cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן
חַבְיִבָּאלָלָה חָ'אן (בפשטו/דארי: حبیب‌الله خان; 3 ביוני 1872 – 20 בפברואר 1919) לבית שושלת ברכזאי היה אמיר אפגניסטן בין השנים 1901–1919. בתקופת שלטונו של חביבאללה הייתה אפגניסטן מדינת חסות בריטית ולמרות דרישות של פלגים רבים בחצר המלוכה, חביבאללה התנגד להילחם נגד הבריטים על עצמאות אפגנית. מדיניותו הביאה בסופו של דבר להפיכה במסגרתה התנקשות פוליטית סיימה את שלטונו של חביבאללה.
שנותיו הראשונות
חביבאללה נולד בסמרקנד, אמירות בוכרה (כיום באוזבקיסטן) שהייתה ביחסים קרובים עם אמירות אפגניסטן. חביבאללה היה הבן הבכור של עבד א-רחמן ח'אן לבית שושלת ברכזאי אשר שלטה באמירות אפגניסטן מאז אמצע המאה ה-19 כאשר החליפה את האימפריה הדוראנית. בשנת 1879, המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה הפכה את האמירות האפגנית למדינת חסות של האימפריה הבריטית. בריטניה הייתה במאבק כוחות על מרכז אסיה נגד האימפריה הרוסית (ראו המשחק הגדול) שבאותה התקופה הפכה את בוכרה למדינת חסות שלה.
בשנת 1880 נפטר איוב ח'אן, אמיר אפגניסטן ועבד א-רחמן ירש אותו, מכאן שחביבאללה הפך ליורש העצר האפגני לפי ירושת הבכור. עבד א-רחמן שלט ביד ברזל על אפגניסטן והביא להסדר שלטוני ולקביעת הגבול עם הראג' הבריטי; קו דוראנד (כיום משמש כגבול הבינלאומי בין אפגניסטן לפקיסטן). במותו של עבד א-רחמן בשנת 1901 ירש אותו חביבאללה והמשיך במדיניות של שימור הסדר האזרחי שאביו בנה לפניו.
אמיר אפגניסטן
עם עלייתו לשלטון, חביבאללה החל באופן מיידי ברפורמות ומודרניזציה נחוצה לארצו, כולל פיתוח רשת חשמל בערים הגדולות, הבאת מכוניות ממונעות וחידושים רפואיים מאירופה. ההשפעה הבריטית על אפגניסטן כללה שליטה מלאה של הפרלמנט הבריטי על יחסי החוץ של אפגניסטן. כאשר החלה מלחמת העולם הראשונה, שר המלחמה של האימפריה העות'מאנית, אנוור פאשה, שכנע את הפאדישאה מהמט החמישי, שפעל בנוסף לתפקידו השלטוני כח'ליפה, לקרוא לכל המוסלמים מרחבי העולם לצאת בג'יהאד (מלחמה קדושה) נגד מדינות ההסכמה.
רבים בחצר המלוכה של חביבאללה בפרט ובאפגניסטן בכלל, ראו את הנייטרליות של האמיר כבגידה באסלאם. הפיכה אורגנה נגד חביבאללה שמטרתה הייתה להסדיר את אחיו של האמיר, נאסר-אללה ח'אן, בתפקיד האמיר. ב-20 בפברואר 1919, חביבאללה נרצח בעת מסע ציד. בנו החביב, אמאנואלה ח'אן, שפיקד על המוצב הצבאי בבירה קאבול, לקח כוח על הבירה והסדיר את שלטונו בסדרת פעולות צבאיות נגד המהפכנים ונגד דודו נאסר-אללה, ששלט בסופו של דבר לשמונה ימים בלבד. אמאנואלה עצמו התנגד לבריטים ובתוך פחות משלושה חודשים לשלטונו החלה המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית שהסתיימה בעצמאותה המלאה של אפגניסטן.
ילדיו
לחביבאללה היו 20 ילדים:
סמואל אלרטון
'''סמואל וו. אלרטון''' (26 במאי 1828 – 22 בפברואר 1914) היה מסוחרי בשר החזיר הגדולים במדינת אילינוי, עסקן ובעל נכסים. אלרטון היה ממקימי שוק הבשר של שיקגו והבנק הראשון של שיקגו. הוא הקים על אדמותיו את הכפר אלרטון. אחוזתו שופצה על ידי בנו, רוברט אלרטון וכיום היא חלק מפארק אלרטון השייך לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
חייו
סמואל אלרטון נולד ב-26 במאי 1829 במחוז דאצ'ס במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הוא היה בן למשפחת חקלאים וכרבים באותה תקופה למד בבית הספר המחוזי בעונת החורף בלבד. עד גיל 18 עבד אלרטון בחווה המשפחתית ולאחר מכן החל לגדל בקר באופן עצמאי. בגיל 21 היה בידיו הון מספיק כדי לנדוד מערבה למדינת אילינוי. בגיל 23 החל לסחור בבקר ומקנה. במהלך שנותיו הראשונות בעסק נטה להצלחות גדולות וכשלונות גדולים לסירוגין. הוא השקיע בגידול בקר במחוז פיאט אך בנה את משרדי החברה שלו בשיקגו. אלרטון קנה בית בשדרת פריירי בעיר, אחד המקומות הנחשבים בקרב חברת העסקים של שיקגו באותה עת. לרוב בחר לגור ולעבוד משיקגו ולא יצא לשטחיו הנרחבים.
פריצת הדרך
החורף של שנת 1863 שינה את חייו של סמואל. באותן שנים שירתו את שיקגו שמונה חברות רכבת אשר לכל אחת מהן היה שוק סיטונאי משלה. סוחרי הבשר, החקלאים ועוד נהגו לעבור בין שוק סיטונאי אחד לשני ולמצוא את הסחורה המתאימה להם. באוגוסט של אותה שנה צניחה בטמפרטורות הובילה לירידה בתוצרת הדגן באילינוי, דבר שהקשה מאוד על מגדלי החזירים והבקר במדינה להאכיל את מקנם. סוחרי הבשר הציפו את שוקי שיקגו בבעלי חיים לשחיטה.
במקביל מלחמת האזרחים האמריקאית נערכה וצבא האיחוד יצא להתקפה הראשונה בשטח הקונפדרציה. הכוחות הגדולים שנערכו באוהיו נזקקו לכמויות גדולות של בשר כדי לשמור על יכולת קרבית. אלרטון קיבל את המידע על כך מדודו שגר באוהיו וביקש ממנו לקנות את כל חוזי ההאכלה לחיילי האיחוד. במהלך כלכלי אמיץ הוא רכש כל בעל חיים שנכנס לשיקגו לשחיטה. לאחר קבלת שטרי הקנייה על שלל בעלי החיים וחוזי הקנייה הצליח למצוא משקיעים שיממנו את המיזם בסכום כולל של $80,000 - הון עצום באותן שנים. הרווח שעשה אלרטון מהעסקה עשה אותו "עשיר מעבר למה שניתן להבין".
עסקן ובעל אדמות
באמצעות הונו וקשריו החדשים החל אלרטון להרחיב את פעילותו הכלכלית בעיר. בשנה בה עשה את מירב הונו חבר למספר משקיעים לצורך הקמת הבנק הראשון של שיקגו. אלרטון היה חבר בחבר המנהלים של הבנק במשך 51 שנים. כמו כן, ניהל לתקופה את חברת הרכבת של העיר שיקגו.
אלרטון החל להרחיב את עסקיו ולרכוש חוות נוספות מלבד זו שלו. נוסף על כך הוא פעל לפיתוח שוקי בשר בערי המערב התיכון, ביניהם שוק הבשר של שיקגו. במותו היו בבעלותו למעלה מארבעים אלף אייקרים של אדמות ברחבי המערב התיכון, נברסקה, קליפורניה, הוואי ועוד.
הבחירות לראשות עיריית שיקגו
בשנת 1893 התמודד אלרטון לראשות עיריית שיקגו כנציג הרפובליקני והפסיד לקארטר האריסון הדמוקרט, אשר החל בכך את הקדנציה החמישית שלו כראש העיר. סמואל לא נפגע מהפסדו, למעשה ייתכן שהדבר הציל את חייו שכן באוקטובר של אותה שנה נרצח האריסון. שלוש שנים לאחר מכן דיווח עיתון השיקגו טריביון כי אלרטון הוא האיש השלישי הכי עשיר בשיקגו, אחרי מארשל פילד ופיליפ ארמור.
משפחתו
אלרטון נישא פעמיים. מאשתו הראשונה, פדואלה וו. תומפסון מפאוריה נולדו לו שני ילדיו, רוברט ה. וקייטי. ר. פדואלה נפטרה בשנת 1890 וסמואל התחתן עם אחותה - אגנס ס.
מותו
אלרטון נפטר בשנתו ב-22 בפברואר 1914. בצוואתו הוריש לאשתו, ילדיו אחת ממשרתותיו וחברו הטוב הון שערכו באותה עת עמד על 20 מיליון דולר. אלרטון נתן מניות לאשתו ושני ילדיו ולנכדיו העניק חלק נכבד מאדמותיו. בנו, רוברט אלרטון קיבל את אחוזת המשפחה הסמוכה למונטיסלו.
סטיבן בויד
סטיבן בויד (באנגלית:  Stephen Boyd; 4 ביולי 1931 - 2 ביוני 1977) היה שחקן קולנוע צפון אירי שזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1960 על הופעתו בסרט "בן חור".
ביוגרפיה
בויד נולד בשם ויליאם מילר בעיירה גלנגורמלי שבמחוז אנטרים, צפון אירלנד למרתה בויד ולג'יימס אלכסנדר מילר, היה ילד אחד מתוך 9 אחים ואחיות. למד הנהלת חשבונות ב"אקדמיית יוז לפרסום" ועבד בתחילת חייו כפקיד במשרד נסיעות. החל את דרכו המקצועית בתוכניות רדיו בבלפסט ובהפקות בלונדון.
