cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מברג קולי
בדומה לטארדיס, המברג הקולי הפך לאחד האייקונים של התוכנית. בסדרות הבת (ספין אוף) של "דוקטור הו" כגון "טורצ'ווד" ו"הרפתקאות שרה ג'יין" מוזכר המברג הקולי פעמים רבות ואף הומצאו לו חיקויים כגון "הליפסטיק הקולי" או "העט הקולי".
המברג הקולי הוזכר לראשונה בשנת 1968, זמנו של הדוקטור השני, בסיפור "זעם מן המעמקים". הוא הוזכר מספר פעמים בתקופתו של הדוקטור השלישי, והפעם הראשונה שהדוקטור הרביעי נראה משתמש בו הייתה ב-1977. בשנת 1982, בתחילת תקופת הדוקטור החמישי, הוא הוצא סופית מהסדרה בסיפור "הביקור". הוא הוזכר בסרט הטלוויזיה בשנת 1996, ובשנת 2005, בסדרה המחודשת של "דוקטור הו", חזר המברג סופית לתודעה.
לאורך כל הסדרה, היו גרסאות רבות למברג הקולי. הוא הושמד מספר רב של פעמים, והוחלף במברג חדש ומודרני יותר. מספר פעמים המברג התחדש יחד עם הדוקטור. כך למשל, לאחר שהדוקטור העשירי התחדש לצורתו החדשה, האחת-עשרה, המברג שלו נהרס על ידי חייזר בשם אסיר אפס לאחר שהדוקטור התחדש, והוחלף במברג אחר.
המכשיר
המברג הקולי הוא כלי רב תכליתי שניתן לבצע עמו כמעט כל פעולה של בניה, תכנות, פריצה וכו'. במהלך הסדרה חוזרות מספר מגבולות שקיימות על המכשיר:
אין ודאות לאפשרות שימוש או הסבה של המברג הקולי לנשק אם כי ישנם פרקים בו נראה כי יש במברג היכולות האלה מאידך, דמות הדוקטור חוזרת מדגישה מספר רב של פעמים כי מדובר בכלי מדעי בלבד והוא אינו מוכן לשאת עליו נשק (כגון: מזימת הסנטורים - עונה 4), אך בספיישל 50 שנה לדוקטור, שלושת הדוקטורים השתמשו במברגים שלהם בשביל להעיף דאלק לאחור.
אביגדור שחן
אביגדור שחן (נולד ב-16 באוקטובר 1933 בחוטין) הוא היסטוריון צבאי, מחנך, סופר וחוקר שואה ישראלי, יליד בסרביה.
שנותיו המוקדמות
אביגדור שחן נולד ב-1933 בחוטין בבסרביה, אז ברומניה, כבנם של יעקב וטניה שדכן. בפרוץ הכיבוש מחדש של בסרביה מידי ברית המועצות (שפלשה אליה ב-1940), ביולי 1941, גורש יחד עם הוריו ואחותו לגטו סקורני ומשם לטרנסניסטריה; אזור זה הפך בתקופת השואה לגיא ההריגה של יהודי בסרביה ובוקובינה. לימים תיעד את חוויותיו במחקר מקיף שכתב על שואת יהודי טרנסניסטריה, ברוח דברי אימו שציוותה עליו לספר את מה שחוו וראו בגטאות. מחקר זה התפרסם בספרו "בכפור הלוהט". לאחר השואה הגיע עם משפחתו, לרבות אחותו הקטנה מרים, לרומניה, בניסיון לעלות משם לארץ ישראל. ברומניה היה פעיל בתנועת הנוער הציוני. בדצמבר 1947 העפיל לארץ ישראל בספינת המעפילים "קיבוץ גלויות (פאן יורק)" ונכלא על ידי השלטון הבריטי במחנה מעצר בקפריסין. במרץ 1948 שוחרר מהמחנה והגיע ארצה. הוא התחנך בכפר הילדים והנוער הדסים, התגייס לצה"ל, שירת שירות סדיר בגדוד 13 של חטיבת גולני והדריך בבית הספר למ"כים של החטיבה. הוא השתתף כלוחם במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומבצע שלום הגליל. התקבל ללימודי תואר ראשון במדעי הרוח ובחינוך, במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים וסיים שם גם תואר שני בחוג ליהדות זמננו בהצטיינות (1970), וכן תואר דוקטור לפילוסופיה.
הקריירה האקדמית והספרותית
ב-1974 מונה למנהל בית המדרש למורים במקסיקו, שם גם הקים מכון גבוה ללימודי יהדות, ולימד קבלה באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו (Universidad Nacional Autonoma de Mexico) בדרגת פרופסור. במשך ארבע שנות שהותו במקסיקו הקדיש שחן את עיקר עתותיו לסיורים בג'ונגלים ובארצות שונות בניסיון למצוא עדויות לקיומם של עשרת השבטים האבודים ונהר הסמבטיון. הוא המשיך במחקריו בנושא לאורך השנים ופרסם תגליותיו בספרו "אל עבר הסמבטיון" (2003). התזה העיקרית בספר היא שחלק מגולי ממלכת ישראל התיישבו בצפון-מערב אפגניסטן, סין ויפן של ימינו, והיא מתבססת בין היתר על כתובות ושמות יישובים עבריים שנמצאו באזור. הספר כולל בחלקו גם תיאורים דמיוניים של מסע השבטים.
ספרו "כנפי הניצחון" מ-1966 עוסק בתולדות חיל האוויר הישראלי, עליו זכה שחן בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר. ספרו השני בנושא היסטוריה צבאית: "מבצע כדור הרעם" (1993), הוא אחד הספרים המקיפים על אירועי מבצע אנטבה ותהליך הבשלתו. בין היתר קובע בו שחן כי גיבור המבצע היה דן שומרון, לא רק בשל היותו מפקד המבצע אלא בזכות אישיותו, מנהיגותו והביטחון שנסך סביבו.
ב-1988 פרסם את ספרו "בכפור הלוהט: גיטאות טרנסניסטריה", שמציג מחקר מקיף על שואת יהודי טרנסניסטריה, אשר הביא לראשונה להכרה מימסדית בכך שמספר הנרצחים במקום הגיע ל-400 אלף יהודים, בניגוד להערכות קודמות (שמקורן בין היתר בממשלת רומניה) לפיהן נהרגו במחנות בין 35,000 ל-70,000 יהודים בלבד. הספר זכה בפרסים: "יעקב פיכמן לספרות ולאמנות" וכן בפרס "שרה וחיים ינקולוביץ".
בסדרת הרומנים לבני הנוער שלו, "עלילות גבורה ומסתורין", מוצג בין היתר נושא השואה באופן שאינו גורם לרתיעה ולחרדה, דרך הרפתקאותיהם של קבוצת ילדים רומנים ניצולי השואה אשר יוצאים למסע עלייה לארץ. במסגרת הסדרה יצאו לאור ארבעה ספרים: "חבורת הרפאים", "ספינה ללא תורן", "הצילו את המפקד!" ו"המשימה בוצעה". בספרו "זה סיני" (מ-2011) מציג שחן את מסלול נדודי בני ישראל במדבר, וטוען בין היתר כי בניגוד לתפיסה המקובלת, בני ישראל לא עברו דרך חצי האי סיני אלא דרך אפריקה.
אנדורה במשחקים האולימפיים
אנדורה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976) ובמשחקי החורף מאז אולימפיאדת אינסברוק (1976). השתתפותה במשחקים עד כה סמלית בעיקרה. איש מהספורטאים שייצגו את אנדורה לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם היו נמוכים למדי.
גאיה גור אריה
גאיה גור אריה (נולדה ב-22 בנובמבר 1995) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
גאיה גור אריה הופיעה לראשונה בטלוויזיה בגיל 12, במסגרת פרויקט "ילדים יוצרים סרטים" 2008 בערוץ הילדים, בסרט "מאומצת" בתפקיד שירן, יחד עם כיתתה.
היא בוגרת מגמת תיאטרון. שירתה בתור מש"קית חינוך.
בשנת 2012 קיבלה את תפקיד אלינור וקסלר בסדרה "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני ישראל לצופי Yes, והייתה שחקנית אורחת בעונתה השנייה של הטלנובלה המצליחה "ויולטה" בערוץ דיסני ארגנטינה, בתפקיד ליבי, רקדנית שהגיעה מישראל.
בשנת 2014 שבה לשחק את דמותה של אלינור, בתפקיד אורח בעונה הראשונה של סדרת ההמשך ל"יומני החופש הגדול" - "כוכב הצפון".
בשנת 2016 החלה לגלם את אמה קליין ב"נעלמים", סדרת המתח לנוער, של HOT וניקלודיאון (עונה 1)/ טין ניק (עונות 2–4).
ב-2016 גילמה את שיר הדר, בתו של צביקה הדר, בסדרה הקומית של ערוץ 2 ברשת - "לצבי יש בעיה".
ב-2017 גילמה את ורדינה שעשוע ב"מועדון החנונים: הסרט".
ב-2017 גם גילמה את קארין במחזה "ספינינג" שנכתב בהשראת "הקומה הראשונה" מתוך הספר "שלוש קומות" מאת אשכול נבו בתיאטרון הבימה.
ב-2018 החלה לשחק בסדרת הנוער "טרנינג".
באותה שנה שיחקה במיני סדרה "מעורבבים".
