cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמשא בן יתר
ביוגרפיה
עמשא היה אחיינו של דוד המלך, בן אחותו אביגיל. כאשר ניסה אבשלום למרוד באביו דוד, הוא מינה את עמשא למפקד הצבא במקומו של יואב בן צרויה, שנותר נאמן למלך דוד. ניסיון תפיסת השלטון של אבשלום כשל וצבאו של עמשא הובס בידי צבאו של דוד. באותו הקרב גם הרג יואב את אבשלום, למרות פקודתו הברורה של מפקדו דוד שלא לעשות כן. כתוצאה מכך, החליט דוד להדיח את יואב מתפקידו, ועל אף המרד, המליץ לזקני יהודה שיאשרו את העברת הפיקוד על צבאו מיואב אל עמשא, בין היתר למען קירוב לבבות בין חלקי העם. הצעתו התקבלה, ודוד שב לירושלים. זמן מה לאחר מכן, פרץ מרד שבע בן בכרי, ודוד הורה לעמשא להזעיק את צבא יהודה. עמשא התמהמה ודוד הורה לאבישי בן צרויה להחליף את עמשא ולצאת מיד בראש הצבא ולדכא את המרד. עמשא הצטרף מאוחר יותר לצבאו של אבישי בגבעון, שם ניצל יואב בן צרויה את ההזדמנות ורצח את עמשא כאשר הלה התקרב אליו כדי לנשקו.
בצוואתו הטיל דוד על שלמה לנקום את מותם של אבנר בן נר ושל עמשא בן יתר בידי יואב בן צרויה, וזה אכן ביצע זאת, בשלחו את בניהו בן יהוידע להתנקש ביואב.
ייתכן כי עמשא בן יתר הוא עמשי הנזכר בדברי הימים.
הנצחה
אביו של עמשא נקרא גם יתרא הישראלי, וכן יתר הישמעאלי.
עונת 1956/1957 בליגת העל ההולנדית
עונת 1956/1957 הייתה העונה הראשונה של ליגת העל ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. קודם לעונה זו התקיימה הליגה במתכונת חובבנית בשם אליפות הולנד 18 קבוצות הרכיבו את הליגה בעונה זו, 9 הראשונות שסיימו את עונת 1955/56 באליפות הולנד מהליגה הראשונה A ומהליגה הראשונה B. בסיום עונה זאת זכתה אייאקס באליפות הליגה ופורטונה 54 בתואר סגנית האלופה. וילם II ומועדון הכדורגל איינדהובן ירדו לליגת המשנה.
מבנה
מעונה זו ועד עונת 1995/96 על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 17 ו-18 נשרו לליגת המשנה ההולנדית.
יחסי טורקיה–תוניסיה
יחסי טורקיה–תוניסיה (בטורקית: Tunus-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية التونسية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה התוניסאית. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון. המדינות מקיימות קשרים אתניים ותרבותיים חזקים מאז הקולוניזציה העות'מאנית של תוניסיה החל בראשית המאה ה-16. בגלל כמה מאות שנים של שליטה עות'מאנית רשמית בתוניסיה, עד 25% מאזרחי תוניסיה הם ממוצא טורקי קריאולי.
מגבר LNB
LNB (Low Noise Block Downconvertor) הוא רכיב אלקטרוני שתפקידו להגביר אות (סיגנל) הנקלט מאנטנה ולהמיר את התדר שלו. ה-LNB משמש בדרך כלל לקליטה והמרה של אותות המשודרים בתקשורת לווינית והוא מורכב על צלחת הקליטה. לרוב ה LNB הוא האנטנה עצמה "זן" כלומר ממיר את האות האלקטרו-מגנטי לאות החשמלי.
האות הנקלט מהצלחת חלש מאוד ובתדר גבוה. הרכיב מסנן רעשים, מגביר את האות, וממיר אותו לתדר נמוך, שניתן להעברה בקלות למקלט.
ישנם מספר סוגי LNB הנבדלים בעוצמת סינון הרעש ובמספר היציאות שלהם.
כאמור ל-LNB ייעוד נוסף והוא המרת תדר הקליטה לתדר נמוך יותר (נקרא תדר ביניים - IF).
רכיב זה מתוחכם יותר מאנטנת הדי-פול הרגילה ומעבר ליכולת ההגברה והמרת התדר כולל לעיתים קוטביות כפולה, כלומר מאפשר קליטה בקיטוב אופקי ואנכי ללא צורך בסיבוב האנטנה.
אבי אטינגר
אָבִי אֵטִינְגֶר (נולד ב-30 באפריל 1969) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
אטינגר הוא בנם של העיתונאית תמר אבידר ושל המשורר ואיש הטלוויזיה עמוס אטינגר. שירת ביחידת ההסרטה בחיל האוויר. לאחר מספר שנים שבהן עבד בעיקר מאחורי הקלעים ככותב, בשנים 2007–2009 השתתף כחבר פאנל קבוע בתוכנית הלילה היומית "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ בהנחיית דודו ארז ואפרת אברמוב. במסגרת תוכנית זו, לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שנערכו בפברואר 2009, התנהל מסע בחירות פיקטיבי להרצתו של אטינגר לראשות הממשלה במסגרת מפלגת "בכיף".
בשנת 2008 השתתף בכתיבת התסריט לסרט המוקומנטרי "זהירות, פורנו", בו גם הופיע בתפקיד עצמו, לצד דודו ארז ושחר חסון. באפריל 2009 החל להשתתף בתוכנית האירוח "לילה בכיף", הקרויה על שם אמרת כנף מהתוכנית "מהדורה מוגבלת", ואשר שודרה בערוץ ביפ ובערוץ 2 במסגרת שידורי קשת. גם בתוכנית זו שיתף פעולה עם דודו ארז ושחר חסון.
כתב גם לתוכניות "ארץ נהדרת", "האקדמיה לצחוק", "שי ודרור", "משחק מכור" ו"ציפורי לילה". השתתף כחבר פאנל בחלק מפרקי התוכנית "מועדון לילה". בשנת 2016 השתתף בתוכנית הלייט-נייט "לילה טוב עם אסף הראל" בערוץ 10. מלבד אלה, השתתף בעונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולשי ספות" כאחד האנשים אחריהם עקבה התוכנית.
בליל הסילבסטר של 2010 השתתף לצד דודו ארז בתוכנית "ביפ פארטי באס" בערוץ ביפ. עוד בשנה זו החל להשתתף בתוכנית קומית נוספת בערוץ ביפ, "חומר טוב", במקביל לעונתה השנייה של "לילה בכיף". בהמשך שנה זו השתתף בתוכניות נוספות בערוץ ביפ, "יאללה, נקסט!", שאותה הנחה לצד אפרת אברמוב, ו"המעבדה של ביפ". בינואר 2011 שב אטינגר לשתף פעולה עם דודו ארז ושחר חסון בתוכנית "טלוויזיה במיטבה" בערוץ 2, לאחר שערוץ ביפ סיים את שידוריו והפך לרצועה הלילית "לילה ביפ" בזכיינית "קשת". ברצועה זו השתתף אטינגר גם בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" בהגשת גיל קופטש ובמיני סדרה הקומית "זהירות טלוויזיה" ביחד עם שחר חסון ודודו ארז.
ב-2012 הצטרף לתוכנית "קאמבק" בערוץ הוט קומדי סנטרל. בערוץ זה החל מאוחר יותר להשתתף גם בתוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בהגשת רועי לוי (בעונה שנייה ובשלישית).
בקיץ 2014 הגיש בגלי צה"ל יחד עם דודו ארז תוכנית במסגרת רצועת השידור הלילית "סוף סוף סוף היום". משנת 2015 ועד אמצע 2017 חברו אטינגר וארז להגשת תוכנית נוספת בגלי צה"ל, מדי חמישי בצהריים, בצורת משדר קומי לסיכום השבוע.
במאי 2017 החל להשתתף כחבר פאנל בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי. באותה שנה נולדה לאטינגר בת.
טירת מורז'
טירת מורז' (בצרפתית: Château de Morges) היא טירה שנבנתה בימי הביניים, על שפת אגם ז'נבה, משמשת כיום כמשכנם של המוזיאונים הצבאיים של וו ומוכרזת כאתר מורשת לאומי שווייצרי. הטירה נמצאת ביישוב מורז', שהוא פרוור של העיר לוזאן, שנמצא במחוז מורז' שבקנטון וו.
הטירה והעיר מורז' הוקמו יחדיו, בידי ברון אזור וו, לואי דה סבוי, החל משנת 1286. הטירה נבנתה בכיכר העיר, על פי הדגם של טירת איוורדון, שביישוב איוורדון-לה-בן. הטירה בעלת קומות אחדות והיא בצורת ריבוע, כאשר בכול קודקוד של הריבוע ישנו מגדל עגול. אחד המגדלים גדול יותר מהשלושה האחרים והוא המגדל הראשי. מטבח הטירה בנוי בצמוד לה - מחוצה לה. הטירה עברה שינויים מבניים קלים עם השנים ובמאה ה-19 היא הפכה למחסן תחמושת ונזוקה מפיצוץ. בשנת 1925 החלו להיפתח בטירה מוזיאונים בעלי אוטירנטציה צבאית.
