cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרפולוגיה
מחקרים תומכים
קיימים גם מחקרים מאוחרים יותר התומכים בגרפולוגיה. לדוגמה, קבוצת חוקרים וחוקרות מבית-החולים שניידר הראו שגרפולוגית (שגם השתתפה בכתיבת המחקר וגם עובדת בבית-החולים שניידר) יכולה לזהות כתב יד של ילדים עם הפרעות קשב. בדומה למחקרים המוקדמים בתחום, גם במחקר זה החוקרים נתנו לגרפולוגית טקסט חופשי לניתוח, ולא טקסט מועתק. צעד זה מעלה את האפשרות שהיא זיהתה את הפרעת הקשב על סמך התוכן הכתוב, ולא כתב היד.
קיימים גם ניסיונות להשתמש בכלים ממוחשבים לניתוח אישיות על-פי כתב יד. אך מחקרים אלה כוללים שיטות מחקר מפוקפקות או לא מוסברות.
מחקרים מתנגדים
אחד המחקרים הראשוניים החשובים ביותר בתחום נערך על–ידי ענת רפאלי וריצר'ד קלימובסקי (1983). השניים ביקשו מ-103 איש ואשה לספק שני כתבי–יד, האחד נייטרלי בתוכנו והשני אוטוביוגרפי. כתבי היד הועברו לניתוח על–ידי 20 גרפולוגים מקצועיים ו-24 סטודנטים נטולי ניסיון כלשהו בגרפולוגיה. לא נמצא הבדל בכושר האבחון על–פי כתב–היד בין הסטודנטים לבין הגרפולוגים המקצועיים. עם זאת, נמצא מתאם פנימי מסוים בין ניתוחי הגרפולוגים, והיעדר השפעה לסוג כתב–היד שהוגש (נייטרלי או אוטוביוגרפי). התוצאות הצביעו על–כך שהגרפולוגים אכן ניתחו את כתב היד ולא את תוכנו ואף השתמשו במתודה הגרפולוגית, אך מתודה זו לא הניבה תוצאות העדיפות על ניתוחו של הדיוט. מסקנת החוקרים הייתה כי אין הצדקה של ממש להשתמש בגרפולוגיה ככלי אבחוני לצורכי תעסוקה.
גרשון בן-שחר ואחרים בדקו את יכולתם של גרפולוגים לקבוע את מקצועם של 40 בעלי מקצוע מצליחים מתוך 8 אפשרויות. הם גילו כי התוצאות שהצליחו הגרפולוגים להשיג אינן חורגות מתחום הניחוש האקראי. בהמשך לכך, אפרת נטר וגרשון בן שחר (1989) בחנו 17 מחקרים שונים שעסקו בתקפות הגרפולוגיה ככלי למיון עובדים, שפורסמו עד אותה שנה. המחקרים כללו ניתוחים של 63 גרפולוגים ו-51 לא גרפולוגים (קבוצת בקרה) שבחנו 1,223 כתבי–יד. התוצאות הראו שהגרפולוגים לא הצליחו יותר ממי שאינם גרפולוגים בניבוי ביצועים עתידיים של עובדים על בסיס כתב–יד, ונפלו באופן ניכר מפסיכולוגים במבחן זה. לטענת נטר ובן שחר, בניגוד לרפאלי וקלימובסקי, מבוסס הניתוח הגרפולוגי על ניתוח תוכנו של כתב–היד ולא של המאפיינים הגרפולוגיים שלו.
סדרת תוצאות אלו, כמו גם סיבות אחרות, הובילה את האגודה הבינלאומית לגרפונומיקה , המאגדת חוקרים בתחום כתב–יד ומיומנויות גרפיות, לבדוק את מכלול המחקר המדעי בתחום ולהוציא נייר עמדה רשמי שקבע:
מכיוון שמרבית המחקרים שוללים את תקפותה של הגרפולוגיה, מקובל להגדיר את הגרפולוגיה כ"פסאודו-מדע", בדומה לאסטרולוגיה או קריאה בכף היד.
שימושי הגרפולוגיה
למרות היעדר התמיכה המחקרית, הגרפולוגיה עדיין נהוגה במספר מדינות ומשמשת לצרכים שונים. בין השאר, היא משמשת לייעוץ פסיכולוגי ואף לאבחון רפואי. השימוש הנרחב ביותר של הגרפולוגיה היא למטרת אבחון תעסוקתי.
אבחון תעסוקתי
אבחון גרפולוגי משמש לעיתים תכופות כשיטה מקבילה או חלופית לאבחון פסיכולוגי בעת שכירת שירותיהם של עובדים וכאבחון תעסוקתי כללי. האבחון מתבסס בדרך כלל על דוגמת כתב יד של המועמד להעסקה. למרות השימוש הפופולרי בשיטה באזורים מסוימים בעולם, הוא אינו מומלץ. לאבחון גרפולוגי למטרת גיוס עובדים ישנה מהימנות ותוקף נמוכים. ניתן להשיג את כל המידע המופק מתוך ניתוח גרפולוג מכלים תקפים ומהימנים יותר. דו"ח של החברה הבריטית לפסיכולוגיה משנת 1993, סיכם שהעדויות לאפקטיביות של גרפולוגיה ככלי למיון עובדים הן קלושות, באותה הרמה כמו אסטרולוגיה.
מתקפה חריפה במיוחד על תקפות הגרפולוגיה ככלי אבחוני נמצאת במחקר שערכה אגודת זכויות האזרח של קולומביה הבריטית (BCCLA), המגיע למסקנה כי האבחון הגרפולוגי לא רק שאינו מניב תוצאות אלא גם פוגע בזכויות הפרט. מחקר מקיף אחר, הכולל רשימה מקיפה של מחקר בתחום נמצא אצל ספון. טיעון המתמקד בפגיעה בזכויות הפרט העלה גם דניאל קוהן. טיעון הנגד העיקרי של גרפולוגים כאן מצביע על כך שעיקר המחקרים שבוצעו עד היום נעשו בהקשר ישיר או עקיף לעיסוק בפסיכולוגיה, הנחשבת ל"מתחרה" בתחום האבחון התעסוקתי.
סיבות להמשך השימוש בגרפולוגיה
המשך השימוש בגרפולוגיה אף על פי שרוב רובו של המחקר שולל את תקפותה הוביל מספר חוקרים לנסות ולבחון מדוע נמשך השימוש בגרפולוגיה לצורכי מיון תעסוקתי וחוות דעת אישיות. בויז וגלר (2002) ערכו ניסוי שממנו עלה כי אפקט פורר משפיע במידה ניכרת על האופן בו נשפטת הגרפולוגיה. בניסוי שערכו, הוגשה חוות דעת אחידה ל-74 סטודנטים, כאשר נאמר להם שמדובר בחוות דעתו של גרפולוג, על בסיס אישיותם. אחרי הגשת חוות הדעת, עלה במידה ניכרת דירוג הגרפולוגיה כמדע אצל הסטודנטים (אף שלא בוצעה כל בדיקה גרפולוגית, עורך הניסוי רקח את חוות הדעת בעצמו), וזו חזרה וצנחה אחרי שהתגלתה להם האמת. קרנס ולאונרד (1992), סברו בדומה כי אפקט פורר הוא הגורם המקדם העיקרי באמונה בגרפולוגיה. מקלווי (1990) ערך בקנדה ניסוי נוסף שהגיע למסקנות דומות.
קינג וקוהלר (2000) תהו אף הם על פשר הצלחתו של פסאודו-מדע וערכו שני ניסויים: בראשון זווגו באופן אקראי פרופיל אישיות גרפולוגי המנתח תכונות בכתב היד ומסיק מהן מסקנות, יחד עם כתב–יד; בשני, זווגו פרופיל האישיות וכתב היד, כשפעם הפרופיל אכן מתאר את כתב היד, ופעם אחרת כשהוא מתאר כתב יד אחר. בכל שלושת המקרים, נטו הנבדקים להסכים עם חוות דעתם של הגרפולוגים, גם כאשר תיאור כתב–היד בפרופיל סתר את כתב–היד. סברת החוקרים הייתה כי "המתאם האשלייתי" הזה נובע מהטיה הנובעת מקישור סמנטי בין מילים המשמשות לתיאור תכונות כתב יד ומאפייני אישיות. דין ואחרים (1992) נטו אף הם להנחה כי בנטייה לאשר את חוות הדעת הגרפולוגית מצויה האמונה ה"אינטואיטיבית" כאילו יש קשר בין הצורה של כתב–היד ותכונות אופי: לדוגמה, כתב נוטה לאחור או עגלולי מקושרים ישירות לתכונות אופי "מתאימות", בין אם הן מתאימות או לא.
לינדמן (1998) סברה כי ההיזקקות לפסאודו-מדע נוסח הגרפולוגיה מעוגנת בצורך להבין את המציאות במקום בו אין הסברים נוחים. כמוה, גם קובץ' ורויסל (1994) הבחינו בעליה בהיזקקות לפסאודו-מדעים בסלובקיה בתקופה המתוחה של פיצולה מצ'כיה, וסברו כי העלייה נובעת מצרכים דומים.
