cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלאם מטאל
הז'אנר שילב את המראה המצועצע של להקות הגלאם רוק משנות ה-70, (כדוגמת דייוויד בואי והניו יורק דולס) יחד עם נגינה בסגנון הבי מטאל והארד רוק (בהשפעת להקות כמו ואן היילן, אליס קופר, קיס ואירוסמית).
ביל קלינטון
קלינטון וישראל והיהודים
קלינטון נודע ביחסו החם ליהדות ולישראל. בתו צ'לסי נשואה ליהודי, מארק מזווינסקי ומספרם הרב של העוזרים והיועצים היהודיים שלו אף גרם להרמת גבות בחלק מהחברה האמריקנית. בתקופת מערכת הבחירות סיפר שהוא מחויב לישראל ולביטחונה בגלל הבטחה שלו לכומר המנוח שלו בה אמר כי לעולם לא ינטוש את ישראל.
במהלך כל שמונה שנות כהונתו, היה קלינטון מעורב רבות בתהליכים המדיניים במזרח התיכון. עם תחילת כהונתו נחתם בבית הלבן הסכם אוסלו. אף על פי שממשלו לא היה מעורב במגעים לקראת ההסכם, קלינטון אימץ את התהליך בחום, והבטיח לערוב לביטחון ישראל אם היא תיקח סיכונים למען השלום. בהמשך השתתף בגיבוש הסכם השלום בין ישראל לירדן, ואף השתתף בטקס החתימה על ההסכם, שנערך ב-26 באוקטובר 1994 במעבר הגבול החדש שבין ישראל לירדן, מצפון לאילת. לאחר טקס החתימה ביקר קלינטון גם בתל אביב.
גלאם מטאל
הליריקה בגלאם מטאל מדברת על נושאים כמו אהבה, סקס, סמים, רוקנ'רול ואלכוהול. המוזיקה מאופיינת בשימוש גיטרות מלודיות, שירה נקייה וגבוהה, פזמונים קליטים ולעיתים גם קלידים (פחות נפוצים בהבי מטאל מסורתי).
ביל קלינטון
קלינטון וישראל והיהודים
לאחר רצח רבין הגביר קלינטון את מעורבותו בתהליך המדיני בין ישראל לפלסטינים. במרץ 1996, לאחר גל פיגועי ההתאבדות שאירע בתחילת החודש בישראל, בא לביקור שלישי בארץ, בתום "ועידת עושי השלום" בשארם א-שייח', ביקור שנתפס על ידי הימין כמי שמטרתו הייתה לסייע לשמעון פרס במערכת הבחירות. עם פרוץ אירועי מנהרת הכותל בספטמבר 1996, מיהר לזמן אליו את בנימין נתניהו ויאסר ערפאת, בשביל להרגיע את המצב, אף על פי שהיה זה ערב הבחירות לנשיאות. באוקטובר 1998 זימן שוב את נתניהו וערפאת, והביא לחתימת הסכם ואי.
גלאם מטאל
עד שנות התשעים המוקדמות המוקדמות נהנה סגנון ה-"Hair metal" מדומיננטיות במצעדי הפזמונים העולמיים, אולם בשנים 1991–1993 חלה ירידה דרסטית בפופולריות שלו עקב התפתחות מוזיקת הגראנג' עם להקות כדוגמת נירוונה. עם זאת, מאז תחילת שנות ה-2000 מתרחשת תחייה של הז'אנר, שבאה לידי ביטוי בעיקר בשוודיה.
ביל קלינטון
קלינטון וישראל והיהודים
ביולי 2000 כינס קלינטון את ועידת קמפ דייוויד השנייה על פי בקשת אהוד ברק ולמורת רוחו של יאסר ערפאת. אולם בוועידה נכשל הניסיון להגיע להסכמה על הסדר קבע בין ישראל לפלסטינים. הוועידה נכשלה. באוקטובר באותה השנה פרצה האינתיפאדה השנייה. עם פרוץ האינתיפאדה ניסה קלינטון לתווך בין הצדדים, והציע את מתווה קלינטון להסדר קבע, אולם ניצחונו של ג'ורג' בוש בבחירות שמו קץ ליוזמה.
לאחר סיום כהונתו כנשיא, ביקר קלינטון בישראל כמרצה בכנס של חברה מסחרית בתל אביב, בחגיגות יום ההולדת השמונים והתשעים לשמעון פרס (בשנים 2003 ו-2013), וכאורח הכבוד בעצרות הזיכרון לרצח רבין; הן בציון 10 שנים להירצחו בשנת 2005, והן בעצרת הזיכרון במלאת 20 שנה למותו. במסגרת ביקורו ביוני 2013 בישראל, לרגל חגיגת יום הולדת התשעים לפרס, העניק ראיון אישי לאילנה דיין – העוסק ביחסיו עם רבין, ברגעים בהם נודע לו על מותו ובמחשבותיו עליו. הראיון שודר רק שנתיים לאחר מכן, באוקטובר 2015, כאשר הגיע לנאום בעצרת לזכרו של רבין. ביולי 2016 הכריז באירוע בחירות של אשתו כי הוא הציע לפלסטינים מדינה, אך אלו סירבו. כמו כן ציין כי העזתים משתמשים בנשים וילדים כמגן אנושי ולמרות זאת שני הצדדים אינם חפים מפשע ולא תמיד הוא הסכים עם ישראל במדיניותה (מקור) בספטמבר 2016 הגיע פעם נוספת לישראל, ונשא נאום הספד בהלוויית שמעון פרס.
גלאם מטאל
מאפיינים
מוזיקלית, שירי גלאם מטאל הם שירי הארד רוק והבי מטאל, בתוספת פזמונים קליטים בהשפעת מוזיקת פופ. מרכיב מרכזי בשירים יהיה סולו גיטרה. מהז'אנר יצאו גיטריסטים מהמוערכים בהיסטוריה, דוגמת סלאש, אדי ואן היילן, סטיב ואי, ג'ורג' לינץ', מייקל אנג'לו באטיו, דיימבאג דארל, ויויאן קמפבל, רנדי רודס וריצ'י סמבורה. חיצונית, הז'אנר אימץ את המראה של להקות הגלאם רוק הבריטיות משנות ה-70, שכולל שיער מנופח, לבוש צעקני וראוותני, ולעיתים גם איפור.
ביל קלינטון
לאחר הנשיאות
קלינטון ממשיך לקחת חלק פעיל בחיים הציבוריים; על ידי מתן נאומים, בגיוס כספים, ובייסוד ארגוני צדקה – לרבות הקרן שהוא עומד בראשה – קרן קלינטון. במסגרת קרן זו הוא פועל למיגור משבר האקלים על ידי פיתוח פרויקטים ומציאת פתרונות בתחומי האנרגיה והקיימות. עם סיום נשיאותו פעל להקמת המרכז הנשיאותי על שמו הנמצא בליטל רוק, שנפתח לציבור בנובמבר 2004. הוא לקח חלק בכל ועידה דמוקרטית לאומית מאז 1988, בהן נאם בשעת שיא, וכן במערכות הבחירות עצמן.
גלאם מטאל
מאפיינים
ההיבטים הוויזואלים של הז'אנר משכו מפיקי טלוויזיה, ובייחוד את ערוץ MTV שהקמתו התרחשה במקביל להתפתחות הז'אנר.
ביל קלינטון
לאחר הנשיאות
הוא לקח גם חלק במסע הבחירות של רעייתו לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 בעת שהתמודדה בבחירות המקדימות מול ברק אובמה.
גלאם מטאל
מאפיינים
בנוסף, רבות מלהקות הגלאם מטאל (בייחוד מוטלי קרו וGuns N' Roses) נודעו לשמצה בשל אורח החיים המסוכן והדקדנטי שלהן שכלל שימוש מופרז בסמים ובאלכוהול וכן קיום מסיבות פרועות.
ביל קלינטון
לאחר הנשיאות
בשנת 2011 משך תשומת לב עולמית עקב השינוי שנקט בתזונתו, שהתרחש בין היתר עקב מספר ניתוחי לב שעבר. קלינטון, שהתפרסם בימי נשיאותו באהבתו לג'אנק פוד, התחיל לנהל אורח חיים טבעוני.
גלאם מטאל
מקור השם
לעיתים השם Pop metal משמש כשם-נרדף לגלאם מטאל, אך לעיתים הכוונה היא לתנועה קשורה אך נפרדת. יש המבדילים בין גלאם מטאל, שמאפייניו הם איפור ולבוש צעקני (כדוגמת טוויסטד סיסטר ומוטלי קרו) לבין פופ מטאל שמשמש כשם כולל לכל מוזיקת ההארד רוק וההבי מטאל שהושפעה מפופ בשנות ה-80 (כדוגמת יורופ, בון ג'ובי ודף לפרד).
ביל קלינטון
לאחר הנשיאות
ב-2012, השתתף באופן פעיל במאמצי בחירתו המחודשת של הנשיא המכהן, ברק אובמה.
סייע לקמפיין של הילרי בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, שבסופו הפסידה לדונלד טראמפ.
גלאם מטאל
מקור השם
שם נוסף אשר מקובל לסגנון זה הוא Hair metal (או בתרגום חופשי לעברית "מטאל שיער"), מונח אשר הפך פופולרי במהלך שנות התשעים ונובע מהדגש שהאופנה שהייתה מקובלת בקרב הלהקות שניגנו בסגנון זה לגדל שיער ארוך ומנופח. בתקופת שיא הפופולריות של סגנון זה, הסגנון היה מוכר בעיקר כ"הבי מטאל" או פשוט "מטאל".
יואל ספולסקי
אברהם יואל (ג'ואל) ספולסקי (באנגלית: Joel Spolsky, נולד ב-1965) הוא איש תוכנה, יזם וסופר יהודי. ספולסקי הקים בשנת 2008 את אתר האינטרנט המצליח StackOverflow יחד עם ג'ף אטווד (Jeff Atwood). ספולסקי גם משמש מנכ"ל של Fog Creek Software אותה הקים בשנת 2000.
