cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרידריכשטראסה
בתקופת המלחמה הקרה
באזור שנותר במזרח ברלין התקבלו תוכניות להרחבת הכביש לארבעה נתיבים (כפי שנעשה ברחוב לייפציג); מלון אונטר דן לינדן (שנהרס ב-2006) ובניין לינדנקורסו (Lindencorso; נהרס ב-1991) היו שני המבנים היחידים שנבנו בתקופה זו מתוך התחשבות בתוכנית ההרחבה של הרחוב. בין הבניינים החדשים שנבנו בתקופה זו היה מרכז הסחר העולמי, שנפתח ב-1978 במבנה בן 25 קומות, וגרנד הוטל ברלין, מלון חמשת הכוכבים הטוב ביותר במזרח גרמניה, שנבנה מול מלון אונטר דן לינדן ב-1987.
במהלך המלחמה הקרה וחלוקת ברלין שימשה תחנת הרכבת התחתית פרידריכשטראסה, על אף שהייתה ממוקמת בחלק המזרחי של העיר, שניים מקווי רכבת אס-באן בברלין שעברו במערב העיר, כמו גם את קו הרכבת התחתית U6. התחנות שימשו כנקודות מעבר בקווים אלה, ורכבות עצרו בהן, אף על פי שכל שאר התחנות של אותם קווים במזרח העיר נותרו כתחנות רפאים ונאטמו, כך שהרכבות יכלו רק לחלוף דרכן מבלי לעצור. בתחנת פרידריכשטראסה יכלו נוסעים ממערב ברלין לעבור מרציף אחד למשנהו, אך לא יכלו לצאת מהתחנה לרחוב ללא המסמכים המתאימים. חלק זה של התחנה היה נתון תחת אבטחה כבדה, והיה מנותק לחלוטין מהחלק הקטן יותר של התחנה ששימש את קווי האס-באן של מזרח העיר.
איינשטיין (פירושונים)
שם שמקורו בגרמנית. "אַיְין" – אחד/אחת, "שְׁטַיין" – אבן; איינשטיין פירושו "אבן אחת".
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אולף שולץ
אוֹלָף שוֹלְץ (בגרמנית: Olaf Scholz; נולד ב-14 ביוני 1958) הוא פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) המכהן כקנצלר גרמניה החל מ-8 בדצמבר 2021. בעבר כיהן בתפקידים פוליטיים רבים, בהם: ראש עיריית המבורג (2011–2018), מנהיגה הזמני של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (מרץ–אפריל 2018), שר העבודה והרווחה (2007–2009) וחבר הבונדסטאג (1998–2001, 2002–2011), וכן כסגנה של הקנצלרית אנגלה מרקל וכשר האוצר בקבינט.
ביוגרפיה
שולץ נולד ב-14 ביוני 1958 בעיר אוסנבריק שבמדינת סקסוניה התחתונה של גרמניה המערבית. הוא גדל בהמבורג. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1977, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת המבורג בשנת 1978, במסגרת קורס הכשרה משפטית חד-שלבית. מאוחר יותר מצא עבודה כעורך דין המתמחה בדיני עבודה והעסקה. בגיל 17 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
משפחתו של שולץ היא לותרנית מסורתית, והוא הוטבל בכנסייה האוונגליסטית בגרמניה. הוא מחזיק בדעות חילוניות ברובן, ובבגרותו עזב את הכנסייה, אך קרא להעריך את המורשת והתרבות הנוצרית של המדינה.
קריירה פוליטית מוקדמת
בשנת 1998 נבחר לראשונה לבונדסטאג מטעם מחוז במערב העיר. בין שתי כהונותיו בפרלמנט (מאי–אוקטובר 2001) כיהן שולץ כשר הפנים של עיר-המדינה המבורג. בשנים 2002–2004 שימש מזכיר המפלגה. הוא גם שימש כחבר בוועדת הפיקוח הפרלמנטרית המפקחת על שירותי המודיעין הגרמניים (שירות הביון הפדרלי, השירות לסיכול ריגול צבאי והמשרד הפדרלי להגנת החוקה). נוסף על כך, היה חבר בוועדה למינוי שופטים.
ב-20 בפברואר 2011 ניצחו שולץ ומפלגתו בבחירות המקומיות שנערכו בהמבורג, עם כ-48.3% מקולות הבוחרים, תוצאה שהביאה ל-62 נציגים מטעם המפלגה בפרלמנט המקומי (מתוך 121). בעקבות זאת התפטר שולץ מהבונדסטאג וב-7 במרץ היה לראש עיריית המבורג. לאחר הבחירות שנערכו בשנת 2013 היה שולץ שותף בתהליך הרכבת הממשלה בין מפלגתו לבין המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, אשר ניצחה בבחירות. בשנת 2015 נבחר שנית למשרתו בהמבורג, עם כ-47% מהקולות. הוא הקים את ממשלתו בשיתוף עם מפלגת הירוקים והושבע בשנית לתפקיד ב-15 באפריל. באותה השנה הוביל קמפיין למען אירוח אולימפיאדת 2024 בעיר, אך לבסוף דחו אזרחי העיר את ההצעה במשאל עם. במרץ 2018 עזב שולץ את עיריית המבורג על מנת לשמש כשר האוצר הפדרלי וסגן הקנצלרית.
שולץ נחשב לשמרן ביחס לשאר חברי מפלגתו.
בעבר שימש בחבר הנאמנים של בנק ההשקעות האירופי והבנק האסייני להשקעות בתשתיות.
כשר אוצר, תמך במדיניות תקציבית שנועדה לשמור על גרעון אפסי. בשנת 2019 הודיע שולץ כי הממשלה מוכנה לשקול השקעה ממשלתית (שתהיה כרוכה בגירעון) במקרה של מיתון. במהלך מגפת הקורונה בגרמניה, הממשלה ויתרה על מדיניות זו במטרה להתמודד עם השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה ולספק סיוע כלכלי.
קנצלר גרמניה
ב-8 בדצמבר 2021 נבחר שולץ על ידי הבונדסטאג לקנצלר גרמניה, עם 395 קולות בעד ו-303 נגד. ממשלתו החדשה מונתה באותו היום על ידי נשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר. בשעה שהיה בן 63 ו-177 יום, שולץ הוא האדם המבוגר ביותר שהפך לקנצלר גרמניה מאז לודוויג ארהרד שהיה בן 66 ו-255 יום כשנכנס לתפקידו ב-17 באוקטובר 1963.
הקואליציה כללה את מפלגתו, מפלגת הירוקים והמפלגה הדמוקרטית החופשית, קואליציה שנקראת לעיתים קרובות בתקשורת "קואליציית רמזור" בשל הצבעים בהן משתמשות המפלגות (אדום למפלגתו של שולץ, צהוב למפלגה הדמוקרטית החופשית וירוק למפלגת הירוקים).
באותו חודש, שולץ נפגש בוורשה עם ראש ממשלת פולין מתאוש מורבייצקי. הם דנו בצינור הגז נורד סטרים 2, ובמחלוקת של פולין עם האיחוד האירופי בעניין שלטון החוק ועליונות החוק של האיחוד האירופי. שולץ תמך במאמציה של פולין לעצור את זרם המהגרים המבקשים להיכנס מבלארוס.
בפברואר 2022, במהלך המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022), השהה את פרויקט נורד סטרים 2. ממשלתו סירבה להעביר נשק התקפי לאוקראינה בניגוד למדינות מערביות אחרות במהלך המשבר. בהמשך הצהיר שיועברו נ"ט  ואף אושרה העברת טנקים. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, שולץ הצהיר גם על השקעה ביטחונית עצומה בצבא הגרמני. צעד זה נחשב כמהפך במדיניות גרמניה לאחר שנים רבות. באותו החודש, אישרה הממשלה הגדלה של שכר מינימום וכך קיימה את אחת מהבטחותיו המרכזיות של שולץ במערכת הבחירות.
בשנים 2022 ו-2023 נכלל ברשימת טיים 100.
חיים אישיים
שולץ נשוי מ-1998 לבריטה ארנְסט (ילידת 1961). לזוג אין ילדים. אשתו אף היא פוליטיקאית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
קו סירקל
קו סירקל (באנגלית: Circle Line; "הקו המעגלי") הוא קו במערכת הרכבת התחתית של לונדון. צבעו צהוב במפת הרכבת התחתית של לונדון והוא מסיע כ-114,609,000 נוסעים בשנה, השביעי בעומס מבין קווי הרכבת התחתית. רוב אורך הקו (27 ק"מ) בנוי בצורת קו עמוק מתחת לקרקע. סירקל היה קו "מעגלי" סביב מרכז לונדון עד דצמבר 2009, אז נפתחה הסתעפות בצפון-מערב הקו, אל תחנת האמרסמית'. רוב הדרך של הקו, וכל 36 התחנות, משותפות עם חלקים מהקווים דיסטריקט, האמרסמית' וסיטי, ומטרופוליטן; הקו המעגלי נקרא בשם זה רק משנת 1949.
ירבוזיים
ירבוזיים (שם מדעי: Amaranthaceae, מנוקד: מִשְׁפַּחַת הַיַּרְבּוּזִיִּים) היא משפחת צמחים בעלי פרחים המונה כ-168 סוגי צמחים ולהם כ-2,400 מינים. מרבית המינים הם צמחים עשבוניים או שיחיים, מיעוטם עצים. הירבוזיים נפוצים בכל היבשות, בעיקר באזורים טרופיים וממוזגים, אך נעדרים מאזורים אלפיניים וארקטיים.
