cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
T-38 טאלון
היסטוריה
באמצע שנות ה־50 החלה נורתרופ לתכנן מטוס קרב קל ומהיר (שהפך בסופו של דבר ל־F-5 פרידום פייטר), ולצידו מטוס אימונים על קולי שהתבסס עליו. אב הטיפוס הראשון טס ב־10 באפריל 1959, תחת הכינוי YT-38. לאחר שנבדקו שני סוגי מנועים, נחתם חוזה עם חיל האוויר האמריקאי, וכאמור, המטוס נכנס לשירות ב־1961 בבסיס חיל האוויר רנדולף. הייצור הופסק בתחילת 1972, לאחר ש־1,187 מטוסים יוצרו. המטוס משמש בחיל האוויר האמריקאי כיום כמטוס אימונים מתקדם לתלמידי טייס המיועדים למטוסי קרב. הוא משמש גם כמטוס אימונים בסינגפור, טיוואן, גרמניה ופורטוגל. בנוסף, חיל הים האמריקאי מפעיל לפחות שלושה מטוסי טאלון בבית הספר לטייסי ניסוי שלו, וחברת בואינג מפעילה מספר מטוסים כמטוסי מרדף.
למטוס יש שלוש גרסאות עיקריות: T-38A הייתה הגרסה הראשונה שנמסרה לחיל האוויר האמריקאי. T-38B היא גרסה המצוידת בכוונת תותח ואפשרות להתקנת תותח, פצצות אימונים או רקטות. הדגם האחרון, T-38C טאלון II נכנס לשירות ב־2001. דגם זה היה מורכב משלדות ישנות שהורכבו עליהן מערכות אלקטרוניות חדישות - קוקפיט זכוכית ותצוגה עילית. בנוסף, שופר המנוע כך שיהיה אמין יותר וקל יותר לתחזוק, ובעל דחף גדול יותר. בואינג זכתה בשני חוזים לשיפור מערכות האויוניקה של המטוס בשנת 1996 ובשנת 2002. התעשייה האווירית נבחרה על ידי בואינג כקבלן משנה ראשי לפרויקט. המטוס מתוכנן להמשיך לשרת עד 2020.
המטוס משרת כיום בבית הספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. פיקוד הציוד של חיל האוויר משתמש במטוס לבדיקת מערכות נשק ואלקטרוניקה חדשות. טייסים מרוב חילות האוויר של נאט"ו מתאמנים על T-38A בבסיס חיל האוויר שפרד בטקסס, כחלק מתוכנית אימוני הטייסים המשותפת האירו-נאט"ו. פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר משתמש במטוסי T-38B לאימון טייסים המיועדים למטוסי F-16, F-15, B-1, A-10, F-111 ו־F/A-22. גם פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית עושה שימוש במטוסי T-38A. נאס"א משתמשת במטוס כמטוס אימונים לאסטרונאוטים, וכן למרדף אחרי מעבורת החלל בזמן הנחיתה, או כמטוס ליווי לטיסות ניסוי במרכז מחקרי הטיסה ע"ש דריידן.
מבנה
המטוס מצויד בשלושה כני נסע, מתוכם גלגל הכן הקדמי ניתן לניהוג. תא הטייס מדוחס אוויר וממוזג, ובו שני מושבים שבהם כיסאות מפלט המצוידים ברקטות. מושב המדריך, היושב מאחורי הטייס, מוגבה ב־25 ס"מ כדי לאפשר לו שדה ראייה רחב. הטייס והמדריך מופרדים במחיצה שקופה, ומקושרים עם מערכת קשר פנים ועם רדיו UHF. לכל איש צוות יש חופה נפרדת, הניתנת להשלכה במקרה חירום.
הכנפיים משוכות לאחור, והגוף בעל מבנה זורם. שתי מערכות הידראוליות עצמאיות מפעילות את משטחי הניהוג של המטוס. הגה הגובה מתפקד כמשטח ניהוג הנע ביחידה אחת, ולא מפוצל לכנף ומשטח. תדלוק ובדיקות לפני הטיסה קלים מאוד לביצוע. הטאלון נדרש למסלול של 695 מטרים בלבד כדי להמריא, ויכול להגיע מגובה פני הים לגובה 9,068 מטרים תוך דקה אחת. המנועים מצוידים במבער אחורי.
אירן באנו
ביוגרפיה
אירן ביכלר נולדה במשפחה יהודית. אביה היה "פעיל בבורסה". בגיל חמש עשרה הפכה לתלמידה של המחלקה לשירה ולאחר מכן לשירה אופראית באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשנת הלימודים האחרונה שלה, בשנת 1903, חתמה חוזה עם תיאטרון קיראי שזה עתה נפתח, שם הופיעה כהופעת בכורה באופרטה של ינה הוסקה "פרח הזהב" (Aranyvirág). בשנת 1904 קיבלה את התפקיד של "הנסיכה הצרפתייה" באופרטה "יאנוש ויטז" (János vitéz) מאלזה סמושי, שהושאלה תחילה מבית האופרה של בודפשט לתפקיד זה. המחבר פונגראץ קאצ'ו התכוון כבר במקור שהיא תשיר תפקיד זה. מתוך מאתיים ההופעות הראשונות של המחזמר המצליח, באנו שיחקה בתפקיד זה ב-153 מופעים.
בינואר 1910 שיחקה בתפקיד הראשי של אאידה (כאאידה) וכשולמית (במלכת שבא של קרל גולדמארק) בבית האופרה, שם הייתה חברת צוות קבועה בעונת 1911–1912.
בשנת 1923 נישאה לפאל שאנדור, חבר פרלמנט, וקריירת הבמה שלה הסתיימה. היא באה בקשר הדוק עם משפחת קודאי. לאחר שבר מפרק הירך של אמה (אשתו של קודאי) הפכה לאורחת ומטפלת קבועה אצלה ביחד עם קטלין פוראי בכל יום רביעי.
אל-עקידה אל-וואסטיה
אל-עקידה אל-וואסטיה (ערבית: العقيدة الواسطية) הוא אחד הספרים המפורסמים והמרכזיים ביותר בתחום העקידה האסלאמית.
הספר נכתב על ידי השייח' אבן תיימיה, והוא נחשב על ידי רבים לטקסט קל ופשוט להבנה בהשוואה לכתביו האחרים של אבן תיימיה.
מגזין אספרנטו
מגזין אספרנטו (באספרנטו: Revuo Esperanto) הוא מגזין בינלאומי בשפת האספרנטו היוצא על ידי אגודת האספרנטו העולמית. זהו אחד המגזינים הוותיקים ביותר בשפה המתפרסם מאז שנת 1905, והמגזין הנקרא ביותר בשפה. כיום הוא מתפרסם אחת לחודש, למעט בחודשים יולי-אוגוסט, בהם יוצא גיליון אחד. מאז שנת 2017 עורכי המגזין הם דימה שבצ'נקו ואנה סטריגנובה מרוסיה.
המגזין נקרא ב-120 מדינות. החברים באגודת האספרנטו העולמית מקבלים גיליונות דיגיטליים של המגזין, וחברים המשלמים דמי חברות נוספים מקבלים בדואר גרסה מודפסת שלו. חברים באגודות הלאומיות החברות באגודה העולמית נדרשים לעיתים להוסיף תשלום מסוים על מנת להיות מנויים למגזין. למגזין יוצאת גם גרסה בהקראה קולית.
היסטוריה
המגזין נוסד על ידי האספרנטיסט הצרפתי פול ברטלו בשנת 1905 ונערך על ידי צ. למברט. לאחר שנתיים נתקל ברטלו בקשיים להמשיך ולהוציאו אותו, והוא נרכש בשנת 1907 על ידי הקטור הודלר אשר החזיק בו וערך אותו עד מותו במרץ 1920. עד שנת 1914 היה המגזין יוצא בתדירות קבועה פעמיים בחודש. מלחמת העולם הראשונה קטעה את יציאתו למספר חודשים בשנת 1914, אולם בשנת 1915 שב לצאת, כשהוא עוסק בין היתר במאמרים על המלחמה, והקושי ליצור שיתוף פעולה בין המדינות השונות. עם מותו של הודלר ב-1920, הוריש את העיתון לאגודת האספרנטו העולמית שהיה בין השותפים להקמתה ובין מנהיגיה. ידידו אדמונד פריבט, אשר סייע בידיו עוד טרם המלחמה בעריכה, נתמנה לעורך הראשי של המגזין בסיועו של הנס ג'קוב. לאחר כנס האספרנטו העולמי שנערך בסטוקהולם ב-1934, נתמנה לעריכת המגזין רוברט קרוז.
בין השנים 1936–1947 האגרון הבינלאומי המרכזי של תנועת האספרנטו היה ליגת האספרנטו הבינלאומית שהתפצלה מאגודת האספרנטו העולמית בז'נבה, אולם האחרונה הוסיפה להוציא לאור מגזין בשם אספרנטו. בשל קשיי מלחמת העולם השנייה בין מרץ 1941 לאפריל 1942 יצאו רק ארבעה גיליונות ולאחריהם נעצרה ההוצאה עד פברואר 1946. במקביל הוציאה ליגת האספרנטו מגזין משלה בשם 'אספרנטו אינטרנציה'.
החל ממאי 1947 התאחדה התנועה מחדש סביב האגודה הבינלאומית והמגזין חזר להוות את המגזין המרכזי של התנועה. במהלך שנות החמישים עבר לפורמט של דפי A4. בין שנת 1962 ל-2002 נעשתה העריכה במשרד המרכזי של האגודה העולמית.
