cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קראש בנדיקוט - דמויות
קוקו בנדיקוט
קוקו בנדיקוט היא אחותם של קראש וקראנץ'. על אף שקוקו היא בנדיקוט, לה יש מראה אנושי יותר מאחיה. במשחקים הראשונים היא לבשה אוברול, אך החל מהמשחק קראש ניטרו קארט, היא החלה ללבוש סט ביגוד רגיל של מכנסי ג'ינס וחולצה לבנה. בניגוד לקראש, קוקו יכולה לדבר. קוקו היא טובת לב כמו אחיה, ובעלת אינטליגנציה גבוהה יותר משלו. ה-IQ שלה עומד על 164, והיא בעלת מיומנויות מחשב וטכנולוגיה גבוהות. היא גם מומחיות באמנויות לחימה ובנסיעה על קורקינט, סנובורד וספינת חלל. לקוקו יש טיגריס מחמד בשם פורא, המשמש אותה גם לרכיבה. הופיעה במשחק השני בסדרה, קורטקס מכה שנית.
אקו אקו
אקו-אקו התחיל בשני המשחקים הראשונים בסדרה בתור מסכה מסתורית שמופיעה ליד קראש ומספקת לו הגנה. במשחק השלישי בסדרה, נוספה לו אישיות וסיפור רקע, והתגלה שהוא רוח של רופא אליל שנשמתו התחברה עם מסכה עתיקה. הוא כלא לפני אלפי שנים את אחיו המרושע, אוקה-אוקה, בכלא תת-קרקעי, והוא השתחרר בזכות ד"ר קורטקס. אקו טוב-לב ובעל מזג חיובי, על אף ששמו ביפנית מתורגם ל"רשע-רשע" (אקו משמע "רשע" ביפנית), מה שנוגד את אישיותו. לאקו היכולת להגן על קראש וגם יכולת לחטוף טיטאנים ולהשתגר (במשחקים קראש של הטיטאנים ומוח מעבר למוטאנט).
ד"ר נאו קורטקס
ד"ר קורטקס הוא מדען מרושע שמנסה כמעט בכל משחק להשתלט על העולם. הנבל המרכזי בכל משחקי הסיפור הראשי (לא כולל משחקי ספין-אוף כגוון קראש טים רייסינג) מלבד בשני משחקים: נ. טראנסד, שבו הוא לא הופיע בכלל, וטווינסאיניטי, שבו הוא משתף פעולה עם קראש. במשחק קראש של הטיטאנים, הוא מתחיל כנבל הראשי אבל אוקה-אוקה מחליף אותו באחייניתו, נינה. קורטקס בעל שלל עוזרי מעבדה ונושאי כלים, על אף שהוא עצמו עובד בשביל אוקה-אוקה. מפחד מאוקה-אוקה.
ד"ר נייטרוס בריו
'''נ. בריו''' הוא נושא הכלים הראשון של ד"ר קורטקס. נוטה לצחוק בפעמים לא קשורות ומרוב חוסר הערכה מצד קורטקס, הוא אומר שהוא המציא דברים שלא הומצאו על ידיו. כאשר הוא שותה מבקבוק נסיוב שהוא פיתח, הוא הופך למפלצת ירוקה וענקית (ביחד עם הברגים שמחוברים לו לראש, הוא מהווה פרודיה על המפלצת של פרנקנשטיין). במשחק השני אומר לקראש להביא לו 42 אבני חן כדי לעצור את התכנית של קורטקס, ובזמן שקראש אוסף קריסטלים בשביל קורטקס, בריו שולח את העוזרים שלו לתקוף את קראש. לבסוף קראש מביא לו את האבנים, וביחד הם מפוצצים את הספינה של ד"ר קורטקס. הופיע במשחק הראשון בסדרה.
ד"ר נ. ג'ין
'''נ. ג'ין''' הוא נושא הכלים השני והנוכחי של ד"ר קורטקס. המאפיין הבולט ביותר שלו הוא הטיל שתקוע בצידו הימני של ראשו. הטיל נתקע שם כשהוא היה פיזיקאי בתעשיית ההגנה. לנ. ג'ין יש מבטא המזכיר את קולו של פיטר לורה. נ. ג'ין מטורף ביחס לשאר הדמויות, בעוד שאלו סולדות ממנו. הופיע לראשונה ב-"Cortex Strikes Back".
טייני טיגר
טייני טיגר הוא טיגריס טסמני שעבד בשביל ד"ר נייטרוס בריו ועבר לצידו של קורטקס. טייני הוא גדול ממדים וטיפש, ובעל תאווה להרוס כל דבר. במשחק קראש של הטיטאנים, טייני עבר שינוי, הן במראה, הן באישיותו (שמהווה פרודיה על מייק טייסון) ואף בגזע שלו, ששונה לטיגריס סיבירי. מאז 2017 הוא שונה חזרה לטיגריס טסמני. טייני הוא המוטנט המוערך ביותר אצל קורטקס. הופיע לראשונה ב-"Cortex Strikes Back".
דינגודייל
דינגודייל הוא מתנקש חצי דינגו וחצי תנין בעל מבטא אוסטרלי ששירותיו נשכרו על ידי אוקה-אוקה וד"ר קורטקס כדי לחסל את קראש. למרות כישלונו, דינגודייל הופך לעוזר וחבר בצוות של קורטקס. הופיע לראשונה ב-"Warped". במשחק "עניין של זמן", עזב את הרשע ופתח מסעדה.
ד"ר נפאריוס טרופי
'''נ. טרופי''' הוא מדען אשר יכול לשלוט בזמן. יש לו עור כחול ומבטא בריטי. הוא נושא "קולן" ענק המשמש אותו לתקיפה. הוא בנה את מכונת עיוות הזמן שבעזרתה המשתמשים יכולים לנסוע בזמן לתקופות שונות. השותף היחיד של אוקה-אוקה שלא כפוף לד"ר קורטקס, אלא שניהם בעלי שוויון במעמדם אצל אוקה. הופיע לראשונה ב-"Warped".
אוקה אוקה
אוקה-אוקה אחיו התאום והרשע של אקו-אקו. כמו אחיו טוב הלב, גם נשמתו של אוקה התאחדה עם מסכה. אקו כלא את אוקה בכלא תת-קרקעי לפני אלפי שנים. על אף שהופיע רשמית לראשונה ב-"Warped", מסתבר שקורטקס עבד בשבילו עוד בשני המשחקים הקודמים. "אוקה" בבולגרית משמעו רשע, כך ששמו מתורגם ל"רשע-רשע", מה שתואם את אישיותו. לא מחבב ממש את קורטקס, כיוון שאכזב אותו פעמיים לפני שנפגשו פנים אל פנים ב-"Warped".
נינה קורטקס
נינה קורטקס היא אחייניתו של קורטקס. הופיעה לראשונה ב-Twinsainity, בו היא עזרה לדודה ולקראש נגד התאומים המרושעים, הנבלים של המשחק. במשחק ההוא לא הופיעה כרעה ראשית, אלא רק במשחק טאג טים רייסינג, בו היא עזרה לדודה ולנ. ג'ין לתקוף את הבנדיקוטים. הנבלית הראשית במשחק קראש של הטיטאנים. במשחק טווינסייניטי קורטקס אמר שהיא הבת שלו, אבל אז תיקן את עצמו לאחיינית, על אף שפחות סביר שהיא בתו, כיוון שהיא מכנה אותו כדוד שלה.
אלינה פאש
אלינה איווניבנה פאש (, הגייה: [ɐˈl⁽ʲ⁾inɐ iˈwɑn⁽ʲ⁾iu̯nɐ ˈpɑʃ]; נולדה ב-6 במאי 1993) היא זמרת וראפרית אוקראינית. היא הגיעה לגמר העונה השישית של "The X Factor Ukraine" והייתה צפויה לייצג את אוקראינה באירוויזון 2022, אך עקב מחלוקות פוליטיות פרשה ובחרה שלא לייצג את המדינה בתחרות.
ביוגרפיה
פאש נולדה ב-6 במאי 1993 בעיירה בושטינה במחוז זקרפטיה, ולמדה בתיכון בושטינה ובבית הספר לאמנויות בעירה. היא לקחה שיעורי פיתוח קול באוז'הורוד. החל מגיל 13 היא השתתפה במספר פסטיבלי המוזיקה במדינות ברית המועצות. כשהייתה בכיתה י"א היא השתתפה בתוכנית "Karaoke on the Maidan".
בשנת 2012 היא הוציאה שירים עם להקת Real O והוט צ'וקלט, וכתבה את שירם המשותף שלך סקיי ואירינה ביליק. בשנה העוקבת השתתפה בעונה השישית של "The X Factor Ukraine", והגיעה למקום השלישי. בשנת 2017 סיימה את לימודיה לתואר שני באקדמיה לאמנות, מדע וקרקס בקייב. ב-15 באפריל 2018 יצא לאור סינגל הבכורה שלה, "Bitanga", לצד וידאו קליפ שהופק עבורו. השיר משלב סגנונות מוזיקליים רבים, דוגמת היפ הופ וראפ, עם מוזיקה אוקראינית מסורתית. הראפר הצרפתי Jaw מלהקת DOP השתתף בקליפ. ב-18 באוגוסט אותה השנה הוציאה לאור את הסינגל השני שלה, "Oinagori". הווידאו קליפ שלו צולם בעיר מרסיי שבצרפת. ב-24 באוגוסט 2019 היא הופיעה במצעד הלאומי לכבוד יום העצמאות של אוקראינה, לצד מוזיקאיות נוספות כמו טינה קרול.
