cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אח"י בת שבע
תיקונים וציוות
הספינה Zambia Challenge הובאה מדאר א-סלאם לנמל מומבסה בקניה על ידי צבי תירוש עם צוות אפריקאי ששכר במקום. במומבסה שונה שם הספינה ל'אח"י בת שבע' בדומה לשמות אוניות העזר 'אח"י בת גלים (ת-81)' ו'אח"י בת ים (ת-83)', – שפעלו כבר בזירת ים סוף באותה תקופה. האונייה היא כלי השיט היחידי שנשא שם זה בחיל הים. 'אח"י בת שבע' קיבלה את מספר הצי פ-57 כהמשך למספרי הצי בסדרת הנחתות הראשונה. שהיו באורך 36 מ' (פ-51, פ-53, פ-55) שנבנו במספנות ישראל והועברו לזירת ים סוף בדרך היבשה. הספינה הועלתה להספנה במבדוק יבש לצורך ביצוע טיפול במכלי האיזון והוצאת נטל חצץ שהיה בנחתת.
איוש - רס"ן צבי גבעתי קיבל את הפיקוד ורס"ן משה אוקסמן קצין מכונה. יתר הצוות - שכלל את סגן שאול חורב שיועד להיות מפקדה לאחר הגיעה לישראל וכן וסגן רווה ששימש כסגן המפקד וימאים מפלגה 924 באשדוד - הצטרף עם 'אח"י בת ים' - שהגיעה מאילת למומבסה וגם היא הוספנה באותו נמל. לאחר סיום הטיפולים הפליגו הספינות יחד עד הכניסה לשארם א-שייח' - בסיס מפרץ שלמה. בעת שהתקרבו למצרי טיראן נוצרה בהלה בכוח ששהה במקום ואף נפתחה עליהם אש.
בבסיס מפרץ שלמה התקיים טקס קבלת הפנים בו השתתף מפקד חיל הים האלוף אברהם בוצר. בסיום הטקס מסר רס"ן צבי גבעתי את הפיקוד לסגן שאול חורב. מפקד חיל הים האלוף בוצר הפליג עם הנחתת מבסיס מפרץ שלמה עד הכניסה לנמל אילת, והגיעה ב-23 ביוני 1969.
התקנות כנחתת
נשיאת כח שייטת 13 מכיוון שהכביש בין אילת לשארם טרם נסלל, ועוד טרם סיום השיפוצים, פורקה הרמפה ממקומה הקבוע, והותקנה בין רציף הנמל לסיפון העליון. ומהרציף עלו לסיפון העליון מספר משאיות עם כלי שיט של שייטת 13 (חזירים). המשאיות נפרקו בבסיס שלמה בצורה דומה, ומשם המשיכו בנסיעה לכוון אבו רודס. החזירים שהובלו השתתפו במבצע אסקורט הטבעת טרפדות מצריות לפני הנחיתה המשוריינת במבצע רביב.
כשירות מבצעית
לאחר שהסתיימו כל ההתקנות של הנחתת - לרבות הגדלת יכולת פריקה מהירה של מי נטל כדי לאפשר יציאה מהחוף. נערך בסתיו 1969 ניסויי העמסה מלא שבסיומו קיבלה הנחתת אישור כשירות מבצעית. ניסויי ההעמסה המלא התבצע עם טנקים מסוג טירן ונוהלו על ידי אל"ם יואל גורודיש ראש תורת חיל שריון. הניסוי תוכנן להתבצע לאורך שבוע במפרץ מרסה בארקה שמדרום לשארם א-שייח'. אח"י בת שבע הובילה את כל הכוחות שהשתתפו בניסוי לרבות כוחות הסיוע הלוגיסטיים בשני סבבים מנמל אילת היות שטרם נסלל כביש. לאחר שכל כוחות השריון הגיעו מובלים על הבת שבע לחוף זה, ואחר שהסתיימו ניסויי ההעמסה של היום הראשון, התקבלה אתרעה מודיעינית כי חיל האוויר המצרי מתכונן לתקוף עם אור ראשון את הכוחות. אף על פי שטרם ניתן לנחתת כושר טכני להפלגה במעמס מלא, הועמסה תוך זמן קצר בכלל הכוחות המשתתפים (למעט הכוחות הלוגיסטיים), ועברה לפני אור ראשון את מצרי טיראן צפונה כשמעליה חיפוי אווירי של רביעיות מטוסי קורנס (פנטום) שזה אך הגיעו לישראל.
הכוח הונחת במפרץ דהב ובו הושלמו בהצלחה שאר חלקי הניסוי ו'אח"י בת שבע' הוגדרה כנחתת מבצעית. כחלק מהניסויים תורגלו טנקים קלים מסוג PT-76 שהועמסו על הסיפון העליון בירי לכוון הים. חלק מהנחיתות התבצעו גם על שוניות אלמוגים מדרום לדהב כדי לענות על תרחישים אפשריים באזור הים האדום. באחד משלבי הניסויי אחד ממנועי הנחתת חדל לפעול ונוצרה סכנה שהנחתת עם כל הכוחות שהיו עליה תגרף לחוף. הלקח מומש מספר חודשים לאחר מכן כאשר הותקנו לנחתת 2 מנועי דויטץ' חיצוניים ב. בתרגיל המסכם השתתף שר הביטחון משה דיין וכל פורום המטה הכללי של צה"ל. הנחתת עברה לשהות בדרך קבע בבסיס שלמה, ומדי פעם ניסו מטוסים מצריים סוחוי 7, לתקוף את הנחתת משום שהבינו את הסיכון שהיא מהווה בשבילם.
אסון משאית התחמושת
בפיצוץ נהרגו 24 איש ונפצעו עשרות, ביניהם שניים מחיילי הבת שבע, ו. מספר אנשי צוות נפגעו באופן קשה. דלת האטימה של הנחתת נעקרה ממקומה, והנחתת נאלצה להישאר בהחפה עד למחרת בבוקר.ועדת החקירה שמונתה על ידי הרמטכ"ל חיים בר-לב, בראשות דוד לסקוב קבעה כי בתוך המשאית התפוצץ מוקש נגד אדם שהיה חמוש בניגוד לנהלים. הפיצוץ גרם להתפוצצות של שישה טון תחמושת שהיו על המשאית ולנפגעים הרבים.
חבלה מצרית
הנחתת עמדה בנמל הצבאי לתיקונים ובאותה עת התמקמה בנמל עקבה חוליית אנשי צפרדע מצריים שפעלו כדי להטביע את הבת שבע. בוצעה פעילות הגנתית נגד צוללים שכללה, הטלות מטענים מתפוצצים ובדיקות קוער תכופות. ב-5 בפברואר 1970, חדרו צוללים מצריים שיצאו מעקבה לנמל הצבאי באילת והצמידו מוקשי עלוקה לשתי האוניות שעמדו ברציף וחמקו לעקבה. מפיצוץ המוקשים הוטבעה ספינת עזר 'אח"י בת גלים (ת-81)' ששקעה בצמוד לרציף.
המוקש התפוצץ ופער חור בממדים של 4X7 מטר. הצוות התורן של הנחתת, בראשות סגן המפקד סגן גדליהו ביליג הפעיל את מנועי הספינה, שאב את המים שחדרו למחסן בקירור חירום, והצליח להנחית את הספינה בחוף הצפוני באילת. ובכך מנע את טביעתה. תא"ל בנימין תלם שהיה באותה עת ראש מחלקת ים, מונה לרכז את פעילות החילוץ של הנחתת. באותה עת לא הייתה עדיין קיימת יכולת הספנה לבת שבע באילת. תחת תא"ל ביני תלם עבד צוות של מספנת חיל הים בשיתוף עם אנשי יחידה 707 שהשתמש בסירות גומי וקרשים לאטום זמנית את החור שנפער בתחתית. נבנתה מחיצה אטומה (לימים הותקנה דלת אטומה שנקראה בשם דלת רמ"חים) במחצית אורך המחסן שאפשר לנחתת להגיע להחפה בחוף הנחיתה שמדרום לנמל הצבאי. צוות מקצועי בראשותו של יצחק ברוקמן הכין את המשטח כולל פלטות מתכת עם גריז שהונחו במקום, ובסיוע שני טרקטורי דחפור די-9 הצליחו אנשי יחידה 707 להעלות את השליש הקדמי של הנחתת על החוף. דבר שאפשר לתקן את החור שנפער כתוצאה מהפיצוץ והנחתת שבה לפעילות.
תקופת התיקון נוצלה גם לבצע שיפורים שהמרכזי שביניהם התקנת שני מנועים ב. ומיכלי נטל שרוקנו במהירות ובכוח הכובד ובכך שיפרו את כושר התמרון של הנחתת ואפשרו לה לצאת במעמס מלא ללא בעיות מחוף ההעמסה.
בקיץ 1970 בוצע תרגיל מבצעי מלא יחד עם גדוד טנקים של חטיבה 7 בפיקודו של אורי אור, והנחתת הייתה מוכנה להשתתף במבצע נחיתה אם וכאשר יידרש.