אופי המגזין
בראשיתו, הרבה המגזין לעסוק לצד סוגיות בקהילה האספרנטיסטית גם בשאלות והתפתחויות פוליטיות וחברתיות מסביב לעולם. קו זה נמשך גם לאחר מותו של הודלר על ידי העורך פריבט, אולם הוא יצר קשיים שכן בקרב קהל הקוראים היו עמדות שונות באשר שנדונו בו. כך למשל ב-1932 כתב פריבט מאמר ביקורתי ביותר על המדיניות הקולוניאליסטית הבריטית ועורר עליו מחאה מצד אגודת האספרנטו הבריטית. בהמשך השתנתה המגמה והמגזין חדל לעסוק בסוגיות שאינן נוגעות באופן ישיר לתנועת האספרנטו עצמה, למעט דיווחים שונים על הנעשה במדינות בהן התארח קונגרס האספרנטו משנה לשנה.
אחד הנושאים המרכזיים שבהם עוסק המגזין הוא ספרות – בין ספרות מקור בשפה ובין מתורגמת. הוא כולל מדור קבוע ובו פרסומים על ספרים חדשים שיצאו לאור באספרנטו וכן על ספרים שונים שיצאו בשפות לאומיות על אודות התנועה. כמו כן מסקר המגזין מדי שנה בגיליון ספטמבר את הקונגרסים העולמיים ובגיליון מרץ הוא מציג דין וחשבון באשר לסטטיסטיקה של החברות באגודת האספרנטו העולמית.
גלריית סמלי הממלכה המאוחדת
סמלי הממלכה המאוחדת לרבות חלקי הממלכה, מושבות הכתר וטריטוריות אחרות של הממלכה:
פטיינוזאורוס
פטיינוזאורוס (שם מדעי: Peteinosaurus) הוא סוג של פטרוזאור קטן שחי בטריאס העליון לפני 210–221 מיליון שנה. היצור ידוע מ-3 שלדים שהתגלו באיטליה.
זה היה מהמוקדמים ומהקטנים שבפטרוזאורים. מוטת כנפיו הגיע רק ל-60 ס"מ ובמשקלו הוא היה קטן משחרור. היה לו זנב ארוך, כנפי עור ולסת קטנה מלאה שיניים דמויות מחט. הוא היה מותאם לתפיסת חרקים מעופפים והיה לו מפרק גמיש שאיפשר לו לסובב את קרום הכנף כלפי מטה, כמו עטלף.
ייתכן שגופו כוסה בשיער וכך שמר על בידוד. מבנה טפריו עזר לו לטפס על עצים בדרך שהמינים הגדולים יותר לא יכלו.
9M117 בסטיון
9M117 בסטיון (כינויו בקוד דיווח נאט"ו: AT-10 Stabber) הוא טיל נ"ט דור ב' רוכב קרן לייזר משוגר קנה מתוצרת ברית המועצות ורוסיה.
גרסת הבסיס של הטיל מיועדת לשיגור מקנה בקוטר 100 מ"מ של טנקי T-55 AMV, אך קיימות גרסאות המותאמות לשיגור מנגמ"שי BMP-3.
גרסת 9M117M (כינויו ב נאט"ו: AT-10M) כוללת ראש נפץ כפול ("טנדם") בעל חדירות שריון 600 מ"מ אחרי מיגון ריאקטיבי.
לגרסה 9M117M1 ראש נפץ כפול בעל חדירות מוגדלת (750 מ"מ אחרי מיגון ריאקטיבי) וטווח מוגדל (100-6,000 מטר).
"9K118 שקסנה" היא גרסה המיועדת לשיגור מקנה טנקי T-62 בעלי קוטר של 115 מ"מ. הטיל זהה ל-9M117. המערכת קיבלה את קוד דיווח נאט"ו: AT-12 Swinger.
רועי (מושב)
רוֹעִי הוא התנחלות ומושב עובדים בבקעת הירדן, בקצה המזרחי של בקעת טמון. המושב משתייך לתנועה מישבת האיחוד החקלאי ונמצא בתחומי מועצה אזורית בקעת הירדן. המושב נמצא במרחק 26 ק"מ מדרום לבית שאן.
הקמת היישוב
החלטה על הקמת היאחזות נח"ל במקום נתקבלה בממשלה בדצמבר 1975, תחת השם הזמני בקעות ב'. על פי התוכנית העלייה לקרקע הייתה אמורה להיות ב-6 בינואר 1976, כאשר בשלב ראשון יתגוררו חיילי ההיאחזות באוהלים. אולם העלייה על הקרקע נדחתה בגלל העדר גרעין נח"ל זמין ותשתיות לא מוכנות. בתחילת מרץ 1976 עלה למקום גרעין אקליפטוס של הנח"ל שהועבר למקום ממאחז מסורה בפתחת רפיח וב-11 במרץ 1976 התקיים טקס העלייה על הקרקע. בשלב ראשון אוישה ההיאחזות כמפקדת בט"ש של הנח"ל משום שהעדר תשתיות לא אפשר התנהלות רגילה של היאחזות. כן הוקמו 30 דונם של גן ירק בו טיפלו בנות הגרעין. בתאריך 20 באפריל 1976 ביקר בהיאחזות נח"ל רועי ראש הממשלה מר יצחק רבין ושוחח עם חיילי הנח"ל. ביולי 1976 החליפו חיילי הנח"ל מגרעין "שובה לעלומים" את גרעין אקליפטוס והמשיכו בתפקידי בט"ש בלבד כאשר כל ערב הם יורדים לסיורים בבקעת הירדן. בינואר 1977 עברה ההיאחזות לתפקד כהיאחזות רגילה. בגלל העדר תעסוקה מספקת במקום שובצו 15 מבנות הגרעין לעבודה התנדבותית בבית שאן. ביולי 1977 החלה הסוכנות בהקמת אשקוביות עבור חיילי הנח"ל במקום והאזרחים שיאיישו אותו בעתיד. ב-4 ביולי 1978 אוזרח המקום.
הקרקע ליישוב הופקעה מפלסטינים נפקדים תושבי טובאס, יחד עם קרקעות שהופקעו לצורך הקמת בקעות. בעקבות עתירה לבג"ץ כנגד ההפקעה, מסר האלוף אברהם אורלי תצהיר לגבי החשיבות הביטחונית של המושב:
בהמשך התצהיר, ציין האלוף אורלי את הקמת היישוב כחלק מהאמצעים למניעת חדירות ופיגועים, "בהתאם לתפיסה המקובלת על הממשלה לפיה מהווים היישובים מרכיב במדיניות הביטחון."
רועי כיום
| ברועי מתגוררות כ-47 משפחות שמורכבות מגרעין מייסד חברי אגודה חקלאים לצד תושבים קהילתיים, וכיום המושב מפתח כ-14 מגרשים לבנייה. כמחצית מהתושבים עוסקים בחקלאות מגידולים שונים כגון פרחי קטיף ודגי נוי טרופיים, כרמי ענבי מאכל, פרדס לימונים וכבשים לבשר. תושבים שאינם חקלאים עוסקים במקצועות חופשיים אחרים באזור.
במקום פועל גן ילדים אזורי. ילדים בוגרים יותר לומדים בבית הספר היסודי "גפנים" שליד משואה, ובבית הספר "ירדן" (חטיבת ביניים ותיכון) בארגמן. מדריך נוער ורכז נוער מלווה את הילדים בשעות אחר הצהריים בפעילויות שונות. כמו כן, המושב מתחזק פעלטון (ג'ימבורי), שני מועדוני נוער, מועדון מבוגרים, ובריכה הפעילה בחודשי הקיץ.
בשנת 2013 הוקם בית כנסת במבנה הקבע ובסיוע עמותת איילת השחר רוהט. לבית הכנסת הוענק השם "שבת אחים" לעילוי נשמת גיל-עד מיכאל שער, יעקב נפתלי פרנקל ואייל יפרח אשר נחטפו ונרצחו בידי מחבלים.
לואיס פדריקו ללואר
לואיס פדריקו ללואר (בספרדית: Luis Federico Leloir; 6 בספטמבר 1906 – 2 בדצמבר 1987) היה כימאי ארגנטינאי יליד צרפת, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1970 "על גילוי נוקליאוטידים סוכריים ותפקידם בביוסינתזה של פחמימנים".
ביוגרפיה
לואיס ללואר נולד ב-6 בספטמבר 1906 בפריז שבצרפת להורים ארגנטינאים אשר חזרו לארגנטינה בשנת 1908.
ללואר נפטר ב-2 בדצמבר 1987 בבואנוס איירס שבארגנטינה ונקבר בבית הקברות לה רקולטה.
פרסים והוקרה
ללואר היה חבר בחברה המלכותית מאז שנת 1972 ובשנת 1982 קיבל את עיטור לגיון הכבוד.
המושל הכללי של אוסטרליה
המושל הכללי של אוסטרליה (באנגלית: Governor-General of Australia) הוא נציג הכתר באוסטרליה, ומייצג את זכויותיו של המונרך ביבשת ואת הסמכות המבצעת של חבר העמים הבריטי. הוא בעל סמכויות טקסיות וחוקתיות בממשלה הפדרלית. המושל הכללי המכהן כיום הוא דייוויד הארלי.
