cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו
בית הקברות
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני מוקף עצים, שאורכו כ-160 מטר ורוחבו כ-120 מטר. מוביל אליו שביל גישה המגודר בצמחייה שאורכו כ-250 מטר. משני עברי הכניסה לבית הקברות ניצבים עמודים, שעל גבי כל אחד מהם ניצב פסל אבן של הנשר הפולני. מעבר להם ניצבת כיכר אבן עגולה למחצה, המשתרעת לרגלי שטח הקבורה. על רצפתה נחרת הצלב הצבאי הפולני, ובמרכזו נקבע לפיד אש-תמיד.
שטח הקבורה, המהווה כשליש משטח המתחם, ממוקם על גבי מדרון. על המדרון נבנו תשע מדרגות אבן מקושתות המשתרעות לרוחב בית הקברות. בכל מדרגה נטמנו חללים בשתי שורות. המדרגות מחולקות כל אחת לשש חלקות על ידי חמישה טורי מדרגות, המעפילים מתחתית שטח הקבורה אל ראשו. על המדרגות אין נטועה כל צמחייה. בראש שטח הקבורה ניצבים תרנים ועליהם דגלי פולין ואיטליה
על גבי קברי החללים הונחו לוחות אבן מלבניים, ולמראשותיהם הוצבו צלבי אבן. מצבות לוח הוצבו למראשות קברי החללים היהודים.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכלים וצלאב חרינייביץ' (Wacław Hryniewicz) ויז'י סקולימובסקי (Jerzy Skolimowski). טקס ההקדשה שלו נערך ב-1 בספטמבר 1945 במעמד נציגי פיקוד בעלות הברית ונציגי הממשלה הגולה של פולין. מאז נערך במקום טקס אזכרה שנתי ב-18 במאי, יום השנה לכיבוש גבעת המנזר. השתתפו בו ותיקי הקרב – שרובם נותרו בגלות מחוץ לפולין הקומוניסטית, נציגי ממשלת איטליה ועיריית קאסינו. בשנת 1994 ביקר בבית הקברות לראשונה נשיא פולין (לך ואלנסה), בלוית משמר כבוד צבאי פולני.
ב-1970, לאחר מותו, נקבר במקום על פי בקשתו הגנרל אנדרס, מפקד הקורפוס הפולני השני, שחייליו כבשו את גבעת המנזר.
רציחות באוקספורד
רציחות באוקספורד (באנגלית: The Oxford Murders) הוא מותחן קולנועי משנת 2008 בבימויו של אלכס דה לה איגלסיה, על פי ספרו של גיירמו מרטינס, Crímenes imperceptibles, שיצא לאור בשנת 2003 (תורגם לאנגלית בשם זהה לשם הסרט, ולעברית בשם "רציחות נוסח אוקספורד").
הסרט עוסק בסדרת מעשי רצח המתרחשת באוקספורד, שבחקירתם עוסקים, בנוסף למפקח המשטרה, גם פרופסור ללוגיקה ודוקטורנט, שגילו את גופתה של הנרצחת הראשונה.
עלילה
מרטין (אלייז'ה ווד) הוא דוקטורנט למתמטיקה המגיע לאוקספורד מארצות הברית, לשם לימודי דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד. הוא שואף שהמנחה שלו יהיה הפרופסור ארתור סלדום (ג'ון הארט), אף שידוע לו שסלדום אינו עוסק יותר בהנחיה. הוא שוכר חדר בביתה של מרת איגלטון (אנה מאסי) הזקנה והחולנית, שהיא ידידה ותיקה של סלדום, ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבדה יחד עם בעלה ועם אלן טיורינג על פענוח צופן ה"אניגמה". בדירה מתגוררת גם בת' (ג'ולי קוקס), בתה המרירה של מרת איגלטון, העוסקת בנגינה בצ'לו בתזמורת מקומית.
בהרצאה שהוא נותן, מצטט סלדום מספרו של לודוויג ויטגנשטיין "מאמר לוגי פילוסופי" כדי לשלול את אפשרות קיומה של אמת מוחלטת. בניסיון להרשים את סלדום, מרטין מתווכח איתו, ומביע את אמונו באמת המוחלטת של המתמטיקה. "אני מאמין במספר פאי", הוא אומר. סלדום שם את דבריו ללעג. מרטין הפגוע מחליט לנטוש את לימודיו, והולך לחדרו שבאוניברסיטה כדי לאסוף את חפציו. הוא ממשיך לחדרו השכור, ובכניסה לבית פוגש את סלדום, שהגיע לביקור אצל מרת איגלטון. השניים נכנסים יחד לבית, ומוצאים בו את גופתה של מרת איגלטון, שנרצחה בעת ששיחקה "שבץ נא" לבדה. הם מזעיקים את המשטרה.
בחקירתם מספר סלדום לחוקר, המפקח פיטרסן (ג'ים קרטר), כי הגיע לדירה בעקבות פתק שקיבל ובו כתובתה של מרת איגלטון וציון שזו הראשונה בסדרה. על הפתק צויר מעגל. כיוון שסלדום הוא בר סמכא בנושא של סדרות לוגיות, הוא משער שזו דרך של הרוצח להתגרות בו. סלדום הסביר לפיטרסן: "סדרה לוגית היא סדרה של אלמנטים שבאים זה אחר זה לפי כלל מסוים. למשל: 4-3-2-1, או מספרים זוגיים: 8-6-4-2". מרטין וסלדום משוחחים עד כמה קל היה להעלים את הרצח, בהתחשב במחלתה הסופנית של מרת איגלטון, לוּ רק היה הרוצח נמנע מלחבול בפניה בעת הרצח.
כעבור זמן קצר מתגלה בבית החולים מקרה נוסף של זקן שמת לאחר שאלמוני הזריק חומר לא ידוע לזרועו. גם מוות זה לווה בפתק, שעליו ציור של סמל הדג (איכטוס). בביקוריהם בבית החולים, שבו עובדת לורנה, אחות חובבת ספרי מתח שהפכה לחברתו של מרטין, הם שמים לב לפרנק, הנמצא שם עם בתו הקטנה, הממתינה להשתלת ריאות.
סלדום, מרטין ומתמטיקאים נוספים נוסעים באוטובוס לאוניברסיטת קיימברידג', שבה מרצה הנרי וילקינס על הישגו הגדול – הוכחה למשפט האחרון של בורמאט. בתחילת הנסיעה רואה מרטין את לורנה ברחוב, והוא מחליט לרדת מהאוטובוס כדי לבלות אתה. במהלך הבילוי הוא מבין, בעקבות רמז שקיבל מסלדום, ששלושת הסמלים הראשונים הם סדרת סמלים של הפיתגוראים, שפעלו ביוון העתיקה כתערובת של אסכולה מדעית וכת דתית, ראו את המספר כיסוד העולם, ועסקו בענפי מדע שונים, ובהם גם השתלת איברים. כדי להגיע לאיבר הבא בסדרה מרטין ולורנה נחפזים לספרייה, וכיוון שהוא סגורה הם ניגשים לחנות הספרים של "בלקוול", שם הם מוצאים את הספר המכיל מידע על הפיתגוראים, ועל פיו מזהה מרטין את החשוד, את המניע שלו ואת הרצח המתוכנן הבא שלו, הנורא מכולם. הוא מנסה להסתייע במשטרה ובסלדום כדי למנוע את הרצח הבא, אך טעות של המשטרה מאפשרת לרצח להתרחש.
בשלב זה נוצר רושם שכל הרציחות באו על פתרונן, אך כעבור זמן, כאשר מרטין ולורנה יוצאים לבלות בחו"ל, מגלה מרטין פרט נוסף, המשנה כליל את הפרשנות לאירועים. את פרשנותו החדשה מציג מרטין לסלדום בפגישה במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
רעיונות מדעיים הנשזרים בסרט
בעלילת הסרט נשזר עיסוק ברעיונות מדעיים אחדים, ובהם פרדוקס המעקב אחר כלל של ויטגנשטיין בחקירות פילוסופיות, עקרון האי-ודאות של הייזנברג, משפט חוסר השלמות של גדל, פרדוקס השקרן, המשפט האחרון של פרמה והשערת טניאמה-שימורה שהייתה שלב בדרך להוכחתו, וכן אפקט הפרפר.
חירות דרמטית
בנושאים אחדים מרשה לעצמו הסרט לחרוג מהדיוק ההיסטורי:
הפקה
הסרט הוא קופרודוקציה ספרדית-בריטית-צרפתית בבימויו של אלכס דה לה איגלסיה. צילום הסרט החל ב-22 בינואר 2007 והסתיים ב-24 במרץ. הסרט צולם באוקספורד ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. במהלך הפקת הסרט תיאר הבמאי את חוויותיו בבלוג שלו.
דג שמש חד-זנב
דג שמש חד-זנב או דַּג-שֶׁמֶשׁ זְנַבְתָּן (שם מדעי: Masturus lanceolatus) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת דגי השמש וקרובו של המין דג שמש מגובשש, הגדול בעולם. מין זה שייך לסוג יחידי. הוא חי בימים הטרופיים והממוזגים ולא ידוע עליו הרבה.
דג זה הוא אחד מהגדולים שבדג הגרם והוא מגיע לאורך מרבי של ולמשקל של 2,000 ק"ג. צבע הדג אפור-חום עם בטן, חזה ופנים בהירות וגב וזנב שחורים. לעיתים הסנפירים וקצה הגב זהובים. הדג קיבל את שמו עקב זנבו המחודד השחור.