העברת פיקוד
באוגוסט 1970, העביר סרן שאול חורב את הפיקוד על הבת שבע לסרן מייק אלדר. ב-22 באפריל 1971 בדרכה משארם א-שייח' לאילת התנגשה הנחתת עם אוניית סוחר יוגוסלבית 'אומיס'. מפקד הנחתת שנקרא לגשר הבחין במצב ותגובתו המהירה לסובב את הנחתת מנעה נזק רב. כלי השיט נצמדו בחוזקה. דלת האטימה לא נפרצה אך הטנקים זזו הצידה וגרמו להטיה.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים תוכננה בזירת ים סוף פעולת איגוף ימי שכלל הנחתת כוחות משוריינים בהיקף של אוגדה בחוף המערבי של מפרץ סואץ על ידי נחתות חיל הים. לשם כך בנה חיל הים את כוח הנחיתה ובוצעו תרגולים רבים. מטרת מבצע האיגוף הימי, שכונה מבצע אור ירוק, הייתה אחת מהשתיים: לחדור לעומק מצרים דרך 'ואדי ספגה', לאגוף את הצבא המצרי הפרוס לאורך תעלת סואץ ולתקוף אותו מעורפו ("אור ירוק" גדול) או לכבוש את הגדה המערבית של מפרץ סואץ ולתפוש את שדות הנפט מורגן ובלעים בצפון המפרץ (אור ירוק" קטן) כדי שישמשו נושא למשא ומתן.
בתקופת המלחמה התארגן במפרץ שארם א-שייח' כח נחיתה שכלל גדוד צנחנים בפיקוד עמוס ירון וחטיבת טנקים 274 בפיקוד אל"ם יואל גונן ויחידה 88 - דב לבן בפיקוד רס"ן יוסף יודלביץ. כלי השיט להעברת הכוחות היו אח"י בת שבע, והנחתות מסדרת 'שיקמה', אח"י אופיר ואח"י שבא ושלוש הנחתות מסדרת 36 מטר. הכוחות הועמסו לכלי השיט לקראת יציאה. לאחר המתנה של יומיים בוטל המבצע מחשש להסתבכות והצורך בכוחות לזירות הלחימה העיקריות.
אדם בים
ב-18 באוגוסט 1976 נפל אחד המכונאים רב"ט ידידיה יצחק מאח"י בת שבע בעת הפלגת אימונים מדרום לאי טיראן. היה זה לקראת רדת החשיכה והמכונאי הלך לבדו לבדוק פעילות המנועים החיצוניים. לאחר שהובחנה היעדרותו החלו חיפושים אך הוא לא נמצא ונחשב כנעדר.
זירת הים התיכון
אחרי חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, ביוני 1979, עלתה פלגת הנחתות כולל אח"י בת שבע צפונה דרך תעלת סואץ, והתבססה בנמל אשדוד.
האיגוף הימי במלחמת לבנון
כשירות - לקראת המבצע סבלה הבת שבע מתקלה באחד ממנועי המאייבך. חיל הים לא הצליח להתגבר על התקלה בזמן. ומהירותה הייתה פחות מ-10 קשר. כלי הרק"מ הועמסו בקרבת אשדוד ויצאו להפלגה ארוכה עד לחוף אוואלי בין צור לצידון. קיבולת הנחתת עשתה אותה לכלי השיט החשוב ביותר להעברת כמות רבה של כלי רכב קרביים באיגוף ימי, לחוף האוואלי בין צור לצידון.
נחיתה ראשונה - לקראת חצות 6 ביוני 1982 הנחיתה שייטת הנחתות בחוף אל-אוואלי בין צור לצידון. כח שכלל 9 טנקי "מגח", 28 נגמ"שים, 3 תותחים מתנייעים 175 ו-155 מ"מ, מוביל תחמושת "אלפא", שני דחפורים D7, 750 צנחנים. אח"י בת שבע, ואחריה נחתות ה60 מ' אח"י אכזיב ואח"י אשדוד.
סבב נחיתה שני - ב-7 ביוני, העמיסו הנחתות כח תגבורת מחוף נהריה. תמונת המצב של האוגדה הנוחתת דרשה תגבור בלי להמתין לחשיכה. הנחתות 60 מטר שהיו מהירות יותר הגיעו להנחתה בשעה 14:00 המבנה הטופוגרפי אפשר לתותח מחבלים מהכפר בוקסתא לירות על הנחתות. הלחץ היה רב והנחיתה בוצעה תחת הפגזה. בשעה 15:00 הנחיתה אח"י בת שבע כשפגזים נופלים בקרבתה. תותח המחבלים נמצא בין בתי מגורים ולא הושמד על ידי כוחותינו. הונחתו 2 טנקי מגח, 25 נגמ"שים, שני תותחים מתנייעים.
סבב נחיתה שלישי ב-8 ביוני בוצעה העברת משאיות תחמושת ורכב קשר מחוף נהריה לחוף אל-אוואלי. איגוף צידון ב-8 הועלה הצורך להעביר את הכח שנע בציר החוף בדרך הים כדי להימנע מהתכתשות קרקעית במבואות צידון. שלוש הנחתות העבירו 66 נגמ"שים ו-400 צנחנים מחוף מעגן הדלק בזהרני לחוף אל-אוואלי. הספקת תחמושת ב־16 ביוני העמיסו 'אח"י בת שבע' ו'אח"י אכזיב' בחוף נהריה 24 משאיות תחמושת וקומנדקר שהונחתו בחוף אל-אוואלי.
איגוף בירות ב-7 - 8 באוגוסט הועברה חטיבת שריון לג'וניה ואגד ארטילרי לנמל ביירות על ידי אוניית גל-נוע מגויסת עם אח"י מעוז, שלוש הנחתות, ואח"י בת גלים 2.
החזרת כוחות - החל מ-22 באוגוסט ועד 8 בספטמבר פינו שלוש הנחתות מנמל ביירות לחוף נהריה: שתי חטיבות שריון ואגד ארטילרי, כ-600 טנקים, תותחים, וכלי רכב. ציון לשבח יחידתי - פעולותיה של 'אח"י בת שבע' והנחתות האחרות זכו להערכה רבה. כבר תוך כדי המלחמה ציין שר הביטחון, אריאל שרון, לשבח את חיל הים. בפקודת יום שפורסמה ב-14 ביוני 1982נאמר בין היתר כי:.
על פעילות הנחיתה בלבנון ופעולות נוספות זכתה שייטת הנחתות בציון לשבח יחידתי ממפקד חיל הים עמי אילון. כתב הצל"ש נמסר לאל"ם מייק אלדר שהיה מפקד היחידה במלחמת לבנון הראשונה.
הווי ותרבות
סיפונה הארוך והרחב של הנחתת אפשר לערוך בה אירועים שונים, כמו חגיגת הסדר המרכזי באזור בו נמצאה. התזמורת הפילהרמונית נגנה עליו. אנשי צוות ערכו בו חתונות.
אינטגרציה גזעית
אִינְטֶגְרַצְיָה גִּזְעִית (או דֶסֶגְרֶגַצְיָה) הוא גישה לפיה מונעים סגרגציה (הפרדה גזעית) בקרב גזעים שונים באותה המדינה על ידי מתן זכויות שוות והזדמנויות שוות, וגם אפליה מתקנת. המונח מתייחס בעיקר לדסגרגציה בארצות הברית.
ארצות הברית
צעד בולט להחלתה של אינטגרציה גזעית בארצות הברית היה החלטתו התקדימית של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שניתנה בשנת 1954 בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, ובה נקבע כי ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה עד אז בבתי ספר נוגדת את החוקה האמריקאית ולפיכך אינה חוקית. ההחלטה נתקלה בהתנגדות עזה של מושל מדינת ארקנסו, התנגדות שגרמה להתערבות של כוח צבאי פדרלי כדי לאכוף את מימוש ההחלטה (אירוע הידוע כמשבר ליטל רוק).
בדצמבר 1955 עמד מרטין לותר קינג בראש חרם על התחבורה הציבורית במונטגומרי שבאלבמה, שמטרתו הפסקת ההפרדה בין שחורים ללבנים באוטובוסים; החרם נמשך כשנה, ובסופו של דבר החליט בית המשפט העליון להוציא מחוץ לחוק את האפליה בתחבורה הציבורית.
כלכלת איטליה
כלכלת איטליה היא הכלכלה השלישית בגודלה באיחוד האירופי, והיא השמינית בגודלה בתמ"ג הנומינלי בעולם, וה-12 בגדולה בשווי כוח הקנייה (PPP). לאיטליה כלכלה גדולה ומתקדמת והיא חברה מייסדת של האיחוד האירופי, גוש האירו, ה-OECD, ה-G7 וה-G20. איטליה היא היצואנית השמינית בגודלה בעולם. קשריה המסחריים הקרובים ביותר הם עם שאר מדינות האיחוד האירופי, איתן היא מנהלת כ-59% מכלל הסחר שלה.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, איטליה הפכה מכלכלה מבוססת חקלאות שהושפעה קשה מתוצאות מלחמות העולם, לאחת המדינות המתקדמות בעולם, ומדינה מובילה בתחום הסחר והיצוא העולמי. על פי מדד הפיתוח האנושי, המדינה נהנית מרמת חיים גבוהה מאוד, ובעלת איכות החיים השמינית הגבוהה ביותר בעולם על פי נתוני מגזין The Economist משנת 2015. איטליה מחזיקה בעתודת הזהב השלישית בגודלה בעולם והיא התורמת נטו השלישית לתקציב האיחוד האירופי. יתר על כן, העושר הפרטי של המדינה הוא מהגדולים בעולם.
איטליה היא יצרנית גדולה (השנייה באיחוד האירופי אחרי גרמניה) ויצואנית של מגוון משמעותי של מוצרים כולל מכונות, כלי רכב, תרופות, ריהוט, מזון, ביגוד ורובוטים. לפיכך יש באיטליה עודף סחר משמעותי. המדינה ידועה גם בזכות המגזר הכלכלי העסקי המשפיע והחדשני שלה, סקטור חקלאי חרוץ ותחרותי (איטליה היא יצרנית היין הגדולה בעולם) ובזכות כלי הרכב האיכותיים, המכונות ועיצוב האופנה. איטליה היא המרכז הגדול ביותר למוצרי יוקרה באירופה, והמוקד היוקרתי השלישי בעולם.
