cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דלת
נגישות
כדי שדלת תהיה נגישה, על הידית שלה להיות בצבע שונה ממנה, כדי שכבדי ראייה יוכלו לאתר את הידית בקלות. מומלץ שלא להשתמש בידית כדורית, כדי שאנשים עם יכולת אחיזה לקויה יוכלו לפתוח את הדלת. מומלץ שהן כיפוף הידית והן הזזת הדלת כולה ידרשו הפעלה מינימלית של כוח. אפשר לסדר ליד הדלת לחצן חשמלי שפותח אותה או מנגנון פתיחה אוטומטי. לפני הדלת יש להקצות מרחב מספיק לתפעולה בישיבה על כיסא גלגלים והדלת צריכה להיות רחבה דייה כדי לאפשר מעבר עם כיסא גלגלים. אין לשלב מדרגה בסף הדלת.
שילוט הדלת צריך להיות במקום מקובל, כדי שאנשים עם קשיים בתפיסה חזותית יוכלו לאתר אותו וכדי שעיוורים הקוראים כתב ברייל יוכלו למצוא אותו ולהגיע אליו.
מיוריאנוס
מָיוֹריאנוס (בלטינית: Julius Valerius Maiorianus; 420 לערך – 7 באוגוסט 461) היה קיסר האימפריה הרומית המערבית בין השנים 457 ל-461. כגנרל בולט של הצבא הרומי, מיוריאנוס הדיח את הקיסר איוויטוס בשנת 457 וירש את מקומו. מיוריאנוס היה הקיסר האחרון שעשה מאמץ ממוקד לאחד מחדש את האימפריה הרומית המערבית. כאשר תחת שלטונו רק איטליה, דלמטיה ומעט שטחים בצפון גאליה, ניהל מיוריאנוס מערכה שנמשכה שלוש שנים נגד אויבי האימפריה. יורשיו עד נפילת האימפריה, בשנת 476/480, היו למעשה שליטי בובה תחת גנרלים ברברים בצבא רומא, או קיסרים שנבחרו ונשלטו על ידי האימפריה הרומית המזרחית.
דלת
שימושים סמליים ומטאפוריים
בגלל תפקידה המרכזי בחציצה בין סביבות שונות, בעיקר בביתו של האדם, נעשה בדלת שימוש לשוני וסמלי. ביהדות מקובל במהלך תקופת השבעה להשאיר דלת פתוחה בבית האבלים, ובכך לחסוך מן האבלים את הטרחה בפתיחת הדלת והסחת דעתם מן האבל. ביהדות, יש מצווה להתקין על דפנות הדלת מזוזה. גם בעמים אחרים, ישנם מנהגים דומים הכוללים התקנת קמעות שונים. בטקס עתיק יומין בפתיחת הפרלמנט הבריטי, נטרקות דלתות הפרלמנט על פני "האדון נושא המוט השחור", במטרה לסמל את ריבונות הפרלמנט על השלטון המלכה, ועליו לנקוש על הדלת שלוש פעמים בקריאות הזדהות עד שהן נפתחות בפניו.
מיוריאנוס
לאחר שהביס את מתקפת הוונדלים על רומא, מיוריאנוס ניהל קמפיין כנגד הממלכה הוויזיגותית בדרום גאליה. לאחר שהביס את המלך תאודוריד השני בקרב ארל, מיוריאנוס אילץ את הגותים לנטוש את כיבושיהם בספטימניה (דרום מערב צרפת של היום) והיספניה (ספרד של היום) ולהחזיר את האזור למצב של פוידרטוס (בעלי ברית כפופים לרומא). מיוריאנוס גם תקף את הממלכה הבורגונדית, הביס אותה ואילץ גם את הבורגונדים לחזור למצב פוידרטוס.
בשנת 460 עזב מיוריאנוס את גאליה כדי לבסס את אחיזתו בהיספניה. הגנרלים שלו החלו במערכה כנגד הממלכה הסואבית בצפון-מערב היספניה וגם כאן, הצליחו הרומאים להחזיר את האזור למצב פוידרטוס. תוכניתו להחזרת אפריקה מהוונדלים נכשלה עקב בגידה בתוך צי הפלישה.
מיוריאנוס ניסה לבצע רפורמה בממשל הקיסרי על מנת להפוך אותו ליעיל יותר וצודק יותר. הגנרל ריקימר הדיח והרג את מיוריאנוס, שהפך ללא פופולרי בקרב האצולה הסנטורית עקב הרפורמות שביצע. למשך חמישה ימים עונה מיוריאנוס עד שנערף ראשו ליד הנהר סטאפורה שנמצא בתוך מחוז לומרדיה.
מפרק שיא הכתף והבריח
מפרק שיא הכתף והבריח (TA: Articulatio acromioclavicularis. מוכר גם בראשי תיבות של שמו באנגלית: ACJ) הוא אחד ממפרקי חגורת הכתף. המפרק מסווג כמפרק סינוביאלי מסוג מפרק החלקה והוא מחבר בין עצם הבריח לבין שיא הכתף (חלק מעצם השכם). מפרק שיא הכתף והבריח כולל דיסק מפרקי (Discus articularis acromioclavicularis; Discus articulationis acromioclavicularis) לא שלם, המתחיל מהלכו מחלקו העליון של המפרק לכיוון חלקו התחתון אך לא מגיע לחלק התחתון של המפרק.
התנועות האפשריות במפרק הן סיבוב בציר האורך של המפרק של שיא הכתף על פני עצם הבריח ותנועה קדימה ואחורה. התנועות במפרק שיא הכתף והבריח מלוות תנועות של עצם השכם על פני כלוב הצלעות ותנועות במפרק החזה והבריח.
המפרק מיוצב על ידי קופסית המפרק המחוזקת על ידי רצועת שיא הכתף והבריח (Ligamentum acromioclaviculare). רצועת שיא הכתף והבריח חולפת לאורך חלקה העליון של קופסית המפרק. רצועה חזקה נוספת המכונה רצועת החרטום והבריח (Ligamentum coracoclaviculare) נמצאת מחוץ למפרק ומחברת בין חלקה הצידי של עצם הבריח לזיז החרטום של עצם השכם. לרצועת החרטום והבריח שני חלקים, הרצועה הקונית (Ligamentum conoideum) והרצועה הטרפזית (Ligamentum trapezoideum).
אפרים ברוידא
אפרים ברוידא (Ephraim Broido; 1 בינואר 1912, תרע"ב – 14 במרץ 1994) היה מסאי, עורך ומתרגם ישראלי, מייסדו ועורכו של כתב-העת "מולד".
נולד בשנת 1912 בביאליסטוק, בן לבתיה ונח ברוידא. בשנים 1915–1918 התגוררה משפחתו במוסקבה. בשנים 1919–1924 למד בגימנסיה העברית בביאליסטוק. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. לאחר מכן למד באוניברסיטאות ברלין ולונדון.
בשנים 1933–1934 היה חבר מרכז "החלוץ" בברלין, ובמסגרת זו ערך מקראה ללומדי עברית ("נתיב") ואנתולוגיה גרמנית ("ישראל, אומה וארץ"), וחיבר מילון עברי-גרמני.
משנת 1935 היה חבר מערכת "דבר". בעת מלחמת העולם השנייה היה כתב "דבר" באנגליה, וניהל את מדור קשרי העיתונות במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בלונדון. באפריל 1948 ייסד את כתב העת "מולד – ירחון מדיני וספרותי" וערך אותו.
משפחתו
בנישואיו הראשונים היה נשוי לעתל ברוידא, מייסדת גלריה גורדון. נולדו להם שני ילדים, מיקי גוריון שנשואה לישראל גוריון, ויונתן ברוידא שהיה מתמטיקאי והוגה דעות. לאחר שהתגרש נישא לג'נטילה, בתו של המשורר היידי והעסקן הציוני-סוציאליסטי דניאל לייבל (וגרושתו של העיתונאי ברוך נאדל), מתרגמת חשובה מאנגלית, שנודעה בשם העט ג. אריוך.
אדוארד לוסון
אדוארד בורנט לוסון (באנגלית: Edward B. Lawson; 26 בספטמבר 1895 - 19 בנובמבר 1962) היה דיפלומט אמריקאי, כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשנים 1954 עד 1959.
חייו
לוסון נולד בניופורט שבטנסי, נלחם במלחמת העולם הראשונה.
בוגר תואר ראשון ושני בבית הספר ללימודי שירות החוץ שבאוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר לימודיו הצטרף ב-1926 למחלקת המדינה של ארצות הברית, במסגרת זו עבד בלשכת סחר הפנים והחוץ, בשנים 1927 עד 1935 שירת כנציב סחר ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ונספח מסחרי בפרג בירת צ'כוסלובקיה עד 1939, כנספח מסחרי בניקרגואה עד 1944 וכקונסול כלכלי באנקרה בירת טורקיה עד 1947. ב-1949 מונה לציר ארצות הברית באיסלנד.
באפריל 1954 אושר מינויו כשגריר ארצות הברית בישראל, הוא הגיש את כתב האמנתו בנובמבר אותה שנה. האירועים המדיניים המרכזים שהעסיקו אותו בתקופת כהונתו היו תקריות האש בין ישראל לפדאיון באזור רצועת עזה, פעולות התגמול ובראשם מבצע חץ שחור, השפעות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, מלחמת סיני והלחץ האמריקאי על ישראל לנסיגה מסיני ומעזה. ב-1959 סיים את תקופת כהונתו ומונה לעוזר מזכיר מחלקת המדינה לכוח אדם.
ב-1962 נפטר מהתקף לב בביתו שבוושינגטון.
חוקי לנצ'סטר
חוקי לנצ'סטר (Lanchester's Laws) הם נוסחאות מתמטיות לחישוב החוזק היחסי של זוג כוחות "טורף"/"נטרף" (לרוב בכוחות צבאיים).
