cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחנה הפליטים אל-ירמוכ
היסטוריה
המחנה מאוכלס בצפיפות, רחובותיו צרים, והבתים בו עשויים בטון שאינו מחופה. עם זאת, תנאי המחיה במחנה טובים יותר מאשר במחנות פליטים פלסטיניים אחרים בסוריה. תושבי המחנה עוסקים בעבודות שונות, החל מרופאים, מהנדסים ופקידים וכלה בפועלים מזדמנים ורוכלים. בשני הרחובות הראשיים במחנה חנויות רבות, ויוצאים מהם מיניבוסים ומוניות לכל רחבי המחנה.
במחנה ארבעה בתי חולים ושני תיכונים ממשלתיים. אונר"א מפעילה במחנה 20 בתי ספר יסודיים ושמונה חטיבות ביניים, וכן מממנת שני מרכזים לנשים. בנוסף, מפעילה אונר"א במחנה גם שלושה מרכזים רפואיים, אשר שניים מהם שודרגו ב-1996 בתרומת ממשלת קנדה. ב-1997 שודרגו שישה בתי ספר בתרומת ארצות הברית ונבנה גן ילדים בתרומת ממשלת אוסטרליה.
משנת 1999 פועלת ממחנה הפליטים הלשכה המדינית של החמאס. כן פועלת במחנה החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל.
השפעת מלחמת האזרחים בסוריה
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה באזור המחנה התמקמו לראשונה כוחות מורדים שנלחמו בצבא הסורי בדצמבר 2012. בשאר אל-אסד הגיב בהפצצה על המחנה שהרגה 25 תושבים, אך כוחות המורדים לא נכנעו. לאחר מספר ניסיונות כושלים של כניסה קרקעית עם כוחות חי"ר, הצבא הסורי הטיל מצור על המחנה החל מקיץ 2013 ובהמשך ניתק את אספקת המים. רוב יושבי המחנה ברחו ללבנון, ואלפים נוספים מתו ברעב ובהפצצות. בתחילת אפריל 2015 כבש ארגון הטרור המדינה האסלאמית את רוב המחנה והוא הפך למוקד הלחימה בין הארגון למשטר אסד. יומיים לאחר שדווח שארגון המדינה האיסלאמית כבש 90% משטחו, חיל האוויר הסורי הפציץ אותו, ומזכ"ל האו"ם דיווח כי 3,500 ילדים הפכו למגן אנושי.
בתחילת 2017, התחלקה השליטה במחנה, רובו נשלט על ידי ארגון המדינה האסלאמית ומיעוטו על ידי ג'בהת א-נוסרה. המחנה עדיין היה נתון במצור על ידי כוחות המשטר, ונותרו בו כ–6,000 תושבים. במשך שנות הלחימה במחנה נהרגו יותר מ–1,270 מתושביו, רבים מתו ממחסור בתרופות, אחרים מירי צלפים או מפציעות.
ב-21 במאי 2018, כוחות צבא סוריה כבשו מחדש את המחנה במלואו, כאשר לוחמי המדינה האסלאמית ברחו למדבריות מזרחית לעיר, ובכך אפשרו לצבא לשלוט בכל רחבי דמשק לראשונה לאחר שש שנים. דובר אונר"א אמר כי לפי הערכות 100 עד 200 אזרחים נשארו במחנה. השייח' מוחמד אל-עומרי, איש דת נאמן לממשלה, גינה את כוחות הממשלה והמיליציות הקשורות אליהם בגין בזיזת בתים בשכונה לאחר שנלכדה. ועדה אירופית שבחנה את אירועי הכיבוש של המחנה על ידי המשטרה, אמרה כי יותר מ-80 אחוז מהבתים במחנה ומהתשתיות שהיו שם הושמדו במהלך מכוון של המשטר וכי אין כרגע אפשרות להחזיר את התושבים שגרו שם בעבר אל בתיהם. לפי האקונומיסט, פלסטינים רבים סבורים כי הממשלה מתכננת לפתח מחדש את ירמוך לשימוש אזרחי סוריה ולא תאפשר לפלסטינים לחזור אליו.
חלק מהתושבים שבו עם הזמן. בינואר 2023, תושבי המחנה התבקשו לפנות את ההריסות של בתיהם במהלך החודש הקרוב, ואם לא יצליחו לעמוד בכך – יצטרכו לשלם קנס גדול.
הפועל כפר סבא
הפועל כפר סבא הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר כפר סבא, המשחק בליגה הלאומית. המועדון נוסד בשנת 1928, והישגיו הבולטים היו זכייתו באליפות בשנת 1982, בנוסף לשלוש זכיות בגביע המדינה.
השנים הראשונות והיריבות עם מכבי על הבכורה
בין השנים 1926 ל-1928 פעלה קבוצת "כפר סבא" מאוחדת, שכדורגלניה שיחקו בעיקר בינם לבין עצמם או הוזמנו למשחקי ידידות במגדיאל וברעננה הסמוכות. ב-1928 התפרקה הקבוצה בגלל החלטת רוב חבריה להצטרף לקבוצת "הפועל", וזו לפיכך שנת ההקמה הרשמית של הפועל כפר סבא (1928). באותם ימים אגודת מכבי הייתה דווקא העשירה והמבוססת יותר, אולם באזור כפר סבא נמצאו מקורות מים רבים, וכפר סבא הייתה מושבה שהתבססה על פרדסים, מה שחייב העסקת פועלים רבים - שהיו חברים באגודת הפועל. ב-1933 איכרי המושבה החלו להעסיק פועלים ערבים, מה שיצר מאבק על העבודה העברית באזור. פועלים מכל הארץ הוזעקו למשמרות מחאה והדרך של איכרי כפר סבא להביע את זעמם על מוסדות ההסתדרות הייתה לסייע לחידוש פעילותה של אגודת מכבי בכפר סבא. חלק מאנשי הפועל כפר סבא עברו למכבי, ובראשם יוחנן שיינפיין, בנו של המתיישב הראשון ומטובי הכדורגלנים בהפועל, שהיה גם גיסו של אברהם דרויאן, יו"ר מכבי כפר סבא. הקרע הפוליטי והזליגה למכבי גרמו לשיתוקה של הפועל, ובסוף 1933 היא הודיעה להתאחדות על הקפאת חברותה.
ב-1938 נעשה ניסיון להקים קבוצת ספורט חדשה במושבה, בית"ר כפר סבא (אך היא לא הוקמה בפועל עד 1962), בתגובה לתלייתו של איש אצ"ל, שלמה בן יוסף. חלק מאנשי מכבי, חברי הארגון, הקימו קבוצת כדורגל שפעלה זמן מה ואפילו הספיקה לקיים משחק נגד מכבי רעננה. ההתפתחות הזאת הביאה דווקא לחידוש בפעילות במכבי, שהייתה הקבוצה הראשונה במושבה שהשתלבה במשחקי הליגה אחרי הרגיעה שהשתררה בארץ ב-1939 עם סיום המרד הערבי הגדול. מכבי כפר סבא שובצה במחוז שומרון בליגה ג' הארץ ישראלית (הליגה השלישית) יחד עם קבוצות כמו הפועל כרכור, בית"ר בני ברק ובית"ר מחנה יהודה. בין השחקנים בקבוצה היו שמשון סקיבין, יוחנן שיינפיין, אפרים זטלר, בן עמי שפירא, לוי אנצ'יקובסקי והשוער יאיר לויטה, לימים האיש החזק בהפועל כפר סבא.
מכבי כפר סבא מצאה מגרש חדש, אחרי שעל המגרש הקודם היו תוכניות בנייה, אבל המועצה המקומית אילצה אותה לשתף פעולה עם אגודת הפועל בהכשרתו של השטח. בהיעדר מימון, המגרש הוכשר על ידי שחקני שתי הקבוצות ואוהדיהן. הפעולה הזאת עוררה את הפועל כפר סבא, שנרשמה גם היא לליגה ג'. בין השחקנים היו ישראל חיימוביץ', שמואל שפגט, חנניה גרוצקי ובני הדודים מיכאל ונחום אברוצקי. מיכאל אלמוג, כיהן בהמשך כיו"ר ההתאחדות לכדורגל.
הפועל כפר סבא פתחה את עונת 1940 טוב יותר ממכבי, והובילה את טבלת מחוז שומרון, אבל בהמשך מכבי התאוששה ועקפה אותה בזכות מינוי מאמן (שהיה תפקיד חדשני בתחום הכדורגל דאז). קבוצות בליגות הנמוכות לא נזקקו באותה תקופה לשיטת משחק וכוחן בא להן מחוסנם של השחקנים ומהכישרון הטבעי שלהם ללא תכנון מוקפד. מכבי כפר סבא הייתה הראשונה שהחליטה להעסיק מאמן, ומרכז מכבי מימן את מינויו של גאול מכליס, אחד הכישרונות הראשונים מבין ילידי הארץ, ששיחק בין היתר במכבי פתח תקווה ובמכבי תל אביב. ימים ספורים לפני שהצטרף למכבי כפר סבא כמאמן, הוא הבקיע שער בניצחון 1:5 של נבחרת ארץ ישראל על לבנון. בהנהגתו של מכליס, מכבי כפר סבא סיימה את העונה במקום הראשון והייתה אמורה לעלות לליגה ב', אלא שההתאחדות החליטה לקיים משחקי מבחן בין אלופות המחוזות לסגניות שלהן. במכבי כעסו וטענו שמרכז מכבי רוצה להעניק להפועל כפר סבא הזדמנות נוספת. למרות זאת, משחקי המבחן יצאו לדרך. הפועל כפר סבא מינתה בינתיים גם היא מאמן, מרדכי חרמוני, שחקן של המועדון בעבר שעבר לשחק בהפועל הרצליה מהליגה הראשונה והיה חופשי בגלל פגרת הקיץ - והיה בעצם המאמן הראשון של הקבוצה.
