cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Work It Out
רקע
בסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר" מגלמת ביונסה את דמותה של פוקסי קלאופטרה, הגיבורה הנשית שמופיעה לצד הדמות הראשית, אוסטין פאוורס, אותה מגלם שחקן הקולנוע הקנדי מייק מאיירס. קלאופטרה היא דמות פארודית בסרטי בלאקספלויטיישן, כמו "פוקסי בראון". סגנון הלבוש ותספרות האפרו שלה שאובות מהמראה המקובל של תקופת הדיסקו בשנות ה-70. בהשראת דמותה, אימצה ביונסה בשיר את הפרסונה שלה. היא מבצעת את מילותיו בצורה מהירה וקולנית בהתאם לאופיה של קלאפוטרה.
"Work It Out" נכתב על ידי ביונסה, פארל ויליאמס וצ'אד הוגו, ופורסם לראשונה ב-23 במאי 2002 דרך אמריקה און ליין. נכלל כסינגל הראשון מתוך הפסקול Austin Powers in Goldmember: Music from the Motion Picture. הסינגל השני היה "Boys" של בריטני ספירס. "Work It Out" יצא לאור באופן רשמי תחת חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-11 ביוני. תחילה נועד להיות הסינגל המוביל של אלבום הבכורה של ביונסה, Dangerously in Love, אולם לבסוף הוחלף ב-"Crazy in Love" ונכלל במהדורות דלוקס שונות של האלבום.
"Work It Out" הוא שיר R&B המשלב את סוגת הנשמה עם הפאנק בעל מקצב בינוני של 84 פעימות לדקה. לרבים ממאזיניו הזכיר את המוזיקה המקובלת בשנות ה-60 וה-70. קרייג סימור מ-Entertainment Weekly תיאר את מנגינתו כ"מקצב רטרו נוסטלגי". רוב פיצפטריק מ-NME טען כי הוצאת השיר היא ניסיון לשחזר קלאסיקות ישנות של לין אנדרסון וג'יימס בראון. ניק דוארדן ממגזין Spin וג'ון מולבי מ-New Musical Express הצביעו כי הנפטונז העניקו בשיר מספר מחוות לבראון. תוך התייחסות לעובדה כי ב-"Work It Out" באים לידי ביטוי מספר רב של סגנונות מוזיקליים תיאר סאל צ'ינקוומני מ-Slant את ביונסה כטינה טרנר החדשה. בנוסף, נטוו מספר קווי דמיון בינה לבין אריתה פרנקלין, על סגנון השירה של שתיהן.
ביקורות
"Work It Out" זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, שרובם ציינו את ז'אנר הפאנק שעליו הוא נסוב. בביקורת מלאה על פסקול הסרט כתב ג'וש טיראנגיאל מ-Entertainment Weekly כי כל שיריו היו בלתי ניתנים לשמיעה. עם זאת, קרייג סימור מאותו מגזין העניק לשיר ציון A-. מארק אנתוני ניל מ-PopMatters טען כי הצלחתה של ביונסה גדולה בהרבה מאלו של חברותיה לדסטיניז צ'יילד, מישל ויליאמס וקלי רולנד.
סטפן טומס ארלוויין מ-"AllMusic" תיאר את "Work It Out" כאתנחתא קומית בפסקול, שטובה הרבה יותר מאלבום האחרון של הדסטיניז צ'יילד, Survivor. לעומתו מגזין Vibe קבע שהוצאת הסינגל רשמה תוצאה שלא עמדה בציפיות הגדולות מביונסה. Contactmusic תיאר את הרצועה כגולת הכותרת של הפסקול, ורוב בוס מוולמארט ציין לטובה את החן הטבעי של הזמרת, לאחר שצפה בה הן בווידאו קליפ והן בסרט הקולנועי. אולם הוא סבר כי היא צריכה להתמקד יותר בשירה ולא במשחק. רוב פיצפטריק מ-New Musical Express שיבח את השילוב ה"מעולה", לטענתו, בין הפאנק לז'אנרים אחרים. ג'ון מולווי, שכתב עבור אותו מגזין, הכתיר את "Work It Out" כשיר הטוב ביותר של ביונסה מאז "Say My Name".
Spin כלל את השיר בשתי רצועות שונות, "שירים שאתה צריך להאזין" (מקום חמישי) ו"שירים של ביונסה על פי דירוג". Vibe הכניס את השיר לרצועות הנשמעות ביותר של צוות הכותבים שלה. יאנסי סטריקלר מ-Flak Magazine הצביעה על נקודות דמיון בין ביונסה לפאם גריר. לאחר יציאת השיר בשנת 2002 ביצעה ביונסה אותו במספר טקסי פרסי מוזיקה שונים. הוא קיבל מועמדות לזכייה בקטגוריית "השיר המקורי או המעובד הטוב ביותר" בפרסי Black Reel.
גרסאות כיסוי
להקת ויטמין סטרינג קווארטט מלוס אנג'לס הקליטה גרסת כיסוי לשיר, שנכללה באלבום המחווה שלה לביונסה, The String Quartet Tribute to Beyoncé (2003). בדומה לשאר רצועותיה גם בגרסה זו השתמשה הלהקה ביותר ארבעה כלי נגינה שונים. טים סנטרה מ-AllMusic כינתה זאת כ"מחווה סימפונית לביונסה". בעונה החמישית של "אמריקן איידול" ביצעה פאריס אנאיס בנט את "Work It Out", כמענה למשימה היומית של התחרות: "להופיע עם שיר משש השנים האחרונות". היא עברה לשלב הבא, ופאנל השופטים אף טען פה מלא כי מדובר בביצוע הטוב ביותר של המתמודדת מתחילת דרכה בעונה.
הצלחה מסחרית
"Work It Out" נכשל בניסיון להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100 ולמצעד שירי ה-R&B/היפ הופ. עם זאת, הוא דורג במקום הרביעי במצעד השירים מתחת לשירי ה-R&B/היפ הופ. בנוסף, הגיע לפסגת מצעד שירי הדאנס קלאב של הבילבורד, וזכה להצלחה מתונה ברחבי יבשת אירופה. ב-27 ביולי 2002 הופיע לראשונה במצעד הסינגלים הבריטי במקום השביעי, שם שהה אחד־עשר שבועות רצופים. הוא הגיע בשיאו למקום השלישי, ה-12 וה-14 בנורווגיה, באירלנד ובדנמרק בהתאמה. במצעד הסינגלים של ניו זילנד הגיע למקום ה-36, ובאוסטרליה דורג במשך שבועיים רצופים במקום ה-23.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי מתיו רולסטון, וצולם בניו יורק בתחילת יוני 2002. לפני שיצא במלואו ב-17 ביוני פורסמו קטעים מאחורי הקלעים של הפקתו ב-7 ביוני. הוא מציג את ביונסה שרה את מילותיו של "Work It Out" כמאחוריה עומד ג'רמי אלכסיס ומנגן על גיטרת הבס שלו. התפאורה שאובה מהסגנון המקובל של שנות ה-70, ובהתאמה גם בגדיה של הזמרת. על הקונספט של הסרטון אמרה:. הבמאי ציין כי ההשארה לסגנון המיוחד נלקחה מתוכניות, כמו "המופע של סוני ושר".
הקליפ מתחיל כשביונסה (בדמותה של פוקסי קלאופטרה) נועדת עם פארווס באולם קולנוע, המציג את כתוביות ההתחלה של הסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר". כשהוא מתחיל עולה הזמרת לבמה, ומבצת את השיר יחד עם להקה אינסטרומנטלית. במרוצת הסרטון מתחילה לשיר את הבית שלה לתוך מיקרופון מנוצנץ ששמה כתוב עליו. התפאורה הכללית צבעונית ומלאת ברק, וסצנות נבחרות מתוך הסרט מוצגות לאורך הסרטון. בבית השני מופיעה ביונסה בתוך קובייה עם כדורי דיסקו התלויים מהתקרה ומהקירות. הווידאו מסתיים בריקוד ובהדרן של קהל האולם בסיום הקרנת הסרט.
הופעות חיות
החל מצאתו ביצעה ביונסה את "Work It Out" במספר הזדמנויות. הוא נכלל ברשימת השירים של סיבוב ההופעות הראשון שלה, "Dangerously in Love", והביצוע ב אף נכלל באלבום ההופעה Live at Wembley. ברצף ההופעות הראשון שלה, "I Am... Yours", הופיעה עם השיר. זה הוקלט ויצא לאור מאוחר יותר ב-23 בנובמבר 2009 באלבום ההופעה I Am... Yours: An Intimate Performance at Wynn Las Vegas. במהלך סיבוב ההופעות "I Am... World Tour" בוצע כמחרוזת עם "Crazy in Love", "I Just Wanna Love U (Give It 2 Me)", "Let Me Clear My Throat", "Pass the Peas".
ביונסה ביצעה את השיר פעמים רבות בטלוויזיה. הביצוע הראשון בפלטפורמה זו הוקלט בערב הסילבסטר בחוף ניקי שבסן ברתלמי. גם בתוכניות אירוח כמו Rove ו-Top of the Pops. בביקורת על ביצועי הקונצרטים של "Work It Out" כתבה מימי ואלדס מ-Vibe כי ביונסה לא מפסיקה להזיז את גופה לרגע בעת ההופעה. .
