cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוטיוב
השפעה חברתית
בתארו את האביב הערבי (החל משנת 2010 ואילך), ציטט הסוציולוג פיליפ נ. הווארד את תיאורו התמציתי של אחד הפעילים, שהיה אמון על ארגון אירועי התסיסה והמחאה הפוליטית. תיאור זה הסתכם במשפט מחץ אחד בלבד: ב-2012, יותר משליש מהסנאטורים בסנאט של ארצות הברית פרסמו החלטה רשמית, המגנה את ג'וזף קוני ואת מעשיו הנפשעים באוגנדה, זאת- 16 ימים לאחר פרסום סרטון הווידאו הוויראלי "קוני 2012" ביוטיוב. להחלטה זו של הסנאט התלוותה הערתו של נותן החסות המשותף, הסנאטור לינדזי גרהאם, שציין כי "סרטון הווידאו הוא בעל השפעה ותהודה רבות כל כך, כך שלבסוף הוא יוביל למותו של קוני, בהשפיעו על דעת הקהל העולמית, כמו גם על הרחבת המאמצים לאתרו- יותר מאשר כל פעולה משולבת אחרת (בעיקר מהבחינות הצבאית והמודיעינית)- הננקטת נגדו".
יוטיוב אפשרה לממשל האמריקאי ליצור קשר בפשטות רבה יותר עם אזרחי המדינה. ראייה לכך ניתנה בשנת 2012, אז דורג ערוץ היוטיוב הרשמי של הבית הלבן במקום השביעי באתר, בקטגוריית הארגונים האמונים על הפקת ידיעות חדשותיות; עדות נוספת המצדדת בטענה זו התרחשה בשנת 2013, עת חיקה השחקן והחקיין אִימַאן קְרוֹסוֹן את נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בסרטון וידאו מוזיקלי הומוריסטי ביוטיוב. מטרתו של סרטון זה, שקיבל חסות באופן ישיר מהנשיא עצמו, הייתה עידוד צעירים אמריקאיים להירשם לתוכנית "שוק ביטוח הבריאות". תוכנית זו היא למעשה ביטוח בריאות, התואם והמהווה חלק מתוכנית הידועה בכינוי "חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה", שיזם ממשל אובמה. תוכנית זו ידועה בכינויהּ האנגלי: "ObamaCare".אִימַאן קְרוֹסוֹן נכלל ברשימת יוצרי תכנים מובילים עבור יוטיוב, שנפגשו בבית הלבן, בפברואר 2014, עם נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה. מטרתם של יוצרי תכנים אלו הייתה קידום דיאלוג אודות המודעות לחשיבותו של רישום עבור ביטוח בריאות, כמו גם קידום רעיונות כלליים יותר, הכוללים חקיקה נגד בריונות, קידום מערכת החינוך ויצירת הזדמנויות כלכליות עבור יחידים ובעלי משפחות, שרובם ככולם נכללים במעמד הסוציו-אקונומי הנמוך.באופן כללי ניתן לומר, כי הפגישה נועדה על מנת לפתח אמצעים חדשים עבור הממשל האמריקאי- כדי לקדם את הקשר ואת שיתוף הפעולה עם "דור היוטיוב".כאשר חלחלה לתודעה הציבורית העובדה, שביכולתה של יוטיוב לאפשר יכולת התקשרות ישירה של הממשל האמריקאי (כולל הנשיא עצמו)- עם אזרחים מן השורה, נדרשה הבנה מעמיקה מצד יוצרי תוכני הניו מדיה עבור יוטיוב- על מנת להתמודד ביתר יעילות עם תכנים השייכים לאתרי אינטרנט אחרים, והמוצגים או המפורסמים בהם; אתרי אינטרנט אלו "התחרו על לבם של הגולשים" (או, במילים אחרות, על דעת הקהל), בהציעם "תכנים מסיחי דעת"- מנקודת מבטה של יוטיוב, שנאלצה להתמודד עם "קהל הפכפך"- משתמשים שעדיין לא החליטו לאיזה אתר להיכנס באופן בלעדי (או ל"אתרים המתחרים", או ליוטיוב), על כן נכנסו הן ל"אתרים המתחרים"- והן ליוטיוב. תופעה זו לא הייתה רצויה עבור יוטיוב. מעולם לא התרחש תקדים מסוג זה במהלך ההיסטוריה, בו היה יכול נשיא ארצות הברית לתקשר טוב יותר מאי פעם, ובאופן ישיר- על מנת להעביר את מסריו לאזרחי מדינתו; אך בד בבד, מעולם לא התרחש אבסורד גדול מכך במהלך ההיסטוריה- בו אזרחים אמריקאיים רבים כל כך- אינם קשובים כלל לדבריו, בעטיים של התכנים מסיחי הדעת. מטרת הפגישה עם קבוצת היוּטְיוּבֶּרִים נועדה, אם כן, גם לשם קביעת מדיניות עבור ממשל אובמה- כיצד לגרום לדבריו של הנשיא "להישמע" ו"לא ליפול בין הכיסאות" ב"עידן החדש", "עידן היוטיוב", בעטיים של משתמשים שטרם החליטו איזה אמצעי תקשורת הוא הנוח ביותר לשימוש עבורם.
מספר סרטוני וידאו השפיעו באופן ישיר על האירועים המתרחשים בעולם. דוגמה מובהקת לסרטון מסוג זה הוא "תמימות המוסלמים", שהועלה לאתר ב-2012. הסרטון עורר גל עולמי של הפגנות ומחאות אלימות של מוסלמים נגד ארצות הברית, כמו גם נגד מדינות מערביות נוספות. אוֹצֵר ועידת TED, כריס אנדרסון, תיאר תופעה, בה אנשים ממקומות גאוגרפיים שונים ברחבי העולם- חולקים את מיומנותיהם ויכולותיהם בתחום מסוים, באמצעות העלאת סרטונים, באופן עצמאי- ליוטיוב. סרטון מסוג זה, המועלה על ידי משתמש מסוים- מהווה מקור השראה, אתגר ואף מושא הערצה- בקרב משתמשים אחרים, העוסקים גם הם באותו תחום עיסוק של משתמש זה. מעבר לכך, סרטון מסוג זה עשוי לדרבן את המשתמשים הנחשפים אליו- לשפר את מיומנותיהם בתחום זה, ואף לפתח ולהמציא חידושים, תגליות והמצאות חדשות- בתחום זה. העיתונאית וירג'יניה הֶפֶרְנַאן קבעה, במאמר שפורסם בעיתון "הניו יורק טיימס", שסרטוני וידאו מסוג זה ("סרטוני הפגנת מיומנויות ויכולות") עשויים להוביל ל"השלכות מפתיעות" במגוון רחב של תחומים, כגון: השפעה חברתית (תחום הנחקר במסגרת ענף בפסיכולוגיה, המכונה בשם: "פסיכולוגיה חברתית"); השפעה תרבותית, בדמות הפצה של תרבויות שונות, מנהגים, אורחות חיים ועוד, ואף השפעה על המוזיקה, ובפרט על עתיד המוזיקה הקלאסית.
שחקני סדרת הרשת "לגיון הרקדנים היוצא מן הכלל" וחברי ההרכב המוזיקלי "התזמורת הסימפונית של יוטיוב" נבחרו וחוברו להם יחדיו, בהתבסס על סרטונים המציגים את כישוריהם של כל אחד מהם בנפרד, ללא תלות כלשהי בנציגים האחרים. יותר מכך, סרטון הווידאו המוזיקלי "We Are the World 25 for Haiti (גרסת יוטיוב)", שיועד למטרות צדקה ואיסוף כספים עבור מדינת האיטי, לאחר רעש האדמה החזק שפקד אותה ב-2010- הוקלט באמצעות טכניקה של איחוד הקלטותיהם הנפרדות של 57 זמרים שונים, מכל קצוות תבל- ליצירת שיר זה, המהווה יחידה אחת שלמה. העיתון האנגלי היוצא לאור ביפן, "טיימס-טוקיו", ציין כי סרטון הווידאו "We Pray for You", שהופק והוקלט בידי 55 יוּטְיוּבֶּרִים- למען נפגעי רעש האדמה והצונאמי, שפקדו את יפן בשנת 2011- נוצר אף הוא בעקבות שיתוף פעולה אינטרנטי מצד גולשים שונים, והיווה דוגמה נוספת ליצירת קהילות או קבוצות מקוונות- המתאגדות למען קידום מטרות צדקה. מיזם האינטרנט "It Gets Better" החל את דרכו בעקבות העלאת סרטון וידאו אחד בלבד ליוטיוב. סרטון זה הופק ויועד עבור בני-נוער, השייכים לקהילה הגאה (או, במילים אחרות, לקהילת הלהט"ב), שסבלו מדיכאון או בעלי נטיות אובדניות- עקב מעשי בריונות שבוצעו נגדם- בשל זהותם המינית. בתוך פרק זמן של כחודשיים בלבד, משך סרטון זה תשומת לב מצד משתמשים רבים שצפו בו, ופרסומו גרר אחריו גל של כתיבת מאות תגובות ("טוקבקים")- בקשר לתוכן המוצג בו. בין המגיבים לסרטון נמנו גם אישים בולטים בצמרת הממשל האמריקאי, כדוגמת נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה; סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ו ביידן; אנשי סגל בכירים מטעם הבית הלבן ומספר מזכירי ממשלה אמריקאיים. בעקבות סרטון המגולל את השתלשלות האירועים, שהובילו לבסוף להתאבדותה של אמנדה טוד, נערה קנדית בת חמש עשרה, שנשא את הכותרת: "הסיפור שלי: מאבק, בריונות, התאבדות, פגיעה עצמית" - ננקטו כמעט מיידית הליכים חקיקתיים לאחר מותה- שמטרתם הייתה: חקר וסקירת השכיחות של מעשי בריונות- כדי ליצור תוכנית אסטרטגית לאומית כנגד תופעה אלימה זו.