פרשת המבחנים גרמה למתיחות בין מרכזי הספורט, והם הקימו ליגות נפרדות, בהן הפועל כפר סבא התגלתה כקבוצה חלשה שהשתרכה בתחתית הטבלה ואילו מכבי דווקא הצליחה בליגה שלה. המרכזים הגיעו להסכם פשרה, במסגרתו מכבי כפר סבא צורפה לליגה ב', והליגות הסדירות חודשו. מכבי המשיכה ביכולת הטובה שלה והתייצבה במקום הראשון, בין היתר בזכות ניצחון 0:3 על הפועל בדרבי הראשון (והיחיד) שהתקיים בכפר סבא במסגרת הליגה השנייה.
מכבי כפר סבא לא הושפעה מהמשבר הכלכלי והיא הייתה אפילו בדרך לעלות לליגה הראשונה בעונת 1941/1942, אבל אירוע אחר גרם להתמוטטותה, כאשר ב-9 בינואר 1942 נעצר בתל אביב שחקן הקבוצה יהושע בקר במהלך שוד מזוין שנועד לממן את פעולותיה של מחתרת לח"י. הוא נידון למוות, אבל גזר הדין הומר למאסר עולם. במקביל, הבולשת הבריטית פתחה במצוד אחרי אנשי לח"י, שרבים משחקני מכבי כפר סבא היו חברים בה. חלק מהם נעצרו, אחרים ירדו למחתרת והקבוצה לא הייתה יכולה להמשיך לפעול ולמעשה התפרקה לאיטה.
באפריל 1942 הודיעה מכבי כפר סבא על הפסקת פעילותה בליגה, שהידלדלה בינתיים בעקבות פרישתן של קבוצות נוספות. הפסקת הפעילות נעשתה בתיאום עם מכבי נתניה, היריבה העיקרית של מכבי כפר סבא בליגה ב', והיא כיסתה את חובותיה של האגודה המתפרקת. ההיסטוריון ד"ר שמואל דותן מציין בספרו "מגרש ביתי", שעוסק בתולדות הספורט בכפר סבא, שזה היה המקרה הראשון והיחיד בתולדות הספורט בארץ שאגודה התפרקה בשל מעורבות חבריה בפעילות מחתרתית.
לאחר מכן לא חזרה להיות מכבי כפר סבא, וכוחה של הפועל דווקא התחזק כאשר בעונת 1946/1947 סיימה במקום השלישי במחוז דרום של ליגה ב' שם המשיכה לשחק גם בעונה הבאה עד להקפאת הליגה עקב מלחמת העצמאות.
לאחר הקמת מדינת ישראל
בעונת הכדורגל שלאחר מלחמת העצמאות עונת 1949/1950 שיחקה הפועל כפר סבא בליגה המיוחדת שהייתה הליגה השנייה ושובצה למחוז שרון בה סיימה במקום הרביעי. עונה לאחר מכן (1951/1952 בליגה ב') המשיכה לשחק בליגה השנייה וסיימה במקום הראשון במחוז דרום והעפילה לליגה א' שהייתה הליגה הבכירה באותם ימים. הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה עד עונת 1955/1956 בליגה הלאומית, שבסיומה נשרה הקבוצה לליגה השנייה. בחלוף עונה העפילה הקבוצה לליגה הראשונה אך נשרה בעונה שלאחריה פעם נוספת לליגה השנייה. רק כעבור עשור הצליחה הפועל כפר סבא לחזור להתברג בליגה הבכירה היה זה בעונה הכפולה עונת 1966/1968 שנמשכה שנתיים בה צברה הקבוצה 101 נקודות מתוך 120 אפשריות (60 משחקים) ובמהלכה כבשה 150 שערי ליגה. בהמשך שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 ביססה כפר סבא את מעמדה בליגה הבכירה.
בעונת 1974/1975 זכתה הפועל כפר סבא בתואר הראשון בתולדותיה, גביע המדינה, תחת הדרכתו של המאמן שלמה שרף, שחקן הקבוצה בעבר. בחצי הגמר ניצחה כפר סבא בדו-קרב פנדלים את הפועל תל אביב. בגמר ניצחה את בית"ר ירושלים בתוצאה 1–3, מצמד שערים של יורם מור ושער נוסף של יצחק שום. את הגביע הניף הקפטן, אברהם מרצ'ינסקי. בעונת 1975/1976 רשמה הקבוצה את ניצחונה הגדול ביותר בהיסטוריה, 0-8 מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע המדינה. בעונת 1976/1977 ניצחה הקבוצה 1–7 את מכבי פתח תקווה, שיא מועדון בליגה הבכירה, אך באותה עונה נשרה הקבוצה לליגה השנייה אחרי 9 עונות רצופות בליגה הבכירה. שנה מאוחר יותר שבה הקבוצה לליגה הראשונה.
בעונת 1979/1980, זכתה הפועל כפר סבא בגביע מדינה שני, שוב תחת הדרכתו של שרף, שחזר לכפר סבא אחרי תקופה בה אימן את הפועל יהוד. בחצי הגמר ניצחה הקבוצה את שמשון תל אביב 0-1, משער של אלי יאני. במשחק הגמר ניצחה כפר סבא את מכבי רמת עמידר בתוצאה 4–1, משערים של יצחק נעמן, אלי יאני, וצמד של קפטן הקבוצה, ישראל פוגל, שהניף את הגביע. במהלך משחקי הגביע כבשו פוגל ויאני חמישה שערים כל אחד.
בעונת 1981/1982 הגיעה הפועל כפר סבא להישג השיא שלה וזכתה באליפות ישראל, לאחר שבמחזורי הסיום הצליחה לעקוף את הריביה מכבי נתניה, שהובילה את הטבלה לאורך כל העונה. מאמן הקבוצה היה דרור קשטן, מלך השערים היה אלי יאני עם 13 שערים, ומלך הבישולים היה יצחק שום עם 9 בישולים.
בעונה שלאחר האליפות זכתה הקבוצה בתואר אלוף האלופים, אחרי ניצחון על הפועל יהוד בבעיטות הכרעה, אך בתום עונה זו נשרה לליגה השנייה שוב. כעבור עונה אחת, חזרה הקבוצה לליגה הבכירה, לקראת עונת 1984/1985.
לאורך ההיסטוריה הצליחה הפועל כפר סבא פעמיים להשתלב בפלייאוף העליון בליגה הבכירה: בעונת 1987/1988 תחת המאמן שמעון שנהר, ובעונת 1989/1990 תחת המאמן ויטק לזארק. בשתי העונות מלך שערי הקבוצה היה אלי יאני.
בסיום עונת 1989/1990 זכתה הקבוצה בגביע מדינה שלישי בתולדותיה, כאשר בחצי הגמר ניצחה את הפועל באר שבע 2–3 לאחר הארכה (1-1 בתום 90 דקות), משערים של אלי יאני, מייקל יפה ושער עצמי של אפרים דוידי. בגמר גברה על שמשון תל אביב בתוצאה 0–1 לאחר הארכה. את השער לכפר סבא הבקיע גדעון סיימון. מאמן הקבוצה היה ויטק לזארק הפולני, ואת הגביע הניף הקפטן, אלי יאני.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה ניכרת במעמדה של הקבוצה והיא החלה לרדת ולעלות לסירוגין בין הליגה הבכירה לליגת המשנה.
בשנת 1994 ירדה הקבוצה לליגת המשנה ונקלעה למשבר הכלכלי החמור בתולדותיה, כאשר את מלאכת השיקום המקצועי נטלו על עצמם המאמן נח איינשטיין והמנהל המקצועי אלי יאני, אשר העלו כמחצית משחקני קבוצת הנוער לסגל הבוגרים. את העונה סיימה הקבוצה עם רצף של חמישה ניצחונות המהווה שיא מועדון, וזכתה בכרטיס לליגת העל. למרות השיפור המקצועי בקבוצה, לא עלה בידיה להשתקם כלכלית בצורה מספקת לליגה הבכירה.
תוך שיתוף פעולה בין אגודת הפועל כפר סבא ועיריית כפר סבא, הוקמה ועדת הפרטה שבראשה עמד ד"ר אמיר גבע. הוועדה איתרה בשנת 1995 את אלי טביב אשר רכש את זכויות הניהול של הקבוצה מהאגודה תמורת השקעה כספית, והפך לבעלים בפועל של הקבוצה.
הישגיה הבולטים של כפר סבא בשנים אלו היה ההעפלה לגמר גביע הטוטו בעונת תחת הדרכתם של נח איינשטיין ואלי יאני, וההעפלה לחצי גמר גביע המדינה בעונת 1999/2000 תחת הדרכתו של אלישע לוי. באותה עונה היא אף ירדה שוב לליגת המשנה במחזור האחרון.
העשור הראשון של המאה ה-21
בעונת חזרה כפר סבא לליגת העל תחת הדרכתו של המאמן יצחק שום, שחקן העבר של הקבוצה, אך חזרה וירדה לליגה הלאומית כעבור עונה אחת.
בעונת העפילה הקבוצה לגמר גביע הטוטו, והפסידה 1–2 למכבי הרצליה בהארכה. בליגה סיימה הקבוצה במקום השמיני.
