cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמפי פלגריי
סייסמיות ותנועת קרקע
הגאולוג צ'ארלס לייל ביקר לראשונה בפוצואולי בשנת 1845, והשתמש בעמודים אלה על מנת לקבוע את גובה פני הים הקדום – שהיה שונה באותה עת ושונה גם מזה של היום. לאחר ביקורו באתר עדכן לייל את המהדורות הבאות של "עקרונות הגאולוגיה" בהתאם לממצאיו. עם זאת, מחקרו של לייל – כמו גם מחקרים נוספים שנערכו באותה תקופה – לא הצליחו לקבוע תאריך לשקיעה הרבה ביותר של האזור, אף שבמקום נמצאו מסמכים המתעדים שחזור שנערך באתר במאה ה-3 לספירה.
וידאווה
וידאווה (בפולנית: Widawa) הוא כפר במחוז לסק שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
בשנת 1388 הוענקו לווידאווה זכויות עיר. במחצית המאה ה-17 נשרף היישוב כתוצאה מפלישת השוודים. לאחר מכן השתקם היישוב, והתקיימו בו ירידים שנתיים. בשנת 1870 ניטלו מהיישוב זכויות העיר.
יהודי וידאווה
בשנת 1764 נמנו ביישוב 43 משפחות יהודיות, ועד אמצע המאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית ביישוב. בין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות ציונית, וכן של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בכפר 728 יהודים, כשליש מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזבו את הכפר יהודים רבים, בעיקר לבלחטוב, ובמקביל הגיעו אליו פליטים יהודים. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים, שרפו אלו בחיים את רב היישוב, אברהם מרדכי מארוקו, עם ספר תורה.
בשנת 1940 רוכזו כ-100 המשפחות היהודיות שנותרו בכפר בגטו שהוקם בו, ממנו גורשו בדצמבר 1941 25 משפחות לבלחטוב. בקיץ 1942 שולחו יהודי הגטו הנותרים למחנה ההשמדה חלמנו.
יון נגוליץ'
יון נגוליץ' (ברומנית: Ion Negulici; 1812 – 5 באפריל 1851) היה מהפכן, צייר, מתרגם ולשונאי רומני.
ביוגרפיה
יון נגוליץ' נולד בקמפולונג, במחוז ארג'ש, בנסיכות ולאכיה, במשפחתו של הכומר דימיטריה. הוא למד בבית ספר למציירי איקונות בעיר הולדתו והמשיך בבוקרשט בבית הספר לאמנויות. ב-1830 עבר ליאשי, שם למד ציור במשך 4 שנים וחלה בשחפת. הוא זכה למלגה ונסע ללמוד באתונה ובפריז. מפריז עבר לווינה, שם למד ליטוגרפיה. לאחר שובו לוולאכיה נגוליץ' שיתף פעולה עם יון הליאדה רדולסקו בעריכת כתב העת "השליח הרומני" (Curierul Românesc) ובהיעדרו של רדולסקו, עשה בעצמו את מלאכת העריכה, תרגומים מצרפתית ואף כתיבת מאמרים והוספת איורים על פי תחריטים של כתב העת הצרפתי המקביל.
נגוליץ' כתב נובלה ומחזה ופרסם "מילון רומני" לביאור התחדישים. הוא היה חבר באגודה המהפכנית המחתרתית "האחווה" (Frăţia) ולקח חלק במהפכת 1848 (ולאכיה). בתקופת המהפכה מונה על ידי השלטון הזמני למושל מחוז פרחובה. לאחר כישלון המהפכה הוגלה לטורקיה, לעיר בורסה.
יון נגוליץ' מת ונקבר בבית העלמין הנוצרי בקונסטנטינופול. באותו קבר נקברו גם חבריו לחיים ולמהפכה, הצייר ברבו איסקובסקו והכומר אטאנאסיה לוזין. המשורר הרומני קונסטנטין אריצ'סקו כינה את השלושה "שלישית מרטירי החירות"
החוף
במדינות שונות הצפייה בסרט הוגבלה לגיל 16 ומעלה מאחר שנכללו בתוכו קטעים רבים בהם נראים אנשים תחת השפעת סמים.
אקו פארק (סרט)
אקו פארק (באנגלית: Echo Park) הוא סרט דרמה קומית משנת 1986 עם סוזן דיי וטום הולס בתפקידים הראשיים.
החוף
עלילת הסרט
ריצ'רד, נער אמריקני, השואף להרפתקאות, יוצא למסע לעבר תאילנד. בבית מלון זול הוא מכיר אדם מוזר בשם דאפי, המכור לסמים. דאפי מוסר לריצ'רד מפה של אי מסתורי, היכן שצמח הגראס גדל בשפע. כמו כן, הוא מציין גם שבאותו האי מתגוררת קומונה של אנשים צעירים.
אקו פארק (סרט)
שם הסרט נובע מרובע אקו פארק בלוס אנג'לס שם מתרחשת עלילת הסרט. העלילה מתארת אנשים הגרים בבניין אחד עם חלומות להצליח במה שהם חושבים שהם טובים, אבל חלומות לחוד ומציאות לחוד.
החוף
עלילת הסרט
ריצ'רד, יחד עם פרנסואז ואטיין, בני זוג ממוצא צרפתי שהוא מכיר בדרך, מחליט להגיע בכל מחיר לאי המסתורי שתואר על ידי דאפי כ"גן עדן עלי האדמות". לאחר מסע מפרך, הם מגיעים ונקלטים אצל בני השבט המתגוררים שם. אך עד מהרה, תשוקתו של ריצ'רד לפרנסואז גוברת עליו והעניינים מסתבכים בגלל טעות שעשה ריצ'רד לפני יציאתם לדרך.
אקו פארק (סרט)
תקציר העלילה
מיי (סוזן דיי) היא אם יחידנית הגרה עם בנה הנרי בבית עץ בשכונת אקו פארק בלוס אנג'לס.
לפרנסתה היא עובדת כמלצרית במסעדה ונתונה כל הזמן להטרדות מיניות. היא שואפת להתקדם בחייה ולהיות שחקנית, אבל כל בקשותיה נדחות.
החוף
פסקול
עם יציאת הסרט, יצא גם פסקול עם שירים שנכתבו במיוחד בשביל הסרט על ידי אמנים שונים כמו הלהקה Underworld, הזמר מובי, בלר, הלהקה הבריטית ניו אורדר ואחרים.
אקו פארק (סרט)
תקציר העלילה
בדירה הסמוכה גר אוגוסט (מייקל בוואן), שרירן אוסטרי העובד במכון לפיתוח גוף ושואף להיות כארנולד שוורצנגר. גם הוא שואף להתפרסם, אך כל מה שהוא מגיע זה תפקיד קטן בסרטון פרסומת לדאודורנט. כאשר הוא רוצה להיכנס לבית שגריר אוסטריה לקבלת פנים לשוורצנגר הוא מסולק בבושת פנים.
ג'ונתן מאוהב במיי הגדולה ממנו, אך היא מתחברת יותר לאוגוסט השרירן.
מיי מקבלת לבסוף הזמנה לאודישן, אך מתברר שזה לתפקיד של שחקנית-חשפנית המבצעת מברק מזמר. היא מעדיפה לעבוד בזה במקום במלצרות.
ג'ונתן מתחבר עם הנרי ושניהם עובדים בחלוקת פיצות, עד שהם נקלעים למסיבה בה מופיעה מיי כחשפנית מזמרת. הנרי ההמום נמלט מהמקום ומיי וג'ונתן מחפשים אחריו כל הלילה.
מרלבורו (סיגריות)
מרלבורו (באנגלית: Marlboro) הוא מותג הסיגריות הנמכר ביותר בארצות הברית ובין הנמכרים ביותר בעולם. הסיגריות מיוצרות על ידי חברת פיליפ מוריס הממוקמת בעיר לוס אנג'לס שבארצות הברית.
הסיגריות שווקו לראשונה בשנת 1902. בשנת 1955, לאחר שהופיעה במגזין רידרס דייג'סט סדרה של מאמרים על הקשר בין עישון לסרטן ריאות, החלה החברה לייצר את הסיגריות עם פילטר.
מקור השם מרלבורו ברחוב מרלבורו בלונדון שבו נוסד בית החרושת לייצור סיגריות אלה.
במקור שווקו הסיגריות לנשים תחת הסיסמה "Mild As May", ומסע הפרסום ציין שלא נשארים עליהן כתמי שפתון. שיטת שיווק זו נכשלה, וכתוצאה מכך נעשה שינוי קיצוני במיתוג הסיגריה, באמצעות איש המרלבורו - בוקר קשוח המעשן מרלבורו, שעמד במרכז מסע הפרסום לסיגריה משנות השישים עד שנות התשעים.
בשנת 2003 נתבעה החברה בבית המשפט לערעורים במדינת פלורידה על כך שגרמה למעשנים להאמין שסיגריות שעליהן כתוב "לייט" (דל ניקוטין) מסוכנות פחות מסיגריות רגילות, אך בית המשפט דחה את התביעה על הסף.
שירות המרשלים של ארצות הברית
שירות המרשלים של ארצות הברית (אנגלית: The United States Marshals Service, בראשי תיבות: USMS) מהווה חלק מכוחות הביטחון האמריקאים. זהו ארגון הביטחון הפדרלי הוותיק ביותר בארצות הברית. שירות המרשלים משתייך למחלקת המשפטים של ארצות הברית והגדרת תפקידו היא הגנה על מערכת המשפט של ארצות הברית.
