cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות העולם בשחמט
אליפות העולם בשחמט היא אליפות שחמט ליחידים, שנערכת על מנת לקבוע מי הוא אלוף העולם בשחמט. משחקי אליפות העולם בשחמט החלו באופן רשמי באליפות העולם בשחמט 1886, כאשר שני השחקנים המובילים באירופה ובארצות הברית באותה העת - יוהנס צוקרטורט ווילהלם שטייניץ, שיחקו זה נגד זה באליפות הראשונה, בה ניצח שטייניץ. מ-1886 עד 1946 אלוף העולם בשחמט המכהן היה זה שהגדיר את התנאים של התחרויות. מ-1948 עד 1993 עברה האליפות לניהולה של פיד"ה, איגוד השחמט העולמי. בשנת 1993, אלוף העולם בשחמט באותה העת, גארי קספרוב, בחר לעזוב את פיד"ה, ולהקים אליפות יריבה - איגוד השחמטאים. שתי האליפויות אוחדו שוב באליפות העולם בשחמט 2006. משנת 2014 ואילך נערכת האליפות מדי שנתיים. מגנוס קרלסן מנורווגיה הוא אלוף העולם בשחמט מאליפות העולם בשחמט 2013 אז ניצח את אלוף העולם דאז וישוואנתן אנאנד מהודו, מאז ואילך הוא הצליח לשמור על תוארו, תחילה באליפות העולם בשחמט 2014, בה ניצח את אנאנד, באליפות העולם בשחמט 2016, בה ניצח את סרגיי קריאקין, באליפות העולם בשחמט 2018, בה ניצח את פביאנו קרואנה. ובאליפות העולם בשחמט 2021, בה ניצח את יאן נפומניאשצ'י. אף על פי שבאופן כללי אליפות העולם פתוחה לכל השחקנים, בפועל ישנם אירועים ותארים נפרדים לנשים באליפות העולם בשחמט לנשים, ולשחקנים צעירים (עבור שחקנים מתחת לגיל 20, אם כי יש גם אירועים נפרדים לשחקנים צעירים יותר), ויש גם אליפות העולם בשחמט לסניורים (לגברים מעל גיל 60 ולנשים מעל גיל 50). יש גם אליפויות שחמט בקצב מהיר יותר - אליפות העולם בשחמט מהיר ואליפות העולם בשחמט בליץ. אליפות העולם בשחמט במחשב, בה תוכנות מחשב מתחרות זו בזו בשחמט מתקיימת משנת 1974 ואילך.
תקופת הפילוג
{|
היידרון
אדה פואטית
באדה הפואטית, היידרון מוזכרת בשיר "הבלדה של גרימניר" (Grímnismál) ובשיר "הפואמה של הינדלה" (Hyndluljóð). הבלדה של גרימניר מתוארכת לתחילת המאה ה-10, ואילו הפואמה של הינדלה כנראה נכתבה בשלב מאוחר יותר בהרבה, כנראה אחרי המאה ה-12, שנים רבות אחרי התנצרות איסלנד.
בשיר "הבלדה של גרימניר", אודין, שמסתיר את עצמו וקורא לעצמו גרימניר, מעונה על ידי בנו המאומץ שנהיה מלך, גיירוד. בנו של גיירוד, אגנאר, מתייחס אל אודין בצורה טובה ומוחה על התנהגות אביו, ואודין מספר לו מידע אודות העולם המיתולוגי הנורדי. בבית 25 של השיר, אודין מספר על היידרון:
ב"פואמה של הינדלה", הענקית הינדלה ופריה מנהלות שיחה זו עם זו. לקראת סוף השיר, פריה מבקשת מהינדלה שתביא לחזירהּ "משקה זיכרון". בתגובתה הינדלה משתמשת במילה "היידרון" ככינוי גנאי בהקשר של התנהגותה המינית של פריה:
אדה פרוזאית
ב"הטעיה של גילבי" באדה הפרוזאית, המלך גילבי (שקורא לעצמו גאנגלרי) שואל שלושה אנשים ("גבוה", "גבוה באותה מידה", ו"שלישי") שאלות אודות העולם המיתולוגי הנורדי. אחרי שמספרים לו על האוכל האינסופי שהאיינהרייר אוכלים בוולהאלה, הוא שואל מה האיינהרייר שותים שלא אוזל להם כמו האוכל שהם אוכלים. גבוה משיב לו שזו שאלה משונה, ושאם אודין היה מגיש לסועדים אצלו מים, הם היו שמחים לקבל גם מים. הוא מוסיף שהמציאות היא אחרת: יש עז בשם היידרון שניצבת מעל ולהאלה שניזונה מהעלים של העץ המוכר לכל ששמו לאראד. מהעטין של העז יוצא תמד שכל יום ממלא חבית מספיק גדולה כך שהתמד מספיק לכל האיינהריאר.
ג'ון לינדו כותב אודות הכתוב בהטעיה של גילבי שסנורי כנראה הסתמך על הכתוב ב"בלדה של גרימניר", ויצר את ההקבלה לחזיר המיתולוגי סרימניר אשר מזין את האיינהרייר.
דיסקוגרפיה של הארט
הדיסקוגרפיה של להקת הרוק האמריקאית הארט מורכבת מ-16 אלבומי אולפן, 7 אלבומי הופעה, 8 אלבומי אוסף, 64 סינגלים, ו-35 קליפים מוזיקליים. הארט מכרו יותר מ-35 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
קליפים מוזיקליים, וידאו ו-DVD
"What About Love", "Never", "These Dreams", "Nothin' At All", "Alone", "Who Will You Run To" ו-"There's The Girl" יצאו בפורמט VHS בשנת 1988 בכותרת If Looks Could KILL.
גרסת וידאו של The Road Home יצא הן בגרסת VHS (1995) והן ב-DVD (2003).
הזנה אנטרלית
הזנה אנטרלית או הזנה בצינור היא הליך רפואי הנועד לספק תזונה למטופלים בעלי הפרעה או נכות המונעת מהם לאכול רגיל באופן מלא או חלקי. קיימות דרכי הזנה שונות, שהמשותף להן הוא הזנה על ידי צינור הזנה עשוי פוליאוריתן או סיליקון. קוטר הצינורות נמדד ביחידות French, כל יחידה שווה 0.33 מילימטר. הזנה בצינור עשויה להיות זמנית, לצורך טיפול במחלות חריפות, או קבועה, במקרים שבהם קיימת נכות בלתי הפיכה. החלוקה המקובלת של שיטות הזנה בצינור היא בהתאם לאתר בגוף שדרכו מוחדר הצינור.
זונדה
זונדה ("מחדר אפי-קיבתי" או "צינור הזנה נזוגסטרי"), הוא צינור המוחדר דרך אחד מנחירי האף, יורד אל הוושט ולתוך הקיבה. כיוון שצינור ההזנה בשיטה זו עובר דרך האף והוושט, הדבר עשוי לגרום לאי-נוחות גדולה, תחושת בחילה ואף לפציעה. שיטה זו מועדפת למשך הזנה קצר, לא יותר מעשרה ימים רצופים (למניעת תלות זונדה). במידה ויש צורך בהמשך הזנה אנטרלית יש לשקול הזנה בגסטרוסטום.
גסטרוסטום אנדוסקופי
גסטרוסטום אנדוסקופי (באנגלית: percutaneous endoscopic gastrostomy; ר"ת PEG; ואף בעברית "פג") הוא צינור המוחדר דרך חתך קטן בדופן הבטן אל הקיבה. לפני תהליך החדרת צינור ההזנה, מוחדר אנדוסקופ דרך הפה אל הוושט והקיבה על מנת לכוון את המנתח לגבי מיקום החיתוך הרצוי. את מיקום האנדוסקופ ניתן לראות על דופן הבטן, כיוון שבקצהו הפנימי (שנמצא בקיבה), קיים מקור אור חזק. בדרך כלל, הגסטרוסטום מקובע במקומו בדופן הקיבה על ידי התעבות, או כיפה, הנמצאת בקצהו שבתוך הקיבה, וכך נמנעת משיכתו האקראית אל מחוץ לדופן הבטן.
השיטה להזנה בצינור באמצעות גסטרוסטום פורסמה לראשונה בספרות הרפואית בשנת 1980 ואומצה לשיטה המועדפת להזנה בצינור לטווח ארוך. אורך החיים של צינור ההזנה הוא כשישה חודשים, ולאחר שהוא מתבלה יש להחליפו. ההחלפה יכולה להתבצע דרך אותו חתך בדופן הבטן, ללא צורך בשימוש באנדוסקופ. הזנה באמצעות גסטרוסטום יעילה במטופלים להם קשיי בליעה בגלל פגמים אנטומיים או נוירולוגיים, וכן במקרים שבהם מטופלים סובלים ממחלות הגורמות לירידה קיצונית במשקל ואינם מסוגלים לאכול בכמות המספקת לצריכה הקלורית הנדרשת לקיומם.