ג'ורג'ה וויאדינוביץ'
ג'ורג'ה וויאדינוביץ' (בסרבית: đorđe vujadinović; 29 בנובמבר 1909 – 5 באוקטובר 1990) היה כדורגלן ומאמן יוגוסלבי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
וויאדינוביץ' נולד ב-29 בנובמבר 1909 בסמדרבו שבממלכת סרביה של אז, והגיע בגיל צעיר לגור אצל דודו שחי בבלגרד. בזמן ששיחק כדורגל יחד עם שני חבריו במגרש בפארק קלמגדן שבמרכז העיר, הבחין בו זר מבוגר שהזמין אותו ואת שני חבריו להיבחן במועדון הגדול ביותר ביוגוסלביה באותה תקופה, BSK בלגרד. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של הקבוצה, בה שיחקו דור מוכשר של שחקנים, בהם טירנניץ', ואלארביץ', קרצ'ביץ' וזלוקוביץ'. כמה שנים לאחר מכן וויאדינוביץ' היה חלק מההתקפה של הקבוצה הבוגרת, שזכתה באליפות רבות בשנות השלושים של המאה ה-20. עד שנת 1940 הוא ערך במדי הקבוצה כ-441 הופעות, כבש כ-332 שערים, זכה ב-5 אליפויות, והיה למלך השערים של הליגה פעמיים.
במדי נבחרת יוגוסלביה ערך 44 הופעות וכבש 18 שערים בין 1929–1940. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה היה וויאדינוביץ' חלק מרכזי בנבחרת יוגוסלביה. הוא היה לאחד השחקנים העיקריים של הנבחרת במונדיאל 1930, בו שיחק לצד חברו לקבוצה, אלכסנדר טירנאניץ'. בשלב הבתים הוא כבש את השער הרביעי במשחק נגד בוליביה, והיוגוסלבים סיימו בראש הבתים שלהם. במשחק חצי הגמר כבש וויאדינוביץ' שער כבר בדקה הרביעית של המשחק נגד אורוגוואי, אולם אורוגוואי ניצחה בסיום 6–1, ויוגוסלביה סיימה במקום הרביעי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נלקח וויאדינוביץ' בשבי, ולאחר סיומה השתחרר, וסיים את קריירת המשחק שלו. לאחר מכן הוא הקדיש את הזמן בשביל לאמן את קבוצות הנוער של פרטיזן ו-OFK בלגרד, שם גם אימן את הקבוצה הבוגרת בשנים 1960–1961. בנוסף לכך אימן את נבחרת יוגוסלביה עד גיל 21.
ב-5 באוקטובר 1990 נפטר וויאדינוביץ' בבלגרד בגיל 80.
אדמירל דאנקן
אדמירל דאנקן (באנגלית: Admiral Duncan) הוא פאב, הממוקם ברחוב אולד קומפטון, באזור הסוהו במרכז לונדון. הפאב משרת בעיקר אוכלוסייה הומוסקסואלית. הפאב נקרא על שם אדם דאנקן, ויסקונט קאמפרדאון, אשר הביס את הצי ההולנדי בקרב קאמפרדאון בשנת 1797.
ב-30 באפריל 1999 הטמין דייוויד קופלנד, הומופוב ניאו נאצי, פצצה בפאב. בפיגוע זה נהרגו שלושה מבאי הפאב ונפצעו 83. קופלנד נתפס ונידון לשישה מאסרי עולם. לוח זיכרון לנרצחים הוצב בכניסה לפאב.
The Blown Away Tour: Live
The Blown Away Tour: Live הוא אלבום הווידאו הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד. אלבום הווידאו יצא לאור ב-13 באוגוסט 2013, על ידי חברת התקליטים אריסטה נאשוויל, תוך שנתמך על גבי אלבום האולפן הרביעי שלה, Blown Away.
אלבום הווידאו הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הווידאו, תוך שקיבל מעמד זהב בארצות הברית. בנוסף, הוא גם הגיע למקום הראשון במצעד זהה בקנדה, למקום השלישי במצעד זהה בבריטניה, ולמקום החמישי במצעד זהה באוסטרליה.
רקע
אלבום הווידאו מתעד את הופתעה של אנדרווד בקליפורניה ב-26 במאי 2012, במסגרת סיבוב ההופעות שלה "Blown Away Tour" אשר היה נועד לקדם את אלבומה Blown Away. כמו כן, אלבום הווידאו תוכנן לצאת לראשונה במאי באותה השנה והוא תוכנן להראות מופע אחר שלה בקליפורניה, אשר צולם במרץ באותה השנה אך מסיבות לא ידועות יציאתו נדחתה לאוגוסט באותה השנה והמופע שנכלל באלבום היה מופע אחר בקליפורניה.
בנוסף לכך, אלבום הווידאו כולל 20 הופעות באורך של 100 דקות ובנוסף, גם כולל קטעי מאחורי הקלעים של קליפים, ראיונות, מאחורי הקלעים של סיבוב ההופעות עצמו וכולי.
מיקומי שיא
המצעדים שלהלן הם מצעדי אלבומי וידאו בלבד.
אין תוכו כברו
אֵין תּוֹכוֹ כְּבָרוֹ הוא ביטוי, שמקורו בתלמוד ומשמעותו: אין פנימיותו עולה בקנה אחד עם חיצוניותו. (המילה "בר" היא "חוץ" בארמית). נוהגים לייחס את הביטוי לאדם שאיננו מתנהג ביושר ובכנות, שמשדר צביעות ודו-פרצופיות; אחד בפה ואחד בלב.
המקור
שני מקומות בתלמוד מזכירים את הביטוי. הראשון מופיע במסכת ברכות: מתוך ההקשר למדים שרבן גמליאל, בתקופת כהונתו כנשיא הסנהדרין, העמיד בפתחו של בית המדרש שומר סף, שהיה אמור להרחיק מהישיבה תלמידים שאין תוכם כברם, היינו, אין פנימיותם תואמת את הרושם שהם מעוררים בהיכרות שטחית, ומכאן שאין הם יכולים להיחשב כתלמידי חכמים. לאחר שהדיחו חכמים את רבן גמליאל מכהונתו לתקופה קצרה, (עקב יחסו הנוקשה כלפי רבי יהושע) התמנה רבי אלעזר בן עזריה לנשיא במקומו, והוא סילק את שומר הסף. בעקבות הסרת המגבלה התווספו ספסלים רבים לבית המדרש. היינו נוספו תלמידים רבים. המחלוקת כאן מבטאת את הגישות השונות של שני החכמים לקבלת תלמידים לבית המדרש. רבן גמליאל המחמיר, טען שאין לתת לתלמידים שאין בהם תוכן פנימי, יושר וכנות – כניסה לבית המדרש. רבי אלעזר בן עזריה הקל והתעקש לתת הזדמנות לכל החפץ ללמוד.
במקום אחר בתלמוד, בתקופה מאוחרת יותר בבבל, חוזר רבא (דור רביעי לאמוראים) ומזכיר את הקריטריון המחמיר של רבן גמליאל לבחינת תלמיד חכם.
אדוארד ברגר
אדוארד ברגר (באנגלית: Edward Berger; נולד ב-1970 בוולפסבורג, מערב גרמניה) הוא במאי ותסריטאי שווייצרי.
ביוגרפיה
אדוארד ברגר למד באוניברסיטת בראונשווייג לאמנות מ-1990 עד 1991 ולאחר מכן עבר לבית הספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק, שם סיים את לימודי הבימוי שלו בשנת 1994. באוניברסיטה, הוא יצר סרטים קצרים רבים, שהוקרנו בפסטיבלי סרטים בינלאומיים רבים. הוא צבר את ניסיון העבודה הראשון שלו בחברת ההפקה העצמאית האמריקאית Good Machine, ועבד, בין היתר, על סרטיהם של אנג לי וטוד היינס. בנוסף, ברגר נתן הרצאות והעביר סדנאות באוניברסיטת קולומביה, ובאוניברסיטה לאמנויות בברלין.
ברגר מתגורר בברלין מאז 1997. הסרט הראשון שלו המבוסס על התסריט שלו היה "גומז". הוא גם עבד כתסריטאי ובמאי לפרקים של סדרת הטלוויזיה "KDD – Kriminaldauerdienst". מלבד הפקות טלוויזיה שברגר כתב להן תסריטים, הוא גם ביים סרטים.
בשנת 2022, ברגר היה שותף בכתיבת וביים את "במערב אין כל חדש", ועל כך קיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר וזכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ותסריט המעובד הטוב ביותר.
סטנודוס לאוכיכטיס
סטנודוס לאוכיכטיס (שם מדעי: Stenodus leucichthys) הוא מין של דג ממשפחת הסלמוניים, אשר נכחד מהטבע לאחר הכחדתו מהנהרות שסביב הים הכספי. דג זה הוא קרובו לסוג של המין Stenodus nelma ולעיתים הוא נחשב לתת-מין שלו, אך רוב החוקרים רואים בו מין נפרד.
דג זה היה מצוי במספר נהרות צפוניים וקרירים במרכז אסיה ומזרח אירופה, ומצוי כיום רק בשבי בנהרות שונים סביב האזור הארקטי בצפון אסיה וגם בנהרות באמריקה הצפונית ובעיקר באלסקה.
אורכו של דג זה הוא 70 עד 75 סנטימטרים בממוצע, אך הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך של 1.5 מטר ומשקל של 40 קילוגרם, מה שהופך אותו לגדול שבדגי תת-המשפחה Coregoninae. צבע הדג כסוף עם גב ירוק, כחול או חום. הוא בעל ראש גדול עם לסתות גדולות וסנפיר גבי מעוקל בולט. הדג יכול לשרוד במים ארקטיים קפואים מתחת ל-18 מעלות. הוא ניזון בצעירותו מחרקי מים ומדגיגים, אך ככל שהוא מתבגר הוא הופך לטורף.
