cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמצעי הלחימה של צה"ל
חיל התותחנים
הפעלת הארטילריה בצה"ל מרוכזת בידי חיל התותחנים הישראלי. החייל מפעיל מערכות ארטילריה קניות, בעיקר הוביצרים מתנייעים בקליבר 155 מ"מ המבוססים על תותח מתנייע M-109 משופר מדגמי "דוהר" ו"דורס". למערך הקני מגוון פגזים הכוללים פגז נפיץ, מצרר, תאורה ומיסוך עשן.
ב-2021 הוחלט כי התומ"ת SIGMA 155 ייכנס לשירות ב-2023 וייקרא בצה"ל         "רועם".
החיל מפעיל גם ארטילריה רקטית הכוללת רקטות מתקנות מסלול רעם איתן ורקטות מונחות מדגם רומח, שתיהן תוצרת התעשייה הצבאית. לפי דיווחים בתקשורת צה"ל רכש גם רקטות מדויקות ארוכות טווח מדגמי אקסטרא (150 ק"מ) ונץ דורס (300 ק"מ) של תעש מערכות. משגרי הרקטות של צה"ל הם ה-M-270 MLRS "המנתץ" האמריקני הזחלי ומשגר רקטות "להב", המבוסס על מערכת PULS הישראלית ומרכב משאית מנוף HEMTT.
חטיבות חיל הרגלים וחיל השריון מפעילות מרגמות כנשק מסייע, בהן מרגמת 120 מ"מ "קשת" המותקנת על נגמ"ש M-113A3.
חילות נוספים
חיל החימוש מפעיל טנקי חילוץ (כגון ה-M-88 הכבד והנמ"רה) ונגמ"שי חימוש המבוססים על הנמ"רה וה-M113. בנוסף מפעיל החיל משאיות חימוש ותחזוקה מדגמים שונים.
חיל האיסוף הקרבי מפעיל מערכות תצפית מתקדמות, בהן רכבי התצפית רקון וגרניט, נגמ"ש התצפית נגמפו"פ, בלוני התצפית הילה ו-TAOS ומגוון רחב של משקפות וטלסקופים הכוללים מערכות אלקטרואופטיקה מתקדמות המאפשרות הקלטה, עקיבה ותצפית הן ביום והן בלילה (למשל מת"ן - מערכת תצפית ניידת).
אמל"ח זרוע האוויר
חיל האוויר הישראלי מהווה את זרוע האוויר והחלל של צה"ל ומפעיל מספר מערכים: מערך מטוסי הקרב, מערך המסוקים (הכולל מסוקי סער ותובלה, ומסוקי קרב), מערך מטוסי התובלה, טייסת מודיעין ובקרה אווירית, מערך כלי טיס מאוישים מרחוק (לשעבר "כלי טיס בלתי מאוישים") ומערך ההגנה האווירית. זאת לצד יחידות מודיעין צבאי, מחקר ופיתוח, בקרה אווירית, חימוש ואחזקה. עיקר חימושו של החיל הוא כלי טיס וטילים.
כלי טיס
עמוד השדרה של החיל הוא מטוסי ה-F-16 ("ברק 2020" ו"סופה") וה-F-15 ("בז" ו"רעם"), אלה הם מטוסי קרב רב-משימתיים. מטוסי ה-F-15I "רעם" הם מטוסי תקיפה היכולים לשאת חימוש כבד לטווחים ארוכים. מטוסי ה-F-16I "סופה" הם בעצם מטוסים מסדרת F16D בלוק 52+ מותאמים אישית לישראל ובעלי מערכות אוויוניקה וטכנולוגיות ייחודיות לישראל והתאמות לטווח פעולה ארוך במיוחד. ב-2016 החל להיקלט בחיל מטוס ה-F-35I אדיר, דגם של מטוס החמקן F-35 לייטנינג II שהותאם במיוחד לחיל האוויר הישראלי וכולל מערכות אוויוניקה ולוחמה אלקטרונית תוצרת ישראל. מטוסי ה-F-15, ה-F-16 וה-F-35 רשמו הפלות בכורה עולמיות בשירות חיל האוויר הישראלי.
חימוש וטילים
החימוש של מטוסי ומסוקי הקרב כולל תותחים אמריקאים בקליבר 20 מילימטר מהדגם M61A1 וולקן - תותח גאטלינג בעל 6 קנים שמסוגל לירות בין 4000 ל-6000 פגזים בדקה, וכן טילים אמריקנים סטנדרטיים דוגמת ה־AIM-9 סיידווינדר, ה-AIM-7 ספארו אך גם טילים ישראליים מתקדמים כגון פיתון 5 (טיל אוויר-אוויר), דלילה (טיל שיוט תוצרת התעשייה הצבאית) ופופאיי (טיל אוויר-קרקע מתוצרת רפא"ל). מטוסי הקרב מסוגלים לשאת ולהטיל מגוון רב של פצצות, בהן פצצות שימוש כללי, פצצות מונחות לייזר כגון GBU-28, פצצות JDAM, פצצות מונחות GPS, פצצות ברד-חד (SDB) ופצצות מונחות ברד קל (ספייס של רפא"ל).
לצה"ל יש טילים בליסטיים המכונים טילי "יריחו", אשר מסוגלים לשאת ראש קרב גרעיני. ישראל מקפידה לשמור על עמימות בנוגע ליכולותיה בתחומים אלה.
לוויינים
חיל האוויר הישראלי מפעיל לווייני ריגול ותצפית מדגמי "אופק" וטקסאר.
אמל"ח נגד מטוסים (נ"מ) ונגד טילים
מערך ההגנה האווירית של צה"ל כפוף לחיל האוויר. כוחות הנ"מ מורכבים מטילי אוויר-קרקע מסוג MIM-104D פטריוט "יהלום" (מערכת ה"פטריוט" רשמה הפלות בכורה עולמיות בשירות ישראל), המכסים את הטווחים שבין הקצר לבינוני, וייעודם להפיל כלי טיס עוינים.
צה"ל מחזיק גם בסוללות טילים נגד טילים. מערכת "חץ 2" מיועדות ליירט טילים בליסטיים בגובה רב באטמוספירה והיא המערכת המבצעית היחידה מסוג זה בעולם (נכון ל-2014). כגיבוי, צה"ל פורש סוללות MIM-104D פטריוט שקיבל מארצות הברית וגרמניה. כנגד רקטות קצרות טווח פיתחה "רפאל" את מערכת כיפת ברזל שנקלטה בצה"ל ב-2011 והצליחה ביירוט רקטות רבות מסוגים שונים שנורו לישראל, וכן יירטה פצמ"רים וכטב"מים. ב-2016 החלה קליטת מערכת "קלע דוד" (לשעבר "שרביט קסמים") שמיועדת ליירט רקטות וטילים בעלי טווח בינוני ולכסות את הטווח שבין ה"חץ" ל"כיפת ברזל". כמו כן, מפתחות התעשיות הביטחוניות את ה"חץ 3", שכבת הגנה אווירית גבוהה יותר נגד טילים בליסטיים המיירטת איומים מחוץ לאטמוספירה. ב-2022 נקלטה באופן מבצעי הגרסה הימית של כיפת ברזל - כיפת מגן.
ב-2018 נכנסה לשירות בצה"ל מערכת כיפת רחפן נגד רחפנים
מערכת משלימה לכיפת ברזל היא מגן אור המתוכננת להיכנס למערך ההגנה הרב־שכבתית בשנת 2024, בעלת טווח של עד 7 ק"מ שמתחת לסף היכולת של מערכת "כיפת ברזל" ותגן מפני פצמ"רים.
אמל"ח זרוע הים
חיל הים הישראלי מצויד במערכות שיט משוכללות הכוללות ספינות טילים, סירות משמר וצוללות.
כדי להגן על חופי ישראל מפני מחבלים ומבריחים מפעיל צה"ל ספינות סיור ומשמר קטנות ומהירות. הספינות הוותיקות מדגם "דבור" ו"דבורה" מפנות אט אט את מקומן לספינות מתקדמות יותר מדגמי "שלדג" ו"סופר-דבורה סימן 3". ספינות אלה חמושות בעמדת טייפון עם תותח אוטומטי 25 מ"מ וטילי Spike ER וכן בתותחי אורליקון 20 מ"מ, מקלע כבד M2 בראונינג, מקלעי מאג ופצצות עומק (נגד צוללים). לצידן מפעיל חיל הים ספינות משמר קטנות מדגמי נחשול וצרעה, המיועדות למים רדודים ושטחים צפופים כגון נמלים. כמו כן מפעיל מערך הבט"ש את הפרוטקטור - כלי שיט בלתי מאויש.
בנוסף לספינות המשמר מפעיל חיל הים ספינות טילים גדולות, המהוות את עיקר כוחו של הצי: ספינות אלה מצוידות בטכנולוגיות מתקדמות וחימושן העיקרי הוא טילים ובעיקר טילים נגד ספינות כגון הגבריאל וההרפון. ביניהן ניתן למצוא את סער-4.5 ואת הסער-5 ובקרוב סער 6. ספינות הסער 5 ו-6 כוללות מנחת מסוקים (שעליו משרתים מסוקי העטלף ו-SH-60 סיהוק). חלק מספינות הטילים כוללות תותח אוטו מלרה 76 מ"מ וחלק מערכת פלנקס המבוססת על M61 וולקן. ספינות הטילים של חיל הים מצוידים במערכות הגנה מפני טילים נגד ספינות וטילי חוף-ים. מערכות אלה כוללת אמצעי לוחמה אלקטרונית וכן מערכות הגנה אקטיבית המיירטות את האיום בהן "נוקמני" - פלנקס (המבוסס על תותח ה-M61A1 וולקן) וטילי ברק 1, ברק 8 וברק MX. ספינות חיל הים חמושות גם במשגרי טורפדו ופצצות עומק נגד צוללות וצוללים.
