cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרארי 159 / 125
רקע
פרארי ביקש לפתח מנוע שיתאים גם לכביש וגם למסלול, וב-1946 הציג קולומבו תרשימים למנוע V12 בעל זווית של 60 מעלות, דומה בעקרונותיו ליחידת ההנעה שפיתח בזמנו אצל אלפא. הנפח שנבחר היה 1500 סמ"ק, כדי שבגרסה מוגדשת-על יוכל להתאים גם לתקנות מרוצי הגראנד-פרי. למנוע פותחה תיבת הילוכים בת 5 מהירויות בעידן שבו 4 מהלכים היו הנורמה.
קולומבו עזב את פרארי לטובת אלפא, ופרארי נאלץ לחפש מהנדס אחר. בינתיים הושלמה בנייתן של שתי שלדות, ועם עזרתו של אורליו לאמפרדי שהצטרף לצוות הפיתוח הוחל בבניית המנועים. בסוף 1946 הכריז פרארי על תחילת ייצורה של המכונית. שמה הנבחר היה "125 S" כנפחו של צילינדר יחיד, מדיניות שמות שתלווה את פרארי עשורים רבים לאחר מכן.
125
שתי המכוניות הראשונות שיוצרו היו אמנם בעלי מכניקה זהה אך הציגו מרכבים מובדלים, כדי שיתאימו להתחרות בקטגוריות מרוצים שונות. לגרסת ה"ספורט" (125 S) היה מרכב ברקטה שכיסה את הגלגלים, ואילו לגרסת ה"קומפטישן" (125 C) היו גלגלים חשופים עם מגיני בוץ הניתנים להסרה, כך שתוכל להתחרות גם בקטגוריית מכוניות חד-מושביות (אם נדרש היו מכסים את מושב הנוסע בעזרת פאנל ייעודי).
מנוע ה-V12 הפיק 118 כ"ס ב-7000 סל"ד הודות ליחס דחיסה של 9:1 ושלושה קרבורטורים. הייתה גם גרסה מוחלשת בעלת 72 כ"ס שנועדה במקור לדגם כביש שלא התממש לבסוף, ואחת משודכת למגדש-על בה השתמש פרארי במכונית ה-F1 הראשונה שלו. את מחט המשקל העמידה ה-125 על 750 ק"ג.
הופעת הבכורה של ה-125 S (פיאצ'נזה, מאי 1947) הייתה מאכזבת: משאבת הדלק כשלה בעודה מובילה והמכונית נאלצה לפרוש. גם ה-125 C שהתחרתה לראשונה חודש לאחר מכן במרוץ מקומי ברומא לא הצליחה להגיע לקו הסיום. במרוץ השלישי שלה, פרארי כבר ראה נחת כאשר רשם ניצחון ראשון, ובסה"כ ה-125 ניצחה שישה מרוצים מתוך שנים-עשר בהם השתתפה. ל-125 היה מחזור חיים קצר של ארבעה חודשים, ולאחר מכן היא התפתחה לדגם ה-159.
159
כדי לתת מענה למתחרות חזקות יותר, פרארי הבין כי ה-125 זקוקה ליותר כוח. על כן הוגדל נפח המנוע ל-1908 סמ"ק וכינוי המכונית השתנה בהתאם ל-159. ההספק כעת עמד על 125 כ"ס ב-6500 סל"ד, למרות הפחתת יחס הדחיסה ל-8.5:1, בניסיון לשפר את עמידות המנוע. במהלך קיץ 1947 חזר קולומבו לפרארי ובנה מרכב מתכנון חדש בעל מקדם אווירודינמי עדיף. עם המכונית החדשה רשם פרארי את הניצחון המשמעותי ביותר שלו, בגראנד פרי של טורינו. ריימונד סאמר הנהג הציג יכולת משכנעת תוך שהוא גובר על מתחרות חזקות ומבוססות מבית אלפא רומיאו, מזראטי, טלבו, דלהייה ודאלאז'. בהמשך המנוע הוגדל שוב, כעת לנפח של כמעט 2000 סמ"ק, כך שיוכל עדיין להתחרות במרוצים פופולריים ברחבי איטליה. המכונית נקראה כעת '166 ספיידר קורסה' והייתה למעשה למכונית ה"סדרתית" הראשונה של פרארי, היא נמכרה ללקוח פרטי בדצמבר 1947.
כיום
קיימת אי ודאות בנוגע לשאלה מה עלה בגורלן של אותן המכוניות הראשוניות אותן ייצר פרארי, אך מאמינים כי שתי השלדות הראשונות נבנו מחדש לספסיפיקציה של 166 ספיידר קורסה לפני שנמכרו ללקוחות כמכוניות חדשות. מספרים כי הלקוח של המכונית הראשונה הבחין בחלקים ישנים המותקנים במכוניתו ופרארי הציעה לו הנחה כפיצוי.
קישורים חיצוניים
פרארי - האתר הרשמי של היצרנית
חלב נוכרי
חלב נוכרי (או חלב עכו"ם - עובדי כוכבים ומזלות - שיבוש נוצרי למונח "נכרי") הוא חלב שנחלב על ידי אדם שאינו יהודי, כאשר לאורך כל תהליך החליבה לא נמצא יהודי בשטח החליבה. חלב זה אסרו חכמים באכילה מכיוון שיש חשד שהנוכרי עירב בו חלב מבעל-חיים שאינו כשר (כמו חזירה או נאקה).
מקור האיסור וטעמו
חז"ל אסרו חלב נוכרי מפני החשש שהגוי יערב בו חלב בהמה שאיננה כשרה. האיסור מופיע לראשונה במשנה:
גדר האיסור
בהלכה נקבע שאם יהודי עומד ורואה שהנוכרי אינו מערבב חלב אחר בתוך החלב שנחלב, החלב אינו אסור משום חלב נוכרי. יתרה מזאת, די בכך שיהודי עומד בפתח המחלבה, או שהוא נכנס למחלבה לפרקים, מתוך הנחה שהנוכרי פוחד לערב חלב אחר מחשש שיפסיד. היו שפסקו שגם קיום מצלמות שמתעדות את תהליך החליבה, מספיק כדי שהחלב לא ייחשב חלב נוכרי כך פסקו הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל הלוי וואזנר.
הפוסקים האחרונים נחלקו בשאלה אם חלב נוכרי אסור אפילו כאשר אין לנוכרי אף בהמה טמאה בעדרו והיא נוגעת לשאלה מה היה היקף ותוקף הגזרה שגזרו חז"ל. בעוד שדעת הרדב"ז ובעקבותיו הפרי חדש להתיר, משום שגזירה זו איננה נחשבת כגזירה שנאסרה בכל אופן (נאסרה במנין), וכל הגזירה רק מחשש עירוב, דעת החתם סופר כי איסור חלב נוכרי הוא גזירה כללית, ואי לכך אין היתר לשתות, אף כשיש פיקוח כל עוד לא נעשה הפיקוח על ידי יהודי שעומד על גביו. לשיטתו מצטרפים הבית מאיר והשדי חמד, אם מצד שסוברים שלא שייך שלא יהיה בנמצא דבר טמא, או מטעם שנהגו כבר להחמיר כדעת הסוברים שחלב זה אסור משום גזירה.
גבינת נוכרי
חז"ל גזרו שלא לאכול גבינת נוכרי. בתלמוד הובאו כמה טעמים לאיסור.
נושא כשרות הגבינה חמור יותר מדין חלב, כיוון שחלב לדעת רבים מהפוסקים לא נאסר בגזירה, ומבחינה הלכתית דבר שנאסר בגזירה עומד באיסורו אף אם טעמי הגזירה אינם בתוקף עוד. אי לכך, גם המקלים בחלב נוכרי כיום, אוסרים על אכילת גבינת נוכרי. יוצאת דופן היא דעת חכמי נרבונא, הסוברים שבמקום שאין קיימים החששות הנזכרים לעיל, מותרת הגבינה לאכילה.
גזירה זו נפרדת מאיסור חלב נוכרי, ולפי חלק מהאחרונים אפילו היה פיקוח על החלב, אם לא היה פיקוח על הכנת הגבינה, היא אסורה למאכל.
איסור גבינת נוכרי היא איסור מוחלט, עד כדי כך, שלעניין דינים מסויימים קיימת חומרה בגבינת נוכרי יותר מהגבינה האסורה מדאורייתא שמחמתה גזרו עליה. כך למשל, לדעת פוסקים רבים, חתיכה הראויה להתכבד של גבינת נוכרי איננה בטלה אם נתערבה בחתיכות גבינה כשרות, לעומת חתיכה חשובה של גבינה שהעמידוה בקיבת נבלה או של גבינה שיש בה תערובת חלב בהמה טמאה - שדינן שבטלות ברוב.
חמאת נוכרי
למרות שחמאה לא נכללה בגזירת החלב, עדיין נתגלעה מחלוקת בעניינה עוד בזמן הגאונים, כיוון שלמרות שלא נכללה בגזרה עדיין יש חשש שעירב בה חלב טמא, שאינו נקרש אך נשאר בנוזלי החלב שבה (צחצוחי החלב), ולדעת המתירים בחמאה (בניגוד לגבינה) אין חלק נוזלי בו עלול להיוותר החלב הטמא.
בשולחן ערוך (יורה דעה סימן קטו) נפסק שאין למחות ביד מי שנוהג לאכול חמאת גויים, כיוון שיש מקומות שנהגו בה היתר ויש מקומות שנהגו לאסור, אך אם בישל את החמאה כך שודאי לא נשארו עליה צחצוחי חלב, היא מותרת. ולדעת הרמ"א מותר אף לכתחילה לבשל את החמאה כדי להסיר ממנה את צחצוחי החלב.