הדג היה מצוי בנהרות צפוניים ובמספר אגמים בקרבת הים הכספי והיה עולה קילומטרים רבים במעלה הוולגה, האורל והטרק כדי להתרבות. עם זאת בניית סכרים ומאגרי מים לאורך הנהרות ומניעת הגעה לאזורי הרבייה היו הסיבות שדג זה נכחד בטבע ומצוי רק בכמה שמורות מוגנות כיום.
מורינדה סיטריפוליקה
מורינדה סיטריפוליקה (שם מדעי: Morinda citrifolia) הידוע בשמו בהוואית נוני, הוא עץ פרי ממשפחת הפואתיים. נוני אנדמי לדרום-מזרח אסיה, אך התפשט משם לתת-היבשת ההודית איים באוקיינוס השקט, פולינזיה הצרפתית, קוסטה ריקה, ברבדוס, פוארטו ריקו ולאחרונה גם לרפובליקה הדומיניקנית. טהיטי היא אזור הגידול המשמעותי ביותר.
אמיל ביטש
אמיל ביטש (בגרמנית: Emil Bitsch; 14 ביוני 1916 - 15 במרץ 1944) היה אלוף הפלות גרמני שהשתתף בקרבות אוויר במלחמת העולם השנייה. היה אחד מטייסי הקרב המוצלחים ביותר בחזית המזרחית, לזכותו נרשמו 108 הפלות של מטוסי אויב. 104 מהם היו מטוסי קרב וארבעת הנוספים היו מפציצים בעלי 4 מנועים. נטען כי הוא הטייס הגרמני שהפיל את אלופת ההפלות הסובייטית יקטרינה בודנובה בקרב אווירי מעל אוקראינה. ביטש נהרג בקרב ב-15 במרץ 1944 מול טייסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה
ב-4 בספטמבר 1942 הופל צפון-מערבית לוולגוגרד (דאז "סטלינגרד"). הוא נטש את מטוסו מהדגם מסרשמיט Bf 109, נחת בשלום וספק פגיעות קלות בלבד. זמן קצר לאחר שהופל חזר לשירות מבצעי והוכיחו את יכולותיו. ב-19 במרץ 1943 רשם את ההפלה האווירית ה-50 שלו. ב-1 ביוני 1943 קודם לדרגת מפקד צוות. ב-19 ביולי הפיל מטוס יאקובלב Yak-1 מעל אוקראינה, את המטוס הטיסה כפי הנראה אלופת ההפלות יקטרינה בודנובה. יומיים לאחר מכן, ב-21 ביולי, הפיל מטוס קרב נוסף וזקף לזכותו 100 הפלות אויב. הוא היה טייס הלופטוואפה ה-46 במספר שצבר 100 הפלות. עיטור צלב האבירים הוענק לו ב-29 באוגוסט ועד אז צבר 4 הפלות נוספות.
הוא הוצא משירות בחזית המזרחית ונקרא להגן על שמי הרייך הגרמני. בקרבות מעל גרמניה הפיל 4 מפציצים כבדים בעלי 4 מנועים. טייסי P-47 ת'נדרבולט אמריקאיים הפילו אותו מעל שמי הולנד ב-15 במרץ 1944, הוא לא שרד הפלה זו.
ג'ון ראת'בון רמזי
ג'ון ראת'בון רמזי (באנגלית: John Rathbone Ramsey; 25 באפריל 1862 – 10 באפריל 1933) היה פוליטיקאי במפלגה הרפובליקנית האמריקאית, שייצג את מחוז הקונגרס השישי של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1917–1921.
רמזי נולד בוויקוף, ניו ג'רזי ב־25 באפריל 1862. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובבית ספר הפרטי בפארקרסבורג שבמערב וירג'יניה, שם התגורר בין השנים 1872–1879. הוא למד משפטים בהאקנסק שבניו ג'רזי, סיים את הלימודים בשנת 1883 והחל לעבוד בהאקנסק. הוא היה פקיד המחוז של מחוז ברגן בשנים 1895–1910 והיה נציג לוועידה הלאומית הרפובליקנית ב־1908. כיהן כנשיא חברת .Hackensack Brick Co בין השנים 1909–1933, והיה מנהל בכמה בנקים.
רמזי נבחר לקונגרסים השישים וחמש והשישים ושש. כיהן בתפקידו מה־4 במרץ 1917 עד ה־10 באפריל 1921. רמזי ניסה להיבחר שוב, אך הדבר לא עלה בידו. לאחר שעזב את הקונגרס, חזר רמזי לעסוק בייצור לבנים. רמזי נפטר בהאקנסק ב־10 באפריל 1933 ונקבר בבית העלמין האקנסאק.
למבורגיני רוולטו
למבורגיני רוולטו LB744 (באיטלקית: Lamborghini Revuelto LB744) היא מכונית-על היברידית פלאג-אין במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי למבורגיני משנת 2023. היא נחשפה ב-29 במרץ 2023. היא מחליפת הלמבורגיני אוונטאדור והמכונית הראשונה של למבורגיני המשתמשת במערכת הנעה היברידית פלאג-אין. היחידות הראשונות צפויים להמסר ללקוחות בסוף שנת 2023.
היא המתחרה של למבורגיני למכונית החזקה ביותר של פרארי, פרארי SF90 סטרדלה, והצליחה לעקוף אותה בכוח ובביצועים.
למבורגיני LB744
הלמבורגיני LB744 היא פלטפורמת מערכת הנעה היברידית פלאג-אין החדשה של למבורגיני בה יעשו שימוש כל רכבי למבורגיני הבאים, הראשונה לעשות שימוש בפלטפורמה הזו היא למבורגיני רוולטו מחליפת האוונטאדור והמכונית החזקה ביותר של למבורגיני בזכות מערכת ההנעה החדשה. הפלטפורמה החדשה נחשפה ב-7 במרץ 2023.
עיצוב
העיצוב החיצוני ממשיך את מסורת למבורגיני אך עם שינויים מעטים, היא יותר אגרסיבית עם פגוש קידמי מעוצב בצורה שונה עם פנסי תאורה בצורת חץ וכונסי אוויר מודגשים יותר.
ביחס לעיצוב החיצוני תא הנוסעים מציג מראה מעודן יותר. הממשק מבוסס על שלושה מסכים. במרכז מערכת מולטימדיה עם מסך מגע בגודל 8.4 אינץ', לוח המחוונים עושה שימוש במסך בגודל 12.3 אינץ', ומול הנוסע מסך נוסף בגודל 9.1 אינץ' המציג את נתוני הנסיעה והביצועים. כל המסכים מנוהלים על ידי אותה מערכת הפעלה, מה שמאפשר "לדחוף" אליהם אינפורמציה שונה באמצעות החלקת אצבע לכיוונם במסך המרכזי.
מפרט טכני
הלמבורגיני רוולטו כוללת מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע בנזין V12 צילינדרים בנפח 6.5 ליטר אטמוספירי המספק 825 כ"ס ב-9,250 סל"ד ומומנט מרבי של 73.9 קג"מ ב-6,750 סל"ד עם שלושה מנועים חשמליים המספקים יחד 300 כ"ס ומומנט של 51 קג"מ, ארבעת המנועים מספקים יחד 1015 כ"ס . תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 350 קילומטרים לשעה.
סוללה
הלמבורגיני רוולטו כוללת סוללת ליתיום-יון בקיבולת 3.8 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה מרבי של 10 ק"מ רק בהנעה קדמית לא האחורית ולא הכפולה, הסוללה נטעת אוטומטית ממנוע הבנזין בתוך 6 דקות בלבד ויש אפשרות להטעין אותה חיצונית על ידי מטען בקיבולת מרבית של 7 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-100 אחוז בזמן של חצי שעה.
בית הכנסת עזרא יעקוב
בית הכנסת עזרא יעקוב הוא אחד מבתי הכנסת הוותיקים בטהראן, הממוקם בשכונת עודלאג'אן.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה במאה ה-19 לספירה בין השנים 1894–1895, בתקופת שלטונו של השאה נאסר א-דין שאה קאג'אר והוא תוקן ושוחזר פעמים רבות מאז. שטח בית הכנסת הוא 524 מ"ר.
אמבולנס (סרט, 1961)
עלילת הסרט
הסרט מתחיל בהצגה של מרצפות דרך מרובעות, כאשר בהמשך מתברר שהן מצולמות ממשאית שרק צינור הפליטה פולט העשן נראה ממנה. צינור הפליטה יהיה בהמשך מרכיב מרכזי בסרט. ברקע נשמע קולו של אדולף היטלר בנאומו ברייכסטאג. בהמשך נראית קבוצת ילדים מכונסת יחד. הילדים עסוקים בשלהם במשחקי ילדות כאשר לידם עומד מורה הקבוצה, אדם מבוגר לבוש בחליפה ועניבה. סביב הקבוצה עומדים אנשי אס אס אשר אחד מהם אוחז בכלב. אל הקבוצה מתקרבת משאית עם סימני האמבולנס של הצלב האדום. אנשי האס אס בודקים שאת צינור הפליטה של המשאית ניתן לחבר לצינור שיחובר לארגז המשאית כך שיפלוט את אדי הפליטה לתוך ארגז המשאית. בהמשך אנשי האס אס מעלים את הילדים למשאית, לעיתים בכוח ובשימוש במקל. בסוף עולה המורה וילדה נוספת. דלתות המשאית נסגרות, והצופה רואה את המשאית נוסעת מחוץ לשער המחנה לצלילי השיר שנות ילדות של מרדכי גבירטיג.
