cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד ויליאמסון
תולדות חייו
לאחר גלי הביקורת הוותיקן הורה לויליאמסון לחזור בו מדבריו. ויליאמסון הבהיר שלא ייענה באופן מיידי, ואף דחה הצעה להגיע לאושוויץ. הוא אמר שברצונו לבחון את הראיות לפי שיתנצל בפני היהודים: "אני מבקש מכולם שיאמינו לו שלא אמרתי בכוונה משהו לא נכון, מחקר שערכתי בשנות השמונים שכנע אותי לגבי אמיתות טענותיי. כעת אני אבחן שוב את הכל". "מאחר שאני רואה כי יש אנשים רבים ישרים ואינטליגנטים שחושבים אחרת ממני, אני חייב לבדוק שוב את הראיות ההיסטוריות". "מדובר כאן בראיות היסטוריות, לא ברגשות. ואם אני אמצא הוכחות, אני אתקן את עצמי. אך זה ייקח זמן". "הייתי משוכנע שההערות שלי היו נכונות על בסיס מחקר משנות ה-80'. אני חייב עכשיו לבחון הכל מחדש". אתקן את עצמי אם אמצא הוכחות חותכות הסותרות את דבריי".
הוותיקן התנער מויליאמסון והוא הודח מתפקידו על ידי הכנסייה הקתולית בארגנטינה}, גורש מהמדינה ושב לבריטניה. משפט נגדו נפתח בגרמניה, והוא הורשע בבית משפט גרמני ב-2010 בגין הכחשת השואה. ערעורו נדחה בינואר 2013. ב-2012, לאחר הרשעתו, גם "אגודת הקדוש פיוס העשירי", בראשה עמד, התנערה ממנו כמי שמכתים אותה באנטישמיות בוטה, והדיחה אותו משורותיה, ומינתה תחתיו את ברנרד פליי.
צמרמורת 2
צמרמורת 2 (באנגלית: Goosebumps 2: Haunted Halloween) הוא סרט אימה קומי-פנטסטי אמריקאי, המבוסס על סדרת ספרים באותו השם מאת ר. ל. סטיין, ומהווה המשך לסרט "צמרמורת" שיצא לאקרנים בשנת 2015. הסרט מבוים על ידי ארי סנדל על פי תסריט מאת רוב לייבר. בסרט מככבים ג'ק בלאק, ששב לדבב את דמותו של סלאפי הבובה מהסרט הקודם, ג'רמי ריי טיילור, קליל האריס, מדיסון איסמן, קן ג'ונג, כריס פרנל, ונדי מקלנדון-קובי.
ריצ'רד ויליאמסון
הכחשת השואה
ויליאמסון הוא דובר התזה לפיה השואה לא התקיימה והיא פרי של תעמולה יהודית לצרכים יהודיים. כך למשל, הוא כופר בקיומה של השמדה שיטתית וטוען שלא ייתכן להשמיד מיליוני בני אדם, אלא לכל היותר מספר קטן של מאות-אלפים ולפיכך שהמספרים לגבי שישה מיליונים הם הפרזה דמיונית.
צמרמורת 2
הסרט יצא לאקרנים ב-12 באוקטובר 2018, תחת הפצתם של חברת "סרטי סוני".
ריצ'רד ויליאמסון
הכחשת השואה
באחת מדרשותיו אמר: "לא נרצחו שם (באושוויץ) יהודים בגז. הכל שקרים, שקרים, שקרים. היהודים המציאו את השואה כדי שיוכלו לגרום לכך שנכרע על ברכינו ונאשר את מדינתם החדשה - ישראל".
בנובמבר 2008 העניק ראיון נרחב לתחנת טלוויזיה שוודית בה טען כנגד קיומם של תאי הגזים, כיוון שטכנית המתה של כמויות בני אדם בהם אינה סבירה. כן טען שהשמדת היהודים, אם התקיימה כזו בשולי הכיבוש הגרמני, לא הייתה מדיניות מכוונת של השלטון.
צמרמורת 2
הפקה
ב-2 בספטמבר 2015, הוכרז על סרט המשך לסרט "צמרמורת", כמו כן דווח שסרטי סוני מחפשים תסריטאי שיכתוב את סרט ההמשך. ב-17 בינואר 2017, נקבע לסרט תאריך יציאה לאקרנים ב-26 בינואר 2018 ורוב לטרמן אישר כי הוא יחזור כבמאי עבור ההמשך. ב-6 בפברואר 2017, הוכרז שתאריך יציאת הסרט לאקרנים נדחה ל-21 בספטמבר 2018, במקום של תאריך יציאת הסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה" לאקרנים. במאי 2017, נחשף שסרט ההמשך ייקרא "צמרמורת: ארץ האימה". כמו כן, אושר כי ג'ק בלאק ישוב לגלם את דמותו של ר. ל. סטיין
ריצ'רד ויליאמסון
אנטישמיות
מעבר להתבטאויות בגין הכחשת השואה, יש לויליאמסון התבטאויות ודעות אנטישמיות מובהקות, בהן אמונה באמיתות הפרוטוקולים של זקני ציון. הוא טען שמקור השחיתות בכנסייה הקתולית הוא במזימות של יהודים ובונים חופשיים, שהם אף העומדים מאחורי החלטות ועידת הוותיקן השנייה והאפיפיורים המתונים והליברלים, אותם הוא מכנה (ולפבר לפניו) "אנטי-אפיפיורים".
צמרמורת 2
הפקה
בנובמבר 2017, רוב לייבר נשכר כתסריטאי. זמן קצר לאחר, דווח שהבמאי ארי סנדל יחליף את לטרמן במלאכת הבימוי בשל התחייבויות קודמות של לטרמן לסרט "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו". מגזין וראייטי דיווח שלסרט ההמשך נכתבו שני תסריטים - תסריט אחד שבו בלאק שב לגלם את דמותו של סטיין, ואילו בתסריט השני דמותו של בלאק הוצאה לגמרי מהעלילה. בדצמבר 2017, תאריך יציאת סרט ההמשך נדחה ל-12 באוקטובר 2018, ומבין פרטי העלילה שנחשפו נודע שג'ק בלאק ישוב לדבב את דמותו של סלאפי הבובה וששם הסרט הנוכחי הוא "צמרמורת: נקמתו של סלאפי". חברי צוות חדשים שלוהקו כללו את מדיסון איסמן, בן אובריאן, קליל האריס וג'רמי ריי טיילור. קן ג'ונג, כריס פרנל וונדי מקלנדון-קובי הצטרפו לצוות השחקנים חודש לאחר מכן. צילומי הסרט החלו ב-7 במרץ, ובאפריל 2018, נחשף ששם הסרט הרשמי הוא "צמרמורת: ליל כל הקדושים הרדוף".
ריצ'רד ויליאמסון
אנטישמיות
כהתגוננות מפני האשמתו באנטישמיות, טען ויליאמסון כי "כיום הבעת ביקורת על ישראל מתייגת אותך כאנטישמי, אינני אנטישמי, אני פועל רק נגד אויביו של ישוע".
קריאה חמה
הקורא (המניפולטור) יכול להשיג מידע על היושב (האדם שעובר מניפולציה) בדרכים שונות כגון מחקר מקדים, קריאת פרופיל ברשת חברתית מקוונת, האזנה לשיחות אישיות או חיטוט בארנק, לפני תחילת המניפולציה. השילוב של קריאה חמה וקרה (כשאין מידע מוקדם) יכול להסביר באופן רציונלי איך קוראים למיניהם נותנים לעיתים קריאה "מדויקת" על היושבים לפניהם. הסבר זה ניתן על ידי ספקנים מדעיים לתופעות כמו קריאה בכף יד, קלפי טארוט, טלפתיה ודומיהם.
נטען כי נעשה שימוש בקריאה חמה גם בהופעות שנעשו בטלוויזיה מול קהל צופים. ההפקה מכריחה את הקהל להזמין מקומות מראש זמן מה לפני שידור התוכנית מה שמאפשר לה גישה לפרטים אישים ולכתובות של הצופים. שליח מטעם ההפקה נשלח בתחפושת איש מכירות וכדומה כדי לגלות עליהם פרטים נוספים, אותם הוא מעביר ל"קורא" לפני התוכנית.
רגימנט המבצעים המיוחדים (בלגיה)
רגימנט המבצעים המיוחדים (בצרפתית: Special Operations Regiment; בהולנדית: Special operations regiment) הוא רגימנט כוחות מיוחדים של צבא בלגיה, המשמש כיחידת המבצעים והתגובה המהירה של בלגיה.
היסטוריה
הרגימנט הוקם במהלך מלחמת העולם השנייה כגדוד מיוחד בצבא בלגיה החופשית. הוא ביצע מספר משימות בעורף האויב במהלך המלחמה. הרגימנט היה כפוף לבריגדת שירות האוויר המיוחד של חיל האוויר הבריטי, וב-21 בספטמבר 1945, עם סיום המלחמה והקמת הצבא הבלגי מחדש, הגדוד אוחד עם גדודים נוספים ליצירת רגימנט המבצעים המיוחדים. ב-1989 הורחב הרגימנט והפך ליחידת התגובה המיידית. ב-2018 פורקה היחידה והפכה מחדש לרגימנט המבצעים המיוחדים.
מטה הרגימנט הוא בשכונת הברלי שבלוון.
ריאליזם נאיבי (פסיכולוגיה)
ריאליזם נאיבי היא עמדה נפשית בה האדם תופס את מבטו על המציאות כאובייקטיבי, כאשר החולקים עליו טועים או משקרים.