בימינו התעוררה בעיה נוספת בחמאת גוי. זאת מחמת שיש המקשים את החמאה על ידי שומן אסור מן-החי, מחמת האיסור על אכילת בשר וחלב יחד. בעיה נוספת התעוררה גם למקילים בחלב נוכרי, זאת עקב האפשרות להכין חמאה גם ממי גבינה שאסורים משום הגזירה.
אבקת חלב נוכרי
הרב צבי פסח פרנק התיר אבקת חלב נוכרי בנימוק שגזירת חז"ל לא הייתה אלא על החלב הניגר, ולא על מוצרים המופקים מחלב כגון אבקת חלב. לשיטתו, ראיה לכך היא שגבינה וחמאה, המופקות מחלב, לא נכללו בגזירת חלב נוכרי כי לפי דברי חז"ל חלב המופק מבהמה טמאה אינו מתגבן. בדומה לכך, התיר גם חלב נוכרי שהפך לאבקה, אם אין בו חשש של עירוב חלב טמא.
מאידך, החזון איש סבר שדין אבקת חלב נוכרי כחלב עצמו. לשיטתו, אבקת חלב אינה כגבינה וכחמאה, לפי שהם לא יכלו להיווצר מחלב טמא, אלא אבקת חלב היא חלב שנתייבש, ואף יש אפשרות להחזירו למתכונתו. לפי דעה זו, דין מוצרים המכילים חלבונים מחלב נוכרי כדין חלב נוכרי בעצמו.
הרב עובדיה יוסף התיר גם הוא צריכת אבקת חלב נוכרי, מהטעם "שידוע שעושים אבקה זו מחלב פרות" (לאור פסיקתו בעניין החלב נוכרי בעצמו, נראה שטעם היתרו קרוב יותר לשיטת הרב פרנק מאשר לזו של החזון איש).
הרבנות הראשית לישראל מכשירה אבקת חלב נוכרי בכשרות רגילה, אך מחייבת פירוט על גבי האריזה - "כשר לאוכלי אבקת חלב נוכרי".
חלב נוכרי בימינו
כהמשך למחלוקת הקדומה אם חלב נוכרי הוא גזירה או איסור רגיל, נחלקו הפוסקים בימינו האם להתיר חלב נוכרי במקום בו יש פיקוח ממשלתי שלא יערבו חלב אחר. בין המתירים המרכזיים ניתן למנות את הפרי חדש, החזון איש והרב משה פיינשטיין. הרב משה פיינשטיין הוסיף כי אף לדעת הסוברים שהאיסור משום גזירה, יש מקום להקל, מאחר שהתירו כאשר ישראל עומד בחוץ ומשגיח שלא יכניס הגוי בהמה אחרת, "יש להתיר גם בישראל יודעין ידיעה ברורה דהוי כראיה."
להלן דברי הרב משה פיינשטיין: "ובדבר החלב של הקאמפאניעס (=החברות) במדינתנו אשר יש פקוח הממשלה ואם יערבו חלב בהמה טמאה ייענשו וגם יסגירו את העסק שלהם שלכן ודאי מירתתי (=מפחדים) מלערב, יש טעם גדול להתיר אף בלא שיטת הפרי חדש משום דהעיקר דידיעה ברורה הוא כראיה ממש וכו'
על פי פסק זה של הרב משה פיינשטיין ובעקבות לשונו, יש רבנים בחו"ל שנמנעים מלכנות בשם "חלב נוכרי" את המוצר, ובמקום זה מכנים אותו "חלב החברות" או "חלב סתם", היות שהוא מותר לכתחילה, ולא חלה עליו גזירה כלל לפי פסיקה זו. עם זאת, גם הרב פיינשטיין הסתייג שמכל מקום "לבעלי נפש ראוי להחמיר ואין בזה משום יוהרא", ובתשובה מאוחרת יותר אף כתב שההיתר "הוא רק בשעת הדחק [...] ולא בשביל יוקר מעט." הרב זאב וייטמן הוסיף טעם נוסף להקל, שחלב בהמה טמאה יקר עשרות מונים מחלב פרה, והסבירות שגוי יערב חלב טמא כמעט אפסית.
למעשה כיום ארגוני הכשרות האורתודוקסיים המקלים בארצות הברית (כגון ה-OU שהוא הגדול מביניהם) סומכים על היתרו של הרב פיינשטיין, אך עבור המחמירים, מסמנים בסימן Cholov Yisroel = חלב ישראל, מוצרי חלב הכשרים גם לדעתם. בישראל הבד"צים אינם נותנים הכשר למוצרים המיוצרים בחלב נוכרי, כיוון שחלב ישראל מצוי ואפילו יותר מחלב נוכרי. גם באירופה אין הבדצי"ם נותנים הכשר למוצרים המכילים חלב נוכרי. כמו כן הרבנות הראשית לישראל אינה מאשרת כשרות של מוצרי יבוא המכילים חלב נוכרי נוזלי, אך מאשרת, תוך סימון, מוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי או חמאת נוכרי.
טעות בחוזה (משפט עברי)
טעות בחוזה משמעה שאחד הצדדים או שניהם התקשרו בחוזה, מתוך תפיסה מוטעית בכל הנוגע לעובדות העסקה, לדין החל עליה, לשוויה וכיוצא בזה. לפי המשפט העברי, לטועה קמה זכות לביטול החוזה, זאת בכפוף לסוג הטעות ולמהותה.
הגדרת טעות
חוזה תקף על פי ההלכה כאשר מתקיימת גמירת דעת של הצדדים להתקשר בו. גמירת הדעת מבוססת על שני אספקטים: הראשון, התאמה בין דעת צד אחד לדעת הצד השני לגבי העסקה עליה הם עומדים לחתום. כלומר, שני הצדדים מבינים את מהות העסקה ואת חובותיהם על פיה בצורה שווה. השני הוא, הבנת ותפיסת הצדדים את העובדות הרלוונטיות לגבי העסקה בעת החתימה עליה. טעות הנוגעת לפער בין המציאות כפי שתפס אותה אחד הצדדים לבין מצב העובדות כפי שהן באמת, מהווה פגם בגמירת הדעת. כך נשמט הבסיס לחוזה וקמה זכות ביטול לטועה. מנגד יש האומרים כי זכות הביטול מבוססת על תנאי מכללא. כלומר, ישנה הנחה לא כתובה בין הצדדים, לפיה החוזה תקף רק אם העובדות בפועל תואמות את ההנחות העובדתיות עליהן הסתמכו הצדדים טרם החתימה על החוזה. לכן, כאשר אין התאמה להנחות העובדתיות קמה לצד הטועה זכות לביטול החוזה, על סמך אותו תנאי מכללא.
יש להדגיש כי לפי המשפט העברי טעות אינה מתייחסת לכוונות הפנימיות של הצדדים, לפי הכלל "דברים שבלב אינם דברים". כלומר, אין נפקות משפטית לכוונותיו הפנימיות של האדם. מסתבר, שביטול החוזה במקרה של טעות נועד להגן על אינטרסים של הצד שני, ואף אולי של צדדים נוספים, אשר הסתמכו על העסקה על סמך הצהרות הצדדים.
עם זאת, אף על פי שלכוונותיו הפנימיות של האדם יש משמעות משפטית אך ורק במקום שבאו לידי ביטוי בצורה חיצונית (גילוי דעת), פעמים שאין צורך בגילוי דעת, כאשר ניכר שהאדם פעל מתוך כוונה מסוימת וברורה. במקרים אלו לפנינו אומדנה המוכחת שהמעשים נעשו על ידי האדם מתוך כוונה מסוימת.
דוגמה לכך, הוא המקרה באדם ששמע שבנו מת במדינה אחרת ובעקבות כך הוריש את נכסיו לאדם אחר, אולם התברר שבנו חי וכי השמועה מקורה בטעות. לפי דין התלמוד "אין מתנתו מתנה" משום שאם היה יודע שבנו חי, לא היה מוריש נכסיו לאדם האחר. הר"ן מבאר שבמקרה שכזה הולכים אחר אומדן דעתו של האדם, משום שברור שאם אותו אדם היה יודע שבנו חי לא היה מוריש נכסיו לאדם אחר. דוגמה נוספת היא שכיב מרע (גוסס) שכתב את כל נכסיו לאחרים והבריא. במקרה זה, אף אם קנו האחרים את נכסיו קניין גמור, הנכסים יחזרו לרשותו, משום שניתן לשער את דעתו של הנותן שנתן את הנכסים כמתנה על מנת שתתבטל אם ישוב לאיתנו.
מהות הטעות
לפי המשפט העברי טעות בחוזה גוררת את ביטולו רק אם הטעות היא מהותית, דהיינו טעות כזו שלו הצד הטועה היה יודע את העובדות כהווייתן לא היה מתקשר בחוזה. מדובר בטעות שהיא ביסוד הדברים ולא בטעות קלת ערך.
נראה שהנימוק לדרישת היות הטעות מהותית ויסודית נובעת מהרצון למנוע התחמקות מקיום חוזה בתואנות שווא. באופן מהותי יותר נראה שהסיבה טמונה בעניין גמירת הדעת. כאשר מדובר בטעות יסודית של אחד הצדדים הרי שאין גמירת דעת וממילא נשמטת הקרקע מתחת לבסיס החוזה, זאת לעומת טעות שאינה יסודית שניתן להניח שהצד הטועה היה מתקשר בחוזה גם לו היה יודע את העובדות כהוויתן.
בהתאם לכך פסק הרמב"ם, שאדם שקנה עבד או שפחה ונתגלו בהם מומים - אינו יכול לבטל את העסקה אם המומים נוגעים למראה החיצוני שלהם ('נוי'), משום שהמומים לא פוגעים בכושר העבודה של העבד או השפחה. בנסיבות אלו יש להניח שגם אם הקונה היה יודע על מומים אלו, לא היו חוזר בו מקנייתם, ולכן העסקה תקפה.