גרפולוגיה בישראל
הגרפולוגיה שכיחה מאוד בישראל, יחסית למדינות אחרות בעולם. חלק לא מבוטל מהמחקרים על גרפולוגיה נעשו על-ידי ישראלים. זה כולל את המחקרים החלוצים של ענת רפאלי, גרשון בן-שחר ואפרת נטר שהראו בשנות ה-90 שהגרפולוגיה היא פסאודו-מדע. אך קיימים גם מחקרים של ישראלים אחרים המקדמים את הגרפולוגיה. לדוגמה, ברוך נבו טען שבן שחר ואחרים טעו באופן בו הם ניתחו את הנתונים, ושהגרפולוגיה אכן עובדת. גיורא קינן ואחרים חקרו ביצועים גרפולוגיים בצבא. בשנת 2018 נערך מחקר ממוחשב באוניברסיטת חיפה על הקשר בין כתב היד לבין מצב הרוח. בבית החולים שניידר, נכון לשנת 2019, הועסקה גרפולוגית שהשתתפה גם בכתיבת מאמר בו דיווחה על יכולתה לזהות כתב יד של ילדים עם הפרעות קשב.
בישראל נפוץ גם השימוש בגרפולוגיה ככלי לאבחון תעסוקתי. שאלת הלגיטימיות של כלי זה עלתה בבית הדין לעבודה רק בהערות אגב, מבלי שבית הדין נזקק להכריע בשאלה זו. במקרה אחד העיר הנשיא סטיב אדלר:
בפסק דין אחר מתחה השופטת אלישבע ברק ביקורת חריפה על תפקודם של הגרפולוג והמעסיק שהשתמש בשירותיו, והביעה הסתייגות מעצם הפנייה לגרפולוג, באומרה:
הגרפולוגיה פופולרית בישראל, גם בתקשורת ובאינטרנט. בשנת 2015 מאקו העבירה לניתוח גרפולוגי כתבי יד של שלושה אנשים: פרופסור לפיזיקה, ד"ר למדעי המחשב ועבריין מורשע. הגרפולוגים לא הצליחו לזהות את הכישורים המתמטיים של שני הראשונים או את האלימות של האחרון. על הפיזיקאי, לדוגמה, נאמר: " גם פה יש לי בעיות איתו... ממש בעיות שקשורות לרמות המתמטיות שלו. הוא מקבל ציון נמוך יותר. הוא משתדל להיות לוגי ורציונלי, אבל קצת מתקשה בזה... קופאי יותר מתאים לו, זה לא דורש חשיבה מתוחכמת של חשבונות." על העבריין נאמר: "מבחינה אישית הוא איש מאוד נעים, מאוד סקרן, מאוד רוצה לשאוף, ללמוד, אוהב אנשים, אוהב לתת לאנשים, הצד הבינאישי אצלו מאוד חזק ."
אנוראדאפורה
אנוראדאפורה (בסינהלית: අනුරාධපුරය; בטמילית: அனுராதபுரம்; באנגלית: Anuradhapura) היא עיר בצפון סרי לנקה, כ-200 ק"מ צפונית לבירה קולומבו. זוהי אחת הערים העתיקות בעולם, והיא מיושבת ברציפות מהמאה הרביעית לפני הספירה. בעבר שימשה כבירת ממלכת רג'ראטה, וככל הנראה גם בירתם של הסינהלים בסרי לנקה. כיום היא משמשת כבירת מחוז צפון-מרכז ומתגוררים בה כ-63 אלף תושבים. היא מהווה מרכז חשוב לזרם הטהרוואדה הבודהיסטי, ובשל ריבוי המבנים ההיסטוריים והדתיים בתחומה, הוכרזה בשנת 1982 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
אנוראדפורה נוסדה במהלך המאה הרביעית לפני הספירה. אף שבסביבתה נמצאו ממצאים ארכאולוגיים גם מתקופות מוקדמות יותר, לחוקרים ידע מועט על תקופות אלו. בין היתר, נמצאו ממצאים המעידים על שימוש בברזל החל מהמאה התשיעית לפני הספירה, וידוע כי במאה השביעית לפני הספירה השתרע שטח העיר על פני כ-500 דונמים.
המלך פנדוקבאיה, ששלט באנוראדפורה בין 437 לפני הספירה ל-367 לפני הספירה, יזם את תכנון העיר ואת הרחבתה לשטח של קילומטר רבוע אחד. במסגרת הרחבה זו הוקמו שערים, מקדשים, בית חולים, בית קברות, רובע מגורים למשרתים, וכן את מאגר המים אבאיאוואפי (Abhayavapi), המכיל 3.8 מיליון מ"ק של מים לשימוש האוכלוסייה הגדלה של העיר. בנו של פנדוקבאיה, מוטאסיווה, ששלט בעיר עד 307 לפני הספירה, המשיך לבסס את מעמדה של העיר כבירת סרי לנקה. בנו של מוטאסיווה, דוואנמפייה טיסה, ששלט עד 267 לפני הספירה, היה זה שאימץ את הבודהיזם, שהפכה לדת המרכזית באי כולו.
במאות הבאות, התפתחה העיר גם כמרכז בודהיסטי חשוב, והחלה תנופת בנייה חדשה. לפי המהוואמסה, הוקמה סביב העיר חומה בגובה שבע אמות (3 עד 4 מטרים), שהוגבהה עם השנים עד לכדי 18 אמות (7 עד 11 מטרים) בתקופת שלטונו של וסאבה, בסוף המאה הראשונה. וסאבה גם ביצר את השערים, וכן הקים מאגרי מים נוספים, שחוברו ברשת של תעלות תת-קרקעיות, כדי לשפר את אספקת המים לתושבים.
במהלך המאות הבאות התפתחה בעיר ובסביבותיה רפואה ציבורית, שבאה לידי ביטוי לא רק בהקמת בתי חולים. המלך אופאטיסה השני (המאה הרביעית) הקים שכונות מגורים לנכים ולעיוורים. המלך בודהדאסה (המאה הרביעית) הקצה רופא מטעם הממלכה עבור כל עשרה כפרים, הקים בתי הבראה לאוכלוסייה הכפרית, ואף הקים שירותים וטרינריים. מס מיוחד נגבה מהתושבים עבור שירותים אלו.
במהלך המאה התשיעית נכבשה העיר על ידי שושלת פנדיה, ששלטה בדרום הודו והחלה לכבוש נתחים מסרי לנקה. העיר שוחררה רק לאחר תשלום כופר. בהמשך נכבשה פעמים נוספות, עד לחורבנה הסופי בשנת 993. לאחר מכן ננטשה, והבירה הועברה לפולונארווה. במאות השנים שחלפו מאז, החל היער לכסות את המבנים הקדומים, והם נחשפו מחדש בחפירות ארכאולוגיות שנערכו מאז המאה ה-19.
כיום משמשת אנורדאפורה כבירת מחוז צפון-מרכז, ומתגוררים בה כ-63 אלף תושבים.
מבנים ואתרים בולטים
ברחבי העיר פזורים מבנים ואתרים רבים, זכר לימי גדולתה של העיר. בזכות ריכוזם הרב של מבנים אלה, הוכרזה אנורדאפורה בשנת 1982 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בין האתרים הבולטים:
תחבורה
מסילת הרכבת הצפונית של סרי לנקה, המובילה מפולגהאוולה לג'אפנה ולקנקסאנתוראי, עוברת דרך אנוראדאפורה. מסלולי רכבת לא ישירים מחברים את אנוראדאפורה לבירה קולומבו, דרך פולגהאוולה.
כביש A12 חוצה את העיר ממערב למזרח, והוא מוביל לטרינקומאלי במזרח ולפוטאלאם במערב. בסמוך לעיר ממזרח, עובר כביש A9, המוביל דרומה לקאנדי וצפונה לוואוונייה ולג'אפנה.
תוכינונים
תֻּכִּינוּנִיִּים (שם מדעי: Scaridae) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים, החיים בימים רדודים שונים ורבים מבני המשפחה צבעוניים. הם קרוביהם של משפחת השפתוניים ובעבר נחשבו לתת-משפחה שלהם.
דגים אלה צבעוניים ובעלי לסת קשה וחרוטית המזכירה מקור תוכי ומכאן שמם. הם בעלי סנפירים גדולים ומקושטים וראשים גדולים והם חיים בינות לאלמוגים. בשנתם הם מפרישים חומר הגורם לריחם להשתנות וכך לא ייטרפו בשינה.
הם ניזונים מיצורי ים קטנים אחרים, כולל מקיפודי ים ומאלמוגים.
התוכינון מתגורר בשונית וניזון מאצות שגדלות על השלד הסידני של האלמוגים, שהם בעלי-חיים המפרישים שלד חיצוני קשיח העשוי מסידן פחמתי. התוכינון מבלה את רוב זמנו בכרסום האצות מהאלמוגים.
לתוכינון פה קשיח דמוי מקור שעוזר לו לנגוס באלמוגים כדי לאכול את האצות, ושכשהוא עושה זאת הוא שובר גם חתיכות אלמוגים. מקור התוכינון עשוי מ-15 שורות של שיניים, בסך הכל מעל 1000 שיניים, שהן כנראה מבין החזקות בעולם החי, והן גדלות כל הזמן. במורד הלוע יש לתוכינון סט שיניים נוסף שמסייע לגרוס את האלמוגים. האצות מעוכלות בקיבתו של התוכינון אך חלקיקי שלד האלמוגים הגרוסים עוברים את מערכת העיכול ויוצאים מהצד השני של הדג, גרוסים לגרגירי חול קטנים ולבנבנים.
תוכינון בוגר גורס ומפריש כ-100 ק"ג של חול בשנה. להערכת החוקרים כ-85% מהחול באי וואקורו במלדיבים מקורו בהפרשות של תוכינונים.
לתוכינון יש תפקיד אקולוגי חשוב מאחר שהאצות שגדלות על האלמוגים, גדלות בקצב הרבה יותר מהיר מהאלמוגים עצמם ועלולות להרוג בסופו של דבר את האלמוגים עליהם הן גדלות. לכן, לאכילת האצות ולשמירה עליהן במינון נמוך יש חשיבות גדולה מאוד לבריאות השונית. היוצא מהכלל הוא המין תוכינון ענק, הגדול בבני המשפחה, אשר עם פיו העצום יכול לבקע את האלמוגים עצמם וכמויות גדולות שלו מזיקות לשונית.