בפסיכולוגיה חברתית, פירוש המושג "ריאליזם נאיבי" הוא תפיסה בה האדם מניח שהוא מפרש את המציאות באופן אובייקטיבי, ועל כן הוא מפרש שאנשים שאינם מסכימים עם דעתו, ודאי עושים זאת בשל אחת משלוש הסיבות: חוסר בידיעות בסיסיות, טיפשות או שוחד והטית האמת ממניעים אישיים.
מקור והגדרה
מושג זה הוגדר על ידי הפסיכולוג לי רוס ושותפו אנדרו וורד.
המושג יושב על גבי שלוש הנחות בסיס:
דאבק
דַאבֶּק (בערבית: دابق; נקרא גם "דאביק", על פי כתיב שמו באותיות לטיניות: Dabiq) היה מגזין אינטרנטי אשר שימש את המדינה האסלאמית לגיוס מחבלים ולהפצת משנתם: שליטה אסלאמית עולמית וג'יהאד סוני נגד מטרות מערביות וכן נגד פלגים יריבים באסלאם, בעיקר שיעים.
באוקטובר 2014 יצא המגזין עם עמוד שער שעליו תמונה של כיבוש אסלאמי של הוותיקן, עם דגל המדינה האסלאמית המונף מעל האובליסק המצרי בכיכר פטרוס.
המגזין נסגר בתום יולי 2016, לאחר 15 גליונות בלבד.
תוכן
מגזין זה של דאעש הסביר והצדיק את פעילות הארגון בפני קהלים דוברי אנגלית. הוא חלק מכמה מגזינים היוצאים לאור באנגלית, ותורגמו בחלקם לשפות אחרות.
המטרה הראשית של המגזין הייתה לפנות למוסלמים ברחבי העולם לבוא לעזור לח'ליפה החדש. המגזין מכיל כ־50 עמודים, המכילים תמונות צבעוניות, איורים וטקסטים. בגליונות הראשונים הדגיש המגזין את סיפור הצלחתה של המדינה האסלאמית להשיג את תמיכתם של שבטי סוריה. בנוסף לכך, המגזין מכיל דיווחים על הצלחת הפעולות הצבאיות האחרונות, והציד באופן גרפי את הזוועות שביצע הארגון כנגד אויביו. הגיליון הראשון השתמש גם בטקסטים אסלאמיים קלאסיים כדי להסביר ולהצדיק את אופי הח'ליפות, את כוונותיה, ואת הלגיטימיות והסמכות הפוליטית והדתית שיש לארגונים ביחס לכל המוסלמים. כמו כן, המגזין פנה לחסידים של קבוצות ג'יהאדיסטיות אחרות.
לאיוש פורייס
לאיוש פורייס (בהונגרית: Purjesz Lajos; נאג'יטוטיפוסטה, 4 בספטמבר 1881 – בודפשט, 7 בינואר 1925) היה פובליציסט, עורך עיתון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
לאיוש פורייס נולד במשפחה יהודית. למד משפטים בבודפשט. כסטודנט הוא היה כתב בכתב העת "ההסכמה" (Egyetértés) וכבר היה בעל טור פוליטי בגיל 19. לאחר מכן הפך לכתב של "הונגריה העצמאית" (Független Magyarország). בשנים 1904 עד 1913 היה העורך האחראי של ה"הסכמה". עם מאמרי המערכת שלו, השפיע משמעותית על המדיניות של "מפלגת העצמאות וארבעים ושמונה". בשנים 1913 עד 1920 הפך פורייס לעורך הראשי של ה"עולם" (Világ). העולם שיחק תפקיד מרכזי בפיתוח התוכנית של "המפלגה הרדיקלית האזרחית" והפך לעיתון הרשמי שלה מ-1914. בנוסף לפורייס, אוסקר יאסי, גזה פלקי (מקודם:פיקסל-Füchsl), פאל איגנוטוש ואנדרה אדי היו הפובליציסטים המשמעותיים ביותר בעיתון. עורכיו היו יוז'ף ניטראי, אדן גרה (מקודם: גרינהוט-Grünhut), גזה פלקי, רז'ה רוז. אחרי מלחמת העולם הראשונה, לאיוש פורייס היה העורך הראשי של ה"עולם" בין השנים 1921 לבין 1924. בניהולו הפך העיתון של רדיקליות הבורגנית (אזרחית), לגורם בחיים הפוליטיים ההונגריים. זמן רב, עד לפירוק התאים, ערך גם את העיתון הרשמי של הבונים החופשיים ההונגרים, "המזרח והאורינט" (Kelet és az Orient). הוא נאבק למען זכות בחירה כללית ודרישות אחרות של הדמוקרטיה האזרחית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאיוש פורייס היה העיתונאי האזרח הראשון שהחל להפיץ תעמולה פציפיסטית. בשנת 1918 השתתף בהקמת "המועצה הלאומית ההונגרית" (Magyar Nemzeti Tanács). הוא היה מעורב בהקמת קופת החולים וקופת האלמנות והיתומים של אגודת העיתונאים של בודפשט. בין השנים 1907–1918 הוא היה המזכיר הכללי של BÚE (אגודת העיתונאים של בודפשט). בתחילת שנת 1919 השיק עיתון בשם "עולם חדש" (Uj Világ) מגזין הנוער הרדיקלי, שפורייס הייה עורכו הראשי, מרצל בנדק היה הכתב הראשי וגזה שופקה היה העורך האחראי. המהדורה הראשונה הופיע עם כתבותיהם של מיהאי באביץ', מרצל בנדק, אלאדר שופלין, ז'יגמונד מוריץ, לאיוש ברטה וקלמן סטרוקאי. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית פורייס נקט עמדה כנגד נקמה. לאיוש פורייס הובא למנוחת עולמים בגיל 43 בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אנה אלאונורה מהסן-דרמשטאדט
אנה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטדט (30 ביולי 1601 – 6 במאי 1659) הייתה בתו של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ואשתו של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
ביוגרפיה
ב-14 בדצמבר 1617 היא התחתנה בדרמשטט עם גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים. אחד מבניה היה ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אביו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ב-6 במאי 1659 מתה אנה אלאונורה בטירת הרצברג בגיל 57.
משפחתה
ב-14 בדצמבר 1617 התחתנה אנה אלאונורה עם גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
אוריסטאנו
אוריסטאנו היא עיר ורשות מקומית באי סרדיניה השייך לאיטליה. בעיר כ-30,000 תושבים וכלכלתה מבוססת בעיקר על דיג. העיר היא בין היתר מושבה של הארכיבישופות של הכנסייה הקתולית של אוריסטאנו.
אוריסטאנו היא בירת נפה באותו שם, ומצויה בצפון מערב רמת קמפידנו, על שפך נהר הטירסו, הנהר הארוך ביותר בסרדיניה, שלעיתים מכונה "הנילוס של סרדיניה".
בתקופה הביזנטית, אוריסטאנו נקראה אריסטיאניס והוקמה בקרבת היישוב הפיניקי אותוקה (כיום סנטה ג'וסטה). ב-1070 החלה אריסיאניס לצבור חשיבות, כשהארכיבישוף טורקוטוריו הפך אותה למושב הבישופות, במקום העיר תארוס שהייתה ממוקמת באזור החוף והייתה נתונה למתקפות "סרצנים" (מוסלמים). העיר הפכה לבירת הג'ודיקאטו (מקבילה לדוכסות) של ארבוראה. בתקופה זו תוכננו ביצורים.
פורד מוסטנג
פורד מוסטנג (באנגלית: Ford Mustang) היא מכונית ספורט המיוצרת על ידי יצרנית הרכב פורד. דגם המוסטנג היה מבוסס בתחילה על דגם פורד (ארצות הברית) פאלקון, מכונית משפחתית בינונית. ייצור המוסטנג החל ב-9 במרץ 1964, במפעלי פורד בדירבורן שבמישיגן.
המכונית הוצגה לראשונה לציבור הרחב ב-17 באפריל 1964, בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק אותה העת. דגם המוסטנג הוא דגם המכונית הוותיק ביותר של יצרנית הרכב פורד, הנמצא עדיין בייצור. המוסטנג היה אף לדגם המוצלח ביותר של חברת פורד מאז דגם פורד מודל T.
הפורד מוסטנג היווה השראה לקבוצה שלמה של כלי רכב בעלי מאפיינים דומים: מכוניות במחיר שווה לכל נפש, בגודל בינוני, מעוצבות במראה ספורטיבי, עם שתי דלתות, מכסה מנוע ארוך וזנב קצר. בין המכוניות הללו ניתן למצוא את שברולט קמארו של ג'נרל מוטורס, ג'בלין של חברת AMC, וברקודה של חברת פליימות. מוסטנג אף היוותה השראה למכוניות שיוצרו מחוץ לארצות הברית דוגמת טויוטה סליקה ולפורד קפרי.
במהלך שנות ייצור הדגם גדלו מידותיה של המכונית והיא נעשתה כבדה יותר משנה לשנה עד שבתגובה לדגמי 1971–1973, כתבו לחברת פורד אוהדים של הדגם ובקשו כי תשוב ותייצר את המכונית על פי הגודל והרעיון המקוריים של מעצבה.
