cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואגן בניקה
סוף דרכו
ב-3 באוגוסט 1954 הגיעה ממרכז האו"ם הודעה על סיום תפקידו של הגנרל בניקה בישראל ועל מינויו של הגנרל הקנדי הדסון לואי מילרד ברנס לראש מטה משקיפי האו"ם במקומו. הרמטכ"ל משה דיין ערך לו מסיבת פרידה והאיש יצא לדרכו בחזרה לארצו, לאחר תקופת שירות בישראל של פחות משנה וחודשיים.
יוסף עמר
מארי יוסף בן אהרן עמר הלוי (י"ח באב תרע"א – כ"ו בכסלו תשמ"ט; 12 באוגוסט 1911 – 4 בדצמבר 1988) היה רב תימני, ומנקד התלמוד הבבלי על פי מסורת יהודי תימן.
תולדות חייו
נולד בצנעא, בירת תימן. למד אצל מלמד עד גיל 12. לאחר מכן למד משנה, תלמוד והלכות אצל הרבנים יחיא קאפח, יחיא אביץ', שלום קורח, ורצ'א צארום. היה בקי במסורות הניקוד והקריאה של יהודי תימן, כולל המשנה והתלמוד. התפלל בבית הכנסת בית אלמסורי, בית מדרשו של הרב יחיא אביץ'. נשא לאישה את אורה (נצ'רה) לבית השאש ונולדו להם תשעה ילדים.
עלה לארץ ישראל בשנת ה'תש"ד (1943) והוא כבן 32 שנה. בדרך לארץ ישראל ישב ארבעה חודשים בעיר עדן, משם הפליג באונייה לפורט-סעיד שבמצרים ועלה לארץ ישראל. התגורר כשנה וחצי בחדרה, ולאחר מכן כשלוש שנים בשכונת מחניים שבירושלים. החל משנת ה'תש"ח (1948) התגורר בשכונת גונן (קטמון הישנה) בירושלים עד לפטירתו.
מפעלו התורני
בשנת תשי"ט (1959) החל לנקד את התלמוד הבבלי כולל שישה סדרי משנה, על פי מסורת יהודי תימן, מפעל חיים שנמשך למעלה מעשרים שנה.
הרב עמר ניקד ופיסק את התלמוד הבבלי ואת המשנה בכתב ידו, על גיליונות של מהדורת וילנה. על הגיליון הוא גם הוסיף שינויי נוסחאות על-פי מסורת הלימוד שהייתה נהוגה בתימן, ואף השווה את נוסח המשנה בתלמוד הבבלי מהדורת וילנה לנוסח המשנה עם פירוש המשנה לרמב"ם, שיצאה לאור במהדורת הרב יוסף קאפח, והוסיף הערות רבות על גיליון התלמוד בענייני קרי וכתיב ונוסח התלמוד. הרב עמר הרבה להעיר במיוחד על נוסחאות הגאונים המשתקפות בעיקר בפירושי הרא"ש, הרי"ף ורבנו חננאל במקום שהם מאירים את פסקי הרמב"ם, ואף העיר הערות פרשניות שיש בהן להעמיד על מסורות הלשון ונוסח התלמוד שעמדו לפני הגאונים והפוסקים.
לפרנסתו שימש כסופר סת"ם ומגיה ספרי תורה במשרד הדתות וכשוחט ובודק.
שלמה גרין
קורות חיים
גרין נולד ב-1879, ביפו, לטויבה (אחותו של יהודה ראב, ממייסדי פתח תקווה) וליעקב, שהיה סוחר בגדים. האב, יעקב גרין, יליד ירושלים היה בנו של אברהם חיים גרין מברודי שבגליציה. הסבא עלה לארץ ישראל במסע שהחל ב־1840, דרך אודסה, שם התחתן עם סלובה ואחר כך איסטנבול, שם נולד בנם הבכור יחזקאל. בשנת 1848 הפליגו בני משפחת גרין לביירות, ומשם הגיעו ברכיבה על סוסים לצפת ואחר כך לירושלים, בה עסק הסבא בחייטות ובמסחר.
יוסף עמר
מפעלו התורני
שימש רב בית הכנסת "ישמח ישראל", לעדת יהודי תימן בשכונת גונן בירושלים, ולימד שם משנה, תלמוד והרמב"ם.
שלמה גרין
קורות חיים
בירושלים נולדו משה ואחריו יעקב, אביו של גרין. יעקב ואחיו פיתחו עסק לבגדים מוכנים ומיובאים והתקנתם לפי רצון הלקוח ובהמשך עברו שניים מהאחים, הבכור יחזקאל והצעיר יעקב, ליפו, כאשר רק משה נשאר בירושלים.
יוסף עמר
מפעלו התורני
נקבר בהר המנוחות שבגבעת שאול בירושלים.
שלמה גרין
קורות חיים
ליעקב וטויבה גרין נולדו חמישה בנים: שלמה גרין הבכור ואחריו דב-ברנארד, יצחק-איזאק, יהושע ובן הזקונים אברהם חיים גרין. עם השנים עברה המשפחה לחיפה, בה פתח האב בית-מסחר לתפירת בגדים ולמכירת בגדים מוכנים.
שלמה גרין למד תחילה ב"חדר" ואחר כך בבית-הספר של אליאנס (כי"ח) ביפו. משהתבגר היה לעמיל מכס בנמל יפו.
נישא לצביה לבית דורף ונולדו לו שישה ילדים.
חלוץ וגואל אדמות
ב-1922 השקיע גרין, לראשונה מכספו בבניית אוניה, לה קרא "החלוץ". כוונתו הייתה לבנות לה בהמשך ספינות אחיות, שביחד תהפוכנה לצי המסחרי העברי הראשון. תוכנית חלוצית ראשונה זו נכשלה.
גרין לא התייאש. כעבור שנתיים, ב-1924 הוא פנה לכיוון חלוצי אחר. הוא קנה 114 דונם אדמה מדרום ליפו, סמוך למקוה ישראל והפעם מתוך כוונה להקים יישוב.
על אדמותיו החדשות בנה גרין את ביתו ולצדו הקים גם צריף, אותו ייעד לשמש כבית הכנסת של היישוב העתידי. האתר בו עמד הבית נמצא כיום ברחוב אלחריזי 34 חולון. זה היה בית אבן בן קומה אחת עם חצר גדולה. בפינה הצפון מערבית של החצר, אל מול בתי תל א-ריש הערבית, בנקודה הגבוהה ביותר בשכונה, כיום רחוב אלחריזי 36 נחפרה "עמדת גרין". עמדה אסטרטגית זו הייתה עמדת ההגנה המרכזית של השכונה, הן במאורעות תרפ"ט והן כנגד כל התקפות הערבים בשנים שלאחר מכן.
במשך שבע שנים שמר גרין על המקום, כתושב יחידי, כאשר משפחתו נותרת מאחור, ביפו. אמנם הוא הצליח למכור ליהודים אחרים לא מעט מגרשים, בשל התנאים הנוחים שהציע, אך היהודים פחדו לגור לבדם בסביבה שהייתה אז ערבית כולה.
ככל הנראה הפעולות האחרונות אכן הועילו וב-1933 התחילו הקונים להתיישב בפועל ביישוב החדש של גרין. המתיישבים כינו את מקום מגוריהם "שכונת גרין", על שמו וכך הפך והיה האזור לשכונה הראשונה של מה שתהיה בהמשך לעיר, חולון.
גרין נפטר ב-1942 בתל אביב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
שרביטן ריסני
שרביטן ריסני (שם מדעי: Ephedra aphylla) הוא צמח מטפס אלים, הנפוץ בחורש הים תיכוני, ממערכת חשופי הזרע. הצמח הוא חד ביתי חסר פירות ובמקומם יש לו אצטרובלים חד מיניים, המשמשים מאכל לציפורים.
עליו של השרביטן הריסני מנוונים, וממוקמים כמעין נדן קרומי על הגבעול, הירוק בכל ימות השנה.
השרביטן הריסני מטפס בעיקר על עצים, אותם הוא מכסה כליל. בארץ ישראל, הוא נפוץ בקרקעות חוליות בעיקר במישור החוף, אם כי נצפה בכל אזורי הארץ, מהגולן ועד להרי אילת והערבה.
בינואר 2020 מחקר ראשוני שנעשה במו"פ ערבה הראה שייש לצמח פעילות אנטי סרטנית בתנאי מעבדה, וייתכן שבעתיד מיצוי הצמח ישמש כטיפול למחלה.
נוער יחד
נוער יחד הוא פרויקט למען בני נוער בעלי לקות ראייה או עיוורון מגילאי 10 עד 21, הלומדים במסגרות חינוך רגילות בישראל. "נוער יחד" נותנת אפשרות לעשיית פעילות חינוכית במסגרת לא פורמלית. העמותה שייכת למוסד בית חינוך עיוורים בירושלים ושם היא מקיימת את רוב פעילותה. פרט לעבודה המשותפת עם הגורמים השונים בבית חינוך עיוורים, עבדה יחדיו עם עמותת "אופק לילדינו", משרד החינוך ומשרד הרווחה.