ביל קלינטון
פרסים והוקרה
מכללות ואוניברסיטאות רבות זיכו את קלינטון בתוארי כבוד. הוא עמית כבוד באוניברסיטת אוקספורד, בה למד כזוכה מלגת רודז. בתי ספר נקראו על שמו, ופסלים נבנו כדי לחלוק לו כבוד. עם מדינות ארצות הברית בהן הוא הוכר נמנות מיזורי, ארקנסו, קנטקי וניו יורק. הוא קיבל את מדליית השירות הציבורי המצוין של מחלקת ההגנה על ידי המזכיר ויליאם כהן ב-2001. קלינטון זכה לכבוד ולהכרה בדרכים נוספות רבות, בארצות המונות את צ'כיה, פפואה גינאה החדשה, גרמניה וקוסובו. למען הכרת תודה על עזרתו במלחמת קוסובו, שינתה המדינה את שם רחוב מרכזי בבירתה פרישטינה ל"שדרות ביל קלינטון", וכן הציבה פסל מונומנטלי שלו.
יואל ספולסקי
קורות חיים
ספולסקי גדל באלבקרקי, ניו-מקסיקו עד גיל 15. לאחר מכן עבר עם משפחתו לירושלים, שם למד בתיכון ולאחריו התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל מוצנח. במהלך שירותו הצבאי היה אחד ממייסדי קיבוץ חנתון שבגליל העליון.
גלאם מטאל
מקורות
להקה אחרת שהיוותה השפעה עצומה על הז'אנר היא להקת ואן היילן. הלהקה צמחה מתוך הסצנה המוזיקלית של שדרת סנסט בלוס אנג'לס ב-1978, והסאונד שלה התבסס על כישורי הנגינה של הגיטריסט אדי ואן היילן שפיתח שיטת נגינה מלודית ומהירה שכללה טאפינג ושימוש נרחב בידית הטרמולו. הסאונד הזה, וההתנהגות של הסולן דייוויד לי רות על הבמה היו השפעה גדולה על הסגנון, אולם הלהקה עצמה מעולם לא אימצה לגמרי את מראה הגלאם.
ביל קלינטון
פרסים והוקרה
ב-2013 קיבל קלינטון את עיטור נשיא מדינת ישראל מידי נשיא מדינת ישראל שמעון פרס. באותה שנה זכה למדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
יואל ספולסקי
קורות חיים
בשנת 1987 חזר לארצות הברית כדי ללמוד במכללה. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה כשנה לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת ייל, וסיים את התואר במדעי המחשב בהצטיינות יתרה בשנת 1991.
36 מבטים על הר פוג'י (הוקוסאי)
36 מבטים על הר פוג'י (ביפנית: 富嶽三十六景 - "פוּגַאקוּ סַאנְג'וּרוֹקֶּיי") היא סדרה של 46 הדפסי עץ גדולים בסגנון אוקיו-אה שהכין האמן היפני קצושיקה הוקוסאי, המתארים את הר פוג'י בעונות שונות של השנה, בתנאי מזג אוויר שונים, וממרחקים שונים. במקור נועדה היצירה לכלול 36 הדפסים, אולם 10 הדפסים נוספים נוספו לאחר שזכתה לפופולריות עם פרסומה הראשוני. ההדפסים נוצרו בין השנים 1826–1833.
גלאם מטאל
מקורות
בהמשך, להקת דף לפרד הבריטית, שבמקור שויכה לגל החדש של הרוק הכבד הבריטי, הוציאה ב-1981 את אלבומה השני "High 'N' Dry", שעירבב בין ז'אנר הגלאם רוק לבין ז'אנר ההבי מטאל ותרם להגדרת הצליל של מוזיקת ההארד רוק למשך כל העשור הבא. האלבום מכר 10 מיליון עותקים, הגיע למקום השני במצעד 200 האלבומים של בילבורד, ו3 סינגלים מתוך האלבום הגיעו לטופ 40 בבילבורד הוט 100 בעזרת MTV.
הגל הראשון (1981–1984)
בתחילת שנות ה-80 להקות רבות בארצות הברית התחילו לנוע לקראת הסאונד שייקרא בהמשך גלאם מטאל, לדוגמת להקת Kix ולהקת Night Ranger, שב-1983 אחד משיריה ("Sister Christian") הגיעה למקום החמישי בבילבורד הוט 100.
הלהקה הניו-יורקית טוויסטד סיסטר הוציאה את אלבומה הראשון ב-1982.
הסצנה הכי פעילה הייתה המועדונים לאורך שדרת סנסט בהוליווד, בלוס אנג'לס, קליפורניה. המועדונים הללו נמנעו מהבאת להקות פאנק רוק מתוך חשש לאלימות, מה שיצר קרקע נוחה לפריחת הגלאם מטאל. בין הלהקות הראשונות שיצאו מהמועדונים האלו הייתה מוטלי קרו, עם האלבומים "Too Fast For Love" ב-1981 ו"Shout At The Devil" ב-1983. האלבום "Metal Health" של להקת Quiet Riot (במקור להקתו של רנדי רודס, שעבר לנגן עם אוזי אוסבורן ב-1980 ונפטר ב-1982) היה לאלבום הגלאם מטאל הראשון (וייתכן גם האלבום ההבי מטאל הראשון) שהגיע למקום ראשון במצעד 200 האלבומים של בילבורד.
בשנתיים הבאות, להקות רבות מלוס אנג'לס, ביניהם להקת Ratt, להקת Dokken ועוד להוציא את אלבומי הבכורה שלהם, שזכו להצלחה נרחבת והשמעות רבות ברדיו וב-MTV.
הגל השני (1985–1990)
באמצע שנות ה-80 ז'אנר הגלאם מטאל נעשה כוח מרכזי במיינסטרים. מספר להקות מוצלחות יצאו גם מפילדלפיה, דוגמת פויזן ו-Cinderella שזכו להצלחה נרחבת. להקת סטרייפר שילבה ליריקה דתית-נוצרית יחד עם המראה האופייני לגלאם ומוזיקת הארד רוק. ואן היילן שיחררו את אלבומם הראשון עם סמי הייגר ב-1986 והוא מכר מעל 6 מיליון עותקים והגיע למקום הראשון במצעד של בילבורד.
הלהקה השוודית יורופ הוציאה את אלבומה "The Final Countdown" בשנת 1986 ושיר הנושא הפך מיד ללהיט בכל העולם והגיע למקום הראשון ב-26 מדינות. האלבום נמכר ביותר מ-6 מיליון עותקים בכל העולם.
האלבום שהיה ההצלחה המסחרית הגדולה ביותר באותה התקופה הוא "Slippery When Wet", האלבום השלישי של להקת בון ג'ובי, ששילב הארד רוק והבי מטאל עם ליריקה שמשלבת השפעות פופ, יחד עם פזמונים קליטים שנכתבו כך על מנת לכלול בקהל היעד גם את חובבי מוזיקת המיינסטרים. האלבום הוא כעת אלבום האולפן ה-21 הכי נמכר בכל הזמנים, והוא מכר מעל 12 מיליון עותקים בארצות הברית ו-28 מיליון בכל העולם. האלבום הפך לאלבום ההארד רוק הראשון ש-3 שירים מתוכו הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד ההוט 100 של בילבורד, ומתוכם 2 הגיעו למקום הראשון ("You Give Love A Bad Name", "Livin' On A Prayer"). לאלבום זה מיוחסת הרחבת קהל היעד של הז'אנר, לראשונה להקת הארד רוק הצליחה למשוך נשים לצד הקהל המסורתי של גברים.
ב-1985 הוציאה Dokken את האלבום השלישי שלהם"Under Lock And Key" שבו הלהקה ניגנה גלאם מטאל / הארד רוק יותר מלודי עם מקצבים פחות מהירים הצליחו להגיע לביקורות חיוביות והשמעות רבות מאוד וגילה צד שונה בשירתו של הסולן דון דוקן וביססה את עצמה כאחת מלהקות הגלאם האהובות בארצות הברית ובמצעדי הבילבורד בז'אנר הרוק מיינסטרים וההוא 100 הגיע למקומות גבוהים בטבלאות וגם אלבום זה הפך את ג'ורג לינץ' לגיטריסט מוערך וגיבור גיטרה שבלט בתקופות אלה.
בחצי השני של העשור הז'אנר הפך לסגנון הפופולרי ביותר של מוזיקה בארצות הברית, למרות ביקורת שליליות רבות ועל אף שהוחרם בקבוצות שונות בתעשיית המוזיקה (ת'ראש מטאל, למשל).
ב-1987 מוטלי קרו הוציאו את אלבומם "Girls, Girls, Girls" שזכה להצלחה רבה, דף לפרד הוציאו את אלבומם "Hysteria" שמתוכו 6 שירים נעשו להיטים גדולים והוא מכר 20 מיליון עותקים, אבל ההצלחה הגדולה ביותר באותה שנה הייתה Guns N' Roses עם אלבומם "Appetite for Destruction" שהפך לאלבום הבכורה המוצלח ביותר בהיסטוריה. עם צליל מלוכלך וגולמי יותר מרוב להקות הגלאם מטאל, האלבום מכר 28 מיליון עותקים ו3 שירים מתוכו הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד הוט 100 של בילבורד, ומתוכם Sweet Child o' Mine שהגיע למקום הראשון.
באותה שנה הוציאו Dokken את "Back For The Attack" שזכה להצלחה גדולה והיה האלבום הכי מוצלח שלהם והגיע לפלטינה X6 השיר DREAM WARRIORS היה שיר הנושא של הסרט המפורסם "סיוט ברחוב אלם 3 - לוחמי החלומות" מה שהביא את השיר להכרה גדולה והביא עוד הרבה סינגלים ללהיטים ולמקומות גבוהים מאוד בבילבורד פה הגיע רגע השיא של הלהקה שלאחר מכן גם הוציאה את האלבום ההופעה החיה שלהם "Beast From The East" שהגיע להצלחה גדולה והציב להם מועמדות לגראמי על ההופעה הטובה ביותר. בשנת 1989 הלהקה נפרדה.