למרות ההישגים החשובים הללו, כלכלת המדינה סובלת כיום מבעיות מבניות ולא מבניות. שיעורי הצמיחה השנתיים היו לעיתים קרובות מתחת לממוצע האיחוד האירופי, כאשר איטליה נפגעה קשה במיוחד בגלל המיתון של סוף שנות האלפיים. הוצאות ממשלתיות אדירות משנות השמונים ואילך גרמו לעלייה קשה בחוב הציבורי. בנוסף, לרמת החיים האיטלקית יש פער משמעותי בין הצפון לדרום: התוצר הממוצע לנפש בצפון איטליה ומרכזה עולה באופן משמעותי על הממוצע של האיחוד האירופי, בעוד שכמה אזורים ופרובינציות בדרום איטליה נמוכים באופן דרמטי. בשנים האחרונות צמיחת התוצר לנפש של איטליה מתקרב אט אט לממוצע בגוש האירו, אך שיעור התעסוקה שלה עדיין בפיגור; עם זאת, כלכלנים חולקים על הנתונים הרשמיים בגלל המספר הגדול של המשרות הבלתי פורמליות (המוערך בין 10% ל-20% מכוח העבודה) שמעלים את חוסר הפעילות או שיעורי האבטלה.
חברות
בדירוג השנתי של Fortune Global 500 לשנת 2019, שישה מטות נמצאים באיטליה. על מטות אלו נמנות החברות: Eni (מקום 83), Enel (מקום 89), אסיקורציוני ג'נרלי (מקום 92), Intesa Sanpaolo (מקום 315), פוסטה איטליאנה (מקום 355), יוניקרדיט (מקום 425).
עושר
באיטליה חיים למעלה מ-1.4 מיליון תושבים בעלי עושר נקי העולה על מיליון דולר, עושר לאומי כולל של 11.857 טריליון דולר, והיא מייצגת את העושר הנקי המצטבר החמישי בגודלו בעולם (הוא מהווה 4.92% מהעושר הנקי בעולם). על פי מסד הנתונים העולמי של קרדיט סוויס 2013, העושר החציוני למבוגר הוא 138,653 דולר אמריקני (החמישית בעולם), ואילו על פי דו"ח העושר העולמי של אליאנץ 2013, העושר הכספי נטו לנפש הוא 45,770 אירו (13 בדירוג עולם).
רשימת 10 המיליארדרים האיטלקים הבאה מבוססת על הערכה שנתית של עושר ונכסים שחיברה ופורסמה על ידי פורבס בשנת 2020 :
אינטגרציה (חינוך)
בחינוך, אִינְטֶגְרַצְיָה היא מהלך של מיזוג חינוכי בין תלמידים בני קבוצות חברתיות שונות. מיזוג חינוכי זה נקרא בשיח האמריקאי "דה-סגרגציה" (כלומר: ביטול ההפרדה). הקבוצות החברתיות יכולות להיות נבדלות אלו מאלו מבחינות גזעיות, אתניות וחברתיות-כלכליות.
כפשוטה נתפסת האינטגרציה בחינוך כעירוב והפגשה של תלמידים הבאים משכבות סוציאליות או מקבוצות מוצא עדתיות שונות במסגרת לימודית משותפת - בית-ספר הטרוגני וכיתה הטרוגנית. באינטגרציה מדובר על קבוצות עדתיות, קבוצות חברתיות-כלכליות, קיימת גם אפשרות של חלוקה לפי כישורים והישגים לימודיים.
מדיניות אינטגרטיבית בישראל ובעולם
בעיית האינטגרציה בחינוך כרוכה בסוגיות של הגדרה ושל מדיניות כאחת, שטרם נמצא להן פתרון. רק מדינות מעטות בעולם אימצו את האינטגרציה ברפורמות החינוכיות שלהן באופן מערכתי, ובין הבולטות שבהן נמצאות ארצות הברית וישראל. בבריטניה, למשל, לא הייתה מעולם אינטגרציה כפויה, אף שבתי ספר מקיפים נפוצים למדי. בארצות הברית מתייחס המונח אינטגרציה לעירובם של ילדים מקבוצות אתניות או גזעיות שונות, החייבים מכוח החוק ללמוד יחד באותו בית-ספר או באותה כיתה.
בישראל אמורה האינטגרציה להתרחש בין בני קבוצות, שאין ביניהן הפרדה אתנית או חברתית גלויה כמו בארצות הברית. שלא כמו בארצות הברית, בישראל האינטגרציה נעשתה בתוך הציבור היהודי בלבד וכן, בשלב מאוחר יותר ובמידה מסוימת, בתוך הציבור הערבי.
אמצעי או מטרה
נהוג לזהות שתי גישות עיקריות הקשורות למושג האינטגרציה. גישה אחת רואה באינטגרציה מטרה חברתית בפני עצמה. לעומת זאת, יש המציגים את עיקר חשיבותה של האינטגרציה בחינוך כאמצעי להשגת יעדים שונים, במישורים הלימודיים, הפסיכולוגיים החברתיים והכלכליים העתידיים. כאמצעי להגשמתן של מטרות, שואפת האינטגרציה לבנות כיתות בעלות הרכב אופטימלי או יעיל, שיביא למירב התפוקות החינוכיות.
האינטגרציה בישראל
ב-29 ביולי 1968 החליטה הכנסת ברוב קולות (69 בעד, 3 נגד, 18 נמנעים) לקבל את הצעת הוועדה הפרלמנטרית לבחינת מבנה החינוך היסודי והעל-יסודי בישראל על כל סעיפיה. בכך הפכו הצעות הוועדה הפרלמנטרית בראשותו של ד"ר אלימלך-שמעון רימלט להחלטת הכנסת, שעל פיה הופעלה הרפורמה במבנה החינוך.
המטרות העיקריות שלשמן נעשה השינוי היו:
בדברי הסיכום שלו אמר ד"ר רימלט:מטרות אלו נוסחו באופן דומה במסמך ההנחיות של משרד החינוך לביצוע הרפורמה.
הרפורמה המבנית שיצרה את חטיבת הביניים כשלב מתווך בין בית הספר היסודי לחטיבה העליונה של בית הספר העל-יסודי, וההחלטה לאמץ במסגרתה מדיניות של אינטגרציה, הפכה בפועל את חטיבת הביניים למוקד ההפעלה של המיזוג המכוון, ויצרה זיהוי מוחלט בין הרפורמה לאינטגרציה בשיח הציבורי והחינוכי.
היישום ההדרגתי של הרפורמה
בנאומו בכנסת אמר שר החינוך והתרבות זלמן ארן ב-29 ביולי 1968:. השר לא נקב במספר השנים שלדעתו יעברו עד אשר תושלם הרפורמה במלואה. היעדר חוק מחייב גרם ליישום הרפורמה בהדרגה, בקצב שהיה איטי מהמצופה. בשנת הלימודים הראשונה ליישום הרפורמה (1968 - 1969), הוקמו 8 חטיבות ביניים שכללו 8% מתלמידי ז'-ח', בשנת הלימודים 1973–1974 למדו רק 30% מהתלמידים בחינוך העברי במסגרת של חטיבת ביניים.
בתחילה יושמה הרפורמה על פי עקרון "ההתנגדות הקלה", כלומר, ביישובים או בשכונות שלא הייתה בהן התנגדות ציבורית למהלך והאינטרס שלהם חייב מהלך זה. בשנים הראשונות הופעלה הרפורמה בעיקר בעיירות הפיתוח, שראו ביישומה הזדמנות לבסס את מערכת החינוך שלהן. בשנות השמונים, בייחוד במחצית השנייה שלהן, חל צמצום ניכר בקצב גידול יישום הרפורמה (פחות מ-1% לשנה) אך בתחילת שנות התשעים חל גידול בקצב הפעלת הרפורמה ויישומה בערים, שעד אז התנגדו לה כדוגמת נתניה, חולון, בת-ים באר שבע. בשנים אלו האינטגרציה כבר לא הייתה עוד העניין המרכזי ביישום הרפורמה.
היבטים משפטיים - מקומו של בית המשפט באכיפת האינטגרציה
עיגונה הראשי והראשון היה בבג"ץ קרמר נ' עיריית ירושלים, בו עתרו הורים כנגד כוונת העירייה למנוע מהם לשלוח את ילדם לבית-ספר על פי בחירתם ולאלצם לשלחו לבית הספר התיכון ע"ש דנמרק, תיכון אינטגרטיבי חדש שהוקם באותה שנה. בית המשפט בפסק-דין זה עיגן לראשונה את הרפורמה באופן מלא ופסק דין מייסד זה קבע:
בית המשפט פרש את משנתו לעניין חשיבות קביעת בית המשפט בעניין גיבוי מדיניות הממשלה בעניין זה ואת תפקידו בה:
וכן:
כך לאורך השנים הבאות ועד לתחילת שנות התשעים, גיבה בית המשפט העליון את מדיניות הממשלה בדבר האינטגרציה בחינוך, ודחה את העתירות שהוגשו לאורך השנים מצד הורים, בעיקר ממעמד בינוני-גבוה, שביקשו לחמוק ממדיניות האינטגרציה מסיבות שונות, ומצד מגוון ארגונים שהיו מעוניינים בחינוך שונה. לקראת סוף שנות השמונים הרחיב בית המשפט את מסגרת הסמכות של הרשויות לאכוף אינטגרציה בחינוך אף מעבר לגבולותיה המקוריים, והחיל אותה במקרים מסוימים גם על בתי ספר יסודיים שכלל לא נכללו בדו"ח הוועדה.