מקור השם
מקור המילה "מוסטנג" במילה הספרדית מקסיקנית "mestengo", או במקור הספרדי "mesteño", שפירושה בקר מבוית שברח מבעליו והיה לפרא. הסמליל האייקוני של הרכב הוא סוס פרא דוהר, לכן עלולים לחשוב ששם הדגם נגזר מסוסי הפרא מהמערב הפרוע של ארצות הברית שנקראו "מוסטנג". הנחה זו אינה מדויקת. למעשה, מעצב הדגם ג'ון נאג'אר קרא לו על שם מטוס הקרב P-51 מוסטנג מתקופת מלחמת העולם השנייה. המטוס עצמו דווקא כן נקרא על שמם של אותם סוסים.
דור ראשון (1964–1973)
את הרעיון לייצור הפורד מוסטנג היה מנהל הייצור של יצרת הרכב פורד, דונלד נ. פריי והוא קודם על ידי המנהל הכללי של פורד, לי איאקוקה. מכונית האבטיפוס של המוסטנג הייתה בעלת גג נפתח, שני מושבים ומנוע המורכב במרכז המרכב. מאוחר יותר שונה העיצוב הבסיסי והמכונית נבנתה עם ארבעה מושבים. כדי לקצץ בהוצאות הייצור ולעמוד במחיר היעד שנקבע לצרכן, בסך 2,368 דולר, המכונית התבססה במידה רבה על מרכיבים פשוטים ומוכרים מדגמים אחרים. חלק ניכר מן המרכב, המתלה ומערכת ההנעה, התבססו על דגמי פורד פאלקון ופורד פרליין. למחרת הצגת הדגם, ב-17 באפריל 1964, הופיעו מאמרים אוהדים למוסטנג בכ-2,600 עיתונים ברחבי ארצות הברית. בחודש ספטמבר באותה שנה הופיעה מכונית פורד מוסטנג בסרט גולדפינגר מסדרת סרטי ג'יימס בונד, הייתה זו הופעתו הראשונה של דגם זה בסרטים.
תחזית המכירות של הדגם בשנה הראשונה הייתה פחות ממאה אלף מכוניות, אולם ב-18 החודשים הראשונים לאחר הצגתו יוצרו למעלה ממיליון מכוניות פורד מוסטנג.
מודל נוספת של המכונית אלו הייתה מיוצרת על ידי חב' מכוניות בבעלות קרול שלבי. בשנת 2007 הוחזר מותג זה לייצור על בסיס הדור החמישי של מכוניות מוסטנג.
דור שני (1974–1978)
הדגם החדש של פורד מוסטנג הוצג חודשיים בטרם פרץ משבר האנרגיה העולמי, בחודש אוקטובר 1973, וגודלה הקטן יותר של המכונית איפשר לה להתחרות מול דגמי מכונית קופה, כמו טויוטה סליקה היפנית ופורד קפרי האירופית. מכירות השנה הראשונה עמדו על 385,993 מכוניות, לעומת שיא המכירות המקורי של מוסטנג שנמשך 12 חודשים - 418,812. לקוקה רצה שהמכונית החדשה, שהחזירה את המוסטנג לקודמתה לשנת הדגם 1965 בגודל, בצורה ובסגנון הכללי, תהיה מוגמרת ברמה גבוהה ואמרה שהיא צריכה להיות "תכשיט קטן." לא רק שהיא הייתה קטנה יותר מהמכונית המקורית, אך היא גם הייתה כבדה יותר, בשל תוספת הציוד הדרוש לעמידה בתקנות פליטה ובטיחות חדשות בארצות הברית.
דור שלישי (1979–1993)
פורד מוסטנג לשנת 1979 הייתה מבוססת על "פלטפורמת פוקס" של חברת פורד (אשר פותחה שנה קודם לכן לפורד פיירמונט ומרקורי זפיר). פנים המכונית עוצב מחדש כדי לאפשר הסעת ארבעה נוסעים בנוחות, למרות ממדיו הקטנים של המושב האחורי. תא המטען הוגדל וכך גם חלל תא המנוע, כדי לאפשר תחזוקה קלה יותר.
בתגובה לירידה במכירות בתחילת שנות ה-80 החלה חברת פורד מתכננת דגם חדש של המוסטנג. הדגם היה צריך להיות מבוסס על מכונית מאזדה MX-5. אולם אוהדי מוסטנג בארצות הברית הפעילו לחץ על החברה שלא לשנות את התפיסה המקורית שבסיס הפורד מוסטנג, כך למשל, מעבר ממנוע הנעה אחורית להנעה קדמית, כפי שתוכנן. כתוצאה מכך העדיפה החברה להכניס שיפורים משמעותיים בדגם הקיים לקראת שנת 1987 ואילו הגרסה המבוססת על מכונית מאזדה MX-5 נמכרה החל משנת 1989 כפורד פרוב.
דור רביעי (1994–2004)
דגם פורד מוסטנג לשנת 1994 עבר עיצוב משמעותי מחדש, לראשונה מזה 15 שנה. הדגם, בעל הנעה אחורית, התבסס על פלטפורמת פוקס אשר כונתה "פוקס 4". מעצב הדגם, פטריק שיאבון, שילב במכונית רמזים עיצוביים לדגמים הראשונים של פורד מוסטנג. הגרסה הבסיסית שווקה עם מנוע V6 בהספק 145 כ"ס (לשנים 1994–1995), או 150 כ"ס (לשנים 1996–1998) עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים או תיבה אוטומטית בעלת 4 הילוכים. במהלך היצור הדגם עבר 2 מתיחות פנים.
דור חמישי (2005–2014)
בתצוגת הרכב הבינלאומית של צפון אמריקה אשר נערכה בשנת 2004 הציגה פורד את מוסטנג דגם 2005. מעצבי פורד החליטו לחזור למקורות העיצוב המקוריים של המוסטנג מכסה מנוע ארוך ותא מטען קצר. הדור החמישי של המוסטנג זכה להצלחה רבה מאוד ברחבי העולם ויש הטוענים כי הדור החמישי של המוסטנג הציל את פורד אמריקה מקריסה כלכלית בימי המשבר של 2008. המוסטנג זכתה למתיחת פנים בדגמי 2010 ואילך. מתיחת הפנים התאפיינה בעיקר בחרטום הרכב שזכה למראה יותר אגרסיבי. הצלחתו הרבה של הדור הזה גרם ליצרניות רכב אמריקאיות אחרות להחזיר לקו היצור את דגמי מכוניות השרירים שלהן, כגון שברולט קמארו ודודג' צ'אלנג'ר. כמו הדור שלפניו, גם הדור החמישי של המוסטנג עבר שתי מתיחות פנים.
דור שישי (2015–הווה)
הדור השישי נחשף ב-5 בדצמבר 2013 ב-12 ערים בעולם. שינויים חיצוניים שנעשו אינם מזכירים את העיצוב של הדגמים הקודמים. דגם הבסיס יהיה עם מנוע אקובוסט בנפח 2.3 ליטר ו-310 כוחות סוס, אחריו הדגם האמצעי עם מנוע V6 בנפח 3.7 ליטר ו-300 כוחות סוס ודגם ה-GT יהיה עם מנוע V8 בנפח 5.0 ליטר עם 435 כוחות סוס.
במוסטנג החדשה בגרסת המסלול מובנית עם תכונה החדשה הנקראת ליין לוק שאיתו אפשר לבצע Burnout לאחיזה טובה יותר במרוצי דראג על ידי מכשיר שמפעיל רק את הבלמים הקדמיים ואילו את האחוריים הוא משאיר משוחררים על מנת לאפשר לצמיגים האחוריים להתחמם.
בינואר 2017 הודיעה פורד על מתיחת פנים, שתתבטא בעיקר בשינוי הפגושים וסביבת הנהג.
בסוף 2017 נמסר כי דגם המוסטנג נמכר ב-125,809 יחידות, והוא הרכב הספורטיבי הנמכר ביותר בשנה זו, כשרף המכירות שלו גבוה פי ארבעה מן המתחרה הראשית, פורשה 911, שנמכרה רק ב-32,000 יחידות.
מוסטנג מאך-אי
בשנת 2019 הכריזה פורד על המכונית חשמלית הראשונה מתוצרתה שתישא את השם והלוגו של המוסטאג. ייצור המכוניות החל בשנת 2020.
שימוש משטרתי
דגם "פורד מוסטנג" הופעל כניידת משטרה לאורך דורותיו השונים ובמספר משטרות בעולם, למשל בארצות הברית, במשטרת גרמניה ובמשטרת דובאי.
אויגן שטולצר
אויגן שטולצר (בהונגרית: Stolzer Jenő; 1886, הונגריה – 22 בדצמבר 1958, רומא) היה אדריכל יהודי-הונגרי. היה נשוי לאדריכלית יהודית סגל. בין שאר עבודותיו בישראל ומחוצה לה: תיאטרון הבימה וקולנוע אורה בחיפה.
קורות חיים
בגיל 24, בשנת 1916 הגיע לברלין וכעבור שנה הצטרף למשרדו של האדריכל אוסקר קאופמן והיה לשותפו. עם קאופמן עבד באירופה וגם בישראל, במשך למעלה משלושים שנה.
בתקופה זו השלים את לימודיו לעבודת דוקטורט בנושא התיאטרון.
בשנת 1916 שירת שנה כקצין במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1934, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל כשבידו סכום לא גדול של כ-1,000 מארק, אותם קיבל בתמורה למכירת ספרייתו הפרטית. כשנה מאוחר יותר, הצטרף אליו אוסקר קאופמן ושניהם המשיכו לעבוד יחד. למשרד זה הצטרפה האדריכלית דר' יהודית סגל.