במאי 2018, התלוננה משטרת המטרופולין של לונדון בפני חברת יוטיוב, כי סרטוני וידאו המכילים מוזיקת "דריל" הידועה לשמצה, והמאופיינת בלשון אפלה, ניהיליסטית ואלימה ביותר (לעיתים קרובות, נכללים במסגרת שיריה דברי שבח, המהללים מעשי רצח ודקירות, כמו גם ביצוע מעשי אלימות קשים נגד נשים)- מהווים קרקע פורייה לצמיחת כנופיות אלימות ברחבי לונדון. בעקבות תלונה זו, טענה יוטיוב כי הסירה "למעלה משלושים סרטוני וידאו מסוג זה", אף על פי שבפועל מספר הסרטונים שהוסר נותר עלום, כמו גם זהות הסרטונים שהוסרו.עיתון ה"אינדפנדנט" דיווח, כי המשטרה יצרה מסד נתונים, המונה למעלה מ-1400 סרטונים, למטרות מודיעיניות הכוללות איסוף מידע אודות ארגוני פשע, בציינהּ כי:.
הכנסות משותפויות פרסומיות
יוטיוב החלה את דרכה בתחום השותפויות השיווקיות והפרסומיות ביוני 2006, אז חַבְרָה לרשת הטלוויזיה "NBC". במרץ 2007, חתמה יוטיוב על עסקה עם תאגיד השידור הבריטי "BBC", במסגרתהּ הוקדשו באתר שלושה ערוצים- המשדרים תכנים המופקים בתאגיד זה והשייכים לו. ערוץ אחד באתר הוגדר למטרת שידור של תוכני חדשות ואקטואליה, והשניים האחרים- למטרת שידור של תכנים בידוריים. זאת- בתמורה להתחייבות מצד תאגיד "BBC"- לפרסם את יוטיוב- בערוצים השייכים לו. בנובמבר 2008, הגיעה יוטיוב להסכם עם שלושה גופים מובילים- בתחום הפקת ושידור סרטים ותוכניות טלוויזיה. על גופים אלו נמנו: חברת סרטי הקולנוע והטלוויזיה האמריקאית, "מטרו גולדווין מאייר"; תאגיד וחברת הבידור "Lions Gate Entertainment" ו- "CBS". במסגרת ההסכם, אפשרה יוטיוב לגופים אלו לפרסם באתר האינטרנט שלה סרטים באורך מלא, כמו גם פרקים מלאים של סדרות טלוויזיה שונות. מהלך זה לווה בפרסומים של חברות אלו באתר יוטיוב; עבור פרסומים אלו הוקצה מקום מיוחד באתר, שפונה לקהל היעד של משתמשים אזרחי ארצות הברית, והוא כונה "Shows" ("הופעות"). הסכם זה נחתם, במטרה ליצור תחרות בין יוטיוב ובין חברות אחרות, כדוגמת "הוּלוּ" (באנגלית: "Hulu"), שמכילה תוכני שידור מבית היוצר של החברות המתחרות: "NBC", "Fox" ו"חברת וולט דיסני". בנובמבר 2009, השיקה יוטיוב גרסה של "Shows", שהייתה זמינה עבור קהל היעד של משתמשים אזרחי בריטניה, בהציעהּ כ-4000 מופעים ותוכניות טלוויזיה באורך מלא, שהופקו או שודרו מטעם למעלה משישים רשתות טלוויזיה, המהוות שותפויות עסקיות של התאגידים: "מטרו גולדווין מאייר", "Lions Gate Entertainment" ו- "CBS", עמן חתמה יוטיוב, כאמור, את ההסכם המפורט לעיל. בינואר 2010, הציגה יוטיוב שירות השכרת סרטים מקוון, שהיה זמין אך ורק עבור משתמשים הנמצאים בארצות הברית, קנדה ובריטניה (נכון לשנה זו). שירות זה הציע עבור משתמשים אלו רשימה של למעלה מ-6000 סרטים, הניתנים להשכרה.
הכנסות משותפויות עם יוצרי תוכני וידאו
במאי 2007, השיקה יוטיוב את תוכנית השותפים שלה (באנגלית: "YouTube Partner Program"; בראשי תיבות: "YPP"). תוכנית זו הייתה מערכת מבוססת רשת הפרסום "Google AdSense", שאפשרה למשתמשים, החברים ברשת זו, והמעלים סרטון פרסום מסוים לאתר- לחלוק את ההכנסה הכוללת, שהתקבלה כתוצאה מפרסום זה- עם גוגל. בדרך כלל, מקבלת יוטיוב 45% מההכנסה הכוללת, שנתקבלה בעקבות העלאת סרטון פרסומי כלשהו, בעוד שיתרת ההכנסה, 55% - מועברת למשתמש מעלה סרטון הפרסום. תוכנית השותפים של יוטיוב מונה למעלה ממיליון משתמשים, החברים בה והפועלים במסגרתהּ. על פי נתונים שהתקבלו מטעם חברת התוכנה המיזמית "טְיוּבּ-מוֹגוּל", העוסקת בשיווק ממותג, פרסומת מקדימה כלשהי ("טיזר") ביוטיוב- עבור מוצר מסוים, נכון לשנת 2013- עלתה למפרסמיה 7.60 דולרים בממוצע- לכל אלף צפיות בה. השימוש באמצעי הפרסומת המקדימה אינו מהווה, לרוב, יותר מחצי מסך הפרסומות הכולל באתר- בשל חוסר עניין מצד מפרסמים- להשתמש באמצעי שיווקי זה. ב-2013 הציגה יוטיוב הצעה, הפונה עבור ערוצים הכוללים אלף משתמשים רשומים לפחות. עיקרהּ היה: דרישה ממשתמשים חדשים, שהחליטו להירשם לערוץ שכזה, והחפצים לצפות בסרטונים הכלולים בו- לשלם דמי מנוי. באפריל 2017, הציבה יוטיוב קריטריון, המגדיר מי מהערוצים באתר יהיו זכאים לגבות דמי מנוי- ממשתמשים החפצים לצפות בתכניו. קריטריון זה עמד בתחילה על צבירת עשרת אלפים צפיות בכלל סרטוני ערוץ- ללא הגבלת זמן מתי עתיד הדבר להתרחש, טרם תחילת הגבייה של דמי מנוי אלה. ב-16 בינואר 2018 שונה קריטריון זה. הקריטריון החדש הגדיר, שעל ערוץ כלשהו לעמוד בשתי הדרישות הבאות- בתמורה לזכאות לדרוש דמי מנוי ממשתמשיו: 4000 שעות צפייה מצטברות- בתוך פרק זמן של שנה, כמו גם אלף משתמשים, הרשומים לערוץ זה. מהלך זה הצטייר כניסיון מצד יוטיוב להבטיח, שסרטוני וידאו, השייכים לערוצים מסוימים, ואשר כבר מפיקים רווחים- לא יזכו למימון נוסף; עם זאת, "זכה" מהלך זה בביקורת, כמו גם בתגובות של מרמור, תסכול ותחושת קיפוח- מצד ערוצים קטנים יותר ביוטיוב, שלא עומדים בתנאי הקריטריון החדש למימונם, בטענם כי "הם נענשים, כביכול, על היותם קטנים"; במסגרת מרמור זה ניתן להניח, כי עלתה בקרב בעלי הערוצים הקטנים הסוגיה- האם בכלל משתלם ליצור או לתחזק ערוצים כאלו, שהרי הם אינם זוכים להערכה בדמות תשלום דמי מנוי- כפי ש"עמיתיהם" הגדולים יותר אכן זוכים להערכה ולמימון אלו.
לחצי הניגון של יוטיוב
תוכנית הכפתורים של יוטיוב הם סוג מסוים של פרסי יוטיוב. זוהי מחווה מצד יוטיוב, המביעה את הערכתהּ של החברה כלפי ערוציה הפופולריים ביותר, והקריטריון עבור "פופולריות" הוא מספר המנויים הרשומים אליהם. מחווה אחרת מצד החברה, מכונה "פרסי יוטיוב", הניתנים עבור סרטוני הווידאו האיכותיים ביותר, מתוך כלל הסרטונים שהועלו ליוטיוב בתקופה מוגדרת.
הכנסות עבור בעלי זכויות יוצרים
אחוז ניכר מהכנסותיה של חברת יוטיוב מופרש לבעלי זכויות היוצרים, של סרטוני פרסום- אותם הפיקו. למרות עובדה זו, דיווח משנת 2010 אומד, שכשליש מסרטונים פרסומיים אלו הועלו לאתר יוטיוב בלא היתר של בעלי זכויות היוצרים של סרטונים אלו. יוטיוב מותירה בידי בעלי זכויות היוצרים את ההחלטה- האם לפרסם את סרטוני הפרסום אותם יצרו ולאחר זמן מה- להסירם, או להמשיך ב"קמפיין הפרסומי" של הסרטון, כלומר להשאירו באתר- בתמורה להמשך הפקת רווחים ממנו. במאי 2013, החלה חברת "נינטנדו" מסע אכיפה, שמטרתו הייתה שמירת זכויות היוצרים של משחקיה- והבעלות עליהם. מסע אכיפה זה כלל דרישה מצד החברה- לקבל הכנסות, הנובעות מפרסום צילומי מסך של משחקיה- על ידי יוצרי תוכני וידאו. בפברואר 2015, הסכימה חברת "נינטנדו" לחלוק את רווחיה עם יוצרי תוכני וידאו אלה, בזכות הפרסום שהעניקו האחרונים- לחברה ולמשחקיה. קהל היעד של פרסום זה כלל, בין השאר, גם אוכלוסיות, שלא נחשפו לחברה ולמשחקיה עד אז.