ב-2020 הצטלמה ככוכבת התוכנית "שוסטר ושוסטר" לצידו של מיכאל הנגבי במקום שירה נאור.
ב- 2022 החלה לשחק בסדרת הנוער "זיגי"
חיים אישיים
היא צמחונית מאז גיל 14 מטעמים אידאולוגיים.
כמו גדולים 2
"כמו גדולים 2" היא קלטת וידאו ביתית לילדים משיריו של הזמר אריק איינשטיין, שיצאה ב-1993. זוהי קלטת המשך לקלטת "כמו גדולים" שיצאה ב-1991.
הקלטת מציגה את המשך קורותיהם של מוני מושונוב וצבי שיסל, הפעם עם סולם, מכונית ממונעת, אורות ורוק'נ'רול. תכניה היו עמוקים ובוגרים יותר, כהתאהבויות ("התאהבתי בילדה יפה נורא"), אח קטן שזה עתה נולד ("יש לי אח קטן") או חלומות ("אני רוצה שפתאום"). בקלטת זו מופעים שירים של יהודה אטלס ("אני רוצה שפתאום") עלי מוהר ("אמרו לו", תרגום לשיר האיטלקי "AZURRO"-"כחול"), שלומית כהן-אסיף ("דגלי"), נתן אלתרמן ("גד גיבור צייד"), ואחרים. יהודית רביץ מתארחת במספר שירים, כמו "תרנגולת כחולה". בין הילדים המופיעים בקלטת זו ניתן למצוא את חליל אלוהב המבצע קטע דרבוקה וראפ כלשהו בעודו חובש כובע הפוך. בקטע זה, איינשטיין מפגין תרגילי להטוטנות הקשורים בכדורסל (תזכורות לעברו הספורטיבי של הזמר). קטע זה הופיע בכתבה שדיווחה על מותו של אלוהב.
קלטת זו מציגה שוב את צמד הסבלים שממשיך להתנהג בצורה צ'אפלינית משהו ולשבור, להרוס ולבלגן כל חלקה טובה. בגזרת הפגיעות הפיזיות ניתן למצוא גם התחשמלות רצינית למדי בפתיח אך רוב הפגיעות בקלטת זו מתונות יחסית לקלטת הקודמת, שבה חטפו השניים לא מעט מכות חזקות. השניים מרחיבים את נטיותיהם האמנותיות בקטע פסנתר שראשיתו בצורך לנקות את הפסנתר והמשכו בביצוע קטע מיצירה ידועה.
טכניקות
בדומה לקלטת הקודמת, גם בקלטת זו נעשה שימוש באנימציית תלת-מימד, אם כי בקלטת זו הדגש הטכני הוא על יחסית הרבה קליפים נטולי אנימציה (חלקם אף מתרחשים בעיקר במחסן מהקלטת הקודמת, שנדמה שהוסב למועדון הופעות עם נגנים בלבוש שהוא לעיתים רוקיסטי ("אני רוצה שפתאום") ולעיתים "פאנקי" ("אמרו לו"), שבו איינשטיין לבוש כמעין מאפיונר, מתהדר בשפם ובגד מחוייט ושר לבובה בסגנון איטלקי, שהשיר כמו מדבר אליה)
הפרשנות של אריק
אריק סיפר בראיונות מסוימים כי יש בילדים משהו טוב ותמים, בנוסף אמר מאחורי הקלעים של הסרט "כבלים" שגם בסרט זה שלושת השחקנים המרכזים הם: אריק, מושונוב ושיסל, לאחר הוצאת סרטים אלו אמר 'כי מרגיש הרהורי פרישה', וזו הסיבה ש"כמו גדולים", "כבלים" ו"כמו גדולים 2" הם הסרטים האחרונים שבהם השתתף איינשטיין. שלושת הסרטים הללו זכו להצלחה גדולה.
פרסומות סמויות
הפעם הקלטת מייבאת גם פרסומות סמויות שהיו מוזכרים בשנות התשעים, כמו הבובות של מותג הקורנפלקס "שוגי וקוקו", החטיף "פרפר נחמד", "בנק לאומי" ועוד חטיפי תלמה.
קסטון ג'וליין
א.ס. טרנצ'ין
לקראת עונת חתם ג'וליין בא.ס. טרנצ'ין מליגת העל הסלובקית. ב-8 במרץ 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לסלובן ברטיסלאבה במסגרת הגביע הסלובקי. ב-12 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-1 על מ.פ.ק. זמפלין מיכאלובצה במסגרת המחזור ה-23 לעונת. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך ג'וליין 20 הופעות ליגה.
ב-27 ביולי 2019 הבקיע ג'וליין את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד מ.פ.ק. רוז'ומברוק במסגרת המחזור השני בליגה לעונת. בעונה זו ערך ג'וליין 17 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
שריף טירספול
ב-17 באוגוסט 2020 חתם ג'וליין בשריף טירספול מליגת העל המולדובית. ב-12 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על דאצ'יה בויוצאני במסגרת המחזור התשיעי בליגה לעונת. ב-3 באוקטובר הבקיע ג'וליין את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על זימברו קישינב במסגרת המחזור ה-13 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך ג'וליין 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובסופה זכתה שריף טירספול באליפות מולדובה.
קריירה בינלאומית
ב-6 בספטמבר 2018 ערך ג'וליין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טרינידד וטובגו, בניצחון 2-0 על נבחרת איחוד האמירויות במשחק ידידות.
הגענו הבנות
הגענו הבנות הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-16 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים הישראלית ארומה מיוזיק, כסינגל השמיני מתוך האלבום, מועבט.
רקע וכתיבה
ב-14 במרץ 2021, העלתה העלתה בן זקן של קטע מתוך השיר בעמוד האינסטגרם בו חשפה את עטפית הסינגל ותאריך צאתו. השיר נכתב על ידי דולב רם ופן חזות, עדן בן זקן, הופק על ידי דולב רם ופן חזות.
ביקורות
במאקו, אמר דוד מאיר מועלם כי בן זקן "הוכיחה שאין אמן שמחובר לשטח יותר ממנה. עם או בלי קורונה - החאפלות הביתיות רק התחזקו בשנה האחרונה וכולם דאגו לתעד את עצמם בטיקטוק שרים או רוקדים כשברקע נשמעים בעיקר שירים בערבית. כבר נאמר פה בעבר שהקהל הישראלי לא יחכה שהזמרים בארץ יוציאו שירים בסגנון אלא פשוט ילכו לשמוע את אלו שמעבר לגדר - והנה בן זקן מצילה את כבודה של הסצנה הישראלית". עם זאת, דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת שלילית, ואמר כי "השיר יוצר את האווירה החפלתית ההולמת, אבל אם חיפשתם מקוריות, איכות (מינימלית), חוסר בורות וכבוד אליכם כמאזינים – זה לא השיר בשבילכם!".
יחסי ערב הסעודית–שווייץ
היסטוריה
בין הממלכה הערבית הסעודית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הערבית הסעודית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים בעקבות היותה של ערב הסעודית פרטנרית חשובה לשווייץ במזרח התיכון.
הקשרים הראשוניים שבין שווייץ לבין חצי האי ערב נוצרו עוד לפני הקמתה של הממלכה הערבית הסעודית. במהלך המאה התשע עשרה, היה מגלה הארצות השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט אחד מהאירופאים הראשונים לבקר במכה. שווייץ וערב הסעודית כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1956 בעוד שווייץ הכירה בעצמאותה של ערב הסעודית בשנת 1927, לאחר נפילתה של האימפריה העות'מאנית ואיחוד ממלכת חג'אז וסולטנות נג'ד. ב-2017 שווייץ חתמה על הסכם "כוח מגן" עם ערב הסעודית שקובע כי היא תייצג את האינטרסים שלה באיראן.
יחסים כלכליים
ערב הסעודית היא שוק נוח להשקעה שווייצרית, חלקית בעקבות גודלו. הייצוא העיקרי של שווייץ לערב הסעודית הוא מוצרי פארמה, שעונים וזהב. ההשקעות של שווייץ בערב הסעודית החלו לגדול כאשר שווייץ הצטרפה לארגון הסחר העולמי ב-2005 והחלה ברפורמות למען התוכנית "Saudi Vision 2030". ערב הסעודית היא שותפת סחר מהגדולות של שווייץ במזרח התיכון לצד ישראל ואיחוד האמירויות הערביות. שתי המדינות חתמו על הסכמים שונים כגון: הסכם סחר חופשי, הסכם הגנה וקידום השקעות והסכם תחבורה אווירית.
שווייצרים בערב הסעודית
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בערב הסעודית שלוש מאות עשרים ותשעה אזרחים שווייצרים.
מנה חמה
מנה חמה הוא מותג של ארוחת טלוויזיה הכולל, בעיקר, אטריות מבושלות, המיוצר על ידי חברת אסם.
היסטוריה
"צ'יקן ראמן", מאכל דומה בצורתו ל"מנה חמה", הומצא לראשונה ביפן, על ידי איש העסקים מומופוקו אנדו , ב-1958. המאכל דומה למעין "עוגת" אטריות בטעם בשר עוף, שניתן להכין תוך מספר דקות לאחר ששופכים עליו מים חמים. לדבריו של אנדו, הוא קיבל את הרעיון לפתח מותג כזה, לאחר שראה בעיר שחרבה במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט אנשים מחכים בתור למרק אטריות.