קו סירקל
היסטוריה
עד אמצע שנות ה-40 הוצגו במפות הרכבת התחתית של לונדון רק הקווים מטרופוליטן ודיסטריקט שהרכיבו את המסלול. ב-1947 הופיעו קווים אלו במפות לראשונה באותו צבע, וב-1949 הופיע בהן לראשונה קו סירקל, כמופרד משני הקווים המרכיבים אותו.
ירבוזיים
טקסונומיה
במחקרים טקסונומיים של קבוצת APG משנת 1998 (ומאוחר יותר אושרר ב-2003) משפחת הירבוזיים כוללים סוגים שבעבר סווגו בעבר למשפחת הסלקיים. הבולט שבהם הוא כף האווז. ההבדלים בין קבוצות הסלקיים והירבוזיים הקלאסיים הם שניים: הראשון, עלי העטיף של הירבוזיים הם לרוב קרומיים לבנים, ורודים או אדומים ואלו של הסלקיים בדרך-כלל, קרומיים או בשרניים ירוקים. השני, האבקנים בסלקיים מופרדים ובירבוזיים זיריהם לרוב מאוחים, לפחות חלקית. לפני המיון של אותם סוגי סלקיים מחדש, היה היקפה של משפחת הירבוזיים קטן בהרבה - 900 מינים בלבד, ו-65 סוגים.
קו סירקל
היסטוריה
ב-7 ביולי 2005 התרחש פיגוע בשתי רכבות בקו סירקל - פיצוץ בתחנת אדגוור רואד, ופיצוץ נוסף בין תחנות ליברפול ואלדגייט. בפיגוע נהרגו 13 איש. בעקבות זאת נסגר הקו למשך ארבעה שבועות, למרות שרוב קווי הרכבת התחתית נפתחו מחדש כבר למחרת.
ב-13 בדצמבר 2009 נפתחה הרחבה של קו סירקל בצד הצפון-מערבי שלו, מתחנת אדגוור רואד לכיוון האמרסמית'. הקו פועל במסלול משותף עם קו האמרסמית' וסיטי הנוסע בין תחנות אלו. בעקבות השינוי, לא ניתן עוד להמשיך בנסיעה בקו (באופן מעגלי) באזור תחנת אדגוור רואד, כי כל הרכבות פונות להסתעפות להאמרסמית', ויש צורך להחליף רכבת. יחד עם זאת, בשל השינוי הפכה תדירות הרכבות בקו לגבוהה יותר, ופחת העומס ברכבות קו האמרסמית' וסיטי.
ירבוזיים
בישראל
בארץ צומחים בר כשבעה סוגי ירבוזיים: ירבוז, לובד המדבר, דיגרה, רב-מוץ, ביצן וכף האווז.
ספרת רחש
באלקטרוניקה, בעיבוד אותות ובטכנולוגיות RF, ספרת רחש היא מידת הפגיעה ביחס אות לרעש של אות כלשהו, הנגרמת על ידי רכיב אלקטרוני או חלק מסוים של מערכת אלקטרונית, בשרשרת RF.
ספרת הרחש מוגדרת כיחס בין הספק הרעש המתקבל במוצא הרכיב, לבין הרעש שהיה מתקבל במוצא של רכיב אידיאלי בעל אותו הגבר, כלומר רכיב שמגביר את המבוא ואינו מוסיף רעש משל עצמו. בהסתכלות מדויקת יותר, ספרת הרחש היא היחס בין יחס אות לרעש בכניסה ובין יחס אות לרעש במוצא.
בדרך כלל, מבטאים את ספרת הרחש בדציבלים.
ספרת הרחש היא תמיד מספר גדול מ-1 (או מ-0 dB), כי כל רכיב מוסיף רעש עצמי כלשהו - הרעש המינימלי הוא רעש ג'ונסון. ככל שספרת הרחש נמוכה יותר, הרכיב שקט ואיכותי יותר.
הגדרה
ספרת הרחש, ביחידות דציבל, מוגדרת כך: כאשר  ו- הם יחסי האות לרעש (בדציבל) בכניסה ובמוצא, בהתאמה, של הרכיב או המערכת.
גודל שקול הוא גורם הרעש היחסי (בסקלה ליניארית) המסומן \ {F}:
הקשר בין גורם הרעש לספרת הרחש הוא:
עבור רכיב פסיבי בעל ניחות \ {L}, גורם הרעש יהיה:
כאן ו-\ {T_0} הן הטמפרטורה הפיזיקלית וטמפרטורת הייחוס, בהתאמה.
מהנוסחה ניתן לראות כי רצוי שהמגבר הראשון בשרשרת יהיה איכותי (בעל ספרת רחש נמוכה ככל האפשר). תכונה זו חשובה אף יותר מההגבר שלו (בהנחה שההגבר חיובי): אם ההגבר איננו נמוך מדי, רמת הרעש הכולל של השרשרת תושפע בעיקר מספרת הרחש של המגבר הראשון, והרגישות לביצועי המגברים הבאים תהיה נמוכה.
קלקול במגבר (רכיב אקטיבי)
לעומת זאת, אם נכנס למגבר רעש החזק מהרעש שהמגבר יוצר (רעש ג'ונסון + ספרת הרחש) בכ-15dB ומעלה (רעש החזק פי 31~ מרעש ג'ונסון) נראה במוצאו של המגבר רק עלייה זניחה של הרעש, מעבר לערך ההגבר, כלומר יחס האות לרעש כמעט שלא ייפגע, מכיוון שהרעש שיוצר המגבר הוא נמוך בהשוואה לרעש שנכנס אליו.
קלקול במנחת (רכיב פאסיבי)
במקרה של אות ואיתו רעש ג'ונסון, הנכנסים למנחת, המנחת אכן מנחית את האות בערך הניחות L, אך אינו מנחית את הרעש מכיוון שזה איננו מושפע מניחות, אלא הוא נקבע על ידי רוחב סרט והטמפרטורה. לכן, במוצא המנחת האות יונחת בערך L אך הרעש יהיה ברמת המבוא שלו (כלומר לא מונחת כלל). לפיכך, יחס האות לרעש ייפגע לפי גורם הניחות L. מכאן שברכיבים פסיביים כגון מנחת, הניחות שלהם הוא גם ספרת הרחש שלהם.
שימוש
מערכות אלקטרוניות נאלצות לא פעם לעבד אותות בעלי עוצמה חלשה, שאליהם נלווים רעשים שונים (כמו במוצא אנטנה). דרך אחת להתמודד עם העוצמה הנמוכה של האות היא להשתמש במגבר, שיגביר את עוצמת האות המעובד. פעולת המגבר עצמו יוצרת גם היא רעש ג'ונסון, שמצטרף אל האות הרצוי. רעש נוסף יכול להצטרף אל האות בכל אחד מהשלבים הנוספים של עיבוד האות. ברגע שהרעש מצטרף אל האות הרצוי, מרכיבי המערכת יכולים להבדיל בין רעש חריג לבין האות הרצוי, אך אינם יכולים להבדיל בין רעש שמאפייניו דומים לאות הרצוי, לבין שינויים לגיטימיים באות הרצוי עצמו. לבסוף הרעש עלול למסך לחלוטין את האות הרצוי. בנקודה זו, תוספת הגבר תגביר גם את האות הרצוי וגם את הרעש, ולא תאפשר הפרדה ביניהם. (להפך - היא אף תגביר יותר את הרעש ביחס לאות).
שיטות אחרות, כגון הגדלת עוצמת האות הרצוי המקורי, אמנם יכולות לשפר את בולטות האות הרצוי אך תגרור גידול בפיזור קרינה אלקטרומגנטית, עלויות תפעול ואנרגיה (הספק), הפרעה לאותות לגיטימיים אחרים, ולעיתים תהיה אף מנוגדת לחוקי המדינה (שמגבילים עוצמות שידור, מסיבות שונות). שיפורים אחרים במערכת, כגון שיפור שבח האנטנה, יכולים גם הם לשפר את יחס האות לרעש, אך גם הם לא תמיד אפשריים (בגלל מגבלות גודל האנטנה, כיווניות המערכת וכדומה).
השיטה המקצועית עם כך, היא לתכנן את המסלול בצורה שתפיק סיפרת רעש מינימלית, למשל על ידי ארכיטקטורה אופטימלית, בחירת רוחבי סרט ורכיבים הולמים.
עדים זוממים
במשפט העברי, עדים זוממים הם עדים שעדותם התגלתה כעדות שקר, בעקבות עדות אחרת המעידה עליהם שהיו במקום אחר בזמן האירוע שהעידו עליו, וממילא לא יכלו להיות שם. במקרה זה קובע המקרא שייגזר על העדים אותו גזר הדין שאמור היה להגזר על מי שניסו להפליל ("ועשיתם לו כאשר זמם לעשות לאחיו"). לרוב פסק דין זה מתקיים במדויק, אך קיימים חריגים.
הלכות עדים זוממים טומנות בחובן עיקרון יסודי בהלכות עדות משפט העברי: "עדות שאי-אתה יכול להזימה - אינה עדות". חלק מתוקפה של עדות כשרה היא היכולת להזימה במקרה הצורך.
מקור מקראי
המקור בתורה לדין עד זומם הוא בספר דברים:
דיני עדים זוממים נידונים בהרחבה במשנה ובתלמוד בסוף מסכת סנהדרין ובפרק הראשון של מסכת מכות.
