cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בראיין טיילור
ב-ABA
בדראפט ה-NBA 1972 נבחר טיילור בבחירה ה-23 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אך הוא בחר לשחק בקבוצת ניו יורק נטס מליגת ה-ABA. בעונתו הראשונה בליגה קלע טיילור 15.3 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בפרס רוקי השנה של ה-ABA. בעונה העוקבת זכה עם הנטס באליפות הליגה, כאחד השחקנים הבולטים בקבוצה לצדם של ג'וליוס ארווינג, לארי קינון ובילי פולץ. בעונת 1974/1975 הוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצע של 2.8 חטיפות למשחק, השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA ונבחר לחמישיית ההגנה של העונה, ובעונה שלאחריה הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש, עם 42.1%, ונבחר בשנית הן למשחק האולסטאר והן לחמישיית ההגנה. בסדרת הגמר של עונת 1976 גברו הנטס על דנוור נאגטס בתוצאה 4–2, ובכך זכו באליפות העונה האחרונה בתולדות ליגת ה-ABA. במשחק השישי והאחרון של הסדרה קלע טיילור 24 נקודות, וסייע לקבוצתו לחזור מפיגור של 14 נקודות ברבע האחרון לניצחון בתוצאה 112–106.
אלן בייבל
ביוגרפיה
לאחר לימודיו התיכוניים המשיך בייבל לאוניברסיטת נבדה ברינו, שם השלים ב-1930 לימודי תואר ראשון בכלכלה. בשנתו השנייה כסטודנט הצטרף לאחווה"למבה צ'י אלפא", ונבחר לגזבר הכיתה ועוזר עורך "The Nevada Sagebrush", כתב העת של האוניברסיטה. ב-1934, בייבל השלים לימודי תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. בזמן לימודיו בוושינגטון הבירה, ניתנה לו מִשׂרָת מפעיל מעליות במשכן הקפיטול בידי הסנאטור פט מקארן מנבדה.
בראיין טיילור
ב-NBA
לקראת עונת הועבר בטרייד לדנוור נאגטס, אותה אימן לארי בראון. באותה עונה קלע 11.6 נקודות למשחק, וסייע לנאגטס להעפיל לגמר האזור המערבי בפלייאוף.
אלן בייבל
ביוגרפיה
בשנת 1935 התקבל בייבל ללשכת עורכי הדין של נבדה והצטרף למשרד עורכי הדין של הסנטור מקארן ברינו. כעבור חצי שנה התמנה לתפקיד התובע המחוזי במחוז סטורי, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים. הוא היה פעיל בפעילות המפלגה הדמוקרטית, ארגן את הסניף של "הדמוקרטים הצעירים" בנבדה וסייע לבחירת צירים מנבדה אל כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית. הוא גם הפך לחבר בולט בממסד הפוליטי שניהל הסנאטור מקארן. בשנים 1938–1942 שימש כסגן התובע הכללי של מדינת נבדה.
ב-1939 נישא בייבל ללוסיל שילדס. יחד הם חבקו בת אחת בשם דברה, ואת שלושת בניהם פול, ויליאם ודייוויד. ב־1942 הוא נבחר לתובע הכללי של נבדה, אחרי שגבר על ג'ון רולי רוס, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ביותר מ-7,000 קולות. במהלך כהונתו הוא חיזק את כוחה של המדינה בהסדרת ענף ההימורים והפך למומחה בחוקי מים. הוא מילא את תפקיד התובע הכללי עד 1950, השנה בה שב לעסוק בעריכת דין פרטית.
בראיין טיילור
ב-NBA
בפברואר 1982 חתם על חוזה בקבוצת סן דייגו קליפרס, לקראת עונתה הראשונה בסן דייגו לאחר המעבר מבאפלו. בעונת, בה הוסיפה ליגת ה-NBA את קשת השלוש, הוביל טיילור את כל שחקני הליגה בזריקות ובקליעות לשלוש, עם 90 שלשות מתוך 239 ניסיונות זריקה. בעונה העוקבת הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש, עם 38.3%. בפברואר 1982 סבל טיילור מקרע בגיד אכילס, ונאלץ לפרוש ממשחק, בגיל 30 בלבד.
אלן בייבל
ביוגרפיה
בבחירות 1952 הפסיד את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית בפער זעום בן 475 קולות. עם זאת, לאחר מותו של הסנטור מקארן בספטמבר 1954, בייבל נבחר לסנאט בנובמבר שלאחר מכן כדי למלא את שארית כהונתו. הוא ניצח את ארנסט בראון, שמונה בארעיות למלא את מקומו של מקארן בסנאט בידי המושל צ'ארלס ראסל, ביחס של 42% - 58%. במרוצת שנותיו בקונגרס האמריקאי, הוא היה יו"ר הוועדה לענייני מחוז קולומביה, הוועדה המשותפת לבעיות מטרופולין בוושינגטון, ויושב ראש ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט.
בייבל נבחר מחדש בשנים 1956, 1962 וב-1968, וייצג את נבדה בסנאט של ארצות הברית החל מראשית דצמבר 1954 עד להתפטרותו בשלהי 1974. הוא בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות אמצע הכהונה של 1974, ואת מקומו בסנאט ירש פול לקסלט הרפובליקני, שניצח בבחירות את הארי ריד. התפטרות בייבל אפשרה למושל למנות את לקסלט למלא את התפקיד, והעניק לו ותק על פני סנאטורים אחרים שנבחרו בשנת 1974. לאחר עזיבתו את הסנאט, נבחר בייבל למועצת המנהלים של החברה "Bally Manufacturing Corporation". בייבל נפטר בעיר אובורן שבמערב קליפורניה, ונטמן ברינו.
עבדאללה אבן ג'חש
משפחתו
אביו היה ג'חש בן ריאב, ואמו הייתה אומיימה בנת עבד אל-מוטליב. אחיו היו אבו אחמד בן ג'חש ועוביידאללה בן ג'חש, אחיותיו היו זינב בנת ג'חש חמנה בנת ג'חש, וחביבה בנת ג'חש. אשתו הייתה פאטימה בנת אבי חובייש, ובנו היה מוחמד אבן עבדאללה בן ג'חש.
מותו
עבדאללה אבן ג'חש נהרג בקרב אוחוד, על ידי אל-אח'נס בן שריק בן עמרו.
ג'ון המילטון רוברטס
ג'ון המילטון "האם" רוברטס CB DSO MC (באנגלית: John Hamilton "Ham" Roberts; 21 בדצמבר 1891 – 17 בדצמבר 1962) היה קצין תותחנים קנדי ומייג'ור גנרל.
ביוגרפיה
משנת 1939 פיקד על רגימנט השדה ה-1, RCA, בצפון צרפת, ושירת בתפקיד זה כשהגרמנים החלו בקרב על צרפת במאי 1940. רוברטס הצליח להציל את תותחי הגדוד שלו בעת שהתפנה מברסט שבברטאן במהלך הניסיון שלא הצליח להקים כוח משלוח בריטי שני בצרפת לאחר הפינוי בדנקרק. מאוחר יותר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה הקנדית השנייה בשנת 1941.
רוברטס מונה לאחראי על כוחות הקרקע בפשיטה על דייפ, ב-19 באוגוסט 1942. מפקדת הפיקוד שלו הייתה על סיפון HMS קלפה, ובשל תקשורת לקויה לא היה לו מושג כיצד מתנהלים חייליו, עד שקראו להנחית כלי שיט לפינוי מיידי. רוברטס ספג ביקורת על ששלח את חיילי העתודה שלו שלא לצורך (Les Fusiliers Mont-Royal) והגדיל את ההרוגים מבלי משים. שישה חודשים לאחר מכן הוא פוטר מתפקידו, בשל הופעתו הבלתי ראויה במהלך משחק מלחמה שנקרא מבצע ספרטני במרץ 1943. הגנרל הארי קריראר נזף ברוברטס על התיאום הלקוי בין הארטילריה של הדיוויזיה השנייה לחיל הרגלים במהלך מבצע משחקי מלחמה ספרטניים, וכי רוברטס לא הצליח לחפור עמדות לאחר שתפס ראש גשר למרות שהיה לו מספיק זמן לעשות זאת. לאחר מבצע ספרטאן, רוברטס נחשב כבלתי כשיר להחזיק בפיקוד קרבי. הוא נשלח ליחידות תגבורת בפיקוד בבריטניה ולא קיבל תפקידים מבצעיים נוספים. מאוחר יותר פרש לאיי התעלה שם נפטר ב-17 בדצמבר 1962.
ז'ראר מורו
ז'ראר אלבר מורו (בצרפתית: Gérard Albert Mourou, נולד ב-22 ביוני 1944) הוא מדען צרפתי וחלוץ במחקר תחומי הנדסת החשמל והלייזר, וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2018, יחד עם דונה סטריקלנד וארתור אשקין. מורו וסטריקלנד קיבלו את הפרס עבור פיתוח טכנולוגיה לייצור הבזקים חזקים מאוד וקצרים מאוד של אור לייזר.
קריירה
לאחר שקיבל תואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת פייר ומארי קירי בפריז ב-1973, הוביל קבוצת מחקר שעסקה בטכנולוגיית לייזר מהירות במעבדה לאופטיקה יישומית בבית הספר הגבוה לטכנולוגיות מתקדמות בפריז (ENSTA). מאוחר יותר, בין השנים 2005 עד 2009, ניהל את המעבדה.
