cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלוטת יותרת התריס
היפר-פאראתירואידיזם
עקב הגידול קיימת מסת רקמה עודפת של בלוטת יותרת התריס, אשר גורמת לייצור מתמיד של הורמון ה-PTH. גם כאשר רמות הסידן בדם עולות מעבר לנורמה, ממשיך ייצור הורמון ה-PTH אשר משמר את רמת הסידן הגבוהה (היפרקלצמיה)
במקרים רבים מחלה זו היא א-סימפטומטית, כלומר מרבית החולים בה לא ירגישו בסימנים מיוחדים, פרט, אולי לתחושת עייפות, דיכאון ו"הרגשה כללית רעה". במקרים בהם כן מורגשים סימפטומים ירגיש החולה בעייפות, דיכאון, בחילות וכאבי ראש, אבנים בכליות ודלדול עצם.
הפתרון למחלה זו הוא ניתוח לכריתת בלוטת יותרת התריס, בו מוּסרת האדנומה. גוף האדם אינו זקוק לכל ארבע הבלוטות, והוא יכול להסתדר עם בלוטה יחידה, ועל כן לאחר הסרת אדנומה יחידה (או שתים או שלוש) אין פגיעה ביכולת הגוף לייצר PTH ולאזן את רמת הסידן בדם. כאשר קיימת היפרפלזיה (פעילות יתר בכל 4 הבלוטות) מוציאים את כלל הבלוטות, אך משתילים חזרה בגוף חצי בלוטה (או רקמת בלוטה בגודל של גרגר אפונה קטן). על פי רוב שתילת חצי-הבלוטה מבוצעת באזור היד, על מנת לאפשר גישה נוחה אם יהיה צורך בניתוח נוסף.
הניתוח מתבצע בטכנולוגיה "זעיר-פולשנית" ומונחית רדיו : אל החולה מוזרק חומר רדיואקטיבי אשר מאפשר את מיפוי מיקום הגידול באופן מדויק (מיפוי MIBI), ומאפשר כריתתו על ידי ביצוע חתך באורך סנטימטרים בודדים בלבד.
קיימות צורות נוספות של פעילות יתר של הבלוטה:
היפו-פאראתירואידיזם
מצב זה הפוך למצב ההיפר שתואר לעיל - במצב זה בלוטות יותרת התריס אינן מייצרות מספיק הורמון PTH. ייתכנו מספר סיבות להיווצרות חסר בייצור ההורמון:
טיפול במחלה זו מתבצע לרוב על ידי תרופה (סידן וויטמין D), כתלות במקרה. במידה והבלוטות אינן מסוגלות יותר לייצר PTH יש לבצע השתלה של בלוטת יותרת התריס מאדם אחר.
פסאודו-היפופרתירואידיזם
במקרים נדירים מאוד, בלוטות יותרת התריס מייצרות PTH אך הגוף אינו מגיב להורמון ואינו מווסת את רמת הסידן בהתאם, ונוצרת היפוקלצמיה.
היסטוריה
בשנת 1852 אואן (Owen) הבחין אצל קרנפים הודים בגוף קטן, צהוב וקומפקטי צמוד לבלוטת התריס. בשנת 1880 הסטודנט לרפואה השוודי איוואר ויקטור סאנדסטרם (Ivar Viktor Sandstroem) מצא בעת לימודי האנטומיה באוניברסיטת אופסלה כי גם בגופות של בעלי חיים וגם בגופות של בני אדם קיימים בצוואר משני צידי שוליה התחתונות של בלוטת התריס איברים בגודל אפון שאינם בלוטות לימפה, ולא אונות לוואי של בלוטת התריס ושיש להם מבנה היסטולוגי מיוחד. הוא קרא להם "בלוטות פאראתירואיד" (parathyroid glandulae), שהם בלוטת יותרת התריס. בהתחלה זוהו שתי בלוטות כאלה ומאוחר יותר נתגלו עוד שתיים ואף יותר. גם אז'ן גלה זיהה אותן בשנת 1891 וגילה את התפקיד האנדוקריני שלהן. הוא מצא כי בהיעדרן, כמו בכריתתן בעת הסרת בלוטת התריס מופיעה תופעה של טטניה. אחרי כ-20 שנה מקקאלום וקארל פגטלין הוכיחו שהמנגנון של תופעה זו הוא ההיפוקלצמיה.
בשנת 1915 פרידריך שלאגנהאופר תיאר קשר בין יצור יתר של הורמונים של יותרת התריס ובין מחלת עצמות (osteitis fibrosa (cystic בשנת 1925 פליקס מאנדל הוכיח זאת על ידי כריתת בלוטת יותרת התריס מוגדלת כשהשיג שיפור במחלת העצמות. מקרה מפורסם של תפקוד יתר של בלוטת הפאראתירואיד היה הקפטן צ'ארלס מארטל מניו אינגלנד שפיתח מחלת עצמות מסתורית עם רמות גבוהות של סידן בדם. אחרי ניתוחים רבים נתגלה בניתוח השביעי שהייתה לו אדנומה פאראתירואידית במדיאסטינום.
בשנת 1925 ג'יימס קוליפ הפיק לראשונה תמצית מטוהרת של הורמון פארפאתירואידי, PTH או פאראתירין (או ההורמון של קוליפ) מבלוטות של פרות. תמציתו עזרה לטיפול התופעות של טטניה. ב-1959 אוארבך וראסמוסן וקרייג הצליחו להפיק תמצית טהורה יותר של ההורמון. בשנת 1971 קבע פוטס (Potts) את המבנה המולקולרי של ההורמון יותרת התריס.
ניתוח ראשון להסרת גידול מבלוטת יותרת התריס נערך בווינה ב-1925 על ידי פליקס מנדל.
BaNCS
BαNCS היא מערכת מידע שפותחה על ידי TCS ומספקת שירותי ליבה בנקאיים, בנקאות גלובלית, שוק ההון ועוד בהתאם למודולים המותקנים.
בישראל בנקים נוהגים להשתמש במערכות מחשוב שפיתחו בעצמם. ב-2014 הכריז בנק יהב, שהשתמש בשירותי המחשוב של בנק הפועלים (שבנק יהב היה בעבר בשליטתו), שהוא עובר להשתמש במערכת הליבה הבנקאית של קבוצת טאטא, והוא הבנק הראשון בישראל שיעבור להשתמש במערכת מחשוב סטנדרטית. ב-1 בינואר 2017 הופעלה המערכת בבנק יהב.
תהילים ל"ו
תהילים ל"ו הוא המזמור ה-36 בתהילים. (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-35). בלטינית: Dixit iniustus ut delinquat in semet" ipso"
מבנה המזמור
יש המחלקים את המזמור כך:
סוגת המזמור
יש הסוברים כי מזמור זה שייך לספרות החכמה מעצם עיסוקו של השיר בתכונותיהם של הצדיק והרשע. אחרים סוברים כי זוהי קינת יחיד והם נאחזים בשלושת הפסוקים האחרונים בהם מבקש בעל המזמור עזרה מהאל שיציל אותו מהרשעים המבקשים את רעתו. יש מי ששייכו מזמור זה לקבוצת מזמורים הדנים בתפילת אדם חף מפשע שנאשם על לא עוול בכפו וחלה בשל כך. לקבוצה זו משייך חוקר המקרא לזלי את תהילים י"ג, כ"ח, ל"ח, מ"א, ס"ט, ע"א, פ"ו, ק"ב ו-ק"ט.
כותרת המזמור
כינוי דוד כעבד ה' המופיע בכותרת, מופיע בעוד מזמור בתהילים בלבד, תהילים י"ח. לשם השוואה משה מכונה עבד ה' כ-15 פעמים התנ"ך.
גואלדו טדינו
גואלדו טדינו (באיטלקית: Gualdo Tadino בלטינית: Tadinum) היא קומונה ועיר עתיקה במחוז פרוג'ה בצפון-מזרח אומבריה, במרכז איטליה. בעיירה כ-15,000 תושבים והיא ממוקמת במורדות המערביים של הר פנה שבהרי האפנינים. העיר נמצאת 47 ק"מ צפונית-מערבית לפרוג'ה.
היסטוריה
לגואלדו יש היסטוריה ארוכה ובמקור הייתה עיירה אומבריאנית שנודעה בשם טרסינה Tarsina. היא נכבשה על ידי הרומאים ב-266 לפנה"ס. העיירה הייתה תחנה על דרך ויה פלמיניה ונקראה על ידי הרומאים טדינום (Tadinum).
בשנת 217 לפני הספירה נהרסה על ידי חילות חניבעל. הרס דומה נגרם גם בשנת 47 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר וב-410 לספירה על ידי אלריק מלך הוויזיגותים.
ב-552 לספירה, הביס המצביא הביזנטי נרסס את מנהיג האוסטרוגותים המלך טוטילה, במה שמכונה כיום קרב טגינאה, שסלל את הדרך לכיבוש איטליה כולה על ידי הביזנטים (כיבוש שהחזיק מעמד 13 שנים בלבד). מיקומו המדויק של שדה הקרב אינו ידוע, אבל מקובל על מרבית החוקרים כי הוא נמצא ממערב לעיר, במישור המכונה "טאינו". סברה זו קיבלה אישוש בשנת 2004.
העיר העתיקה שרדה מלחמה זו, אך נהרסה 400 שנים מאוחר יותר, בשנת 966, על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי. היא נבנתה מחדש אך נהרסה פעם נוספת בשריפה בשנת 1237. לאחריה, נבנתה העיר מחדש בפקודת הקיסר פרידריך השני  בשנת 1239.
