cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנט קילדה (פרוור)
אירועים חשובים
סנט קילדה מארח גם אירועים שנתיים חשובים רבים. הגדול מכולם הוא פסטיבל סנט קילדה, אשר מאז 1981 גדל במהלך השנים וכעת מושך כחצי מיליון מבקרים צעירים לאזור בכל שנה. סנט קילדה מארחת גם את תהלוכת ההומוסקסואלים, כחלק מפסטיבל מידסומה של מלבורן. סנט קילדה משמשת בית גם לפסטיבל הסרטים המחתרתי של מלבורן. בכל שנה, פסטיבל גביע הקהילה חוגג את קביעתם של חוקי הכדורגל האוסטרלי, המושך כ-23000 מבקרים ואוסף כסף לצדקה לחסרי בית, כמו כן נערך אירוע דומה עבור הקריקט, משחק "לחבוט עבור הלוחמים" המשוחק בחוות הבוטנים ומושך קהל של 2000 מבקרים. אירועים אחרים כוללים את פסטיבל הסרטים של סנט קילדה ופסטיבל הכותבים של סנט קילדה.
מוזיקה
סנט קילדה מפיקה אירועי מוזיקה מקומית חיה. להקות רוק מפורסמות יצאו מפרוור זה כמו להקת ה"הנטרס אנד קולקטורס" (Hunters & Collectors) והסולן שלהם מארק סימור. חברי להקת " The Birthday Party" התגוררו בפרוור ב-1970. בפרוור ישנם מספר מקומות מפגש לאירועי מוזיקה כמו הפאלאס, מלון רצועת החוף, מלון נסיך ווילס ותיאטרון פלייס לקונצרטים גדולים.
ספורט
סנט קילדה מיוצגת בליגת הכדורגל האוסטרלית על ידי מועדון הכדורגל של סנט קילדה, הנקרא גם ה-"סיינטס". כיום המועדון משחק ב-טלסטרה דום במלבורן דוקלנדס.
הפרוור מהווה בית לענפי ספורט רבים המתרחשים בפארק אלברט ובאצטדיון הצומת האליפטית המארחת את מועדון הקריקט של סנט קילדה ולעיתים את מועדון הקריקט ויקטוריאן בושריינגרס.
הפרוור אירח את אליפות העולם לשחייה במים פתוחים (FINA World Championship - Open Water)
ציוני דרך מקומיים
לסנט קילדה ישנם ציוני דרך מקומיים מיוחדים, רובם מרוכזים סביב טיילת החוף ורצועת החוף, כמה מאופיינים בכיפות של ארכיטקטורה איסלמית אשר נוסדו בתחילת המאה. ציון הדרך המפורסם ביותר הוא הלונה פארק, פארק שעשועים אשר הוקם בתחילת המאה ה-20 עם כניסת "פני הירח" המפורסמת ורכבת הטיולים ההיסטורית שלה.
מזח סנט קילדה מהווה ציון דרך נוסף ועיקרי כאתר משיכה תיירותי. המזח מסתיים בביתן סנט קילדה, בניין אדוארדי משונה בעל עיצוב חשוב לתושבי מלבורן. הבניין שופץ לאחרונה לאחר שעלה באש. למזח ישנו שובר גלים אשר מהווה משכנו של נמל סנט קילדה ומושבת פינגווינים. המזח הוא גם נקודת ההתחלה של המעבורת הפועלת בין סנט קילדה וויליאמסטאון.
חוף סנט קילדה הוא חוף פופולרי בעל גלי מפרץ עדינים עם שחיינים ומשתזפים במהלך חודשי הקיץ. החוף אמור לעבור בקרוב תכנון מחודש כדי לשפר את חוויית המטיילים.
אמבטיות הים של סנט קילדה, בניין בסגנון מורי אשר נבנה בסוף שנות 1920 ונהרס בשנות 1990. הבניין נבנה מחדש בסגנון מורי, הממשיך מסורת של אמבטיות ים בסנט קילדה מאז 1850.
רחוב אקלנד הוא אזור קניות ומסעדות מפורסם בזכות חנויות לעוגות ובתי קפה. האזור מאופיין גם בעבודות אומנות ציבוריות.
בית העירייה של סנט קילדה הוא בניין מרשים אשר תוכנן על ידי ויליאם פיט. הספרייה הציבורית של סנט קילדה, נבנתה בין 1971-73 ברחוב קרלייל 150, הוא מבנה אשר נבנה בסגנון הברוטליזם על ידי האדריכל אנריקו טגלייטי, ותוכנן להיפתח כספר. הבניין כולל גם את ההרחבה זוכת הפרסים של אשטון רגט מקדוגל (1994).
תיאטראות / בתי קולנוע
סנט קילדה בעלת שלושה תיאטראות עיקריים, כל אחד עוסק בנישה שונה. התיאטרון הלאומי בפינת רחובות ברקלי וקרלייל נבנה בסגנון Beaux-Arts ומהווה מקום מפגש החל משנות 1920 וביתו של בית הספר לבלט של אוסטרליה (נוסד ב-1939). תיאטרון הפאלאייס ממוקם בטיילת החוף ונבנה ב-1927 בעיצובו של הנרי וויאט כקולנוע. משמש כיום להשמעת מוזיקה חיה וקונצרטים. תיאטרון אסטור ברחוב צ'אפל נבנה כקולנוע בסגנון אר דקו מודרני בשנת 1935 על ידי ריי מורטון טיילור. בעל המרקע הגדול ביותר בדרום המפשייר ופועל כקולנוע אומנותי עם פסטיבל סרטים משלו.
אתרי פולחן דתי
סנט קילדה היא ביתם של אתרי פולחן דתי רבים אשר נבנו לאורך השנים כדי לשרת בעיקר את האמונות הנוצריות והיהודיות, אף על פי שמספר גדול של הכנסיות הישנות הוסבו לשימושים אחרים. בית הכנסת של סנט קילדה הוא אחד מהמבנים העתיקים ביותר, נבנה בין 1872-1880 והוא ממוקם בחורשת צ'רנוורד. הכנסייה הבפטיסטית לשעבר, נבנתה ב-1876 ברחוב קרמייה 16 ושימש כאולם הבונים החופשיים לפני שנרכש על ידי בית הספר לדקדוק של סט מייקל. כנסיית קהילת המיסיון המאוחד של סנט קילדה, נבנתה ב-1877 בפינת הרחובות צ'אפל וקרלייל וידועה בגלל הלבנים הרב גווניות וגג הצפחה במבנה. הכנסייה הפרסביטריאנית של סנט קילדה, נבנתה ב-1878 בפינת דרך אלמה ורחוב ברקלי ותוכננה על ידי האדריכלים ווילסון ובאסוויק. כנסיית הלב המקודש היא ציון דרך בסנט קילדה עם מגדלו הגבוהה אשר נבנה ברחוב גריי ב-1890 בעיצוב קולוניאלי על ידי האדריכל ג'וסף ריד בשותפות עם האדריכלים אנדרסון וסמארט. הכנסייה המאוחדת לשעבר של סנט קילדה בפינת הרחובות פיצרויי ופרינסס הפכה לחלק ממתחם דירות בסוף 1990. כנסיית השילוש המקודש נבנתה בין השנים 1882 ו-1889 בפינת דרך ברייטון ורחוב דיקנס ותוכננה גם כן על ידי ג'וסף ריד.
בילוי ופנאי
בילוי בחופי סנט קילדה כולל ספורט מים, גלישת רוח, גלישת קיט, רולרבליידס, כדורעף וסקי מים. פארק החלקה בשלבי תכנון ברחוב פיצרוי.
תחבורה
סנט קילדה מחוברת כראוי למרכז העסקים של מלבורן באמצעות חשמליות וקו הרכבת הקלה לאורך קו מסילת רכבת סנט קילדה לשעבר אשר מסתיים בטרמינוס – לשעבר תחנת הרכבת של סנט קילדה לפני החיבור למערכת הכבישים.
קו החשמלית 96 נוסע מרחוב בורק, קו חשמלית 112 מרחוב קולינס וקו החשמלית 16 מרחוב סוואנסטון. כל הקווים האלו משרתים את סנט קילדה והסביבה ומגיעים תוך 25 דקות אל מרכז העיר.
תחנת מוניות גדולה ממוקמת ברחוב פיצרויי.
אוטובוסים נוסעים גם כן בפרוור.
רשת שבילי רכיבת אופניים עוברת לאורכו ורוחבו של הפרוור.
פרס היינריך היינה
פרס היינריך היינה (גרמנית: Heinrich-Heine-Preis) הוא פרס ספרותי, הקרוי על שמו של היינריך היינה, מגדולי השירה והספרות של גרמניה. הפרס ניתן בדיסלדורף, עיר הולדתו של היינה, ב-13 בדצמבר, שהוא יום הולדתו.
היסטוריה
הענקת פרס היינריך היינה בדיסלדורף החלה בשנת 1972, עם חגיגות 175 שנה להולדתו של היינה. בתחילה חולק הפרס אחת לשלוש שנים, ומשנת 1981 הוא מחולק אחת לשנתיים. לזוכה בפרס מוענקים, מלבד היוקרה הכרוכה בקבלתו, גם 50,000 אירו.
הפרס מוענק לאישיות שבאמצעות יצירתה, ותוך התייחסות לזכויות האדם בהתאם לרוח עבודתו של היינה, תרמה לקידום רווחתם האנושית והפוליטית של בני האדם; קידמה את ההבנה ההדדית בין בני האדם, וסייעה להבנה כי כל בני האדם שייכים לקבוצה אחת: האנושות.