יעילות השיטה
ניתן להשתמש בצינור הזנה ביעילות לצורך החדרת מזון ותרופות לגוף המטופל. צינור הזנה הוא אמצעי יעיל כאשר הוא מוחדר על ידי איש מקצוע מיומן. דרך צינור ההזנה מוחדרים לגוף חומרי מזון נוזלים מיוחדים, העשירים בקלוריות ומספקים תזונה מאוזנת ומלאה. קיימים תכשירים בסיסים או ייחודיים למצבים כמו סוכרת, כוויות, תת-תזונה, רגישויות ללקטוז או גלוטן, לילדים ועוד. את התכשירים אפשר לשתות אף באופן רגיל (דרך הפה), רוב התכשירים בעלי טעם וניל, מקצתם מגיעים גם בטעמי שוקו או תות.
יחד עם זאת, נמצא כי באוכלוסיות מטופלים מסוימות השימוש בצינור הזנה אינו אמצעי יעיל, המשנה את מהלך המחלה. כך, אצל חולי שיטיון (דמנציה) מתקדם נמצא כי קיים שיעור תמותה גבוה מאוד, בממוצע של 33% מן המטופלים, ב-30 הימים הראשונים לאחר החדרת הגסטרוסטום. הגורמים העיקריים המנבאים את שיעור התמותה הם גיל מעל 75 שנה, אשפוז בעקבות מחלה חריפה, אספירציה (שאיפת חלקי מזון לריאות), דלקת ריאות ודלקת בדרכי השתן.
פשתה
פשתה (שם מדעי: Linum) הוא סוג צמח ממשפחת הפשתיים הנפוץ באירופה, אסיה, אמריקה הצפונית, אוסטרליה וניו זילנד.
בארץ ישראל צומחים שמונה מינים בסוג זה, בהם פשתה תרבותית ופשתה שעירה.
צבי גלי
צבי גלי (גולדשטיין) (1921 – ינואר 1962) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי, עסק גם ברסטורציה של פסיפסים וקרמיקה.
ביוגרפיה
צבי גלי נולד בשנת 1921 בחיפה. אביו היה רוקח ובעל בית מרקחת וצייר חובב, אצלו החל ללמוד ציור לראשונה. בראשית שנות הארבעים למד הדפס אצל הרמן שטרוק. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי ושירת בחיל ההנדסה. גם בעת שירותי הצבאי לא הפסיק לצייר. על גבי גב של תמונה שהוא שלח להוריו כתב שהוא ממשיך לצייר וכי אין דבר היכול להפריע לו מעבודתו זו. בסיום מלחמת העולם השנייה נרשם ללימודי אמנות באיטליה באקדמיה לאמנות בפירנצה, שם למד ציור פרסקו יצירת פסיפסים רסטורציה של פסיפסים וקרמיקה, וזכה בכמה פרסים בתחום הקרמיקה. בפירנצה גם הכיר את אשתו הגרמניה אורסולה. בשנת 1948 חזר לארץ והשתתף במלחמת העצמאות.
לאחר המלחמה נסע לצרפת ולמד אמנות באקדמיה לאמנות בפריז. בשנת 1954 התחתן עם אשתו בקפריסין וחזר לישראל והתיישב במוצא עילית, שם בנה כבשן קרמי. בנו, קרל, נולד במוצא בשנה זו. במחצית שנות החמישים יצר ציורים עבור מבני חברת אל על בניו יורק, עבור "וילה שרובר" בירושלים ועבור האוניות "תיאודור הרצל" ו-"ירושלים". בשנת 1958 הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בפברואר 1959 פרסם גלי בכתב העת "אופקים" את המאמר "אמנות ציורי הקיר וראשיתה בישראל". שימש גם כמנהל "המוזיאון לאמנות עתיקה" בחיפה. בשנת 1961 חלה במחלה ממארת ונפטר בקאסל שבגרמניה, אליה נסע לטיפולים שם גם נקבר. בשנת 1962 הוצגו עבודותיו בתערוכה קבוצתית בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. ביולי 1962 לאחר מותו החליטה עיריית חיפה להעניק לו את פרס הרמן שטרוק על תמונתו "אדרת הנביא" שהוצגה במוזיאון לאמנות חדשה בחיפה.
על אף שהקריירה האמנותית של גלי הייתה קצרה, ניתן להבחין בהתפתחות מציור בדרגות שונות של סגנון גאומטרי בהשפעת הקוביזם אל הפשטה גוברת. בעבודותיו המוקדמות הופיעו דמוית אדם, פעמים רבות בתוך נושאים תנ"כיים, ונופים. ב"קוממיות" (1949), לדוגמה, יצר תיאור סצנת קרב ובה דמויות אדם אנונימיות ובעלי חיים המעוצבים בסגנון קוביסטי רך ובצבעים מונוכרומטיים. עבודות הקרמיקה שיצר הציגו דמויות אדם מסוגננות ומעוטרות בעלות אופי פרימיטיביסטי. תבליטי הקיר המאוחרים שיצר נושאים אופי מופשט, בצבעי לבן ואפור.
פלייאוף
משחקי פלייאוף, משחקי סוף עונה, משחקי גמר או משחקי הצלבה בליגות ספורטיביות ובתחרויות ספורט בינלאומיות, הם משחקים הנערכים בתום העונה הסדירה או בתום סדרת משחקים, על מנת להכריע בדבר זהות אלופת הליגה או תואר כבוד אחר (למשל: מדליה, גביע וכדומה). השיטה מקובלת מאוד בליגות המקצועניות בצפון אמריקה, בתחרויות ספורט בינלאומיות כגון המונדיאל והאולימפיאדה ובענפי ספורט פופולריים דוגמת טניס וכדורסל.
מודל הודג'קין-האקסלי
מודל הודג'קין-הקסלי מתאר את התגובה החשמלית של תאי עצב ומסביר את אופן היווצרותם של דחפים עצביים, עליהם מתבססת התקשורת העצבית. המודל פורסם בשנת 1952 על ידי אלן הודג'קין ואנדרו הקסלי, על יסוד מחקר שביצעו על תכונותיהם החשמליות של סיבים עצביים בדיונונים. עבודה זו, הנחשבת לגולת הכותרת של תקופת הביופיזיקה הקלאסית, זיכתה את השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1963.
המודל מבוסס על מערכת משוואות דיפרנציאליות רגילות לא ליניאריות, המקרבות את התכונות החשמליות של קרום התא. הוא תקף לכל סוגי התאים בכל היצורים החיים, אך השלכותיו מעניינות במיוחד עבור מערכת העצבים.
רקע
דחף עצבי הוא פעימה של מתח חשמלי המתקדמת לאורך הסיב העצבי. בסוף המאה ה-18 זיהה גלווני לראשונה כי מדובר בתופעה חשמלית. בשנת 1872 זיהה לודימר הרמן (Ludimar Hermann) כי פעימת המתח החשמלי לאורך הסיב העצבי מלווה במעבר זרם חשמלי דרך הרקמה שתיוודע לימים בשם קרום הסיב. בשנת 1905 הציע הרמן כי הדחף העצבי מתקדם בסיב באופן סביל, כמו אות טלגרף בכבל תת-ימי. 'תורת הכבל' של הרמן', המנתחת את אופן התפשטותו של אות חשמלי בסיב המבודד חשמלית על ידי ציפויו, עדיין נמצאת בשימוש בימינו. עם זאת, עד שנות ה-30 של המאה ה-20 נתקלה הצעתו בספקנות מצד פיזיולוגים עמיתים, שהציעו מנגנונים אחרים להולכת הדחף העצבי ואף ראו בזרמים החשמליים תוצר לוואי של התפשטות כימיקלים הנושאים את המידע העצבי. למעשה, היו שחלקו על עצם קיומו של קרום התא, שהוצע על ידי יוליוס ברנשטיין (Julius Bernstein) בשנת 1901.
בשנת 1935 החל הודג'קין לחקור את התכונות החשמליות של עצב השת של צפרדעים. תכונותיו החשמליות של סיב עצבי ענק של דיונון ממין Loligo pealeii.
הבסיס הפיזיולוגי של המודל
זרם היונים דרך תעלת יונים בודדת תלוי במוליכותה ובממתח החשמלי על פניה. מוליכות קרום התא ליונים אלה תתקבל כמכפלה (או אינטגרל) של מוליכות התעלה הבודדת בצפיפות התעלות הפתוחות:
מרכיבי המודל
מרכיבי המודל מצוינים באיור שמשמאל. תכונותיהם החשמליות של קרומי תאים מתוארות על ידי מעגל תמורה חשמלי, הבנוי מנגדים, קבל, מקורות מתח ומקור זרם. מעגל התמורה מוגדר באופן הבא:
משוואות המודל
הנגזרת הזמנית של מתח הקרום מתכונתית לזרם הכולל דרך קרום התא, בהתאם למשוואה הבאה:
כל אחד מזרמי היונים תלוי במוליכות הקרום לאותו יון ובממתח החשמלי Vm על פני הקרום:
כאשר Vi הוא מתח נרנסט לאותו יון. באופן פרטני לכל אחד מהזרמים:
.
