cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארגון המועדונים האירופיים
דירקטוריון הארגון
הארגון מנוהל על ידי דירקטוריון המכיל 24 חברים שהם נציגי מועדונים החברים בארגון וחבריו נבחרים כל שנתיים. יושב הראש הנוכחי הוא נאסר אל-ח'ליפי מפריז סן-ז'רמן. בבחירות בספטמבר 2020 נבחרה שרון תמם, מנכ"לית מכבי תל אביב לכהן בדירקטוריון.
המועדונים המייסדים
16 המועדונים שלהלן ייסדו את ה-ECA בשנת 2008:
טיילור הנסון
ג'ורדן טיילור הנסון (נולד ב-14 במרץ 1983) הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר כחבר בלהקת הפופ רוק הנסון. הוא נולד בג'נקס, אוקלהומה, פרבר של טולסה. הוא מופיע במספר תפקידים במקביל: זמר מוביל, זמר ליווי, קלידן, מתופף (כולל תופים, בונגו וטמבורין) וגיטריסט. כמו כן הוא גם מנגן על מפוחית ופסנתר. טיילור היה הסולן של קבוצת העל Tinted Windows.
שנים ראשונות
הנסון נולד בפרבר של טולסה, אוקלהומה, השני מבין שבעה ילדים שנולדו לקלארק ווקר הנסון ודיאנה פרנסס הנסון ממוצא דני בחלקו
קריירת מוזיקה
ה-6 במאי הוכרז "יום הנסון" בטולסה לכבוד יציאתו של Middle of Nowhere לאקרנים. מדי שנה ביום זה הלהקה מארחת קונצרטים וחגיגות בטולסה, ומעריצים נוסעים מרחבי העולם כדי להשתתף.
בשנת 2003, טיילור הנסון ייסד את 3CG Records יחד עם האחים אייזק וזאק הנסון.
בתחילת 2009 הוכרז כי טיילור הנסון, יחד עם הגיטריסט לשעבר של להקת "הסמאשינג פאמפקינס", ג'יימס איה, מתופף להקת "Cheap Trick Bun" אי. קרלוס והבסיסט של להקת Fountains of Wayne, אדם שלזינגר הקימו להקה חדשה בשם "Tinted Windows". הלהקה ניגנה את ההופעה המפורסמת הראשונה שלה ב-SXSW באוסטין, טקסס ב-20 במרץ 2009. אלבומם הראשון יצא ב-21 באפריל 2009. בשנת 2020 אדם שלזינגר נפטר מ-COVID-19. כמה חודשים לאחר מותו של שלזינגר, הנסון צוטט על כך שהלהקה נמצאת בתהליך איחוד והכנה לחזרה להופעות.
חיים אישיים
ב-8 ביוני 2002 התחתן הנסון עם נטלי אן בריאנט, אותה הכיר בשנת 2000. לזוג שבעה ילדים; בנים ילידי 2002, 2006, 2008 ו-2018 ובנות ילידות 2005, 2012 ו-2020.
בשנת 2014, טיילור הנסון הקים את ארגון המתנדבים "Food on the Move", שנמצא בטולסה שמטרתו לשים קץ לחסך במזון בקהילה. Food On The Move מציע תוצרת טרייה, ארוחות מוכנות וגישה לשירותי קהילה ובריאות.
בשנת 2021, כחלק מהפרויקט המוזיקלי The Sound of Black Wall Street, טיילור הנסון תרם לאלבום שהושק לכבוד 100 שנים לטבח במירוץ טולסה. השיר שלו, "Sound Like Joy", הוקלט בכנסיית Vernon AME ההיסטורית בלב הוול סטריט השחור של טולסה.
שולף
שולף הוא תותח מתנייע ישראלי המבוסס על תובת טנק המרכבה. תכנון השולף החל בשנת 1977 ויוצרו ממנו שני אבות טיפוס, אך לבסוף הוחלט כי צה"ל לא יצטייד בו. סולתם מערכות שיצרה את התותח סגרה את הפרויקט סופית ב-1997.
רקע
בעת הפקת לקחי מלחמת יום הכיפורים הגיעו בצה"ל למסקנה כי קיימת אי התאמה בין גודלו ויכולותיו של המערך המתמרן לאלו של מערך האש המסייע. כוחות החי"ר והשריון היו רבים באופן משמעותי מאשר יכולות חיל התותחנים על תותחיו ומרגמותיו. מלקחים אלו, ומלקחים שהופקו ממלחמת לבנון, החל צה"ל בתהליך שנועד לשפר את יכולת האש בצה"ל, על ידי יצירה וקנייה של אמצעים חדשים ושיפור אמצעים קיימים.
בשנת 1977 הוחלט בצה"ל על הקמת פרויקט השולף. השולף תוכנן להיות תומ"ת (תותח מתנייע) בקוטר 155 מ"מ בעל מערכת טעינה חצי אוטומטית ולהתנייע על תובת מרכבה. על הפרויקט הופקדו מנהלת תוכנית הטנק (מנת"ק) במשרד הביטחון ומפקדת קצין החימוש הראשי בצה"ל. בשנת 1984 הוחלט, ללא קשר ישיר לפרויקט השולף, ליצור מערכת שיפורים לתומ"תים קיימים.
אפיונו המבצעי, דהיינו, מערכת הדרישות והביצועים הנדרשים מהשולף נעשתה על ידי וועדה שכללה משלחת שיצאה למספר צבאות בחו"ל ומנהלת הטנק, שהייתה מרכזת הפרויקט וכפופה לעוזר שר הביטחון דאז, האלוף במילואים ישראל טל. כמו כן שותפו מפקדות קצין החימוש הראשי וקצין התותחנים הראשי.
עבודת התכנון והפיתוח החלה ובספטמבר 1983 שינה ישראל טל את דעתו בנוגע לפרויקט: למרות שקודם לכן היה נגד פיתוח של תומ"ת ישראלי, לאחר בדיקות ההיתכנות והשוואתן לתומ"ת הנוכחי בצה"ל, והתומ"ת העתידי של צבאות העולם, נוכח לדעת כי המשך הפיתוח כדאי, גם אם הפרויקט לא יצא לפועל. לאור המלצות אלה קבע הרמטכ"ל כי הפיתוח ימשיך. בשנת 1984 המליץ ראש אגף התכנון לסגן הרמטכ"ל לעצור את הפיתוח, כיוון שהפסקת הפיתוח הייתה האופציה הזולה יותר לאור העובדה שהלכה והתבססה כי צה"ל לא יצטייד בשולף משיקולי עלות. ביוני 1984 אישר שר הביטחון משה ארנס להשלים את הפיתוח ולהשהות את ההצטיידות. ב-1986 אף נשקלה הצטיידות במספר קטן יחסית של כלים לבקשת קצין התותחנים הראשי, אך זו נדחתה. המשך הפיתוח, שנקבע ל-1986, נדחה ל-1988 ולאחר דחיות נוספות ל-1993.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, החל צה"ל למעשה להתעניין, ומאוחר יותר להצטייד במערכת MLRS. הצטיידות זו סתמה את הגולל למעשה עבור תוכנית השולף; למעשה, ארצות הברית התנתה את רכישת מערכת ה-MLRS בכך שישראל תפסיק את פיתוח השולף, ולטענת מספר מפקדים בחיל השיקולים היו יותר פוליטיים מאשר אסטרטגיים-ביטחוניים.
כתחליף לשולף, שיפר צה"ל את מערך התומ"תים שלו מ"רוכב" ל"דוהר", ומאוחר יותר ל"דורס". שיפורים שכללו הכנסת מערכות כיבוי אש, צריחון מפקד משופר, מערכות כיוון חדשות ועוד.
ירי מבצעי
בשנת 1987 הושלם התכנון, ודגמים ראשונים לאחר בדיקות מבצעיות היו אמורים להיות מוכנים בשנת 1993. עם זאת, דגם ניסיוני של השולף ביצע ירי מבצעי אחד בלבד, ממוצב סוג'וד, בכינון ישיר, בשנת 1990, במסגרת מבצע "נעים הליכות".
אחד מיתרונותיו של השולף הוא בכך שהוא מקטין משמעותית את מספר אנשי הצוות הדרושים להפעלתו, בין היתר בזכות מערכת הטעינה החצי אוטומטית. השולף משתמש בצוות של ארבעה, והטווח אליו הוא יורה מגיע עד ל-40 ק"מ.
מסקנת דו"ח מבקר המדינה הייתה כי "אין מחלוקת במערכת הביטחון על רמתם הגבוהה של ביצועיו, אך צה"ל אינו מתכוון להצטייד בו בשל מחירו הגבוה".
רק שני אבות טיפוס יוצרו - הראשון מוצב בבית התותחן בזכרון יעקב ופתוח לציבור הרחב, השני נמצא בחצר אחד המפעלים שהיו מעורבים בהרכבתו ואינו נגיש לציבור.
חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות
חוק הסיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות, ה'תשס"ח-2008, הוא חוק הקובע את הזכויות של כל קטין שעבר מקרה של תקיפה מינית או אלימות.
מטרת החוק היא לתת סיוע, מחסה, והגנה לכל האזרחים הקטינים בישראל, ללא אפליה על רקע עדתי, כלכלי וכיוצא בכך. על פי החוק, כל קטין שנפגע זכאי לאבחון וטיפול במקרים רפואיים ונפשיים כאחד, מילוי צרכיו הגופניים וזכאות לפגישה עם חוקר ילדים, עובד סוציאלי או גורם מוסמך אחר בנוסף לקבלת שירותי סיוע (גם מגורמים לא ממשלתיים).