דינם של העדים הזוממים
בעקבות הזמת עדותם, העדים נענשים במה שזממו לעשות וכן בפסילת עדותן, שכן הוכחו כמי שאינם מעידים אמת. בדין זה נחלקו אביי ורבא בתלמוד: "עד זומם - אביי אמר: למפרע הוא נפסל. רבא אמר: מכאן ולהבא הוא נפסל". לשיטת אביי, ידוע לנו שאז הם שיקרו, ולכן כל העדויות מאז בבחינת ספק ומבוטלות. לעומתו, סבור רבא כי הם נפסלים רק מעת הזמתם. נימוקו הוא כי קבלת העדות המזימה היא חידוש של התורה, ולכן עושים אך מה שנאמר בפירוש, ולא פוסלים גם למפרע.
הסברו של אביי לשיטתו, כנגד טענת רבא, אינה מובאת בתלמוד, ובקרב כמה מהראשונים מקובל להסביר את עמדתו באופן הבא: עמדת רבא גורסת כי דין עדים זוממים הוא חידוש, מכיוון שאין לנו סיבה להאמין לזוג העדים השני יותר מלזוג הראשון. אך אביי, לפי הראשונים לעיל, גורס כי זוהי הבנה מוטעית, שכן בניגוד להכחשה בין שני זוגות של עדים, בהזמה שני זוגות העדים אינם מעידים האחד נגד השני, אלא אחד על השני; העדים המוזמים מעידים על מה שקרה, ועדותם מתבססת על כך שהם היו במקום מסוים בשעה מסוימת, ולעומתם העדים המזימים מעידים כי הם היו איתם במקום אחר. בהלכות עדות, אין אדם יכול להעיד על עצמו, ולכן עדות המוזמים נחשבת כעדות על מה שקרה ועדות המזימים נחשבת כעדות על הראשונים.
בניגוד לשיטות ראשונים אלו, פסק הרמב"ם הלכה למעשה כי דין עדים זוממים הוא גזרת הכתוב, וזאת על אף שההלכה נפסקה - עוד בתלמוד - כשיטת אביי; משמע מכך שהרמב"ם סבור כי גם לפי אביי מדובר בגזרת הכתוב. לפי הרמב"ם, אביי אמנם מסכים עם רבא שהדין של עדים זוממים הוא חידוש, אבל אין זה משנה את דעתו העקרונית, שהעד הזומם נחשב רשע מעת עדותו.
כאמור, כבר בתלמוד נפסק כאביי, ומחלוקת זו של אביי ורבא היא אחת משש המחלוקות הנודעות, בהן נפסקה הלכה כאביי נגד רבא: יע"ל קג"ם.
תשלום עדים זוממים
תשלום מדינא דגרמי- מלבד חיוב עדים זוממים בדין "כאשר זמם", עדים זוממים עשויים להתחייב מדינא דגרמי בנוסף או במקום כאשר זמם אם לא ניתן להחזיר את הממון שהוצא בעדותן.
כאשר גזר הדין לא ניתן עדיין - אין הם נענשים.
הנענשים בעונש מלקות
במקרים הבאים העדים זוממים יקבלו מלקות אפילו שלא חייבו בעדותן מלקות בגלל סיבות שונות, ישנה מחלוקת ראשונים מאיזה דין לוקים עדים זוממים במצבים הבאים, האם מפני שעברו על איסור "לא תענה ברעך עד שקר", או בגלל שיש כאן דין "כאשר זמם" חלופי.
עונשים אחרים
במקרים בהם על העדים הזוממים לשלם סכום כסף, סכום הכסף מתחלק ביניהם, אולם אם העידו על אדם שחייב מלקות, אין מחלקים את 39 המלקות ביניהם, אלא כל עד לוקה 39 מלקות.
"כאשר 'זמם' ולא כאשר 'עשה' "
תנאי מיוחד נאמר בדין זה, שכאשר גזר הדין התבצע כבר - אין מענישים את העד. לדעת הרמב"ם הדברים אמורים לגבי עונש מוות דווקא, ואילו בעונש מלקות או חיוב ממוני העדים ייענשו אף אם התבצע גזר הדין. לעומת זאת לדעת הריטב"א גם בממון וגם במלקות, אם כבר התבצע גזר הדין העדים לא ייענשו. לדעת בעלי התוספות, בממון ייענשו העדים גם אם כבר בוצע גזר הדין, ואילו במלקות ובמיתה לא ייענשו.
לגבי מיתה הראשונים לא נחלקו שכן זאת גמרא מפורשת בדף ה עמוד ב.
לגבי מלקות חידש הרמב"ם שילקו וזה קשה שהרי לכאורה היה צריך לומר את הכלל "כאשר זמם ולא כאשר עשה", בחדושי רבנו חיים הלוי הסביר שהרמב"ם למד שהמכות של הבית דין לא נחשבות "מלקות" אם הם לא חויבו מצד ההלכה אלא מכות בעלמא (מכות סתם) ולכן עדיין לא יתקיים מה שזממו שילקה שהרי לא לקה אלא רק קיבל מכות בעלמא.
עדות שאי אתה יכול להזימה
כפועל יוצא מדין עדים זוממים, התקבל כעיקרון במשפט העברי כי עדות שאינה ניתנת להזמה אינה מתקבלת בבית דין. עדות כזאת שלא ניתן להזימה אפשרית בשני אופנים: יוצא מן הכלל דין 'זוממי בת כהן ובועלה', שאומנם נענשים במוות, אך בחנק ולא בשרפה.
במקרים בהם עדים זוממים לוקים, מדובר על עדויות בהן לא שייכת הזמה, או במקרים בהם משמעות דין 'כאשר זמם' הוא מלקות.
גלדריאל
גלדריאל (באנגלית: Galadriel) היא דמות בדיונית מעולמו של ג'ון רונלד רעואל טולקין, ומופיעה בסיפורי הלגנדריום, ביניהם הסילמריליון, שר הטבעות וסיפורים שלא נשלמו.
היא עלפית בת-מלוכה של עדות הנולדור והטלרי, נכדתם של שני המלכים פינווה ואולווה, ואף בעלת קרבה משפחתית לינגווה - המלך העליון של העלפים ומנהיג עדת הוניר - מצד אחותו ינדיס, שהייתה אמו של אבא שלה. לקראת ימיה האחרונים בארץ התיכונה הייתה גבירת ממלכת לות'לוריין, לצד בעלה, האדון קלבורן, ונודעה כאדירה מכל העלפים בעולם. הכירו אותה גם בכינוים: גבירת לורין, גבירת הגלד'רים, גבירת האור וגבירת היערות.
הופעתה בסיפורים
אף על פי שגלדריאל ידועה בעיקר מהטרילוגיה שר הטבעות ומסיפורים שלא נשלמו, סיפור חייה מתחיל עוד מימי-קדם בתקופת הסילמריליון, עוד לפני שבני-האדם באו לעולם. גלדריאל היא בתו היחידה והצעירה ביותר מבין חמשת ילדיו של פינרפין, נסיך הנולדור, ושל אארוון, נסיכת הטלרי ואחיינית למלך תינגול. אחיה הבוגרים היו פינרוד פלגונד, אורודרת', אנגרוד ואאגנור. היא נולדה בולינור בשנות-העצים שהיו לתור-הזהב של גזע העלפים.
על-פי הגרסה המקובלת, גלדריאל היא אחת מן השותפים והמנהיגים של מרד הנולדור שביקשו לעזוב את ולינור אל הארץ התיכונה ובגדו באמון הולאר. אבל בשונה מכולם, היא לא נשבעה בשום שבועת-שווא נגד הולאר, והייתה לגמרי מרוחקת ממשפחתו של פאנור, אחיו למחצה של אביה, שנודע כאדיר העלפים. כמו כן, היא לא לקחה חלק בטבח השארים בנמל אקוולונדה. כאשר הגיעה אל מחוז בלריאנד בארץ התיכונה, היא חיה עם אחיה הבכור, פינרוד פלגונד, מלך נרגותרונד. אולם הרבתה לבקר בממלכת דוריאת, באולמות הבירה מנגרות שבה שכנו המלך תינגול והמלכה מלין. כי שם היא פגשה בנסיך קלבורן, קרוב משפחה של תינגול, והשניים התאהבו ונישאו זה לזה. היא גם התיידדה עם מלין, וממנה למדה רבות על העולם.
גם בספרים וגם בסרטים, מתוארת גלדריאל כמי שניחנה ביכולות על-חושיות, כגון טלפתיה וראיית הנולד. באחת הגרסאות של הסילמריליון נאמר במפורש כי היא התברכה ביכולת להתבונן לעומק נפשם של אחרים ולשפוט אותם בצדק רב. כאשר התבוננה לנפשו של פאנור, היא ראתה שם רק אפילה נוראה, שאותה היא שנאה וממנה היא פחדה, למרות שלא ידעה שממנה תנבע הרעה שתנחת על הנולדור כמו גם עליה. כבת משפחת-המלוכה של פינווה מלך הנולדור, וכנכדתה של ינדיס שמן הוניר, גלדריאל מתוארת כנאווה וקסומה מכל העלפים.
קלבורן וגלדריאל הגיעו ראשונים אל לינדון, שם הם הנהיגו עדת עלפים קטנה תחת חסותו של גיל-גלד, המלך העליון האחרון של הנולדור. לאחר-מכן הם יצאו למזרח והגיעו להרי-האובך, שבצדה המערבי הקימו את ארץ ארגיון, בקרבת מצודת קאהזד-דום של הגמדאים. באותן שנים הם יצרו קשרים עם עדות הננדור והסילבן שממזרח להרי האובך, בממלכות לורינאנד וגרינווד. לאחר שסאורון – המסתיר את זהותו תחת הכינוי אנטר ונראה כמיא טהור שנשלח מטעם הולא אולה – הגיע אל ארגיון, החלה גלדריאל לחשוד בו עד שהייתה המכשול היחיד בדרכו. אבל לאחר עוד כמה שנים נטשו קלבורן והיא, עם עוד עלפים, את ארגיון וקלברימבור, נכד פאנור, שלט בה במקומם. קלבורן וגלדריאל חצו לצד המזרח להרי האובך דרך אולמות קאהזד-דום והתיישבו בלות'לוריין, ובהמשך הפכו לאדון וגבירת לות'לוריין.