מרלבורו (סיגריות)
סוגי סיגריות
לחברת מרלבורו קיימים מספר סוגים של סיגריות המשווקות כיום:
שירות המרשלים של ארצות הברית
משימות
שירות המרשלים עוסק במשימות הבאות:
סוכני שירות המרשלים נושאים עמם כלי נשק ומשתמשים באותם אמצעים וטכניקות שהפכו לסימן ההיכר של הבולשת הפדרלית (FBI) וסוכנות הביון המרכזית (CIA) של ארצות הברית. חלק מסוכני השירות הם בלשים לכל דבר; בנוסף, מקיים שירות המרשלים מערך זיהוי פלילי משלו.
בעבר נעשה שימוש בכוח מרשלים לשם דיכוי אלים של שביתות, למשל על ידי התובע הכללי ריצ'רד אולני שדיכא בכוח את שביתת פולמן ב-1894, לאחר שהשובתים לא כיבדו את צו המניעה.
המרשלים בתרבות הפופולרית
על אף העובדה ששירות המרשלים לא זכה לפרסום ולאזכורים הרבים להם זכו הבולשת הפדרלית וסוכנות הביון המרכזית, מככב הארגון בסרטי קולנוע רבים:
תצלום בזק
תצלום בזק, הנקרא גם סנפשוט (באנגלית: snapshot), מוגדר כתצלום שנעשה באופן ספונטני ומהיר, בדרך כלל ללא כוונה אומנותית או עיתונאית. מקור הביטוי באנגלית הוא מונח מעולם הציד - snap shot, באנגלית "ירייה מהירה".
תצלומי בזק נחשבים בדרך כלל חובבנים, ללא מיקוד או חסרי מסגרת וקומפוזיציה. נושאים טיפוסיים של תצלומי בזק הם אירועים יומיומיים כימי הולדת, מסיבות, שקיעות, ילדים משחקים, תמונות קבוצתיות, חיות מחמד וכדומה.
פיג
פיג היא פלטפורמה מבית קרן התוכנה אפאצ'י ליצירת תוכניות הרצות על האדופ. השפה המשמשת את הפלטפורמה מכונה פיג לאטין (באנגלית: Pig Latin. מילולית: לטינית חזירית. כינוי לשפת סתרים באנגלית). פיג יכולה להריץ יישומי האדופ ב-MapReduce, אפאצ'י טז, או אפאצ'י ספארק. פיג מפשיטה את רמת הג'אווה של MapReduce לנוטציות הופכות תכנות ב-MapReduce לרמה עילית, בדומה לזו של SQL עבור מסדי נתונים יחסיים. פיג ניתנת להרחבה באמצעות פונקציות המוגדרות על ידי המשתמש (UDFs) אותן ניתן לכתוב ב-Java, פייתון, JavaScript, Ruby או Groovy והן קוראות באופן ישיר לשפה.
פיג לעומת SQL
בהשוואה ל-SQL, פיג:
אברהם גולדשטיין-גורן
אברהם גולדשטיין-גורן (ברומניה: Avram Goldstein-Goren; 28 ביולי 1905 – 27 בנובמבר 2005) היה עורך דין, בנקאי, איש עסקים בינלאומי ונדבן יהודי.
ביוגרפיה
גולדשטיין-גורן, שכונה "דולפי", נולד ביישוב פודו טורקולוי (מילולית: גשר הטורקי) באזור טקוץ' שברומניה. היה בנו של יצחק משה גולדשטיין, מהסוחרים היהודים הבולטים בדרום מולדובה. לאחר שסיים לימודי משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת בוקרשט, היה חבר בלשכת עורכי הדין של רומניה מ-1927 עד 1941, אז סולק מהלשכה בגלל יהדותו, בהתאם לחוקי הגזע של אותה תקופה. הוא היה גם מנהל הבנק המסחרי של טקוץ'.
אברהם דאג במשך שנים לארגון ותמיכה בסניפי החלוצים ושילוח מאות צעירים לארץ ישראל וב-1931 והצטרף לאחת הקבוצות ועלה יחד איתה. הוא הקים בארץ את "דיו-ביאליק" (Dio-BIALIK), בית החרושת הראשון לדיו בארץ ישראל. ב-1939 שב לרומניה והושיט סיוע ליהודים שגורשו לטרנסניסטריה במהלך שואת יהודי רומניה. הוא עזר ל-124 מיתומי טרנסניסטריה לעלות לארץ.
ב-1939 נשא לאישה את סטלה צוקר, בתם של גיטלה ומרדכי קוקיאר, אנשי עסקים ויצרני טקסטיל שהגיעו לרומניה מפולין. ב-1944, בעזרת חבר בשם אמיל קוסטינסקו, שהיה נשיא הצלב האדום ברומניה, רכש ספינה קטנה בשם Bellocitaţ, אליה התגנבו בחושך הוא, משפחתו ומשפחת אשתו ועוד מספר חברים טובים - סה"כ 32 אנשים, ואיתה הם עלו לארץ ישראל. בארץ ישראל ניהל את הבנק הבריטי פלסטיני Palestine British Bank, שמאוחר יותר שונה שמו ל-Israel British Bank (ואף היה שותף חלקי בו), והיה הנציג של קונצרן פיאט במזרח התיכון, באמצעות חברת סמל"ת (סוכנות מכוניות לים התיכון) שהקים ב-1946. יזם עסקים שונים, הקים יחד עם שותפים מפעל טקסטיל בדימונה בשם "סיבי דימונה" ובבאר שבע את "טקסטיל באר שבע". הוא ייסד את Palbric, חברה למסחר בינלאומי בטקסטיל. בתחילת שנות החמישים הרחיב את תחומי פעילותו לעסקי בניין בצרפת, נדל"ן בקנדה, ניירות ערך וניהול חברות בארצות הברית. בשנות השבעים היה מנהל ובעל מניות בבנק למסחר באנגליה ולאחר האיחוד עם קייזר-אולמן היה המנהל בז'נבה עד 1983. לאחר הגיעו ארצה פעל רבות בתחום הפילנתרופיה, תרם לבניית אחד המבנים של אוניברסיטת בן-גוריון, מרכזי תרבות, בתי כנסת, בתי מרגוע וגנים ציבוריים בדימונה, תל אביב וירושלים. הקים את המרכז למחקרים עבריים באוניברסיטת בוקרשט. בתרומותיו הוקמו מרכזים למחשבת ישראל בבוקרשט, מילנו ובאר שבע ונוסד פרס על שמו, המוענק לספר בתחום מחשבת ישראל.
ב-1989 העניקה לו אוניברסיטת בן-גוריון בנגב תואר דוקטור לשם כבוד. כמו כן עיר הולדתו הרומנית, טקוץ', העניקה לו אזרחות כבוד. בשנותיו האחרונות חי אברהם גולדשטיין-גורן במילנו, איטליה. על שמו נקרא המרכז לחקר התפוצות, שהוא תרם להרחבתו.
לבקשת ראש קהילת יהודי טקוץ' תרם גולדשטיין-גורן את הכספים הדרושים לשיקום בית הכנסת ההרוס של טקוץ'.
יונס בחרי
יונס סאלח בחרי אל-ג'בורי (בערבית: يونس صالح بحري الجبوري, תעתיק מדויק: יונס צאלח בחרי אלג'בורי; נודע גם בכינוי אבו לואיי) היה הרפתקן עיראקי, סופר, עיתונאי ושדרן רדיו. ב-1939 ייסד את תחנת הרדיו הערבית הראשונה באירופה "רדיו ברלין בערבית" בעיר ברלין שבגרמניה. תחנה זו שידרה תעמולה נאצית למאזינים בעולם הערבי במהלך מלחמת העולם השנייה, והייתה מזוהה עם המשפט המפורסם עליו חזר בחרי בראשית השידורים: "כאן ברלין, שכונת הערבים". בחרי נסע רבות ברחבי העולם והתפרסם בקרב פוליטיקאים, סופרים, מלכים נשיאים ואנשי תקשורת רבים. הוא עסק בתפקידים שונים, שלט בכ-17 שפות שונות, חיבר ספרים רבים ונידון למוות ארבע פעמים. בהודו עבד ככתב בעיתון הודי, באינדונזיה שימש בתפקיד המופתי וכעורך הראשי של העיתון המקומי "ג'אווה" בשפה הערבית ובפריז שימש כאימאם של אחד המסגדים בעיר. בחרי היה לדמות יוצאת דופן עקב הישגיו ומסעותיו הרבים והיה ידוע כמי שמחזיק בדעות אנטי-קולוניאליות ורעיונות פרו-נאציים.
ראשית חייו
שנת לידתו של בחרי איננה ברורה, בעוד חלק קבעו כי נולד ב-1900 אחרים טוענים כי נולד ב-1903 או ב-1904. הוא נולד בעיר מוסול שבעיראק וגדל במשפחה ענייה כאשר אביו שימש כקצין ביחידה של הצבא העות'מאני שהייתה האחראית על הובלת דואר מהבירה איסטנבול למוסול. את לימודיו התיכוניים השלים במוסול ולאחר מכן המשיך ללימודי הוראה בעיר בגדאד, אך לאחר כשלושה חודשים עזב את הלימודים האקדמיים והשתלב בעבודה במשרד האוצר העיראקי. בשנת 1923 החליט לעזוב את עיראק ולעבור לאיסטנבול במטרה ללמוד מדעי הים. בשל המשבר הכלכלי שבו הייתה נתונה המדינה הטורקית הצעירה באותה עת, לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העצמאות שלה, נאלץ בחרי לחזור חזרה לעיראק.