משוואות דיפרנציאליות שמתארות את התלות בזמן של החוזק של שני צבאות A ו-B, כך שהפונקציה המתארת את התלות בזמן תלויה רק ב-A ו-B.
ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרדריק לנצ'סטר תיאר סדרה של משוואות דיפרנציאליות כדי להדגים את יחסי הכוחות בין כוחות המתנגדים זה לזה. ביניהם ידועים "החוק הליניארי של לנצ'סטר" (עבור קרב עתיק) ו"החוק הריבועי של לנצ'סטר" (עבור לוחמה מודרנית עם כלי נשק ארוכי טווח כמו למשל תותחים).
החוק הליניארי של לנצ'סטר
עבור קרב עתיק, בין פלנקסים של חיילים עם חניתות, למשל, חייל אחד יכול להילחם מול חייל אחד בלבד בזמן נתון. אם כל חייל הורג, או נהרג על ידי חייל אחד, אזי מספר החיילים הנשארים בסיום המערכה הוא הפרש כמות החיילים בין הצבא הגדול לצבא הקטן יותר, בהנחה שכלי הנשק שלהם זהים.
תיאור
עם כלי נשק המטווחים אחד את השני באופן ישיר עם ירי מכוון ממרחק, ניתן לתקוף מטרות מרובות ולקבל אש מכיוונים מרובים. קצב השחיקה כעת תלוי במספר כלי הנשק היורים. לנצ'סטר קבע שהעוצמה של כח צבאי כזה פרופורציונלית לא למספר היחידות שיש לו, אלא לריבוע של מספר היחידות. זה ידוע כחוק הריבועי של לנצ'סטר.
ניתן להסביר באופן אינטואיטיבי את החוק הריבועי של לנצ'סטר בכך שמרגע שהתרנו לצבא כולו לפעול במערכה, אז כמות הנזק שהצבא יגרום עד להשבתתו פרופרופרציונלית למספר החיילים ולמשך הזמן שצבא שורד, שגם הוא פרופורציונלי למספר החיילים, ולכן סה"כ החוזק של כח צבאי כזה פרופורציונלי למספר החיילים בריבוע.
משוואות לדוגמה
נניח ששני צבאות, אחד אדום ואחד כחול, מתעמתים אחד עם השני במערכה. האדום יורה מטח רציף של קליעים בכחול. באותו הזמן, הכחול יורה מטח רציף של קליעים באדום.
נסמן ב-A את מספר החיילים בצבא האדום בתחילת הקרב. לכל חייל יש כוח אש התקפתי \alpha, שהוא מספר החיילים שהוא יכול להוציא מפעולה (לפצוע או להרוג) ליחידת זמן. באותו אופן, לצבא הכחול יש B חיילים, ולכל אחד כוח אש התקפתי \beta.
החוק הריבועי של לנצ'סטר מחשב את מספר החיילים שאובדים לכל צד באמצעות זוג המשוואות הבאות. פה, מסמל את הקצב שבו מספר החיילים של צבא A משתנה ברגע נתון. ערך שלילי פירושו אובדן חיילים. באותו אופן, מייצג את קצב אובדן החיילים של צבא B. מתקיים:
זהו זוג משוואות דיפרנציאליות מצומדות.
פתרון המשוואות הדיפרנציאליות
נפתור במקרה ש-. נסמן ב-A(t)-B(t) את הפרש הגדלים בין שני הצבאות בזמן t. מתקיים:
לפיכך הפרש הגדלים בזמן t מקיים:
כמו כן ברור שכמות הנזק שצבא A גורם לצבא B כתלות בזמן שווה לשטח (אינטגרל) מתחת לגרף של A(t) מוכפל ב- \alpha. לפיכך מתקיים:
קרב טור
רקע
ב-732 הצליחו המוסלמים המורים מאל-אנדלוס לחצות את הרי הפירנאים (הגבול הנוכחי בין צרפת וספרד), התקדמו צפונה והגיעו עד עמק הלואר (במרכז צרפת, בו זורם נהר הלואר, הארוך בנהרות צרפת). שום דוכס מקומי, אף לא "אודו הגדול", דוכס אקיטן, שהנחיל לערבים תבוסה מוחצת בקרב טולוז (721) לא הצליח לבלום התקדמותם. אי לכך אודו נאלץ להיעזר בקרל מרטל ("הפטיש"), דוכס הפרנקים והשליט בפועל של ממלכתם. בתמורה, "אודו הגדול" נאלץ להשתעבד לחסות האימפריה הפרנקית על דוכסותו.
הקרב
קרל מרטל, דוכס הפרנקים, יצא כנגד צבא המוסלמים בראשותו של עבדול רחמן אל-ע'פיקי (عبد الرحمن الغافقي, תעתיק מדויק: עבד אלרחמן אלע'אפיקי), שליט אל-אנדלוס. הקרב נערך ב-732 בין הערים טור (Tours) ופואטייה (Poitiers), באזור החיץ שבין דוכסות אקיטן (אקוויטניה) לבין האימפריה הפרנקית. בקרב נהרג אל-ע'פיקי והלוחמים המוסלמים נהדפו חזרה. בעיני העולם הנוצרי, קרל נהפך לגיבור הגדול שהציל את אירופה מאיום הכיבוש המוסלמי, והוא כונה מאז "הפטיש" (מרטל), בדומה ללא מעט גיבורי מלחמה קדמונים (ראו ערך יהודה המכבי).
חוקי לנצ'סטר
פתרון המשוואות הדיפרנציאליות
נגזור לפי t ונקבל:
קרב טור
השפעת הקרב
בקרב פואטייה הגיעו למעשה המוסלמים לשיא התקדמותם; לאחר תבוסתם בקרב זה, הם נהדפו אחורה וחזרו עד הרי הפירנאים - גבול צרפת-ספרד. לימים, הם נהדפו משם ונותרו לשלוט על חצי האי האיברי, ספרד ופורטוגל דהיום, עד סוף המאה ה-15, כשסולקו סופית מכל ספרד.
חוקי לנצ'סטר
פתרון המשוואות הדיפרנציאליות
וכך קיבלנו משוואה דיפרנציאלית ב-A בלבד. ננחש פתרון מהצורה:
הצבה במשוואה הדיפרנציאלית והתחשבות בתנאי ההתחלה A(0)=A_0, נותנת. זה אומר שהמערכה מסתיימת כעבור זמן:
והגודל הסופי של צבא A (הגדול יותר) הוא:
הווה אומר אם צבא A כפול בגודלו מ-B אזי יישאר ממנו B_0 \sqrt3 בסיום המערכה. זהו גם אישור והוכחה לחוק הריבועי של לנצ'סטר שכן הצבה חוזרת בנוסחה מראה שצבא A יוכל להתמודד 4 מערכות מול צבא בגודל של B לפני שיושמד.
קשר למודל של קרב מטחים (Salvo Combat Model)
המשוואות של לנצ'סטר קשורות למודל העדכני יותר של קרבות מבוססי מטחים (Salvo Combat Model), עם שני הבדלים עיקריים.
ראשית, המשוואות המקוריות של לנצ'סטר יוצרות מודל רציף בזמן, בעוד שמשוואות המטחים יוצרות מודל דיסקרטי בזמן. בקרב רובים, קליעים או פגזים נורים באופן טיפוסי בכמויות גדולות. בכל סיבוב יש לכלי הנשק סיכוי קטן יחסית לפגוע במטרה, וגם יוצר כמות קטנה יחסית של נזק. לפיכך משוואות לנצ'סטר מתארות היטב את המקרה של מטחי ירי כאלה אשר זרם אש רציף שמחליש באופן רציף את האויב.
לשם השוואה, טילי שיוט נורים באופן טיפוסי בכמויות קטנות. לכל אחד יש הסתברות גבוהה לפגוע במטרה שלו, ונושא ראש קרב עוצמתי. לפיכך יותר הגיוני למדל אותם כפולס בדיד של כח אש (או מטח) במקום מודל רציף בזמן.
שנית, משוואות לנצ'סטר כוללות רק כח התקפתי, בעוד משוואות המטחים כוללות גם כח הגנתי. בגלל הגודל הקטן שלהם והכמויות הגדולות שלהם, זה לא מעשי ליירט קליעים ופגזים בקרב יריות. לעומת זאת, טילי שיוט ניתנים ליירוט בידי טילי קרקע - אוויר ונשקים נגד מטוסים. מכאן שזה חשוב לכלול הגנה אקטיבית כזאת כשממדלים קרב מטחי טילים.
בר בהלול
בר בהלול (בארמית סורית: ܚܣܢ ܒܪ ܒܗܠܘܠ, קרי: חסן בר בהלול; בערבית: الحسن بن بهلول, קרי: אלחסן בן בהלול) היה בישוף במאה העשירית, חשיבותו היא בכך שהיה לשונאי ומילונאי שחיבר מילון סורי-ערבי, המשמש בסיס ללימוד השפה הסורית והבוטניקה של המזרח הקדום כיוון שהוא מהווה חוליה מקשרת חשובה בין שמות צמחים מהתקופה הקדם-איסלאמית המשמרים מסורות קדומות (ובכלל זה שמות תנ"כיים) לבין שמות צמחים בערבית. בר בהלול מפרט בנוסף גם 16 ניבים של ארמית ומתייחס למקבילות של המילים ביוונית עתיקה. בנוסף למילונו חיבר גם ספרים תאולוגיים וספר העוסק בפשר חלומות.
מילונו של בר בהלול ראה אור לראשונה במהדורה מודרנית בצרפתית על ידי בין 1888 ל-1901.