תחבורה
בחלקה המערבי של העיירה יש תחנת רכבת שהיא חלק מהקו המחבר את אנקונה לרומא. זמן הנסיעה לאנקונה הוא כ-1:45 שעות ולרומא כשעתיים. העיירה נמצאת בקצהו הצפון-מזרחי של הכביש המדינתי SS 444, שאורכו 33 ק"מ ובקצהו השני נמצאת אסיזי.
טרק (נהר)
נהר טרק (ברוסית: Те́рек, באווארית: Терек, בגאורגית: თერგი, תֶרגי) הוא אחד הנהרות הגדולים בצפון הקווקז.
הנהר זורם מגאורגיה לרוסיה עד לים הכספי. מוצא הנהר הוא מקרחון על הר קזבק בגובה 5,037 מטר מעל פני הים, שזורם במדרונות ההר צפונה למעבר דריאל שבגבול עם רוסיה. הוא עובר בדרכו את צפון אוסטיה, העיר ולדיקווקז והעיר מוזדוק (Моздо́к). לאחר מכן הוא פונה מזרחה ועובר בצ'צ'ניה ובדאגסטן לפני שהוא מתפצל לשניים הנשפכים לים הכספי. מתחת לעיר קיזליאר (Кизля́р) הוא יוצר דלתה ביצתית ברוחב של כ-100 ק"מ (62 מייל).
הנהרות העיקריים הנשפכים אליו הם: נהר ארדון (Ардон), נהר פיגדון (Фиагдон), נהר מלקה (Малка) ונהר סונז'ה (Сунжа).
הנהר מהווה נכס טבעי חשוב של האזור, והוא משמש להשקיה ולהפעלת תחנת כוח הידרואלקטרית.
המשרד לאיכות הסביבה של צפון אוסטיה השיק יוזמה לכלול את הפרויקט הפדרלי "שיפור של אגן נהר טרק" בפרויקט הלאומי "אקולוגיה".
היוזמה של משרד משאבי הטבע נתמך באופן פעיל על ידי משרד הפדרציה הרוסית עבור צפון הקווקז, משרד משאבי טבע ואקולוגיה של הפדרציה הרוסית, והמינהל של הסוכנות הפדרלית לדיג.
טקס פרסי אופיר לשנת 2018
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-29 להענקת פרסי אופיר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה התקיים ב-6 בספטמבר 2018 במשכן לאמנויות הבמה באשדוד ושודר בערוץ רשת 13 בשידור חי.
ב-20 ביולי 2018 פורסמה רשימת המועמדים בתחרות. ההכרזה על המועמדים בוצעה בשידור חי בעמוד הפייסבוק של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ובערוץ 13 והונחתה על ידי ליאור אשכנזי. את רשימת המועמדים הוביל הסרט "הנשף" עם 12 מועמדויות, לרבות בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר בה מועמדת סתיו סטרשקו, השחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה המועמדת בקטגוריה זו. אסי דיין, שהלך לעולמו בשנת 2014, היה מועמד בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על השתתפותו בסרט "התשיעית של אסי", שצולם לפני מותו של דיין, אך רק כעת עולה לאקרנים.
בשנה זו לא הוענק פרס בקטגוריית "מפעל חיים".
מועמדויות מרובות
להלן הסרטים אשר היו מועמדים לשני פרסים או יותר:
זכיות מרובות
להלן הסרטים אשר זכו בשני פרסים או יותר:
שדה שברים
באלגברה, שדה השברים של תחום שלמות R הוא שדה הנוצר מתחום שלמות R, על ידי תהליך שהוא חיקוי ליצירת שדה המספרים הרציונליים מתוך תחום השלמות של המספרים השלמים. על ידי שדה שברים, ניתן "להשלים" כל תחום שלמות לשדה. שדה השברים הוא מקרה פרטי של מיקום (לוקליזציה) של חוג.
בניה לא פורמלית
זהו הסבר לא פורמלי לבנייה. הבניה הפורמלית בחלק הבא. נבנה את שדה השברים בדומה לתהליך הבניה הפורמלי של שדה הרציונליים מחוג המספרים השלמים. כדי ליצור שדה נבנה לכל איבר שונה מאפס בתחום השלמות הפכי, ונסגור את האובייקט שנוצר תחת פעולות החוג (חיבור וכפל).
נסמן את ההפכי שבנינו לאיבר \ a \in R ב- \frac{1}{a}. איבר זה כבר לא בהכרח שייך לחוג המקורי. כיוון שתחום שלמות הוא חוג קומוטטיבי, ההפכי של המכפלה ab (או a \cdot b) שהוא יהיה, כלומר: קיום ההופכיים מאפשר לנו לפתור משוואות מהצורה \ ax=b, על ידי הכפלה משמאל בגורם \frac{1}{a}, ולכן פתרון המשוואה הוא המכפלה (כאן יש בעצם רמאות כי אנו מכפילים גורם בחוג R עם גורם שהוא מחוץ לחוג ולכן המכפלה מראש לא מוגדרת), את המכפלה הזו נסמן כ"שבר" \frac{b}{a}.
אם אז נשים לב שהפתרון למשוואה  הוא מצד אחד  ומצד שני המכפלה   ולכן קיבלנו כלל לביצוע מכפלה בין השברים: בצורה דומה ניתן לקבל גם כלל לחיבור בין שברים, על ידי "מכנה משותף": כיוון שזהו תחום שלמות מתקבל גם שניתן לצמצם משוואה ולכן אם ו-a שונה מאפס, אז גם \ bx=c או בצורת השברים:
בניה פורמלית
נבנה את שדה השברים על ידי הגדרת פעולות כפל וחיבור על מחלקות שקילות מקבוצת זוגות הסדורים, באופן שמחלקת השקילות של הזוג הסדור (a,b) תתאים למה שנסמן כשבר \frac{a}{b}.
קודם כל, נרצה שיהיה אפשר לצמצם את השבר כלומר - ולכן נגדיר את יחס השקילות \sim על הקבוצה  כיחס: את מחלקת השקילות של (a,b) נסמן [a,b].
נגדיר, בהתאם לבניה הלא פורמלית את הכפל ואת החיבור: ניתן להראות שהפעולות מוגדרות היטב (כלומר אין תלות בבחירת הנציגים של מחלקת השקילות), והן קומוטטיביות ואסוציאטיביות, ולכן יוצרות חוג קומוטטיבי עם יחידה (הוכחה מפורשת נמצאת בערך מספר רציונלי). איבר האפס של החוג הוא \ [0,1] ואיבר היחידה של החוג הוא \ [1,1]. לכל איבר \ [a,b] קיים נגדי והוא \ [-a,b], ואם a \ne 0 אז קיים לו גם הפכי, \ [b,a], ולכן זהו שדה.
שדה זה מכיל עותק של החוג R, שהוא האיברים [a,1].
1000 (מספר)
1000 (נכתב גם 1,000; במילים: אלף) הוא מספר טבעי, עוקב ל-999 וקודם ל-1001.
קביעת מוט
קשר מוט, או קביעת מוט הוא קשר-קביעה של חבל על מקל או מוט. הוא בנוי כך שהחבל יישאר קבוע למקומו ולא יחליק לאורך המוט.
ניתן ליצור קשר מוט בשני אופנים, התוצאה זהה:
קשר המוט הוא הקשר הבסיסי המשמש להתחלת רוב הכפיתות.
קאן (כדורגל)
מועדון הכדורגל קאן (בצרפתית: Association Sportive de Cannes Football), המכונה בקיצור קאן, הוא מועדון כדורגל מהעיר קאן שבצרפת, המשחק בליגה הצרפתית החמישית. אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון פייר דה קוברטן, שמכיל כ-16,000 מקומות ישיבה.
המועדון נוסד בשנת 1902, והיה ממייסדי ליגת העל הצרפתית בכדורגל בשנת 1932. באותה שנה זכתה הקבוצה בתואר המשמעותי היחיד שלה עד כה, הגביע הצרפתי. הקבוצה שיחקה לאחרונה בליגה הבכירה בעונת. בשנות ה-90 הצליחה הקבוצה להעפיל פעמיים לגביע אופ"א, והצמיחה שחקנים מובילים בצרפת כמו זינדין זידאן, פטריק ויירה, יוהאן מיקו, סבסטיאן פריי, ז'ונתן זבינה וגאל קלישי.
היסטוריה
מועדון הספורט קאן נוסד רשמית ב-4 באוגוסט 1902 על ידי הרברט לאו האנגלי, שנבחר לנשיא הקבוצה הראשון, וקבוצת חברים. בתחילה, בנוסף לכדורגל, החזיק המועדון קבוצות שחייה תחרותית ואתלטיקה. עד לשנת 1905, מדי המועדון היו בצבעי שחור-כחול, עד ששינו את צבעיהם לצבעים הנוכחיים - אדום ולבן - בעקבות איחוד עם מועדון ספורט נוסף שפעל בעיר. מועדון הכדורגל של קאן החל להתחרות בליגה מחוזית שבהשגחתה של התאחדות הכדורגל הצרפתית בשנת 1920, בהובלתו של סוחר רהיטים מקומי בשם לואיס גרוסו. שנה אחר כך, חנכה הקבוצה אצטדיון עירוני חדש, בניצחון 4-0 על אספניול במשחק ידידות.
