cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וזפין צ'פלין
ביוגרפיה
ג'וזפין צ'פלין נולדה ב-28 במרץ 1949 בסנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית לקולנוען צ'ארלי צ'פלין ואשתו הרביעית, אונה אוניל. היא הייתה השישית מ-11 ילדיו של צ'פלין. הוריה התחתנו ב-1942 כשאמה הייתה בת 18 ואביה בן 53 ונולדו להם 8 ילדים.
הופעתה הראשונה הייתה בגיל 3 בסרטו של אביה, "אורות הבמה" ב-1952 כילדה בסצנת הפתיחה. בסרט הופיעו גם אחותה ג'רלדין צ'פלין ואחיה מייקל צ'פלין. ב-1967 שיחקה בסרט "הרוזנת מהונג קונג" גם הוא של צ'ארלי צ'פלין.
רוב הקריירה שלה השתתפה צ'פלין בסרטים וסדרות טלוויזיה בצרפתית ובגרמנית.
ב-1972 שיחקה בסרטו של יהודה בארקן "הבריחה אל השמש" בתפקיד נינה קפלן. הסרט, בכיכובם של לורנס הארווי, ג'ק הוקינס וגילה אלמגור, צולם בגרמניה. באותה שנה שיחקה בסרט "מעשיות קנטרברי" של פייר פאולו פאזוליני כמאי, אשתו הנואפת של סר ג'ניוארי הזקן.
ב-1976 שיחקה בסרט הגרמני "ג'ק המרטש" (אנ') בו כיכבה יחד עם קלאוס קינסקי.
לאחר מותו של אביה ב-1977 ניהלה את המשרד המשפחתי ואת עזבונו בפריז, צרפת.
ב-1984 שיחקה בדרמה הקנדית "נער המפרץ", יחד עם קיפר סאת'רלנד. ב-1988 שיחקה כהאדלי ריצ'רדסון, אשתו של המינגוויי, לצד סטייסי קיץ' שגילם את ארנסט המינגוויי, במיני סדרת הטלוויזיה הגרמנית "המינגוויי".
חיים אישיים ומותה
בין 1969 ל-1977 צ'פלין הייתה נשואה לאיש העסקים היווני ניקולס סיסטובאריס; לזוג נולד בן אחד, צ'רלי. השניים התגרשו.
מ-1977 חייתה עם השחקן הצרפתי מוריס רונה, עד מותו ב-1983. לשניים נולד בן אחד, ז'וליאן רונה.
ב-1989 צ'פלין נישאה לארכאולוג הצרפתי ז'אן קלוד גרדין. לשניים נולד בן אחד, ארתור. הם נשארו נשואים עד מותו של גרדין ב-2013.
צ'פלין נפטרה בפריז, צרפת ב-13 ביולי 2023, בגיל 74.
בארי (קנדה)
בארי (באנגלית: Barrie) היא עיר במחוז אונטריו, ובה 141,434 תושבים (נכון ל-2016). העיר ממוקמת על אגם סימקו.
בארי הוקמה בסוף מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה. בשנת 1852 הפכה בארי לעיר.
בויאן בוגדנוביץ'
בויאן בוגדנוביץ' (בקרואטית: Bojan Bogdanović; נולד ב-18 באפריל 1989) הוא כדורסלן קרואטי המשחק בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת קרואטיה.
קריירה באירופה
בוגדנוביץ' נולד בעיר מוסטר ביוגוסלביה. הוא החל לשחק כדורסל בקבוצת זרינסקי מוסטר ב-2004. ב-2005 חתם על חוזה ארוך טווח בריאל מדריד אך נשאר לשחק במוסטר כשחקן מושאל. ב-2006 עבר לספרד ושיחק בקבוצת הנוער של ריאל מדריד ובקבוצת המילואים של ריאל מדריד בליגה השנייה. הוא שותף בשלושה משחקים בקבוצה הבוגרת בעונות 2007/2008 ו-2008/2009. ב-2008 הושאל לקבוצת מורסיה מליגת העל הספרדית ושותף ב-4 משחקים. בתחילת 2009 חזר לשחק בקבוצה השנייה של ריאל מדריד.
באוגוסט 2009 עבר לשחק בציבונה זאגרב, בעונתו הראשונה בקבוצה קלע בממוצע 16.6 נקודות בליגה ו-8.1 נקודות ביורוליג. בעונתו השנייה קלע בממוצע 20.1 נקודות בליגה ו-18 נקודות ביורוליג. הוא נבחר ל-MVP של המחזור החמישי בשלב הטופ 16 ביורוליג לאחר ניצחון על חימקי מוסקבה ב-3 במרץ 2010, משחק בו קלע 22 נקודות כולל שש שלשות ללא החטאה ולקח 9 ריבאונדים. הוא זכה עם ציבונה באליפות הליגה ב-2010.
ביוני 2011 עבר לפנרבחצ'ה אולקר מטורקיה. בעונתו הראשונה קלע בממוצע 13.6 נקודות בליגה ו-13 נקודות ביורוליג, בעונתו השנייה קלע בממוצע 13 נקודות בליגה ו-15.9 נקודות ביורוליג ובעונתו השלישית 12.2 נקודות בליגה ו-14.8 ביורוליג. הוא זכה עם אולקר פעמיים רצופות בגביע ב-2013 ובאליפות הליגה ב-2014.
וושינגטון ויזארדס
בפברואר 2017 הועבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס.
אינדיאנה פייסרס
לקראת עונת 2017/2018 חתם על חוזה לשנתיים באינדיאנה פייסרס, והיה לשחקן מרכזי בחמישייה הפותחת שלה לאורך העונה. הוא סיים את העונה עם שיא קריירה של 14.3 נקודות למשחק.
יוטה ג'אז
ביולי 2019 חתם על חוזה ל-4 עונות ביוטה ג'אז, עבור כ-73 מיליון דולר. במאי 2020 עבר ניתוח בשורש כף היד, אשר אילץ אותו להחמיץ את כל המשך עונת.
דטרויט פיסטונס
ב-26 בספטמבר 2022 בוגדנוביץ' הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס.
קריירה בנבחרת קרואטיה
בוגדנוביץ' משחק בנבחרות קרואטיה בכדורסל משנת 2005. באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה ב-2005 בלאון שבספרד קלע בממוצע 21.9 נקודות למשחק (הרביעי באליפות), באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בגרמניה ב-2006 רשם 8.8 נקודות למשחק. ובאליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בצ'כיה ב-2009 רשם 17.6 נקודות (שלישי באליפות) ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
משנת 2010 חבר בוגדנוביץ' בסגל הנבחרת הבוגרת. באליפות העולם בכדורסל 2010 שהתקיימה בטורקיה קלע בממוצע 11.7 נקודות למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2011 שהתקיימה ב-ליטא קלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק ובאליפות אירופה בכדורסל 2013 שהתקיימה ב-סלובניה קלע 17.4 נקודות בממוצע למשחק ולקח בממוצע 4.1 ריבאונדים. באליפות העולם בכדורסל 2014 היה הקלע המוביל של קרואטיה והשני בטורניר כולו עם 21.2 נקודות למשחק. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים עם הנבחרת במקום החמישי והיה מלך הסלים של הטורניר עם ממוצע של 25.3 נקודות למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2017 היה הקלע המוביל של הנבחרת שסיימה במקום העשירי עם ממוצע של 22.5 נקודות למשחק (חמישי בטורניר).
The B-Side Collection
The B-Side Collection הוא אלבום אוסף של להקת הפופ רוק מארון 5. האלבום יצא לאור ב-18 בדצמבר 2007. האלבום דורג במקום ה-51 במצעד בילבורד 200 בשבוע הראשון לצאתו.
הערות שוליים
קטגורי:אלבומי אוסף באנגלית
פיטר פייס
פיטר פייס (באנגלית: Peter Pace; נולד ב-5 בנובמבר 1945) הוא גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כיושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
חיים מוקדמים ולימודים
פייס נולד וגדל בברוקלין, שבמדינת ניו יורק למשפחת מהגרים מאיטליה. פייס הוא בוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית ובסיום לימודיו הוסמך כקצין בחיל הנחתים.
קריירה
בשנת 2005 מונה לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית והיה לנחת הראשון ששימש בתפקיד. בשנת 2007 החליט שר ההגנה האמריקני, רוברט גייטס, שלא להגיש לסנאט בקשה להארכת כהונתו.
בשנת 2007 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
ג'רי מולן
ג'רלד רוברט מולן המכונה ג'רי מולן (באנגלית: Gerald R. Molen; נולד ב-6 בינואר 1935) הוא מפיק קולנוע אמריקאי הידוע בעבודתו הצמודה עם הבמאי סטיבן ספילברג איתו הפיק 5 סרטים וביניהם רשימת שינדלר, עליה זכה בפרס אוסקר. הוא גם הופיע בכמה מסרטיו כמו בסרט פארק היורה מ-1993.
ביוגרפיה
הוא נולד בינואר 1935 בגרייט פולס, מונטנה לאדית לוריין ולג'ראלד ריצ'רד מולן ולו מספר אחים ואחיות. המשפחה עברה בצעירותו לצפון הוליווד, קליפורניה. מולן החל את עבודתו בעולם הקולנוע כמחליף של צמיגי משאיות סטודיו. לאחר מכן החל לעבוד כמפיק של סרטים שונים ובחלקים הופיע כשחקן או בהופעת קמע. הוא סרטו הראשון בו השתתף הוא טוטסי מ-1982 של הבמאי סידני פולאק, בו תיפקד כמנהל יחידת ההפקה. הוא המשיך כמנהל הפקה בסרטים סיפורו של חייל מ-1983 והצבע ארגמן מ-1985.