לפי המשפט העברי הטעות נבחנת מנקודת מבטם של בני האדם ככלל, ולא מנקודת המבט של הצדדים הספציפיים לחוזה. טעות תיחשב יסודית אם היא טעות אובייקטיבית ולא סובייקטיבית. המבחן לכך הוא, אם טעות כזו היא עילה לביטול העסקה בעיני האדם הסביר. בהתאם לכך פסק המהרש"ם שהמוכר לחברו דבר מאכל האסור באכילה החוזה בטל, אך אם מכר לחברו מאכל שחברו מחמיר על עצמו שלא לאוכלו והמוכר לא ידע על כך, אין לחברו זכות ביטול. אמנם, בעיני האחרון זו טעות יסודית, אולם היא סובייקטיבית ולא אובייקטיבית.
מבחן נוסף בו נקטו הפוסקים להגדרת טעות, הוא מבחן המנהג. כך פסק הרמב"ם:
גם מבחן זה הוא אובייקטיבי, משום שהוא נקבע על פי הנוהג המקובל, ולא על פי היסודיות של הטעות בעיני הטועה. באופן דומה פסקו גם הרי"ף והרדב"ז. הרי"ף פסק לעניין הגדרת מום כי "...כל מידי דקפדי עלה אינשי הרי זה יבטל המקח" (כל דבר שאנשים מקפידים עליו מבטל את המקח). בדומה פסק הרדב"ז "ולעניין מה נקרא מום, כגון כותל רעוע... וכיוצא בדברים אלו, שדרך בני אדם להקפיד עליהם, הוי מום". הר"ן מציע בדרך דומה לבחון את מה "שדרך רוב בני אדם להקפיד".
נראה שיש היררכיה בין המבחנים השונים שקבעו הפוסקים. אם יש מנהג, המנהג קובע. אם אין מנהג, אך ידוע שרוב בני האדם מקפידים על פגם שכזה, הרי שמדובר בטעות יסודית. אם ידוע שרוב בני אדם אינם מקפידים על פגם שכזה, הרי שזו טעות שאינה יסודית. אם לא ידוע מהי דעת רוב בני האדם, פועלים על סמך הערכה הגיונית בדבר הסבירות שטעות שכזו הופכת את העסקה לטעות יסודית, כלומר לעסקה לא טובה. אולם, יש להוסיף שאם בעת כריתת החוזה, היה ידוע לצד השני שהצד הטועה מייחס חשיבות רבה לפגם שכזה, הצד הטועה זכאי לבטל את החוזה גם אם מדובר בטעות יסודית שאינה אובייקטיבית.
דוגמאות לסוגי טעויות
להלן יובאו דוגמאות לסוגי טעויות שונים, ודינן לפי המשפט העברי:
טעות בדין
אי ידיעת הדין נחשבת לטעות המקנה זכות לביטול החוזה לצד הטועה, כדברי המהרשד"ם: "שגיאת הדין נקראת טעות לבטל הקניין". בהתאם לעיקרון זה פסק הרא"ש, שחלוקה של נכסים משותפים ניתנת לביטול כשאחד השותפים הסכים לכך מתוך מחשבה מוטעית שהדין יאפשר לו לפתוח פתח נוסף לרחוב במסגרת החלוקה.
לא רק אי ידיעת הדין על פי ההלכה מקימה עילה לביטול החוזה בגין טענת טעות, אלא גם אי ידיעת החוק האזרחי הנוהג עשוי להקים לטועה עילה לביטול החוזה בגין טעות. כך, למשל, אדם שהשכיר לחברו דירה בהתאם להגבלת דמי השכירות שבחוק, והתברר לאחר מכן שטרם כריתת החוזה החוק השתנה באופן המאפשר לדרוש דמי שכירות גבוהים יותר. הרב עובדיה הדאיה פסק שבנסיבות אלה קמה למשכיר עילה לביטול החוזה בגין טעות, משום שאין ציפייה ממנו להתעדכן בכל שינוי החל בחוקי המדינה. בדומה, הרב משה פיינשטיין פסק שאדם שרכש עורות לצורך מסחר, והתברר לו שטרם הרכישה נחקק חוק חדש האוסר על מסחר בעורות - זכאי לבטל את החוזה בעילת טעות.
טעות בעובדות
ניתן לבטל את החוזה גם אם הטעות נוגעת לעובדות שלא היו ניתנות לבירור בזמן כריתת החוזה. אמנם ניתן היה לומר שמדובר בטעות במסגרת הסיכונים שכל צד לוקח על עצמו, ובכל זאת קמה עילה לביטול החוזה לצד הטועה.בהתאם לכך, פסק השולחן ערוך בעניין הרוכש בהמה שנמצאה טרפה, שהדבר נחשב למקח טעות והמוכר צריך להשיב את הכסף לקונה. פסק זה שולל את הטענה שמצב האיברים הפנימיים של הבהמה טרם שחיטתה אינו ידוע לצדדים, ולכן בכל קניית בהמה טמון סיכון שהבהמה תימצא טרפה.
עם זאת נחלקו הפוסקים האם דין זה חל רק במומים נדירים, או שמא גם במומים שכיחים אשר קיים סיכוי סביר למציאתם. לשיטת הרמב"ן, לקונה יש זכות ביטול גם כשמדובר במומים שכיחים. מנגד, לשיטת רבנו אפרים זכות הביטול אינה עומדת לקונה במומים שכיחים, משום שמדובר בסיכון סביר שיש להניח שהוא היה מודע לו מראש, ולכן נטל על עצמו את הסיכון שיפסיד. רק אם התנה מראש עם המוכר, שאם יתגלו מומים ניתן יהיה לבטל את העסקה, תעמוד לו הזכות לבטלה. לפי עיקרון זה פסק ר' יהושע בועז כי אדם שקנה אתרוג או לולב לשם מצוות ארבעת המינים ונמצאו רקובים, אינו זכאי לביטול החוזה משום שבתקופתו היה מדובר בפגם שכיח, ולכן יש לראות את הקונה כמי שנטל את הסיכון על עצמו.
טעות בהערכת התפתחויות עתידיות, יכולה אף היא להקים עילה לביטול החוזה. הגמרא דנה באישה הזקוקה לייבום והיבם הוא מוכה שחין. האישה טוענת שיש לבטל את קידושיה למפרע, משום שלוּ הייתה יודעת שהיא עתידה ליפול לייבום לפני מוכה שחין, לא הייתה מסכימה להינשא מתחילה. הגמרא לא מקבלת טענה זו, משום שיש להניח שהאישה הייתה מוכנה להינשא לבעלה, על אף הסיכון הנזכר.
על סמך תירוץ הגמרא, מסיקים התוספות כי טעות בהערכת העתיד יכולה לשמש כעילה לביטול החוזה, שאם לא כן הגמרא לא הייתה מעלה אפשרות זו כעילה לביטול הנישואין למפרע. אולם, התוספות מוסיפים שני עקרונות המגבילים את זכות הביטול לצד הטועה. ראשית, כאשר יש להניח שהצד הטועה היה מתקשר בחוזה חרף הסיכון העתידי, אין לו זכות לביטול החוזה בגין הטעות. שנית, הטעות בדבר הערכת העתיד מאפשרת ביטול רק במקום בו אין צורך להתחשב בדעתו של הצד השני כבמקרה הנידון בגמרא, שבו רק דעת האישה רלוונטית משום שבעלה נפטר. כלומר, מדובר בחוזה חד-צדדי כגון חוזה מתנה, או כאשר ברור שהצד השני היה מתקשר בחוזה גם לוּ היה תנאי מפורש המקים עילה לביטול החוזה לצד הטועה.
טעות בהערכת שווי העסקה – אונאה
לפי הסבר שלישי, זכות הביטול הקמה לטועה במצב של טעות בהערכת שווי העסקה היא בבחינת עונש - סנקציה כנגד הצד השני לחוזה אשר חרג מהמקובל בשוק ולא וידא שהצד השני יודע על כך. לדעת אסכולה זאת, דוקטרינה זו היא מעין ענף של דיני העושק.
הטעות בהערכת שווי העסקה אינה גורמת לביטול מידי שלה, אלא מקימה זכות לביטולה. השולחן ערוך פסק שזכות הביטול קיימת רק למי שנפגע מהטעות. אם תתאפשר גם לצד השני זכות ביטול ניתנת לו ההזדמנות לברוח מהעסקה ללא סיבה הוגנת (לתפיסתו אין בעסקה כל פגם). מנגד, יש הסוברים שגם לצד המטעה קמה זכות ביטול, משום שחוזה בטעות איננו מחייב. עם זאת, גם לשיטתם זכות הביטול מוגבלת, ולא תעמוד למטעה אם הצד הטועה מעוניין בקיום החוזה).
ישנם שלושה מצבים לטעות בשווי העסקה: במצב הראשון, המחיר ששולם בפועל גבוה בפחות משישית מן המחיר המקובל בשוק לעסקה כזו. בנסיבות אלו לא קמה לקונה זכות ביטול והעסקה שרירה וקיימת. במצב השני, הפער בין המחיר בפועל לבין מחיר השוק עומד בדיוק על שישית. במצב כזה העסקה תקפה, ולקונה הטועה קמה זכות לתביעת ההפרש. במצב השלישי, הקונה שילם מחיר הגבוה בלמעלה משישית בהשוואה למחיר המקובל בשוק, ואז קמה לו זכות לביטול העסקה. פער השישית מחושב ביחס למחיר ששולם בפועל, ולכן שיעור ההונאה הוא, למעשה, עשרים אחוז מהמחיר המקובל. הפרש המחירים (שישית) נקבע על סמך 'סתם בני אדם', ההנחה היא שדרכם למחול עד להפרש של שישית, ואינו נקבע על סמך הטועה הספציפי, שייתכן שלא היה מוכן למחול למשל גם בהפרש קטן יותר. זמן הביטול העומד לטועה, הוא משך זמן שיאפשר לו את בירור הטעות מול אדם המתמצא במחירי העסקה. בחלוף גדר זמן זה, מאבד הטועה את זכותו לתביעת האונאה, משום שיש בכך כדי להוכיח כי הוא מחל על זכותו. אולם אם הקונה סיפק הסבר המניח את הדעת להשתהותו, אזי תעמוד לו זכות ביטול.
