cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יואל ברנד
הדליפה לתקשורת וסיום ההצעה
המודיעין הבריטי הדליף מידע ממשימתו של ברנד לתקשורת. ב-19 ביולי 1944, רדיו BBC פרסם סיפור אשר שני נציגים מהממשלה ההונגרית הגיעו לטורקיה והציעו שכל היהודים שעדיין בהונגריה יורשו לעזוב לבריטניה ואמריקה תספק כמות מסוימת של תרופות ומשלוח כולל משאיות ותקבל הבטחה שבציוד לא ישתמשו במערכה המערב אירופית. הצעה זאת, שכונתה על ידי ה-BBC "סחטנות הומניטרית", הייתה ניסיון גס לפצל את בעלות הברית (על פי ה-BBC), ובדיווח הוסיפו שלא ברור מה התוכניות של השלטונות הגרמנים והונגרים. לאחר שידור זה, יואכים פון ריבנטרופ, שר החוץ הגרמני, ביקש לדעת האם זה נכון. לאחר פרסום זה, יצא לאור פרסום נוסף על ידי הטיימס הלונדוני אשר כינה את הסיפור כ"אחד הנתעבים" ביותר שהמלחמה סיפקה.
ההדלפות חיסלו את כל מה שנשאר מהיוזמה, אף על פי שהגירוש ההמוני של יהודי הונגריה הופסק כבר על ידי הממשלה ההונגרית ב-7 ביולי.
הבריטים שיחררו את ברנד באוקטובר 1944 אבל אסרו עליו לנסוע להונגריה, ואילצו אותו לנסוע לארץ ישראל. בארץ ישראל ניסה ברנד ליצור קשר עם חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. ויצמן הגיב למכתבו של ברנד כשכתב לו שהוא מוזמן לתאם עמו פגישה מול המזכיר שלו. לטענת ברנד הפגישה לא התקיימה מעולם.
תוצאות
לאורך כל המגעים עם הפעילים הציונים בבודפשט, ההנהגה הגרמנית לא הראתה כוונה רצינית להרפות ממדיניות ההשמדה, ואף הייתה נחרצת עוד יותר בפעילות ליישומה המלא. ברנד יצא לדרך מלווה בהבטחתו של אייכמן שאין המגורשים נשלחים לאושוויץ ותוך התראה שעל היהודים להזדרז בתשובתם, אך בפועל עשרות אלפי יהודים נשלחו להשמדה לאושוויץ. גם במקומות אחרים באירופה נמשכה פעילות ההשמדה במלוא עוזה.
בבודפשט, הוועדה חיכתה לחזרתו של ברנד ולחדשות מבעלות הברית. הוועדה לא באמת האמינה שבעלות הברית יסכימו לתת הטבות לנאצים, אבל היא קיוותה שתהיינה מחוות אשר יעכבו את הנאצים עד להגעת הצבא האדום. כישלונו של ברנד להגיע לבודפשט הוביל את אנשי הוועדה לדכדוך כתוצאה מחוסר הדאגה כלפי יהודי הונגריה.
הטעות של הוועדה (ואף של אייכמן) הייתה שהיא אימצה אמונה טוטאלית כלפי הכוח היהודי. הוועדה האמינה שמנהיגי היהודים יוכלו לעבור באופן חופשי בעולם בזמן המלחמה ולשכנע את בעלות הברית לעשות מה שצריך בשביל להציל את יהודי הונגריה. הם האמינו ברצון הטוב של בעלות הברית, אף על פי שבעלות הברית התעסקו במערכה בנורמנדי ולא היה סביר שייענו ליוזמה שתסייע לגרמנים בזמן מלחמה.
רבים מחוקרי השואה, ובהם: יהודה באואר, ישראל גוטמן, שאול פרידנדר ולני יחיא, וכן חוקרים אחרים שייחדו את עבודותיהם להצלה ולחקר תוכניות הכופר, ביניהם: דינה פורת, יחיאם ויץ, חוה אשכולי, ילה פטרן וחנה יבלונקה, גורסים שלא היה ממש בתוכנית זאת, ולא הייתה אפשרות להצלה גדולה הרבה יותר מזו שעשה היישוב.
ב-27 במאי 1944 נעצרה ועונתה האנזי ברנד, אך לא היה לה כל מידע לגבי בעלה.
כאות ל'רצון טוב' מצד אייכמן, הועברו ביולי 1944 רכבות משא שעליהן 21 אלף יהודים למחנה שטרסהוף. רובם היו לעובדי כפייה ושרדו.
לאחר המלחמה
לאחר שברנד שוחרר מהמעצר הבריטי, הוא הצטרף ללח"י. המשימה באיסטנבול יצרה סדק בינו לבין אשתו.
יצחק שמיר, ממפקדי לח"י, הציע לו לכתוב ספר על הכשלת שליחותו. ברנד כתב את הספר, אולם כשנודע הדבר לאנשי מפא"י הם הפעילו עליו לחצים לגנוז אותו, משום שהוא עלול להזיק לאינטרס המדיני של ישראל: המדינה היהודית דרשה ממדינות העולם לתמוך בהקמתה בין היתר משום שלא סייעו ליהודים בזמן השואה, וספר שיגלה כי גם מנהיגי המדינה היהודית העתידית לא עשו כפי יכולתם לסייע עלול היה לפגוע בעמדה זו. טדי קולק הציע לברנד כסף ואיים עליו, ובסופו של דבר שכנע אותו להוציא את ספרו בהוצאת הספרים של מפא"י. הספר, בשליחות נידונים למוות, שפורסם עם אחרית דבר מאת משה שרת, היה שונה מאוד מכתב היד המקורי, אולם קולק נכשל במאמציו למנוע את פרסום הגרסה המקורית, הבלתי מרוככת, בגרמניה. הניסיונות הללו הביאו לכך שברנד פרסם ספר נוסף, השטן והנפש, שכתב עם אשתו, ובו נכללו גם מכתבים שכתב לו טדי קולק ובהם משתקפת חרדה מפני חשיפת מחדלי ההצלה של מפא"י.
ברנד נפטר מהתקף לב ב-13 ביולי 1964, בעת שנפש בגרמניה לאחר עדותו במשפטו של הרמן קרומיי. הוא נטמן בבית העלמין נחלת יצחק והותיר אחריו את רעייתו ושני ילדים. בשנת 1965 כתב המחזאי הגרמני היינר קיפהארט (Heinar Kipphardt) הצגה בשם "סיפור יואל ברנד". לפני כן יצר המחזאי סרט טלוויזיה בנושא. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה 2017 הוענק לו "אות המציל היהודי" מטעם המרכז העולמי של בני ברית.
לקריאה נוספת
Andreas Biss, A Million Jews to Save: Check to the Final Solution, Hutchinson, 1973
אח"י רהב (צ-73)
אונית חיל הים (אח"י) "רהב" הראשונה הייתה צוללת מדגם S של הצי הבריטי ובהמשך צוללת חיל הים הישראלי.
הצוללת הושקה בשנת 1945. היא נרכשה על ידי חיל הים הישראלי ביחד עם "אחותה" אח"י "תנין" בשנת 1958. שתי הצוללות עברו שיפוץ יסודי במספנה המקורית שבנתה אותן, לפני שהן הוכנסו לסד"כ של חיל הים. בחודש פברואר 1959, בבסיס הצי בפורטסמות' שבאנגליה, עברה הצוללת HMS Sanguine מהצי הבריטי לחיל הים הישראלי, והוסר הלוט מעל שמה החדש: אח"י "רהב".
אח"י רהב בפיקודו של הדר קמחי, הגיעה לנמל הבית החדש שלה בחיפה ביוני 1960, והוצאה מהשרות בדצמבר 1967.
הצוללות מדגם "S"
צוללות ה-"S" היו צוללות סיור בגודל בינוני, אשר תוכננו בשנות ה-30. התכנון הוכיח את עצמו כמוצלח ולכן גם במשך מלחמת העולם השנייה המשיכו בבניית צוללות מדגם זה.
השרות בחיל הים הישראלי
אחרי השיפוץ וסדרה ארוכה של ניסויי נמל וים עברה הצוללת סדרת אימונים (הנקראת בעגה המקצועית אימוני היבנות) כשהיא מופעלת על ידי צוות ישראלי בפיקוח בריטי. ב-15 ביוני 1960 הגיעה אח"י "רהב" לנמל הבית החדש שלה בנמל חיפה.
בעת מלחמת ששת הימים הייתה אח"י רהב בלא כושר צלילה. חומשה בפצצות עומק והופעלה בפיקודו של רס"ן מיכאל ברקאי ככלי שיט נגד צוללות.
רחלי עינב
רחלי עינב (נולדה ב-3 בפברואר 1953) היא בוטנאית המתמחה באקולוגיה של הים, בעיקר באצות ים.
ביוגרפיה
עינב נולדה במושב באר טוביה. בעת שירותה הצבאי הייתה מדריכה בבית ספר שדה אכזיב של החברה להגנת הטבע. עבודת המוסמך שלה, שנערכה באוניברסיטת תל אביב, הוקדשה לצמחי החוף "התפלגות תפוצת מיני העדעד (Limonium) בחופי ישראל". עבודת הדוקטורט בוצעה בתחום של אקו פיזיולוגיה של אצות והתאמתן לתנאי הסביבה. סיימה בהצטיינות (Magna cum laude).
החברה שהקימה, "Blue Ecosystems" עוסקת בייעוץ בנושאי איכות הסביבה ושמירת טבע.
