cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גזירות אנטיוכוס
המצב הפוליטי העולמי
ואולם, הפעם מצאה הממלכה הסלאוקית את עצמה מול אויב חדש. רומא, שסיימה בניצחון מכריע את מאבקה בקרתגו, הפנתה את כוחה ואת משאביה לחלקו המזרחי של הים התיכון. הרומאים הביסו את מוקדון, ועתה היו פנויים למנוע מהממלכה הסלאוקית להתחזק יתר על המידה; הרומאים הציבו לאנטיוכוס אולטימטום, ובו דרשו ממנו לוותר מיד על כל כיבושיו במצרים, ולא - ייאלץ להתמודד מול הרומאים (סופרי התקופה מתארים שהאולטימטום הוגש לאנטיוכוס בדרך משפילה ומבזה, ללא הגינונים הרגילים, והוא נדרש להשיב עליו מיד וללא כל אפשרות להתחמק ממנו).
עוצמתה של רומא הייתה מוכרת עוד מימיו של אנטיוכוס השלישי, שהובס בידי רומא בקרב מגנסיה ונאלץ לחתום על חוזה אפאמיאה בשנת 188 לפנה"ס עם תנאים קשים נגדו. בשל כך, לא הייתה לאנטיוכוס הרביעי ברירה אלא ללכת בדרכי אביו, והוא קיבל את התנאים הרומיים. אנטיוכוס חזר לביתו דרך ארץ ישראל, לאחר שויתר על כל הישגיו במצרים. הוא היה עדיין אחד מהמלכים החזקים ביותר במזרח התיכון, אך הושפל לעיני כל בידי הרומים.
המצב ביהודה
שנת 168 לפנה"ס הייתה גם שנת שיא במאבקים הפנימיים בתוך יהודה, בין שני הכהנים שנאבקו ביניהם על משרת הכהן הגדול: יאסון ומנלאוס. יאסון הציע לאנטיוכוס סכום כסף גדול בתמורה למינויו ככהן גדול ובכך הדיח את אחיו חוניו השלישי ממשרת הכהונה הגדולה בשנת 176 לפנה"ס.
יאסון החל בתהליך שנועד להפוך את ירושלים לפוליס הלניסטית. מהלך זה היה מאפשר ליאסון לשלוט, ככהן גדול, על כל יהודה, הכפופה לפוליס זו, ועל בית המקדש עצמו, על האוצרות האדירים שנצברו בו עם השנים. אנטיוכוס הרוויח ממהלך זה כסף רב (שלו היה זקוק מאוד, כדי לשלם לרומא את הפיצויים הכבדים שהתחייב להם), שליטה ביהודה (במקום חוניו, שנטה כנראה לטובת בית תלמי), והפצת התרבות ההלניסטית. הייתה זו הפעם הראשונה שבה הודח כהן גדול בעת כהונתו, אם כי מחליפו היה גם הוא ממשפחת הכהנים הגדולים. היה זה תקדים. הפיכת הכהונה הגדולה למשרה המועברת תמורת כסף הייתה תקדים נוסף; ותקדים שלישי היה מתן דריסת רגל לשלטון הזר במינויים הפנימיים היהודיים.
יאסון ייסד בירושלים גימנסיון ואפביון (מוסד קדם צבאי לאחר הגמנסיון) - מוסדות שאפיינו ערים הלניסטיות, ושבהם התחנכה האליטה בדרך הלניסטית, על חשבון הדרך היהודית. ספר מקבים ב' מתאר כיצד הכהנים היו עוזבים את עבודת בית המקדש כדי להשתתף בתחרויות בגימנסיון.
יאסון ביקש לשנות את שמה של ירושלים לאנטיוכיה, על שמו של המלך אנטיוכוס, ולרשום את תושבי ירושלים המתייונים כתושבי העיר אנטיוכיה. חוקי האבות, החוקה שנהגה עד אז בירושלים, שהייתה מבוססת על חוקי התורה ואושרה על ידי השלטונות, בוטלה, ובמקומה הוכנסה חוקה הלניסטית חדשה. הפעילות בבית המקדש המשיכה כסדרה, אך לצידו התנהל פולחן אלילי בגימנסיון ובאפביון. תושבי ירושלים שהשתלבו בפעילות ההלניסטית נרשמו כאנטיוכים; הדבר יצר הבדלי מעמדות ברורים בין אותם תושבים לבין תושבים מחוץ לירושלים.
יאסון היה הכהן הגדול בשנים 175 לפנה"ס עד 172 לפנה"ס. באותה שנה שלח יאסון את מנלאוס, אחיו של שמעון ואחד מן הכהנים המיוחסים אל אנטיוכוס. מנלאוס הציע למלך סכום כסף גדול בהרבה מזה שהבטיח יאסון, תמורת מינויו לכהן גדול. אנטיוכוס קיבל את ההצעה. בכך נקבע תקדים של מינוי כהן גדול שלא ממשפחת צדוק, משפחת הכהנים הגדולים.
יאסון אמנם התמנה לתפקידו תמורת בצע כסף, אך מסתבר שזכה לאהדה מסוימת, שכן מנלאוס נזקק לסיוע צבאי כדי לתפוס את השלטון. יאסון נמלט למדבר, ומנלאוס השתלט על העיר. ואולם, בתוך זמן קצר הסתבר למנלאוס שהוא אינו עומד בהתחייבויות הכספיות שלו לאנטיוכוס. הוא יצא לאנטיוכיה כדי לעמוד בפני המלך. כדי שיוכל לעמוד בהתחייבויותיו, לקח עמו כמה מכלי המקדש ומכר אותם בצור. חוניו השלישי, הכהן הגדול שהודח בידי יאסון והסתתר עד אז באנטיוכיה, גילה את המעשה והעביר את המידע לירושלים. גילוי המעשה הביא לסערת רוחות בעיר, ולבסוף עלה לחוניו בחייו; מנלאוס הביא להוצאתו להורג בידי אנדרוניקוס, שמילא את מקומו של אנטיוכוס ששהה באותה עת בחזית המלחמה באסיה הקטנה.
מנלאוס השאיר בירושלים את אחיו, ליסימכוס, וזה המשיך את שוד המקדש כדי לסייע לאחיו בהתחייבויותיו הכספיות. הדבר גרם להמשך הסערה הציבורית, ולהתנגשות בין תומכי מנלאוס למתנגדיו. בהתנגשויות נהרג ליסימכוס. המלך זימן אליו נציגים של מתנגדי מנלאוס ואת מנלאוס עצמו כדי לברר את התקרית. מנלאוס שיחד את אחד הפקידים הבכירים בחצרו של אנטיוכוס, וזה שכנע את המלך לתמוך במנלאוס. מתנגדיו של מנלאוס הוצאו להורג, ומנלאוס הוסיף להיות בעל בריתו של אנטיוכוס.
התנגשויות בין אנטיוכוס ותומכיו ליהודים
ההתנגשות הראשונה אירעה, כאמור, כאשר מתנגדי מנלאוס התנגשו עם אחיו, ליסימכוס, בעת שניסה לשדוד את המקדש, בשנת 170 לפנה"ס. עם שובו של אנטיוכוס ממסעו הראשון למצרים, בשנת 169 לפני הספירה, הוא פשט על בית המקדש ושדד את הכלים שבו. התנהגות זו לא הייתה מקובלת בעולם העתיק, אך לא יוצאת דופן אצל אנטיוכוס עצמו, ששדד גם מקדשים במצרים. מכל מקום, שוד זה התקבל בסערה גדולה אצל היהודים, גם בין אותם שתמכו בהתקרבות לתרבות ההלניסטית; מנלאוס ואנשיו, בעלי בריתו של אנטיוכוס, נותרו מבודדים יותר ממה שהיו בעבר. לאחר השפלתו של אנטיוכוס על ידי רומא במסע השני למצרים, פשטה בארץ ישראל שמועה שאנטיוכוס נהרג בקרב. יאסון ניצל את המצב, ובראש כוח צבאי תקף את ירושלים ודחק את אנשי מנלאוס מכל העיר אל המצודה שבהר הבית.
השמועה לא הייתה נכונה. אנטיוכוס חש נבגד, ובראש צבא שלא נפגע בקרב, פשט על העיר כדי לדכא את המרידה. יאסון נמלט מן העיר לפני שהמלך הגיע, ונראה שהמרד המשיך להתנהל בראשותם של גורמים אחרים; תושבי העיר נטבחו על ידי צבא המלך. זמן קצר לאחר מכן (בסוף שנת 168 לפנה"ס או בתחילת 167 לפנה"ס) נשלח צבא נוסף, בראשותו של אפולוניוס, מושל השומרון (שנהרג מאוחר יותר בקרב מעלה לבונה מול יהודה המכבי). אפולוניוס הפתיע את תושבי ירושלים וטבח בהם. בעיר הוקמה המצודה, החקרא, שבה התבצרו מנלאוס ותומכיו יחד עם חיל מצב סורי ועם מתיישבים יווניים, שהתערבו במתייוונים. החקרא שלטה על בית המקדש ועל הנעשה בעיר, והחיילים הסוריים החלו לקיים פולחן עבודה זרה בבית המקדש עצמו. על היהודים הוטלו מיסים כבדים, וחלק נכבד מאדמותיהם הוחרם לטובת המתיישבים היווניים. בעקבות הטבח, הגזרות הכלכליות וחילול בית המקדש, נטשו רבים מן היהודים את העיר.