באותן שנים נולדת בת לקלבורן וגלדריאל. זו העלמה קלבריאן, שמאוחר יותר נישאת לאדון אלרונד חצי-עלף, אדון ארץ ריבנדל.
במהלך העידן השני, כאשר טבעות-הכוח חושלו, גלדריאל שנאה את אנטר וידעה שיש לה סיבה לחשוד בו. באותה עת היה אנטר מי שהדריך את קלברימבור ושאר עלפי ארגיון בחישול טבעות הכוח. נראה לבסוף שהיא גם צדקה, כאשר חשף אנטר את זהותו האמיתית כסאורון. בזמן התקפת סאורון על ארגיון, הופקדה בידיה של גלדריאל אחת משלוש טבעות-הכוח האדירות ביותר – נניה, טבעת המים. כיוון שהטבעת-האחת הייתה אצל סאורון, וגלדריאל הבינה את סדר הגודל של הנזק העלול להיגרם, היא נמנעה מלענוד את הטבעת. לעומת זאת, בעידן השלישי, כאשר הטבעת האחת אבדה, גלדריאל עונדת לאצבעה את נניה ומתחילה להשתמש בה. הטבעת מחזקת אצל גלדריאל סגולות שכבר היו לה, ואפשר שכוחותיה גם קשורים למראת-גלדריאל, קערית מים גדולה המראה את אירועי העבר, ההווה והעתיד הקשורים למתבונן, וגלדריאל תמיד תראה אותם גם בנפשה. הטבעת נניה גם עוזרת בהגנה על לורין, והופכת את הארץ ההיא למשכן קסום ומרפא לכל שוכניה, הגלד'רים. בנוסף, בעזרת הטבעת גלדריאל הודפת את פגעי הזמן מלות'לוריין ומביאה עליצות ואושר נשגב כמו בוולינור. גלדריאל מנהלת כוננות מתמשכת נגד סאורון, ולעיתים קרובות נאבקת איתו באופן מחשבתי. נאמר שסאורון השתוקק לגלות את כל מה שצופנות מחשבותיה הכמוסות של גלדריאל, אבל כל עוד לא הייתה לו הטבעת-האחת, הדבר היה בלתי-אפשרי. עוד נאמר שגלדריאל לבדה יכלה להשמיד את סאורון בעוצמתה, אם הייתה לה הטבעת האחת.
גלדריאל היא מי שמקימה את המועצה הלבנה, או מועצת החכמים, שמלבדה חברים בה האיסטרי סארומן הלבן וגנדלף האפור, וגם העלפים קירדן חרש-הספינות והאדון אלרונד. מטרת האחווה לבנות מגננה מול כוחות הרשע ולדאוג שהטבעת האחת לא תיפול לידי משרתי סאורון.
בספר "אחוות הטבעת", מארחים קלבורן וגלדריאל בארץ לות'לוריין את אחוות הטבעת, שזה עתה יצאה מקהאזד-דום. כאשר הם פוגשים בהם, באולמם המפואר שעל עץ גדול, בקרס-גלד'ון, עיר בירתה של לות'לוריין, גלדריאל שולחת לכל אחד מחברי האחווה מבט סורק, הבוחן את נאמנותם והחלטיותם לגבי המסע שלהם. בורומיר, בנו של עוצר מלכות גונדור, מחשיב את המבט הבוחן הזה לפיתוי. מנגד, במפגש חשאי של גלדריאל ופרודו בגינס נושא-הטבעת, הוא מחליט להעמיד אותה במבחן כאשר הוא מציע שהטבעת-האחת תהיה תחת חסותה. בידיעה שההשפעה המקוללת של הטבעת תעשה אותה "אדירה ונוראה", ובזיכרון השאפתנות שגרמה לה לבוא לארץ התיכונה, גלדריאל מסרבת לקבל ההצעה – למרות שבלבה השתוקקה שנים רבות לקבל אותה לידיה. במחזה אדיר, גלדריאל מגלה בדיוק מה עלול לקרות אם תהיה הטבעת בידיה, כי אז תהיה יפה וחזקה מכל אל ואלה שקיימים, והיא תביא חורבן וכאוס לעולם. לאחר הסירוב היא משלימה עם עצמה, מצהירה שעליה להתמעט ולעבור חזרה למערב כפי שהיא, בעוד שבארץ-התיכונה יקום שלטון בני-האדם. כשהאחווה נפרדת מלות'לוריין, גלדריאל מעניקה מתנה אישית לכל אחד מחבריה, ובנוסף לפת-מסע (לחם למבס), גלימות-עלפים וסירות.
באותו יום, מאוחר יותר, מגיע ללות'לוריין גנדלף האפור על גבי גוואהיר מלך העיטים. גנדלף מת לאחר מאבקו עם הבאלרוג אך הושב לחיים "עד שישלים את משימתו". בלות'לוריין, היא ריפאה את גנדלף מכל פצעיו והלבישה אותו בבגדים לבנים, כמגיע לקוסם הלבן, ראש מסדר האיסטרי.
לקראת הקרבות האחרונים של מלחמת הטבעת, הטילו צבאות סאורון שבדול-גולדור שלוש פעמים מצור על לות'לוריין. בספר "שובו של המלך" נאמר שלות'לוריין עמדה בכל ההתקפות הודות לשוכניה, אבל עוד יותר כיוון שהכוח אשר שרר שם היה בלתי-מנוצח, מלבד אם סאורון יבוא לשם. הכוונה אכן הייתה לכוחה של הגבירה גלדריאל ולכוח של טבעתה. לאחר שסאורון מוגר, יצאו צבאות לת'לוריין עם אדונם קלבורן, ועזרו לצבאות יער גרינווד להילחם בצבאות דול-גולדור. לאחר-מכן באה לשם גלדריאל בעצמה, ובעוצמתה הפילה את חומות דול-גולדור וצריחה, וחשפה את כל מאורותיה ובתי-השבויים שלה.
לבסוף היא עלתה על האוניה האחרונה, יחד עם קירדן, אלרונד, גנדלף הלבן ושני ההוביטים נושאי-הטבעת בילבו ופרודו באגינס, ובזה מסתכם העידן השלישי. נאמר כי בשלב ההוא סלחו לה הולאר, משתי סיבות עיקריות – היא סירבה לקבל את הטבעת-האחת, ולקחה חלק גדול במיגורו של סאורון. היא עוזבת מאחוריה את בעלה קלבורן לעת-קצרה, עד שזה יעבור גם-כן למערב. בעת הזו, גלדריאל הייתה לפחות בת 8,000 שנים, ובקרב עלפי הארץ התיכונה נחשבת לשנייה בשנותיה בלבד לאחר השר קירדן חרש-הספינות.
מראה ותכונות אופי
על-פי כתבים שונים, משערים שגובהה של גלדריאל היה בערך 193 סנטימטרים, ואפשר שהיא גבוהה במעט מבעלה קלבורן. אבל הדבר שהכי מזוהה עם גלדריאל הוא שיערה הארוך הזהוב, שנודע ביופיו ובזוהרו. עלפי ולינור אמרו שהוא אצר בתוכו את אורם של שני עצי האור, טלפריון ולאורלין. העלפים נודעו כיצורים יפים, אבל גלדריאל הייתה אף יפה מהם, ושיערה הכיל בתוכו אור אדיר. הוא היה זהוב כשיער אביה ואם-אביה, אבל עשיר וזוהר יותר, ויש בתוכו זיכרונות לשיער הכסף של אמה. פאנור בעצמו ביקש ממנה מספר שערות, כי שיערה הפליא אותו מאוד והוא אהב אותו. אבל גלדריאל מעולם לא חיבבה אותו, וסירבה לתת לו אפילו שיערה אחת. משערים כי אז עלה ברוחו רעיון יצירת הסילמרילים, שיכילו בתוכם את אורם של שני העצים. כך נודעו פאנור וגלדריאל כשני האדירים שבעלפים שסולדים זה מזה. מנגד, כאשר נפרדה אחוות הטבעת וגלדריאל העניקה להם מתנות, לגימלי הגמד העניקה שלוש משערותיה לבקשתו, וזה היה סמל לשלום בין גזע העלפים לגזע הגמדאים.
באופייה שולבו תכונות שונות מכל העדות שמהן מוצאה: מהנולדור, לקחה גלדריאל את הגאווה והשאפתנות, אבל אלה היו מתונים על ידי האצילות, הטוהר והבינה של הוניר. מכל בני-משפחתה הקרובים והרחוקים, היא דמתה לאביה פינרפין ולאחיה הבכור פינרוד. כמו פינרפין היא הייתה חזקה וגאה, וכמו פינרוד חזתה בארצות רחוקות וחפצה למשול בממלכה משלה כאוות-נפשה. ועדיין הייתה בתוכה הרוח האצילית והנדיבה של עדת הוניר, שגרמה לה להוקיר ולזכור את הולאר לנצח. כאשר היא גילתה חיבה אל גימלי הגמד, וגערה בבעלה שזעם על הגמדאים, הצליחה למעשה לזכות בלבו של גימלי לנצח.
