cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד הית'
צפון אירלנד
הית' כיהן כראש הממשלה בתקופה רוויית הדמים של הסכסוך בצפון אירלנד. ביום ראשון העקוב מדם של 1972 נורו 14 איש למוות בידי חיילים בריטים בזמן צעדה נגד מעצרים בעיר דרי. בראשית 1971 שלח הית' את איש ה־SIS פרנק סטיל לנהל שיחות עם אנשי הצבא האירי הרפובליקני ולבדוק אפשרות למשא ומתן (סטיל גם ניהל שיחות חשאיות עם ג'ומו קניאטה עוד לפני הפינוי הבריטי מקניה). ביולי 1972 התיר הית' למזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד, ויליאם וייטלו, לקיים שיחות בלתי רשמיות בלונדון עם משלחת של הצבא האירי הרפובליקני בראשותו של שון מק'סטייפין. לאחר כישלון שיחות אלו, דחפה ממשלת הית' להסדר שלום עם המפלגות הפוליטיות הדמוקרטיות. הסכם סנינגדייל משנת 1973, שהתווה הסדר חלוקת סמכויות, נדחה בתקיפות מצד יוניוניסטים רבים ומצד המפלגה היוניוניסטית של אלסטר, שנציגיה בבית הנבחרים הבריטי ניתקו עצמם ממרותה של המפלגה השמרנית. בסופו של דבר נפלה ההצעה בעקבות השביתה הכללית של עובדי אלסטר ב־1974, כאשר הית' כבר לא היה ראש הממשלה.
הית' היווה מטרה של הצבא האירי הרפובליקני בשל הנהגת המעצרים ההמוניים בצפון אירלנד. בדצמבר 1974 השליכה כנופיית רחוב בלקום פצצה למרפסת בקומה הראשונה של ביתו של הית' ברחוב וילטון בבלגרביה. הית' ניהל קונצרט של מזמורי חג המולד בברודסטיירס, והגיע לביתו עשר דקות לאחר הפיצוץ. איש לא נפגע בפיגוע, אך ציור נוף פרי מכחולו של וינסטון צ'רצ'יל, שניתן כמתנה להית', ניזוק.
בינואר 2003 העיד הית' בוועדת סביל, שחקרה את אירועי יום ראשון העקוב מדם, והצהיר שהוא מעולם לא אישר נקיטת פעולות הרג בלתי חוקיות בצפון אירלנד.
בחירות 1974
הית' ניסה להרחיב את בסיס התמיכה בממשלתו על ידי עריכת בחירות שהתקיימו ב־28 בפברואר 1974 תחת הסיסמה "מי שולט בבריטניה?" (?Who governs Britain). תוצאות הבחירות לא היו חד־משמעיות, ושום מפלגה לא השיגה רוב מוחלט בבית הנבחרים. השמרנים גרפו את רוב קולות המצביעים, אך בהשוואה אליהם היו למפלגת הלייבור מעט יותר מושבים בפרלמנט. הית' החל לנהל משא ומתן עם ג'רמי ת'ורפ, מנהיג המפלגה הליברלית, אך כאשר דיונים אלו נחלו כישלון הוא הגיש ב־3 במרץ את התפטרותו. ממשלתו הוחלפה בממשלת המיעוט בראשותו של וילסון, שבסופו של דבר השיגה רוב בבחירות נוספות שנערכו באוקטובר אותה שנה.
עלייתה של תאצ'ר
הית' נתפס כאחראי לכישלונה של המפלגה השמרנית בעיני רבים מחברי הפרלמנט שלה, פעיליה ורבים מעורכי העיתונים. אישיותו הייתה קרירה ומרוחקת, ומטרידה אף בעיני ידידיו. הפרשן הפוליטי אלן וטקינס העיר ב־1991 ש"חוסר אדיבותו, סרבולו, חוסר יכולתו לנהל שיחת חולין או שיחה כלשהי ונימוסיו הרעים" היו בין הגורמים שהובילו לאובדן תמיכתם של יושבי הספסלים האחוריים מהמפלגה השמרנית בו במערכת הבחירות למנהיגות המפלגה ב־1975.
הוא היה נחוש בדעתו להמשיך ולכהן כמנהיג המפלגה גם לאחר המפלה בבחירות אוקטובר 1974, ובתחילה נראה שבאמצעות נאמנותם של חבריו לספסלים הקדמיים יעלה הדבר בידו. בשבועות שלאחר הבחירות הופעל על הית' לחץ עצום לוותר על בדיקה מחדש של הנהלים ועל הקמת ועדה שתציע שינויים וללכת לבחירה מחדש. לא היה מתמודד ברור מולו, לאחר שאינוק פאוול עזב את המפלגה ולאחר שקית' ג'וזף פרש מהמרוץ לאחר שהושמעו הצהרות שנויות במחלוקת על כך שיש לעודד את המעמדות העובדים להשתמש יותר באמצעי מניעה. ידידתו הקרובה של ג'וזף ובעלת בריתו, מרגרט תאצ'ר, נכנסה להתמודדות לצד יו פרייזר. בסיועו של איירי ניב, שניהל מערכה בקרב יושבי הספסלים האחוריים – שקודם לכן התנגדו לבחירתו של ויליאם וייטלו, מתוך נאמנות להית' – היא נותרה בסופו של דבר המתמודדת הרצינית היחידה.
ב־4 בפברואר 1975 הביסה תאצ'ר את הית' בסיבוב הראשון עם 130 קולות בעדה מול 119 שהצביעו בעד הית' ומול 16 קולות עבור פרייזר. תוצאה זו לא הייתה מספקת כדי לתת לתאצ'ר את הרוב של 15% כדי לנצח במרוץ הראשון, אך הית' התפטר לאחר מכן ולא ניגש לסיבוב השני. המועמד העדיף עליו, ויליאם וייטלו, הפסיד לתאצ'ר בסיבוב השני שנערך שבוע לאחר מכן, כשתאצ'ר גרפה 146 קולות, וייטלו 79, האו 19, פריור 19 ופייתון 11. ההצבעה גרמה לקיטוב באגף הימני של המפלגה, נוסף לקיטוב על רקע אזור מוצא, ניסיון והשכלה של חברי הפרלמנט. הית' ווייטלו היו דמויות חזקות באגף השמאלי של המפלגה.
תאצ'ר הבטיחה להית' תפקיד בממשלת הצללים ותכננה להציע לו כל תיק שבו יחפוץ. יועציו הסכימו שעליו להמתין לפחות שישה חודשים, אך הוא סירב. הוא מעולם לא נעתר להפצרות, וסירובו כונה "השתיקה הרועמת המדהימה" (the incredible sulk). זמן קצר לאחר בחירתה כמנהיגת המפלגה ביקרה תאצ'ר את הית' בביתו, והיה עליה להישאר לשתות כוס קפה עם עוזרו הפרלמנטרי, טים קיטסון, כדי שלא יעלה על דעתם של העיתונאים שהמתינו בחוץ כמה קצר היה הביקור. הית' טען שהוא פשוט דחה את בקשתה לעצה כיצד להתמודד עם העיתונות. מנגד טענה תאצ'ר שהיא הציעה לו לקבל כל תפקיד בממשלת הצללים שירצה, וביקשה ממנו להוביל את המערכה של המפלגה לקראת משאל העם על חברותה של בריטניה בשוק האירופי המשותף, אך נדחתה בגסות רוח.
הקריירה המאוחרת
במשך שנים רבות מתח הית' ביקורת על הקו הרעיוני החדש של המפלגה השמרנית. בעת תבוסתו עדיין היה פופולרי בקרב חברי המפלגה מהשורה, ובוועידת המפלגה של 1975 זכה למחיאות כפיים. היה לו חלק מרכזי במערכה לקראת משאל העם על חברותה של בריטניה בשוק האירופי המשותף, והוא נותר פעיל בבמה הבין־לאומית. כך, הוא היה חבר בוועדת החקירה בראשותו של וילי ברנדט בנושאי פיתוח, במיוחד בכל הנוגע למיזמים הקשורים ליחסים בין מדינות צפוניות ודרומיות על פני כדור הארץ.
יחסיו עם תאצ'ר נותרו קרירים, ובשנים 1979–1980 הוא דחה את הצעותיה לשמש שגריר בריטניה בארצות הברית והמזכיר הכללי של נאט"ו. הוא המשיך להיות דמות מרכזית באגף המרכזי של המפלגה השמרנית. בוועידת המפלגה של 1981 הוא מתח בגלוי ביקורת על מדיניותה הכלכלית של הממשלה – קרי: המוניטריזם ושיעור האינפלציה, שעלה מ־13% ב־1979 ל־18% ב־1980, וירד ל־4% ב־1983. זאת, נוסף לשיעור האבטלה, שנסק מ־1% באמצע שנות החמישים ל־14% בספטמבר 1982.
ב־1990 טס הית' לבגדאד כדי לנסות לנהל משא ומתן על שחרורם של נוסעי מטוס ואזרחים בריטים נוספים שנלקחו כבני ערובה כאשר פלש סדאם חוסיין לכווית. לאחר אירועי "יום רביעי השחור" (השעיית הלירה שטרלינג ממנגנון שער החליפין האירופי) הצהיר הית' בבית הנבחרים שעל הממשלה להקים קרן רזרבות כדי להתמודד עם ספסרי מטבע.