היסטוריה
"נוער יחד" הוקם בקיץ 2000, על מנת לספק לבני נוער לקווי ראייה ועיוורים הלומדים במערכות החינוך הרגילות אפשרות להיחשף, ליצור קשר ולחוות תחושה של שווה בין שווים. הפרויקט הוקם ביוזמת חיים רשלבך, מנכ"ל בית חינוך עיוורים בירושלים, אשר מינה לראש הפעילות את שאבי דויטש, סמנכ"ל בית חינוך עיוורים. לרעיון חברו משרד החינוך, בראשות המפקחת על העיוורים, ברכה ברכה, משרד הרווחה, באחריות יוסי קורסיה, עמותת "אופק לילדינו" (הורים לילדים לקווי ראייה ועיוורים), ברשותה של גילה זידל וארגון הג'וינט. בתחילה, היה הפרויקט ניסיוני בלבד ומנה שלושים וחמישה בני נוער לקויי ראייה ועיוורים מכל רחבי הארץ. במשך השנים לקחו חלק פעיל ב"נוער יחד" מתנדבים ומתנדבות רבים - בנות שירות לאומי מטעם בית חינוך עיוורים, בני ישיבות הסדר ומכינות מכל הארץ וכן חניכים מתוך "נוער יחד" אשר הדריכו בקבוצות הצעירות.
בשנים 2003-2000 העמותה קיימה שלוש פעילויות מרכזיות בשנה: מפגשים בחופשת חנוכה, בחופשת פסח ובחופשת הקיץ. ב-2004, נוספו לקיום שלושת המפגשים הגדולים, ארבע שבתות, לרב בבית חינוך עיוורים, וכן מפגשים אזוריים – בצפון, במרכז ובדרום – בהם לקחו חלק החניכים המתגוררים באותו האזור. בשנת 2005 שאבי דויטש, מנהל "נוער יחד", רצה להרחיב את פעילות העמותה ופנה לארגוני עיוורים בארצות הברית למען יצירת פעילות משותפת, מה שתרם להגעתם לארץ של שני בני נוער עיוורים מארצות הברית, שלקחו חלק פעיל במפגש בחופשת הקיץ.
מספר החניכים הגיע ל-120 בשנת 2006, והצוות המקצועי ברשות העובדת הסוציאלית, סולי חסיד, החליט לפצל את הקבוצה לפי גילאים - חטיבה צעירה, חטיבה עליונה (תיכון) ובוגרים. עם השנים העמותה הלכה והתרחבה ואנשי המקצוע קבעו שלמען יחס אישי לכל חניך והתאמת תכנים לפי גיל צריך לפצל שוב את הקבוצות. ב-2009 הקבוצות פוצלו לכיתות ז'-ח', ט'-י', יא'-יב' ובוגרים.
ב-2010 חגג "נוער יחד" עשור להקמתו. לקראת מאורע זה, אשר התרחש ב-22.7.10 חברו מספר חניכים ומתנדבים מתוך העמותה בהפקתה של נטעלי ארואסטי, כדי לארגן זאת. האירוע כלל את ההצגה "נקודת מבט", בכיכובם של חלק מהחניכים ובבימויה של חדוה מאירה כחלון, שהתנדבה בארגון, ההצגה עסקה בעולמם של בני נוער עיוורים ולקווי ראייה והמחישה לצופים בה רגעים, חוויות ורגשות שונים של נוער זה. כמו כן כלל אירוע העשור עיתון ודיסק שהופקו במיוחד. לאירוע הוזמנו חניכים, רכזים ומתנדבים שלקחו חלק בפעילות "נוער יחד" מאז הקמתו.
"נוער יחד" הוסיף והתרחב וכיום מונה הארגון שש קבוצות בשמות רמון, סיני, ארבל, גולן, חרמון, תבור וגלבוע וכן, את פעילותה של קבוצת "באבא" - חניכים מתוך הארגון שנפגשים באופן קבוע מדי שבועיים, על מנת להתחזק, ללמוד ולהבין את הכוחות הטמונים בהם.
פעילות
פעילות הארגון משלבת בתוכה מפגשים בבית חינוך עיוורים בעלי תוכן סדנאי וחינוכי וטיולים בכל רחבי הארץ בעלי אופי אתגרי. פרט לכך ישנם פעילויות מיוחדת כמו גדנ"ע, מסע ישראלי וימי התנדבות המותאמים לצרכיהם של חניכי הארגון. הפעילות מתרחשת בכל ימי השנה וכוללת שלושה מפגשים גדולים (חנוכה, פסח והחופש הגדול) וכן ארבע שבתות בשנה בנוסף לכך מתרחשים פעם בשבועיים מפגשים הנקראים "בתי קפה" בהם מגיעים החניכים לבית חינוך בירושלים כדי להיפגש עם חבריהם מכלל הקבוצות השונות ולדבר על נושאים שבקבוצת השווים הזו, יבינו אותם. כלל הפעילויות כוללות אין באופן ממשי, ואין באופן עקיף, נושאים הקשורים להתמודדות עם לקות הראייה, העיוורות והשלכותיהם על חייהם של בני הנוער. – נושאים כמו מצב חברתי, מציאת בני זוג, התנדבות לצבא, זכויות המגיעות בשל בעיית הראייה והעיוורות, אתגרים פיזיים ועוד.
מעלית גונדולה
מעלית גונדולה (gondola lift) היא סוג של רכבל. הרכבל מורכב מקרוניות, המכונות גונדולות, התלויות על כבל פלדה, ומקובעות אליו בשעת הנסיעה. כבל הפלדה הוא בצורת לולאה, הנמתחת בין שתי תחנות. בנקודות הקצה, הלולאה כרוכה סביב גלגל המונע באמצעות מנוע, בדרך כלל מנוע חשמלי. סיבוב הגלגל מניע את הכבל, הקרוניות נאחזות בכבל הפלדה ונעות עם תנועתו. בדרך כלל ישנם עמודי תמיכה בין התחנות. ולעיתים המערכת מורכבת ממספר לולאות. בין הלולאות ישנה תחנת מעבר בה עוברת הגונדולה מכבל אחד למשנהו וממשיכה לתחנת הסיום.
הקיבולת, העלות, והפונקציונליות של מעלית הגונדולה שונות באופן משמעותי ממקום למקום לפי תנאי השטח.
להבדיל מרכבל מסוג "מסילה אווירית" (Aerial tramway) בו הקרוניות  תלויות על כבל מקובע הנמתח בין שתי נקודות, וכבל נוסף מושך את הקרוניות ומניע אותם על גבי הכבל הראשי. מעלית הגונדולה מורכבת מכבל בודד שנע באופן רציף והקרוניות נתפסות בו זו אחר זו.
עקב התפשטות מערכות אלה בהרי האלפים באירופה שם מקובלת המילה הצרפתית טלקאבין (Télécabine) נכנסה מילה זו לשימוש אף בשפה האנגלית.
מעלית נוסעים
קרון גונדולה יכול להכיל בין 2 ל-16 נוסעים והוא מחובר לכבל באמצעות קפיץ המאפשר לנתק את הקרון מהכבל בעת המעבר בתחנות כדי להאט את הקצב ולאפשר לנוסעים עלייה וירידה בטוחה יותר.
הדלתות בדרך כלל הן אוטומטיות ונשלטות על ידי מנוף המותקן על הגג או על ידי בליטה בדלת שנדחפת כלפי מעלה או מטה בעת הכניסה לתחנה.
מעלית סחורות
קווי גונדולה עבור העברת סחורות נמצאים בדרך כלל באזורי מכרות ויכולים להיות ארוכים באופן ניכר לעומת קווי הנוסעים.
הגונדולה שיוצאת מהעיר מואנדה (Moanda) בגבון ומגיעה לעיר מבינדה (Mbinda) שברפובליקה של קונגו היא באורך 75 קילומטר, והגונדולה בעיר נורסיו (Norsjö) בשוודיה הגיעה לשיא של 96 קילומטר. גם באתיופיה נבנה על ידי האיטלקים קו גונדולה עבור סחורות באורך של 75 קילומטר.
מעליות הסחורות יכולות להיות מופעלות באנרגיה חשמלית ולפעמים אף על ידי כוח המשיכה או הכבידה בלבד.
22 בדצמבר
22 בדצמבר הוא היום ה-356 בשנה (357 בשנה מעוברת), בשבוע ה-51 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 9 ימים.
ג'וסף קונרס
ג'וסף באקטון (באנגלית: Joseph Buckton; נולד ב-28 במאי 1987), הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'וסף קונרס הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK.
What Culture Pro Wrestling (2016–2017)
ב-24 באוגוסט 2016 באירוע של הארגון, קונרס ניצח את ביג דאמו, ג'ו הנדרי וראמפייג' בקרב מרובע והפך לאלוף WCPW. קונרס הצליח להגן על האליפות בהצלחה נגד מתאבקים כמו אל ליגרו, דרו גאלוויי, מרטין קירבי, קודי רודס וג'ו הנדרי. ב-30 בנובמבר 2016 הפסיד את חגורת האליפות לדרו גאלוויי בקרב משולש, שכלל את ג'ו הנדרי.