לקראת עונת רכשה כפ"ס כמה שחקנים חדשים וביניהם אורי אוזן וכפיר אדרי, ובחלון העברות בינואר הצטרף גם מאור מליקסון ממכבי חיפה. כפר סבא פתחה את העונה בצורה טובה יחסית והתמקמה במרכז הטבלה, אולם בהמשך העונה נחלשה, התדרדרה לתחתית והגיעה למחזור האחרון כשהיא מתחת לקו האדום. במשחקה האחרון בעונה ניצחה כפר סבא את הפועל תל אביב 0-1 באצטדיון בלומפילד, משערו של סמואל יבואה, אך ירדה לליגה הלאומית בשל הניצחון של יריבתה בתחתית מכבי פתח תקווה. יבואה כבש 15 שערים בעונה זו, ונבחר למלך השערים של ליגת העל.
ב-14 ביוני 2009 העביר אלי טביב רשמית את זכויות הניהול חזרה לאגודת הפועל כפר סבא, אחרי 14 שנה של שליטה במועדון.
לקראת עונת כפר סבא שינתה את פניה והחלה בהחזרת אישים המזוהים עם המועדון. המאמן סלובודן דראפיץ' ורוב שחקני הסגל עזבו את הקבוצה. קובי לויטה, בנו של היו"ר לשעבר יאיר לויטה, מונה למנכ"ל הקבוצה, ותומר קשטן (בנו של דרור) מונה למאמן. שחקני העבר של המועדון, אלי יאני ואברהם מרצ'ינסקי, קיבלו תפקידי אימון בכירים במחלקת הנוער. בעונה זו היה לקבוצה את אחד התקציבים הנמוכים בליגה, ומטרתה הייתה להישאר בליגה. עם זאת, היא הצליחה לשחק ברמה גבוהה מעל המצופה, ולא העפילה לליגת העל רק בעקבות הפסד להפועל רמת-גן גבעתיים במשחקי המבחן.
העשור השני של המאה ה-21
בעונת הייתה כפר סבא לאורך רוב העונה במקומות הראשונים, ונחשבה למועמדת מובילה לעלות לליגת העל, אך לאחר הקיזוז איבדה הקבוצה גובה, ואף על פי שבמשחקי הפלייאוף הייתה זקוקה לניצחון אחד על מנת להבטיח את העלייה, פיספסה את העלייה במחזור האחרון, כשסיימה רק במקום השלישי המוביל למשחקי המבחן. מיד לאחר המחזור האחרון בליגה הלאומית פוטר תומר קשטן מתפקידו כמאמן הקבוצה ובמקומו מונה גיא עזורי. במשחקי המבחן מול הפועל פתח תקווה כשלה הקבוצה ונותרה בליגה הלאומית.
לאחר שהקבוצה פתחה את עונת בצורה רעה, פוטר גיא עזורי ובמקומו מונה משה הרשקו, אשר אימן בעונה הקודמת את קבוצת הנוער של המועדון. לתפקיד מאמן הנוער נבחר אסי דומב. בתום העונה מונה דומב למאמן הקבוצה הבוגרת.
בעונת עזב הראל רייכמן את כפר סבא ובמקומו הגיע ג'קי מויאל, שמינה את אלון מזרחי למאמן במקומו של דומב. מויאל נכשל בניסיון לרכוש את הקבוצה בשל חוסר היכולת להעמיד ערבויות מתאימות ולא קיבל את אישור ההתאחדות לכדורגל. בינואר 2013 נכנסה הקבוצה להליך של פירוק והופחתו 9 נקודות ממאזנה. מזרחי התפטר מתפקידו ובמקומו מונו לתפקיד תמיר בן-חיים ועידן שום. בתום העונה סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה, וירדה לראשונה בתולדותיה לליגה א'.
ב-30 ביוני 2013 הועברו זכויות הניהול בקבוצה לידיהם של סתיו שחם ושחקן ומאמן הקבוצה בעבר, אלי יאני, המחזיקים כל אחד ב-45% מהבעלות על הקבוצה, ו-10% מהבעלות הועברו לעמותת אוהדי הקבוצה "הלב הירוק". לקראת עונת מונה שייע פייגנבוים למאמן הקבוצה. ימים ספורים לפני פתיחת העונה החליטה ההתאחדות לכדורגל על הישארותה של הקבוצה בליגה הלאומית, בעקבות הורדתה המנהלתית של מכבי אום אל-פחם. ב-25 בספטמבר 2013 התהפכה ההחלטה, ובית הדין קבע כי מכבי אום אל-פחם תישאר בלאומית, וכפר סבא תשחק בליגה א'. לאחר מספר מחזורים הוחלט לפטר את פייגנבוים, ובמקומו מונה למאמן פליקס נעים. בסיום העונה חזרה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית לאחר שסיימה את העונה במקום הראשון בליגה א' צפון. ב-22 במאי 2014 העביר אלי יאני את חלקו בקבוצה לסתיו שחם, שהחזיק ב-90% מהבעלות על המועדון.
ב-22 במאי 2015 הבטיחה הקבוצה את העפלתה בחזרה לליגת העל לאחר שבע שנים, לאחר שבמחזור האחרון של הליגה הלאומית ניצחה 3–1 את הפועל רמת-גן גבעתיים, והשלימה שתי עליות ליגה רצופות תוך שנתיים. ב-3 בינואר 2016 פוטר מאמן הקבוצה פליקס נעים מתפקידו לאחר שנתיים וחצי עקב רצף הפסדי הקבוצה, ובמקומו מונה שרון מימר, אשר הצליח בסיום העונה להשאיר את הקבוצה בליגת העל.
ב-23 בינואר 2017 פוטר מימר מתפקידו כמאמן הקבוצה לאחר שהקבוצה הסתבכה במאבקי התחתית ובמקומו מונה אלי כהן למאמן הקבוצה. ב-13 באפריל 2017 פוטר כהן לאחר שהקבוצה נקלעה למקום האחרון, ובמקומו חזר פליקס נעים למועדון. במהלך העונה הצהיר בעלי הקבוצה, סתיו שחם, על אהדתו להפועל תל אביב ועל רצונו לרכוש אותה ולעזוב את הפועל כפר סבא, דבר אשר גרם למשבר עם אוהדי הקבוצה. במהלך העונה נקלעה הקבוצה למאבקי התחתית, ולקראת סוף העונה חזרה הקבוצה להתייצב ולנצח תחת הדרכתו של נעים, אולם בסופו של דבר נשרה הקבוצה לליגת המשנה במחזור הנעילה של הליגה.
ב-28 ביוני 2017 מונה מסאי דגו למאמן הקבוצה. ב-23 ביולי 2017 עברה הבעלות על המועדון מידיו של סתיו שחם לידיו של השחקן והמאמן בעבר, יצחק שום. הקבוצה פתחה את העונה בצורה טובה ובתום הסיבוב הראשון הייתה במקום הראשון בטבלה. בגביע המדינה ניצחה בשמינית הגמר 3–1 בדרבי את בית"ר כפר סבא, אך למחרת פוטר דגו והקבוצה לא ניצחה במשך זמן רב, כולל רצף של 11 הפסדים רצופים, הדחה ברבע גמר הגביע על ידי בית"ר ירושלים, ושני מאמנים (ריימונדס ז'וטאוטאס וחיים שאבו) שהתפטרו. לאחר התפטרותו של שאבו אימן שום בעצמו, ולפני המחזור האחרון מינה שום את ארז בנודיס למאמן. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-14 המוביל למשחקי המבחן, ניצחה את עירוני טבריה מליגה א' 5–3 בסיכום שני המפגשים ונשארה בליגה.
בעונת 2018/2019 המשיך בנודיס כמאמן הקבוצה, והקבוצה התחילה את העונה בצורה טובה, אך לאחר רצף של שישה משחקים ללא ניצחון בסוף הסיבוב השני, פוטר בנודיס ב-11 במרץ 2019 ובמקומו מונה אופיר חיים. בפלייאוף ניצחה הקבוצה ב-6 מתוך 7 משחקיה, סיימה את העונה במקום הראשון לאחר ניצחון 3–2 על הפועל עפולה בחוץ במחזור האחרון, לאחר שפיגרה 0–2 במחצית, הודות לשער של עומר פדידה בדקה ה-97, והעפילה לליגת העל. בסיום עונת 2020/2021 שבה הקבוצה לליגה הלאומית.
אצטדיון
בעבר אירחה הפועל כפר סבא את משחקייה הביתיים במגרש הפרדסים. בשנת 1986 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון לויטה הממוקם במזרח העיר, שם היא משחקת עד היום. אצטדיון לויטה מכיל כ-5,800 מקומות ישיבה, ועבר מספר שיפוצים עד היום. האצטדיון משמש גם כאצטדיון הביתי של בית"ר כפר סבא אשר משחקת בליגה א'.
אצטדיון לויטה לא אושר למשחקי הליגה הבכירה עם חזרתה של הקבוצה לליגת העל בעונת 2019/2020 ובעונת 2020/2021, והיא שיחקה באופן זמני באצטדיון המושבה בפתח תקווה.
יריבויות
להפועל כפר סבא אין יריבות משמעותית עם הקבוצות האחרות בעיר, בית"ר כפר סבא והפועל עליה כפר סבא, מכיוון שהן משחקות בליגות הנמוכות ולא מתמודדות מולה במשחקים רשמיים. לקבוצה יש יריבות ארוכת שנים עם "שכנתה", מכבי נתניה, והמשחקים ביניהן מכונים "דרבי השרון". היריבות הגיעה לשיא בעונת, כאשר זכתה הפועל כפר סבא באליפות היחידה בתולדותיה, על חשבון מכבי נתניה שהובילה את הטבלה לאורך כל העונה. גם משחקיהן של הפועל כפר סבא ומכבי נתניה נגד הקבוצות הנוספות מאזור השרון, מכבי הרצליה והפועל רעננה, מכונים לעיתים "דרבי השרון".