מספר הצפיות בסרטונים
חשיבות גדולה קיימת למספר הצפיות הכולל עבור סרטון מסוים ביוטיוב, כמו גם לקצב גידול הצפיות- מרגע העלאת הסרטון לאתר. מספר צפיות זה, כמו גם קצב הגידול של מספר זה, עשוי להעיד על הצלחת פרסום הסרטון, איכות ורמת הפקתו, איכות המבצעים בסרטונים מוזיקליים ("קליפים") (לרוב, הזמרים המבצעים את הקליפ והמופיעים בו) והפוטנציאל העתידי הטמון בהם, מידת העניין שהוא עשוי לעורר בקרב הקהל הרחב, התהודה הציבורית שהוא יוצר וגורמים רבים נוספים. משום כך, בישראל, אמנים רבים מרבים לנפח את מספר הצפיות שלהם, על מנת להגדיל את הפופולריות שלהם.
בדצמבר 2012, הסירה יוטיוב סכום כולל של כשני מיליארדי צפיות מסך כל הצפיות בסרטונים מסוימים, שהופקו או הועלו מטעם ענקיות המוזיקה: "יוניברסל מיוזיק גרופ" ו-"סוני מיוזיק אנטרטיינמנט". במילים אחרות, מספר הצפיות הכולל בסרטונים מסוימים, שהיו קשורים לחברות אלו- פחת בכשני מיליארד. חברת המדיה הדיגיטלית "The Daily Dot", הסוקרת את תרבות האינטרנט, כמו גם את אורח החיים והפעילויות השונות הנערכות במסגרת הרשת ("חיי האינטרנט") טענה, כי המחיקה המסיבית בוצעה בעקבות הפרת תנאי השימוש ומדיניות האתר- מצד חברות אלו. מדיניות זו כוללת, בין היתר, איסור שימוש בשיטת "אוטומציה של תהליכים". זאת מפני ששימוש בשיטה זו עשוי להגדיל באופן ניכר ("לנפח") את מספר הצפיות הכולל של סרטון מסוים.טענה זו, של אתר "The Daily Dot", הועמדה בספק בידי מגזין "בילבורד", שטען כי שני מיליארדי הצפיות כלל לא נמחקו, אלא הועברו לאתר "Vevo", וכי העברה זו בוצעה כיוון שהסרטונים חדלו להיות פעילים באתר יוטיוב.
ב-5 באוגוסט 2015, הסירה יוטיוב פִיצֶ'ר, שגרם למונה מספר הצפיות בסרטון כלשהו "להיתקע", כאשר הוא מגיע ל-301 צפיות. בהמשך, השיבה יוטיוב את מונה הצפיות, לאחר אימות ובדיקה מדוקדקים, של מספר הצפיות האמיתי של אותו סרטון. מהלך זה מצד יוטיוב נועד לשם מניעת זיופים, בכל הקשור למניית מספר הצפיות האמיתי בסרטונים. בהמשך, פרסמה יוטיוב "ציוץ" בטוויטר, שתוכנו: "אנו נפרדים לשלום מ"מונה ה-301", ומקדמים בברכה מספר צפיות חדש ועדכני יותר- בסרטוני הווידאו שלנו". עוד הכריזה יוטיוב, כי ל"ציוץ" בטוויטר נתווספה תמונה, המסבירה את ה"מעבר" מ-301 הצפיות - למספר הצפיות האמיתי של סרטון מסוים.
מדיניות קהילת יוטיוב
קהילת יוטיוב היא בעלת מדיניות וקווים מנחים נוקשים, שמטרתם- הפחתת הסיכוי להשחתת האתר, תכונותיו והעקרונות עליו הוא מושתת. באופן כללי, סרטונים הכוללים את התכנים הבאים אסורים להעלאה ולהקרנה באתר: תכנים מיניים מפורשים (כולל סרטי פורנו); התעללות בבעלי חיים; תכנים פרובוקטיביים, מגונים או קשים לצפייה ("סרטוני הֶלֶם"), כגון: שימוש בסמים, אונס, התעללות מינית, עבדות מינית, הוצאה פומבית להורג וכדומה; נאומים מחרחרי שנאה (כלפי דת מסוימת, עדה, עם, מדינה וכדומה), הכוללים דברי הסתה; הודעות ספאם; התנהגות המשחרת לטרף (לרוב בהקשרים מיניים)- בדומה לאופן בו טורפים, בעולם הטבע, אורבים לטרפם, ותוכן המועלה לאתר בלא הסכמה מפורשת מצד בעל זכויות היוצרים. למרות מדיניות זו, ניצבה יוטיוב בפני ביקורות מצד מקורות חדשותיים, בעטיין של העלאות תכנים אלו לאתר בידי משתמשים- ובעשותם כך הפרו קווים מנחים אלו של הקהילה.
חומר המוגן על ידי זכויות יוצרים
באוגוסט 2008, פסק בית משפט בארצות הברית את הפסיקה: "סטפני לנץ נגד (Versus) יוניברסל מיוזיק גרופ", הגורסת שבעלי זכויות יוצרים של קובץ או סרטון מסוימים- אינם יכולים להורות על הסרת קובץ, שהועלה זה מכבר לרשת האינטרנט (כלומר: "קובץ מקוון")- מבלי לקבוע תחילה האם השימוש בו, כמו גם עריכת תוכנו והליך פרסומו- היו כפופים ונאמנים לדיני השימוש ההוגן, שחלו עליו- החל מרגע העלתו לרשת האינטרנט (כלומר: אם הקובץ/הסרטון המועלה (והמקוון) עבר על דיני השימוש ההוגן, אין עילה מצד מעלה קובץ זה- לדרוש להסירו מרשת האינטרנט, זאת- כיוון שמעלה הקובץ בעצמו פעל בניגוד לחוק). בפרשה זו הייתה מעורבת סטפני לנץ, תושבת גאליצין, פנסילבניה, שהסריטה את בנהּ הפעוט, בן 13 חודשים- רוקד לצלילי שירו של המוזיקאי פרינס: "Let's Go Crazy" ("בואו נשתגע"), ולאחר מכן העלתה את הסרטון, בן 29 שניות- לאתר יוטיוב.
בפרשה משפטית אחרת, סמית' נגד Summit Entertainment LLC, תבע הזמר מת'יו סמית' (באנגלית: "Matthew Smith"), הידוע בכינויו: מאט הארט (באנגלית: "Matt Heart") את חברת הפקת הסרטים "Summit Entertainment" בגין שימוש שאינו חוקי בזכויות היוצרים של שיריו. הוא הגיש לבית המשפט המחוזי עבור המחוז הצפוני של אוהיו שבע עילות לתביעה כנגד החברה (ככל הנראה, עילה אחת עבור כל שיר השייך לו, ואשר זכויות היוצרים עליהם שייכים לו; כלומר, בסך הכל שבעה שירים), ודרש ממנה להסיר את השירים ה"סוררים" מאתר יוטיוב. זאת, בכפוף לחוק המילניום בדבר ניהול, אכיפה והפרת זכויות יוצרים דיגיטליות; בהתאם לתנאיו של חוק ההפרה, האחריות וההגבלה של זכויות יוצרים באינטרנט; ובהתאם לסעיף 17 של הקודקס המשפטי של ארצות הברית, המתווה והמסדיר את חוק זכויות היוצרים של ארצות הברית (סעיף זה מהווה חלק מהקודקס המשפטי של ארצות הברית). מתוך שבעת סעיפי התביעה השונים שהגיש, שלושה נדחו, בעוד שבארבעת האחרים הוא זכה (נפסקו לטובתו).
באפריל 2012, פסק בית משפט בהמבורג שיוטיוב תישא באחריות, עבור כל תוכן שהוא, שהוא בעל זכויות יוצרים- המועלה והמפורסם על ידי אחד ממשתמשי האתר. ארגון הקומפוזיטורים, המחברים והמו"לים הגרמני GEMA טען, כי יוטיוב לא עשתה די, על מנת למנוע העלאה פיראטית (לא חוקית) של קובצי מוזיקה גרמנית, בעלי זכויות יוצרים. תגובתהּ של יוטיוב הייתה:
ב-1 בנובמבר 2016, יושב הסכסוך עם GEMA, באמצעות מערכת שפותחה על ידי גוגל, ובה נעשה שימוש נרחב באתר יוטיוב; המערכת מכונה באנגלית: "Content Identification", או בקצרה: "Content ID" (ראו הסבר מורחב אודות מערכת זו בפסקה הבאה). טכנולוגיית המערכת מבוססת על זיהוי אוטומטי של קבצים המועלים לאתר יוטיוב, שלא כוללים זכויות יוצרים (ולפיכך מפרים את זכויות היוצרים של אותו סרטון, מבצע, מלחין וכדומה)- המושווים לקבצים המקוריים- הכוללים זכויות יוצרים. אם נמצא חוסר התאמה בין הקובץ בעל זכויות היוצרים- ובין הקובץ נטול זכויות היוצרים- המערכת מסירה את הקובץ ה"סורר" מאתר יוטיוב. באופן פשטני, זוהי מערכת סינון ("פילטר"), המסננת את הקבצים נטולי זכויות היוצרים- שהועלו לאתר. בהקשר של GEMA, אפשרה יוטיוב לארגון זה- להוסיף פרסומות לסרטוני הווידאו המקוריים, המוגנים בזכויות היוצרים על ידי הארגון. כלומר, הפרסומות היוו אינדיקציה לכך, שסרטון הכולל אותן אכן שייך ל- GEMA, הוא המקורי ובעל זכויות היוצרים; באם הועלה לאתר יוטיוב סרטון, שאינו כולל פרסומות, או הכולל פרסומות שונות מאלו שבסרטונים המקוריים, הרי שזהו סרטון- שמפר זכויות יוצרים השייכים ל- GEMA.