טובה גולדברג
טובה גולדברג (31 ביולי 1930 – 24 בספטמבר 2006) הייתה קשרית מטעם הגדנ"ע בירושלים הנצורה בימי מלחמת העצמאות, ובמהלך פעילותה נפצעה ואיבדה את ידה. על אף הפציעה מילאה את המשימה ובכך הצילה את חייהם של לוחמים אחרים, ועל כך הייתה מועמדת לקבלת אות גיבור ישראל, והיא בת 17 בלבד. בשל גילה הצעיר ומפני שלא הייתה חיילת מן השורה, לא קיבלה את האות.
בשנת 1959 ראה אור בהוצאת אל"ף ספרו של אברהם שלמון "הקשרית האמיצה: סיפור עלילה מימי מלחמת השחרור", המבוסס על סיפור חייה של גולדברג ומתאר את עלילות גבורתה של נערה חברת הגדנ"ע בזמן המצור על ירושלים.
קורות חייה
טובה גולדברג נולדה בירושלים, בת רביעית לשבעת ילדיהם של משה ומרים גולדברג, דור רביעי בשכונת בית ישראל בעיר. אביה היה סוחר בננות, ואמה עקרת בית. גולדברג למדה בבתי ספר דתיים ובגימנסיה יד חנה, והייתה חניכה בתנועת הנוער בני עקיבא. כשהייתה בכיתה י"א, הצטרפה גולדברג ללא ידיעת משפחתה לגדנ"ע, ושימשה כקשרית בירושלים.
המשימה והפציעה
בבוקר יום שלישי, 8 ביוני 1948, במהלך הפגזה על ירושלים, נשלחה טובה גולדברג להעביר מכתב מהמטה האזורי בשכונת בית ישראל לבניין הסוכנות היהודית בדבר ביטול יציאה לפעולה מתוכננת בעקבות מידע על מארב אויב. מכיוון שהקווים היו מנותקים ובקווים התקינים היה חשש לציתות, לא הייתה אפשרות להעביר את ההודעה בטלפון ולא באלחוט. תפקיד השליחות הוטל על חברה אחרת בגדנ"ע, מיכל הריסון (מודעי), שהייתה חברתה של טובה גולדברג. מכיוון שבן זוגה של חברתה הגיע לבקר אותה, ביקשה ממנה להחליף אותה במשימה זו. טובה נענתה לבקשה ללא כל הסתייגות, לקחה את המכתב ויצאה לדרך. כשהגיעה לרחוב בן-יהודה התפוצץ על ידה פגז. ההדף גרם להפלתה ולאיבוד הכרתה.
כשהתעוררה מעלפונה גילתה שהפגז קטע את זרועה הימנית, אך לא מיהרה לבקש עזרה רפואית, אלא חיפשה את המכתב שנשמט. היא מצאה אותו במרחק מטרים אחדים ממנה, הרימה אותו בידה השמאלית והחלה לרוץ לעבר בניין הסוכנות. היא התגברה על כאביה והגיעה לבניין הסוכנות כשהיא שותתת דם. בפתח הבניין נפלה וזעקה מכאב. הפקידים בבניין הסוכנות לא יכלו לצאת לסייע לה מחשש ההפגזה, אך האפסנאי, אברהם לוסטיגמן, לא שעה להוראה ויצא מחוץ לבניין. בדרכו לצעירה הפצועה נפל מהדף פגזים נוספים, אך בסופו של דבר הגיע אליה וקיבל את הידיעה.
מועמדות לקבלת אות גבורה
מעשה הגבורה של טובה גולדברג התפרסם ועיתוני העיר כתבו בשבחה והדגישו את אומץ לבה. מעדותו של לוסטיגמן עולה כי אף לא לרגע שכחה טובה גולדברג את תפקידה ואף אמרה לו: "הפסדתי את ידי, אבל הבאתי לכם מכתב". נכונותו שלו עצמו להקריב את עצמו צוינה לשבח בפקודת יום ב-9 ביוני 1948. טובה אושפזה בבית החולים האנגליקני בירושלים. רק אז גילו הוריה שביתם השתתפה בפעולה כקשרית. לאחר הקרבות המליץ מפקד הגדנ"ע בירושלים יהושע אריאלי בפני דוד שאלתיאל, מפקד המערכה הצבאית על ירושלים, להעניק לה אות גיבור ישראל, וכך כתב:
שיקום והקמת משפחה
בבית החולים האנגליקני בירושלים הכירה טובה גולדברג את אשר (אוסקר) בק, יליד ברטיסלאבה שבצ'כוסלובקיה, שאיבד את כל משפחתו בימי השואה. הוא עצמו קפץ מרכבת שהובילה אותו ואת אמו ואחיו למוות, הגיע ליערות והצטרף לשורות הפרטיזנים. ארצה הגיע ב-1947, התגייס לפלמ"ח ושירת בגדוד השישי של חטיבת הראל. השתתף בשיירות שהובילו ציוד ואספקה לירושלים הנצורה. באחת הפעמים נפצע קשות ונחשב כמת. עם פינוי גופות משדות הקרב הצליח להזיז את ידו וסימן כי הוא חי. רגלו נקטעה. טובה גולדברג ואשר בק הכירו במהלך השיקום ונישאו ב-12 ביולי 1949.
טובה גולדברג למדה לתפקד ביד שמאל וכל חייה נאבקה לקיום אורח חיים עצמאי. אף על פי שלא הייתה חיילת בצה"ל הוכרה כנכת צה"ל. הם גרו ביפו, שם נולד בנם יצחק, ואחר כך ברמת גן, שם נולדה בתם אורנה. טובה למדה הוראה בסמינר לוינסקי ועבדה כמורה לתנ"ך ולשון, הייתה מחנכת ואחר כך סגנית מנהל בית ספר פרדס ברמת גן. תלמידיה העריצו אותה והתייחסו אליה בהדרת כבוד והכירו את סיפור גבורתה. במהלך השנים נעתר אשר בק להפצרות קרוביו להחליף תותב בגרמניה, והיא הצטרפה אליו. היא עצמה לא החליפה את התותבת למשוכללת יותר מחשש שתלמידיה ותלמידותיה יירתעו. עם פרישתה ממערכת החינוך התנדבה בתוכנית תהילה בעירית רמת גן להשלמת השכלה למבוגרים. בשעות הפנאי אהבה לשחק ברידג' ואף השתתפה בתחרויות בינלאומיות.
במהלך השנים סירבה טובה גולדברג להתראיין לעיתונות. היא נהגה לומר ש"עשיתי מה שכל אחת אחרת הייתה עושה במצבי". הצניעות, האמונה והדבקות במטרה היו חלק מהווייתה והיא לא חשה שעשתה מעשה הרואי. כל חייה סירבה שיתייחסו אליה כאל נכה והתעקשה להתמודד עם כל פעולות היומיום באופן עצמאי. בלילה לפני מותה אמרה לבני משפחתה: "אני הולכת למות ולא השארתי אחרי כלום". לתחושתה, לא השאירה חותם על דפי היסטוריה.
נפטרה בראש השנה תשס"ז ונקברה בבית העלמין ירקון לצד בעלה שנפטר בדיוק עשר שנים לפניה, בערב ראש השנה תשנ"ז.
"הקשרית האמיצה" (1959)
בשנת 1959 פרסם המורה וסופר הילדים הוותיק אברהם שלמון את הספר הקשרית האמיצה, שהתבסס על סיפורה של טובה גולדברג. אחייניתו, שהייתה חברתה הטובה של גולדברג, סיפרה לו על הקשרית הצעירה בגדנ"ע בירושלים הנצורה שאיבדה את ידה בפעולה, אך אף על פי כן השלימה אותה. בספרו תיאר שלמון את סיפורה של טובה גולדברג, תוך עשיית מספר שינויים בדמותה. שלמון העמיד במרכז הספר את סיפור הפעולה והפציעה, אך שינה מעט את הפרטים הביוגרפיים של הגיבורה. בספר נקראה בת דמותה של טובה בשם יפה. וכך כתב:
סיפור גבורתה של טובה גולדברג שימש לשלמון השראה לכתיבת הספר, והוא קרא לגיבורתו יפה. טובה גולדברג הסתייגה מהספר בשל אי-דיוקים בתיאור הוריה וימי ילדותה ובשל הצגת הקשרית כגיבורה.
וזאת הברכה (ספר)
ספר וזאת הברכה הוא ספר הלכה נפוץ העוסק בהלכות ברכות הנהנין כולל ליקוטי דינים ובירורים בהלכות ברכות, לבני יהדות אשכנז ולבני ספרד, מלוקט מדברי הפוסקים, עם הכרעות רבות מפוסקי זמננו, נכתב על ידי הרב אלכסנדר אריה מנדלבוים.
תוכן הספר
הספר כולל שלושה חלקים עיקרים:
ליבון הברכה
בשנת תשע"ז (2017) יצא לאור הספר ליבון הברכה – השלמות והוספות לספר וזאת הברכה.
הספר "ליבון הברכה" מתחלק לשני חלקים:
מעיין הברכה
בשנת תש"פ (2019) הוציא הרב מנדלבוים ספר קיצור לספרו 'וזאת הברכה' בשם מעיין הברכה. והוא כולל קיצור הלכות ברכות, הלכות ברכות הנהנין, שהחיינו, הטוב והמיטיב, ברכות הראייה וברכות הריח. בצירוף: טבלאות, שאלות ותשובות, ולוח ברכות לבני אשכנז ולבני ספרד.