בשנות השישים חי הית' במכלול הבניינים אולבני שליד רובע פיקדילי. לאחר הסיום הבלתי צפוי של כהונתו כראש הממשלה, סירב הזוג הצרפתי שהתגורר שם לדרישתו לפנות את הבית כדי שהוא יוכל לחזור ולהתגורר שם ("כל כך הרבה בשביל האחדות האירופית!" כתב הית' מאוחר יותר בזכרונותיו). במשך ארבעה חודשים התגורר הית' בדירתו של חבר הפרלמנט ממפלגתו, טים קיטסון. קיטסון סירב להצעתו של הית' לקבל שכר דירה, אך לימים הוא נזכר בהזדמנות כאשר שעון היד שלו התקלקל והית' הציע לו לקחת את אחד משעוני היד שהיו באוסף הגדול שלו שהוענק לו כמתנה באחת מנסיעותיו. ביולי 1974 אפשר להית' הדוכס מווסטמינסטר, שהיה אחד מבעלי הקרקעות הראשיים בלונדון ותומך נלהב בחברותה של בריטניה בשוק האירופי, לשכור נכס שלו ברחוב וילטון בבלגרביה תמורת שכר דירה שנתי של 1,250 ליש"ט (כמעט 10,000 ליש"ט בערכי 2014) – עשירית ממחיר השוק. הבית כלל שלוש קומות ומרתף לעובדת משק הבית שלו. הית' המשיך להתגורר בבית עד שלעת זקנתו לא אפשר לו מצב בריאותו לעלות במדרגות.
בפברואר 1985 רכש הית' בית כפרי בעיר סולסברי שבמחוז וילטשייר, ושם התגורר עד למותו עשרים שנים לאחר מכן. ב־1987 הוא היה מועמד בבחירות לתפקיד נשיא אוניברסיטת אוקספורד, אך הפסיד לרוי ג'נקינס עקב התפצלות הקולות במפלגה השמרנית עם הלורד בלייק.
הית' המשיך לשבת על הספסלים האחוריים של המפלגה השמרנית בבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה הלונדוני של אולד בקסלי וסידקפ, והחל משנת 1992 הוא היה זקן חברי הבית וראש הממשלה לשעבר המבוגר ביותר. ב־23 באפריל 1992 הוענק להית' תואר אביר מסדר הבירית. בבחירות הכלליות של 2001 הוא פרש מהחיים הפוליטיים. הית' וטוני בן היו שני חברי הפרלמנט המכהנים האחרונים שנבחרו בתקופת מלכותו של ג'ורג' השישי, כשמבין השניים היה הית' היחידי שכיהן ברציפות (כהונתו של בן הופסקה לזמן קצר בשנים 1983–1984). בן פרש גם הוא בבחירות 2001.
באופן חסר תקדים, הוצב בפרלמנט פסל דיוקן של הית' עוד בחייו. פסל הארד, מעשה ידיו של מרטין ג'נינגס, הועבר למבואת חברי הפרלמנט ב־2002. ב־29 באפריל אותה שנה, ביום הולדתו ה־86, נכח הית' בארמון בקינגהאם עם מי שכיהן אז כראש הממשלה, טוני בלייר, עם עוד שלושה ראשי ממשלה לשעבר שהיו אז בחיים (ג'יימס קלהאן, מרגרט תאצ'ר וג'ון מייג'ור) ועם קרובי משפחותיהם של ראשי ממשלה שהלכו לעולמם, בארוחת ערב שהייתה חלק מחגיגות יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה. הייתה זו אחת מהופעותיו הפומביות האחרונות של הית', שכן בשנה שלאחר מכן החל מצב בריאותו להידרדר עד מותו שלוש שנים לאחר מכן.
מחלתו ומותו
באוגוסט 2003, כשהיה בן 87, לקה הית' בתסחיף ריאתי כאשר שהה בחופשה בזלצבורג שבאוסטריה. הוא מעולם לא התאושש לחלוטין, ועקב בריאותו המידרדרת וקשיי הניידות שלו הופיע בציבור מספר פעמים מועט בשנתיים האחרונות לחייו. הופעתו הציבורית האחרונה הייתה ב־30 בנובמבר 2004, בטקס הסרת הלוט מעל מערך של שערים על שמו של וינסטון צ'רצ'יל בקתדרלת סנט פול.
בהתבטאותו הפומבית האחרונה נדרש לג'יימס קלהאן, שמת ב־26 במרץ 2005, באומרו, "ג'יימס קלהאן היה דמות ותיקה בחיים הפוליטיים של הארץ הזאת במהלך הקריירה הארוכה והמגוונת שלו. כאשר ישב באופוזיציה הוא מעולם לא היסס לייצג בנחישות את עניינה של מפלגתו. כאשר הוא כיהן כראש הממשלה הוא נקט גישה מתונה הן כלפי תומכיו הן כלפי מתנגדיו. אף על פי שהוא עזב את בית הנבחרים ב־1987, הוא המשיך לעקוב אחר העולם הפוליטי ותמיד היה עונג לפגוש אותו. איבדנו דמות מרכזית בנוף הפוליטי שלנו".
אדוארד הית' מת מדלקת ריאות בערבו של 17 ביולי 2005, והוא בן 89. גופתו נשרפה ב־25 ביולי בטקס שבו נכחו 1,500 איש. למוחרת מותו שידר ערוץ הפרלמנט של ה־BBC את הסיקור התקשורתי של בחירות 1970. טקס ההלוויה שלו נערך במנזר וסטמינסטר ב־8 בנובמבר, ובו נכחו אלפי אנשים. שלושה ימים לאחר מכן נטמן אפרו בקתדרלת סולסברי. כמחווה להית' אמר ראש הממשלה, טוני בלייר: "הוא היה אדם עם הרבה יושרה ואמונות שבהן הוא החזיק בנחישות ומעולם לא פקפק בהן".
ירושתו
בינואר 2006 פורסם שהית' הוריש את ביתו הכפרי בסולסברי ואת תכולתו, שערכם מוערך ב־5 מיליון ליש"ט, לקרן צדקה לשימור ביתו כמוזיאון לתולדות הקריירה שלו. הבית פתוח לציבור ונערכים בו סיורים מודרכים בחודשים מרץ עד אוקטובר. מוצג בו אוסף גדול של חפציו האישיים של הית' לצד ספרייתו האישית, אוספי תצלומים וציורים פרי מכחולו של וינסטון צ'רצ'יל. בצוואתו הוריש הית', שלא היו לו יורשים, 20,000 ליש"ט לאלמנת אחיו ו־2,500 ליש"ט למנהלת משק הבית שלו.
שיט יאכטות
הית' היה שייט יאכטות נלהב. את היאכטה הראשונה שלו, " Morning Cloud", הוא רכש ב־1969 ובאותה שנה הוא ניצח במרוץ היאכטות סידני־הובארט. הוא היה הקפטן של נבחרת בריטניה שזכתה ב־1971 ב"גביע האדמירל" (Admiral's Cup), בעודו מכהן כראש הממשלה, וכן עמד בראש הנבחרת כאשר התמודדה ב"מרוץ פסטנט" (Fastnet race) ב־1979. הוא היה חבר במועדון השיט של ברודסטיירס, שבו למד לשוט בסירות מפרש לשני אנשי צוות לפני שעבר בהצלחה לסירות גדולות יותר.
מוזיקה קלאסית
הית' גילה עניין רב במוזיקה קלאסית כפסנתרן, כנגן עוגב וכמנצח. בתחום זה הוא התפרסם על הכנסתו של פסנתר סטיינווי גדול למעונו ברחוב דאונינג 10, שנקנה ב־450 ליש"ט, כספי פרס קרלמן שהוענק לו על מאמציו להכניס את בריטניה לשוק האירופי המשותף ב־1963. את הפסנתר הוא בחר בעצת ידידתו, הפסנתרנית מורה לימפני. הוא ניגן בקונצרטי מזמורי חג המולד בכל שנה מנערותו ועד זקנתו. בצעירותו ניגן הית' לעיתים בעוגב בתפילות שהתקיימו בכנסיית השילוש הקדוש ברומפטון שבלונדון.
כדורגל
הית' היה אוהד של קבוצת הכדורגל ברנלי. זמן קצר לאחר סיום כהונתו כראש הממשלה הוא חנך ב־1974 את היציע על שם נשיא המועדון בוב לורד באצטדיון הביתי, טרף מור, שבנייתו עלתה 450,000 ליש"ט.
כתיבה
הית' כתב כמה ספרים. בין השאר הוא הוציא לאור את ספרו "שיט, מוזיקה ומסעות". הוא גם ליקט אוסף של מזמורים בשם "חדוות חג המולד" (The Joy of Christmas) שפורסם ב־1978 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. הספר כלל לחנים ומילים למגוון רחב של מזמורי חג מולד, וכל אחד מהם לווה ביצירת אומנות דתית ובהקדמה קצרה פרי עטו של הית'.
האוטוביוגרפיה של הית', "מהלך חיי" (The Course of My Life), יצאה לאור ב־1998. בידיעה על מותו שפורסמה בדיילי טלגרף נכתב שבכתיבת ספר זה "היו מעורבים עשרות חוקרים וכותבים במשך שנים רבות".
נטייתו המינית
הית' מעולם לא נשא אישה. הוא היה אמור להתחתן עם חברת ילדותו, קיי ראבן, שעל פי המסופר איבדה את סבלנותה ובסופו של דבר נישאה לקצין חיל האוויר המלכותי שהכירה בחופשה ב־1950. בפסקה בת ארבעה משפטים בספר זיכרונותיו טען הית' שהוא היה טרוד מדי בביסוס הקריירה שלו לאחר המלחמה. בריאיון טלוויזיוני עם מייקל קוקרל ב־1998 אמר שהוא שמר את תמונתה של ראבן בדירתו במשך שנים רבות.
בשל העניין הרב שגילה הית' במוזיקה הוא התיידד עם מוזיקאיות רבות, כמו הפסנתרנית מורה לימפני. כאשר כיהן כראש הממשלה, פנה אל לימפני חבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית טפטון במיש ואמר: "מורה, טד חייב להתחתן, האם תינשאי לו?" היא השיבה שהייתה מסכימה אילולא הייתה מאוהבת במישהו אחר. מאוחר יותר ציינה שהמחווה האינטימית ביותר שהוא עשה כלפיה הייתה הנחת זרועו סביב כתפיה.