הגזירות
בתחילת חורף שנת 167 לפנה"ס פרסם אנטיוכוס שורת גזרות, שכוונו נגד הדת היהודית. הגזרות נועדו למנוע את קיום המצוות, ולהכריח את היהודים לעבוד עבודה זרה. ספר מקבים א' מתאר בכלליות כמה מן הגזרות:
ספר מקבים ב' מוסיף, שהמלך דרש לטמא את המקדש ולקרוא אותו על שם זאוס האולימפי. היהודים הוכרחו להשתתף בתהלוכות של האל דיוניסוס ובימי ההולדת של המלך. כך מתאר מחבר הספר את הגזרות בשיאן:
ישנם חוקרים הטוענים, כי אין המדובר בפולחן זאוס האולימפי אלא בפולחן בעל הסורי, וכי אין המדובר בדיוניסוס אלא באל מקומי. מכל מקום, מבחינת היהודים לא שינה הדבר; דת מונותאיסטית אינה יכולה לקבל כלל אל אחר.
יוסף בן מתתיהו מספר כי הגזרות על היהודים השפיעו גם על מצב השומרונים. הוא מצטט "תזכיר" (היפומנמה) שכתבו נציגי השומרונים אל המלך אנטיוכוס, בו הם מזדהים בתור "הצידונים שבשכם" ומתלוננים על כך שאפולוניוס, מושל מחוז שומרון, וניקנור, הממונה על גביית המיסים, מנסים להחיל עליהם את הגזרות שהוטלו על היהודים. הם טוענים כי מדובר בטעות, משום שהם "צידונים" לפי מוצאם (כלומר, כנענים) ורק בשל מגפות שפקדו את הארץ בעבר, אבותיהם נתפסו "לאמונה טפלה עתיקה" והחליטו לשמור את השבת היהודית ולבנות להם בית מקדש על הר גריזים "לאל האלמוני". השומרונים מסכימים כי אנטיוכוס "מתייחס אל היהודים כראוי לרשעתם" ומבקשים שתופסק "הטלת האשמות שחלות על היהודים" וש"מקדש האל האלמוני" שלהם ייקרא על שם זאוס ההלני. בתשובה לפניית השומרונים, כתב אנטיוכוס לניקנור שמאחר ושליחיהם קבעו "שאין להם שום שייכות להאשמות שהוטחו כנגד היהודים" והם בוחרים "לחיות לפי מנהגי היוונים", הוא פוטר אותם אותם מההאשמות ומורה לקרוא את מקדשם על שם זאוס. יוספוס מוסיף כי אנטיוכוס שלח את ההוראות הללו לאפולוניוס בשנת 146 (בין אוקטובר 167 לאוקטובר 166 לפנה"ס). עם זאת, ישנם חוקרים הסבורים כי תעודה זאת אינה אותנטית.
בתלמודים ובמדרשים מתוארת גזרה שלא הייתה מקובלת בארץ ישראל עד אותה תקופה: זכות הלילה הראשון לנציב, שבה כל אישה, נמסרה בליל כלולותיה לאונס על ידי השליט.
השאלה המחקרית: הסיבות להטלת הגזרות
לא ברור מדוע ביקש אנטיוכוס להטיל את הגזרות האלה. הדת ההלניסטית הפוליתאיסטית הייתה סבלנית מטבעה ולא ידועים מקרים אחרים של כפייה דתית מצד שליטים הלניסטיים על נתיניהם. חוקרים רבים ניסו לתת תשובות שיכולות להסביר את התופעה המשונה.
רבים קושרים את הגזירות עם דמותו של המלך. עוד בעת העתיקה רבים תיארו את אנטיוכוס הרביעי בצורה שלילית ועמדו על אופיו האכזר. עם זאת, לא כל התיאורים הם לרעת אנטיוכוס. הוא ניסה לשקם את הממלכה הסלאוקית אחרי התבוסה הקשה שהנחילה לה הרפובליקה הרומית והצליח לשמור על הממלכה בזמן שלטונו. יתרה מכך, חלק מהגזרות, דוגמת הפולחן האלילי בירושלים לאו דווקא נבע מרוע. הענקת זכויות של פוליס לעיר שאוכלוסייתה אינה יוונית, הייתה פרס יקר ערך בממלכה הסלאוקית וייתכן שאנטיוכוס רצה דווקא להיטיב עם העיר, ופגיעתו בדת היהודית לא הייתה מכוונת.
חוקרים אחרים, שלא מקבלים את הטענה שכל האשמה תלויה באישיותו של אנטיוכוס, טוענים שהאשמה היא בדבקותו הרבה של אנטיוכוס בהלניזם. לדבריהם, ניסה אנטיוכוס להפיץ את התרבות ההלנית ה"נעלה" לעומת התרבות הברברית ה"נחותה". יש אחיזה במקורות גם לטענה זו. פוליביוס מספר על הסעד שהגיש ליוונים וגם מקורות אחרים נותנים תמונה של מלך התומך ברעיונות ההלניזם. היות שהיהודים דבקו במנהגיהם הישנים, החליט אנטיוכוס, לפי אותם חוקרים, לכפות עליהם את ההלניזם בכוח.
אף על פי שגישה זו נראית טובה, היא סובלת מקושי רב היות שההלניזציה הייתה פוליטית ולא תרבותית. בשום מקום אחר בממלכתו לא כפה אנטיוכוס את ההלניזם בכוח ולא "בדק בציציותיהם" של התושבים. יתרה מכך, הפצת ההלניזם והגשת הסעד ליוונים לא נעשו לשם שמיים. היו למעשים אלה מטרות פוליטיות מובהקות, ולא ברור כיצד המרדת פרובינציה שלמה על ידי גזירות קשות משרתת את האינטרסים האלה.
על פי חוקרים אחרים, הסיבה העיקרית לגזירות, היא השאיפה של המלך לאחד את ממלכתו, שסבלה מפיצול רב של עמים ושבטים שהרכיבו אותה. גם לגישה זו יש אחיזה במקורות העתיקים. נראה שצעדיו של אנטיוכוס היו מתונים בהתחלה. הוא בחר בזאוס, אל שהיה קל לזהותו עם אלים מקומיים רבים. חיזוק נוסף לטענה זו מצוי בעובדה שהלניזציה הייתה רק אחד המרכיבים ברפורמות פוליטיות מקיפות שקידם אנטיוכוס, שמטרתן הייתה שיקום מדינתו אחרי החורבן שהמיטו עליה הרומים.
בניגוד לאלה התולים את האשמה באנטיוכוס ובשאיפותיו, יש כאלה שלדבריהם הסיבה לגזרות הייתה פרי יוזמתם של המתיוונים ששאפו להגדיל את השפעתם בקהילה. עם זאת, לא מוצאת גרסה זו תמיכה מפורשת במקורות העתיקים.
כמו כן, ייתכן שהייתה סיבה אחרת לגזרות שלא קשורה לדת ולתרבות ואותה מביע אביגדור צ'ריקובר. ייתכן שהגזירות באו כעונש על מהומות יהודיות שפרצו ביהודה. בשנים 169 ו-168 לפנה"ס פתח אנטיוכוס במלחמה הקואלה-סורית השישית שבה כבש את מצרים, אך נאלץ להתפנות ממנה בגלל לחץ רומי.
בדרכו חזרה (168 לפנה"ס) שלח ידו באוצרות בית המקדש והחרים רכוש רב. מעשה זה היה הסיבה למהומות חמורות בכל רחבי יהודה, ורק קומץ אריסטוקרטים מתייוונים, בעיקר בני משפחת טוביה נותרו נאמנים לאנטיוכוס. בזיזת אוצרות בית המקדש לא היו הסיבה היחידה למהומות. גם הרפורמות ההלניסטיות, אף שבתחילה לא לבשו אופי דתי, לא היו מקובלות על שכבות רחבות של העם, ואלה רק חיכו להזדמנות להתמרד. בזיזת אוצרות המקדש על ידי אנטיוכוס ועל ידי מנילאוס היו העילה למרידות אלה, אך לא הסיבה היחידה.
אנטיוכוס ניסה לדכא את המהומות בכוח הזרוע, אך אירועים חשובים במקומות אחרים בממלכתו רחבת הידיים דרשו את נוכחותו. כתוצאה מכך, הוא לא הספיק לוודא שהמהומות הודברו סופית, והעביר את התפקיד לאפולוניוס, מפקד שכירי חרב פריגים. הנ"ל יסד בירושלים קאטויקיה – מושבת חיילים. הפירוש המעשי של הדבר הזה הוא החרמת רכוש תושבי העיר וגירושם.
כדרכו של כל מרד, הקנאים תפסו את המושכות. בגלל הצביון הדתי שהיה למעשהו של אפולוניוס עם חילול בית המקדש, עמדו בראש הקנאים קבוצות בעלות רגשות דתיים עזים. ייתכן שאנטיוכוס ראה בגישות הדתיות של הקנאים היהודים משום סכנה למשטרו ולמעמדו וביקש להשמיד את הדת היהודית. ייתכן שהגזירות של אנטיוכוס שפורסמו רק שנה לאחר פרוץ מהמהומות היו דרכו להעניש את המורדים ולהשמיד את הסיבה לקיומם ולא רק לכפות עליהם את הדת ההלניסטית.
נגד עמדה זו של צ'ריקובר שמקורה בשנות ה-50, קם מחקר חדש יותר המטיל ספק בעצם כינון קאטויקיה בירושלים. לדבריהם, היות שירושלים נהנתה כבר ממעמד של פוליס בשנת 175 לפנה"ס, לא הייתה סיבה מיוחדת לכונן בה מושבת חיילים שרק תחריף את הבעיות. כמו כן, כל המהלך נראה לא סביר לאור פירוש המקורות.