השיקולים המכריעים בדיני טעות
דיני הטעות בחוק הישראלי משקפים שקלול אינטרסים ועקרונות מנוגדים, הן מההיבט הצר של הצדדים והן מההיבט הרחב של חיי המסחר. כך למשל החוק הישראלי מאזן בין ההכרה ברצון החופשי של הצדדים לחוזה לבין הצורך בשמירה על וודאות וביטחון בעסקאות. בעבר שלטה בדיני החוזים מגמת צמצום בהכרה בביטול חוזה עקב פגמים ברצון, ובמיוחד בדיני הטעות, על מנת לחזק את הביטחון בחוזה. כיום, המגמה המודרנית של דיני החוזים נוטה לכיוון הרחבת אפשרויות ביטול החוזה. ייתכן שהסיבה לכך היא עליית קרנם של עקרונות כמו תום הלב, כבוד האדם ושוויון. ככלל, דיני הטעות במשפט העברי פחות מושפעים מהעקרונות הללו, והשיקול העיקרי והבולט בהם הוא הרצון והסכמת הצדדים לחוזה. עם זאת, לצד שיקול זה, יש גם משמעות רבה להיבט החיצוני-אובייקטיבי של התנהגות הצדדים על פי הכלל "דברים שבלב אינם דברים", מתוך מגמה לייצר ביטחון וודאות בעסקאות. הדרישה להגינות במסחר, על פי עקרונות תום הלב וכיוצא בזה, מתקיימים על ידי מערכת מוסרית מקבילה למערכת החוזית, הקשורה, לפחות בחלקה, למצוות שבין אדם למקום. לפיכך, אין לדרישות אלו ביטוי משמעותי בכללים המשפטיים של דיני הטעות במשפט העברי.
טעות שאינה ידועה לצד השני
חוק החוזים קובע כי אם טעה צד לחוזה, אך הטעות לא הייתה ידועה לצד ולא היה עליו לדעת עליה, אין זכות ביטול חד צדדית לטועה אך לבית המשפט נתונה הסמכות לבטל את החוזה והוא יעשה כן אם ראה שמן הצדק לעשות זאת. על פי המשפט העברי, כיוון שהבסיס לחוזה הוא גמירת דעת, אין להבחין בין טעות שהייתה ידועה לצד השני לבין טעות שלא הייתה ידועה לו. בשני המקרים ראוי לתת זכות ביטול לטועה משום שבהיעדר גמירת הדעת מצידו, נשמט הבסיס להתקשרות בחוזה. התוצאה זהה גם לפי ההסבר החלופי שצוין לעיל, לפיו תוקף החוזה מבוסס על תנאי מכללא. ניתן לומר שתנאי זה כולל גם טעות שלא ידועה לצד השני, משום שכל צד יודע שייתכן שיטעה ולא ירצה להיות כבול לחוזה לרעתו במצב דברים שכזה.
הרמן קלנבאך
ד"ר חיים הרמן קלנבאך (בגרמנית: Hermann Kallenbach; 1871–1945) היה מהנדס, ארכיטקט, צמחוני ופעיל זכויות האדם מדרום אפריקה, התפרסם בין היתר כחברו היהודי (או חברו הלבן) של מוהנדס קרמצ'נד גנדי.
קורות חיים
קלנבאך נולד ב-1871 בכפר ז'מאיצ'ו נאומייסטיס בפרוסיה המזרחית לסוחרים יהודים ששינו את שמם מקלמנוביץ לקלנבאך על מנת להשתלב. אחד מאחיו היה יוסף קלמנוביץ, חותנו של מיכאל הלפרן. קלנבאך למד הנדסה ואדריכלות וקיבל תואר דוקטור באדריכלות.
אחרי שירות צבאי קצר החליט, בעצת אחד מקרוביו שחי שם, להגר לדרום אפריקה. שם עבד כאדריכל וארכיטקט וזכה להצלחה מקצועית וכלכלית.
באחד הימים, כאשר סעד כמנהגו במסעדה צמחונית פגש את מהאטמה גנדי והשניים התיידדו תוך שהם מוצאים אידיאלים משותפים של חיי פשטות וסיוע לבריות. לפי גרסה אחרת נפגשו השניים לראשונה דרך מכר משותף. קלנבאך הצטרף לגנדי במאבק למען שוויון זכויות לקהילה ההודית בדרום אפריקה.
יחד עם חברים נוספים הקימו קלנבאך וגנדי, במימונו של קלנבאך שרכש את האדמה ומימן את הבנייה והמחייה בשנה הראשונה, את "חוות טולסטוי" ליד יוהנסבורג בה ניסו להגשים את האידיאל של חיי פשטות שוויוניים ברוח טולסטוי. בבית זה ניסחו קלנבאך וגנדי שלושה עקרונות: כל עבודה מכבדת את בעליה במידה שווה. טובת הפרט זהה לטובת הכלל. חיי עמל הם חיים ראויים.
בחווה זו פיתח גנדי, במהלך שיחותיו המתמשכות עם קלנבאך, את תורת הסאטיאגרהא ששימשה אותו במאבקו לעצמאות הודו.
בסוף שנת 1914, כאשר חזר גנדי להודו, התלווה אליו גם קלנבאך. מסעם של השניים עבר דרך אנגליה, שבה רצה גנדי להפגש עם מספר מדינאים, הודים ואנגלים. במהלך מסעם לאנגליה פרצה מלחמת העולם הראשונה ולכן, בהגיעם לאנגליה, נכלא קלנבאך שהיה אזרח גרמני במחנה מעצר לאזרחי אויב. לאחר המלחמה גילה כי רכושו התפוגג וכי גם רכוש המשפחה בגרמניה נגוז. קלנבאך חזר לדרום אפריקה והצליח לשקם עצמו כלכלית ורק אז נסע לבקר את גנדי בהודו. ביקור אחד מתוך כמה ביקורים שערך בהודו.
גדעון שמעוני מראה במחקרו שהיו לגנדי קשרי חברות קרובים עם מספר יהודים מאז תקופתו בדרום אפריקה בראשית המאה העשרים. החשוב ביניהם היה הרמן קלנבאך. הוא היה ידיד נפש אישי ורעיוני של גנדי מתקופת היכרותם בדרום אפריקה בראשית המאה העשרים ועד מותו של קלנבאך בשנות ה-40. בביוגרפיה פרי עטו של עורך הניו יורק טיימס לשעבר, ג'וזף לליוולד, נטען כי בין השניים שררה מערכת יחסים רומנטית.
קלנבאך, שהפך להיות ציוני במהלך שנות ה-30, בעיקר עקב יחס הנאצים ליהודי גרמניה והתנגדותו לחוקי הגזע, ניסה יחד עם גנדי לשכנע את המוסלמים בהודו בדבר זכותם של היהודים בפלשתינה, מול זו של הערבים. קלנבאך ניסה לשכנע את גנדי לסטות מדרך האהימסה לצורך מאבק בנאציזם ובגזענות, אולם לא הצליח במשימתו ואף לא הצליח לשכנע את גנדי לצאת בהכרזה רשמית בעד התנועה הציונית.
קלנבאך נפטר ב-1945 בדרום אפריקה כתוצאה ממלריה שנדבק בה בעת ביקורו בהודו, קבור בבית הקברות של דגניה א'.
בסרט גנדי דמותו מופיעה מספר פעמים במהלך הסרט, הן בדרום אפריקה והן בהודו, כאשר יהודותו בולטת מכיוון שעונד מגן דוד באופן בולט
שמן המשחה
שֶׁמֶן הַמִּשְׁחָה הוא שמן שנעשה משמן זית, מור, קינמון, קידה וקנה בושם, אשר איתו היו מושחים כהנים גדולים, מלכים ואת כלי המקדש הראשונים כדי שיוכלו לכהן בתפקידם. שמן המשחה הוכן רק פעם אחת, בתקופת משה.
מקור המצווה
מקור המצווה מופיע בפרשת כי תשא שבחומש שמות:
דינים
אסור לעשות את שמן המשחה כדי ש"זרים" ימשחו בו. אם בטעות עשה זאת בשוגג - יביא קרבן חטאת, אך אם במזיד - חייב כרת.
את המלכים משחו ליד מעיין, אך לא כאלה שהם בנים של מלך. אך במצב שבו יש מחלוקת מיהו המלך, מותר למשוח בני מלך כדי להודיע שהם המלכים הנבחרים.
טעמי המצווה
טעם עשיית השמן הוא מפני שה' רצה שנעשה פעולה בנפשותינו ביום שבו נתחנך בעבודתו. טעם איסור משיחת השמן ל"זרים" ועשייתו לשימוש אישי, הוא מפני שלא נאה שאנשים פשוטים ישתמשו בשמן מכובד.
גניזת שמן המשחה
לקראת חורבן בית ראשון ציווה יאשיהו מלך יהודה שיניחו את ארון הברית, מטה אהרן, צנצנת המן ושמן המשחה במקום מיוחד שחפר שלמה המלך, וזאת, כדי שהם לא יגלו. מאז לא היה שימוש בשמן המשחה.
