cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בני בנאסי
2011 והלאה: אלבום חמישי
הסינגל הראשון מהאלבום היה "Spaceship" שהיה שיתוף פעולה עם הזמרת קליס ויצא ב-25 במאי 2010. ב-23 בנובמבר יצא הסינגל השני שהיה "House Music". הסינגל השלישי מהאלבום יצא ב-29 בינואר 2011 והיה שיתוף פעולה עם הראפר טי-פיין בשם "Electroman". ב-8 במרץ יצא הסינגל הרביעי של בנאסי שהיה "Cinema" והיה שיתוף פעולה עם גארי גואו. ב-11 במרץ יצא שיתוף פעולה של בנאסי עם הזמר כריס בראון בשם "Beautiful People", הסינגל הגיע לראש המצעדים במספר מדינות ולמקום הראשון במצעד הדאנס בארצות הברית.
אלבומו החמישי של בנאסי יצא ב-7 ביוני 2011 ונקרא "Electroman". הסינגל הבא שיצא מהאלבום היה "Close to Me" יחד עם גארי גואו שיצא ב-8 בנובמבר. הסינגל השישי והאחרון מהאלבום היה "Control" שיצא ב-28 בפברואר 2012. באותה שנה שיתף בנאסי פעולה שוב עם כריס בראון בשיר "Don't Wake Me Up". בנוסף עבד בנאסי עם מדונה שוב והפיק מספר סינגלים מאלבומה "MDNA". לאחר מכן השתתף בנאסי בהפקת אלבומו השלישי של הזמר מיקה.
נכון לשנת 2013 דורג בני בנאסי במקום ה-89 במגזין הבריטי הנחשב DJ Mag.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "Further Away" יחד עם גודבויז.
בטי קופר
אליזבת "בטי" קופר (באנגלית: Elizabeth "Betty" Cooper) היא דמות בדיונית ואחת מהדמויות הראשיות שנוצרו עבור "ארצ'י קומיקס" על ידי ג'ון ל. גולדווטר והאמן בוב מונטנה, והופיעה לראשונה בחוברת "Pep Comics #22". דמותה של בטי מגולמת על ידי השחקנית לילי ריינהרט בסדרה "ריברדייל".
היסטוריה פרסומית
דמותה של בטי קופר התבססה ונקראה על שם בטי טוקר ינקוביץ', מהגרת צ'כית שיצאה לזמן קצר עם היוצר-שותף של "ארצ'י קומיקס", בוב מונטנה, בשנת 1939, כשהייתה בת 18. בטי נוצרה כדי לשמש עניין רומנטי עבור דמותו של ארצ'י אנדרוז, והיא מתוארת כנערה חכמה, מוכשרת, מתוקה, ויפהפייה בעלת שיער בלונדיני ועיניים כחולות.
בנוסף, בטי הופיעה יחד עם ורוניקה בקומיקס "Betty and Veronica", שרץ למשך 347 חוברות (ושמונה שנתונים) ממרץ 1950 עד לאפריל 1987. סדרה חדשה של "Betty and Veronica" רצה למשך 278 חוברות מיוני 1987 עד לסוף 2015. ועוד סדרה מוגבלת של "Betty and Veronica" יצאה לאור בשנת 2017.
ביוגרפיה בדיונית
בתור הסטריאוטיפ של הנערה מהבית ממול, עולמה של בטי מתערער כשהיא נחשפת לאורח חייה הנוצץ והראוותני של חברתה העשירה, ורוניקה לודג'. אף על פי ששתיהן מתחרות בגלוי על ליבו ואהבתו של ארצ'י אנדרוז, בטי וורוניקה בכל זאת הפכו ונשארו החברות הטובות ביותר (באחד החוברות ורוניקה אומרת לארצ'י שהיא ובטי יריבות רק בעניינים החשובים, כמו בנים).
תחומי עניין ואישיות
לאורך הופעותיה בקומיקס, בטי מתוארת כנערה חברותית מאוד, וכבת ואחות אוהבת, שאוהבת לעזור לחסרי הבית, לקרוא עבור קשישים ולהציל חיות וציפורים פצועים. תחביביה של בטי כוללים משחקי ספורט (בעיקר בייסבול), בישול, וטיפול בבעלי חיים (במיוחד בחתול המחמד שלה, קרמל). בטי היא גם בעלת חוש אקולוגי וסביבתי ולרוב היא מעודדת את חבריה לנקות אחרי עצמם. בנוסף, בטי אוהבת ילדים קטנים ולעיתים היא משמרטפת על ג'ליבין ג'ונס יחד עם אחיה הגדול וחברה הטוב, ג'אגהד, או על פעוטות אחרים בריברדייל. בטי היא מכונאית מיומנת שלעיתים קרובות מסייעת לארצ'י לתקן את מכוניתו המקולקלת, בטסי, והיא גם נהנית לעשות סקי, מרוצי מכוניות וצלילה חופשית.
בטי מתוארת כבעלת אינטליגנציה מעל הממוצע וכאחת התלמידים החכמים ביותר בתיכון ריברדייל, יחד עם דילטון דוילי. באחד מקווי העלילה, בטי זכתה בפרס ונשלחה להתחרות בניו יורק, שם זכתה בפרסים אקדמיים רבים. בשלב מסוים, היא קיבלה תפיסה על חושית כאשר אנציקלופדיה נפלה בטעות על ראשה, ויכולת זו הרסה את עתידה; ארצ'י הזמין את ורוניקה לדייט, אך בטי כבר ידעה שארצ'י יזרוק את ורוניקה לאחר מכן עבורה. בשלב מסוים בעלילה, התפיסה העל חושית שלה נעלמה כאשר רג'י פגע בה בטעות עם כדור; ובהכרת-תודה, היא נתנה לו נשיקת תודה.
כישרונותיה והישגיה הרבים של בטי הם מושא קנאתה של ורוניקה, שמנסה לחבל בה, לגנוב את תהילתה ולגרום לה להיראות רע.
מערכות יחסים
חברתה הטוב ביותר של בטי היא ורוניקה לודג', אף על פי ששתיהן מעורבות לעיתים קרובות במשולש אהבה על ליבו של ארצ'י. השתיים אף ציינו בחוברת מסוימת כי ידידותם של ג'אגהד וארצ'י אינה יכולה להשוות את לידידותן. בקווי עלילה רבים, בטי וורוניקה משלבות פעולה או עוזרות זו לזו למרות קנאתה ומרירותה של ורוניקה כלפיה. חבריה האחרים של בטי כוללים את את'ל מאגס, מידג' קלאמפ וננסי וודס, שכולן חולקות אינטרסים משותפים ופעילויות קבוצתיות כגון קניות והשתתפות בקבוצת מעודדות.
לעיתים קרובות, בעיקר בריצות מוקדמות של Archie", בטי פלרטטה עם רג'י מנטל, בעיקר באופן מזדמן. פעם אחת בטי ציינה שלפעמים האופן שבו ארצ'י ורג'י נלחמים עליה, זה נשמע כאילו היא נדבקה במגפה. בקומיקס "החיים עם ארצ'י" המתאר ציר זמן עתידי שבו ארצ'י מתחתן עם ורוניקה, בטי ורגי מתוארים כזוג אוהב ונרמז שהם מתכננים להתחתן.
יחסיה של בטי עם ג'אגהד ג'ונס היו בעיקר יחסי ידידות קרובה, שכן הם בדרך כלל דנו בבעיות שלהם בצורה גלויה יותר אחד עם השנייה; ג'אגהד נהג לספק פרשנות לרגשותיה עבור ארצ'י, ובטי ניסתה להיפטר מגישתו העצלנית של ג'אגהד. לא אחת חבריהם לספסל הלימודים טעו לחשוב שג'אגהד הוא בן זוגה של בטי מכיוון שנראה שהוא דאג לבטי יותר מאשר לבנות אחרות, ובמהלך הקומיקסים, נרמז על קשר רומנטי פוטנציאלי בין השניים, אף על פי שזה מעולם לא מומש. עם זאת, יחסיהם של השניים בסדרת הטלוויזיה "ריברדייל", שונה לגמרי: במהלך העונה הראשונה, באמצע עבודה על פרשת הירצחו של ג'ייסון בלוסום, השניים מתאהבים ומתחילים לנהל קשר רומנטי וניתן להם הכינוי "באג'הד". לאורך הסדרה, מערכת היחסים שלהם נתקלת בקשיים מהסובבים אותם, אך השניים מצליחים להתגבר עליהם. בסרט "ארצ'י ואיש המערות" מוצגת גרסה קדמונית של בטי בתור אשתו של הגרסה הקדמונית של ג'אגהד.
לפעמים, נראה כי לבטי יש ידידות קרובה עם שריל בלוסום, במיוחד בחוברות הקומיקס שהתמקדו בדמותה של שריל. עם זאת, רוב הזמן, בטי וורוניקה מתייחסות אליה כאיום אל אהבתו של ארצ'י אליהן, ושניהן מתאחדות נגד שריל על מנת להגן על האינטרסים שלהן. במקביל, נראה כי לג'ייסון בלוסום, אחיה התאום של שריל, יש עניין רומנטי אמיתי כלפי בטי, מה שגורם לארצ'י לקנא.
בשנות ה-90 המאוחרות, בטי התחילה לצאת עם אדם צ'ישולם. מצב זה גרם לארצ'י לקנא והוא ריכז את כל תשומת לבו על בטי, והתעלם מוורוניקה, כפי שתמיד עשה כאשר חשב שמישהו אחר עלול לקחת את בטי ממנו. למרות שבאמת, רק לעיתים רחוקות אדם הופיע בקווי עלילות לאחר מכן, ובטי המשיכה להעדיף את ארצ'י.
