cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לכנסת השבע עשרה
לאחר הבחירות
ביום שני, 17 באפריל 2006, (י"ט בניסן ה'תשס"ו), הושבעה הכנסת השבע עשרה. את הישיבה פתח, כנהוג, נשיא מדינת ישראל, משה קצב. זקן חברי הכנסת, כמו בעשור שלפני כן, היה חבר הכנסת שמעון פרס מסיעת קדימה, בן ה-82 ביום השבעת הכנסת, ותיק חברי הכנסת (הוא נבחר לראשונה בכנסת הרביעית בשנת 1959). צעיר חברי הכנסת היה חבר הכנסת אלכס מילר מסיעת ישראל ביתנו, בן 29 ביום השבעת הכנסת.
ביום חמישי, ה-4 במאי 2006 (ו' באייר ה'תשס"ו), הציג אהוד אולמרט את ממשלתו בפני הכנסת ה-17, וזכה לאמונם של 67 חברי כנסת ממפלגות קדימה, גיל, העבודה וש"ס.
בממשלת אולמרט בעת הצגתה היו חברים 25 שרים. זקן השרים היה המשנה לראש הממשלה והשר לפיתוח הנגב והגליל, חבר הכנסת שמעון פרס (קדימה) בן ה-82 ביום כניסתו לתפקיד, וצעיר השרים היה שר התקשורת, חבר הכנסת אריאל אטיאס (ש"ס) שהיה בן 35 ביום כניסתו לתפקיד.
אנדרטת גדוד 184, אבירי לב
אנדרטת גדוד 184 היא אנדרטה לזכר חללי גדוד 184 מחטיבה 14. האנדרטה ממוקמת בפרוזדור ירושלים.
רקע
גדוד 184 הוקם בשנת 1967 בחטיבה 14 כגדוד טנקים סדיר והשתתף במלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים לחם הגדוד במסגרת החטיבה בקרבות קשים בסיני. הוא לחם מיומה הראשון של המלחמה וספג אבדות כבדות. בין היתר השתתף בכיבוש מרחב החווה הסינית. כינויו אבירי לב אומץ משם מבצע הצליחה של צה"ל לגדה המערבית של תעלת סואץ. מפקדיו במלחמה היו שאול שלו - שנפל בקרב - אברהם אלמוג ובני טרן.
האנדרטה
האנדרטה הוקמה ביער מלך ומלכת ספרד (חלק מיער צרעה), ליד המושב תרום, כחמישה קילומטרים מצפון לבית שמש. האנדרטה ניצבת בצד צומת שבילים ביער. היא מורכבת מכותל זיכרון מפוסל שלפניו רחבה מרוצפת ומגודרת. בפינת הרחבה ניצב עץ אורן טבעי גדול.
חללים ושקעים בכותל יוצרים בו צללית של חיילי שריון היושבים על גבי צריח טנק. מעל הצללית נקבעו סמל הגדוד וסמל חטיבה 14. לפני הכותל, מתחת לצללית, ניצבים אלכסונית שישה לוחות אבן שחורה, הנושאים את שמות 102 חללי הגדוד מאז הקמתו. צללית הלוחות נראית כאילו היא תובת הטנק שמתחת לצריח.
בצידו הימני של הכותל נקבע לוח זיכרון ועל גביו כתובת המספרת את סיפור הגדוד. בצידו השמאלי מתעקל הכותל בקשת כצריח מבוצר. לתחתיתו הוצמדו חלקים של זחל טנק ונגמ"ש ומעליהם נקבעו תרנים שעליהם דגל ישראל ודגלי חיל השריון.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב בשנת 2003 ביוזמת עמותת יוצאי הגדוד.
הורודץ
הורודץ (בבלארוסית: Гарадзе́ц, האראדזייץ; בפולנית: Horodec; ביידיש: האראדעץ) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הורודץ נזכרת לראשונה בשנת 1287 ככפר בבעלות נסיכים. בשנת 1589 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1784 נחפרה ליד העיירה תעלה המחברת בין הנהרות בוג ודנייפר.
מימי שלטון האימפריה הרוסית השתייכה העיירה לנפת קוברין. בשנות השמונים של המאה ה-19 חוברה העיר לקו מסילת הברזל בריסק-פינסק.
יהודי הורודץ
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודץ הוא מאמצע המאה ה-16, ובשנת 1623 נזכרה הקהילה בעיירה ככפופה לקהילת בריסק.
בתחילת המאה ה-20 פעלו בהורודץ ארבעה בתי כנסת, בית מדרש ושני שטיבלים, האחד של חסידות סטולין והשני של חסידות קוברין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי העיירה, ורוב יהודיה נמלטו ממנה. היהודים שנותרו בעיירה גויסו לעבודות כפייה על ידי הגרמנים, ומעת לעת ביצעו בהם כנופיות איכרים ("בלחובצים") מעשי התעללות.
בשואה
לאחר שליטה סובייטית מספטמבר 1939, נכנסו הגרמנים לעיירה ב-24 ביוני 1941, וכעבור זמן קצר הוציאו בה להורג ארבעה יהודים באשמת קומוניזם. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחיוב בעבודות כפייה.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה. ב-26 ביולי 1942 נלקחו יהודי הגטו לתחנת הרכבת המקומית, והוסעו ממנה לאתר ההרג ברונה גורה, שם נרצחו כולם. 15 בעלי מקצוע יהודים שהושארו בחיים הועברו לגטו אנטופול, ושולחו להשמדה עם חיסול המקום.
יוסי קאנץ
יוסף (יוסי) קאנץ (נולד ב-17 במרץ 1942) הוא שחקן, מדבב וצלם ישראלי.
ביוגרפיה
נולד לסופר היידי שמעון קאנץ בסמיפלטינסק שבקזחסטן. ב-1946 עברה המשפחה לגור בעיר ורוצלב שבפולין. בשנת 1957, כשהיה בן 15, עלה לישראל, והיה חבר קיבוץ רוחמה.
לצד עבודתו הענפה כשחקן, קאנץ כותב מדורי צילום בעיתונים.
בתיאטרון
בתיאטרון בית ליסין: ב-1986 שיחק בהצגה "נטושים" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-2010 שיחק בהצגה "מכולת" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בתיאטרון הבימה: ב-1990 גילם את האב בהצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה שעיבד וביים חנן שניר, וב-1991 גילם מפקח משטרה ראשי בהצגה "הפיזיקאים" מאת פרידריך דירנמאט שביים היי קיילוס.
בתיאטרון הקיבוץ: ב-2001 שיחק בהצגה "דממה" מאת רועי רשקס שביים אבי מלכה.
מופיע בהצגת יחיד "אבר זר" שכתב יחד עם איציק סיידוף והועלתה לראשונה בפסטיבל תיאטרונטו 1991.
בתיאטרון באר שבע
גילם את גולדברג בהצגה "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר שביים חנן שניר בתיאטרון באר שבע. ב-1973 שיחק בהצגה "עושה הנפלאות" מאת ויליאם גיבסון. ב-1973 שיחק בהצגה "הרופא בעל כרחו" מאת מולייר שביים דן רונן, ושיחק בהצגה "מילקווד" מאת דילן תומאס שביים דן רונן. ב-1975 שיחק במחזמר "עלי כינור" שכתבה עדה בן-נחום (ע"פ סיפור מאת שלום עליכם) וביים חנן שניר, ושיחק בהצגה "אנדורה" מאת מקס פריש שביים תום לוי. ב-1976 גילם את סר טובי בהצגה "הלילה השנים-עשר" מאת שייקספיר שביים חנן שניר. ב-1977 גילם את פיצ'ם בהצגה "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט שביים אפרים סטן. ב-1978 גילם את הנזיר לורנצו בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר שביים יורם פאלק; גילם את ביציה ב הצגה "שידוכין" מאת ניקולאי גוגול שביימה סופי מוסקוביץ' וגילם את פייטרו בהצגה "הצל" מאת יבגני שוורץ שביים יוסף מילוא. ב-1979 גילם את קרוקסטאד בהצגה "בית הבובות" מאת הנריק איבסן שביים יורם פאלק; שיחק בהצגה "שחטתי את דודתי" שהיה קברט על פי פרנק ודקינד שביים יורם פאלק וגילם מורה בהצגה "האביב מתעורר" מאת פרנק ודקינד שביים חנן שניר.
ב-1980 שיחק בהצגה "העולם בו אנו חיים" מאת קארל צ'אפק שעיבד וביים יוסף מילוא. באותה שנה שיחק בהצגה "חבל שהיא זונה" מאת ג'ון פורד שביים מלקולם מק'קיי. ב-1983 שיחק בהצגה "ליר" מאת אדוארד בונד. ב-1984 גילם שריף ב"כותרת ראשית" מאת בן הכט וצ'ארלס מק'ארתור שביים מיכה לבינסון, וגילם את שאמראייב בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שביים חנן שניר.
בתיאטרון הקאמרי
ב-1986: שיחק בהצגה "חוות החיות" מאת ג'ורג' אורוול שביים גדי רול בתיאטרון הקאמרי; שיחק בהצגה מיכאל קולהאס מאת היינריך פון קלייסט שביים אילן רונן ושיחק בהצגה "החילוני האחרון" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-1988 שיחק בהצגה "נוצות" שעיבד וביים שמואל הספרי (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת חיים באר); שיחק בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים אילן רונן וגילם פועל של משרד החקלאות בהצגה "גשם" מאת גלעד עברון שביים רמי דנון. ב-1989 שיחק בהצגה "אחרי החגים" שכתב שמואל הספרי (ע"פ ספר מאת יהושע קנז) וביים אהרון אלמוג, וגילם את תנחום בהצגה "הגולם" מאת ה. לֵיוִיק שביים גדליה בסר.