קריירת משחק
בויד החל את דרכו בתור שחקן קולנוע בדרמות המלחמה הבריטיות "גבעה בקוריאה", הסרט הראשון שעסק בפעולות הצבא הבריטי במלחמת קוריאה ו"האיש שלא היה מעולם" של רוברט נים בתפקיד פטריק אוריילי עליו זכה בויד בפרס באפט"א בשנת 1956. בשנת 1958 ערך בויד את ההופעה הראשונה שלו בהוליווד במערבון "הבראבדוס" של הנרי קינג בתפקיד הפושע ביל זאכרי.
בויד זכה במהרה להגיע לתודעה העולמית כבר בשנת 1959 לאחר ששיחק בתפקיד הטריבון מסאלה בדרמת ההרפתקאות הקלאסית זוכת 11 פרסי האוסקר של ויליאם ויילר "בן חור".על תפקידו בתור מסאלה חבר ילדותו של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון) זכה בויד בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה הזאת שיחק בויד גם בדרמה של ג'ין נגולסקו "הטוב ביותר מכל דבר" בתפקיד מייק רייס העורך במשרד הפרסום.
בויד הועמד בשנת 1962 בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, הפעם בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתו בתור סם רולינס בקומדיה המוזיקלית של צ'ארלס וולטרס "הג'מבו של בילי רוז". בויד שיחק בתפקיד מוערך נוסף בדרמה של פיליפ דיון בהפקת מארק רובסון "המפקח" בתור הבלש ההולנדי פיטר יונגמן. ב-1964 הופיע בויד בדרמת המלחמה התקופתית של אנתוני מאן "נפילתה של האימפריה הרומית" בתור ליוויוס.
שנת 1966 הייתה פורייה ביותר עבור בויד ששיחק בפנטזיית ההרפתקאות המצליחה של ריצ'רד פליישר "המסע המופלא" בתור הסוכן החשאי צ'ארלס גרנט, בדרמה של ראסל רוז "האוסקר" בתפקיד כוכב הקולנוע פרנקי פיין ובתפקיד המקראי של נמרוד בסרטו של ג'ון יוסטון "התנ"ך". ב-1968 שיחק לצידם של שון קונרי ובריז'יט בארדו במערבון של אדוארד דמיטריק "שאלקו". בויד ערך את הופעתו האחרונה בשנת 1977 בסרט הגנגסטרים של מייקל אפטד "סקוויזי".
חיים אישיים
בויד ניהל שתי מערכות נישואין קצרות, אחת עם מרידלה די סרזנה שנמשכה שלושה שבועות עד לגירושין והשנייה עם אליזבת מילס שנמשכה 10 חודשים עד למותו של בויד. בויד נפטר מהתקף לב ב-2 ביוני 1977 במהלך משחק גולף לו היה שותף בשכונת נורתידג' שבלוס אנג'לס, בן 45 בלבד היה במותו. נקבר ב"פארק הזיכרון אוקווד" שבצ'סווד, לוס אנג'לס.
הלוח האנטולי
הלוח האנטולי (באנגלית: The Anatolian Plate) הוא לוח טקטוני יבשתי המופרד מהלוח האירו-אסיאתי והלוח הערבי על ידי ההעתק הצפון-אנטולי וההעתק המזרח אנטולי בהתאמה. רוב טורקיה ממוקמת על הלוח האנטולי, אך גם הים האגאי יוון, קפריסין ו-כרתים. רוב רעידות האדמה הרבות וההרסניות שהתרחשו בטורקיה לאורך ההיסטוריה, התרחשו על גבולות הלוח הטקטוני הזה.
הסביבה הטקטונית
הלוח האנטולי נע מערבה ביחס ללוח הערבי שממזרח ומדְרום-מזרח לו, וגם ביחס ללוח האירואסיתי שנמצא מצפונו וממזרחו. תנועה יחסית זו מערבה, נוצרת כתוצאה מהלחיצה ממזרח, של הלוח הערבי כנגד הלוח האירואסייתי, וכתוצאה מהעתק תנועה אופקית שמאלית של ההעתק המזרח אנטולי, ומהעתק תנועה ימנית של ההעתק הצפון אנטולי (ראו מפת התצלום). התנועה היחסית מערבה הינה בקצב של כ- 3 סמ' בשנה בממוצע רב שנתי. ברם קצב זה של תנועה יחסית מערבה מיוחס בעיקר לתנועת ההסטה הימנית בהעתק הצפון אנטולי, בעוד שלאורך ההעתק המזרח אנטולי קצב התנועה היחסית מערבה הוא רק 1.5 סנטימטר בשנה. הבדל זה בקצב התנועה לאורך שני ההעתקים, גורם לתנועה עם רוטציה בניגוד לכיוון השעון. בדרומו של הלוח ובדרום מערבו, מתנגש הלוח האנטולי עם קרום אוקיאני עתיק ששרד מתחת לקרקעית הים התיכון, ויוצר שם תהליך של הפחתה, אך גם עם הקרום היבשתי של הלוח האפריקאי לאורך הקשת ההלנית והקשת הקפריסאית.
פנסורי
הפַּנְסוֹרִי (בהאנגול: 판소리; באנגלית: Pansori) אופרה עממית קוריאנית היא מופע מוזיקלי בתרבות הקוריאנית, בדומה לדיבור ווקאלי (דקלום), דהיינו מעבר בין דיבור, דקלום ושירה. שחקני ההופעה הם הזמר, המספר סיפור בשירה, קריינות ושפת גוף מומחזת, אוחז במניפה והמתופף המלווה אותו. ההופעה יכולה להימשך מספר שעות.
המילה פנסורי מורכבת מהמילה פן או פאן (pan) (פירושה: "חלל, שטח פנוי") ומהמילה סורי  (sori) (פירושה: "צליל" או "שירה") והוא שילוב של שתי המילים, מכיוון שבמקור המבצעים הופיעו במרחבים פתוחים, כגון שווקים. מקור הסוגה מגיע עד סוף המאה ה-17, היא התפתחה כנראה משירים שמאניים. כיום, מוכרות רק חמש יצירות פנסורי מקוריות, עם זאת, יצירות חדשות נוצרו גם במאה ה-20. במהלך הזמן התפתחו כמה גרסאות, כך שיש, למשל פנסורי קאיאגום (gayageum או kayagum) (כלי פריטה קוריאני הדומה לציתר). יש גם גרסת תיאטרון עם כמה דמויות. הפנסורי דורש טכניקה מוזיקלית ווקאלית מורכבת מהמבצעים שלה, כאשר תפקיד המתופף חשוב לא פחות מזה של הזמר. במקור זו סוגה אינטראקטיבית, שבה גם הקהל השתתף באופן פעיל בהופעה.
הנציגים הטובים ביותר של הסוגה נקראים זמרי מאסטר, בתקופת שושלת ג'וסון, מיטב זמרי המאסטר זכו להערכה גם על ידי היאנגבאן (מעמד המשכילים הקונפוציאנים שהפכו לחלק מן האליטה השלטת בקוריאה לפני 1910), למרות מוצאם של הזמרים משיכבת העם הנמוכה. כמה מאסטרים גדולים יצרו בתי ספר שהיו להם מאפיינים משלהם מבחינת טכניקת השירה והביצוע. גם נשים היו מעורבות בסוגה, שבמקור בוצעה רק על ידי גברים. בדרום קוריאה המודרנית, זמרי הפנסורי הטובים ביותר הוכרזו על ידי המדינה כ"אוצרות לאומיים חיים". בשנת 2008, הפנסורי התווסף לרשימת המורשת התרבותית של האנושות על ידי אונסק"ו.
היסטוריה
הפנסורי הוזכר לראשונה בספרו משנת 1754 של (유진한) Ju Jin-han בשם Manhvajip                (만화집, 晩華集) שמתאר את ההיסטוריה שלו בהנג'ה (כתב סיני). לפיכך, הסוגה החלה לקבל את אופיו המובהק מאוחר יותר כנראה בסוף המאה ה-17. ישנן מספר תיאוריות לגבי מקורו, ככל הנראה התפתח משירי השאמאן הקוריאני של מחוז ג'ולה או צ'ולה, זמרי הפנסורי המפורסמים ביותר הגיעו משם. הם תמיד מספרים סיפור ארוך, בתערובת של פסוקי שירה ופרוזה; גם המבנה המוזיקלי וסגנון השירה של שני הסגנונות דומים.
עם זאת, ההבדל משמעותי ביניהם והוא שגיבורי השירים השאמאניים הם אלוהויות, והשירה משרתת מטרה דתית, וככזו, הוא שיר קודש לשמאן. לעומת זאת הפנסורי מתאר את הבעיות של פשוטי העם בצורה מציאותית. את הסיבה להפרדה זו אפשר כנראה לייחס לצרכים המשתנים של התקופות המשתנות: עד סוף המאה ה-17 נחלשה האמונה בשמאניזם, ולכן שירים וטקסים שמאניים הוגבלו בעיקר לחגיגות ולפסטיבלים. יחד עם זאת, הטקס של השמאן היה גם סוג של מחזה, מיצג, והצורך בהופעות מרהיבות נשאר. כך הפך אולי הפנסורי לסוגה עצמאית. כאשר החל התיאטרון הקוריאני המודרני הוקמה להקת וונגקסה (Wongaksa) בשנת 1903, הפנסורי הפך מהרכב של זמר אחד ומתופף אחד, ללהקת תיאטרון ונוצרה האופרה הקוריאנית. להקת הוונגקסה היא לא רק ביצעה יצירות פנסורי אלא ניסתה ליצור רפרטואר חדש.