איך להיפטר מהבוס
איך להיפטר מהבוס (באנגלית: Horrible Bosses, מילולית: בוסים נוראיים) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 2011, בבימויו של סת' גורדון. הסרט נכתב על ידי מייקל מרקוביץ', ג'ון פרנסיס דיילי וג'ונתן גולדשטיין, והוא מבוסס על ספר מאת מייקל מרקוביץ'. בסרט מככבים השחקנים: ג'ייסון בייטמן, צ'ארלי דיי, ג'ייסון סודייקיס, קווין ספייסי, ג'ניפר אניסטון וקולין פארל. העלילה עוקבת אחר שלושה חברים, ניק, דייל וקורט, המחליטים לרצוח את הבוסים שלהם.
התסריט של מייקל מרקוביץ' נרכש על ידי חברת New Line Cinema בשנת 2005, והתחלת הפקת הסרט המתינה במשך שש שנים, בהם חיפשו מקומות צילום וכן היו שחקנים רבים שנבחנו לתפקידים בסרט. כל זאת עד שנת 2010, שדיילי וגולדשטיין סיימו לכתוב את תסריט הסרט, והסרט לבסוף נכנס לתהליך הפקה.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-30 ביוני 2011 בלוס אנג'לס, והוא יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-8 ביולי 2011. הסרט צבר סכומי כסף של 28 מיליון דולרים בשלושת הימים הראשונים של הקרנתו, דבר ששבר את הציפיות והפך אותו לסרט במקום השני בארצות הברית שצבר סכום כסף כה גבוה בסוף השבוע הראשון להקרנתו. כמו כן, הסרט היה הסרט הראשון בכל הזמנים בסוגת הקומדיה השחורה שהרוויח סכום כסף כזה בקופות, והוא עקף את הסרט "מלחמת רוז ברוז" שהחזיק בתואר. הסרט גרף מעל 209 מיליון דולרים ברחבי העולם.
תקציר העלילה
בלילה, שיכור, קורט מספר בדיחה ואומר לחבריו שחייהם יכולים להיות מאושרים וטובים יותר, אם הבוסים שלהם כבר לא יהיו בסביבה. בהתחלה היססו, אבל בסופו של דבר הם מסכימים לעשות זאת. בחיפוש אחר רוצח שכיר, השלישייה פוגשים את דין "מאדרפאקר" (Motherfucker) ג'ונס (ג'יימי פוקס), אסיר לשעבר שמסכים להיות "יועץ הרצח" שלהם. ג'ונס טוען כי דייל, קורט וניק צריכים להרוג את הבוסים שלהם, אבל בדרך כזו שהמוות יראה כמו תאונה.
ניק בורח מהמקום ונוהג במהירות מופרזת, בעוד שמצלמת התנועה, בלי ששם לב, מצלמת אותו. השלושה נפגשים כדי לדון כיצד הם ממשיכים בתוכניתם. הם נעצרים על ידי המשטרה, שהגיעו לידה התצלומים שניק נהג במהירות בקרבת ביתו של בובי, דבר שהופך אותם לחשודים ברצח שלו. מפאת חוסר הראיות, המשטרה נאלצת לשחרר את השלושה לחופשי.
השלישייה מתייעצת עם דין ג'ונס שוב, אולם הם גילו שהוא לא הרג אף אחד בחייו, אלא הוא נכנס לכלא בעקבות צילום וידאו פיראטי. הם מחליטים לבצע את האופציה היחידה שנשארה להם, והיא לגרום להארקן להתוודות ובסתר להקליט אותו. השלושה בטעות מחבלים במסיבת הפתעה ליום הולדתו של הארקן. ניק ודייל משכנעים את הארקן להתוודות על רצח בובי לפני ששמו לב כי מכשיר ההקלטה נמצא בכלל בכיסוי של קורט, שבמקביל מקיים יחסי מין עם רונדה. הארקן מאיים להרוג את כל השלושה כיוון שניסו לסחוט אותו. הם בורחים ברכב והארקן רודף אחריהם. לפתע הוא מתנגש ברכבם. קורט מבקש מהנווט האוטומטי ברכבו עזרה כדי שיוציא אותם מהצרות. במחשבה שהשלושה ביצעו פשע, הנווט משבית את המכונית של קורט, דבר המאפשר להארקן לתפוס את השלושה ואיים עליהם בנשקו. הארקן יורה לעצמו ברגל כדי להפליל את השלושה בכך שירו בו וכן ברצח בובי.
המשטרה עוצרת את ניק, דייל וקורט, אולם הנווט מודיע כי כל מה שקרה מוקלט. הארקן נידון ל-25 שנות מאסר, בעוד שהשלושה משתחררים וזכאים מכל אשמה. ניק מקודם לנשיא החברה תחת המנכ"ל המתעלל שלו (בוב ניוהארט); קורט שומר על משרתו תחת בוס חדש; ודייל מסכים לג'וליה לקיים איתו יחסי ומין ו"להטריד" אותו מינית, בזמן שללא ידיעתה, דין ג'ונס בסתר מצלם את המעשה. דייל אומר לג'וליה שאם היא תטריד אותו שוב, הוא יפיץ את הסרטון.
שחקנים ראשיים
במהלך שש השנים של תהליך ההפקה של הסרט, כמה שחקנים היו במשא ומתן כדי לככב בו, בהם: אוון וילסון, וינס ווהן, מתיו מקונוהיי, ראיין ריינולדס, פטריק דמפסי וג'וני נוקסוויל.
ב-27 ביולי 2010, אייזיאה מוסטפא אושר להצטרפות לצוות השחקנים. מוסטפא צוטט כשאמר: "זה תפקיד קטן יותר". ג'ולי בואן משחקת בסרט את רונדה, אשתו של הרקין. בואן אמרה כי הדמות שלי "עשויה להיות או לא עשויה להיות מופקרת". הדמות מתוארת ככזו שגורמת לבעלה לקנא בה בכוונה. יואן גראפוד שיחק כזונה ממין זכר אשר הוזמן לשלושת החברים בטעות. לינדזי סלואן מופיע כסטייסי ארוסתו של דייל. פי.ג'יי. ביירן מגלם את קני סומרפלד, מנהל השקעות לשעבר, והשחקנים ונדל פיארס ורון וייט מגלמים צמד שוטרים. בוב ניוהארט מגלם את המנכ"ל המתעלל החדש של חברת "קומנדיין"- לואיס שרמן. דונלד סאת'רלנד מגלם בסרט את תפקידו של ג'ק פאלט, אביו של בובי. ג'ון פרנסיס דיילי, התסריטאי של הסרט, משתתף בסרט ומגלם את דמותו של השותף של ניק בעבודתו.
פיתוח
התסריט של מרקוביץ' בסרט "איך להיפטר מהבוס" נמכר במכירה פומבית ל-New Line Cinema על ידי חברת הבידור של ברט רטנר - "Rat Entertainment" בשנת 2005. רטנר בתחילה היה מעוניין לביים את הסרט, אבל לבסוף ויתר כיוון שעסק בבימוי הסרט "מיליארד סיבות לשוד". פרנק אוז ודייוויד דובקין היו במגעים ישירים לבימוי הסרט. ג'ון פרנסיס דיילי וג'ונתן גולדשטיין כתבו את התסריט בשנת 2010, ובאותה שנה החל תהליך יצירת הסרט בבימויו של גורדון.
עיצוב
מעצב התפאורה בסרט, שפרד פרנקל, טען כי ניסה ליצור סביבות תפאורה שונות ככל שניתן, למשרדים ולבתים של הבוסים ושלושת העובדים. מקום עבודתם של ניק והרקין הוא חברת "קומנדיין", שעוצבה כדי "להגביר את אי הנוחות והחרדה של עובדים זוטרים, אשר נמצאים בחדר אחד גדול ומבוקרים על ידי הבוס, היושב בתוך המשרד הפינתי הגדול שלו, שמשקיף על חדר זה". צוות העיצוב של הסרט נפגש עם בעלי חברות פיננסים כמו שבסרט, כדי ללמוד על הארכיטקטורה של המשרדים שלהם כדי ליצור עיצוב חזותי המתאים, החל מהעובד הזוטר ועד למשרד המנכ"ל. מעצב התלבושות בסרט, קרול ראמזי, עבר עם פרנקל ומעצב הסט יאן פאסקל, כדי להתאים את החליפה של הרקין לצבעים של משרדו – כחול ואפור קרירים. הבית של הרקין – "באותה מידה חסר חוֹם" כמו המשרד, אולם מעוצב יותר ושופע, כולל דיוקן ענקי שלו מצולם יחד עם "אשת הפרס" שלו.
עיצוב המשרד של ג'וליה היה, כפי שתואר – "אתגר", יצירה של "אווירה חושנית" למרפאת השיניים. פרנקל פנה לעיצוב דרך המנטליות של ג'וליה, באומרו, "היא סוג א' במקצועניות במשחק שלה, והיא אוהבת לשחק בחתול ועכבר, כך שזו תהיה סביבה מבוקרת לחלוטין, עם פתחים ונוף לחדרים האחרים – כך שהיא תמיד יודעת מה קורה. זה מאוד מתוכנן, עם תמונות עשירות וצלילים, יצירות אומנות מפוארות ועדיני תאורה – כל אלה מרגיעים עד שאתה נכנס למשרד הפרטי שלה. התריסים סגורים, דלתות עם מנעולים אוטומטיים, ואתה חושב לעצמך – זה 'בית המקדש של האבדון'." המשרד דומה לבית של הדמות, העיצוב של הבית הוא בעל חלונות רחבים המשקיפים על הרחוב, כדי "שיעניק לה את ההזדמנות להיחשף מתי שהיא לא יכולה לעשות זאת בעבודתה".