סמליות
בסרט הקצר ישנם הרבה סמלים הבאים לרמז על אירועים שקרו בתקופת השואה. מספר דוגמאות:
אופירה וברקוביץ'
אופירה וברקוביץ' היא תוכנית אירוח וראיונות טלוויזיונית שבועית בהנחייתם של אופירה אסייג ואייל ברקוביץ' המשודרת בימי שישי בקשת 12. התוכנית עלתה לשידור ב-10 בנובמבר 2017, ומתמקדת בראיונות עם פוליטיקאים ואישים הנמצאים על סדר היום. מספר ראיונות עם אורחי התוכנית גררו סערה וביקורת ציבורית.
מנחים
אייל ברקוביץ' הוא כדורגלן בעברו ונחשב לאחד מהכדורגלנים הטובים ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי. כבר ככדורגלן הוא היה ידוע במזגו הסוער ובנכונותו לומר את מה שהוא חושב באופן ישיר ("דוגרי"), לעיתים באופן בוטה, מבלי לסנן. מזגו הסוער וסגנונו הבוטה סיבכו אותן במספר שערוריות ועימותים עם כדורגלנים ומאמנים אחרים, ואף היו אחד הגורמים למעברי הקבוצות הרבים שלו. לאחר פרישתו מכדורגל, החל ברקוביץ' לפתח קריירה כאיש תקשורת ופרשן בתחום הספורט.
אופירה אסייג ואייל ברקוביץ' החלו לשדר יחד תוכנית ספורט ברדיו ב־2006 ברדיו 99. התוכנית זכתה להצלחה ולאחוזי האזנה גבוהים. במאי 2009 עברו השניים לשדר את התוכנית באותה מתכונת ברדיו ללא הפסקה.
היסטוריה
התוכנית שודרה עם עלייתה בנובמבר 2017 בימי שישי לפנות ערב בשעות 18:00–19:30, ומיד לאחריה שודרה התוכנית "השבוע עם רינה מצליח". לאחר מספר תוכניות יצאה רינה מצליח לחופשה והתוכנית הוארכה באופן חד פעמי עד השעה 20:00 כדי לסגור את הפער. לאור אחוזי הצפייה הגבוהים נשארה משבצת השידור אצל אופירה וברקוביץ', ו"השבוע" לא חזרה מהחופשה.
סערות ציבוריות
כבר מעליית התוכנית לאוויר הושמעה ביקורת על הדרך והצורה בה היא מתנהלת. מספר ראיונות עם אורחי התוכנית אף גררו סערה וביקורת ציבורית.
מני נפתלי
במהלך ראיון עם מני נפתלי הטיח בו אייל ברקוביץ' כי הוא "לא גבר" וכינה אותו "שקרן" שכל מטרתו בהובלת ההפגנות נגד היועץ המשפטי לממשלה היא להיכנס לפוליטיקה. מני נפתלי ענה שאין הדבר נכון וכי אין בכוונתו להיכנס לפוליטיקה. ברקוביץ' טען שמטרת המחאה היא למנף את עצמו. העימות הסתיים בעזיבת נפתלי את האולפן לאחר שברקוביץ' הודיע לו שהוא יכול ללכת. לאחר צילום התוכנית הודיע נפתלי כי הוא צפוי לתבוע את "קשת" אם תשדר את התוכנית בלי רשותו, התוכנית שודרה למרות איומו של נפתלי. ביום ראשון לאחר שידור התוכנית התנצלה אופירה אסייג בתוכנית הספורט המשודרת מדי יום בהנחייתה ובהנחיית ברקוביץ', על מה שהתחולל בראיון. הדבר גרם לעימות גלוי בינה לברקוביץ' שבסופו עזב ברקוביץ' את התוכנית. בהמשך הם התפייסו ושבו להגיש תוכניות יחדיו. לנציב תלונות הציבור של הרשות השנייה הוגשו 30 תלונות כלפי התנהלותו של ברקוביץ' בראיון.
אמיר חצרוני
במהלך ראיון עם אמיר חצרוני בחודש מאי 2018, לאחר שהתבטא כנגד חיילי צה"ל ונגד המדינה במסגרת תוכנית חגיגות ה-70 שנה למדינה, התפתח עימות בינו לבין ברקוביץ', שהטיח לעברו את המילים "לך מטומטם, חולה נפש ואפס". בתגובה חצרוני עזב את האולפן. לאחר הראיון חצרוני אף שקל להגיש תביעה כנגד אייל ברקוביץ'.
סתיו סטרשקו
בינואר 2018 התראיינה בתוכנית הדוגמנית הטרנסג'נדרית סתיו סטרשקו. בפוסט שפרסמה בפייסבוק כתבה סטרשקו שחלק מהשאלות שנשאלה בשל שינוי המגדר שלה, אותן הפנה אליה ברקוביץ', היו לא ראויות, חודרניות ולקו בחוסר רגישות. בהפקה הגיבו כי המגישים ציינו מספר פעמים כי הם מכבדים את בחירתה של סטרשקו ואת האומץ שלה. בשל הראיון דרשה האגודה למען הלהט"ב בישראל התנצלות מברקוביץ'.
בתוכנית ששודרה ב-19 ביולי 2019 התארחה סטרשקו בשנית יחד עם בן זוגה עמית גיל. השניים קיימו שיחת פיוס בין סטרשקו לברקוביץ' ויצאו נגד שר החינוך רפי פרץ שהביע תמיכה בטיפולי המרה.
נסרין קדרי
בינואר 2018 התראיינה בתוכנית הזמרת נסרין קדרי, והתייחסה לביטול חתונתה עם בן זוגה היהודי. ברקוביץ' אמר בתגובה: "אני יכול להבין את ההורים שלך, הבת שלי לא תצא עם ערבי, אני לא רוצה. למה אין עוד אנשים בעולם". קדרי השיבה לו: "זו לא תשובה של בן אדם חכם. למה?" ואז אמר ברקוביץ': "אני לא אאשר לבתי לצאת עם ערבי. לא מעניין אותי, שתתאהב במישהו אחר. היא תתאהב במישהו אחר. עובדה שההורים שלך (נסרין) לא אהבו את זה". לאחר הראיון ראש ארגון להב"ה, בנצי גופשטיין, שלח לברקוביץ' מסר תמיכה על דבריו "מעודד שיש בתקשורת מי שמחובר לעם היהודי ומורשתו".
הרשימה המשותפת
בתוכנית ששודרה ב-17 באוגוסט 2018 אסייג סיפרה לברקוביץ' שחברי הכנסת הערבים ובייחוד מהרשימה המשותפת אינם רוצים להתראיין בתוכנית. ברקוביץ' הגיב כי הוא אינו מסכים לראיין אותם וכינה אותם "מרגלים" ו"מחבלים". בעקבות דבריו התוכנית הושעתה לשבוע וברקוביץ' פרסם התנצלות על דבריו. חודשיים לאחר מכן, הגיש ח"כ עיסוואי פריג' ממפלגת מרצ תביעה על סך 100 אלף שקלים.
יאיר נתניהו
בתוכנית ששודרה ב-19 באוקטובר 2018 התארחה אורנה פרץ שעלתה באותו שבוע לכותרות אחרי שראש הממשלה בנימין נתניהו כינה אותה "משעממת", לאחר שמחתה כנגד סגירת חדר המיון הקדמי בקריית שמונה. בעקבות הראיון תקף יאיר נתניהו, בנו של ראש הממשלה, את אסייג בחריפות וכינה אותה "בהמה גסה", ועימות התפתח בין השניים. בעקבות העימות השרה מירי רגב תקפה את אסייג וכינתה אותה "אישה רעה". בתוכנית ששודרה שבוע לאחר פרוץ הסערה הזמינה אסייג בשידור חי את יאיר נתניהו לאולפן, ותקפה את רגב כבלתי ראויה לתפקיד שרה. אסייג גם הביעה תקווה שבליכוד יבינו שיש דברים חשובים מאשר ההתנהלות הנוכחית של רגב, וחידדה כי למעשה מדובר רק בחנופה לשרה נתניהו.
דודו פארוק
בתוכנית ששודרה ב-11 בינואר 2019 התארח דודו פארוק בתוכנית ובה ברקוביץ' תקף את סגנון השירה של דודו ואמר כי השירים שלו הם רמה נמוכה, כינה אותו "מסומם", ואופירה כינתה אותו "שוביניסט". פארוק סירב לדבר על רוב הנושאים שעלו, הגן על עצמו מרוב דבריהם של אופירה וברקוביץ' ובסופו של דבר עזב את האולפן בטרם הסתיים הראיון. התוכנית חוללה ביקורות רבות וסערה תקשורתית רחבה.
אביבית בר זוהר
בתוכנית ששודרה ב-8 בפברואר 2019 התארחה אביבית בר זוהר ובה ברקוביץ' טען כי גברים ספונטניים באים לבר זוהר כדי לקיים איתה יחסי מין. לאחר מכן בר זוהר העלתה בחשבון האינסטגרם שהיא מתכוונת לתבוע את ברקוביץ'. לאחר מכן ברקוביץ' התנצל.
פנינה תמנו-שטה
בתוכנית ששודרה ב-5 ביולי 2019 התארחה ח"כ פנינה תמנו-שטה מטעם כחול לבן. במהלך הריאיון חברת הפאנל עדי מאירי כינתה את יוצאי אתיופיה "פראי אדם". תמנו-שטה נטשה את הריאיון בסערה בעקבות זאת. תמנו-שטה טענה שמאירי וברקוביץ' לא נתנו לה להתבטא בריאיון.