מסעותיו מסביב לעולם
מסוף שנת 1923 החל בחרי את מסעותיו מסביב לעולם. מעיראק הוא נסע מזרחה לאיראן, ממנה עבר לאפגניסטן ולהודו ואז הגיע למזרח הרחוק. יעדו הראשון באזור היה אינדונזיה ולאחריה המשיך לסין וליפן. בהמשך חצה את האוקיינוס השקט והגיע לארצות הברית ולקנדה, ולאחר מכן חצה את האוקיינוס האטלנטי והגיע לאירופה. באירופה נסע בחרי מבריטניה לבלגיה, להולנד, לצרפת ולגרמניה ומהן המשיך למצרים. במצרים יצר קשרים עם סופרים ואינטלקטואלים ואף כתב בעיתונים מקומיים. ב-1925 שב בחרי לעיראק וזכה בה לכינוי "הנוסע העיראקי" אך במהרה עזב אותה שוב לטובת כווית וממנה המשיך לערב הסעודית. מערב הסעודית המשיך לתימן, חצה את הים האדום לכיוון אפריקה ולאחר מכן חצה את אריתריאה אתיופיה וסודאן. הוא חצה את מדבר הסהרה, ביקר שוב באלג'יריה, הגיע להרי האטלס ואז הגיע למרוקו. ממרוקו הוא הגיע שוב לאירופה, בהתחלה לספרד ולאחר מכן לצרפת לגרמניה ולבלגיה. מבלגיה הוא הפליג לכיוון בריטניה שם השתתף בתחרות צליחת תעלת למאנש, וזכה בה במקום הראשון, בלא כל הכנה או אימון מוקדם. בשל הישגו ומפאת היותו העיראקי היחיד שעשה זאת, זכה בעיתונות לכינוי "אל-בחרי" (הַמַּלָּח) שדבק בו מאז. עם חזרתו לעיראק, עיתונאים רבים כתבו על הרפתקאותיו, על האזרחיות שרכש בחלק מן המקומות שביקר בהם ועל השפות הרבות שלמד. לאורך מסעותיו עבד במספר רב של עבודות, פגש מלכים, שליטים ונשיאים וזכה לכבוד רב במדינות בהן ביקר.
תחנות עיקריות בחייו
בשנת 1929 הגיע לממלכת ערב הסעודית שם נפגש עם מייסדה של הממלכה, עבד אל-עזיז אבן סעוד ועם חברו מכווית עבד אל-עזיז אל-רשיד. אבן סעוד הטיל על השניים את האחריות על הפצת הקריאה לעלייה לרגל (החג') בקרב איי הודו המזרחית. ב-1931 הגיעו השניים לאיים האינדונזיים ופרסמו את המגזין "כווית והעיראקי" באי ג'אווה. בנוסף לכך, בחרי פרסם באינדונזיה מגזין נוסף בשם "החוק והאסלאם", התחתן והשתקע שם לתקופה קצרה לפני שעזב לעיראק.
בשנת 1933 הוציא בעיראק עיתון בשם "אל-עקאבּ" (בערבית: العقاب; "הבז") ובמקביל עבד כשדרן רדיו הראשון בתחנת הרדיו העיראקית "ארמון הפרחים" (قصر الزهور) שהוקמה על ידי המלך ראזי. תחנת רדיו זו התאפיינה ברעיונות לאחדות ערבית ובעוינות נגד הבריטים.
תחנות הרדיו הערבית בברלין והתמיכה בנאצים
תחנת "רדיו ברלין בערבית" הוקמה בברלין לפני מלחמת העולם השנייה עבור מאזינים בעולם הערבי. באמצעות משיכת קהל מאזינים ערבי, גרמניה ניסתה לכבוש את לבבותיהם ומוחותיהם של הערבים המוסלמים וכך ניסתה להשיג את תמיכתם ברעיונות הנאציים.
תחילה, בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה נסע בחרי לברלין שם נפגש עם שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס ועם ד"ר אלפרד רוזנברג, חבר המפלגה הנאצית לטובת הקמת תחנת הרדיו הערבית הראשונה באירופה. ב-1939 הוא כבר הקים את התחנה בברלין וקידם באמצעותה תעמולה נאצית ורטוריקה עוינת לבריטניה ובעלות בריתה. לאור תמיכתו ופעולותיו, הוא הפך לאחד האנשים המקורבים ביותר להנהגה הנאצית כך שהשתתף בטקסים רשמיים במדי הצבא הגרמני הנאצי וענד את צלב הקרס על זרועו. תמיכתו אפשרה לו לפגוש ולהתחבר לאליטות הבחירות במפלגה הנאצית כולל את מנהיג המפלגה אדולף היטלר ואת מנהיג איטליה הפשיסטית, בניטו מוסוליני.
יונס בחרי רכש קהל מאזינים ערבים רחב בכל מקום והפך לדמות ידועה בקהל הערבי בזכות קריאותיו למדינות ואחדות הערביות להתנער מהכיבוש הבריטי והצרפתי. לצד שידוריו הוא יצר קשרים מיוחדים עם אמין אל-חוסייני (המופתי של ירושלים בזמן המנדט הבריטי) ועם הפוליטיקאי העיראקי רשיד עאלי אל-כילאני שהיו גם הם בעלי ברית של הגרמנים נגד הבריטים. אודות תחנת הרדיו "רדיו ברלין בערבית" בחרי פרסם ספר בן שמונה חלקים אשר קרוי על המשפט המפורסם איתו פתח את שידוריו "כאן ברלין, שכונת הערבים" (בערבית: هنا برلين حي العرب; בתעתיק: הונא ברלין חי אל-ערבּ). בנוסף, תחת שמה של התחנה, יצא לאור מגזין הקרוי "אל-ג'היר" (בערבית: الجهير) שבו פרסם בחרי את מאמריו השונים. בשל דעותיו אודות הבריטים בנאומיו מרדיו ברלין ובמאמריו, במסמכים בריטיים הוא תואר כאדם ללא עקרונות.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה והתמוטטות הרייך השלישי, תחנת הרדיו סיימה את שידוריה ובחרי עבד כאימאם וכמטיף במספר מסגדים במדינות אירופה. לאחר שהותו בגרמניה הוא נסע לצרפת וממנה המשיך למרוקו ולאחר מכן לירדן. אחרי שהות קצרה בירדן, הוא חזר לעיראק ולאחר זמן קצר, בשנת 1955, נסע ללבנון ושהה זמן מה בביירות, שבה היה מוכר ואהוב. בשהותו בביירות, הוא התיידד עם העיתונאי המפורסם ג'בראן תווייני (הבעלים של העיתון הלבנוני א-נהאר) והשניים הפכו לחברים טובים. בהמשך עזב בחרי את לבנון כדי לבקר בסוריה ובירדן ומשם עבר למצרים לבקשת ההנהגה המצרית החדשה שקמה לאחר המהפכה ב-1956. בביקורו במצרים חגג בחרי עם הנשיא המצרי גמאל עבד אל-נאצר ועם חברו ב-"קצינים החופשיים" אנואר סאדאת את הלאמת חברת תעלת סואץ.
בהפיכה זו נכלא בחרי לאחר שהואשם בתמיכה בקולוניזציה עקב שיתוף הפעולה עם ההאשמים שהיו משתפי הפעולה של הבריטים. תחילה הוא נעצר למשך שבעה חודשים ולאחר מכן נידון למוות, אך היות שלא הוצגו ראיות חותכות כנגדו, שונה גזר דינו למאסר עולם. בשנת 1959 שוחרר בחרי מהכלא בהוראה של קאסם והחל לעבוד כטבח במסעדה מקומית בבגדאד. היות שבחרי היה עוין למשטרו של קאסם, הוא ברח מבגדאד וחזר אליה רק לאחר הפיכת ה-8 בפברואר 1963, שהפילה את משטרו של קאסם.
על תקופתו בכלא ולאחר השחרור, כתב בחרי באחד מספריו על הלחצים שהופעלו עליו על-ידי המשטר בזמן שהותו בכלא:
אחרית ימיו
לאחר ההפיכות בעיראק, עזב בחרי את עיראק שוב וחזר אליה רק בשנות ה-70 לחייו ונאמר עליו כי בשנים אלו כבר לא היה מוכר כלל בעיראק. בעיתונים ואתרים רבים נאמר על בחרי כי היו לו יותר מ-100 ילדים וכי נישא לנשים רבות ברחבי העולם. באחד העיתונים שהתראיין אליהם הוא נשאל אודות נשותיו הרבות על אף האיסור האסלאמי להינשא ליותר מארבע נשים, הוא השיב: "התגרשתי מנשותיי לאחר תקופה נישואים של חודש, שנה או יותר". את סוף חייו הוא בילה בבית חברו נישאר מוחמד זכי בבגדאד והלך לעולמו ב-30 במאי 1979 בבית חולים בעיר. בחרי נקבר בבית הקברות אל-ע'זאלי במימון העירייה היות שנפטר עני וחסר כל. בסוכנות הידיעות הצרפתית AFP ובסוכנות הידיעות הבריטית רויטרס דיווחו על מותו והעיתון הלבנוני א-נהאר פרסם ידיעה על מותו בעמוד הראשון שלו.
מכון הדגל
מכון הדגל (באנגלית: Flag Institute), הוא ארגון וקסילולוגי שמרכזו בלונדון, ומטרתו היא מחקר ותיעוד דגלים. המכון נוסד ב-23 באפריל 1971, על ידי ויליאם קרמפטון. מכון הדגל הוא כיום הארגון הוקסילולוגי הגדול בעולם ולו כ-500 חברים מכ-40 מדינות. המכון גם מחזיק בספרייה וקסילולוגית הכוללת למעלה מ-40,000 כותרים ונחשבת לספרייה הגדולה בעולם בתחומה. המכון מנוהל על ידי גוף בן עשרה אנשים שנבחרים מבין חבריו בבחירות כלליות הנערכות אחת לשנה.
