cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו
ביוגרפיה
ב-7 בנובמבר 1714 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה ויטוריה מסבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה וז'אן בטיסט דה אלבר דה לינה. חמיו הפגין כלפיו חיבה, אך בשל פזרנותו המופרזת לא שילם לו את 400,000 הליברות שהובטחו לו. כאשר נתבע ויטוריו אמדאו על ידי אחיותיו, שבנדוניה שלהן הוא הימר, הוא ברח לצרפת בסוף 1718, ושם הוא מונה לגנרל בצבא הצרפתי וחי חיים מפוארים. בעקבות הימוריו הרבים במהלך השנים, איבד ויטוריו אמדאו את שאטו דה קונדה, ועבר להתגורר במלון סואסון. כמו כן הוא נאלץ למכור אוסף אמנות יקר, והוא בזבז הון עתק על הימורים ועל פילגשו ברברה קמפאניני.
מאוחר יותר חזר ויטוריו אמדאו לטורינו, שם מת ב-4 באפריל 1741, ובנו לואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ירש את תאריו.
משפחתו
ב-7 בנובמבר 1714 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה ויטוריה מסבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה וז'אן בטיסט דה אלבר דה לינה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מספנת ויבורג
מספנת ויבורג (ברוסית: ПАО «Выборгский судостроительный завод»; מילולית: "מפעל ויבורג לבניית ספינות") היא חברה לבניית ספינות הממוקמת בוויבורג, רוסיה. החברה מתמקדת בייצור מבקעות קרח וכלי תחבורה אחרים המיועדים לתנאים הארקטיים, אך החברה גם בנתה פלטפורמות קידוח והפקה עבור חיפושי נפט וגז בים. המספנה מעסיקה יותר מ-1,500 עובדים ונחשב למעסיק הגדול ביותר בעיר ויבורג.
היסטוריה
המספנה הוקמה בשנת 1948 ומאז בנתה למעלה מ-200 ספינות שונות במשקל עד 12,000 טון. המספנה מסוגלת לבנות ספינות מסוגים שונים עם מעמס עד 15,000 טון. תחום מומחיות מיוחד הוא בניית שוברות קרח וכדי לשגר שוברות קרח לים, הן נגררות באמצעות דוברה לאזור המים העמוקים של מפרץ ויבורג ומשם שטות עצמאית לחוג הקוטב הארקטי. בשנת 2012 הצטרפה המספנה לתאגיד המאוחד לבניית ספינות שהוקם ביוזמת ממשלת הפדרציה הרוסית.
פרויקטים
ב-10 ביולי 2014 חתמה מספנת ויבורג על חוזה קבלנות עם מספנות Arctech Helsinki. על פי החוזה מספנת ויבורג תבנה ספינת אספקת לאסדות עבור חברת Sovcomflot, שנבנתה על ידי מספנת Arctech Helsinki. תכנון וציוד הספינה החדשה מאפשרים הובלה של כוח אדם ואספקה לכל ימות השנה לאסדת הנפט באזור סחלין-2 ומשפרים את התגובה לזליגת נפט ויכולת פינוי החירום. הספינה היא גרסה מפותחת נוספת בסדרה של שתי ספינות אספקה שוברות קרח אלכסיי צ'יריקוב וויטוס ברינג, שנבנו גם הן בשיתוף פעולה בין מספנת Arctech Helsinki למספנת ויבורג. בקיץ 2014 Arctech Helsinki ומספנת ויבורג קיבלו הזמנה נוספת לשלוש ספינות שוברות קרח נוספות מסדרה זו.
ב-30 באפריל 2015 חתמה מספנת ויבורג על חוזה לבניית שוברת קרח במסגרת פרויקט ימל LNG עבור נמל סאבטה. המאפיין המיוחד של הכלי הוא מערכת ההנעה המורכבת מארבע יחידות הנעה אזימוטניות בעלות הספק של 3 מגוואט כל אחת. המדחפים ממוקמים בזוגות בחרטום ובירכתיים ומספקים יכולת הנעה מרבית בתנאי קרח, יכולת תמרון מצוינת וביצוע פעולות מיוחדות באזור המים של נמל סאבטה, בו נכון לעכשיו מפעל נמצא בבנייה עבור פרויקט ימאל LNG. שוברת הקרח, ששמה "אוב", הורדה למים ב-27 בספטמבר 2016.
באפריל 2015 חתמה המספנה על חוזה לבניית שתי ספינות תמיכה רב-תכליתיות המונעות על ידי דיזל 21.5 מגוואט והוזמנו על ידי Gazprom Neft. על פי החוזה שתי הספינות יועברו ללקוח עד שנת 2018. הספינות מיועדות לשימוש בטרמינל הארקטי של שדה הנפט נובופורטובסקוי שנמצא במערב מפרץ אוב בחצי האי ימאל. תכנון הספינות החדשות מבוסס על דגם Aker Arc 130. הראשונה מבין שתי הספינות שהוזמנו הורדה למים ב-3 בנובמבר 2015.
בספטמבר 2015 הגישה חברת רוסמורפורט הצעה להארכת סדרת שוברי הקרח של פרויקט 21900M. המורכב משלוש אוניות. מספנת ויבורג השלימה בניית ספינה אחת, ולדיווסטוק והשיקה ספינה נוספת, נובורוסייסק. הספינה השלישית, מורמנסק, נבנתה על ידי מספנת Arctech Helsinki בפינלנד.
נכון ל-2017, מספנת ויבורג בונה גם סדרה של מכמורות עבור חברות הדייג הרוסיות.
הרמן אנשיץ
הרמן פרנץ אנשיץ (בגרמנית: Hermann Anschütz; 12 באוקטובר 1802 – 30 באוגוסט 1880) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה ועבודה
כילד בית ספר הוא קיבל את שיעורי הציור הראשונים שלו, וברגע שמשפחתו הייתה מסוגלת כלכלית, הלך לאקדמיה לאמנות בדרזדן. שם הוא הפך לתלמידם של צייר ההיסטוריה פרדיננד הרטמן ופרידריך מתאי.
בשנת 1822 הצטרף אנשיץ לפטר פון קורנליוס באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. כעוזרו של קרל שטירמר והרמן סטילקה, עבד על הפרסקו הגדול "פסק הדין האחרון" בקובלנץ. קורנליוס לקח אותו לבסוף למינכן בשנת 1826, יחד עם חבריו לכיתה וילהלם קולבאך ואדם אברלה.
במינכן אנשיץ הוציא לפועל אחד משלושת ציורי הקיר של התקרה של אולם אודאון עד 1827, "פסק הדין של מידאס", שנהרס במלחמת העולם השנייה.
המלך לודוויג הראשון מבוואריה התלהב ומשנת 1830 עד 1831 מימן לאנשיץ נסיעה לימודית לנאפולי, שם צייר במוזיאון הארכאולוגי הלאומי. ובהמשך צייר רישומים בחורבות הרקולנאום ובפומפיי. לאחר שובו תרגם את הרישומים שצבר לפרסקאות בבית המגורים המלכותי.
בשנת 1847 הוא הפך למורה לציור היסטורי באקדמיה המלכותית לאמנות במינכן, שם ארגן שיעורי ציור ורישום יחד עם יוהאן גאורג הילטנספרגר ואלכסנדר סטרחובר עד שנת 1873.
אנשיץ היה נשוי לפסנתרנית קרולין דולקן והיה אב למספר ילדים.
ראול גינסבורג
גינסבורג נולד בבוקרשט, בנסיכויות הרומניות המאוחדות, במשפחה יהודית. ב-1875 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של בוקרשט ושנתיים לאחר מכן שירת כחובש בצבא הרוסי במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר מכן נסע לצרפת, שם המשיך בלימודי הרפואה.
גינסבורג נסע לרוסיה ב-1881 ותחת השליט החדש, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, יזם במוסקבה ובסנקט פטרבורג תיאטרון צרפתי.
ראול גינסבורג רכש את השכלתו המוזיקלית ואת הידע כאוטודידקט. ב-1881 הקים במוסקבה להקת אופרה צרפתית והופיע איתה גם בסנקט פטרבורג. במוסקבה הכיר את ריכרד וגנר. גינסבורג נסע לצרפת, שם ביים וניצח בגראנד ת'אטר דה ליל בעונת 1888/89 ובאופרה דה ניס בעונת 1889/91. הוא ניהל את תיאטרון האופרה של מונקו בשנים 1893 - 1951.
ב-3 בפברואר 1892 קיבל אזרחות צרפתית. ב-22 בנובמבר 1898 הוענק לו לגיון הכבוד בדרגת פרש וב-1 באוגוסט 1910 בדרגת קצין.
טריגון שחור-נקודות
טריגון שחור-נקודות או מַחְבְּטָן עָגֹל (שם מדעי: Taeniura meyeni) הוא מין של טריגון החי במזרח האוקיינוס השקט ובאזור האינדו פסיפי. הוא מצוי בשוניות, לגונות וחופי ימים עד עומק 60 מ' והוא שוחה בקרבה לקרקעית.
מאפיינים
רוחבו של הטריגון מגיע ל-1.8 מטר, אורכו ל-3.3 מטר ומשקלו מגיע ל-150 ק"ג. טריגון זה בעל פלג גוף עליון אפור ומנומר בשחור והכנפיים מתפתלות ועולות והגב גבוה מהם. ראשו של הטריגון גדול מאוד והפה נמצא מתחת לגופו. בקצה גופו ישנו זנב ארוך ובקצהו עוקץ עם ארס קטלני.
הוא פעיל בעיקר בלילות וחופר בחולות בעזרת חוטמו בחיפוש אחרי חסרי חוליות או דגים. פעילות זו מושכת אחריו כרישים הנמשכים לבשר.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי כרישים גדולים או אורקה אך האיום הגדול ביותר עליו הוא דיג אנושי.