עיקרי החוק
המשמעות המעשית של החוק היא שכל קטין שנפגע מינית או נתקף פיזית זכאי לסיוע חינם מטעם המדינה, בנוסף, מרכזי הסיוע המוזכרים בחוק ימומנו מתקציב המדינה, ושר הרווחה והשירותים הציבוריים המכהן יהיה אחראי לקביעת הכללים והתקנות לחוק זה.
כמו כן, החוק מחייב בניית מרכזי סיוע נוספים במדינת ישראל, והעברת תקציבים אליהם. בנוסף, החוק מצהיר כי הניהול הממשלתי של מרכזי הרווחה ינוהל על ידי משרד הרווחה והשירותים הציבוריים.
התפתחות היסטורית של החוק
החוק הונח על שולחן הדיונים לראשונה על ידי ח"כ לשעבר מיכאל מלכיאור בשנת 2006, ועבר ברוב קולות בקריאה השלישית בשנת 2008, החוק התפתח בעיקר בישיבות הוועדה לזכויות הילד.
החוק היה משאלת ליבו של מלכיאור, והוא ניסה להעלות אותו על שולחן הדיונים כבר מספר שנים לפני הקריאה הראשונה, החוק היה למעשה היחיד שמלכיאור ניסה להעביר ללא הצלחה. בקריאתו הראשונה של החוק, שר האוצר היה היחיד שהתנגד לו, ואף הוגש ערעור על החוק ממשרדו. לאחר שהערעור לא התקבל, בהצבעה השלישית ההסתייגות הוסרה מהחוק והוא התקבל ברוב קולות. החוק פורסם לראשונה ברשומות בחודש אפריל של שנת 2008, בספר החוקים 2149.
לפי דוח מבקר המדינה של שנת 2014, הוקמו רק 5 מרכזי סיוע, בעוד שבתכנון של שנת 2013 תוכננו כ-8.
חוקים משלימים
חוק זה מוזכר גם בתיקון מספר תשע לחוק זכויות החולה מאז שנת 2016.
בנוסף, חוק הזכויות לנפגעי עבירה משלים חוק זה ונלקחו ממנו סעיפים מסוימים כדי לוודא שהחוק תקף רק במקרים להם כוון הסיוע.
דוד זיגמן
דוד זיגמן (נולד ב-1964) הוא פזמונאי ישראלי הנחשב לאחד היוצרים הפוריים בזמר המזרחי. כותב גם לזמר החסידי והחרדי.
ביוגרפיה
דוד זיגמן גדל במעברת ג'סי כהן בחולון, בן להורים ניצולי השואה, במשפחה מעוטת יכולת בת חמישה ילדים. הוא נחשב לילד מרדן, ובגיל צעיר נפלט ממערכת החינוך ונשלח לגור בקיבוץ הזורע. שם, בגיל 16, התקרב לדת והחל חזרה בתשובה. הוא נישא והיה אב לשלוש בנות, ועבר להתגורר במרכז הארץ. עבד בעבודות שונות, בהן סידור פרחים בבתי קירור, הובלות ושיפוצים.
בתחילת שנות ה-90, בעת שהיה מובטל, עזר לחבר לבנות אולפן הקלטות. כשהגיע למקום הזמר איציק קלה, אז בתקופת משבר בקריירה, ובידו לחן טורקי שלא נמצאו לו מילים מתאימות, הציע זיגמן לכתוב לו מילים. לאחר שנשללו טקסטים אחרים שהוצעו, הוחלט לתת לו הזדמנות. השיר, "בי נשבעתי", היה ללהיט, הביא לחזרתו של איציק קלה ופתח בפני זיגמן קריירה חדשה. בעקבות זאת הגיעו אליו פניות רבות של מוזיקאים, ובמקביל החל להתפרנס מחנות מכולת שפתח. באותה תקופה הוא כתב כמה שירים לחיים אל. בשנת 1995, כתב את מרבית שירי אלבום הבכורה של שרית חדד, ניצוץ החיים. ביניהם השיר "שלום חבר", שהיה דואט של חדד עם מייק שריף. בשנת 1997, כתב עבור זהבה בן את השיר "הוא פגע בי אמא", שיצא מחדש בשנת 2013, ובוצע על ידי מרגלית צנעני ובן.
שירו הראשון של זיגמן במצעדי הפזמונים היה גם המצליח ביותר: "כמו סינדרלה", בביצועה של שרית חדד, הגיע למקום השני במצעד השנתי של תשנ"ט-1999 (חדד גם קטפה באותה שנה את תואר זמרת השנה של קול ישראל). אלבומה כמו סינדרלה, שנפתח בשיר, יצא באותה שנה וזכה להצלחה רבה. לאלבום הבא של חדד, לעשות מה שבא לי (2000), כתב זיגמן ארבעה שירים, שהמפורסם בהם הוא השיר שנתן לאלבום את שמו. באותה שנה יצא אלבומה של זהבה בן מלך אמיתי, ובו שני שירים שכתב זיגמן, ששוב הגיעו למצעד השנתי: "מלך אמיתי" ו"להשתגע". שירו האחרון של זיגמן שהגיע למצעדי הפזמונים היה "אני אוהב אותך", שכתב לאלבומו של קובי פרץ "משוגע עלייך" (2004). בשנת 2002 כתב והלחין יחד עם שרית חדד שיר לוועדה שבחרה את השיר לאירוויזיון. השיר הגיע למקום השלישי ולא נבחר.
ריאד מחרז
ריאד כרים מחרז (בצרפתית: Riyad Karim Mahrez; בערבית: رياض كريم محرز, תעתיק מדויק: ריאצ' מחרז; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר והקיצוני הימני בקבוצת אל-אהלי ג'דה בליגת העל הסעודית ובנבחרת אלג'יריה.
דוד זיגמן
ביוגרפיה
עוד מלהיטיו של זיגמן: "נדרתי נדר" של משה כהן (1991), "מאוהב בגשם" של עופר לוי (באלבומו "אוהב לחיות", 1993), "שביל האושר" של תמיר גל (שיר הנושא של אלבומו הראשון), "את כמו אש" של קובי פרץ (באלבומו "את כמו אש", 1995), "צינגלה" של תומר חן, "גשם טפטף" של מושיק עפיה (שיר הנושא של אלבומו הראשון, 1995).
ריאד מחרז
קריירת מועדונים
מחרז נולד וגדל בסרסל (ליד פריז) שבצרפת, לאב אלג'יראי ולאם ממוצא אלג'יראי ומרוקאי. מחרז הוא מוסלמי אדוק. החל לשחק במועדון הנוער המקומי של עיר הולדתו הצרפתית, סרסל. את הקריירה הבוגרת שלו התחיל במועדון קטן מהעיר קמפר שבצפון מערב צרפת, שבו שיחק שנה אחת ולאחר מכן, עבר ללה הבר מהליגה הצרפתית השנייה, שם שיחק לסירוגין בקבוצה הבכירה ובקבוצת המילואים.
דוד זיגמן
ביוגרפיה
בשנת 2011 כתב עבור שרית חדד וניקוס ורטיס את השיר "משחק החיים".
ריאד מחרז
קריירת מועדונים
בינואר 2014 חתם מחרז במועדון לסטר סיטי האנגלית, לשלוש עונות וחצי.
בעונת 2015/2016 היה ריאד מחרז אחד השחקנים הבולטים באליפות של קבוצתו לסטר סיטי עם 17 שערים ומהלכים מרהיבים לכל אורך העונה שאף זיכו אותו להיות שחקן השנה לבחירת האוהדים, שחקן השנה לבחירת השחקנים, מקום בקבוצת השנה של הפרמייר ליג והשחקן האלג'יראי של השנה.
ב-10 ביולי 2018 עבר ריאד מחרז לקבוצת הפרמייר ליג מנצ'סטר סיטי תמורת 60 מיליון ליש"ט והפך לרכש הכי יקר בתולדות המועדון. ב-22 בספטמבר 2018 כבש מאחרז את שני השערים הראשונים שלו במדי הקבוצה בניצחון 0–5 על קארדיף סיטי במסגרת הפרמייר ליג, ב-4 במאי 2021 כבש במשחק חצי גמר ליגת האלופות 2 שערים לזכות קבוצתו במשחק הגומלין ובכך סייע להגעתן לגמר.
ב-15 ביולי 2022 האריך את חוזהו במועדון עד 2025, ולבסוף ב-28 ביולי 2023 מחרז חתם באל-אהלי ג'דה הסעודית.
נבחרת אלג'יריה
מאז 2014 משחק בנבחרת אלג'יריה הבוגרת, ולו 81 הופעות ו-29 שערים במדיה.
חיים אישיים
אחד מחברי הילדות שלו הוא הכדורגלן וויסאם בן ידר.
כשמחרז היה בן 15 אביו מת מהתקף לב.
טיסקורוד
טיסקורוד (בהונגרית: Tiszakóród) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסקורוד קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-783 תושבים בשנת 1990 עד 723 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
דיאבלרה
דיאבלרה (בצרפתית: Les Diablerets) הוא כפר נופש וסקי הממוקם במחוז אגל ושייך לרשות המקומית אורמון-דסִי (Ormont - Dessus) בקנטון וו, באזור דובר הצרפתית בשווייץ. הכפר שוכן בגובה של 1,160 מטרים מעל פני הים, בצידו הצפוני של רכס דיאבלרה שבאלפים הברניים.
