cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה
אבחון גילוי עצמי באמצעות צבע – SRTC
בין השאר מציינת לב ויזל, שהצייר והאדריכל האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר תיאר את הספירלה הצבעונית שבציוריו כסמל המייצג את המעבר מהעצמי הפנימי אל העולם החיצוני, ומהעולם החיצוני אל העצמי הפנימי. הונדרטוואסר טען כי צורות וצבעים ספירליים אלה הם ייצוגים של תמונות חיקוי אינסטינקטיביות של החוויה הראשונית של אנשים, כלומר - הם מייצגים את מנגנוני ההגנה ואת האובייקטים הפנימיים..
מטרת טכניקת האבחון SRTC היא לאפשר למטופלים לבחון את עצמם ואת מנגנוני ההגנה שלהם, במערכות יחסים עם אובייקטים משמעותיים ואירועי חיים טראומתיים. האבחון נעשה בצורה לא מאיימת, המעודדת ביטוי מילולי ומודעות עצמית. לטכניקה זו ערך כאמצעי אבחוני של ניתוח האישיות, אך גם ככלי טיפולי. טראומות שעבר המטופל, אירועי חיים ואובייקטים משמעותיים באים לידי ביטוי בצבע, שהוא אמצעי לביטוי רגשי. בנוסף, נעשה שימוש במבנה מאורגן, שמקביל למבנה הפנים-נפשי: מבנה בעל מרכז פנימי בנוי שכבות, בדומה למבנה המנדלה. טכניקה זו מאפשרת את גילוי השפה הפנימית של המטופל, העשוי לתרום לתקשורת טובה ועמוקה יותר בינו ובין המטפל.
הטכניקה מומלצת לשימוש מיד לאחר הפגישה הראשונה בין המטפל למטופל. היא כוללת שני שלבים: בשלב הראשון המטפל מסביר למטופל כי באופן מטפורי, כל אדם מורכב משכבות, כמו אלה של בצל; השכבות הפנימיות מוסתרות לעיתים קרובות מהעולם החיצון. לאחר מכן המטופל מתבקש לצייר את עצמו כשכבות צבע, החל מהשכבה הפנימית עד לחיצונית ביותר. כמו כן, המטופל מתבקש להתחבר באופן חופשי לצבעים, ולהקצות תחושה או רגש (באופן אסוציאטיבי) לכל צבע. לאחר היצירה, מתבקש המטופל להקצות אירוע מהחיים או מצב שחווה, לכל צבע. בשלב השני המטופל מתבקש להקצות צבע אחד או יותר, לאחרים משמעותיים, על פי רשימה שהגיש המטפל (למשל אם, אב, אחים, בני זוג, ילדים והמטפל). בסופו של התהליך, המטופלים מתבקשים לבנות משפט בעל משמעות מהמילים שהם העלו מאסוציאציות לצבעים מסוימים בשלב הראשון.
כל שכבת צבע באבחון ה-SRTC מייצגת דרגה בהתפתחות העצמי. לב-ויזל מציינת בין השאר, שכל צבע יכול לעורר באופן סימולטני תגובות מנוגדות, כמו קור-חום, אהבה-שנאה, אדמה-שמיים. ניגוד זה יכול להוות אינדיקציה לאמביוולנטיות של המטופל לגבי אירוע או אחר משמעותי. בנוסף, תגובות מנוגדות או לא תואמות יכולות להופיע בין שלב האסוציאציות החופשיות לבין הרגשות שהצבעים מעלים. למשל, צבע מסוים יכול לעורר רגש כמו הנאה, לצד זיכרון של מוות של אדם משמעותי. במקרים כאלה הניגוד יכול להוות אינדיקציה למשבר זהות אצל המאובחן.
אבחון מאפייני אישיות המבוסס על "מנדלה מובנית" במערכת ממוחשבת
אבחון זה, שנמצא עדיין בתהליכי פיתוח, הוא מודל לאבחון אישיות המבוסס בעיקרו על תאוריית הצבע והמנדלה של ג'ואן קלוג, תאוריות צבע נוספות, ומבניות המנדלה. באבחון זה נמדדים מאפיינים אישיותיים במערכת ממוחשבת ומדידה, על פי אופן וסגנון הצביעה שמופיעה במבנה המנדלה.
באבחון זה, למטופל ניתנת "מנדלה מובנית" (מנדלה ללא צבע), שעליו לצבוע אותה. המנדלה הצבועה נסרקת למערכת מחשב ועוברת ניתוח. בניתוח היצירה המוגמרת מתבוננים באופן הצביעה, שיכול להתבטא ב:
טיפול ואבחון זוגי וקבוצתי באמצעות מנדלה
המנדלה ככלי אבחוני ואמצעי התערבות טיפולי, יכולה להיות בשימוש בטיפול זוגי ובטיפול קבוצתי. את "המעגל הגדול" על פי קלוג וחלוקתו לארבעה רבעים, ניתן לראות גם בהיבט של יחסים זוגיים, כאשר כל רבע במעגל מודגש, ומקבל התייחסות והערכה הקשורה ליכולת הזוגית. המרכז והרבע השמאלי התחתון, הכולל זכרונות פרה-לידתיים מוקדמים של הגוף והשפעות הוריות, הוא רבע שעשוי בקשר זוגי להשפיע על יכולת התגובה לשינויים ועל תחושת הביטחון באחר. הרבע השמאלי העליון, שמייצג בניית גבולות, המאבק שיונג מכנה "הצל", התפתחות הזהות המינית והתשוקה ליחסים - הוא רבע שנוגע בתהליך הזוגי בהיבט של הגדרה עצמית, התפתחות זהות האגו והתחלה של מעורבות בעולם שמחוץ לפרט. הרבע הימני העליון מייצג את אחדות הניגודים, הזהות המינית, האגו של האני, ונושאים עכשוויים כמו יחסי עבודה ומטרות מחיי היום יום. לבסוף, הרבע הימני התחתון משקף תקופות של משבר, אובדן משמעות וויתור על תבניות התנהגות ישנות. על כל אלה ניתן להתבונן דרך הפריזמה הזוגית.
במחקר שנועד להעריך את טיב היחסים הזוגיים אצל זוגות הנמצאים ביחסים זוגיים לאורך זמן (11–50 שנים), קיבלו בני הזוג הוראה להשלים ציור מנדלה: מנדלה אחת על נייר לבן ביד הדומיננטית, ומנדלה שנייה על נייר שחור ביד הלא דומיננטית (בהתבסס על הרעיון שטכניקה זו יכולה לשקף חומרים עמוקים מהלא מודע, וייצוגים לא-ליניארים של המוח). בנוסף נערכה הערכה באמצעות MARI Card Test של קלוג. אבחון זה האיר בעיות קיימות, השפעות מוקדמות ונקודות חולשה בזוגיות, וכן הציע כיוון לעתיד. כמו כן עודד האבחון רגשות שיכולים להשפיע על הקשר. מסקנת החוקרים היא כי באמצעות טכניקה זו ניתן להעריך יחסים בצורה מהירה. זוגות שלקחו חלק באבחון אמרו כי אבחון זה עזר להם בחיזוק הקשר, והוציא לאור חלקים שהיו חשוכים בתפקוד הזוגי.
בנוסף, ניתן להשתמש בתרגילי מנדלה בקבוצה של מטופלים. במקרים אלה באה המנדלה ככלי טיפולי, שעל פי הגישה ההומניסטית מסייע במיקוד ותפקוד היחיד ביחסים אינטימיים. זאת בהתבסס על ספרות מחקרית, שמציינת שלוש שכבות בהתמקדות ביחסים (על פי גשטאלט):
מנדלה יכולה להיות מצוירת במפגש של טיפול קבוצתי, כאשר כל חברי הקבוצה יוצרים מנדלה משותפת. המשתתפים מתבקשים להישאר בגבולות המעגל, ומשתמשים במספר צורות וצבעים. בסוף תהליך היצירה המשותפת מתקיים דיון ומתאפשרת חקירה של המנדלה, בהתמקדות במשמעותה, ובהקשר לתפקוד הקבוצתי. המנדלה בקבוצה מספקת שני יתרונות עיקריים: היא משמשת ככלי חקירה לתהליך תוך-פרסונלי של אינטימיות, ובנוסף היא מהווה מרכיב שמפעיל תהליכים קבוצתיים. שתי נקודות יתרון אלה מושגות על ידי:
המנדלה ככלי התערבות טיפולי בקבוצה, הוכחה כמוצלחת, בכך שהיא מעוררת חומרים סובייקטיביים. חברי הקבוצה יכולים לחוות גילויים בין-אישיים ותהליכים תוך-אישיים. כמו כן עוזרת המנדלה בפתרון קונפליקטים ומיומנויות תקשורת, ומספקת פרספקטיבה ייחודית של תפיסת כל משתתף. בנוסף שיקפו המנדלות תמונה חיה של רמת ההתפתחות של כל משתתף בקבוצה ושל הקבוצה עצמה.
טכניקה זו מספקת אלטרנטיבה כשפה פחות נשלטת ליחידים הנוטים לוורבליות. יחד עם זאת, תהליך המנדלה יכול לבוא לעזר גם ליחידים לא-וורבלים, בכך שהיא מאיצה אינטראקציות וורבליות, ומציעה נקודת פתיחה שווה עם משתתפים וורבליים יותר.
