cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז לתרבות עכשווית של ברצלונה
המבנה
באביב 2011, ה-CCCB הרחיב את שטחיו עם שילוב התיאטרון לשעבר של Casa de Caritat, ששופץ. הפרויקט, שתוכנן על ידי "מרטינז לאפנה-טורס אדריכלים" (Martinez Lapeña-Torres Arquitectos, SL), יוצר חיבור במפלס המרתף עם המתחם הנוכחי, בחצר פאטי דה לס דונס, ומתייחס לתיאטרון הישן, שנבנה ב-1912 על ידי האדריכל ג'וזף גודיי אי קאסאל. חלק מאחד מהאכסדראות מהמאה ה-19 של בית החולים לשעבר דה לה קריטאט.
טירת דולבדארן
טירת דוֹלבַדָארן (בוולשית: Castell Dolbadarn) הייתה טירת אבן, שהוקמה על ידי ל'ואלין הגדול בלב ממלכת גוויניד', כיום מחוז גוויניד', שבצפון-מערב ויילס.
הריסות הטירה כיום כוללים שאריות חומה היקפית ויסודות של מספר מגדלים ומבנים, כאשר השריד העיקרי לטירה הוא מגדל העוז העגול. האתר פתוח למבקרים ונמצא בבעלות ותחזוקה של Cadw, המבנה הוא מבנה רשום מדרגה I.
היסטוריה
הטירה נבנתה סביב שנות העשרים של המאה ה-13 בפתח המערבי של מעבר ל'אנבריס על גדת אגם ל'ין פדרן בצפון-מערב ויילס, כחלק ממאמץ להתגונן אל מול צבאות אנגליה ממזרח וצבאות המארשים לאורך הגבול הדרומי והמזרחי של הנסיכות הוולשית. אצילים ולשים לא נהגו לבנות טירות בתקופה זו ומרכזי השלטון היו בחצרות לא ממוגנים (llysoedd), גם מגדל העוז העגול היה מאוד לא אופייני לביצורים הוולשים, מתוך כך נראה כי בניית הטירה הושפעה רבות מהסגנון האנגלו-נורמני של שליטי אנגליה והמארשים.
בשנת 1282 ירש את הנסיכות הוולשית דוויד' אפ גריפיד' נכדו של ל'ואלין. אל מול התקדמות הצבאות האנגלים לתוך ליבה של הממלכה, דוויד' קבע את בירת הנסיכות בדולבדארן ומשם ניהל את המערכה כנגד אדוארד הראשון, מלך אנגליה. ביולי 1283 נתפס דוויד' והוא נשפט והוצא להורג בשרוסברי, טירת דולבדארן נכבשה על ידי הצבא האנגלו-נורמני, כאשר המלך אדוארד קבע את קרנארבון הסמוכה בתור המרכז השלטוני והצבאי האזורי ואף נלקחו אבנים מדולבדארן לבניית הטירה החדשה לחופי מצר מנאי.
התאהבות
התאהבות היא תחושה העולה באדם, החָפֵץ בקרבתו של אדם אחר, בדרך כלל מהמגדר שאליו הוא נמשך מינית, ומעוניין בקבלת יחס אוהב ממנו. זהו לרוב השלב הראשוני בהיווצרותו של קשר של אהבה רומנטית. התאהבות מאופיינת בסערת נפש, פרפרים בבטן, מחשבות בלתי פוסקות על האהוב, ותחושות של אופוריה, כאשר ההתאהבות נראית כמוליכה לעבר מערכת יחסים אוהבת, ומנגד, תחושות של דיכאון ודכדוך עמוקים, כאשר ההתאהבות נראית כעולה על שרטון. התאהבות נמשכת פרק זמן מוגבל, ולאחריה, גם אם נוצר קשר רומנטי יציב, היא מתחלפת ברגשות רגועים יותר, שמאפייניהם הם שלווה וביטחון.
סולם האהבה הלוהטת
במחקר הפסיכולוגי מקובל לשימוש סולם האהבה הלוהטת (Passionate Love Scale) למדידת עוצמת רגשות במהלך התאהבות. סולם זה יפה גם למדידת רגשות בשלבים מאוחרים יותר של אהבה רומנטית, אולם בדרך כלל נשאלים מדרגים עצמם גבוה במיוחד בסולם זה, כאשר הם מצויים במהלך שלב ההתאהבות. כל פריט בסולם יכול לקבל דירוג מ-1 עד 9, לפי מידת נכונותו בעיני הנשאל.
על פי סולם זה, מרכיבי ההתאהבות הם אובססיה, הדומה לא מעט לסיטואציה פתולוגית של טורדנות כפייתית, אידיאליזציה, רצון להכיר את השני ולהיחשף בפניו, משיכה מינית, רגשות שליליים כאשר הדברים לא הולכים כשורה, עוררות פיזית, תשוקה להדדיות, תשוקה לאיחוד ולשלמות, ניסיונות לאבחן את רגשות האחר, מתן סיוע לאחר וניסיון לשמור על קרבה פיזית.
פריטי הסולם הם:
השריקה של התנועה
השריקה של התנועה היא תוכנית טלוויזיה תיעודית ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. התוכנית שודרה בין 20 ביוני 2018 עד 23 ביולי 2018.
עלילה
"השריקה של התנועה" היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית העוקבת אחר סיפורן של תנועות הנוער בישראל, מציגה מבט מפוכח ומורכב על התפקיד המרכזי של תנועות הנוער בעיצוב הנעורים והחברה הישראלית, חברויות אמת, סוציאליזם תמים ואהבות ראשונות, לצד האידאולוגיות הגדולות והפוליטיקה הקטנה.
בעוד גיבורי הסדרה, חניכי תנועות הנוער מאז וגם היום, מתרפקים על רגעי הקסם של הנעורים בתנועה, צפים ועולים גם פצעי הבגרות המבצבצים דרך המדורה ושרוך החולצה המגויסת. סיפורי ההתבגרות האישיים של הדמויות הופכים בסדרה לסיפור ההתבגרות של החברה הישראלית ומעלים שאלות בנוגע למהו נוער, מה ראוי שיהיה תפקידו בחברה ומה סוד הצלחתן של תנועות מסוימות וכישלונן של תנועות אחרות עם חגיגות מאה שנה להיווסדן.
נפתיס
נפתיס (נבתחית) היא האלה המגינה על המתים במיתולוגיה המצרית. היא בתם של גב ונות, אחותו ואשתו של סת, אחותם של איזיס ואוזיריס ואימו של אנוביס.
אורי בראון
ביוגרפיה
בראון נולד וגדל ברמת גן. הוא למד בבית הספר תיכון עירוני ט' בתל אביב. הוא החל להתאמן באופן מקצועי בהיותו בן 18 בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכת יצחק זלצברג. בהמשך התאמן בהדרכתם של דוד קושניר ומאמן אמריקאי צ'אק מקניל. בצבא זכה למעמד של ספורטאי מצטיין ושרת בקריה בחיל הקשר.
נפתיס
תפקידה במיתולוגיה המצרית לעזור למתים לעבור בשלום את דרכם לעולם הבא והיא אחת מהשופטים שמחליטים אם המת ראוי להיכנס לעולם הבא. עזרה לאחותה איזיס לחבר את שלושה עשר חלקי גופתו של אוזיריס ולהפיח בו רוח חיים. נפתיס הוזכרה גם כאלה המגנה על פרעה מפני אויביו, אותם היא יכולה לחסל בעזרת משב נשימתה בלבד. מתוארת לרוב כ"גבירת הבית" והדבר משתקף בסמל ההירוגליפי של בית שהיא נושאת על ראשה בציורים רבים. היא מסתורית למדי וידוע עליה הרבה פחות מאשר על שלושת אחיה. נפתיס עסוקה לרוב בשימור הגוף ובהגנה עליו אחרי המוות. היא מגלמת את כוח הריפוי של האבל כמו גם הגנה עדינה, ולעיתים שקטה, על אחרים. היא מצביעה על החוכמה של פרישה מהחיים כדי להתאבל, להרהר, לקבל תובנות חדשות ולהיטען מחדש כשהאנרגיה התרוקנה. צבעיה הם ירוקים בהירים ואפורים כסופים.
אורי בראון
קריירה
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים בראון שני מבין הישראלים ובמקום שישי כללי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי שלמה נצר שקבע את אותה תוצאה ובאותו מספר פסילות (1.89 מטר). הדרוג הוכרע בקפיצה נוספת.
בתחרות מבחן למשחקי המכביה ה-10 שנערכה בשנת 1977 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.96 מטר, 2 ס"מ נמוך משיאו הישראלי בן ה-3 שנים של יצחק גולדנברג (1.98 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת.
שיאן ישראל
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-18 במרץ 1978 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.00 מטר בניסיון השני ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שקפץ לגובה מעל 2 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי גדעון הרמט (2.02 מטר). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר, לפני צפריר מינצר (1.88 מטר).
בראון למד הנדסת מכונות.
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי (אספרנטו: Plena Manlibro de Esperanta Gramatiko או בקיצור PMEG, נהגה על פי רוב pomego - 'פומגו') הוא ספר דקדוק מקיף של שפת האספרנטו שנכתב על ידי ברטילו ונרגרן (Bertilo Wennergren) ונחשב לחיבור המקיף ביותר אודות הדקדוק בשפה.