בניחוש חוקר
בניחוש חוקר (באנגלית: Psych) היא סדרה משטרתית-קומית אמריקאית שנוצרה על ידי סטיב פרנקס ושודרה ברשת USA Network בין ה-7 ביולי 2006 ל-26 במרץ 2014.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ yes Stars Action.
עלילה
שון ספנסר הוא צעיר שניחן בכישורי תצפית והבחנה גבוהים ובזיכרון צילומי אשר ירש מאמו, ואביו, הנרי ספנסר, לימד אותו לנצל. שון עובד כיועץ המתיימר להיות מדיום עבור משטרת סנטה ברברה וכביכול פותר תעלומות רצח בעזרת יכולותיו העל-טבעיות ביחד עם עוזרו וחברו הנאמן, ברטון "גאס" גאסטר וצמד בלשי המשטרה, קרלטון "לאסי" לאסיטר וג'ולייט "ג'ולס" אוהרה, כשמעליהן מפקחת מפקדת תחנת המשטרה, קרן ויק.
שחקנים ודמויות ראשיים
שון ספנסר (ג'יימס רודיי) - יועץ עצמאי במשטרת סנטה ברברה אשר מתיימר להיות מדיום. ניחן בכישורי תצפית והבחנה גבוהים ובזיכרון צילומי כשהוא משתמש בהם ב-"חזיונותיו". הוא מסרב לקחת שום דבר ברצינות, אם כי התבגר לאט לאורך כל עונות השנה. לו ולג'ולייט יש מתח מיני מתמיד שהוביל לזה שהפכו לזוג באמצע עונה 5.
ברטון "גאס" גאסטר (דולה היל) - החבר הטוב ביותר והשותף העסקי של שון בעסקי המדיום. בנוסף לכך הוא מוכר תרופות. שלא כמו שון, הוא לוקח את עבודתו ברצינות רבה, בדרך כלל מנסה לפעול בצורה מקצועית, אך בדרך כלל מסתיים בגיחוך. הוא מתפרסם בכינויים רבים שניתנו לו על ידי שון, כולל "ראש הקסם", "ראש לבנדר", וכדומה. הוא ידוע בכך שהוא נמשך לכל סוגי הנשים.
קרלטון "לאסי" לאסיטר (טימותי אומונדסון) - הבלש הראשי של משטרת סנטה ברברה. הוא ספקן לגבי היכולות המקצועיות של שון, וכועס מאוד על התנהגותו הילדותית והלא אחראית של שון. מנסה בכל פעם להדיח אותו מתפקידו אם כי מדי פעם הוא נעזר בכישוריהם של שון וגאס במקרים היותר קשים שלו.
ג'ולייט "ג'ולס" אוהרה (מגי לוסון) - בלשית זוטרת ושותפתו של לאסיטר במשטרת סנטה ברברה. בתחילת העונה הראשונה הייתה שוטרת במקור במיאמי והצטרפה בהמשך העונה למשטרת סנטה ברברה. במהלך הסדרה היא ושון במתח מיני מתמיד שהוביל לכך שהפכו לזוג באמצע עונה 5.
קרן ויק (קירסטן נלסון) - מפקדת תחנת המשטרה של סנטה ברברה. היא קשוחה אבל הוגנת, מסרבת בדרך כלל לשכור את שון וגאס כיועצים במקרים, אך כמעט תמיד נכנעת ומבקשת לעזרתם ומכבדת את עזרתו של שון אך בתקיפות, כאשר הוא דוחף את גבולות החוק או סבלנותה.
הנרי ספנסר (קורבין ברנסן) - אביו של שון. היה בעברו בלש, סמל ומפקד התחנה במשטרת סנטה ברברה. עצבני וכעסן כלפי הסובבים אותו ובעיקר אל שון וגאס. במקרים רבים עוזר לשון בפתירתם אך מדי פעם שש מלעזור. בעונה הרביעית הוא מועסק מחדש בתור המנהל המקצועי של היועצים בתחנה, כולל את שון וגאס.
שחקנים ודמויות משנה
שון הצעיר (עונות 1–5: ליאם ג'יימס; עונות 5–6: סקיילר ג'יסונדו) - שון ספנסר בילדותו. מוצג בעיקר בתחילת פרקים בפלאשבק ביחד עם גאס הצעיר, בנושא המתקשר לתעלומת רצח שיפתרו באותו פרק.
גאס הצעיר (עונה 1: אייזאה בראון; עונות 2–6: קרלוס מקאלרס השני) - ברטון גאסטר בילדותו. מוצג בעיקר בתחילת פרקים בפלאשבק ביחד עם שון הצעיר.
מדלן ספנסר (סיביל שפרד) - פסיכולוגית העובדת עם משטרת סיאטל ולעיתים עם משטרת סנטה ברברה. אמו של שון ספנסר וגרושתו של הנרי ספנסר. בדומה לשון גם היא בעלת זיכרון צילומי.
פלישיה גאסטר (ויני ראשד) - אמו של ברטון גאסטר ואשתו של ביל גאסטר.
ויליאם "ביל" גאסטר (עונה 2: ארני הדסון; עונות 4–6: קית' דייוויד) - אביו של ברטון גאסטר ובעלה של פלישיה גאסטר.
הצלחה וביקורת
בפיילוט הסדרה צפו כ-4.5 מיליון צופים אמריקאים ובממוצע בעונה הראשונה כ-6.2 מיליון צופים אמריקאים. מה שהפך את הסדרה לאחת הסדרות הפופולריות ברשתות הכבלים בארצות הברית, בשנת השידורים של 2006. הצלחת הסדרה הובילה לשידורה ברחבי העולם, כולל בישראל.
הוקון אריקסון
הוקון אריקסון (בנורדית עתיקה: Hákon Eiríksson, בנורווגית: Håkon Eiriksson; 998 – 1030) היה רוזן לאדה ומלך נורווגיה כמלך ואסל של קנוט הגדול.
הוקון אריקסון היה בן לשושלת של שליטים נורווגים מחלקה המזרחי של טרונדהיים הגובל בפיורד טרונדהיים. הוא היה בנו של אריק הוקונסון, שהיה שליט נורווגיה ורוזן נורת'מבריה. מקובל לחשוב שאמו הייתה גית'ה, בתם של סוון הראשון, מלך דנמרק ושל זיגריד, אחותו למחצה של המלך קנוט. לאחר קרב סבולדר, הפך אריק הוקונסון יחד עם אחיו, סוון הוקונסון, להיות מלך נורווגיה כוואסל של סוון. ב-1014 או 1015 עזב אריק הוקונסון את נורווגיה והצטרף לקנוט במסע הכיבושים שלו באנגליה. הרוזנות הצפונית של נורת'מבריה ניתנה על ידי קנוט לאריק לאחר שהוא זכה בשליטה בצפון. אריק נותר רוזן נורת'מבריה עד למותו בזמן כל שהוא בין השנים 1023 – 1033.
כיורשו של אביו בנורווגיה, משל הוקון אריקסון כואסל של מלך דנמרק בין השנים 1012 –1015, כשאינר תמברסקלפיר משמש לו כיועץ ודודו, סוון משל בחלק מנורווגיה כווסאל של מלך שוודיה. לאחר כמה שנות היעדרות באנגליה, שם הוא לחם נגד הדנים, שב אולף האראלדסון לנורווגיה ב-1015 והכריז על עצמו כמלך והבטיח את תמיכתם של מלכי המשנה של האזורים ההרריים. ב-1016 הביס אולף את סוון הוקונסון בקרב נסייר (Nesjar), שלאחריו נמלט הוקון אריקסון לאנגליה, שם הוא התקבל יפה אצל המלך קנוט שהעניק לו את התואר רוזן וורסטר. לאחר קרב הלגה התלכדו האצילים הנורווגים מאחורי קנוט.
הוקון אריקסון היה שליט ממלכת האיים (Suðreyjar, האיים ההברידיים, איי קלייד והאי מאן) בין השנים 1016 – 1030. ב-1028 שב הוקון להיות שליט נורווגיה כוואסל של קנוט. הוא מת ב-1029 או 1030.
חומט סטוקס
תיאור
החומט הוא זוחל קטן באורך 27 ס"מ, עם זנב עבה באורך 19 ס"מ בערך. לחומט רגליים קצרות מאוד אך ראש עבה והוא בעל רכס קשקשים מחודדים לאורך גופו. בעזרת גופו החביתי הוא מסוגל להתחפר בקלות באדמה, מה שעוזר לו לברוח גם מטורפים וגם ממזג אוויר קשה. הצבע שלו ירוק-חום ופרטים החיים במדבריות בעלי מראה צהוב ובהיר יותר. לפעמים נמצאים פרטים שחורים לגמרי.
החומט שוכן בין סלעים בשיחיות, בתות וערבות חמימות וגם בכמה הרים בעלי אקלים קריר. החומט הוא מונוגמי - דבר נדיר אצל זוחלים, והנקבות משריצות צאצאים חיים. הצאצאים פגיעים בלידתם וההורים שומרים עליהם בחודשים הראשונים. החומט יכול להגיע לגיל 30 בטבע.
הוא ניזון בעיקר ממיני חרקים שהוא מוצא, אף יאכל גם פירות, עלים טריים ואף לטאות קטנות. הוא עצמו נרדף בידי טורפים כמו כוחיים, נחשים ועופות דורסים ולהגנה הוא נמלט למחילות ומשתמש בזנבו הרחב והשרירי לחסום את פתח המחילה.
אולימפיאדת הנכים אינסברוק (1984)
משחקי החורף הפאראלימפיים 1984, הם אולימפיאדת הנכים השלישית שנערכו במתכונת אולימפיאדת החורף. האירוע התקיים באינסברוק שבאוסטריה בין 14 בינואר ל-20 בינואר 1984.