המנדלה של סו ג'נינגס - בדרמה תרפיה
סו ג'נינגס (Sue Jennings), תאורטיקנית ודרמה תרפיסטית, רואה את כלי המנדלה כמטפורה של "המבנה הדרמטי של הנפש", מטפורה המתייחסת למבנה הגופני והסימבולי של האדם ב"כאן ועכשיו". לפי ג'נינגס, ניתן להתבונן במנדלה כייצוג של העצמי, יחידה התפתחותית של גוף ונפש יחד. לטענתה, השימוש במנדלה מאפשר לאדם לחוות את העצמי שלו כהשלכה דרמטית של מבנה המוח. בעוד שיונג התייחס למנדלות כייצוגים של האגו והלא מודע, ג'נינגס מתייחסת למנדלות כדרך להתבוננות בסיפור חיים, ומכנה אותן גם "גלגלי סיפור".
ג'נינגס טוענת שהמנדלות מאפשרות לאנשים לספר סיפורים על צדדים שונים באישיותם ועל עצמם, ולגלות איך הם מתייחסים אחד לשני. היא מחלקת את המעגל המנדלי לארבעה רבעים:
למנדלה ניתן לצקת מילים, צבעים, ותבניות. כל רבע במנדלה מספר סיפור וכל המנדלה מייצגת את השלמות של הפרט, את הסיפור השלם. תהליך זה אינו סטאטי. לדבריה של ג'נינגס, כל חלק יכול להתפתח ולהשתנות באספקטים שונים, ולהתפתחויות אלו השפעה הדדית.
חולים דמנטיים
אבחון באמצעות מנדלה הוכח כאמצעי אבחוני יעיל בבדיקת רמת הדמנציה של חולים דמנטיים. החוקרת סאונג אין-קים בנתה מודל שמעריך את רמת הדמנציה אצל חולים דמנטיים באמצעות שימוש של מנדלה מובנית (צביעת מעגל שניתן מראש למטופל). היא מצאה שלמנדלה יש השפעה אפקטיבית בהפחתת הפרעות רגשיות ככלל ואצל חולים דמנטיים בפרט. ממצאי המחקר הראו כי אצל חולים דמנטיים אין רמת צביעה אחידה לעומת אנשים בריאים. הצבעים חום, ירוק וירוק בהיר, נמצאו כצבעים הנצפים והחשובים ביותר שמשקפים את רמת הדמנציה; ירוק וצהוב-הירקרק הצביעו על רמה נמוכה של דמנציה, בעוד חום וירוק כהה הצביעו על רמה גבוהה של דמנציה. בנוסף עלה מממצאי המחקר כי ככל שיש יותר צבעים בגבולות המעגל, כך רמת הדמנציה נמוכה יותר.
חולות בסרטן השד
במחקר שנערך בקרב נשים החולות בסרטן השד, אשר הגיעו לקבל טיפול וייעוץ רפואי, הן התבקשו לצייר מנדלה, בשלבים שונים של המחלה, מרגע האבחון עד סוף תהליך המחלה או ההחלמה (כולל מקרים של כריתת שד, ומקרים בהם היו תחת מעקב). המטופלות קיבלו דף עם ציור סכמטי של מנדלה וחמישה עשר צבעים, המחולקים לשלוש קבוצות: חיוביים (ירוק כהה, חום כהה, צהוב עמוק וכחול כהה), נייטרליים (אדום, כתום, שחור ולבן) ושליליים (ירוק בהיר, חום בהיר, תכלת, צהוב חיוור, סגול ואפרפר); זאת בהסתמך על החלוקה התאורטית של באך (Bach), ממחקר שערך ב-1990. הצבעים החיוביים הצביעו על החלקים הבריאים (במובן הנפשי ובמובן הפיזיולוגי). הצבעים הנייטרליים נבדקו לאורך הזמן ביחס למחלה: אם המחלה התגברה והצבעים הנייטרליים לקחו חלק גדול יותר בקומפוזיציה, אזי הצביעו על התגברות המחלה, ולהפך. הצבעים השליליים הצביעו על דאגה של המטופלת למצבה הפיזי. בסופו של התהליך נבדק אופן השימוש בצבע, עוצמת השימוש בו, וסוג הקו (מקווקו, רציף, לא אחיד וכדומה).
ממצאי המחקר העלו כי יש מתאם חיובי בין מצבן הפיזי של החולות לציור המנדלה שציירו. בנוסף, מסקנת המחקר היא כי לציור המנדלה יש משקל חיובי בתהליך ההחלמה של חולות סרטן השד, בכך שהוא מאפשר למטופלות תמיכה פסיכולוגית, ומציע דרך לתקשר עם מצבן הבריאותי באופן בלתי מילולי. מסקנה זו תואמת את טענתה של קלוג, לגבי קשר הדוק בין מצבים גופניים לבין ציור המנדלה.
הפרעה דיסוציאטיבית
המנדלה ככלי אבחוני וטיפולי נבדקה אף בטיפול עם הסובלים מהפרעה דיסוציאטיבית. במחקר נערכה הצלבה בין שלושה מודלים לניתוח מנדלה, כדי לנסות להבין, לתמוך ולהקל על מטופלים הלוקים בהפרעה זו. שלושת המודלים הם:
הזהות הדיסוציאטיבית של הלוקה בהפרעה מורכבת מחלקים רבים של העצמי, והיא מופיעה באופן סימבולי בתוך המנדלה בשלב שמייצג אינטראקציה בקבוצה (השלב התשיעי אצל קלוג). שלב זה קשור ב"מעגל הגדול" למודעות בוגרת.
המחקר מציין כי קלינאים שמטפלים באנשים הלוקים בהפרעה דיסוציאטיבית, סבורים שעבודת אמנות כמו מנדלה מקלה על תחושת חוסר האינטגרציה שמופיעה אצל מטופלים אלה. כמו כן מציין המחקר, שהעבודה במנדלה מפנה את תשומת לבו של המטופל הלוקה בהפרעה אל מצוקותיו, ובכך מעודדת אותו להיעזר בטיפול פסיכיאטרי.
ביקורת
מבקרי הכלי, ואף אלו העושים שימוש בו, טוענים כי אמצעי זה הוא מוגבל. הטענה הרווחת היא שהשימוש בצבע קשור יותר להעדפות אישיות סובייקטיביות ולזכרונות, מאשר למצבים רגשיים.
בנוסף, במחקר שניסה לבדוק אם לציור מנדלה אכן יש השפעה רגשית מרגיעה, לא נמצאו ממצאים התומכים בכך. במחקר זה הצביעו החוקרים גם על חסם פסיכולוגי, שיש לשים לב אליו בעת שימוש בכלי המנדלה: לפני יצירת המנדלה, ולפני בדיקת מידת השפעתה על מצבו הרגשי של המטופל, נדרשת מהמטופל מוטיבציה ליצור, שהיא לא תמיד קלה להשגה בעבודה הטיפולית.
מיסיסיפי ג'ון הארט
ג'ון סמית הארט (באנגלית: John Smith Hurt; 3 ביולי 1893 או 8 במרץ 1892 - 2 בנובמבר 1966) שנודע בשם הבמה מיסיסיפי ג'ון הארט (Mississippi John Hurt) היה זמר-יוצר וגיטריסט בלוז. תוכני שיריו המבוססים בחלקם על גוספל, בשילוב עם תכנים חילוניים נחשבו בתקופתו לשילוב מקורי. גם סגנון פריטתו על הגיטרה ללא מפרט ולעיתים עם גיטרת סלייד, היה מקורי בתוך מסגרת הדלתא בלוז. להארט היו "שתי תקופות חיים" כאמן, לאחר מספר הקלטות בשנת 1928 באו כ-35 שנים בהן עבד כפועל ונשכח כליל כיוצר. עם תחיית ההתעניינות במוזיקת פולק ובלוז על ידי קהל לבן מתוחכם מערי מזרח ארצות הברית בשנות ה-60 זכה הארט ל"גילוי מחודש", להצלחה וחיבוק של מעריצים, בהם פיט סיגר ובוב דילן.
שנים ראשונות
נולד בכפר טאוק (Teoc) וחי רוב חייו בעיירה אבלון (Avalon), שתיהן בלב הדלתא של מיסיסיפי. הוא למד נגינה בעצמו מתוך שמיעה בגיל 9, וחקר את הסגנונות הנפוצים בסביבתו, בהם מוזיקת פולק וספיריטואלס מתוך ניסיון לגבש צליל אישי. הוא גיבש סגנון מרובה-סינקופות, שהתאים לריקודים בירידים המקומיים. ב-1928 חבר לנגן כינור בשם וילי נרמור.
נרמור זכה ב-1928 בתחרות כינור מקומית, שהפרס עליה היה הקלטת תקליטון בחברת Okeh Records מממפיס, טנסי. באופן טבעי ביקש את הארט שישתתף עמו בהקלטת השיר "Monday Morning Blues". כך התגלה לראשונה הארט לקהל הרחב. החברה העניקה לו את תחילית-הכינוי "מיסיסיפי" והקליטה שישה תקליטונים משלו. במסגרת זו נסע להקליט בניו יורק, שם כתב את "בלוז אבלון" ("אבלון היא עירי, ניו יורק היא עיר יפה, אבל לא בשבילי"). עקב השפל הגדול וחוסר ההצלחה היחסי של הקלטותיו, לא הקליטה Okeh Records תקליטים נוספים עם הארט לאחר אותה שנה והוא שב לעבוד כפועל חקלאי באבאלון.