הודג'קין והקסלי מדדו את זרמי הנתרן והאשלגן המתקבלים עבור ממתחים שונים על הקרום וכך חישבו את המוליכויות כפונקציות של המתח. הם ניסו למצוא פונקציות פשוטות ככל הניתן שיתאימו לעקומי המוליכות שמדדו באופן נסיוני. הוצעה פונקציה מהתבנית הבאה:
כאן \bar{g}_i הוא מקדם קבוע, k ו-l הם מספרים שלמים ו-\ \phi,\chi הם משתנים שערכם נע בין אפס לאחד כפונקציה של מתח הקרום. משתנים אלה מכונים משתני מיתוג (gating variables). עבור תעלות אשלגן די במשתנה מיתוג יחיד n המועלה לחזקה רביעית:
פתיחת תעלות נתרן תוארה באמצעות שני משתני מיתוג, m ו-h:
ניתן לטפל בכל שער כמכונת מצבים עם שני מצבים: פתוח וסגור. תהי ההסתברות לפתיחת שער סגור ו- ההסתברות לסגירת שער פתוח. מערכת המשוואות הבאה מתארת את הדינמיקה של משתני המיתוג:
הוצעו פונקציות מהצורה:
הפרמטרים במשוואות אלה נקבעו באופן אמפירי. עבור הסיב העצבי הענק של הדיונונים שבחנו הודג'קין והקסלי הותאמו הערכים הבאים:
כל הממתחים במיליוולטים
מערכת המשוואות הלא-ליניאריות היא לרוב סבוכה מכדי לפתור אותה באופן אנליטי, למעט מקרי קצה מופשטים. הפתרון נמצא בדרך כלל באמצעות שיטות מספריות. עבור תאי עצב בודדים די בעוצמת החישוב של מחשב ביתי, אך להדמיית רשתות עצביות נדרשת עוצמת חישוב ניכרת ופישוט מקורב של מערכת המשוואות.
תקפות המודל
המודל מבוסס על מערכת משוואות דיפרנציאליות רגילות לא-ליניאריות, המקרבות את התכונות החשמליות של קרומי תאים הניתנים לעירור, כדוגמת תאי עצב וסיבי שריר מיוגניים בלב.
Ionic Current Characterization
In voltage-gated ion channels, the channel conductance g<SUB>i</SUB> is a function of both time and voltage (g<SUB>n</SUB>(t,V) in the figure), while in leak channels g<SUB>i</SUB> is a constant (g<SUB>L</SUB> in the figure). The current generated by ion pumps is dependent on the ionic species specific to that pump. The following sections will describe these formulations in more detail.
Voltage-Gated Ion Channels
Under the Hodgkin-Huxley formulation, conductances for voltage-gated channels (g<SUB>n</SUB>(t,V)) are expressed as:
,
BeOS
BeOS היא מערכת הפעלה למחשבים אישיים, שפותחה במקור על ידי חברת .Be Inc בשנת 1991.
מודל הודג'קין-האקסלי
Voltage-Gated Ion Channels
where \phi and \chi are gating variables for activation and inactivation, respectively, representing the fraction of the maximum conductance available at any given time and voltage. \bar{g}_n is the maximal value of the conductance. \alpha and \beta are constants and \tau_{\phi} and \tau_{\chi} are the time constants for activation and inactivation, respectively. and are the steady state values for activation and inactivation, respectively, and are usually represented by Boltzmann equations as functions of V_m.
BeOS
במקור היא נועדה לרוץ על חומרת BeBox. BeOS נבנתה למטרת עבודה במדיה דיגיטלית, ונכתבה כדי לנצל מערכות חומרה מודרניות, כמו מערכות בעלות עיבוד מרובב סימטרי, על ידי שימוש ברוחב פס מודולרי של קלט-פלט, מערכת קבצים מתועדת של 64 ביט הידועה כ־BFS, ותכונות נוספות. ממשק המשתמש של BeOS פותח על פי עיקרון של ניקיון, בהירות וסדר.
מערכת ההפעלה מבוססת הקוד הפתוח Haiku, מהווה יישום מלא של BeOS ונועדה להתחיל היכן ש־BeOS הפסיקה. גרסת האלפא 4, של המערכת הופצה בנובמבר 2012.
מודל הודג'קין-האקסלי
Voltage-Gated Ion Channels
In order to characterize voltage-gated channels, the equations will be fit to voltage-clamp data. For a derivation of the Hodgkin-Huxley equations under voltage-clamp see. Briefly, when the membrane potential is held at a constant value (i.e., voltage-clamp), for each value of the membrane potential the nonlinear gating equations reduce to linear differential equations of the form:
.
Pumps and Exchangers
The membrane potential depends upon the maintenance of ionic concentration gradients across it. The maintenance of these concentration gradients requires active transport of ionic species. The sodium-potassium and sodium-calcium exchangers are the best known of these. Some of the basic properties of the Na/Ca exchanger have already been well-established: the stoichiometry of exchange is 3 Na<SUP>+</SUP>:1 Ca<SUP>2+</SUP> and the exchanger is electrogenic and voltage-sensitive. The Na/K exchanger has also been described in detail.
Improvements to the Model
Since the publication of the original model, other versions have been developed. Some of these take into account new knowledge of the workings of neurons. Others were developed to be computationally more efficient. One such version was proposed by Richard FitzHugh and is now known as the FitzHugh-Nagumo model.
מהערך בגרמנית באהבה:
The total diaphragm stream is the sum of the potassium, sodium and leaking of rivers IK, INa and IL and the external river Iext (e.g. a river applizierter by an external electrode), which up-loads the diaphragm. The diaphragm potential V obeys then the differential equation
As absolute values for the reversal potentials were found EK=-77mV, ENa=50mV and EL=-54mV. By definition an external river (e.g. by an electrode) is as positive Einwärtsstrom defined, while a diaphragm stream is considered as positive Auswärtsstrom, this explains the choice of the signs.
The conductivenesses gK and gNa is time-dependent and thus for the emergence of an action potential responsible, while the leakage conductivity remains constant gL, since the resistance of the diaphragm can be assumed as constant. Hodgkins and Huxleys ingenious idea was the postulate of Gatingvariablen (English gate: Gate), which copy (probabilistic) the Dynamiken of the ion channels. This variables indicate the portion straight opened channels. Experimental findings suggested the researchers three Gatingvariablen, which called them n, m and h. Together with the maximum conductivity \ bar {g} of an ion the Gatingvariable describes the straight river flowing by the diaphragm:
The functions αn (V), αm (V), αh (V), βn (V), βm (V), βh (V) are exponential in each case functions, whose parameter was adjusted again by experiments. The arising coupled, nonlinear differential equation system can be solved generally not analytically but only by numeric approximation methods.
The postulated Gatingvariablen turned out later than genuine structure characteristic of the voltage-dependent ion channels. The sodium channel has five different conditions, from which only lets through sodium ions. With five conditions there are however four transitions, this (see above n4) Hodgkin and Huxley had already purely empirically discovered! -->
קרוליינה (אזור)
היסטוריה
האזור נתבע על ידי האימפריה הספרדית כחלק מהטריטוריה הספרדית בשם לה פלורידה על ידי חואן פונסה דה ליאון בשנת 1513. , יישוב ספרדי על מה שהוא כיום בדרום קרוליינה, הייתה בירת לה פלורידה בין השנים 1566 ל-1587. היא נוסדה על ידי, המושל הראשון של פלורידה הספרדית. היו מספר ניסיונות קודמים להקים מושבות באזור הן על ידי הספרדים והן הצרפתים, אשר קיבלו השראה מדיווחים קודמים על אדמת השופעת. ההתנחלות סנטה אלנה של מננדס העבירה את מוקד המאמצים הקולוניאליים הספרדיים צפונה מסן אגוסטין, שהוקמה ב-1565 כדי לגרש את הצרפתים מהמושבה שלהם. סנטה אלנה נבנתה בסופו של דבר באתר המאחז הצרפתי הנטוש, שנוסד בשנת 1562 על ידי הוגנוטים צרפתים בהנהגת שברחו מצרפת אל מעבר לים.
הקמת סנטה אלנה באה בעקבות הרס המבצר הצרפתי פורט קרוליין על ידי מננדס בשנת 1565. ביישוב הספרדי שכנה קהילה לא קטנה, והוא הפך לבסיס הפעילות של הישועים והצבא שפעלו באזור הצפוני של פלורידה הספרדית. מבסיס זה הקימו הספרדים עוד מספר מבצרים ארעיים עד להרי האפלצ'ים, אך התנגדות של שבטים אינדיאנים מקומיים וחוסר העניין של ספרד באזור, גרמו לנטישתם, העברתם או השמדתם. סנטה אלנה ננטשה בסופו של דבר ב-1587, כשניצוליה עברו להתגורר בסן אוגוסטין. הספרדים מעולם לא ניסו שוב לממש את תביעותיהם הקולוניאליות לאזור, והתמקדו באזורים אחרים ביבשת אמריקה.
שנתיים קודם לכן, ב-1585, הקימו גם האנגלים מושבה קבועה ראשונה ביבשת אמריקה, מושבת רואנוק ב, המצוי כיום בשטחה של קרוליינה הצפונית. ב-1590 עגנו באי ספינות אנגליות ומצאו את המושבה ריקה מאדם. גורלם של למעלה מ-100 המתיישבים נותר לוט בערפל עד ימינו, והעניק לרואנוק את הכינוי "המושבה האבודה".