במשחקים האולימפיים השתתפו 419 ספורטאים (325 גברים ו-94 נשים) שהתחרו ביניהם בשלושה מקצועות. סקי האלפיני, סקי למרחקים והחלקה מהירה. המארחת, אוסטריה, הייתה למדינה שקטפה את כמות המדליות הרבה ביותר עם 70 מדליות, בהן 34 מדליות זהב, 19 כסף ו-17 מדליות ארד. הספורטאי המצליח ביותר בתחרויות היה המחליק הגרמני ריינהילד מולר שזכה בשלוש מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
גביע ברית המועצות בכדורסל
גביע ברית המועצות בכדורסל (ברוסית: Кубок СССР по баскетболу) היה טורניר הכרעה בין קבוצות הכדורסל לגברים שנערך לראשונה ב-1949 ולאחרונה ב-1987. באופן סדיר הטורניר התקיים רק ב-5 שנים הראשונות. בשנות ה-60 וה-70 היו ניסיונות לחדש את הטורניר, אך ללא הצלחה יתרה.
בשנת 1978 נערך בשיטת בתים. לא נערך משחק גמר אלא טורניר בין 4 קבוצות.
בשנות ה-80 התקיים בתקופה בין העונות הסדירות ולכן חשיבותו הייתה נמוכה.
רונה רומני מקדניאל
רונה רומני מקדניאל (באנגלית: Ronna Romney McDaniel; נולדה ב-19 בינואר 1973) היא יושבת ראש הוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית.
ביוגרפיה
רומני מקדניאל נולדה באוסטין שבטקסס, בתם של רונה סטרן רומני וסקוט רומני, אחייניתו של מיט רומני ונכדתו של ג'ורג' רומני מושל מישיגן, כולם פעילים בולטים במפלגה הרפובליקנית.
היא מילאה תפקידי במטה המפלגה הרפובליקנית במישיגן, ב-2013 שימשה יושבת ראש משותפת של ועידת המפלגה הרפובליקנית באזור המערב התיכון. בפברואר 2014 נבחרה לנציגת מישיגן בוועידת המפלגה הרפובליקנית הלאומית. בפברואר 2015 נבחרה ליושבת ראש המפלגה הרפובליקנית במישיגן, במהלך כהונתה זכה לראשונה מזה 28 שנים במישיגן מועמד רפובליקני בבחירות לנשיאות, כמו כן כל שבעת חברי בית הנבחרים של ארצות הברית הרפובליקנים ממישיגן שמרו על כסאם וכן המפלגה שמרה על הרוב בבית המחוקקים המדינתי. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 מונתה על ידי דונלד טראמפ למשנה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית הלאומית.
בינואר 2017 החליפה את ריינס פריבס כיושבת ראש ועדת המפלגה הרפובליקנית הלאומית.
רומני מקדניאל נשואה לפטריק מקדניאל ואם לשניים.
ואדאן
ואדאן (בערבית: وادان; בצרפתית: Ouadane) היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) ברמת אדראר בצפון מאוריטניה. ואדאן ושלוש הערים האחרות, תישית, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים היחידות ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים.
הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים. העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואחסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על ואדאן ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.
העיר שוכנת בגובה 433 מטרים, ונכון לשנת 2000 מונה אוכלוסיית העיר 3,695 תושבים.
מבנה העיר
במרכזה של העיר ניצבות הריסות המסגד הישן ממנו שרדו רק בסיסי העמודים. המסגד החדש שלידו מינרט רבוע נבנה לפי תוכנית דומה לקודמו. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד.
צפונית לעיר נמצא מבנה רישאת.
אפרסמון
אפרסמון (שם מדעי: Diospyros kaki), עץ פרי נשיר ולא גדול, המניב פירות כתומים בסוף הסתיו. מוצא האפרסמון מדרום-מזרח סין, והוא משתייך למשפחת האבניים - Ebenaceae. בלשונות רבים הוא נקרא בשמו היפני, "קאקי", ובאנגלית הוא נקרא "פּרסימון" (Persimmon). שיח האפרסמון הנזכר בתלמוד אינו עץ הפרי הידוע היום בשם זה, והדמיון בשמותיהם הוא שהביא לקריאת עץ הפרי בשם "אפרסמון".
לאפרסמון זנים רבים, הנפוצים ברוב הארצות הממוזגות של העולם, שמתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: זנים בעלי פרי עפיץ בעודו קשה על העץ, אותם נוהגים להעביר תהליך של הבחלה, וזנים בעלי פרי שאינו עפיץ בעודו קשה על העץ. העפיצות, הקרשת הרוק והמרירות, הנגרמת עקב המצאות הטאנין בפרי, מונעת את אכילת הפרי לפני שהוא בשל לחלוטין ישירות מן העץ ברוב הזנים.
האפרסמון הפך במאה העשרים לפרי מסחרי, הביקוש אליו גדל מאוד, ובאזורים נוספים, לבד מסין ויפן, מגדלים אותו בצורה מסחרית. בהם איטליה, ברזיל, ארגנטינה, הרפובליקות האסיאתיות של ברית המועצות לשעבר, דרום אוקראינה, צפון הודו, אוסטרליה הדרומית, דרום צרפת, צפון אפריקה וישראל.
האפרסמון זקוק למנות קור מועטות, העץ נמוך ונוח לקטיף ולעיצוב, והשלכת הסתווית שלו צבעונית ונחשבת ליפה. העלים של האפרסמון עומדים בשלכת בגוונים של אדום וכתום. לאפרסמון יש יכולת להצמיח ייחורים משורשי העץ, גם במרחק רב מעץ האם. פריו מכיל כמות גדולה של ויטמין A, אבל עיכולו קשה לקבוצות מסוימות באוכלוסייה, ורצוי לא להפריז באכילתו.
גידול האפרסמון בישראל
עצי האפרסמון הראשונים הובאו ארצה בראשית המאה העשרים. אבל שנים רבות, עד לאחר הקמת המדינה, הוא היה מצוי רק בתחנות הניסיונות ובחלקות תצפית מעטות. פיתוח מוצלח של שיטות ההבחלה, איפשר הגדלה והרחבה של הענף, בעיקר של הזן "טריומף". היום מגדלים בארץ את האפרסמון כפרי לייצוא. המטעים משתרעים על עשרות אלפי דונמים, והיצוא אף הוא גדל ומגיע היום לכמה עשרות אלפי טונות. מגדלי האפרסמון בארץ התמחו בגידול ומפיקים יבול גבוה לדונם. גם כמות הסוכר בפרי הישראלי גבוהה במיוחד (22 עד 25 אחוזים) דבר המהווה יתרון על פני פירות מארצות אחרות עם כמות סוכר קטנה יותר. זני האפרסמון הלא עפיצים אינם מצויים במטעים, אבל מצויים הרבה בגינות פרטיות ובחצרות. והוא גדל אך ורק בחורף
הבלתי אנושיים
הבלתי אנושיים (באנגלית: Inhumans) הם גזע בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הגזע הופיע לראשונה בחוברת Fantastic Four #45 מדצמבר 1965, ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הבלתי אנושיים הם גזע חוצני, שנוצר על ידי גזע חוצני אחר - הקרי. לרוב, הקומיקס בהם הגזע מופיע עוסק בעיקר במשפחת המלוכה, פרט למיני-סדרה משנת 2014. הגזע שיחק תפקיד חשוב באירועי "מלחמת המלכים" משנת 2009, "ממלכת המלכים" משנת 2010, "אינסופיות" משנת 2013, "בלתי אנושיות" משנת 2014, ו"מלחמת אזרחים 2" משנת 2016. בנוסף לאירועים אלו, לאחר אירועי "אינסופיות" חלקם של הבלתי אנושיים ביקום מארוול גדל, וזאת כתוצאה מיצירתם של בלתי-אנושיים רבים כתוצאה מהפצת ערפילי טריגן באטמוספירת כדור הארץ.
כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, קווין פייגי הכריז כי סרט המבוסס על הגזע יעלה לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018. בעקבות העברתו של ספיידרמן ליקום הקולנועי, תאריך הסרט נדחה ל-12 ביולי 2019. באפריל 2016, תאריך הפצת הסרט הוסר מלוח הזמנים של אולפני דיסני, והוא בוטל. בנובמבר 2016, אולפני מארוול הכריזו כי סדרת לייב אקשן המבוססת על הבלתי אנושיים עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2017 ברשת ABC, וכי שני פרקיה הראשונים יעלו לאקרנים בבתי-קולנוע באמצעות IMAX. כחלק מהיקום הקולנועי, בלתי אנושיים החלו להופיע בתפקיד מרכזי החל מהחצי השני של עונתה השנייה של סדרת הלייב אקשן "סוכני ".