הגילוי מחדש
בשנת 1952 נכללו שניים משיריו ("Frankie" ו-"Spike Driver Blues") באסופה שנקראה אנתולוגיית מוזיקת הפולק האמריקאית (Anthology of American Folk Music), הוצאת האסופה הייתה אחד הזרזים להתעניינות קהל לבן במוזיקה העממית של דרום ארצות הברית. עד 1963 תהו חובבי הסוגה מיהו אותו "מיסיסיפי ג'ון הארט" מסתורי והאם הוא עודנו בחיים. באותה שנה "התגלה" הארט באבלון על ידי המוזיקולוג וחוקר הפולקלור טום הוסקינס, שהגיע לעיירה (שלא הופיעה על אף מפה שהייתה ברשותו) על סמך ניחוש. כאשר גילה הוסקינס שהארט הוא אכן האיש ושכושר נגינתו ושירתו לא נפגעו, שכנע אותו לבוא עמו לוושינגטון הבירה ולהקליט עבור ספריית הקונגרס. במקביל החל הארט להופיע בפסטיבלים ומועדונים של תנועת תחיית הפולק עם אמנים כפיט סיגר ובוב דילן והוחתם על ידי חברת התקליטים Vanguard בה הקליט ארבעה תקליטים עד מותו. בשנת 1964 הופיע על בימת פסטיבל הפולק של ניופורט, הופעתו תועדה בתקליט Mississippi John Hurt at Newport. כמו כן הופיע בתוכנית הטלוויזיה "The Tonight Show" בהנחיית ג'וני קרסון, לב המיינסטרים האמריקני. תקליטוני ה-78 סיבובים לדקה מ-1928 הפכו כמעט בן-לילה לפריטי אספנות מבוקשים, בקרב חובבי הבלוז והפולק.
ב-1966 נפטר הארט מהתקף לב ונקבר באבלון. בשנת 1988 נבחר להיכל התהילה של הבלוז.
אנטי-תאיזם
אנטי-תאיזם (באנגלית: Antitheism, או anti-theism) הוא עמדה המביעה התנגדות פעילה ודחייה של תאיזם (האמונה באלים ובכוחות עליונים). אנטי-תאיזם אומץ כתווית על ידי אלה הרואים בתאיזם מסוכן, הרסני או מעודד התנהגות מזיקה. אתאיסטים רבים הם גם אנטי-תאיסטים, אבל לא כולם ולא תמיד. אנטי-תאיזם, בניגוד לאתאיזם (שפירושו רק חוסר אמונה בקיומן של ישויות אלוהיות), דורש יותר מאשר רק לא להאמין באלוהות. אנטי-תאיזם דורש כמה אמונות ספציפיות נוספות:
דוגמה להשקפה זו באה לידי ביטוי בספרו של הסופר הבריטי כריסטופר היצ'נס משנת 2001 "Letters to a Young Contrarian", בו הוא מציין כי "אני אפילו לא אתאיסט כמו שאני אנטי-תאיסט", באומרו כי "לא רק שאני טוען שכל הדתות הן גרסאות שונות של אותו שקר, אלא שאני אף משוכנע שהשפעת הכנסיות והשפעות האמונה הדתית הן ללא ספק מזיקות".
מרכוס רינו
מרכוס אלברט רינו (באנגלית: Marcus Albert Reno; 15 בנובמבר 1834 - 30 במרץ 1889) היה קצין אמריקני ששירת במלחמת האזרחים האמריקנית ובמערכת בלק הילס נגד שבטי האינדיאנים: לקוטה ושאיין (תחת פיקודו של ג'ורג' קסטר).
רינו ידוע בעיקר בשל תפקידו המשמעותי בקרב ליטל ביגהורן שהיה אחד התבוסות המחפירות ביותר בתולדות צבא ארצות הברית. מאות ויכוחים ומחקרים נעשו על צורת תפקודו ועל ההחלטות הפיקודיות שלו בקרב.
ילדותו, נעוריו וקריירה
רינו נולד כילדם הרביעי של ג'יימס ושארלוט רינו. ע"פ אחת הביוגרפיות שנכתבו עליו הוא היה צאצא של פיליפה פרנסיס רנו שהגיע ב-1777 עם לה אפייט לארצות הברית וקיבל אדמות מהממשלה. כשהיה בן 15 כתב לשר המלחמה וביקש לקבל מידע על הדרישות שצריך לעמוד בהן על מנת להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית- וסט פוינט. ב-1851 התקבל לוסטפוינט ושהה שם בהכשרה עד שנת 1857. הכשרתו ארכה יותר מהמקובל עקב כך שלא עמד בכל הדרישות. רינו סיים מדורג 20 מתוך כיתה של 38 חיילים. ב-1 ביולי 1857 הוא קיבל דרגת סגן משנה ונשלח לשרת בגזרת האוקיינוס השקט במדינת אורגון. במלחמת האזרחים שירת רינו כקפטן ברגימנט הפרשים ה-1. רינו נפצע במצודת פורד שבוירג'יניה כשסוסו נורה ונפל עליו. ארבעה חודשים מאוחר יותר השתתף רינו במערכת גטיסברג. באותה שנה הוא נישא לחנה רוס מהריסבורג שילדה לו בן יחיד- רוברט רוס רינו. בבעלותם הייתה חוה בפנסילבניה. כשחנה מתה בשנת 1874 רינו היה במונטנה. הוא רכב לילה שלם ל'פורט בנטון' לבקש שחרור להלווייתה אך בקשתו נדחתה.
בדצמבר 1868 קיבל את דרגת מייג'ור והצטרף לרגימנט הפרשים השביעי ב'פורט הייס', קנזס. מאוחר יותר הועבר ל'פורט אברהם לינקולן' שבטריטוריית דקוטה שם הצטרף ללוטננט קולונל ג'ורג' קסטר.
קרב ליטל ביגהורן וסוף הקריירה
רינו היה הקצין הבכיר ביותר מתחת למפקד הרגימנט - קסטר. ב-25 ביוני 1876 הוא הוביל את שלוש פלוגותיו מעבר לנהר הליטל ביגהורן במתקפה על הקצה הדרומי של מחנה האינדיאנים. לאחר שהדפו אותו הוא נסוג חזרה מעבר לנהר לגבעה שנקראת היום על שמו- 'גבעת רינו'. על הגבעה הוא התבצר יחד עם הכוח של מייג'ור פרדריק בנטין עד לתאריך 27 ביוני. הם הדפו את כל מתקפות האינדיאנים על הגבעה עד בוא התגבורת בראשות גנרל טרי.
ב-1880 הועמד רינו למשפט צבאי באשמת שכרות והצצה לחדרה של הבת של מפקדו סמואל סטורגיס. (לאחר שזוכה כמה שנים קודם לכן מאשמת ניסיון פיתוי של אשתו של קצין אחר מהרגימנט שהיה במשימה). הוא הורשע והודח מהצבא. רינו עבר לוושינגטון די. סי. שם הוא עבד בשירות משרד הפנסיות. הוא נישא בשנית לפקידת ממשל בשם איזבלה ריי אך היא עזבה אותו לאחר כמה חודשים. כשבנו התחתן בנאשוויל, רינו אמר שהוא עסוק מכדי לנסוע לחתונה. בפועל לא היה לו כסף לקנות כרטיס לרכבת. רינו הציע לעיתון 'ניו יורק ויקלי פרס' לכתוב עבורם את זכרונותיו אך הם דחו את הצעתו. כששלח להם את החלקים מיומניו הנוגעים בקרב ליטל ביגהורן הם לא פורסמו.(רק לאחר מותו הם פורסמו).
מותו וקבורתו מחדש
ב-29 במרץ 1889 מת רינו בוושינגטון עקב ניתוח שעבר לטיפול בסרטן הלשון. הוא נקבר בבית הקברות 'גלנווד' שבוושינגטון בקבר לא מסומן.
אלמנתו של ג'ורג' קסטר, אליזבת, התבטאה נגד הניסיונות לשמר את זכרו באתר שדה הקרב. בשנת 1926 היא כתבה:
ועדה שהתכנסה לבקשת בן אחיינו צ'ארלס רינו בשנת 1967 בחנה מחדש את העדויות של המשפט מ-1880 והחליטה להפוך את החלטת בית הדין. הוועדה קבעה שההחלטה להדיחו מהצבא הייתה בלתי תקינה. לרינו הוחזר התואר 'המייג'ור המכובד'. ב-9 בספטמבר 1967 הוצאה גופתו מקברה ונקברה מחדש בהלוויה צבאית ובירי מטחי כבוד ב'בית הקברות הלאומי קסטר' שבשדה הקרב בליטל ביגהורן. רינו הוא המשתתף היחיד בקרב שזכה להיקבר בהלוויה מכובדת בבית הקברות הלאומי בשדה הקרב שנקרא על שם מפקדו לשעבר.
אזכורים בתרבות
דמותו של רינו גולמה על ידי השחקן טי הרדין בסרט משנת 1967 'קסטר מהמערב' וע"י השחקן מיכאל מאדיריוס בסדרת הטלוויזיה משנת 1991 'בנו של כוכב הבוקר'.