ב-1971, הופץ לראשונה המאכל "קאפ נודלס" (מאנגלית: אטריות בכוס), המזכיר יותר בצורתו את המותג "מנה חמה". גם מאכל זה יוצר על ידי חברתו של אנדו. אנדו הבחין כי אמריקאים נהגו בעת הכנת אטריות לשבור אותן, לשים אותן על צלחת נייר ורק אז לשפוך עליהן מים חמים. הם גם נהגו לאכול אותן עם מזלג, ולא עם מקלות אכילה. כדי להתאים את המאכל שלו לקהל היעד האמריקאי, הפיץ אנדה את המאכל "קאפ נודלס", שדומה בצורתו ל"צ'יקן ראמן", אך מוגש בכוס פוליסטירן.
בישראל
מותג מנה חמה של אסם מיוצר במפעל אסם שדרות. בשנות ה-90, יצאה גרסה מיוחדת של מנה חמה עם דמויות הקומדי סטור, וב-2001 יצאה גרסה של מנה חמה בטעמי ביסלי.
ב-2007, החלה אסם במסע פרסום, שמטרתו הייתה להרחיב את קהל היעד של מנה חמה, כך שיכלול גם בני נוער בגילאי 10–15, ולא רק צעירים ותלמידי תיכון. לפי אתר אסם, כמיליון מנות חמות נמכרות בכל חודש.
סוגי המנה החמה שמשווקים על ידי אסם כוללים פסטה, אורז, נודלס, קוסקוס ופירה.
מנה חמה מוזכרת בהקשרים רבים כאוכל מנחם, בשל קלות הכנתה ומחירה הזול באופן יחסי, הגורמים לה להיות מזון נפוץ בקרב קהילות סטודנטים, בני נוער וקהל שאינו בקיא בבישול. ערכה התזונתי הנמוך, ריבוי הנתרן ודלות הרכיבים זכו לביקורת רבה.
נהר זרבשן
נהר זרבשן הוא נהר העובר בטג'יקיסטן, באוזבקיסטן ובטורקמניסטן. בעבר נחשב הנהר ליובל של נהר האמו דריה, אך כיום הוא נחשב כנהר בפני עצמו, בגלל רמת המליחות השונה שבמימיו וכן מסלולו השונה שעובר בין נופים אחרים.
מסלול הנהר
הנהר מתחיל לזרום קרוב לגבול הצפוני של טג'יקיסטן-קירגיזסטן וממשיך לזרום בדרכו בצפון טג'יקיסטן על יד ערים וכפרים רבים, רובם מעוטי אוכלוסין. הנהר חוצה את גבול טג'יקיסטן-אוזבקיסטן וחוצה את העיר הגדולה סמרקנד שבאוזבקיסטן. הנהר ממשיך בפיתולים באוזבקיסטן ובסופו של דבר פונה דרומה אל טורקמניסטן, בטורקמניסטן הנהר ממשיך לזרום עד העיר טורקמנבאט, שם נשפך הנהר אל האמו דריה.
ערים גדולות שהנהר עובר בהן
טג'יקיסטן
אוזבקיסטן
טורקמניסטן
חאבייר מאנקייו
חאבייר מאנקייו גייטן (בספרדית: Javier Manquillo Gaitán, נולד ב-5 במאי 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בניוקאסל יונייטד.
קריירה
מאנקייו, שנולד במדריד, התחיל לשחק כדורגל בעיר הולדתו, בקבוצה ריאל מדריד, לצד אחיו התאום ויקטור. ב-2007 עבר למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד בחודש נובמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו עם הקבוצה הראשונה, כששיחק במשחק ידידותי נגד הקבוצה המצרית א-זמאלכ. מאנקייו האריך את חוזהו עד 2016.
ב-6 באוגוסט 2014, הצטרף מאנקייו לליברפול בעסקת השאלה לשנתיים עם אופציה לרכישה אחרי העונה הראשונה שלו באנפילד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט במשחק הראשון של המועדון בפרמייר ליג. מאנקייו שיחק 90 דקות מלאות בניצחון על 1–2 סאות'המפטון באנפילד.
ב-25 ביולי 2015 הושאל לאולימפיק מרסיי הצרפתית.
ב-25 באוגוסט 2016 הושאל לסנדרלנד.
ב-21 ביולי 2017 חתם בניוקאסל יונייטד. ב-11 בספטמבר 2021 כבש שער בכורה בהפסד 1–3 למנצ'סטר יונייטד.
אלכסנדר הלוויג וויאנט
אלכסנדר הלוויג וויאנט (באנגלית: Alexander Helwig Wyant; 11 בינואר 1836 – 29 בנובמבר 1892) היה צייר נוף אמריקאי, שייך לסגנון הטונליזם. ופעיל כאמן בארקוויל, שבניו יורק.
ביוגרפיה
אלכסנדר וויאנט נולד בפורט וושינגטון, שבאוהיו. הוא התחיל לצייר כשהיה בסינסינטי, אוהיו. צייר נוף בסגנון ג'ורג' איננס, אותו פגש אחר כך בעיר ניו יורק. הציורים המוקדמים שלו עקבו מקרוב אחר המסורת של אסכולת נהר הדסון, ואילו המאוחרים - מייצגים את הטונליזם.
אלכסנדר וויאנט, שגדל באוהיו, עבד במהלך שנות העשרה שלו כצייר שלטים בפורט וושינגטון הסמוכה. בשנת 1857 הוא התרשם מכמה ציורים של ג'ורג' איננס בתערוכה בסינסינטי ועד מהרה עבר לניו יורק כדי לפגוש את איננס. לאחר שחזר לסינסינטי, וויאנט הבטיח את תמיכתו של ניקולאס לונגוורת' והלך ללמוד בניו יורק בשנת 1860. הוא יצא לנסיעה באירופה שהחלה בפריז לפני שעבר לגרמניה.
לאחר הפסקה של שנתיים בסינסינטי, הוא חזר לעיר ניו יורק בשנת 1863.
הוא הציג לראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1864 ונבחר לחבר בשנת 1868 ואקדמאי בשנת 1869. וויאנט נסע לאירופה בשנת 1865, למד כמה חודשים אצל הצייר הנורווגי הנס גוד בדיסלדורף ובקרלסרוהה, גרמניה, ועשה עצירות קצרות באנגליה ובאירלנד לפני שהתיישב שוב בניו יורק. לאחר 1866 עבר וויאנט בהדרגה לצבעי מים, תוך הסתמכות הולכת וגוברת על לוח צבעים המדגיש גוונים של לבן, אפור וצבעי האדמה. משנת 1867 הציג את צבעי המים שלו כמעט מדי שנה וסייע להקמתה של האגודה האמריקאית לצבעי מים בשנת 1878.
אירוע מוחי חלקי בעת שהיה במשלחת ממשלתית באריזונה וניו מקסיקו בשנת 1873 הוביל לשיתוק זרועו הימנית. בין 1874–1880 עבד בסטודיו שלו בעיר ניו יורק, לימד את עצמו לצייר ביד שמאל.
לאחר נישואיו בשנת 1880, החל לבלות את רוב זמנו בעמק קינן, ניו יורק. הוא עבר בשנת 1889 לארקוויל, ניו יורק (בהרי קטסקייל). הוא צייר לעיתים קרובות באדירונדאק וגם בקטסקייל.
הוא נפטר בשנת 1892 בעיר ניו יורק זמן קצר לאחר שסיים את הציור ״נוף הסתיו של ארקוויל״, האחרון שלו.
במהלך חייו זכה להערכה בינונית בלבד, אם כי לאחר מותו חיפשו את עבודותיו.
קריירה
סגנונו של וויאנט פותח לאט לאורך חייו. תרומות מיוחדות הגיעו ממגע ראשוני שלו עם איננס זמן קצר לאחר שהותו של אותו אמן בצרפת. חשיפתו של וויאנט לעבודות של ג'ון קונסטבל ויליאם טרנר בשנת 1873, האיץ את מעבר האמן לציור מפורט של עובדות הטבע, למשל, בציור " עמק המוהוק" שבאוסף המוזיאון המטרופוליטן לאמנות. בשנותיו המאוחרות יותר בדידותו של וויאנט, באה לידי ביטוי בציורי נופיו, ובמיוחד אלה מאזור ארקוויל.
הוא היה חבר ב"סנטצ'רי אסוסיאיישן" ובאקדמיה הלאומית לעיצוב, אליהם נבחר בשנת 1869.
תערוכות שלו נערכו במקומות הבאים: האקדמיה הלאומית לעיצוב, 1865–1892; האגודה לאמנות ברוקלין, 1867–1892; מועדון האמנות בוסטון, 1877–1882; האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, 1879–1881; מכון האמנות בשיקגו; והמוזיאון המטרופוליטן לאמנות. אוספים ציבוריים המחזיקים או מציגים את עבודותיו של ויאנט כוללים את המוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית, מוזיאון ברוקלין, מוזיאון המטרופוליטן, מוזיאון טולדו לאמנות, מוזיאון מדינת טנסי, מכון דייטון לאמנות, מוזיאון האמנות בקנטאקי ומוזיאון סוויט לאמנות.