אתרים
בכפר פועלת מעלית גונדולה העולה לפסגת איזנו (Isenau) הפעילה גם בימות הקיץ ונחשבת לאחת המעליות הוותיקות בשווייץ. על כביש היציאה מן הכפר לכיוון גשטאט (Gstaad) נמצא אתר קול-די-פיו (Col-du-Pillon) בו שוכנת התחנה הנמוכה של הרכבל העולה לקרחון 3000 (Glacier 3000) על רכס דיאבלרה.
אירועים
הכפר מארח את הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע בנושא האלפים בכל שנה מאז 1969.
בנדיקטוס התשיעי
האפיפיור בנדיקטוס התשיעי (בלטינית: Benedictus IX; 1012 לערך – 1056) היה האדם היחיד שכיהן כאפיפיור בשלוש תקופות כהונה נפרדות (ולמעשה היחיד שכיהן יותר מפעם אחת), לאחר שהודח ושב לכסאו בזכות קשריו למשפחות בעלות עושר ועוצמה. אחד האנשים הצעירים ביותר בהיבחרם ולטענת מתנגדיו, אחד האפיפיורים המושחתים והבלתי-כשירים ביותר, עקב אורח חייו המופקר. תקופות כהונתו היו בין אוקטובר 1023 לספטמבר 1044, שנית בין אפריל למאי 1045 ופעם נוספת בין נובמבר 1047 עד יולי 1048.
ביוגרפיה
נולד ברומא בשם תיאופילקטוס מטוסקולום (עיר בלאטיום, סמוך לרומא). אביו היה רוזן העיר. שניים מדודיו, בנדיקטוס השמיני ויוחנן התשעה עשר, היו אפיפיורים לפניו. באוקטובר 1032 רכש עבורו אביו את משרת האפיפיור, גילו באותה עת היה כנראה 18 או 20, לפי האנציקלופדיה הקתולית, שאף טוענת שהעטה בושה וכלימה על כסאו של פטרוס. לפי רדולפוס גלאבר היה בן 10 כאשר נבחר למשרה. דיווחים שונים מייחסים לו מעשי אונס ורצח וקיום אורגיות הומוסקסואליות בארמון האפיפיורי.
בשנת 1036 הוגלה מרומא, אך הוחזר מיד על ידי קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בספטמבר 1044 הודח, ותחתיו התמנה כאפיפיור סילבסטר השלישי. באפריל 1045 שב בנדיקטוס והדיח את סילבסטר, ולאחר כחודש הסכים למכור את הכס לסנדקו שהתמנה לאפיפיור גרגוריוס השישי, בתמורה לסכום כסף. ביולי 1046 התחרט ושב לרומא בראש צבא, אך גרגוריוס המשיך לכהן כאפיפיור. היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כינס ועידה אקומנית בסוטרי. בדצמבר 1046 גינתה הוועידה הן את בנדיקטוס והן את סילבסטר השלישי והצהירה על טענתם לכס כשקרית ובטלה. הוועידה קיבלה את עדותו של האפיפיור המכהן גרגוריוס, לפיה רכש את הכהונה בכסף והאיצה בו להתפטר מתפקידו. לבסוף מינתה הוועידה לאפיפיור את קלמנס השני.
בנדיקטוס לא קיבל את מרות הוועידה, ועם מותו של קלמנס באוקטובר 1047 שב ותפס את הארמון האפיפיורי, בו שלט מנובמבר ועד גירושו ביולי 1048 על ידי חיילי האימפריה הרומית הקדושה. במקומו מונה כאפיפיור דמסוס השני. ב-1049 נודה בנדיקטוס מן הכנסייה, לאחר שסירב לעמוד למשפט בעוון סימוניות (מכירת משרות כנסייתיות בכסף).
פרנסס קונרוי
פרנסס קונרוי (באנגלית: Frances Conroy; נולדה ב-3 בנובמבר 1953) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של אימו של ברני סטינסון בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא, וכרות' אוקונור פישר בסדרת הדרמה "עמוק באדמה" שאף זיכתה אותה בפרס גלובוס הזהב בשנת 2004 על תפקידה בסדרה.
ביוגרפיה
קונרוי נולדה בעיר מונרו שבג'ורג'יה, למדה דרמה ב"בית הספר ג'וליארד" בניו יורק.
קונרוי החלה בתור שחקנית תיאטרון, הופיעה ב"תיאטרון דילאקורט" שבסנטרל פארק, מנהטן בהצגה "אותלו". את הופעתה הראשונה בברודוויי ערכה במחזה של אדוארד אלבי "הלידי מדיובוק", הייתה מועמדת בשנת 2000 לפרס הטוני עבור הופעתה במחזה "The Ride Down Mt. Morgan". את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה בסרטו של וודי אלן "מנהטן". קונרוי השתתפה בשני סרטים נוספים של אלן "פשעים ועבירות קלות" ו"אשה אחרת".
התפרסמה בשנות ה-90 בזכות תפקידים משניים בסרטים "נדודי שינה בסיאטל", "ניחוח אישה", "בילי באת'גייט" ו"צייד המכשפות". ב-2001 נבחרה קונרוי על ידי אלן בול לשחק באחד מתפקידי המפתח בסדרת הדרמה "עמוק באדמה". קונרוי גילמה את דמותה של רות' פישר, אם המשפחה ואלמנתו של נתניאל (ריצ'רד ג'נקינס). קונרוי הופיעה לכל אורך 5 עונות הסדרה, זכתה על הופעתה בפרס גלובוס הזהב ב-2004 והייתה מועמדת לפרס אמי.
לאחר הפסקה של כ-6 שנים מתעשיית הקולנוע חזרה קונרוי ב-2002 ושיחקה בקומדיה "יפה במנהטן". ב-2004 השתתפה בשתי הפקות של "האחים וורנר", "אשה חתול" ו"הטייס" של מרטין סקורסזה בו גילמה את השחקנית קת'רין האדג'טון. ב-2005 הופיעה בדרמה הקומית של ג'ים ג'ארמוש "פרחים שבורים" בדמותה של דורה אהובתו לשעבר של דון ג'ונסטון (ביל מארי) ובמותחן האימה בהפקתו של ניקולס קייג' "איש הקש". ב-2009 שיחקה בקומדיות "אהבה בהפתעה" שם גילמה את אמה של אלואיז (ג'ניפר אניסטון) ו"חדשה בעיר". מ-2011 קונרוי היא חלק מהקאסט הקבוע של סדרת האנתולוגיה, אימה אמריקאית ושיחקה במרבית עונות הסדרה.
סכו"ם
סכו"ם הם כלי האוכל המרכזיים המשמשים לאכילת מזון בתרבות המערבית. סכו"ם הוא ראשי התיבות של סכין, כף ומזלג, אך גם הכפית נחשבת לכלי מזון מרכזי.
היסטוריה
האדם אכל בעזרת הכף והסכין החל משחר ההיסטוריה, כאשר המזלג הצטרף ככלי אכילה מרכזי באירופה במהלך ימי הביניים והכפית הוגדרה ככלי מרכזי רק בשנים האחרונות.
הסכו"ם חודר בשנים האחרונות יותר ויותר למזרח הרחוק, כתחליף למקלות האכילה.
חומרים
בעבר היה הסכו"ם עשוי בדרך כלל מכסף או מפיוטר ששימשה ליצירת סכו"ם יותר זול. בנוסף, סכינים מסוימים היו עשויים מפלדה, על מנת לחתוך בצורה יעילה יותר.
הכף גולפה תחילה מעץ ועד היום נמשך השימוש בכפות מעץ.
בנוסף לשימוש במתכות, החל במאה ה-20 גם ייצור סכו"ם מפלסטיק, לשימוש חד פעמי.
יונתן דנילוביץ'
יונתן דנילוביץ' (13 בינואר 1945 – 12 באוגוסט 2022) היה פעיל זכויות אזרח ומהפעילים הבולטים בקהילת הלהט"ב בישראל. נודע בעיקר בשל פסיקת בג"ץ בעניינו, אשר חייבה את חברת אל על להעניק לו הטבת עובד בצורת כרטיסי טיסה חינם עבור בן זוגו, כנהוג כלפי בני זוג הטרוסקסואלים.
ביוגרפיה
דנילוביץ' נולד בדרום אפריקה, עלה לישראל בשנת 1971 והחל לעבוד בחברת אל על, שבה הגיע לתפקיד כלכל.
משנת 1978 ועד אמצע שנות השמונים היה אחד מראשי אגודת הלהט"ב (בשמה אז - "האגודה לשמירת זכויות הפרט"), אשר למעשה פעלה מביתו. בשנת 1979 הפיק את כנס ארגוני הלהט"ב היהודיים בארץ, למרות האווירה הציבורית העוינת כלפי הנושא באותה התקופה. האורחים מחו"ל השתתפו באירוע שנחשב למצעד הגאווה הראשון בישראל - בכיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין), כאשר דנילוביץ' היה בין המשתתפים הישראלים היחידים. הוא הרבה מאז להשתתף בכינוסי ארגוני הלהט"ב היהודיים ובמשחקים הגאים (הידועים גם כ"אולימיפידת הגייז") בענפי המרתון והברידג'. בראשית שנות השמונים, השתתף בכנס עולמי של ארגוני הלהט"ב בווינה, וטרפד ניסיון להרחקת ישראל מהארגון.