ב-1987 יצא סרט המדע הבדיוני נס ברחוב שמונה בו תיפקד כמפיק-שותף לצד סטיבן ספילברג. הוא הפיק שנה לאחר מכן את הסרט איש הגשם כמפיק חבר. בסרט הדרמה של טוני סקוט מ-1990, "Days of Thunder" שימש כמפיק בפועל.
ב-1991 יצא הסרט של שפילברג הוק בו מולן שימש כמפיק לראשונה. בסרט יש מחווה לשמו בתוך קדרה שחורה, עליה כתוב "מולן".
ב-1993 הפיק לצד קתלין קנדי את הסרט שובר הקופות של ספילברג פארק היורה. בסרט הוא גם מופיע כד"ר ג'רי הארדינג, וטרינר הפארק. באותה שנה זכה לפרס האוסקר על הפקת הסרט רשימת שינדלר, גם הוא לצד ספילברג.
מולן הוא חבר בכנסיית המורמונים.
עונת 1890/1891 בפוטבול ליג
הליגה כללה 12 קבוצות. סנדרלנד הייתה הקבוצה החדשה בליגה. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. ארבע קבוצות אחרונות בסוף העונה היו צריכות לעבור תהליך של בחירה מחדש לליגה.
אברטון זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בסיום העונה הוחלט להרחיב את הליגה ל-14 קבוצות. בנוסף ל-4 קבוצות שהיו צריכים להיבחר מחדש, 6 קבוצות נוספות הגישו בקשה להצטרף לליגה. בסיום ההצבעה, כל הקבוצות ששיחקו בעונת 1890/1891 נבחרו מחדש, סטוק סיטי ודרוון נבחרו כקבוצות חדשות.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ק סאוטוורט מבלקברן רוברס כבש 26 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
האלפים האוסטרליים
האלפים האוסטרליים (באנגלית: Australian Alps) הם רכס ההרים הגבוה באוסטרליה שממוקם במזרח היבשת ונמשך על פני מערב ניו סאות' ויילס, מזרח ויקטוריה וטריטוריית הבירה האוסטרלית. ברכס זה נמצאות הפסגות היחידות באוסטרליה שגובהן מעל 2,000 מטרים מעל פני הים וזהו המקום היחיד ביבשת בו יורד שלג מדי שנה.
הרכס הוא שיאו של "הרכס החוצה הגדול", סדרת הרים, גבעות ורמות שמתמשכים לאורך 3,000 ק"מ מצפון קווינסלנד, דרך ניו סאות' ויילס ולתוך חלקה הצפוני של ויקטוריה. הרכס מהווה את קו פרשת המים בין הנהרות שזורמים מזרחה ונשפכים לים טסמן ובין אלו הזורמים מערבה אל אגן הניקוז מארי-דרלינג או אל אגם אייר.
האזור מוגן במסגרת כמה פארקים לאומיים ובהם פארק שבו ההר הגבוה ביותר ברכס, הר קושצ'ושקו. זהו המקום היחיד ביבשת אוסטרליה שבו ניתן לעסוק בסקי.
לאורך הרכס נמשך שביל הליכה באורך 655 ק"מ שעובר דרך הפארקים הלאומיים ובמרבית הפסגות הגבוהות.
חוסטו טחדה
חוסטו טחדה מרטינס (בספרדית: Justo Tejada Martínez; 6 בינואר 1933 – 31 בינואר 2021) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני, ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות ברצלונה, ריאל מדריד ואספניול ובנבחרת ספרד.
קריירה קבוצתית
טחדה, יליד ברצלונה, החל לשחק בנערים של אאורופה המקומית, לפני שהצטרף לנוער של ברצלונה. ב-1951 החל טחדה לשחק בקבוצת המשנה של ברצלונה, אספנייה אינדוסטריאל, ששיחקה בליגה השלישית בספרד. בעונה הבאה, עונת 1952/53, הושאל מברצלונה למורסיה על מנת לצבור ניסיון מקצועני. כשחזר טחדה לברצלונה, הוא הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת. עונתו הראשונה בקבוצה הייתה מוצלחת מאוד. את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית הראשונה במחזור השמיני, בניצחון 0–1 על אוססונה. בהמשך כבש טחדה צמדים לרשתן של הקבוצות ראסינג סנטאנדר, דפורטיבו לה קורוניה וריאל אוביידו. שני רגעי השיא של טחדה בעונה זו היו הבקעת רביעייה לריאל סוסיאדד ב-10 בינואר 1954 והבקעת צמד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-21 בפברואר 1954, בו ניצחה ברצלונה 1–5. בסך הכול הבקיע טחדה 14 שערים ב-19 משחקי ליגה בהם שותף, וברצלונה סיימה במקום השני בליגה.
שתי העונות הבאות היו פחות מוצלחות עבור טחדה, שהבקיע בשתיהן ביחד פחות מבעונת הבכורה שלו, וברצלונה הצליחה לסיים גם בהן במקום השני בליגה. בעונת 1954/55 הבקיע טחדה שלושער מול אתלטיקו מדריד ב-10 באוקטובר 1954. בעונת 1956/57 זכה טחדה עם ברצלונה בגביע הספרדי בפעם הראשונה בקריירה שלו. בעונה זו הבקיע 8 שערי ליגה ב-16 הופעות, ביניהם שלושער לאתלטיקו מדריד בניצחון ברצלונה 3–7 ב-23 בספטמבר 1956.
בתחילת העונה הבאה הצטרף לקבוצה החלוץ הברזילאי אבריסטו דה מסדו, ושיתוף הפעולה שלו עם טחדה היה פורה. בעונתו הראשונה לצדו בחוד ההתקפה, עונת 1957/58, כבש טחדה 15 שערי ליגה ב-28 משחקים. בין היתר כבש צמדים מול חאאן, סביליה ואוססונה. ברצלונה אמנם זכתה בגביע ערי הירידים, אך סיימה רק במקום השלישי בליגה. בעונה הבאה, עונת 1958/59, הגיע טחדה לשיאו. העונה החלה בכך שהבקיע בניצחונות בדרבי מול אספניול ובקלאסיקו מול ריאל מדריד, המשיכה עם צמד לריאל אוביידו ושלושער לסביליה, והסתיימה בצמד לספורטינג חיחון ופעם נוספת בצמד מול ריאל אוביידו. בסך הכול הבקיע טחדה 19 שערים ב-28 הופעות, והוא עזר לברצלונה לזכות בדאבל: זכייה באליפות הליגה ובגביע. בעונת 1959/60 הטרידו את טחדה מספר פציעות שהגבילו את השתתפותו בזכייתה של ברצלונה באליפות שנייה ברציפות ובגביע ערי הירידים. טחדה לא הצליח לכבוש אף שער ב-15 המשחקים בהם שותף בליגה ובגביע ערי הירידים. עונת 1960/61 הייתה קשה לברצלונה, שסיימה רק במקום הרביעי בליגה. טחדה הבקיע בליגה 5 גולים, שניים מתוכם נגד אספניול, וצמד נוסף בגביע אירופה, בו ברצלונה הפסידה בגמר לבנפיקה.
בקיץ 1961 עבר טחדה ליריבתה המרה של ברצלונה, ריאל מדריד. כבר בדקת המשחק הראשונה שלו במדי קבוצתו החדשה, הצליח טחדה לכבוש שער, בניצחונה של מדריד 1–3 על אלצ'ה ב-2 בספטמבר 1961. בליגה הבקיע טחדה בסך הכול 9 גולים ב-24 הופעות, ובגביע אירופה 7 ב-8 הופעות, כולל צמדים לוואשאש ההונגרית וסטנדרד לייז' הבלגית. מדריד הגיעה עד למשחק הגמר בו הפסידה גם היא לבנפיקה, ובספרד היא זכתה בדאבל. בעונת 1962/63 דעך משמעותית מעמדו של טחדה, והוא הבקיע רק פעם אחת ב-9 משחקי ליגה בהם שותף. היה לו חלק קטן בזכייתה באליפות שנייה ברציפות.
בקיץ 1963 חזר לעיר ברצלונה, אך הפעם ליריבתה העירונית של קבוצת נעוריו, אספניול. בעונתו הראשונה עזר טחדה לאספניול לסיים במקום ה-13 בליגה, והוא הבקיע שער אחד ב-13 משחקים. בעונת 1964/65 שותף רק בשלושה משחקים, בהם הבקיע שער בודד, והוא פרש ממשחק בסוף העונה, בגיל 31.
נבחרת לאומית
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ערך טחדה ב-13 באפריל 1958, במשחק ידידות מול לקראת מונדיאל 1958. ב-15 באוקטובר באותה שנה הגיע רגע השיא של טחדה בנבחרת - הוא כבש רביעייה לרשתה של, בניצחונה של ספרד 2–6 במשחק ידידות נוסף. טחדה השתתף בשישה משחקים נוספים במדי הנבחרת הספרדית, בהם לא הבקיע אף שער. משחקו האחרון בנבחרת היה ב-2 באפריל 1961 מול.
כיליד קטלוניה, השתתף טחדה גם במשחקיה של נבחרת קטלוניה. את מדי נבחרת זו לבש ב-3 הזדמנויות בין 1954 ל-1960.
נפטר ב-31 בינואר 2021.
יוסי וייס
יוסי וייס (נולד ב-11 באוגוסט 1951) הוא מהנדס מכונות ומנהל ישראלי, אלוף-משנה (במיל') בצה"ל, שהיה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.