לאחר מכן השטח הושאר בידי הילידים האמריקאים עד ל-30 באוקטובר 1629, כאשר צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, העניק זיכיון לתובע הכללי, סר, על האדמות שמדרום לקו הרוחב 36° צפון ומצפון לקו הרוחב 31° צפון "תחת השם, ולכבודו של המלך ההוא, של קרולנה". קרולוס (Carolus) הוא בלטינית "צ'ארלס". תאריך זה נחשב כיום הקמת פרובינציית קרוליינה. הזיכיון לא מומש ומאוחר יותר בוטל על ידי צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
ב-24 במרץ 1663 הנפיק צ'ארלס השני, מלך אנגליה צ'ארטר לקבוצה של שמונה אצילים אנגלים, והעניק להם את אדמת קרוליינה, כפרס על תמיכתם הנאמנה במאמציו להחזירו לכס המלוכה של אנגליה. השמונה נקראו (לורדים בעלי רכוש) או פשוט Proprietors (בעלי רכוש): אדוארד הייד, הרוזן הראשון מקלרנדון; ג'ורג' מונוק, הדוכס הראשון מאלבמרל; ויליאם קרייבן, הרוזן הראשון מקרייבן; הברון ג'ון ברקלי ואחיו סר ויליאם ברקלי, שהיה גם מושל המושבה של וירג'יניה; אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון; וסר ג'ון קולטון. הצ'ארטר משנת 1663 העניק ללורדים בעלי הרכוש בעלות על כל הקרקע מהגבול הדרומי של מושבת וירג'יניה מדרום לקו הרוחב 36° צפון ומצפון לקו הרוחב 31° צפון (לאורך חופי ג'ורג'יה של ימינו). מבין השמונה הרוזן שפטסברי היה האקטיבי ביותר בניהול ענייניה של הפרובינציה וב-1669 יחד עם עוזרו, הפילוסוף ג'ון לוק, הוא סייע בניסוח "החוקה היסודית של קרוליינה", שהייתה פיאודלית בתפישותיה ולא בוצעה. תחת הזיכיון המלכותי הייתה לשמונת האצילים הזכות לנהל את ענייניה של המושבה באופן עצמאי ובסמכות כמעט זהה לזו של המלך.
בשנת 1665 תוקן הצ'ארטר מעט, כאשר הגבול הצפוני הוארך ל-36 מעלות 30 דקות צפון כדי לכלול את אדמות לאורך, אשר בהן התיישבו בעיקר תושבי וירג'יניה שהיגרו דרומה. באופן דומה, הגבול הדרומי הוזז דרומה ל-29 מעלות צפון, ממש דרומית לדייטונה ביץ' בפלורידה של ימינו, שכלל את ההתנחלות הספרדית הקיימת בסן אוגוסטין, התרחבות בלתי ניתנת לאכיפה של הכוח האנגלי. הצ'ארטר גם העניק את כל הקרקעות, בין הגבולות הצפוניים והדרומיים הללו, מהאוקיינוס האטלנטי, מערבה עד לחופי האוקיינוס השקט, התרחבות שעוד יותר בלתי ניתנת ליישום.
בשנת 1670, ארגן מושל ברמודה מספר ספינות של מתיישבים מברמודה וברבדוס. מתיישבים אלה הקימו את מה שנקרא אז צ'ארלס טאון (Charles Town), לכבוד מלך אנגליה, ב-Albemarle Point, על הגדה המערבית של הנהר אשלי, כמה קילומטרים צפונית-מערבית למרכז צ'ארלסטון של ימינו. צ'ארלס טאון הפכה לעיר שתוכננה באופן מקיף לראשונה בשלוש עשרה המושבות. הממשל, ההתיישבות והפיתוח שלה היו אמורים לפעול לפי תוכנית בעלת חזון הידועה בשם המודל הגדול (Grand Model ) שהוכנה עבור לורדים בעלי רכוש על ידי ג'ון לוק. עד 1729 היו חילוקי דעות רבים הנוגעים להגנה, ממשל וההבדל בין שני הסגנונות האגרריים השונים בשימושם של תושבי מושבת וירג'יניה לבין זה שנהוג על ידי בעלי המטעים שהגיעו לצ'ארלס טאון מאיי הודו המערביים.
בשל ריחוקם זה מזה, פעלו החלקים הצפוניים והדרומיים של המושבה באופן עצמאי פחות או יותר עד לשנת 1691, אז מונה למושל פרובינציית קרוליינה כולה. מאז ועד 1708 נשארו יישובי הצפון והדרום תחת ממשל אחד. הצפון המשיך להחזיק באספה ומועצה משלו; המושל התגורר בצ'ארלס טאון ומינה סגן מושל בצפון. במהלך תקופה זו, שני חצאי המחוז החלו להיות ידועים יותר ויותר בשם קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית.
בשנת 1729 חולקה פרובינציית קרוליינה כאשר צאצאיהם של שבעה מתוך שמונת הלורדים בעלי הרכוש מכרו את מניותיהם בחזרה לכתר. רק ג'ון קרטרט, רוזן גרנוויל השני, שהיה היורש של סר ויורשיו שמרו על זכויותיהם המקוריות למה שיהפוך עד למלחמת העצמאות של ארצות הברית ל. גם פרובינציית קרוליינה הצפונית וגם פרובינציית קרוליינה הדרומית הפכו ל ב-1729. גבולותיהן נקבעו רק ב-1735. המושבה הבריטית של ג'ורג'יה נוסדה על ידי ב-12 בפברואר 1733.
פרנסיס פישר
פרנסיס פישר (באנגלית: Frances Fisher; נולדה ב-11 במאי 1952) היא שחקנית קולנוע אמריקאית-בריטית ממוצא יהודי. פישר מוכרת גם כבת זוגו לשעבר של השחקן ובמאי הקולנוע קלינט איסטווד.
ביוגרפיה
פישר נולדה בכפר מילפורד שבהמפשייר שבאנגליה להורים אמריקאים. אימה אולגה רוזין, עקרת בית ממשפחה נוצרית. אביה ויליאם אירווינג "ביל" פישר, מפקח במפעל לזיקוק נפט ממשפחה יהודית. עקב עבודת אביה עברה המשפחה בין מספר מקומות. כאשר סיימה את לימודיה ב"תיכון אורנג'" שבטקסס עבדה בתור מזכירה עד שעברה לוירג'יניה, שם הופיעה ב"תיאטרון בארטר".
פישר נישאה לבילי מאק המילטון, אולם הזוגיות החזיקה מעמד שנתיים בלבד. היא בת זוגו לשעבר של שחקן ובמאי הקולנוע קלינט איסטווד, הזוג הכיר בשנת 1990 ונפרד 5 שנים לאחר מכן, ובמהלכה נולדה להם בת משותפת אחת, השחקנית פרנצ'סקה איסטווד.
קריירת משחק
את תפקידה הראשון בעולם המשחק קיבלה פישר באופרת הסבון "קצה הלילה" בשנת 1976. לאחר מכן שיחקה פישר באופרת הסבון "אור מנחה". לאחר הופעותיה בסדרות הטלוויזיה הופיעה במשך 10 שנים על בימות התיאטרון ברחבי ארצות הברית. ב-1991 גילמה את דמותה של שחקנית הקולנוע והתיאטרון לוסיל בול.
בשנת 1997 שיחקה בדרמת האסונות "טיטניק". בסרט גילמה פישר את דמותה של רות' דוויט בוקייטר, אמה של הדמות הראשית בסרט רוז דוויט בוקייטר (קייט וינסלט) הדוחפת אותה להינשא בניגוד לרצונה לבחור עשיר ורב מעמד בשם קאלדון הוקלי (בילי זיין).
בשנים שלאחר מכן הרבתה פישר לשחק בתפקידים קטנים, היא משחקת גם בתפקיד אורח בסדרה הבדיונית "אאוריקה".
מרי מורסטן
מרי מורסטן (באנגלית: Mary Morstan) היא אשתו של דוקטור ווטסון, ומופיעה בכמה מספרי שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. הופעתה הראשונה היא בספר חותם הארבעה, בו היא ווטסון מתחתנים לאחר פתרון התעלומה. היא מתוארת כאישה בלונדינית בעלת עור חיוור, ובתקופה שבה היא שכרה את שירותיו של הולמס היא עבדה כאומנת. למרות שבסוף הסיפור האוצר נעלם, היא מקבלת שש פנינים ועתידה לרשת שש פנינים נוספות מאוצר אגרה.
בעיבוד של רודני גיבונס לחותם הארבעה (2001) נפרדת מרי מורסטן מווטסון ומתחתנת עם תדיאוס שולטו, ובכך שוברת את לבו של הרופא.
מוצאה
אביה של מרי מורסטן, שכיהן בתפקיד צבאי בכיר ברגימנט הודי ומאוחר יותר הוצב באיי אנדמן, נעלם ב-1878 בנסיבות מחשידות הקשורות לתעלומת חותם הארבעה. אמה של מרי מורסטן מתה זמן קצר לאחר שילדה אותה, ואין לה קרובים נוספים באנגליה, למרות שהיא למדה והתחנכה שם. ווטסון ומרי מורסטן התחתנו בערך ב-1888.
