cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'אן טירול
עבודתו
ספרו פורץ הדרך מ-1988, The Theory of Industrial Organization, הפך לבסיס ללימוד תאוריית הארגון התעשייתי, בספר נסקרו נושאים כגון כלכלת קוד פתוח, פול פטנטים והסכמים שבשתיקה בין חברות. באותה שנה ניסח עם אריק מסקין את עקרון שיווי משקל משוכלל מרקובי (Markov perfect equilibrium), סט כללים לפתרון סוגיות בתורת המשחקים ובארגון תעשייתי.
במאמרו המצוטט ביותר, "Formal and real authority in organizations", שפורסם ב-1997 במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), הציג יחד עם עמיתו פיליפ אגיון מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון, תאוריה בדבר הקצאת סמכויות פורמליות וסמכויות אמיתיות בפירמה שנועדו לסייע בפתרון בעיית המנהל-סוכן. על פי תאוריה זו האצלת סמכויות פורמליות לנציגים כפופים בפירמה מגדילה את מעורבותו החיובית של הנציג בפרויקטים, אך פוגעת ביכולת השליטה של המנהל, עקב כך יעדיפו המנהלים להקצות סמכויות פורמליות לצורך פעילויות או החלטות במקרים בהם הן נחשבות שוליות עבור המנהל, חשובות עבור הנציג או במקרים שלמנהל אין יכולות מקצועיות מספקות. שימור הסמכויות אצל המנהל עלול להביא לנתק במידע המועבר אליו. טירול ואגיון זיהו גורמים המגדילים את הסמכויות האמיתיות, בהן מוטת שליטה רחבה, המייקרת עבור המנהל את העלות השולית בפיקוח צמוד על הנציגים, מספר הנציגים, היסטוריה של התערבות מדודה מצד המנהל ודחיפות ביצוע המשימה.
במאמר מפורסם אחר, "Financial Intermediation, Loanable Funds, and the Real Sector" שפורסם באותה שנה יחד עם עמיתו בנט הולסטרום, הציגו השניים מודל המציג את הפגיעה בחברות לאור שינויים בשוק כגון מחנק אשראי (Credit crunch) או שינויים מוניטריים.
מחקרים אחרים שלו עוסקים במשברים פיננסים ובהתנפצות בועות כלכליות.
ב-2003 הציע שצרפת תאמץ חקיקה לפיה חברות יאלצו לשלם "מסי אבטלה" כשהן מפטרות עובדים, בדומה לעקרון התשלום החל על חברות מזהמות סביבתית.
הרחיב את מחקרו גם לתחום המשלב בין פסיכולוגיה לכלכלה. במאמרים שפרסם עם עמיתו רולנד בנאבו מאוניברסיטת פרינסטון ניתחו השניים כיצד השפעת תמריצים על רקע התנהגות פרו חברתית, וכיצד רגשות כמו כבוד, גאווה ותחושת בשם המשאלה (Wishful thinking), יוצרים עיוותים אנדוגניים בחלוקות יעילות, הנוגדים למשל את חוק קואס, ובכך עלולים לפגוע ביכולת להגיע להסכמים או ליישם רפורמות כלכליות.
פרלמנט (ממלכת צרפת)
הפרלמנט היה מוסד פוליטי בעל סמכויות שיפוטיות בעיקר, שפעל בצרפת לפני המהפכה הצרפתית. הפרלמנט הראשון היה הפרלמנט של פריז שהתפתח ממועצת המלך בשנת 1307. הוא נמצא בתוך ארמון המלך מימי הביניים באיל דה לה סיטה שבפריז.
ב-1443, בעקבות מלחמת מאה השנים, העניק שארל השביעי, מלך צרפת פרלמנט לחבל לנגדוק. בהמשך, ועד למהפכה הצרפתית הוקמו בצרפת פרלמנטים רבים בערים אראס, מץ, נאנסי, קולמאר, דיז'ון, בזאנסון, גרנובל, אקס-אן-פרובאנס, פרפיניאן, טולוז, פאו, בורדו, רן ורואן.
חברי הפרלמנט השתייכו ברובם לאצולת הגלימה, והחברות בפרלמנט עברה בירושה.
תפקידי הפרלמנט
ישבו בצמרת המדרג השיפוט, ששימשו בית משפט עליון וערכאה סופית לערעורים באזוריהם. לפרלמנטים היו גם סמכויות מנהליות נרחבות, שהציבו אותם בעמדת עימות קבוע עם המושלים והנציבים המקומיים. מעל לכל, היה להם תפקידי מכריע בתהלי החקיקה. על מנת לקבל תוקף משפטי היה כל מחוק חייב להירשם ברשומות הפרלמנט, ולפרלמנט הייתה הזכות לשלוח למלך מכתבי מחאה המצביעים על כל הפגמים שמצאו בחקיקה החדשה. באמצעות הליך זה של דחיית חובת רישום החוק ברשומות, הפרלמנט בעת ההמתנה לתשובת המלך, יכלו הפרלמנטים לעכב ולהכשיל את מדיניות הממשלה.ומאז מותו של לואי הארבעה עשר הם שכללו את הטכניקה והפכו אותה למנגנון התנגדות מרכזי. מכתבי המחאה מנוסחים בקפידה היו חילופי תקשורת חשאית בין המלך לבין מערכת בתי המשפט שלו, אבל באותה תקופה נהגו הפרלמנטים לרתום לצדם את דעת הקהל באמצעות הדפסת המכתבים ומכירתם. במקרים רבים נהגו גם לכתבו את המכתב מחדש לאחר שהתקבלה תשובת המלך, ומאוחר יותר באותה מאה אף הרחיבו את אמצעי ההתנגדות ונקטו גם שביתו ולעיתים היו אפילו התפטרויות המוניות. עם זאת, כולם ידעו כי בסופו של דבר המלך הוא הפוסק האחרון.
שופטי הפרלמנטים מנו כ-1,200 איש. יחד עם כ-1,000 בעלי תפקידים בערכאות ריבוניות אחרות בממלכה, שעסקו בעיקר בשיפוט מיוחד בתחומי מימון וכספים. הם היו "אצולת הגלימה". כל הכהונות בבתי המשפט הריבוניים הקנו למחזיקיהן תואר אצולה, אבל באותה עת רק קומץ מחברי הפרלמנטים עדיין חבו את מעמדם כאצילים למשרותיהם. לרוב כבר עמצדו לזכותם במשפחתם כמה דורות של אצילים, ובתקופה זו החליטו פרלמנטים אחדים שלא לקבל לשורותיהם אף אדם שלא היה לו ייוחס כזה. האצילים המיוחסים האלה שלטו בפרובינציות שלהם בכל העניינים המקומיים, ומשום כך התפתחו לעיתים תכופות עימותים בינם לבין הנציבים והמושלים. בפריז הם שלטו בעניינים הנוגעים לכלל המדינה. לא זו בלבד שהפרלמנט ובתי משפט ריבוניים נוספים בעיר הגדולה נהנו מסמכויות ומתחומי שיפוט נרחבים יותר בהשוואה למקביליהם בפרובינציות. אצולת הגלימה הפריזאית אף סיפקה את מרבית האצילים שהתקדמו למשרות נציבים יועצים מדיניים ושרים.
סמל איי בהאמה
סמל איי בהאמה מורכב ממגן אשר נתמך על ידי פלמינגו מימינו ודג חרב משמאלו.
בראש הסמל ישנה קונכייה המסמלת את מגוון החיים הימי הרב שיש בשרשרת האיים של בהאמה. הקונכייה נמצאת על קסדה ותחתיה המגן עצמו אשר במרכזו הסמלים של המדינה - השמש והאוניה. האוניה היא הסמל הראשי שעל המגן והיא מסמלת את הסנטה מריה של כריסטופר קולומבוס, והיא מפליגה תחת השמש שנמצאת תמיד מעל המדינה.
החיות שתומכות במגן מצדדיו הן החיות הלאומיות של מדינת האיים. אספקט מעניין של הסמל הוא שהפלמינגו עומד על אדמה ואילו הדג חרב עומד על מים, מה שצביע על הגאוגרפיה של האיים.
תחת המגן ובעלי החיים ישנה כרזה ועליה רשום המוטו הלאומי של המדינה - "קדימה למעלה הלאה יחדיו".
הצבעים המגוונים של הסמל התכוונו ליצור את תחושת העתיד הבהיר לאיים, והם לא שונו לצבעים פחות בהירים בגלל המשיכה של התיירים אליהם.
סמל אוסטריה
על חזהו של העיט נמצא המגן הוותיק של דוכסות אוסטריה, ועיצוב בסיסי דומה היווה את הבסיס לדגל אוסטריה.
העיט מחזיק בציפורניו מגל מוזהב (המסמל חקלאות) ופטיש מוזהב (המסמל תעשייה), ובעוד שבמבט ראשון הדבר מעלה אסוציאציות של קומוניזם, הכתר על ראשו מבהיר ששלושתם ביחד מסמלים את האחדות של המעמדות (העובדים, האיכרים והבורגנים).
לאחר מלחמת האזרחים באוסטריה והפיכתה של אוסטריה לרפובליקה פשיסטית, הוחלף העיט החד־ראשי בעיט דו־ראשי, זאת לצד שינוי דגלה של אוסטריה.
שרשראות הברזל הקרועות שעל רגלי העיט מסמלות את שחרור אוסטריה מהאיחוד עם גרמניה הנאצית (האנשלוס) (1938-1945) והם התווספו לסמל אחרי מלחמת העולם השנייה.