מרקורי-אטלס 6
מרקורי־אטלס 6 (או MA-6) הייתה משימת החלל המאוישת השלישית של ארצות הברית במסגרת תוכנית מרקורי. ב־20 בפברואר 1962 שוגר ג'ון גלן בחללית פרנדשיפ 7 והקיף את כדור הארץ שלוש פעמים, ובכך הפך לאסטרונאוט האמריקאי הראשון שהקיף את כדור הארץ. החללית שוגרה באמצעות המשגר אטלס LV-3B מ־LC-14 בנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. הטיסה ארכה 4 שעות, 55 דקות ו־23 שניות.
לאחר שלוש ההקפות חדרה החללית לאטמוספירה, נחתה בשלום באוקיינוס האטלנטי ונאספה על ידי המשחתת USS נוואה.
החללית
את מבנה החללית תכננו מקסים פגט וקבוצת משימות החלל של נאס"א. החללית הייתה בגודל של 1.9 מטר על 7.9 מטר (אם כוללים את מערכת המילוט). נפח החללית המדוחס היה 1.7 מ"ק, המאפשר להכניס אליה איש צוות אחד בלבד. החללית כללה 120 בקרים: 55 מתגים חשמליים, 30 נתיכים ו־35 ידיות מכניות. החלק החיצוני היה עשוי תערובת מתכת שנועדה לעמוד בטמפרטורות הגבוהות.
החללית נבנתה בצורת חרוט, עם "צוואר" בקצה הצר. בבסיס היה מגן החום, שהורכב מחומרים מרוכבים במבנה כוורת של פיברגלס ואלומיניום. מגן החום היה מחובר למערכת של מנועי בלימה שנועדו לבלום את החללית בעת הכניסה לאטמוספירה. בין מנועי הבלימה היו שלוש רקטות שנועדו להפרדה מהמשגר ולהכנסה למסלול. הרצועות המכילות את המכלול הזה נועדו להיפתח כאשר המכלול כבר לא היה נחוץ ולהתנתק. תא הצוות היה מדוחס אוויר; בתוכו האסטרונאוט היה יכול לשבת בתוך מושב מותאם, כאשר המכשירים של הניסויים לפניו ומגן החום לגבו. מתחת למושב האסטרונאוט הייתה מערכת השליטה בתנאי הסביבה, אשר סיפקה את החמצן ופינתה את הפחמן הדו־חמצני. תא מכשירי הנחיתה הכיל שלושה מצנחים, מצנח לייצוב הנפילה החופשית ועוד שני מצנחים (ראשי וגיבוי). חלק משלב הנחיתה היה אמור להיפרש עם השלכת מגן החום במהלך הנחיתה. בקצה החללית היו מותקנים האנטנה שנועדה לתקשורת, וגם חיישני ניווט. מערכת המילוט הייתה שלוש רקטות דלק מוצק שבמקרה של תקלה בשיגור היו ניצתות, מרימות ומרחיקות את תא הצוות מהמשגר. לחללית לא היה מחשב והיא התבססה על חישובים שנעשו במטה נאס"א על הקרקע ותוצאותיהם שודרו אל החללית במהלך הטיסה.
מפעלי מקדונל החלו לייצר את החללית מרקורי מספר 13 במאי 1960. היא יועדה לטיסת MA-6 באוקטובר 1960, והובאה לקייפ קנוורל ב־27 באוגוסט 1961. החללית והמשגר חוברו ב־2 בינואר 1962.
הכנות לטיסה
לאחר ביצוע מוצלח של טיסת מרקורי 5 שנשאה את השימפנזה אֵנוֹס בטיסה מסלולית שהקיפה את כדור הארץ פעמיים, בסוף נובמבר 1961, החלו לצפות לטיסה מאוישת אמריקאית ראשונה שתקיף את כדור הארץ. נאס"א הודיעה על בחירת ג'ון גלן כטייס הראשי ועל סקוט קרפנטר כגיבוי לו.
המשגר אטלס LV-3B D-109 הגיע לקייפ קנוורל ב־30 בנובמבר 1961. למרות רצון של נאס"א לשגר את משימת מרקורי 6 עוד בשנת 1961 (מתוך תקווה להגיע לאותו ציון הדרך באותה שנה בה הסובייטים עשו זאת), העיכוב בהכנת החללית דחה את מועד השיגור.
כיוון שההשפעות של מיקרו־כבידה וטיסה מסלולית על בני אדם היו ידועים באותו זמן רק לברית המועצות, ניתנה לגלן ערכת עזרה ראשונה עם מורפיום להקלה על הכאב, ועוד תרופות לטיפול בהלם ובבחילות. כמו כן, ניתנה לו ערכת הישרדות לסיוע לאחר הנחיתה באוקיינוס, שכללה גם אותות מצוקה, מנות קרב, רפסודה ורובה להרחקת כרישים.
השיגור
לפי המסורת, האסטרונאוטים של המשימה בחרו את שם החללית. גלן בחר בשם פרנדשיפ - ידידות, והוסיף את הספרה 7 לציון שבעת האסטרונאוטים של תוכנית מרקורי. ב־20 בפברואר 1962 בשעה 11:03 UTC נכנס ג'ון גלן לחללית פרנדשיפ 7 לאחר עיכוב של שעה וחצי שבמהלכו הוחלף רכיב פגום במערכת ההנחיה של המשגר. ב־12:10 UTC הוגף פתח החללית. רוב הבריחים כבר ננעלו במקומם כאשר התגלה בריח שבור שגרם לעיכוב של 42 דקות משום שפורקו כל הבריחים ונבדקו והוחלף הבריח השבור. ב־13:20 הורחק מגדל השירות. ב־13:58 UTC שוב נעצרה הספירה לאחור למשך 25 דקות על מנת לתקן שסתום במכל החמצן הנוזלי. בשעה 14:47 UTC, שלוש שעות ו־44 דקות לאחר שגלן נכנס לחללית, השיגור התחיל.
ב־14:47 UTC, אחרי יותר משעתיים של עצירות ואחרי כמעט ארבע שעות מאז שגלן נכנס לחללית, לחץ המהנדס תומאס אומאלי על הכפתור שהורה על התחלת השיגור. המהנדס איחל לו "אלוהים ישמור צאתך ובואך" ("the good Lord ride all the way", ברכה הנהוגה אצל הטייסים) בעוד סקוט קרפנטר איחל לו "דרך צלחה גלן" ("Godspeed John Glenn", משפט אשר הפך לסימן ההיכר של טיסה זו). עקב תקלה ברדיו של גלן, הוא לא שמע את הברכה בזמן השיגור.
בזמן השיגור הגיע הדופק של גלן ל־110 פעימות בדקה.
30 שניות לאחר ההמראה ננעלה מערכת ההנחיה על משדר הרדיו במשגר על מנת להכניס את החללית למסלול. כאשר התקרב המשגר לנקודת ה־Max Q, הנקודה בה הלחץ על החללית הוא מרבי, דיווח גלן כי "די קופצני פה." לאחר שחלף המשגר בנקודת ה־Max Q המשיך השיגור באופן חלק. שתי דקות ו־14 שניות לאחר ההמראה המאיצים סיימו את עבודתם והתנתקו מן המשגר. שתי דקות ו־24 שניות לאחר ההמראה הושלך מגדל המילוט בדיוק לפי לוחות הזמנים.
לאחר שהושלך מגדל המילוט, הגדיל המשגר את זווית העילרוד שלו עוד יותר ואיפשר לגלן לראות את האופק לראשונה. גלן תיאר את המראֶה כ"מחזה יפיפה הצופה מזרחה לעבר האוקיינוס האטלנטי." במהלך בעירת המנוע, המשגר פעל כמעט ללא רבב: כאשר סיים השלב העליון את פעולתו, התברר שמהירות החללית היא רק 2 מטרים לשנייה מתחת למהירות שתוכננה. פרנדשיפ 7 הייתה במסלול ב־14:52 UTC. בינתיים, במרכז טיסות החלל גודרד במרילנד חישבו המחשבים וקבעו שנתוני המסלול שהגיעו מהחללית מצביעים על כך שהיא יכולה, באופן תאורטי, להישאר כמעט 100 הקפות במסלול.
מהלך הטיסה
החללית נפרדה מהמשגר כמו שצריך, אך שגיאה באחת המערכות גרמה לבזבוז יתר של דלק במהלך שינוי זווית הגישה. מהירות החללית במסלול הייתה 7,843 מטרים לשנייה. פרנדשיפ התחילה את ההקפה הראשונה שלה כשכל המערכות פועלות כשורה. החללית חצתה את האוקיינוס האטלנטי, חלפה על פני האיים הקנריים ולאחר מכן על פני ניגריה.
עד אז פעלו מערכות החללית ללא כל תקלה. לאחר שחלף על פני ניגריה, לקח גלן פיקוד על החללית, על מנת להפנות את חרטום החללית לכיוון תנועתה. כאשר החל בתמרון, הוא שם לב שהנתונים שהציגו המחוונים המורים על זווית הגישה של החללית אינם תואמים לזווית האמיתית של תנועת החללית שראה מחלון החללית. בכל מקרה, גלן היה מרוצה מכך שהוא עם הפנים קדימה ולא הפוך.
במבט לאחור תיאר גלן את המראה שנגלה לעיניו מהחלון: "השמיים היו שחורים ביותר ופס כחול השתרע לאורך האופק." בשקיעה הראשונה מהחללית צפה כשעבר מעל האוקיינוס ההודי. השקיעה הייתה מהירה מהשקיעה על הקרקע אך לא במהירות שגלן ציפה לה.
