cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורה מרסדן
האישה החופשית
כמו כן, בכתב העת הביעה מרסדן הסתייגות מן האלימות שבה דגלה התנועה הסופרג'יסטית הרדיקלית של אותה עת, מתוך השקפה שהאלימות קיבלה 'חיים משל עצמה' וכבר לא שירתה את המטרה שלשמה פעלו הסופרג'יסטיות - קבלת זכות הצבעה לנשים וקידום חירות האישה. בכתב העת נכלל גם טור נרחב של "מכתבים למערכת", שבו יכלו הקוראים להגיב על כתבות וליצור דיונים ואף ויכוחים שבהם הוצגו דעותיהם השונות.
בעת הקמת כתב העת, התכתבה מרסדן עם מגוון דמויות בולטות בזירה הפוליטית והציבורית כגון תאודור דרייזר, הבלוק אליס, ה.ג'. ולס, שרלוט פרקינס גילמן, וקתרין מנספילד.
בשנת 1912, בשל תפוצה נמוכה, סגרה את כתב העת.
בשנת 1913 הקימה כתב עת חדש בשם "האישה החופשית החדשה" (The New Freewoman) שבו שאפה לעסוק במושג האינדיבידואליזם. כמו כן, המשיכה את העיסוק בנושאים שנחשבו באותה עת לטאבו בתחום הדת והמוסר. בניגוד לנושאים שנידונו ב-"האישה החופשית", הכתבות בכתב העת החדש התמקדו פחות בתחום הפמיניזם ויותר בתחום הספרות.
את כתב העת ערכו גם רבקה וסט וריצ'רד ארלינגטון.
התפרסמו בו גם כתביהם של סופרים ומשוררים בני התקופה כגון ויליאם קרלוס ויליאמס וכן משוררים מן האימג'יזם ובהם עזרא פאונד. חלקו של פאונד בכתיבה בכתב העת הלך וגדל עד כדי כך שוסט פרשה מעריכתו.
האגואיסט
בשנת 1914 שינה כתבה העת "האישה החופשית החדשה" את שמו ל-האגואיסט (The Egoist). הארייט שו ויבר הצטרפה לצוות כתב העת כעורכת וכן סייעה במימון העיתון. כתב עת זה הפך לאחד מכתבי העת המשפיעים בזרם המודרניזם.
מרסדן השתמשה במונח "אגואיזם" בהתייחס לנשים שסירבו להזדהות עם תפקידי מין ומגדר קונבנציונליים, היא התייחסה למושג באופן שהתנתק מהחלוקה המגדרית ופנתה לכל גבר או אישה שגילו עניין באינדיבידואליזם ודחו רעיונות קולקטיביים והשקפות פוליטיות.
כתיבה ספרותית
הספר כלל שישה פרקים, מתוכם רק שניים ראו אור. הארייט שו ויבר שימשה באותה עת פטרונית למרסדן והייתה אחראית על הוצאת הכרכים לאור. הכרך "הגדרת השכינה" (The definition of the Godhead) ראה אור בשנת 1928 והכרך "מסתורין הנצרות" (Mysteries of Christianity) ראה אור בשנת 1930.
ראש בולד (אנטארקטיקה)
ראש בולד (באנגלית: Bald Head; מילולית: ראש הקירח, או ראש החשוף) הוא לשון יבשה חשופה מקרח, בקצהו של כף יאטרוס, בצידו הדרומי של חצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בנובמבר 1945, אשר יצאה ממפרץ התקווה.
מקור השם
סקר שטחי חסות איי פוקלנד נתן לנקודה את שמה בשנת 1945.
זהו שם תיאורי המתאר את היות לשון היבשה חשופה מקרח.
"בולד" באנגלית משמעו "חשוף" (היינו חשוף מקרח) או "קירח".
לקריאה נוספת
• National Imagery and Mapping Agency 2020, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 114-115
748
אירועים
18 בינואר - "רעש השביעית" בארץ-ישראל שהחריב את בית-שאן, טבריה וחלקים מירושלים.
פלנדריה
פלנדריה (בהולנדית: ; בצרפתית: Flandre; בגרמנית: Flandern) היא אחד משלושת האזורים המרכיבים את בלגיה. פלנדריה משתרעת על פני חלקה הצפוני של בלגיה ומתגוררים בה בעיקר הפלמים, תושבי המדינה דוברי ההולנדית. בירת בלגיה בריסל שוכנת באזור בריסל, אזור נפרד מבחינה שלטונית, שמבחינה גאוגרפית מהווה מובלעת בתוך שטח פלנדריה. העיר בריסל משמשת גם כבירת אזור פלנדריה ובה נמצאים מוסדות השלטון שלו.
שטחה של פלנדריה הוא 13,522 קמ"ר, כ-44% משטח בלגיה כולה. בשנת 2003 חיו בפלנדריה כ-6 מיליון תושבים, כ-60% מכלל תושבי בלגיה.
היסטוריה
פלנדריה הייתה רוזנות שנוסדה ב-862. גבולותיה עברו שינויים רבים במשך מאות בשנים. בימי הביניים השתרעה רוזנות פלנדריה על חבל צפון פה דה קאלה (כיום בצרפת), הפרובינציות פלנדריה המערבית ופלנדריה המזרחית (כיום בבלגיה), ומחוז זֶלנד (כיום בדרום מערב הולנד). ב-1191 עבר חלקה המערבי לידי פיליפ אוגוסט מלך צרפת וחלקה המזרחי לרוזנות אינו (כיום מחוז אינו בדרום בלגיה). החל במאה ה-12 צמחו בפלנדריה קהילות שדרשו מן השליטים המקומיים מגילות זכויות של ערים חופשיות. ב-1300 מרדו הפלמים בפיליפ הרביעי מלך צרפת ששלח אבירים ואנשי חיל רגלים כדי לדכא את המרד. ב-11 ביולי 1302 נחלו הצרפתים מפלה מידי הפלמים בקרב דורבנות הזהב ליד העיר קורטרייק (כיום בבלגיה), אך ב-1305 הובסו הפלמים ופלנדריה נשארה תחת שלטון צרפת. ב-1384 מת רוזן פלנדריה, לואי דה מאל, ופלנדריה עברה לידיו של פיליפ השני דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואין.
בסוף ימי הביניים התייחס השם "פלנדריה" לשטח גדול בהרבה מהיום, וכלל חלקים נרחבים מצפון צרפת, ולוניה והולנד של ימינו. בפלנדריה התפתחו ערי מסחר ותעשייה, והיא הפכה למרכז החשוב באירופה לייצור אריגים (מצמר שיובא בעיקר מאנגליה), וליצואנית העיקרית של אריגים לארצות אירופה ולארצות המזרח. כמו כן התפתח בה סחר בינלאומי נרחב בדרכי הים והיבשה. התפתחותה הכלכלית של פלנדריה נחלשה בעקבות "המוות השחור" (1348–1350) שצמצם את אוכלוסיית אירופה, ומלחמת מאה השנים בין צרפת לאנגליה (1338–1453).
ב-1477 נהרג שארל הראשון דוכס בורגונדיה בקרב על העיר נאנסי, בירת דוכסות לורן, ונחלותיו בפלנדריה ובכל ארצות השפלה עברו לשלטון חתנו מבית הבסבורג. ב-1556, התפטר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והעביר את נחלותיו בפלנדריה לרשות בנו פליפה השני, מלך ספרד. ב-1581 הכריזו כל ארצות השפלה על עצמאותן, אך הפרובינציות הדרומיות (פלנדריה) נכבשו מחדש על ידי הדוכס מאלבה, שהיה מושל מטעמו של מלך ספרד בארצות השפלה. ב-1668 עברה פלנדריה לשלטון צרפת, אך ב-1713 נפלה תחת שלטון אוסטריה בהתאם להסכם אוטרכט. ב-1815 הפכה לחלק מהולנד, וב-1830 – לחלק מבלגיה.
מורשת של מרגלים
מורשת של מרגלים (באנגלית: A Legacy of Spies) הוא רומן ריגול משנת 2017 מאת ג'ון לה קארה. הספר תורגם לעברית על ידי קטיה בנוביץ', בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן שיצא לאור בינואר 2018.
רקע כללי
"מורשת מרגלים" מהווה גם פריקוול וגם המשכון לרומן "המרגל שחזר מן הכפור" שכתב ג'ון לה קארה. בספר ההוא, סוכן MI6 אלק לימאס, המושפע ממותו של הפעיל שלו קארל רימק במזרח ברלין, מסכים לצאת למשימה אחת אחרונה כדי לנקום באדם שלדעתו הוא רוצחו של רימק, חבר בכיר בשטאזי בשם האנס דיטר מונדט.
במהלך משימתו של לימאס, שמגלה אותו נוסע למזרח ברלין, הוא - יחד עם אהובתו, אוהדת קומוניסטית צעירה בשם ליז גולד - נורית למוות בחומת ברלין. האחראי לשליחתו של לימאס - ראש בקרת המודיעין ויד ימינו של ג'ורג סמיילי, פיטר גווילאם - נמלט ללא פגע.
בריאיון לסדרה של הרדיו הציבורי הלאומי "Fresh Air" ששודרה בארצות הברית ב-5 בספטמבר 2017, אמר לה קארה למנחה טרי גרוס כי אחת הסיבות לכתיבת הרומן הייתה רצונו "למלא תיק על אירופה" בעקבות משאל העם הבריטי ב-2016, שהביא להצבעה בעד עזיבת האיחוד האירופי.