ביולי 1930, נערכה הצבעה בהתאחדות הכדורגל בה הוחלט על הקמת ליגת כדורגל מקצוענית. קאן הייתה מהמצטרפות הראשונות לליגה, וסיימה כסגנית האלופה בעונת, עונת הבכורה של ליגת העל הצרפתית בכדורגל.ב-24 באפריל 1932 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע הצרפתי, לאחר שגברה 1-0 במשחק הגמר על ראסינג רוביי באצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר.
בעונת ירדה הקבוצה לראשונה לליגת המשנה. למעט בעונת, קאן לא שבה לליגה הבכירה עד לעונת. לאחר עונות ספורות במרכז הטבלה, הפתיעה הקבוצה, בכיכובם של זינדין זידאן הצעיר ולואיס פרננדס, בעונת כשסיימה במקום הרביעי בליגה.
בעונת השתתפה הקבוצה לראשונה בגביע אופ"א, והודחה בסיבוב השני לאחר הפסד לדינמו מוסקבה. במקביל, סבלה הקבוצה מעונה חלשה מאוד בליגה, וירדה לליגת המשנה. בעקבות הירידה עזבו את הקבוצה שחקנים רבים, כולל זידאן, ולואיס פרננדס פרש ועבר לתפקיד מאמן הקבוצה. פרננדס העלה את קאן בחזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת בלבד, ובעונת  הצעיד אותה למקום השישי בליגה הבכירה, ולהשתתפות שנייה בתולדותיה בגביע אופ"א. באותה עונה שיחק בשורותיה הקשר הישראלי, טל בנין. קאן פתחה את משחקיה האירופיים בעונת כשהדיחה פנרבחצ'ה הטורקית עם ניצחון 9-1 בסיכום שני המשחקים, אך הודחה סיבוב אחד בלבד מאוחר יותר על ידי אדמירה ואקר האוסטרית.
קאן שרדה בליגה הבכירה עד לעונת, בסיומה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ומאז לא שבה לליגה הבכירה. החל משנת 2004 הקבוצה חדלה להיות קבוצה מקצוענית, הדרדרה במורד הליגות בצרפת, ובעונת הצליחה לעלות ליגה (לראשונה מאז 1993) ולהשתתף בליגה החמישית.
מנוע קרנו
מנוע קרנו או מחזור קרנו הוא מושג בתרמודינמיקה המתאר את מנוע החום בעל הנצילות המקסימלית. המנוע נקרא על שם סאדי קרנו, ממניחי יסודות התרמודינמיקה.
למרות תיאור התהליך שלכאורה ניתן לביצוע - מנוע קרנו הוא תאורטי בלבד, ואיננו ניתן לבנייה בפועל.
רקע
המהפכה התעשייתית החלה עם המצאת מנוע הקיטור על ידי ג'יימס ואט ב-1774. בהמשך פותחו סוגים נוספים של מנועי חום, כאשר הרעיון בבסיסם היה השימוש באנרגיה כימית אגורה - בצורת חומרי דלק - אשר משתחררת, עם שריפת הדלק, כאנרגיה תרמית (חום), אותה ניתן להפוך לאנרגיה מכנית - עבודה. ברם, עד מהרה התברר שבתהליך רק חלק קטן מהחום הופך לעבודה, וצצה השאלה האם זו בעיה טכנולוגית או עקרונית, ומה היעילות המרבית שניתן להשיג בתהליך הפיכת החום לעבודה. תשובות לשאלות אלה נמצאו בעבודתו של המדען הצרפתי סאדי קרנו בשנות ה-20 של המאה ה-19. במונחים מודרניים, הוא גילה שיש גבול תאורטי לנצילותו של מנוע חום, ונצילות זו תלויה בהפרש הטמפרטורות שבין מאגר החום של המנוע לזו של הסביבה.
בימי קרנו הייתה מקובלת תאוריית הקלוריק שהניחה כי החום הוא זורם (כמו נוזל או גז) חסר מסה. קרנו חשב על פעולת המנוע כעל דחיפה של בוכנה על ידי זורם היפותטי זה, בעת תנועתו. מושגי האנרגיה וכן מושג העבודה - לא היו קיימים בתקופת קרנו. הוא ניסח שני עקרונות שעומדים גם במבחן התרמודינמיקה המודרנית:
בשנות הארבעים של המאה ה-19, אחרי מותו של קרנו, ניסח מחדש אמיל קלפרון את תגליותיו של קרנו בצורה מתמטית, והביא אותם לידיעת הציבור המדעי, שכמעט שלא היה ער להן. בשנות החמישים והשישים המשיך רודולף קלאוזיוס לפתח רעיונות אלה; הוא ניסח בעזרתם את החוק השני של התרמודינמיקה, והסביר אותם בעזרת מושג האנטרופיה שהמציא.
מעגל קרנו
מנוע חום ממיר חום לעבודה, תוך ניצול זרימת החום בין שני מאגרי חום, שלהם טמפרטורות שונות. המנוע פועל בצורה מחזורית, כך שבסוף כל מחזור (או מעגל, כפי שנהוג לכנות בהקשר זה) מצב המנוע עצמו חוזר לקדמותו, כפי שהיה בתחילת המחזור.
מעגל קרנו מתאר פעולת מנוע בעירה חיצונית אידיאלי המורכב מ: מאגר חום בטמפרטורה גבוהה T<SUB>H</SUB>, מאגר חום בטמפרטורה נמוכה T<SUB>L</SUB>, והמנוע עצמו המכיל חומר המסוגל לשנות את נפחו ולחצו (למשל גז) תוך עשיית או קבלת עבודה (למשל על ידי בוכנה). החומר שבתוך המנוע יכול להיות לסירוגין במגע תרמי עם המאגר החם, להיות במגע תרמי עם המאגר הקר, או להיות מבודד תרמית מהסביבה. כמו כן אין במערכת חיכוך, או גורמים בלתי־הפיכים אחרים.
פעולת מעגל קרנו מורכבת מארבעה שלבים:
נצילות מנוע חום
נצילותו של מנוע חום מוגדרת כיחס שבין העבודה שהופקה ממנו - לבין אנרגיית החום שהושקעה בו, והיא תהיה תמיד קטנה מ-1.
במשך מחזור פעילות שלם, סך כל החום בכמות Q<SUB>H</SUB> זורם ממאגר חום חם אל המנוע, כאשר חלק ממנו מומר לעבודה W, והשאר Q<SUB>L</SUB>, זורם למאגר חום קר. כלומר:
נצילות המנוע לכן נתונה על ידי:
אי אפשר להפוך את כל החום המתקבל מהמאגר החם לעבודה, כי כאשר זורם חום בכמות dQ, לתוך המנוע כשהטמפרטורה המוחלטת בו היא T, עולה בו גם כמות האנטרופיה לפי: -
לעומת זאת, יציאת אנרגיה, בצורת עבודה, לא יכולה להקטין את כמות האנטרופיה; בסוף המעגל המחזורי, על המנוע לחזור למצבו ההתחלתי, גם מבחינת כמות האנטרופיה. לכן: חייב לזרום חום למאגר הקר, כדי להוריד את האנטרופיה במנוע. מאחר שככל שהטמפרטורה נמוכה יותר, ניתן לקבל שינוי באנטרופיה בעזרת כמות חום קטנה יותר, נוצר הפרש שאותו ניתן לנצל לעבודה.
כדי שהמנוע יחזור למצבו ההתחלתי, האנטרופיה המתווספת למנוע בשלב הראשון:
צריכה להיות שווה לאנטרופיה שנגרעת ממנו בשלב השלישי:
ומכאן -
נצילות זו עולה ככל שההפרש בין הטמפרטורות גדול יותר, אולם אי אפשר להגיע ליעילות מושלמת. כדי להגיע לנצילות של 50% במנוע הנמצא בסביבה יומיומית (טמפרטורה של כ-300 מעלות קלווין), צריך אפוא מאגר חם בעל טמפרטורה של לפחות 600 מעלות קלווין, שהן כ-300 מעלות צלזיוס.
בשני השלבים הראשונים מבצע המנוע עבודה על הסביבה, ובשני השלבים האחרונים דווקא הסביבה היא זו שמבצעת עבודה על המנוע. אולם מדיאגרמת P-V (לחץ-נפח) ניתן לראות שכמות העבודה המבוצעת על ידי המנוע בשני השלבים הראשונים גדולה מכמות העבודה המבוצעת על המנוע בשני השלבים האחרונים.
חוק קרנו
לפי חוק קרנו, היעילות של מעגל קרנו היא הנצילות המקסימלית האפשרית עבור מנוע חום.
דבר זה מושג בזכות העובדה שחום הנכנס למנוע - יוצא ממנו רק כאשר אין הפרש טמפרטורות בינו לבין המאגר הרלוונטי. אם, למשל, החום היה נכנס למנוע כשהטמפרטורה שלו נמוכה מזו של המאגר החם, האנטרופיה שהוא היה מרוויח הייתה גדולה מהאנטרופיה שנגרעה מהמאגר החם. לכן, כדי להיפטר ממנה היה המנוע צריך להזרים כמות חום גדולה יותר למאגר הקר, ופחות אנרגיה הייתה נשארת לעבודה. לעומת זאת, אם טמפרטורת המנוע הייתה גבוהה מזו של המאגר החם, אזי על פי החוק השני של התרמודינמיקה לא יכול היה חום לזרום מהמאגר למנוע, כי הדבר היה מקטין את האנטרופיה הכוללת (החוק קובע שבמערכת סגורה האנטרופיה אינה יכולה לרדת; המנוע עצמו אינו מערכת סגורה, אולם ההנחה היא שהמנוע עם שני מאגרי החום כן מהווים יחדיו מערכת סגורה).