מתחילת שנות התשעים, בעקבות התמורה שהתחוללה ביחסי הכוחות בין הרשויות המקומיות והשלטון המרכזי, ובעקבות השינוי הזוחל בחברה הישראלית, התרחשה תפנית משמעותית בפסיקת בית המשפט העליון בעתירות בעניין זכות הבחירה בחינוך ותוכנית האינטגרציה: הוא סירב לתת תוקף להחלטות מנהליות של רשויות מקומיות ושל הממשלה האוכפות את האינטגרציה. השינוי האידאולוגי לא היה מיידי ולא רציף, אולם היה עקבי בפסיקותיו, כך שניתן היה לראות את תהליך התחזקות המגמה.
בית המשפט העליון מעולם לא הפך את הלכת קרמר, ותמיד נמצאו סיבות להחרגת המקרה הספציפי המדובר מההלכה הכללית, או להצגת העניין הספציפי כאילו לא עסק באינטגרציה אלא בנושאים אחרים. מקובל לחשוב כי לא מיוזמתו הפסיק בית המשפט העליון לאכוף את מדיניות האינטגרציה, אלא, נוכח מדיניותו ההפכפכה של משרד החינוך עצמו, החל בית המשפט להתיר חריגות משמעותיות ועקביות ממנה. מאז אמצע שנות השמונים החל תהליך של ביזור בפועל של סמכויות השלטון לרשויות המקומיות, שנאלצו למצוא פתרונות יצירתיים לשמור על איזון תקציבי; פתרונות אלו באו לידי ביטוי גם בתחום החינוך וגרמו לחוסר שליטה (ואף אנדרלמוסיה) ביישום מדיניות השילוב בין האוכלוסיות.
דווקא בבתי המשפט המחוזיים בישבם כבתי משפט לעניינים מנהליים, ניכרת מגמה שונה בפסיקה. עתירות רבות המוגשות לספם נדחות בנימוקי חשיבות האינטגרציה וגיבוי מדיניות השלטון המקומי. אין זה ברור אם תופעה זו נוצרת כתוצאה מכך ששופטי בתי המשפט המחוזיים מרגישים מחויבים לפסוק לפי ההלכה המוצהרת של בית המשפט העליון (שהייתה ועדיין יישום תוכנית האינטגרציה) או שעקב חוסר נכונותו של בית המשפט העליון לפסוק באופן גלוי ומוצהר על המדיניות הרצויה, ואולי חוסר יכולתו לעשות כן, מרגישים שופטי בתי המשפט המחוזיים חופשיים לפסוק על פי צו מצפונם וייתכן כי עולה כאן מחלוקת אידאולוגית.
בשנת 2010 פסק בג"ץ בעניין בית הספר "בית יעקב" בעמנואל, בפסק הדין התקבלה טענה בדבר אפליה על בסיס עדתי בין תלמידות ממוצא מזרחי לבין תלמידות אשכנזיות בבית הספר היסודי לבנות "בית יעקב" בעמנואל. סירוב ההורים לקיים את הוראת בית המשפט העליון לשלוח את בנותיהם לבית הספר בעמנואל, הוביל לכך שהוטלו עליהם בהדרגה קנסות ומאסר בפועל. המאסר עורר את זעמו של הציבור החרדי, שראה בפסיקת בית המשפט התערבות של גורמים זרים בדרכי החינוך הייחודיות להם, וערך עקב כך הפגנות ענק בבני ברק ובירושלים. פשרה שהושגה בין הצדדים הביאה לשחרור ההורים מהמאסר, ובאישור משרד החינוך נפתח לבנות המגמה החסידית בית ספר נפרד (במעמד של מוסד פטור), שהמדינה והמועצה המקומית מנועות מלתקצבו.
מיכה שמבן
מיכאל (מיכה) שמבן (4 בינואר 1919 – 7 בינואר 2013) נודע בכינוי "מר כדורעף". היה מאמן כדורסל, מאמן כדורעף, מאמן נבחרת ישראל בכדורעף ושופט כדורעף ישראלי. שמבן שימש במספר רב של תפקידים, בניהם רכז הכדורעף ויו"ר ענף הכדורסל במרכז הפועל ויו"ר הוועדה המקצועית באיגוד הכדורסל. ממקימי ליגת הכדורעף הישראלית ומייסד של מספר אגודות ספורט בישראל.
ביוגרפיה
שמבן נולד בבסרביה בשנת 1919. בילדותו השתייך לתנועת המכבי הצעיר, אך נתן פלד ששימש כמדריכו בתנועת השומר הצעיר המקומית תרם רבות להעברה שלו לצד השני.
עלה לארץ ישראל בשנת 1934 על אניית מעפילים כשהוא בן 15 והשתייך לגרעין שהקים את קיבוץ חצור בשנת 1936.
בשנת 1941 הוביל את קבוצת הכדורעף של הפועל חצור ב"אליפות הפועל". לאחר מספר שנים עבר לקיבוץ משמר העמק. בחלק משנותיו כמאמן כדורסל, אימן במקביל גם קבוצות כדורעף.
בקיץ 1951, בזמן שעבד כמורה להתעמלות בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, נסע לצפות בטורניר כדורסל בקיבוץ עין חרוד. שם גילה שחקנים עולים חדשים ממצרים שהיו בהכשרה חלוצית בקיבוץ. תוך שבוע הביא אותם למגרש של בית ספר ביאליק בחולון והקים את קבוצת הכדורסל הפועל חולון.
בשנת 1953 יזם את הקמתו של היכל האחד במאי בחולון, אולם כדורסל סגור ראשון בישראל, בסיוע ראש העיר חיים קוגל.
בשנת 1954 התמנה מטעם התאחדות הכדורעף הבינלאומית לשופט כדורעף בינלאומי ישראלי ראשון.
בשנת 1957 החל לעבוד בסמינר הקיבוצים כמורה לחינוך גופני. תפקיד שמילה שנים רבות ובהמשך כמנהל המרכז להכשרת מורי חינוך גופני בסמינר.
בשנת 1959 התמנה לרכז הספורט של ענפי הכדורסל, כדורעף, היאבקות, הרמת משקולות, איגרוף, טניס שולחן והתעמלות בהתאחדות הספורט בישראל. במקביל חזר לרכז את ענף הכדורעף במרכז הפועל והצטרף להקמתה של ליגת הכדורעף הישראלית.
בשנת 1961 אימן את נבחרת הנח"ל בכדורעף ובכדורסל וזכה עם שתי הנבחרות באליפות צה"ל. בשנת 1966 זכה פעם נוספת באליפות צה"ל בכדורסל עם נבחרת הנח"ל
בשנת 1969 הושעה שמבן מענף הכדורעף לאחר שהואשם בהכאת יו"ר וועדת הכדורעף גד שטרנבאום במהלך דין ודברים בין השניים וטענת שמבן ששטרנבאום העליב אותו.
באוגוסט 1975, לאחר שבע שנים פרש שמבן מתפקיד יושב ראש ענף הכדורסל במרכז הפועל, כדי להתרכז בעבודתו כמנהל המרכז להכשרת מורי חינוך גופני בסמינר הקיבוצים. שנה לאחר מכן, פרש גם מתפקידו כיו"ר הוועדה המקצועית של איגוד הכדורסל, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים.
בשנת 1986 הקים את מועדון הכדורסל של הפועל גבעתיים ושימש כמנהל המקצועי בו. בהמשך התרכז שמבן בעיקר באימון מחלקות ילדים ונוער בכדורסל.
אותות הוקרה
בשנת 1997 קיבל את אות יקיר הספורט של עיריית חולון, על תרומתו לכדורסל בעיר.
בשנת 2000 קיבל את אות יקיר איגוד הכדורסל, על תרומתו לקידום הענף.
ביום העצמאות בשנת 2002 קיבל שמבן את תואר יקיר העיר תל אביב-יפו כהערכת כבוד לפועלו בספורט.
ב-16 בינואר 2011 ערכה אגודת הפועל חולון לשמבן טקס הוקרה בהשתתפות עשרות שחקני עבר של הקבוצה. הטקס נערך לפני משחקה ה-1000 של הקבוצה בליגת העל בכדורסל. בשנת 2012 הוענק לשמבן פרס מפעל חיים בחגיגות 80 שנה לכדורעף בישראל.
מיכה שמבן נפטר ב-7 בינואר 2013 ונקבר בבית העלמין מנוחה נכונה בכפר סבא.
חיים אישיים
מיכה היה נשוי לתרצה הודס, רקדנית ישראלית ומחנכת בתחום ריקודי עם - ולהם בת אחת, אילנה לזרוב. לאחר מכן הם התגרשו, ומיכה נישא בשנית ליהודית צביבל שמבן, שהייתה מתעמלת וכדורסלנית הנבחרת הלאומית הראשונה של ישראל בשנת 1950. שיחקה בעבר בהפועל בית אלפא, בהפועל חולון ובהפועל תל אביב והייתה מורה לחינוך גופני. בנו ירון שיחק כדורסל בהפועל תל אביב ובתו גליה הייתה שחיינית בילדותה.
הנצחתו
החל משנת 2015 נקרא אולם הספורט של בית ספר אורט בגבעתיים על שמו של מיכה שמבן. בשנת 2016 יצא לאור ספר "בתנועה מתמדת: מיכה שמבן - דרכו ופועלו", הממחיש את דרכו של שמבן לאורך השנים.
ב-6 בינואר 2018 נערך טקס הנצחה בהיכל טוטו חולון, בו נקרא אחד מהיציעים המרכזיים על שמו של מיכה שמבן.
לינגן
לינגן (בגרמנית: Lingen), רשמית לינגן (אמס), היא עיירה בסקסוניה התחתונה, גרמניה. בשנת 2008 מנתה אוכלוסייתה 52,353, איש, ובנוסף היו כ-5,000 איש שרשמו את העיר כמקום מגוריהם המשני. לינגן, ספציפית "לינגן (אמס)" ממוקמת על נהר האמס בחלק הדרומי של מחוז אמלנד, הגובל בנורדריין-וסטפאליה בדרום ובהולנד במערב.