הסביבה של בובי עוצבה עם יותר ניגודים, הדמות נהייתה חדשה באזור עבודתה. פרנקל תיאר את הניגודים הללו כ-"החברה משקפת את המגע האנושי (של ג'ק פאלט), ואילו הבית (של בובי פאלט) הוא מקום חסר בושה לעצמו ולתיאבון הרברבני שלו". פרנקל המשיך, "זה כולל ערבוב של דברים אקזוטיים וארוטיים, בעיקר עם מוטיבים מצריים ואסיתיים משנות השמונים באווירה של מועדון הלילה הפופולרי סטודיו 54, דוג'ו מאולתר, המון מראות ומיטות עיסוי". חלקים מסוימים של עיצוב הבית סופקו על ידי פרשנותם של גורדון ופארל על הדמות וה"התאהבות" שלו באמנויות לחימה וה"הזיות בעלות התעוזה" שלו.
צילומים
הצילומים של הסרט "איך להיפטר מהבוס" התקיימו באזור לוס אנג'לס. צוות ההפקה ניסה למצוא מקומות "שאנשים לא ראו אותם כבר מאה פעמים בטלוויזיה ובקולנוע", בעיקר כדי לגרום לסרט להיראות כאילו הוא לוקח מקום בכל מקום באמריקה, "שבו אנשים מנסים לרדוף אחר החלום האמריקאי אבל נעצרים על ידי בוס נוראי ומתעלל". הסצנות בחברה "קומנדיין" צולמו בבניין משרדים בטורנס, קליפורניה, עם צוות בניית הסט על רצפה "פנויה". לחברת "פאלט כימיקלים", צוות ההפקה מצא מקום בסנטה פה ספרינגס, ובו צינורות ומכולות שמתאימים מאוד למפעלים לכימיה, ומסביב מתקני ניקוי עם מים ומתקני אחסון. כדי לנצל את הדימויים שמסביב, במחסן נדרשה סדרה מקיפה של שיפוצים, כולל חיתוך חלונות בתוך קירות הבטון ויצירת פתחים חדשים כדי לאפשר ולספק תפאורה חיצונית אל סצנת הסיום של הדמות של סאתרלנד. מסעדה בשם "T.G.I. Friday's" בלוס אנג'לס, הייתה בסרט הבר שבו ביקרו ניק, דייל וקורט; בעוד הסצנה שבה נפגשו השלושה עם דין ג'ונס בבר הייתה במרכז העיר לוס אנג'לס.
הסרט צולם באמצעות מצלמה דיגיטלית בשם "Panavisiom Genesis". גורדון עודד את השחקנים לאלתר, אף על פי שאניסטון טענה שאין להיות ביתרון על ההצעה של עמיתיה, באומרה, "הדיאלוג שלי היה פשוט כוריאוגרפיה יפהפייה שלא הייתי צריכה לעשות הרבה".
מוזיקה
הפסקול של הסרט הולחן על ידי המלחין עטור השבחים כריסטופר לנרץ. המוזיקה נתרמה על ידי מייק מק'ריידי מלהקת פרל ג'אם, סטפן לזארד מלהקת דייב מת'יוס בנד ומוני מארק - משתף פעולה עם ההרכב ביסטי בויז. מק'ריידי, לזארד ומארק עבדו עם המוזיקאים מאט צ'מברלין, דוד לביטה, אהרון קפלן, ויקטור אינדריזו, כריס צ'ייני, דייבי צ'גווידן וה-DJ צ'יפשוט כדי לפתח את פסקול הסרט. תרומות גדולות לפסקול הסרט נתרמו על ידי מוני מארק בכתיבת השירים, מק'ריידי ולביטה על הגיטרה, צ'ייני ולזארד על הבס, אינדריזו על התופים וה-DJ צ'יפשוט על הפונוגרף. לנרץ הקליט את פסקול הסרט באולפן ההקלטות המפורסם "The Village" במערב לוס אנג'לס וכן באולפן ההקלטות קפיטול רקורדס. לנרץ ניסה להישאר "אותנטי" לגבי ההתקדמות של הדמויות מעובדים ממוצעים לרוצחים מחושבים. כדי להשיג מטרה זו, הוא החליט שפסקול הסרט יהיה הקלטה דיגיטלית, במקום הקלטה של השירים בקלטת אנלוגית, בכוונה כדי שכל תו מוזיקלי ישמע כאילו הוא מושמע דרך תקליט. הוא הסביר: "הרעיון היה להרכיב להקה שיכולה להקליט יחד באותה הדרך שהיא יכולה להוציא אלבום. זה לא נגמר בהפקה דיגיטלית בכל דרך. זה חצוף, רועש ומלא ברהב וזחיחות. ידעתי שאם נוכל לרתום חלק מהקסם הקולי הזה בסרט, ולאחר מכן את הקשיחות והביטחון של המוזיקה שבאים כנגד בייטמן, סודייקיס וצ'רלי הבאים להדגיש ולרומם את ההומור במצבים המתרחשים לשלושה בסרט". לנרץ המשיך, "אנו במעקב באמצעות התוכנה "Pro Tools" שבה אנו מקבלים את הקול העבה, ועושים כל בחירה על סמך הרגשה ולא על סמך שלמות. אנחנו אפילו השתמשנו באחד המוצרים של חברת "Wurlitzer" האמריקנית שמוני מארק ניגן על פי הסגנון של באק- ,Where It's At'..."
"איך להיפטר מהבוס: פסקול הסרט המקורי" יצא בפורמטים פיזיים ודיגיטליים ב-5 ביולי 2011, על ידי חברת "WaterTower Music". הפסקול של הסרט מורכב מ-33 רצועות שאורכן הכולל הוא 63 דקות.
הכרזה והכנסות
הבכורה העולמית של הסרט התקיימה ב-30 ביוני 2011, ב-"TCL Chinese Theatre", בהוליווד, קליפורניה.
"איך להיפטר מהבוס" הכניס 117,538,559 $ (56.1%) בארצות הברית וקנדה, ועוד 92,100,000 $ (43.9%) בשאר רחבי העולם. סך הכול ההכנסות של הסרט מאז שחרורו הן 209,638,559 $. "איך להיפטר מהבוס" יצא לאקרנים ב-8 ביולי 2011 בארצות הברית וקנדה ב-3,040 בתי קולנוע. ביום הראשון להקרנה של הסרט רשם הסרט הכנסות של 9.9 מיליון דולרים. בסוף השבוע הראשון של הקרנת הסרט, הסרט הכניס סך הכול 28,302,165$
שבחים ופרסים
הסרט קיבל מספר מועמדויות לפרסים, לרבות פרס "Satellite" לשחקן המשנה הטוב ביותר לקולין פארל, ושלוש מועמדויות לפרסי הקומדיה של שנת 2012, כולל השחקן הקומי בייטמן, השחקנית הקומית אניסטון, וסרטי הקומדיה הטובים ביותר. פארל ואניסטון היו גם מועמדים ל"טובים ביותר על המסך" בטקס פרסי הסרטים של MTV לשנת 2012, ואניסטון זכתה בפרס.
סרט המשך
סת' גורדון אישר בחודש יולי 2011, כי התנהלו שיחות ודיונים לגבי סרט המשך, בעקבות ההצלחה הכלכלית של הסרט בארצות הברית. גורדון אמר: "כן, אנחנו בהחלט כבר דנו בנושא זה. הסרט התקבל בצורה טובה מאוד בארצות הברית, אז זה נהפך למאמץ מרוכז יותר עכשיו, שאנו מנסים להבין מה יכול להיות ההמשך." ב-4 בינואר 2012 אושר כי סרט המשך ייצא לפועל בעתיד, וכי גולדשטיין ודיילי ישובו לכתוב את התסריט. New Line Cinema דיווחו כי הם במשא ומתן עם גורדון כדי שיביים את הסרט הבא, וכן השחקנים בייטמן, דיי וסודייקיס צפויים לחזור לתפקידיהם.
ב-27 בפברואר 2012, אושר כי גולדשטיין ודיילי בתהליכים של כתיבת התסריט החדש. במרץ 2013, גולדשטיין ודיילי אישרו כי הם הגישו טיוטות של תסריטים רבים לסרט ההמשך, והייצור יתחיל מיד בסיום השלמת התקציב הדרוש. מאוחר יותר באותו החודש בייטמן, דיי וסודייקיס אושרו לשחק שוב בתפקידיהם בסרט ההמשך, ועם פוקס עדיין מתקיים משא ומתן כדי שיחזור. הסרט שוב יהיה בבימויו של גורדון, המופק על ידי ברט רטנר וג'יי שטרן, והצילומים אמורים להתחיל בסוף קיץ 2013.
סרט ההמשך "איך להיפטר מהבוס 2" (Horrible Bosses 2) יצא לאקרנים ב-26 בנובמבר 2014, כשמרבית צוות השחקנים מהסרט הראשון חוזר לגילום דמויותיהם גם בסרט השני, אלה כוללים גם את כריס פיין בתפקיד רקס, כריסטוף ואלץ בתפקיד המשקיע ואביו של רקס וג'ונתן בנקס בתפקיד הבלש הארקן. צילומי הסרט נערכו בקליפורניה בין ספטמבר 2013 ליוני 2014.
אפיק (קיבוץ)
אֲפִיק הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית המאוחדת השוכן בדרום רמת הגולן. הקיבוץ שוכן בגובה של 335 מטרים מעל גובה פני הים, ובגובה של 545 מטרים מעל פני הכנרת, ונמצא בין שני יובלי נחל עין גב.