אם בשלב מסוים יש תהליך שיוצר אנטרופיה נוספת מעבר לזו שהתווספה למנוע מהמאגר החם, כדי להיפטר ממנה צריך המנוע לפלוט יותר חום למאגר הקר, וכך נשארת פחות אנרגיה שניתן להוציא כעבודה, ויעילות המנוע יורדת.
מבחינה פורמלית, ניתן לראות שהשינוי הכולל באנתרופיה - מורכב מהשינוי באנטרופיות של שני המאגרים, ועל פי החוק השני גודל זה לא יכול לקטון:
ולכן -
ומתקבל -
מקרר קרנו
על פי החוק השני של התרמודינמיקה יכול חום לזרום באופן ספונטני רק מאזור חם לאזור קר. אולם, אפשר להזרים חום בכיוון ההפוך אם משקיעים לשם כך אנרגיה. ניתן להשיג זאת על ידי הפיכת הכיוון במעגל קרנו. כך, המקרר דווקא יידחס כשהוא במגע תרמי עם המאגר החם (ובשלב שלפני כן), ויתפשט כשהוא במגע תרמי עם המאגר הקר (ובשלב שלפני כן).
כאשר המכשיר פועל בתור מקרר או מזגן הרי שהמאגר הקר הוא פנים המקרר, או החדר, והמאגר החם הוא הסביבה.
יעילות מכשיר זה כמקרר מוגדרת על ידי היחס בין כמות החום שהוּצאה מהמאגר הקר לבין העבודה שהושקעה לשם כך:
נצילות זו יכולה להיות גדולה או קטנה מאחד. הנצילות גדלה ככל שהפרש הטמפרטורות בין הפנים לסביבה קטן, והיא הולכת וקטנה ככל שהפרש הטמפרטורות גדל. מסקנה חשובה היא כי נצילות הקירור שואפת לאפס כאשר מתקרבים לאפס המוחלט – כלומר אפשר להתקרב אליו, אך בגלל ירידת נצילות הקירור לאפס, לא ניתן לקרר עד לאפס המוחלט ממש.
במזגן אפשר להשתמש גם לחימום – זאת, אם המאגר הקר הוא דווקא הסביבה, והמאגר החם הוא פנים החדר. היעילות המקסימלית שניתן לקבל בצורה זו מוגדרת כיחס שבין החום המוזרם למאגר החם לבין העבודה הדרושה לשם כך, והיא:
דן ויטץ'
דניאל "דן" הייוורד ויטץ' (באנגלית: Daniel "Dan" Hayward Veatch; נולד ב-18 באפריל 1965). הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף עולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ופעמים ברציפות אלוף הפאן פסיפיק (בריזביין 1987 וטוקיו 1989) במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה
ויטץ' בוגר תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ותואר שני (MBA) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ויטץ' במקום שלישי במשחה ל-200 מטר גב ולא הצליח להתקבל לנבחרת האמריקאית. המנצחים שהצטרפו לנבחרת היו ריק קארי שקבע שיא עולם חדש של 1:58.86 דקות וג'סי ואסאלו (2:02.15 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה ויטץ' במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם דייוויד לאנדברג, פאבלו מוראלס ומאט ביונדי בתוצאה של 3:41.25 דקות, לפני מערב גרמניה (3:42.26 דקות)  וברית המועצות (3:42.63 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.82 דקות. המנצח במשחה זה היה איגור פוליאנסקי מברית המועצות (1:58.78 דקות) ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.23 שניות, המנצח במשחה זה היה פוליאנסקי (55.58 שניות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1987 זכה ויטץ' בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.38 דקות לפני מארק טוקסברי מקנדה (2:01.56 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.73 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים ויטץ' במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.26 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:01.73 דקות. המנצח במשחה זה היה פוליאנסקי (1:59.37 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה ויטץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.27 דקות והגן על תוארו.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה, בשנת 1991 זכה ויטץ' במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.14 דקות, אחרי רוג'ריו רומרו מברזיל (2:01.07 דקות).
ויטץ' מתגורר בסן פרנסיסקו, קליפורניה ומשמש כמנכ"ל בחברת ההשקעות GCA Savvian. הוא הומוסקסואל מוצהר. הוא השתתף וזכה במספר תחרויות של הגיי גיימס. כמו כן הוא מחזיק בשיאי התחרות.
הליברטון
הליברטון (באנגלית: Halliburton) הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי בתחום האנרגיה. תחומי פעילותו כוללים שירותי קידוחי נפט, הערכת מצאי נפט ומוצרים לתעשיית הקידוחים. התאגיד פועל ביותר מ-70 מדינות, ובבעלותו מאות חברות-בת. מועסקים בו למישרין ודרך חברות-הבת למעלה מ-50,000 איש. התאגיד רשום בארצות הברית, ולו מטה הנהלה ביוסטון ובדובאי.
היסטוריה
בין השנים 1995 ל-2000 שימש דיק צ'ייני שהיה קודם סגן נשיא ארצות הברית ה-46, בתפקיד יושב ראש ומנכ"ל החברה. לאחר כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית במלחמת המפרץ השנייה זכתה החברה ב-2003 בחוזים, שבהם ללא מכרז לשיקום תעשיית הנפט של המדינה. בנוסף זכתה בחוזים לאספקת אספקת שירותי מזון, דיור ושירותים אחרים לחיילים האמריקנים המוצבים בעיראק בשווי מוערך של כ-13 מיליארד דולר. החוזה בוטל בסוף 2004 עקב חשד לניפוח מחירים, אך ביולי 2005 זכתה בחוזים חדשים בהיקף של כ-5 מיליארד. במקביל גם התגלה שהחברה מכרה ציוד גם למשטרו של סדאם חוסיין בתקופה בה שימש דיק צ'ייני כמנכ"ל, למרות ההסנקציות על עיראק.
בלדווין הראשון, מלך ירושלים
בלדווין הראשון מלך ירושלים או בלדווין מבולון, (בצרפתית: בודואן, Baudouin, בגרמנית: בלדואין, Balduin, באנגלית: בלדווין, Baldwin) נולד בסמוך לשנת 1060 ונפטר ב-2 באפריל 1118; היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון. מייסד רוזנות אדסה. שליטה השני והראשון לשאת בתואר מלך של ממלכת ירושלים בין השנים 1100–1118. הוא היה אחיו של שליטה הראשון של הממלכה, גוטפריד מבויון.
ילדות והשנים הראשונות
בלדווין היה בנם של אוסטס השני רוזן בולון ושל אידה, בתו של גוטפריד השלישי דוכס לותרינגיה (לורן) התחתית. הוריו של גוטפריד היו נצר למשפחות אצולה מאזור ארצות השפלה (בלגיה של ימינו). בהיותו בן זקונים יועד בלדווין מילדות לשמש כנער כנסייה ולאחר מכן ככומר, אולם הוא וויתר על השירות הדתי בסביבות שנת 1080. לאחר שפרש ממשרת הכומר עבר בלדווין להתגורר בחבל נורמנדי שבצרפת, שם פגש את אשתו גודהילדה, בת למשפחת אצילים אנגלית. לאחר נישואיו עבר בלדווין למחוז לורן וקיבל את השליטה על חבל ורדון שהיה קודם לכן תחת שליטתו של גוטפריד אחיו.
מסע הצלב הראשון
בשנת 1096 הוזמן בלדווין על ידי גוטפריד אחיו להצטרף אליו למסע הצלב המתוכנן. בלדווין מכר את מרבית רכושו לכנסייה המקומית, הצטייד לקראת המסע, לקח את אשתו והצטרף אל אחיו. מסע הצלב הראשון היה למעשה מסעם השני של האירופים לכיוון ארץ ישראל. המסע המוקדם נערך על ידי פשוטי העם וזרע הרס וחורבן בדרכם של הצלבנים עד לעצירתו של המסע באסיה הקטנה. כאשר עברו בלדווין ואחיו בשטח ממלכת הונגריה, דרש מלך הונגריה בן ערובה מקרב הצלבנים כדי להבטיח את השקט ולשלול אפשרות של התפרעויות כפי שקרו במסע הצלב העממי. אחיו של בלדווין העניקו אותו למלך כבן ערובה וקיבלו אותו חזרה רק כשעזבו יחד עם כל אנשיהם את שטח הממלכה.
בהגיעם לשטחה של האימפריה הביזנטית החלו כוחות הצלבנים מתעמתים עם התושבים היוונים של מזרח האימפריה, שחוו את נחת זרועם של האיכרים במסע הצלב הקודם ולא חפצו בחוויה נוספת מסוג זה. באחד הסכסוכים הצבאים שניטשו סביב סוגיית מעבר הצלבנים בשטח הביזנטי פלש בלדווין בראש כח צבאי לעיר קונסטנטינופול. עם כניסתו לעיר החלו חייליו של בלדווין לבזוז ולהרוס מכל הבא לידם, מצב שחייב את הקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון לספק לצלבנים הנזעמים בן ערובה כדי לשמור על השקט והשלום. בן הערובה היה בנו של הקיסר יוחנן (לימים הקיסר יוחנן השני) והוא הופקד בידיו של בלדווין.