קריירה
לאורך הופעותיה בקומיקס, בטי שומרת יומן בו היא כותבת באופן יומיומי. בקומיקס "Betty's Diary", מתואר רצונה להיות סופרת מפורסם ביום מן הימים, שאיפה אותה מורתה, גברת גראנדי דואגת לטפח ולעודד. בטי הגישה את עבודותיה למגזינים שונים וחלקם התפרסמו. בקו עלילה מסוים, בטי התחילה להתמחות במגזין אופנה, אך בסופו של דבר גם דיגמנה לאותו המגזין. במקביל, היא לוקחת סוגים שונים של קריירות ותעסוקות, כולל עבודה כמכונאית, קריירה נוספת שהיא מעוניינת בה. במספר קווי עלילה היא מוצאת עבודה כעוזרת הוראה בבית הספר היסודי המקומי, והיא ידועה גם בעסקי הבייביסיטר והאפייה שלה.
ביקורת
בשנת 2011, בטי קופר דורגה במקום ה-66 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בקומיקס" שפורסמה ב-"Comics Buyer's Guide" ונכתבה על ידי ברנט פרנקנהוף.
ג'אגהד: הרעב
ב"ג'אגהד: הרעב", מתגלה שבטי באה משושלת עתיקה של ציידי אנשי-זאב שהיו אחראים לאתר ולצוד את להקת ג'ונס, ושהיא רק התיידדה עם ארצ'י וזייפה את רגשותיה כלפיו במאמץ להתקרב לזאב החדש בריברדייל, ג'אגהד. ארצ'י משכנע אותה לנסות לרפא את ג'אגהד באמצעות חונק-הזאב, מה שבתחילה עובד עד שהתהליך משתבש ומביא למותו של רג'י. עם מותו של רג'י, ג'אגהד עוזב את העיר מפני שהוא יודע שבטי לא תיתן לו הזדמנות שנייה, ובטי יוצאת למצוא אותו בעזרתו של ארצ'י ובת דודתה בו, ובתמיכת דודתה והמטריארכית של משפחת קופר, אלנה.
החיים עם ארצ'י: חיי הנישואין
בטי מופיעה כדמות ראשית ב"חיים עם ארצ'י: חיי הנישואין". בקשת העלילתית "ארצ'י אוהב את ורוניקה", בטי מנהלת עסק קייטרינג בעוד שבן זוגה, רג'י מנטל, מנהלת חנות תיקונים, ושניהם מככבים בתוכנית ריאליטי המבוססת על חייהם. בקשת העלילתית "ארצ'י אוהב את בטי", בטי היא מורה לאנגלית בתיכון ריברדייל. עם זאת, בשתי הקשתות, בטי עבדה בעבר בניו יורק.
הארמייה הראשונה (צרפת)
הארמייה הראשונה הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה במערכה בצפון אפריקה ובחזית המערבית.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל אוגוסט דובאי. הארמייה השתתפה יחד עם הארמייה השנייה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית. בשנת 1917 לחמה הארמייה בקרב פשנדל, ובהמשך המשיכה הארמייה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בנובמבר 1918 פורקה.
1939 - 1940
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה הראשונה בפיקוד גנרל ז'ורז' בלנשאר פרוסה בבלגיה, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה. ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ותוך זמן קצר כיתרו את כוחות בעלות הברית בכיס דנקירק. חלק מהארמייה חולץ במהלך פינוי דנקירק, וחלק מהארמייה נפל בשבי הגרמנים. ב-26 במאי מונה בלנשאר למפקד קבוצת הארמיות הראשונה, ורנה פריו מונה למפקד הארמייה עד ל-29 במאי שאז התפרקה הארמייה.
יחסי ישראל–נאט"ו
יחסי ישראל–נאט"ו הם היחסים בין מדינת ישראל, לברית הצבאית נאט"ו. ישראל אינה חברה בברית, אך היא מקיימת יחסים מיוחדים עם הארגון והוגדרה במעמד של בעלת ברית עיקרית שאינה בנאט"ו מטעם ארצות הברית מאז 1987.
הארמייה הראשונה (צרפת)
1944 - 1945
לאחר נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת, הוקמה מחדש הארמייה ב-25 בספטמבר 1944, והועמדה תחת פיקוד ז'אן דה לאטר דה טסיני. הארמייה לחמה במזרח צרפת ובדרום גרמניה, כחלק מקבוצת הארמיות השישית של בעלות הברית. הארמייה לחמה בכיס קולמר, וכבשה את שטרסבורג, קרלסרוהה ודרמשטאדט.
המלחמה הקרה
במהלך המלחמה הקרה הייתה הארמייה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו, ומפקדת הארמייה הייתה מוצבת בשטרסבורג.
יחסי ישראל–נאט"ו
היסטוריה
במהלך 1957 נערכו ניסיונות מצד ישראל לבדוק אפשרות של כינון קשרים רשמיים או אף ערבות ביטחונית עם הארגון. אך כמה מהמדינות החברות בנאט"ו התנגדו לכל קשר שהוא בין הארגון לבין ישראל. בתשובה לשאלה, אם תוכל ישראל לצפות לקבלת הגנה מצד נאט"ו במקרה של התקפה עליה מצד מדינות ערב, השיב מזכיר נאט"ו, פול אנרי ספאק, במסיבת עיתונאים, כי נאט"ו היא ברית צבאית בעלת גבולות גאוגרפיים מוגדרים, וישראל איננה כלולה בגבולות הללו.
במאי 1958 ישראל הוזמנה להשתתף בכינוס של מועצת אירופה שלאחר הוקמה ועדה מיוחדת לדון בצירוף ישראל למערכה הכלכלית של נאט"ו בתחום הרכש. בעקבות כך ישראל החלה לייצא נשק וציוד צבאי למדינות הארגון.
בשנת 1995 מדינת ישראל הוזמנה לדיוני פורום הדיאלוג הים-תיכוני. דיאלוג זה הוא שמה של מסגרת של שיתוף פעולה למען שלום, שנוצרה על ידי נאט"ו בשנת 1994. זוהי מסגרת של שיתוף פעולה דו-צדדי בין נאט"ו למדינות שותפות, המהווה מרכיב אינטגרלי של הגישה הקואופרטיבית לביטחון, שאומצה על ידי הברית הצפון אטלנטית לאחר סיום המלחמה הקרה.
ב-9 בינואר 2002 התכנסו 19 שגרירי המדינות החברות בברית נאט"ו, יחד עם שגרירי שבע מדינות הפורום במטה נאט"ו בבריסל. כמו כן הוזמן צה"ל לראשונה להשתתף בתרגיל נאט"ו. מאז ישראל השתתפה במספר תרגילי חילוץ והצלה של נאט"ו בים התיכון במעמד של "שותפה", אך בעקבות אירועי המשט לעזה ב-2010 הטילה טורקיה, החברה בנאט"ו, וטו על השתתפות ישראל בתרגילים נוספים. הווטו הוסר בעקבות חתימת הסכם הפיוס בין ישראל לטורקיה ביוני 2016, והסדרי הפיצויים עם משפחות משתתפי המשט בין שתי המדינות.
ביוני 2006 ישראל צורפה למערכת הקטלוג של נאט"ו. מערכת שנועדה למסד מתכונת אחידה של שימוש במלאי ובציוד בכל המדינות החברות בנאט"ו. המטרה היא ליצור שפה לוגיסטית משותפת של נאט"ו, במיוחד במבצעים צבאיים, כאשר כל המדינות החברות ישתמשו בנהלים אחדים בתחום הלוגיסטי. המהלך לצירוף ישראל למערכת הקטלוג של נאט"ו החל לפני ב-2004, בעקבות ועדה שהוקמה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, שבחנה את הצורך לקבוע במערכת הביטחון מתכונת אחידה בנהלים בתחום הרכש והוחלט ליישם את מערכת הקטלוג של נאט"ו. בשנת 2006 קרא השר אביגדור ליברמן לישראל להצטרף לאיחוד האירופי ולנאט"ו. באפריל 2007, כוח ימי של נאט"ו השתתף בתרגיל עם חיל הים באילת. בדצמבר 2008 שחלה ישראל ספינת טילים למבצע "ACTIVE ENDEAVOR" בים התיכון. במסגרת המבצע, עורכו ספינות של הברית סריקות בכלי שיט בים התיכון, במטרה למנוע מעבר טרוריסטים ונשק להשמדה המונית ולשפר את בטיחות הספנות באזור.
בשנת 2009 הצהיר מזכ"ל נאט"ו, יאפ דה-הופ סחפר, כי ישראל לא תוכל להתקבל כחברה בארגון וליהנות מחובת ההגנה המשותפת הקבועה בסעיף 5 שלו, אלא אם יהיה הסדר שלום עם הפלסטינים ובמקביל תצטרף עוד מדינה ערבית לברית. כמו כן, חברות ישראל בברית כרוכה בחובות מצידה כגון: חובת התייעצות לפני פעולות צבאיות משמעותיות שתנקוט, וחובת חתימה על האמנה לאיסור הפצת נשק גרעיני. סעיף 5 גם יחייב את ישראל להשתתף בהגנה על כל מדינה חברה בארגון, אם תותקף.
