המוזיקה של פרוטין השפיעה על מלחינים מינימליסטיים כמו סטיב רייך, בעיקר ביצירתו של רייך "משל".
פילמור
פילמור על ידי דחיסה
ברוב תהליכי הפילמור בדחיסה, חיבור המונומרים מתבצע תוך פליטה של מולקולה קטנה אל מערכת הפילמור (כגון: מים, כוהל, HCl ועוד - תלוי בסוג המונומר). לעומת זאת, כשהקבוצות הפונקציונליות של המונומרים הן במצב בלתי רווי - כמו במונומרים טבעתיים, אזי תגובת הפילמור תתרחש ללא פליטה של מולקולות אל מערכת הפילמור. פילמור דחיסה מסוג זה, מכונה "פוליאדיציה".
בפילמור דחיסה (שאינו פוליאדיציה), הרכב האטומים ביחידה החוזרת אינו זהה להרכב במונומר.
כל תהליכי הפילמור בדחיסה נעשים בשלבים, תחילה נוצרות מולקולות קצרות, ולאחר מכן המולקולות הקצרות מתחברות למולקולות ארוכות יותר, וכך הלאה - עד לסיום הגבתם של כל המונומרים. לכן השיטה נקראת - פילמור בשלבים. אחת הדרכים להפסקה של תהליך הפילמור מתבצעת על ידי הוספה של מולקולה בעלת קבוצה פונקציונלית אחת, המסוגלת להתפלמר לשלד השרשרת בקצה אחד בעוד הקצה השני לא מסוגל לעבור תגובת דחיסה.
בתרשים: פילמור דחיסה של דו-כוהל ודו-אמין לקבלת ניילון (תוך יציאה של מולקולת מים - תוצר הדחיסה).
בתרשים: פילמור דחיסה תוך פתיחת טבעת (פוליאדיציה) של קפרולקטון לקבלת פוליקפרולקטון.
בתרשים: פילמור דחיסה של דו-חומצה קרבוקסילית ודו-כוהל לקבלת פוליאסטר (תוך יציאה של מולקולת מים - תוצר הדחיסה) - תגובת איסטור.
טכנולוגיות הפילמור
הבחירה בתהליך הפילמור נעשית בהתחשב במשתנים שונים וביעד השימוש הסופי של הפולימר. בין המשתנים שיש לתת עליהן את הדעת בעת בחירת תהליכי הפילמור הם: עלות מתקני הפילמור ועלות האנרגיה הדרושים להפעלתם ואחזקתם, יכולת שליטה במשקלים המולקולריים של הפולימר, מהירות התגובה, יכולת להיפטר מחום עודף, מורפולוגיה נדרשת מהפולימר, בטיחות, רעילות.
מנחמיה
מְנַחֶמְיָה היא מושבה בקצה הצפוני של המועצה האזורית עמק המעיינות, ממוקמת בקרבת כביש 90, כחמישה קילומטר דרומית לצמח וכ-18 קילומטר מצפון לבית שאן. בין השנים 1951–2005 המושבה הייתה מוכרת כמועצה מקומית.
ייסוד המושבה
ייסוד המושבה התבצע בשלושה שלבים: ב-23 - 26 בדצמבר 1901 התיישבו חמש המשפחות הראשונות על אדמות שנרכשו בדרום עמק הירדן, ליד הכפר עבודייה, ב-25 בדצמבר 1902 כ"ה בכסלו תרס"ג נוצר איחוד של מתיישבי עבודייה עם אדמות מלחמיה, בינואר 1903 התגבשה המושבה מלחמיה שכללה 12 משפחות ואליהן התווספו שמונה משפחות מזכרון יעקב, "מלחמיה" היא היישוב היהודי הראשון באזור בעת החדשה. בו' באייר תר"פ (24 באפריל 1920) הותקפה מלחמיה על ידי פורעים ערבים והמתיישבים נאלצו להתפנות לתקופה קצרה. בשנת 1921 שונה שמה של המושבה למנחמיה על שם מנחם, אביו של הנציב העליון הרברט סמואל.
בראש המושבה עמד ועד המושבה בניהולו רב השנים של מאיר דוד רוזנצויג. בנו, ירמיהו רוזנצויג, נודע כנגן הרמוניקה (מפוחית יד) ומספר סיפורים, ירמיהו חיבר ושר את השיר "על הגורן בליל לבנה".
במנחמיה הוקם בית-מרקחת אזורי לפני מלחמת העולם הראשונה. הוקמה בה מחצבה, שבה כרו חומרי גלם עבור ביח"ר "נשר" שליד חיפה; המחצבה סיפקה עבודה גם לקיבוצי עמק הירדן בראשיתם. הוקם בה גם מפעל לייצור גבס, שסיפק עבודה לתושבי מנחמיה. במקום היה קיים מוזיאון לתולדות הרפואה באזור, ולתולדות מנחמיה ונהריים.
התנהלות כמועצה מקומית
היישוב התנהל כמועצה מקומית משנת 1951 עד 2005. שטח השיפוט של המועצה היה 6,000 דונם.
מ-1999 עד 2004 היה ראש המועצה עמית בן-צבי. הוא התפטר בשל צבירת גירעונות בקופת המועצה (התפטרות מסיבה זו היוותה תקדים ארצי). במקום בן-צבי, נכנס לתפקיד ממלא מקומו, איבור אלטשולר, שהחזיק בתפקיד פחות משנתיים. בא' בטבת ה'תשס"ו (1 בינואר 2006) המועצה בוטלה והמושבה הועברה להתנהל תחת מועצה אזורית עמק המעיינות.
גידולים חקלאיים
במנחמיה מגדלים מגוון פירות, בהם אשכוליות אדומות, קלמנטינות, תפוזים, בננות, זיתים, תמרים וענבים.
הטרמה
הטרמה היא הפעלה זמנית של סכמה קוגניטיבית. אם הסכמה תבוא לידי ביטוי במעשה או במחשבה ההטרמה תתבטל (Unpriming).
הטרמה אוטומטית היא מצב בו גירוי מסוים מצליח ליצור הטרמה אף על פי שהאדם אינו מודע לקיומו. אפקט ההטרמה בעקבות חזרתיות (Repetition Priming Effect) מיוחס לזיכרון הנהלי של הזיכרון המרומז.
המנגנון הנוירולוגי
במוח האדם, המידע שמור ברשתות עצביות המאוגדות בצבירים. צבירי הרשתות מחוברים ביניהם ברמה דומה, פחות או יותר. כשצביר מסוים מופעל בשל קלט חושי, צבירים המחוברים אליו טוב יותר, לדוגמה, מפני שהם מייצגים מידע דומה או קשור, הופכים פעילים יותר וסיכוייהם לחצות את סף המודעות גבוהים יותר.
לדוגמה, כאשר הצביר המייצג את המושג "פרח" מופעל, צבירים מסוימים נוספים יהפכו פעילים יותר מאחרים - אלה המייצגים סוגים של פרחים. האסוציאציות האלה נחשבות לרוב כלא-מודעוֹת, אך בהחלט ייתכן שיפעפעו למודעות, במיוחד אם קלטים נוספים לצבירים אלה יחזקו את עוררות הנוירונים שכבר הופעלו.
מחקר
בניסויים שנערכו, התבקשו נבדקים לקבוע אם מחרוזת אותיות מסוימת היא מילה תקנית בשפה. נמצא, כי זמן הקביעה למילה 'אחות' התקצר אם קדמה לה חשיפה למילה כגון 'רופא'.