מסעם המשותף של בלדווין ואחיו הגיע לקיצו בקרבת העיר הראקליה שבאסיה הקטנה, שם פנו בלדווין ואנשיו מזרחה ונפרדו מעיקר הכח הצלבני שהמשיך דרומה לכיוון ירושלים. בלדווין, יחד עם חברו טנקרד שחיפש לעצמו נחלה קלה לכיבוש, צעד לעבר מחוז קיליקיה, שם חלתה אשתו גודהילדה ונפטרה כעבור זמן קצר. בחודש ספטמבר 1097 התעורר סכסוך בין בלדווין וטנקרד, סכסוך שהסתיים בכיבוש אחוזתו של טנקרד בטאורוס על ידי בלדווין בעזרתם הנאמנה של שודדי ים מבולוניה. כיבוש האחוזה לא הביא לסופו המוחלט של הסכסוך בין השניים וצבאותיהם המשיכו להתנגש מפעם לפעם אולם מעולם לא להילחם מלחמות של ממש.
בשלב מסוים נטש טנקרד את המערכה והצטרף לדודו בוהמון הראשון בנסיכות אנטיוכיה, ואילו בלדווין קיבל הזמנה להתמנות לשליט בארמניה. הוא יצא לדרכו אל מעבר לנהר הפרת והתיישב בעיר טורבסל (טילבסאר שבטורקיה של ימינו).
בלדווין רוזן אדסה
לאחר שהתיישב בארמניה קיבל בלדווין הזמנה נוספת, הפעם מטורוס, שליט העיר אדסה. בלדווין הגיע לאדסה ושכנע את טורוס לאמצו כבן ולמנותו ליורשו החוקי לאחר מותו. טורוס אכן עשה כן, אולם חודשים ספורים לאחר האימוץ הוא נרצח בידי מתנקשים אלמוניים. לא ידוע האם ידו של בלדווין הייתה ברצח, אולם על כל פנים הוא התמנה לרוזן הראשון של אדסה, מייסד בכך את ראשונת המדינות הצלבניות.
לאחר שנות השלטון הראשונות באדסה ביסס בלדווין את מעמדו בצורה מספקת כדי לצאת ולהילחם מלחמות קודש במוסלמים, בניגוד למלחמות אותן ניהל עד לתקופה זו אשר מטרתן העיקרית הייתה סיפוח מירב השטחים לרוזנות. לקראת סוף שנת 1099 יצא בלדווין לביקור אצל אחיו גוטפריד בירושלים, שם הוא דחה את הצעת אחיו להישאר בארץ ישראל ולקבל נחלה משל עצמו. הוא שב לאדסה בשנת 1100 והמשיך למשול ברוזנות עד למותו בירושלים של אחיו.
בלדווין מלך ירושלים
לאחר מותו של גוטפריד ביולי שנת 1100, הוזמן בלדווין על ידי האצילים שתמכו במיסוד ממלכה חילונית בירושלים לרשת את מקומו. הוא העביר את השליטה באדסה לידי בן דודו בלדווין מבורק ויצא לדרכו דרומה. בדרך לירושלים נתקל בלדווין במארב שהציב לו סולטאן דמשק דוקאק בקרבת ביירות. מהקרב שהתפתח במקום יצא בלדווין כשידו על העליונה, והוא המשיך לכיוון ירושלים, אליה הגיע לבסוף בחודש נובמבר.
בהגיעו לירושלים נתקל בלדווין בהתנגדות מצד יריבו הוותיק טנקרד, נסיך הגליל, שחבר לפטריארך של העיר, דגובר מפיזה, כדי להדיח את בלדווין ולהקים בירושלים ממלכה דתית. בלדווין העדיף שלא להתעמת עם טנקרד ועמיתיו, ובמקום להישאר בירושלים יצא מיד למסע כיבושים במצרים, מסע ממנו הוא שב רק בסוף חודש דצמבר. הפטריארך סירב להכתיר את בלדווין בירושלים, מפאת חילוניותה של העיר, ולכן, בחג המולד של שנת 1100, בטקס שנערך בכנסיית המולד בבית לחם, הוכתר בלדווין למלכה הראשון של ממלכת ירושלים על ידי הפטריארך בעצמו, שויתר בינתיים על ההתנגדות לממלכה החילונית.
המאבק בין בלדווין לראש הכנסייה המקומית בירושלים לא תם עם ההכתרה. באביב 1101 התגלע ויכוח בין השנים לגבי גודל התרומה אותה צריכה הפטריארכיה להרים לטובת הממלכה, מגינת הגביע הקדוש. בלדווין גרם להשעייתו של הפטריארך הסרבן מתפקידו על ידי צו אפיפיורי, ושנה לאחר מכן גרם לסילוקו המלא מהתפקיד.
הרחבת הממלכה
בשנת 1101 יצא בלדווין למספר מסעות להרחבת השטח של ממלכתו החדשה. הוא כבש את ארסוף וקיסריה בעזרתו של הצי של עיר המדינה האיטלקית ג'נובה, ובתמורה לעזרה נתן לגנואזים את הזכות להקמת רובע מסחרי בכל אחת מהערים שנכבשו, כמו גם מיסוד ארכיבישופות גנואזית בקיסריה. בחודש ספטמבר הביס בלדווין את הכוחות המצריים בקרב רמלה הראשון. אולם זמן קצר לאחר תחילת הקרב הגיעו שמועות לירושלים כי הצבא הצלבני הובס ובלדווין עצמו נהרג תוך כדי הלחימה. טנקרד, יריבו של בלדווין החל מבצע הכנות לקראת מינויו כעוצר בממלכה, אולם זמן קצר לאחר מכן שב בלדווין לירושלים והזים את השמועות אודות מותו.
בשנת 1102 ערך בלדווין קרב נוסף מול המצרים ברמלה, קרב בו ניצחו המצרים אשר השמידו את מרבית צבאו של בלדווין והרגו רבים מאציליו. בלדווין עצמו ברח על גבי סוסתו גאזאלה לארסוף. מאחר שכל צבאו אבד לו, והמצרים היו קרובים למקום מחבואו, העדיף בלדווין שלא להסתכן ביציאה מהחומות הבטוחות של ארסוף, ובמקום זאת, הוא הושט בידי שודד ים אנגלי על גבי דוברה ליפו ומשם יצא בחשאי לירושלים. המצרים גילו את מזימתו של בלדווין, וטמנו לו מארב, בלדווין אמנם נפל בפח שנטמן לו, אך הצליח, בעזרת קומץ מאנשיו, לגבור על המצרים ולשוב לירושלים.
בשנת 1103 הטיל בלדווין מצור על העיר עכו, מצור שלא צלח כיוון שהעיר זכתה לאספקה דרך הים, מידי הצי המצרי. באותה שנה, פדה בלדווין את הכופר של בוהמונד הראשון נסיך אנטיוכיה, שישב בכלא הטורקי. בוהמונד לא היה אהוב על בלדווין, אך היה עדיף עליו בהרבה על פני טנקרד, ששימש כעוצר באנטיוכיה בזמן כלאו של הנסיך. בשנה שלאחר מכן שב בלדווין לנסות לכבוש את עכו, כשהפעם הוא נוחל הצלחה בעזרתם החוזרת של אנשי ג'נובה.
בשנת 1105 נערך קרב מוצלח נוסף מול המצרים ברמלה. בשנת 1109 שימש בלדווין כבורר בקרב מועצת האצילים הצלבנים שצרו על העיר טריפולי (בלבנון של ימינו), והכריח את טנקרד למשוך את דרישתו להתמנות לרוזן העיר כאשר זו תיפול בידי הצלבנים. עם נפילת חומות העיר הוקמה במקום רוזנות טריפולי שראשיה הכירו תודה לבלדווין על שבחר בהם כרוזנים.
בשנת 1110 נכבשה ביירות בשיתוף פעולה שלישי של בלדווין והצי הגנואזי. לאחר כיבוש העיר יצא בלדווין צפונה לאדסה כדי לעזור לשליטיה הצלבנים בעמידתם מול המצור שהטיל עליהם מאוודוד שליט מוצול.
בשובו מאדסה כבש בלדווין את צידון בעזרתו של זיגורד הראשון מלך נורווגיה. הוא עזר לטנקרד לכבוש לעצמו נחלה בצפונה של סוריה, אולם נכשל בכיבוש העיר צור. בשנת 1113 עמד בלדווין בראש צבאו בפני פלישה נרחבת של שליטי מוצול ודמשק. ממלכת ירושלים עמדה בפני קריסה, ורק חיל משלוח שהגיע מאנטיוכיה יחד עם עולי רגל מאירופה הכריע את המצב לטובת בלדווין ואנשיו.
לאחר שוך הקרבות נשא בלדווין לאישה את אדלידה דל ואסטו, וזאת לאחר שבשנת 1108 נטש את אשתו הארמנית בטענה כי היא לא שמרה לו אמונים, אולם שמועה שעשתה לה כנפיים בממלכה גרסה שנטישת אשתו באה לאחר שהאחרונה נאנסה בעת מסעה מעיר הולדתה לירושלים על ידי שודדי ים. מקובל להניח כי נישואיו של בלדווין לבת אצולה ארמנית הפסיקו לשרת את מטרותיו הפוליטיות עקב הריחוק בין ממלכתו לארמניה והחוסר בצורך בנשיאת חן בעיני נתינים ארמנים עקב כך שבירושלים של אותה התקופה לא היו כלל תושבים ארמנים.
בשנת 1115 ערך בלדווין מסע כיבושים באזור עבר הירדן ובנה את מבצר מונראל. הוא הזמין את התושבים הנוצרים שבאזור לעבור לירושלים וזאת כדי להגדיל את אוכלוסיית עירו, שמרביתה נטבחה בעת מסע הצלב הראשון. בשנת 1117 הוא הקים את טירת סקנדליון בקרבת צור שהייתה עדיין תחת שליטה מוסלמית.
