cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וון-צ'ינג (וויני) לי
מחקרה
מחקרה של לי מתרכז בתורת המספרים. במחקריה היא מתמקדת בתורת התבניות האוטומורפיות והיישומים של תורת המספרים בתורת הקודים ובתורת הגרפים הספקטרלית. בפרט, היא יישמה את תוצאות המחקר שלה בתבניות אוטומורפיות ובתורת המספרים כדי לבנות רשתות תקשורת יעילות הנקראות גרפי רמנוג'אן וקומפלקס רמנוג'אן. עבודת התזה שלה על תורת התבניות המודולריות צוטטה במאמר של אנדרו ויילס, שבו הוכח "המשפט האחרון של פרמה", בעיה שנותרה בלתי פתורה במשך מאות שנים. לי החייתה מחדש את המחקר באריתמטיקה של תבניות מודולריות עבור תת חבורות לא קונגרואנטיות.
אשרף בזנאני
אשרף בזנאני (בערבית: أشرف بزناني; באנגלית: Achraf Baznani) הוא אמן מרוקאי, יוצר סרטים וצלם. הוא נולד במרקש בשנת 1979.
ביוגרפיה
בזנאני החל את דרכו בעולם הצילום במקרה. הוא קיבל מצלמת קודאק מדגם Ektra compact 250 ליום הולדתו בגיל הנעורים. בזנאני לימד את עצמו ומעולם לא לקח שיעורי צילום. הוא יצר מספר סרטים קצרים וסרטים תיעודיים. ביניהם נכללים הסרטים "הליכה" משנת 2006 ו"הנאבד" משנת 2007. הסרט "המהגר" משנת 2007 זכה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים.
בזנאני מוכר בעיקר בתור הערבי הראשון בעולם שפרסם ספר תמונות שמבוסס על תמונות סוריאליסטיות. שני הספרים, "דרך עדשתי" ו-"בתוך חלומותיי" הם סוריאליסטיים. בזנאני תייג עצמו עם צלמי פרטי היומיום, צלמי הנופים והמצבים המשעשעים.
בתור ילד, אשרף בזנאני הוקסם ממיניאטורות סרטים ומקסם הסרטים. כך שכאשר צלם אוטודידקט זה החל את קריירת הצילום שלו, הוא החליט שהוא אינו רוצה לצלם תמונות "רגילות" והחל להתמקד במניפולציה של תמונות, תוך שימוש ברעיונות אישיים, בנופים מחלומות ובדברים החשובים לו או שבהם הוא מאמין. הוא עצמו משמש כנושא המרכזי ברוב תמונותיו וזאת על מנת לתת מגע אישי בעולם החלומי, הסוריאליסטי והאירוני שהוא יוצר.
בסדרתו "בתוך חלומותיי", רוצה אשרף שאנשים יחשבו מחוץ לקופסה, יהרהרו ויתעמקו בתמונותיו הסוריאליסטיות. "הצופים ימצאו מראה שתשקף את תמונת חייהם ואת המצבים עימם הם נאבקים וכן את הבעיות עימם הם צריכים להתמודד בחיים האמיתיים".
עבודותיו הוצגו במספרים מגזינים בינלאומיים כגון פיקסארט, נשיונל ג'יאוגרפיק, ממבו, פוטו+, אמוצ'ר פוטוגרפר, פוטוגרף מלהור, דיגיטל פוטו מגזין וזום מגזין.
בשנת 2014 הוא השלים את "פרויקט 52", משימה אישית שלו שבה התחייב לצלם תמונה בכל שבוע ברצף במשך שנה.
Right Thru Me
Right Thru Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האולפן הבכורה שלה, Pink Friday. השיר יצא לאור ב-24 בספטמבר 2010, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני ויוניברסל, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז', סטיפן האקר, ג'ו סטריאני ואנדרו תילק והופק על ידי דרו מאני. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה, דבר אשר הופך אותו לאחד מהשירים המצליחים ביותר מהאלבום.
פרק זמן לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-26 מיליון השמעות.
אלן ג'ינס
אלן רוזלינד ג'ינס (באנגלית: ; 19 ביולי 1906 – 11 בדצמבר 1995) הייתה דוקטור אמריקאית לכימיה. היא התמחתה בחקר רב סוכרים, מולקולות גדולות העשויות מאלפי מולקולות סוכר. היא מצאה דרך לייצר רב סוכר הנקרא "", חומר שקשה למצוא בטבע ויכול לשמש בתור תחליף לפלסמה ולהגדיל את נפח הדם. הדקסטרן יכול לסייע לנפגעי טראומה הסובלים מאיבוד דם מאסיבי עד שיוכלו לקבל עירוי דם. היא זכתה במספר פרסים על עבודתה, ביניהם, פרס שירות מכובד ממשרד החקלאות של ארצות הברית (1953) ומדליית הגרוון-אולין מהאגודה האמריקנית לכימיה (1956). ג'ינס נפטרה ב-15 בדצמבר 1995 בגיל 89.
ביוגרפיה
ג'ינס נולדה בווייקו שבטקסס, לויולה הרינג ולרגוס אלונזו ג'ינס. ב-1928 היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת ביילור ובשנת 1929 את התואר השני מאוניברסיטת קליפורניה שבברקלי. בין השנים 1930–1935 היא לימדה כמורה ראשית למדעים בקולג' את'נס באלבמה, ולאחר מכן לימדה שנתיים באוניברסיטת אילינוי בתור מדריכה לכימיה. ב-1938 קיבלה את הדוקטורט שלה בכימיה אורגנית באוניברסיטת אילינוי.
עבודתה
לאחר שסיימה את לימודיה, ג'ינס קיבלה משרה במכונים הלאומיים לבריאות בוושינגטון הבירה שם עבדה כעמיתת מחקר בשיתוף עם חברות לגידול תירס. בשנת 1940 היא הועברה למעבדת המחקר האזורית הצפונית של משרד החקלאות האמריקאי (NRRL) בפאוריה, אילנוי. שם היא עבדה לאורך רוב הקריירה שלה, עד שפרשה לגמלאות בשנת 1976. במהלך הקריירה שלה, ג'ינס רשמה 10 פטנטים ופרסמה 60 פרסומים הקשורים לעבודתה ותגליותיה.
דקסטרן
בזמנו, אחת מהמטרות העיקריות של ה-NRRL הייתה למצוא שימוש לפסולת חקלאית. ג'ינס התמקדה במחקר על רב סוכרים, מולקולות גדולות המורכבות מאלפי מולקולות סוכר. היא התעניינה במיוחד בדקסטרן, חומר שחוקרים האמינו שיכול להגדיל את נפח הדם באופן זמני ובכך לשמור על לחץ הדם של נפגעי טראומה שאיבדו דם רב. הדקסטרן הוא חומר נדיר בטבע, וג'ינס מצאה דרך לייצר אותו כשחברת משקאות קלים שלחה מארז של בירה שחורה למעבדתה. הבירה הייתה סמיכה וסירופית משום שבקטריה זיהמה אותה וכך נוצר דקסטרן. על ידי בידוד הבקטריות, ג'ינס הצליחה ליצור דקסטרן במעבדתה.
עם פרוץ מלחמת קוריאה (1950), ג'ינס והקולגות שלה הצליחו לייצר דקסטרן לשימוש צבאי. לדקסטרן היו יתרונות רבים: הוא יכול להישמר ללא קירור למשך זמן ארוך יותר ביחס לפלסמה, ניתן לחטא אותו על מנת למנוע זיהומים, הוא זול מאוד ביחס לפלסמה והשפעתו על לחץ הדם נמשכת מספיק זמן על מנת שהפצועים יישארו בחיים ויוכלו לקבל עירוי דם. לאחר שהמלחמה הסתיימה, הדקסטרן הותר לשימוש גם ברפואה האזרחית.
גומי קסנטן
ג'ינס וצוותה מצאו בקטריה בשם "Xanthomonas campestris" שיכולה להפוך כמויות גדולות של גלוקוז לגומי קסנטן. גומי קסנטן הוא רב סוכר בעל יכולת עיבוי מצוינת לאוכל, קוסמטיקה, תרופות וחומרים תעשייתיים. נעשה שימוש בגומי קסנטן בכדי למנוע מגבישי קרח להיווצר בגלידה, בתור תחליף גלוטן בלחמים לסובלים מאלרגיה, בתור חומר המונע הפרדה של שמן וחומץ ברטבים, בסירופ נגד שיעול, בקרמים ובמוצרים נוספים. גומי קסנטן מצא שימוש נרחב ברחבי העולם והפך להיות רב הסוכר המיוצר ביותר בעולם.
ליאת בנאסולי
ליאת בנאסולי (נולדה ב-1974) היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית. ב-2016 הקימה את ל. בנאסולי הפקות, שמפיקה בין היתר את הסדרות "פאודה", "משיח", "מה זה השטויות האלה" עם עדי אשכנזי, ועוד.
בנאסולי למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2000 החלה לעבוד בחברת "פרלייט" בבעלותו של אורי סבג, שם החלה את עבודתה בתחום הטלוויזיה. היא שימשה כמתאמת הפקה בתוכנית הריאליטי "החפרפרת" ובסרט "בית"ר פרובנס". משם המשיכה לדרך עצמאית, כמפיקה בפועל של סרטי קולנוע כמו "אביבה אהובתי" של שמי זרחין ,"הסודות" של אבי נשר ורבים אחרים. בהמשך הפיקה בין השאר את "מסודרים".