NXT UK (2016–היום)
ב-15 בדצמבר 2016 דווח שקונרס יהיה אחד מ-16 המשתתפים בטורניר אליפות בריטניה, שנמשך יומיים אשר קבע את זהות אלוף בריטניה הראשון של ה-WWE (הטורניר נערך בתאריכים 14 ו-15 בינואר 2017). בסיבוב הראשון של הטורניר, קונרס גבר על ג'יימס דרייק, אך ברבע הגמר הודח על ידי מארק אנדרוז. ב-7 בנובמבר קונרס חזר ל-WWE כשהופיע בתוכנית 205 לייב, תוכנית שנערכה במנצ'סטר, אנגליה, כשהוא היה חלק מקטע של המתאבק אנזו אמורה לצד מספר מתאבקים בריטים נוספים. מאוחר יותר באותה התוכנית, קונרס התאבק לצד ג'יימס דרייק בקרב זוגות, שבו הפסידו לסדריק אלכסנדר ומארק אנדרוז. קונרס חזר להתאבק ב-WWE ב-15 במאי 2018 כשהתחרה לצד דרו גולאק וג'יימס דרייק בקרב שלושה על שלושה נגד סדריק אלכסנדר, פלאש מורגן ובסטר ומוסטפא עלי, בקרב זה קבוצתו של קונרס הפסידה. לאחר מכן, הוכרז שקונרס יהיה אחד המשתתפים בטורניר אליפות בריטניה השני, אך קונרס הפסיד כבר בסיבוב הראשון לאשטון סמית'. ב-14 בנובמבר, קונרס ערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית NXT UK, כשהוא חבר לסקסון האקסלי בניצחונם על אמיר ג'ורדן וקני ויליאמס. שבוע לאחר מכן, הוא והאקסלי הפסידו לפלאש מורגן ובסטר ומארק אנדרוז. לאחר הקרב, קונרס תקף את האקסלי. ב-28 בנובמבר, קונרס ניצח את אותו האקסלי במסגרת קרב יחידים. שבוע לאחר מכן, קונרס גבר על דן מולוני. ב-12 בדצמבר, קונרס ניצח את ג'ק סטארז. ב-9 בינואר וב-6 במרץ, קונרס הפסיד לליגרו. ב-10 באפריל, קונרס גבר על ג'ק סטארז. ב-15 במאי, קונרס הפסיד לטראוויס בנקס בקרב העפלה לקרב המרובע אשר קבע את זהות המועמד לאליפות בריטניה. ב-12 ביוני, קונרס הפסיד לאיליה דרגונוב. שבועיים לאחר מכן, ספג הפסד נוסף, הפעם למארק אנדרוז. ב-28 באוגוסט, קונרס גבר על אוליבר קרטר, שערך את הבכורה שלו ב-NXT UK. ב-18 בספטמבר, קונרס רשם ניצחון על קני ויליאמס. ב-31 באוקטובר, קונרס ניצח את רוי ג'ונסון. ב-5 בדצמבר, קונרס רשם ניצחון בקרב משולש על ליגרו וטראוויס בנקס. ב-16 בינואר 2020, קונרס גבר על איי-קיד. ב-20 בפברואר, קונרס נחל הפסד לטיילר בייט. ב-19 במרץ, קונרס הפסיד לרידג' הולאנד. ב-15 באוקטובר, קונרס הפסיד לדייב מסטיף כתוצאה מנוקאאוט והודח מאליפות גביע המורשת של NXT UK כבר בסיבוב הראשון. ב-7 בינואר 2021, קונרס עזר לג'יני לנצח את פייפר ניבן. ב-11 במרץ, קונרס וג'יני הפסידו בקרב זוגות מעורב לג'ק סטארז ופייפר ניבן. שבועיים לאחר מכן, קונרס השיג ניצחון בקרב יחידים על פני ג'ק סטארז. ב-3 ביוני, קונרס ניצח את פלאש מורגן ובסטר.
החזרה ל-WCPW (2017)
לאחר תשעה חודשי היעדרות, קונרס ערך הופעת חזרה מפתיעה בטורניר 16 המשתתפים של הארגון, כשהוא מחליף את המתאבק מייקל אלגין. קונרס ניצח את ג'ו קופי בסיבוב הראשון, ברבע הגמר ניצח את הירומו טקהאשי והעפיל לשלב חצי הגמר. למרות זאת, יומיים לאחר מכן הפסיד בקרב חצי הגמר לקושידה.
יחסי גאורגיה–פולין
יחסי גאורגיה–פולין הם היחסים שבין גאורגיה לרפובליקת פולין.
היסטוריה
התיעוד הראשון של היחסים בין המדינות הוא מהמאה ה-15, כשקונסטנטין השני, מלכה של ממלכת כארתלי (שהייתה במיקום הגאוגרפי של גאורגיה), שלח משלחת דיפלומטית לאלכסנדר יגיילו, מלכה של פולין.
שנים לאחר מכן, מלך פולין יאן סובייסקי ניסה להתחיל אף הוא ביחסים דיפלומטיים עם גאורגיה.
במאה ה-17 השתתפו גאורגים רבים במלחמות תחת הנהגתם של מצביאים פולניים.
בוגדן גורדז'סקי, גאורגי במוצאו, היה האחראי על הקשר בין יאן השני קז'ימייז', מלך פולין, לממלכת פרס, ולאחריו גם בין המלך יאן סובייסקי לממלכת פרס.
בזמן עצמאותה הראשונה והקצרה של גאורגיה, בשנת 1920, נחתמה "ברית פולין-גאורגיה" בין שתי המדינות, שהחזיקה עד לשנת 1921.
שתי המדינות החלו לקיים יחסים הרשמיים ב-28 באפריל 1992.
לאחר שאירעה מתקפת סייבר על שרתי משרד החוץ של גאורגיה, אישר משרד החוץ הפולני למשרד החוץ הגאורגי לפרסם הודעות באתר האינטרנט שלו.
נציגות דיפלומטית
לפולין יש שגרירות הממוקמת בטביליסי.
שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת אירופה.
עבדוס סלאם
סלאם הוא אחד מעשרת הזוכים המוסלמים בפרס נובל, והיחיד מהם שזכה בפרס בפיזיקה. סלאם השתייך לזרם האחמדים, שאיננו מוכר כזרם מוסלמי במולדתו פקיסטן, החל משנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנת 1990 זכה במדליית קופלי המוענקת על ידי החברה המלכותית הבריטית.
סלאם נישא פעמיים. מאשתו הראשונה נולדו לו שלוש בנות ובן. אשתו השנייה הייתה לואיס ג'ונסון, פרופסור לביוכימיה מולקולרית באוניברסיטת אוקספורד; הם נישאו בלונדון ב-1968 ונולדו להם בן ובת.
על שמו של סלאם נקרא המרכז לפיזיקה תאורטית שייסד בטריאסטה באיטליה.
שמעיהו הנחלמי
שמעיהו הנחלמי (גם שמעיה) היה נביא שקר אשר מוצאו היה על-פי התרגום מחלם. חוקרים בני זמננו מזהים את עירו "נחלם" עם הכפר נחאלין בסמוך לבית לחם.
שמעיה נזכר בספר ירמיהו, כנביא מגלות יהויכין היושב בבבל, שהתנגד לירמיהו ונבואותיו הקודרות. לפי הנכתב, שמעיהו שלח איגרות מהגולה ליושבי ירושלים, לכהנים ובראשם צפניה בן מעשיה שהיה הכהן הגדול והיה ממונה בבית המקדש על עצירת המתחזים לנביאים וכליאתם. שמעיהו דרש באיגרות אלה לגעור בירמיהו הנביא על נבואותיו כי גלות בבל תתארך עוד.
בנבואת ירמיהו אודותיו, נאמר כי בשל היותו נביא שקר, לא יזכה שמעיהו שיהיו בניו מן חשובי העם וכן שלא יראה בשוב עם ישראל לארצו.
פריץ מאוטנר
פריץ מאוטנר (בגרמנית: Fritz Mauthner; 22 בנובמבר 1849 – 29 ביוני 1923) היה סופר מבקר ספרות, סאטיריקן ופילוסוף יהודי-גרמני. תרומתו העיקרית הייתה בתחום ביקורת השפה.
מאוטנר חי ופעל בברלין, הוא היה יליד בוהמיה, בן למשפחה יהודית שלפי זכרונותיו של מאוטנר התנכרה ליהדותה. מאוטנר עצמו היה אדיש ליהדות וראה עצמו גרמני. אף לא אחד מספריו הרבים תורגם לעברית.
סובין
סֻבִּין (ברבים גם: סֻבִּים) הם קליפות הגרעין של צמחים ממשפחת הדגניים: חיטה, שעורה, אורז, שיבולת-שועל, תירס ודוחן. הם מתקבלים בשלב הפרדת השכבות החיצוניות שעוטפות את הגרעין אשר נטחן לקמח. הסובין מכילים תאית וחומצה פיטית. בתזונה, התאית עוזרת לגרות את דפנות הקיבה ולהניע את פעולת העיכול אצל אדם בריא.
הסובין עשירים בסיבים תזונתיים וחומצות שומן חיוניות. הם מכילים כמות משמעותית של עמילנים, חלבונים, ויטמינים ומינרלים. מכילים בעיקר סיבים שאינם מסיסים ומסייעים בתהליך העיכול על ידי הוספת נפח לצואה בדומה ללתת. בסובי חיטה, השכיח מהמינים השונים, הסובין הם כ-14% ממשקל הגרעין.
סובי אורז
סובי אורז הם תוצר לוואי של תהליך טחינת האורז (הפיכת אורז חום לאורז לבן). והם מכילים חומרים נוגדי חמצון שונים בעלי השפעה חיובית על בריאות האדם. סובי אורז מכילים רמה גבוהה של סיבים תזונתיים (בטא גלוקן, פקטין).
שימושים
סובין משמשים לעיתים קרובות כדי להעשיר לחמים (בעיקר מאפינס) ודגני בוקר, במיוחד לטובת הגדלת צריכת סיבים תזונתיים והם מרכיב עיקרי בפת קיבר.
בבורמה מערבבים אותם עם אפר והם משמשים כחומר ניקוי לשטיפת כלים. בנוסף מוסיפים אותם לגושי קרח מסחריים כדי לעכב את תהליך המסתם.
סובי אורז ושמן סובי אורז נמצאים בשימוש נרחב בטיפולי יופי טבעי ביפן. רמות גבוהות של חומצה אולאית מאפשרות להם להיספג היטב בעור.
סובין משמשים כחלק ממספוא לבהמות ובעלי חיים שונים כדוגמת: ארנבים, ביזונים, קביות ועזים, וכמשטח מזון לגידול חרקים.