בתחילת 2012 מסרה דוברות נאט"ו כי הברית בוחנת שילוב ספינת חיל הים הישראלי בכוח משימה של נאט”ו בים התיכון. השר אביגדור ליברמן כבר בשנת 2006 קרא לישראל להצטרף לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
ב-3 במאי 2016 הודיעה נאט"ו כי נציגי ישראל יוכלו להשלים את תהליך האמנה ולפתוח משרד במטה הארגון בבריסל. בספטמבר 2016 הגיש אהרון לשנו-יער, שגריר ישראל הראשון לנאט"ו (שימש גם כשגריר ישראל לאיחוד האירופי) את כתב האמנתו.
בנובמבר 2016, הוזמנה ישראל להשתתף בתרגיל שנקרא "הר שחור" שנמשך שלושה ימים והשתתפו בו 680 איש מ־32 מדינות.
בנובמבר 2017 ישראל ונאט"ו חתמו על הסכם לשיתוף מידע ביטחוני.
ב-9 בפברואר 2018 חתמו ישראל ונאט"ו על הסכם לשיתוף פעולה המאפשר לחברות ישראליות להתמודד במכרזים של נאט"ו.
ביוני 2019, השתתפה ישראל לראשונה בתרגיל השנתי של נאט"ו, "מכת חרב" ("Saber Strike"), במזרח אירופה כאשר עשרות לוחמי צה"ל נשלחו לתרגיל.
יעקב הדס-הנדלסמן
יעקב הדס-הנדלסמן (נולד ב-22 באוגוסט 1957) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בהונגריה. כיהן בעבר כשגריר ישראל בגרמניה, בירדן ובאיחוד האירופי.
ביוגרפיה
הדס-הנדלסמן נולד בתל אביב. למד בתיכון הדתי צייטלין במגמת מזרחנות. לאחר שחרורו משרות של שמונה שנים בצה"ל ב-1983, הצטרף למשרד החוץ. הוא מילא תפקידים דיפלומטיים שונים בממלכה המאוחדת, אוסטריה וטורקיה. הוא היה גם ראש הנציגות הכלכלית בדוחה, בירת קטר, ובין השנים 2003–2006 היה השגריר הישראלי בירדן. לאחר מכן שב לישראל ומונה לסגן המנהל הכללי, ראש אגף המזרח התיכון ותהליך השלום. באוגוסט 2011 מונה לשגריר ישראל באיחוד האירופי ולנאט"ו בבריסל.
השכלה
הדס-הנדלסמן בוגר תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר תוכנית ״עמיתי רוטשילד״.
משפחה
יעקב הדס-הנדלסמן נשוי ואב לשלושה בנים.
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-74
מנחה תוכנית האירוח, ג'ימי פאלון הוכרז כמנחה הטקס ב-2 באוגוסט 2016. מריל סטריפ הוכרזה כמקבלת הפרס ססיל בי דמיל ב-3 בנובמבר 2016. המועמדים הוכרזו ב-12 בדצמבר 2016 על ידי דון צ'ידל, לורה דרן ואנה קנדריק.
סרטים עם מס' מועמדויות
17 הסרטים הבאים קיבלו מועמדויות מרובות:
סרטים עם מס' זכיות
שני הסרטים הבאים זכו במספר פרסים:
סדרות עם מועמדויות מרובות
הסדרות הבאות קיבלו מספר מועמדויות:
סדרות עם פרסים מרובים
הסדרות הבאות זכו במספר פרסים:
הטקס
ג'ימי פאלון פתח את הטקס במחווה ארוכה ל"לה לה לנד", בהשתתפות ניקול קידמן, איימי אדמס, ראיין ריינולדס, ג'סטין טימברלייק ואחרים. נאום הפתיחה שלו נפגם לאחר שטלפרומפטר שלו התקלקל.
מריל סטריפ השתמשה בנאום התודה שלה כדי לבקר, ללא ציון שמות, את הנשיא הנבחר דונלד טראמפ, על חיקוי העיתונאי מ"הניו יורק טיימס" כביכול, סרג פ'. קובלסקי, ואמרה: "חוסר כבוד מזמין חוסר כבוד. אלימות מסיתה לאלימות. כאשר אנשים חזקים משתמשים בעמדה שלהם לבריונות כולנו מפסידים". בנושא הגיוון בהוליווד, סטריפ אמרה, "הוליווד שורצת זרים, ואם תבעט את כולנו החוצה, לא יהיה לך מה לראות חוץ מפוטבול ואמנויות לחימה, שהן לא אמנות".
לארי נאנס הבן
לארי דונל נאנס הבן (באנגלית: .Larry Donnell Nance Jr; נולד ב-1 בינואר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA. בנו של שחקן העבר לארי נאנס.
ראשית חייו
נאנס נולד באקרון, שבאוהיו לג'ייני ולארי נאנס. אביו היה כדורסלן ושיחק בקבוצות פיניקס סאנס וקליבלנד קאבלירס בליגת ה-NBA. נאנס החל לשחק כדורסל בתיכון רובאר שנמצא ליד אקרון, כבר בגיל 17 היה גובהו מעל שני מטרים והעמיד ממוצע של 18.2 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-3.0 חסימות למשחק בליגת התיכונים. לאחר מכן עבר נאנס לשחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת ויומינג שם שיחק למשך 4 שנים בין השנים 2011–2015 והעמיד ממוצע של 11.3 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים.
נאנס הבן סובל ממחלת הקרוהן.
לוס אנג'לס לייקרס
ב-2015 החליט נאנס להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, ונבחר על ידי לוס אנג'לס לייקרס בבחירה מספר 27 בדראפט. נאנס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-6 בנובמבר 2015 שם קלע 6 נקודות, ולקח 6 ריבאונדים בניצחון של הלייקרס מול ברוקלין נטס. לאחר מכן ב-26 בדצמבר השיג דאבל דאבל של 17 נקודות ו-11 ריבאונדים מול ממפיס גריזליס. את העונה סיים נאנס עם ממוצעים של 5.5 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק. את עונת 2016/2017 סיים עם ממוצעים של 7.1 נקודות, 5.9 ריבאונדים, ו-1.5 אסיסטים למשחק.
קליבלנד קאבלירס
במהלך עונת נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם ג'ורדן קלארקסון, בתמורה לאייזיאה תומאס, צ'אנינג פריי ובחירת דראפט עתידית. בסיום אותה עונה העפיל עם הקאבלירס לגמר ה-NBA, בו הודחו מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
גזירת הלבוש
גזירת הלבוש (או גזרת המלבושים) היא כינוי לחוקים שנחקקו באימפריה הרוסית נגד הלבוש היהודי בשנות ה-40 של המאה ה-19 בתקופת ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. במסגרת חוקים אלה, נאסר על יהודי האימפריה ללבוש את הלבוש היהודי המסורתי שהיה מקובל באזורים אלו, והם נצטוו להחליף את לבושם בלבוש אירופאי או רוסי. הגזירה גם אסרה על נשים נשואות לגלח את שערן, כפי שהיה נהוג בקהילות רבות.
התגובות לגזרות בעולם היהודי היו חלוקות: בתנועת החסידות התגלתה התנגדות רבה לגזירות, ומנהיגיה החשיבו את החובה לשנות את הלבוש המסורתי כשעת השמד, ואילו הרבנים המתנגדים סברו שאין צורך להתנגד לגזירות באופן פעיל, והסכימו לשנות את לבושם. החסידים האשימו את המשכילים בקידום החוקים כחלק מהמגמה להחדיר את תרבות המערב לעם היהודי.
בעקבות חלוקה זו התקבע הלבוש הכללי היהודי כלבוש אירופאי (מגבעת קנייטש וחליפה קצרה) ולאחר מכן כלבוש החרדי-ליטאי בעוד הלבוש החסידי נותר ברובו דומה ללבוש המסורתי הישן (שטריימל או ספודיק וקפוטה) עם שינויים מסוימים (קסקט בחסידות פולין ורוסיה, וכובע סמט בחצרות גליציה). בעקבות הגזירה גם התקבעה חבישת פאה נכרית בקרב הנשים היהודיות ברוסיה ובפולין, ובליטא נשים רבות לא כיסו את ראשן כלל.
רקע
ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה שכונה "צאר הברזל", נודע כשליט עריץ. הוא דגל באבסולוטיזם פוליטי ושלט בארצו ביד רמה. בייחוד מפורסמת שנאתו ליהודים, שבהם ראה זרים. ססמתו הייתה: "צאר אחד, עם אחד ודת אחת", ובה באו לידי ביטוי הכוחניות, ריכוזיות היתר, והקנאות הדתית שאפיינו את ימי שלטונו. ב-30 שנות שלטונו פורסמו כ-600 גזירות (שנקראו בשם "תיקון היהודים") שמטרתן הייתה למנוע את ההשפעה הרבה של היהודים על הכלכלה ברוסיה, לבולל אותם באוכלוסייה המקומית, לערער את הקהילה היהודית ולהקטין את מספרם על ידי המרת דתם. בין הגזירות המפורסמות יותר היו: גזרת הקנטוניסטים, וגזירת הגירוש מהכפרים. רוב מוחלט של יהודי האימפריה הרוסית בתקופה זו היו יהודים מסורתיים שהשתייכו לזרם המתנגדים או לתנועת החסידות, ולבושם היה לבוש מסורתי, שכלל על פי רוב, לגברים: מעיל עליון שחור וארוך כמעט עד לקרסול, כדוגמת הקפוטה אך ארוך יותר, המעיל נרכס מימין לשמאל באמצעות קרסים או שרוכים, ולא באמצעות כפתורים. מכנסיים קצרות שנקשרו בדרך כלל בשרוכים באזור הברך. גרביים לבנות. נעליים ללא שרוכים דומות לנעלי בית. ולראשם כיפה גבוהה, או כובע פרווה כדוגמת קולפיק, או ספודיק. ואילו הנשים נהגו לגלח את שערן לאחר נישואיהן, ולחבוש מטפחת. כל שינוי מהותי בלבוש נחשב לפריצת גדר ולנטייה מהמסורת
כבר בשנת ה'תקס"ד, בתקופת שלטונו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, נקבע שסוחרים יהודים הרוצים לצאת מתחום המושב, וכן יהודים שנבחרו כחברי מועצה בערים, מחויבים ללבוש לבוש גרמני או רוסי.