כל העיר יודעת
כל העיר יודעת הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי איתי לוי. האלבום יצא לאור ב-14 בינואר 2016, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
בלומברג (חברה)
בלומברג (באנגלית: .Bloomberg L.P) היא חברה פרטית המספקת שירותים פיננסיים בתחומי התוכנה, המדיה והמידע. בלומברג תופסת שליש משוק המידע הפיננסי הבינלאומי המוערך בכ-16 מיליארד דולר, בהתחשב ברווחיה המוערכים ב-6.9 מיליארד דולר. בלומברג יוסדה על ידי איש העסקים האמריקאי-יהודי מייקל בלומברג (ראש העיר לשעבר של ניו יורק), בעזרתם של תומאס סקונדה, דנקן מקמילן וצ'ארלס זיגר בשנת 1981, יחד עם החזקות של 30% אשר ניתנו למריל לינץ' בתמורה להשקעה בחברה. החברה מספקת כלי תוכנה פיננסיים כגון ניתוחים מתמטיים ופלטפורמות למסחר בסחורות, שירותי מידע וחדשות לחברות וארגונים פיננסיים מסביב לעולם באמצעות מערכת מחשוב מרכזית המכונה ה-Bloomberg Terminal, המוצר העיקרי שמייצר לחברה הכנסות. מרבית הלקוחות משתמשים רק בחלקיק זעיר מ-30,146 הפונקציות של התוכנה. בלומברג התפתחה עם השנים, וכיום מכילה שירות חדשות בינלאומי, לרבות פרסומים בטלוויזיה, רדיו, האינטרנט והעיתונות המודפסת.
המטה הנוכחי של החברה ממוקם במגדל בלומברג, שדרות לקסינגטון 731 במידטאון מנהטן, ניו יורק. הבניין מכונה גם בשם 'חצר המקור' (One Beacon Court) בשל המבנה המלבני המואר בצורת המקור אשר מכסה את המגדל, והחצר המרוצפת בקומת הקרקע שלו.
החברה התאגדה בדלאוור כשותפות מוגבלת בשנת 1981 ושימשה כעסק החל משנת 1983. מייקל בלומברג מחזיק ב-85% מהקבוצה. השירות העיקרי של בלומברג הוא השכרת מנויים למרכז המידע הפיננסי שלה. כמו כן, היא מפעילה ערוץ טלוויזיה פיננסי בשם טלוויזיית בלומברג, ותחנת רדיו עסקית בניו יורק בשם WBBR, בהפסד. קיימים כיום מעל 300,000 מנויים לטרמינל המידע של בלומברג ברחבי העולם. בשלהי שנת 1996 רכשה בלומברג בחזרה שליש מהחזקותיה המקוריות של מריל לינץ' בה, בעבור 200 מיליון דולר, מה שהעריך את שווי החברה ב-2 מיליארד דולר בזמנו. לעומת זאת, ביולי 2008 הסכימה מריל לינץ' למכור את יתר 20% החזקותיה בבלומברג בחזרה בתמורה לסכום מדווח של 4.43 מיליארד דולר, מה שהעריך את שווי החברה כבר ב-22.5 מיליארד דולר.
עיט סוואנות
עיט סוואנות (שם מדעי: Aquila rapax) הוא מין עיט במשפחת הנציים. זהו עוף דורס גדול. הוא מגיע לגודל של 62-72 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 165-185 ס"מ ומשקלו 1.6-2.4 ק"ג. בעבר סווג כתת-מין של עיט ערבות, אך כיום הוא מוגדר כמין נפרד.
מין זה אינו נודד בניגוד לעיט הערבות והוא מתרבה באפריקה, צפונית ודרומית למדבר סהרה ובדרום מערב אסיה הטרופית עד להודו. הוא מקנן קבוע המטיל 1-3 ביצים בקן הנמצא על עצים או על האדמה.
בכל אזור תפוצתו הוא מעדיף אזורים יבשים ופתוחים כמו מדבריות או סוואנה.
הקול שמשמיע עיט זה מזכיר את קריאת העורב, אך בעיקרון זהו עיט שקט שלא משמיע קול חוץ מבתצוגה.
סמואל ג'ורג' מורטון
סמואל ג'ורג' מורטון (באנגלית: Samuel George Morton; 1799–1851) היה רופא ומדען אמריקאי, שנודע במחקריו בנוגע להבדלים בנפח הגולגולת בין בני אדם בני גזעים שונים. המחקרים, שהתבססו על אוסף גדול של גולגולות אנשים בני גזעים שונים, שימשו לעיתים כבסיס מדעי להצדקת העבדות בארצות הברית.
חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי
חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי הוא התאגדות של רבנים בעלי השקפה ציונית דתית שהשתייכה לתנועת הפועל המזרחי.
סמואל ג'ורג' מורטון
חייו
מורטון נולד בעיר פילדלפיה, בפנסילבניה. הוא נולד למשפחה קוויקרית אבל מאוחר יותר הצטרף לזרם האפיסקופלי. הוא למד רפואה באוניברסיטת פנסילבניה ואחרי כן באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. הוא עסק ברפואה משנת 1824, ובשנים 1839-1843 היה פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת פנסילבניה.
חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי
היסטוריה
חבר הרבנים הוקם בקיץ 1948 על ידי קבוצת רבנים הפועל המזרחי, בראשם הרב כתריאל פישל טכורש הרב שאול ישראלי. והרב דוד סלומון
במהלך שנות השבעים דעכה פעילותו עקב מאבקים פנימיים. בשנת 1979 נפטר הרב טכורש, מייסד חבר הרבנים, והרב ישראלי פרש ממנו כבר בראשית שנות השבעים. מובילי חבר הרבנים בשנות השמונים היו הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי - רב העיר רמת גן, והרב יוסף גליקסברג - רב העיר גבעתיים.
סמואל ג'ורג' מורטון
חייו
מורטון האמין שמנפח הגולגולת של אדם אפשר להסיק על היכולת החשיבתית שלו: גולגולת גדולה יותר, משמעה מוח גדול יותר ולפיכך יכולת אינטלקטואלית גבוהה יותר. באמצעות אוסף של מאות גולגולות מחלקים שונים של העולם, כולל כ-100 גולגולות עתיקות ממצרים, הוא חקר את ההבדלים בנפח הגולגולת של בני גזעים שונים, ומצא שנפח הגולגולת של הלבנים גדול מזה של האמריקאים הילידים (האינדיאנים), וששניהם גם יחד גדולים מנפח הגולגולת של השחורים. הוא פרסם את תוצאות מחקריו בשני ספרים מרכזיים בשנים 1839 ו-1844.
בשנת 1981 פרסם המדען סטיבן ג'יי גולד את ספרו "אין מידה לאדם". הספר כלל עיבוד מחודש לתוצאות מחקרו של מורטון על נפח הגולגולת, וטען כי התוצאות המקוריות היו מבוססות על נטאי ומניפולציה, הן בבחירת המידע והן בהטייה של התוצאות עצמן. גולד טען כי משנלקחות בחשבון הטיות אלו, אין כל בסיס לדירוג שערך מורטון לנפח הגולגולת של הגזעים השונים. במחקר מדוקדק יותר שהתפרסם בשנת 2011 נמצאו הטיות דווקא בניתוח של גולד, בעוד שלא נמצאה הטיה במדידותיו של מורטון, או בצורה בה בחר לעבד את הנתונים שעמדו לרשותו. החוקרים שללו מכל וכל את הנחות המוצא הגזעניות של מורטון, והציעו כי ההבדלים בנפח הגולגולת קשורים דווקא להבדלים באקלים ולא בהבדלים ביכולת החשיבה, אולם לא מצאו פגם בשיטות החקר של מורטון.
בשנת 1988 התפרסם מאמר של החוקר ג'ון ס. מייקל, שבחן מחדש את עבודתו של מורטון לאור טענותיו של גולד בספר. המחקר מצא כי נתוניו של מורטון היו מדויקים יותר ממה שטען גולד, וכי על אף שעבודתו כוללת שגיאות והשמטות, היא מדויקת במידה סבירה ואין כל ראיה לכך ששיבש את הנתונים במכוון. עם זאת, על פי המאמר, בהיעדר הגדרה מדויקת ל"גזע", עבודתו של מורטון היא חסרת משמעות מבחינה סטטיסטית. על פי מייקל, עבודתו של מורטון היא פגומה, והסביבה התרבותית בה עבד הייתה גזענית, אך לא ניתן להראות קשר ברור בין שתי העובדות, כפי שניסה גולד להוכיח.
חום לבן
חוֹם לבן (באנגלית: White Heat) הוא סרט קולנוע בסוגת הסרט האפל ונחשב לסרט גנגסטרים וכלא קלאסי. הסרט הופק ב-1949 בכיכובם של ג'יימס קאגני, וירג'יניה מאיו ואדמונד או'בראיין בבימויו של ראול וולש. בשנת 2003 נבחר הסרט לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. באתר Rotten Tomatoes זוכה הסרט ל-100% ביקורות חיוביות ברשימת "מאה שנים... עשרת הגדולים" של מכון הסרטים האמריקאי ניצב במקום הרביעי בין סרטי הגנגסטרים.