עלילה
כעת, מבוגר וחי בפנסיה בחווה בבריטניה מולדתו, פיטר גווילאם - המספר את הסיפור בגוף ראשון - זומן למטה MI6 כדי להסביר את מעשיו במהלך מבצע Windfall, משימת הריגול המתוארת בספר "המרגל שחזר מן הכפור". לאחר שנודע כי בנו הבוגר של לימאס, כריסטוף, תובע את ממשלת בריטניה בגין מוות שלא כדין, משמיע גווילאם את מהלך האירועים שהביאו למותו של הסוכן קארל רימק ואיך גווילאם ולימאס פעלו יחד כדי לנסות להציל לא רק את חייו של רימק אלא את חייהם של כמה אזרחים גרמנים אחרים העובדים איתו על מנת לספק מידע מודיעיני לבריטניה.
הספר מתחלף בין זיכרונותיו של גווילאם מהאירועים שקדמו למותו של לימאס לבין ניסיונותיו עכת להפסיק לחוש אשמה על תפקידו; הימנעותו מכריסטוף שרוצה לסחוט אותו; ומאמציו ללמוד היכן נמצא סמיילי, שנעלם לאחר פרישתו.
ביקורת
בכתב העת הגרדיאן כינה הסוקר רוברט מקרום את הרומן "נוקב ומבריק". הסוקר דווייט גרנר מהניו יורק טיימס תיאר את הרומן כ"תוסס".
קישורים חיצוניים
ביקורות
Mr. Vain
Mr. Vain (בעברית: מר ריקנות) הוא שיר של הרכב הטכנו הגרמני קאלצ'ר ביט. השיר יצא לאור באפריל 1993 כשיר המוביל מתוך האלבום השני של ההרכב, "Serenity". השיר זכה להצלחה עולמית גדולה, והגיע למקום הראשון במדינות אירופאיות רבות, בהן גרמניה ובריטניה. בארצות הברית הגיע השיר למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע
השיר נכתב על ידי סטיבן לוויס, נוזי קצמן, וג'יי סופרים והופק על ידי המפיק טורסטן פנסלאו. "Mr. Vain" היה לסינגל הנמכר ביותר באירופה בשנת 1993. הסינגל פרץ תחילה בגרמניה ובמהלך הקיץ של 1993 הגיע לראש המצעדים ב-12 מדינות. הוא הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100, והגיע למכירות זהב. טניה אוואנס הבריטית היא הזמרת השרה בשיר, כאשר ג'יי סופרים האמריקאי הוא הראפר בשיר. הקליפ לשיר בוים על ידי מאט ברודלי.
בנובמבר 1993 יצא טורסטן פנסלאו למסע קידום השיר Mr. Vain בארצות הברית. ביום חזרתו לגרמניה נסע פנסלאו במכוניתו ונהרג בתאונת דרכים.
סרז'יפה
סרז'יפה היא המדינה הקטנה ביותר של ברזיל. סרז'יפה ממוקמת בצפון מזרח ברזיל בשכנות לבאהיה, הנמצאת ממערב לה ואלגואס הנמצאת בצפונה. דרומית לה נמצא האוקיינוס האטלנטי.
משמעות השם סרז'יפה הוא סרטן בשפת הטופי של הברזילאים הילידים.
כרוב צפון מזרח ברזיל, פנים המדינה הוא סוואנה, וקו החוף מלא בביצות, עצי מנגרובה וחופים חוליים. רצועה צרה של יער גשם טרופי עוברת לאורך החוף.
היסטוריה
נקודת ההתיישבות הראשונה של אירופאים בסרז'יפה הייתה ביישוב הפורטוגזי סאו קריסטובאו. המקום נכבש מספר פעמים על ידי הולנדים וגם על ידי בקאנירים, שהיו שודדי ים צרפתים.
בשנות השלושים של המאה ה-20 נודעה סרז'יפה בכנופיות הפושעים ששרצו בה, וברגלינו פריירה דה סילבה שנודע כמלך הבנדיטים והפיל חיתתו על האזור עד שנתפס ב-1938 על ידי המשטרה הברזילאית.
כלכלה
כלכלת סרז'יפה מבוססת בראש ובראשונה על גידול קנה סוכר המתאים לאדמה הלחה של האזור. שדות קנה הסוכר הענקיים של המדינה מייצרים יותר מ-1.4 מיליון טון של קנה סוכר בכל שנה. בנוסף, מגדלים בסרז'יפה תפוזים וקסאווה בהיקף נרחב. בסרז'יפה יש גם תעשיית עור וטקסטיל והמדינה מפתחת באזור תעשיית נפט וגז טבעי.
דגל
הכוכבים בדגל של סרז'יפה מייצגים את שפכי הנהר של המדינה. הפסים הירוקים והצהובים של הדגל מייצגים את היותה של סרז'יפה חלק מברזיל. הדגל אומץ באופן רשמי ב-19 באוקטובר 1920. ב-1951 הוחלט שבדגל יהיה כוכב לכל מועצה מקומית במדינה. אולם ב-1952 הוחלט לחזור לחמישה כוכבים, כמספר שפכי הנהר במדינה.
מלחמת סקונה
המלחמה נגרמה כתוצאה מהמעורבות של שוודיה במלחמת הולנד–צרפת. במסגרת מלחמת הולנד-צרפת, בחרה שוודיה להילחם יחד עם צרפת נגד מספר מדינות אירופאיות. בעקבות כך הרפובליקה ההולנדית, אשר הותקפה על ידי צרפת, ביקשה את תמיכת איחוד דנמרק–נורווגיה. לאחר התלבטויות לבסוף, במהלך שנת 1675 החליט מלך דנמרק כריסטיאן החמישי ליזום פלישה לאזור סקונהלנד, בעוד שהכוחות השוודים היו עסוקים בקרבות שבוצעו בברנדנבורג.
המטרה של איחוד דנמרק-נורווגיה הייתה להחזיר לשליטתם את השטחים של מחוז סקונה, שהועברו לשליטת שוודיה במסגרת אמנת רוסקילדה. אף על פי שהמתקפה של כוחות איחוד דנמרק-נורווגיה זכתה בתחילה להצלחה רבה, במסגרת ההתקפות שבאו בהמשך, הצליחו הכוחות השוודים תחת הנהגת המלך השוודי קרל האחד עשר להשתלט על האזור מחדש.
בסוף המלחמה ספג הצי השוודי הפסדים בים, הצבא של איחוד דנמרק-נורווגיה הובס בסקונה על ידי הכוחות השוודים, והכוחות השוודיה ספגו גם הפסדים בצפון גרמניה מצד הכוחות של מרקיזות ברנדנבורג. המלחמה הסתיימה כאשר הרפובליקה ההולנדית, אשר הייתה בעלת בריתה של איחוד דנמרק-נורווגיה חתמה על הסכם עם צרפת, שהייתה בעלת בריתה של שוודיה, ולאחר שהמלך השוודי קרל האחד עשר התחתן עם הנסיכה הדנית אולריקה אלונורה, אחותו של כריסטיאן החמישי. במסגרת הסכמי השלום שנחתמו בהמשך הוחזרו מרבית השטחים שנכבשו לידי שוודיה.
עיצוב התנהגות
עיצוב ההתנהגות מסובך יותר לביצוע מהוראה בעזרת הסבר מהות דפוס התנהגות, מהוראה בחיקוי ומתן אפשרות ללימוד בניסוי וטעייה. לכן הוא משמש כששלוש דרכי הוראה אלה מתבררות כלא יעילות או בלתי אפשריות.
מקור השיטה בניסויים שערך איוואן פבלוב, בהם יצר התניה בין צליל פעמון לבין מזון כך שכלבים למדו להפריש רוק רק למשמע הצליל. בהמשך, נטבע המושג "עיצוב התנהגות" על ידי פרדריק סקינר, מאבות הפסיכולוגיה הביהיביוריסטית.
עיצוב התנהגות בקרב בני אדם
עיצוב התנהגות היא דרך פסיכולוגית חינוכית לגרום לשינוי התנהגותי אצל הפרט בהתאם למקובל בחברה. השיטה מבוססת על מחקרים בתחום הלמידה שביצע הפסיכולוג האמריקני פרדריק סקינר.
עיצוב ההתנהגות מכוון להתאים להתנהגות הולמת ומקובלת בחברה. כל חברה מגדירה לעצמה חוקים ונורמות התנהגות המאפשרים לה להתקיים בצורה יעילה בסביבתה. כך למשל, בחברה המערבית התנהגות הולמת נתפסת כסובלנות וסבלנות כלפי אחרים, והתנהגות בלתי הולמת היא אלימות מילולית ופיזית (התנהגות שעלולה להוביל לקשיים חברתיים ותעסוקתיים, ולעבירה על החוק).
על פי שיטת עיצוב ההתנהגות, הגיל המתאים להתחיל להגדיר לילד את חוקי ההתנהגות המקובלת בחברה, הוא כבר בגיל הרך, מפני שרוב ההתנהגויות הן נלמדות. אמנם מצד אחד, ככל שהילד צעיר יותר, יש לו פחות יכולות ויסות עצמי והמחנך נדרש לרוב לחזור על המסרים שברצונו להעביר מספר פעמים רב יותר. אך מצד שני, ככל שילד בוגר יותר, כך קשה יותר להקנות לו נורמות חדשות להתנהגות משום שכבר התרגל לדפוסי התנהגות מסוימים (למשל תגובות אלימות לכל מצב של תסכול).