לפי המסופר, קבוצת משכילים מווילנה, בראשותם של מרדכי אהרן גינצבורג, שמואל יוסף פין, אייזיק מאיר דיק, ש. זלקינד, ולאון מנדלשטם, פנו לשר ההשכלה הרוסי סרגיי אובארוב לקראת ועידת הרבנים באימפריה בשנת ה'תר"א, ויזמו את הגזירה. הם ביקשו שהשלטונות יאסרו על הלבוש המסורתי, שאותו ראו כסמל של בערות ופנאטיות דתית, בכדי לגרום להתקרבות בין היהודים לאוכלוסייה המקומית. אולם, הרעיון נתקל בהתנגדות נחרצת של ראשי הרבנים בוועידה רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) ורבי יצחק מוולוז'ין, ששכנעו את הממשלה הרוסית לא להטיל איסור כזה.
הגזירה
בשנת 1844 (ה'תר"ד) נחקקו באימפריה שני חוקים חדשים הנוגעים ליהודים: ייסוד בתי ספר לקטנים, כלומר, איסור על קיום תלמוד תורה במתכונת המסורתית, וחוק נוסף על פיו הוטל על היהודים לשנות את בגדיהם המסורתיים, לקצץ בבגדיהם הארוכים ולקצוץ את הפאות והזקן. החלטה זו כונתה בציבור היהודי בשם "גזירת הלבוש". מטרת שני החוקים הייתה זהה: לצמצם ככל האפשר את ההתבדלות התרבותית של היהודים באימפריה, שהתבטאה בסגנון הלבוש, כמו בחינוך היהודי המסורתי שהעניקו לבניהם.
בתחילה ניתנה ארכה בת 5 שנים לתת זמן ליהודים להחליף את בגדיהם, כאשר בינתיים הוטל מס שנקרא "קרובקה" על כל יהודי מגיל 10 עד גיל 60 הלובש בגדים מסורתיים, ובשנת ה'תר"ח נוסף עליו קנס בסך 5 רובל רוסי לשנה על חבישת ה"ירמולקה" - הכיפה הגבוהה. אולם, רבים ממושלי המחוזות ומפקדי המשטרה המקומיים לא המתינו חמש שנים עד להחלתו סופית של החוק והחלו להתאנות ליהודים בעלי זקן ופאות: זקנים נקצצו, פאות נמרטו, בגדים נחתכו, והיו שאולצו להחליף את בגדיהם. לעיתים רבות תוך התעללות קשה מצד השוטרים הרוסיים.
נראה שבתחילה חשבו היהודים שהגזירה לא תחזיק מעמד זמן רב, והיא תחלוף מהעולם על ידי שתדלנות, כמו במקרים דומים, ולכן בשנים הראשונות השתדלו להתחבא מנציגי החוק, ולא להחליף את בגדיהם. ביצוע הגזירה היה תלוי בעיקר במושלי המחוזות השונים, והיה נתון לשיקול דעתם. כך למשל כתב רבי שרגא פייבל מגריצא במכתב משנת תר"ז:.
כאשר פורסמה לבסוף הגזירה היא כללה את כל היהודים חוץ מהרבנים שקיבלו היתר מיוחד להמשיך וללבוש את הלבוש היהודי. המלבושים שנאסרו היו: בגדי משי, קפטנים ארוכים, כובעי פרווה, כובעי קסקט ללא מצחייה, מכנסיים קצרות. נאסרו גם זקן ופיאות (ליהודים שבחרו לקבל תלבושת רוסית הותר לגדל זקן בלבד). בשבתות וחגים הותר ללכת לבית הכנסת בלבוש היהודי המסורתי. ביחס לנשים כללה הגזירה איסור לגלח את שערן בטרם הנישואין כנהוג, ועל רב שיסדר קידושין לאישה שתגלח שערותיה, יוטלו 12 שנות מאסר או גיוס לצבא האימפריה הרוסית.
תגובות היהודים לגזירה
המנהיגים הדתיים נדרשו לגזירה. דעתם של חלק גדול מהם היה להתיר, הבולטים שבהם היו: רבי מנחם מנדל שניאורסון, רבי ישראל מרוז'ין שהתייחס לגזירה בביטול וחשש בעיקר מהאכזריות שהפגינה המשטרה ברוסיה ועל התרת דמם של היהודים, רבי מאיר הורוביץ מדז'יקוב, ופוסקים נוספים כמו רבי שלמה דרימר. גם בין אישי הציבור הבולטים של הנהגת היהודים, רבים קמו ושינו את לבושיהם, כמו זלמן פוזנר.
גם אלו שהסכימו להקל, התייחסו על פי רוב לגזירה בכאב רב, ובפרט המנהיגים החסידיים כמו רבי משה מקוברין, ורבי מאיר מדז'יקוב שכתב שמי שיש באפשרותו לעקור ממקום הגזירה שיעשה זאת. רבי ישכר דב טורנהיים מוולברוז' כרוב המנהיגים החסידיים התייחס לגזירה בחומרה, ובנאום לחסידיו תלה את הסיבה לגזירה בהתפשטות הנוהג שבנים יורשים את אבותיהם בהנהגת חצר חסידית אף כאשר אינם ראויים.
לעומת עמדתם הפרגמטית של מנהיגי היהדות החרדית ברוסיה, הייתה עמדתם של רוב המנהיגים החסידיים בפולין בלתי מתפשרת, הם פעלו ככל יכולתם לביטול הגזירה אותה ראו כחותרת תחת יסודות היהדות, ניסיון שעשו לביטולה דרך משה מונטיפיורי על ידי אגרות שנשלחו דרך רבי ישראל מרוז'ין מאת מנהיגי החסידות בפולין כמו רבי יצחק מוורקא, רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא, ורבי יצחק מאיר אלתר נכשל, ועם כניסת החוק לתוקף הכריזו עליה רבי יצחק מאיר אלתר (שככל הנראה גיבש את גישתו הקנאית לעניין מהשפעת רבו רבי שמחה בונים מפשיסחה) ורבי אברהם לנדא מטשכנוב כיהרג ואל יעבור (בניגוד לדעתו של רבי מנחם מנדל מקוצק).
בעמדה דומה תמכו פוסקים נוספים מגליציה והונגריה, כאשר נחקק בשנת ה'תר"ד חוק בממלכת הבסבורג, לפיו, יהודי הרוצה להינשא לפני גיל 30 עליו להחליף את לבושו היהודי. בהם: רבי שלמה קלוגר, רבי שאול לנדא, רבי זאב וולף פרנקל מפשבורסק, ורבי מאיר איזנשטטר, שחלקם הסתמכו על האפשרות להינשא מחוץ לגבולות הממלכה.
סיום הגזירה והשלכותיה
ברוסיה החליפו רוב היהודים את לבושם בהסכמת רוב המנהיגים המתנגדים והחסידיים. אחרי מותו של ניקולאי הראשון בפורים תרט"ו (1855) שככה הגזירה, החסידים החליפו בחלקם את לבושיהם בחזרה, והמתנגדים נותרו ברובם בלבוש החדש.
בפולין הגיעה הגזירה לשיאה בשנת תרי"א, אחרי שהיהודים שיחדו אישים בחצר הצאר, הגביר המושל איוואן פסקביץ' את האכיפה ופנה להחיל את החוק בכח המשטרה, לפי מקורות חסידיים הציעו לו משכילים ומתנגדים מוורשה לאסור את המתנגד המרכזי של החוק ביהדות פולין – רבי יצחק מאיר אלתר. בחצות הליל של ה-8 באפריל 1851, אור לז' בניסן תרי"א נעצר רבי יצחק מאיר מתוך כוונה לאלצו לחתום על כרוז הקורא לחסידים לוותר על לבושם היהודי. בעקבות המעצר התעוררה סערה ציבורית, ולפי מספר מקורות מאוחרים אלפי חסידים התקבצו ברחובות. למחרת היום שוחרר הרב אלתר ועזב את ורשה לתקופה. לאחר תיווכים בין החסידים לשלטונות הגיעו לידי פשרה ולפיה נתנו ליהודים לבחור בין לבוש קצר וגילוח הזקן בסגנון מערב אירופי, ללבוש ארוך בסגנון רוסי: כובע מצחייה, מכנסיים בתוך המגפיים וגידול זקן בדומה לאיכרים ברוסיה. החסידים כמובן בחרו באפשרות השנייה עם שינויים קלים, וכך התקבע הלבוש החסידי בפולין. במשך השנים שלאחר מכן היו עוד כמה ניסיונות שלא צלחו להחיל מחדש את הגזירה בפולין. ההיסטוריון גלן דיינר שלא מצא אזכור למאורע זה ברשומות, טען שסיפור ההתנגדות והמאסר הוא המצאה חסידית מאוחרת, ובפועל היה רבי יצחק מאיר שותף לקו המתון שאחזו בו כמעט כל רבני פולין: הוא חתם ב-1849 על קריאה לציית להוראות הממשל. בפועל, למרות שנותר הצו על כנו ואף חודש ב-1853, הוא התמסמס מאחר שהיה בלתי-ניתן לאכיפה, והיהודים ניצלו את האפשרות לבחור בלבוש רוסי שהיה חריג דיו בסביבה הפולנית וקרוב לסגנונם המסורתי.