שמות וכינויים
שמה המקורי של גלדריאל הוא ארטניס (ar – אצילי, nis – אישה), "אישה נאצלת". זה השם שהעניק לה אביה מהיותה בתו היחידה, לאחר ארבעה בנים. מלבדו, העניקה לה אמה בבגרותה את השם נרוון (ner – גבר, wen – עלמה) "עלמה-גבר". זאת אודות לגובהה וחוסנה של בתה, שנודעה כחובבת אומנויות ספורט. גלדריאל זה השם בלשון סינדרין, לשם אלאטריאל (alata – זוהר, riel – גבירה המוכתרת בזר), בלשון קווניה טלרית. את השם הזה נתן לה בעלה קלבורן הודות לשיערה הזהוב-כסוף. השם גלד'ריאל זהו שם מוטעה שנתנו לה בני-אדם ויצורים אחרים שלא ידעו על ימיה הקדומים של גלדריאל, כיוון שהמילה גלד בסינדרין שמשמעותה אור, שונה מהמילה גלד' שמשמעותה עץ. השם הזה מתאים לבני-עמה, הגלד'רים, "אנשי-העצים", והיא "גבירת העצים".
כמושלת לות'לוריין, היא כונתה בכינויים שונים, כגון: "גבירת לורין", "גבירת העצים"ו- "המלכה גלדריאל". היו שכינו אותה גם "גבירת האור" או "הגבירה הלבנה", הודות לעורה הבהיר, למלבושיה וגלימתה הלבנים שהעניקו לה צלם זוהר וזורח. אחרים שלא הכירו אותה וחששו מהשמועות והסיפורים עליה, או שהיו אויבים שלה, כינו אותה: "אדונית הכשפים" ו- "המכשפה מן היער הזהוב".
הופעתה בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים
בשנת 2021 גולמה על ידי מורוויד קלארק בסדרת הטלוויזיה מבית Amazon Prime Video, "שר הטבעות".
קישורים חיצוניים
Figuren in Tolkiens Welt
פרטי חקירה מוכמנים
פרטי חקירה מוכמנים הוא כינוי לפרטים שונים בחקירה פלילית, הידועים רק למבצע הפשע ולצוות החוקרים, ולא פורסמו באמצעי התקשורת. בתי משפט נוהגים לייחס משקל רב לפרטי חקירה מוכמנים שהנאשם מסר בחקירתו, בהרשעת נאשמים.
חשיבות השימוש בפרטי חקירה מוכמנים
על פי הפסיקה בישראל, פרטי חקירה מוכמנים יכולים להחשב "דבר מה נוסף" הנדרש לצורך הרשעת אדם על פי הודאתו, ולעיתים יכולים פרטי חקירה מוכמנים להוות "סיוע" להרשעה, שהיא בדרגה יותר גבוהה מ"דבר מה נוסף".
בדיקת פרטי חקירה מוכמנים היא חלק מהליך השחזור שמבצע נאשם לאחר הודאה או מסירת גרסה בחקירה במשטרה.
על התנאים להיות פרט שמסר הנחקר "פרט מוכמן" כתב השופט אליעזר גולדברג:
השופט גולדברג הוסיף: משקלה הראייתי של ה'ידיעה'"
מחקר
במסגרת בדיקה של 38 מקרים של מורשעי שווא, שזוכו לאחר מכן במסגרת בדיקות גנטיות דוגמת אלו הנעשות על ידי פרויקט החפות, נמצא שב-36 מקרים מתוך 38 המורשע סיפק תיאור מפורט של הרצח שכללו פרטים מוכמנים. ב-27 מהמקרים העידו חוקרי המשטרה מפורשות שהם לא גילו למורשעים את הפרטים המוכמנים. חלק מהמורשעים סיפרו, לאחר שזוכו, שחוקרי המשטרה מסרו להם את כל הפרטים המוכמנים, למרות שחלק מהותי מטענות התביעה במשפט היו שהנאשם לא יכל לדעת את הפרטים המוכמנים אם הוא לא היה אשם. ההסבר המתבקש לידיעה של מורשעי השווא את הפרטים המוכמנים הוא שהחוקרים סיפקו להם את הפרטים בכוונה או בשגגה.
ביקורת
יש הטוענים כנגד הסתמכות מלאה על פרטי חקירה מוכמנים בשל מספר סיבות:
המשורר והחשפנית
המשורר והחשפנית הוא ספרו השלישי של המשורר והסופר אלי שמואלי. הספר יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2020, וב-2021 נמנה שמואלי על הזוכים בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול.
סימון פאולסן
סימון בוסק פאולסן (בדנית: Simon Busk Poulsen, נולד ב-7 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק כמגן שמאלי.
המשורר והחשפנית
תקציר העלילה
יהושע, גיבור הספר, מתפרנס מעבודות מזדמנות וחולם להיות יום אחד משורר מפורסם. בינתיים, הוא מקליד בלילות את שיריו במכונת כתיבה ובימים הוא שקוע בחלומות ותכנונים לגבי המקדמה העצומה שהוא כמה לזכות בה עוד לפני התהילה. הוא מוכן לעשות הכל כדי שספר שיריו יראה אור, אלא אם כן מצפונו יעצור אותו. באחד הימים הוא פוגש רקדנית חושנית שמתפרנסת ממופעי חשפנות באירועים פרטיים. מכאן, מתמודד יהושע בפני השאלה, האם היא תסיט אותו מדרכו או להפך, תעזור לו לממש את חלומו הגדול? הספר עוסק במאבק היום יומי שבין ייאוש לתקווה, ובנחישות הרבה הנחוצה כדי להיאחז בחלום גדול, שקשה להרפות ממנו.
סימון פאולסן
קריירה
בצעירותו פאולסן שיחק בנבחרת הנוער ונבחרת הצעירה איתה השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. בינואר זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד. פאולסן השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010.
תארים
סונריסקה
אלקמאר
Conquest of Paradise
Conquest of Paradise הוא סינגל מאת המלחין היווני ואנגליס, זהו שיר הנושא של הסרט "1492: מעבר לאופק", העוסק בגילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס. את היצירה מבצעת מקהלת גברים, ששרה מילים בפסאודו-לטינית (כלומר: המילים נשמעות כמו לטינית אך למעשה הן חסרות משמעות). קטע מוזיקלי זה הפך למזוהה ביותר עם הסרט, ובניגוד לו, זכה להצלחה גדולה, בייחוד במרכז אירופה שם במספר מדינות הוא הוביל את מצעדי הלהיטים. קטע זה זכה לגרסאות כיסוי רבות.
השיר
זהו שיר הנושא של סרט הקולנוע "1492: מעבר לאופק" (באנגלית: "") והקטע השני באלבום הפסקול מיד אחר פתיח אינסטרומנטלי קצר. השיר נפתח בצורה אפית עם קטע נגינה ותופים ואז נכנסת מקהלה שמהמהמת (Humming) את המוטיב של היצירה בליווי תזמור הולך וגובר. לאחר מכן שרה המקהלה בפסאודו-לטינית את המילים הבאות מספר פעמים: לאחר מכן מופיע קטע נגינה אפי באווירה מרוממת, כמו הגיע לשיא של היצירה. באחת הפעמים הם שרים את המילים הבאות: אחרי שירת קטע הזה חוזרת המקהלה להמהם והמוזיקה דועכת לאיטה.
לסינגל צולם וידאו קליפ המורכב מסצנות מתוך הסרט המתארות כיצד קולומבוס וצוותו יוצאים להפלגה, חוצים על גבי ספינתם את האוקיינוס האטלנטי, מגיעים ליבשת אמריקה ומאוחר יותר בונים שם כנסייה ומתקינים בצריחה פעמון גדול.
הצלחה והישגים
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הלהיטים הבאים: במצעד הלהיטים הצרפתי הוא הגיע למקום ה-12 ובמצעד הלהיטים הבריטי הגיע רק למקום ה-60.
במצעדי הלהיטים השנתיים של 1995 הגיע הסינגל למקום השני ב-Dutch Top 40, Belgian (Flanders) Singles Chart ו-Swiss Singles Chart.
בגרמניה הפך הסינגל לפלטינה משולשת כאשר מכר 1,500,000 עותקים, בהולנד הוא הפך לפלטינה עם 75,000 עותקים שנמכרו ובאוסטריה הגיע למעמד זהב עם 25,000 עותקים.
גרסאות כיסוי
לשיר זה הוקלטו גרסאות כיסוי (קאברים) רבות. בין האמנים שהקליטו וניגנו גרסאות כיסוי נמנים "Blake", קלאוס שולץ, Free the Spirit, התזמורת הסימפונית של וינה, ג'ון ויליאמס ותזמורת הפופ של בוסטון (1996), להקת "Daylight" (1997), דנה וינר (2002), עשרת הטנורים (2004), Rhydian (2009) ו-Gregorian (2012). מספר נגני עוגב ניגנו את היצירה על עוגב כנסייה.
דקאפול (האימפריה הקדושה)
דקאפול (בצרפתית: Décapole ;בגרמנית: Zehnstädtebund או Dekapolis) הוא כינוי לברית של עשר הערים הקיסריות החופשיות באלזס בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית הקדושה. הברית נוצרה ב-1354 והתפרקה ב-1679.
עיר חופשית הייתה עיר שנשלטה ישירות על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולא על ידי אצילים מקומיים. קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ייסד את הברית הזו בשנת 1354 ואיגד בה את כל הערים החופשיות שהיו בחבל אלזס. הערים היו:
העיר אגנו שימשה כעיר הממשל מקום מושבו של מרכז השפיטה הראשי של אלזס (Grand-Bailliage d'Alsace; Reichslandvogtei), הארכיון של הברית היה בסלסטה. שטרסבורג שהייתה עיר קיסרית (אך לא עיר קיסרית חופשית) לא הוכנסה לברית.