יצירת הגזע
בתחילת מלחמת קרי-סקרול, מיליוני שנים בקו-הזמן הנהוג בכדור הארץ, הגזע החייזרי הקרי הקימו תחנת מחקר על פני אורנוס, אשר שימש כנקודה אסטרטגית בית אימפריות הקרי והסקרול. בתחנה זו, מדעני הקרי גילו כי בעקבות התערבותם של גזע "השמימיים", גזע האדם התפתח למין בשם הומו ספיינס. הקרי החלו לבצע ניסויים על ההומו ספיינס, בניסיון ליצור גזע רב-עצמה שיועיל להם בלחימה נגד הסקרול. הקרי הצליחו, אך נטשו את הניסוי בעקבות נבואה כי הנבדקים - הבלתי אנושיים - יהרגו את מנהיגם, האינטלקט העילאי. הבלתי אנושיים יצרו חברה משלהם, ששגשגה בחשאי מכדור הארץ ופיתחה טכנולוגיה מתקדמת. ניסויים עם מוטגן ערפילי טריגן העניקו לדורות מאוחרים יותר של הבלתי אנושיים כוחות-על, במחיר מומים פיזיים. דבר זה הוביל להתהליך רבייה סלקטיבית מתמשך, בניסיון למתן את ההשפעות. הם השתקעו בעיר אטילאן, והחלו בקוד כבוד קשה הדומה לקאסטה. כל בלתי אנושי נחשף לערפילי טריגן, וכך מקבל כוחות-על.
החל מתור הכסף של הקומיקס, הבלתי אנושיים הובלו על ידי המלך חזיז שחור ומשפחת המלוכה: מדוזה, קארנאק, גורגון, טריטון, קריסטל, מקסימוס המטורף והכלב לוקג'או. כאשר חזיז שחור ומדוזה הולידו ילד, מדוזה לקחה את הילד למועצת הגנטיקה, בחשש כי שושלתו של חזיז שחור מסוכנת להעברה. המועצה לקחה את הילד לבדיקה, ואסרה על קשר בין שני ההורים. חזיז שחור נקרע בין אהבתו למדוזה לבין מסירותו למועצה הגנטית וכך למלוכה, והתגלה כי המועצה קשרה קשר נגדו. חזיז שחור ויתר על הכתר, וחי הרחק מאטילאן אך חזר בשעת הצורך. הבלתי אנושיים סייעו לקבוצת דוגמת האוונג'רס, ארבעת המופלאים ואקס-מן נגד איומים כדוקטור דום, אולטרון-7, מגנטו ואפוקליפס.
לאחר תבוסת הקרי במלחמת קרי-שי'אר, רונאן המאשים רצה להשתמש בבלתי אנושיים כצבא נגד אימפריית השי'אר. הוא הופיע מעל אטילאן, תקף אותה ונתן לחזיז שחור בחירה אם לציית או שיהרוס את ביתם. הם שועבדו בכפייה בעולם הבית של הקרי, שם רונאן גילה על מוצאם ושלח חלק מהם למתקפות. בסופו של דבר, חזיז שחור איתגר את רונאן לקרב, שיכריע האם הבלתי אנושיים יישארו עבדים. חזיז שחור הביס את רונאן וחזר לאטילאן, אך הבלתי אנושיים לא היו מוכנים לחזור לאטילאן שבכדור הארץ. בעקבות שהותם באימפריית הקרי, הבלתי אנושיים פיתחו תקוה לחופש, וגאווה בכוחותיהם. הם גירשו את משפחת המלוכה מאטילאן, בכוונה לבנות חיים חדשים. משפחת המלוכה חזרו לכדור הארץ כדי למצוא את ייעודם, ולאחר שסבלו מצרות אופקים בלאטבריה, חזרו לאטילאן (אשר כעת מוקמה באזור הכחול של הירח). הם שלחו סטודנטים לאוניברסיטת ויסקונסין, וזאת כדי לטפח קשרים עם כדור הארץ.
בן אם ומלחמה שקטה, פלישה סודית ושלטון אפל
בעקבות אירועי "בית אם", בהם היה אשם בעקיפין קוויקסילבר, מכשפת השני גרמה להפשטת כוחותיהם של מיליוני מוטאנטים - בהם קוויקסילבר. כאשר נמלט מספיידרמן הזועם, קוויקסילבר קפץ מגג ונפצע קשה. קריסטל חילצה אותו, ובעזרת לוקג'או העבירה אותו לבית חולים של הבלתי אנושיים. קוויקסילבר הבריא והתאחד עם בתו מקריסטל, לונה. לאחר שקיבל דחייה מחזיז שחור להשתמש בערפילי טריגן לשחזור כוחותיו, קוויקסילבר פרץ למערות טריגן המקודשות, שם צלל לתוך מי טריגן. הוא יצא לכאורה ללא השפעה, ופגש גרסה מהעבר של עצמו. בהדרכת הגרסה הישנה, קוויקסילבר גנב את גבישי טריגן, מה שהוביל לעימותים עם הבלתי אנושיים. בעוד קוויקסילבר השתמש בגבישים כדי להחזיר למוטאנטים שאיבדו את כוחותיהם את כוחם, חזיז שחור הכריז מלחמה על ארצות הברית.
המלחמה החלה בתקיפה בהנהגת גורגון. למרות שהמשימה הייתה החזרת גבישי טריגן, הבלתי-אנושי הצעיר ג'ולן הרג חפים מפשע באולם קונצרטים. גורגון וחייליו ניסו להימלט, אך הוכנעו על ידי ארבעת המופלאים. כאשר גורגון לקח אחריות על ההרג, הוא נלקח בשבי ונחשף למוטגן טריגן פעם נוספת. גורגון הפך לגרסה חייתית וברוטלית יותר, ובעקבות כך, חזיז שחור עצמו ערך פשיטה על הפנטגון כדי להציל את גורגון ולהחזיר את הגבישים. בתקופה להתקפה, סוכנות שלחה את מארינס שנחשפו לערפילי טריגן לתקוף את אטילאן. בקרב הסופי, אחד המארינס התפוצץ בתוך אטילאן, והרס אותה. מקסימוס גזל את הכס מחזיז שחור, ולקח את מדוזה כמלכתו.
מתגלה כי לפני אירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", חזיז שחור הוחלף במתחזה מגזע הסקרול כהכנה לפלישה המתקרבת. המתחזה חשף את עצמו לקבוצת אילומינטי, ונהרג על ידי נאמור. בפלישה עצמה, הסקרולים תוקפים את אטילאן, ובמהלך התקיפה, הבלתי אנושיים גנבו חללית של הסקרול ויצאו לחלץ את חזיז שחור השבוי. בעזרת הקרי, חזיז שחור ניצל. בתקופת השלטון האפל של נורמן אוסבורן בכדור הארץ, הבלתי אנושיים לא היו מעורבים אך התעמתו עם בן-דודו המוגלה של חזיז שחור, The Unspoken.
מלחמת וממלכת המלכים, הבלתי אנושיים האוניברסלים, אינסופיות ובלתי אנושיות
בסוף "מלחמת המלכים", חזיז שחור הקריב את עצמו כדי להרוג את וולקן באמצעות פצצה אשר יצרה קרע בזמן-חלל. נטל המנהיגות מוטל על מדוזה, המשמשת כעת גם כמלכת הקרי. הם נאלצים להיאבק כדי לשמור על אחיזתם באימפריית הקרי, ומתמודדים נגד מרד המונהג על ידי אריסטוקרטים מגזע הקרי. לבסוף, הם מאבדים את אחיזתם באימפריית הקרי. בכדור הארץ, ארבעת המופלאים נתקלים בקבוצה בין-כוכבית של הבלתי אנושיים, המורכבת בין היתר מנציגי גזע הבאדון. מתגלה כי בנוסף להומו ספיינס, הקרי ביצעו ניסויים על גזעים אחרים, לכל גזע דרך משלו לצבור כוחות - הטריגנסיס, האיזוגנסיס, האמפוגנסיס, האנטיגנסיס והאקסוגנסיס. בנוסף, הם נקלעו לעימות נגד האינטלקט העילאי של הקרי.
בתחילת אירועי "אינסופיות", תאנוס מוציא צו המורה על הרג הבלתי אנושיים בגילאי 16 עד 22. חזיז שחור מגלה כי תאנוס עשה זאת על מנת להרוג את בנו הבלתי אנושי, ת'אן. במהלך החיפוש אחר ת'אן, מתגלה כי מספר שבטים בלתי-אנושיים השתקעו בכדור הארץ והזדווגו עם בני האדם, מה שגרם לכך כי למספר בני אדם בכדור הארץ יש גנים בלתי אנושיים רדומים. תאנוס הגיע לאטילאן, והחל בקרב נגד חזיז שחור. חזיז שחור צעק על תאנוס את צעקותיו החזקות, מה שהחריב את אטילאן אך לא גרם כלל נזק לתאנוס. הפיצוץ הפעיל את פצצת טריגן אותה יצר מקסימוס, מה שגרם לערפילי טריגן להפעיל את הגנים הבלתי-אנושיים בבני-האדם שבכדור הארץ, ולשאר היצורים להם גנים בלתי-אנושיים רדומים. אירועי "בלתי אנושיות" שלאחר מכן פירטו את השלכות אירועי אינסופיות. בין היתר קארנאק ביצע התאבדות, קמלה קאן הפכה לגברת מארוול החדשה לאחר שקרול דנברס הפכה לקפטן מארוול וג'ון קובינטון הזריקה לעצמה DNA של אדם שסבל מטריגנסיס וקיבלה את כוחותיו.
אלפא פרימיטיבים
גזע האלפא פרמיטיבים נוצרו לפני אלפי שנים על ידי הגנטיקאי הבלתי-אנושי אוואדר על מנת לשמש כעבדים לבלתי אנושיים. הם חסרי יכולת רבייה, ומופקים באמצעות שיבוט. מקסימוס לקח שלושה מהם, וביצע בהם ניסויים שעירבו את ערפילי טריגן. הם כינו עצמם טריקון, ועזרו למקסימוס נגד אחיו, חזיז שחור. מאוחר יותר, טריקון הובסו והוגלו לאזור השלילי. מקסימוס המשיך לבצע ניסויים באלפא פרימיטיבים, ויצר אנדרואיד בשם אומגה שישמש כנציגם. כאשר הבלתי אנושיים הבינו שאומגה מונע על ידי רגשות-האשם שלהם על כך שהאלפא פרימיטיבים משמשים כעבדים, הם הפסיקו להשתמש בהם כך ואומגה נכבה. כאשר נלחם נגד הבלתי אנושיים והאוונג'רס העוצמתיים, The Unspoken חשף כי האלפא פרימיטיבים הם למעשה בני אדם, אשר נחשפו לגז מגבישי אקסרוגן של הקרי - אותם הקרי יצרו כנשק לבלתי אנושיים.