מאזדה CX-50
מאזדה CX-50 (באנגלית: Mazda CX-50) היא מכונית משפחתית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי מאזדה מינואר 2022. היא נחשפה ב-15 בנובמבר 2021, ומיועדת לשוק האמריקאי בלבד.
עיצוב
העיצוב החיצוני הוא כמעט ללא שינוי מודגש מהמאזדה CX-5, אך הוא יותר שטחי עם גלגלי שטח ועיצוב של רכב שטח במעט. העיצוב החיצוני נותר ללא שינוי משאר דגמי מאזדה האחרונים.
מפרט טכני
היא משווקת עם שני מנועים לבחירה. לשתי המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים. אופציה להנעה כפולה קיימת בתוספת תשלום.
דאג סטנהופ
דאגלס ג'ין "דאג" סטנהופ (באנגלית: Douglas Gene Stanhope; נולד ב-25 במרץ 1967) הוא סטנד-אפיסט, שחקן וסופר אמריקאי אשר נודע בשל הומורו הציני והבוטה.
ביוגרפיה
סטנהופ הופיע במספר פסטיבלי קומדיה גדולים, ביניהם: מונטריאול, Just for Laughs, US Comedy Arts Festival שבאספן, פסטיבל הקומדיה של שיקגו ופסטיבל Edinburgh שבסקוטלנד, בו הוא זכה בפרס Strathmore Press ב-2002.
סטנהופ זכה בתחרות הקומדיה הבינלאומית של סן פרנסיסקו ב-1995 בה הוא ניצח את דיין קוק בתחרות בת שלושה שבועות.
לסטנהופ הייתה תוכנית מתיחות משלו ברשת פוקס בשם "Invasion of Hidden Cameras"("פלישת מצלמות נסתרות") ב-2002. הוא גם היה אחד המותחים בתוכנית "Spy TV" בין השנים 2003–2004, כמו כן הוא אירח במשותף עם ג'ו רוגן את העונה השישית והשביעי של התוכנית "The Man Show". וב-2005 אירח תוכנית רדיו משלו ב"Sirius Satellite Radio". באותה שנה סטנהופ גם אירח את "Girls Gone Wild: America Uncovered". כששאלו אותו איך זה היה לעבוד עם יוצר החברה ג'ו פרנסיס, סטנהופ הודה ואמר: "הוא רוע טהור, הוא האדם הנוראי ביותר שאי פעם פגשתי בכל שנותי בעסקי הבידור".
בהמשך שנת 2005 הופיע בסרט "The Aristocrats" ("האריסטוקרטים") וב-2006 היה נושאה של כתבה בת 8 עמודים במגזין הגברים הבריטי GQ תחת הכותרת "האם זהו האיש הכי מושחת של אמריקה?" שנכתב על ידי רוברט צ'אלמרס. בקיץ 2006 הוזמן להופיע פעמים ב-" Cat Laughs Comedy Festival" שבקילקני, אירלנד; בעקבות האמירה שלו ש"גברים איריים נהפכים לפדופילים מהכיעור של הנשים האיריות" הרוויח סטנהופ תגובות עוינות מהקהל, העיתונות וממארגני הפסטיבל.
באוגוסט 2006 הופיע בפסטיבל הפרינג 'באדינבורו וקיבל ביקורת מהעיתונות בסך של 5 כוכבים. בערב הפתיחה סטנהופ לקח אקסטזי שניתן לו מאחד חברי הקהל ובמהלך ההופעה באדינבורו הציג קטע שרבים החשיבו לאנטישמי. הוא הגיב על מקרה זה באחד המופעים שלו מ-2008 שנקרא "No Refunds" בפירוט על התקרית.
באוקטובר 2006 פרסם בהוצאה עצמית ספר שכתב בשם "כיף עם פדופילים: הטוב מן המתגרים" הכולל מספר אירועים בהם בנה פרופיל בדוי באינטרנט והציע שירותי מין רק כדי להביך ולבזות את אותם האנשים בצ'אט משותף אשר הסכימו להצעה. הוא דן על הספר והפילוסופיה העומדת מאחוריו בתוכנית הרדיו של פן ג'ילט "San Diego's 97.1 FreeFM" ב-22 בנובמבר 2006. ב-2007 סטנהופ הופיע בשתי הופעות ספיישל של שואוטיים ו-"Gotham Comedy Club" בניו יורק ב-12 במרץ; ובהופעה אחת בתוכנית "Comedy Lab" ששודרה בערוץ הבריטי ערוץ 4 וצולמה במערות באדינבורו תחת הכותרת "דאג סטנהופ: לך הביתה". הספיישל של שואוטיים נקרא "No Refunds" ("אין החזר") והוקרן לראשונה ב-3 באוגוסט ויצא לקניה ב-DVD ב-14 באוגוסט. ההופעה החיה שלו נבחרה ל"מופע הקומי השנתי הטוב ביותר" על ידי Time Out בשנים 2006 ו-2008.
סטנהופ מתגורר בביסבי, אריזונה בסמוך לגבול ארצות הברית-מקסיקו עם בת זוגו המוזיקאית/סופרת איימי "בינגו" בינגמן.
הופעתו החיה נבחרה למקום החמישי ב"20 ההופעות החיות הטובות של 2009" על ידי העיתון הבריטי "The Guardian".
ב-17 בנובמבר 2010 סטנהופ נחתם אצל חברת התקליטים Roadrunner Records כדי להשיק את התו הקומי החדש שלהם, "Roadrunner Comedy". ב-3 במאי,2011, יצא האלבום "Oslo: Burning the Bridge to Nowhere"("אוסלו: שריפת הגשר לשום מקום").
סטנהופ שיתף פעולה עם ראש העיר של רייקיאוויק, הקומיקאי יון גנאר, הוא קבע הופעה בכלא האיסלנדי, "Litla-Hraun", ב-25 בספטמבר 2011. מעריצים שרצו להינכח במופע היו צריכים לבצע עבירה; שבשבילם הוא המציא את "הגנת סטנהופ". בהמשך שנה זו הוא גם הופיע בערוץ FX Networks בתוכנית הטלוויזיה "לואי" של הסטנדאפיסט לואי סי. קיי., אותו הכיר עוד 20 שנה קודם כששניהם רק התחילו להופיע. הפרק נכלל בעונה השנייה, נקרא "אדי"("Eddie") ושודר לראשונה ב-11 באוגוסט.
ב-16 בפברואר 2013, סטנהופ התחיל לנהל תוכנית פודקאסט משלו שלה קרא "Doug Stanhope's Podcast"("הפודקאסט של דאג סטנהופ"). את הפודקאסט סטנהופ הקליט בביתו שבביסבי, אריזונה. ב-2014 אורח הפודקאסט על ידי רשת "All Things Comedy".
ב-24 באוגוסט הספיישל של סטנהופ, "Beer Hall Putsch", שוחרר באופן בלעדי לנטפליקס. וב-17 בספטמבר 2013, הספיישל יצא בתוכן CD עם סט DVD ב-26 בנובמבר באותה השנה.
דאפ הוזמן לתוכנית המציאות האמריקאית "Bar Rescue" לצפות בתהליך ההצלה של הבר "Pomona bar Friar Tucks" כאורחו של כוכב התוכנית ג'ון טאפר.
במאי 2015 סטנהופ הודיע כי הוא כותב ספר על חייו עם אימו, נושא החוזר על עצמו במופעי הסטנדאפ שלו.
סגנון קומי
סטנהופ נודע לשמצה בגישתו השוחקת והמסוכנת לקומדיה.
פירסטנפלדברוק
פירסטנפלדברוק (בגרמנית: Fürstenfeldbruck) היא עיירה בבוואריה, גרמניה, השוכנת 32 קילומטרים מערבית למינכן. זוהי בירת מחוז פירסטנפלדברוק. ב-2004 מנתה 35,494 תושבים. מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 יש לפירסטנפלדברוק בסיס חיל אוויר.
השם "פירסטנפלדברוק" מורכב משני חלקים. 'ברוק', בניב בווארי, משמעותו 'גשר' (הגשר מעל נהר האמפר ) והשם 'פירסטנפלד' מתייחס למנזר מפורסם של נזירות פירסטנפלד.
בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק
פירסטנפלדברוק היה אתר בסיס אוויר מאז 1936. הוא שימש את הלופטוואפה לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. הוא שימש את חיל האוויר של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, הוחזר לממשלת גרמניה בשנת 1957 ושימש כבסיס לחיל האוויר הגרמני מאז.
כלכלה
לחברה האמריקאית טקסס אינסטרומנטס יש משרדים בפירסטנפלדברוק. למפעלי קוקה קולה באירופה יש מפעלי בקבוק בעיירה. בעיירה מפעל של Leuze lumiflex, יצרן מוצרי בטיחות (וילונות).
עצים עתיקים בארץ ישראל
לגבי מרבית מיני העצים בארץ ישראל, נחשבים עצים בני למעלה ממאה שנים כעצים עתיקים. קביעה זו תלויה גם במין העץ: אקליפטוס בן מאה בישראל נחשב עתיק, ואילו שקמה וחרוב בני מאה אינם נחשבים עתיקים במיוחד.
עצים אינם שורדים שנים רבות בגלל סיבות ביולוגיות (תוחלת החיים של המין, חשיפה למזיקים שונים, תחרות עם מינים פולשים, שינויים אקלימיים, זיהום אוויר וכדומה) ובגלל כריתתם על ידי האדם, לצורך שימוש כחומר בעירה ולצורך הרחבת שטחים לבנייה ולחקלאות. הקמת מסילת הרכבת החיג'אזית ושלוחותיה בארץ ישראל במאה ה-19 הביאה לעקירת רוב שטחי היער שהשתרע בשרון ובשומרון.