לעשר הערים המקוריות של הברית ייסדו את הברית הצטרפה סלץ מיד לאחר שקיבלה מעמד של עיר קיסרית חופשית בשנת 1357 אך נאלצה לצאת מהברית בעקבות סיפוחה לרוזנות פאלץ שעל הריין (Pfalzgrafschaft bei Rhein) בשנת 1414. בשנת 1500 עשר הערים הצטרפו למעגל נחלות (Circulus imperii) ריין עילי (Oberrheinischer Reichskreis). בשנת 1515, העיר מילוז יצאה מהברית לאחר שהצטרפה כעיר-מדינה בשם הרפובליקה של מילוז לקונפדרציה ההלווטית. מילוז הוחלפה בעיר לנדאו בשנת 1521.
ערים אלו נפגעו מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את האזור בהתאם לשלום וסטפליה ב-1648. הברית שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לדקאפול. רק מילוז עוד נשארה בקונפדרציה ההלווטית עד שהיא סופחה ב-1789 לרפובליקה הצרפתית הראשונה. לנדאו כחלק מרוזנות פאלץ שעל הריין ניתנה לבוואריה בשנת 1815 בעקבות קונגרס וינה.
הקלאסיקו של אבז'אנדה
הקלאסיקו של אבז'אנדה (בספרדית: Clásico de Avellaneda) הוא הכינוי המתאר את משחק הדרבי בין אינדפנדיינטה לבין ראסינג קלוב, שתי קבוצות הכדורגל מאבז'אנדה שבפרובנציית בואנוס איירס בארגנטינה. המשחקים בין שתי הקבוצות, שנמנות בין חמש הגדולות של הכדורגל הארגנטינאי, נחשב לאחד ממשחקי הדרבי החמים והחשובים בדרום אמריקה ובארגנטינה בפרט, אחרי משחק הסופר קלאסיקו בין ריבר פלייט לבוקה ג'וניורס.
משחק הדרבי הראשון נערך ב-12 בדצמבר 1915, ובו ניצחה אינדפנדיינטה 2–1, אך תוצאת המשחק בוטלה וראסינג זכתה בניצחון שגם הקנה לה את תואר האליפות.
סטטיסטיקות
נכון ל-1 בדצמבר 2015
שחקנים ששיחקו בשני המועדונים
על אף היריבות בין שני המועדונים, מספר שחקנים עברו בין שניהם או שיחקו בשניהם:
תיירות בסנט לוסיה
לסנט לוסיה, אי באיים הקריביים, ישנה תעשיית תיירות גדולה יחסית, וזו מושכת אליה מעל ל-350,000 תיירים בשנה. בשל שטח הקרקע הקטן של המדינה, רוב הקידום הממשלתי מבוצע על ידי רשות התיירות של סנט לוסיה, בראשות היו"ר אגנס פרנסיס.
תעשיית התיירות
ענף התיירות בסנט לוסיה חיוני במיוחד, כיוון שמתמודד על המיקום הגבוה ביותר בתעשייה מבחינה כלכלית, לאחר תעשיית הבננות, ועשוי לזכות בו בעתיד. סנט לוסיה נוטה להיות פופולרית בשל מזג האוויר הטרופי שלה, חופיה ואתרי הנופש שלה.
אטרקציות נוספות
על אף שהרוב המכריע של התיירים נמשך להפלגות ולחופים, אטרקציות אחרות במדינה לוקחות גם הן חלק חשוב בהתפתחות ושגשוג הענף, ביניהן:
ערים תיירותיות
הערים ומוקדי התיירות העיקריים אליהם תיירים נמשכים כוללים את:
שרה בדישי
שרה בדישי (נולדה ב-1952) היא זמרת ישראלית שהתפרסמה בראשית שנות השבעים.
קורות חייה
בדישי הייתה סולנית "צוות הווי גולני", בו היו חברים בין היתר נורית גלרון, אבי בטלהיים ואריק סיני. ההרכב פורק בתום שתי תוכניות בלבד. בין שיריו בלטו במיוחד השירים "מוצאי שבת" ו"ג'בל רוס" (בעברית: הר דוב). התוכנית יצאה על תקליט משותף עם צוות הווי פיקוד צפון ותפסה צד אחד בו, שכלל שני שירים אלו וכן השירים "זה לא הולך ברגל", "המלאך של גולני", "גו גולני" ו"הלוך וחטוף". שיר נוסף שהיה חלק מהתוכנית, "עשר המכות", לא יצא על בתקליט זה, אלא כתקליט שדרים בודד לרדיו.
בשנת 1973 כתבו אורי ברזילי ויהודה בדיחי את השיר "אגדת שלום שבזי" לפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור". השיר הוצע תחילה לירדנה ארזי, ועבר לבדישי לאחר סירובה. הוא הפך לשיר המזוהה איתה ביותר. השיר לא זכה בפסטיבל אך הושמע רבות ברדיו ובמצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי באותה שנה.
בשנת 1974 שבה בדישי אל הפסטיבל עם שירם של יורם טהרלב ואביבה אהרון "הביתה לחזור", שזכה לפופולריות.
בשנת 1975 הקליטה את הביצוע המקורי לשירם של יהונתן גפן ומתי כספי "מקום לדאגה", כשכספי מלווה אותה בקולות רקע. היה זה אחד משיריה האחרונים כזמרת מקצוענית.
בשלהי שנות השבעים פרשה מעיסוקה כזמרת.
משפחתה
שרה בדישי היא דודתם של הזמר והגיטריסט כפיר בן ליש, הזמר סער בדישי ושל אחיו, הסטנדאפיסט שאולי בדישי.
טויס אר אס
טויס אר אס (באנגלית: Toys "R" Us, משמע "צעצועים זה אנחנו"; האות R כתובה הפוך, Toys Я Us) היא רשת צעצועים. הרשת הפעילה בעבר 735 סניפים בארצות הברית. סניף הדגל של הרשת בכיכר טיימס בניו יורק היה חנות הצעצועים הגדולה בעולם. בישראל מפעילה הרשת כ-26 סניפים (נכון ל-2021) מאז שנת 1995 באמצעות זיכיון שמוחזק בידי חברת פישמן רשתות.
היסטוריה
ב-1948 הקים צ'ארלס לזרוס, יזם צעיר בן 25 שרק חזר ממלחמת העולם השנייה ובן לאב מוכר אופניים משומשות, חנות לרהיטי תינוקות בשם Children's Supermart בוושינגטון די. סי.. לקוחותיו ביקשו ממנו למכור בחנות גם צעצועים לתינוקות, ואחר כך גם צעצועי ילדים. כעבור זמן קצר גילה את הפוטנציאל הכלכלי הטמון במכירת צעצועים והחל להתרכז רק באפיק זה. בסוף שנות החמישים החל להפעיל את החנות במודל של סופרמרקט, כך שניתן לבחור מוצרים באופן עצמאי ולשלם בקופה.
עם פתיחת החנות השנייה, ב-1957, אימץ את השם Toys"R"Us, עם האות R הפוכה. צ'ארלס הרחיב את הרשת, וב-1966, כשהיא מונה 4 סניפים מכר את החזקותיו בה לחברת Interstate Stores אך המשיך לעמוד בראשה. ב-1974 פשטה חברת Interstate את הרגל, וצ'ארלס נקרא לעמוד בראשה, ותוך מספר שנים הבריא את החברה ושינה את שמה ל-Toys"R"Us. ב-1978 הונפקה והפכה לחברה ציבורית. ב-1984 הוקמו שני הסניפים הראשונים מחוץ לארצות הברית, בסינגפור ובקנדה. ב-1994 לזרוס פרש מניהול החברה אך ממשיך לעמוד בראשות מועצת המנהלים.
בשנת 1990 נכנסה החברה לפעילות באירופה.
ב-18 בספטמבר 2017 החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל (chapter 11) בארצות הברית. מנכ"ל החברה, דייב ברנדון, הודיע כי כ-1,600 החנויות הפזורות ברחבי העולם ימשיכו לפעול כרגיל. במרץ 2018 הודיעה החברה על סגירתן של כל החנויות ברחבי ארצות הברית.
באוקטובר 2018, קבוצת משקיעים זכתה במכרז לרכישת נכסיה של טויס אר אס בארצות הברית, ואמרה כי היא מעדיפה להקים לתחיה מחדש את רשת הצעצועים מאשר למכור את חלקיה. ביוני 2019 דיווחה טויס אר אס על חזרה לפעילות בארצות הברית בעונת החגים, עם פתיחתם של אתר מקוון ושש חנויות. החנויות המתוכננות היו אמורות להשתרע על שטח של כ–1,000 מ"ר, שליש מגודלן של חנויות הענק שהיו לרשת לפני סגירתה. לבסוף פתחה הרשת רק שתי חנויות, בניו ג'רזי וביוסטון. אולם בעקבות מגפת הקורונה הם סבלו מהפסדים כספיים ונסגרו בתחילת 2021. ביולי באותה השנה הכריזו בעלי החברה על הקמת סניף מחודש שעתיד לקום בארצות הברית.
בישראל
בנובמבר 1998 נחתם הסכם למיזוג עם רשת "היפרטוי", רשת צעצועים מתחרה בבעלות קבוצת פישמן שהוקמה בשנת 1992. רשת "טויס אר אס" הפעילה באותה עת 5 חנויות ו"היפרטוי" 14 חנויות. הרשת הממוזגת כולה החלה לפעול תחת המותג "טויס אר אס". בשנת 1999 החלה הרשת למכור בחלק מחנויותה גם מוצרי תינוקות תחת המותג "בייביס אר אס".