מפלגת ההתחדשות החדשה
מפלגת ההתחדשות החדשה (ביפנית: 新党改革, בתעתיק: שינטוֹ קאיקאקוּ), או מפלגת הרפורמה החדשה, היא מפלגת ימין ביפן. המפלגה נוסדה ב-29 באוגוסט 2008 בשם "מועדון ההתחדשות" (改革クラブ) על ידי קבוצת פורשים מהמפלגה הדמוקרטית בהנהגת הידאו וטנאבה, שחברו למפלגה הליברלית-דמוקרטית. אך על פי שלא הייתה חלק מהקואליציה בראשות מפלגה ההליברלית-דמוקרטית ומפלגת קומייטו החדשה, נחשבה המפלגה כתומכת בה.
ב-23 באפריל 2010 שינה מנהיג המפלגה, יואצ'י מסוזואה, לשעבר שר הבריאות, העבודה והרווחה וחבר המפלגה ההליברלית-דמוקרטית, את שם המפלגה ל"מפלגת ההתחדשות החדשה." המפלגה דוגלת בביזור, הסרת הפיקוח הממשלתי וצמצום מספר החברים בדיאט של יפן במחצית.
צלינה (סדרת לוויינים)
צלינה (ברוסית:Целина, שטח חקלאי לא מפותח) הייתה סדרת לווייני ריגול מודיעין אותות שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1967–2007 ובתקופה זו שוגרו כ-130 לוויינים. כל הלוויינים קיבלו שם "קוסמוס".
השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור ומקוסמודרום פלסצק בעזרת משגרים שונים בהתאם למשקל הלווין.
לווייני הסדרה הוחלפו על ידי סדרת לווייני "לוטוס" ששיגורם החלה בשנת 2009.
PIGS
חלק מארגוני הכלכלה ואמצעי התקשורת חדלו להשתמש במונח זה בשל היותו בלתי תקין פוליטית (משמעות הכינוי באנגלית כפשוטו היא 'חזירים'). ה-Financial Times וחברת השירותים הפיננסיים ברקליס הגבילו או החרימו את השימוש במונח זה לחלוטין. שר האוצר של פורטוגל, טען בשנת 2008 כי מדובר במונח 'משפיל'.
היחלצות אירלנד ממשבר החוב האירופי
בשנת 2008 הייתה אירלנד, כמו חברותיה בקבוצת PIGS, נתונה בחובות חיצוניים גבוהים ובקשיים להחזרתם. הועלתה הצעה לסלק את אירלנד מגוש היורו כ״גדיעת איבר אחד להצלת כל הגוף״. אירלנד נחלצה לחלוטין מהמשבר כבר בשנת 2015, בעוד חברותיה בקבוצת PIGS נותרו בו.
אריה כיס
אריה כיס (שם מדעי: Thylacoleo) הוא כיסאי טורף נכחד מסדרת הקנגוראים שחי באוסטרליה בתקופת הפליסטוקן (1,600,000–45,000 שנה לפנה"ס). שמו ניתן לו כי דמה במראהו לאריה. אורכו היה 150 ס"מ ומשקלו כ-160 ק"ג.
כחלק משיטת הציד של אריה הכיס, הוא נהג לארוב לחיות אחרות בסבך או מהעצים, וכשהללו הגיעו, ניתר לעברם ונשך אותם בצווארם. טרפו היה טרף גדול יחסית כמו קנגורי הענק הקדומים כמו הפרוקופטודון, העוף הקדום גניאורניס והדיפרוטודוניים הענקיים שהיו בערך בגודל של קרנף.
מבין טורפיו של אריה הכיס ניתן למנות את לטאת מגלניה, נחשים ותניני ענק אשר נכחדו, כנראה עם הגעת האדם לאוסטרליה.
אריה הכיס תואר על ידי החוקר ריצ'רד אוון ב-1859.
בתרבות
יונק זה הופיע בסדרה "מפלצות חוזרות לתחייה" ובמשחקים "עולם היורה: המשחק" ו-"Jurassic World: Alive".
איינר טמברסקיילב
איינר טמברסקיילב (בנורדית עתיקה: Einarr Þambarskelfir, בנורווגית: Einar Tambarskjelve; ) היה אציל ופוליטיקאי נורווגי שפעל במהלך המאה ה-11, נודע בעיקר כאחד שעמד בראש התנגדות האצילים הפיאודלים כנגד אולף השני, מלך נורווגיה, וגם עקב התייחסויות אליו בבלדות (ראה הסאגה של אולאף טריגפסון והרוזן איריק).
ביוגרפיה
איינר טמברסקיילב אשר נולד בשנת 980, היה בנו של אינדרייד, חוואי עשיר ובעל כוח בתקופת הוויקינגים במלהאוס (Melhus). כשגדל, הפך איינר להיות אדונה ומפקדה של הוסאבי (Husaby), נחלה בשקאון (Skaun), עיירה במחוז טרנדלג והפך למצביא רב עוצמה עם צבא משלו. איינר גם היה צאצא של שושלת לדה, שושלת אשר הייתה דומיננטית ביותר אז. את מסע הבכורה שלו כדמות בבלדה וגם בזירה הפוליטית ערך בקרב סבולדר בשנת 1000 כאשר לחם בצד המפסיד לצד אולף טריגבאסון. קטע המובא מהבלדה על ידי אודר סנורסון המציג את השתתפותו של איינר בקרב סבולדר:
תחת שלטון אולאף האראלדסון
כשהפסיד בקרב סבולדר המלך אולאף טריגפאסון קפץ למים והתאבד בטביעה (אף על פי שגופתו מעולם לא נמצאה, אם כי יש המשערים שהוא קפץ למים עם שיריונו עליו וכך הגיע לקרקעית הים, הוא ואחרוני לוחמיו.), איינר עם זאת לא קפץ למים אחר אולאף, ושרד את הקרב. את עשורי חייו הבאים בילה בתמרון במפה הפוליטית המשתנה של נורווגיה. איינר יחד עם ארלינג סקיאלסון (Erling Skjalgsson) תמך בדוכס סוון הוקונסון מלדה, אחיו למחצה של אריק הוקונסון, אשר נגדו נלחם איינר בקרב סבולדר. איינר וארלינג תמכו בסוון כנגד אולף השני בקרב נסייאר בשנת 1016. בשל תוצאות הקרב, סוון ברח מנורווגיה לשוודיה וארלינג הצטרף לברית עם המלך החדש אולאף אולאף האראלדסון. איינר נשאר לְלֹא פֶּגַע. הוא חזר למלהאוס ונשאר יריב של המלך. כאשר קנוט הגדול, מלך דנמרק ביקש להפיל את אולאף האראלדסון בשנת 1028, איינר תומך בו. עם זאת, הוא לא מצטרף לצבא האיכרים אשר נלחם כנגד צבאו של האראלדסון בקרב סטיקלסטאד. אחרי הקרב אצילים נורווגיים רבים חשו שהמלך קנוט הבטיח למליך אותם כשליטי נורווגיה במקומו. איינר ציפה שהוא יהיה הבחירה הטבעית, בהיותו היריב הוותיק ביותר של אולף. במקום זאת, המלך האנגלי-דני הפך את בנו סוון למלך בפועל, ואת אשתו אלפגיפו מנורת'האמפטון (Ælfgifu of Northampton) לשליטת נורווגיה.
עלייה לכוח
ככל שהמתח עולה ולוחץ על איינר עקב מתיחותו עם סוון קנוטסון, הוא פותח בשביתה פוליטית ועוזב את נחלתו ונוסע לגארת'ריקי (באזור בלארוס של היום), שם הוא מוצא את בנו הבלתי-חוקי בן האחד עשר של אולאף, מגנוס (אשר לימים יוודע בתור מגנוס "הטוב"). לאחר שאיינר מוצא את מגנוס הוא כורת ברית פוליטית עם קאלב ארנאסון, בעל ברית לשעבר של אולאף השני אשר גם לחם עמו בקרב סטיקלסטאד. ויחד עם קאלב הוא כורה ברית עם הארדיקאנוט מלך אנגליה (בזמן הזה סוון קנוטסון כבר הספיק להתחלף לאחר שהיה שליט דה פקטו של נורווגיה 5 שנים.) וכך ממצב את עצמו כמלך בפועל מאחורי מלך-הבובה מגנוס (תפקיד שלעולם לא היה יכול למלא אילו היה משתתף בקרב סטיקלסטאד). קאלב ארנאסון ת'וריר הונד, שני האצילים שעזרו לאיינר לעלות לשלטון הוגבלו בכוח והורחקו מכל כוח פוליטי, עקב כך נמוגו אל מאחורי הקלעים ואיבדו כל חשיבות שהיא. איינר נשאר השליט בפועל מאחורי מגנוס לאורך כל חייו, אף על פי שככל שהתבגר מגנוס הפך גם הוא לבעל דעה והשפעה משל עצמו.