בנוסף לסירות וספינות, חיל הים מפעיל צי צוללות קטן. מטרת הצוללות היא לבצע משימות מודיעין צבאי ועל פי הערכות, גם להוות אפשרות תגובה גרעינית ("מכה שנייה"). כיום מפעיל חיל הים צוללות מסדרת דולפין ומסדרת דולפין AIP שיוצרו בגרמניה ונמכרו לישראל במחיר מסובסד.
שייטת 13, יחידת הקומנדו הימי של צה"ל, מפעילה כלי שיט מהירים מדגמי מורנה וזהרון, נשק קל הכולל רובי קלאצ'ניקוב ורובי M4A1 קרבין, רובה SIG MCX, תת-מקלעים מיקרו-עוזי ומיקרו-תבור X95-SMG, רובי צלפים ואקדחים. שייטת 13 מפעילה אמצעים מיוחדים נוספים, רובם מסווגים.
סמיון גריגורייביץ' גלפרג
סמיון גריגורייביץ' גלפרג (בחלק מן התעודות גלפר) (1924–1943) היה לוחם יהודי סובייטי, מפקד כיתה בגדוד הסיור הממונע של החטיבה הממונעת מס' 69 (הקורפוס הממוכן ה-9, ארמיית הטנקים השלישית בחזית וורונז') ב. עוטר באות "גיבור ברית המועצות".
קורות חיים
נולד באודסה במשפחה יהודית ממעמד הפועלים. לאחר שסיים 7 שנות לימוד של בית הספר, עבד כמכונאי רכב. בשנת 1942 גויס לצבא האדום ממקום האוואקואציה של משפחתו בטשקנט.
נמצא בחזית מאז 1943. נפצע קל במהלך הקרבות טרם הגעה לדנייפר. כיתת הסיור הממונע בפיקודו בליל לקראת 22 בספטמבר היה בין הראשונים בגדוד לצלוח את הנהר ולאחר יצירת מובלעת בוקרין בגדה הימנית שלו ניהל קרב עם כוחות ורמאכט. במהלך הלחימה, ליד כפרים לוקוביצי ו גריגורובקה (בין מחוז צ'רקסי למחוז קנייב) הצליחה כיתתו לחסל שני טנקים ואופנוע וכחמש עשרה חיילים. ב-29 בספטמבר, בקרב על גבע שולטת, החליף את מפקד המחלקה שנהרג, הוביל מחלקה לתקיפה שחיסלה כוח של כ-50 חיילים, וחיסל עוד טנק באופן אישי. הוא נהרג בקרב הזה, בהיותו בדרגת סמל זוטר.
ברנגרו
גאוגרפיה
ברנגרו הוא פרוור זעיר המצוי צפון-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני. מצפון הוא גובל במילרס פוינט, מצפון מזרח ברוקס, ומדרום ומערב במפרץ ג'קסון.
סמיון גריגורייביץ' גלפרג
קורות חיים
נקבר בכפר מאלי בוקרין בנפת מירונוב של מחוז קייב. במקום הוצבה אנדרטה לגיבורי צליחת דנייפר.
ברנגרו
היסטוריה
ברנגרו הוכרז רק בשנת 2006, ובכך הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני. הוא נקרא על שמה של ילידת אוסטרליה ברנגרו, שלה נרשם תפקיד חשוב בתקופת ההתיישבות האירופאית המוקדמת. השם נבחר בתחרות ציבורית, בה זכה נייג'ל דאו, שבחר להקדיש את הפרוור על שם אבוריג'ינית - וזאת בניגוד לכל הפרוורים המקיפים אותו, שזכו לשמות אנגליים לזכר ולכבוד דוכסים, נסיכים ומושלים. אזור ברנגרו הוא למעשה מזח גדול בלבד, שהיה בעבר חלק ממילרס פוינט. בשנות השפל הכלכלי הגדול במאה ה-20 נקרא מזח זה "המייל הרעב", שכן בו עמדו מאות עובדים בתקווה שייבחרו לעבודת כפיים בהעמסת הספינות. אלו שנבחרו זכו לארוחה חמה, ואלו שנותרו על המזח רעבו.
בשנת 2020 הושלמה בניית קראון סידני, הבניין הגבוה בסידני בגובה של 271 מ'.
תרבות
ברנגרו הוא אתר מתאים לאירועים ציבוריים גדולים, והוא שימש בין השאר לארח את יום הנוער העולמי 2008 (World Youth Day 2008), עם יותר מ-150,000 משתתפים בעצרת, כמו גם קונצרטים ואירועי תרבות לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. עיריית סידני תבצע בעתיד הקרוב (נכון ל-2010) מערך שיפוצים מקיף באזור, שיכלול פירוק סופי של בנייני המזח, שתילת פארק ועיצוב של הנמל. מועד תחילת העבודות אמור להיות 2011, וחנוכת הפארק העתיד להיבנות אמורה להיות ב-2014. פרויקט השיפוץ יהיה בדגש על הסביבה, עם מתקני מיחזור מים, מיחזור אשפה וללא זיהום אוויר.
הסכם סוגאולי
הסכם סוגאולי (באנגלית: Treaty of Sugauli, בנפאלית: सुगौली सन्धि) הוא הסכם אשר נחתם בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין נפאל ב-2 בדצמבר 1815 ואושר ב-4 במרץ 1816 בעקבות המלחמה האנגלו-נפאלית (1814–1816), ואשר הגדיר את תוואי הגבול הנוכחי של נפאל. מצד נפאל חתם ראג' גורו גאראג' מישרה בסיוע צ'נדרה שקר אופדהיאיה, ומצד החברה חתם לוטננט קולונל, פאריס ברודשה. ההסכם קבע כי: כמו כן נמנעה מנפאל הזכות להעסקת אמריקאים ואירופאים בכל שורותיה (כמה מפקדים מצבא צרפת הוכשרו על מנת להכשיר לוחמים בצבא נפאל).
הנציגים הבריטים בקטמנדו היו המערביים הראשונים שהורשו להתגורר בנפאל בתקופה שלאחר שושלת מאלה אשר שלטה בנפאל עד 1779 (כמה משלחות מיסיונריות גורשו על ידי אנשי הגורקה לאחר שכבשו את נפאל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19). הנציג הבריטי הראשון היה אדווארד גרדנר, שמושבו הוקם צפונית לקטמנדו. אזור זה נקרא כיום "לָזִימְפָּט", המהווה שדרה מסחרית בו שוכנות מספר שגרירויות וקונסוליות כגון שגרירות הודו ושגרירות בריטניה (וכמו כן שגרירות ישראל).
הסכם סוגאולי הוחלף בדצמבר 1923, כאשר בריטניה ונפאל חתמו על הסכם ידידות נוסף. בשנת 1950 נחתם הסכם נפרד בין הודו (3 שנים לאחר עצמאותה) לנפאל אשר כונן יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
גביע קונמבול
גביע קונמבול (בספרדית: Copa CONMEBOL) היה מפעל כדורגל שנתי בשיטת גביע שארגנה CONMEBOL בין 1992 ל-1999.
בעת פעילותו היה גביע קונמבול לשלישי בחשיבותו ביבשת, אחרי גביע ליברטדורס וסופרקופה סודאמריקנה, והיה מעין מקבילה של המפעל האירופי גביע אופ"א. למפעל העפילו מועדונים שלא הצליחו להעפיל באותה עונה לגביע ליברטדורס, על פי הישגיהם בליגה.
בעקבות הרחבת גביע ליברטדורס ל-32 קבוצות, הפסיק המפעל את פעילותו בשנת 1999. גביע מרקוסור וגביע מרקונורטה, הגביעים האזוריים שהחלו לפעול שנה קודם לכן, החליפו את גביע קונמבול, ובשנת 2001 מוזגו שלושתם לכדי מפעל אחד חדש, קופה סודאמריקנה.
הטורניר פעל לאורך שמונה מהדורות רצופות, שבמהלכן זכו בו רק קבוצות ברזילאיות וארגנטינאיות. שיאנית הזכיות היא אתלטיקו מיניירו הברזילאית שזכתה בתואר פעמיים, בהן בעונת הבכורה של המפעל ב-1992. הזוכה האחרונה בתואר (1999) היא טאז'רס, שגברה בגמר על CSA הברזילאית.
העפלה
לקראת כל עונה גביע קונמבול, קבעה CONMEBOL את כמות העולות מכל מדינה החברה בקונפדרציה, כמות שהשתנתה מעט בין עונה לעונה. המעפילות היו הקבוצות הטובות ביותר בכל מדינה שלא הצליחו להעפיל לגביע ליברטדורס דרך הליגה המקומית שלהן. לכל טורניר העפילו 16 קבוצות.
אהרון זיו
אהרון (אהרל'ה) זיו (זגזג) (נולד בשנת 1956) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבת אלכסנדרוני.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל באוגוסט 1974 התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים זיו עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלחה"ן צנחנים. זיו פיקד על כוח מן הפלוגה במבצע צלצל, 19 ביולי 1981, פשיטה שביצעו הצנחנים מדרום למזרעת- אל- מצילה, כחמישה קילומטרים מדרום מזרח לשפך הזהרני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי יסעור לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב שהתפתח נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט, בפיקוד יורם יאיר, היו שבעה פצועים ובהם זיו, והרוג, קצין האג"ם החטיבתי . תחת אש עזה חולצו יאיר ואנשיו במסוקים מן השטח לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד.