סמכויות המושל הכללי
בין סמכויותיו של המושל הכללי של אוסטרליה נמנות מינוי שגרירים, שרי ממשלה, שופטים, הענקת הסכמה מלכותית להקמת ממשלה (במסגרת שיטת הממשל של מלוכה חוקתית), קביעת מועד בחירות והענקת אותות הכבוד הרשמיים של אוסטרליה. פרט לכך, המושל הכללי הוא המושל של טריטוריית הבירה האוסטרלית, שמעמדה דומה לזה של מדינות אוסטרליה.
מעמדו של המושל הכללי מוגדר במסגרת חוקת אוסטרליה, בה נכתב:
אף על פי שלמושל הכללי כוחות רבים בחוק, הוא כפוף על פי המסורת לשיטת וסטמיניסטר, בה כל פעולותיו נעשות לאחר ייעוץ והמלצה של הרשות המבצעת, בפרט ראש ממשלת אוסטרליה. בתהליך מינוי ראש ממשלה חדש, המושל הכללי מחויב על פי המסורת להתחשב בהמלצתם של חברי בית הנבחרים של אוסטרליה.
למושל הכללי סמכויות טקסיות נרחבות. בהיותו באוסטרליה, הוא משתתף באירועים ממלכתיים רבים, מעניק פרסים, מעודד מיזמים לטובת החברה ומייצג את המלכה באירועים רלוונטיים. בצאתו מאוסטרליה, הוא משתתף כנציג היבשת בטקסים בינלאומיים ומכובד כראש מדינה.
למושל הכללי סגל רשמי, המלווה אותו בכל פעילותיו ומוסדר בחוק. ראש הסגל נושא במשרת המזכיר הרשמי למושל הכללי של אוסטרליה, וזו אחת מהמשרות המנהליות הראשיות במדינה. כיום מכהן בתפקיד המזכיר הרשמי מרק פרייזר.
אוסטרליה התקדמה ממשטר אבסולוטי של מושל אחד ב-1788 (דאז, קפטן ארתור פיליפ) למשטר פדרלי במהלך יותר ממאה שנים. רשמית, המושל הכללי הראשון של אוסטרליה, ג'ון הופ, מונה בשנת 1901, כ-113 שנה לאחר ייסוד המושבה האירופאית ביבשת. המושל הכללי קוסגרוב, המכהן משנת 2014 הוא המושל הכללי ה-26. בממוצע שירת כל מושל כללי כ-4 שנים, אך התקופה הנפוצה היא כחמש שנים. על פי חוק, תקופת שלטונו של מושל כללי נקבעת לפי רצון מלך אוסטרליה, ואינה תחומה בזמן. מושלים כלליים בעבר שירתו בתפקידם בין תקופה של שנה ויום (ויליאם מוריסון) ועד תשע שנים ושבוע (אלכסנדר הור-רות'בן). נהוג כי כל מושל כללי חדש מושבע בו ביום שהמושל הכללי המכהן פורש מתפקידו.
בחירת המושל הכללי של אוסטרליה
בחירתו של מושל כללי חדש נמצאת בתחום סמכותו ואחריותו של ראש ממשלת אוסטרליה. זה מתייעץ עם חברי ממשלתו ולעיתים עם בית הנבחרים של אוסטרליה, ולבסוף עם המלכה על מנת לקבל את אישורה הרשמי. המלכה יכולה לסרב להמלצת ראש הממשלה, אך הצעד חריג ביותר, ובוצע לאחרונה ב-1930 אז דחה המלך ג'ורג' החמישי את מועמדותו של סר אייזק אייזקס. במקרה תאורטי זה יכולה המלכה לבקש המלצה אחרת או למנות נציג מטעמה ללא כל המלצה.
לאחר שנתנה המלכה את הסכמתה למינוי, מפורסמת הודעה רשמית על המושל הכללי החדש, לרוב מספר חודשים בטרם פרישתו של המושל הכללי המכהן. במהלך פרק הזמן הזה, נודע הממונה הטרי כמושל הכללי המיועד של אוסטרליה.
טקס ההסמכה של המושל הכללי הנכנס מתבצע בסנאט אוסטרליה, בו נשבע המושל הכללי אמונה לכתר בפני נשיא בית המשפט העליון של אוסטרליה.
תוארי המושל הכללי
במהלך כהונתו של המושל, יש לפנות אליו ולבת זוגו (או כאשר מכהנת אישה בתפקיד, למושלת הכללית ובן זוגה) בתואר הוד רוממותו (His Excellency). התואר אינו ניתן לכל החיים, ונלקח מהמושל הכללי עם פרישתו מהתפקיד. בעבר היו המושלים הכלליים בני אצולה או בעלי תוארי אבירות, ואלו היו מיוחסים אליהם לאחר פרישתם; המושלת הכללית ברייס, שכיהנה בתפקיד בין השנים 2009–2014, אינה בעלת תואר מוקדם, ולפיכך לא יכלה לשמור על תואר כבוד לאחר פרישתה.
שושנה אידל
שושנה אידל (נולדה ב-1946) היא משוררת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
אידל נולדה בווטרה-דורנה – בוקובינה – רומניה, עלתה עם משפחתה לישראל ב-1951.
התחנכה בחינוך בדתי, ולמדה ספרות עברית וספרות עולם באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף למדה ציור וציור אופנה. עסקה בהוראת ספרות ומקרא. ציוריה ואיוריה ראו אור בספרי שירה ועל כריכות ספרים. הופיעה באירועי שירה בבמות שונות, שיריה שודרו ברדיו והולחנו. משיריה תורגמו לאנגלית ולגרמנית. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
חיים אישיים
מתגוררת בירושלים, נשואה לפרופ' משה אידל, חוקר הקבלה והמיסטיקה היהודית. אם לשלוש בנות וסבתא לנכדים.
סימפוניה מס' 104 ("לונדון") של היידן
הסימפוניה מס' 104 ברה מז'ור של יוזף היידן המכונה גם "לונדון" היא הסימפוניה האחרונה בקובץ הסימפוניה הלונדוניות השני, והאחרונה שכתב היידן בכלל. היא מופיעה כסימפוניה ה-104 ברשימת הסימפוניות של הובוקן (Hob: I\104). הסימפוניה נכתבה בשלהי ביקורו השני של היידן בלונדון, וזמן כתיבתה מתוארך למרץ-אפריל 1795. היא נוגנה לראשונה בבית האופרה הלונדוני דאז (תיאטרון היימרקט), ככל הנראה בארבעה במאי באותה שנה.
כתב היד של הסימפוניה שמור בספריית המדינה בברלין.
הרקע לכתיבת הסימפוניה
היידן כיהן עד שנת 1790 מרבית חייו כמוזיקאי חצר. עם זאת, כבר בשנות השמונים של המאה ה-18 גדלה תהילתו כל-כך, שקיבל הזמנות לכתיבת יצירות שונות לא רק מסביבתו באוסטריה ובגרמניה, אלא אף מצרפת, לאמרגנים צרפתים, למשל, הלחין היידן אחת-עשרה סימפוניות (סימפוניות פריז, סימפוניות 88-89, וסימפוניות 90-92, לאמרגנים שונים בהתאמה). בשנת 1790 נפטר מעסיקו הקודם של היידן, הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי. היידן, שהיה ביחסים טובים וחמים עם הנסיך, אך כנראה מאס כבר במשרתו זו שאותה אייש קרוב ל-30 שנים, רמז שהוא חש הקלה עם מותו של הנסיך. על פי חוק, היורש של ניקולאוס, הנסיך אנטון, ירש גם את היידן במשרתו כקאפלמייסטר, אך בחר להוציא אותו ואת רוב הסגל המוזיקלי לגמלאות. עם הפיכתו למוזקאי עצמאי, דבר שבמאה ה-18 היה נדיר יחסית, החל היידן, שכבר עשה לעצמו שם בכל רחבי אירופה, לקבל הזמנות שונות לכתיבת מוזיקה. ההזמנה שלה נענה היידן בחיוב הייתה זו של הכנר הגרמני יוהאן פטר סלומון, שבאותה עת היה אמרגן מוזיקלי בלונדון. היידן הוזמן לביקור בלונדון בשנים 1792-1791 על מנת לכתוב אופרה (שלא בוצעה) וכן שש סימפוניות, שמספורן הוא 93-98. היידן שזכה בביקורו הראשון בלונדון להצלחה עצומה וצבר עושר רב, העיר שדבר זה אפשרי רק בלונדון. עם שובו לווינה קיבל היידן הזמנה לבוא לבקר שוב בלונדון בשנים 1794-1795, ביקור שבו יכתוב שש סימפוניות נוספות, בכללן גם את הסימפוניה מספר 104. במסמך מ-27 בפברואר 1796 מתייחס היידן לפטר סלומון:
מסמך זה הוא בעל חשיבות מאחר שהיידן נהג למכור חלק מיצירותיו ליותר ממו"ל אחד ובכך להגדיל את הכנסותיו.