ב-1977 עבר מורו לארצות הברית והתמנה לפרופסור באוניברסיטת רוצ'סטר במדינת ניו יורק. בעבודה משותפת עם מי שהייתה אז תלמידתו, דונה סטריקלנד, ביצעו השניים את המחקר שהוביל להמצאת טכנולוגיית ה-CPA וזיכה אותם בפרס נובל. מחקר זה היה נושא עבודת הדוקטורט של סטריקלנד. ב-1990 ייסד מורו את מרכז המחקר לטכנולוגיות לייזר סופר-מהירות באוניברסיטת מישיגן.
כיום מורו הוא פרופסור באקול פוליטקניק בפריז, וכן פרופסור אמריטוס באוניברסיטת מישיגן.
פרס נובל
פרס נובל הוענק לסטריקלנד ומורו על פיתוח שיטה לייצר הבזקי אור קצרים וחזקים מאוד.
סטריקלנד ומורו השתמשו בשריג צפוף, הפועל באופן דומה למנסרת אור. קרן הלייזר המהירה מייצרת הבזק קצר שפוגע בשריג ומתפזר. ההבזק המפוזר ממוקד פחות ואפשר להעביר את חלקיו דרך מגברי אור בלי להרוס אותם. אחרי שההבזק המפוזר עובר דרך המגברים הוא פוגע בשריג נוסף, ורכיביו משתלבים בחזרה ההבזק המורכב חזק ביותר, אבל למשך פרקי זמן קצרים מאוד, כאמור - שברירי שניות בלבד.
מערכות מבוססות CPA מאפשרות פיתוח מכשירים רפואיים להקרנות ודימות. כבר כיום ניתוחי עיניים לתיקון ראייה (LASIK) משתמשים בקרני לייזר מהירות מבוססות CPA.
טכנולוגיית CPA מאפשרת גם לחקור את תנועתם של אלקטרונים סביב אטומים ואת הדינמיקה של יצירת קשרים כימיים. הבזקי לייזר חזקים עשויים לסייע לבניית דור חדש של מאיצי חלקיקים שיחליפו את התכנון המסורתי של מאיצים באורך עשרות קילומטרים בהתקנים קטנים הרבה יותר
ג'ייקוב ריס
ג'ייקוב אוגוסט ריס (Jacob August Riis; 3 במאי 1849 – 26 במאי 1914) היה רפורמטור חברתי, עיתונאי וצלם תיעודי אמריקאי-דני. כמו כן, הוא נחשב מאבות הצילום ומחלוצי הצילום באמצעות פלאש.
שמורת חלמוניות ירוחם
שְׁמוּרַת חֶלְמוֹנִית יְרֹחָם ממוקמת ברכס ירוחם שבהר הנגב, מדרום-מערב ליישוב ירוחם. היא הוכרזה כשמורת טבע בשנת 2014.
בשמורה קיימים מיני צמחים נוספים, ערבתיים ומדבריים, וכן מצויים בה בעלי חיים שונים וביניהם דורבנים ושפני סלע.
מרבית שטח השמורה כלול בשטח אש צבאי.
הווארד
{{פירושונים| אישים:
אחר:
מועדון סיירה
מועדון סיירה (באנגלית: Sierra Club) הוא ארגון איכות סביבה שורשי בארצות הברית. הוא נוסד ב-28 במאי 1892 בסן פרנסיסקו על ידי חוקר הטבע ואיש שימור הטבע והסביבה הסקוטי ג'ון מיור, שהיה נשיאו הראשון של הארגון.
המועדון הוא אחד מארגוני השימור הגדולים ביותר בעולם, ועוסק כיום בשידול של פוליטיקאים לקידום מדיניות ירוקה. בין המטרות שמנסה המועדון לקדם: שימוש באנרגיה מתחדשת, מלחמה בהתחממות העולמית, והפסקת השימוש בפחם. המועדון ידוע בכך שהוא תומך בפוליטיקאים הקרובים לדעותיו, ובמקרים רבים מבקשים מועמדים בבחירות המקומיות את תמיכתו במועמדותם. הוא תומך בדרך כלל במועמדים ליברליים בבחירות.
למועדון סיירה מעל למיליון חברים בסניפים המפוזרים בכל רחבי ארצות הברית, ומועדון סיירה קנדה מסונף אליו. המועדון מאורגן הן ברמה הארצית והן ברמה המקומית. המועדון מחולק לסניפים גדולים המייצגים שטחים גאוגרפיים גדולים, שבחלקם עשרות אלפי חברים. סניפים אלו מחולקים לקבוצות אזוריות, לקבוצות לנושאים מיוחדים, לוועדות ול"כוחות משימה". בעוד פעילות רבה מתואמת ברמה המקומית, המועדון הוא ארגון מאוחד. החלטות שהתקבלו ברמה הארצית עדיפות על החלטות מקומיות.
בנוסף לפעילות הפוליטית מארגן מועדון סיירה פעילויות נופש בטבע, והיה בעבר הארגון הבולט ביותר בתחום טיפוס הרים וטיפוס מצוקים בארצות הברית. חברי מועדון סיירה היו חלוצים בפיתוח "המערכת העשרונית של יוסמיטי" של טיפוס, והיו אחראים במידה רבה להתפתחות המוקדמת של טיפוס סלעים. חלק ניכר מפעילות זו התרחשה ברכס סיירה נבדה שעל שמו קרוי המועדון. מועדון סיירה אינו קובע תקנים לטיפוס הרים, אך הוא מארגן מדי פעם לחברים קורסים לאזורי טבע בראשיתיים, טיולים, ומבצעי טיפוס הרים.
משימה
המשימה המוגדרת של מועדון סיירה היא:.
ארגון
מועדון סיירה מנוהל בידי דירקטוריון שבו חברים 15 מתנדבים. מדי שנה נבחרים חמישה חברי דירקטוריון לתקופה של שלוש שנים, וכל חברי המועדון זכאים להשתתף בבחירת חברי הדירקטוריון. הנשיא נבחר מדי שנה על ידי הדירקטוריון מבין חבריו והוא מקבל מלגה קטנה. המנהל הכללי אחראי לניהול הפעילות השוטפת של הארגון והוא מקבל משכורת מהארגון. ב-20 בינואר 2010 הודיע המועדון שהמנהל הכללי החדש שלו הוא מייקל ברון (Michael Brune), לשעבר מרשת הפעולה למען יערות הגשם (Rainforest Action Network). ברון החליף בתפקיד את קרל פופ (Carl Pope) שהמשיך בתפקיד היושב ראש עד שפרש בנובמבר 2011.
על מנת להצטרף למועדון נדרש כל חבר לתרום תרומה חודשית על פי בחירתו החל מסכום מינימלי. נכון ל-2013 היו במועדון 1.4 מיליון חברים. כל חברי המועדון משויכים לסניפים (בדרך כלל ברמת מדינה, למעט קליפורניה) ולקבוצות מקומיות. במדינת קליפורניה יש 14 סניפים. לטיפול בנושאים ספציפיים מוקמים יחידות, ועדות וכוחות משימה הפועלים ברמה הלאומית או המקומית. מדיניויות נקבעות ברמה הרלוונטית, אבל לכל נושא יש למועדון מדיניות אחת בלבד.
בנוסף לחברים הפועלים במועדון כמתנדבים יש לארגון כ-500 מקבלי שכר. מרביתם עובדים במטה הלאומי בסן פרנסיסקו, וחלקם עובדים במשרד השדולה בוושינגטון ובמספר משרדים אזוריים או ברמת מדינה.
הקמה
העיתונאי רוברט אנדרווד ג'ונסון (Robert Underwood Johnson) עבד יחד עם ג'ון מיור על מסע תעמולה מוצלח במטרה ליצור את הפארק הלאומי יוסמיטי על שטח גדול בהרבה מהפארק המדינתי שהוקם במקום ב-1864. מסע התעמולה זכה להצלחה, והפארק הוקם ב-1890, הפארק הלאומי השני אחרי הפארק הלאומי ילוסטון שהוקם ב-1872. כבר ב-1889 עודד ג'ונסון את מיור ליצור "אגודה" שתעזור להגן על רכס הרי הסיירה נבדה, ופגישות מקדימות נערכו על מנת לתכנן את הארגון. בין המשתתפים בשלב התכנון המוקדם היו האמן ויליאם קיית (William Keith; 1911-1838), הגאולוג ג'וזף לה קונטה (1901-1823) והאיכתיולוג דייוויד סטאר ג'ורדן (David Starr Jordan; 1931-1851).
במאי 1892 עזרה קבוצה של פרופסורים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוניברסיטת סטנפורד למיור ולעורך הדין וורן אולני (Warren Olney) לייסד את הארגון החדש שהתבסס כמודל על הארגון הוותיק יותר, מועדון הרי האפלצ'ים שפעל במזרח ארצות הברית. 182 החברים הראשונים שהצטרפו לאמנת מועדון סיירה בחרו במיור לנשיא הארגון, משרה בה החזיק עד מותו ב-1914.
בין המטרות הראשונות של המועדון היו לכונן את הפארקים הלאומיים: גליישר והר ריינייר, לשכנע את בית הנבחרים של קליפורניה להעניק את עמק יוסמיטי לממשל הפדרלי של ארצות הברית, ולהציל את עצי הסקוויה שעל חופי קליפורניה.