עד סוף העשור יצאו אלבומים מאוד מוצלחים- בון ג'ובי הוציאו את "New Jersey" ב-1988, פויזן הוציאו את אלבומם המוצלח ביותר ב-1988 ומתוכו הגיעה הבלדה "Every Rose Has Its Thorn" למקום הראשון במצעדים. ב-1989 מוטלי קרו הוציאו את אלבומם המוצלח ביותר, "Dr. Feelgood", שהופק על ידי בוב רוק בדרך חדשנית (מה שגרם לחברי להקת מטאליקה לשכור את בוב רוק על מנת שיפיק את "האלבום השחור" שלהם ב-1991).
להקות חדשות רבות התחילו באותן שנים, ביניהם Warrant, Winger, Skid Row ועוד. להקת הבלוז רוק/הארד רוק הבריטית וייטסנייק שינתה את הסגנון המוזיקלי שלה והוציאה אלבומים בסגנון הגלאם מטאל, שבאחד מהם ניגן הגיטריסט סטיב ואי. גם הלהקות אליס קופר, אירוסמית' וקיס עשו קאמבק בהשראת הז'אנר וזכו לפופולריות מחודשת ולהיטים גדולים. להקת ההבי מטאל המסורתי ג'ודס פריסט ניסתה גם היא להוציא אלבום גלאם מטאל, אך הוא לא הצליח מבחינה מסחרית כלל.
ב-1991 יצאו אלבומי "Use Your Illusion" של להקת Guns N' Roses וב-1993 הלהקה הגיעה לארץ במסגרת סיבוב ההופעות של אותם אלבומים.
36 מבטים על הר פוג'י (הוקוסאי)
ההדפס המפורסם ביותר בסדרה הוא "הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה", המתאר גל ענק המאיים להטביע 3 סירות דיג כאשר הר פוג'י נראה ברקע.
גלאם מטאל
שקיעה (1991–1997)
בתחילת שנות ה-90 חלה ירידה דרסטית בפופולריות של הז'אנר. אחת מהסיבות לשינוי זה הייתה הגישה לבלדות - שירים איטיים, שקטים ומרגשים שלאט לאט נבנו לקראת סיום דרמטי, שבהתחלה היו פופולריים מאוד ובהמשך איבדו את הפופולריות שלהם. במקביל להקות רבות שהתחילו ב-1990 ו-1991 ניסו להעתיק את הלהקות המוצלחות יותר, מה שגרם לרתיעה גדולה של קהל היעד.
עם זאת, הגורם המרכזי לירידה בפופולריות הוא התפתחות סגנון הגראנג'. ב-1991 להקת נירוונה הוציאו את אלבומם השני, "Nevermind", שסלל את הדרך לפריצתה של תנועת הגראנג', ששלטה בתעשיית המוזיקה במחצית הראשונה של שנות התשעים. כתוצאה מהצלחתו של האלבום הקהל נחשף ללהקות גראנג' נוספות כגון סאונדגארדן, פרל ג'אם ואליס אין צ'יינס ותרם להצלחתן. כמו כן הצלחת האלבום הכניסה את הרוק האלטרנטיבי היישר ללב המיינסטרים האמריקאי. הסאונד המלוכלך החדש ששילב הבי מטאל עם הארדקור פאנק, נפטר מסולואים של גיטרה, וכלל ליריקה אפלה משך תשומת לב רבה. MTV הפנה את גבו למה שהוא התחיל לכנות כ"להקות השיער" והשמיע אותם רק מאוחר בלילה.
באקלים המוזיקלי החדש להקות רבות ניסו לשנות את סגנונם (כדוגמת דף לפארד, ובון ג'ובי שהתרחקו ממקורות הגלאם מטאל שלהם ופנו לכיוון שהושפע יותר מאמנים כמו ברוס ספרינגסטין) וחלקם ניסו להיאבק על הסאונד המקורי שלהם ללא הועיל. ללא השמעות ברדיו, להקות הגלאם מטאל לא יכלו לתקשר עם המעריצים שלהם ונשכחו מהתודעה.
תחייה (1998 עד היום)
עם סוף שנות ה-90, פופולריות מוזיקת הגראנג' גם היא נפגעה לטובת אמני היפ הופ, ובמקביל ז'אנר הגלאם החל לעבור מעיין תחייה ושיקום. להקות שהתפרקו התאחדו מחדש ויצאו לסיבובי הופעות, ולהקות צעירות חדשות רבות הוקמו וניסו לשחזר את הסאונד המקורי של הז'אנר.
להקת בון ג'ובי הצליחו ליצור להיט עצום ב-2000 עם השיר "It's My Life", בהמשך (2007) הם גם הוציאו אלבום קאנטרי שהצליח מאוד וב-2009 הם שוב חזרו למקורות ההארד רוק שלהם עם האלבום The Circle. סיבובי ההופעות שלהם ב-2008 וב-2010 היו סיבובי ההופעות הריווחים ביותר, יותר מכל אמן אחר. ב-2011 הם היו במקום השני, אחרי U2 ולפני ליידי גאגא.
בשנת 2005, בלדת הרוק "Sorry" של הלהקה האמריקנית Buckcherry הגיעה למקום העשירי במצעד טופ 100 של בילבורד, ובעונה העשירית של אמריקן איידול הזמר ג'יימס דורבין הגיע למקום הרביעי בגמר, לאחר שהופיע עם שירים של בון ג'ובי, ג'ודס פריסט ואירוסמית'.
יואל ספולסקי
קורות חיים
לאחר הלימודים החל לעבוד במיקרוסופט בצוות פיתוח של תוכנת Excel. ב 1995 עבר לניו יורק שם עבד עבור Viacom ו Juno Online Services. בשנת 2000 הקים בית תוכנה בשם Fog Creek Software ויצר את הבלוג Joel On Software.
בשנת 2005 הפיק ושיחק בדוקומנטרי Aardvark'd: 12 Weeks with Geeks על הפיתוח של פרויקט Aardvark בבית התוכנה Fog Creek Software, פרויקט ל"עזרה מרחוק".
ספולסקי הקים, יחד עם ג'ף אטווד את StackOverflow, האתר המוביל בעולם לקהילת שאלות ותשובות (Q&A) בנושאי תוכנה. הוא משמש כעת מנכ"ל הרשת StackExchange שהתפתחה מהאתר.
בשנת 2011 הקים את תוכנת Trello, כלי ניהול מקוון בהשראת מתודולוגיית קנבן. בשנת 2017 נמכרה Trello תמורת 425 מיליון דולר.
בקארדי בריזר
בקארדי בריזר (או בריזר בקיצור; במקור: Bacardi Breezer) הוא משקה מבוסס רום. המשקה מיוצר על ידי חברת העולמית במבחר טעמים מתוקים כגון: לימונדה, לימון, אננס, אפרסק, תפוח, אשכולית, ליים, תפוז, אבטיח, מנגו וחמוציות.
המשקה מיועד בעיקר לקהל הצעיר. המשקה לא צבר פופולריות רבה בארצות הברית, אך הוא פופולרי באירופה, קנדה, ואוסטרליה (בגלל גיל מינימלי נמוך יותר לשתיית אלכוהול). המשקה נחשב למוביל גם בשוק המשקאות האלכוהוליים הקלים בהודו.
המשקה מיובא לישראל על ידי חברת טמפו, ופופולרי בגלל טעמו המתוק. הוא נמכר בבקבוקי זכוכית של 275 מיליליטר ובמארזים של שישה בקבוקים.
ערך תזונתי
הרכיבים העיקריים של המשקה, כפי שמצוין על הבקבוקים הם: מים מוגזים, רום בקארדי, סוכר וחומצת לימון. כמו כן, צבעי מאכל שונים נוספים למשקה, על מנת להעניק לו את הצבע הפרותי.
המשקה מכיל 60 קלוריות ל 100 גרם (כ-165 קלוריות לבקבוק 275 מיליליטר).
גלאם מטאל
תחייה (1998 עד היום)
התעניינות מחודשת בז'אנר נוצרה בעקבות האינטרנט. הלהקה הבריטית The Darkness זכתה להצלחת ענק והגיעה למקומות הראשונים במצעדים הבריטיים. הלהקה התפרקה ב-2006 והתאחדה מחדש ב-2012.
בקארדי בריזר
ערך תזונתי
בחלק מהמשקאות נעשה שימוש בצבע המאכל E102 (טרטרזין) שהשפעותיו הבריאותיות שנויות במחלוקת בישראל, מדינות אירופה וארצות הברית. משרד הבריאות הישראלי כופה את ציון נוכחות החומר במשקה ברשימת המרכיבים.
גלאם מטאל
תחייה (1998 עד היום)
הלהקה סטיל פנתר מלוס אנג'לס זכתה לפופולריות עצומה על ידי שחזור ההופעות והמוזיקה של התקופה, יחד עם ליריקה הומוריסטית.
להקת הפוסט-הארדקור האמריקנית Black Veil Brides שינתה את סגנונה באלבום השני שלה "Set The World On Fire" משנת 2011 לסגנון שמושפע מאוד מסצנת הגלאם מטאל של שנות ה-80, וחברייה אימצו מראה הדומה מאוד למראה של מוטלי קרו בתקופת "Shout At The Devil" ולאיפור הפנים של להקת קיס. בדצמבר 2011 הם גם הוציאו EP בו יש גרסאות כיסוי ללהקת קיס ולבילי איידול.
ההצלחה הכי גדולה בהחייאת הז'אנר היא בשוודיה על ידי תנועת הסליז רוק, הלהקות Hardcore Superstar, Crashdïet ועוד זכו להצלחה עצומה במצעדים בשוודיה ופסטיבלים גדולים של גלאם מטאל מתקיימים שם כל שנה.