טנדר הפקות
בשנת 2010 ייסדה בנאסולי עם שותפתה מריה פלדמן את "טנדר הפקות". השתיים התפצלו ב-2016. במסגרת "טנדר הפקות", הפיקה בנאסולי את סדרות הטלוויזיה הבאות:
חטופים (2010)
סדרת דרמה ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת. הסדרה מספרת את סיפורם של שני חיילים חטופים השבים לישראל אחרי 17 שנה בשבי בסוריה. זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2010.
ב-2009 זכויות ההפקה של הסדרה נרכשו על ידי אולפני FOX האמריקאים. הגרסה האמריקאית ל"חטופים", בשם "הומלנד", עלתה לשידור בערוץ הכבלים "שואוטיים" באוקטובר 2011. הגרסה האמריקנית זכתה בפרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנים 2011 ו-2012, השחקנית הראשית בסדרה, קלייר דיינס, זכתה באותם טקסים בפרסי השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, על תפקידה ב-"Homeland". כמו כן, זכה השחקן הראשי, דמיאן לואיס, ב-2012 בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בנוסף על חברת פוקס נמכרו זכויות ההפקה לחברות WeitMedia הרוסית, Medyapim הטורקית ו-Televisa המקסיקנית. האחרונה צפויה להפיק סדרה בספרדית המבוססת על שתי העונות של הסדרה המקורית.
הפרלמנט (2012)
סדרה קומית ישראלית המשודרת בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת החל משנת 2012. התוכנית היא סדרה-בת של "ארץ נהדרת". התוכנית מבוססת על פינה קבועה בשם "הפרלמנט של שאולי" ששודרה בעונתה השמינית של "ארץ נהדרת", בה הוצגה חבורה של גברים בגיל העמידה שיושבים באופן שגרתי בבית־קפה ומשוחחים. הסדרה הרחיבה את הפינה המקורית ועקבה אחרי קורותיהן של הדמויות גם מחוץ לבית הקפה ובאינטראקציה עם דמויות נוספות, כאשר הרכב השחקנים נותר בעינו. זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנים 2013–2014.
כפולים (2015)
סדרת דרמת-מתח ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת. הסדרה עוסקת בחמישה אזרחים ישראלים המוצאים עצמם לפתע במרכזה של פרשיית ריגול מסעירה. הם קמים בבוקר ומגלים כי שמותיהם שורבבו לתוך מבצע חטיפה דרמטי, המיוחס למוסד. פרק הבכורה הוקרן לראשונה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה להצלחה גדולה כאשר הסדרה נרכשה בגרסתה המקורית על ידי ערוץ CANNAL+ הצרפתי, ועוד בטרם נכתבה במלואה, זכויותיה נמכרו לחברת ערוצי פוקס בינלאומיים. נמכרה ל-128 מדינות ברחבי העולם.
פאודה (2015)
סדרת דרמה ואקשן ישראלית שעלתה לשידור בערוץ yes Oh. הסדרה מגוללת את סיפורו של דורון (ליאור רז), מפקד צוות מסתערבים וחבריו לצוות הפועלים ביהודה ובשומרון ומנסים ללכוד מבוקשים בשטחים ואת בכיר המבוקשים אבו אחמד. הסדרה זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרסי עכבר העיר לשנת 2015. בנובמבר 2016 הסדרה נרכשה לשידור על ידי נטפליקס. מינואר 2017 משודרת בערוץ הראשון, ובהמשך בערוץ כאן 11.
שיתופי פעולה
בשנת 2010 שימשה בנאסולי כמפיקה בישראל מטעם שידורי קשת עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי הפיילוט ל-HOMELAND, סדרת דרמה אמריקאית שהופקה על בסיס הסדרה הישראלית "חטופים".
שיתוף הפעולה חזר ב-2011 ו-2012 כאשר שימשה כמפיקה בחברת טנדר בישראל עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי העונה השנייה ל-HOMELAND.
בשנת 2014 שימשה בנאסולי כמפיקה בשיתוף של "טנדר הפקות" עם שידורי קשת עבור הערוץ USA Network, במסגרת צילומי הסדרה האמריקאית “DIG”.
ספר החיים (סרט)
ספר החיים (באנגלית: The Book of Life) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של פוקס המאה ה-20, אשר יצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2014. עלילת הסרט מתבססת על יום המתים ועל ספר החיים.
עלילה
הסרט מהווה בעצם אגדה שמדריכה בטיול שנתי סיפרה לתלמידים.
לה מורטה ובעלה שיבאלבה מופיעים בתחילת הסיפור כאשר הם מתערבים על מי מבני התמותה מאנולו סנצ'ז או ג'ואקין מונדרגון היו מתחתנים עם מריה פוסאדה.
ויה דולורוזה (רחוב)
רחוב ויה דולורוזה הוא דרך רוחב ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הרחוב חולף מצפון להר הבית, ומחבר בין רחוב שער האריות ורחוב בית הבד בו הוא מסתיים. הרחוב נחלק לשני חלקים נפרדים, מזרחי באורך של 250 מטרים ומערבי באורך של 150 מטרים, המרוחקים זה מזה מספר עשרות מטרים, והמחוברים האחד לשני באמצעות רחוב הגיא. לאורך הרחוב הבנוי על תוואי הדקומנוס רומי, עובר חלק מהוויה דולורוזה, "דרך הייסורים", שבה, על פי הנצרות, צעד ישו מהמקום בו נגזר דינו לצליבה ועד גבעת הגולגולתא שבה נצלב.
העת העתיקה
במאות השנים לאחר מותו של ישו לא היה המושג "ויה דולורוזה" ולא היה כל זכר לתחנות המקובלות כיום. למרות זאת היו צליינים נוצרים שנהגו להתחקות אחר תוואי משוער בו הלך לדעתם ישו. כל אלה היו השערות, שכן ירושלים נהרסה כמעט לחלוטין בעקבות חורבן בית המקדש בשנת 70. אתרים ומבנים שהיו בה נחרבו ונבנו מחדש פעמים רבות, ולא היה לאל ידם לשחזר את מסעו האחרון של ישו.
במאה ה-5 נבנתה ברחוב כנסייה שנשאה על שם סופיה.
ימי הביניים
במאה ה-12, הקימו בו הצלבנים כנסייה חדשה.
התוואי המוכר של הרחוב הוא במידה רבה מעשה ידיו של המסדר הפרנציסקני, שבשנת 1342 מונה לשומר המקומות הקדושים בארץ ישראל. הקמת התחנות לאורך ויה דולורוזה הייתה חלק מאידאולוגיה פרנציסקנית שדגלה בגאוגרפיה דתית. התוואי ששרטט המסדר הפרנציסקני נותר בלתי מגובש במשך מאות שנים. הדבר בא לידי ביטוי בתוואי עצמו שעבר שינויים, וכן במספר התחנות, במיקומן ובאירוע שנועדו להנציח. תקוותם כי תחנות אלו תיחשבנה לנכסים נוצריים שאין לפגוע בהם או להזיז אותם הסתמכה על הסכם שחתמו עם השלטון הממלוכי בשנת 1333 בו הכירו השלטונות בבעלותם של הפרנציסקנים על אתרי דת נוצריים שונים. תהליך גיבושה של ויה דולורוזה הואץ מאוד באמצע המאה ה-15, כשהפרנציסקנים גורשו מהר ציון, אז גם נוצר ספר תפילות ייחודי שהותאם לתחנות ויה דולורוזה, ואיפשר לצליין לעקוב אחר הדרך מראשיתה ועד סופה.
העת החדשה
תקוותם של הפרנציסקנים לנוכחות נוצרית לאורך תוואי ויה דולורוזה נגוזה במאה ה-16, עקב איסור שהטילו העות'מאנים המוסלמים על צליינים נוצרים לקיים פולחן דתי ליד התחנות, ואפילו רק להתעכב לידן.
הפופולריות העצומה שהייתה למסורת ויה דולורוזה באירופה השפיעה מאוד על הנעשה בירושלים. היא הביאה את הפרנציסקנים להעתיק את תחנות ויה דולורוזה האסורות לפולחן אל תוך כנסיית הקבר, כך שהצליינים יוכלו לעבור דרכן ולשאת בהן את התפילות המתאימות להן.
מראשית המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20
במאה ה-19, עם ביטול רבים מחוקי עומר ושיפור מעמד הנתינים הזרים באימפריה העות'מאנית (הקפיטולציות), חזרו הצליינים בהמוניהם לתחנות ויה דולורוזה, עד כי גם היום נחשבת הצעידה לאורכה כאחד משיאי הביקור של צליין בארץ הקודש.
בשנת 1838 אישר השליט אבראהים פאשא למסדר הפרנציסקני לחדש את הפולחן הנוצרי בקפלת ההלקאה בין השנים 1927-1929 נבנתה הכנסייה מחדש על ידי אנטוניו ברלוצי אשר הסתמך על שרידי הכנסייה הצלבנית המקורית. הפרנציסקנים חשפו שרידים מהתקופה הצלבנית, דוגמת חלקי עמודים וכתובות צלבניות, ושימרו אותם.