מאפייני הפנסורי
פנסורי זה בדרך כלל היה זמר שישב שניים או שלושה מטרים לפני (או ליד) הזמר. הקהל גם השתתף באופן פעיל בהופעות על ידי צעקת מילות כעס (추임새, chuimsae), כמו גם המתופף עצמו שהשמיע צלילים כאלה. מסיבה זו, הז'אנר יכול להיחשב כאינטראקטיבי, מאחר שהקהל הוא חלק פעיל בהופעה, מצב הרוח והתגובות של הקהל משפיעים על הביצוע, ההתנהגות והלך הרוח של זמר הפנסורי צריכים להיות יצירתיים במיוחד, הם משנים בחופשיות את הקטעים בהתאם לאירוע הנתון, המצב, תגובות הקהל, משאירים או מוסיפים חלקים, מוסיפים שירי עם פופולריים להופעה, לכן ניתן לומר שאין שני מופעי פנסורי שהם אותו הדבר בביצוע, לא מבחינת התוכן, לא במוזיקה ולא בביצוע, מה שמקשה על ציון הקטעים, ומסיבה זו מדובר בעיקר בז'אנר המועבר בעל פה.
סוגי הפנסורי
לפנסורי התפתחו מספר סוגים:
מוזיקה, טכניקה ווקאלית, ביצוע
מופעי הפנסורי הם מורכבים. גם הזמר וגם המתופף צריכים לשים לב לפרטים רבים.
פיתוח קול
פיתוח הקול וטכניקת האימון והשירה של זמרי הפנסורי שונים מזו המוכרים במוזיקה המערבית. על אף שהנשימה הבטנית משמשת גם בפנסורי, בניגוד לטכניקת הבל קאנטו, בשירה הקוריאנית המסורתית, שפתות הקול שנקראים גם מיתרי הקול נמתחים ומופק טון מחוספס וחד. הם חייבים להיות מסוגלים לשיר במספר רגיסטרים (רגיסטר: העמדות השונות של קול השירה: גובה או העומק והאופי הטונאלי הנובע מכך). התהודה אסורה, כלומר הצליל אינו יכול להדהד בחלל הפה או בחלל הגולגולת, ניתן להשתמש רק במיתרי הקול ובגרון. זמרות נעות בתחום רגיסטרים צר יותר ולכן הן משתמשות ביותר קישוטים מאשר גברים.
הכשרת הזמרים מתקיימת לאורך שנים רבות, על פי המסורת, בימים עברו הוכשרו התלמידים בהרים, שם נאלצו "לשיר" על מכשולים טבעיים, כמו חומת מים של מפל. הכשרה נכונה של זמרים הייתה חשובה ביותר בעידן שלפני המיקרופונים, במיוחד כיוון שההופעות נערכו בעיקר בחוץ, והם היו צריכים להיות מסוגלים לשיר ללא רבב במשך מספר (לעיתים קרובות עד 9-7) שעות, גם בגיל 60 -70.
שימור מסורת
הפנסורי הוא חלק מתוכנית ההגנה על המורשת התרבותית של דרום קוריאה. ב-24 בדצמבר 1964 היא הוכרזה כמורשת תרבותית אינטלקטואלית חשובה. גיבורי תוכנית המורשת האינטלקטואלית הם מה שמכונה "אוצרות אנושיים חיים", מאסטרי זמר הפנסורי מוכרים גם על ידי המדינה הקוריאנית. בשנת 2003, הפנסורי הוכרז כחלק מהמורשת התרבותית של האנושות על ידי אונסק"ו, ונוספה רשמית לרשימה ב-2008.
בשימור הפנסורי ממלאים תפקיד חשוב גם התקליטים. התקליטים הראשונים של פנסורי הופיעו בתחילת שנות ה-1900, בהוצאת חברת Victor Talking Machine האמריקאית, עליהן נשמעו קטעים. אותה חברה הקליטה את קולם של זמרי מאסטר מפורסמים רבים בשנות ה-20, אך בשל מגבלות טכניות, הם לא יכלו להקליט ביצועים שלמים, רק כמה דקות של קטעים. המהדורות הגיעו לרוב לאוספים פרטיים. בשנות ה-90, סינרה (Synnara) הוציאה מחדש כמה הקלטות. משנות ה-60. הוקלטו גם הופעות שלמות על גבי דיסק, חלקן בתמיכת גופים להגנת המורשת התרבותית.
קולנוע נגטיב
קולנוע נגטיב הוא קולנוע הממוקם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והוא היחיד מסוגו באוניברסיטאות בארץ, בהיותו שייך לאגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון ומופעל על ידה ללא מטרות רווח. במרץ 2016 חגג הקולנוע 40 שנה להיווסדו.
אודות
שמו של בית הקולנוע נגזר מהמילה נֵגָטִיב ומהמילה נגב.
הקולנוע פעיל בין הימים א'-ה' ובמוצ"ש במהלך השנה האקדמית ובתקופות המבחנים (אוקטובר-אוגוסט) ומושך אליו עשרות אלפי סטודנטים ואורחים מדי שנה.
הקולנוע ממוקם בבניין 26 בתוך שטחה של אוניברסיטת בן-גוריון. שני אולמות הנגטיב, בעלי 250 מקומות כל אחד, משמשים במשך היום כאולמות הרצאה למחלקות השונות באוניברסיטה, אך בלילה הופכים לבית קולנוע מן השורה הכולל מסכים מתקדמים, מקרנת HD, סדרנים בכניסות לאולמות ומזנון קולנוע קלאסי.
במסגרת היותו מוסד ללא כוונת רווח, קולנוע נגטיב פתוח לציבור הרחב ומשמש כמקום בילוי לכלל תושבי באר שבע והסביבה.
בקולנוע מועסקים 13 עובדים, כולם סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, בתפקידי מקרינים, סדרנים, ומוכרים במזנון ובקופה.
קולנוע נגטיב עורך שתי הקרנות מדי ערב ומביא לקמפוס את הסרטים החדשים ביותר לצד קלאסיקות קולנועיות מהעבר ושוברי קופות נוסטלגיים.
פעילויות קבועות
בקולנוע נגטיב מתקיימות שלל פעילויות קבועות מדי סמסטר. כמו כן, פועלים במסגרתו מספר מועדוני סרטים.
מועדון הסרט המופרע
אירוע המתקיים פעם בחודש ועוסק בסרט או סדרת סרטים לא שגרתיים. האירוע כולל הרצאה של במאי הקולנוע אלון גור אריה והקרנה של סרט בנושא לאחר מכן. מספר הקרנות אשר זכו להצלחה מסחררת: הרצאה בנושא סשה ברון כהן והקרנת הסרט "הדיקטטור", מועדון הסרט של האחים כהן והקרנת הסרט "ביג לבובסקי" ומחווה לזכרו של רובין ויליאמס והקרנת הסרט "פאץ' אדמס".
הקרנות פעילות של "מופע הקולנוע של רוקי"
מדי סמסטר הנגטיב עורך הקרנה מיוחדת של "מופע הקולנוע של רוקי", סרט הנחשב ל"קאלט" וזוכה להקרנות פעילות בבתי קולנוע בכל רחבי העולם. במסגרת האירוע, שמתקיים מאז שנת 2008, צוות שחקנים המורכב ברובו מסטודנטים משחק על הבמה בתחפושות מלאות וססגוניות. ברקע הבמה מוקרן הסרט המקורי ולאווירה מתלווים שחקנים ה"שתולים" בקהל אשר לא חוסכים בהערות מצחיקות. המופע משתף את קהל הצופים על ידי אביזרי תפאורה המוחבאים מתחת ועל כיסאותיהם. בשנים האחרונות מעלים את המופע חברי ה"קאמל טואוס קאסט" וזוכים להצלחה אדירה. המופע ססגוני במיוחד, נאמן למקור ובעיקר, ללא צנזורה.
הקרנות לפי נושאים
מדי תקופה ובמועדים מיוחדים הנגטיב מקיים שבועות מיוחדים של הקרנת סרטים באותו נושא; שבוע המוקדש לסרטים המועמדים לפרס אוסקר באותה שנה ולזוכים בעבר, שבוע המוקדש לבמאי או שחקן מסוים, שבוע יוצרים ישראלים, שבוע טרילוגיות, שבוע אנימציה, ועוד.
קולנוע אחר
קולנוע נגטיב דואג להציג סרטים ממגוון ז'אנרים, ביניהם סרטים דוקומנטריים רבים, קולנוע זר, מיטב היצירות הזוכות בפסטיבלים ברחבי העולם. ישנה במה מיוחדת עבור הקולנוע ישראלי והקולנוע מארח טרום בכורות ומקדם יצירה ישראלית.
הקולנוע כחלק מהקהילה
קולנוע נגטיב חובר לארגונים רבים ומאפשר במה לתכנים שלהם: גיא רולניק והרצאתו שבנוגע להון שלטון: "מגש הכסף", בנוסף נערכו שיתופי פעולה עם הקהילה הגאה, התא התימני עם סיפור חטיפת ילדי תימן, מרכז אפריקה ועוד רבים אחרים.
אירועים מיוחדים
קולנוע נגטיב מארח בדרך קבע אנשי תקשורת ומדיה כדוגמת יוצרי המיני סדרה צל של אמת שעוסקת בפרשית רצח הילדה תאיר ראדה, האנימטורים ניר גרבר וגלי אדלבאום אשר התארחו וספרו על סדרתם המצליחה ניר וגלי, והרצאה של יוצרי הסדרה פאודה.
פרובן
פרובן (בצרפתית: Provins) היא עיירה במחוז סן-אה-מרן בחבל איל-דה-פראנס שבצרפת, מדרום לפריז. הקומונה הוכרזה בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית, בגלל ירידי הענק שנערכו בה בימי הביניים והמורשת הבנויה המרשימה שנותרה בה מאז, עת שימשה מקום מושבם של רוזני חבל שמפאן.