בחודש אפריל 2021 פרסמה פאש את אלבום האולפן השלישי שלה, РозМова. ב-24 בינואר 2022 הכריזה חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה (UA:PBC) כי פאש נבחרה להשתתף בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2022, לצד שבעה אמנים נוספים. היא ביצעה את השיר "Shadows of Forgotten Ancestors" על בימת הגמר של הקדם, ב-12 בפברואר, והגיעה למקום הראשון. היא צפויה לבצעו פעם נוספת בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. לאחר ניצחונה טען סולן להקת קאלוש אורקסטרה, שהגיעה למקום השני בקדם, כי מפיקיו זייפו את תוצאותיו. לאחר המופע אף הועלה סרטון יוטיוב קצר בו הוא נראה מתעמת עם אחד ממפיקי התוכנית במסדרון על זכייתה של פאש. UA:PBC הצהירה כי לא הייתה שגיאה בספירת הקולות.
סוגיות פוליטיות
בעקבות המחלוקת סביב הזוכה של הקדם האוקראיני לאירוויזיון 2019, מארוב, שהובילה לפרישתה של המדינה מהתחרות באותה השנה, הוכנס כלל חדש לתחרות, לפיו אמנים שהופיעו ברוסיה מאז שנת 2014 או נכנסו לחצי האי קרים (שנחשב לאחד מהשטחים הכבושים באופן זמני) בניגוד לחוק האוקראיני בנושא לא יורשו להשתתף בתחרות. ב-14 בפברואר 2022 טען בלוגר הטיולים האוקראיני, סרגיי סטרננקו, כי פאש נכנסה לחצי האי קרים מהטריטוריה הרוסית ב-2015, וזייפה את תיעוד הטיול שלה כדי להשתתף בקדם. אנדריי דמצ'נקו, דובר משמר הגבול האוקראיני, הצהיר כי לא הונפקה על ידם אף תעודה המאשרת זאת. הוא ציין כי הזמרת אכן הגישה בקשה לחצות את הגבול. סבטלנה אוסטאפה, יו"ר מועצת הפיקוח של UA:PBC, עתידה לכנס מפגש בין בכירי החברה בימים הקרובים, על מנת לדון בסוגיה. מפיקיה של פאש התייחסו להאשמות והצהירו כי היא נכנסה לקרים דרך הגבול האוקראיני, וכי הבקשה המדוברת הוגשה על ידי חבר צוות של פאש. ב-16 בפברואר פרסמה פאש פוסט בעמוד האינסטגרם שלה, בו היא טוענת כי שירות משמר הגבול לא הצליח לספק עבורה תעודה כי היא חצתה את הגבול האוקראיני לחצי האי קרים. זמן קצר אחר כך הצהירה כי היא פורשת מתפקידה כנציגת אוקראינה לאירוויזיון.
ננסי ברנדס
נַנסי ברנדס (ברומנית: Nancy Brandes; נולד ב-1 במאי 1951) הוא מנצח, שחקן, מלחין, מוזיקאי, קומיקאי, מעבד ומפיק מוזיקלי רומני-ישראלי.
ביוגרפיה
ברנדס נולד בבוקרשט שברומניה בשם סילביו ברנדס, בן יחיד להוריו. בגיל 4 החל לנגן בפסנתר. בשנת 1964 הקים את להקת הרוק Roșu și Negru ("אדום ושחור" ), בה שימש כקלידן. ברנדס עבר ליאשי, שבה למד בקונסרבטוריון, פירק את הלהקה והקים אותה מחדש עם נגנים חדשים שלמדו עימו בקונסרבטוריון. בשנת 1969 השתתפה הלהקה בפסטיבל שנערך בבוקרשט וזכתה במיקום גבוה בכמה קטגוריות. בנוסף, הופיעה הלהקה ברחבי רומניה, הושמעה ברדיו וצולמה לטלוויזיה. עד עלייתו לארץ הספיקה הלהקה גם להוציא מיני-אלבום אחד ושני סינגלים.
בשנת 1975 עלה ברנדס לישראל והתיישב בתל אביב. את הקריירה המוזיקלית בישראל החל כמלווה בפסנתר של זמרים כמו ריקי גל, אבי טולדנו, אילנית, צביקה פיק ועוד. בסוף שנות ה-70, שימש ברנדס כעוזרו ויד ימינו של יצחק גרציאני, שהיה באותה תקופה המנצח והמנהל המוזיקלי של להקת כרמון, שם הכיר את אחד הרקדנים, לימים הכוריאוגרף שלמה ממן. החל מ-1980, ביצע ברנדס עיבודים מוזיקליים רבים ליצירות מחול לבמה ולריקודי עם עבור ממן, והיה שותף להפקת תקליטיו.
ב-1980 הפיק מוזיקלית את אלבומו של אבי טולדנו "צלע", בו בלטו עיבודיו ל"כל חיי" ו"אדם נשאר ילד". שיתוף הפעולה של ברנדס עם טולדנו נמשך גם בשנים הבאות. באותה שנה עיבד מיני אלבום ליוני נמרי בשם "אחד מול אחד", בו בלט שיר הנושא, וכן עיבד (עם רפי קדישזון) מספר שירים לדני גרנות.
ב-1981 הפיק מוזיקלית כמחצית משירי אלבומו של שימי תבורי "צעד חמישי", בו בלטו עיבודיו ל"צלצלי אליי", "אמא" ו"משה" (שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי תשמ"א). באותה השנה עיבד ארבעה שירים לאלבומו השני של ניסים גרמה: "להיות כוכב".
ב-1982 עיבד את השיר "הורה" של אבי טולדנו, אשר זכה בקדם אירוויזיון והגיע למקום השני בתחרות האירוויזיון האירופית, וכן את שירו של טולדנו "אבא אבא" מתחרות השירוויזיון. באותה שנה עיבד ברנדס את השירים באלבומו השלישי של בני אלבז "קיץ מסוכן", את שירו של זוהר ארגוב "הפרח בגני", שכתב אביהו מדינה, ואת אלבומו של ארגוב "נכון להיום". "הפרח בגני" זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי בהפרש ניכר, וסלל את דרכו של ארגוב לצמרת המוזיקה המזרחית. גם באירוויזיון 1983 עיבד ברנדס את השיר שייצג את ישראל, "חי" בביצועה של עפרה חזה. גם שיר זה הגיע למקום השני באירוויזיון עצמו. עוד באותה שנה הפיק מוזיקלית את שירי אלבומו של שימי תבורי "אלירן".
ב-1984 הפיק מוזיקלית את אלבומו של יהורם גאון "אמצע הדרך", בו בלטו עיבודיו ל"לא תנצחו אותי" ו"בפרדס ליד השוקת". עוד באותה שנה הפיק מוזיקלית את מרבית שירי אלבומו של חיים משה "תן לזמן ללכת", את האלבום "בנתיב הזכרונות" של רמי דנוך ולהקת "צלילי העוד" (ביחד עם יהודה יוג'י גבאי), ועיבד את השיר "אבא אמא ארץ ישראל" עימו השתתפה אילנה אביטל בפסטיגל.
ב-1986 הפיק מוזיקלית את מרבית שירי אלבומו של חיים משה "כל נדריי", שיצא בתחילת 1987, ובו בלטו שיר הנושא, וכן "לחיים", עימו הגיע משה למקום השלישי בקדם אירוויזיון. עוד בקדם אירוויזיון 1986 עיבד שלושה שירים נוספים: "נגני לי בללייקה" שהלחין, והגיע למקום השני בתחרות, "לילה לילה" בביצוע צביקה פיק, ו"הלוואי", בביצוע בועז שרעבי, שאומנם הגיע למקום האחרון בתחרות עם נקודה יחידה, אך זכה להצלחה גדולה מחוץ לתחרות, והפך לאחד השירים המזוהים ביותר של שרעבי.
ב-1987 הפיק מוזיקלית את אלבומו של שימי תבורי "שירים שאוהבים", ועיבד את השיר "כמו שאתה יודע" לאלבומה השני של מרגלית צנעני, "שמור אותי".
ב-1989 הפיק מוזיקלית את אלבומו השני של רון שובל "מרגיש בדרך", בו בלט במיוחד עיבודו לשיר "לפעמים", הפיק מוזיקלית את מרבית שירי אלבומו של שלומי שבת "בגלל הרוח", בו בלטו עיבודיו למחרוזת "מרגריטה" ול"אדמירל". עוד ב-1989 עיבד ברנדס בפעם השלישית את השיר שייצג את ישראל באירוויזיון - "דרך המלך" בביצועם של גילי וגלית, וגם את השיר שהגיע למקום ה-2 "דיינו", הלחין את פסקול הסרט "אבא גנוב 2".
ב-1990 הלחין את פסקול הסרט "נשיקה במצ"ח". בתחילת שנות התשעים הפיק ברנדס את אלבומיו של הזמר אורי פיינמן.
ב-1991 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של הזמר נתנאל "כח", וכן עיבד את מחרוזת "הילולה" לאלבומו של שלומי שבת "אל תלכי רחוק מדיי".
ב-1992 הפיק מוזיקלית את אלבומו של בועז שרעבי "בדרך כלל רומנטי", ואת אלבומו של אבי טולדנו "מרוקר" (ביחד עם דודי רוזנטל).
ב-1993 הפיק מוזיקלית את אלבומו של דורון מזר "קול" והלחין בו את השיר "אישה צוענייה".
ב-1999 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של בר כהן "קסם נעלם".