מערכת יחסים
למרות שווטסון ומורסטן "התאהבו ממבט ראשון", מערכת היחסים ביניהן בזמן שהיו נשואים לא הייתה יציבה. ב"הרפתקת האיש המעוקם" נוסע ווטסון ביחד עם הולמס לפתור תעלומה של מוות שהתרחש בחדר נעול, וזאת למרות שרק בקיץ שלפני כן הוא התחתן. מורסטן מגלה מידה רבה של דאגה לבריאותו של ווטסון כאשר היא שולחת אותו לנופש הבראה בכפר בתעלומת עמק בוסקומב, אך לאחר מותה, שלא מוזכר בצורה ישירה בספרים, חוזר ווטסון לגור עם הולמס ולא מדבר על כך. לאחר מכן מתחתן ווטסון לפחות עוד פעם. מורסטן מתה בפרק הזמן שבין הסיפור "הבעיה הסופית" לבין "תעלומת הבית הריק". טענה זו מוסברת בעובדה שבמכתב הפרידה שלו מווטסון הולמס כותב "מסור-נא את איחולי למרת ווטסון..."; לאחר שהולמס "חוזר לחיים" ווטסון כותב "בדרך זו או אחרת נודע לו דבר השכול המעציב שפקדני עם מות אשתי..."; בסיפור "הפרשה של קבלן-הבניין מנורווד", שהתרחשה זמן קצר לאחר חזרתו של הולמס, ווטסון חוזר לגור ברחוב בייקר 221 ב'.
Minor Sherlock Holmes characters Персонажи рассказов о Шерлоке Холмсе
הר סולסברי (אלסקה)
הר סולסברי (באנגלית: Mount Salisbury) הוא הר ברכס פיירווד'ר, בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר פיירווד'ר.
מורדותיו המזרחיים של הר סולסבורי מזינים את אחד הענפים הצפוניים של קרחון ג'ונס הופקינס, הזורם ונשפך אל מפרץ גליישר בסמוך לכף פיירווד'ר.
מורדותיו המערביים של ההר הם חלק מקרקס קרחוני, יחד עם מורדות הר קווינסי אדמס והר ליטויה, הנשפך אל קרחון פיירווד'ר.
גובהו של הר סולסברי 3,709 מטרים מעל פני הים; הר סולסברי הוא ההר ה-76 בגובהו באלסקה.
הר סולסברי מתנשא לגובה של 1,210 מטרים מעל סביבתו.
הטיפוס לפסגת ההר
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר בוצע על ידי ג'יי. נלסון (J Nelson), ס. סוונסון (S Swenson), ג'יי. אברהאטר (J Eberharter), וג'י. תומפסון (G Thompson), בשנת 1977.
ג'ורג' מרי סרל
ג'ורג' מרי סרל (באנגלית: George Mary Searle;27 ביוני 1839 - 7 ביולי 1918) היה אסטרונום וכומר קתולי אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד ב-27 ביוני 1839 בלונדון שבאנגליה. במהלך ילדותו עברה משפחתו לבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית. ב-1857 סיים את לימודי התואר ראשון באוניברסיטת הרווארד וב-1860 סיים את לימודי תואר שני.
לאחר לימודיו הוא החל לעבוד במצפה הכוכבים דאלי שבניו יורק, ובספטמבר 1858 גילה את האסטרואיד 55 פנדורה אשר נקרא על שמה של האישה פנדורה מהמיתולוגיה היוונית. באותה שנה, העניקה לו האקדמיה הצרפתית למדעים את פרס לאלנד בעקבות גילוי האסטרואיד.
בשנת 1862, מונה לעוזר פרופסור באקדמיה הימית של ארצות הברית. עד שביוני 1866 חזר סרל להרוואד בתור עוזר אסטרונום. במשך שנות עבודתו גילה סרל שישה גלקסיות:NGC 548, 565, 570, 4058, 4247 ו-5487. בשנת 1862, לאחר שעזב את הרוואד התנצר לכנסייה הקתולית ובשנת 1868 הצטרף למסדר הפאוליסטי והחל ללמד באוניברסיטה הקתולית של אמריקה.
ב-1 בנובמבר 1905 פרסם סרל רעיון לרפורמה בלוח הגרגוריאני בו הציע כי כל השנים יתחילו ביום ראשון, על מנת להפוך את לוחות השנה ברחבי העולם לרב שנתיים.
בשנת 1916 כתב חיבור בשם "האמת על המדע הנוצרי" ("texts The Truth About Christian Science") בו הוא מגנה את תורת המדע הנוצרי של מרי בייקר אדי.
תומר אגאי
תומר אגאי (נולד ב-10 באוגוסט 1975) הוא שף ומסעדן ישראלי, הבעלים של מסעדת "סנטה קתרינה" ובר האוכל "צ'נה" בתל אביב.
ביוגרפיה
נולד וגדל בשכונת תל גיבורים בחולון. אמו נפטרה כשהיה בן 13 והוא גדל עם אביו ושני אחיו. אגאי בישל עבור משפחתו ממתכונים שמצא במגירת אמו.
בשנים 2000–2007 שימש טבח פס קר, פס הכנות ופס חם במסעדות "מילאנו", "טפאו", "אונאמי" ו"אודיאון" בתל אביב. בין השנים 2007–2009 נסע להתמחות מקצועית בפריז ובלונדון, ב"אטלייה" של שף ז׳ואל רובישון בפריז, ו"לוקנדה לוקאטלי" של שף ג׳יורג׳יו לוקאטלי בלונדון.
בשנים 2009–2012 שימש טבח מוביל ב"רפאל" של רפי כהן, וסו-שף ב"טוטו" של ירון שליו ו"הרברט סמואל" של יונתן רושפלד.
בשנים 2012–2015 לקח חלק בהקמה של מסעדת "יפו-תל אביב" של חיים כהן. היה מנהל המטבח במסעדה ויד ימינו של חיים כהן במשך שלוש שנים.
לאחר שעזב את "יפו-תל אביב" פתח בשנת 2015 את מסעדת "סנטה קתרינה", במתחם בית הכנסת הגדול בתל אביב. אגאי משמש שף ראשי במסעדה. לאחר פתיחתה זכתה המסעדה בתואר המסעדה החדשה הטובה ביותר בתל אביב בפרסי האוכל השנתיים של מגזין טיים אאוט, ובשנים 2017 ו-2018 זכתה המסעדה בתואר מסעדת הקז׳ואל הטובה ביותר בפרסי האוכל האוכל השנתיים של טיים אאוט. בשנת 2017 זכה אגאי בתואר שף השנה של מדינת ישראל בפרויקט ״המסעדות הכי טובות״ של מגזין מאקו.
בשנת 2021 פתח אגאי את בר האוכל צ'נה, במלון תיאודור בראון בתל אביב.
משנת 2022 אגאי הוא שופט בתוכנית המציאות משחקי השף ברשת 13.
לתומר אגאי שני ילדים. מתגורר בתל אביב.
האגדה של קורה - דמויות
האגדה של קורה (באנגלית: The Legend of Korra) היא סדרת אנימציה ששודרה בניקלודיאון בין 2012 ל-2014, סדרת ההמשך לאווטאר: כשף האוויר האחרון. להלן רשימה של דמויות מהסדרה.
סמילנסקי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ברז
ברז הוא שסתום הנועד לווסת את זרימתו החוצה של חומר- לרוב נוזל, אם כי קיימים גם ברזים לגזים ולמוצקים.
סוגי ברזים
המונח ברז נכון לשימוש כאשר מדובר בברזי הכיור הנפוצים בבתים. "ברז" בתוך צנרות ומערכות שונות ואחרות קרוי "מגוף".
קיימים סוגי ברזים שונים בהתאם לסוג החומר המיועד לזרום בהם, וכן בהתאם לטמפרטורה והלחץ בהם הם מיועדים לעמוד. חלק מהברזים מונעים על ידי לחץ בלבד. ברזים אלה משמשים בדרך כלל לצורכי בטיחות, למשל במנועי קיטור ובטמפרטורות גבוהות. הברזים מחולקים לשתי קבוצות עיקריות:
ברזי בקרה
ברזי בקרה הם ברזים בעלי שני מצבים (פתוח או סגור). ברז פרפר וברז כדורי הם בין הברזים מסוג זה.
ברזי ויסות
בברזי ויסות ניתן לשלוט על עוצמת הזרימה על ידי הצרה או הרחבה של פתח מעבר הזורם. עם ברזי הוויסות נמנים:
רמי צור חכם
רמי צור חכם (נולד בשנת 1961) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 202 וכמפקד חטיבת ירושלים.
ביוגרפיה
רמי נולד בקרית טבעון ולמד בתיכון אורט גרינברג עם גיוסו לצה"ל בשנת 1979 התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר צור חכם מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בפלוגה המסייעת של גדוד 890 ולחם במלחמת לבנון הראשונה, למן הנחיתה של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, מן הים בשפך נהר האוולי ועד ביירות. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 והוביל אותה בלחימה בלבנון.