היסטוריה
במקום נמצאו עדויות להתיישבות אנושית עוד מהתקופה הפלאוליתית. היישוב התקיים גם בזמן הרומאים, ונקרא אז "Agendicum".
לשיא תפארתו הגיע המקום בימי הביניים ובעיקר במחצית השנייה של המאה ה-13, עת שימש כעיר שוק וכבירת רוזנות חבל שמפאן. בעיר התקיימו ירידי שמפאן - ירידי ענק שנודעו בכל רחבי צרפת ואירופה, והתאפשרו בשל תמיכתם הביטחונית והארגונית של רוזני החבל. העיר המשיכה לתפוס מקום חשוב במסחר האזורי עד סוף ימי הביניים.
במלחמת העולם הראשונה נערך במקום קרב, בו עצר הצבא הצרפתי את התקדמות הגרמנים כחלק ממאמצי הבלימה, שהובילו למלחמת החפירות.
צ'ארלס נג
חייו
נג נולד בהונג קונג הבריטית, הילד הצעיר ביותר למשפחה בת חמש נפשות; שתי אחיותיו הגדולות, אמו, ואביו, מנהל בכיר ממוצא הונג-קונגי אשר השליט בביתם משמעת קשה והתעלל בנג בקביעות. כנער מתבגר תואר נג כמתבודד מוזר וסולק ממספר בתי ספר ומוסדות לימוד. לאחר שנתפס גונב מחנות ונעצר בגיל 15, התעקש אביו לשלוח אותו לבית הספר בנת'הם לדקדוק, פנימייה הנמצאת בצפון יורקשייר, אנגליה, אולם זמן קצר לאחר הגעתו סולק נג בשנית לאחר שנתפס גונב מתלמידים ונשלח חזרה להונג קונג.
על אף עברו הבעייתי הצליח נג לעבור לארצות הברית ב-1978 באמצעות אשרת סטודנט, והחל ללמוד ביולוגיה בקולג' נוטרדאם בבלמונט, קליפורניה, אך נשר לאחר הסמסטר הראשון. זמן קצר לאחר מכן היה מעורב בתאונת פגע וברח, ובכדי להימנע מהעמדה לדין התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
באוקטובר 1979 הצליח נג להשלים את תהליך גיוסו לצבא הנחתים בעזרת מסמכים מזויפים שהעידו כי נולד בבלומינגטון, אינדיאנה, אולם כעבור פחות משנה נעצר על ידי המשטרה הצבאית בגין גניבת כלי נשק אוטומטים מנשקיית בסיס קנהוי ביי. בכדי להימלט מאימת הדין ברח נג ממעצרו ב-1980 ושב חזרה לצפון קליפורניה, שם פגש לראשונה את לאונרד לייק.
ב-1982 פשטו אנשי הרשויות הפדרליות על הקרוואן שחלקו השניים ביוקיאה, מנדוסינו, עצרו את השניים והחרימו כמות גדולה של כלי נשק וחומרי נפץ. לייק שוחרר בערבות ונמלט ואילו נג הוחזר למשמורת חיל הנחתים. במשפטו הודה באשמה בגין גניבה ועריקה ובהתאם להסדר הטיעון עליו חתם שוחרר מהצבא ב-1984 לאחר שריצה שמונה עשר חודשי מאסר בבית הכלא הצבאי בפורט לוונוורת', קנזס.
הרציחות
לאחר שחרורו מפורט לוונוורת' חבר נג בשנית ללייק, שגר באותה העת בבקתה מבודדת בווילסיויל, קלאוורה. במהלך השנה הבאה פתחו השניים במסע רצח, אונס ועינויים של גברים, נשים וילדים. לפי רשומות בית המשפט, הרגו השניים את הגברים והילדים ששבו באופן מיידי, אך שמרו את הנשים בחיים בכדי שיוכלו להמשיך לאנוס ולענות אותן עד שמתו מפצעיהן.
ד"ש מבסטר
ד"ש מבסטר (באנגלית: Postcards from Buster. בתרגום חופשי "גלויות מבסטר") היא סדרת אנימציה ולייב אקשן לילדים המשודרת בערוץ PBS Kids, ספין אוף לסדרה "ארתור". בישראל שודרה הסדרה בערוץ לוגי בין 2008-2012.
צ'ארלס נג
הרציחות
ביולי 1984 נורה דון ג'יולטי, תקליטן מסן פרנסיסקו, יחד עם שותפו לדירה, ריצ'רד קרזה, לאחר שגבר אסיאתי פרץ לביתם ושדד אותם. ג'יולטי מת כתוצאה מהירי, אולם קזרה שרד את פציעותיו ומאוחר יותר זיהה את נג כתוקף. באותה תקופה החל נג לעבוד בחברת הובלות באזור המפרץ בקליפורניה.
ד"ש מבסטר
עלילה
הוריו של בסטר גרושים, ובסדרה זו הוא מטייל עם אביו ברחבי העולם. בפרק סיום העונה של הסדרה "ארתור", בעונה שלפני שידור "ד"ש מבסטר", מספר בסטר לחבריו על כוונתו לצאת למסע, וארתור מנסה לשכנע אותו שלא לנסוע. בסטר ואביו מוצגים באנימציה והעולם, כפי שנקלט בעדשת המצלמה של בסטר, הוא לייב אקשן.
צ'ארלס נג
הרציחות
ייתכן שמסע הקטל של השניים היה נמשך זמן רב יותר אילולא נטייתו של נג לקלפטומניה. ב-2 ביוני 1985, נכנסו השניים לחנות כלי העבודה בסן פרנסיסקו. אחד העובדים הבחין בנג גונב מלחציים בשווי שבעים וחמישה דולרים והתקשר למשטרה. כשניגש אליו בכדי להתעמת עמו, השליך נג את המלחציים לתא המטען של רכב הונדה פרלוד אשר חנה במגרש החנייה הסמוך ונמלט מהמקום. המשטרה הגיעה כעבור מספר דקות ומצאה את המלחציים הגנובים בתא המטען יחד עם אקדח ומשתיק קול. לייק טען להגנתו שנעשתה טעות וכי הוא שילם על המלחציים, אך נעצר באשמת אחזקת נשק.
ד"ש מבסטר
מחלוקת
בינואר 2005, מרגרט ספלינגס, מזכירת החינוך של ארצות הברית, מתחה ביקורת חריפה על פרק 33 של הסדרה ששודר באותו החודש. הפרק כלל ביקור בורמונט, שהיא מן המדינות הראשונות שהתירו נישואים חד-מיניים, ובסטר נפגש במהלכו עם ילדיהן של זוג לסביות. כמו כל פרקי הסדרה, הפרק לא כלל תוכן מיני כלשהו, והמילים "לסבית" או "הומוסקסואל" לא נאמרו בו. מזכירת החינוך דרשה מ-PBS להחזיר את המימון הפדרלי ששימש להפקת הפרק, בטענה ש"הורים רבים אינם רוצים שילדים יהיו חשופים לנושא הנראה בפרק". PBS החליטו שלא להפיץ את הפרק, אך כמה תחנות שידרו אותו. זמן קצר לאחר המחלוקת הודיעה מנכ"ל PBS כי תעזוב את תפקידה עם סיום החוזה שלה ב-2006. מאוחר יותר נכתב על המחלוקת מחזה בשם "דאסטי והעולם הגדול והרע".
צ'ארלס נג
הרציחות
לייק התאבד במעצר באמצעות בליעת גלולות ציאניד אשר תפר לכיס חולצתו, אך לא לפני שחשף את זהותו האמיתית ואת זהות שותפו, צ'ארלס נג, בפני השוטרים. הרכב הגנוב והראיות שבו הובילו את המשטרה לבקתה של השניים, שם מצאו את הצינוק שבנה לייק ואת אתר הקבורה בו קברו השניים את קורבנותיהם. כמו כן מצאו במקום יומנים וקלטות וידאו המתעדים את מעשי העינויים.
בזמן חקירתו של לייק ופענוח הממצאים, נמלט נג לביתה של בלזס, אשתו של לייק, ואמר לה כי הוא מוכרח לעזוב את העיר בהקדם. בלזס הסיעה אותו לשדה התעופה בסן פרנסיסקו שם עלה על טיסה לשיקגו תחת השם "מייק קימוטו". בשיקגו פגש מכר אשר הסיע אותו לדטרויט, ומשם חצה את הגבול לקנדה. הוא התיישב לבסוף בקלגרי, אלברטה, שם חי בבקתה קטנה בפארק הדיג המחוזי עד שנטייתו לגנוב השתלטו עליו שוב.
ב-6 ביולי 1985, נעצר נג על ידי משטרת קלגרי לאחר שירה בידו של שון דויל, שומר שניסה לעצרו כשנתפס גונב פחית שימורים של סלמון בחנות הכלבו "הדסון ביי". לאחר הגשת כתב האישום הורשע נג בדצמבר 1985 בגניבה, תקיפה ואחזקת נשק, ונידון לארבע וחצי שנות מאסר. בתום מאסרו נותר במעצר בהמתנה להגשת בקשת הסגרה מטעם הרשויות בקליפורניה.
נג פתח במאבק משפטי ממושך נגד הסגרתו לארצות הברית בטענה כי עונש המוות לא קיים בקנדה עבור מרבית העבירות, וכי הסגרתו תהווה הפרה של כתב הזכויות והחירויות הקנדי. עתירת הביאס קורפוס לבית המשפט באלברטה וערעור נוסף נדחו שניהם. ב-26 בספטמבר 1991, הצביע בית המשפט העליון של קנדה ברוב של ארבעה שופטים מתוך שבעה נגד נג, אשר גורש חזרה לקליפורניה.