סמל הקבוצה
במשך השנים החליפה הקבוצה מספר פעמים את סמלה. הסמל הראשון שילב את סמל הפועל הכולל דמות של ספורטאי עם הפטיש והמגל, סמל המייצג את מעמד הפועלים (פועלי התעשייה מיוצגים באמצעות הפטיש והחקלאים באמצעות המגל).
לאחר הגעתו של אלי טביב לקבוצה בשנת 1995 שונה הסמל כמעט לחלוטין. הסמל החדש הכיל עץ הדר (שאפיין את העיר כפר סבא במשך שנים רבות), והפטיש והמגל הוצגו בגרסה מוקטנת.
בשנת 2014, לאחר העברת הבעלות על הקבוצה לידיהם של סתיו שחם, אלי יאני ועמותת האוהדים, הוחזר הסמל הישן עם שינויים קלים.
תארים
ליגת העל
'''גביע אלוף האלופים
סגל שחקנים
נכון ל-1 ביולי 2023
Body and Soul
Body and Soul (בעברית: גוף ונשמה) הוא שיר פופולרי שנכתב בשנת 1930 על ידי אדוורד היימן, רוברט סאוור, פרנק אייטון וג'ון גרין. השיר הוצג כשיר נושא בהצגה ובסרטים שונים, אך מאוחר יותר התפרסם, הפך לאחד הסטנדרטים המפורסמים בג'אז, והוקלט מאות פעמים על ידי מאות נגני ג'אז. ההקלטה המפורסמת ביותר של השיר היא מאת נגן הסקסופון קולמן הוקינס, ב-11 באוקטובר 1939. הסולו של הוקינס נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות לג'אז מאולתר ואמיתי. הקלטה זו הייתה אחת הקלטות הג'אז הראשונות, והפכה ללהיט.
הדואט בין טוני בנט ואיימי ויינהאוס
Body and Soul הוקלט בתור דואט של הזמר טוני בנט עם זמרת הנשמה הבריטית, איימי ויינהאוס ב-2011. זו הייתה ההקלטה האחרונה של ויינהאוס לפני מותה ב-23 ביולי 2011. הסינגל יצא לשווקים ברחבי העולם ב-14 בספטמבר 2011 ל-iTunes, ל-MTV ול-VH1. הסינגל יצא לכבוד יום הולדתה ה-28 של ויינהאוס. לשיר יצא וידאו קליפ ביום שיצא כסינגל, ובו טוני בנט ואיימי ויינהאוס מבצעים את השיר באולפן הקלטות.
In the Heat of the Night
In the Heat of the Night (בעברית: בחום של הלילה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה, מתוך אלבום הבכורה שלה, The Long Play. השיר יצא לאור בנובמבר 1985, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מייקל קרטו, הוברט קמלר, מרקוס לוהר וקלאוס הירשבורגר, הולחן על ידי מייקל קרטו והופק על ידי מייקל קרטו גם כן. השיר היה ללהיט בין-לאומי, תוך שהוא דורג במצעדי סוף השנה של פלנדריה, וגרמניה. בין היתר, קיבל השיר את תואר הכסף, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי (SNEP).
כמה עשורים לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם לראשונה ביוטיוב ב-14 בספטמבר 2014. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את סנדרה כשהיא ברחובות בלילה, תוך שהיא שרה את השיר. בין היתר, ניתן לראות את הרחוב כשהוא סואן ומסביב לסנדרה נמצאים אנשים רבים.
ריו נגרו (פרובינציה)
ריו נגרו (בספרדית: Río Negro) הוא שמה של פרובינציה ארגנטינאית בצפון פטגוניה. הפרובינציה משתרעת על פני כ-203 אלף קמ"ר, והיא גובלת בדרום בפרובינציית צ'ובוט (קו הרוחב 42° מהווה את הגבול בין הפרובינציות), במזרח באוקיינוס האטלנטי, בצפון-מזרח בפרובינציית בואנוס איירס, בצפון בלה פמפה, בצפון-מערב בנאוקן ובמערב בצ'ילה. בשנת 2001 התגוררו בפרובינציה כ-550 אלף בני אדם, מהם כ-47 אלף בבירה, ויידמה. מקור שמה של הפרובינציה בנהר הריו נגרו (מילולית: "הנהר השחור") שחוצה אותה.
גאוגרפיה
רוב שטחה של הפרובינציה מישורי וצחיח, וכמויות הגשם השנתיות בו אינן עולות על 200 מ"מ. הצמחייה האופיינית היא עשבונית ונמוכה. יוצא דופן הוא חלקה המערבי של הפרובינציה, באזור בו מתנשאים הרי האנדים. אזור זה גשום (למעלה מ-2,000 מ"מ גשם בשנה), מיוער ורווי באגמים, וכמה מפסגות ההרים שבו מושלגות גם בקיץ. הפסגה הגבוהה בפרובינציה היא פסגתו של הר טרונדור, בגבול צ'ילה, 3,478 מ' מעל פני הים.
ריו נגרו הוא הנהר הבולט בפרובינציה, וכל 635 הק"מ שלו זורמים בתחומיה (בסופו הוא משמש גבול בינה לבין פרובינציית בואנוס איירס). האזור שסביב הנהר פורה יחסית לסביבתו הצחיחה, וכמה מהערים הגדולות בפרובינציה, צ'יפולטי, חנרל רוקה והבירה ויידמה שוכנות לגדותיו. מלבד הריו נגרו, זורמים בפרובינציה שני נהרות גדולים נוספים. ריו קולורדו, בצפון הפרובינציה, מהווה את הגבול בינה לבין לה פמפה. נהר לימאי משמש כגבול בינה לבין פרובינציית נאוקן, החל ממוצאו באגם נאוול ואפי ועד שנשפך לריו נגרו.
בפרובינציה פארק לאומי אחד, נאוול ואפי, המשתרע על פני כ-7,050 קמ"ר הנחלקים בינה לבין פרובינציית נאוקן.
היסטוריה
עד להגעת הספרדים, אכלסו את האזור בני עמים שונים - פּוּאֶלְצֶ'ה, ווּרִילוֹצֶ'ה ופּוֹיוּצֶ'ה - המשויכים לקבוצה אתנית אחת, טֶוֶולְצֶ'ה. הגעת הספרדים דחקה אותם בהדרגה לכיוון צ'ילה של ימינו, מעבר להרי האנדים.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור הוא פרדיננד מגלן, שסייר לאורך החוף האטלנטי ב-1520. התיישבות ראשונה הייתה רק ב-1670, עת ניקולאס מסקארדי הקים בסמוך לאגם נאוול ואפי את המיסיון הישועי נואסטרה סניורה דה נאוול ואפי. ב-1779 הקים פרנסיסקו דה ויידמה אי נראווס שתי ערים על שתי גדותיו של הריו נגרו, לא הרחק משפכו - קרמן דה פטגונס (נמצאת כיום בפרובינציית בואנוס איירס) ומרסדס דה פטגונס (לימים ויידמה, בירת הפרובינציה, הקרויה על שמו).
ניסיונות ראשונים להרחיב את האחיזה בפטגוניה החלו לאחר הכרזת העצמאות הארגנטינאית ב-1810, אך ב-1867 עדיין הגדיר הקונגרס הלאומי את גבולותיה הדרומיים של ארגנטינה בנהרות נאוקן וריו נגרו, כשמרבית הפרובינציה של ימינו מצויה מחוץ להם. פעולות של ממש לכיבושה של פטגוניה נעשו רק במהלך כיבוש המדבר בפיקודו של חוליו ארחנטינו רוקה בשנות ה-70 של המאה ה-19. במהלך השנים 1879-1878 כוננה הפרובינציה של פטגוניה שכללה את האזור שבין הנהרות קולורדו וברנקאס לבין כף הורן. ויידמה נקבעה כבירת הפרובינציה החדשה.
ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952)
משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952) כללה 25 ספורטאים (22 גברים ושלוש נשים) שהתחרו ב-5 ענפי ספורט. הייתה זו האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה ישראל.
ריו נגרו (פרובינציה)
היסטוריה
ב-1955 פוצלה הפרובינציה, שהשתרעה על פני כ-787 אלף קמ"ר, וכוננו 4 פרובינציות חדשות: ריו נגרו, נאוקן, צ'ובוט וסנטה קרוס (שפוצלה בעצמה מאוחר יותר, עם כינונה של פרובינציית טיירה דל פואגו).
ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952)
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה הכדורסלן אברהם שניאור.
ריו נגרו (פרובינציה)
היסטוריה
ב-1957 נחקקה חוקת הפרובינציה שקבעה, בין היתר, כי מוסדות הפרובינציה ישכנו בעיר ויידמה. עם זאת, רק ב-1973 נחקק חוק שקבע כי ויידמה תהיה עיר הבירה.
ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952)
כדורסל
נבחרת ישראל בכדורסל לא העפילה לטורניר האולימפי, כיוון שהפסידה פעמיים בטורניר הקדם אולימפי שנערך בתאריכים 14 - 18 ביולי. ישראל שובצה לבית מספר 2 מתוך שלושה בתים, שבו נכללו גם הונגריה, יוון והפיליפינים. שיטת המשחקים הייתה 'נוק אאוט כפול' (לפיו נבחרת המפסידה שני משחקים נדחקת מהתחרות). בסיבוב הראשון ניצחה הונגריה את יוון וישראל הפסידה 57:47 מול הפיליפינים. בסיבוב השני ישראל הפסידה ליוון 54:52 ובכך הודחה מהתחרות. נבחרת הפיליפינים גברה על הונגריה ובכך הבטיחה את עלייתה לטורניר האולימפי. הונגריה הבטיחה עלייתה לטורניר האולימפי גם היא בעקבות ניצחון נוסף על יוון.