מפלתו
עם זאת, בסביבות 1045 אזל מזלו של איינר המזדקן, בשלב זה, אחיו למחצה של אולאף האראלדסון, האראלד סיגורדסון, שכונה מאוחר יותר "הרדראדה" (בתרגום עקיף "שליט קשוח"), חזר עם הון עצום שצבר כמפקד צבאי בקונסטנטינופול. על פי חוקי הירושה שהציב המלך לשעבר האראלד הראשון, הארלד סיגורדסון טען ללגיטימיות כס המלך, טענה שהוא לא היסס להעלות. מחשש שהאראלד יהפוך את כוחו הכלכלי לכוח צבאי, מגנוס בניגוד לעצתו של איינר נתן להארלד להפוך למלוכה משותפת בסוף שנת 1046. כעבור שנה נפטר מגנוס, והאראלד הופך להיות מלכה היחיד של נורווגיה. האראלד היה נחוש לרכז את השלטון סביבו, ולא הייתה לו סבלנות לעסוק בענייני האצילים היריבים ומנהיגי האיכרים. לפיכך, הוא הגיע למסלול התנגשות עם איינר, אשר היה נחוש באותה מידה. נוצר סכסוך, שעלול היה להתחיל מלחמת אזרחים נורווגית, איינר החל להקים צבא איכרים נוסף כנגד האראלד ההולך ונעשה פופולרי ורודן. עם זאת, לפני שעבודה זו הושלמה, האראלד ביקש להתפייס עם איינר. הוא ביקש מאינר לפגוש אותו בחוותו אשר בנידרוס, כדי שהשניים יוכלו לשבת ולתווך הסכם. להאראל, לא היו כוונות כאלה. הוא החליט שיש להרוג את איינר לפני שתמיכתו תהיה חזקה מדי. לפיכך, כשהגיעו לחוות המלך, נרצחו איינר ובנו איינדריד. כנקמה, אלמנתו של איינר, הרוזנית ברגליוט הוקונשדאטר (Bergljot Håkonsdatter), הקימה צבא ותקפה את חוותו של האראלד בנידרוס, אולם האראלד הצליח לברוח מצבאה.
דיאן טומשביץ'
דיאן טומשביץ' (בסרבית: Дејан Томашевић; נולד ב-6 במאי 1973) הוא כדורסלן עבר ומנהל כדורסל סרבי.
קריירה מקצועית
טומשביץ' שיחק בעמדת הסנטר, והחל את הקריירה שלו ב-1990 עם הכוכב האדום בלגרד, במדיה שיחק 5 שנים וזכה בשתי אליפויות הליגה היוגוסלבית. לאחר מכן הוא עבר ליריבתה העירונית של הכוכב, פרטיזן, במדיה שיחק מ-1995 עד 1999 וזכה בשתי אליפויות יוגוסלביה וגביע יוגוסלבי אחד, והמשיך לבודוצ'נוסט פודגוריצה, עימה זכה בשתי אליפויות נוספות, בגביע ובפרס ה-MVP של שלב הטופ 16 של היורוליג בעונת. ב-2001 שיחק טומשביץ' לראשונה מחוץ לסרביה ומונטנגרו, ועבר לטאו קרמיקה מליגת ה-ACB הספרדית. בעונתו היחידה במועדון הוא זכה באליפות ובגביע המלך. לאחר מכן עבר לוולנסיה, איתה זכה בגביע יול"ב ב-, ולבסוף המשיך לפנאתינאיקוס, שם זכה בשלוש אליפויות ושלושה גביעים רצופים בין 2006 ל-2008. ב- הוא אף זכה עם פאו בכתר משולש לאחר ניצחון בגמר היורוליג על צסק"א מוסקבה. בספטמבר 2008 הוא חתם לשנה עם פאוק סלוניקי.
קריירת הנבחרת הלאומית
טומשביץ' היה חבר בנבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בכדורסל שזכתה במדליית הזהב ביורובאסקט 1995 באתונה, יוון. בשלושה משחקים בטורניר הוא העמיד ממוצעים של 3.3 נקודות ו-3.0 ריבאונדים למשחק. הוא גם היה חבר בנבחרת האולימפית של יוגוסלביה שזכתה במדליית הכסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996), בו הוא העמיד ממוצעים של 6.2 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק. טומשביץ' זכה עם נבחרתו באליפות אירופה שנייה ברציפות ב-1997, אז העמיד במשך שמונה משחקים ממוצעים של 4.5 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-0.4 אסיסטים למשחק. הוא היה חבר גם בנבחרת שזכתה באליפות העולם בכדורסל 1998, בה העמיד ממוצעים של 6.2 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-0.9 אסיסטים למשחק.
לאחר שהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו שיחק טומשביץ' באולימפיאדת אתונה 2004, אך נבחרתו סיימה במקום ה-11. טומשביץ' העמיד בחמישה משחקים בטורניר ממוצעים של 7.2 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק. הוא דורג שני בסך הריבאונדים למשחק אחרי יאו מינג מ.
פדרציית הכדורסל של סרביה (2011–2019)
באפריל 2011 מונה טומשביץ' לסגן נשיא פדרציית הכדורסל של סרביה. באוקטובר 2015 מונה למזכיר הכללי בפועל של פדרציית הכדורסל של סרביה, ובפברואר 2016 הפך מינוי זה לרשמי. ב-20 בנובמבר 2019 התפטר טומשביץ' מתפקידו.
במרץ 2019 הציגה הפדרציה את מועמדותו של טומשביץ' לנשיא פיב"א אירופה. ב-25 במאי הוא הפסיד בבחירות לנשיאות פיב"א אירופה לטורגאי דמירל, שנבחר מחדש.
פעילות פוליטית
טומשביץ' חבר ב, מפלגת השלטון בסרביה, מאז מאי 2023.
סילבן וידמר
קריירת מועדונים
וידמר התחיל את קריירת המשחק שלו בוורנלוס, ממנה עבר לבאדן ובגיל 15 הצטרף למחלקת הנוער של אראו. ב-23 ביולי 2011 וידמר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה וינטרטור. ב-21 בנובמבר וידמר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד סנט גאלן.
בקיץ וידמר חתם באודינזה מהסרייה א', אולם הוא החליט להצטרף אליה בשנה שלאחר מכן.
ב-12 ביולי 2018 וידמר חזר לשווייץ וחתם בפ.צ. בזל תמורת 5.5 מיליון אירו, ובכך הפך לשחקן היקר בתולדות המועדון.
ביולי וידמר חתם במיינץ 05 מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, וידמר בנבחרות הצעירות של שווייץ.
ב-12 באוקטובר 2014 וידמר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ במשחק נגד. ב-6 בספטמבר 2020 וידמר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
וידמר נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
אורוויל בראונינג
אורוויל היקמן בראונינג (באנגלית: Orville Browning; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, שהיה פעיל במפלגה הוויגית ובמפלגה הרפובליקנית. הוא בלט בכהונותיו כסנאטור וכמזכיר הפנים של ארצות הברית.
בראונינג נולד בקנטקי. לאחר שהוסמך כעורך דין הוא התיישב באילינוי, שם הוא שירת במיליציה ב, קנה לעצמו שם כעורך דין מצליח, והחל להיות מעורב בפוליטיקה כחבר המפלגה הוויגית. הוא כיהן כחבר הסנאט ובית הנבחרים של אילינוי, והתמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית. כאשר התפרקה המפלגה הוויגית באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, והמפלגה הרפובליקנית הוקמה כמפלגה המרכזית בארצות הברית שהתנגדה לעבדות, השתתף בראונינג בוועידה שארגנה את המפלגה באילינוי.
ב-1861 מונה בראונינג לאייש את המושב של אילינוי בסנאט של ארצות הברית במקומו של סטיבן דאגלס שנפטר. הוא כיהן בסנאט עד ינואר 1863 ושב לעיסוקו בעריכת דין. לאחר רצח לינקולן היה בראונינג לתומך של יורשו, אנדרו ג'ונסון. ב-1866 מינה ג'ונסון את בראונינג כמזכיר הפנים של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד לתום נשיאותו של ג'ונסון במרץ 1869.
לאחר סיום כהונתו, עסק בראונינג בעריכת דין בוושינגטון הבירה ובאילינוי. הוא נבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית כנציג הוועידה החוקתית של אילינוי בשנים 1869–1870. הוא נפטר באילינוי ב-1881.
ראשית חייו
אורוויל בראונינג נולד בסינטיאנה, קנטקי, כבנם של סאלי (לבית בראון) ומיקאיה בראונינג. סאלי בראון הייתה בתו של ג'יימס בראון, שופט במחוז בורבון שבקנטקי. מיקאיה בראונינג היה סוחר וחוואי בולט שגם הוא שימש כשופט שלום בבית המשפט המחוזי. אורוויל בראונינג התחנך בקולג' אוגוסטה שבאוגוסטה, קנטקי. הוא למד משפטים בהדרכת דודו, ויליאם בראון. ב-1831 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קנטקי.
ראשית הקריירה
לאחר שהוסמך כעורך דין, עבר בראונינג לקווינסי, אילינוי. בקווינסי הוא פתח משרד עורכי דין בשותפות עם נחמיה בושנל. ב-1832, ב, הוא שירת במיליציה של אילינוי. הוא היה פעיל במפלגה הוויגית ושימש כחבר בסנאט של אילינוי בשנים 1836–1840 ובבית הנבחרים של אילינוי בשנים 1842–1844. הקריירות הצבאית והפוליטית שלו חפפו לאלו של אברהם לינקולן. כתוצאה ממעורבותם בפעילות המפלגה הוויגית והרקע המשותף שלהם כבני קנטקי, הפכו לינקולן ובראונינג לידידים למשך כל ימי חייהם.