חיות המחמד הנשיאותיות של משפחת ביידן
נשיא ארצות הברית ה-46 ג'ו ביידן הוא הבעלים של מספר חיות מחמד במהלך כהונתו.
צ'אמפ ומייג'ור
מייג'ור הוא כלב ההצלה הראשון שחי בבית הלבן. כלבים אלה נכנסו לתפקידם לאחר ארבע שנים בהן לא התגוררו חיות מחמד בבית הלבן במהלך שנות ממשל טראמפ, התקופה הארוכה ביותר ללא חיות מחמד נשיאותיות במאה השנים האחרונות.
ג'ו ביידן הבטיח לאשתו שהוא ירכוש כלב לאחר הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2008 במידה וחברו למירוץ, ברק אובמה יצליח לנצח במירוץ הוא רכש את הכלב בעודו גור בפנסילבניה וקרא לו צ'אמפ (נולד בשנת 2008).
מייג'ור (נולד ב-2018) הוא כלב חילוץ מהמלטה של שישה גורים, שנחשף לרעלים בבית בעליו. הבעלים של מייג'ור לא הצליחו לעמוד בהוצאות הכספיות של הטיפול הווטרינרי והחליטו למסור אותו למקלט חיות בדלאוור, שם אומץ בסוף 2019 על ידי משפחת ביידן. מקור שמו הרשמי של מייג'ור אינו ידוע, אך הסברה היא כי מאחר שבו ביידן, בנו של ג'ו ביידן מאשתו הראשונה, ניליה האנטר ביידן, שרת כמייג'ור במשמר הלאומי של דלאוור קיבל הכלב את שמו.
צ'אמפ ומייג'ור הופיעו שניהם בתשדירי בחירות בקמפיין הבחירות שערך ביידן בבחירות לנשיאות ב-2020, במהלך הקמפיין צייץ ביידן בטוויטר כי "יש אמריקאים שחוגגים את #NationalCatDay, חלקם חוגגים את #NationalDogDay, הנשיא טראמפ לא חוגג אף אחד מהימים וזה אומר הרבה. הגיע הזמן שנחזיר חיית מחמד לבית הלבן".
במרץ 2021, חודש לאחר שעברו מבית משפחת ביידן שבלדאוור לבית הלבן, לאחר ניצחונו של ביידן בבחירות לנשיאות פורסם כי צ'אמפ ומייג'ור הוצאו מהבית הלבן והוחזרו לבית המשפחה שבלדאוור לאחר שמייג'ור תקף את אחד מאנשי ההאבטחה של הבית הלבן. שבועיים לאחר האירוע, חזרו זוג הכלבים לבית הלבן.
ב-19 ביוני 2021 הודיעו הנשיא ביידן ורעייתו על מותו של הכלב צ'אמפ.
וילו
וילו (באנגלית: Willow) היא חתולה נשיאותית של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן והגברת הראשונה ג'יל ביידן מאז ינואר 2022. וילו היא מסוג חתול טאבי שצבעה אפור בת שנתיים בעת האימוץ, נקראת על שם עיירת הולדתה של הגברת הראשונה ג'יל ביידן, וילו גרוב, פנסילבניה.
בשנת 2020 הפריעה וילו לנאום של ג'יל ביידן בעת ביקור בפנסילבניה במסגרת מסע הבחירות, כתוצאה מכך נוצר קשר בין שתיהן ולבסוף הוחלט לאמצה.
וילו היא החתולה הראשונה שמתגוררת בבית הלבן מאז אינדיה, החתולה של הנשיא ג'ורג' בוש הבן.
קומנדר
קומנדר (באנגלית: Commander) הוא כלב נשיאותי של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן והגברת הראשונה ג'יל ביידן מאז 20 בדצמבר 2021.
ג'ון סארביינז
ג'ון פיטר ספיירוס סארביינז (באנגלית: John Peter Spyros Sarbanes; נולד ב-22 במאי 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת מרילנד. סארביינז, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז זה בבית הנבחרים מאז 2007, ובתחומי המחוז שוכנת בירת המדינה אנאפוליס וכן חלקים מרכזיים של העיר בולטימור. אביו הוא פול סארביינז, שייצג בעצמו מחוז זה בבית הנבחרים בשנות ה-70 ולאחר מכן ייצג את מרילנד כולה בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ג'ון סארביינז הוא בנם הבכור של הסנאטור לשעבר פול סארביינז וכריסטין דונבר סארביינז, מורה במקצועה. הוא נולד בבולטימור, בעל שורשים יוונים מצד אביו ואנגלים מצד אמו. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון גילמן השוכן בעיר ב-1980. ב-1984 השלים סארביינז בהצטיינות לימודי תואר ראשון בבית הספר לעניינים ציבוריים ובינלאומיים ע"ש וודרו וילסון באוניברסיטת פרינסטון ולאחר מכן קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר הרווארד למשפטים, שם היה ב-1988 יושב ראש משותף של התאחדות הסטודנטים "הדמוקרטים בבתי ספר למשפטים".
מפרשים שחורים (סדרת טלוויזיה)
מפרשים שחורים (באנגלית: Black Sails) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הרפתקאות-דרמה תקופתית, המהווה פריקוול לאירועי הספר "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון. הסדרה נוצרה על ידי ג'ונתן א. שטיינברג ורוברט לוין עבור רשת Starz. הסדרה הועלתה לראשונה באופן חינמי לאינטרנט דרך "YouTube" ופלטפורמות שונות של שירותי הזרמת מדיה ו-VOD ב-18 בינואר 2014. הסדרה עלתה בשידור בכורה בטלוויזיה שבוע לאחר מכן, ב-25 בינואר 2014. שטיינברג, יוצר הסדרה, משמש גם כמפיק בפועל לצדם של מייקל ביי, בראד פולר ואנדרו פורם, בעוד שמייקל אנג'לי, דוריס איגן ולוין הם מפיקים-שותפים בפועל.
ג'ון סארביינז
ביוגרפיה
לאחר הלימודים עבד סארביינז במשך שבע שנים במחלקת החינוך של מדינת מרילנד, ועסק במערכת החינוך הציבורית של מרילנד. בהמשך היה עוזרו המשפטי של השופט ג'. פרדריק מוץ בבית המשפט המחוזי של מרילנד. את נתיבתו המקצועית בעולם המשפטים העביר במשרד עורכי הדין "Venable LLP" שבבולטימור בשנים 1989–2006, שם היה יו"ר תחום הבריאות בשנים 2000–2006 וחבר בוועדת השכר של המשרד בשנים 1992–1996.
אבי ברבר
אַבְרָהָם (אָבִי) בַּרְבֶּר הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי וכמפקד בסיס נבטים ובסיס חצרים. היה משבויי צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
מפרשים שחורים (סדרת טלוויזיה)
ב-26 ביולי 2013 חידשה רשת "Starz" את הסדרה לעונה שנייה בת עשרה פרקים, שעלתה לראשונה ב-24 בינואר 2015. החידוש המוקדם, שישה חודשים לפני בכורת העונה הראשונה, בא בעקבות תגובות המעריצים החיוביים לסדרה בכנס הקומיק-קון שנערך בסן דייגו. הסדרה חודשה לעונה שלישית ב-12 באוקטובר 2014, ולעונה רביעית ב-31 ביולי 2015. ב-20 ביולי 2016, רשת "Starz" הודיעה שעונתה הרביעית של הסדרה תהיה האחרונה שלה; העונה הרביעית עלתה לשידור ב-29 בינואר 2017, והסתיימה ב-2 באפריל 2017.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת כשני עשורים לפני אירועי "אי המטמון" ובמהלך עידן הזהב של הפיראטים. קפטן פלינט המפוחד מקבל חבר צעיר וחדש לצוותו בזמן שהם נלחמים על הישרדותו של האי ניו פרובידנס. על פי פרק הפיילוט, "בשנת 1715 באינדיאנים המערביים, הפיראטים בניו פרובידנס איימו על הסחר הימי באזור. עם זאת, כל אומה מתורבתת בעולם הכריזה עליהם כעל hostis humani generis, אויבי האנושות כולה, ובתגובה, הפיראטים דבקו בדוקטרינה משלהם - מלחמה נגד העולם". בסדרה מופיעים גם פיראטים שחיו במציאות, אם כי פרטים מתולדות חייהם שונו בהתאם לעלילת הסדרה, כולל אן בוני, בנג'מין הורניגולד, ג'ק רקהאם, צ'ארלס ויין, נד לואו, ישראל הנדס ושחור הזקן.
אבי ברבר
ביוגרפיה
ברבר נולד וגדל בנתניה, התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, משם נשלח לשירות בגדוד 50, אך עקב מחלה חזר לנח"ל. במלחמת ששת הימים סופח עם יחידתו לחטיבת גולני והשתתף בקרבות לכיבוש רמת הגולן.