ביירה-מאר
מועדון ספורט ביירה-מאר (בפורטוגזית: Sport Clube Beira-Mar) הוא מועדון כדורגל פורטוגזי מהעיר אוויירו. המועדון נוסד ב-1 בינואר 1922, ובשנת 1961 העפילה קבוצת המועדון לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע הפורטוגזי לראשונה בתולדותיה. בעקבות זכייתה בגביע הפורטוגזי העפילה הקבוצה לגביע אופ"א, בו הפסידה בסיבוב המוקדם לויטסה ארנהם ההולנדית והודחה מהטורניר. למרות הזכייה בגביע, הקבוצה לא הצליחה להימנע מירידת ליגה. בעונת 1999/2000 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה השנייה וחזרה לליגה הראשונה.
בסוף עונת הכדורגל ירדה הקבוצה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום האחרון בליגת העל הפורטוגזית. בשנת 2015 הקבוצה נכנסה לקשיים כלכליים קשים, והורדה אוטומטית לליגה השנייה במחוז אוויירו שהיא מהווה את הדרג החמישי במבנה הליגות של פורטוגל. נכון להיום, הקבוצה משחקת בליגה הראשונה של מחוז אוויירו (הדרג הרביעי בפורטוגל).
אטרופטנה
אטרופָּטֶנָה (ביוונית Ἀτροπατηνή), ידועה גם בשם אזרבייג'ן (בפרסית: آذربایجان) או Media Atropatene, הייתה ממלכה בעת העתיקה, באזורים שנכללים היום בתחומי ארמניה, אזרבייג'ן ואיראן, היא התקיימה מהמאה ה-4 לפנה"ס עד למאה ה-3. ממלכה זו נוצרה בעקבות התפוררותה של האימפריה של אלכסנדר הגדול וחלוקתה בין הדיאדוכים. גבולותה היו: נהר אראס בצפון ומחוז גילאן והים הכספי במזרח. במערב היא והשתרעה עד ימת אורמיה והרי כורדיסטן. נהר Sefīd-Rūd היה כנראה גבולה הדרומי.. האדמות הפוריות של אטרופנה היו לעיתים קרובות מקור לחיכוכים בין ארמניה לפרס.
רשימת השליטים
השמות המופיעים ברשימה זו הם אלה הידועים מהמקורות כשליטי אטרופטנה. בהחלט ייתכן שרשימה זו אינה שלמה.
מכון דורות
מכון דורות - המרכז לפוריות רפואה והלכה משלב בין ההלכה היהודית לרפואה המודרנית, בעיקר בתחומי הפוריות, הגינקולוגיה והבית היהודי, ועוסק בהענקת ייעוץ רפואי, סיוע כלכלי, והכוונה הלכתית למעוכבי פריון, בדרכו של הרב עובדיה יוסף ובשיתוף המרכזים הרפואיים 'הדסה עין כרם' ו'הר הצופים' בירושלים ובית ההוראה ״יביע אומר״.
היסטוריה ופעילות בהווה
מכון 'דורות' הוקם על ידי הרב ציון כהן רב העיר אור יהודה שחווה בעצמו את קשיי העקרות לאחר נישואיו, והוא עוסק בסיוע והכוונה לזוגות חשוכי ילדים הנתקלים בבעיות פוריות. בראשות המכון עומד בנו, הרב איתי יוסף כהן.
המכון מעניק הכוונה הלכתית על פי פסקי הרב עובדיה יוסף מורה דרכם של רבים מבני עדות המזרח בדור האחרון, ייעוץ רפואי מקצועי, ומעניק תמיכה וסיוע למטופלים, העוברים מסלול קשה בדרך ליעדם הכרוך לעיתים בעוגמת נפש ואכזבות קשות. שירות המכון ניתן לכלל האוכלוסיות היהודיות בישראל - ספרדים ואשכנזים, דתיים וחילונים.
המכון מפעיל סניפים בדמות רבנים ומו"צ אשר נותנים מענה ומקבלים וזוגות בכל רחבי הארץ, החל מירושלים, בני ברק וביתר עילית, וכלה ברכסים שבצפון ושדרות שבדרום.
ייחודו של המכון הוא השילוב בין ההלכה היהודית לרפואה המודרנית – ובדרך קבלת ההכרעות ההלכתיות הכפופות לשיטתו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף. הייעוץ כולל הדרכה הלכתית אישית, על מנת לאפשר לזוג לטפל בבעיותיהם תוך שמירה מחמירה על גדרי ההלכה. פעילות הייעוץ והליווי מתבצעת באופן דיסקרטי על ידי רבני המכון, ולעיתים ליווי זוג משתרע על פני תקופה ארוכה, עד אשר זוכים בני הזוג להיפקד בפרי בטן. המכון הקים מערך של נשים שהוכשרו לשם תמיכה רגשית ונותנות מענה ואוזן קשבת לנשים העוברות תהליכים לא פשוטים אלה. מרביתם אף עברו בעצמם טיפולי פוריות קשים, וכך הם מבינות טוב יותר את העניין, ויכולות יותר להשתתף עם הפונות. המכון גם מסייע כלכלית לזוג אשר נתקל בקשיים כלכליים, אם בגלל שמלכתחילה אין כל או בגלל שעליהם לעבור טיפול רפואי יקר שלא נכלל בסל.
המכון הוקם בעקבות החוסר שהורגש בציבור הנמנה עם עדות המזרח במתן מענה הלכתי ראוי בנושא רגיש זה, ולאחר פנייתו של פרופסור אלכס סימון מנהל יחידת ivf בהדסה עין כרם אל הרב ציון כהן, רבה של אור יהודה, בבקשה להקים גוף שיוכל לספק מענה להיבטים ההלכתיים ברפואה המודרנית על פי מקור הסמכות ההלכתית של המכון הוא הרב אהרון בוטבול, רב אזורי חבל מודיעין וחתנו של הרב עובדיה יוסף. במקביל, המכון נמצא בקשר הלכתי רציף עם הראשון לציון הרב יצחק יוסף.
המכון קיבל את הסכמותיהם וברכתם של בכירי הרבנים בציבור הספרדי: הרב יצחק יוסף, הרב שלמה משה עמאר, הרב שלום כהן, הרב בקשי דורון, הרב שמעון בעדני, הרב משה מאיה, הרב ראובן אלבז, הרב זמיר כהן, הרב אברהם יוסף, הדיין הרב שלמה בן שמעון, הרב ניסים בן שמעון והרב יגאל כהן.
הנהלת המכון ממוקמת ברחוב הרצל 65 שבבני ברק.
כנסים
המכון מקיים כנסי רפואה והלכה, וקורסים לרבני ומורה הוראה על מנת שאלו יוכלו להצטרף לצוות הרבנים ולתת מענה לפניות הרבות בתחומי גינקולוגיה, פריון, הריון, לידה וגנטיקה.
כנס היסוד ויום עיון לרפואה והלכה שערך מכון 'דורות' בשיתוף המרכז הרפואי הדסה בירושלים שהתקיים במרכז הרפואי 'הדסה עין כרם', משך אליו רבנים דיינים ומורי הוראה שהגיעו ללמוד אודות החיבור בין רפואי – הלכתי בבואם לפסוק הלכה בישראל. כנסים מעין אלו מתקיימים תדיר ושותפים בהם מאות רבנים לצד מומחי רפואה. בעקבות אחד הכנסים החליט סגן ראש העיר בני ברק גדליהו בן שמעון להעניק הנחה בארנונה לתושבי העיר שהם חשוכי ילדים.
באפריל 2023 התעוררה מחאה ציבורית על כנס שארגן המכון בנושא רפואת נשים, משום שלא נמנתה ולו אשה אחת מבין כל הדוברים בו. לאור המחאה הסירה קופת חולים כללית את חסותה לכנס וכל הרופאים ביטלו את השתתפותם.
פרסומי המכון
בשנת 2018 הוציא ראש המכון הרב איתי כהן חוברת "בדיקות וטיפולי פריון הלכה למעשה", 44 עמודים, חוברת הדרכה מעשית בה נידונו ההשלכות ההלכתיות בבדיקות וטיפולי גינקולוגיה, בדיקות וטיפולים רפואיים, בדיקת רופא סטנדרטית, אולטרה סאונד - מעקב זקיקים, בדיקת משטח צוואר הרחם – פאפ, שקיפת צוואר הרחם, קולפוסקופיה, ביופסיה של רירית הרחם, פיפל, צילום רחם, הידרוסונגרפיה, היסטרוסקופיה, לפרוסקופיה, הזרעה מלאכותית תוך רחמית, שאיבת ביציות והחזרת עוברים.
בשנת 2019 הוציא המכון בכנס השנתי ספר 'קובץ הלכה ורפואה - פוריות הריון ולידה - תשובות ופסקים' ובו תשובות ובירורי הלכה בנושא טיפולי הפוריות בעידן המודרני. בספר נידונו נושאים כמו תרומת ביצית ופונדקאות, גיור ילד קטן שיגדל במשפחה שאינה שומרת תורה ומצוות, התקן תוך רחמי, קיום מצות פרו ורבו על ידי טיפולי פוריות, בדיקת פוריות לגבר והמסתעף, דין הנולד מתרומת ביצית ופונדקאית, טיפולי פוריות רשות או חובה הלכתית, הפלה במקום סכנה, בדיקת ביוץ ובדיקת הריון בשבת, חיי משפחה של סובלת מווגינזמוס אמיתי, פי ג'י די או הפלה, הפסק טהרה וז' נקיים לאשה הסובלת מוגיניזמוס.