בשנת 2001 עברה הרשת לראשונה מאז כניסתה לישראל לרווח. בקיץ 2002 החלה הרשת למכור גם ספרי לימוד.
בתחילת 2008 מכר ליאון קופלר את חלקו ברשת לאליעזר פישמן. ביוני 2010 רכש פישמן גם את הרשת המתחרה הפיראט האדום. בינואר 2011 דווח כי פישמן נאלץ למכור את רשת "הפיראט האדום", בעקבות דרישת טויס אר אס, אם ברצונו להמשיך להחזיק בזיכיון הרשת בישראל. בפועל המשיך פישמן להחזיק ברשת, שפועלת בנפרד באמצעות זכיינים.
בשנת 2017 פשיטת הרגל של הרשת בארצות הברית לא השפיעה על הרשת בישראל, שהיא זכיין של חברה בת של טויס אר אס, שהיא חברה רווחית בפני עצמה.
ביוני 2017 הוכרז פישמן כפושט רגל. הבעלות על 55% מהרשת עברה לבנקים הנושים של פישמן. באפריל 2021 הציעו הבנקים למכירה את הרשת כחלק מקבוצת "פישמן רשתות".
אגנס מקפייל
אגנס מקפייל (באנגלית: Agnes Macphail; 24 במרץ 1890 - 13 בפברואר 1954) הייתה פוליטיקאית קנדית אשר הייתה האישה הראשונה שכיהנה בפרלמנט הקנדי, בשנים 1921–1940. לאחר מכן היא כיהנה כחברה בפרלמנט של פרובינציית אונטריו (1943-1945, 1948-1951). חוץ מחקיקיה, מקפייל עסקה גם באקטיביזם ובכתיבה. הייתה ידוע בשל עמדות הפרוגרסיביזם והסוציאליזם שלה.
ביוגרפיה
מקפייל נולדה ב-24 במרץ 1890 בדרום אונטריו. היא התחנכה בכנסייה המתודיסטית וסיימה את לימודיה בשנת 1910. לאחר הלימודים, עבדה מקפייל בהוראה במספר כפרים שונים. בתקופתה כמורה, החלה מקפייל בפעילות פוליטית ולכתוב. בשנת 1921 נחברה לראשונה לפרלמנט ונבחרה שוב לתפקיד בשנים 1925, 1926, ו-1930. בשנת 1935 לא נבחרה לתפקיד ועזבה את הפרלמנט. בשנת 1940 היא ניסתה להיבחר שוב לפרלמנט הפדרלי, אך נכשלה ולא התמודדה שוב לתפקיד.
מקפייל שימשה כנציגתה הראשונה של קנדה בחבר הלאומים בז'נבה, ולמרות עמדותיה הפציפיסטיות, היא תמכה בכניסת קנדה למלחמת העולם השנייה. היא גינתה רבות את המכללה המלכותית הצבאית של קנדה, בטענות פציפיסטיות וכי מכללה זו מהווה "חינוך זול וסנובי לילדי העשירים".
בשנת 1943 נבחרה מקפייל לפרלמנט המקומי של אונטריו. היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה (בנוסף על ריי לאקוק שנבחרה באותה השנה). היא הפסידה בבחירות שהתקיימו בשנת 1945 אך חזרה לפרלמנט בשנת 1948 וכיהנה בו עד שנת 1951. באותה השנה לא הצליחה להיבחר שוב לתפקיד.
בשנותיה האחרונות, מקפייל הצליחה בקושי רב להתפרנס מעיתונאות. היא מעולם לא התחתנה. נפטרה ב-13 בפברואר 1954 בטורונטו ונקברה בעיר בחלקה עם בני משפחתה.
טבח סרפנד אל-עמאר
רקע
לאחר הכיבוש הבריטי באפריל 1918, שרר באזור משטר צבאי בריטי - מנהלת שטחי האויב הכבושים-דרום. בחודש אפריל 1919 עתידה הייתה הדיוויזיה לעבור למחנה רפיח לקראת פירוקה וחזרת החיילים לארצותיהם. הכפר סרפנד אל-עמאר היה סמוך למחנות שלוש החטיבות של דיוויזיית האנזא"ק: חטיבת הרובים הרכובים של ניו זילנד, וחטיבות הסוסים הקלות ה-1 וה-2 האוסטרלית. קרבתו של הכפר, וסלחנותו של הצבא הבריטי כלפי פשיעה של הערבים המקומיים, גרמו לכך שגניבות ורציחות היו נפוצות באזור, כמעט ללא ענישה מהכוחות הבריטיים. הימנעותם של הבריטים מענישה על פשעים אלו הובילה להצטברות של טינה בקרב החטיבה הן כלפי המקומיים והן כלפי המטה הכללי הבריטי.
הטבח
בלילה שבין 9 ל-10 בדצמבר 1918, חייל ניו זילנדי בשם לסלי לורי, התעורר בסביבות חצות כאשר חש כי הקיטבג שלו, שבו הוא השתמש ככר נגנב. לורי רדף אחרי הגנב אל מחוץ למחנה, שם ככל הנראה נורה. לורי נמצא על ידי חייל אחר, רב"ט קאר, ששמע קולות של מאבק וזעקה לעזרה. הוא נמצא שכוב בחול, כ-40 מטרים מקווי האוהלים, כשהוא מדמם מפציעת כדור בחזה, ומת סמוך להגעת הרופא, בסביבות 1:30. ביום שלישי 10 בדצמבר, קבוצה של חיילים ניו זילנדים עקבה אחר עקבותיו של הגנב, שהסתיימו כמאה מטרים לפני הכפר סרפנד אל-עמאר.
החיילים הקימו גדר סביב הכפר, והורו לשייח'ים של הכפר למסור את הרוצח, אך אלו הכחישו כי הם יודעים דבר מה על האירוע או על מבצעו. דבר מותו של החייל הובא לידיעת סגל הדיוויזיה למחרת, וחקירה נערכה עם אור ראשון על ידי רס"ן מגנוס ג'ונסון. נלקחו יציקות גבס של טביעות הרגל, ועל פי הקליע שהרג את לורי נקבע כי נורה על ידי אקדח קולט 45, אשר לא חומשו בו החיילים הניו זילנדיים, אך היה נפוץ בקרב כוחות טורקים וערבים. על פי דו"ח המשטרה, לא היו ראיות הקושרות מישהו מהכפר לרצח. הדוח קבע כי:"'בשעה 0930 ב-10 בדצמבר 1918 החלה המשטרה לחפש בכפר ולא מצאה כל זכר לעבריין, ואפילו לא לכל אדם אחר שנחשד בפשע. הרמז החומרי היחיד היה של כובע ילידים (בדומה לכיסויי ראש שלבשו בדואים) אשר נאסף על עמית של המנוח, ונמסר לי על ידי קפטן קוב. הוא נמצא במקום בו נורה ונהרג החייל. '"למחרת לפנות ערב נכנסו לכפר כמאתיים חיילים וגירשו את הנשים והילדים. חמושים במקלות ובכידונים, החיילים התקרבו לתושבי הכפר הנותרים תוך כדי שריפת הבתים. כ-40 בני אדם נרצחו בהתקפה על סרפנד והמחנה הבדואי הסמוך. מספר הנרצחים שנוי במחלוקת: אחד הדיווחים מעמיד את הנתון על יותר מ-100. מספר לא ידוע של פצועים טופלו על ידי יחידות הרפואה בשטח.
לאחר האירוע
דבר הטבח בסרפנד הגיע גם למפקדת חיל המשלוח המצרי (1916), ומפקד החיל, הגנרל סר אדמונד אלנבי, קיבל הוראה מהמטה הכללי למצוא ולטפל משמעתית בטובחים, ובפרט במוביליו. החיילים ניו זילנדים סירבו לנקוב בשמות, ולפיכך לא ניתן היה להאשים איש באופן ברור בטבח.
גנרל אלנבי כינס את הדיוויזי למפקדה, שם התעלם מהצדעתו של המפקד אדוארד צ'ייטור והביע את זעמו על מעשיהם בחריפות, וכינה אותם "פחדנים ורוצחים". לפי "ההיסטוריה הרשמית של של אוסטרליה במלחמת 1914–1918 (Gullett), האוגדה ציפתה לטיפול משמעתי קשה, אך ההתפרצות הפוגענית של אלנבי, למרות שהותירה אותם ללא עונש, עוררה טינה ומרירות. התחושה בקרב הדיוויזיה רק התעצמה על ידי חזרתו של אלנבי מהמלצותיו לפרסים לחייילי הדיוויזיה ושתיקתו כלפיהם במהלך השנה שלאחר מכן. רק ביוני 1919 נודע לאלנבי על ידי עיתונאי אוסטרלי על התמרמרות בדיוויזיה בעקבות התפרצותו, ובעקבות כך כתב תודות לפרשים האוסטרלים הקלים, נפרד מהם והודה להם על פעולתם האמיצה בפלשתינה וסוריה.
איש לא נאשם בטבח, אך פיצויים שולמו כדי לבנות מחדש את הכפר. ממשלת בריטניה תרמה 686 פאונד בשל מספר קטן של חיילים סקוטים שהשתתפו בטבח ובשנת 1921 ביקשה מאוסטרליה וניו זילנד לתרום את שני השליש הנותרים. אוסטרליה שילמה את חלקה לבריטניה. עם זאת, ניו זילנד התנגדה, אך בסופו של דבר תחת לחץ בריטי שילמה את חלקה במאי 1921.