המשפט
במחוז קלווארה, הואשם נג בשנים עשר אישומים של רצח מדרגה ראשונה. לאחר שמשפטו הועבר למחוז אורנג', החל נג בהגשת סדרה של עתירות קדם משפטיות. הוא תבע את המדינה על מעצרו הזמני בבית הכלא פולסום, שם נתפס מחביא מפות, תעודות זהות מזויפות, ואביזרים אחרים אשר היו עשויים לסייע לבריחתו. כמו כן הגיש תלונות רבות בנוגע לחוזק משקפיו, טמפרטורת המזון שקיבל, וזכותו להכין אוריגמי בתא הכלא בו שהה.
צוות ההגנה של נג החליף עשרה עורכי דין שונים, חלקם כאלו אשר הגנו עליו כבר בעבר, וזאת בשל מספר תביעות שנג הגיש נגדם בגין רשלנות וייצוג בלתי הולם. לבסוף הורשה נג לייצג את עצמו משטען בפני בית המשפט כי אינו סומך על אף אחד מהם, דבר שדרש ממנו ללמוד ולחקור את החומר המשפטי הנחוץ ועיכב את המשפט בשנה נוספת. משפטו החל לבסוף באוקטובר 1998, שבע שנים לאחר הסגרתו לארצות הברית.
קלרלין בלזס, אשתו של לאונרד לייק, שיתפה פעולה עם חוקריה ובשל כך קיבלה חסינות משפטית. רשומות בית המשפט מעידות כי בלזס מסרה כלי נשק וראיות נוספות לידי הרשויות במהלך חקירתה. היא זומנה למשפטו של נג כעדת מפתח מרכזית, אולם עורך דינו, ויליאם קלי, שחרר אותה במהלך מפתיע מבלי לשאול אותה שאלות כלשהן, וכשנחקר מאוחר יותר מדוע עשה זאת סירב להסביר את פשר מעשיו.
על אף הראיות הרבות שנמצאו בבקתתו של לייק אשר כללו את סרטי הווידאו שתיעדו את העינויים שביצעו ואת יומניו המפורטים של לייק, טען נג כי שימש כצופה ותו לא, וכי לייק תכנן וביצע את החטיפות ומעשי העינויים ללא עזרתו. כמו כן טען להגנתו שלייק הוא זה שהנחה אותו לבצע את מעשיו, שההתעללות שספג מידי אביו הייתה גורם משמעותי בהתדרדרותו, וכי ההתנהגות הטובה שהפגין מאחורי סורג ובריח מעידה על כך שהוא ראוי לקבל מאסר עולם במקום גזר דין מוות.
הפסיכיאטר סטיוארט גרסיאן העיד כי נג סבל מהפרעת אישיות תלותית, אולם בחקירה מטעם התביעה הודה שלא צפה בקלטות שתיעדו את נג המשתתף בעינויים. הפסיכולוג הקליני אברהם ניווד הסכים עם אבחנתו של גרסיאן וטען שהתנהגותו של נג כפי שנראית בקלטות מעידה על כך שהוא ניסה לחקות את לייק ולרצותו. ארבעה סוהרים, שני שוטרים, עובד ספרייה ויועץ בית הסוהר העידו כי נג היווה אסיר למופת. ארבעה נחתים לשעבר אשר הכירו את נג ממהלך שירותו הצבאי העידו שהיה אדם שקט והתנהג בצורה נאותה. הוריו של נג העידו על ילדותו רצופת הבעיות והביעו חרטה על מעשיו.
נג התעקש להעיד במשפט להגנתו, מהלך אשר הרשה לתובעים להכיר ראיות חדשות אשר עזרו לבסס את תפקידו הדומיננטי בפשעים המדוברים. ראייה בולטת במיוחד הייתה תמונה שצייר נג בתאו בבית הכלא, אשר הכילה דמויות מצוירות של קורבנותיו, תלויים על הקיר.
במהלך המשפט הצליח נג להשיג בדרך לא ברורה את מספר הטלפון של אחד המושבעים, והתקשר לביתו בניסיון לא מוצלח להכשיל את המשפט.
בפברואר 1999 הורשע נג באחד עשר מתוך שנים עשר אישומי רצח; שישה גברים, שלוש נשים ושני תינוקות זכרים. המושבעים מצאו אותו חף מפשע מהאישום האחרון, הרצח של פול קוסנר, על אף העובדה כי הוא ולייק נהגו ברכבו של קוסנר במשך שבעה חודשים מאז שנעלם בנובמבר 1984. נג נידון למוות ועתירתו להפחית את עונשו למאסר עולם נדחתה. "מר. נג לא היה תחת לחץ", קבע השופט, "והראיות אינן תומכות בכך שהיה נתון להשפעתו של לאונרד לייק".
כלל התביעה וההליכים המשפטיים נגד נג עלו למדינת קליפורניה כעשרים מיליון דולר לערך, המשפט היקר ביותר במדינת קליפורניה באותו הזמן. נכון לנובמבר 2021, צ'ארלס נג שוהה באגף המוצאים להורג בבית הכלא סן קוונטין.
תרנגול בר ירוק
תרנגול בר ירוק או תרנגול ג'וואי (שם מדעי: Gallus varius) הוא מין של עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים. המצוי באיי אינדונזיה: ג'אווה, באלי, לומבוק, קומודו, פלורס ורינקה.
אצל תרנגול הבר הירוק יש שוני רב במראה של שני המינים (דו-צורתיות זוויגית): לזכר נוצות ירוקות ושחורות ועל ראשו כרבולת כחולה בהירה ואדומה בקצה, ואילו הנקבה חסרת כרבולת ובעלת צבע חום בעיקר עם מעט נוצות ירוקות.
אנסל בריגס
אנסל בריגס (באנגלית: Ansel Briggs; ) היה חלוץ אמריקאי, אשר בתחילת דרכו היה נהג כרכרה והגיע להיות חבר בית הנבחרים של טריטוריית איווה בשנים 1842–1846, ולאחר מכן ועד 1850 כיהן כמושל איווה הראשון.
ראשית חייו
בעודו בגיל צעיר, עבר בריגס עם הוריו למחוז גרנזי שבאוהיו, שם עסק אביו בחוואות בשנים 1821–1825. לאחר מות אביו בתאונה, עברה אמו לקיימברידג', אוהיו, ובריגס חי שם במשך שש השנים הבאות, ונכנס לעסקי הכרכרות. ב-1830 הוא נשא לאישה את ננסי מ. דאנלופ. הוא שימש כשוטר העיירה, כסגן השריף, וכסוהר של מחוז גרנזי. הוא התמודד ללא הצלחה כמועמד המפלגה הוויגית על משרת המבקר של המחוז.
המעבר לאיווה
לאחר ששמע על ההזדמנויות שנפתחו שם, יצא בריגס ב-1839 למחוז ג'קסון שבטריטוריית איווה. בהגיעו לשם הוא חידש את עסקי הכרכרות שלו, והחל במשך רוב הזמן לנהוג את הכרכרות בעצמו. אפשרויות הצמיחה בטריטוריה החדשה היו עצומות. עד מהרה הוא הבטיח לעצמו חוזים עם מחלקת הדואר של ארצות הברית, והעביר משלוחי דואר בין דביוק לבין הערים דבנפורט ואיווה סיטי. בהמשך התרחבו עסקיו והוא הפעיל קווים נוספים. ב-1841 עבר בריגס לעיירה אנדרו, שקרקעותיה מופו זמן קצר קודם לכן, ורכש חלקות אדמה ריקות רבות ומכר אותם. הוא נחשב לאזרח טוב שדאג לשיפורים רבים בעיירה, סלל רחובות ובנה מבנים מסחריים. בית האבן שבנה באנדרו קיים עד היום. למשפחתו היו בית וטחנה ליד בראש קריק שמצפון לאנדרו שנקרא בלאף מילס.
תחילת הקריירה הפוליטית
כאשר הגיע בריגס לאיווה, גמלה בליבו ההחלטה להיות מזוהה עם הדמוקרטים. בשל עסקיו שהיו כרוכים בנסיעות לחלקים רבים של הטריטוריה, שמו החל להיות מוכר לרבים. עובדה זו, בנוסף למוכנותו להיות מעורב בעניינים ציבוריים, הקלו עליו להיבחר ב-1842 לאספת הטריטוריה מטעם מחוז ג'קסון. הוא היה חבר בוועדה לרישום הצעות חוק ויושב ראש הוועדה לענייני הטריטוריה. בריגס כיהן בבית הנבחרים עד 1846. הוא גם שימש כסגן הגזבר של מחוזו בשנים 1843–1844 ולאחר מכן נבחר כשריף של המחוז וכיהן בתפקיד במשך שנתיים.
מושל איווה
במהלך תהליך הקמתה של איווה כמדינה בארצות הברית, הציג בריגס את מועמדותו לתפקיד מושל המדינה מטעם המפלגה הדמוקרטית. בבחירות המקדימות הוא התמודד מול שני יריבים נודעים - השופט ג'סי ויליאמס ממחוז ג'פרסון, שכיהן כמזכיר הטריטוריה, וויליאם תומפסון ממחוז הנרי, ששימש כמזכיר הוועידה החוקתית של המדינה ב-1846. מסע הבחירות של בריגס התמקד בהבטחה שלשום עסק מחוץ למדינה, כולל בנקים, לא תהייה השפעה על ממשלו. באחד הנשפים הפוליטיים הוא הרים כוסית ובירך, "אין בנקים אלא אדמה, והיא מעובדת היטב". משפט זה הפך לסיסמת מסע הבחירות שלו. ועידת המפלגה התקיימה באיווה סיטי ב-24 בספטמבר 1846. בריגס זכה ב-62 קולות, ג'סי ויליאמס קיבל 32 קולות, וויליאם תומפסון קיבל 31 קולות. ויליאמס ותומפסון הסירו את מועמדותם ובריגס נבחר כמועמד המפלגה. הבחירות הכלליות הראשונות של המדינה נערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה, ובריגס זכה ב-7,626 קולות, מול 7,379 הקולות שקיבל יריבו תומאס מקנייט, עורך דין מהעיר דובק שהתמודד מטעם המפלגה הוויגית. ב-28 בדצמבר הייתה איווה למדינה ה-29 של ארצות הברית כאשר הנשיא ג'יימס פולק חתם על החוק לכניסתה לאיחוד.