ריו נגרו (פרובינציה)
דמוגרפיה
בריו נגרו מתגוררים כ-550,000 בני אדם. זוהי אחת הפרובינציות הדלילות ביותר במדינה, וצפיפות האוכלוסין בה היא בסך הכל 2.7 בני אדם לקמ"ר. מבחינה מינהלית, מחולקת הפרובינציה ל-13 דפרטמנטוס.
הערים הגדולות בפרובינציה הן:
כלכלה
כלכלת הפרובינציה מבוססת על חקלאות, תעשייה זעירה ותיירות. התוצר שלה נאמד בשנת 2006 ב-5.4 מיליארד דולרים, שהם כ-9,800 דולר לנפש. שיעור זה גבוה בכ-12% מהממוצע הארצי.
חקלאות
כ-70% מגידולי התפוחים והאפרסקים בארגנטינה מצויים לאורך נהר הריו נגרו. פירות אלה מיועדים ברובם לייצוא. גידולים חשובים נוספים לאורך הנהר כוללים אגסים, עגבניות ובצלים. באזור אל בולסון האנדי, בקצה הדרום-מערבי של הפרובינציה, מרוכזים 70% מגידולי פירות היער של ארגנטינה. רובם של אלה משווקים במדינה עצמה.
מחוץ לאזור הפורה של נהר הריו נגרו, נפוצים גידולי צאן ובקר. הבקר נפוץ בעיקר מצפון לנהר, ואילו העזים והכבשים נפוצים בעיקר דרומית לו. בפרובינציה מיוצרים כ-13% מהצמר ובשר הכבשים בארגנטינה.
במימי האוקיינוס האטלנטי פעילות דייג ענפה, הכוללת בעיקר דגי בקלה, דיונונים וצדפות. רוב הדגה ופירות הים מיועדים לייצוא.
תעשייה
באזור חנרל רוקה מצויות מספר בארות נפט, אך תפוקתן קטנה יחסית למרבצי הנפט הגדולים שבפרובינציית סנטה קרוס. מחצבים נוספים בפרובינציה כוללים גבס, מלח ודיאטומיט.
תיירות
העיר בארילוצ'ה במערב הפרובינציה היא אחד ממרכזי התיירות הגדולים בארגנטינה. סביב העיר מוקדי משיכה רבים, ובהם מסלולי הטיול בפארק הלאומי נאוול ואפי, אתרי הסקי על הר קתדרל, דרכים נופיות שונות הכוללות תצפיות לאגמים, הרים, קרחונים ויערות, ועוד. בקרבת בארילוצ'ה מצויים גם כמה מאתרי התיירות של פרובינציית נאוקן, ובהם דרך שבעת האגמים וסן מרטין דה לוס אנדס. דרומית לבארילוצ'ה מצויה העיירה אל בולסון, שבה מתקיים שוק עבודות יד גדול, וסביבה מסלולי טיול נוספים. אל בולסון מהווה גם את שער הכניסה לכמה מאתרי התיירות הבולטים של פרובינציית צ'ובוט, ובהם אגם פואלו והפארק הלאומי לוס אלרסס.
חופי הים של הפרובינציה, ובמיוחד חופי לאס גרוטאס, מהווים אף הם מוקד משיכה לתיירים. מרכז הפרובינציה אינו נחשב לאזור תיירותי, אם כי נהרות הריו נגרו והלימאי פופולריים בקרב דייגים חובבים.
Give In to Me
Give In to Me הוא שיר של הזמר מייקל ג'קסון מתוך אלבום האולפן השמיני שלו "Dangerous". השיר הוא בלדת רוק כבד ומתארח בו סלאש, גיטריסט להקת "Guns N' Roses". הסינגל יצא לאור באירופה, אוסטרליה וניו זילנד, אך לא בארצות הברית. בניו זילנד הגיע השיר למקום הראשון במצעד הפזמונים ושהה בו ארבעה שבועות רצופים. בבריטניה הגיע השיר למקום השני.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות רבות. דייוויד בראון, עורך המגזין אנטרטיינמנט ויקלי, כתב "קולו של ג'קסון מצמרר בשיר Give In To Me (שיר הרוק הטוב ביותר של הזמר)". אלן לייט מהמגזין רולינג סטון כתבה כי "השיר "Give In To Me" מתכתב עם רעיון מטריד כשג'קסון שר "אל תנסי להבין אותי/פשוט עשי מה שאני אומר" בקול מחוספס, כאשר הגיטרה של מצליפה ומרחפת ברקע".
וידאו קליפ
בוידאו קליפ שליווה את יציאת השיר נראה ג'קסון מופיע על במה של קונצרט רוק כשהוא מלווה על ידי הגיטריסטים סלאש, סולן להקת "Guns N' Roses" וגילבי קלארק ונגן הקלידים טדי אנדראדיס. במהלך השיר נשמעים קולות פיצוץ חזקים ואפקטים חזותיים משווים מראה של קשתות חשמליות רצות לאורך גופו של ג'קסון. סלאש נראה מכה בורגים באמצעות הגיטרות שלו, דבר המוביל להגברת קצב הנגינה. הקליפ נכלל בקלטת הווידאו שיצאה בסוף שנת 19993 "Dangerous: The Short Films" וב-DVD "Michael Jackson's Vision", שיצא לאחר מותו של ג'קסון.
אזרח כבוד של מוסקבה
אזרח כבוד של העיר מוסקבה (ברוסית: Почётный гражданин города Москвы) הוא תואר כבוד המוענק על ידי הדומה העירונית של מוסקבה לאזרחי הפדרציה הרוסית ומדינות אחרות כאות הוקרה למעשים יוצאי דופן עבור מוסקבה, לעודד פעילויות אישיות שמטרתן להועיל לעיר, להבטיח את רווחתה ושגשוגה. התואר הוענק בשנים 1866–1917, והענקתו החלה שוב מ-1995 ואילך.
קובי כהן-הטב
קובי כהן-הטב (נולד ב-25 ביוני 1965) הוא גאוגרף-היסטורי ומכהן כפרופסור חבר לגאוגרפיה-היסטורית של ארץ-ישראל בעת החדשה וכראש המחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין (זוס) באוניברסיטת בר-אילן.
אזרח כבוד של מוסקבה
סיבות ונוהל הענקת התואר
מועמדים לתואר אזרח כבוד של מוסקבה מוצעים על ידי חברי הדומה העירונית של מוסקבה או ראש עיריית מוסקבה. ההחלטה מתקבלת בהצבעה חשאית ברוב קולות מתוך כלל חברי הדומה העירונית של מוסקבה.
קובי כהן-הטב
ביוגרפיה
כהן-הטב נולד בירושלים. אביו הוא ד"ר דניאל י. כהן, שניהל את 'הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי' בירושלים במשך קרוב לשלושים שנה (1986-1957). את לימודי התואר הראשון השלים במחלקה לגאוגרפיה ובמחלקה ללימודי המזרח-התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. הלימודים לתאריו המתקדמים היו במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה זו. עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית פרופ' יהושע בן-אריה ופרופ' יוסי כץ עסקה בנושא 'התפתחות תשתית התיירות בירושלים בתקופת השלטון הבריטי, 1917-1948'. בשנת 2001 -2002 שהה כהן-הטב בשנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת יורק ובאוניברסיטת טורונטו.
כהן-הטב החל ללמד במחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2004. הוא ייסד ועמד מספר שנים בראש המסלול ללימודי תיירות במכללה האקדמית 'הדסה' ירושלים ובין השנים 2009–2011 כיהן כדיקן הסטודנטים במכללה.
כהן-הטב מתמחה בתולדות ארץ-ישראל בעת החדשה (שלהי התקופה העות'מאנית ותקופת המנדט הבריטי) בעיקר מהזווית הגאוגרפית-היסטורית. מחקריו עוסקים בתחומי מחקר הנוגעים בעלייה לרגל ותיירות לארץ-ישראל, מקומות קדושים, שימור ותיירות בערים היסטוריות, לאומיות ועיצוב המרחב הארץ-ישראלי, ערי קיט, הכותל המערבי ועיצובו לאחר מלחמת ששת הימים, ויחסי הגומלין שבין הציונות והים בעת החדשה.
כהן-הטב מתגורר בירושלים עם אשתו מיכל ולהם ארבעה ילדים. הוא ממייסדי קהילת 'הקהל' – מניין שוויוני 'בקעה' בירושלים וחובב ריצה.
ספרים בעריכתו
כהן-הטב, ק., זלצר, א., בר, ד. (2011), עיר בראי מחקרה: מחקרים בגאוגרפיה-היסטורית  תרבותית של ירושלים לדורותיה, הוצאת מאגנס ומכון שכטר למדעי היהדות, ירושלים. 350 עמ'.
ביירות (להקה)
קונדון, מייסד הלהקה, יליד 1986 הוא נגן חצוצרה, פלוגלהורן ויוקללי. לאחר טיול ממושך באירופה נחשף למוזיקה הבלקאנית של גוראן ברגוביץ' ובובאן מרקוביץ', ועם חזרתו לארצות הברית נסה לשלב אותה במוזיקה אותה הכיר: ג'אז, פופ אמריקאי, פולק ורוק.
האלבום הראשון של קונדון, "Gulag Orkestar", הוקלט בחדר השינה שלו ועבר תיקונים קלים באולפן הקלטות עם ג'רמי בארנס והת'ר טראסט, מי שיהיו לחברים הראשונים בלהקה, אך אינם נמנים עוד על הרכבה הנוכחי. יחד עם חברים נוספים הופיע לראשונה קונדון בניו יורק תחת השם "ביירות" בשנת 2006.