היסטוריה
בשנת 1967 הוקמה באזור הכפר הנטוש ג'יבין (בסמוך לגבול עם סוריה, כ-6 ק"מ ממזרח למיקום קיבוץ אפיק כיום), היאחזות נח"ל בשם נח"ל גולן. במאי 1972 אוזרחה ההיאחזות וישוב הקבע הוקם באזור הכפר הסורי פיק, שנעזב במלחמת ששת הימים, במרחק של כ-10 ק"מ דרומית מערבית להיאחזות נח"ל גולן אשר הפכה לבסיס צבאי רגיל. היישוב האזרחי הוקם על ידי שני גרעינים של חניכי הנוער העובד והלומד: גרעין אתגר וגרעין ארגוב. הגרעינים התיישבו במקום ב-1972.
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות (מטעים הכוללים תפוחים, שזיפים, אגסים וגידולי שדה). ליישוב רפת חלב וכן לול. היישוב הוא אחד מארבעת היישובים השותפים באתר התיירות והנופש חמת גדר, כמו כן, נמצא ביישוב בית ההארחה "אורחן אפיק".
מקורו של שם היישוב בכפר הסורי פיק ששכן במקום וכן מאזכר את העיר התנ"כית אפק בנחלת שבט אשר. בשטח שבין הכפר פיק ועד לעיר נווה נערך קרב הירמוך בין הביזנטים והמוסלמים. סמוך לקיבוץ נמצא האתר הארכאולוגי תל סורג.
בשטח הקיבוץ נמצאים מבנים נטושים של מחנה צבאי סורי גדול. בצד המערבי, במקום הצופה על סוסיתא והכנרת, נמצא מועדון הקצינים הסורים. במועדון זה ביקר מספר פעמים אלי כהן וממרפסתו צפה על הכנרת. המרפסת מכונה כיום "מרפסת הר נבו" והיא חלק ממיזם שביל אלי כהן ברמת הגולן כפי שמעידים לוחיות הזיכרון הנמצאות במרפסת.
1977 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 130 שיגורים, 102 מהם (78%) על ידי ברית המועצות.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
חקר הירח
לא היו שיגורים
אסתר פרל
אסתר פרל (בצרפתית: Esther Perel; נולדה ב-20 בדצמבר 1958) היא פסיכולוגית יהודיה בלגית אמריקאית ישראלית, החוקרת את המתח הקיים בזוגיות בין הצורך בביטחון (אהבה, שייכות וקרבה) לבין הצורך בחופש (תשוקה ארוטית, הרפתקה ומרחק).
כף הרלאקר
כף הרלאקר (באנגלית: Cape Herlacher) הוא כף מכוסה קרח, הבולט לכיוון צפון מחצי האי מרטין בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אסתר פרל
קורות חיים
פרל נולדה להורים יהודיים ניצולי שואה מפולין, וגדלה באנטוורפן. על ילדותה בקהילת ניצולי השואה אמרה: "ראיתי סביבי שתי קבוצות – אלה שלא מתו, ואלה שחזרו לחיות. אלה שלא מתו בדרך כלל היו קשורים למקומם, לא מסוגלים לחוות עונג ולא יכולים לתת אמון, כי כשעומדים על המשמר, מודאגים, חרדים וחסרי ביטחון, אי-אפשר להרים את הראש כדי להמריא ולעוף, להשתעשע, להתנהג בביטחון ולדמיין. אלה שחזרו לחיים היו האנשים שתפשו את הארוטיות כסם-נגד למוות. הם ידעו כיצד לשמור על חיוניותם".
כף הרלאקר
גילוי ומיפוי הכף
הכף מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בינואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
אסתר פרל
קורות חיים
פרל למדה פסיכולוגיה וספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ירושלים. לאחר מכן עברה לארצות הברית ולמדה טיפול באמנות באוניברסיטת לסלי בקיימברידג', מסצ'וסטס. ב-1984 עברה לניו-יורק ללימודי תואר שני והתמחתה כפסיכותרפיסטית פסיכודינמית אצל המטפל המשפחתי סלבדור מינושין.
כף הרלאקר
מקור השם
שמה של הכף ניתן לה בשנת 1955 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
אסתר פרל
קורות חיים
פרל נשואה לד"ר ג'ק סול, פסיכולוג קליני ומרצה באוניברסיטת קולומביה. לזוג שני בנים.
כף הרלאקר
מקור השם
הכף נקראת על שמו של קארל ג'יי. הרלאקר (Carl J. Herlacher), קרטוגרף אנטארקטי בכיר במשרד ההידרגרפי של צי ארצות הברית (משרד המיפוי הימי) בשנת 1937.
אסתר פרל
קריירה מקצועית
גישתה הטיפולית של פרל הופכת את סדר העדיפויות המקובל בקרב מטפלים זוגיים: "בתחום שלי מלמדים אותנו להתעניין תחילה במצב הזוגיות, ואחר כך לשאול כיצד הוא מתבטא בחדר השינה. לפי נקודת מבט זאת, יחסי המין הם מטאפורה לכלל היחסים. הנחת היסוד היא, שאם נוכל לשפר את היחסים, הסקס ילך בעקבותיהם. אבל מנסיוני, לעיתים קרובות אין הדבר כך". לתפיסתה של פרל, בעוד שאהבה זקוקה לקרבה, אינטימיות והיכרות כדי לפרוח, תשוקה צריכה מרחק, אי-ודאות, חידוש והפתעה. האינטימיות וגילוי הלב מבטלים את המסתורין והריחוק שנדרשים לארוטיקה ולתשוקה.
פרל קושרת בין תוחלת החיים הארוכה, רצונם של אנשים להמציא את עצמם מחדש וריבוי האפשרויות של תקופתנו, לקשיים שעוברת המונוגמיה, ומעודדת שיחה על מגוון האפשרויות הקיימות בקשר זוגי, מתוך הנחה שאמון, תמיכה, התפתחות, חידוש והומור הם הבסיס לזוגיות טובה.
פרל קידמה את הרעיון של "אינטליגנציה ארוטית" בספר באותו שם, שיצא לאור ב-2006 והפך לרב מכר שתורגם ל-24 שפות. בעקבות הצלחת הספר זכתה לפרסום בינלאומי כמומחית בנושא מערכות יחסים ומיניות, בין היתר בזכות שתי הרצאות TED שנתנה – האחת בפברואר 2013 בשם "הסוד לתשוקה במערכת יחסים ארוכת טווח" והשנייה במרץ 2015 בשם "לחשוב מחדש בגידה ... שיחה עבור כל מי שאהב אי פעם". שנצפו תוך 4 שנים יותר מ-20 מיליון פעם.
ב-2017 יצא ספרה השני "סיפור מהצד" (במקור: The State of Affairs) הבוחן את הנושא של בגידה בזוגיות. הספר תורגם ויצא לאור בעברית ב-2019.
פרל מגישה פודקאסט בשם "מאיפה נתחיל?"(Where should we begin), שמשלב הקלטות חיות של פגישות ייעוץ טיפוליות עם זוגות אנונימיים ותובנות של פרל על מה ששמעה ועל הטכניקות שניסתה. הפודקאסט זכה בפרס גרייסי ב-2018.
עברית (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מונטה אלבאן
מונטה אלבאן (בספרדית: Monte Albán) הוא אתר ארכאולוגי של עיר מהתקופה הפרה-קולומביאנית בשטח השיפוט של העיר במדינת ואחאקה שבדרום מקסיקו. האתר ממוקם על רכס הררי נמוך המתנשא מעל למישור בקטע המרכזי של. ואחאקה, בירת המדינה של ימינו, שוכנת כ-9 קילומטרים מזרחית למונטה אלבאן.
המרכז הטקסי האזרחי של אתר מונטה אלבאן, שנחפר בחלקו, ממוקם על גבי רכס מפולס באופן מלאכותי. גובהו כ-1,940 מטרים מעל גובה פני הים, והוא מתנשא כ-400 מטרים מקרקעית העמק, במיקום קל להגנה. בנוסף לגרעין המונומנטלי, האתר מאופיין בכמה מאות טרסות מלאכותיות, ובתריסר מקבצים של תלים המכסים את כל קו הרכס והאגפים שמסביב. גם החורבות הארכאולוגיות על גבעות אצומפה (Atzompa) ואל גאיו (El Gallo) הסמוכות מצפון נחשבות באופן מסורתי לחלק בלתי נפרד מהעיר העתיקה.
מלבד היותה אחת הערים המוקדמות ביותר במסו-אמריקה, הייתה מונטה אלבאן חשובה במשך כמעט אלף שנים כמרכז החברתי-פוליטי והכלכלי של התרבות הזפוטקית. מונטה אלבאן נוסדה לקראת סוף התיכון בסביבות 500 לפני הספירה. בהגיע שלב העיצוב המאוחר (בערך 100 לפנה"ס עד 200 לספירה) הפכה מונטה אלבאן לבירת ישות בעלת שאיפות התפשטות רחבות היקף, ששלטה בחלק ניכר מרמות ואחאקה וקיימה יחסי גומלין עם מדינות אזוריות אחרות במסו-אמריקה, כמו טאוטיווקאן מצפון. העיר איבדה את הבכורה הפוליטית שלה עד סוף המאוחר (בערך 500–750 לספירה), וזמן קצר לאחר מכן ננטשה ברובה. התיישבות מחודשת בקנה מידה קטן, שימוש חוזר אופורטוניסטי במבנים ובקברים קדומים יותר וביקורים פולחניים אפיינו את ההיסטוריה הארכאולוגית של האתר עד לתקופה הקולוניאלית.