באפריל 2013 דווח, כי נחתם הסכם חוזי (באנגלית: "Contractual Agreement") בין חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ ובין חברת יוטיוב, המונע את שחזורו או העלתו בשנית של תוכן שנחסם באתר יוטיוב- בעקבות דרישה מיוניברסל מיוזיק גרופ, בשל העובדה שתוכן זה משולל זכויות יוצרים- גם אם יגיש מעלה הסרטון הודעה נגדית (באנגלית: "Counter Notice"), בכפוף לחוק המילניום בדבר ניהול, אכיפה והפרת זכויות יוצרים דיגיטליות (באנגלית: "DMCA Counter Notice"). באופן פשטני, הודעה נגדית היא בקשה משפטית המופנית ליוטיוב (או לכל חברה הקשורה להעלאת תכנים מקוונים), לאחר הודעת הסרה של הסרטון מצד יוטיוב, ומטרתהּ: בקשה מצד מעלה סרטון וידאו מסוים להחזירו לאתר יוטיוב, לאחר שהועלה אליו, ולאחר זמן מה הוסר ממנו- בגין הפרה לכאורה של זכויות יוצרים. מעלה הסרטון יכול להגיש בקשה מסוג זה, רק במקרים בהם הקובץ המועלה הוסר או הושבת בשל טעות, או בשל זיהוי שגוי של התוכן, כגון: פרסום תוכן הקובץ תחת רישיון לשימוש הוגן בו, ולא בנסיבות אחרות כלשהן. אם הסרטון הוסר אך אינו עומד בקריטריונים אלו (כלומר, לא חלה טעות כלשהי או זיהוי שגוי של תוכן הקובץ המועלה, שעודנו מפר זכויות יוצרים), יכול מעלה הסרטון לבקש ביטול תביעה מצד גורמי התביעה שזכויות היוצרים שלהם הופרו, או להמתין עד שההתראה על הפרת זכויות היוצרים תפוג.בהמשך לכך דווח, שחלק מהסכם סודיות זה כלל גם סעיף הסדרת קבצים השנויים במחלוקת- המועלים לאתר יוטיוב; כאשר לא ידוע האם קובץ מסוים, שהועלה לאתר- חוקי (כלומר, שלא הפר זכויות יוצרים) או שאינו חוקי (הפר אותם)- על מעלה הסרטון ליצור קשר בעצמו עם חברת "יוניברסל מיוזיק גרופ". בנובמבר 2015 הכריזה חברת גוגל, חברת האם של יוטיוב, כי היא תסייע לחברת יוטיוב בכיסוי העלויות המשפטיות, באותם מקרים חריגים והשנויים במחלוקת, בהם על פי "אמונתהּ" של גוגל, ייתכן שאכן נעשה שימוש ברישיון לשימוש הוגן מצד מעלה הסרטון- והסרתו מהאתר נעשתה שלא כדין; על כן, תבע מעלה סרטון זה את חברת יוטיוב בגין "הסרת קובץ שלא כדין, למרות היותו בעל רישיון לשימוש הוגן".
זיהוי תכנים ("Content ID")
ביוני 2007, החלה יוטיוב לעשות שימוש נסיוני במערכת, שאמונה על איתור אוטומטי של סרטונים המועלים לאתר- והמפרים זכויות יוצרים. מנכ"ל גוגל, אריק שמידט, ייחס משמעות מכרעת למערכת זו, בהגדירו אותה כחיונית ליישוב תביעות כנגד החברה, דוגמת זו שהוגשה על ידי חברת ויאקום; תביעה מסוג זה האשימה את יוטיוב בהפקת רווחים מתכנים, שלא היה בידה הזכות להפיצם. המערכת, שנודעת בשמה: "Content ID" (קיצור של המונח האנגלי: "Content Identification", בעברית: "(מערכת ל זיהוי תכנים"), יוצרת קובץ ID (כלומר, קובץ בעל סיומת: ), המהווה קובץ עזר, הנלווה לכל קובץ שמע, כמו גם לכל קובץ וידאו, שהם בעלי זכויות יוצרים- ומאכסנת קובצי עזר אלו במסד נתונים. כאשר סרטון וידאו כלשהו מועלה לאתר על ידי משתמש מסוים, משווה אותו המערכת לסרטון הווידאו בעל זכויות היוצרים, הנמצא זה מכבר במסד הנתונים. אם נמצא שאכן הפר קובץ וידאו זה את זכויות היוצרים של הקובץ החוקי, הוא מסומן באמצעות דגל. כאשר סיטואציה זו מתרחשת, נדרש בעל התוכן, שהועלה לאתר- לבחור בין שלוש ברירות שונות:א. חסימת הסרטון, כך שלמעשה הוא הופך בלתי ניתן לצפייה;ב. מעקב אחר סטטיסטיקות הצפייה של הסרטון;ג. הוספת פרסומות לסרטון.יוטיוב מתארת את המערכת לזיהוי תכנים כ"מדויקת ביותר, בכל הקשור במציאת העלאות של סרטוני וידאו נטולי זכויות יוצרים, הנראים דומים או זהים כמעט לחלוטין- לקבצים החוקיים, הנמצאים במסד הנתונים. הקבצים החוקיים הם בעלי משך זמן ואיכות גרפית מספקים- על מנת ליצור עבורם קובץ ID יעיל, שיסייע באיתור, ב"לכידה" ובהסרת קבצים בלתי חוקיים אלו- מאתר יוטיוב".מערכת "Content ID" אחראית על מספר עניינים:א. הסדרת תשלום מצד חברת יוטיוב- עבור בעלי זכויות יוצרים, שבחרו לייצר רווחים מסרטונים שנתבעו- בגין הפרת זכויות יוצרים;ב. תשלום מצד חברת יוטיוב, עבור יותר משליש מהצפיות בסרטונים, המקוטלגים כ"מפיקי רווחים- בעקבות צפייה בהם" (באנגלית: "Monetized Views Videos"). במילים אחרות, צפייה בסרטונים אלו מפיקה רווחים עבור בעלי זכויות היוצרים עליהם. הפקת רווחים מצפייה בסרטונים מתרחשת כאשר משתמש מסוים צפה בסרטון כלשהו, הכולל, נוסף על זכויות היוצרים- גם צפייה של המשתמש בפרסומת, המופיעה פעם אחת לפחות- במהלך ההקרנה והצפייה בסרטון זה.
תוכן שנוי במחלוקת
באוקטובר 2010, דחק ביוטיוב חבר הקונגרס האמריקאי לשעבר, אנתוני וינר- להסיר מהאתר סרטונים של האימאם אנוואר אל-אוולקי. בעקבות מהלך זה של וינר, הסירה יוטיוב בנובמבר 2010 מספר סרטונים של אל-אוולקי, בהצהירה כי הפרו את הקווים המנחים של האתר ואת מדיניותו. בדצמבר 2010, הוסיפה יוטיוב את האפשרות לסמן סרטונים המכילים תוכן הקשור לטרור, כדוגמת סרטונים המעודדים פעילות טרוריסטית או מסיתים לביצוע מעשים כאלו, נאומים מחרחרי שנאה של אנשי טרור, הסתה לטרוריזם על רקע דתי, לאומני, חברתי, גזעני וכיוצא בזה. גילויי מתן ה"אור הירוק" לטרור עשוי להתבצע בכל אמצעי שהוא: ישיר (דוגמאות: סרטון תעמולה, הטפה ועוד) או עקיף (דוגמאות: שירי נאצה, העלאת השקפות מתסיסות, שאינן עומדות בקנה אחד עם המציאות, כלומר: סרטונים המציגים את המציאות באופן שאינו אובייקטי או המסלפים אותה; סתירת עובדות היסטוריות שהוכחו מחקרית כנכונות ועוד).
על פי דיווחים שונים אודות "פריזמה"- תוכנית הביון האלקטרוני רחבת ההקף מטעם הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, שהתפרסמו בכלי התקשורת ביוני 2013, עולה כי מספר חברות בעלות זיקה לענף הטכנולוגיה- זוהו ככאלו שנטלו בה חלק. על אותן חברות נמנתה גם חברת יוטיוב. על פי המידע שדלף לתקשורת בעניין זה, דווח כי יוטיוב הצטרפה לתוכנית זו ב-2010.
מדיניותהּ של יוטיוב בכל הנוגע ל"תוכן ידידותי למפרסמים"- מציב גבולות, בכל הנוגע לעניין: אילו סרטונים, המועלים על ידי יוצריהם- ייזכו להפיק רווחים (במילים אחרות: ייזכו לקבל "תגמול כספי", או בלעז: "מונטיזציה"); על הסרטונים שלא ייזכו לתגמול כספי נמנים כאלו הכוללים: אלימות קשה- הן פיזית והן מילולית, תוכן מיני מפורש (בכללם סרטי פורנוגרפיה) ו"נושאים ואירועים שנויים במחלוקת או רגישים, כדוגמת מאורעות הקשורים לקרבות ומלחמות, מחלוקות, סכסוכים וקנוניות (קונספירציות) פוליטיות, אסונות טבע וסיפורים טרגיים שונים- בהקשרים שונים ומגוונים, גם אם לא מוצג בהם תוכן גרפי (תמונות)". דוגמה למקרים מסוג זה עשויים להתרחש הן במישור האישי (טרגדיה משפחתית, התמודדות עם מחלות חשוכות מרפא, רצח, אובדנות ועוד) והן במישור הלאומי, כפי שצוין לעיל. סייג למקרים לעיל, בו סרטון בעל תוכן רגיש, שהועלה לאתר יוטיוב, עשוי בכל זאת לזכות במונטיזציה, מגדיר סרטונים כאלו כ"בעלי ערך חדשותי", או "השופכים אור על אירוע חדשותי כלשהו", כמו גם "סרטון קומדי-הומוריסטי", שכוונת יוצרו היא "להעביר מידע לצופיו- או לבדרם". בספטמבר 2016, לאחר הצגת מערכת התראה משופרת, שתכליתהּ: יידוע המשתמשים ביתר יעילות אודות הפרות זכויות יוצרים, ספגה יוטיוב ביקורות ממשתמשים בולטים באתר, דוגמת היוּטְיוּבֶּרִים: פיליפ דה פרנקו ו- Vlogbrothers. דה פרנקו כינה את מדיניות אי המונטיזציה של הסרטונים בעלי התוכן השנוי במחלוקת הרשום מעלה- כ"(הטלת) צנזורה על סרטונים אלו- אך בשם אחר" (כלומר: במקום הטלת צנזורה על סרטונים אלו, הם אינם זוכים למונטיזציה; ביקורתו של דה פרנקו בעניין זה הייתה, שאין הבדל בין השניים, וכי בכל מקרה יוטיוב מדכאת, בדרך זו או אחרת- את יצירתם והפצתם של סרטונים בעלי תוכן שכזה). דובר מטעם חברת יוטיוב הצהיר, ש"בעוד שמדיניותהּ של החברה לא הייתה חדשה בעניין זה (אי מונטיזציה של סרטונים בעלי תוכן שנוי במחלוקת), הרי ששירות מערכת ההתראה המשופרת סייע למטב את תהליך ההתראות עבור יוצרי תכנים אלו (בדבר אי מונטיזציה של סרטוניהם), כמו גם את תהליך הגשת הערעורים לחברת יוטיוב (באם יוצר סרטון שכזה סבור, כי הקריטריונים לאי מונטיזציה של סרטו- אינם חלים עליו, וכי הוא כופר באשמה של יוטיוב בנוגע לסרטון ולתוכן המוצג בו)- על מנת להבטיח תקשורת טובה יותר בין החברה- ובין יוצרי התכנים".