השמעת בכורה, קבלה ועיבודים
חוקר היידן הנודע, ה. צ'. רובינס-לנדון, העריך בספרו הראשון על היידן משנת 1955, "הסימפוניות של יוזף היידן", שהשמעת הבכורה התקיימה ב-14 באפריל באותה השנה. מאוחר יותר בספרו "היידן באנגליה 1791-1795" מזכיר רובינס-לנדון ציטוט של הביוגרף של היידן, גרייזינגר, שממנו משתמע, שהסימפוניה בוצעה למעשה ב-4 במאי 1795, אך לא מביע חד משמעית, שזהו התאריך האמיתי. גרייזינגר, אשר ראיין את היידן בעצמו, מצטט אותו כך:
לאחר השמעת הבכורה הביקורות המהללות לא איחרו לבוא:
רבים באותה תקופה ראו בסימפוניה הזו של היידן את יצירת המופת של זמנם. סלומון ניצל את ההצלחה עד תום והפיק עיבודים של שש הסימפוניות האחרונות של היידן להרכבים קאמריים, האחד לפסנתר חליל וצ'לו והאחר לחליל, רביעיית כלי קשת עם פסנתר אד ליביטום. עיבודים נוספים הופיעו להרכבים קאמריים שונים, החל מפסנתר סולו ועד לשישייה, ביניהם של מלחינים ידועים באותה עת כמו למשל מוציו קלמנטי, שחי בלונדון ואשר עיבד את הסימפוניה לחליל, כינור, צ'לו ופסנתר. לא במקרה עובדו אז הסימפוניות להרכבים עם חליל - באותה עת היה זה כלי אהוב במיוחד בלונדון, ובזמן שהותו שם כתב לו היידן מספר רב של יצירות. העיבוד לטריו פסנתר עם חליל וצ'לו זכה בעצמו לתשואות בסדרת קונצרטים שנערכה בברלין ב-1797. ב-1801 הוציא סלומון לאור באופן מסחרי את התווים בהוצאות אנדרה בלונדון, אימבול בפריז וזימרוק בבון ובאופנבך (מהן רק האחרונה קיימת עד היום). העובדה שאין מסמכים המעידים על משא ומתן עם מו"לים או בקשות להוציא את התווים לאור מעידה על כך שהיצירות היו מוערכות דיין ללא הצורך "להוכיח את עצמן". הסימפוניות הלונדוניות ובמיוחד האחרונה שבהן, זכו בתקופת חייו של היידן להצלחה הגדולה ביותר מבין כל יצירותיו. סימפוניה 104 זכתה אף לכבוד ייחודי וחדשני לזמנה - הוצאתה כפרטיטורת כיס לצורכי לימוד. כל זה מעיד על ההצלחה הכבירה שלה זכתה הסימפוניה, שהותירה רושם עז והתחבבה על מאזינים רבים.
מאפיינים כללים
היידן משלב בסימפוניה ה-104 באופן מרשים אסכולה קומפוזיטורית אנינה ומתוחכמת, כמו שניתן לראות ברוב הסימפוניות שהלחין באסטרהאזי, לבין הכתיבה הסימפונית המעט פומפוזית ותרועתית כפי שניתן למצוא בסימפוניות אשר נכתבו לחצר במנהיים, למשל אצל כריסטיאן קאנאביך (ייתכן שהדבר נעשה על מנת לרצות את דעת הקהל, שהרי הסימפוניות הללו הוועדו לביצוע מול הקהל הרחב ולאו דווקא בחצרות האצולה). דבר זה מתבטא בקטעים רב-קוליים בתזמור דליל ומשתנה ובמהלכים הרמוניים נועזים יחסית, כשביניהם קטעים בהם משתתפים כל הכלים (טוטי) בעלי אופי תרועתי ווירטואוזי. שני אספקטים אלו משתלבים זה בזה באופן מושלם והמעברים ביניהם נשמעים למאזין טבעיים והרמוניים.
מאידך, הסימפוניה ה-104 מגלמת גם מגמות שמרניות מסוימות, בעיקר בכל מה שנוגע לכתיבה למספר קבוצות כלים.
מגמות חדשניות ומגמות שמרניות בסימפוניה
שש הסימפוניות האחרונות של היידן ובמיוחד ה-104 מעידות על התקדמות תחום הקומפוזיציה הסימפונית נכון לזמן כתיבתן. מגמות בולטות במיוחד הן:
פירוט חסר תקדים של דינמיקה לאורך כל היצירה ובכל פרק והשימוש באפקטים של עוצמה ושקט
בכל הסימפוניה מופיעים סימני דינמיקה מדי כמה תיבות. הדבר מעיד על השימוש הרב באפקטים דינמיים ומעברים תכופים מאוד בין עוצמה לבין שקט, כך שהדינמיקה הופכת לחלק אינטגרלי מהקומפוזיציה עצמה. היידן מפרט בכמה מקרים גם לנגן קרשנדו, דבר לא שכיח עדיין באותה העת. ניכר שרמת הדיוק הביצוע הייתה חשובה להיידן במיוחד, שכן הוא השתמש בסימן הגרפי לציון הקרשנדו ("מזלג") כך שהנגן יוכל להבחין מאיזו נקודה בדיוק להתחילו ובאיזה רגע להגיע לשיא העוצמה - סימון נדיר במיוחד.
היידן גם עושה שימוש נרחב בהוראת הדינמיקה פורצנדו שמשמעותה הדגשה בעזרת הגברת העוצמה באופן מיידי או באופן בלתי צפוי. נעשה אף שימוש בסימן ספורצטו שמשמעותו נגינת התו המסומן בדגש חד במיוחד. ניכר שהיידן עושה אבחנה בין שתי ההוראות הללו שכן הוא משתמש בהן במובחן ובסמיכות באותו הקול.
יוצא דופן נוסף הוא השימוש בדינמיקה פרטנית - סימון עוצמה שונה לכלים מסוימים באותו הזמן. דינמיקה פרטנית נדיר למצוא אפילו בסימפוניות העתידיות שיכתוב בטהובן בעשורים הבאים.
אפקטים של חפיפה
היידן החל בניסיונות ראשונים לטשטוש הפיסוק המוזיקלי המסורתי בכך שנושאים מסוימים מנוגנים תוך חפיפה זה עם זה - נושא מוזיקלי מסתיים אל תוך נושא המוזיקלי שאך מתחיל. טשטוש הפיסוק המוזיקלי יגיע לבשלותו רק ברומנטיקה המאוחרת, כלומר במחצית השנייה של המאה ה-19.
כתיבה שמרנית לקלרינט
היידן עושה שימוש שמרני במיוחד בקלרינט ככלי תזמורתי, אשר משמש בסימפוניה הזו רק על מנת להעשיר את המרקם התזמורתי וההרמוני. בהשוואה לקולות של שאר כלי הנשיפה, נראה שהכתיבה לו מזכירה יותר כתיבה לכלי נשיפה ממתכת מאשר לכלי נשיפה מעץ. בהשוואה למוצרט, למשל, השימוש שעושה היידן בקלרינט הוא פרימיטיבי למדי. לא היה מדובר בכלי חדש מאוד באותה התקופה; את הקלרינטים ניתן היה למצוא באופן כמעט קבוע בתזמורות רבות החל מהרבע האחרון של המאה ה-18. יש לציין שבסימפוניה מס' 103 היידן אכן כותב כמה קטעי סולו לקלרינט. פרט לכך הלחין היידן מספר סרנדות, בהן הקלרינט משמש ככלי סולני. באורטוריות שהיידן הלחין בשש השנים הבאות, ניכר שהקלרינט זוכה בהן למיצוב של כלי סולני כשאר כלי הנשיפה מעץ.
אתגור ציפיות והפתעה
בסימפוניה מופיעים מספר פעמים חילופים ומעברים שסתרו של הציפייה הטבעית של מאזין בן התקופה, ציפייה המושתתת על נורמות שהתקבעו במסורת ההלחנה ועל ניסיון בהאזנה ליצירות דומות.
הציפייה הראשונה שאינה מתממשת מתחילה אף לפני שנשמע הצליל הראשון; סימפוניה חגיגית בסולם רה מז'ור נפתחת למרבה ההפתעה באופן דרמטי למדיי בסולם רה מינור. המאזין שציפה להמשך הפרק ברה מינור מופתע גם הוא, כאשר הנושא הראשון של האלגרו מתגנב בסולם רה מז'ור למעשה.
הפרק השני, לכאורה פרק נינוח בסימפוניה, עשיר אף הוא בחילופי דינמיקה פתאומיים ובשינויים לא צפויים בסולם.
היידן שומר כמה קטעים לא צפויים גם לפרק השלישי. בחלקו המסיים של המנואט מובילה כביכול לאקורד המצופה ממנו להמשיך את המלודיה לסיום הפרק. אך אז משתררת דממה לשתי תיבות שלמות. הסיום כמו מתגנב בקרשנדו אשר סוחף את כל כלי התזמורת אל עבר הסיום האמיתי של המנואט.
הטריו אף הוא מאתגר את ציפיותיו של מי שמאזין לראשונה לסימפוניה; הוא מתחיל בצלילים חרישיים רה-פה באבוב ובכינור. אלו הם כביכול הצלילים הראשונים של סולם המינור המקביל (רה מינור) אך אז נכנסים שאר כלי המיתר אשר מגלים למאזין שהוא עבר לטונאליות מרוחקת למדיי - סי במול מז'ור (רה ופה היא צלילים משותפים לרה מינור ולסי במול מז'ור). סי במול אינו אחד מצלילי הסולם רה מז'ור ולבסס עליו סולם חדש ללא מודולציה נחשב בזמנו לדבר לא מקובל ואף גס. יש לזכור שהכלים אז כווננו בכיוון יחסי ולא מושווה, כך שנוצרה סטייה קלה בגובה האבסולוטי של כמה מן הצלילים, מה שעשוי היה להשמע בהתחלה כזיוף קל. בעתיד מעברים פתאומיים בין חטיבות הפרק יהפכו להיות אלמנט סטנדרטי למדיי ביצירות מוזיקליות.