בשנת 2022 הוציא המכון בכנס השנתי ספר 'קובץ הלכה ורפואה - פוריות הריון, לידה ואישות - תשובות ופסקים' ובו תשובות ובירורי הלכה בנושא טיפולי הפוריות בעידן המודרני. בספר נידונו נושאים כמו חשיבות שמירת שבעה נקיים, טיפולי פוריות בימי טומאתה וליבונה של האשה, שימור פוריות סוציאלי, דילול עוברים, הגדרת "עובר טריפה", אנדומטריוזיס בהלכה, דין הנולד מביצית של גויה, הורות אמהות ואבהות, גיור קטין הנולד מביצית נכריה, תרומת ביצית ואיסור סירוס, ייחוס הולד בתרומת ביצית ובפונדקאית, ייחוס האם בתרומת ביצית ופונדקאות, גרושה שהתעברה מכהן על ידי הזרעה מלאכותית, טיפול סטריפינג, החזרת עוברים אחרי מיתת הבעל וחיוב ייבום וחליצה, מניעת היריון, צניעות בליל הטבילה וביחסי אישות, שימוש בשליה לצורכי רפואה וגדרה לעניין קבורה, ההגדרה ההלכתית של זוג עם בעיות פוריות, האם "נוזל טרום שפיכה" נכלל באיסור שז"ל, תביעת בני זוג זמ"ז להשקיע ממון או ייסורים כדי להביא ילדים לעולם, אם הנולד מהפריה מלאכותית מתייחס אחר אביו לעניין לפטור את אמו מחליצה.
ג'זה קולצ'אר
ג'זה קולצ'אר (בהונגרית: Kulcsár Győző; בודפשט, 18 אוקטובר 1940 – בודפשט, 19 ספטמבר 2018) היה סייף ומאמן הונגרי, אלוף אולימפי בעל 6 מדליות, מהן 4 זהב (טוקיו 1964, מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) שלוש פעמים אלוף העולם (1970, 1971 ו-1978). זכה בתואר "ספורטאי האומה". דודו של קריסטיאן קולצ'אר, אלוף העולם בסיף ומדליסט כסף אולימפי.
ביוגרפיה
הוא התחרה הן ברומח (Foil) והן בדקר (Épée) ובין 1962 לבין 1979 התחרה בנבחרת הונגריה בשני סוגי כלי הנשק, אך השיג תוצאות יוצאות דופן בדקר. במשך כמעט שני עשורים מילא תפקיד משמעותי בהצלחת נבחרת הדקר ההונגרית, שנחשבה אז לאחת הנבחרות הטובות בעולם. הוא זכה באליפות האולימפית עם נבחרת הונגריה שלוש פעמים ברציפות משנת 1964 ועד 1972. ב-1968 זכה גם בתחרות האישית, כך שהוא אחד מסייפי הדקר המצליחים בכל הזמנים. הוא זכה בתשע מדליות באליפות העולם בסיף, לרבות שלוש מדליות זהב, כולן קבוצתיות של נבחרת הונגריה. הוא פרש מהנבחרת הלאומית לפני אולימפיאדת מוסקבה (1980), וסיים קריירת ספורט פעיל.
קריירת אימון וניהול
ב-1968 קיבל תואר בהנדסה אזרחית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה, ב-1976 קיבל הסמכה כמאמן מקצועי בסיף ב"מכללה לחינוך גופני" וב-1985 קיבל תואר כמאמן מאסטר בסיף. לאחר סיום לימודיו בהנדסה עבד במחלקה להנדסה תרמית של המכון לחקר תעשיית החשמל. בשנים 1979–1980 היה המזכיר הכללי של איגוד הסייף ההונגרי, ואחר כך עד 1988 היה הקפטן הפדרלי של נבחרת הסיף ההונגרית.
בדצמבר 2005 מונה לקפטן הפדרלי של חטיבת הדקר. משרתו חודשה ב-2008. בפברואר 2012 התפטר מתפקיד הקפטן הפדרלי באגף הדקר, כיוון שלא היה מועמד כחבר הוועד האולימפי ההונגרי על ידי איגוד הסיף ההונגרי.
לייזר טיטניום-ספיר
לייזרים של טיטניום-ספיר הם לייזרים ניתנים לכוונון אשר פולטים אור אדום וכמעט אינפרא אדום בטווח שבין 650 ל-1,100 ננומטר. לייזרים אלה משמשים בעיקר במחקר מדעי בגלל יכולת הכוונון שלהם ויכולתם ליצור פולסים קצרים במיוחד. לייזרים המבוססים על טיטניום-ספיר נבנו לראשונה ביוני 1982 על ידי פיטר מולטון במעבדת לינקולן במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
מתנדים נעולי אופן
מתנדים נעולי אופן מפיקים דפקים קצרים במיוחד עם משך אופייני בין כמה פיקו-שניות ל-10 פמטו-שניות, ואפילו סביב 5 פמטו-שניות. תדר הדפקים היא ברוב המקרים בתחום 70 עד 90 מגה-הרץ, תדר המוכתב על ידי זמן הלוך ושוב בנתיב האופטי של המתנד, אשר אורכו בדרך כלל מספר מטרים. מתנדי טיטניום ספיר נשאבים בדרך כלל על ידי אלומת לייזר רציפה מלייזר ארגון-יון או מלייזר Nd:YVO4 מוכפל תדר. בדרך כלל, למתנד נעול אופן יש הספק ממוצע של 0.4 עד 2.5 וואט.
מגברי דופק ציוץ
התקנים אלה מייצרים דפקים קצרים בעוצמה גבוהה במיוחד עם משך זמן של 20 עד 100 פמטו-שניות מגבר חד-שלבי טיפוסי יכול להפיק דפקים של עד 5 מיליג'אול בתדר של 1000 הרץ, בעוד שמתקן רב-שלבי גדול יותר יכול לייצר פולסים של עד מספר ג'ול, בתדר של עד 10 הרץ. בדרך כלל, גבישי המגברים נשאבים עם לייזר Nd:YLF כפול תדר מוכפל ב-527 ננומטר ופועלים ב-800 נ"מ. קיימים שני עיצובים שונים עבור המגבר: מגבר רגנרטיבי ומגבר רב-מעברי.
מגברים רגנרטיביים פועלים על ידי הגברה של פולסים בודדים ממתנד (ראה לעיל). הם מכילים מתגים אופטיים מהירים המכניסים דופק למהוד המגבר ומוציאים את הדופק מהמהוד בדיוק לאחר שהוגבר לעוצמה גבוהה.
ב"מגבר רב-מעברי", אין מתגים אופטיים. במקום זאת, מראות מובילות את האלומה מספר קבוע של פעמים (שתיים או יותר) דרך גביש טיטניום ספיר עם כיוונים מעט שונים. אלומה שואבת בדפקים עוברת מספר פעמים דרך הגביש, כך שבכל פעם היא שואבת את הגביש עוד ועוד ומעלה את רמת היפוך האוכלוסייה. אזי, אלומת האות עוברת תחילה דרך המרכז להגברה מקסימלית, ובמעברים נוספים גדל קוטר אלומת האות כדי להישאר מתחת לסף הנזק, ולמנוע הגברה של החלקים החיצוניים של האלומה. כך, משתפרת איכות האלומה, נמנעת פליטה ספונטנית מוגברת ומתאפשר ריקון גמור של היפוך האוכלוסייה בתווך הפעיל. האלומות בדפקים המופקות מהמגבר הרב-מעברי עם דופק ציוץ מומרים לרוב לאורכי גל אחרים באמצעות תהליכים אופטיים לא ליניאריים שונים.
עם אנרגיה של 5 מילי-ג'אול ומשך דופק של 100 פמטו-שניות, שיא ההספק של הלייזר הוא 50 ג'יגה וואט. כשהם ממוקדים על ידי עדשה, פולסי הלייזר הללו מיוננים כל חומר הממוקם במוקד, כולל מולקולות אוויר, ומובילות להתפשטות נימה קצרה והשפעות אופטיות לא ליניאריות חזקות שיוצרות ספקטרום רחב של אורכי גל.
לייזר רציף מתכוונן אורך גל
טיטניום-ספיר מתאים במיוחד ללייזרים פולסים שכן דופק אולטרה קצר מכיל מטבעו ספקטרום רחב של רכיבי תדר. זה נובע מהקשר ההפוך בין רוחב הפס של התדר של הדופק ומשך הזמן שלו, בשל היותם משתנים מצומדים. עם זאת, בעיצוב מתאים, לייזרי טיטניום-ספיר יכול לשמש גם בלייזרים רציפים עם רוחבי קו צרים במיוחד הניתנים לכוונון בטווח רחב.
היסטוריה ויישומים
לייזר טיטניום-ספיר הומצא על ידי פיטר מולטון ביוני 1982 במעבדת לינקולן במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בגרסה של פעולה רציפה. לאחר מכן, הוכח כי לייזרים אלה מייצרים דפקים קצרים במיוחד באמצעות נעילת אופן תוך שימוש בתוצא קר. סטריקלנד, מורו ואחרים, באוניברסיטת רוצ'סטר, הראו הגברת דופק ציוץ של הלייזר הזה, הישג אשר זיכה אותם בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2018 (יחד עם ארתור אשקין אשר זכה על תרומתו החלוצית למלקחיים אופטיים). מכירות לייזרי טיטניום-ספיר מסתכמות במצטבר ביותר מ-600 מיליון דולר, הצלחה מסחרית גדולה התורמת רבות לתעשיית הלייזר המוצק במשך יותר משלושה עשורים.