שיטת עיצוב התנהגות מיושמת כמעט על ידי כל אחד. בין אם הוא שם לב או לא. לדוגמה בקשר זוגי בני הזוג מנסים לעצב את ההתנהגות האחד של השני על ידי תגובות ספציפיות להתנהגות לא רצויה של בן הזוג. וככל שבן הזוג ימשיך להגיב באותה עצמה ובאותו אופן לאורך זמן, אותה התנהגות תקטן ואף תכחד.
שלבים ושיטות לעיצוב התנהגות
הקניית התנהגות הולמת אצל ילדים היא תהליך שמורכב ממספר שלבים. כמו כן ישנן שיטות שונות שנועדו לעצב את התנהגותו של הפרט בצורה חינוכית וחיובית.
השלבים שמאחדים את כל השיטות הם:
ניתן להסתייע באנשי מקצוע בגיבוש תוכנית לעיצוב התנהגות, תוך שיתוף מלא של ההורים והילד.
מריבי בילבאו
מריבי בילבאו (Mariví Bilbao או בשמה המלא: María Victoria Bilbao-Goyoaga Álvarez; 22 בינואר 1930 – 3 באפריל 2013) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה ספרדיה.
ביוגרפיה
נולדה ב-1930 בעיר בילבאו, בחבל הבסקים שבספרד. כבר בגיל צעיר התחילה להשתתף בהופעות של קבוצות מקומיות בעיר ואף הקימה קבוצה כזו, אולם בשל חשש שמשפחתה לא תקבל את המקצוע שבחרה שיחקה באותם ימים תחת השם הבדוי אנחלה ולוורדה (Ángela Valverde). בקולנוע החלה להופיע בשנות השישים והופיעה במספר לא מבוטל סרטים קצרים במהלך שנות השישים והשבעים.
בשנת 1981 הופיעה לראשונה בסרט באורך מלא, ובמהלך העשורים שלאחר מכן נעשתה לאחת השחקניות הפעילות ביותר בקולנוע הבסקי לו הקדישה את מירב שנות הקריירה שלה. בשנת 1996 ניתן לה פרס על מפעל חיים מאיגוד השחקנים הבסקי ובשנת 1997 פרס על מפעל חיים מהעיתון הספרדי "אל מונדו".
בשנת 2003 החלה להופיע בסדרה הקומית המצליחה Aquí no hay quien viva, שנחשבת לאחת הסדרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית – הן מבחינת הביקורות שקיבלה והן מבחינת נתוני הצפייה. בילבאו שיחקה בסדרה לצד שחקנים כמו מלנה אלטריו, פרננדו טחרו, לולס לאון, מריה אדאנס, לואיס מרלו ועוד. דמותהּ של בילבאו בסדרה הייתה מריסה בניטו (Marisa Benito), פנסיונרית המתגוררת עם אחותה, שתיהן עוסקות רבות ברכילות. תפקיד זה זיכה אותה בפופולריות רבה מאוד, וכן היא קיבלה עליו מספר פרסים, בין השאר מהאקדמיה הספרדית לטלוויזיה ומאיגוד השחקנים הספרדי. הסדרה נעשתה לסדרה הנצפית ביותר בספרד בעשור בו שודרה. בשנת 2006 הסתיימה הסדרה ובשנת 2007 החלו לשדר את סדרת ההמשך, La que se avecina, שגם בה בילבאו שיחקה, לצד שחקנים רבים ששיחקו איתה גם בסדרה המקורית, וכן שחקנים נוספים כמו אנטוניה סן חואן. דמותהּ של בילבאו בסדרה הייתה איססקון סגסטומה (Izaskun Sagastume). אישה מבוגרת הבורחת יחד עם חברתה מבית האבות בו התגוררו ופולשות לדירה בבנין בו מתרחשת הסדרה. בילבאו שיחקה בסדרה עד לחודשי חייה האחרונים.
בשנת 2007 סרט שבו השתתפה, "Éramos pocos", היה מועמד לפרס האוסקר. במהלך שנות פעילותה קיבלה פרסים רבים, ביניהם פרסים רבים על מפעל חיים.
באפריל 2013 נפטרה בילבאו בביתה. לאחר מותה קיבלה תואר "בת בילבאו של כבוד", אותו קיבלה בתה בשמה, וכן הוקדש לה פרק בסדרה בה שיחקה שנים רבות, "La que se avecina". מחווה נוספת הייתה בפרק המאה של הסדרה, כאשר קטע מוקלט של בילבאו שולב בעלילת הפרק.
פרסים
פרס TP de Oro:
פרס איגוד השחקנים הספרדי:
פרס האקדמיה הספרדית לטלוויזיה:
פרס פסטיבל הקולנוע של מאלגה:
פרס פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של אורנסה:
פרס פסטיבל הקולנוע של אליקנטה:
הבית הירוק (יפו)
הבית הירוק הוא כינויו של בית בעל קירות ירקרקים השוכן ברחוב יפת 91 בשכונת עג'מי ביפו, במפגש הרחובות יפת ושבטי ישראל (צומת חאג' כחיל). הבית מאופיין בסגנון אר דקו, ותקרותיו מעוטרות בציורים.
בור על גבי בור
מקווה בור על גבי בור או מקווה חב"ד היא שיטה שיסד האדמו"ר החמישי של חסידות חב"ד, רבי שלום דובער שניאורסון, לבניית מקוואות חמים לטבילה.
הבית הירוק (יפו)
הבית נבנה ב-1934 עבור שייח' עלי, סוחר בדים ופרדסן יפואי. במהלך מלחמת העצמאות נטש השייח' את יפו, והבית נתפס בידי צה"ל, ששיכן בו את מחלקת המודיעין (לימים אגף המודיעין) בראשותו של איסר בארי.
עד לראשית שנת 2022, שימש המבנה וסביבתו כבית הדין הצבאי של מחוזות מרכז, מטכ"ל, חיל האוויר ופיקוד העורף, וכן את יחידות הפרקליטות הצבאית: פרקליטות מרכז, מטכ״ל, פיקוד העורף וחיל האוויר, פרקליטות עריקים, פרקליטות תעבורה וכן הסנגוריה הצבאית המחוזית בהן משרתים קציני הפרקליטות הצבאית, בוגרי מסלול העתודה האקדמית במשפטים. בינואר 2022 הועברו כלל בתי הדין הצבאיים המחוזיים ויחידות התביעה והסנגוריה הצבאית, למעט התביעה הצבאית באיו"ש ופרקליטות מבצעים, מבסיס זה וכן מבסיס קסטינה ומבסיס חיפה, לבסיס הקריה המשפטית שליד מחנה בית ליד, בסמוך לכלא הצבאי נווה צדק.
בור על גבי בור
רקע
בעבר, היו קשיים לבנות מקווה לטבילה באופן שהמים בתוכו יהיו חמים. הטבילה התקיימה לרוב במעיינות, מסיבות שונות, הקשורות לכשרות המקווה, ובעיקר בשל מגבלות טכניות. בין השאר מכיוון שהיו מקומות רבים שבהם לא היו מי גשמים, וממילא לא הייתה אפשרות לבנות מקווה על ידי מי גשמים שנוזלים ישירות לתוך המקווה. לא הייתה קיימת אפשרות לחמם את מי המעיין, הזורמים ומתחלפים באופן קבוע, והטבילה התקיימה לרוב במים קרים.
רבים ממנהיגי היהדות באירופה הצפונית (האזורים הקרים) רצו שהמים שבמקווה יהיו נעימים לטבילה, כדי שנשים לא תימנענה מלטבול במקווה, וכן לאפשר לנשים לבצע את פעולת הטבילה במתינות, ולפשוט את קמטי הגוף, כמובא בהלכה, כדי שהטבילה תהיה מהודרת וכשרה לפי כל הדעות. תקנות רבות תוקנו כדי לסדר את הבעיות ההלכתיות הנוצרות כתוצאה משפיכת מים חמים לתוך המקווה שבו יש בעיית נתן סאה ונטל סאה, אחת מהן היא תקנת המקוואות של בעל התניא.
למרות זאת, תקנה זו של בעל התניא לא פתרה את כל הבעיות, מכיוון שהמקוואות אותם תיקן היו בחבית שנקבעה במקום מעיין והמים חלחלו לתוכה מבחוץ. המעיינות היו במקומות עמוקים וחשוכים, והטבילה במקום כזה הייתה כרוכה בפחד גדול.
בכל זאת התנגדו גדולי ישראל מלכתחילה להקמת מקוואות מי גשם, כי חששו שייאלצו להסתמך על הקלות והיתרים בכדי להכשירו. אך נאלצו לשנות את דעתם בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית, כשבערים הגדולות הוקמה צנרת מים עירונית שהרגילה את האנשים לאספקת מים סדירה וגרמה למקוואות להיראות מיושנים, ובפרט שתנועת ההשכלה שהתפתחה ברחוב היהודי גרמה לרבים לזלזל במצוות, וכן בשל התרחבות תחומי ההתיישבות, כאשר נבנו עוד ועוד ערים וישובים שאינם סמוכים למקור מים, ובמילא לא ניתן היה לבנות מקווה סמוך למעין ונוצר צורך להשתמש במי הברז העירוניים.
החת"ם סופר היה הראשון שהציע תוכנית לבניית מקוה מי גשם, בשנת תקע"ד, כי במקום מגוריו בהונגריה תנועת ההשכלה הייתה בעלת משקל ציבורי רב, ואילו בליטא וברוסיה הלבנה - שם ההשכלה התפתחה מאוחר יותר – נמנעו כמה מגדולי ישראל מלאשר מקוואות מי גשם, ורק בזמן מלחמת העולם הראשונה, בה עקר האדמו"ר שלום דובער שניאורסון לרוסטוב על הדון ולא יכל להקים מקווה סמוך למעין נאלץ לבנות מקווה מי גשם, ותיקן תקנה שעל ידה ניתן לבנות מקווה כשר במקום פרטי, ולחמם את המים בבור נפרד, והמים אינם מתערבים לאורך זמן רב.