למרות שלמכון אין מעמד רשמי בבריטניה, הוא הגוף העיקרי שמייעץ לממשלת בריטניה בנושא דגלים, וחברי המכון אף עיצבו כמה דגלים שמשמשים טריטוריות בריטיות ומוסדות שלטון כמו דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, דגל טריסטן דה קונה, דגל בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת ואחרים.
מכון הדגל מוציא לאור רבעון בשם Flagmaster שנחשב לכתב העת הוקסילולוגי המקיף ביותר שיוצא לאור, ומקיים מפגש חברים פעמיים בשנה.
הארגון חבר בהתאחדות הבינלאומית של האגודות הווקסילולוגיות.
כוכית גדות
כוכית גדות (שם מדעי: Riparia riparia) היא מין ציפור שיר ממשפחת הסנוניות, הדוגרת בכל אירופה, ברוב אסיה ובדרום אמריקה. בישראל היא נודדת בעונת הסתיו, בדרכה מאירופה לאפריקה. כוכית גדות נמצאת על פי רוב סביב מקורות מים ומקננת בכוכים שהיא חופרת בעצמה, בעיקר בגדות נחלים.
תיאור
כוכית גדות היא סנונית קטנה, הזעירה ביותר מבין כל הסנוניות. גודלה כ-13 ס"מ, משקלה 15-13 גרם, אורך הכנף כ-11 ס"מ, ומוטת הכנפיים כ-29 ס"מ. החלקים העליונים של גופה בצבע חום אפרפר, ללא ברק מתכתי, וגרונה לבן. על החזה שלה מופיע פס חום רחב, המתבלט על רקע הגחון הלבן ומפריד בין הבטן והצוואר. . זנבה קצר יחסית, רגליה קצרות וחלשות ואינן מנוצות, ואצל הצעירים מופיעים שוליים בהירים בנוצות העליונים. הנוצות על גופה של כוכית גדות רכות יותר מהנוצות של שאר הסנוניות.
תפוצה ומגמות אוכלוסין
התפוצה של כוכית גדות משתרעת על פני מרבית שטחן של אירופה, אסיה ואמריקה הצפונית. בישראל נודדת הכוכית בעיקר בעונת הסתיו, באילת ובעמק החולה, בדרכה דרומה מאירופה כדי לחרוף באפריקה.
כוכית גדות מעדיפה להימצא בסביבת נהרות ואגמים, ואף בקרבת האוקיינוס, כיוון שהיא נוהגת לצוד חרקים וזבובים בזמן שהיא מעופפת מעל פני המים. היא נמנעת מאזורים הרריים.
רבייה
כוכית גדות דוגרת בעיקר בלבנון, ומעדיפה קרקעות רכות וחוליות כדי לקנן בהן. היא מקננת בכוכים שהיא חופרת בגדות נחלים, במחצבות ובקירות עפר – וזאת בעזרת מקורה, רגליה וכנפיה. עומק הכוך עשוי להגיע למטר, וקצב הכרייה של הכוכית הוא 10-8 ס"מ ביום. תוחלת החיים של הכוכית היא כשנתיים בלבד. זוהי אחת הציפורים המתלהקות ביותר באכילה, בנדידה ובלינה.
שירכוה
אסד אל-דין איובּ שירכּוה בן שאד'י (בערבית: أسد الدين شيركوه بن شاذي), "ארי ההרים", היה דודו של המצביא והשליט המוסלמי הידוע צלאח אל-דין. שירכוה, איש כורדי המתואר במגוון המקורות כ"גוץ שמן", היה מדינאי ומצביא חשוב והכובש בפועל של מצרים, הוא הביא עמו את אחיינו, צלאח א-דין, אשר עלה לגדולה לאחר מותו של שירכוה בשנת 1169.
חייו
עם זאת, הח'ליף הפאטמי עדיין ניצב על כסאו וגם שאוור פנה בינתיים אל מלך הצלבנים, אמלריק הראשון כדי שיפיל את שירכּוה. אמלריק צר על כוחותיו של שירכּוה בבלבס בשנת 1164, אך באותו זמן נור א-דין הגיב ממקומו בסוריה כנגד נסיכות אנטיוכיה ואילץ את הצלבנים לסגת.
הצלבנים שבו למצרים עוד פעמיים ואף נחלו הצלחות צבאיות מול הכוח האיובי, בעיקר בהיעדרו של שירכּוה מצרים. באחת מפלישותיהם, בחורף של שנת 1168, הם הגיעו עד פוסטאט (שבה קבע שוואר את מושבו). שאוור הורה על פינוי העיר ועל שריפתה בעזרת "אלפיים כדי נפטא". אז קרא שוואר שוב לשירכּוה כדי שיושיע אותו - אך זמן קצר לאחר שובו של שירכּוה למצרים, הוא הורה לאנשיו לרצוח את שוואר בביתו. שירכּוה עצמו מת מאכילת יתר באחד ממשתאותיו, חודשיים לאחר מותו של שוואר. זהו הוואקום הפוליטי שלתוכו נכנס צלאח א-דין, אחיינו של שירכּוה, והפך לכובש ומנהיג בעל חשיבות בעולם האסלאמי והיו אלו אפוא הישגיו הפוליטיים של דודו שהביאוהו לידי כך.
גוסטב, רוזן הסן-הומבורג
גוסטב, רוזן הסן-הומבורג (בגרמנית: Gustav, Landgraf von Hessen-Homburg; 17 בפברואר 1781 – 8 בספטמבר 1848) היה רוזן הסן-הומבורג בין השנים 1846–1848.
ביוגרפיה
גוסטב נולד ב-17 בפברואר 1781 בבאד הומבורג, לפרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ולקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן. גוסטב הצטרף אל הצבא השוודי בשירות סנדקו גוסטב השלישי, אבל עזב מיד לאחר מכן לטובת רגימנט אוסטרי. הנסיך לחם בתחילת המאה ה-19 בקרבות נרדלינגן, הוהנלינדן, ראטיסבון, אספרן-אסלינג, וגראם, דרזדן, ולייפציג. גיסתו, אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, כתבה מאוחר יותר, שגוסטב "צבר כל כך הרבה ותהילה בשדה הקרב, כמו כל אחיו.
ב-12 בפברואר 1818 התחתן גוסטב עם אחייניתו, לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו ואמליה, רוזנת הסן-הומבורג, ממנה נולדו 3 ילדים, והם התגוררו בטירת הומבורג. הצעיר, פרידריך, חלה בשנית כאשר היה בן שנתיים, אך התאושש ממנה. באותה שנה התחתן אחיו הבכור פרידריך עם אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת. גוסטב, לואיזה, וילדיהם החזיקו את עצמם וכמעט לא התרועעו עם גיסתו, אליזבת, למורת רוחה. בשנת 1839 התחתנה בתו קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג עם היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ.
בשנת 1846 מת אחיו פיליפ, רוזן הסן-הומבורג ללא ילדים, וגוסטב עלה לשלטון במקומו. בתגובה לעתירה אשר הוגשה בידי אנשיו, בשנת 1848 שחרר גוסטב את יהודי הומבורג, וקבע כי "בענייני המדינה לא ייווצר כל הבדל בין הנושאים הנוצריים לנושאים היהודים". באותה שנה הייתה הסן-הומבורג אחת מתשע מדינות גרמניות שאיפשרו ליהודים להיבחר לראשונה לפרלמנט.
עקב מחלה, בנו היחיד מת לפניו, וכתוצאה מכך, כאשר גוסטב מת ב-8 בספטמבר 1848, ירש אותו אחיו פרדיננד, רוזן הסן-הומבורג.
משפחתו
ב-12 בפברואר 1818 התחתן גוסטב עם אחייניתו, לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו ואמליה, רוזנת הסן-הומבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
מאט רידל
מת'יו פרדריק רידל (באנגלית: Matthew Fredrick Riddle; נולד ב-14 בינואר 1986) הידוע יותר בשם הבמה שלו, מאט רידל הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. כמו כן, רידל הוא לוחם MMA לשעבר בין השנים 2008 ל-2014. הוא התפרסם בעיקר בעקבות העונה השביעית של התוכנית הלוחם האולטימטיבי של הארגון UFC. בארגון זה, רידל רשם רצף של ארבעה ניצחונות, אך בפברואר 2013 הוא פוטר בשל בדיקות מריחואנה, שהממצאים שלה היו חיוביים. בשנת 2014, רידל החל לעשות את ההסבה לענף ההיאבקות, ולאחר מכן ערך את קרב הבכורה שלו בפברואר 2015. בשנת 2016, מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter העניק לרידל את פרסי "טירון השנה" ו"המתאבק המשתפר" של אותה השנה.
רידל הוא אלוף הזוגות לשעבר של הארגון PWG ביחד עם ג'ף קוב (שנודעו בשם: The Chozen Bros). בנוסף לכך, הוא פעם אחת אלוף Evolve, פעם אחת אלוף ה-WWN ופעמיים אלוף Progress Atlas, ואף זכה בתואר אליפות ארצות הברית של ארגון ה-WWE.
החיים שלפני
רידל נולד באלנטאון, פנסילבניה, אך עבר לאחר מכן לסרטוגה ספרינגס, ניו יורק, שם היה אלוף הארץ בשנת 2004. במהלך התקופה שלו בתיכון בניו יורק, רידל ניצח את אלוף ה-UFC בעתיד, ג'ון ג'ונס. מאוחר יותר, רידל עבר לאוניברסיטת פנסילבניה, שם הוא היה חבר בקבוצת ההיאבקות במשך שנתיים ואף זכה תחתיה במספר אליפויות. לאחר שהמאמן שלו פוטר, רידל איבד את מלגת ההיאבקות שלו, ולכן עשה את ההסבה לקריירת ה-MMA.