בעזבונה של אשתו, יהודית סגל שטולצר, התגלו מסמכים המעידים כי כשעזב את ישראל, ניסה לקבל חזרה את רכושו בברלין אך ללא הצלחה. לאחר מותו, אשתו שעברה להתגורר במינכן, תבעה פיצויים בשמו ואף זכתה בהם.
חיים אישיים
בשנת 1941 הוא נישא לאדריכלית יהודית סגל, אשר עבדה גם היא במשרדו של קאופמן. בשנת 1957, עזב הזוג את הארץ לגרמניה. כעבור שנה, ביום 22 בדצמבר 1958, בגיל 72, נפטר באופן פתאומי ברומא ושם נקבר בבית העלמין היהודי.
טום רובינס
טום רובינס (באנגלית: Tom Robbins; נולד ב-22 ביולי 1936) הוא סופר אמריקאי בולט. בספריו עלילות מורכבות, פראיות וריבוי תתי-עלילות. ספרו "גם לבוקרות יש רגעים קודרים" ("Even cowgirls get the blues") הוסרט בשנת 1993 בכיכובה של אומה תורמן.
חייו
בשנת 1954 למד עיתונאות באוניברסיטת וושינגטון בלקסינגטון אך עזב בשל בעיות משמעת. עבר לניו יורק וניסה כוחו בכתיבת שירה. התגייס לחיל האוויר ושירת שלוש שנים בקוריאה. הוא חזר לוירג'יניה בשנת 1960, שם למד בבית ספר לאומנות.
עבר לסיאטל ללימודי מאסטר בבית הספר ללימודי המזרח הרחוק. בסיאטל עבד כעיתונאי. ב-1970 עבר ללה קונר, גם היא במדינת וושינגטון, ומאז הוא מתגורר בה.
רובינס היה חבר קרוב של טרנס מקנה, שהשפעתו עליו ניכרת בחלק מספריו, והוא מעריץ את אושו, המיסטיקן ההודי.
נקודת קושן (אנטארקטיקה)
נקודת קושן או נקודת קושון (באנגלית: Caution Point; מילולית: נקודת זהירות) היא לשון יבשה בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 7 קילומטרים מצפון-מזרח להר ברקס, והיא מהווה את הצד הצפוני של הכניסה לפיורד ספיליין.
כמו כן הנקודה מהווה את הגדה הצפונית של קרחון קריין.
גילוי ומיפוי המפרצון
האזור צולם מהאוויר ומופה בשנית בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
שם זה ניתן בשל הקושי למפות את הנקודה ולהגיע אליה מהאוויר, דבר שדרש זהירות רבה.
שחור ופתור
שחור ופתור (באנגלית: Nonogram או Griddler, ביפנית: 絵かきロジック, כלומר "ציור הגיון"; נהגה: ekaki-rojiku) היא חידת היגיון גרפית שבה יש לגלות ציור חבוי בטבלת משבצות לבנה על ידי השחרה של חלק מהן.
החידה מכונה גם תשבץ יפני, אך בישראל אינה מקובלת כתשבץ.
בראש כל טור ושורה של הטבלה, רשומות סדרות של מספרים המייצגים רצפים של משבצות צבועות באותו הטור או באותה השורה, בסדר הנתון. לדוגמה- "1 3 6" בראש שורה (ראו שורה שמינית מלמטה בדוגמה משמאל) משמעו שיש בטור שלושה רצפים נפרדים של משבצות שצריכות להיצבע, רצף אחד של שש משבצות, אחריו אך במרחק לא ידוע ממנו, רצף נוסף של שלוש משבצות ולאחריו משבצת צבועה אחת ואחרונה לשורה זו. הפתירה נעשית על ידי הצלבה של הטורים והשורות.
ישנם מספר סוגים לחידה זו, למשל תשבץ שחור לבן לעומת תשבץ צבעוני. בתשבץ שחור לבן חייב להיות רווח של לפחות משבצת אחת בין כל קבוצה מושחרת, ובתשבץ הצבעוני שתי קבוצות בצבעים שונים יכולות להיות סמוכות זו לזו. משבצותיהם של חלק מהתשבצים עשויות ממשולשים, כך שכל משבצת צריכה לענות על התנאים שקובעות שלוש סדרות של מספרים, לעומת שתי סדרות של מספרים המשפיעות על משבצות ריבועיות. חידה דומה ומעט מורכבת יותר, היא הטרידלר, המורכבת ממשולשים. חידה זו פותרים תוך הצלבה של 3 צדדים, לעומת ההצלבה בין 2 כיוונים בשחור ופתור הרגיל.
שיטות פתרון
כדי לפתור את החידה יש לקבוע אילו תאים צבועים ואילו לבנים. קביעת התאים הלבנים חשובה כמו קביעת התאים הצבועים. פותרים משתמשים בדרך כלל בנקודה או באיקס לסימון תאים לבנים.
כמו כן, חשוב לא לנחש. תאים שצובעים או מסמלים כלבנים צריכים להיות רק תאים שאפשר להסיק את מצבם על ידי היגיון. אם מנחשים, הטעות יכולה להתפשט לכל הלוח ולהרוס את הפתרון. בדרך כלל "עולים" על הטעות בשלב שכבר קשה לתקן אותה. רק פותרים מתקדמים יכולים לתקן את הטעות ולסיים את החידה.
את החידות הפשוטות ניתן לפתור על ידי חשיבה על שורה (או עמודה) אחת בכל פעם, וקביעה איזה תאים צבועים בשורה זאת ואיזה תאים לבנים. לאחר מכן מנסים עוד שורה (או עמודה) עד לפתירת כל החידה.
חפיפה
את התשבץ מתחילים בדרך כלל מחפיפה. את החפיפה מבצעים כך: בוחרים מספר כלשהו, ובודקים עד לאן יגיע אם יהיה "מיושר" עד הסוף שמאלה, לאן יגיע אם יהיה "מיושר" עד הסוף ימינה. המשבצות החופפות בכל מקרה נצבעות. שיטת החפיפה מועילה בעיקר במקרים של מספר גדול, או של מספרים רבים.
בדוגמה השנייה ניתן לראות שבכל מקרה שתי משבצות של ה-4 יהיו צבועות, ומשבצת אחת של ה-3. בדרך כלל קשה לעשות זאת בצורה כזאת, אלא סופרים כל מספר לחוד.
חללים פשוטים
בשיטה זו, מחפשים תאים שניתן לקבוע שהם לבנים בגלל שלא ניתן למלא אותם על ידי הרצפים. לדוגמה, בשורה של עשרה תאים, כאשר התאים ה-4 וה-9 צבועים והרצפים הם 3 ו-1. הרצף 3 חייב להכיל את התא ה-4 והרצף 1 חייב להיות בתא ה-9.
אילוצים
בשיטה זו, משתמשים בתאים שאנו יודעים שהם לבנים כדי לדעת שהרצף נמצא בצד מסוים שלהם. כמו כן, פערים שהם קטנים מדי מכדי להכיל את הרצפים אפשר לסמן כלבנים. לדוגמה, בשורה של 10, כאשר אנו יודעים שהתא ה-5 וה-7 הם לבנים, והרצפים הם 3 ו-2, ניתן להסיק ש:
הדבקה
בשיטה זו משתמשים בתאים צבועים שנמצאים די קרוב לתחילת השורה. אם המרחק הכולל אותם מתחילת השורה קטן מהרצף הראשון, ניתן לצבוע את התאים הצמודים לצידם השני. לדוגמה, בשורה של 10 משבצות, כאשר התא השלישי צבוע ויש רצף של 5, ניתן לצבוע את התאים ה-4 וה-5 בגלל הגבול. שימו לב: ניתן להשתמש בשיטה זו גם באמצע השורה, רחוק מההתחלה, במצבים הבאים:
חיבור והפרדה
במקרה שישנם תאים צבועים קרובים זה לזה, ניתן לחבר ביניהם או לקבוע שהתא ביניהם הוא לבן. כאשר יש שני רצפים עם תא ריק ביניהם, תא זה יהיה: לדוגמה, בשורה של 15 תאים, כאשר התאים ה-3, ה-4, ה-6, ה-7, ה-11 וה-13 צבועים, ויש רצפים של 5, 2 ו-2: שימו לב: בתמונה צורפו 2 רצפים של 2, אף על פי שאותם מצרפים על ידי טכניקת ההדבקה.
פיסוק
כדי לפתור את החידה, חשוב בדרך כלל גם לפסק כל רצף של תאים צבועים עם תאים המסומנים כלבנים, כפי שתואר לעיל בשיטת חללים פשוטים. פיסוק מוביל בדרך כלל ליותר אילוצים ועשוי להיות חשוב לפתירת החידה.
הערה: הדוגמאות לעיל לא עשו זאת כדי לשמור על פשטות.
כספית
כספית היא מקרה מיוחד של טכניקת חללים פשוטים. שמה של הטכניקה הגיע מהדרך שבה הכספית "נמשכת" בחזרה מצדדי המיכל.
אם יש תא צבוע בשורה שהמרחק שלו מהגבול שווה למספר התיבות של הרצף הראשון, התא הראשון יהיה לבן. הסיבה לכך היא שהתא הראשון משמאל לא יכול להיות שייך לרצף. יתר על כן, אם יש עוד תאים צבועים מימין לתא האמור, מספר התאים הלבנים יהיה כמספר התאים, דבר הנקבע על ידי שימוש בשיטה זו מספר פעמים.