עלילה
ארתור "קודי" ג'ארט (ג'יימס קאגני) הוא גנגסטר מסוכן הנשוי לוורנה (וירג'יניה מאיו), אך משפחתו האמיתית, פרט לאמו, עמה יש לג'ארט יחסים אדיפליים-כמעט היא כנופיית הפשע שהוא מנהיג ללא רחמים. בשלב מאוחר בסרט מתברר כי אביו של ג'ארט מת בבית חולים לחולי נפש.
הכנופיה של ג'ארט שודדת רכבת בשוד אלים במסגרתו נורים למוות ארבעה מחבריה, לאחר שהמשטרה ורשויות המס עולות על עקבותיו של ג'ארט הוא מוודה על פשע אחר שאירע בדיוק בעת שוד הרכבת, והמשמש לו אליבי, בשל כך נשפט לשלוש שנים בכלא. אולם, חוקר מחלקת האוצר של ארצות הברית, פיליפ אוונס, בו ירה ג'ארט מוקדם יותר, אינו הולך שולל אחר הרשעתו ושותל בתאו של ג'ארט מדובב (אדמונד אובריאן) המזדהה בשם ויק פרדו. מטרתו של פרדו היא לחשוף את מלבין הכספים של כנופייתו של ג'ארט.
בינתיים, בעולם החופשי, מנצל יד-ימינו של ג'ארט "ביג אד" סומרס, את המצב על מנת להשתלט הן על ההנהגה והן על וורנה ג'ארט ויוצר קשר עם אסיר בבית הכלא בו אסור ג'ארט על מנת שירצח אותו בכלאו. שעה שהאסיר מנצל את עבודתו בצוותא עם ג'ארט בבית המלאכה של הכלא ומפיל עליו מכונה כבדה, דוחף פרדו (המדובב) את ג'ארט ומציל את חייו. לאחר ביקור אמו, בו היא מבטיחה "לטפל" ב"ביג אד", נודע לג'ארט מפי אסיר אחר כי היא מתה. עם הוודע דבר מותה מתפרע ג'ארט בחדר האוכל ומובל לבית החולים של הכלא, שם הוא מאובחן כלוקה בפסיכוזה ונכפת בכותונת משוגעים.
ג'ארט ופרדו מארגנים בריחה, כאשר פרקר, האסיר שניסה להרוג את ג'ארט מושלך אל תא המטען של רכב הבריחה, בהמשך מחסל ג'ארט את פרקר, כאשר בידו האחת הוא מכרסם עוף. כאשר ג'ארט מגיע לעיר הוא תופס את אשתו, ורנה, שניסתה להימלט מפניו ותוקף אותה באלימות, היא מצליחה לשכנעו ש"ביג אד" ירה באמו (אף על פי שהייתה זו ורנה שירתה בה בגבה). עד מהרה הוא יורה בביג אד. הכנופיה מקדמת את פניו של ג'ארט בברכה, כולל פרדו, שהפך לידיד אמת של ג'ארט. ג'ארט מכריז שאת המשך מעללי הכנופיה הוא יקדיש לאמו.
כאשר הכנופיה מתכנסת במקום מחבוא מגיע למקום גבר זר, לכל נדמה כאילו ג'ארט עומד לחסל אותו, אך להפתעתו של פרדו הוא מוצג בפני מלבין הכספים אותו נשלח למעשה לגלות.
ג'ארט מתכוון לשדוד כספי משכורות של מפעל כימי בלונג ביץ', קליפורניה, תוך שימוש במכלית כ"סוס טרויאני" שיוכנס אל שערי המפעל. פרדו מצליח להעביר הודעה למפעילו, אוונס. מיד לאחר הכניסה למפעל הכימי מזהה נהג המכלית את פרדו כשוטר בשם פאלון ומזהיר את ג'ארט מפניו. פרדו/פאלון נוטל מיד רובה לידיו ומאיים על ג'ארט, לתדהמתו המוחלטת של האחרון. אנשיו של ג'ארט משתלטים על פאלון אך אינם יורים בו כיוון שהמשטרה מקיפה את המשרד. אוונס קורא לג'ארט להיכנע וממלא את המשרד בגז מדמיע. ג'ארט לא נכנע וממשיך לברוח.
כל אנשיו של ג'ארט נורים על ידי המשטרה או על-ידו, שעה שהם מסכימים להיכנע. בתמונה האחרונה ג'ארט נמלט אל מערכת מיכלים ענקית, מלווה בזרקורי המשטרה, פאלון יורה לעברו ברובה וג'ארט מתחיל לירות באקדח שבידיו מטווח קצר לכיוונו של מיכל חומר דליק. כאשר המיכל נדלק בלהבת ענק קורא ג'ארט "Made it, Ma! Top of the world!" (בתרגום חופשי: "עשיתי זאת, אמא! סוף העולם!"), ציטוט זה ניצב במקום ה-18 ברשימת "מאה שנים... מאה ציטוטים". מיד לאחר מכן מתלקח המיכל ומתפוצץ.
השפעה
דמותו של ג'ארט מבוססת על הרוצח הניו יורקי Francis "Two Gun" Crowley (פרנסיס "שני אקדחים" קראולי) שהוצא להורג בגיל 21 בשנת 1932 ומילותיו האחרונות היו "שלחו את אהבתי לאמא". מקור השראה נוסף היה ארתור באנקר, בנה של הפושעת "אמא בארקר" משנות ה-30 של המאה ה-20.
המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון
המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון (SICSA) הוא מכון מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים וממוקם בקמפוס הר הצופים, המשמש ללימודים היסטוריים אקדמיים על מלחמת העולם השנייה, והאנטישמיות בעבר ובהווה בתחומים השונים.
פעילות
המרכז נוסד בשנת 1982 בידי פרופסור יהודה באואר. המרכז מופקד על איסוף מידע על אנטישמיות ברחבי העולם, ניתוחו בכלים אקדמיים ופרסום מחקרים על היחסים בין יהודים ללא-יהודים.
סטודנטים ומרצים מקיימים בו קורסים וערבי דיון, בהם הם מספרים על המחקרים שלהם בנושא האנטישמיות ומעודדים את הנוכחים בהרצאות אלו להתעניין באנטישמיות בנושאי הפוליטיקה והחברה בעולם כיום.
בין השאר, ראה אור במסגרתו ספרו של פרופסור שמואל אלמוג "לאומיות ואנטישמיות באירופה המודרנית: 1815–1945" ועוד ספרים ומחקרים רבים בנושא.
המרכז מקדם מחקרים ונותן מענקים לתלמידיו החוקרים אותו, ומדי שנה מפרסם מאמרים על ידם, אשר חושפים מידע רב ובעל ערך על האנטישמיות וההיסטוריה שלנו בנושא.
אירוג'ל
אֵירוֹגֵ'ל (Aerogel) הוא חומר מלאכותי מוצק, בעל צפיפות החומר המרחבית הנמוכה ביותר הידועה. בזכות מבנהו המיקרוסקופי, לחומר מספר תכונות ייחודיות כגון יכולת בידוד גבוהה ושטח פנים גדול. האירוג'ל יוצר לראשונה בשנת 1931 על ידי הכימאי סטיבן קיסטלר (Steven Kistler) על בסיס סיליקה ג'ל. כיום הוא זוכה למגוון שימושים בתחומים שונים, ביניהם תעשיות קוסמטיקה וצבעים, תעשייה כימית ואף חקר החלל.
עקרונות
אירוג'ל נוצר כאשר נוזל המהווה חלק ממרכיבי ג'ל, מוחלף בגז. כתוצאה מכך נוצר חומר מוצק בעל צפיפות נמוכה ביותר ובעל כושר בידוד תרמי מעולה. אירוג'ל מכונה לעיתים "עשן קפוא" או "אוויר מוצק", והתחושה בנגיעה בו דומה לתחושת נגיעה בקצף מוצק.
האירוג'ל הראשון נוצר מסיליקה ג'ל ומאוחר יותר גם מג'לים המבוססים על אלומיניום, בדיל, ופחמן.
הניסוח הכימי של תהליך יצירת החומר
או:
מאפיינים
כושר הבידוד המעולה של אירוג'ל נובע מן העובדה כי לא מתקיים בו אף אחד משלושת המאפיינים הדרושים לצורך העברת החום: הסעה, הולכה וקרינה. רובו של החומר הוא גז הידוע כמוליך גרוע של חום. אירוג'ל על בסיס סיליקון מצטיין בבידוד שכן גם הסיליקון עצמו הוא מוליך גרוע של חום. אירוג'ל על בסיס פחמן יוצר בידוד בזכות יכולת הספיגה של הפחמן את הקרינה האינפרה אדומה הנובעת מחום. בנוסף לכך, מבנה הסריג של החומר מונע מן האוויר שבתוכו את יכולת התנועה והעברת החום (הסעה).
צבעו של האירוג'ל נראה כחול, משום שהגז הכלוא בתוכו מפזר גלי אור קצרים בצורה יעילה, בדומה לתהליך שיוצר את הצבע הכחול בשמיים.
גרנד פרי שטיריה
גרנד פרי שטיריה הוא מרוץ גרנד פרי שנתי, המתקיים במסגרת אליפות הפורמולה 1. המרוץ מתקיים במסלול רד בול רינג בו מתקיים גם גרנד פרי אוסטריה.