במרץ 2017, הסירה ממשלת בריטניה את מסעותיה הפרסומיים מאתר יוטיוב, לאחר דיווחים על הופעת פרסומות, שהיו שייכות למסעות פרסום אלו- במהלך סרטונים המכילים או המעודדים ביצוע פעילויות קיצוניות. על סרטונים אלו נמנים מסעות שכנוע ועידוד לגיוס צבאי, כמו גם עידוד להתרמות דם. בד בבד עם הסרת מסעות פרסום אלו, טען משרד הקבינט הבריטי (ראו גם: קבינט ממשלת בריטניה), שחיפש ערבויות מחברת גוגל, לכך שהודעותיו ופרסומיו יופיעו בסרטוני יוטיוב ב"אופן בטוח והולם" בעתיד. בעקבות נקיטת מעשה זה בידי ממשלת בריטניה, הסירו את פרסומותיהם מהאתר גופים בריטיים נוספים, בעקבות נסיבות דומות. על גופים אלו נמנים: עיתון הגרדיאן, ערוץ 4 ותאגיד הענק BBC. בתגובה לכך הצהירה גוגל, כי "התחלנו בסקירה מדוקדקת של מדיניות הפרסום שלנו, והבענו מחויבות ציבורית להביא לשינוי המצב הקיים, באמצעות מתן אפשרויות, כמו גם כלי בקרה ופיקוח טובים ויעילים יותר, הן לחברות בכלל והן לחברות המותגים בפרט- לשם שליטה טובה יותר על מיקום פרסומותיהן".
במחקר שאורגן והוצא לפועל על ידי עיתון "הטיימס" ב-2017 נחשף, כי הצבתן של פרסומות במהלכם של סרטונים, שנוצרו והועלו על ידי קבוצות רדיקליות- הפיקה רווחים כספיים הדדיים: הן לקבוצות אלו- והן ליוטיוב. מהמחקר עולה, כי קבוצות אלו הרוויחו שישה פאונדים (£6) (כשלושים שקלים חדשים) לכל אלף צפיות בסרטונים אלו.במסגרת ועדת ענייני הבית, שנערכה מטעם בית הנבחרים הבריטי, ובה נכחו בכירים מטעם פייסבוק (סַיימוֹן מִילְנֶר (באנגלית: Simon Milner)), טוויטר (ניק פִּיקְלס (באנגלית: Nick Pickles)) וגוגל (פיטר בַּארוֹן), הטיח ביוטיוב חבר הפרלמנט הבריטי, צ'וּקָה אוּמוּנָה, ביקורת חריפה, באומרו כי עוד טען אוּמוּנָה, כי  פיטר בַּארוֹן, סגן הנשיא לענייני תקשורת וציבור בגוגל אירופה, סיפר לחברי הוועדה, כי "גובה הרווחים (בכסף מזומן) שהופקו מסרטוני וידאו שנויים במחלוקת היה נמוך ביותר", אך בד בבד הוסיף, כי "גוגל עבדה ועודנה עובדת קשות בתחום זה, על מנת למנוע הישנות תופעות מסוג זה". בשומעו את דבריו של בארון, הגיב להם חבר הוועדה, דייוויד וויניק, בחריפות רבה, באומרו כי: וויניק הוסיף ואמר, כי "הנני סבור כי זהו תיאור טוב, המתאים והעולה בקנה אחד עם המציאות".
באפריל 2017, הציג ערוץ הקומדיה הישראלי-אמריקאי "h3h3Productions" ראייה לכך, שמאמר בעיתון "וול סטריט ג'ורנל" פרסם צילומי מסך כוזבים, בהראותם לכאורה פרסומת מטעם חברת מותגים מובילה, שהוצגה בסרטון וידאו מוזיקלי פוגעני, במהלכה נראה הזמר-יוצר ג'וני רֶבֶּל רכון על גבי הראפר צ'יף קיף, בהבהירו בעת מעשה זה, שמעלה סרטון וידאו זה לא זכה לייצר רווחים כלשהם מהפרסומות שמוקמו בו מלכתחילה (כולל הפרסומת הפוגענית). יש להדגיש, כי רֶבֶּל היה אדם מפוקפק, שדגל בעליונות הגזע הלבן; על כן, רבים רואים אותו כגזען. השקפה זו של רֶבֶּל באה היטב לידי ביטוי בפרסומת פוגענית זו, בה נראה "אדם לבן, המצוי מעל אדם שחור". סרטון וידאו זה הוסר לאחר שנחשף, כי פרסומת פוגענית זו, יחד עם שאר הפרסומות שהוצגו בסרטון, הופעלה באמצעות שימוש בתוכן, המעוגן בזכויות יוצרים. במילים אחרות, פרסם עיתון הוול סטריט ג'ורנל תרמית, הכוללת סרטון חוקי (כלומר, המעוגן בזכויות יוצרים), המשמש "מצע גידול", "מקום מסתור" ו"המעניק קורת גג"- עבור פרסומות לא חוקיות (פוגעניות, או המפרות זכויות יוצרים)- המשודרות במהלכו. ב-6 באפריל 2017, הכריזה יוטיוב על נהלים חדשים ונוקשים יותר מבעבר, בכל הקשור לקריטריונים המאפשרים ליוצרי תכנים- להיכנס לתוכנית השותפים, והקשחת המדיניות בכל הנוגע לקבלת הכנסות מהסרטונים אותם הם יצרו. הודעתהּ הרשמית של יוטיוב הייתה: "במטרה להבטיח שההכנסות תזרומנה אך ורק ליוצרי תכנים, הנוהגים על פי כללי הקהילה, תשנה יוטיוב את נהליה הנהוגים כעת - ותדרוש שערוץ מסוים יהיה נתון לסקירה ופיקוח - שאכן הוא תואם ומציית למדיניותה של יוטיוב, כמו גם שיצבור כמות של 10,000 צפיות לפחות, ללא הגבלת זמן כלשהי, המיועד לצורך עמידה ביעד זה (ככל הנראה, מספר זה משקף את הסכום המצטבר של סך כל הצפיות, בכל הסרטונים שהועלו במסגרת ערוץ זה- והשייכים אליו)- לפני שהיוצר של תכניו יוכל להצטרף לתוכנית השותפים". על פי השקפתהּ של יוטיוב, רף צפיות זה יאפשר לחברה לאסוף מידע מספק באשר לטיב האתר, דהיינו- אם הוא מפר זכויות יוצרים או לא. מאידך, כמות צפיות כזו, על פי אמונתהּ של יוטיוב, לא תדכא או תרתיע יוצרי תכנים עצמאיים חדשים- מרישום לתוכנית השותפים. כמו כן, מהווה הכרזה זו שינוי תפיסתי ופילוסופי של יוטיוב כלפי יוצרי התכנים שלה: בעבר, הגישה והרישום לתוכנית השותפים וקבלת רווחים מפרסומות היו פתוחים לכולם. כל משתמש שנרשם לתוכנית- התקבל אליה באופן אוטומטי. מדיניות זו של יוטיוב נשאה בחובה יתרונות גדולים (הפיכתו של אתר יוטיוב לפלטפורמת סרטוני הווידאו הגדולה ביותר ברשת האינטרנט) לצד חסרונות משמעותיים (ניצול הגישה המקלה, שהתבטא בהעלאת סרטונים שהפרו זכויות יוצרים); עם ההכרזה על החלטה זו קבעה יוטיוב, שהגישה והרישום לתוכנית השותפים לא יהיו אוטומטיים, וההחלטה האם ערוץ מסוים "ראוי" להצטרף אליה תלויה בעמידה בקריטריונים החדשים שהציבה החברה: הן צבירת כמות מספקת של צפיות, והן החלטתהּ של יוטיוב (ולא של המשתמש) אם לצרפו לתוכנית. ב-16 בינואר 2018, הכריזה יוטיוב על הקשחה נוספת של הקריטריונים- עבור צירוף יוצרי תכנים לתוכנית השותפים שלה. הקריטריונים החדשים קבעו, שהתוכן של יוצרי התכנים יצבור לפחות 4000 שעות צפייה בשנה החולפת, מרגע העלאתם לערוץ היוצרים; כמו כן, על הערוץ לצבור 1000 מנויים לפחות (ללא הגבלת זמן).