ב-1991 שיחק בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שביים בוריס מורוזוב. ב-1992 שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1993 שיחק בהצגה "ענבי זעם" מאת פרנק גלאטי המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ון סטיינבק שביים אילן רונן; שיחק בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט; גילם עורך דין בהצגה "פליישר" מאת יגאל אבן אור שביים עמית גזית ושיחק בהצגה "שיינדלה" שכתבו אמנון לוי ורמי דנון שגם ביים. ב-1994 גילם שוטר בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים עמרי ניצן והייתה קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי, וגילם את בלתזר בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1995 שיחק בהצגה "הקמצן" מאת מולייר שביים גאבור ז'אמבקי, וגילם את רפי איתן בהצגה "פולארד" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן. ב-1996 שיחק בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן; השתתף בהצגה לילדים "מסע הניסים והנפלאות" שכתבו יורם טהרלב ויוסף כרמון שגם ביים; גילם את רודה בהצגה "המנצח" מאת רונלד הארווד שביים מיכה לבינסון ושיחק בהצגה "סיפור משפחתי" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן. ב-1997 שיחק בהצגה "אבא של החתן" מאת יוסף בר-יוסף שביים מיכאל גורביץ'. ב-1998 גילם את קלמן בהצגה "השחקן" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-1999 שיחק בהצגה "אויב העם" מאת הנריק איבסן שביים עמרי ניצן, ובהצגה "אשכבה" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-2000 שיחק בהצגה "דבורה בארון" מאת יהודית קציר שביימה זהרירה חריפאי. ב-2001 שיחק בהצגה "אטום" מאת מתי גולן שביים עודד קוטלר. ב-2002 שיחק בהצגה "טובים השניים" מאת ריי קוני שביים לסלי לוטון. ב-2003 שיחק בהצגה "אישה, בעל, בית" שכת בוביים שמואל הספרי, ועל משחקו בהצגה זו זכה במלגת-פרס על שם שבתאי קונורטי. ב-2006 גילם את אחד מזקני תבי בהצגה "אנטיגונה" מאת סופוקלס שביים חנן שניר; שיחק בהצגה "המפיקים" שביים מיכה לבינסון וגילם את הכומר בהצגה "האב" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג שביים יוסי פולק. ב-2008 שיחק לצד נסים זוהר בהצגה "השיבה לחיפה" שעיבד בעז גאון על פי נובלה מאת ע'סאן כנפאני שביים סיני פתר, ושיחק בהצגה "שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון שביים משה נאור. ב-2013 שיחק בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה, ובהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן. ב-2014 שיחק בהצגה "הסלבריטאים" מאת טוביה ציפין שביים שלמה וישינסקי. ב-2014 שיחק את האומֱן באלקטרה. ב-2015 גילם את אבינעם במחזה "על האש" שכתב וביים דרור קרן. ב-2016 גילם את עמידור במחזה "הזאבים" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-2017 גילם את פרפונט במחזה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב שביים חנן שניר וגילם גם את השופט האת'ורן במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר שביים גלעד קמחי. ב-2020 שיחק במחזה "מתאבל ללא קץ" מאת חנוך לוין.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1971 שיחק בסרט "הסיקריקי" שביים מנחם בינצקי. הסרט עסק בתקופת ימי בית שני והמרד הגדול, והתקציב הנמוך שעמד לרשות הבמאי מנע ממנו להציג את התקופה בצורה משכנעת כלשהי. בגלל איכותו הירודה של הסרט בינצקי לא הצליח למצוא מפיץ לסרטו, ובעקבות כך הסרט הוקרן רק פעם אחת בסינמטק ונגנז.
ב-1978 שיחק בסרטו של זאב רווח "שרגא קטן". ב-1981 גילם אסיר עם מקטרת בסרטו "מסג'יסט הצמרת" שכתבה מרגלית צבי וביים אלפרד שטיינהארדט. ב-1987 שיחק בסרטו של נדב לויתן "ילדי סטלין". ב-1988 גילם שכן בסרט "הקיץ של אביה" שביים אלי כהן. ב-1994 גילם את התובע אמנון טל בסדרת הטלוויזיה "משפט קסטנר" שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש. ב-1997 גילם את יצחק שמיר בסדרת הטלוויזיה "קו 300" שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש. ב-1998 גילם את פרופסור לב מינסקי בסדרת הטלוויזיה "בנדנה ג'ונס" שביים איתן דותן בערוץ הילדים. באותה שנה גילם את אבא של רונה (נעמי פרומוביץ') בסדרת הטלוויזיה "טירונות" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש.
ב-2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה "טיפול נמרץ" שביים רוני קיי, ושיחק בסדרת הטלוויזיה "מיי פירסט סוני" של האחים ברבש. ב-2003 גילם את ד"ר זריצקי בסדרת הטלוויזיה "החצר" שביים אבי כהן. באותה שנה גילם את ב-2004 גילם את אביגדור בסרט "משהו מתוק" שכתב אופיר בביוף וביים דן תורג'מן. בין השנים 2004–2005 גילם את צביקה בסדרת הטלוויזיה "ראש גדול". ב-2005 גילם את דוד בן-גוריון בסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא" שביים איתן לונדנר. ב-2008 שוב גילם את דוד בן-גוריון בסרט "אלטלנה" - עיבוד קולנועי של פרשת אלטלנה שכתב מוטי לרנר וביים אלי כהן. ב-2011 גילם את דגניה בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל" שביים עדי בנימינוב.
דיבוב
ב-1999 דיבב את המפקח שרמן בסרט "סטיוארט ליטל". ב-2005 דיבב את וינקול בסרט "מרי פופינס". ב-2007 דיבב את מונטגומרי בסרט "כוורת בסרט". ב-2009 דיבב את קארל פרדריקסון, הדמות הראשית בסרט "למעלה", אותה דיבב גם בסרט "המשימה המיוחדת של דוג"; ואת טים לוקווד בסרט "גשם של פלאפל". ב-2011 דיבב את מר מרימק בסרט "רנגו", ואת קרבטרי בסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן". ב-2012 דיבב את הלורקס בסרט "הלורקס". ב-2013 דיבב את טים לוקווד בסרט "גשם של פלאפל 2" ואת המלך הנרי בסרט "מליפיסנט".
2003 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 2003 ונוגעים לעולם המוזיקה.
פרסים מוזיקליים
טקס גראמי ה-45 האירוויזיון ה-48 טקס פרסי ה-MTV (אירופה) המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ המצעד העברי השנתי של רשת ג' פרסי אקו"ם
ג'אז
אלבומים מרכזיים שיצאו
מוזיקה קלאסית
יצירות\ אלבומים שיצאו
מזרח אזרבייג'ן
מזרח אזרבייג'ן (בפרסית: استان آذربایجان شرقی, באזרית: Şərqi Azərbaycan ostanı) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר תבריז.
גאוגרפיה
שטחה 45,650 קמ"ר, בערך 2.77% משטחה של איראן, והיא נמצאת בצפון מערב המדינה. ב-2006 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה 3,603,456 תושבים עם צפיפות של 79 נפשות לקילומטר מרובע. הפרובינציה גובלת עם פרובינציית זנג'אן, פרובינציית מערב אזרבייג'ן ופרובינציית ארדביל ועם המדינות ארמניה ואזרבייג'ן. השפות המדוברות באזור הן בעיקר השפה הפרסית והשפה האזרית.
בירת הפרובינציה היא העיר תבריז עם אוכלוסייה של כ-1.6 מיליון תושבים.
האזור הוא הררי ברובו. ההר הגבוה ביותר באזור מגיע לגובה של 3,707 מטר. על הר מישודאגי ממוקם אתר סקי.
האזור היה מיושב עוד בתקופה עתיקה כאשר היה בשליטת מדי. חלק מהאתרים הארכאולוגיים באזור נתגלו כתוצאה מרעידות אדמה, למשל באזור עין אלדין.
בתקופת אלכסנדר הגדול התקיים באזור מרד נגד שלטונו. לפי חוקרי אסלאם, האזור היה מקום הולדתו של זרתוסטרה.
החל מהמאה ה-17 האזור היה במחלוקת בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית. במהלך מלחמת העולם השנייה הצבא האדום כבש את השטח ואף הקים בו מדינת חסות שהתפרקה תוך זמן קצר בלחץ השלטון המרכזי אחרי עזיבת הצבא האדום.
אתרי מורשת
הארגון למורשת תרבותית באיראן ציין 936 נקודות עניין היסטוריות באזור. אתרי המורשת העיקריים כוללים את הבאזאר בתבריז – הבאזאר העתיק הגדול באיראן ומהעתיקים במזרח התיכון כולו המוכר גם כאתר מורשת עולמית, המסגד הכחול בתבריז, שנבנה במאה ה־15, מנזר סטפנוס הקדוש באזור העיר ג'ולפה והכפר התת־קרקעי כנדואן (פר').
על העיוורון
על העיוורון (בפורטוגזית: Ensaio sobre a cegueira) הוא רומן מאת הסופר הפורטוגלי ז'וזה סאראמאגו.