מחקרים רבים הראו שכאשר מעובדת מילה דו-משמעית, מופעלות כל המשמעויות שלה. רק אחר כך ההקשר מנחה בבחירת המשמעות המתאימה, בעוד המשמעויות האחרות אובדות בתוך שנייה וחצי. הפעלה ממושכת של שתי המשמעויות של מילה דו-משמעית איננה רגילה, ונחשבת הומוריסטית:
הטרמה בתקשורת
אמצעי התקשורת מבליטים היבטים מסוימים של נושא כלשהו ובכך מטרימים לציבור סטנדרטים לניתוח המציאות. הדימויים של קבוצות חברתיות במדיה למשל מספקים "תסריטים" או "מודלים מצביים" לניתוחן במציאות.
דוגמה: בעת עיסוקה במאבק נגד גירוש העובדים הזרים, התקשורת בחרה להציג את העניין מזווית הראייה של ילדי העובדים הזרים. הטרמה זו נועדה להגביר את הרגישות לנושא מצד ישראלים. רגישות לילדים ומשפחה היא מן הערכים הבולטים בחברה הישראלית, ובשל כך קישורה האסוציאטיבי לנושא הוא אפקטיבי.
הערות שוליים
Bahnung
צ'ארלס יפה
צ'ארלס יפה (באנגלית: (Charles Jaffé (Jaffe; 1879 – 12 ביולי 1941) היה שחמטאי יהודי-בלארוסי אמריקאי. בשיאו, בשנות העשרה של המאה העשרים היה בעוצמה של רב אמן ובצמרת העולמית. יפה היה גם סופר בנושאי שחמט.
שנותיו הראשונות
צ'ארלס יפה נולד בדוברובנה, עיר קטנה בבלארוס (בזמנו, האימפריה הרוסית). קיים ספק לגבי מועד לידתו המדויק, ספק שהעלו היסטוריון השחמט אדוארד וינטר ואחרים. מקורות אחרים מציינים את שנת לידתו המשוערת בין 1876 ו-1887. יפה היגר לארצות הברית בשנת 1896 ועבד כסוחר משי עד להפיכתו לשחמטאי מקצועני בשנת 1910.
שחמט מקצועני
בשנת 1904 הגיע יפה למקום השביעי בתחרות הקונגרס האמריקני השביעי, בעיר סנט לואיס בתוצאה 5/11, בתחרות זו ניצח פרנק מרשל. יפה ניצח את המדורג 17 בעולם, ז'אק מיזס בתוצאה 0–2 בדו-קרב בשנת 1907. שנתיים לאחר מכן הגיע יפה למקום השלישי בתחרות בברוקלין בה ניצח הרברט רוזנפלד. באותה שנה הפסיד יפה דו-קרב למרשל, שדורג אז שביעי בעולם, בהפרש קטן: שני ניצחונות, שלוש תוצאות תיקו וארבעה הפסדים.
בשנת 1910 הגיע יפה שלישי בתחרות ניו-יורק (מרשל ניצח). בשנת 1911 חלק מקום 3–4 עם 9/12 בתחרות ניו-יורק (מרשל ניצח, חוסה ראול קפבלנקה הגיע שני, חצי נקודה לפני יפה). באותה שנה חלק מקום 23–26 עם 8.5/25 בתחרות קרלסבד, תחרות בה השתתפו 26 שחקנים והייתה מהחזקות שבתחרויות השחמט אי פעם. 17 מתוך 25 השחמטאים המובילים בעולם נטלו חלק בתחרות זו שאותה ניצח ריצ'רד טייכמן. למרות מיקומו הנמוך זכה בתואר אמן כמו גם באחד מפרסי היופי שחולקו בתחרות.
בשנת 1913 הגיע עם 9.5/13 למקום השלישי בתחרות הלאומית האמריקנית השנייה, שבה ניצח קפבלנקה. בתחרות זו ניצח את קפבלנקה, אברהם קופצ'יק, אוסקר חאייס, דוד ינובסקי וסיים בתיקו עם מרשל שהיה באותה עת אלוף ארצות הברית.
הישגיו הבולטים במשחקים אישיים הם תוצאת תיקו מול קפבלנקה: שני ניצחונות ושני הפסדים, וניצחונות אישיים מול עמנואל לסקר, מרשל, ינובסקי ורבים אחרים.
יפה שיחק לעיתים קרובות במועדון השחמט סטויסאנט, מקום שבו שיחקו שחקנים חזקים רבים ומוקם בצידה המזרחי של מנהטן. יפה היה מפורסם בגלל מצבו הכלכלי הדחוק וסגנונו "היחיד במינו של בית קפה".
מחלוקות
בשנת 1913 השתתף יפה בתחרות בהוואנה שם סיים שישי עם 5.5/14, תחרות בה ניצח מרשל. בתחרות זו השתתפו שניים מעשרת החזקים בעולם, וחמישה מתוך 48 המובילים בעולם. בתחרות זו האשים קפבלנקה את יפה כי הפסיד במכוון את משחקו בסיבוב השני מול מרשל, ובכך איפשר למרשל לזכות בתחרות לפני קפבלנקה, ששיחק בעיר מולדתו. במשחק האמור, בעמדת שוויון במחצית המשחק, יפה ביצע משגה גס שעלה לו במלכה תמורת צריח. מיד לאחר ביצוע השגיאה נכנע יפה. למרות גודל הטעות לשחקן בסדר גודל של יפה, שחקני צמרת רבים עשו לעיתים טעויות גסות במשחקים תחרותיים. קפבלנקה עצמו שגה בתחרות ניו יורק 1931 בשלב הפתיחה מול הרמן שטיינר והפסיד כלי עקב מסע שמיני נורא.
לאחר האשמה זו הגיע ככל הנראה קפבלנקה להסכם עם מארגני התחרות בהוואנה, שארגנו גם אירועי שחמט בניו-יורק שיפה לא יוכל עוד להשתתף בתחרויות בהן ישחק קפבלנקה. ואכן, מאז, לא הצליח יפה להשתתף באף תחרות נוספת אליה נרשם קפבלנקה.
בשנת 1916 יפה היה מעורב בתביעה משפטית שנסובה סביב אי הכללה של חלק מניתוחי השחמט שלו בפרסום על גמביט המלך, אך הפסיד בתביעה, למרות תמיכה שקיבל מצד עדים שהופיעו למשפט כולל אלוף ארצות הברית פרנק מרשל. ככל הנראה זו התביעה הראשונה בה הובאו נושאי שחמט לבית המשפט בארצות הברית.
הגם שהתביעה נראית טיפשית, מנקודת ראותו של יפה שחלק ניכר מהכנסתו התבססה על כתיבת מאמרים בנושאי שחמט עבור כתבי עת יהודיים, המוניטין המקצועי עמד לדיון.
שיא כושרו
בשנת 1914 חלק יפה מקום 8–10 בתחרות ניו יורק (ניצח: אדוארד לסקר). ב-1915 ניצח יפה בתחרות אוטיקה. בשנת 1916 הפסיד יפה בצורה מזערית 6–7 בדו-קרב לינובסקי +4 -5 =4, שבאותה עת היה ממוקם במקום ה-15 בעולם. בשנים 1917–1918 הפסיד שוב לינובסקי, שטיפס בינתיים למקום השביעי בעולם בתוצאה 6–12 ; +4 -10 =4. בשנת 1918 חלק יפה מקום 3–5 בתחרות ריי-ביץ' בניו-יורק (ניצח: אברהם קופצ'יק). ב-1918 חלק מקום 1–2 עם בוריסלב קוסטיץ' בניו-יורק, ב-1919 הגיע למקום השני אחרי קופצ'יק בתחרות טרוי. ב-1920 מקום שלישי בניו-יורק (ניצח:אוסקר חאייס). באותה שנה הגיע למקום השני בתחרות אטלנטיק סיטי, אחרי מרשל. בשנת 1921 הגיע למקום השלישי בניו-יורק, למקום השלישי בתחרות אטלנטיק סיטי, (ניצח ינובסקי). בשנת 1922 הגיע למקום השני בתחרות ניו יורק (ניצח: אדוארד לסקר). בשנת 1925 הגיע למקום השלישי בתחרות סאדר פוינט (ניצח: אברהם קופצ'יק) בשנת 1926 חלק מקום 4–5 בתחרות שיקגו (ניצח: פרנק מרשל) ומקום שני בתחרות ניו-יורק (ניצח: קופצ'יק).