האמונה שעצים הצומחים במקום קדוש קשורים בקדושת המקום, ואף נחשבים לעצים קדושים, הביאה לכך שרבים מהעצים העתיקים שהשתמרו צומחים סמוך למתחמים מקודשים ("מקאמים" כגון מסגדים, קברי שייח'ים וקברי צדיקים). איסור הכריתה מאפשר לעצים לצמוח פרא ובאין מפריע. עצים בודדים שרדו גם בשטחי מרעה, בהם ביקשו רועי צאן ליצור אתר כינוס מוצל בלב שטח פתוח עבור העדר.
בדרך כלל ניתן ללמוד מה גילו של עץ רק אחרי גדיעתו ובחינת טבעות הגידול שלו. שיטות תיארוך אחרות נסמכות על קוטר הגזע, על כמות החוטרים והנצרים סביבו, על מידת הפיצול של הענפים מן הגזע הראשי, ועוד. תיאורי ואיורי נוסעים יכולים לשמש עדות מהימנה לעתיקותו של עץ, אם ניתן לוודא את מיקומו המדויק של העץ המתואר. בחלק גדול מהעצים העתיקים בישראל אין טבעות שנתיות, ולכן קשה לאמוד באופן מדויק את גיליהם; בהיעדר מידע אמין, פעמים רבות מצטטים אמונות מסורתיות, שעלולות להפריז מאוד בגילאי העצים.
עצים עתיקים בארץ ישראל - חלוקה לקבוצות
קבוצה אחרת של עצים ותיקים היא "עצים חדשים" שניטעו בראשית ימי הציונות וההתיישבות בארץ ישראל, חלקם כחלק מתהליך ניסיוני של אקלום. לקבוצה זו שייכים עצים כמו אקליפטוס, וושינגטוניה חוטית ופיקוס בנגלי, שנטעו חלוצי החקלאות המודרנית, ובהם אהרן אהרנסון, קרל נטר ואליהו קראוזה. את העצים האלה ניתן למצוא בחלקים הוותיקים של המושבות הוותיקות, למשל חדרה, זכרון יעקב, רחובות ופתח תקווה, ובאתרי הניסיונות של האגרונומים שהוזכרו, למשל שרידי חוות אהרנסון בעתלית, מקוה ישראל ויער אילנות.
קבוצה אחרת היא שרידי בוסתנים עתיקים, ובהם עצי תאנה, חרוב, שיזף ותות (עצי בוסתן נפוצים, למשל רימון ושקד, לא שורדים שנים רבות). בוסתנים עתיקים מסוג זה מצויים בקרבת מעיינות ובשטח יישובים ערביים עתיקים. בשטח מישור החוף היו בעבר בוסתני שקמים, והם נחשבים לתת-קבוצה.
היחס לתיעוד ושימור עצים עתיקים בארץ ישראל
בדומה ליחס לממצאים ארכאולוגיים ולמבנים היסטוריים, גם היחס לשימור עצים עבר תהליך של הכרה ולימוד. אומנם "פקודת היערות (1936)" מגדירה במפורש ש"לא יכרות אדם עץ-זית או עץ-חרוב" והחקיקה הישראלית, שאימצה את הפקודה, קובעת שעקירת עץ ותיק מחייבת אישורו של פקיד היערות של הקרן הקיימת לישראל, אך במקרים רבים מאוד נעקרו עצים, הוזנחו עד כדי התמוטטות, נכרתו מתוך נימוקים של הרחבת שטחי בינוי וחקלאות, סיכון חיי אדם ועוד. הבנת הצורך בתיעוד ובשימור של עצים חודרת באופן הדרגתי בתודעה ובפעילות הציבורית. דוגמה להתפתחות תודעת השימור היא ההבדל בין התפיסה שרווחה בעבר לפיה ניתן "להעתיק" עץ ממקומו ולנטוע אותו הרחק ממקום צמיחתו על מנת לשמרו ובין התפיסה השלטת כיום בקרב העוסקים בתחום השימור לפיה עץ איננו רק החומר הביולוגי אלא המכלול הנוצר סביבו מבחינה אקולוגית, היסטורית, תרבותית, ודתית ודורשת לקיים את העץ באתרו.
פעילות תיעוד והשימור נערכת משלהי שנות השמונים על ידי משרד החקלאות והקרן הקיימת לישראל. בשנים 1990–2005 נערך בישראל סקר עצים בוגרים ראשון מסוגו, בראשות האגרונום ישראל גלון, ראש המחלקה להנדסת הצומח ופיתוח הכפר במשרד החקלאות ובשיתוף הקרן הקיימת לישראל. הסקר כלל תיעוד של כ-1,500 עצים. לאחר סיום הסקר הוקמה ועדה בין-משרדית לטיפול ולשימור עצים בוגרים בהשתתפות משרד החקלאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד החינוך, משרד השיכון, משרד הפנים והקרן הקיימת לישראל. הוועדה פועלת לקידום הטיפול בנושא בתחומי תיעוד ומחקר, חינוך, חקיקה (בעיקר חוקי עזר מקומיים), שותפות בתכנון סביבתי ונופי תוך התחשבות בעצים העתיקים, הגדרת תהליכי שימור אגרוטכניים כמו אחזקה שוטפת, גיזום, תמיכה וכדומה ותמיכה בגופים המפרסמים גליונות עמדה, ניירות עבודה ומסמכים מקצועיים בנושא (כגון מרכז רת"ם). אחת הפעולות הנערכות במסגרת זו היא מבצע "עצי תפארת עתיקים" לשיקום עצים עתיקים מאוד, במסגרתו נעשים מאמצים לטפל בעצים מסוימים שנבחרו, לשקם אותם ולאפשר המשך חייהם ושגשוגם, זאת על ידי התייעצות עם מומחים מתחומי ידע רבים. סקר העצים הבוגרים בישראל ממשיך להתקיים ברציפות. מאגר המידע שנוצר, כולל כ-2,400 עצים (נכון לשנת 2020).
מבחר עצים עתיקים בארץ ישראל
להלן תיאור קצר של מספר עצים, מהבולטים, המוכרים והמאוזכרים ביותר בספרות.
אורנים
עצי אורן בישראל אינם מאריכים ימים מעבר ל-100–150 שנה. רוב האורנים ניטעו על ידי אדם ואינם צומחים בר. שני עצי אורן עתיקים, בני למעלה ממאה שנה, נמצאים בחצר המנזר הבנדיקטיני באבו גוש. בשמורת המסרק בפרוזדור ירושלים נמצאו בעבר עצי אורן גדולים ומרשימים, שנתנו לה את שמה, כיוון שנראו למרחוק כשיני מסרק. רבים מהאורנים הוותיקים בשמורה נפגעו משריפות, ממחלות וממינים אחרים שהתפתחו לצידם. רשות הטבע והגנים והקרן הקיימת לישראל עוסקות בשיקום ושימור של עצי האורן העתיקים שנותרו. הפרט העתיק ביותר, אורן הגלעין שהיה נטוע בחצר מוזיאון רוקפלר בירושלים קרס בשנת 1996.
האורן העתיק ביותר כיום הוא ככל הנראה העץ באל-באהג'ה, הגן הבהאי מצפון לעכו. כמו כן קיימים אורנים בני מאה לערך שניטעו על ידי הטמפלרים במושבה הגרמנית בירושלים (אורן ירושלים) ולאורך שדרות הצבי בחיפה (אורן הגלעין). גם בעין כרם נמצאים ריכוזי אורן ירושלים בני כ-100 שנים במנזר האחיות ציון וברחוב המוביל אליו הנקרא רחוב האורן. בעיר ירושלים ניתן לראות אורנים גדולים ועתיקים בחצר סמינר הכמרים הארמני ובית הקברות הסמוך אליו ברובע הארמני ובמגרש הרוסים.
אלון מצוי
אלון עתיק ענק שגילו נאמד ב-400 שנה, נמצא בקיבוץ יפתח. במרכז גוש עציון ניצב אלון בודד גדול, בן כ-600 שנה, על שמו היישוב אלון שבות. אלון עתיק נוסף נמצא בהר צובה (ליד קיבוץ צובה) באתר בית קברות מוסלמי עתיק, הוא נתמך בתמוכות כדי שלא יתמוטט (לידו נמצא עץ זית עתיק), אלון זה מוזכר כבר בדברי החוקר ויקטור גרן משנות ה-80 של המאה ה-19 כעץ ענק ועתיק ימים. ב"שמורת אלוני שמואל" הזעירה, מדרום-מערב לנבי סמואל נמצאים ארבעה פרטי אלון מצוי, מהגדולים והעתיקים ביותר בישראל.
ליד קבר נבי חזורי (כק"מ מזרחה מקלעת נמרוד) נמצאת חורשת עצי אלון מצוי גדולים. לא רחוק משם בהר הבתרים נמצאים אלונים עתיקים המתנשאים לגובה של כ-15 מטרים. גם יער ברעם מצטיין בריבוי אלונים עתיקים, ששרדו בו בשל העובדה שהיער היה שייך ל. חורשות אלונים עתיקות נמצאות גם ליד אלוני אבא ואלונים, ברכס אמיר ויער עירון שבואדי עארה. חורשות המקודשות לעדה הדרוזית נמצאות ב"חורשת הארבעים" ליד עספיא הנקראת על שם של כארבעים עצי אלון בני מאות שנים הנמצאים בה. חורשה נוספת נמצאת במורד הצפון-מזרחי של הר זבול (נבי סבלאן) ליד חורפיש, העצים בחורשות אלה מקודשים לדרוזים, לפי אמונתם אין לפגוע לא בעצים ולא בבעלי החיים החיים סביבם ועליהם. גם סמוך לחרבת סעדים בהרי ירושלים נמצאים אלונים גדולים המתנשאים לגובה 15 מטרים.