במעבר מעל אוסטרליה בצד החשוך של כדור הארץ ראה אור בהיר מאוד ושנראה כמו קווי מתאר של עיר. בתחנת הקרקע באוסטרליה, נמצא האסטרונאוט גורדון קופר שאמר לו שהוא כנראה מסתכל על האורות של פרת' ופרבריה. דבר זה התברר כנכון; אנשים רבים בפרת' הדליקו את האורות כדי להקל על גלן לראות את העיר. לאחר לילה קצר של 45 דקות ומעבר מעל אוסטרליה והאוקיינוס השקט, גלן חווה זריחה מהחלל. הוא חווה סחרור קצר וראה "גחליליות" סביב החללית. מאוחר יותר נקבע כי הם היו כנראה גבישי קרח קטנים שנפלטו ממערכות החללית.
במעבר מעל הוואי, גלן חווה הפרעות בתדרי הרדיו. תוך כדי מעבר מעל מקסיקו, הודיע מרכז הבקרה של מרקורי כי מנוע הסבסוב גורם לבעיות שליטה בבקרת ההכוון, בעיה שנשארה למשך כל הטיסה. בעיית בקרת הכוון גרמה לסחיפה בייצוב החללית והיא נסחפה במעלה וחצי כל שנייה לכיוון ימין. גלן עבר לבקרה ידנית והחזיר את החללית להכוון הנכון. הוא ניסה מספר מצבי בקרה כדי למצוא דרך להשתמש בכמה שפחות דלק, ובחר לבסוף בשיטת הטוס־על־חוט. לאחר זמן קצר נראה כי המנוע עובד שוב וגלן חזר לבקרה אוטונומית. אולם הבעיות חזרו שוב וגלן המשיך בבקרה ידנית למשך שארית הטיסה.
תוך כדי תחילת ההקפה השנייה ובמעבר מעל קייפ קנוורל, בקר המשימה בקרקע דון ארביאן שם לב כי חיישן האחראי על מערכת הנחיתה (מקטע 51) נותן נתונים מוזרים, שמגן החום ומערך הנחיתה כביכול לא נעולים במקומם. אם נתונים אלו היו נכונים, מגן החום הוחזק במקומו על ידי רצועות המנועים בלבד. מרכז הבקרה הורה לעקוב אחרי נתוני החיישן והציע לגלן להעביר את חיישן למצב "כבוי". גלן לא שם לב לבעיה באופן מיידי, אבל הוא התחיל לחשוד כשמרכז הבקרה ביקש לוודא שהחיישן היה כבוי. בינתיים, החללית פרנדשיפ 7 חצתה שוב את האוקיינוס האלנטי וגלן היה עסוק בבקרת הכוון ידנית של החללית תוך כדי ניסיון להשלים כמה שיותר משימות מהמשימות שהיו בתוכנית הטיסה.
במעבר מעל האיים הקנריים, גלן ציין כי ה"גחליליות" שהוא רואה אינן קשורות לגז הנפלט ממנועי מערכת בקרת ההכוון. כמו כן הוא דיווח שהוא מרגיש חם מדי בתוך חליפת החלל שלו אולם לא השקיע זמן לבדוק את טמפרטורת חליפת החלל. תוך כדי מעבר אתרי המעקב אחרי החללית, הבחינו בזנזיבר ובניגריה כי יש ירידה ב־12% באספקת החמצן של החללית. במעבר השני מעל האוקיינוס ההודי, תחנת המעקב אחרי הטיסה שהייתה בספינה באוקיינוס הייתה תחת תנאי מזג אוויר קשים. תחנת המעקב תכננה לשחרר בלוני תצפית מזג אוויר, אולם הם ירו נורי תאורה כדי שגלן יוכל לראות אותם. עם זאת, גלן לא הצליח לראות אותם אלא רק את הברקים של הסופה.
בינתיים, הטמפרטורה בחליפת החלל של גלן עלתה מדי. הוא ניסה לתקן את השליטה בטמפרטורת החליפה תוך כדי הטיסה מעל האוקיינוס ההודי ומעבר מעל אוסטרליה. תוך כדי התיקון, נדלקה נורה המעידה על עודף לחות בתוך החללית. במשך שארית הטיסה גלן היה צריך לאזן את החליפה שלו לעומת הלחות בתוך פנים החללית. בזמן שהוא היה עדיין מעל אוסטרליה, עוד נורית אזהרה נדלקה, המציינת כי אספקת הדלק עבור מערכת הבקרה האוטונומית ירדה ל־62%. תחנת השליטה של מרקורי המליצה לגלן להרפות משמירה על הכוון החללית כדי לחסוך בדלק. גלן המשיך באופן ידני לשלוט על ההכוון כדי לא להסחף יותר מדי. בכך, הוא השתמש ביותר דלק ממה שהיה נדרש על ידי מערכת בקרת ההכוון האוטונומית. צריכת הדלק הייתה 2.7 ק"ג מהמכל של הבקרה האוטונומית ו־5.4 ק"ג מהמכל הידני במהלך ההקפה השנייה, כמות השווה לכמעט 30% מכלל כמות הדלק.
במהלך ההקפה השלישית תחנת המעקב באוקיינוס ההודי כבר לא ניסתה ליצור קשר עקב תנאי מזג אוויר קשים. במעבר מעל אוסטרליה גלן התבדח עם קופר כי ביצוע שלוש הקפות צריך להחשב לו כאילו מילא את מכסת שעות הטיסה המינימליות הנדרשות בחודש (4 שעות), וכי מגיע לו לקבל את משכורת הטייס שלו.
הנחיתה
במהלך זמן הטיסה, התגלה כי יש בעיה עם חיישן השליטה על מערכת הנחיתה, אשר נקרא "מקטע 51". תחנת המעקב בהוואי ביקשה מגלן לעדכן את מצב פרישת ערכת הנחיתה לאוטומטי. אם האור יידלק, ניתן יהיה לבצע את הנחיתה תוך שמירה על מערך הנחיתה. כך גלן הבין שיש בעיה עם מגן החום, ושייתכן שהוא משוחרר. הנורה לא נדלקה וגלן דיווח שגם אין רעש ורעשים של התנגשות תוך כדי תמרונים (שהיו מופיעים אם מגן החום היה חופשי).
תחנת הקרקע עדיין התלבטה על תוכנית הפעולה. חלק מהבקרים חשבו שיש לנתק את מערך מנועי הבלימה וחלק חשבו שצריך לשמור עליו כדי להבטיח שמגן החום ישמר במקומו. מנהל הטיסה כריס קראפט, ומנהל המשימה וולטר ויליאמס החליטו לשמור על המערך. לאחר הנחיתה התגלה כי הבעיה הייתה בחיישן עצמו, וכי מגן החום ומערך הנחיתה היו מקובעים במקומם במהלך הטיסה.
תוך כדי הכנות לנחיתה גלן היה צריך לשמור על שליטה ידנית ולהפעיל את רצף ה־0.05 g תוך השתלטות ידנית על הנחיתה. פרנדשיפ 7 התקרבה לחופי קליפורניה והייתה צריכה לבצע תמרוני כניסה לאטמוספירה. החללית החלה לאבד גובה תוך כדי דאייה מעל שטחי ארצות הברית, לקראת נחיתה באוקיינוס האטלנטי. גלן היה צריך לשמור על מערך הנחיתה עד שמד התאוצה יורה על 14.7 מטר לשנייה בריבוע ואז לשחרר אותו ידנית. מערכת הבקרה של החללית עבדה אולם אספקת הדלק ירדה ל־15%. גלן עבר לשילוב של בקרת מערכת ה"טוס־על־חוט" והמכל האוטומטי לניצול יותר טוב של הדלק. החללית באותה עת חוותה את שיא הכניסה לאטמוספירה. חלק ממערכת הבלימה התפרק והחל להישרף באטמוספירה.
לאחר שעבר את שיא תאוצת הכבידה המורגש תוך כדי חדירה לאטמוספירה, גלן כבר לא יכול היה לשלוט בחללית באופן ידני. החללית החלה בסחרור של 10 מעלות סביב ציר הכניסה, וגלן דיווח כי הוא מרגיש כמו עלה נופל. הוא הפעיל את מערכת הבלימה החלופית, שעזרה לייצב את קצב הסבסוב והגלגול. בשלב זה כמות הדלק הייתה נמוכה וגלן חשש שאולי החללית לא תהייה מספיק יציבה לפריסת מצנח הבלימה.
בגובה 5 ק"מ נפרס פריסקופ שאפשר לגלן להסתכל החוצה. גלן ניסה לראות גם דרך החלון הקדמי, אולם הוא היה מלא עשן ולא היה ניתן לראות דרכו. החללית המשיכה לרדת והאנטנה נפרסה. גלן פרס את תא המצנחים ידנית שנכנס למיקומו 1.2 מטר מתחת לגוף החללית.
פרנדשיפ 7 נחתה באוקיינוס האטלנטי ב־21.33333°N, -68.66667°W - 64 ק"מ מאזור הנחיתה המתוכנן. חישובי הנחיתה לא לקחו בחשבון את השינוי במשקל החללית עקב ניצול הדלק. המשחתת USS נוואה, שכינוייה "ראש פלדה" הבחינה בחללית תוך כדי פרישת המצנח. המשחתת הגיעה לחללית והרימה אותה אל הסיפון תוך 20 דקות מנחיתתה. גלן התכוון בהתחלה לצאת דרך הפתח העליון, אולם כיוון שהיה חם מדי בחללית, הוא פלט את פתח הצד במקום. המילים הראשונות שלו כשיצא מהחללית היו "היה חם בפנים."