העיתונאי ברנרד לוין כתב באובזרבר שבריטניה הייתה צריכה להמתין עד לעלייתה של החברה המתירנית כדי לקבל ראש ממשלה בתול. על פי אחד הביוגרפים של הית', פיליפ זיגלר, כשהשתתף הית' בסעודות בשלב מאוחר בחייו הוא היה "שוקע בשתיקה קודרת או מתעלם במכוון מהאישה שישבה לצידו ומשוחח עם הגבר הקרוב אליו". אחרים טענו בזמנו שהית' פשוט לא היה איש שיחה באירועים חברתיים.
ג'ון קמפבל, שב־1993 פרסם ביוגרפיה של הית', הקדיש ארבעה עמודים בספרו לדיון על נטייתו המינית. בעוד הוא מודה שהית' נתפס לעיתים בציבוריות כגיי, בעיקר בשל העובדה ש"כיום[...] אמירה כזאת מקובלת על כל רווק", הוא לא מצא שום עדות מבוססת לכך, למעט שמועות חסרות ביסוס. הערה זו נגעה לאזכור של "מקרה מטריד" בראשית מלחמת העולם השנייה בביוגרפיה שפרסם אנדרו רות' ב־1972. קמפבל הגיע בסופו של דבר למסקנה שההיבט המשמעותי ביותר במיניותו של הית' היה ההדחקה המוחלטת שלו אותה.
בריאן קולמן, שהיה חבר אספת לונדון מטעם המפלגה השמרנית, טען ב־2007 שהית', כדי שלא לגרום נזק לקריירה שלו, חדל לקיים יחסי מין הומוסקסואליים בשירותים ציבוריים בשנות החמישים. קולמן אמר שהיה ידוע לכול במפלגה השמרנית כי הית' קיבל אזהרה חמורה מהמשטרה כאשר עבר בדיקות רקע לקראת מינויו כחבר במועצה המלכותית. הביוגרף של הית', פיליפ זיגלר, כתב ב־2010 שקולמן היה מסוגל לספק מידע מועט, אם בכלל, שיתמוך באמירתו זו. זיגלר ציין גם ששום גבר לא טען כי קיים יחסי מין עם הית' ואין שום עדות לנטייתו ההומוסקסואלית כביכול באף מסמך, ושאלו שהכירוהו היטב עמדו על כך שלא הייתה לו נטייה כזאת. הוא החזיק באמונה שהית' היה א־מיני.
לורד ארמסטרונג מאילמינסטר, שהיה ידידו הקרוב של הית' ושימש מזכירו האישי, ציין שהוא מאמין כי הית' היה א־מיני. לדבריו, "מעולם לא היה אפילו רמז למיניות ביחסיו עם גברים, נשים או ילדים". ידידה אחרת של הית' ואשת סודו, שרה מוריסון, לשעבר סגנית מנהיג המפלגה השמרנית, סיפרה שהית' אמר לה בפירוש שהוא א־מיני. צ'ארלס מור, בביוגרפיה הרשמית של מרגרט תאצ'ר, אמר שחבר הפרלמנט ביל דידס האמין כי תאצ'ר "הייתה משוכנעת" שהית' היה גיי, ואילו מור עצמו האמין שאמירתה של תאצ'ר בריאיון שהעניקה ב־1974 על כך שהית' לא הקים משפחה הייתה רמז מכוון לנטייתו המינית, שנועדה לפגוע באמינותו.
טענות להתעללות מינית בילדים
עם פתיחת החקירה דווח בדיילי מירור שגבר טען כי ב־1961, כשהיה בן 12, אנס אותו הית' בדירה במייפייר לאחר שהוא ברח מביתו.
בספטמבר 2015 דיווח הגרדיאן שהקצינים המנהלים את החקירה חלוקים בדעתם אם ניתן להמשיך במבצע מידלנד, שכן לא נמצאו ראיות מסייעות. רשת סקיי ניוז דיווחה שמשטרת ג'רזי חוקרת חשדות כנגד הית' כחלק מחקירה רחבה יותר, ושחקירה דומה התנהלה בה בעת במשטרת וילטשייר. קרן הצדקה על שמו של הית', שמנהלת את המוזאון שפועל בביתו, הודיעה שהיא מקדמת בברכה את החקירה.
בנובמבר 2016 דיווח הגרדיאן שהקרימינולוג הבכיר ריצ'רד הוסקינס ציין כי העדויות נגד הית' שהועלו בחקירתה של משטרת וילטשייר, ובכללן האשמות חסרות בסיס על התעללות פולחנית שטנית, היו "מגוחכות" ו"דמיוניות", והושגו באמצעות הפרקטיקה השנויה במחלוקת של "תרפיית שחזור זיכרון" (recovered-memory therapy). בדצמבר אותה שנה דיווח הגרדיאן ש־15 איש הגישו תלונה על פגיעה מינית מצד הית'. באותו חודש הודיע מפקד משטרת וילטשייר כי החשדות להתעללות פולחנית שטנית "אינם נוגעים לסר אדוארד הית'".
תרופות אנטי-פסיכוטיות לא טיפוסיות
תרופות אנטי פסיכוטיות לא טיפוסיות, הידועות גם בשם תרופות א-טיפיות או SDA (Serotonin Dopamin Antagonists) הן תרופות שהן אנטגוניסטים של סרוטונין ודופמין ומשמשות לטיפול בהפרעות פסיכיאטריות שונות, בעיקרן סכיזופרניה, הפרעות נוספות הכוללות מצבי פסיכוזה, טיפול בהפרעות מצב רוח לרבות הפרעה דו־קוטבית וכן התוויות נוספות. תרופות אלו מחליפות במידה רבה את השימוש שנעשה בעבר בתרופות אנטי פסיכוטיות טיפוסיות, שפעלו בעיקר על הקולטן (רצפטור) לדופמין ומקושרות לתופעות לוואי אקסטרה פירמידליות הבעייתיות בשימוש. קיימות כיום מספר תרופות אנטי פסיכוטיות לא טיפוסיות, הידועות ביניהן- ריספרידון (ריספרדל), אולנזפין (זיפרקסה), קווטיאפין (סרוקוול), קלוזאפין (לפונקס) אמיסולפריד (סוליאן) וזיפרסידון (גיאודון).
תרופות אלו נקראות SDA בגלל שהיחס בין חסימת הרצפטורים של סרוטונין סוג 2 (5-HT2) לדופמין D2 גבוה יותר לעומת התרופות הטיפוסיות מהדור הישן (הקובנציונליות)- אנטגוניסטים של רצפטור לדופמין שהיוו בעבר את הטיפול העיקרי.
מאפיינים של קבוצת התרופות מסוג SDA
כל התרופות הא-טיפיות חולקות מספר מאפיינים משותפים:
בין התרופות, קלוזפין נפרדת מכל היתר. היא לא נחשבת כתרופת קו ראשון בגלל תופעות הלוואי והצורך בבדיקות דם שבועיות. למרות היעילות הגבוהה בטיפול הן במאניה והן בדיכאון, מצבים אילו אינם מהווים אינדיקציה למתן התרופה כטיפול קו ראשון לפי ה-FDA.
התוויות רפואיות
אינדיקציות אחרות- כ-10% מהחולים בסכיזופרניה מציגים התנהגות אגרסיבית או אלימה כלפי חוץ. התרופות הא-טיפיות יעילות בטיפול באגרסיה כזאת. אינדיקציות אחרות כוללות מתן תרופות אלו לחולים באיידס, הפרעות מהספקטרום האוטיסטי, טורט, מחלת הנטינגטון ותסמונת לש-ניהן (Lesch-Nyhan). קיים שימוש בריספרידון ואולנזפין לצורך שליטה באגרסיות ונטייה לפגיעה עצמית של ילדים. התרופות הללו ניתנות גם יחד עם סימפטומימטיים כמו מטילפנידאט (ריטלין) או דקסטרו-אמפטמין (דקסדרין, דקסטרוסטאט) לילדים הסובלים מהפרעות קשב וריכוז אשר סובלים גם מהפרעות התנהגות (ODD או conduct disorder). התרופות הא-טיפיות, במיוחד אולנזפין, קווטיאפין וקלוזפין, יעילות באנשים שסובלים מטרדיב דיסקינזיה. טיפול בתרופות אלו מדכא את התנועות האבנורמליות של טרדיב דיסקינזיה, אבל לא גורם להחמרה בהפרעת התנועה. תרופות א-טיפיות יעילות גם בטיפול בדיכאון פסיכוטי ובפסיכוזה שהיא משנית לחבלת ראש, דמנציה או תרופות. טיפול בתרופות א-טיפיות מוריד את הסיכון להתאבדות והרעלת מים בחולים עם סכיזופרניה. אנשים עם הפרעה אובססיבית-קומפלסיבית (OCD) שעמידים לטיפול מגיבים לטיפול עם תרופות א-טיפיות; חלק מהמטופלים עם הפרעת אישיות גבולית ישתפרו תחת טיפול בתרופות א-טיפיות.
תופעות לוואי
לתרופות הא-טיפיות יש ספקטרום דומה של תופעות לוואי, אבל יש שוני משמעותי בשכיחות ובחומרה של המאורעות הללו. לגבי כל תרופה, קיים ציון של תופעות הלוואי הספציפי לה.
אולנזפין
אולנזפין (זיפרקסה) היא תרופה אנטי פסיכוטית אשר ניתנת אחת ליום. מלבד התוויות בטיפול בסכיזופרניה, היא ניתנת גם כטיפול אחזקה בהפרעות מצב רוח, וכן להפרעות נוספות כגון אגרסיה אצל ילדים. היא מקושרת לעליה במשקל, יותר מכל שאר התרופות הא-טיפיות. תופעות לוואי נוספות כוללות ישנוניות, יובש בפה ועוד.