הכנת שמן המשחה
לשיטתו של רבי יהודה השמן הוכן באמצעות שליקת החומרים בשמן, ואילו לשיטת רבי יוסי היו שמים את החומרים במים, על גבי המים היו שופכים את השמן שהיה סופח את התמציות ומעבירים אותו לכלי אחר. אם כי, אפשר לראות לפי הירושלמי שרבי יהודה הוא שסובר שהיו שורים את הבשמים במים ואחרי זה שופכים עליהם שמן שהיה מקבל את ריח הבשמים ומוציאים את המים בשונה מהבבלי שנראה בו שרבי יהודה סובר כדעת רבי מאיר בירושלמי (שם)
מסע ארוך אל תוך הלילה
מסע ארוך אל תוך הלילה הוא מחזה אמריקאי מאת יוג'ין או'ניל. דרמה ריאליסטית משפחתית, הנטועה עמוק בביוגרפיה האישית של המחזאי, ומטפלת בנושאים מורכבים של התמכרות, תקשורת, בדידות ורגשות-אשם. המחזה נחשב ליצירת-המופת של או'ניל – זוכה פרס נובל לספרות (והמחזאי האמריקאי היחיד המחזיק בתואר זה) – זיכה את מחברו באחד מארבעת פרסי הפוליצר שלו, והועלה בעשרות הפקות ברחבי העולם.
תקציר העלילה
המחזה מגולל את סיפורה של משפחת טיירון וקורותיה בבית-הקיץ שלה במשך יום אחד באוגוסט 1912 – החל משעות הבוקר ועד לשעות ה"קטנות" של הלילה. מבעד לשיחות טעונות ונוקבות בין הדמויות צפים ועולים אירועי העבר והצללים הרודפים את בני המשפחה בהווה: טיירון האב, שחקן שייקספירי בדימוס; מרי האם, המכורה קשות למורפיום; ג'יימי הבן הגדול, אלכוהוליסט הולל ושחקן כושל; ואדמונד הבן הצעיר, בעל נפש של משורר, והוא גם בן-דמותו הביוגרפית של המחזאי. הסודות הנחשפים במרוצת היממה וההתעמתויות הקשות שהם מעוררים בבית, ממוססים אט אט את התמונה המשפחתית האידילית לתוך שבר אישי ובינאישי בלתי-הפיך – עד לסוף המר.
הפקות בחו"ל
המחזה הועלה על מיטב בימות העולם ואף הוסרט לקולנוע. על רשימת השחקנים שגילמו את תפקידי בני המשפחה נמנים: לורנס אוליבייה, סר רלף ריצ'רדסון, ג'ק למון, קתרין הפבורן, ג'סיקה לאנג, ונסה רדגרייב, פיליפ סימור הופמן וקווין ספייסי. השחקנים שגילמו את תפקידי הבנים פרצו לתודעה ו"התגלו" בזכות הפקה זו.
עיבוד קולנועי
בשנת 1962 ביים סידני לומט גרסה קולנועית למחזה הזה, בו כיכבו בין היתר קתרין הפבורן, ג'ייסון רוברדס, דין סטוקוול ורלף ריצ'רדסון.
גרסה קולנועית חדשה, בבימויו של ג'ונתן קנט, אמורה לצאת לאקרנים במהלך שנת 2023. ג'סיקה לאנג ואד האריס בתפקיד ההורים. ובן פוסטר וקולין מורגן כזוג האחים.
על ההפקה הישראלית האחרונה
תרגום: אלכס מאלר, מאיר בן סימון; בימוי: מאיר בן סימון; עיצוב במה: אדם קלר; עיצוב תלבושות: רונה משעול; עיצוב תאורה: עמיחי אלהרר; מוזיקה: אורי קריב; במאית משנה: רעות ברדה-לוי בהשתתפות: אברהם סלקטר, עירית שלג, דייוויד לוינסקי, גיא גורביץ, רעות ברדה-לוי. למחזה בוצע תרגום מחודש, העושה שימוש מוקפד בשפה העברית "בגובה העיניים"' תוך שמירה על משלבי הדיבור והעומק הפואטי ההולמים את המקור. המחזה הועלה תוך שימוש בשפה סימבולית ודימויים בימתיים רב-חושיים - שמטרתה להנכיח את הדרמה האנושית המטלטלת אודות שבריריותו של התא המשפחתי ונפיצותו של הבית-לא-בית, הרדוף על ידי משקעי העבר ונתון לחולשות הגיבורים.
קישורים חיצוניים
דף ה"פייסבוק" של ההפקה הישראלית החדשה - מסע ארוך אל תוך הלילה
מינות
מינות הוא מושג המשמש בדתות המונותאיסטיות על מנת להגדיר קבוצה דתית הסוטה מעיקרי האמונה המקובלים, מבלי לפרוש לגמרי מהדת.
כלכלת ארצות הברית
כלכלת ארצות הברית היא הכלכלה הגדולה בעולם במונחי תוצר מקומי גולמי כשסין שנייה לה.
בשנת 2016 הסתכם התוצר המקומי הגולמי במדינה בכ-18.56 טריליון דולר, כ-57,300 דולר לנפש. ארצות הברית מייצרת ומייצאת מוצרים מסוגים שונים, אך חשיבותה הכלכלית מתבטאת בעיקר בייצוא טכנולוגיה ותרבות. על אף מערכת המס המסועפת והרגולציה בשווקים, ארצות הברית נתפשת בעולם כסמל הקפיטליזם.
עוצמתה הכלכלית של ארצות הברית באה לידי ביטוי בעיקר בשימוש שנעשה במטבע שלה ובאיגרות החוב המונפקות על ידה כרזרבות פיננסיות עיקריות עבור שאר המדינות ותאגידי הענק הגלובליים, מתוך ביטחון מוחלט כי תעמוד בהתחייבויותיה הפיננסיות בכל תנאי ובכל מצב עולם.
התקופה הקדם קולוניאלית
על אף שהתקיים סחר בין השבטים האינדיאנים השונים, לא התקיימו קשרי מסחר בין השבטים האינדיאנים באמריקה למדינות אשר מחוץ לאמריקה לפני שהמתיישבים האירופיים החלו להגיע. המערכות הכלכליות שלהם, כללו שילובים שונים של ציד וליקוט וחקלאות.
בשנת 1492 יצא כריסטופר קולומבוס, למצוא את אסיה ובמקום זאת הגיע אל "העולם החדש". במשך 100 השנים הבאות מגלי הארצות האנגלים, הספרדים, הפורטוגזים, ההולנדים והצרפתים הפליגו מאירופה לעבר העולם החדש, חיפשו אחר זהב, עושר, כבוד ותהילה. כאשר התבהר להם שהשממה הצפון אמריקאית יכולה להציע תהילה מעטה ומעט זהב רובם לא נשארו. האוכלוסייה אשר בסופו של דבר התיישבה בצפון אמריקה הגיעה בתקופה מאוחרת יחסית. בד בד, כלכלות של השבטים האינדיאנים השתנו באופן ניכר עם בואם של האירופיים אשר הביאו עימם מחלות וזרם סחורות אירופי. קשרים עסקיים עם המתיישבים האירופיים כללו סחר פרוות ורכישת נשק. לחימה מול האירופאים גרמה לשבטים האינדיאניים אובדן קרקע ומעבר לשמורות. בשנת 1565 נוסד על ידי הספרדים היישוב סיינט אוגוסטין בפלורידה. בשנת 1607 הקימה קבוצה קטנה של מתיישבים מאנגליה את יישוב הקבע הראשון של אנגליה בג'יימסטאון שבווירג'יניה.
התקופה הקולוניאלית
המתיישבים הראשונים הגירו לאמריקה מתוך מגוון של סיבות. הפוריטנים ממסצ'וסטס רצו ליצור דת טהורה יותר בניו אינגלנד. מושבות אחרות, כגון וירג'יניה, הוקמו בעיקר כמיזמים עסקיים. הצלחתה של אנגליה ביישוב האזור אשר יהפוך בבוא היום לארצות הברית נבעה במידה רבה מהשימוש בחברות לקנין קרקעות (charter companies). חברות קנין הקרקעות היו קבוצות של בעלי המניות (בדרך כלל סוחרים ובעלי אדמות אמידים) אשר ביקשו לצבור רווח כלכלי אישי, כאשר חלקם שאפו גם לקדם את היעדים הלאומיים של אנגליה. בעוד שהמגזר הפרטי מימן את החברות, המלך סיפק לכל פרויקט כתב זכויות או שהעניק להם זכויות כלכליות כמו גם סמכות פוליטית ושיפוטית. המושבות בדרך כלל לא צברו רווחים במהירות, עם זאת, המשקיעים האנגלים לעיתים רבות העבירו את הזיכיונות שלהם למתיישבים עצמם. ההשלכות הפוליטיות לכך, אף על פי שאנגליה לא הבינה זאת עדיין באותה התקופה, היו עצומות. המתיישבים נשארו שם על מנת לבנות חיים משלהם, קהילות משלהם וכלכלה משלהם.
השגשוג הראשוני שהחל במהלך התקופה הקולוניאלית נוצר כתוצאה מהסחר בפרוות. אף על פי כן, בכל המושבות המתיישבים חיו בעיקר במשקים קטנים אשר היו עצמאיים. בערים קטנות ובחלק מהחוות הגדולות יותר באזור דרום קרוליינה ווירג'יניה יובאו חלק מהמצרכים הבסיסיים ולמעשה כל המותרות בתמורה לטבק, אורז ויצוא של אינדיגו.
תעשיות חדשות התפתחו במקביל להתפתחות המושבות. מגוון של מנסרות וטחנות קמח הוקמו באותה העת. המתיישבים הקימו גם מספנות לצורך דיג, אשר שימשו בהמשך את ספינות הסחר. עד המאה ה-18 הדפוסים באזורי הפיתוח הפכו ברורים: המושבות בניו אינגלנד הסתמכו על בניית ספינות מפרש כדי ליצור הון; החוות (אשר רבים מתוכן הסתמכו על שימוש בעבדים) במרילנד, בווירג'יניה, ובקרוליינה גידלו טבק, אורז ואינדיגו; ומהמושבות בניו יורק, בפנסילבניה, בניו ג'רזי, ובדלאוור יצאו משלוחי יבולים ופרוות. מלבד העבדים, רמת החיים של המתיישבים הייתה בדרך כלל גבוה למדי - ולמעשה גבוה יותר מאשר באנגליה. משום שהמשקיעים האנגלים נסוגו, הקרקעות היו זמינות כעת בפני יזמים בקרב אוכלוסיית המתיישבים.