דג זה שוחה רוב זמנו בעומק שבין 5 ל-200 מטר אך יכול לצלול הרבה יותר עמוק, מתחת לעומק של 600 מטר בחיפושיו אחר מזון. פרט אחד נצפה בעומק של קרוב ל-1 ק"מ מתחת המים.
הוא ניזון מחסרי חוליות כמו מדוזות, דיונונים וסלפיים בעומקים. לאחר הציד הדג שוחה בתנוחה רפויה סמוך לפני המים.
עלי אבו עוואד
עלי אבו עוואד (בערבית: علي أبو عواد; נולד ב-1972) הוא פעיל שלום ופציפיסט פלסטיני, מקים התנועה "תע'ייר" (בערבית: تغيير; באופן מילולי: שינוי) להתנגדות לא-אלימה.
ביוגרפיה
מוצאה של משפחתו של אבו עוואד בכפר אל-קוביבה, במקום בו שוכן היום מושב לכיש. בעקבות כיבוש הכפר ב-1948, המשפחה עברה לבית אומר. אבו עוואד נולד ב-1972 בחלחול, להורים שהיו פעילים פוליטית וצבאית. אמו, פטמה ("אום יוסוף"), הייתה פעילה בתנועת הפת"ח, ונעצרה מספר פעמים בידי שירות הביטחון הכללי. על פי עדותו, כשהיה בן עשר הוא חזה בסוכני השירות מכים את אמו. לאחר שהורשעה בחברות בארגון טרור, וריצתה מאסר של חמש שנים, הפך אבו עוואד בעצמו לפעיל בפת"ח. הוא נעצר בעת האינתיפאדה הראשונה באשמה של זריקת אבנים, זריקת בקבוקי תבערה וחברות בארגון בלתי חוקי, ונידון לעשר שנות מאסר. לטענת אבו עוואד, הרשויות החמירו את ההאשמות נגדו בגלל סירובו לשתף פעולה בחקירתו ולהפליל את אמו. הוא ריצה ארבע שנים בבית כלא, ושוחרר בעקבות הסכם אוסלו. לדבריו, תקופת מאסרו הייתה בשבילו "בית הספר הטוב ביותר להבנה של הסכסוך." בעת שהותו בכלא הוא למד עברית ואנגלית, וקרא בכתביהם של מוהנדס קרמצ'נד גנדי ומרטין לותר קינג. בעקבות לימוד משנתו של גנדי, הוא הכריז לקראת סוף מאסרו על שביתת רעב, במחאה על שלא ניתן לו לפגוש את אמו (שהייתה אסירה אף היא באותו זמן) במשך כל תקופת מאסרו. כעבור 17 ימי שביתה, מבוקשו ניתן לו. לדבריו, ההצלחה של שביתת הרעב הייתה נקודת מפנה, שלאחריה הבין שבמאבק לא-אלים ניתן להשיג יותר מאשר באלימות. הוא גויס כאיש ביטחון של הרשות הפלסטינית, במאבק כנגד פעילים של ארגוני טרור פלסטינים, כשהוא פועל למעצרם. בשנת 1997 פרש מעבודתו ברשות, לדבריו לאחר שהבין שהרשות פועלת ככל יכולתה כנגד הטרור, אולם ממשלת ישראל אינה ממלאת את חלקה בהסכמים עם הרשות.
ב-20 באוקטובר 2000, בעת האינתיפאדה השנייה, ירה בו אדם שזוהה על ידו כישראלי, שנמלט במכונית נושאת לוחית זיהוי ישראלית. אבו עוואד נפצע ברגלו, וכפעיל לשעבר של פת"ח, נשלח על ידי הרשות לטיפול בערב הסעודית. כשחזר לביתו, נודע לו שחייל ישראלי במחסום הרג את אחיו הבכור, יוסוף.
פעילות שלום
בשנת 2002 פנה יצחק פרנקנטל, שבנו נחטף ונרצח בידי אנשי חמאס, אל אבו עוואד וביקש לפגוש אותו. אבו עוואד מעיד שהייתה זו הפעם הראשונה שישב לשיחה על כוס תה עם יהודי כלשהו, ושהפגישה עשתה עליו רושם חזק. לדבריו, "עד הפגישה עם פרנקנטל, לא האמנתי שליהודי יש דמעות." אבו עוואד הצטרף עם אמו, אחיו ואחיותיו לפורום המשפחות השכולות, שפרנקנטל הקים, והחל להרצות לפלסטינים, ליהודים ולזרים על התנגדות לא-אלימה. בפרט, הוא מנסה לשכנע מאז את בני עמו, שאי-אלימות תועיל להם יותר במאבק לסיום הכיבוש. בפורום פגש את רובי דמלין, יהודייה מדרום אפריקה, שצלף פלסטיני הרג את בנהּ דוד, פעיל שלום וקצין בצה"ל שהתנגד לכיבוש. אבו עוואד ודמלין הרצו בכל העולם במשך מספר שנים וקידמו את רעיונם, שמפגשים בין קורבנות האלימות יסייעו לסיום הסכסוך.
ב-2014 החל להרצות בארצות הברית ביחד עם הרב חנן שלזינגר מאלון שבות. בהרצאותיו הוא מעביר את מסריו הלא-אלימים: "היהודים אינם אויבי - הפחד של היהודים הוא האויב שלי. היהודים סבלו מפחד בכל ההיסטוריה שלהם, ועלינו מוטלת חובה למנוע מהיהודים את הפחד הזה." "אנשים חושבים שתורת הסאטיאגרהא של גנדי היא חולשה. שבכעסם, הם מבטאים את חוזקם. הם טועים... אי אפשר להיות לא-אלים, מבלי להקשיב לסיפורו של הצד השני. אבל ראשית, עלינו להפסיק להרגיש קורבנות."
אבו עוואד הקים את המרכז "קראמה" (ערבית: كرامه, בעברית: כבוד) על אדמת משפחתו, במרכז גוש עציון. כמו כן הוא בין המקימים של "שורשים", תנועה להידברות בין יהודים לפלסטינים, שבה חברים תושבי כפרים ערביים והתנחלויות באזור הגדה המערבית; וביניהם הרב חנן שלזינגר, ותלמידיו של הרב מנחם פרומן. הרב שלזינגר יצר קשר בין חבריו המתנחלים לבין אבו עוואד, והביאו להרצות בפניהם את רעיונותיו על קידום היכרות והבנה בין העמים, במטרה לסיים את הסכסוך.
פטרוברז
פטרוברז (פורטוגזית: Petrobras, קיצור ל"Petróleo Brasileiro") היא חברת נפט בבעלות ממשלת ברזיל. מושב החברה הוא בריו דה ז'אנירו.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי נשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס, והייתה בעלת מונופול בתעשיית הנפט בברזיל עד לסוף שנות ה-90. בשנת 1997 נפתח שוק הנפט בברזיל לחברות זרות, ונוצרה "הסוכנות הלאומית לנפט" (ANP) שתפקידה לשלוט בשוק האנרגיה. כיום מייצרת החברה יותר מ-2 מיליון חביות נפט ליום, כמו גם מוצרי נפט שונים. החברה היא בעלת בתי זיקוק לנפט, ומכליות. פטרוברז ידועה ביכולתה לניצול טכנולוגיה מתוחכמת לכריית נפט תת-מימית במעמקים. בערך 30% ממניות החברה הן בבעלות ממשלת ברזיל. המניות הפרטיות נסחרות בבורסת סאו פאולו (BOVESPA), ובבורסת ניו יורק (NYSE).
פטרוברז עוסקת החל מ-1953 גם בעיבוד פצלי שמן, תוך שימוש בטכנולוגיה פטרוסיקס (Petrosix) שפיתחה להפקת קרוגן מפצלי שמן. ב-1982 החלה פעילותו של מתקן נסיוני, וב-1992 החלה פעילות להפקה מסחרית מאותו המתקן. כיום, מפעילה החברה שני מתקני זיקוק מעין אלו. הגדול מביניהם מעבד 260 טונות פצלי שמן לשעה.
פטרוברז הפעילה את אסדת הקידוח הגדולה בעולם, פטרוברז 36, עד שפיצוץ הביא לטביעתה ב-15 במרץ 2001.
פטרוברז הרחיבה את טווח פעולתה אל מעבר לגבולות ברזיל. כיום פטרוברז שולטת בתעשיות נפט ותחנות כוח ב-16 מדינות באפריקה, אמריקה הצפונית, דרום אמריקה ואסיה.
ב-19 בדצמבר 2005 הכריזה פטרוברז על שיתוף עסקי עם חברת "ניפון אלכוהול חנבאי" שמושבה ביפן, לייצוא אתנול מברזיל. החברה המשותפת "ברזיל - יפן אתנול" מתעתדת ליצור ביפן שוק למוצרי אתנול.
ב-21 באפריל 2006 הכריז נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה על אי תלותה של ברזיל בייבוא מוצרי נפט, על סיפון האסדה P-50 של פטרוברז, המשמשת לאחסון ופריקה של מוצרי נפט.
ב-2013 דורגה פטרוברז במקום ה-20 ברשימת החברות הציבוריות הגדולות בעולם, על-פי כתב העת פורבס.
משנת 2014 המשטרה הפדרלית של ברזיל חוקרת את מעורבותם של בכירים בחברה, שוטרים ומדינאים ברזילאים בפרשיית הלבנת הון בקנה מידה ענק.
שם החברה
עד 1993 נקראה החברה Petrobra's, שם שאינו נכון מבחינת השפה הפורטוגזית, על מנת למשוך משקיעים מבחוץ. לאחר מכן שונה השם לשם הנוכחי - Petrobras. בשנת 2000 שונה השם ל"petrobrax", אך לאחר מספר חודשים נזנח השינוי, שכן נמתחה ביקורת רבה על נטישת הסיומת "Bras" המזוהה עם ברזיל.