אביר קארה
בתוכנית ששודרה ב-10 ביולי 2020 התארח אחד ממובילי הארגון "אני שולמן", אביר קארה (לימים חבר הכנסת מטעם ימינה). במהלך הריאיון אסייג וברקוביץ' שמו לב שקארה מתכתב בוואטסאפ עם שר האוצר ישראל כ"ץ (על אף שאמר שלא יצור קשר עם הממשלה בצל התעלמות הממשלה ממצוקתם הכלכלית של העצמאים בעקבות משבר הקורונה), והתעמתו איתו.
מפלגת הליכוד
בתוכנית ששודרה ב-2 באוקטובר 2020 התארח חבר הכנסת מיקי זוהר. בראיון כינה ברקוביץ' את מפלגת הליכוד "ארגון פשע", וכינה את זוהר "סמרטוט של ביבי". לאחר הראיון הודיע זוהר (שהתארח רבות בתוכנית) שלא יתארח יותר בתוכנית.
בתוכנית ששודרה שבוע לאחר מכן התארחה בתוכנית שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מירי רגב, שהטיחה בברקוביץ' על דבריו כלפי ח"כ זוהר בשבוע שעבר, וכינתה אותו בשלל כינויים כגון: "חתיכת סטייק" (בטענה שמשנה את דעותיו באופן קבוע), "אני מאחלת לך שיהיה לך רבע מהמוסר שיש לליכוד". בתגובה אמר ברקוביץ' לרגב שלמעשה התכוון "אלייך ואל חבורת הזאבים שלך שכל היום מתחנפים לביבי". רגב אמרה לו שאם הוא לא יתנצל בפני המפלגה, הוא לעולם לא יהיה מאמן נבחרת ישראל בכדורגל.
מפרץ טריפ (אנטארקטיקה)
המפרץ נוצר (הופיע) בשל נסיגת הקרח שבין הדום הקרח אואטס והדום הקרח אוואנס.
המפרץ ממוקם לרגלי קרחון אלברכט פנק וקרחון פריי.
במרכז המפרץ ממוקם האי טריפ.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
המפרץ נקרא על שמו של האי טריפ, המצוי במרכז המפרץ.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 196
גשור
גְּשׁוּר הוא קיבוץ של תנועת הקיבוץ הארצי הממוקם בדרום רמת הגולן, בגובה של 345 מטרים מעל פני הים, בסמוך לנחל סמך. היישוב קרוי על שם הממלכה ההיסטורית - ממלכת גשור ששכנה באזור הגולן בתקופת המקרא.
נח"ל גשור
היאחזות נח"ל גשור הוקמה ב-8 באפריל 1968 על ידי שני גרעינים של השומר הצעיר בצמוד להר פרס מדרומו ליד צומת רפיד, והיה אז נקודת היישוב המזרחית ביותר בישראל. טקס רשמי לציון הקמת ההיאחזות התקיים לאחר חצי שנה באוקטובר 1968. ההיאחזות שכנה באופן ארעי בבסיס של חיל האספקה הסורי עד לסיום הקמת נקודת הקבע שלה. במקום היו מבנה גדול ושני צריפים שהיוו את כל ההיאחזות. במרץ 1970 כבר הייתה ההיאחזות בנקודת הקבע שלה במרחק של ק"מ מהמקום הקודם. בינואר 1970 חוברה ההיאחזות לרשת הטלפון.
ההיאחזות סבלה מהפגזות ויריות מסוריה. ביוני 1970 נהרגה אחת מחיילות ההיאחזות מהפגזה פתאומית שגם גרמה נזק כבד לבתי היישוב. בעקבות ההפגזה נחפרו תעלות בתוך היישוב ונבנו מבנים חדשים במקום אלו שניזוקו קשות. בפברואר 1971 עברה ההיאחזות למקום חדש במרחק 7 ק"מ מערבה, כדי להתרחק מהגבול ומההפגזות..
אזרוח היישוב נדחה על ידי תנועת הקיבוץ הארצי בגלל אי רצונה להקים יישובי קבע בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים. חברי הגרעין במקום התווכחו ביניהם האם ראוי לאזרח את המקום. במרץ 1973 הוחלט לאזרח את היאחזות גשור ובמאי 1973 הוקצה שטח להקמת היישוב האזרחי במקומו הנוכחי, צפונית מזרחית לקיבוץ אפיק. באוקטובר 1973 הבטיח שר השיכון שבניית מבני הקבע של היישוב תחל עוד באותה שנה תקציבית. עם פרוץ המלחמה פונתה ההיאחזות ובחודשים שלאחר מכן שימשה את חיילי צה"ל שנערכו ברמה. חיילי הנח"ל לא שבו אל ההיאחזות לאור הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, על פיה נכלל צומת רפיד בשטח המפורז. אולם התוכניות להקים את יישוב הקבע גשור נמשכו. ב-30 ביוני 1974 אישרה מועצת הקיבוץ הארצי להתיישב בגשור במיקומו החדש.
קיבוץ גשור
הגרעין של מקימי היישוב האזרחי גשור התיישב במחנה פיק ב־15 באפריל 1975, ועבר למקומו הנוכחי ב־22 בנובמבר 1976. בשנת 1979 יצא הקיבוץ למסע פרסום לגיוס חברים נוספים
כלכלת היישוב מבוססת על חקלאות שלחין (ענבים לייצור יין, זיתים עבור שמן זית, אבוקדו, תפוחים), כותנה וכן גידול בקר לבשר ולולי עופות לפיטום. חלק מחברי הקיבוץ עובדים במפעל בת של טל-דור (בשיתוף עם קיבוץ עין דור) המייצר כבלי חשמל למטוסים.
במקום פועל בר מצליח בשם "פאס"(Fass). הבר מושך אנשים הבאים אליו מכל אזור דרום רמת-הגולן, ועמוס בעיקר בימי חמישי ומוצאי שבת.
990-999 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 999 - 990 לפני הספירה
ג'ימי ארנסט
הנס-אולריך ארנסט (באנגלית: Hans-Ulrich Ernst 24 ביוני 1920 – 6 בפברואר 1984), הידוע בשם ג'ימי ארנסט, היה צייר יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
קורות חיים
ג'ימי ארנסט נולד בשנת 1920 בקלן, גרמניה, לצייר הסוריאליסטי מקס ארנסט וללואיז שטראוס-ארנסט, היסטוריונית ועיתונאית אמנות ידועה. הוריו נפרדו ב-1922 והתגרשו סופית ב-1926 וארנסט נשאר עם אמו בקלן. הוא ביקר את אביו בצרפת ב-1930, שם פגש אמנים רבים, ביניהם לואיס בונואל, סלבדור דאלי, אלברטו ג'קומטי, אנדרה מאסון, ז'ואן מירו, מאן ריי ואיב טנגוי, כמו גם את אהובתו של אביו לאונורה קרינגטון. בפברואר 1933, חודש לאחר שאדולף היטלר הפך לקנצלר גרמניה, ערכו האס אס חיפוש בדירתה של אמו לואיז שטראוס. כאינטלקטואלית ידועה ויהודיה היא נחשבה כחשודה על ידי המשטר החדש. ארנסט נשלח לגור עם סבו, אביה של לואיז, בזמן שאמו עברה לפריז. ביוני 1938 הפליג ג'ימי לניו יורק מנמל לה האבר על אניית ה-SS מנהטן.
שם פגש גולים אירופים רבים ואמני אוונגרד של העיר. בשנת 1940, הוא פנה לוריאן פריי (מה-ERC, ועד ההצלנ והחירום) כדי להבטיח את שחרורו של אביו מהכלא. ה-ERC הבטיח את שחרורו ב-1941 ומקס ארנסט הגיע לניו יורק מצרפת הכבושה בידי הנאצים. בשנת 1944, ללא ידיעה לג'ימי, נרצחה אמו באושוויץ לאחר שנשלחה לשם ממחנה הריכוז דראנסי בצרפת.
קריירה
ארנסט הפך למנהל גלריית האמנות של המאה הזו ב-1942. שנה לאחר מכן הציג את תערוכתו הראשונה. בשנת 1948, ויליאם בזיוט, בארנט ניומן, דייוויד הייר, רוברט מאת'רוול ומארק רותקו הקימו בניו-יורק בית ספר בשם "Subjects of the Artist School", בו התקיימו הרצאות פתוחות לקהל הרחב, עם דוברים כגון ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט. בית הספר נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949, אך אוניברסיטת ניו-יורק השתלטה על המוסד ושינתה את שמו ל"סטודיו 35". במקום התקיים סימפוזיון-פאנל סגור בין ה-21 ל-23 באפריל 1950, שאורגן על ידי רוברט גודנף והונחה על ידי ריצ'רד ליפולד, רוברט מאת'רוול ואלפרד בר, מנהל המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA). מטרת המפגש הייתה מסגור והגדרה של תנועת אמנות. בסוף הישיבה הסגורה הוצע על ידי אדולף גוטליב שהאמנים הנוכחים ימחו על ההטיה השמרנית של חבר השופטים בתחרות הקרובה במטרופוליטן.
במשך שלושה שבועות כתב גוטליב טיוטת מכתב גלוי לנשיא מוזיאון המטרופוליטן, תוך התייעצות עם אד ריינהרדט וברנט ניומן. הגרסה הסופית נשלחה לחתימתם של 28 אמנים. ניומן התקשר לג'קסון פולוק מדירתו של גוטליב בברוקלין, וביקש שיגיע לעיר באופן מיידי על מנת להוסיף את חתימתו. פולוק שלח במקום זאת מברק בו כתב: "תמכתי במכתב המתנגד לתערוכה של שנת 1950 במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. ג'קסון פולוק".