בשנת 1857 החל להיבנות מנזר האחיות ציון ביוזמתו של אלפונס רטיסבון, יהודי מומר משטראסבורג, המנזר והכנסייה שבו נחנכו בשנת 1867 והם מאופיינים בסגנון רומי-ביזנטי במטרה להשתלב עם השרידים הקדומים שנמצאו במקום.
בשנת 1858 מסרו העותמאנים את מבנה בית המרחץ "חמאם אל סולטאן", לידי הקהילה הארמנית-קתולית אשר הקימה במקומו כנסייה.
בשנת 1869 נבנתה ברחוב האכסניה האוסטרית אשר תוכננה על ידי האדריכל אנטון אנדליכר (Anton Endlicher).
בשנת 1874 הוקמה כנסיית גבירתנו הדואבת על שרידיה של כנסייה צלבנית.
בתקופה העות'מאנית שכן ברחוב בניין "הסראיה" שהיה משכנו של מושל ירושלים, שכונה "מותסלם". במאה ה-19 עבר בית הסראיה ממשכנו ברחוב ויה דולורוזה, לארמון הגבירה טונשוק. בשנת 1923 הוקם במקום בית ספר יסודי מוסלמי לבנים "אל-עומריה". מגג בית הספר יש תצפית על הר הבית.
בשנת 1903 בקירוב, הוקמה ברחוב קפלת ההרשעה וכפיית הצלב, קפלה נוצרית קתולית, הנמצאת בחזקת משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. מספר שנים לפני הקמתה, התגלו במקום חורבותיה של כנסייה ביזנטית ששמה אינו ידוע ואשר הפכה לימים למסגד.
בשנת 1924 הוקם בסמיכות לקפלת ההלקאה, מוסד אקדמי איטלקי ללימודי מקרא, בשם בית הספר הפרנציסקני למקרא. ב-2005 הוכר במעמד של אוניברסיטה אפיפיורית. במקום קיימת ספרייה עם כ-50,000 ספרים בנושאי ארכאולוגיה, המזרח הקדום, מקרא, פאטרולוגיה, יהדות מוקדמת, וכתבי עולים רגל לארץ ישראל משנת 1931 קיים במוסד זה מוזיאון לארכאולגיה.
בחלקו המערבי של הרחוב נמצא שוק גדול הנקרא "ח'אן א'זית" (אכסניית שמן הזית).
ברחוב ויה דולורוזה פינת רחוב הגיא הוקמה האכסניה האוסטרית כאכסניה לצליינים. בצדו המזרחי של הרחוב פועל בית ספר לבנים.
מ-1967
במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים פרצו כוחות חטיבה 55 לעיר העתיקה משער האריות דרך רחוב זה, לאחר שהושלם כיתורה של העיר העתיקה מכל כיווניה. מהרחוב נעו חלק מהכוחות דרומה למתחם הר הבית והכותל המערבי, בעוד כוחות אחרים החלו בטיהור העיר העתיקה. בשנות ה-80 של המאה ה-20, במהלך עבודות שיפוץ ברחוב, הועלו אבנים מרצפת ממפלס תקופת בית שני (הנמוך בסביבות 4 מטר ממפלס החיים) א אמצע רחוב ויה דולורוזה, סמוך למפגש עם רחוב הגיא.
בשבת חול המועד סוכות ה'תשמ"ח (10 באוקטובר 1987), נרצח ברחוב ישראלי בידי מחבל ערבי. במוצאי יום כיפור ה'תשנ"ז, 24 בספטמבר 1996 הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו על פתיחת מוצא מנהרות הכותל לרחוב ויה דולורוזה. בעקבות זאת פרצו מהומות מנהרת הכותל. הממשלה התכנסה לדיון מיוחד, והחליטה להשאיר את היציאה לרחוב.
במוצאי שבת חול המועד סוכות ה'תשע"ו נרצחו במקום שני יהודים על ידי מחבל ערבי.
ברחוב גלריות אחדות לאומנות ולעתיקות.
אתרים בסמוך לרחוב
מול מנזר האחיות ציון, קיים זאווית אל בוחריה, מרכז סופי של המסדר הנקשבנדי בישראל. במקום מסגד סופי קטן, אחוזת קבר משפחתית. ומוזיאון קטן לתולדות הקהילה האוזבקית בירושלים בו גם אוסף נדיר של כתבי יד ישנים הקשורים לתורה הסופית והעדה האוזבקית.
בריכת הסטרותיון משתרעת ברובה מתחת הרחוב ומתחת הרחוב מסתיימת מערת צדקיהו. מהרחוב יוצא מעבר מקורה חשוך (מתחת לבית הספר עומריה), המגיע לשער הר הבית הנקרא "השער החשוך" או "שער פייצל". לדעת חלק מהחוקרים נקודת המוצא של המעבר המקורה, היא מקומה של מצודת האנטוניה ששכנה מצפון להר הבית. במעבר זה נמצאים פתחיהן של שלוש מדרסות מן התקופה הממלוכית, הדוואדריה (נבנתה ב-1295), הסלאמיה (נבנתה ב-1300) והאמיניה (נבנתה ב-1330), במתחם שלוש המדרסות הללו נמצאים כיום מוסדות של אלווין ישראל המספקים שירותי יום לאנשים עם צרכים מיוחדים מגיל ינקות ועד זקנה.
סמוך לרחוב ממוקמים "השער החשוך" ו"שער בני ע'ואנימה" - משערי הר הבית.
ראובן שפר
ראובן שפר  (8 ביוני 1925 – 22 במרץ 2011) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
ראובן שפר נולד ב-1925 בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר אליאנס.
בצעירותו השתתף כזמר בולט במקהלת רון בניצוחו של קונראד מן, יחד עם שמעון ישראלי ודוד חנין.
בשנת 1957 הצטרף ללהקת הזמר "רביעיית מועדון התיאטרון" לצד גדעון זינגר, יענקלה בן סירא ושמעון בר. רביעיית מועדון התיאטרון ביצעה שירים שכתב עבורה חיים חפר, ביניהם "אין כמו יפו בלילות", "איך הפשפש עלה למעלה" והשיר בתרגומו של דן אלמגור "גוי של שבת".
במשך כעשור שיחק בתיאטרון גיורא גודיק ובתיאטרון חיפה ובשנת 1973 הצטרף לתיאטרון הקאמרי. במהלך הקריירה שלו, שיחק שפר בתיאטרון בתפקידים בולטים ומגוונים. בין תפקידיו היו יעקב במחזה "יוסף וכתונת הפסים" וקיסר אוסטריה ב"אמדאוס". כמו כן השתתף גם ב"איי לייק מייק", "החלילן מהמלין", "הוא הלך בשדות", "ייסורי איוב", "טוב", "סוויני טוד", "כטוב בעיניכם", "ילדי הירח", "אמדאוס", "כובע הקש האיטלקי" ובעוד הצגות רבות.
הצלב השביעי (סרט)
הצלב השביעי (באנגלית: The Seventh Cross) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1944 בבימויו של פרד זינמן, עם ספנסר טרייסי, יום קרונין וג'סיקה טנדי בתפקידים הראשיים.
ראובן שפר
ביוגרפיה
בקולנוע השתתף שפר בין היתר בסרטים "סאלח שבתי", "ארבינקא", "תעלת בלאומילך", "עזית הכלבה הצנחנית", סלומוניקו, "צ'רלי וחצי", "נס בעיירה" וכן בסרט עטור הפרסים "Voyages".
הצלב השביעי (סרט)
התסריט מבוסס על הרומן הצלב השביעי של הסופרת הגרמניה אנה זגרס (1939). זה אחד הסרטים הבודדים שהופקו בתקופת מלחמת העולם השנייה ועסקו במחנות הריכוז ובמשטר הדיקטטורי בגרמניה הנאצית.
ראובן שפר
ביוגרפיה
ב-1982 זכה בפרס אברהם בן-יוסף על גילום תפקיד הקיסר יוזף השני בהצגה אמדאוס.
הצלב השביעי (סרט)
זה הסרט הראשון בו הופיעו ביחד יום קרונין ואשתו ג'סיקה טנדי.
ראובן שפר
ביוגרפיה
בשנת 2011 נפטר שפר בביתו בתל אביב בגיל 86 ונטמן בבית העלמין ירקון. הוא הותיר אחריו אשה ושתי בנות.
הצלב השביעי (סרט)
יום קרונין היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ראובן שפר
ביוגרפיה
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב שלמה המלך 22.
הצלב השביעי (סרט)
תקציר העלילה
בסתיו 1936 בורחים שבעה אסירים ממחנה הריכוז וסטהופן (שם פיקטיבי). הבריחה מתגלה כעבור זמן קצר. מפקד המחנה מכין שבעה צלבים שעליהם בכוונתו לצלוב את כל השבעה לעיני האסירים. בין השבעה נמצאים ג'ורג' הייסלר (ספנסר טרייסי) וארנסט ואלאו (ריי קולינס). הייסלר וואלאו נפרדים זה מזה וואלאו נתפס ומוקע על הצלב במחנה. הוא מת ונשמתו עולה לשמים ומכאן הוא ממשיך לספר על התפתחות העלילה.