היסטוריה
התפרצות מגפת הקורונה בעולם הובילה לדחיית פתיחת עונת 2020 ולשינוי בלוח המרוצים המתוכנן. במטרה לאפשר קיום מספר רב ככל האפשר של מרוצים הוחלט לקיים בחלק מהמסלולים שני מרוצים בהפרש של שבוע זה מזה. גרנד פרי אוסטריה היה המרוץ הפותח של העונה, שהתקיים ברד בול רינג. שבוע לאחר מכן נערך באותו המסלול גרנד פרי שטיריה. לואיס המילטון זינק המפול פוזישן וניצח את המרוץ.
אף על פי שהתכנון המקורי היה לקיים את המרוץ כאירוע חד פעמי הוא נוסף ללוח המרוצים גם בעונת 2021 במקומו של גרנד פרי טורקיה שבוטל עקב התפרצות הקורונה במדינה.
מרגרט מדנמרק, מלכת סקוטלנד
מרגרט מדנמרק (בדנית: Margrete af Danmark; 23 ביוני 1456 - 14 ביולי 1486) הייתה בתם של המלך כריסטאן הראשון, מלך דנמרק (בין 1448 -1481), נורווגיה (בשנים 1450 -1481) ושוודיה (בשנים 1457 -1464) ורעייתו, דורותיאה מברנדנבורג. מרגרט הייתה המלכה הרעיה של ג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד.
קורות חיים
כבר כשהייתה בגיל ארבע החלו לדבר על שידוכה לנסיך ג'יימס השלישי מסקוטלנד, ובשנת 1468 התארסו השניים ונישאו, כאשר מרגרט הייתה בת 13, ביולי 1469 במנזר הולירוד שבאדינבורו.
הנדוניה שנתן כריסטאן לג'יימס השלישי כללה את איי אורקני ושטלנד שהיו קודם לכן רכוש הכתר הנורווגי. האיים ניתנו בתחילה כערובה לתשלום הנדוניה, אולם בשל מחסור במזומנים מומשה הערובה, והאיים הפכו לרכוש הכתר הסקוטי.
לשניים נולדו שלושה בנים:
איי אורקני
קבוצות בדלניות באיי אורקני פנו לדנמרק ולנורווגיה בבקשה לשלם את הנדוניה של מרגרט, ובכך להשיב את האיים לשליטת דנמרק או נורווגיה, ולהוציאן מהממלכה המאוחדת (או להפרידם מסקוטלנד במקרה שזו תנסה להתנתק מהממלכה המאוחדת).
חלבון PR
חלבוני PR, או חלבונים הקשורים לפתוגנזה (Pathogenesis-related PR) הם חלבונים המיוצרים בצמחים במקרה של התקפת פתוגן. הם מופרשים כחלק מהתנגדות נרכשת מערכתית. זיהומים מפעילים גנים המייצרים חלבונים אלה. חלק מהחלבונים הללו הם אנטי-מיקרוביאליים. הם תוקפים מולקולות בדופן התא של חיידק או פטרייה. חלבונים אחרים עשויים לתפקד כאותות המפיצים מידע על הזיהום לתאים סמוכים. זיהומים מעודדים קישור מולקולות בדופן התא ושקיעת ליגנין, תגובות שמקימות מחסום מקומי וזה מאט את התפשטות הפתוגן לחלקים אחרים של הצמח.
חומצה סליצילית ממלאת תפקיד בעמידות לפתוגנים על ידי השראת ייצור חלבונים הקשורים לפתוגנזה. חלבונים רבים המצויים ביין הם חלבונים הקשורים לפתוגן של ענבים. אלה כוללים חלבונים דמויי תאומטין וצ'יטינאז.
משפחות חלבונים רבות הקשורות לפתוגנזה חופפות לקבוצות של אלרגנים אנושיים, אף על פי שככל הנראה לאלרגיה אין קשר לתפקוד ההגנתי של החלבונים. קיבוץ חלבונים אלה לפי תכונות הרצף הגנטי שלהם מאפשר מציאת חלבונים אלרגנ יים פוטנציאליים מגנומים של צמחים שעברו ריצוף, תחום מחקר המכונה "אלרגנומיה".
זיהוי החלבונים
חלבוני PR מיוצרים כאשר רקמת הצמח נלחצת, ולכן לצורך זיהוי משתמשים באותות לחץ (סטרס) כדי "לפתות" את הצמח לבטא גנים של PR. גורמי לחץ שימושיים כוללים זיהום ממשי או אותות הגנה כגון סליצילט ומתיל יסמונט. אפשר לזהות את החלבונים על ידי בידוד, עיכול פפטידים והתאמה לרצפים גנומיים (ריצוף חלבונים). לאחר מכן אפשר לבדוק את הרצפים שהתקבלו ולהשוות אותם למשפחות חלבון PR ידועות, לצורך קטגוריזציה.
אליהו בן חמו
הרב אליהו בן חמו (כ"ה אלול תרצ"ד, 5 בספטמבר 1934 – י"ג טבת תשס"ה, 25 בדצמבר 2004) היה איש ציבור, סגן ראש העיר אשדוד, שליח ציבור ופייטן, מייסד ויו"ר המרכז לפיוט ושירה אשדוד ומניח היסודות לתחייתה של המוזיקה האנדלוסית במסורת יהודי מרוקו באשדוד.
ביוגרפיה
בן חמו נולד בקזבלנקה, מרוקו, לר' מימון בן חמו וזהרה לבית אזולאי. בן רביעי ולו שני אחים ושלוש אחיות. אחיו הגדול משה היה נגן ומוזיקאי ומומחה לקצידה האנדלוסית.
בן חמו עשה את לימודיו בשלוש מסגרות חינוך בקזבלנקה: לימודים כלליים בבית ספר אליאנס, לימודי מקצוע בבית ספר אורט, ולימודי קודש, פיוט ושירה בתלמוד תורה "אם הבנים", שם נבחר לסולן המקהלה והיה למשתתף קבוע בשירת הבקשות שהתקיימה בשבתות החורף.
בנעוריו הצטרף בן חמו לארגון בית"ר, במסגרת זו השתתף במחנות נוער ובאימונים ונחשף לרעיונות ציוניים ועליה לארץ ישראל.
בשנת 1957 במסגרת העלייה הבלתי לגאלית ממרוקו, עלה בן חמו לארץ ישראל, יחד עם אמו, אחיותיו ואשתו ההרה. המסע לישראל עבר דרך מחנה גרנד ארנס במרסיי, צרפת, שם שהו חודשיים עד לידת בנו הבכור. את ההפלגה לארץ עשו על סיפונה של אוניית ״תיאודור הרצל״ עד שעגנה בנמל חיפה, משם המשיך בן חמו אל העיר אילת.
באילת נבחר בן חמו ליו"ר המועצה הדתית בעיר ושימש כחבר מועצת העיר מטעם המפד"ל, תחת ראש העיר יוסף (יוסקה) לוי. הוא פעל לביסוס הקהילה הדתית בעיר ובתקופתו הוקמו בתי כנסת חדשים והורחב הרישום לבית הספר הדתי היחיד "ימין הרצוג", נפתחו כיתות ראשונות לבית ספר תיכון דתי והוגדלו מספר החניכים בתנועת בני עקיבא. הוא ייסד את בית הכנסת הגדול באילת, עמד בראשו והיה לחזן הראשי, כך דאג לקיום פעילויות כמו מקהלת ילדים, אירועי חג בחצר בית הכנסת, אירוח רבנים, אישי ציבור ופייטנים לשירת הבקשות ביניהם רבי דוד בוזגלו, הרב יוסף משאש ור' יצחק אבוחצירא.
בשנת 1970 עבר בן חמו לאשדוד ושימש כחזן הראשי של בית הכנסת 'אליהו הנביא' הישן. יחד עם ר' שמעון אסרף ור' עמרם סודרי בנה את בית הכנסת אליהו הנביא החדש באשדוד, בן חמו הנהיג בבית הכנסת סגנון תפילה המשלב בן ידע לרגש ובית הכנסת הפך למרכז קהילתי תורני. הוא הקים את "חבורת דוד המלך", קבוצת פייטנים שוחרי המוזיקה האנדלוסית ושירת הבקשות בראשותו של הפייטן מאיר עמר.
בשנת 1979 נבחר בן חמו למועצת העיר ברשימת המפד"ל. עם הקמתה של מפלגת תמ"י הצטרף אליה ועמד בראש התנועה באשדוד. בבחירות 1983 נבחר מטעמה והתמנה לסגן ראש העיר תחת אריה אזולאי. בהמשך עמד בראש מפלגת ש"ס באשדוד וכיהן כסגנו של ראש העיר צבי צילקר.
המרכז לפיוט ושירה
בשנת 1986 פעל בן חמו, בתמיכתו של שר הדתות ויו"ר תנועת תמ"י אהרון אבוחצירא, שסדרת ״אעירה שחר״ עבור רשות השידור, תצולם בבית הכנסת "היכל דוד" אשדוד.
פעילותו כנבחר ציבור
כממונה על משאבי אנוש, הוא יזם לא מעט רפורמות ארגוניות. הוא זיהה את התפתחותה של העיר וגיבש מבנה ארגוני שייתן מענה לתושבים, על ידי הגדרת תחומי האחריות וסל שירותים הניתנים במשרדי העירייה. באמצעות הסכמים עם ועד העובדים הוא הסדיר את יחסי העבודה בין ההנהלה לעובדים ויצר תרבות ארגונית חדשה וידידותית. חופשות מרוכזות בחול המועד, ימי גיבוש, תגמול לעובדים וקורסי הכשרה מקצועיים היו מהאבנים הראשונות שהונחו וביססו תרבות חדשה בארגון.