מיור נלווה לנשיא תאודור רוזוולט בסיורו ביוסמיטי ב-1903, ושנתיים אחר כך העביר בית הנבחרים של קליפורניה את עמק יוסמיטי ואת חורשת מריפוסה (Mariposa Grove) לממשל הפדרלי.
מחלוקת הץ' הצ'י
בעשור הראשון של המאה ה-20 היה מועדון סיירה מעורב במחלוקת המפורסמת שנתגלעה בין שומרי איכות הסביבה לבין אלו שתמכו בניהול משאבי הסביבה לגבי הקמת מאגר הץ' הצ'י (Hetch Hetchy Reservoir). העיר סן פרנסיסקו סבלה במשך שנים משירות גרוע שניתן על ידי חברת מים בבעלות פרטית שדרשה מחירים גבוהים. ראש העיר ג'יימס פילן (James D. Phelan) שאף להקים חברת מים בבעלות העירייה. הוא החיה תוכנית ישנה לסכור את עמק הץ' הצ'י. הקש ששבר את גב הגמל היה הכישלון של חברת המים הפרטית לספק מספיק מים על מנת להילחם בשריפות שהחריבו את רוב העיר בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906).
גיפורד פינצ'ו, שעמד בראשות שירות היערות של ארצות הברית שניהל אז את הפארקים הלאומיים, תמך בהקמת סכר הץ' הצ'י. מיור עתר לידידו הנשיא רוזוולט, שלא יכול היה להתחייב כנגד הסכר, בהתחשב בפופולריות של רעיון הסכר בקרב תושבי סן פרנסיסקו (במשאל עם שנערך ב-1908 היה רוב מכריע, מעל ל-85%, בעד הסכר וחברת מים עירונית). מיור ועורך הדין ויליאם אדוארד קולבי (William Edward Colby 1964-1875) החלו במערכת תעמולה כנגד הסכר כשהם זוכים לתמיכה של שומרי איכות הסביבה ממזרח המדינה. בבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1912 נבחר וודרו וילסון, בין השאר הודות לתמיכה מסיבית של תושבי סן פרנסיסקו שזכו לתומך בדרישתם בבית הלבן.
החוק להקמת סכר הץ' הצ'י עבר בקונגרס ב-1913, ובכך הפסיד מועדון סיירה בפעם הראשונה במאבק חשוב. כפעולת תגמול תמך המועדון ביצירת שירות הפארקים הלאומיים ב-1916, שהוציאה מידי שירות היערות את הפיקוח על הפארקים. כמנהל הראשון של השירות החדש נבחר סטיבן מאתר (Stephen Tyng Mather; 1930-1867), חבר המועדון משיקגו וממתנגדי סכר הץ' הצ'י.
שנות ה-20, ה-30 וה-40
במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פעל מועדון סיירה בעיקר כארגון שהעניק שירותי נופש ושירותים חברתיים לחברי המועדון, ארגן טיולים בטבע, שיפר שבילי הליכה, ובנה בקתות נופש בהרי הסיירה נבדה. פעילות שתדלנית כללה מאמץ ממושך להרחיב את הפארק הלאומי סקוויה (מטרה שהושגה ב-1926) ועבודה שנמשכה שלושה עשורים להגן ולשמר את הפארק הלאומי קינגס קניון (הוקם ב-1940). ההיסטוריון סטיבן פוקס ציין "בשנות ה-30 היו מרבית שלושת אלפים חברי המועדון רפובליקנים בגיל העמידה".
הניו דיל גרם לרבים משומרי איכות הסביבה להצטרף לדמוקרטים, ורבים מהדמוקרטים הצטרפו לשורות שומרי איכות הסביבה. בין המנהיגים שהחיו מחדש את מועדון סיירה לאחר מלחמת העולם השנייה היו עורכי הדין ריצ'רד לאונרד (Richard Manning Leonard; 1993-1908) ובסטור רובינזון (Bestor Robinson; 1987-1898), צלם הטבע אנסל אדמס ודייוויד ברואר (David Brower; 2000-1912), לעתיד מנכ"ל המועדון.
ברואר היה בן 21 כשפגש את אדמס בעת שטייל בשביל בהרי הסיירה נבדה ב-1933. אדמס נתן את חסותו לקבלת ברואר כחבר במועדון מאוחר יותר באותה שנה, והוא צורף למערכת כתב העת "עלון מועדון סיירה" (Sierra Club Bulletin) ב-1935. לאחר מלחמת העולם השנייה חזר ברואר למשרתו בהוצאה לאור של אוניברסיטת קליפורניה, ומונה לעורך הראשי של "עלון מועדון סיירה" ב-1946.
ארגון לאומי
ב-1950 היו במועדון סיירה כ-7,000 חברים, מרביתם בחוף המערבי. באותה שנה הוקם הסניף האטלנטי של הארגון, הסניף הראשון מחוץ לגבולות קליפורניה. דירקטוריון פעיל שהורכב ממתנדבים הפעיל את הארגון, כשהוא נעזר בצוות פקידים מצומצם. ברואר מונה למנכ"ל הראשון ב-1952, והמועדון החל להשיג את ארגוני שימור הסביבה הגדולים דוגמת חברת אודובון הלאומית (National Audubon Society), הפדרציה הלאומית לחיות הבר (National Wildlife Federation), חברת אזורי הטבע הבראשיתי (The Wilderness Society) וליגת אייזק וולטון (Izaak Walton League) שהפעילו סגל מקצועי במשך שנים רבות.
בשנות ה-50 זכה מועדון סיירה לתהודה לאומית במאבקו כנגד צמד הסכרים המתוכננים על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית על הנהר גרין, היובל העיקרי של חלקו העליון של נהר הקולורדו: בפארק אקו (Echo Park) ובהר ספליט (Split Mountain). שני הסכרים היו עתידים להציף יותר מ-180 קילומטרים של קניונים באזור המונומנט הלאומי דינוזאור (Dinosaur National Monument) במדינת יוטה המוגן על ידי הממשל הפדרלי על פי החלטת נשיא ארצות הברית. ברואר הוביל את המאבק כשהוא נסמך על תמיכתם של ארגוני שימור הסביבה האחרים. הרקע של ברואר בעולם הדפוס הוכח כמכריע. בעזרת של המו"ל אלפרד קנופף (Alfred Abraham Knopf, Jr. 2009-1918), הבעלים של הוצאת קנופף (כיום בבעלות רנדום האוס) ותומך נלהב בשימור הטבע, יצא לאור במהירות הספר "זהו דינוזאור" (This Is Dinosaur), שנערך על ידי הסופר וולאס סטגנר (Wallace Earle Stegner; 1993-1909) ובו פרקים שנכתבו על ידי ברואר, קנופף ואחרים ותמונות מהאתר. הספר נשלח לכל אחד מחברי הקונגרס בתוספת איור של עמק הץ' הצ'י המוריק לפני הקמת הסכר ותמונות עדכניות מחופו הבוצי המכוער. בעקבות פעילותם של שתדלני מועדון סיירה הוסר אתר פארק אקו מחוק מיזם אגירת מי נהר הקולורדו כפי שאושר ב-1956. ניצחונו של מועדון סיירה במאבק נגד סכר פארק אקו גרם להכפלת מספר החברים במועדון.
עם זאת, ההסרה הושגה תוך הסכמה של לשכת הטיוב שלא לבנות שני סכרים אלו בתנאי שתוכל להקים את הסכרים האחרים המוצעים במסגרת המיזם, בנקיק פליימינג (Flaming Gorge Dam) ובקניון גלן מבלי שתהיה התנגדות לסכרים אלו. בפועל תמכו ברואר ומועדון סיירה בהרחבת הסכר בקניון גלן על מנת להוסיף למאגר את המים שהיו אמורים להיות מאחורי הסכר בפארק אקו. הדבר היחיד ממנו חששו שוחרי איכות הסביבה לגבי סכר קניון גלן היה שגובה פני המים במאגר המתוכנן אמור היה להציף את המונומנט הלאומי ריינבו ברידג' (Rainbow Bridge National Monument). ברואר שלא טייל בקניון גלן קודם להסכם הפשרה, התחרט אחרי שביקר במקום כשעבודות הקמת הסכר כבר עמדו להסתיים ותיאר זאת "כשגיאה הגרועה ביותר של הקריירה שלי" ו"החטא הגדול ביותר שביצעתי".
ההדים מפרשת פארק אקו הפכו את מועדון סיירה לארגון שימור סביבה לאומי, ותומכי שימור הסביבה החלו ליטול יוזמה במאבקים בתוכניות פיתוח של אזורי הבר. החל מ-1949 ארגן המועדון יחד עם חברת אזורי הבר כנסים הדו-שנתיים בשם "כנס אזורי הטבע הבראשיתי" (Wilderness Conference) שהיו כוח מניע חשוב במסע התעמולה שהוביל לחקיקת חוק אזורי הטבע הבראשיתי (Wilderness Act) ב-1964.