ג'וש הארדר
ג'ושע קק הארדר (באנגלית: Joshua Keck Harder; נולד ב-1 באוגוסט 1986) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת קליפורניה, מאז 2019. הארדר הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
הארדר נולד בעיר טארלוק שבקליפורניה, וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון מודסטו. למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד, והשלים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. ב-2014 נשכר הארדר בידי החברה "בסמר ונצ'ר פרטנרס" (Bessemer Venture Partners) אשר בסיסה בעיר ניו יורק. הארדר שב לסן פרנסיסקו ב-2016 ובאותה השנה קודם לתפקיד סגן נשיא בחברה. כעבור שלוש שנים הוא חזר לעיר הולדתו טארלוק, ולימד מנהל עסקים במכללת ג'וניור מודסטו.
במאי 2017 הודיע הארדר על התמודדותו למועמדת המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית, והצטרף לשלושה דמוקרטים נוספים שהתמודדו על מושבו של ג'ף דנהאם מהמפלגה הרפובליקנית, שייצג את מחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה מאז 2013 וקודם לכן את מחוז הקונגרס ה-19 בשנים 2013-2011. אחרי היוודע תוצאות הבחירות המקדימות בשתי המפלגות, דנהאם והארדר התקדמו למאבק זה בזה אל יום בחירות הכלליות, כאשר דנהאם סיים במקום הראשון עם 37.5% מקולות הבוחרים במפלגתו, והארדר לעומתו העפיל למקום השני כשלו 16.7% מהקולות.
מחוז הקונגרס העשירי בקליפורניה נכלל ברשימת המושבים של קליפורניה בקונגרס האמריקאי המוחזקים בידי הרפובליקנים, ולכן ועדת הקמפיין הדמוקרטית התמקדה בהפיכת המחוז מאדום לכחול במהלך בחירות 2018. ערב הבחירות ובימים שלאחריהן, דנהאם הוביל עם יתרון קל כאשר תוצאות האמת החלו לזרום. הארדר זכה, בין היתר, לתמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה, כמו גם באלה של מועדון סיירה וג'יי סטריט. ב-9 בנובמבר 2018 החל הארדר להוביל על דנאהם, וכעבור ימים אחרים הוכרז הארדר כמנצח במירוץ למחוז הקונגרס העשירי. ב-14 בנובמבר הודה דנהאם בהפסדו להארדר.
הארדר הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2019, ובקונגרס ה-116 של ארצות הברית הוא חבר בוועדת החקלאות ובוועדת החינוך והעבודה. בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
ב-2018 נישא הארדר לרעייתו פמלה, אותה פגש במהלך ימיו כסטודנט באוניברסיטת סטנפורד.
Vibe Tribe
Vibe Tribe היה הרכב טראנס פסיכדלי ישראלי שחבריו הם סטס מרניאנסקי (נולד ב-1985, נפטר ב-2022) ואלמר איבאטרוב (נולד ב-1985).
היסטוריה
מרניאנסקי ואיבאטרוב נולדו בברית המועצות. בגיל צעיר מאוד עלו לישראל והחלו את דרכם המוזיקלית כבר בגיל העשרה כשיצרו מוזיקה אלקטרונית.
השניים נרשמו בלייבל הישראלי Utopia כאומני טראנס תחת השם Vibe Tribe.
בשנת 2003 עשו השניים רמיקס לטראק Shakawkaw של אינפקטד מאשרום, רמיקס אשר נחשב למוצלח והביא להם חשיפה רבה.
בשנת 2004 Vibe Tribe הוציאו את אלבום הבכורה Melodrama אשר נמכר באלפי עותקים.
בשנת 2006 הוציא ההרכב את האלבום השני, Wise Cracks, שהראה את השינויים הרבים שחלו על ההרכב בשנתיים החולפות, הטראקים נהיו יותר מלודיים ובנוסף שולבו הרבה אפקטים קוליים וקטעים פסיכדליים. אלבום זה הצליח יותר מקודמו, והגיע ל-10,000 מכירות.
חודשים ספורים לאחר צאת Wise Cracks הצוות התפרק. סטס מרניאנסקי נשאר תחת השם Vibe Tribe ואלמר איבאטרוב תחת השם החדש Spade אך למרות התפרקות זאת השניים ממשיכים לעבוד יחד ועוזרים אחד ליצירות של השני.
בשנת 2009 יצא האלבום Destination Unknown, שהכיל שיתופי פעולה רבים של וייב טרייב עם אומנים שונים כגון System Nipel, Ananda shake, Ziki ועוד.
למרות שסטס ואלמר התפרקו הם שיתפו פעולה מספר פעמים לאחר הפירוק תחת השם: Vibe Tribe Vs Spade.
בשנת 2022 סטס נפטר מדום לב.
סטז'יז'וב
סטז'יז'וב (בפולנית: Strzyżów, ביידיש: סטריזוב, סטריז'וב, סטריז'יב, סטריזשעוו) היא עיירה בפרובינציית פודקרפאטי שבפולין, הממוקמת 160 קילומטרים דרומית מזרחית לקרקוב, 75 קילומטרים מערבית לפשמישל ו-30 קילומטרים דרומית מערבית לבירת הפרובינציה ריישא. העיירה ממוקמת בעמק הנהר ויסלוק שהוא יובלו של הנהר סן.
היסטוריה
שבטים סלאבים פגאנים התיישבו באזור סטז'יז'וב במהלך המאה ה-9 ובמקום הוקמה מצודה. במהלך המאה ה-10 התנצרו תושבי האזור. היישוב מוזכר בתעודות מ-1279 בהקשר לגביית מיסים עבור הכנסייה. במהלך המאה ה-13 סבל היישוב מפשיטות חוזרות ונשנות של שבטים טטרים. בין 1373 ל-1397, תקופת שלטונם של לאיוש הראשון וידוויגה זכה היישוב למעמד של עיר. בין המאה ה-15 למאה ה-17 הוקמו בסטז'יזוב שלוש כנסיות, בית עירייה, בית מרחץ, מאפייה, שלוש טחנות קמח, מפעלים לייצור סוכר ואבק שרפה ומסבאה.
בין 1776 ל-1919 נכללה סטז'יז'וב בשטחי ממלכת הבסבורג, האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1890 נבנתה מסילת הרכבת מריישא ליאסלו שנתיבה עבר דרך העיירה, והעניין סייע לפיתוחה הכלכלי. ב-1895 פרצה דליקה גדולה בסטז'יז'יב אשר גרמה לנזקים כבדים לחלק מבתיה שהיו בנויים מעץ ובעקבותיה נבנו מבני מגורים חדשים מלבנים. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה סטז'יז'וב לחזקת הרפובליקה הפולנית השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה על ידי הוורמאכט ותושביה היהודים גורשו אל מחנות ההשמדה. במהלך שנות ה-60 חל פיתוח כלכלי בעיר והוקמו בה מפעלי תעשייה, אך לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי בפולין חלה הרעה משמעותית בכלכלת העיירה.
ראשית ימי הקהילה והתבססותה
מניחים שיהודים התיישבו במקום בראשית המאה ה-17. העדות הכתובה המוקדמת ביותר לנוכחות יהודים בעיירה היא מ-1606. סטז'יז'וב נכללה ברישומי ועד ארבע ארצות. ב-1657 פלש לאזור גיירג' ראקוצי השני נסיך טרנסילבניה והחריב את העיירה. מאוחר יותר שוקמה העיירה וב-1673 התיישבו בה 20 משפחות יהודיות ומקרבן נמנו גם סוחרים אמידים. בהמשך הוקם במקום בית עלמין והמצבה הקדומה ביותר במקום תוארכה ל-1742. ב-1747 מנתה הקהילה 350 נפשות שהיוו מחצית מתושביה וב-1785 התגוררו בסטז'יז'וב 508 יהודים שהיוו שליש מתושביה. במועד זה הייתה הקהילה עצמאית ולה בית כנסת ובית מדרש.
בני הקהילה היו סוחרים ואומנים ומרבית המסחר בסטז'יז'וב נתון היה בידם. באמצע המאה ה-19 הוקם בית כנסת חדש מלבנים. ב-1859 נמנו בסטז'יז'וב 859 יהודים.
רבני העיירה
העיירה נודעה ברבניה ובלמדניה. מסורת מפי הרב צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב מספרת שאף רב מרבני העיירה לא כיהן בה עד סוף ימיו, אם כי הרבנים מזמנו עד השואה כיהנו עד פטירתם. רבני העיירה (מ-1782) היו אברהם אריה לייב הלוי בן יהודה (רבו של הרב משה טייטלבוים ה"ישמח משה"), שמואל הלוי גלאנטי, נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ, צבי אלימלך שפירא מדינוב, אלעזר שפירא מלנצהוט בנו של רבי צבי אלימלך (כיהן מ-1838 עד 1857 אז עבר ללנצהוט), ישראל דב גילרנטר בעל ה"רביד הזהב" תלמידו של הרב נפתלי מרופשיץ, שלמה שפירא (מייסד חסידות מונקאטש) בנו של הרב אלעזר שפירא.