קווטיאפין
קווטיאפין (סרוקוול) היא תרופה הניתנת 2–3 פעמים ביום, והיא אינה קשורה לתופעות לוואי אקסטרה פירמידליות. תופעות הלוואי העיקריות הן ישנוניות, תת-לחץ דם במעבר מישיבה לקימה, וחשש מסוים שטרם הוכח באופן מבוקר להיווצרות קטרקט.
זיפרסידון
זיפרסידון (גאודון) היא תרופה הניתנת כפעמיים ביום, כאשר קיימת לתרופה השפעה גם על נוראפינפרין ורצפטורים נוספים לסרוטונין, ומכאן ההשפעה האנטי דיכאונית שיש לתרופה זו, בנוסף לטיפול בה כתרופה אנטי פסיכוטית. תופעות הלוואי אינן משמעותיות מלבד הארכה של מקטע QT בפעילות החשמלית בלב ומשום כך תרופה זו אינה ניתנת לחולים עם היסטוריה של הפרעות קצב או חולים הסובלים ממקטע QT ארוך.
קלוזאפין
קלוזאפין (קלוזריל) היא התרופה היעילה ביותר בטיפול בחולים שלא הגיבו לטיפול בתרופות אנטי פסיכוטיות הניתנות כטיפול קו ראשון (לדוגמה- ריספרדל). כמו כן, קלוזאפין נמצא יעיל בטיפול בטרדיב דיסקינזיה חמור. מצבים נוספים בהם ניתן להשתמש בקלוזאפין כוללים דיכאון פסיכוטי קשה, מאניה אשר עמידה לטיפול ומצבים נוספים. מלבד מספר תופעות לוואי שכיחות (נמנום, סחרחורות, טכיקרדיה, עצירות, ריור יתר) קיימות תופעות לוואי אשר עלולות לסכן חיים- ב-1% מן החולים דווח על אגרנולוציטוזיס (ירידה בשורות תאי הדם הלבנים). על כן, תרופה זו, על אף יעילותה הרבה, אינה משמשת כטיפול קו ראשון בקליניקה. אם ניתן טיפול בקלוזאפין, יש לקחת בדיקות דם מדי שבוע במהלך חודשי השימוש הראשונים, עובדה אשר עלולה להקשות על ההיענות לנטילת התרופה.
הנחיות קליניות
כל התרופות הא-טיפיות מתאימות לטיפול ההתחלתי בהתקף פסיכוטי, בעוד שקלוזפין שמורה לאנשים העמידים ליתר התרופות האנטי-פסיכוטיות. אם אדם לא מגיב לתרופה הא-טיפית הראשונה, יש לנסות תרופה א-טיפית אחרת. בחירת התרופה צריכה להתבסס על מצבו הקליני של המטופל וההיסטוריה שלו בתגובה לתרופות. בדרך כלל לוקח כ-4–6 שבועות לתרופות א-טיפיות להגיע ליעילות מקסימלית, וייתכן שייקח עד 8 שבועות להשפעה הקלינית המלאה להפוך לגלויה.
זהו נוהג מקובל לעשות אוגמנטציה לתרופה א-טיפית עם תרופות אנטי פסיכוטיות טיפוסיות (אנטגוניסטים של רצפטור לדופמין) או בנזודיאזפין בשבועות הראשונים לשימוש. ניתן להשתמש בלורזפם 1–2 מ"ג פומי או IM לטיפול באגיטציה חריפה. לאחר השגת יעילות בהשתלטות על הפסיכוזה, יש להוריד את המינון לנמוך ביותר האפשרי. שיפור קליני יכול לקחת עד 6 חודשים באנשים מסוימים שעמידים לטיפול.
שימוש בכל התרופות הא-טיפיות צריך להתחיל במינון נמוך. יש לעלות במינון בהדרגה כלפי מעלה עד הגעה למינון התרפויטי. העלייה ההדרגתית במינון הכרחית בגלל תופעות הלוואי הפוטנציאליות שיכולות להתפתח. אם אדם מפסיק לקחת תרופות א-טיפיות ליותר מ-36 שעות, יש להתחיל את הלקיחה במינון הראשוני של הטיטרציה. כשמחליטים להפסיק להשתמש באולנזפין או קלוזפין, יש להוריד את המינון בהדרגה, כשזה אפשרי, על מנת להימנע מריבאונד של סימפטומים כולינרגיים כמו הזעה, הסמקה, שלשול והיפר-אקטיביות.
ברגע שרופא החליט לנסות טיפול בתרופה א-טיפית, הוא צריך להסביר את הסיכונים והתועלת מתרופה זו לאדם ולמשפחתו. במקרה של קלוזפין, יש להחתים על טופס הסכמה מדעת ולתעד זאת בתיק של החולה. ההיסטוריה של המטופל צריכה לכלול מידע על הפרעות בדם, אפילפסיה, מחלות קרדיו-ווסקולריות, כבדיות או בכליות והתמכרות לסמים. אם קיימת מחלת כבד או כליות יש להתחיל במינון התחלתי נמוך יותר של התרופה. בדיקה גופנית צריכה לכלול מדידת לחץ דם בשכיבה ועמידה כבדיקת סקר למצב של תת-לחץ דם במעבר משכיבה לעמידה הקרוי אורתוסטטיזם. בדיקות מעבדה צריכות לכלול אק"ג, ספירת דם מלאה (CBC) עם ספירת WBC ותפקודי כבד וכליות. מומלץ לבצע בדיקות שגרתיות של גלוקוז, פרופיל שומנים ומשקל.
חולים שמפתחים אגרנולוציטוזיס במהלך שימוש בקלוזפין יכולים לעבור באופן בטוח לשימוש באולנזפין, למרות שהתחלת אולנזפין במהלך אירוע של אגרנולוציטוזיס כתוצאה מקלוזפין יכול להאריך את זמן ההתאוששות מ-3–4 ימים ל-11–12 ימים. המעשה הזהיר יהיה לחכות להחלמה מהאגרנולוציטוזיס לפני שמתחילים את השימוש באולנזפין. לא דווחו מקרים של אגרנולוציטוזיס באנשים שעברו לאולנזפין.
לא נבדק האם נשים בהיריון יכולות לקחת תרופות א-טיפיות, אבל יש להתייחס לפוטנציאל של ריספרידון להעלות את רמות הפרולקטין, לעיתים עד פי 3–4 מהגבול העליון של התקין. בגלל שתרופות אלו יכולות להיות מופרשות בחלב אם, אין לתת אותם לאמהות מניקות.
ג'ון קינג דייוויס
ג'ון קינג דייוויס (באנגלית: John King Davis; 19 בפברואר 1884 - 8 במאי 1967) היה מגלה ארצות ונווט אוסטרלי יליד אנגליה, הנודע כמי שהיה רב חובל של אוניות במימי אנטארקטיקה וכמי שהקים תחנות מטאורולוגיות על האי מקווארי באזור תת-אנטארקטי ועל אי האלמוגים ויליס בים האלמוגים.
חייו
לאחר לימודים בלונדון ובאוקספורדשייר, יצא דייוויס ב-1900 עם אביו לקייפטאון, דרום אפריקה.
דייוויס שירת כקצין ראשון במשלחת נמרוד של ארנסט שקלטון בשנים 1908–1909. הוא היה רב החובל של האונייה "אורורה" ומשנה למפקד במשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה של דאגלס מוסון בשנים 1914-1911.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, התנדב דייוויס לשירות פעיל והוצב כמפקד מובילת הגייסות "בונה", שהעבירה חיילים וסוסים למצרים ולאנגליה. ובדצמבר 1917 פיקד על "אורורה", במשלחת שיצאה לחלץ את קבוצת ים רוס, שנתקעה על החוף בכף אוונס כפלג במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון.
דייוויס שירת גם כרב-חובל של "דיסקברי" בשנים 1929–1930, במשלחת מחקר בריטית-אוסטרלית-ניו זילנדית לאנטארקטיקה. בשנים 1920 עד 1949 כיהן דייוויס בתפקיד ממונה על השייט בחבר העמים האוסטרלי. בראשית תקופה זו, 1922-1921, התנדב לפקח אישית על הקמת תחנת חיזוי והתראת ציקלון על האי הנידח ויליס.
דייוויס כיהן כנשיא החברה המלכותית של ויקטוריה בשנים 1945–1946, בד בבד עם חברותו בחברה הגאוגרפית המלכותית. תחנת דייוויס באנטארקטיקה, שהוקדמה בשנת 1957, קרויה על שמו.
אותות כבוד והוקרה
דייוויס זכה שלוש פעמים במדליית הקוטב - ב-1909, ב-1917 וב-1934. בשנת 1964 עוטר בתואר אביר מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ג'ון קינג דייוויס מת בשנת 1967 במלבורן בגיל 83.
עזרא ינוב
עזרא ינוב (ינקוביץ; נולד ב-1935) הוא איש תקשורת ותיירות ישראלי, פעיל ציבורי, מנהל אתר האינטרנט 'תיירות דרום', עיתונאי, כתב רדיו וצלם עיתונות. פליט השואה ברומניה.
ביוגרפיה
עזרא ינוביץ נולד ברומניה ונדד עם עוד 500 יתומים באירופה עד להולנד, שם למד עברית, השכלה כללית ומסורת יהודית. עלה לישראל ב-1948 והתחנך בקיבוץ דברת. ב-1949 פגש אותו דוד בן-גוריון בתל אביב ושינה את שם משפחתו לינוב. הוריו ואחיו עלו לישראל בנפרד, והמשפחה התאחדה ב-1950 באשקלון.