פטרנודונטיה
פטרנודונטיה (שם מדעי: Pteranodontia) הוא ענף של פטרוזאורים מתת-סדרת הפטרודקטיליים. הוא הוגדר בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש ב-1887. המאובנים של בני הקבוצה התגלו לאורך אירופה, אסיה ולאורך אמריקה.
קבוצה זו משתייכת לענף אורניתוכירואידה, בו גם קבוצת האז'דרכואידה, הכולל את גדולי הפטרוזאורים ממשפחת האז'דרכיים. קבוצה זו כוללת את הניקטוזאוריים, את הפטראנודוניים וקרוביהם ואת האורניתוכיריים שגם הם היו ענקיים. לחלקם היו שיניים בלסתותיהם הרחבות שכללו לעיתים רבות בליטה על החוטם, ולאחרים היו "כרבולות" גבוהות כמו אצל הניקטוזאורוס או אצל הפטרנודון. מבנה הגפיים שלהם הזכיר בצורתו עצמות דינוזאורים והיה לא-פרופורציונלי. בתחילה סברו שהם היו מגושמים מאוד על הקרקע, אם כי חוקרים אחרים מניחים שהם נעו על שתי רגליים או אף בקפיצה. חוקרים שבדקו את שלד האנהגוארה מעריכים שהוא התפתל בקפיצות.
את מרבית חייהם הם דאו על אוויר חם בדומה לנשרים מודרניים. חלקם כנראה היו טורפים גדולים, ואחרים ניזונו בעיקר מדגים שהם שלו מהים. אחרים נעו על הקרקע והיו אוכלי נבלות שהזכירו את האז'דרכיים הענקיים.
כל בני הקבוצה נכחדו עם סיום הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה, יחד עם אחרוני הדינוזאורים.
סטודיבייקר Transtar
סטודיבייקר טרנסטר (באנגלית: Studebaker Transtar) הוא טנדר (בעל כושר העמסה: 0.5 טון, 0.750 טון ו-1.0 טון), ומשאית קלה (בעלת כושר העמסה: 1.5 טון, 2.0 טון, ו- 3.0 טון), אשר ייצרה חברת סטודיבייקר האמריקאית בין השנים 1956–1958, ו-1960–1963.
בשנת 1960 התחילה חברת סטודיבייקר לייצר את דגם הטנדר סטודיבייקר צ'אמפ, לקיבולות של 0.5 טון ו- 0.750 טון.
אלכסי לאלאס
לאלאס, בוגר קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ראטגרס, החל את הקריירה המקצועית שלו כאמריקאי הראשון בסרייה א', במדיה של פדובה. הוא היה משחקניה הבולטים של ליגת ה-MLS בשנותיה הראשונות, במדיהן של ארבע קבוצות שונות, כאשר זכה להישגים קבוצתיים מרשימים עם קבוצת לוס אנג'לס גלאקסי, ובהן זכייה בגביע האלופות של CONCACAF, גביע ה-MLS, גביע ארצות הברית הפתוח ומגן האוהדים, וכן בתארים אישיים כשזכה כדורגלן השנה בארצות הברית לשנת 1995 ונכלל בהרכב העונה ב-MLS לשנת 2002.
לאלאס שיחק בקרוב למאה משחקים במדי נבחרת ארצות הברית. הוא נכלל בסגל הנבחרת לשתי אולימפיאדות, שני טורנירי מונדיאל, שני טורנירי קופה אמריקה ושלושה טורנירי גביע הזהב, וכבש בסך הכול תשעה שערים במדי הנבחרת.
תחילת הקריירה
לאלאס החל את קריירת המשחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ראטגרס בשנת 1988, כשהיה בן 18. בארבע עונות במדי הקבוצה העפיל עמה לאלאס לפיינל פור המכללות ב-1989, ולגמר המכללות שנה לאחר מכן, שם הפסידה ל-UCLA בדו-קרב בעיטות עונשין. לאלאס הצטיין בתקופתו בקבוצה, ובשנת 1991 אף זכה בפרס הרמן לשחקן העונה במכללות, ונכלל בנבחרת העונה של כדורגל המכללות, לצד שחקנים אמריקאים בכירים בתחילת דרכם כגון בראד פרידל וקלאודיו ריינה. במקביל, שיחק בתקופה זו גם הוקי קרח במסגרת הקבוצה האוניברסיטאית, אותה הוביל בטבלת המבקיעים בשנת 1989.
לאחר הצטיינותו בשנת 1991, עזב לאלאס את האוניברסיטה על מנת להתמקד בכדורגל בינלאומי במסגרת נבחרת ארצות הברית, במדיה עשה את צעדיו הראשונים באותה השנה. שנה לאחר מכן השתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדת ברצלונה. בתום הטורניר האולימפי, התאמן לאלאס תחת שחקנה לשעבר של ארסנל האנגלית, בוב מקנאב, בקליפורניה. בחורף 1992 הובילו האימונים תחת מקנאב למבחנים במועדון האנגלי, שלא צלחו לכדי החתמה. הוא שב לביתו בדטרויט, ולאחר כחודש זומן על ידי בורה מילוטינוביץ', מאמן הנבחרת, למבחנים עבור הנבחרת הבוגרת.
פדובה
לאחר טורניר מונדיאל 1994, בו היה ממצטייני נבחרתו, החל למעשה לאלאס את קריירת הבוגרים שלו כשחתם בפדובה לקראת עונת 1994/1995 בסרייה א'. לאלאס, שהיה לאמריקאי הראשון בליגה האיטלקית, פתח בהרכב בכל משחקי הליגה למעט אחד, ובכולם שיחק תשעים דקות. הוא אף כבש שני שערי ליגה באותה העונה, כאשר את שער הבכורה שלו כבש בניצחונה המפתיע של פדובה, 2-0 על מילאן במסגרת המחזור השישי. פדובה סיימה את העונה במקום ה-14 בטבלה, ונשארה בליגה רק בזכות ניצחון על גנואה, שסיימה עם מאזן נקודות זהה לפדובה, בדו-קרב פנדלים במשחק המבחן.
MLS
עוד בטרם הדראפט שנערך בפברואר 1996, הציבה הליגה שחקנים בכירים בכל קבוצה מקבוצות הליגה. לאלאס הוצב בניו אינגלנד רבולושן. בעונת רשם לאלאס 25 הופעות ליגה וכבש שער בודד, אך קבוצתו כשלה להעפיל לפלייאוף כשסיימה חמישית ואחרונה במחוז מזרח. עונה לאחר מכן שוב היה משחקני המפתח של קבוצתו עם שלושים הופעות ושני שערים בעונה הסדירה, שסייעו לקבוצתו להעפיל לחצי גמר מחוז מזרח. לאלאס פתח בהרכב בשני משחקי חצי הגמר, בהם הפסידה קבוצתו פעמיים לדי. סי. יונייטד (בסדרת הטוב משלוש) והודחה.
לאחר כחודש הושאל לאלאס לאמלק האקוודורית לתקופה קצרה, וכששב, הועבר בטרייד למטרוסטארס מניו יורק. הוא שיחק בקבוצה במשך עונה אחת, בה רשם 25 הופעות ליגה ושני שערים בעונה הסדירה, בה סיימה קבוצתו שלישית במחוז מזרח והעפילה לחצי גמר המחוזי. לאלאס פתח בצמד ההפסדים לקולומבוס קרו שסיימו את דרכה של קבוצתו בפלייאוף.
לאחר עונה בלבד, הועבר לאלאס בטרייד לקנזס סיטי וויזרדס. הוא שיחק בקבוצה בעונת, בה סיימה אחרונה במחוז מערב, עם שמונה ניצחונות בלבד ב-32 משחקים. לאלאס כבש ארבעה שערים בשלושים הופעות במדי הקבוצה. כמו כן, השתתף באותה העונה בפעם הרביעית ברציפות במשחק האולסטאר של ה-MLS, ולמעשה השתתף עד לאותה העונה בכל משחקי האולסטאר של הליגה. ב-10 באוקטובר 1999, לאחר תום העונה, הודיע לאלאס על פרישה ממשחק פעיל בגיל 29 בלבד.
בינואר 2001, לאחר כ-15 חודשים, שב לאלאס מפרישתו וחתם בלוס אנג'לס גלאקסי. לאחר מספר ימים כבר שותף במשחקי גביע CONCACAF לאלופות 2000 שנערכו בלוס אנג'לס, ונמשכו כחמישה ימים. הוא העפיל עם קבוצתו לגמר הטורניר, שם פתח בהרכב בניצחון 2–3 על אולימפיה מהונדורס, וזכה עמה בתואר. בנוסף, כבר בעונה הראשונה שלו העפיל עם קבוצתו לגמר הפלייאוף (גביע ה-MLS), שם לא שותף בהפסד 1–2 לסן חוזה ארת'קווייקס. את העונה סיים עם שני שערים ב-11 הופעות בעונה הסדירה, ועוד חמש הופעות בפלייאוף. במהלך העונה זכה בתואר נוסף עם קבוצתו, גביע ארצות הברית הפתוח, בו זכתה הקבוצה עם ניצחון 1–2 בגמר על ניו אינגלנד רבולושן. במשחק הגמר עלה לאלאס כמחליף עם פתיחת ההארכה, שהסתיימה דקה מאוחר יותר, כאשר לוס אנג'לס כבשה את שער הזהב שהעניק לה את הזכייה בגביע.