מירוסלאב טרזציאק
מירוסלאב ווז'ציאק טרזיצאק (בפולנית: Mirosław Wojciech Trzeciak; נולד ב-11 באפריל 1968) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
טרזצ'יאק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גווארדיה קושאלין ובגיל 20 הצטרף ללך פוזנן. בעונתו הראשונה במועדון זכה עמו בגביע הפולני ובהמשך ב-3 אליפויות נוספות.
בינואר חתם ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית במדיה רשם 3 שערים ב-12 משחקי ליגה. בסיום עונה חזר לפוזנן לעונה נוספת.
בקיץ חתם במכבי תל אביב אך שוחרר כעבור מספר חודשים בלבד וחתם בל.ק.ס. לודז' עמה זכה באליפות אחת.
בספטמבר הצטרף לאוססונה מהליגה הספרדית השנייה. בעונתו השנייה במועדון רשם המועדון לעלייה לליגת העל הספרדית. בקיץ חתם בפולידפורטיבו אחידו בה שיחק עונה אחת בסיומה פרש מכדורגל.
לאחר הפרישה
עם פרישתו מכדורגל אימן קבוצות ילדים באחידו. לאחר מכן שימש כפרשן כדורגל וכמנהל פיתוח ספורט בלגיה ורשה.
זאורופטריגיים
זאורופטריגיים (שם מדעי: Sauropterygia) היא קבוצה גדולה של זוחלים ימיים שחיו בעידן המזוזואיקון לאורך הטריאס, היורה והקרטיקון.
יצורים אלה כללו את הגדולים שבזוחלי הים מכל הזמנים והגדול שבהם היה הפליוזאורוס שהגיע לאורך 15 מטרים ולמשקל 45 טון. המפותחים שבהם היו הפלזיוזאורים שהיו בעלי סנפירים רחבים וגופים גדולים. אחרים כמו הנותוזאורוס דמו יותר לאריות ים או ללוטרות וחיו על היבשה ועל המים באותו אופן.
הזאורופטריגיים היו טורפים מהירים, שניזונו בעיקר מדגים אך חלקם דווקא הסתגלו לאכילת רכיכות.
גנבת זרע
בשיח הישראלי, גנבת זרע היא כניסה להיריון בעקבות יחסי מין שהגבר הניח שהם מוגנים מפני היריון, בזמן שהאישה התכוונה להרות מיחסי מין אלה (ובכך, לכאורה, השיגה את זרע הגבר במרמה). אף שבמושג נעשה שימוש במילה "גנבה", אין מדובר בגנבה, אלא במרמה או הפרת חוזה.
גנבת זרע במקרא
שניים מסיפורי ספר בראשית מתארים מקרים מובהקים של גנבת זרע וגילוי עריות.
בנות לוט
לאחר הפיכת סדום ועמורה, בנות לוט חשבו בטעות שכל העולם כולו נחרב, ולכן השקו את לוט יין וקיימו עמו יחסי מין, בשעה שלא היה מודע למעשיו, על מנת לדאוג להמשכיות המין האנושי. ממעשים אלו של גילוי עריות נוצרו שני עמים, מואב (מֵאׇב) ועמון, שנקרא בעת הולדתו בן-עמי (פירושו: "בנו של אבי"), שמרמז גם כן על מוצא הבן.
זהו תיאור המעשה במקרא:
חז"ל קישרו בין המתירנות המינית של עמי מואב ועמון לתחילת יצירתם, אך גם מביעים הבנה למעשיהן של בנות לוט, ומכנים את מעשה הבנות "עבירה לשמה", דהיינו – עבירה שנעשתה לשם שמיים, לפחות מנקודת מבטן של הבנות – המשך קיום המין האנושי.
יהודה ותמר
תמר נישאה לער, בנו הבכור של יהודה, ולאחר מותו של ער נישאה לאחיו אונן. לאחר מות אונן היה על יהודה לתת לתמר את בנו השלישי, שלה, לפי כללי הייבום, אולם יהודה חשש שמא גם הוא ימות כשני אחיו. תמר, שרצתה להרות וללדת ילדים למשפחה זו, ישבה במקום הקרוי פתח עיניים, עטופה בצעיף כמנהג הזונות של אותם ימים, וחיכתה ליהודה שהיה אמור לעבור בדרך הזו. יהודה, שעבר בדרך ולא הכירה, התפתה לשכב עמה, לא לפני שהוא משאיר כבקשתה את חותמו, פתילו ומטהו, כערבון לתשלום גדי עיזים, שלא היה לו באותה עת.
משכב זנות זה הוביל להיריון:. כשהתגלה הריונה הבלתי צפוי של תמר, הודיעו ליהודה כי זנתה כלתו, והוא ציווה כמנהג הימים ההם להוציאה למוות בשריפה. בטרם ביצוע גזר הדין, חשפה תמר את זהות האב:. יהודה מודה בגלוי ואומר "צדקה ממני". כתוצאה מהיריון זה נולדו תאומים, פרץ וזרח.
מגילת היוחסין של עובד
בסופה של מגילת רות מוצגת מגילת היוחסין של עובד: עובד, המתייחס אל פרץ מצד אביו ואל מואב מצד אמו, הוא צאצא של שני מעשי גנבת הזרע המתוארים לעיל.
במשפט בישראל
הטענה של "גנבת זרע" עולה במשפטים העוסקים בתביעת מזונות, שמגיש הקטין שנולד כתוצאה ממעשה זה נגד אביו, בדרך כלל באמצעות אימו. לעיתים יש הסכמה בין הצדדים על נסיבות הכניסה להיריון (כלומר גם האישה מאשרת שההיריון היה ללא ידיעת האב), ולעיתים יש חילוקי דעות גם בעניין זה: האב מציג את הכניסה להיריון כ"גנבת זרע", ואילו האם מציגה זאת כתוצאה טבעית וצפויה של היחסים ביניהם.
הגישה של בתי המשפט בישראל בתביעת מזונות מסוג זה היא שהאב חייב במזונות ילדו, גם אם הילד נולד בנסיבות של "גנבת זרע". בלשונו של נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
לעיתים, בעקבות תביעת מזונות של הילד נגד האב, מגיש האב תביעה נגד האם, שתפצה אותו על הנזק שנגרם לו כתוצאה מהמרמה שהפעילה נגדו. לגבר קושי ממשי להוכיח שאכן הייתה מרמה בקשרים ביניהם, ולכן במשך שנים רבות לא הצליחה בישראל תביעת נזיקין מסוג זה.
דוגמה לטענה כזו עלתה בערעור שאותו הגיש אדם שהורשע ברצח (הערעור נדחה): .
בפסק דין שניתן בבית המשפט למשפחה בירושלים נדון מקרה שבו איש נתן את זרעו לאשתו דאז על מנת שתהרה בהפריה תוך-רחמית, אך היא השתמשה בזרע להפריה חוץ-גופית של ביצית שקיבלה מתורמת. האיש, שנקבע בבדיקת אבהות כאביה של הבת שנולדה מהפריה זו וחויב במזונותיה, תבע מהאם פיצוי על נזקיו, בטענה של "גנבת זרע". השופט נמרוד פלקס ציין כי וראה במעשי האישה הפרת חוזה ותרמית, ובהתאם לכך קבע כי
גניבת זרע בישראל
בשנת 2013 התנתה אישה עקרה קיום יחסי מין כתנאי למתן גט. האישה הצליחה לאסוף את הזרע בהיחבא ולשלוח אותו למכון רפואי בחו"ל שם הופרה הזרע בביצית מתורמת זרה תוך זיוף חתימת הגרוש לאישור התהליך. למרות הכרת בית המשפט בגניבת הזרע חויב הבעל לשלם מזונות לילדה שנולדה. בנוסף קבע בית המשפט פיצויים דחויים גם לבעל שהאישה תשלם לאחר שימלאו 18 לילדה כדי לא לפגוע ברווחתה הכלכלית.
בפסק דין משנת 2018 חויבה אישה לשלם 40,000 ש"ח פיצויים לגבר לאחר ששהוכח כי הרתה ממנו ברמייה אך הגבר חויב במזונות על פי עקרון טובת הילד. מקרה זה יוצא דופן, שכן הגבר והאישה הם חרשים ועל כן השיח ביניהם היה מתועד לפרטים בהודעות כתובות. כך הוכיח הגבר כי האישה ביקשה שלא להשתמש באמצעי מניעה בנימוק שהיא נושאת התקן תוך-רחמי. בפועל לא היה לה התקן.
ניאל קווין
ניאל ג'ון קווין (נולד ב-6 באוקטובר 1966 בדבלין) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת החלוץ.
בין השנים 2006 ל-2011 היה קווין נשיא סנדרלנד, ובמשך מספר חודשים אף אימן את הקבוצה. לאחר מכן נותר בקבוצה כמנכ"ל הפיתוח הבינלאומי, תפקיד אותו נשא במשך שנה אחת.
ארסנל
קווין החל את דרכו מחוץ לעולם הכדורגל המקצועני, כאשר בצעירותו שיחק כדורגל גאלי, משחק אירי בעל חוקים שונים מכדורגל המזכיר יותר הרלינג. הוא זכה להצלחה רבה ואף להצעות לחוזה מקצועני בכדורגל בסגנון אוסטרלי. קווין, ששיחק במקביל בקבוצת הנוער של מיינורטאון יונייטד, בחר לבסוף בקריירה בכדורגל מקצועני.