פלקנסטרו רג'אנה
פלקנסטרו רג'אנה (באיטלקית: Pallacanestro Reggiana) הידועה גם בשם החסות גריסין בון רג'ו אמיליה, היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר רג'ו אמיליה, המתמודדת בליגת העל האיטלקית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1974 על ידי שלושה חברים ושיחקה בתחילת הדרך בצבעים כחול ולבן. בסיום עונת 1983/84 העפילה לראשונה לליגה הבכירה. מאז התנדנדה הקבוצה מספר פעמים בין הליגה הראשונה לשנייה. בעונת 1997/98, לאחר שסיימה במקום ה-11 בטבלה, הגיעה הקבוצה עד לסדרת חצי גמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת פורטיטודו בולוניה 3-0. בעונת 2004/05 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע האיטלקי והפסידה לקבוצת בנטון טרוויזו 74-64. לאחר שהעפילה בסיום עונת 2011/12 בחזרה לסרייה A, סיימה הקבוצה במקום השישי (שיא מועדון) והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לקבוצת וירטוס רומא 3-4.
במסגרת אירופאית
בעונות 1997/98 (מוקדמות), 1998/99 (שלב הבתים), 1999/00 (שלב הבתים עם מכבי חיפה) השתתפה הקבוצה בגביע קוראץ'. בעונת 2002/03 השתתפה בצמפיונס קאפ. ובעונת 2005/06 הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר גביע יול"ב, בו הפסידה לקבוצת המופארם ורשאץ' 165-147 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה בשלב הבתים של היורוצ'לנג' והגיעה עד לגמר, בו ניצחה את קבוצת טריומף ליוברצי 65-79. בעונת 2015/2016 מתמודדת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
מאז שנת 1980 מארחת הקבוצה בארמון הספורט ג'וליו ביג'י שנבנה בשנת 1968 ומכיל 3,500 מקומות.
נמל התעופה הבין-לאומי ברזיליה
נמל התעופה הבין-לאומי ברזיליה-פרזידנטה ז'וסלינו קוביצ'ק (בפורטוגזית: Brasília–Presidente Juscelino Kubitschek International Airport) הוא נמל תעופה המשרת את ברזיליה, בירת ברזיל. הנמל הוא השני בגודלו בברזיל לאחר נמל התעופה ריו דה ז'ניירו. במקום שוכן גם בסיס חיל האוויר הברזילאי.
היסטוריה
עם הקמת העיר ברזיליה הוחלט הצורך על הקמת נמל תעופה שישרת אותה. ב-1955 נבנה נמל תעופה זמני ששכן היכן שנמצאים כיום מסוף תחנת האוטובוסים ותחנת הרכבת של ברזיליה. ב-6 בנובמבר 1956 החלו העבודות על הנמל הנוכחי. מסלול הנחיתה שתוכנן להיות באורך 3,300 מטרים היה בהתחלה באורך של 324 מטרים וטרמינל הנוסעים נבנה מעץ. ב-2 באפריל 1957 המטוס הנשיאותי היה לכלי הטיס הראשון שנחת בנמל התעופה. טקס הפתיחה נערך ב-3 במאי של אותה שנה. ב-1965 האדריכל אוסקר נימאייר הציע פרויקט להחלפת הטרמינל הקיים, אך לאור הפיכת 1964 בברזיל החונטה הצבאית שתפסה את השלטון בחרה בפרויקט שהציע טרסיו פונטנה פאצ'או, אדריכל של חיל האוויר הברזילאי. הטרמינל נפתח ב-1971.
מאז 1990 נמצא בשיפוץ על פי הקונספט האדריכלי של האדריכל סרג'יו רוברטו פרדה, החל לקבל את צורתו הנוכחית עם טרמינל מרכזי ושני מבני "לווי": השלב הראשון כלל הבנייה של גשר-גישה למסוף נוסעים וכיסוי מתכת שנחנכו בשנת 1992 ומבנה הלווין העגול הראשון נחנך בשנת 1994. בשלב השני, מבנה הטרמינל הראשי שופץ לכלול קניון ובטרמינל המשני נפתחו תשעה גשרי עליה למטוס. בשנת 2005, המסלול השני נפתח. בחודש אפריל 2014 נפתח הטרמינל הדרומי המשמש לטיסות פנים. מאז 1999 נקרא נמל התעופה על שם נשיא ברזיל בין השנים 1956–1961 ז'וסלינו קוביצ'ק.
המערכה על יוון
המערכה על יוון (בשם קוד: מבצע מָרִיטָה; בגרמנית: Unternehmen Marita) הוא השם הנפוץ לפלישת גרמניה הנאצית ליוון במהלך מלחמת העולם השנייה. הפלישה הגרמנית החלה לאחר כישלון איטליה הפשיסטית במלחמת איטליה–יוון. נהוג להכליל את הקרב על כרתים במערכה זו, על אף שבפועל הפלישה לכרתים התרחשה לאחר כיבושה המלא של יוון.
בזמן הפלישה הגרמנית, הייתה יוון שקועה בלחימה מול איטליה. לאחר הפלישה האיטלקית ב-28 באוקטובר 1940, בה נהדפו הכוחות האיטלקיים, נערכה איטליה למתקפה נוספת במרץ 1941. לאחר כישלון מתקפה זו, נשאר רוב הצבא היווני באלבניה, ממנה תקפה איטליה. ב-6 באפריל, תקפה גרמניה את יוון מהגבול עם בולגריה, שהגנתו היחידה הייתה קו מטאקסס. ביוון הוצב חיל סיוע בריטי של כ-60,000 חיילים שעזר בניסיון ההדיפה של המתקפה הגרמנית אך לא יותר. הצבא היווני מצא עצמו נלחם בשתי חזיתות, מצד אחד האיטלקים ומהצד השני הגרמנים.
ב-27 באפריל 1941 נכנסו ראשוני הכוחות הגרמנים לאתונה בירת יוון כשהם דוחקים את כוח המשלוח הבריטי דרומה לחצי האי הפלופונסי ועיר הנמל קלמטה. ב-30 באפריל 1941 הושלם פינוי רוב הכוח הבריטי. הכוחות שנותרו בעיר קלמטה, ביניהם אלפי חיילים ארצישראליים מחיל החפרים ומיחידות ארצישראליות נוספות, נפלו בשבי הנאצי. כיבוש יוון הושלם עם נפילתו של האי כרתים בידי הצבא הגרמני ב-1 ביוני 1941. בסיום המערכה הייתה יוון תחת כיבוש צבאי של שלוש ממדינות ההסכם התלת צדדי: גרמניה, איטליה ובולגריה.
מלחמת איטליה–יוון
בפרוץ מלחמת העולם השנייה החליט שליט יוון, יואניס מטאקסס, שיוון תישאר נייטרלית במהלך המלחמה. אף על פי כן, הייתה יוון נתונה ללחץ גדול מצד איטליה, שהגיע לשיאו כאשר הצוללת האיטלקית "דלפינו" הטביעה את הסיירת היוונית "אלי" ב-15 באוגוסט 1940. מנהיג איטליה, בניטו מוסוליני, כעס על היטלר על שלא התייעץ איתו בנוגע למדיניות הלחימה ושאף לביסוס העצמאות האיטלקית. מוסוליני קיווה להוכיח את עצמתו מול הורמאכט בכיבוש יוון, אותה חשב ליריב חלש. הגרמנים הזהירו את מוסוליני כמה פעמים לבל יתקוף את יוון. ב-19 בספטמבר 1940 הבטיח מוסוליני ליואכים פון ריבנטרופ שהוא ישלים את כיבוש מצרים לפני שיתקיף את יוון או יוגוסלביה, אך לאחר שהתברר לו ב-8 באוקטובר שהגרמנים משגרים כוחות לרומניה, חש פגיעה בכבודו וזעם על היטלר. אלא ששר החוץ שלו, הרוזן גליאצו צ'אנו, שכח לספר לו שריבנטרופ הזכיר זאת בפגישתם הקודמת.
ב-13 באוקטובר הורה מוסוליני לפיקוד העליון של צבא איטליה להכין תוכנית פלישה ליוון מאלבניה, שכבר הייתה תחת כיבוש איטלקי. לאיש ממפקדי צבאו, ובמיוחד מפקד הכוחות באלבניה, גנרל סבסטיאנו ויסקונטי פרסקה, לא עמד האומץ להתרות בדוצ'ה מפני בעיות הלוגיסטיקה הכרוכות במבצע כזה ועוד בתקופת החורף. התכנית הצריכה 20 דיוויזיות, אבל חזתה שיידרשו לפחות שלושה חודשים כדי להניע את מרביתן לצידו השני של הים האדריאטי, ואילו מוסוליני דרש להתחיל במתקפה כבר ב-26 באוקטובר 1940.
ב-28 באוקטובר 1940, בשעה 03:00, הציב שגריר איטליה ביוון, עמנואל גראצי, אולטימטום של שלוש שעות למטאקסס, שדרש מעבר חופשי ליחידות איטלקיות והשתלטות על "אזורים אסטרטגיים" ביוון. מטאקסס דחה את האולטימטום (המקרה הזה הונצח בחג היווני "יום האוחי"), וצבא איטליה פלש ליוון דרך אלבניה, בכוח של 140,000 חיילים, אף לפני סוף הזמן המוקצב.