יוסף קיסטר
יוסף (יוסי) קיסטר (נולד ב-15 באוגוסט 1944) הוא חוקר תולדות כוח המגן העברי בתקופת המנדט והארגונים: אצ"ל ולח"י ועורך. עמד בראש מוזיאוני האצ"ל במשרד הביטחון.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב. למד ב"תיכון גאולה" וב"תיכון ריאלי טכני מונטיפיורי" בתל אביב. שירת בגדוד 12 "ברק" בחטיבת גולני בצה"ל. בוגר ומוסמך של אוניברסיטת תל אביב בחוגים היסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל. שימש כמורה להיסטוריה ב"כפר הנוער ע"ש יוהנה ז'בוטינסקי" בבאר יעקב בשנים 1972-1971, 1975-1974. היה שליח מטעם "מחלקת הנוער והחלוץ" של הסוכנות היהודית בצרפת ובלגיה בשנים 1973–1974. כיהן כמנהל מדור בתי הספר של עיריית ראשון לציון, מזכיר התחנה הפסיכולוגית העירונית ומנהל היחידה לחינוך מבוגרים בשנים 1975-1978, ודובר ועורך "תכלת-לבן", ביטאון סיעת תכלת לבן (הליכוד) בהסתדרות הכללית בשנים 1978- 1982.
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי
הספר איננו משתמש במושגים הדקדוקיים והבלשניים המסורתיים, במטרה להנגיש אותו לקורא הבלתי-מקצועי. כך, למשל, הספר עושה שימוש בביטוי O-vorto (מילת O) במקום בביטוי "שם עצם", שכן כלל שמות העצם באספרנטו מסתיימים באות O; בביטוי A-vorto (מילת A) במקום "שם תואר", שכן כלל שמות התואר מסתיימים באות A ובביטוי rolvorteto (מילית תפקיד) במקום פרפוזיציה. חלוקה זו מקילה על הקורא שכן היא איננה דורשת היכרות מוקדמת עם מושגים מקצועיים מעולם הבלשנות, אך היא גם מתאימה יותר לניתוח תחביר השפה, שכן הדקדוק באספרנטו מושפע יותר מסוג המילים בחלוקה לסיומות מאשר מתפקידן במשפט. כך למשל המילים ambaŭ (שניהם) ו-tiu (זה), שבחלוקה המסורתית נחשבות לשמות תואר, משמשות בצורה אחרת (כמיליות) משמות התואר הרגילים באספרנטו, המסתיימים באת A.
יוסף קיסטר
ביוגרפיה
התמנה כמנהל מוזיאון ז'בוטינסקי בשנים 1982-1992, מנהל מוזיאון האצ"ל בתש"ח ע"ש עמיחי פאגלין בשנים 1992-1994, מנהל מוזיאון האצ"ל בשנים 1994-2011, והחל משנת 1998 ניהל את שני המוזיאונים של האצ"ל במשרד הביטחון. משנת 2011 עובד במחקר במכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי
הספר מגדיר עצמו כספר שמרני, המקפיד על שמירת עקרונות הפונדמנטו דה אספרנטו שהתווה זמנהוף לשפה ב-1905. במקרים מסוימים הוא מדבר על הצעות שונות לרפורמות בשפה, אך אלו אינן מוצגות בו באור חיובי, והוא תמיד מדגיש כי הן אינן מומלצות.
הספר פורסם תחילה בשנת 1996 במהדורת HTML ברשת. בשנת 2006 יצאה מהדורה מודפסת ראשונה שלו בהוצאה לאור של אגודת האספרנטו האמריקנית, ובשנת 2020 יצאה מהדורה שנייה שלו לאור בהוצאה משותפת של ארגון E@I וארגון La Ranetoj. ההוצאות הישנות של הספר זמינות להורדה באתר המחבר.
יוסף קיסטר
ביוגרפיה
פרסם מאמרים וספרים בנושאי התמחותו. הוא ערך את העיתונים: "ידיעות ראשוניות", ביטאון עיריית ראשון לציון (1976–1978), "תכלת לבן", ביטאון סיעת תכלת לבן (הליכוד) בהסתדרות הכללית, "בארץ ישראל" - ירחון הליכוד (1985- 1989), ו"קירות מדברים", ביטאון יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. הוא יושב ראש מועצת מערכת כתב העת "האומה", בו פרסם מאמרים רבים.
קישורים חיצוניים
‫
663
אירועים
האימפריה הטיבטית תחת (דה פקטו) כובשת את  וקולטת אותה לתוכה.
ספורט ברומא העתיקה
הפעילות הגופנית הספורטיבית ברומא העתיקה הייתה נחלתם של מעטים: אנשי מקצוע מזה ושבויי מלחמה מזה. את הספורט הרומאי אפיינו התכונות הבאות: נוקשות וקשיחות, שעשועיות, תועלתיות ופוליטיזציה. צמד האטרקציות הרומיות - מרוץ המרכבות ושעשועי הדם (קרבות גלדיאטורים) - נועד לרכז את ההמונים ביציעי הצופים, למוסס את האגרסיות שלהם ולעודד את היצר הפטריוטי. פה-ושם מוצאים השפעות יווניות, אך אלה נועדו לבני האריסטוקרטיה.
שני דברים חסרו בספורט הרומי, שכה ייחדו את זה היווני - העדר גימנסיונים (ספורט במערכת החינוך) ותחרויות על בסיס (כמעט) חובבני.
השוני בין הספורט הרומי לספורט היווני
הפעילות הגופנית ותרבותה ברומא העתיקה עשויים לשמש לנו דוגמה ומופת לשוני שהתגלע בינה לבין תרבות הגוף היוונית. על אף שמקורם האתני של שתי התרבויות דומה מאוד, הרי שבשל נתונים גאוגרפיים, פוליטיים והיסטוריים כוללים שונים נבדלת תרבות הגוף הרומית תכלית השינוי מזו היוונית.
Wrapped in Red
Wrapped in Red (בעברית: עטוף באדום) הוא אלבום חג מולד של הזמרת קלי קלרקסון, אשר יצא ב-25 באוקטובר 2013 על ידי RCA רקורדס. האלבום הופק על ידי גרג קורסטין, וזהו היה אלבום חג המולד הראשון שלה. האלבום מכיל 16 שירים מתוכם 5 שירים מקוריים הושאר גרסאות כיסוי לשירי חג מולד ידועים.
ספורט ברומא העתיקה
השוני בין הספורט הרומי לספורט היווני
רומא, אשר דברי ימיה כרוכים היו היטב במלחמות השונות שניהלה ובמקבץ הסכנות שריחף על שלומה, החל מהשתלטותה על חבל לאטיום בסוף המאה השביעית - תחילת השישית לפנה"ס, דרך מלחמות שניטשו בתוך איטליה ומחוצה לה, ובזיקה למגמת האימפריאליות שדבקה בה, ראתה בחינוכו של הילד יעד חשוב ועשתה רבות על-מנת להפיח בנוער רגשות פטריוטיים עזים.
Wrapped in Red
באלבום ישנם דואטים עם רוני דאן, ריבה מקנטייר וטרישה יארווד.
ספורט ברומא העתיקה
השוני בין הספורט הרומי לספורט היווני
מתוך כך, כשמגמת החינוך הגופני הרומי הייתה להכין את הנער לקראת שירותו הצבאי, נועדה בקפידה תוכנית הלימודים לפיתוח שרירי הגוף, לסיגול אומץ לב ולהעמקת ערך הציות למפקדים. היופי, האסתטיות והאיזון ההרמוני בין גוף ונפש לא עניינו את הרומאי (למרות שהביטוי mens sana in corpore sano = "נפש בריאה בגוף בריא" הוא לטיני - בהשפעת התרבות ההלניסטית), בשונה מן היווני, ונדמו בעיניו כמכשול לעיצוב אופיו של הלוחם ותכונותיו הגבריות.
Wrapped in Red
רקע
בעקבות הרצון לפנות למוזיקה אחרת עלה לקלרקסון הרעיון להקליט את האלבום. היא רצתה כי האלבום לא יתמקד רק במוזיקת חג מולד אלא יכלול בתוכו ז'אנרים נוספים כמו פופ, ג'אז, קאנטרי ומוזיקת נשמה. כך למשל האלבום כלל מוזיקת ג'אז אותה הכניס מפיק האלבום גרג קורסטין שלמד את הז'אנר בהנחייתו של ג'קי בייארד.
ספורט ברומא העתיקה
השוני בין הספורט הרומי לספורט היווני
מגמת החינוך ברומא הייתה תועלתית ותכליתית (משפט השגור בפי הרומאי היה: cui bono = למה זה טוב, או: מה יוצא לי מזה?). כמו כן, בהיותו ביסודו איכר וחייל לא ייחס הרומאי חשיבות למוזיקה וסלד מן העירום המופגן, שאפיין את הספורט היווני.
Wrapped in Red
רקע
האלבום שאב השראה מאלבומי חג אחרים כמו של מריה קארי, פיל ספקטור ומק-אינטיר, מאלבום הפסקול A Charlie Brown Christmas ובנוסף גם שאב השראה מהסרט חג מולד לבן. קלרקסון וקורסטין עשו ניסויים בצלילים שונים בעיקר בהשראתו של ספקטור כדי ליצור מוזיקת חג עכשווית וקלאסית לצד ז'אנרים שונים וגם לצד מוזיקת הפופ-רוק הידועה שלה.
ספורט ברומא העתיקה
השוני בין הספורט הרומי לספורט היווני
עיסוקם של הרומאים בפעילות הספורטיבית נעדר יסוד מדעי-תבוני, כמקובל אצל היוונים, ומתוך-כך דלה הייתה תרומתם לעולם הספורט הקדום. הרומאים התייחסו לפעילות הגופנית כאל תרגולת ובילוי של שעות הפנאי, וגישתם לתחרותיות הייתה מסויגת וכמעט שלא מצאה כל ביטוי.