ג'ון סארביינז
ביוגרפיה
לאחר בחירות אמצע הכהונה שנערכו ב-2018, חשפה המפלגה הדמוקרטית את הצעת החוק הראשונה שלה לימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. הצעת החוק נכתבה בעיקר על ידי סארביינז. הצעת החוק שמה לה למטרה לאפשר מימון ציבורי בהיקף קטן למסעות בחירה, להקים מערך אוטומטי לאומי לרישום בוחרים, וכן להרחיב את רישום הבוחרים המוקדם והמקוון, ולספק תמיכה פדרלית רחבה יותר למערכות ההצבעה במדינה. הצעת החוק הציעה לאסור על חברי הקונגרס לכהן במועצות מנהלים וקראה לחייב קבוצות אינטרס פוליטיות לחשוף את תורמיהן. הצעת החוק קראה לחייב את נשיא ארצות הברית לחשוף את החזר מס ההכנסה שלו, ולקבוע קוד אתי לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
אבי ברבר
ביוגרפיה
לאחר המלחמה התנדב לקורס טיס (מס' 62), שאותו סיים במגמת קרב ביולי 1970. הוא עבר קורס אימון מתקדם על מטוסי אוראגן, שירת כטייס סקייהוק, עבר הסבה למטוסי F-4 פנטום והוצב כטייס קרב בטייסת העטלף. הוא השתתף במספר גיחות מבצעיות במהלך היומיים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים בטרם נפגע מטוסו מעל סוריה במהלך מבצע דוגמן 5. ברבר נלקח בשבי ושהה בו במשך כשמונה חודשים.
מפרשים שחורים (סדרת טלוויזיה)
הפקה
הסדרה צולמה בקייפטאון, דרום אפריקה, עם חברת ההפקה המקומית "Film Afrika".
אבי ברבר
ביוגרפיה
לאחר חזרתו מהשבי המשיך בשירות בחיל האוויר, שירת כסגן מפקד טייסת ב' בטייסת 201, טייסת מטוסי פנטום, לאחר מכן כסגן מפקד טייסת א' בטייסת פנטום אחרת. במלחמת לבנון הראשונה פיקד על טייסת 201 שהשתתפה במבצע ערצב 19 ובגיחות מבצעיות רבות. עבר הסבה למטוסי F-16 ופיקד על טייסת מטוסי F-16, ובהמשך פיקד על בסיס נבטים ועל בסיס חצרים. בשנים 1996–1999 שירת כנספח אווירי בוושינגטון. בשירות המילואים שירת כמדריך בבית הספר לטיסה עד 2011.
מפרשים שחורים (סדרת טלוויזיה)
הפקה
כותרות הפתיחה של הסדרה נעשו על ידי סטודיו "Imaginary Forces" והבמאים מישל דאגרת'י וקארין פונג; עם נעימה שנעשתה בהשראת שירי מלחים על ידי המלחין ביר מק'רירי, שעבד על נעימות הפתיחה של "בטלסטאר גלקטיקה" ו"המתים המהלכים". במהלך הלחנת נעימת הפתיחה נעשה שימוש בהארדי גארדי.
אבי ברבר
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מונה בינואר 2000 לנציג חברת בואינג בישראל.
השכלה וחיים אישיים
ברבר בוגר המכללה למלחמה של חיל האוויר האמריקאי ובעל תואר ראשון מאוניברסיטת אובורן באלבמה, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר). הוא נשוי ואב לארבעה.
מפרשים שחורים (סדרת טלוויזיה)
הפקה
עבור דיוק וכמות הפרטים שנוספו לכלי השיט, נדרשו למעלה מ-300 עובדים לבניית ספינה אחת בלבד.
בחיים האמיתיים, השחקן המשני ניק בורין הוא בעלה של לואיז בארנס; ואנה-לואיז פלאומן וכריס לרקין הם, בהתאמה, אשתו ואחיו של טובי סטיבנס; וגאי פול הוא בעלה של הארייט וולטר.
ביקורות
עונתה הראשונה של מפרשים שחורים התקבלה בביקורות מעורבות עד חיוביות מצד המבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה קיבלה דירוג של 65%, על בסיס 45 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6/10. הקונצנזוס של האתר כתב כי "מפרשים שחורים מתגאה בערעור חזותי, אבל הדמויות החזותיות של הסדרה אינן מספיק חזקות כדי למנוע את שקיעת הסדרה אל תוך מעמקי העומק של חשיפה חסרת מטרה". באתר הביקורות "Metacritic", שמשתמש בשקלול ממוצע, העונה קיבלה ציון של 58 מתוך 100, על בסיס על 27 ביקורות, דבר המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הכתב טים גודמן מהוליווד ריפורטר אמר: "הסיפור הפיראטי השאפתני הזה נעזר במידה רבה בחירויות של הכבלים בתשלום שבהן משודרות מעט סדרות שמראות שדיים, דם ומין. מפרשים שחורים מנווטת את עצמה מחוץ לכך אחרי מספר פרקים ומתקדמת לסיפורים גדולים ומורכבים יותר". הכתב רוברט לויד מלוס אנג'לס טיימס אמר: "מפרשים שחורים היא אוצר פיראטים. הסדרה של Starz מתארת בבהירות את חיי היומיום של הפיראטים". הכתב ג'ף ג'נסן מאנטרטיינמנט ויקלי אמר: "זה אפילו לא גילט פלז'ר, מפרשים שחורים היא דבר טוב מאוד". הכתב טום לונג מ-Detroit News העיר: "בריתות נעשות ונשברות, מאבקי כוח שנוצרים, דם שנשפך, ונשים ששומרות על נשיותן. זה ממכר באופן מוזר, וצוות השחקנים - שמורכב בעיקר משחקנים בריטים, אוסטרלים, וקנדיים - הוא חד כמו מה שאתה מצפה מכבלים בתשלום".
לעומת זאת, הכתב בריאן לורי מוראייטי אמר: "מפרשים שחורים לעולם לא מתרוממת ממש, ומתפתחת לצייד אוצרות מעייף עם ליהוק אדיש ודמויות מיותרות. הכללתו של מייקל ביי בין המפיקים שלה וההפקה בדרום אפריקה עשויים לפתות את הצופים שמחפשים הרפתקאות לצלול לתוך מימיה הכחולים, אבל למרות כמה היבטים נאים, הסדרה נשארת חלולה בסופו של דבר כמו ספינות ה-CGI שלה". הכתב טוד ואנדרוורף מ-The A.V. Club אמר: "מפרשים שחורים היא אשליה יפה לפעמים, אבל רק לעיתים רחוקות מוצאת את דרכה מעבר לזה".
עונתה השנייה של הסדרה קיבלה דירוג של 100% באתר "Rotten Tomatoes", על בסיס 5 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.6/10. הכתב ניל ג'נזלינגר מניו יורק טיימס אמר ש"Starz מכירה את הנוסחה של דרמות פעולה כבדות-רבדים מניסיון עם סדרות כמו ספרטקוס וקמלוט, ונוסחה זו מבוצעת במיומנות מיוחדת ב"מפרשים שחורים" בזכות מספר הופעות חזקות וחקר ההשלכות של חמדנות שהיו יכולות בקלות להיות חלק מוול סטריט המודרני".
הוקי מים
הוקי מים (באנגלית: Underwater hockey) הוא ענף ספורט אותו משחקים תוך כדי שחייה וצלילה. המשחק נערך על קרקעית הבריכה בצלילה חופשית על ידי שתי קבוצות של שישה שחקנים. כל שחקן לובש סנפירים, משקפת, שנורקל, וכפפת-מגן ליד. לכל שחקן מחבט קצר (עד 30 ס"מ) בו חובטים בדסקית במטרה להכניסה לשער היריב.
המשחק
במשחק משתתפות שתי קבוצות, בנות עשרה שחקנים כאשר רק שישה משחקים כל פעם וארבעה שחקנים הם "מחליפים". לפני תחילת המשחק הדיסקית ממוקמת במרכז הבריכה והשחקנים ממתינים לשריקה או מכה במים שמסמנת את תחילת המשחק. במהלך המשחק מעבירים השחקנים ביניהם את הדיסקית לאורך הבריכה על ידי מסירות מחבט בלבד והתקדמות בצלילה אל השער של הקבוצה הנגדית. שתי הקבוצות נבדלות האחת מהשנייה בצבעם השונה של: המחבט, כובע המגן ובמקרים מסוימים, גם בצבעו של בגד השחייה. חברי שתי הקבוצות חופשיים לשחות בכל מקום בבריכה ולנסות להבקיע לקבוצה הנגדית. המשחק נמשך שלושים דקות והוא מחולק לשני חצאים של חמש עשרה דקות, שביניהם שלוש דקות הפסקה.
מגע בדיסקית ביד אסור ובמקרה של נגיעה בשוגג, אסור לשחקן לחבוט בה שוב עד ששחקן אחר נוגע בה.
ניתן לחלק את חברי הקבוצה לשחקני התקפה ושחקני הגנה וגם שחקנים שמשלבים בין הגנה להתקפה.
משחק ההוקי מים יכול להתקיים רק בבריכות שהקרקעית שלהם עשויה מקרמיקה או שיש (רצפות חלקות שהדיסקית יכולה להחליק עליהן).
הדסקית עשויה בדרך כלל מעופרת ונמצאת בתוך כיסוי פלסטיק כדי לצמצם את החיכוך שלה עם קרקעית הבריכה. משקלה הוא כ-1.5 ק"ג וקוטרה כ-7.5 ס"מ.