בין השנים 1985–1995 היה המנצח של תזמורת חיל האוויר.
ברנדס הלחין גם מספר מועט של שירים, ובהם "נגני לי בלליקה" שאיתו התחרה דורון מזר בקדם אירוויזיון של 1986 ו"מקום אחר" ששר אורי פיינמן.
בשנת 2008 העלה ברנדס את מופע "סופרנוס", הפקה ענקית שבה השתתפו שלוש זמרות אופרה, שלושה זמרי טנור ותזמורת סימפונית בת ארבעים ושבעה נגנים. המופע רץ על במות ישראל עד שנת 2015, כאשר ברנדס הותקף על ידי חיידק קטלני ואושפז בבית החולים.
במאי 2023 פרסם ספר אוטוביוגרפי בשם "חיידק במה: סיפורו של ננסי ברנדס" שיצא בהוצאה פרטית.
בול מחורר
חירור הבולים החל ב-1868, באנגליה ובהמשך התפשט הנוהג למדינות אירופאיות נוספות וליתר העולם. חירור הבולים נועד לסמן אותם בראשי תיבות או סמלים של הבעלים וכך להכביד על גנבתם ושימוש לא מורשה או כדי לקדם רעיונות ונושאים מסוימים.
ננסי ברנדס
קריירת משחק
בתחילת שנות ה-90 החל בקריירה של כתיבת הצגות ומופעי סטנד-אפ. ב-1992 גילם פסנתרן בסרטו של זאב רווח "טיפת מזל". ב-2003 גילם מנחה טברנה בסיטקום המצליח בכיכובו של צביקה הדר "שמש". בשנת 2008 גילם את עצמו בקומדיית המצבים לילדים "המובילים". ב-2010 גילם את הסוכן של אלישע אוטומזגין (דביר בנדק) בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר".
החל מסוף 2008 הופיע במופע סטנד-אפ יחיד בשם "לא לזה התכוונתי" ובשנת 2016, לאחר שהחלים ממחלה קשה, יצא במופע נוסף שכתב יחד עם מני אסייג. ב-2019 הופיע בסדרה "שנות השמונים".
בשנת 2021 יצא במופע משותף עם דודו פישר של שירה וסטנד־אפ בשם "העולם כולו" בכל רחבי הארץ.
חיים אישיים
ברנדס גרוש פעמיים. יש לו שתי בנות מנישואיו הראשונים ובן ובת מנישואיו השניים.
בשנת 1998 הורשע בעסקת טיעון בגנבת שיחות בינלאומיות בסכום של כ-21,000 ש"ח. הוא נידון ל-100 שעות עבודות שרות.
כאן לעולם
כאן לעולם הוא שיר שנוצר באמצעות בינה מלאכותית שלמדה את קולותם של הזמרים הישראלים עפרה חזה וזהר ארגוב. השיר יצא לאור ב-13 באפריל 2023, כחלק משיתוף פעולה של תאגיד השידור הישראלי עם חברת המוזיקה Session 42 וחברת הסטארט-אפ AIODE, לכבוד יום העצמאות ה-75. את השיר כתבו והלחינו רון ביטון, רועי מכלוף ומפיק השיר טל פורר.
רקע ופיתוח
השיר, אשר נכתב על ידי היוצרים רון ביטון, רועי מכלוף וטל פורר שגם הפיק מוזיקלית את השיר, נוצר באמצעות בינה מלאכותית אשר דגמה את קולותיהם של חזה וארגוב מתוך הקלטות של שני הזמרים מתוך ארכיון תאגיד השידור הישראלי והקלטות בבעלות האחים ראובני, הכוללות ראיונות, הופעות ושירים. ההקלטות עברו בידוד לקול בלבד, ללא מוזיקה ורעשי רקע, תוך לימוד קולותיהם על ידי הבינה המלאכותית. נוסף על כך, מערכת הבינה המלאכותית למדה כיצד נשמע השיר עצמו, ולשם כך גויסו זמרים שונים על מנת לבצע אותו ולדמות את סיגנונם של חזה וארגוב.
תגובות ומחלוקת
ההחלטה להפיק דואט של הזמרים המנוחים עוררה מחלוקת. על אף אישורם של משפחות הזמרים, מנהלה האישי של חזה, בצלאל אלוני, מתח ביקורת נגד הדואט באומרו כי "השיר לא דומה לגוון הקול האלוהי שלה, בא לי לבכות בשבילה" והוסיף כי "עפרה סירבה בתוקף רב לשתף פעולה עם זוהר ארגוב. המוזיקה שעשינו והשירים שנכתבו עבורה לא היו מוזיקה מזרחית. מי חשב לעשות את החיבור הזה? לדעתי, היא לא הייתה מאשרת אם הייתה בחיים".
אבי שושן מ-ynet מתח ביקורת שלילית על השיר, הגדיר אותו "שפל חדש של ניצול ציני" לאף גורם אין הזכות להחליט לאחר מותו של אדם שניתן לפעול בשמו, ושאף שהטכנולוגיה מאפשרת להשתמש בקולם, אין הצדקה מוסרית להשתמש בזכרם לשם כך. בן שלו מהארץ טען שהדואט "לא מתעלה מעבר לרף הגימיק" וכי "התוצאה הכושלת לא מצדיקה השהיה של שאלות מוסריות על הסכמה של אמנים שכבר חלפו מן העולם".
הלל הלקין (סופר)
הלל דוד הַלְקין (באנגלית: Hillel David Halkin; נולד ב-1939) הוא סופר, חוקר, הוגה דעות, עיתונאי ומתרגם ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה
הלל דוד הלקין נולד בארצות הברית לפרופ' אברהם הלקין ולשולמית, בתו של מאיר בר-אילן. דודו הוא הסופר והחוקר שמעון הלקין. בשנת 1970 עלה לישראל והתיישב בזכרון יעקב.
בשנת 1977 פרסם את הספר "מכתבים לידיד יהודי באמריקה: פולמוס ציוני". הספר, המכיל אסופת מכתבים אישיים אל חבר קרוב דמיוני, מנתח את מערכת היחסים בין יהודי ישראל ליהודי התפוצות ואת זהותו של היהודי האמריקאי בן דורנו. הספר פורסם באנגלית ונכלל ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס". כעבור זמן תורגם הספר לעברית ויצא בהוצאת עם עובד.
מגוריו בזכרון יעקב הביאו את הלקין לחקור את ההיסטוריה של המושבה, ובעקבות זאת הוציא לאור את ספרו "מיתה משונה" (A Strange Death) - רומן מתח דוקומנטרי על פרשת ניל"י.
בשנת 2002 הוציא הלקין את ספרו "על גדת הסמבטיון: מסע בעקבות צאצאי שבט מנשה" – פרי מחקרו האישי על השבטים היהודים האבודים, שכלל מספר נסיעות של הלקין לדרום-מזרח אסיה. הספר נכתב במקור באנגלית ותורגם על ידו לעברית. הלקין ממשיך לשמור על קשר עם העולים מ"בני מנשה" בישראל ולמהדורה העברית של הספר הוסיף אחרית-דבר על קורותיהם וקורות המחקר שלו בשנים האחרונות.
הלקין עוסק בתרגום ספרות עברית ויידית לאנגלית. בין תרגומיו מעברית: כתבים משל אורי אורלב, גילה אלמגור, חיים באר, חיים ברנדויין, י"ח ברנר, מתי גולן, שולמית הראבן, גאולה כהן, א. ב. יהושע, חיים סבתו, נאוה סמל, ש"י עגנון, אלי עמיר, מרדכי זאב פיארברג, רומן פריסטר, עמוס עוז, משה קולבק, פנחס שדה, מאיר שלו, שמואל הנגיד ובן-ציון תומר. בשנת 1987 תרגם מחדש את "טוביה החולב" של שלום עליכם. כן תרגם סיפורים משל מנדלי מוכר ספרים.
הלקין מפרסם בקביעות כתבות ומאמרים בנושאי תרבות, ספרות ופוליטיקה במספר עיתונים בארצות הברית ובישראל, בהם "ניו יורק סאן", "קומנטרי", "ניו ריפבליק" ו"ג'רוזלם פוסט". בעיתון "The Forward" יש לו טור שבועי בנושא שפות יהודיות, תחת שם העט "פילולוגוס". בנוסף, הוא חבר מערכת ה-"Jewish Review of Books".
M520 Goer
M520 Goer היא משאית אמפיבית, הנעה 4x4, מתוצרת יצרנית כלי השיט הימיים Marinette Marine אשר יוצרה בארצות הברית בין השנים 1972–1976.
דוב ים איוני
דוב ים איוני המכונה גם דוב ים הכף (שם מדעי: Arctocephalus pusillus) הוא מין של דוב ים החי בחופי דרום ודרום-מערב יבשת אפריקה וגם בקצה אוסטרליה ובימים סביבם.
זהו המין הגדול בסוג דוב ים. ראשו רחב והחוטם מחודד מעט ובעל שפם ארוך. רגליו האחוריות ארוכות יחסית מה שעוזר לו לעלות ולנוע על החוף.
אורכם של דובי הים 2.3-2 מטר ומשקלם 300-190 ק"ג. אורך הנקבות 1.8-1.2 מ' ומשקלן 120-36 ק"ג.