לאחר שהחלים מפציעתו שב לשירות ושימש במספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים. בהמשך שימש כמפקד חטיבת שומרון ובשנים 1995-1992 שימש כמפקד חטיבת אלכסנדרוני. בתפקידו האחרון שימש כנספח צה"ל ביפן.
בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות ה-40.
איינאו פרדה
איינאו פרדה (נולד ב-29 באפריל 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל ירושלים מליגת העל.
נבחרת ישראל
פרדה הוא חלק מסגל נבחרת ישראל עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
אלון פרידמן
אלון פרידמן (נולד ב-13 ביוני 1980) הוא שחקן ישראלי.
קורות חייו
פרידמן, יליד נהריה, נולד לבנימין ולרבקה לבית בקרמן. למד משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב ועם סיום לימודיו ב-2002, הצטרף ל"סטודיו גשר" של תיאטרון גשר במסגרתו השתתף בהצגות "אופרה בגרוש" (2002), "שושה" (2003), "שאריות של אהבה" (2003) ו"כולם רוצים להוליווד" (2004), שזיכתה אותו בפרס התיאטרון הישראלי כשחקן המבטיח לאותה שנה. בשנת 2003 השתתף בסרט "היה או לא היה", בשנת 2005 בסדרת הטלוויזיה "אמא'לה" בערוץ 2 ובשנת 2006 גילם את אחת הדמויות הראשיות בסרט "הבועה". בנוסף, השתתף בפרק אחד בסדרה "החיים זה לא הכל".
ב-2008 הופיע פרידמן בתור דני בסדרה "לה לה לנד" שמשודרת בערוץ הילדים.
ב-2017 שיחק במחזה "קיץ במריאנבד" בתיאטרון גשר וב-2022 גילם את גילדנשטרן בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים.
מתגורר ביפו עם בן זוגו ובנו.
SR-25
SR-25 (על שם המפתח יוג'ין סטונר Stoner rifle) הוא רובה קלעים ורובה צלפים חצי-אוטומטי בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו תוצרת Knight Armament ארצות הברית. הרובה נועד בעיקר למצבים בהם נדרשים גם דיוק אך גם קצב אש יחסית מהיר, כגון בתרחישים של לוחמה בשטח בנוי. הרובה מבוסס על רובה הארמלייט AR-10 וכולל מספר חלקים משותפים עמו.
עקרון הפעולה ב-SR-25 הוא "מכנס סגור" בו הכדור נגרף לבית הבליעה וממתין שם עד לנקירה שיוזם היורה. הקליבר של ה-SR-25 הוא 7.62x51 מ"מ נאט"ו (308.) (בניגוד לרובה ה-M16 אשר משתמש בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, אך בדומה ל-AR-10 שהיה בקליבר 7.62 מ"מ). טווח הירי המקסימלי של הרובה הוא 900 מטר (בטווח זה הקליע יורד חזרה למהירות הקול ומאבד מיציבותו) והטווח היעיל למטרת אדם הוא 600–800 מטר. המנגנון החצי-אוטומטי נועד לאפשר לצלף לבצע ירי מהיר (מהיר יותר מנשק בריחי) ומדויק (1–0.75 דקת קשת MOA) לטווחים קצרים ובינוניים (עד 800 מטר).
הרובה נמצא בשירות מערכת הביטחון הישראלית – בצה"ל, בימ"מ ובימ"ס – בדגם SR-25 Mk 11. כיום (2023) רובי ה-Mk 11 השחוקים מוחלפים בהדרגה בבארט REC10.
עיצוב ותכנון
הרובה, שתוכנן על ידי יוג'ין סטונר, מבוסס על המנגנון והבסיס של ה-AR-10, שמאוחר יותר הוליד גם את סדרת רובי ה-M16 וה-M4 קרבין, ששונו על מנת להגביר את הדיוק של הרובה. מכיוון שה-SR-25 מגיע מאותו יצרן ומשפחה של ה-M16/M4, חלקים רבים ניתנים להחלפה ביניהם: ידית אחיזה, בית הדקים, פינים וקפיצים מסוימים בתוך הנשק.
ל-SR-25 קנה איכותי שמגיע במספר אורכים שונים: או. הקנה יוצר תחילה על ידי חברת נשקי רמינגטון, ולכן בעל 5 סלילים (בניגוד לרובי 7.62 מ"מ רבים שיש להם 4 סלילים) במעלה סליל 1:11.25, ובעל מתפסי פיקטיני צפים (מחוברים לגוף הנשק בלבד).
מכלול ה-SR-25 עשוי ניקל (כדי להתלכלך פחות), ודומה בעיצוב למכלול ה-M4. מלבד הבדל הגודל נעשו מספר שינויים בתכנון, שכללו: פין תפס הנוקר ("פין שבת") שאינו ניתן לפירוק מהמכלול (למנוע אובדן בשטח), פין בריח ("פין טלוויזיה") שאינו מסתובב, ומבנה מכלול רובסטי יותר, ללא שיניים בקצה (מכיוון שאין נועלן). מכיוון שתכנון המכלול נועד לאפשר דריכה לאחר כל ירייה על ידי לחץ גזים, ולא פין מחזיר (כמו ב-HK417) יש צורך לשמן היטב את הבריח ("שושנה") במכלול, אחרת נוצרים מעצורים רבים (במיוחד כשמשתמשים בעמעם).
ידית אחיזה הותאמה לשימוש צלפים, ולכן תוכננה עבה יותר, עם משען בולט לאגודל (כדי למנוע מהצלף להניח את היד בכל פעם בצורה שונה, וע"י כך לפגוע באחידות סחיטת ההדק).
הדק ה-SR-25 הוא בעל 2 שלבים (שלב "רך" ושלב "קשה") ומשקל שניתנים לתיאום על ידי הצלף עצמו, בעזרת מפתח אלן.
קת ה-SR-25 אינה ניתנת לתיאום וכוונון, לכן מספר חברות (לדוגמת FAB Defence הישראלית או Magpul האמריקאית) ייצרו קתות מותאמים ל-SR-25 שניתנת לכוונון (אורך קת ותמוכת לחי).
המתפסים ב-SR-25 שודרגו במהלך השנים (ממתפסים עגולים ללא מתאמים) וכיום המתפסים הם בעלי מתאמי פיקטיני שמאפשרים חיבור אביזרים לדוגמת דו-רגלים, צייני לייזר, טלסקופ לילה קליפ-און (דוגמת MUNS), קולט תרמילים, פלס קטן (לוודא שהירי מתבצע בכוונות זקופות) ועוד.
לוע הקנה שודרג כדי לקבל עמעם (משתיק קול) שניתן לחיבור ופירוק מהיר על ידי הצלף בשטח.
שימוש בצה"ל
ה-SR-25 (בדגם הקודם שלו) נכנס באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 בכמויות קטנות למספר מצומצם של יחידות מיוחדות צה"ליות ולימ"מ. לשימוש בצה"ל נכנס מאוחר יותר בתחילת שנות ה-2000, כדי לאפשר לצלף ללכת איתו בידיים (רובי הצלפים שהיו עד אז היו ה-M24 SWS והמאוזר 86SR הבריחיים) וכך לחסוך משקל וסרבול רב. ב-2006 נכנס הדגם החדש והמשופר (Mk 11) שמאופיין בקנה באורך, עמעם, דורגלי הריס ומסילות פיקטיני על המתפסים. חלק מהרובים דוגמו באופן ספורדי בקת משופרת של CAA כיוזמה מקומית של היחידות עצמן. ה-SR-25 Mk 11 נכנס לשימוש ביחידות מובחרות ומיוחדות וייעודו העיקרי הוא צליפת לוחמה בטרור בשטח בנוי בה נדרש ירי מהיר ומדויק.
התחמושת המקובלת בשימוש (בישראל) היא M118LR (ארצות הברית) או IMI (תעש מערכות, ישראל), שתיהן במשקל 175 גריין, כשההבדל המשמעותי ביניהן הוא מהירות הלוע, כשה-M118LR מגיע ל-780 מטר לשנייה, התחמושת של IMI איטית יותר, ומגיעה ל-760 מטר לשנייה. אף על פי שמהירות הלוע בתחמושת הישראלית נמוכה יותר, יכולת הקביצה שלה טובה יותר (0.75 דקת קשת מול 1 דקת קשת).
החל משנת 2020 ה-SR-25 מוחלף בהדרגה בצה"ל בבארט REC10, רובה צלפים חצי-אוטומטי בעל דיוק של 0.75 דקת קשת.
שימוש ביחידות נוספות
ה-SR-25 Mk 11 נמצא בשימוש כוחות מיוחדים ויחידות השתלטות נוספות של מערכת הביטחון הישראלית. הוא שימש בעבר כרובה צלפים ללוחמה בטרור ביחידת הימ"מ של משטרת ישראל שהייתה בין הראשונים בארץ שעשו שימוש ברובה, וביחידות הימ"ס ("מסתערבים") של משמר הגבול.
לבן הארמי
לבן מתואר כנוכל ורודף בצע המוכן לכל מעשה רמיה. בשל מעשיו, חז"ל השוו אותו לפרעה ולבלעם.