בעונת המשיכו לאלאס והגלאקסי להצליח ולזכות בתארים. לאלאס היה שחקן מפתח בחלק האחורי של הקבוצה, עם 26 הופעות בהרכב מתוך 28 משחקי הליגה הסדירה, בהם כבש ארבעה שערים וסייע לקבוצתו לזכות במגן האוהדים, הניתן לקבוצה עם מאזן הליגה הטוב ביותר בעונה הסדירה. לאלאס שותף בחמישה משחקים במהלך הפלייאוף, ופתח בהרכב בגמר הפלייאוף (גביע ה-MLS), בו ניצחה לוס אנג'לס 0–1 את ניו אינגלנד, משער זהב בדקה ה-113. בכך, זכה לאלאס באליפות הראשונה בקריירת המשחק שלו. יכולתו הגבוהה במהלך העונה זיכתה אותו, בפעם היחידה בקריירה, במקום בהרכב העונה ב-MLS, וכן בהופעה חמישית ואחרונה בקריירה במשחק האולסטאר.
עונה לאחר מכן, בעונת, התקשתה הקבוצה לשחזר את ההצלחה והצליחה להשתחל מהמקום הרביעי במחוז מערב לפלייאוף, שם הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי סן חוזה. לאלאס ערך 22 הופעות ליגה באותה העונה, ולא שותף בצמד ההפסדים בפלייאוף. כחודשיים לאחר תום העונה, הודיע על פרישה סופית ממשחק פעיל בגיל 33.
נבחרת ארצות הברית
לאלאס החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת ארצות הברית ב-12 במרץ 1991, בשוויון 2-2 מול בגביע צפון אמריקה לאומות, תחת המאמן הזמני ג'ון קוואלסקי, ובסך הכול שותף בשני משחקיה של ארצות הברית בטורניר. מאז צמד הופעות הבכורה שלו לא שב לאלאס לנבחרת במשך קרוב לשנתיים, אך כן זומן לסגל הנבחרת האמריקאית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת ברצלונה (1992), שם כשלו האמריקאים לעבור את שלב הבתים.
לאלאס חזר לנבחרת בינואר 1993, תחת המאמן בורה מילוטינוביץ'. ב-8 במאי, בהופעתו השביעית בנבחרת, כבש את שער הבכורה שלו, בהפסד 1–2 ל במשחק ידידות, וחודש לאחר מכן כבש לרשתה של בניצחונה המפתיע של ארצות הברית, 2-0 במסגרת טורניר הידידות המקומי, גביע ארצות הברית. באותו החודש השתתף בטורניר קופה אמריקה 1993, שם שותף בכל שלושת משחקיה של נבחרתו, שהסתיימו בהדחה מהמקום האחרון בבית. כחודש לאחר מכן, שותף בכל חמשת משחקיה של נבחרתו בגביע הזהב 1993, ואף כבש את השער היחיד בניצחון על במשחק שנעל את שלב הבתים. ארצות הברית ולאלאס העפילו עד לגמר, שם הובסו 0–4 על ידי מקסיקו.
אחת מנקודות השיא בקריירה של לאלאס הייתה זימונו למונדיאל 1994 הביתי על ידי המאמן מילוטינוביץ'. לאלאס לא החמיץ דקת משחק של נבחרתו בטורניר, והיה ממצטייניה כאשר צלחה את שלב הבתים עם שוויון 1-1 מול במשחק הפתיחה, ניצחון 1–2 על קולומביה במשחק השני (המשחק בו כבש אנדרס אסקובר לשערו הוא, ובהמשך נרצח במולדתו בעקבות כישלון נבחרתו), וההפסד 0–1 ל, שהספיק לארצות הברית להעפיל לשמינית הגמר מהמקום השלישי. בשמינית הגמר נעצרה ארצות הברית על ידי, עם הפסד מינימלי, 1-0. ברזיל המשיכה לזכייה בטורניר.
שנה לאחר מכן, נכלל לאלאס בסגל לקופה אמריקה 1995 תחת מאמן חדש, סטיב סמפסון. הוא פתח ושיחק לאורך כל שש משחקיה של ארצות הברית בטורניר. ארצות הברית סיימה במקום הראשון בבית, ולאלאס אף כבש את השער השני בניצחון המרשים, 3-0 על, במשחק שנעל את שלב הבתים. ברבע הגמר עברה ארצות הברית בפנדלים את מקסיקו, אך שוב נוצחה 0–1 על ידי ברזיל, הפעם בחצי גמר הקופה. במשחק על המקום השלישי הובסה ארצות הברית על ידי קולומביה בתוצאה 1–4, וסיימה את הטורניר במקום הרביעי. שנה לאחר מכן סייע לארצות הברית לסיים במקום השלישי בגביע הזהב 1996. ב-17 ביוני 1997 כבש את שערו הבינלאומי התשיעי והאחרון, בניצחון 1–2 על במשחק ידידות. שנה לאחר מכן, בגביע הזהב 1998, סייע לארצות הברית להעפיל עד לגמר הטורניר, שם פתח בהרכב בהפסד 0–1 למקסיקו.
לאלאס נטל חלק פעיל במשחקי מוקדמות מונדיאל 1998, עם 12 הופעות, וסייע לארצות הברית להעפיל לטורניר הגמר בצרפת. הוא זומן לסגל הנבחרת לטורניר, אך לא שותף כלל במהלכו, כאשר ארצות הברית סיימה את הטורניר עם שלושה הפסדים ושער זכות בודד, ובמקום האחרון בבית. לאחר טורניר המונדיאל סיים לאלאס את דרכו בנבחרת ארצות הברית, כאשר משחקו האחרון במדיה היה במסגרת ההכנות לטורניר, בשוויון 0-0 מול ב-30 במאי 1998. בסך הכול כבש לאלאס תשעה שערים ב-96 הופעות במדי הנבחרת.
לאחר הפרישה
בינואר 2004, לאחר פרישתו ממשחק, התמנה לאלאס לתפקיד המנהל המקצועי של סן חוזה ארת'קווייקס. הוא כיהן בתפקיד בעונות ו-, ובשתיהן העפילה הקבוצה לפלייאוף, כאשר ב-2005 אף זכתה במגן האוהדים. ביוני 2005, במהלכה של עונת 2005, עבר לתפקיד המנהל המקצועי במטרוסטארס, במדיה אף שיחק במשך עונה אחת.
לאחר התקופה בגלאקסי, עבר לאלאס לקריירה כפרשן כדורגל. במשך שש שנים שימש כפרשן ברשת ESPN, לפני שעבר לרשת פוקס ספורט.
קריירה מוזיקלית
במקביל לקריירה כספורטאי, ניהל לאלאס קריירה כמוזיקאי. הוא ניגן בלהקת רוק שנקראה הג'יפסיז (The Gyspies, הצוענים), ששחררה אלבום ראשון במהלך מונדיאל 1994. בין השנים 1996 ל-2019 שחרר לאלאס שבעה אלבומי סולו.
דג שמש דק
דג שמש דק או דַּג-שֶׁמֶשׁ קָטוּם  (שם מדעי: Ranzania laevis) הוא מין של דג ימי ממשפחת דגי השמש. דג זה יחידי בסוגו.
זהו הדג הקטן ביותר במשפחתו ואורכו רק 70-100 ס"מ. גופו של דג זה בעל מבנה מוארך ולא כדורי המסתיים בזוג סנפירים גבוהים ומחודדים. צבע הדג חום, אפור וכסוף עם פסים לבנים לאורכו. הפנים דקות ובעלות מקור קטן.
הדג שוחה וצולל באוקיינוסים הטרופיים והממוזגים מסקנדינביה לדרום אפריקה ומקליפורניה לצ'ילה. הוא צולל לעומק בחיפוש מדוזות ויצורי ים קטנים נוספים.
פטרנודונטואידה
פטרנודונטואידה (שם מדעי: Pteranodontoidea) הוא ענף של פטרוזאורים מתת-סדרת הפטרודקטיליים. הוא הוגדר בידי החוקר אלכסנדר קלנר ב-1996. המאובנים של בני הקבוצה התגלו לאורך אירופה, אסיה ולאורך אמריקה.
קבוצה זו כוללת את כל בני ענף הפטרנודונטיה, למעט את בני משפחת הניקטוזאוריים שהיו בעלי "מפרש" רחב מאחורי ראשם, והיא מכילה את האב הקדמון המשותף בין הפטרנודון לאנהגוארה.
מרבית בני קבוצה זו היו יצורים גדולים עם מוטת כנפיים ארוכה מאוד. הלסתות שלהם היו בעלות שיניים חרוטיות שהותאמו לתפיסת דגים, אך אצל חלקם לא היו שיניים כלל. ייתכן שהם התאימו לאכילת נבלות.
בדומה לשאר הפטרוזאורים הם נכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
אליק מישורי
אלכסנדר (אָלִיק) מישורי (Alec Mishory) (נולד ב-28 במאי 1946) הוא היסטוריון, אוצר, מבקר אמנות וחוקר אמנות ישראלי.
ביוגרפיה
מישורי נולד בתל אביב למשה ואסתר. סיים בשנת 1972 לימודי תואר ראשון באמנות ותעודת הוראה מוובסטר קולג' בסנט לואיס, מיזורי. בשנת 1984 סיים תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 סיים דוקטורט בתולדות האומנות מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY); כותרת הדיסרטציה, שעסקה בצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו: "Théodore Géricault's Grande suite anglaise: sources, iconography and significance".
בשנים 1989-1988 שימש כמבקר אמנות בעיתון מעריב. בין 1987–1993 כתב באופן קבוע ב-סטודיו, ובין השנים 1990–1995 שימש כמבקר שבועי עבור המוסף הספרותי של הארץ.