השלכותיה של הגזירה על הלבוש היהודי היו רבות. בקרב רבים מבנות יהדות ליטא פשט המנהג שלא לכסות את ראשן מאימת הגזירה. בעקבות שינוי הלבוש גם פסק רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין לשנות את המנהג המקובל לפיו גם בשבת חזון לובשים בגדי שבת, בנימוק שבעבר השינוי בין בגדי החול לבגדי השבת כשטריימל וקפוטה היה בולט, והיה בכך איסור של אבלות בפרהסיא האסורה בשבת, אך לאחר שינוי הלבוש יש ללבוש את בגדי החול בשבת חזון.
ירגזי לבן-גבה
ירגזי לבן-גבה (שם מדעי: Poecile superciliosus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים האנדמי להרים במרכז סין.
מאפיינים חיצוניים
הירגזי לבן־הגבה הוא עוף קטן בגודל 13.5–14 ס"מ ובמשקל 10.1–12.4 גרם. הראש גדול עם כיפה שחורה, פס־עין שחור, לחיים בצבע אוכרה, עורף אפור־חום, סנטר שחור, וגבה לבנה. הגחון בצבע אוכרה, והגב והכנפיים בצבע אפור־חום כהה. המקור קצר ושחור, וכף הרגל אפורה כהה. דומה לירגזי חלוד־חזה, אם כי הגחון דהוי יותר, והלחיים כתמתמות. כמו כן, לירגזי לבן־גבה יש גבה אופיינית. הזנב ארוך בצבע אפור־חום, ושוליו לבנים. הנקבה דומה לזכר, אם כי החלקים השחורים דהויים. השיר מורכב ממגוון הברות שורקות בקול גבוה, והירגזי משמיע קריאות רבות, שנשמעות כ-"סי סי" חלוש, "סטיפ", "טיפ", וצרצור "צרררר".
התנהגות
לא ידוע הרבה על תזונת המין, אם כי היא כוללת פרוקי-רגליים קטנים ופגיות, וזרעים. מחוץ לעונת הקינון, הירגזי מבקר לעיתים תכופות בצמחייה צפופה, בעיקר של רודודנדרון ואשוחית, בגבהים נמוכים יותר. ענות הקינון במאי–יוני. הירגזים מקננים בגבהים של 3,200–4,650 מטרים מעל פני הים. הקן מוקם בחללים ובמחילות נטושות בצוקי לס ובין שורשי צמחים, במנהרה בעומק 50 ס"מ עם כניסה באורך 15–20 ס"מ. קוטר הקן 12.1–12.5 ס"מ מבחוץ, ו-6.5–7.3 ס"מ מבפנים. עומק הקן 4 ס"מ, גובהו 6.2–8.8 ס"מ ומסתו 19–20 גרם. הקן בנוי בעיקר מפרווה, עם מעט נוצות וטחב. הנקבה מטילה 4–7 ביצים לבנות עם נקודות חומות בגודל 16.1×12.8–18×13 מ"מ. שני ההורים מאכילים את הגוזלים. הפרחונים פורחים ככל הנראה בסוף יוני–תחילת יולי.
תפוצה ובית גידול
הירגזי לבן־הגבה אנדמי להרים של מרכז סין (צ'ינגהאי, טיבט, גאנסו וסצ'ואן). הוא חי באזורים עם צמחיית שיחים צפופה עד גבהים של 5,000 מטר מעל פני הים, כאשר בתנאי מזג אוויר קשים הירגזי נודד לגבהים של 3,000 מטר. צמחיית השיחים בטווח תפוצתו כוללת רודודנדרון, אשוחית, אשחר, ברברית, שיחים מהמין (Caragana jubata), וערבה. טווח התפוצה (כ–905,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי סצ'ואני מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה
המין נכלל בעבר בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים, אך מחקר משנת 2005 מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC. תוצאות דומות חזרו במחקר מאוחר יותר (יוהנסון ואחרים, 2013), אם כי פוצלו מהסוג מספר מינים לסוג סיטיפרוס. לא תוארו תת־מינים של ירגזי לבן־גבה.
לפי טריץ' ואחרים (2017), העץ הפילוגנטי של הסוג (Poecile) הוא:
השושלת האידריסית
השושלת האידריסית (בערבית: الأدارسة; בתעתיק: אל-אדארִסַה) הייתה שושלת מוסלמית שהשתייכה לזרם השיעי הזיידי ושלטה במרוקו בין השנים 788–974. זו הייתה השושלת המוסלמית העצמאית הראשונה בהיסטוריה של מרוקו, שלפני כן הייתה כפופה לאימפריה העבאסית.
היסטוריה
מייסד השושלת היה אידריס בן עבדאללה (788–791), שבהמשך היה ידוע בשמו "אידריס הראשון". אידריס ייחס את מוצאו למשפחת עלי בן אבי טאלב ואשתו פאטמה בת מוחמד, ודרך זה לנביא מוחמד עצמו. אידריס הראשון נמלט למגרב לאחר קרב ליד העיר מכה בין תומכי סיעת עלי לבין בית עבאס. העיר הראשונה אליה הגיע הייתה טנג'יר, העיר החשובה ביותר במרוקו באותה העת, ועד שנת 788 הוא עבר להתיישב בעיר ווליביליס.
בעיר ווליביליס (שידועה בשם ואלילי בקרב המקומיים) ישב באותה עת שבט בֶּרְבֵּרִי בשם עווראבה, שהחליט לאמץ את אידריס ולמנות אותו לאימאם (מנהיג רוחני) שלהם. שבט עווראבה ערך את המינוי כנראה כדי להעלות את מעמדו בתור שבט שהצטרף רק מעט קודם לכן לאסלאם. אידריס מצידו החל לבסס את סמכותו ופעל לדיכוי של הנוצרים והיהודים באזור, תוך ניסיון להשתלט על שטחים נרחבים בצפון מרוקו. בשנת 789 יזם אידריס את הקמתה של עיר חדשה, פאס, מדרום מזרח לווליביליס, שתיהפך בהמשך לעיר הבירה של הממלכה האידריסית ולאחת הערים החשובות בהיסטוריה של מרוקו. ב-791 הורעל אידריס על ידי סוכן שפעל מטעם האימפריה העבאסית. בנו ויורשו, אידריס השני, נולד רק אחרי מותו, ועד בגרותו שלט בממלכה עבד נאמן בשם ראשד שגם דאג לגדל את יורשו של אידריס. בשנת 801 גם ראשד הורעל, ואידריס השני תפס את השלטון בגיל 11 בלבד.
אף שאידריס הראשון הרחיב את שלטונו על פני מרוקו הצפונית, הוא עדיין היה תלוי בשבט עווראבה שהיה בסיס כוחו. אידריס השני ניסה להחליש את התלות בשבט עווראבה על ידי הזמנת ערבים מתוניס ומספרד לשטח ממלכתו ומינוי ערבים לתפקידים בכירים. בנוסף, החליט אידריס השני להעביר את מקום מושבו ואת הבירה האידריסית מווליביליס, שהייתה עיר בֶּרְבֵּרִית בשליטת שבט עווראבה, לעיר פאס שאליה הגיעו המהגרים הערבים והפכו אותה לבעלת צביון ערבי יותר מערים אחרות במרוקו. בעקבות ניסיונותיו להחליש את התלות בשבט עווראבה, הוא הסכסך עם ראשי השבט והורה להרוג אותם. אידריס השני הצליח להביא את השושלת האידריסית לשיאה ולהפוך אותה לממלכה המרכזית במרוקו. עד שנת 828 התפרס שטח הממלכה ממערב אלג'יריה עד אזור סוס שבדרום מרוקו.
תחת בנו ויורשו מוחמד אבן אידריס (828–836) התפרקה הממלכה למעשה והייתה מחולקת בין שמונה האחים, והחל מאבק ירושה. מוחמד היה המנהיג הפורמלי אך לא שלט באופן אפקטיבי על אחיו. במהלך תקופה זו האסלאם והתרבות הערבית קיבלו מרכזיות בערים של מרוקו, בעוד שרוב אוכלוסיית מרוקו מחוץ לערים הייתה בעלת צביון בֶּרְבֵּרִי, ודגלה באסלאם הטרודוקסי שהיה משולב עם אמונות מקומיות קדומות. האידריסים היו בעיקר שליטים בערים והיה להם מעט כוח על רוב האוכלוסייה של המדינה. בהמשך תקופת שלטונה של השושלת האידריסית, אימצו האידריסים את התרבות הבֶּרְבֵּרִית. ההיסטוריון בן התקופה אבן קותיבה מאפיין אותם בסוף המאה ה-9 כשושלת עם צביון בֶּרְבֵּרִי.