התקנה
במפריד המלט יש פתח, בגודל המאפשר מעבר של אדם, על מנת לטפל בבור מי הגשמים. על הפתח יש מכסה. בשעת המילוי מסירים את המכסה. מלבד פתח זה, יש שני פתחים נוספים, בגודל טפח מרובע כל אחד (בערך ברוחב 10 ס"מ, בשונה מנקב ההשקה שהוא עגול וקוטרו כ-6 ס"מ) המרוחקים זה מזה, כדי שאם יתכסה אחד בשוגג על ידי הטובלת, יישאר השני פתוח. מי הגשמים יורדים דרך צינור מיוחד שאין לו גדר כלי ואינו עשוי מחומר המקבל טומאה, אל תוך מקווה הטבילה היבש, ומשם למטה אל האוצר. לאחר מילוי האוצר ממלאים את מקווה הטבילה במי ברז שאובים, מתוך צינור המכוון כך שהמים זורמים היישר אל מקום הפתח. המים השאובים מתחברים מיידית אל מי הגשמים שבאוצר התחתון ומתכשרים על ידי מגעם (השקה). במקווה זה המים בבור העליון אינם מתערבים במהירות במי הבור התחתון כיוון שמשקלם הסגולי נמוך ממי הבור התחתון בשל חומם הגבוה יחסית למי הבור התחתון, ובכך יוצאים ידי שיטות הסוברות כי יש צורך ברוב מי גשמים, דבר שאינו אפשרי לאורך זמן בבור עם השקה מן הצד.
מקורות מהמשנה, מהגאונים והראשונים
האפשרות להכשר מקווה באמצעות אוצר תחתון מופיעה כבר במקורות קדומים. משנה במסכת מקוואות כתוב::
רב האי גאון מפרש כי מדובר במקווה שהוא בור על גבי בור, ”ועוקה זו כעין שוקת, נקוב בתחתיתו, נתון על פי הביב או על פי המערה“. כך גם פירשו במקום הרמב"ם ואחרי רבי עובדיה מברטנורא והתוספות יום טוב, ומכאן שמקווה שהוא בור על גבי בור כשר לכתחילה.
בנימין זאב כהנא
הרב בנימין זאב כהנא (יט בתשרי תשכ"ז - ה' בטבת תשס"א, 3 באוקטובר 1966 - 31 בדצמבר 2000) היה ראש ישיבת הרעיון היהודי, פעיל ימני רדיקלי ישראלי שהקים והנהיג את ארגון כהנא חי, ונרצח עם אשתו טליה בפיגוע ירי.
בור על גבי בור
מקורות מהמשנה, מהגאונים והראשונים
מקור נוסף מופיע בתוספתא במסכת עירובין
בנימין זאב כהנא
ביוגרפיה
בנימין זאב כהנא היה בנו של מנהיג כך, הרב מאיר כהנא. נולד בארצות הברית כבן רביעי ואחרון להוריו, ועלה לישראל בשנת 1971 עם משפחתו. למד בישיבת ירושלים לצעירים ולאחר מכן בישיבת שעלבים ובישיבת מרכז הרב, ולאחר זמן קצר עבר לישיבת הרעיון היהודי של אביו.
לאחר רצח אביו נבחר כחבר מזכירות תנועת כך, אך לאחר מחלוקות על דרך התנועה וסכסוכים אישיים, ייסד את תנועת כהנא חי. תנועת כך, שהוקמה על ידי אביו, נותרה בהנהגתו של ברוך מרזל, כשלצידו נועם פדרמן וטירן פולק.
כהנא נעצר ונחקר על ידי המשטרה עשרות פעמים, הורשע בהפרעה לשוטר במילוי תפקידו, וישב במאסר חודשים אחדים. לאחר טבח מערת המכפלה הוכרזה תנועתו כארגון טרור.
בור על גבי בור
מקורות מהמשנה, מהגאונים והראשונים
תוספתא זו הובאה להלכה ברמב"ם, ואף אחד מהפוסקים, הרמב"ם ומפרשיו לא העיר שמדובר במקווה פסולה, כאשר שני ה"מטהרות" – המקוואות הם זו על גב זו.
בנימין זאב כהנא
ביוגרפיה
כהנא שקד על הפצת רעיונותיו של אביו. הקים את ישיבת הרב מאיר כהנא בכפר תפוח והוציא לאור עלון דו-שבועי בשם "דרכה של תורה". היה שותף בעריכת ספרו של אביו "אור הרעיון", והקים בירושלים את "המרכז להפצת הרעיון היהודי", שבו נלמדה תורתו של אביו. המרכז נסגר כעבור זמן קצר בהוראת שירות הביטחון הכללי. בעקבות ליל הקילשונים שבוצע בידי ערבים ישראליים קרא לממשלת ישראל להפציץ את אום אל-פחם. הוא הועמד על כך לדין באשמת המרדה. כהנא זוכה בבית משפט השלום, הורשע במחוזי וזוכה שוב בבית המשפט העליון ברוב דעות. אולם בדיון נוסף הוא הורשע על ידי חמישה שופטים, כנגד דעתם החולקת של אהרן ברק ויעקב טירקל. פסק הדין בעניין היה לאחר מאבני הדרך בפסיקה בעבירת המרדה.
הוא נישא לטליה לבית הרצליך, ולזוג נולדו שישה ילדים. רוב זמן נישואיהם התגוררו השניים בכפר תפוח שבשומרון.
בור על גבי בור
מקורות מהמשנה, מהגאונים והראשונים
מקור נוסף מופיע בתוספתא במסכת מקוואות פרק ג' הלכה ד'
בנימין זאב כהנא
הירצחו
ב־31 בדצמבר 2000 נסעו הרב בנימין כהנא, אשתו וששת ילדיהם מירושלים לכפר תפוח. בדרך עצרו בבית אל כדי להוריד את אחד הבנים בבית הספר שבו למד. קצת מדרום לעפרה ירו מחבלים על מכוניתם (ככל הנראה מבלי לדעת את זהות הנוסעים). כתוצאה מהירי נהרג בנימין זאב מיד, ואשתו נפצעה אנושות ונפטרה לאחר מכן באמבולנס. חמש הבנות נפצעו. בני הזוג נטמנו בבית העלמין בהר המנוחות בירושלים. בסמוך למקום הרצח הוקם המאחז "טל בנימין" על שמם. במאחז פעל מכון משפטי ארץ במשך מספר שנים, עד שפונה.
בור על גבי בור
מקורות מהמשנה, מהגאונים והראשונים
הר"ש מביא תוספתא זו (בפירושו למסכת מקוואות פרק ג' משנה א') ומבאר שהמקווה העליונה כשרה "משום דמחוברת לתחתונה", ובשו"ת הרא"ש (כלל לא אות ב) מביא את דברי הר"ש, ומבאר שהמקואות סמוכים זה ע"ג זה ולכן שניהם כשרים, וגם במאירי שם מבאר שהעליון כשר משום "שנתערב עם התחתונה בנקב הראוי".
נתן סאה ונטל סאה
הבעיה ההלכתית העיקרית לה נותנת מענה שיטת ה"בור על גבי בור", היא בעיית הנתן סאה ונטל סאה, מושג בהלכות מקוואות העוסק באדם שלקח מי גשמים ממקווה כשר ונתן במקומם נוזל אחר, שפסול למקווה, כמו מי פירות (לפי רוב השיטות), או מים שאובים (לפי שיטה אחת). לפי שיטת הראב"ד גם כשמים שאובים מתחלפים במי גשמים ישנה בעיה הלכתית של "נתן סאה ונטל סאה", ועל כך באה הפתרון ההלכתי של הרש"ב. בצורה זו, כאשר הבור התחתון מלא עד גדותיו במי גשמים, המים אינם מתערבים זה בזה (אחת הסיבות לכך היא העובדה שמי הבור התחתון קרים יותר בדרך כלל, ומים חמים עולים מטבעם למעלה), בשונה מבור ההשקה הרגיל והמקובל הקיים בצד המים בקיר בור הטבילה, שבאופן כזה המים מתערבים זה בזה באופן מהיר יותר.
עם זאת יש לציין שלשיטת סאטמאר ראוי בכל זאת לחשוש לערבוב מים בין האוצר התחתון לבור הטבילה, ועל כן יש להוסיף למקוה גם אוצר השקה מן הצד. (כפי אכן נהוג במקווה המשולב).
במקוה עם אוצר תחתון - הטובל בעליון טובל באוצר עצמו
במקווה עם אוצר תחתון ישנה מעלה נוספת השקולה כנגד כולן ולמעשה כוללת בתוכה את כל האחרות, והיא – בור הטבילה והאוצר התחתון נחשבים מקוה אחד, והטובל בעליון - טובל באוצר עצמו. עניין זה נובע הן מצד אופן בנין המקוה והן מפאת אופן חיבורו.