הם חיים בימים הדרומיים של אפריקה ואוסטרליה מכף קרוז לכף התקווה הטובה ועד לסלעים שחורים ליד פורט אליזבת. תת-המין האוסטרלי חי באיים באזור מצר בס ליד ויקטוריה ובאיים בטסמניה. המושבות הן בדרך כלל באיים, מדפי סלע וחופים סלעיים אך לפעמים גם באתרים חוליים. הם נוטים לא להתרחק יותר מדי מהחוף. הם אוכלים בעיקר דגים ופחות דיונונים וסרטנים אך גם עופות ים כמו פינגווינים. לעיתים הם טורפים אפילו כרישים קטנים.
טורפיהם של דובי הים הם העמלץ הלבן, האורקה וכרישים שונים, ובעונת הרבייה הגורים נטרפים גם על ידי תנים שחורים וצבועים חומים. להקות גדולות מושכת אליהם טורפים רבים.
ג'וזף אוסטין בנוול
ג'וזף אוסטין בנוול (באנגלית: Joseph Austin Benwell; 1816 – 1886) היה אמן, חרט ומאייר אנגלי. הוא היה בעיקר אמן בסגנון 'אוריינטליזם'. רבים מציוריו והתחריטים שלו התבססו על מסעותיו במזרח הקרוב והתיכון, בסין ובהודו, ולעיתים קרובות הופיעו שיירות גמלים, סצנות ערביות ותיאורים של החיים בהודו.
ביוגרפיה
בנוול נולד ב-26 במאי 1816 בלונדון, בנם השני של ג'וזף בנוול, רואה חשבון, ואשתו שרלוט.
משפחתו הייתה מהקווייקרים מאז סוף המאה ה-17 בברקשייר ואחר כך בסאמרסט ובריסטול. אביו ג'וזף נולד ביטון, סומרסט, אך בין 1810 ל-1824 לערך התגוררה המשפחה במשך כמה שנים בלונדון, שם נולדו מספר ילדים, לפני שעברה חזרה לאזור בריסטול. סבו של בנוול מצד אביו, ג'ון בנוול, היה המייסד של בית הספר סידקוט, בית הספר הקוואקרי בסומרסט עם הקמתו מחדש ב-1808.
ג'וזף אוסטין בנוול התחתן עם מריאן בולטון (1821–1892), אף היא אמנית מציגה, בלונדון ב-13 ביולי 1854.
מקורות שונים מספקים מידע מוגבל על מסעותיו של בנוול. ידוע שהוא נכנס לשירות בחברת הודו המזרחית בשנות הארבעים של המאה ה-19. הוא נסע להודו ולסין לפני 1853, והיה תושב בהודו ובבורמה זמן מה לפני 1856. הערך שלו ב"מילון הביוגרפיה ההודית" מתאר אותו כ"בולט בתיאור מקורי ואוהד של חיי הילידים, הנוף והמבנים בהודו, שצוירו כנראה במקום״. בשנים 1865–1866 הוא בילה זמן במצרים [5] וארץ ישראל. כשלא היה במסעותיו הוא התגורר בקנזינגטון, לונדון מתחילת שנות ה-60 ועד מותו ב-1886.
אחת מיצירותיו הידועות יותר היא הליטוגרפיה הצבעונית בבית החולים 1855 שמתארת את פלורנס נייטינגייל בתמונה איקונית וריאליסטית לכאורה בתור הגברת עם המנורה. גם בנושא של מלחמת קרים, הוא הפיק ליטוגרפיה צבעונית המתארת את ההשלכות של קרב עלמה "היום שאחרי הקרב" 1854.
בנוול היה מאייר פורה עבור פרסומים דתיים ויקטוריאניים שונים, במיוחד אלה שפורסמו על ידי חברות דתיות ומיסיונריות. וכן סדרת ספרי תמונות (האחרונה מכוונת לנוער ויקטוריאני) במהלך שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-60.
הוא אייר את העיתונים: The Illustrated London News ואת Sunday at Home במשך שנים רבות.
ג'וזף אוסטין בנוול גם סיפק איורים לכתבי עת ויקטוריאניים אחרים, אם כי לא בהכרח עם נושא דתי, הוא הפיק איורים על החיים ההודיים והמזרחיים עבור The Illustrated London News בין 1857 ל-1864.
בהמשך חייו התמקד בנוול בציורי צבעי מים וגואש בסגנון תנועת האמנות האוריינטליסטית. רוב יצירותיו בז'אנר זה צוירו מסביבות 1865 ועד סמוך למותו ב-1886.
הוא התמחה בציור בדואים ובמאהליהם ובשיירות החוצות את המדבר עם גמלים, לרוב עם חורבות עתיקות ברקע או עם 'גמל לבן' בציוריו. הוא צייר את ארץ ישראל וסיני בתקופה זו הוא הציג באופן נרחב ביותר, במוסדות כולל האקדמיה המלכותית, החברה המלכותית של אמנים בריטים, המכון המלכותי לציירים בצבעי מים, ומוסדות וגלריות אחרות ברחבי בריטניה. הוא גם הציג בתערוכה הבינלאומית של לונדון של 1873, ובסידני (1879–1880). ותערוכות בינלאומיות של מלבורן (1880–1881).
לא תועדו ילדים ששרדו מנישואיו של בנוול לאשתו מריאן.
הוא מת בביתו, בלונדון ב-13 במאי 1886, ונקבר בבית הקברות Kensal Green,
אל-דנה (ספינה)
אל-דנה הייתה ספינה מסוג דאו ערבי ממונע או מעבורת נוסעים. הפליגה ממנאמה, בחריין והתהפכה במפרץ הפרסי ב-30 במרץ 2006. נכון ל-31 במרץ, 67 מתוך 150 האנשים שהיו על הסיפון חולצו, ו-58 אושרו כמתים. כ-40 נוספים נחשבים כנעדרים. בין ההרוגים 17 הודים ו-12 בריטים.
רוב הנוסעים היו זרים מחברת הבנייה המשותפת Nass-Murray & Roberts שחגגו את השלמת חלק ממגדלי מרכז הסחר העולמי של בחריין. עשרה מההרוגים הועסקו בחברת הבנייה הדרום אפריקאית Murray & Roberts Limited ; ארבעה מהפועלים מדרום אפריקה, שני הודים, אחד מפקיסטן ושותף דרום אפריקאי. SABC דיווחה כי דרום אפריקאי שישי נהרג בטרגדיה.
משמר החופים הבחריני שהגיע דקות לאחר האסון ביצע חילוץ מיידי. הצי החמישי של הצי של ארצות הברית עזר במאמץ החילוץ עם צוללנים וכלי שיט קטנים.
אילן גרין
גרין מלחין ומשתתף בהצגות, מופעי מחול, מיצגים ועוד (בין השאר עם להקת מחול בת-שבע, תמר רבן, פסטיבל עכו, הזירה הבין-תחומית, קבוצת תיאטרון רות קנר ועוד).
הוא מייסד ומנהל את "המחלקה למוזיקה חדשה" בבית הספר לאמנות מוסררה, ירושלים (2003).
מנהל מוזיקלי פסטיבל מוסררה מיקס.
גרין היה שותף במספר הרכבים הרכבים:
מעצב גרפי (בעיקר בתעשיית המוזיקה: אביב גפן, טיפקס, ירמי קפלן, כנסיית השכל, משינה ועוד)
בשנת 2013 הקים עם חברים לדרך את "עמותת מוזה" (המוזיקאים העצמאים) ששמה לה למטרה לאגד את המוזיקאים העצמאים בישראל, לייצגם ולהיאבק למען שמירה על זכויותיהם.
בשנת 2014 כתב מוזיקה להצגה "אמסטרדם בלוג" בפסטיבל עכו ומוזיקה למחול "סוד האינסוף של נועה".
בשנת 2016 יזם ואצר את פסטיבל "אינסטרומנטה" לבוני כלי נגינה במוזיאון יפו.
בשנת 2020 הוציא סינגל בשם "ביל גייטס".
הוגו ריגנולד
הוגו הנרי ריגנולד (באנגלית: Hugo Henry Rignold; 15 במאי 1905 – 30 במאי 1976) היה מנצח וכנר אנגלי, הזכור בעיקר כמנהל מוזיקלי של הבלט המלכותי (1960-1957) ומנצח התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם (1968-1960).
ביוגרפיה
ריגנולד נולד בקינגסטון על התמזה, באנגליה, למנצח הוגו צ'ארלס ריגנולד ולזמרת האופרה אגנס מאן. בשנת 1910,בן 5, היגר עם הוריו לויניפג, קנדה.
בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20, ניגן ריגנולד בכינור עם להקות ג'אז וריקודים שפעלו אותן שנים, בהן לה של מנטובני, ג'ק הילטון, ג'ק האריס, פרד הרטלי, אמברוז, ליו סטון וג'יי וילבור. ריגנולד זכה להערכה רבה כנגן ג'אז וב-1936 כתב עליו כתב העת גרמופון:. בשנות מלחמת העולם השנייה על תזמורות סימפוניות, הוא החל לנצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ואחר על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, החל בשנות ה-40' המאוחרות. בהמשך לכך באו תקופתו כמנהל המוזיקלי של הבלט המלכותי וכהונתו הממושכת בתזמורת ברמינגהאם. לאחר מכן, התקדם ריגנולד לניצוח על תזמורת משלו, תזמורת הקזינו של לונדון.