ב-868 נלחמו האידריסים נגד קונפדרציה של שבטים בֶּרְבֵּרִיִּים, שלמשך תקופה מסוימת הצליחו להשתלט על פאס ולהרוג את אחד האחים של המשפחה האידריסית, אך אח אחר הצליח לכבוש מחדש את פאס. ב-917 עמדה הממלכה האידריסית מול שבט בֶּרְבֵּרִי בשם "מיקנסה" שפעל בשם השושלת הפאטמית, בת בריתם לשעבר, שרצתה להכפיף אותם לשליטתה. השבט מיקנסה הצליח להשתלט על פאס למספר שנים, עד שב-925 חזרה השליטה לשליט האידריסי חסן הראשון אל-חג'אם, ששלט עד שנת 927, והיה השליט האחרון של השושלת האידריסית. ב-927 התקומם שבט המיקנסה בשנית, והדיח את השושלת האידריסית משלטונם באופן סופי. בני המשפחה האידריסית נמלטו והתחבאו בקרב שבטים בֶּרְבֵּרִיִּים באזור הרי "ריף" במרוקו, שהסכימו לתת להם מחסה בעקבות היותם צאצאים למשפחת הנביא. בני המשפחה האידריסית ניסו לארגן את כוחם מחדש מתוך אזור הריף, אך נכשלו בכך והובסו באופן סופי על ידי ח'ליפות קורדובה בשנת 974.
בעקבות נפילת השושלת האידריסית החל מאבק שליטה על מרוקו בין ח'ליפות קורדובה, השושלת הפאטמית ושבטים בֶּרְבֵּרִיִּים מקומיים.
זנבות חרב
זנבות חרב (שם מדעי: Xiphosura) היא סדרה של פרוקי-רגליים ימיים בעלי קרבה רחוקה לעכבישנים, בתוכה שרדה כיום משפחה יחידה - סרטני פרסה (Limulidae). הסדרה הקרובה לה ביותר היא של עקרבי הים הטורפניים הענקיים מעידן הפלאוזואיקון.
בני סדרה זו התקיימו מתקופת הסילור שבפלאוזואיקון ועד ימינו. מינים אלה לא השתנו כלל במשך מיליוני שנים, אך רוב המינים בסדרה נכחדו. הם יצורים שטוחים בעלי שריון חיצוני גדול המגן על הבטן והרגליים הקטנים ומאחורי הגוף ישנו זנב מחודד שהקנה להם את שמם. מינים אלה יכולים להגיע לעיתים לאורך 60 ס"מ.
בני הסדרה חיים בעיקר בימים הרדודים, אך הם מטילים ביצים בחופים חוליים ומתכנסים בהם בהמוניהם.
הארמייה הראשונה (קנדה)
הארמייה הראשונה של הצבא הקנדי הייתה ארמייה קנדית שפעלה במלחמת העולם השנייה, בקרבות בחזית המערבית.
היסטוריה
בתחילת 1942 בעקבות הקמת כוחות קנדיים גדולים, הוקמה הארמייה הקנדית הראשונה בפיקוד אנדרו מק'נוטון.
חלק מכוחות הארמייה שכללו את הקורפוס הקנדי הראשון, ובו הדיוויזיה הקנדית הראשונה, הדיוויזיה הקנדית המשוריינת החמישית והחטיבה הקנדית המשוריינת הראשונה, הופרדו מהארמייה ביולי 1943 ונשלחו להילחם בזירה האיטלקית.
שאר כוחות הארמייה לחמו בחזית המערבית, והשתתפו בקרב פאלז, בקרב שפך הסכלדה, ובקרבות בהולנד. מכיוון שהכוחות הקנדיים שהשתייכו לארמייה היו מעטים, וכללו רק את הקורפוס הקנדי השני, צורפו לארמייה גם הקורפוס הבריטי הראשון, הדיוויזיה הפולנית המשוריינת, חטיבה הולנדית, חטיבה בלגית וחטיבה צ'כית.
בשבועות האחרונים למלחמה הועבר הקורפוס הקנדי הראשון מאיטליה, צורף לארמייה וסייע לה בכיבוש צפון הולנד.
שם
שם הוא מונח המשמש לזיהוי ישות יחידה על ידי צופה חיצוני. שם יכול לזהות מחלקה, קטגוריה או קבוצה של דברים, וכן דבר בודד, באופן ייחודי או בהקשר נתון.
הישות שמזוהה בשם נקראת הרפרנט של השם.
ניתן לתת שם לאדם, למקום או לדבר; לדוגמה, הורים יכולים לקרוא בשם לילד שלהם, ומדען יכול לקרוא בשם לחלקיק שגילה. קיימים מספר סוגי שמות, ביניהם שם אישי שמזהה אדם מסוים, שם עצם פרטי המשמש לזיהוי עצם ספציפי, "שם עצם כללי", המשמש לתיאור עצם שלו מופעים רבים (נחל, עיר, ילד), ושם קיבוצי, המתאר אוסף של עצמים.
מוסכמות במתן שמות
מוסכמת מתן שמות היא קבוצה מוסכמת, קבועה, או מקובלת על הכלל של סטנדרטים, נורמות וקריטריונים למתן שמות לדברים.
הורים עשויים לפעול לפי מוסכמות שמות בעת בחירת שמות לילדיהם. לדוגמה, בתרבויות רבות נהוג לקרוא לבן על שם אב, סב, או קרוב משפחה שזה עתה נפתר. בתרבויות אפריקאיות מסוימות, כמו בקמרון, השם הפרטי של הבן הבכור יהיה זהה לשם המשפחה. בתרבויות אחרות, השם עשוי לכלול את מקום המגורים, או את מקום הלידה. ברומא העתיקה שם של אדם שימש לציון דירוג חברתי ומעמד.
מוסכמות שמות עיקריות כוללות:
מוצרים מסחריים עשויים לעקוב אחר מוסכמות מתן שמות. שמות של מכוניות יורכבו בדרך כלל משם היצרן, שם הדגם ושנת השיווק, לדוגמה שברולט קורבט 2007. לפעמים לצורכי שיווק נוסף שם נוסף, המציין תכונות ב"גימור" של הרכב. לדוגמה, קאדילק אקסלייד EXT פלטינום, לה מתווסף הכינוי "פלטינום" לציון המתכת היקרה, על מנת להדגיש את התוספות הייחודיות לדגם זה. במחשבים ותוכנות מחשב לעיתים יוסיפו לשם הדגם מספר שגדל בכל גרסה, כגון אפל 2 או ווינדוס 7.
קורסים באוניברסיטאות ומכללות בדרך כלל עוקבים אחר מוסכמות שמות: ציון תחום הקורס, או קיצור שלו, ולאחר מכן מספר מסודר לפי רמת קושי עולה.
מספרי זיהוי רבים (למשל, מספרי חשבון בנק, תעודת זהות וכרטיס אשראי וכו') אינם אקראיים, ויש להם מבנה ומוסכמות פנימיים. כמעט כל הארגונים שמקצים שמות או מספרים יפעלו לפי מוסכמה כלשהי ביצירת המזהים הללו. לדוגמה, בקביעת מספרי טיסות של חברות תעופה, מעבורת החלל, ומספרי טלפון קיימות מוסכמות וקריטרונים ברורים.
שם אישי
שם אישי, או שם מלא הוא מילה או מילים מזהות שבאמצעותן אדם מוכר או מוגדר. במדינות רבות, קיימת מסורת לפיה יש לאדם שם משפחה, המשמש לציון שיוך משפחתי, ושם פרטי המשמש לזיהוי בתוך המשפחה. לחלק מהאנשים יש שני שמות משפחה, כאשר הם יורשים אחד מכל הורה. ברוב אירופה ואמריקה, השם הפרטי בא לפני שם המשפחה, בעוד שבחלקים מאסיה וכן בהונגריה שם המשפחה בא לפני השם הפרטי. בתרבויות מסוימות לאחר חתונה, נשים נוהגות לשנות את שם משפחתן לזה של בעלן.
נוהג נפוץ במדינות רבות הוא פטרונים, שם משפחה המבוסס על השם הפרטי של האב, הסב או אדם אחר מאבות המשפחה. נוהג פחות נפוץ הוא מטרוניום בו שם המשפחה מתבסס על שם האם. בחלק ממדינות מזרח אסיה, שמות פרטיים כוללים שם דור, כלומר הברה מהשם הפרטי (בדרך כלל ההברה הראשונה) המשותפת בין אחים ובני דודים מאותו דור.
בקרב עמים רבים קיימות מסורות של שמות פרטיים העוברים במשפחה מדור לדור. מנהג נוצרי הוא קריאת הבן הבכור בשם זהה לשם אביו. (דוגמה: רוברט - רוברט ג'וניור) ביהדות כיום מנהג זה אינו מקובל, ושמות שעוברים במשפחה "מדלגים" על דור אחד לפחות, כך שילד עשוי להיקרא על שם סבו, אך לא על שם אביו. בקרב יהדות תימן היה נהוג לקרוא לבן בשם האב. ביהדות ספרד שם עשוי להינתן לילד לכבוד סבו בעוד הסב בחיים. בקרב יהדות אשכנז שם שעובר במשפחה ניתן לזכר סב שנפטר. בכל העדות ניתנים לילדים גם שמות קרובים אחרים (דודים, למשל) שנפטרו ללא צאצאים או בסמוך ללידת התינוק.
קיימים גם שמות אמצעיים, המשמשים על ידי אנשים רבים כמזהה שלישי, וניתנים מסיבות רבות, ביניהן הנצחת שמות קרובי משפחה, ציון מערכות יחסים חשובות ושימור שמות נשים מלפני הנישואין (נוהג פופולרי בארצות הברית). הנוהג של שימוש בשמות אמצעיים מתוארך לרומא העתיקה, שם היה מקובל שלבני האליטה היה praenomen (שם פרטי), nomen (שם לציון בית האב), ו- cognomen (שם המייצג תכונה אינדיבידואלית או ענף ספציפי של בית אב ממנו אדם בא). שמות אמצעיים יצאו בסופו של דבר מכלל שימוש, אך חזרו לפופולריות באירופה במהלך המאה התשע-עשרה.