אופן בנין המקוה - כי באופן בניית מקוה ע"ג מקוה, צורתה ובניינה ויציקתה כאחת מחברם להיות נחשבים כמקוה אחת, שהרי כותלי המקוה התחתון הם המשך המקוה העליון, והפתח להיכנס למקוה התחתון (כשרוצים לתקנה ולנקותה) הוא רק דרך מקוה העליון, ולפני ששמים את הכיסוי המחלק הרי הם ממש מקוה אחת עמוקה, ורצפת מקוה העליון נגמרת למטה על רצפת מקוה התחתון, דהיינו שכתלי ורצפת מקוה התחתון הם חלק ממקוה העליון. ובזה ששמים מכסה ע"ג פתח מקוה התחתון, לא נחשבים המקואות כנפרדים, כי עדיין נשאר ברצפה נקב המחברם ["אף דהשוליים מפסיקין הוי רק כעץ המונח בתוך המקוה ומכל מקום הוי כחד מקוה, ובכל מקום מותר לטבול בו" - ראה בשו"ת שירי טהרה, לקמן באות א], וגם המכסה עצמו מנוקב.
אופן חיבורו - במקוה ע"ג מקוה הרצפה אינה נחשבת עקב החורים שבה, והטובל במקוה העליון (בו המים השאובים) טובל באוצר מי הגשם עצמו, ואין טבילה מהודרת מזו, ובלשונו של האדמו"ר מליובאוויטש : "לכאורה פשוט, שהתועלת הכי גדולה באופן בניה האמורה, היא, שאז הטבילה בהאוצר עצמו, אלא שהרצפה מחלקתו לשני חלקים, ובטלה הרצפה מענינה על ידי החורים שבה, והתועליות בטבילה באוצר עצמו כו"כ".
דברים אלו ניתן ללמוד מדברי כמה וכמה מהפוסקים האחרונים.
הפולמוס
על שיטה זו של הרש"ב מליובאוויטש יצא עורר הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג, על פי פרשנותו לפסקו של אבי סבו רבי חיים מצאנז בעניין "קטפרס אינו חיבור".
לכאורה היה מקום לערער על כשרות תקנת אדמו"ר הרש"ב בשל שיטתו של רבי חיים מצאנז בעניין "קטפרס אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה", שהוא כלל יסוד בהלכות טומאה וטהרה ונידון בעיקר בהלכות מקוואות. כלל זה מופיע במסכת טהרות, והוא אומר שמים המונחים על מקום מדרון (למשל הר תלול) אין להחשיבם כמחוברים זה לזה, לא לטומאה, שאם נגע טמא במים הוא לא טימא את טיפות המים האחרות שאינן נחשבות כמחוברות לשאר המים, ולא לטהרה – לעניין מים טמאים שהשיקם למקווה דרך קטפרס או לעניין חיבור שני מקוואות זה לזה, שמחוברים על ידי מים כאלו המונחים באופן קטפרס.
שיטת רבי חיים מצאנז היא המחמירה ביותר ב"קטפרס", והוא מסביר שיסוד הכלל שקטפרס אינו חיבור הוא שאין המים מתחברים אלא כאשר הם נאספו ונקוו בשטח ישר ולא משופע. לפי הסברו, "אשבורן" הוא תיאור מים שנאספו במקווה, הוא תיאור למים שנאספו יחד על אותה קרקע ונחים יחד על אותה קרקע משותפת, במקרה כזה, נחשבים המים כמחוברים יחד וכגוף אחד. לעומת זאת, כאשר המים נמצאים על מקום משופע, אין הם נחים על המקום המשופע, אלא הם נמצאים שם באופן ארעי על ידי דבר צדדי המכריח אותם (המים שמתחתיהם), שלולי הדבר המכריח ומסייע להם להישאר במקום המשופע היו יורדים ונוזלים למקום אחר – למטה מהשיפוע. במצב כזה, נמצא שהמים אינם נחים כלל על הקרקע והרי הם כנמצאים באוויר, ולכן אין חיבור ביניהם.
לדבריו, כן היא דעת רוב הראשונים, הר"ש, הריב"ש והרמב"ם. כך למשל הוא מפרש את דברי הרמב"ם: ”לפי שלא יטהרו המים כשיתערבו במי מקווה התערובת אלא כשיודבק במי מקווה בשטח משטחי אלו המים הטמאים“. כלומר, על המים להיות יחד בשטח משותף.
כתוצאה משיטה זו, לפי פסקי הדברי חיים, מים שאינם מכונסים יחד במקווה, פסולים. כך למשל פסק הדברי חיים כי שני בורות המחוברים זה לזה על ידי צינור פסולים. על הדברי חיים חלק בעל הנפש חיה, והסכימו איתו חלק ניכר מהפוסקים.
כל הפוסקים שהתייחסו לשיטת הדברי חיים (מלבד האדמו"ר מצאנז – קלויזנבורג) הבינו בפשטות שאין כל דמיון בין הקטפרס למקווה בור על גבי בור, ובפרט ש (כאמור בפרק המקורות) מקוואות עם השקה תחתית מופיעים כבר במשנה, ובפרט שחתנו של הדברי חיים, האדמו"ר מרדכי דב מהורנוסטייפל, שבתשובותיו ההלכתיות תמך וביסס הלכתית את דעת חותנו (בשו"ת עמק שאלה סי' נה, נז נט ועוד), מעיד על עצמו (וממליץ לרב ששאל אותו) שבנה בעירו מקווה על גבי אוצר מי גשם.
על שיטה זו של הרש"ב מליובאוויטש יצא עורר הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג, נינו של רבי חיים מצאנז, שכתב בשו"ת דברי יציב (יו"ד ח"א סי' קיז) שקטפרס הוא מצב שהמים אינם עומדים על משטח ישר ושלם, ומטעם זה כשהאוצר מחולק לשניים עם נקב באמצעו המים באוצר העליון פסולים מדין קטפרס כי הם עומדים על משטח שאינו שלם.
אך יותר מאוחר חזר בו האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג מהתנגדותו, וכפי שמעיד בנו, הרב צבי אלימלך הלברשטאם, האדמו"ר הנוכחי מצאנז, שאביו פגש את הרב יעקב לנדא (הרב הראשון של בני ברק), שהיה הרב הפוסק בביתו של אדמו"ר הרש"ב מליובאוויטש וקיבל ממנו את ההנחיות וההוראות לבניית המקווה) שבאר לו את אופן בניית מקווה בור על בור, ושמע מפיו שאדמו"ר הרש"ב היה בקיא בדברי חיים, ומסיבה זו ציווה לעשות ברצפת המקווה נקבים בשיעור של מוציא רימון, כי שיעור שפופרת הנוד מהווה השקה בלבד, ואילו מוציא רימון מבטל את רצפת המקווה, זאת בנוסף לפתח (אמה על אמה) ברצפה, וממילא הרצפה אינה קיימת מבחינה הלכתית (כפי שהבאנו לעיל משירי טהרה (סי' א) שכתב "אף דהשוליים מפסיקין הוי רק כעץ המונח בתוך המקוה, ומכל מקום הוי כחד מקוה") וממילא אין קטפרס. דבריו של הרב לנדא גרמו לו לחזור בו מהתנגדותו, והוא התכוון לכתוב תשובה הלכתית חדשה שבה יבהיר את הסכמתו למקווה הזה, אך לפני שהספיק לעשות זאת נפל למשכב. גם חתנו של האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג, הרב דב בערל וייס (בקובץ אור ישראל גיליון עז עמ' עדר) והרב אברהם מיכאל הלפרין (רבה של הגבעה הצרפתית בירושלים) מעידים דברים דומים.
אין חשש סתימה
אחד החששות הידועים על מקווה הבנוי בשיטת בור על גבי בור, הוא החשש שמא ייסתם הבור התחתון, או שמא יתמעט חללו על ידי הלכלוך הנצבר ושוקע למטה (מטבע הדברים) ולא ידעו מכך. ישנה שמועה שרבי יששכר דוב מבעלזא התבטא בנושא, כי אפילו אם יהיה צדיק במתיבתא דרקיעא שלוש מאות שנים, לאחר שיסתם הבור על גבי בור אותו בנה, יוציאו אותו משם אך הרבי מליובאוויטש הכחיש שמועות אלה. חששות אלו קיימים במיוחד כאשר הבור נבנה בצורה בהּ לא ניתן לפתוח את הבור התחתון, ולבדוק את מצב נקיונו ולנקות אותו.
הרב יצחק יעקב ווייס פסק, שאין לעשות מקווה העשוי בשיטת בור על גבי בור, גם אם יש בצידו בור השקה, מחשש שמא יבואו לסמוך על הבור על גבי בור ויחשבו שהוא כשר (גם כאשר לא יהיה בור השקה מהצד), ואם הוא יסתם ויתמעט חללו מארבעים סאה המקווה תהיה פסולה.
למעשה נהוג בכל המקוואות שנבנות בשיטת חב"ד, שהממונה פותח את המקווה מדי תקופה ומנקה את הבור התחתון ונוטל משם את כל הלכלוך שנצבר שם, כך שמעשית במקווה שבה יש ממונה אין חשש זה, אך במקווה שאין ממונה כזה, החשש סביר מאוד, וכבר אירע שמקוואות שנבנו בשיטה זו נפסלו בכך. כמו כן, כאמור, יש הסוברים שגם אם יש ממונה, אין לכתחילה לבנות מקווה כזו שבה ייתכן שיבואו לידי חששות ובעיות חמורות כאלו.