מישור נוסף שחצץ בין היוונים לרומאים התמצה בהיעדרה של תקופה הרואית-מיתולוגית, כמו זו ההומרית. איטליה חסרה ערי פוליס והתאכלסה בפסיפס של כפרים הסמוכים להרים. עיקר עיסוקם של התושבים התקפל במאבק עיקש בפגעי הטבע, בהתמודדות עם בעיות קרקעיות-חקלאיות ובעיות בינם לבין עצמם. הללו לא נזקקו לספורט מאורגן, כבערי יוון, אלא עסקו בספורט כפרי אשר הלך ונעלם עם ייסודן וכינונן של הערים באיטליה.
Wrapped in Red
הצלחה
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי החג האמריקאי. בשני המצעדים הוא נשאר בעשירייה הפותחת במשך 9 שבועות. בנוסף הוא גם הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית על מכירות של מיליון עותקים קצת יותר מחודש מיום יציאתו ואף הגיע למעמד פלטינה גם בקנדה.
ספורט ברומא העתיקה
ההתפתחות ההיסטורית של הספורט ברומא
מקור המשחקים הרומיים נעוץ היה באדמת אטרוריה, ונקשר בבני שבט האטרוסקים שהופיעו לראשונה באיטליה במאה התשיעית לפנה"ס והעמיקו שליטתם בעזרת עוצמה צבאית וחברה אריסטוקרטית-מיליטריסטית. הספורט שהיה חביב עליהם במיוחד כלל תחרויות נהיגת מרכבות, היאבקות ואיגרוף. את קרבות הגלאדיאטורים פיתחו האטרוסקים כחלק אינטגרלי מטקסי הקבורה, פרי "יבוא" מאסיה הקטנה ובבחינת תחליף לקורבן אדם. הללו, כשאר משחקיהם ושעשועיהם, נשאו חותם צפייתי מובהק.
Wrapped in Red
הצלחה
בסוף השנה הוא הוכתר כאלבום חג המולד הנמכר ביותר לשנת 2013 וכאלבום חג המולד השני הנמכר ביותר בקנדה בסוף העשור השני של המאה ה-21 הוא נכנס לרשימת 200 האלבומים האמריקאים המצליחים ביותר של אותו עשור במקום ה-150.
סינגלים
"Underneath the Tree" היה הסינגל הראשון מהאלבום אשר נכנס ל-40 העליונים במדינות רבות ונהיה לשיר חג המולד שהתנגן הכי הרבה ברדיו באותה שנה. הסינגל השני מהאלבום היה שיר הנושא אשר יצא בנובמבר של שנה אחרי. על מנת לקדם את האלבום קלרקסון הופיעה במספר הופעות בטלוויזיה ואף הוציאה ספיישל מיוחד בשם "Kelly Clarkson's Cautionary Christmas Music Tale" אשר שודר על ידי רשת NBC.
ספורט ברומא העתיקה
המקום החברתי של הספורט ברומא
בכל מקרה, על היחס המסויג שהפגינו הרומאים כלפי הפעילות הגופנית תעיד העובדה, שזו כונתה בשם dis-porta, היינו - "מחוץ לשער (העיר)" - מחוץ למרכז הרומי, וזאת בשוני בולט מהמקום המרכזי שתפסו החינוך הגופני והפעילות הגופנית בפוליס היוונית.
Wrapped in Red
סינגלים
בנוסף בחג המולד של 2014 ו-2016 קיימה קלרקסון מופע צדקה בשם "Miracle on Broadway" ובו הופיעה עם שירי האלבום.
ספורט ברומא העתיקה
ספורט ופוליטיקה
על רקע זה התרבו משחקים ביוזמתם של קיסרים ועל שמם, לשם הנצחת עלילות גבורתם בקרב, לרגל ימי הולדתם והפיכתם לקיסרים, הולדת צאצאיהם - ולא חסרו סיבות נוספות. אלה כללו, בעיקרו של דבר, שני אירועים שבכוחם היה לגרוף קהל רב, עצום וגועש ולרתקו אל יציעי המתקנים המיוחדים. מדובר בתחרויות מרכבות הסוסים ובשעשועי הדם, אשר מספרם גדל משנה לשנה, ובמיוחד מקיסר לקיסר, ולהם התלווה ממד פסיכולוגי-עדרי, כלומר, יוציא הקהל את זעמו ויפרוק מתחיו בצפייה במתחרים, תחת שיעשה זאת בחוצות העיר. ציבור זה, מתוך שידע בעליל מי הוא המרעיף עליו "לחם ושעשועים", ישים בו, ובו בלבד, את מבטחו, והכוונה לשליט התורן. זאת ועוד, הרומאים, מתוך שהמשיכו, על יסוד שיקולים ברורים, להנחיל את רגש הפטריוטיות, ראו במשחקים אלה אמצעי בדוק לליכוד העם תחת שרביטו של הקיסר, שהיה המייצג את העולם הרומי.
הספורט היווני נכנס בדלת האחורית
פועל יוצא ממסעות כיבושיה של רומא, ובמיוחד ביוון ובמזרח ההלניסטי (המאה השנייה לפנה"ס ואילך), שעמד בניגוד מסוים לתופעות הנ"ל, התקפל במפגשה עם התרבות היוונית-הלניסטית, החל מהפילוסופיה והאדריכלות וכלה בתרבות הגופנית, ושמאז ואילך תבקש להפיצה. בבואה לצומת זה עולה כבר ב-186 לפנה"ס, עת נערכו משחקים הלניים ברומא. המנצחים שהוכתרו, על-פי-רוב אתלטים יווניים מקצוענים, חברי אגודות האתלטים, הובאו במיוחד לרומא על ידי פוליטיקאים עשירים שהיו אחראים על ניהול המשחקים. בקרב האריסטוקרטיה הרומית נפוצה אז נורמה מעניינת: זו ביקשה, מתוך מגמה אליטיסטית בדלנית, להידמות ליוונים ולתרבותם. כיוון זה לא נתקבל באהדה יתרה, בלשון המעטה, על דעת הרומאי, אשר סלד מהספורט היווני על כל המשתמע ממנו, והטיפות ההלניות שחלחלו אל בין שכבות האריסטוקרטיה, סיפקו תחמושת למתיחת ביקורת, במישרין ובעקיפין, כלפי תופעה זו.
קיקרו המפורסם מסר ב-44 לפנה"ס, לאחר שובו מביקור ביוון, הודעה התנצלותית, שמא יחשבו כי יצא לצפות במשחקים האולימפיים. מקור אפולוגטי זה מלמדנו, ולו בעקיפין, כי רומאים מיוחסים נסעו ליוון על מנת לצפות במשחקים ההלניים. שליטים רומיים בחרו, עם זאת, מתוך שיקולים פוליטיים אימפריאליים (להבטחת השקט על ידי גיוס נאמנות הנשלטים) לתמוך בקיומם של משחקים יווניים ותחרויות הלניסטיות באזורי שלטונם ובתחומי השפעתם.
הספורט הרומי בימי אוגוסטוס
הספורט ברומא זכה לתנופה מיוחדת בימי שלטונו של הפרינקפס אוגוסטוס קיסר. תקופתו, שנודעה בכינוי "השלום הרומאי" עמדה בסימן הידוק המפגש עם התרבות ההלניסטית, ולמידה כזו שמיתוס הסלידה מן הגימנסיון שקע עם הצעת התחליף למתקן זה בדמות בתי המרחץ שכללו מבנים ומתקנים ספורטיביים ברוח גימנסיונית, כגון זירות להיאבקות ואף אולמות למשחקי כדור.
בתקופתו, כשהוא חדור בסיסמת השלום ובהאדרת שם האימפריה, הזדקרה תפיסה אוניברסלית החותרת לאחדות כל המשתייכים אליו בסימן התרבות ההלניסטית הכוללת, והמייחסת לקיסר תכונת-על כמושיע העמים ונדיב האנושות. ברוח זו הציע אוגוסטוס מכלול תרומות כגון: החייאת משחקים הלניים קדומים (ובכללם האולימפיים) ותצוגת משחקים חדשים בדפוס האויקומני (עולמי) כ"משחקי המאה" שנערכו בשנת 17 לפנה"ס והוקדשו לאפולו ולדיאנה היווניים - לסמל את לידתה של תקופה חדשה); טיפוח הנוער והנחלת יסודות ספורטיביים בקרבו; ייסוד "משחקי טרויה", שנועדו בעיקרם לבני האצולה וכללו תחרויות אגוניסטיות, כש"מסמר" האירועים התקפל בדמות שעשועי רכיבה של פרשים מיומנים בעלי צביון צבאי - זאת לטובת פיתוח הכושר הגופני ובסיסמת הכנת תשתית טובה לשירות צבאי ועתודה לתפקוד פוליטי-ציבורי (מעין יווני). בשעשועים אלה הומחזו-שוחקו קטעים ממלחמת טרויה, כדי לבטא את הקשר בינה לבין ראשיתה של רומא, כמקובל במיתולוגיה הרומית. להנצחת שמו ופולחנו הקיסרי, בד-בבד עם תנופת העושר הכלכלי והשקט הביטחוני ניהל אוגוסטוס משחקים ספורטיביים שונים בכל רחבי האימפריה, כגון "המשחקים האקטיים" - ה"אקטיאדה" - לזכר הניצחון באקטיום ב-31 לפנה"ס, שנחוגו מאז מדי חמש שנים, בחינת ציון גבורת העולם הרומאי על זה ה"ברברי" (כינוי יווני נפוץ).
מפעלי אוגוסטוס זכו לתנופת המשך מעניינת. קיסרים שונים, מתוך שיקולים אימפריאליים ברורים, יזמו עריכת משחקים ברוח ההלניות המתחדשת כמו ה"נירוניאה" של הקיסר נירון (שנת 60 לספירה), "משחקי הקפיטוליה" של הקיסר דומיטיאנוס (86 לספירה) וכן מפעליהם הספורטיביים של הקיסר טראיאנוס (98-117 לספירה) ומרקוס אורליוס (161-180 לספירה) - הקיסר הפילוסוף.