סדרת ספרים
ב-1960 יזם ברואר הוצאה לאור של סדרת ספרים בפורמט גדול שכותרתה "זו היא האדמה האמריקנית" (This Is the American Earth), וב-1962 סדרה נוספת שכותרתה "שימור העולם הוא באזורי הבר" (In Wildness Is the Preservation of the World) עם תמונות צבע מרהיבות מעשה ידיו של אליוט פורטר (Eliot Furness Porter; 1990-1901). ספרי מתנה מהודרים אלו שהודפסו באמצעות חטיבת ספרי מועדון סיירה, הכירו לציבור נרחב את מועדון סיירה. בארבע השנים הראשונות נמכרו כ-50,000 עותקים והמכירות עלו על 10 מיליון דולר. ברואר החל להדפיס שני כותרים חדשים בפורמט של ספרי מתנה כל שנה, אבל לא כולם זכו להצלחה של "שימור העולם". אף שהספרים היו הצלחה בכך שהביאו את מועדון סיירה ואת נושא שימור אזורי הבר לידיעת הציבור האמריקני, הם גרמו הפסד כספי לארגון, כ-60,000 דולר מדי שנה לאחר 1964. הניהול הכספי של הארגון הפך לנושא למחלוקת בין הדירקטוריון של הארגון לבין ברואר.
מערכת הגרנד קניון
מסע הצלב המפורסם ביותר של מועדון סיירה בשנות ה-60 היה במאמץ לעצור את התוכנית של לשכת הטיוב לבנות שני סכרים שהיו אמורים להציף חלקים מהגרנד קניון במסגרת מיזם המכונה Pacific Southwest Water Plan (תוכנית המים של דרום מערב הפסיפיק). המועדון פרסם מודעה על פני עמוד שלם בניו יורק טיימס ובוושינגטון פוסט ב-1966 בכותרת "הפעם הם רוצים להציף את הגרנד קניון" ושאל "האם אנו צריכים להציף את הקפלה הסיסטינית על מנת שהתיירים יתקרבו לתקרה?" המודעות יצרו גל של מכתבי מחאה לקונגרס, והמריצו את מס ההכנסה האמריקני, ה-IRS, להודיע על השעיית ההגדרה של מועדון סיירה כמוסד ללא כוונת רווח שהתרומות לו פטורות ממס (במינוח של מס ההכנסה האמריקני ארגון מסוג (c)(3)501) עד תום החקירה בעניינו. דירקטוריון הארגון נקט אמצעי זהירות כנגד צעד כזה כשהקים את "קרן מועדון סיירה" כארגון מסוג (c)(3) ב-1960 לשם קבלת מענקים ותרומות לפעילות חינוך ופעולות שאינן קשורות בשתדלנות. למרות זאת, הייתה ירידה בתרומות למועדון, שהחמירו את הגרעון התפעולי השנתי. החברות בארגון לעומת זאת טיפסה בחדות בתגובה לחקירה על תוקף הגדרת המיסוי של המועדון על ידי ה-IRS מ-30,000 ב-1965 ל-57,000 ב-1967 ו-75,000 ב-1969.
ההתנגדות הציבורית למיזם עצרה את התוכנית לבנות סכרים בגרנד קניון. המטרה העיקרית של סכרים אלו הייתה הפקת חשמל, ומכיוון שהתוכנית נפלה היה צריך למצוא מקור אחר לחשמל. ההחלטה נפלה על הקמת תחנת כוח פחמית בשמורת הנאוואחו בסמוך לעיירה פייג' (Navajo Generating Station). הפעילות הציבורית הנוכחית של מועדון סיירה היא כנגד השימוש בפחם משום היותו מזהם ובגלל פליטת גזי החממה. באופן אירוני, דווקא פעילות הארגון בשנות ה-60 הגבירה במקרה זה את השימוש בפחם.
סוף תקופת ברואר
למרות הצלחת המועדון בעצירת התוכניות לסכור את הגרנד קניון והמעבר ממעמד של ארגון במעמד 501(c)(3) למעמד 501(c)(4) שמשמעו שתרומות שניתנות למועדון אינן פטורות ממס, גברה המתיחות בין הדירקטוריון לבין ברואר על דרך טיפולו בכספי המועדון. הגירעון השנתי של המועדון צמח מ-100,000 דולר ב-1967 ו-1968 לכ-200,000 דולר ב-1969. עימות נוסף התרחש בנוגע למדיניות של המועדון כלפי תחנת הכוח הגרעינית שחברת החשמל והגז הפסיפית (Pacific Gas and Electric בראשי תיבות PG&E) תכננה לבנות בקניון דיאבלו בסמוך לעיר סן לואיס אוביספו בקליפורניה. על אף שהמועדון שיחק תפקיד ראשי בעצירת התוכנית של PG&E לבניית תחנת כוח גרעינית בבודגה ביי (Bodega Bay) בתחילת שנות ה-60, במקרה ההוא ההתנגדות לתחנה נבעה מהשפעתה על הסביבה ומסכנת רעידות אדמה בשל הקרבה להעתק סן אנדראס, ולא מהתנגדות לשימוש באנרגיה גרעינית. בתגובה להעתקת תחנת הכוח מהאתר בחולות ניפומו (Nipomo Dunes) שבו הייתה פגיעה בסביבה לקניון דיאבלו, הצביע הדירקטוריון לתמוך בתוכנית של PG&E להקמת התחנה באתר זה. משאל בין חברי המועדון ב-1967 תמך בהחלטת הדירקטוריון, אבל ברואר הגיע למסקנה שתחנת כוח גרעינית בכל מקום שהוא היא שגיאה, והוא ביטא בעל פה את התנגדותו לתחנת הכוח בניגוד לעמדה הרשמית של המועדון. הקיטוב שחל בין הסיעות של חברי המועדון התומכות והמתנגדות לברואר הגיע לידי ביטוי בבחירות השנתיות לדירקטוריון. תומכי ברואר השיגו רוב בבחירות של 1968, אבל בבחירות של אפריל 1969 השתייכו כל חמשת חברי הדירקטוריון החדשים לסיעה שהתנגדה לברואר. אנסל אדמס והנשיא ריצ'רד לאונרד, שניים מידידיו הקרובים ביותר בדירקטוריון הובילו את ההתנגדות לברואר, כשהם מאשימים אותו בפזיזות בטיפול בכספי המועדון ובאי-ציות להחלטות הדירקטוריון וקראו לפיטוריו כמנהל כללי. הדירקטוריון הצביע עשרה כנגד חמישה לקבל את התפטרותו של ברואר. בסופו של דבר התפייס ברואר עם המועדון ונבחר כחבר דירקטוריון לתקופה שבין 1983 ל-1988 ושוב בין 1995 ל-2000, שבה התפטר על רקע חילוקי דעות על דרכו של המועדון, כמה חודשים לפני מותו.
השנים בהן נוהל המועדון על ידי מקלוסקי
מייקל מקלוסקי (Michael McCloskey), שנשכר על ידי ברואר ב-1961 כנציג הראשון של המועדון מצפון-מערב ארצות הברית, היה למנהל הכללי השני של המועדון ב-1969. כמנהלן הבקי בפרטים, הקים מקלוסקי את מחלקת השימור של המועדון ב-1965 והוביל את המערכה להצלת הגרנד קניון והקמת הפארקים הלאומיים מערכת הפארקים רדווד והפארק הלאומי צפון רכס קסקייד. במהלך שנות ה-70 הוביל מקלוסקי את פעילות המועדון בנושא חקיקה – שימור האדמות באלסקה ושטחי הבר במזרח, ובתמיכה באג'נדה החדשה של איכות הסביבה: חוק הפיקוח על חומרים רעילים (Toxic Substances Control Act) של 1978, הנספחים לחוק האוויר הנקי (Clean Air Act) וחוק הפיקוח והטיוב על הכרייה החשופה (Surface Mining Control and Reclamation Act) ב-1977, שעברו בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר. מועדון סיירה תמך לראשונה במועמדות לנשיאות ב-1984 שהודיע על תמיכתו בניסיון של וולטר מונדייל שנכשל להדיח את רונלד רייגן. מקלוסקי התפטר מתפקיד המנהל הכללי ב-1985 לאחר ששירת בתפקיד 16.5 שנים (תקופה זהה לתקופה שבה ניהל ברואר את הארגון), וקיבל את התואר יושב ראש, כשהוא הפך לאסטרטג הבכיר של המועדון והקדיש את זמנו למדיניות שימור במקום לתכנון תקציב ומנהל שוטף. לאחר תקופה בת שנתיים שבה ניהל את הארגון דאגלס וילר (Douglas Wheeler) שהרקע הרפובליקני שלו היה לצנינים בעיני החברים הליברלים של המועדון, שכר המועדון את מייקל פישר (Michael Fischer), לשעבר מנהל ועדת החופים של קליפורניה (California Coastal Commission), ארגון שהוא חלק מממשל קליפורניה ותפקידו להגן על חופי המדינה, ששירת כמנהל כללי מ-1987 ועד 1992. קרל פופ (Carl Pope), לשעבר מנהל מחלקת החקיקה של המועדון, מונה למנהל כללי ב-1992. ב-2010 הוחלף על ידי מייקל ברון.
שתדלנות בתוך המועדון
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הקימו קבוצה של כ-2,000 חברים במועדון ארגון פנימי המכונה "הסייראנים של ג'ון מיור" (John Muir Sierrans בראשי תיבות JMS) שנועד לקדם שינויים בעמדות המועדון. הם תבעו לקבוע מדיניות שתדרוש שלא יורשה בכלל לחטוב עצים באדמות הציבוריות, וכמה שנים אחר-כך לדרוש להוציא מכלל שימוש את סכר קניון גלן. JMS הצליח לשנות את עמדת המועדון בשני נושאים אלו.