ארגונים עצמאיים (2014–2018)
ב-29 באוקטובר 2014, דווח שרידל החל להתאמן בענף ההיאבקות המקצועית. רידל ערך את קרב הבכורה שלו ב-7 בפברואר 2015 בארגון Monster Factory. כבר בחודש יולי הוא זכה באליפות במשקל כבד של הארגון. ב-15 בספטמבר, נודע שרידל חתם על חוזה עם הארגון World Wrestling Network כדי לעבוד באירועי Evolve בחודש אוקטובר. רידל אישר שבמהלך זמן זה הוא השתתף במבחן קבלה של ה-WWE. ב-8 באפריל 2016, רידל חתם על חוזה עם Evolve, המשמש כארגון הבת של WWN. ב-3 בספטמבר, רידל ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון PWG, כשנכנס לטורניר "הקרב של לוס אנג'לס" לשנת 2016. בטורניר זה הוא הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי קייל אוריילי. חודש לאחר מכן, הוא התחרה נגד קודי רודס והפסיד לו במסגרת אירוע של הארגון House of Glory.
ב-15 בינואר 2017, רידל ניצח את רמפייג' בראון כדי לזכות באליפות Progress Atlas. ב-21 בינואר, רידל ערך את קרב הבכורה שלו בארגון Revolution Pro Wrestling, כשאיתגר ללא הצלחה את קאטשיורי שיבאטה לקרב על אליפות בריטניה במשקל כבד. ב-11 בפברואר במסגרת מופע של ארגון האקסטרים CZW, רידל התחרה נגד דייוויד סטאר בקרב אלוף נגד אלוף, שבו רידל הגן על תואר אליפות Progress Atlas וסטאר הגן על תואר אליפות שאטגאן של wXw. הקרב הסתיים בפסילה כפולה, כך שאף אליפות לא החליפה ידיים. ב-1 באפריל, רידל ניצח חמישה מתאבקים אחרים והפך לאלוף הראשון של ה-WWN. ב-20 באוגוסט, רידל וג'ף קוב (שנודעו בשם: The Chozen Bros) ניצחו את הלוצ'ה בראדרס (ריי פיניקס ופנטה אל זרו) וזכו באליפות הזוגות העולמית של PWG. הם שמרו על חגורות האליפות ב-20 באפריל 2018, אך הפסידו אותם לרסקאלז (זאכרי וונץ ודזמונד אקסבייר).
ב-5 באפריל 2018, רידל ניצח את זאק סברה ג'וניור וזכה באליפות Evolve. ב-4 באוגוסט, הוא הפסיד את התואר לשיין סטריקלנד.
NXT (2018–2020)
ב-31 ביולי 2018, נודע שרידל חתם על חוזה בארגון ה-WWE. ב-18 באוגוסט, רידל נצפה בקהל במסגרת האירוע NXT TakeOver: Brooklyn 4, וצוות השידור דיווח באופן רשמי שהוא ההחתמה החדשה של הארגון.
חיים אישיים
רידל הוא אב לשתי בנות ובן אחד.
שבקט מירזייאיב
שבקט מירומונוביץ' מירזייאיב (באוזבקית: Shavkat Miromonovich Mirziyoyev; נולד ב-24 ביולי 1957 באזור זאמין שבמחוז ג'יזח ברפובליקה האוזבקית) הוא מדינאי אוזבקי המכהן כנשיא אוזבקיסטן.
ביוגרפיה
שבקט מירזייאיב נולד במחוז ג'יזח באוזבקיסטן.
בשנת 1981 השלים השכלתו כמהנדס ומכונאי במכון טשקנט למיכון חקלאי. בשנים 1981 - 1992 עבד במכון כעובד מחקר מדעי. היה מזכיר הקומסומול במכון.
בשנת 1990 נבחר מירזייאיב כחבר המועצה העליונה של אוזבקיסטן, האספה המחוקקת של אוזבקיסטן. ב-1992 מונה למושל מחוז המשנה אולוגבק בטשקנט. ב-1996 נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב מינה אותו למושל מחוז ג'יזח וב-1999 הוא נבחר מחדש לפרלמנט מטעם מחוז ג'יזאק.
ב-2001 מונה למושל מחוז סמרקנד, תפקיד שמילא עד למינויו ליושב ראש מועצת השרים של אוזבקיסטן. ב-12 בדצמבר 2003 מונה במקום אוּקטר סוּלטנוֹב לתפקיד ראש ממשלת אוזבקיסטן.
באוקטובר 2021 נבחר שוב מירזייאיב לנשיא אוזבקיסטן.
מספר קפרקר
מספר קַפְּרֵקַר הוא מספר טבעי, השווה לסכום הרישא והסיפא של הייצוג העשרוני של ריבועו. אפשר באותו אופן להגדיר מספרי קפרקר בכל בסיס אחר. המספרים קרויים כך על-שם המתמטיקאי ההודי דאטארייה רמאצ'אנדרה קפרקר.
תיאור מלא
Iannucci (ראו מקור להלן) הוכיח שמספרי קפרקר בבסיס b עם רישא באורך n עומדים בהתאמה מלאה לפירוקים של \ b^n-1 לגורמים זרים. היינו, אם \ b^n-1=dd' כאשר d ו- 'd זרים, ו- \ t הוא ההפכי של d מודולו 'd, המקיים \ 0<t<d', אז d*t הוא "מספר קפרקר", וכל מספר קפרקר מתקבל באופן הזה. כך אפשר לתרגם את כל הבעיות הקשורות למספרי קפרקר לשאלות על מחלקים של מספרים מן הצורה \ b^n-1.
דוגמאות
דוגמה: 9 הוא מספר קפרקר, מכיוון ש- 81 = 9² ו- 9 = 1 + 8. גם 95121 מקיים את אותה תכונה:
בסימוני התיאור לעיל, עבור d=2439 ו- d'=41, וההפכי הוא ; המספר 95121 מתקבל כמכפלה \ 2439*39.
מספרי קפרקר הקטנים ביותר בבסיס 10 הם:
בבסיס בינארי, כל המספרים המשוכללים הזוגיים הם גם מספרי קפרקר.
קל להוכיח שכל מספר בבסיס b שהוא מהצורה \ b^n - 1 הוא מספר קפרקר: ומספר זה ניתן לפצל לרישא \ b^n - 2 ולסיפא 1, שסכומם הוא המספר המקורי \ b^n - 1 (תכונה זו נשמטה מעיניו של קפרקר במאמר שבו הציג את המספרים לראשונה). לפיכך בכל בסיס קיימים אינסוף מספרי קפרקר.
יוליוס פון גראוורט
יוליוס ריינהולד אוגוסוט פון גראוורט (בגרמנית: Julius von Grawert; 28 בדצמבר 1746 – 18 בספטמבר 1821) היה איש צבא פרוסי ששיתף פעולה עם הצרפתים במלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה
יוליוס פון גראוורט נולד ב-28 בדצמבר 1746 בקניגסברג בירת פרוסיה המזרחית והצטרף לצבא הפרוסי איתו נטל חלק בכמה מלחמות כדוגמת מלחמת שבע השנים וכך עלה בדרגות בצבא הפרוסי. לאחר כיבוש פרוסיה בידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה והתפרקותו של הצבא הפרוסי ירדה קרנו אולם הוא הצליח להתחבב על קציני הצבא הצרפתי ופיקד על כמה גדודי מתנדבים שלזים, וסטפלים ופרוסים לאחר מכן מונה למושל הסמלי של שלזיה. בפקודתו של נפוליאון יצא עם כמה גדודי מתנדבים לרוסיה במסגרת הגרנד ארמה אולם בדרך לרוסיה הוא נפל מסוסו ורגלו נשברה והוא נאלץ לחזור.
ב-24 במרץ 1820 פרש מהצבא וקיבל קיצבה שנתית של 4,000 טאלר, וב-18 בספטמבר 1821 מת בביתו בלאנדק.
אמנות מוזערבית
המונח שימש בעבר לכל חצי האי האיברי, ומוגבל כיום בדרך כלל, לפחות בארכיטקטורה, לדרום, כאשר המונחים אמנות ואדריכלות "משעתקת" (Repopulation) משמשים לצפון.
רקע
הקהילות המוזערביות עשו שימוש דתי בחלק מהכנסיות הוויזיגותיות שהיו ישנות יותר מהכיבוש הערבי, ולרוב נמנע מהם לבנות כנסיות חדשות עקב העובדה שלמרות שהייתה קיימת סובלנות דתית מסוימת, האישור לבניית כנסיות חדשות היה מוגבל מאוד. כאשר הוא ניתן- כנסיות חדשות נבנו לרוב באזורים כפריים או בפרברי ערים, וגודלם היה צנוע.
כאשר ממלכות נוצריות בצפון חצי האי האיברי החלו להתפשט הם לפעמים גרשו את האוכלוסייה המוסלמית הילידית באזורים הכבושים, וחלק מהמוזערבים נדדו לטריטוריות אלו שבהן הוצע להם אדמה. התרבות הספרדית-ויזיגותית הזאת למעשה מיזגה בתוכה את התרבות החזותית המוסלמית, וההנחה היא שזה תרם להופעת תרבויות של הממלכות הנוצריות החדשות בכל התחומים. אולם אין זה סביר שהם היו אחראים לכל החידושים האומנותיים שהבשילו בממלכות הצפון במהלך המאה העשירית.