עם הזוכים בפרס היינריך היינה נמנים סבסטיאן הפנר (1978), מקס פריש (1989), ואלפרידה ילינק (2002). בדצמבר 2008 הוענק הפרס לסופר הישראלי עמוס עוז, שרבים מספריו תורגמו לגרמנית.
פרס ספרותי בעל שם זהה התקיים בגרמניה המזרחית החל משנת 1953, וחדל להתקיים בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה.
בית הכנסת הספרדי בווארנה
המבנה
בית הכנסת נחנך ב-1890 וכונה "קהל גדול". המבנה שכן בשכונה היהודית של וארנה אשר הייתה חלק מהרובע היווני של העיר. לצד בית הכנסת שכנו מגורי הרב הראשי של הקהילה ומשרדי הקהילה. המבנה תוכנן בסגנון אדריכלי נאו קלאסי המשולב עם סגנון נאו-מורי. ב-1950 לאחר העלייה ההמונית לישראל הולאם המבנה. בתקופת הרפובליקה העממית הבולגרית נמנעה מיהודי וארנה הגישה לאזור. במגורי הרב שכנו משרדים של המודיעין הצבאי הבולגרי ובמשרדי הקהילה שכנו משרדי המטה הכללי של הצי הבולגרי. בהמשך, לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי שימש מבנה בית הכנסת כאולם איגרוף ובראשית המאה ה-20 נזנח. המבנה הוכרז אתר מורשת בולגרי, אך לא תוחזק ותקרתו קרסה לתוכו. נכון ל-2015 עמד המבנה חרב והוגדר כ"מבנה מסוכן".
אכלני יתר אנונימיים
אכלני יתר אנונימיים (באנגלית: Overeaters Anonymous או בקיצור OA) היא תוכנית שנים עשר צעדים המציעה דרך להתמודד עם הפרעת אכילת יתר, בפרט והפרעות אכילה שונות בכלל כמו בולימיה ואנורקסיה וזאת על פי תוכנית 12 הצעדים של האלכוהוליסטים אנונימיים כפי שפורשו על ידי "אכלני יתר אנונימיים". המשתתפים אינם חייבים להיות בעלי עודף משקל - כאמור, חלק מחברי "אכלני יתר אנונימיים" הם בולימיים או אנורקטיים.
כמו בתוכנית האלכוהוליסטים אנונימיים, חברי התוכנית מאמינים כי הם לוקים במחלה גופנית - חוסר יכולת א-נורמלית של שליטה באכילת סוגי מזונות שונים או בהתנהגויות אכילה שונות אשר גורמים, בדומה למצב אצל אלכוהוליסטים, לכמיהות ואכילה כפייתית בלתי נשלטת. חלק מתהליך הכפייתיות הוא הניסיון למצוא סיבות להמשך לאכילה הכפייתית - סיבות הנעות מאכזבות רגשיות ועד "רציונליזציה" של תהליך האכילה (לדוגמה: "אכלתי בסדר במשך שעה\יום\שבוע ועל כן 'מגיע לי'"). הפתרון המוצע על ידי "אכלני יתר אנונימיים" הוא פתרון רוחני - ביצוע של 12 הצעדים של האלכוהוליסטים האנונימיים בשינויים הנדרשים: החלפת המילים "אלכוהול" ו"אלכוהוליסט" ב"אוכל" וב"אכלן יתר כפייתי".
על פי אמונת התוכנית, לא כל אדם רגיש לאותם החומרים או המאפיינים הגורמים לכמיהות ומשם לאכילה הכפייתית. הניסיון הראה שחברי OA שונים מפתחים כמיהות בעקבות מאכלים או הרגלי אכילה שונים ועל כן על כל חבר בתוכנית "לפתח" תוכנית אכילה פרטית לבד או באמצעות שימוש באנשי מקצוע. תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" משתמשת ברעיון של "הימנעות" מאכילה כפייתית ולא של "פכחון" מאכילה שכזו. תוכנית אכילה, באופן אידיאלי אם כן, תנטרל את כל המאכלים ו\או הרגלי אכילה הגורמת לכאלה כמיהות.
אכלני יתר אנונימיים אינם מתעסקים באספקטים הרפואיים של ההשמנה אלא רק בתכונה הכפייתית של אכילת היתר. גישת התוכנית משלימה את הטיפול הרפואי והתוכנית אינה מתיימרת למומחיות כלשהי בתזונה. כדי לקבל הדרכה ואישור תפריטי המזון, מופנים חברי התוכנית לרופאים ולדיאטנים מקצועיים. תוכנית ההחלמה של שנים עשר הצעדים נחשבת ל"רוחנית" מפני שהיא עוסקת בשינוי הפנימי. ל"אכלני יתר אנונימיים" אין כל השתייכות, דרישה או הכוונה דתית ועל כן חברים בתוכנית בעלי אמונות דתיות שונות וגם אחדים שהם אתאיסטים ואגנוסטיקנים.
כמו קבוצות 12 צעדים אחרות, קבוצות OA נוהגות להיפגש על בסיס שבועי ואף על פי שבקבוצות ישנם מספר גדול יותר של נשים מגברים, הקבוצות מקבלות את כל המעוניינים להפסיק לאכול באופן כפייתי. התוכנית מבוססת על התנדבות חבריה ואין בה תשלומי חובה אלא רק תרומות הנועדו לקיים את הקבוצות באופן עצמאי וללא תמיכה חיצונית.
תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" הוקמה ב-19 בינואר 1960, בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. המטה הבינלאומי נמצא כיום באלבקרקי, ניו מקסיקו. החלטות מהותיות בנושאי התוכנית נערכות בצורה דמוקרטית על ידי נציגי הקבוצות מכל רחבי העולם. הצבעות אלה מכונות "מצפון הקבוצה".<BR> ישנם כיום כ-6500 פגישות בלמעלה מ-60 מדינות ומוערך כי יש ל-OA בעולם למעלה מ-70,000 חברים. בישראל יש כ-130 פגישות שבועיות בכל רחבי הארץ.
פרס אמי לבידור בפריים טיים לתוכנית אירוח הטובה ביותר
פרס אמי לבידור בפריים טיים לתוכנית אירוח הטובה ביותר הוא פרס המוענק לתוכנית האירוח הטובה ביותר של השנה.
בשנת 2015, סדרות וראייטי הופרדו לשתי קטגוריות - תוכנית מערכונית ותוכנית אירוח.
בשנת 2023, הקטגוריה שינתה את שמה ל"סדרת האירוח הטובה ביותר".
מגפת הקורונה בפרגוואי
מגפת הקורונה התפשטה לפרגוואי ב-7 במרץ 2020.
ציר זמן
ב-7 במרץ 2020, פורסם לראשונה כי נגיף הקורונה התפשט בפרגוואי, תוך שבעקבותיו נדבק גבר בן 32 שהגיע מאקוודור ושהה באסונסיון, עיר הבירה של פרגוואי. ב-10 במרץ, ממשלת פרגוואי אסרה לקיים אירועים ציבוריים, תוך שאסרה להמשיך לבתי הספר ללמד. זאת במטרה לצמצמם את התפשטות הנגיף במדינה.
ב-13 במרץ השעתה ממשלת פרגוואי את הטיסות מאירופה למדינה. באותו היום אושר מקרה הידבקות נוסף.
ב-15 במרץ אישרה ממשלת פרגוואי סגירות חלקיות של גבולותיהן, הגבלת קהלים והטלת עוצר לילי ברחבי המדינה.
ב-20 במרץ אישרה פרגוואי מקרה מוות ראשון במדינה, והאריכה את ההסגר עד ל-12 באפריל. מדיניות הבידוד החברתי תימשך שבוע. ב-25 במרץ, דווח כי יש במדינה שלושה מקרי מוות ו-37 חולים בסך הכול. מאוחר יותא באותו יום עלה מספר החולים ל-41. ב-3 באפריל פורסם כי יש במדינה 92 חולים, 3 מתים ו-6 מבריאים. במאי 2020, דווח על עשרה מקרי מוות, 370 מקרי הדבקה (מתוכם חמישה במצב קשה) ו-119 מקרי הבראה במדינה.
קלי רייכארט
קלי רייכארט (באנגלית: Kelly Reichardt) היא תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית היוצרת סרטי אינדי. בין סרטיה, Old Joy, "ונדי ולוסי", Meek's Cutoff, "מהלכי לילה" ו"נשים מסוימות".
קריירה
סרט הבכורה של רייכארט היה River of Grass אשר יצא ב-1994. הוא היה מועמד לשלושה פרסי אינדפנדנט ספיריט, וכן לפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים סאנדנס. היא השלימה את סרטה השני ב-1999, Ode, שהיה מבוסס על הרומן של הרמן ראוכר, Ode to Billie Joe. לאחר מכן יצרה שני סרטים קצרים, Then a Year, בשנת 2001, ו-Travis, העוסק במלחמת עיראק, ב-2004.
רוב סרטיה מקוטלגים על ידי המבקרים כחלק מן התנועה המינימליסטית בקולנוע.
ב-2006, יצא לאקרנים סרטה Old Joy, המבוסס על סיפור קצר של ג'ון ריימונד. דניאל לונדון והזמר-יוצר ויל אולדהם מגלמים שני חברים שיוצאים לטיול מחנאות במפלי סמוך לפורטלנד, אורגון. הסרט זכה בפרסים מטעם איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רוטרדם, ופסטיבל הסרטים של סרסוטה. מפיק הסרט ניל קופ זכה בפרס ההפקה לשנת 2007 שלפרס אינדפנדנט ספיריט עבור עבודתו על Old Joy ו"פרנואיד פארק".