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1995 בפורטוגזית. התרגום העברי של מרים טבעון פורסם בשנת 2001. בשנת 2008 נוצרה גרסה קולנועית לסיפור. לספר נכתב ספר המשך, "על הפקחון".
עלילה
ראשית הסיפור בנהג שמתעוור באופן פתאומי. אין זה עיוורון רגיל, אלא עיוורון מיוחד - הנהג רואה לבן בלבד למול עיניו. עובר אורח מתנדב להסיע את הנהג לביתו, אך לאחר מכן מנצל את עיוורונו וגונב את רכבו. העיוור פונה לרופא עיניים, אולם הרופא אינו מוצא כל פגם בעיניו.
לאט לאט מסתבר שהעיוורון עובר מאדם לאדם; כאשר עיוור (נשא) "מביט" באדם אחר, גם האדם האחר מתעוור. כך נדבקים עובר האורח שגנב את רכב העיוור הראשון, האנשים בחדר ההמתנה של הרופא והרופא עצמו. רק אדם אחד נשאר מחוסן מפני העיוורון - אשת הרופא. כאשר מגפת העיוורון ממשיכה להתפשט מכריזים השלטונות על מצב חירום, ומכניסים את כל העיוורים להסגר בבית משוגעים נטוש במטרה למנוע את התפשטות העיוורון, המכונה ״המגפה הלבנה״. אשת הרופא, שנשארה רואה, מתחזה לעיוורת ומצטרפת לבעלה בהסגר. בית המשוגעים נתון תחת שמירה של כוח צבאי, שיורה בכל מי שמנסה לצאת. בהדרגה מובאים עוד ועוד עוורים למקום, והתנאים נעשים קשים ביותר - המזון לא מגיע בעקביות, המים באיכות ירודה, תנאי התברואה בלתי-אפשריים, ואין אף אדם רואה שיכול לפקח על הנעשה. כנופיה של עיוורים אשר בראשה עיוור נושא אקדח משתלטת באלימות על כל הנמצאים במקום, משתכנת באחד מהחדרים, לוקחת לעצמה את המזון ובהמשך אף אונסת את הנשים.
אשת הרופא, שאינה יכולה לשאת את המצב, רוצחת את ראש הכנופיה בעזרת מספריים, וחברי הכנופיה הנותרים מתבצרים בחדר. לאחר ניסיון מרידה כושל בכנופיה, עיוורת אחת מבעירה את החדר שבו מתבצרת הכנופיה, והאש מתפשטת אל כל בית המשוגעים. העיוורים המבועתים מנסים לברוח מהתופת, ומגלים שהחיילים ששמרו על המקום נעלמו (ככל הנראה התעוורו אף הם), וכי איש אינו מונע מהם לברוח. שישה עיוורים - הרופא, הבחורה במשקפיים הכהים, הזקן בעל הרטייה השחורה והילד הפוזל שהיו בחדר ההמתנה של הרופא והעיוור הראשון ואשתו, בהנהגת אשת הרופא, פונים לעיר, על מנת לחפש את מה שנשאר מבתיהם. מחוץ לבית המשוגעים הם מגלים שכל תושבי העיר התעוורו והאנדלרמוסיה שולטת בכול. אל הקבוצה מצטרף כלב המכונה "כלב הדמעות", שפגש באשת הרופא במהלך אחד משיטוטיה בעיר במטרה למצוא אוכל. הקבוצה מנסה לשמר חיי חברה תקינים בעולם שאין בו חוק ומשטר, ומתמודדת עם קשיי החיים שנוצרו ועם הצורך לחפש מזון ומים. בסוף הספר הראייה חוזרת לכל תושבי העיר, באותו הסדר שבו נדבקו בעיוורון - תחילה לעיוור הראשון, אז לבחורה במשקפיים הכהים, וכן הלאה. הגורם לעיוורון אינו מוסבר במהלך הספר, ונותר בגדר תעלומה.
אמצעים ספרותיים
מעבר לתוכן, ממחיש סרמאגו לקורא את העיוורון גם באמצעים ספרותיים. באופן יוצא דופן, שאינו קיים בדרך כלל בספרות, אין לדמויות בספר שם פרטי או שם משפחה כלשהו. הדמויות מתוארות על ידי סימנים חיצוניים או תכונות, כדוגמת "הרופא", "אשת הרופא", "נהג המונית", "הבחורה במשקפיים הכהים", "הילד הפוזל", וכן הלאה. אפילו גיבורת הספר, אשת הרופא, אינה מוזכרת בשמה לאורך כל העלילה. פרט נוסף התורם ל"עיוורונו" של הקורא הוא היעדר כל סימון מזהה, בשם או במספר לפרקים. היעדר שיום (מתן שם) או מספור לפרקים מתחילת הספר ועד סופו עשוי להקשות על הקורא להתמצא מבחינת מיקומו בספר, והוא נותר, לכאורה, בעיוורונו.
משמעות
הספר עוסק בשאלות המוסר והחוק, ובחיים שבהם חוקים כאלה אינם תקפים. אשת הרופא, היחידה שנשארת רואה לאורך כל המגפה, והקבוצה שעמה, מסמלים את הניסיון לשמר את התרבות והחוק; לעומתם עומדים אנשי הכנופיה בבית המשוגעים, שמנצלים את חולשת האנשים שסביבם כדי לקחת בכוח הזרוע טובות הנאה. שתי הקבוצות האלה מזכירות את שתי קבוצות הילדים שבספר "בעל זבוב".
מבין דפי הספר בולטת הביקורת החברתית הנוקבת: התנהגות הכלל במצב של כאוס ואי סדר, כמתואר בספר, מרמזת על אופי התנהגות החברה כיום. יש הטוענים שלבחירת האשה דווקא, כדמות שנותרה רואה בעוד שכולם מתעוורים, יש משמעות סמלית. הנשים מסוגלות להבין את החולשה והמצוקה, ולעזור במידת הצורך. האשה, כאם, רגישה למצוקות הסובבים אותה, והיא אולי תוכל לפתור בעתיד את בעיות החברה.
את עטיפת המהדורה העברית של הספר נבחר לעטר קטע מהציור "משל העיוורים", מאת פיטר ברויגל האב. בציור זה מופיעים שישה עיוורים, ואף בספר ישנם שישה גיבורים עיוורים, הנמלטים מבית המשוגעים.
220-229 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 229 – 220 לפנה"ס
אלכס בעד ונגד
אלכס בעד ונגד היא סדרת טלוויזיה נעורים ישראלית אשר שודרה בערוץ הילדים למנויי HOT, בשנת 2009.
לסדרה תוכננה עונה שנייה שלא יצאה לפועל בסופו של דבר. בגלל הרומן של מאיה שואף ואלון אבוטבול ב"האלופה 3", בערוץ הילדים חששו לבלבל את הצופים.
עלילה
הסדרה מספרת על אלכס, נערה תיכוניסטית, המנסה לברוח משיעור כתיבה. בעקבות הבריחה הכושלת שלה מהשיעור היא מקבלת עונש לכתוב טור בעיתון בית הספר. רננה, המורה לכתיבה וגם אחראית מערכת העיתון, מבקשת מאלכס הילדה התיכוניסטית המופרעת לעבוד ביחד עם קבוצה בעיתון. אלכס לא רוצה ומבקשת מאביה שימציא בשבילה תירוצים. אביה לא מסכים ולכן היא מנסה לבקש מחברה רובי. היא ניגשת לספרייה ובספרייה מתאהבת בירדן, נער בעל עיניים כחולות שעובד בספרייה. היא מבקשת ממנו לכתוב עימה טור לעיתון בעוד שהיא שוכחת שרובי הזמין אותה לפיצה. לאחר שאלכס הבריזה לרובי, הוא נוקם בה ולא מבקש מרננה להוציא את אלכס מהעיתון. אלכס מחויבת לכתוב לעיתון ועם הזמן מגלה שהיא נהנית מזה. רובי חבר של אלכס מגיל שלוש וחצי והם חברים טובים. רובי מאוהב בסתר באלכס ובפרק הסיום השניים מתנשקים.
וינסטון
ראו גם
}}
משפחת סימפסון
משפחת סימפסון (באנגלית: The Simpsons בתרגום לעברית: הסימפסונים) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית מצבים סאטירית מונפשת, אשר נוצרה על ידי מאט גריינינג עבור רשת FOX האמריקאית, ומשודרת בהצלחה מאז שנת 1989. עלילת הסדרה, אשר עוסקת במשפחה האמריקנית הממוצעת ומתרחשת בעיר הבדיונית ספרינגפילד, מציגה באור הומוריסטי סטריאוטיפים על התרבות, החברה והטלוויזיה האמריקנית. זוהי הסדרה המצוירת הארוכה ביותר בתולדות ארצות הברית. ב-3 במרץ 2021 הוכרז שהסדרה חודשה מראש לעונות ה-33 וה-34 שלה. ב-26 בספטמבר 2021 עלתה לשידור העונה ה-33 שלה בארצות הברית.
בישראל, משודרת הסדרה בערוץ yes TV Comedy, שב-STINGTV ובלוויין. בעבר, שודרה גם בערוץ הראשון, בערוץ ביפ, בערוץ סטאר וורלד ובערוץ הילדים.