מותו של בלדווין
בשנת 1117 נפל בלדווין למשכב. הוא היה משוכנע כי מחלתו היא עונש משמיים על חטא נישואיו הביגמיים לאדלידה, ובניסיון לרצות את האל שלח את אשתו מעל פניו חזרה לסיציליה למורת רוחה הרבה. לאחר מכן שב לבריאותו. בשנת 1118 הוא ניהל מסע כיבושים נוסף לדרום ממלכתו, והגיע עד לעיר פאראמה שבדלתת נהר הנילוס (לאחר התייבשות הזרוע הפלוסית של הנילוס, נמצאים שרידי העיר בצפון סיני). שם חלה שוב. לפי ההיסטוריון מתעד מסע הצלב הראשון פולקו משארטר: "אז הלך הוא יום אחד על גדת הנהר אותו מכנים היוונים "נילוס" והעברים "גיחון", בקרבת העיר, ונהנה מקרבתם של חבריו. אביריו השתמשו ברומחיהם ללכידת דגים ואת השלל השיבו עימם אל מחנהם שם אכלו אותו בתיאבון רב. אז חש המלך בקרביו ייסורים עזים מפציעת עבר, והוא נחלש עד מאוד." ההיסטוריון בן המאה ה-17 תומאס פולר תיאר את המקרה בצורה תמציתית יותר: "הוא תפס דגים רבים, כמו גם את מותו באכילתם". בלדווין החולה הובהל חזרה לירושלים אך נפטר בדרכו לשם בכפר אל עריש ב-2 באפריל 1118.
לאחר מותו הוצעה ממלכתו של בלדווין לאחיו אוסטס השלישי, אולם הוא סירב לקבלה מאחר שהדבר היה כרוך בעקירה מביתו שבבולון ועריכת מסע מסוכן עד מאוד עד לירושלים. תחתיו הומלך בן דודו של בלדווין, רוזן אדסה בלדווין מבורק שקיבל את התואר "בלדווין השני מלך ירושלים".
מורשתו וחייו הפרטיים
לאחר נישואיו בשלישית נפוצה שמועה כי בלדווין הוא הומוסקסואל, וזאת כיוון שלא הביא ילדים לעולם.
ימת ברדוויל שבחצי האי סיני קרויה על שמו (ברדוויל היה הכינוי בו כינו אותו דוברי הערבית) מאחר שלפי האגדה שם נפח את נשמתו בדרכו ממצרים חזרה לירושלים.
זכריה מוגיס
עבדול מוגיס זאקריה (באנגלית: Abdul Zakaria Mugees; נולד ב-27 בדצמבר 2001) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקיצוני באוד גרינלנד מליגת העל הנורווגית.
קריירה
מוגיס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל דרימס מליגת העל הגנאית. ב-8 באפריל 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0–0 נגד קרלה יונייטד.
באוגוסט הצטרף לטכימן אלבן וונדררס. ב-25 בינואר 2020 הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד קרלה יונייטד.
ב-22 במרץ 2021 חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל. ב-3 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1–1 נגד עירוני קריית שמונה בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל.
ב-25 בינואר 2022 הושאל להפועל רמת גן מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. בסיום העונה חזר למ.ס. אשדוד ולליגת העל.
שמורת הר אביטל
שְׁמוּרַת הַר אֲבִיטַל נמצאת דרומית־מזרחית לקיבוץ מרום גולן.
מקור שם השמורה הוא בהר אביטל הסמוך אליה ועקב כמות הטל הגדולה המתעבה לטיפות מים על הקרקע והצמחים – כ־60 מילימטרים בשנה.
בשמורה שריד של הר געש מעל בקעת קוניטרה, בגובה של כ־240 מטרים מעל פני הקרקע. מגובה זה ניתן לצפות לכל הכיוונים. במרכז ההר לוע בקוטר של 1,300 מטרים, ובתחתיתו שני הרי געש קטנים בגובה של כ־7 מטרים מעל לסביבה.
צמחייה
על מורדות ההר חורש טבעי כולל אגס סורי, קבוצות סבוכות של אוג הבורסקאים, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון התולע, אלון מצוי, אשחר ארצישראלי, לבנה רפואי, עוזרר חד-גלעיני, שזיף הדב, שקד קטן-עלים.
בתת החורש ניתן לראות את גביעונית הלבנון ובנוסף ישנם שיחים כגון ורד הכלב, פטל לביד ומיני עשבוניים כגון סחלבן החורש, צבעוני ההרים ורקפת יוונית.
רוברט נלר
'''רוברט ב. נלר (באנגלית: Robert B. Neller '''; נולד ב-9 בפברואר 1953) הוא גנרל אמריקאי בדימוס שכיהן כמפקד ה-37 של חיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
נלר נולד בבסיס הצבאי קאמפ פולק שבלואיזיאנה וגדל באיסט לאנסינג שבמישיגן. הוא בנם של דודי ורוברט. אביו שירת בצבא ארצות הברית.
ביולי 1991 מונה למפקד גדוד החי"ר המשוריין ה-3 של דיוויזיית הנחתים הראשונה, השתתף במבצע "השבת תקווה" בסומליה. ביוני 1993 מונה לסגן מפקד רגימנט הנחתים השביעי. לאחר מספר תפקידי מטה מונה ביוני 1998 למפקד רגימנט הנחתים השישי בדיוויזיית הנחתים השנייה ולאחר מכן מילא תפקידים במטה הדיוויזיה. ביולי 2002 מונה לראש מחלקת מבצעים במטה חיל הנחתים.
בספטמבר 2015 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד חיל הנחתים. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2019.
נלר נשוי לדרסי ואב לשלושה.
צווארון כחול
צווארון כחול הוא כינוי לאנשים המשתייכים למעמד הפועלים, אשר עובדים בעבודת כפיים ופעמים רבות משתכרים שכר נמוך. אנשי הצווארון הכחול מובחנים מאנשי הצווארון הלבן, שעבודתם אינה מצריכה עבודת כפיים. חלק ממקצועות הצווארון הכחול דורשים הכשרה ומיומנות ואחרים דורשים רק את כוחו של העובד. בין מקצועות הצווארון הכחול ניתן למנות את הייצור בתעשייה, כרייה, בנייה, תחזוקה, התקנה ועבודות מכניות שונות.
מקור המונח
הפופולריות של הצבע הכחול בקרב אנשים שעסקו בעבודת כפיים עמדה בניגוד לחולצה הלבנה, שבאופן היסטורי הייתה הלבוש המקובל בסביבת העבודה המשרדית. קוד הלבוש השונה סייע לזהות את המעמד הסוציו-אקונומי אליו השתייכו האנשים. עם זאת, הבחנה זו הולכת ומיטשטשת, ככל שגובר הביקוש לכוח אדם מקצועי ומיומן, ובשל הגידול שחל במשרות במגזר השירותים, שאינן מצריכות עבודת כפיים, אך שכרן נמוך.
המונח "צווארון כחול" משמש גם כשם תואר, המתאר את סביבתו של עובד הצווארון הכחול, לדוגמה: שכונת צווארון כחול, מסעדת צווארון כחול וכו'.
דרישות השכלה
מאפיין בולט של מקצועות הצווארון הכחול הוא היעדר הדרישה להשכלה אקדמית, הנחוצה כדי להצליח בסוגים אחרים של מקצועות. לרוב משרות הצווארון הכחול נדרשת השכלה תיכונית או מקצועית בלבד. בדרך כלל השכר עבור משרות אלה משולם על בסיס שעתי והוא נמוך מהשכר המשולם עבור משרות הצווארון הלבן. תנאי העבודה של משרות אלה דורשים לפעמים עבודה פיזית מאומצת, ולעיתים הם אף כרוכים בסכנה. בחלק מהמקרים העובדים מיוצגים על ידי איגודים מקצועיים, ובמקרים כאלה עובדים מיומנים עשויים להשתכר טוב יותר מעובדי צווארון לבן.
בחוק הישראלי
ספר החוקים אינו משתמש במושגים "צווארון כחול" ו"צווארון לבן", אך למעשה יש בו לעיתים הבחנה בין עובדי צווארון כחול לעובדי צווארון לבן.
פשעי צווארון כחול
בקרימינולוגיה, "פשעי צווארון כחול" הם סוגי פשעים המבוצעים בדרך כלל על ידי אנשים ממעמד חברתי נמוך. פשעים אלה נחשבים לפשעים "קלאסיים", הניתנים לזיהוי בקלות יחסית על ידי גורמי אכיפת החוק והכרוכים על פי רוב בשימוש בכוח, לדוגמה: ונדליזם, גנבה ושוד. זאת, להבדיל מ"פשעי צווארון לבן", המבוצעים בדרך כלל על ידי אנשים ממעמד הביניים או מהמעמד הגבוה, לדוגמה: שוחד, מעילה וזיוף כספים.
אהרן צייטלין
אהרן צייטלין (לעיתים ציטלין; 22 במאי 1898, אוברוביצ'י, גוברניית מוגילב, האימפריה הרוסית (על פי הלוח היוליאני)– 28 בספטמבר 1973, ניו יורק (נקבר בהר הזיתים)) היה משורר וסופר עברי ויידי, מחברם של מחזות, מערכונים, פואמות ושירים ליריים, דרמטורג, פובליציסט, פזמונאי ומתרגם.