סתירות
חלק מהחידות הקשות יותר עשויות לדרוש חשיבה יותר מתקדמת מהשיטות לעיל. כאשר השיטות לעיל ממוצות, חיפוש סתירות עשוי לעזור. מומלץ להישתמש בעיפרון כדי להקל את התיקון. חיפוש הסתירות כולל:
בדוגמה זו אנו מנסים לצבוע את התא השלישי בשורה הראשונה מה שמכריח את התא הראשון בשורה להיות לבן. בעקבות כך אנו צובעים את התא הרביעי בעמודה הראשונה (שיטת החפיפה). לאחר מכן אנו צובעים את התאים ה-2 וה-3 בשורה הרביעית (שיטת ההדבקה). אך צביעת התא השלישי גורמת לסתירה בעמודה השלישית, ולכן אנו מסיקים שהתא השלישי בשורה הראשונה הוא לבן.
רקורסיה עמוקה יותר
חידות מסוימות עשויות לדרוש לנחש יותר על מנת לחפש סתירות. עם זאת שיטה זו אינה פרקטית בגלל האפשרויות הרבות שיש בה. שיטה זו היא מעשית לפתרון עם מחשבים.
מספר רב של שורות
בחלק מהמקרים, חשיבה על קבוצה של שורות עשויה להוביל לצעד הבא של הפתרון גם ללא שימוש בשיטת סתירות ורקורסיה עמוקה יותר. עם זאת, מציאת קבוצות כאלה היא בדרך כלל קשה כמו מציאת סתירות.
פתרונות מרובים
יש חידות שיש להם כמה פתרונות אפשריים (אחד כזה הוא תמונה של לוח שחמט פשוט). בחידות אלה, בהגדרה כל הפתרונות נכונים, אך לא כולם יוצרים תמונה סבירה.
שחור ופתור במדעי המחשב
בעיית שחור ופתור היא בעיה NP-שלמה. לפיכך אין אלגוריתם פולינומי שפותר את כל בעיות שחור ופתור, אלא אם P=NP. עם זאת, עבור מחלקות מסוימות של חידות, כמו אלו עבורן בכל שורה ועמודה יש רצף יחיד של משבצות שחורות, וכל המשבצות השחורות מקושרות, ניתן למצוא פתרון בזמן פולינומי על ידי רדוקציה לבעיית 2-ספיקות.
I've Cried the Blue Right Out of My Eyes
I've Cried the Blue Right Out of My Eyes (בעברית: בכיתי את הכחול מהעיניים שלי) הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום מורכב מההקלטות המוקדמות ביותר שלה מתקופתה של גייל בחברת התקליטים דקה רקורדס בתחילת שנות ה-70 (דקה חוברה ל-MCA רקורדס במהלך החוזה של גייל). האלבום הופק על ידי אוון בראדלי, שהפיק בעבר שירים לאמניות קאנטרי כמו פטסי קליין ואחותה הגדולה של גייל, לורטה לין (שכתבה שלושה מהשירים הנכללים באוסף זה).
רקע
ארבע מתוך עשר הרצועות באלבום הופצו במקור כסינגלים בין השנים 1970 ל-1973, כולל הלהיט הראשון של גייל, "", שהגיע למקום ה-23 במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד באוגוסט 1970 (השיר הופץ מחדש בתחילת 1978 כדי לקדם את האלבום הזה, והגיע למקום ה-40 במצעד). "Everybody Oughta Cry" הגיע למקום ה-70 בינואר 1972, ו-"I Hope You're Havin' Better Luck Than Me" הגיע למקום ה-49 במאי 1972. "Show Me How" הופץ כסינגל ב-1973, אך לא הצליח במצעדים.
גייל הייתה אמורה להתחיל בקריירה קצרה ב-MCA, ולעזוב ליונייטד ארטיסטס רקורדס לפני שיצא האלבום (אף על פי שהסינגלים שהוזכרו לעיל הופצו). ב-MCA הופץ האלבום בשיא הפופולריות של גייל, בין שני האלבומים המצליחים ביותר שלה We Must Believe in Magic ו-When I Dream.
ססיל ב. דה-מיל
ססיל בלאנט דה-מיל (באנגלית: Cecil Blount deMille; 12 באוגוסט 1881 – 21 בינואר 1959) היה במאי ראינוע וקולנוע אמריקאי ידוע במחצית הראשונה של המאה העשרים.
קורות חיים
דה-מיל נולד באשפילד שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית לאב אפיסקופלי ממוצא הולנדי, ולאמו ביאטריס יהודייה מומרת שקיבלה את דת האב. דה מיל היה אפיסקופלי אדוק, ורבים מסרטיו מביעים מסר נוצרי עמוק, עם זאת היה ידוע באיפוסיים התנכ"ים הגדולים בכל הזמנים שכוללים את סרטי היוקרה שמשון ודלילה (1949) ועשרת הדיברות (1956).
דה-מיל ביים מאות סרטי ראינוע ובסוף שנות העשרה ותחילת שנות העשרים הגיע לשיא הפופולריות שלו בזכות סרטים כמו "עשרת הדיברות", "מלך המלכים" ו"אל תשני את בעלך".
ב-1944 הפיק וביים את סרט המלחמה "סיפורו של ד"ר וואסל" בכיכובו של גרי קופר.
שכר דירה
שכר דירה הוא תשלום הניתן לבעל בית מאת דייר, בתמורה לזכות להתגורר בשכירות בדירת מגורים שבבעלות בעל הבית. גובה שכר הדירה, מועדי התשלום והביטחונות הנדרשים מהדייר מהווים חלק חשוב בחוזה השכירות הנחתם בין הצדדים לעסקה.
קביעת שכר דירה
שכר הדירה נקבע בשוק הקרוב לתנאי תחרות משוכללת, ומתקיימים בו התנאים הבאים:
קיימת מגבלה אובייקטיבית לתחרות משוכללת בשוק הדירות להשכרה, משום שלא מדובר במוצרים זהים. שכר הדירה נקבע לפי הגורמים הבאים:
מידע על שכר הדירה הנהוג באזור מסוים ניתן לקבל ממקורות אחדים: בלוח מודעות לדירות להשכרה בעיתונים ובאתרי האינטרנט. הנתונים יכולים לתת אינדיקציה על גובה שכר הדירה. שכר הדירה לדירה מסוימת נקבע רק לאחר משא ומתן בין בעל הבית לבין הדייר והוא תקף רק לגבי אותה דירה ורק לגבי תקופת השכירות.
חברות מסחריות נוהגות לפרסם מדדי מחירי דירות, לפי יישובים ולפי תקופות. מידע זה זמין לרשות השותפים לעסקות שכר דירה. עם זאת, המהימנות שלו תלויה בעורכי הסקר בחברה המסחרית.
קביעת שכר דירה בישראל
בדרך כלל גובה דמי השכירות נקבע בזמן ההסכם, אך אם הוסכם על השכרה ללא קביעת דמי השכירות - ישולמו דמי שכירות לפי המחיר הראוי לאותה הדירה בעת כריתת ההסכם. גם במשפט העברי נפסק כי יש לשלם את התשלום הראוי על השכירות אך בניגוד לדין הישראלי, המשפט העברי מחשב את דמי השכירות לפי האומדן המתעדכן בתקופת השכירות ולא רק לפי האומדן בשעת כריתת ההסכם.
בתקופות שונות בתולדות מדינת ישראל נהגה הממשלה להציע דירות להשכרה בכמויות גדולות באזורים נבחרים על מנת לעודד אכלוס אזורים שהיא עודדה את ההתיישבות בהן. כמו כן, משרד השיכון הנהיג שיטות לעידוד הבניה להשכרה במטרה לספק פתרונות דיור בשכר דירה סביר.
בישראל קיימים מדדים המצביעים על רמת שכר הדירה ביישובים שונים ולפי תקופות מגורים. מדד המחירים לצרכן של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כולל מרכיב "דיור" המבטא את השינויים בשכר הדירה במשפחות הישראליות המיוצגות בסקר החודשי של הלשכה. נתון זה אמור להיות נאמן.
בעשור השני של המאה ה-21 החברה הממשלית דירה להשכיר מפעילה מיזמי דיור בהם מוצעות דירות להשכרה ארוכת טווח במחיר מופחת שנשמר למספר שנים בהתאם לפרויקט. הזכות לשכור דירות אלו ניתנת באמצעות הגרלה.
דמי מפתח
"דמי מפתח" הוא כינוי מקובל לעסקת נדל"ן המהווה מעין הכלאה בין רכישת נכס לשכירתו. בעסקה זו נרכשות זכויות מסוימות בנכס נדל"ני במחיר נמוך, הרוכש מקבל חזקה על הנכס וממשיך לשלם דמי שכירות נמוכים במיוחד. העסקה הקרויה "דמי מפתח" הונהגה על ידי המנדט הבריטי באמצע שנות ה-40, ולמעשה הועתקה מאנגליה, בה נוצר באותה תקופה מחסור בדירות, עקב ההפצצות הכבדות של גרמניה הנאצית על אזורי מגורים רבים ברחבי הממלכה.
מיסוי שכר הדירה
תקבולי שכר דירה שמקבל נישום הם הכנסה שחלים עליה כללי מיסוי. בחלק מהמדינות הכנסה זו פטורה ממס, באחרות המקבל חייב בדיווח בלבד, מדינות מסוימות ממסות את ההכנסה מס מלא וחלקן אף מחייבות את המשלם לנכות מס במקור ולהעבירו לרשויות המס.