הגנה מפני צפייה לא מבוקרת של ילדים בסרטונים
ב-2017, נקשר שמהּ של יוטיוב עם מספר מחלוקות, הקשורות להגנת ילדים. ברבעון השני של השנה הקלנדרית, הואשמו בעלי ערוץ המתיחות הפופולרי "DaddyOFive": מייקל כריסטופר מרטין (שכינויו המקוון היה כשם הערוץ) ואשתו, הת'ר מרטין (אשר כינויה המקוון היה: "MommyOFive") בהתעללות בילדים. זאת, בעקבות פרסום סרטונים, המתעדים אותם מבצעים מתיחות על ילדיהם. מקרה זה שימש מניע ("טריגר") עבור מנויים רבים שהיו רשומים לערוץ זה לטעון שהיה שנוי במחלוקת ו"קיצוני מטבעו", ב"רמת האכזריות" של מתיחותיו. לפני מקרה זה, צבר הערוץ כמות מצטברת של 176 מיליוני צפיות בסרטוניו השונים, וכמות המנויים הרשומים אליו עמדה על כ-750,000. לאחר מקרה זה, הוסרו כל סרטוניו, והזוג חדל מיצירת והעלאת סרטונים במסגרתו. מאז, כולל הערוץ סרטון אחד בלבד, שעיקרו: התנצלות פורמלית ופומבית, כלפי המנויים וילדיהם, שנחשפו לתכניו ונפגעו מהם. נוסף על כך, שניים מילדיהם של בני הזוג נלקחו מהם, ובני הזוג מרטין אינם עוד בעלי המשמורת עליהם.
בהמשכה של השנה, הייתה יוטיוב נתונה לביקורת, בעטייה של הצגת סרטונים בלתי הולמים, שנועדו לשכבת הגיל של ילדים. סרטונים אלו הציגו באופן תדיר דמויות פופולריות ואהודות במצבים אלימים, בעלי תוכן מיני מובהק, או כל סיטואציה "טורדנית" אחרת, שבכל מקרה (בהתאם לכל הנורמות או הגישות הנהוגות בחברה המודרנית המגדירות אילו תכנים ראויים לילדים) אינה הולמת את שכבת הגיל שלהם. רבים מסרטונים אלו הופיעו ב-"YouTube Kids", שמהווה פלטפורמה של האתר, המיועדת ככלל ועיקר עבור ילדים ובני נוער; סרטונים אלו, על תוכניהם הטורדניים, גררו, עם העלאתם לאתר- מיליונים רבים של צפיות מצד ילדים. המונח "Elsagate" (בעברית: "אֶלְזָה-גֶייט") הפך מטבע לשון ברשת האינטרנט; מאוחר יותר השתמשו בו גם ספקי חדשות (באנגלית: "News Outlets") שונים- בכל פעם בו התייחסו לעניין שנוי במחלוקת זה.
ב-11 בנובמבר 2017, הכריזה יוטיוב על העלאת רמת הבטיחות באתר, במטרה להגן על ילדים מצפייה בתכנים שאינם מתאימים להם. בהמשכו של חודש זה, ובהתאם להכרזה זו, החלה החברה במחיקה מסיבית של סרטוני וידאו וערוצים שונים, שהשתמשו באופן בלתי הולם בדמויות, שבמקורן היו מותאמות לצפייה עבור כל בני משפחה ממוצעת, אך בפועל הן הוצגו באופן בלתי הולם, הן מבחינת התנהגותן והן מבחינת דבריהן. במילים אחרות, צביון הדמויות המקוריות עוות, וכתוצאה מכך- הן כבר לא היו מותאמות עוד לצפייה עבור ילדים. כחלק מהמגמה ההולכת וגוברת בנוגע לדאגה להגנה על ילדים מפני צפייה בסרטוני יוטיוב, שתוכניהם אינם מתאימים להם, כלל גל המחיקות ההמוניות גם ערוצים, בהם הוצגו ילדים הלוקחים חלק בפעילויות בלתי הולמות או מסוכנות, על אף שביצעו אותן בהשגחת מבוגרים. המחיקה הידועה והמשמעותית מכולן, הייתה זו של ערוץ "Toy Freaks" (בתרגום חופשי: "חובבי צעצועים"). לערוץ זה היו למעלה מ-8.5 מיליוני מנויים, והוא כלל תכנים של אב ושתי בנותיו, המוצגים במצבים מוזרים, חריגים ומרגיזים. על פי אתר SocialBlade, האמון על ניתוח תנועת גולשים באתרי רשתות חברתיות, בכללן יוטיוב, הרוויח ערוץ זה, טרם מחיקתו, עד 8.7 מיליון פאונד בשנה (כ-42 מיליוני שקלים חדשים).
נוסף על גל המחיקות ההמוניות, פרסם עיתון "הטיימס" מחקר, בנובמבר 2017, באשר לתופעות פדופיליות בקנה מידה נרחב- באתר יוטיוב. במחקר נחשף, כי עשרות מותגים בעלי שם עולמי פרסמו ושיווקו את מוצריהן, כאשר הפרסומות הנלוות לפרסום המוצרים- הציגו תמונות של ילדים בלבוש מינימלי בלבד. על מותגים אלו נמנו, בין היתר: בריטיש טלקום, אדידס, דויטשה בנק, eBay, אמזון, חברת "מרס", דיאג'יו, קבוצת "טוֹקטוֹק" ועוד. רבים ממסעות הפרסום של מותגים אלו צברו מיליוני צפיות מצטברות, לאחר שהציגו קטינות בלבוש מינימלי המצלמות את עצמן מבצעות שפגאט, מצחצחות שיניים או המתגלגלות מצד לצד במיטתן. המחקר חשף, כי רבים מסרטוני וידאו אלה הועלו לעיתים קרובות על ידי הקטינות עצמן. אמנם, מנקודת מבטן, סרטונים אלו הכילו "תוכן תמים"; מאידך, הם גררו תגובות פוגעניות ומיניות- מצד פדופילים, שתרו אחר פרסומות אלו ונהרו אליהן, בהקלידם מילות מפתח בשפה הרוסית- כדי לתור אחר מאות ילדות ממוצא סלבי. נוסף לכך, בשעת הצפייה בסרטונים אלו, העלה אלגוריתם החיפוש של יוטיוב, בחלק האתר המוקדש ל-"סרטונים העשויים לעניין אותך גם כן"- סרטון שמציג ילדים עירומים, המתרחצים והמשחקים במקלחת. תגובות פדופילים אלו היו רוויי זימה, וכללו תוכן מיני פוגעני ומפורש. חלק מההערות אף עודדו את הקטינים מעלי הסרטונים- לבצע אקטים מיניים.בחלק מהמקרים, חל מצב הפוך: סרטונים שהועלו לאתר יוטיוב על ידי קטינות- לוו במהלך הפעלתם במסעות פרסום מטעם חברות בעלי שם, כגון מותג האופנה מייקל קורס, חברת הממתקים "קַדְבֶּרִי", סטלה מקרטני, חברת "Now TV", חברת "אַרְגוֹס" וחברת רוטבי הפסטה "דוֹלְמִיוֹ". גם פורמט זה של סרטונים (סרטוני קטינים המלווים במסעות פרסום של חברות בעלות שם) צבר מיליוני צפיות, עבור חלק לא מבוטל של סרטונים אלו. ככל הנראה, בסרטוני הפרסומת של החברות, בהם מוצגים קטינים אלו, תוגמלו יוצרי תכנים מיניים אלו בידי החברות עצמן. מומחה אבטחת אינטרנט נורווגי, אֶיְינַאר אוֹטוֹ סְטַאנגְוִיק (בנורווגית: Einar Otto Stangvik), הביע את דאגתו בעקבות תופעה זו, באומרו כי: "ישנה סכנה, שסופם של סרטוני וידאו אלה טמון באינטרנט האפל, או, בכל אופן, בקבוצות דיון העוסקות בהתעללות בילדים". אחד הגולשים, שנחשף לסרטונים אלו, ואשר נטל על עצמו את המשימה של קעקוע ולחימה בתופעה זדונית זו, השכיל לבטא את הסיטואציה במלוא עוצמתהּ, באומרו במישרין כי:
בעקבות חשיפת ממצאי המחקר המדאיגים, שאך הוסיפו לדאגה הגוברת בעניין חשיפת ילדים לתכנים פרובוקטיביים במסגרת פרשת "Elsagate", הקפיאו מספר חברות מרכזיות את פרסומיהן באתר יוטיוב.
הערות ותגובות מצד משתמשי האתר
רוב סרטוני הווידאו מאפשרים למשתמשי האתר לרשום הערות ותגובות אודותיהם. עובדה זו הסבה את תשומת לבם של גופים שונים, באשר לאופיין השלילי. הדבר התבטא הן בתוכנן של התגובות והן באופן הצגתן הוויזואלי. ב-2006, שיבח המגזין "טיים" את "Web 2.0", במסגרתו נכלל גם אתר יוטיוב. המגזין ציין, כי יוטיוב מאפשרת "קיום קהילה ושיתוף בין חבריה- בקנה מידה חסר תקדים". עם זאת, לצד המילים הטובות, ביקר המגזין בחריפות את אופי וניסוחי התגובות באתר, בכתבו כי: "יוטיוב מנצלת את טיפשותם של משתמשי האתר, אך בד בבד- גם את תבונתם. חלק מהתגובות ביוטיוב גורמות לך להזיל דמעות על עתיד האנושות רק מלקרוא אותן בעצמך; תגובות שכוללות ניבולי פה, כמו גם ביטויי שנאה, עירומה ויוקדת- ללא רחם". ב-2009, תיאר עיתון "הגרדיאן" את הערות משתמשי האתר, בכתבו:
מישהו איפשהו
מישהו איפשהו (באנגלית: Somebody Somewhere) הוא ספר המשך אוטוביוגרפי לספרה הראשון של דונה ויליאמס, אף אחד בשום מקום. הספר מתאר את קורותיה בחייה הבוגרים של ויליאמס, אוטיסטית בתפקוד גבוה ילידת אוסטרליה.