בשנת 1927 שלח יפה מברק מניו-יורק לאלכסנדר אלכין שהתמודד בבואנוס איירס מול קפבלנקה על אליפות העולם בשחמט. המברק הכיל ניתוח של יפה על הסתעפות חדשה בגמביט המלכה, שאלכין השתמש בה במהלך הדו-קרב. לאחר ניצחונו חזר אלכין לניו-יורק, וכאות תודה שיחק דו-קרב קצר מול יפה, ללא בקשת תמורה כספית. אלכין זכה בשני משחקי הדו-קרב.
שנים מאוחרות וכתיבה
יפה פרש מפעילות תחרויות למשך כעשור, למעט משחקים אחדים ששיחק בליגה באמצע שנות ה-30. באחד ממשחקיו הביס את ראובן פיין הצעיר. בשנת 1930 הפסיד יפה דו-קרב קצר ששיחק עם יצחק קשדן 3-0; קשדן היה באותה עת בכיר השחמטאים בארצות הברית.
יפה חיבר את הספר "ספר לימוד בסיסי לשחמט" בשנת 1937. בהקדמה לספר משבח שמואל רשבסקי את המחבר.
בריאותו החלה להידרדר בשלב זה. יפה פרסם גם מספר ספרים ביידיש. בגיל מבוגר חזר לשחק בתחרויות והעפיל לגמר האליפות הפתוחה של ארצות הברית 1938 שהתקיימה בבוסטון, שם סיים במקום ה-8–9 עם 4/11, תחרות שבה ניצח אל הורוביץ. התחרות האחרונה שבה השתתף יפה הייתה האליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה בניו-יורק, אליה העפיל מהמוקדמות אך בגמר הפסיד בכל 11 המשחקים. בתחרות ניצח ראובן פיין.
נפטר ב-1941 בברוקלין שבניו יורק.
הערכה
התוצאות של יפה במשחקים מול מיזס, מרשל וינובסקי ממחישים שהוא היה יריב אימתני. הוא ניצח את קפבלנקה בכלים השחורים. ליפה היה ביש מזל להגיע לשיא יכולתו בזמן בו קפבלנקה הגיע לניו-יורק. קפבלנקה ומרשל שלטו בתחרויות בניו-יורק ויפה לא הצליח להתגבר עליהם.
פיתאס
פִּיתֶאַס (ביוונית: Πυθέας; חי כמשוער בין השנים 380 – 310 לפני הספירה) היה גאוגרף ומגלה ארצות יווני. פיתאס, יליד מסליה (כיום מרסיי), שהייתה עיר יוונית בתקופה זו, עסק לפרנסתו במסחר. במסגרת מסעותיו הוא הקיף את בריטניה, וייתכן שהגיע אף צפונה יותר. פיתאס היה הראשון, הידוע לנו, שקישר בין תופעת הגאות והשפל ובין הירח, והראשון שהבחין בכך שכוכב הצפון (פולאריס) לא מצביע בדיוק לכיוון צפון. מדריך המסע הימי שכתב "אודות האוקיינוס" (Περί του Ωκεανού) לא השתמר, וידיעותינו עליו מגיעות ממקורות מאוחרים יותר.
נתיבי המפרץ
נתיבי המפרץ (כביש 22, מוכר יותר בשם "כביש עוקף קריות") הוא כביש פרוורי מהיר במטרופולין חיפה, המשמש ציר תחבורה ראשי במטרופולין, בדומה לנתיבי איילון במטרופולין תל אביב ודרך בגין במטרופולין ירושלים, המקשר את העיר התחתית בחיפה עם הקריות ועכו. אורך הכביש הוא כ-18 קילומטרים בקירוב, ולאורכו מספר מחלפים.
פיתאס
המסע לבריטניה
השנה המדויקת בה יצא פיתאס למסע סביב האי הבריטי אינה ידועה. כיום משערים שהיה זה לאחר שנת 330 לפנה"ס. לא ברור אם הוא הפליג ממרסיי דרך הים התיכון ומצר גיברלטר, משום שבאותה תקופה, השליטה במצר גיברלטר הייתה בידי קרתגו. אנשי קרתגו לא אפשרו לספינות זרות לעבור דרך המצר, ובכך קנו לעצמם שליטה במסחר הימי עם תושבי האי הבריטי. ייתכן שפיתאס חצה את גאליה (כיום צרפת) דרך היבשה ודרך נהרות, ויצא למסע הימי מהחוף המערבי של גאליה.
נתיבי המפרץ
תיאור הכביש ומאפייניו
"נתיבי המפרץ" מורכבים משני קטעים עיקריים:
פיתאס
המסע לבריטניה
תחנתו הראשונה של פיתאס באי הבריטי, הייתה באזור הקרוי כיום קורנוול, אשר נמצא בקצה חצי האי הדרום מערבי של בריטניה. הוא עצר שם לצורך לימוד תהליך הפקת הבדיל ועיבודו. ההשערה הרווחת היא שמטרתו המוצהרת של פיתאס בצאתו למסע הייתה מסחר בבדיל, מתכת שהיוונים היו זקוקים לה לצורך יצירת ארד. פתיחת אפיק מסחר זה הייתה יכולה לתרום לעצמאות כלכלית של היוונים, ולא מן הנמנע שפיתאס יצא בשליחות רשמית למסע.
נתיבי המפרץ
תיאור הכביש ומאפייניו
פרויקט בניית הכביש מנוהל על ידי החברה הלאומית לדרכים בישראל. חלקו הדרומי, הקצר יותר, נסלל ברובו כשהוא חופף לתוואי של כביש 58, שבוטל והוחלף על ידי הכביש החדש. עלות סלילת הכביש נאמדת ב-1.8 מיליארד שקל. מחלף ההסתדרות הוא אחד המחלפים הגדולים בישראל. כחלק מבנייתו הוקם גשר באורך של 400 מטרים, מעל לצומת שבמקום (שהיה ידוע כצומת וולקן), ועלותו של מחלף זה בלבד היא כ-100 מיליון ש"ח.
פיתאס
המסע לבריטניה
פיתאס המשיך צפונה דרך הים האירי, שמפריד בין האי הבריטי לאי האירי, ועצר במספר איים הפזורים לאורכו. פיתאס מכנה את תושבי האיים בשם פרטנים, כלומר "צבועים" או "מקועקעים" ביוונית. קרוב לוודאי, שזה המקור לשם הלטיני פיקטים, שבו כונו תושבי סקוטלנד על ידי הרומאים.
המשך המסע
פיתאס המשיך מבריטניה צפונה, ולאחר שישה ימי הפלגה הוא הגיע למקום המתואר על ידו כאי. אין ודאות לגבי זיהוי המקום, שנקרא בפי פיתאס תולה (Θούλη), וההצעות המודרניות מזכירות את איי שטלנד, איי פארו, חופי נורווגיה, או אפילו איסלנד הרחוקה יותר. מסלולו של פיתאס בחלק זה של המסע אינו ודאי.