ריגנולד הוציא הקלטות רבות עם נגנים אלה, שלא מעט מהן הוצאו מחדש על תקליטורים מודרניים. מוזיקאים קלאסיים אחרים, כגון לאון וסידוני גוסנס עשו כמותו, אבל ההקלטות המוקדמות הללו של ג'אז וריקודים חוללו מידה מסוימת של סלחנות מתנשאת כלפי ריגנולד בהמשך הקריירה שלו (כפי שקרה מאוחר יותר לאנדרה פרווין. הקלטות משנות ה-20', שבהן ריגנולד מנגן עם תזמורתו של ג'ק הילטון, כוללות את "Oh, Lady Be Good" של ג'ורג' גרשווין מ-29 במרץ 1926, ואת "גברים מעדיפים בלונדיניות" של אירווינג ברלין מ-17 באוגוסט 1926. שתיהן לחברת קול אדוניו באולפני החברה בהייס, מידלאסקס. בהמשך, בהדרכת הילטון, ייסד וניהל להקה משלו, שניגנה בראשית מלחמת העולם השנייה.
ריגנולד התחתן שלוש פעמים: ב-1934 עם ריטה מרי גיילור (השחקנית מולי גיי); ב-1941 עפ פיליס סטנלי; וב-1948 עם פטרישה הורטון. משני נישואיו הראשונים היו לו שתי בנות.
היגיאה (אסטרואיד)
היגיאה (שם מלא: 10 היגיאה; באנגלית: ‎10 Hygiea) הוא האסטרואיד הרביעי בגודלו שבחגורת האסטרואידים העיקרית. הוא התגלה על ידי אניבאלה דה גאספריס (Annibale de Gasparis) ב-12 באפריל 1849.
גילוי ומקור השם
האסטרואיד התגלה על ידי החוקר אניבאלה דה גאספריס ב-12 באפריל 1849. היה זה האסטרואיד הראשון מבין תשעת האסטרואידים שהוא גילה. מנהל מצפה הכוכבים בנאפולי, ארנסטו קפוצ'י קרא לאסטרואיד Igea Borbonica (היגיאה בורבוניקה, על שם בית בורבון, ששלטו בממלכת שתי הסיציליות בו נאפולי נמצאת). אולם כבר ב-1852, האסטרונום ג'ון ראסל הינד אמר שהשם הנפוץ הוא "היגיאה" ושלא משתמשים בשם המקורי המלא.
האסטרואיד קרוי על שמה של היגיאה, אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומאית. המספר "10" מציין כי זהו האסטרואיד ה-10 אשר התגלה במערכת השמש.
מאפיינים
היגיאה הוא האסטרואיד הרביעי בגודלו במערכת השמש. צורתו כספרואיד אובלי וממדיו הם 530×407×370 ק"מ. קוטרו הממוצע 407 ק"מ, ומסתו מוערכת להיות כ-2.9% מכלל מסת חגורת האסטרואידים, בסביבות ה ק"ג.
האסטרואיד הוא הגדול מהאסטרואידסים מסוג C-type אשר עשויים ברובם מפחמימנים סלעיים. כמו קרס, היגיאה בעל צפיפות נמוכה, ודומה בכך לירחים של שבתאי.
תצפיות
היגיאה הוא בעל אלבדו נמוך וקשה לראותו בתצפיות מכדור הארץ, ולכן, למרות גודלו, הוא האסטרואיד ה-10 שהתגלה. באפהליון, הנקודה הרחוקה ביותר מהשמש במסלולו, בהירות נראיתו היא 10.2 ונדרש טלסקופ בעל קוטר עדשה של 100 מ"מ, אולם בפריהליון, הנקודה הכי קרובה לשמש במסלולו, יש לו בהירות של 9.1 וניתן לראותו במשקפה בעלת קוטר של 50 מ"מ.
היגיאה נצפה כשהוא מסתיר כוכב כמה פעמים וממנו למדו מעט אודות צורתו. תצפית של טלסקופ החלל האבל קבעה כי הוא אסטרואיד ואין לו ירחים משלו הגדולים מקוטר 16 ק"מ.
ב-2006, במסגרת הדיונים של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. היגיאה היה אחד מעשרת הגופים שנשקלו להחשב בכוכב לכת, אולם החלטה זו נפסלה, ואסטרואיד סווג כאחד מהגופים קטנים במערכת השמש.
תצפיות שבוצעו על ידי הטלסקופ הגדול מאוד, במערך מצלמות SPHERE בשנים 2017-2018, ואשר תוצאותיהן הוכרזו בסוף 2019, מראות שלהיגיאה יש צורה כדורית, המעידה על שיווי משקל הידרוסטטי, ולכן מועמד להיות כוכב לכת ננסי.
נקאלה
נקאלה (באנגלית: Nacala) הידועה גם בשם נקאלה או פורטו (נקאלה עם הנמל) היא עיר בחוף הצפוני של מוזמביק, במחוז נמפולה. בשפת שבט ה- eMakua המקומי העיר נקאלה-פורטו נקראת "מאיה Maiaia". העיר ממוקמת בצידו הדרומי מזרחי של מפרץ פרנאו ולוסו, יש הקוראים למפרץ מפרץ נקאלה. בצידו הדרום מערבי של מפרץ נקלאה נמצאת העיר נאקלה-א-ולחה "נקאלה הישנה/העתיקה" ("Old Nacala"), יש הטועים בין שתי הערים.
נמל נקאלה הוא הנמל הטבעי העמוק ביותר בחוף המזרחי של אפריקה. נקאלה משמשת כמסוף ראשי של מסילת הרכבת נקאלה, בקו הרכבת למלאווי הנמצאת בפנים יבשת אפריקה ללא מוצא לים. מדרום לנאקלה נמצא האי מוזמביק, בו שכנה בעבר בירת מוזמביק הפורטוגזית, הוא אתר אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
נקאלה נוסדה כעיר נמל קטנה והתפתחה לעיר נמל של מים עמוקים ומרכז תעשייתי, חקלאי ליבוא ויצוא. בתקופה האחרונה של שלטון הפורטוגזי שהסתיים באמצע שנות השבעים, בין התעשיות העיקריות שהתקיימו בעיר היו תעשיית המלט, תעשיית הסיסל ואגוזי הקשיו. מעסיקים חשובים נוספים שהיו, נמל הים, בית החולים המודרני הקטן ושירותי בנקאות, ביטוח ומינהל.
באמצע שנות התשעים של המאה ה-20 סופת ציקלון הרסה את מתקני נמל נקאלה. הנמל שוקם והוצבו בו מתקני נמל מודרניים.
אקלים
האקלים בנאקלה מסווג כטרופי. בחורף, יש פחות גשמים מאשר בקיץ. האקלים מסווג כ- Aw על פי סיווג Köppen-Geiger. הטמפרטורה הממוצעת השנתית של C° 25.4 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא 951 מילימטרים.
תיירות
עד לחניכתו של שדה התעופה הבינלאומי של נקאלה ושיפור הכבישים במסדרון נקאלה ההגעה לאזור הייתה קשה, והתיירים היו בעיקר תרמילאים.
כביש אספלט אחד מוביל לאזור. בנוסף, מצפון לעיר נמצא שדה תעופה הבינלאומי של נקאלה. לאורך החופים כפרים נידחים שבהם חיים בני שבט המקואה eMakua המקומי. אנשי השבט מתקיימים מחקלאות. החוף בתולי עם קילומטרים של חופים חוליים המגובים במנגרובים ובשיחים סובטרופים. קו החוף נקי ולא מזוהם. בים קרוב לחופים יש שוניות ואניות טרופות שטרם צללו מתחת לפני הים. לווייתנים נודדים באזור מיולי עד ספטמבר ורואים דולפינים לעיתים קרובות.
ישנם באזור שלושה אזורים עיקריים לתיירות האי מוזמביק שהוכרז על ידי אונסקו, כאתר מורשת עולמי - Ilha de Mocambique, שמורת הטבע לה ורנדה ( La Veranda Nature Reserve ) וחצי האי Baixo do Pinda.
האי מוזמביק
האי מוזמביק (פורטוגזית Ilha de Moçambique) הוא אי השוכן בין מצר מוזמביק למפרץ מוסוריל (Baía de Mossuril) במחוז נמפולה (província de Nampula) בצפון-מזרח מוזמביק. האי שימש משך כ-400 שנים כנמל פורטוגזי חשוב באוקיינוס ההודי וכבירת האימפריה הפורטוגזית במזרח אפריקה. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991. ניתן להגיע לאי בנסיעה ברכב על גבי גשר העבר מחוף על גבי הים ועד לאי. על האי נמצאת עיר קולוניאלית פורטוגזית ישנה, הידועה בכינוי "עיר האבן" בגלל המבצר שנבנה בחלק הצפוני של האי. בעיר נמצאות כנסיות ישנות, מסגדים, מקדש הינדי, בתי מסחר, בית חולים ועוד. חלק מהבניינים שהתפוררו שוחזרו. בקצה הדרומי של העיירה נמצא כפר גדול משתרע עד החוף אזור זה מכונה "עיר הקנים".
אסור (שיר)
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-5 במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת, תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עם צאת האלבום "מה יהיה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-8 בספטמבר 2019.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3.6 מיליון.
מברטה השמנה עד רוזה האדומה
"מברטה השמנה עד רוזה האדומה" (בגרמנית: Von der Dicken Berta zur Roten Rosa) היא סדרת פסלים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסלים מציגים דימוי של קרונית הנעה על פסים ועליה מותקן פגז המסמל את "ברטה השמנה" - כינויו של תותח גרמני וגם שם אמו של תומרקין - המכוון אל דמותה של רוזה לוקסמבורג.