המתקפה האיטלקית נעה ברובה לכיוון אפירוס. הקרב הראשון במלחמה היה קרב אליאה-קלמס, בו כשלו הכוחות האיטלקיים בשבירת קו ההגנה היווני ונאלצו לעצור. לאחר שלושה שבועות, ניהלו הכוחות היוונים מתקפת נגד מוצלחת, נכנסו לטריטוריה אלבנית וכבשו מספר ערים חשובות, ביניהן קורצ'ה וסרנדה.
גם שינוי התפקידים בשרשרת הפיקוד האיטלקית וגם התגבורת לא עזרו לאיטלקים, והם נשארו מבוצרים ולא השיגו פריצת דרך. ב-13 בפברואר הורה גנרל היווני פאפאגוס על פתיחת חזית שנייה, וניסה לכבוש את טפלנה ואת ולורה בעזרת סיוע אווירי בריטי, אך הדיוויזיות היווניות נתקלו בהתנגדות כבדה, שהשמידה כמעט לחלוטין את הדיוויזיה החמישית של כרתים.
ב-9 במרץ 1941, אחרי שבועות של מלחמת חורף חסרת הכרעה, פתחו האיטלקים במתקפה גדולה במרכז החזית היוונית. ההתקפה נכשלה למרות עליונותם הצבאית של האיטלקים. אחרי שבוע של לחימה ויותר מ-12,000 אבדות, הכריז מוסוליני על נטישת המבצע ועזב את אלבניה לאחר 12 ימים.
עד לתחילת הפלישה הגרמנית ליוון, באפריל 1941 איבדו האיטלקים כמעט 40,000 הרוגים ועוד כ-114,000 נפגעי פציעות, מחלות וכוויות כפור.
היסטוריונים מאמינים כי כישלון המערכה האיטלקית ביוון נבע מסדרה של טעויות בהן לקו מוסוליני ומצביאיו ובהן: הקצאת כוחות מועטים מידי, התעלמות מהשפעת מזג האוויר החורפי ביוון (בגדי חורף לא נופקו לכוחות התוקפים), ויציאה להתקפה ללא יתרון ההפתעה. מוסוליני אף התעלם מהאזהרה של "הנציבות האיטלקית לייצור מלחמתי" כי אין ביכולתה של איטליה לנהל מערכה צבאית מלאה שתימשך שנה ומעלה, עד שנת 1949.
ההחלטה של היטלר לתקוף והסיוע הבריטי ליוון
הפלישה האיטלקית לאלבניה הביאה להתחייבות בריטית להגן על עצמאותה של ממלכת יוון, שניתנה באפריל 1939. בנובמבר 1940 הגיע כוח הסיוע הראשון ליוון, שכלל כוח מעורב של מספר טייסות חיל האוויר המלכותי הבריטי, בפיקודו של מרשל אוויר משנה (ראה: דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים) סֶר ג'ון ד'אלביאק בהסכמת הממשלה היוונית, פרסה בריטניה חיילים בכרתים ובמפרץ סאודה, ובכך אפשרו ליוונים להחזיר את הבריגדה המוטסת ה-5 של כרתים ליוון היבשתית. מהצד שמנגד, היטלר, שכבר החליט לתגבר את האיטלקים בצפון אפריקה, מצא עצמו שהוא צריך להגן עליהם גם מפני היוונים והבריטים.
היטלר החליט כי גרמניה הנאצית תתערב בלחימה ביוון, בין היתר על הצורך לאבטח את אגפו הדרומי לקראת הפלישה לברית המועצות ולהגן על שדות הנפט החיוניים לו בעיר פלויישט ברומניה, מיד לאחר הגעת כוחות הסיוע הבריטים, תרחיש ממנו חשש היטלר. אף על פי היות יוון נייטרלית לפני המתקפה האיטלקית, הכוחות הבריטיים שנשלחו כסיוע להגנה היוונית גרמו להיטלר לחשוש משימוש ביוון לפתיחת חזית באגף הדרומי שלו. היטלר הורה למטה הכללי לתקוף ביוון מבסיסים ברומניה ובולגריה ובכך להמשיך בתוכניתו לניטרול הבסיסים הבריטים בים התיכון. ב-12 בנובמבר 1940 הוציא הפיקוד העליון של הוורמאכט את הוראה מס' 18 בה תכנן פעולות לכיבוש יוון וגיברלטר באביב 1941 (מבצע פליקס). ביטחונו של היטלר בכך שגנרל פרנסיסקו פרנקו יסכים להצטרף למלחמה לצד מדינות "הציר" נתגלה כחסר ביסוס. הקאודיו פרנקו הבהיר היטב שיהיה ביכולתו להיכנס למלחמה רק כאשר תעמוד בריטניה על סף התמוטטות. התנגדותו של פרנקו הפכה את מבצע פליקס לבלתי אפשרי. לכן, המתקפה הגרמנית בדרום אירופה, כחלק מ"האסטרטגיה ההיקפית" נגד מאחזי בריטניה במזרח התיכון, עברה שינוי והוגבלה ליוון בלבד. מה גם שבשלב זה איבד היטלר עניין במזרח התיכון והתמקד בפלישה לברית המועצות ומבצע מריטה לכיבוש יוון נועד לאבטח את אגפו הדרומי ב-13 בדצמבר 1940, לאחר ביטול הוראה מס' 18 הוציא הפיקוד העליון של הוורמאכט את הוראה מס' 20, בה תוכננה פלישה ליוון, דרך בולגריה, תחת שם הקוד מבצע מריטה. התוכנית הייתה לכבוש את צפון הים האגאי. בתוך זמן קצר שכנעו מפקדי הלופטוואפה והקריגסמרינה את היטלר, לכלול בתוכנית את כל יוון היבשתית. ההפיכה ביוגוסלביה ב-27 במרץ 1941, שהתרחשה יומיים אחרי שהנסיך העוצר פאול וממשלתו חתמו על ההסכם התלת צדדי עם גרמניה הנאצית ואיטליה, יצרה שינוי פתאומי במהלך האירועים שהתאים מאוד לשאיפות גרמניה: כיבוש יוגוסלביה יהפוך את כיבוש יוון לנוח יותר מבחינה צבאית. היטלר, ש"השתנק משאיפת נקם", כדברי המתורגמן שלו, היה משוכנע שהבריטים ואפילו ברית המועצות בחשו בקלחת ופקד על הפיקוד העליון (OKH) להיערך לפלישה ללא אולטימטום וללא הכרזת מלחמה. הלופטוואפה קיבל הוראה לתקוף את בלגרד בהקדם האפשרי. המבצע ייקרא שטראפגרִיכט (גמול). בשעות הבוקר המוקדמות של 6 באפריל 1941 גובש ונחתם במוסקבה הסכם אי התקפה בין ברית המועצות ויוגוסלביה. היה זה מאוחר מידי כדי להשפיע ולמנוע את הפלישה הגרמנית הממשמשת ובאה
ב-17 בנובמבר 1940 הציע מטאקסס לבריטים מבצע צבאי נרחב נגד מדינות הבלקן. הוא הציע שהמבצע ינוהל ממפקדות מבוצרות יווניות בדרום אלבניה. הבריטים סירבו להצעה היוונית כיוון שחששו שמבצע זה והזזת הכוחות שתבוא בעקבותיו תפגע ביכולתם לנהל מערכה בצפון אפריקה.
ההכנות למבצע מריטה, הפלישה ליוון, נמשכו לאורך שלושת החודשים הראשונים של 1941. עוצבות של הארמייה ה-12 בפיקודו של גנרל - פלדמרשל וילהלם ליסט חצו את הונגריה והגיעו לרומניה. סטלין צפה בתנועות אלו בחשדנות עמוקה אך לא היה ביכולתו לעשות מאומה.
הבריטים שהיו מודעים לריכוז הכוחות הגרמניים בדנובה התחתית, החליטו לפעול. צ'רצ'יל, מתוך רצון להפגין את אמינותה של בריטניה פקד על גנרל וויוול שלא להתקדם לטריפולי ולשלוח שלוש דיוויזיות ליוון תחת זאת. וויוול ואדמירל קנינגהם חשו שאין לחיל המשלוח הזה כל סיכוי לעמוד בפני פלישה גרמנית, אך בלחצם של צ'רצ'יל ואידן נאלצו לקבל את הדין וב־8 במארס נשלח כוח המשלוח הבריטי (שיותר ממחציתו הורכב מבני אוסטרליה וניו זילנד).
ב-13 בינואר 1941 הגיע גנרל ארצ'יבלד וויוול מפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון לפגישה עם גאורגיוס השני מלך היוונים, ראש ממשלת יוון יואניס מטאקסס והרמטכ"ל היווני גנרל אלכסנדרוס פאפאגוס באתונה. בפגישה ביקש גנרל פאפאגוס, כוח תגבור בריטי שיכלול 9 דיוויזיות מצבא בריטניה ובנוסף סיוע אווירי תואם. גנרל ארצ'יבלד וויוול, הנציג הבריטי הבכיר השיב כי ביכולתו להקצות להם כוח סמלי בן שתיים עד שלוש דיוויזיות בלבד. היוונים סירבו מחשש שהכוח הבריטי הסמלי יהיה גדול מספיק כדי לספק תירוץ לפלישה גרמנית ליוון, אך קטן מדי מכדי להתמודד מולה . הממשלה היוונית החליטה שאם כוחות גרמנים יחצו את הדנובה, מרומניה לתוך בולגריה, יבקשו מהבריטים את סיוע הכוחות שלהם. עם מותו של גנרל מטאקסאס מסרטן הגרון ב-29 בינואר 1941, החליטה ממשלתו של ראש הממשלה החדש אלכסנדרוס קוריזיס עד מהרה, על נכונותה לקבל סיוע בריטי בכל היקף
העברת הכוחות הבריטית
וינסטון צ'רצ'יל הסכים שיש צורך בהקמת חזית משותפת בבלקן בין טורקיה, יוגוסלביה ויוון ומינה את אנתוני אידן וג'ון דיל לשאת ולתת עם הממשלה היוונית. המשא ומתן צלח והוחלט על הקמת כוח סיוע בריטי שיסייע ליוון בלחימה.