המוזיאונים שבטירה
נכון לשנת 2015, מצויים בה:
תנאי עצירה
תנאי עצירה (באנגלית: stopping condition) הוא סוג פקודת תנאי, אשר מטרתו היא לעצור פעולה מסוימת באלגוריתם.
בדומה לפקודת תנאי שלב זה מותנה בסביבתו (משתנים בקוד משפיעים על היותו מופעל או לא), ויכול להכיל בתוכו רצף פקודות נוסף לדוגמה קפיצה לשגרה מסוימת אשר ממשיכה את האלגוריתם בצורה שונה או פשוט כניסה ללולאה אינסופית במקום להמשיך בהרצת התוכנית.
בניגוד לפקודת תנאי רגילה, תנאי עצירה מאפשר מעין "בריחה"/"יציאה" מיתוך אלגוריתם בקוד שללא תנאי עצירה היה ממשיך לנצח.
השימוש העיקרי הוא ברקורסיה/לולאות.
אליקים וגה
אליקים (אליה) וגה (אלורס-וגה) (1913–2004) היה דוקטור לאגרונומיה, כיהן כראש מחלקת פרחים במכון וולקני, ונחשב ליוזם הקמת ענף הפרחים בישראל. היה גם פעיל ציוני ויוזם פעילות הסברה לטובת מדיניותה של ישראל.
קורות חיים
אלוורס-וגה נולד בדורדרכט שבהולנד למשפחה משכילה ובעלת ערכים ציוניים, ממוצא ספרדי.
עוד כנער שימש כמנהיג מקומי בתנועת "בני עמנו" הציונית שבדורדרכט. את הכשרתו המקצועית לקראת עלייה לארץ ישראל בחר לעשות משנת 1938 בבית הספר הגבוה לחקלאות של אוניברסיטת וגנינגן.
בשנת 1940 פגש את מרתה ויילר מרוטרדם, לה נישא באוגוסט 1942. במהלך מלחמת העולם השנייה לקח חלק בתנועת המחתרת ההולנדית שפעלה נגד השלטון הנאצי.
לאחר המלחמה ניהלו בני הזוג וגה את רשת החלוצים של ארגון "הכשרה ועלייה". בשנת 1947 עלה ד"ר וגה לארץ-ישראל במסגרת ההעפלה והתגורר תחילה בעפולה ובהמשך בירושלים.
תרומה לענף הפרחים
בשנת 1955 נקרא וגה לנהל את יחידת המחקר לפרחים בבית דגן, והוא החל לנהל תחנות ניסויים בכמה מוקדים בארץ.
הוא פיתח זן חדש של סייפן (גלדיולה) לו קרא על שם אחותו "חנה", ובהמשך פנה להרכבת זנים חזקים יותר של ורדים, ציפורנים וגרברות.
בשנת 1960 השלים וגה את תואר הדוקטור שלו באוניברסיטת וגנינגן בהולנד בנושא "סיכונים וסיכויים בגידול בצלי פרחים בישראל".
בד בבד המשיך ד"ר וגה להשקיע בתחום המחקר הגנטי שנחשב לחדש, יחסית, בזמנו. לאחר מלחמת ששת הימים ניהל ד"ר וגה ניסויים בגידול צבעונים בגולן. ניסויים אלו הוכתרו בהצלחה והיו בסיס לשיתוף פעולה כלכלי עם חברה הולנדית. בשנת 1978 יצא ד"ר וגה לגמלאות והתנדב בסיוע להתיישבות החדשה בהרי יהודה, בה תמך רעיונית.
תרומה להסברה הישראלית
במהלך מלחמת שלום הגליל, מעמדה של המדיניות הישראלית במדינות המערב הגיע לשפל. ד"ר וגה, כמי שניהל קשר שוטף עם אישים רבים בהולנד, פעל להקים את ארגון "מידע" MEDA, שישמש כגוף הסברתי למדיניות ישראל בתקשורת ההולנדית. על ועדת ההיגוי של הארגון, אותו ניהל בעצמו, נמנו חברי פרלמנט הולנדיים ושגרירים לשעבר. ד"ר וגה ניהל קשרים שוטפים עם גופי התקשורת ההולנדים בהם התראיין, ואף שלח חומר המצדד במדיניות הישראלית. בהמשך אף הוציא הארגון לאור עיתון הסברתי שנשלח למעצבי המדיניות ההולנדיים.
פרסים
בשנת 1999 הוענק לד"ר וגה פרס ממועצת הפרחים כהוקרה על תרומתו לענף הפרחים בישראל.
לקריאה נוספת
אליקים וגה, חלום שהתגשם-שיבה לארץ ישראל אחרי 1900 שנות גלות, יומן זיכרונותיו האישיים והמקצועיים.
שפות איטליות
השפות האיטליות היא קבוצת שפות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. מבין השפות המדוברות כיום שייכות לקבוצה זו השפות הרומאניות, שהתפתחו מהלטינית. יתר ענפיה של הקבוצה נכחדו.
השפות האיטליות המוכרות:
חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי (השם הרשמי באנגלית: Professors for Strong Israel) היא "עמותה אל-מפלגתית של אקדמאים המאוחדים בדאגה לביטחונה של מדינת ישראל ולצביונה היהודי". חברי החוג הם דוקטורים, פרופסורים, חוקרים ומדענים הפעילים במוסדות אקדמיים רבים בכל התחומים העיקריים. החברות בחוג פתוחה לבעלי תואר דוקטור מן המגזר הפרטי והציבורי אולם בחוג גם חברים אחדים שאינם בעלי תואר זה. החוג הוקם בשנת 1988 ומאמין בחשיבות הדבקות בציונות והזיקה למורשת היהודית במשפט ובחינוך. בתחום הכלכלי - החוג דוגל בכלכלת שוק חופשי.
עיקר פעילות החוג היא במישור ההסברתי: פרסום מאמרי דעות וחומרי הסברה, הכנת ניירות עמדה מפורטים בידי צוותי מומחים (בנושאי מדיניות, חינוך, משפט ומנהל ציבורי, כלכלה, מדע וטכנולוגיה ועוד), כנסים, סימפוזיונים והרצאות, מפגשים עם אנשי ציבור וחברי כנסת, ביקורי הזדהות, הוצאת הודעות לתקשורת, מתן תגובות לעניינים שעל סדר היום והגשת עתירות לבג"ץ. בנוסף, עוזר הארגון בהסברה בחו"ל (בפרט באקדמיה) בשיתוף ארגונים דומים בעולם. תקציב העמותה הוא כמה עשרות אלפי שקלים לשנה, בעיקר מדמי חבר..
אישים בולטים החברים בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי: חתן פרס נובל פרופ' ישראל אומן, ד"ר מרדכי קידר (יושב ראש החוג החל מ-2017), פרופ' אריה אלדד (יושב ראש החוג בשנים 2013–2015), פרופ' אליאב שוחטמן, ד"ר רונן שובל, פרופ' אלישע האס, ד"ר אלי רון, פרופ' ראובן אורדע, ד"ר רון בריימן (יושב ראש החוג בשנים 2001–2005), ד"ר גבי אביטל (יושב ראש החוג 2011–2013), פרופ' אלי פולק, ישראל מידד ועוד.
ב-20 ביוני 2011, נבחר ד"ר גבריאל אביטל לתפקיד יושב ראש החוג והחליף את פרופ' אלישע האס שכיהן בתפקיד משנת 2009. ב-2013 נבחר חבר הכנסת לשעבר פרופ' אריה אלדד ליו"ר החוג וב-2015 נבחר ד"ר רונן שובל ליו"ר החוג. בינואר 2017 נבחר ד"ר מרדכי קידר ליו"ר החוג. ב-2020 נבחר פרופסור אשר יהלום ליו"ר החוג. ב-2023 נבחר פרופסור עמיהוד אמיר ליו"ר החוג.
לקראת סוף שנת 2015 החליט הארגון על תחילת הליך מיתוג מחדש שיכלול בחירת שם חדש, לוגו מעודכן וכן על עיצוב מחדש לאתר האינטרנט ולדף הפייסבוק של הארגון. כמו כן, הוחלט על שמו החדש של הארגון - "המועצה האקדמית למדיניות לאומית". במקביל להליך מיתוג מחדש, הוחלט על ידי חברי ההנהלה על צירוף של חברים חדשים לשורות המועצה האקדמית. ב-2017 הוציא בית המשפט צו פירוק לחוג הפרופסורים לבקשת רשם העמותות היות שמנהלי העמותה לא הגישו מאז 2011 דו"חות כספיים ומילוליים ושינוי שם החוג נעשה ללא אישור מוסדותיו. לאחר מכן הוחלט לחזור לשם ולמיתוג הישן "חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי".
טבח סנטה מריה דה איקיקה
הטבח בבית הספר סנטה מריה באיקיקה (בספרדית: La Matanza de la Escuela Santa María de Iquique), אירוע מכונן בתולדות תנועת הפועלים בצ'ילה, התרחש ב-21 בדצמבר 1907, ובמהלכו ירו חיילים צ'יליאנים על המוני פועלים שובתים והרגו על פי הערכות שונות למעלה מ-3,000 בני אדם. הפועלים ובני משפחותיהם התקבצו בחצר בית הספר בעיר איקיקה (Iquique) שבצפון צ'ילה במחאה על תנאי ההעסקה הירודים שלהם במכרות המלחת.