הייסלר נמלט מהמחפשים וכלביהם ומטרתו להגיע לכתובת של חבר אנטי נאצי במיינץ. במיינץ הוא מגיע לבית חברתו לשעבר, נלי (קארן ורנה) ומבקש עזרה, אך היא אומרת לו שהיא נשואה ושיסתלק מהר אחרת תקרא לגסטפו. מסתבר שהחבר נעצר על ידי הגסטפו. הוא יוצא לרחוב ומתבונן עם כל האנשים איך הגסטפו עורך מרדף על הגגות אחרי נמלט נוסף - האקרובט ארנסט בלאני (ג'ורג' סוזן) שלבסוף מתאבד בקפיצה מהגג.
הייסלר נכנס לחנות בגדים של מאדאם מנלי (אגנס מורהד) ומבקש בשם מנלי לקחת את הבגדים שהזמין. היא מבחינה מיד במצבו, מציידת אותו בבגדים ובכסף ומפנה אותו לרופא יהודי, ד"ר לבנשטיין (סטפן גריי) שמטפל בידו שנפצעה בעת מנוסתו. ולא מדווח על כך לשלטונות.
הוא נזכר בידידו, פול רודר (יום קרונין) ומגיע לדירתו בה הוא מתגורר עם אשתו ליזל (ג'סיקה טנדי) ושני ילדיו. פול מרוצה מהשלטון ששיפר את מצב העובדים וכאשר הייסלר מגלה לו שהוא אסיר נמלט, הוא מבקש ממנו לעזוב, אבל מיד נמלך בדעתו ומחליט לעזור לו.
פול יוצר קשר עם המחתרת האנטי נאצית ובעזרת חבר מבית החרושת שהוא עובד, הוא מוצא לו מקום מסתור בפונדק. ביינתים הוא נעצר על ידי הגסטפו על ידי השוערת (הלנה וייגל) שדווחה על אדם זר שהתארח אצלו ולאחר חקירה ארוכה הוא משוחרר. בפונדק עובדת טוני (סיגה האסו) שמזהה אותו מתמונה שמפורסמת בעיתון בתוך מודעה שמכריזה על פרס 5,000 מרק על מי שימסור עליו מידע שיביא לתפיסתו.
טוני עוזרת לו ומתאהבת בו לזמן קצר. בינתיים הוא מקבל מהמחתרת כסף וכרטיס נסיעה באנייה להולנד. הוא אומר לה כי התעודד באמונתו באדם כשראה בכל הרוע מסביב גם אנשים טובים שעזרו לו וסיכנו את עצמם.
בסוף רואים את האוניה בדרך להולנד וגם את הצלב השביעי "שממתין" לו במחנה.
מיכל כהן
מיכל כהן (נולדה ב-4 בנובמבר 1965) היא אשת חינוך ישראלית, המכהנת כמנכ"לית קרן רש"י משנת 2017 וכיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות מאוגוסט 2021. הייתה מנכ"לית משרד החינוך בין השנים 2013—2017.
ביוגרפיה
מיכל כהן שירתה בצה"ל בגרעין נח"ל בין השנים 1983–1986. ב-1991 סיימה לימודים לתואר ראשון בחינוך, במכללת דוד ילין, ובשנת 1997 השלימה תואר שני בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2006–2007, למדה כהן ייעוץ ארגוני למערכות חינוך באוניברסיטת תל אביב והמשיכה בשנת 2010 בבית הספר הגבוה לניהול שבפריז לתעודה בתחום הניהול במגזר הציבורי. ב-2016 החלה לימודים לתואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
כהן החלה את דרכה החינוכית בשנת 1991 ועד לשנת 2005 היא מילאה שורה של תפקידים חינוכיים, במהלכם מונתה לסגנית-מנהלת בית ספר בפסגת זאב. בין השנים 2001–2005 שימשה מנהלת בית הספר דקל וילנאי א' במעלה אדומים. בין השנים 2005–2007, הייתה מפקחת במחוז ירושלים ומנח"י. בספטמבר 2017 מונתה כהן למנכ"לית קרן רש"י. באוגוסט 2021 מונתה כהן לתפקיד יו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, האישה הראשונה בתפקיד זה.
כהן נשואה ואם לשלושה.
משרד החינוך
בשנת 2008 הייתה כהן יועצת פדגוגית למנכ"לית משרד החינוך, שלומית עמיחי. בהמשך, מונתה לסמנכ"לית בכירה למינהל הפדגוגי. תפקיד נוסף אותו מילאה כהן הוא סמנכ"לית משאבי אנוש במשרד החינוך. על הישגיה בתחום זה זכתה לפרס המנכ"ל.
בשנת 2010 מונתה לתפקיד סמנכ"לית בכירה במינהל הפדגוגי. במסגרת תפקידה הייתה שותפה בגיבוש הרפורמה בחטיבה העליונה, "עוז לתמורה" ומונתה על ידי מנכ"ל משרד החינוך באותה עת, ד"ר שמשון שושני, להוביל את ההטמעה של הרפורמה עוז לתמורה ואת הרפורמה בבתי הספר היסודיים, "אופק חדש". כמו כן, היא הובילה את ההטמעה של המלצות ועדת טרכטנברג, אשר כללו בין היתר את הרפורמה של חוק חינוך חינם לגילאי 3–4 וצהרוניות בגני הילדים. כהן גם הובילה את מתווה הניהול העצמי, הנהגת מדיניות ניהולית-חינוכית עצמאית והחילה אותו על כלל בתי הספר היסודיים. לצד אלה, היא מיסדה את השימוש בכלי תכנון למערכת החינוך.
בנובמבר 2013 מונתה על ידי שר החינוך שי פירון, לתפקיד מנכ"לית משרד החינוך. עם כניסתו של נפתלי בנט למשרד החינוך בשנת 2015, הוא בחר להמשיך את תפקידה של כהן כמנכ"לית. כהן פרשה מתפקידה במרץ 2017 והוחלפה בידי שמואל אבואב.
כמנהלת המשרד, קידמה כהן עקרונות חינוכיים של שותפות מנהלים ומורים בקבלת ההחלטות של המשרד, הרחבה של האוטונומיה הניהולית והבית ספרית, צמצום פערים באמצעות דיפרנציאציה של התוכניות החינוכיות והרחבת השקיפות של המידע.
בין התוכניות הבולטות שקידמה כהן: באוגוסט 2021 נתקבלה החלטת ממשלה על מינוייה ליושבת ראש המועצה הישראלית לתרבות ולאומנות.
הצי המלכותי הנורווגי
הצי המלכותי הנורווגי (נורווגית: Sjøforsvaret; "כוחות ההגנה הימית"), הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של נורווגיה האחראית על ביצוע הפעולות הימיות של נורווגיה. נכון לשנת 2008, החיל מונה כ-3,700 חיילים, עם יכולת לגייס 32,000 חיילים ו-70 כלי שיט, בהם 5 פריגטות כבדות, 6 צוללות, 14 ספינות תותחים, 4 מקשות, 4 שולות מוקשים, 2 ספינות אימונים ועוד. חיל הים כולל בתוכו גם את משמר החופים הנורווגי.
לצי המלכותי הנורווגי יש היסטוריה משנת 955. משנת 1509 עד 1814 החיל היה חלק מהצי של דנמרק-נורווגיה. מאז 1814 קיים הצי כחיל נפרד.
בשנת 1946 קיבל את הקידומת הימית "KNM" אשר בנורווגית פירושה "Kongelig Norske Marine" (הצי המלכותי הנורווגי). באנגלית, הקידומת של הצי היא "HNoMS", קיצור של "ספינת הוד מלכותו הנורווגית". ("HNMS" יכול לשמש את הצי המלכותי ההולנדי, אך הצי משתמש בקידומת "HNLMS"). משמר החופים הנורווגי מקבל את הקידומת "KV", שבנורווגית משמעותה "KystVakt" (משמר החופים). באנגלית - משמר החופים משתמש בקידומת "NoCGV".
היסטוריה
ההיסטוריה של הצי הנורווגי ארוכה, ומתחילה בלידאנג שהוקם על ידי המלך הוקון הראשון בשנת 955, אם כי גרסות שונות של לידאנג היו קיימות מאות שנים קודם לכן. בשלהי ימי הביניים ליידאנג שימש בעיקר להטלת מס והתקיימה עד המאה ה-18.
האיחוד בין דנמרק לנורווגיה
במהלך רוב תקופת האיחוד בין נורווגיה לדנמרק, היה לשתי המדינות צי משותף. צי זה הוקם על ידי המלך הנס, מלך דנמרק בשנת 1509. חלק גדול מהצוות ומהקצינים של הצי היו נורווגים. בשנת 1709 בצי המשותף שירתו כ-15,000 איש; מתוכם 10,000 נורווגים. כאשר טורדנסקיולד ביצע את הפשיטה המפורסמת שלו בדנקיל בשנת 1716 יותר מ-80 אחוז מהספנים ו-90 אחוז מהחיילים שלו היו נורווגים. בשל כך הצי המלכותי הנורווגי משייך את ההיסטוריה שלו מ-1509 עד 1814 כחלק מההצי המלכותי הדני.
האיחוד השוודי-נורווגי
במהלך תקופת האיחוד השוודי-נורווגי שמרה נורווגיה על עצמאות כוחותיה המזוינים, כולל הצי הנורווגי. ברוב האיחוד היה חיל הים הנורווגי לבעל תקציב ומימון נמוך, אף על פי שהיו תוכניות שאפתניות להרחיבו. בסוף המאה ה-19 הוגדל הצי במטרה להגן על עצמאות מסוימת של נורווגיה מידי השוודים.