האלבום השני, The Flying Club Cup אשר יצא בשנת 2007, מוגדר כאלבום המושפע מענקי השאנסון: ז'אק ברל, איב מונטאן וסרג' גינסבורג.
חברי הלהקה הנוכחיים כוללים מלבד קונדון את פרין קוטייה (אקורדיון, צ'לו), ניק פטרי (כלי הקשה), פול קולינס (בס), קלי פראט (חצוצרה, קרן צרפתית, גלוקנשפיל), בן לאנז (טרומבון וטובה), ג'ארד ואן-פליט (פסנתר).
Beirutando na Praça: "מתביירתים" בכיכר
הופעת הלהקה במסגרת מיני-סדרה בברזיל העלתה את הפופולריות שלה במדינה. הובילה להיווצרותו של פרויקט ב-30 באוגוסט 2009 בו 7 להקות הופיעו עם גרסאות כיסוי של שירי הלהקה ברחובות ערים בברזיל (ריו דה ז'ניירו, קוריטיבה, סאו פאולו ועוד) תחת השם Beirutando na Praça הרעיון מאחורי הפרויקט התהווה ברשת חברתית מקומית על ידי שתי ברזילאיות, שניסו לגבש להקות אינדי בברזיל שיתחילו עם מכנה משותף מסוים: המוזיקה של הלהקה. ההיענות לפרויקט הייתה רבה.
נובוקוזנצקאיה
נובוקוזנצקאיה (ברוסית: Новокузнецкая организованная преступная группировка) הוא ארגון פשע גדול שפעל בערים נובוקוזנצק ומוסקבה בראשית שנות ה-90.
הקמת הארגון
הקבוצה כללה כמעט לחלוטין ספורטאים לשעבר. התהפוכות החברתיות והכלכליות האלימות של תחילת שנות ה-90 דחפו את בעיית החינוך הגופני והספורט לרקע. רק חלק קטן מהספורטאים המובילים יכלו להתעסק בספורט מקצועי, ולכן הרבה ספורטאים לשעבר שלא היה להם מקצוע אמיתי, שנותרו ללא פרנסה, נכנסו לפשע.
בראשית שנות ה-90 הושקעו כספי עתק בנובוקוזנצק, שמפעליה התמחו בעיקר בהפקה ועיבוד של פחם ומתכת, המסחר ותחום השירות התחדשו. תוצרתם של מפעלי נובוקוזנצק החלו למשוך את תשומת ליבם של אנשי עסקים, שפעילותם נשלטה על ידי עולם הפשע.
המנהיג הראשוני של קבוצת הפשע המאורגן היה ולדימיר אנטוליביץ' לבוצקי, אמן הספורט של ברית המועצות, אחד מנציגי בית הספר להיאבקות חופשית של נובוקוזנצק. סביב עצמו, הוא גייס את חבריו, ספורטאים לשעבר. איגור שקברה, גם הוא אתלט לשעבר, הפך ל"יד ימין" של לבוצקי. לאחר מכן, לאחר שנישא לנישואין פיקטיביים, לקח את שם משפחתה של אשתו והפך לאיגור בריבין. סרטים על המאפיה משיקגו היו סוג של כלי הוראה לשודדים העתידיים. למעשה, המבנה ההיררכי והסדרים הפנימיים הועתקו מהסרטים הללו.
יאיר לוי (פוליטיקאי)
יאיר לוי (נולד ב-11 באוקטובר 1952) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת ש"ס.
חייו
לוי למד בבית הספר תיכון, בסמינר לרבנות והוא בעל הסמכה לרבנות. בשירותו הצבאי, שירת בשריון כמפקד מחנה בחטיבה 9, ואף נפצע במלחמת יום הכיפורים.
בשנים 1988–1992 כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-12 מטעם מפלגת ש"ס והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
לוי הוא מייסד מערכת החינוך העצמאית של ש"ס, "אל המעיין", וכן היה מנהלה. הוא הואשם כי במסגרת תפקיד זה העביר 300 אלף שקלים לגורמים פרטיים, ובהם לקרובי משפחתו. בכל זמן חקירותיו, טען כי מעולם לא לקח לעצמו אלא נתן לנזקקים. בעסקת טיעון נקבע שלקח את הכסף לנזקקים, אך השופט לא קיבל את עסקת הטיעון, ושלחו למאסר. לוי הורשע בעבירות של גנבה בידי מנהל, זיוף מסמך בנסיבות מחמירות, רישום כוזב במסמכי תאגיד ומרמה והפרת אמונים בתאגיד, ונידון ל-4 שנות מאסר בפועל, 3 שנות מאסר על תנאי וקנס בסך 275,000 ש"ח. הוא שוחרר מהכלא ב-1996. לוי לא שב מאז לפוליטיקה.
אימרה בקש גלאס
אימרה בקש גלאס (בהונגרית: Békés Glasz Imre; בודפשט, 14 ביולי 1902 – הר ולריאן, צרפת, 21 בפברואר 1944) היה יהודי-הונגרי, חבר ופעיל במפלגה הקומוניסטית של צרפת, חבר ולוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית שהוצא להורג על ידי הגסטפו.
ביוגרפיה
אימרה גלאס נולד במשפחה יהודית כבנם של אדה גלאס ושל הרמין קיש. היו לו שישה אחים, סיים בית ספר יסודי ולאחריו ארבעה כיתות חטיבת ביניים (בסך הכל שמונה שנות לימוד). הוא הפך לשוליית מסגר בגיל חמש עשרה, ולאחר סיום חניכותו מצא עבודה במפעל המכונות צ'ונקה. גלאס הפך לחבר ב"מפלגת הפועלים הסוציאליסטית של הונגריה". נעצר ב-1927, אך בית המשפט זיכה אותו מכל אשמה. לאחר מכן הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) ועבד עבור המפלגה מחוץ לבודפשט. מאוחר יותר היו לו כמה תיקים פליליים. הוא נעצר ב-19 בינואר 1928 ונידון לשנתיים מאסר ב-10 ביולי 1930. הוא הורשע אז באשמת "ערעור הסדר החברתי והמדיני". ב-6 בדצמבר 1930, הוא נידון שוב לשנתיים מאסר נוספות וב-24 במרץ 1931, הוא נידון שוב, תחת אותו תיק משפטי, לאותה תקופה של זמן בהתבסס על החלטת בית המשפט המלכותי העליון. ב-18 ביוני 1931 הועבר בקש גלאס לכלא צ'ילאג בסגד. לאחר שחרורו היגר לצרפת ב-1937. שם הצטרף לצבא הצרפתי ולחם בגרמנים הפולשים. לאחר כיבוש פריז ב-1940 ארגן קבוצת פרטיזנים וכן עבד כמפיץ עיתונות מחתרתית מרכזי. בשנת 1941 לחם בקבוצה בראשות יוז'ף בוצור בכמה נבצעים נועזים. ב-17 בנובמבר 1943 נעצר במהלך פגישת רחוב מחתרתית, נתפס על ידי הגסטפו, שהעמיד אותו לעינויים במשך מספר חודשים ולבסוף הוציא אותו להורג כחלק מחברי קבוצת מנושיאן ב-F.T.P. - M.O.I..
משפחתו
אשתו אילונה וייס, בתם של ארנה וייס ומרגיט קלינגר, הייתה תופרת, גם היא פעילה קומוניסטית, עמה התחתן ב-23 בספטמבר 1927 ברובע 8 בבודפשט.
בת הים הקטנה (סרט)
בת הים הקטנה (באנגלית: The Little Mermaid) הוא סרט הנפשה אמריקאי משנת 1989 שהופק על ידי חברת וולט דיסני ומבוסס על האגדה המפורסמת בעלת אותו השם מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. הסרט יצא לאקרנים ב-14 בנובמבר 1989 והוא הסרט ה-28 המופק על ידי החברה, הסרט הראשון ברנסאנס של דיסני, וכמו כן הוא הראשון בסדרת בת הים הקטנה.
לאחר שורה של כישלונות פיננסיים וביקורותיים שהופקו על ידי חברת וולט דיסני בשנות ה-70 וה-80, ולאחר הצלחתו היחסית של הסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט", של דיסני ו"אמבלין אנטרטיינמנט" משנת 1988, אשר שילב אנימציה עם שחקנים, "בת הים הקטנה" הפיח חיים מחדש גם בתחום סרטי האנימציה הקלאסית של האולפנים וסרטי הנסיכות.
כשאולפני דיסני קיבלו לידיהם לראשונה את הדיבוב העברי, טרם תחילת ההקרנות, הם חלקו שבחים רבים לשפרירה זכאי על עבודת הדיבוב, ושלחו לחברות דיבוב בעולם שעבדו על דיבובים משלהם עותק בעברית כדוגמה לדיבוב טוב. נוסף על כך, כשהסרט יצא בשנות ה-2000 במהדורה דיגיטלית, רק בישראל ובארצות הברית השאירו את הדיבוב המקורי, כשבכל יתר המדינות נעשה הדיבוב מחדש.
עלילה
אריאל, נסיכה בת ים בת 16 (בסיפור המקורי הייתה בת הים חסרת שם), לא מרוצה עם החיים מתחת למים וסקרנית לגבי העולם האנושי. עם חברה הטוב, דג בשם פלאונדר, אריאל אוספת חפצים אנושיים ועולה על פני השטח של האוקיינוס לבקר את סקאטל השחף, שמציע ידע "מדויק" של התרבות האנושית. היא מתעלמת מהאזהרות של אביה, המלך טריטון ושל יועצו סבסטיאן הסרטן, כי ההתקרבות לשפת הים אסורה, ומשתוקקת להצטרף לעולם האנושי ולהיות בעצמה אדם.