אלון התבור
בשטחה של העיר טייבה, בשדות השייכים למשפחתו של ווליד צאדק, לשעבר סגן שר החקלאות, נמצא אלון המוגדר כגדול בישראל. היקפו 690 ס"מ ובדצמבר 2007 הוערך כי גילו של העץ כ-1,400 שנים.
בפאתי קריית טבעון, נמצא אלון בעל היקף גזע של 530 ס"מ, סביב האלון הוקם מסלול טיול סיבובי בשם "שביל אילן" על שם קצין שנפל במלחמת לבנון השנייה.
דונה הראווי
דונה ג'ין הראווי (באנגלית: Donna J. Haraway; 6 בספטמבר 1944), היא פרופסור אמריטה בחוג להיסטוריה של התודעה ובחוג ללימודי פמיניזם באוניברסיטת קליפורניה שבסנטה קרוז בארצות הברית. הראווי מוכרת כהוגה מובילה בשדה המחקר של לימודי הטכנולוגיה והמדע ובתחום הפמיניזם, וכהוגה מרכזית בזרם הסייברפמיניזם.
עצים עתיקים בארץ ישראל
אלון התבור
אלון תבור גדול ועתיק נמצא ליד קבר רבי חלפתא, סמוך לפנייה לכפר חנניה מכביש 85, כבר בשנת 1523 מזכיר הנוסע משה באסולה "אילן גדול" במקום זה. אלוני תבור גדולים בודדים בני כ-150 שנה מצויים במשמר העמק, בשולי המושבה כרכור ובגן שמואל. בשמורת אלון שליד פרדס חנה, בשמורת אלוני יצחק שליד גבעת עדה, בשולי יער חדרה (פארק השרון), בשמורת "אלוני התבור - כוכב יאיר" שבכוכב יאיר, וליד קיבוץ גלעד נמצאים ריכוזים גדולים של עצי אלון התבור, שרידי יער האלונים הגדול שהשתרע לפנים על פני כל השומרון.
בצומת הכניסה לבית קשת ניצב אלון תבור גדול.
דונה הראווי
ביוגרפיה
דונה ג'ין הראווי נולדה בשנת 1944 בדנוור, קולורדו. אביה היה כתב ספורט בעיתון "The Denver Post". אמה הגיעה מרקע קתולי אדוק, ומתה כשהראווי הייתה בת 16. הראווי למדה בבית הספר התיכון הקתולי לבנות "מריה הקדושה" שבצ'רי הילס ווילג', קולורדו.
עצים עתיקים בארץ ישראל
אלון התבור
בשטח בית ספר שדה אלון התבור נמצא אלון תבור עתיק שנעשים מאמצים להחיותו. לפי יגאל אלון עץ זה נתן לו השראה לעברת את שמו מפייקוביץ' לאלון לאחר שארב לא אחת בצל העץ הזה.
אלוני תבור גדולים נוספים בני למעלה מ-200 שנה נמצאים ליד קיבוץ הגושרים, בחורשת טל וליד שאר ישוב (סמוך לאתר אסון המסוקים).
דונה הראווי
ביוגרפיה
הראווי למדה ב"קולורדו קולג'" (Colorado College), במימון מלגת בוטשר (Boettcher Foundation), וסיימה בשנת 1966 עם שלוש התמחויות - בזואולוגיה, פילוסופיה וספרות. לאחר מכן למדה במשך שנה פילוסופיה של האבולוציה ותאולוגיה באוניברסיטת פריס במימון "מלגת פולברייט". את הדוקטורט קיבלה בשנת 1972 מאוניברסיטת ייל בתחום הביולוגיה. עבודת הדוקטורט שלה נקראת: The Search for Organizing Relations: An Organismic Paradigm in Twentieth-Century Developmental Biology והיא נכתבה כחלק ממחקר אינטרדיסציפליני בין תחומי הביולוגיה, הפילוסופיה ההיסטוריה של המדע ורפואה. העבודה חקרה את מקומן של המטפורות בעיצוב ניסויים בתחום הביולוגיה הניסויית. עבודה זו פורסמה בהמשך כספר שנקרא Crystals, Fabrics, and Fields: Metaphors of Organicism in Twentieth-Century Developmental Biology. הראווי זכתה בחייה במספר רב של מלגות עליהן אמרה: "אנשים כמוני הפכו למשאבים לאומיים במאמצים המדעיים הלאומיים. זה אומר שיש כסף אפילו לחידוד מוחן של נערות קתוליות."
עצים עתיקים בארץ ישראל
אלון השעם
אלון השעם אינו נפוץ בארץ ישראל ויש ממנו מספר קטן של פרטים, כולם נטע אדם. ביער אילנות ניצבים שני עצים בני כ-70 שנה. עץ נוסף, שניטע ב-1931 על ידי אליהו קראוזה ניצב במקוה ישראל. עצי אלון שעם נוספים נמצאים בגבעת ברנר וליד בית חיים ויצמן במכון ויצמן.
דונה הראווי
ביוגרפיה
דונה הראווי לימדה מדע כללי ולימודי נשים בשנים 1971–1974 באוניברסיטת הוואי. היא לימדה במחלקה להיסטוריה של המדע בין השנים 1974–1980 באוניברסיטת ג'ון הופקינס שבבולטימר, מרילנד. החל משנת 1984, משמשת הראווי כפרופסור בתוכנית להיסטוריה של התודעה באוניברסיטת קליפורניה שבסנטה-קרוז.
עצים עתיקים בארץ ישראל
אלה אטלנטית
אלה אטלנטית ענקית ומרשימה, בת כ-450 שנה, נמצאת ממערב למצודת כח, ייתכן שזוהי האלה הגדולה והעתיקה ביותר בארץ ישראל, לצידה מספר פרטים עתיקים נוספים, קטנים יותר. בחצר בית החולים הצרפתי סן לואי שבירושלים ניצבת אלה אטלנטית שגילה נאמד במאות שנים והייתה מוכרת עוד לפני בניית הבניין כמקום צל ומנוחה לבאים מצפון לכיוון שער יפו.
אלות עתיקות גדולות נוספות נמצאות ליד בורות לוץ בהר הנגב ובנחל מלחן שבערבה. גם בתל דן הייתה אלה אטלנטית ענקית אך היא נשרפה כתוצאה מרשלנות מטיילים בשנות השבעים.
דונה הראווי
Primate Visions
במאמרה הראווי עומדת על כך שישנה נטייה בעולם המדעי לתת מאפיינים זכריים להתנהגויות של יונקים, בהם החוקרים מספרים על תחרויות של רבייה ומין בין זכרים אגרסיביים ונקבות סבילות, נטייה אשר מקדמת מסקנות מסוימות ומונעת קיומן של אחרות. עבודתה של הראווי מעוגנת בהיסטוריה של התודעה ובביולוגיה ומתמקדת במטאפורות ובנרטיבים של מדע הפרימטים (יונקי-על).
עצים עתיקים בארץ ישראל
אלה אטלנטית
בשמורת תל דן ניצב גדם שרוף של אלה אטלנטית, אשר לפי שלט ההסבר שלצידו הייתה בת 2000 ונשרפה בשל רשלנות מטיילים. סמוך לשם, בנקודה הנקראת "מצפור האלה", ניצבת אלה אטלנטית עתיקה נוספת.
אלה ארצישראלית
בעמוקה ליד קבר יונתן בן עוזיאל נמצאת אלה ארצישראלית גדולה ועתיקה שלענפיה קשורים מאות בדים, כחלק מאמונה עממית שעל כל המבקש בקשה על הקבר ומעוניין שייענה לקשור חלק מבגדו לענפי העץ גם בכפר עראבה, ליד קבר רבי חנינא בן דוסא, נמצאת אלה אטלנטית גדולה, עתיקה ומקודשת עליה נהגו תושבי המקום המוסלמים לתלות בדים רבים, בחפירה מ-1961 התגלה שהקבר יהודי (כיוון קבורה צפון-דרום) ומאז איבדו הקבר והעץ את קדושתם בעיני המוסלמים. על הר כביר, ליד קבר שייח, נמצאת אלה ארצישראלית עתיקה ומרשימה שגילה מוערך ב-250 שנה.
אלת המסטיק
ליד מג'ד אל-כרום, בתוך חורשה, נמצא פרט בודד ענק של אלת המסטיק, המכוסה אף הוא קרעי בדים. המקום מקודש לתושבי המקום ויש בו אתר התבודדות ותפילה עם ספרי קוראן.
דונה הראווי
מניפסט לסייבורג
החיבור "Manifesto for Cyborgs: Science, Technology, and Socialist Feminism in the 1980s" פורסם לראשונה ב"Socialist Review" בשנת 1985. בעברית יצא החיבור "מניפסט לסייבורג: מדע, טכנולוגיה ופמיניזם סוציאליסטי בשלהי המאה העשרים" לאור לראשונה בשנת 2006. מאמרה של הראווי הפך לנדבך חשוב בחשיבה הפמיניסטית.
עצים עתיקים בארץ ישראל
אקליפטוסים
בארץ ניטעו החל משנות ה-80 של המאה ה-19 עצי אקליפטוס שהובאו מאוסטרליה על מנת לייבש את מימי הביצות. חלק מהעצים המקוריים שניטעו אז עדיין מתנשאים לגובה של למעלה מ-30 מטרים. בהם אקליפטוס לבן שניטע בשולי ביצת כבארה, כיום בין אור עקיבא לכביש 4; מספר פרטים של אקליפטוס המקור סמוך לבריכת דורה שליד נתניה ובחצר בית הספר חביב בראשון לציון; אקליפטוס לימוני בפתח תקווה ליד בית אברהם שפירא (זקן השומרים) ובמזכרת בתיה ברחוב רוטשילד 17.