מיכאל ברקוביץ
מיכאל ברקוביץ (לעיתים מיכל; בכתיב יידי: בערקאָוויטש; בכתיב לועזי: Michael Berkowitz; ז' בשבט תרכ"ה, 3 בפברואר 1865, בוריסלב / דרוהוביץ' – י"ח באייר תרצ"ה, 18 במאי 1935, בילסקו, פולין) היה מחנך, עיתונאי, וסופר, מראשוני התנועה הציונית ומתרגמו העברי הראשון של הרצל.
תולדות חייו ופועלו
מיכאל ברקוביץ נולד בשנת 1865 למשפחה אורתודוקסית בגליציה המזרחית (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית), בעיר בוריסלב (Borysław) או בדרוהוביץ'. התחנך בתלמוד תורה בלבוב. עקב מצבהּ הכלכלי של משפחתו נאלץ להפסיק את לימודיו ולעבוד כפנקסן באחת החנויות בעיר, ובמקביל למד לבחינות הבגרות. כעבור זמן-מה שב לבית הספר – הפעם לגימנסיה בברודי, וקיבל תעודת בגרות.
מיכאל ברקוביץ חבר לרב והסופר יהושע טהון, לימים מנהיג ציוני גליציה ושלזיה וחבר הסיים ברפובליקה הפולנית השנייה 1919–1936), וכן למרקוס אהרנפרייז (לימים רב העיר סטוקהולם), ופרסם בשיתוף עמו את 'הספרייה העממית היהודית'.
בשנת 1886, עוד בהיותו סטודנט, שימש כתב-קורספונדנט של העיתון 'העברי', וכתב בנושאי דת, פוליטיקה, חברה, ספרות ומדע. כן כתב בשבועון העברי 'הזמן', שערך הסופר העברי והיידי ראובן אשר ברודס בקרקוב, פיליטונים, שעליהם חתם בשם "סטודנט מלבוב". בנוסף, תרגם ברקוביץ מסיפוריהם של ברודס ושל דוד פרישמן לגרמנית.
בשנת 1893, בגיל 28, עבר ברקוביץ לווינה, שם למד מדעי היהדות בבית המדרש לרבנים ובלשנות שמית במכללה הכללית. בווינה פגש ברעיון הציוני, הצטרף לאגודת הסטודנטים הציונית "קדימה", וארגן במסגרתהּ שיעורי עברית.
בתקופה זו נתוודע לתאודור הרצל, והיה לתומך מושבע שלו. ברקוביץ, ששימש מזכירו העברי של הרצל ויד ימינו, נטל חלק בהכנות לקונגרס הציוני הראשון שנערך בבזל ב-1897, והשתתף בו כציר מווינה. בנוסף, כתב לשבועון הציוני 'די ולט'. תרגם לעברית מכתביו של הרצל, ובהם בין היתר ספרו 'מדינת היהודים' (1896).
באותהּ שנה עבר לקרקוב, והחל לעבוד כספרן. משנת 1898 עבד בהוצאת הספרים 'אחיאסף' בעיר, וניהל את עבודת העריכה והאדמיניסטרציה בעיתון היידי 'דער יוד'. כן כתב בכתב העת הניו יורקי 'צוקונפֿט'.
ב-1903 שב ברקוביץ לווינה ללמוד באוניברסיטה. בהנחייתו של פרופ' דוד צבי מילר התמחה בחקר הריתמוס והמבנה הספרותי המקראי, והחיל את המבנים שמצא מילר במקומות נוספים בתנ"ך. סיים את לימודי הדוקטור ב-1906. ברקוביץ זכה לשבחים ממילר הן בספרו 'הנביאים וצורות הנבואה הפיוטית' והן בישיבת האקדמיה הקיסרית למדעים בווינה. בהמלצתו של מילר, פרסמה בשנת 1910 האקדמיה הקיסרית ברשימותיה את ספרו המבוסס על הדיסרטציה שלו, על אודות 'מבני סטרופה בספר תהילים' (בגרמנית: Der Strophenbau in den Psalmen).
הואיל ועבודתו המדעית לא סיפקה פרנסתו די צרכו, החליט ברקוביץ לשלוח ידו בחינוך. בין השנים 1909–1911 עבד כמורה בבתי ספר בברנו ובייהלבה (כיום בצ'כיה), ולמן שנת 1911 שימש מורה ליהדות, לתולדות ישראל ולעברית בעיר ביליץ (בילסקו, ביילסקו-ביאלה אז בשלזיה האוסטרית, כיום בפולין). על הוראתו מעיר דוד ישעיהו זילברבוש כי "הוא עושה מעשהו אמונה ללון וללון בעומקה של כל הלכה והלכה בהלכות העומדות ברומו של עולם היהדות, כדי לדון עליהן בכובד ראש ולשמור על נקיונן וטהרתן". בין תלמידיו היה גם מיכאל וינר (לימים אבינרי, אביו של פרופ' שלמה אבינרי) שהחל לפעול באגודה הציונית "השחר" בביילסקו בהשפעתו ועלה אחר כך ארצה.
במקביל נטל חלק בחיבור המהדורה הרביעית של 'הלקסיקון היהודי' (בגרמנית: Jüdisches Lexikon) שיצא לאור בברלין.
בתקופה שבין מלחמות העולם התפרסמה פעילותו כמורה ומחנך בבילסקו. נוסף על פעילותו החינוכית, היה חבר במועצה הדתית היהודית בעיר, שבהּ נחשב לסמכות עליונה, פעל במסגרת רשת 'תרבות' וכתב בשבועון היידי 'פֿאָלקסבלאַט'.
ביום הולדתו ה-70 ייסדה מועצת הקהילה היהודית בבילסקו את 'קרן מיכאל ברקוביץ', קרן מלגות לסטודנטים צעירים.
כעבור זמן קצר, כשלושה שבועות לאחר יום הולדתו, בעת חגיגות ל"ג בעומר, נפטר מיכאל ברקוביץ, ונקבר בשדירת גדולי האומה בבית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה. כתב עליו זילברבוש:
בשנת 1938 יצאה לאור בבילסקו אסופת מאמרים פרי עטו של ברקוביץ, בשפות עברית, פולנית וגרמנית, בשם 'Vätererbe und Zukunftshoffen' (גרמנית: "מורשת אבות ותקוות לעתיד").
טאבו (ראפר)
ג'יימי לואיס גומז (באנגלית: Jaime Luis Gómez; נולד ב-14 ביולי 1975), או בכינויו טאבו (Taboo), הוא ראפר, שחקן קולנוע ודי ג'יי אמריקאי, אחד מסולניה של להקת בלאק אייד פיז. הוא שר בסגנון היפ הופ ופופ אמריקני.
ביוגרפיה
נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה להורים ממוצא אמריקני-מקסיקני. יש לו גם שורשים אינדיאניים מצד אמו. לגומז ילד מאשתו דיזון שנישאה לו בשנת 2008.
במהלך הקריירה שלו שיתף פעולה עם אמנים רבים, כגון will.i.am, פרגי, חואנס ועוד.
בשנת 2009 שיחק בסרט "סטריט פייטר - האגדה של צ'ון לי" את דמותו של וגה, שמבוסס על סדרת משחקי הקרבות סטריט פייטר.
ולדימיר קובליונוק
ולדימיר וסילייביץ' קובליונוק (בבלארוסית: Уладзімір Васільевіч Кавалёнак; ) הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא בלארוסי שטס לחלל בשלוש משימות כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
ביוגרפיה
בשנת 1977 ביצע קובליונוק טיסה בחללית סויוז 25 ולצד ואלרי ריומין. הם היו צריכים לעגן בתחנת החלל סאליוט 6, אך בשל בעיות טכניות לא הצליחו וחזרו לכדור הארץ.
בשנת 1984 ולדימיר קובליונוק קודם לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. החל מפברואר 1986 הוא היה סגן מפקד ארמיית טילים ה-37 של ברית המועצות. בשנת 1988 הוא התחיל לעבוד באקדמיה צבאית של המטה הכללי הרוסי.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ולדימיר קובליונוק עבר לבלארוס ובמשך מספר שנים היה חבר פרלמנט. בשנת 1992 הוא חזר לרוסיה ובשנת 1993 קודם לדרגת גנדל פולקובניק. בשנת 2002 הוא יצאה לגמלאות.
עונת 2016/2017 בליגה האדריאטית
עונת 2016/2017 בליגה האדריאטית הייתה העונה ה-16 של תחרות לקבוצות כדורסל. בתחרות השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 2 קבוצות, קרואטיה - 3 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - קבוצה בודדת, סרביה - 4 קבוצות, מונטנגרו - 2 קבוצות, מקדוניה - 2 קבוצות.
המשחק הראשון התקיים ב-29 בספטמבר 2016 ותחרות הסתיימה ב-13 באפריל 2017. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
התחרות כללה העונה הסדירה (26 סיבובים) ושלב הפיינל פור במתכונת של משחקי בית ומשחקי חוץ עד ל-2 ניצחונות.
קרקה שסיימה את העונה במקום האחרון, בעונת 2017/2018 בליגה האדריאטית שיחקה בחטיבה השנייה של הליגה.
מת עד הלילה
מת עד הלילה (באנגלית: Dead Until Dark) הוא ספרה הראשון של הסופרת שארלין האריס בסדרת הספרים "תעלומת הערפדים הדרומיים", העוסק בדו קיום בין ערפדים ובני האדם. מלבד הספר השני "מתים חיים בדאלאס", שני ספרים נוספים מסדרה זו תורגמו לעברית ויצאו לאור בהוצאת סיאל.
באיה מארה
באיה מארה היא בירת מחוז מרמורש והגדולה בעריה. מספר התושבים, נכון ל-2011, היה 123,738. היישוב הוזכר לראשונה במסמכים ב-1329 וב-1469 נתן מתיאש הוניאדי היתר לבניית חומות העיר.