כממונה על הדיור והאיכלוס הוא טיפל במשפחות רבות ועמד לימינם מול משרד השיכון והוועדות הארציות, וכממונה על הכבאות ויו"ר איגוד הכבאות והצלה לישראל אזור אשדוד, הוא הצליח לבסס את אשדוד כמרכז מרחבי של האיגוד ולבנות בעיר בניין ייעודי שהפך לאחת התחנות היפות של איגוד הכבאות בישראל.
חיים אישיים
בן חמו היה נשוי לסימי-שמחה למשפחת אדרי עד פטירתה, לזוג תשעה ילדים, שמם הונצח בכולל "שמחת אליהו", בראשות בנו ר' אברהם. בשנת 1993 נישא בשנית למרים.
לשכת הגזית
לשכת הגזית הייתה, על פי המשנה, אחת משש לשכות העזרה בבית המקדש השני. לשכה זו הייתה מקום מושב הסנהדרין הגדולה, בית הדין היהודי העליון, שמנה שבעים ואחד חכמים.
מבנה ומיקום
על מבנה לשכת הגזית נאמר "לשכת הגזית כמין בסילקי גדולה הייתה", בסילקי הוא מבנה ציבורי רומי. צורת מבנה זה היא כנראה בסגנון הלניסטי בעלת תקרה מקומרת הנשענת על עמודים, כפי שתיאר ר' יהודה את בית הכנסת של הקהילה היהודית באלכסנדריה: "מי שלא ראה דיופלוסטון (מלשון דיו סטוין - שתי שורות עמודים שהיו בבית הכנסת) של אלכסנדריא של מצרים ... כמין בסילקי גדולה הייתה סטיו (שורת עמודים) לפנים מסטיו... הלשכה הייתה בנויה מאבני גזית מרובעות ומכאן שמה לשכת הגזית.
מיקום
הגמרא לומדת מכאן שני דברים
על פי נתונים אלו, נחלקו הפרשנים לגבי מיקומה
לפי שיטת הרמב"ם לשכת הגזית מוקמה בפינה הצפון מזרחית של העזרה (תרשים), בין לשכת פרהדרין לחומת העזרה המזרחית שמעברה הייתה לשכת המצורעים. הלשכה נבנתה כך שחלקה הדרומי היה בקודש, בעזרה, בעוד שחלקה הצפוני היה בחול, בחיל. לפי שיטת תוספות ר"י הלבן הייתה הלשכה בפינה הצפון מערבית של העזרה.
צפון דרום
בגמרא במסכת יומא נאמר לגבי מיקום הלשכות בעזרה מכאן יוצא שלשכת הגזית נמצאת בצפון העזרה, אולם במסכת מידות, באותו נושא בדיוק נאמר  ככל הנראה זו אינה טעות דפוס אלא מחלוקת בין הגרסאות. הרמב"ם, ובעקבותיו רוב המפרשים והפוסקים, פסק את גרסת הגמרא ביומא. אולם יש בין אחרוני זמננו שפסקו את גרסת המשנה במידות.
תפקיד
בלשכת הגזית ישבה הסנהדרין הגדולה בצידה המערבי, בחול, בצורת חצי גורן ושם דנה ועסקה בענייני ההלכה. בידי סנהדרין זו הייתה נתונה סמכות השיפוט הגדולה ביותר שניתנה לחכמי ישראל, כגון שפיטת שבט שלם, משפט נביא שקר, כהן גדול ועוד. ריה"ל כותב בספר הכוזרי, מאמר שלישי, שעצם ישיבת החכמים ב"מקום אשר יבחר ה'" נותן להם סיוע אלוהי ותוקף נוסף לפסיקותיהם. גם הר"ן אומר בספרו דרשות הר"ן, (דרוש אחד עשר) שהישיבה במקדש מוסיפה סמכות לחכמים ומביא שם את הגמרא "כיון דחזו (ראו) דנפישי (מתרבים) רוצחים ... אמרו, נגלה מארעין (ממקומנו) ונקים בן 'ועשית על פי הדבר אשר יגידו לך מן המקום ההוא', מלמד שהמקום גורם".
בנוסף לתפקידה כמקום מושב הסנהדרין, בלשכה גם התקיימו פייסות (גורלות) הכהנים בצידה המזרחי, בקודש: הכהנים עמדו במעגל והכהן הממונה הֵפִיס ביניהם מי יזכה בעבודות המקדש. בלשכה גם אמרו הכהנים את קריאת שמע, עשרת הדיברות וברכות נוספות בבוקר.
מלבד לשכת הגזית היו עוד שני בתי דין בהר הבית, על פתח הר הבית ועל פתח העזרה.
מרי, הנסיכה המלכותית
מרי, הנסיכה המלכותית (באנגלית: Mary, Princess Royal and Countess of Harewood; 25 באפריל 1897 – 28 במרץ 1965) הייתה בתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת והנסיכה השישית להחזיק בתואר "נסיכה מלכותית". הנסיכה מרי נישאה להנרי לסלס, רוזן הרווד בשנת 1922, אז קיבלה גם את התואר "רוזנת הרווד".
שנותיה הראשונות
הנסיכה ויקטוריה אלכסנדרה אליס מרי נולדה ב-25 באפריל 1897 בקוטג' יורק. היא הייתה ילדתם השלישית ובתם היחידה של הנסיך ג'ורג', דוכס יורק (לעתיד המלך ג'ורג' החמישי) ואשתו ויקטוריה מרי, נסיכת טק. הנסיכה נקראה על שם סבתה הגדולה, המלכה ויקטוריה, סבתה המלכה אלכסנדרה, דודתה הגדולה אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת וסבתה מצד אמה, מרי אדלייד, נסיכת קיימברידג', אך היא תמיד נודעה בשמה האחרון, מרי.
עם לידתה ועד שהפך אביה ליורש העצר לכתר הבריטי (נסיך ויילס) מרי, שהייתה חמישית בסדר הירושה, החזיקה בתואר נסיכת יורק. הנסיכה מרי הוטבלה ב-7 ביוני 1897 כאשר בין סנדקיה היו המלכה ויקטוריה, נסיך ויילס (לעתיד המלך אדוארד השביעי) ורעייתו אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, סבה פרנסיס, דוכס טק ודודתה ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת.
הנסיכה מרי חונכה על ידי אומנות יחד עם אחיה אדוארד (לעתיד המלך אדוארד השמיני), אלברט (לעתיד המלך ג'ורג' השישי) והנרי. היא ידעה לדבר גרמנית וצרפתית בצורה שוטפת והתעניינה במיוחד בסוסים ובמרוצי סוסים. הופעתה הפומבית הרשמית הראשונה הייתה בטקס הכתרתם של הוריה במנזר וסטמינסטר ב-11 ביוני 1911.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהגה הנסיכה מרי לבקר בבתי חולים ומוסדות צדקה שסייעו לחיילים בריטים ולבני משפחותיהם. היא הייתה פעילה מאוד בקידום תנועת הצופים הבריטית ובעידוד ארגוני עזרה וסיעוד נשיים. בשנת 1918 היא למדה סיעוד והחלה לעבוד בבית חולים במרכז לונדון.
נישואים וילדים
ב-28 בפברואר 1922 נישאה הנסיכה מרי להנרי צ'ארלס ג'ורג', ויקונט לסלס. חתונתם של בני הזוג במנזר וסטמינסטר הייתה האירוע המלכותי הראשון בו השתתפה חברתה הטובה של מרי, ליידי אליזבת בווס-ליון, לעתיד רעייתו של המלך ג'ורג' השישי. מרי והנרי התיישבו בבית הרווד שביורקשייר, שם הנסיכה התעניינה במיוחד בעיצוב פנים של האחוזה ובעיסוקי החווה, ואף הפכה למומחית בגידול בקר. לזוג נולדו שלושה ילדים, ג'ורג', ג'רלד ואליזבט.
הנסיכה המלכותית
ב-9 באוקטובר 1929 נפטר אביו של הנרי והוא ומרי ירשו את התואר "רוזני הרווד". ב-4 בינואר 1931 נפטרה גם לואיז, הנסיכה המלכותית, אחותו הצעירה של ג'ורג' החמישי, ושנה לאחר מכן המלך העניק לבתו מרי את התואר נסיכה מלכותית, השמור לבתו הבכורה של המונרך הבריטי המכהן.
הנסיכה המלכותית הייתה קרובה במיוחד לאחיה הבכור, לעתיד המלך אדוארד השמיני. לאחר ויתורו על הכתר בשנת 1936 היא ובעלה שהו עמו זמן מה, ובשנת 1947 היא סירבה להשתתף בחתונתה של אחייניתה אליזבת עם פיליפ, נסיך יוון ודנמרק במחאה על כך שאחיה לא הוזמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפכה הנסיכה המלכותית למפקדת חיל הנשים הבריטי ונהגה לבקר את חיילותיה ברחבי בריטניה. בשנת 1951 היא קיבלה את תפקיד נשיאת אוניברסיטת לידס בעוד היא ממשיכה למלא את חובותיה הרשמיות המלכותיות בבריטניה ובחו"ל. היא השתתפה בטקס ההכתרה של אליזבת השנייה וייצגה את המלכה בחגיגות העצמאות של טרינידד וטובגו בשנת 1962 ושל זמביה בשנת 1964. אחת הופעותיה הרשמיות האחרונות בפומבי הייתה כשבועיים לפני מותה, בלווייתה של מלכת שוודיה, לואיז, נסיכת בטנברג, כנציגתה של המלכה אליזבת.