שמות של שמות
בטרמינולוגיה אונומסטית, שמות אישיים של גברים נקראים "אנדרונים" ( מיוונית עתיקה ἀνήρ / גבר, ו-ὄνομα / שם), בעוד ששמות אישיים של נשים נקראים "ג'ינונים" ( מיוונית עתיקה γυνή / אישה, ו-ὄνομα /שם).
שמות מותגים
פיתוח שם למותג או מוצר מושפע מביצוע של סקר שוק ופיתוח אסטרטגיה שיווקית על מנת שהשם ימשוך תשומת לב ויהיה משווק בקלות. שמות של מותגים מוצלחים עשויים לעיתים להיהפך לשם כללי עבור המוצר שהחברה מייצרת, כגון "פלאפון" לציון כל טלפון נייד, או "קודאק" לציון כל מצלמה.
שמות בדת
בעולם העתיק, במיוחד במזרח הקדום (ארץ ישראל, מסופוטמיה, מצרים, פרס) שמות לא שימשו רק כאמצעי לזיהוי אדם. שמות נחשבו לבעלי כוח רב, וביטאו אספקטים תרבותיים־דתיים, ויצרו זיקה וקשר בין אדם לבין אספקטים הקשורים בשמו.
נקודת מבט זו גרמה הן לאיסור היהודי על ביטוי השם המפורש בכתב או בדיבור, והן לתפיסה נפוצה לפיה בכישוף עתיק ריטואליים מאגיים נעשים "בשם" מישהו, כלומר על ידי קריאה לאל או רוח בשמם, לצורך זימונה על מנת שזו תבצע נס. דוגמה לכך נמצאת בברית החדשה, כאשר תלמידי ישו פונים אליו בטענה כי "אֲדוֹנִי, רָאִינוּ אִישׁ מְגָרֵשׁ שֵׁדִים בְּשִׁמְךָ וּמָנַעְנוּ בַּעֲדוֹ, כִּי אֵינֶנּוּ הוֹלֵךְ עִמָּנוּ." תפיסה זו עברה למסורת דתית מאוחרת יותר. לדוגמה, בגירוש שדים יהודי, קיימת מסורת של שימוש בשמות קדושים (שמות האל והמלאכים) על מנת לגרש שדים.
שמות בתנ"ך
בתנ"ך יש משמעות לשמות של אנשים, ושינוי שם מצביע על שינוי מעמד או מצב קיומי. כך למשל, אברם שמשמעותו אב לארם, משנה את שמו לאברהם שמשמעותו אב המון גויים. ושרי שמשמעותה שרה על עצמה, משנה את שמה לשרה שמשמעותה שרה על רבים. בתנ"ך, דמויות זוכות בעת לידתן לשמות המעידים על תכונה מסוימת בהן, או על מנת לתאר את מהלך חייהן. הדבר מכונה מדרש שם. בתורה ניתנו מדרשי שם רבים, כגון "אדם - מן האדמה", ו"קניתי איש את ה" לקין. לשמו של כל אחד מבני יעקב ניתן הסבר על ידי אמו. כך, למשל, מוסבר שמו של לוי.
במקרא, לא היו לבני ישראל שמות משפחה שהועברו מדור לדור. לרוב, אנשים זוהו לפי שמם הפרטי ושם אביהם. לדוגמה: דוד בן ישי הוא דוד, בנו של ישי. כיום, סוג השם הזה עדיין משמש בטקסים דתיים יהודיים.
שמות בנצרות
הברית החדשה ירשה את מסורת מדרשי השם, ואת היחס לשם ככוח מאגי, מן המקרא העברי. פטרוס הקדוש נולד תחת השם שמעון, ומקבל מישו את השם הארמי כֵּיפָא, שמשמעותו סלע, כשהכריז לראשונה כי ישו הוא המשיח ובן האלוהים. בתרגום המילה ליוונית, בה השתמרו הבשורות, הפך השם לפטרוס.
בגירוש שדים קתולי קיימת אמונה כי לא ניתן לגרש את השד עד שמגרש השדים אילץ אותו לוותר על שמו. כאשר הדבר נעשה, ניתן להשתמש בשם השד בפקודה מחמירה להוציא את השד החוצה.
שמות הודיים
שמות הודיים מבוססים על מגוון מערכות ומוסכמות שמות, שמשתנות מאזור לאזור. שמות מושפעים גם מדת ומקאסטה ועשויים לבוא מתוך יצירות שירה אפית. אוכלוסיית הודו דוברת מגוון רחב של שפות וכמעט לכל דת מרכזית בעולם יש מאמינים בהודו. מגוון זה גורם להבדלים גדולים בשמות ובסגנונות שמות. בשל השפעות מדינות תת-היבשת ההודי לאורך ההיסטוריה, מספר שמות ברחבי דרום ומזרח אסיה מושפעים אף הם משמות או מילים הודיות.
ילדים רבים מקבלים שלושה שמות, לפעמים במסגרת מסורת דתית זו או אחרת
שמות קוראניים (ערביים)
דמויות הקוראן מבוססות לרוב על דמויות התנ"ך, אך שמותיהן הם ערביים, שכן זו השפה בה הקוראן כתוב. כך לדוגמה, ישמעאל הופך לעיסמאיל, אברהם הופך לאבראהים, יוסף הופך ליוסוף, דוד הופך לדאוד ועוד. קיימים גם שמות שנשארים דומים מאוד לעברית ולשפות לטיניות, כגון אדם. דוגמאות לשמות ערביים הם אללה, מוחמד, עיסמאיל, אעישה ועוד.
שימוש בשמות על ידי בעלי חיים
השימוש בשמות אישיים אינו ייחודי לבני אדם. דולפינים ופרוטלטים ירוקי עכוז משתמשים בשמות סמליים כדי לקרוא לחיות אחרות ממינם. לדולפינים ולפרוטלטים בודדים יש שריקות חתימה ייחודיות, אליהן הם יגיבו גם כאשר אין מידע אחר שיבהיר למי מתייחסים. הפרוטלטים משתמשים בשריקות אלה על מנת לאתר את בני זוגם.
הולכת יחפה
הולכת יחפה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-10 במרץ 2020, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון של לוי, "הולכת יחפה", על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-10 במרץ 2020, יחד עם צאת הסינגל עצמו.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3 מיליון.
ביקורת
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר באופן שלילי, באומרו כי השיר "אמנם נשמע כמו להיט פוטנציאלי התפור למידותיו, אך חוטא בנוסחתיות וחוסר מקוריות שבאורח פלא אינן בעוכריו". סער גמזו מישראל היום סקר את המיני-אלבום בו נכלל השיר בחיוב, ואמר כי כל השירים מתוכו הם "פוטנציאל ללהיט שיחרוך את גלי האתר".
יוסי חרסונסקי סקר את השיר באופן מעורב, תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי.
I Got You (שיר של ביבי רקסה)
I Got You (בעברית: תפסתי אותך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה, מתוך המיני-אלבום השני שלה, All Your Fault: Pt. 1. השיר יצא לאור ב-28 באוקטובר 2016, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום. הוא הופק על ידי צוות המפיקים קפטן קאטס.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי (באנגלית: Transcutaneous electrical nerve stimulation, בראשי תיבות: TENS או TNS) מוגדר כהעברה של זרם חשמלי דרך העור כדי לעורר גירוי עצבי. לרוב, השימוש במונח TENS מזוהה עם מכשיר לטיפול בכאב הנשען על עקרונות אלו של העברת זרם חשמלי דרך העור. מדובר בהתקן בלתי פולשני, תלוי סוללה ומחובר לעור, בדרך כלל, באמצעות שתי אלקטרודות. התקן זה בעל יכולת לווסת את רוחב הפולסציה החשמלית, תדירותה ועוצמתה בהתאם להמלצת מטפל או רגישות המשתמש. המכשיר ניתן לרכישה ללא מרשם רופא, ונועד לסייע בהקלת כאב אקוטי וכאב כרוני. מכשירי TENS נמצאים בשימוש בקרב בעלי מקצוע שונים בתחום הרפואה מזה מספר עשורים. על אף זאת, יעילות המכשיר שנויה במחלוקת, בעיקר עקב כמות בלתי מספקת של מחקרים קליניים בסטנדרט גבוה. ישנם מחקרים המציגים הקלה בכאב בקרב המשתמשים, בעוד שאחרים מציגים יעילות נמוכה מאוד עד אפסית. התיאוריות המרכזיות בבסיס השימוש במכשיר נוגעות לתאוריית שליטת השער בכאב ושחרור של אופיאטים אנדוגניים.
I Got You (שיר של ביבי רקסה)
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הרשמי של חברת המדינות.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
היסטוריה
השימוש בגירוי חשמלי לשליטה בכאב החל לראשונה ברומא העתיקה, בשנת 63 לספירה. הוא תועד על ידי סקריבוניוס לארגוס שתיאר איך אדם דרך בכף רגלו היחפה על דג חשמל בחוף הים, והדבר גרם להקלה בכאב. בין המאה ה-16 למאה ה-18 מספר מכשירים אלקטרוסטטיים שימשו לטיפול בכאבי ראש וסוגי כאב נוספים. אחד התומכים בשיטה זו להקלה בכאב היה בנג'מין פרנקלין. במאה ה-19 מכשיר שנקרא electreat ומכשירים מבוססי חשמל נוספים החלו להיות בשימוש נרחב יותר להקלה בכאב ואף בניסיון לטפל בסרטן. רק ה-Electreat נותר בשימוש במאה ה-20, אך חסרונותיו בלטו היות שמדובר היה במכשיר נייח ובעל אפשרות מוגבלת לשליטה על הגירוי החשמלי. פיתוחו של מכשיר ה-TENS המודרני הנוירוכירורג קלייד נורמן שילי.