רקע היסטורי
מרבצי המלחת במדבר אטקמה בצפונה של צ'ילה היוו מקור מרכזי בהכנסות המדינה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, וכונו "הזהב הלבן" (Oro Blanco). כרייתם נוהלה בידי חברות אמריקניות ואירופיות, בעיקר בריטיות, שהעסיקו אלפי פועלים בתנאים ירודים. תמורת העבודה הקשה במכרות השתכרו הפועלים משכורות רעב, חיו במחנות של בקתות רעועות, והיו צפויים לענישה חמורה, כגון כליאה בסד בשמש במשך ימים שלמים. שכרם לא שולם בכסף אלא במטבעות שנועדו לשימוש פנימי (מעין אסימונים), אשר תמורתם יכלו לרכוש רק מוצרים בסיסיים שסופקו להם בחנויות בבעלות מעסיקיהם.
בשנת 1904 ביקרה בפרובינציות הצפוניות משלחת מטעם משרד הפנים, על מנת לבחון את מצב מעמד הפועלים באזור. בדיווחה לממשלה הביעה המשלחת אי-נחת מיחסי המעבידים והשכירים, והזהירה כי אם לא יינקטו צעדים לשיפור המצב עלולות להיות התפתחויות חמורות ומסוכנות. אולם הממשלה והפרלמנט בסנטיאגו לא התעניינו במיוחד במצב הפועלים בצפון הרחוק, ולא קידמו כל רפורמה בעניינם. בעקבות האינפלציה החל משנת 1906, ירד עוד יותר ערכם של המטבעות, עד למצב שבו הרעב והמחסור בקרב הפועלים ומשפחותיהם הפכו בלתי נסבלים.
השביתה והטבח
כאשר נתקלו באטימות בעלי המכרות לדרישותיהם, הבינו השובתים כי על מנת שתביעותיהם יישמעו עליהם להתכנס באיקיקה, עיר הנמל העיקרית של יצוא המלחת, והחלו ללכת לשם. שיירות ארוכות של שובתים עם נשיהם וטפם צעדו במשך ימים, נושאים את דגלי ארצות מוצאם, צ'ילה, פרו, בוליביה וארגנטינה. ההתכנסות עוררה את הצטרפותם של פועלים ממכרות נוספים לשביתה, ובעקבותיהם גם עובדי מגזרים אחרים. ראשוני השובתים הגיעו לאיקיקה ב-16 בדצמבר והתרכזו בתחומי ההיפודרום שבשולי העיר. הבאים בעקבותיהם התכנסו בחצר בית הספר "דומינגו סנטה מריה" ובכיכר מנואל מונט במרכז העיר, ומנהיגיהם פנו לממשל לתווך ביניהם לבין המעסיקים במשא ומתן על דרישותיהם. אך בעלי המכרות סירבו לדון בעניין כל עוד הפועלים שובתים, ומנגד טענו השובתים כי אם ישובו למכרות יתעלמו המעסיקים מדרישותיהם.
במשך ימים ספורים התקבצו בבית הספר וסביבו למעלה מ-10,000 שובתים, בצפיפות רבה. ארגוני הפועלים של איקיקה תמכו במאבק פועלי המכרות והצטרפו לשביתתם עד שהעיר הושבתה לחלוטין. נוכח זה התרכז בעיר כוח צבא, והצי נערך מול חופיה, להתערבות צבאית נגד השובתים אם המצב יידרדר. ב-20 בדצמבר הכריז מושל המחוז, קרלוס איסטמן קירוגה, על מצב חירום ועוצר בעיר, ולמחרת הורה לשובתים המכונסים בבית הספר סנטה מריה לעזוב את המקום ולעבור להיפודרום. הללו חששו מפני הפגזה מהים בעת שיהיו בדרך, ולכן סירבו להתפנות מהמקום.
בעקבות הטבח
השובתים הנותרים בחיים נכלאו בהיפודרום, ולאחר ימים אחדים הובלו ברכבות למכרות, שם הוסיפו להיות מועסקים בתנאים נחותים. ארגוני הפועלים, שפעלו בצ'ילה מתחילת המאה העשרים, נרתעו מההתקפה הרצחנית ונמנעו משביתות. נדרשו עוד שנים אחדות עד שמעמד הפועלים יתארגן באיגודים מקצועיים ארציים המסוגלים להיאבק על זכויותיהם, ב-1912. אף על פי כן, הטבח בסנטה מריה דה איקיקה נחשב לאירוע שהעלה לתודעה הציבורית בצ'ילה את מצוקת הפועלים ואת הצורך בחקיקה שתשפר את מצבם.
על מנת לטשטש את היקף הטבח, הרשויות בצ'ילה לא הנפיקו תעודת פטירה לקורבנות, וגופותיהם נקברו כולן בקבר אחים בבית הקברות של איקיקה. ב-1940 הועברו שרידי הגופות לקבורה משותפת מחדש, בחצר המכון לרפואה משפטית בעיר. רק ב-2007 הורתה ממשלת צ'ילה להוציא את השרידים ולהביאם לקבורה הולמת במונומנט מיוחד שייבנה לזכר הטבח.
הטבח בתרבות
מספר ספרים נכתבו בספרדית אודות הטבח בסנטה מריה ונסיבות התרחשותו. עד כה לא תורגם אף אחד מהם לעברית.
המלחין הצ'יליאני לואיס אדוויס, יליד העיר איקיקה, כתב ב-1969 את "הקנטטה סנטה מריה דה איקיקה", יצירה מוזיקלית קולית המשלבת מסורות קלאסיות עם אלמנטים עממיים, ומספרת את סיפור השביתה והטבח. היצירה בוצעה על ידי להקת Quilapayún והופצה בתקליטים בשנת 1970. בשנות הדיקטטורה של אוגוסטו פינושה נאסרה השמעת היצירה ומי שהחזיק בה הסתכן במעצר על רקע תמיכה בקומוניזם, משום שהיא קראה להתאחדות הפועלים למאבק על זכויותיהם.
בינואר 2007 הכריזו מספר ארגונים על שורת אירועים לציון שנת המאה לטבח סנטה מריה דה איקיקה, ששיאם בשבוע שבין 14 ל-21 בדצמבר. האירועים כללו כנסים לדיון במצב מעמד הפועלים בצ'ילה ובאמריקה הדרומית בכלל, וכן מופעים ועצרות לזכר קורבנות הטבח. נשיאת צ'ילה מיצ'ל בצ'לט הכריזה על יום אבל לאומי ב-21 בדצמבר 2007, אשר צוין ברחבי המדינה בהורדת הדגל לחצי התורן ובטקסי זיכרון ממלכתיים.
אלדו דושר
אלבארו פדרו דושר (בספרדית: Alvaro Pedro Duscher; נולד ב-22 במרץ 1979 באסקל שבפטגוניה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. דושר מחזיק בדרכון אוסטרי.
ביוגרפיה
דושר גדל במחלקת הנוער המשובחת של ניואל'ס אולד בויס, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 1995 ושיחק בשורותיה עד שנת 1998, אז נרכש בתור אחד השחקנים הארגנטינאים המבטיחים ואחד משחקני הרכש היקרים של קבוצת ספורטינג ליסבון הפורטוגזית. למרות זכייתו עם הקבוצה באליפות פורטוגל, לא הצליח דושר להטביע את חותמו בקבוצה והוא עבר לדפורטיבו לה קורוניה, אז מצמרת הליגה הספרדית, תמורת 13 מיליון דולר.
הוא ביסס את מקומו בהרכב הקבוצה ונודע בספרד בזכות משחקו הקשוח, הוא עלה לכותרות ב-2002 אחרי שתיקול שלו עם דייוויד בקהאם הביא לפציעתו של האחרון לתקופה ארוכה, פציעה אשר איימה על סיכויו של בקהאם להשתתף במשחקי הגביע העולמי.
יום שישי (שיר של בנזין)
יום שישי הוא פזמון שכתב יעקב גלעד, הלחין יהודה פוליקר וביצעה להקת בנזין. השיר נבחר כשיר השנה לשנת תשמ"ב (1982) של רשת ג'.
אלדו דושר
ביוגרפיה
בקיץ 2007 הסתיים חוזהו בקבוצה. למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות כגון מנצ'סטר יונייטד, ארסנל וויאריאל, בחר דושר בראסינג סנטנדר בה נחשב לאחד השחקנים החשובים בקבוצה. דושר עזר לה להעפיל לגביע אופ"א. ב-5 באוגוסט 2008 עבר דושר לקבוצת סביליה תמורת 3 מיליון אירו.
יום שישי (שיר של בנזין)
פרסום השיר
השיר יצא לאור בשנת 1982 ונכלל באלבום הבכורה של להקת בנזין, "עשרים וארבע שעות".
אלדו דושר
ביוגרפיה
בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת אספניול ובשנת 2011 הושאל לקבוצת ברצלונה מאקוודור. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מקפריסין ובפברואר 2013 הצטרף לקבוצת וריה מיוון. לאחר תקופה קצרה פרש ממשחק בהגיעו לגיל 34.
יום שישי (שיר של בנזין)
פרסום השיר
פרסום השיר הביא ללהקה הכרה ציבורית גדולה, לאחר שלפני כן הצלחתה בציבור הייתה מסויגת.
אלדו דושר
תארים
ספורטינג ליסבון
דפורטיבו לה קורוניה
יום שישי (שיר של בנזין)
תוכן השיר
הבית השני מתאר את ההכנות שעורך הדובר לקראת המסיבה השבועית.