הנסיכה המלכותית נפטרה מהתקף לב במהלך טיול רגלי שערכה עם בנה ונכדיה בשטח אחוזתה, בגיל 68.
בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל נקרא בירושלים רחוב על שמה. לאחר מלחמת העצמאות שונה שמו לרחוב שלומציון המלכה.
משוואת לנז'בן
בפיזיקה, משוואת לַנזֶ'בָן (Langevin‏) היא משוואה דיפרנציאלית סטוכסטית, המתארת התפתחות לפי זמן של מערכת בעלת דרגות חופש. דרגות חופש אלו, מאופיינות בדרך כלל על ידי משתנים בעלי תכונות קולקטיביות הנעים בפרקי זמן ארוכים מאוד ביחס למשתנים אחרים במערכת, המתנהגים באופן מהיר מאוד או לא סדור.
לעיתים קרובות, ניתן לתאר באמצעות משוואה זו מערכות מקרוסקופיות בעלות חלק מיקרוסקופי, המשתנה בפרקי זמן קצרים מאוד ביחס למערכת הנמדדת. משוואה זו נוסחה לראשונה על ידי פול לנז'בן ב-1908, בניסיונו לתאר תנועה בראונית, הכוללת תנועה אקראית של חלקיק בנוזל עקב תנודות תרמיות סביב שיווי משקל. כיום, נעשה שימוש נרחב במשוואת לנז'בן, עבור מערכות בעלות משתנים סטוכסטיים בתחומי הפיזיקה הסטטיסטית, ביופיזיקה וכימיה בפרט.
תנועה בראונית
התיעוד הראשון של תנועה בראונית הייתה על ידי רוברט בראון (בוטניקאי) ב-1827. בראון ראה, כי אבקנים שנעו על פני מים, תחת מיקרוסקופ, מבצעים תנועה לא יציבה ורנדומלית. הראשון לתת הסבר מתמטי ופיזיקלי לכך היה אלברט איינשטיין, אשר הסביר זאת במאמרו ב-1905. באותו מאמר, תוך הנחת שיווי משקל בנוזל, שילב איינשטיין בין התפלגות מקסוול בולצמן לתהליך של הילוך מקרי.
איינשטיין טען, כי כאשר חלקיק נמצא בתוך נוזל, ולא חל עליו כוח גרר, אז בהינתן התנגשות עם מולקולה אחרת, מהירותו תשתנה. לעומת זאת, אם תווך הנוזל הוא בעל רמה מספיקה של צמיגות, השינוי במהירות ידעך מהר מאוד, כך שסך התוצאה של ההתנגשות יצור שינוי בהעתק החלקיק בלבד. למעשה, איינשטיין הסיק שתרומה של כל ההתנגשויות תביא ל"קפיצות" רנדומליות במיקום החלקיק הבראוני- כך שהחלקיק יבצע הילוך מקרי. בלקיחת "קפיצות" אינפיטסימליות, הוא הגיע למשוואה דיפרנציאלית חלקית במימד אחד- שהיא משוואת דיפוזיה. איינשטיין הצליח למצוא את הקשר בין קבוע הדיפוזיה המקרוסקופי, לתכונותיו האטומיות של החומר:
כאשר D הוא קבוע הדיפוזיה, k_B הוא קבוע בולצמן, T מייצגת את הטמפרטורה, \eta הוא מקדם הצמיגות של הנוזל, ו-r הוא הרדיוס של החלקיק הבראוני. אופי המשוואה הדיפרנציאלית החלקית אליה הגיע איינשטיין (כמו גם, שעל שמו נקראת המשוואה), היא מקרה פרטי של משוואה מסוג המוכר כמשוואות פוקר-פלאנק - המראות התפתחות בזמן של צפיפות הסתברות של מערכת. בפתרונו, הצליח איינשטיין להראות, שריבוע הערך הממוצע של העתק החלקיק הוא פרופורציונלי לקבוע של הדיפוזיה. בכך הגיע איינשטיין לתוצאה מהפכנית, והראה (תוך שימוש בהתפלגות מקסוול-בולצמן בשיווי משקל), כי המשוואה עבור צפיפות ההסתברות תתפתח באופן ליניארי בזמן. פרט זה חשוב במיוחד, מכיוון שכך התפתחות זו תלויה בטמפרטורה וצמיגות הנוזל בלבד.
הצגת משוואת לנז'בן
התיאוריה שפיתחו סמולוכובסקי ואיינשטיין עבור התנועה הבראונית, נשענה כמעט לחלוטין על התפלגות צפיפות ההסתברות, ועל משוואות פוקר-פלאנק. ב-1908, הציג פול לנז'בן במאמרו "על התיאוריה של תנועה בראונית", דרך שונה לפתרון בעיה זו. לנז'בן, ניסח את הבעיה באמצעות משוואת כוחות ניוטונית, המכילה חלק "דטרמיניסטי" (המכיל את כוח הגרר של חלקיק הנמצא בנוזל, ופוטנציאלים נוספים וידועים) וחלק אקראי- אשר מייצג את ההתנגשויות של חלקיקי הנוזל בחלקיק הבראוני. אותו חלק רנדומלי, בדיעבד אינו ניתן למדידה, עקב פרקי הזמן הקצרים ביותר בהם נעשות ההתנגשויות השונות. גישתו של לנז'בן הייתה מהפכנית בזמנו, וקידמה משמעותית את נושא המחקר של משוואות דיפרנציאליות סטוכסטיות, הן בפיזיקה והן במתמטיקה. בשנות ה-20 של המאה ה-20, נתן נורברט וינר את הניסוח המתמטי והגדיר תנועה בראונית, כמקרה פרטי של מערכת סטוכסטית. כמו כן הוכיח שתנועה בראונית מוגדרת על ידי פונקציה רציפה, שאינה גזירה באף נקודה. ב-1942, הגדיר קיושו איטו את האינטגרל הסטוכסטי- המבוסס גם הוא על תנועה בראונית.
משוואת לנז'בן אינרטית במימד אחד
משוואת לנז'בן במימד אחד, על פי החוק השני של ניוטון עבור תנועה של חלקיק בראוני בנוזל, היא:
כאשר החלק הדטרמיניסטי מכיל את האיברים:
החלק האקראי של המשוואה הוא R(t), המייצג את ההתנגשות האקראית של חלקיקי הנוזל בחלקיק הבראוני. לחלק זה המאפיינים נובעים מהשיקולים הפיזיקליים הבאים:
כאשר בגבול הרצף
כאשר.
החלק האקראי של המשוואה נקרא לעיתים כוח לנז'בן, ועבור חלקיק בראוני, חלק זה מראה כיצד שינויים בטמפרטורה מכתיבים את אופייה הסטוכסטי של התנועה הבראונית.
לדוגמה, נסתכל פתרון של משוואת לנז'בן עבור חלקיק בראוני. אם נכפיל את שני צידי המשוואה ב-x(t):
כאשר :
ו-
מכיוון שעבור החלק האקראי ערך ממוצע של אנסמבל חלקיקים מתאפס, חלק זה של המשוואה נופל. מחוק החלוקה השווה אנו יודעים.
נסמן ,
ונקבל:
עבור פרקי זמן גדולים מ m \over \xi, הפתרון מתפתח ליניארית בזמן. כלומר:
ובכך, הצטמצמנו למקרה הפרטי של פתרון איינשטיין לתנועה בראונית, ושהעתק החלקיק מתכונתי לשורש הטמפרטורה.
אפיון כללי של גישת לנז'בן
ניתן לתת למשוואות לנז'בן פורמליזם כללי יותר. בהנחה וישנה מערכת שהתנהגותה המקרוסקופית ידועה, וניתן לראות כי חייב להתקיים בה תנודות מסוימות. בשביל תיאור מלא של התנודות הללו יש לבצע את שלושת הצעדים הבאים:
צעד ראשון: יש לרשום את משוואות התנועה המקרוסקופיות של המערכת.
צעד שני: יש להוסיף כוח לנז'בן, המקיים את התכונות הבאות (חלקן אופיינו מוקדם יותר בפיתוח המקרה של תנועה בראונית):
צעד שלישי: יש לדרוש שהקבוע מתאים כך שהפתרון עבור תהליך סטוכסטי סטציונרי, ונותן בחזרה את ערכי ממוצע של התנודות כפי שהן ידועות ממכניקה סטטיסטית (או משיקולים פיזיקליים נוספים).
שלושת צעדים אלו מרכיבים את גישת לנז'בין, בה משתמשים בתחומים רבים בפיזיקה, כימיה וביולוגיה. התנודות אינן בהכרח צריכות לנבוע מתנודות תרמיות או מטבעם הדיסקרטי של חלקיקים. התנודות הסטוכסטיות יכולות לנבוע ממידול אות אקראי הנכנס לקו תמסורת, גדילה של מין ביולוגי תחת השפעת מזג אוויר, עומס אקראי על גשרים וכו'.