היסטוריה
לינגן הוזכרה לראשונה בימי הביניים (975 לספירה). מ-804 עד 1180 האזור היה חלק מדוכסות סקסוניה בתוך האימפריה הקרולינגית, ולאחר מכן נשאר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה דוברת הגרמנית עד 1806. רוזנות לינגן הוקמה כישות עצמאית ("Grafschaft Lingen") ב-1388 ונשארה כך עד 1713, אז השתלטה עליה פרוסיה. הרוזנות והעיר נכבשו במהלך המאות ה-17 וה-18 שוב ושוב על ידי חיילים הולנדים וספרדים: בתחילה על ידי קתוליים, מ-1541 ב-1547 האזרחים נאלצו להמיר דתם ללותרניות, ואז כבשו חייליו הקתולים של קרל החמישי את הרוזנות והעיר. בשנת 1550 נתן אותה קרל לאחותו מריה, מושלת ארצות השפלה ההבסבורגיות. מ-1555 עד 1597 הייתה לינגן הנקודה המזרחית ביותר של האימפריה הספרדית של פליפה השני והפכה לחלק ממלחמת שמונים השנים. מ-1597 עד 1605 נכבשה לינגן על ידי האיחוד הקלוויניסטי וההולנדי של אוטרכט, לאחר מכן נכבשה מחדש על ידי החיילים הספרדים הקתולים ומ-1632 עד 1672 שוב הייתה חלק מהאיחוד הקלוויניסטי של אוטרכט. במשך שנתיים כבש הנסיך-בישוף של מינסטר את העיר, שבין השנים 1674 עד 1713 הייתה שוב חלק מהאיחוד הקלוויניסטי של אוטרכט, ולאחר מכן פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ירש את הרוזנות. מ-1807 עד 1813 היו כוחותיו של נפוליאון בונפרטה באזור, ומ-1810 עד 1813 הייתה לינגן חלק מצרפת. ב-1814 היא שוב הייתה חלק מפרוסיה, וב-1815 הפכה לחלק מממלכת הנובר שזה עתה נוסדה. כתוצאה מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866 סופחו ממלכת הנובר וגם לינגן לממלכת פרוסיה, ובשנת 1871 הפכו לחלק מהקיסרות הגרמנית.
כלכלה וחינוך
לינגן ידועה באנרגיה גרעינית שלה (תחנת הכוח הגרעינית Emsland). האוניברסיטה למדעים שימושיים אוסנבריק הקימה קמפוס סניף, הממוקם במרכז לינגן, עם שלושת המכונים לניהול והנדסה, ניהול תקשורת והוראת תיאטרון. בשנת 2000 התאחדו המכונים בלינגן לפקולטה לחברה וטכנולוגיה. בשנת 2010 למדו בפקולטה כ-2,000 תלמידים.
אקלים
ב-25 ביולי 2019, לינגן קבעה את שיא הטמפרטורה החמה ביותר שנרשמה אי פעם בגרמניה עם טמפרטורה גבוהה ביום של 42.6 מעלות צלזיוס (109 מעלות פרנהייט) במהלך גל חום שהשפיע על רוב אירופה.
ערים תאומות
לינגן מקיימת ברית ערים תאומות עם:
קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון
קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון (באנגלית: Camp Rock 2: The Final Jam) הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי לכל המשפחה מבית היוצר של דיסני משנת 2010, וסרט ההמשך של "קאמפ רוק". בסרט מככבים דמי לובאטו והאחים ג'ונאס, כאשר בניגוד לסרט הקודם ניק וקווין ג'ונאס משחקים בתפקיד הראשי. הסרט שודר בערוץ דיסני לראשונה ב-3 בספטמבר ולאחר מכן בערוצי דיסני ברחבי העולם, כשבישראל שודר כשבועיים לאחר ההקרנה המקורית ב-16 בספטמבר. המדרוג של הסרט בשידור הבכורה עמד על 7.9 מיליון צפיות, מיליון צפיות פחות משידור הבכורה של "קאמפ רוק", אולם הוא זכה למספר הצפיות הרב ביותר של השבוע בשידורי הטלוויזיה בכבלים. הסרט זכה בשני פרסים בטקסים פרסי בחירת הילדים ופרסי בחירת הקהל.
עלילה
מיטצ'י טורס (דמי לובאטו) חוזרת לבלות קיץ נוסף ב"קאמפ רוק", יחד עם חבריה והבן זוג המפורסם שלה שיין גריי (ג'ו ג'ונאס). בדרכה למחנה עם אמה קוני (מריה קאנאלס בררה), שחוזרת כדי לשמש פעם נוספת כטבחית המחנה, השתיים מבחינות במחנה חדש שנפתח בסביבה ושמו "קאמפ סטאר". במחנה מיטצ'י מבינה שכמות החניכים הצטמצמה משמעותית ביחס לשנה שעברה, מה שגורם לכולם להיות קצת מבואסים, ולכן היא מחליטה לעודד את כולם במופע הפתיחה במטרה לנסות לשנות את האווירה. מאוחר יותר, המחנה החדש "קאמפ סטאר" מזמין את חניכי קאמפ רוק לערב מדורה משותף והם הולכים, זאת למורת רוחו של מנהל קאמפ רוק, ססריו בראון (דניאל פאדרס) שנמצא ביחסי יריבות עם אקסל טרנר (דניאל קאש), מנהל המחנה השני.
במחנה השני, שנראה זוהר ומתוחכם יותר, החניכים מדליקים מדורה ומקיימים הופעות; מיטצ'י מופיעה עם חבריה, ואילו חניך מקאמפ סטאר בשם לוק (מת'יו פינלי) מופיע עם מספר זמרות רקע, כאשר בסוף ההופעה שלו הצמיד של אחת מזמרות הרקע, דנה (קלואי ברידג'ס), נופל על פניו של נייט (ניק ג'ונאס). כשהוא מחזיר לה את הצמיד אחרי המדורה הלילית, נייט ודנה מרגישים חיבור מיידי אחד עם השנייה. בהמשך, מנהל קאמפ סטאר אקסל מפתה את עובדי קאמפ רוק לעבוד במחנה שלו עם שכר כפול, כמו גם מעודד את החניכים לעבור ביחד איתם. מעטים החניכים שמסכימים לעבור, ביניהם טס (מייגן ג'ט מרטין), אולם העובדים לעומתם מתפתים מההצעה ועוזבים את קאמפ רוק. ללא האפשרות לנהל את המחנה לגמרי לבדו במציאות החדשה, בראון נאלץ לסגור את המחנה.
לעומת בראון, מיטצ'י אינה מוכנה לוותר בקלות; היא מצליחה לאסוף את כל החברים והם ממלאים את התפקידים הפנויים, ולמרות שההתחלה היא קשה עבורם, כולם לבסוף נחושים עד מאוד להציל את המחנה. בהמשך מיטצ'י והחברים מקאמפ רוק מבקרים בשנית במחנה קאמפ סטאר ומתמודדים ראש בראש בקרב שירה. אקסל מבחין בעימות ומציע שהוא ישודר בשידור חי בטלוויזיה, אם כי מיטצ'י מהססת תחילה, אולם לאחר מחשבה משותפת עם חבריה שהשידור יוכל להקנות את הפרסום, ובעקבותיו את הסיכוי למנוע את סגירתו של קאמפ רוק - היא מסכימה לעניין. העימות הטלוויזיוני מגיע לאוזניו של בראון, אשר מביע את כעסו על כך בפני קוני ומסביר לה שהוא מאמין כי זוהי דרכו של אקסל להתנקם בו על מעשי העבר. מיטצ'י שומעת את דבריו ומחליטה להשקיע את כל כולה ואת כל זמנה בלהתאמץ לנצח בתחרות, אם כי שיין (ג'ו ג'ונאס) אינו מרוצה מעניין, כיוון שתכנן להיות איתה בתקופת המחנה.
למחרת מיטצ'י מגלה שכולם נמצאים בחזרות ועובדים קשה לקראת התחרות הודות לשיין, שיחד עם אחיו מנסה להחדיר בכולם מוטיבציה, ולאחר מכן מחליטה לבלות איתו את היום ביחד. לאחר זמן נייט מחליט ללכת לקאמפ סטאר כדי לשיר לדנה על הרגשות שלו כלפיה, זאת משום שהוא מתקשה לומר אותם במילים. אך בדיוק כשנייט מתחיל להתחבב על דנה, אקסל, אביה של דנה שאסר עליה בעבר להיפגש עמו, מגיע וקוטע את הסרנדה. מאוחר יותר באותו הלילה, ג'ייסון (קווין ג'ונאס) מתגנב ביחד עם החניכים הצעירים לקאמפ סטאר כדי לרגל אחרי החזרות של לוק וטס. ביום התחרות, ההופעה מלאת הסטייל של קאמפ סטאר הולכת חלק, ובראון מגלה שאקסל מעודד ואף משחד את הקהל להצביע למחנה שלו. אחריהם מופיעים כל חניכי קאמפ רוק עם שיר משותף כשברקע נראה וידאו מונטאז' שמציג את הקיץ שעברו החניכים בקאמפ רוק, אולם למרות השקעתם ומאמציהם הרבים, קאמפ סטאר הם אלו שמנצחים בסוף בתחרות. באותו הערב מתכנסים כל חניכי קאמפ רוק במחנה לליל המדורה המוזיקלי האחרון שלהם, אך בזמן שכולם שרים עשרות חניכים מהמחנה היריב, כולל דנה וטס, מבחינים באחווה השוררת בקרב החניכים של קאמפ רוק, והם חוצים את האגם ומצטרפים אליהם על מנת להבטיח שמספר החניכים גבוה מספיק כדי שכולם יוכלו לחזור לקאמפ רוק גם בקיץ הבא.