היסטוריה
הרעיון לסדרה נהגה על ידי גריינינג זמן קצר לפני שגריינינג הציג את הרעיון שלו לסדרת סרטוני אנימציה קצרים בפני המפיק ג'יימס ל. ברוקס. גריינינג יצר משפחה עם תפקוד לקוי כאשר שמם של הדמויות התבסס על שמות חברי המשפחה שלו, כאשר דמות הילד נקראה בארט במקום שמו שלו. סרטוני אנימציה הקצרים הפכו לפינה קבועה בתוכנית הבידור "המופע של טרייסי אולמן" החל מה-19 באפריל 1987. לאחר שלוש עונות, הוחלט לעבור לפורמט של תוכנית פריים טיים שבועית בת חצי שעה אשר הפכה למעשה לסדרה המצליחה הראשונה של רשת פוקס אשר הצליחה להתברג לרשימת 30 התוכניות הנצפות ביותר בטלוויזיה האמריקאית.
מאז תוכנית הבכורה של הסדרה ב-17 בדצמבר 1989 ועד 2020, הופקו יותר מ-700 פרקים כמו כן, ב-26 ביולי 2007 עלה לאקרנים הסרט "משפחת סימפסון - הסרט", ומאז הוא הספיק לגרוף למעלה מ-526.2 מיליון דולרים ברחבי העולם. ב-2009 רשת "פוקס" הזמינה שתי עונות נוספות של "משפחת סימפסון" ובכך הפכה הסדרה לקומדיית המצבים האמריקאית ששודרה לאורך הזמן הרב ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה, ומחזיקה בתואר דומה לסדרה מצוירת אמריקאית. בנובמבר 2016 הודיעה פוקס על הזמנת שתי עונות נוספות 29 ו-30 מה שיהפוך את הסדרה לסדרת הטלוויזיה עם תקופת השידור הארוכה ביותר בהיסטוריה, לאחר שתעקוף את הסדרה "איש החוק" ("Gunsmoke").
לאורך השנים הסדרה זכתה בעשרות פרסים שונים, בהם 34 פרסי אמי. בגיליון של טיים מגזין אשר יצא ב-31 בדצמבר 1999 הסדרה הוכתרה כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר במאה ה-20. ב-14 בינואר 2000 הוענק לסדרה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה ב-25 בנובמבר 1991 בערוץ הראשון. ולאורך השנים שודרה בחלקה גם בערוץ הילדים, ביפ וסטאר וורלד בתרגום לעברית. בנוסף לכך, פרקים 4 ו-5, "בית חסר כבוד" ו"בארט הגנרל", הופצו מסחרית בדיבוב לעברית על גבי קלטות וידאו ב-1991. מ-2009, החל מהעונה ה-15 ועד ה-23, משודרת הסדרה בערוץ yes Comedy, לאחר הפסקה של כשנתיים, עלתה בערוץ גם העונה ה-30. ב-2014, לאחר הפסקה של כשנה וחצי, חזר הערוץ הראשון לשדר את הסדרה החל מעונתה ה-22 ועד עונתה ה-25, עם זאת, ב-2017 בעת עליית תאגיד השידור הישראלי, תמו שידורי הסדרה באפיק זה.
סקירת סדרה
הסדרה זכתה להצלחה רבה בקרב הצופים מאז תחילתה, והפכה לאחת מסדרות הטלוויזיה המצליחות בעולם. הסדרה זכתה במספר פרסי אמי במהלך שנות שידוריה.
קרחון אמברי
קרחון אמברי (באנגלית: Embree Glacier) הוא קרחון בצפון החלק המרכזי של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
משפחת סימפסון
הדמויות
התוכנית כוללת מגוון רחב של דמויות אשר כולל בין השאר את חבריו לעבודה של הומר, צוות המורים של הילדים, חבריהם של המשפחה, המשפחה המורחבת, אנשי העיר והידוענים המקומיים של ספרינגפילד. דמויות המשנה של הסדרה נועדו במקור למלא תפקידים קטנים בעלילה בלבד אך לאורך השנים לאור ההצלחה של חלק מדמויות המשנה הם זכו לתפקידים מורחבים ולעיתים אף לפרקים שלמים שהתמקדו בהם.
העולם של משפחת סימפסון
עלילת הסדרה מתרחשת בעיר אמריקאית בדיונית בשם ספרינגפילד. המיקום המדויק של העיר הבדיונית בארצות הברית לא צוין באופן מפורש עד היום. עם זאת, לאורך השנים מעריצים רבים של הסדרה ניסו לקבוע את מיקומה של העיר בהתאם למאפיינים שונים של העיר, הסביבה הגאוגרפית והאתרים הסמוכים לה אשר מופיעים לאורך כל פרקי הסדרה ומרמזים, לדעת מעריצי הסדרה, על המיקום המדויק של העיר בארצות הברית. בתגובה, צוות ההפקה השתדל לאורך כל השנים לספק מידע מינימלי ככל האפשר או מידע סותר לגבי המיקום המדויק של ספרינגפילד בארצות הברית.
קרחון אמברי
גאוגרפיה
הקרחון מנקז את מורדותיהם המזרחיים של הר הייל, הר דייוויס והר בנטלי, את המדרונות הצפוניים של הר אנדרסון, ואת המדרונות הצפון מערביים של רכס פרובודה.
משפחת סימפסון
העולם של משפחת סימפסון
השם "ספרינגפילד" הוא אחד משמות העיירות הנפוצים ביותר בארצות הברית וקיים במעל לחצי מהמדינות בארצות הברית. ספרינגפילד והאזור הסמוך לעיר מכילים קווי חוף, מדבריות, אדמות חקלאיות והרים גבוהים אשר מוצגים לאורך פרקי הסדרה בהתאם לצורך בעלילת הפרקים. למרות זאת, גרייניג ציין כי לספרינגפילד יש הרבה במשותף עם פורטלנד, אורגון - העיר בה גרייניג גדל.
מוטיבים מרכזיים
הסדרה משתמשת במבנה המקובל של קומדיות המצבים כבסיס שלה. הסדרה ממתמקדת בחייהם של חברי משפחה אמריקאית בעיר אמריקאית טיפוסית. עם זאת, בשל העובדה שהסדרה מונפשת, היקף הסדרה גדול יותר מזה של קומדיית מצבים טיפוסית. העיר ספרינגפילד מהווה למעשה עולם שלם בו הדמויות הראשיות מסוגלות לחקור את הסוגיות העומדות בפני החברה המודרנית. באמצעות העובדה שהומר עובד בתחנת כוח גרעינית, יוצרי הסדרה מסוגלים להציג בסדרה בעיות אקטואליות הקשורות לאיכות הסביבה. העובדה הבולטת ביותר בהקשר זה היא שבכל פעם שתחנת הכוח הגרעינית מופיע במסך, נשמעת ברקע צווחה של עורב כדי להמחיש את האפרוריות של המקום. באמצעות העובדה שבארט וליסה לומדים בבית הספר היסודי של ספרינגפילד, יוצרי הסדרה מסוגלים לעסוק בסוגיות אקטואליות שונות בתחום החינוך. כמו כן, קיים מגוון גדול במיוחד של ערוצי תקשורת מקומיים בהם תוכניות טלוויזיה מקומיות לילדים ומהדורת החדשות המקומית אשר מאפשרים ליוצרי הסדרה להתבדח על חשבון עצמם בפרט ועל תעשיית הבידור בכלל.
קרחון אמברי
יובלי הקרחון
היובלים הבאים מזינים את הקרחון:
משפחת סימפסון
מוטיבים מרכזיים
מבקרים אחדים טוענים כי התוכנית למעשה בעלת אופי פוליטי ונטייה לשמאל הפוליטי האמריקאי. אל ג'ין הודה בראיון כי. במקרים רבים מוצגת בתוכנית הערכה עבור אידיאלים ליברלים, אף על פי שהתוכנית מכילה בדיחות על כל גוני הפוליטיים בארצות הברית. התוכנית מרבה להציג את הממשלה והתאגידים הגדולים כישויות אשר נוהגות לנצל את העובד הממוצע. על כן, הכותבים נוטים לעיתים רבות להציג דמויות סמכות באור שלילי או לא מחמיא. לאורך הסדרה הפוליטיקאים מוצגים כאנשים מושחתים, כמרים כגון הכומר לאבג'וי מוצגים כאנשים אדישים והמשטרה המקומית מוצגת כחסרת יכולת. מטה המפלגה הרפובליקנית בספרינגפילד מורכב מעשיר רשע (ברנז), עשיר קפיטליסט מטקסס, יהודי (קראסטי), ערפד וגרסה פארודית לשוורצנגר (ריינר וולפקסטל). גם סיידשואו בוב חבר במפלגה, והוא פושע מורשע.
קרחון אמברי
גילוי הרכס
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961. מיפוי האזור בוצע שנית בשנת 1988.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם מייג'ור הנרי אמברי (Henry Embree), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בשנת 1956.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
משפחת סימפסון
מוטיבים מרכזיים
דת היא גם אחד הנושאים בהם התוכנית נוטה להתמקד לעיתים קרובות. בעתות משבר, הקרבה של המשפחה לאלוהים גדלה. כמו כן, פרקים שונים בסדרה עסקו ברוב הדתות הגדולות.