מת עד הלילה
עלילה
בספר "מת עד הלילה" סוקי סטאקהאוס היא מלצרית קוראת מחשבות שחיה בעולם שבו ערפדים נחשפו לציבור והפכו להיות אזרחים, מאז היפנים פיתחו דם סינתטי הנקרא "דם אמיתי". ה"דם האמיתי" מעניק לערפדים את המזון הדרוש בשבילם ללא צורך בהסתמכות על דמם של בני האדם כמזון. סוקי גרה עם סבתה אדל סטאקהאוס, ויש לה אח בשם ג'ייסון.
באיה מארה
במלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-15,000 יהודים שרוכזו בגטו המקומי ונשלחו לאושוויץ ו-85% מתוכם נרצחו. לאחר המלחמה היו בעיר פחות מאלף יהודים, כולל יהודים שהגיעו מיישובים אחרים. כעת יש בעיר יהודים בודדים.
מת עד הלילה
עלילה
סוקי מתאהבת בערפד מוותיקי מלחמת האזרחים בשם ביל קומפטון. מוחו "אילם" עבור סוקי, מכיוון שהיא אינה מצליחה לקרוא את מחשבותיו. בפגישתם הראשונה סוקי מצילה אותו ממאק ראטריי שניסה לשאוב את דמו ולמחרת ביל מחזיר לה טובה שמצילה אותה כאשר ראטריי תוקף את סוקי.
באיה מארה
מבנים
בבאיה מארה המבנה הגבוה ביותר ברומניה, ארובת מפעל הנחושת הפניקס, גובהה 351.5 מטר.
מת עד הלילה
עלילה
בינתיים יש רציחות ב"בון טמפ" ואנשי העיר מאמינים שערפדים עומדים מאחורי הרציחות, מכיוון שרוב הגופות היו ריקות מדם. משטרת בון טמפ חושדת באחיה של סוקי, ג'ייסון, ועוצרת אותו מפני שהיה לו קשר רומנטי עם שני הקורבנות. סוקי רוצה לעזור לאחיה ומבקשת מביל לקחת אותה לבר הערפדים בשם "פנגטזיה" הנמצאת בעיירה שריבפורט הסמוכה.
באיה מארה
ערים תאומות
לבאיה מארה עשר ערים תאומות
הקהילה היהודית בבאיה מארה
עד המחצית השנייה של המאה ה-19, הייתה באיה מארה נעולה בפני יהודים, וזאת בשל חוק משנת 1693 המגביל את התיישבותם במקום. יהודים בודדים שהצליחו להשיג היתר חריג מצד השלטונות להתיישב במקום, היו נתונים למגבלות קשיחות בנושא תעסוקה, ולפיקוח הדוק.
מת עד הלילה
עלילה
"פנגטזיה" נמצאת בבעלותו של אריק נורת'מן, ערפד בן 1,000 שנה שהוא השריף של אזור 5 בלואיזיאנה. אריק מגלה במהרה שסוקי יכולה להיות שימושית מפני שהיא קוראת מחשבות וזה יעזור לו לגלות מי גונב מהבר שלו. סוקי מגלה כי עוזרו הערפד של אריק הוא זה שגנב את הכסף, והיא כמעט נרצחת על ידו. אריק מציל את חייה של סוקי כאשר הערפד תוקף אותה.
באיה מארה
הקהילה היהודית בבאיה מארה
עם הסרת המגבלות לקראת סוף המאה ה–19 הלך וגדל מספר היהודים בבאיה מארה בקצב מהיר. עיקר עיסוקם סבב סביב מלאכה, מסחר ותיווך. יתרה מכך, היהודים היוו גורם משמעותי להתפתחות ענף המכרות בעיר.
מת עד הלילה
עלילה
כאשר סוקי חוזרת לבון טמפ היא מוצאת את גופת סבתה במטבח. ביל נעלם על מנת להגן על סוקי. סוקי מגלה כי הבוס שלה, סאם מרלוט הוא משנה צורה כאשר היא מאפשרת לכלב תועה לישון בביתה ומוצאת במקומו את סאם ערום בבוקר.
באיה מארה
הקהילה היהודית בבאיה מארה
משה אהרון קרויס היה רב העיר בתקופת השואה.
מת עד הלילה
עלילה
בעוד שביל נעלם, סוקי מגלה כי הרוצח הוא רנה, חבר של אחיה, שמנסה להרוג אותה אך רק פוצע אותה קשה. סוקי מתעוררת בבית החולים ומגלה את ביל לצדה. ביל מספר לסוקי שהוא הפך להיות חוקר בתחום שלו והוא עכשיו עובד תחת אריק.
עיבודים לטלוויזיה
"מת עד הלילה" עובדה על ידי HBO לסדרת טלוויזיה הנקראת דם אמיתי. ההבדלים הבולטים ביותר בסדרה כוללים שינוי נקודת המבט על הדמויות השונות, לא רק סוקי והוספת דמות הנקראת טארה ת'ורנטון, אשר הוצגה באופן רשמי רק בספר השני. יתרה מכך, בספר אריק הוא זה שהורג את "צל ארוך" כאשר בסדרה ביל הוא זה שהורג אותו, ונאלץ לשלם על כך על ידי יצירת ערפדה חדשה, ג'סיקה. דמות אשר לא מופיעה בספרים כלל, והומצאה במיוחד לסדרה.
קישורים חיצוניים
מת עד לילה דף הספר באתר ההוצאה
יואל ולטמן
יואל איבו ולטמן (בהולנדית: Joël Ivo Veltman; נולד ב-15 בינואר 1992) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בברייטון אנד הוב אלביון ובנבחרת הולנד.
מועדונים
יואל ולטמן התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של עיירת הולדתו, ולצן, VV IJmuiden עד מעברו ב-2001 לקבוצת אייאקס אמסטרדם. בזמן תקופה זו, עזר לקבוצתו בעונת 12–2011 לזכות באליפות הליגה ההולנדית לצעירים, וכמו כן סיים עם קבוצתו כסגנית האלופה של תחרות "נקסט-ג'ן" (תחרות בין קבוצות לשחקנים עד גיל 19 מרחבי אירופה) ב-2012. יואל ערך את בכורתו בקבוצה הבכירה של אייאקס ב-19 באוגוסט 2012 בו הוא החליף את הבלם מיטשל דיקס בדקה ה-79'. המשחק הסתיים בתוצאה של 1–6 לטובת אייאקס. בעקבות קליטתו המוצלחת לקבוצה הבכירה, ותרומתו לזכייה השלישית הרצופה של אייאקס בתואר לאומי, הוכרזה ב-6 ביוני 2013 כי ולטמן חתם חוזה להמשך פעילות באייאקס לארבע שנים, עד לקיץ של 2017.
נבחרת הולנד
ב-8 בנובמבר 2013 הוכרז כי ולטמן קיבל את זימונו הראשון לנבחרת הבוגרים של הולנד על ידי המאמן לואי ואן חאל למשחק הידידות של הולנד מול יפן וקולומביה. ולטמן, שנשאר על הספסל במשך המשחק מול יפן, ערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 בנובמבר 2013, במשחק ידידות נגד קולומביה, שהסתיים בתוצאת 0-0 באמסטרדם ארנה. ולטמן שיחק את מלוא 90 הדקות של המשחק. ב-31 במאי 2014, ולטמן הוכרז בחלק מהסגל למשחקי גביע העולם בברזיל 2014 יחד עם חבריו לקבוצה, דיילי בלינד ויאספר סילסן.
אייאקס
2012/2013,2013/2014,2018/2019 2018/2019 2019
שפיגלמן
שפיגלמן (Spiegelman) הוא שם משפחה אשכנזי שמקורו בגרמנית ומשמעותו יצרן מראות (מילולית: "איש המראות"). {{פירושונים|
MVP של העונה הסדירה ב-WNBA
תואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-WNBA הוא פרס המוענק לכדורסלנית הטובה ביותר בעונה הרגילה ליגת ה-WNBA. הזוכה בפרס נבחרת על ידי פאנל של כתבי ספורט ושדרנים, והפרס מוענק בזמן הפלייאוף.
פרס ה-MVP הראשון חולק עוד בעונת הליגה הראשונה, ב-1997. התואר הוענק לסינתיה קופר מקבוצת יוסטון קומטס. שתי שחקניות זכו בתואר ה-MVP שלוש פעמים - ליסה לסלי ושריל סוופס. בשנת 2001, ליסה לסלי הפכה לכדורסלנית הראשונה ב-WNBA, שזכתה בתואר ה-MVP של העונה הרגילה ובתואר ה-MVP של ה-ALL STAR, באותה השנה. בנוסף, היא גם זכתה בתואר ה-MVP של גמר הפלייאוף.
ארקדי ניידיץ'
ארקדי ניידיץ' (בגרמנית: Arkadij Naiditsch; נולד ב-25 באוקטובר 1985 ריגה) הוא שחמטאי יהודי-לטבי-גרמני בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה
ניידי'ץ החל לשחק בשחמט בגיל צעיר. בשנת 1995 זכה ניידיץ' במדליית זהב באליפות אירופה לגילו וזכה במקום השני באליפות העולם. בשנת 1996 המשפחה עברה לדורטמונד בה הוא המשיך באימוני שחמט. בגיל 15, בשנת 2001 הוא זכה בתואר רב אמן.
בשנת 2005 ניידיץ' זכה במקום הראשון בתחרות השחמט בדורטמונד.
בהמשך ניידיץ' זכה בתחרויות נוספות. בשנת 2015 הוא זכה במקום השני בתחרות העל גרנקה קלאסיק.
בשנת 2014 ניידיץ' התחתן עם אמנית שחמט יוליה שוויגר. לזוג נולדו ילדים, בשנת 2019 הם התגרשו.