30 שנה לאחר יציאת האלבום התייחס יהודה פוליקר לשיר ואמר: "זה בכלל שיר עצוב ומדכא", ההפך משמח... מה יותר עצוב מבן אדם שמה שיש לו בחיים זה רק את יום שישי וכל השאר זאת שגרה משעממת"?
נמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג דאשינג
נמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג דאשינג (בסינית: 北京大兴国际机场, פין-יין: Běijīng dàxīng guójì jīchǎng, באנגלית: Beijing Daxing International Airport) הוא נמל תעופה ברובע דאשינג, דרום בייג'ינג. הוא מתוכנן לתעבורה שנתית של כ-100 מיליון איש, והוא נמל התעופה הגדול ביותר בעולם בשטחו. בנייתו הסתיימה בחודש יוני 2019 והפעילות בו החלה בסוף ספטמבר, אחרי שישה ניסויי הרצה.
נמל התעופה החדש, שעלות בנייתו הוערכה בכ-17 מיליארד דולר, משרת את בייג'ינג, טיינג'ין והביי, ומשתרע על פני שטח של כ-27,000 דונם. הוא הוקם עם 4 מסלולי המראה ונחיתה (עם אפשרות להרחבה עד 7 מסלולים). בניין הטרמינל עצום ומשתרע על שטח של 700,000 מ"ר ואילו מרכז התחבורה היבשתית משתרע על 80,000 מ"ר.
על פי מינהל התעופה האזרחית בסין, חברות תעופה כמו צ'יינה איסטרן אייליינס וצ'יינה סאות'רן איירליינס החלו להפעיל את טיסותיהן מהשדה בסוף אוקטובר 2019, והמעבר של כל הטיסות שלהן הושלם עד 2021.
היסטוריה
בדיווחים מוקדמים בתקשורת, בספטמבר 2011, נמסר כי בשדה התעופה החדש יכולים להיות עד 9 מסלולים: 8 מסלולים לתעופה אזרחית ועוד מסלול אחד המוקדש לשימוש צבאי, ושהוא יחליף את נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל כשדה התעופה הראשי של בייג'ינג, ויהיה הגדול בסין. שדה התעופה תוכנן להיות מסוגל לטפל ב-120 עד 200 מיליון נוסעים בשנה, שאם הקיבולת הייתה מנוצלת במלואה, יהפוך אותו לנמל התעופה העמוס ביותר בעולם בתנועת נוסעים.
ב-22 בדצמבר 2014, ניתן אישור רשמי לבנייה, על ידי הוועדה הלאומית לפיתוח ורפורמה. תוכנית האב של שדה התעופה הוכנה על ידי חברת NACO (חברה לתכנון שדות תעופה מהולנד). התכנון כלל מרכז תחבורה קרקעי המספק לנמל התעופה קישורי תחבורה ציבורית לרכבת מהירה, מטרו, כבישים מהירים, קווי אוטובוס בתוך השדה, אוטובוסים מקומיים ובין- מערכת תחבורה בשדה התעופה. בניין הטרמינל תוכנן על ידי משרד האדריכלים של זהא חדיד, אדריכלית בריטית ממוצא עיראקי, יחד עם משרדי אדריכלים מצרפת וסין. במבט-על נראה בניין הטרמינל כמו כוכב ים, עם חמש זרועות ענק. בעיצוב ניכרים עקרונות הארכיטקטורה הסינית המסורתית, המארגנים חללים קשורים זה בזה סביב חצר מרכזית מפוארת, הממוקמת במרכז שדה התעופה. החצר משמשת כמרחב ישיבות רב שכבתי עבור הנוסעים בשדה התעופה. המבנה כולל חלונות בגג המכניסות אור טבעי לחללים. אור טבעי נכנס גם דרך רשת חרכים ליניארית, המקלה על הניווט ברחבי הבניין. נמל התעופה תוכנן תוך התחשבות בקיימות, מתקני ייצור חשמל פוטו וולטאי מותקנים ברחבי הנמל. בנוסף הוקמה מערכת איסוף מי גשמים וניהול מים, אשר משתמשת באגירה טבעית וטיהור טבעי של עד 2.8 מיליון מ"ק מים, מה שמסייע במניעת שיטפונות.
בנייתו של שדה התעופה החלה ב-26 בדצמבר 2014, ועד מרץ 2017, מבנה הבטון של הטרמינל הושלם. ב-23 בינואר 2019 החלו לבצע בדיקת טיסה. ב-30 ביוני 2019 הסתיימה בנייתו רשמית לקראת פתיחתו בספטמבר. בניית שדה התעופה עצמו עלתה 120 מיליארד רנמינבי (כ-17 מיליארד דולר), כאשר פרויקטים אחרים לבניית השדה עלו 330 מיליארד רנמינבי (46.2 מיליארד דולר), כך שסך העלות הכוללת של הפרויקט הייתה 450 מיליארד רנמינבי (63 מיליארד דולר).
בשנת 2019 חלפו בשדה התעופה 3.1 מיליון נוסעים ובשנת 2020 חלפו 16 מיליון נוסעים, גידול של 413%.
זברה (רשת אופנה)
זברה היא רשת חנויות אופנה ישראלית. הרשת פועלת כרשת דיסקאונט השמה דגש על מחירי מוצרים נמוכים, ומוכרת בגדים לכל המשפחה. נכון לשנת 2017 מונה הרשת 25 סניפים, רובם נמצאים בקניונים ובמרכזי קניות פתוחים.
היסטוריה
הרשת הוקמה על ידי זאביק זינגר ופיני פרטוק, חברי ילדות מאשקלון. באמצע שנות ה-80 היו סוכני משנה של מפיץ מותגי ג'ינס. בהמשך החלו לקנות בגדים מסוחרים ויבואנים ישראלים, שאותם הם מכרו בבזארים שהתקיימו במוסדות כגון בתי חולים, אוניברסיטאות ומפעלים, באמצעות כלי רכב שהיו מתניידים בין מקומות המכירה השונים. לחנות הנודדת קראו בשם "זברה". בעקבות בזאר שהתקיים בתוך קניון בבאר שבע, פתחו השניים חנות קבועה במקום. הסניף השני נפתח באשדוד. בהמשך פתחו סניפים נוספים, בעיקר בדרום הארץ.
ב-2003 החליטו בעלי הרשת לעבור לייצור ויבוא עצמי. בשל קוטנה היחסי של הרשת היא החלה לשתף פעולה הרשתות הקטנות "צב האופנה" ו"בי-גוד" ולייבא איתן סחורה במשותף. השותפות פורקה בהמשך בהסכמה, זברה החלה להגדיל את היבוא, לעצב בעצמה, ולייצר תחת הלוגו שלה. ב-2005 מנתה הרשת 8 סניפים. ב-2007 קנתה הרשת 6 סניפים של רשת "צב האופנה" ובכך נכנסה הרשת גם לצפון הארץ.
בשנת 2010 היה מחזור המכירות של הרשת כ-100 מיליון שקלים.
בשנת 2010 רכש אבי דויטש 25% מן הבעלות על הרשת, וכעבור זמן קצר מכר את חלקו לשני שותפיו.
בשנת 2015 פתחה הרשת את "זברה הום" הכוללת מוצרי טקסטיל, כלי בית ומוצרים לבית המשווקים בתוך סניפי רשת זברה.
בשנת 2016 פתחו בעלי הרשת סניף ראשון של Q one, רשת אופנה לנשים.
בשנת 2019 היא נמכרה לרשת "סלקט".
האנדרטה לבעלי חיים במלחמה
האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (אנגלית: Animals in War Memorial) היא אנדרטה לבעלי החיים ששירתו ומתו במסגרת הצבא הבריטי ובני בריתו במהלך ההיסטוריה. האנדרטה שוכנת בפארק ליין, בצדו המזרחי של הייד פארק בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
האנדרטה תוכננה בידי הפסל דייוויד בקהאוס (David Backhouse) ונחנכה ב-24 בנובמבר 2004 בידי הנסיכה אן, פטרונית קרן האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (Animals in War Memorial Fund). האנדרטה מומנה בכספי תרומות בסך של 1.4 מיליון לירות שטרלינג שנאספו על ידי הקרן.
מבנה האתר
האנדרטה בנויה בדמות קיר חצי מעגלי עשוי אבן באורך של 17.7 מטרים ובעומק של 16.8 מטרים. על הקיר קבועים תבליטים המתארים בעלי חיים שונים בעת המאבק המלחמתי, ובחזיתו שני פסלי פרדות עשויים ארד, העולות במדרגות האנדרטה לעבר פתח בקיר, כשהן עמוסות בציוד. בצידה האחורי של האנדרטה ניצבים פסלי ארד של סוס וכלב הצופים לעבר הגנים, כעדים לחבריהם אשר נהרגו בקרב וכסמל לתקווה.
בחזית האנדרטה, מתחת לכותרת "Animals in War" (בעלי חיים במלחמה), מופיע הכיתוב:
על צידה האחורי של האנדרטה נרשם:
יהודה איש קריות
יהודה איש קריות הוא אחד משנים-עשר השליחים המוזכרים בברית החדשה. לפי הכתבים הנוצריים, איש קריות מואשם בכך שבגד בישו ומסר אותו לידי השלטונות הרומאיים וליהודים תמורת שלושים שקל כסף. שמו הפך לסמל ומשל לבגידה.