ראשיתה של הסדרה במחצית שנות השמונים של המאה ה-20. בשנת 1985 יצר תומרקין מיצב המשלב קרונית מסע, הנעה על פסי רכבת, המחוברת בכבל אל דמות מטרה אנונימית שבמרכזה עיגול דמוי מטרה. בנקודת החיבור קשר תומרקין סרטי בד בצבעים שונים, אלמנט האופייני לעבודותיו הסביבתיות במהלך תקופה זו.
בגרסאות מאוחרות יותר המיר תומרקין את הדמות השלמה בצדודית אישה בדמותה של רוזה לוקסמבורג ואת המבנה המפוזר בקומפוזיציה פשוטה יותר של הקרונית ופסי הרכבת, המאוחדים בצבע יסוד אדום. מבנה זה אופייני לסגנונו של תומרקין במהלך שנות השמונים והתשעים. תומרקין הגדיר את הדימוי כ"מסמל את הקשת של האידיאלים הפוליטיים בעידן המכונה הראשון".
גרסאות של פסל נמצאות במקומות שונים כגון בברלין, גרמניה (1991), באוסף המוזיאון הפתח תפן (1988) ובגן הפסלים של תומרקין שהוקם בשנת 1994 בכוכב הירדן.
רב חביבי מחוזנאה
רב חביבי (ולפעמים חביבא) מחוזנאה הוא אמורא בבלי, שהתגורר בעיר מחוזא, בדור השישי לאמוראי בבל.
רב חביבי מוזכר מספר פעמים בש"ס כתלמיד חבר של רב אשי.
ארתור גרינווד
ארתור גרינווד (באנגלית: Arthur Greenwood; 8 בפברואר 1880 – 9 ביוני 1954) היה פוליטיקאי בריטי. חבר בולט במפלגת הלייבור משנות העשרים של המאה העשרים ועד סוף שנות הארבעים, גרינווד עלה לגדולה במפלגה כמזכיר מחלקת המחקר שלה משנת 1920 וכיהן כשר הפרלמנט במשרד הבריאות בממשלת העבודה הקצרה של 1924. בשנת 1940 הוא היה מכריע בהחלטה שבריטניה תמשיך להילחם בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
גרינווד נולד בהונסלט, לידס, בנו של צייר ומעצב. הוא התחנך במכללת יורקשייר (שלימים הפכה לאוניברסיטת לידס), שם קיבל תואר במדעים.
קריירה פוליטית
בשנת 1929 מונה גרינווד לשר הבריאות והושבע למועצה המלכותית, תפקיד בו מילא עד קריסת ממשלת העבודה באוגוסט 1931. בתקופתו במשרד הבריאות העלה גרינווד את קצבאות האלמנות ובאמצעות חוק הדיור, ב-1930, חוקק פינוי שכונות עוני גדול.
גרינווד הפך לסגן יו"ר מפלגת העבודה בראשותו של קלמנט אטלי. במהלך הקמפיין לבחירות הכלליות בשנת 1935, תקף גרינווד את ראש בית הכספים נוויל צ'מברלין על שהוציא כסף על חימוש מחדש, ואמר כי מדיניות החימוש היא "הפחדה הגדולה ביותר; מחפירה במדינאי של עמדתו האחראית של מר צ'מברלין, כדי להציע למיליונים נוספים היה צורך לבזבז כסף על חימוש".
ללא ספק הרגע המפורסם ביותר שלו הגיע ב-2 בספטמבר 1939, כשהוא נקרא להגיב לנאומו האמביוולנטי של נוויל צ'מברלין האם בריטניה תסייע לפולין. כשהתכונן לתגובה, הוא הופרע על ידי סף אחורי כועס קונסרבטיבי ולורד ראשון של האדמירליות, ליאו אמרי, שקרא "דבר למען אנגליה, ארתור!"
גרינווד המבולבל המשיך להוקיע את דבריו של נוויל צ'מברלין, למחיאות כפיים של עמיתיו. עם הקמת ממשלת הקואליציה בזמן המלחמה מינה אותו וינסטון צ'רצ'יל לקבינט המלחמה כשר ללא תיק בשנת 1940. בדרך כלל הוא נתפס כבלתי יעיל, אך במאי 1940 התגלה כתומך החזק והקולני ביותר של צ'רצ'יל בדיונים הארוכים בקבינט המלחמה. האם לקבל או לדחות הצעת שלום מגרמניה הנאצית. ללא ההצבעה בעד לחימה על ידי גרינווד וקלמנט אטלי, צ'רצ'יל לא היה בעל הרוב הדק שהיה צריך לעשות זאת.
לאחר מכן, עמדתו דעכה והוא התפטר בשנת 1943. באותה שנה, הוא נבחר לגזבר של מפלגת העבודה, כשהוא מכה את הרברט מוריסון בתחרות צמודה.
עד סוף מלחמת העולם השנייה מילא גרינווד גם את תפקיד יו"ר האופוזיציה, אף שלא קיבל את המשכורת.
מותו
גרינווד נשרף בשרפה של גולדרס גרין ב-14 ביוני 1954. אפרו ואנדרטתו נמצאים במפרץ 17 של חומת הגבול המזרחית.
משפחתו
בנו הוא אנתוני גרינווד (לימים לורד גרינווד) (1911–1982) היה חבר פרלמנט משנת 1946 עד 1970, תחילה עבור הייווד ורדקליף ואחר כך עבור רוסנדייל, וחבר בממשלות הרולד וילסון.
טבע דומם הולנדי
טבע דומם הולנדי הוא סוגה ייחודית באמנות ההולנדית במאה ה-17 שהתמקדה בתיאור חפצים ואביזרים שונים. מקורו של השם "טבע דומם" במילה ההולנדית stilleven, שפירושה "החיים השקטים", ללא תזוזה. היא הופיעה לראשונה לקראת סוף המאה ה-17. קודם לכן, הכותרות שניתנו לציורים תיארו את תוכנם: ארוחת בוקר, זר פרחים, שולחן ערוך וכדומה.
הציירים ההולנדים היו מהחלוצים בנושא וסללו את הדרך לביסוסו כז'אנר עצמאי ובעל ערך אסתטי רב. הישגי האמנים ההולנדים בפיתוח הז'אנר הותירו חותם על דרכי ההתפתחות של האמנות המערבית כולה.
סקירה היסטורית
ניצנים ראשונים של הז'אנר הופיעו כבר באמנות הפרהיסטורית: בתיאורי חפצים פולחניים על קירות המערות הקדומות, בציורי קיר המקשטים את הקברים במצרים העתיקה וכמו כן בציורים המתארים את חיי היומיום. גם באמנות יוון העתיקה ורומא הופיעו קטעי פסיפס וציורי קיר (פרסקו) המתארים במיומנות זרי פרחים, אגרטלים ועוד מיני חפצים. למרות רמתם הגבוהה, הציורים הללו לא זכו למעמד של יצירה עצמאית. תפקידם היה לרוב למלא את חלל התמונה או לשמש כמיני מסגרות מעוטרות. בתקופת ימי הביניים והרנסאנס, האובייקטים המאפיינים של הז'אנר (פרחים, כלי כתיבה, כלי זכוכית) היו שזורים בתמונות דתיות כתוספת המאפשרת לאמן להוסיף פן ריאליסטי ליצירה רוחנית. גם מטרת הפן הסמלי של האובייקטים המתוארים הייתה להכניס ליצירה עומק פילוסופי-דתי. לדוגמה: פרחי שושן צחור סימלו את הטוהר והיה מקובל לציירם ליד דיוקנה של מריה הקדושה בציורי הבשורה. ורדים סימלו את המעשים הטובים והם הופיעו לעיתים קרובות כפרט מחייב בתמונות כנסייתיות. לעיתים ציורי טבע דומם קישטו את הצד האחורי של הטריפטיכונים המוצגים בכנסיות, המתארים את ייסורי ישו או כל נושא אחר מהברית החדשה. המצאת צבעי השמן על ידי ה במאה ה-15 אפשרה לציירים להשיג בעבודתם רמת דיוק בתיאור הפרטים שהתקשו לבצעם קודם, ולהביא לפריחת נושא הדיוקן והצבתו כז'אנר עצמאי. הטבע הדומם נותר לעומת זאת בגדר אמצעי תומך עלילה, כדוגמת הציור "שני שגרירים" של הנס הולביין הבן, שלא זכה למעמד עצמאי.
עם תחילת תקופת הבארוק במאה ה-17, החלה מגמה שהחליפה את הביטוי האמנותי ההרמוני בעבודות האמנות של תקופת הרנסאנס, בנושאים בעלי גוון דרמטי. סגנון הבארוק באמנות הפלסטית, התאפיין בדינמיות, בחיפוש אחר עלילה לא שגרתית, בערבוב בין מציאות להזיה ובניגודים בין אור וצל. בכמה מדינות אירופה (איטליה, ספרד, גרמניה, הולנד), התפתחו ציורים המתארים חפצים שונים לכדי ז'אנר עצמאי, שזכה למעמד שווה ערך לז'אנר של ציורי דיוקנאות או תמונות דתיות והיסטוריות. עם זאת, רק בהולנד היווה הז'אנר החדש מקום מרכזי במכלול האמנותי של התקופה.
התפתחות הז'אנר בהולנד במאה ה-17
הז'אנר שהיה בעל מוטיבים קאמריים, זכה עד מהרה לפופולריות רבה בחברה ההולנדית, שביססה את עצמה מחדש בתום מלחמה ארוכה לעצמאותה נגד ספרד. הסיבות שעמדו מאחורי התופעה משקפות את התהליכים שאפיינו את החברה ההולנדית במאה ה-17: עצמאות מדינית, העצמה של הכנסייה הפרוטסטנטית, התפתחות כלכלית מהירה, התבססות כמעצמה קולוניאלית השולטת בדרכי מסחר ימיות, גילויים גאוגרפיים, הישגים במדעים מדויקים (מתמטיקה, פיזיקה), מדעי טבע ופילוסופיה. לא בכדי מכונה תקופה זו בתולדות הולנד "תור הזהב".