עם זאת, מתוך שהמשחקים בעלי האופי היווני שהובאו לרומא נעדרו תשתית ומסורת ולא זכו לברכת הרומאים, הייתה תפוצתם דלה ומידת השתרשותם בחברה הייתה מזערית, פרט אולי לשכבות העיליות, האריסטוקרטיות, ואף זאת, בממדים מעורפלים וטעונים גלי ביקורת ותוכחה.
הורדוס והפעילות הגופנית
הורדוס, בנו של אנטיפטרוס, פעל ביהודה כ"מלך ידיד ובן ברית של העם והסנאט הרומי" בחסותו של אוגוסטוס, והוא תרם במסגרת הפרויקטים השונים שיזם, תרומה משמעותית לפעילות הגופנית ובכך ביקש לשלב עצמו במדיניות האימפריאלית הרומית ולהמשיך להתחבב על בית הקיסרות.
מקדמי התרומה הגופנית
תרומתו הרבה וחסרת התקדים של הורדוס במישור הספורטיבי חייבת להיבחן בתחומים הבאים: א. תקופתו של הורדוס מאופיינת בתנופת בנייה עצומה, בעיקר עירונית, שכללה הקמת ערים, שיקומן וביצורן. ערים אלה שמרו על צורת הפוליס ההלניסטית, ובכללה – על היסודות הגימנסטיים והאגוניסטיים, כלומר הספורטיביים, בבחינת יסוד אינטגרלי, מובנה בחיי הפוליס. ב. המציאות המדינית של יהודה, המעין-פרובינקיה רומית, שקשורה הייתה במבנה הקיסרות הרומית, דרשה במפגיע את שילוב המלכות ההרודיאנית בתרבות העולמית, ובמיוחד בתקופה זו, כאשר האוריינטציה הרומית תבעה להכניס את כל ארצות חסותה תחת כנפי התרבות ההלניסטית האויקומנית (הכלל-עולמית), בבחינת מטבע של הפרינקפס אוגוסטוס. יתירה מזו, הדרך היחידה לזכות בשלטון ולקיימו הייתה לקבל את עולה של רומא ולהשתלב, אינטגרלית, בתוכה. מתוך-כך נהג הורדוס כמלך הלניסטי לכל דבר, הן ברמת הנהלת המדינה והן במישור חייו הפרטיים כאחד: בחצרו הסתופפו יועצים ופקידים שהיו ידועים ומקובלים בחברה ההלניסטית ובתרבותה, וארמונו שימש בית-ועד לאנשי-שם בכל תחומי התרבות כמו פילוסופיה, ספרות, נאום, אמנות ועוד. מגמת ההלניזציה באוריינטציה הרומית כללה את טיפוח התרבות הגופנית, והורדוס נסחף לתוכה מתוך רצון מחד וכורח מאידך. ג. התקופה הנידונה התברכה בתנופה רבתי בעולם התרבותי הרומי, ובכללו – הספורטיבי. הוקמו מאות מתקני ספורט ברחבי האימפריה כמו קיקרסאות, אמפיתיאטראות, גימנסיונים, מרחצאות ובריכות שחיה, כאלה ששילבו בין המגמה ההלניסטית לבין זו הרומית בתחום הפעילות הגופנית. הרומאים, חדורי הגישה האויקומנית בכל הנוגע לספורט, ייסדו משחקים בסגנון ההלניסטי, תמכו במשחקים הלניים קדומים והביאו את בשורת התחיה לאירועים ספורטיביים קלאסיים. ד. תקופתו של הורדוס עמדה בסימן התעשרות כלכלית ושנות שקט ושלווה ביטחונית. ה. סיעות ונטיות אידאולוגיות יהודיות שונות שפעלו בזמנו של הורדוס, כמו הפרושים והצדוקים, לא היו מרוחקות כלל ועיקר מעולם האידיאות היווניות הקלאסיות, כגון הפלאטוניזם והפיתאגוריזם, שתמכו בפעילות הגופנית. יוצא מכאן, איפוא, כי האווירה שבה תיפקד הורדוס כמלך מטעם הרומאים הייתה בה כדי לקדם את פיתוח הפעילות הגופנית בשטחי שלטונו. הורדוס עצמו התנהל כאציל הלניסטי לכל דבר. עניין זה התבטא אף בכושרו הגופני, וכדברי יוסף בן מתתיהו: "גם תכונת גופו דמתה לגודל נפשו" בבחינת האידיאליזציה ההלנית, ושם מציין המחבר כי הורדוס השתבח בתכונות של מתאבק, קשת, מטיל חנית למטרה וצייד מופלא. כמו כן הורדוס מינה פקיד מלכותי מיוחד בחצרו שהופקד על הציד והחזיק שני שומרי ראש שהיו מיומנים "למעשי גימנסטיקה" כדברי יוסף בן מתתיהו.
משחקי ירושלים
כחלק בלתי נפרד מחידוש פניה של ירושלים ומלאכת שיקום בתוכה עד כדי בנייה מחדש של המקדש, מנהל הורדוס בירושלים משחקי ספורט ותחרות לכבוד הקיסר אוגוסטוס וכינויים – "קיסריאה". לצורך עריכת המשחקים דואג הורדוס להקים מתקני ספורט חיוניים, כמקובל בכל פוליס הלניסטית כמו גימנסיון ובו סטדיון, היפודרום לתחרויות רכיבה ולנהיגת מרכבות, אמפיתיאטרון (קירקוס) גדל-מידות לניהול קרבות של גלדיאטורים ואף תיאטרון גם לעריכת תחרויות מוזיקליות ודרמטיות כך דומה. המבנים היו מפוארים והתחרויות נערכו ברוב הוד והדר, ובכדי למקם את המשחקים בדירוג הלניסטי-רומי גבוה הזמין הורדוס מתחרים בכל ענפי הספורט מהיאבקות וריצה ועד קפיצה למרחק, איגרוף ונהיגת מרכבות מכל רחבי המזרח התיכון. הורדוס הציע פרסי כסף למתחרים, מה שהיה מקובל אפילו ביוון הקדומה, הקלאסית, אם כי די בהסתר. המשחקים נשאו חותם מעורב הלני (תחרויות מוזיקליות, גימנסטיות והיפיות-רכיבתיות) ורומי (קרבות בין גלדיאטורים אפיינו את רומא בלבד ונדחו לחלוטין מהמינוח הספורטיבי היווני). סמוך למיקום המשוער של ההיפודרום ההרודיאני נמצאו שברי עצמות של חיות ועליהן היו כתובים מספרים ואותיות לסמל את המושב המדויק של הצופה בתחרויות (יציע, שורה וכסא). כדי לצמצם עד כמה שניתן את הפגיעה ברגשות היהודים לא ערך הורדוס קרבות גלדיאטורים ממש בירושלים, אלא קרבות בין חיות טרף ובינן לבין פושעים שנידונו למיתה. משלחת של נכבדי העיר ביקשה למחות באוזני הורדוס על כי פרסי הניצחון הם פסלים האסורים על-פי היהדות והורדוס הוכיחם בדרך מכובדת כי טענתם משוללת כל בסיס.
המשחקים שהתכנו בשם "משחקי שנת החמש", דהיינו בסגנון אולימפי (אחת לארבע שנים, כשאת שנת עריכת המשחקים סופרים פעמיים: פעם כשנת המשחק ופעם כשנה הפותחת את המחזור הבא) נערכו לראשונה בשנת 28 לפנה"ס וכנראה נחוגו מאז כל ארבע שנים.
משחקי קיסריה
מפעלו הגדול, הספורטיבי של הורדוס, השני במניין, התקפל במשחקי קיסריה, אשר נחוגו לרגל חנוכת העיר. כמעט באופן זהה למשחקי ירושלים התכנו אף משחקי קיסריה בשם "קיסריאה" (לכבוד אוגוסטוס). אף הם נחוגו כל ארבע שנים (לפחות ברמת התכנון). אף בקיסריה הוקמו מתקנים מפוארים ואדירים בתחום הספורט. גם בקיסריה נשמר המתכון היווני הקלסי המשולש של תחרויות מוזיקליות, גימנסטיות ורכיבתיות. אף לקיסריה הוזמנו טובי הספורטאים, אלא שבשונה ממשחקי ירושלים הרשה לעצמו הורדוס לחרוג מהחשש לפגיעה ברגשות היהודים וקיים באמפיתיאטרון (בקירקוס) שבנה מופעי קרבות בין גלדיאטורים מקצוענים. במשחקי קיסריה הנהיג הורדוס חידוש ותקדים במובנים "עולמיים", בכך שחילק פרסים אף לספורטאים שהתברגו במקום השני והשלישי, וזאת מטעמים פרגמטיים של משיכת ספורטאים מפורסמים לתחרויות. בקיסריה, בשונה מירושלים, שרדו כמעט כל המתקנים ההירודיאניים: התיאטרון, שרידי אמפיתיאטרון (צפונית לתיאטרון) והיפודרום (מזרחית לתיאטרון) ובו שרידי אובליסק שהתנשא לגובה של 10.5 מ' ועמודי הסיבוב מאבן גרניט שהיתמרו לגובה של 2.35 מ', כמעט בבחינת מכלול אחד קרוב. משחקי קיסריה נחוגו לראשונה בשנת 12 לפנה"ס, והם זכו לדברי שבח והלל רבים מבית הקיסרות הרומית.