בשנת 1953 התגייס לצה"ל ומיד לאחר שחרורו החל לעבוד כטרקטוריסט. מאוחר יותר זכה במכרז עיריית אשקלון להקמת המחלקה לתרבות נוער וספורט בעיר. בין השנים 1957- 1960 הקים באשקלון את מערכות התרבות, הנוער, הספורט והתיירות בעיר. בשנים 1960- 1992 היה עיתונאי וצלם ב"מעריב" ובמקביל שידר ב- "קול ישראל", ב"גלי צה"ל" ובשידור הערבי בטלוויזיה הישראלית. ב-1992 החל ינוב לעסוק בתיירות באשדוד ובאשקלון. הוא הפעיל קמפיינים ופסטיבלים רבים לעידוד התיירות בשתי הערים. מאוחר יותר הקים את אתר האינטרנט 'תיירות דרום', אותו הוא מנהל מאז הקמתו.
פעילות ציבורית
כדובר עיריית אשדוד, סייע בהקמת החברה לקידום התיירות באשדוד "חופית", והיה חבר הנהלת החברה בראשית דרכה. בשנים 1995- 1999 יזם ניהל את קמפיין התיירות "אשקלון ויש בה המון". במסגרת הקמפיין ניהל פסטיבלים וירידי אשקלון שתרם רבות לקידום העיר אשקלון. בקמפיין הושקע מדי שנה תקציב של למעלה ממיליון ש"ח מכספי המשתתפים.
מאז 2010 מקדם ינוב מקדם מהלך מול עירית אשקלון להכרזה על אשקלון כעיר תיירות בזכות ההיסטוריה העשירה שלה, האקלים הנוח, מוקדי הבילוי וחוף הים הייחודי.
ספרים ופרסומים
ינוב פרסם ספרים וחוברות בתחום התיירות המקומית. ביניהם הספר 'האור שבחוף- סיפורה של עיר', שאותו כתב יחד עם הסופר אריה קרישק, 'אשקלון לנופשים ולתיירים' וחוברת על המרינות בישראל. בנוסף, אייר ינוב את מפות אשקלון בעברית, אנגלית, צרפתית רוסית.
ספורט נכים
ספורט נכים הוא פעילות בענפי הספורט השונים, הנערכת בהשתתפות אנשים עם מוגבלויות שונות, תוך התאמות המאפשרות את השתתפותם בענפי ומקצועות ספורט מגוונים תוך הקפדה על הנגשות רלוונטיות. ההתאמות מתבטאות בשינוי חוקי המשחקים כך שיכילו שחקנים עם יכולות מגוונות, שמירה על הוגנות (יצירת קטגוריות על פי חומרת הנכות) ושימוש באביזרי שיקום וניידות כמו ריצה עם רגלים תותבות ושימוש בכיסאות גלגלים שעוצבו לענף ספורט ספציפי.
לפעילות גופנית תרומה רבה לכל פרט, אבל יותר מכל היא תורמת לבעלי נכויות שונות המגבילות את תפקודם היום יומי בכל תחומי החיים. השתתפות בתנועה, בפעילות גופנית ובספורט תורמת לשיפור בריאותם הנפשית והפיזית של אוכלוסיות אלו. ישנן תרומות פיזיות-גופניות רבות כגון: פיתוח שרירים, התנסות תנועתית שמסייעת להורדת מתח השרירים, שיפור תגובות שווי המשקל, שיפור הבקרה היציבתית באזור המותני, סיבולת לב-ריאה, שיפור ביציבות של הראש והצוואר ועוד. השתתפות והתנסות בפעילות פיזית מעמידה בפניהם אתגרים קוגניטיביים, פיזיים, נפשיים וחברתיים ותורמת למסוגלותם הנפשית. ספורט מסייע לנכים להתגבר על חוסר האונים הגופני והוא אף גורם בעל ערך פסיכולוגי רב שביכולתו לרומם את רוחם של הנפגעים, למנוע את התדרדרותם הנפשית ולהביא לידי השתלבותם מחדש בחברה.
מחקרים מצביעים על התרומה והחשיבות של העיסוק בספורט בכלל ובספורט תחרותי בפרט לאוכלוסיות עם נכויות שונות בהיבטים בריאותיים.
בנוסף, האדם עם המוגבלות מקבל חינוך שנותן לו מוטיבציה וכוח להמשיך להילחם ולהצליח. תופעות אלה עוזרות לספורטאי הנכה בכך שהן הופכות אותו לאדם אופטימי יותר, שמח יותר ומעצימות את התכונות החיוביות הטמונות בו, כגון ביטחון עצמי, מסוגלות, אומץ ועוד.
מניעת יתרון לנכים קלים בתחרות מול נכים קשים נעשית באמצעות קיום אירועים נפרדים בהתאם לדירוג רמת המוגבלות של הספורטאים (בדומה לקטגוריות המשקל בתחרויות איגרוף וג'ודו). שיטת הדירוג בספורט נכים נקראת קלאסיפיקציה. ככל שהקלאס של האדם נמוך יותר, כך הוא פחות עצמאי והנכות שלו יותר קשה. בתחרויות נכים, המקצים נערכים לפי הקלאס, לדוגמה יהיה מקצה לנכים בעלי קלאס 8 (S הוא הסימון לקלאס).
ישנם מספר סוגי ספורט הנכללים בהגדרה זו: ספורט עממי, ספורט שיקומי וספורט הישגי.
שיאו של ספורט הנכים הוא אולימפיאדת הנכים, המתקיימת מיד לאחר האולימפיאדה הרגילה.
ציוד
ספורט נכים דורש הרבה פעמים ציוד טכנולוגיה מסייעת ייעודי לענף הספציפי, כגון מגלשי סקי לקיטע, רגל תותבת המותאמת לריצה, כיסא גלגלים המותאם לכדורסל או כיסא גלגלים המותאם לטניס. גם אם חלק מהציוד הזה דומה לציוד שהספורטאי נזקק לו בחיי היומיום, הוא לא יכול להשתמש בציוד זה עבור חיי היומיום (כיסא גלגלים המותאם למרוצים אינו מאפשר, לדוגמה, תפקוד סביר בבית או במשרד).
מחירם של כיסאות גלגלים ותותבות לחיי היומיום הוא יקר מאוד. מחירם של פרטי ציוד המותאמים לענף ספורט ספציפי, עשוי להיות יקר עוד יותר בשל הכמות הקטנה המיוצרת מהם. מעבר לזאת, ציוד ספורט נכים אינו ממומן לרוב על ידי הביטוח הלאומי או ביטוח בריאות.
ענפי ספורט נכים שאינם דורשים ציוד מיוחד, או לפחות לא ציוד יקר, הם, למשל, כדורשער וכדורעף נכים, שמשוחקים בישיבה על הרצפה או ענפי ספורט הקשורים בקליעה למטרה, שניתנים להשתתפות בכיסאות גלגלים רגילים.
בדיקת רמת הכושר של הספורטאים הנכים:
בדיקת רמת הכושר של הספורטאים הנכים נעשית באמצעות מכשיר הארגומטר גלילים. מכשיר זה בודק את רמת הכושר הגופני של אנשים שנפגעו בגפיים התחתונות והוא נעשה בפרקי זמן קצרים ובעוצמה גבוהה.
כיסאות הגלגלים הידניים של ספורט הנכים
ככלל, כיסאות הגלגלים הידניים הם בעלי מגוון תכונות ואינם דומים זה לזה. אולם, ישנן תכונות של כיסאות גלגלים לשימוש יומיומי שלא ימצאו לעולם בכיסאות גלגלים לספורט. כיסא גלגלים לספורט לא יהיה בעל יכולת קיפול, לא יהיו לו ידיות דחיפה למסייע אישי ולא יהיו לו מעצורים. משטחי גלגליו הגדולים של כיסא הגלגלים לשימוש היום יומי יהיו אנכיים או כמעט אנכיים למישור הרצפה (כך שיתפוס שטח צר יותר אך יהיה פחות יציב).
כללית, ישנן שלוש שלדות מקובלות לכיסאות גלגלים ידניים: השלדה המוצלבת - המאפשרת התקפלות, שלדת הגשר התלוי - השלדה הקלה והמינימליסטית ושלדת הקופסה - החזקה ביותר. כיסאות הספורט יהיו או בעלי שלדת קופסה או בעלי שלדה ייחודית שאינה נמנית עם שלושת הסוגים שהוזכרו.
ספורט נכים בישראל
בארץ פועלות קבוצות ספורט נכים מן הטובות בעולם, ביניהן ספיבק, איל"ן קריית חיים, "אתגרים" ובית הלוחם חיפה. מועדונים אלו מצטיינים בייחוד בענף השחייה, בו זוכים שחיינים נכים ישראלים במדליות זהב באולימפיאדות הנכים. תקופת השיא של ספורט הנכים בישראל הגיעה בעקבות שיקום הפצועים הרבים ממלחמת יום הכיפורים.
הוועד הפאראלימפי בישראל וההתאחדות הישראלית לספורט נכים מרכזים 19 ענפי ספורט בהם פעילים ספורטאים רבים. נכון ל-2016, ישראל מדורגת במקום 13 בעולם במספר המדליות במשחקים הפאראלימפיים עם 375 מדליות בסך הכל, מהן 123 מדליות זהב, 123 מדליות כסף ו-129 מדליות ארד. ציפי רובין היא הספורטאית הפאראלימפית המעוטרת ביותר בישראל עם 30 מדליות פאראלימפיות בארבעה ענפי ספורט שונים, מהן 15 זהב, 8 כסף ו-7 ארד.
שלושה גופים עיקריים עוסקים בקידומו של ספורט נכים בישראל:
משנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה גדולה בהישגיהם של הספורטאים הנכים מישראל.