בסרט הבא שלה, "ונדי ולוסי" היא וג'ון ריימונד עיבדו סיפור נוסף ש ריימונד. הסרט יצא בדצמבר 2008 וזכה לתשבחות ואפילו באזז אוסקר עבור השחקנית הראשית מישל ויליאמס. הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר ולפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי אינדפנדנט ספיריט.
ב-2010 יצא סרט נוסף שלה בכיכובה של מישל ויליאמס, המערבון Meek's Cutoff. הוא היה מועמד פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה.
סרטה הבא הוא " מהלכי לילה" אשר יצא לאקרנים בשנת 2013. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-70.
רייכארט היא אמנית הבית של תוכנית האמנות הקולנועית והאלקטרונית במכללת בארד. היא גם בין זוכי מלגת גוגנהיים.
סרטה משנת 2016, "נשים מסוימות", מבוסס על אוסף סיפורים קצרים של מייל מלוי משנת 2009, Both Ways is the Only Way I Want I. הוא צולם במהלך מרץ-אפריל 2015 במונטנה. בסרט מככבות מישל ויליאמס, לורה דרן, וקריסטן סטיוארט. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס. רייכארט זכתה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון.
באוקטובר 2016, הודיעה רייכארט שהסרט הבא שלה יהיה שיתוף פעולה עם הסופר פטריק דוויט בעיבוד של ספרו ו Undermajordomo Minor.
בשנת 2019 יצא לאקרנים סרטה "פרה ראשונה" (First Cow), עיבוד לספר הביכורים של הסופר ג'ון ריימונד "The Half Life".
יחזקאל יעקבסון
הרב יחזקאל יעקבסון (נולד ב-1955 בירושלים) הוא רב דתי לאומי. עמד בראש ישיבת ההסדר שעלבים, ומרצה במכללת שעלבים לנשים בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בשכונת בית וגן בירושלים. אחי סבו הוא המחנך וחוקר המקרא יששכר יעקבסון. בצעירותו למד בישיבת "קול תורה" בירושלים, והיה מתלמידי הרב שלמה זלמן אוירבך, לאחר מכן עבר לישיבת ההסדר שעלבים ושירת בצה"ל במסגרת ה"הסדר" כמפקד טנק בחיל השריון. השלים תואר ראשון בחינוך.
סוגיות העיון שמלמד הרב נכתבות באופן הבנוי "מן המקורות אל ההלכה למעשה", מרבה לצטט מדברי הרמב"ם.
מאז שנת תשס"ג (2003) עמד בראש ישיבת ההסדר שעלבים.
לקראת שנת הלימודים תשע"ז פרש מראשות הישיבה והודיע שיתמקד בכתיבה תורנית.
נשוי ואב ל-11 ילדים. גיסו הוא הרב הלל פלסר איש חינוך ישראלי, מייסד תלמוד תורה מורשה - ראשון תלמודי התורה הציוניים. בן דודו הוא הרב יחיאל יעקבסון – מחנך חרדי, העוסק בהדרכה חינוכית.
המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה
היסטוריה
המכון הוקם ב-1926 בשם המכון המרכזי לסטטיסטיקה (Istituto Centrale di Statistica), כדי לאסוף ולארגן נתונים חיוניים על האומה האיטלקית, בזמן השלטון הפאשיסטי פעלו חלק מהמערכות לאיסוף נתונים בצורה מאורגנת והחל מיפוי וסידור המידע ברמת המדינה בין היתר בעזרת המערכת הסטטיסטית הלאומית אשר פעלה בתוך משרדי הממשלה, ב-1989 בעקבות רפורמות שונה שם המשרד והפך למכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה, וניתנו לו סמכויות נוספות הכוללות בין היתר אחריות סטטוטורית על תיאום וסטנדרטיזציה של נתונים סטטיסטיים רשמיים, שנאספו או שפורסמו בחסות גוף המשנה של המכון שנקרה המערכת הסטטיסטית הלאומית אשר ריכז נתונים סטטיסטיים בתוך גופי הממשל כגון משרדי ממשלה ורשויות מקומיות. החל משנת 2000 מפרסם המכון את הנתונים שנאספו באופן חופשי לכלל הציבור, בשנת 2005 הצטרף המכון לאמנת הסטטיסטית של האיחוד האירופי, הקובעת כי הארגון יפעל בחוסר משוא פנים, אמינות, רלוונטיות, יעילות, סודיות ושקיפות, כדי להבטיח את איכות העבודה של המכון ושמירה על הסטנדרט הנהוג במדינות האיחוד בנושא הסטטיסטיקה. כיום הגוף מנהל את כלל הפעילות הסטטיסטית במדינה.
פעילות
למכון כ-18 משרדים הפרוסים ברחבי המדינה אשר אחראים על פעילות ברמת המחוז ומשרד ראשי ברומא האחראי על ניהול המכון, ריכוז נתונים ותיאום עם גופים ממשלתיים ובין לאומיים.
איסוף ועיבוד מידע
המכון מבצע איסוף מידע בהיבטים כלכליים, חברתיים, טריטוריאליים וסביבתיים שונים, באמצעות מפקדים כלליים וסקרים אחרים כגון סקרים טלפונים ושאלונים, או נתונים סטטיסטיים שהגיעו ממפקדים כמו מדגמים בקרב אוכלוסייה ספציפית ועיבוד נתונים שנאספו במסגרת נתונים ממקורות מנהליים כגון משרדי ממשלה וגופים רשמיים.
הנתונים נאספים בדרך כלל באמצעות שאלונים הניתנים באמצעות טכניקות סקירה שונות: ראיונות (בצורה ישירה או ראיון טלפוני) באמצעות טפסים עלי ידי מילוי השאלון שנשלח בדואר על ידי הגוף הסטטיסטי או שנמסר על ידי עובד במקרה של חברה ממשלתית. הסקר יכול להיות מוחלט כלומר באמצעות סקירה של עיר שלמה או יחידת אוכלוסייה כמו כן הוא יכול להתבצע בצורה חלקית רק על חלק מהיחידות המנהלתיות במקרה זה זהו סקר מדגמי.
המפקדים כגון מפקד אוכלוסייה הם סקר ישיר והם חוזרים על בסיס קבוע הם מזהים ישירות כל יחידה מוניציפלית, מחלקים את כל השטח לנקודות סקירה שונות (חלקים במפקד). המפקדים מספקים מסגרת נתונים מקיפה עם פרטים טריטוריאליים נאים, בעלי חשיבות מכרעת להבנת המבנה היצרני והמציאות החברתית של המדינה לפי חלוקה מנהלית כגון מחוזות וערים. המידע המתקבל מספק את הבסיס לחקירה נוספת של המידע, ניתוח והבנת הממצאים כדי לשפר את הבחירה של דגימות, כמו גם לדעת בפירוט את השטח ולהבין את הדינמיקה בכל אזור דגימה.
תדירות המפקדים מוגדרת: באיטליה נערך מפקד האוכלוסין, המשפחות והבתים ומפקד האוכלוסין והשירותים הכלליים, כולל מוסדות ציבוריים ופרטיים בכל עשר שנים. ב-1996 נערך מפקד האוכלוסין והשירותים בין שני המועדים ואחת ל-5 שנים נערכים מפקדים קטנים יותר הנקראים מפקדי ביניים.
מידע לציבור
בסיומו של תהליך עיבוד המידע הסטטיסטי המכון מפרסם את תוצאות הסקרים לאזרחים, לעסקים ולמוסדות הציבורים כאשר כל המידע שפורסם מלווה בנתונים גולמיים. המידע מתפרסם ללא תשלום באתר המכון בצורה של הודעות לעיתונות, עלונים, פרסומים שונים, מאגרי מידע וקובצי נתונים. הכרכים המודפסים על נייר, משוכפלים על גבי תקליטור או DVD, עיבודים מותאמים אישית, קבצים סטנדרטיים ועבודות שהוזמנו על ידי גופים שונים משולמים במקום בסכום עלות שכפול של המידע כגון הדפסה או צריבה של מידע.
בנוסף המכון מוציא כ-150 הודעות לעיתונות בנושאי המחקר הסטטיסטי ואיסוף הנותנים כמו כן המכון מפרסם מידע לספריות הציבוריות ומאפשר נגישות למידע.
מתחם הטניס הבין-לאומי על שם ח'ליפה
מתחם הטניס הבין-לאומי על שם ח'ליפה הוא מתחם טניס הנמצא בדוחה, בירת קטר.
המתחם שייך לפדרציית הטניס של קטר ומנוהל על ידה. במתחם נערך טורניר מסבב הגברים (אליפות קטר אקסון מובייל הפתוחה) ובעבר נערך בו גם טורניר ממסבב הנשים (אליפות קטר טוטאל הפתוחה). בנוסף נערכו במתחם משחקי הטניס והסקווש במסגרת משחקי אסיה בשנת 2006. כמו כן אירח המתחם בין השנים 2008–2010 את אליפות סבב ה-WTA. המתחם נפתח ב-16 בדצמבר 1992. הוא כולל 27 מגרשי טניס, ואצטדיון מרכזי עם תכולה של 4,106 צופים.