פיתאס, שנהג לערוך רישום מדויק של אורך היום בקווי רוחב שונים, חזה שייתכן מקום בו השמש לא שוקעת בקיץ. בעת ביקורו בתולה הוא מצא שאורך הלילה הקיצי היה שעתיים עד שלוש שעות בלבד. על תושבי תולה הוא מספר, שהם אוגרים את התבואה באסמים, אוכלים פירות, שותים חלב ומכינים משקה העשוי מדגנים ומדבש.
פיתאס מספר שבמרחק של יום הפלגה צפונה מחופי תולה הוא הגיע לים קפוא. ייתכן שהיה זה אוקיינוס הקרח הצפוני, ואם נכון הדבר, אז פיתאס היה היווני הראשון שחצה את החוג הארקטי. פיתאס מתאר ים זה כתערובת של מים, קרח, אוויר וערפל, שאי אפשר להמשיך דרכה לא ברגל ולא בספינה.
מקורות
הידע שלנו על פיתאס מגיע ממקורות עקיפים, משום שספרו "אודות האוקיינוס" לא השתמר. ספר זה, שהיווה לאחר מותו של פיתאס, מקור יחיד לתיאור מסעותיו, היה כנראה מונח מול עיניהם של מספר סופרים יוונים ורומאים. את מרב ידיעותינו על מסעות פיתאס אנו שואבים כיום מספריהם של סטראבון, פליניוס הזקן, דיודורוס מסיציליה ופוליביוס, שטרחו וציטטו קטעים מספרו של פיתאס. סופרים נוספים, כמו גמינוס מרודוס, מזכירים את קיומו של הספר, אך ממעטים במסירת פרטים על תוכנו.
כאז כן היום, החוקרים נחלקים בדעותיהם לגבי אמינות הסיפורים. סטראבון, למשל, מכנה את פיתאס שקרן, ואילו פליניוס הזקן לא מטיל ספק בקיומו של מקום בשם תולה. יש הנוקטים דרך ביניים, וטוענים שפיתאס בדה מליבו פרטים מסוימים, בעוד שרוב התיאורים אמינים.
מיגל (סדרת טלוויזיה)
מיגל (או MÍGUEL) היא סדרת טלוויזיה ישראלית שיצרו טום סלמה ודפנה לוין, בכיכובו של רן דנקר. הסדרה עלתה לשידור ב-25 בינואר 2018 בערוץ HOT3, ומספרת את סיפורו של טום, מעצב אופנה בן 23 שטס לגואטמלה לאמץ ילד.
באפריל 2018 נבחרה "מיגל" מבין 135 סדרות מכל העולם להשתתף בפסטיבל Canneseries, שם זכתה בפרס אנסמבל השחקנים הטוב ביותר.
הסדרה נמכרה לשידור לערוץ הפרימיום הצרפתי +Canal.
תקציר העלילה
טום (רן דנקר) הוא תל אביבי צעיר בן 23, גיי, שמחליט לאמץ את מיגל, ילד בן 6 מגואטמלה. אמירה, חברתו של טום, שגם נשואה לו פיקטיבית, מלווה אותו בתהליך האימוץ. במהלך המסע של מיגל בגואטמלה טום מנסה להסתיר ממיגל את הסוד ששמר ממנו כל הזמן.
העלילה נעה בין שני צירי זמן - העבר, שנת 2001, סיפור האימוץ של מיגל, וההווה, שנת 2017, כאשר מיגל הבוגר חוזר לגואטמלה כדי לחפש את אמו הביולוגית.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
טויוטה פריוס
טויוטה פריוס (Toyota Prius) היא מכונית בעלת הנעה היברידית מתוצרת חברת טויוטה היפנית. היא נמכרה ביפן החל מ-1997 ובכך הייתה למכונית ההיברידית הראשונה שיוצרה בייצור המוני. במאי 2008 הגיעו מכירות הדגם למיליון כלי רכב, באוקטובר 2010 לשני מיליון כלי רכב וביוני 2013 לשלושה מיליון.
ביפן ה"טויוטה פריוס" הוגדרה כמכונית קומפקטית.
שלב הפיתוח
שנת 1993 הכריז איג'יי טויודה, נשיא החברה, הביע את דאגתו לעתיד תעשיית הרכב. בעקבות כך יושירו קימברה, סמנכ"ל המחקר ופיתוח יזם את פרויקט G21, שהחל לפעול בפברואר 1994. המטרה הייתה לייצר מכונית משפחתית קטנה בעלת וביצועים ומחיר הדומים למכוניות אחרות בקטגוריה ותהיה גם חסכונית באנרגיה. בשלב הראשון הוגדרה כמטרה ייצור מכונית משפחתית קטנה שתצרוך 50% מצריכת הדלק של הקורולה. בשנת 1995 הוצג בתערוכת הרכב של טוקיו דגם הפריוס, רכב המונע בטכנולוגיית (HSD (Hybrid Synergy Drive - הנעה היברידית, המשלבת מנוע בנזין עם מנוע חשמלי. ייצור הרכב החל באוקטובר 1997, בכך הפך הפריוס לרכב ההיברידי הראשון שיוצר בייצור המוני.
1997–2003 דור ראשון (XW10 ,XW11)
הדגם הראשון של פריוס (שם קוד XW10) הוצג בשנת 1997 ונמכר ביפן בלבד. הוא היה בעל ארבע דלתות וצויד במנוע בנזין בן ארבע בוכנות בנפח 1.5 ליטר ו-58 כוח סוס ובמנוע חשמלי שהונע באמצעות מצבר ניקל-מטל בתא המטען ומייצר 40 כוחות סוס. צריכת הדלק של הרכב עמדה על 28 קילומטר לליטר. החברה הציבה לעצמה כיעד מכירה של 12,000 כלי רכב בשנה במחיר הנמוך מ-17,000 דולר.
בשנת 2001 עבר הדגם עדכון (XW11) - הספק מנוע הבנזין עלה ל-70 כוח סוס והספק מנוע החשמל עלה ל-44 כוח סוס. דגם זה היה הדור הראשון של פריוס ששווק גם מחוץ ליפן. ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה בה שווקה הפריוס. בספטמבר 2001 החל השיווק לאירופה.
זכתה בפרס מכונית השנה בצפון אמריקה לשנת 2001.
2003–2009 דור שני (XW20)
הדור השני של הפריוס הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק בשנת 2003. בדגם זה נעשו שינויים רבים - בסיס הגלגלים הוארך ב-150 מילימטרים ואפשר מקום רב יותר ליושבים בספסל האחורי, דבר שסייע למיצוב המכונית בין הקורולה ובין הקאמרי. יעילות הפעלת המערכת ההיברידית שופרה ומתח העבודה הועלה לכ-500 וולט, בעקבות כך עלה הספק המנוע החשמלי ל-67 כוח סוס ומנוע הבנזין ל-76 כוח סוס. מיזוג האוויר הופעל באמצעות מנוע חשמלי נפרד.
בשנת 2005 בוצעו בדגם שינויים עיצוביים קלים בעיקר בחלק האחורי של הרכב. בשנת 2006 נוספו כריות בטיחות בצדדי הרכב כאביזר בטיחות סטנדרטי בכל דגמי הפריוס.