לבן ואירוסי רבקה ליצחק
לבן מופיע לראשונה בפרשת חיי שרה. אברהם שלח את עבדו למצוא אישה לבנו, יצחק. ב מסופר כי העבד הגיע לחרן, עיר מגוריו של לבן, בראש שיירה של עשרה גמלים ואתו רכוש רב. לאור התרשמותו העמוקה מרבקה, נתן לה תכשיטים במתנה. התלהבותו של לבן לרוץ לקראת עבד אברהם בהגיעו לעיר בגלל העושר הרב אשר הביא עמו, באה לידי ביטוי בכתוב:
לאחר שרבקה עמדה במבחן שהציב לה העבד והציעה מיד מים לו ולגמליו, פנה העבד לבית אביה על מנת לקבל את האישור המיוחל לאירוסין עם יצחק. לבן ואביו הביעו את הסכמתם לשידוך, אולם למחרת התגלתה מחלוקת בין הצדדים – בעוד שאליעזר עמד על כך שרבקה תצא איתו מיד לארץ כנען, ביקש לבן לערוך את הנישואים רק כעבור שנה: "תשב הנערה אתנו ימים או עשור (לפי רש"י, שנה או 10 חודשים), אחר תלך" ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק נ"ה. לבן פתר את המחלוקת בכך שהפנה את ההכרעה לרבקה.
בתחילה אמרו בני משפחתה של רבקה:, אך לאחר מכן נאמר שאחיה ואמה אמרו: , אולם בתואל לא מוזכר יותר בתור דמות פעילה שם.
שידוך בנותיו ליעקב
בפרשת ויצא, יעקב בורח מאחיו עשו לאחר שנטל במרמה את ברכת אביו. בעצת אמו, הוא בורח אל חרן, אל ביתו של אחיה, לבן. לבן רץ לקראת יעקב ומקבל אותו בשמחה. הוא מבטיח להשיא את רחל בתו ליעקב בתנאי שירעה את צאנו במשך שבע שנים. יעקב, שמודע לחוסר היושר של דודו ולאפשרות שינסה לרמותו, מדגיש כי יעבוד רק עבור "בְּרָחֵל בִּתְּךָ הַקְּטַנָּה", אך למרות הסימנים המפורטים, רימה אותו לבן והשיא לו את לאה במקום רחל. בתואנה כי: לֹא־יֵעָשֶׂה כֵן בִּמְקוֹמֵנוּ – לָתֵת הַצְּעִירָה, לִפְנֵי הַבְּכִירָה, כך אילץ לבן את יעקב לעבוד שבע שנים נוספות עבור רחל, ולבסוף נשא יעקב את שתיהן. בתשובתו של לבן ליעקב יש רמז לרמיית יעקב את יצחק אביו ועשו.
שכרו של יעקב
לבן שילם ליעקב שכר נמוך מהמקובל באופן עקבי לאורך כל זמן עבודתו של יעקב וכך מתואר במדרש : אין הות פועלא בעשרה פולרין, הוה יהיב ליה חמשה פולרין. ואם הות מובילותיה בו' פולרין, הוה יהיב ליה בג' פולרין (כלומר עבודה ששווה עשר מטבעות שילם לו חמש, עבודה ששווה שש מטבעות שילם לו שלוש מטבעות (גם בחרן היו נורמות תשלום ושכר מקובל עבור עבודות מסוימות. אף-על-פי-כן לבן לא שילם ליעקב משכורת מלאה, אלא תמיד מחצית מהמקובל, וגם את השכר הזה החליף (בין סוגי הצאן).
לעומת התנהגותו של לבן, נהג יעקב ביושר רב. חז"ל מתארים את השקעתו בעבודה : אמר ר' יהודה בר סימון: בנוהג שבעולם פועל עושה מלאכה עם בעל הבית שתים ושלש שעות באמונה, ובסוף הוא מתעצל במלאכתו. ברם הכא, מה הראשונות שלימות, אף האחרונות שלימות. מה הראשונות באמונה, אף האחרונות באמונה. כאן מדובר לא בשעות בודדות, אלא בשנים ארוכות. לאורך כל התקופה הארוכה הזאת השקיע יעקב עמל בעבודתו וביצע אותה ביושר ובנאמנות.
יעקב ביקש שלבן ייקח את כל השה שיש בו חום וכל טלה שיש בו לבן - כלומר את כל הצעירים האלה בלבד, ואלו שיוולדו כאלה. לבן הסכים "ויאמר לבן, הן: לו, יהי כדברך" אבל עשה משהו אחר. לבן לקח את הכל, מבוגרים וצעירים, זכרים ונקבות, שיש בהם צבע חום בכבשים וצבע לבן בעזים. והוא לקח אותם למרחק הליכה של שלושה ימים משאר צאנו שנשאר בידי יעקב.
יעקב ראה מה שלבן עשה לו ושתק. זו היא התרמית שעליה התלונן יעקב "ותחלף את משכרתי, עשרת מנים" יעקב ידע שללא גנים מתאימים לא יצליח להפיק את שכרו ולכן פעל בדרך תרמית והיא: יעקב גנב איל חום ותיש לבן וכך הוא הרבה את צאנו. או שיעקב קנה זכרים כאלה. כך באמת חשבו בניו של לבן "לקח יעקב את כל אשר לאבינו, ומאשר לאבינו עשה את כל הכבד הזה" לבן גם הוא התחיל לחשוד אולם לא אמר דבר בעניין "וירא יעקב את פני לבן, והנה איננו עמו כתמול שלשום"
גנבת התרפים
אחרי שנולדו ליעקב 11 ילדיו בחרן, כאשר לבן יוצא לחוג את חג הגז, גונבת רחל את התרפים של אביה. התרפים היו פסלי אלילים קטנים שהיו בבית המשפחה כדי לקבל את הגנת האלים ועזרתם. בעקבות הסכסוך המתמשך עם לבן, יעקב מחליט לברוח עם נשותיו וילדיו מביתו של לבן.
כאשר לבן מגלה את בריחת יעקב ואת הגנבה הוא רודף אחריו ודורש להחזיר את התרפים. יעקב כועס, כי לא ידע דבר על הגנבה, ואומר ללבן: עִם אֲשֶׁר תִּמְצָא אֶת-אֱלֹהֶיךָ, לֹא יִחְיֶה--נֶגֶד אַחֵינוּ (בראשית לא, לב). בדברי השבועה האלה גוזר יעקב את דינה של רחל, שמתה בדרך, עוד טרם הגעתם אל בית המשפחה בכנען.
לאחר דין ודברים עם יעקב אבינו, כרתו שניהם את ברית יעקב ולבן והקימו גל-עד לזיכרון עולם. לבן קורא למצבה בשם הארמי יְגַר שָׂהֲדוּתָא. לאחר מכן חוזר לבן אל ביתו.
אפיון דמותו של לבן
דמותו של לבן המקראי היא דמות מורכבת. לבן מתואר כאיש משפחה שתלטן ורמאי, השולט ביד רמה בבני ביתו ורואה בהם רכושו. הוא גם מתואר כאיש משפחה חם ואוהב בצורה מופגנת המעוררת תחושת מניפולטיביות, הוא מקבל בחום קרוב משפחה בודד ,ועל פי רש"י מטרת הנשיקות הן לחפש ממון שמוחבא על גופו. לבן דואג לשלום בנותיו ( בראשית לא', פסוק נ') ומתקשה להיפרד מהן ומנכדיו . הניגוד בא לידי ביטוי גם בנוגע להכרת הטוב של לבן כלפי יעקב, שמרגע שהגיע לביתו, התברך הבית אך ללבן היה קשה לקבל ברוחב לב את התעשרותו של יעקב ובכל זאת הוא עשק ורימה אותו.
לבן במסורת חז"ל
ללבן הארמי תדמית שלילית בספרות המדרש. לבן מזוהה בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין עם בעור אביו של בלעם ועם כושן רשעתיים, ובספר הזוהר מובא שלבן הוא אביו של בעור ולכן סבו של בלעם. במדרש תנחומא אומרים חז"ל "בלעם זה לבן". רבי יהושע בן לוי מזהה את לבן עם קמואל (בן נחור ואבי ארם), כמי שקם נגד האל. חז"ל פרשו את הקרבה בין בלעם ללבן בטענה ששניהם ניסו לעקור את עם ישראל.
בהגדה של פסח אף נכתב כי חטאיו של לבן כבדים מאלה של פרעה:
השם לבן מתפרש כמרושע, ושמו נדרש בהיפוך אותיות, לבן = נבל. גם כינויו "ארמי" מתפרש כאנגרמה של "רמאי".
ניו אינגלנד פטריוטס
הפטריוטס היו בין הקבוצות המייסדות של ליגת ה-AFL בשנת 1960, והצטרפו ל-NFL לאחר המיזוג של שנת 1970. הפטריוטס התקדמו לשלב הפלייאוף ארבע פעמים לפני הופעתם הראשונה בסופרבול XX, בשנת 1986 בו הפסידו לשיקגו ברס. הקבוצה גם הפסידה בסופרבול XXXI ב-1997 לגרין ביי פאקרס.
בין עונת 2001 ועונת 2004 הפטריוטס היו לקבוצה השנייה (אחרי הדאלאס קאובויס), שזוכה בשלוש אליפויות בארבע שנים (XXXVI, XXXVIII, XXXIX). והקבוצה השמינית שזוכה בשני סופרבולים ברציפות. בעונת 2007 הפכו הפטריוטס לקבוצה הראשונה מאז 1972 שסיימה את העונה הסדירה עם מאזן מושלם של ניצחונות, והיחידה שהשיגה מאזן זה בעונה סדירה של 16 משחקים. למרות הישג זה נכשלו הפטריוטס בניסיונם לזכות באליפות, כאשר הפסידו בסופרבול XLII לניו יורק ג'איינטס. בעונת 2014 זכו הפטריוטס בסופרבול XLIX כאשר ניצחו את סיאטל סיהוקס 24-28. הפטריוטס זכו גם בסופרבול LI כאשר גברו על אטלנטה פלקונס 28-34. בעונת 2018 זכתה הקבוצה בפעם השישית באליפות עם ניצחון 13–3 בסופרבול LIII על לוס אנג'לס ראמס, והייתה בכך לקבוצה המעוטרת בתולדות הליגה (יחד עם פיטסבורג סטילרס).