עם השגשוג הכלכלי, החלו אנשים מחוג ה"אריסטוקרטיה החדשה" להזמין יצירות אמנות שרובן נמנו עם הז'אנר טבע דומם, במטרה להדר את בתיהם ואת מעמדם האישי.
תיאור האסתטיקה של הז'אנר
ציירים רבים מתולדות האמנות ההולנדית זכו לכינוי "ההולנדים הקטנים", בשל יכולתם להביע את היופי שנמצא גם בחפצים רגילים ושגרתיים, כגון אלה המוצגים לעיני המתבונן בחלון ראווה: כדים, צלחות, כלי כסף מהודרים, פרחים באגרטל שהגיע ממזרח הרחוק, מקטורות וכלי כתיבה. מגוון רחב של חפצים המספרים לא רק את סיפורם של החפצים עצמם, אלא גם את סיפורה של החברה ההולנדית: הטעם, העושר והקוד האסתטי.
הציירים ההולנדים העלו את רמת המיומנות של אמנות הציור לפסגות חדשות, שלא היו מוכרות קודם. הם השתמשו במוטיבים דרמטיים ותיאטרליים שהיו אופייניים לתקופת הבארוק: קרן אור בודדה המאירה את התמונה, אור רך הנעלם בפינות המוצלות, הבלטת המוחשיות של בדי הקטיפה והמשי, תיאור קליפת לימון מתפתלת הגורמת לצופה לחוש את ריחה, נקודת אור על דופן גביע כסף וכדומה. טכניקה זו, גרמה להתפעלות ולהערצה בלתי מסויגת כלפי העולם החומרי והצורך להנציחו על גבי הבד.
ציורי ארוחת בוקר
האסכולות והנושאים של התמונות נחלקו לפי אזורים גאוגרפיים. בהרלם התמחו בציורי "ארוחת בוקר" ובחוסר הסדר שלאחר הארוחה המרמז על נוכחותו של האדם. אמני הרלם ציירו חפצים צנועים המונחים על השולחן, כגון, מפית מקומטת, לחם, גביע יין ופרוסת לימון. הציורים התאפיינו בצבעים מונוכרומטיים שקטים, בגוונים של חום, זהוב ואפור. נציגיה הבולטים של אסכולה זו, היו וילם הדה ופיטר קלאס ( Pieter Claesz,Willem Heda).
ציורי טבע דומם פרחוני
ציירי אסכולה זו התמקמו באוטרכט והתמחו בתיאור זרי פרחים למיניהם. נושא זה היווה מקום נכבד במכלול הנושאים של הטבע הדומם. הולנד באותה תקופה הייתה מרכז של לימודי בוטניקה, גננות וסחר בפרחים. בתחילת המאה ה-17 פקדה את המדינה קדחת ה"טוליפומניה" (קדחת צבעונים). הציירים גילו מיומנות יוצאת דופן בציור הפרח על כל הפרטים הקטנים המרכיבים אותו, כגון, עלי הכותרת, הגבעול והעלים. הציירים הבולטים בתקופה זו, היו ין דה חאם ואמברוסיוס בוסחרטו (Jan de Heem, Ambrosius Bosschaert)
ואניטאס
לצד ציורי הטבע הדומם "הביתי", התפתחו וזכו לפופולריות רבה ציורי טבע דומם פילוסופיים, הידועים בשם "VANITAS" (הבל הבלים), שנוצרו על רקע הסגידה לחומריות. ציורים אלו היו אמורים להזכיר לבני האדם את ארעיות קיומם ואת חובתם בשל כך, להעצים את חיי הנפש. מקורו של הזרם הזה בליידן, עיר אוניברסיטאית קטנה, אך בעלת השפעה רבה על התפתחות המדע וחיי הרוח. אלה היו ציורים אינטלקטואליים, רוויים בסמלים דתיים שדרשו מן הצופה ידע ובקיאות בתנ"ך ובברית החדשה. החפצים המוכרים קבלו פרשנות שונה, כדוגמת ציור נר דולק המסמל את נפש האדם, ציור שעונים המסמלים את מהירות החיים וארעיותם, פירות רקובים - את גורלם של בני התמותה, ספרים, דפי נייר וקטעים מכתבי הקודש - את החובה לחיות תחת דיסיפלינות מוסריות וציורי גולגולות שסמלו בדרך כלל את המוות. תוכן התמונות הללו תאם את עקרונות הזרם הפרוטסטנטי שהטיף למוסריות גבוהה ולהתמקדות באחריות האישית של כל אדם על מעשיו. האמנים שבלטו בתחום הם קורנליס גייסברחטס (K.Gysbreshts) ואמן התעתועים האופטיים (Trompe L'oeil).
הרוב המכריע של ציורי הטבע הדומם לא התבצע לפי הזמנה, אלא צויר בסטודיו של הציירים, כחלק משגרת יומם. חפצים ששימשו את הציירים נלקחו מאוספים פרטיים (יצר האספנות השתלט אז על חברה ההולנדית – כחלק מהביטוי לשפע הכלכלי שאפיין את התקופה), או נשכרו מחנויות יוקרה. את הכלים הפשוטים יותר, תמיד ניתן היה למצוא בבית, בארון או במטבח. הציורים נמכרו דרך סוכנים ובשווקים עירוניים למי שידו הייתה משגת לרכוש אותם. כאשר המצב הכלכלי החמיר בהולנד במאה ה-18, רבים מיצירות המופת, נמכרו שוב לאוספים פרטיים במדינות אירופיות שונות, ומשם הן עשו במשך הזמן את דרכן למוזיאונים הגדולים.
סיכום
השפעתו של הטבע הדומם ההולנדי על האמנות המערבית אינה מוטלת בספק. מאז שהז'אנר הצנוע נולד, הוא תפס מקום מכובד בין שאר הנושאים שהקיפו את עולם האמנות. נושא זה פרץ את גבולות המדינה הקטנה, כבש את צרפת במאה ה-18 והמשיך להתפתח עד התקופה המודרנית, ומאז, שינה צורה ודרכי ביטוי, את תפיסת היחסים בין האדם לחפץ וכמו כן את התפיסה של החפץ עצמו מאובייקט לסובייקט, המכתיב לאדם את דרכי החיים.
Calls (תוכנית טלוויזיה)
Calls (בעברית: שיחות) היא סדרת דרמה ומדע בדיוני אמריקאית המבוססת על סדרה צרפתית בעלת אותו שם. הגרסה האמריקאית נוצרה על ידי פדה אלווארז והיא הפקה משותפת של אפל TV פלוס והרשת הצרפתית Canal+. הסדרה עלתה לשידור ב-19 במרץ 2021.
רקע
הסדרה מגוללת את סיפורם של אנשים באמצעות השמעת שיחות הטלפון שלהם. השיחות מציגות בצורה כרונולוגית את המסתורין שמתרחש לקבוצה של אנשים זרים בזמן אירוע אפוקליפטי. כל פרק מציג סיפור אחר ברצף האירועים.
הסדרה לא מכילה צילומי וידאו אלא רק גרפיקה מינימלית המציגה לצופה את גלי הקול של השיחות.
ביקורות
הסדרה זכתה בשנת 2021 בפרס אמי לבידור בפריים טיים על עיצוב גרפי, ומועמדת לפרס גילדת הכותבים של אמריקה 2022.
העונה הראשונה קיבלה ציון של 95% באתר Rotten Tomatoes. מנגד, בהוליווד ריפורטר כינו את הסדרה "פודקאסט עם שומר מסך".
ג'ון טוקסברי
ג'ון וולטר בירדסלי טוקסברי (באנגלית: John Walter Beardsley Tewksbury; 21 במרץ 1876 – 24 באפריל 1968) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מאולימפיאדה אחת, מהן 2 זהב.
ביוגרפיה
טוקסברי נולד באשלי, פנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה רפואת שיניים וסיים את התואר בשנת 1899. בשנים 1898 ו-1899 הוא זכה באליפות ה-IC4A (Intercollegiate Association of Amateur Athletes of America) בריצת 110 יארד וריצת 220 יארד.
באולימפיאדת פריז (1900) זכה טוקסברי ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 22.2 שניות, לפני נורמן פריצ'רד מהודו (22.8 שניות) וסטנלי רולי מאוסטרליה (22.9 שניות) ובריצת 400 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש נוסף של 57.6 שניות, לפני הנרי טוזי מצרפת (58.3 שניות) וג'ורג' אורטון מקנדה. מדליות כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.1 שניות, אחרי אלווין קריינזלין מארצות הברית (7.0 שניות) ולפני רולי (7.2 שניות) ובריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, אחרי פרנק ג'רוויס מארצות הברית (11.0 שניות) ולפני רולי (11.2 שניות), בשלב חצי הגמר הוא השווה את שיא העולם בתוצאה של 10.8 שניות ומדליית ארד בריצת 200 מטר משוכות, אחרי קריינזלין (25.4 שניות) ופריצ'רד (26.6 שניות).
לאחר שפרש טוקסברי מהשתתפות בתחרויות, הוא פתח קליניקה פרטית לרפואת שיניים בטנקהנוק שבפנסילבניה. הוא נפטר בשנת 1968 בגיל 92, היה האתלט האחרון ששרד מאולימפיאדת פריז.