דניאל פרידמן באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1996 ל-2014 השתתף פרידמן ב-5 אולימפיאדות שחמט:
דובק
דּוּבֶּק בע"מ הוא המפעל היחיד לייצור סיגריות הפועל כיום בישראל, והוא מייצר ומשווק גם טבק למקטרת, סיגרים, מציתים ונייר גלגול.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1935 על ידי מספר תעשיינים, ובהם מרטין גהל (Martin Gehl) שעלה מגרמניה. מפעל החברה הוקם ברמת גן. בשנת 1960 החלו מניותיה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1971 רכשה את שתי מתחרותיה, סיגריות מספרו ומטוסיאן, והשיגה מונופול בשוק המקומי. מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ניהל את החברה זרח גהל, בנו של מרטין, וחקירה שנוהלה נגדו ונגד החברה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 גרמו לטלטלה בחברה.
ב-21 במאי 1989, הוצתה דליקה במפעל החברה בבני ברק. אלמוני שהתקשר למשטרה לקח אחריות על המעשה בשם ארגון הימין הרדיקלי "הסיקריקים", וטען שהדבר נעשה מכיוון שבמפעל מועסקים ערבים.
בשנת 2003 הפכה החברה לחברה פרטית, ושנה לאחר מכן הייתה למשווק הבלעדי בארץ של מוצרי החברה הדנית "האוס אוף פרינס" ("House Of Prince"). הרחוב בו שוכנים מפעל החברה ומשרדיה בפתח תקווה קרוי על שמו של מרטין גהל.
פעילות
מפעלה העיקרי של דובק, כמו גם הנהלתה, שוכנים כיום בקריית אריה בפתח תקווה, ומפעל ייצור הטבק נמצא בבני ברק, כיום חלק ממתחם המפעל העתיק את פעילותו למפעלים האחרים של דובק, ועל המגרש שנמכר ליזם פרטי נבנה קניון. ברשותה של דובק מנגנון הפצה משלה המגיע לכ-10,000 נקודות מכירה ברחבי הארץ, וכן עוסקת החברה בייצוא חלק ממותגיה. מנגנון השיווק משרת גם את משקאות האנרגיה "רד בול" ו-"XL", ובעבר, גם את המשקה "blu". החברה מעסיקה כ-300 עובדים.
מחירים
בשנות ה-60 של המאה ה-20 מחירה של חפיסה "אסקוט" היה 94 אגורות, חפיסה "דובק פילטר": 94 אגורות, חפיסה "טיים": 1.25 לירה ישראלית, חפיסה "דובק 10": 80 אגורות, חפיסה "סילון": 64 אגורות, חפיסה "דגל": 64 אגורות.
OSSEC
אוסק (באנגלית: Open Source HIDS SECurity, תעתיק מקוצר: OSSEC) היא מערכת לגילוי חדירות בקוד פתוח המבוססת מחשב מארח.
נסירה (קבלה)
נסירה היא מונח בקבלה היהודית, המתאר את תהליך הבריאה של אדם הראשון ואשתו (אדם וחווה) מראשית בריאתם ועד מצבם הסופי. סוד הנסירה מוחל גם בהבנה של הקשר בין השכינה והאלוקות לעם ישראל, בהקבלה מסוימת לקשר בין איש לאשתו. סוד הנסירה הוא חלק מרכזי בכוונות האר"י והרש"ש בתפילה בברכות ובמצוות, בעיקר בעשרת ימי תשובה וחגי תשרי.
הנסירה מורכבת מ־4 שלבים:
OSSEC
בחודש יוני 2008 הודיעה חברת Third Brigade על רכישת הזכויות על פרויקט OSSEC, החברה הבטיחה לפתח מנגנונים חדשים, לשמור על מדיניות הקוד הפתוח ולתרום לקהילה.
נסירה (קבלה)
רקע
בתהליך בריאת האדם בספר בראשית, קיימת מעין סתירה פנימית. בפרק א' נכתב שאדם וחווה נבראו שניהם, "זכר ונקבה ברא אותם". לעומת זאת בפרק ב' מסופר שחווה נבראה מהירך של אדם. כתירוץ לסתירה זו, מתואר בתלמוד ובקבלה היהודית תהליך הבריאה כתהליך נסירה. אכן בתחילה נבראו באופן של ׳גב אל גב׳, אך דרוש היה כלל התהליך להגעה למצבם הסופי.
OSSEC
בחודש מאי 2009 רכשה חברת טרנד מיקרו (Trend Micro) את חברת Third Brigade וכמו כן, גם את הזכויות על פרויקט OSSEC.
נסירה (קבלה)
בקבלה
בקבלה מבואר כי אילו היו נבראים מלכתחילה פנים אל פנים, היו יונקים ה"חיצונים" מהאחוריים המגולים ולוקחים את ה"שפע" אליהם, ולכן נבראו בדווקא אחור באחור כי מה"פנים" אין כח לחיצונים לינק. רק לאחר שנברא אדם הראשון והחל לקיים מצוות, הוסר החשש מיניקת החיצונים וניתן היה לעשות את הנסירה. בגלל חטא אדם הראשון לא הושלם הייחוד באופן מלא.
תהליך זה חוזר על עצמו בכל ראש השנה שאז מתחדש העולם על פי היהדות. בזמן תפילות ראש השנה ותקיעת שופר נעשה תהליך ה"דורמיטא" והנסירה אך הנסירה אינה מושלמת ובכל יום ננסרת ספירה נוספת עד להשלמת הנסירה ביום הכיפורים. מלבד הנסירה בחגי תשרי ישנן כוונות נסירה גם בשנת האדם בכל לילה המרמזת לדורמיטא, ובתפילת שחרית.
גם בפורים יש "נסירה" לאחר "דורמיטא", כש'יסוד אבא' המרומז במרדכי נעלם בשורשו, ומתגלה אחר כך.
בהגות מודרנית
הרב קוק הסביר שבאופן כללי האדם מראש מתוכנן לעשות רק דברים טובים, אלא שבתקופות מסוימות נופלת 'תרדמה' על האדם, ונדמה לו שהוא מנותק מהחיבור המחייב שלו לתורה ולמוסר. אמנם האדם במצב הזה מתרחק מהתורה והמצוות, אך בעצם דווקא אז הוא מסוגל לבחור בהם מרצונו החופשי, בדומה לאדם וחווה שיכלו לבחור אחד בשני רק לאחר שהם הופרדו.
הרב יהודה ליאון אשכנזי הסביר על פי המהר"ל שהאדם לאחר הנסירה הוא בעל חסרון ושואף לשלמות. הפער בין האדם שנברא חסר ובין השלמות הוא זה שיוצר את ההיסטוריה, שהיא מהלך ההתקדמות אל עבר היעד השלם.
מסכת שבת
מַסֶּכֶת שַׁבָּת היא המסכת הראשונה בסדר מועד, שהוא הסדר השני בשישה סדרי משנה.
נושא המסכת הוא בעיקר דיני השבת, שבה חובה לשבות ממלאכה, על פי הכתוב בתורה "שָׁמוֹר אֶת-יוֹם הַשַּׁבָּת, לְקַדְּשׁוֹ", "לֹא תַעֲשֶׂה כָל-מְלָאכָה".
במסכת שבת 24 פרקים ו-139 משניות, המפרטים את ל"ט אבות המלאכה האסורות בשבת מן התורה, ואת תולדותיהן. כמו כן מובא שם דיני מצוות היום (הדלקת הנר, תפילה ושלוש סעודות), וכן גזירות ותקנות של חז"ל שהרחיבו את איסורי השביתה ממלאכה.
בגמרא של מסכת שבת ישנם 156 דפים בתלמוד הבבלי ו-92 דפים בתלמוד הירושלמי. המסכת היא הגדולה מבין המסכתות שבכל התלמוד מבחינת מילים (116,533) ואותיות (463,595).
מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה הראשונה שמסכת שבת היא המסכת הפותחת את סדר מועד היא שהשבת היא "קדמון במעלה" (בכירה במעלה). סיבות נוספות שמונה הרמב"ם הן שזמנה קבוע מאז בריאת העולם (כל שבעת ימים) ובנוסף שהיא פותחת את פרשת המועדות.
סיבה אחרת לפתיחה במסכת היא שהמסכת היא המסכת הגדולה ביותר (מבחינת מספר המשניות שבה) בסדר מועד.
פרקי המסכת
בסה"כ במסכת 139 משניות.
תאוריית גיררדי-רימיני-ובר
תאוריית גיררדי-רימיני-ובר או בקיצור GRW. (באנגלית: Ghirardi–Rimini–Weber theory) היא פרשנות אינדטרמיניסטית למכניקת הקוונטים אשר ניתנה על ידי הפיזיקאים ג'אנקרלו גיררדי, אלברטו רימיני וטוליו ובר בשנת 1985. זוהי פרשנות של קריסה ספונטנית, שעל פיה כל חלקיק אלמנטרי ביקום מקיים את משוואת שרדינגר רוב הזמן. רוב הזמן החלקיק בסופרפוזיציה קוונטית מבחינת המיקום, התנע והספין. רוב הזמן הוא אינו ממוקם במקום מסוים, אבל פעם בהרבה מאוד זמן, 1010 שנים לערך, הוא מתמקם. ברגע זה המיקום שלו מוחלט, הוא לא בסופרפוזיציה של יתר הנקודות ואז מתקבלת קריסה של משוואת שרדינגר. על פי GRW לקריסה אין טריגר – אין משהו מיוחד שמפעיל אותה – היא פשוט חוק טבע ומתרחשת כל הזמן: ביקום כולו בכל רגע בזמן יש חלקיקים שעוצרים באיזשהו מקום. הסיכוי של כל חלקיק להתמקם הוא מזערי אך בחפצים המורכבים מיליארדים של חלקיקים הקריסה מתרחשת כל הזמן, לכן אנחנו לא חוזים למשל בחתול בסופרפוזיציה, כתשובה לבעיית החתול של שרדינגר.