עודד הוד
עודד הוד (נולד ב-23 באפריל 1973) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר לכימיה שבפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב, ומופקד על הקתדרה על שם היינמן לכימיה פיזיקלית.
ביוגרפיה
הוד נולד ברמת גן לישראל (איזי) הוד, פרופסור לרפואה ולחקלאות מהאוניברסיטה העברית ולאמילה (אמי) פרייברון, רופאה, ניצולת שואה. הוא גדל בקריית אונו עד גיל 3 ולאחר מכן משפחתו עברה להתגורר ברחובות.
בין השנים 1991–1994 למד הוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בכימיה עם חטיבה בפיזיקה כעתודאי. לאחר מכן התגייס לחיל האוויר, שם שירת בין השנים 1994–1998. אחר כך שירת במשרד הביטחון, עד לשנת 2000.
בין השנים 2000–2005 למד במסלול ישיר לדוקטורט בכימיה תאורטית באוניברסיטת תל אביב בהנחייתם של פרופסור ערן רבני ופרופסור רועי בר.
בין השנים 2005–2008 ביצע פוסט דוקטורט באוניברסיטת רייס בכימיה חישובית.
בשנים 2010–2012 ניהל את הצומת הישראלי של המרכז האירופי לחישוב אטומי ומולקולרי (CECAM) שבאוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2011–2016 היה חבר באקדמיה הגלובלית הצעירה.
בין השנים 2012–2017 היה חבר באקדמיה הישראלית הצעירה.
הוד נשוי לעדי, כלכלנית במקצועה, ולזוג שלוש בנות.
מחקר
מחקרו של הוד עוסק בתחום מדע הננו-חומרים החישובי. במסגרת עבודתו הוא חוקר את התכונות האלקטרוניות, המגנטיות, המכניות והאלקטרו-מכניות של חומרים בסקאלה הננומטרית. תוך שימוש בפלטפורמות חישוביות מתקדמות, חוקרת קבוצתו תופעות פיזיקליות רבות הכוללות דינמיקה אלקטרונית במערכות קוונטיות פתוחות, התאבכויות קוונטיות ותופעות קוהרנטיות בצמתים מולקולריים טבעתיים, חיכוך בממשקים ננומטריים בין חומרים שכבתיים וספיחה כימית על-גבי משטחים שונים וביניהם גרפן, ננו-יהלומים וננו-צינוריות סיליקון ובורון ניטריד.
הפוטנציאל היישומי של מחקריו, מקיף מגוון רחב של תחומים טכנולוגיים הכוללים את עולם האלקטרוניקה והספינטרוניקה המולקולרית, תחום הננו-טריבולוגיה העוסק בפיתוח חומרי סיכה מוצקים המבוססים על ננו-חלקיקים שכבתיים, גלאים כימיים אולטרה-רגישים והתקנים ננו-אלקטרו-מכניים לצורכי ניווט ובקרה.
נידרהאגן
מחנה הריכוז נידרהאגן (בגרמנית: KZ Niederhagen) היה מחנה ריכוז זמני שתיפקד כשלוחה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן, ולאחר מכן של מחנה הריכוז בוכנוואלד בקרבת הכפר וולסבורג במחוז פאדרבורן.
היסטוריה
המחנה הוקם על פי הוראתו של היינריך הימלר במטרה לשכן בו את עובדי הכפייה שעסקו בשיפוץ טירת וולסבורג אשר יועדה לשמש כבית הספר המרכזי ומקום המפגש עבור הפיקוד העליון של האס אס, וכ"מרכז העולם" לאחר השגת הניצחון הסופי בידי הנאצים.
בשלב הראשון להקמתו לא היו במחנה מבני קבע ותנאי מחיה מינימליים, האסירים חסו באוהלים והיו חשופים לחלוטין לפגעי מזג האוויר. בשנת 1941 הפך נידרהאגן למחנה ריכוז עצמאי, הוקמו בו מספר מבני אבן לשימוש המטבח ומגורי אנשי הצוות, וצריפים למגורי האסירים. בתקופה זו שהו בו כ-3,900 אסירים.
ההרכב האנושי של אסירי המחנה היה מעורב מכל מגזרי האוכלוסיות שהוגדרו כבעייתיות בעיני הנאצים, ובכלל זאת יהודים ושבויי מלחמה. כשליש מאסירי המחנה מתו במהלך תקופת מאסרם כתוצאה מרעב מחלות ותנאי סביבה אכזריים.
בשנת 1942 נבנתה במחנה משרפה על מנת להיפטר מן הגופות המצטברות. בשטח המחנה התנהלו בידי אנשי הגסטפו גם הוצאות להורג של מתנגדי המשטר מקרב אוכלוסיית האזור.
עם התגברות המלחמה הואט קצב העבודות במתחם הטירה, והדרישה לאספקת אסירי העבודה פחתה. בשנת 1943 שהו במחנה כ-50 אסירים בלבד. המחנה שוחרר בידי הצבא האמריקני ב-2 באפריל 1945.
לאחר המלחמה
באתר שבו הייתה רחבת המסדרים של המחנה מוצבת אנדרטה בצורת משולש, כזיכרון לטלאי הזיהוי שענדו האסירים.
אוליבר נלסון
אוליבר אדוארד נלסון (באנגלית: Oliver Edward Nelson; 4 ביוני 1932 - 28 באוקטובר 1975) היה מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון וקלרינט, מעבד מוזיקלי ומלחין. אלבומו המפורסם ביותר, אשר בזכותו הוא התפרסם, הוא האלבום משנת 1961 Blues and the Abstract Truth. הוא גם היה מלחין שכתב לטלוויזיה ולקולנוע ועיבד את המוזיקה של מוזיקאים רבים גם מחוץ לעולם הג'אז, לדוגמה ג'יימס בראון.
ילדותו ותחילת הקריירה
כמו ג'אזיסטים רבים, אוליבר נלסון נולד במשפחה מוזיקלית. אחיו היה נגן הסקסופון של קוטי ויליאמס בשנות הארבעים, ואחותו הייתה פסנתרנית וזמרת. בעודו בן שש, החל נלסון ללמוד לנגן בפסנתר ובגיל 11 החל ללמוד סקסופון. החל משנת 1947 הוא ניגן בהרכבים מקומיים באזור סיינט לואיס, ולבסוף הצטרף ב-1950 לביג בנד של לואי ג'ורדן שם ניגן באלט והחל לעסוק בעיבוד מוזיקלי. הוא שב ללמוד מוזיקה לאחר שירותו בחיל הנחתים באוניברסיטת וושינגטון ובאוניברסיטת לינקולן. הוא סיים בשנת 1958 את התואר בהלחנה ותאוריה של המוזיקה.
נלסון היגר לניו יורק כדי לנגן עם ארדקין הוקינגס וביל דייוויס, שם הוא גם עבד כמעבד של תיאטרון אפולו בהארלם. ב-1960–1961, לאחר שניגן קצת גם בחוף המערבי, החל לנגן סקסופון בתזמורת של קווינסי ג'ונס גם בארצות הברית וגם באירופה. במקביל הוא החל להוביל הרכבים קטנים.
פריצתו והמשך הקריירה
לאחר שישה אלבומים כבמוביל שיצאו תחת פרסטיג' תקליטים הוציא נלסון את The Blues and the Abstract Truth, באימפולס, יחד עם אריק דולפי (חליל וסקסופון), ג'ורג' בארוו (סקסופון בריטון), פרדי האברד (חצוצרה), ביל אוונס (פסנתר), פול צ'יימברס (קונטרבס) ורוי היינס (תופים). האלבום הזה הביא לנלסון, שכבר היה מוכר בקרב מוזיקאים, תהילה בקרב חובבי הג'אז. הקטע Stolen Moments מהאלבום היה לסטנדרט, והאלבום כולו הצליח מאוד והעלה את קרנו כמעבד וכמלחין. לאחר האלבום הזה היה למעבד של מוזיקאים רבים ביניהם, סאני רולינס, באדי ריץ', קנונבול אדרלי, וס מונטגומרי, ג'ימי סמית, ג'וני הודג'ז, בילי טיילור ועוד רבים. הוא הוביל ביג בנדים, וניגן כסולן, בעיקר בסקסופון סופרן.
אוליבר נלסון נפטר מהתקף לב בגיל 43 ב-28 באוקטובר 1975.
גיא בכור
גיא בכוֹר (נולד ב-11 בדצמבר 1961) הוא פרשן לענייני המזרח התיכון, עיתונאי, מזרחן, היסטוריון ומשפטן ישראלי.
ביוגרפיה
בכור נולד בגבעתיים, לרחל ויחזקאל בכור. הוא צאצא של הרב צדקה חוצין. למד משפטים והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, וערך במקביל את עיתון הסטודנטים של הפקולטה למשפטים. בשנים 1988–1989 התמחה בפרקליטות המדינה. בשנת 1989 הוסמך כעורך דין, ובשנת 1999 קיבל את התואר השלישי מאוניברסיטת תל אביב, בהתמחות במשפט האזרחי של מצרים. בשנת 2009 שימש חוקר אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1998–2012 שימש כראש חטיבת לימודי המזרח התיכון בבית הספר לאודר לממשל, אסטרטגיה ודיפלומטיה של המרכז הבינתחומי הרצליה.
שרה גורבי
שׂרה גוֹרְבִּי (ברוסית: Сара Горби, 1900, קישינב – 1980, פריז) הייתה זמרת (אלט) פופולרית ממוצא יהודי, ששרה שירים יהודיים (ביידיש, לאדינו ועברית), צרפתיים, רוסיים ורומנים-צוענים.