גספאר גוסטב קוריוליס
גספאר גוסטב קוריוליס (בצרפתית: Gaspard-Gustave Coriolis; 21 במאי 1792 - 19 בספטמבר 1843) היה מתמטיקאי, ופיזיקאי צרפתי. הוא נודע בזכות גילוי כוח קוריוליס שנקרא על שמו. כוח זה הוא השפעתה של תנועה על גוף מסתובב, והיא בעלת חשיבות רבה למטאורולוגיה, לבליסטיקה ולאוקיינוגרפיה. כוח קוריוליס בכדור הארץ קובע את כיווני הרוח הכלליים ואחראי לסיבוב סופות ההוריקן וסופות הטורנדו.
קוריוליס נולד בפריז. בשנת 1816 הוא החל להיות מרצה באקול פוליטקניק, שם עסק בניסויים בנושא חיכוך והידראוליקה.
הוא התחיל להשתמש במונח עבודה.
אלסנדרו גאמבריני
אלסנדרו גאמבריני (באיטלקית: Alessandro Gamberini; נולד ב-27 באוגוסט 1981 בבולוניה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
גאמבריני שיחק במספר קבוצות בסרייה א', ובמירב הקריירה שיחק בקבוצת פיורנטינה, במדיה ערך 224 הופעות רשמיות על פני שבע עונות. לגאמבריני שמונה הופעות במדי נבחרת איטליה, והוא נכלל בסגלה לטורניר יורו 2008.
קריירת משחק
בעונת הושאל גאמבריני להלאס ורונה מהסרייה ב', ולאחר עונה אחת חזר לבולוניה. בסיום עונת, בה היה גאמבריני לראשונה לשחקן הרכב, ירדה בולוניה לליגת המשנה, וגאמבריני נמכר לפיורנטינה תמורת סכום של כ-3.2 מיליון אירו.
ב-4 במרץ 2007, כשבע שנים מאז הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כבש גאמבריני צמד בניצחונה של פיורנטינה 5-1 על טורינו, במה שהיו לשערי הליגה הראשונים בקריירה שלו לאחר 134 הופעות. גאמבריני תפס מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ובסיום עונת אף נבחר לשחקן העונה של הקבוצה. בפברואר 2010 נאלץ השחקן לעבור ניתוח בכתפו, שגרם לו להיעדר כשלושה חודשים מהמגרשים. לקראת עונת, החליף גאמבריני את ריקרדו מונטוליבו בתפקיד קפטן הקבוצה. בסיום אותה עונה סיים גאמבריני את דרכו בקבוצה, לאחר שבע עונות בהן רשם 224 הופעות רשמיות, מתוכן 194 בסרייה א'.
לקראת עונת עבר גאמבריני, יחד עם חברו לקבוצה ואלון בהראמי, לקבוצת נאפולי. סכום ההעברה הכולל הוערך בכ-8.5 מיליון אירו. לאחר עונה אחת, בה רשם 25 הופעות ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השני בליגה, עבר גאמבריני לעונת השאלה בגנואה. ב-24 ביולי 2014, לקראת עונת, עבר גאמבריני לקייבו ורונה.
נבחרת איטליה
גאמבריני החל את דרכו הבינלאומית במדי נבחרת איטליה הצעירה, עמה זכה באליפות אירופה 2004 תחת המאמן קלאודיו ג'נטילה.
הופעת הבכורה של גאמבריני במדי נבחרת איטליה נערכה ב-17 באוקטובר 2007, תחת המאמן רוברטו דונאדוני, בניצחונה של איטליה 2-0 על במשחק ידידות.
לגאמבריני שמונה הופעות במדי איטליה, האחרונה שבהן ב-2011.
רחוב ירושלים (חיפה)
רחוב ירושלים הוא רחוב בהדר הכרמל בחיפה. הרחוב נמתח בין היציאה מבניין הטכניון הישן לרחוב בלפור לגן בנימין וחוצה את רחוב הלל יפה ורחוב חיים. בתקופת העלייה החמישית השתכנו ברחוב רופאים רבים וכן אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית של אותה תקופה - לעיתים אף באותו בניין. בעבר נחשב ליוקרתי והתגוררה בו עילית החברה היהודית כאבא חושי, אוריאל שלון ושלמה זלמן נתנזון, אך עם השנים הרחוב, בדומה לתהליך שעברו שאר חלקי השכונה באמצע המאה ה-20, ירד מגדולתו. הרחוב כמתחם ורבים מבתיו מוגדרים כמבנים לשימור.
היסטוריה
הרחוב נכבש (אך לא נסלל) כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה כחלק מ"עבודות יזומות" שבוצעו בהדר הכרמל. לאחר מכן היווה הרחוב חלק מתכנונו של ריכרד קאופמן להדר הכרמל בשנות ה-20 של המאה ה-20, שנעשה על פי תפיסת עיר גנים טיפוסית וכתכנוניו היותר מאוחרים של קאופמן בחיפה (בת גלים, כרמל מרכזי וכיוצא בזה) – רחובות על בסיס קווי הגובה הטופוגרפיים הטבעיים, ובקצותיהם גנים: גן בנימין וגן הטכניון. רחוב ירושלים נמצא על אחד מקווי הגובה האלו ומקביל לרחובות הרצל, נורדאו ופבזנר. עקב תכנון זה של "עיר גנים", הותרה בתחילה בניית בתים בעלי שתי קומות בלבד והדבר גרם למרמור בקרב ועד השכונה שכן בעלי הבתים רצו למקסם את משאבי המגרשים שקנו ולבנות דירות נוספות.
הבתים שנבנו בשנותיו הראשונות של הרחוב נבנו ותוכננו על ידי ראשוני הקבלנים והאדריכלים של "חיפה העברית" באותה תקופה: גדליהו וילבושביץ, שבנה כעשרה בתים ברחוב, בנימין אוראל ואחרים. על אף היותו רחוב מגורים כבר מלכתחילה שכנו בו מוסדות תרבות כבתי-ספר, מספר פנסיונים קטנים ומקומות מפגש קטנים. לאחר מעברן של משפחות מבוססות לכרמל הפך הרחוב בחלקו הגדול לבניינים שאכלסו עסקים, אולם עם מעברם של משרדים ממשלתיים ובתי המשפט ל ננטשו חלק מן הדירות והבתים. על אף שחלק מהבניינים נבנו מחדש, חלקם שונה ובחלקם מוקמו משרדים - שומר הרחוב על אופי הדר הכרמל כמו שראו אותה מייסדיה ומתכנניה. בתחילת המאה ה-21 שיפצה עיריית חיפה את הרחוב כחלק משיפוץ הרחובות הסובבים את תיאטרון חיפה. מפאת היסטוריית הבניינים והאנשים אשר התגוררו בהם הוצבו על חלק מהבתים "שלט כחול" מטעמה של הוועדה לשילוט היסטורי ובאמצעות המועצה לשימור אתרים.
האיש במצודה הרמה
האיש במצודה הרמה (באנגלית: The Man in the High Castle) הוא רומן היסטוריה חלופית ומדע בדיוני מאת פיליפ ק. דיק, שפורסם ב־1962. הרומן מתרחש בארצות הברית, חמש-עשרה שנה לאחר שמדינות הציר הביסו את בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, וארצות הברית נכנעה לכיבוש הצבאי של גרמניה הנאצית ויפן.
סיפור הרקע
נקודת ההתפצלות בין העולם המתואר ברומן לבין ההיסטוריה המוכרת לנו היא התנקשות בנשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט ב־1933. הנשיא בריקר נבחר לאחר מכן. הוא לא הצליח להחיות את המדינה מהשפל הגדול ונצמד למדיניות הבדלנית בנוגע למלחמת העולם.
ללא סיועה של ארצות הברית, נפלו הממלכה המאוחדת ולאחריה שאר אירופה תחת מדינות הציר. היפנים השמידו לגמרי את הצי האמריקאי באוקיינוס השקט במתקפה מוצלחת הרבה יותר על פרל הארבור מאשר המתקפה במציאות. ארצות הברית, הכושלת לאחר שנים של שפל כלכלי, נכנעה למדינות הציר, וערים חשובות רבות, ובהן ניו יורק, הושמדו. ב־1947 נכנעו בעלות הברית באופן סופי למדינות הציר. מזרח ארצות הברית עברה לשליטת גרמניה הנאצית ומערב ארצות הברית לשליטת יפן. באותה עת נשארו מדינות ההרים שבמרכז ארצות-הברית וחלק ניכר מהמערב התיכון שלה אוטונומיים.
לאחר שאדולף היטלר הפך לנכה עקב עגבת, תפס ראש המפלגה הנאצית מרטין בורמן את השליטה בגרמניה. הנאצים יצרו אימפריה קולוניאלית והמשיכו ברצח העם של גזעים שהם החשיבו נחותים; בין השאר גם רצחו יהודים בשטחים שהיו בשליטתם וחוללו שואה נרחבת באפריקה. כמו כן, הם התקדמו בחקר החלל וחוו חדשנות טכנולוגית נרחבת, כגון הטלוויזיה, שיפור יכולות התעופה, ייבוש הים התיכון כחלק מתוכנית אטלנטרופה ועוד.