בשנת 1900, חמש שנים בלבד לפני פירוק האיחוד עם שוודיה, כלל הצי המלכותי הנורווגי שתי ספינות בריטיות להגנה על החופים (כל אחת משוריינת ובעלת משקל של כ-3,500 טון), שתים-עשרה ספינות קרב, שש-עשרה ספינות קרב קטנות (בעלות משקל של 60 טון), עשרים ושבע ספינות טורפדו ועוד. אלו הופעלו בידי 116 קצינים בשירות פעיל (עם עוד 60 במילואים) ו-700 קצינים זוטרים ומלחים.
לצי המלכותי הנורווגי אף הייתה זרוע אווירית משלו בין השנים 1912–1944.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה שמרה נורווגיה על נייטרליות, אך הכוחות המזוינים גייסו חיילים על מנת להגן על הנייטרליות של המדינה. על אף שהייתה נייטרלית, צי הסוחר הנורווגי סבל מאבדות כבדות.
מלחמת העולם השנייה
במהלך רוב תקופת מלחמת העולם השנייה, הייתה נורווגיה כבושה בידי גרמניה הנאצית, על אף שהכריזה עם פרוץ המלחמה על נייטרליות.
מלחמת העולם השנייה בנורווגיה החלה ב-8 באפריל 1940 כאשר ספינת הטורפדו הגרמנית "אלבטרוס" תקפה את ספינת המשמר הנורווגית "פול השלישי". בהמשך המלחמה, בתחילת קרב נרוויק, ספינות משמר החופים הישנות ("פנסרסקייפ"), "אידסבולד" ו"נורג", שנבנו לפני שנת 1905 והיו מיושנות, ניסו להיאבק בספינות הקרב הגרמניות; שתיהן הותקפו בטורפדו וטבעו. לעומת זאת, הצי הגרמני שלחם באוסלו עוכב כאשר ממצודת אוסקרבורג פתחו הנורווגים באש תותחי 280 מ"מ מיושנים, ותותחי 150 מ"מ מהצד המזרחי של מצרי דרבק. פגזי הארטילריה גרמו לנזקים כבדים לסיירת הגרמנית "בליכר", אשר לאחר מכן הוטבעה בשל תקיפת טורפדו מהמצודה. בקרב הסיירת הגרמנית היו למעלה מ-1,000 נפגעים מכלל אנשי הצוות והחיילים שנשאה הספינה. הספינה נאלצה לסגת דרומה ולקרוא לתקיפה אווירית של המבצר. עיכוב זה של הכוחות הגרמניים אפשר למלך הנורווגי הוקון השביעי ולמשפחתו, יחד עם הממשלה הנורווגית, להתחמק מהשבי הגרמני.
בפלישה לנורמנדי השתתפו 10 ספינות קרב ו-1,000 גברים מהצי המלכותי הנורווגי בשנת 1944.
במהלך המלחמה הפעיל הצי הנורווגי 118 אוניות, ובסוף המלחמה היו לו 58 אוניות ו-7,500 גברים בשירות. הצי איבד בתקופת המלחמה 27 ספינות, 18 סירות דיג ו-933 גברים.
מלחמת העולם השנייה עד ימינו
בניית הצי הנורווגי מחדש בשנות ה-60 התאפשרה עם תמיכה כלכלית משמעותית מארצות הברית. במהלך תקופת המלחמה הקרה, הצי הנורווגי היה מותאם להכחשת ים, על מנת להפוך את הפלישה מהים לקשה וכואבת ככל האפשר עבור התוקף. במסגרת המשימה הזו, כלל הצי הנורווגי מספר גדול של כלים קטנים וכ-15 צוללות דיזל חשמליות קטנות. כיום הצי המלכותי הנורווגי מחליף את הכלים הללו במספר קטן יותר של כלים בעלי קיבולת גדולה יותר.
הכשרת קצינים לשירות בצי המלכותי הנורווגי נעשית במסגרת האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה, אשר ממוקמת בלקסוואג שבברגן.
בנורווגיה קיים מוזיאון העוסק בנושא שימור נושא ההיסטוריה הימית של נורווגיה.
נמלי הצי
נמלי הצי כוללים בין היתר את:
מבנה הצי
הצי הנורווגי מורכב מצי, משמר חופים ובית ספר ימי. הצי מורכב מ:
בתי הספר של הצי מורכבים מ:
אזור מקודד
מציאת אזורים מקודדים
בעוד המינוח של מסגרת קריאה הוא פשוט, זיהוי של אזור מקודד אינו פשוט כלל ועיקר, מכיוון שבתא נתון רק חלק ממסגרות הקריאה אכן משמשות כאזור מקודד. כדי לזהות אזורים מקודדים, מקובל לרצף מולקולות mRNA, ולנסות להבין אילו חלקים מתוכם מתורגמים. זיהוי אזור מקודד הוא חלק התחום של חיזוי גנים, אשר חוקר גם חיזוי של מרכיבים פונקציונליים נוספים.
ההבדל בין אזור מקודד לדנ"א משלים
בתהליך רוורס טרנסקריפציה ניתן להפוך מולקולת mRNA בחזרה לרצף DNA, המכונה דנ"א משלים, או cDNA. מולקולת ה-DNA שתיווצר תכיל את אזורי ה-UTR שאינם חלק מה-CDS, אשר משועתקים ל-RNA אך אינם מתורגמים לחלבון. לכן ניתן לומר שברוב המוחלט של המקרים האזור המקודד ייפתח ברצף AUG (הקודון של מתיונין) ויסתיים באחד משלושת קודוני הסיום. כל זאת בניגוד ל-cDNA, המכיל את רצף ה-UTR.
בובת גרב (אינטרנט)
בובת גרב (באנגלית: Sock puppet; לעיתים גם בובת קש) היא מטבע לשון באינטרנט לתיאור זהות וירטואלית נוספת המופעלת על ידי חבר בקהילה מקוונת, מבלי שיתגלה הקשר בינה לבין הזהות המקורית של מפעילו. באמצעות דמות ווירטואלית זו, ניתן לייצג דעות בתוך הקהילה עם יותר "קולות", או לחתור תחת כללי הקהילה המקובלים על ידי הלהטת דיון סוער או בהשחתה סתמית. מקור הביטוי מתייחס לפיתום היוצר אשליית דיבור באמצעות בובת גרב, ולראשונה נעשה בו שימוש ברשת Usenet בשנת 1993, אולם השימוש השכיח בביטוי החל בשנת 1996.
שימוש בבובת גרב כדי לחזק את מעמד מפעילהּ בקהילה, לדוגמה על ידי הצגתה כתומכת בדעתו - הוא פסול ברוב הקהילות. אופן פעולה אחר אשר לעיתים נאסר הוא הפעלת זהות "טובה", המשתלבת באופן פרודוקטיבי בקהילה, וזהות "רעה", המנוצלת להשתלחות באחרים או הפרעה אחרת לקהילה, מבלי לפגוע במעמד הזהות הראשית.
עם זאת, ניתן לערוך הבחנה בין המונח "בובת גרב" לבין חשבונות "קש" משניים המשמשים לשמירת אנונימיות לגיטימית של בעלי החשבון, למשל, מניעת חשיפת פרטיו האישיים והמקצועיים או כאשר הוא מעוניין להשאיר בעילום שם את דעותיו בנושאים רגישים (כגון אנטישמיות, פורנוגרפיה), כאשר החשבון הראשי מאפשר להסיק מסקנות על זהותו האמיתית.
בדומה לבובת גרב, "בובת בשר" (Meat puppet) מציינת חשבון של משתמש חדש שהוזמן למאמר או דיון ספציפי רק במטרה להשפיע עליו. במונח נעשה שימוש לראשונה ברומן הטרילוגי נוירומנסר של ויליאם גיבסון משנת 1984.
התנהלות קהילות מול בובות גרב
מאחר שבאתרים קהילתיים כגון ויקי פתוח, פורומים, בלוגים, רשתות חברתיות ועוד ניתן ליצור בובות גרב בקלות יחסית, קשה לאמוד בהם את מספר המשתמשים בפועל המייצגים השקפה מסוימת, לאור העובדה שמאחורי טיעונים דומים יכולים להסתתר מספר פסידונימים של אדם אחד.
אתרים האוסרים על תחזוקת דמויות וירטואליות מרובות, מפעילים בדרך כלל מערכות פיקוח ואכיפה לזיהוי מקרים שכאלו ומדכאים זאת באופן שיטתי. הגילוי של שימוש בבובות גרב מוביל בדרך כלל להרחקת כלל הזהויות המשותפות הידועות ולעיתים - גם לחסימת כתובת IP. הדבר נכון במיוחד במשחקים מקוונים, בהם בעל הבובה יכול לעוות את התוצאה. זהויות הופכות לחשודות לרוב עקב מנהגיהן, כגון:
דוגמאות ציבוריות בולטות
דוגמאות בולטות בהן היו מעורבים אנשי ציבור או רשויות מדינה:
אורי רשטיק
אוֹרִי רֵשְטִיק (נולד ב-21 בדצמבר 1982) הוא איש ניהול ישראלי ומנכ"ל אשכולות. מנכ"ל שח"ם – ארגון השחקנים בישראל וחבר מועצת עיריית גבעתיים לשעבר. כיהן כיושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל בשנים 2012–2014.