בשכונת מזכרת משה בירושלים נטועים שני עצי אקליפטוס גדולים, מראשית השכונה. אלו עצי האקליפטוס הגדולים בירושלים.
דונה הראווי
מניפסט לסייבורג
הראווי מנסה לנסח מניפסט לנשים בעידן שבו ההכלאה בין הביולוגי לטכנולוגי באדם הולך וגובר. המאמר חוקר את מקומן של הנשים בעידן הטכנולוגי המתקדם, כפי שניתן לראות בכותרת המשנה שלו "חלום אירוני על שפה משותפת לנשים במעגל משולב" המאזכר את שירה של אדריאן ריץ', משוררת ומנהיגה פמיניסטית רדיקלית. הראווי טוענת כי בעידן בו אנו נמצאים, אנו כבר לא אורגניזמים ביולוגיים בלבד אלא הכלאה של אורגניזם ומכונה, כיוון שאנחנו מתקשרים עם מכונות ובעזרת מכונות, וכי השניים ילכו וישזרו זה בזה בעתיד. הראווי מנסה להמשיג מחדש את ההיררכיות והמושגים שיפעילו את העולם בעתיד, ברגע שאלו הקיימים בימיינו לא יהיו עוד רלוונטיים. את מושג המגדר למשל, היא ממשיגה מחדש כמושג שלא תהיה לו היסטוריה ביולוגית, כיוון שאין לסייבורג ביולוגיה או היסטוריה ביולוגית. היא משווה את הנשים של היום ל"כימרות", מפלצת ממין נקבה מן המיתולוגיה היוונית שהייתה הכלאה בין אריה, עז ונחש, כמטפורה לשילוב של הטכנולוגיה עם הביולוגיה.
עצים עתיקים בארץ ישראל
אשלים
קבוצת עצי אשל הפרקים נטועים בסביבות באר רבובה בנחל הבשור במסגרת גן לאומי אשכול. העצים ניטעו בשלהי המאה ה-19 במסגרת ניסיון ליישב בדואים נודדים ביישוב קבע באזור. הם ניטעו כדי לשבור את הרוחות העזות ואת סחף החול. בחניון בארותיים (עזוז) ניטעו בזמן מלחמת העולם הראשונה עצי אשל לאותה מטרה על ידי קבוצה מבוגרי מקוה ישראל, בזמן שירותם בצבא הטורקי כפלוגת נוטעים.
דונה הראווי
מניפסט לסייבורג
דר' שרון הלוי כותבת בהקדמתה למאמר כי דונה הראווי משתמשת בדימוי הסייבורג כדי לדון ביחסים שבין מדע, טכנולוגיה ופמיניזם-סוציאליסטי. הראווי טוענת כי תרבות ההיי-טק (/טכנולוגית) יכולה לאתגר ולשבור את הדיכוטומיה של התפיסה המערבית, המפצלת בין הגוף לנפש, אני/אחר, זכר/נקבה, מציאות/הופעה ואמת/בדיון. זאת כיוון שאיננו יכולים עוד להגדיר את עצמנו בעזרת מושגים אלו, כלומר כישויות ביולוגיות בלבד. תפיסתה גורסת כי הפכנו לסייבורג, הכלאה שבין אדם למכונה, בה הפן הביולוגי והפן הטכנולוגי/מכני שזורים זה בזה באופן כה עמוק עד כי אינם יכולים עוד להיתפס באופן נפרד. מבחינתה של הראווי, הסייבורג אינו רק הכלאה של אורגניזם ומכונה אלא גם הכלאה של מציאות חברתית ובדיון, כאשר הטכנולוגיה משמשת כממשק המאפשר ליצור בדיון ולעגנו במציאות.
עצים עתיקים בארץ ישראל
ברושים
ברוש עתיק יומין ניצב בחצר מנזר המצלבה בירושלים, גם ליד המנזר ניצב ברוש גדול. האגדה מספרת שבחצר המנזר גדל עץ פלאי שנטע אברהם אבינו ושממנו נלקח העץ לצלב ששימש לצליבתו של ישו, המסורת מצביעה על הברוש כשריד לעץ פלאי זה. גם על הר הבית גדלים עצי ברוש עתיקים, המופיעים אף על חותמות יהודיות עתיקות כמתנשאים מעל לכותל המערבי. לצד עצי הברוש נטועה על ההר חורשה עתיקה של עצי מיש דרומי מקודשים.
דונה הראווי
סייברפמיניזם
בשנת 1991 עדכנה דונה הראווי את חיבורה "מניפסט לסייבורג: מדע, טכנולוגיה ופמיניזם סוציאליסטי בשלהי המאה העשרים" כחלק מספרה (Simians, Cyborgs and Women: The Reinvention of Nature (1991. הראווי משתמשת בדימוי הסייבורג כדי להסביר שצריך למזג ולא לפתור את הסתירות היסודיות הקיימות בתאוריה ובזהות הפמיניסטית, בדומה למיזוג שבין אדם למכונה המתקיים בקיבורג. מניפסט לקיבורג הוא גם ביקורת פמיניסטית חשובה על קפיטליזם.
עצים עתיקים בארץ ישראל
ברושים
ברמת השניים (עמק השלום, ליד יקנעם) ניצבים שני עצי ברוש גדולים שניטעו לזכרם של שני השומרים יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי.
אחד הברושים הגדולים בארץ נמצא במזרעה (ליד קיבוץ עברון) ליד הבית בו התגורר הבהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. עץ ברוש ענק נוסף ניצב לצד חדר האוכל של דגניה ב'. בזכרון יעקב ניטעו עם הקמתה מספר ברושים, חלקם קיימים עדיין בחצרות הישנות של המושבה, גם בחדרה ניטעו ברושים רבים עם הקמתה אך רק אחד שרד, ברחוב רוטשילד 32.
דונה הראווי
ביקורת
עבודתה של הראווי ספגה ביקורת הטוענת שהיא מעורפלת מבחינה מתודולוגית, ומשתמשת בשפה עמומה "שלעיתים מסתירה דברים באופן שהוא מכוון במובהק." חלק ממבקריה הטילו ספק בשאלה האם היא מבינה את השיטה המדעית, וטענו "שחקירות האפיסטמולוגיה שהיא עושה משאירות את כתביה חסרי משמעות בפועל."
עצים עתיקים בארץ ישראל
ברושים
בין תל חי לכפר גלעדי נטעה בעבר שדרת ברושים. שרידים של השדרה מצויים עדין בתחומי קיבוץ כפר גלעדי.
דונה הראווי
ביקורת
בביקורת שהתפרסמה בשנת 1990 ב"American Journal of Primatology" על הספר "Primate Visions" כתבה סוזן קאשל (Susan Cachel) כי הספר אינו מהווה התייחסות אובייקטיבית להיסטוריה של הפרימטולוגיה וכי הדעות המוצגות בו אינן פיקחיות. (תרגום חופשי) עוד היא מוסיפה וטוענת כי הספר מנסה להעביר את תחום האנתרופולוגיה הפיזית לעולם ביקורת הספרות, המהווה חלק ממגמה של האנתרופולוגיה להיכנע לסימבוליות ויחסיות הנובע מחוסר עניין במדע חומרי.
עצים עתיקים בארץ ישראל
דום מצרי
דום מצרי או "דקל הדום" הוא עץ אפריקאי, שקצה גבול צימוחו הצפוני נמצא בעברונה, כ-20 ק"מ מצפון לאילת. במקום נמצאות מספר קבוצות של דקלים. הדקלים, שצמחו במקום באופן טבעי, מקבלים כיום תוספת השקיה ומטופלים על ידי רשות הטבע והגנים. הקבוצה העתיקה ביותר בארץ שכנה ליד קיבוץ אילות ותועדה על ידי החוקר הבריטי הנרי בייקר טריסטראם בשנת 1864. הפרטים הבוגרים של קבוצה זו הועברו לחצר המצפה התת-ימי באילת.
דונה הראווי
ביקורת
ביקורת נוספת של הספר "Primate Visions" שהתפרסמה ב"International Journal of Primatology" בשנת 1991, מספקת דוגמאות לחלק מהביקורות הנפוצות על תפיסתה של הראווי. הביקורת טוענת כי הספר סותר את עצמו פעמים רבות, מסלף ובורר עובדות היסטוריות במעשה מכוון של הכותבת, הרואה בבחירה והנגשת הטקסט כחובתו של המחבר. הוא מוסיף כי הראווי אף בוחרת להשתמש בשפה ספרותית, אינטלקטואלית ועמומה, שאינה מתאימה לספר מדעי. ביקורת נוספת הועלתה על אופן החיבור המלאכותי בין עובדות לאורך הספר. כותב הביקורת מסיים באמירה שהוא מתקשה לתת ביקורת לספר כיוון שבחירותיו נעשו במודע, אך הוא מפקפק בהנחות היסודיות עליהן הוא נשען.
עצים עתיקים בארץ ישראל
וושינגטוניה
במקוה ישראל נמצאת שדרת וושינגטוניה חוטית ווושינגטוניה חסונה שניטעה ב-1921, וכמו כן מצויים במקום זוג עצים ממין זה ליד בית הכנסת. השדרה המקורית, שניטעה על ידי קרל נטר, הייתה של עצי תות ואזדרכת, אך זו נעקרה על ידי ברוך צ'יזיק ואליהו קראוזה ובמקומה ניטעה שדרת הוושינגטוניות. שדרה דומה, מאותה תקופה, מובילה מצומת הכניסה לעתלית לחוות אהרנסון; היה זה אהרן אהרנסון שהביא את זרעי המין לישראל בניסיון לאקלמו בארץ. שדרה דומה נוספת ניטעה בדרך הכניסה לקיבוץ משמר העמק לאחר עלייתו לקרקע ב-1926. שדרות וושינגטוניה דומות נוספות ניטעו בגן המייסדים בחדרה, בחצר הבניין ההיסטורי של הטכניון שני עצים שנשתלו בשנת 1923 על ידי אלברט איינשטיין ואשתו. בשדרות ארלוזורוב בעפולה, ביער חולדה, בחצר קיבוץ עין שמר ועוד.