ב-1983, כשהיה בן 17 בלבד ולאחר שלא עבר מבחנים לקבוצת פולהאם, חתם קווין בקבוצת הנוער של ארסנל. קווין, שהתנסה בתפקידי החלוץ והקשר המרכזי בקבוצת הנוער של ארסנל, הביע את חותמו בקבוצת המילואים של המועדון בחציה הראשון של עונת, כאשר כבש 18 שערים ב-18 משחקים. בעקבות כך, הוקפץ על ידי המאמן דון האו לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה שלו בדצמבר 1985 במשחקה של ארסנל מול ליברפול. קווין כבש כבר בהופעת הבכורה שלו, בדרך לניצחון קבוצתו 2-0. עד לסיום העונה זכה ל-11 הופעות נוספות, אך לא הצליח למצוא שוב את הרשת.
עונה אחר כך מצא עצמו קווין תחת מאמן חדש, ג'ורג' גרהאם, שהעניק לו מקום קבוע בהרכב הקבוצה. קווין כבש באותה העונה שמונה שערי ליגה ב-35 הופעות, וזכה בתואר הראשון בקריירה, גביע הפוטבול ליג, לאחר שארסנל גברה בגמר 2-1 על ליברפול. עם זאת, בסיומה של עונת החתימה ארסנל חלוץ חדש, אלן סמית', שתפס את מקומו של קווין בהרכב וצמצם משמעותית את דקות המשחק שלו. קווין הוסיף לשחק כמעט שלוש עונות נוספות בארסנל, במהלכן צבר עשרים הופעות ליגה נוספות בלבד, בהן כבש חמישה שערים. גם תרומתו לזכייתה של ארסנל באליפות אנגליה בעונת הייתה מזערית, עם שער אחד בשלוש הופעות ליגה, שלא הספיקו לו לקבלת מדליית אליפות. בתחילתה של עונת הגיש קווין בקשה כתובה להצבתו ברשימת ההעברות, ובמרץ 1990, כחודשיים לתום העונה, נמכר למנצ'סטר סיטי תמורת כ-700 אלף ליש"ט. בסך הכול ערך קווין 67 הופעות ליגה במדיה של ארסנל, בהן כבש 14 שערים.
מנצ'סטר סיטי
לקראת סיום עונת ניסתה אברטון לרכוש את קווין ללא הצלחה. גם ניסיון שני גבוה יותר בפתיחת עונת התקבל בשלילה. מספר חודשים אחר כך, בנובמבר 1993, סבל קווין מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית שנגרמה לו במשחק מול שפילד ונסדיי. בעקבות הפציעה קווין לא שב לשחק עוד באותה העונה, ואף החמיץ את טורניר מונדיאל 1994 באותו הקיץ. הוא שב למגרשים בפתיחת עונת, אך שיתוף הפעולה ההתקפי המוצלח בין אובה רוסלר לפול וולש שהתגבש בהיעדרו גרם לו לאבד את מקומו כשחקן הרכב קבוע, והוא פתח לעיתים קרובות על הספסל. גם תרומתו ההתקפית נפגמה, והוא תרם שמונה שערי ליגה בלבד ב-35 הופעות. בתום העונה ניסתה הסיטי, קבוצת תחתית באותן העונות למכור את קווין כדי להקל על תקציב המשכורות של הקבוצה, אך מעברו הצפוי לספורטינג ליסבון כשל עקב מחלוקות על תנאי החוזה.
קווין נותר בקבוצה לעונה נוספת, עונת, שהייתה העונה המלאה השישית והאחרונה שלו במועדון. קווין כבש שמונה שערי ליגה ב-32 הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להימנע מנשירה לליגת המשנה בתום העונה. בסך הכול כבש קווין 66 שערי ליגה ב-203 הופעות במדי הסיטי.
סנדרלנד
באוגוסט 1996, לקראת עונת, עבר קווין לסנדרלנד תמורת כ-1.3 מיליון ליש"ט, והיה להעברה היקרה בתולדות המועדון עד אז. קווין הפגין יכולת גבוהה בתחילת דרכו במועדון, כשכבש פעמיים במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בדרך לניצחון 4-1 על נוטינגהאם פורסט. המשך העונה הייתה קשה הן עבור קווין והן עבור סנדרלנד. קווין נאלץ להחמיץ שישה חודשים מעונת הבכורה שלו בגלל פציעה בברך, ולא שיחק כלל בין החודשים ספטמבר למרץ. גם כששב לשחק, לא הצליח למצוא עוד את הרשת באותה העונה, וסנדרלנד נשרה לליגת המשנה בתום העונה.
החתמתו של קווין פיליפס בסיום אותה העונה החל למעשה את שיתוף הפעולה מהמוצלחים בליגה האנגלית בשלהי שנות ה-90. יחד הובילו פיליפס וקווין את סנדרלנד למקום השלישי ולגמר הפלייאוף על ההעפלה לפרמייר ליג, שם פגשה סנדרלנד את צ'רלטון אתלטיק. צמד של קווין (גם פיליפס כבש באותו המשחק) קבעו 4-4 בסיום ההארכה, ושלחו את ההתמודדות לדו-קרב בעיטות עונשין. קווין כבש את הפנדל השישי של קבוצתו, אך בסיום ניצחה צ'רלטון 7-6 בדו-קרב. עונה אחת אחר כך זכתה סנדרלנד באליפות ליגת המשנה לאחר עונת שיא בה רשמה שלושה הפסדים בלבד וצברה 105 נקודות, מה שהיה אז לשיא היסטורי. קווין עצמו תרם 18 שערי ליגה ב-39 הופעות, עונת השיא שלו במועדון.
קווין שיחק עם סנדרלנד שלוש עונות מלאות נוספות בפרמייר ליג, כשחקן הרכב קבוע. הוא פתח את עונת עם הקבוצה, אך כחודשיים לאחר פתיחת העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36. בסך הכול כבש קווין 61 שערי ליגה ב-203 הופעות במדי סנדרלנד. קווין זכה לכבוד והפך לכובש הראשון בתולדות אצטדיון האור, מול מנצ'סטר סיטי ב-1997.
נבחרת אירלנד
קווין החל את דרכו בנבחרות הצעירות של אירלנד, כולל בניצחון אירלנד עד גיל 17 על מקביליתה מצפון אירלנד - מה שהיה למפגש הרשמי הראשון בין שתי המדינות. קווין אף זומן לסגל נבחרתו לקראת גביע העולם עד גיל 20 בברית המועצות ב-1985, אך קבוצתו דאז ארסנל לא אישרה את נסיעתו.
קווין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד ב-25 במאי 1986, תחת המאמן ג'ק צ'רלטון, בטורניר ידידות משולש שנערך באיסלנד בהשתתפות האירים, המארחת ו. קווין עלה כמחליף בניצחון במשחק הראשון מול המארחת, 2-1, ושותף גם בניצחון 1-0 על צ'כוסלובקיה באותו הטורניר. את שער הבכורה בנבחרת כבש קווין בהופעתו השביעית במדיה, שהתקיימה ב-10 בנובמבר 1987 בדבלין והסתיימה בניצחון 5-0 על במשחק ידידות.
קווין ערך שלוש הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1988, שהסתיים בהעפלתם של האירים לטורניר הגמר לראשונה בתולדותיהם. קווין זומן על ידי צ'רלטון לסגל לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית, ועלה כמחליף לאחר כשעה במשחק הבכורה של האירים בטורניר. קווין, שהחליף את הקפטן פרנק סטייפלטון, היה שותף לניצחון מפתיע ומרשים של האירים 1-0 על בסיום. אלו היו הדקות היחידות של קווין בטורניר, לאחר שלא היה שותף למשחקים מול שהסתיים בשוויון 1-1, ומול  שגברה 1-0 על האירים במשחק הנעילה של הבית. אירלנד סיימה את הופעת הבכורה שלה בטורניר במקום השלישי בבית, ולא המשיכה לשלבי הפלייאוף.
על אף שלא נטל חלק משמעותי במוקדמות מונדיאל 1990 (שתי הופעות, ללא שערים), זומן קווין על ידי צ'רלטון לסגל אירלנד לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. הוא לא שותף במשחק הפתיחה שהסתיים בשוויון 1-1 מול אנגליה, ועלה לשש דקות בלבד בתיקו 0-0 מול. במשחק השלישי פגשה אירלנד את, שעלתה ליתרון אחרי 11 דקות משער של רוד חוליט. בדקה ה-71 ניצל קווין שגיאה והשמטת כדור של השוער ההולנדי הנס ואן ברויקלן, וכבש בגלישה את שער השוויון של האירים. בזכות השוויון, סיימה אירלנד שנייה בבית והעפילה לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה אירלנד את, במשחק שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה. קווין פתח בהרכב ושיחק לאורך כל 120 הדקות, אך לא היה שותף בדו-קרב הפנדלים שהסתיים בתוצאה 5-4 לזכות האירים. קווין פתח גם בשלב רבע הגמר מול, בו גברה המארחת 1-0 על האירים. קווין הוחלף בדקה ה-53 של המשחק.