ביוגרפיה
וייס נולד בחיפה, בנם של טובה (גיטל) למשפחת ריזל ויצחק (אולי) וייס, ניצולי שואה מטרנסילבניה. אמו שרדה את מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואת אושוויץ לפני העפלתה לארץ ישראל, אביו שרד את מחנה הריכוז מאוטהאוזן ושירת בישראל כאיש קבע בחיל הים. וייס למד שנתיים בבית הספר היסודי "אורים" בשכונת קריית אליעזר ולאחר מכן עבר לבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יבנה". אחר כך למד במגמת פיזיקה בתיכון "יבנה" בעיר, לימודים אותם סיים ב-1969. היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" בסניף הדר הכרמל ונמנה עם שבט "להגשמה". ב-1969 הצטרף לעתודה האקדמית והחל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון. הוא סיים את התואר בהצטיינות ב-1973.
בצה"ל שירת בחיל הים, תחילה כקצין בפלגה הטכנית של בסיס חיפה, ב-1976 מונה למפקד מגמת נשק על מימי בבה"ד חיל הים וב-1977 עבר למטה החיל כקצין מדור נשק על מימי. ב-1979 מונה לקצין מדור טילים בענף מערכות נשק של מספן הציוד במסגרת זו היה אחראי לאפיון ורכש מערכות הפלנקס מג'נרל דיינמיקס, יצא לשנתיים לארצות הברית ולאחר מכן ליווה את קליטת המערכת בחיל. בהמשך שירותו מונה לראש פרויקט אפיון מערכות לספינות סער 5. ב-1988 מונה לקצין אלקטרוניקה של פרויקט סער 5. ב-1991 עבר למפא"ת ועמד בראש ענף ים ונ"מ עד 1995. ב-1995 חזר לחיל הים, קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מנהלת פרויקט צוללות מסדרת דולפין, שירת בתפקיד עד 1998.
מיד לאחר שחרורו, בספטמבר 1998, מונה לראש מינהל מערכות תקיפה במפעל מבת של התעשייה האווירית ולאחר מכן עמד בראש מינהל ים ונ"מ במפעל מבת. ב-2002 מונה למנהל מפעל חלל בחברה ובאפריל 2006 מונה למנהל חטיבת טילים וחלל ולסמנכ"ל החברה. ביולי 2012 מונה למנכ"ל התעשייה האווירית.
בדצמבר 2017 הודיע יוסי וייס על פרישתו מתפקידו כמנכ"ל התעשייה האווירית.
וייס בוגר תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מהטכניון, בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ב-1990. רעייתו הראשונה של וייס, אסתר נפטרה ולזוג ארבעה ילדים, הוא נישא בשנית, לפרומה, אלמנה שלה שלושה ילדים.
רשות ניקוז ירקון
רשות ניקוז ירקון היא רשות ניקוז ותאגיד סטטוטורי, אשר אחראית על ניקוז וטיפוח הנחלים בגוש דן, ובראשם נחל איילון והירקון. רשות הניקוז כפופה למשרד להגנת הסביבה. הרשות הוקמה בשנת 1997 כתוצאה מהרפורמה שבוצעה ברשויות הניקוז. יושב ראש הרשות הוא ראש מועצת שדות דן, דוד יפרח. שטח רשות ניקוז ונחלים ירקון הוא 804,000 דונם, המאכלסים 1.7 מיליון תושבים (הרשות עם מספר התושבים הגבוה בארץ). משרדי החברה ממוקמים בפתח תקווה. בשנת 2020 תקציב הארגון היה 3.8 מיליון ש"ח.
הרשות פועלת מתוקף "חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות" (1957), צו הניקוז (1960), חוק המים (1959), אכרזת הניקוז (1996) וצו רשויות נחלים ומעיינות (2003).
מבין הפרויקטים שקידמה הרשות, ניתן למנות את:
עונת 2020/2021 בסרייה א'
עונת 2020/2021 בסרייה א' הייתה העונה ה-119 של התחרות שמאורגנת על ידי Lega Serie A. המשחקים החלו ב-19 בספטמבר 2020 והסתיימו ב-23 במאי 2021.
אינטר מילאנו זכתה באליפות בפעם ה-19 בתולדותיה לאחר שקטעה רצף של 9 זכיות של יובנטוס. בסיום העונה פארמה, קרוטונה ובנוונטו ירדו לסרייה ב'.
בעקבות מגפת הקורונה רב משחקי העונה שוחקו ללא קהל ביציעים.
קבוצות
הקבוצות בנוונטו, קרוטונה וספציה הן הקבוצות שעלו מהסרייה ב' (הליגה השנייה באיטליה).
פריאפולידה
פריאפולידה (שם מדעי: Priapulida, מיוונית עתיקה πριάπος (פריאפוס) + לטינית -ul- מוספית מקטינה), היא מערכה של תולעים ימיות בלתי סגמנטליות המכונות לעיתים תולעי פין או פריאפולידים (Priapulids). השם המדעי של המערכה מתייחס לאל הפריון היווני, בשל צורתן הכללית של התולעים שחלקן הקדמי מזכיר פין. הן חיות בבוץ על קרקע הים במרבית הימים, הן טרופיים והן סמוך לקטבים, בעומקים שונים ממי החופים ועד לעומק של 7,200 מטרים. חלק מהמינים מגלים עמידות יוצאת דופן למימן גופרתי ולמים דלי חמצן. הן יכולות להימצא בשפע בחלק מהאזורים. במפרץ באלסקה תועדו עד 85 תולעים בוגרות מהמין Priapulus caudatus למטר רבוע, בעוד שהצפיפות של הפגיות שלהן יכולה להגיע ל-58,000 למטר רבוע.
מאובנים של תולעי פין ידועים מתחילת הקמבריון מאתר המאובנים בצ'נגג'יאנג. רובם של המינים שנתגלו היו טורפים אם כי המין Protopriapulites haikouensis ככל הנראה סינן חומרים אורגניים מהבוץ. כ-20 מינים קיימים של תולעי פין ידועים, מחציתם מיובינתיים (Meiobenthic), כלומר יצורים זעירים, קטנים מ-1 מילימטר, החיים על קרקעית הים.
תיאור
בתוך הגוף יש חלל מלא בנוזל, שאין בו איברים הקשורים לרבייה או להפרשה, ולכן יש חוקרים המגדירים אותו כחלל קרביים (coelom) מדומה. אין לבעל החיים מערכת דם או מערכת נשימה, אם כי חלל הגוף מכיל אמבוציטים פגוציטוזיים והתאים מכילים המריטרין (haemerythrin), סוג של פיגמנט נשימה.
מערכת העיכול ישרה, וכוללת לוע נשלף, מעיים וחלחולת קצרה. הלוע שרירי ועטור שיניים. פי הטבעת בקצה הגוף, אם כי בסוג Priapulus יש סעיף (diverticulum – שלוחות חלולות) או שניים גחוניים חלולים הנמתחים אחריה, שמשערים כי הם משמשים לנשימה.
מערכת העצבים כוללת טבעת עצבים סביב הלוע של בעל החיים, וסיב עצב גחוני (ventral nerve cord) לאורך כל הגוף עם גלגליונים ונאוריטים אורכיים ורוחביים העולים בקנה אחד עם ארגון אורתוגונלי. מערכת העצבים שוכנת מתחת לאפידרמיס עם קשר לאקטודרם, ומהווה חלק מהשכבה המכסה את הגוף. אין איברי חישה ייחודיים, אבל יש קצוות של עצבי חישה בגוף, בייחוד בחדק.
האפידרמיס נתמך על ידי שרירים אורכיים ומעגליים השוכנים בתוכו. חלל הקרביים פועל כשלד הידרוסטטי. יכולת התנועה של התולעת מוגבלת והיא נעה על גבי הבוץ תוך שימוש בקוצים שעל החדק וביכולת של החדק להיכנס לתוך הגוף.
תולעי הפין הם דו מיניים (נפרדים לזכר ונקבה). איברי הרבייה הזכריים והנקביים שלהם קשורים ישירות למערכת הפרשה הפרוטונפרידיה. הם כוללים זוג של ציציות מתפצלות, שכל אחת נפתחת החוצה מצד אחד של פי הטבעת. קצה הציציות מכסה תאי-להבה כמו אלו המצויים בתולעים שטוחות וחיות אחרות, ואלו פועלים כנראה כאיברי הפרשה. כשבעל החיים מתבגר מופיעים סעיפים על הצינורות באיברים אלו, המפתחים זרעים או ביציות. תאי מין אלו עוברים דרך הצינוריות. האזור סביב איברי המין של הסוג Tubiluchus מפגין דו-צורתיות זוויגית.
הביציות והזרע משוחררים לתוך הים וההפריה מתרחשת בים. סביב הפגית יש לוחיות מקוטיקולה. היא כנראה חיה בבוץ כמו הבוגרים. ידוע כי היא מתנשלת כמה פעמים לפני שהיא מקבלת את צורת הבוגר.
Seven
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אט ברר-היבמה
אט (אדריאנה) ברר-היבמה (בהולנדית: Aat Breur-Hibma; 28 בדצמבר 1913 – 31 בדצמבר 2002) הייתה שרטטת וציירת הולנדית. חברת המחתרת ההולנדית וחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה
אדריאנה קלזינה היבמה נולדה ב-28 בדצמבר 1913 בהאג. היא הייתה בתו של סנדלר מאזור פריזיה. אט למדה באקדמיה לאמנות חזותית בהאג, שם קיבלה שיעורים בין השאר מהציירים ההולנדים פול סיטרואן ופול גרמונפרז. היא עבדה כמורה לציור בהאג. בספטמבר 1940 נישאה לסטודנט לפילוסופיה קריין ברר. בגלל נישואיה, בהתאם לתקנות, אט איבדה את עבודתה כמורה לציור. בעלה היה קומוניסט נלהב שלחם כמתנדב במלחמת האזרחים בספרד נגד פרנקו ולכן הוא היה חסר אזרחות. כתוצאה מכך, בני הזוג לא היו זכאים לגמלה. לזוג נולדו שני ילדים, בן בדצמבר 1940, ובת דוניה בשנת 1942.