Austrumi Linux
אסטרומי לינוקס (באנגלית: Austrum Latvijas Linukss) היא הפצת לינוקס מבוססת סלאקוור.
ההפצה תומכת בכרטיסי מסך מבית Nvidia ו-Intel מותאמת למחשבים בעלי חומרה חלשה ובעלת ממשק משתמש מודרני שתורגם לשפות שונות: לטבית, רוסית, אנגלית, איטלקית ויוונית.
ההפצה פותחה על ידי אנדריס מיינרטס (Andrejs Meinerts), שוחררה בתאריך 8 ביוני 2016 (גרסה 2.8.7) וניתנת להורדה כגרסה הנטענת מתקליטור אתחול או אל הדיסק הקשיח.
ההפצה דורשת זיכרון וירטואלי בנפח 256 מגה בייט, מעבד בעל ארכיטקטורת 32 סיביות (386).
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: עורך התמונות GIMP, דפדפן האינטרנט Firefox, כלי לעיבוד גרפי אינקסקייפ, חבילת יישומים משרדיים Libre Office ועוד.
רשימת גרסאות
צוות הפיתוח שחרר 47 גרסאות אל השוק, להלן 5 הגרסאות האחרונות:
על מספר הראשוניים מתחת לגודל נתון
על מספר הראשוניים מתחת לגודל נתון (בגרמנית: Ueber die Anzahl der Primzahlen unter einer gegebenen Grösse) הוא מאמר מתמטי באורך 10 עמודים, שפרסם ברנהרד רימן בנובמבר 1859, בירחון "Monatsberichte der Königlich Preußischen Akademie der Wissenschaften zu Berlin". המאמר עוסק בפונקציית המספרים הראשוניים בכלים אנליטיים, ובעיקר התמרות פורייה, ואינטגרציה. אף על פי שזהו המאמר היחיד שפרסם רימן בתורת המספרים, הייתה לו השפעה מרחיקת לכת על התחום כולו, מזמן פרסומו ועד היום. המאמר מציג לראשונה (גם אם לא במפורש) את השערת רימן, שעוסק בפונקציית זטא של רימן. במאמר מוצגים כמה דברים חשובים: במאמר יש כמה דוגמאות ליוצאי דופן של כתיבה מודרנית בתחום כגון יצוג פונקציית גמא על ידי, רישום tt במקום t2 ורישום גבולות של אינטגרל בתחום ∞ ל-∞ כאשר האינטגרל מוגדר עבור כל התחום הממשי.
יוסף גרובר (נסטור סניאדאנקו)
יוסף גרובר (נסטור-זנון סניאדנקו) (באוקראינית: Josef (Nestor Zenon Sniadanko) Gruber; נולד ב-17 ביולי 1919 ונפטר ב-1 בינואר 1979) היה אוקראיני חסיד אומות העולם שהציל משפחה יהודית בלבוב, אוקראינה בתקופת השואה.
לאחר המלחמה
בשנת 1946, לאחר שאנטוניה גילתה שכל משפחתה הקרובה נספתה בשואה, היא ונסטור-זנון עזבו את לבוב. בעת העזיבה נסטור-זנון החליט לשנות את שמו ליוסף גרובר ובכך לאמץ את שם משפחתה של אנטוניה. לאחר שעזבו את לבוב היגרו יוסף ואנטוניה ולמחנה העקורים רוזנהיים שבגרמניה. בנם של הזוג הנשוי, פרדי גרובר, נולד ברוזנהיים בשנת 1947. בשנת 1948 אנטוניה, יוסף ופרדי גרובר עלו לישראל. משפחת גרובר התיישבה בקריית חיים, חיפה.
גרובר עבד במשך שנים רבות בחברת תעשיות פז בחיפה. הוא נפטר ב-16 בספטמבר 1979 ונקבר בבית הקברות הלטיני שבחיפה. במכתב תנחומים ששלח מנכ"ל החברה בספטמבר 1979 למשפחת גרובר, ציין את היותו של גרובר עובד מסור חרוץ, נעים הליכות שבלט ביכולתו, ידיעותיו, דיוקו, נאמנותו וביושרו.
במרץ של שנת 2012 אנטוניה הלכה לעולמה. בקשתה האחרונה הייתה להיקבר לצד בעלה בבית הקברות הלטיני (נוצרי קתולי) שבחיפה. "הוא הלך אחרי בחייו ואני אלך אחריו במותי", אמרה אנטוניה לבנה פרדי.
הכרה והנצחה
במשך שנים רבות שמרה אנטוניה את סיפורה לעצמה. כשהייתה בת 88, פנתה ליד ושם כדי שיכיר בבעלה שהציל את חייה כחסיד אומות העולם. ב-6 בנובמבר 2005, יד ושם הכיר ביוסף (נסטור-זנון סניאדנקו) גרובר כחסיד אומות העולם.
בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה הוצבה אבן זיכרון לזכר יוסף גרובר. על האבן כתוב תקציר סיפורו.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו של גרובר, אותר קברו בבית הקברות הלטיני בחיפה והוספה לוחית זיכרון על מצבתו.
יאבה
יאבה (נקרא גם יאמה, או יא בה; בתאילנדית: ยาบ้า, בתרגום חופשי "סם השיגעון"; בבורמזית: ယာဘာ) הוא סם בצורת טבליות המכילות תערובת של מת'אמפטמין וקפאין.
מראה ושימוש
היאבה בדרך כלל מיוצר בצורת טבליות עגולות. ישנן וריאציות רבות של הכדור, אך הנפוצה ביותר מביניהם היא צבע אדום, כתום או ירוק לים, וכיתוב "R" או "WY". הכדורים קטנים ועגולים, בקוטר של כ-6 מילימטר, מה שמקל על אריזתם והברחתם; הכדורים ניתנים לאחסון בתוך קש שתייה להעברה קלה, או אחסון בתור מארזי סוכריות מנטה, הדומות בגודלן לכדור.
כדורי היאבה נצרכים באופן אוראלי (מתן דרך הפה). שיטה נוספת לצריכה היא עישון, ונקראת "צ'ייסינג דה דראגון" (chasing the dragon): המשתמש מניח כדור יאבה על נייר אלומיניום ומחמם אותו מלמטה. עקב החום הכדור נמס לאט, והאדים שלו נשאפים על ידי המשתמש. דרך שימוש נוספת היא כתישה של הכדור לכדי אבקה דקה, שניתנת להסנפה, ערבוב עם משקה, או ערבוב במים סטריליים והזרקת התערובת. בצריכה דרך בליעה, השפעות הסם מחזיקות בין 8–16 שעות, בהשוואה לשעה עד 3 שעות דרך עישון, בה עוצמת הסם נמוכה באופן ניכר. זמן מה לאחר שיא ההשפעה, חלה רגיעה בהשפעה (calm down) הנמשכת 6–10 שעות, בה המשתמש חווה קשיים באכילה או שינה. משתמשים רבים דיווחו על קשיים להירדם כ-24 שעות אחרי הצריכה, עקב חוזקו של הכדור.
צריכה תוך- ורידית של הכדור אינה נפוצה במיוחד, כיוון ומשתמשים המזריקים את הסם יעדיפו את הצורה הטהורה שלו (מת'אמפטמין- הנקרא גם קריסטל או אייס). סם הלא חוקי זה נפוץ במיוחד בתאילנד, שם הוא מיובא מבורמה או לאוס, אף על פי שלעיתים מיוצר בתאילנד על ידי קרטלים מקומיים. נראה כי רוב המשתמשים בסם הם גברים עובדים, בגילאי 16–40, וכמו כן גברים ונשים העובדים בזנות בתאילנד וקמבודיה.
ספקים
בורמה ומיאנמר הן יצרניות המת'אמפטמין הגדולה בעולם, ומהן יוצאו רוב כדורי היאבה שיובאו לארצות כמו תאילנד, סין, ואיי משולש הזהב. בשנת 2010, בורמה סחרה במיליארד טבליות לתאילנד השכנה. מיליציות אתניות וקבוצות מורדים אחראיות לחלק גדול מהייצור; עם זאת, מאמינים כי יחידות צבאיות בורמזיות הן אלו המעורבות במידה רבה בסחר בסמים אלו.
העלייה ונפילה בפופולריות בתאילנד
טבליות היאבה נמכרו בתחנות דלק והיו נפוצות בקרב נהגי משאיות, שביקשו להישאר ערים למשך זמן רב. לאחר תאונות אוטובוס מזוויעות רבות, הטבליות נאסרו לפי חוק על ידי הממשלה התאילנדית בשנת 1970. הקמפיין של ראש הממשלה לשעבר תאקסין צ'ינוואט משנת 2003 על חיסול הסחר בסמים, עזר לצמצום השימוש הנרחב. כיום, שימוש בטבליות על ידי נהגי אוטובוס ומשאיות לא נפוץ כמו שהיה בשנות ה-80.
בשנת 2014, דווח כי המחוזות הצפוניים של תאילנד שמו לב לעלייה ב-700% במספר הנעצרים בעקבות שימוש במת' מאז 2008 (על פי נתונים מלשכת דיכוי סמים נרקוטיים). בשנת 2013, הרשויות ספרו יותר מ-33,000 מעצרים הקשורים למת' במדינה. העלייה החדה בשימוש ביאבה גרמו לאסיה להיות היבשת המובילה בעולם מבחינת משתמשי סמים ממריצים ממשפחת האמפטמינים.