משחקי תחרות נוספים נערכו כנראה גם בערים אחרות שבנה הורדוס, כמו בסבאסטי (שומרון). ביריחו נחשפו שרידים מעניינים של בריכת שחיה, שהייתה חלק אינטגרלי מארמון החורף של הורדוס במקום, וכן מכלול מעניין ודי חדשני של היפודרום מלבני ותיאטרון.
תחיית המשחקים האולימפיים
הורדוס שיווה לעצמו דימוי של נדיב ענק, מה שזכה לתואר של האידיאל ההלניסטי, ולא בכדי הוא משתבח על ידי בית הקיסרות הרומי בנוסח של "תחום שלטונו קטן מנדיבות/גדלות הרוח ("מגאלופסיכיה") הטבועה בו". במסגרת זו הוא מקים גימנסיונים, היינו בתי חינוך ספורטיביים ומועדוני ספורט ממותקנים היטב, בטריפוליס, בדמשק ובעכו. בצידון ובצור בנה תיאטראות "ובערים אחרות תיקן משרות קבועות לראשי הגימנסיונים ונתן להם את אורחותיהם שנה-שנה, ודרש מהם, כאשר עשה ליושבי האי קוס, שלא יחדלו הפרסים (פרסי התחרויות) כל הימים" (יוסף בן מתתיהו, מלחמות היהודים, א' כ"א י"א).
הורדוס החליט להפוך את רעיון תחיית המשחקים האולימפיים לגולת הכותרת של נדיבותו בתחום התרבותי-ספורטיבי, בנוסף למניעים אחרים, פרגמטיים יותר כמו השתלבות במדיניות האימפריאלית הרומית והטיית לב אוגוסטוס בכיוון הרצוי במשא-ומתן אודות מינוי יורשו, שעתיד היה הורדוס לנהל ברומא מיד לאחר חידוש המשחקים האולימפיים.
מצב המשחקים האולימפיים באותה תקופה היה בכי רע. משברים כספיים-כלכליים הביאו לקיטוע שלשלת עריכת המשחקים, והורדוס הזרים לפרויקט השיקום והתחייה כספים רבים. באופן זה נמשכו המשחקים האולימפיים ואף נערכו ברוב הדר ופאר. בתמורה סמלית זכה הורדוס לתואר "אגונוטט", שמשמעו – עורך משחקים קבוע, או, בהשאלה מודרנית - נשיא כבוד של המשחקים. הפרויקט הנידון התנהל בשנת 8 לפנה"ס.
מרוץ המרכבות
תפארתה של רומא ותרבותה נחו על האירועים רוויי יסודות הראווה והמיפגן. מהחשובים שבהם מזדקרת תחרות נהיגת המרכבות אשר התקיימה בקירקוס - מתקן ענק, אובאלי, המכיל זירת מרוצים ויציעי קהל. מקורה של התחרות נעוץ היה בנוהג לטיני קדום: מששבו הלטינים ממלחמותיהם העונתיות, מן האביב לסתיו, נהגו להעלות קרבן תודה לאלים. היה זה לא אחר מאשר סוס המרוץ של המנצח, שבהקזת דמו תטוהר העיר ובפולחן שלדו היא תוגן.
בהבדל מיוון נערכו התחרויות הרומיות במתקן מפואר - קירקוס, כשהמרהיב מבין קרקסאות רומא היה הקירקוס מקסימוס, שממדיו - אורכו 600 מטרים ורחבו 200, חבקו קהל שיא של כרבע מיליון צופים. מסלול המרוץ נבנה על גבי הרמה הטבעית הנמוכה של העמק במרכז העיר וקרקעיתו הרכה והספוגית ריככה את נפילת הרוכבים.
בשונה מן ה"היפודרומוס" היווני לא עלה מספר המרכבות המתחרות הרומיות על תריסר, וזאת כדי להקטין את סיכויי ההתנגשויות והחיכוכים, ולא לפגום מתוך כך בהנאת הקהל. חדורי טעם זה ומרצון לשוות למתקן יתר קישוטיות ועיטוריות אדריכלית, בנו הרומאים שדרה (Spina) במרכז ה"קירקוס", שסובבו המרכבות במאוצתן. כדי שלא ייפגם שדה-ראייתם של הצופים נבנתה זו אלכסונית לציר המרכזי של ה"ספינא" (הוא ה"קוטר" הארוך של ה"קירקוס") ותוכנן יציע בולט לצופים אשר ישבו בפאתיו, וכך צוידו הללו באפשרות טובה יותר לצפות בכניסת המרכבות לסיבוב הראשון.
על גבי השדרה, משני קצותיה, התנוססו שני עמודי אבן גדולים, ובתווך הזדקרו פסלי אלים (שלכאורה "הביטו בעין יפה" על התחרויות), ואף אובליסקים המתנשאים לגבהים אשר הובאו לרומא כשלל מלחמותיה במזרח. המפורסם שבהם היה האובליסק של רעמסס השני שהועתק מהליופוליס בהוראת אוגוסטוס (ומפאר היום את ה"פיאצה דל-פופולו" שברומא).
המרוץ החל בתקיעת חצוצרה. המחצצר המתין לאות וסימן מאחד האורחים המכובדים (קונסול או פרייטור) אשר זרק אל-על מטפחת לבנה. או-אז ניתן האות והמרכבות פרצו לדרכן, נהוגות בידי רכבים מיומנים, כאלה שידעו כי הצלחתם מותנית בכושרם להתגבר על המכשול הקריטי בדמות נקודת הסיבוב וביכולתם של שני הסוסים הקיצוניים, ואשר לא נרתמו על כן לייצול, כשני הסוסים הפנימיים, אלא נקשרו באמצעות ריתמה חופשית יותר.
המרכבה הייתה רתומה כרגיל לארבעה סוסים. עם זאת התחרו גם מרכבות הרתומות לשלושה סוסים ואף לצמד, והיו מקרים שבהם הגיע מספר הסוסים הנרתמים לשישה, שמונה ואף עשרה. הסוסים נקנו בחוות מיוחדות באיטליה, יוון, אפריקה וספרד. הם החלו את אימוניהם מגיל 3, ושנתיים אחר כך כבר נטלו חלק בתחרויות. אגדות רבות ושירי תהילה נכתבו אודות סוסי ניצחון מפורסמים.
בדומה לנשר ולדולפין היווני, תלו הרומאים ביצים שהורדו לתוך תעלת מים שעל ה"ספינא", כדי לסמל את מספר הסיבובים שנותרו.
המוצא החברתי של הרכבים היה נחות בדרך כלל. הללו היו עבדים משוחררים שחלקם התעשר תוך פרק זמן קצר, הודות לניצחונותיהם. עם זאת מדובר במעטים בלבד, ועל פי כתובות על המצבות אנו למדים על גילם הצעיר של הרכבים הנפטרים (בין 20 ל-24 שנים), פרי התאונות הקטלניות. התאונות ארבו למרכבות במיוחד בהקפת עמוד הסיבוב משני קצות ה"Spina": אם התקרבה המרכבה יותר מדי לסף העמוד הסתכנה בהתרסקות; אם עברה המרכבה רחוק ממנו, הפסידה לעיתים את הבכורה.
בד בבד עם צמיחת המועדונים, וכתוצאה מתפוצתם, פשה נגע ההימורים בזירת הספורט התחרותי ברומא. ניצחונה של מרכבה אחת היה מעשיר ומרושש כאחד. תקווה זו, לזכות בכסף רב וקל, ללא זיעת אפיים, משלה בקהל הרומי שגדש את יציעי ה"קירקוס". בתקופת הרפובליקה ניסו רבים וטובים להילחם בנגע זה ולעוקרו, אך ללא הצלחה יתירה. בתקופת הקיסרות פשט הנוהג בתמיכה קיסרית ובעידודה.
שעשועי הדם
האירוע השני שריתק במיוחד את הקהל הרומי, והשנוי במחלוקת באשר לאופיו הספורטיבי, היה תחרות הלודרים ("לודר" משמעו - שחקן, משעשע), או כפי שנקראו גם גלדיאטורים ("גלדיאטור" משמעו אוחז חרב). מקורה בפולחן קרבן-אדם שהומר בתצוגת דו-קרב לחיים-ולמוות. אף נוהג זה ירשה רומא הקדומה משבט האטרוסקים ששלט עליה.
שעשועי-דם אלה פרחו במיוחד בתקופת הקיסרות כחלק אינטגרלי מנוהג "לחם ושעשועים" (Panem Et Circensem) והתקיימו במתקן אמפיתיאטרלי אליפטי שבמרכזו נפרשה זירה חולית בשם Arena המוקפת מכל עבריה מדרגות כיציעי צופים. עד לימי יוליוס קיסר נהגו יזמי השעשועים להקים בפורום הרומי גדר כלונסאות נייד, ומשנת 53 לפנה"ס (ואולי 52) צורפו שני תיאטראות רחבים, עשויים עץ, בעלי ציר משותף (במה כפולה), וכך נולד לו אמפיתיאטרון של קבע. בימי אוגוסטוס (29 לפנה"ס) הפך זה למבנה של קבע עשוי אבן ובשל פסלו הענק של קולוסוס, שניצב למרגלותיו, זכה בכינוי "קולוסיאום". מתקן אימתני זה נבנה מגושי אבן קשה שנחצבו ליד נהר טיבר והוסעו לרומא בכביש רחב, שנסלל במיוחד למטרה זו.