בשנת 1992 הקים דנילוביץ' את עמותת תהל"ה - ארגון תמיכה להורי להט"ב, ועמד בראשו בשנותיו הראשונות. למעשה, הייתה זו הפעם השנייה שהקים את הארגון, לאחר שחמש שנים קודם לכן נכשל הניסיון הראשון. עד מותו היה דנילוביץ' חבר בוועד הארגון, שהישג בולט שלו היה גיוס תמיכת נשיא המדינה משה קצב לאירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (ב-17 במאי 2006).
בשנת 1999 נואש דנילוביץ' ממפלגת מרצ בראשות יוסי שריד, בגלל הפרת הבטחתו שלא לשבת עם המפלגות החרדיות בממשלה, וחיפש מסגרת פוליטית אחרת לפעילותו. זו נמצאה לו במסגרת מפלגת שינוי בראשות יוסף (טומי) לפיד. בשנת 2003 נעתר לפניית רון לוינטל והוצב במקום הרביעי ברשימת שינוי בבחירות לעיריית ת"א-יפו. הרשימה קיבלה שני מנדטים. לאחר פילוגה של מפלגת שינוי, לקראת הבחירות לכנסת ה-17, נותר דנילוביץ' במפלגה בראשות רון לוינטל, והוצב במקום השביעי. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
דנילוביץ' היה גמלאי של אל על, והתפרנס מתרגום מקצועי. מלבד פעילותו בנושא זכויות להט"ב, הוא עסק גם בזכויות הצרכן, הגנה על זכויות בעלי חיים ותקינות השלטון, ומתנדב בארגון "יד שרה".
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה דנילוביץ' להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב. ב-2020 נבחר ליקיר תל אביב.
דנילוביץ' השתתף ב שנערכו בניו יורק 1994 בריצת מרתון ובכך היה לישראלי הראשון שהשתתף במשחקים אלה. הוא השתתף גם במרתון במשחקים שנערכו באמסטרדם בשנת 1998 והופיע בסרט "משחקים עליזים" בבימויו של רן קוצר שעסק במשחקים אלה.
התביעה נגד אל על
בשנת 1989 הגיש דנילוביץ', באמצעות האגודה לזכויות האזרח, תביעה נגד אל על בבית הדין האזורי לעבודה, בגין אפלייתו בזכות לכרטיסי טיסה חינם לבן זוגו, לעומת בני זוג שאינם בני אותו המין. בית הדין (השופט יצחק לובוצקי) פסק לטובת דנילוביץ', וקבע שהמדובר באפליה אסורה על פי חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. חברת אל על ערערה על פסק הדין בבית הדין הארצי לעבודה, והפסידה גם שם. החברה לא השלימה עם תוצאה זו, ועתרה לבג"ץ כנגדה (בג"ץ 721/94).
תוך כדי התנהלות התביעה המשפטית, קיבל הטיעון של דנילוביץ' חיזוק בצורת התיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (בינואר 1992), אשר קבע מפורשות כי אסורה אפליה בגין נטייה מינית. בשנת 1994 דחה בג"ץ את עתירתה של חברת אל על. בפסק הדין, שניתן ברוב של שני שופטים (הנשיא אהרן ברק והשופטת דליה דורנר) מול אחד (השופט יעקב קדמי).
במהלך שנות ה-90 תבע דנילוביץ' את משרד התחבורה כדי לחייב את "אל על" לאסור על העישון בטיסותיה. גם הפעם זכה דנילוביץ' בתביעתו, והעישון בכל הטיסות נאסר.
זיגמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סיגמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Tha Carter III
Tha Carter III הוא אלבום האולפן השישי של הראפר האמריקאי ליל ויין. האלבום יצא לאור ב-10 ביוני 2008, על ידי חברות התקליטים קאש מאני רקורדס, יוניברסל מוטאון רקורדס ויאנג מאני אנטרטיינמנט. האלבום עוקב לצאתם של מיקסטייפים והופעות אורח רבים של ויין באלבומים של אמני היפ הופ ו-R&B אחרים. האלבום עזר לוויין להגביר את חשיפתו במיינסטרים, והוא מכיל הופעות אורח של ג'יי-זי, טי-פיין, פאבולוס, רובין ת'יק, באסטה ריימס, ג'ולז סנטנה, בייביפייס, בובי וי וקניה וסט, בין היתר. בנוסף, הוא מכיל הופעת אורח של סטטיק מייג'ור, שזוכה לאחר מותו בעקבות פטירתו בפברואר 2008.
על רקע עיקובים והדלפות, האלבום הפך לאחד מהאלבומים המצופים ביותר ל-2008. הוא נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, ומכר מיליון עותקים בשבוע הראשון לצאתו, מה שהפך אותו לאחד האלבומים עם המכירות המהירות ביותר בארצות הברית. בסוף 2008, הגיעו מכירות האלבום לסך של כ-2.88 עותקים. מתוך האלבום הונפקו ארבעה סינגלים שזכו להצלחה מסחרית, בהם הלהיט הבינלאומי "Lollipop" ולהיטי מצעדי הבילבורד "A Milli", "Got Money" ו-"Mrs. Officer".
מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-208 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר. בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-39 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-56 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985-2014), שנערך בשנת 2019.
צאי גוו-צ'יאנג
צַאי גְּוּוֹ-צְ'יַאנְג בכתב סיני: 蔡国强; בפין-יין: Cài Gúoqiáng; נולד ב-1957 בצ'ואנג'ואו שבפוג'יין) הוא אמן ואוצר אמנות סיני עכשווי.
צאי נולד בשנת 1957 בעיר צ'ואנג'ואו במחוז פוג'יין שבסין, בנו של היסטוריון וצייר. את השכלתו רכש במכון לדרמה בשאנגחאי בתחום עיצוב הבמה. בעבודותיו המגוונות ניכרות השפעות שונות של מיתולוגיות עתיקות, היסטוריה וטקטיקות צבאיות, פנג שווי, דרקונים, עפיפונים, חיות ורפואה סינית.
כבר בראשית דרכו נשאו עבודותיו מסרים פוליטיים. יצירותיו באבק שרפה נולדו מתוך תחושות הדיכוי והסירוס האמנותי שבהם חש בסין של אותה תקופה, וכתגובה למצב החברתי סביבו. בין השנים 1986–1995 חי ביפן, ובה המשיך את התנסויותיו ביצירות עם אבק שרפה. במהלך שנים אלו זכה להכרה בינלאומית, ובשנת 1995 היגר לניו יורק. מלבד ציורים בעזרת אבק שרפה, יוצר צאי אירועי פיצוצים, בנייה ופרויקטים חברתיים.
בארות עודד
בארות עודד הן קבוצה של שבע בארות באפיק נחל עודד שב המרכזי, מדרום לחלק המערבי של מכתש רמון, מעט צפונה להר עריף ומזרחה להר לוץ. גובהן 674 מטר מעל פני הים (חלק מהר הנגב), נקודת ציון מדויקת ברשת ישראל החדשה: 173579/487649, וברשת UTM: 665770/337317.
ב־8 במרץ 1949, במסגרת מבצע עובדה במלחמת העצמאות, נתקל כח של חטיבת הנגב בכח מצרי והתנהל קרב קצר. לא ידועים פרטים נוספים על קרב זה.
מדרום לבארות ישנו ריכוז של קברים בדואים. בקרב הבדואים נהוג לקבור את המתים בסמוך לצמתים ולמקומות מרכזיים, ככל הנראה על מנת להקל על עלייה לרגל ועל שימור הקברים. בריכוז הסמוך לבארות נערמו אבנים מעל כל קבר, וערימות האבנים הוקפו במסגרת של אבנים גדולות יותר. הקברים, בהתאם לנוהג המוסלמי, מופנים כך שפני הנקבר פונים אל מכה.
המסך המפוצל (אתר אינטרנט)
"המסך המפוצל" היה אתר אינטרנט ישראלי שעסק בטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
האתר הוקם ב-11 ביולי 2001 על ידי ברק דיקמן ושגיא אישה. באתר התפרסמו טורים, כתבות, ביקורות, מאמרים ותכנים מגוונים הנוגעים לעולם הטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
האתר הפסיק את פעילותו ב-31 בדצמבר 2014 לאחר 13 שנים, והועבר למצב ארכיון.
ממשלת ישראל הארבע עשרה
ממשלת ישראל הארבע עשרה, בראשותה של גולדה מאיר, שכונתה בשל כך "ממשלת גולדה הראשונה", פעלה מ-17 במרץ 1969 ועד 15 בדצמבר 1969, בתקופת כהונתה של הכנסת השישית, לאחר פטירתו של לוי אשכול ועד לבחירות לכנסת השביעית.
הקמה
עם מותו של לוי אשכול ב-1969 הועדפה מאיר על פני מועמדים כיגאל אלון, ראש הממשלה בפועל בימים שאחרי פטירת אשכול, וכמשה דיין, שעימות בינו לבין אלון נחשב למסוכן למפלגה, וכפנחס ספיר, שלו היה סיכוי טוב יותר לזכות בתפקיד, אך הוא העדיף לוותר עליו. מאיר, שלא זכתה לתמיכה רבה טרם כניסתה לתפקיד, נחשבה למועמדת של פשרה כשמונתה על ידי מרכז מפלגת העבודה ברוב של 287 חברים ו-45 נמנעים לראש ממשלה מטעמה. מאיר החלה לכהן כראש ממשלת ישראל ב-17 במרץ 1969, וכיהנה במשך 5 שנים. עד היום היא האישה היחידה בישראל שמילאה תפקיד זה. רק החרדים הביעו במפורש התנגדותם למינויה על רקע מינה.