פסקול
אלבום הפסקול "Camp Rock 2: The Final Jam" כבש את המקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200 עם מכירות של למעלה מ-41,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. הוא בהמשך זכה בתואר אלבום זהב בארצות הברית מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאחר מכירות של כחצי מיליון עותקים, ומאוחר יותר הוענק לו אותו התואר גם בספרד וברזיל.
Wouldn't Change a Thing
הסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום Wouldn't Change a Thing (בתרגום חופשי: לא הייתי משנה דבר) בביצועם של דמי לובאטו והאחים ג'ונאס יצא לאור ב-23 ביולי 2010. במדינות דוברות גרמנית יצאה גרסה בביצועם של דמי לובאטו והלהקה הגרמנית Stanfour כשבוע לאחר מכן ב-31 ביולי. השיר הופיע בפרק השישי בעונה השביעית של הסדרה "האנטומיה של גריי", שם בוצע על ידי השחקן ג'סטין צ'יימברס המגלם את דמותו של אלכס קרב.
Camp Rock 2 Live: Walmart Soundcheck
Walmart Soundcheck היא סדרת הופעות חיות של חברת וול-מארט, אשר מטרתה לקרב בין המעריצים לאומנים האהובים עליהם. במסגרת סדרה זו הוציאה וול-מארט מיני אלבום הופעה בשם Camp Rock 2 Live: Walmart Soundcheck (בתרגום חופשי: קאמפ רוק 2: בדיקת קול של וולמארט) שכלל 5 שירים, שניים מהם מתוך אלבומים של האחים ג'ונאס, שבוצעו בהופעה חיה על ידי דמי לובאטו והאחים ג'ונאס. בנוסף נכלל ריאיון עם שחקני הסרט.
סיבוב הופעות
מלבד רושון פגאן ומייגן מרטין, כלל שחקני הסרט יצאו ב-7 באוגוסט 2010 ועד 13 בנובמבר 2010 לסיבוב ההופעות Jonas Brothers: Live In Concert של האחים ג'ונאס באמריקה; מספר ערים בארצות הברית, קנדה, הקאריביים, מקסיקו, מרכז אמריקה ודרום אמריקה. סיבוב ההופעות היה אמנם של האחים ג'ונאס, אולם הם אירחו את חברי הקאסט על מנת לקדם את הסרט ואת אלבום הפסקול שלו, כמו גם את אלבום האולפן השני של דמי לובאטו "Here We Go Again".
הפקה
הסרט צולם במחנות הקיץ YMCA Wanakita ו-Kilcoo שבאונטריו, קנדה ובאתרים נוספים באותו אזור. ימי הצילום נמשכו 45 ימים מ-3 בספטמבר 2009 ועד 16 באוקטובר 2009.
ביקורות
הביקורות על הסרט היו מעורבות; אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק 40% מתוך 100% בחישוב הכללי. כתבת באתר אנטרטיינמנט ויקלי העניקה לסרט ציון B (כמעט טוב) לצד ביקורת מעורבת באומרה "בעוד לקאמפ רוק 2 כנראה אין את האמינות של הסרט "רוק בבית הספר" או את השפה החתרנית של הסדרה "Glee", זהו שיר פופ אמיתי של סרט". אתר Common Sense Media העניק 3 כוכבים מתוך 5, בדומה לסרט הקודם "קאמפ רוק", וציין כי "כוכבי דיסני המוכשרים מרימים את סרט ההמשך הידידותי לילדות בטרום ההתבגרות". משתמשי האתר IMDb העניקו דירוג ממוצע של 5.1 מתוך 10 בהסתמך על 8,963 מבקרים.
מדיה ביתית
ב-7 בספטמבר 2010 יצאו לחנויות בארצות הברית ובקנדה גרסאות הדיוידי והבלו ריי של הסרט שנקראו "Camp Rock 2: The Final Jam - Extended Edition" ("קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון - מהדורה מורחבת"). הגרסאות בהמשך הופצו ברחבי העולם, כמו גם בישראל. שתי הגרסאות כללו את התכנים הבאים:
לעינייך בלבד (סרט)
לעינייך בלבד (באנגלית: For Your Eyes Only) הוא סרט ריגול בריטי, השנים עשר בסדרת סרטי ג'יימס בונד, שיצא ב-1981. השחקן רוג'ר מור מגלם בסרט את סוכן הביון הבריטי ג'יימס בונד.
עלילה
הסרט נפתח בטביעתה של ספינת דייגים בריטית, המהווה מסווה לספינת ביון. על הספינה נמצא מתקן רדאר שיכול להטות את כף המאזניים במאבק הבין-גושי במלחמה הקרה. הסוכן ג'יימס בונד נשלח להשיג את המתקן לפני שישיגו אותו הרוסים, בראשותו של הגנרל הרוסי האימתני גוגול.
הפקה
צוות ההפקה היה שונה מאוד מההפקות הקודמות בסדרה. ג'ון גלן, שהיה העורך בסרטים קודמים, הפך לבמאי הסרט. בנוסף על כך, ההפקה ניסתה לעבור שינוי מנטלי, מעלילה שבה בונד מנסה להציל את העולם (כפי שקרה בסרט הקודם, מונרייקר), לעלילת מתח ריאליסטית שעוסקת במלחמה הקרה.
במקור, השחקן הראשי רוג'ר מור חתם למשחק בשלושה סרטים, ומסרט זה והלאה חתם על חוזה במיוחד לפני כל סרט. ברנארד לי נפטר בינואר 1981, לפני סוף ההפקה, ולפני שהספיק לשחק את כל הסצנות הנדרשות כראש המודיעין הבריטי. לאחר פטירתו של לי, הוחלט שלא לשכור שחקן חדש ולשנות את התסריט, כך שייראה ש-M לקח חופשה ואפשר לאחר לתפוס את מקומו.
שיר הנושא לסרט מבוצע על ידי הזמרת שינה איסטון.
ברימאט
ברימאט (בצרפתית: Brumath) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי. אגנו נמצאת 13 ק"מ דרום-מערבית לאגנו ו-17 ק"מ צפון-מערבית לבירת המחוז שטרסבורג.
גאוגרפיה
העיר נמצאת בין שתי הערים הגדולות במחוז בא-רן שטרסבורג ואגנו. ממערב לעיר עובר כביש מהיר A4 שמחבר את אלזס עם פריז. בעיר עצמה זורם נהר הזורן בדרכו אל עבר הריין.
מקור השם
ברימאט מופיעה לראשונה במפה של תלמי במאה השנייה בשם Brokomagos ובמפת פויטינגר בשם Breucomagus. במאה השמינית מופיע השם Brocmagad ובמאה העשירית Bruomade. בשנת 1165 השם הופך ל-Brumat שבהמשך עובר לשם הנוכחי Brumath.
היסטוריה
העיר ברימאט היא אחת הערים הבודדות באלזס שמיושבות ברציפות במשך 5,000 שנה. היא שימשה כבירת הטריבוקים, שבט גרמאני שישב באלזס. לאחר מפלת אריוביסטוס על ידי יוליוס קיסר, הרומאים התירו לטריבוקים להתיישב על הגדה הימנית של הריין ומקום מושבם, היום מחוז בא-רן, נקרא Civitas Tibocorum ועיר בירתם Brocomagus. העיר נכבשה מידי הרומאים ב-365 על ידי הסואבים.
בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.
פורט ול
פורט וֶל (בקטלאנית: Port Vell, נהגה: [ˈpɔɾd ˈbeʎ], מילולית בעברית "הנמל הישן") הוא נמל על חוף הים בברצלונה, קטלוניה, ספרד, וחלק מנמל ברצלונה. הוא נבנה כחלק מתוכנית התחדשות עירונית לפני אולימפיאדת ברצלונה 1992. לפני כן, היה האזור מוזנח עם מחסנים ריקים, מגרשי רכבת ומפעלים. כיום, 16 מיליון אנשים מבקרים במתחם מדי שנה.
פורט ול מהווה כיום מוקד משיכה ואטרקציית תיירות, ונמצאים בו המרמגנום (קניון עם חנויות, אולמות קולנוע רבים, ברים ומסעדות), IMAX והאקווריום הגדול באירופה המכיל 8,000 דגים ו-11 כרישים הכלולים ב-22 אגנים מלאים 6 מיליון ליטרים של מי ים. שביל להולכי רגל, רמבלה דה מאר, מחברת את לה רמבלה לפורט ול. הוא משלב גשר נייד, על מנת לאפשר לאניות להיכנס ולצאת מהנמל.
העת העתיקה
בסביבות המאה הרביעית לפני הספירה ברצלונה נכבשה על ידי הלייטאני. שבט אנשי איבריה שאכלסו את קו החוף בין הנהרות ליוברגט וטורדרה. בארקנו, במונז'ואיק, היה היישוב העיקרי שלהם. אנשים אלה סחרו עם המושבה היוונית באמפוריאי, ובנו לשם כך מאגרי תבואה גדולים.
טוואי המשי
טוואי המשי התרבותי (שם מדעי: Bombyx mori - "זחל המשי של עץ התות") הוא מין מבוית של עש, בעל גלגול מלא. הוא נקרא כך כיוון שהזחל טווה את הפקעת של שלב הגולם שלו ממשי גולמי. תזונתו של הזחל כוללת עלים של עץ התות, ורק לעיתים רחוקות גם צמחים אחרים. תפוצתו המקורית הייתה בצפון סין.