ב-1844 הגן בראונינג בהצלחה על חמישה אנשים שהואשמו ברצח ג'וזף סמית' הבן, מייסד התנועה של קדושי אחרית הימים. ב-1843, 1850 ו-1852 הוא התמודד ללא הצלחה כמועמד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית. במאי 1856 הוא היה נציג לוועידה שהתקיימה בבלומינגטון, אילינוי, שכונסה כהתנגדות לחוק קנזס נברסקה, אחד האירועים שהובילה להקמתה של המפלגה הרפובליקנית.
בפוליטיקה הארצית
ב-1861 מונה בראונינג כסנאטור במקומו של סטיבן דאגלס שנפטר. הוא לא התמודד לתקופת כהונה מלאה בסנאט וכיהן בו מיוני 1861 ועד ינואר 1863. במהלך תקופה זו שימש בראונינג כיושב ראש הוועדה לרישום הצעות חוק של הסנאט. לאחר תום כהונתו בסנאט נשאר בראונינג בוושינגטון הבירה וחידש את עיסוקו בעריכת דין. ב-1866 מינה הנשיא אנדרו ג'ונסון את בראונינג כמזכיר הפנים של ארצות הברית, ובתפקיד זה הוא כיהן עד לתום נשיאותו של ג'ונסון במרץ 1869. בחודשים מרץ עד יולי 1868, כאשר התובע הכללי הנרי סטנברי התפטר כדי לשמש כחבר בצוות ההגנה במשפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון, שימש בראונינג כממלא מקומו.
לאחר תום כהונתו כמזכיר הפנים, עבד בראונינג בוושינגטון כשדלן וכעורך דין בשותפות עם אדגר קוון, תומאס יואינג ואחרים. בשנים 1869–1870 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית כנציג לוועידה החוקתית של אילינוי.
חיים אישים
ב-1836 נשא בראונינג לאישה את אלייזה ה. קלדוול, בת קנטקי. לזוג לא נולדו ילדים, אך הם אימצו את אמה לורד, יתומה שאמה מתה. אמה התגוררה עם בני הזוג בראונינג מגיל חמש ונישאה לאורין סקינר, עורך דין שפעל בניו יורק ובשיקגו. בהמשך נחשף סקינר כנוכל ונעצר מספר פעמים על זיוף המחאות ושאר מעשי הונאה. הוא נפטר בבית הכלא אוברן שבניו יורק ב-1896.
אורוויל בראוניג נפטר ב-10 באוגוסט 1881 בקווינסי ונטמן בבית הקברות וודלנד שבעיר.
מפלגת יפן החדשה
מפלגת יפן החדשה (ביפנית: 新党日本, בתעתיק: שינטוֹ ניפּוֹן) היא מפלגת מרכז ביפן, שנוסדה ב-21 באוגוסט 2005. מנהיג המפלגה הוא מושל מחוז נאגנו לשעבר יסואו טנאקה, וחברים בה מספר חברי הדיאט של יפן, וכן הירויוקי אראי, שפרש מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית בשל התנגדותו לתוכניתו של ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, להפריט שירות הדואר של יפן באותה שנה.
המפלגה פונה בעיקר לאוכלוסיות עירוניות, בעוד שמפלגת האזרחים החדשה, שנוסדה באותה תקופה על ידי פורשי המפלגה הליברלית-דמוקרטית אחרים, פונה בעיקר לאוכלוסייה הכפרית של המדינה.
בבחירות הכלליות של 2005 השיגה המפלגה מושב אחד בלבד בבית הנבחרים של יפן. בבחירות לבית היועצים של יפן ב-2007, קיבל טנאקה מושב, והיה לחבר היחיד במפלגה המכהן בדיאט.
אשת דרך עגל הביזון
אשת דרך עגל הביזון (בשפת השאיין "Muts i mi u na", באנגלית: Buffalo Calf Road Woman) או אישה אמיצה הייתה אישה אינדיאנית בת שבט השאיין שהצילה את אחיה, צ'יף צבאי, שנפצע בקרב רוסבד ב-1876. מעשה ההצלה שלה עזר לאסוף את הלוחמים האינדיאנים מחדש לאחר שהתפזרו ולנצח את האמריקנים בקרב. מאוחר יותר באותה שנה היא נלחמה לצד בעלה בקרב ליטל ביגהורן. ב-2005 מספרי סיפורים משבט השאיין שברו שתיקה בת יותר ממאה שנה לגבי הקרב וייחסו ל"אשת דרך עגל הביזון" את המכה שהפילה את ג'ורג' קסטר מסוסו לפני מותו.
בקרב רוסבד, התאחדו שבטי השאיין והסו תחת מנהיגותו של הצ'יף סוס משוגע. הם היו בנסיגה מפני האמריקנים והשאירו את אחיה של "אשת דרך עגל הביזון" פצוע בשדה הקרב. לפתע היא רכבה אל שדה הקרב במהירות, הרימה את אחיה הפצוע ונשאה אותו למקום בטוח. מעשה הגבורה שלה גרם ללוחמים האינדיאנים להתאסף מחדש ולנצח את גנרל ג'ורג' קרוק האמריקני. לכבודה קראו בשבט השאיין לקרב רוסבד, 'הקרב שבו הנערה הצילה את אחיה'.
מתועדת גם השתתפותה בקרב ליטל ביגהורן שם נלחמה לצד בעלה "זאב ערבות שחור".
"אשת דרך עגל הביזון" מתה בשנת 1878 ממחלת המלריה.
נחל כפירה
תוואי הנחל
תחילתו של הנחל בעין קטנה הממוקם ביישוב הערבי קטנה ואחד מיובליו הוא ואדי אלח'רפייש. אפיק הנחל נמצא בשולי קמר רמאללה החושף שכבות סלעי גיר וחוור. בסביבתו של הנחל נמצאו שרידיה של חווה מהתקופה הביזנטית או מהתקופה הערבית בארץ ישראל. בהמשכו של הנחל נובע עין כפירה. בסביבות הנחל צמחייה ים-תיכונית וניתן לחזות בעצי אלון, אלה ותאנה.
שם הנחל
שמו של נחל והתל בסביבתו משמרים את שמה של העיר המקראית כפירה:
מוזיקה בגרמניה הנאצית
המוזיקה בגרמניה הנאצית – כמו ברוב ההיבטים האחרים של הממשל של הרייך השלישי, השקפותיו והעדפותיו האישיות של אדולף היטלר מילאו תפקיד משמעותי בשליטה הנאצית במוזיקה הגרמנית. המוזיקה בגרמניה הנאצית נשלטה על ידי מספר ישויות שונות, שעליה היו אחראים שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, והתאורטיקן הנאצי, אלפרד רוזנברג. רוב הפעילות של הארגונים התמקד בהדרת מלחינים ומוזיקאים יהודים מפרסום וביצוע מוזיקה, ולמנוע תצוגה פומבית של מוזיקה הנחשבת ל-"יהודית", "אנטי-גרמנית" או "מנוונת". ארגונים אלו גם פעלו לקדם מלחינים "גרמנים" מועדפים, כמו ריכרד וגנר ואנטון ברוקנר, בעיקר מפני שיצירותיהם נחשבו כתרומות חיוביות לקהילת העם.
הנאצים קידמו אידאולוגיות אריות באמצעות צנזורה כבדה ושליטה תרבותית, הוספת יצירות יהודיות לרשימה השחורה, איסור על הופעות באולמות קונצרטים ושליטה בתכני רדיו על מנת לקדם את התיאוריה הנאצית.
שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, קבע כי הרדיו הוא "המתווך המשפיע והחשוב ביותר בין תנועה רוחנית לאומה, בין הרעיון לעם". הוא השקיע מאמצים רבים בניצול טכנולוגיות הרדיו וביכולתה להגיע לאוכלוסייה הגרמנית ללא קשר למעמדם הסוציו-אקונומי.
רות לינדנר (תרזה קוז'מינסקה)
רות לינדנר (תרזה קוז'מינסקה) (בפולנית: Teresa Koźmińska; 7 ביוני 1918 – 24 בפברואר 1999) הייתה חסידת אומות העולם מפולין, שהצילה יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה קשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה
תרזה קוד'מינסקה, אחות במקצועה, הייתה נשואה למהנדס מבוגר ממנה בשנים רבות ואם לתינוק, שהתגוררה בוואוור, פרבר של העיר ורשה, יחד עם יז'י קוז'מינסקי בנה החורג בן ה-18.
בסוף שנת 1942 פנה נציג ארגון ז'גוטה ליז'י שהיה פעיל במחתרת הפולניתארמייה קריובה, וביקש ממנו להסתיר יהודים שברחו מגטו ורשה. יז'י הסכים, ובאפריל 1943, בעקבות מרד גטו ורשה וחורבן הגטו, הגיעו אליהם בני משפחת גלזר שהכירו את יז׳י כאשר נהג להביא מזון לגטו. הם הוסתרו בבונקר מוסתר היטב שהוכן במיוחד עבורם מתחת לבית משפחת קוז'מינסקי. במשך הזמן הגיעו למחבוא פליטים יהודים נוספים, והסתתרו במקום לרוב לתקופות קצרות. תרזה, שהייתה אז אם לתינוק, ויז'י טיפלו ביהודים שהסתתרו ועשו כל שביכולתם להבטיח את שלומם תוך סיכון חייהם. הם הונחו על ידי התחושה שיש צורך להילחם באויב משותף ומעולם לא ציפו לתמורה כלשהי.