סיפור בגידתו של איש קריות על פי הברית החדשה
על פי הברית החדשה, יהודה בן שמעון איש קריות, היה אחד משנים-עשר השליחים, תלמידיו של ישו. הוא מוזכר כמי שבתור ממונה על אוצרם של ישו והשליחים, נשא עמו ארנק כסף. כאשר היה עד למשיחת ישו בשמן נרד יקר על ידי אשה (מרים אחות לזרוס על פי מקצת המקורות) בבית עניה, מחה על הבזבוז בטענה שניתן היה למכור את השמן ואת הכסף לתת לעניים. בבשורה על-פי יוחנן נכתב שיהודה איש קריות לא עשה זאת מתוך דאגה לעניים, אלא משום שהיה גנב וחפץ בכסף. פרט לסיפור בגידתו, אלה הפרטים הידועים לנו עליו מן הברית החדשה, בה הוא מוזכר מעט מאוד פעמים מלבד עניין הבגידה בישו.
מיד לאחר המשיחה בבית עניה פנה יהודה אל הכהנים, והציע להם מיוזמתו למסור להם את ישוע בעבור בצע כסף. (מתי כו 6–16, מרקוס יד 3–9, יוחנן יב 1–8)
יהודה איש קריות, על פי הברית החדשה, השתתף בסעודה האחרונה, אשר ערך ישו לשליחים, בערב הפסח. ישו ידע כי יהודה איש קריות יבגוד בו, ואף אמר לשליחים "אמן אני אמר לכם כי-אחד מכם (האכל אתי לפי מרקוס) ימסרני" (מתי, יוחנן) או "הנה יד-המסר אותי אתי על-השולחן" (לוקס). לפי יוחנן אמר ישו ליהודה "את אשר תעשה - עשה מהר", ושאר השליחים סברו כי מכיוון שיהודה מחזיק בארנק, ממריץ אותו ישו לקנות את המצרכים הדרושים לסעודת החג. לפי מתי, שאל יהודה האם הוא האיש, וישו אמר לו - "אתה אמרת זאת". לפי לוקס, השטן נכנס ביהודה וגרם לו להסגיר את ישו (מתי כו 17–29, מרקוס יד 13–26, לוקס כב 3, יוחנן יג 21–30).
לאחר הסעודה הגיע יהודה עם קבוצת חיילים אל המקום בו ידע כי ישו ישהה עם שליחיו. חלק מהמקורות מספרים כי יהודה ניגש אל ישו ונישק אותו, וכך ידעו החיילים מיהו ישו אותו יש לעצור.
על פי הברית החדשה, בעבור בגידתו קיבל יהודה שלושים שקל כסף. לאחר שאיש קריות ראה כי ישו נידון למוות, אך בטרם נצלב, חזר בו יהודה מבגידתו. הוא החזיר לכוהנים את הכסף שקיבל מהם תמורת ההלשנה עליו ותלה את עצמו. הכהנים, שלא רצו להשתמש בכספי הדמים האלה לטובת בית המקדש, רכשו באמצעותם חלקת אדמה כדי להקים בה בית קברות לגרים הוא "חקל דמא" (שדה הדמים). בית הקברות הזה, שימש במשך מאות שנים את עולי הרגל הנוצרים שמתו בעת מסעם לירושלים, והכל ידעו שהוא נקנה בכסף שקיבל איש קריות תמורת בגידתו.
על פי מעשי השליחים (א 18), איש קריות "קנה לו שדה בשכר הרשע ובנפלו נבקעה בטנו וכל מעיו נשפכו החוצה", ומאז נקרא המקום "'חקל דמא', שפרושו שדה הדם" (שם, 19).
במחקר
תיאולוגים רבים סבורים כי מעשה יהודה איש קריות לא היה ולא נברא, והוא הוכנס בעריכה מאוחרת, כחלק מהקו הנהוג במסורת הנוצרית להציג את ישו כמי שהתקיימו בו נבואות מהתנ"ך. במעשה יהודה איש קריות התקיים בו הפסוק בתהילים "גם איש שלומי אשר בטחתי בו אוכל לחמי הגדיל עלי עקב" . חיים כהן בספרו "משפטו ומותו של ישו הנוצרי" מציג שורת שאלות על מעשה זה, ביניהם עובדת היותו של ישו מוכר בעיר והכהנים אף חששו מהשפעתו על המון העם, וכן שהמקום בו שהה היה המקום הקבוע בו היה יושב עם תלמידיו ולא היה צורך ביהודה איש קריות כדי להגיע אליו ולזהותו.
יהודה איש קריות והאנטישמיות
יהודה מתואר כבעל שיער אדום, ששימש כסטריאוטיפ ליהודי. גם במחזהו של ויליאם שייקספיר, "הסוחר מוונציה" מתואר שיילוק היהודי כבעל שיער אדום. רבים הם שקישרו בין יהודה איש קריות ובין היהודים לדורותיהם. דורות רבים של יהודים סבלו רדיפות ורציחות בשל קישור זה, שהוא חלק מן הדעה האנטישמית כי היהודים ארורים לעד בשל חלקם בצליבתו של ישו. עם זאת, במועצת הוותיקן השנייה, זוכו היהודים מאשמה לאומית בפשעים נגד ישו בהצהרה הקרויה נוסטרה אטאטה.
במנהג נוצרי, בימים שלפני חג הפסחא, נהגו לבצע שריפתו של יהודה ופעמים רבות הטקס כלל תקיפות והשפלות של יהודים שנקלעו לסביבה ולעיתים התדרדר עד כדי פרעות ביהודי המקום.
הנצחה באמונה העממית
על פי האמונה העממית, וכך גם תיאר זאת פפיאס בכתביו, יהודה איש קריות תלה עצמו על עץ, והעץ הצמיח אוזניים.
על בסיס אגדה זו, נקראת פטריה הדומה לאוזן אדם וגדלה על עצים, בשם Auricularia auricula-judae כלומר אוזנו של יהודה. העץ עצמו עליו תלה יהודה את עצמו הוא, על פי המסורת, כליל החורש ולכן נקרא עץ זה באירופה בגרמנית בשם Gewöhnlicher Judasbaum, בצרפתית בשם Arbre de Judée ובאיטלקית L'albero di Giuda.
יהודה איש קריות באמנות ובספרות
יהודה איש קריות משמש באמנות המערבית כדוגמה לדמות הבוגד. ככזה, דמותו מתפרשת ומוצגת בספרות המודרנית, בתיאטרון, בקולנוע ובמוזיקה.
בספרו של דנטה אליגיירי, "הקומדיה האלוהית", בפרק "התופת", נדון יהודה איש קריות להישאר לנצח במדור הנמוך ביותר של הגיהנום, כאחד משלושה חוטאים שנחשבים לגרועים מספיק כדי להיות נידונים להיאכל לנצח בפיו של לוציפר (השטן) משולש הראשים (השניים האחרים הם ברוטוס וקסיוס, ראשי הקשר לרציחתו של יוליוס קיסר). על פי דנטה, יהודה איש קריות, ברוטוס וקסיוס חטאו את החטא החמור ביותר - הבגידה באדוניהם, ועל כן הם נענשים על ידי לוציפר אבי הבוגדים, שבגד באלוהים ואף הוא נענש על חטאו.
חורחה לואיס בורחס, בסיפורו שלוש גרסאות ליהודה איש קריות, נותן מספר פירושים לסיפור יהודה, ולפי אחד מהם יהודה הוא מושיעה של האנושות.
מיכאיל בולגקוב, בספרו האמן ומרגריטה, נותן תיאור נוגע ללב של איש קריות, המונע על ידי אהבתו לאישה בשם ניצה, ולבסוף נרצח על ידי שליחיו של פונטיוס פילטוס הזועם בשל כך שנאלץ להורות על צליבת ישו.
א. א. קבק בספרו "במשעול הצר" (מוסד ביאליק, 1936), יהודה איש קריות אינו בוגד בישוע, אשר היה מי שיזם את הסגרתו לידי הרומאים, לאחר שעלה בידו לשכנע את יהודה לעשות כך על מנת להנציח את בשורתו של ישוע.
בספרו של יגאל מוסנזון "יהודה איש קריות" הוצאת עם עובד 1962, אנו פוגשים את איש קריות עשר שנים לאחר צליבת ישו באחד מאיי יוון. יהודה לא בגד בישו וההחלטה להסגירו הייתה של ישו ויהודה איש קריות יחדיו.
סרט האימה "דרקולה 2000" שיצא לאקרנים בשנת 2000 מציג גרסה חדשה לסיפור מקורו של הרוזן דרקולה לפיה הוא למעשה יהודה איש קריות שהפך לערפד.
בשנת 2004 יצא לאקרנים הסרט Judas, המתאר את יהודה איש קריות כאיש חיובי שהסתבך במערכת תככים של השלטון ביהודה ונאלץ להסגיר את ישו.
בשנת 2004 הוציא הזמר פרינס את האלבום The Chocolate Invasion הכולל את השיר Judas Smile. השיר כולל את השורה: "....לכל פעולה יש מחיר (כמה אתה משלם על זה, בחור?)" הניתנת לפרשנות כמייחסת את הצרות שעברו על העם היהודי כעונש על מעשהו של יהודה במסורת הנוצרית (פרינס התקרב באותן שנים לזרם שהסתעף מהנצרות עדי ה').