צורתו של האמפיתיאטרון הייתה אליפטית. היקפו היה 527 מטרים וקטריו נמתחו לאורך 188 מטרים ו-158 מטרים. קירותיו, בני ארבע קומות התנשאו לגובה של 57 מטרים, ושלוש הראשונות נבנו כנדבכים של מעברים מקומרים המעוטרים בפסלים ונבדלו זה מזה בסגנון עמודיהן וכותרותיהן (דורי, יוני וקורינתי). גיוון זה יצר דינמיות חווייתית. מעל לכל חלון עליון נתקעו שלושה זיזים, שעליהם נסמכו בסיסי תרנים, אליהם נקשרו רצועות של יריעות-סוכך ענקיות. הללו הצלו על לוחמי הזירה ועל קהל הצופים מפני להט קרני השמש. הזירה, שקטריה היו 54 מטרים ו-86 מטרים הוקפה בגדר ברזל (שבכה) שהגנה על הצופים מפני חיות הטרף. החיות שוכנו במחילות שמתחת לפני הזירה, שרצפת העץ שלה כוסתה בחול, והועלו אליה בעזרת מנופים מסורגים, כשדלתות רצפתה נפתחו.
הגלדיאטורים, על-פי-רוב שבויי מלחמה שהתאמנו בבתי ספר מיוחדים ללודרים, נלחמו, זה מול זה, בכלי הנשק המסורתיים שהיו מקובלים עליהם בארצות מולדתם, כגון קלשון ורשת, כידון ומגן, מקל חבטה בעל ראש כדורי המחורץ שיניים ועוד. ערב הקרב היו הלודרים אוכלים ארוחה משותפת ולמחרת הוסעו אל ה"קולוסיאום" במרכבות. במהלך הקרב השתתף הקהל בזעקות ובצעקות, תוך שהוא נחלק לשני מחנות. כל מחנה הזדהה עם אחד הלוחמים ועודד אותו בתשואות. במקרה שבו הוכרע הקרב אך המפסיד עדיין לא הומת באופן סופי, חרץ הקהל לעיתים את דינו של אחד היריבים, ובתנועה מוסכמת: אגודל נישא כלפי מעלה פירושו מתן חיים ואגודל מהופך כלפי מטה מסמל מוות.
כדי להוסיף עניין ומתח לאירועים הנידונים ועל מנת לגוון, עד כמה שאפשר, את תצוגת ה"לחם ושעשועים", הוקם לפרקים מתקן מיוחד שבעזרתו הציפו את הזירה והפכוה לבריכה גדולה. שם נערכו קרבות ים בין לודרים החותרים בסירות, בינם לבין טורפי מים או בין חיות ים לבין עצמן. לעיתים יצרו אווירה של ג'ונגל בזירה בעזרת צמחייה סבוכה, שם ניהלו גלדיאטורים "מסעי ציד" נגד חיות טורפות.
ענפי ספורט נפוצים בחברה הרומאית
בחברה הרומית הכללית נפוצו מספר ענפי ספורט, להלן שתי דוגמאות:
מאפיינים מיוחדים
בתקופת המשנה והתלמוד, מחורבן הבית השני ועד קץ הנשיאות (מאה חמישית לספ'), נרשמו עדויות רבות יחסית ומגוונות ביחס לפעילות הגופנית בשטחי הפרובינקיה הרומית של יהודה. מקדמי התופעה היו אלה: א. מגמת עיור חסרת תקדים, כשהערים נבנו במתכונת פוליס, ומתוך כך הפעילו חינוך גופני ופעילויות ספורטיביות, ואלו השפיעו על האוכלוסייה היהודית; ב. במקביל מתרבה האוכלוסייה הלא יהודית, הרומית הלניסטית, שתרמה אף היא לתפוצת הפעילות הספורטיבית; ג. חלה קרבה לעולם הרומי מתוך השלמה פרגמטית עם המציאות שלאחר החורבן, וחלק אינטגרלי מנירמול היחסים הדו-צדדיים היה גם מעורבות גופנית; ד. התקופה מתאפיינת בהתפתחות כלכלית, כשבין השלכותיה אנו מוצאים מגמת אריסטוקרטיזציה, וזו הקרינה על היחשפות לפעילות גופנית; ה. ההנהגה היהודית הסנהדראית הייתה יותר עממית, פרושית מן הסתם, שהייתה מוכנה מטעמים פרגמטיים להוציא תחת ידה שורה של הקלות בכל הנוגע לאימוץ מינהגים תרבותיים וחברתיים הלניים ורומיים, ושבכללם תופס הספורט מקום ראוי. אין מדובר על מהפך דרמטי בהקבלה לתקופה שקדמה לחורבן, אלא שספרות חז"ל שנפוצה לאחר החורבן עסקה יותר בענייני דיומא מאשר בנושאים פוליטיים ומדיניים בכלל, כפי שמילאו את חיבוריו של יוסף בן מתתיהו והיא מאפשרת לנו מתוך כך לקרוע חלון רחב אל תוך חיי היומיום של היהודי בן התקופה הנידונה.
ענפי ספורט רווחים
כמקובל בתרבות ההלנית וההלניסטית אף ההיאבקות תפשה מקום חשוב, יחסית, בעולם הספורטיבי של היהודים. ספרות חז"ל מעידה על מינוחים מיוחדים הלקוחים מעולם זה ובתעתיק יווני ואף על מנהגים מקובלים על המתאבקים כגון "אפיקטוזין", שעניינו הקאה מעושה. מכלל האיסור של חז"ל לעסוק בענף זה בשבת ניתן ללמוד שאכן עסקו בו, ובשבתות. הספרות המדרשית רוויה באליגוריות הלקוחות מעולם ההיאבקות, שרק מביני דבר, מצפייה ו/או מהתעסקות ממש, יכלו לפענח אותן. התוספתא אוסרת על הריצה כהתעמלות בשבת, ללמדנו על כי רצו בשבת, ונכונה להתפשר על הליכה וטיול, שזה בבחינת חידוש מעניין בהתחשב בענפים המקובלים בעולם הקדום. התלמוד הבבלי יותר מרומז על תחרות ריצה ארוכה בין אצנים לסוסים. הימצאותן של בריכות שחיה במרחצאות הרומיות הנפוצות חשף את החברה היהודית לחשיבות הקניית השחיה, ועד למידה כזו שרבי עקיבא מדגיש כי בין החובות המוטלות על האב כלפי בניו נמצא את לימוד השחיה. ספרות חז"ל מעידה באופן מעניין על תחרויות עממיות של קפיצות והתזות בתוך בריכות שחיה ומקורות מים בכלל, ואף מזהירות את ההורים מפני סיכון ילדיהם בהקפצות אקרובטיות אל תוך המים. באחד המקורות נרמז אף סגנון שחיה בנוסח של "העושה ציפור במים", ונזכר כפר אגון, כמרכז של קיום תחרויות. חז"ל, בהשפעה הלניסטית ברורה, שבחו והללו את העיסוי הגופני, ואף קבעו כי "סיכה בשבת תענוג". ענף מעניין היה המשחק בכדור, שהיו לו כללים שונים, ללמדנו על אופני משחק שונים, כשהמקובל היה חבטת כדור אל עבר הכותל/הקיר בשבת. חכמים הזהירו מפני נפילת הכדור מרשות היחיד לרשות הרבים והחשש מפני טלטולו, ללמדנו שהמשחק עצמו לא נתקל בהתנגדות עקרונית, וזאת למעט העדות הקצת סתומה כי מעוז טור מלכא של המורד בן כוסבא חרב "מפני שהיו משחקין בכדור בשבת". נסיים בעדות היסטורית מפי אב הכנסייה היירונימוס, בפירושו לספר זכריה בשנת 400 לספ' בקירוב, על כי במושבות יהודה נוהגים צעירים יהודים להתאמן בהרמת משאות בדמות אבנים כבדות. חלקם מצליח להרים את האבן עד הברכיים, חלקם – עד הכתפיים ואחרים אף מעל לראשם.
Ancient Rome
ליז'ייה JS2
ליז'ייה JS2 (בצרפתית: Ligier JS2) היא מכונית ספורטיבית, 2 דלתות, בתצורת מכונית מרוץ, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות הצרפתית "Ligier" בין השנים 1971–1975.
סך הכול יוצרו 225 יחידות.
את פרויקט התכנון והייצור של דגם ה"ליז'ייה JS2" הוביל "Guy Ligier".
אלון בן-דוד
ביוגרפיה
בן דוד גדל בראשון לציון והוא בוגר הגימנסיה הריאלית. שירת בגלי צה"ל ככתב צבאי וסיקר את התפרצות האינתיפאדה הראשונה בעזה. במילואים שירת בחיל התותחנים. השתחרר מצה"ל בשנת 1988 בדרגת רב-סמל, והצטרף ל"קול ישראל" ככתב לענייני משטרה. אחרי זמן קצר עבר לערוץ הראשון שם שימש כתב בדרום ואחר כך כתב לענייני משטרה. ב-1993 התמנה לכתב הצבאי של הערוץ הראשון, תפקיד אותו מילא במשך תשע שנים. בן דוד התמקד בסיקור הלחימה הממושכת באזור הביטחון בדרום לבנון, ואף זכה בפרס על כתבה שבה הצטרף למארב של חיילי הצנחנים בסאלוקי. לאחר מכן הוביל בן דוד את סיקור הערוץ הראשון על הנסיגה מלבנון ופרוץ העימות עם הפלסטינים. ב-11 בספטמבר 2001, בעודו בשנת לימודים בארצות הברית, הגיע בן דוד לניו יורק וסיקר את פיגועי 11 בספטמבר עבור הערוץ הראשון.
ב-2003 הצטרף בן דוד לצוות שהקים את חברת החדשות של ערוץ 10 כפרשן צבאי, ובמקביל החל לעבוד עבור המגזין לענייני ביטחון ג'יינס. במלחמת לבנון השנייה נודע כמי שהוביל קו ביקורתי לגבי התנהלות ישראל, מהימים הראשונים ללחימה.