למרות זאת, בחסידות חב"ד סוברים כי המעלות שישנן בבור על גבי בור עדיפות לאין ערוך על החסרונות האפשריים, ועל כן משתדלים לטבול במקווה הבנוי בשיטה זו, שהרי במקרה שאין ממונה האחראי על כשרות המקווה, בכל מקווה שנבנה לפי כל שיטה שהיא, ייתכן ההשקה או הזריעה לא תתבצע, ואז המקווה תהיה פסולה. אך במקווה חבד"י, לא אפשרי שלא תתבצע זריעה והשקה, כי חור ההשקה נמצא בתחתית המקווה ואין באפשרות למלאות את המקווה ללא השקת המים העליונים במי הגשמים שבבור התחתון. במקרה שיש ממונה, גם אין את החששות שהוזכרו, ואם כן נמצא שאין סיבה להעדיף מקווה שבנוי בשיטה אחרת, בשל בעיה זו.
הרב עובדיה יוסף והרב חיים קניבסקי פסקו כי מקווה בור על גבי בור מהודר לכתחילה שבלכתחילה.
בנימין זאב כהנא
הירצחו
בשנת 2002 נעצר אבו חמייד ונידון ל-7 מאסרי עולם ול-50 שנות מאסר בגין רצח 7 ישראלים, בהם בני הזוג כהנא, ועבירות נוספות. אבו חמייד הורשע כבר ב-1990 ב-5 מאסרי עולם, אך שוחרר במסגרת הסכמי אוסלו ומאז נטל חלק בפעילות טרור ענפה. ב-2003 נשפט מוסטפא מסלמאני שהשתתף ברצח בני הזוג לשני מאסרי עולם ול-25 שנה נוספות בגין שורה של עבירות ביטחוניות. מסלמאני השתחרר מהכלא 8 שנים לאחר מכן במסגרת ההסכם לשחרור גלעד שליט.
בור על גבי בור
מקומות נוספים בהם נבנה מקווה בור על גבי בור
בעיירת סקווירא שבאוקראינה בנו את המקווה בשיטה זו כפי הוראתו של האדמו"ר רבי יעקב יוסף מסקווירא ,
בעיירה טשערנאביל שבאוקרינה בנה בעל המאור עיניים את המקווה בשיטה זו. בספר זיכרון (עמ' 13-12) שם כתב הרב משה יהודה לערנער, אב"ד ראזישטש "כפי הרגילות בסביבותינו שעושים שתי מקואות זו למעלה מזו"
בעיירה טשערקאס שבאוקראינה בנה חתנו של הדברי חיים מצאנז, הגה"ק מהורנסטייפל את המקווה בשיטה זו, כפי שכתב בשו"ת עמק שאלה (יו"ד סי' נט) "המקוה שעשו בטשערקאס הנה יש ברצפת מקווה העליונה נסר...ויש בו נקב כשפ"ה אשר מחובר תמיד בהשקה"
בעיירות רוסיה בנו את המקוואות בשיטה זו ככתוב בשו"ת עמק תשובה ח"ב סימן עט, מתוך דברי הג"ר יחזקאל ראטה: "מעלת עשיית מקוה ע"ג מקוה...כן נהגו בכל עיירות רוסיה ע"פ דעת גדולי הוראה"
בעיירות פולין גם נהגו כך ככתוב בשו"ת שפתי אברהם (סימן לא) שם כתב הג"ר אברהם חיים רוטנברג אב"ד וואידסלאב, בן אחיו של חידושי הרי"ם "בכל מקום המנהג לעשות רצפה כזו על ידי נסרים ויתדות, וכן הוא המנהג בגור...עירוב מקוואות מטהרין העליון מן התחתון...ובגור הרצפה נעשית כן...ומתחת יש מקווה כשרה, וכל המים העליונים שאובים"
בעיירת בעלזא שבאוקראינה גילו מומחים בשנת תש"ע את המקווה שבנה שם הרה"ק המהרי"ד, ואף שהחלק שמעל האדמה נחרב, הרי שהחלק שתחת האדמה נותר שלם, והוא בנוי מקווה ע"ג מקווה, וביניהם נקבים רבים כמובא בקובץ אור ישראל. המהרי"ד מבעלזא העיד על המקווה שבנה ש"דיקדקתי שתהיה כשרה לפי כל השיטות" (ככתוב בקובץ אור הצפון גיליון ל)
דניאל חארקה
דניאל חארקה גונסאלס (בספרדית: Daniel Jarque González; 1 בינואר 1983 בברצלונה – 8 באוגוסט 2009) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הבלם באספניול.
ביוגרפיה
חארקה גדל במחלקת הנוער של אספניול, ובהמשך שיחק באספניול ב', קבוצת המילואים של המועדון. במהלך עונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ורשם 15 הופעות במדיה בשתי עונות, כאשר במקביל שיחק גם בקבוצת המילואים.
ב-11 ביולי 2010 הבקיע אנדרס אינייסטה את שער הניצחון לזכות נבחרת ספרד בגמר מונדיאל 2010 מול נבחרת הולנד, וחגג אותו באמצעות הורדת חולצתו וחשיפת גופיה שעליה הכיתוב בספרדית "DANI JARQUE SIEMPRE CON NOSOTROS", שתרגומו לעברית הוא "דני חארקה תמיד איתנו".
כלכלת הממלכה המאוחדת
כלכלת הממלכה המאוחדת היא אחת מכלכלות העולם הגדולות ביותר. התמ"ג של המדינה הוא השישי בגודלו בעולם והיא חברה בארגון המדינות המתועשות (G7).
רקע כלכלי
לאחר חיסול האימפריה הבריטית וסיום מלחמת העולם השנייה, נפגעה כלכלת הממלכה המאוחדת והיא איבדה את מקומה כמעצמת-על כלכלית. אף שלא שבה למעמדה הקודם, היא נמנית עם המשגשגות שבמדינות העולם.
החקלאות מתקדמת, והמועסקים בה (2% מכוח העבודה) מספקים כ-60% מצרכי המזון המקומיים. עד 1975 הממלכה המאוחדת הייתה תלויה ביבוא נפט וגז טבעי לתעשיותיה, אך אז התגלו מרבצי נפט וגז בים הצפוני (הממלכה המאוחדת שולטת על כ-75% מהמרבצים) והיא מספקת את תצרוכתה ואף 2% מהנפט המיוצא בעולם הוא בריטי; היות שכמויות הנפט מוגבלות הממלכה המאוחדת משתמשת גם בפחם (שמקורו באי הבריטי עצמו) לשלל שימושים שלהם הוא שימושי. מלבד זאת באי הבריטי מצויים גם בדיל, ברזל, מלח, עופרת ונחושת.
אורית מוסינזון
אורית מוסינזון-לאופר (26 באפריל 1975 – 13 ביוני 2020) הייתה יזמת הייטק ומשקיעת הון-סיכון ישראלית.
קורות חיים
אורית מוסינזון נולדה ברמת השרון לרות ואילון, אחות צעירה לשני אחים. היא נכדתו של איש ההגנה דוד מוסינזון. בוגרת תיכון רוטנברג ברמת השרון. את עבודת הגמר במגמת פיזיקה ביצעה במכון וולקני.
הייתה כתבת נוער של ראש 1.
סיימה תואר ראשון ושני במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. סיימה דוקטורט בקליפורניה. עבודת הדוקטורט עסקה בשיווק באינטרנט ובמיתוג.
קריירה עסקית
ב-2006 ייסדה עם שותפים את חברת וויקס.קום, שפיתחה פלטפורמה לבניית אתרי אינטרנט בחינם וללא צורך בידע מוקדם.
חיים אישיים
נישאה לראשונה בגיל 19. בשנות ה־30 לחייה הייתה נשואה לאבישי אברהמי, איתו הקימה את וויקס.
נישאה בשלישית לבן זוגה ד"ר אור לאופר מומחה למדעי המחשב אשר חלה בסרטן בעצמו בזמן שאורית חלתה גם כן. לשניים נולד ילד.
מוסינזון נפטרה ב-13 ביוני 2020 ממחלת הסרטן.
Wi-Fi
Wi-Fi היא טכנולוגיה המאפשרת למכשירים אלקטרוניים להעביר נתונים אלחוטית באמצעות גלי מיקרו שהם חלק מספקטרום הקרינה האלקטרומגנטית.
ארגון ה-WiFi קבע שהוא מתייחס לכל רשת אלחוטית במרחב המקומי (Wireless LAN), אך לרוב מבוססות רשתות אלה על תקני IEEE 802.11 ו-Wi-Fi מהווה שם נרדף להן. תקני 802.11 מאפשרים פריסת רשת תקשורת שבה משודרות חבילות נתוני IP בין הצרכנים השונים, למרחקים של כמה עשרות מטרים. טעות נפוצה היא שמקור השם Wi-Fi הוא בקיצור הביטוי Wireless Fidelity, על משקל הכינוי Hi-Fi שניתן בעבר למערכות סטריאו.
רשת Wi-Fi פועלת באחד משני מצבים:
נקודה חמה
נקודה חמה (Hotspot) היא הכינוי שניתן לנתב אלחוטי של רשת Wi-Fi שצרכנים מזדמנים יכולים להתחבר דרכו לאינטרנט. ברחבי העולם מותקנות במקומות ציבוריים רבים נקודות גישה בתקן Wi-Fi שפתוחות לציבור הרחב בחינם או תמורת תשלום נמוך. כל אדם יכול להתחבר דרך הנקודות באמצעות המחשב האישי, מחשב כף יד, או טלפון חכם אל האינטרנט. נקודות אלו נפוצות בשדות תעופה, בבתי קפה ובמקומות ציבוריים נוספים. נכון ל-2016, במדינות רבות, ישנן נקודות חמות גם ברכבות ואוטובוסים. בישראל העיר הראשונה שרושתה בנקודות חמות הייתה ירושלים (ב־20 באוקטובר 2004), ובעקבותיה רושתה גם תל אביב. באפריל 2005 נמצאו בישראל כ-100 נקודות גישה, באוקטובר 2006 היו בישראל 567 נקודות גישה, ובתחילת 2016 מעל ל-156,000 נקודות גישה.