שנותיו האחרונות
לאחר סיום כהונתו כמושל שב בריגס למקום מגוריו ועסקיו במחוז ג'קסון. הוא היה מעורב בהתיישבות בחלקים רחוקים יותר של ארצות הברית. ב-1860 הוא ערך מסע לקולורדו במהלך הבהלה לכרייה שם, וב-1863 הוא יצא עם בנו, ג'ון שאנון בריגס, וקבוצת אנשים גדולה למונטנה, שם הוא המשיך להיות מעורב בעסקי הכריה עד 1865, כאשר הוא חזר לאיווה. ב-1870 הוא עבר לקנסיל בלפס שבאיווה, ובהמשך הוא היה לאחד ממייסדי העיירה פלורנס שבנברסקה.
אנסל בריגס נפטר ב-5 במאי 1881, לאחר מחלה קשה, בביתו של בנו ג'ון באומהה. מותו גרם לאבל בכל רחבי איווה. המושל ג'ון גיר הוציא הכרזה שבה צוינו שירותיו למדינה, והורה על ירי מטח כבוד ועל הורדת הדגל לחצי התורן בקפיטול המדינתי במהלך יום הלווייתו של בריגס. ב-1909 הצביעה האספה הכללית של איווה על הקמת אנדרטה לזכרו באנדרו שנועדה להנציח את "נהג הכרכרה שהיה למושל".
בתחילה נטמן בריגס באומהה, אך ב-1909 הוא נטמן מחדש באנדרו.
בריגס היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה, ננסי מ. דאנלופ, שאותה הוא נשא לאישה ב-1830, נפטרה ב-1847. מתוך חמשת הילדים שנולדו להם, רק אחד הגיע לבגרות. ב-1849 הוא נישא בשנית לאלמנה פרנסס קרפנטר, שנפטרה ב-1859. לשניים לא נולדו ילדים, אך בריגס קיבל את שלושת ילדיה של קרפרנטר מנישואיה הקודמים למשק ביתו.
לוק פראל
ביוגרפיה
לוק פראל הוא בנם הצעיר של ליז וויליאם פראל, גם הוא שחקן.
קריירה
הופעת הבכורה של פראל הייתה בשנת 2016 בסרט הקצר "Boy in a Backpack". בסרט הוא גילם את אלי, ילד עם תסמונת הנעילה.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד משני בסרט הקולנוע של בו ברנהם, "כיתה ח'". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה של הבמאי בועז יכין, "פנימייה" ("Boarding School"). הוא גילם נער שנשלח לפנימייה לאחר שאביו תופס אותו מודד את שמלותיה של סבתו.
בשנת 2021 לוהק פראל לתפקיד בסרט "12 במחיר 1".
יהודה לייב פיין
תולדותיו
בן הרב שבתי ופייגה פיין. למד בישיבות סלבודקה, איישישוק ופוניבז' שבליטא. היה מתלמידי הרב מאיר שמחה כהן מדווינסק. נישא לדבורא-הנא, בת הגביר יעקב קונציפוביץ.
בשנת תרנ"ה (1895) התמנה כרב בעיירה פייסוצ'נה שבליטא. בשנת תרנ"ט (1899) עבר לכהן כרב בקופישוק הסמוכה. בשנת תרס"ו (1906) התמנה כרבה של אושמינה שבבלארוס במקומו של הרב מרדכי רוזנבלט, והקים בה ישיבה קטנה. בתקופת מלחמת רוסיה יפן ומלחמת העולם הראשונה עסק רבות בסיוע לפליטים היהודים. בשנת תרע"ט (1919) נפטרה אשתו ממחלת הטיפוס, בעת שהגישה עזרה לחולים ופליטים באושמינה. כעבור זמן נישא לפרומה-חיה רוגוב.
בשנת תר"פ (1920) נבחר כרבה של סלונים, לאחר כהונתו של הרב מרדכי רוזנבלט. כיהן בתפקידו במשך כעשרים שנה, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בכנסייה הגדולה השנייה של אגודת ישראל, שהתקיימה בווינה בשנת תרפ"ט (1929), נבחר כסגנו של נשיא אגודת הרבנים בפולין הרב מנחם מנדל אלתר. כמו כן כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. היה פעיל מאוד בנושאים היהודיים הציבוריים ונודע כנואם וכדרשן.
בשנות השלושים היה מראשי הלוחמים במאבק על השחיטה הכשרה בפולין. היה פעיל בוועד הקהילה של סלונים ודאג לפליטים שבאו לעיר מהשטחים שנכבשו בידי הגרמנים בספטמבר 1939. ערך בסתר בביתו חופות וקידושין.
ב-17 ביולי 1941 יצא מביתו אל נקודת האיסוף בעירו סלונים במטרה לדבר עם הממונים הנאצים שיחוסו על קבוצה ובה כאלף וחמש מאות מיהודי העיר שרוכזה במקום. הוא הועלה על אחת המכוניות בדרכו האחרונה, יחד עם כל הקבוצה. כל בני משפחתו, בהם אשתו ושמונת ילדיו, נספו בשואה. כל כתבי היד שלו ובהם חידושיו על התורה והתלמוד, שכללו חיבור מיוחד על ספר המצוות לרמב"ם, אבדו בשואה.
בנו, הרב שבתי פיין, היה רבה של בליצה שבמחוז וילנה. בנו הוא הרב ראובן פיין.
מרגש (כפר)
מרגש (בהונגרית: Mérges) הוא כפר חקלאי זעיר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
במרגש חיו חמישה יהודים בשנת 1880
סטפן ג'יימס
קריירה
ג'יימס התחיל את דרכו בטלוויזיה בתפקיד חוזר במשך שתי עונות בסדרת הנעורים הקנדית הוותיקה דגראסי. לאחר שעזב את "דגראסי", שיחק ג'יימס בתפקידי משנה שונים בטלוויזיה, בהם How To Be Indie, Clue ו-My Babysitter's a Vampire בשנת 2011, ו-המאזין ו-LA Complex בשנת 2012. בשנת 2011, שיחק גם בתפקיד משנה בסרט הטלוויזיה "12 דייטים ראשונים".
תפקיד הקולנוע העלילתי הראשון שלו היה כששיחק מול טטיאנה עלי ופפה דובסון בסרט הקולנוע הקנדי "Home Again" משנת 2012, בו גילם מגורש מג'מייקה. אף על פי שהסרט זכה לביקורות מעורבות, ג'יימס זכה במועמדות לפרס המסך הקנדי לשחקן המשנה הטוב ביותר בטקס פרסי המסך הקנדי הראשון על משחקו בסרט,
בשנת 2015, ג'יימס כיכב אורח במיני סדרת הטלוויזיה של CBC "מישהו יודע את שמי", המבוסס על הרומן עטור הפרסים מאת לורנס היל. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2015, נבחר ג'יימס לאחד מ"הכוכבים העולים " בתעשיית הקולנוע.
בשנת 2017, ג'יימס שיחק את התובע פרסטון טרי במיני סדרה "יריית פתיחה". בשנת 2018 הוא שיחק בעיבוד הקולנועי של בארי ג'נקינס לרומן של ג'יימס בולדווין "סיפורו של רחוב ביל", שהיה מועמד לפרס האוסקר. כמו כן באותה שנה, הוא גילם את וולטר קרוז, לצד ג'וליה רוברטס, בובי קנאבלי, ושיי ויגהאם, בסדרת הטלוויזיה "הומקאמינג". על תפקידו בסדרה היה ג'יימס מועמד לפרס גלובוס הזהב.
פרנק מסרווי
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
מסרווי נולד בטרינידד למשפחה בריטית אמידה. הוא חונך בבית הספר הפרטי איטון ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית בסנדהרסט. ב-1913 התגייס לצבא הודו הבריטית בדרגת קצין זוטר. במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת רגימנט הפרשים בו שירת בצרפת, ארץ ישראל וסוריה. את המלחמה סיים בדרגת קפטן (המקבילה לדרגת סרן בצה"ל), כסגן מפקד רגימנט בפועל. לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע, השתלם בבית הספר לפיקוד ומטה, וב-1938 קיבל מינוי של מפקד רגימנט 'נושאי הרומח ה-13 של דוכס קונוט' בדרגת לוטננט קולונל (המקבילה לדרגת סגן-אלוף בצה"ל).
המערכה במזרח אפריקה
עם פרוץ המלחמה הועלה מסרווי לדרגת קולונל, ועזב את גדודו על מנת להיות לקצין מטה בדיוויזיה ההודית החמישית שהוקמה בהודו. באמצע 1940 נשלחה הדיוויזיה לסודאן על מנת להגן על סודאן מפלישת צבא איטליה הפשיסטית, שביצע מהלכים התקפיים כנגד המושבות הבריטיות בסודאן, בקניה ובסומלילנד הבריטית, במסגרת מהלכי הפתיחה של המערכה במזרח אפריקה.