בחודש ספטמבר, בעת שהפלוגה הייתה בפעילות מבצעית במרחב מצפון לעיר צידון, נחתה לפנות בוקר חוליית מחבלים עם סירת גומי על החוף בשפך נהר האווהלי. מפקדת חוליית המחבלים הייתה בחורה צרפתייה. רמי כמפקד הפלוגה, הוביל הסתערות לבדו אל מול חמשת המחבלים, חיסל שלושה מהם ולקח בשבי את השניים האחרים. רמי נפצע מרימון שהשליך אחד המחבלים לעברו במהלך ההסתערות. כשלושה ימים לאחר ההתקלות הגיעו למקום הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי ואלוף פיקוד הצפון אורי אור, תיחקרו את האירוע והעניקו בסופו דרגות סרן לרמי חכם צור. במהלך המחצית הראשונה של שנת 1985, ביצע גדוד 890 פשיטות רבות ולחימה תחת אש מול מחבלים בגיזרת העיר נבטיה ובכפרים מצפון לנהר הזהראני, רמי כמ"פ בגדוד השתתף ונטל חלק רב בפעילות מבצעית זו.
לאחר תפקיד מ"פ בקורס קציני חיר בבה"ד 1, רמי מונה לתפקיד מפקד פלוגה המסייעת בגדוד 890, שם הביא את הפלוגה לזכייה במקום הראשון בבוחן מסייעת בחטיבה בעת שהפלוגה עסקה בפעילות מבצעית מצפון לרצועת הביטחון. בחודש יולי 1986, כ-15 ק"מ מצפון לגבול ישראל, חדרה חוליית מחבלים לגבול ישראל מתחת למצוקי ראש הניקרה ונחתה שם עם סירת גומי. רמי ביוזמתו ובתיאום עם הגדוד הגיע לגיזרה שאינה תחת אחריותו וביצע עם הכח שלו סריקה באש מצפון לדרום על מנת לאתר את מקום הנחיתה וחברי החוליית מחבלים. הכח נע בחושך בשעה 02:00 לפנות בוקר באזור סלעי וקשה מאד לתנועה שחלקו אף נע במים וקופץ בין ריף לריף. רמי זיהה את סירת הקומנדו של החוליה הספיק לדווח על כך בקשר ומיד לאחר מכן נקלע הכח לאש ורימונים שנזרקו על הכח על ידי המחבלים. החיילים ורמי נפצעו מאש הרימונים, למרות פציעתו רמי הצליח להרוג את מפקד החוליה, ולאחר מכן הסמג"ד מוטי יוגב ומפקד סיירת גולני אמיר מיטל חיסלו את שלושת המחבלים האחרים שהיו ה20 מטרים מדרום למקום הקרב של המסייעת. בקרב זה נהרגו הלוחם סמ"ר גיא בן דב והגשש, סמל מנצור רחאל.
מיד עם סיום תפקידו כסמג"ד 202 באוגוסט 1988 הוחלט למנותו למפקד סיירת צנחנים. בעת שביצע חפיפה לתפקיד לקח חלק במבצע מרכז בינוי. בפשיטה משותפת לסיירת וליחידת שלדג בלבנון כנגד יעדי חזבאללה. הפשיטה התקיימה באזור הכפר נבי א-צאפי במהלכה נפצע בשלישית מירי צלף של החיזבאלה בעת שהוביל ההסתערות ורימון ללא ניצרה בידו. לאחר שנפצע שכב צור חכם על הרימון על מנת שלא יתפוצץ ויפגע בלוחמיו, עד שהעבירו ללוחם אחר תוך כדי הסתערות הלוחמים על המחבלים והוא נתון תחת אש. רמי נפצע בכתף ואיבד חלקית ראייה בעין ימין במבצע זה. אלוף פיקוד הצפון דאז, יוסי פלד, המליץ להעניק לו צל"ש על גבורתו, בוועדת הצלש"ים צור חכם טען כי אינו מעוניין בצל"ש. בעקבות פציעתו לא פיקד על הסיירת ויצא לחופשה ללא תשלום. במסגרת עצרת החטיבה, המח"ט דאז האלוף במילואים דורון אלמוג, העניק לרמי כמזכרת עם הקדשה אישית, את רובה הצלפים שפגע בו במבצע, רובה צלפים רוסי מסוג דרגונוב.
לאחר חופשה ללא תשלום שב לצה"ל ושימש כקצין אג"ם חטיבת הצנחנים, תחת פיקוד משה יעלון. ב-1991 היה למפקד גדוד 202, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בחודש פברואר 1992, פיקד רמי כמג"ד על מבצע "ניב מדובר" ברצועת הביטחון שמטרתו הייתה לפגוע במחבלי החזבאללה, אשר הפגיזו את ישובי הגבול, לאחר חיסולו הממוקד של מזכ"ל החיזבאלה עבס מוסווי. הגדוד תקף את המחבלים בגזרת הכפרים כפרא ויעטר. בקרב זה נהרג המ"פ ערן אלכאוי ולוחם ממחלקת ההנדסה, סמל רם ענבר.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה למח"ט 228 ולמפקד בא"פ לכיש.
בחודש מאי 2002, במהלך מבצע חומת מגן, שימש צור חכם כמפקד חטיבת ירושלים ופיקד עליה בלחימה מול המחבלים בבית לחם. לאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש. בתפקידו האחרון שימש נספח צה"ל בסין.
לאחר שחרורו היה לסמנכ"ל חברה ביטחונית, ביולי 2013 מונה למנכ"ל העמותה להנחלת מורשת הצנחנים. ביוני 2014 הועלה לדרגת תא"ל במילואים כסגן מפקד עוצבת האש.
רמי חכם צור הוא מנכ"ל חברת שחף נדל"ן, ומנכ"ל חברת GOFIX באפריקה.
אוניית המערכה מוסאשי
אוניית המערכה מוסאשי (ביפנית: 武蔵) הייתה האונייה השנייה בסדרת אוניות המערכה יאמטו שהיו בשימוש הצי הקיסרי היפני במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. מוסאשי, נקראה על שם פרובינציית מוסאשי לשעבר, והאוניה-האחות שלה יאמטו, היו אוניות המערכה הכבדות והחמושות ביותר שנבנו אי פעם, והיו בעלות הדחק של 72,800 טון בטעון, וחמושות בתותחי 460 מ"מ (18.1 אינץ'), אך שתיהן אבדו במהלך המלחמה.
מוסאשי נכנסה לשירות באוגוסט 1942 ונועדה להיות אוניית הדגל של הצי היפני המשולב. בראשית 1943 הפליגה מוסאשי לבסיס הצי בלגונת טרוק, ומשם יצאה למספר התקפות כנגד כוחות צי ארצות הברית, אך לא יצרה מגע עם האויב. במהלך 1944 שימשה בעיקר כאוניית תובלה והעבירה כוחות וציוד מיפן לבסיסים שונים ברחבי האוקיינוס השקט, ובאחת מהפלגותיה אלה פגע במוסאשי טורפדו ששיגרה צוללת אמריקנית והיא נאלצה לשוב ליפן לתיקונים. בחודש יוני השתתפה מוסאשי בקרב ים הפיליפינים, אך פעם נוספת לא הצליחה להגיע למגע עם אוניות האויב. ב-24 באוקטובר 1944 טבעה מוסאשי לאחר שספגה פגיעת 19 טורפדו ו-17 פצצות שהטילו מטוסים אמריקנים, במהלך קרב מפרץ לייטה.
במרץ 2015 נמצאו שרידי האונייה על ידי היזם ומייסד מיקרוסופט פול אלן וקבוצת המחקר שלו.
תכנון ובנייה
במהלך שנות ה-30 אימצה ממשלת יפן מדיניות לאומנית תוקפנית, במטרה להרחיב את שטחי האימפריה היפנית. בהתאם למדיניות זו פרשה יפן מחבר הלאומים בשנת 1934 תוך גינוי הסכמי הוועידה הימית בוושינגטון שהגבילו את גודלן וחימושן של אוניות המערכה. או אז החלו מהנדסי הצי הקיסרי בתכנון אוניות המערכה מסדרת יאמטו. מתכנני האונייה הבינו כי הצי היפני לא יוכל להתמודד עם תפוקת הייצור של מספנות הצי האמריקני במקרה שתפרוץ מלחמה, ועל כן תוכננו כלי השיט מסדרה זו עם הדחק של מעל 70,000 טון וחימוש רב. באמצעות גודלה הרב וחימושה הכבד, כך קיוו המתכננים, תוכל היאמטו להתמודד עם מספר אוניות מערכה אמריקאיות בו זמנית, ובכך להתמודד עם יתרונו המספרי של הצי האמריקאי.
שדריתה של מוסאשי הונחה ב-29 במרץ 1938 במספנת מיצובישי שבנגסאקי. המבדוק שבו נבנתה עבר הרחבה על מנת שיוכל להכיל את האונייה הגדולה. המבדוק הועמק במטר נוסף והותקנו בו עגורנים המסוגלים לשאת משא של עד 350 טון. בשל החשש שארצות הברית תגלה את מאפייני כלי השיט, הציבו היפנים חופה מעל המבדוק על מנת להסתיר את האונייה.
את האונייה הניעו ארבע טורבינות קיטור שהפיקו 150,000 כוחות סוס, והניעו ארבעה מדחפים. את הקיטור עבור הטורבינות סיפקה מערכת של תריסר דוודי מים מתוצרת קמפון, ומהירותה המקסימלית של מוסאשי הגיעה ל-27 קשרים (50 קמ"ש). מחסני הדלק באונייה הכילו 6,400 טונות דלק, כמות שנתנה למוסאשי טווח שיוט של 7,200 מילים ימיים (13,300 ק"מ) במהירות 16 קשרים (30 קמ"ש).