לאחר שהושלם השלב הראשון של התהליך האומנותי שבעיקרו מכיל את המושג "קדם רומנסקי" ומתכתב עם האומנות הספרדית-ויזיגותית, זרם סגנוני נוסף שהחל באיבריה, ירש היבטים רבים מהסגנון הקדום יותר, הידוע בשם "אומנות אסטורית" שזוהה עם יצירות אומנותיות שעובדו במהלך המאה התשיעית וכונו "גרעין ההתנגדות", במיוחד בטריטוריות שהרכיבו את ממלכת אסטוריאס. אך הפעילות האומנותית באופן כללי ומבחינה אדריכלית, לא הייתה מוגבלת רק לאזור זה ולתקופה זאת, אלא הקיפה את כל צפון חצי האי והמשיכה לתוך המאה העשירית
ההעתקה של הגבול הנוצרי-מוסלמי לאגן נהר הדורו אפשרה בנייה של כנסיות חדשות, להן הופנה כל מאמץ הבנייה והאומנות, כחלק מהצרכים של ההתיישבות מחדש. הממלכות הצפוניות שעתה שגשגו היו בתנאים שאפשרו להם לקחת על עצמם משימה זאת, כפי שהן כבר החלו לעשות, מבלי להתבסס על תרומות תאורטיות של המוזערבים שהגיעו לחיות בקרבן. הרי המוזערבים היו מהגרים מאזורים כפריים, שהגיעו דלי אמצעים ומשאבים, ולא ייתכן שהם השפיעו על כל המבנים הדתיים מבחינה אומנותית. לא נראה שהמוזערבים היו במצב שבו הם יכלו להשלים את הישגיהם אומנותיים גדולים שכאלו, כאשר הם לא רשמו הישגים כאלו במקומות שמהם באו מבחינה חומרית.
לאחר פרסום של מחקר מעמיק בן ארבעה כרכים ב-1897 בשם "ההיסטוריה של המוזערבים בספרד" ("Historia de los mozárabes de España") על ידי פרנציסקו חָבייר סימונט, פרסם עשרים שנה מאוחר יותר, ב-1917 החוקר מנואל גומז מורנו מחקר מונוגרפי העוסק בכנסיות המוזרעביות. שם מועלה הטענה שהאופי המוזערבי של הכנסיות הוטמע בכנסיות שנבנו בטריטוריות הנוצריות מסוף המאה התשיעית ועד לתחילת המאה האחת עשרה. כמו כן שם נטבע המונח "מוזערבי" כמתייחס לצורה האדריכלית ולכל האומנות המוזערבית הקשורה בו. שם זה תפס במחקר וזכה להצלחה רבה, למרות שאין לו ביסוס רב.
האופי המוזערבי של הכנסיות אליו התייחס גומז מורנו בספרו עורער בהיסטוריוגרפיה המודרנית. למעשה כבר חוזה קמון אזנר בספרו על הארכיטקטורה הספרדית מהמאה עשירית ("Arquitectura española del siglo X") הוכיח שפרשנות זאת שגויה. אחריו החרה-החזיק איסידורו בנגו טורביסו ורבים אחרים אשר הוכיחו כי יש לנטוש את המושג "אומנות מוזערבית" ותחתיו להשתמש במונח "אומנות משעתקת" (Repopulation Art) כדי להתייחס לאומנות התקופה.
ספרות מוזערבית
הגורם העיקרי הוא הספרות הדתית: ספרי תפילה מוזערבים, ספרי מזמור ושבח, שנוצרו בחדרי הכתיבה (סקריפטוריום) של המנזרים. דוגמאות לאיכות ולמקוריות של המיניאטורות וכתבי היד המאוירים הם "הפרשנות על האפוקליפסה" ("Commentarium in Apocalypsin") של ביאטוס מליאבנה, ביאטוס פקונדוס או ביאטוס מטבארה. ספר מזמור מפורסם הוא זה של קתדרלת לאון ("Antifonario mozárabe de la Catedral de León").
טולדו וקורדובה היו המרכזים המוזערבים החשובים ביותר. מקורו של אב המנזר ספראינדיאו (Speraindeo), שכתב אפולוגטיקה נגד מֻחמד הוא מקורדובה. יצירה נוספת שנכתב השם היא האפולוגטיקה של האב סנסון (Sansón) מ-864.
אדריכלות מוזערבית
התכונות העיקריות המגדירות את הארכיטקטורה המוזערבית:
ניתן להגדיר את מאפיניי האדריכלות המוזערבית שפותחה על ידי הנוצרים בספרד המוסלמית באמצעות שתי דוגמאות בולטות: כנסיית בובאסטרו (מלגה) וכנסיית סנטה מריה דה מֵלקֵה (טולדו).
יוסף ברזילאי
יוסף ברזילאי (6 בדצמבר 1905 - 26 בדצמבר 2004) היה ראש המועצה המקומית עפולה בשנים 1950-1945.
חייו
ברזילאי נולד בבוריסלב, פולין ליהושע וטויבה איינזשטיין. בן למשפחת חסידים. בילדותו הוא קיבל חינוך מסורתי, סיים בית ספר תיכון בעירו ולמד בבית הספר הגבוה לסחר חוץ בלבוב. מגיל צעיר היה פעיל בצעירי ציון וייסד את סניף גורדוניה בעירו. ב-1926 הפסיק לימודיו ועלה לארץ ישראל. ראה עצמו כמממש חזונו של א.ד. גורדון.
התיישב ברחובות והיה חבר בקבוצת שילר. לאחר שפרש מהקבוצה עבד כפועל שכיר בפרדסים. שימש מזכיר מועצת פועלי נס-ציונה בשנים 1941-1935 והיה חבר מפקדת "ההגנה" במקום. ב-1941 העתיק מקום מגוריו לעפולה. בנובמבר 1945 התמודד בראשות רשימת ההסתדרות בבחירות למועצה המקומית של עפולה. כיהן כראש המועצה המקומית בשנים 1950-1945. שנים אלה היו סוערות בשל המאבק נגד ממשלת המנדט והקמת מדינת ישראל. עשה רבות להרחבת שטח השיפוט, פיתוח רשת החינוך, שיפור אספקת המים, הקמת עפולה עילית ושיכון גאולים.
בשנים 1972-1951 היה מנהל מחוז העמק של קופת חולים ופעל להקמת רשת מרפאות ומתן שירותים רפואיים בכל יישובי עמק יזרעאל, עמק בית שאן והגליל התחתון.
לאחר פרישתו לגמלאות פעל להקמת העמותה למען הקשיש ומועדון הגמלאים בעפולה. בשנת 2002 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "ואלה תולדות יוסף". נפטר בשנתו ה-100, בדצמבר 2004. לאחר מותו נקבע רחוב הכניסה לבית החולים "העמק" על שמו.
האחים מוצרט
הסרט התפרסם בעיקר בתור הסרט האחרון אותו ראה ראש ממשלת שוודיה אולוף פלמה. מיד לאחר ההקרנה, כשהיה פלמה בדרכו לביתו, הוא נרצח בצורה מסתורית.
עלילה
הסרט עוסק בבמאי אופרה בשם וולטר (אטיין גלזר) אשר מביים הפקה של האופרה "דון ג'ובאני" מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט באופרה המלכותית השוודית. הוא מנסה לערער רבות מהמוסכמות של עולם האופרה. הוא מתעקש לעשות כל דבר בדרכו שלו, ומעודד את השחקנים והזמרים למצוא גם הם את הקול הייחודי שלהם. הצוות זועם בתחילה על כוונותיו של וולטר, אולם בהדרגה לומד להעריך את נקודת המבט שלו.
לאורך הסרט, רוח הרפאים של מוצרט מופיעה ונעלמת. היא מופיעה בתדירות גבוהה יותר ויותר ככל שהעלילה מתקדמת. ברגע השיא, מוצרט נראה בוכה משמחה. בסופו של דבר ההפקה של וולטר הופכת להצלחה מסחררת, אולם המבצעים לוקחים את כל הקרדיט בזמן שהבמאי נשכח.
פילדמרשל
פילד-מרשל, פלד-מרשל, פלדמרשל, מרשל (בברית המועצות, רוסיה ועוד) או גנרל-פלדמרשל (בגרמניה ובאוסטריה) היא הדרגה הגבוהה ביותר בצבאותיהן של רבות ממדינות העולם.
מקור המילה בגרמנית עתיקה: marahscale - "אשר על הסוסים". marah - סוס, scalc - משרת. מכאן, ה"אחראי על הפרשים" כאשר הכוונה היא לחיל הפרשים, תפקיד בכיר במשק הבית של מלך, נסיך, או אציל בימי הביניים. מאוחר יותר המפקד הראשי על הכח הצבאי.
בדרך-כלל, הדרגה ניתנת לגנרלים מזרועות היבשה בלבד; כשגנרל מחיל הים או מחיל האוויר מקבל דרגה זו, היא נקראת אדמירל הצי (Fleet Admiral) ומרשל של חיל האוויר המלכותי (Air Marshal) בהתאמה. עם זאת, לכמה ממפקדי חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, הוענקו דרגות גנרל-פלדמרשל במלחמת העולם השנייה.
דרגת פילד-מרשל, הגבוהה מדרגת גנרל, ניתנת בדרך-כלל רק בזמן מלחמה. בצבא האמריקאי קיימת דרגה מקבילה לפילד-מרשל הנקראת גנרל הצבא (General of the Army), ובלשון פחות רשמית: גנרל חמישה כוכבים (Five-Star General) (לפי סמל הדרגה).
בצבא הרוסי הדרגה המקבילה נקראת מרשל הפדרציה הרוסית, שהחליפה את דרגת מרשל ברית המועצות בצבא האדום הוענקה עד כה פעם אחת בלבד, לשר ההגנה איגור סרגייב.
היהודי החדש
היהודי החדש היא סדרה דוקומנטרית קומית ישראלית, אשר עלתה לשידור בכאן 11 ב-19 באפריל 2021.