חוקי המס במדינות שונות מסווגים באופן שונה את סוג ההכנסה, ועל פי הסיווג נקבע שיעור המס שיש לשלם. מדינות רבות אינן עושות הבחנה בין הכנסה רגילה להכנסה מדמי שכירות, ועל כן, ההכנסה מתווספת לכל שאר ההכנסות וממוסה בהתאם. מדינות אחרות, כמו ישראל, מפרידות בין סוגי הכנסות וקובעות שיעורי מס שונים להכנסות ממקורות שונים.
סטניסלב לונב
סטניסלב לונב (נולד ב -1946 בלנינגרד) הוא קצין צבא סובייטי לשעבר, קצין המודיעין הצבאי הבכיר ביותר שערק מרוסיה לארצות הברית.
שכר דירה
מיסוי שכר הדירה
בישראל שכר דירה המתקבל במסגרת עסקו של המשכיר הוא הכנסה חייבת במס הכנסה ככל הכנסה עסקית. שכר דירה המתקבל על ידי יחיד מהשכרת דירה בישראל שלא במסגרת עסקו אף הוא בגדר הכנסה חייבת, אך חלים עליו מסלולי מיסוי מופחת, שנוצרו על מנת לעודד השכרתן של דירות.
סטניסלב לונב
ביוגרפיה
סטניסלב לונב נולד בלנינגרד, למשפחת קצין הצבא הסובייטי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי סובורוב בעיר ולדיקווקז ואחר כך באקדמיה הצבאית לפיקוד הגבוה. לאחר מכן עבד כקצין מודיעין של הגה-אר-או, המודיעין הצבאי הסובייטי, בסינגפור בשנת 1978, בסין משנת 1980 ובארצות הברית משנת 1988. הוא ערק לרשויות בארצות הברית בשנת 1992 ועבד מאז כיועץ ל-FBI ול-CIA. החל משנת 2000 הועבר לתוכנית להגנת העדים של ה-FBI.
כתביו
לונב פרסם ספר זיכרונות, "דרך עיני האויב". הוא כותב מדי פעם גם בעיתונים מקוונים. בספר הוא תיאר את עבודתו כמרגל סובייטי. הוא אמר כי עבודתו הייתה מוצלחת ביותר מכיוון שהוא פעל לפי כלל בסיסי מאוד לפיו "המרגל הטוב ביותר יהיה החבר הכי טוב של כולם, לא דמות מוצלת בפינה."
בספר הוא תיאר גם כמה צעדים פעילים נגד "היריב הראשי" וטען כי "המודיעין הצבאי הסובייטי והק.ג.ב. סייעו לממן כמעט כל תנועה וארגון אנטי מלחמתי באמריקה ומחוצה לה." לטענת לונב, על פי החשד, ברית המועצות הוציאה יותר כסף על מימון התנועות האמריקניות נגד המלחמה במהלך מלחמת וייטנאם מאשר על מימון וחימוש כוחות וייטקונג.
מבצעי חבלה גרעיניים
לונב ידוע בעיקר בזכות תיאורו על מבצעי חבלה גרעיניים שהוכנו לכאורה על ידי הק.ג.ב. והגה-אר-או כנגד מדינות המערב. היה ידוע ממקורות אחרים שמטמון נשק גדול הוחבא על ידי הק.ג.ב במדינות רבות בשל פעילויות מתוכננות אלה. הם נתפסו עם מטעני נפץ מסוג "ברק". מטמון אחד כזה, שזוהה על ידי וסילי מיטרוחין, התפוצץ כשהרשויות בשווייץ ניסו להרחיק אותו מהיער ליד ברן. כמה מטמונים אחרים הוסרו בהצלחה.
לונב טען כי חלק מהמטמונים הנסתרים עלולים להכיל נשק גרעיני טקטי המכונה RA-115 "פצצות מזוודות". פצצות כאלה היו מוכנות לארגון התנקשות בחיי מנהיגי ארצות הברית במקרה של מלחמה, לדבריו. לונב מצהיר כי הוא חיפש באופן אישי מקומות מסתור למטוסי נשק באזור עמק שננדואה וכי "קל באופן מפתיע להבריח נשק גרעיני לארצות הברית, אם מעבר לגבול מקסיקו או באמצעות טיל תובלה קטן שיכול להסתנן מבלי להתגלות אם משוגר ממטוס רוסי.
חבר הקונגרס האמריקני קורט וולדון תמך בטענותיו של לונב אך ציין כי לונב "הגזים בדברים" על פי ה-FBI. נערכו חיפושים בשטחים שזיהה לונב, שהודה כי מעולם לא הטמין כלי נשק בארצות הברית. "אך גורמי אכיפת החוק מעולם לא מצאו מטמון נשק כזה, עם או בלי נשק גרעיני נייד."
הרעלת נהר פוטומאק
לדברי לונב, תרחיש אפשרי במקרה של מלחמה היה הרעלת נהר פוטומאק בנשק כימי או ביולוגי, "מכוון לתושבי וושינגטון הבירה" הוא גם טען כי "סביר להניח" כי סוכני גה-אר-או הציבו "רעל" אספקה ליד היובלים למאגרים גדולים."
טענות אלה אושרו על ידי קצין שירות הביון הרוסי לשעבר, קוזמינוב, שהיה אחראי על הובלת פתוגנים מרחבי העולם לתוכנית סובייטית של נשק ביולוגי בשנות השמונים ובראשית שנות התשעים. הוא תיאר מגוון פעולות לוחמה ביולוגיות שיבוצעו בהוראת נשיא רוסיה במקרה של פעולות איבה, כולל הרעלת אספקת מי שתייה ציבורית ומפעלי עיבוד מזון.
ראו גם
גנריך ליושקוב, העריק הבכיר ביותר מהנ.ק.ו.ד.
פול אוניל
פול הנרי אוניל (באנגלית: Paul Henry O'Neill; 4 בדצמבר 1935 – 18 באפריל 2020) היה מזכירהּ ה-72 של מחלקת האוצר של ארצות הברית בראשית שנות הקבינט של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, מינואר 2001 עד לשלהי דצמבר 2002. בחודש זה הוא פוטר מתפקידו נוכח חילוקי דעות עם הממשל. טרם כהונתו כמזכיר האוצר היה אוניל יושב הראש של מכון ראנד והמנהל הכללי של תאגיד אלקואה (Alcoa), יצרנית האלומיניום השמינית בגודלה בעולם.
תחילת דרכו
אוניל נולד בסנט לואיס שבמיזורי, בנם של גיינולד אלזי (אירווין) וג'ון פול אוניל, סרג'נט בצבא ארצות הברית. אביו של אוניל טען ששורשי המשפחה בסקוטלנד וכי אינו יודע היכן נמצאת משפחתו המורחבת מעבר לכך. אולם, זמן רב לאחר מות אביו נוכח פול לדעת ששורשיו למעשה הולנדיים, ושמו במקור היה פייט קלפסטרמן, אם כי לא ידוע מדוע אבי המשפחה שיקר בנוגע למוצא המשפחה. בשל הקריירה הצבאית של אביו, משפחתו של אוניל נאלצה להחליף מגורים פעמים תכופות. אוניל ומשפחתו התגוררו באילינוי, בניו מקסיקו, באלסקה ואף בהוואי.
כנער, אוניל עבד במשרות חלקיות בהן מחלק עיתונים וחנוון בחנות נוחות. ב-1954 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של אנקורג' שבאלסקה. באותה התקופה התגורר בבסיס צבאי ביחד עם הוריו. אוניל השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו, ולאחר מכן — ב-1961 — המשיך ללמוד כלכלה באוניברסיטת קליירמונט השוכנת גם היא בקליפורניה. לאוניל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת אידיאנה בלומינגטון.
במגזר הפרטי
לאחר שהנשיא ג'רלד פורד הפסיד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976, אוניל מילא תפקיד בכיר בחברה "אינטרנשיונל פייפר" בעיר ניו יורק. בשנים 1985-1977 היה סגן נשיא בחברה זו המהווה חלק מתעשיית הנייר, ומסיום כהונתו כסגן נשיא נעשה נשיא החברה עד לשנת 1987. ב-1989 פנה אליו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש והציע לו את תפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית. אוניל אמנם סירב, אך המליץ על דיק צ'ייני לתפקיד. לאחר מכן הסכים להיות חברה בקבוצה מייעצת לנשיא בענייני חינוך ביחד עם למאר אלכסנדר, הסנאטור מטנסי לשעבר ביל ברוק וריצ'רד ריילי, לימים מזכיר החינוך של ארצות הברית.
משנת 1987 עד 1999 היה יו"ר ומנכ"ל ענקית התעשייה אלקואה שבפיטסבורג, וב-2000 פרש מהחברה. בתחילת כהונתו נתקל אוניל בהתנגדות משמעותית של מועצת המנהלים עקב עמדתו בנושא בטיחות וגיהות בתעסוקה. שווי השוק של החברה עלה מ-3 מיליארד דולר אמריקני ב-1986 ל-27.53 מיליארד דולר בשנת 2000, בעוד שההכנסה נטו עלתה מ-200 מיליון דולר ל-1.448 מיליארד דולר. ב-1988 הצטרף אוניל למכון ראנד כחבר דירקטוריון וב-1997 נבחר ליושב ראש מועצת המנהלים של המכון. הוא התפטר מתפקיד זה לאחר שמונה למזכיר האוצר, אך מונה שוב לדירקטוריון זה ב-2003 לאחר שעזב את הממשל.