גיא בכור
קריירה עיתונאית
בשנים 1978-1980 שימש ככתב נוער ב"מעריב לנוער". בכור הגיש למבחן הקבלה מאמר עתידני על מדינה מוסלמית מזרח תיכונית, שמנסה להשיג נשק גרעיני, והתרחישים סביב כך. בשנים 1980–1984 שירת ככתב לעניינים ערביים בגלי צה"ל, שם זכה בפרס מפקד גלי צה"ל על תוכניתו השבועית "מעבר לגבול", ולאחר מכן בעיתון "חדשות", באותו תפקיד, עד לשנת 1991. בכור היה ממייסדי העיתון. בשנים 1991–1998 שימש כפרשן לענייני ערבים של עיתון "הארץ".
שרה גורבי
קורות חיים
שרה גורבי נולדה בשנת 1900 בקישינב שברוסיה לזייליקה חיימוביץ גורבץ' (במקור סטארוּשיצקי) וביילה לבית קיפֶּלמן, משפחת חנוונים דוברת רוסית שמוצאה מפולין.
בגיל 17 עזבה את בית הוריה כדי ללמוד מוזיקה ביאשי שברומניה, ושם נישאה למו"ל יוסף גולדשטיין, שהיה מבוגר ממנה בשנים רבות. אחד מהתנאים שהעמידה כשתכננה קריירה כזמרת היה לא להביא ילדים לעולם, כדי לא לאבד את קולה, כפי שקרה לאמה, שילדה 7 ילדים.
גיא בכור
קריירה עיתונאית
לאחר לימודיו החל בקריירת כתיבה ופרשנות לענייני המזרח התיכון בכלי תקשורת שונים בארץ. משנת 2006 מנהל בכור אתר חדשות הנושא את השם Gplanet, הכולל פרשנות וחדשות מתחומי ביטחון, המזרח התיכון, האקטואליה הישראלית, כלכלה ועוד. יש לבכור פינה קבועה העוסקת בעולם המוסלמי בתוכנית "העולם הבוקר" בערוץ רשת 13. בינואר 2023 השיק את ערוץ ההרצאות שלו.
שרה גורבי
קורות חיים
אחרי ששהתה זמן מה ברומא, התיישבה ב-1920 בפריז.
גיא בכור
עמדותיו
בשנת 2004 קרא גיא בכור למפלגת העבודה לחבור לממשלת שרון מתוך מטרה לפעול יחדיו להתנתקות מן השטחים וסבר שזוהי הזדמנות היסטורית שראוי שלא תוחמץ. שנים לאחר מכן סבר שההתנתקות הייתה הרת אסון: "המתנחלים בגוש קטיף היו שכפ"ץ של ישראל, ולתושבי עוטף עזה אין זכות לבכות על השרפות אצלם היום, כי הם היו בעד ההתנתקות". לקראת המשט לעזה בשנת 2010 ארגן גיא בכור משט-נגד, בו הציגו ספינות ישראליות כרזות המדגישות את האסלאמיזציה של טורקיה תחת רג'פ טאיפ ארדואן.
שרה גורבי
קורות חיים
ב-1940 היגרה עם בעלה להאיטי. היא שבה לפריז ב-1949, והקליטה בשנה זו את רוב אלבומיה ב- Elesdisc label. רק שניים מאלבומיה נוצרו ב-1950, בשנה בה נפטר בעלה בזמן הביקור בהאיטי. היא המשיכה להקליט עד 1970. גורבי שהתה מספר חודשים בשנה והופיעה בדרום אמריקה, בדרום אפריקה ובישראל, אבל פריז נותרה מרכז חייה עד מותה ב-1980.
גיא בכור
עמדותיו
בכור קורא לנקיטת קו קשוח מול מדינות ערב ומול הארגונים הפלסטיניים. בין היתר הוא תוקף את תהליך אוסלו ורואה בהסכמי אוסלו חלק מאחיזת עיניים מתעתעת לגבי שלום עם הערבים. לדעתו, עמדה זו שקרית ומוצגת לציבור הרוצה בה כסוג של משיחיות שקר חילונית. על פי פרשנותו של גיא בכור, המזרח התיכון משוסע באופן חסר תקנה לעדות, אמונות ושבטים המתעבים זה את זה מאות שנים ויותר. כל הסדר פוליטי במזרח התיכון שאיננו מתחשב בחלוקה העדתית או באינטרסים היבשים עתידו להיכשל. בכור מציע להימנע ממעורבות במהפכות ובמלחמות האזרחים המתרחשות בעולם הערבי.
שרה גורבי
קורות חיים
אלן פ' פרינס, (Ellen F. Prince), תיארה ב-1987 את שרה גורבי במאמר שכתבה ככשרונית, חובבת שפות ודיאלקטים (9 שפות). השפה הדומיננטית בחייה ובשירתה הייתה רוסית, אחריה יידיש, פורטוגזית, גרמנית וגם עברית. היא דיברה אנגלית שוטפת במבטא רוסי.
גיא בכור
עמדותיו
בכור תמך בהקמת גדר הגבול עם מצרים וב-2014 קרא להקים גדר דומה בגבול ירדן, עקב מלחמת האזרחים בעיראק. בנוסף קרא להחלת ריבונות על בקעת הירדן וצפון ים המלח.
שרה גורבי
קורות חיים
הרפרטואר שלה כלל בין היתר שירים שכתבו מלחינים בני זמנה ומשוררים יהודים שכתבו ביידיש: איציק מאנגר, מרדכי גבירטיג, אברום גולדפאדן, איציק פפר, מני לייב, שמרק קצ'רגינסקי, ישראל גויכברג ואחרים.
גיא בכור
עמדותיו
בכור תומך במפלגה הרפובליקנית ובנשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 פרסם בכור תחקיר שבו טען כי ביידן ניצח במרמה. לאחר ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית קרא בכור לממשלת ישראל לשקול כריתת ברית עם סין, במקום ארצות הברית, שהיא לדבריו מעצמה שוקעת.
חיים אישיים
בכור נשוי לשופטת בית המשפט המחוזי בדימוס נאוה בכור ואב לשלושה. מתגורר בהוד השרון.
ארתור אקסמן
ביוגרפיה
אקסמן הקים את קבוצת הנוער ההיטלראי הראשונה במדינת וסטפאליה בשנת 1928. הוא למד משפטים ובשנת 1932 מונה לארגן את תנועת הנוער ההיטלראי בקנה מידה ארצי. הוא היה אחראי על החינוך המקצועי והחקלאי של חניכי התנועה. באוגוסט 1940 הוא החליף את באלדור פון שיראך כמנהיג הנוער ההיטלראי (Hitlerjugend).
בשנת 1941 התנדב לשרת בחזית המזרחית, נפצע קשה ואיבד את זרועו הימנית. בינואר 1944 הוענק לו אות המסדר הגרמני-העיטור הגבוה ביותר שניתן על ידי המפלגה הנאצית. לקראת סוף המלחמה אקסמן החל להתקרב לחוג הפנימי של היטלר. הוא ארגן יחידות של הנוער ההיטלראי, שכללו נערים ומתבגרים ושיבץ אותם בשורות מיליציית הפולקסשטורם. הם נשלחו לאייש את קו החזית ב"רמות זלו", מול הצבא האדום בפיקודו של גאורגי ז'וקוב. רוב הצעירים לא קיבלו אימון צבאי ונפלו בהמוניהם עם תחילת הקרב על ברלין ב-16 באפריל 1945.
ב-20 באפריל 1945 נחגג יום הולדתו האחרון של היטלר. באותו יום עלה היטלר מהבונקר שלו לגן ההרוס של הקנצלריה של הרייך. שם המתינה לו שורה של חברי הנוער ההיטלראי שהצטיינו בקרבות האחרונים נגד הטנקים הסובייטים. היטלר פסע שפוף בלווית אקסמן, שמע מכל נער על גבורתו וליטף בחיבה את פניו כשאקסמן מתבונן מאחור בסיפוק. זו הייתה הפעם האחרונה שהיטלר יצא מהבונקר שלו, בו התאבד מספר ימים לאחר אותו יום.
ב-1 במאי 1945 קרוב לחצות יצא אקסמן מהבונקר ביחד עם מרטין בורמן וד"ר לודוויג שטומפפגר. הם לוו בטנק "טיגר" ותותח סער מתנייע. אקסמן נפרד מחבריו ופנה מזרחה, אך נתקל בסיור סובייטי. הוא חזר על עקבותיו וכעבור זמן קצר נתקל לדבריו בגופותיהם של בורמן ושטומפפגר. הוא לא התעכב לבחון את הדרך שבה מתו אלא הסתלק במהירות מהמקום.
תפקידי מגדר
תפקידי מגדר בחברה הם ציפיות ואמונות משותפות המוחלות על פרטים על בסיס מגדרם.
תפקידי המגדר כוללים זכויות וחובות הקשורות להתנהגות, אשר מוגדרת כהולמת לגברים ולנשים בחברה. נורמות אלו משפיעות על אופן התנהלות האדם בחיים האישיים.
תאוריות חיברות לתפקידי מגדר
יש הסבורים כי תפקידי המגדר משפיעים על ההתנהגות משום שגברים ונשים מגיבים לציפיות החברה מהם. בנוסף מרביתם גם מפנימים את תפקידיהם המגדריים. תפקידי המגדר נרכשים ומופנמים בתהליכי חיברות ויצירת זהויות מגדריות נפרדות לילדים ולילדות. כתוצאה של זהויות חברתיות שונות אלו, לנשים ולגברים יש ציפיות שונות מהתנהגותם שלהם עצמם. תהליך החיברות לתפקיד המגדרי מתחיל עוד בתקופת העוברות, לפני שהפרט נולד, וממשיך לאחר הלידה באמצעות בגדים, צעצועים, לימוד השפה ועוד. הפרט לומד ומפנים את ההתנהגות הנורמטיבית למגדרו מתוך צפייה בהתנהגות הוריו, מחנכיו, בני גילו ומתוך הסביבה באופן כללי, ומתוך תגובותיהם להתנהגותו שלו.