הרכב הממשלה
הממשלה מנתה 22 שרים, כאשר כולם המשיכו מהממשלה הקודמת, למעט גולדה מאיר שהחליפה את לוי אשכול שנפטר.
אליהו אילת
אליהו אילת (אפשטיין) (16 ביולי 1903 – 21 ביוני 1990) היה מזרחן ודיפלומט ישראלי, שגריר ישראל הראשון בארצות הברית, ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
אליהו אילת נולד בשנת 1903 בעיר סְנוֹבְסְק שבפלך צ'רניגוב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, כיום באוקראינה) למנחם אפשטיין, סוחר עצים, ולרבקה לבית ריפ (ממשפחת רבנים, מצאצאי הגאון רבי אליהו רגולר מקאליש). למד ב"חדר" וכן עברית, ואחר כך למד בגימנסיה רוסית. בתקופת המהפכה הרוסית, בעת לימודיו בגימנסיה, הצטרף לתנועת הנוער של "צעירי ציון". הוא הוסיף לפעול במסגרתה במחתרת בימי אוקראינה הסובייטית, וגם לאחר שסיים את לימודיו ופנה ללימודי רפואה באוניברסיטת קייב. בשנת 1922, כשהיה בן 19, השתתף שם בוועידה ציונית חשאית, ונאסר עם יתר משתתפיה שנתפסו. לאחר שחרורו עבר למוסקבה, שם המשיך בפעילות ציונית גלויה ומחתרתית, ונבחר לחבר המרכז הרוסי של תנועת "החלוץ".
בקיץ 1924 עלה לארץ ישראל. בשנים 1927–1928 עבד עם פלוגה יהודית של פועלי בניין במעון וברבת עמון. לאחר מכן החל ללמוד במכון ללימודי המזרח באוניברסיטה העברית בירושלים והתעניין במיוחד בבדואים. בעקבות זאת ביקר בשנת 1931 אצל שבט בדואי כדי ללמוד על מנהגיהם, ואת רשמיו מהביקור פרסם בספר "הבדוים: חייהם ומנהגיהם". בהמשך למד באוניברסיטה האמריקאית בביירות, ובשנת 1934 החל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, כמנהל האגף לארצות השכנות. היה חבר משלחת הסוכנות היהודית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות. מ-1945 שימש כנציג הסוכנות בוושינגטון, ושם קיבל מנשיא ארצות הברית הארי טרומן את ההודעה בדבר הכרת ארצות הברית במדינת ישראל. התמנה לציר ראשון ואחר-כך כשגריר ישראל הראשון בארצות הברית, ואחר-כך, בין השנים 1950–1959, שימש כשגריר ישראל בבריטניה. בין השנים 1962–1968 כיהן כנשיא האוניברסיטה העברית. בשנת תשכ"ח קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה זו (כותרת הדיסרטציה: "תוכניות בריטיות לקשירת הים התיכון והמפרץ הפרסי על ידי שרות אניות קיטור בנהר פרת ומסילת הברזל בעמק הפרת בשנים 1834–1872)".
בטרם מונה לשגריר ישראל בארצות הברית, עִברת את שמו לאליהו אילת. כאשר נכבשה אילת במסגרת מבצע עובדה שלח לו שר החוץ משה שרת הודעה מוצפנת: "לאליהו אילת, אפשטיין בידינו".
פרסם ספרים ועשרות מאמרים.
ארכיונו של אילת מפוצל בין הארכיון הציוני המרכזי ומחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
פרסומיו
ספרים: Israel and Elath: the political struggle for the inclusion of Elath in the Jewish State; the Lucien Wolf memorial lecture to the Jewish Historical Society delivered in London June 1966, London: published for the Jewish Historical Society of England [by] Weidenfeld & Nicolson, 1966.)
פרסומים נוספים: "Al Jezireh", Journal of the Royal Central Asian Society, vol. 27, January 1940 (London: The Royal Central Asian Society, pp. 68-82)
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אלשוז'ולצה
אלשוז'ולצה (בהונגרית: Alsózsolca) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית אלשוז'ולצה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-5,723 תושבים בשנת 1990 עד 5,553 תושבים בשנת 2021
יהודי אלשוז'ולצה
הקהילה היהודית בכפר הייתה כפופה לקהילת אונוד ואת חלק משירותי הדת קיבלה מהקהילה היהודית הגדולה באזור בעיר מישקולץ שם גם למדו הילדים בבית הספר.
בשנת 1930 היו בכפר 75 יהודים ובשנת 1944 היו 40 יהודים.
בשנת 1944 שולחו כל יהודי העיר למחנה ההשמדה אושוויץ ורק שלושה נותרו בחיים.
בכפר קיים עד היום בית קברות יהודי
פטר שבצ'יק
פטר שבצ'יק (בצ'כית: Petr Ševčík; נולד ב-4 במאי 1994) הוא כדורגלן צ'כי, המשחק בעמדת הקשר בסלביה פראג ובנבחרת צ'כיה.
קריירת מועדונים
שבצ'יק החל לשחק כדורגל בעיירה קטנה בשם סופיקוביצה במחוז יסניק עד שעבר למחלקות הנוער של סיגמה אולומוץ. במהלך שנת 2014 הוא יצא בהשאלה לקבוצת אופאבה ואת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אולומוץ ערך בשנת 2016. ביולי 2016, שבצ'יק עבר לסלובן ליברץ.
בינואר 2019, שבצ'יק עבר לסלביה פראג. ב-18 באפריל של אותה השנה, הוא הבקיע צמד במשחק הגומלין של שלב רבע הגמר במסגרת הליגה האירופית מול צ'לסי.
קריירה בינלאומית
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים של הנבחרת הצ'כית ב-14 בנובמבר 2019 במשחק במסגרת מוקדמות יורו 2020 מול נבחרת קוסובו, שבו הוא החליף את לוקאש מאסופוסט בדקה ה-76.
מיסטרל (גלשן)
מיסטרל (באנגלית: Mistral One Design) הוא דגם של גלשן רוח אשר נבחר על ידי איגוד השיט הבינלאומי להחליף את דגם הלכנר, שהיה בשימוש עד אז באליפויות גלישת הרוח.
גולשים ישראלים שהגיעו להישגים בינלאומיים באליפות עולם ובאליפות אירופה
הערה לטבלאות הישגים, שיוטי ISAF (בעבר) או WS (כיום) אינם מוגדרים כאליפות עולם אולם בשל מעמדם ("אולימפיאדה קטנה") הם יוכנסו לטבלה תוך ציון:
מקבציאל (מאסף תורני)
מקבציאל הוא קובץ תורני שהתפרסם בין השנים תשמ"ה-תשע"ג על ידי חברת אהבת שלום, בקובץ התפרסמו מאמרי הלכה מחברי הכולל, וכתבי יד מרבני יהדות המזרח.
היסטוריה
הקובץ יצא בדרך כלל פעם בחצי שנה, הקובץ כלל מספר מדורים:
בעריכת הקובץ השתתפו א' ישראל, אברהם הלל ואחרים.
הכותב הבולט בקובץ הוא הרב יעקב משה הלל אשר בכל קובץ וקובץ התפרסמו מאמרים פרי עטו בנושאי הלכה ואגדה, רוב המאמרים כונסו לאחר מכן בספריו הרבים, כותבים נוספים בקובץ הם: הרב יעקב חיים סופר (הנין), הרב נפתלי נוסבוים, הרב אשר חנניה, הרב אליהו ציון סופר, הרב בצלאל דבילצקי ורבים אחרים.
בין הרבנים שנתפרסמו כתבי ידם בקובץ ניתן למנות רבים: רבי יוסף חיים מבגדאד, הרב אליהו מני, הרב חיים ויטאל, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יום טוב צהלון, הרב חיים פלאג'י, הרב נפתלי כ"ץ, האדר"ת, הרב שמואל ויטאל, הרב מלאכי הכהן, הרב שלמה איגר, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, רבי דוד פארדו, רבי חיים חזקיה מדיני ועוד עשרות נוספים.
הקובץ האחרון (מ') יצא בשנת תשע"ג, הקובץ הפסיק לצאת בעיקר בשל הוצאת הסדרות "אליבא דהלכתא" ו"מן הגנזים" אשר הפכו את הקובץ למיותר.
ריצ'ארדה גונזגה
ריצ'ארדה גונזגה (באיטלקית: Ricciarda Gonzaga; 22 בפברואר 1698 - 24 בנובמבר 1768), הייתה אשתו של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה.
ביוגרפיה
נולדה ב-22 בפברואר 1698 בנובלארה, לקמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ולמטילדה ד'אסטה, בתם של זיגיזמונדו ד'אסטה, מרקיז סן מרטינו ותרזה מריה גרימלדי. ב-29 באפריל 1715 התחתנה עם אדראנו צ'יבו-מאלספינה, ממנו נולדו לה 3 בנות. בנובמבר אותה שנה מת גיסה אלבריקו השלישי צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ובעלה אדראנו ירש את נחלותיו. בשנת 1731 מת אדראנו במפתיע במאסה, ובתה מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה ירשה את נחלותיו, תוך שריצ'ארדה משמשת כעוצרת עד לבגרותה. בשנת 1728 מת אחיה פיליפו אלפונסו גונזגה ללא יורשים, אולם בשנת 1737 החליט קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למסור את נחלותיו, שכללו את רוזנות נובלארה ובאניולו, לרינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה. ריצ'ארדה חילקה את רוב זמנה בין מאסה לרג'ו, וב-24 בנובמבר 1768 מתה בביתה במאסה.