ההקפה הרביעית
לאחר שובה המוצלח של החללית פרדנשיפ 7 נאס"א הכריזה ב־19 באפריל 1962, כי החללית תושאל לממשלת ארצות הברית ותהיה חלק ממסע עולמי אשר יקיף את העולם, יכלול למעלה מ־20 תחנות ויגע בכל היבשות. המסע הזה, שנועד לפאר את הטיסה, נודע בשם "ההקפה הרביעית של פרנדשיפ 7".
משימת פרנדשיפ 7 סומנה כהצלחה, תרמה רבות למשימת מרקורי ואפשרה לנאס"א את האפשרות להאיץ את התקדמותה ומאמציה של משימת מרקורי.
מיקום החללית כיום
החללית מרקורי מספר 13 - פרנדשיפ 7 - מוצגת כיום במוזיאון האוויר והחלל הלאומי, בוושינגטון.
שברים ממשגר האטלס נמצאו ב־21 בפברואר 1962, בדרום אפריקה. השברים אשר זוהו לפי המספרים שהיו עליהם, הוחזרו לנאס"א והיא העניקה אותם לדרום אפריקה כמחווה של רצון טוב. השברים נמצאים כיום בתצוגה במוזיאון המדע בפרטוריה.
בתרבות
הסרט "The Right Stuff" משנת 1983 של פיליפ קאופמן כולל קטע דרמטיזציה של טיסת מרקורי 6 שבו אד האריס מגלם את גלן. הקטע מראה את הטיסה עם האירועים שקרו במהלכה, כולל החששות של פריסת מגן החום. כמו כן יש ציטוטים של דברים שגלן תיאר במהלך הטיסה והתעלומה של הגחליליות ללא ההסבר על מקורן במקום זה, הגחליליות מוצגות כהגנה של כישוף אבורג'יני שמופעל על ידי אנשי תחנת המעקב במוצ'ה אוסטרליה.
מוזיאון לודוויג
מוזיאון לודוויג (בגרמנית: Museum Ludwig) הוא מוזיאון לאומנות מודרנית, בעיר קלן שבגרמניה, צמוד לקתדרלת קלן.
מוזיאון לודוויג נפתח בשנת 1976, על שמו של האספן פיטר לודוויג אשר הודות לתרומתו  הנדיבה של 350 יצירות אמנות, ששווין הוערך בזמנו ב-45 מיליון דולר, נפתח המוזיאון. במוזאון זה קיים אגף גדול שמוקדש לאומנות הפופ ארט ולנציגו המובהק של סגנון זה, אנדי וורהול. באגף תמונה של ג'ספר ג'ונס בהשראת מפת הדימקסיון של פולר. עוד באוסף המוזיאון יצירות מפורסמות של פבלו פיקאסו, מארק שאגאל, ארנסט לודוויג קירכנר וקזימיר מלביץ'.
ריפידיסטים
ריפידיסטים (שם מדעי: Rhipidistia) היא קבוצה של דגי גרם מהמחלקה בעלי סנפירים בשרניים, אשר החלה להתפתח מתחילת הדבון לפני 410 מיליון שנה. היא כללה מינים רבים שהתפתחו לצורות שונות, העיקריות מביניהם הם דגי הריאות, החיים כיום בביצות באזורים הטרופיים של אפריקה, אוסטרליה ואמריקה הדרומית. קבוצה זו היא גם הקבוצה ממנה התפתחו ראשוני בני הקבוצה בעלי ארבע רגליים, בתוכה כל החולייתנים היבשתיים, אשר היוו את ראשוני הדו-חיים.
בני קבוצה זו החלו להפוך לראשונה ליצורי יבשה ושלדם השתכלל לשם כך, בעיקר במבנה הגפיים הכבדות והחזקות יותר שלהם, התקצרות הסנפירים וכן בחלל רוחבי בעצמות האף, אשר עזר להגדיל את מחיצת האף החשובה לנשימת אוויר.
הדגים האמפיביים מקבוצה זו שגשגו ביותר במהלך הדבון וחלק מהקרבון, אשר היו לחים מאוד וכוסו בביצות שופעות ומקווי מים מתוקים רבים. עם זאת הם נכחדו לאחר מכן עקב התייבשות גבוהה או תחרות מצד מינים מפותחים מהם. רק הזוחלים וצאצאיהם וכן דגי הריאות והדו-חיים הקיימים הצליחו לשרוד לאחר מכן.
משפט עפולה (1925)
משפט עפולה (שנקרא גם "מאורע עפולה") היה השם שניתן בעיתונות התקופה למשפט מתוקשר מתקופת העלייה על הקרקע של העיר עפולה. במשפט, שנערך בשנת 1925, הואשם תושב בלפוריה בשם יעקב סגל ברצח של ערבי תושב עפולה. באישום נאמר כי בעת שמתיישבי בלפוריה יצאו לחרוש את השטח עליו עמדה לקום העיר עפולה, הם הותקפו על ידי ערביי המקום במטר אבנים, ובהתנגשות עמם נהרג אחד הערבים מירייה שירה הנאשם. יעקב סגל נידון ל-12 שנות מאסר ועורך דינו, הוראס סמואל, הביא לזיכויו במסגרת ערעור בשנת 1926.
הרקע
העיר העברית עפולה נוסדה בשנת 1925 על ידי חברה ציונית מיישבת בשם קהילת ציון אמריקאית. החברה רכשה את אדמות עפולה כיחידה אחת בשטח של 16,000 דונם מידיו של פאודל ערבי נוצרי בשם אליאס סורסוק ששכן בביירות והיה הבעלים שלהן. האריסים שעיבדו עבורו את הקרקע שכנו בכפר זעיר בשם "איל פולה" שמיקומו היה בלב השטח העירוני של עפולה כשזו נבנתה. בכפר, שבתיו היו בקתות חימר רעועות, התגוררו כחמש מאות תושבים. עם מכירת אדמות עפולה לחברת קהילת ציון, פונו מהם האריסים הערבים תמורת פיצוי נמוך. המועצה המוסלמית העליונה בירושלים הציעה לממשלת המנדט הצעה חלופית, לפיה תימכרנה האדמות לאריסים באותו מחיר שהוצע על ידי חברת קהילת ציון, שישולם על ידי המועצה המוסלמית. המועצה שכרה עורך דין, אך עד שזה הכין את הצעתו, הסתיימה עסקת רכישת האדמות על ידי חברת קהילת ציון. למרות זאת, בהמלצת בית המשפט שילמה חברת קהילת ציון לאריסים המתפנים פיצוי כספי בסכום של עשרות לירות מצריות לכל משפחה, ורוב תושבי הכפר עזבו אותו.
להקמת עפולה קדמה הקמתו של מושב בלפוריה שהוקם בשנת 1922 על אדמות שהיו שייכות לחברת קהילת ציון. לקראת ראשית יישובה של עפולה על ידי ראשוני מתיישביה שכרה חברת קהילת ציון אנשים מחקלאי בלפוריה להכשיר את הקרקע להתיישבות. תפקידם היה לחרוש את הקרקע ולנקותה מפסולת ומקוצים. ב-28 בנובמבר 1924 יצאו לעפולה כ-80 איש מתושבי בלפוריה ומהמושבים הסמוכים ועמם סוסים ומחרשות. בראש הקבוצה עמד יעקב סגל מבלפוריה שהיה אז בן שמונה עשרה שנה.
ההתנגשות
סגל פקד מיד על אנשיו למסור לו את כלי הנשק שברשותם. אחד מחברי הקבוצה מסר לו אקדח וסגל טמן אותו בקרקע. למקום האירוע הגיעו שוטרים וקציני משטרה ונתנו הוראה להביא את כל חברי הקבוצה למעצר וחקירה בנצרת.
שמונה יהודים ושני ערבים נפצעו מאבנים, ארבעה מהפצועים היהודים ושני הפצועים הערבים הועברו לבית החולים הממשלתי בנצרת.
היה זה יום שישי וסגל ביקש מהקצין הבריטי שאנשי הקבוצה יתייצבו לחקירה רק ביום ראשון, מאחר שביניהם נמצאים אנשים דתיים, אך הקצין סירב. אנשי הקבוצה הצליחו להעביר הודעה טלפונית לשמואל צ'ארלס פסמן, מנהל חברת קהילת ציון אמריקאית בארץ, שמושבו בירושלים. עם חשיכה הגיע פסמן לנצרת כשאליו נלווה עורך הדין ברנרד ג'וזף (לימים דב יוסף) שותפו של עורך הדין הוראס סמואל.
אנשי הקבוצה נחקרו במעצר עד לשעת לילה מאוחרת ואז שוחררו לבתיהם למשך השבת בערבותו של פסמן. ביום ראשון שבו מחציתם לנצרת להמשך החקירה. בגמר החקירה הם שוחררו, והמחצית האחרת של חברי הקבוצה שבה לחקירה. בזמן החקירה זוהה יעקב סגל על ידי נער ערבי שצעק לעברו כי הוא הרוצח. סגל נשאר במעצר להמשך חקירתו במשך שבועיים. בתום חקירתו שוחרר עד למשפט בערבות של 500 לירות ארץ ישראליות, סכום עתק באותם ימים.