תחילת הדרך
גריינינג הגה לראשונה את הרעיון לסדרה בלובי של משרדו של ג'יימס ל. ברוקס. ברוקס ביקש מגריינינג שיציג בפניו רעיון לסדרת סרטוני אנימציה קצרים, כאשר גריינינג ייעד בתחילה להציג בפני ברוקס את סדרת הקומיקס פרי עטו "Life in Hell" ולהציע להנפישה. אף על פי כן, כאשר גריינינג הבין כי המשמעות של הנפשת Life in Hell תהיה כי הוא יאלץ להעביר את זכויות הפרסום של Life in Hell, הוא בחר להציג בפני ברוקס רעיון אחר לסדרת הסרטונים אשר תעסוק במשפחה אמריקאית ממוצעת בעלת תפקוד לקוי. את שמות הדמויות בסדרה הביא גריינינג משמותיהם של בני משפחתו. הומר ומרג'ורי (מארג' בקצרה) הם שמות הוריו, וליסה ומרגרט (מגי בקצרה) הם שמות אחיותיו הקטנות. מאט ציין כי משום שהוא לא רצה לקרוא לילד במשפחה על שמו, הוא החליט לקרוא לו בארט ("Bart"), אנגרמה באנגלית של המילה "brat", שמשמעותה פרחח.
משפחת סימפסון הופיעה בפעם הראשונה כסדרת קטעים קצרצרים ב"המופע של טרייסי אולמן". סרטון האנימציה הראשון, "לילה טוב", שודר ב-19 באפריל 1987. גריינינג הגיש לאנימטורים סקיצות בסיסית של הדמויות כאשר הוא הניח כי הם ישפרו את מראה הדמויות. עם זאת, האנימטורים השתמשו העתיקו באופן מוחלט את המראה של הסקיצות הראשוניות של גריינינג - דבר אשר הוביל למראה הפשוט של הדמויות בסרטונים הראשונים.
רשת פוקס לא הייתה בטוחה שהצופים יתעניינו בתוכנית. המפיקים הציעו להפיק שלוש תוכניות קצרות בנות שבע דקות כל אחת ובנוסף ארבעה פרקים מיוחדים, זאת כדי להרגיל את הצופים לדמויות. בסופו של דבר הם הימרו וביקשו מפוקס להפיק 13 פרקים מלאים באורך חצי שעה. בתחילה תוכננה הצגתה של תוכנית הבכורה בסתיו 1989, אך בשל בעיות קריטיות עם הפקת האנימציה של הפרק "Some Enchanted Evening" ("ערב קסום כלשהו") החל השידור ב-17 בדצמבר 1989, בפרק "Simpsons Roasting on an Open Fire". הפרק "Some Enchanted Evening" שודר במאי 1990 כפרק סיום העונה.
קבלת הסדרה
הסדרה עוררה פולמוס ציבורי בנוגע לדמותו של בארט סימפסון, שמתואר בה כנער בעייתי ומרדן שגורם לצרות ומצליח להתחמק מעונש עליהן. ארגוני הורים בארצות הברית טענו שבארט הוא מודל חיקוי שלילי לילדים הצופים בתוכנית. כאשר חולצה של הסדרה ועליה תמונתו של בארט עם הכיתוב "תת-הישגי וגאה בזה, אחי!" החלה להמכר, אסרו בתי ספר רבים את לבישתה בתחומיהם.
התייחסות למחלוקת בנוגע לדמותו של בארט הייתה בפרק הפותח של העונה השנייה של התוכנית. בפרק זה בית ספרו של בארט רצה שהוא יחזור על לימודיו בכיתה ד', כאשר יועץ בית הספר אף ציטט מן החולצה ואמר "הוא לא מגיע להישגים... וגאה בכך!".
בספטמבר 1990 אמרה ברברה בוש שלדעתה משפחת סימפסון היא התוכנית המטומטמת ביותר שהיא ראתה. שש שנים לאחר מכן שודר פרק בו ג'ורג' בוש האב וברברה עוברים לגור בספרינגפילד ועוזבים לאחר שג'ורג' רב עם הומר סימפסון. את ג'ורג' וברברה דיבבו שחקני קול. באחד מאוספי ה-DVD של הסדרה מוצגים מכתבים שנשלחו בין ברברה בוש וצוות הסדרה.
ב-9 בפברואר 1997, עקפה "משפחת סימפסון" את "משפחת קדמוני (הפלינטסטונס)" כסדרת האנימציה ששודרה בפריים-טיים לאורך התקופה הארוכה ביותר וגם את "צבי הנינג'ה" שנתיים אחרי. ב-2004 הפכה הסדרה לקומדיית המצבים והאנימציה הארוכה ביותר בהיסטוריה לאחר שעקפה את "הרפתקאות אוזי והרייט" ששודרה בשנות ה-50 וה-60. באוקטובר 2004 עקפה אותה הסדרה "סקובי דו" כסדרת האנימציה האמריקנית בעלת מספר הפרקים הגדול ביותר, אולם לאחר ש"סקובי דו" ירדה מהמסכים באפריל 2005, "משפחת סימפסון" השיבה לעצמה את הבכורה בסוף העונה ה-17 עם 378 פרקים. מחוץ לארצות הברית ישנן סדרות אנימציה בעלות מספר פרקים גדול עוד יותר, כמו סדרת האנימה "דורימון".
גיליון של המגזין "טיים" מ-1998, שעסק בהישגים הגדולים באמנות ובתרבות של המאה ה-20, הכתיר את משפחת סימפסון כסדרה הטובה ביותר של המאה. באותו גיליון נבחר בארט סימפסון לאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם, הדמות הבדיונית היחידה ברשימה.
הסדרה זכתה בפרסים רבים וביניהם 34 פרסי אמי. כמו כן זכתה הסדרה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
יוצרי הסדרה הרבו לשלב בה הופעות-אורח של סלבריטאים, ערכו פארודיות רבות על סרטים קלאסיים ובנוסף שזרו בדברי הגיבורים בדיחות רבות עם קריצה לצופים. "האזרח קיין" ו"הסנדק" הם שני סרטים שנעשו עליהם פארודיות רבות במהלך הסדרה.
באפריל 2009 הנפיק שירות הדואר האמריקני סדרת בולים של משפחת סימפסון. ביקורות הסדרה השתנו עם השנים, אך הצלחתה ענקית וממשיכה גם היום. ב-IMDb, הסדרה קיבלה דירוג של 8.7, והתמקמה במקום ה-100 של רשימת 250 הסדרות המצליחות ביותר בכל הזמנים על פי IMDb, וב- ROTTEN TOMATOES, הסדרה קיבלה ציון של 85%.
ביקורת על ירידה באיכות
במהלך העונות הראשונות המבקרים נהגו לשבח את הסדרה על שנינותה, על הריאליזם שלה ועל התחכום שלה. במהלך סוף שנות התשעים, הביקורות החלו להיות פחות אוהדות בהתמדה. חלק מהמבקרים החלו לומר כי התוכנית הפכה מייגעת. עד שנת 2000 חלק מקהל המעריצים האדוקים של הסדרה החלו לציין שהסדרה השתנתה באופן בו בעבר העלילה הייתה ממוקדת בדמויות מסוימות על פרק וכי כעת, לפי טענתם, מושם בעיקר דגש על קטעי הומור היתוליים. מייק סקאלי, אשר שימש בתפקיד ה-Show Runner של התוכנית החל מהעונה התשעית ועד העונה השתים-עשרה, היה המוקד לביקורת רבה על הירידה באיכות הסדרה. כריס סולנטרופ (Chris Suellentrop) ממגזין האינטרנט "סלייט" כתב כי.
בשנת 2004, הארי שירר מתח ביקורת על מה שנתפס בעיניו כירידה באיכות הסדרה:. בתגובה מסר דן קסטלנטה:.
מפיקים בפועל
מאט גריינינג וג'יימס ל. ברוקס שימשו כמפיקים בפועל של התוכנית לאורך כל שנות התוכנית, וגם שימשו כיועצים קריאטיביים. סאם סימון, אשר שימש כמנהל קריאייטיב לאורך ארבע העונות הראשונות של הסדרה, עדיין מקבל קרדיט כ"מפיק בפועל",אף על פי שהפסיק להיות חבר בצוות התוכנית מאז שנת 1993, ונפטר בשנת 2015 ממחלת הסרטן. בנוסף לכך, אחד הכותבים של הסדרה משמש כ-Show runner והוא זה שצריך לקבל את ההחלטות הסופיות בנוגע לכתיבה ואשר אמון על ההפקה של התוכנית לאורך כל העונה.
צוות הכותבים
צוות הכותבים של הסדרה מורכב מ-16 כותבים אשר מציעים את רעיונותיהם לפרקים אפשריים בתחילת כל חודש דצמבר. הכותב הראשי של כל פרק כותב בתחילה את הטיוטה הראשונית לפרק. במהלך פגישות כותבים אשר מתבצעות לאחר מכן הטיוטה הראשונית משוכתבת לכדי התסריט הסופי של הפרק עצמו כאשר הכותבים מוסיפים או מסירים בדיחות וסצינות, ובהתאם נקרא, לעיתים, צוות המדבבים של הסדרה לדבב מחדש חלקים מהתסריט אשר נוספו לתסריט או עובדו מחדש. האחראי על העבודה בפגישות הללו הוא ג'ורג' מאייר אשר היה שותף בפיתוח התוכנית החל מהעונה הראשונה. לדברי הכותב ג'ון ויטי, מאייר בדרך כלל הוגה את מיטב השורות בחלק מהמפגשים אף על פי שכותבים אחרים זוכים למלוא הקרדיט על התסריט הסופי. ההפקה של כל פרק נמשכת שישה חודשים ובשל כך רק לעיתים נדירות התוכנית כוללת תגובות לאירועים אקטואליים. עם זאת, לעיתים כן מוזכרים בסדרה אירועים אשר צפויים מבעוד מועד כגון אולימפיאדה או סופרבול.