רקע
השחקן והקומיקאי גורי אלפי יוצא למסע תיעודי בו הוא חוקר את פניה המשתנים של יהדות ארצות הברית: על שגרת חייהם של היהודים בה כאשר הדת מופרדת מהמדינה, על היחסים בין יהדות ישראל והמפעל הציוני ליהדות ארצות הברית, ועל השאלה הם היהודים הם עדיין "עם אחד".
במהלך המסע אלפי פוגש דמויות שונות ביהדות ארצות הברית, בין השאר את הרבה אנג'לה וורניק בוכדל, ראשת הקהילה הרפורמית הגדולה ביותר בארצות הברית; רחל פרייר, השופטת החסידית הראשונה בבית משפט פדרלי בארצות הברית; ובארי וייס, עורכת לשעבר בניו יורק טיימס. בנוסף, הוא מגלה את המגוון התרבותי שביהדות ארצות הברית, ופוגש קהילת מהגרים יהודים שהגיעה מאיראן ויהודים שחורי עור.
סקירת סדרה
הסדרה עלתה לשידור לשידור בכאן 11 ב-19 באפריל 2021.
יעקב העליון
יעקב העליון (23 באוקטובר 1937 – מרץ 2021) היה עיתונאי ישראלי. מחבר רב המכר "רגל של בובה", על לחימתו בקרב תל פאחר במלחמת ששת הימים, פציעתו הקשה ושיקומו.
הוא הורשע בנובמבר 2008 בבעילה אסורה בהסכמה בקטינה בת 14 ובמעשה מגונה באחותה.
קורות חייו
יעקב העליון נולד ברמת גן, ליוסף ולמרים. הוא התגייס לחיל השריון ובמסגרתו לחם במלחמת סיני. העליון נטל חלק במערכת אום כתף - אבו עגילה ב-1956. פלוגתו, עליה פיקד משה בריל, זכתה בעקבות הקרב בציון לשבח קולקטיבי. לאחר שהשתחרר, החל לעבוד כעיתונאי בעיתון "מעריב".
במלחמת ששת הימים התגייס למילואים, ולחם בגזרת רמת הגולן. בקרב על מוצב תל פאחר נפצע קשה, איבד עין ורגל, ואושפז לתקופה ממושכת. לאחר שחרורו מבית חולים כתב את ספרו "רגל של בובה", על המלחמה האישית שלו. בעקבות פרסום הספר הפך העליון למרצה מבוקש, ואף השתתף במשך שנים בסיורים להנחלת מורשת הקרבות ברמת הגולן. הוא שב לעבוד ב"מעריב", וכתב בנושאי פלילים וצרכנות ובמוסף השבת. ב-1970 קיבל את פרס שלמה מרץ לעיתונאות של מסדר ז'בוטינסקי, על סדרת כתבות שפרסם. הוא היה חבר המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
העליון היה נשוי ליעל העליון, בתו של יוסף פעמוני, שייסדה את בית הספר לאמנויות תל אביב, וניהלה אותו עד מותה. באוקטובר 2002 התאבדה יעל לאחר שגילתה כי בעלה קיים קשרים מיניים עם שתי אחיות, תלמידות בבית הספר אותו ניהלה, אחת מהן בת 14. מותה עורר הדים בציבור, הן בגלל היותה דמות מוערכת בקרב תלמידיה ובוגרי בית ספרה והן על רקע נסיבות מותה.
העליון שהיה מיוצג במשפטו על ידי עוה"ד רונאל פישר, הורשע בנובמבר 2008 בבעילה אסורה בהסכמה בקטינה ובמעשה מגונה באחותה. "בעילה" כאן היא במשמעותה בחוק העונשין, ובמקרה זה אין פירושה קיום יחסי מין מלאים. באפריל 2009 נגזר עליו עונש של 12 חודשי מאסר בפועל ו-6 חודשי מאסר על תנאי, פיצוי לנפגע עבירה בסך 15,000 ש"ח לאחות הצעירה ו-5,000 ש"ח לאחות המבוגרת. העליון ערער על חומרת העונש, אך ערעורו נדחה.
יעקב העליון נפטר במרץ 2021. הותיר אחריו בן, בת ונכדים. התגורר בתל אביב.
ספרו "רגל של בובה"
ב-1967 השתתף יעקב העליון במלחמת ששת הימים ברמת הגולן כמפקד טנק בחטיבה 37, ובקרב על מוצב תל פאחר נפצע פעמיים: בפעם הראשונה, כשעמד חשוף בצריח הטנק, ואחר-כך מפגיעה ישירה בטנק כאשר שכב לידו פצוע. הוא נזקק לניתוחים רבים ולתקופת אשפוז שנמשכה שנתיים, ונותר קטוע רגל, עיוור בעין אחת, וחבול מכוויות בכל גופו. העליון תיעד את חוויותיו האישיות מהקרבות ומהתקופה שאחריהן, את פציעתו, את ההתמודדויות היומיומיות שלו עם פרוטזה, ואת התהליך הממושך של שיקומו. לספר קרא "רגל של בובה", על שם הקמיע שנטל בצאתו לקרב - רגל של בובה של בתו הקטנה. הספר יצא לאור ביוני 1973, וחודשים ספורים אחר-כך הפך לרב-מכר, בין היתר בקרב פצועי מלחמת יום הכיפורים. הספר, שיצא ב-16 מהדורות, נחשב אחד מספרי המורשת המרכזיים של מלחמת ששת הימים.
רוב היפס
רוב היפס (באנגלית: Rob Heaps; נולד ב-11 ביולי 1983) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי, הידוע ממשחקו בסדרת הטלוויזיה מתחזים.
ביוגרפיה
היפס נולד וגדל גדל ביורק, אנגליה. הוא למד בבית ספר לדרמה בסנט פטרסבורג, רוסיה.
קריירה
הופעתו הראשונה של היפס בטלוויזיה הייתה בשנת 2011 בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: בריטניה". בשנת 2014 שיחק בסרט הדוקומנטרי "Frankenstein and the Vampyre: A Dark and Stormy Night".
בשנת 2015 שיחק במיני סדרה ולא נותר אף אחד המבוססת על ספר באותו שם. בשנת 2017 החל לשחר בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה מתחזים.
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה נראה אותך.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה ילדות טובות. שנה לאחר מכן לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה המסלול לשותפות המשודרת בנטפליקס.
דבון בוסטיק
דבון בוסטיק (באנגלית: Devon Bostick; נולד ב-13 בנובמבר 1991) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע קנדי, אשר מוכר מתפקידו בתור רודריק הפלי, אחיו הבכור של גרג הפלי בשלושת הסרטים הראשונים של "יומנו של חנון", ומתפקידו כג'ספר ג'ורדן בסדרה "המאה" ששיחק בה בין השנים 2014–2017.
ביוגרפיה
בוסטיק נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. אמו, סטפני גורין, היא סוכנת ליהוק בטורונטו, ואביו, ג'ו בוסטיק, הוא שחקן. גם אחיו הצעיר, ג'סי בוסטיק, הוא שחקן. סבו וסבתו מצד אימו הם אנגלים, ואביו הוא ממוצא נורווגי. דבון החל לשחק כשהיה בגיל 10. הוא בוגר בית הספר לאמנויות "אטוביקוק" בטורונטו.
אליהו מירון
אליהו מירון (ט"ו באלול תרפ"א, 18 בספטמבר 1921 - י"ט באייר תשנ"ט, 5 במאי 1999) היה עורך דין ישראלי ואיש ציבור, אשר כיהן בין היתר כמנכ"ל משרד הפנים.
עיסוקו כעורך דין
החל משנת 1950 שימש כשותף בכיר במשרד עורכי דין מירון בן ציון ופריבס, המתמחה בליטיגציה, השקעות ובתחום הנדל"ן. מירון ליווה יחד עם משרדו הקמת יישובים, שכונות מגורים, ופרויקטים מרכזיים שנבנו בארץ בתקופתו ובהם פרויקט סי אנד סאן, פרויקט מגדלי האופרה, פרויקט מרינה הרצליה ועוד. מירון ייעץ וסייע בתחילת דרכם המקצועית ליזמי נדל"ן בולטים.
בין פעולותיו הבולטות בתחום הייצוג המשפטי ניתן למנות את הבאות:
פעילות ציבורית
שימש בשורה ארוכה של תפקידים ציבוריים. בין התפקידים הבולטים נמנים:
מירון כיהן במשך שנים רבות כחבר בדירקטוריון בנק המזרחי (1995-1965), ובמסגרת זו פעל לאיחודו עם בנק הפועל המזרחי. מירון שימש כדירקטור גם במהלך פרשת ויסות המניות הבנקאיות ובזמן משבר מניות הבנקים שבא בעקבותיה. ועדת בייסקי שהוקמה בעקבות הפרשה ציינה בדו"ח הוועדה את מירון לשבח לאחר שציינה כי התנגד למהלך והתריע מפני תוצאותיו. הוועדה קבעה כי מירון היה חבר הדירקטוריון היחיד מבין כלל הדירקטורים בבנקים השונים שהתנגד לוויסות המניות.
פעילות חברתית
בנוסף לעיסוקו המקצועי נטל חלק בפעילות פילנתרופית ענפה, ובמסגרת זו כיהן כחבר קרן שושנה ופנחס ספיר, כחבר קרן מוריס פולק בישראל ובמוסדות צדקה רבים נוספים.