השקתה של מוסאשי הציבה בעיה בפני המתכננים. בשל גודלה, ובשל העובדה שנמל נגסאקי היה צר, הייתה סכנה שבעת השקתה תחליק האונייה מהמבדוק ותתנגש ברציפים בצד השני של הנמל. כדי למנוע זאת נקשרו לגוף האונייה שרשראות ברזל כבדות במשקל 570 טון, שהוסיפו התנגדות ברגע שתכנס האונייה למימי הנמל. מוסאשי הושקה בהצלחה ב-1 בנובמבר 1940, והפליגה לססבו להמשך בנייה, שם נטל קפטן קאורו ארימה את הפיקוד עליה.
לקראת סוף תהליך הבנייה החליטו היפנים להרחיב את מגורי הקצינים באונייה, ובעיקר את חדר האדמירל, כהכנה להפיכת מוסאשי לאוניית הדגל של הצי היפני המשולב. שינויים אלה הביאו לדחיית כניסתה של מוסאשי לשירות פעיל בחודשיים, ל-5 באוגוסט 1942.
חימוש
סוללת התותחים הראשית של מוסאשי כללה תשעה תותחי 460 מ"מ (18.1 אינץ') בעלי צידוד 45+/5- מעלות בשלושה צריחים, הקליבר הגדול ביותר של תותחים ימיים שהותקן אי פעם על אוניית מלחמה. אורך כל תותח היה 21.13 מטר, משקלו 147.3 טון והוא היה מסוגל לירות פגזים נפיצים או פגזים חודרי שריון במשקל 1,460 קילוגרם למרחק של 42,000 ק"מ, בקצב של 2-1.5 פגזים בדקה.
סוללת התותחים המשנית כללה 12 תותחי 155 מ"מ (6.1 אינץ') בארבעה צריחים (אחד בחרטום, אחד בירכתיים ושניים במרכז האונייה), שירו פגזים חודרי שריון במשקל 55.87 קילוגרם לטווח מקסימלי של 27,400 קילומטרים בצידוד של עד 45+ מעלות, ובקצב של חמישה פגזים בדקה. תריסר תותחי 127 מ"מ (5.0 אינץ') בשישה צריחים (שלושה בכל צד של האונייה), סיפקו למוסאשי הגנת נ"מ, אך ניתן היה להשתמש בהם אף נגד אוניות אחרות. תותחים אלה ירו לטווח של 14,700 מטרים כשירו בכינון אופקי, והגיעו לגובה 9,400 מטרים בצידוד של 90+ מעלות.
36 תותחי נ"מ 25 מ"מ בעלי שלושה קנים נפרסו מסביב למבנה העילי של מוסאשי. קצב האש של תותחים אלה היה כ-110 פגזים בדקה, והטווח האפקטיבי שלהם היה 6,800 מטרים. אף על פי שתותח זה היה נשק הנ"מ העיקרי של היפנים, הוא היה נגוע בליקויים והיה לרוב בלתי אפקטיבי נגד התקפות מטוסים. צידוד התותח היה איטי מדי, והכוונות לא התאימו ליירוט מטרות מהירות כמטוסים. כמו כן, בעת ירי הפיק התותח רתע חזק ביותר, רשף מוגזם והמחסנית שלו הייתה קטנה מדי. בנוסף, שני מקלעים כבדים בקוטר 13.2 מ"מ הגנו על המבנה העילי משני צדדיו, אך הטווח האפקטיבי שלהם היה 1,000 מטרים בלבד, וקצב האש שלהם הואט במידה רבה מכיוון שהמחסניות הכילו שלושים כדורים בלבד, ועמד על 250 כדורים בדקה.
ב-1944 עברה מוסאשי סדרת שיפוצים, במהלכה הוחלפו שני תותחי 155 מ"מ בשישה תותחי 25 מ"מ נוספים, ועוד 21 תותחי בעלי שלושה קנים ו-25 תותחי בעלי קנה אחד נוספו, והביאו את סך כל תותחי 25 מ"מ על מוסאשי ל-88.
שריון
למוסאשי הייתה חגורת שריון בעובי 419 מ"מ בקו המים, ומתחתיה פס שריון בעובי של 200–270 מ"מ שהגן על מחסני התחמושת ועל חדרי המכונות. על הסיפונים הגנו לוחות שריון בעובי של 200–230 מ"מ, ועל צריחי התותחים הותקנו לוחות שריון בעובי 650 מ"מ מלפנים, 250 מ"מ בצדדים, ו-270 מ"מ על הגג. שריון בעובי 500 מ"מ הגן על צדדי התורן הראשי של האונייה, ושריון בעובי 200 מ"מ הגן על הגג. כמו כן, מתחת למחסני התחמושת הותקן שריון בעובי 50–80 מ"מ, שנועדו להגן מנזק ממוקשים ימיים. כדי לאפשר לצוות בקרת הנזקים של האונייה להציף מדורים שונים בעת חרום, נבנו במוסאשי 1147 מדור אטומי מים.
מערכות גילוי וירי
למוסאשי היו תשעה מגלי מרחק, על כל אחד מצריחי הסוללה הראשית וסוללות ה-155 מ"מ, בחרטום ובירכתי האונייה. כמו כן, מערכות בקרת ירי שלטה באש הסוללות הראשיות ומשניות, ומערכות נפרדות שלטו בתותחי הנ"מ.
שירות
מוסאשי נכנסה לשירות פעיל בצי הקיסרי היפני ב-5 באוגוסט 1942 והצטרפה לפלגת אוניות המערכה הראשונה, עם יאמטו, נאגטו ומוצו. בספטמבר הפליגה מוסאשי למספנת הצי בקורה, שם החלה התקנת סוללת התותחים המשנית ומכ"ם הגילוי האווירי, שנמשכה עד סוף החודש, ועד סוף השנה עסקה האונייה באימונים.
ב-17 במאי יצאה מוסאשי כחלק מכוח משימה שכלל נושאת מטוסים, שתי סיירות כבדות ותשע משחתות לצפון האוקיינוס השקט, בתגובה להתקפת הצי האמריקני על הבסיס היפני באי אטו. כוח המשימה לא הצליח ליצור מגע עם האויב ושב לקורה ב-23 במאי. האמריקנים תקפו את אטו פעם נוספת, אך לפני שהספיק כוח המשימה להגיע לאי כבשו אותו האמריקנים, וכוח המשימה שב ליפן פעם נוספת. ב-9 ביוני נטל קפטן קייזו קומורה את הפיקוד על מוסאשי, ולאחר התקנת מערכת מכ"ם הפליגה האונייה לטרוק, לשם הגיעה בראשית אוגוסט.
באמצע חודש אוקטובר, בתגובה להתרעות על התקפה אמריקנית מתוכננת על האי וייק, יצאה מוסאשי בראש כוח משימה שכלל שלוש נושאות מטוסים, שש אוניות מערכה, ו-11 סיירות, אך לא הצליחה לאתר את האויב ושבה לטרוק ב-26 באוקטובר, שם עגנה למשך שארית שנת 1943. ב-7 בדצמבר התמנה קפטן בונג'י אסקורה למפקד האונייה.
בפברואר הובילה מוסאשי נחתים לפלאו, ועגנה שם למשך חודש. ב-29 במרץ עזבה מוסאשי את פלאו, ובדרכה איתרה אותה הצוללת האמריקנית "טאני", ששגירה לעברה שישה טורפדו. רק טורפדו אחד פגע במוסאשי, אך הוא פער חור בקוטר 5.8 מטרים סמוך לחרטום שגרם להצפתה ב-3,000 טון מי ים. לאחר תיקונים ארעיים בלב ים, הפליגה מוסאשי לקורה, לשם הגיעה ב-3 באפריל, ועברה תיקונים. תותחי נ"מ נוספים הותקנו על האונייה, וכן מערכת מכ"ם חדשה, ומסילות להטלת פצצות עומק.
במאי 1944 הפליגה מוסאשי לאי טאווי-טאווי, השוכן מערבית לאי מינדנאו שבפיליפינים. שם הצטרפה עם יאמטו לצי הראשון, תחת פיקודו של תת-אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה. ב-10 ביוני הפליגו אוניות המערכה לבאצ'אן כהכנה להתקפה על הכוחות האמריקנים בגינאה החדשה, אך יומיים לאחר מכן פנה כוח המשימה לאי סאיפאן, בתגובה לנחיתת האמריקנים באי. ב-16 ביוני חברו אוניות המערכה לצי השני של טקאו קוריטה, והמשיכו מזרחה לאיי מריאנה. בקרב ים הפיליפינים, על אף שמוסאשי לא נפגעה כלל, נחל הצי הקיסרי תבוסה ובסופו שב הצי השני ליפן. ב-8 ביולי הובילו מוסאשי ויאמטו את חיילי רגימנט הרגלים ה-106 של הצבא היפני הקיסרי לאי לינגה שבאינדונזיה.