משפחתה
ב-29 באפריל 1715 התחתנה עם אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
דוד סמואל
דוד הרברט סמואל (באנגלית:  David Herbert Samuel; 8 ביולי 1922, ירושלים – 8 באוקטובר 2014) היה מדען ומחנך ישראלי, פרופסור לכימיה פיזיקלית במכון ויצמן למדע, חוקר איזוטופים ואחר כך חוקר זיכרון. בעל תואר האצולה "ויקונט סמואל השלישי" מ-1978 וחבר בית הלורדים של הממלכה המאוחדת בשנים 1978–1999.
סמואל נולד במתחם אוגוסטה ויקטוריה בירושלים, בנם של הדסה ואדווין סמואל. סבו מצד אביו היה הרברט סמואל, הנציב העליון בארץ ישראל וסבו מצד אמו היה הבלשן והמילונאי יהודה גור. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי בחיל התותחנים, השתתף בלחימה בדרום מזרח אסיה ומונה למושל הצבאי של האי סומטרה. ב-1948 שב לישראל והתגייס לחיל המדע. הוא נשלח למכון ויצמן למדע והחל בדוקטורט שלו בתחום חקר מנגנון של תגובה כימית בשינויי מולקולות. כיהן כראש המחלקה לכימיה במכון ויצמן, דיקן הפקולטה לכימיה והקים את המחלקה לחקר המוח.
לאחר פרישתו ממכון ויצמן כיהן כנשיא שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב.
סמואל היה נשוי חמש פעמים ואב לשתי בנות.
לזאר קרנו
לזאר ניקולא מרגריט, רוזן קרנו (צרפתית: Lazare Nicolas Marguerite, Comte Carnot; 13 במאי 1753 – 2 באוגוסט 1823) היה מאדריכלי הניצחון במלחמות צרפת המהפכנית, פוליטיקאי, מהנדס, ומתמטיקאי.
תחילת דרכו
קרנו נולד בעיירה והקומונה נולֶה שבמחוז קוט-ד'אור, ולמד בקולז' ד'אוטן, שהיה בית ספר מכין ללימודי הנדסה וארטילריה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר מזייר להנדסה, שם פגש את בנג'מין פרנקלין, ובגיל 20 השיג משרה כלוטננט בגדודי ההנדסה של נסיך קונדה. בזמן שירותו הצבאי המשיך בלימודי המתמטיקה. ב-1784 פרסם את עבודתו הראשונה, שנקראה "חיבור על מכונות", ובה חזה את העיקרון של אנרגיה המיושמת למסה נופלת, ואת ההוכחה הראשונה לכך שאנרגיה קינטית אובדת בהתנגשות פלסטית בין גופים אלסטיים למחצה. בעקבות הפרסום הזה צורף קרנו לחברה הספרותית הצרפתית. באותה שנה הוא קודם לדרגת סרן.
קריירה פוליטית
קרנו הצטרף לחיים הפוליטיים בצרפת לאחר מהפכת 1789, והפך לחבר באספה המחוקקת ובוועדת ההוראה הציבורית של האספה. הוא דגל במתן הזדמנות לחינוך לכל האזרחים, וכחבר הוועדה הגה מספר רפורמות עבור מערכות החינוך וההוראה, אך הן לא יושמו בסופו של דבר עקב האקלים הפוליטי והחברתי הבעייתי בצרפת של המאה ה-18.
לאחר פיזור האספה המחוקקת נבחר קרנו לוועידה הלאומית ב-1792. ב-14 באוגוסט 1793 הוא נבחר לוועדה לביטחון הציבור, והתמנה לתפקיד שר המלחמה.
בתפקידו כשר מלחמה השליט קרנו בצבא משטר משמעת חזק ורמת ארגון גבוהה, ובכך סייע לו לנצח במלחמותיו. ההצלחות הללו תרמו להגברת ההתנגדות באזורים שהיו בשליטת תומכי בית בורבון (שהתמרדו חמישה חודשים קודם לכן), אך הממשלה החשיבה את מכלול הפעילויות כהצלחה. בסתיו 1793 נטל קרנו את האחריות על החזית הצפונית, ותרם לניצחונו של ז'אן-בטיסט ז'ורדן בקרב ואטיני. בחודשים האחרונים של 1792 הוא שהה בבאיון, וארגן את צבא צרפת שהתכונן להדיפת התקפות אפשריות מכיוון ספרד. עם חזרתו לפריז, הוא הצביע בעד הוצאתו להורג של המלך לואי ה-16, למרות שנעדר ממשפטו של המלך.
קרנו לא נקט צעדים כלשהם נגד שלטון הטרור, אך יחד עם כמה מחברי הוועידה (כגון רובר לינדה ולואי-ברנאר גטון דה מורוואו) הוא הפנה עורף לרובספייר במהלך הריאקציה התרמידוריאנית.
קרנו התמנה חבר בדירקטורט שהוקמה ב-1795. לאחר שאטיין פרנסואה לטורן הוחלף על ידי פרנסואה דה ברתלמיי, קרנו וברתלמיי הודחו יחד עם חברים נוספים במועצת החמש-מאות לאחר הפיכת פרוקטידור שאורגנה על ידי נפוליאון בונפרטה ופייר אוגריי. קרנו נמלט לז'נבה, ופרסם שם ב-1797 את עבודתו הנקראת Métaphysique du calcul infinitésimal.
בשנת 1800 התמנה קרנו לתפקיד שר המלחמה של נפוליאון בונפרטה. בהצבעה שנערכה ב-1802 התנגד קרנו להענקת סמכויות שלטוניות לנפוליאון לכל חייו.
פרישה
עמדותיו הרפובליקניות של קרנו היו חריגות באקלים הפוליטי של האימפריה הצרפתית הראשונה, ולפיכך הוא פרש מהפוליטיקה. אולם, מאוחר יותר הוא קיבל את התואר רוזן האימפריה מנפוליאון, ושמו שונה ללזאר ניקולא מרגריט, רוזן קרנו.
קרנו פרסם ב-1803 חיבור בשם Géométrie de position. החיבור עסק בגאומטריה פרויקטיבית, והכיל דיון נרחב במשמעות הגאומטרית של שורשיה השליליים של משוואה אלגברית.
לאחר הפלישה הצרפתית הכושלת לרוסיה, שב קרנו לכהן כשר המלחמה על מנת להגן על נפוליאון; הוא קיבל את משימת ההגנה על אנטוורפן מפני הקואליציה השישית, ונכנע רק בעקבות דרישתו של רוזן ארטואה, אחיו הצעיר של המלך לואי ה-18.
קרנו כיהן בתפקיד שר הפנים של נפוליאון בזמן שלטון מאה הימים, ויצא לגלות בזמן הטרור הלבן לאחר הרסטורציה השנייה בתקופת שלטונו של לואי ה-18. קרנו התגורר בוורשה, היגר לפרוסיה, ונפטר שם בעיר מגדבורג. שרידיו נטמנו בפנתיאון העירוני ב-1889.
השפעתו
קרנו שמר על עמדת הכוח שלו לאורך כל תקופת המהפכה הצרפתית. הוא השפיע על החברה והפוליטיקה בכך שהציע רפורמות רבות שלדעתו היו אמורות להועיל לרפובליקה, שאחת מהן הייתה חקיקת חוק חינוך חובה לכל האזרחים. קרנו היה ממנסחי החוקה החדשה שכללה את "ההכרזה על חובות האזרחים", הכרזה שלפיה יחויבו כל האזרחים הצרפתים שגילם בין עשרים לעשרים וחמש בשירות צבאי. הצעותיו של קרנו התאימו לדעות המהפכנים באותה התקופה, שטענו כי גברים ונשים צריכים לזכות לכבוד על סמך כישוריהם ויכולותיהם, ולא על סמך ייחוסם המשפחתי, אם כי קרנו עצמו היה שייך למעמד האצולה. קרנו הוא שקידם את נפוליאון מדרגת קפטן לדרגת גנרל, ואלמלא עשה זאת ייתכן שנפוליאון לא היה מגיע לשיא כוחו.
אולם, ייתכן כי הישגיו החשובים ביותר של קרנו היו דווקא בתחום הצבאי. הוא היה אחד ממתווי הדרך של המלחמות המודרניות, שבהן עושים שימוש בחיילים רבים ובתכנון מורכב. כמהנדס צבאי, קרנו נטה לאסטרטגיה הגנתית ובניית ביצורים, אך לאור המלחמות החוזרות ונשנות הוא שינה את גישתו והחל לתמוך בטקטיקה התקפית. קרנו היה אחד מההוגים של התמרונים והארגון שסייעו לצרפת לנצח במלחמותיה ב-1793 וב-1794. הרעיון הבסיסי היה להפריד את הצבא הגדול לכמה יחידות קטנות שינועו בצורה חופשית מול האויב ויתקפו את אגפיו, וזאת במקום תקיפה חזיתית, העלולה להוביל לתבוסה מוחצת בקרב ולאבדות קשות. קרנו הוא שהגה את הרעיון של אימון המגויסים החדשים, והצבתם לצד חיילים מנוסים במקום להקים צבא מתנדבים גדול אך חסר ניסיון ממשי בניהול קרב. הוא היה אחד מהוגי האסטרטגיה הפוליטית של הפרעה לתקשורת בין אנגליה ואוסטריה, ובמקביל הוא מיקד את המאמץ ההתקפי נגד אנגליה. השפעתו וסמכותו הצבאית סייעו בהבאת סופו של רובספייר.