מלחמת העולם השנייה
מאז תחילת המלחמה בני הזוג היו פעילים מאוד בתנועת ההתנגדות ההולנדית: קריין היה שותף להתקפות כנגד הכובש הנאצי, ואט עסקה בזיוף תעודות זהות. שניהם כתבו לעיתון של המפלגה הקומוניסטית של הולנד "דה וורייד", שיצא לאור בשנת 1940 תחת הכיבוש הגרמני והיה לעיתון המזוהה עם המחתרת. הם סיפקו מחסה ליהודים אך לבסוף נחשפו בגלל הלשנה. ב-19 בנובמבר 1942 הם נעצרו יחד עם שני היהודים שלהם סיפקו מחסה. קריין עונה, נידון למוות והוצא להורג בפברואר 1943.
פקודת "לילה וערפל" ברוונסבריק
אט נכנסה עם בתה התינוקת דוניה לכלא בסכוונינגן, ואז נשלחה לבידוד בכלא באוטרכט. לפני שגורשה ביוני 1943 הצליחה למסור את דוניה להוריה בשער הכלא. לאחר שהות בבתי הסוהר בקלבה ובברלין היא הגיעה למחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק בספטמבר 1943. שם עברה את המשטר הקפדני לאסירי לילה וערפל במחנה.
בתחילה היא שובצה לכוח עבודה בבניית כבישים, אחת הצורות הקשות ביותר של עבודות כפייה, אך הודות לכמה שומרים וכישוריה כשרטטת, היא הצליחה לעבוד בכריכת ספרים שם היה עליה לחתום על מסמכי לידה. בדרך זו היא קיבלה גישה לשאריות נייר ויכלה ליצור רישומים בסתר. רישומיה של אט תיארו בעיקר את חבריה האסירים הסובלים.
ב-1 במרץ 1945 הועברה אט ל"שטראפבלוק", שמשמעותו הייתה גזר דין מוות. עם זאת, רופא הוציא אותה מהשורה והצמיד לה מספר של אסיר שנפטר. זו הייתה הישועה שלה. כששמע מפקד המחנה ששתי נשים הולנדיות הכינו ציורים, עברה שנחשבה לבגידה חמורה, אסירים אחרים הסתירו את הציורים לפני החיפוש של מפקד המחנה. הדיוקנאות שנוצרו של אסירים אחרים וציורים אחרים חולצו לאחר שחרור מחנה הריכוז והתפרסמו מאוחר יותר יחד עם פרסום סיפור חייה בספר "אני חיה כי את זוכרת!".
ב-29 באפריל 1945 שחרר הצבא הרוסי את מחנה רוונסבריק. ב-6 ביולי 1945, אט נכנסה לבית החולים כי לקתה במחלת השחפת במהלך השחרור. לאחר 1945 בילתה את שמונה השנים הבאות בעיקר בבתי חולים. בשנת 1998, בראיון לסרט דוקומנטרי של לורטה וולס, היא דיברה בפומבי בפעם הראשונה על תקופתה ברוונסבריק.
פרסום רישומיה
בסופו של דבר בתה דוניה ברר (1942–2009), שלמדה שפות סלאביות ועבדה כמתרגמת ופובליציסטית, היא שהצליחה לשבור את שתיקתה. היא שאלה פעמים רבות על תכולתה של מזוודה סודית מתחת למיטת אמה. רק בשנת 1980 הוצאו הרישמומים מהמזוודה וזכרונות המחנה שבו ועלו. רישומיה של אט הועברו לרייקסמוזיאום באמסטרדם שם הם עברו שיקום והוצגו בכמה תערוכות.
ספר וסרט תיעודי
דוניה עסקה רבות בסיפורה של אמה. היא ביקרה בראוונסבריק, וערכה מחקר מקיף ואף חיפשה אחר הנשים מהרישומים שהיו בחיים עדיין בצרפת, בלגיה, שוודיה והולנד ושמעה את סיפוריהן. בשנת 1983 היא פרסמה את רישומי אימה יחד עם אותם סיפורים בספר "De verborgen herinnering" (זיכרון נסתר). הספר הפך למסמך היסטורי על מחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק, עם פרטים על חייהן המזוויעים של האסירות במחנה.
אט ברר-היבמה המשיכה בחייה כמורה לציור אך לא דיברה על קורותיה במחנה. לאחר פרסום רישומיה, היא קטעה את שתיקתה רק בראיון לסרט הדוקומנטרי "Verleden aanwezig" (עבר בהווה) בשנת 1994, בו התראיינו חמש נשים, אסירות לשעבר בראוונסבריק : סייג'ה סטויקה (אוסטריה), לידיה רולפי (איטליה), אט ברר-היבמה (הולנד), סטלה קוגלמן גרייז (רוסיה) ואנטונינה ניקיפורובה (רוסיה).
פרסים והוקרה
בשנת 1989 קיבלו אט ודוניה ברור את מדליית הכבוד מה-Stichting Kunstenaarsverzet 1942–1945 על ספרה. ב־5 במרץ 1998, קריין ברר ואט ברר-היבמה הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם לאחר מותם.
קרל שלייכר
קרל שלייכר (נולד כקלסטין שלייכר, 1825 - 2 באוקטובר 1903) הוא צייר ריאליסטי מהמאה ה-19.
ביוגרפיה
קרל נולד בלמברג, לבוב, אך את השכלתו בתחום הציור הוא רכש בעיקר בווינה בין השנים 1860 ו-1870. קרל היה תלמידו של הצייר האוסטרי פרדיננד גריארוג ולדמילר.
קרל ידוע במיוחד בציורי דיוקנאות של פנים, וכן ציורי פרשניות של רבנים העוסקים בלימוד התלמוד. כמות ניכרת מציוריו הן ציורי שמן.
ציוריו מהווים תיעוד אותנטי של התרבות היהודית ומנהגיה, וכן צורת הלימוד הרבנית. ציורים אלו מאוגדים באוסף 'יידישקייט', עבודותיו הוצגו מספר פעמים ב'מועדון האומנות האוסטרי'.
ורנר הייזר
ורנר הייזר (בגרמנית: Werner Heuser; 11 בנובמבר 1880 – 11 ביוני 1964) היה צייר, חרט, שרטט ופרופסור גרמני. הוא היה פרופסור לאמנות ב"אקדמיה לאמנות בדיסלדורף" בין השנים 1926 עד 1937, והוסר מתפקידו על ידי הנאצים בגלל הגדרתו כ"אמן מנוון". לאחר מלחמת העולם השנייה הוא בנה מחדש את האקדמיה, ושימש כמנהלה בין השנים 1946 עד שנת 1949.
קרל שלייכר
ביוגרפיה
ציוריו של קרל מאופיינים, לא רק בתיאור רב, אלא אף בחדות מדהימה. למשל הוא היטב לתאר בציוריו, את אווירת הלימוד של הרבנים היהודים בזמן לימוד התלמוד, בציור ניתן להבחין בלהט הוויכוח על פניהם ותנועתיהם של הדמויות המופיעות בו.
קרל נפטר בפדובה, ממלכת איטליה, בשנת 1903.
ורנר הייזר
ראשית חייו
הוא למד ב "בית הספר לאמנויות יישומיות" בדרזדן וב"האקדמיה לאמנות" בדיסלדורף אצל פטר יאנסן, אדולף מאנשן ואדוארד גרהרדט.
ב־11 באוקטובר 1907 התחתן בדיסלדורף עם מירה סון-רטל, בתו של הצייר קרל רודולף זון. יחד נולדו להם שני ילדים, קלאוס הייזר ואורסולה בנסר. בסביבות 1907 נסע ורנר הייזר לרומא ונפגש עם האמנים קרל הופר, הרמן הלר ומוריס סטרן.
רפי מאור
רפי מאור (נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא מהנדס ומנהל ישראלי, כיהן כיו"ר התעשייה האווירית לישראל עד ספטמבר 2016. קודם לכן כיהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל חברת ECI Telecom, כנשיא ומנכ"ל חברת אינדיגו, וסגן נשיא בכיר ב-HP.
ורנר הייזר
קריירה
בשנת 1919, הייזר היה אחד מהאמנים הראשונים בקבוצת האמנים הצעירים של ריינלנד, לצד היינריך נאון, אדולף אוזרסקי, ארתור קאופמן, קרלו מנסה, וולטר אופי, והאדריכל וילהלם קרייס.
בשנת 1926 הוא מונה כפרופסור לרישום באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. בין תלמידיו היו הרברט זאנגס, אלזה הארני, ג'ורג' מייסטרמן, קספר וולטר ראו.
רפי מאור
ביוגרפיה
מאור בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ותעבורה מאוניברסיטת תל אביב, הוא בוגר מסלול הניהול המתקדם של בית הספר לעסקים INSEAD.
הוא החל לעבוד כמהנדס בתעשייה האווירית לישראל ב-1975 ובמשך כ-20 שנים מילא שורה של תפקידי הנדסה וניהול. בשנות ה-80 היה חבר בצוות הבכיר לפיתוח מטוס הלביא. ב-1987 מונה למנהל תוכנית פיתוח מיוחדת, סודית. בין השנים 1993 ל-1995 ניהל את מפעל מלט, חטיבת המל"טים של החברה. כמו כן כיהן כנשיא המיזם המשותף בין התעשייה האווירית לתאגיד AAI האמריקאי לייצור כלי טיס בלתי מאוישים.