פורט ול
העת העתיקה
במאה ה-1 לספירה, הרומאים ייסדו מושבה, ברסינו, על הר טאבר (Tàber). פעילות הנמל הראשונה התקיימה בצד הצפוני של מונז'ואיק.
טוואי המשי
המין המבוית אינו מצוי בטבע ותלוי לחלוטין באדם לצורך התרבות. תכונותיו שונות מאלה של בני משפחתו אשר חיים בטבע. לדוגמה, לאחר יציאת הפרט הבוגר מהפקעת אין לו יכולת לעוף, הוא איבד את צבעי ההסוואה, ואף שהוא נותר רגיש לפרומונים מסוימים, יכולתו להבחין בריחות מהסביבה מופחתת.
פורט ול
העת העתיקה
העיר ופעילויותיה הימיות החלו באמת לפרוח ולהתרחב כאשר חומות העיר של בארסינו נבנו לאחר הפלישה הברברית ב-263.
ימי הביניים והעידן המודרני
במהלך ימי הביניים המאוחרים, ברצלונה מצאה את עצמה על הגבול בין האסלאם מדרום לנצרות מצפון. מיקום אסטרטגי זה היה מכריע בצמיחתה של ברצלונה, שכן העיר התבססה כנקודת מסחר בין שני הישויות ובסופו של דבר, צמחה למעצמה הימית הגדולה ביותר בים התיכון, אף על פי שלא היה לה נמל ראוי לשמו. הספינות שעגנו בין המספנות המלכותיות לעיר היו חשופות לגמרי לסערות הגדולות שהשפיעו לא פעם על חוף זה וגרמו לא אחת לספינות לטבוע.
טוואי המשי
מחזור החיים של טוואי המשי
לטוואי המשי יש מחזור חיים של: ביצה, זחל, גולם ועש בוגר.
פורט ול
ימי הביניים והעידן המודרני
סערות אלו הקשו מאוד על בניית נמל מלאכותי, משום שכמויות החול והמשקעים העצומות ששקעו כתוצאה מתופעות אלו פגעו בכל עבודה, בין אם מתמשכת ובין אם שלמה.
טוואי המשי
הביצים
ביצי טוואי המשי מוטלות בסוף חודש יוני - ראשית יולי. לאחר ההטלה חלה בתוכן התפתחות עוברית, הנמשכת 3–4 ימים, והן משנות את צבען לאפור. אחריה שוקעות הביצים בתרדמה הנמשכת 9–10 חודשים עד לחודש מרץ של השנה הבאה. לעיתים רחוקות יכול להיווצר מצב של דור שני (מומלץ לשמור את הביצים בקירור (מקרר) ולהוציא רק לאחר שעץ התות החל ללבלב - הבקיעה תהיה בין 14 ל-22 ימים מרגע החימום). לביצה קליפה המונעת את התייבשות העובר בתקופת התרדמה הממושכת.
פורט ול
ימי הביניים והעידן המודרני
העבודה על הפרויקט המוצלח הראשון החלה בשנת 1477. המיזם כלל בניית רציף שהתפרש עד האי מאיאנס, איון חולי במרחק של כ-100 מטרים מהחוף.
מכיוון שהסוללה שהגנה על הנמל הוארכה בשלבים שונים מדרום ודרום-מערב לאי מאיאנס, שוקע חול בכמויות גדולות גם על החוף מדרום-מזרח למצודה. שכונת ברצלונטה נבנתה על חצי האי החדש הזה.
טוואי המשי
הזחל
כאשר בוקעים הזחלים הם זעירים, שחורים ושעירים. הם ניזונים אך ורק מעלי תות, אוכלים יום ולילה ברציפות, וגדלים במהירות. לאחר כ-10 ימים הם משנים את צבעם מחום כהה לגווני לבן. הזחל משיל את עורו ארבע פעמים במהלך גדילתו, כיוון שעורו עשוי מחומר קשה ובלתי גמיש (כיטין), ואינו יכול להימתח. לפני השלת העור הזחל מפסיק לאכול. הוא נדבק בעזרת כמה חוטי משי שהוא מפיק לדופן קופסה או עלה, ונראה ישן. השינה נמשכת כ-24 שעות עד להשלה שנמשכת כ-15 דקות. כ-7–10 ימים לאחר ההתנשלות הרביעית הוא מפסיק לאכול, מרוקן את המעיים, ועורו הופך בהיר יותר. זהו הסימן שהוא עומד להתחיל בטוויית פקעת הגולם.
פורט ול
ימי הביניים והעידן המודרני
למרות העבודה המתמדת להרחבת הסוללה (שהגיעה למה שנקרא ה-Moll de Pescadors ב-1723), ב-1743 כמויות החול העצומות שהצטברו קרסו סופית. גדת חול עצומה בין קצה הסוללה למה שהוא כיום פלאסה דל פורטל דה לה פאו הכתיבה את סגירת הנמל, ולכדה כמה מהספינות שעגנו. המשואה ברציף מול דה פסקדור, נבנתה מעט מאוחר יותר, ב-1772.
על מנת לספק פתרון סופי לבעיית עומק הנמל, החלו ב-1816 העבודות להרחבת שובר הגלים, שהגיעו למה שנקרא סוללת הציפה ב-1882. עם זאת, גדת החול שנבנתה הראתה כי גם זה לא מספיק, והסוללה הוגדלה פעם נוספת, בזמן שנבנתה גם חומת נמל חיצונית ופתח הנמל הועבר למה שהוא כיום הרציף המערבי, או מול דה פוננט.
טוואי המשי
הזחל
הזמן העובר מבקיעת הזחל עד להתגלמות הוא כ-4–6 שבועות.
פורט ול
ימי הביניים והעידן המודרני
תחת מועצת העבודות הציבוריות אוחד מבנה הנמל והסכנה מחול וסופות חלפה לה.
טוואי המשי
גוף הזחל וחושיו
גוף הזחל הוא ארוך וצר, ומחולק לשלוש חטיבות:
הנשימה של הזחל מתבצעת דרך מערכת של צינורות, הנמצאים מעל רגלי ה"דמה" של הזחל ונקראים טרכיאות. הטרכיאות מצויות לאורך הגוף, משני צדדיו של הזחל ונראות כעיגולים שחורים.
פורט ול
ימי הביניים והעידן המודרני
בנייתו של המזח ה"רוחבי" הראשון, במקום בו עומד כיום מעגן ברצלונה (Moll de Barcelona), הושלמה בשנת 1882. רציף זה שיכן מאוחר יותר את מגדל חיימה הראשון, מגדל הרכבל עבור החשמלית האווירית של פורט ול , שנבנתה בנמל עבור התערוכה הבינלאומית של ברצלונה ב-1929, יריד עולמי, אך נפתחה רק ב-1931.
הנמל המשיך לגדול, והשתרע על פני הר מונז'ואיק לכיוון דלתה ליוברגט עם בנייתו של נמל פנימי על גדת הנהר, בדיוק היכן שמקורה של פעילות הנמל הראשונה של ברצלונה.
טוואי המשי
גוף הזחל וחושיו
הזחל פעיל מאוד, ונמצא בתנועה כל הזמן (חוץ מתקופות קצרות לפני ההתנשלות). הזחל נע תוך שימוש בכל זוגות רגליו. הוא משתמש בחוש הריח על מנת להבחין בין סוגי עלים שונים לבין עלי התות.
פורט ול
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
חוק האוטונומיה של הנמל אושר ב-1978, כאשר האתר קיבל את התואר הרשמי של הנמל האוטונומי של ברצלונה, ובשנת 1987 החלה העבודה על ניסוח התוכנית האסטרטגית, פרויקט שאפתני לפיתוח הנמל כולו. משרדי עבודות ציבוריות פורקו ב-1992, ובמקומם הוקמו רשות הנמלים.
טוואי המשי
הפקעת ובתוכה הזחל בשלב הבניה, מספר ימים לפני הפיכתו לגולם
הזחל טווה מסביבו פקעת העשויה מחוטי המשי, אותם הוא מייצר מבלוטות הטווייה. הזחל מבצע תנועות-שמיניות בראשו, וטווה כ-7.5 מטרים בשעה. תקופת ההתגלמות של טוואי המשי נמשכת ימים אחדים. כמות המשי אותה ייטווה תלויה בכמות המזון שאכל כזחל. אורך החוט מגיע בדרך כלל ל-500–600 מטרים. בתוך הפקעת הופך הזחל לגולם.
פורט ול
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
במסגרת התוכנית האסטרטגית, הנמל בנוי סביב שלושה אזורים עיקריים: הנמל המסחרי, הנמל הלוגיסטי והנמל הישן. התוכנית נותנת תשומת לב מיוחדת לאחרון שבהם, הנמל הישן, במטרה להחיות אתר ישן היסטורי שהתיישן עקב עבודות הרחבה רחבות היקף בעשורים האחרונים ונדחק למטרות מסורתיות.
כיום, פורט ול משולב במלואו בעיר.
טוואי המשי
התגלמות מוקדמת (ללא פקעת)
הזחל רגיש לשינוי טמפרטורה קיצוני במיוחד בשלב הראשון (בקיעה - שאז הוא מת) והאחרון (לפני בניית הפקעת - שאז הוא מתגלם ומת מבלי לבנות פקעת). עלייה קיצונית בטמפרטורה עלולה לגרום לזחל להתחיל בתהליך ההפיכה לגולם, מבלי לבנות את הפקעת.
במקרה של התגלמות ללא פקעת, הזחל יהפוך לגולם וימשיך להתפתח כפי שהיה אמור להתפתח בתוך הפקעת. תחילה הוא יפריש חומר אדמדם ודביק ומיד אחר כך ישיל את עורו, אך הגוף החדש שייצא מהעור הישן יכיל לסת עם צבתות ומגבלה ביכולת האכילה, ואז הזחל יתפתל ויזוז כארבעה ימים מבלי לאכול. בתקופה זו גופו יתכווץ מאוד עד שעורו יתקשה ויכוסה בשכבה קשיחה וחומה. אם הגולם ישרוד הוא יהפוך בהמשך לעש.