המאה ה-21
בספטמבר 2005 ערך מועדון סיירה את הכנס "פסגת סיירה" (Sierra Summit) הראשונה בסן פרנסיסקו. קרוב ל-1,000 מתנדבים מכל רחבי ארצות הברית, שנבחרו על ידי הסניפים והקבוצות שלהם שימשו צירים לכנס; בכנס השתתפו גם חברים שלא נבחרו כצירים. במסגרת הכנס נערכו סמינרים והוצגו תערוכות בנושאי איכות הסביבה העכשוויים והוצגו טכניקות לאקטיביזם יעיל יותר. נואמים בולטים בכנס היו אל גור, ביל מאהר, רוברט קנדי ג'וניור ואריאנה הפינגטון.
ב-2008 תמך מועדון סיירה במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, על בסיס "הישגיו הבולטים בתמיכה באוויר נקי, ההגנה על אזורי הביצות, ובאנרגיה נקייה".
בינואר 2013 הודיע מייקל ברון, המנהל הכללי שמועדון סיירה ישתתף באופן רשמי לראשונה מאז שהוקם ארגון לפני 120 שנים במרי אזרחי כחלק מהמחאה הנמשכת הקוראת לממשל נשיא אובמה לדחות את בניית צינור הנפט מחולות הזפת של קנדה המכונה Keystone XL. כשהוא מצהיר "אנו צופים כיצד מול עינינו הולך ומתפתח משבר עולמי, ולעמוד מהצד ולתת לו להתרחש – אף שאנו יודעים כיצד לעצור אותו – יהיה בלתי מצפוני". ב-13 בפברואר 2013 נעצר מייקל ברון יחד עם עוד 48 איש, שכללו את ג'וליאן בונד (Julian Bond) מנהיג זכויות האזרח, ואת ג'יימס הנסן (James Hansen) מדען האקלים של נאס"א.
סיורים
ב-1901 ארגן וילאם קולבי את הסיור הראשון של מועדון סיירה לעמק יוסמיטי. את הסיורים השנתיים שנמשכו בתחילה ארבעה שבועות וכונו "טיולים גבוהים" (High Trips) הובילו מטפסי הרים מנוסים (כמה מהם חברי דירקטוריון של מועדון סיירה). בסיורים רבים תועדו לראשונה טיפוס על פסגות שונות בהרי סיירה נבדה. חברי מועדון סיירה היו מטפסי מצוקים נלהבים והיו חלוצים בענף ספורט זה. ב-1911 נוסד הסניף הראשון, אנג'לס, והוא החל מיד לארגן סיורים מקומיים להרים המקיפים את לוס אנג'לס וברחבי המערב. במלחמת העולם השנייה הצטרפו רבים מהמדריכים של מועדון סיירה לדיוויזיה ההררית העשירית, כשהם מביאים למאמץ המלחמתי את מומחיותם בטיפוס הרים. בהם היה גם דייוויד ברואר שניהל את תוכנית הטיולים הגבוהים מ-1947 עד 1954, כאשר שירת כרב-סרן במילואים.
הטיולים הגבוהים שבהם השתתפו למעלה ממאה מטיילים ואנשי צוות פינו כיום את מקומם לסיורים רבים קטנים יותר המתנהלים ברחבי ארצות הברית ומחוץ לה. תוכנית הסיורים הלאומית כוללת מאות סיורים, מרביתם נמשכים בין ארבעה לעשרה ימים. הסניפים המקומיים והקבוצות יוזמים אלפי סיורים קצרים יותר באזורם ומעבר לו (בדרך כלל סיורים רגליים בחיק הטבע, אבל גם רכיבה על אופניים, סקי למרחקים וכולי). עבור ילדים מקבוצות המגיעות מהערים הגדולות המכירים רק את הנוף האורבני חושפים הסיורים לראשונה את אזורי הבר.
ניהול קרקעות
כמה מחברי מועדון סיירה האיצו במועדון להפגין עמדה אמיצה יותר בתמיכה בהגנה על היערות הלאומיים של ארצות הברית ואדמות ציבור אחרות שבבעלות הממשל הפדרלי. לדוגמה, ב-2002 נמתחה ביקורת על ההצטרפות של המועדון ל"חברת אזורי בר" בהסכמה לפשרה שאפשרה כריתת עצים בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית.
סוגיות גרעיניות
מועדון סיירה מתנגד לבניית כורים גרעיניים המבוססים על ביקוע גרעיני, עד שסיכוני הבטיחות שבטבע הטכנולוגיה יטופלו באמצעות מדיניות שימור פוליטית ויוקמו סוכנויות פיקוח לאכוף מדיניות זו.
מדיניות מועדון סיירה כלפי מקורות אנרגיה שהתקבלה ב-2006 ועברה שינוי בפעם האחרונה ב-2011 מתעלמת משאלת היחס להיתוך גרעיני. התנגדות מוקדמת להיתוך, בשל האפשרות שתהליך יגרום לפליטת טריטיום - איזוטופ של מימן - לא נבחנה מחדש מאז 1986.
פחם
לדברי מועדון סיירה תחנות כוח הפועלות על פחם הן אחד ממקורות האנרגיה הגדולים ביותר והמלוכלכים ביותר של האומה האמריקנית, סיבה מרכזית למחלות במערכת הנשימה, והן אחראיות למעל ל-40% מפליטת פחמן דו-חמצני. לטענת המועדון קיימות חלופות זמינות לפחם. דו"ח ביוזמת מועדון סיירה שיצא לאור ב-2009 הגיע למסקנה שהעלויות הכרוכות בכריית פחם באזור אפלצ'יה שבצפון מזרח ארצות הברית גדולות פי חמישה מהתועלות הכלכלית לאזור. לסיכום טען הדו"ח שלטובתם עדיף לתושבים באזורי כריית הפחם לחדול מהתלות הכלכלית בפחם.
אנרגיה מתחדשת ונצילות אנרגיה
מועדון סיירה ממליץ על השקעה באנרגיית רוח, באנרגיה סולארית ובסוגי אחרים של אנרגיה מתחדשת, כמו גם שינוי מבני בשוק האנרגיה שיעדיף חדשנות, יצירה של משרות ירוקות והתייעלות אנרגטית.
הגנת הנהרות
אחת המטרות ההיסטוריות של מועדון סיירה הייתה התנגדות לסכרים שחברי המועדון העריכו שהם מיותרים. בתחילת המאה ה-20 נאבק הארגון כנגד סכירת והצפת עמק הץ' הצ'י בפארק הלאומי יוסמיטי. למרות שתדלנות זו אישר הקונגרס את בניית סכר אושונסי (O'Shaughnessy Dam) על נהר הטואולומי (Tuolumne River). מועדון סיירה ממשיך לפעול לסילוק הסכר, כשהוא טוען שניתן לענות על צורכי המים של סן פרנסיסקו באמצעות תכנון מחודש של מאגר דון פדרו במורד הנהר.
הברית הכחולה-ירוקה
ביוני 2006 הודיע מועדון סיירה על הקמת הברית הכחולה-ירוקה יחד עם האיגוד המקצועי של פועלי הפלדה (United Steelworkers), האיגוד המקצועי הגדול ביותר של עובדי תעשייה בצפון-אמריקה. מטרת השותפות לקדם אג'נדה של מדיניות ציבורית משותפת המיישבת בין הצורך של העובדים בקבלת משרות טובות ושמירה עליהן, והצורך של האנושות בסביבה נקייה יותר ובעולם בטוח יותר.
הגבלת הילודה והגירה
כמה מהמבקרים של מועדון סיירה טוענים שעמדות המועדון לגבי הגבלת הילודה ומאמצי כמה מחברי המועדון להגביל את ההגירה הם המשך של תנועת האאוגניקה.
ב-1969 הדפיס מועדון סיירה את ספרו של פול ארליך (Paul Ralph Ehrlich, נולד 1932), "פצצת האוכלוסין" (The Population Bomb), שבו כתב שגידול האוכלוסין אחראי לפגיעה בסביבה והמליץ על אמצעי כפייה כדי לצמצם גידול זה. כמה מהמבקרים טענו שהספר ניחן ב"ממד גזעני" במסורת של תנועת האאוגניקה, וכי הספר "חזר על מרבית קינות ירמיהו של הנרי פיירפילד אוסבורן (Henry Fairfield Osborn; 1935-1837)".
ג'ון טנטון (John Tanton), היושב ראש לשעבר של ועדת האוכלוסין הלאומית של מועדון סיירה והנשיא לשעבר של העמותה "אפס גידול אוכלוסין" (Zero Population Growth), ייסד ב-1978 את הארגון פדרציה למען רפורמה בהגירה לאמריקה (Federation for American Immigration Reform בראשי תיבות FAIR) הפועל להקטנה משמעותית של ההגירה החוקית והבלתי-חוקית לארצות הברית.
במהלך שנות ה-80 ניסו כמה חברים במועדון סיירה, כולל אן ארליך (Anne Howland Ehrlich, נולדה ב-1933), אשתו של פול ארליך ושותפתו לספרים על התפוצצות אוכלוסין, לגרור את המועדון לשדה המוקשים של ההגירה לארצות הברית. עמדת המועדון הייתה שהתפוצצות אוכלוסין היא גורם משמעותי בפגיעה בסביבה. בהתאם, תמך המועדון בייצוב ובהפחתת האוכלוסייה בארצות הברית ובעולם. כמה חברים טענו שבפועל לא ניתן לייצב את האוכלוסייה בארצות הברית, כל שכן להפחיתה ברמות ההגירה דאז לארצות הברית. הם דחקו במועדון לתמוך בהפחתת ההגירה. המועדון התייחס בעבר לסוגיית "ההגירה ההמונית" וב-1988 הצהירו ועדת האוכלוסין וועדת תיאום השימור של הארגון שיש להגביל את ההגירה לארצות הברית, על מנת להשיג ייצוב של האוכלוסייה.