מזכיר האוצר
בינואר 2001 מונה אוניל למזכיר האוצר של ארצות הברית בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש אשר הושבע לתפקידו זה עתה. הוא חרת על דגלו זהירות פיסקלית, הגברת התפוקה ונוסף על כך עידוד עובדים עם מיסוד רשת ביטחון למשרתם. בתור מזכיר האוצר הוא חלק על "מדיניות הדולר החזק", על נאומים טקסיים ועל מניעות של קריסות פיננסיות גדולות, אלא העדיף ניהול סיורים אישיים במפעלים אמריקאים וצמצום אורך הצהרותיהם הכתובות של שרי האוצר של מדינות ה-G7. אוניל גם הנהיג את מחלקת האוצר של ארצות הברית בימי המיתון בהעשור הראשון של המאה ה-21 ובפיגועי 11 בספטמבר. ראשית הוא סייע באישור חבילת קיצוצי המס הראשונה תחת ממשל בוש אך התנגד בתוקף לשנייה. הוא הוסיף להיקלע לחילוקי דעות נוספים בנוגע להחלטת הנשיא להטיל מכס על פלדה מיובאת, כמו גם על נקיטת פעולות הבית הלבן נגד קובה.
אוניל סייע לארגנטינה, ברזיל וטורקיה בקבלת הלוואות מקרן המטבע הבינלאומית אך התנגד להעניק להן סיוע כלכלי נוסף. לא פעם התבטאה ההתנגדות אליו במעשים פיזיים. לראיה, במהלך ביקור שערך בבואנוס איירס הושלכו ביצים על שיירת המכוניות שלו לאחר שקבע כי לארגנטינה עם זאת, הוא גם עודד את הממשלות הנזקקות לסיוע להגדיל מענקים שניתנו להן בידי הבנק העולמי ולהפסיק את התמיכה הכספית בטרור. במאי 2002 הוא ביקר באפריקה עם המוזיקאי בונו כדי להפנות תשומת לב לעיני היבשת. במהלך כהונתו, הוא היה ידוע בישירות שהפגין, שבסופו של דבר עלתה לו בתפקידו הבכיר בדצמבר 2002. גם ממשלת ברזיל הביעה את מחאתה נגד אוניל לאחר שהוא דאג בפומבי שכספים שהולוו למדינות אמריקה הלטינית ייעלמו בחשבונות בנק בשווייץ.
העיתונאי רון סוסקינד ראיין את אוניל בהרחבה על כהונתו בממשל בוש, מה שאִפשר לו גישה לכמות גדולה של תיעוד. ב-2004 הוא הוציא לאור את הספר "מחיר הנאמנות", ובו סקירת כהונתו הקצרה יחסית של אוניל בממשל בוש. הספר מגולל רבים מחילוקי הדעות והסכסוכים שהיו לאוניל עם ממשל בוש. הספר מפרט גם את ביקורתו של אוניל על המדיניות הפיזיקלית של הממשל. אוניל גרס כי בוש נראה כמי שאינו שואל שאלות וחסר סקרנות, וכי מלחמת עיראק תוכננה החל מהישיבה הראשונה של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית זמן קצר לאחר תחילת הכהונה של הממשל. בישיבת הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' ווקר בוש ציין אוניל כי השאלה שעמדה לדיון אינה הייתה "האם עלינו לתקוף את עיראק?" אלא "כיצד נוכל לתקוף את עיראק?". אוניל ראה בכך הפרה של ערבויות קודמות שנתן בוש כמועמד לנשיאות לפיהן יימנע מ"בניית אומות" במהלך תקופת כהונתו.
לאחר כהונתו בממשל
לאחר שהודח מתפקיד מזכיר האוצר, התמנה אוניל ליועץ מיוחד עבור קבוצת בלאקסטון. במקביל הוא גם פעל כאנג'ל בצוותא עם בנו, פול אוניל ג'וניור, בשירות החברה קיוספט טכנולוגיות בע"מ (.Qcept Technologies Inc) ב-2004. בשנת 2005 ייסד חברת ייעוץ אסטרטגי בשם "ואליו קאפצ'ר" (Value Capture), המייעצת למוסדות בריאות בהפחתת ההוצאות וכן בהגברת הבטיחות של המטופלים.
ב-2006 הוא פרסם את תוצאות המחקר שערך בין השנים 2005-2003 בבית החולים הכללי אלגייני שבפיטסבורג יחד עם צוות רופאים בראשות ריצ'רד שאנון, בכתב העת הרפואי של הארגון "ג'וינט קומישן" לענייני איכות ובטיחות מטופלים. המחקר הצביע על ירידה בזיהומים הרפואיים באמצעות צוות המתאם מניעת זיהומים במחזור הדם. הוא גם הצטרף לחברת PRHI כמנכ"ל שלה באוקטובר 2003, ובפברואר אותה שנה מונה לנאמן במועצת המנהלים של המרכז הרפואי באוניברסיטת פיטסבורג. עם זאת, בספטמבר 2004 עזב תפקיד זה בשל סירוב המרכז הרפואי להצטרף למיזם הפועל למיגור מקרי רשלנות רפואית בבתי חולים. במהלך כהונתו נתגלעו לא פעם חילוקי דעות בינו לבין מנכ"ל המרכז הרפואי ג'פרי רומוף, והתנגד גם לכוונותיו למנוע טיפול רפואי למבוטחי חברת הביטוח הרפואי "היימארק" (Highmark) ב-2019.
ב-16 באוקטובר 2007, במסגרת מאמר דעה שפרסם בעיתון "הניו יורק טיימס", התאונן אוניל על חוסר הרצון של הפוליטיקאים להתייחס לרפורמה מקיפה במערכת הבריאות של ארצות הברית. במאמר הדעה הוא הציע לחייב את הרופאים ובתי החולים לדווח על רשלנות רפואית תוך 24 שעות, כמו גם להעביר תביעות רשלנות רפואית מבתי המשפט האזרחיים לגוף עצמאי חדש. אוניל הוסיף לכתוב כי על הרפורמה המיוחלת במערכת הבריאות לכסות את כל הסוגיות הבעיות, בהן כיסוי ביטוח רפואי, עלויות כלכליות רפואיות, איכות הטיפול וטכנולוגיית המידע.
באפריל 2016 נמנה בין שמונת מזכירי האוצר לשעבר שקראו לממשלת בריטניה להישאר באיחוד האירופי לקראת משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד. ביוני 2019 הוענקה לו המדליה לשירות ציבורי מכבוד ע"ש ג'רלד פורד מטעם "הקרן הנשיאותית ג'רלד פורד". אוניל נפטר בביתו שבפיטסבורג ב-18 באפריל 2020 בגיל 84, כתוצאה מסרטן הריאה.
Stadium Arcadium
Stadium Arcadium הוא אלבום אולפן כפול, התשיעי במספר, של להקת הרוק האמריקאית, רד הוט צ'ילי פפרז, שיצא במאי 2006. האלבום זכה בחמישה פרסי גראמי, מתוך שבעה אליהם היה מועמד והוא האלבום בעל הכי הרבה מועמדויות ב-24 שנות הקריירה של הלהקה.
האלבום הוא הראשון של הלהקה אשר הגיע למקום הראשון במכירות בארצות הברית, והוא האחרון שהקליט הגיטריסט ג'ון פרושיאנטה עם הלהקה לפני שפרש בפעם השנייה שלו מהלהקה וחזר אליה ב-2019.
בשקורטוסטן
רפובליקת בשקורטוסטן (גם: בשקיריה; ברוסית: Республика Башкортостан, בבשקירית: Башҡортостан Республикаһы) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית במרכז הרי אורל. שטח בשקורטוסטן הוא כ־143,600 קמ"ר. אוכלוסייתה: 4,013,786 נפש (2021). בירת הרפובליקה היא אוּפָה. רוב תושביה מוסלמים.
היסטוריה
בימי הביניים המוקדמים היה האזור שבו שוכנת כיום בשקיריה ערש הולדתם של המדיארים (ההונגרים), וגם כאשר שבטים בודדים, בהנהגתו של הצ'יף ארפאד, נדדו משם למרכז אירופה ויסדו את הונגריה, נותרו מרבית המדיארים שם – באזור שכונה "מאגנה הונגריה" (בלטינית: "הונגריה הגדולה") – עד שהושמדו, במאה ה־13, בידי המונגולים. שטחה של בשקורטוסטן היה חלק מהנסיכויות הטטריות שהיו באזור עד שנכבש ב־1554 על ידי איוואן האיום, נסיך מוסקבה. בניגוד לטטרים, הבשקירים לא התנגדו בצורה פעילה בתקופה הראשונה, אך כאשר השלטון ניסה להתערב יותר מדי בחייהם, גזל את אדמותיהם ואכלס אותן בקוזקים (אורנבורג וצ'לייבינסק), הצטרפו הבשקירים למספר מרידות קוזקים, שהידועה בהן היא מרד ימליאן פוגצ'וב ב־1773–1774, שבעלי בריתו הבכירים היו הבשקירים סלווט יולייב ואביו יולאי אזנלין. לאחר מותו במאסר ועבודות פרך באסטוניה הוכרז סלווט כגיבור לאומי בבשקורטוסטן. סמלה המודרני של בשקורטוסטן כולל את דמותו. לאחר דיכוי מרד פוגצ'וב, הבשקירים כמעט ולא התמרדו עוד והשלימו עם השלטון הרוסי.