תקנים
ישנן הרחבות נוספות של תקן זה (כמו 802.11j) המיועדות לשימוש ביפן, בתדרים שאושרו לשימש רק שם. כמו כן, יצרני ציוד רבים מוסיפים לציוד מתוצרתם יכולות שהן מעבר לתקן, כך שציוד מתוצרת אותו יצרן יכול לתקשר בקצב משופר או למרחק רב יותר.
סיכונים בריאותיים
לפי הסוכנות הבריטית להגנת הבריאות אין הוכחות עקביות לנזק הנגרם מהשידורים החלשים של ציוד Wi-Fi. בקרב מדענים שוררת תמימות דעים באשר להיעדר הוכחות לנזק. עם זאת, בספטמבר 2007 הכריז משרד הסביבה הגרמני כי רצוי להקטין את החשיפה לקרינה מציוד Wi-Fi, ולבחור במידת האפשר בקישור מבוסס כבלים. עמדתו זו אינה נשענת על הוכחות, אם כי מבוססת על עקרון הזהירות המונעת.
סיכוני אבטחה
כיוון שהתקשורת האלחוטית מתבצעת בתווך ציבורי, המידע המועבר חשוף להאזנה. על מנת שהשימוש בתקשורת WiFi לא יחשוף מידע רגיש, יש לנקוט אמצעי הגנה ואבטחה על הרשת האלחוטית. לשם כך נכללים בתקני ה-WiFi השונים אמצעי הצפנה המבטיחים שרק הצד המשדר והקולט יכולים לפענח את התוכן המשודר. בנוסף, ניתן לממש שורה של אמצעים נוספים שיקטינו את הסיכון לפריצת הרשת האלחוטית.
גילוי רשת
גלאי רשת או תוכנות לגילוי רשת הם תוכניות מחשב שמסייעות בגילוי רשתות תקשורת מקומיות אלחוטיות תוך שימוש בתקני רשתות תקשורת מקומיות אלחוטיות ממשפחת 802.11. גילוי רשתות יכול להיעשות על ידי סריקה אקטיבית (פעילה) או פסיבית (סבילה):
אבטחה
כיום, רוב רשתות ה-WiFi משתמשות באבטחת WPA2. בתחילת שנת 2018 נתגלו מספר חולשות אבטחה בפרוטוקול WPA2 ובתגובה נמצא בשלבי פיתוח פרוטוקול אבטחה חדש המכונה WPA3.
Mia (שיר)
Mia (מעוצב באותיות רישיות; בעברית: שלי) הוא סינגל של הראפר הפוארטו ריקני באד באני בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק. השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2018, על ידי חברות התקליטים OVO סאונד, רימאס אנטרטיינמנט והאחים וורנר, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של באד באני, X 100pre. הוא נכתב על ידי בניטו מרטינז, אוברי גראהם, אדגר סמפר ורגס, אלוין פיאנה, פרנסיס דיאז, הנרי פולמן, לויאן מלייב ניאבס, ג'וזף נגרון ולז, נואה אסאד וחאבייר סמפר ורגס והופק על ידי די ג'יי לויאן ומאמבו קינגז.
השיר הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשירו הראשון של באד באני בעשירייה הפותחת כאמן ראשי וכן ה-26 של דרייק שהגיע להישג זה. בנוסף, הגיע השיר לצמרת המצעדים בספרד, והגיע לעשירייה הפותחת בארגנטינה, קנדה, קולומביה, אל סלבדור, יוון, פנמה, פורטוגל, רומניה, שווייץ וונצואלה; וכן ל-20 הראשונים בצרפת, איטליה, שוודיה ובריטניה; הווידאו קליפ צבר מיליארד צפיות באתר יוטיוב ב-21 במרץ 2020.
רקע
ב-25 בינואר 2018, באד באני פרסם קטע קצר מתוך השיר באינסטגרם. זמן קצר לפני צאת השיר, דרייק פרסם תמונה של עצמו מצטלם בסט הצילומים של הווידאו קליפ של השיר. זהו שירו הראשון של דרייק בו הוא שר בספרדית.
הרכב
לפי אתר Musicnotes.com, השיר מולחן בסולם פה דיאז מינור, במקצב של 4/4, על 80 פעימות לדקה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2018 ובוים על ידי פרננדו לוגו.
שמואל עינב
ביוגרפיה
שמואל עינב ואחותו דקלה, נולדו למאיר גולדשמיט ממקימי חברת מקורות, ובלה גולדשמידט לבית שקולניק מראשוני העובדות בתנובה. נקרא על שם דודו, הרב שמואל וינטרוב. עד לפטירתו היה נשוי לחסיה לבית קורן ולזוג שלוש בנות. כנגן חובב בכינור הקפיד לנגן ברביעיית מיתרים למעלה מ-40 שנה.
סיים את תיכון עירוני ד' בתל אביב. במסגרת העתודה האקדמית למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, בה רכש את התואר מוסמך למדעים. לאחר מכן השלים את לימודי התואר השני במחלקה להנדסה גרעינית בטכניון וקבל את התואר מגיסטר למדעים. את לימודי התואר דוקטור בביומכניקה סיים באוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.
פרופ' עינב נמנה עם מייסדי האיגוד להנדסה רפואית וביולוגית וכיהן כנשיא האיגוד. במחקריו עסק בנושאים הקשורים בזרימת הדם בלב ובעורקים הכליליים. עסק במעבר הדם דרך מסתמי הלב ודרך התקנים המשמשים לסיוע בזרימה, כגון: תומכנים (סטנטים) ותותבי זרימה ומשאבות לב מלאכותיות. בנוסף חקר את פעולת גומלין שבין רקמות הדם והפרעות לזרימה שמאפיינות עורקים חסומים. מוקד אחר של מחקריו הם הכוחות המשפיעים על מחזור הדם (המודינמיקה) בעת התחלת היווצרותה של טרשת עורקים, ובדינמיקה של זרימת הדם במאמץ גזירה, והשפעתה על רקמות האנדותל. כן עסק בגישות חישוביות להערכת חומרת המחלה ויעילות הטיפול בה. בשנים האחרונות התפרסם גם במחקריו על שפעול טסיות דם תחת השפעה של מאמצי גזירה, ועל המנגנונים המכניים הגורמים לקרע של טרשות לא-יציבות, ושימוש בננוטכנולוגיות לשחזור והתחדשות כלי דם.
הוא אחד מחלוצי המכשור הרפואי בתחום שיטות אבחון בעזרת הדמיה המבוססת על תמונות משולבות שמתקבלות מהבדיקות הבאות: (MRI) דימות תהודה מגנטית, (CT) טומוגרפיה ממוחשבת ואולטרה-סאונד, שיטות אלו אינן פולשניות או שפלישתן מינימלית. הדמיה זו מאפשרת קבלת תמונה שלמה ומעקב אחר תפקוד האיברים והמתרחש בגוף המטופל, ומיעל את אופן הטיפול.
נפטר ב-20 בפברואר 2022, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת.
תפקידים
בשנים 1982–1985 היה המנהל של "רמות" - הרשות האוניברסיטאית למחקר יישומי ופיתוח תעשייתי ליד אוניברסיטת תל אביב בע"מ.
בשנת 1993 הקים את המחלקה להנדסה רפואית באוניברסיטת תל אביב וכהן כראש המחלקה הראשון. כמו כן היה המנהל והמייסד של מרכז אלה קודש להנדסה רפואית ומדעי הטבע.
בשנת 1995 ייסד את מרכז העל לחקר הלב וכלי הדם של שם שלזאק באוניברסיטת תל אביב. המרכז מאפשר לחוקרים ולתלמידים לשלב בין תחומי הקרדיולוגיה וההנדסה הביו-רפואית. בשנים 1995–2000 הוא שמש כמנהל המרכז.
בשנים 1996–2001 כיהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 הוביל מהלך שהביא לקבלת אישור של המועצה להשכלה גבוהה בישראל ללימודי תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית, במחלקות של הטכניון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 קיבל המחזור הראשון של תוכנית זו את הסמכתו באוניברסיטת תל אביב.
הוא המנהל המייסד של המעבדה למחשוב ועיבוד מקבילי ביו-רפואי ע"ש ידידי אוניברסיטת תל אביב בקליפורניה.
היה מופקד הקתדרה להנדסה ביו-רפואית של כלי הדם על שם הרברט ג'י ברמן.
כהערכה על תרומותיו המקצועיות, נבחר כעמית באגודות הבאות: הקולג' הבינלאומי להנדסה רפואית וביולוגית (עמית מייסד), החברה האמריקאית להנדסה ביו-רפואית (עמית מייסד), עמית החברה האמריקאית להנדסת מכונות, עמית האיגוד האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית, עמית החברה האירופאית להנדסה רפואית וביולוגית.
היה פרופסור אורח במעמד מיוחד במכון הטכנולוגי של קליפורניה (CALTECH).
בשנת 2012 הוענק לפרופ' עינב פרס לנדאו למדעים ולמחקר של מפעל הפיס על תרומתו למדע ולהנדסה הביו-רפואית. הממליצים עליו כתבו: "פרופ' עינב הוא בר סמכא עולמי בהנדסה ביו-רפואית של מערכת הלב וכלי הדם ומחוקרי זרימת הדם הטובים ביותר. איני יכול לציין חוקר אחר בתחומו בארץ שתרם כה רבות לקידום התחום ולקידום המחקר הביו-רפואי כפרופסור שמואל עינב".