מישורי דובר עברית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית, ובעל יכולות קריאה וכתיבה בשפה הרוסית. בשנת 1999 למד גרמנית במכון גתה בברלין, לאחר שזכה במלגת מחקר בנושא :"אמנים יהודים בתרבות הגרמנית (לפני מלחמת העולם הראשונה)".
מישורי שימש כשופט עבור קרן המלגות לאמנות חזותית מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. היה יועץ לתחום האמנות במשרדו של נשיא המדינה (2005) ולקח חלק בחטיבה לענייני תרבות במשרד החינוך והתרבות.
מישורי מתמקד במחקריו בחיבור ההיסטורי בין אמנות לציונות וארצישראליות. בהיבטים החזותיים של הרעיון הציוני שהופך למונחים גרפיים וסמליים שלהם מקורות טקסטואליים.
בשנים 2009–2011 שימש כפרופסור אורח מטעם קרן שוסטרמן. תחילה, בפקולטה לתולדות האמנות באוניברסיטת רייס ביוסטון, ולאחר מכן בפקולטה ללימודי יהדות באוניברסיטת טנסי בנוקסוויל.
ארי אלון
ארי אֵלון (נולד ב-1950) הוא סופר, מחנך ומרצה לפילוסופיה יהודית.
ביוגרפיה
אלון נולד בירושלים למשפחה דתית-לאומית. בנו של השופט פרופ' מנחם אלון, ואחיהם של השופט ספי אלון, השר וחבר הכנסת לשעבר הרב בנימין אלון והרב מרדכי אלון.
למד במדרשית נעם בפרדס חנה, ולאחר שירותו בצה"ל יצא בשאלה וחדל לקיים אורח חיים דתי. מאוחר יותר למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, עבודת התיזה שלו לתואר שני עסקה ב"סימבוליזציה של מרכיבי העלילה בספור התלמודי" (1982).
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 היה בין מייסדי "הסמינר היהודי-ציוני" באורנים (כיום "המדרשה באורנים"), אחד המוסדות הראשונים בארץ שפעלו לפיתוח לימודי יהדות מתוך השקפה שאינה דתית. במסגרת זו אורגנו סמינרים בני שבוע לתלמידי תיכון, בהם נדונו מדרשים וספרות חז"ל ובצידם כתבים מודרניים, כגון א.ד. גורדון, יוסף חיים ברנר, ברל כצנלסון ועוד. בנוסף עסקו אלון וחבריו בהדרכת אנשי חינוך ובפיתוח תוכניות לימודים ברוח הסמינר.
במהלך עבודתו כמורה ומחנך הוציא אלון מספר חוברות לימוד בנושאים שונים מתולדות הציונות ומדרשים אודות פרשת השבוע בהם מגיש אלון פרשנות מסורתית למקורות חז"ל עם טקסטים מודרניים, ופרסם מאמרים ומסות בכתבי עת שונים.
בשנת 1990 יצא לאור ספרו "עלמא דִי" - למעשה גיליון מיוחד של כתב העת שדמות, בו תיאר אלון את התהליך שעבר, מאז החל "לאבד את אלוהי ילדותו" בנעוריו עד להכרה המלאה בכך במלחמת יום הכיפורים, דבר שהוביל אותו לחפש ולנסח את מה שהוא מכנה "היהדות הריבונית", שאינה מחויבת לסמכות הרבנית, ולקדם מגמה זו בסמינר היהודי-ציוני שהקים. בספר הֵצֵר על כך שרבים מהישראלים החילונים מבטלים את יהדותם ורואים בדתיים "יהודים יותר", ועל עצם הצורך הבלתי פוסק לעסוק בזהות היהודית. בהמשך הספר מביא אלון מדרשים משלו לכמה מסיפורי חז"ל, ובוחן באמצעותם שאלות על לימוד תורה, שמירת מצוות ועוד.
אלון עוסק בהוראת מחשבת ישראל, מדרש, תלמוד, אגדה וספרות. בנוסף לסמינר באורנים מלמד במדרשת השילוב נטור, ישיבה החילונית "בינה", סמינר אפעל, במרכז ליהדות מתקדמת "אור חדש" בחיפה ובמכון שלום הרטמן, בו הוא משמש כעמית מחקר. בעבר לימד גם בסמינר הקיבוצים, גבעת חביבה, מכללת אילת, בית מורשה בירושלים, קולות, בית המדרש לרבנים באמריקה ובית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בפילדלפיה.
אולג קונונוב
אולג גאורגייביץ' קונונוב (בבלארוסית: Алег Георгіевіч Конанаў; נולד ב-23 במרץ 1966 בקורסק) הוא כדורגלן עבר סובייטי ובלארוסי ומאמן כדורגל בהווה.
קריירה כשחקן
קונונוב החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1983 כאשר שיחת כקשר בקבוצת איסקרה סמולנסק.
בשנת 1986, חתם בקבוצת דנייפר מוהילב, מהליגה הבלארוסית.
בשנת 1989, חתם בקבוצת זוריה לוהנסק, מהליגה האוקראינית. בסוף אותה שנה, חזר לליגה הבלארוסית וחתם בקבוצת ויטבסק.
בשנת 1993, חתם בקבוצת לוקומוטיב ויטבסק.
בשנת 1994, חתם בקבוצת דווינה ויטבסק.
בשנת 1995, חתם בקבוצת רוך חוז'וב, מהליגה הפולנית.
בשנת 1996, חתם בקבוצת נפטן נובופולוצ'ק.
בשנת 1998, חתם בקבוצת טורפדו מינסק ובסוף אותה העונה נבחר לשחקן השנה בליגה הבלארוסית.
בשנת 2000, פרש ממשחק פעיל והחל לעבוד כעוזר מאמן בטורפדו מינסק, לוקומוטיב מינסק ושריף טירספול.
קריירה כמאמן
קונונוב החל בקריירת אימון כאשר מונה למאמן בקבוצת רפטי לבוב מליגת העל האוקראינית.
בשנת 2012, מונה למאמן בקבוצת סבסטופול מחצי האי קרים.
בשנת 2013, מונה למאמן בקבוצת קרסנודר מליגת העל הרוסית.
כאשר אימן את קרסנודר, העפילה הקבוצה לשלב הבתים בליגה האירופית, אך לא זכתה בתואר מקומי ולמרות זאת זכה בתואר מאמן השנה ברוסיה בעונת 2015.
בשנת 2017, מונה למאמן בקבוצת אחמט גרוזני, אך פוטר לאחר מספר משחקים.
בשנת 2018, מונה למאמן בקבוצת ארסנל טולה ומספר חודשים לאחר מכן מונה למאמן בקבוצת ספרטק מוסקבה אך פוטר לאחר הדחה במשחקי המוקדמות של הליגה האירופית.
בחודש פברואר 2020, מונה למאמן בקבוצת ריגה מליגת העל הלטבית וזכה עמה באליפות כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה. בנובמבר של אותה שנה עזב את ריגה מסיבות אישיות.
עפרה (שבט בנימין)
עָפְרָה היא עיר מקראית בנחלת שבט בנימין שמקובל לזהותה עם הכפר טייבה שנמצא כקילומטר אחד דרומית מהר בעל חצור.
חוקרי המקרא התמודדו עם הקושי בהתאמת הפסוקים בספר יהושע לממצאים הגאוגרפים ולזיהויה של עפרה עם טייבה. מצד אחד, על פי תיאור הגבול בספר יהושע עבר קו הגבול בין בנימין לאפרים מיריחו לבית אל שנמצאות שתיהן מדרום לטייבה, ומאידך, מופיעה עפרה ברשימת ערי בנימין שנחלתו הייתה הדרומית מבין שני השבטים. היו שטענו כי רשימת הערים היא מזמן מאוחר יותר ואכן אין התאמה בין שני התיאורים. אחרים הסבירו כי קו הגבול לא הלך בקו ישר מיריחו לבית אל, אלא הקיף את עפרה וכלל אותה בתחומי נחלת שבט בנימין. פרופ' יהודה אליצור פירש את הפסוקים על פי הסבר זה, וטען כי הגבול לא הקיף את עפרה באופן שרירותי, אלא הוא נמשך מיריחו להר בעל חצור, שנמצא צפונית לעפרה, וממנו לבית אל, וזאת משום שההר הבולט משמש נקודת גבול גאוגרפית-טבעית וקצהו של החבל שנקרא "הר בית אל".
עפרה נזכרת מאוחר יותר כאזור הקרב שנערך בין פלשתים ובני ישראל בהנהגתו של שאול המלך. ייתכן שזוהי העיר הנזכרת בפרשת אמנון ותמר בשם "אפרים" ובמלחמת אביה בן רחבעם בירבעם בן נבט בשם "עפרין".
עפרה הייתה מיושבת כל ימי בית שני. היא מוזכרת כאחת הערים שהיו בשליטת שמעון התרסי. על פי יוסף בן מתתיהו, אספסיאנוס כבש אותה בדרכו מקיסרין לירושלים.
על פי הברית החדשה, שהה ישו בירושלים מימי חג החנוכה, עד שראשי הכהנים ופרושים חיפשו עילה להכחיד אותו, על כן עבר ישו להתגורר יחד עם תלמידיו בעפרה עד שעלה חזרה לירושלים לקראת חג הפסח:
"וַיִּוָּעֲצוּ יַחְדָּו (ראשי הכהנים והפרושים) לַהֲמִיתוֹ מֵהַיּוֹם הַהוּא וָהָלְאָה׃ על־כֵּן לֹא־הִתְהַלֵּךְ יֵשׁוּעַ עוֹד בְּתוֹךְ הָיְּהוּדִים לְעֵינֵי הָעָם כִּי אִם־סָר מִשָּׁם אֶל־הָאָרֶץ הַקְּרוֹבָה לַמִּדְבָּר אֶל־עִיר עֶפְרַיִם וַיָּגָר־שָׁם עִם־תַּלְמִידָיו"
בימי הביניים, עדיין נקרא בערבית 'עפרא' וגאוגרף מוסלמי במאה ה-13 מזכירה.