העש הבוגר
מספר הביצים המוטלות על ידי הנקבה הוא בין 200 ל-400 בממוצע, והוא תלוי בעיקר בכמות המזון אותה אכלה כזחל (המספר יכול להגיע גם ל-800 ביצים). קוטר כל ביצה הוא כמילימטר. הנקבה מטילה את הביצה יחד עם נוזל המדביק אותה על משטח ההטלה. הביצים המופרות משנות צבען מצהבהב לאפור/שחור לאחר מספר ימים, ואילו הביצים שאינן מופרות נשארות בצבע צהבהב ומהן לא יצאו זחלים.
היסטוריה
ביות טוואי המשי החל לפני לכל הפחות 5,000 שנים בסין ממין הבר Bombyx mandarina הנפוץ בסין, קוריאה ויפן, על סמך ניתוח הקרבה הגנטית של טוואי המשי לאוכלוסיות הבר נראה שמקורו בסין. הניתוק הגנטי מאוכלוסיית הבר הושלם לפני כ-4,000 שנים והעש התרבותי מייצר יותר משי, גדל מהר יותר, הוא עמיד יותר לצפיפות אוכלוסייה ומאידך איבד את ההסוואה ואת יכולת התעופה. אף על פי שהמשי הופץ ברחבי העולם העתיק באמצעות דרך המשי גידול החרק והפקת המשי הייתה מוגבלת לסין יפן וקוריאה עד לפני כ-2,000 שנים אז התפשט הגידול למרכז אסיה והגיעה לאימפריה הביזנטית במאה השישית.
גילוי טוואי המשי על פי האגדה
קיימות אגדות נוספות רבות על זחלי טוואי המשי.
שימושים רפואיים
זחל טוואי המשי הוא המקור לתרופה הסינית המסורתית bombyx batryticatus או "זחל משי נוקשה" (בסינית: 僵蠶). זהו גוף מיובש של זחל בשלב ה-4–5, שמת ממחלה שנגרמה מפטרייה Beauveria bassiana. על פי הרפואה הסינית תרופה זו מונעת גזים, מדללת ליחה ומקלה על עוויתות.
בתרבות
במשחק "פיפוש 1" מצוין שישורון מגדל כמה זחלים של טוואי המשי.
קישורים חיצוניים
טוואי המשי - חקר ולימוד - עברית
ענבר ויצמן
ענבר ויצמן (נולדה ב-9 בדצמבר 1991) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
ויצמן נולדה בפתח תקווה. למדה לנגן בגיטרה וקלידים, ובגיל 16 החלה לכתוב שירים.
ב-2014 השתתפה בתוכנית מציאות מוזיקלית, "ישנן בנות" בערוץ 24, שמטרתה הייתה להקים את להקת הבנות הבאה של ישראל. דנה אינטרנשיונל בחרה בלהקתה של ויצמן "מפתח סול" כזוכה בתחרות, אך הלהקה הפסיקה את פעילותה אחרי זמן קצר.
ב-5 באוקטובר 2018 יצא הסינגל הראשון "Roller Coaster" שכתבה והלחינה, תחת שם הבמה "Lukah". במקביל לישראל, הסינגל הופץ גם באירופה בלייבל "Grain D'or". הסינגל מתוך אלבום בכורה באנגלית, שעתיד לצאת בקיץ 2019, אותו הפיקו גיל לנדאו מלהקת לולה מארש ועידו אוחיון.
ב-20 בפברואר 2019 נבחר השיר "Home" לייצג את ישראל באירוויזיון 2019 בביצוע קובי מרימי. את השיר חיברה ויצמן ביחד עם אוהד שרגאי.
ב-6 במרץ 2019 יצא הסינגל השני "Scared Boy" שכתבה והלחינה, את הווידאו קליפ לסינגל יצרו סתיו רומנו, עומר בן-דוד, רון שפונט, מיכאל מירושניק ונועם טולדנו.
מחוזות ירדן
מחזות ירדן (בערבית: محافظات الأردن) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את הממלכה האשמית של ירדן. ירדן מחולקת ל-12 מחוזות (בערבית: محافظة) ואלה מחולקים ל-52 נפות (בערבית: ناحية).
בעוד השלטון המרכזי של המדינה מצויי בידי מלך ירדן, השלטון המקומי נמצא בידי מושלים אשר ממונים על ידי המלך. אומנם השלטון המרכזי בוחר מי יעמוד בראש כל מחוז, אך הוא אינו מתערב בניהול השוטף של המחוזות וכך כל מחוז אחראי על תחום שיפוטו וכל המתרחש בו ושולט על נושאים מהותיים כמו הכלכלה, הפיתוח, התרבות וכדומה.
גוסטב אייפל
אלכסנדר גוסטב אייפל (אֵפֵל, בצרפתית: Alexandre Gustave Eiffel; 15 בדצמבר 1832 – 27 בדצמבר 1923) היה מהנדס ואדריכל צרפתי, אשר נודע בעיקר בזכות בנייתו של מגדל אייפל בפריז.
קריירה כמהנדס
אייפל התחיל את לימודיו בקולז' סנט-בארב על מנת לעמוד בתנאי הקבלה של אקול פוליטקניק ו-École Centrale des Arts et Manufactures, ולאחר שעמד בהם, הוא בחר באחרון. הוא סיים את לימודי ההנדסה עם התמחות בכימיה ב-1855 ולאחר מספר חודשים החל לעבוד בחברה בלגית שעסקה במסילות ברזל. את הקריירה העצמאית שלו החל בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר תכנן מספר גשרים מפלדה בצרפת ובפורטוגל. אייפל היה מחלוצי המהנדסים שעשו שימוש בפלדה - חומר חדש בתחום הבנייה בתקופתו. הוא השתמש במסבכי פלדה כאלמנטים קונסטרוקטיביים וקישוטיים כאחד.
אייפל עיצב את שלד הברזל של פסל החירות, ויאדוקט גרבי שבצרפת ועוד גשרים ומבני פלדה רבים נוספים. הוא התפרסם מאוד בזכות המבנים הרבים שתכנן, והוזמן ב-1887 לבנות את מגדל אייפל. מגדל אייפל נבנה עבור התערוכה הבינלאומית שהתקיימה בפריז ב-1889, לרגל 100 שנה למהפכה הצרפתית. מגדל אייפל היה המבנה הגבוה ביותר בעולם כאשר נבנה, ודרש אומץ רב מצד אייפל להוציא אל הפועל מבנה זה. כל רכיב במבנה, כולל כחצי מיליון המסמרות, תוכנן בקפידה על ידי אייפל במשך כשנה וחצי עד לתחילת הבנייה עצמה.
אייפל גם היה מעורב בכרייתה של תעלת פנמה, אך בשל האשמות על שחיתויות פיננסיות ("שערוריית פנמה") שהופנו נגדו על העבודה בחברה שעסקה בכרייה (שהוכחו לימים כהאשמות שווא) הוא פרש מעיסוקו בהנדסה.
אייפל נפטר ב-1923 בגיל 91.
כרומוזום 2
כרומוזום 2 הוא אחד מ-23 זוגות הכרומוזומים באדם. כרומוזום 2 הוא כרומוזום אוטוזומלי המשתרע על פני כ-242 מיליון זוגות בסיסים, המהווים כ-8% מכלל הדנ"א בגנום האנושי.
בכרומוזום 2 מצוי קלאסטר גנים הומאובוקס HOXD.
אבולוציה
ראיה לאבולוציה של האדם מאב קדמון משותף לקופים התגלתה בהשוואת מספר הכרומוזומים של בני האדם לאלה של הקופים. לכל קופי האדם יש 24 זוגות כרומוזומים, ולבני האדם יש 23 זוגות. כרומוזום 2 בבני האדם הוא תוצאה של איחוי של שני כרומוזומים קופיים. הראיות לכך כוללות: בכך כרומוזום 2 מהווה ראיה חזקה למוצא המשותף שלנו ושל קופי האדם, על אף שעדיין לא ידוע למה איחוי זה התרחש.
מספר הגנים
חוקרים שונים משתמשים בשיטות שונות לאנוטציית הגנום, ובהתאם הערכות למספר הגנים המצויים בכל כרומוזום הן שונות. ביחס לפרויקטים אחרים של מספור גנים, CCDS נוקטת בגישה השמרנית ביותר, ולכן תחזיתה מייצגת את הגבול התחתון של מספר הגנים בכל כרומוזום.
מחלות ותסמונות הקשורות לכרומוזום 2
להלן רשימה חלקית של מחלות הקשורות לפגמים בגנים המצויים בכרומוזום 2:
פרידריך שפה
פרידריך שְפֶּה (בגרמנית: Friedrich Spee; 25 בפברואר 1591, דיסלדורף, גרמניה - 7 באוגוסט 1635, טריר, גרמניה) היה משורר וסופר גרמני מהמאה ה-17 שנודע בזכות התנגדותו לציד המכשפות שהתרחש בתקופתו, ובזכות חיבורו 'Cautio Criminalis' היוצא נגד שיטת העינויים שהייתה נהוגה בזמנו על מנת להרשיע מכשפות. שפה היה הראשון בתקופתו שהתבטא בחריפות נגד עינויים באופן כללי, והוא עשוי להיחשב לאדם הראשון שהציע טיעונים טובים נגד שיטת העינויים, בטענה כי אין זו דרך טובה לחלץ את האמת מהנחקרים.