זית
בחצר כנסיית גת שמנים נמצאת חורשת זיתים עתיקים שגילם מוערך ב-800 עד 1,200 שנה. לפי האמונה הנוצרית אלו הם העצים ביניהם בילה ישו בתפילה בלילה שלפני משפטו וצליבתו ומכאן קדושתם הרבה. עצים גדולים באתר זה מתוארים כבר בכתבי עולי רגל מהמאה השביעית.
כ-300 מטרים ממערב למנזר בית ג'ימאל, בתוך גיא קטן, נמצא עץ זית עתיק, בעל גזע רחב (היקפו כ-9 מטרים) ומפורץ ביותר. מסורת המנזר טוענת שגילו של העץ כ-2,000 שנה. בהר צובה, סמוך לאלון העתיק נמצא גם עץ זית עתיק בעל גזע חלול.
בבאר שבע, בשטח המכללה האקדמית להנדסה בנגב, מצוי עץ זית בן כ-700 שנה.
לטענת סוהיל זידאן, פקיד היערות הראשי של קק"ל, העץ העתיק ביותר בארץ הוא עץ זית בן 4,000 שנה המצוי במטע זיתים מצפון לשפרעם.
חרובים
החרוב העתיק, הגדול והמקודש ביותר בישראל הוא העץ הנטוע בפתח מערת רבי שמעון בר יוחאי (רשב"י) בכפר פקיעין. על רשב"י ובנו אלעזר מסופר כי התחבאו 12 שנים במערה בפקיעין וניזונו מעץ חרוב וממעין מים שנבראו להם בדרך נס.
בארץ פזורים מספר רב של עצי חרוב בני כ-100 עד 150 שנים, בגליל, בכרמל, בהרי יהודה ובשפלת יהודה. בעיקר במקומות בהם התקיימו יישובים ערביים שניטשו ב-1948 כליפתא, פארק קנדה, סביבות חרבת סעדים, נחל עירון ועוד. אחד החרובים הגדולים בישראל נמצא בחורבות בית נטיף (ליד נתיב הל"ה).
עץ חרוב מרשים ניצב בחוות חנניה, מקום ששימש כמעון הקיץ של הנציב העליון הראשון, הרברט סמואל בין השנים 1920–1925. החרוב ניטע על ידי הרברט סמואל ב-1920 בכיכר אותה מקיפים עצי ברוש וזית. במרכז קיבוץ חניתה מצוי עץ חרוב בן כ-200 שנה שהיה במקום בטרם הקמת הקיבוץ ונשמר. בשכונת נחלאות בירושלים, במפגש הרחובות אילת ויוסף חיים נמצא, בתוך חצר פרטית, פרט חרוב בן כ-500 שנה, שהוערך על ידי עורכי סקר העצים הבוגרים ב-2005 כאחד משלושת העצים העתיקים ביותר בישראל.
עץ חרוב מיוחד מזן אהרנסון ניצב בחלקה מיוחדת בחוות אהרנסון ליד עתלית, שם ניסה האגרונום והמדען אהרן אהרנסון להשביח עצי פרי לתנאי החיים בארץ ישראל. תרמיליו של העץ ארוכים מהזן הסנדלאווי המקומי ותכולת הסוכר בהם נמוכה יותר.
עץ החרוב הדרומי ביותר בישראל נמצא בתוך גיא קטן במרחק כמאה מטרים מכביש 40 ליד צומת טללים בסביבות ציון הק"מ ה-142. החרוב, שצומח בר במקום במשך עשרות שנים, הוצל על ידי הקרן הקיימת לישראל שעה שנסלל במקום כביש הנפט לאורך קו צינור אילת-אשקלון.
מיש דרומי
עץ המָיִש הדרומי הוא העץ הקדוש ביותר לאסלאם ונפוצו עליו אגדות רבות. בין היתר מספרת אגדה מוסלמית כי כאשר בנה שלמה המלך את בית המקדש היה מוטרד כיצד יגן עליו מפני אשמדאי. אז נגלה אליו אלוהים בחלום וציווה עליו לטעת חורשת עצי מיש סביב המקדש, דבר שיגן על הבניין מכל רע. ואכן, על הר הבית נטועה חורשת עצי מיש עתיקים.
עץ מיש בודד גדול נוסף נמצא בחורשת הזיתים ליד מנזר מאר אליאס שבדרום ירושלים. לפי האמונה תחת אחד מאבות-אבותיו של העץ נחה מרים, אם ישו בהימלטה מפני הורדוס. בכפר יברוד שבשומרון צומח עץ מיש גדול במרכז במה עתיקה. מיש קדוש נוסף מצוי בצפת, סמוך למערת שם ועבר. בזכרון יעקב, בתוך מערה הנקראת "מערת המיש", צומח מיש בעל מספר גזעים שגילו מוערך ב-200 שנה. בשטח בית קברות ערבי נטוש סמוך לגדר קיבוץ יראון צומח מיש דרומי שגם גילו מוערך בכ-200 שנה.
פיקוס בנגלי
את הפיקוס הבנגלי במקוה ישראל נטע מייסד המוסד קרל נטר בשנת 1888 והוא מופיע בסקרים רבים כעץ המרשים ביותר בישראל. העץ מוקף בשורשי-אוויר מעובים כגזעים המשווים לו צורה של יער, אף על פי שמדובר בעץ בודד. גובה העץ כ-17 מטרים, וקוטר נופו מעל 30 מטרים. ייחור מעץ זה נלקח על ידי אחד מתלמידי המוסד ששתל אותו במרכז קיבוץ שדה אליהו בחזית חדר האוכל.
עצי פיקוס בנגלי גדולים נוספים נמצאים בכפר סירקין, ברחובות (בצומת הרחובות אייזנברג והרצל), בקיבוץ גבעת ברנר ובשטח כפר הנוער מנוף בעכו, במקום בו היה בעבר חאן.
פיקוס השדרות
בשנת 1933 הוקם בשכונת נשר מבנה "בית הספר לילדי עובדים ליד מפעל המלט נשר" שהיה שייך לזרם העובדים. המבנה נבנה על ידי בית החרושת למלט נשר ליד בית החרושת. בחצר בית הספר ניטע עץ פיקוס השדרות. העץ שימש את ילדי בית הספר שנהגו לטפס עליו בהפסקות. העץ קיים עד היום.
שיקמים
עצי השקמה אפיינו בעבר את אזור השפלה. ביטוי לכך במקרא (מלכים א י, כז): "וַיִּתֵּן הַמֶּלֶךְ אֶת הַכֶּסֶף בִּירוּשָׁלִַם כָּאֲבָנִים, וְאֵת הָאֲרָזִים נָתַן כַּשִּׁקְמִים אֲשֶׁר בַּשְּׁפֵלָה לָרֹב". כך היה גם בתקופת המשנה, על פי מסכת פסחים נ"ג א: "סימן לשפלה - שקמים". בעבר היה לשקמה ערך כלכלי, עצם שימש לנגרות ופריים נאכל. כיום, עקב הבינוי הרב באזור לא נותרו עצי שקמה רבים, אך אלו ששרדו נחשבים למרשימים והם בין העצים הגדולים ביותר בארץ ישראל. עץ השקמה באום ח'אלד הוא אחד מהעצים הגדולים והעתיקים בישראל, ציור של העץ הופיע במאמרה של מרי אליזה רוג'רס על ערי החוף של ארץ ישראל בסדרת "ארץ ישראל הציורית" שהפיק צ'ארלס וילסון ב-1881–1884. כבר אז היה העץ גדול-ממדים ומסועף ענפים.
ליד כפר הנוער עיינות נמצא ריכוז של עצי שקמה עתיקים שענפיהם המשורגים מכסים קוטר של כ-12 מטר. שדרת השקמים הארוכה ביותר בישראל נמצאת בין אשדוד לניצנים, באזור חולות ניצנים. שרידים בודדים לשקמים רבים שצמחו לפנים בחולות דרום גוש דן נמצאים בצומת חולון, שם ניצבת שקמה בת כ-300 שנה, ובאזור, שם נמצא זוג עצי שקמה עתיקים ביותר. ברמת גן נמצא עץ גדול ועתיק בשכונת "רמת השקמה".
בשטח המרכז הרפואי ברזילי נמצא מתחם מקודש בו נקבר, על פי המסורת, ראשו של האימאם חוסיין בן עלי. סביב המתחם הריבועי נטועים עצי שקמה עתיקים.
בתל אביב
גם בעיר תל אביב היו עצי שקמה רבים ועתיקים, עליהם נכתב השיר "גן השקמים". חלקם שולבו במסגרת גן יעקב. שקמים נוספים בתל אביב נמצאים ליד מצודת זאב, על אי-תנועה בדרך בן צבי ועוד.
תאנים
עצי תאנה עתיקים בני 100–150 שנה, כמו עצי החרוב, פזורים בארץ במספר רב יחסית מהגליל ועד צפון הנגב ובפרט בשפלת יהודה, בעיקר במקומות בהם התקיימו בוסתנים של יישובים ערביים שניטשו ב-1948, אך גם גדלים בר, כתוצאה מהזרעת זרעיהם על ידי ציפורים ועטלפים. עצי תאנה רבים צומחים על פתחי מערות ובורות מים.