ב-2 במרץ החל מבצע בוהק, שבמסגרתו הועברו חיילים וציוד ליוון דרך הים. המבצע החל כאשר 26 נושאות חיילים עגנו בנמל פיראוס. ב-3 באפריל הוחלט בפגישה משותפת של הבריטים, היוונים והיוגוסלאבים שבמקרה של פלישה גרמנית היוגוסלבים יחסמו את הגרמנים בעמק הסטרומה. במהלך הפגישה הדגיש פפגוס את חשיבות המתקפה על האיטלקים במקרה של מתקפת נגד גרמנית. עד 24 באפריל הגיעו ליוון יותר מ-62,000 חיילים אוסטרלים, ניו זילנדים, ארץ ישראלים וקפריסאים. הכוחות המשולבים כונו כוח "W" ומפקדם היה לוטננט-ג'נרל הנרי מייטלנד וילסון.
דרך דרום יוגוסלביה לסלוניקי
הפלישה ליוגוסלביה ויוון החלה סימולטנית ב-3 באפריל 1941. בעוד הלופטוואפה הפציץ את בלגרד שביוגוסלביה. קורפוס הפאנצר ה-40 שהיה אמור לתקוף דרך דרום יוגוסלביה החל את המשימה בחמש בבוקר. הם תקפו מהגבול עם בולגריה משתי נקודות שונות. בערב 8 באפריל כבשה הדיוויזיה ה-73 את פרילפ, וחתכה את קו הרכבת שעבר בין בלגרד לסלוניקי. בערב 9 באפריל פרס גנרל גאורג שטומה את כוחותיו כדי לפלוש למונאסטיר, כהכנה למתקפה כנגד פלורינה. עמדה זו איימה לכתר את היוונים באלבניה, ואת כוח W באזור פלורינה, אדסה וקטריני. בעוד חוליות אבטחה חלשות הגנו על עורף הכוחות מפני מתקפת פתע ממרכז יוגוסלביה, נעו יחידות מדיוויזיית הפאנצר ה-9 מערבה, על מנת לחבור אל האיטלקים בגבול האלבני.
דיוויזיית הפאנצר ה-2 (מהקורפוס ההררי ה-18) נכנסה ליוגוסלביה מהמזרח בבוקר 6 באפריל, והתקדמה מערבה דרך עמק נהר הסטרומה. ההדיוויזיה נתקלה בהתנגדות מועטה בלבד, אך התעכבה בגלל הדרכים הקשות, ההריסות והבוץ. אף-על-פי-כן הצליחה הדיוויזיה להגיע אל יעדה באותו יום, העיירה סטרומיצה. ב-7 באפריל הונחתה מתקפת-נגד יוגוסלבית על האגף הצפוני של הדיוויזיה, אך זו נהדפה לאחר לחימה קצרה. למחרת חלפה הדיוויזיה על פני ההרים, ועברה את קו ההגנה החלוש של הדיוויזיה הממוכנת היוונית ה-19 הממוקמת מדרום לאגם דויראן. למרות עיכובים רבים בכבישים ההרריים, הצליח כוח משמר קדמי משוריין שנשלח לעבר סלוניקי, להיכנס לעיר בבוקר 9 באפריל וללכוד יעד חשוב זה, ללא כל לחימה. לאחר קרב ממושך עם שלוש דיוויזיות יווניות בפיקודו של גנרל בקופולוס, נפלה העיר בידי דיוויזיית הפאנצר ה-2, ולאחר מכן נכנעה ארמיית מקדוניה המזרחית היוונית, וכניעתה נכנסה לתוקף בשעה 13:00 ב-10 באפריל. בשלושת הימים שנדרשו לגרמנים להגיע לסלוניקי ולפרוץ את קו מטקסס, נפלו כ-60,000 חיילים יוונים בשבי. כוחות בריטיים וחבר העמים תפסו את ההגנה על יוון, בעוד חלק הארי של הצבא היווני נלחם לשמור על עמדותיו הישנות באלבניה.
מתקפת הנגד היוונית-יוגוסלבית
בתחילת אפריל 1941 נפגשו מפקדים יווניים, יוגוסלבים ובריטים כדי להניע את המתקפה המתוכננת, שמטרתה הייתה להשמיד את הצבא האיטלקי באלבניה בזמן, כדי למנוע את הפלישה הגרמנית, ולאפשר לצבא היווני לתפוס עמדות חדשות ולהגן על הגבול עם יוגוסלביה ובולגריה. ב-7 באפריל החלה הארמייה היוגוסלבית השלישית, שכללה חמש דיוויזיות חיל רגלים (ה-13 "הרצגובקה", ה-15 "זטסקה", ה-25 "ורדרסקה", ה-31 "קוסובסקה" וה-12 "יאדרנסקה"), במתקפת נגד מאלבניה בצפון, דרך דבאר, פודגוריצה, לעבר אלבאסן. בעקבות נפילתה של סקופיה, בידי קורפוס הפאנצר ה-40 הגרמני, נאלצה הדיוויזיה ה-25 להפסיק את פעילותה באלבניה. ב-8 באפריל, כוח חלוץ חצה את הרי הפרוקלטיה הבוגדניים, והשתלט על הכפר קולג'קבה בעמק הנהר ואלג'בון, בעוד הדיוויזיה ה-31, שנתמכה על ידי מפציצי סבויה מרקטי SM.79 מטייסת ההפצצה ה-7 של חיל האוויר המלכותי היוגוסלבי, הרסה את העמדות האיטלקיות בעמק נהר דרין. בינתיים, ארמיית מקדוניה המערבית היוונית תחת פיקוד הגנרל טסולאקוגלואו, שכללה את הדיוויזיות היווניות ה-9 וה-13, והתקדמה לתמיכה בצבא היוגוסלבי המלכותי, הוטל עליהם להתקדם לעבר דורס. הפלישה הגרמנית ליוון ויוגוסלביה התרחבה ב-8 באפריל, עם תחילת המתקפות של קבוצת הפאנצר ה-1 בפיקודו של גנרל-פלדמרשל אוואלד פון קלייסט שהתקדמה מערבה דרך הגבול הבולגרי לתוך יוגוסלביה. בערבו של 8 באפריל השמידו הגרמנים את הכוחות היוגוסלבים שניצבו מולם ונכנסו לעיר ניש. ב-9 באפריל התקדמה הדיוויזיה היוגוסלבית ה-15 לכיוון שקודרה, ורגימנט הפרשים היוגוסלבי הגיע לנהר דרין, אך הדיוויזיה ה-31 נאלצה להפסיק את התקדמותה, בשל הופעתן של יחידות גרמניות ליד פריזרן. ההתקפה היוגוסלבית-יוונית נתמכה על ידי מפציצי סבויה מרקטי SM.79 מלהקי המפציצים ה-66 וה-81, אשר תקפו שדות תעופה ומחנות ברחבי שקודרה, וכן את נמל דורס ואת ריכוזי הגייסות האיטלקיים באזור הנהר דרין ובדורס, טירנה וזאדאר. קבוצת הפאנצר ה-1, שהחלה המתקפה על יוגוסלביה, החלה בתנועה דרך חלקה הדרומי לתוך יוון
בין 11 ל-13 באפריל, עם התקדמות הכוחות הגרמניים והאיטלקים בעורפה, נאלצה הדיוויזיה היוגוסלבית ה-15 לסגת בחזרה לנהר פרוניזאט, שם נותרה עד סוף המערכה ב-16 באפריל. באותו זמן התקדמו דיוויזיית השריון ה-131 סנטאורו והדיוויזיה ה-18 מסינה לעבר בסיס הצי היוגוסלבי בקוטור, מונטנגרו, וכבשו גם את צטיניה ופודגוריצה. במהלך הקרב איבדו היוגוסלבים כ-30,000 חיילים, שנפלו במתקפת הנגד האיטלקית.
ב-12 באפריל נכנעה העיר בלגרד בפני כוחותיו של גנרל-פלדמרשל קלייסט.
קו מטקסס
על קו מטקסס הֵגֵנָה ארמיית מקדוניה המזרחית (לוטננט גנרל קונסטנטינוס בקופולוס), שכללה את הדיוויזיות ה-7, ה-14 וה-18. הקו נמשך כ-170 ק"מ לאורך נהר נסטוס במזרח ולאחר מכן פנה מזרחה, בעקבות הגבול הבולגרי עד הר בלאסיצה, סמוך לגבול היוגוסלבי. הביצורים נועדו לחיל מצב שכלל מעל 200,000 חיילים, אבל בפועל היו רק כ-70,000 חיילים, שהיו מפוזרים למדי. כ-950 חיילים בפיקודו של מיור גאורגיוס דוראטסוס מהדיוויזיה ה-14 (מייג'ור גנרל קונסטנטינוס פאפאקונסטנטינו) הגנו על פורט רופל.