בתחילת 1944 נעצר יז'י ונשלח, לאחר שנחקר ועונה, לאושוויץ ולמטהאוזן. תרזה המשיכה לטפל לבד ביהודים אשר במחבוא. בספטמבר 1944, באותו הזמן אזל כספה, והיא נאלצה למכור חפצי בית כדי שתוכל להמשיך לטפל ביהודים. כאשר הגיע הצבא האדם לפאתי וורשה ועם נסיגת הגרמנים הם פקדו על התושבים לפנות את האזור. בעלה ואביה של תרזה עזבו, אך היא לא נשמעה לצו והחליטה להישאר יחד עם בנה הפעוט ועם היהודים שהסתתרו בבונקר. תוך כדי ההפצצות והשריפות ועם נסיגת הגרמנים, היא יצאה באומץ מביתה כדי למצוא מזון עבור היהודים שהסתתרו אצלה.
לאחר המלחמה
רות לינדנר נפטרה ב-24 בפברואר 1999, בגיל 81.
הכרה והנצחה
ב-16 בפברואר 1965 הכיר יד ושם ברות לינדנר (תרזה קוז'מינסקה) כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד, ביד ושם בירושלים, והיא השתתפה גם בטקס חנוכת הכיכר ע"ש חסידי אומות העולם בתל אביב בנוכחות שבח וייס. בשנת 1987, הוכרה כיקירת העיר תל אביב, והיא מונצחת באתר אינטרנט שהקים נכדה אדם. סיפורה של רות לינדנר נחקר גם במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של רות. קברה אותר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב בחלקת חסידי אומות העולם.
רב חייא בר אבין
רב חייא בר אבין היה אמורא בבלי מהדור הרביעי. אביו היה רבי אבין נגרא, (אמורא ששימש לפרנסתו כנגר) ואחיו היה רב אידי בר אבין.
למד תורה מפי רב עמרם ואף מסר מִספר שמועות משמו, כמו כן למד תורה אצל רב הונא ורב חסדא, יחד עם אחיו רב אידי בר אבין.
היה תלמידו המובהק של רב הונא, ומסופר ששאל את רב הונא שאלה והוא ענה לו: "הוצאה את". רב חייא הובך מפני שחשב שרב הונא אמר לו לצאת החוצה, אך לאחר בירור קצר הובהר לו הקשר הדברים, על ידי רב הונא: כוונתו הייתה לומר שדבריו עולים בקנה אחד עם שיטת רב אסי דהוצל, במקומות נוספים מופיע שלמד גם אצל רב חסדא ורב ששת.
מסר שמועות רבות בשם רב ושמואל, אך ככל הנראה לא שמע אותן מפיהם, כיוון שלא נזכר בשום מקום שהיה לו קשר איתם. חי תקופה מסוימת בארץ ישראל, שם למד תורה מפי רבי יוחנן. בתקופה זו, שמע כמה מאמרותיהם של חכמי ארץ ישראל, ולאחר מכן מסר אותן בשמם.
כתבי יד מאוירים בפרסית יהודית
היסטוריה
יהודי איראן אשר חיו בארץ זו במשך יותר מ-2700 שנה יצרו תרבות עשירה ומגוונת בתחומים רבים כגון ספרות, פילוסופיה, רפואה ומדע, מוזיקה ואמנויות אחרות. מבין כל אלה, הספרות הפרסית יהודית תופסת מקום חשוב ומרכזי. ספרות זו, השמורה באוספים שונים של כתבי יד בספריות, מוזיאונים ובאוספים ציבוריים ופרטיים בישראל, באירופה ובארצות הברית, החלה להתגבש כבר במאות ה-14–15, ועוד קודם לכן, אולם כתבי היד שנותרו בידנו הם ברובם העתקות מאוחרות יותר, מן המאות ה-17–19.
בקורפוס כתבי היד הפרסיים יהודיים התגלו עד כה כתבי יד ספורים המעוטרים במיניאטורות. כתבי יד נדירים וייחודיים אלו זכו להתייחסות מועטה במחקר האמנות היהודית וכמעט שאינם נזכרים במחקרים העוסקים באמנות הפרסית. כיום, מוכרים במחקר רק 14 כתבי יד מאוירים בפרסית יהודית הפזורים בספריות ובמוזיאונים ברחבי העולם.
לא ידוע מתי החלו להוסיף איורים לכתבים בפרסית יהודית, אך סגנון הציור של המיניאטורות המעטרות את 13 כתבי היד המוזכרים, מוביל להנחה כי הללו אוירו בין המאות ה-17–19. מבחינה סגנונית אין כל חידוש בעיצוב מחזורי האיורים המעטרים את כתבי היד הללו. אמנם ביצירותיהם שילבו האמנים מרכיבים, צורות, נוסחאות ומודלים השאולים מרפרטואר הציור הפרסי לתקופותיו, אך בד בבד יצרו סגנון עצמאי העומד בפני עצמו. מרבית מן המאפיינים הסגנוניים מושפעים מן הציור הספווי המאוחר של המאות ה 17-18.
האיקונוגרפיה של מחזורי האיורים בכתבי היד הללו לעומת זאת, היא ייחודית ובעלת חשיבות מרובה משום שאילת מוטיבים ומודלים ממקורות השפעה רבגוניים. מרבית מן המיניאטורות המופיעות בכתבי היד הללו הן ייחודיות ואין להן כל מקבילה בציור הפרסי או המוסלמי מבחינת הנושאים המתוארים בהן. אמנם, בעיצוב הסצנות השתמשו האמנים במודלים מוכרים מרפרטואר הציור הפרסי, אך התאימום לסצנות העוסקות באיקונוגרפיה יהודית. כמו כן, באף לא אחד מכתבי היד הללו מצוין שמם של האמנים אשר ציירו את הציורים המעטרים אותם וזהותם איננה ידועה.
המאפיין האיקונוגרפי הבולט ביותר לעין בחלק ממחזורי האיורים שבכתבי היד הללו הן הילות האש המוזהבות. לרוב מופיעה ההילה בציור המוסלמי סביב ראשה של דמות קדושה, נביא. כבר בציורי המזרח הקדמון מופיעה הילה. בציור הנוצרי מסמלת ההילה העגולה מעמד של קדושה. בציור המוסלמי המוקדם מופיעות הילות עגולות בסגנון נוצרי ללא הבחנה של קדושה. החל מסוף המאה ה-16 מופיעות הילות סביב ראשיהם של קדושים בצורת להבה מוזהבת ובסיסה בכתפי הקדוש. צורת הלהבה מדגישה את האור והאש ומקורה בהשפעה בודהיסטית או סינית.
תקופה זו, בה הופקו מרבית מכתבי היד המאוירים בפרסית יהודית, הייתה הרת גורל עבור תושביה היהודים של איראן. תולדות היהודים באיראן, החל מראשית הכיבוש המוסלמי במחצית המאה ה-7 לספירה ועד למחצית המאה ה-16, לוטים בערפל. נקודת המפנה התחוללה עם הופעת השושלת הצפווית (1722-1501). אולם עבור יהודי איראן ומיעוטים אחרים במדינה (נוצרים, ארמנים, זורואסטרים ואף מוסלמים סונים) השלטון הצפווי לא הביא עמו בשורות טובות. מיעוטים אלו זכו ליחס מפלה, נוקשה ובלתי סובלני אשר בא לידי ביטוי במעמדם המשפטי ובתנאי החיים החומריים והרוחניים. עם זאת, לא כל השליטים הצפווים התאפיינו באותה מידה של להט דתי וקנאות דתית. למרות רדיפות דתיות ואיסלום בכוח, גזרות שמד, יחס עוין של האוכלוסייה ושנאת הזרים הטבועה בשיעה, בתקופה זו הופקו כתבי היד המאוירים בפרסית יהודית וכן חוברו חיבורים ויצירות מקוריות בפרסית יהודית המעידים על חיי רוח ויצירה פעילים ועשירים בקרב יהודי איראן.
כתבי היד המוכרים (מזהה ומיקום)
הספרייה הלאומית ירושליםשועלה', יוסוף וזוליכא Ms. 38.4418
מכון בן צבי ירושלים
עמראני, פתח נאמה Ms.4602
מוזיאון ישראל ירושלים
שאהין, מוסא נאמה Ms. 180.54
בית המדרש לרבנים באמריקה, ניו יורק
ניט'אמי, ח'וסרו ושירין Ms.1398
שאהין, ארדשיר נאמה  (Ms.40919 (8270
ספריית קלאו, סינסינטי
Cincinnati, The Klau Library of the Hebrew Union College Jewish Institute of Religion
שאהין, מוסא נאמה, Ms.2101
הספרייה הבריטית לונדון
עמראני, פתח נאמה Or.13704
ניט'אמי, הפת פייכר Or.4730
דפי אלבום Or.10194
מיכל טאובר
מיכל טאובר (נולדה ב-30 באוגוסט 1980) היא זמרת ומלחינה ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 2005, כחלק מצוות ההרכב המוזיקלי של אופרת הסבון האמריקאית One Life to Live, חלקה טאובר פרס אמי עם הצוות על הישגים בבימוי והלחנה מוזיקלית לסדרת דרמה. הצוות היה מועמד לפרס בשנים 2002, 2004, 2006 ו-2007. טאובר הייתה מועמדת לשיר המקורי הטוב ביותר עבור "Tissue Paper Wings" בשנת 2002.