בשנים 2003–2010 שימש ככתב המגזין "ג'יינס" במזרח התיכון ומ-2011 ככתב של המגזין האמריקני "אוויאיישן וויק". החל מספטמבר 2014 הוא כותב בעיתון "מעריב השבוע".
בן דוד הוא היוצר והעורך הראשי של הסדרה "רשימת חיסול" המתארת את מבצעי החיסול החשאיים של ישראל. הסדרה שודרה בערוץ 13 בסוף 2019. ב-2022 יצר וערך את הסדרה "מלחמה על הבית" העוסקת במבצע חומת מגן ובמערכה שהצליחה לבלום את טרור המתאבדים הפלסטיני, ששודרה גם היא בערוץ 13.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר). הוא משמש כעמית בכיר במרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים
בן דוד היה נשוי לסופרת והעיתונאית עירית לינור, ומנישואין אלה הוא אב לבת. בסוף שנת 2008 נישא בשנית, לעורכת הספרותית לילך יפה. לזוג יש תאומות.
הדר נמיר
הדר נמיר (נולדה ב-21 באפריל 1960) היא מחלוצות המאבק לשוויון זכויות ללהט"ב בישראל. פעילה בקהילה הגאה וחברה בארגוניה מראשית שנות ה-80. אחת הלסביות הראשונות בישראל שנחשפו בתקשורת הכתובה והאלקטרונית, תחילה בשם בדוי ולאחר מכן בשמה האמיתי וללא הסתרה.
ביוגרפיה
הדר נמיר נולדה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ט', ושירתה בצבא כמדריכת חובשים. למדה פיזיותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון. עבדה בארגוני זכויות אדם ובארגוני נשים, ביניהם מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ובזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות. משנת 1996 ועד 2010 עבדה באגודה לזכויות האזרח בישראל כרכזת פניות ציבור בסניף תל אביב, ובשנים 2008–2010 כרכזת פניות הציבור הארצית של האגודה. כיום היא עובדת במוקד לאזרחים ותיקים של המשרד לשוויון חברתי, בתפקיד רכזת תחום עושק אזרחים ותיקים.
פעילות בקהילה הגאה
בתחילת שנות ה-20 לחייה הצטרפה הדר נמיר לאגודה לשמירת זכויות הפרט (כיום - אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרס). משנת 1982 הייתה פעילה בקו הלבן של האגודה - קו שנועד לתת תמיכה וסיוע להומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרס באופן אנונימי ודיסקרטי . התנדבותה בקו, במשך כ-20 שנה, כללה מתן סיוע אישי לפונים, ניהול אדמיניסטרטיבי, הנחיית קורסי הכשרה למתנדבי הקו ואימון מדריכים . פעלה גם בקו המידע הירושלמי ובקו המידע של קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית). בשנים 1982–1992 ריכזה את שירות ההרצאות של האגודה לשמירת זכויות הפרט (כיום חוש"ן - חינוך ושינוי), שנועד לשנות את התפיסה הציבורית בנושא נטייה מינית, והשתתפה במאות הרצאות.
בשנים 1984–1986 הייתה שותפה בפעילות להתארגנות לסבית, ששימשה לאחר מכן כבסיס להקמת ארגון קל"ף.
ב-1988, יחד עם מרק טננבאום וג'ויס סאלא, הקימה את "עוצמה" - הזרוע הפוליטית של האגודה לשמירת זכויות הפרט, ושימשה בה כדוברת. במסגרת פעילותה זו הייתה נמיר אחת הלסביות הראשונות שהעזו ונחשפו בתקשורת הכתובה והאלקטרונית, תחילה בשם בדוי ("עדי בודנברוק") ולאחר מכן בשמה האמיתי וללא הסתרה. "עוצמה" פעלה בכנסת ובתקשורת לשוויון זכויות להומואים ולסביות, ושינתה את פני החברה ההומו-לסבית ואת יחס החברה הסטרייטית אליה. שינוי זה התבטא בעיקר במהפך תקשורתי, הן מבחינת היקף ההתייחסות להומואים וללסביות בתקשורת, והן מבחינת סגנון ההתייחסות. "עוצמה" כוננה את "שבוע הגאווה" הראשון בישראל ב-1989 ואת הבאים אחריו, ואת אירוע הגאווה הראשון בחוצות, שהתקיים בתל אביב ב-1993. בשנת 1990 יזמה "עוצמה" תיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, כך שיאסור גם על אפליה מטעמי נטייה מינית. בעקבות פעילות לובי בכנסת, עבר התיקון לחוק בדצמבר 1991.
בשנים 1991-1987 הייתה הדר נמיר נציגת האגודה לשמירת זכויות הפרט בהנהלת ה-World Congress of Gay and Lesbian Jewish Organizations, והעבירה הרצאות וסדנאות בכנסים בינלאומיים. החל מ-1988 עסקה בפעילות לגיוס כספים, שבשיאה השגת התרומה לקניית בית האגודה ברח' נחמני בתל אביב, וגיוס 25,000 דולר בארצות הברית לשיפוצו. בשנים 1990–1994 נמנתה על צוות הכותבים של "נתיב נוסף", כתב עת שפרסמה האגודה לשמירת זכויות הפרט.
ב-1992 יסדה את הקבוצות הראשונות של צעירים וצעירות הומואים ולסביות (בהמשך התפתח מקבוצות אלה ארגון הנוער הגאה "איגי"). באותה שנה גייסה את חברת הכנסת יעל דיין לפעילות למען הקהילה הגאה. כתוצאה מכך הקימה דיין בתוך הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת את ועדת המשנה למניעת אפליה בשל נטייה מינית, ומאז נשארה תומכת פעילה ונאמנה של הקהילה הגאה. ב-1993 הייתה הדר נמיר ממארגנות הכנס הראשון בכנסת שעסק בזכויות ההומואים והלסביות, בחסותה של יעל דיין. אירוע זה היה לאבן דרך בתהליך ההכרה בזכויות הקהילה הגאה בישראל, וזכור במיוחד בשל יציאתו הפומבית מהארון של פרופ' עוזי אבן. באותה שנה הייתה נמיר שותפה בפעילות לשינוי פקודות מטכ"ל, כך שלא יפלו לרעה חיילים וחיילות בשל נטייתם המינית.
במקביל לפעילותה באגודה לשמירת זכויות הפרט הייתה הדר נמיר פעילה מרכזית ובולטת בארגון הלסבי-פמיניסטי "קל"ף". שנים רבות הייתה חברה בוועד קל"ף ובוועדת הביקורת, ותקופה מסוימת שימשה כדוברת הארגון.
ב-1998 הנהיגה הדר נמיר, יחד עם אנשים ונשים נוספים, את ההפגנה הספונטנית באירועי הויגסטוק, שזכתה מאוחר יותר לכינוי "הסטונוול הישראלי". ההפגנה החלה לאחר שהמשטרה ביקשה לסיים את האירוע בטענה של הפרעה לשכנים, והתפתחה למפגן כוח של הקהילה הגאה, שכלל צעדה ברחובות העיר וחסימת כבישים.
בשנים 1999 - 2000 מילאה את תפקיד יו"ר אגודת הלהט"ב.
Unstoppable (אלבום)
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-2 במצעד האלבומים הלטיניים, וה-192 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
באלבום נכללים כשבעה סינגלים בסך הכל, כאשר הבולט ביותר מביניהם הוא השיר "Ahora Me Llama", שהפך ללהיט בינלאומי, והצליח למכור בארצות הברית לבד, למעלה מ-600 אלף עותקים, וביוטיוב צבר למעלה מ-600 מיליון צפיות.
קישורים חיצוניים
האלבום על פי, בילבורד
פריץ פרגל
פריץ (פרידריק) פרגל (3 בספטמבר 1869 - 13 בדצמבר 1930) היה כימאי סלובני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1923, "על המצאת שיטת המיקרו-אנליזה של חומרים אורגניים".
סאווראן
סאווראן (באוקראינית וברוסית: Саврань) היא עיירה בדרום מערב אוקראינה, במחוז אודסה, כ-200 קילומטר צפונית לעיר אודסה. בעיירה 6,342 תושבים (נכון לשנת 2017).
פריץ פרגל
פרגל נולד בליובליאנה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, עתה סלובניה. הוא למד ועבד באוסטריה. פרגל זכה בפרס נובל לכימיה עבור תרומתו החשובה לניתוח כמויות חומר קטנות ביותר (Microanalysis) של חומרים אורגניים בשיטות מחקר כמותניות. אחת מתרומותיו החשובות הייתה שיפור שיטת ניתוח הבעירה (Combustion analysis) (מציאת הנוסחה האמפירית באמצעות ניתוח איכותני של שאריות החומר לאחר בעירתו) עבור זיהוי היסודות הכימיים המרכיבים אותו.
סאווראן
מוצאה של חסידות סאווראן הוא מעיירה זו, שהתקיימה בה בעבר קהילה יהודית משמעותית: במפקד של 1900 נמנו בה 3,918 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,400 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנת 1920 נערכו בעיירה מספר פוגרומים, בהם נרצחו יהודים.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובחודש ספטמבר שלאחר מכן הועברה לתחום טרנסניסטריה הרומנית. בחודש נובמבר שלאחר מכן, גורשו יהודי העיירה למחנה עבודה במחוז ויניצה, שם רבים מהם נספו.
תעלומת האליבי החסר
לפי התכנון המקורי, הסדרה הייתה אמורה להיות משודרת ב-BBC במסגרת תוכניות חג המולד. אבל השידור עוכב בשל האשמות בתקיפה מינית של אד וסטוויק, שגילם דמות בסדרה. הוא נאלץ לפרוש, והסצנות בהשתתפותו צולמו מחדש עם השחקן כריסטיאן קוק.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות, אם כי גם תגובות חריפות על השינויים שנעשו בעלילה. הבימוי והעיצוב זכו לשבחים מיוחדים. ב-11 במרץ 2019 יצאה הסדרה על גבי DVD בהוצאת Universal Pictures UK.