המשפט
בהגיע יום המשפט הועמדו לדין יעקב סגל ויחד עמו סעדיה פז, מוותיקי השומר, שהיה עוזרו של יהושע חנקין בגאולת אדמות העמק, שנכח בחריש. המשפט החל ב-14 ביוני 1925 בפני הרכב של בית המשפט המחוזי בשכם שישב לדין בנצרת. עורכי הדין סמואל וג'וזף הגנו על הנאשמים. המשפט ארך ארבעה ימים בלבד וב-17 ביוני ניתן פסק הדין: יעקב סגל הורשע בהריגה וסעדיה פז הורשע בירי לשם איום. בית המשפט גזר על סגל 12 שנות מאסר ועבודת פרך ועל פז גזר שישה חודשי מאסר. סגל הובל לריצוי עונשו לכלא עכו כשהוא לבוש בגדי אסיר וכבול באזיקים. הוא הושם בתא בו נכלאו 24 רוצחים ושודדים.
הערעור
הסניגורים מיהרו להגיש ערעור. ב-27 באוגוסט 1925 החל הערעור להישמע בבית המשפט המנדטורי לערעורים בירושלים. בפני השופטים הבריטים תומאס הייקראפט ואוון קורי והשופט הערבי עזיז. מטעם המערערים הופיעו עורכי הדין הוראס ושלום הורוביץ.
בנאום הפתיחה הציג עו"ד סמואל את עמדת ההגנה לפיה הזיהוי לא בוצע כדין ואין להסתמך עליו וכן כי פסק הדין הסתמך על עובדות שלא נאמרו מפי העדים. ב-3 בספטמבר נמשך הדיון בערעור ונשמעו טיעוני הצדדים. כבר בשלב זה פסק בית המשפט כי הוא מאשר את העונש של שישה חודשי מאסר שהוטל על זכריה פז ולגבי יעקב סגל הוא קובע את המשך הדיון לספטמבר.
בישיבת בית המשפט ב-12 בספטמבר הודיעו השופטים כי אין בדעתם לאשר את פסק הדין וכי עומדות בפניהם שלוש דרכים: לבטל את פסק הדין, או להעביר את הדיון לשופט חוקר, או להחזיר את הדיון לבית המשפט המחוזי לשיקול נוסף. בסופו של דבר בחר בית המשפט באפשרות השלישית וב-22 באוקטובר 1925 פסק כי הוא מבטל את פסק הדין של בית המשפט המחוזי והורה להחזיר את הדיון לבית המשפט המחוזי למשפט חוזר.
הזיכוי
יעקב סגל הוחזר לכלא והמתין למשפט החוזר. המשפט החוזר נערך הפעם בחיפה בפני הרכב של שלושה שופטים, ויליאם ליט הבריטי, מלכיאל מני היהודי ועלי אפנדי הערבי.
בישיבה שנערכה ב-4 באפריל 1926 דנו בעניינו של עד ערבי שלא התייצב לדיון. התובע ביקש לדחות את המשך הדיון עד שהמשטרה תמצא את העד. בית המשפט החליט לדחות את המשך הדיון ל-3 במאי. עו"ד סמואל ביקש לשחרר את יעקב סגל בערבות עד לדיון, אך בית המשפט דחה את הבקשה.
הישועה (כהגדרתו של יעקב סגל בזכרונותיו) הגיעה בדיון המחודש בבית המשפט בחיפה שהחל ב-3 במאי. היא באה מעדותו של עד מומחה שהוזמן על ידי ההגנה. היה זה רופא מקהיר. הרופא העיד בפסקנות כי בעוד שבמהלך האירוע היה סגל רכוב על סוסו, הירייה שגרמה למוות נורתה על ידי אדם שוכב או כורע ולא על ידי רוכב. לאחר התייעצות של שעתיים וחצי קיבל בית המשפט את העדות כראיה מכרעת לחפותו של סגל ופסק ב-6 במאי 1926, ברוב של שני שופטים נגד אחד, כי יעקב סגל זכאי מאשמה והורה על שחרורו לאלתר.
תלאותיו של סגל במשך שנה שלמה, של מאסר, משפט וערעור עוררו עניין רב והזדהות בכל היישוב וזיכויו גרם לפרץ של שמחה כללית בארץ. חבריו של סגל ובני משפחתו קידמו את פניו בצאתו מבית המשפט ונסעו ביחד אתו לבלפוריה, שם נערך נשף לכבודו.
לאחר זיכויו של סגל פינו מעט האריסים שנותרו בכפר ומשפחותיהם את הכפר איל פולה וקבוצת עבודה של חברים מקיבוצי העמק הרסה את בקתות החומר הריקות.
גילוי מאוחר
בשנת 1999 ראה אור ספר זכרונותיו של שלמה בן עזר, בן בלפוריה ומוותיקי המושב. בספר העלה המחבר פרקים מתולדות המושב, כאלה שהיה עד להם בעצמו וכאלה ששמע מפי מייסדי המושב. בפרק המתייחס לאירוע חשף המחבר את זהותו האמיתית של היורה וסיפר כי אחד מאנשי בלפוריה שבאו לחרוש את השטח היה יעקב יחזקאלי. כאשר החלה התקרית והחורשים הותקפו על ידי ערביי המקום, הוא ואחרים הניחו את המחרשות וחשו לעזרת המותקפים. עוד בטרם הגיע אל מקום התגרה, הוא הופל ארצה ואחד מהערבים ניצב מעליו והחל לבעוט בו. אז החליט יחזקאלי כי ההנחיה שניתנה לחורשים, לבל ישתמשו בנשק חם, אינה תקפה באירוע כה חמור ותוך כדי שהוא שוכב על הקרקע שלף מחגורתו אקדח שנשא אתו תמיד וירה בתוקף והרגו. חבריו של יחזקאלי הושיבו אותו על סוס וסילקו אותו מן המקום כשאקדחו עמו. המחבר המשיך וסיפר כי מוסדות היישוב הבריחו את יחזקאלי בספינה לצרפת וכי מפחד נקמת דם לא חזר יחזקאלי לארץ ישראל. בצרפת למד הנדסה, נשא אישה והקים משפחה, התבסס והצליח בעסקיו ושרד את השואה. לאחר קום מדינת ישראל הגיע לביקור בארץ ותרם ביד רחבה למושב ובזכות תרומתו חודש בית העם של המושב, אך הוא לא חזר לגור בארץ.
Middle of the Night (שיר של אלי דוהה)
Middle of the Night (בעברית: אמצע הלילה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אלי דוהה. הוא יצא לאור ב-10 בינואר 2020, על ידי חברות התקליטים Not Fit for Society ו-RCA, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. הוא נכתב על ידי דוהה, סמואל אליוט רומן ואנדרו ולס, שגם הפיק אותו. הוא מבוסס על יצירתו המוזיקלית של איסק אלבניס "Asturias (Leyenda)". על-אף שלא נכנס לאף מצעד פזמונים בשנה הראשונה לצאתו, הוא זכה להצלחה בפלטפורמת הטיקטוק בין סוף 2021 לתחילת 2022.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-415 מיליון השמעות.
קרלוס קוויאר
קרלוס חאבייר קוויאר חימנס (בספרדית: Carlos Javier Cuéllar Jiménez; נולד ב-23 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר ספרדי אשר שיחק בעמדת הבלם.
קריירה
ב-5 ביולי 2007 חתם בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית. ב-31 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בריינג'רס בניצחון 0–2 על זטה. ב-1 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על גרנטה.
ב-12 באוגוסט 2008 חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג. ב-18 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ליטקס לובץ' בגביע אופ"א. ב-21 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בניצחון 1–2 על וסט ברומיץ' אלביון. ב-7 בנובמבר 2009 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–5 על בולטון וונדררס.
ב-2 ביולי 2012 חתם לשנתיים בסנדרלנד ושב לשתף פעולה עם המאמן האירי מרטין אוניל, תחתיו שיחק בוילה. ב-18 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ארסנל. ב-18 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בסנדרלנד בניצחון 1–3 על פולהאם.
ב-20 באוגוסט 2014 חתם קוויאר בנוריץ' סיטי מהצ'מפיונשיפ. ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–3 על קרוולי טאון בגביע הליגה. ב-8 בנובמבר ערך את הופעתו הבכורה בצ'מפיונשיפ בהפסד 1–2 לנוטינגהאם פורסט.
ב-12 באוגוסט 2016 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-22 במאי 2017 חתם בעירוני קריית שמונה.
ב-17 באוקטובר 2019, בגיל 38, הודיע קוויאר על פרישה ממשחק פעיל.
חיים אישיים
בשנת 2015, החל לאמץ אורח חיים טבעוני.
Wings (שיר של דלתא גודרם)
Wings (בעברית: כנפיים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית דלתא גודרם. הוא יצא לאור כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Wings of the Wild (2016). הוא נכתב על ידי גודרם ביחד עם אנתוני אגיזי ודייוויד מוסומצ'י, הידועים כ-DNA סונגס. חברת התקליטים סוני מיוזיק אוסטרליה הפיצה אותו על גבי תקליטור ובפורמטים דיגיטליים ב-24 ביולי 2015. "Wings" הוא שיר פופ, בו נעשה שימוש בתופים דומיננטיים, כלי מקלדת, פסנתר, ריף גיטרה וכלי מיתר. מבחינה לירית, "Wings" מתמקד בהעצמה עצמית, ובמסגרתו גודרם משתמשת ב"מטפורה המורחבת של מעוף כדי לחקור רגשות של טהרה ואת היכולת של האדם להתגבר על מצוקה".
בהשראת האזנה לקלווין האריס וחיים, אלה הנדרסון ולונדון גראמר ולאחר מחסום כתיבה, השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את האווירה המעצימה שלו ואת פזמונו והפקתו. "Wings" הופיע לראשונה במקום השמיני במצעד הסינגלים האוסטרלי של ה-ARIA ובהמשך, הגיע למקום הראשון במצעד; הוא הפך לשירה התשיעי של גודרם שעשה זאת ולראשון שלה מזה שמונה שנים שהצליח לעשות זאת. הווידאו קליפ שלו הוקרן בבכורה עולמית ב-6 באוגוסט 2015, והוא כולל אותה כשהיא מנגנת בפסנתרים ומבצעת תנועות ריקוד שונות.