ארכיבישופות מגדבורג
ארכיבישופות מגדבורג (בגרמנית: Erzstift Magdeburg) הייתה ארכיבישופות קתולית (969–1552) ונסיכות-ארכיבישופות (1180–1680) של האימפריה הרומית הקדושה שמרכזה העיר מגדבורג שעל נהר האלבה.
אהרן צייטלין
קורות חיים
נולד בעיירה אוברוביצ'י שבגוברניית מוגילב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום Уваравічы, בדרום-מזרח בלארוס). בשנת 1907 עברה משפחתו לוורשה. אביו הוא הסופר וחוקר החסידות הלל צייטלין שנספה עם שאר ילדיו, וכן תלמידיו, בגטו ורשה.
ארכיבישופות מגדבורג
האריכיבישופות תוכננה מאז 955 והוקמה ב-968, הארכיבישופות הקתולית התבטלה הלכה למעשה מאז 1557, כאשר הנסיך-ארכיבישוף האחרון שאושר על ידי האפיפיור, זיגיסמונד הלותרני מברנדנבורג, הגיע לבגרות וקתדרלת מגדבורג אימצה את הלותרניות בשנת 1567, כאשר רוב בני הקהילה הקדימו את המרתם. כל יורשיו היו רק מנהלי הנסיכות-ארכיבישופות וגם לותרנים, מלבד הקתולי לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה (1631–1635). מבחינה כנסייתית הקתולים הנותרים והקהילות והמנזרים שלהם בארכיבישופות לשעבר הועמדו תחת פיקוח הארכיבישוף של קלן בשנת 1648 ותחת סמכות השיפוט של הוויקריאט האפוסטולי של המיסיונות הצפוניים ב-1670.
אהרן צייטלין
קורות חיים
עלה לראשונה לארץ ישראל בשנת 1920, וניסה להיאחז בארץ כמורה בזכרון יעקב. כעבור שנתיים ירד בחזרה לפולין, והיה בוורשה אחד הבולטים שבדור הסופרים הצעירים. כתב יידיש ועברית, ועסק גם בפרוזה גם בשירה וכן בספרות ילדים. היה גם עיתונאי מפורסם בעיתונות היידיש.
ארכיבישופות מגדבורג
מבחינה פוליטית זכתה הנסיכות-ארכיבישופות לחופשיות אימפריאלית כנסיך-ארכיבישוף ב-1180. שטחה כלל רק חלקים מסוימים מהאזור הארכידיוקסי, כגון העיר מגדבורג, עיקר מגדבורג בורדה, וארץ יריחו כמכלול אינטגרלי ונכללים בחלקים של הסאלקרייס, כולל האלה על הזאלה, אוביספלד והסביבה, כמו Jüterbog והסביבה. הנסיכות-ארכיבישופות שמרה על תוארה כמונרכיה נבחרת עד 1680. לאחר מכן ברנדנבורג-פרוסיה רכשה את נסיכות מגדבורג, ולאחר שחולנה, הפכה אותה לדוכסות מגדבורג, מונרכיה תורשתית באיחוד אישי עם ברנדנבורג.
אהרן צייטלין
קורות חיים
בשנת 1939 שהה בארצות הברית לרגל הצגת מחזה שלו, וכשפרצה מלחמת העולם השנייה השתקע בניו יורק, והיה בין המשפיעים על חיי הרוח היהודיים בארצות הברית. כמו הלל אביו עסק גם הוא בנושאים יהודיים מובהקים, כמו קבלה חסידות ופילוסופיה יהודית.
ארכיבישופות מגדבורג
הדיוקסיה המודרנית של מגדבורג שנוסדה ב-1994 היא דיוקסיה של הטקס הלטיני של הכנסייה הקתולית הממוקמת במדינות הגרמניות סקסוניה-אנהלט, ברנדנבורג וסקסוניה.
אהרן צייטלין
קורות חיים
לזמן מה כיהן כפרופסור לספרות עברית בבית המדרש לרבנים באמריקה.
ארכיבישופות מגדבורג
היסטוריה
לאחר מלחמות השנים 940 ו-954, כאשר הסלאבים הפולאבים, התקדמו עד האודר, והמדיארים התקדמו כל כך רחוק לתוך גרמניה, עד שאאוגסבורג הייתה מאוימת. בקרב לכפלד ב-955 הם הובסו ונהדפו. מיד בשנת 955 החל אוטו הגדול לפעול להקמת ארכיבישופות במגדבורג, לייצוב באמצעות התנצרות השטחים המזרחיים. הוא ביקש להעביר את בירת הדיוקסיה מהלברשטט למגדבורג, ולהפוך אותה לארכי-דיוקסיה. אבל זה זכה להתנגדות נמרצת של הארכיבישוף של מיינץ, שהיה המטרופוליטן של הלברשטט. כאשר, בשנת 962, האפיפיור יוחנן השנים עשר אישר את הקמת הארכיבישופות, נראה היה שאוטו זנח את תוכנית ההעברה שלו. האחוזות השייכות למנזרים הנזכרים לעיל (נוסדו בשנת 937) הוסבו תחת הארכיבישופות החדשה, והנזירים הועברו למנזר ברגה. הכנסייה הארכי-פיסקופלית הפכה את מאוריציוס הקדוש לפטרונה, ובנוסף קיבלה מאוטו תרומות ומענקים חדשים. הפרובינציה הכנסייתית שלה כללה את הדיוקסיות הקיימות ברנדנבורג והאוולברג ואת הדיוקסיות החדשות שנוסדו מרזבורג, צייץ ומייסן. לבוס נוספה ב-1424. הארכידיוקסיה החדשה הייתה קרובה לאזורי הגבול הבלתי מאובטחים של האימפריה הרומית הקדושה והשבטים הסלאבים, ונועדה לקדם את הנצרות בקרב הסלאבים הרבים ואחרים. ב-20 באפריל 967, הוקמה הארכיבישופות חגיגית בסינוד רוונה בנוכחות האפיפיור והקיסר. הארכיבישוף הראשון היה אדלברט, נזיר לשעבר של סנט מקסימין בטריר, לאחר מכן הבישוף מיסיונר לרותנים (רותניה), ואב המנזר של וייסנבורג באלזס. הוא נבחר בסתיו 968, קיבל את הפאליום ברומא, ובסוף השנה הוכתר חגיגית במגדבורג.
אהרן צייטלין
קורות חיים
ב-1957 זכה בפרס אוסישקין לספרות. בשנת 1969 הוענק לו פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש. ספרי הפאראפסיכולוגיה שלו: "המציאות האחרת", נתפרסמו מאוד בשעתו. על שמו ועל שם אביו הלל קרויים בישראל רחובות ובתי ספר במקומות שונים.
ארכיבישופות מגדבורג
היסטוריה
השטח הארכידיוקסי של מגדבורג היה קטן למדי; היא כללה את המחוזות הסלאבים של סרימונט, נודיזי, נלטיצ'י, ניזיזי, וחצי מצפון תורינגיה.
אהרן צייטלין
קורות חיים
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ארכיבישופות מגדבורג
היסטוריה
הקרדינל אלברכט מברנדנבורג (1513–1545), בשל מעמדו הלא בטוח, כמו גם היותו מוגבל בשל חוסר מתמיד בכספים, נתן איזשהו הזדמנות להפצת הלותרניות בדיוקסיה שלו, למרות שהוא עצמו התנגד לרפורמציה. זה לא נכון שהוא הפך לותרני וביקש לשמור על ראייתו כנסיכות חילונית, ולא נכון באותה מידה שבפרלמנט קאלבה בשנת 1541 הוא הסכים להכנסת הרפורמציה כדי לשלם את חובותיו. ממשיכי דרכו היו הקתולים הקנאים יוהאן אלברכט מברנדנבורג-אנסבך (1545–1550), אשר עם זאת יכלו להשיג מעט מאוד, ופרידריך הרביעי מברנדנבורג, שמת ב-1552.
מנהלים שהיו נסיכים חילוניים תפסו כעת את מקומו של הארכיבישוף, והם, כמו גם רוב צוות הקתדרלה ותושבי הארכיבישופות, היו בדרך כלל פרוטסטנטים. הם השתייכו לבית הוהנצולרן ששלט בברנדנבורג, שאימץ את הקלוויניזם ב-1613. כריסטיאן וילהלם נפל בשבי בשנת 1631, ובהמשך המיר את דתו לקתוליות והשתקע בכנסייה הקתולית בווינה. בזמן שלום פראג (1635), הארכיבישופות של מגדבורג נפלה בידי אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס. בשלום וסטפליה (1648) הובטחה לברנדנבורג-פרוסיה השלטון בארכיבישופות עם מות אוגוסט. כאשר הנסיך הסקסוני מת ב-1680, הארכיבישופות חולנה על ידי ברנדנבורג והפכה לדוכסות מגדבורג.
אהרן צייטלין
מעבודתו
שירו המפורסם והידוע ביותר של צייטלין הוא השיר "העגל" המוכר בשם "דונה, דונה". שיר יידי, "דאס קעלבל", שנכתב בארצות הברית ב-1940 על ידי אהרון צייטלין והולחן בידי שלום סקונדה.