ורנר הייזר
תערוכת אמנות מנוונת
בין השנים 1927 עד 1937, גרמניה חוותה התחזקות ועלייה לשלטון של המפלגה הנאצית. בשנת 1927 הוקמה החברה הלאומית-סוציאליסטית לתרבות גרמנית במטרה לעצור את "השחתת האמנות" וליידע את העם על הקשר בין גזע לאמנות באמצעות תיאוריות גזעניות פסבדו-מדעיות. החל משנת 1933 תייגה הקבוצה יצירות אמנות ואמנים מודרניים כ"יהודים", "מנוונים" ו"בולשביקים".
רפי מאור
ביוגרפיה
בדצמבר 1995 הצטרף לחברת אינדיגו ושימש נשיא אינדיגו ישראל, ומנהל הפעילויות הבינלאומית. ב-1998 מונה לנשיא ומנהל התפעול של אינדיגו, בתקופתו נמכרה החברה לחברת HP, ומ-2002 כיהן כמנהל חטיבת אינדיגו וכסגן נשיא בכיר ב-HP. ביולי 2004 הצטרף לחברת ECI Telecom כמנהל התפעול וב-2005 מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, הוא הוביל את מכירתה ב-2007 תמורת 1.25 מיליארד דולר, המשיך לכהן כמנהלה, וב-2011 מונה ליו"ר החברה. כשנה אחר כך חזר לשמש ממלא מקום מנכ"ל החברה.
ורנר הייזר
תערוכת אמנות מנוונת
בשנת 1937 טיהרו הפקידים הנאצים את המוזיאונים הגרמניים והסירו את יצירות האמנות שנחשבה כמנוונת וקיימו תערוכה מיוחדת של היצירה בשם "אנטרטט קונסט" "האמנות המנוונת" שהציגה 650 יצירות אמנות ועברה ברחבי גרמניה, והייתה פופולרי בקרב הצופים. הייזר היה אחד האמנים בתערוכה והוא תויג כ"מנוון". באותה שנה, 1937, לא הוארכה עבודתו כפרופסור.
מלחמת העולם השנייה ואחריה
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שהה בתחילה בסאנרי-סור-מר, בצרפת, ואחריה שהה באלגאו וברייסגאו. בשנת 1943 הופצץ ביתו בדיסלדורף, והרס את עבודות האמנות שלו ואת אוסף האמנות שלו. הוא עקב אחרי נדודי משפחתו עד 1945. לאחר סיום המלחמה, חזר לדיסלדורף וב-1 בנובמבר 1945 הוא התחיל את עבודתו. הוא מונה למנהל האקדמיה לאמנות בדיסלדורף ב-7 בינואר 1946, וב-31 בינואר 1946 נבנה בית הספר ונפתח מחדש.
רפי מאור
ביוגרפיה
בנובמבר 2013 מונה ליו"ר התעשייה האווירית והחליף את דב בהרב. בנובמבר 2015 נמתחה ביקורת על ריבוי נסיעותיו לחו"ל בדוח ביקורת, ובינואר 2016 נשלח לרפי מאור מכתב על כוונה לפטרו מאורי יוגב בגלל ביצועים חלשים. בספטמבר 2016 סיים את כהונתו לאחר שלוש שנים.
ורנר הייזר
מוות ומורשת
ורנר הייזר נפטר מאי ספיקת לב בדיסלדורף ב-11 ביוני 1964 ונקבר בבית העלמין נורדפרידוף דיסלדורף.
רפי מאור
ביוגרפיה
אחיו הוא הפיזיקאי אורי מאור.
ורנר הייזר
מוות ומורשת
בתו אורסולה בנסר (1915–2001) הייתה ציירת, והיא נישאה לצלם וולטר בנסר.
עבודתו כלולה באוספים שונים, כולל ספריית הקונגרס.
כוכבים ופסים
כוכבים ופסים (באנגלית: Stars and Stripes) הוא עיתון הכותב על הכוחות המזוינים של ארצות הברית אבל אינו פרסום רשמי של הממשל. העיתון, המופיע ברציפות מאז 1942, מפרסם חמש פעמים בשבוע גיליון יומי מודפס, המופץ בקרב חיילי ארצות הברית המוצבים מחוץ לגבולותיה. כיום נערך העיתון בארבע מהדורות שונות – באירופה, במזרח התיכון, ביפן ובקוריאה, והוא זמין גם בגרסה אלקטרונית באתר האינטרנט של העיתון.
תולדות העיתון
העיתון נוסד בשמו הנוכחי ב-9 בנובמבר 1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. מייסדיו היו חיילים מצבא הצפון, שחנו בעיירה בלומפילד (Bloomfield) שבמדינת מיזורי וניצלו את מערכת העיתון המקומי השוממת כדי לייסד עיתון אודות פעולותיהם. הם פרסמו ארבעה גליונות בלבד. כיום שוכנות בבלומפילד אגודת מוזיאון הכוכבים והפסים והספרייה שלה.
במלחמת העולם הראשונה (ב-1918) שב והופיע העיתון. בשיאו הוא הופיע במהדורה שבועית בת שמונה עמודים והופץ ל-526 אלף קוראים.
בין שתי מלחמות העולם שוב לא הופיע העיתון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הודפס בעשרות מהדורות (עד 25 בבת אחת, 32 בסך הכל) בזירות הלחימה השונות, שחלקן הופקו קרוב מאוד לקווי החזית על מנת להביא חדשות מעודכנות אל החיילים. במהלך המלחמה הפיק העיתון גם סדרה של 53 ספרי כיס בשם G.I. Stories ("סיפורי חיילים" (G.I.)).
מאז מלחמת העולם השנייה מופיע העיתון באופן רצוף ואנשיו סיקרו את הפעולות הצבאיות של ארצות הברית בקוריאה, בווייטנאם, במפרץ הפרסי ובבלקן.
רבים מהמשרתים בעיתון והתורמים לו, שחלקם היו חיילים צעירים, הפכו בהמשך לאישים ידועים בתחום העיתונאות, האיור, הכתיבה הספרותית והפקות הקולנוע. בהם היו המאייר ביל מולדין, הקריקטוריסט והמוזיקאי של סילברסטיין והרולד רוס, מייסד המגזין "ניו יורקר".
אתר האינטרנט של העיתון נוסד ב-1999. גרסת הדפוס של העיתון מוצעת במהדורה דיגיטלית מאז 2004.
המהדורה המזרח-תיכונית של העיתון החלה להתפרסם ב-2003, בראשית מלחמת עיראק.
העיתון כיום
כיום העיתון הוא מקור החדשות הצבאיות המודפס היחיד המופץ בבסיסים הצבאיים של ארצות הברית באירופה, המזרח התיכון ודרום-מזרח אסיה. בעיתון היומי יש 48-40 עמודים והוא מודפס בפורמט טבלואיד. בנוסף למהדורות היומיות הוא מפרסם מוספים שבועיים וחודשיים. העיתון מדווח על חדשות הכוחות המזוינים ומכיל גם תכנים מסורתיים של עיתונות וחדשות מקומיות.
העיתון המודפס נקרא תמורת תשלום (למעט במזרח התיכון) על ידי כ-350 אלף קוראים ובהם מנויים בתשע מדינות שונות. בכל יום גולשים לאתריו השונים בממוצע כ-420 אלף איש.
עובדי העיתון הם אנשי צבא ואזרחים. מטהו שוכן בוושינגטון הבירה, אך הוא נכתב במספר אתרים, בהתחשב בפריסתם המשתנה של אנשי הכוחות המזוינים האמריקניים במדינות העולם. הוא מופץ אלקטרונית להדפסה במדינות שונות בעולם.
העיתון פועל במסגרת קרן בלתי-מוקצבת (non-appropriated fund) של משרד ההגנה, הזוכה לסיבסוד חלקי בלבד ממנו. חלק ניכר מעלויות הפעולה שלו מכוסה על ידי מכירת מנויים ושטחי פרסום.
העיתון עוסק בדיגיטציה של הארכיונים ההיסטוריים שלו. מיקרופילמים של גליונות העיתון משנת 1943 ועד 1999 מועלים בהדרגה לאתר אינטרנט ייעודי של העיתון (Stars and Stripes Digital Archives).
יאקוב במה
יאקוב במה או במן (בגרמנית: Jakob Behmen, Jakob Böhme; 24 באפריל 1575 – 17 בנובמבר 1624) היה פילוסוף גרמני, מיסטיקן נוצרי, ותאולוג פרוטסטנטי לותרני. הוא נחשב בעיני בני זמנו להוגה דעות מקורי בקרב המסורת הלותרנית וספרו הראשון, "אורורה" (Aurora), גרם לשערורייה גדולה.
לבמה הייתה השפעה עמוקה על תנועות פילוסופיות מאוחרות יותר לזמנו, כמו תנועת האידיאליזם הגרמני והרומנטיציזם הגרמני. הגל תיאר אותו כ"פילוסוף הגרמני הראשון".