מסרווי הקים את "כוח איילה" (Gazelle Force), יחידת קומנדו ניידת וממונעת שהתקיפה את האיטלקים בפשיטות קומנדו במתחם קסאלה המבוצר שעל גבול סודאן ואריתריאה. תפקיד היחידה, שהייתה בגודל של כפלוגה מתוגברת, היה ליצור מראית עין של נוכחות צבאית מאסיבית, ולהטריד את האיטלקים, על מנת לחפות על ההתעצמות הבריטית בסודאן לקראת המהלכים ההתקפיים שתוכננו לתחילת 1941. עם תחילת המתקפה פיקד מסרווי על היחידה בקרבות הפריצה מאזור גזאלה לתוככי אריתריאה. לאחר מכן פורקה היחידה ובתחילת מרץ 1941 קודם מסרווי לפיקוד על גדוד הרגלים ההודי התשיעי, שהיה חלק מהדיוויזיה ההודית החמישית, ולחם בראש הגדוד בקרב על קרן, בו הכניעו הבריטים כוח איטלקי גדול שהתבצר באריתריאה.
לאחר קרב קרן, מונה מסרווי, שקיבל דרגת בריגדיר בפועל, למפקד הדיוויזיה ההודית הרביעית, ששהתה בגזרת אריתריאה, לאחר שעברה לשם מן הלחימה במדבר המערבי. באפריל 1941 נשלחה הדיוויזיה בחזרה למדבר המערבי, לשם המשך הלחימה באיטלקים בלוב.
הקרבות במדבר המערבי
ביוני 1941 עמד מסרווי בראש דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-4 כשזו השתתפה ב"מבצע גרזן קרב" שנועד לגרש את צבאות מדינות הציר מקירנאיקה, במסגרת המערכה במדבר המערבי. המבצע נחל הצלחה חלקית, ואחת ממטרותיו העיקריות, הסרת המצור על טוברוק לא הושגה. בנובמבר 1941 השתתפה הדיוויזיה במבצע צלבן, ושיחקה תפקיד מפתח בהדיפת מתקפתו של רומל לאחר כישלון השריון הבריטי בקרבות סידי רזג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במרדף שניהלה הארמייה השמינית של הצבא הבריטי אחר כוחותיו של רומל באזור גזאלה בדצמבר, וסיימה את השנה כשהגיעה לבנגאזי.
לאחר כישלונו בקרבות גזאלה הודח מסרווי מהפיקוד על הדיוויזיה השביעית על ידי מפקד הארמייה השמינית, גנרל ניל ריצ'י. ביוני 1942 הוצב כקצין מטה בקהיר, ובתחילת 1943 נשלח להודו להקים שם דיוויזיה משוריינת. הדיוויזיה ההודית המשוריינת ה-43, אותה הקים מסרווי, הייתה מיועדת לשירות באיראן, אך לאחר שהאיום על שדות הנפט באיראן הוסר, עקב כישלון הגרמנים בקרב סטלינגרד, לא היה בכך עוד צורך, והדיוויזיה פורקה.
המערכה על בורמה
לאחר פירוק הדיוויזיה שבראשותו, מונה מסרווי לאחראי על הרק"מ בפיקוד הודו, ובאפריל 1943 קיבל דרגת מייג'ור ג'נרל. ביולי 1943 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ההודית השביעית שנשלחה בספטמבר 1943 לארקאן שבבורמה על מנת להצטרף אל יתר הקורפוס ה-15 של הצבא ההודי שלחם בזירה זו.
בניגוד לאירועים קודמים בזירה זו, עמדה הדיוויזיה ה-7 בפיקודו של מסרווי כנגד המתקפה, ואספקה הוצנחה אליה מהאוויר. בקרב שהתפתח ב-5 בפברואר, תקפו היפנים את אזור המנהלה של הגיס ה-15, עליו הגנו חיילים מיחידות קשר בסיוע טנקים. לאחר מספר ימים הגיעה תגבורת של חיילים מהדיוויזיה ההודית החמישית שהביאה לסיום הקרב, ב-23 בפברואר.
במרץ 1944 נשלחו שתי חטיבות מהדיוויזיה לתגבר את ההגנה אל מול ההתקפה היפנית באזור אימפהל. בשלב זה הייתה הדיוויזיה ערוכה באזור קוהימה. גם בכוחות מצומצמים הצליחה הדיוויזיה של מסרווי בקרב בן חמישה ימים באזור הכפר נאגה, והמשיכה לעבר הנהר צ'ינדווין, תוך חבירה אל הדיוויזיה ההודית ה-20 והבסת היפנים בקרב אוקרול.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בסמוך לחלוקת הודו, שימש מסרווי כמפקד פיקוד הודו הצפונית, בין 1946 ל-1947. כאשר הוקמה מדינת פקיסטן שימש כמפקד הצבא הפקיסטני בין 1947 ל-1948. הוא פרש משירות בצבא פקיסטן לאחר שסירב לפקודותיו של מוחמד עלי ג'ינה במהלך המלחמה בקשמיר.
במהלך שירותו הצבאי עוטר מסרווי, בין היתר באות השירות המצוין, מסדר האימפריה הבריטית ומסדר האמבט.
הוא פרש לחיות עם משפחתו באנגליה, ומת שם בשיבה טובה בשנת 1974.
Follow God
Follow God הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלו, Jesus Is King. השיר יצא לאור ב-8 בנובמבר 2019, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם. השיר הופק על ידי וסט, BoogzDaBeast וקסלנס, ונכתב על ידם לצד אהרון באטס.
השיר כולל בתוכו דגימה של השיר "Can You Lose by Following God", של להקת הגוספל וול תרות'.
רקע והפקה
וסט הפיק את השיר יחד עם קסלנס ו-BoogzDaBeast. וסט עבד קודם לכן עם BoogzDaBeast באלבומו המשותף עם קיד קאדי, Kids See Ghosts. שם השיר נחשף לראשונה ב-27 בספטמבר 2019, כשאשתו של וסט, קים קרדשיאן, פרסמה את רשימת הרצועות הסופית של Jesus Is King בעמוד הטוויטר שלה. בהמשך, הציג וסט את השיר בהאזנת הבכורה לאלבום בפורום שבקליפורניה ב-23 באוקטובר של אותה השנה.
השיר מכיל דגימה מתוך שירם של להקת הגוספל וול תרות', "Can You Lose By Follow God", משנת 1969. האחים קלווין וקרטיס יובנקס, שכתבו את השיר, קיבלו קרדיט ככותבים של "Follow God". השיר היה אחד משלושת השירים שגרמו לעיכוב צאתו של האלבום Jesus Is King, עקב שינויים מרובים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי ג'ייק שרייר וצולם בחווה של וסט בויומינג. הקליפ הוא הקליפ הראשון של וסט בו הוא מופיע יחד עם אביו ריי. אשתו של וסט קים קרדשיאן שיתפה תצוגה מקדימה של הקליפ באמצעות "סטורי" בעמוד האינסטגרם שלה ב-6 בנובמבר 2019, אם כי תאריך יציאתו טרם נודע אז. באותו יום, שכר וסט חנות ברברי בניו יורק לצורך הקרנה פרטית של הקליפ, בה השתתפו חבריו של וסט, הראפרים טיילר, דה קריאייטור ואייסאפ רוקי. הקליפ פורסם בערוץ היוטיוב של וסט ב-7 בנובמבר, ובסמוך לכך פורסם גם בטוויטר שלו. השיר היה לשיר הראשון מתוך האלבום Jesus Is King לו פורסם וידאו קליפ.
הצלחה
בטרם צאתו כסינגל, הופיע השיר לראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 במקום השביעי, ובכך היה השיר במיקום הגבוה ביותר במצעד מתוך האלבום Jesus Is King. השיר היה לשיר ה-18 של וסט שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד, ולשמיני שלו שהגיע היישר אל העשירייה הפותחת. השיר צבר כ-34 מיליון זרמים ומכר 8,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון שלו.
ב-20 ביולי 2020, קיבל השיר את מעמד הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ב-14 באוקטובר 2020, זכה השיר בקטגוריות "השיר הנוצרי המוביל" ו"שיר הגוספל המוביל" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד 2020.
מאסר על-תנאי
במשפט הפלילי, מאסר על-תנאי היא צורת ענישה שבמסגרתה המורשע לא ייכנס לבית הסוהר בגין עבירה זו, אך אם בפרק זמן קצוב הנאשם יחזור על עבירה שבגינה הורשע, הוא ייכנס לבית הסוהר. על פי חוק העונשין, תקופת המאסר על-תנאי בישראל היא עד 3 שנים, למעט עבירות בחירות, שבהן תקופת המאסר על-תנאי היא עד 5 שנים.
עבריין על-תנאי מצווה לעמוד בתנאים מסוימים שנקבעו על ידי בית המשפט, לרוב בפיקוח של קצין מבחן.
עבריינים על-תנאי נדרשים בדרך כלל לשמור על התנהגות שומרת חוק, וניתן להורות עליהם להימנע מהחזקת נשק חם, להימנע מאבטלה, להשתתף בתוכניות חינוכיות, לקיים עוצר, לגור במקום מרוחק, להישמע להוראות קצין המבחן, או לא לעזוב את תחום השיפוט כלל. ניתן להורות על הנבחן גם להימנע ממגע עם הקורבנות (כגון שותף לשעבר בתיק אלימות במשפחה), עם קורבנות פוטנציאליים של פשעים דומים (כגון קטינים, אם העבירה המיידית כוללת התעללות מינית בילדים), או עם עבריינים ידועים. בנוסף, ישנה אפשרות לחייב עבריינים מלהימנע מלהשתמש או להחזיק אלכוהול וסמים או להשתתף בטיפול פסיכולוגי. עבריינים על-תנאי עשויים להיות מצוידים בתגים אלקטרוניים, המסמן את תנועתם לקציני המבחן שלהם. חלק מבתי המשפט מתירים לנאשמים בעלי אמצעים מוגבלים לבצע עבודות שירות על מנת לשלם את קנסות המבחן שלהם.