ראשית חייו
רשטיק נולד וגדל בגבעתיים, למד בבית הספר היסודי "בורוכוב" ובתיכון "קלעי" בגבעתיים והדריך בתנועת הנוער העובד והלומד. בסיום התיכון שימש כקומונר ומדריך נוער בקן הנוער העובד והלומד בערד במסגרת שנת שירות. בסיומה של שנת השירות התגייס לשירות צבאי ושירת כלוחם בגדוד 50 בחטיבת הנח"ל (רובאי 07), ולאחר מכן ביצע את "פרק המשימה הלאומי" של מסלול גרעיני הנח"ל בבית שאן, שם שימש כמדריך נוער בסיכון. בהמשך, לאחר שחרורו מהצבא, עסק בריכוז, הדרכה וניהול לוגיסטי של מרכז חינוך בלתי פורמלי אזורי בעמק הירדן, במסגרת חברותו בתנועת דרור ישראל.
פעילות סטודנטיאלית
במסגרת תפקידו פעל רשטיק לצירוף אגודת הסטודנטים באוניברסיטה הפתוחה כחברה בהתאחדות הסטודנטים ובכך לראשונה איגדה התאחדות הסטודנטים את כלל הסטודנטים במדינת ישראל מכלל סוגי המוסדות להשכלה גבוהה. רשטיק פעל למתן סבסוד לסטודנטיות למחקר למעונות יום של משרד הכלכלה, לפרסום הנחיות לטיפול בהטרדות מיניות באקדמיה, בעקבות דו"ח מבקר המדינה בנושא שפורסם במאי 2013 ולהארכת חופשת הלידה לסטודנטיות לשישה שבועות. במהלך שביתת המכללות הטכנולוגיות בשנת 2013 שימש רשטיק כמתווך ולקח חלק במשא וממתן לסיום השביתה ולהסכמות בין המכללות למשרדי האוצר והכלכלה במסגרתן הוזרמה תוספת תקציבית של 110 מיליון שקל למימון מקצועות ההנדסאים, לביצוע שינויים במודל הדיפלומות ולהקניית זכויות מוגדלות לסטודנטים הנדסאים. בתקופת כהונתו של רשטיק הקצה משרד האוצר תוספת תקציבית של 150 מיליון ש"ח לבניית מעונות סטודנטים, סכום אשר ניתן ללא מאבק.
לאחר שהכריזה המל"ג על רף קבלה מנדטורי בלימודי האנגלית למתקבלים ללימודים אקדמיים הוקמה, לאחר משא ומתן שניהל אל מול הות"ת, קרן מלגות לסטודנטים שאינם עומדים ברף הקבלה לצורך השלמת וצמצום פערים חברתיים.במסגרת פעילותו במל"ג הביא רשטיק למתן ייצוג לסטודנטים בות"ת. עוד יזם רשטיק יחד עם המשרד לאזרחים ותיקים ומשרד השיכון הבינוי את פרויקט "כאן גרים" במסגרתו מאות סטודנטים מתגוררים אצל אזרחים ותיקים תמורת מלגה
קריירה
החל מספטמבר 2014 כיהן רשטיק בתפקיד מנכ"ל שח"ם – ארגון השחקנים בישראל, בתפקידו עסק רשטיק בבניית תשתית ביטחון אסטרטגית לשחקנים. את השנתיים הראשונות בתפקידו הקדיש להרחבת תחומי הייצוג. מטלוויזיה וקולנוע בלבד לתיאטרון רפרטוארי, תיאטרון ילדים, פרינג', דיבוב, סרטי סטודנטים ועוד. מספר החברים בארגון גדל מ-1800 ל-2500, ושח"ם הפך לארגון היציג הגדול ביותר בתחום התרבות, מה שהביא להגדלת כמות העובדים והתקציב. עוד במסגרת תפקידו איגד רשטיק את שחקני תיאטראות הקאמרי והבימה לכדי מאבק תקדימי על תנאי שכרם והובילם לחתימת הסכם קיבוצי היסטורי המעגן את העלאת שכר השחקנים והסדרת תנאיהם הסוציאליים, הוביל את שחקני תיאטרון החאן לחתימה על הסכם קיבוצי חדש ואיגד את שחקני תיאטרון באר שבע והובילם לתביעה כנגד התיאטרון . במשא ומתן חשאי שניהל ב-2018 מטעם שח"ם מול שר העבודה והרווחה חיים כץ הצליח רשטיק להכניס תיקון צו הביטוח הלאומי (סיווג מבוטחים וקביעת מעבידים) שקבע שכל שחקן על המסך או הבמה, שיש לו הסכם של שלושה חודשים ומעלה מול מעביד, או לחלופין חמש הופעות ומעלה, ייחשב כשכיר אך ורק לצורך חוק ביטוח לאומי. בזכות האסטרטגיה הזאת, שחקנים זכו לסיוע כלכלי נרחב לאורך כל תקופה משבר הקורונה, כשהפכו לכמעט העובדים העצמאים (פרילנסרים) היחידים בישראל שקיבלו דמי אבטלה מהביטוח הלאומי. עוד בתקופת כהונתו נוסד פרס שח"ם, טקס שנתי של פרסי שחקנים, בדומה לפרסי הסאג המוענקים מדי שנה על ידי גילדת שחקני המסך האמריקאית.
עוד פעל רשטיק להקמת עמותת "שחקני נשמה", עמותת בת אשר הקימו מספר מחברי שח"ם, המפעילה קרן סיוע לאמנים נזקקים, שאף גייסה למעלה ממיליון שקלים בתקופת הקורונה לסיוע לאמנים במצוקה.
במסגרת תפקידו בשח"ם רשטיק שימש כחבר הנהלת להב (לשכת ארגוני העצמאים), כציר בארגון השחקנים העולמי (FIA), והוביל לאירוח כנס של הארגון במרכז סוזן דלל בנובמבר 2019 במסגרת מאמצי שח"ם להתמודד עם תנועת ה-BDS באירופה.
ב-2020 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין גלובס.
החל ממאי 2021 מכהן כמנכ"ל אשכולות, החברה לזכויות מבצעים של אמני ישראל.
פעילות פוליטית–עירונית
בשנת 2008 נבחר רשטיק למועצת העיר גבעתיים מטעם סיעת "כן לגבעתיים" בראשות ראובן בן שחר, בתמיכת המפלגות קדימה והעבודה. במסגרת תפקידו שימש רשטיק כיו"ר הוועד המנהל של הקרן לעידוד ההשכלה הגבוהה (ע.ר), שמטרתה חלוקת מלגות בתמורה למעורבות חברתית לבני העיר גבעתיים, וכמחזיק תיק תנועות הנוער והצעירים. בשנת 2013 נבחר רשטיק בשנית למועצת העיר גבעתיים מטעם מפלגת העבודה, במסגרת תפקידו המשיך לשמש רשטיק כיו"ר הקרן לעידוד ההשכלה הגבוהה וכן כיהן כיושב ראש דירקטוריון תאגיד המים העירוני "מי גבעתיים", שם הוא משמש כדירקטור עד היום.
חיים אישיים
רשטיק נשוי לרותם, ראש אגף במועצה מקומית גני תקווה, ולהם שני ילדים. הם מתגוררים בגני תקווה.
קישורים חיצוניים
מאמרי דעות
סטפני (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פרס באפט"א לטלוויזיה לאופרת הסבון ודרמה בהמשכים הטובה ביותר
פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לאופרת הסבון ודרמה בהמשכים הטובה ביותר הוא אחת הקטגוריות בפרס באפט"א לטלוויזיה, שמוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. לסדרות המועמדות צריכות לכלול לפחות 20 פרקים בשנה. לפרס מועמד רק פרק אחד שאינו ספיישל ושמייצג את הסדרה. ב-1999 הוענק הפרס לראשונה לאופרות סבון ששודר ב-1998. שם הפרס שונה ל"הדרמה ההמשכית הטובה ביותר" בשנת 2003, ולשם "אופרת הסבון והדרמה ההמשכית הטובה ביותר" בשנת 2012. נכון ל-2019 הסדרה "איסטאנדרס" זכתה בפרס תשע פעמים, והסדרה "קורוניישן סטריט זכתה שש פעמים, הסדרות "חדר מיון" ו"אמרדייל" זכו פעמיים כל אחת, והסדרות "The Bill" ו"הולבי סיטי" פעם אחת כל אחת.
מנחם מנדל הלברשטאם
רבי מנחם מנדל הלברשטאם (י"ד באדר א' תרל"ה - ו' באייר תשי"ד, 9 במאי 1954) היה האדמו"ר השני מסטרופקוב.
ביוגרפיה
נולד כבן בכור לרבי אברהם שלום הלברשטאם האדמו"ר הראשון מסטרופקוב, ולחיה יהודית בתו של רבי אברהם חיים הורוביץ מלינסק. כסנדק בברית המילה שלו שימש רבי חיים הלברשטאם (ה"דברי חיים") מצאנז, הוא נקרא על שם סבו רבי מנחם מנדל מלינסק.