קווי עלילה
לרומן אין עלילה מרכזית אחת, אלא הוא סובב בין מספר קווי עלילה מקושרים:
"החגב עומד יציב"
מספר דמויות ב"האיש במצודה הרמה" קוראות ספר פופולרי מאת הות'ורן אבנדסן. שם הספר הוא "החגב עומד יציב" (באנגלית: "The Grasshopper Lies Heavy") ובתרגום החדש: "יסתבל החגב", לפי. הספר נאסר לקריאה בשטחי שלטון הנאצים, אך לא בשטחי שלטון היפנים. ב"החגב עומד יציב" הבדיוני מדינות הציר מפסידות במלחמה.
בספר "החגב עומד יציב" שורד פרנקלין רוזוולט את ניסיון ההתנקשות בו, אך לא רץ להיבחר מחדש ב־1940. הנשיא הבא, רקספורד טאגוול (שבמציאות מעולם לא רץ לנשיאות) מונע את הפצצת פרל הארבור על ידי השטה של הצי הפאסיפי לים הפתוח, וכך נכנסת ארצות הברית למלחמה עם כוח ימי עדיף בהרבה.
ב"החגב", תרומתה של בריטניה לניצחון בעלות הברית גדולה מזו שבמציאות, ואילו זו של ארצות הברית וברית המועצות קטנה יותר. נקודות המפנה במלחמה הן ניצחון הבריטים על הכוחות הנאצים באפריקה תחת פיקודו של ארווין רומל, התקדמות בריטית דרך הקווקז, וניצחון בריטי בסטלינגרד, בתיאום עם שרידי הצבא האדום. איטליה פונה נגד מדינות הציר. טנקים בריטיים שועטים בברלין בסיומה של המלחמה.
לאחר המלחמה לא מאבדת בריטניה, בהנהגתו של וינסטון צ'רצ'יל, את האימפריה שלה, וארצות הברית מייצאת בעיקר לסין, בהנהגתו של צ'יאנג קאי שק. האימפריה הבריטית נותרת גזענית בעוד ארצות הברית פותרת את בעיות הגזענות שלה בשנות ה-50, מה שיוצר מתח בין שתי מעצמות העל. בסופו של דבר, ארצות הברית מציבה אתגר בפני מעמדה של בריטניה כמדינה המשפיעה ביותר בעולם, אך בריטניה מצליחה להתגבר על ארצות הברית והופכת למעצמת העל היחידה.
ישנן שמועות כי מחברו של הספר, הות'ורן אבנדסן, מתגורר במצודה שמורה היטב; כינויו הוא "האיש במצודה הרמה", ומכאן שם ספרו של דיק.
השימוש ב"אי צ'ינג"
ה"אי צ'ינג" מופיע לכל אורך "האיש במצודה הרמה". הוא התפשט במדינות הפאסיפיות בעקבות הכיבוש היפני. מספר דמויות, יפניות וכן אמריקניות, נועצות בו בהחלטות חשובות. מר טאגומי משוכנע כי מתקרב חורבן (כלומר מלחמת עולם שלישית, בין יפן וגרמניה) בעקבות שורה שמורה לו הספר. הות'ורן אבנדסן, בדומה לדיק עצמו, מודה בסיום הספר כי כתב את "החגב עומד יציב" בעזרתו הבלעדית של ה"אי צ'ינג".
נושאים
הנושא העיקרי בו עוסק "האיש במצודה הרמה" הוא שאלת חדירתה של מציאות אמיתית למציאות מזויפת. ניתן לראות נושא זה במספר אופנים ברומן.
בעזרת הנושא הזה מעלה דיק את השאלה: מי או מה הוא הסוכן הגורם לחדירה ההדדית בין המציאויות השונות? ומדוע רוצה הסוכן בכך שהמציאות הזו תתגלה כזיוף? דיק חוזר ומתעסק בנושא זה בספרים מאוחרים יותר, בכללם "יוביק", "זולגות דמעותיי, אמר השוטר", ו"ואליס".
"האיש במצודה הרמה" נוגע גם בנושאים כצדק ואי-צדק (דרך רגשותיו של פרינק בנוגע לכיבוש הנאצי); מגדר וכוח (דרך מערכת היחסים של ג'וליאנה עם ג'ו) בושה וזהות (דרך ביטחונו החדש של צ'ילדאן בתרבות האמריקאית) והשפעות הפשיזם על התרבות (נושא זה מצוי לכל אורך הרומן, במיוחד בחלקים הנוגעים בחוסר הערך של החיים תחת השליטה הנאצית בעולם).
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית פעמיים. בפעם הראשונה הוא תורגם על ידי יוסף גרודזינסקי ויצא לאור בהוצאת מסדה ב־1981, כחלק מהסדרה למדע בדיוני בעריכת עמוס גפן. בשנת 2011 תורגם הספר בשנית על ידי שמעון אדף והודפס בהוצאת עם עובד.
עיבודים
הספר עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה באותו שם עבור רשת אמזון. הפרק הראשון שודר בינואר 2015.
לאיוש ונטיאנר
ד"ר לאיוש ונטיאנר (בהונגרית: Venetianer Lajos; קצ'קמט, 19 במאי 1867 – אויפשט, 25 בנובמבר 1922) היה רב סופר והיסטוריון הונגרי.
ביוגרפיה
לאיוש ונטיאנר היה בין השנים 1881 – 1891 תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, בתקופה זו, במשך שנה, היה תלמיד גם בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בשנת 1890 קיבל תואר דוקטור במדעי הרוח בבודפשט ובשנת 1892 קיבל סמיכה לרבנות. לאחר מכן קיבל באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה תעודת הוראה לבתי ספר התיכוניים לשפות הונגרית וגרמנית ולימד את המקצועות הללו בגימנסיה של צ'ורגו בתקופת היותו רב ביישוב. בשנת 1893 הגיע לצ'ורגו (עיירה במחוז שומוג'), ב-1896 ללוגוז' ובשנת 1897 נבחר כרב הראשי של אויפשט. הוא היה סגן נשיא התאחדות הרבנים הלאומית ההונגרית, חבר בוועדת ההיגוי של המכון הלאומי להכשרת רבנים פרנץ יוזף משנת 1910 (שמו היום כאמור בית המדרש לרבנים בבודפשט), ומרצה לתאולוגיה בבית המדרש. בשנים הראשונות בבית המדרש הוא לימד באופן קבוע את הדת היהודית, את התנ"ך ואת ההיסטוריה היהודית, ובשנים המתקדמות של הלימודים בבית המדרש לימד את היחסים המשפטיים של הונגריה לקהילה היהודית ואת המתודולוגיה של החינוך הדתי. לאחר מותו של איגנץ (יהודה ישראל) גולציר לימד את הספרות של חכמי ישראל. הוא היה עובד נמרץ ופורה של מדעי היהדות וזכה להשגי הצטיינות רבים בעבודתו כהיסטוריון. ערך מיוחד יש למחקריו ההיסטוריים היהודים שמתייחסים למחצית השנייה של המאה ה-19. ונטיאנר השתתף בתרגום וכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
חייו הפרטיים
לאיוש ונטיאנר הוא אביה של השחקנית אילונה וייאי והיה חותנו של השחקן דז'ה קרטס. אביו היה אלברט ונטיאנר, ואמו רגינה שטרן. לאשתו קראו תרזיה פאסטור. הוא התגורר באויפשט, רחוב בניצקי 4, כאשר נפטר בשנת 1922.
רשימת עבודותיו שפרסם בעצמו
ונטיאנר היה גם אחד ממחברי כרך 10 של הסדרה הספרייה היהודית הפופולרית. כותרת ותוכן היצירה: פלוטארך יהודי. חלק 1. ונציאני לג'וס: לאו ליפוט. Gyula Fischer: Gábor Riesser. לאג'וס בלאו: ליפוט צונץ. (בודפשט, שנות העשרים של המאה העשרים)
פריצי לוי
פרדריקה "פריצי" לוי (בגרמנית: Friederike "Fritzi" Löwy; 18 בנובמבר 1910 - 13 במרץ 1994) הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית. בעלת מדליית ארד מאליפות אירופה בשחייה השנייה (בולוניה 1927), במשחה ל-400 מטר חופשי, ובעלת 7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב ושתי מדליות כסף משתי המכביות הראשונות (1932 ו-1935).
לוי והדי ביננפלד, יריבתה בתחרויות וחברתה, זכו בשתי המדליות היחידות שאוסטריה זכתה בהן באליפות אירופה בשחייה עד לשנות ה-2000.
ביוגרפיה
לוי נולדה וגדלה בווינה הצעירה מבין 7 אחים. היא התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגי ורטהיימר.
מדליית ארד באלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה הראשונה לנשים שנערכה בבולוניה, איטליה, בשנת 1927 זכתה לוי במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:21.0 דקות, אחרי מארי בראון מהולנד (6:11.8 דקות) ומריון לוורטי מבריטניה (6:13.6 דקות).
במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 זכתה לוי ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.4 דקות, במשחה ל-300 מטר חופשי בתוצאה של 4:46 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:27.4 דקות, אחרי הדי ביננפלד (3:24.8 דקות). במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:17 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 5:34.6 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:16.2 דקות, אחרי ג'ניס ליפסון מארצות הברית 1:14.4 דקות ולפני גרצה גוטליב בת ארצה (1:21.6 דקות).
עקב היותה יהודיה, נאלצה לוי לברוח לפני מלחמת העולם השנייה מאימת הנאצים. היא ברחה לאיטליה משם לשווייץ ומשם לאוסטרליה. בשנת 1949 חזרה לווינה ועבדה כמזכירה. חברתה ביננפלד-ורטהיימר חזרה להתגורר בווינה לאחר מותו של בעלה. בשנות ה-60 חברתה, בינפפלד, סייעה לה מבחינה כלכלית ורגשית, כשנאבקה בסרטן השד.