קווין היה שותף פעיל לטורניר מוקדמות מונדיאל 1994, עם 12 הופעות ושני שערים, אך החמיץ את טורניר הגמר בגלל פציעה אותה ספג במדי קבוצתו. כמהלך מוקדמות מונדיאל 2002 היה קווין למלך שערי הנבחרת בכל הזמנים. את השיא קבע ב-6 באוקטובר 2001, יום הולדתו ה-35, בניצחון 4-0 על, ובכך עקף את פרנק סטייפלטון שהחזיק בתואר עד אז. היה זה שערו ה-21 והאחרון של קווין בנבחרת. שיאו של קווין נשבר על ידי רובי קין שנתיים מאוחר יותר.
קווין הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל מטורניר המוקדמות, וזומן על ידי המאמן מיק מקארתי לסגל אירלנד למונדיאל 2002. קווין לא שותף במשחק הראשון של אירלנד בטורניר, שהסתיים בשוויון 1-1 מול, במשחק השני מול עלה קווין מהספסל בדקה ה-73, ובתוך תוספת הזמן בישל לרובי קין את שער השוויון של אירלנד שקבע 1-1 בסיום. היה זה שער החובה היחיד של הגרמנים עד לגמר. במשחק השלישי מול עלה קווין מהספסל במחצית ושיחק עד לסיום בניצחון 3-0 של האירים. אירלנד סיימה שנייה בבית והעפילה לשמינית הגמר, שם פגשה את. קווין עלה מהספסל בדקה ה-55, ובדקה האחרונה נתפס בחולצתו ברחבה על ידי פרננדו היירו במהלך ביצוע בעיטה חופשית, מה שהוביל לפנדל לאירים. רובי קין כבש את הפנדל והשווה ל-1-1 בתוך תוספת הזמן. המשחק הגיע לדו-קרב פנדלים, בו קווין לא בעט וראה את נבחרתו מפסידה 3-2 ומודחת מהטורניר.
בסיום המונדיאל פרש קווין מהנבחרת, עם 21 שערים ב-91 הופעות. באותה השנה נערך עבורו משחק הוקרה בין סנדרלנד לנבחרת אירלנד. קווין, ששיחק מחצית בכל אחת מהקבוצות, הודיע כי כל הרווחים ייתרמו לצדקה, מה שעורר תגובות אוהדות כלפי החלוץ הפורש. עוד נקבע כי במקום סכום כסף שמקבלים בדרך כלל המשתתפים במשחקים מסוג זה, יקבל כל שחקן מכתב מילד חולה. רווחי המשחק עלו על מיליון ליש"ט, והנבחרת האירית ניצחה במשחק בתוצאה 3-0.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק שימש קווין בתפקיד מקצועי בסנדרלנד במשך תקופה קצרה, במקביל לתפקידו כפרשן ברשת סקיי ספורטס. עוד באותה שנה הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי שזכה לביקורות חיוביות. ב-2004 ערך הופעה אחת במדי טרו ססאנה מליגת העל התאילנדית, לצורכי קידום הליגה ושיתוף הפעולה של המועדון עם ארסנל.
ביוני 2006 הוביל קונסורציום של אנשי עסקים שרכש את השליטה במועדון סנדרלנד, עמו היה מזוהה קווין בשלהי הקריירה שלו. חודש אחר כך היה קווין לנשיא המועדון, ואף מינה עצמו לתפקיד מאמן הקבוצה. קווין כשל בתפקיד המאמן, והוביל את סנדרלנד, אז בליגת המשנה, לארבעה הפסדים בארבעת מחזורי הפתיחה של הליגה. ב-22 באוגוסט, כחודש לאחר שמינה עצמו לתפקיד ולאחר הפסד 2-0 לבורי בגביע הפוטבול ליג, הודיע קווין כי ימנה מאמן חדש לקבוצה. קווין התמקד בתפקיד הנשיא ומינה לתפקיד המאמן את רוי קין, מהלך שהתקבל בהפתעה לאור הסכסוך בין השניים, שהחל במחנה האימונים של אירלנד לקראת מונדיאל 2002. במהלך המחנה, פרץ ויכוח מילולי חריף בין קין לבין מאמן הנבחרת דאז מקארתי, שהובילו להדחתו של קין מסגל הנבחרת למונדיאל. שחקנים רבים, ובהם קווין, צידדו בעמדתו של המאמן על פניו של הקפטן. מהלך מינויו של קין התברר כהצלחה גדולה, כשסנדרלנד סיימה את העונה כאלופת ליגת המשנה וחזרה לפרמייר ליג.
קווין השקיע סכומי כסף רבים כדי לראות את קבוצתו מתקדמת ומצליחה בפרמייר ליג. הקבוצה אכן התבססה בליגה הבכירה, אך התקשתה להשתלב בחלק העליון של הטבלה. ב-2011 נרכש המועדון מידי הקונסורציום בהובלת קווין, ונשיא חדש מונה לתפקיד. קווין נותר בקבוצה כמנכ"ל לענייני פיתוח בינלאומי, ובפברואר 2012 עזב את תפקידו.
יחסי אוקראינה–טרנסניסטריה
יחסי אוקראינה–טרנסניסטריה הם מערכת היחסים הבילטרלית בין אוקראינה לרפובליקה המולדובנית הפרידנסטרובית. אוקראינה אינה מכירה רשמית בעצמאות טרנסניסטריה. אף על פי כן, היא מקיימת עימה מגעים במישור הפוליטי, התרבותי והכלכלי.
היסטוריה
בשנת 1924 הוקמה הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, עד 1940, שטח שכיום נקרא טרנסניסטריה.
יחסים מודרניים
היחסים בין טרנסניסטריה לאוקראינה השתנו מספר פעמים, בהתאם למדיניות החוץ של הממשלה בקייב. באופן כללי, אוקראינה מתיימרת לשמש כ"חלון הראשי של טרנסניסטריה לעולם החיצון". נכון להיום, כ-29% מאוכלוסיית טרנסניסטריה היא אוקראינית מבחינה אתנית.
ב-2001 ביקשו נציגי האיחוד האירופי ממשלת אוקראינה לסגור את הגבול שלה עם טרנסניסטריה. ממשלת אוקראינה התעלמה מבקשות אלה.
בקיץ 2006 ביקר שר החוץ האוקראיני בוריס טרסיוק בטרנסניסטריה, אך לא נפגש עם פקידי ממשלה מקומיים. ביקור זה הופרע על ידי מפגינים אנטי-מערביים.
במהלך כהונתו של ויקטור ינוקוביץ' בשנים 2010–2014, אוקראינה תמכה בעמדה הרוסית כלפי טרנסניסטריה. היא תמכה בטקטיקה של צעדים קטנים ליישוב הסכסוך בטרנסניסטריה. היברומאידאן בשנת 2014, השפיע כלכלית על טרנסניסטריה, ולאחר עליית פטרו פורושנקו לשלטון, השתנתה לרעה העמדה האוקראינית כלפי טרנסניסטריה. פורושנקו אמר כי טרנסניסטריה אינה מדינה ריבונית, אלא שמו של אזור לאורך גבול אוקראינה-מולדובה. בשנת 2017 אמר נשיא טרנסניסטריה, ואדים קרסנוסלבקי, כי על אוקראינה וטרנסניסטריה לשקם את היחסים ביניהם.
מירזאפור
מירזאפור (בהינדי: ; באורדו: مرزاپور; באנגלית: Mirzapur) היא עיר גדולה בצפון הודו, במדינה ההודית אוטר פרדש. העיר ממוקמת כ-650 קילומטרים מדרום לדלהי, עיר הבירה של הודו. מספר התושבים בעיר היה 2,496,970 נכון ל-2011. מירזאפור ממוקמת בגובה 80 מטר מעל פני הים.
התעשייה העיקרית במירזאפור היא ייצור שטיחים. רוב השטיחים נמכרים ברחבי העולם משום שהביקוש לשטיחים בהודו מאוד מוגבל. תעשייה מרכזית נוספת היא ייצור סירי מתכת.
עונת 1993/1994 בליגת העל ההולנדית
עונת 1993/1994 הייתה העונה ה-38 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה הבכירה בכדורגל בהולנד. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. קמבור-ליוורדן ופנלו ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו הירנפיין, נאק ברדה ופנלו שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בן שני בתים נגד הקבוצות שסיימו במקומות 2–7 בליגת המשנה, כאשר בכל בית שובצה קבוצה אחת מליגת העל ושלוש קבוצות מליגת המשנה, בבית הפלייאוף התחתון שיחקה כל קבוצה צמד משחקים נגד כל קבוצה, בסך הכל 6 משחקים לכל קבוצה. בסיום בית פלייאוף הירידה, המנצחת בכל בית זכתה במקום בליגת העל בעונה הבאה, בעוד 6 הקבוצות הנותרות שיחקו בעונה הבאה בליגת המשנה.
בריכת ההשתקפות
בריכת ההשתקפות, או בשמה הרשמי: בריכת ההשתקפות של אנדרטת לינקולן (באנגלית: Lincoln Memorial Reflecting Pool) היא הגדולה מבין בריכות השתקפות רבות בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי.. זוהי בריכה ארוכה וגדולה הממוקמת בשטח המול, ממזרח לאנדרטת לינקולן וממערב לאנדרטת וושינגטון. כאחד מסימני ההיכר הידועים של העיר וושינגטון, מהווה בריכת ההשתקפות אתר בו מבקרים כ-24 מיליון מבקרים בשנה. סביב לבריכה משתרעים שבילי הליכה ששדרות עצים מטילות עליהם את צילם. בתלות בנקודת המבט של הצופה, הבריכה משקפת באופן דרמטי את אנדרטת וושינגטון, את אנדרטת לינקולן, את שדרות העצים ואת השמיים.