טוב שבגויים הרוג
טוֹב שֶׁבַּגּוֹיִים הֲרוֹג הוא חלק ממאמר המופיע בספרות חז"ל בשם רבי שמעון בר יוחאי. ביהדות המסורתית מספקים פרשנויות שונות למאמר, המעקרות או מחלישות את תוכנו.
המאמר שימש כטענה מרכזית נגד היהדות ברבים מהויכוחים עם הנוצרים והמוסלמים, כגון במשפט פריז, בוויכוח שהתנהל בין המומר ניקולס דונין לבין רבינו יחיאל מפריז.
מקור ונוסח המאמר
המאמר מופיע במכילתא לפרשת בשלח:
המאמר מוזכר גם בתלמוד ירושלמי ובמסכת סופרים. במדרש תנחומא מובא המאמר בלי הזכרת שמו של רשב"י.
התזמורת הסימפונית של קוויבק
התזמורת הסימפונית של קוויבק (בצרפתית: Orchestre symphonique de Québec) היא תזמורת קנדית, שבסיסה בעיר קוויבק. התזמורת נוסדה בשנת 1902 והיא התזמורת הקנדית הפעילה הוותיקה ביותר. ז'וזף וזינה היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת קוויבק, מ-1902 עד 1924.
טוב שבגויים הרוג
פרשנויות
בעלי התוספות מקבלים את המאמר להלכה, אך מצטטים בשם ירושלמי שהמדובר הוא בשעת מלחמה בלבד, ולא בזמן רגיל שעליו נאמרה הלכה אחרת – לא מורידין ולא מעלין, כלומר אין להסב מוות לגויים אך גם אין לעזור להם להינצל מסכנת מוות. כדבריהם פסקו להלכה הרמב"ם והשולחן ערוך.
התזמורת הסימפונית של קוויבק
תזמורת קוויבק מקיימת תחרות שנתית למוזיקאים צעירים תושבי המקום, שבה יכולים המשתתפים לזכות בפרסים כספיים ובהזדמנות להופיע כסולנים עם התזמורת. תזמורת קוויבק מופיעה גם עם התיאטרון הלירי של קוויבק (Théâtre lyrique de Nouvelle-France) ועם המקהלה של קוויבק (Choeur symphonique de Québec)
מאז 2011, מנהלה המוזיקלי של תזמורת קוויבק הוא פביאן גאבל.
טוב שבגויים הרוג
פרשנויות
לדעת רבינו בחיי בן אשר הכלל 'טוב שבגויים הרוג' נאמר גם לא בשעת מלחמה, אך מתייחס רק לגויים המורדים באלוהים.
יש שצמצמו את משמעות המאמר למצרים בלבד וגורסים 'טוב שבמצריים הרוג' לפי ההקשר שעוסק בעבדי פרעה. אך סביר להניח כי לא זו הגרסה המקורית.
פירוש אפולוגטי למאמר הוצע לפני האפיפיור בוויכוח במאה ה-14, לפיו הכוונה היא 'טוב שבגויים' – הטוב שיש בגויים הוא 'הרוג', כלומר מה שהם הורגים את החוטאים בלי לחקור יותר מידי כדיני הסנהדרין.
הנבחרות בגביע העולם בכדורגל
לגביע העולם בכדורגל העפילו, נכון למונדיאל 2022, 85 נבחרות לאומיות. מטרת ערך זה הוא להשוות בין הישגיהן של הנבחרות בטורניר. היא הנבחרת היחידה שהופיעה בכלל 22 הטורנירים. 6 מ-85 הנבחרות ייצגו מדינות שלא קיימות עוד: יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, גרמניה המערבית (ממשיכתה היא נבחרת ), ברית המועצות, גרמניה המזרחית, וסרביה ומונטנגרו (ממשיכתה היא נבחרת ).
בכורות של נבחרות בגביע העולם
בכל מונדיאל, לפחות נבחרת אחת הופיעה לראשונה בתולדותיה בטורניר, כפי שמוצג להלן:
טבלת השוואה בין הישגי הנבחרות לאורך השנים
המספרים שבסוגריים מייצגים את מספר הנבחרות שהשתתפו במפעל באותה השנה.
הישגי הנבחרות המארחות ומחזיקות הגביע
בטבלה שלהלן מופיעים הישגי הנבחרות שאירחו את המונדיאל באותה השנה, ואת אלו שזכו בו במונדיאל שקדם לו:
יורי גיא-רון
יורם (יוֹרי) גיא-רון (נולד ב-24 בספטמבר 1961) הוא עורך דין ישראלי. כיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל וכחבר בוועדה לבחירת שופטים מטעמה.
ביוגרפיה
יורי גיא-רון נולד במושבה אבן יהודה. בשירותו הצבאי שימש כמפקד סוללת ארטילריה בחיל התותחנים הישראלי. לאחר שחרורו השלים לימודי תואר ראשון ושני בהצטיינות במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה במשרדה של עו"ד (כיום שופטת) חני שירה ולאחר מכן במשרדו של עו"ד אמנון זכרוני. עם קבלת הרישיון הקים עם עו"ד שירה משרד עצמאי.
כעשור לאחר מכן ייסד גיא-רון את משרד "אדם עורכי דין", שבו הוא משמש מאז כשותף מנהל. עוסק בתחומי המשפט האזרחי-מסחרי והמנהלי.
משנת 1999 ועד 2008 שימש כנציג לשכת עורכי הדין בוועדה לבחירת שופטים. בנוסף, היה חבר בוועד המרכזי של הלשכה. עמדתו היא כי לשכת עורכי הדין איננה רק ארגון מקצועי, וכי עליה למלא גם תפקיד חברתי ממשי בהתנהלותה של החברה הישראלית ובשמירה על היותה חברה שוויונית ודמוקרטית. בשנת 2007 התמודד ונבחר לתפקיד ראש הלשכה מטעם סיעת "לשכה אחרת".
בשנת 2000 ייסד, בין היתר ביחד עם עוה"ד רחל בן ארי, אדם פיש וארנה לין את מחלקת הפרו בונו במשרד "אדם", שנתנה שירותים משפטיים בחינם למיעוטי יכולת. נמנה עם יוזמי ומייסדי מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם, אותו הוא מנהל מאז הקמתו, ואשר נועד לתת שירותי "פרו-בונו" בנושאי זכויות אדם ולהגן על זכויות של אוכלוסיות מוחלשות בחברה.
נמנה עם מייסדי תוכנית "שכר המצווה" בלשכת עורכי הדין וכיהן כחבר בדירקטוריון התוכנית. התנדב לאורך השנים לפעילות בגופים ציבוריים רבים נוספים. כראש הלשכה, יזם והביא לתיקון חוק לשכת עורכי הדין, כך שסיוע משפטי למיעוטי יכולת הפך להיות אחת ממטרותיה המחייבות והסטטוטוריות של הלשכה.
ב-26 ביוני 2007 התמודד על ראשות לשכת עורכי הדין, ונבחר לתפקיד בסיבוב שני. החליף בתפקיד את עו"ד שלמה כהן. במסגרת תפקידו הביע דאגה, פעמים אחדות, מהגידול הניכר במספר עורכי הדין.
כיהן כדירקטור מטעם הציבור ב"חברת נמלי ישראל" (חנ"י) בין השנים 2008–2011.
ג'ו קריידן
ביוגרפיה
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל כבעל מקצוע נדרש. הוא שירת כמהנדס מכונות בספינת סוחר "נחשון"(לימים צים). במלחמת העולם השנייה התנדב לגדוד הארץ ישראלי במסגרת הצבא הבריטי, ושימש כמ”פ של פלוגת תובלה וחימוש.
יורי גיא-רון
ביוגרפיה
נמנה עם מייסדי עמותת "פאנוניקה - העמותה הישראלית לקידום הג'אז בישראל".
בשנת 2010 החליף את נשיא בית המשפט העליון בדימוס, מאיר שמגר, כיו"ר אגודת הידידים של פסטיבל "ג'אז בים האדום" באילת, ומכהן מאז בתפקיד זה.
ביוני 2011 התמודד על כהונה שניה כראש לשכת עורכי הדין, אך הפסיד לדורון ברזילי.
ג'ו קריידן
ביוגרפיה
עם הקמת מדינת ישראל נשלח לבצע רכש בארצות הברית וקנדה, ולשם כך התיישב בעיר הולדתו באפלו. כששב לישראל היה ממקימי חיל החימוש, והמפקד הראשון של בסיס חיל החימוש בסרפנד (צריפין). הוא השתחרר בדרגת אלוף-משנה.
יורי גיא-רון
ביוגרפיה
עם סיום כהונתו כראש הלשכה הודיעה המשטרה על חקירה גלויה המתנהלת כנגד יורי בחשד לשוחד ועבירות נוספות יחד עם רעייתו כנרת במסגרת "פרשת מאוחדת". ביולי 2015 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק כנגד יורי בשל היעדר ראיות. כנגד כנרת הוגש כתב אישום והיא הורשעה בינואר 2016 ברישום כוזב במסמכי תאגיד.