האטימולוגיה של שמו של האתר כיום אינה ברורה. הצעות לגבי מקורו נעות מעיוות משוער של שם ילידי זפוטקי ועד להתייחסות מהתקופה הקולוניאלית לחייל ספרדי בשם מונטאלבאן (Montalbán) או ל באיטליה. שמה הזפוטקי העתיק של העיר אינו ידוע, שכן הנטישה של העיר התרחשה מאות שנים לפני כתיבת המקורות ה המוקדמים ביותר הזמינים.
תולדות המחקר
רק בשנת 1931 נערכו חפירות מדעיות רחבות היקף, בניהולו של הארכאולוג המקסיקני. בשנת 1933 סייעה המחנכת והאנתרופולוגית המקסיקנית בחפירת קבר 7. במהלך שמונה עשרה השנים הבאות, חפרו קאסו ועמיתיו איגנסיו ברנאל (Ignacio Bernal) וחורחה אקוסטה (Jorge Acosta) חלקים גדולים בתוך הליבה המונומנטלית של האתר. הרבה ממה שנראה כיום באזורים הפתוחים לציבור שוחזר באותה תקופה. מלבד חפירה של מספר רב של מבני מגורים ומבנים אזרחיים-טקסיים ומאות קברים ואתרי קבורה, אחד ההישגים של הפרויקט של קאסו ועמיתיו היה הכנת כרונולוגיה של כלי חרס (שלבים מונטה אלבאן I עד V) עבור התקופה שבין הקמת האתר סביב 500 לפנה"ס עד סוף בשנת 1521.
שלב חשוב נוסף בהבנת ההיסטוריה של ההתיישבות באתר מונטה אלבאן הושג באמצעות פרויקט "דפוסי ההתיישבות הפרהיסטוריים בעמק ואחאקה" שהחלו ריצ'רד בלנטון (Richard Blanton) וכמה עמיתים מאוניברסיטת מישיגן בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20. הסקר והמיפוי האינטנסיבי שלהם של האתר כולו הדגימו את קנה המידה והגודל המלא של מונטה אלבאן, מעבר לשטח המצומצם שנחקר על ידי קאסו. העונות הבאות של אותו פרויקט בניהולם של בלנטון, גארי פיינמן (Gary Feinman), סטיב קובלבסקי (Steve Kowalewski), לינדה ניקולס (Linda Nicholas) ואחרים הרחיבו את כיסוי הסקר כמעט לכל העמק, והפיקו כמות מידע שלא תסולא בפז של נתונים על דפוסי ההתיישבות המשתנים של האזור מהזמנים הקדומים ביותר ועד הגעתם של הספרדים בשנת 1521 לספירה.
היסטוריה של האתר
כפי שעולה מהסקר של בלנטון באתר, נראה שגבעות מונטה אלבאן לא היו מיושבות לפני 500 לפני הספירה (סוף שלב כלי החרס של רוסאריו). באותה תקופה, הייתה סן חוסה מוגוטה מרכז האוכלוסייה העיקרי בעמק ובבסיסו של משטר צ'יף ששלט ככל הנראה בחלק גדול מהזרוע הצפונית של העמק, זרוע אטלה (Etla). אולי עד שלושה או ארבעה מרכזים אחרים, קטנים יותר, בעיקר שלטו בתת-אזורים אחרים של העמק, כולל בזרוע הדרומית של ואייה גרנדה (Valle Grande) ויַגוּאִיהּ (Yegüih) בזרוע המזרחית של טלקולולה (Tlacolula). נראה כי תחרות ולוחמה אפיינו את שלב רוסאריו. נתוני הסקר האזורי מצביעים על קיומו של אזור חיץ לא מאוכלס בין משטר הצ'יף בסן חוסה מוגוטה לאלה שמדרום וממזרח.
בתוך שטח ההפקר הזה נוסדה מונטה אלבאן בסוף תקופת רוסאריו והיא הגיעה במהירות לאוכלוסייה שנאמדת בכ-5,200 עד סוף השלב הבא של מונטה אלבאן (סביב 300 לפני הספירה). גידול האוכלוסייה יוצא דופן זה לווה בהצטמצמות מהירה באותה מידה של האוכלוסייה בסן חוסה מוגוטה ובאתרי לוויין שכנים, ולכן סביר שעיקר האליטות שלהם היו מעורבות ישירות בהקמת בירת זפוטק העתידית. המעבר המהיר הזה של האוכלוסייה וההתיישבות, מיישובים מקומיים מפוזרים לאתר עירוני מרכזי באזור לא מיושב בעבר, כונה על ידי מרקוס ופלנרי בשם "הסינויקיזם של מונטה אלבאן" (Monte Alban Synoikism)  בהתייחסות למקרים דומים מתועדים באזור הים התיכון בעת העתיקה.
אף על פי שקודם לכן חשבו שתהליך דומה של נטישה בקנה מידה גדול, ובכך השתתפות בהקמת מונטה אלבאן, התרחש במרכזים של משטרי צ'יף אחרים בעיקר, כגון יגואיה וטילקחטה, לפחות במקרה של האחרון זה נראה לא סביר. פרויקט שנערך על ידי צ'ארלס ספנסר (Charles Spencer) ואלזה רדמונד (Elsa Redmond) מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק הראה כי בניגוד להשערה שהאתר ננטש, הוא גדל באופן משמעותי באוכלוסייתו בתקופות מונטה אלבאן המוקדמת I והמאוחרת I (בערך 500–300, לפנה"ס ו-300-100 לפנה"ס, בהתאמה). ייתכן שהיישוב בטילקחטה התנגד באופן פעיל להשתלבות במדינת מונטה אלבאן שהלכה והתחזקה.
המונומנטים
הרחבה המרכזית תחומה מצפון ומדרום על ידי בימות גדולות הנגישות מהרחבה באמצעות גרמי מדרגות מונומנטליים. בצדה המזרחי והמערבי תחומה הרחבה באופן דומה באמצעות מספר תלוליות קטנות יותר, עליהן ניצבו מקדשים ובתי מגורים של האליטות, וכן אחד משני מגרשי הכדור שידוע שהיו קיימים באתר. ציר צפון-דרום של תלים תופס את מרכז הרחבה ושימש באופן דומה כבימות למבנים טקסיים.
מאפיין אחד של מונטה אלבאן הוא המספר הגדול של מונומנטים מגולפים ברחבי הרחבה. הדוגמאות המוקדמות ביותר הן מה שנקרא "דנסאנטס" (Danzantes, מילולית: "רקדנים"), שנמצאו בעיקר בסביבת בניין L. אלו מייצגים גברים עירומים בתנוחות מעוותות ומפותלות, חלקם עם איברי מין מושחתים. ה"דנסאנטס" כוללים תכונות פיזיות האופייניות לתרבות האולמקית. ההשערות שהועלו במאה ה-19 שהם מתארים רקדנים נדחו כיום לחלוטין. מונומנטים אלה, המתוארכים לתקופת ההתיישבות המוקדמת ביותר באתר (מונטה אלבאן I), מתפרשים כיום כמייצגים שבויי מלחמה מעונים, שהוקרבו, חלק מהם מזוהים בשם. הם עשויים לתאר מנהיגים של מרכזים וכפרים מתחרים שנכבשו על ידי מונטה אלבאן. למעלה מ-300 אבני "דנסאנטס" תועדו, וניתן לצפות בכמה מהאבנים שהשתמרו בצורה הטובה יותר במוזיאון של האתר. קיימת אינדיקציה מסוימת לכך שלזפוטקים היה כתב והם ניהלו לוח שנה.
סוג שונה של אבנים מגולפות נמצא בבניין J הסמוך במרכז הרחבה המרכזית, מבנה המאופיין גם בצורת חץ יוצאת הדופן ובכיוון השונה מרוב המבנים האחרים באתר. בתוך קירות הבניין שובצו יותר מ-40 לוחות גדולים ומגולפים המתוארכים לתקופת מונטה אלבאן II. הם מתארים שמות מקומות, מלווים מדי פעם בכתובת נוספת ובמקרים רבים מאופיינים בראשים הפוכים. אלפונסו קאסו היה הראשון שזיהה את האבנים הללו כ"לוחות כיבוש", כנראה הם מפרטים מקומות שהאליטות של מונטה אלבאן טענו כי כבשו או שלטו. חלק מהמקומות הרשומים על לוחות בניין J זוהו באופן ניסיוני. במקרה אחד (אזור קניאדה דה קואיקטלאן (Cañada de Cuicatlán) בצפון ואחאקה) אושר כיבוש זפוטקי שם באמצעות סקר וחפירות ארכאולוגיות.
האתר של מונטה אלבאן מכיל כמה עדויות, באמצעות הארכיטקטורה שלו, המצביעות על כך שהיה ריבוד חברתי בתוך היישוב. סביב היישוב נבנו חומות בגובה של עד תשעה מטרים ורוחבן עשרים מטרים; אלו לא רק יצרו גבול בין מונטה אלבאן ליישובים השכנים, אלא גם הוכיחו את כוחן של האליטות בתוך הקהילה. בניתוח של סקוט האטסון (Scott Hutson) על היחסים בין פשוטי העם והאליטות במונטה אלבאן, הוא מציין שהתלוליות המונומנטליות שנמצאו בתוך האתר נראו מרווחות באופן שווה בכל האזור. התלים היו אפוא קרובים מספיק לכל בית כדי לשמור עליהם בקלות תחת פיקוח. האטסון מציין גם כי עם הזמן נראה היה שסגנון הבתים השתנה, הפך לפרטי יותר עבור המתגוררים בבניינים והקשה על גורמים מבחוץ להשיג מידע על התושבים. שינויים אלו ביכולתן של האליטות לקבל מידע על חייהם הפרטיים של אזרחים אחרים מילאו תפקיד מרכזי במבנה הפוליטי הפנימי של היישוב.