ארכיבישופות מגדבורג
היסטוריה
הקתולים הנותרים באזור היו תחת תחום השיפוט של הוויקריאט האפוסטולי של המיסיונות הצפוניים בין השנים 1670 ל-1709, ושוב בין השנים 1780 ל-1821. בין השנים 1709 ו-1780 הם היו תחת תחום השיפוט שלהוויקריאט האפוסטולי של סקסוניה העליונה והתחתונה. בשנת 1821, האזור הועבר מבחינה קתולית לדיוקסיה פדרבורן. בשנת 1994 נוסדה באזור דיוקסיית מגדבורג.
אהרן צייטלין
מעבודתו
השיר "דונה דונה" נכתב במקור עבור המחזמר היידי "אסתרק'ה", שהועלה בניו יורק בין שנים 1940-1941. התרגום הראשון מיידיש לאנגלית נעשה על ידי שלום סקונדה אך השיר לא זכה לפופולריות.
ב-1956 תרגמו את השיר לאנגלית ארתור קווש וטדי שוורץ ושינו את מילות הפזמון מ"דאנא דאנא ... דאן" ל"דונה דונה... דון". נראה כי משמעות המילים שבפזמון המקורי הן הקריאות שבהן נהגו העגלונים לעודד את סוסיהם המושכים את עגלתם.
השיר זכה לפופולריות בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם, ובכללן ישראל, שבהּ בוצע לראשונה ב-1962 על ידי נחמה הנדל, שאף תרגמה את מילות השיר מיידיש לעברית.
השיר תורגם לשפות רבות, ובכללן גרמנית, צרפתית, יפנית, רוסית ועברית. ביפן השיר אף הוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר. לעומת זאת, המשטר הטוטליטרי בדרום קוריאה אסר בתקופה מסוימת את השמעת השיר בשל טענה כי הוא בעל נטייה קומוניסטית.
שיר העגל ומטפורת השחיטה
סוברים שהשיר אודות העגל המובל לשחיטה, מקורו ב - שם מופיע העגל בהקשר התעלמות הרב מגורלו.
רבי יהודה הנשיא, התייסר מכאבי שיניים טורדניים, ולא ידע מדוע. (מופיע בנוסחים שונים גם במדרש בראשית רבה לג, ג, ובילקוט שמעוני - תהלים, רמז תתפח).
ואלה שמות
"ואלה שמות" הוא פזמון עברי היתולי שנכתב על ידי עלי מוהר, הולחן על ידי יוני רכטר ובוצע על ידי אריק איינשטיין ויוני רכטר. מילותיו של השיר, שהתפרסם בתקופת מונדיאל 1990 (טורניר גביע העולם בכדורגל שנערך באיטליה), כוללות רשימה ארוכה ומחורזת של שחקני כדורגל שהשתתפו בטורניר, וכן רשימה של שחקני עבר ישראלים.
מבנה השיר
השיר נכתב כרשימה ארוכה של שמות שחקני כדורגל שהשתתפו במונדיאל "איטליה 90'", המסודרת כך שהשמות יתחרזו זה בזה. הרשימה כוללת 141 שחקנים, רובם מוזכרים בשם משפחתם בלבד או בכינוי בו הם מוכרים. עלי מוהר שילב בשיר שחקנים מ-21 נבחרות (מתוך 24 נבחרות שהשתתפו במונדיאל). 3 הנבחרות ששחקניהן לא זכו לייצוג הן הנבחרות של, ו, אשר לא העפילו לשלבים המאוחרים של הטורניר. עם זאת, נבחרות, , ו, שלא העפילו, זכו לייצוג בשיר. הנבחרת שזכתה לאזכור הרב ביותר בשיר היא, מארחת הטורניר, ש-15 מכדורגלניה צוינו בשיר. להבדיל,, הזוכה בטורניר, זכתה לאזכור מצומצם יותר של 8 כדורגלנים.
השיר הולחן בצורה מונוטונית, והוא מבוצע בסגנון דיבור, ולא שירה, כאשר איינשטיין מקריא בצורה קצבית ומשעשעת את הרשימה המחורזת של הכדורגלנים.
רקע
עלי מוהר, אשר היה ידוע כמעריץ כדורגל נלהב, כתב את מילות השיר עבור איינשטיין, אשר היה ידוע אף הוא כאוהד כדורגל. השיר מבוסס על שיר היתולי דומה בשם "צ'ייקובסקי (ורוסים אחרים)" (באנגלית: "Tschaikowsky (and Other Russians)‎" שכתב איירה גרשווין והולחן על ידי קורט וייל אשר בוצע על ידי דני קיי בשנת 1941 במסגרת המחזמר "Lady in the Dark". בדומה לשיר "ואלה שמות", מורכב השיר המקורי מרשימה של 50 מלחינים רוסים, בראשם צ'ייקובסקי. המבנה הריתמי של שני השירים דומה מאוד, וכן ה"לחן" שלהם.
שמו של השיר, "ואלה שמות", מבוסס על מילות הפתיחה של בספר שמות המקראי, אשר כולל את רשימת בני ישראל שירדו למצרים.
השפעות
לאחר שהתפרסם, זכה השיר לאהדה רבה בישראל, בעיקר בקרב חובבי כדורגל, והפך למעין המנון בלתי רשמי למונדיאל. השיר, בליווי וידאו קליפ היתולי בכיכובם של איינשטיין, מוני מושונוב וצבי שיסל, שולב בסרט הקולנוע הישראלי "כבלים", אשר יצא לאקרנים בשנת 1992.
בשנת 2006, בעקבות מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, פרסם הרכב מוזיקלי ישראלי בשם "פרישמן והחלוצים" (שירה: אמיר דדון, אביב אזרד ואסף פרישמן), שיר בשם זהה (נקרא גם "שיר המונדיאל"), בהשפעת שירם של מוהר, רכטר ואיינשטיין. השיר, אשר נכתב על ידי האחים פרישמן, נדב פרישמן (במאי, סטנדאפיסט ותסריטאי) שכתב את המילים, והמלחין אסף פרישמן שכתב את הלחן, כולל אף הוא רשימת כדורגלנים שהשתתפו בטורניר, אך בלחן ובמבנה ריתמי שונה, ועם פזמון שחוזר על עצמו. את קטע הראפ בשיר ביצע הראפר סגול 59.
לכבוד מונדיאל 2010 כתב עיתונאי הספורט אבי מלר שיר בסגנון דומה בשם "מונדיאל עשר", שנפתח באותה השורה בה נפתח השיר "ואלה שמות". את השיר הלחין תמיר קליסקי והקליט אורי בנאי. באותה השנה פורסמה גם גרסה לשיר שביצעה להקת מלכה באיה.
מים מזוקקים
מים מזוקקים הם מים שעברו תהליך זיקוק: ניקוי מחלקיקים, מינרלים ומלחים.
ואלה שמות
השפעות
בשנת 2012 יצרו שדרי ערוץ ספורט 1, רמי וייץ, מאיר איינשטיין ולירן שכנר, גרסה של השיר לכבוד טורניר יורו 2012.
מים מזוקקים
תהליך הזיקוק
הזיקוק מתבצע על ידי אידוי המים ועיבוי האדים אשר נוצרו בכלי אחר. בתהליך זה חומרים מומסים בעלי נקודת רתיחה גבוהה משל המים (כמו מלחים) נותרים בכלי המקורי, שם הם מתמצקים בהיעדר המים. למרות זאת, אם ישנם במים מומסים בעלי נקודת רתיחה דומה לזו של מים (כמו חלק מהפחמימנים), ייתכן שהזיקוק לא יצליח לנקות את המים, כיוון שהמומסים הללו יתאדו ויתעבו בדומה למים.
ואלה שמות
השפעות
בשנת 2022, לקראת מונדיאל 2022 שנערך בקטר, פרסם הזמר רועי לבס שיר בשם זהה, גם הוא בהשפעת שירם של איינשטיין, מוהר ורכטר, אך כולל פזמון חלק שלישי אשר עוסקים בכישלון המתמשך של נבחרת ישראל להעפיל לטורני המונדיאל. השיר נכתב והולחן על ידי רועי לבס והופק על ידי אריאל קשת מלהקת פול טראנק, וכולל ציטוטים מהשיר המקורי של איינשטיין (בראשם השורה החוזרת "מתאוס, ואן ארלה"), אזכורים לגרסאות שקדמו לו, וקליפ המבוסס על הקליפ המקורי של איינשטיין, ובו רגעים מוכרים מטורנירי מונדיאל מהעבר.
מים מזוקקים
תהליך הזיקוק
במעבדות רבות אין משתמשים במים מזוקקים אלא במים שהוחלפו בהם היונים המומסים בהם (de-ionized). זיקוק המים בתהליך שתואר לעיל יקר ולכן מועברים המים דרך קולונה, שהיא מן מסנן גדול בו מוחלפים היונים שיש במים בהידרוקסיד והידרוניום. עבור ניסויים ספציפיים מרתיחים את כמות המים הנדרשת על מנת לצמצם את כמות הגזים המומסים בהם.
המים הנקיים ביותר הנמצאים בשימוש מעבדתי שוטף נקראים t.d.w. (מאנגלית: triple distilled water, כלומר מים שנוקו שלוש פעמים). במים אלה נעשה שימוש רב במחקר ביולוגי ולכן בנוסף לתהליך הזיקוק הרגיל, המים מוקרנים במנורת על-סגול, שמטרתה הריגת חיידקים.
תכונות
בסביבה נקייה, מי גשם ומי קרחונים נמסים (שמקורם אף הוא גשם) הם מים מזוקקים באופן טבעי, אך בדרך כלל הם סופחים חלקיקים ומזהמים מהאוויר ומהקרקע ובכך מתווספים להם אותם חומרים מומסים.