ב-1975 הוקם יישוב בשם עפרה מערבית לכפר הפלסטיני טייבה.
T.I.
קליפורד ג'וזף האריס ג'וניור (באנגלית: .Clifford Joseph Harris, Jr; נולד ב-25 בספטמבר 1980), מוכר יותר בשם הבמה , הוא ראפר, מפיק, מוזיקאי, פזמונאי ושחקן קולנוע אמריקאי שהיה מועמד ל-13 פרסי גראמי, וזכה בשלושה מהם. אחד הראפרים המוכרים והמצליחים בארצות הברית. אירח אמנים מצליחים רבים באלבומים ובסינגלים שהפיק (אמינם, ריהאנה, קניה וסט, ג'יי זי, ליל ויין, ג'סטין טימברלייק ושר לויד).
ביוגרפיה
נולד באטלנטה שבג'ורג'יה וגדל אצל סביו אשר ממוצא אתיופי (טיגרית), ולכן מדבר מעט טיגרית. שיריו עוסקים בצעירותו, עת היה סוחר סמים, ועוסקים רבות בעברו הקשה.
קריירה
את אלבומו הראשון, "I'm Serious", הוציא ב-2001. באלבום זה עבד עם אמנים כמו פארל ויליאמס וטו שורט. שנתיים לאחר מכן יצא אלבומו השני, "Trap Muzik", שמכר בשבוע הראשון לצאתו כמאה אלף עותקים. האלבום, שזכה להצלחה גדולה, הגיע למקום הראשון במצעד מוזיקת הראפ בבילבורד, ולמקום הרביעי ב"200 האלבומים החמים". ב-2004 יצא אלבומו השלישי, "Urban Legend", שהגיע גם הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי. מאלבום זה מוכר הלהיט "Bring Em Out". ב-2006 יצא אלבומו הרביעי, "King", שהגיע למקום הראשון במצעד "200 האלבומים החמים" של הבילבורד. באלבום זה שני להיטים גדולים: "What You Know", זכה לראשונה בפרס גראמי ו-"Why You Wanna".
ב-2007 יצא אלבומו החמישי, "T.I. vs. T.I.P.", האלבום הרביעי ברציפות שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. באלבום, שיתף פעולה עם הראפרים אמינם וג'יי זי. מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "Big Shit Poppin'", "You Know What It Is" ו-"Hurt"; כולם נכנסו למצעד הבילבורד. באותה שנה הקליט את השיר "My Love" יחד עם הזמר ג'סטין טימברלייק. השיר היה ללהיט והגיע למקום הראשון במצעדים ברחבי העולם. השיר היה לאחד השירים המושמעים ביותר בשנת 2007. בנוסף, השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר".
ב-2010 יצא אלבומו השביעי, "No Mercy". בשנה זו השתחרר מהכלא לאחר שנשא עונש מאסר על החזקת נשק. לאחר שחרורו הוציא את הסינגל "I'm Back" שמדבר על חזרתו לראפ אחרי השחרור מהכלא. באלבום להיטים כמו "CastleWalls", "Big Picture","Strip" ועוד.
ב-2013 שיחק בסרט "חשבון משותף" לצד מליסה מקארתי וג'ייסון בייטמן. ב-2017 השתתף בסרט הפשע "מצוד לילי", לצד ג'יימי פוקס ומישל מונאהן, ובדרמת ההתבגרות "קריסטל" בכיכובו של גרנט גאסטין. ב-2018 שיחק בסרט "אנטמן והצרעה", וב-2019 שיחק בקומדיה "קוראים לי דולמייט" בכיכובו של אדי מרפי. בשנת 2020 שיחק בסרטו של ריזה "עיר רצחנית", ושיחק בסרט הפעולה "ציידי המפלצות" בכיכובה של מילה יובוביץ'.
חיים אישיים
טמיקה "טייני" האריס (לבית קוטל), זמרת-יוצרת, היא אשתו של מאז 2001. לזוג שלושה ילדים. ל- שלושה ילדים נוספים ממערכת יחסים קודמת.
האשמות באונס, סחר בנשים ואלימות
ב-17 במאי 2021 מסרה משטרת לוס אנג'לס באופן רשמי על קיומה של חקירה פלילית נגד קליפורד האריס, בעקבות תלונת אישה ששמה לא פורסם, על אירוע שהתרחש בשנת 2005, ובו היא הותקפה מינית לאחר שסוממה על ידי בני הזוג קליפורד וטמיקה "טייני" האריס. לדברי האישה, בשנת 2005 היא פגשה את בני הזוג במועדון לילה, הם הזמינו אותה לחדרם בבית מלון שם הגישו לה משקה, ואחר כך היא מצאה את עצמה עירומה על המיטה, עם תחושת בחילה. תלונת האישה וחקירת המשטרה באו בהמשך לתלונות ועדויות של מספר נשים שהצטברו במשך מספר חודשים, בדבר מעשי אונס תחת השפעת סם, סחר בנשים, איומים ומעשי אלימות להם היו שותפים בני הזוג האריס.
אל תוותר עלי
אל תוותר עלי הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור ב-14 בנובמבר 2011, על ידי חברת התקליטים הפי"ל, כסינגל שלא מתוך אלבום. הסינגל הבא שהוציאה אחריו הוא "סלח לי", שיצא לאור בפברואר 2013, שלא כחלק מאלבום האולפן הרביעי שלה, נושמת; האלבום בו לא נכלל "אל תוותר עלי" לבסוף.
השיר הגיע למקום ה-11 במדיה פורסט והתשיעי ברדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי עינת הולנדר והולחן על ידי רביב בן-מנחם. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב והצהיר כי: "תנו למאיה בוסקילה את אוסף הקלישאות הגדול ביותר על אהבה נכזבת, מנגינה להשתפך, והיא תביא לכם אותה במלודרמת כאב כאילו הוא (הכאב) בדמה. מאיה בוסקילה הולכת על שירי טיילור מייד, תפורים לאישיות הזמרתית שלה. באהבה נכזבת – הלילות אינם יכולים להיות חמים". הוא הוסיף ואמר כי: "המנגינה והעיבוד היפים של רביב בן מנחם לוקחים את השיר ואת מאיה למקומות שלא חייבים לדקדק בטקסט".
במקור ראשון, פורסמה כתבה אודות "אל תוותר עלי" כאשר יצא לאור בנובמבר 2011.
וידאו קליפ
לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-8 במאי 2013, שנתיים לאחר צאתו כסינגל העלתה בוסקילה את האודיו הרשמי שלו לערוץ היוטיוב שלה. האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר קרוב ל-160,000 צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כולל האודיו את עטיפתו הרשמית של הסינגל עצמו, בה מופיעה בוסקילה עצמה עם אפקט המכפיל את דמותה.
ברכת משנה הבריות
ברכת מְשַנֶּה הַבְּרִיּוֹת היא אחת מברכות הראיה שקבעו חז"ל בראיית יצורים חריגים המעוררים תשומת לב או רתיעה, ולאו דווקא הנאה אסתטית. הברכה נתקנה על בני אדם חריגים בצבע עורם ובתבנית גופם, כמו כן גם על בעלי חיים משונים במראיהם כמו פיל וקוף.
הברכה מביעה את ההכרה שהעולם כולו על כל גווניו הוא יציר כפיו של הקדוש ברוך הוא, והוא שעשה את בני האדם ושאר היצורים שונים זה מזה.
מקור
ברכה זו מוזכרת בתוספתא ובתלמוד בברייתא המפרטת סוגי בני אדם הסובלים ממראה חיצוני משונה.
וכך נאמר בתלמוד:
בתלמוד מובא שברכה זו נתקנה רק על מום מולד, אולם אם שמומים אלו נוצרו במהלך השנים כתוצאה ממחלה, אין לברך ברכה זו אלא ברכת דיין האמת.
הלבנת פנים
אין לברך ברכה זו כאשר יש חשש לפגיעה בזולת. הרב שלום מרדכי שבדרון הביא מעשה ששמע מפי עד ראייה ומגנה אותו.
בעלי חיים
הרב מנחם המאירי כתב שדווקא על חיות אלו נתקנה הברכה ולא על חיות מוזרות אחרות הסיבה לכך, משום ששני יצורים אלו דומים לאדם בכמה דברים. אולם הרב שלמה עדני כתב בשם מקובל אחד שמברכים על חיות אלו על סמך מדרש שאת דור הפלגה הפך ה' לקופים ולפילים ולכן מברכים דווקא על בריות אלו.
ברכה על בריות נאות
כאשר הראייה גורמת הנאה אסתטית, קבעו חז"ל ברכה אחרת: "ברוך... שככה לו בעולמו".
אל-ביידא (לוב)
אל-ביידא (בערבית: البيضاء – הלבנה, תעתיק מדויק: אלביצ'אא') היא עיר מסחר ותעשייה בצפון חבל קירנאיקה שבמזרח לוב, ובירת מחוז אל-ג'בּל אל-אח'דר. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בלוב בשנת 2010 נמנו בעיר כ-250,000 נפש, והיא הרביעית בגודלה בערי המדינה.