ג'ו קריידן
ביוגרפיה
קריידן התיישב בקיבוץ כפר בלום. היה נשוי לרות ואב לשניים.
הוא הגיש פינת טיפים לנהגים בתוכנית הרדיו "אור ירוק" ששודרה ברשת ב', והשתתף בתוכנית הטלוויזיה "על גלגלים" ששודרה בערוץ הראשון של רשות השידור בפינה בה נתן טיפים לנהגים. נוסף על כך, כתב ספרים עם טיפים לנהגים.
יורי גיא-רון
ביוגרפיה
בחודש מאי 2019 נבחר לכהן כחבר הוועד המנהל של "קרן הקולנוע הישראלי".
שושניים
שושניים (שם מדעי: Liliaceae) היא משפחה בסדרת השושנאים הנפוצה בעיקר באזורים ממוזגים כולל אירופה ואסיה. צמחים רבים במשפחה זו הם צמחי נוי, אותם מגדלים בשל פרחיהם המושכים. מרבית הסוגים רעילים לאכילה. פעמים רבות משתמשים בשושניים בתחום ההרלדיקה.
מאפיינים מורפולוגיים
מרבית מיני השושניים הם צמחים רב שנתיים עשבוניים. רבים הם גאופיטים. לשושניים 6 עלי עטיף, 6 אבקנים, ועמוד עלי יחיד. עליהם אינם בעלי פטוטרת.
סיסטמטיקה
משפחת השושניים הייתה בעבר פרפילטית וכללה הרבה סוגים, שחלקם נכללים כיום במשפחות אחרות ואף בסדרות אחרות. מחקרים מתחום המיון הגנטי שנוספו עם השנים (האחרון הוא ה-APG III מ-2009) הפכו את המשפחה לקטנה משמעותית מגודלה בעבר, אם כי גם לפי מיון זה המשפחה מונה עשרות סוגים שונים.
בארץ ישראל גדלים 4 סוגים ממשפחת השושניים (על-פי המיון המעודכן):
במרבית מדריכי הבוטניקה מופיע המיון הישן, לפיו המשפחה כוללת סוגים נוספים. להלן המיון המעודכן של הסוגים הנ"ל:
אהרון בר האב
הכומר אהרון בר האב (באנגלית: Aaron Burr; 4 בינואר 1716 - 24 בספטמבר 1757) היה מחנך חשוב באמריקה הקולוניאלית, ממייסדי אוניברסיטת פרינסטון ואביו של סגן נשיא ארצות הברית השלישי, אהרון בר הבן.
ביוגרפיה
בר האב נולד בקונטיקט, ורכש תואר ראשון באוניברסיטת ייל ב-1735. לאחר סיום לימודיו, עבד ככומר פרסבטריאני בניוארק, ניו ג'רזי ופתח שם בית ספר ללימודים קלאסיים. ב-1752, נישא בר לאסתר אדוארדס, בתו של התאולוג המפורסם ג'ונתן אדוארדס.
ב-1746, מחלוקת בדבר שיוכה הדתי של אוניברסיטת ייל גרמה לבר, לחמו אדוארדס ולג'ונתן דיקינסון לפרוש מהאוניברסיטה הוותיקה ולהקים את הקולג' של ניו ג'רזי בעיירה אליזבת. דיקינסון נבחר לעמוד בראש האוניברסיטה, אך מת תוך זמן קצר וב-1747 מונה בר לנשיא הקולג' והפך בגיל 32 לנשיא הצעיר ביותר של המוסד. במהלך כהונתו עבר הקולג' לפרינסטון, ניו ג'רזי, ושמו שונה לאוניברסיטת פרינסטון.
WebOS
ווב או אס (באנגלית: webOS) היא הפצת גנו/לינוקס, המפותחת על ידי חברת LG מיועדת לשימוש בטלוויזיות חכמות, שעונים חכמים ובטלפונים סלולרים.
אהרון בר האב
ביוגרפיה
ב-1755 פרש בר מעבודתו ככומר כדי להשקיע את מרב זמנו בפרינסטון. בסתיו 1757 מת בר מקדחת, לאחר ששב מנסיעה להלווייתו של מושל מסצ'וסטס ג'ונתן בלצ'ר, בה נשא הספד לזכרו. אלמנתו מתה שבעה חודשים לאחר מכן, והותירה את בתם בת השלוש ובנם בן השנתיים יתומים. שרידיו נקברו בבית הקברות המקומי בפרינסטון.
WebOS
מערכת ההפעלה פותחה על ידי חברת פאלם ושוחררה לראשונה בשנת 2009.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: דפדפן האינטרנט, אפליקציית הבידור Netflix, שירות הזרמת המדיה Amazon Video ועוד.
מערכת ההפעלה ניתנת להורדה בחינם דרך האתר הרשמי של ההפצה בקוד פתוח.
היסטוריה
מערכת ההפעלה פותחה בשנת 2008 על ידי חברת פאלם במטרה להחליף את מערכת ההפעלה PalmOS.
בשנת 2010, רכשה חברת חברת HP את הזכויות על מערכת ההפעלה במטרה להתקינה בטלפונים הסלולרים שלה ובמחשבי הלוח.
בחודש אוגוסט 2011, הכריזה חברת HP על הפסקת הפיתוח ומכירת חיסול על מכשיריה שהכילו את מערכת ההפעלה.
בשנת 2013, רכשה חברת LG את הזכויות על מערכת ההפעלה כשהיא מייעדת אותה לשימוש במוצריה.
בשנת 2015, החלה בשיווק שעון חכם (LG Watch Urbane) וטלוויזיה חכמה שהיו מבוססי webOS.
בשנת 2021, השיקה החברה את גרסת WebOS 6.0, המכילה ממשק משתמש חדשני.
היאם עבאס
היאם עבאס (בערבית: هيام عباس; נולדה ב-30 בנובמבר 1960) היא שחקנית ערבייה-ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. הופיעה בעשרות סרטים וסדרות טלוויזיה, בארבע שפות: ערבית, צרפתית, עברית, ואנגלית. מגדירה עצמה כפלסטינית וגם כצרפתייה.
ביוגרפיה
עבאס נולדה בנצרת שבישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. גדלה בדיר חנא שבגליל התחתון, החמישית מבין עשרה אחים, שני בנים ושמונה בנות. הוריה היו שניהם מורים. למדה צילום, והחלה לעבוד כצלמת בתיאטרון אל-חכוואתי שבמזרח ירושלים. לאחר שאחת השחקניות פרשה מאחת ההצגות, הבמאי פרנסואה אבו סאלם הציע לה לשמש מחליפה. שבוע אחר כך הייתה על הבמה בסיבוב הופעות בצרפת, ומאז היא שחקנית במשרה מלאה.
בקולנוע
במהלך שנות ה-90, לאחר שעברה לגור בצרפת, שיחקה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה דוברי צרפתית. בשנות ה-2000 החלה לשחק בהפקות גם בישראל, ארצות הברית ובריטניה, בהם: "גן עדן עכשיו" (2005) של הבמאי האני אבו אסעד, "הכלה הסורית" (2004) ו"עץ לימון" (2007) בבימויו של ערן ריקליס, "Nadia et Sarra" עם דורה זרוק (2004), "מינכן" בבימויו של סטיבן ספילברג (2005), "אזור חופשי" (2005), "התנתקות" (2007) של עמוס גיתאי ו"האורח" (2008), "גבולות השליטה" בבימויו של ג'ים ג'ארמוש (2009), "מים ואהבה" של ראדו מיכאיליאנו (2011), "אקסודוס: אלים ומלכים" בבימויו של רידלי סקוט (2014), "נפלאות החושים" (2015), "בלייד ראנר 2049" (2017).
לאחר שביימה שני סרטים קצרים, בשנת 2011 ביימה בישראל סרט הראשון באורך מלא, "האג'ר". הסרט היה מבוסס על תסריט שכתבה עבאס יחד עם עלא חליחל, בשיתוף נאדין נרוז וגאזי אל-בילאווי. העלילה מתמקדת בסיפורה של משפחת טאלב, משפחה ערבית-ישראלית החיה בכפר על גבול לבנון-ישראל. ברקע מתחוללת מלחמה, ולאחר שאבי המשפחה נכנס לתרדמת, מגיעים הסכסוכים המשפחתיים לכדי פיצוץ.
בשנת 2015, השתתפה בסרט "Degrade", של האחים הפלסטינים אחמד ומוחמד אבו נאסר. הסרט מציג ביקורת נוקבת על התנהלות החמאס ברחובות עזה, דרך עיניהן של הנשים המתגוררות בה, והשתתף בפסטיבל קאן.
בשנת 2017 כיכבה בסרט המלחמה הבלגי "בסוריה" אודות מלחמת האזרחים בסוריה; עבור תפקידה בסרט הייתה עבאס מועמדת לפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2019, שיחקה בסרט הדרמה הצרפתי "אחי" של הבמאי ג'וליאן אברהם.
באפריל 2021 לוהקה לחידוש של סרט האימה "מעורר השאול" לצד השחקנים ברנדון פלין ודרו סטארקי.
בשנת 2023 שיחקה בסרט האימה העל-טבעי "הרוע שבפנים: הדלת האדומה" בבימויו של פטריק וילסון; הסרט הינו החמישי בסדרת סרטי "הרוע שבפנים".
בטלוויזיה
בשנת 2017 שיחקה בסדרת טלוויזיה בריטית "המדינה".