ג'ון שוורצוולדר, אשר זכה לקרדיט עבור שישים פרקים של הסדרה, הוא הכותב הפורה ביותר מתוך צוות הכותבים של הסדרה. אחד מכותבי העבר המוכרים ביותר של הסדרה הוא קונאן או'בריין, אשר היה שותף בכתיבת מספר פרקים בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 לפני שהחליף את דייוויד לטרמן כמנחה של תוכנית האירוח "Late Night". הקומיקאי הבריטי ריקי ג'רווייס כתב את הפרק "Homer Simpson, This Is Your Wife", ובכך הפך לידוען הראשון אשר גם כתב פרק בסדרה וגם השתתף בעצמו כדמות אורחת. כמו כן, סת' רוגן ואוון גולדברג, התסריטאים של הסרט "סופרבאד - חרמן על הזמן" צפויים לכתוב תסריט לפרק בסדרה ורוגן מיועד לדבב דמות אורחת בפרק זה.
בסוף שנת 2007 צוות הכותבים של הסדרה היה שותף בשביתה יחד עם שאר התאגדות התסריטאים האמריקאית (Writers Guild of America). צוות הכותבים של התוכנית הצטרף לאיגוד במהלך שנת 1998.
מדבבים
ישנם שישה מדבבים ראשיים לתוכנית: דן קסטלנטה המדבב את קולותיהם של הומר סימפסון, אברהם סימפסון, קראסטי הליצן, בארני גמבל, ראש העיר קווימבי ועוד דמויות רבות (בעונה 20 הוא מדבב גם את הג'יני, אותו דובב בסרט שובו של ג'אפר). עם אלו, הוא היחיד מבין השחקנים, עד כה, אשר הופיע בסדרה בתפקיד עצמו. ג'ולי קאוונר מדבבת את מארג' סימפסון ואת אחיותיה, אמה ובפרק אחד גם את דודתה בנוסף למספר דמויות ילדים בסדרה. היא ידועה גם כאחת אשר אינה מוכנה לבצע את קולה של מארג' בפומבי, על מנת שלא להרוס את המסתוריות של קולה של דמות מצוירת. קסטלנטה וקאוונר היו חברים בצוות השחקנים של "המופע של טרייסי אולמן", התוכנית שבזכותה התחילה הסדרה.
ננסי קארטרייט מדבבת את קולותיהם של בארט סימפסון, נלסון מאנץ וראלף וויגאם בנוסף למספר ילדים נוספים בסדרה. ירדלי סמית', המדבבת של ליסה סימפסון, היא המדבבת הראשית היחידה אשר מדבבת באופן קבוע רק דמות אחת בסדרה. מפיקי הסדרה החליטו במקור לערוך אודישנים לתפקידים של בארט וליסה. סמית' ניגשה במקור עבור דיבוב דמותו של בארט, אך אחראית הליהוק, בוניטה פיטילה, החליטה שהיא לא מתאימה לתפקיד משום שהקול שלה היה גבוה מדי. סמית' קיבלה את התפקיד של ליסה במקום זאת. ננסי קארטרייט ניגשה במקור להיבחן עבור דמותה של ליסה, אבל כאשר היא הגיעה לאודישן ונוכחה לדעת שליסה הוצגה באותה העת כבת האמצעית עם אישיות לא מפותחת מספיק, היא החליטה שהיא מעוניינת דווקא להיבחן עבור דמותו של בארט, אשר תואר כ"ערמומי, שואף לבינוניות, שונא את בית ספר, חצוף ופיקח". מאט גריינינג נתן לה לנסות להיבחן את החלק הוא במקום זאת, ולאחר ששמע את קולה הודיע לה כי היא התקבלה בו במקום. קארטרייט הייתה המדבבת היחידה מבין ששת המדבבים הראשיים של הסדרה אשר עברה הכשרה מקצועית בתחום לפני שהתקבלה לעבוד בתוכנית.
שני מדבבים ראשיים נוספים, האנק עזריה והארי שירר, אינם מדבבים את קולם של חברי המשפחה אך מדבבים את רוב הקולות הגבריים של תושבי העיר. האנק עזריה מדבב את מו הברמן, מפקח המשטרה המקומי צ'יף וויגאם, בעל המכולת אפו, קארל קארלסון ועוד דמויות רבות אחרות. הארי שירר מבצע, כנראה, את המגוון הגדול ביותר של דמויות כאשר ביניהן המיליונר מר מונטגמרי ברנז, עוזרו ווילן סמית'רס, המנהל סימור סקינר, נהג האוטובוס אוטו מאן, לני לאונרד, נד פלנדרס, הכומר לאבג'וי, ד"ר ג'וליוס היברט ועוד. מלבד הארי שירר, כל שאר המדבבים הראשיים בסדרה זכו עד היום בפרסי אמי בקטגוריית הדיבוב עבור עבודתם בסדרה. ב-14 במאי 2015 הודיע הארי שירר שהוא עוזב את הסדרה. אולם ב-7 ביולי 2015, פורסם כי הסכים להמשיך בתפקידו.
בכל הקרדיטים של הפרקים, פרט לפרק אחד, רשומים השחקנים ללא ציון הדמויות שהם מגלמים, כיוון שבמהלך העונות המוקדמות של הסדרה רשת פוקס וצוות ההפקה החליטו לשמור את זהות המדבבים בסוד כדי למנוע מצופים לקשר בין הדמויות לבין זהות המדבבים. לנוכח המספר הרב של השאלות לגבי זהות המדבבים, החליטו צוות ההפקה לציין את הרשימה המלאה של הדמויות, בפרק ה-17 בעונה השנייה. בשנת 2003 התראיין צוות המדבבים הראשי בתוכנית "סטודיו למשחק", במהלכה הם גם ביצעו את קולותיהם של הדמויות הראשיות בסדרה.
עד 1998, ששת המדבבים הראשיים של הסדרה קיבלו משכורת של 30,000 דולרים לכל פרק. בשנת 1998 המדבבים הראשיים היו מעורבים בסכסוך עם רשת פוקס לגבי גובה המשכורת שלהם. החברה איימה להחליף אותם בצוות מדבבים אחר, ועל מנת להרתיע אותם אפילו החלו לערוך אודישנים לצוות המדבבים החדש שיחליף אותם. יוצר הסדרה מאט גריינינג תמך במאבק של המדבבים. עם זאת, המחלוקת נפתרה לבסוף ומשנת 1998 ועד שנת 2004 כל אחד מהמדבבים הראשיים קיבל 125,000 דולרים לכל פרק. הכנסות של התוכנית המשיכו להיות במגמת עלייה בעקבות ההצלחה הגדולה לה זכתה הסדרה בשידורי סינדיקציה וממכירת פרקי התוכנית במהדורת ה-DVD, ובשל כך באפריל 2004 צוות המדבבים הראשי החל לשבות ודרש העלאה במשכורת ל-360,000 דולרים לכל פרק. המחלוקת נפתרה כעבור חודש. בשנת 2008, ההפקה של העונה העשרים התעכבה עקב משא ומתן מול צוות המדבבים הראשי שדרש כעת העלאת שכר לגובה של 500,000 דולרים לפרק. המחלוקת נפתרה לבסוף והשכר של המדבבים הראשיים הועלה ל-400,000 דולרים לכל פרק.
ביוני 2020, עקב מחאות ג'ורג' פלויד, הוחלט כי הסדרה תפסיק להשתמש בשחקנים לבנים על מנת לדבב דמויות שאינן לבנות, ביניהן: אפו, שעד היום מדובב על ידי האנק עזריה. עזריה עצמו הביע נכונות להפסיק לדבב את הדמות לאחר פניות רבות אליו מצד אמריקאים ממוצא הודי.
בנוסף לצוות המדבבים הראשי, פמלה היידן, טרס מקניל, מרסיה וואלאס, מגי רוזוול, וראסי טיילור מדבבים גם כן את הקולות של דמויות המשנה בסדרה. בין השנים 1999 עד 2002, מרשה מיצמן גייבן דיבבה את הדמויות הקבועות של מגי רוזוול. לאורך השנים קארל וידרגוט השתתף גם כן בדיבוב של מספר תפקידים קטנים בסדרה. מדבבים אורחים אשר הופיעו לאורך השנים הרבות בתוכנית כוללים את אלברט ברוקס, פיל הרטמן, ג'ון לוביץ, ג'ו מאנטגנה, וקלסי גראמר.
לעיתים קרובות מופיעים בסדרה מדבבים אורחים ממגוון רחב של מקצועות, כולל שחקנים, ספורטאים, סופרים, להקות, מוזיקאים ומדענים. במהלך העונות הישנות, רוב האורחים כיכבו כדמויות אורחות, אך עם השנים המדבבים האורחים החלו להופיע בסדרה בתפקיד עצמם. טוני בנט היה המדבב האורח הראשון שהופיע בתפקיד עצמו בסדרה בפרק החמישי של העונה השנייה. הסדרה מחזיקה בשיא העולמי של מספר האורחים בסדרת טלוויזיה.
לאורך השנים הסדרה דובבה למספר שפות אחרות. בהן יפנית, גרמנית, ספרדית ופורטוגזית. משפחת סימפסון היא גם אחת מהסדרות הבודדות אשר מדובבת גם לצרפתית וגם לצרפתית קנדית (Quebec French). הסדרה משודרת גם בדיבוב לערבית, אך בשל המנהג האיסלאמי, היבטים רבים של התוכנית שונו תוך כדי עריכה. לדוגמה, בגרסה הערבית הומר נוהג לשתות סודה במקום בירה ונוהג לאכול נקניק מצרי במקום נקניקייה בלחמנייה. בשל השינויים הללו, הגרסה הערבית של הסדרה גררה תגובות שליליות מצד מעריצי הסדרה באזורים הללו. בנוסף, בישראל חוץ מהסרט הסדרה לא דובבה מעולם.