בשולי העיר מצוי קברו של אחד מבני לווייתו (צחאבה) של הנביא מוחמד, והיא נקראה בעבר על שמו – סידי ראפע. אחרי הגעת הסנוסים במאה ה-19 והקמת הזאווייה שלהם נודעה העיר בשם אל-זאוִיָה אל-ביידא, ובקיצור אל-ביידא. ב-1912 עברה לוב מידי העות'מאנים לשלטון איטליה, ובמקום נושבו איטלקים. בתקופת השלטון הפאשיסטי האיטלקי (1922–1943) התרחבה העיר ושמהּ שונה ל-בֶּדָה ליטוֹריָה (Beda Littoria). במלחמת העולם השנייה פעלו בה ובסביבתה מפקדות של צבאות הציר. אחרי קבלת העצמאות ב-1951, כשהפכה לבירת הממלכה, התחוללה בעיר תנופת התחדשות. נבנו בה בנייני ממשלה וארמון מלוכה (כיום מתחם אוניברסיטת עומר אל-מוח'תאר, בקרבת הזאווייה שבמערב העיר). בעקבות מהפכת מועמר קדאפי ב-1969 שונה מעמדה.
ארץ ויקטוריה
ארץ ויקטוריה או אדמת ויקטוריה (באנגלית: Victoria Land) היא חלק מאנטארקטיקה.
ארץ ויקטוריה נמצאת ממערב לים רוס וממזרח לארץ וילקס. נמצאים בה ההרים הטראנס-אנטארקטיים והעמקים היבשים מקמרדו.
ארץ ויקטוריה נמשכת מערבה מחוף ים רוס ועד תחילת רמת הקוטב הדרומי.
ארץ ויקטוריה שוכנת דרומית לניו זילנד.
גילוי ומיפוי ארץ ויקטוריה
ארץ ויקטוריה התגלתה בשנת 1841 על ידי ג'יימס קלארק רוס.
מקור השם
שמה של ארץ ויקטוריה ניתן לה על ידי רוס.
רוס קרא לארץ ויקטוריה על שם המלכה ויקטוריה.
לקריאה נוספת
• Cox, Simon & Turnbull, I.M. & Isaac, M.J. & Townsend, Dougal & Lyttle, B.S.. (2012), Geology of southern Victoria land Antarctica, 2012. 1-140
• Roland, N & Läufer, A. & Rossetti, Federico. (2004), Revision of the terrane model of north Victoria Land (Antarctica), Terra Antartica. 11. 55-65
• Adams B, Wall D, Virginia R, Broos E, Knox M (2014), Ecological Biogeography of the Terrestrial Nematodes of Victoria Land, Antarctica, ZooKeys 419: 29-71. https://doi.org/10.3897/zookeys.419.7180
• ADAMS, R., Small Earthquakes in Victoria Land, Antarctica, Nature 224, 255–256 (1969). https://doi.org/10.1038/224255a0
• Kappen, L.., Vegetation and ecology of ice-free areas of Northern Victoria Land, Antarctica, Polar Biol 4, 227–236 (1985). https://doi.org/10.1007/BF00999767
• Anne M. Grunow, John P. Encarnación, Cambro-Ordovician palaeomagnetic and geochronologic data from southern Victoria Land, Antarctica: revision of the Gondwana apparent polar wander path, Geophysical Journal International, Volume 141, Issue 2, May 2000, Pages 392–400, https://doi.org/10.1046/j.1365-246x.2000.00083.x
• Franz Tessensohn and Friedhelm Henjes-Kunst, Northern Victoria Land terranes, Antarctica: far-travelled or local products?, Geological Society, London, Special Publications, 246, 275-291, 1 January 2005, https://doi.org/10.1144/GSL.SP.2005.246.01.10
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (אדינבורו)
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית של סקוטלנד (באנגלית: Scottish National Gallery of Modern Art) היא מוזיאון לאמנות מודרנית הממוקם באדינבורו שבסקוטלנד. הגלריה מהווה חלק מהגלריות הלאומיות של סקוטלנד.
היסטוריה
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית מציגה אוסף נרחב של אמנות מודרנית. הגלריה נפתחה בשנת 1960 והציגה את יצירות האמנות בבית אינברליית' שבגנים הבוטניים המלכותיים. בשנת 1980 עברה הגלריה למשכנה הנוכחי, הבנוי בסגנון נאו-קלאסי, שנבנה בין השנים 1825–1828 על ידי ויליאם ברן עבור בית הספר של מוסד ג'ון ווטסון.
סביב הגלריה נמצא גן פסלים המציג יצירות של הנרי מור, רייצ'ל וייטרד, טוני קראג וברברה הפוורת'. בשנת 2002 עוצב הגן הקדמי של הגלריה לפיסול סביבתי על פי תכנונו של הפסל צ'ארלס ג'נקס. תכנון גן זה זכה בשנת 2004 בפרס גולבנקיאן.
אוספי המוזיאון כוללים יצירות של פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק, פיט מונדריאן, בן ניקולסון, אנרי מאטיס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר האוסון, לבנה האריס, פרנסיס בייקון, לושן פרויד וכן יצירות אמנות בסגנון הקוביסטי וכן הגלריה מציגה יצירות אמנות מצרפת ומרוסיה מראשית המאה ה-20,
בקומה הראשונה של הגלריה מוצגות תערוכות מתחלפות.
סמינר אפעל
סמינר אפעל הוא מרכז ההדרכה והחינוך של התנועה הקיבוצית ברמת אפעל.
ראשיתו של המקום בשנת 1947, אז קיבלה אגודת הפועלים היהודים האמריקנים שטח של 250 דונם מהקרן הקיימת להקמת קיבוץ עירוני במקום, בעזרת גרעין של הקיבוץ המאוחד. שם הקיבוץ, אפעל, נגזר מתרגום שם האגודה ביידיש (אידשער נציונאל ארביטער פרבאנד) לאגודת פועלים עבריים לאומיים, ומכאן אפע"ל. עקב בעיות חברתיות והתפלגות בתנועת הקיבוץ המאוחד הקיבוץ התפרק ונעזב לחלוטין עד שנת 1952. משנות השישים החל לשמש כמרכז ההדרכה, המחקר והסמינרים של הקיבוץ המאוחד, שלימים התאחד אל התנועה הקיבוצית.
במכון שוכנים כמה גופים חינוכיים הקשורים לתנועה הקיבוצית, ביניהם יד טבנקין - מרכז מחקרי-רעיוני והארכיון של התנועה הקיבוצית, מזכירות עמותת בינה, מכון גלילי לחקר כח המגן, בית הספר לקואופרציה, מרכז "הוויה", ידיד - תוכנית השתלמויות חינוכיות למבוגרים בנושאי היסטוריה של א"י, ספרות עברית ועולמית, יהדות, חברה ומדינה.
במקום אולמות, כנסים, מדשאות, גן פסלים, כיתות לימוד, בריכת שחייה מקורה, חדרי כושר, קפיטריה ואכסניה. המקום משכיר את שירותיו לאירוח כנסים, השתלמויות והדרכות, קורסים וימי עיון בנושאים שונים. במקום פועלים קאנטרי קלאב, ספורטן וספריה לתושבי הסביבה.
במקום נמצאת מצבתו המקורית של דב בר בורוכוב שנקבר בקייב ב-1917, ועצמותיו הועברו לקבורה בשנת 1963 בבית הקברות כנרת.
מיגלין
מיגלין (באנגלית: Maeglin) היה דמות בדיונית מהלגנדריום של הסופר ג'.ר.ר. טולקין. מיגלין היה עלף, בנם של אאול "העלף האפל" וארד'ל, בתו של פינגולפין. הוא חי בתקופת העידן הראשון בארץ התיכונה והיה אדון בממלכת העלפים הנסתרת, גונדולין. שמו נודע לשמצה בשל בגידתו בעלפים והסגרת מיקומה של העיר הנסתרת, גונדולין לידי שר האופל מורגות.
ביוגרפיה
ארד'ל עזבה את גונדולין כדי לשוטט בשאר מחוזות בלריאנד, ובהגיעה ליער נן אלמות שבדרום הארץ, היא פגשה את אאול ונשארה איתו, ובסופו של דבר ילדה את מגלין. אאול העניק לילדו את השם מגלין כשהיה בן שתים עשרה. אמו סיפרה לו על גונדולין ועל אנשיה במהלך כל ילדותו והוא כמה לראות את קרובי משפחתו בעיר הנסתרת. עד מהרה הוא ואימו התעייפו ונמלאו אי שביעות רצון מחייהם הבודדים והמסוגרים בנן אלמות וקרירותו של אאול כלפי העולם החיצון. כשארד'ל החליטה לבסוף לעזוב את אאול, היא לקחה את בנה (שגנב את חרבו של אביו, אנגוויר, אשר חושלה מברזל מטאורי) וחזרה לגונדולין. עם זאת, אאול עקב אחריהם, והחליט בפני טורגון, להרוג את מיגלין באמצעות חץ מורעל, אך במקום זאת פגע בארד'ל, ארד'ל מתה מפצעיה, ואאול הושלך אל מותו מחומות העיר.
מיגלין היה כעת יתום, אך טורגון טיפל בו בכבוד, ומגלין למד והחכים רבות. הוא הפך לנסיך עלפים שזכה להערכה רבה, ואף הוביל את ביתו האצילי. הוא מצא מרבצי מתכות עשירים ברכס הרי אכוריאת המקיפים את העיר וחישל כלי נשק מפלדה החזקים יותר ממה שנראו אי פעם בעבר. המכרה שלו באכוריאת נקרא אנגבר, "מכרה הברזל". בנירנית ארנודיאד סירב מגלין להישאר מאחור כעוצר, ויצא לקרב עם טורגון. השער השביעי והאחרון של גונדולין, השער הגדול של הפלדה, היה יצירתו של מגלין.