היסטוריה
הספורט פותח בשנת 1954 על ידי אלן בלייק ככל הנראה כדי לשמור ולשפר את כושר הצלילה של צוללני חיל הים הבריטי. גרסה אחרת טוענת שהמשחק הומצא במועדון צלילה בים ונועד לעונת החורף, בה קר מדי לצלול בים. ב-1955 התקיים באנגליה הטורניר הראשון בו השתתפו שלושה מועדונים.
ב-1959 הוקמה הפדרציה העולמית לפעילויות מתחת למים (נקראת בקיצור CMAS), שמרכזת את הפעילויות וההתאחדויות בעולם. כל שנתיים מקיימת הפדרציה תחרות בינלאומית בחודשים אפריל-מאי. ב-2006 התקיימה אליפות העולם לקבוצות, בה השתתפו 17 מדינות. מאז 2008 פעילה בתחום גם "התאחדות האתגר המימי" (World Aquachallenge Association) או בקיצור WAA שמארגנת את אליפויות העולם.
עד 2021 הייתה קיימת בישראל קבוצה אחת של הוקי תת-מימי, שמשחקת בבריכות גבעת אלה מאז 1997 בעונות הקיץ בלבד, ובקריית טבעון במהלך כל השנה, באוקטובר 2021 הקבוצה עזבה את בריכת חנה סנש בטבעון וכיום קבוצה זו מתאמנת בחיפה בבריכת מכבי שברחוב ביכורים על יד מרכז הכרמל. באוגוסט 2021 הוקם מועדון הוקי מים נוסף בחיפה. שחקני הקבוצה מתאמנים בימי חמישי בבריכת בית בירם שבמתחם בית הספר הריאלי בחיפה.
פצצת זרחן
פצצת זרחן היא פצצה המבוססת על זרחן לבן. הזרחן שבפצצה מתלקח כאשר הוא בא במגע עם חמצן וממשיך לבעור עד התכלותו כל עוד החומר בא במגע עם החמצן. במגע עם עור, גורם החומר לכוויות.
שימושים
לפצצות הזרחן מספר שימושים:
סימני פגיעה
סימנים לפגיעת זרחן:
טיפול
עזרה ראשונה המוגשת לנפגע זרחן נועדה למנוע מגע של החומר עם חמצן, וכוללת שטיפת האזור עם כמויות רבות של מים תוך חבישתו עם תחבושת ספוגה במים תוך הפשטה מלאה של הנפגע לזיהוי פגיעות נוספות.
בחוק הבינלאומי
פצצת זרחן, גם זו המשמש ליצירת עשן, היא "נשק תבערה" עליו חלים המגבלות של הפרוטוקול השלישי של האמנה על כלי נשק קונבנציונליים מסוימים. הפרוטוקול לא חל על פצצות עשן סטנדרטיות המשמשות למיסוך.
ישראל חתומה רק על הפרוטוקול הראשון והשני של האמנה. על הפרוטוקול השלישי, האוסר על שימוש בפצצות זרחן, חתמו 115 מדינות.
השימוש בפצצות זרחן בצה"ל
במשך שנים השתמש צה"ל בפצצות זרחן לצורך סימון ומיסוך. במהלך מבצע עופרת יצוקה צה"ל ירה כ-200 פצצות מרגמה זרחניות, בקוטר 81 מ"מ ו-120 מ"מ, בתוך שטח מיושב. לפחות 12 תושבים בעזה מצאו את מותם מפגיעת זרחן. עשרות נוספים ספגו כוויות קשות.
ארגון Human Rights Watch פרסם תחקיר יסודי על השימוש הישראלי בזרחן לבן ותוצאותיו הקשות, וגם חיילי צה"ל שפעלו בעזה העידו על "שימוש גדול בזרחן" לא רק למטרות מיסוך, אלא גם ירי ישיר על בתים שחשודים כממולכדים. לאור הביקורת הבינלאומית הרחבה, הוחלט בצה"ל להצטייד בתחמושת חליפית שאינה מכילה זרחן.
ז'אק קופו
ז'אק קופו (בצרפתית: Jacques Copeau; 4 בפברואר 1879 – 20 באוקטובר 1949) היה שחקן, מחזאי, דרמטורג ובמאי תיאטרון צרפתי, מבקר תיאטרון ומורה לדרמה, מן המשפיעים ביותר על עיצובו של התיאטרון המודרני בצרפת. יחד עם כותבים כאנדרה ז'יד וז'אן שלומברגר ייסד ב-1909 את כתב העת הספרותי "נובל רווי פרנסז" (Nouvelle Revue Française - NRF) ממנו צמחה ב-1911 הוצאת גלימאר. ב-1913 ייסד את תיאטרון וייה-קולומבייה (Théâtre du Vieux-Colombier) בפריז ולאחר מלחמת העולם הראשונה ייסד בית ספר למשחק. שיטתו ביקשה ליצור קשר עמוק בין הקהל לשחקן באמצעות הדגשת מיומנויות משחק כתנועה ושימוש בדיבור להדגשת הטקסט והמקצב. הוא התנגד לריאליזם מוגזם ונטה לסימבוליזם ובכך השפיע גם על עיצוב התפאורה בתיאטרון המודרני שנטה לכיוון במה עירומה, אף זאת על מנת למקד את הדרמה בשחקן. שיטתו דרשה חזרות מרובות ועבודה רבה על טכניקות משחק, תרגילי אימפרוביזציה, שימוש באביזרים ומסכות. כמנהל תיאטרון ביקש לייצר גישה מודרנית לרפרטואר לשילוב שחקני אנסמבל בהצגות רבות במהלך השנה, קלאסיות ומודרניות, צרפתיות-מקוריות ומתורגמות ובכך לפתוח בפני השחקנים והקהל מגוון רחב של התנסויות. לקראת סוף ימיו ביקש לחזור אל המסורות הקדומות של התיאטרון כמו תיאטרון הנו היפני והקומדיה דל'ארטה.
שנים ראשונות
קופו נולד בפריז, בן למשפחה בורגנית בעלת אמצעים. כבר מגיל צעיר נמשך לתיאטרון, ומחזהו הראשון, Brouillard du matin ("ערפילי בוקר") הוצג כבר כאשר היה בן 18. הוא למד פילוסופיה בסורבון, אך לא סיים. בשנת 1902 נשא לאשה בקופנהגן את אגנס תומסן, אישה מבוגרת ממנו במספר שנים, בה התאהב עוד כאשר שהתה בפריז כאשר היה בן 17. עם שובם לצרפת ב-1903, עם בתם מריאן-הלן, השתלב קופו בניהול עסקי משפחתו בארדנים. כך פגש את הסופר אנדרה ז'יד שהתגורר באנז'קור הסמוכה. ב-1905 נולדה בתו השנייה, הדוויג. בנסיעותיו לבירה, שהלכו ותכפו, ביקר קופו בתיאטרון, כתב ביקורות תיאטרון למספר כתבי עת ועשה לו שם כמבקר תיאטרון. הצלחת המפעל המשפחתי סיפקה לקופו גב כלכלי איתן, הוא רכש אחוזה במחוז סן ומארן ליד פריז ועבר להתגורר שם עם משפחתו באופן קבוע. ב-1909 יסד עם ז'יד את כתב העת "נובל רווי פרנסז" (Nouvelle Revue Française - NRF), שהיה לאחד הנחשבים בצרפת ופרסם בו את ביקורותיו שהלכו והפכו למשנה סדורה על התיאטרון.
תיאטרון וייה-קולומביה והמניפסט
ב-1910 החל את עבודתו כדרמטורג כאשר עיבד לבמה את הרומן "האחים קרמזוב" מאת דוסטויבסקי עבור "תיאטרון האמנויות" (Théâtre des Arts), עם שארל דולן בתפקיד סמיֶרדיָקוֹב ולואי ז'ובה בתפקיד זוסימה. קופו התנגד לתיאטרון הפריזאי המסחרי של התקופה, לצורת המשחק האופנתית המוגזמת והמלאכותית ולדגש שהושם על פרשנות ריאליסטית מודגשת, אותה ראה כשטחית וכמכשלה בדרך להבנה עמוקה של הטקסט והדמויות. קופו ביקש לנקות את המשחק מקישוטיות וממלאכותיות ולייצר תיאטרון שיתבסס על פשטות, כנות ונאמנות לטקסט המחזה. על מנת לבצע את תוכניתו רכש תיאטרון ברחוב וייה-קולומביה בגדה השמאלית, הרחק מהמרכז התיאטרוני בשדרות האופנתיות והמלאכותיות של הגדה הימנית וסמוך למרכזי האוניברסיטה והסטודנטים, האינטלקטואלים והאמנים. נאמן לפשטות ולשקיפות בה דגל, קרא לו על שם הרחוב "תיאטרון וייה-קולומבייה" (Théâtre du Vieux-Colombier; מילולית: "תיאטרון שובך היונים הישן"). בשנת 1913 גיבש את אנסמבל השחקנים הצעירים, בהם דולן, ז'ובה, רוז'ר קארל וסוזן בינג, אותם ביקש לעצב ברוחו. בחזרות, שהתקיימו במהלך הקיץ באחוזתו, הדריך קופו את שחקניו לקריאה מדויקת וקפדנית של הטקסט, בד בבד עם תרגילי משחק, תנועה ואימפרוביזציה יומיומיים. הלהקה שבה לפריז בספטמבר, ובאותה עת פרסם קופו ב-NRF את המניפסט של תאטרונו החדש "חיבור על החידוש הדרמטי: תיאטרון וייה-קולומביה " (Un essai de rénovation Dramatique: le théâtre du Vieux-Colombier).