המכתב נחתם על ידי ארנסט, אדולף גוטליב, רוברט מאת'רוול, ויליאם בזיוטס, הנס הופמן, בארנט ניומן, קליפורד סטיל, ריצ'רד פוזט-דארט, תיאודורוס סטמוס, אד ריינהרדט, ג'קסון פולוק, מארק רותקו, בראדלי ווקר טומלין, וילם דה קונינג, הדה שטרן, ג'יימס ברוקס, וולדון קיס ופריטץ בולטמן. הפסלים התומכים במכתב ושמם נוסף לו, היו הרברט פרבר, דייוויד סמית, איברם לאסו, מרי קאלרי, דיי שנבל, סימור ליפטון, פיטר גריפ, תיאודור רוזק, דייוויד הייר ולואיז בורז'ואה.
.
בשנת 1951 קיבל ארנסט תפקיד של מדריך במחלקה לעיצוב, ברוקלין קולג'.
בשנת 1969 הוא עבר לאיסט המפטון. הוא גם בנה בית חורף בפלורידה ב-1980.
בשנת 1961 הוענקה לו מלגת גוגנהיים וב-1982 תואר כבוד מאוניברסיטת לונג איילנד (קולג' סאות'המפטון). בשנת 1977 נבחר גם לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות ולאקדמיה הלאומית לעיצוב, כאיש אקדמיה.
חיים אישיים
ארנסט נישא לאדית דאלאס באומן ברודי (הידועה בשם דאלאס), סוכנת כישרונות של האחים וורנר, ב-3 בינואר 1947. נולדו להם שני ילדים, איימי לואיז (1953) ואריק מקס (1956). בנו אריק ארנסט ובתו איימי ארנסט שניהם אמנים.
ספר הזיכרונות שלו, A Not-So-Still Life, העוסק בצעירותו ובשנותיו הראשונות בארצות הברית, פורסם זמן קצר לפני מותו ב-1984.
דאלאס ארנסט ייסדה את פרס ג'ימי ארנסט לזכר בעלה. הפרס בסך 10,000 דולר ניתן לצייר או פסל "שתרומת חייו לחזון שלו הייתה עקבית ומסורה כאחד". האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות מעניקה את הפרס מדי שנה מאז 1990.
Once in a LIVEtime
Once in a LIVEtime, ששוחרר בידי EastWest Records, הוא הדיסק השביעי של להקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר. הדיסק (2CD) הוקלט ב-25 ביוני 1998 בהופעה חיה בפריז והוא מכיל שירים רבים של הלהקה משנים עברו.
רשימת רצועות
{|border=0
CD1 (76:17)
{|border=0
פרשנות הפשט למקרא
פרשנות הפשט למקרא היא פרשנות השואפת לברר את המובן הטקסטואלי האותנטי של המופיע במקרא, הן בהקשר הנקודתי והן במכלול הטקסטואלי. הפרשנות נעזרת בכלים בלשניים וספרותיים, תוך ניתוח עומק של ההקשר ושל פרשיות מקבילות, כמו גם השוואה בלשנית לשפות אחרות, ועוד.
הפרשנות הקדומה
לא הגיעו לידנו פירושים מובנים של המקרא בתקופות הקדומות; לכן קשה להעריך באיזה צורה התפרש המקרא בתקופת בית ראשון ובית שני.
הגישה המקובלת במחקר טוענת שתקופה זו התאפיינה בפירושים אלגוריים שונים; כנראה ממדרשי ההלכה השונים, הדורשים את הכתוב לפי י"ג מידות שהתורה נדרשת בהן, והם אינם תמיד הפשט במובנו המקובל, ועל פיהם צעדו המשנה והתלמוד. דרך נוספת ללימוד הפסוקים המוצאת ביטוי גם בתלמוד וגם במדרשי האגדה השונים (בראשית רבה, שמות רבה, ויקרא רבה, במדבר רבה, דברים רבה ועוד). הוא פירוש מטאפורי המאופיין בעיקר בדרשות על הטקסט הכתוב, הדרשות במקורות אלו רחוקות מהפשט עצמו, כשהם עוסקות במוסר, במשלים ובמסרים חינוכיים שתובלו בסיפורים שונים.
לעומת גישה זו, יש הטוענים שפרשנות הפשט הייתה קיימת מאז ומעולם, והיוותה למעשה את החלק החשוב יותר של הפרשנות. כחיזוק לטענתם הם מוצאים בתרגומים השונים, כגון תרגום ירושלמי. לדעתם התרגומים מהווים פרשנות פשט קלאסית, ולמעשה תרגום זה היה הפירוש הנפוץ והנלמד בקרב הציבור, עקב היותו נקרא בעת קריאת התורה בבית הכנסת.
ביהדות
רש"י עסק בחיפוש אחר 'פשוטו של מקרא', ומזוהה במחקר כראשון שראה את הדרש כשונה במהותו מהפשט. עם זאת, פירושו של רש"י מורכב ברובו מדרשות חז"ל, כך שפירושו נשאר "שמרני". החיפוש אחר הפשט המשיך והתחזק בתלמידיו וממשיכי דרכו של רש"י; רבי יוסף קרא, רשב"ם, רבי יוסף בכור שור ועוד. חלקם ראו בפירוש הפשט את הדרך היחידה המתקבלת על הדעת בהבנת התורה, מהלך שהיווה צעד נוסף ביחס לשיטתו של רש"י, שראה את שני אופני הפירוש כלגיטימיים. אחרים קיבלו אומנם את עמדתו, אך בחרו להתמקד בפרשנות הפשט בלבד. פרשנות הפשט התפתחה גם ביהדות ספרד, בחיבוריהם של פרשנים כראב"ע, רד"ק ויוסף אבן כספי.
בפירושיהם ניתן לראות חיפוש מתמיד אחר פשט הפסוק, המהווה למעשה פרשנות מילולית. נוסף על הפרשנות המילולית, ניתן להצביע על פרשנות הגיונית, בכך שתיאורים מסוימים מפורשים במטרה שלא להתרחק ממסגרת הטבע המוכרת. ניתן לסכם את דרך פירוש זו, כגישה טקסטואלית, השואפת להבין את הפירוש המילולי, גם על פי מכלול גורמים, כגון הבנה בשפה העברית ובדקדוק העברי, בהיסטוריה ובגאוגרפיה המקראית, ואף בשימוש ובהבאת נוסחאות אחרות.
בנצרות
גם בסביבה הנוצרית, בתקופה מעט מאוחרת לרש"י ותלמידיו, אנו מוצאים פרשנות פשט. בתקופה הקודמת פרשנות המקרא הנוצרית המסורתית הייתה מושתתת בעיקר על פירושים אלגוריים וכריסטולוגיים, שהתרחקו מהטקסט עצמו; אולם אסכולת הוויקטורינים פרצו דרך חדשה בשאיפתם להבין את הטקסט עצמו, כאשר, כמו בפרשנות היהודית, פרשנות הטקסט קיבלה חשיבות גדולה יותר מהניסיון להקנות אחיזות תאולוגיות מהמקרא, בעזרת פרשנות. כך הוגו מסנט ויקטור (מת בשנת 1142 לספה"נ), התבטא כי "להתעלם מן המילה פירושו להתעלם ממובנה של המילה וממה שהמילה מרמזת אליו". ניסיונות אלה להבין את הטקסט הובילו לכך שהוגו למד עברית, ואף התייעץ עם יהודים לצורך הבנת הטקסט.
פיתוח פרשנות הפשט
מאפיין משותף לפרשנות הפשט היהודית ולפרשנות הפשט הנוצרית הוא הנטייה לתהליך של התפתחות וחיזוק הגישה לאורך הדורות. כפי שרש"י היה חדשן מסוים, וממשיכיו הוסיפו עליו, אף תלמידו של הוגו, אנדריאס מסנט ויקטור צעד צעד נוסף בגישותיו. תופעה זו ניכרת לדוגמה בהישענו על המקורות העבריים. אנדריאס חיפש אחר האמת הטקסטואלית ומשמעותו ההיסטורית, כשהוא מעיד על עצמו שהתייעץ עם יהודים, כדבר מקובל.
ניתן להצביע על היכרות עם פרשנות חילופית למקרא, המשמשת רקע סמוי לפירושים אפולוגטים או פולמוסיים שונים, הניכרות מהפרשנים, הן הנוצרים והן היהודים.
נקודות דמיון בין היהדות והנצרות
במחקר ניתנו כמה הסברים לקווי הדמיון המשותפים בין פרשנות הפשט ביהדות לפרשנות הפשט בנצרות:
פרשנות המקרא כטקסט ספרותי
במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו חוקרי התנ"ך לעסוק בפרשנות המקרא מזווית ראייה לשונית-ספרותית במטרה לנסות לגזור תובנות חדשות על הטקסטים המקראיים. הם עשו זאת תוך הסתמכות על מתודולוגיות ותאוריות מגוונות על מנת להבהיר את משמעות הטקסטים, להדגים מבנים בסיסיים צורניים, לחקור עקרונות של פואטיקה, ואסטרטגיות ניתוח של דמויות. בבסיס התפישה המחקרית עמדה השאלה: כיצד לבחון ולהבין את משמעות הטקסט מנקודת מבט ספרותית טהורה ומה עלינו לחפש? כללי ניתוח ספרותי לא תמיד מנוסחים בקלות למערכת מדויקת של הוראות אך אפשר לציין כמה עקרונות ניתוח בולטים המבוססים על גישת "הפרשנות הכוליית" שהתווה מאיר וייס וכוללים התייחסות לתוכן הטקסט, למבנה שלו, לבחירת המילים, לדקדוק, למצלול, ולאמצעים הרטוריים כמו חזרות ודימויים.