בשנת 2011 אמנית הפופ ליידי גאגא כתבה את השיר Judas בעקבות סיפור הבגידה הנוצרי של יהודה בישוע. ספרו של עמוס עוז, הבשורה על־פי יהודה, שיצא בשנת 2014 מתייחס אף הוא ליהודה איש קריות ולשתי הפרשנויות האפשרויות של דמותו - כבוגד האולטימטיבי, או כנוצרי האמיתי היחידי.
שמו העברי
יואל אליצור מזהה את עירו של יהודה עם "קריות" אחרת, היא קריות שבשומרון.
עם זאת, יש חוקרים המטילים ספק בזיהוי "קריות" כשם של מקום ספציפי, ורואים בו מונח גאוגרפי בעל משמעות כללית ("כפרים"). דבר זה, וכן העובדה שישנם מקומות נוספים המכונים "קריות", מקשים על ההנחה ששמו של יהודה נגזר מהביטוי "איש קריות". גם העובדה שישו וכל יתר תלמידיו הגיעו מן הגליל אינה מקלה על תאוריה זו.
לפי תאוריה אחרת, מדובר בגלגול של המילה הארמית "סיקרא" (או הלטינית sicarius) - פגיון, ולפי השערה זו יהודה נמנה עם הסיקריים. תאוריה זו בעייתית משום שעליית הסיקריים מיוחסת למועד שלאחר תקופתו של ישו.
על פי הערוך, "אסקרטורי" הוא סופר סוד, כלומר אדם הממונה לכתוב סודותיו של אדם חשוב דוגמת מלך.
כפי הנראה, לעברית המודרנית חדר הכינוי "איש קריות" בשל החלטתו של פרנץ דליטש, מתרגם הברית החדשה לעברית, לתרגם כך את שמו.
הבשורה על פי יהודה
הבשורה של יהודה היא בשורה גנוסטית, המתארת שיחות שנערכו כביכול בין ישו לבין תלמידיו, ובעיקר עם יהודה איש קריות, במהלך ימיו האחרונים של ישו. בניגוד להשקפה הנוצרית המקובלת, לפיה יהודה איש קריות בגד בישו, מוצג יהודה בטקסט זה כתלמידו הנאמן ביותר. על אף שקיומה של הבשורה היה ידוע לחוקרים זה מכבר, שכן חיבור בעל שם זהה הוזכר כבר במקורות קדומים יותר, תוכנה לא היה מוכר עד לשחזור קודקס צ'אקוס בו היא נכללת, ולפיכך היא נחשבת כבשורה אפוקריפית.
ארמנדו קופר
קריירה
קופר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אראבה אונדיו, ובשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת. ביולי חתם בגודוי קרוס מליגת העל הארגנטינאית. ב-26 ביולי 2013 עבר קופר לראשונה לאירופה כאשר הושאל לאוצלול גאלאץ מליגת העל הרומנית, ולאחר שנה חזר לגודוי קרוס. בפברואר חתם בסנט פאולי מהבונדסליגה השנייה בגרמניה, ובמדיה ערך שבע הופעות ו-125 דקות במצטבר.
בספטמבר חזר קופר לאראבה אונדיו, וב-18 באוגוסט 2016 הושאל לטורונטו הקנדית מליגת ה-MLS. ב-30 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בחצי גמר ה-MLS נגד מונטריאול אימפקט, ובתום העונה חתם על חוזה חדש בקבוצה. ב-29 בינואר 2018 חתם באוניברסידד דה צ'ילה מליגת העל הצ'יליאנית, במדיה שיחק חצי שנה, וב-29 באוגוסט 2018 חתם בדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
ב-24 בינואר 2019 הגיע קופב לישראל וחתם במכבי פתח תקווה. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על בני סכנין. ב-9 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 2–0 על עירוני קריית שמונה. בסך הכל כבש קופר חמישה שערים ב-14 הופעות בליגת העל עד תום עונת 2018/2019, אך הקבוצה ירדה לליגה הלאומית והוא עזב את המועדון וחזר לאראבה אונדיו.
ב-28 ביולי 2020 חזר קופר לישראל וחתם לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-8 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מ.ס. אשדוד בגביע הטוטו. בסך הכל ערך עשר הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, ולאחר פחות מחמישה חודשים שוחרר מהמועדון.
לקראת חלון ההעברות של ינואר 2021 חזר קופר לקדנציה שנייה במכבי פתח תקווה.
נבחרת פנמה
בצעירותו שיחק קופר בנבחרת הנוער של פנמה, והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת.
ב-7 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פנמה הבוגרת, במשחק נגד. ב-16 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 על במסגרת קופה סנטרואמריקנה 2011.
קופר נכלל בסגל נבחרת פנמה למונדיאל 2018.
ויינברג
ויינברג או וינברג (גרמנית: Weinberg) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, אשר פירושו (מגרמנית) הוא כרם או הר של יין.
ישראל שומאכר
ישראל שוּמַאכֶר (בכתיב יידי: שומאַכער; י"ט בשבט תרס"ח, 22 בינואר 1908 – 21 במאי 1961) היה שחקן תיאטרון יידיש, זמר וקומיקאי יידישאי.
ביוגרפיה
שומאכר נולד כבן יחיד לפייקה ויעקב בלודז'. למד בגימנסיה עברית שבעיר. בנעוריו השתתף בחוג הדרמה שבגימנסיה, שם גילם תפקידים דרמטיים מרפרטואר התיאטרון הפולני ורכש ניסיון במשחק. עם תום לימודיו הצטרף ב-1928 לקליין קונסט טעאטער שהוקם על ידי משה ברודרזון שנה לפני כן. שם הכיר את צלינה סטאל שכתבה פזמונים לתיאטרון הפולני וכן תרגמה מיידיש לפולנית את המחזה "בר־כוכבא" מאת אברהם גולדפדן. שומאכר ביים את המחזה בתיאטרון העממי בלודז' ב-1933. בתיאטרון של ברודרזון הכיר שומאכר גם את שמעון דז'יגאן. בעקבות סיבוב הופעות של תיאטרון "הבימה" בפולין שהציג את "הדיבוק" החליטו דז'יגאן ושומאכר להקים יחד צמד קומי – דז'יגאן ושומאכר – שהפך לפופולרי ביותר.
בשנת 1931 עברו דז'יגאן ושומאכר לוורשה. השניים הופיעו על בימות אירופה ואף צילמו מספר סרטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (למשל, הסרט על חטא משנת 1936).
בשנת 1950 עלו השניים לישראל. בארץ המשיכו להופיע ביחד וקצרו הצלחה רבה, אולם עקב הגבלות שהטילה המדינה על הופעות בשפת היידיש נאלצו לעזוב לארגנטינה. לבסוף הושגה בין הצמד למדינה פשרה לפיה הותר להם להמשיך ולהופיע, ובלבד שישלבו קטעים בעברית, שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה.
בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. שומאכר הקים תיאטרון משלו, ובו העלה את המחזה "קידוש השם" מאת שלום אש. שומאכר היה נשוי לצלינה (1912–1994) ולשניים הייתה בת יחידה משותפת, לידיה אופיר (1936–2018), שהייתה אשתו השנייה של שייקה אופיר. נכדתו היא השחקנית קארין אופיר. שומאכר נפטר לאחר מחלת כליות בז' בסיוון ה'תשכ"א. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
זיקוק דודי
זיקוק דודי היא השיטה העתיקה ביותר לזיקוק אלכוהול והיא מאוד נפוצה גם היום, מכיוון שבשיטות זיקוק מודרניות, לדוגמה זיקוק רציף, נאבדים הטעמים והארומות של חומר הגלם ממנו התסיסו את האלכוהול כמו גם האנזימים האחראים על תהליך היישון.
מבנה הדוד
גוף הדוד דומה לצורת האביק, בתחתית גוף חימום ומעליו חלל גדול דמוי סיר העשוי נחושת ובו נוזל התסיסה. בחלקו העליון יש צוואר המתעקל ואוסף את אדי הזיקוק, בשלב זה הצוואר מקורר מבחוץ ואדי האלכוהול מתעבים ונאגרים בכלי שני.
תהליך הזיקוק הדודי
מכיוון שטמפרטורת הרתיחה של אתנול היא 78.3 מעלות צלזיוס וטמפרטורת הרתיחה של המים היא 100 מעלות צלזיוס עקרון הזיקוק הדודי עובד על עקרון החימום, אורכו של תהליך זה משתנה בהתאם לגודל דוד הזיקוק ולעוצמת האנרגיה הנדרשת לחימומו. התהליך עובד בצורה הבאה: מכניסים את נוזל ההתססה לגוף הדוד, מחממים את הדוד ל-78.3 מעלות צלזיוס, הכוהל מתאדה ועולה לאורך הצוואר, שם הוא מתעקל יחד איתו ומגיע לחלק שאותו עוטף הצינור עם המים הקרים, שם אדי הכוהל מתקררים ומתעבים משם הם נשפכים לכלי הקיבול. בבריטניה כלי הקיבול הנקרא "ספיריט סייב". בכלי זה הוא מתחלק לשלושה חלקים ע"פ זמן הזיקוק בצורה הבאה:
ראש הזיקוק- החלק הזה מכיל את החומרים המתאדים ראשונים, ביניהם מתנול ואצטון הידועים כרעילים. על כן ראש הזיקוק לא משמש למוצרי שתייה.