רבים מהממצאים שנחפרו במונטה אלבאן, במהלך למעלה ממאה שנה של מחקר ארכאולוגי, ניתן לראות במוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה במקסיקו סיטי ובמוזיאון האזורי של ואחאקה (Museo Regional de Oaxaca), הממוקם במנזר לשעבר של סנטו דומינגו דה גוסמאן בעיר ואחאקה. המוזיאון האחרון מכיל רבים מהחפצים שהתגלו בשנת 1932 על ידי אלפונסו קאסו בקבר 7 של מונטה אלבאן, קבר זפוטקי מהתקופה הקלאסית, ששימש באופן אופורטוניסטי בתקופה הפוסט-קלאסית לקבורה של פרטים מהאליטות של ה. הקבורה שלהם לוותה בכמה ממנחות הקבורה המרהיבות ביותר מכל אתר ביבשת אמריקה.
מונטה אלבאן היא יעד תיירותי פופולרי למבקרים בוואחאקה. המוזיאון הקטן באתר מציג בעיקר אבנים מגולפות מקוריות מהאתר. באתר ביקרו 429,702 מבקרים ב-2017.
איומים
האיום העיקרי על אתר ארכאולוגי זה הוא התפשטות עירונית, הפולשת ו"מאיימת להתרחב לשטחים בעלי ערך ארכאולוגי פוטנציאלי". כדי לסבך את העניינים, מנהלת האתר מחולקת בין ארבע רשויות שונות, מה שהופך מאמץ מאוחד לעצור את הפלישה העירונית למאתגר.
אדריכלות
הסימטריה לא הייתה הגורם המרכזי בפריסת המבנים ברחבת מונטה אלבאן. אף על פי שהזוויות בתוך הרחבה אינן פינות מושלמות של 90 מעלות, הרחבה נראית כמו מלבן מבלי להיות כזו. המבנים אינם ערוכים בצורה סימטרית, שכן המרחקים בין המבנים משתנים מאוד מבניין לבניין. שיטות הבנייה ששימשו להתמצאות השתנו עם התרחבות מונטה אלבאן. מבנים מוקדמים, בצד המערבי של הרחבה, מסובבים מדרום למזרח, בעוד שמבנים מאוחרים יותר מתיישרים יותר עם רוחות השמיים.
היוצא מן הכלל הוא המבנה המכונה בניין "J". מבנה זה ממוקם בקו המרכזי של הכיכר אך הוא מסובב ואינו מיישר קו עם המבנים האחרים. משערים שלבניין "J" היה קשר/משמעות אסטרונומית. בתכנון/בניית המבנים נלקחו בחשבון גם רעידות אדמה. קירות עבים שימשו לעיתים קרובות בבנייה, כמו גם צדדים משופעים בעת בניית מבנים גבוהים / גדולים יותר.
חקלאות
מונטה אלבאן היה לא רק מבצר או מקום קדוש, אלא עיר מתפקדת לגמרי. התושבים הגיעו מהאדמה החקלאית העשירה מתחת למונטה אלבאן והיו תלויים מאוד בחקלאות. מונטה אלבאן הפכה למרכז חקלאי עם התרחבות האזור שפותח עם מבנים. האוכלוסייה עיבדה את העמקים ועלתה בהדרגה עד לפסגת הגבעה על מנת לתמוך באוכלוסייה ההולכת וגדלה.
Baojun RS-5
Baojun RS-5 הוא דגם של קרוסאובר קומפקטי ומהודר, המוגדר SUV, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Baojun אשר מיוצרת משנת 2018 ועד היום.
היצרן "Baojun" הוא חברת בת של סאיק מוטור בשליטה ובשיתוף (joint venture) קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, ויצרן הרכב הסיני SAIC.
סלמון (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששמם סלמון:
ראו גם
}}
100 Miles and Runnin'
הוא מיני אלבום של להקת N.W.A שיצא לאור ב-16 באוגוסט 1990 באמצעות חברת התקליטים רות'לס רקורדס. זהו אלבומה הראשון של הלהקה מאז עזיבתו של הראפר אייס קיוב את הלהקה, בעקבות בעיות כלכליות. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב באיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ומכר יותר מחצי מיליון עותקים.
המיני-אלבום מהווה נקודת מפנה בלהקה, אשר עברה משירי מחאה נגד המשטרה, לשירים נגד גזענות ושוביניזם. השיר הראשון נקרא כשם האלבום, "", זהו שיר הנושא במיני אלבום והוא הושמע עשרות פעמים ברדיו ובטלוויזיה. בווידאו קליפ לשיר מצולמת הלהקה בורחת מהמשטרה ולועגת ל-FBI שניסו לעצור את הלהקה מהקלטת שירים, בשל שירם "Fuck The Police" מהאלבום Straight Outta Compton.
ד"ר דרה הוסיף לשיר "Just Don't Bite It", שיר פרודי שובינסטי על ניצול נשים, גרוב סינטיסייזר איטי וביטים פאנקיים אשר לא טיפוסיים לשירים מסוג זה. עוד שיר פרודי מהאלבום הוא "Sa Prize Pt. 2" שמארח את הכותב של הלהקה, The D.O.C., הוא המשך לשיר המחאה "Fuck The Police" מאלבומם הקודם, בו הם מקללים את המשטרה שוב, על אף האזהרה של ה-FBI.
מחלוקת עם אייס קיוב
בשיר "Real Niggaz" (שמופיע גם באלבום Efil4Zaggin) תוקף MC Ren את אייס קיוב. לדבריו, אנשים קונים את האלבום שלו, רק משום שהם חשובים שמדובר ב-N.W.A. משפט זה נאמר כתגובה להצלחת האלבום של אייס קיוב "AmeriKKKa's Most Wanted", שיצא רק 3 חודשים לפני כן, והפך את אייס קיוב לאחד הראפרים הפופולרים ביותר באותה שנה.
רשימת שירים
כל השירים הופקו על ידי ד"ר דרה ו-DJ Yella.
ללכת עם אנשי מערות
ללכת עם אנשי מערות (באנגלית: Walking with Cavemen) היא סדרת טלוויזיה מוקומנטרית של ה-BBC שעלתה לשידור ב-1 באפריל 2003 בבריטניה. סדרה זו היא סדרה-בת של הסדרות המצליחות: ללכת עם דינוזאורים, ללכת עם מפלצות ובעיקר ללכת עם חיות, שם מופיעים הפרקים הראשונים. רוברט וינסטון הוא הקריין בממלכה המאוחדת. בצפון אמריקה אלק בולדווין מגיש, אך הוא אינו מופיע באתרי הצילומים אלא בחדר נפרד מול ממצאי הומינידים. הסדרה שודרה בישראל בערוץ 8 במהלך שנות האלפיים תחת השם "לפגוש את אנשי המערות".
סדרה זו מספרת על האבולוציה של האדם בארבעה פרקים, כשבכל פרק מופיע הומוניד ראשי אחר. הסדרה מכניסה את הצופה לעולמם של האדם הקדמון.
יוסף גוזלן
ביוגרפיה
יוסף גוזלן נולד במרוקו. בשנת 1954 עלתה משפחתו ארצה והגיעה לשכונת תל חנן שבנשר. הוא למד בבית הספר ביישוב ובתיכון המקצועי בנשר, עד שסיים את הלימודים בו במגמת מסגרות. היה חובב ספורט ושיחק כדורגל בקבוצת הפועל תל חנן בליגה ב' צפון.
בבוקר ה-29 בינואר 1970 שימש גוזלן כמפקד נגמ"ש ביחידה של משמר הגבול שפעלה מזרחית לקיבוץ גשר שבעמק בית-שאן, בקרבת הגבול עם ירדן. אש נפתחה מעבר לגבול לעבר זחל"ם של צה"ל וקצין שעמד לידו נפגע. גוזלן מיהר עם רכבו למקום וירד ממנו כדי לסייע לפצוע, אך נפגע בעצמו באש האויב. מפקדו סיפר כי נפגע שתים-עשרה פעמים ולמרות זאת המשיך להילחם עד שפגע בו הכדור השלושה-עשר והרגו.
כ"א באלול
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א אלול היא לרוב פרשת נצבים-וילך. אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח הוא ביום ראשון (שנים מקביעויות השא, החא וזחא), פרשת בר המצווה היא פרשת נצבים בלבד. אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז), אז פרשת בר המצווה היא פרשת כי תבא.
יוסף גוזלן
ביוגרפיה
יוסף גוזלן היה בן 19 במותו. הוא הניח אם וששה אחים ואחיות. הוא הובא לקבורה בחלקת המשטרה בבית הקברות הצבאי בחיפה. על פעולתו בקרב שבו נפל הוענק לו עיטור האומץ של המשטרה.
קורא ספרים אלקטרוני
קורא ספרים אלקטרוני הוא מכשיר ייעודי להצגת ספרים אלקטרוניים (להבדיל ממחשב, שהצגת ספרים אלקטרוניים היא אחת ממגוון רחב של המטרות שלו).
בשלהי המאה העשרים הוחל בפיתוח קוראי ספרים אלקטרוניים - מכשירים ייעודיים לקריאה של ספר דיגיטלי. מכשירים אלה מתאפיינים בגודל קטן יחסית למחשב, גודל הקרוב לזה של ספר כיס, ויכולת לטלטל אותם בקלות ממקום למקום, ללא צורך בחיבור קבוע לרשת החשמל או לקווי תקשורת.
דגמים בולטים של מכשירים כאלה הם סוני רידר, נוק, קובו ואמזון קינדל המוביל את הקטגוריה.