באמצע המאה השמונה עשרה החלה תסיסה בקרב אוכלוסיית המושבות על רקע הטלת מיסים על ידי השלטון הבריטי מבלי לתת ייצוג פוליטי נאות לאנשי המושבות. המחלוקת הובילה למהפכה האמריקנית שהביאה למלחמת חורמה נגד השלטון הבריטי ובסופו של דבר הובילה לעצמאותה ולריבונותה של ארצות הברית.
קום המדינה ותקופה מוקדמת
אחרי הכרזת העצמאות בשנת 1776 חוקת ארצות הברית (שנכנסה לתוקף ב-13 בספטמבר 1788) קבעה, בתפקיד האמנה הכלכלית, שכל שטח ארצות הברית הוא מרחב שיווק יחיד ומשותף ושעל מסחר בין מדינות ארצות הברית להיות נטול כל מכס. החוקה הקנתה לקונגרס מספר סמכויות וביניהן:
התרחבות וצמיחה
בעוקבות חזונם של האבות המייסדים, עד מחצית המאה ה-19 הייתה החברה האמריקנית חברה אגרארית בעיקרה, אך החל מאמצע המאה ה-19 עקב הצטצמות הסְפָר (הגיאוגראפי) מתחילה ארצות הברית להשתלב במהפכה התעשייתית. תופעה זאת כללה את ההתעצמות בתהליך הגידול הדמוגרפי של ארצות הברית בין השנים 1840-1860 צמחה אוכלוסיית ארצות הברית מ-17 מיליון ל-31 מיליון בני אדם (כולל 4 מיליון מהגרים שהגיעו בתקופה זו). זוהי תקופה של עיור. בשנים אלה צומחות ערים גדולות כמו ניו-יורק, פילדלפיה ושיקגו. ב-1860 רק %19.8 מתושבי ארצות הברית חיים בעיר, ואילו ב-1910 כבר %45.7 מהאוכלוסייה מתגוררת בעיר. באותן שנים ארצות הברית הופכת להיות המדינה עם הכי הרבה רשימות פטנטים בשנה. ומפותחות בה טכנולוגיות כמו טלגרף.
מלחמת האזרחים ותקופת הרקונסטרוקציה (שנות ה-60 של המאה ה-19)
במהלך המלחמת האזרחים כל התשתיות (פסי רכבת וקווי טלגרף) וכלכלה נרתמו למאמץ המלחמתי בגלל שבצפון ארצות הברית שבו באופן טבעי יש פחות אדמות חקלאיות ונמלים מה שגרם לזה שתופעת העיור והצמיחה הכלכלית התכוללה בעיקר בצפון ארצות הברית היו בפה מלחמה יותר תשתיות וטכנולוגיה זכותן הצפון עם יותר חיילים אך פחות מאומנים (רוב אנשי הצבא היו דרומיים) השיג מהפך וניצחון.
תקופת השיקום (בין השנים 1865 ל-1877) שבמהלכה ניסתה ממשלת ארצות הברית לפתור את הבעיות ארוכות הטווח שהתעוררו כתוצאה ממלחמת האזרחים. על הסוגיות שאליהן התייחס השיקום נמנים חזרת מדינות הקונפדרציה לאיחוד, מצבם של מנהיגי הקונפדרציה ומצבם החוקתי והחוקי של העבדים המשוחררים. נושאים אלה עוררו זעם ומחלוקת, כך שעד סוף שנות ה-70 של המאה ה-19, כשל הניסיון לשלב את העבדים המשוחררים לתוך החברה בתור אזרחים שווי זכויות.
ניתן לחלק את השיקום לשלושה שלבים עיקריים: השיקום הנשיאותי (1863-1866), שבמהלכו ניהלו הנשיאים אברהם לינקולן ואנדרו ג'ונסון מדיניות מתונה כלפי מדינות הדרום; השיקום הרדיקלי (1866-1873), שבמהלכו נטרלו הרפובליקנים הרדיקלים את הנשיאות ופתחו במדיניות שהדגישה את הענשת הדרום ואת מתן זכויות האזרח לשחורים; והגאולה (1873–1877), שבמהלכה לבנים גזעניים השתלטו על מדינות הדרום והדיחו את הפוליטיקאים הרפובליקנים בהן. כתוצאה משלב הגאולה ומחוסר עניין גובר מצד הצפון, תם עידן השיקום במסגרת בחירות 1876.
העידן המוזהב (1865 - 1900)
צמיחה חסרת תקדים בכל ענפי הייצור שכללה המצאות ושכלולים בתחום הטכנולוגיה ובהם הטלגרף החשמלי, הטלפון, הנורה חשמלית, מנוע החשמלי (באותן שנים התחללה בארצות הברית מלחמת הזרמים) ושיטת "הסרט הנע". כמו כן, מתאפיינת התקופה בעלייה דרמטית בתפוקה של חומרי גלם כמו ברזל, פלדה ונפט. בשנת 1900 מייצרת ארצות הברית את כמות הפלדה של בריטניה וגרמניה יחדיו (שתי המדינות המדורגות אחרי ארצות הברית בתחום ייצור הפלדה). כמו כן, רשת מסילות הברזל התרחבה ואפשרה העברה זריזה ויעילה של סחורות וכוח אדם ממקום למקום, וזאת בעיקר לאחר המצאת המסילות הכפולות על ידי קורנליוס וונדרבילט.
אך תקופה זו נקראת התקופה המוזהבת (ולא תקופת הזהב) בגלל שרוב העושר רוכז בידי אילי ההון ובעלי התאגידים (מונופוליזציה של תחומי תעשייה ומסחר). בין האישים הבולטים: רוקפלר (נפט), קארנגי (פלדה), וונדרבילט (רכבות) ומורגן (בנקאות). אילי ההון קנו לעצמם מעמד פוליטי וזאת כדי לקדם את עסקיהם. הפעולות שביצעו לא תמיד היו כשרות או חוקיות, וכך רווחה תופעה של "קניית" מחוקקים ושופטים. רוקפלר למשל נהג "לשבור את השוק" על ידי מכירת מוצרים במחירי הפסד. מתחריו שלא יכלו להתמודד איתו, פשטו את הרגל, ואז רוקפלר קנה אותם בזול וכך יצר לעצמו מונופול שאפשר לו להפקיע מחירים ללא שום איום של תחרות על עסקיו. אילי ההון עמדו בראש של תאגידים גדולים, או אנכיים (לאורך פס הייצור) או אופקיים (השתלטות על ענף שלם) או שילוב "תמנוני" של תאגיד אנכי ואופקי כאחד. למעשה, אילי ההון הפרו את האיזון של הדמוקרטיה האמריקנית תוך ריכוז כוח אדיר שהיה משוחרר מכל מגבלה חוקתית ופוליטית.
העידן הפרוגרסיבי (1890 - 1920)
התנועה הפרוגרסיבית ותיקוניה לקראת סוף המאה ה-19 החלו תנועות מחאה נגד התופעות של הקפיטליזם הקיצוני. ארגונים רבים פעלו רבות לביסוס העבודה המאורגנת בארצות הברית ולמדיניות הרווחה האמריקנית. תנועה נוספת הייתה התנועה הפופוליסטית/אגרארית שהייתה תנועת מחאה חקלאית, ששאפה להביא לעלית המכס בתחום החקלאות עקב הירידה המתמדת במחירי התוצרת החקלאית שנבע מהמיכון החקלאי המואץ שחל בשנים אלו. התנועה הפרוגרסיבית צמחה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. תנועה זאת צמחה בתקופה של שפע והתבססה על רעיונות ליברליים של התקופה בהתבסס על הוגים ששאפו לתקן את החולאים של הקפיטליזם והאינדיבידואליזם הקיצוניים שהביאו להשחתת המידות של הדמוקרטיה האמריקנית. הוגי דעות אלה כונו "זורקי הבוץ" או "גורפי האשפה" כי חשפו את הכיעור שבתקופה, את הקשיים של השכבות החלשות, השחיתות של "הברונים השודדים". אך זו לא תנועה סוציאליסטית אלא תנועה המעוניינת בתיקון השיטה הקפיטליסטית. מטרות התנועה הפרוגרסיבית היו:
האנשים שעמדו בראש רעיונות אלו היו בדרך כלל אנשים משכילים, משכבות הביניים של החברה, כאלה שלעיתים קרובות גם נפגעו מעלייתם של בעלי ההון החדשים. רעיונות התנועה חלחלו לשתי המפלגות הגדולות. רעיונות התנועה זכו להצלחה בעיקר בימי כהונתם של הנשיא הרפובליקניי תאודור רוזוולט (1901-1909) והנשיא הדמוקרטי וודרו וילסון (1913-1921).
בשנת 1913, כתגובה לסדרה של משברים פיננסים שקדמו לו, ובפרט המשבר הפיננסי של שנת 1907 נוסד הפדרל ריזרב.
שנות העשרים הסוערות (1920 - 1929)
תקופה זו היא נסיגה מהעידן הפרוגרסיבי. ארצות הברית היא המנצחת היחידה של מלחמת העולם הראשונה שלא נפגעה באפון משמעותי במהלכה והפכה את ארצות הברית למרכז הפיננסי הגדול בעולם, והיא ביססה את מעמדה כמדינה התעשייתית המפותחת ביותר. אבל, עם סיום המלחמה הציבור האמריקאי לא רצה ללהמשיך בתפיסה של מעורבות שהוביל הנשיא וילסון הדמוקרט גרמה לעליית המפלגה הרפובליקנית ששנתה את תפיסת השלטון לתפיסה של בדלנות. בשנות ה-20 שלטו רק נשיאים רפובליקניים: וורן הרדינג (1921-1923), קלווין קולידג' (1923-1929) והרברט הובר (1929-1933). המפלגה הרפובליקנית הובילה את הממשל לסגת מרעיונות הפרוגרסיביזם לטובת עידוד היוזמה החופשית וקפיטליזם. סיסמאות כמו שבכותרת "חזרה לחיים הנורמליים" ביטאו מגמות אלה, חזרה לקפיטליזם טהור.