ביוגרפיה
במה נולד ב-24 באפריל 1575, בכפר אלט זיידנברג (כיום סטארי זווידוב, פולין) שליד גרליץ בלוסטיה עילית, שטח של ממלכת בוהמיה לשעבר. אביו, גאורג ויסן, היה לותרני, עשיר למדי, אך למרות זאת, התפרנס בתור איכר. במה היה הרביעי מבין חמישה ילדים. בעבודתו הראשונה, כנער, היה רועה צאן. עם זאת, הוא נחשב לא מספיק חזק למקצוע רעיית הצאן. בגיל 14 הוא נשלח לעיירה זיידנברג, בתור שוליה, כדי לעסוק במקצוע הסנדלרות. החניכה שלו למקצוע הסנדלרות הייתה קשה; הוא גר עם משפחה שלא הייתה נוצרית, שחשפה אותו למחלוקות הדתיות של אותה תקופה. הוא התפלל וקרא בספר התנ"ך באופן קבוע, כמו גם את יצירותיהם של אנשי חזון כמו פאראצלסוס, וייגל ושוונקפלד, על אף שלא קיבל השכלה רשמית. לאחר שלוש שנים כחניך, עזב במה את העיירה כדי להתחיל לנדוד. אף על פי שלא ידוע עד כמה רחוק הוא נדד, הוא הגיע לפחות לגרליץ. בשנת 1592 חזר במה משנות המסע שלו. עד 1599, במה כבר היה ידוע כמומחה במקצוע הסנדלרות, עם חנות משלו בגרליץ. באותה שנה התחתן עם קתרינה, בתו של האנס קונצשמן, שעסק למחייתו כקצב באותה עיירה, גרליץ, ויחד היו לו ולקתרינה ארבעה בנים ושתי בנות.
המורה הרוחני של במה היה אברהם בהם שהתכתב עם ולנטין וייגל. במה הצטרף ל"מנזר המשרתים האמיתיים של אלוהים"- קבוצת לימודים פרוכיאלית (כנסייתית) מצומצמת שאורגנה על ידי מרטין מולר. לבמה היו מספר חוויות מיסטיות במהלך שנות נעוריו, שהגיעו לשיאם בחזון משנת 1600, כאשר יום אחד מיקד את תשומת ליבו ליופייה המעודן של קרן אור שמש המשתקפת בצלחת פיוטר. הוא האמין שחזון זה גילה בפניו את המבנה הרוחני של העולם, כמו גם את היחסים בין האלוהים לאדם, ובין טוב לרע. באותה עת בחר שלא לדבר על חוויה זו בגלוי, והעדיף במקום זאת להמשיך בעבודתו ולהקים משפחה.
בשנת 1610 חווה במה חזון פנימי נוסף בו הבין עוד יותר את אחדות הקוסמוס והאמין כי קיבל ייעוד מיוחד מאלוהים.
החנות בגרליץ, שנמכרה בשנת 1613, אפשרה לבמה לקנות בית בשנת 1610 ולסיים לשלם עבורו בשנת 1618. לאחר שוויתר על מקצוע הסנדלרות בשנת 1613, מכר במה כפפות צמר לזמן מה, מה שגרם לו לבקר בפראג באופן קבוע כדי למכור את מרכולתו.
"אורורה וכתבים נוספים"
12 שנים אחרי החזון משנת 1600, החל במה לכתוב את ספרו הראשון, Die Morgenroete im Aufgang (עליית השחר). הספר קיבל בנוסף את השם "אורורה", על ידי אחד מחבריו; עם זאת, כתב במה במקור את הספר לעצמו, והוא מעולם לא הושלם. עותק של כתב יד של היצירה הבלתי גמורה הושאל לקרל פון אנדר, אציל, שיצר עותקים והחל להפיץ אותם. בנוסף, עותק גם נפל לידיו של גרגוריוס ריכטר, הכומר הראשי של גרליץ, אשר ראה בכך כפירה ואיים על במה בגלות אם ימשיך לעבוד על כתיבתו. כתוצאה מכך, במה לא כתב דבר במשך כמה שנים; עם זאת, בהתעקשות של חברים שקראו את "אורורה", הוא התחיל לכתוב שוב בשנת 1618. בשנת 1619 כתב במה את "De Tribus Principiis" או "על שלושת העקרונות של הישות האלוהית". לקח לו שנתיים לסיים את ספרו השני, שאחריו הגיעו חיבורים רבים נוספים, שכולם הועתקו ביד והופצו רק בקרב חברים. בשנת 1620 כתב במה את "חייו המשולשים של האדם", "ארבעים שאלות על הנשמה", "גלגול הנשמות של ישוע המשיח", "שש הנקודות התיאוסופיות", "שש הנקודות המיסטיות". בשנת 1621 כתב במה את החיבור "De Signatura Rerum", "חותם כל הדברים". בשנת 1623 כתב במה את החיבורים הבאים: "De electione gratiae" ("על הבחירה בחסד" [האל]), "De testamentis Christi" ("על הברית החדשה של ישו"), "Mysterium Magnum" ("המסתורין הגדול"), "Clavis", ("קלביס" [מפתח]). בשנת 1622 כבר נראה במה כותב כמה יצירות קצרות שכולן נכללו לאחר מכן בספרו הראשון שיצא לאור ביום השנה החדשה של 1624, תחת הכותרת Weg zu Christo ("הדרך למשיח").
הפרסום גרם לשערורייה נוספת ובעקבות תלונות של אנשי הכמורה זומן במה למועצת העיר ב-26 במרץ 1624. דו"ח הפגישה היה כדלקמן:
במה עזב לטובת העיר דרזדן ב-8 או ב-9 במאי 1624, שם שהה עם רופא החצר במשך חודשיים. בדרזדן הוא התקבל על ידי האצולה ואנשי הכמורה הגבוהים. האינטלקט שלו הוכר גם על ידי הפרופסורים של דרזדן, שבדיון במאי 1624 עודדו את במה לחזור הביתה למשפחתו בגרליץ. במהלך היעדרותו של במה סבלה משפחתו במהלך מלחמת שלושים השנים.
כשהיה בביתו, במה נענה להזמנה להישאר עם הר פון שוויניץ, שקבע את מקום מושבו בדרזדן. בעודו שם החל במה לכתוב את ספרו האחרון, "177 השאלות התיאוסופיות". עם זאת, הוא נהיה חולה סופני בעקבות סיבוך במעיים שאילץ אותו לנסוע הביתה ב-7 בנובמבר. גרגוריוס ריכטר, יריבו של במה מגרליץ, נפטר באוגוסט 1624, בעוד במה לא היה שם. הכמורה החדשה, שעדיין נזהרה מבמה, אילצה אותו לענות על רשימה ארוכה של שאלות כאשר רצה לקבל את סקרמנט המשיחה האחרונה, לקראת פטירתו. הוא מת ב-17 בנובמבר 1624. בתקופה קצרה זו במה הוציא תחת ידו כמות עצומה של כתבים, כולל יצירותיו העיקריות De Signatura Rerum (חותם כל הדברים) ו"מיסטריה מגנו"'. הוא גם פיתח כלפיו הערצה של אנשים שהלכו בעקבותיו ברחבי אירופה, שם נודעו חסידיו בכינוי בוהמיסטים.
בנו של יריבו העיקרי של במה, הכומר הראשי של גרליץ, גרגוריוס ריכטר, ערך אוסף נבחר מכתבי אביו, שפורסמו אחר כך באמסטרדם בעזרת קונראד ואן ביונינחן בשנת 1682. עבודותיו המלאות של במה נדפסו לראשונה בשנת 1730.
תאולוגיה
הנושאים העיקריים בכתיבתו התאולוגית של במה הם: אופיו של החטא, הרוע והגאולה. בהתאם לתאולוגיה הלותרנית, הטיף במה כי האנושות נפלה ממצב של חסד אלוהי למצב של חטא וסבל, כאשר כוחות הרוע כוללים מלאכים שנפלו ושמרדו באלוהים, וכי מטרתו של אלוהים היא להחזיר את העולם למצב של חסד.
עם זאת, ישנן כמה סטיות רציניות מהתאולוגיה הלותרנית המקובלת, כמו דחייתו של רעיון הסולה פידה, כמו בקטע זה מ"הדרך למשיח": מקום אחר שבו עשוי במה לסטות מהתאולוגיה המקובלת (אם כי זו הייתה פתוחה לשאלה בגלל סגנונו המעורפל, החידתי משהו), היה בתיאורו את הנפילה כשלב הכרחי בהתפתחות היקום. הקושי הטמון בתאולוגיה שלו הוא העובדה שהיה לו חזון מיסטי, אותו פירש וניסח מחדש. לדברי פ' פון אינגן, לדידו של במה, כדי להגיע לאלוהים, האדם צריך לעבור דרך הגיהנום קודם. אלוהים קיים ללא זמן ומרחב, הוא מחדש את עצמו דרך הנצח. במה ממקם מחדש את השילוש כקיים באמת אך עם פירוש חדשני. אלוהים, האב, הוא האש שמוליד את בנו, שאותו מכנה במה אור. רוח הקודש היא העיקרון החי, או החיים האלוהיים.
עם זאת, ברור שבמה מעולם לא טען שאלוהים רואה ברוע כדבר רצוי, הכרחי או כחלק מרצונו האלוהי להביא לטוב. בחיבורו "החיים המשולשים" קובע במה: "במערכת של הטבע, דבר רע לא יכול לייצר כשלעצמו דבר טוב, אבל דבר רע אחד מחולל דבר אחר". במה לא האמין שישנו "איזשהו מנדט אלוהי או הכרח מטפיזי טבוע עבור הרשע והשלכותיו בתוכנית הדברים". ד"ר ג'ון פורדייג', פרשנו של במה, כתב כי במה, "ככל שהוא מייחס את הרוע לטבע הנצחי, מחשיב אותו בתור מצבו שנפל, מכיוון שהוא נדבק בגלל נפילת לוציפר". . . . הרשע נתפס כ"הפרעה, מרד, עיוות של הרוח כמשרתת את הטבע ", כלומר סטייה של הסדר האלוהי הראשוני.