משוואת לנז'בן עבור פוטנציאל הרמוני
עבור חלקיק בעל מסה m בממד אחד, הנע תחת פוטנציאל הרמוני משוואות לנז'בן הם:
כאשר. הכוח האקראי הוא תהליך אקראי גאוסיאני, עבורו:
בהסתכלות על צפיפות ספקטרום התדרים בהתמרת פורייה, נקבל:
צפיפות ספקטרום התדרים היא פרופורציונלית ל- ולכן :
בהתמרה חזרה למרחב הזמן נקבל:
אינטגרל זה ניתן לפתור במישור המרוכב, תוך שימוש במשפט השאריות. תוצאתו הסופית תהיה:
נשים לב שעבור t=0, נקבל חזרה את חוק החלוקה השווה -.
תנודות במעגל חשמלי RC
אם נסתכל על מעגל חשמלי RC עם התנגדות ליניארית R. המטען Q על קבל (באופן מאקרוסקופי) חווה ריסון עקב ההתנגדות, אליו נוסיף חלק אקראי של רעש L(t).
בשיווי משקל תרמי, האנרגיה האלקטרוסטטית הפוטנציאלית ידועה, כמו כן מחוק החלוקה השווה נקבל:
באופן דומה ניתן לבצע עבור המתח כך ש- משם ניתן לראות:
ואנחנו מקבלים באופן מיידי רעש ג'ונסון-נייקוויסט.
הקשר לאינטגרלי איטו וסטרטונוביץ'
כפי שהוזכר, קשר הקורלציה עבור R(t) הוא פרופורציונלי לפונקציית דלתא של דיראק, אך אינו בהכרח פונקציית דלתא, אלא פונקציה בעלת עליה חדה עם רוחב המתאים לפרק זמן קצר ביותר. באופן כללי יותר, R(t) היא פונקציה סטוכסטית מוגדרת היטב, כך שנוכל להגדיר את משוואת לנז'בן גם בצורה לא ליניארית. כל עוד R(t) אינה סינגולרית- ניתן לקחת את הגבול ללא בעיה. כאשר פונקציית הדלתא בקשר הקורלציה, אשר מפורשת עבור קפיצה קטנה אך לא אינסופית, ניתן להשתמש באינטגרלי סטרטונוביץ'. עבור שימוש באינטגרלי איטו, יש לדרוש מפורשות שפרק זמן זה הוא אפס. (למידע נוסף ראה הלמה של איטו).
יתרונות
ישנם יתרונות לשימוש בגישת לנז'בן על פני שיטות דומות, כגון משוואת פוקר-פלאנק:
אסון החמצן
רקע ותוצאות
החיידקים הפוטוסינתטיים הכחוליים הופיעו בתור הפרוטרוזואיקון וניצלו את אור השמש והמים ליצירת אנרגיה. אחד מתוצרי הלוואי של ביקוע מולקולת המים בפוטוסינתזה הוא מולקולות חמצן דו-אטומי שהחלו להצטבר באטמוספירה. מאגרי הברזל העצומים שהתקיימו בעבר מנעו את העלייה המהירה בריכוז החמצן, שגרם להם להתחמצן ולהפוך לתחמוצת הברזל (FeO), תהליך זה הסתיים לפני כמיליארד שנים וחצי. לאחר שהתחמצנה כמות מספיק גדולה של ברזל החל גידול בכמות החמצן האטמוספירי.
חמצן דו-אטומי (O2) הוא דו-רדיקל שממנו נגזרים מספר רעלים היכולים לגרום למוות תאי. למרות זאת, תאים אווירניים לא יכולים לשרוד ללא חמצן והם חייבים להחזיק מנגנונים לנטרול השפעותיו המזיקות. לחיידקים האל-אווירניים המוחלטים (אובליגטורים) אין מנגנוני הגנה נגד נגזרות החמצן הרעילות, ולפיכך הם לא מסוגלים להתקיים בנוכחות כמות כלשהי של חמצן.
ברוב התאים האווירניים ניתן למצוא מנגנוני נטרול של החמצן המהווים עדות להסתגלות לאסון החמצן - אלו הם אברונים אנדוסימביוטיים הנקראים פראוקסיזומים. הפרוקסיזומים מנטרלים את החמצן באמצעות אנזים מיוחד. מבחינה אבולוציונית האברונים הללו לא מפותחים, אך הם אלו שאפשרו את התפתחות התאים האיקריוטיים.
מספר חיידקים אווירניים עשו צעד נוסף בהתפתחות האבולוציונית של התא, והחלו לנצל את החמצן ליצירת אנרגיה בתהליך הנקרא "זרחון חמצוני". תהליך זה אפשר להגדיל את נצילות האנרגיה פי 18, והוא מאפשר את קיומם של צורות חיים מורכבות הדורשות אנרגיה רבה. בכל תא של יצור רב-תאי ניתן למצוא את המיטוכונדריון (שפועל בשיטה הנ"ל), שהוא שריד נוסף של החיידקים האווירניים הראשונים.
החמצן שהשתחרר הגיב עם המתאן באטמוספירה (אחד מגזי החממה) והחליש את אפקט החממה, כתוצאה כדור הארץ התקרר וייתכן ותהליך זה היה הגורם לאחת התקופות הארוכות ביותר של כדור השלג ארץ.
שאלקה 04 (כדורסל)
מועדון הכדורסל שאלקה 04 (בגרמנית: FC Schalke 04 Basketball) הוא מועדון כדורסל גרמני מגלזנקירכן המשחק ב-ProA, הליגה הגרמנית השנייה. הוא מהווה את מחלקת הכדורסל של מועדון הספורט שאלקה 04.
תארים
בונדסליגה 2
ליגה אזורית מערב 1
רומן הובניק
רומן הובניק (בצ'כית: Roman Hubník, נולד ב-6 ביוני 1984) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
בינואר 2009 הושאל הובניק לשנה לקבוצה הצ'כית ספרטה פראג. עם סיום תקופת ההשאלה הושאל הובניק בשנית, הפעם להרטה ברלין מהבונדסליגה. עם ירידת הקבוצה לליגה השנייה חתם הובניק על חוזה לארבע שנים בקבוצה.
בספטמבר 2013 חזר הובניק לצ'כיה וחתם בקבוצת ויקטוריה פלזן.
אנה בינדר אורבנובה
אנה בינדר אורבנובה (בצ'כית: Anna Binder-Urbanová; 21 ביוני 1912 – 16 במאי 2004) הייתה מרצה לפילוסופיה ופילולוגיה מודרנית. הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, לאחר שבתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה עזרה להבריח יהודים שפעלו במחתרת, והצילה מספר נשים יהודיות ממחנה ההשמדה אושוויץ.
ביוגרפיה
אנה בינדר אורבנובה נולדה בשנת 1912 בעיר צ'סקה בודייוביצה ברפובליקה הצ'כית, למשפחה גרמנית-צ'כית. בשנת 1931 סיימה גימנסיה ריאלית גרמנית. בשנת 1936 התקבלה לעבודה במשרד החוץ הצ'כי, הודות לשליטתה באנגלית, בצרפתית ובאיטלקית, נוסף לשתי השפות שהיו מדוברות בביתה, צ'כית וגרמנית. עבודה זו העניקה לה את הזכות להחזיק בדרכון דיפלומטי. השינויים הפוליטיים שהתרחשו בצ'כיה בסוף שנת 1938 הובילו לפיטוריה, ולכן היא החלה להתפרנס משיעורים פרטיים לשפות לועזיות לפליטים שמצאו מקלט זמני ברפובליקה הצ'כית, בין היתר גם יהודים. באותה השנה, היא נאסרה יחד עם אחותה בידי המשטרה הכלכלית, לאחר שהעבירה לשווייץ את תכשיטיו של אחד מתלמידיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אנה בינדר אורבנובה, שעד כה התעניינה בעיקר בפילולוגיה, במוזיקה ובאמנות, גיבשה לעצמה השקפת-עולם ברורה על המאורעות הטרגיים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ועזרה ליהודים הנרדפים כמיטב יכולתה. היא העמידה לרשות אלה שפעלו במחתרת את דרכונה הדיפלומטי ואת תעודת היוחסין שלה (תעודה המוכיחה שהיא ארית) וכן הסתירה הון יהודי וסייעה להבריחו לחוץ-לארץ.
במאי 1941, נישאה אנה לרופא יהודי בשם הנרי אפשטיין (Jindřich Epstein) בקונסוליה הכללית הסובייטית בפראג, והגישה בקשה להגר לברית המועצות. כתוצאה מכך נעצר הזוג על ידי הגסטפו, ואנה נשלחה למחנה ריכוז לנשים בראוונסבריק.
אנה לא הסתפקה בפעולות ייעוץ ובניחומן של הנשים הסובלות. היא עזרה לאסירות לשכוח מעט את סבלן והשפלתן ונתנה להן כוח ותקווה. בנוסף, ארגנה אנה הרצאות, דיונים קבוצתיים ושיעורים פרטיים בשפות שונות לכל הנשים היהודיות. כך נהפכה אנה בינדר למקור השראה ובהתנהגותה השפיעה גם על הנשים האריות האחרות ששוכנו יחד עם היהודיות.
בסתיו 1942, כאשר הועבר מחנה הנשים מאושוויץ לבירקנאו, החליטה הנהלת המחנה, שיש להחזיר לאושוויץ את כל האסירות העובדות במשרדים, מתוך חשש שהן עלולות להדביק את אנשי האס אס במחלות ובמגיפות שפקדו את מחנה בירקנאו. בהשפעתה של אנה בינדר שוכנו כל האסירות, אריות ויהודיות, יחדיו במרתף המבנה שנקרא "שטבסגבוידה" באושוויץ.