הוזמן להרצות והשתתף במאות כינוסים מדעיים, ופרסם למעלה מ-120 מאמרים מדעיים, וכן מספר פרקים בספרים חשובים.
פעילות ציבורית
הוא אחד מהחברים המייסדים של התוכנית השותפות תל אביב–לוס אנג'לס, תוכנית קהילתית אשר מקדמת במשותף מפעלים תרבותיים, חינוכיים ורפואה חברתית, בשתי הערים.
בשנת 1993 היה חבר המועצה הלאומית לדימות של משרד הבריאות.
בשנת 1996 היה חבר במועצה לניסויים בבעלי חיים.
היה חבר במועצת המנהלים של קופת חולים כללית.
בשנים 1984–1985 היה חבר ועדת הלסינקי.
מבצע מוות לפולש
מבצע מוות לפולש היה מבצע של צה"ל במהלך קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות, שמטרתו לפרוץ את הדרך לנגב לפני כניסתה לתוקף של ההפוגה השנייה. הנגב נותר מנותק גם לאחר המבצע.
רקע
הצבא המצרי פלש לישראל, ביום הראשון לעצמאותה, בשתי זרועות. האחת, במקביל לחוף הים התיכון, נעצרה מעט מצפון לאיסדוד. השנייה, ובה בעיקר כוחות קלים של מתנדבים, עשתה דרכה צפונה מזרחה להר חברון. כוח מצרי חיבר בין שתי זרועות אלה באל-פאלוג'ה ואגב כך, ניתק את כל היישובים היהודיים בנגב שמדרומו. פריצת הדרך לנגב הפכה, עקב ניתוק זה, לאחת הבעיות האסטרטגיות העיקריות של ישראל בהמשך המלחמה. בתחילת 'קרבות עשרת הימים' המצרים הקדימו ותקפו יישובים יהודיים, כמו נגבה, גלאון ובארות יצחק, ומשלטים שבידי צה"ל, כפי שאירע במהלך הקרבות על משלט עיבדיס, משלט 105, ג'וליס ועוד. לקראת ההפוגה השנייה הממשמשת ובאה, החליט צה"ל ליטול לידיו את היוזמה.
תוכנית המבצע
מטרת המבצע הייתה לפרוץ את הדרך לנגב על ידי יצירת מסדרון במערך המצרי מדרום לחתה ולכרתיה, אשר חלשו על כביש אל-מג'דל-פאלוג'ה (כביש 35 של ימינו). יצירת מסדרון זה תביא אף לניתוק חלקי של הזרוע המזרחית של הצבא המצרי הפולש. המשימה נועדה להתבצע על ידי התקפות מצפון ומדרום כאחד.
לצורך המבצע תוגברה חטיבת גבעתי בפלוגת הנחיתה של חיל הים ובגדוד הפשיטה 89 (גדוד הקומנדו) של חטיבה 8, בפיקודו של משה דיין.
מהלך המבצע
בליל 17 - 18 ביולי 1948 החלה חטיבת הנגב בתקיפת משלטי כאוכבה וחוליקאת. לצורך ההתקפה גויסו עולים חדשים שהיו בקיבוצי הסביבה ללא הכשרה צבאית מספקת. במשלטי חוליקאת היה כוח מצרי גדול שהיה בכוננות וציפה להתקפה. ההתקפה נהדפה והכוח התוקף סבל אבדות: 21 הרוגים ופצועים רבים.
באותו לילה הותקף הכפר בית עפה מצפון ומדרום. פלוגה מגדוד 54 של חטיבת גבעתי תקפה את הכפר מדרום. ההסתערות נבלמה באש מדויקת של הצבא המצרי והכוח נסוג עם 12 הרוגים ופצועים רבים. פלוגת הנחיתה של חיל הים תקפה את בית עפה מצפון, אך עקב התקיפה של גבעתי מדרום היו המצרים מוכנים ואבד יתרון ההפתעה. לוחמי חיל הים הצליחו להשתלט על חלקו הצפוני של הכפר, אך עקב ההתקפות הבלתי פוסקות של המצרים ולאור העובדה שכוח גבעתי נסוג, ניתנה הוראת נסיגה.
בגלל בעיות בקשר לא קבלו כל החיילים את פקודת הנסיגה. לבסוף החלה נסיגה בלתי מסודרת וחלק מהפצועים נשארו בשטח ונהרגו על ידי המצרים. אבדות הנחתים בקרב זה היו 22 הרוגים, שלושה שבויים ופצועים רבים (כמעט כל הנופלים מחיל הים במלחמת העצמאות נהרגו בקרב זה).
גדוד 89 של חטיבה 8, בפיקודו של משה דיין, פרץ באותו לילה וכבש את הכפר כרתיה. פלוגה מגדוד 53 גבעתי התארגנה בכפר ונערכה להגנה. כיבוש כרתיה ניתק את הכוחות המצרים בכביש מג'דל-פלוג'ה. כמו כן, ניתן היה, באמצעות כיבוש זה, לפתוח נתיב לישובי הנגב המנותקים. היה ברור שהמצרים יעשו כל מאמץ לכבוש את כרתיה טרם ההפוגה.
במהלך כל יום המחרת נערכו התקפות בלתי פוסקות על כוחות גבעתי בכרתיה. בהתקפה האחרונה השתתפו ארבעה טנקים ו-15 שריוניות ובעקבותן חיל רגלים שנראה שעמדו לפרוץ את מערך ההגנה. חולית פיא"ט הצליחה להתקרב כ-40 מטר מטנק מצרי והחייל רון פלר הצליח לפגוע בו. הטנק נעצר, בעקבות זה נסוגו שאר הכוחות המצרים והמתקפה נשברה.
בלילה האחרון שטרם ההפוגה, בין 17 ל-18 ביולי, ניסה הגדוד השמיני של חטיבת 'הנגב' לכבוש את קמפ א-שריף (מול עיר הבה"דים של ימינו), ובכך לאיים בניתוק הדרך שבין עוג'ה (ניצנה) לבאר שבע. הגדוד נקלע לקשיי ניווט עקב ערפל, ולא הגיע ליעדו.
אחרית דבר
ההפוגה השנייה נכנסה לתוקף ב-18 ביולי בשעה 19:00. מבצע "מוות לפולש" נכשל והכוחות הישראלים לא השיגו את מטרתם. למרות שכיבוש כרתיה פתח לכאורה דרך לישובי הנגב המנותקים, הדרך לנגב נשארה חסומה בפני ישראל עד למבצע יואב. זאת כיוון שהמצרים הגיבו במהירות, ותפסו משלטים מדרום לכרתיה. בנוסף, באמצעות צעד זה, המצרים פתחו נתיב לאספקה בין עיראק סואידן לפלוג'ה שזכה לכינוי: "דרך בורמה המצרית".
סמל אוסטרליה המערבית
סמל אוסטרליה המערבית הוא שלט האצולה הרשמי של מדינת אוסטרליה המערבית. הסמל הוענק בצו מלכותי מידי המלכה אליזבת השנייה ב-17 במרץ 1969 למדינה האוסטרלית.
עיצובו של השלט
המגן הוא מגן כסוף (ארז'ן) עם בסיס גלי כחול (אזור) וכסף. ברבור שחור בצבעיו הטבעיים שט על הגל הכחול העליון. מעל המגן מופיע כציצה כתר אדוארד הקדוש על עטרה של שחור (סאבל) וזהב (אור) בין שני פרחי כף הקנגורו בצבעיהם הטבעיים של ירוק ואדום. תומכי המגן הם זוג קנגורו אדום משני צידי המגן ומחזיקים אותו, בצבעיהם הטבעיים עומדים על חלקת דשא ומחזיקים בכפותיהם בומרנג ללא כל סמל או סימון.
הברבור השחור
הברבור השחור צוין בידי החוקרים האירופאים אשר הפליגו לחופי אוסטרליה המערבית. בשנת 1697 הפליג החוקר ההולנדי ויליאם דה ולמינג אל תוך נהר סוואן וקרא לו בשם    נהר הברבור ( הולנדית: Swaanerivier) על שם הברבור שנצפה באזור ובשנת 1826 דיווח החוקר הבריטי קפטן ג'יימס סטירלינג על כ-500 ברבורים שחורים אשר חלפו בטיסה מעל הנהר. הקולוניה הבריטית באוסטרליה המערבית הייתה ידועה בשם "קולונית נהר סוואן" מאז יסודה בשנת 1829 ועד תחילתה של תקופת האסירים בשנת 1850.
הכתר
הכתר (סמל) מייצג את המלוכה האוסטרלית והעטרה אשר תומכת בכתר צבועה בצבעי שחור וזהב, צבעי המדינה. בדרך כלל צבועה העטרה בצבעים העיקריים אשר המגן צבוע בהם (כחול וכסף) אך צבעי הזהב והשחור הם הצבעים ההיסטוריים אשר יוחסו לאוסטרליה המערבית מאז אימוצה של הסיכה בשנת 1870.
כף הקנגורו
פרח כף הקנגורו (Anigozanthos manglesii) הוא הפרח הלאומי של אוסטרליה המערבית אשר אומץ בשנת 1960 וביחד עם העטרה של השחור והזהב ממסגרים שני פרחי כף הקנגורו את הכתר ובכך מבטאים את הכבוד אשר העניקה המלכה למדינה עם קבלת השלט ומסמלים את הריבוניות והעצמאות של מדינת אוסטרליה המערבית.