יש הטוענים כי הציפיות החברתיות עשויות, למשל, לעודד ילדים לפתח את הדחף האגרסיבי או התחרותי שלהם הנובע מגורמים ביולוגיים (ולהפוך לגברים), ובמקביל ללמד ילדות להדחיק דחפים דומים (ולהפוך לנשים). הגברים מצידם ילמדו לדכא בתוכם כל מה שהוא עדין וסביל (ונחשב נשי). כל סטייה מהתנהגות לגיטימית למגדר עשויה להיתפס כהפרה של דפוסי התנהגות חברתיים. גברים המתנהגים בדרך 'נשית', ונשים המתנהגות בדרך 'גברית' עלולים לסבול מתגובות שליליות של סביבתם.
תפקידי מגדר בתקשורת
הטלוויזיה הפכה למקור משמעותי בתהליך רכישת הידע התרבותי בשלבי ההתפתחות השונים של האדם בעיקר אצל ילדים אשר עוברים תהליך חיברות (סוציאליזציה) בין היתר דרך הטלוויזיה. נמצא כי ילדים צופים בטלוויזיה זמן רב יותר מאשר הם עוסקים בכל פעילות אחרת במהלך היום, חוץ משינה ולימוד בבית הספר. לכן לייצוג של תפקידי מגדר בטלוויזיה בכלל ובתוכניות מצוירות לילדים בפרט, יש תפקיד משמעותי בהבניה של תפיסות מגדריות אצל ילדים. אף על פי שקיימת תפיסה שאומרת שהתוכן המוצג לילדים בטלוויזיה בדרך כלל מצויר ולכן לא פוגע בילדים, מחקרים מראים שילדים קטנים עד גיל 10 מתקשים להבחין בין מציאות לדמיון ולכן לעיתים קרובות מאמינים שמה שהם רואים בטלוויזיה הוא מציאותי ולפיכך הם מחקים התנהגויות, תפקידים ומודלים שהם ראו בתוכניות מצוירות לילדים.
גורמים נוספים להבדלי תפקיד בין המגדרים
קיימים מחקרים המראים כי קיימים הבדלים בתחומי העניין בין המינים, ללא קשר להשפעות הסביבה החיצונית. גברים נוטים יותר להתעסק עם דברים מערכתיים בעוד נשים נוטות להתעסק דווקא בתחומים חברתיים. ההורמון אוקסיטוצין ממלא בין היתר תפקיד חשוב ביצירת קשרים חברתיים, בניית יחסי אמון וגילוי חמלה. הוכח כי האסטרוגן, הורמון המין הנשי, מעודד שחרור של אוקסיטוצין מבלוטת ההיפותלמוס ומעודד את קשירתו לאמיגדלה, בעוד שהטסטוסטרון, הורמון השכיח יותר אצל גברים, מדכא באופן ישיר את פעולתו של האוקסיטוצין.
מחקר שבדק את רמת הטסטוסטרון במי השפיר והשווה אותה אחר כך להתנהגות הנולד העלה שככל שרמת הטסטוסטרון גבוהה יותר כך רמת העניין של היילוד במבנים מערכתיים גדולה יותר, וככל שרמת הטסטוסטרון נמוכה יותר כך מידת התעניינותו של היילוד נמוכה יותר במבנים מערכתיים וקיימת נטייה גדולה יותר של היילוד לגילויי אמפתיה. במחקר אחר הוצגו לתינוקות בני כמה חודשים תמונות של עצמים מכניים ותמונות של דמויות אנושיות. המחקר העלה שתינוקות בנות השקיעו מבטן בתמונות המציגות דמויות אנושיות ואילו הבנים השקיעו מבטם בתמונות המציגות עצמים מכניים.
ריספרידון
ריספרידון (באנגלית: Risperidone; שם מסחרי: ריספרדל או ריספונד) היא תרופה מסוג תרופות אנטי-פסיכוטיות לא טיפוסיות המשמשת לטיפול בהפרעות פסיכיאטריות כגון סכיזופרניה או הפרעות מצב רוח. התרופה מחייבת מרשם רופא.
שימושים
לריספרידון תחום שימוש רחב, והוא כולל בעיות פסיכוטיות רבות, מהן:
פרמקולוגיה
זמן מחצית החיים של ריספרידון הוא בממוצע 20 שעות, ולכן הוא יעיל במתן כדור אחד ביום. התרופה מתפרקת בכבד. ריספרידון הוא אנטגוניסט של הרצפטורים סרוטונין 5-HT2A, דופמין D2, רצפטורים אדרנרגיים והרצפטורים של היסטמין H1. יש לו זיקה נמוכה לרצפטורים אלפא-אדרנרגיים ומוסקריניים כולינרגיים. אף על פי שריספרידון פועל כאנטגוניסט על הרצפטור D2 כמו הלופרידול (הלידול), הוא נמצא יותר אפקטיבי מהתרופות האנטי-פסיכוטיות מהדור הראשון, ובמינונים נמוכים עם פחות תופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי האקסטרה-פירמידליות של ריספרידון הן תלויות מינון. תופעות הלוואי השכיחות ביותר כוללות בעיות תנועה, ישנוניות, סחרחורת, קשיי ראייה, עצירות ועלייה במשקל.
תופעות לוואי חמורות עשויות לכלול דיסקינזיה מאוחרת, תסמונת נוירולפטית ממארת, סיכון מוגבר להתאבדות והיפרגליקמיה. במבוגרים עם פסיכוזה כתוצאה מדמנציה, התרופה עלולה להגביר את הסיכון למוות.
יחסית לתרופות אנטי-פסיכוטיות לא טיפוסיות אחרות, נראה שריספרידון גורם לתופעות לוואי אקסטרה-פירמדליות בשכיחות גדולה יותר. נמצא כי התרופה אף גורמת לעלייה בפרולקטין יותר מתרופות אחרות.
תופעות לוואי הדורשות טיפול רפואי מיידי
עיוות לא רצוני של הפנים; ירידה ברמת ההכרה; קישיון שרירים; רמת סוכר גבוהה; קוצר נשימה; נפיחות בפנים; קרישי דם בוורידים או ברגליים; זקפה ממושכת או כואבת; דמנציה פתאומית וסימני שבץ.
מינון ותדירות
מינון- התרופה קיימת בכדורים של 1,2,3,4 מ"ג ובתמיסה של - 1mg/ml. המינון ההתחלתי הוא בדרך כלל 1–2 מ"ג בלילה, שיכול לעלות עד 4 מ"ג במהלך היום. מחקרים שהשתמשו ב-PET הראו שמינון של 1–4 מ"ג ביום מספק את החסימה של הרצפטור לדופמין- D2 שהכרחית לצורך אפקט טיפולי. בהתחלה סברו שבגלל זמן האלימינציה הקצר של התרופה בדם, יש לתת ריספרידון פעמיים ביום, אבל מחקרים הראו כי יש יעילות דומה במתן כדור אחד ביום. מינון מעל 6 מ"ג ביום קשור לשכיחות גבוהה של תופעות לוואי, במיוחד תופעות אקסטרה-פירמידליות.
ריספרידון (Risperidal Consta) היא התרופה הא-טיפית היחידה כיום שזמינה בפורמולה של depot, כלומר יכולה להינתן אחת לשבועיים. מתן זה נעשה בזריקה לשריר אחת לשבועיים. המינון הוא 25, 50 או 75 מ"ג. יש לתת ריספרידון בכדורים (פומי) במקביל לזריקה במשך שלושת השבועות הראשונים לטיפול זה.
אורי-און
אורי-און הוא דמות בדיונית של גיבור-על, שנוצרה על ידי אמן הקומיקס האמריקאי-ישראלי מיכאל נצר, בשותפות עם יונתן דויטץ' ויוסי הלפרין בשנת 1987. בניסוח החוברות השתתף יהונתן בונה, שהיה אז בן 17.
הקומיקס
רבים טועים לחשוב את אורי-און לגיבור-העל הישראלי הראשון. "אורי-און" הוא גיבור-העל הישראלי הראשון אשר הופק בחוברות צבעוניות, בעוד גיבור העל הישראלי הראשון היה "סברמן" של אורי פינק אשר הופק בחוברות שחור-לבן בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
שמו של אורי-און ניתן לו על ידי העיתונאי הדתי אורי אורבך, ידידו של נצר ושותף לחדרו בתקופה בה הוא יצר את דמותו של אורי-און.
רקע
לאחר שמכון טכנולוגי סודי בנגב בשם "המכון הישראלי לקידום הטכנולוגיות המיוחדות" (מיקט"ם) מגלה כי חייזרים מהכוכב אליאנוס מתכננים פלישה לכדור הארץ, אנשיו מגייסים את החייל אורי בן-דוד והופכים אותו ל"אורי-און" - גיבור-על בעל כוחות-על וחליפה כחולה עם לוגו של המנורה על חזהו. אורי משתמש בכוחותיו כדי להגן על תושבי מדינת ישראל מפני הפולשים האינטר-גלקטיים מכוכב אליאנוס. הפולשים מבקשים לקחת מהנגב מחצבים החיוניים להישרדותם, שאותם הסתירו באדמת המדבר לפני שנים רבות - ומאיימים להשמיד את כל מי שיעמוד בדרכם. במהלך הקרב על הנגב מגלה אורי כי בין הפולשים ישנו בן אנוש בשם עידן אשר הצטרף אליהם מרצונו בביקורם הראשון בכדור הארץ לפני למעלה מ-4,000 שנה, ובמשך הזמן הפך לבן אלמוות בכוכב אליאנוס. יחד הם מצליחים להשפיע על ההנהגה של צבא הפולשים ומצליחים להביא לסיום הפלישה.