מפעלי תעשייה שהתפתחו בעקבות המלחמה, סיפקו מקורות פרנסה חדשים שהביאו לעלייה מתמדת ברמת החיים של כל מעמדות החברה. ארצות הברית דהגנה על התוצרת המקומית שלה בזכות מכסי מגן, כאשר בראשית שנות ה-20 אירופה נזקקה למוצרים אמריקניים. העידן הפך להיות מאוד חומרני, דבר שבא לידי ביטוי גם בבידור ובקולנוע. חלק מהאינטלקטואלים האמריקניים שזוהו עם התנועה הפרוגרסיבית התאכזבו מתרבות החומרנות, וכתוצאה מכך חלקם עזב לאירופה.
רקע
השפל הכלכלי הגדול שאירע בין השנים 1931–1929 נחשב למשבר הכלכלי החמור ביותר בתולדות ארצות הברית. התקופה המהווה הקדמה ורקע לשפל הגדול היא פרק הזמן שלאחר מלחמת העולם הראשונה, השפל בעקבותיה, והפעולות שנקטו הממשל האמריקני ובנק פדרל ריזרב במהלך שנים אלו. בתקופה שלפני המשבר הייתה גאות אינפלציונית בארצות הברית עם הלוואות גדולות והולכות של הבנקים ללא ביטחונות מתאימים. הצמיחה שהתבססה על הגדלת אשראי אינפלציונית הגיעה לקיצה בסוף שנת 1928, כשנה לפני פרוץ המשבר באופן רשמי, והשפל הכלכלי החל, באופן לא מוכרז, כבר ביולי 1929.
ראשיתו של המשבר ב-24 באוקטובר 1929, ב"יום חמישי השחור" בבורסה של ניו יורק, כאשר כמעט 13 מיליון מניות נמכרו. יום אחרי כן עלה המדד מעט, אך כעבור כמה ימים, ב-29 באוקטובר, התרחש "יום שלישי השחור", עם מכירות שיא של למעלה מ-16 מיליון מניות וצניחה של כארבעים נקודות במדד המניות התעשייתיות (ה"דאו ג'ונס") של ה"Wall Street Journal". ב-13 בנובמבר ירד המדד לשיא שלילי של 224 נקודות, כמחצית גובהו חודשיים לפני כן.
תקופת הובר
הרברט הובר, אז נשיא ארצות הברית, השיג את הסכמת כמה מן התעשיינים המובילים במדינה למניעת הורדה בשכר או פיטורין, והוא החל מזרים כספים לשוק, והוסיף עבודות ציבוריות בהיקף רחב. הובר גם פעל לארגון קרטלים בתחום החקלאות וכך העניק הלוואות בהיקף עצום לחקלאים. התפתחויות שליליות בעולם ובארצות הברית ב-1931 הובילו את הובר לגיבוש תוכנית כלכלית משלו. התוכנית, שהביאה להעלאת המיסוי בשיעור כפול משיעורו לפני תחילת השפל, לא צלחה, והציבור איבד את אמונו בבנקים, כמות הכסף שבמחזור הוכפלה ביחס לשיעורה לפני השפל, הבנקים — אחרי 5,096 התמוטטויות של בנקים — איבדו את האמון גם בציבור הלווים וגם בחוסנם הם, והקטינו את כמות ההלוואות. גם מסע ציבורי של הובר נגד מגמות אלו לא עזר הרבה, והתופעה נמשכה ואף החריפה ככל שקרבה כהונתו לסיומה. בין בחירתו של רוזוולט לנשיאות לבין כניסתו לתפקיד, במרץ 1933, המצב הידרדר משפל לצניחה חופשית, כשאלפי בנקים מתמוטטים במהלך חודש פברואר. כשעזב הובר את הבית הלבן, הייתה ארצות הברית נתונה בעומקו של השפל הקשה בתולדותיה. התוצר הלאומי הגולמי צנח בכמעט מחצית, האבטלה ניצבה על 25 אחוז, וההשקעות בבניין עסקים חדשים התכווצו בכמעט 85 אחוז.
ההתמודדות עם המשבר – ניו דיל
עם כניסתו לתפקיד הנהיג רוזוולט, מתוך תחושת דחיפות, את מדיניות "הניו-דיל" תוך ביצוע חקיקה מואצת ("חקיקת מאה הימים"). המטרה הראשונה של הנשיא ואנשי צוותו הייתה לחדש את אמון הציבור במערכת הפוליטית ובהתאם לכך להביא להבראת מגזרי הכלכלה האמריקנית: התעשייה והחקלאות. לפיכך, גישתו של רוזוולט הייתה גמישה ולא כבולה לשום אידאולוגיה מסוימת. הוא היה מוכן לבחון דרכי פתרון שונים בהתמודדות עם המשבר. נכונות זו הביאה לביקורת על רוזוולט שהוא חסר כיוון. הוא עצמו האמין שהקפיטליזם מהווה בסופו של דבר גורם חיובי אך חשוב לתקן את מגרעותיו ועיוותיו. לפיכך מדיניותו בישרה על שינוי מהותי בתפקיד המדינה.
הכלכלה החדשה (1990 עד 2007)
בין השנים 1994 עד 2000 התפוקה הראלית גדלה, האינפלציה הייתה ניתנת לניהול והאבטלה ירדה מתחת ל-5% - השינויים הללו הובילו לבסוף להתמוטטות שוק המניות הגואה. תקופה זו אופיינה בהיווסדותן של חברות מבוססות-אינטרנט רבות ובהנפקות של חברות היי-טק וחברות דוט-קום רבות בבורסה לניירות ערך במהלך המחצית השנייה של שנות התשעים. שילוב של צמיחה מהירה של מחירי המניות, ספקולציות של יחידים לגבי ערכן של המניות, וזמינותם הגדולה של כספי השקעות מקרנות הון סיכון רבות יצרו סביבה שבה רבים מהעסקים הללו דחו מודלים עסקיים רגילים והתמקדו בנתח השוק במקום ברווח של החברות. התפוצצות בועת הדוט-קום ציינה תחילתו של מיתון אשר הוביל לעלייה משמעותית בכמות האבטלה ובכמות העסקים שפשטו את הרגל.
משבר הסאבפריים (2008-2009)
בשנת 2007 כבר החלו ניצני המשבר הכלכלי הנוכחי שנמצא בעיצומו בארצות הברית ומכונה משבר הסאב-פריים. המשבר קרה כתוצאה ממשכנתאות ענק שהבנקים בארצות הברית נתנו בלי כל בדיקת יכולת פירעון של הלווים. הביטחונות היחידים היו הנכסים שמחיריהן עלו בקצב מסחרר. המשכנתאות הסתכמו לעיתים ב-15% יותר משווי הנכס עליו ניתנו בגלל המחשבה שהמחיר ממילא יעלה. החלומות לא התגשמו וכשהמחירים התחילו ליפול לאחר שהגיעו לשיאים בלתי הגיוניים, הלווים הפסיקו לפרוע והבנקים נותרו עם נכסים שלא כיסו יותר מ-60–70 אחוז משווים. באפקט דומינו מחירי הנכסים ירדו לשפל חסר תקדים בגלל היווצרות היצע מוגבר והפילו איתם בנקים ענקיים בארצות הברית ובעולם.
הבנקים למשכנתאות, כדי לגייס כספים למתן ללווים, הנפיקו איגרות חוב. את איגרות החוב קנו בין השאר גופי השקעה כגון קופות פנסיה, חברות ביטוח, בתי השקעות ובנקים שהיה להם כסף וחיפשו להשקיע אותו. אותם גופים קיבלו את הריבית על איגרות החוב בעקיפין מהלווים.
מכאן נוצר אפקט דומינו אשר הכניס למשבר חברות הנדל"ן, ענקית המשכנתאות AIG, בתי השקעות, בתי עסק גדולים כקטנים כשנוצר בד בבד מחנק אשראי. התוצאה בבורסות העולם לא איחרה לבוא והמניות נפלו בעשרות אחוזים כל שבוע.
בפברואר 2009 חתם הנשיא ברק אובמה על חבילת תמריצים בהיקף 787 מיליארד לאחר שזו אושרה בבתי המחוקקים.
דו"ח שפרסמה קבוצת החדשנות הכלכלית (Economic Innovation Group), ארגון המנטר את ההידרדרות בחיוניות הכלכלית של ארצות הברית, מראה כי בשנים 1992–2014 נרשמה מגמה של ירידה בדינמיות הכלכלית בכל אחת מחמישים המדינות בארצות הברית, וזאת על רקע צניחה במס' החברות שהוקמו וירידה בתכיפות בה עובדים מחליפים מקומות עבודה.
משבר הקורונה (2020-2022)
בתחילת 2020, כלכלת ארצות הברית סבלה מפגיעות גדולות עקב נגיף הקורונה החדש והצורך "לסגור" את המגזרים הגדולים בארצות הברית כַּלְכָּלָה. נכון למרץ 2020, יצוא ארצות הברית של מכוניות ומכונות תעשייתיות צנח כתוצאה מהמגפה העולמית. צעדי ריחוק חברתי שנכנסו לתוקף במרץ 2020, והשפיעו לרעה על הביקוש לסחורות ושירותים, הביאו לירידה בתוצר האמריקני בשיעור שנתי של 4.8% ברבעון הראשון, הקצב התלול ביותר של התכווצות התפוקה מאז הרבעון הרביעי של 2008. מכירות הקמעונאות בארצות הברית ירדו בשיא של 8.7% במרץ בלבד. גם תעשיית התעופה האמריקאית ספגה פגיעה קשה, שראתה ירידה חדה בהכנסותיה. למרות שמיתון ה-COVID-19 תואר באופן נרחב כשפל הכלכלי העולמי החמור ביותר מאז השפל הגדול, ו"גרוע בהרבה" מהמיתון הגדול.