אף על פי שמגלין היה אחד הגבירים של גונדולין, רצונו הגדול היה לקחת את בתו של טורגון יידריל להיות לאשתו. אך רצונו היה לשווא, מכיוון שיידריל הייתה בת דודו מדרגה ראשונה, וככזה נחשבה על ידי סיעת העלפים כשארת בשר קרובה מדי של מיגלין מכדי לאפשר כל קשר רומנטי. בנוסף, יידריל הייתה מודעת היטב למחשבותיו של מיגלין לגביה ובזה לו על כך.
כשבא טואור, כשהוא נושא את אזהרתו של הולא אולמו מפני הסכנה לגונדולין, עמד מגלין על ימינו של טורגון וטען כנגד טואור. טיעוני הנגד שהעלה מיגלין שיכנעו את טורגון שלא לעזוב את גונדולין למרות אזהרותיו של אולמו, שבסופו של דבר הביאו לשחיטה כמעט מוחלטת של אנשי העיר. שבע שנים אחר כך נישאו טואור ויידריל, ולהם נולד בן, אארנדיל, מה שהגביר עוד יותר את שנאתו של מגלין. זמן מה לאחר מכן, מיגלין נלכד על ידי אורקים כשחיפש אחר מתכות מחוץ להרים המקיפים. הוא הובא לאנגבנד ונלקח לפני מורגות בעצמו, שידע שמגלין שוכן בגונדולין ורצה מאוד לדעת היכן מיקומה. הוא איים על מיגלין בעינויים בלתי נסבלים, ואף על פי שמגלין לא היה חלש רוח, הוא נכנע למורגות והסגיר את מיקומה וחולשותיה של העיר גונדולין בתמורה לחירותו. מורגות שמח מאוד להשיג מידע זה וכדי לעודד את מגלין ולהבטיח גם את שתיקתו וגם את עזרתו, הבטיח לו מורגות גם את שלטון העיר וגם את ידו של יידריל לאחר שטורגון יופל. מגלין הסכים בשקיקה לעסקה זו. לאחר מכן שחרר אותו מורגות והוא שב לגונדולין ללא חשד. כשצבא מורגות הסתער על העיר והכריע אותה, מגלין ניסה לקחת את יידריל, אך נתקל בטואור ונלחם עמו על החומות. אך טואור גבר, והשליך אותו מהקיר אל מותו.
מיגלין היה בן רק 190 במותו, צעיר יחסית לעומת מנייני השנים של העלפים.
אטימולוגיה
איון (Îon) היה השם הפרטי שניתן למייגלין, על ידי אביו אאול, שפירושו פשוט 'בן'. שמו המאוחר והנפוץ "מיגלין" פירושו "מבט חד" בסינדרין, כאשר מיג (בקווניה מאיקה - Maika) פירושו "חד, נוקב" ולין שמשמעותו "ברק". בלידתו העניק ארד'ל בחשאי למיגלין את שמו: "לומיון" (Lómion), שמשמעותו "ילד הדמדומים" בלשון קווניה.
בג"ץ אורון נגד יו"ר הכנסת
בג"ץ 1030/99 אורון ואחרים נגד יו"ר הכנסת דן תיכון ואחרים ועוד 4 עתירות נוספות הן פסקי דין של בית המשפט העליון שבו נפסל תיקון שנעשה לחוק. זהו אחד ממספר מקרים בו בית המשפט העליון פסל חוק של הכנסת. במקרה זה מדובר על חקיקה שנועדה להכשיר מבחינה חוקית את ערוץ הרדיו שהיה ידוע כ"ערוץ 7" שפעל עד לאותו מועד בניגוד לדין - ללא רישיון וללא זיכיון שנדרשים לפי הדין. הכנסת הכשירה את תחנת הרדיו באמצעות תיקון לחוק הבזק, תשמ"ב – 1982 בג"ץ, בהרכב מורחב של תשעה שופטים, פסק כי התיקון לחוק בטל, היות שהוא פוגע בחופש העיסוק שמעוגן בחוק יסוד: חופש העיסוק, ולא עומד בתנאי פיסקת ההגבלה שקבועה בחוק. כך נקבע שבבסיס חופש העיסוק מצוי חופש התחרות בין גורמים שונים, וכי יש להקפיד על עקרון השוויון בין המתחרים. עת השלטון מתערב בתחרות בדרך של הענקת טובת הנאה לאחד הגורמים ולא לאחרים – הוא מתערב בתחרות החופשית באופן שפוגע בחופש העיסוק.
שידורי רדיו בישראל
תחנות רדיו חוקיות בישראל הופעלו בעבר על ידי שני גורמים – רשות השידור וגלי צה"ל. תחנות רדיו אחרות שפעלו היו לא מורשות (כונו "פיראטיות"). בשנת 1990 נחקק חוק הרשות השנייה שנועד ליצור מסגרת חוקית למבקשים לשדר שידורי רדיו פרטיים-מסחריים. החוק קבע הסדר להענקת זיכיונות להפעלת תחנות רדיו אזוריות פרטיות ומסחריות, אך לא הוסדרה הפעלת תחנות רדיו ארציות פרטיות ומסחריות. עניין זה אמור היה לקבל מענה בטיוטת הצעת חוק שהוכנה על ידי הממשלה זמן קצר לפני שחוקק התיקון לחוק נשוא הבג"ץ הנדון. הדיון בטיוטת החוק נפסק כשביום 23.2.1999 נתקבל בכנסת התיקון לחוק הבזק.
הצורך בהסדרת שידורי הרדיו בישראל
הסדרת תחום התקשורת האלקטרונית בארץ, כולל תחום שידורי הרדיו, נדרש היות שהתדרים בספקטרום האלקטרומגנטי, המדיום שדרכו מגיעים השידורים מהמשדר למאזינים, הם משאב ציבורי מוגבל. לאור זאת יש צורך בהודעה של התדרים (קביעת תחום מסוים של תדרים לשימוש מסוים) והקצאה (מתן אישור למשתמש מסוים) שלהם. בנוסף לכך, נדרשת הסדרה כדי להבטיח שיוקצו תדרים למשתמשים שונים כדי שמרב הדעות וההשקפות יבוטאו באמצעות המשאב הזה, וכדי למנוע מונופול בשוק הדעות כתוצאה משליטה הומוגנית בכלי התקשורת.
המסגרת הנורמטיבית להסדרת שידורי הרדיו הפרטיים
תחום זה מוסדר בישראל בשני חוקים שונים המחייבים כל גורם המבקש להפעיל שידורי רדיו להיות בעל רישיון לכך וכן בעל זיכיון. כך פקודת הטלגרף האלחוטי [נוסח חדש], תשל"ב-1972 קובעת צורך בשני רישיונות על מנת להפעיל שידורי רדיו פרטיים – רישיון להפעלת תחנת רדיו ורישיון עבור המכשיר המשדר עצמו. במסגרת חוק זה גם נעשית הוועדה והקצאה של תדרים לשימושים שלהם הוועדו כדי שייעשה השימוש המיטבי במשאב הציבורי הזה. פקודת הטלגרף כוללת אם כן סמכות טכנית - מקצועית ולא עוסקת בתוכן של שידורי הרדיו.
כהשלמה לכך, חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, תש"ן-1990 מסדיר את נושא מתן הזיכיונות להפעלת תחנות השידור בהתחשב בהיבטים מהותיים-תוכניים, וקובע שהזיכיון לשידורים יינתן על פי מכרז פומבי שהרשות תפרסם. הפעלת תחנת רדיו ללא זיכיון מהווה עבירה פלילית. חוק הרשות השנייה קובע את נושא מתן הזיכיונות להפעלת תחנות אזוריות לשידורי רדיו פרטיים ואת הפיקוח עליהם. מועצה שהוקמה לפי חוק זה מוסמכת לקבוע חלוקה של הארץ לאזורים שבהם יינתן מספר מסוים של זיכיונות, כשבקביעת האזורים והזיכיונות עליה לקחת בחשבון מגמה של קיום שידורי רדיו אזורים בכל הארץ, בהתחשב, בין היתר, באפשרות להקצות תדרים, בשיקולים כלכליים, במגוון סוגי השידורים ואופיים. במועד מתן פסק הדין חולקה הארץ ל-11 אזורים וניתנו 14 זיכיונות. 13 מבעלי הזיכיונות היו בין העותרים בבג"ץ.
חוק הרשות השנייה לא הסדיר באותו מועד את הנושא של הענקת זיכיונות לשידורי רדיו ארציים. כאמור לעיל, נושא זה אמור היה לקבל מענה בטיוטת הצעת חוק שהוכנה על ידי הממשלה זמן קצר לפני שחוקק התיקון לחוק נשוא הבג"ץ הנדון.
הצדדים לעתירה
הבג"ץ למעשה איחד דיון בחמש עתירות שונות שהוגשו כנגד התיקון לחוק. העתירות השונות הוגשו על ידי חברי הכנסת חיים אורון, יוסי שריד, איתן כבל ואברהם פורז, עמותת אמיתי – אזרחים למען מינהל תקין וטוהר המידות ו- 13 תחנות רדיו אזוריות פרטיות. העתירות הוגשו נגד יושב ראש הכנסת, הכנסת, ועדת הכנסת, ועדת הכספים של הכנסת, הממשלה, שרת התקשורת, היועץ המשפטי לממשלה, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ערוץ 7, חבר הכנסת צבי הנדל, ש' פ' ה' פרסום בע"מ, וצורפה, לבקשתה, העמותה לזכות הציבור לדעת.