חברים אחרים במועדון חשבו כי נושא ההגירה רחוק מדי מהמשימה המרכזית של הארגון - הטיפול באיכות הסביבה – והביעו חשש שמעורבות בנושא תפגום ביכולת הפוליטית של הארגון לפעול למען מטרותיו האחרות. ב-1996 קיבל דירקטוריון הארגון דעות אלו והצביע בעד החלטה שקבעה שמועדון סיירה יהיה מעתה נייטרלי בסוגיות ההגירה.
החברים שתמכו בצמצום ההגירה ניסו להפוך החלטה זו באמצעות הסעיף בחוק עזר של מועדון סיירה המאפשר משאל עם. קבוצה זו התארגנה בשם "SUSPS",, שם שבמקורו היה ראשי תיבות של "סייראנים למען ייצוב אוכלוסיית ארצות הברית" ("Sierrans for U.S. Population Stabilization"), פירוש שם זה נאסר לשימוש לאחר שהמועדון התנגד לשימוש בשם "סייראנים" (Sierrans - כלומר חברי מועדון סיירה) המוגן כסימן מסחר רשום של המועדון. קבוצת SUSPS ובעלי בריתה הצליחו להשיג את מספר החתימות הנדרש על מנת לצרף את הנושא לבחירות הפנימיות במועדון באביב 1998. תוצאת המשאל בין חברי המועדון הייתה תמיכה בהחלטת הדירקטוריון שהמועדון לא ינקוט עמדה בנושא ההגירה ביחס של שלושה לשניים.
המחלוקת צפה על פני השטח שוב כאשר קבוצה של שלושה מתומכי צמצום ההגירה היו מועמדים לבחירות לדירקטוריון ב-2004, בניסיון להטות את עמדת המועדון מנייטרליות בנושא ההגירה, ולהשיב את העמדה הקודמת בנושא. קבוצות מחוץ למועדון, דוגמת המרכז המשפטי לדרום העני וMoveOn, התערבו בבחירות. מתוך שלושת המועמדים, שניים (פרנק מוריס ודייוויד פימנטל) היו חברי דירקטוריון הקבוצה המתנגדת להגירה "הברית המגוונת לאמריקה בת-קיימא" (Diversity Alliance for a Sustainable America) ושניים (פרנק מוריס וריצ'רד לם) היו חברי דירקטוריון או חברי צוות הייעוץ של "הפדרציה למען רפורמה בהגירה לאמריקה" (Federation for American Immigration Reform בראשי תיבות FAIR). שניהם גם החזיקו בעמדות ניהול בתוך הNAACP. מועמד רביעי, מוריס דיס מ"המרכז המשפטי לדרום העני" הוקיע את מועמדותם כניסיון "השתלטות עוינת" על ידי "פעילים מתנגדי הגירה רדיקליים". תומכי צמצום ההגירה זכו בבחירות ב-3% מקולות הבוחרים והמחלוקת שככה.
פרסים של מועדון סיירה
מדי שנה, מחלק מועדון סיירה סדרת פרסים ברמה לאומית. בין הפרסים:
רמי שבילי
אברהם (רמי) שבילי (1939 - 14 בנובמבר 2007) היה איש שירות הביטחון הכללי ששירת כראש אגף החקירות וראש מרחב צפון בארגון.
ביוגרפיה
שבילי נולד וגדל בנהלל, בנם של אסתר ויצחק שבילי. אביו היה מפקד תחנת משטרת נהלל ולאחר קום המדינה מפקד תחנת משטרת ישראל בעכו. שבילי ואחיו אלי גדלו כשהם נחשפים לתרבות ולשפה הערבית. הוא למד בתיכון בקריית חיים, בבית הספר החקלאי כדורי ובמקוה ישראל.
את שירותו הצבאי החל בגרעין נח"ל "צבר", במהלך השירות נפצע בצניחה. הוא פנה למשה דיין ועבר ליחידה 154 ("מודיעין 10") של אגף המודיעין.
ב-1960 השתחרר מצה"ל והתגייס לשירות הביטחון הכללי, הוא שירת ברצועת עזה בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתחילת שנות השבעים שימש ראש מחלקת חקירות והיה זה שחקר את דאוד תורכי וחשף את רשת הריגול והטרור בה היו חברים גם אודי אדיב ודן ורד שעברו אימוני חבלה בסוריה. הוא היה ממונה על חקירתו של המחבל היפני קוזו אוקמוטו ממבצעי הטבח בנמל התעופה לוד. בשנים 1975 עד 1977 שירת כקצין האבטחה של שגרירות ישראל בלונדון. ב-1978 מונה לסגנו של נחמן טל, מפקד מרחב עזה וסיני. ב-1980 מונה לראש מחלקת הדרכה שבתקופת כהונתו הפכה לאגף בארגון. ב-1986 מונה לראש אגף חקירות ובתפקידו האחרון בשב"כ שימש מפקד מרחב צפון עד פרישתו ב-1990.
לאחר פרישתו עבד כיועץ בחברת ICTS, חברת שירותי ביטחון בינלאומית שהוקמה על ידי פורשי השב"כ ואל על. בהמשך שימש יועץ אבטחה וחוקר פרטי, בין השאר מונה על ידי חברת ברינקס לחקור את שוד הברינקס, וייעץ לידיעות אחרונות בנושא באג 2000 ובנושא פרשת האזנות הסתר.
שבילי הקדיש את זמנו למורשת מערכת הביטחון, כיהן כחבר הוועד המנהל וראש ועדת התוכן של המרכז למורשת המודיעין. כמו כן יזם מפעל הנצחה בשיתוף עם בית הספר הריאלי לזכרו של סוכן השב"כ והמוסד ברוך כהן שנרצח במדריד במהלך מבצע זעם האל.
היה נשוי למרים ששימשה מנהלת הארכיון של המחלקה היהודית בשב"כ ואב לבן ולבת (רון וטלי בהתאמה). בנו רון שירת כאלוף-משנה באגף המודיעין ובמפא"ת.
נפטר ממחלת הסרטן הריאה בנובמבר 2007 והובא למנוחות בבית העלמין נורדאו בכפר סבא.
צפוף (תוכנית טלוויזיה)
צפוף היא קומדיית מצבים ישראלית לילדים ונוער שנוצרה על ידי נטלי מרכוס ואסף בייזר, ששודרה בערוץ זום של HOT החל מ-25 באפריל 2017, ועד 3 בפברואר 2021. הסדרה מספרת על זוג גרושים, שעוברים לגור ביחד עם הילדים שלהם מהנישואין הקודמים. הסדרה זכתה בפרס מועצת הכבלים והלווין לשידורי ילדים ונוער ב-2018.
עונה 1
הסדרה מספרת על מיקי (המגולם על ידי אלי פיניש), גרוש עם שתי בנות - דניאל "הבת" (שירה נאור) ותמר (בר מיניאלי). מיקי הוא בן זוגה של נירית (יעל שרוני), שגם היא עצמה אמא לשלושה בנים מנישואיה הקודמים - דניאל "הבן" (דניאל ליטמן), אורי (נעם פרנק) ונועם (איתן יהושע). נירית ובניה עוברים לגור בביתו של מיקי. בנותיו של מיקי, דניאל "הבת" ותמר, מתקשות לקבל את זה שעוברים לגור איתן שלושה בנים, וכך גם הבנים של נירית. הילדים מתחילים לריב ויוצרים רעש והמולה, ומכאן שם הסדרה "צפוף!". בפרק סיום העונה, נירית מציעה נישואין למיקי, והוא עונה בחיוב.
עונה 2
משפחת חי בר חוזרת לעונה שנייה, מיקי ונירית התחתנו ויוצאים לירח דבש מהגיהנום. מיקי ונירית מנסים לדאוג למשפחה, להשליט סדר, ללמד את הילדים ערכים ובעיקר לדאוג שכולם יישארו בחיים. בפרק סיום העונה, מיכל, האמא של הבנות מגיעה לביקור ומציעה לתמר ולדניאל לעבור לגור איתה בקליפורניה. הבנות מסרבות ונשארות בארץ, ומיכל שוכרת דירה בבניין ועוברת לגור בארץ.
עונה 3
משפחת חי בר חוזרת לעונה שלישית, דניאל הבן התגייס לצבא ודניאל הבת רוצה להשתלט לו על החדר כשהוא נמצא בשירותו הצבאי. דניאל הבת מתחילה לצאת עם נער בשם רוי. בסוף העונה נירית נכנסת להריון ממיקי.
עונה 4
נירית נמצאת בהריון מתקדם עם בת. מיקי, בעקבות התערבות עם נירית, נכנס לנעליה של אישה הרה. מיכל מנסה להתקרב לתמר ולנסות שהיא תשתף אותה בדברים שנוגעים אליה. נועם מגלה שמישהו גנב את כספו ושולח את אמו נירית לברר מי האשם. בהמשך, אבישי מקבל בעונה הזאת פרק ספיישל משלו. אורי מנסה ללמד את דניאל הבת היסטוריה, לאחר שנכשלה במבחן הבגרות בהיסטוריה ומוצא דרך מקורית ללמד אותה. דניאל הבת מתחילה לקבל חסות מחברת הקוסמטיקה שלה ומקבלת מהם משכורת. בסוף העונה נירית יולדת את בתו השלישית של מיקי, יולי חי- בר.