יוטיוב
הערות ותגובות מצד משתמשי האתר
בספטמבר 2008, העיר עיתון ה"דיילי טלגרף", שיוטיוב הייתה "ידועה לשמצה" בשל "מספר תמורות חולניות ומשלהבות יצרים, הקשורות בחומרת ההערות הנכתבות באתר שלה- יותר מאשר חומרתן של תגובות והערות הנכתבות באתרים אחרים, ברשת האינטרנט כולה". עם זאת, ציין העיתון לטובה את התוסף "Comment Snob", המסנן תגובות "בלתי רצויות", מתוך כלל התגובות הנכתבות עבור סרטון מסוים באתר, וכינה אותו "קטע תוכנה, החוסם פּוֹסְטִים (תגובות/הערות) חצופים, בעלי שגיאות כתיב רבות". באפריל 2012, ציין העיתון "הפינגטון פוסט" ש"מציאת הערות באתר יוטיוב, שעשויות להיות מוגדרות "פוגעניות, טפשיות וגסות", בהתאם לנורמות החברתיות שקבע הרוב המכריע של משתמשיו- עשויה להיות קלה למדי" .
מישהו איפשהו
הספר פורסם במקור בבריטניה ב-1994. ב-2016 יצא הספר לאור בישראל בתרגום לעברית של אורה פין, בהוצאת הספרים סיפורי אמת-של-הלב.
יוטיוב
הערות ותגובות מצד משתמשי האתר
ב-6 בנובמבר 2013, השיקה גוגל מערכת לניטור ובקרת הערות, שהותאמה במיוחד עבור Google+ ("גוגל פלוס"). מערכת זו חייבה את כל משתמשי יוטיוב לפתוח חשבון ב- Google+ ולהיכנס אליו, בטרם יוכלו לרשום תגובות לסרטונים באתר יוטיוב- בהם צפו. הסיבה הרשמית לשינוי מדיניות זו של גוגל הייתה: "מתן ליוצרי תכנים כוח והשפעה רבים יותר, על מנת למתן ולחסום תגובות שאינן ראויות; כך יוכלו יוצרי תכנים אלה להשמיע קולם ולהטביע את חותמם, באמצעות מתן ביקורת שוטפת אודות ציפיותיהם ממשתמשי האתר, דהיינו: קביעת רף האיכות של הסרטונים המועלים אליו, כמו גם רף התגובות הנרשמות על ידם. באמצעות המערכת החדשה חודש ההיתר, המאפשר למשתמשים לכלול הפניות (קישורים/"לינקים") לכתובות אינטרנט חיצוניות בתגובותיהם (הפניות לכתובות אתרים, שאינם אתר יוטיוב); זאת, לאחר שהונהגה בעבר מדיניות הגורסת, כי תגובות המכילות קישורים אלה- תיחסמנה או תוסרנה, בעקבות שימוש לרעה בתכונה זו- מצד משתמשי האתר. בעוד כוונותיה של גוגל עם יצירת המערכת החדשה היו טובות, היו גם כאלו שלא היו שבעי רצון מהמהלך. אחד המתנגדים הבולטים לתוכנית זו היה גַ'אווֶד קַארִים, אחד ממייסדי יוטיוב. בערוץ היוטיוב שלו, תהה קַארִים על מהות החלטה זו, והביע את דעתו השלילית כלפיה, בכתבו: "מדוע לעזאזל עליי להיות בעל חשבון בגוגל פלוס, רק כדי להגיב (תגובה עלובה) לסרטון וידאו בו צפיתי?"ההצהרה הרשמית של יוטיוב בדבר השקת המערכת החדשה "זכתה" לקבל 20,097 הצבעות של "לא אהבתי" ("Dislike"), ולמעלה מ-32,000 תגובות המביעות סלידה או גינוי של המהלך- בפרק זמן של יומיים בלבד. בכתבו בבלוג "Silicon Island", העוסק בענייני טכנולוגיה, והשייך לעיתון "Newsday", ציין צ'ייס מלווין (באנגלית: Chase Melvin) ש"גוגל פלוס, כרשת מדיה חברתית, כלל אינה קרובה אפילו לרמת הפופולריות והאהדה לה זוכה פייסבוק; למעשה, הרישום לגוגל פלוס נכפה על מיליוני משתמשי יוטיוב, שאינם חפצים לאבד את זכותם להגיב לסרטוני יוטיוב, או להעיר הערות אודותיהם- באם יחליטו לא להירשם לגוגל פלוס". עוד ציין מֶלְווין, כי "קבוצות דיון, לאורכהּ ולרוחבהּ של רשת האינטרנט, זועקים זעקת שבר כנגד מערכת התגובות החדשה". בכך רמז מֶלְווין על הלך מחשבתו, שעדיף היה לו הרישום היה מתבצע באמצעות כניסה לחשבון הפייסבוק של המשתמשים, ולא לחשבון גוגל פלוס שלהם, כיוון שמספר המשתמשים המחזיקים בחשבון פייסבוק- גדול לאין ערוך מאלו המחזיקים בחשבון גוגל פלוס. נוסף לכך, נדמה היה שגוגל ניסתה לשווק ולקדם את מוצריה השונים- באמצעות הליכים דיקטטוריים לכאורה: רק אם משתמש מסוים יחליט להשתמש במוצר כלשהו, אותו גוגל מנסה לקדם (במקרה זה, "גוגל פלוס", במקום פייסבוק, שאינה בבעלותהּ של גוגל), אך המשתמש למעשה איננו מעוניין בו- הוא יוכל להנות מזכויות רחבות יותר, בשירותי גוגל אחרים, בהם הוא חפץ באמת (כתיבת תגובות לסרטונים באתר יוטיוב, שמהווה חברת בת של גוגל).
בהמשך לדבריו, אמר מֶלְווין כי: ב-27 ביולי 2015, הכריזה גוגל כי תסיר את הדרישה ממשתמשי אתר יוטיוב להירשם (לפתוח חשבון) בגוגל פלוס, לשם כתיבה ופרסום של תגובות והערות, המתייחסות לסרטונים בהם צפו.
ב-3 בנובמבר 2016, הכריזה יוטיוב על יצירת מתווה ניסיוני, שיאפשר ליוצרי התכנים לבחור בעצמם, האם לאפשר כתיבת תגובות לסרטונים אותם יצרו, או לחלופין- לחסום כתיבת תגובות אלו. כמו כן, יכלו יוצרי התכנים לבחור בברירה שלישית, שעיקרה: אפשור כתיבת תגובות לסרטון מסוים, אך בו בעת- דיווח על תגובות פוגעניות, בהתבסס על אלגוריתם שפותח באופן מיוחד לצורך איתור וזיהוי תגובות מסוג זה. נוסף על כך, ניתנה הברירה בידי יוצרי התכנים, האם להתיר כתיבת הערות הכוללות האשטאגים או קישורים (לינקים) לאתרים שאינם יוטיוב- או למחקם, במטרה להאבק בתופעת הספאם. כמו כן, ניתנה בידי יוצרי התכנים האפשרות להתיר למשתמשים, שכתבו ופרסמו תגובות פוגעניות- לשכתב את תגובותיהם, על מנת למתנן. אפשרות זו מהווה מעין גישה חינוכית, בעלת ביקורת בונה, הרואה את המשתמש כבן אנוש, שעשוי להיות נתון למצבי רוח שליליים, הנובעים מסיבות שונות ומגוונות, או יותר מכך- שנחשף במהלך חייו לנסיבות חיים שליליות (סביבתיות או גנטיות), העשויות לנטוע בקרבו תפישה פסיכולוגית, שאינה עולה בקנה אחד עם הנורמות החברתיות המקובלות. על כן, עשוי משתמש זה לכתוב תגובות פוגעניות. מטרת אפשרות זו היא מעין מתן משוב למשתמש אודות תגובתו, ומתן אפשרות לחזור בו מדבריו, תוך העלאת מודעותו לתוכן השלילי של דבריו. באמצעות גישה חינוכית זו, פוחת הסיכוי שמשתמש שסרח- ישוב לעשות זאת גם בעתיד- בסרטוני וידאו אחרים.
פורמטי (סוגי) פרסומות
להלן רשימת הפורמטים של הפרסומות הנהוגות באתר יוטיוב, שמהן מעלה הסרטון יפיק רווחים:
חסמי פרסומות
תפקידם של חסמי הפרסומות הוא למנוע את הופעתן, הן במרחב אתר יוטיוב- והן במהלך הצפייה בסרטוני הווידאו. הפרסומות, על כל סוגיהן, מהוות מקור מימון ("מונטיזציה") עבור חברת יוטיוב.
טכניקות ועקרונות שיווקיים בפרסום באתר יוטיוב
מידת היעילות של פרסום באתר יוטיוב (ולא רק בו) נמדדת בהפקת רווחים ממנו- ומִקְסוּמָם (כלומר, השאיפה להרוויח בפועל מהפרסום את סכומי הכסף, שהוערכו קודם למסע הפרסום- כמקסימליים עבורו).
התנאים להפקת רווחים מצפייה בפרסומות אלו הם כדלקמן:
יוטיוב ומסחר אלקטרוני ("E-Commerce")
אחת הדרכים הטובות ביותר להצלחה בתחום אסטרטגיית השיווק, באמצעות כלי התקשורת, ובפרט במסחר אלקטרוני ("E-Commerce"), היא פרסום באתר יוטיוב, המשמש פלטפורמה ומצע נוחים וטובים לשם כך.
יוטיוב ככלי לימודי
.
צנזורה וחסימה
[[קובץ:YouTube world map May 2016 Update.png|500px|ממוזער| זמינות אתר יוטיוב במדינות העולם השונות, נכון למאי 2016 .הערה: הנתונים עשויים להיות שגויים בחלקם- עקב חוסר מידע, מידע המוטל בספק או שהוא משוער בלבד (עקב צנזורה המוטלת על מידע זה- מצד מדינות מסוימות).
]]
סיבות לחסימת האתר
אתר יוטיוב עשוי להיחסם בעטיין של סיבות רבות ומגוונות. להלן חלק מהן:
דוגמאות:
מדינות בהן אתר יוטיוב חסום, או נחסם בעבר
נכון לשנת 2017, חסימת אתר יוטיוב בקנה מידה ארצי התרחשה בסין ובצפון קוריאה, בעוד שבאיראן נחסם האתר רק עבור ספק שירותי אינטרנט אחד בלבד.