נוסטלגיה לז'אנר באה לידי ביטוי במחזמר הפופולרי "Rock Of Ages" שמבוסס על סצנת הגלאם מטאל ב-1987. ב-2012 יצא סרט בכיכובו של טום קרוז המבוסס על המחזמר. סרט ביוגרפי על להקת מוטלי יצא גם כן בשנת 2012.
בריטניקוס
טיבריוס קלאודיוס קיסר בריטניקוס (12 בפברואר 41 - 11 בפברואר 55) היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית ובנו של קיסר רומא, קלאודיוס. בנוסף לכך, הקיסר טיבריוס היה דודו מדרגה שנייה מצד אביו, הקיסר קליגולה היה בן דודו מצד אביו, והקיסר נירון היה אחיו החורג, גיסו והבן של בת דודתו, אגריפינה הצעירה.
אולריקה מיינהוף
אוּלְרִיקֶה מארִיֶה מַיְינְהוֹף (בגרמנית: Ulrike Marie Meinhof; 7 באוקטובר 1934 – 9 במאי 1976) הייתה עיתונאית, פעילת שמאל רדיקלי וטרוריסטית גרמנית, שהתפרסמה כמנהיגת ארגון 'סיעת הצבא האדום' שנודע גם בשמה "כנופיית באדר-מיינהוף". מיינהוף הייתה כותבת פורה ותאורטיקנית חשובה של השמאל הרדיקלי, וניסחה מנשרים בשאלות הסוציאליזם, זכויות הנוער, הפמיניזם, האנטי-אימפריאליזם ומה שראתה כהמשכו של הנאציזם בתרבות ובממסד המערב-גרמניים. ב-1970 ייסדה יחד עם אנדריאס באדר ואחרים את 'סיעת הצבא האדום', הבולטת בקבוצות הטרור שפעלו במערב-גרמניה באותה תקופה, שהייתה אחראית למספר רב של מתקפות. היא נתפסה על ידי הרשויות ב-1972 והועמדה למשפט, וכעבור שלוש שנים התאבדה בתלייה בכלאה.
בריטניקוס
תקופת שלטונו של קלאודיוס
בריטניקוס נולד בשם טיבריוס קלאודיוס גרמניקוס, כחודש אחרי עליית אביו, קלאודיוס, לשלטון. מאחר שהיה בנו הבכור של הקיסר (בן אחר של קלאודיוס נפטר כמה עשרות שנים לפני כן), סומן מלידתו כיורש פוטנציאלי. כשהיה בן שנתיים הציע הסנאט לאביו את תואר הכבוד "בריטניקוס" לציון כיבושה של בריטניה על ידי האימפריה. קלאודיוס עצמו סירב לתואר, ובחר להעניק אותו לבנו.
אולריקה מיינהוף
ראשית דרכה
אולריקה מיינהוף נולדה ב-1934 באולדנבורג, גרמניה. בשנת 1936 עברה משפחתה לגור בעיר ינה, כאשר אביה ד"ר וורנר מיינהוף, היסטוריון לאמנות, התמנה למנהל המוזיאון העירוני. אמה, ד"ר אינגבורג מיינהוף, עבדה כמורה. כעבור ארבע שנים נפטר האב מסרטן. לצורכי פרנסת המשפחה בחרה אמה להשכיר חדר בביתם לרנטה רימק, פעילת שלום נוצרייה אותה הכירה באוניברסיטה. אחת מהסנדקיות של מיינהוף הייתה חוקרת ספרות היהודיה, גרטה אולריך, שבביקורה האחרון בבית משפחת מיינהוף ענדה טלאי צהוב. הדבר השפיע על מיינהוף מאוד. כשהתבגרה, היא גילתה שאורליך נשלחה לטרזיינשטט. בשנת 1946 המשפחה חזרה לאולדנבורג, שהייתה עתה בשטח הכיבוש הסובייטי. ב-1954 נפטרה אינגבורג מיינהוף מסרטן ורנטה רימק הפכה לאפוטרופוסית של אולריקה ואחותה הבכורה.
בריטניקוס
תקופת שלטונו של קלאודיוס
בריטניקוס היה כלי במזימתם של אמו ולריה מסלינה ובעלה גאיוס סיליוס. בשנת 48 הם תכננו להדיח את קלאודיוס ולהמליך תחתיו את בריטניקוס וכך לשלוט כעוצרים מטעם הילד הצעיר. מזימתם נכשלה והם הוצאו להורג על ידי קלאודיוס.
אולריקה מיינהוף
ראשית דרכה
ב-1952 סיימה מיינהוף את לימודי התיכון בעיר ויילבורג והחלה ללמוד פילוסופיה וחינוך באוניברסיטת מרבורג. בהשפעתה של רימק היא הגיעה לאוניברסיטה עם מודעות חברתית ופוליטית גבוהה. ב-1957 היא עברה ללמוד באוניברסיטת מינסטר, שם פגשה את הפילוסוף הספרדי המרקסיסטי מנואל סקריסטן (שבהמשך תרגם וערך חלק מכתביה) והצטרפה לאיגוד הסטודנטים הגרמני הסוציאליסטי. היא השתתפה בהפגנות נגד הצעת ממשלת קונראד אדנאואר לחמש את הבונדסוור בנשק גרעיני. חלק מחברי האיגוד ניסו לסלק אותה משום שלא הייתה די מרקסיסטית לטעמם והם בזו לפציפיזם שלה. בהמשך הייתה מיינהוף הדוברת המקומית של ההתארגנות נגד נשק גרעיני.
בריטניקוס
תקופת שלטונו של קלאודיוס
אחרי חשיפת הקשר, נישא קלאודיוס לאחייניתו, אגריפינה הצעירה, ואימץ את בנה נירון. הוא קבע את בנו המאומץ כיורשו. דבר זה פגע במעמדו של בריטניקוס. לפי ההיסטוריון טקיטוס האחים החורגים לא הסתדרו ביניהם: בריטניקוס המשיך לקרוא לנירון בשם הלידה שלו, ונירון טען שבריטניקוס הוא לא באמת בנו הביולוגי של קלאודיוס.
אולריקה מיינהוף
ראשית דרכה
ב-1959 הצטרפה מיינהוף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD) שהוצאה מחוץ לחוק כמה שנים לפני כן. זו הייתה ההתנסות הראשונה שלה בפעילות פוליטית לא חוקית. היא, קלאוס ריינר רול, מייסד ומו"ל הירחון השמאל הרדיקלי konkret ופעילים נוספים, נפגשו עם נציגי המפלגה פעם בכמה שבועות במזרח ברלין (הם לא היו היחידים מקבוצות השמאל במערב גרמניה שעשו זאת). מיינהוף החלה לעבוד ב-konkret בסוף 1959, ובשנים 1962–1964 הייתה העורכת הראשית של העיתון ונחשבה לכותבת מחוננת. היא כתבה על ההתחמשות הגרעינית של גרמניה המערבית ולא היססה לערוך השוואות לנאציזם, נושא שהיה רגיש מאוד באותה עת. ב-1961 היא נישאה לרול ולזוג נולדו תאומות, רגינה ובטינה. מיינהוף ורול נפרדו ב-1967 והתגרשו שנה מאוחר יותר.
בריטניקוס
תקופת שלטונו של קלאודיוס
בשנת 54 בריטניקוס היה על סף ההגעה לגיל הבגרות, לפי החוק הרומאי, ודבר זה חיזק את מעמדו כיורש. לפי ההיסטוריון סווטוניוס, קלאודיוס שקל להתגרש מאגריפינה, להדיח את בנה נירון ולמנות את בריטניקוס כיורשו היחיד. בנאומו האחרון לפני הסנאט, קלאודיוס התייחס לבריטניקוס ולנירון כשווים.
אולריקה מיינהוף
רדיקליזציה והצטרפות לסיעת הצבא האדום
באפריל 1968, אנדריאס באדר וגודרון אנסלין נעצרו לאחר שניסו להצית בית כולבו בפרנקפורט במחאה נגד הקפיטליזם האלים והתעלמות העולם ממלחמת וייטנאם. מיינהוף ביקרה אותם בכלא וכתבה מאמר שביקר את השימוש בהצתה אך הילל את המחאה הלא חוקית.
היא הפסיקה לכתוב ב- konkret באפריל 1969, משום שלדעתה המגזין הפך לממוסחר, ורבים מעמיתיה עזבו בעקבותיה. היא הסבירה את עזיבתה בכך שעצם עבודתה שלה ושל עמיתיה במגזין נתנו לו "תעודת כשרות" כעיתון שמאל אבל במוקדם או במאוחר [הוא] "יהפוך לחלק מהריאקציה, דבר שאני לא יכולה לחפות עליו בשיתוף הפעולה שלי, במיוחד עכשיו כשאי אפשר למנוע את מהלך [הדברים]". קבוצה של פעילים רדיקלים מברלין ארגנו השתלטות על משרדי ה-konkret במטרה להפיץ כרוזים לעובדים. ההשתלטות נכשלה משום שרול גילה על היוזמה ושלח את העובדים לעבוד בבית. משמצאו את המשרדים ריקים פנו לביתו של רול שנפגע בהתפרעות של מפגינים. הוא האשים את מיינהוף בכך שארגנה את האירוע, אך לא ניתן היה להוכיח שהיה לה קשר ישיר.
בריטניקוס
תקופת שלטונו של נירון
אגריפינה, ששלטה באימפריה באמצעות בנה נירון, התחילה לחפש לו מחליף כתוצאה מסכסוך שפרץ ביניהם. בריטניקוס נתפס בעיניה כמועמד מתאים. נירון הבין שבריטניקוס מסכן את שלטונו. הוא הרעיל אותו בזמן מסיבה. בריטניקוס נפטר ב-11 בפברואר 55, יום אחד לפני יום הולדתו ה-14 וחודש לפני מועד הפיכתו לבוגר על פי החוק הרומאי.