גישה ליברלית לפרשנות למקרא
ברמה העקרונית והכללית הגישה הזו טוענת כי התנ"ך הוא סופרמרקט גדול של רעיונות ופרשנויות הנתונים בעצם לשיקול דעתו ותובנותיו של הקורא, כל קורא באשר הוא, בכל תקופה ובכל דור.
במאמרו "פשוטו של מקרא" טוען שטיינזלץ כי: "עצם הגישה לתורה בדרך הניתוח של הפשט מבוססת על הכרה מוקדמת כי התורה ניתנת להבנה במתודה זו, וההכרה המוקדמת הזו פירושה שהתורה נכתבה כיצירה אנושית, כיצירתו של אדם מסוים שחי לפני מספר שנים ידוע, וכי כל הדרכים שבניתוח יצירה אנושית יפים גם לתורה."
אתר 929 מיישם בפועל את הגישה הזו. הוא מנגיש את התנ"ך לציבור הרחב בישראל ומאפשר לציבור הרחב לקרוא וגם לכתוב פרשנויות שונות של התנ"ך, הנובעות מהטקסט התנ"כי. באתר זה, מופיעה כמעט על כל פסוק פרשנות פשט הכתוב שנכתבה על ידי עדין שטיינזלץ. וכך, אנשים מכל שכבות האוכלוסייה כותבים את הגיגים, תובנות ולקחים שלהם מפשט הכתוב וכל פרשנות היא לגיטימית. בין הכותבים יש פילוסופים, עיתונאים, אנשי ציבור, אנשי בטחון, מורים, אנשי אקדמיה, אמנים ועוד. אין בהכרח קשר בין הכותבים למידת האמונה הדתית שלהם.
הגישה הזו מקבלת חיזוק גם מאברהם בורג אשר בספרו "פרשת השבוע בלשון בני אדם" קובע כי: "לאיש אין בעלות או מונופול על הסיפורים הגדולים של העם היהודי.... ", "העבר מעניק לי כר נרחב לחירות וחופש, למחשבות, לדמיון, לעושר רעיוני ורוחניות שאין לה גבולות....". ובורג מוסיף: "דיברה תורה בלשון בני אדם היא השקפת עולם מחייבת המטילה אחריות לפרשנות ולזהות על כל אחד ואחד מאיתנו.... פרשת השבוע היא מחצבה אינסופית של מחשבות וכיוונים שכל דור מוזמן ומחוייב לחפור ולכרות מהם לעצמו את משאבי המשמעויות שלו".
בעיני ליבוביץ התורה היא ספר לדורות שניתן למצוא בו פרשנויות שונות בתקופות שונות ולהתאימם למציאות שקיימת בנקודת זמן מסוימת. ההתאמה צריכה להיות בהתאם לכללי השפה העברית המקראית והעקביות עם מובנים ידועים ומקובלים של ביטויים בשפה זו. אלה אמות המידה היחידות שיש להפעיל בהערכה של פרשנות מוצעת למקרא.
ברטולומה אסטבן מוריו
ברטולומה אסטבן מוריו (בספרדית:  Bartolomé Esteban Murillo; 31 בדצמבר 1617, סביליה – 3 באפריל 1682, סביליה) היה צייר ספרדי. נחשב לאחרון הציירים הגדולים של "תור הזהב הספרדי". ידוע בעיקר בזכות יצירותיו הדתיות, אולם צייר גם תמונות רבות מחיי היום-יום.
רקע
המחצית הראשונה של המאה ה-17, השנים בהן מורילו גדל והתעצב כאמן, הייתה חלק מ"תור הזהב", תקופת הפריחה הגדולה, של עירו סביליה. העיר התעשרה בהיותה אחד משני הנמלים הראשיים אליהם הגיעו כל האניות מהאימפריה הספרדית. מספר תושביה הגיע למיליון. אל העיר הגיעו סוחרים מכל רחבי אירופה ואתם גם השפעות אמנותיות, כך כנראה נהיה מוריו מודע לציור הפלמי וכך גם נודע שמעו מעבר לגבולות ספרד. באותה תקופה העיר הייתה גם מרכז אמנותי חשוב, פעלו בה, בין השאר, הציירים ולסקס וסורבראן.
קורות חייו
מוריו נולד בסביליה ב-31 בדצמבר 1617, להוריו גספר אסטבן מוריו, שהיה גלב-מנתח (בספרדית barbero-cirujano) ומריה פרז. להורים היו 14 צאצאים ומוריו היה הצעיר מביניהם. במשפחתו היו מספר ציירים: הדוד אנטוניו פרז, חותנו וסקו דה פריירה ובני הדודים. ייתכן והושפע מכל אלה בבחירת דרכו. הוריו נפטרו זה אחר זה כשהיה בן 9. הוא גודל על ידי אנה, דודתו מצד אמו ובעלה חואן אגוסטין לגארס שהיה אף הוא גלב-מנתח. בביתם התגורר עד נישואיו בשנת 1645.
בשנת 1645 קיבל את ההזמנה החשובה הראשונה שלו: 11 תמונות שמן עבור מנזר פרנציסקוס הקדוש בסביליה. ומאותו זמן היה צייר מבוקש בעירו. בעקבות העבודה הזו החלו ההזמנות לזרום אליו. שנות ה-40 וה-50 של המאה היו השנים הפוריות ביותר שלו במהלכן עלה אף על סורבראן כצייר המוביל בסביליה. בשנת 1656 צייר את תמונת המזבח הגדולה ביותר של סביליה, תמונת אנטוניוס הקדוש מפדובה.
בשנים 1658–1660 שהה שוב במדריד. עם שובו לסביליה ייסד, יחד עם פרנסיסקו הררה הבן, את האקדמיה לאמנויות היפות של סביליה (Academia de Bellas Artes de St. Isabel de Hungría) והתמנה לנשיאה. בשנים הבאות קיבל מספר גדול של הזמנות חשובות ביניהן: תמונת המזבח למנזר האוגוסטיני של סביליה, הציורים לכנסיית סנטה מריה לה בלנקה. בשנת 1680 קיבל את ההזמנה לציור "הנישואים המיסטיים של סנטה קתרינה" בקדיס. זו הייתה ההזמנה הראשונה, והיחידה, שקיבל לעבודה גדולה מחוץ לסביליה.
מוריו נפטר בסביליה ב-3 באפריל 1682, כתוצאה מאוחרת מפגיעות בתאונת עבודה (נפילה מהפיגום) במהלך הכנת הציור בקדיס. הוא קבור בחדר תשמישי הקדושה של קתדרלת סביליה מתחת לציור של פיטר קמפרר "ההורדה מהצלב".
יצירתו
מעריכים שמוריו צייר כ-2000 תמונות שמן, שרק רבע מהן ידוע היום. בנוסף לכך השאיר מספר גדול של רישומים.
מורשתו
במאות ה-18 וה-19 נחשב מוריו לאחד מגדולי הציירים ויצירותיו היו מהיקרות בעולם, אולם במאה ה-20 נחשב לרגשני מדי.
גלריה
יצירות דתיות
ויליאם הנרי ואנדרבילט
ויליאם הנרי ואנדרבילט הראשון (באנגלית: William Henry Vanderbilt I; 8 במאי 1821 - 8 בדצמבר 1885) היה איש עסקים אמריקאי, יורשו של אבי משפחת ואנדרבילט, קורנליוס ואנדרבילט. עם מות אביו, ב-1877 ירש ואנדרבילט כ-100 מיליון דולר. עד מותו, תשע שנים מאוחר יותר, הגדיל ואנדרבילט את הונו ל-194 מיליון דולר והיה האיש העשיר בעולם.
קריירה
ואנדרבילט, שנולד בניו בראונסוויק, ניו ג'רזי, היה ילדו הרביעי של קורנליוס ואנדרבילט ובנו הראשון (שנולד לאחר שלוש אחיותיו). ואנדרבילט האב טיפח את בנו מגיל צעיר והכניס אותו לעמדות ניהול בחברות הרכבת שלו. בגיל 41 היה ואנדרבילט נשיא חברת הרכבת של סטטן איילנד ובהמשך נשיא חברת הרכבת המרכזית של ניו יורק וחברת רכבת נהר הדסון. ב-1887 היה לנשיא חברות הרכבת של דרום ימת מישיגן (טולדו (אוהיו) - שיקגו - קליבלנד - בפאלו - ניו יורק) ומרכז מישיגן ודרום קנדה (דטרויט - אן ארבור ודרום אונטריו). בכך שלט כמונופול על השינוע בצפון-מזרח ארצות הברית. ב-1880 הקים ואנדרבילט את הכפר ואנדרבילט, מישיגן (בצפון-מערב ימת מישיגן), עבור עובדיו.
בזירה הפוליטית, היה ואנדרבילט דמות שנויה במחלוקת. כנשאל מדוע הוא מבטל קו רכבת שלא היה רווחי השיב: "הרכבות לא מנוהלות לטובתו של הציבור היקר, הן מנוהלות לטובת משקיעים המחזיקים במניות ואנשים שהשקיעו מהונם ומכספם ומצפים לקבל אחוז הוגן על השקעתם זו." (נאמר בריאיון ל-Chicago Daily News ב-9 באוקטובר 1882). מתנגדיו ראו בו כמייצגם של "הברונים השודדים", כינוי גנאי לעשירים מונופוליסטים באותה תקופה.