רקע והוצאה
ב-17 ביוני 2013, גודרם הוציאה את השיר "Heart Hypnotic"; שיתוף פעולה עם המפיק המוזיקלי האמריקאי והסולן של ואן ריפאבליק, ראיין טדר. השיר היה צריך לצאת כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי שלה. הוא הפך ללהיט נוסף של גודרם שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד הסינגלים האוסטרלי. עם זאת, הוא נגנז ולא נכלל באלבום המיוחל. מאוחר יותר, גודרם הוציאה בספטמבר 2014 גרסה מחודשת לשיר "Love Thy Will Be Done", במטרה לעזור בקידום סיבוב ההופעות שקיימה באוסטרליה באותה העת.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הנלווה לשיר ביים אנתוני רוז. הוא הוקרן בבכורה עולמית ב-6 באוגוסט 2015 בעמוד הפייסבוק של The Voice Australia, בעודו פורסם ביוטיוב יום לאחר מכן. הקליפ היה מועמד לפרס ה-ARIA בקטגוריית "הסרטון הטוב ביותר", במהלך טקס פרסי ARIA ה-29, אך לא זכה בפרס. נכון ל-23 במרץ 2020, צבר הקליפ למעלה מ-6 מיליון צפיות בסך הכול.
מגע (ספר)
מגע (באנגלית: Contact) הוא ספר מדע בדיוני משנת 1985 מאת הסופר והאסטרונום קארל סייגן. הוא עוסק במגע ראשוני בין האנושות לבין צורת חיים חייזרית ומתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית. הספר דורג במקום השביעי ברשימת רבי המכר בארצות הברית לשנת 1985. הספר תוכנן בתחילה כתסריט בשנת 1979. כשפיתוח הסרט התעכב, סייגן החליט להמיר את התסריט לספר. בסופו של דבר הספר זכה לעיבוד קולנועי בשנת 1997, בסרט קונטקט בכיכובם של ג'ודי פוסטר ומת'יו מקונוהיי.
אשתו של סאגאן, אן דרויאן, שפיתחה עמו את הרעיון והשתתפה בכתיבת הגרסה הראשונית של הסיפור, אמרה: "החלום של קארל ושלי היה לכתוב משהו שיהיה ייצוג בדיוני של איך מגע ראשוני באמת ייראה, שיעביר משהו מהתפארת האמיתית של היקום".
עלילה
דוקטור אלינור "אלי" ארוויי היא רדיו-אסטרונומית המנהלת את "פרויקט ארגוס", מערך גדול של רדיו-טלסקופים המוקדש לחיפוש אחר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. יום אחד הפרויקט מגלה שדר של מספרים ראשוניים המגיע מכיוון הכוכב וגה. התעמקות במסר מגלה מה שנראה כמו הוראות לבניית מכונה מסתורית ומורכבת, אולם המדענים מתקשים לתרגם את ההוראות ומסיקים שהם כנראה מחמיצים איזשהו מפתח פענוח. הסיפור עוסק בניסיונות הפענוח של המסר, בהשפעה שלו על האנושות בכדור הארץ ובהתנגשות בין הגישה המדעית והעניינית לזו הדתית, המיוצגת על ידי מנהיג דתי בשם פאלמר ג'וס.
סארס
סארס (ראשי תיבות של Severe Acute Respiratory Syndrome - בתרגום חופשי: תסמונת נשימתית חריפה חמורה) היא מחלה נגיפית בדרכי הנשימה הנגרמת מנגיף SARS-CoV מתת-משפחת נגיפי קורונה, אשר הופיעה לראשונה בנובמבר 2002, במחוז גואנגדונג בסין.
הסארס התפשט במהירות לשכנותיה של סין, הונג קונג ווייטנאם, לקראת סוף פברואר 2003, ואחר כך לרחבי העולם. המקרה האחרון של הסארס התרחש ביוני 2003. בהתפרצות זו הסארס הדביק 8,096 בני אדם וגרם למותם של 774 אנשים. הסארס נעלם באותה מהירות ופתאומיות שבה הופיע. הוא היה קטלני בכעשרה אחוזים ממקרי ההידבקות.
בשנת 2017 זיהו מדענים סינים מווהאן את מקור הנגיף במושבת פרספיים במערה במחוז יונאן, שנשאו את כל אבני הבניין הגנטיות של הנגיף. הנגיף הועבר לבני אדם באמצעות בעלי חיים מסוג גחן דקלים אסייתי שנמכרו בשוקים הרטובים של סין. לטענת ג'רמי פארר דגימות מפרספיים יקלו על פיתוח חיסון למחלה ויסייעו להיות מוכנים להתפרצות נוספת בעתיד.
ההתפרצות בסין
נגיף הסארס החל להופיע במחוז גואנגדונג בנובמבר 2002. למרות מספר פעולות שבוצעו נגד התפשטות המחלה, ממשלת סין לא הודיעה לארגון הבריאות העולמי על ההתפרצות עד פברואר 2003, ואיפשרה רק סיקור מצומצם של המגפה בגלל מדיניות פנים מסוגרת.
בתחילת אפריל הופיעה מגמת שינוי במדיניות הרשמית, והתקשורת הרשמית החלה לסקר בהרחבה את הסארס. לאחר שהופעל לחץ רב, הסכימה סין שארגונים בינלאומיים יחקרו את המצב שם. לקראת סוף אפריל הודתה סין שדיווחה על מספר נפטרים נמוך ממספר הנפטרים האמיתי, ובעקבות כך פוטרו פקידים רשמיים, שר הבריאות וראש עיריית בייג'ינג. המערכות החלו לדווח יותר על הסארס ולפקח יותר על החולים בסארס, והלחימה בסארס הפכה להרבה יותר פעילה ושקופה לציבור.
התפשטות למדינות נוספות
המחלה זכתה לתהודה ציבורית בפברואר 2003, כאשר איש עסקים אמריקאי שטייל בסין לקה במחלה בעלת סימפטומים דומים לדלקת ריאות במהלך טיסה לסינגפור. המטוס נחת נחיתת חירום בהאנוי, וייטנאם, שם אושפז החולה בבית חולים, וכעבור זמן מה נפטר. מספר רופאים ואחיות שטיפלו בחולה פיתחו תוך זמן קצר את אותה המחלה, חרף נוהלי הבטיחות הבסיסיים בבית החולים מפני מחלות מידבקות, ואחדים מהם נפטרו. חומרת המחלה וההדבקה של צוות בית החולים החרידו את רשויות הבריאות העולמיות שחששו מהגחתה של מגפת דלקת ריאות נוספת. ב-12 במרץ 2003 ארגון הבריאות העולמי פרסם התרעה עולמית שבאה בעקבות התרעה בריאותית של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית.
המקרה האחרון של הסארס התרחש ביוני 2003. הסארס נעלם באותה מהירות ופתאומיות שבה הופיע. ייתכן שהיה זה בזכות איתור יעיל של החולים ובידודם, אך על כל פנים הנגיף פשוט נעלם, רגע לפני שהושלם פיתוח החיסון נגדו.
התפרצויות נוספות של זנים קרובים
ב-29 במאי 2013, כעשור לאחר מגפת הסארס העיקרית, דווח בארגון הבריאות העולמי כי התפרצות של נגיף קורונה אחר, MERS-CoV, התרחשה באזור המזרח התיכון, צרפת, הולנד וגרמניה.
בדצמבר 2019 החלה התפרצות מאסיבית של נגיף קורונה מזן SARS-CoV-2 הגורם למחלת נגיף קורונה, שהחלה בסין והתפשטה במהרה לכל רחבי העולם, בתחילה פרסמו הרשויות בסין כי ככל הנראה מקורו של הנגיף הוא מבעל חיים וכי ההתפרצויות זוהו באזור השוק הרטוב של פירות הים. כיום ההנחה הרווחת במערב, בהובלת הממשל בארה'ב היא שמקור הנגיף הוא במעבדה ולא בטבע לאור מבנה הנגיף, והעדר פונדקאי חי או מת בסין לנגיף.
תסמינים
התסמינים מופיעים לרוב לאחר 2 - 10 ימים (מעל ל-13 יום דווח) מההידבקות במחלה.
black pencil
green pencil
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-25 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-8 באוקטובר 1981 ותחרות הסתיימה ב-25 במרץ 1982. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-6 בתים מוקדמים בהם נקבעו 6 עולות לבית הגמר. בבית הגמר התקיימו שני סיבובים. בסוף העונה ב-25 במרץ בקלן התקיים משחק הגמר.
התחרות הסתיימה בניצחון של סקויב קאנטו, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 6 עולות לבית הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב זכתה במקום הראשון בבית המוקדם א' והעפילה לבית הגמר. את בית הגמר היא סיימה במקום הראשון. במשחק הגמר היא הפסידה לסקויב קאנטו.
יעקב כהנא
רבי יעקב כהנא (תקכ"ד ~1764 - י"ט באדר ב' תקפ"ו מרץ 1826, וילנה), היה מתלמידי הגאון מווילנה, נודע בשל ספרו גאון יעקב על מסכת עירובין.
ביוגרפיה
היה תלמידו של הגר"א במשך עשרים ואחת שנה, עד פטירת הגר"א. הגר"א, שהיה בכור, פדה את עצמו אצלו.
מנע את עצמו מלשמש ברבנות, ולאחר פטירת חותנו התפרנס מניהול כספי הצדקה של יהודי וילנה.