בילדותו התייתם מאמו ונתגדל בבית זקינו משינאווא, בבחרותו קיבל סמיכה מהרב שמואל ענגיל אב"ד ראדומישלא, נישא לאסתר בת הרב יעקב קופל פרנס מראשי הקהל בגארליץ וחתן הרב רבי יוסף זאב מקשאנוב נכדו של הדברי חיים מצאנז.
בשנת ה'תרע"ט הוכתר על ידי אביו לרב הצעיר בסטרופקוב והקים ישיבה לבחורים שבה העביר מדי יום שני שיעורים, בעיון ובבקיאות. לאחר פטירת אביו בקיץ ה'ת"ש (1940), הוכתר לממלא מקום אביו כאדמו"ר מסטרופקוב. הוא שרד את ימי שואת יהודי הונגריה, בתחילת שנת תש"ה הסתתר בבונקר בפרשבורג, כשהוא מבטיח בכתב שכל יושבי הבונקר ינצלו כפי שאכן קרה. במלחמה איבד את כל משפחתו מלבד נכדה אחת שהקימה משפחה לאחר המלחמה, בחודש אייר תש"ה הגיע לציריך שבשווייץ, לאחר סיום המלחמה היגר לארצות הברית בחנוכה ה'תש"ז (1947). עם הגיעו החל בשיקום החסידות בבית המדרש שהקים בשכונת ויליאמסבורג. כמו אביו נודע כבעל מופת ורבים שיחרו לפתחו. הוא נישא בשנית לבריינדל בת הרב שלמה ברוך פראגר אב"ד פטרוואסלע ונכד המהר"ם שיק.
בשנת תשי"ב הידרדר מצב בריאותו, ונפטר בו' באייר ה'תשי"ד, 9 במאי 1954, ארונו הובא ארצה והוא נטמן בח' באייר בהר המנוחות. הוא לא השאיר אחריו צאצאים שיכלו לשמש תחתיו בהנהגת החסידות ולאחר פטירתו התמנה לאדמו"ר בן אחותו רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם.
חלק מדברי תורתו נדפסו בשנת תשט"ז בספר "דברי מנחם". בשנת תשע"ט יצא בהוצאה חדשה עם קורות חייו ועוד.
משפחתו
לרב הלברשטאם ולאשתו הראשונה אסתר היו שישה בנים ושתי בנות, בניו וכלותיו, בנותיו וחתניו נרצחו כולם במהלך שואת יהודי אירופה. שרדה רק נכדה אחת שליוותה אותו במשך כל שנות המלחמה.
כמה מבניו שירתו עד מותם בתפקידים רבניים:
יוסוף שאקור
יוסוף בין רגהיב שאקור (נולד ב-1928) הוא קצין לשעבר בצבא סוריה, אשר שירת בין היתר כראש המטה הכללי של סוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים.
שירות צבאי
שאקור נולד בשנת 1928 סמוך לעיר חומס, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון החל ללמוד באקדמיה הצבאית בחומס. לאחר מכן עבר קורס קציני ארטילריה בצרפת, בדומה לקצינים רבים בצבא הסורי בתקופה, בהמשך הוא גם עבר קורסים נוספים בברית המועצות.
בין השנים 1961–1964 שירת שאקור בתור קונסול כללי של סוריה בוונצואלה וברזיל, הוא דבר ספרדית, אנגלית, צרפתית, ערבית, רוסית וארמנית, מה שהפך אותו לנכס דיפלומטי של סוריה. לאחר חזרתו מדרום אמריקה, הוא מונה למזכיר כוחות הביטחון והועלה לדרגת עקיד ולאחר מכן גם קודם לדרגת עמיד, בתפקיד זה הוא שירת במהלך מלחמת ששת הימים בשנת 1967.
בשנת 1970 קודם לדרגת לואא', בעיקר משום תמיכתו בעליה לשלטון של הנשיא חאפז אל-אסד. באפריל 1972, הרמטכ"ל מוסטפא טלאס קודם לתפקיד שר הביטחון ושאקור נבחר להחליפו בתפקיד ראש המטה הכללי של הכוחות הסורים. בתפקידו החדש, שאקור היה אחראי מקרוב על ההכנות למלחמת יום הכיפורים ותכנון תוכנית התקיפה. באוגוסט 1974 אולץ שאקור לפרוש מתפקיד ראש המטה ומשירותו הצבאי משום שנתפס על ידי השלטון כאחראי לכשלון הכוחות הסורים לשחרר את רמת הגולן מידי ישראל.
יארליס באריוס
יארליס באריוס קסטניידה (בספרדית: Yarelys Barrios Castañeda; נולדה ב-12 ביולי 1983 בפינאר דל ריו) היא אתלטית קובנית זוכת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) ופעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (אוסקה 2007 וברלין 2009), בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
באריוס הגיעה להישגה המשמעותי הראשון במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בקרטחנה ב-2006, כשזכתה במדליית כסף. בשנת 2007 זכתה במדליית כסף באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשיא אישי חדש של 63.90 מטר, מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ומדליית זהב באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק, תאילנד.
בשנת 2008 זכתה במדליית זהב במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה. בהמשך השנה זכתה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג נשללה ממנה ב-1 בספטמבר 2016 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי עקב שימוש בחומרים אסורים. בטורניר שנערך בלייריה, פורטוגל באותה שנה שיפרה את שיאה האישי, והעמידה אותו על 66.13 מטרים.
בשנת 2009 שמרה על תוארה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים, שנערכו באותה שנה בהוואנה, קובה. כן זכתה במדליית כסף שנייה באליפות העולם שנערכה בברלין. ב-2010 זכתה במדליית הכסף במשחקים האיברו-אמריקאיים שנערכו בסן פרננדו, וב-2011 זכתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשיא אישי חדש של 66.40 מט ובמדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה.
באליפות קובה שנערכה בשנת 2012 קבעה באריוס שיא אישי חדש של 68.03 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה באריוס במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.38 מטר. באוגוסט 2015 נשללה מדריה פישצ'לינקובה הרוסייה מדליית הכסף בה זכתה לאחר שנכשלה בבדיקת סמים. מדליית הכסף הועברה ללי יאנפנג מסין (67.22 מטר) ומדליית הארד הוענקה לה. במדליית הזהב זכתה סנדרה פרקוביץ' מקרואטיה (69.11 מטר).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה באריוס במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.96 מטר, אחרי סנדרה פרקוביץ' (67.99 מטר) ומלינה רוברט-מישון מצרפת (66.28 מטר).
רפורמת מקשרי
רפורמת מקשרי (MacSharry) היא אחת מהרפורמות המשמעותיות ביותר שנעשו במסגרת מדיניות החקלאות המשותפת (CAP-Common Agricultural Policy) של האיחוד האירופי. מדיניות החקלאות המשותפת היא מערכת סובסידיות חקלאיות של האיחוד האירופי הניתנות במטרה לטפח/לעבד יבולים ואדמות בעזרת תמיכת האיחוד האירופי במחיר, כולל הבטחת מחיר מינימלי, מכסי יבוא ומכסות על סחורות מסוימות המגיעות מחוץ למדינות האיחוד האירופי. רפורמת מקשרי הוצעה על ידי ריי מקשרי (Ray MacSharry), נציב החקלאות האירופית בשנת 1991, ונקראה על שמו. רפורמה זו נועדה להגביל את הייצור החקלאי ובו בזמן ליצור מדיניות חקלאית שתתמודד עם תנאים של שוק חופשי. רפורמה זו הייתה הצעד הראשון בתהליך ארוך, המתרחש עד היום, לשינוי שיטת התמריצים של האיחוד האירופי.
תוכן הרפורמה
הרפורמה קבעה שעל הקהילה האירופית להקטין בצורה משמעותית את ההתערבות שלה במחירי השוק (באנגלית: Intervention Price) תוך שלוש שנים, מעורבות שבאה לידי ביטוי בעיקר במתן סובסידיות. רפורמה זו הוחלה על מספר גידולים שונים כמו זרעי שמן, חלבונים, בשר בקר ומוצרי חלב, אולם בראש ובראשונה שאפה הרפורמה להקטין את ההתערבות בשוק הדגנים. בגלל העובדה שהקיצוץ במתן הסובסידיות פגע בהכנסת החקלאים המגדלים ענפי חקלאות אלו, נקבע שהחקלאים יקבלו פיצויים. גובה הפיצוי נקבע לפי הפער בין ההכנסה של כל חקלאי לפני הקיצוץ במתן הסובסידיות, לבין ההכנסה של כל חקלאי לאחר הקיצוץ. נקבעו גם מדרגות פיצויים: בעבור 300 הדונמים הראשונים, יקבל החקלאי פיצוי מלא (100%), בעבור 500 הדונמים הבאים, יקבל החקלאי פיצוי בגובה 75%, ובעבור כל שטח נוסף, פיצוי בגובה של 65%. רפורמה זו חייבה את החקלאים אשר בבעלותם קרקע נרחבת להפריש שטח המניב כ- 15% מהתפוקה הכללית ובכך עשתה הרפורמה אבחנה בין חקלאים "גדולים" לבין חקלאים "קטנים". לא רק שהחקלאים ה"קטנים" לא היו צריכים להפריש שטח, הרי שגם נקבע שהם יקבלו סובסידיות מהקהילה האירופית על מנת להגדיל את ההכנסה שלהם. כך רפורמת מקשרי הביאה לצמצום פערי ההכנסות בין החקלאים ה"גדולים" לבין החקלאים ה"קטנים". ברפורמה זו ניתן דגש על המעבר מהתמיכה בחקלאים על ידי שמירה על מחירי השוק ותמיכה בייצור (Price Support System), לתמיכה ישירה בהכנסות החקלאים על ידי תשלום עבור פעילות חקלאית המועילה לציבור ולסביבה (Direct Income Support).