אולריקה מיינהוף
רדיקליזציה והצטרפות לסיעת הצבא האדום
ב-1970 כתבה מיינהוף והפיקה את הסרט Bambule (בגרמנית: מהומות). הסרט עקב אחרי קבוצה של נערות המתגוררות במוסד לנוער עברייני במערב ברלין וביקר קשות את שיטות החינוך הקשוחות במוסדות כאלו. העלילה עוקבת אחר התהוות המרד של הנערות נגד הנהלת המוסד, המסמלת את המבנים החברתיים המדכאים. בזמן שהסרט היה אמור לעלות לאקרנים, מיינהוף הייתה למבוקשת בעקבות בריחתו של אנדראס באדר ועל כן הסרט שודר לראשונה רק ב-1994.
בריטניקוס
תקופת שלטונו של נירון
לפי סווטוניוס, הקיסר טיטוס היה חברו הקרוב של בריטניקוס. הוא טען שישב עם בריטניקוס בארוחתו האחרונה וטעם מהאוכל המורעל שהרג אותו. בזמן שלטונו הקים טיטוס פסלים וטבע מטבעות לזכר חברו המת.
אולריקה מיינהוף
שחרור באדר
גודרון אנסלין, חברתו של אנדריאס באדר, יצרה קשר עם מיינהוף וביקשה שתסייע להם לשחרר את באדר ממעצר. על פי התוכנית, מיינהוף הייתה אמורה לפנות למוציא לאור הגרמני השמאלני קלאוס וגנבך, ולהציע לו שהיא ובאדר יכתבו יחד ספר בעודו בכלא. החוזה נחתם (אך וגנבך לא ידע על מניעיה של מיינהוף), והיא פנתה לרשויות בבקשה לאפשר לבאדר לצאת מהכלא ולעבוד איתה במכון למחקר חברתי במערב ברלין (Deutsches Zentralinstitut für soziale Fragen). התוכנית הייתה שאנשי מחתרת חמושים יכנסו למכון וישחררו את באדר ללא אלימות ושימוש בנשק חם. מיינהוף לא הייתה אמורה להיות מעורבת בשחרור, והיה עליה לטעון שלא הייתה מודעת לכך שבאדר מתכוון לברוח. ב-14 במאי 1970 הגיע באדר לספריית המכון עם שני שומרים, על מנת לעבוד עם מיינהוף. לאחר מכן פרצו למכון שתי נשים מסיעת הצבא האדום ואדם נוסף בעל עבר פלילי שנשכר בגלל ניסיונו, כביכול, בפעילות פלילית חמושה. האיש ירה בספרן מבוגר ופצע אותו קשה. יותר מאוחר נטען שהיורה, שהחזיק אקדח וגז מדמיע, ירה לא בכוונה.
בתחילה התכוונה מיינהוף להישאר בספרייה ולהשתמש בכישוריה ככתבת על מנת לסייע לבורחים. אבל הלחץ שיצר הירי הוביל אותה להצטרף אל האחרים לקפוץ מהחלון ולברוח. מייד לאחר בריחתם מיינהוף התקשרה לחבר שיאסוף את ילדיה מבית הספר. שיחת הטלפון מוכיחה שהיא בכלל לא תכננה את הבריחה. בתוך ימים ספורים הופיעו פוסטרים עם תמונתה בכל רחבי ברלין והוצע פרס של 10,000 מארק גרמני למי שיסייע בתפיסתה על מנת להעמידה לדין על חלקה בניסיון לרצח.
פעילותה עם סיעת הצבא האדום ומעצרה
במשך שנתיים השתתפה מיינהוף במעשי שוד בנקים ופיגועים שתכוננו ובוצע על ידי חברי סיעת הצבא האדום. אולם יותר מכל מיינהוף מזוהה עם ניסוח כתיבת האידאולוגיה של הקבוצה. במהלך תקופה זו, מיינהוף כתבה והקליטה רבים מהמניפסטים והעלונים של סיעת הצבא האדום. נראה שהמשמעותי ביותר ביניהם הוא הקונספציה של גרילה עירונית (Das Konzept Stadtguerilla), תגובה למאמר של הרסט מאלר (חבר הסיעה לשעבר שעזב מטעמים אידאולוגיים), המנסה לדייק בהגדרות האידאולוגיות של הסיעה. המניפסט כלל לראשונה את השימוש בשם "סיעת הצבא האדום" ובסמל שלה. בקיץ 1970 נסעו מיינהוף, באדר אנסלין ומאלר ממזרח גרמניה לביירות ופגשו נציגים של הפת"ח שאימנו אותם בשימוש בנשק.
התאומות של מיינהוף נתפסו כ"בעיה" על ידי חבריה ואנסלין לחצה עליה להרחיק אותם מגרמניה. התאומות הוברחו מחוץ לגרמניה. בספטמבר 1970, סטפן אאוסט, עיתונאי שעבד ב-konkret (והפך למוציא לאור של העיתון השמרני די ולט) סייע בהחזרת הילדות ממחנה של היפים בסיציליה. לטענת אאוסט, מיינהוף התכוונה לשלוח אותן לבית יתומים של ילדים פלסטינים בירדן. מיינהוף פגשה את בנותיה כמה שנים מאוחר יותר, כשהן ביקרו אותה בכלא.
ב-14 ביוני 1972, בלנגנהאגן, נגש אדם זר לפריץ רודוואלד, מורה שסיפק מקלט לעריקים של צבא ארצות הברית, וביקש מקום לינה לו ולחברתו. רודוואלד הסכים, אך מאוחר יותר הוא החל לחשוד שהאישה משתייכת לסיעת הצבא האדום והחליט להתקשר למשטרה. למחרת המשטרה תצפתה על הבית בעת שהזוג הגיעו אל רודוואלד. כוחות המשטרה עצרו את גרהרד מולר, שהיה חמוש, ואת אולריקה מיינהוף.
מאסר ומוות
בדצמבר 1972, בעת שמיינהוף חיכתה למשפטה, היא נקראה להעיד במשפט של הורסט מאלר. היא נשאלה על הצהרת תמיכה שלהם ברצח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן באותה השנה. בתשובה לשאלות היא ענתה: איך היה אושוויץ יכול להתקיים? מה הייתה האנטישמיות? היא השתמשה בשנאה של האנשים – שנאה [הקשורה] בתלות שלהם בכסף כאמצעי חליפין – ובכמיהה שלהם לקומוניזם. המשמעות של אושוויץ היא רציחתם של שישה מיליוני יהודים והעמסתם על עגלות אשפה של אירופה משום שהיו [כביכול] מה שטענו נגדם – יהודי כסף. למעשה, קרנות ההון והבנקים – ליבת מערכת האימפריאליזם והקפיטליזם – הסיטה את שנאת הכסף והניצול של האנשים מעצמם אל עבר היהודים. לאחר שנתיים של דיונים מיינהוף נשפטה לשמונה שנות מאסר. החברים המייסדים של סיעת הצבא האדום, מיינהוף, באדר, אנסלין ורספי, הורשעו ב-19 באוגוסט 1975 על ארבע עבירות של רצח, 54 ניסיונות לרצח, ואשמה נוספת בהקמת ארגון לא חוקי. ב-9 במאי 1976, לפני תום המשפט, מיינהוף נמצאה תלויה על חבל עשוי ממגבת. אם לא הייתה מתאבדת, היא הייתה צפויה להידון למאסר עולם ועוד 15 שנה (כמו שאר שלושת הנאשמים שקיבלו גזר דין זה). תוספת המאסר נועדה למזער את האפשרות לשחרור מוקדם.
החקירה הרשמית בדבר מותה של מיינהוף קבעה שהיא התאבדה. אולם הממצאים הרשמיים לא התקבלו על ידי חברי הסיעה וחברים בארגונים מיליטנטיים אחרים, שהאמינו שהיא נרצחה על ידי הרשויות. שנים מאוחר יותר התגלה שמיינהוף הפכה ליותר ויותר מבודדת משאר אסירי הסיעה, וגודרון אנסלין כינתה אותה "חלשה מדי". עלתה גם הטענה שאחד מחברי הסייעה רצח אותה. חקירה שנייה בוצעה על ידי קבוצה בינלאומית בלתי תלויה, ממצאי החקירה פורסמו ב-1979.
מיינהוף נקברה שישה ימים לאחר מותה, בברלין. ההלוויה הפכה להפגנה בהשתתפות כ-4,000 איש.
מיינהוף ופמיניזם
ב- 1968 פרסמה מיינהוף מאמר בשם "תודעה כוזבת" בו היא טוענת כי שחרור האישה הוא חלק משחרור האנושות ואי-אפשר לשחרר רק קבוצה אחת. במאמר היא תיארה את המתח בין עבודה וחיי משפחה אצל נשים. למרות תפיסותיה המהפכניות היא האמינה שהאם היא הדמות החשובה ביותר בחיי ילדיה ואפילו דמויות נשיות אחרות (למשל, סבתא) לא יכולות להחליף אותה. אך מיינהוף הכירה בהאדרה החברתית של תפקידי האמהוּת שלתפיסתה מכשילה כל אפשרות לשינוי פוליטי. כל עוד האם העובדת תאמין כי עליה להיות בבית עם ילדיה היא לא תתבע את זכויותיה כעובדת. במאמר היא מציגה את הקשר בין פוליטיקה מגדרית לפוליטיקה מעמדית. לתפיסתה, הפמיניזם הבורגני טוען שיש היררכיה מגדרית אולם מיינהוף טוענת כי אין טעם לראות בגברים קטגוריה פוליטית כאשר המאבק צריך להיות נגד הקפיטליזם. בעיניה, אם האמנציפציה של נשים באה לידי ביטוי בעליית הכנסתן הרי שמדובר בשחרור חלקי ביותר וכוזב. מאבק הנשים צריך להיות במבנים החברתיים שכובלים אותן.