2009–2015 דור שלישי (XW30)
במאי 2009 הציגה טויוטה דור שלישי לפריוס. גם בדגם זה שופרה צריכת הדלק והספק שני המנועים הוגדל. מנוע הבנזין הוגדל לנפח של 1.8 ליטר עם הספק של 99 כוח סוס והמנוע החשמלי מספק 82 כוח סוס. התפוקה המשותפת של שני המנועים עומדת על 134 כוחות סוס. שנת 2010, השנה בה הושק הדור השלישי הייתה שנת השיא במכירות הדגם עם מכירות של למעלה מ-500 אלף יחידות. מאז שנת 2011 חלה ירידה הדרגתית במכירות הדגם בעולם. בשנת 2014 נמכרו כ-242 אלף יחידות, ירידה של יותר מ-50%.
דור רביעי
הדור הרביעי של הפריוס נחשף בדצמבר 2015. הדגם קל יותר במשקל, חסכוני בדלק ובעל מנוע חשמלי חזק יותר.
פריוס פלאג-אין
הטויוטה פריוס פלאג-אין (ZVW35), הוא רכב היברידי נטען המבוסס על הדור השלישי הקונבנציונלי (ZVW30) עם סוללת ליתיום של 4.4 קילוואט המאפשרת טווח חשמלי של 18 ק"מ. תוכנית הדגמה עולמית, בהשתתפות 600 מכוניות ניסוי לפני ייצור, החלה בסוף 2009 והתקיימה ביפן, אירופה, קנדה, סין, אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית. גרסת הייצור הסדרתית הוצגה בתערוכת פרנקפורט בספטמבר 2011. המשלוחים החלו ביפן בסוף ינואר 2012, עם השקה מוגבלת בארצות הברית בסוף פברואר. המשלוחים החלו באירופה ביוני 2012 ובבריטניה באוגוסט 2012. במהלך השנה הראשונה בשוק, המכירות העולמיות הגיעו ל-27,18 מכוניות פריוס פלאג-אין, והפכו את ה- Prius PHV למכונית החשמלית התוספת השנייה שנמכרה בשנת 2012 לאחר שברולט וולט. ייצור הדור הראשון של פריוס פלאג-אין הסתיים ביוני 2015. נכון לאפריל 2016, המכירות המצטברות של הדור הראשון של מכוניות ה פלאג-אין  הסתכמו ב 75,400 יחידות ברחבי העולם.  ארצות הברית הובילה עם 42,345 יחידות שנמסרו עד ספטמבר 2016, ואחריה יפן עם 22,100 יחידות, ואירופה עם 10,600 יחידות, שתיהן עד ינואר 2017. נכון לדצמבר 2019, המכירות העולמיות של שני הדורות של הפריוס פלאג-אין הסתכמו ב-209,000 יחידות מאז השקתה, מה שהפך את פריוס פלאג-אין לרכב ההיברידי הנטען השני הנמכר בכל הזמנים בעולם לאחר מיצובישי אאוטלנדר P-HEV.
בישראל הושק הדגם בשנת 2012.
מנחם מנדל
{{פירושונים|יצירות: רבנים:
ראו גם
}}
ליבורנה
ליבורנה (בלטינית: liburna, liburnis, liburnica; ביוונית: λιβυρνικόν - "ליבירניקון" או λιβυρνίς - "ליבירניס") היא ספינת משוטים דו-טורית קלה ומהירה (במקורה חד-טורית), שהייתה ספינת הקרב הסטנדרטית בציים הרומיים בתקופת האימפריה, ושימשה בעיקר לתפקידי סיור ושיטור. היא פותחה, ככל הנראה, על ידי הליבורנים (Liburni), שבט בחופה הצפוני של איליריה, שעיקר עיסוקם היה בשוד ימי. בתלמוד נקראת "בורני" או "ליברנין".
שירי תימן
שירי תימן הוא אלבומה השביעי של הזמרת–יוצרת הישראלית עפרה חזה. על אף שהיה אלבומה השביעי במספר, האלבום היה הראשון שהופץ בחו"ל ונחשב שם כאלבומה הראשון.
בעולם התפרסם האלבום בתרגום האנגלי של שמו, Yemenite Songs. בארצות הברית התפרסם האלבום בשם Fifty Gates of Wisdom.
רקע
הרעיון להפקת אלבום זה נוצר עקב הרצון להכיר תודה למשפחתה ולמשפחתו של בצלאל אלוני וכן לעולים מתימן ששמרו על המסורת גם בארץ והעבירו אותה הלאה לילדיהם. לפני יציאת התקליט עפרה הקדישה בהופעותיה זמן למחרוזת תימנית, דבר שהתקבל בעידוד בקרב הקהל. לצורך לימוד המקצבים לקראת ההקלטות פנתה עפרה לאהרן עמרם שילמד אותה את המקצבים התימניים בפח תימני. כמו כן, חזה ובצלאל אלוני בדקו את המקצבים גם באמצעות ריקודים באולפן. שירי התקליט הושמעו ברדיו בעיקר בתוכניות מוזיקה מזרחית, אך למרות זאת האלבום נמכר בעשרות אלפי עותקים והוא בין האלבומים הנמכרים ביותר של חזה בארץ ובעולם.
הפקה והצלחה
המפיק המוזיקלי והמעבד של התקליט היה בני נגרי. יאיר ניצני, המפיק מטעם חברת התקליטים הד ארצי הציע לחזה ובצלאל אלוני להפקיד בידי יזהר אשדות את העיבוד המוזיקלי של השיר "גלבי" כדי לתת לשיר ברק מודרני. גרסת הדאנס החדשה והנוצצת אמנם לא זכתה להשמעות משמעותיות בישראל, אך שדרן ברדיו קול השלום התלהב מהתוצאה ושלח את התקליטון לשדרני רדיו אנגלים.
תוך זמן קצר הפך "גלבי" התימני ללהיט מפתיע בבריטניה, ושובץ בתוכניות מפתח כמו "The Tube". בשנת 1985, קיבלו חזה ובצלאל אלוני מאנשי הד ארצי עותק של האלבום כפי שהוא הופץ בבריטניה. בשנת 1987 החליטו אשדות וניצני להפיק רמיקס נוסף מהאלבום. הצלחתו של הסינגל "Im Nin'alu" במצעדי המוזיקה באירופה הוביל להצלחתו המחודשת של האלבום.
"שירי תימן" הפך לאלבומה המצליח ביותר של חזה בישראל, הגיע למעמד אלבום פלטינה, יצא מאז במהדורות רבות ונמכר ברבבות עותקים נוספים.
דריה דומרצ'בה
דריה ולדימירובנה דומרצ'בה (בבלארוסית: Дар’я Уладзіміраўна Домрачава; נולדה ב-3 באוגוסט 1986 במינסק), היא ביאתלטית בלארוסית. היא האלופה האולימפית בעלת 6 מדליות מהמשחקים האולימפיים, מהן 3 מדליות זהב מאולימפיאדת סוצ'י (2014) ומדליית זהב מאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018). אלופת העולם בעלת 7 מדליות, מהן 2 מדליות זהב. היא בעלת 30 ניצחונות במסגרת סבב גביע העולם.
דומרצ'בה נולדה במינסק וגדלה בניאגאן שבסיביר. היא שירתה בקד"ב, סוכנות הביון הבלארוסית, עד 2014.
דומרצ'בה נישאה ב-2016 לביאתלט הנורווגי אולה איינר ביורנדלן ולזוג בת אחת.