זנב הזיקוק- החלק הזה מכיל שמנים ואחוזים נמוכים של כוהל ועל כן גם הוא אינו משמש במוצר הסופי.
לאחר הזיקוק הראשון ניתן לעשות זיקוק שני (בדיוק באותה הצורה רק כשמכניסים לדוד את התזקיק ולא את נוזל ההתססה) על מנת להעלות את אחוזי הכוהל מ-30% ל-70%. לאחר מכן ניתן לבצע זיקוק שלישי על מנת להעלות את אחוזי הכוהל בתמיסה עד ל-95%, אך לא ניתן לעבור את אחוז זה בזיקוק דודי.
יתרונות
הזיקוק הדודי שומר על טעמו המקורי של הפרי או הירק אותו התסיסו על מנת לייצר את האלכוהול.
בייצור משקאות מסוימים ניתן לתלות רשת בתוך הדוד מעט מתחת לצוואר ועליה מניחים תבלינים כדי שכאשר הכוהל יתאדה הוא יִסְפַּח את טעמם של התבלינים, לדוגמה ליקר התפוזים "גרנד מרינייר" עובר זיקוק דודי שכזה (ולכן צורת הבקבוק היא של דוד).
חסרונות
זיקוק דודי אינו יעיל כמו הזיקוק הרציף, ובדר"כ נדרש להגיע לאחוז כוהל של 60% ועל כן נדרש זיקוק דודי כפול. בזיקוק דודי הרבה מאוד חומר נזרק, היחס בין החומר שהוכנס לדוד לחומר היוצא מהדוד הוא 1:12, דבר שהופך את התוצר ליקר.
משקאות העשויים רק בזיקוק דודי
קוניאק,
קישורים חיצוניים
Alambique
דניאל סברובסקי
דניאל סוורובסקי (בלועזית: Daniel Swarovski; 24 באוקטובר 1862 - 23 בינואר 1956) היה איש עסקים אוסטרי יליד צ'כיה בתחום הזכוכית, מייסד חברת ייצור הזכוכית והקריסטלים "סברובסקי".
ביוגרפיה
סברובסקי נולד בעיר צפון בוהמיה, באימפריה האוסטרית (כיום בצ'כיה), לאב שעסק בחיתוך זכוכית. האב היה בעל מפעל זכוכית קטן, ובבגרותו דניאל למד את רזי המקצוע במשך שנתיים במפעל המשפחתי. בתקופה זו הוא פיתח מיומנות באומנות חיתוך הזכוכית. בשנת 1892 המציא מכונה שהקלה על תהליך חיתוך בדולח, אותה רשם כפטנט.
בשנת 1895 ייסד חברה ומפעל על שמו, "סברובסקי", בעיר ואטנס (Wattens) במחוז אינסברוק שבאזור טירול, כדי להשתמש במשאבי האנרגיה הטבעיים של האזור (כגון מים) עבור הייצור התעשייתי של הקריסטלים. בעשורים הבאים פיתח עם שלושת בניו טכניקות ייצור שונות ליצירת קריסטלים בוהקים וטהורים ככל האפשר, ותעשיית התכשיטים של החברה החלה לשגשג. ב-1935 ייצר בנו הבכור לראשונה משקפיים, ובכך הונחה התשתית למחלקה האופטית של החברה.
סברובסקי מת ב-1956, בגיל 93.
יחסי יפן–שוודיה
יחסי יפן–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן וממלכת שוודיה.
רקע כללי
קשרים בין המדינות החלו במהלך המאה ה-18 כאשר קרל פיטר תונברג, תלמידו של הבוטנאי קארולוס ליניאוס, הגיע ליפן לאיסוף ומחקר צמחים. זה הפך אותו לאזרח השוודי הראשון שביקר ביפן.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים של יפן ושוודיה כוננו על ידי חתימת האמנה השוודית-יפנית בשנת 1868, שהיה גם החוזה הראשון שממשלת מייג'י כרתה עם מדינה זרה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 החלו שתי המדינות לפתוח נציגויות דיפלומטיות בטוקיו ובסטוקהולם, ואז הועלו לדרגת שגרירויות בשנת 1957.
יפן היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של שוודיה באסיה, וכמה נושאים מהמדיניות השוודית כמו רווחה, הזדקנות אוכלוסין ועניינים בינלאומיים כמו שמירת שלום וסיוע בפיתוח רשמי הובאו לדוגמה על ידי יפן. היחסים הדו-צדדיים מתחזקים גם באמצעות ביקורים רשמיים, ביקורי מלוכה, חילופי תרבות או אקדמיה משני הצדדים.
אלפונסו, נסיך אסטוריאס (1907–1938)
אלפונסו, נסיך אסטוריאס (בספרדית: Alfonso de Borbón y Battenberg; 10 במאי 1907 – 6 בספטמבר 1938) היה בנו הבכור של מלך ספרד אלפונסו השלושה עשר ונסיך אסטוריאס, אולם הוא ויתר על זכויותיו בעקבות נישואיו עם אדלמירה סאמפדרו-אוצ'ו אי רובאטו.
ביוגרפיה
בשנת 1931 התפטר אביו מתפקידו, והוקמה הרפובליקה הספרדית השנייה, ובשנת 1933 ויתר אלפונסו על מקומו בסדר הירושה הספרדי ועל זכויותיו, בעקבות נישואיו ב-21 ביוני אותה שנה עם אדלמירה סאמפדרו-אוצ'ו אי רובאטו. לבני הזוג לא היו ילדים, וב-8 במאי 1937 הם התגרשו. ב-3 ביולי 1937 התחתן אלפונסו בשנית עם מרתה אסתר רוקאפורט-אלטוזארה, אולם הם התגרשו ב-8 בינואר 1938 ללא ילדים. על אף שלא היו לאלפונסו ילדים, בקליפורניה התגורר אלפונסו דה בורבון, שטען כי הוא בנו הבלתי חוקי של אלפונסו.
ב-6 בספטמבר 1938 התנגש אלפונסו בתא טלפון במיאמי ונפגע קלות, אולם בשל מחלת ההמופיליה התפתח אצלו דימום פנימי חמור, והוא נפטר עד מהרה.
פלויד לאנדיס
פלויד לאנדיס (אנגלית: Floyd Landis; נולד ב-14 באוקטובר 1975) הוא רוכב אופניים אמריקאי. בשנת 2006 זכה בטור דה פראנס, אך התואר נשלל ממנו בשל כמות גבוהה מהמותר של טסטוסטרון שנמצאה בבדיקת סמים שנעשתה לו.
קריירה
אצל לאנדיס התגלתה בעיה חמורה באחת מעצמות רגליו לאחר פציעה קשה, אך למרות זאת המשיך לרכב ולמרות כאבים חזקים, ויש האומרים בזכותם, הצליח לנצח את הטור דה פראנס בשנת 2006. לאחר הטור, עבר לאנדיס ניתוח מוצלח להחלפת העצם החולה.
לאחר הטור, שבו הצליח לאנדיס לחזור מפיגור משמעותי בצורה מרשימה, וכמעט בלתי אפשרית, בקטע ה-17, בו סגר פער של שמונה דקות ממתחריו, נמצאה בבדיקת סמים שנעשתה ללאנדיס מאותו היום כמות טסטוסטרון גבוהה מהנורמה. לאחר בדיקת שתי המבחנות נמצא כי מדובר בכמות בלתי חוקית והטסטוסטרון הרב נמצא סינתטי, ובעקבות כך הוחלט באופן חסר תקדים לשלול מלאנדיס את התואר, (אוסקר פריירו הספרדי שסיים שני הוכר כמנצח המרוץ) ולהשעות אותו לשנתיים מרכיבה. למרות ממצאים אלה, ממשיך לאנדיס להכחיש כי השתמש בטסטוסטרון ונלחם להוכחת זכאותו. לאחר מאבק משפטי ארוך, לא הצליח לאנדיס להוכיח את חפותו והתואר של זוכה ה"טור" בשנת 2006 נשלל ממנו רשמית. לאנדיס ערער על החלטת השעייתו לבית הדין הבינלאומי לערעורים בספורט (CAS), שמושבו בשווייץ, אך גם בית דין זה דחה ב-30 ביוני 2008 את ערעורו.
בשנת 2009 סיים לאנדיס את השעייתו, וחזר לרכיבה במדי קבוצת OUCH-Maxxis.
במאי 2010, לאחר כמעט ארבע שנים בהן נאבק על חפותו, שלח לאנדיס מסר בדואר אלקטרוני לראשי התאחדות האופניים העולמית (שתוכנו הודלף לעיתונות לאחר שלושה שבועות) ובו הודה כי השתמש באופן שיטתי בחומרי אמרוץ. באותו מסר הוא אף טען כי לאנס ארמסטרונג ורוכבים נוספים בקבוצתם השתמשו אף הם באופן שיטתי ומתמשך בחומרי אמרוץ. נכון ל-2010, משתף לאנדיס פעולה עם חקירה של מנהל המזון והתרופות האמריקאי בנושא זה.