בסתיו 1943 נאסרה יהודיה צעירה מסלובקיה, מעובדות המחלקה הפוליטית, באשמת התכתבות עם אסיר פולני. אנה ביקשה ממנהלה, יואכים צזאר, שיתערב לטובת היהודיה ויעזור לה. צזאר יעץ לאנה שתחדל להגן על היהודיות. לאחר מקרה זה, מעמדה של אנה בינדר פחת. אנשי הס.ס. לא אהבו את יחסיה של אנה עם האסירות היהודיות. בתחילת ינואר 1944, הוכנסה לצינוק למשך שבעה ימים, בגלל מצית שנמצא ברשותה.
לאחר צאתה מהצינוק הכינה אנה מכתבים ומתנות לחבריה היהודים, אך המכתבים נמצאו. החשש שחבריה ייענשו הניע אותה לבקש ממנהל משרדה לא לדווח לממונים עליו על גילוי המכתבים שכתבה, בתמורה להסכמתה לעבור למחנה הריכוז וההשמדה בירקנאו. אנה בינדר אורבנובה נשלחה לפלוגת העונשין ועבדה בסלילת כבישים בסביבות בירקנאו. בעקבות עבודה זו, חלתה ונשלחה לבית חולים במחנה. בעזרת ידידות הצליחה להבריא ולעבור לעבודת לבלרות במקום פלוגת העונשין. ב-1 באוגוסט 1944 נשלחה למחנה ראוונסבריק. כעבור חדשים מספר, נשלחה למחנה גרליץ שברפובליקה הצ'כית. אנה הצליחה לברוח מהמחנה וחזרה לפראג.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, המשיכה בלימודיה האקדמיים, ונהפכה למרצה לפילוסופיה ולפילולוגיה מודרנית באוניברסיטת פראג. נישאה לד"ר הנרי אפשטיין ונולדו לה שלושה ילדים.
הכרה והנצחה
ב-18 ביולי 1967 הכיר יד ושם בד"ר אנה בינדר-אורבנובה כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ואף ניטע לכבודה עץ.
דינה רובינה
דינה רובינה (ברוסית: Дина Ильинична Рубина; נולדה ב-19 בספטמבר 1953) היא סופרת ישראלית, הכותבת בשפה הרוסית.
קורות חיים
דינה רובינה נולדה בטשקנט שבאוזבקיסטן, לאם היסטוריונית - ריטה לבית ז'וקובסקי, ואב צייר - איליה רובין, יהודים אוקראינים במוצאם. בצעירותה למדה בבית-הספר למוזיקה מטעם הקונסרבטוריון של טשקנט, ובהמשך בקונסרבטוריון עצמו. סיפוריה רואים אור מאז היותה בת 15. בשנת 1984 עברה לגור במוסקבה, ועלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1990, כחלק מהעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. בשנים 2000-2003, שימשה רובינה בתפקיד ראש קהילה ותרבות במוסקבה, מטעם הסוכנות היהודית. מתגוררת כיום במבשרת ציון, עם בעלה הצייר בוריס קרפלוב.
כתבה כחמישים ספרים בשפה הרוסית, והללו תורגמו למעל עשרים שפות. בין ספריה המצליחים מהשנים האחרונות ניתן למנות, בין היתר, את !Вот идет Мессия ("הנה בא המשיח!") ו- Синдикат ("סינדיקט"). עד היום, ספר אחד בלבד של רובינה תורגם לעברית: Двойная фамилия ("שם משפחה כפול"), וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1993. ספרה האחרון Синдром Петрушки ("סינדרום פטרושקה"), יצא לאור בספטמבר 2010, וזכה להצלחה מרובה ברוסיה.
פרסים
בישראל קיבלה רובינה את פרס אריה דולצ'ין עבור ספרה Один интеллигент уселся на дороге ("אינטליגנט אחד התיישב על הדרך"), פרס הסוכנות היהודית, פרס אגודת הסופרים בישראל עבור ספרה Вот идет Мессия! ("הנה בא המשיח!"), וכן את פרס השר לקליטת עלייה על שם יורי שטרן (2009).
ברוסיה קיבלה רובינה בין היתר את פרס "הספר הגדול" לשנת 2007 עבור הספר На солнечной стороне улицы ("הצד השמשי של הרחוב") ואת פרס קרן טבאקוב לשנת 2008 עבור הסיפור Адам и Марьям ("אדם ומרים") (פורסם בעיתון Дружба народов (דרוז'בה נארודוב), גיליון מס' 7, שנת 2007).
סרטים המבוססים על ספריה
מספר סרטים על בסיס ספריה צולמו בשנים האחרונות ברוסיה:
ג'וניפר קוברה
ג'וניפר קוברה (באנגלית: Juniper Cobra) הוא תרגיל צבאי דו-שנתי המתקיים בישראל. משתתפים בו כוחות מצה"ל ומפיקוד אירופה של ארצות הברית, והוא נועד לאמן את מערכי ההגנה מפני טילים של הכוחות.
התרגיל מתקיים משנת 2001 ונמשך כמספר ימים. זהו התרגיל הגדול ביותר של צה"ל עם כוחות זרים. בצד הישראלי משתתפים בתרגיל כוחות ממערך ההגנה האווירית, מטה ובסיסי חיל האוויר, כוחות פיקוד העורף וכוחות מערכי החירום, רפואה וההצלה. בצד האמריקאי משתתף כוח משימה של פיקוד אירופה שייעודו סיוע בהגנה על ישראל מפני טילים.
התרגיל מדמה סיטואציות הדורשות הגנה מפני טילים בליסטיים, אספקה בזמן חירום, תגובות בעת משבר, וסיוע חוץ הומניטרי.
טוראיס
טוּרֵאִיס (ערבית, تُرَيْس - מגן), או ρ בירכתי הספינה, הוא כוכב בולט בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה עם בהירות נראית מדרגה 2.81. השם טוראיס ניתן לעיתים גם לכוכב אספידיסקה שבקבוצת שדרית הסמוכה, שמייצג מגן הראלדי על דופן הספינה, בעוד שכוכב זה מייצג מגן נוסף הנמצא בקצה האחורי של הספינה.
מאפיינים
טוראיס הוא כוכב ענק לבן-צהבהב עם סיווג ספקטרלי F6 II. סיווג זה ניתן על פי מדידה פוטומטרית, כאשר מדידות ספקטרוסקופיות מראות תכונות שמתאימות יותר לכוכב מסוג ספקטרלי F2 או F5 ולכן לפעמים הוא מקבל את הסיווג F5IIkF2IImF5II, שמציין את הסיווג המתאים למדידות הספקטרוסקופיות השונות. מסתו של טוראיס מעט גדולה ממסת שמש, אך רדיוסו גדול פי 3.5 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-6,900 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 24 מעוצמת ההארה של השמש.
בהירותו של טוראיס משתנה בין דרגות בהירות 2.68 ו-2.87 במחזוריות של 3 שעות, 22 דקות ו-52 שניות או 7.1 מחזורים ביום, והוא מסווג כמשתנה קפאידי ננסי מהסוג של δ במגן. סיבת ההשתנות היא פעימות מחזוריות שגורמות להתנפחות והתכווצות של הכוכב תוך עלייה וירידה בבהירות. זהו אחד המשתנים הקרים ביותר מסוג זה, שכן בדרך כלל משתני δ במגן הם בעלי טמפרטורה של 7,000 - 8,000 קלווין. עם מרחק של כ-63.5 שנות אור ממערכת השמש זהו גם אחד הכוכבים הקרובים ביותר מסוג זה, אך בעבר הוא היה אף קרוב יותר. לפני כ-394,000 שנים הוא היה במרחק של כ-11.6 שנות אור ממערכת השמש, דומה למרחק של פרוקיון כיום, והיה אז אחד הכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה עם בהירות מדרגה 0.9-.
במרחק זוויתי של כ-27 שניות קשת מטוראיס נמצא כוכב עמום מאוד עם בהירות מדרגה 13.8, אך בשל המרחק הזוויתי הקטן והפרש הבהירויות הגדול, לא ניתן למדוד את תכונותיו. נראה שהכוכבים אינם קשורים זה לזה ורק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה, אך אם השניים כן נמצאים באותו מרחק ממערכת השמש, אז בן הזוג העמום הוא ככל הנראה ננס אדום שמקיף את טוראיס במרחק של לפחות 540 יחידות אסטרונומיות.
רין טין טין
רין טין טין (אנגלית: Rin Tin Tin ובשנות ה-20 וה-30 Rin-Tin-Tin) היה שם שניתן למספר כלבי רועה גרמני אשר הופיעו בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
הכלב הראשון שנשא שם זה (הופיע בין התאריכים 10 בספטמבר 1918 (משוער) - 10 באוגוסט 1932), נמצא כגור במכלאת כלבים בצרפת על ידי חייל אמריקאי, לי דאנקן, בשלהי מלחמת העולם הראשונה. הכלב שב עם בעליו בסוף המלחמה לביתו בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא זכה לכינוי רינטי (Rinty) ואומן לבצע תעלולים שונים, ביניהם הוא היה יכול לזנק למרחק של למעלה מ-3.5 מטר. רין טין טין לכד את תשומת לבו של מפיק הסרטים צ'ארלס ג'ונס בתצוגת כלבים וזה שילם לדנקן תמורת הסכמתו להנציח את הכלב בסרט.