בשנת 2018 היא ביצע כמה שירים בסרט "כאשר נפגשנו לראשונה".
כתבי יד מאוירים בפרסית יהודית
כתבי היד המוכרים (מזהה ומיקום)
ברלין Die Stiftung Preussischer Kulturbesitz
שאהין, ארדשיר נאמה, Or.Qu. 1680
המוזיאון לאמנות האסלאם
ניט'אמי, ח'וסרו ושירין, MS 157-72
Let's Talk About Love
Let's Talk About Love (בעברית: בוא נדבר על אהבה) הוא אלבום האולפן החמישה עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-14 בנובמבר 1997, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ואפיק רקורדס. אלבום זה נחשב להתקדמות מוזיקלית של דיון מאז אלבומה המצליח, Falling into You. על האלבום ושיריו עבדה דיון ביחד עם ברברה סטרייסנד, בי ג'יז, ג'ורג' מרטין, דיאנה קינג, בראונסטון, קורי הארט, דייוויד פוסטר, ריק וייק, וולטר אפאנאסייף, הומברטו גאטיקה וג'ים סטיינמן. באלבום נכלל שיר הנושא של סרט האסונות שובר הקופות "טיטניק", "My Heart Will Go On" שהפך לשיר הנשי ה-2 הנמכר ביותר בכל הזמנים, לשיר ה-8 הנמכר ביותר בכל הזמנים, ולשיר הנמכר ביותר בשנת 1998. בנוסף לכך, כבש השיר 30 צמרות מצעדים.
האלבום ושיריו זכו בפרסים רבים סביב כל רחבי העולם. "My Heart Will Go On" זכה בפרס אוסקר, 4 פרסי גראמי, פרס המוזיקה של בילבורד, פרס המוזיקה הלטיני של בילבורד, ועוד כמה פרסים נוספים. בטקס פרסי גראמי קיבל האלבום מועמדות בקטגוריית "אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר", והשיר "Tell Him", אף הועמד גם כן בקטגוריית "שיתוף הפעולה הקולי הטוב ביותר לשיר פופ".
בנוסף לכך, הפך האלבום לאחד מתוך עשרים האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-31 מיליון עותקים בסך הכל, ואף הצליח לכבוש עשרות פסגות מצעדי אלבומים סביב כל רחבי העולם, ביניהן פסגות המצעדים שבארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת, צרפת, אוסטרליה, וכולי. במדינות שונות הפך האלבום לאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר של 1997 ו-1998, וגם לאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר בשנות ה-90 של המאה ה-20. לאלבום הוענקו תוארי יהלום, מולטי-פלטינות, פלטינות וזהב. בארצות הברית נמכר האלבום בסדר גודל של כ-10 מיליון עותקים וכך גם באירופה.
סינגלים
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Tell Him" (דואט עם ברברה סטרייסנד) יצא לאור בארצות הברית ב-7 באוקטובר 1997. כיוון שלא הופץ על גבי תקליטור, לא היה יכול השיר להיכנס אל מצעד הבילבורד הוט 100. למרות זאת, גרסתו הפיזית של השיר הופצה ב-31 באוקטובר 1997 בגרמניה וב-3 בנובמבר 1997, בשאר רחבי אירופה ואוסטרליה, שם הפך ללהיט. השיר כבש את צמרת המצעד שבהולנד ואף נכנס אל העשיריות הפותחות באירלנד, בריטניה, צרפת, איטליה, ספרד, שווייץ, נורווגיה ואוסטרליה. השיר קיבל את תואר הפלטינה בהולנד ובלגיה ואת תואר הזהב בצרפת, בריטניה, אוסטרליה, שווייץ ונורווגיה. ביפן, "Be the Man" הופץ ב-13 בנובמבר 1997, הגיע אל המקום ה-24 במצעד השירים הרשמי של המדינה, ואף זכה שם לתואר הפלטינה. בין ה-5 ל-8 בדצמבר 1997, יצא לאור "The Reason", כסינגל השלישי מתוך האלבום במספר מדינות באירופה. השיר התברג מחוץ לעשירייה הפותחת בבריטניה, אירלנד ובלגיה.
"My Heart Will Go On" מתוך פסקול הטיטניק, נשלח לרדיו ארצות הברית ב-25 בנובמבר 1997, ויצא שם כסינגל ב-10 בפברואר 1998. בשבוע צאתו כבש השיר את פסגת מצעד השירים האמריקאי, שם שהה בצמרת במשך שבועיים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב ובאפריל 2012, נודע כי מכירותיו במדינה עומדות על 1,791,000 מיליון עותקים. השיר יצא כסינגל בגרמניה ב-5 בדצמבר 1997, ובסמוך לכך גם באוסטרליה. בשאר המדינות הוצא השיר בינואר 1998. בצרפת הופץ השיר כאיי-סייד של "The Reason". בבריטניה, "My Heart Will Go On" יצא לאור ב-9 בפברואר 1998. השיר הפך ללהיט בינלאומי כאשר הופיע במקום הראשון ב-30 מצעדים, מכר למעלה מ-18 מיליון עותקים, ואף הפך לשיר השמיני הנמכר ביותר בכל הזמנים, ולשיר הנמכר ביותר בשנת 1998.
"To Love You More" יצא לאור כסינגל השלישי מתוך האלבום בעולם ובארצות הברית יצא כסינגל שיווקי ב-5 במאי 1998 ובעקבות כך, לא היה יכול להיכנס אל מצעד הבילבורד הוט 100.
קידום
ב-21 באוגוסט 1998, יצאה דיון לסיבוב ההופעות השמיני שלה, "Let's Talk About Love World Tour", שהחל בבוסטון, ארצות הברית. היא הופיעה בצפון אמריקה עד סוף 1998, אסיה בתחילת 1999 וצפון אמריקה בשנית, בין מרץ לאפריל 1999. היא אף קיימה מספר מופעים באירופה בין יוני ליולי 1998. מופעים רבים שהיו צריכים להתקיים באירופה במאי וביוני 1999, בוטלו כאשר בעלה של דיון, רנה אנג'ליל, אובחן כחולה בסרטן העור. באוגוסט וספטמבר 1999, הוציאה את אלבום ההופעה Au cœur du stade, ואת אלבום הוידאו Au cœur du stade באירופה וקנדה.
Folklore
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מחוז שמפיין
מחוז שמפיין (באנגלית: Champaign County) הוא מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית. המחוז קיבל הכרה כמחוז בשנת 1833 כאשר קודם לכן היה חלק ממחוז ורמיליון. המחוז ובירתו אורבנה נקראו על שם עיר ומחוז דומים במדינת אוהיו.
Let's Talk About Love / Falling into You / A New Day Has Come
Let's Talk About Love / Falling into You / A New Day Has Come (בעברית: בוא נדבר על אהבה / נופלת לרגליך / יום חדש בא) הוא מארז תקליטורים של הזמרת הקנדית סלין דיון. מארז התקליטורים יצא לאור ב-29 באוקטובר 2007.
פין הדסון
פין הדסון (באנגלית: Finn Hudson) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה "Glee", שגולם על ידי קורי מונטית'. פין הוא אחד מהדמויות הראשיות בסדרה, ואחד מחברי המקהלה "כיוונים חדשים" המקוריים, עד לעונה החמישית (וזאת בעקבות מותו הטרגי של מונטית').
Let's Talk About Love / Falling into You / A New Day Has Come
ב-29 בספטמבר 2009, הוא יצא לאור מחדש בשם: The Collection, וב-26 ביולי 2010, יצא לאור מחדש בפעם השלישית, בשם Original Album Classics.
פין הדסון
במהלך שלוש העונות הראשונות, פין הוא הקוורטרבק בנבחרת הפוטבול התיכונית, וכשהוא מצטרף למקהלת "כיוונים חדשים" שמר שוסטר, המורה לספרדית, הקים, הוא נאבק להגן על המוניטין והפופולריות שלו בתיכון מקינלי; וזאת חרף האהבה שלו ל"כיוונים חדשים" ושירה. במהלך העונה הראשונה, פין יוצא עם ראש המעודדות, קווין פאבריי, אך הוא מתאהב ברייצ'ל ברי, ובסוף העונה הוא יוצא עם רייצ'ל. בעונה השנייה, הוא נפרד מרייצ'ל אחרי שבגדה בו וחוזר לקווין, אך נפרד ממנה וחוזר לרייצ'ל פעם נוספת לאחר שהוא מבין שהוא עדיין מאוהב בה. בעונה השלישית הוא מציע לרייצ'ל נישואין, אך בסוף הוא מקריב את הזוגיות שלו איתה כדי שהיא תוכל לממש את החלום שלה להיות בניו יורק. במהלך העונה הרביעית, הוא חוזר לליימה ועוזר למר שוסטר להדריך את "כיוונים חדשים".