אנימציה
מספר אולפני אנימציה אשר פועלים בארצות הברית ומחוץ לה אחראים על הנפשת הסדרה. לכל אורך התקופה בה הופקו סרטוני האנימציה הקצרים של משפחת סימפסון עבר התוכנית של טרייסי אולמן, האנימציה הופקה רק בארצות הברית על ידי בית ההפקה Klasky Csupo. עם ההופעה הראשונה של הסדרה, בשל הגדלת עומס העבודה, רשת פוקס העבירה את ההפקה במסגרת חוזה משנה למספר אולפני אנימציה בינלאומיים, אשר ממוקמים בקוריאה הדרומית. אולפנים אלו הם AKOM, Anivision, Rough Draft Studios, U.S. Animation, Inc., ו- Toonzone Entertainment. האמנים באולפן האנימציה "U.S. Animation, Inc" אחראים על הכנת הסטוריבורד, עיצוב הדמויות החדשות והכנת הרקעים. לאחר שהחומר הראשוני נשלח לאולפני האנימציה בחו"ל, האולפנים בחו"ל עובדים על יצירת כל הפריימים של האנימציות, צביעת הפריימים, ומבצעים רינדור לאנימציה. המוצר הסופי נשלח חזרה לארצות הברית לרשת פוקס כשלושה עד ארבעה חודשים מאוחר יותר.
נקטורוס מצוי
נקטורוס מצוי (mudpuppy) - דו חי שוכן מים. גופו של מין זה מוארך וצבעו חום כהה הזרוע כתמים שחורים. הזנב פחוס בצדדיו ומשמש לתנועה במים. הראש שטוח והעיניים קטנות. מאחורי ראשו ישנם שלושה זוגות של זימים חיצוניים דמויי שיח זעיר, ואשר באמצעותם מסוגל הנקטורוס לנשום, משום שריאותיו מנוונות. רגליו קצרות ואינן חזקות, ובעזרתן הוא נע באיטיות על קרקעית הנחל בחפשו מזון. את מרבית היום הוא מבלה במנוחה ועם הגיע הלילה הוא יוצא לשחר לטרף. הנקבה מטילה את הביצים במים רדודים בשלהי האביב. מן הביצים בוקעים צאצאים, הדומים בכל לבוגרים אך זעירים במידתם (בניגוד לראשנים).
אורך בוגר: 20-30 ס"מ <BR> מספר ביצים בהטלה: 60-70 <BR> אורך הצאצאים עם בקיעתם: 18 מ"מ <BR> מזון: ביצי דגים, דגיגים, רכיכות <BR> תפוצה: נהרות ואגמים בדרום קנדה ומזרח ארצות הברית
משפחת סימפסון
אנימציה
במשך שלוש העונות הראשונות, בית ההפקה Klasky Csupo הפיק את הסדרה בארצות הברית בלבד. בשנת 1992 חברת ההפקה של התוכנית, סרטי גרייס (Gracie Films), העבירה את ההפקה לאולפני האנימציה "Film Roman" שהנפישו את הסדרה מאז. במהלך העונה ה-14, ההפקה עברה מאנימציית cel מסורתית לאנימציה ממוחשבת. הפרק הראשון של הסדרה בו נעשה שימוש בגרפיקה ממוחשבת היה הפרק "Radioactive Man" בשנת 1995. האנימטורים השתמשו גם באנימציה ממוחשבת במהלך הפקת הפרק "Tennis the Menace" בעונה ה-12, אבל סרטי גרייס עיכבו את המעבר לשימוש בגרפיקה ממוחשבת עד שתי עונות מאוחר יותר.
החל מהעונה ה-20 ההפקה של פרקי הסדרה עברה לאיכות HD.
הפתיח
הפתיח של הסדרה הוא אחד מהמאפיינים הייחודיים הבולטים ביותר של הסדרה. רוב הפרקים מתחילים כאשר המצלמה מתקרבת לכיוון העיר ספרינגפילד. המצלמה עוקבת אחר בני המשפחה בדרכם הביתה. לאחר שכולם מגיעים לביתם, הם מתיישבים על הספה בסלון על מנת לצפות בטלוויזיה. הפתיח של הסדרה נוצר על ידי דייוויד סילברמן והיה הפרויקט הראשון עליו הוא עבד כאשר הפקת הסדרה החלה. המנגינה אשר מלווה את קטע הפתיח של הסדרה הולחנה בשנת 1989 על ידי המוזיקאי דני אלפמן לאחר שגריינינג ניגש אליו וביקש ממנו שילחין את מנגינת הפתיחה של הסדרה בסגנון רטרו. לאלפמן לקחו סך הכל יומיים להלחין את מנגינת הפתיחה של הסדרה.
אחד ההיבטים הייחודיים של פתיח התוכנית הם חלקים ממנו אשר משתנים בכל פרק:
פתיחים ייחודיים בולטים
בנוסף לכך היו במהלך הסדרה פתיחים פרודיים על סדרות מפורסמות, כגון: 24, משחקי הכס, שובר שורות, מד מן ועוד. באחד מפרקי העונה ה-30 היה סיומת של משימה בלתי אפשרית.
גרסאות פארודיות של הפתיח
בפרקים מסוימים היו גרסאות לפתיח באמצע הפרק:
פרקי ליל כל הקדושים
פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים הפכו למסורת שנתית. פרק ליל כל הקדושים הראשון בסדרה שודר ב-25 באוקטובר 1990 במהלך העונה השנייה של הסדרה. פרקי ליל כל הקדושים מכילים שלושה סיפורים נפרדים (אך לא מקבילים) בהם מככבים בני משפחת סימפסון. פרקי ליל כל הקדושים הם בדרך כלל מסוג אימה או מדע בדיוני ולעיתים קרובות מהווים פרודיה או מחווה לסרטים מפורסמים מאותם הז'אנרים הקולנועיים. פרקי ליל כל הקדושים הם בדרך כלל הפרקים היחידים בסדרה שבהם קורים דברים "על טבעיים" או "סיפורים מהאגדות". בנוסף, פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים תמיד מתקיימים מחוץ לרצף העלילתי של התוכנית.
הומור
התוכנית משתמשת גם באמרות כנף (catchphrases) ולרוב הדמויות הראשיות והמשניות בסדרה יש לפחות אימרת כנף אחת אותה הם נוהגים לומר לעיתים קרובות. ביטוי בולט הוא מילת התסכול המפורסמת של הומר סימפסון "". חלק מאימרות הכנף של בארט, כגון "אי קארמבה!", "אל תהיה פרה, בנאדם!" ו"אכול את המכנסים שלי!" היו פופולריים במיוחד בתחילת שנות התשעים בהדפסים על חולצות. עם זאת, בארט כמעט ולא עשה שימוש בשלושת הביטויים הללו לאחר שהם הפכו פופולריים דרך מסחור. השימוש באימרות הכנף דעך במיוחד בעונות האחרונות של הסדרה.
הפרק בסדרה The Greatest Story Ever D'ohed מתרחש ברובו בישראל. במהלך הפרק המשפחה מבקרת במספר אתרים בישראל תחת הדרכתו של מדריך ישראלי במיוחד שאותו מגלם הקומיקאי היהודי סשה ברון כהן. בפרק מוצגים מאפיינים ישראליים רבים.
הפרק הראשון בעונה ה-26, התמקד בעבר ובהווה היהודי של קראסטי הליצן. בפרק שולבו בדיחות רבות על היהדות, ובסופו, נראה "גן העדן היהודי" שמככבים בו שמונה יהודים מפורסמים: קרל מרקס, ליאון טרוצקי, גולדה מאיר, אלברט איינשטיין, האחים מרקס, ג'ו ליברמן וישו. בנוסף בעונה 20 פרק 4, מופיעה גולדה מאיר כרוצחת שמשתמשת בשוריקן בצורת מגן דוד כנשק.
בעונה 29 בגראג' של המשפחה נראית קופסה עליה כתוב "אביזרי הומור-ספה משומשים".
ביטויים
מספר תחדישים הומצאו במקור בסדרה והפכו עם השנים לפופולריים בשפה המדוברת הרגילה. הביטוי המפורסם ביותר בסדרה היא מילת התסכול המפורסמת של הומר סימפסון, "", אשר בשל הפופולריות הרבה לה זכתה נכללה במילון האנגלי של אוקספורד, אך ללא סימן הקריאה. הגדרת המילה קובעת כי היא "מביעה תסכול, בעת ההכרה כי דברים השתבשו או לא התרחשו כמתוכנן, או בעקבות אמירה או עשייה טפשית". דן קסטלנטה ציין בעבר כי הוא שאל את הביטוי מג'יימס פינאליסון, שחקן אשר הופיעה בסרטי השמן והרזה אשר נהג להגות את הביטוי באופן מוארך יותר ובטון בכייני יותר. הבמאי של הסדרה ביקש מקסטלנטה לקצר את הנהימה ובכך היא הפכה לאחת מאימרות הכנף המוכרות ביותר בסדרה. בשנת 2008 נכנסה מילה נוספת מהסדרה למילון האנגלי קולינס: המילה "מה" "meh" אותה נוהגים בארט וליסה לומר כהפגנת אדישות.