פוליטיקה
בראש הרפובליקה עומד הנשיא. הנשיא הראשון, מורטזה רחימוב, כיהן מ־17 בדצמבר 1993 ועד ליולי 2010, אז הוחלף על ידי רוסטם חמיטוב. הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים. בהתאם לצו נשיאותי של דמיטרי מדבדב ראשי הרפובליקות המרכיבות את רוסיה לא יכולים להיקרא "נשיא", ולכן תואר התפקיד הוחלף ל"ראש הרפובליקה". בשנת 2014 רוסטם חמיטוב ניצח בבחירות בפעם השנייה.
לרפובליקה פרלמנט (קורולטאי) בן 120 מושבים שנבחר כל חמש שנים. בבחירות שהתקיימו בשנת 2013 רוסיה המאוחדת זכתה ב־88 מושבים.
גאוגרפיה
הרפובליקה נמצאת במרכזו של מזרח החלק האירופאי של רוסיה והיא הרפובליקה השנייה בגודלה ברוסיה באירופה. בין שאר הסובייקטים בפדרציה היא במקום ה־30. היא גובלת מצפון במחוז סברדלובסק, במחוז פרם ובאודמורטיה, ממערב ברפובליקת טטרסטן, מדרום ודרום-מערב במחוז אורנבורג וממזרח במחוז צ'ליאבינסק.
הנהרות החשובים העוברים ברפובליקה הם קמה ויובליו בליה ואופה. קמה עצמו הוא יובלו של הוולגה, הזורם לים הכספי.
הנקודה הגבוהה ביותר הר יאמנטאו מגיע לגובה של 1640 מ'.
דמוגרפיה
האוכלוסייה מורכבת מרוסים, המהווים 36.1% מהאוכלוסייה (בהתאם לנתונים לשנת 2010), בשקירים, המהווים 29.5% מהאוכלוסייה, טטרים, המהווים 25.4% מהאוכלוסייה, ועמי וולגה־אורל נוספים, בהם מרי, אודמורטים, מורדבינים (כ־6% בסך הכל) וגם אוקראינים.
כלכלה
בסוף שנות ה־20, ביוזמת גאולוג רוסי בשם איוואן גובקין החלו חיפושי נפט שהצליחו לגלות עתודות נפט גדולות במיוחד. רוב כלכלתה מבוססת על ענף זה, אם כי בכפרים בשקירים רבים ממשיכים לעסוק בחקלאות ובמיוחד ברעיית צאן. חצי מהמפעלים נמצאים בעיר הבירה אופה.
יהדות
לאחר שבשנות הקומוניזם דוכאו חיי הדת היהודיים במקום שבה הקהילה לפרוח בשנים האחרונות. בבשקורטוסטן כ־10,000 יהודים. בראש הקהילה עומד הרב דן קריצ'בסקי, שליח חב"ד לבירה אופה. במסגרת פעילותו הוקמו בתי יתומים, גני ילדים, בתי ספר ומרכז קהילתי.
מינטונז פליי האוס
מינטונז פליי האוס (בתרגום חופשי: בית המשחקים של מינטון) הוא מועדון ג'אז ותיק בהארלם שבניו יורק. המועדון נבנה בכספו של נגן הסקסופון הנרי מינטון ב-1938. המועדון מפורסם בעיקר בהיותו מקום המצאת הבי בופ. בשנות הארבעים היו קני קלארק, דיזי גילספי ות'לוניוס מונק מבצעים שם ג'מים עם צ'ארלי פארקר. מתוך אלתורים אלו צמח לימים הבי בופ, שהוא הבסיס לכל הג'אז המודרני. עוד לפני פארקר החל הגיטריסט צ'ארלי כריסטיאן להתנסות שם במוזיקה חדשנית.
דגל ונואטו
דגל ונואטו אומץ ב-13 בפברואר 1980 לאחר שהאי זכה בעצמאותו. צבעי הדגל - אדום, ירוק, ושחור, הם צבעי מפלגת ואנואאקו שפעלה והביאה לעצמאות האי. ועדה פרלמנטרית בחנה הצעות של אמנים מקומיים על בסיס דגלים אלה ובחרה את דגל המדינה.
הירוק מסמל את העושר של האיים, האדום - צבע הדם מסמל את אנשי האי, והשחור מסמל את צבע העור של התושבים.
הצהוב נוסף לבקשת ראש הממשלה באותה עת על מנת להדגיש את הצבע שחור, והוא מסמל את ה"אור" של הברית החדשה - 75% מתושבי האי הם נוצרים.
בקרבת הניצב, במרכז המשולש השחור ישנו סמל המורכב מחטים של חזירי בר - סמל השפע אשר תושבי האי נוהגים לענוד כחלק משרשראות. במרכז החט מופיעים שני עלים של שָׂרָך, אשר להם יחד 39 עַלְעַלִּים המסמלים את 39 חברי האספה המכוננת של ונואטו.
פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג
פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג (בגרמנית: Friedrich V. von Hessen-Homburg; 30 בינואר 1748 – 20 בינואר 1820), היה רוזן הסן-הומבורג בין השנים 1751–1820.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-30 בינואר 1748 בבאד הומבורג שהשתייכה לרוזנות הסן-הומבורג, לפרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג, ולאולריקה, נסיכת זולמס-בראונפלס, בתם של פרידריך וילהלם, רוזן זולמס-בראונפלס וסופיה מגדלנה בניגנה, רוזנת זולמס-לאובאך-אוטפה.
בשנת 1748 מת אביו פרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג, ופרידריך עלה לשלטון במקומו, תוך שקרובו לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט משמש כעוצר הרוזנות בשמו. ב-27 בספטמבר 1768 התחתן פרידריך עם קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בנישואים פוליטיים לחלוטין, שנועדו לחזק את הקשר בין רוזנות הסן-דרמשטאדט לרוזנות הסן-הומבורג. אף על פי שנולדו להם 13 ילדים, בני הזוג חיו כאנשים זרים לחלוטין, והקשר ביניהם היה מאוד רופף.
ב-27 באוגוסט 1782 בהיותו בן 34, הצטרף פרידריך לבונים החופשיים תחת הנהגתו של קרל, נסיך הסן-קאסל.
ב-20 בינואר 1820 מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-27 בספטמבר 1768 התחתן פרידריך עם קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
נציבות עירונית
נציבות עירונית (פיניין: Dìjíshì; באנגלית: Prefecture-level city) ידועה בעבר כ-省辖市 ("עיר בניהול פרובינציאלי") משנת 1949 עד 1983, בחלוקה המנהלית של סין העממית היא מחלקה של רמת היררכיה מנהלית של הרפובליקה העממית של סין, המדורגת מתחת למחוז (省级 - Province) ומעל לנפה (县级 - County) במבנה המנהלי. נציבויות עירוניות מהוות את הרמה השנייה של המבנה המינהלי (לצד נציבות, ליגות ומחוזות אוטונומיים). ראשי מנהלים (ראשי ערים) בנציבות עירונית הם בדרך כלל בעלי דרגה זהה למפקד אוגדה (司长) של משרד לאומי.
נציבות עירונית היא "עיר" (市; פיניין: shì) ו"מחוז" (地区; פיניין: dìqū) שאוחדו לתחום שיפוט אחוד. ככזו, היא בו זמנית עיר, המורכבת ממחוזות כפופים, וכן מחוז אליו שייכות ערים המוגדרות נפות עירוניות.
נציבות עירונית היא לרוב לא "עיר" במובן המקובל של המונח (כלומר יישוב עירוני רציף גדול), אלא יחידה מנהלית הכוללת, בדרך כלל, אזור עירוני מרכזי גדול (עיר במובן הרגיל, בדרך כלל בשם זהה לעיר המפלסית המחוזית), ואזור כפרי הגדול בהרבה שמכיל ערים, עיירות וכפרים קטנים יותר. הערים הגדולות יותר ברמה המחוזית משתרעות על פני 100 קילומטרים.
קריטריונים שמחוז חייב לעמוד בהם כדי להפוך לנציבות עירונית:
15 נציבויות עירוניות קיבלו מעמד של עיר תת-מחוזית, מה שמעניק להן אוטונומיה גדולה בהרבה.
שה-ג'יאג'וואנג וג'נגג'ואו הן הנציבויות העירוניות הגדולות ביותר עם אוכלוסיות שמתקרבות או עולות על ערים תת-מחוזיות.
נכון ליוני 2020 היו בסך הכל 299 נציבויות עירוניות בסין.
כולל ברודסקי
כולל ברודסקי היה כולל אברכים שפעל בסוף המאה ה-19 בוולוז'ין, על שמו של איל ההון והתעשיין היהודי ישראל ברודסקי מקייב שהקים ומימן אותו.
היסטוריה
ישיבת וולוז'ין הוציאה מתוכה במשך השנים מאות תלמידי חכמים וגדולי תורה, ונוצר צורך להכשירם לשמש כרבנים ומורי הוראה בערים ובקהילות היהודיות ברחבי האימפריה הרוסית. לשם כך הגו ראשי ישיבת וולוז'ין, בראשות הנצי"ב, רעיון לייסד כולל מיוחד שבו תלמד קבוצה נבחרת מבוגרי הישיבה במשך תקופה של מספר שנים בלי עול ודאגות פרנסה.
בסוף שנת תרמ"ו (1886) נפגש הרב מאיר לוין, חתנו של ראש הישיבה הקודם, הרב אליעזר יצחק פריד, עם התעשיין ישראל ברודסקי, מייסד ענף הסוכר ברוסיה וענף תעשייני הסוכר במשפחת ברודסקי, והציע לו ליטול על עצמו את החסות והמימון של כולל האברכים. ברודסקי נעתר וייסד קרן של עשרים וחמישה אלף רובל לאחזקת אברכי הכולל.