הרב שלמה שפירא לא היה מרוצה מתפקידו וניסה לעוזבו כמה פעמים. ב-1882 עת הוצעה לו רבנות מונקאץ', עזב את סטז'יז'וב ביחד עם בנו הרב צבי הירש ונכדו חיים אלעזר. לאחר שעזב ביקשו אנשי עירו ממנו שיחזור אך סירב. בני הקהילה ניסו להציע את התפקיד לבנו הרב משה יהודה ליב שפירא שכיהן עד אז בסאסוב אך גם הוא סרב. עקב זאת פנו בני סטז'יז'וב אל הרב אלתר זאב הורוביץ (צאצא לאדמו"רי מעליץ), נינו של הרב נפתלי צבי מרופשיץ, לכהן ברבנות העיר. הרב אלתר זאב קיבל את התפקיד אך לאחר מספר שנים הגיע לגור בעיירה הרב משה לייב מסאסוב, בנו של רבה הקודם של סטז'יז'וב, הרב שלמה שפירא.
הסוגיה עוררה מחלוקת קשה בין חסידיו של הרב אלתר זאב הורוביץ לחסידי שלמה שפירא שרצו בכהונתו של בנו, הרב משה לייב. הצדדים פנו לדין תורה אך הוא לא הגיע לידי סיום עקב סירובו של אחד הדיינים לחתום על פסק הדין. הרבנים יצחק שמלקיש, המהרש"ם מברז'אן ויחזקאל שרגא משינאווא (דודו של רבי משה לייב) תמכו ברבי אלתר זאב. מספר רבנים מהונגריה ביניהם הרב חיים אלעזר שפירא (אחיינו של רבי משה לייב), תמכו ברבי משה לייב. השלטונות הכירו באופן רשמי ברב אלתר זאב כרב העיירה ובית הכנסת הגדול הועמד לרשותו, ולרבי משה לייב היה בית כנסת נפרד. במהלך מלחמת העולם הראשונה, נמלט הרב משה לייב לווינה, שם הלך לעולמו ב-1916. לאחר תום המלחמה, חזר בנו נחמיה לעיירה וירש את תפקידו של אביו. ב-1942 נרצח הרב נחמיה על ידי הנאצים ביחד עם מרבית בני הקהילה. ב-1930 נפטר הרב אלתר זאב ואת תפקידו ירש נכדו רבי קלונימוס קלמן הורוביץ שכיהן בתפקיד עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, עת נמלט ללבוב ובה נרצח על ידי הנאצים.
המאה ה-20 ושואת יהודי סטז'יז'וב
ב-1900 התגוררו בסטז'יז'וב 992 יהודים וב-1912 מנתה הקהילה 1,150 נפשות שהיוו 51.4 אחוזים מכלל האוכלוסייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נגרמו נזקים לבתי העיירה מחמת הקרבות וב-5 בנובמבר 1918 פרצו פרעות בעיירה, בתי עסק של בני הקהילה ניזוקו, חלק מהבתים נשדדו ושלושה יהודים נרצחו. ב-11 בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה, נכללה סטז'יז'וב בשטחי פולין. ב-21 באפריל 1919 אירעה עלילת דם בסטז'יז'וב ובעקבותיה פרצו שוב פרעות במסגרתן נרצח אחד מבני הקהילה ו-12 נפצעו. אירועים אילו הובילו להתגברות הפעילות הציונית ולעלייה הדרגתית של מקצת מתושבי העיירה לארץ ישראל. כמו כן היגרו מקצת מבני הקהילה לגרמניה וארצות הברית.
ב-1921 מנתה הקהילה 1,104 נפשות. בשנות ה-30 נחלקה הפעילות הפוליטית בקרב בני הקהילה בין התנועה הציונית לאגודת ישראל. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בסטז'יז'וב 1,300 יהודים שהיוו 44.75 אחוזים מכלל תושביה. ב-1 בספטמבר תקפה גרמניה הנאצית את פולין, הצבא הפולני לא עמד במתקפת הבזק הגרמנית והחל בנסיגה מהירה שהפכה למנוסה. ב-9 בספטמבר, עם התקרבות הוורמאכט לעיירה נמלטו מסטז'יז'וב רבים מתושביה, וגם חלק מבני הקהילה היהודית, רובם לדינוב ובהמשך ללבוב שנכללה בשטח הכיבוש הסובייטי, מתוקף הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה סטז'יז'וב על ידי הצבא הגרמני, מייד הוחל ברדיפת בני הקהילה והוטלו עליהם מגבלות תנועה ומסחר. בהמשך, נשלח חלק קטן מגברי הקהילה לעבודות כפייה. מאוחר יותר, הוחזר לסטז'יז'וב מינהל אזרחי בחסות הגרמנים וחלק מהפליטים מקרב בני הקהילה אשר נמלטו לאזור הכיבוש הרוסי, החליטו לשוב לעיירה ולהתאחד עם משפחותיהם.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה גברו רדיפות היהודים ובהמשך בין 26 ביוני ל-28 ביוני 1942 גורשו 1,355 מיהודי סטז'יז'וב לריישא. הגירוש בוצע באמצעות כירכרות שהיו שייכות לאיכרי הסביבה והם נטלו חלק בגירוש תמורת תשלום מהגרמנים שנע בין 25 ל-50 זלוטי לאיכר. בתי בני הקהילה נפרצו ורכושם נבזז. במהלך הגירוש לריישא ירו חיילי האס אס למוות בתשושים ובנכים מקרב בני הקהילה. בעת שהותם בגטו ריישא הועבדו בני הקהילה בעבודות כפייה. קשישים, חולים ומוגבלים מקרב יהודי סטז'יז'וב הוצאו להורג ביריות בגטו ריישא והשאר גורשו בהדרגה למחנות נוספים, רובם לבלז'ץ, תוך שהם נדרשו לשלם 50 זלוטי לאדם, בעבור כרטיס הנסיעה ברכבת שהובילה אותם למחנה. בן קהילה שלא עלה בידו לשלם עבור כרטיס הנסיעה ברכבת, נורה במקום. מעטים מאוד מקרב המגורשים ניצלו ממחנות ההשמדה. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בסטז'יז'וב ובשטחה עדיין מצויים שרידיהם החרבים של שלושה בתי עלמין יהודיים וכן מבנה בית הכנסת המרכזי שהוסב לספרייה.
תרבות אמנות וחינוך
הרובע העתיק של העיירה מוגבה מחלקה החדש וממוקמת בו כנסייה בה משולב מגדל פעמונים. בנוסף קיימת במקום כנסיית רובע שהוקמה ב-1401 ובנויה בסגנון אדריכלי גותי. בסטז'יז'וב ממוקמים אולם תיאטרון ומוזיאון היסטורי וכן פועלים שני בתי ספר יסודיים, בית ספר לחינוך מיוחד ובית ספר תיכון.
כלכלה
סטיז'וז'וב ממוקמת באחד האזורים הנחשלים כלכלית בפולין. ב-2005 עמד שיעור האבטלה במקום על 15 אחוזים והאזור סובל מתשתיות תחבורתיות מתיישנות שאינן מתוחזקות היטב. עיקר המשבר הכלכלי הוא בענף החקלאות ומשקים זעירים רבים שפעלו בסביבת העיירה פשטו את הרגל. בעיירה פועלת מזקקת סוכר.
אקלים
בסטז'יז'וב שורר אקלים ממוזג עם השפעה מקצינה מכיוון הרי הקרפטים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 7.4°C וערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 3.3°C בינואר ועד 17.6°C ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 705 מילימטרים.
ערים תאומות
סטז'יז'וב מקיימת ברית ערים תאומות וערים אחיות עם הערים הבאות:
לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין
ביוגרפיה
לודוויג נולד ב-6 באוגוסט 1725 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לכריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין ולגוסטבה קרולינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב.
לאחר מות אביו בשנת 1756, עלה אחיו פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין לשלטון, ומכיוון שלא היו לו ילדים, התמנה לודוויג ליורש העצר של הדוכסות. אולם, לודוויג מת ב-12 בספטמבר 1778 כשאחיו היה חי, ובנו פרידריך פרנץ מונה במקומו ליורש העצר, וירש את השלטון בשנת 1785.
משפחתו
לודוויג התחתן ב-13 במאי 1755 עם שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, שהייתה בתו של פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. לזוג נולדו 2 ילדים:
בית השלום (חברון)
בית השלום הוא בניין בבעלות יהודית, על ציר ציון - הדרך המחברת בין קריית ארבע למערת המכפלה ושכונת אברהם אבינו ביישוב היהודי בחברון, בשכונת א-ראס בחברון. משרד הביטחון כינה את הבניין הבית האדום ובאמצעי התקשורת כונה לעיתים בית המריבה. המבנה בן ארבע קומות ושטחו הכולל 1,138 מ"ר. נכון ליולי 2022 גרות בו 13 משפחות ונעשים בו שיפוצים להכשרת 27 יחידות דיור.
במרץ 2007 נכנסו יהודים לבניין לאחר שרכשו אותו מפאיז רג'בי, ובדצמבר 2008 הם פונו בכוח על ידי משטרת ישראל, לאחר שנדחתה עתירה נגד הפינוי שהגישו לבג"ץ. לאחר הפינוי נותר הבית בידי כוחות הביטחון עד להכרעת מערכת המשפט ועל גגו עמדה מאוישת של צה"ל. ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום. שר הביטחון אהוד ברק הנחה להעביר את הבית לידי הרוכשים היהודים, אולם בית המשפט המחוזי החליט לעכב את המהלך עד להחלטת בית המשפט העליון בערעור. ב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של רג'בי ואישר שהבית נרכש כדין. באפריל 2014 אוכלס הבניין ביהודים לאחר ששר הביטחון אישר זאת.
ב-12 במרץ 2019 הרג כוח צה"ל מחבל חמוש שחדר לבית השלום.