נורבולינגקה
נוֹרְבּוּלִינְגקָה (בטיבטית: ནོར་བུ་གླིང་ཀ་; במנדרינית: 羅布林卡; מילולית "גן אבני החן" או "גן התכשיט") הוא ארמון וגן גדול המקיף אותו בלהסה, כיום בירת המחוז האוטונומי הטיבטי ובעבר בירת טיבט. הארמון הוקם בשנת 1755 בהוראתו של הדלאי למה ה-7, והורחב פעמים אחדות. המקום שימש כארמון הקיץ המסורתי של כל הדלאי לאמה וכמרכז מנהלי ודתי החל משנות ה-80 של המאה ה-18 עד להשתלטותה של הרפובליקה העממית של סין, בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, על טיבט. ב-2001 נוסף נורבולינגקה לאתר המורשת העולמית "המכלול ההיסטורי של ארמון פוטאלה, להסה", שקודם להוספה כלל את ארמון פוטאלה ומקדש ג'וקהנג.
היסטוריה
בניית האתר החלה בשנת 1755 בהוראתו של קלסנג גיאטסו (1757-1708), הדלאי למה ה-7, כ-100 שנים לאחר בניית ארמון פוטאלה. על פי הרשומות של טיבט היה במקום מעיין ששימש את הדלאי למה ה-7, שהיה חולני ונהג לרחוץ במעיין מדי קיץ מתוך אמונה בכוחות המרפא שלו. הנציג הקיסרי של שושלת צ'ינג בטיבט ביקש וקיבל מהממשל הסיני אישור לבניית ארמון מיוחד על מנת שהדלאי למה יוכל לנוח במקום לאחר הרחצה, וכך נבנה המבנה הראשון במקום, "ארמון קלסנג". הגן והארמון הושלמו ב-1783, בתקופת שלטונו של ג'מפל גיאטסו (1804-1758), הדלאי למה ה-8, שהרחיב את הגן והורה לחפור אגם במקום.
תובתן גיאטסו (1933-1876) הדלאי למה ה-13, הורה על בניית שלושה ארמונות בחלק הצפון מערבי של הגן, וטנזין גיאטסו (נולד ב-1935), הדלאי למה ה-14, המכהן כיום בתפקיד, בנה את ארמון הקיץ החדש ב-1956. בתקופת השיא של הארמון, לפני הכיבוש הסיני, היה הגן מטופח, טווסים טופפו בגנים עופות מים ממשפחת הברווזיים כדוגמת הקזרקה חלודית (Tadorna ferruginea) שחו באגמים המלאכותיים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הופתעו בריטים ממשלחת שביקרה במקום לגלות כי בגובה הרב של להסה הצליחו הטיבטים לגדל פרחי ורדים, פטוניה, חוטמיות, טגטס (Tagetes) וחרציות, וכן עשבי תיבול שגדלו בעציצים וכן צמחים נדירים. גן הארמון הכיל בנוסף עצי פרי כדוגמת עצי תפוח, אפרסק ומשמש, אם כי פירות אינם מבשילים בגובה של להסה, וכן עצי צפצפה וצמחי חזרן. בתקופה בה הגיע הדלאי למה ה-14 לארמון היה כל המכלול מוקף בשתי חומות, והחלק מעבר לחומה הפנימית, הצבועה צהוב, נועד לשימושו הבלעדי של הדלאי למה ועוזריו. בין החומה החיצונית לחומה הצהובה התגוררו משפחתו של הדלאי למה ופקידי ממשל. קוד הלבוש נאכף בקפדנות לגבי כל הנכנסים בשער הארמון ורק אלו שלבשו בגדים טיבטיים מסורתיים הורשו להיכנס, שומרים שהופקדו בכניסה לארמון מנעו כניסה מאנשים שחבשו מגבעות או נעליים בסגנון מערבי (שהפכו פופולריים בטיבט בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20). השומרים כיבדו פקידים רמי מעלה בהצדעה עם נשק, ואפילו פקידים מהדרג הנמוך כובדו בהצדעה. השערים בחומה הצהובה נשמרו בקפידה. רק הדלאי למה ושומריו הורשו להיכנס. כלבים מגזע מסטיף טיבטי שוכנו בגומחות שבחומה ההקפית של הארמון ופטרלו לאורך החומה ככל שהרצועות משיער יאק הבית שקשרו אותם לגומחה התירו להם.
ב-17 במרץ 1959 נמלט הדלאי למה ה-14 מנורבולינגקה בדרכו להודו כשהוא מחופש לחייל טיבטי. במסגרת המרד שהחל עם בריחתו של הדלאי למה הוקף המקום על ידי 30,000 טיבטים שהיו נחושים להגן על מנהיגם הרוחני. הסינים הפגיזו את הארמון ומבנים רבים נפגעו באש הארטילרית. לאחר האירוע הפכו הסינים את האתר לגן ציבורי בתשלום. ביוני 2002, לאחר תקופה ארוכה של הזנחה, החליט הממשל הסיני על עריכת שיפוצים בעלות של 68 מיליון יואן, שכללו שחזור של החממות, ערוגות הפרחים המקוריות והאגמים הקטנים.
ב-2001 הוסיף ארגון אונסק"ו את נורבולינגקה לאתר המורשת העולמית של ארמון פוטאלה, כשהוא מציין כי בין השאר מטרת ההכרזה היא שימור השרידים האחרונים של האדריכלות הטיבטית המסורתית בפני המודרניזציה והבינוי המתועש המהיר של להסה על ידי הממשל הסיני.
תיאור האתר
ארמון נורבולינגקה שוכן במערב להסה, כ-3 קילומטרים דרומית מערבית לארמון פוטאלה, על גדות הנהר קאיי (སྐྱིད་ཆུ་) בגובה של 3,650 מטרים מעל פני הים. מבני הארמונות, ובהם כ-370 חדרים, והגן משתרעים על שטח נרחב של 360 דונם, הגן הגדול ביותר בטיבט. בשל גודל האתר מאפשרים מפעיליו לטייל בו באופניים. מעון הקיץ של הדלאי למה בפארק נורבולינגקה הוא כיום אתר תיירות. בארמון יש אוסף גדול של נברשות איטלקיות, פרסקו בסגנון מערות אג'נטה שבהודו, שטיחים טיבטיים וחפצי ערך רבים נוספים. ציורי קיר של הבודהה והדלאי למה ה-5 מצויים בכמה חדרים. חדר המדיטציה, חדר השינה, חדר הישיבות וחדר האמבטיה של הדלאי למה ה-14 (שכאמור נמלט ב-1959 להודו) הם חלק מהתצוגה לתיירים, אבל מרבית המבנים והחדרים סגורים בפני מבקרים.
במהלך חודשי הקיץ והאביב משמש הגן מרכז לפעילויות פנאי, הכוללות פיקניקים, מחול, שירה, מוזיקה ואירועים חגיגיים, בייחוד פסטיבל שוטון (פסטיבל היוגורט).
כמו כן יש בגן גן חיות קטן, שהוקם במקור על מנת לשמור על החיות שניתנו לדלאי למה במתנה, ובית קולנוע קטן שנבנה בעזרתו של היינריך הרר (גיבור הסרט "שבע שנים בטיבט") בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
המבנים
בנורבולינגקה משתלבים גנים, מבנים ועבודות אומנות של כמה קבוצות אתניות טיבטיות. כ-30,000 פריטים, המהווים חתך של ההיסטוריה של האומנות הטיבטית, שמורים במקום. מכלול המבנים והגנים מחולק לחמישה אזורים נבדלים. כאמור, רוב המבנים אינם פתוחים לביקורים.
הכניסה לאתר והיציאה כיום היא דרך השער המזרחי הגדול של האתר. משני צדדיו פסלי אריה שלג, חיה מיתולוגית המשמשת סמלה של טיבט, כשהם עטופים ב"קטג" (צעיף לבן דק המייצג סמל לכיבוד). פסל האריה משמאל כולל גם גור אריות.
קבוצת המבנים משמאל לשער הכניסה, הקלסנג פוטרנג ("ארמון קלסנג"), הם המבנים העתיקים ביותר בנורבולינגקה. הארמון קרוי על שמו של הדלאי למה השביעי קלסנג גיאטסו (1757-1708) שהארמון נבנה בהוראתו. המבנים הם ארמון של שלושה מפלסים, ובו תאים לסגידה לבודהה, חדרי שינה, חדרי קריאה, וחדרי התבודדות. הארמון שימש משכן הקיץ של כל הדלאי למה עד הדלאי למה ה-13. נכון ל-2010 ניתן לבקר רק באולם הכנסים הראשי שבו תלויים 65 טנגקה (בטיבטית ཐང་ཀ་ – אומנות ייחודית לטיבט של ציור ורקמה על משי) וכס מלכות משוחזר הנתמך בפסלי בודהה. מול שער הכניסה ניצב החמסום זילנון, ביתן בן שתי קומות שגגו מוזהב בסגנון האן. שמולו נהוג לערוך עד היום מופעי אופרה טיבטית בפסטיבל היוגורט.
ג'מפל גיאטסו (1804-1758), הדלאי למה ה-8, הרחיב את הארמון במידה ניכרת כשהוסיף שלושה מקדשים וחומות היקפיות בחלק הדרום מזרחי, והורה לשתול עצי פרי ועצים ירוקי עד ממקומות שונים בטיבט. הגן טופח בשקידה בעזרת צוות גדול של גננים. מצפון-מערב לקלסנג פוטרנג נמצא הטסוקייל פוטרנג, ביתן באמצע אגם והצ'נסיל פודרונג. האזור המרשים ביותר בנורבולינגקה הוא ארמון האגם שנבנה בפינה הדרום-מערבית. בין שלושה איים במרכז האגם לבין גדות האגם מחברים גשרים. ארמון נבנה על כל אי. אורווה וארבעה ביתנים מדרום לאגם אחסנו את המתנות שקיבלו הדלאי למה מקיסרי סין וממכובדים זרים אחרים.