אגיפטופיתקוס
אגיפטופיתקוס (שם מדעי: Aegyptopithecus) הוא סוג של קוף קדום אשר השתייך לאנתרופואידים. בסוג זה מין אחד בשם אגיפטופיתקוס זאוקסיס (שם מדעי: Aegyptopithecus zeuxis).
סוג זה שקל כ-6 ק"ג וחי לפני כ-35 עד 33 מיליון שנים מסוף האאוקן עד תחילת האוליגוקן. מאובנים שלו נמצאו לראשונה בפיום שבמצרים ותוארו ב-1965. המינים של הסוג היו חיים באזורי ביצה ויער וניזונו מפירות. הם התאפיינו בדו צורתיות זוויגית. שם הסוג הוא על שם הימצאו במצרים.
יאקוב, מרקיז באדן-באדן
יאקוב הראשון, מרקיז באדן (בגרמנית: Jakob I. von Baden; 15 במרץ 1407 – 13 באוקטובר 1453) היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1431–1453.
ביוגרפיה
יאקוב נולד ב-15 במרץ 1407 בהאכנברג, והיה בנם הבכור של ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן ואשתו השנייה אנה מאוטינגן. יאקוב הראשון היה איש בעל אמונות דתיות עמוקות, והיה ידוע כמייסד כנסיות. הוא ייסד את המנזר בפרמרסברג והיה נדיב עיקרי של ה- Stiftskirche בבאדן-באדן.
על פי מצוות אביו, רק שניים מבניו היו אמורים להיחשב יורשי המרקיזות. לכן, רק קרל וברנהרד קיבלו חינוך חילוני; לילדים האחרים היה חינוך דתי קפדני. גאורג, לאחר שהחל בקריירה דתית בצעירותו, חזר לזמן קצר לקריירה חילונית, אך בשנת 1454 חזר למסדרים קדושים ולאחר מכן הפך לבישוף של מץ.
יאקוב היה ההפך מאביו; אניאה סילביו דה פיקולומיני (האפיפיור פיוס השני) אפיין אותו כ"מפורסם בקרב הגרמנים בזכות הצדק והאינטליגנציה שלו".
בשנותיו הראשונות היה שליט רכוש המשפחה בהוהנברג, עד שבגיל 24 עלה לשלטון בבאדן. הוא תואר כאביר נוקשה ואב חסכן של המדינה והיה פופולרי בקרב הנסיכים כמתווך. גם הקיסר זיגיסמונד וגם הקיסר פרידריך השלישי, שתחתיו שירת, חשבו עליו מאוד.
כאשר בשנת 1427 נכנס הסכם שפונהיים לתוקף, הוא השיג נחלה על המוזל. בשנת 1442 הוא קנה עבור 30,000 מצאצאיו של ולטר פון גרולדסק מחצית הלורדות של להר ומהלברג. ב-13 באוקטובר 1453 מת יאקוב במיהלבורג, ובניו ירשו את נחלותיו.
משפחתו
הוא התחתן ב-25 ביולי 1418 עם קתרין מלורן, בתם של שארל השני, דוכס לורן ומרגרט מפפאלץ. נולדו להם הילדים הבאים:
היה לו גם בן לא חוקי, רודולף מבאדן.
אנטואן גלן
אנטואן גלן (בצרפתית: Antoine Galland; 4 באפריל 1646 – 17 בפברואר 1715) היה מזרחן וארכאולוג צרפתי שהתפרסם בעיקר כמתרגם האירופי הראשון של סיפורי אלף לילה ולילה (שתורגמו לצרפתית כ-"Les mille et une nuits"). גרסתו של גלן למעשיות הופיעה בשנים עשר כרכים שפורסמו בין השנים 1704 ו-1717 והשפיעה במידה ניכרת על הספרות האירופית המאוחרת יותר ועל ההתייחסות כלפי העולם האסלאמי. לדברי חורחה לואיס בורחס, תנועת הרומנטיקה החלה כשתרגומו של גלן נקרא לראשונה.
חייו
גלן נולד ביישוב רולו (Rollot). בילדותו התייתם ועבר לגור בפריז, שם גם למד בגימנסיה כשהוא מפרנס את עצמו. לאחר שעבד בקטלוג כתבי יד מזרחיים באוניברסיטת סורבון, הוא נקרא בשנת 1670 לשרת כמזכיר השגריר הצרפתי בקושטא, שם גם למד יוונית מודרנית. בשנת 1673 הוא סייר בסוריה וחקר את עתיקותיה. הוא שב לפריז עם אוסף יקר ערך של מטבעות יווניים. בשנת 1676 שב לסייר בלבנט, ובשנת 1679 כבר נשלח לשם על ידי ז'אן-בטיסט קולבר (Jean-Baptiste Colbert) כדי לרכוש כתבי יד בערבית.
בשנת 1704 החל לפרסם את התרגום האירופי הראשון של אלף לילה ולילה. זה יצא לאור בתריסר כרכים; אחדים מהם הודפסו רק אחרי מותו. המהדורה הצרפתית מכילה גם סיפורים שאינם ידועים מכתבי היד המזרחיים, בהם מעשיות פופולריות ביותר כגון עלי באבא וארבעים השודדים ואלאדין ומנורת הקסמים. לטענתו של גלן הוא שמעם מפי מספרי סיפורים מסוריה.
שמואל זכאי
שמואל זכאי (נולד ב-1963) הוא תא"ל במיל' ואיש ניהול ישראלי. המכהן כמנהל רשות התעופה האזרחית. קודם לכן שימש כמנהל נמל התעופה בן-גוריון וכסמנכ"ל ברשות שדות התעופה. בשירותו הצבאי שימש כמפקד חטיבת גולני, עוצבת אדום ואוגדת עזה.
ביוגרפיה
שמואל זכאי נולד בעפולה ב-1963. אביו שירת בחיל האוויר ומשפחתו של זכאי נדדה בין מגורי המשפחות בבסיסי החיל השונים. באוגוסט 1981 התגייס לצה"ל לגדוד שקד. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. השתתף בפינוי ימית ולחם במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר ועם סיומו נשאר להדריך מחזור צוערים בבה"ד 1. בעקבות פירוק "שקד" בחר לעבור לחטיבת גולני בעקבות עצה ממפקדו בקורס הקצינים, גדי איזנקוט, ושירת כמפקד מחלקה בגדוד 51. ב-1986 מונה למפקד פלוגה בגדוד ואחר כך למפקד הפלחה"ן החטיבתי. השתחרר משירות הקבע, לאחר כשנה, ב-1988, נקרא לשירות מילואים כסגן מפקד גדוד 51. לאחר מבצע כחול וחום החליט לחזור לשירות קבע ושימש כסגן מפקד גדוד 13 (גדעון) בתקופת גדי איזנקוט. יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובשנת 1991 מונה למפקד גדוד 51 והוביל אותו במבצעים מורכבים בלחימה בדרום לבנון.
ב-1993 מונה לסגן מפקד עוצבת חירם (חטיבה 769), החטיבה המרחבית המזרחית של עוצבת הגליל וב-1995 חזר לבה"ד 1 כמפקד גדוד גפן, קורס קציני החי"ר. זכאי השתלם בצבא בריטניה ולמד באופן יסודי על הגוף המכשיר בצבא זה את היחידות העתידות להישלח לתעסוקה מבצעית בקוסובו במסגרת נאט"ו ובצפון אירלנד כנגד המחתרת האירית. ב-1996 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בא"פ אליקים בו הקים ב-1997 את בית הספר ללוחמה נגד גרילה, במקביל פיקד על חטיבת כרמלי, חטיבת חי"ר במילואים. באותה שנה היה זכאי חבר בוועדת חקירה לבדיקת אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי חטיבת גולני ונפצעו חמישה נוספים.
ב-1997 חזר ללחימה בגבול הצפון, הפעם כמפקד עוצבת חירם. במהלך כהונתו הציע את התפטרותו, לאחר שחייל נפצע בעת כניסת כוח מחיילי החטיבה לשטח בדרום לבנון בו נפל פצצות מצרר. אך לעומת זאת קיבל זכאי גיבוי מהרמטכ"ל, שאול מופז, בכך שדחה את התפטרותו. ב-1999 קיבל את הפיקוד על חטיבת גולני תפקיד בו שימש עד 2001. במהלך תקופתו כמפקד החטיבה הוביל את לוחמיה בלחימה בדרום לבנון. באותה עת הייתה סוגיית הנסיגה מלבנון במוקד השיח הציבורי, באחת השיחות עם חייליו מתח זכאי ביקורת חריפה על ראשי תנועת המחאה למען הנסיגה, ארבע אמהות וכינה אותן בכינוי הגנאי "ארבע סמרטוטות". אלוף פיקוד צפון, גבי אשכנזי, רשם בשל כך הערה בתיקו האישי של זכאי. בלילה האחרון בתפקידו כאלוף-משנה פיקד זכאי מן החפ"ק על מבצע "סגירת מעגל" ברצועת עזה, במהלכו לכדה סיירת גולני את עבד אל רבו אבו חוסה אשר היה מעורב בתכנון רצח אבי סספורטס ואילן סעדון. בתום התפקיד קיבל העלאה לדרגת תת-אלוף מהרמטכ"ל שאול מופז ובכך נהיה לצעיר קציני צה"ל בדרגתו.