תיאור
בריכת ההשתקפות עוצבה על ידי האדריכל הנרי בייקון ונבנתה בין השנים 1922 – 1923, לאחר חנוכתה של אנדרטת לינקולן. אורכה של הבריכה הוא 618 מטרים ורוחבה הוא 51 מטרים. עומקה בסמוך לגדותיה הוא 46 ס"מ ובמרכזה 76 ס"מ. תכולת המים בה מגיעה ל-25,500 מטר מעוקב.
שיקום
באמצעות מימון שהוקצה במסגרת "חוק השיקום וההשקעה" (American Recovery and Reinvestment Act of 2009) ביצע שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית עבודות שיקום של הבריכה. מערכת אספקת המים של הבריכה הותאמה כך שימנע מצב של מים עומדים באמצעות סירקולציה של מים מאגן הגאות שמנקז עודפים מנהר הפוטומק. בעבר סופקו מים לבריכה ממערכת מי השתייה העירונית. שבילי הליכה מרוצפים הוספו לגדות הצפונית והדרומית של הבריכה במקום משטחי הדשא השחוקים כדי למנוע סחיפה נוספת. המיזם, שביצועו ארך 18 חודשים ועלותו הגיעה ל-30.7 מיליון דולר, החל בנובמבר 2010. במאי 2011 החלו העובדים לשקע את 2,113 עמודי יסודות העץ לתוך השכבה הרכה והביצתית של אדמת שפת הנהר החרסיתית בעומק של 12 מטרים ולגרוף חומר על פני סלע האם כדי שיהווה תמיכה לבריכה החדשה. בריכת ההשתקפות נפתחה מחדש ב-12 באוגוסט 2012. המיזם כולו נוהל על ידי חברת לואיס ברגר (Louis Berger Group).
אירועים היסטוריים
מתוקף מיקומה של בריכת ההשתקפות למרגלות המדרגות של אנדרטת לינקולן, היא הייתה מקום התרחשותם של אירועים היסטוריים רבים.
אלעזר כוכבא
אלעזר כוכבא (16 ביוני 1926 – 15 ביוני 2016) היה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומייסד המכללה האקדמית תל אביב-יפו ונשיאהּ הראשון.
ביוגרפיה
כוכבא נולד בבסרביה. למד מהגן ועד התיכון במוסדות החינוך העבריים "תרבות" בבסרביה, והיה פעיל בתנועת גורדוניה כמדריך וכחבר הנהגה. בימי מלחמת העולם הוגלה עם משפחתו למחנות בטרנסניסטריה ושם שהו כשלוש שנים עד 1944 עת שב לרומניה ופעל בתנועתו במחתרת.
ב-1947 הגיע לארץ באורח בלתי ליגאלי ופנה להכשרה בקיבוץ רמת דוד. מ-1950 החל לעסוק בהוראה כללית ביישובי השרון. ב-1953 החל ללמוד ביולוגיה במכון הביולוגי-פדגוגי של יהושע מרגולין בדרום תל אביב, שממנו התפתחה אוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר בשנת 1957. לאחר מכן השלים תוארי מוסמך ודוקטור (1962) באוניברסיטה העברית בירושלים. כל השנים הוסיף להורות במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ולימים כיהן בה כראש המחלקה לזואולוגיה וכדיקאן הפקולטה למדעי החיים. בשנת 1967 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1972 לפרופסור מן המניין. בשנים 1986–1991 היה חבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
כוכבא פרסם מאמרים רבים בנושאי רעלנים של נחשים וכן חיבר וערך ספרים בתחום זה. ב-1994 זכה בפרס בינלאומי על-שם רדי על מחקריו בטוקסיקולוגיה. יזם והקים ב-1994 את המכללה האקדמית תל אביב-יפו וכיהן כנשיאה עד שנת 2000.
כוכבא היה חבר באגודת המדענים הבינלאומית Sigma Xi ובאקדמיה למדעים של ניו יורק. בשנת 2004 יצא לאור ספרו "נחשים ארסיים וארסי נחשים" בהוצאת טבע הדברים ואוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 הוכתר כוכבא ליקיר העיר חולון.
המיטב (אלבום של שלום חנוך)
שלום חנוך - המיטב הוא אלבום אוסף המאגד שירים בולטים שהקליט הזמר שלום חנוך במהלך כל הקריירה שלו. האלבום יצא לאור בשנת 2006.
המארז מקיף את הקריירה של חנוך החל משנות ה-60 ועד האלבום שהוציא לפני יציאת המארז, אלבום ההופעה "יציאה", המשותף לו ולמשה לוי.
שמעון שלום קאליש
רבי שמעון שלום קאליש (תרמ"ג, 1883 - י"ט באב תשי"ד, 18 באוגוסט 1954) היה האדמו"ר מאמשינוב באוטבוצק ובארצות הברית.
ביוגרפיה
בנם של רבי מנחם ואסתר גולדה לבית אלברשטיין. נישא לפייגא ברכה בת דודו רבי ישעיהו קאליש מפשיסחה. לאחר פטירת אביו בשנת תרע"ח פנו מרבית החסידים לאחיו הבכור רבי יוסף. רבי שמעון שלום החל לכהן באדמו"רות בעיירת הנופש אוטבוצק, הסמוכה לוורשה. הוא הצליח לפתח את חצרו ונמשכו אליו חסידים רבים, בשל אהבתו לחסידיו. הוא פעל גם בעסקנות ציבורית ונודע כתלמיד חכם ויודע קבלה. כדרך אדמו"רי אמשינוב, הוא נהג להתפלל בשעה מאוחרת. הוא נהג לומר שלכל יהודי צריך שיהיו שני שעונים, אחד שיראה שכבר מאוחר ואחד שמראה שעדיין לא מאוחר והוסיף, באמשינוב השתמשו בדרך כלל בשעון השני.
בשנת תרצ"ג עלה לארץ ישראל והתגורר בה במשך שנה. החסיד הנודע הרב נח גד וינטרוב שהתגורר בישראל, ליווה אותו במהלך כל הביקור בארץ ישראל וכתב את דברי תורתו, שיצאו לאור בספר "אמרות טהורות".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט יחד עם בנו רבי מאיר ואחיינו רבי יצחק לווילנה וקובנה ומשם ברכבת הטרנס-סיבירית ליפן וממנה לשאנגחאי. כשהנאצים לחצו על היפנים להסגיר את יהודי שאנגחאי, נקרא לשלטונות להבהיר את נושא היהודים. בפגישה השתתפו גם הרב משה שצ'קס, הרב שלמה שפירא וליאו חנין. המתורגמן היה אברהם סצוזו קוצוג'י. על פי המסופר, המשלחת נשאלה למה הנאצים שונאים את היהודים, והאדמו"ר ענה: כיוון שהיהודים מוצאם מאסיה והנאצים שונאים אסייתים, והוכיח זאת מכתבה בעיתון גרמני משנות ה-30, שגינתה קצין נאצי שהתחתן עם יפנית. בהשפעת פגישה זו לא נענו היפנים לנאצים, ותנאי היהודים שופרו.
לקראת סוף 1946, לאחר שנכזבה תקוותו לקבל סרטיפיקט לעליה לארץ ישראל, היגר לארצות הברית ופתח בית מדרש בבורו פארק. הוא תכנן לעלות לארץ ישראל אך בטרם הספיק חלה ונפטר, ב-18 באוגוסט 1954. ארונו הועלה לטבריה, בה נקבר ב-15 בספטמבר 1954, בבית החיים הישן בו קבורים גם תלמידי הבעל שם טוב.
השאיר כתבי יד רבים. ספר אחד יצא מדברי תורתו, "משמיע שלום". לספר הקדמה מבנו ממלא מקומו רבי מאיר. בנוסף יצאו הספרים "אמרות טהורות" ו"אמרי רצון".
לידה בארובה
לידה בארובה (Lída Baarová, נולדה -Ludmila Babková; 7 בספטמבר 1914 - 27 באוקטובר 2000) הייתה שחקנית קולנוע צ'כית, אשר התפרסמה בעיקר בשל קרבתה לפושע מלחמה הנאצי יוזף גבלס בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה.
ביוגרפיה
בארובה נולדה בפראג, צ'כיה. אמה הייתה זמרת בתיאטרון. היא למדה משחק בקונסרבטוריון העירוני, הקליטה מספר תקליטים וקיבלה את תפקידה הראשון בסרט בגיל 17. גם אחותה הצעירה ממנה הייתה שחקנית קולנוע. בשנת 1934 למדה גרמנית, ולאחר שזכתה בתחרות שאורגנה על ידי אולפני הקולנוע הגדולים בגרמניה UFA, עברה להתגורר בברלין.
בשנת 1935 השתתפה לצידו של השחקן הגרמני המפורסם גוסטב פרוליך (Gustav Fröhlich) בסרט "ברקרולה" (Barcarole) אשר זכה להצלחה רבה, והשניים הפכו לזוג גם בחייהם הפרטיים (עד לשנת 1933 פרוליך היה נשוי לגיטה אלפאר). הם השתתפו יחד במספר סרטים נוספים, בעיקר בתפקידים בהם גילמה בארובה דמות נשית אקזוטית ומפתה. בתקופה זו הופיעה בארובה גם על בימות התיאטרון וקיבלה הצעה לחוזה בן שבע שנים להופיע גם בהוליווד. בלחץ השלטון הנאצי סירבה להצעות אלה.