עונה 2
בתחילת אוגוסט 2017 נודע כי לסדרה צפויה עונה שנייה, בסוף מרץ 2018 החלה להצטלם העונה השנייה, והיא עלתה לשידור בערוץ Zoom ב-19 באוגוסט 2018, והפרק הראשון עלה בבכורה לצפייה בשירות HOT VOD Young ב-16 באוגוסט 2018. לעונה צולמו 20 פרקים.
גדוד ג'וחר דודייב
גדוד ג'וחר דודייב (באוקראינית: Батальйон Джохара Дудаєва) הוא גדוד מתנדבים צ'צ'ני הקרוי על שם הנשיא הראשון של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, ג'וחר דודייב. הגדוד מורכב ברובו ממתנדבים צ'צ'נים, שרבים מהם לחמו במלחמת צ'צ'ניה הראשונה ובמלחמת צ'צ'ניה השנייה לצד הרפובליקה של איצ'קריה. הגדוד נמצא בפיקודו של הצ'צ'ני אדם אוסמאייב, מאז ה-1 בפברואר 2015, לאחר שהמפקד הקודם איסה מונאייב נהרג בפעולה במזרח אוקראינה.
היסטוריה
הקמת הגדוד החלה בתחילת מרץ 2014 בדנמרק, שם גרו מספר רב של צ'צ'נים, המתנגדים לרוסיה ונאלצו להימלט מצ'צ'ניה לאחר מלחמת צ'צ'ניה השנייה. הוא אורגן ביוזמת ארגון הקווקז החופשי, אשר נוסד ב-2006 בדנמרק על ידי מהגרים פוליטיים ממדינות הקווקז באירופה. מייסד הגדוד והמנהיג הראשון איסה מונאיב מונה למפקד צבאי האחראי על הגנת בירת צ'צ'ניה על ידי נשיא איצ'קריה, אסלאן מסחאדוב, במהלך הקרב על העיר גרוזני (1999–2000) שם השתמש בטקטיקות לוחמה עירוניות שונות כולל מארבים, מכוניות תופת ומוקשים במהלך ההגנה על העיר. אל"ם איסה סדיגוב הפך לרמטכ"ל הגדוד. חלק מהלוחמים בגדוד גויסו בשל התעניינותם בלחימה בסוריה אך שוכנעו לנסוע לאוקראינה במקום.
הרכב הגדוד
הרצון להשתתף במאבק נגד התוקפנות הרוסית באוקראינה נחשף מיד על ידי יותר מ-300 מתנדבים. הגדוד כולל צ'צ'נים, גאורגים, אינגושים, אזרים, אוקראינים, צ'רקסים ומתנדבים ממדינות אירופה.
השתתפות בלחימה
חיילי הגדוד לוקחים חלק בקרבות בחבל דונבאס שבמזרח אוקראינה ומשרתים כמדריכים, מאמנים ומפקדים בצבא האוקראיני.
בפברואר 2022, בקרב על קייב במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, חיילי הגדוד נלחמו לצד הכוחות האוקראינים נגד הפולשים הרוסים.
שימה ורסאלקו
שימה ורסאלקו (בקרואטית: Šime Vrsaljko, נולד ב-10 בינואר 1992) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
ורסאלקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו זאגרב. בקיץ הושאל ללוקומוטיבה זאגרב לעונה אחת. ב-26 ביולי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון והראשונה בקריירה במדי קבוצת בוגרים. ב-22 בדצמבר 2009 חזר לסגל של דינמו זאגרב. ב-27 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי דינמו נגד קרואטיה סאסטווה. ב-28 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במפעליים האירופים במשחק נגד שריף טירספול במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. במהלך הקיץ אולימפיק מרסיי הגישה הצעה על סך 4 מיליון אירו תמורת השחקן, אך הנהלת המועדון דחתה את ההצעה. ב-29 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-2 נגד ציבאליה זאגרב. בשנת נבחר ל"תקוות השנה בקרואטיה".
ב-22 ביוני 2016 ורסאלקו חתם באתלטיקו מדריד. בתחילת עונת 2017/2018, התחיל ורסליקו לפתוח כמגן הקבוע של אתלטיקו מדריד, על חשבון חואנפראן, והפגין יכולת מצוינת.
ב-31 ביולי 2018 הושאל לאינטר מילאנו לעונה אחת.
ב-2 ביולי 2022 חתם ורסאליקו באולימפיאקוס לשלוש שנים, אולם שוחרר מהמועדון אחרי 3 משחקים בלבד.
סגינו
סגינו (באנגלית: Saginaw) היא עיר שמשמשת כמושב המחוז של מחוז סגינו במישיגן, ארצות הברית.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-768 ק"מ מבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי., וכ-142 ק"מ מבירת מישיגן, דטרויט.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,065 מילימטרים בשנה. חודש מאי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (134 מ"מ גשם), וחודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (46 מ"מ גשם).
חתירה במשחקים האולימפיים
חתירה היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1900). נשים מתחרות בענף מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976).
היסטוריה
במשחקים האולימפיים הראשונים בהם נערכו תחרויות חתירה, אולימפיאדת פריז (1900), התחרו גברים בלבד, בארבעה סוגי סירות: סירת משוטים ליחיד, זוגות עם הגאי, רביעיות עם הגאי, ושמיניות. בתחרות הרביעיות התגלעה מחלוקת שיפוט בשלב חצי הגמר, ולכן הוחלט לערוך שני מקצי גמר. בשניהם חולקו מדליות.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו חמש תחרויות. רק שתיים מהתחרויות מפריז הושארו: סירת משוטים ליחיד ושמיניות. עליהן נוספו סירת משוטים לזוגות, זוגות ללא הגאי ורביעיות ללא הגאי. רוב המתחרים היו אמריקאים ומקצתם קנדים, ובתחרות השמיניות התחרו רק שתי נבחרות, ממדינות אלו. באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו אותן תחרויות פרט לסירת משוטים זוגית.
באולימפיאדת פריז (1924) עלה מספר התחרויות לשבע, ובמתכונת זו נערכו גם 10 האולימפיאדות הבאות: סירת משוטים ליחיד, סירת משוטים לזוגות, זוגות ללא הגאי, זוגות עם הגאי, רביעיות ללא הגאי ורביעיות עם הגאי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) נוספה תחרות שמינית - סירת משוטים לרביעיות. באותם משחקים החלו להתחרות גם נשים, בשש תחרויות: סירות משוטים ליחידות, זוגות ורביעיות, זוגות ללא הגאית, רביעיות עם הגאית ושמיניות. באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוחלפה תחרות הרביעיות עם הגאית בתחרות רביעיות ללא הגאית.
החל מאולימפיאדת אטלנטה (1996) בוטלו תחרויות הזוגות והרביעיות עם הגאים ובמקומם נוספו תחרות זוגות בסירות משוטים קלות ותחרות רביעיות בסירה קלה. אצל הנשים בוטלה תחרות הרביעיות ללא הגאית, שנערכה רק פעם אחת, והוחלפה בתחרות לזוגות בסירת משוטים קלה. מאז נערכות תחרויות החתירה במתכונת זו, הכוללת 8 תחרויות לגברים (סירת משוטים ליחידים, זוגות ורביעיות, סירת משוטים קלה לזוגות, זוגות ללא הגאי, רביעיות ללא הגאי, רביעיות ללא הגאי בסירה קלה ושמיניות) ו-6 תחרויות לנשים (סירת משוטים ליחידות, זוגות ורביעיות, סירת משוטים קלה לזוגות, זוגות ללא הגאית ושמיניות).
שיטת התחרויות
בכל אחת מתחרויות החתירה רשאי להשתתף נציג אחד (יחיד/זוג/רביעייה/שמינייה) מכל מדינה.
פורמט התחרויות משתנה בין סוגי הסירות, בהתאם למספר המשתתפים, אבל ככלל הוא מתבסס על עיקרון דומה: שלב מוקדמות, שלב ניחומים שמאפשר הזדמנות נוספת למפסידים בשלב המוקדמות, שלבי רבע גמר וחצי גמר אופציונליים בהתאם למספר המשתתפים, ושלב גמר. בכל מקצה מתחרות שש סירות, למעט שלב המוקדמות שבו ייתכן מספר מתחרים נמוך יותר בכל מקצה. המעבר משלב לשלב הוא בהתאם לדירוג במקצה, ולא על בסיס התוצאה.
הראשונים בשלב הגמר זוכים במדליית זהב, השניים במדליית כסף והשלישיים במדליית ארד. בנוסף, נערכים משטי דירוג למקומות 7 ומטה, בקבוצות של שישה.
מדליות
לאורך השנים זכו חותרים מ-43 מדינות במדליות אולימפיות. גרמניה המזרחית השתתפה בסך הכל בחמש אולימפיאדות, בין 1968 ל-1988, אך הדומיננטיות של החותרים המזרח-גרמנים בשנים אלו הייתה כה גבוהה (33 מדליות זהב מתוך 57 אפשריות), עד כי גם כיום, רק באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), האולימפיאדה השביעית לאחר איחוד גרמניה, הצליחה ארצות הברית לעבור אותה ולתפוס את מקומה בראש טבלת המדליות. מבחינה מתמטית, לבריטניה יש סיכוי לעבור אותה באולימפיאדת טוקיו.