קרב מפרץ לייטה
ב-12 באוגוסט נטל קפטן טושיהירה אינוגוצ'י את הפיקוד על מוסאשי, ושבוע לאחר מכן היא הפליגה לבורנאו שם הצטרפה לשאר כוחות הצי בהכנה למבצע "שוֹ 1" (Shō ichigō sakusen 捷１号作戦), שכלל מבצע ימי רחב היקף כנגד הכוחות האמריקנים שנחתו זמן קצר לפני כן באי הפיליפיני לייטה. בתוכנית המבצע נקבע ש"הכוח הצפוני," בפיקודו של אוזאווה, ישמש כפיתיון שתפקידו למשוך את עיקר הכוחות האמריקנים הרחק מלייטה. כוח זה הורכב ממספר נושאות מטוסים קלות, אך עם מעט מטוסים על סיפוניהן ועם מעט אנשי צוות מיומנים. בעוד הכוח האמריקני באזור לייטה יצא לכיוון הכוח הצפוני, יתקדם "כוח המהלומה הראשון" המורכב משני כוחות משימה, לכיוון האזור מכיוון מערב: "הכוח הדרומי," בפיקודו של תת-אדמירל שוג'י נישימורה, יכה באזור הנחיתה דרך מצר סוריגאו, ובאותו זמן, יעבור "הכוח המרכזי" החזק יותר, בפיקודו של טקאו קוריטה, במצר סן ברנרדינו אל ים הפיליפינים, ואז יפנה דרומה לכיוון אזור הנחיתה. מוסאשי הייתה חלק מהכוח המרכזי של קוריטה, שעזב את ברוניי לפיליפינים ב-22 באוקטובר.
ביום המחרת טיבעו הצוללות האמריקניות "דייס" (USS Dace) ו"דרטר" (USS Darter) באמצעות טורפדו את הסיירות הכבדות היפניות "מאיה" ו"אטאגו" ליד האי פלאוואן, והסבו נזק כבד לסיירת הכבדה "טקאו". המשחתת אקישימו אספה 769 ניצולים והעבירה אותם למוסאשי. בבוקר ה-24 באוקטובר חלף כוח המשימה בים סיבויאן, ושם התגלה על ידי מטוסי סיור אמריקנים. כשעתיים לאחר מכן תקפו שמונה מפציצי צלילה SB2C הלדייבר מנושאת המטוסים אינטרפיד את אוניות המערכה. פצצה במשקל 230 קילוגרם נחתה על צריח התותח הקדמי, אך לא הצליח לחדור את הגג. שתי דקות לאחר מכן, ב-10:29, פגע טורפדו ששיגר מפציץ טורפדו TBF אוונג'ר באמצע צידה הימני של מוסאשי, וכ-3,000 טון מי ים הציפו את האונייה. כתוצאה מההצפה נטתה האונייה ב-5.5 מעלות לצד ימין, אך הצפת מדורים בצידה השני של האונייה תיקנו את הנטייה למעלה אחת בלבד.
בשעה 12:03 תקפו שמונה מפציצי הלדייבר נוספים את מוסאשי. פצצה אחת פגעה בסיפון אך לא התפוצצה; פצצה נוספת פגעה בסיפון השמאלי, וחדרה דרך שני סיפונים לפני שהתפוצצה מעל אחד מחדרי המכונות. רסיסים קרעו צינור קיטור בחדר המכונות ואנשי הצוות נאלצו לנטוש אותו ואת חדר הדוודים הצמוד אליו. אובדן הכוח הביא לעצירת אחד המדחפים, ומהירות האונייה ירדה ל-22 קשרים (41 קמ"ש). שלוש דקות לאחר מכן תקפו תשעה מפציצי אוונג'ר נוספים את מוסאשי משני צדדיה, ופגעו בה שלוש פעמים בצידה השמאלי. הטורפדו הראשון פגע לצד צריח התותח הקדמי, השני הרס את המיכון ההידראולי שהזין את התותח, והשלישי הציף חדר מכונות נוסף. פעם נוספת תיקנו הצפות נגדיות את נטיית האונייה, אך בעקבות ההצפות צנח החרטום ב-1.8 מטרים. במהלך הקרב, בעודה מנסה להדוף את מפציצי האויב באמצעות אש נ"מ מתותחיה הראשיים, התפוצץ פגז בתוך קנה התותח והוציא את מנגנון הצידוד מכלל פעולה.
בשעה 13:31 הותקפה מוסאשי בפעם השלישית, הפעם על ידי 29 מטוסים מנושאות המטוסים אסקס ולקסינגטון. בעוד שני מטוסי קרב F-6F הלקט ירו במקלעיהם על סיפוני האונייה, הטילו מפציצי הלדייבר את פצצותיהם ושתיים מהן פגעו בסמוך לדופן ימין, באמצע גוף האונייה וליד הסוללה הראשית האחורית. במקביל תקפו שישה מפציצי אוונג'ר משני כיוונים, ופגעו במוסאשי עם ארבעה טורפדו, הראשון שבהם חדר לחרטום האונייה וגרם למותם של רבים מאנשי הצוות ולהצפות נוספות. בשלב זה נטתה מוסאשי מעלה אחת לימין, חרטומה צנח ארבעה מטרים מגובהו המקורי, ומהירותה ירדה ל-20 קשרים (37 קמ"ש). בשעה 15:15 תקפו תשעה מפציצי הלדייבר מאנטרפרייז את מוסאשי, וארבע פצצות חודרות שריון במשקל 450 קילוגרם פגעו בה, מהן שלוש בחרטומה. באותו זמן פגעו במוסאשי שלושה טורפדו נוספים ששיגרו מפציצי אוונג'ר, וקרעו את חרטומה מעליה. אף על פי כן המשיכה מוסאשי להפליג, אך מהירותה ירדה ל-13 קשרים בלבד (24 קמ"ש). בשעה 15:25 תקפו את מוסאשי 37 מטוסים מאיטנרפיד, מפרנקלין ומנושאת המטוסים הקלה "קאבוט", ופגעו בה עם 10 פצצות ותשעה טורפדו. מהירותה צנחה לשישה קשרים (11 קמ"ש), ההגה יצא מכלל פעולה, והיא שייטה במעגלים. הצפות יזומות תיקנו את הנטייה החריפה לשש מעלות לשמאל. בסך הכל ספגה מוסאשי פגיעת 17 פצצות ועשרים טורפדו.
גילוי שרידי האונייה
במרץ 2015 איתרו היזם ומייסד מיקרוסופט פול אלן וצוות המחקר שלו את שרידי מוסאשי בים סיבויאן, באמצעות כלי רכב תת-ימי הנשלט מרחוק. שרידי האונייה נחים במספר חלקים על קרקעית הים בעומק 1,000 מטרים, כשחלקה הקדמי ניצב כשורה וחלקה האחורי הפוך. המבנה העילי והארובה ניתקו מגוף האונייה והם נחים משמאלו.
רוסמן
הוצאת רוסמן היא הוצאת ספרים רוסית, שהוקמה בשנת 1992.
מאז 2008, מתמחה בהדפסת ספרים לילדים ומתבגרים וידועה כמי שעמדה מאחורי התרגום הרוסי לספרי הארי פוטר.
עד 2018, רוסמן הייתה אחת מחמש ההוצאות הגדולות ברוסיה, שביניהן הוא המו"ל היחיד של ספרי ילדים. להוצאה יש תיק קבוע של כ-3,000 כותרים. בשנת 2009 ייסדה רוסמן את התחרות השנתית לספרי ילדים חדשים בתחום ספרות ילדים ונוער.
מאז 2010 רוסמן מייצרת ומפיצה צעצועים לילדים, מוצרים ליצירתיות ולחגיגה. מבחר החברה כולל את המותגים Heroes in Masks, Peppa Pig, Paw Patrol ואחרים.
ההוצאה לאור "רוסמן" מוציאה ספרים בשלל קטגוריות כמו ספרות ילדים וספרות לבני נוער ומתבגרים, ספרות מדעית וחינוכית, פרסומים חינוכיים ומהדורות של ספרי פנאי ותחביב.
היא כוללת את מועדון הפנטזיה מאת רוסמן "טרה אינקוגניטה", שהוא הוא מועדון פנטזיה מקוון, המאגד יותר מ-75,000 בני נוער מאז 2014. בשנת 2015 נערך המפגש הראשון של TerraIncognita - אירוע לא מקוון בו השתתפו חובבי הפנטזיה של מוסקבה וערים סמוכות. מאז התקיימו מפגשים באופן קבוע, ומספר הערים המשתתפות הגיע ל-38. מחברי פנטזיה משתתפים בפגישות, ומוצגים ממצאים ייחודיים. בשנת 2016 הוענק למועדון הפרס המקצועי של משווק הספרים "רביזור" במועמדות "הפרויקט הטוב ביותר לקידום ספרים וקריאה".
The Least We Can Do Is Wave to Each Other
The Least We Can Do Is Wave to Each Other הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ואן דר גראף ג'נרייטור אשר יצא ב-1970. האלבום יצא מחדש בשנת 2005 עם שתי רצועות בונוס.
הפקה
למרות שהאלבום הוא השני בדיסקוגרפיה של הלהקה, זהו האלבום הבכורה האמיתי של הלהקה. אלבומם הקודם, The Aerosol Grey Machine נכתב והוקלט על ידי פיטר האמיל ותוכנן לאלבום הסולו שלו. אך בגלל החוזה שחתמו חברי הלהקה עם חברת התקליטים, הם מחויבים להוציא את האלבום תחת השם ואן דר גראף ג'נרייטור.