ההקבלות בספר "אורורה" של במה, בין שבע איכויות, שבעת כוכבי הלכת ושל ארבעה נוזלי גוף בסיסיים, בהם במה משתמש כדי לחלק את ארבעת הטמפרמנטים האישיותיים, הן כדלקמן:
בספרו "De Tribus Principiis", או "על שלושת העקרונות של הישות האלוהית", במה כלל את שבע התכונות בתוך השילוש הבא:
הקוסמולוגיה הדתית של במה
לפי אחת הפרשנויות לקוסמולוגיה הדתית של יאקוב במה, האנושות וכמו כן כל יצור חי (שבמקורם היו גם ישויות רוחניות, לדידו של במה) היו חייבים לשוב ולהתאחד עם האל. האיחוד עם האל עובר דווקא בקוסמולוגיה הדתית של במה, דרך אותו תהליך של בידול פיזי מהאל וכמו כן תהליכי בידול ושוני בין הצד הנקבי מהזכרי (לדידו של יאקוב במה, כל היצורים החיים ובראשם האדם הראשון, היו אנדרוגיניים). שתי דוגמאות בולטות לבידול כזה שנותן במה, ניתן למצוא בפיצול של חוה מאדם ובמרידתו של השטן באל, תוך כדי השגתם את היכולת להבחין בין טוב לרע. כמו כן, בעלי החיים ובני האדם חייבים לחוות את היצריות על כל צדדיה ואת הקונפליקט בין הצדדים ה"טובים והרעים" שלה, כדי שהבריאה תתפתח ותעלה לשלב חדש של הרמוניה, לשלב חדש של גאולה (Redeemed harmony). גאולה זו, לדידו של במה, תהיה יותר שלמה ממצב התמימות המקורי, כדי לאפשר לאל להשיג מודעות עצמית חדשה, באמצעות אינטראקציה עם בריאה שהיא בד בבד חלק בלתי נפרד ממנו ועם זאת נבדלת מעצמיותו של האל. בחירה חופשית, נהפכת להיות למתנה החשובה ביותר שהאל מעניק לאנושות, דבר שמאפשר לנו לשאוף לקבלת חסדו של האל, דרך בחירה מוכוונת ובכל זאת מאפשרת לנו, במהלך כל תהליך זה, להישאר אינדיבידואלים.
השקפות לגבי טבעה של מריה, אם ישו
במה האמין שישו, בן האלוהים, נהיה אנושי דרך מריה, אמו. לפני לידתו של ישו, האל הכיר את עצמו כבעל בתולין. בתולין אלה מהווים אם כן מראה שדרכה משתקפים החוכמה והידע של האל. במה למעשה, הולך בעקבות מרטין לותר, בכך שהוא רואה את הבתולה מריה בהקשר של ישו. שלא כמו לותר, במה איננו מקדיש את עצמו כה הרבה לנושאי הדוגמה הנוצרית, ובמקום זאת הוא מקדיש את עצמו לאנושיותה של מריה. כמו שאר הנשים, מריה הייתה אנושית ולכן נתונה לחטא. רק אחרי שהאל בחר בה בחסדו הרב, להפוך לאם בנו, היא קיבלה כירושה את מעמד האלחטא. "מריה לא השרתה מרוחה על המילה, אלא המילה השרתה את רוחה על מריה", כך במה, בהסבירו שכל חסדה הגיע מישו. מריה היא "ברוכה בנשים", אך לא בשל סגולותיה אלא בשל היותה ענווה. מריה היא כלי בידי האל; כלי שדרכו היא מהווה דוגמה מה האל יכול לעשות: אסור לשכוח שבנצח, שהאל הפך לאנושי דרך מריה.
במה, שלא כמו לותר, לא האמין שמריה הייתה בתולה נצחית. עניין בתוליה לאחר לידתו של ישו, הוא לא ריאליסטי בעבור במה. הישועה האמיתית היא ישו, לא מריה. חשיבותה של מריה, בת אנוש כמו כל אחד מאיתנו, טמונה בכך שהיא הולידה את ישו כבן אנוש. אם מריה לא הייתה בת אנוש, לדידו של במה, ישו היה כמישהו זר ולא אחינו. ישו חייב לגדול בקרבנו, כפי שהוא גדל בקרב מריה. היא הפכה לברוכה בכך שהיא קיבלה את ישו על עצמה. באדם שמקבל על עצמו את הנצרות, או מוטבל אליה בתור ולד, כמו אצל מריה, כל מה שהוא ארעי, נעלם ונשארים אך ורק החלקים השמיימיים, עבור העידן הנצחי. שפתו התאולוגית הייחודית של במה, המשלבת בתוכה שימוש מטאפורי באש, אור ורוח, אשר נטועה ומושרשת באופן כה עמוק בתאולוגיה שלו ובהשקפתו לגבי טבעה של מריה, אם ישו, איננה סוטה הרבה מהעובדה שעמדותיו הבסיסיות הן לותרניות.
השפעות
כתיבתו של במה מצביעה על השפעתם של מחברים נאופלאטוניים ואלכימאים, למשל פרצלסוס, בעוד שהוא נשאר דבק במסורת הנוצרית. בתורו, במה השפיע באופן ניכר על תנועות אנטי סמכותניות ומיסטיות רבות, כמו פייטיזם רדיקלי, כת הקווייקרים, רוזנקרויצים, מרטיניזם וכן על הנצרות האזוטרית המערבית ועל התאוסופיה הנוצרית. חסידו ומורו הרוחני של במה, הרופא יליד ליגניץ, בלתזר וואלטר, אשר נסע לארץ הקודש כדי לחפש אחרי חוכמת כשפים קבלית ואלכימאית, אף הוא הכיר בפני במה רעיונות קבליים שנכנסו לתוך הגותו של האחרון. במה אף היה מקור השפעה חשוב על פילוסופיית הרומנטיציזם הגרמני, בהשפיעו בעיקר על פרידריך שלינג. בחיבורו של ריצ'רד באק, מודעות קוסמית (Cosmic Consciousness), משנת 1901, תשומת לב מיוחדת ניתנה לעומקה של ההארה הרוחנית של במה, אשר כנראה חשפה בפניו את רעיון האחדות האולטימטיבית או נון דואליות ביחס בין בני האדם לאל. לכתביו של יאקוב במה הייתה גם השפעה מסוימת על האגודה התאוסופית המודרנית. ויליאם קיואן ג'אדג' והלנה בלבצקי כתבו על משנתו הפילוסופית של יאקוב במה. במה היווה גם מקור השפעה חשוב על פרנץ הרטמן, מייסדו של הסניף הגרמני של האגודה התאוסופית בשנת 1886. הרטמן תיאר את כתביו של במה כ"אוצר הערכי והשימושי ביותר בספרות הרוחנית". במה הוא גם מקור השפעה חשוב על רעיונותיו של המשורר, הצייר והמיסטיקן האנגלי ויליאם בלייק. לאחר שבלייק עיין במהדורת כתביו של במה, שנערכה על ידי ויליאם לו ואשר יצאה לאור בין השנים 1764–1781, הוא מצא בין דפיו כמה איורים שנכללו על ידי פרשנו הגרמני המוקדם של במה, דיוניסיוס אנדראס פרהר (1649–1728). בלייק העיר עליהם במהלך ארוחת ערב שהתקיימה בשנת 1825: "מיכלאנג'לו לא היה יכול להגיע להישג יותר טוב מזה שהושג על ידי פרהר". משוררים נוספים שהושפעו מרעיונותיו של במה, הם ג'ון מילטון, לודוויג טיק, נובאליס וכן ויליאם בטלר ייטס. סמואל טיילור קולרידג', בחיבורו Biographia Literaria, מדבר על במה בהערצה. במה הוערך מאוד על ידי הפילוסופים הגרמנים פרנץ חאבר פון באדר, פרידריך שלינג וארתור שופנהאואר. גאורג פרידריך הגל, הרחיק לכת עד מאוד באומרו שבמה היה "הפילוסוף הגרמני הראשון". הבישוף הדני האנס לאסן מרטנסן, חיבר גם הוא ספר על במה.
כמה מחברים מצאו את תיאורו של במה את שלושת העקרונות המקוריים ואת שבעת הרוחות, דומים לחוק השלושה ולחוק השבעה המתוארים בחיבוריהם של בוריס מורבייף וגאורג איבאנוביץ' גורדייף.
תגובות
בנוסף למהפכה המדעית, המאה ה-17 הייתה תקופה של מהפכה במיסטיקה הדתית במסגרת הנצרות הקתולית, הפרוטסטנטית והיהדות. המהפך הפרוטסטנטי צמח מתוך כתביהם של במה ושל מיסטיקנים ימי-בינימיים אחרים. במה נהיה גורם רב חשיבות בקרב החוגים האינטלקטואליים של אירופה הפרוטסטנטית, בעקבות פרסום ספריו באנגליה, הולנד וגרמניה בשנות ה-1640 וה-1650. הוא היה גורם משפיע וחשוב, במיוחד בקרב החוגים שהאמינו במילנריאניות (מהמילה אלף או מילניום בלטינית), וקיבל התייחסות רצינית מהפלאטוניסטים מקיימברידג' ומהקולגות ההולנדיות. הנרי מור היה ביקורתי כלפי במה וטען שהוא לא היה נביא אמיתי וכי לא הייתה לו שום תובנה יוצאת דופן באשר לשאלות מטאפיזיות. בסך הכל, אף על פי שכתביו לא השפיעו על דיונים פוליטיים ודתיים באנגליה, ניתן לראות את השפעתו באופנים יותר אזוטריים כמו ניסויים אלכימאיים, ספקולציות מטאפיזיות והתבוננות רוחנית, כמו גם ספרות אוטופית ופיתוחם של נאולוגיזמים. מור, לדוגמה, דחה את אוסף החיבורים אשר נקרא Opera Posthuma, אותו כתב הפילוסוף ברוך שפינוזה ואשר התפרסם לאחר מותו, כחזרה להגותו של במה.