בולאן
דמותו של המלך בולאן מופיעה במכתבו של המלך הכוזרי יוסף לחסדאי אבן שפרוט כחלק מסיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים. בין החוקרים אין הסכמה על האותנטיות של התכתובת הכוזרית וגם על עצם סיפור ההתגיירות. מלך כוזרי בשם בולאן אינו נזכר באף מקור אחר, יהודי, מוסלמי או ביזנטי. לא בהקשר להתגיירות הכוזרים ולא בהקשר אחר. בספר הכוזרי של יהודה הלוי לא מצוין שמו של המלך שזכה בהתגלות מלאך ה' והחליט להתגייר. במכתב שכטר, המספר אף הוא על ההתגיירות המלך נקרא סבריאל.
על פי מכתבו של המלך הכוזרי יוסף, הרי שבולאן היה אחד משליטי ממלכת הכוזרים (ישות מדינית שהתקיימה בין המאה ה-7 לתחילת המאה ה-11). בולאן היה המלך הראשון שהחליט להתגייר, והשליט הראשון שהביא להפיכה דתית של ממש בממלכה כולה. גיורו הביא להתיהדות חצר המלוכה, חלק ניכר מתושבי עיר הבירה איטיל ומיעוט מאוכלוסיית ערי הממלכה האחרות.
פירוש שמו הוא דישון, בטורקית עתיקה. זמן מלכותו אינו ידוע ומועד התגיירותו מצוי במחלוקת עזה. חוקרים הסוברים שהוא דמות היסטורית משערים שבולאן מלך זמן מה בין אמצע המאה השישית ומחצית המאה השביעית. אין תמימות דעים אם בולאן היה הבק או הכגן של הכוזרים. דאגלס מורטון דנלופ היה בטוח שבולאן היה כגן. אמנם מחקרים חדשים יותר, כמו "The Jews of Khazaria" מאת קווין ברוק, מניחים שהוא היה בק, בשל ההתייחסות אליו כמנהיג צבאי בקרבות, אך דנלופ סבור שהכגן היה מלך צללים אצל הכוזרים בתקופה מאוחרת יותר ולכן אין מניעה להתייחס אליו כאל כגן.
לפי הסיפור, טרם התגיירותו לא שִיֵיך עצמו בולאן לאף דת. במסעו לגילוי איזו מבין שלוש הדתות המונותאיסטיות עתידה לעצב את אמונותיו הדתיות, הוא הזמין נציגים מכל אחת מהן, כדי שיסבירו לו את עיקרי אמונתם.
בתכתובת הכוזרית, עוקב המלך יוסף אחר שושלת היוחסין שלו עד בולאן. הוא מתייחס לשליט הכוזרי הרפורמיסט עובדיה כאחד "מבני בניו של בולאן". בעוד שברוק בוחר לפרש את המשפט כפשוטו, כך שעובדיה היה נכדו של בולאן, הרי שלפי כללי המשפט העברי יכול הדבר לרמוז אף לקרבה רחוקה יותר.
רעייתו סרח מתוארת כיהודיה וכמי שעודדה אותו ללמוד ולאמץ את היהדות. מסמך קיימברידג' מחריש בשאלה האם סבריאל היה למעשה בולאן. למעשה, השם בולאן כלל אינו מופיע במסמך הזה.
ראו גם
סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים
Nadir's Big Chance
Nadir's Big Chance הוא אלבום משנת 1975 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
אלבום זה היה המבשר הראשון של מוזיקת הפאנק, בשיר Nobody's buisness. בעוד שהאמיל נטש את הצליל החדש שפיתח, כהרגלו, המשיכו הסקס פיסטולז אחריו, ג'וני ליידון ביצע רבות את Nobody's buisness ו-The institute of Mental Health, burning.
באלבום יש גם מספר שירים מלודיים: פומפיי הוא שיר קינה על חורבן העיר הרומית שהייתה מקום של חיים ותשוקה. Shingle song הוא שיר איטי, שקט ומלא עצב על נטישת אישה אהובה. כמו כן ישנם באלבום שירים פרועים וחדורי שימחת חיים - מעין רוק-של-מסיבות: Open your eyes ו-Birthday special. מהאלבום נעדר העיסוק האובססיבי של האמיל בבעיות קיומיות.
באלבום זה מציג האמיל אישיות אלטרנטיבית לשלו - ריקי נאדיר, פרחח רוק בשנות העשרה לחייו, שכביכול הוא שכתב את האלבום.
ועד חלוצי יסוד המעלה
ועד חלוצי יסוד המעלה (בצרפתית: Avant-garde comité pour la colonisation de la palestine) הוקם ביפו בכ"ח באדר תרמ"ב - 9 במרץ 1882, על ידי זלמן דוד ליבונטין, במטרה לרכוש קרקעות בארץ ישראל, לקיים התיישבות חקלאית של יהודים ולייסד מושבה ליוצאי רוסיה.
הרקע להקמת הוועד
משנת 1880 ואילך הגיעו ליפו שליחים של קהילות וקבוצות שבקשו להקים מושבה בארץ ישראל. זלמן דוד ליבונטין מספר כי השליחים לא הבינו את שפת הארץ ואת שיטת קניית הקרקעות ואז "הסרסורים השונים מאחינו מארץ הקודש, אשר למדו מעט לדבר ערבית, יסובו אותם כדבוֹרים". הוא הגיע למסקנה כי השיטה הקיימת לאיתור קרקעות וביצוע עסקות אינה טובה להתיישבות היהודית. לרוכש הזר היו מגבלות:
ב-9 במרץ 1882 ייסדו זלמן דוד ליבונטין ויחיאל מיכל פינס את "ועד חלוצי יסוד המעלה", שמטרתו הייתה יישובה של ארץ-ישראל ומגמתו לייעץ למתיישבים החדשים. בראש הוועד עמד זלמן דוד לבונטין, וחיים אמזלאג היה נשיא הכבוד.
סיור חברי הוועד
ב-19 במרץ 1882, יצאו חברי הוועד לסיור בשפלת יהודה על מנת לבחון קרקעות העומדות למכירה. תחילה הגיעו לוואדי חנין, יישובו לעתיד של ראובן לרר, והתאכסנו בביתו של האיכר הגרמני שהתגורר שם. הם המשיכו לכפר הערבי איסדוד ולנו אצל ארמני בעל טחנת קמח. הגיעו עד לעזה. בעזה ניהלו משא ומתן עם הפחה של העיר על התיישבות בסביבות העיר, המשיכו לדיר אל בלח, ואזור בו יושבים בדואים אך לא מצאו נחלה מתאימה להתיישבות. הם עלו לירושלים אל מנהיג הטמפלרים שהמליץ בפניהם שייבנו המושבה, בעדיפות ראשונה, בית ספר ובית כנסת. לאחר בדיקת חלקה נוספת שהוצעה למכירה בדרך שבין רמלה לבין ירושלים הגיעו למקום המיועד למושבה, אדמת עיון-קרא, 12.5 ק"מ דרומית ליפו על שטח של 3,340 דונם במחיר 15 פרנק הדונם, עליה נבנתה המושבה ראשון לציון. סגן הקונסול הבריטי ביפו, ר' חיים אמזלאג רכש, על שמו, את האדמה.
רכישת הקרקע למושבה הראשונה ראשון לציון הייתה הפעילות החשובה של ועד חלוצי יסוד המעלה.
היינריך בל
ילדותו
היינריך בל נולד ב-21 בדצמבר 1917 בקלן. בנם השישי של ויקטור בל, נגר אומן ומגלף בעץ, ושל אשתו מריה. באותה עת שרר בעיר רעב כבד בעקבות מלחמת העולם הראשונה. כשהיה בן ארבע עברה המשפחה למחוז רדרברג המרוחק מן המרכז. את לימודיו התיכוניים עשה בגימנסיה על-שם הקיסר וילהלם, בית ספר יסודי בקלן ללימודים קלאסיים.