היסטוריה
ב-16 בנובמבר 1959, ניתן לבילי סאליבן, איש עסקים מבוסטון, הזיכיון השמיני והאחרון להקמת קבוצה בליגת ה-AFL המתפתחת. במהלך החורף ניתן לתושבים המקומיים אפשרות לבחור שם לקבוצה. השם הפופולרי ביותר, אותו גם בחר בילי סאליבן היה פטריוטס, לאחר הבחירה נוצר לוגו הקבוצה "פאט הפטריוט".
בשנת 1970, כאשר התמזגו ה-NFL וה-AFL, הפטריוטס הוצבו בבית המזרחי של חטיבת ה-AFC בה הם משחקים גם כיום (2009). בעונה שלאחר מכן הפטריוטס עברו לאצטדיון חדש בפוקסבורו, אצטדיון ששירת אותם במשך שלושים השנים הבאות, כתוצאה מן המעבר שונה שם הקבוצה מבוסטון לניו אינגלנד. במהלך שנות השבעים הפטריוטס נחלו הצלחות כשהגיעו לפליי-אוף בעונת 1976 כווילד קארד (הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר מאלו שלא זכו בראשות הבית), וכאלופי בית ה-AFC מזרח בעונת 1978, בשתי העונות הפטריוטס הפסידו כבר בסיבוב הראשון. בעונת 1985 הם הגיעו שוב לפליי-אוף ועברו את כל הדרך עד לסופרבול XX בו הפסידו לשיקגו ברס 46-10. בעונה שלאחר מכן (1986) העפילו לפליי-אוף אך הפסידו בסיבוב הראשון. לאחר מכן הפטריוטס לא הגיעו לפליי-אוף במשך שמונה שנים הבאות. הפטס החליפו בעלים מספר פעמים, בשנת 1988 מכרה משפחת סאליבן את הקבוצה לוויקטור קאים שמכר את הקבוצה לג'יימס אורטווין, האחרון רצה להעביר את הקבוצה לאזור מגוריו בסיינט לואיס, אך מכר את הקבוצה שנתיים לאחר רכישה, ב-1994 לבעליה כיום, רוברט קראפט.
התקופה בה אורטווין היה הבעלים הייתה קצרה ומעוררת מחלוקת, הוא הביא שינויים גדולים לקבוצה, כולל שכירת המאמן לשעבר של הניו יורק ג'איינטס ביל פארסלס בשנת 1993, שעשה שינויים קיצוניים בקבוצה, בין השאר שינה את הצבע השולט מהאדום-לבן המסורתי לכחול-כסוף, כמו כן הוצג לוגו חדש. בהנהגת פארסלס העפילה הקבוצה פעמיים למשחקי הפליי-אוף והופיעה בסופרבול XXXI בו הפסידה לגרין ביי פאקרס בתוצאה של 21–35. פיט קרול, מחליפו של פארסלס הביא את הקבוצה פעמיים נוספות לפליי-אוף.
מאמן הפטריוטס הנוכחי, ביל בליצ'יק הועסק בשנת 2000, הפטריוטס החתימו את בליצ'יק על אף שנקבע כי היה תחת חוזה אצל יריבתם הניו יורק ג'טס, כתוצאה מכך נענשה הקבוצה בלקיחת בחירת דראפט של הסיבוב הראשון אותה נאלצה להעביר לג'טס. אצטדיון חדש, אצטדיון ג'ילט, נחנך בשנת 2002. תחת אימונו של בליצ'יק הקבוצה זכתה בשלושה סופרבולים במהלך ארבע שנים בין 2001 ל-2004. בנוסף לבליצ'יק, אחד האחראיים העיקריים להישגי הקבוצה, הוא הקוורטרבק הפותח שלה מעונת 2001 טום בריידי, שנבחר על ידי הפטס בסיבוב השישי בלבד של דראפט ה-NFL בשנת 2000.
עם כל זאת, העונה עמדה במידה רבה בצלה של פרשת "ספייגייט", שהתפוצצה לאחר המשחק הראשון של העונה, בו נתפס עובד של הפטריוטס כאשר הוא מצלם את סימוני המאמנים של הקבוצה היריבה, הניו-יורק ג'טס. הקבוצה, כמו גם מאמנה, ביל בליצ'יק, נקנסו בסכומי שיא, ובנוסף הליגה אף הענישה את הפטריוטס באיבוד בחירת דראפט בסיבוב הראשון של דראפט 2008. השערורייה המשיכה לאחר שעובד לשעבר של הפטריוטס, מאט וולש, קיבל חסינות ומסר לליגה קלטות בהן עדויות על כך שהפטריוטס צילמו משחקים, בהם משחק אליפות ה- AFC נגד פיטסבורג סטילרס מ-2001. הליגה קיבלה לידה את הצילומים והשמידה אותם במהלך שעורר ביקורת רבה.
עונת 2008 נפתחה ברגל שמאל, כאשר כבר במהלך הראשון של המשחק הראשון, נפצע כוכב הקבוצה טום בריידי בברכו והחמיץ את שאר העונה. עם הקוורטרבק המחליף מאט קאסל, הצליחו הפטריוטס לסיים את העונה במאזן חיובי של 5–11, אך לא העפילו לפלייאוף.
לאחר שתי עונות בהן העפילו הפטריוטס לפלייאוף אך הפסידו בסיבוב הראשון, הם זכו באליפות ה-AFC בעונת 2011 והעפילו לסופרבול השביעי בתולדותיהם, סופרבול XLVI, אך הפסידו בו שוב לניו יורק ג'איינטס 17–21.
בעונת 2014 זכו הפטריוטס באליפות הרביעית בתולדותיהם לאחר שגברו על סיאטל סיהוקס 24-28 בסופרבול XLIX. לפני כן ניצחו הפטריוטס בפלייאוף את בולטימור רייבנס 31-35, ואת אינדיאנפוליס קולטס 7-45.
ב-2015 התפרסם דוח מטעם ליגת ה-NFL ובו נקבע כי סביר להניח ששניים מאנשי המועדון היו מעורבים בפרשת הוצאת אוויר מכדורי המשחק על מנת להקל על הקוורטרבק בריידי, ושסביר שבריידי ידע על כך. הקבוצה נענשה בקנס של מיליון דולר, באובדן בחירת דראפט של הסיבוב הראשון ב-2016 ובחירה בסיבוב הרביעי ב-2017. בריידי הושעה ל-4 משחקים, עונש שיושם בעונת 2016. מחקרים רבים שבוצעו על ידי מומחים לתרמודינמיקה הפריכו את טענות הליגה שהוצגו בדוח.
בתום עונת 2015 סיימו הפטריוטס במאזן 4–12 והעפילו בפעם החמישית ברציפות לגמר ה-AFC, בו הפסידו 18–20 לדנוור ברונקוס.
את עונת 2016 התחילה הקבוצה ללא כוכבה טום בריידי בעקבות עונש ההשעייה שלו, הקבוצה סיימה את העונה עם המאזן הטוב בליגה 14–2 וזכתה בפעם השמינית ברציפות באליפות הבית, שיא NFL. בפלייאוף העפילה בפעם השישית ברציפות לגמר ה-AFC, שיא NFL, ולסופרבול LI בו ניצחה את אטלנטה פלקונס 28-34, לאחר שחזרה במחצית השנייה מפיגור 3–28.
בעונת 2017 סיימה הקבוצה במאזן 13–3, היא זכתה בפעם העשירית (שיא NFL) בגמר ה-AFC, והעפילה לסופרבול LII בו הפסידה לפילדלפיה איגלס 33–41.
בעונת 2018 זכתה הקבוצה בסופרבול LIII, האליפות השישית בתולדותיה, והשוותה בכך את שיא הניצחונות של פיטסבורג סטילרס.
מעודדות
לפטריוטס יש קבוצת מעודדות הנקראת "מעודדות הפטריוטס". המעודדות לקחו חלק בהכשרת המעודדות הסיניות לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
מיליציית האנד-זון
במהלך כל משחק ניצבים עשרה אנשים המחופשים לחיילים אמריקאים מימי מלחמת העצמאות של ארצות הברית על הקו האחורי של שני האנד-זון במגרש וכאשר הפטריוטס מבקיעים טאצ'דאון או שער שדה, ה"חיילים" בצד המרוחק יורים כדורים חסרי קליע מרובי מוסקט, אחרי בעיטה לאחר טאצ'דאון יורים ה"חיילים" ברוביהם לצלילי נעימה של צ'ייקובסקי: הפתיחה 1812. אתר ESPN הגדיר את הטקס כאחד מעשר חגיגות ההבקעה היפות ביותר בשנת 2007.
קקדו לבן-ציצית
קקדו לבן-ציצית (שם מדעי: Lophochroa leadbeateri) הוא מין של תוכי גדול ממשפחת הקקדואיים המצוי ברחבי יערות האקליפטוס באוסטרליה והוא המין היחיד בסוגו, אם כי כמה חוקרים מסווגים אותו בסוג קקדו בתת-סוג Licmetis. קרוי גם קקדו מיטשל על שם החוקר והמגלה תומאס מיטשל (Thomas Mitchell; 1855-1792).
מאפיינים
חזהו של מין זה ורדרד, והכנפיים והזנב לבנים. הראש מגודל, ורוד ובעל מקור אפור עם בליטה קדמית אדומה קטנה, ציצות לבנות המופנות אחורה ו"כתר", דמוי כובע אינדיאני, היכול להיפרש ולחשוף נוצות לבנות יחד עם נוצות אדומות ומעט צהובות, הקצרות יותר. הם חיים בזוגות בטבע, כנראה לכל החיים.