קולנוע הונגרי - הטובים ביותר
קולנוע הונגרי - הטובים ביותר או השנים עשר של בודפשט (בהונגרית: Budapesti tizenkettő) הם שנים עשר הסרטים ההונגריים הטובים ביותר בין השנים 1948–1968. הדירוג בוצע בהצבעה חשאית של אנשי תעשיית הקולנוע ההונגרית שבחרו בשנת 1968 בהצבעה חשאית.
12 החדשים של בודפשט
בשנת 2000 חברי "איגוד אמני הקולנוע והטלוויזיה ההונגריים" ו"מדור מבקרי הקולנוע והטלוויזיה" באיגוד הלאומי של העיתונאים ההונגרים הצביעו לבקשת הטלוויזיה ההונגרית אילו סרטים נחשבים ליצירות הטובות ביותר בכל ההיסטוריה של הסרט ההונגרי.
לפי הצבעה זו שנים עשר הסרטים ההונגריים הטובים ביותר בכל הזמנים:
עין-חתול אדמדם
עין-חתול אדמדם (שם מדעי: Telescopus dhara) הוא מין של נחש תת-ארסי שגודלו בינוני, בעל אורך שלד 23 ס"מ. משקלו לרוב עד 150 גרם. הזנב קצר ואורכו כשישית מאורך הגוף. ראשו רחב מהצוואר ותפוח באזור הרקה. עיניו גדולות, בולטות וצהובות ואישוניהן מאונכים. צבעו חום אדמדם, והוא מכוסה כתמים בהירים דמויי אוכפים, שגבולותיהם מטושטשים קצת. דגם צבעים זה יש בו כדי להזכיר את צבעי האפעה המגוון, שהוא ארסי ומסוכן.
תפוצתו לרוחב יבשת אפריקה: ממאוריטניה עד סומליה וצפונה למצרים, וכן בדרום מערב אסיה: בסיני ובישראל. בארץ מוגבלת תפוצתו למקומות חיות מדבריים ובייחוד לנאות מדבר. הוא שוכן בנגב, בכיכר ים המלח ומגיע בצפון עד לגלבוע ואולי אף לעמק הירדן.
סוציולוגיה השוואתית
מקס ובר היה סוציולוג שהשתמש בשיטות השוואתיות להבנת השונות בחברה, שמחקריו ניסו להראות כיצד הבדלים בין תרבויות, מסבירים את הסדרים החברתיים השונים שהופיעו בהן (למשל בספרים "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם" ו"הסוציולוגיה של הדת").
קיים ויכוח בתוך מדע הסוציולוגיה בשאלה האם התווית 'השוואתית' מתאימה. אמיל דורקהיים טען, ב"חוקי השיטה הסוציולוגית" (1895), שכל מחקר סוציולוגי הוא למעשה השוואתי, שכן תופעה חברתית נחשבת תמיד אופיינית, מייצגת או ייחודית, כל אלה מרמזים על איזושהי השוואה. במובן זה, כל ניתוח סוציולוגי הוא השוואתי והוצע כי מה שמכונה בדרך כלל מחקר השוואתי, עשוי להיקרא בצורה מתאימה יותר מחקר בין-לאומי.
אליקים גאטינייו
ביוגרפיה
נולד לרבי יצחק גאטינייו (הראשון), שגידלו לתורה מינקות והרבה לשבח אותו:.
בי"ח בתמוז התק"ב, עת פרצה שריפה באזמיר, ונשרפו בתי הכנסת ובתי המדרש עד ש"לא נמצא גם ספר ללמוד", נסעו הרב אליקים יחד עם הוריו, אף שהיה אביו בן יותר מ-70, לקושטא כדי שיוכל ללמוד תורה. בקושטא, למד הרב אליקים אצל הדיין רבי שלמה אמארילייו והיה הולך עמו ללמוד אצל דודו של רבו, הרב משה אמארילייו, בעל ספר דבר משה. רבי אליקים ומשפחתו נשארו בקושטא כ-20 חודשים, וסבלו מעוני ורעב. לאחר מכן שב עם משפחתו לאזמיר.
באזמיר שב הרב ללמוד אצל רבי יהודה אשכנזי, אצלו גדל להיות מגדולי החכמים באזמיר, וכיהן כדיין יחד עם רבי רבי דוד בכר אבואלעפיה.
בנו הוא הרב יצחק גאטינייו, מחבר ספר בית ישחק על הרמב"ם.
בשנת תקנ"ה נפטר באזמיר.
עין-חתול אפור
פרטים צעירים דומים בהופעתם הכללית לעין-חתול חברבר, אך הבוגרים והמתבגרים שונים ממנו בצבעיהם: גופם ונחונם אפורים, הצד העליון של הראש והעורף שחור. על הגב עוברים פסי רוחב צרים וכהים, דמויי חצי טבעת, הפסים אינם ניכרים בגחון. פסי הרוחב של הצעירים כהים ובולטים, אך עם הגיל הם דוהים, ואצל נחשים גדולים וזקנים הם נעלמים כמעט כליל.
תפוצתו מוגבלת למרכז הנגב ולדרומו, ולסיני. תואר לראשונה בשנת, 1956 על פי פרטים שנאספו באזור סנטה קתרינה. כשאר בני סוגו הוא נחש לילי. ביום הוא חבוי תחת אבנים ושאר עצמים, לרוב בשטחים צחיחים. אוכל בשבי לטאות ועכברים ועשוי לטרוף את בני מינו הכלואים יחד עמו.
פובורדון
פוֹבּוּרְדוֹן או פוֹ בּוּרְדוֹן (Fauxbourdon, בצרפתית "באס מזויף" או "חיקוי באס") היא טכניקת כתיבה מוזיקלית לשלושה קולות, ששימשה במוזיקה של ימי הביניים המאוחרים ותקופת הרנסאנס, במיוחד בין מלחיני האסכולה הבורגונדית. גיום דופאי היה מחשובי המלחינים שנקטו טכניקה זו, וייתכן כי הוא שהמציא אותה. הטכניקה מתייחדת בתנועה של אקורדים מקבילים, והתנועה המקבילה מאפשרת הבנה קלה יותר של הטקסט המושר. השם נובע, כפי הנראה, מכך שהטכניקה הזו משמשת בקטעים בתוך יצירות לארבעה או חמישה קולות, כאשר הקול הנמוך מפסיק לשיר.
הפובורדון, בצורתו הבסיסית, כולל קנטוס פירמוס ושני קולות נוספים: האחד קווארטה מתחת לקנטוס והשני סקסטה מתחתיו, כך שנוצר אקורד שמאוחר יותר עתיד להיקרא סקסט-אקורד. כדי להימנע ממונוטוניות יתר, הקולות אינם מנגנים לגמרי במקביל: הקול התחתון קופץ מדי פעם מטה, כדי להשלים אוקטבה מול הקנטוס - בעיקר בקדנצות - והקול הפנימי עשוי להכיל קישוטים או חריגות ריתמיות המוסיפות עניין למרקם. על פי רוב כתובים בסגנון פובורדון רק קטעים קצרים ביצירה ארוכה יותר.
היסטוריה של השימוש בפובורדון
הדוגמה המוקדמת ביותר של פובורדון שהגיעה לידינו נמצאת בכתב-יד I-BC Q15 בספריית המוזיקה של בולוניה - זהו אוסף שנערך בסביבות שנת 1440, וכלולות בו כמה דוגמאות של פובורדון, כולל אחת מאת דופאי, שנכתבו קרוב לוודאי בסביבות שנת 1430. מאחר שיצירות רבות מן התקופה הגיעו אלינו ללא שם המחבר וקביעת התאריך המדויק היא בעייתית, קשה לומר בביטחון מי חיבר את הפובורדונים הראשונים. היצירה של דופאי בקובץ זה - "מיסת יעקב הקדוש" -היא הראשונה שעושה שימוש בשם "פובורדון". ייתכן שזהו משחק מילים: "בורדון" פירושו גם "מטה", ומטה רועים הוא אחד האטריבוטים של יעקב הקדוש - מיניאטורה של המטה מצוירת מעל התווים.
אף על פי שהשימוש הראשון בטכניקה היה כנראה באיטליה, הפובורדון היה לסימן ההיכר של הסגנון הבורגונדי ששגשג בארצות השפלה עד אמצע המאה ה-15. ז'יל בנשואה, אנטואן בינואה ויוהנס בראסארט השתמשו כולם בטכניקה הזאת, כל אחד במסגרת סגנונו האישי הטיפוסי. טכניקה קרובה בשם faburden התפתחה במקביל באנגליה, אלא ששם הקנטוס היה בקול האמצעי.
הארווי ג'ייסון
הארווי אלברט ג'ייסון (באנגלית: Harvey Jason; נולד ב-29 בפברואר 1940) הוא שחקן קולנוע אנגלי שגר כיום בארצות הברית ומתפרנס ממכירת ספרים עצמאיים.
ביוגרפיה
הוא נולד בפברואר 1940 בלונדון, בריטניה לשחקן אלק ג'ייסון ולמרי גולדבלט. ג'ייסון נשוי לשחקנית פמלה פרנקלין, איתה השתתף בסרט האימה "Necromancy " ועם שני ילדיהם. יחדיו הם מנהלים את חנות הספרים העצמאית "Mystery Pier Books", במערב הוליווד, קליפורניה.
משחק
הוא הופיע לראשונה על המסך בסרט לילית' מ-1964.
ב-1967 הופיע בסדרה באטמן בתור סקודר ולאורך שנות ה-70 הופיע בתפקידים קטנים במספר סדרות וסרטים.
שיחן
שיחן (שם מדעי: Stylophora) הוא סוג של אלמוגים ממשפחת השיחניים.