I Got You (שיר של ביבי רקסה)
רקע וכתיבה
"I Got You" הוא שיר פופ, וטרופיקל האוס, שנכתב בסולם של לה מינור, בקצב של 98 פעימות בדקה. רוב השיר עוקב אחר התקדמות האקורדים של Am–C–F–G–Am. הגשר המוזיקלי בשיר עוקב אחר רצף האקורדים של F–C–G–F–C–G–Dm–Em–F. רקסה ביצעה אותו בפעם הראשונה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה ב-6 בנובמבר 2016.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
היסטוריה
מכשיר ה-TENS הנייד המודרני, הומצא בארצות הברית בשנת 1974. בתחילה, הוא נועד לבדוק את הסיבולת של מטופלים עם כאב כרוני לגירוי חשמלי, טרם השתלת אלקטרודות בעמוד השדרה כטיפול דפנטיבי. האלקטרודות חוברו למקלט שהושתל בגוף המטופל, אשר הוטען על ידי אנטנה שהולבשה על פני העור. באופן זה, על אף שמטופלים רבים היו מיועדים להשתלת אלקטרודות, הם חשו הקלה כה רבה מהטיפול ב-TENS כך שמעולם לא חזרו להשתלה עצמה. מספר חברות החלו לייצר יחידות של TENS לאחר ההצלחה המסחרית של חברת מדטרוניק, שהצלחתה בתחום החלה להתפרסם. בחברת מדטרוניק עצמה, הצוות הנוירולוגי המפתח פיתח יישומים נוספים להשתלת מכשירים לגירוי חשמלי עצבי לטיפול באפילפסיה, פרקינסון ועוד הפרעות של מערכת העצבים. כיום, רבים מבלבלים את המכשיר TENS עם המכשיר EMS (גירוי חשמלי שרירי). הם נראים דומים, בשניהם ישנו שימוש באלקטרודות, אך יש להבחין בין הפעולות השונות – מכשיר הTENS נועד לחסום את הכאב בעוד EMS נועד לגרות את השרירים על ידי העברת הזרם החשמלי.
I Got You (שיר של ביבי רקסה)
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-325 מיליון השמעות.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
אופן פעולת מכשירי גירוי עצבי חשמלי עורי
מכשיר ה-TENS מבוסס על מספר אלקטרודות משתנה אשר יוצרות שדה אלקטרו-מגנטי בתדירויות ועוצמות מגוונות. המטען בשדה האלקטרומגנטי גורם לדה-פולריזציה ויצירת מתח פעולה של קבוצות עצבים עוריות ותת עוריות אשר מקושרות להרפיית כאב.
מבנה העצבים הסנסוריים
I Got You (שיר של ביבי רקסה)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-6 בינואר 2017 בערוץ היוטיוב של ביבי רקסה. הוא בוים במקור על ידי במאי הווידאו קליפים האמריקאי דייב מאיירס, אך לאור העובדה שהוא היה "חושפני" ו"מפורש" מדי, החליטה רקסה לגנוז אותו; על כך סיפרה בריאיון עם רדיו DJ. לבסוף, בוים וידאו קליפ חדש שגם פורסם בהמשך.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
אופן פעולת מכשירי גירוי עצבי חשמלי עורי
החישה הסנסורית מורכבת מקבוצות סיבי עצבים אפרנטיים (Afferent) וממספר של נוסיצפטורים. בתוכם, קבוצה סיבים בשם סיבי עצב מקבוצה A. סיבים אלו מחולקים, באופן מסורתי, למספר קבוצות כאשר החלוקה הבסיסית של סיבי העצב הסנסוריים היא ל-Aα, Aβ, Aδ ו-C. הפרמטרים השונים בין הסיבים מובאים בטבלה : מכשיר ה-TENS עובד על ידי גירוי העצבים הסנסורים וחלק מועט של עצבים מוטוריים פריפריים כך שהמנגנונים השונים משפיעים על תחושת הכאב אצל המטופל. שני המנגנונים העיקריים בהם מכשיר זה עובד הם גירוי הנוירונים הסנסורים המתחרים בשער חישת הכאב וכן עירור תגובה אופיאטית.
סוגי מכשיר ה-TENS
הסוגים השונים של המכשיר מתבססים על הפרמטרים הבאים: אורך גל, תדירות, עוצמה (המושפעת ממשרעת הגל) ומטרת הטיפול. הטבלה הבאה מפרטת את סוגי המכשירים השונים :
I Got You (שיר של ביבי רקסה)
וידאו קליפ
נכון לספטמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-345 מיליון צפיות.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
בטיחות שימוש במכשיר
ככלל, המכשיר נחשב למכשיר בטוח ללא תופעות לוואי רבות כאשר הוא בשימוש בצורה נכונה. מדובר במכשיר קטן, ניתן לנשיאה ולהפעלה בידי המטופל עצמו. הוראות השימוש כוללות הן התוויות נגד לשימוש בשדה חשמלי והן מיקומים נקודתיים בהם אסור להפעיל את המכשיר.
התוויות נגד לשימוש במכשיר :
מיקומים בהם לא ניתן להניח את האלקטרודות :
באטמן ורובין (סרט)
באטמן ורובין (באנגלית: Batman & Robin) הוא סרט גיבורי על מז'אנר הפעולה המבוסס על סדרת הקומיקס מבית DC קומיקס, "באטמן" שנוצרה על ידי בוב קיין וביל פינגר. הסרט יצא לאקרנים ב-20 ביוני 1997 בבימויו של ג'ואל שומאכר, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים כדוגמת ג'ורג' קלוני, ארנולד שוורצנגר, אומה תורמן, כריס אודונל ואליסיה סילברסטון.
עלילה
מיסטר פריז הוא מדען שעבר תאונה המחייבת אותו להימצא בתוך חליפת קירור השומרת את טמפרטורת גופו מתחת לאפס, הפונה לפשע כדי להשיג יהלומים לתחזק את חליפתו ולפתח תרופה לתסמונת מק'גרגור, מחלה סופנית שהכתה באשתו, אותה הקפיא עד שימצא תרופה.
פויזן אייבי היא ד"ר פמלה אייזלי, אקו-טרוריסטית ומדענית קנאית להגנת הסביבה והצומח, שבמהלך מאבק עם החוקר הממונה עליה, ד"ר וודרו, הופכת לרעילה אחרי שהוא שופך עליה כימיקלים. ד"ר וודרו פיתח כימיקל בשם "ונום" ההופך פושעים זוטרים לחיילים בריונים, שרירנים וצייתנים, ומנסה לשווק אותו למשטרים מושחתים ברחבי העולם. אייזלי מגלה זאת ולכן מותקפת על ידי וודרו אך שורדת.
כאשר אייזלי כושלת מלשכנע את ברוס ויין להפסיק לחלוטין את זיהום הסביבה במחיר של פגיעה בבני אדם, היא פונה אל דרך הפשע והטרור כדי להשיג את מטרותיה. היא מפתה את קורבנותיה באמצעות פרומונים וקסמה האישי ואז מרעילה אותם למוות באמצעות נשיקה קטלנית. במהלך אירוע צדקה, מפתה פויזן אייבי את באטמן ורובין, אך נמשכת דווקא למיסטר פריז שפורץ לאירוע לשדוד יהלומים ומתעלם מחיזוריה. כאשר היא מגלה שפריז עדיין מאוהב באשתו היא מנתקת אותה ממתקן ההקפאה, ואחרי שהיא משחררת אותו מארקהם אסיילום, אחרי שנעצר על ידי באטמן, היא משכנעת אותו שבאטמן הרג את אשתו. מיסטר פריז מחליט לשתף פעולה עם פויזן אייבי ולנקום והשניים מתכננים להקפיא את גות'אם סיטי למוות ולהקים על חורבותיה יער פראי בו הם ישלטו.
בינתיים, אל ביתו של ברוס ויין, מגיעה ברברה וילסון, אחייניתו של אלפרד פניוורת', משרתו הנאמן של ברוס ויין. הם מגלים שאלפרד סובל גם הוא מתסמונת מק'גרגור והוא על סף גסיסה. ברברה מגלה את סודם של ברוס ויין ודיק גרייסון ואחרי שהיא חודרת למערת העטלף, אלפרד הופך אותה לבאטגירל.
פויזן אייבי מפלגת בין באטמן לרובין, שהסתכסכו עוד בעקבות מעצרו של מיסטר פריז, בו באטמן לא נתן אמון ברובין. לבסוף, רובין נותן אמון באזהרתו של באטמן ומונע מפויזן אייבי להרוג אותו בנשיקה קטלנית. באטמן ורובין נלחמים בצמחים הקטלניים במחבוא של פויזן אייבי אך נחלצים הודות להופעתה של באטגירל שמביסה את פויזן אייבי, שמודה שהיא זו ש"ניתקה לאשתו של פריז את התקע".
לבסוף, באטמן, רובין ובאטגירל, נלחמים במיסטר פריז במצפה הכוכבים של ג'ותאם ומצליחים להציל את העיר. באטמן חושף בפני מיסטר פריז את האמת על אשתו וכן שחידשו את הקפאתה בהצלחה, ומצליח לשכנע אותו לספק תרופה לתסמונת מק'גרגור עבור אלפרד. בתמורה מודיע באטמן שהוא יממן את מחקרו של פריז להצלת אשתו.