יהואחז (מלך יהודה)
יְהוֹאָחָז (גם יוֹאָחָז) הוא דמות מקראית, בנו של יאשיהו, הראשון מבין ארבעת מלכי יהודה האחרונים שמלכו לאחר מות יאשיהו. הוא מלך במשך שלושה חודשים. שנת מלכותו מתוארכת לשנת 609 לפנה"ס.
אזכורים בתנ"ך
מלכותו של יהואחז מתוארת בספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוקים ל-לד: תיאור מאוד דומה מופיע בספר דברי הימים.
רמז ליהואחז, בלי להזכיר את שמו, מופיע בספר יחזקאל בנבואה על מלכי יהודה האחרונים: המפרשים הקלאסיים, רש"י, רד"ק והמצודות, והחדשים, אליה שמואל הרטום ויחיאל צבי מושקוביץ בדעת מקרא, תמימי דעים שמדובר ביהואחז.
השם יהואחז אינו מופיע ברשימת בני יאשיהו בתחילת ספר דברי הימים א': המפרשים בקשו לזהות את יהואחז ברשימה זאת. היו שהסבירו שברשימה מופיע שמו מלידה וש"יהואחז" היה שמו משהומלך. אולם הדעות חלוקת לגבי הזיהוי של יהואחז ברשימה.
הגמרא מביאה את דברי רבי יוחנן: שיוחנן המוזכר בפסוק זה הוא יהואחז, וכך מפרשים רש"י, רד"ק והמצודות. על פי פירוש זה, הציון "הבכור" ניתן ליוחנן = יהואחז, מכיוון שהיה הבן הגדול של חמוטל בת ירמיהו אשתו הראשית של יאשיהו.
אבן עזרא בפירושו לדניאל, פרק א, טוען שיהואחז הוא שלום בן יאשיהו. אליה שמואל הרטום כותב שזוהי "ההשערה הקרובה ביותר". שלום מופיע בספר ירמיהו בנבואה על מלכי יהודה:
תולדותיו
יואחז הוא בנו של יאשיהו ושל אשתו חמוטל בת ירמיהו מלבנה. בגיל 23 נבחר על ידי "עם הארץ" לרשת את כסאו של אביו שנהרג בקרב מגידו. באותה עת היה אחיו אליקים, מבוגר ממנו בשנתיים והפרשנים מעלים השערות שונות על הסיבות לכך שעם הארץ בחרו בו ולא באחיו. היו שטענו שעם הארץ בחרו ביהואחז כי נמנה עם הזרם הפרו בבלי, לעומת יהויקים שהיה פרו מצרי. אפשרות נוספת היא שהעדפת יהואחז הייתה בגלל סיבות פנימיות, ובעניין זה מזכירים שיהואחז ויהויקים היו בני נשים שונות. צדקיהו, אחיו של יהואחז מאותה אם, חמוטל בת ירמיהו, הומלך על יהודה על ידי הבבלים לאחר הגליית יהויכין בן יהויקים, אולי עדות לכך שמשפחת האם חמוטל הייתה פרו-בבלית. הגמרא דנה בשאלה כיצד המליכו עם הארץ את יהואחז במקום יהויקים המבוגר ממנו ועונה שיהויקים לא היה ראוי להחליף את אביו: "יהויקים לאו ממלא מקום אבותיו הוה". באותו מקום הגמרא גם מתייחסת למילים "וימשחו אתו" ומציינת שלא כל מלך נמשח בשמן ורק בגלל שיהואחז הומלך תחת העדפתו על פני יהויקים הוא נמשח.
על פי המסופר בתנ"ך, הוא כיהן רק שלושה חודשים במלוכה, לפני שהודח בידי פרעה נכו השני ונלקח בשבי למצרים. הכרוניקה הבבלית טוענת שהקרב בין המצרים והבבלים על חרן (שהייתה בידי הבבלים) נערך מתמוז (יולי-אוגוסט) עד אלול (אוגוסט-ספטמבר). אם כך, יאשיהו נהרג בתמוז, 609 לפנה"ס או חודש לפני כן, כשהמצרים עשו את דרכם לעבר חרן. יהואחז הומלך למלך בחודש תמוז, והודח שלושה חודשים מאוחר יותר, בחודש תשרי, כאשר פרעה נכה שב מהמלחמה בחרן.
שמאל וימין בפוליטיקה
שמאל וימין בפוליטיקה הם מונחי מיון של אידאולוגיות, תנועות פוליטיות ומגמות בחברה. המיון הוא פשטני וראשוני בלבד, וככזה אף אינו מסוגל לתאר ולהכיל את כל מגוון הדעות הקיים בכל נושא - ולכן משמש כחלוקה גסה ראשונית בלבד.
יהואחז (מלך יהודה)
תולדותיו
על ימי מלכותו הקצרים לא נודע כמעט דבר. מכך שבספר מלכים כתוב שהוא עשה "הרע בעיני ה'" היו שהסיקו שיהואחז ביטל את הרפורמה של אביו.
שמאל וימין בפוליטיקה
חלוקה בין ימין לשמאל אינה מוגדרת בצורה מוחלטת, והיא משתנה במידה מסוימת ממדינה למדינה ומתקופה לתקופה ואף בין תחומי עניין שונים. המשמעות היא שאין הגדרה מוחלטת, ואף ייתכן מאוד שאדם או מפלגה יחזיקו דעות הנחשבות ימניות ושמאליות בתחומים שונים (כגון: מדיניות חוץ, דת, כלכלה והגירה). בנוסף, עמדה מסוימת בנושא מסוים עשויה לחפוף ולהיחשב שמאליות או ימניות בהתאם לאידאולוגית המגדיר. ביניהן יש עמדות מרכז.
לרוב ישנה התאמה חזקה בין החזקת דעה בנושא אחד לנושא אחר, ולכן החלוקה שמאל-ימין מאפשרת לקבל תמונת מרחק בין מפלגות שונות ובכך תמונה של שותפויות וקואליציות פוליטיות אפשריות (אם כי לעיתים אי התאמה באחד מהנושאים יכול להיות מהותי יותר מאשר התאמה במספר רב של נושאים אחרים). כמו כן, ייתכנו נושאים פוליטיים שאינם אוטומאטית מסווגים לימין-שמאל.
תולדות המונחים
בהקשר הפוליטי, המונחים "שמאל" ו"ימין" הופיעו לראשונה בשנת 1789 במהלך המהפכה הצרפתית כאשר חברי האספה הלאומית התחלקו לתומכי המשטר הישן שישבו מימין לנשיא האסיפה ולתומכי המהפכה משמאלו. אחת הסוגיות העיקריות שהאספה דנה בהן הייתה כמה כוח צריך להיות למלך. לדוגמא, האם תהיה לו זכות וטו מוחלט? ככל שהדיון נמשך, מי שסברו שלמלך צריכה להיות הזכות להטיל וטו מוחלט ישבו מימין לנשיא האספה, ומי שסברו שלא ישבו משמאל לנשיא האספה.
כאשר האספה הלאומית הוחלפה ב-1791 באסיפה מחוקקת שהורכבה מחברים חדשים לגמרי, המשיכו החטיבות. "מחדשים" ישבו משמאל, "מתונים" התאספו במרכז, בעוד ש"מגיני החוקה המצפוניים" מצאו עצמם יושבים מימין, היכן שהתכנסו בעבר מגיני המשטר הישן. לאחר הדחת המלך, נוסדה הוועידה הלאומית ב-1792, סידור הישיבה נמשך, אך לאחר הפיכה ב-2 ביוני 1793 ומעצרם של הז'ירונדינים, הצד הימני של האספה היה נטוש וכל החברים שנותרו שישבו שם עברו למרכז. בעקבות הריאקציה התרמידורית בשנת 1794, חברי השמאל הקיצוני הוצאו מהכלל ושיטת הישיבה בוטלה. החוקה החדשה כללה כללים לאסיפה ש"תפרק את הקבוצות מפלגתיות".
בעקבות השבת המלוכה בצרפת בשנים 1814–1815, הוקמו שוב מפלגות. רוב תומכי המלוכה והאצולה בחרו לשבת בימין. ה"חוקתיים" ישבו במרכז ואילו עצמאים ישבו בשמאל. המונחים ימין קיצוני ושמאל קיצוני, וכן מרכז-ימין ומרכז-שמאל, נועדו לשמש לתיאור הניואנסים של השקפות העולם של חלקים שונים באסיפה.
המונחים "שמאל" ו"ימין" לא שימשו כדי להתייחס לאידיאולוגיה פוליטית כשלעצמה, אלא לאופן הישיבה בבית המחוקקים. לאחר שנת 1848, בזמן הרפובליקה הצרפתית השנייה המחנות המתנגדים העיקריים היו "הסוציאליסטים הדמוקרטיים" וה"ריאקציונרים" שהשתמשו בדגלים אדומים ולבנים כדי לזהות מי שייך למפלגה. עם הקמת הרפובליקה השלישית ב-1871, התנאים אומצו על ידי מפלגות פוליטיות: השמאל הרפובליקני, ימין המרכז ושמאל המרכז (1871) והשמאל הקיצוני (1876) והשמאל הרדיקלי (1881). העמדות של הקבוצה שנקראה השמאל הרדיקלי היו למעשה קרובות יותר למרכז שמאל מאשר העמדות של הקבוצה שנקראה השמאל הרדיקלי. הפער בין צדדים היה בין תומכי רשות מבצעת חזקה בימין לבין תומכי רשות מחוקקת חזקה בשמאל.