טענות הצדדים
המימון לרכישת המבנה, בסך מיליון דולר, התקבל ממוריס אברהם, מיוצאי קהילת יהודי חלב בניו יורק. הוא סיפר כי משפחתו עלתה לארץ ישראל, התיישבה בחברון וגורשה מהעיר במאורעות תרפ"ט. הוא אמר בריאיון כי מצא עניין בבית זה עקב היותו על ציר המתפללים בין קריית ארבע לבין מערת המכפלה, ובכך הוא מבטיח את שלום המתפללים בדרכם למערה.
כניסה ראשונה לבית וקביעת בג"צ
ב-19 במרץ 2007, בעוד רג'בי מחזיק בפועל במבנה, נכנסו למבנה כ-150 אנשים מטעם הקונים, ברובם תלמידי ישיבה, יחד עם ציוד. רג'בי הגיש תלונה למשטרה על הכניסה למבנה. הוא טען שהיא נעשתה ללא הסכמתו ולוותה באלימות, שאת מהותה לא פירט, ובשימוש בכלי פריצה. הקונים הכחישו זאת וטענו שכניסתם נעשתה מכוח זכותם הקניינית. הם הגישו מסמכים התומכים בטענה כי עסקת המכר הושלמה, אולם בפרקליטות טענו כי יש ספק לגבי המקוריות של חלקם. גם בגרסתו של רג'בי במשטרה נמצאו סתירות.
ב-17 באפריל 2007 עתר רג'בי לבג"ץ, בבקשה שיורה למדינה לסייע לו בפינוי המתיישבים מהמבנה. בתגובה הודיעה המדינה ב-18 בנובמבר 2007 כי לאחר השלמת חקירת המשטרה הוחלט כי על משטרת ישראל לסייע בפינויים של המתיישבים מהמבנה בשל קיום "פלישה טרייה" אליו. בעקבות זאת עתרו הקונים לבג"ץ, שיורה למדינה להימנע מהפינוי. ב-16 בנובמבר 2008 פסק בית המשפט כי המדינה רשאית לפנות את המבנה ולהעביר אותו לחזקתה, עד להכרעה בשאלה למי החזקה על הנכס.
הפינוי והתגובה לפינוי
שר הביטחון, אהוד ברק, נועד עם ראשי מועצת יש"ע ועם מנהיגי היישוב היהודי בחברון, בניסיון להגיע לפינוי שקט של הבית. ברק הציג את עמדתו כי "אזרחים חייבים לקבל את מרות המדינה. לא ניתן לגורמים קיצוניים לערער את סמכות המדינה ויסודותיה". ב-3 בדצמבר 2008 הכריז מפקד פיקוד המרכז, האלוף גדי שמני, על האזור כשטח צבאי סגור ולמקום הובאו שלוש פלוגות יס"מ. למחרת נערך דיון בין שר הביטחון לראשי מועצת יש"ע בניסיון בלתי מוצלח להגיע לפשרה. בעת הדיון נכנסו כוחות משטרה מתוגברים למבנה ופינו אותו תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות. במאבק האלים נפצעו כ-20 איש מהמפונים והמפנים.
הדיון הציבורי בעקבות פסיקת בג"ץ
בימים שלפני הפינוי אירעו בעיר התנגשויות בין יהודים וערבים, שכללו השלכת אבנים הדדית. במהומות נפצע קשה נער יהודי מפגיעת אבן בראשו. "הארץ" תיאר כך את האירועים בלילה שבין 1 ו-2 בדצמבר: "התפרעות קשה של מתנחלים הלילה (שלישי) בחברון. מאות מתנחלים ופעילי ימין התגודדו אחרי חצות סמוך לבית המריבה, יידו אבנים על פלסטינים, ניפצו שמשות של מכוניות וחלונות בבתים, וחיללו פעם נוספת קברים בבית העלמין המוסלמי הסמוך". ישראל הראל כתב בעקבות זאת: "קשה היה לעכל את המחזה, התחוור, שהפעם, כ-20 שנה לאחר פרוץ אינתיפאדת האבנים של הערבים, צעירים יהודים, לא להאמין, משליכים אבנים על כוחות הביטחון שלהם ועל אזרחים, שכניהם הערבים". בקרב המתנחלים נתגלע עימות פנימי, כאשר ראש מועצת יש"ע, דני דיין, תקף את ראש מועצת קדומים לשעבר, דניאלה וייס, באומרו: "דניאלה וייס גורמת נזק למאבק על בית השלום, והיא עלולה לגרום נזק חמור ביותר לעצם אחיזתנו ביהודה ושומרון".
בעקבות הפינוי
בעקבות הפינוי התפרעו פעילי ימין וחסמו כבישים בכניסה לירושלים ובאזור המרכז. כוחות של משטרת ישראל ביצעו מעצרים ופינו את המפגינים. במקביל החלו התפרעויות של פעילי ימין בחברון שבהן הוצת וניזוק רכוש של פלסטינים תושבי העיר. תושב קריית ארבע שעבר בסמוך נקלע לעימות עם פלסטינים וירה לעברם. מהירי נפצעו שניים מהם. נגד היורה הוגש כתב אישום, אולם הפרקליטות משכה אותו לאחר שסירבה למסור לידי ההגנה חומר סודי שהיה ברשותה.
ראש הממשלה, אהוד אולמרט, הכריז כי "כל ניסיון של גורמים אלימים לפגוע באוכלוסייה הפלסטינית – ייתקל בתגובה חריפה ומיידית". פעילי ימין אשר פונו מאזור חברון איימו כי יחזרו ליישב את "בית השלום".
ראש ישיבת הר עציון, הרב אהרון ליכטנשטיין כתב בעקבות האירועים:
הפינוי והאירועים סביבו הציתו דיון ציבורי נרחב, במערכת הפוליטית ובאמצעי התקשורת. למרות טענות ראש הממשלה, אהוד אולמרט, על פינוי מוצלח וענייני, היו שטענו שביצוע הפינוי היה נגוע בשיקולים פוליטיים, בעיקר בקשר לפריימריז שנערכו באותו יום במפלגת העבודה שבראשה עמד שר הביטחון אהוד ברק.
אשרור הרכישה
ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום. בנוסף, חייב בית המשפט את המוכר, שטען כי החוזה בוטל בין היתר כי לא התבצעה מכירה גמורה, לשלם 50,000 ש"ח הוצאות משפט. ראג'בי ערער וב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו. בית המשפט קבע כי הסכם המכירה לא בוטל ויוכרז כתקף ברגע שישלמו הקונים את יתרת הסכום. בנוסף הטיל בית המשפט על המערער לשלם 30 אלף ש"ח הוצאות משפט. ב-13 באפריל 2014 החל אכלוס הבניין ביהודים והרב דב ליאור קבע את המזוזה במתחם.
ברנז
ברנז (Berneuse או la Berneuse) הוא הר במערב האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,045 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון וו בשווייץ.
גאוגרפיה
ההר הוא חלק מאחד מרכסי טרום האלפים הברניים המתחיל בהר גרוס ואן מעל העיירה מוזס ומעבר לה מוזס וממשיך בהרים מון ד'אור, וטור דה מאיה ומסתיים מעל עמק הרון בהרים וטור ד'אאי וברנז עצמו.
על צלעו הדרומית של ההר שוכנת העיירה לזאן ומצפונו הפסגות טור ד'אאי וטור דה מאיה.
בפסגתו נמצא אגם יאקה (Lac Yaka) ובסמוך לפסגה נמצא אגם ד'אאי (Lac d'Aï).
תחבורה
ניתן להגיע עד לפסגת ההר במעלית גונדולה היוצאת מהעיירה לזאן.
קיימות תוכניות שעדיין לא אושרו להאריך את קו הרכבת אגל-לזאן שיגיע עד הפסגה וכך יוכלו להגיע ישירות לפסגת ההר ללא צורך במעבר רגלי בין הרכבת לרכבל כפי שצריך היום.
תיירות
בימי החורף ההר הוא חלק מאתר הסקי של העיירה וניתן להמשיך ממנו ברכבלים נוספים לפסגות הסמוכות טור ד'אאי וטור דה מאיה.
בקיץ ישנם מסלולי הליכה רבים בהם ניתן להגיע מפסגת ההר לאגמים הרבים הפזורים סביב, וכן לרדת לעיירה לזאן.
בפסגת ההר ישנה מסעדה מסתובבת (Restaurant tournant de la Berneuse) ממנה ניתן לראות את רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים הסמוכים וכן את אגם ז'נבה.
LFO
LFO הוא ראשי תיבות באנגלית של Low Frequency Oscillation, או "תנודה נמוכת תדר". במקור, מדובר היה במעגל חשמלי, אשר ייצר צלילים בתדרים נמוכים מאוד (בסביבות 20 הרץ). כיום, מדובר ברכיב אלקטרוני המאפשר שליטה בתכונותיהם ובהתנהגותם של צלילים אחרים בסינתיסייזר.
היסטוריה
שימוש בתנודה נמוכת תדר, כרעיון, הופיע כבר בסינטיסייזרים האנלוגיים, המודולריים, החל משנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילה, ה-LFO לא היה כלי בפני עצמו, אלא תופעת לוואי שנגרמה מכיוון נמוך במיוחד של המתנד החשמלי של אותם סינטיסייזרים. אולם, ברבות השנים, החלו להבין את הפוטנציאל הגלום ברתימת גלים בתדר נמוך על מנת לשלוט בהתנהגותם של צלילים אחרים (הסינטיסייזרים באותה עת איפשרו שליטה זו, מפני שהיו מודולריים, ואיפשרו ניתוב של צלילים ממספר מקורות אל יציאת קול בודדת).