מכשירי קריאה אלו מחולקים למכשירים בעלי צג LCD וכאלו בעלי תצוגה אלקטרופורטית ("דיו אלקטרוני") שנותנת תחושה של קריאה מנייר ולא כוללת תאורה אחורית כלשהי. גם מחשב לוח, הדומה בצורתו לקורא ספרים אלקטרוני, אך הוא מחשב, מתחרה בקורא האלקטרוני על לבם של הקונים.
טכנולוגיה של דיו אלקטרוני
הטכנולוגיה הייחודית של דיו אלקטרוני (E-ink) היא זו שתרמה להצלחתם של קוראי ספרים אלקטרוניים ייעודיים. המכשיר "מדפיס את הדף" ולא מבזבז אנרגיה בין הדפסה אחת לאחרת. התוצאה היא זמן ארוך במיוחד שהמכשיר עובד ללא טעינה (עד חודש ימים), משום שהאנרגיה מבוזבזת אך ורק בדפדוף הדפים ולא בזמן הקריאה עצמו. בנוסף, מסכי הדיו אלקטרוני אינם מרצדים ואינם מעייפים את העיניים כמו מסכי מחשב. כל זה תורם לחוויית קריאה שמדמה קריאת ספר מודפס.
תמיכה בעברית
קוראי ספרים אלקטרוניים תומכים על פי רוב במספר פורמטים של ספרים אלקטרוניים אך לא כל הפורמטים האלו תומכים בעברית. מכשירים רבים מתקשים להתמודד עם הצגה נכונה של העברית גם עם פורמטים שתומכים בה. לעיתים נדרשות התאמות מיוחדות או עדכונים שמאפשרים תמיכה כזו. קורא הספרים האלקטרוני הראשון שתמך בספרים בעברית היה של חברת Bookware הישראלית. קוראי ספרים אלקטרוניים נוספים התומכים בספרים בעברית הם: inkBOOK המגיע עם אפליקציית הליקון מותקנת, eSlick ,PAGEone, פוקטבוק, אמזון קינדל ו-Evrit. בשנים האחרונות נכנסו לישראל שתי חברות נוספות של קוראי ספרים אלקטרוניים: Onyx Boox הסינית ו-Pocketbook האוקראינית. כל הדגמים של חברות אלה מאפשרים לא רק תמיכה מלאה בקבצים בעברית, אלא אף תפריט מלא בעברית המותאם לקהל הישראלי.
טלפונים חכמים ומכשירים מבוססי iOS כמו אייפון ,אייפוד ,אייפד עליהם מותקנת אפליקציית קריאה כגון iBooks או סטאנזה תומכים בספרים בעברית.
באופן דומה, טלפונים חכמים וטאבלטים מבוססי מערכת הפעלה אנדרואיד כמו סדרת סמסונג גלקסי S, סמסונג גלקסי טאב, HTC Flyer ואחרים תומכים בקריאת ספרים בעברית כאשר מותקנת עליהם אפליקציית קריאה מתאימה כמו אפליקציית הליקון, אוברדרייב מדיה קונסול או מון רידר.
אור ירח (סרט)
אור ירח (באנגלית: Moonlight) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2016, בבימויו של בארי ג'נקינס. הסרט מבוסס על מחזה מאת טיירל אלווין מאקרייני בשם "In Moonlight Black Boys Look Blue". הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 2017.
בסרט משחקים טרוונטה רודס, אנדרה הולנד, ג'אנל מונה, אשטון סנדרס, נעמי האריס ומהרשלה עלי.
הסרט צולם במיאמי פלורידה בתחילת שנת 2015, והוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של טליורייד. הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2016 על ידי חברת ההפצה העצמאית "A24".
נכון לפברואר 2017 הסרט גרף כ-18 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט זכה לביקרות מהללות ובפרט המשחק, הבימוי, הצילום, הפסקול ונושא הסרט. בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-74 הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה ואף היה מועמד לחמישה פרסים אחרים. הסרט קיבל 8 מועמדויות לפרסים בטקס פרסי אוסקר ה-89 וזכה ב-3 פרסים כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. מהרשלה עלי, בתפקיד חואן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובארי ג'נקינס וטארל אלווין מקראני זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר על עיבוד קולנועי לפרויקט דרמה "באור ירח בחורים שחורים נראים כחולים" מאת טארל אלווין מקראני. זכייתו של הסרט בפרס האוסקר הייתה מלווה בתקרית מביכה - תקלה טכנית הביאה להכרזה על הסרט לה לה לנד כזוכה בפרס הסרט הטוב ביותר ורק לאחר מספר דקות התבררה הטעות והפרס הועבר למפיקי "אור ירח".
1. ליטל
בליברטי סיטי, מיאמי, סוחר סמים בשם חואן מוצא את שיירון, ילד מתבודד שעבר מקרי אלימות ובעל הכינוי "ליטל". חואן לוקח את שיירון לביתו ומרשה לו לבלות את הלילה איתו ועם חברה שלו טרזה. בבוקר למחרת, חואן מחזיר את שיירון לאמו הרגישה והאלימה פאולה.
שיירון ממשיך לבלות את זמנו עם חואן, המלמד אותו לשחות וממליץ לו למצוא את הדרך שמתאימה לו. לילה אחד, חואן מבחין בפאולה מעשנת קראק עם אחד מלקוחותיו. הוא גוער בה על כך שהיא מעשנת והיא גוערת בו חזרה שהוא בכלל מכר לה את זה בעצמו. נבוכה, היא חוזרת הביתה ומוציאה את כעסיה על שיירון הצעיר.
למחרת, שיירון מתוודה בפני חואן וטרזה שהוא שונא את אמו. לאחר מכן, הוא שואל את חואן מה המשמעות של הביטוי "מתרומם", מילה שכינו אותו בה בבית הספר. חואן עונה לו שזה בסדר להיות הומו ושהוא לא צריך לתת לאנשים לרדת עליו בגלל זה. אחר כך, שיירון שואל את חואן אם הוא מכר סמים לפאולה אמו וכשמתגלה לו שכך עשה, הוא עוזב את חואן המלא ברגשות אשמה.
2. שיירון
כעת כמתבגר, שיירון רץ ממקום למקום בניסיון לברוח מבחור בכיתתו בשם טרל, שמתעלל בו באופן תדיר. הוא מבלה עם טרזה שגרה כעת לבד לאחר שחואן מת. פאולה הופכת למכורה לקראק ועובדת בזנות כדי לממן את התמכרותה, לעיתים קרובות היא מכריחה את שיירון להביא לה כסף שטרזה נתנה לו.
לילה אחד, שיירון חולם חלום שבו חברו הטוב ביותר קווין שוכב עם אישה. בלילה אחר, קווין מבקר את שיירון בחוף ליד ביתו. בזמן שהם מעשנים מריחואנה, הם דנים על השאיפות שלהם ועל הכינוי "שחור", כינוי שקווין כינה את שיירון בו. לאחר רגע טעון ביניהם, הם מגיעים לסיטואציה אינטימית.
בבוקר למחרת, טרל לוחץ על קווין להשתתף בטקס זובור נגד שיירון. קווין חובט בשיירון עד שהוא לא יכול לקום מהרצפה, לפני שטרל ועוד מספר בחורים חובטים בו. שיירון מאוחר יותר נפגש עם עובדת סוציאלית, שדוחקת בו לחשוף את זהותם של תוקפיו. הוא מסרב, מכיוון שהוא לא מאמין שחשיפת שמותיהם תעזור במשהו. למחרת, שיירון מרסק כיסא בגבו של טרל. כאשר המשטרה אוסרת אותו, שיירון מסתכל על קווין שמביט בו חזרה במבט חסר תועלת.
3. בלאק
בזמן שהוא מבקר את אמו במרכז לגמילה מסמים, שיירון מודה שהוא מרגיש ייסורי מצפון על חוסר האמפתייה שהוא מרגיש כלפיה. לבסוף פאולה מתנצלת בפניו שהיא לא הייתה שם בשבילו כשהוא היה צריך אותה ושיירון בוחר לסלוח לה.
שיירון נוסע למיאמי ונפגש מחדש עם קווין, שעכשיו עובד במסעדה. שיירון מסרב לדבר ולשתות איתו. קווין מודה שהוא מופתע ממראהו של שיירון, מעיסוקו ומרצונו העז להיפגש איתו. לאחר שהם אוכלים ארוחת ערב יחדיו, הם נוסעים לביתו של קווין. קווין מספר לשיירון שאף על פי שחייו לא פנו בדרך שהוא ציפה שהם יפנו, הוא עדיין מאושר. שיירון מודה בפני קווין שהוא לא הגיע למצב אינטימי עם מישהו מאז ששניהם היו יחד בחוף הים. הם מתפייסים וקווין מחבק בעדינות את שיירון.
הסרט נגמר בפלאשבק לאחור, שבו רואים את שיירון הצעיר עומד על חוף הים המואר באור הירח.
Hallelujah (שיר של קארי אנדרווד וג'ון לג'נד)
Hallelujah (בעברית: הללויה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, בשיתוף עם הזמר-יוצר ג'ון לג'נד, מתוך אלבום חג המולד שלה, My Gift. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2020, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס נאשוויל, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ון סטפנס וטובי גד והופק על ידי גרג וולס, שהפיק את שאר שירי האלבום. השיר נשלח לאנדרווד כמה זמן לאחר שכבר עבדה על האלבום. היא הצהירה ואמרה כי: "בזמן שהשיר הזה הגיע אליי, כבר הייתי בשיא ההכנות של האלבום ולבסוף החלטתי לצרף גם אותו".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-600 אלף השמעות.