תקציר עלילה
היורשת העשירה, רייצ'ל ארגייל, נרצחת בבית האחוזה המפואר שלה בו היא חיה עם בעלה ליאו; ילדיהם המאומצים מרי, מיקי, ג'ק, טינה והסטר; ועם המשרתת שלהם קירסטן. החשוד ברצח הוא ג'ק, שטביעות האצבע שלו מתגלות על כלי הרצח, אבל הוא נהרג בכלא עוד לפני שהספיק לעמוד לדין.
כשנה וחצי אחר כך המשפחה מתכוננת לקראת חתונתם של ליאו ומזכירתו, גוונדה ווהן, למורת רוחם של הילדים. לבית מגיע זר בשם ארתור קלגרי, ומספק אליבי עבור ג'ק. לדבריו הוא הסיע את ג'ק במכוניתו בזמן הרצח. קלגרי טוען שהוא מדען שעבד מאז באזור הארקטי, ולכן שמע על המקרה רק אחרי חזרתו. ליאו חושב שהוא נוכל, ומיקי מאיים עליו. בהמשך פונה אליו בעלה של מרי, פיליפ דורנט, ומציע לו לשתף פעולה כדי לסחוט כספים מהמשפחה. בפלאשבקים מתגלה שרייצ'ל הייתה אם אכזרית וחסרת אהבה, שהתנכרה לילדיה, ולכל אחד מהם היה מניע לרצוח אותה.
כשקלגרי חוזר לבית האחוזה, מנסה מכונית לפגוע בו והוא מצליח להתחמק ממנה, אבל בהתנגשות נהרג נהג המכונית, בלמי גולד, השוטר שחקר את רציחתה של רייצ'ל. קלגרי נפגש שוב עם ליאו ומודה בפניו שהוא שיקר אודות עברו. הוא היה מדען שעבד על פיתוח פצצת אטום, וסבל אחר כך מהתמוטטות נפשית. בליל הרצח הוא ברח מבית החולים לחולי נפש, ונתפס אחרי שהסיע את ג'ק. עוד סיפר שהוא ראה עוד אדם באותו לילה שנמצא בדרך לאחוזה. דורנט, שהכעיס רבים מבני המשפחה, מתעמת עם הרוצח, שהורג אותו באמצעות מנת יתר של סמים.
למחרת, ליאו וקלגרי מגלים את גופתו של דורנט. הילדים בבית ארגייל וקירסטן מתחילים להבין מה קרה. בפלאשבקים רואים את האירועים שהביאו לרצח. ג'ק התעמת עם אימו וסיפר לה על הרומן בין מיקי לטינה. בתגובה היא מגלה לו שקירסטין היא אימו הביולוגית וליאו הוא אביו. מה שגורם לג'ק לברוח מן הבית. רייצ'ל מגלה שליאו וגוונדה מנהלים רומן, ומאיימת עליו בגירושים. ליאו מכה אותה עד מוות באמצעות פסלון מצרי שבחדרו. בלמי גולד עוזר לליאו להטיל את האשמה על ג'ק, כדי להתנקם בו על הרומן שלו עם אשתו. כדי למנוע מג'ק לגלות את האמת על הוריו, ליאו ובלמי דואגים שהוא ייהרג לפני שיעמוד לדין.
בהמלצת ליאו נלקח קלגרי לבית חולים לחולי נפש. קירסטן והילדים מתעמתים עם ליאו. בהמשך אותו היום ליאו נעלם והשוטרים מחפשים אותו. לאחר זמן מה האחים לבית ארגייל מבקרים את קלגרי בבית החולים, וקירסטן בודקת את מצבו של ליאו, שכלוא במקלט האטומי של המשפחה.
יובל צור
יובל צור (נולד ב-1 ביוני 1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת בחיל הים כראש מספן המטה, כמפקד בסיס חיפה כמפקד שייטת הצוללות וכמפקד פלגת סטי"לים.
תעלומת האליבי החסר
הבדלים בין הסדרה לרומן
כמו רומנים רבים של אגאתה כריסטי, העלילה של "תעלומת האליבי החסר" מתרחשת באזור המערבי של אנגליה. ההפקה העבירה את המיקום לסקוטלנד והסדרה צולמה בסביבות אינברקיפ.
יובל צור
ביוגרפיה
נולד בחיפה, בוגר בית הספר בסמ"ת במגמת אלקטרוניקה, היה חבר בנעוריו בצופי ים חיפה. בשנת 1977, עם גיוסו לצה"ל, התנדב לקורס חובלים והוכשר כקצין מכונה. שירת בשייטת ספינות הטילים וכמדריך בקורס חובלים. בשנת 1982 עשה הסבה לשייט שימש כקצין משמרת גשר בפלגה 34 (המתמחה בלחימה נגד צוללות), סגן מפקד ספינת הטילים מדגם סער 4.5, "אח"י קשת", לאחר מכן החל בהתמחות לפיקוד על ספינת טילים. באפריל 1985 הוזעק חזרה לשירות באח"י קשת שנטלה חלק במבצע דרך נץ להטבעת ספינת אש"ף "מונלייט" באלג'יריה. בהמשך שירותו פיקד על אח"י משגב, ספינת טילים שהתמחתה בלוחמה נגד צוללות.
תעלומת האליבי החסר
הבדלים בין הסדרה לרומן
שם המשפחה בספר הוא Argyle, ובסדרה האיות הוא Argyll (ההגייה זהה בשני המקרים). החשוד העיקרי ברצח, ג'ק, נקרא ברומן ג'אקו. הוא מת בכל מדלקת ריאות ולא מוכה למוות כמו בסדרה.
גם בדמויות היו שינויים אחדים. קירסטן לינדסטרום מתוארת ברומן כאישה נורדית בגיל העמידה. לפרט זה יש חשיבות בפתרון התעלומה. בסדרה היא מתוארת כאישה סקוטית בשנות השלושים לחייה, שהייתה אף היא אסופית של רייצ'ל. עלילת המשנה לפיה היא וליאו הם הוריו של ג'ק נוצרה עבור הסדרה. ד"ר קלגרי מצטייר כאדם עם הפרעה נפשית, מה שמעמיד בספק את עדותו. בספר העדות שלו נראית אמינה כבר מההתחלה. דמויות אחרות כמו גוונדה ווהן, מרי דוראנט והסטר מתוארות בצורה פחות ביקורתית מאשר ברומן. גוונדה היא שתלטנית, מרי ממורמרת מאוד, והסטר היא אלכוהוליסטית בסתר.
יובל צור
ביוגרפיה
בשנת 1994 מונה לתפקיד מפל"ג 34, פלגת סטי"לים המתמחה בלחימה תת-מימית ובלוחמת שטח. בתקופה זו פיקד על מבצע חיפוש הצוללת דקר.
תעלומת האליבי החסר
הבדלים בין הסדרה לרומן
סיום הסדרה שונה לחלוטין מן הרומן. בספר, הרוצחת היא קירסטן, שג'אקו מפתה אותה ומורה לה להרוג את ריי'צל. ג'אקו מנסה ליצור לעצמו אליבי באמצעות קלגרי, אבל השוטרים אינם מצליחים לאתר אותו.
הפקה
את דרמת המסתורין עיבדה למסך התסריטאית שרה פלפס, שעיבדה גם שני ספרים נוספים של כריסטי עבור ה-BBC ("ולא נותר אף אחד" ו"עדת התביעה").
יובל צור
שייטת הצוללות
בשנת 1996 התמנה למפקדה הראשון של הצוללת "אח"י דולפין" בנוסף על היותו קצין פרויקט מבצעי לבניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה. בשנים אלו, במהלך ניסויי ים בגרמניה ובנורווגיה, הוביל את תפיסת ההפעלה והלחימה של צוללות הדולפין. בשנים 1998–2001 פיקד (בדרגת אלוף-משנה) על שייטת הצוללות. עם מציאת הצוללת דקר, יזם את משט המפרשיות לזכר הצוללת דקר ובהמשך תפקידיו יזם את הבאת אח"י גל חזרה לישראל והצבתה במוזיאון ההעפלה וחיל הים.
תעלומת האליבי החסר
הפקה
המיני-סדרה צולמה בעיירה אינברקיפ ובסביבותיה, שנמצאת באזור אינברקלייד מערבית לגלאזגו. בית ארדגוואן שימש לצילומי האחוזה סאני פוינט.
התכנון המקורי היה לשדר את הסדרה בחג המולד ובתחילת שנה חדשה של שנת 2017/2018, אבל היא בוטלה בשל האשמות בתקיפה מינית של אד וסטוויק. הסדרה שודרה בתקופת חג הפסחא ב-2018 בשלושה חלקים.
יובל צור
תפקידים בכירים
בשנים 2004–2007, כולל מלחמת לבנון השנייה, שימש כראש מספן המטה במפקדת חיל הים.
בתפקידיו הבכירים המשיך להוביל את פיתוח מערך הצוללות של מדינת ישראל.
ב-12 במאי 2005, לציון 40 שנים ליחסי גרמניה–ישראל הוענק לצור עיטור הכבוד, מטעם נשיא גרמניה, של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית  לציון תרומתו על פני למעלה מעשור ליחסים הביטחוניים המיוחדים בין המדינות. עיטור זה הוא העיטור הגבוה ביותר שהוענק בגרמניה לקצין ישראלי.
תפקידים אזרחיים
לאחר שחרורו מצה"ל, כיהן בשנים 2008–2011 כסגן לתכנון, אסטרטגיה ותפעול בוועדה לאנרגיה אטומית.