המשבר הכלכלי הוביל להתמוטטותו של בנק אומנים קטן, בו נהג אבי המשפחה להשקיע את כספם. המשפחה נאלצה למכור את הבית ברדרברג ולחזור אל החלק הדרומי של העיר קלן. על משפחת בל עברו שנים קשות, כמו גם על משפחותיהם של שאר שלושה מיליוני המובטלים. הם מישכנו את חפציהם ומה שלא מושכן, עוקל על ידי שליחי ההוצאה לפועל.
עם עליית היטלר לשלטון שוחחו במשפחת בל על האירועים הפוליטיים בתכיפות ובפתיחות, ואמו של היינריך אמרה על בחירת היטלר: "פירוש הדבר – מלחמה!" מכתבי-יד מתוארכים בעיזבון הספרותי של בל, משירים ומסיפורים קצרים עולה כי הוא החל לכתוב ב-1936. הוא סיים את חוק לימודיו בשנת 1937 והתחיל לעבוד בתור שוליה בחנות הספרים מַת לֶמְפֶּרְץ בבון, אך עזב מקום עבודה זה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1938 נקרא בל ל'שירות עבודה'. בקיץ הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קלן.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא בל לשירות צבאי בצבא הגרמני. הוא נשלח למחנה אימונים באוסנבריק ומשם לשירות במקומות שונים. בשנת 1942 הוא נישא לארוסתו אן-מארי קך, ובשנת 1944 מתה אימו מהתקף לב במהלך הפצצה על קלן מהאוויר. בל לא היה מעוניין בקידום לדרגת קצונה ונמנע משירות פעיל. בתחילה הגיש בקשות שחרור לצורך לימודים; לאחר מכן דיווח על מחלות או זייף אישורי חופשה. הוא נפצע ארבע פעמים. לקראת תום המלחמה ערק מהצבא והסתתר עם אשתו והתגורר בריינלנד, אך בסוף פברואר 1945 חזר לצבא כדי שלא להיחשב לעריק ולהיות מוצא להורג. זמן קצר לאחר מכן נפל בשבי הצבא האמריקאי ונכלא במחנה שבויים עד ספטמבר 1945. באותה שנה נולד בנו כריסטוף, שמת זמן קצר לאחר לידתו.
הקריירה הספרותית
באותה שנה התחיל בל לכתוב באופן קבוע. הוא כתב שני רומאנים: "צלב בלא אהבה" (Kreuz ohne Liebe) ו"המלאך האילם" (Der Engel schwieg) – שניהם פורסמו רק לאחר מותו. הוא כתב גם סיפורים קצרים, קטעי מחזות, מאמרים ושירים. רבות מיצירות אלו הסתמכו על חוויותיו בתקופה הנאצית, במלחמה ובתקופה שלאחריה.
בחודש מרץ 1947 הגיש בל בפעם הראשונה את סיפוריו הקצרים לכתבי עת ולעיתונים. ב-3 במאי זכתה יצירה ראשונה מפרי עטו של בל לראות אור - העיתון Rheinischer Merkur פרסם את אחד מסיפוריו בגרסה מקוצרת מאוד: הסיפור "לפני הטיפוס על החומה" (Vor der Eskaladierwand) ראה אור בשם "מהתקופה הפרה-היסטורית" (Aus der Vorzeit). בשנת 1948 נולד בנו ריימונד.
בשנת 1949 חתם בל על חוזה ההוצאה לאור הראשון שלו: פרסום הספר "הרכבת נהגה לדייק" (Der Zug war puenktlich; תורגם לעברית בשם "הרכבת הגיעה בזמן"). אולם התמלוגים מהספר לא הספיקו כדי לקיים את המשפחה, ובני בל היו במצוקה כלכלית. היינריך חיפש עבודה ברדיו או בהוצאה לאור ושקל להפסיק לכתוב. בשנת 1950 נולד הבן השני - וינסנט.
בשנת 1952 התמקדה יצירתו של בל יותר ויותר בבעיות העכשוויות של גרמניה המערבית. הוא כתב מאמרים וביטא בהם את דעותיו על המצב הפוליטי ואף העלה ביקורת על זניחת אמות המידה המוסריות לטובת עניינים כלכליים, חברתיים ופוליטיים.
צבירת מוניטין
בשנת 1954 פרסם בל את הרומן "מחר ואתמול". באותה שנה ביקר בל לראשונה באירלנד, ומעתה ואילך בילה בל תקופות ארוכות במדינה זו. שם – לפי יומנו – כתב 68 יצירות קצרות וארוכות, ובהן הרומן "לחם השנים הראשונות" (Das Brot der frühen Jahre). באותן שנים תרגמה אשתו אן-מארי, לעיתים בעזרתו של היינריך, מכִּתביהם של סופרים איריים, ובהם ג'ורג' ברנרד שו, שון או'קייסי, סינג, פלאן אובריאן וברנדן ביהאן. בשנת 1955 פרסם בל את הספר "לחם השנים הראשונות", "מחר ואתמול" זכה בפרס המו"לים הצרפתים לרומן הזר הטוב ביותר, ובל הפך לחבר באגודת הסופרים של מערב גרמניה. בשנת 1956 חתם בל, יחד עם 105 אמנים וסופרים אחרים, בהם ז'אן-פול סארטר, אלבר קאמי ופבלו פיקאסו, על עצומת מחאה נגד הדיכוי הסובייטי של ההתקוממות ההונגרית כמו גם נגד פלישת צרפת ובריטניה למצרים.
בשנים הבאות פרסם בל את "היומן האירי", "Doktor Murkes gesammeltes Schweigen" (תורגם לעברית בשם "שתיקותיו המקובצות של ד"ר מורקה") ו-"ביליארד בתשע וחצי". בשנת 1960 מת אביו של בל.
ב-13 באוגוסט 1961, לאחר בניית חומת ברלין והמחלוקת החריפה סביב שאלת התפקיד שיש לסופרים בתור "מצפון האומה", פנה בל יחד עם עוד 22 סופרים לאו"ם בבקשה להעביר את מרכז האו"ם לברלין על שני חלקיה.
בשנת 1962 פרסם בל שני סיפורים: "כשהמלחמה פרצה" ו"כשהמלחמה הסתיימה". באותה שנה הוא גם נסע לראשונה לברית המועצות. לאחר מכן פרסם בל את "המוקיון", “Entfernung von der Truppe” ו-"Ende einer Dienstfahrt".
בשנת 1965 הגן בל במספר מאמרים על הסופר והזמר-יוצר המזרח-גרמני וולף בירמן מפני התקפות התקשורת המזרח-גרמנית. בשנת 1967 זכה בל באחד הפרסים הספרותיים היוקרתיים ביותר בגרמניה - פרס ביכנר. באותה שנה התדרדרה בריאותו והוא סבל מסוכרת ודלקת הכבד.
במאי 1968, במהלך עצרת נגד חוקי חירום חדשים, נאם בל בפני 70,000 מפגינים בבון. אגודת הסופרים הצ'כית הזמינה את בל וכן את אראגון וסרטר, לבקר בצ'כוסלובקיה. בחודש אוגוסט באותה שנה נסע בל לפראג וחזה שם במו עיניו בפלישת כוחות ברית ורשה ובקץ ניסיונות הדמוקרטיזציה של אלכסנדר דובצ'ק. בשובו, שכר בל בית ישן בלנגרנברויך, כפר ליד דורן בהרי אייפל.