במערב נורבולינגקה מצוי הפוטרנג הזהוב, שנבנה על ידי תורם ב-1922, ואסופת מבנים שנבנו בתקופת הדלאי למה ה-13. מלבד חלקו בשינויים הארכיטקטוניים, כולל הדלתות האדומות הגדולות בכניסה לארמון, היה הדלאי למה ה-13 אחראי לשיפור גן צ'נסל לינגקה שבצפון מערב.
פסטיבל שוטון
פסטיבל שוטון (המוכר גם כפסטיבל היוגורט) הוא פסטיבל שנתי המתקיים בנורבולינגקה. התאריך בו מתקיים הפסטיבל נקבע על פי לוח השנה הטיבטי, שהוא לוח המבוסס על מחזור הירח. הפסטיבל נחגג במהלך החודש השביעי בשבעה הימים הראשונים של תקופת הירח המלא, והם חלים בחודש יולי או אוגוסט על פי הלוח הגריגוריאני. במהלך הפסטיבל מתנחלות משפחות במקום למשך מספר ימים כשהן מקימות מאהל מאולתר משטיחים ובדים צבעוניים, וצופים במופעי מחול ואופרה טיבטיים. החגיגות נערכות בסימן אכילה ושתייה כשההופעות של "אצ'ה להמו", האופרה הטיבטית, הנערכות בגן ובמקומות נוספים בעיר, מהוות את מוקד הפסטיבל. קבוצות אופרה מפורסמות מאזורים שונים של טיבט מופיעות בגן נורבולינגקה. הופעות של אופרה החלו בטיבט במאה ה-15 כאשר בונה גשרים בשם טאנגטונג גיילופו הקים את קבוצת האופרה הטיבטית הראשונה, ובהגיע המאה ה-17 הפכה האופרה (דוֹגָרי) לסוג אמנות בפני עצמו. במהלך השנים התפתח מסגנון האופרה המסורתי, המכונה "כת לובשי המסכה הלבנה", סגנון חדשני יותר המכונה "כת לובשי המסכה הכחולה". כל סוגי אופרה אלו מבוצעים בפסטיבל שוטון. מוקד נוסף של הפסטיבל הם מרוצי יאק הנערכים באצטדיון של להסה.
הנצחה
סמוך לדרמסאלה, שבמדינת הימאצ'ל פרדש, בהודו הוקם על ידי גולים טיבטיים מכון נורבולינגקה המנציח בשמו את הארמון ובו משמרים אמנות טיבטית ומכשירים פליטים טיבטיים לעבודה בתחומי אמנות.
כנופיית מע"צ
כנופיית מע"צ (ראשי תיבות של מועצת עבריינים צעירים) היא קבוצה של שבעה ישראלים, שחלקם הורשעו בביצוע פשעים רבים, על סמך הודאות בדויות שנגבו מהם תוך שימוש באלימות קשה. שנים רבות לאחר משפטם, זוכו ארבעה מהם מכל אשמה.
פרשת "כנופיית מע"צ"
כבר במהלך המשפט, טענו הנאשמים כי עונו וכי ההודאות הוצאו מהם בכוח ובעינויים. נגדם עמדה צמרת משטרת ישראל, ובראשה סנדו מזור (לימים סגן המפכ"ל), פקד (לימים ניצב) יעקב רז ואחרים, וכן סגנית פרקליטת מחוז תל אביב, פנינה דבורין, שהכחישו מכל וכל את העינויים. לאחר משפט ארוך ומתוקשר, במהלכו הוחזקו במעצר עד תום ההליכים, הורשעו חמישה מהנאשמים, ואחד, עוזיאל ערמי, זוכה מחמת הספק. השופטים, בנימין כהן, משה טלגם ואליהו וינוגרד קבעו שעדות עד המדינה, משה מאיר, הייתה חסרת ערך והם הרשיעו את הנאשמים על סמך הודאותיהם במשטרה, בסיוע העובדה שהנאשמים ידעו על ההצתות. השופטים גם קבעו שהנאשמים בדו מדמיונם את הטענות על התעללויות והכאות שלא היו ולא נבראו וחלקו שבחים למשטרה על החקירה המוצלחת. הנאשמים נדונו לעונשי מאסר שנעו בין שלוש לעשר שנים, בהתאם למספר ההצתות בהם הורשעו. פנחס אמזלג נידון לשנת מאסר על תנאי בהתאם להסדר טיעון בו הודה בניסיון לגנוב דלק. הם ריצו בפועל עונשים שנעו בין שנתיים לבין חמש שנים.
פתיחת התיק מחדש
ארבע עשרה שנים לאחר חקירתם, לאחר שהארבעה סיימו לרצות את עונשי המאסר שהוטלו עליהם, הודה שי שמחי, קצין משטרה שהיה מעורב בחקירה, בתוכנית יומן השבוע, כי העדויות נגבו מהנאשמים תוך שימוש באלימות קשה ובהשפלות, וכי עדויותיהם זויפו. בעקבות זאת, זומן שמחי לחקירה במח"ש והודה במעשים, סיפר שלמד את שיטות הפעולה מהשב"כ וטען שמי שהיה הרוח החיה מאחורי המכות וזיוף ההודאות היה דני מרוז. בעקבות עדותו של שמחי ובשל אי מציאת תיקי החקירה המשטרתיים ושתיקת קצינים בחקירת מח"ש, במרץ 1998 פנה עו"ד אריה שרעבי בשם ארבעה מן המורשעים בפרשת מע"צ, ליועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין בדרישה לקיים משפט חוזר ל"חברי הכנופיה", ובתגובה לבקשה הודיע היועמ"ש כי הוא תומך בקיום משפט חוזר למורשעים באמצעות בא כוחם עו"ד אריה שרעבי, ועמדתו נתקבלה על ידי השופט שלמה לוין שהורה ב-5 באפריל 1998 על קיום משפט חוזר. בהמשך הוגש כתב אישום מתוקן אך הפרקליטות החליטה לחזור מכתב האישום המתוקן ולא לנהל משפט חוזר, לאור עדותו החדשה של קצין המשטרה שי שמחי שהתוודה כי אנשי המשטרה הוליכו שולל את בית המשפט המחוזי והעידו עדויות שקריות נגד המורשעים, ובשים לב לזמן הרב שחלף. בשנת 1998 ביטל בית המשפט המחוזי בתל אביב את הרשעתם וקיבל את טענתו של עו"ד שרעבי כי מן הדין ומן הצדק להורות על זיכוים של המורשעים מכל אשמה. בית המשפט המחוזי קיבל את עמדתו של עו"ד שרעבי, ובניגוד לעמדת הפרקליטות הורה על זיכויים של המורשעים וחייב את המדינה לשלם להם במסגרת ההליך הפלילי בהתקיים נגדם למעלה משלושה מיליון ש"ח, כפיצוי על מאסר שווא. היה זה הליך נדיר ותקדימי, בו הפרקליטות הסכימה לבקשתם לקיים משפט חוזר בו זוכו הנאשמים שהורשעו על לא עוול בכפם ושריצו שנים רבות של מאסר, לאחר שנמצאו ראיות חדשות.
לאחר שחזרה בה הפרקליטות מההרשעה, ב-15 בפברואר 2000 נפסקו פיצויים לטובת הנאשמים בסך של כ-3 מיליון שקלים. לאחר פסיקה זו, התקיים ב-21 בפברואר דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט שבו דרשו מספר חברי כנסת להשעות את סגן המפכ"ל סנדו מזור (בזמן הפרשה ראש מדור תשאול והקצין האחראי על החקירה) ואת ניצב יעקב רז (ראש אחד מצוותי החקירה) עקב מעורבותם בפרשה. בהתייעצות עם הפרקליטות נמצא שעל המעשים חלה התיישנות ולכן לא ניתן לנקוט כלפי החוקרים בהליכים פליליים, ובשל היעדר ראיות מספקות לא ניתן לפתוח בהליכים מנהליים.
אחרי קבלת הפיצוי, תבעו הארבעה את המדינה בהליך אזרחי באמצעות עוה"ד אריה שרעבי אשר צירף את עו"ד ורד פרי לניהול המאבק המשפטי האזרחי. המדינה טענה כי הארבעה כבר ניצלו את זכאותם לפיצוי, אך בית המשפט לא קיבל את טענתה, ובשנת 2005 פסק להם בית המשפט פיצויים נוספים בסך של כ-12 מיליון שקלים. לפני הירצחו, הרשם עדי אזר נעתר לבקשת הנאשמים לחשוף מסמכים חסויים אשר לפי פרקליטיהם, כללו התייחסות להוראה מגבוה להפעלת אלימות בחקירות. ההסדר הסופי שטופל על ידי השופט שמואל ברוך, הותנה על ידי המדינה בוויתור הנאשמים על חשיפת המסמכים.
ב-2006 פרסם יגאל אנקורי, קצין מודיעין במשטרה שהיה ממונה על החקירה הסמויה בפרשה, ספר בו טען שהנאשמים אכן ביצעו את המיוחס להם והצר על כך שמפני ששוטרים הכו את הנאשמים הם לבסוף זוכו. שלושה מהנאשמים שזוכו תבעו אותו בתביעת דיבה וקבלו פיצויים של 90,000 ש"ח.