אגם ואנקה
אגם ואנקה (באנגלית: Wanaka) הוא אגם בחבל אוטגו שבאי הדרומי של ניו זילנד, הרביעי בגודלו במדינה. שטח האגם 192 קמ"ר, עומקו מוערך בכ-300 מטרים, ופני האגם בגובה 300 מטר מעל פני הים. מקור שמו במאורית. משמעות השם – "המקום של אנקה", על שם אחד מהשבטים המקומיים. האגם תועד לראשונה על ידי אירופאי בשם נתנאל צ'למרס בשנת 1853.
מקורות האגם הם שני נהרות, המאטוקיטוקי והמקרורה, הזורמים באי, הראשון מדרומו והשני מצפונו של האגם. האגם הוא מקורו של נהר קלות'ה הזורם מדרומו של האגם. האגם סמוך מאוד לאגם האווּה, השוכן בנקודה הקרובה ביותר רק כקילומטר אחד מן האגם.
באגם מספר איים קטנים, המשמשים בתי גידול לציפורים חסרות תעופה האנדמיות לאי. האגם כולו מוגן בחוק מיוחד האוסר את הרס חופיו, ודואג לשימורו בצורתו הטבעית.
בסמיכות לאגם נמצאות העיירה ואנקה, הקרויה על שם האגם, והעיר קווינסטאון.
בתרבות הפופולרית
הזמרת קרן פלס הוציאה בשנת 2012 סינגל בשם "לייק וואנקה". האגם גם נזכר בסרטון "משפחת שווץ פרק 3 - דוכן מיצים"
הטעיה
הטעיה הוא מעשה או אמירה אשר מטעים, מסתירים את האמת או מקדמים אמונה, מושג או רעיון שאינם אמת. על פי רוב, הטעיה נעשית למטרות רווח או יתרון אישי. הטעיה יכולה להיות כרוכה בשקרים, תעמולות, וכמו כן בהסחות דעת, הסוואה או הסתרה. הטעיה יכולה להיות גם הונאה עצמית בחוסר תום לב.
הטעיה היא עבירה גדולה יחסית, המובילה לעיתים קרובות לתחושות של בגידה וחוסר אמון בין שותפים ביחסים. הטעיה מפרה את כללי הנורמה בין השותפים. הטעיה גם מתרחשת בין שותפים רומנטיים.
הונאה וחוסר יושרה יכולים גם להוות עילה להתדיינות אזרחית בענייני דיני נזיקין או דיני חוזים, או לגרום לתביעה פלילית בגין הונאה. הטעיה מהווה חלק חיוני בלוחמה פסיכולוגית.
כביש 352
כביש 352 הוא כביש אורך אזורי בישראל, שמקשר את כביש 35 לכביש 232.
עורקי שלפוחית השתן העליונים
עוֹרְקֵי שַׁלְפּוּחִית הַשֶּׁתֶן הָעֶלְיוֹנִים (TA: arteriae vesicales superiores), אשר נקראו בעבר הָעוֹרְקִים הַשַּׁלְחוּפִיִּים הַגֻּלְגָּלְתִּיִּים (arteriae vesicales craniales), הם קבוצת עורקים בבטן ובאגן היוצאים מחלקו הפתוח של עורק הטבור ומספקים דם לשלפוחית השתן.
ג'ון אנדרסון (פסיכולוג)
ג'ון רוברט אנדרסון (בשם מלא באנגלית: John Robert Andersom; נולד ב-27 באוגוסט 1947) הוא פסיכולוג קנדי, מפתח מודל ה-ACT-R לרכישת מיומנות בפסיכולוגיה קוגניטיבית. מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ומדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון בפנסילבניה, ארצות הברית.
עורקי שלפוחית השתן העליונים
העורקים יוצאים מחלקו הפתוח של עורק הטבור ונעים על פני ההיבט העליון של שלפוחית השתן. מן העורקים מסתעפים ענפים לעבר השופכן, ובחלק מהאוכלוסייה הזכרית, גם מסתעף מהם עורק צינור הזרע.
ג'ון אנדרסון (פסיכולוג)
קורות חייו
נולד בוונקובר שבקולומביה הבריטית. סיים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה הבריטית ב-1968, ותואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד ב-1972. בסטנפורד גם הכיר את לין רדר, לה נישא ב-1973, ולהם שני בנים. אנדרסון היה מרצה באוניברסיטת ייל החל מ-1976, וב-1978 עבר לאוניברסיטת קרנגי מלון, שם הוא מרצה וחוקר עד היום. בשנים 1988–1989 כיהן גם כנשיא האגודה למדעים קוגניטיביים.
עורקי שלפוחית השתן העליונים
בעבר, היה נהוג לתאר בספרי לימוד אנטומיה גם עורק אמצעי לשלפוחית השתן, אשר מספק דם לקרקעית שלפוחית השתן ולשלפוחית הזרע, בנפרד מעורק שלפוחית השתן העליון, אולם בספרי לימוד מודרניים, כמו גם לפי הטרמינולוגיה אנטומיקה, ההתייחסות היא למספר עורקי שלפוחית שתן עליונים שמקורם משותף.
ג'ון אנדרסון (פסיכולוג)
קורות חייו
על פי מודל ACT-R שפיתח אנדרסון, אנשים עוברים שלושה שלבים בעת רכישת מיומנות חדשה: השלב הקוגניטיבי, שלב הקומפילציה, השלב האוטונומי. בשלב האחרון יש שיפור רב במיומנות גם מבחינת הזמן שנדרש לצורך ביצוע הפעולה וגם מבחינת מספר הטעויות המבוצעות. אנדרסון וקבוצת חוקרי ACT-R עורכים כיום מחקרים רבים על מודל ממוחשב שנועד לאשש את טענות המודל התאורטי של ACT-R.
.iq
iq. היא סיומת האינטרנט (Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בעיראק.
בין השנים 1997–2005 הייתה סיומת האינטרנט מוגבלת מאוד, זאת מכיוון שהמנהל המוקצה של סיומת האינטרנט הורשע בקשרים עם ארגון טרור. המנהל של סיומת האינטרנט, אשר נוצרה ב־9 במאי 1997, היה באיאן אלשי, פלסטיני אשר היגר לטקסס ונהיה לבעלים על חברת infoCom. בעקבות פרשייה שהתגלתה, נודע כי לאלשי ולאחיו קיימים קשרים עם מוסא אבו מרזוק, פעיל בכיר בארגון הטרור הפלסטיני חמאס. כמו כן, נודע כי האחים ייצאו ציוד מחשבים וטכנולוגיה ללוב ולסוריה באופן בלתי חוקי. אלה נעצרו ב־18 בדצמבר 2002 ומאוחר יותר הורשעו.
זכויות להט"ב בצ'כיה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בצ'כיה נחשבת לעיתים קרובות למתקדמות ביותר במדינה מהגוש המזרחי לשעבר. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית במדינה מאז 1962 (כחלק מצ'כוסלובקיה) ובשנת 2006, החלה המדינה להכיר בשותפויות רשומות עבור זוגות חד מיניים. הצעת חוק עבור הכשרת נישואים חד מיניים תלויה ועומדת על ידי הפרלמנט החל משנת 2020. החוק הצ'כי אוסר על אפליה מוחלטת על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
סקר של מרכז המחקר "Pew" בשנת 2013 הראה כי 80% מהצ'כים סברו כי הומוסקסואליות אמורה להתקבל על ידי החברה, תוצאה אשר הייתה לאחת הגבוהות ביותר מבין 39 המדינות שנסקרו. סקרי דעת קהל נוספים מצאו מגמות קבלה גדלות בתמיכה בהכשרת נישואים חד מיניים, כאשר מעל 75% מהצ'כים תמכו בהכשרתם במדינה בשנת 2018 עם 19% מתנגדים. עיר הבירה פראג ידועה במעמדה המפורסם בינלאומית על רקע חיי הלילה התוססים שלה בקרב חברי הקהילה. בסוף 2010 הוצג מדריך ומפת התיירים הראשונה שהופקו באופן רשמי עבור הבירה הצ'כית, אשר הופק על ידי שירות המידע של פראג, בחסות מועצת העיר פראג לתיירי להט"ב. מצעד הגאווה הראשון בשטחה התקיים באוגוסט 2011 בתמיכה רשמית של ראש העיר בוהוסלב סובודה ופוליטיקאים נוספים.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי צ'כוסלובקיה בשנת 1962 לאחר שמחקר מדעי שערך הפסיכיאטר והסקסולוג קורט פרוינד הוביל למסקנה כי לא ניתן לשנות נטייה הומוסקסואלית להטרוסקסואלית אם כי גיל ההסכמה עבור זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים הושווה רק בשנת 1990 ל-15 שנים, בעודו עמד לפני כן על 18 שנים עבור זוגות הומוסקסואלים. בין השנים 1950 ל-1953, פרוינד טיפל ב-67 גברים על רקע נטיותיהם ההומוסקסואליות. בעוד שחלק ממטופליו ביקשו מרצונם לשנות את נטייתם המינית, אחרים קיבלו מחילה מהעמדה לדין או עונשים משפטיים כדי שיוכלו לעבור את הניסוי. מתוך פרספקטיבה ביהביוריסטית, פרוינד ניסה לחזק רגשות הטרוסקסואלים אצל מטופליו תוך ענישה של רגשות הומוסקסואלים כדי לשנות את נטייתם המינית. למטופלים ניתנו תרופות מעוררות בחילה בזמן שנחשפו לתמונות של גברים אחרים, ולאחר מכן קיבלו זריקות טסטוסטרון ונחשפו לתמונות של נשים עירומות. פרוינד עקב אחר מטופליו בשנים 1956–1958, והגיע למסקנה כי טיפוליו לא צלחו. הנתונים האמפיריים שלו הציגו מספר מהראיות הראשונות לכך שביצוע טיפול המרה בנטייה מינית היה בדרך כלל חסר תועלת והוכיח כי אף גברים בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית שנראה כאילו ויתרו על יחסים מיניים עם גברים אחרים והקימו נישואים הטרוסקסואלים, עדיין נמשכו רומנטית לתמונות של גברים ולא של נשים. פרוינד גם קרא תיגר על תיאוריות פסיכואנליטיות עכשוויות של הומוסקסואליות גברית, שהצביעו על כך שהיא נובעת מ-"פחד או סלידה מנשים".