מעורבות אוסטרלית
הונח כי הייתה מעורבות של חיילים אוסטרלים בטבח בסרפנד, אך הדבר מעולם לא הוכח. ההיסטוריון הנרי גולט כתב בספרו ההיסטוריה הרשמית של אוסטרליה במלחמת 1914–1918 כי כוחות ניו זילנד ניהלו את הטבח והרס הכפר, ב"תמיכה לבבית" ו"אהדה מלאה" של האוסטרלים.
בשנת 2009, העיתונאי פול דיילי גילה הקלטת אודיו בארכיון של אנדרטת המלחמה האוסטרלית שבה הפרש האוסטרלי לשעבר טד אובריאן תיאר כיצד הוא וחבריו "עברו דרך [הכפר] עם כידון". אובראיין תיאר את הפעולות שהוא וחבריו האוסטרלים נקטו כ"רשעות" ו"דבר רע ממש".
איי שטלנד הדרומיים
איי שטלנד הדרומיים (באנגלית: South Shetland Islands) הם קבוצה של איים הסמוכים ליבשת אנטארקטיקה השוכנים כ-120 ק"מ מצפון לחצי האי האנטארקטי שטחם הכולל של האיים הוא 3,687 קמ"ר.
על פי הברית האנטארקטית משנת 1959 הריבונות על האיים לא מוכרת או לא מוכחשת על ידי אף אחת מהמדינות החתומות על הברית וכולן חופשיות לעשות שימוש לא-צבאי באיים.
כמה ארצות מחזיקות באיים תחנות מחקר. רובן של התחנות ממוקמות באי המלך ג'ורג' ומנצלות את יתרונו של שדה התעופה של הבסיס הצ'יליאני אדוארדו פריי (Eduardo Frei). 16 תחנות מחקר פזורות במקומות שונים באיים כשמספרן של התחנות הצ'יליאניות הוא הגדול ביותר. חלק מהמחקרים הם משותפים לכמה מדינות כשהדוגמה הבולטת לכך הוא בסיס שירף (Shirreff Base) המשותף לארצות הברית ולצ'ילה.
שם
לזמן קצר נקראו האיים בשם "דרום בריטניה החדשה" (New South Britain), אך עד מהרה שונה שמם לאיי שטלנד הדרומיים, על שמם של איי שטלנד הסמוכים לחופה הצפוני של סקוטלנד, ומרחקם מהקוטב הקרוב, דומה.
היסטוריה
מדענים מצ'ילה טוענים שאינדיאנים ביקרו באיים והם מסתמכים בטענתם זו על כלי אבן שנמצאו בחפירות במפרץ האדמירליות באי המלך ג'ורג' ובמפרץ דיסקברי באי גריניץ'. הממצאים כוללים שני ראשי חץ שמאוחר יותר התברר כי הם הושתלו במקום. קיימות טענות על ימאים הולנדים וספרדים שהפליגו באזור בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17, אך אין לכך סימוכין. כמו כן הייתה כוונה של הרפתקן ארגנטינאי להפליג לאזור בשנת 1818 והוא אף קיבל את אישור ממשלתו לעשות כן, אך אין מידע אם ההפלגה יצאה לפועל.
המידע המבוסס הראשון על הגעת בני אדם לאזור היה כאשר ספינת הסוחר הבריטית "וויליאמס" בפיקודו של קפטן וויליאם סמית', הפליגה ב-1819 לולפראיסו שבצ'ילה, סטתה מנתיב השיט שלה מסביב לכף הורן וב-19 בפברואר צפה צוותה בוויליאמס פוינט, הנקודה הצפונית ביותר באי ליווינגסטון. כך שאי זה היה לשטח האדמה הראשון שנתגלה מדרום לקו הרוחב 60 דרום. סמית' ביקר באיי שטלנד הדרומיים ב-16 באוקטובר באותה שנה, נחת באי המלך ג'ורג' ותבע את הבעלות של בריטניה על האיים.
באותה עת, טבעה ספינה של הצי הספרדי בספטמבר 1819 בנסותה להפליג דרך מעבר דרייק. חלקים משברי הספינה נמצאו כמה חודשים מאוחר יותר על ידי ציידי כלבי ים באי ליווינגסטון. החל מדצמבר 1819 ועד ינואר 1820 האיים נסרקו ומופו על ידי לוטננט אדוארד ברנספילד מהצי המלכותי, שבעקבות המידע על האיים שהגיע מסמית', קיבל את הפיקוד על ה"וויליאמס" לצורך משימת מיפוי זו. ב-15 בנובמבר 1819 הודיע הסוכן הקונסולרי של ארצות הברית בולפראיסו למזכיר המדינה ג'ון קווינסי אדמס (לימים נשיא ארצות הברית), על תגליתו של סמית' ועל שליחותו של ברנספילד, והציע לשלוח ספינה של הצי האמריקני כדי לחקור את האיים.
גילוי האיים משך אליהם את ציידי כלבי הים האמריקנים והבריטים. ספינת הצייד הראשונה שפעלה באזור הייתה ספינת סוחר בשם אספיריטו סנטו (Espirito Santo) שנחכרה בבואנוס איירס על ידי סוחרים בריטיים. הספינה הגיעה לאי רגד (Rugged Island) השוכן ממערב לאי ליווינגסטון, לאותו המקום בו נחת צוות ה"וויליאמס" בחג המולד 1819 ותבע את הבעלות עליו בשם המלך ג'ורג' השלישי. ביולי 1820 פורסם תקציר אירועים אלה. זמן קצר לאחר מכן הגיעה ספינת ציד כלבי ים אמריקנית לאיים.
השהות הראשונה באנטארקטיקה בעונת החורף הייתה באיי שטלנד הדרומיים. בסופה של עונת הקיץ של שנת 1820/1821 נתקעו 11 אנשי צוות הספינה הבריטית לורד מלוויל (Lord Melville) באי המלך ג'ורג', במהלך החורף והם חולצו רק עם חלוף החורף.
במסע ההקפה של יבשת אנטארקטיקה, הגיעה המשלחת הרוסית בראשותם של פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ושל מיכאיל לאזארב (Mikhail Lazarev) בינואר 1821 לאיי שטלנד הדרומיים. הרוסים סרקו את האיים וקראו להם בשמות. הם נחתו באי המלך ג'ורג' ובאי הפיל. בעודו מפליג בין האי דספשן (Deception) לבין האי ליווינגסטון, פגש בלינגסהאוזן את קפטן הספינה האמריקנית "הארו" (Hero ) נתניאל פאלמר, שדיווח לו על פעילותן של עשרות ספינות הדייג האמריקניות והבריטיות באזור.
ציד טורפים ימיים ולווייתנאים התנהל באיים במהלך המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. החל משנת 1908 נוהלו האיים כחלק מאיי פוקלנד, אך נוכחות באיים הייתה רק החל מהקמתה של תחנת המחקר בשנת 1944. בתחילת שנות ה-50 הקימה ארגנטינה באיים חמש תחנות מחקר קטנות. בתחילת 1953 בעקבות פריקה של אדמת גינה בתחנת מחקר ארגנטינאית באיים שנחשבה כהתרסה נגד הריבונות הבריטית על האיים, אסר ראש המשטרה באיי פוקלנד את שני אנשי התחנה והרס את התחנה.
קבוצת האיים, יחד עם חצי האי האנטארקטי הסמוך, ויחד עם איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, הופכים בהדרגה ליעד תיירותי במהלך הקיץ הדרומי.
גאוגרפיה
קבוצת האיים כוללת 11 איים ראשיים וכמה קטנים יותר ושטחם הכולל הוא 3687 קמ"ר. כ-90%-80% מאדמת האיים קפואה באופן קבוע. הנקודה הגבוהה ביותר באיים היא פסגת הר אירוינג (Mount Irving) שבאי קלרנס, אשר גובהה 2300 מטרים מעל פני הים. האיים משתרעים על פני מרחק של 450 ק"מ מהנקודה הדרום-מערבית ביותר באי סמית ועד לאי קלרנס ואי הפיל בצפון-מזרח.
אקלים
האיים נמצאים במרחק זהה מקו המשווה בהשוואה לאיי פארו שבצפון האוקיינוס האטלנטי, אך קרבתם ליבשת אנטארקטיקה גורם לאקלים בהם להיות קר הרבה יותר. הים סביב לאיים קפוא מראשית אפריל ועד ראשית דצמבר והטמפרטורה החודשית הממוצעת יורדת מתחת לאפס במשך שמונה חודשים בשנה, אפריל עד נובמבר.
בשנים האחרונות הייתה נסיגה של קו הקרחונים של האיים ויחד עם זאת 80% משטחם נשאר מכוסה בקרח ובשלג במשך כל עונת הקיץ.
האקלים קר ולח במשך כל השנה ורוחות מערביות חזקות נושבות באיים בכל העונות. מזג אוויר בהיר מתקשר לחזית קרה מאוד בדרום בסוף החורף ובאביב. טמפרטורת הקיץ הממוצעת היא 1.5 מעלות צלזיוס מעל האפס וזו של החורף היא 5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. בהשפעת האוקיינוס הטמפרטורות בקיץ נשארות נמוכות יחסית והטמפרטורות בחורף לא צונחות לרמות הנמוכות כמו בפנים היבשת.
האיים
איי שטלנד הדרומיים מצפון לדרום הם:
תחנות מחקר
כמה מדינות מחזיקות באיי שטלנד הדרומיים תחנות מחקר:
לקריאה נוספת
• A. G. E. Jones, Captain William Smith and the Discovery of New South Shetland, The Geographical Journal 141, no. 3 (1975): 445-61. Accessed January 19, 2021. doi:10.2307/1796478.