ביחד עם אשתו אנה-מרי בל עסק בתרגום מאנגלית. הם תרגמו כ-70 יצירות של או. הנרי, ברנרד מלמוד, ג'רום דייוויד סלינג'ר, ג'ורג' ברנרד שו, אליס דילון וסופרים נוספים.
מגדל בבל (אשר)
מגדל בבל הוא תחריט עץ מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר. היצירה הודפסה לראשונה בשנת 1928.
היינריך בל
פרס נובל
בשנת 1970 נבחר בל להיות נשיא אגודת הסופרים (PEN) של גרמניה המערבית. בשנת 1971 במפגש ה-38 של מועדון אגודת הסופרים הבינלאומית בדבלין נבחר בל לתפקיד נשיא האגודה. הוא ארגן מסע ציבורי שקרא לממשלת ארצות הברית להפסיק את ההליכים המשפטיים נגד פעילת זכויות האזרח אנג'לה דייוויס. בשנת 1972 הוענק לבל פרס נובל לספרות.
מגדל בבל (אשר)
תיאור היצירה
וכך מתאר אֶשֶר את היצירה:
היינריך בל
פרס נובל
בשנת 1974 נעצר בברית המועצות אלכסנדר סולז'ניצין, ולאחר מחאות בינלאומיות הוא גורש מהמדינה. הוא הגיע לגרמניה ושהה שם אצל בל. באותה שנה פרסם בל את "הכבוד האבוד של קתרינה בלום".
האסתטיקה של ההתנגדות
בשנת 1981 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי של בל "מה יצא מהילד הזה?" (?Was soll aus dem Jungen bloss werden). ב-10 באוקטובר נאם בל מול 300,000 איש בעצרת שלום בבון. בשנת 1982 יצא בל במסע ציבורי נגד התנאים בפולין לאחר ההפיכה הצבאית. באותה שנה עברה משפחת בל למרטן, ליד קלן וריימונד, בנו של בל, נפטר, והיינריך בל קיבל אזרחות כבוד של העיר קלן.
בשנת 1983 המשיך בל בפעילותו הפוליטית ודרש במכתב פומבי לשלטונות הסובייטיים את שחרורו של אנדריי סחרוב. הוא ניהל מסע ציבורי, יחד עם סופרים נוספים, נגד ניסיונותיה של ממשלת ארצות הברית להפיל את המשטר הסנדיניסטי בניקרגואה. אף על פי שמצב בריאותו לקוי, הוא השתתף בחסימת מגורי חיילי ארצות הברית בגרמניה במחאה על תוכניות נאט"ו להציב טילים גרעיניים חדשים. לקראת הבחירות במערב גרמניה, הודיע בל על תמיכתו במפלגת הירוקים.
ספריו שתורגמו לעברית
הרשימה מסודרת לפי סדר יציאת הספרים לאור בארץ. שנת המקור בסוגריים.
מת לצעוק (סדרת סרטים)
מת לצעוק (באנגלית: Scary Movie) היא סדרת סרטים פארודית אמריקאית מהסוגות קומדיית אימה, קומדיה שחורה, מדע בדיוני ובלשים (משתנה מסרט לסרט), שלועגת לסרטי אימה שונים, ביניהם "צעקה", "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", "החוש השישי", "מטריקס", "הצלצול", "8 מייל" ו"המסור". שתי השחקניות הראשיות בסדרה הן אנה פריס ורג'ינה הול, המגלמות את סינדי קמפבל וברנדה מיקס שמופיעות ברוב סרטי הסדרה, ואליהן מצטרפים שחקנים ודמויות שחוזרים ונשנים אף הם ברוב הסרטים, עם תוספת שחקנים חדשה בכל סרט. כלל הסרטים בסדרה גרפו למעלה מ-818 מיליון דולר ברחבי העולם.
מת לצעוק (2000)
עלילת הסרט עוקבת אחר שישה חברים בתיכון מגלים כי רוצח סדרתי הגיע לעיר, והחבורה חושדת כי הרוצח הוא האיש אשר דרסו בקיץ שעבר. הגיבורה סינדי קמפבל, מנסה לפתור את התעלומה אך למרות ניסיונותיה הרוצח ממשיך לברוח בכל פעם. לבסוף נפתרת התעלומה ומתברר שהרוצח הוא לא אחר מאשר השוטר הכי מפוקפק באזור עירם. אך לרוע המזל השוטר הספיק לברוח. העלילה דומה ברובה לסרטי הצעקה שכן הרוצח מתהדר באותו לבוש אופייני לרוצח מסדרת סרטי האימה: חלוק שחור ומסיכה של פנים מוארכות ולבנות.
מת לצעוק 2 (2001)
מת לצעוק 2 הוא השני בסדרת הסרטים. הסרט גרף מעל ל-141 מיליון דולרים ברחבי העולם. זה היה הסרט האחרון בסדרת הסרטים בו היו מעורבים האחים ויינס. בסרט ישנם פרודיות רבות על סרטים בולטים בהם מגרש השדים (1973), ופולטרגייסט (1982).
חבורה של צעירים (הכוללת את סינדי קמפבל וברנדה מיקס) מוזמנת לבלות לילה באחוזה מפחידה. פרופסור אולדמן משכנע אותם שזה בשביל פרויקט בית ספרי, אך החבורה לא יודעת שהטירה רדופה ברוח אחת שמנסה לרצוח אותם, אבל הם לא יודעים שכל הסיפור הוא חלק מניסוי שעורך בעל הטירה.
מת לצעוק 3 (2003)
מת לצעוק 3 הוא הסרט השלישי בסדרת הסרטים. הסרט גרף מעל ל-220 מיליון דולרים ברחבי העולם. בסרט ישנם פרודיות רבות על סרטים בולטים בהם "הצלצול" ו"סיינס".
בסרט השלישי שבסדרה, סינדי קמפבל היא כתבת חדשות, המנסה לגלות מה גורם לאנשים שצופים בקלטת מסתורית, למות תוך שבעה ימים. בעזרתם של ג'ורג' וטום, בעל החווה, היא מצליחה להתגבר על הקלטת המסתורית, וגם להציל את העולם משליטת חייזרים.
מת לצעוק 4 (2006)
מת לצעוק 4 הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים. הסרט גרף מעל ל-178 מיליון דולרים ברחבי העולם. בסרט ישנם פרודיות רבות על סרטים בולטים בהם "מלחמת העולמות", "המסור", "הכפר" ו"הטינה".
מת לצעוק 5 (2013)
מת לצעוק 5 הוא הסרט החמישי והאחרון בסדרת הסרטים, והסרט הראשון בו לא כיכבו אנה פאריס ורג'ינה הול. הסרט גרף מעל ל-72 מיליון דולרים ברחבי העולם. זה היה הסרט הכי פחות רווחי בסדרת הסרטים.
ג'ודי (אשלי טיסדייל) ודן סנדרס (סיימון רקס) עוברים לבית חדש לאחר שהם אימצו שלושה ילדים מסתוריים. ג'ודי ודן מגלים בהמשך שיצור חזק המכונה "אמא" רודף אותם, ומנסה לתבוע בעלות על הילדים המאומצים שלהם.
אחמד כנעאן
אחמד כנעאן (בערבית: احمد كنعان; נולד ב-1965) הוא אמן רב תחומי, צייר, פסל ואוצר ערבי-ישראלי. עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות ופסליו מוצגים במרחב הציבורי בישראל ובארצות אחרות כמו הפרש במוזיאון הפתוח עומר ותפילה לגשם בכיכר בגני תקווה. כאוצר וכמרצה הוא מקיים פעילות ענפה להעמקת הנוכחות של היצירה האמנותית בחברה הערבית בישראל.