ב-1977 פרוינד התנצל על ניסיונו לשנות את נטיותיהם החד-מיניות של מטופליו, וכתב כי אם ניסוייו "עזרו בכלל, הם עזרו למטופלים להיכנס לנישואים שהפכו מאוחר יותר לבלתי נסבלים או כמעט בלתי נסבלים" והביע ספק שיש לראות בהומוסקסואליות מחלה בשל הסיכוי כי "שינויים חברתיים סבירים עשויים לבטל למעשה את כל המצוקה הספציפית שקיימת אצל הומוסקסואלים". פרוינד יעץ למטופליו "להביע שלום" עם נטייתם החד-מינית.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
מאז 2001 ישנה הכרה במערכות יחסים חד מיניות, לאחר שצ'כיה החלה להעניק כחוק ל-"אנשים החיים במשק בית משותף" זכויות ירושה וירושה בדיור, וכן זכויות ביקור בבתי חולים ובתי סוהר בדומה לזוגות הטרוסקסואלים נשואים.
הצעת חוק המכשירה שותפות רשומה, עם חלק מזכויות נישואין, נדחתה לאורך השנים כארבע פעמים, ב-1998, 1999, 2001 ו-2005. עם זאת, ב-16 בדצמבר 2005 התקבלה הצעת חוק שותפות רשומה חדשה על ידי בית הנבחרים ואומצה על ידי הסנאט ב-26 בינואר 2006 אם כי הנשיא ואצלב קלאוס הטיל על ההצעה וטו אשר בוטל על ידי בית הנבחרים ב-15 במרץ 2006,  והחוק נכנס לתוקף ב-1 ביולי אותה שנה. מאז תאריך זה, צ'כיה אפשרה שותפויות רשומות לזוגות חד מיניים, עם רבות מזכויות הנישואין (למעט זכויות אימוץ, מיסים משותפים והחזקה בכותרת של זוגות נשואים).
ב-12 ביוני 2018 הוגשה בפני לשכת הצירים הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים בחסות 46 חברי בית המחוקקים. בתגובה, שלושה ימים לאחר מכן, קבוצה של 37 מחוקקים שמרנים הציעה תיקון חוקתי כדי להגדיר נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי של גבר ואישה בלבד, בעוד הצעת החוק להכשרת נישואים חד מיניים דורשת רוב רגיל בלשכת הנבחרים, תיקוני חוקה דורשים כ-120 קולות תמיכה. ב-22 ביוני 2018, הממשלה הודיעה על תמיכתה בהצעת החוק להחלת נישואים חד מיניים בצ'כיה. הצבעה על הצעת החוק הייתה צפויה להתקיים בינואר 2019, אך הועברה למרץ 2019, ולא נדונה מאז. העברת ההצעה נתמכה על ידי סלבריטאים צ'כיים בהם הטניסאית מרטינה נברטילובה, הזמרות בארה באסיקובה ודארה רולינס, הצלם רוברט ואנו, השחקניות סימונה סטשובה ואנה גייסלרובה והפוליטיקאי איבן ברטוש.
הורות ואימוץ
נכון לינואר 2022, זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ באופן חוקי בעוד לרווקות וזוגות ולסביות לא קיימת גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) במדינה.
ביוני 2016, בית המשפט לחוקה ביטל איסור שאסר על אנשים החיים בשותפויות רשומות לאמץ ילדים כיחידים. הממשלה הודיעה לאחר מכן על כוונתה לבטל חוק זה עם הכרזת בית המשפט. באוקטובר 2016 נשלחה לפרלמנט הצעה המעניקה לזוגות בשותפויות רשומות זכות לאמץ את ילדיהם החורגים. שר הרפובליקה הצ'כית לזכויות אדם ושוויון הזדמנויות דאז, הצהיר באומרו כי הוגשה עבור "הבטחה שלבן הזוג השני ישנה מערכת יחסים משפטית עם הילד". עם זאת, הצעת החוק לא עברה מכיוון שלא נדונה לפני הבחירות למחוקקים בצ'כיה ב-2017.
סקר חיצוני שפורסם בינואר 2020 הראה כי 62% תמכו באימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים. הסקר מצא פער בין דורי גדול, כאשר נשאלים צעירים יותר תומכים ברובם, אך בני 55 ומעלה התנגדו לרוב.
בינואר 2021 דווח כי בית המשפט החוקתי דחה בקשות אימוץ לזוגות חד מיניים במסגרת שותפויות רשומות.
הגנה מפני אפליה
בשנת 2009 התקבל חוק מקיף נגד אפליה, האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בתעסוקה, בחינוך, בדיור ובנגישות לסחורות ושירותים. סעיף 2 לחוק נגד אפליה מגדיר "אפליה ישירה" באופן הבא,"'אפליה ישירה פירושה מעשה, לרבות מחדל, שבו אדם אחד זוכה ליחס פחות טוב ממה שמקבל אחר, קיבל או יקבל יחס דומה, על רקע גזע, מוצא אתני, לאום, מין, נטייה מינית, גיל, מוגבלות, דת, אמונה או דעות'."בשנת 2012, הסוכנות לזכויות יסוד ביצעה סקר על נושאי אפליה בקרב 93,000 תושבי להט"ב ברחבי האיחוד האירופי. בהשוואה לממוצע האיחוד האירופי, צ'כיה הציגה תוצאות חיוביות יחסית. עם זאת, התוצאות הציגו חלל רחב שנודע לשיפור עבור זכויות להט"ב בשטחה. 43% מהמשיבים ציינו שאף אחד או רק מעטים מבני משפחתם ידעו על נטייתם המינית בעוד רק אחד מכל חמישה נשאלים היה פתוח לגבי נטייתם המינית בפני כל עמיתיהם או חבריהם לכיתה. 71% מהנשאלים היו פתוחים באופן סלקטיבי לגבי נטייתם בעבודה או בבית הספר בעוד 52% מהגברים ההומואים ו-30% מהנשים הלסביות נמנעו מלהחזיק ידיים בפומבי מחוץ לגיי ויליג' מחשש שיותקפו, יאוימו או יוטרדו.
זהות מגדרית
ניתוח ההתאמה המגדרית הראשון במדינה התרחש בשנת 1942, כאשר גבר טרנסג'נדר שינה לאחר מכן את מינו החוקי לזכר. בשנים האחרונות, דווח כי בסביבות 50–60 אזרחים צ'כים עוברים ניתוחים אלה מדי שנה במדינה.
שירות צבאי
מאז 1999, החוק הצ'כי אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בצבא צ'כיה.
בשנת 2004, הצבא סירב להכניס לשירות בכוחותיו את ירוסלבה ברוקשובה, אישה טרנסג'נדרית אשר עברה בעבר שינוי מגדר רשמי, על פי הערכת רופאים. עם זאת, דובר צבאי הצהיר כי סיבת דחייתה "לא הייתה זהותה הטרנסג'נדרית". גיוס טרנסג'נדרי נוסף נדחה כעשור לאחר מכן בשנת 2014 בשל "הפחתה לכאורה במורל של יחידות קרביות". מאז 2015, זהות טרנסג'נדרית של מועמדים ומועמדות לשירות איננה נחשבת כרלוונטית לשירות הצבאי.
תרומת דם
גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לתרום דם בצ'כיה לאחר תקופת דחייה של שנה אחת.
תנאי מחיה
בניגוד למגבלות של העידן הקומוניסטי, צ'כיה הפכה למדינה בעלת מעמד קהילת הלהט"ב המפותח ביותר מאז מהפכת הקטיפה ב-1989, ומוגדרת כאחת המדינות הידידותיות ביותר לחברי הקהילה באיחוד האירופי. רמות קבלה אלה הפכו עם השנים לרחבות מבעבר, כתוצאה מרמות נמוכות של אמונה דתית במדינה, במיוחד בהשוואה לשכנתה פולין. ישנה קהילת להט"ב רחבה בבירה פראג, המשמשת כאבן מרכז לנוער הקהילה במדינה. ברחבי העיר ישנה סצנת חיי לילה הומוסקסואלית גדולה ומפותחת, המרוכזת במיוחד סביב רובע וינוהרדי, עם לפחות כ-20 ברים ומועדונים לצד 4 סאונות שונות.  בסוף 2010 הוצג מדריך ומפת התיירים הראשונה שהופקו באופן רשמי עבור הבירה הצ'כית, אשר הופק על ידי שירות המידע של פראג, בחסות מועצת העיר פראג לתיירי להט"ב. מקומות הפונים עבור קהל הקהילה מפוזרים בערים אחרות בצ'כיה אם כי בפחיתות מהבירה.
בספטמבר 2009, הקים העיתונאי ג'יקוב סטארי את מגזין הלייף סטייל, "LUI", המכוון לקהילת הלהט"ב הצ'כית.