בשנת 2009 שודר בתוכנית סיפור אמיתי בערוץ הראשון הסרט הדוקומנטרי "הכנופיה שלא הייתה" והועלתה בו סברה לפיה פרשת הכנופיה החלה לפני הבחירות לכנסת התשיעית ונוצלה בניסיון לקשור את ההצתות למנחם בגין ושמואל תמיר.
ניר רצ'קובסקי
ניר רצ'קובסקי (נולד ב-29 באפריל 1973) הוא מתרגם וסופר ישראלי.
אלון אולארצ'יק
אלון אולארצ'יק (נולד ב-15 ביוני 1950) הוא זמר, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, בסיסט ושחקן ישראלי יליד-פולין, זוכה פרס אקו"ם למפעל חיים. פעיל בעיקר בסגנונות הרוק והג'אז.
ניר רצ'קובסקי
ביוגרפיה
בשנת 2013 התפרסם רומן ביכורים פרי עטו, "בת, אהובה", בהוצאת ידיעות ספרים, העוסק ביחסים שבין האצילה הצרפתייה בת המאה ה-17 מאדאם דה סבינייה לבין בתה.
אלון אולארצ'יק
נעוריו ותחילת דרכו
נולד בשם אלכסי אולארצ'יק (בפולנית: Alexey Olearczyk) בפולין, אביו היה המוזיקאי היהודי אדוארד אולארצ'יק. בשנת 1957 עלה לישראל וגר בנתניה ולאחר מכן בבת ים. בילדותו למד לנגן בפסנתר ומאוחר יותר, בזמן לימודיו בפנימייה צבאית בחיפה, למד לנגן גם בגיטרה. אחרי שהפסיק את לימודיו בפנימייה, ניגן בגיטרה בס בלהקת "פרחי הבלוז" ובלהקת "הצבר הדוקרני" עם הסולן אלדד זיו. הלהקה שרה בעיקר את שירי החלונות הגבוהים ושירים שהלחין אביו של אלון, אדוארד. על השהות בבת ים חיבר שני שירים: 'קו 26', קו האוטובוס שבו נסע לבלות בתל אביב, ו'דוקטור, סליחה שאני מעיר אותך – כמה זמן ברציפות מותר לגור בבת ים?' שירים אלה מצטרפים ל'כמה יוסי' של חברו לשכונת רמת יוסף בבת ים, ברי סחרוף.
בשנת 1968 התגייס אולארצ'יק ללהקת הנח"ל, שם הכיר את דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר וגידי גוב, לעתיד חבריו ללהקת כוורת. אולארצ'יק היה שותף לתוכניתה של הלהקה "בהיאחזות הנח"ל בסיני", שעלתה ב-1969. בשנת 1969 כתב את שיריו הראשונים, ביניהם השיר "בלי לבקש רשות" ללחן של אפרים שמיר, אשר הוצע לאחר-מכן ללהקה. יאיר רוזנבלום, מנהלה המוזיקלי של הלהקה, דחה את ההצעה, והשיר הוקלט שנים לאחר מכן, בשנת 1977. אולארצ'יק ושמיר הקימו תוך כדי שירותם בלהקה צמד בשם "נו אז מה?", והוציאו תקליטון עם שני שירים: "סופה", שהלחין שמיר למילים של אמוץ ברונטמן, ו"דם לא טוב" שכתב והלחין אולארצ'יק. "דם לא טוב" הושמע מעט ברדיו בטרם גם צונזר שם מחשש לפגיעה ברגשות הנוצרים בארץ.
בשנת 1973 הוקמה להקת כוורת. אולארצ'יק היה אחד הכותבים הראשיים של שירי הלהקה, לצדו של דני סנדרסון. בין היתר השתתף בכתיבת "המגפיים של ברוך", "נתתי לה חיי", "יו יה", "גוליית", "טנגו צפרדעים", "ילד מזדקן" ו"לו לו". באותה תקופה השתתף אולארצ'יק בהקלטות אלבומיהם של אריק איינשטיין ויוני רכטר, ובהקלטת האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" של אבנר קנר ויוני רכטר. בשנת 1976 התפרקה להקת כוורת, ואולארצ'יק עבר להשתתף כנגן בס בהקלטות שונות: באלבומים "האהבה פנים רבות" ו"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'" של אריק איינשטיין, וכן בהקלטות שירים לאלבום הבכורה של גלי עטרי.
ב-1978 עזב את ישראל לארצות הברית והחל ללמוד ג'אז במכללת ברקלי בבוסטון שבמסצ'וסטס. לאחר שלוש שנים סיים את לימודיו ועבר לניו יורק, שם יצר וניגן במגוון סגנונות: "גל חדש" בלהקת The Hooks, ג'אז עם ג'רום האריס, ג'אז-רוק בלהקת ZINC של אדי ג'ובסון, מוזיקה לתערוכות עם אלדד זיו, וכן שימש כמנהל המוזיקלי של מועדון "הפיקוק" בניו יורק, שאליו הגיעו מישראל כוכבי מוזיקה מזרחית דוגמת זוהר ארגוב, אבנר גדסי, בועז שרעבי, ושימי תבורי. בהשפעת הצליל המזרחי כתב בניו יורק את השירים "בא לשכונה בחור חדש" ו"היא הולכת בדרכים" והציע אותם לבצלאל אלוני ועפרה חזה. הם לא היו מעוניינים, ואולארצ'יק הקליט אותם בעצמו בשנת 1985.
שנות השמונים
בשנת 1984 חזר לישראל והופיע במופע האיחוד הראשון של כוורת. לכבוד המופע כתב והלחין את השיר "מאיר ואלון", על שובם שלו ושל מתופף הלהקה מאיר פניגשטיין מארצות הברית.
כעבור שנה, בשנת 1985 יצא אלבום הסולו הראשון של אולארצ'יק, ובו שירים שהפכו ללהיטים כמו "מאיר ואלון", "היא הולכת בדרכים", "בא לשכונה בחור חדש", "גלים גלים" וחידוש ל"ילד מזדקן" של כוורת. אולארצ'יק, ביחד עם איתן גדרון, שהתפרסם בתור נגן הבס של להקת תמוז והמפיק המוזיקלי של התקליט, ניגנו במרבית השירים בכל הכלים לבדם. בחלק מהשירים השתתפו ז'אן פול זימבריס בתופים וכלי הקשה ואריאל זילבר בחצוצרה. לאחר האלבום יצא אולארצ'יק לסיבוב הופעות עם להקת טנגו, לכבודו נכתב ובוצע השיר "או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה". במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' זכה אולארצ'יק בתואר זמר השנה.
בשנת 1986 הצטרף אולארצ'יק לאריאל זילבר, יהודית רביץ, שלמה גרוניך, יצחק קלפטר, גידי גוב ושם טוב לוי להופעות ההרכב "קולות שלובים". ההרכב הקליט בין היתר את עיבודו של אולארצ'יק לשיר הוותיק "לעבודה ולמלאכה" של חיים נחמן ביאליק בלחן של נחום נרדי. באותה שנה, השתתף אולארצ'יק בפסטיגל, בו שר את "שלום סלאם" עם אמל מורקוס ואת "כולם כולם" עם טריפונס. כמו כן, השתתף בהצגה "על הפנים" יחד עם יהונתן גפן.
בשנת 1987 הוציא את אלבומו השני, "שעשועי כאילו", אותו יצר באולפנו הפרטי. באלבום זה שר וניגן אולארצ'יק בכל הכלים (גיטרות, קלידים, מכונת תופים וכלי הקשה), וכתב את מרבית השירים. מהאלבום התפרסמו השירים "בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי" ו"כל הליל אני בגנך".
בשנת 1988 החל אולארצ'יק להפיק מוזיקלית גם זמרים אחרים, והפיק מוזיקלית את אלבום שירי הילדים של שרי צוריאל "על הגובה". בדצמבר אותה שנה השתתף בפסטיגל עם השיר "זה הזמר שלי". השתתף בהפקת האלבום Shaday של עפרה חזה.
בשנת 1989 הקים עם יזהר אשדות וגני תמיר הרכב מוזיקלי בשם "אזרחי העולם" (באנגלית: "World Stuff"). הרכב זה הוציא תקליטון אחד ובו שילובים של שירים של אולארצ'יק עם לחנים שונים וגרסה עם מילים למנגינת "התמנון האיטר", שנקרא באנגלית "The Left Handed Octopus".
שנות התשעים
לאורך שנות התשעים המשיך אולארצ'יק להקליט מוזיקה לאירועים שונים: הצגות ("סוגרים את הלילה" של יוסף מונדי), מיצגים ("מוזיקה לצבים בפסטיבל עכו") ולבלט - עם הרקדנית איריס הופמן. בנוסף, הקליט מספר ג'ינגלים, כ"תל אביב – עיר בלי הפסקה".
בשנת 1990 השתתף אולארצ'יק במופע איחוד נוסף של כוורת. באותה שנה הפיק מוזיקלית לאתי אנקרי את אלבומה הראשון "רואה לך בעיניים", בו גם ניגן ושר, ולגידי גוב את אלבומו "אין עוד יום", בו הלחין מספר שירים (דוגמת "למה לבך כמו קרח" ו"נערה במשקפיים") וכן ניגן בפסנתר, קלידים, בס וגיטרות ושר קולות רקע.
בשנת 1991 זכה אולארצ'יק בפרס אקו"ם. באותה שנה השתתף ביחד עם גידי גוב, מוני מושונוב, שלמה יידוב ושלמה בראבא במופע "ערב חד פעמי קונבנציונלי". בשנת 1992 הפיק את אלבום הבכורה של טיפקס, "שביל קליפות הגרעינים", בו השתתף בקולות רקע. במקביל, הוא הלחין את המוזיקה והשירים לקלטת הילדים "סיפורי איתמר", המבוססת על קובץ סיפורים של דויד גרוסמן (בהשתתפותו של ירון לונדון) וביצע גם את השירים.