תפקידו הבא היה מפקד אוגדה כשקיבל את הפיקוד על עוצבת אדום האחראית על גבול ישראל-מצרים, והוביל אותה במאמץ למניעת הברחות ובפעולות לסיכול חדירות מחבלים. ב-2004 קיבל את הפיקוד על אוגדת עזה. בתקופתו אירעו שני אסונות הנגמ"שים וזכאי הוביל את האוגדה במבצע קשת בענן בדרום הרצועה ובמבצע ימי תשובה בצפונה. בצעד תקדימי לקח זכאי חלק בתחקיר המבצעי שניהל חיל האוויר בעקבות מבצע קשת בענן. בספטמבר אותה השנה ספג זכאי הערה פיקודית מן הרמטכ"ל משה יעלון על תפקודו באירוע בו חדרו מחבלים למוצב "מורג". בנובמבר 2004 התפטר מתפקידו לאחר עימות עם הרמטכ"ל משה יעלון ואלוף פיקוד הדרום דן הראל על רקע חשד להדלפה אודות חילוקי דעות בין הדרג המדיני לצבאי לגבי המשך מבצע ימי תשובה. זכאי נכשל בבדיקת פוליגרף שנערכה לו. זכאי התכוון לבקש להישאר בצבא ולצאת לחופשת לימודים, אך הרמטכ"ל הורה לו לפשוט את מדיו באופן מיידי מהנימוקים: "כשל ערכי באמינות כלפי מפקדים ופקודים ועזיבת אוגדה בעת לחימה".
לאחר שחרורו מצה"ל, התמנה בספטמבר 2005 למנהל חטיבת הביטחון ברשות שדות התעופה וב-2008 קודם לסמנכ"ל ארגון וניהול ברשות. באותה שנה חתם על מכתב הקורא לניהול משא ומתן עקיף עם תנועת חמאס בעזה על הפסקת אש ארוכת טווח. באפריל 2010 מונה לסמנכ"ל מסופי הגבול ושדות התעופה הפנים-ארציים ברשות. מתחילת 2012 שימש כממלא מקום זמני לשנתיים כמנכ"ל נמל התעופה בן-גוריון. בשנת 2014 מונה למנהל נתב"ג. ביולי 2022 הודיע על פרישתו בסוף שנה זו מתפקיד מנהל נתב"ג. במרץ 2023 מונה על-ידי שרת התחבורה מירי רגב לתפקיד ראש רשות התעופה האזרחית.
ב-27 בספטמבר 2016 העיד מטעם ההגנה במשפט אלאור אזריה, וטען כי הירי היה סביר ועל מנת לנטרל את האיום מהמחבל שזז, ולא היה ירי על מנת להרוג.
זכאי מתגורר בצור יגאל. הוא נשוי בשנית ואב לחמישה.
הפנקס
הפנקס הוא אתר אינטרנט ישראלי העוסק בספרות ילדים ונוער, וכן בתרבות הילדים באופן כללי - בתיאטרון, בקולנוע, באיור ובכל סוג של אמנות המיועדת לילדים. האתר פועל בשפה העברית, ומגדיר עצמו כ"כתב עת מקוון".
האתר הוקם במרץ 2010 על ידי תמר הוכשטטר ויותם שווימר, שהיו שניהם באותה העת סטודנטים בירושלים.
חזון ומטרות
החזון של העורכים הוא להפוך את הפנקס לבמה אלטרנטיבית ליוצרים ולחוקרים בתחום ספרות ותרבות הילדים.
מטרת האתר כפי שהוגדרה על ידי יוצריו היא לענות על שני צרכים בתחום התרבות לילדים בארץ:
תרבות לילדים היא בעלת ספקטרום נרחב. יוצרי האתר מאמינים כי שיח מקורי בספרות ותרבות לילדים, המציג שלל התייחסויות וסגנונות, הוא בעל ערך אמנותי ומחקרי.
"הפנקס" מופיע בפורמט אינטרנטי על-מנת לאפשר למתעניינים בתחום התרבות לילדים לקחת חלק פעיל: על ידי שליחת תגובות, יצירת דיון, שליחת טקסטים ביקורתיים ויצירות מקוריות בתחום הספרות, השירה והאיור לילדים.
האתר מגדיר את האלמנט הוויזואלי כבעל חשיבות ולכן הפנקס שומר על עיצוב הנובע מהלך הרוח של עולם הילדים, במטרה ליצור חיבור לעולם זה גם דרך הוויזואליות של האתר.
כבר בגליונותיו הראשונים זכה האתר לתרומת תוכן של אישים ידועים בספרות הילדים בישראל כיהודה אטלס, שלומית כהן-אסיף יחיעם פדן ומרית בן ישראל, בעוד שאישים כנורית זרחי ועפרה עמית הסכימו להתראיין. עובדה זו תרמה רבות לביסוסו של האתר.
האתר כולל ראיונות עם יוצרים, מאמרים וביקורות על יצירות ילדים, וכן אגף ל"יצירה מקורית" הכולל שירים, סיפורים, יצירות אנימציה וקטעי מוזיקה.
החומר בכתב העת מוגש לקורא ברישיון Creative Commons המקל על השימוש בתוכן, מבלי שיש בו ויתור על זכות יוצרים.
במרץ 2011 ערך "הפנקס" תחרות מאיירים בה השתתפה הוצאת הקיבוץ המאוחד. המאיירים התבקשו לאייר סצנה מתוך הספר "ויהי ערב חדש" של פניה ברגשטיין.
הפנקס הוא יוזמה פרטית שלא עומד מאחוריה שום גוף כלכלי.
בשלושת החודשים לאחר עליית האתר לאוויר, נרשמו באתר הפנקס כ-2,000 כניסות בחודש.
בשנת 2021 זכתה נירה הראל בפרס מטעם כתב העת .פרס זה הוענק לה על תרומתה לתרבות הילדים בישראל.
799
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נולדו
ללא תאריך מדויק:
מיכאל השני, קיסר האימפריה הביזנטית
מיכאל השני (ביוונית: Μιχαήλ Β', Τραυλός; המגמגם) (770–829) היה קיסר ביזנטיון ושליטה בין השנים 820 עד 829 ומייסדה של השושלת האמורית.
ריאל ספורטיב
ריאל ספורטיב היא קבוצת כדורגל מהעיר טמה שבגאנה. הקבוצה הייתה במשך רוב שנותיה קבוצת מרכז טבלה.
בסטיאן אוצ'יפקה
בסטיאן אוצ'יפקה (בגרמנית: Bastian Oczipka, נולד ב-12 בינואר 1989 בברגיש גלדבאך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
אוצ'יפקה שיחק כנער במועדונים מקומיים של ברגיש גלדבאך, ובשנת 1999, כאשר היה בן 10, התגלה על ידי סקאוטים של באייר לברקוזן. אוצ'יפקה העביר את כל נעוריו בבאייר לברקוזן, ובשנת 2008 החל להשתייך לסגל של הקבוצה הבכירה. עם זאת, אוצ'יפקה לא שיחק בבונדסליגה כלל במדי באייר לברקוזן, וכבר בעונת 2008/09 הושאל להאנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה. בעונת 2008/09 אוצ'יפקה והאנזה רוסטוק סיימו את העונה במקום ה-14 בבונדסליגה השנייה, כשאוצ'יפקה שיחק כשחקן הרכב קבוע. במחצית הראשונה של עונת 2009/10 אוצ'יפקה המשיך לשחק בקביעות בהאנזה רוסטוק, אך בפגרת החורף חזר לבאייר לברקוזן והושאל שוב, הפעם לפ.צ. סנט פאולי, גם היא מהבונדסליגה השנייה. עד מהרה הפך אוצ'יפקה לחלק חשוב בפ.צ. סנט פאולי, והעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה בתום עונת 2009/10. בעונת 2010/11 אוצ'יפקה המשיך את תקופת ההשאלה בסנט פאולי, וערך 20 הופעות, בעונה שבסיומה נשרה סנט פאולי בחזרה לבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון. בעונת 2011/12 חזר אוצ'יפקה לסגל של באייר לברקוזן, ולראשונה שיחק במדיה במסגרת הבונדסליגה. עם זאת, אוצ'יפקה לא הצליח לתקוע יתד בקבוצת נעוריו, וערך תשע הופעות ליגה ושלוש הופעות במסגרת ליגת האלופות בלבד. בבונדסליגה הגיע אוצ'יפקה עם באייר לברקוזן למקום החמישי, ובליגת האלופות נטל חלק בתבוסה 1–7 לברצלונה בשמינית הגמר, כאשר החליף את רנאטו אוגוסטו.
בתום עונת 2016/17 עזב אוצ'יפקה את איינטרכט פרנקפורט, וחתם בשאלקה 04. אוצ'יפקה השתלב מיד בהגנה של שאלקה, וערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של עונת 2017/18, בו ניצחה שאלקה 0–2 את ר.ב. לייפציג. עונה זו הסתיימה בצורה מוצלחת עבור אוצ'יפקה ושאלקה, שסיימו במקום השני בבונדסליגה והבטיחו מקום בליגת האלופות לעונת 2018/19.
בקיץ 2021 חתם אוצ'יפקה באוניון ברלין. ב-16 בספטמבר ערך הופעת בכורה בניצחון 0–2 על ולפסבורג.
ב-22 ביולי 2022 חתם בארמיניה בילפלד.
קריירה בינלאומית
אוצ'יפקה שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה. לאוצ'יפקה ישנה אפשרות לשחק בנבחרת פולין אם יבחר בכך, עקב העובדה שיש לו שורשים פולניים במשפחה.
אנדרה סולטנר
אנדרה סולטנר (בצרפתית: André Soltner; נולד באלזס, צרפת, ב-1932) הוא שף וסופר צרפתי העובד בארצות הברית.
קריירה כשף
אנדרה סולטנר החל את הקריירה שלו בגיל 15 באוטל די פארק, מילוז, באלזס מולדתו.
ב-1962 פתח אנדר סירמן את מסעדת "לטוס" (Lutèce) במנהטן, ניו יורק, הוא הביא את אנדרה סולטנר לכהן כשף המסעדה. מעט אחרי-כן סולטנר נכנס לשותפות עם סירמן והם ניהלו את המסעדה ביחד, עד ש- סירמן עזב אותה ופתח מסעדות במקומות אחרים. סולטנר נהיה השף-בעלים של "לטוס" עד שהוא מכר אותה ל- Ark Restaurants ב-1994. המסעדה נסגרה ב-14 בפברואר 2004, לאחר ירידה בהכנסות, זאת מכיוון שנטשו אותה לקוחות ותיקים, אחרי שאופיה ותפריטה השתנה בעקבות מכירתה ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שגרם ללקוחות להוציא פחות כספים. למסעדה היה סניף בסטריפ של לאס וגאס. בזמן שסולטנר היה שף המסעדה זכתה לניקוד מקסימלי של ארבעה כוכבים מהניו יורק טיימס, היא ירדה לשלושה כוכבים תחת הבעלים החדשים.