חייה האישיים
לוי הייתה ביסקסואלית גלויה, יוצאת דופן בהתנהגותה ובוהמינית. לעיתים קרובות היא התהלכה עם קוף על כתפה. היא נפטרה בשנת 1994 בווינה עיר הולדתה.
חרם האוטובוסים של מונטגומרי
חרם האוטובוסים של מונטגומרי (באנגלית: Montgomery Bus Boycott) היה אירוע מחאה פוליטית שנערך במונטגומרי, אלבמה מצד ארגונים של אפרו-אמריקנים במטרה לכפות על רשויות התחבורה העירוניות את הפסקת מדיניות ההפרדה הגזעית. מאבק זה הוביל בסופו להחלטה (Browder v. Gayle) של בית המשפט העליון של ארצות הברית לקבוע ב-13 בנובמבר 1956 כי הפרדה גזעית נוגדת את חוקת ארצות הברית.
החרם החל עם סירובה של רוזה פארקס לפנות את מקומה באוטובוס לאדם לבן (מעשה שעשתה בהשראתה של ילדה בשם קלודט קולוין). באוטובוסים של מונטגומרי ישבו הלבנים בחלקו הקדמי של האוטובוס והשחורים בחלקו האחורי. כאשר נגמר המקום בחלק הלבן התיישבו לבנים בחלק האחורי והנהג היה מורה לשחורים לקום. רוזה פארקס סירבה לקום ממקומה בחלק השחור של האוטובוס ב-1 בדצמבר 1955. בעקבות מעשה זה נעצרה, נשפטה והורשעה.
האירוע נתפש כהזדמנות מושלמת בעיני א.ד. ניקסון, נשיא הסניף המקומי של NAACP במונטגומרי. ניקסון תר משך זמן מה אחר מועמד מתאים, ודחה את אימוצם של כמה שחורים שסירבו לפנות מקומם קודם לכן (דוגמת קלודט קולווין), שכן סבר כי לא יתאימו לשמש נציגים למאבק. פארקס, לעומת קודמיה, הלמה את שאיפותיו של ניקסון וזה הוסיף ובחר כדוברם של השחורים במרטין לותר קינג, שהיה תושב טרי במקום. קינג היסס תחילה, אך תחת לחצו של ניקסון אימץ את התפקיד.
בעקבות מעצרה של פארקס, הכריזה האגודה על חרם נגד חברת האוטובוסים שנמשך 381 ימים. החרם במונטגומרי נסמך על העובדה כי חלק ניכר מנוסעי האוטובוסים בעיר היו שחורים. היענותם של התושבים השחורים לקריאה לחרם הובילה להפחתה ניכרת במספר הנוסעים ולהפסדים ניכרים לחברת האוטובוסים העירונית. השחורים הלכו בעיקר ברגל, ובנוסף ראשי הקהילה השחורה ארגנו מערכת של הסעות באמצעות בעלי מכוניות שחורים מתנדבים, ואף דאגו לביטוח רכב למכוניות המתנדבות בלוידס של לונדון לאחר שחברות הביטוח המקומיות, בלחץ העירייה, ביטלו את פוליסת הביטוח של הרכבים.
לאחר שהרשויות העירוניות עצרו את מרטין לותר קינג עורר הדבר מחאה ציבורית בארצות הברית כולה. לבסוף, בעקבות החלטת בית המשפט העליון שונו החוקים העירוניים ואפשרו לשחורים לשבת באוטובוסים היכן שרצו.
Non, je ne regrette rien
רקע
המלחין דומון מתאר בספר "אדית פיאף, פרסומי דעה", שהכותרת הראשונה שהעניק מישל ווקר לשיר הייתה "Non, je ne trouverai rien" (לא, לא אמצא דבר), ושהשיר יועד לזמרת הצרפתייה הפופולרית רוזלי דובואה. אבל, כשחשב על פיאף, הוא שינה את הכותרת ל "Non, je ne regrette rien"(לא, איני מתחרטת על דבר)
לדברי העיתונאי ז'אן נולי בספרו "אדית" שכאשר שארל דומון ומישל ווקר ביקרו בביתה של פיאף בשדרת Lannes בפריז, ב-24 באוקטובר 1960, היא קיבלה אותם באופן לא מנומס ולא חברותי. דומון ניסה להציע לפיאף את לחניו כמה פעמים, אבל היא לא אהבה אותם וסירבה - הרמה הייתה נמוכה מדי, לטענתה. באותו יום היא זעמה שעוזרת הבית שלה, דניאל, ארגנה את הפגישה מבלי לידע אותה. פיאף הניחה להם, לכן, לחכות שעה בסלון לפני שהיא הופיעה. "כפי שאתם יכולים לראות, אני מאוד עייפה" היא אמרה להם. "הזדרזו, רק שיר אחד! מהר לפסנתר, קדימה!". לחוץ ומזיע, דומון שר את השיר בקול חלש. כשסיים הייתה שתיקה, בזמן שחיכו לפסק הדין של פיאף. "תשיר את זה שוב?" שאלה פיאף. עוד לפני אמצע השיר, היא קטעה אותו. "פוֹרְמִידָבְּלֶה! [Formidable, פנטסטי]" היא התפרצה. "פנטסטי", "זה השיר שחיכיתי לו. הוא יהיה ההצלחה הכי גדולה שלי! אני רוצה את זה עבור ההופעות הקרובות שלי בל'אולימפיה!" ווקר, שמח, השיב: "כמובן, אדית, השיר שלך".
פרנצ'סקו פאו
פרנצ'סקו פאו (באיטלקית: Francesco Feo, 1691 - 28 בינואר 1761) היה מלחין אופרה איטלקי. פאו נולד ומת בנאפולי, ושם גם הוצגו רוב האופרות שלו לראשונה.
Non, je ne regrette rien
מילים
המצלול של החרוזים הוא משקל צרפתי נפוץ, בו המילים מוטעמות כמעט תמיד על ההברה הסופית, במבנה של  שבו מילים כמעט תמיד להדגיש את ההברה הסופית, בלחן אנאפסטי. תרגום מילולי לאנגלית אינו נפוץ, כי הוא לא מצליח לשמור את ההרמוניה הפנימית של המילים והטון, שכן המילים באנגלית הם לרוב במשקל (Da-da-Da-da), לסירוגין מוטעם ולא מוטעם, או לחלופין משקל דקטילי (Da-da-da-Da-da-da). יש מגוון רחב של תרגומים לאנגלית, הדיון על היתרונות שלהם מתמשך. השיר מלא ברגשות של המאהב ששר את השיר, כך שהטוב והרע שהמאהב חווה נכתבים על כינוי גוף שאינו אישי (ni le bien qu'on m'a fait; ni le mal). באופן מילולי, משמעות הכתיבה היא "לא על הטוב שמישהו עשה לי", אבל לרוב הוא מתורגם כ"לא על טוב שנעשה לי".
פרנצ'סקו פאו
חייו
פאו למד מוזיקה בקונסרבטוריו די סנטה מריה דלה פיאטה בנאפולי, החל ב-3 בספטמבר 1704. בין המלחינים שפגש שם היו לאונרדו לאו, ג'וזפה דה מאיו (שיישא לאישה בהמשך את אחייניתו), וניקולו יומלי. מורו הראשון אנדראה באסו, ואחרי 1705 ניקולא פאגו, שאך זה התמנה למשרה. פאו נשאר בקונסרבטוריון עד סביבות 1712.
ב-1713 הציג את האופרה הראשונה שלו, "L’amor tirannico, ossia Zenobia " ("אהבה עריצה, או זנוביה"), ולקרנבל של 1714 כתב את האורטוריה "Il martirio di Santa Caterina" ("ייסורי קטרינה הקדושה ממצרים"). יצירות קודש לכנסיות מקומיות, כגון הרקוויאם שחיבר בשנת 1718, תרמו לפרסומו, וכמוהן גם הרצ'יטטיבים, האריות והתמונות הקומיות שתרם לביצועי אופרות של מלחינים אחרים כאשר הוצגו בנאפולי. ב-1719 כתב פאו את "La forza della virtù" ("כוחה של מידה טובה") ואחר את האופרה סריה "Teuzzone" בשנת 1720. בתהילת אמת זיכתה אותו רק האופרה סריה "Siface, re di Numidia" ("סיפאצ'ה, מלך נומידיה"), שכתב לתיאטרון סן ברתולומאו ב-1723. הלברית היה ניסיונו הראשון בדרמה פר מוזיקה של פייטרו מטסטאזיו בן העשרים ושש, שאך זה הגיע לנאפולי.
Non, je ne regrette rien
הקלטות נוספות
השיר הוקלט על ידי אמנים אחרים, כולל:
פרנצ'סקו פאו
חייו
הודות לפופולריות גדלה והולכת, התמנה פאו למורה בקונסרבטוריו די סנט'אונופריו א' קאפואנה, שם עבד לצד פרוטה והחליף את גריו. במהלך שש-עשרה השנים הבאות נודע כאחד המורים החשובים ביותר בנאפולי. בין תלמידיו בסנט'אונופריו היו ניקולא סאבאטינו, ניקולו יומלי וג'נארו מאנה. בשנת 1739 עזב את סנט'אונופריו והחל ללמד בקונסרבטוריו דאי פוברי די ג'זו כריסטו., כמחליפו של פרנצ'סקו דוראנטה, שפרש לגמלאות. פאו נשאר שם עד 1743 ונעזר באלפונסו קאגי ואחר ג'ירולמו אבוס. בתקופת עבודתו שם, לימד את ג'אקומו אינסנקווינה, שנודע בכינוי "מונופולי".