ברפורמה זו ננקטו צעדים על מנת לעודד חקלאים ותיקים לפרוש. הרפורמה כללה תוכנית פרישה מוקדמת הכוללת תשלום חד פעמי בנוסף לתשלום שנתי לחקלאים שמלאו להם 55 שנים. הרפורמה שאפה לעודד החלפה של חקלאים ותיקים בחקלאים צעירים המסוגלים לשפר את החיוניות של הקרקעות, או לשנות את יעודן לשימושים שאינם חקלאיים - תחת תנאים מחמירים של שמירה על הסביבה והנוף הכפרי. רפורמה זו שאפה ליער מחדש קרקעות חקלאיות, על מנת להוציא קרקעות חקלאיות ממעגל הייצור החקלאי לפחות ל-20 שנים (Permanent set aside) ולהקדיש אותן לייעור.
סיבות כלכליות
השימוש הגובר בטכנולוגיות מתקדמות בחקלאות והמעורבות הגבוהה של הקהילה האירופית בשוק גרמו לכך שנוצרו עודפים רבים במוצרי אוכל רבים. מעורבות זו הביאה לנטל כלכלי עצום על הקהילה האירופאית שכן בין 60% ל-70% מהוצאות הקהילה האירופית בסוף שנות ה-70 בוזבזו בעיקר על סבסוד מוצרים חקלאיים. הבעיה הוחרפה בעשור שלאחר מכן: בין 1980 לבין 1986 ההוצאות של הקהילה האירופית הוכפלו, בעיקר בגלל עלייה בתשלומי הסובסידיות לענפי החקלאות השונים. בשנת 1991, המעורבות בחקלאות לבדה חרגה מעל לתקציב הקהילה האירופית ובניגוד למדיניות ההוצאות של הקהילה. אגרא-אירופה (Agra-Europe), מגזין המסקר את המתרחש במדיניות החקלאות האירופאית המשותפת, דיווח שהתמוטטות של שוק הדגנים העולמי בתחילת 1991 חייב את הקהילה האירופית להחזרים כספיים בשווי של בין 5-6 מיליארד דולר. הסובסידיות שניתנו על ייצוא מוצרי חלב עלו גם הם בצורה משמעותית יחד עם עלייה בהתערבות במחירי בשר הבקר. כך כבר בתחילת 1991 היה ברור שתקציב ה-32 מיליארד אירו שנקבע לאותה שנה יחצה, ואכן נרשמה חריגה של 800 מיליון אירו, עלייה של כ-25% בהשוואה לתקציב של 1990. מפה, שאפה הרפורמה לצמצם את עודפי הייצור בשווקים ואת ההתערבות שלה בשוק החקלאי, התערבות שהביאה למשבר כלכלי חמור.
סיבות בינלאומיות
העודפים הרבים, בעיקר בשוק הדגנים, גרמו למתחים רבים בין המדינות שכן המדינות ניסו להיפטר מהעודפים שלהם. כך שאפה רפורמה זו להפחית את הייצור החקלאי על מנת להפחית את המתח בין המדינות. רפורמה זו נועדה להתאים את השוק החקלאי האירופאי לדרישות הבינלאומיות הקיימות בסחר התוצרת החקלאית (בהתאם להסכמים עם ארגון הסחר העולמי).
תגובת מדינות הקהילה האירופית לרפורמת מקשרי
המועצה (The Council), הגוף שנדרש לאשר את רפורמת מקשרי, כלל בדיונים בנידון את כל שרי החקלאות של המדינות החברות באותה תקופה. בגלל העובדה שבמוסד זה באים האינטרסים הפרטיקולאריים של המדינות לידי ביטוי, ההתייחסות לרפורמה הייתה די שלילית. שלוש מדינות שעד אז תמכו על פי רוב ברפורמות חקלאיות- בריטניה, הולנד ודנמרק, התנגדו לרפורמה. התנגדות זו הייתה בשל המבנה החקלאי שלהן המורכב ממספר רב של חוות גדולות ויעילות, בעוד שהרפורמה תומכת בעיקר בחוות הקטנות והבינוניות. גם אירלנד לא אהבה את הרפורמה בגלל שגם בה היו מספר רב של חקלאים שלא היו אמורים לקבל את הפיצוי. התגובה הגרמנית והצרפתית לרפורמה הייתה אילמת, כנראה בגלל אינטרסים מנוגדים: לגרמניה יש מספר רב של חוות קטנות במערב המדינה שהוטב להם בעקבות הרפורמה אך גם מספר רב של חוות גדולות במזרח המדינה שלא קיבלו שום הטבה. החקלאים ה"קטנים" בצרפת הזדקקו לפיצוי זה, אך הרפורמה רמזה להפחתת הייצוא החקלאי, צעד שלא היה רצוי על הממשלה בפריז, שנשענה באופן משמעותי על רווחי היצוא החקלאי לשם שמירה על מאזן התשלומים (Balance of payment). המדיניות של המדינות הדרומיות הייתה לשבת על הגדר, בגלל שלרפורמה זו היו השפעות מועטות על הסחורות העיקריות שהם מייצרות.
אישור הרפורמה
עקב העובדה שהרפורמה נתקלה בהתנגדות רבה במועצה, היא אושרה רק ב-21 במאי 1992, יותר משנה לאחר שהוצעה, וזאת רק לאחר שבוצעו בה השינויים הבאים: הוחלט שכל החקלאים, ולא רק החקלאים ה"קטנים", יקבלו פיצוי מלא. כך הובטחה תמיכתם של בריטניה, הולנד ודנמרק שהייתה הכרחית בגלל מבנה קבלת ההחלטות במועצה באותו זמן, שחייבה הסכמה פה אחד. בנוסף הוחלט שהקיצוץ במעורבות הקהילה האירופית בשוק החקלאות יעמוד רק על 29% ולא על 35% כשם שתוכנן בהתחלה. הסכמה מינימלית בין שרי המדינות במועצת השרים הושגה רק לאחר שבוצעו שינויים אלו. רוב שרי המדינות חששו שאחת המדינות תטיל וטו וכך תטרפד את הרפורמה ולכן לא התנגדו נחרצות לשינויים אלו. החתימה על אמנת מאסטריכט שלושה חודשים קודם לכן תרמה לאישור הרפורמה במועצה בגלל שעלייה לא מבוקרת בהוצאות על חקלאות יכלו להביא את תקציב הקהילה למצב שבו הקהילה לא תצליח להעביר למדינות העניות את העזרה הכספית הנחוצה על מנת שמדינות אלו יכנסו לאיחוד המוניטארי. כך אפשר לטעון שהחתימה על מאסטריכט תרמה לאישור הרפורמה. סיבה נוספת לאישור רפורמה זו היא הצורך בהסכם סחר חקלאי שיהווה הבסיס לסיבוב סחר מוצלח (סיבוב אורוגוואי) של הגאט"ט (GATT - General Agreement on Tariffs and Trade). מסיבה זו נוצר לחץ רב על השרים במועצה שתרם גם הוא לאישור הרפורמה.
ההשלכות על השוק החקלאי
עקב מערך הפיצויים הרחב שניתן כחלק מרפורמה זו, ההשלכות הכלכליות של רפורמה זו על מדיניות החקלאות האירופאית נראו אך לא באופן מיידי. כצפוי, השינוי המהותי ביותר נעשה בענף הדגנים, שם נרשמה ירידה של כ- 29% בייצור הדגנים ומחירי הדגנים התקרבו לקו שיווי המשקל. נרשמו ירידות משמעותיות נוספות בייצור ענפי חקלאות נוספים: 15% בבשר בקר, 9% במוצרי החמאה, ו 7.5% במוצרי החלב. כן בין השנים 1992-2005 נרשמה ירידה בכמויות הייצור גם בענפי החיטה, הסלק סוכר, זרעי השמן, החזירים והעופות. מאז הרפורמה ישנה שקיפות רבה יותר בכל מה שנוגע לתמיכה הניתנת במוצרי החקלאות. ברפורמה נעשתה לראשונה ההפרדה בין התמיכה בהכנסה לבין התמיכה בייצור, הפרדה שנהפכה לחלק אינטגראלי ממדיניות החקלאית האירופית המשותפת.
ההשלכות הסביבתיות
הורדת מחירי השוק של התוצרת החקלאית גרמה לצמצום תהליכי האינטנסיפיקציה של החקלאות (מכיוון שחקלאות אינטנסיבית דורשת השקעה כספית גדולה). בנוסף, התשלומים הישירים שניתנו לחקלאים הגדולים על בסיס הגבלת כמויות הייצור, תרמו גם הם לצמצום תהליכי האינטנסיפיקציה בחוות חקלאיות גדולות. גם הגבלת כמויות הייצור על ידי עזיבה של קרקעות חקלאיות (Set-aside Schemes) והגבלת הצפיפות במקנה הבקר היו בבחינת השלכות חיוביות על הסביבה.