במאי 2020, CNN נתנה ניתוח המבוסס על נתוני אבטלה לפיו כלכלת ארצות הברית הייתה אולי הגרועה ביותר שהייתה מאז שנות ה-30. עד 8 במאי, ארצות הברית הגיעה לשיא של 14.7 אחוזי אבטלה, עם 20.5 מיליון מקומות עבודה שאבדו באפריל. יו"ר הפדרל ריזרב בארצות הברית, ג'רום פאוול, הזהיר כי ייתכן שייקח "זמן ממושך" עד שכלכלת ארצות הברית תתאושש במלואה מצמיחה כלכלית חלשה, עקב המגפה, וכי בעתיד הנראה לעין ארצות הברית יכולה לצפות "גידול בפריון נמוך והכנסות עומדות". עד 31 במאי 2020, יותר מארבעים מיליון אמריקאים הגישו בקשה לדמי אבטלה.
כלכלת ארצות הברית עלתה ב-5.7% ב-2021, שהיו הביצועים הטובים ביותר שלה מאז נשיאותו של רונלד רייגן (1981-1989).
עוצמה
עוצמתה הכלכלית של ארצות הברית מבוססת בין היתר על כושר הצריכה המקומית של המוצרים והשירותים המיוצרים בתחומה. כלומר, בניגוד למדינות אחרות כדוגמת סין או גרמניה אשר עוצמתן הכלכלית מבוססת על יצוא של סחורות ובכך חשופות למחזורי השפל של הכלכלה הגלובלית, הרי שהצריכה המקומית בארצות הברית מאפשרת לה להיחלץ ביתר קלות ממחזורי השפל הללו בהיותה תחליף בר קיימא לשוקי היצוא בעיתות משבר.
מקור השגשוג
מקור העצמה הכלכלית של ארצות הברית הוא שילוב של מערכת פוליטית יציבה; כוח אדם מיומן; כמות עצומה של משאבים; שיעור תעסוקה גבוה; שעות עבודה רבות ואוניברסיטאות המושכות אליהן את מיטב הסטודנטים בעולם. כל אלה מפיקים תפוקה גבוהה ביותר ומציבים את המדינה בחזית הקידמה הטכנולוגית, במיוחד בטכנולוגיות מתקדמות כגון ענף הביוטכנולוגיה וטכנולוגיית מידע ותקשורת. עד היום ארצות הברית היא המובילה בתחומי החדשנות המחקר והפיתוח. רוב חתני פרס נובל לפיזיקה, לכימיה ולרפואה בשנים האחרונות היו אמריקאים או חוקרים שעבדו בארצות הברית.
אוצרות הטבע התעשייה והחקלאות
החקלאות בארצות הברית גם היא מגוונת והגידולים העיקריים הם: דגנים, תירס, פירות, כותנה, טבק, בשר, חלב, עץ ודגה.
שלומי פרי
ביוגרפיה
שלומי פרי נולד בפתח תקווה. בהמשך עברה משפחתו לגור בחולון. למד בבית הספר התיכון ע"ש מיטרני בחולון.
כלכלת ארצות הברית
חולשה
החולשות היחידות של כלכלת ארצות הברית הן הצריכה הגבוהה והתלות בייבוא וארצות הברית היא אכן הלווה והיבואנית הגדולה ביותר בעולם של סחורות ושירותים.
שלומי פרי
ביוגרפיה
עוד בהיותו חייל, בשנת 1990, החל לאסוף ולתעד נתוני סטטיסטיקות של ענף הכדורסל הישראלי, כשאלו החלו להתפרסם בעיתונות (גיל, 2011). לאחר זמן מה החל להעביר את הנתונים שאסף בכתב ידו, למחשב. במהלך השנים אסף ותיעד בכוחות עצמו נתונים של עשרים שנות כדורסל.
כלכלת ארצות הברית
צמיחה איטית ובעיות
בשנים האחרונות הכלכלה האמריקנית מראה סימנים של צמיחה איטית. כיום כלכלת ארצות הברית עומדת בפני בעיות ארוכות טווח הכוללות: גרעון סחר ענק, גירעון ענק בחשבונות העובר ושב, שיעורי החיסכון הנמוכים ביותר משנות ה-30 של המאה ה-20, סך איגרות החוב של משרד האוצר האמריקני עומד כיום על 9 טריליון דולרים אמריקנים, סך החוב של התאגידים האמריקנים עומד כיום על סך 9 טריליון דולרים אמריקנים, צבירת חובות המשכנתה עומדים כיום על סך 11 טריליון דולרים אמריקנים, החובות הרפואיים האפשריים עומדים כיום על סך 30 טריליון דולרים אמריקנים, קיים כיום פער של 12 טריליון דולרים אמריקנים בביטוח הלאומי האמריקני (בעיקר בשל הדור המזדקן הגדול ביותר בארצות הברית, דור הבייבי בומרס, אשר החל כבר לצאת לפנסיה ולמשוך את כספי הביטוח הלאומי שלהם), וכדומה.
שלומי פרי
ביוגרפיה
בשנת 1993 החל לעבוד כאיש הסטטיסטיקה של ערוץ הספורט, ושימש בתפקיד זה במשך כעשור וחצי. במסגרת תפקידו כתב לשדרים נתונים סטטיסטיים שאסף אשר העשירו את עומק הפרשנות של השדרים. כמו כן, שימש במשך שנים רבות כעוזר שדר וסטטיסטיקאי במשחקי ליגת העל לגברים ולנשים, נוער, נבחרות ישראל ועוד.
כלכלת ארצות הברית
ייבוא וייצוא
הייבוא בארצות הברית עומד על כ-1.22 טריליון דולר. מה שהופך את ארצות הברית ליבואנית הגדולה בעולם. הייצוא עומד על כ-780 מיליארד דולר וארצות הברית היא היצואנית השנייה בגודלה בעולם (אחרי סין). השותפים העיקריים שלה במסחר הם: קנדה, סין, מקסיקו, יפן והאיחוד האירופי. המטבע האמריקני הוא הדולר האמריקני.
בדצמבר 2018 הודיעה ארצות הברית כי הגיעו לקיצן 75 שנות תלות בנפט מיובא, וכי היא מפסיקה לייבא נפט ומתמקדת בייצוא. זאת הודות לגאות אדירה בתפוקת הנפט באלפי בארות פעילות בכל ארצות הברית. בפועל, בתי זיקוק בארצות הברית צורכים למעלה מ-17 מיליון חביות נפט ודלק מדי יום ולכן הייבוא נמשך, אם כי בכירים בשוק האנרגיה בארצות הברית כבר מגדירים את ארצות הברית "שחקנית מרכזית בשוק ייצוא הנפט".
שלומי פרי
ביוגרפיה
ספסל הוקם בעידן בו האינטרנט הישראלי היה בחיתוליו (טרם הקמת ynet, אתר ערוץ הספורט ואתרי ספורט רבים אחרים שהוקמו רק כעבור מספר שנים) ובעידן ללא רשתות חברתיות, ויצר מהפכה של ממש (קינן, 2017).
כלכלת ארצות הברית
הכנסה בארצות הברית
על פי הלמ"ס האמריקאי, ההכנסה החציונית ברוטו למשק בית (לשנה) ב-2005 הייתה 46,326 דולר, כאשר ההבדלים בין המדינות השונות בארצות הברית הם מהותיים, למשל, בעוד ההכנסה לשנה בניו ג'רזי הייתה 60,246 דולרים, במיסיסיפי גובהה 34,396 דולרים. ההכנסה החציונית לשכיר הייתה 25,036 דולרים בשנה, ההכנסה החציונית למשק בית הייתה כ-40 אלף דולרים.
שלומי פרי
ביוגרפיה
בשנת 2000 נבחר ספסל לאתר הספורט הטוב ביותר בישראל, במגזין מיוחד של עיתון "מעריב" שבחר את הטובים ביותר בתחומם. בשנת 2009 הוגדר ספסל כאחד מחמשת אתרי הספורט הטובים בארץ.
כלכלת ארצות הברית
פער כלכלי
פערי ההכנסות מבחינת מוצא אתני מראים על הבדלי שכר משמעותיים בין השכירים ממוצא אפרו-אמריקאי והיספאני (לרוב מקסיקנים) על פני עמיתיהם ממוצא לבן (אירופאי) ואסייתי (לרוב מהמזרח הרחוק). מבחינת ההכנסה החציונית למשק בית האוכלוסייה האסייתית מובילה עם 57,518 דולרים, לאחר מכן האוכלוסייה הלבנה עם 48,977 דולרים ולאחר מכן האוכלוסייה האפרו-אמריקאית עם 30,134 דולרים.
שלומי פרי
ביוגרפיה
בקיץ 2006 הקים את מחנה ספסל - מחנה קיץ לילדים ולילדות שחקני כדורסל.
כלכלת ארצות הברית
פער כלכלי
פערי ההכנסות בארצות הברית הם מהגבוהים בעולם, בשנת 2006 העשירון העליון הרוויח פי 16 יותר מהעשירון התחתון. בעוד שהחמישון התחתון הרוויח עד 18,500 דולר לשנה, החמישון העליון הרוויח יותר מ-92,000 דולר לשנה למשק בית.
שלומי פרי
ביוגרפיה
בשנת 2008 החל לעבוד במנהלת ליגת העל בכדורסל כמנהל אתר האינטרנט ובהמשך התמנה לדובר ולסמנכ"ל התקשורת של הליגה.