להלן רשימת מדינות, בהן נחסם אתר יוטיוב בעבר:
תוכן ידידותי למפרסמים ("Advertiser-friendly content")
תוכן ידידותי למפרסמים, משמעותו פרסום והפצת פרסומות בסרטוני וידאו, שתוכנם מניח את הדעת, אינו עובר על התנאים, ההגבלות וההנחיות של קהילת יוטיוב, כמו גם על מדיניות הפרסום של תוכנית "גוגל אֶדְסֶנס", ואינו מכיל תכנים מפוקפקים או בלתי ראויים לצפייה.
עיקרו של עניין זה, הוא קבלת אחריות, כמו גם מוּדעוּת של הגוף המפרסם - באילו סרטונים הוא בוחר למקם את קמפיין הפרסום שלו.
גוגל אינה מאפשרת למקם קמפיינים פרסומיים בכל סרטון באתר יוטיוב. פרסום פרסומות שמוקמו בסרטונים, שאינם הולמים את כללי הקהילה, כמו גם הפרה חוזרת ונשנית של הנחיות אלו- עשויים לגרום לנקיטת יד קשה מצד החברה- כנגד אותו מפרסם:
על נושאי הסרטונים הפרובוקטיביים, שאינם ראויים לשמש מצע פרסומי, נמנים הנושאים הבאים:
סרטונים בהקשרים חינוכיים, תיעודיים, או אמנותיים של הנושאים לעיל- יישקלו על ידי גוגל, וייתכן שתותרנה חריגוֹת, באם ההקשר של סרטון מסוים הולם ומתאים דַיוֹ- להוות מצע עבור פרסומות.
גוגל מפתחת ומשכללת אלגוריתמים, שנועדו לזהות, ככל האפשר, את הסרטונים ה"סוררים", בהם פורסמו פרסומות. למרות זאת, עשויות לחול שגיאות בזיהוי מדי פעם בפעם. על כן, יכול משתמש מסוים לערער, במקרים מסוימים, על החלטתהּ של גוגל.
יעקב אברהם יונה
יעקב אברהם יונה (1847, מונסטיר, האימפריה העות'מאנית–1922, סלוניקי, ממלכת יוון) היה משורר, זמר, מתעד ומוציא לאור.
ז'אק-אנרי לרטיג
ז'אק-אנרי לרטיג (בצרפתית: Jacques-Henri Lartigue; 13 ביוני 1894 – 12 בספטמבר 1986) היה צלם וצייר צרפתי מחונן, שהתפרסם בתצלומי אלבום המשפחה שלו, וביכולתו הווירטואוזית לרשום תנועה בעזרת המצלמה. לרטיג תיעד את מהלך חייו, כמעט כל יום ביומו, את האנשים שהקיפו אותו בהם אישים בולטים בחיי החברה והתרבות של אירופה. למרות דבקותו בצילום, ועל אף כישרונו, לרטיג מעולם לא החשיב את עצמו כצלם, ורק בשנת 1963, בגיל 69, זכה להכרה, כשג'ון זרקובסקי (Jhon Szarkowski), אוצר הצילום של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (ה-MoMA) התוודע לעבודתו והעלה תערוכת יחיד של תצלומיו. לרטיג השאיר אחריו 250,000 תצלומים, אלפי דפים כתובים ומאות ציורים. היקף הפרויקט הייחודי הזה הוא מונומנט ביוגרפי של המאה ה-20.
יעקב אברהם יונה
קורות חיים
נולד במונסטיר שבמקדוניה, (אז בתחומי האימפריה העות'מאנית). ב-1863 לאחר שריפת הענק במונסטיר, עבר לסלוניקי ושם פעל רוב חייו. הוא היה מעורב בחיי הרוח והתרבות של הקהילה היהודית בעיר.
ז'אק-אנרי לרטיג
שנים ראשונות
"הרחפת מונעת הפרופלור שלי, רחוב קוֹרטמבּר 40, פריז, 1904. צולמה עם מצלמת הגוֹמוֹן "בּלוֹק נוֹט" שהוצבה על קרש. המחשף שוחרר בידי אמא" - תצלום של לרטיג בימיו הראשונים עם המצלמה.
יעקב אברהם יונה
קורות חיים
את דרכו החל יונה כפועל תעתיק בבית דפוס, בבית ההוצאה של חכם סעדי הלוי ולימים היה עורכו של כתב עת מסחרי, ספרותי ומדיני בשם "לה איפוקה" (התקופה). יונה נישא לדודון מטראסו, אחייניתו של סעדי הלוי, הוא ניחן בקול ערב והחל לשמש כחזן וכבעל תוקע בימים נוראים ובחגים. כדי להשלים את הכנסתו החל לשמש גם כקומבידאדור מזמן לאירועים ולשמחות. במסגרת תפקידו עבר מבית לבית והזמין קרואים לשמחות באמצעות שירתו בה תיאר את האירוע, שיבח את החתן, את הכלה ושאר בעלי השמחה.
ז'אק-אנרי לרטיג
שנים ראשונות
לרטיג נולד ב- 13 ביוני 1894 בעיירה קוּרבּווּאה, (Courbevoie), צפונית-מערבית לפריז (מעל אזור לה דפאנס). הוא החל לצלם בשנת 1901, בגיל שבע בלבד, במצלמת ריפלקס סטראוגרפית שקיבל מאביו. כבן למשפחה אמידה ביותר מהמעמד העליון, אישים חשובים ודמויות מפתח מוכרות בתרבות היו חלק בלתי ניפרד מנוף ילדותו –צלמים, עיתונאים, אנשי עסקים, פוליטיקאים, אמנים, ביניהם: פיקאסו, אנרי קרטייה ברסון, ופדריקו פליני. מגיל צעיר היה לרטיג קורא נלהב של המגאזינים החדשים שכללו בתוכם גם צילומים מודפסים. לרטיג היה מיודד גם עם צלמים חובבים רבים שצילמו גם עבור העיתונות. כילד צעיר הוא הושפע מתצלומיהם הנועזים: צילומי שטח של פעילויות שונות כמו: קפיצות, צלילות, תרגילי אקרובטיקה, מרוצי מכוניות, מטוסים וכדומה.
לרטיג הצעיר למד את יסודות הצילום מאביו – איש עסקים, שהיה בעצמו צלם חובב במעגל חובבי הצילום המתרחב. האב, שהיה אחת הדמויות הדומיננטיות והנערצות ביותר בחייו של ז'אק אנרי, השפיע על הילד לאמץ את המדיום כתחביב.
יעקב אברהם יונה
קורות חיים
תרומתו של יעקב יונה להעשרת אוצר הרומנסות בלאדינו מסלוניקי נחשבת כסגולית מבחינת כמותה. חוקרים כשמואל ג' ארמיסטד ויוסף ה' סילברמן שערכו את מחקרם בשנות השישים של המאה ה-20 על השירים בלאדינו, התבססו רבות על כתביו של יעקב אברהם יונה.
ז'אק-אנרי לרטיג
עבודתו המוקדמת
הצילום הראשון שפרסם לרטיג, "Grand Prix of the A.C.F, second day. Papa at 80 kilometers an hour" מ-1912, התפרסם במגזין La Via au grand air.
צילומים מהתקופה המוקדמת: שעשועים - לחצו על הקישור לצפייה
"דֶדֶה, רוּזאט, 1911"
"בת דודי בּישוֹנָד, פריז, רחוב קורטמבר 40"
נשים אופנתיות
צילומים בתנועה -
מונומנט ביוגרפי של המאה ה-20
בגיל 8 החל לרטיג לאסוף אלבומים המשלבים את תצלומיו שלו ורשמים בכתב ידו, הוא לא פסק מלמלא אותם עד מותו ב 1986. הרחק מהתאוריות המזהירות או מהרצון העז ליצירה, לרטיג היה יותר מכל מיומן לתפוס את האירועים הקטנים של חיי היומיום בתוך המעגל שלו עצמו דרך צביון התקופה והשנויים הדינאמיים שבה, ולכן אוסף נדיר זה של אלבומים מהווה עדות שאין לה תחליף בתקופה שבה הכל היה במצב של השתנות מתמדת. חלק נכבד מן הצילומים מצולם בתקופה שבין שתי מלחמות עולם. תקופה שאותה הרבה לחקור ולתעד מתוך עניין אישי. לצד האלבומים כתב לרטיג יומן אישי. בראש כל דף צייר סמלים המתארים את מזג-האוויר והגדיר אותם בראשי-תיבות. חלקו העליון של הדף הוקדש לתיאור הדברים שעשה, ראה, חווה באותו היום. האנשים בהם פגש וכו'... חלקו התחתון של הדף הוקדש לציור של מה שצילם באותו יום. מאחר שבתהליך הפיתוח היה סיכון תמידי לתקלות שעלולות להשמיד את הצילום, פחד לרטיג שלא יישאר לו זיכרון מאותם פריימים שצילם ולכן הוא צייר אותם, מתוך הזיכרון שלו. ניתן ליראות בבירור כי הציורים הקטנים ביומן היו העתק מדויק של אותם צילומים שצילם, דבר המראה על זיכרון פנומנלי ועל כך שהיה שם תכנון מדויק במלוא מובן המילה של מה שרצה לצלם. כך זה נימשך כל ימי חייו. האלבומים והיומנים נשמרו היטב, שלמים וברורים, ומסודרים בסדר מופתי. לרטיג השאיר אחריו 250,000 צילומים, אלפי דפים כתובים, ומאות ציורים. היקף הפרויקט הייחודי הזה הוא ללא ספק מונומנט ביוגרפי של המאה ה-20.
חיים אישיים
ב-23 באוגוסט 1921 נולד ללרטיג בנו הראשון, דני. מספר שנים לאחר מכן נולדה ורוניקה שנפטרה זמן קצר לאחר לידתה. ללרטיג היו בחייו שלוש נשים ופילגש, ארבעתן היוו עבורו מושא צילום. הוא התפרנס בחייו מציור מקצועי אך היה צלם חובב מושבע וגם כותב.
תצלומי נשותיו של לרטיג:
תמונה של לרטיג בבגרותו