מילא תפקידים מרכזיים באוניברסיטת בר-אילן במשך שנים רבות, החל בשנת 1961 ועד לפטירתו בשנת 1999. בין השאר כיהן כחבר במועצת המייסדים, בחבר הנאמנים ובוועד המנהל. כמו כן קידם את הקמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה, היה בין מקימי המרכז האקדמי שערי משפט ופעל להקמת המכון הגבוה לתורה, מוסד ישיבתי תורני אשר פועל במסגרת האוניברסיטה.
נמנה עם מקימי בית המדרש "קוממיות אברהם" בתל אביב, בראשו עמד הרב שלמה גורן.
במהלך פעילותו הציבורית פעל רבות לשמירה על איכות הסביבה, להקמת שמורות טבע ובהם פארק נאות קדומים ולמניעת מפגעים סביבתיים בערי ישראל. במסגרת פעילות זו מונה בשנת 1974 ליושב ראש המועצה לישראל יפה, תפקיד בו החזיק במשך למעלה מעשרים שנה עד לשנת 1996.
מורשתו
בשנת 1999 נפטר והובא למנוחות בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב.
לאחר מותו הונצח מירון על ידי מספר רב של עמותות חסד, מוסדות תורניים ועמותות הפועלות לגשר ולקרב בין חלקי העם. בין היתר, נקראו על שמו ישיבת חזון אליהו, ישיבת חב"ד הממוקמת בתל אביב, וישיבת מעלה אליהו, ישיבה גבוהה ציונית דתית הממוקמת אף היא בתל אביב.
שחקן אפס
בתורת המשחקים, שחקן אפס (Null player, Zero player) הוא שחקן שתרומתו השולית לכל קואליציה היא אפסית. כלומר, הצטרפותו אינה משנה את ערך הקואליציה.
הגדרה
שחקן i \in N הוא שחקן אפס במשחק הקואליציוני (N;v)\! אם:
כלומר, נעבור על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן, הערכים של הקואליציה ביחד עם השחקן וללא השחקן זהים.
שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0.
עיקרון שחקן האפס
פתרון למשחק בצורה קואליציונית מקיים את עיקרון שחקן האפס אם לכל שחקן אפס i,.
המוטיבציה מאחורי עיקרון זה קובעת ששחקן שאינו תורם כלל למשחק אל לא לצפות לקבל ערך כלשהו מההשתתפות.
ערך שפלי מקיים עיקרון זה.
דוגמה
נסתכל על המשחק הבא:
קל לראות ששחקן 3 הוא שחקן אפס מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא אינו משנה את ערכה כלל.
דוגמה נוספת היא משחק האפס שבו כל השחקנים הם שחקני אפס. בפתרון שפלי ניתן להשתמש בעיקרונות היעילות והסימטריות של הפתרון ולקבל שערך הפתרון לכל שחקן במשחק האפס זהה וערכו הוא 0.
קווידיץ'
קווידיץ' (באנגלית: Quidditch) הוא משחק כדור בדיוני, המופיע בסדרת הספרים "הארי פוטר". מטרת המשחק היא להשיג את מירב הנקודות. השגת נקודות מתבצעת על ידי הכנסת "גולים" (העברת כדור המשחק דרך חישוק מסוים) ועל ידי תפיסת הסניץ' - כדור קטן בגודל אגוז מלך וקשה לתפיסה, שעף במהירות ברחבי המגרש. קווידיץ' משוחק באוויר על מטאטאים, והוא מזכיר במספר מובנים את משחקי הכדור כדורגל, כדורסל ופולו. הקווידיץ' פופולרי באירופה, באוסטרליה, באסיה ובניו זילנד. הערך מבוסס ברובו על סדרת הספרים והספר "קווידיץ בראי הדורות".
חוקים
משחק הקווידיץ' משוחק באוויר על גבי מטאטאים. למרות היותו משוחק באוויר, מגרש המשחק תחום ויש לו גבולות מסוימים. מגרש המשחק הוא אליפטי וגדול, ובו יש שישה עמודים כשחישוק בראשם - שלושה בכל צד. הם מהווים את ה"שער" של כל קבוצה, ודרכם צריכה הקבוצה היריבה להעביר את כדור המשחק, הקוּאפל.
כדורי המשחק
במשחק הקווידיץ' משמשים ארבעה כדורים מכושפים:
שחקנים
בקווידיץ' שבעה שחקנים בכל קבוצה: השחקנים בקווידיץ' יכולים להיות גברים או נשים, ואין הפרדה מגדרית בספורט זה, למרות זאת תפקידים מסוימים ובייחוד החובט נוטים להיות מאוישים דווקא בגברים חסונים במיוחד.
המחפשים הם בדרך כלל השחקנים הזריזים והקלים ביותר מבין חברי קבוצתם, הם גם אלו שנפצעים הכי הרבה, כיוון שרק המחפשים יכולים לתפוס את הסניץ'.
עבירות
קיימות שבע מאות עבירות אפשריות בקווידיץ, אך הרשימה המלאה לא פורסמה לעולם על מנת לא לתת לאנשים רעיונות, אם כי כל עוד שומרים על האיסור להשתמש בשרביט, מרביתן בלתי אפשריות ורבות מן השאר לא יעלו אף על דעתו של הקוסם המופרע ביותר. בגמר אליפות העולם הראשונה בטרנסילווניה 1473 בוצעו כל העבירות הקיימות.
כאן הובאה רשימה של עשרת העבירות הנפוצות ביותר:
עבירות פחות נפוצות המוזכרות הן:
מלבד הקואפל, ישנם עוד שלושה כדורים בכל משחק - שני מרביצנים וסניץ' אחד. תפקיד המרביצן הוא להפיל כמה שיותר שחקנים מהמטאטאים שלהם. המרביצנים הם כדורים שחורים, הקטנים יותר מכדור הקואפל. תפקיד החובטים הוא לחבוט בכדורים אלו כדי להסיט אותם ממסלולם, במקרה שהם עומדים לפגוע בחבר קבוצתם, ולחבוט אותם לעבר חבר קבוצה יריבה.
הכדור הרביעי הוא הסניץ' - כדור זהוב וזעיר, שדומה בגודלו לאגוז מלך עם כנפיים שאינן פרושות כל הזמן. תפקיד המחפש הוא לתפוס את הסניץ'. הסניץ' בנוי כך שיהיה קשה לתופסו: ממדיו זעירים והוא מהיר מאוד. תפיסת הסניץ' מזכה את הקבוצה ב-150 נקודות, ולכן בדרך כלל הקבוצה שתפסה את הסניץ' מנצחת במשחק. רק תפיסת הסניץ' יכולה לסיים משחק קווידיץ', ולכן היו משחקי קווידיץ' שנמשכו אפילו חודשים מפני שאף מחפש לא הצליח לאתר אותו.
היסטוריה בדיונית
ביקום הבדיוני של הארי פוטר יש לקווידיץ' חשיבות רבה כספורט, הספרים: הארי פוטר וקווידיץ' בראי הדורות (שהוא ספר קווידיץ' שכתבה ג'יי קיי רולינג ומוזכר גם בסדרה המקורית) מייחסים לקווידיץ' היסטוריה ארוכת ימים, לפיהם לאורך כל ימי הביניים שיחקו הקוסמים משחקים שונים בתעופה על גבי מטאטאים, משחק הקווידיץ' התפתח מאחד המשחקים הללו ששוחק בביצת קווידריץ', (מיקום בדיוני, ככל הנראה על האי הבריטי) אולם במרוצת השנים נערכו כל כך הרבה שינויים בו עד שכמעט ולא ניתן לזהותו כגלגול מאוחר של אותו משחק אי שם בביצת קווידריץ'.
משחקים קדומים בתעופה על גבי מטאטא
דוגמאות למשחקים אלו:
המשחק בביצת קווירדיץ'
בסביבות המאה ה-11 שיחקו בביצת קווירדריץ' מספר קוסמים במשחק שהפך לראשית הקווידיץ'.
הקוסמים שריחפו על מטאטאים מסרו ביניהם כדור עור בניסיון לקולעו בעצים שבשני צידי הביצה. שתי אבנים כבדות שכושפו כך שיעופפו ברחבי המגרש, ניסו להפיל את השחקנים ממטאטיהם.
התיעוד הראשון של המשחק נמצא ביומנה של "גרטי קדל" שחיה בביצה באותה תקופה.
שינויים בקווידיץ'
מאז אותו משחק בביצה, חלו שינויים רבים ומהותיים במשחק:
ליגת הקווידיץ' הרשמית בבריטניה ואירלנד הוקמה בשנת 1674 ומאז משחקות בכל שנה 13 קבוצות קווידיץ' מקצועניות מדי שנה על אליפות הליגה.
אליפות העולם בקווידיץ' מתקיימת אחת לארבע שנים מאז 1473 אז התקיימה אליפות העולם בטרנסילווניה.
אליפות אירופה נערכת כל 3 שנים מאז 1652.
הסניץ' המוזהב
בימי הביניים היה פופולרי באירופה ציד הסנידג'ט הזהוב - ציפור זערורית ומהירה מאוד, שהייתה נפוצה בצפון אירופה.
בשנת 1269 התקיים משחק קווידיץ' במעמד ראש מועצת הקוסמים (הגוף שקדם למשרד הקסמים) ברברוס בראג, שחרר מר בראג סנידג'ט במגרש והבטיח פרס של 150 אוניות זהב לשחקן שיצליח לתפוס אותו.
מאז היה נהוג לשחרר ציפור סנידג'ט בכל משחק כאשר אחד השחקנים מכל קבוצה שנקרא "המחפש" היה צריך לתופסה ובכך להביא לסיום המשחק ולזכות את קבוצתו ב-150 נקודות נוספות לזכר אותן 150 אוניות הזהב.
אולם לאחר מספר שנים כמעט נכחדו הסנידג'טים ונאסר על שימושם בקווידיץ'.