חיים אישיים
ואנדרבילט נישא למריה לואיזה קיסם (Maria Louisa Kissam ;(1821 – 1896). לזוג נולדו שמונה ילדים, ארבע בנות וארבעה בנים. את זמנם חילקו בין האחוזה הכפרית המשפחתית בסטטן איילנד לביתם המפואר בשדרה החמישית בניו יורק.
תרומות
ואנדרבילט תרם כאחוז מהונו עבור המטרופוליטן אופרה, אוניברסיטת ואנדרבילט ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה. למוזיאון המטרופוליטן לאמנות תרם כספים וכן אוסף ציורים חשוב.
וינסנט ריימן
וינסנט ריימֶן (Vincent Rijmen; נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא קריפטוגרף ופרופסור מן המניין באוניברסיטת לובן. ריימן הוא אחד המתכננים (יחד עם יואן דאמן) של צופן הבלוקים ריינדל, אשר נבחר על ידי ה-National Institute of Standards and Technology (NIST) כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית. בין תרומותיו של ריימן לענף הקריפטוגרפיה ניתן למנות את פונקציית הגיבוב הקריפטוגרפית WHIRLPOOL ואת צופני הבלוקים אנוביס (Anubis), KHAZAD, Square, NOEKEON ו-SHARK.
קריירה אקדמית
ריימן נולד בעיר לוון שבבלגיה. בשנת 1993 השלים תואר שני בהנדסת חשמל, ובין השנים 1994–1997 המשיך ללימודי תואר דוקטור בקבוצת המחקר COSIC באוניברסיטת לובן. בשנת 1997 הגיש את הדיסרטציה שלו, בנושא "בנייה וניתוח של צופני בלוקים איטרטיביים", שהוכנה בהנחיית יוֹס וַנדֶוָולֶה (Vandewalle) ורנה גוברטס (Govaerts). עם סיום לימודיו נותר כחוקר ב-COSIC ועבד על מספר פרויקטים, בהם צופן הבלוקים ריינדל, שנבחר בהמשך כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית.
בשנת 2001 התמנה לקריפטוגרף הראשי של חברת קריפטומטיק, חברה בינלאומית העוסקת בפיתוח אמצעים קריפטוגרפיים. במקביל היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של גראץ בין השנים 2001–2003, ובשנת 2004 התמנה כפרופסור מן המניין, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2012. החל בשנת 2007 מכהן כפרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת לובן.
קוואנזה (מטבע)
קוואנזה (בפורטוגזית: Kwanza; נהגה: [ˈkwɑːn.zə], סימון לפי תקן ISO 4217: ‏AOA) הוא ההילך החוקי של אנגולה. והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימוס.
היסטוריה
המטבע קרוי על-שם נהר הקוואנזה הזורם באנגולה, ולשמו אין קשר לחג קוואנזה הנהוג בעיקר בארצות הברית.
הגרסה הראשונה של הקוואנזה נכנסה לשימוש ב-1977 והחליפה את האסקודו, שהיה בשימוש במדינה מאז 1954 - בתקופת השלטון הפורטוגזי ובשנתיים הראשונות לעצמאות המדינה. המטבע הנוכחי נקרא קוואנזה חדש (Kwanza Reajustado), והוא הגרסה הרביעית של הקוואנזה מאז נכנסה לשימוש כאשר החליפה ב-1995 את הגרסה השלישית של הקוואנזה בשיעור של אחד קוואנזה חדש לאלף קוואנזה.
גבעת תאודוליט
גבעת תאודוליט (באנגלית: Theodolite Hill) היא גבעה בחצי האי טרינטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת בקצה הדרומית-מזרחית של מישור לאקלאבר; 9 קילומטרים ממערב לקצה הצפון-מערבי של מפרץ דוז; הגבעה ממוקמת 4.75 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת בויל. כ-9 ק"מ מהגבע נמצאת גבעת סקומליה.
גובהה של הגבעה 680 מטרים מעל פני הים.
בפסגת הגבעה מצויה פסגה סלעית קטנה המתנשאת מעל ייתר הפסגה.
גילוי ומיפוי הגבעה
הגבעה התגלתה ומופתה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS), במהלך סקר שערכו בספטמבר 1946, שיצאה אל הסקר ממפרץ התקווה.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעת סקירת ומיפוי האזור.
השם ניתן לה, מאחר שפסגת הגבעה שימשה כתחנת תיאודוליט חשובה.
לקריאה נוספת
• National Imagery and Mapping Agency 2002, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 104
ספר עדות
ספר עדות הוא הספר הראשון שהופיע בארץ ישראל ובו עדות ישירה לשואה מפי עד ראייה. הספר פורסם בשנת 1944 בהוצאת עם עובד תחת הכותרת "ספר עדות, רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין". הספר נכתב על ידי יעקב קורץ.
על הספר
חמש פעמים במהלך השואה החליפו הגרמנים קבוצות של יהודים, בעלי אזרחות ארץ ישראלית, בקבוצות של טמפלרים ושל גרמנים ממדינות אחרות באימפריה הבריטית. הקבוצה הראשונה, בת 46 איש, הגיעה לארץ ישראל בדצמבר 1941 והאחרונה במרץ 1945.
המוחזרים ארצה היו יהודים נתיני ארץ ישראל, שהגיעו לאירופה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, ונקלעו לשטחי הכיבוש הנאציים.
הקבוצה החשובה ביותר, מבחינת המידע האותנטי שהביאה על דבר ההשמדה, הייתה הקבוצה השנייה, בת 69 אנשים, שרוכזו מ-13 ערים בפולין, שהגיעה לארץ ברכבת מווינה דרך סופיה, איסטנבול ודמשק עד לתחנת הרכבת בעפולה, בה ירדו נוסעיה לאדמת הארץ, ב-14 בנובמבר 1942. הקבוצה עזבה את פולין ב-28 באוקטובר 1942, לאחר ה"אקציות" (פעולות ריכוז היהודים לגירוש למחנות ההשמדה) הגדולות של קיץ וסתיו 1942. בדרכם לארץ הוחזקו אנשי הקבוצה ימים אחדים בווינה, ובה פגשו את ראש הקהילה היהודית וסגנו, שאמרו להם כי מ-200 אלף יהודי וינה נותרו 400 איש בלבד. עדויותיהם של אנשי הקבוצה חשפו לראשונה את עובדת ההשמדה והיקפה. כל אחד מאנשי הקבוצה הביא ידיעות ממקור אחר: סוביבור, טרבלינקה, אושוויץ ומקומות אחרים. הם סיפרו על רציחות המוניות, בדרכים אכזריות ביותר, שלאחריהן נותרו ניצולים ספורים מקהילות של עשרות אלפי יהודים.
בהגיעם ארצה, לאחר חקירה קצרה על ידי המודיעין הצבאי הבריטי, נלקחו אנשי הקבוצה למחנה המעצר בעתלית, ובו נחקרו על ידי ארבעה מאנשי הסוכנות היהודית ובהם שניים מחברי הנהלת הסוכנות. בין אנשי הקבוצה היו שניים מחברי קיבוץ דגניה ב' ואיש האוניברסיטה העברית בירושלים, אנשי עלית ביישוב, המושרשים היטב בארץ, שעדויותיהם היו נאמנות על החוקרים, ועם זאת התקשו להתנער מחוסר האמון בידיעות כה קיצוניות ומזעזעות. אחד מאנשי הקבוצה, יעקב קורץ, איש ציבור ידוע ומנהיג ציוני בעיר הולדתו פיוטרקוב בפולין ותושב תל אביב, ניסה להבין את הרקע לתגובה בארץ. לדבריו, גם יהודי פולין, שעל פניהם חלפו רכבות המוות ממערב וממרכז אירופה, ובסביבת מגוריהם נכחדו המוני יהודים, סירבו להאמין בקיומם של מתקני השמדה ומשרפות ולכך שהילדים, הזקנים והחולים מושמדים ראשונה. לאחר שעוכלו הידיעות פרסמה הנהלת הסוכנות ב-22 בנובמבר 1942 הודעה לפיה נתקבלו ידיעות "ממקורות מהימנים ומוסמכים" שהנאצים החלו במסע השמדה שיטתי של יהודי פולין, וב-30 בנובמבר וב-1 בדצמבר נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי הארץ, והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
יעקב קורץ החליט להעלות את עדותו על הכתב, ובשנת 1944 יצא לאור בהוצאת עם עובד ספרו "ספר עדות, רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין", שבו העלה בפרטי פרטים את חוויותיו כעד ראייה לשואה ולהשמדה.
הספר בן 363 עמודים עורר הד רב ביישוב. בעת פרסומו כבר הצטברו ראיות נוספות ומוצקות על דבר ההשמדה, והוא התקבל כעדות אמינה ממקור ראשון על דבר השואה. זהו ככל הידוע הספר הראשון שהופיע בעברית בארץ ישראל אודות השואה, כעדות אישית פרי עטו של ניצול השואה. בספר כונה לראשונה האסון כביר הממדים שפקד את העם היהודי בשם "שואה". כן מופיע בו לראשונה הביטוי "רכבות המוות". הספר היה החלוץ לאלפי הספרים והמחקרים שהופיעו לימים בישראל וברחבי העולם אודות השואה.