העיר השנייה בגודלה במדינה, ברנו, מארחת מדי שנה בחודש נובמבר מאז שנת 2000 את פסטיבל ההומואים והלסביות השנתי, "Mezipatra", עם הקרנות לצד ערים נוספות. בשנים 2008, 2009 ו-2010 התקיים בעיר פסטיבל להט"ב, בעוד מצעד הגאווה הראשון של פראג התקיים באוגוסט 2011 בתמיכה רשמית של ראש העיר בוהוסלב סובודה ופוליטיקאים נוספים. עם זאת, האירוע משך מספר תגובות שליליות מקבוצות שמרניות דתיות והימין הקיצוני. מהדורתו השנייה בעיר התקיימה באוגוסט 2012, וביססה מאז את המסורת של קיומו מדי שנה.
תומאס די קוק
תומאס דיקסון קוק (נולד ב-31 ביולי 1941) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן ועמית אמריטוס במכון לחקר מדיניות באוניברסיטה זו. במכון זה בעבר החזיק בקתדרה ע"ש ג'ואן וסרפטה הריסון לחקר אתיקה וצדק. בשנת 2014, הוא הפך לעמית בכיר ב-Mathematica Policy Research, מכון מחקר וייעוץ מדיניות מבוסס נתונים.
השכלה
בשנים 1959–1963 למד תואר BA בגרמנית ובצרפתית באוניברסיטת אוקספורד. לאחר סיום לימודי התואר הראשון המשיך ל-MA בסוציולוגיה באוניברסיטת סארלנד (University of the Saar) בגרמניה, את לימודי ה-MA סיים בשנת 1964. לאחר מכן המשיך לאוניברסיטת סטנפורד שם למד לתואר דוקטורט בחקר התקשורת במשך ארבע שנים עד 1967.
פרסים והוקרה
קוק קיבל את פרס מירדאל למדע מאגודת ההערכה האמריקאית (American Evaluation Association) ב-1982 ואת פרס דונלד קמפבל למתודולוגיה חדשנית מארגון מדעי המדיניות ב-1988. בשנים 1997–1998 היה עמית במרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2000, נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, והפך ב-2002 לחבר באקדמיה האמריקאית למדעי המדינה והחברה.
בשנת 2012 הוא קיבל את פרס פיטר ה. רוסי עבור תרומה ייחודית לתיאוריה או ליישום הערכת תוכניות מהאגודה לניהול ולניתוח מדיניות ציבורית.
ג'יימס מקברייד
ג'יימס מקברייד (באנגלית: James McBride; נולד ב-11 בספטמבר 1957) הוא סופר, עיתונאי ומוזיקאי אמריקאי-יהודי, זוכה פרס הספר הלאומי על ספרו "ציפור אלוהים שבשמים" משנת 2013.
קורות חייו
מקברייד גדל בשכונת עוני בברוקלין, ניו יורק. אביו של מקברייד היה כומר אפרו-אמריקאי בשם אנדרו מקברייד ומת מסרטן ריאות בגיל 45 בטרם נולד ג'יימס. אמו (נולדה בשם רוחל זילסקה מאוחר יותר שינתה שמה לרחל דבורה שילסקי מאוחר יותר שינתה לרות מקברייד ג'ורדן, אפריל 1921 - ינואר 2010) הייתה יהודיה שמוצא משפחתה בפולין.
ג'יימס היה הצעיר שבילדי רות מנישואיה הראשונים לכומר אנדרו, והילד השמיני מבין 12 ילדיה. "אני גאה בהיסטוריה היהודית שלי" הוא מספר "מבחינה טכנית אני מניח שאפשר לומר שאני יהודי מאחר שאימי יהודייה... אך היא התנצרה כך שכעת השאלה היא בידי תאולוגים... אני פשוט קם בבוקר ושמח שאני חי". ספרו "צבע המים" עוסק בהיסטוריה המשפחתית שלו ושל אמו.
מקברייד בוגר לימודי תואר ראשון בהלחנה מקולג' אוברליין משנת 1979 ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קולומביה. מקברייד מתגורר בניו יורק ובפנסילבניה, נשוי ואב לשלושה ילדים.
קריירה עיתונאית
בתור עיתונאי, עסק בכתיבה למספר רב של עיתונים וכתבי-עת פופולרים, בהם "הבוסטון גלוב", "וושינגטון פוסט", כתב העת "פיפל", "רולינג סטון", "שיקגו טריביון" ועוד.
ספריו
ספרו הידוע ביותר הוא האוטוביוגרפיה "צבע המים" שיצא לאור בשנת 1996 ומתאר את חייו במשפחה גדולה, אפרו-אמריקנית וענייה המונהגת על ידי אמא לבנה דתייה אדוקה המחנכת על ברכי הנצרות. הספר מתאר את חייה של אמו כבת לרב דרשן ואת תהליך המרתה את דתה לנצרות בזמן נישואיה הראשונים.
"חשבתי שזה יתקבל גם בקהילה השחורה אבל זה נמכר הרבה יותר טוב בקהילה היהודית הלבנה" מספר ג'יימס על הספר "רוב הקוראות שלי הן נשים יהודיות לבנות בגיל העמידה". ספר זיכרונות זה נמצא היה למעלה משנתיים ברשימות רבי המכר של הניו יורק טיימס וכיום הוא חלק מתוכנית הלימודים בתיכונים ובאוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית. על הספר זכה בפרס אניספילד-וולף בשנת 1997.
בשנת 2002 פרסם את רומן המלחמה נס בסנטה אנה הסוקר את קורותיהם של ארבעה חיילים אמריקאים-אפריקאים באיטליה מאמצע 1944 עד אפריל 1945. הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של ספייק לי ויצא לאקרנים בשנת 2008.
בשנת 2008, פרסם מקברייד את הרומן "שיר שעוד יושר" המבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו במלחמת האזרחים האמריקנית.
בשנת 2013 פרסם את הנובלה הקומית "ציפור אלוהים שבשמים", יצירה שמספרת על חיו של מתנגד העבדות הידוע לשמצה ג'ון בראון. הוא זכה בפרס הספר הלאומי האמריקאי לשנת 2013.
קריירה מוזיקלית
מקברייד הוא נגן סקסופון, הטנור של להקת "שאריות רוק בוטום", וחיבר שירים עבור אניטה בייקר, גרובר וושינגטון ג'וניור, פורה פה וגארי ברטון. כמו כן, קיבל מספר פרסים ואותות הוקרה על פעילותו המוזיקלית.
שטח צבאי סגור
שטח צבאי סגור - הוא אזור בעל רגישות ביטחונית כתוצאה מאימונים, פעילות מבצעית, או חשיבות אסטרטגית שהכניסה אליו אסורה ללא היתר מיוחד ממפקדו הצבאי של האזור. בישראל, על פי תקנות ההגנה (שעת חירום), מפקד צבאי שמונה על ידי הרמטכ"ל בהסכמתו של שר הביטחון, רשאי להכריז בצו על שטח או מקום כלשהם, כי הם שטח מסוגר לצורכיהן של התקנות האלה. כל אדם הנכנס לתוך שטח או מקום כל־שהם או יוצא מתוכם – במשך תקופה כל־שהיא, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם – ללא תעודת־היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או בשמו – יואשם בעבירה על תקנות אלה.
הכרזה על שטח צבאי סגור היא דרך מקובלת בישראל למנוע מאמצעי תקשורת יכולת לסיקור של אירועים צבאיים. הכרזה זו נהוגה כאשר זירת הפעילות הצבאית היא בלב יישוב אזרחי, ביהודה ושומרון, ובעבר ברצועת עזה ובדרום לבנון.
בעקבות מקרים בהם הוצא צו שטח צבאי סגור שמנע גישה של חקלאים פלסטינים לאדמותיהם הסמוכות להתנחלויות בנימוק של "מניעת חיכוך" קבע בג"ץ כי ולעניין השימוש בצווי שטח צבאי סגור בעקבות תקיפות מצד מתנחלים כתבו השופטים
ורדאן ארורה
ורדאן ארורה (באנגלית: Vardaan Arora; נולד ב-22 באפריל 1992) הוא זמר-יוצר ושחקן אמריקאי ממוצא הודי.
ביוגרפיה
ב-2016, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Feel Good Song". השיר, שנכתב על ידי ארורה עצמו, הופיע ב-Viral 50 של ספוטיפיי. ב-2018, לאחר שהוציא את הסינגל שלו, "What If", נבחר ארורה לאחד מ-12 המוזיקאים הלהט"בים העולים של בילבורד במהלך חודש הגאווה לצד מוזיקאים אחרים כמו ג'סי סיינט ג'ון, זוליטה , ריינה ואחרים. ב-2019, ארורה הוציא את השירים "January" ו-"thirty under thirty". הוא כתב מספר רצועות יחד עם הפזמונאית נתניה לאלואני , שגם היא במקור מהודו.
כשחקן, ארורה היה אמור להופיע בסרט המותחן צוענייה של נטפליקס, יחד עם נעמי ווטס, אבל לא היה יכול להופיע מאחר שלא היה חבר ב-SAG-AFTRA  באותו הזמן.
ארורה היה תמיד תומך מובהק של הקהילה הגאה, והיה גם גלוי במאבקיו עם הפרעה טורדנית-כפייתית בכך שתהיה מודעות רבה יותר לנושאי בריאות הנפש.
ב-2019, לוהק ארורה לסרט האימה "טעות בכיוון", המהווה אתחול לסרט טעות בכיוון מ-2003 והוא הסרט השביעי בזיכיון סרטי האימה.
ב-21 באוגוסט 2020, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Heartbreak on the Dance Floor.