נפטר בי"ט באדר ב' תקפ"ו ונטמן בווילנה.
כתביו
יש המייחסים אליו את עריכת פירוש הגר"א לסדר טהרות, ובענוותו סירב להזכיר את שמו על עריכת הפירוש.
חיבר חיבורים רבים בנגלה ובנסתר. מתוכם הודפס הספר גאון יעקב, על מסכת עירובין. נערך והוצא לאור לאחר פטירת המחבר על ידי הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ. החיבור מצוטט במשנה ברורה עשרות פעמים ובספרים רבים נוספים.
בתוספתא שבש"ס וילנא מובא פירושו למסכת עירובין "מרא דמתניתא". פירושו לירושלמי נקרא "תנא ירושלמי".
פלאפל עם חריף
פלאפל עם חריף הוא רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת מישל קישקה. הספר עוסק בישראליות ובאירועים היסטוריים בישראל מנקודת מבטו של קישקה כעולה חדש. הספר ראה אור בסתיו 2018 בהוצאת דרגו הצרפתית ושנה לאחר מכן ראה אור בהוצאת מודן הישראלית. בקומיקס מספר קישקה על יחסיו עם ישראל, מאז היותו נער בשומר הצעיר, ועד מועד כתיבת הספר. דרך סיפורו האישי הוא מביע את דעתו על אירועים פוליטיים וחברתיים שהתרחשו במדינה, ומספר את סיפורם של חבריו לארגון "קריקטוריסטים למען שלום", ארגון שמטרתו לחבר בין קריקטוריסטים, כותבים ומאיירי קומיקס ממדינות מסוכסכות ברחבי העולם כמו ישראל, איראן, אלג'יריה, סודאן ועוד.
פרק ראשון
לאחר שעבר לישראל, בארץ הוא מגלה את היהדות הישראלית, את הכשרות, ימי השבת והחגים. הוא מתאר את המלחמות הניכרות על פניהם של האנשים הישראלים שהיו בישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים. הוא נרשם לבית הספר היחיד אז בארץ לאומנויות, "בצלאל" שבירושלים, ושם הוא משלים את לימודי הרישום שלו.
פרק שלישי
בפרק זה מתואר מבצע "שלום הגליל". אוליביה נרתמת יחד עם ארגון "שלום עכשיו" להפגין נגד הכניסה ללבנון ונגד אריק שרון. בהפגנה פעילי ימין ופעילי שמאל נלחמים באלימות ונזרק רימון יד לעבר חבורת מפגינים. אחר כך, בשנת 1991, פורצת מלחמת המפרץ. כשהטילים נופלים על תל אביב חברים רחוקים מהמרכז שוהים אצל מישל ומשפחתו בירושלים. גם לאחר שהמלחמה נגמרת, נשארת הטראומה, וכלבם של המשפחה מסרב לצאת מתחת למיטה. בשנים שבאו אחר כך, הגיעו גיוסם של שלושת בניו לצבא. הראשון, דוד, הופך למפקד בצבא ומטפס בסולם הדרגות. בנם השני, יונתן, גויס כמה שנים לאחר מכן, ובנם השלישי, אלי, גויס אחריו. שתים עשרה שנים שבהן היו הילדים בצבא מתוארות בספר כשנים מתישות ומפחידות. קישקה מספר כי בכל יום היו יושבים ליד הטלפון ומפחדים מדפיקה בדלת באמצע הלילה.
סמואל בראון
קריירה
בראון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל רמת גן, ובעונת עבר לקבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה. ב-11 במרץ 2018, בראון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–3 על הפועל עכו במסגרת ליגת העל. עד לסיום עונה זו, רשם שבע הופעות בקבוצה הבוגרת. בעונת 2018/2019 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 30 משחקי ליגה. ב-27 באוקטובר 2018 כבש בראון את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–3 על בני סכנין.
פלאפל עם חריף
פרק שלישי
בסוף הספר קישקה עובר לספר על חברותו בארגון "קריקטוריסטים למען שלום" הבין לאומי, שם הוא מתיידד עם קריקטוריסטים מרחבי העולם, כמו באגורי ממצרים, דילם מאלג'יריה, וויליס מתוניס, איזל מאיסטנבול, חסאן קארימזאדה מאיראן, ראיימה מוונצואלה, ג'ף דנצינגר מארצות הברית, נו ריו היפני, פירוזה וקיאנוש רמאזי מאיראן, עלי פארזאט מסוריה ובאאהה בוכארי הפלסטיני. כל אלה עברו תלאות, נרדפו על ידי המשטר במדינות בהם שהו, חלקם נכנסו לכלא או נאלצו לברוח, וכל זאת בגלל ציוריהם הביקורתיים כלפי הממסד. הספר מסתיים בסיום אופטימי כשמישל ונכדותיו יושבים סביב הספר הגמור ומדברים על עתיד טוב.
השראה ופיתוח
"פלאפל עם חריף" הוא הקומיקס האוטוביוגרפי השני שיצר קישקה. שש שנים קודם לכן פרסם את הקומיקס "הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא", שתיאר את חייו של קישקה בצל זיכרונותיו של אביו, ניצול השואה, ממחנות ההשמדה. לדבריו של קישקה, הרעיון לכתיבת "פלאפל עם חריף" נולד עוד בזמן שכתב את "הדור השני". הוא חש שזה לא המקום המתאים לספר על שאר חוויותיו בארץ, אך רצה לספר עליהן בספר נפרד. עם זאת, הוא רואה את "פלאפל עם חריף" כיצירה נפרדת ולא כספר המשך של "הדור השני". בשנתיים שלאחר פרסום "הדור השני" היה קישקה עסוק בהשקת הקומיקס החדש, ולאחר מכן עבד על "פלאפל עם חריף" במשך כארבע שנים.
איורים
את הספר אייר מישל קישקה לבדו. על מנת לדייק בתיאור האירועים והמקומות בקומיקס הוא ביצע מחקר ויזואלי נרחב וביסס את איוריו על תמונות של מקומות, פריטים ואנשים:
בשונה מספרו האוטוביוגרפי הקודם, "הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא", שבו נעשה שימוש בצבעי שחור ולבן בלבד, "פלאפל עם חריף" צבעוני מאוד ולא נעשה בו כמעט כל שימוש בצבע שחור. קווי הקונטור (המפרידים בין הצבעים) מצוירים בצבע חום-אדמדם.
עטיפת הספר היא מחווה לפוסטרים שקישקה פרסם כמו "צומת תל אביב", שמופיע בספר. בפוסטרים אלה קישקה צייר המוני אנשים מכל הסוגים בסיטואציה מסוימת, בדומה לציורים של ספרי 'איפה אפי?'. הפוסטרים היו צבועים בצבעי מים כמיטב המסורת והיו צבעוניים וססגוניים. כריכת הספר היא מחווה לפוסטרים אלה, ומתוארים אזורים חשובים בעיר ירושלים מצד ימין ואת תל אביב מצד שמאל. במרכז מצוירים אנשים מעדות ומגזרים שונים, דתיים לצד זקנים, ערבים, חיילים, ילדים, נוצרים ואפילו דמויות היסטוריות מעברה של מדינת ישראל כמו דוד בן-גוריון שנמצא בצד שמאל, שמשקפים את האוכלוסייה המגוונת בישראל. ברקע אפשר לראות את דגל ישראל, מסגד הר הבית וכנסיית הקבר, שמסמלים את הציונות, האסלאם והנצרות.
ביקורות
הספר קיבל ביקורות חיוביות מאוד בישראל ובצרפת, וכתבי עת רבים סיקרו את ספרו החדש. לצד תגובות טובות מאתרי אינטרנט כמו "עברית" ו- "המגדלור" הספר קיבל גם ביקורות שליליות כמו הביקורת הבאה, ממדור 'ספרים' ב"הארץ":
Favicon
Favicon (קיצור ל-Favorite icon, מילולית: צלמית מועדפים), הוא קובץ המכיל צלמית אחת או יותר, בדרך כלל בגודל 16 על 16 פיקסלים המזוהים עם דף או אתר מסוים ברשת האינטרנט. מעצב אתרי אינטרנט יכול ליצור צלמית שכזו ולהעלות אותה לאתר (או לדף), ודפדפני אינטרנט יעשו בה שימוש. דפדפנים שמספקים תמיכה ל-favicon לרוב מציגים אותו בשורת הכתובות של הדפדפן (ולעיתים קרובות גם בהיסטוריית הגלישה), וליד שם הדף ברשימת הסימניות. דפדפנים שתומכים בממשק מבוסס לשוניות לרוב יציגו את ה-favicon סמוך לכותרת הדף בלשונית, ודפדפנים שמיועדים לאתר מסוים יציגו את ה-favicon כצלמית על שולחן העבודה.
היסטוריה
במרץ 1999, מיקרוסופט שחררה את אינטרנט אקספלורר 5, שתמך ב-favicon בפעם הראשונה. במקור, ה-favicon היה קובץ בשם   שמוקם בתיקיית השורש של אתר האינטרנט. מנגנון ה-favicons של אינטרנט אקספלורר אפשר לכל מי שהוסיף את האתר לסימניות לראות את ה-favicon ליד כתובת האתר בשורת הכתובות. כתוצאה מכך, יכלו בעלי האתרים להעריך כמה משתמשים הוסיפו את האתר שלהם לסימניות לפי כמות הבקשות של קובץ ה-favicon. תופעה זו כבר לא קיימת, מכיוון שכל הדפדפנים המודרניים טוענים את ה-favicon כך שיופיע ליד שורת הכתובות בלי קשר להאם המשתמש הוסיף את האתר לסימניות.