טלוויזיה
הסדרה הייתה סדרת האנימציה הראשונה שזכתה להצלחה גדולה בפריים טיים בארצות הברית מאז התוכנית "Wait Till Your Father Gets Home" אשר שודרה בפריים טיים בארצות הברית במהלך שנות השבעים. במהלך רוב שנות השמונים סדרות האנימציה נחשבו מתאימות רק לילדים, וכמו כן ההפקה של תוכניות האנימציה הייתה גבוהה מדי בשביל להגיע לאיכות אשר תתאים לפריים טיים. הסדרה נחשבת לפורצת דרך בין היתר משום שהצליחה לשנות תפיסה זו. השימוש באולפני האנימציה בקוריאה לצורך הפקת האנימציה הוזיל באופן משמעותי את עלות ההפקה של הפרקים. ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה כמו גם עלות ההפקה הנמוכה של הפרקים שלה הובילו לכך שרשתות טלוויזיה נוספות החליטו לקחת סיכונים עם סדרות אנימציה אחרות. התפתחות זו הובילה לכך שהופקו מגוון סדרות אנימציה אשר יועדו לפריים טיים בהם "סאות' פארק", "איש משפחה", "המלך היל" ו"פיוצ'רמה". הפרק השביעי של העונה השישית של סאות' פארק אשר שודר שנת 2002 היה כולו הומאז' למשפחת סימפסון - שם הפרק הוא "הסימפסונים כבר עשו זאת" (Simpsons Already Did It). בטרילוגיית הפרקים "במערבולת הערוצים" של הסדרה קסם של הורים הייתה התייחסות לסדרה בדומה לאחרות, טימי טרנר ייחס את הסדרה כ"מטומטמת וגורמת לאנשים להיות מטומטמים" וגם התייחס לערוץ Fox ואמר עליו "הערוץ גורם לאנשים להיות מטומטמים", הפרק נכתב על ידי בוץ' הארטמן ולכן הייחוס הוא ממנו.
בניית העתק של בית משפחת סימפסון
העתק של הבית של משפחת סימפסון בסדרה נבנה במהלך שנת 1997 על ידי חברת "Kaufman and Broad homebuilders" ברחוב רד בארק ליין 712 שביישוב הנדרסון שבנבדה. הבית תוכנן באופן אשר מחקה היטב את העיצוב של ביתם של משפחת סימפסון בסדרה. הבית, אשר עלות הקמתו הייתה 120,000 דולרים, נבנה על מנת שישמש בתור הפרס הגדול בתחרות שנערכה בחסות פפסי, ערוץ פוקס, וחברת "Kaufman and Broad homebuilders". בסך הכל, בניית ההעתק של בית משפחת סימפסון נמשכה 49 ימים, והוא נחשף לראשונה לציבור ב-1 באוגוסט 1997. בניית הבית הושלמה בסביבות יולי 1997, ובמהלך ספטמבר 1997 אלפי אנשים עמדו בתור כדי לראות את המוצר המוגמר. בין 13 באוגוסט 1997 (כאשר החלו לערוך לראשונה סיורים בבית לציבור הרחב) ל-1 בספטמבר 1997, בסביבות 20,000 בני אדם ביקרו בבית, כאשר בסופו של דבר, למעלה מ-30,000 אנשים ביקרו בבית. היוצר של הסדרה, מאט גריינינג, ביקר בבית בספטמבר 1997.
ב-10 ביולי 1997 הוכרז על פתיחת ההגרלה בה יוחלט מי יזכה בבית. ההגרלה זכתה באותה העת לשם "The Simpsons House Give Away". הכללים של ההגרלה קבעו כי הזוכה בהגרלה יוכל לבחור בין הבית עצמו לבין פרס כספי בסך 75,000 דולרים.
הזוכה בהגרלה הייתה ברברה הווארד מהיישוב ריצ'מונד שבקנטקי. הווארד בחרה לבסוף שלא לקחת את הבית, ובמקום כך, בחרה בפרס הכספי, בהתאם לכללי התחרות. בשנת 2001, לאחר שהוסרו מהבית רוב הפרטים המזוהים עם העיצוב הייחודי של הבית בסדרה, הבית נמכר לבעלים חדשים.
הסרט
ב-10 באוגוסט 2018, פוקס המאה ה-20 הודיעה על סרט המשך בפיתוח
סדרות קומיקס
לאורך השנים יצאו לשווקים ספרי קומיקס רבים של משפחת סימפסון. משנת 1993 ועד היום יצאו לשווקים תשעה ספרי קומיקס אשר הופקו על ידי חברת Bongo Comics. רצועת הקומיקס הראשונה אשר התבססה על סדרת הטלוויזיה הופיעה עוד בשנת 1991 במגזין "Simpsons Illustrated". בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה מגזין הקומיקס, בשנת 1993 יצא לשווקים ספר קומיקס של משפחת סימפסון המכיל ארבעה סיפורים שונים. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה הספר, יוצר הסדרה מאט גריינינג הקים יחד עם ביל מוריסון, מייק רוט, סטיב וואנס וסינדי וואנס את חברת ההוצאה לאור Bongo Comics.
תקליטורים
לאורך השנים יצרו לשווקים אוספים המכילים את פסקול הסדרה בהם האלבום "Songs in the Key of Springfield", האלבום "Go Simpsonic with The Simpsons" וכן האלבום "The Simpsons: Testify". לאורך השנים הוקלטו מספר שירים אשר לא נכללו בסדרה עצמה ושתכליתם הייתה להיכלל באלבום מוזיקלי בעתיד. האלבום "The Simpsons Sing the Blues" יצא לשווקים בספטמבר 1990 וזכה להצלחה רבה. השיר הראשון מתוך אלבום זה היה שיר הפופ ראפ "Do the Bartman" אשר בוצע על ידי ננסי קארטרייט ויצא לשווקים ב-20 בנובמבר 1990. השיר עצמו נכתב במקור על ידי מייקל ג'קסון אף על פי שהוא לא זכה לקרדיט על כך.
מתקן השעשועים
מתקן שעשועים מיוחד בשם "The Simpsons Ride" נפתח באופן רשמי ב-15 במאי 2008 באולפני יוניברסל פלורידה. ארבעה ימים אחר-כך נחנך מתקן זהה גם בפארק השעשועים "אולפני יוניברסל הוליווד". המתקן הוא סימולטור אשר הנסיעה בו נמשכת שש דקות ובמהלכה הצופים מגיעים לפארק השעשועים הבדיוני "קראסטילנד" אשר הוקם על ידי קראסטי הליצן. עם זאת, לאחר שסיידשו בוב משוחרר מהכלא הוא מנסה לנקום בקראסטי ובמשפחת סימפסון. במהלך הסימולציה מופיעים מעל ל-24 דמויות מתוך הסדרה אשר מדובבות על ידי המדבבים המקוריים שלהם, בנוסף לדמויות אורח אשר מדובבות על ידי פמלה היידן, ראסי טיילור וקלסי גרמר. משום שהארי שירר החליט שלא לקחת חלק בדיבוב הדמויות בסימולציה הדמויות הקבועות אותן הוא נוהג לדבב בסדרה אינם כלולים בסימולציה.
מוצרים נלווים
הפופולריות הרבה לה זכתה הסדרה הפכה אותה לתעשייה המכניסה מיליארדי דולרים ממכירת מוצרים נלווים. הדמויות הראשיות ודמויות המשנה של הסדרה מופיעים על גבי מוצרים רבים, החל מחולצות ועד כרזות. לאורך השנים הופקו משחקי שולחן רבים המבוססים על הסדרה כגון משחקי הרמז, שבץ נא, מונופול, משחקי טריוויה ומשחקי קלפים. לאורך השנים יצאו לשווקים גם ספרים רשמיים וספרים בלתי רשמיים של משפחת סימפסון המכילים מדריכי פרקים. לאורך השנים רבים מפרקי הסדרה יצאו לשווקים על גבי תקליטורי DVD וקלטות וידאו.
מהדורות ה-DVD
משנת 2001 ועד היום חברת ההפצה 20th Century Fox Home Entertainment מוציאה לשווקים מדי שנה את עונות הסדרה השונות במהדורות DVD. מארזי ה-DVD של עונות הסדרה כוללים את כל הפרקים שיצאו בכל עונה, ראיונות עם התסריטאים, המפיקים והמדבבים של הסדרה ותוספות מיוחדות שונות כגון פרסומות ישנות בהם מככבים דמויות הסדרה.
מהדורות ה-DVD של עונות הסדרה יצאו עד היום לשווקים לפי הסדר הבא:
חברת NMC הוציאה בישראל מהדורות DVD של שבע העונות הראשונות והעונה העשרים של הסדרה עם כתוביות בעברית.
משחקי וידאו
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה לאורך השנים, במיוחד בקרב ילדים, הופקו לאורך השנים משחקי וידאו רבים אשר התבססו על הסדרה. אף על פי שרבים מן המשחקים זכו לביקורת רבה מצד מעריצים ומבקרים שונים, חלק מהמשחקים זכה להצלחה מסחרית. משחקי הווידאו שנוצרו לאורך השנים מכסים מספר רב של ז'אנרים ומערכות משחק - כולל שתי מכונות פינבול.
בנובמבר 2005 הודיעה חברת התוכנה Electronic Arts כי רכשה את הזכויות הבלעדיות להוציא בעתיד משחקי וידאו אשר מבוססים על הסדרה, אותם החזיקה חברת Acclaim במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 עד שנות האלפיים.