אחד מעצי התאנה הגדולים נמצא בעיר צפת, בכיכר המעיין בקריית האמנים. עץ גדול נוסף נמצא בחורבת געתון, בין הקיבוצים געתון ויחיעם. ריכוז עצי תאנה עתיקים נמצא בעין קיני, למרגלות תל מגידו וליד קבר דן ביער צרעה נטועים שלושה עצי תאנה עתיקים.
קטלב
עץ קטלב בודד ניצב ליד דיר א-שיח' (מעל נחל קטלב, ליד בר גיורא), והיה במשך שנים עץ בודד, כיום נמצאת סביבו חורשת קטלבים.
קטלבים ענקיים נוספים ניצבים על קבר שיח' בכפר עין קיניא שממערב לרמאללה וסמוך ליישוב דולב.
בלב בית הקברות הבריטי על הר הצופים בירושלים ניצב עץ קטלב עתיק. מקורו אינו ברור, ייתכן שהיה במקום עוד לפני בית הקברות ולא נעקר עקב סמליות צבע גזעו האדום המסמל את המלחמה ואת האימפריה הבריטית, השערה נוספת היא שהעץ צמח מזרעי פירות קטלב שהיו בכיסו של אחד החיילים הטמונים במקום. נכון ל-2010 העץ מוגדר כנמצא בסיכון עקב פטרייה שחדרה אליו.
שיזף
השיזף המצוי בעין חצבה נחשב לעץ העתיק ביותר בישראל וגילו מוערך ב-500–2,000 שנים, לפי מסורות והערכות שונות. היקף גזע העץ בין 6 ל-7 מטרים, גובהו כ-14 וקוטר נופו כ-15 מטרים. הראשון שנתן תיאור מדויק של העץ וצילם אותו היה החוקר הצ'כי אלואיס מוסיל, שעבר במקום ב-1902 בדרך לפטרה.
ביער בן שמן, סמוך לבריכת המים של היישוב חדיד נמצא שיזף שגילו מוערך בכ-400 שנה. העץ היה על סף קריסה אך טופל באינטנסיביות על ידי אנשי הקרן הקיימת לישראל.
עץ שיזף גדול ועתיק צומח בתוך המתחם המקודש (הכולל קבר ומסגד) מקאם שייח מסעוד שבטייבה.
ליד מוסך עין החורש נמצא פרט שיזף שהוא שריד יחיד של קבוצת עצי שיזף שהיו פזורים לאורך מישור החוף, גילו הוערך על ידי פרופסור אבינועם דנין בכ־500–700 שנה, גובה העץ כ-15 מטרים ורוחב נופו כ-25 מטרים. מצבו הוגדר בסקר העצים הבוגרים ב-2005 "בסכנת הכחדה".
תות
החל משלהי התקופה הביזנטית נעשו ניסיונות לפתח בארץ תעשיית משי ולשם כך ניטעו בה עצי תות. עצים אלה לא שרדו, אולם במאה ה-19 נערכו ניסיונות שונים להפוך את החברות היהודית והערבית בארץ ישראל לחברה מתועשת, כאשר תעשיית המשי הפכה למרכזית בניסיונות אלה והותירה אחריה עצי תות, שחלק מהם שרדו. בשכונת עג'מי שביפו (צומת הרחובות הדולפין-השחף) ניצב עד לאחרונה עץ תות ענק, זכר לקהילה המרונית שהתיישבה במקום ועסקה בייצור משי. בשכונת אהל משה בירושלים נטועה חורשה קטנה של עצי תות ("גן התות"), גם היא זכר לניסיון גידול תולעי משי לתעשייה. גם ראשוני נס ציונה ניסו להתפרנס מתעשיית משי ובמושבה נותרו מספר עצי תות מרשימים כמו כן בגן הברון בראש פינה.
במרכז המתחם המקודש מקאם נבי סבלאן ליד חורפיש ניצב עץ תות עתיק ורחב צמרת, ייתכן שניטע בשל הצל הרחב שהוא מספק למבקרים בקיץ. תופעה דומה נמצאת במקאם נבי רובין, בחצר בית הכנסת העתיק בפקיעין, בחצר הפנימית של החאן הירושלמי, בחצר מסגד אל-ג'זאר בעכו ועוד.
עצים עתיקים שאינם קיימים עוד
ליד קבר רחל ניצב במשך מאות שנים עץ זית עתיק ומרשים, המוזכר בכתבים ומופיע בציורים רבים של המקום.
עץ האורן העתיק ביותר בארץ ישראל (גילוֹ, 240 שנה, אומת לאחר קריסתו), שהיה נטוע בחצר מוזיאון רוקפלר, קרס באירוע שלג בשנת 2000. אורנים עתיקים נוספים בגיל דומה בשמורת המסרק עלו באש.
אנדרטת יהודים שנרצחו (פוסטהקמרש)
אנדרטת יהודים שנרצחו בפוסטהקמרש (בהונגרית: Meggyilkolt zsidók emlékműve Pusztakamarás, ברומנית: Monumentul evreilor uciși în al doilea război mondial Cămărașu, Cluj) היא אנדרטה שהוכרזה כמונומנט במחוז קלוז' ברומניה. היא נכללת ברשימת האנדרטאות ברומניה תחת המספר הסידורי CJ-IV-mB-07857.
היסטוריה
האנדרטה הוקמה לזכר טבח יהודי גטו שארמאש (Sármás). ב-17 בספטמבר 1944 הוצאו להורג במקום על ידי הצבא ההונגרי 126 יהודים: 52 נשים, 31 גברים ו-43 ילדים שהועברו מגטו נאג'שארמאש ליער שושקוט, כשני קילומטרים מגבול הכפר פוסטאקמראש (Pusztakamarás).
נקסוס 5X
נקסוס 5X (באנגלית: Nexus 5X) הוא מכשיר סמארטפון אשר הוכרז ב-29 בספטמבר 2015 באירוע שערכה גוגל בסן-פרנסיסקו. הוא יורשו של נקסוס 5 שהוכרז כשנתיים קודם. בדומה לנקסוס 5, מחירו זול יחסית למרבית הסמארטפונים בשוק בעלי מפרט מתחרה לשלו. כמו כן גם הוא נוצר בשיתוף פעולה בין גוגל ל-LG אלקטרוניקה.
המכשיר הושק לראשונה עם אנדרואיד מרשמלו וזכה לשדרוג לאנדרואיד נוגט 7.0 ו-7.1.1 ולאנדרואיד אוריאו 8.0.0 ו-8.0.1.
לנקסוס 5X מסך בגודל 5.2 אינץ' ברזולוציית 1080X1920 כולל ציפוי מסוג זכוכית גורילה 3. הוא בעל זיכרון RAM בגודל 2GB ומעבד קוואלקום סנאפדרגון 808. בנוסף, יש לו חיישן טביעות אצבע, מצלמה אחורית באיכות 12.3 מגה-פיקסל, USB-C ותמיכה ב-NFC.
אריה נדלר
אריה נדלר (נולד בשנת 1947) הוא פסיכולוג חברתי ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
נולד ב-1947 במינכן שבגרמניה ליצחק ומרים (לבית פרוכט) נדלר. אמו ואביו שרדו את השואה כמעט יחידים ממשפחותיהם. עלה יחד עם הוריו בנובמבר 1947. בילדותו המוקדמת גרה המשפחה ביד אליהו בתל אביב, ובשנות בילדותו המאוחרת ונערותו גר עם משפחתו בשדרות ח״ן בתל אביב, לשם עברה המשפחה ב-1956.
סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר הממלכתי-דתי בילו בתל אביב. ב-1964 את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון עירוני א' בתל אביב. אחרי שירותו הצבאי (1965–1967) החל ב-1968 בלימודי פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן שם קיבל תואר ראשון ב-1970. אחרי נישואיו לאטה (לבית גרינשטיין) ב-1969, התקבל ללימודי הדוקטורט באוניברסיטת פרדו בארה״ב לשם עבר ב-1971. בשנת 1973 הוענק לו תואר שני בפסיכולוגיה חברתית (עם התמחות משנה בפסיכולוגיה תעשייתית) ובשנת 1975 תואר דוקטור בפסיכולוגיה חברתית. עם שובו לישראל הצטרף לסגל ההוראה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1977 מונה למרצה, ב-1980 - למרצה בכיר עם קביעות, ב-1984 לפרופסור חבר וב-1988 לפרופסור מן המניין לפסיכולוגיה.
בשנת 1984 נמונה לראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת ת״א תפקיד בו כיהן עד 1989. בשנת 1993 מונה לדקאן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, תפקיד בו כיהן חמש שנים (1993–1998).
היה שותף להקמת מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום באוניברסיטת תל אביב ב-1992 ושימש כיו״ר הוועדה האקדמית של המרכז, לצידו של פרופ׳ שמעון שמיר שהיה ראש המרכז, מאז הקמתו ב-1992 ועד לשנת 2001. אחרי סיום תפקידו כדיקאן הפקולטה למדעי החברה ב-1998, הקים את ״המכון האקדמי לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי״ באוניברסיטת תל אביב (בשיתוף פעולה עם מרכז פרס לשלום) ובשנים 1998–2002 היה הראש הראשון של המכון. בין השנים 2000 ל-2015 היה מופקד על ״קתדרת ארגנטינה למחקר בפסיכולוגיה חברתית״. בשנים 2005–2011 שימש כיו״ר ה Israel Trustees Foundation (״האגודה הישראלית לקרנות מחקר בחברה וחינוך"). בהנהלתו קיימה הקרן תחרויות שנתיות בהן העניקה מענקי מחקר לחוקרים ותיקים וחוקרים צעירים בתחומי מדעי החברה והחינוך במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
בין השנים 1985 ו-2003 היה אחראי על פיתוח תחום הפסיכולוגיה ב. בין השאר, פותחו בהנחייתו קורסי ליבה כמו ״מבוא לפסיכולוגיה״, ״פסיכולוגיה של האישיות״ ועודכן הקורס ״לא לבדו״ (״מבוא לפסיכולוגיה חברתית״). בשנת 1999 לימד באוניברסיטה הפתוחה את הקורס ״היסטוריה של הפסיכולוגיה״. הקורס שודר מאולפני האוניברסיטה הפתוחה ברמת אביב אל מרכזי הלמידה ברחבי ישראל ואחר כך הופץ במשך כ-20 שנה לתלמידי האו״פ בקלטות.