קצין מבחן רשאי לכלוא עבריין על-תנאי ולעתור לבית המשפט כדי לקבוע שהעבריין על-תנאי הפר את תנאי המאסר על-תנאי. אם נמצאה הפרה, חומרת העונש עשויה להיות תלויה בעובדות העבירה המקורית, בעובדות ההפרה של המאסר על-תנאי ובעבר הפלילי של העבריין על-תנאי. באופן דומה, העונשים על הפרה של המאסר על-תנאי עשויים להיות גבוהים יותר אם עבירה שלאחר מכן היא חמורה יותר או אם העבירה המקורית והעבירה שלאחר מכן הן באותה קטגוריה. במקרה והעבריין על-תנאי יימצא אשם, רשאי בית המשפט לקבוע תנאי מאסר על-תנאי נוספים, להאריך את משך הזמן של המאסר על-תנאי או לקבוע תקופת מאסר.
לוקיוס מומיוס אכאיקוס
לוקיוס מוּמיוס אַכָאיקוּס (Lucius Mummius Achaicus, נולד ונפטר במאה ה-2 לפני הספירה), היה מדינאי ומצביא רומי, כובש קורינתוס ומחריבהּ בשנת 146 לפנה"ס, קנסור ב-142/1.
רקע וקריירה מוקדמת
אביו של לוקיוס מומיוס, ששמו אף הוא לוקיוס מומיוס, היה הראשון במשפחתו שנשׂא במשׂרה פוליטית או צבאית בכירה. בשנת 187 כהן כטריבון של הפלבס, והתעמת עם קאטו הזקן. בשנת 177 כהן כפראיטור באי סרדיניה.
לוקיוס מומיוס עצמו כהן כפראיטור בפרובינקיה היספניה אולטריור (ספרד המרוחקת יותר), לשם נשלח כדי לדכא מרד שפרץ בקרב הלוסיטאנים. זמן קצר לאחר הגיעו לפרובינקיה פגש בשׂדה הקרב את הצבא היריב והניס אותו, אבל הוכה לאחור בזמן רדיפה חסרת סדר. לאחר כישלון ראשון זה עבר לנקוט זהירות רבה יותר, לכד קבוצות מורדים קטנות, ולבסוף התעמת גם עם צבא גדול והכה אותו. בתום שנת כהונתו חזר לרומא וחגג טריוּמף. למרות זאת, מרד הלוסיטאנים לא דוכא סופית, והמשיך לתסוס עוד מספר שנים לאחר מכן.
קונסולאט ביוון
מומיוס נבחר לקונסולאט של שנת 146 בצותא עם גנאיוס קורנליוס לנטולוס, ובכך היה לראשון במשפחתו שהגיעה למשׂרה זו, נובוס הומו בעגה הפוליטית של רומא. במסגרת תפקידו קבל את הפיקוד על הצבא הרומי במלחמתו כנגד צבא הליגה האכאית. אחיו סְפּוּריוּס יצא עמו ליוון כלגאטוס. בקרב קורינתוס הביס ללא תנאי את הצבא שמולו, וכבש את העיר עצמה. כיבוש העיר לווה בטבח המוני, ושארית אוכלוסייתה נמכרה לעבדות. העיר נבזזה, ולאחר הגעת חבר-העשׂרה מרומא (אחד מהם היה אביו), נהרסה העיר בצו הסנאט. בשל הישׂגיו זכה לכינוי (Cognomen) אכאיקוס (Achaicus), על שם האויב שהביס. הוא היה האדם החדש הראשון שזכה לכינוי באופן זה.
מומיוס ברומא
אחרי שובו לרומא, כנראה בשלהי 145, חגג מומיוס שוב טריומף, הפעם על אכיה ועל קורינתוס. לפי ההיסטוריון טקיטוס הייתה זו הפעם הראשונה בה הוצגו הצגות תיאטרון בנוסח היווני במסגרת חגיגות הטריומף. בנוסף קיים נדר שנדר בזמן המלחמה ובנה מקדש להרקולס המנצח (Hercules Victor) על גבעת קאיליוס, כפי שידוע לנו מכתובת שנמצאה באתר: "L(ucius) Mummi(us) L(uci) f(ilius) co(n)s(ul) duct(u) / auspicio imperioque / eius Achaia capt(a) Corint(h)o / deleto Romam redieit / triumphans ob hasce / res bene gestas quod / in bello voverat / hanc aedem et signu(m) / Herculius Victoris / imperator dedicat""ל (וקיוס) מומ (יוס) ב (ן) ל (וקיוס), שבהובלתו בסמכותו ובפיקודו נכבשה אכיה והוחרבה קורינתוס, שב לרומא בתהלוכת ניצחון. בשל ההישׂגים הטובים הללו, וכיון שנשבע כך בזמן המלחמה, מקדיש האימפראטור מקדש זה ופסל זה של הרקולס המנצח."את יצירות האמנות הרבות שלקח כשלל בקורינתוס תרם בנדיבות לקישוטה של רומא, לערים שונות ברחבי איטליה, בפרגמון ואפילו בספרד. ולעצמו לא הותיר דבר. כתוצאה מכך, נותרה בתו חסרת כל, והסנאט קצב לה סכום כסף כנדוניה.
בשנת 142/1 כהן מומיוס כקנסור בצותא עם סקיפיו אמיליאנוס, והתעמת אתו בנושׂאים שונים. הלך לעולמו כנראה זמן קצר לאחר כהונתו האחרונה. נאומיו של מומיוס השתמרו לפחות עד לימיו של קיקרו, שראה במומיוס נואם בעל כישרון בינוני. המשפחה המומיית (gens Mummia) לא העמידה עוד אנשים ידועי שם אחריו.
ואג (הונגריה)
ואג (בהונגרית: Vág) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בואג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 652 תושבים, ובשנת 2019 רק 452 תושבים.
יהודי ואג
בואג חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
לויטננט צור זי
הדרגה הוצגה בצי הקיסרי הגרמני על ידי שינוי שם הדרגה הקודמת של לויטננט משנה ב-1890. בתוך הצי קצינים בדרגה זו נקראו פשוט בשם הר לויטננט. כדי להבדיל בין קציני ים לקציני צבא, נוספה בתקשורת הרשמית הסיומת zur See (בים), לעיתים מקוצרת ל-z.S. או Lt.z.S.. הדרגה שימשה מאז את הרייכסמרינה, הקריגסמרינה והצי הגרמני. בפולקסמרינה נעשה שימוש במקור באותה צורה עד שהסיומת zur See נשמטה.
קטסטרופה (סדרת טלוויזיה)
קטסטרופה (באנגלית: Catastrophe) הייתה סיטקום בריטי, ששודר לראשונה ב-19 בינואר 2015 בערוץ 4. הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי שרון הורגן ורוב דלאניי, שגם כיכבו בתקפידים הראשיים: שני רווקים, בריטית ואמריקאי, שהופכים לזוג בעקבות הריון לא מתוכנן. בסדרה שיחקו גם קארי פישר, אשלי ג'נסן ומארק בונאר בתפקידי משנה.
הסדרה שודרה במשך ארבע עונות, כשבכל עונה 6 פרקים. הסדרה הופצה בפריים וידאו ובישראל שודרה ב-HOT.
תקציר
שרון היא מורה בבית ספר יסודי, רווקה ממוצא אירי המתגוררת בלונדון. היא פוגשת בבר את רוב, מנהל פרסום אמריקני, המבקר בלונדון בנסיעת עסקים. הם מנהלים רומן בן שישה ימים והוא חוזר לעיר הולדתו, בוסטון. כעבור כמה חודשים שרון מגלה שהיא בהריון ממנו. לאחר שהיא מודיעה לרוב שהיא לא מתכוונת לעבור הפלה מלאכותית, הוא מחליט לעבור ללונדון ולגדל איתה את התינוק, והם הופכים לזוג.
הפקה ושידור
הפסקול המקורי של הסדרה, "Catastrophe Theme", הולחן על ידי אולי ג'וליאן.
ב-28 בינואר 2015 חודשה התוכנית לסדרה שנייה ששודרה באוקטובר 2015. ג'יי האנט, מנהל הקריאייטיב הראשי בערוץ 4, אמר: "קטסטרופה היא פנינה קומית אמיתית. שרון ורוב עשו עבודה מפוארת ואנחנו כבר מצפים לעונה שנייה".
קארי פישר, המגלמת את מיה, אמו של רוב, נפטרה ב-27 בדצמבר 2016 זמן קצר לאחר סיום צילומי העונה השלישית. זה היה תפקידה הטלוויזיוני האחרון. פרק הסיום של העונה השלישית הוקדש לה, עם הכיתוב "For Carrie" ותצלום של פישר לאחר הקרדיטים.
ביקורות ופרסים
רוגל אלפר, מבקר הטלוויזיה של הארץ כתב:
מלאך האש
מלאך האש (ברוסית: Огненный ангел — "איגנני אנגל") היא אופרה מאת המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב ללברית שנכתב על ידי פרוקופייב על פי רומן בשם זה מאת ואלרי בריוסוב.
היסטוריה
פרוקופייב קרא לראשונה את הרומן של בריוסוב בעת שהותו בארצות הברית בשנת 1918. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1919 החל לכתוב את האופרה. בשנת 1922 עבר פרוקופייב לבווריה שבגרמניה בה המשיך לעבוד על האופרה, וזו הושלמה באוגוסט 1927.
בשנת 1930, בביקור נוסף בארצות הברית, הציעה המטרופוליטן אופרה של ניו יורק להעלות את האופרה, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל.
ניסיונות נוספים של פרוקופייב להעלות את האופרה לא צלחו, והאופרה לא הוצגה בימי חייו של פרוקופייב.