לילה אחד, אריאל, פלאונדר וסבסטיאן הלא מרוצה מטיילים אל פני הים כדי לצפות בחגיגה לכבוד יום ההולדת של הנסיך אֶריק על ספינה, ואריאל מתאהבת בו. בסערה שנגרמת הספינה נהרסת ואריאל מצילה את אֶריק חסר ההכרה מטביעה. אריאל שרה לו, אבל במהרה עוזבת ברגע שהוא חוזר להכרה, כדי להימנע מלהתגלות. מרותק מזיכרון קולה, אֶריק נודר נדר למצוא את מי שהצילה אותו ושרה לו, ואריאל נודרת נדר למצוא דרך להצטרף אליו ואל עולמו. טריטון שם לב לשינוי בהתנהגותה של אריאל ותוהה אם היא מאוהבת. לכן, הוא שואל את סבסטיאן על התנהגותה השונה. סבסטיאן שנשבע כי לא יספר לטריטון מה עשתה אריאל לנסיך אֶריק, לא התאפק וגילה לו בטעות כי היא הצילה בן אדם מטביעה (בממלכה של טריטון אסור לבני הים לגעת בבני אדם). טריטון מתעמת עם אריאל במערה שלה, שם היא ופלאונדר אחסנו חפצים של בני האדם, והורס את רוב הפריטים עם הקלשון שלו. אחרי שטריטון עוזב, זוג צלופחים, פסוליאם וחליאם, משכנעים את אריאל לבקר את אורסולה מכשפת הים כדי להיות עם אֶריק.
ולרי לאונטייב
ולרי יאקובלביץ' לאונטייב (ברוסית: Валерий Яковлевич Леонтьев; נולד ב-19 במרץ 1949) הוא זמר אסטרדה, מלחין ושחקן קולנוע סובייטי ורוסי. אחד הזמרים הפופולריים ביותר בשנות ה-80 בברית המועצות ושנות ה-90 במדינות ברית המועצות לשעבר.
ג'ובאני גראדניגו
ג'ובאני גראדניגו (באיטלקית: Giovanni Gradenigo; נפטר ב-8 באוגוסט 1356) היה הדוכס ה-56 של ונציה. גראדניגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, ב-21 באפריל 1355 ועד פטירתו.
ולרי לאונטייב
ביוגרפיה
ולרי לאונטייב נולד באוסט-אוסה (Усть-Уса) ברפובליקת קומי בברית המועצות. לאונטייב ידוע בתור אחד האמנים הבולטים של המוזיקה הרוסית, שיריו הפכו לקלאסיקה בברית המועצות ובחבר המדינות. הופיע בארצות הברית, באירופה, באסיה ובאוסטרליה. בין השאר הופיע גם בישראל מספר פעמים, כולל במופע "מרוסיה באהבה" בפארק הירקון בתל אביב.
בפסטיבל הפופ-רוק הראשון שלו בברית המועצות שהתקיים בעיר ירוואן ב-1981. בכתבה שהופיעה בטיים מגזין השוו את הופעתו של לאונטייב לאלה של מיק ג'אגר ומיכאיל ברישניקוב.
לאונטייב זכה במספר רב של פרסים ומדליות, וב-1996 הוענק לו תואר הכבוד אמן העם של הפדרציה הרוסית. שמו מופיע ב"שדרת הכוכבים" במוסקבה (המקבילה לשדרת הכוכבים בהוליווד) וגם בויטבסק. ולרי לאונטייב נכלל ברשימת 20 האישים הידועים ביותר ברוסיה.
ב-1998 בפרס הלאומי של המוזיקה הרוסית שנקראה "אובציה" המקביל לגראמי האמריקאי ולרי לאונטייב זכה בפרס "אגדה מהלכת" עבור תרומה מיוחדת לפיתוח התרבות הלאומית.
ב-2005 קיבל לאונטייב את עיטור ההצטיינות למען המולדת מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין וביום הולדתו ה-60 במרץ 2009, העניק לו נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב את עיטור הכבוד.
לאונטייב שר שירים למוזיקה של מלחינים שונים לרבות ריימונד פאולס ואיגור קרוטוי. לאונטייב נכלל באנציקלופדיה הרוסית הגדולה.
ג'ובאני גראדניגו
גראדניגו נולד בוונציה. בטרם בחירתו לתפקיד הדוג'ה, כיהן כפודסטה בקאפודיסטריה, בפדובה ובטרוויזו. נאמנותו ללה סרניסימה במהלך ניסיון קודמו, מארינו פאליירו להפוך את הרפובליקה למלוכה סייע לו להיבחר לתפקיד הדוג'ה.
כחודשיים לאחר שהחל את כהונתו נחתם הסכם שלום בין ונציה לבין ג'נובה, ובכך הסתיימה מלחמה ארוכה בין הערים.
גראדניגו ניצל את תקופת השלום בעקבות ההסכם בניסיון לפתח ולשפר את כלכלת העיר, אולם בשנת 1356 פרצה מלחמה מחודשת הן באיטליה והן כנגד דלמטיה.
ג'ובאני גראדניגו נפטר באוגוסט 1356.
בת הים הקטנה (סרט)
עלילה
אורסולה עושה עסקה עם אריאל, שתהפוך אותה לבת אדם למשך שלושה ימים בתמורה לקולה, שאותו היא תכניס לקונכייה. בתוך שלושה ימים אלו, אריאל צריכה לקבל "נשיקת אהבה אמיתית" מאֶריק, אחרת היא תהפוך בחזרה לבת ים ותהיה שייכת לאורסולה. אריאל, לאחר מכן, מקבלת רגליים אנושיות ונלקחת אל פני השטח על ידי פלאונדר וסבסטיאן. אֶריק מוצא את אריאל על החוף ולוקח אותה לטירה שלו, בלי להיות מודע לכך שהיא בת ים ושהיא זו שהצילה אותו קודם לכן, מפני שהוא משער שהיא ניצולה מטביעה אילמת. אריאל מבלה איתו, ובסוף היום השני כמעט מתנשקים אבל מופרעים על ידי סוליאם וחלאם. אורסולה כועסת על קרבתם, והופכת גם את עצמה לבת אדם, מתחפשת לאישה צעירה ויפה בשם ונסה. כך, מופיעה אורסולה על החוף כשהיא מדברת ושרה בקולה של אריאל. אֶריק מזהה את השיר, ואורסולה מכשפת אותו כדי לגרום לו לעיוורון.
למחרת, אריאל מגלה כי אֶריק יהיה נשוי לאותה "ונסה", שאינה אלא אורסולה במסווה. סקאטל מגלה כי ונסה היא למעשה אורסולה בתחפושת, ומודיע לאריאל שמיד הולכת אחרי ספינת החתונה. סבסטיאן מודיע לטריטון, וסקאטל משבש את החתונה בעזרת בעלי חיים שונים. בתוהו ובוהו, הקונכייה סביב צווארה של אורסולה נשברת, וקולה של אריאל שב אליה ושובר את הקסם של אורסולה על אֶריק. משהבין כי אריאל היא הנערה שהצילה את חייו, אֶריק רץ לנשק אותה, אבל השמש שוקעת ואריאל הופכת בחזרה לבתולת ים. אורסולה חושפת את עצמה וחוטפת את אריאל. טריטון מתעמת עמה ודורש את שחרורה של בתו, אך אינו יכול להפר את העסקה. בעידודה של אורסולה, המלך מסכים לקחת את מקומה של אריאל כאסיר של אורסולה. אריאל משוחררת כשאביה הופך לפוליפ ומאבד את סמכותו על הממלכה. אורסולה מצהירה את עצמה כשליטה החדשה ומתפתח מאבק שבו אורסולה בטעות הורגת את סוליאם וחלאם. בזעמה, אורסולה משתמשת בקלשון כדי לגדול לממדים מפלצתיים.
אריאל ואֶריק מתאחדים על פני השטח כשאורסולה גדלה ומפרידה בין השניים. אז היא מקבלת שליטה מלאה על האוקיינוס כולו, ויוצרת סערה עם מערבולת וספינות טרופות, שאחד מהם פוקד על אֶריק. כשאורסולה מנסה להרוג את אריאל הלכודה במערבולת, אֶריק משפד את אורסולה דרך הבטן עם מוט חרטום הספינה השבור, והורג אותה.
כוחה של אורסולה נשבר, וגורם לטריטון וכל הפוליפים האחרים בגן של אורסולה לחזור לצורתם המקורית. לאחר שהבין טריטון כי אריאל באמת אוהבת את אֶריק, טריטון משנה אותה ברצון מבת ים לבת אדם. אז אריאל ואֶריק נישאים על ספינה ועוזבים.
דמויות ומדבבים
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי סימה עמיאל, חגית גולדברג, אילן ליבוביץ, שי זורניצר ובני נדלר.
הפקה
"בת הים הקטנה" תוכנן כבר כאחד הסרטים הראשונים של דיסני בשנות ה-30, כסרט הנפשה הכולל ציורים מאגדותיו של הנס כריסטיאן אנדרסן. פיתוח הסרט החל זמן קצר לאחר "שלגיה ושבעת הגמדים" בשנות ה-30 המאוחרות, אך הוקפא עקב נסיבות שונות.