כיהן כפרופסור אורח במוסדות אקדמיים באירופה ובצפון אמריקה. בין השאר הוזמן להיות פרופ׳ אורח ב Graduate Center של אוניברסיטת העיר ניו יורק, באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, אוניברסיטת La Sapienza שברומא ואוניברסיטת פרידריך שילר בינה שבגרמניה.
הוזמן לשאת הרצאות מפתח בכינוסים מרכזיים שונים. בין אלה הרצאות על ״תהליכי פיוס בסיום קונפליקטים״ בכנס הפרלמנט האירופי בסרייבו (2003), כנס נאט"ו על פיוס בעקבות חתימה על הסכמי שלום בדוברובניק (2011), הרצאה מרכזית על קורבניות ופיוס במפגש של קרבנות ״הטרור האדום״ בפרלמנט האיטלקי (2014), הרצאת פתיחה מרכזית בכנס על זכויות האדם בחסות ה Tom Lantos Institute שבבודפשט (2019). ב-2006 נשא את הרצאת הפתיחה בכנס על Intergroup Helping שאורגן על ידי ה European Association of Experimental Social Psychology בקיל שבגרמניה. הוזמן לשאת הרצאות מפתח בנושאי מחקרו במפגשים שנתיים של תוכנית הדוקטורנטים האירופאים בפסיכולוגיה חברתית, ובמפגשים שנתיים על פסיכולוגיה חברתית של יחסים בין קבוצות בינה שבגרמניה.
תרם מזמנו בפעילות למען קידום שוויון בחברה הישראלית. בין השנים 1995 ל-1998 שימש כיו״ר ההנהלה של ISEF (Israeli Sepharadic Education Foundation) שמטרתה קידום צעירים וצעירות מהפריפריה על ידי מתן מלגות לדוקטורנטים במוסדות בישראל ומחוצה לה. בין השנים 1998 ל-2001 שימש כיו״ר העמותה ״ילדים״ המסייעת לילדים החוסים במוסדות מחוץ לביתם.
מחקריו
פרסם מעל 150 מאמרים מדעיים, ופרקים בספרים ערוכים בתחומי מחקרו. מאמריו פורסמו בבמות הפרסום בפסיכולוגיה חברתית בפרט (לדוגמה: Journal of Personality and Social Psychology, Advances in Experimental Social Psychology), ובפסיכולוגיה בכלל (Psychological Bulletin). היה שותף לעריכת 6 ספרים מדעיים והמחבר של הספר Social Psychology of Helping Relations: Solidarity and Hierarchy שיצא לאור ב 2020 בהוצאת Wiley שבארה״ב.
מחקריו עסקו בשני נושאים מרכזיים: פסיכולוגיה חברתית של יחסי עזרה, ותהליכים פסיכולוגיים של פיוס בין קבוצות יריבות. בתחום הראשון הדגישו מחקריו את התפיסה שבהיות המקבל תלוי בנותן, יחסי עזרה הם יחסים של אי-שוויון חברתי. הדבר נכון גם ברמה הבין אישית (״מודל האיום להערכה עצמית בקבלת עזרה״ Nadler & Fisher, 1986) וגם ברמה הבין קבוצתית. בהתבסס על תיאורית הזהות החברתית עסקו מחקריו בחקר התנאים בהם יחסי עזרה בין קבוצות משמשים כמכניזמים לשימור או ערעור על יחסי כוח (Nadler, 2002; Nadler & Halabi, 2006). בחקר הפסיכולוגיה החברתית של תהליכי פיוס הציע את מודל הפיוס מבוסס הצרכים (Need Based Model (המבוסס על כך שבמהלך קונפליקט נפגעים צרכים זהותיים שונים אצל הקרבן והתוקפן. חוויית הקורבנות קשורה בפגיעה בצרכים של מסוגלות וכוח, בעוד שהצד הנתפס כתוקפן חווה איום לזהותו המוסרית. המודל, שאושש במחקר, מציע שהסרה של האיומים הזהותיים מעלה נכונות לפיוס עם היריב. (2015,;Nadler & Shnabel, 2008 Shnabel & Nadler, 2008, 2015). חקר גם את ההשפעות השליליות של תחושת קורבניות על פיוס (Noor, Shnabel, Halabi & Nadler, 2012) ואת הדרכים בהן ניתן להתגבר על השפעות אלה (Hameiri & Nadler, 2017).
בנוסף חקר את השפעות הפסיכולוגיות של השואה על ניצולים שבנו חייהם בעיר לעומת אלה שעשו כך בקיבוץ (Nadler & Ben Shushan, 1989), המאפיינים הפסיכולוגיים של בני ובנות ניצולי השואה (Nadler, Kav Venaki & Gleitman, 1986), וההשתנות ביחס הקהילה המקצועית והחברה כולה אל ניצולי השואה לאורך השנים (Nadler, 2001).
גמר גביע אירופה לאלופות 1974
גמר גביע אירופה לאלופות 1974 התקיים באצטדיון הייזל בבריסל שבבלגיה, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא באיירן מינכן הגרמנית, שניצחה את אתלטיקו מדריד הספרדית. במשחק שנערך ב-15 במאי 1974 לא הושגה הכרעה, והקבוצות נפרדו בשוויון 1-1 לאחר הארכה. בפעם היחידה בתולדות הטורניר נקבע משחק חוזר ליומיים אחר כך, ובו הביסה באיירן את אתלטיקו בתוצאה 4-0. הגמר נעל את המהדורה ה-19 של גביע אירופה לאלופות.
באיירן מינכן זכתה בתואר בפעם הראשונה מתוך שלוש זכיות רצופות, בשלוש הופעותיה הראשונות בגמר. הייתה זו הזכייה הראשונה של נציגת גרמניה המערבית בטורניר. באיירן הייתה לנציגה השנייה מגרמניה שמעפילה לגמר, לאחר שקודמתה, איינטרכט פרנקפורט, העפילה לגמר ב-1960 אך הובסה 7-3 על ידי ריאל מדריד. מנגד, אתלטיקו מדריד הייתה לנציגה הספרדית השלישית בגמר המפעל, וקדמו לה ריאל מדריד (צברה עד אז שש זכיות משמונה הופעות בגמר) וברצלונה (הפסידה 3-2 לבנפיקה ליסבון ב-1961). אתלטיקו עצרה רצף של שמונה עונות ללא נציגה ספרדית בגמר.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בזכות זכייתן באליפות המקומית בעונת. באיירן זכתה באליפות גרמניה המערבית באופן משכנע, מרחק 11 נקודות מסגניתה פ.צ. קלן. אתלטיקו מדריד הקדימה את ברצלונה בשתי נקודות כדי לזכות באליפות ספרד.
במשחק הראשון הסתיימו תשעים הדקות בשוויון 0-0. שש דקות לסיום ההארכה כבש לואיס אראגונס את שער היתרון לאתלטיקו, אך בדקה האחרונה של ההארכה הציל הבלם האנס-גאורג שוורצנבק את באיירן עם שער שוויון. מאחר שלא הושגה הכרעה, ושיטת דו-קרב בעיטות עונשין עוד לא הייתה בשימוש במשחקי הגמר, נקבע משחק חוזר ליומיים אחר כך, ובו הביסה באיירן את אתלטיקו בתוצאה 4-0. אולי הנס קבע את תוצאת המחצית עם שער יתרון, גרד מילר כבש צמד במחצית השנייה לפני שהנס השלים צמד אישי משלו, וקבע את תוצאת המשחק.
באיירן מינכן
באיירן, שזכתה לבסוף בתואר, הייתה קרובה להדחה כבר בסיבוב הראשון. היא פגשה את אוטבידברג השוודית וגברה עליה 3-1 במשחק הראשון בבית, עם צמד לגרד מילר. בגומלין כבר הובילו השוודים בתוצאה 3-0, עד שרבע שעה לסיום כבש אולי הנס את השער ששלח את המשחק להארכה. בתום הארכה נטולת שערים, הבטיחה באיירן את מקומה בשלב הבא בזכות 4-3 בדו-קרב בעיטות עונשין.
ברבע הגמר פגשה באיירן את צסק"א סופיה הבולגרית, אז תחת השם "צסק"א דגל ספטמבר". במשחק הראשון בבית הביסה באיירן את צסק"א 4-1 (צמד לקוני טורסטנסון), ובגומלין, על אף שהובילה, נוצחה 2-1 שלא הפריע לה להעפיל לשלב הבא, עם 5-3 בסיכום.
אתלטיקו מדריד
אלופת ספרד החלה את דרכה בסיבוב הראשון מול גלאטסראיי הטורקית. המשחק הראשון במדריד הסתיים בשוויון 0-0, והגומלין באיסטנבול הסתיים בתוצאה זהה. הקבוצות עברו להכרעה בהארכה, ושם כבש איגנסיו סאלסדו בדקה ה-100 את השער היחיד בדו-קרב, ששלח את אתלטיקו לשלב הבא.