סולטנר החמיץ רק חמישה ימים מתוך 34 שנותיו ב"לטוס".
הוא מחבר-שותף של הספר The Lutèce Cookbook.
הישגים
הוא זכה ביותר מ-25 פרסים, בכללם לגיון הכבוד וקצין מסדר ההצטיינות הלאומי, Meilleur Ouvrier de France ואביר מסדר ההצטיינות החקלאית מממשלת צרפת. ופרס על מפעל חיים מקרן ג'יימס בירד.
סולטנר חבר במספר ארגונים קולינריים בכללם המכון האמריקאי לאוכל וליין, שבו הוא ואשתו סימון הקימו את מלגת החינוך לאוכל על-שם אנדרה וסימון סולטנר, שנועדה לסייע לטבחים בתחילת דרכם. סולטנר הוא חבר הפדרציה הקולינרית האמריקאית, התאחדות השפים של אמריקה, וחברת הטבחים של צרפת. הוא שימש במשך למעלה מעשרים שנה כמאסטר שף של צרפת (Délegué Général of the Maîtres Cuisiniers de France) והוא יושב בחבר הנאמנים של חברת הנדבנות הקולינרית.
ב-13 במאי 2010 סולטנר, ביחד עם שפים נוספים מהמכון הקולינרי הצרפתי כמו ז'אק פפין, ז'אק טורס ואלן סאייאק, הכינו ארוחת ערב בעלות של 30,000$ לזוג עבור מסע גיוס הכסף של נשיא ארצות הברית ברק אובמה במלון סנט רג'יס במנהטן.
סולטנר כיום
סולטנר מכהן כדיקן ללימודים קלאסיים במכון הקולינרי הצרפתי, חלק ממרכז קולינרי בינלאומי, בעיר ניו יורק.
קוטינוס מזרחי
קוטינוס מזרחי (שם מדעי: Cotinus coggygria), המוכר גם כעץ עשן או שיח עשן, הוא מין אירו-אסיאתי של צמח פורח ממשפחת האלתיים.
תיאור
זהו שיח נשיר רב-ענפים שגדל לגובה של 5–7 מטרים ורק לעיתים נדירות יוצר עץ קטן. עליו אליפטיים, קוטרם 3–8 ס"מ, צבעם ירוק והם בעלי ברק שעוותי. בסתיו צבע העלווה נעשה מגוון – כתום אפרסק, צהוב, סגול וארגמן. הפרחים מרובים, בעלי חמישה עלי כותרת בצבע צהוב חיוור, והם גדלים בתפרחות שקוטרן עשוי להגיע עד 30 ס"מ (על אף שקוטרו של כל פרח בודד הוא כ-5–10 מ"מ בלבד). מרבית הפרחים בכל תפרחת מתארכים לעלים נוצתיים בצבעי צהבהב-ורוד עד ורוד-סגול, והם אלו שמעניקים לעץ את המראה הייחודי דמוי עשן שהעניק לו את שמו העממי, עץ עשן.
הפצה ובית גידול
מין זה הוא ילידי בשטח שמשתרע מדרום ומזרח אירופה על פני מרכז אסיה והרי ההימלאיה ועד צפון סין.
שימושים
העץ נפוץ כצמח נוי, ורבים מזניו נבחרו בשל עלוותם הסגולה. בעבר שימש העץ גם להפקת צבע צהוב בשם פיסטין, שהוחלף בהמשך בצבעים סינתטיים.
קספר וולף
קספר ווֹלף (גרמנית: Caspar Wolf; 3 במאי 1735 – 6 באוקטובר 1783) היה צייר שווייצרי, אשר נודע בעיקר בשל ציורי האלפים שלו. הושפע רבות מפואמה של אלברכט וון הלרס על האלפים, ומתנועת הסער ופרץ.
ביוגרפיה ויצירה
קספר נולד למשפחה של בוני ארונות ממוּרי. הוא עבר לקונסטנץ ב-1749 ללמוד תחת יוהאן יעקב אנטון וון לנץ, ובין 1753 ו-1759 עבד כצייר באאוגסבורג, מינכן ופסאו. ב-1768 גר בבזל, ושנה לאחר מכן הגיע לפריז, לסטודיו של פיליפ ג'יימס דה לוטנבורג, שם עבד למשך שנתיים, ונחשף לערך המחודש של ציורי הנופים.
ב-1774 עבר לברן, שם קיבל הזמנה ממוציא לאור מקומי בשם אברהם ווגנר ל-200 ציורים של האלפים. הוא ערך טיולי רישום קבועים לאלפים עד 1778, והציורים הוצגו בסופו של דבר בגלריה של ווגנר, במסגרת תערוכה שעברה שנה לאחר מכן לפריז. יצירות אלו, המצוירות בדיוק ובאותנטיות אך גם בעלות נופך רומנטי ואידילי, הן החשובות ביותר בציור הנופים בשווייץ של המאה ה-18. מפריז עבר וולף לבלגיה, בתקווה למצוא לקוחות. לאחר מכן עבד באאכן, שם סיפק ציורי נוף לבעלי אדמה מקומיים. גם בשנות חייו האחרונות, בהן עבד בערים הגרמניות קלן ודסלדורף, המשיך לצייר את האלפים. הוא נפטר בשנת 1783 בבית חולים בעיר היידלברג.
אתינגאנים
אתינגאנים (ביוונית: Ἀθίγγανοι) היו כת בנצרות שפעלה בקיסרות הביזנטית ואימצה כמה ממנהגי היהדות.
לפי המקורות העתיקים האתינגאנים היו כת נוצרית של מתייהדים שאימצו כמה ממנהגי היהדות, הם קיימו את "חוקי משה" ושמרו את יום השבת אולם מנגד הם לא נהגו למול את בניהם והעדיפו במקום לקיים את טקס הטבילה. ההשפעה היהודית מיוחסת לקהילה היהודית שחיה בקרבתם ואף נאמר שלכל משפחה אתינגאנית היה יהודי שתפקידו היה להיות מדריכם בענייני הדת היהודית.
המקורות מציגים את האתינגאים כיורשיהם של המלכיצדיקאים אולם דבר זה לא וודאי, בהשקפת עולמם הם היו קרובים לפלגיאנים והתנגדו לפולחן האיקונין. יש חוקרים המפקפקים במידת ההשפעה שהמקורות הכנסייתים מייחסים ליהודים על האתינגאים, מכיוון שלכותבים הכנסייתים יש נוהג להאשים את היהודים בכל צרות הנצרות.
למרות הגזרות הקשות הכת המשיכה להתקיים בפריגיה ויש ידיעות על קהילה משגשגת של אתינגאנים בימי שלטונו של מיכאל השני. בימי שלטונו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס ההתקפות על האתינגאנים התחדשו והם הואשמו בעיסוק בכישוף ובזימון שדים, ההתקפות עליהם היו חלק ממערכה כוללת כנגד זרמים נוצרים לא-אורתודוקסים ששכנו בקיסרות. קיומם מתועד עד המאה ה-11.
מחסן
מחסן הוא מבנה נפרד או חלק ממבנה אשר משמש להחזקה של סחורה, חמרי גלם וכדומה. וכן מבנה או חלק ממבנה המשמש להחזקה של חפצים שאין בהם צורך מיידי. נהוג להבחין בין מחסן סחורה למחסן ציוד.
מחסן סחורה
מחסנים משמשים גורמים מסחריים שונים, כמו יצרנים, יבואנים, יצואנים, סיטונאים, עסקי לוגיסטיקה ושליחויות, מכס, וכו' לאחסון סחורות. אחסון סחורות יכול להיות לטווחי זמן שונים, אך בגמר האחסון, סחורה שיצאה מהמחסן אינה חוזרת אליו.
דוגמאות למחסנים בשימוש במפעלי ייצור:
עבור יבואנים, סיטונאים, וקמעונאים משמש המחסן להחזקת סחורה שטרם נמכרה לחוליה הבאה בשרשרת האספקה, על מנת לאפשר גמישות בהספקה על פי מודלים של צריכה צפויה. כלומר, סחורה שהלקוחות צפויים להזמין לפני שבעל המחסן יספיק להזמין את הסחורה מהספק שלו.
מחסנים מסחריים נמצאים בבניינים גדולים באזורי תעשייה. הם מצוידים ברציפי העמסה למשאיות (או לעיתים לספינות); ולעיתים הסחורה מועמסת ישירות לנמל תעופה, נמל ימי או תחנת רכבת. לעיתים קרובות יש גם עגורנים ומלגזות המסייעות בשינוע הסחורה, שעל-פי תקני ISO מצויה על משטחי משא. בשל מורכבות ניהול מחסנים, הם דורשים לעיתים שימוש במערכת ניהול מחסן ממוחשבת. במחסנים כאלו יש לעיתים מערכת אחסון אוטומטית המאפשרת אחסון וליקוט של הפריטים באמצעות מערכת רובוטית.
בהתאם לסוג הסחורה או החומרים המאוחסנים בהם, מחסנים שונים נדרשים לעמוד בדרישות שונות, כגון בקרת טמפרטורה, בקרת לחות, איטום למניעת כניסה או בריחה של גזים שונים, ועוד.
מחסן ציוד
מחסני ציוד מיועדים בדרך כלל לכלי עבודה שהשימוש בהם אינו רצוף, ובגמר השימוש הם מוחזרים למחסן עד לשימוש הבא. מחסני ציוד משמשים כמעט בכל תחום פעילות אנושי - בתעשייה, במשרדים, במבני ציבור ובבתי מגורים.