חותרים בולטים
22 חותרים זכו לאורך השנים ב-3 מדליות זהב או יותר.
הפרלמנט של הקהילה הצרפתית (בלגיה)
הפרלמנט של הקהילה הצרפתית (בצרפתית: Parlement de la Communauté française או PCF) הוא הרשות המחוקקת אשר מייצגת את הקהילה הצרפתית בבלגיה. הפרלמנט בנוי בשיטת בית מחוקקים חד-ביתי. בפרלמנט זה חברים כל 75 החברים של הפרלמנט של ולוניה, מלבד שניים הדוברים גרמנית, אשר מוחלפים בדוברי צרפתית מאותה המפלגה. אליהם מתווספים 19 נבחרים דוברי צרפתית ממחוז בריסל. בסך הכל ישנם כ-94 חברים הנבחרים מדי 5 שנים. הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2015, משמע שהבחירות הבאות ייערכו בשנת 2019.
הפרלמנט יושב בבירת המדינה, בריסל.
המפלגה הגדולה בפרלמנט היא המפלגה הסוציאליסטית הולונית אשר מונה מטעמה 36 נציגים.
מפלגת פועלים סוציאליסטית ציונית
מפלגת פועלים סוציאליסטית ציונית (ברוסית: Сионистско-социалистическая рабочая партия) כונו בשם ציונים-סוציאליסטים והייתה תנועה יהודית סוציאליסטית שפעלה כמפלגה פוליטית באימפריה הרוסית ובפולין, שפוצלה מתוך תנועת "התחייה" ב-1904. המפלגה קיימה את ועידת היסוד שלה באודסה בשנת 1905.
נחמן סירקין, יעקב לשצ'ינסקי, וולף לטסקי-ברטולדי ושמואל ניגר היו מהדמויות המובילות במפלגה.
המפלגה מילאה תפקיד פעיל במהפכת 1905.
בקונגרס השביעי של ההסתדרות הציונית העולמית בשנת 1905, דחתה ההסתדרות הציונית העולמית רשמית את 'תוכנית אוגנדה' (הצעה ליישב מחדש יהודים במזרח אפריקה) לאחר דיונים קולניים. בתגובה, המפלגה ותנועות אחרות נסוגו ומשכו תמיכתן בהסתדרות הציונית העולמית.
המפלגה צמחה במהירות והפכה למפלגת הפועלים היהודית השנייה בגודלה אחרי ה"בונד". המפלגה ארגנה איגודים מקצועיים "נייטרליים", בניגוד לאיגודים הבונדיסטים. בסוף 1906 המפלגה כללה 27,000 חברים. עם זאת, לאחר 1906 השפעת המפלגה החלה לרדת ומנהיגים רבים יצאו לגלות במערב אירופה. שופר המפלגה היה שבועון היידיש "דער נייער וג", שהודפס בווילנה בשנים 1906-1907. העיתון נסגר על ידי הרשויות בשנת 1907.
במהלך קונגרס שטוטגרט ב-1907 של האינטרנציונל השני, החליטה הלשכה הסוציאליסטית הבינלאומית לתת זכות הצבעה מייעצת למפלגה בקונגרס. עם זאת, ההחלטה התהפכה שנה לאחר מכן.
בשנת 1911 חתמו מפלגת הפועלים הסוציאליסטים הציוניים, מפלגת הפועלים היהודית הסוציאליסטית ופועלי ציון על ערר משותף ללשכה הסוציאליסטית הבינלאומית, בבקשה להכיר באופי הלאומי של העם היהודי.
בשנת 1917 המפלגה התמזגה עם מפלגת הפועלים היהודית הסוציאליסטית והקימה את מפלגת הפועלים היהודית המאוחדת.
ג'ון ויליאמס (שחקן)
ג'ון ויליאמס (באנגלית: John Williams; 15 באפריל 1903 – 5 במאי 1983) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי ממוצא בריטי.
ביוגרפיה
ג'ון ויליאמס נולד בבקינגהאמשייר ולמד בLancing College, שם הופיע על הבמה ב-1916 בהצגת פיטר פן.
ב-1924 היגר לארצות הברית והחל להופיע במחזות בברודוויי לצידן של קלודט קולברט, הלן הייס ועוד.
ב-1946 זכה בפרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו כמפקח הובארד במחזה "אליבי" (Dial M for Murder).
ויליאמס החל להופיע בסרטים ב-1930 ושיחק ביותר מ-40 סרטים בתפקידי משנה.
ב-1947 שיחק בתפקיד קטן בסרט משפט פאראדין בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
ב-1954 שיחק בתפקידו המפורסם ביותר כבלש הובארד בסרטו של אלפרד היצ'קוק, "אליבי". היצ'קוק התרשם ממנו וממשחקו באותו מחזה בברודוויי ומינה אותו לאותו תפקיד בעיבוד הקולנועי למחזה. זכורה הסצנה הסופית בו הוא תופס את הפושע (ריי מילאנד) ובשלווה מרים טלפון למשטרה כשבידו השנייה הוא מסרק את שפמו במסרק.
ב-1954 שיחק בסרט "סברינה" כאביה של סברינה (אודרי הפבורן).
באותה שנה שיחק בסרט "הנסיך הסטודנט" בתור לוץ שנשלח על ידי המלך להשגיח על התנהגותו של הנסיך (אדמונד פורדום).
ב-1955 שוב שיתף פעולה עם היצ'קוק בסרט "לתפוס גנב" לצידם של קרי גרנט וגרייס קלי.
ב-1959 השתתף בסרט "צעירי פילדלפיה" לצידו של פול ניומן.
ב-1960 שיחק בסרט המתח "קולות בערפל" כבלש משטרה לצידה של דוריס דיי.
בטלוויזיה המשיך ויליאמס לשתף פעולה עם היצ'קוק והופיע בשמונה אפיזודות של הסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש".
הוא החליף את סבסטיאן קבוט בתשע אפיזודות בסדרה "משפחה שכזאת" לצידו של בריאן קית. ב-1963 שיחק בתפקיד שייקספיר באחת האפיזודות של אזור הדמדומים. כן הופיע ב"קולומבו", "משימה בלתי אפשרית" ועוד.
ג'ון לי
ג'ון לי (באנגלית: Jon Lee; נולד ב־1960) הוא מתמטיקאי וחוקר ביצועים אמריקאי, פרופסור להנדסה באוניברסיטת מישיגן. הוא ידוע במחקריו באופטימיזציה דיסקרטית לא ליניארית ואופטימיזציה קומבינטורית.
ביוגרפיה
לי סיים את לימודיו בתיכון Stuyvesant בשנת 1977. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1981 ואת הדוקטורט בהנחיתו של רוברט בלנד בשנת 1986, שניהם באוניברסיטת קורנל. לי לימד באוניברסיטת ייל משנת 1985 ועד 1993, אז עבר למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת קנטאקי. משנת 2000 עד 2011 עבד במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של יבמ, ולאחר מכן שב לאקדמיה באוניברסיטת מישיגן. משנת 2010 עד 2012, לי היה יו"ר האגודה לאופטימיזציה של INFORMS . בשנת 2018 מונה לי לעורך הראשי של כתב העת Mathematical Programming, Series A.
ספרים
לי הוא המחבר של "קורס ראשון באופטימיזציה קומבינטורית" (הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2004) ושל "קורס ראשון באופטימיזציה ליניארית" (Reex Press, 2013).
פרסים והוקרה
בשנת 2010, לי ושותפיו זכו בפרס ה- ICS של אגודת המחשוב של INFORMS על עבודתם בה הראו כי ניתן להציג בעיות החלטה קומבינטוריות רבות כמערכות של משוואות פולינומיות במשתנים מורכבים ואז להוכיח שלא קיים להן פתרון אפשרי באמצעות יישום ה-Nullstellensatz של Hilbert ומגוון רחב של טכניקות חישוב.
בשנת 2013 נבחר לי כעמית של INFORMS.
ימין אלוהים
הביטוי "ימין אלוהים" (בלטינית: "Dextera Domini") או "יד ימינו של אלוהים" מתייחסות כנראה להתבטאויות בתנ"ך ובברית החדשה שמשמשות כמטאפורה לעוצמתו וליכולותיו הבלתי מוגבלות של האל, כמו גם כמוטיב באמנות.
משמעויות
המשמעות לביטוי בתנ"ך ובברית החדשה, להימצא בצד ימין היא "כמי שמזוהה עם מי שנמצא במקום הנכון, המיוחד והמכובד ביחס לאלוהים ולעצתו"  וכן מזמור קל"ז 23: "אִם-אֶשְׁכָּחֵךְ יְרוּשָׁלִָם תִּשְׁכַּח יְמִינִי".
בתנ"ך
בתנ"ך מוזכרים ימין ה' במספר מקומות:
חבקוק ב': 16, תהילים ע"ז: 11 , קי"ח: 16 וגם 17 , מקום משמעותי אחר מצוי בתהילים במזמור ק"י 1: "לְדָוִד מִזְמוֹר נְאֻם יְהוָה לַאדֹנִי שֵׁב לִימִינִי עַד-אָשִׁית אֹיְבֶיךָ הֲדֹם לְרַגְלֶיךָ", שמלמד שאלוהים מקצה לעבדו החשוב ביותר בעיניו מקום מושב לימינו.