פאו כתב את רוב האורטוריות שלו בין 1723 ל-1743, ועמן חלק ניכר מן הקנטטות ושאר מוזיקת הקודש שלו. האורטוריה הידועה ביותר שלו הייתה San Francesco Salesio, Apostolo del Chablais (פרנצ'סקו הקדוש מסאלזיו, השליח משאבליי, 1734), שזכתה לביצועים רבים ברחבי איטליה בעשרים השנים הבאות. לרומא וטורינו כתב עוד שש אופרות סריה ואינטרמצי אחדים. הוא חיבר את הסרנדות "אורסטס" ו"פוליניצ'ה" למדריד בשנת 1738, ול"אבות הצלב הקדוש" בפראג כתב את האורטוריה La distruzione dell’esercito dei Cananei con la morte di Sisara ("השמדת צבא כנען ומות סיסרא", 1739). האופרה האחרונה שלו," Arsace" בוצעה בטורינו לפתיחתו המחודש של תיאטרון רג'ו ב-1740. האורטוריה האחרונה של פאו, "רות", בוצעה ברומא ב-1743.
שמרקה קצ'רגינסקי
שמריהו (שְׁמֶרְקֶ'ה) קָצֶ'רְגִינְסקי (ביידיש: שמערל או שמערקע קאַטשערגינסקי; בכתיב לועזי: Shmerke Kaczerginski; 1908, וילנה – 28 באפריל 1954, מנדוסה, ארגנטינה) היה סופר, עיתונאי ומשורר יידיש, פרטיזן במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
עם ההסכם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית, הסכם ריבנטרופ–מולוטוב (1939), התרכזו בווילנה עשרות אלפי יהודים שנמלטו מפולין, ובהם משוררים וסופרים רבים. תוך זמן קצר קמו מוסדות ספרותיים קומוניסטיים, לפי הדגם הסובייטי, וקצ'רגינסקי תפס מקום בולט בהתארגנויות החדשות.
ביוני 1941 החלה הפלישה הנאצית לברית המועצות. יהודים רבים הצליחו להימלט מזרחה עם הקומוניסטים, אך רבים יותר נותרו בווילנה בגטו. קצ'רגינסקי לא הצליח להימלט מזרחה, ונמלט כשנה מהגרמנים כשהתחזה למשוגע חרש אילם. באביב של שנת 1942 חזר לווילנה והשתקע בגטו. נטל חלק פעיל בחיי התרבות הענפים והאינטנסיביים שהיו בגטו. פעל בגטו יחד עם המשורר אברהם סוצקבר ואחרים, והיה בין השאר בין מצילי אוצרות היהדות העצומים שהיו בווילנה: באפריל 1943 החלו הנאצים לבזוז את ספריית "ייווא", כחלק מ"מבצע רוזנברג", וכפו על קצ'רגינסקי לסייע להם באיסוף מסמכים מייווא על מנת להעבירם לברלין. היות ש-"ייווא" שכן מחוץ לגטו, עלה בידו של קצ'רגינסקי, בסיוע סוצקבר ואחרים, להציל ספרים, כתבי-יד ומסמכים מארכיון גטו וילנה. קבוצה זו בהנהגתם כונתה "בריגדת הנייר".
בספטמבר 1943 נמלט קצ'רגינסקי מגטו וילנה, והצטרף ליחידת פרטיזנים סובייטים ביערות הסמוכים. בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית, קוּדם לתפקידי ארכיון, עיתונאות, רישום ותעמולה בחטיבת הפרטיזנים הרוסית. בקיץ 1944 היה בין ראשוני השבים לווילנה ולגטו החרב. קצ'רגינסקי התמסר לפעולות הצלה שימור ואיסוף של יצירות התרבות היהודית שנמחקה. ובשנת 1948 בשיתוף עם דוד בוטביניק הוציא אנתולוגיה גדולה של שירת יידיש שחוברה בגטאות ובמחנות ההשמדה. לשירים צורפו לחנים והאסופה הזו הפכה לאבן פינה ביצירת היידיש של תקופת ההשמדה.
קצ'רגינסקי עצמו חיבר בתקופת המלחמה שירים, שרבים מהם היו ללהיטים, בהם: "פֿרילינג" (אביב), שנכתב לאחר מות אשתו בגטו; "יוגנט הימן" (המנון הנוער), שהיה להמנון מועדון הנוער בגטו; "דאָס עלענטע קינד" (הילדה הגלמודה), שנכתב בעקבות סיפורה של בתה של חברתו, המורה רחל פופקו-קרינסקי, שהוחבאה על ידי העוזרת הנוצרייה של המשפחה; "איציק וויטענבערג" (איציק ויטנברג), המתאר את ההקרבה של מנהיג הפרטיזנים בגטו וילנה; וכן "שטילער, שטילער" (שקט, שקט), אולי שירו הידוע ביותר, שנכתב כתגובה לרצח ההמוני של יהודי ליטא בפונאר שליד וילנה.
קצ'רגינסקי לא היה ציוני; הוא התנכר לעברית, ובחר שלא לשבת בישראל, בניגוד לחברו המשורר אברהם סוצקבר. הוא היגר בשנת 1950 לארגנטינה, שהיה בה עדיין באותה עת ציבור דוברי יידיש ניכר. ואכן, חמישה מספריו, ביידיש, יצאו לאור בבואנוס איירס.
היה נשוי ואב לבת.
שמרקה קצ'רגינסקי פרסם עשרות ספרי שירה וסיפורת ביידיש. רק שירים בודדים מיצירתו תורגמו לעברית.
מיצירתו
השיר "פונאר":
שעריים
שעריים היא שכונה של עולי תימן בדרום העיר רחובות. זוהי הראשונה מבין השכונות שנוסדו ליד המושבות עבור פועלים חקלאים תימנים, והגדולה שבהן.
היסטוריה
השכונה הוקמה בשנת 1909 בידי עולים מתימן. הם נקלטו בעבודה מיד, אך עד הקמת שעריים גרמו להם תנאי מגוריהם סבל רב. תחילה שוכנו 7 משפחות בבית הוועד, והיתר במחסנים ובאורוות של האיכרים, אולם עם בוא הקיץ לא היו מקומות אלה ראויים, והם הקימו לעצמם כ-15 סוכות אקליפטוס במרכז המושבה.
מצוקת התימנים נגעה לליבו של אפרים זקס, מהאיכרים הנאורים והאמידים במושבה, והוא נעשה להם אב וגואל. באותה שנה קנה אפרים זקס חלקת אדמה בת 55 דונם, שהייתה שייכת ליעקב ברוידה, ונמסרה לוועד המושבה. החלקה ניתנה לתימנים, דונם למשפחה, במחיר נמוך ובתשלום לשיעורין. נוסף על כך ערב להם בקבלת הלוואות לבניין בתיהם, ואף הלווה להם מכיסו.
ביום ו' בתשרי תר"ע (1909) הונחה אבן הפינה לבתים הראשונים בשכונת שעריים. תחילה נבנו על ידי התימנים עצמם שלושה בתים דו-משפחתיים, מבני חומר (טיט, בוץ). בהמשך נבנו שלושה בתים מאבני כורכר, כבתי המושבה. בהשפעת הרב קוק נרכשה חלקה נוספת שניתנה לתימנים - אדמת כרם "שומרי תורה" של יעקב ברוידא. בסיוע קק"ל נבנו בשכונה צריפים. בשנת 1912 הצטרפה עוד קבוצה של 100 עולים משרעב בראשות הרב יוסף משולם.
גם במהלך השנים שלאחר 1912, כולל בזמן מלחמת העולם הראשונה ואחריה, הגיעו קבוצות של עולים מתימן. נרכשו חלקות אדמה נוספות, והוקמו עליהם עשרות צריפים ובתים, חלקם על ידי קק"ל וחלקם על ידי התימנים עצמם. כך נוצרה בשעריים השכונה הגדולה ביותר של עולי תימן בישראל.
בתיה הראשונים של השכונה נבנו ברחובות קפרא, שבזי והרב משולם. במהלך השנים גדלה השכונה ונוספו בה רחובות ובתים. רוב הצריפים ובתי ה"דבש" (אבני כורכר) פינו מקומם לבתי לבנים. בשכונה בתי כנסת רבים, רובם קטנים ומשפחתיים, אם כי בעשורים האחרונים נבנו גם כמה בתי כנסת ציבוריים גדולים, ביניהם בולטים בית הכנסת הבוכרי, בית הכנסת "יד לשבים", בית הכנסת "קול יהודה" ובית הכנסת "משכן יוסף" ברחוב הרצל בלב השכונה. בחצרות הבתים גדלים עצי פרי וכן צמחי תבלין ובושם המקובלים על בני העדה התימנית. עם תנופת הפיתוח הולך ומשתנה גם אופייה של השכונה ורבים מבתיה הקטנים מפנים את מקומם לבתי דירות.
השכונה מחולקת לשני חלקים - החלק הוותיק, מצדו המזרחי של רחוב הרצל, והחלק החדש יותר, מצדו המערבי. במרכזו של החלק הישן עומדת גבעה הנקראת "גבעת התשעה" שבפסגתה מגדל מים, סביבו נטוע גן נאה, גן נוסף נמצא במורד הגבעה, ידוע כגן ההרפתקאות, בו ישנם מתקני משחק עשויים עץ. בין שני הגנים מחבר גרם מדרגות. במורד הגבעה הפונה לרחוב הרצל שוכן המרכז הקהילתי "תקוותנו" המקיים פעילות לנוער, חוגים ואירועים.