כיום (2016), ה-LFO הוא רכיב חובה בכל סינטיסייזר, בין אם מבוסס חומרה ובין אם מבוסס תוכנה, לרבות סינטיסייזרים המשולבים בסמפלרים ובמכשירים אחרים. הסטנדרט הרווח בסינטיסייזרים הוא לפחות שני מעגלי LFO, ובחלק אף שלושה.
שימושים
ה-LFO במשמעותו המודרנית לא מייצר, כאמור, צליל כלשהו. הוא מייצר גל "רעיוני", אשר מנותב לשליטה ולמניפולציה בצלילים אחרים, אמיתיים. לדוגמה, ניתן לקחת צליל של גל סינוס בסיסי, מונוטוני (כמו צליל חיוג), ולנתב אליו LFO בצורת גל סינוס, שישלוט בגובה הצליל. התוצאה: צליל החיוג יהפוך לצליל עולה ויורד, כמו צליל אזעקה. שימושים דומים (אך עדינים יותר) במנגנון זה, מסייעים להרעיד צלילים, וליצור בהם ויברטו (הרעדת גובה, "סלסול") או טרמולו (הרעדת העוצמה).
שימוש רווח נוסף ב-LFO, בעיקר במוזיקת מועדונים אלקטרונית, הוא ניתובו לשליטה בפילטר של צליל "רעש לבן", דבר היוצר, כאשר נעשה נכון, צלילים "חלליים" ומלאכותיים. אפקטים מיוחדים רבים במוזיקה ובסרטים נובעים מ-LFO המעוות צליל מקור באופן כה חזק, עד כי כל המאפיינים המקוריים של הצליל נעלמו, ומה שנותר הוא אפקט מלאכותי.
מאחר שה-LFO ניתן לתכנות, ומאחר וישנם אינספור צלילי בסיס לנתב אותו אליהם, השימושים ב-LFO מגוונים ורבים. כאשר בסינטיסייזר ישנם 2 LFO או יותר, ניתן אף לנתב LFO אחד כך שישלוט בתדר של האחר, ובתוך כך להתגבר על אחת מהמגבלות הבסיסיות של LFO בודד, היא מגבלת החזרתיות הקבועה שלו (אם נמשיך בדוגמת האזעקה - האזעקה תמיד עולה ויורדת באופן מחזורי, בלי שינוי במהירות העלייה והירידה).
פרמטרים
הפרמטרים אותם ניתן לקבוע עבור כל LFO הם:
פרדיננד לינדמן
קארל לואיס פרדיננד פון לינדמן (בגרמנית: Karl Ferdinand von Lindemann; 12 באפריל 1852 – 6 במרץ 1939) היה מתמטיקאי גרמני, שנודע בשל ההוכחה שפרסם בשנת 1882, שפאי הוא מספר טרנסצנדנטי, כלומר אינו מהווה שורש של אף פולינום שמקדמיו הם מספרים רציונליים.
חייו וחינוכו
לינדמן נולד בהאנובר, בירת ממלכת האנובר. אביו, פרדיננד לינדמן, היה מורה לשפות מודרניות בגימנסיה בהאנובר. אמו, אמילי קרוסיוס, הייתה בתו של מנהל הגימנסיה. המשפחה עברה לאחר תקופה לעיר שוורין, שם פרדיננד הצעיר החל את לימודיו.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטאות שבגטינגן, ארלנגן ומינכן. בארלנגן הוא קיבל תואר דוקטור, על עבודה בהנחייתו של פליקס קליין, שעסקה בגאומטריה לא אוקלידית.
בהיותו פרופסור באוניברסיטת קניגסברג, הנחה לינדמן את הדוקטורנטים דויד הילברט, הרמן מינקובסקי וארנולד זומרפלד.
בשנת 1882 פרסם את ההוכחה שהקנתה לו מוניטין, שפאי הוא מספר טרנסצנדנטי. למעשה הוא הוכיח משפט רחב הרבה יותר, הקרוי משפט לינדמן שקובע שכל חזקה אלגברית שונה מאפס של e היא מספר טרנסצנדנטי. בגלל זהות אוילר נובע מכך שפאי טרנסצנדנטי. שיטותיו להוכחת המשפט היו דומות לאלה ששארל הרמיט השתמש בהן תשע שנים קודם לכן, כדי להראות ש-e מספר טרנסצנדנטי, אך מסובכות יותר. עוד לפני לינדמן היה ידוע שאם פאי הוא אכן מספר טרנסצנדנטי, אזי הבעיה העתיקה והמפורסמת של תרבוע העיגול באמצעות סרגל ומחוגה אינה ניתנת לפתרון.
מנוף פיננסי
מנוף פיננסי (באנגלית: Financial Leverage) הוא יחס פיננסי הבודק את האיתנות הפיננסית של הישות ומתאר את החשיפה לסיכון של יחיד או גוף הנוטל הלוואות.
בתחום הניהול הפיננסי של חברות, המינוף משפיע על מבנה ההון של החברה, כלומר היקף ההתחייבויות שחברה נוטלת ומשתמשת בהן למימון עסקיה, ביחס להונה העצמי. ההנחה היא ששיעור ההכנסה על עסקי החברה גבוה יותר מאשר הריבית שהחברה משלמת למקור ממנו היא לווה את הכסף. בחברה ממונפת היקף ההתחייבויות יהיה גבוה בהשוואה להון העצמי.
מונחים במינוף פיננסי
מרווח הריבית הוא ההפרש בין התשואה שהחברה מרוויחה בעסקיה לבין הריבית שהיא משלמת למלווים הזרים. ההפרש מתווסף להון העצמי דרך חשבון הרווח וההפסד של החברה. בעלי המניות מקבלים את חלקם בתשואה מהעסק בהתאם להון העצמי שהשקיעו בתוספת מרווח הריבית כפול כמות הפקדונות וההלוואות שהחברה יכולה להשיג.
חישוב המנוף הפיננסי – יחס המנוף הפיננסי מחושב על ידי חלוקת סך ההתחייבויות בסך ההון העצמי. כאשר היחס הוא 1 – ההתחייבויות בגובה ההון העצמי, כאשר היחס מעל 1 החברה ממונפת וכאשר היחס פחות מ-1 החברה לא ממונפת.
מגבלות המנוף
למנוף יש מגבלות אחדות:
תפקיד המנוף בפיתוח העסק
האמצעים הכספיים שבעלי המניות מוכנים להשקיע בחברה בתור הון מניות או הלוואת בעלים נקבעים על ידם. בדרך כלל, הם נוטים לפזר את כספם בחברות שונות ומגוונות בהתאם לשיקול דעתם. וכך, אפילו העסק יהיה רווחי, הם עשויים להגיע לאחת משתי המסקנות:
חיטת הלחם
חיטת הלחם (שם מדעי: Triticum aestivum) המוכרת גם כחיטה, היא המין המתורבת (ובכלל) השכיח ביותר של דגן מהסוג חיטה. כ-95% מתנובת החיטה היא "חיטת הלחם", שהיא הגידול הנפוץ ביותר בחקלאות והדגן בעל התנובה הגדולה ביותר. בתום 13 שנות מחקר הושלם הריצוף הגנטי של חיטת הלחם.
מינוח ומיון חיטה וזני טיפוח
מספר מיני חיטה התפתחו בברירה מלאכותית. מגוון זה יצר ברבות השנים בלבול בזיהוי ובשיטות המיון של מיני החיטה, ושמותיה הותאמו לזיהוי גנטי ולמאפיינים צורניים למידע נוסף ראו.
היסטוריה
חיטת הלחם תורבתה לראשונה במערב אסיה בראשיתה של התקופה הגאולוגית הנוכחית.
חיטה הגיעה לראשונה לאמריקה עם הכובשים הספרדים במאה ה-16, אך מקומה של צפון אמריקה כיצואנית דגנים מרכזית התאחר לתקופת יישוב המישורים הגדולים בשנות ה-70 של המאה ה-19. משק הדגנים העולמי הגיע לנקודת מפנה במהלך מלחמת העולם הראשונה עם הפסקת יצוא הדגנים מרוסיה, הוכפלה תנובת הדגן בקנזס.
ברחבי העולם, חיטת הלחם הוכיחה עצמה כמתאימה לאפייה התעשייתית המודרנית ולטעמם של ציבורים רחבים, ודחקה רבים ממיני החיטה והדגנים האחרים. תופעה זו בולטת במיוחד במקומות בהם בעבר הייתה צריכה גדולה של דגנים שונים, למשל שיפון ושעורה באירופה.
רבייה
למיני חיטה מודרניים גבעולים קצרים, בשל גנים "מפחיתי גובה" ( RHt genes) המנמיכים את רגישות הצמח להורמון חומצה ג'יברלטית המאריך תאים. גנים "מפחיתי גובה" נכנסו לשימוש בזני החיטה המודרניים בשנות ה-60 על ידי נורמן בורלוג, מזני "נורין 10" שגדלו במקור ביפן. פיתוח זה הפך בעל משמעות רבה בשל השימוש המוגבר בדשנים כימיים, שביתר הזנים מצמיחים גבעולים ארוכים שאינם יכולים לשאת את התפרחת וקורסים תחת העומס. כמו כן, השיבולים צומחות בגובה זהה, מאפיין חשוב עבור שיטת הקציר התעשייתית. פיתוח זה נחשב לאבן דרך במהפכה הירוקה.
חיטה גמדית
חיטה גמדית (שם מדעי: Triticum compactum) קרובה לחיטת הלחם, אך מאופיינת בשיבולת קצרה ולכן גם צפופה יותר. מין זה לעיתים מוגדר כתת-מין של חיטת הלחם, ולא כמין בפני עצמו.