אגדת הסיפור של בת הים הקטנה אמנם נכתבה על ידי כריסטיאן אנדרסון בדנמרק, אך באנימציה של אולפני וולט דיסני החליטו לתאר את הסיפור שמתרחש ב, וישנם רמזים שאריאל הגיע אל חופי העיירה ביאריץ בדרום צרפת. בראיון שנערך עם רון קלמנט הוא נשאל מה הייתה ההשארה לאנימטורים הוא טען "עיירות לחופי הים של צרפת קאן וניס היו השארה מצוינת לחייו של הנסיך אריק ומאין הגיע. עוד התחזקו הטענות שטירת הממלכה של הנסיך אריק דומה באופן מוחלט למבנה של טירת "סור דה מר" בעיירה ביאריץ. רמז נוסף שניתן לראות בסרט הוא כאשר אריאל מבלה עם אריק היא חובשת כובע בארט ובעת שהם בכרכרה יש בידייה באגט. ניתן גם להבחין בשמות צרפתיים לדמויות בסרט כגון השף הצרפתי, סבסטיאן, ונסה, פלאונדר וקלודט. מאולפני וולט דיסני מעולם לא ניתנה הצהרה לכך שהסרט התרחש בצרפת.
בשנת 1985, מצא רון קלמנטס, הבמאי השותף של "הרפתקאותיו של סופר בלש", אוסף אגדות של אנדרסן במהלך סקירה בחנות ספרים. הוא הציג טיוטה בת שני עמודים של סרט המבוסס על "בת הים הקטנה" למנכ"ל מייקל אייזנר ויו"ר אולפני וולט דיסני ג'פרי קצנברג. אייזנר וקצנברג, שלא ידעו שהיה ניסיון הפקה של הסיפור בשנות ה-30, ויתרו תחילה על הפרויקט, כי באותה עת האולפן היה עסוק בפיתוח על סרט המשך לקומדיה "ספלאש" (1984) והרגישו כי "בת הים הקטנה" יהיה דומה מדי לפרויקט. בהמשך החליטו מנהלי האולפנים לאשר את הרעיון לפיתוח עתידי, במקביל לעבודה על הסרט "אוליבר וחבורתו". בתחילת העבודה על ההפקה, מצא הצוות במקרה את העבודה שנעשתה באולפנים בשנות ה-30 על ידי קיי נילסן, שכללה סיפור מקורי ועבודת פיתוח חזותי. הסתבר שרבים מן הרעיונות שבוצעו על ידי הצוות בשנות ה-30 היו זהים לרעיונות שנעשו בשנות ה-80, טרם מציאת העבודה המוקדמת.
באותה שנה, קלמנטס וג'ון מסקר, שותפו לבימוי "הרפתקאותיו של סופר בלש", הרחיבו את הרעיון מ-2 עמודים ל-20 עמודים של תסריט גולמי, השמיטו את התפקיד של סבתא של בת הים והרחיבו את התפקידים של המלך ומכשפת הים. בהמשך שוב הונחו התוכניות של הסרט על המדף כשהאולפנים מיקדו את תשומת הלב על "מי הפליל את רוג'ר ראביט" ו"אוליבר וחבורתו" שיצאו מיד.
בשנת 1987, כותב השירים הווארד אשמן השתלב בתהליך הכתיבה והפיתוח של "בת הים" לאחר שהוא התבקש לתרום שיר ל-"אוליבר וחבורתו". קצנברג, קלמנטס, מסקר ואשמן שיפרו את פורמט הסיפור "בת הים" והפכו אותו למעין מחזמר עם מבנה וסגנון של ברודוויי, עם רצף שירים המהווים את עמודי התווך של הסרט. אשמן והמלחין אלן מנקן, שהיו בין הכותבים של אוף ברודוויי מצליח בשם "חנות קטנה ומטריפה", צוותו כדי לחבר את שירי הסרט. בשנת 1988, לאחר יציאת "אוליבר וחבורתו" לאקרנים, הוכרז "בת הים הקטנה" כסרט הבא של דיסני.
פסקול
"בת הים הקטנה" נחשב בעיני אחדים ל-"סרט שהביא את ברודוויי לתוך הסרטים המצוירים". אלן מנקן כתב את הפסקול זוכה פרס האוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, ושיתף פעולה עם הווארד אשמן בכתיבת השירים. השירים "בתוך הים" ו"נשק את הנערה" היו מועמדים לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, בו זכה השיר "בתוך הים".
החברה הגיאוגרפית
החברה הגאוגרפית היא חברת תיירות ישראלית.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי מולה יפה ב-4 ביולי 1976.
החברה הוציאה טיולים ליעדים שנחשבו חדשים כגון טורקיה, אפריקה, אסיה, דרום אמריקה, וכן שילבה קבוצות מומחים לאזורי הטיול, תוך שינוי הקונספט של טיולים מאורגנים שהיה עד אז. בשנת 1989 התמזגה החברה עם חברת נאות הכיכר. בשנת 1999 את החברה מייסדה מולה יפה.
בנובמבר 2004, החברה הגישה בקשה להקפאת הליכים ופורסם שיש לה חובות בסך של 46 מיליון שקל. בהמשך היא נרכשה על ידי חברת תור לינק, ובשנת 2006 נרכשה על ידי חברת אופקים.
בשנת 2012 התמזגה החברה הגאוגרפית עם חברת "ברק אפיק". בשנת 2014 קנתה את חברת "אקספלור".
פעילות
החברה עוסקות בתכנון ובבנייה של טיולים מאורגנים וטיולים פרטיים במגוון מסלולים באפריקה, באירופה, באמריקה ובדרום מזרח אסיה והפסיפיק; כן עוסקת החברה בתכנון ותפעול טיולי ג'יפים למספר יעדים בחו"ל. בנוסף משווקת החברה הפלגות בעולם ליעדים אקזוטיים, מהקוטב הצפוני ועד הדרומי. כן מפעילה החברה את תוכנית "מלכת המדבר" שעוסקת בתכנון ובתפעול מסעות תחרותיים לנשים.
פרויקטים מיוחדים
החברה נחשבת לראשונה להגיע למספר יעדים בעולם שהיו סגורים לפני כן בפני ישראלים (למשל, בהוטן, סין ואינדונזיה). כמו כן, יזמה והפעילה שני פרויקטים ייחודיים בתחום התיירות בישראל: איסוזו צ'אלנג': בשנת 1998 יצאה אל נמיביה ובוצואנה משלחת ראשונה של כ-50 משתתפים, ביניהם אנשי מחקר, מומחים בתחום האקולוגיה, הגאוגרפיה, רופאים, אנשי שטח ומומחי רכב, לצד משתתפים מן היישוב אשר נבחרו להצטרף למשלחת. אחרי המסע הראשון יצאו המסעות ללאוס ולווייטנאם ב-1999, לפטגוניה ב-2000, להימלאיה ההודית ב-2001, לדרך המאיה ב-2002, לאוסטרליה ב-2003 ולחבל יונאן בסין ב-2005. הפרויקט תמך לכל אורך הדרך במטרות אקולוגיות מגוונות. בכל שנה נבחרה מטרה שלה ניתנה תרומה, למשל רכב שטח לשבט ההימבה בנמיביה-בוצואנה ב-1998, ששימש לאכיפת חוקים נגד ציד בלתי חוקי של חיות בסכנת הכחדה, ותרומה של מערכת מעקב לוויינית לפרויקט מחקרי ללימוד והצלה של קרוקודיל המים המלוחים באוסטרליה.
תמר זנדברג
קודם לכהונתה בכנסת, הייתה חברת מועצת עיריית תל אביב-יפו, יו"ר סיעת "הבית החברתי" בנעמת ויו"ר הוועד המנהל בארגון "ישראל בשביל אופניים".
החברה הגיאוגרפית
פרויקטים מיוחדים
מלכת המדבר: מסע מלכת המדבר הוקם בשיתוף עם טבע הדברים בשנת 1999, והוא מסע השטח התחרותי הנשי הראשון והגדול ביותר בארץ. המסע כולל פעילויות הרפתקניות, נהיגה ברכב שטח, הגעה לאזורים שמחוץ למפת התיירות הרגילה ומפגש בלתי אמצעי עם התרבות המקומית. מאז החל יצא מסע מלכת המדבר ל-17 מסלולים ברחבי העולם. המסע פתוח לכל אישה מעל גיל 26 שברשותה רישיון נהיגה. בשנת 1999 יצא המסע הראשון לירדן בסימן של נשים ושלום, ומאז יוצאים מדי שנה למסלולים ביעדים שונים, ביניהם אוגנדה, דרום אפריקה, רכס הקרפטים ברומניה, חבל יונאן בסין, גואטמלה, לאוס והפיליפינים.
תמר זנדברג
ביוגרפיה
זנדברג נולדה ברמת גן, בת לאסתר זנדברג, עיתונאית ילידת הארץ, ויואל זנדברג, מהנדס מכונות יליד ברית המועצות. אחותו הגדולה של כדורגלן נבחרת ישראל לשעבר מיכאל זנדברג. גדלה והתחנכה בעיר הולדתה, ולמדה בתיכון בליך. בצה"ל שירתה כמורה חיילת ברשות שמורות הטבע באזור הגליל המערבי. התגוררה בקיבוץ אפק.
תמר זנדברג היא נכדתו (מצד אמה) של ישראל אילן (בוים), אשר הוא ושני אחיו: משה ודוד אילן (בוים) היו ממתנדבי היישוב בא"י לצבא הבריטי, לחיל החפרים שלחמו במסגרת חיל המשלוח הבריטי במערכה על יוון אפריל עד יוני 1941, שבסיומה נפלו בשבי הנאצי, במהלכו שהו בסטלאג 344 בלמסדורף שבשלזיה עד 1945. חלק מבני משפחותיהם חברים בפורום משפחות פדויי השבי - לוחמי חיל החפרים.