על פי הסבר אחד, שמה של השכונה ניתן לה מתוך פיוטו המוכר של יהוסף בן ישראל (אשאל אלהי יגאלה שבויים): "נראה בני ציון שהם קרויים עם בבליים, יבנה וציפורי ושעריים וירושלמיים". הסבר אחר הוא כי השם "שעריים" ניתן לשכונה משום שבעבר סברו ש"דוראן" (השם הערבי של רחובות) היא "שעריים" - עיר בנחלת שבט יהודה (יהושע ט"ו, ל"ו). הואיל והמושבה כבר נקראה "רחובות", ניתן השם לבתה הבכורה, לשכונת התימנים. מאפיינים מיוחדים: ישנו בית העשוי בוץ באזור, ישנו מדרחוב המרוצף בצורת השרשראות שהתימניות נהגו לענוד, בשכונה בתי כנסת רבים, בחצרות הבתים גדלים עצי פרי וכן צמחי תבלין ובושם המקובלים על בני העדה התימנית.
כתוצאה התפתחותה של רחובות, החל מ-1922 נכללה שעריים בתחום השיפוט של רחובות, אם כי הסיפוח למושבה בוצע רשמית רק ב-1944. בשנת 1947 נחנך בשכונה מגדל מים בגובה 20 מטר וקיבולת של 450 ממ"ק.
בשנת 1950 הוקמה בשכונה קבוצת הכדורגל מכבי שעריים המשחקת כיום (נכון לשנת 2022) בליגה א דרום. הישג שיאה הוא סגנות גביע המדינה.
הקרן לבריאות וסביבה
הקרן לבריאות וסביבה היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המחקר הבין-תחומי, בעיקר בתחומים המשיקים בין איכות הסביבה לבריאות האדם.
הקרן נוסדה בשנת 2007, ויו"ר הוועד המנהל שלה הוא פרופסור אילן חת. הקרן סיימה את פעילותה בסוף שנת 2021.
פעילות
מטרות הקרן הן להרחיב ולהעמיק את המחקר וההכשרה המדעית בתחום של סביבה ובריאות, להעמיק את מומחיותם של אנשי ממשל וקובעי מדיניות בתחום וכן להעלות את המודעות ולהפיץ מידע מדעי חדשני ומעודכן בקרב הקהל הרחב. כדי להשיג את מטרותיה, הקרן תומכת במחקרים שנועדו להבין כיצד ניתן להפחית את הזיהום הסביבתי וכן תומכת במחקרים העוסקים בקשר בין בריאות וסביבה ובייחוד בין זיהום סביבתי ובריאות, מתוך מטרה לשפר את איכות בריאות האוכלוסייה בישראל. הקרן מעניקה מלגות לחוקרים, פוסט-דוקטורנטים, דוקטורנטים ומאסטרנטים חוקרים העוסקים בתחומי המטרה שלה ומארגנת קורסים, כנסים וימי עיון.
במסגרת פעילותה לקידום הבנת הקשר בין בריאות וסביבה בישראל, הקרן העניקה מענקים לאוניברסיטה העברית ולטכניון לפתיחת מרכזי מצוינות בתחומים של חקלאות, בריאות וסביבה ותחום של חשיפה סביבתית ובריאות.
הקרן עורכת מדי שנה כנס המכנס תחת קורת גג אחת את כל בעלי העניין בתחום של בריאות וסביבה ומוקדש לדיון בסוגיות הבוערות במחקר הבינלאומי הרלוונטיות במיוחד לאתגרים הישראלים. הקרן מוציאה לאור מדי שנה עלון בנושאי בריאות וסביבה, ובו מגוון מאמרים הבוחנים סוגיות רלוונטיות בתחום עיסוקה.
הקרן מפתחת מרכז ידע המציג את המחלות העיקריות המושפעות מהסביבה המזוהמת (כגון אסתמה, פרקינסון, וסרטן השד) ואת הגורמים הסביבתיים העיקריים המשפיעים על הבריאות (חשיפה לאוזון, חלקיקים עדינים וחומרי הדברה).
מרדי פיש
מרדי פיש (באנגלית: Mardy Fish; נולד ב-9 בדצמבר 1981) הוא טניסאי אמריקאי. בשיאו דורג שביעי בעולם בדירוג סבב ה-ATP, מדורג כיום (יוני 2014) במקום ה-אלף בעולם לאחר שלא שיחק בשנה האחרונה בעקבות בעיות בלבו. דורג בעבר ראשון מבין הטניסאים האמריקאים. בעל מדליית כסף אולימפית (אתונה 2004).
פיש זכה ב-6 תארים ליחידים ו-8 תארים בזוגות.
ביוגרפיה
בשנת 2002 זכה פיש בתואר הראשון שלו, בטורניר זוגות שנערך ביוסטון, טקסס ביחד עם רודיק.
בשנת 2003 ניצח פיש את קרלוס מויה מספרד (5 בעולם, דורג בעבר במקום הראשון בעולם) ב-5 מערכות בסיבוב השני של אליפות אוסטרליה הפתוחה. בהמשך השנה, הוא הגיע לשלב הגמר בטורניר הגדול בסינסינטי וזכה בתואר הראשון שלו ביחידים בטורניר סטוקהולם, שוודיה לאחר שניצח בגמר את רובין סודרלינג משוודיה. את השנה הוא סיים במקום 20 בעולם.
בשנת 2004 הגיע פיש בשני טורנירים גדולים לשלב הגמר. בסן חוזה קליפורניה שבו הפסיד לרודיק וזכה בטורניר הזוגות ביחד עם ג'יימס בלייק ובטורניר על דשא בהאלה, גרמניה בו הפסיד לרוג'ר פדרר משווייץ (1 בעולם). באוגוסט הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (2004) לאחר שהפסיד במשחק הגמר על מדליית הזהב ב-5 מערכות לניקולס מאסו מצ'ילה. בטורניר הוא ניצח את חואן קרלוס פררו מספרד (דורג 1 בעולם בשנת 2003) ואת פרננדו גונסאלס מצ'ילה שזכה במדליית זהב בטורניר הזוגות ובמדליית ארד ביחידים.
בשנת 2005 ניפגע פיש בשורש כף היד השמאלי שלו וניזקק לשני ניתוחים, לכן שיחק 17 משחקים בעונה זו.
באפריל 2006 זכה פיש באליפות ארצות הברית במשטח חימר לאחר שניצח את חואן מונקו מארגנטינה, ריינר שטלר מגרמניה, וינס ספדיאה מארצות הברית, טומי האס מגרמניה ובגמר את יורגן מלצר מאוסטריה. באליפות וימבלדון ביוני אותה שנה הוא הגיע לסיבוב השלישי. בלילה שלפני המשחק בסיבוב השלישי, הוא סבל מהרעלת מזון ופרש לאחר מערכה אחת.
בשנת 2007 הגיע פיש לרבע הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחון מפתיע כבר בסיבוב הראשון על איבן לובצ'יץ' מקרואטיה (4 בעולם). בשלב רבע הגמר הוא הפסיד לחברו רודיק.
בתחילת ינואר 2008 זכה פיש עם סרינה ויליאמס בגביע הופמן (זוגות מעורבים לנבחרות) שנערך בפרת', אוסטרליה לאחר ניצחון על סרביה בהשתתפות נובאק ג'וקוביץ' וילנה יאנקוביץ'. באליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הפסיד בסיבוב השלישי ליארקו נימינן מפינלנד. בהמשך השנה בטורניר אינדיאן וולס, קליפורניה הוא ניצח בשלב חצי הגמר את רוג'ר פדרר (1 בעולם) לאחר שהפסיד לו בחמשת המשחקים הקודמים ביניהם. בשלב הגמר הוא הפסיד לג'וקוביץ' (3 בעולם). באליפות צרפת הפתוחה הוא הפסיד ללייטון יואיט מאוסטרליה בסיבוב השני. באליפות ווימבלדון הוא הפסיד בסיבוב הראשון לרישר גסקה מצרפת ובאליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הגיע לשלב רבע הגמר בו הפסיד לנדאל.
באוגוסט 2011 נוצח פיש בגמר בטורניר מונטריאול היוקרתי על ידי נובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות.
לקראת אליפות ארה״ב הפתוחה 2013 פיש אמר שהוא פורש מהטורניר בעקבות בעיות בלבו ומאז לא שיחק. פיש לא פרש באופן רשמי ועדיין מדורג אך סיכוי גדול שכבר לא יחזור לשחק טניס.
בספטמבר 2008 פיש נישא לסטייסי גרדנר בטקס יהודי.
אילן שיינפלד
פעילותו היצירתית
שיינפלד פרסם חמישה עשר ספרי שירה ושישה ספרי סיפורת (ראה רשימת יצירות) ורואה עצמו כסופר יהודי. כל יצירותיו רוויות ביהדות ומבקשות לגשר על הנתק בין החיים החילוניים בישראל לבין מורשת היהדות, אך גם מבטאות את המתח בין חייו כהומוסקסואל לבין צמיחתו בבית מסורתי. הרומנים האחרונים שלו עוסקים גם בשחזור ובדייה של פרשות היסטוריות מחיי עם ישראל.