רוברט רנאן
רוברט רנאן אלבס ברבוסה (בפורטוגזית: Robert Renan Alves Barbosa; נולד ב-11 באוקטובר 2003 בברזיליה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת זניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית.
קריירת מועדונים
רנאן גדל במחלקות הנוער של נובוריזונטינו וואסקו דה גאמה. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית.
ב-10 בינואר 2023 חתם רנאן על חוזה לחמש שנים בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת.
ארנה ויידה (סופר)
ארנה ויידה, מחוץ להונגריה מוכר כארנסט ויידה, במקור עד 1904 וייס, בהונגרית: Vajda Ernő; פאפה, 27 במאי 1886 – וודלנד הילס (Woodland Hills), ארצות הברית, 3 באפריל 1954) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מחזאי ותסריטאי.
ביוגרפיה
ארנה וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש וייס ושל תרזיה פישר. הוא התחיל את הקריירה שלו כעיתונאי. ב-1904 שינה וייס את שם משפחתו לויידה. בשנים 1908–1909 היה מזכיר אגודת תאליה (אגודת תיאטרון), והם גם ארגנו את הצגת עבודתו הראשונה. מאוחר יותר הועלו יצירותיו בתיאטראות רבים בבודפשט וכמה מהם הוצגו בהצלחה מחוץ להונגריה. ב-4 בינואר 1913, בבודפשט, נשא לאישה את בורבלה קוזה, בתם של פרנץ קוזה ושל יוליאנה קוֹבוֹבצ'יק. לאחר מלחמת העולם הראשונה העסיק אותו מפעל הסרטים סאשה בווינה כתסריטאי. הוא גם עבד עם הבמאי ומפיק הקולנוע היהודי-הונגרי לימים בריט סיר אלכסנדר קורדה. הוא היגר לארצות הברית בסביבות 1927, גם שם כתב תסריטים. שמו הבדוי היה סידני גאריק (Sydney Garrick).
מחזותיו
התרגום שלו (אבל לפי דיווחים מאוחרים יותר בעיתונים, היצירה המקורית שלו הוגשה תחת שם בדוי): Love Fair, סיפור אמריקאי ב-7 תמונות. מאת סידני גאריק. בכורה: 20 בדצמבר 1919, – שוב: 1 באפריל 1925
מאיר הרשקוביץ
מאיר הרשקוביץ (תשרי ה'תרע"ג, 15 בספטמבר 1912 הניצ'י (Ganichi) זקרפטיה - ט' באדר א' ה'תשס"ג, 11 בפברואר 2003 ירושלים) היה רב, מחנך, חוקר תפילה ויהדות, ואיש אקדמיה.
ביוגרפיה
מאיר הרשקוביץ נולד ב-15 בספטמבר 1912 לאברהם וחנה, בעיירה האוקראינית הניצ'י - שבאותה עת הייתה תחת שלטון זקרפטיה. בילדותו למד בחיידר בעיירה, ובהגיעו לגיל מצוות נסע ללמוד בישיבת קושיצה. לאחר מכן למד בישיבות שונות במוראביה ובסלובקיה. הרשקוביץ הוסמך להוראה, אצל הרבנים יהושע גרינוולד ראש ישיבת אוז'הורוד ויצחק צבי לייבוביץ ראש ישיבת צ'ופּ. כבר בגיל צעיר ניכרה בו חריפות יוצאת דופן. מלבד העובדה שלמד לאורך השנים בקבוצות גיל גבוהות בכמה שנים משלו, גם סיים בכחצי שנה את לימודיו התיכוניים. כאשר נבחן וקיבל ציונים מעולים, חשדו בו שרימה בשל הזמן הקצר שלמד, והשתאו לגלות את חכמתו הרבה. בגיל 17 לערך, החל בלימודים הכלליים (בחצי השנה הראשונה בתיכון), מתוך הזדהות עמוקה עם שיטת הרמב"ם ביחס ללימודי המדעים. במקביל, היה פעיל בתנועת בני עקיבא.
בין השנים 1935–1933 גויס לצבא צ'כוסלובקיה, ולאחר שירותו הצבאי למד לימודים כלליים בגימנסיה בברנו. בשנת 1940 התקבל לאוניברסיטת בודפשט שם החל את מחקרו הגדול על תולדות התפילה. בבודפשט היה פעיל בארגון הצעירים היהודים Magyar Zsido Ifjak Egyesuletenek.
בגיל 32, עם פלישת הנאצים להונגריה, נשלח הרשקוביץ למחנות ריכוז ביניהם מחנה אושוויץ, בהם שהה עד תום המלחמה. בתקופה זו עליה לא הרבה לדבר, ניצל הרשקוביץ, מספר פעמים, ממוות בטוח. לאחר המלחמה היגר לצרפת בה נישא לאסתר לבית מונק. השניים היגרו לארצות הברית שם חי הרשקוביץ כ־30 שנה, ושם נולדו 2 בנותיהם ובנם. הרשקוביץ עסק במחקר ולימד בישיבה יוניברסיטי. תלמידיו הרבים הוקירוהו וכיבדוהו על הידע הרב שלו, ועל אישיותו. בשנת הלימודים 1971-1970 ניצל את הזמן שהתפנה לו כתוצאה מיציאה לשנת שבתון, ובא ללמד באוניברסיטת בר-אילן שבישראל.
ב-12 בפברואר 1979 עלו מאיר ואסתר לישראל, והשתקעו בירושלים. במשך תקופה קצרה חזר ולימד הרשקוביץ באוניברסיטת בר-אילן, אך את עיקר שנותיו בירושלים הקדיש למחקר ולכתיבה.
יצירות שאבדו או שנשארו בכתב יד
חלק מעבודותיו המדעיות של הרב ד"ר מאיר הרשקוביץ לא זכו עד כה להגיע בצורה קריאה לידי הציבור. לאמיתותם של דברים, פועלו האמיתי לא יהיה מדיד לעולם, שכן יצירתו הראשונה, גולת הכותרת של מחקרו, חיבורו האקדמי בנושא תולדות התפילה, אבד בזמן השואה, והרשקוביץ לא חזר לכתוב אותו מעולם. אכן, עקב אהבתו לנושא הוא חזר אליו מפעם לפעם, במאמריו, ובשעוריו השונים. עם זאת לא חזר לכתוב את הספר בשנית. גם יצירתו השנייה תרגום אונקלוס בהלכה ובאגדה, שהוגשה כתזה לישיבה יוניברסיטי, לא נערכה לספר הנגיש לקהל הקוראים. הרשקוביץ הביע את חלומו להוציא לאור את הספר, אך חלום זה לא מומש עד כה. יצירתו השלישית הם מאמריו התורניים-מחקריים שלא קובצו מעולם. הרב הרשקוביץ כתב מאמרי מחקר רבים. חלקם לא נדפסו וחלקם ראו אור בכתבי עת כגון המעיין, הדרום, אור המזרח, סיני ועוד. לדעת מומחים יש חשיבות לאסוף וללקט את החומר ולקבצו לספר.
ספריו שפורסמו בחייו
בחייו פרסם הרשקוביץ ארבעה ספרים. שיטתו השלובה כחוט השני בארבעת הספרים השונים זה מזה, אך בעלי ציר משותף, היא מחקר משולב בחינוך. הרשקוביץ לא ויתר על דיוק מדעי היסטורי, אף כאשר העובדות לא נעמו לו, וכך סקר את תולדותיהם של עשרות דמויות ביוגרפית וביבליוגרפית, כאשר לרוב הוא מוסיף לדמות, מסר תמציתי, אך אינו מהסס לבקרה.
בנוסף סייע הרשקוביץ לרב מנחם מנדל כשר בהוצאת שני כרכים מתוך הסדרה המונומנטלית "תורה שלמה", העוסקים בתרגומי התורה. בהקדמה לכרך 35 לסדרה מעיד כשר, כי בלא עזרתו של הרשקוביץ היה מתקשה בהוצאתם לאור.
מיכאל קון
מיכאל קון (1913–1990) היה אדריכל ישראלי.
קורות חיים
קון נולד בעיר רוסטוב שברוסיה. בשנת 1919, בהיותו בן חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. אביו היה מהנדס אזרחי ובעקבות עבודותיו של האב נדדה המשפחה לחיפה ולאחר מכן לירושלים שם השלים את לימודי התיכון בגימנסיה רחביה.
את הכשרתו כאדריכל ומתכנן ערים קיבל בבריסל שבבלגיה שם הושפע רבות מהאדריכל ההולנדי חריט ריטפלד. בשנת 1936 סיים את לימודיו ושב לארץ ישראל אך בשל המיתון הקשה בו הייתה נתונה הארץ באותה העת לא הצליח למצוא עבודה. בעקבות זאת נסע לפריז למשך שנה. בשנת 1939 שב לארץ ישראל והצטרף לאביו, נחמיה קון, שעבד באותה העת כמהנדס ראשי של חברת האשלג הארץ-ישראלית. קון שימש כאדריכל החברה ותכנן את מחנה סדום ובכלל זה את בתי המגורים שתוכננו בהתאם לתנאי האקלים הקשים במקום.
עם קום מדינת ישראל הצטרף לאגף התכנון במשרד ראש הממשלה, שם עסק בתכנון יישובים, ובכלל זה ערי הפיתוח לאכלוס רבבות העולים ומימוש מדיניות פיזור האוכלוסייה. באמצע שנות החמישים פרש מתכנון ממשלתי ופתח משרד תכנון פרטי בו עבד עד למותו בשנת 1990.
מת'יו דונובן
'''מת'יו פ. דונובן (באנגלית: Matthew P. Donovan'''; נולד ב-23 באוגוסט 1958) הוא פקיד ממשל אמריקאי.