cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדם גולדברג
קריירת משחק
בשנת 2005, שיחק בסדרה "ג'ואי" בכיכובו של מאט לה-בלאנק. ב-2006 שיחק גולדברג לצד בן אפלק ורבקה רומיין בדרמה הקומית "להסתדר בחיים (ולהישאר נשוי)", במותחן האימה "להישאר בחיים" ולצד דנזל וושינגטון במותחן הפעולה העתידני של טוני סקוט "דז'ה וו". ב-2007 שיחק גולדברג לצידה ובסרטה של ז'ולי דלפי "2 ימים בפריז", בסרט מגלם גולדברג מעצב פנים אמריקני בשם ג'ק שנוסע עם בת זוגו מריון (דלפי) לחופשה באירופה כדי לנסות להשיב את הרומנטיקה למערכת היחסים שלהם.
בשנת 2011, דיבב את דמותו של ראול בסרט "מפלצת בפריז" והתארח בפרק בסדרה "צווארון לבן". ב-2013, התארח בפרק בסדרה "פרנקלין ובאש". בשנת 2014, שיחק בסדרה "פארגו". ב-2015, כיכב בסרט "אין סיכוי, חוזה". ב-2017, שיחק בסרט "בלשי אל. איי." בכיכובו של ברוס וויליס. החל מ-2021, הוא משחק בסדרה "נקודת שוויון" בכיכובה של קווין לטיפה.
חיים אישיים
בתחילת שנת 2006 קיים גולדברג מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקנית כריסטינה ריצ'י, הזוג אף התארס אך הקשר לא החזיק מעמד זמן רב ולבסוף הם נפרדו. <BR>ב-2014, נישא לאמנית והמעצבת רוקסן דאנר. בנם הראשון נפטר בלידה. בנם השני, באד, נולד בנובמבר 2014. בנם השלישי סוני נולד בספטמבר 2018. המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה
מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה (באיטלקית: Maria Teresa Francesca Cybo-Malaspina; 29 ביוני 1725 - 29 בדצמבר 1790), הייתה בתו של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה ואשתו של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, אשר כיהנה כדוכסית מאסה בין השנים 1731–1790.
ביוגרפיה
מריה תרזה נולדה ב-29 ביוני 1725 בנובלארה, לאדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה ולריצ'ארדה גונזגה, בתם של קמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ומטילדה ד'אסטה. בשנת 1731 מת אביה, ומריה תרזה עלתה לשלטון במקומו בדוכסות מאסה וקרארה, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד לבגרותה. ב-10 בנובמבר 1734 התחתנה מריה תרזה על ידי שליח עם אוג'ניו ג'ובאני, רוזן סואסון, אולם הוא מת כעבור שבועיים בדיוק, ללא שאפילו הספיקה לראות אותו.
ב-16 באפריל 1741 התחתנה מריה תרזה עם ארקולה ד'אסטה, נסיך מודנה, ממנו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1744 תפסה מריה תרזה את השלטון לבדה, והחלה ברפורמות בדוכסות, בנתה בית חולים וקידמה אמנות, תרבות ואדריכלות. נישואי השניים לא היו מוצלחים, והם התגוררו בנפרד. לאחר מות בנה הקטן רינאלדו פרנצ'סקו בשנת 1753 בהיותו בן 4 חודשים, הפכה בתה מריה באטריצ'ה ליורשת שלה ושל בעלה.
מכיוון שבתה הייתה אמורה לרשת 4 מדינות (מודנה, רג'ו, מאסה וקרארה), סיכמה מריה תרזה בשנת 1753 עם בעלה ארקולה, שמריה באטריצ'ה תינשא ללאופולד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשם. אולם, בשנת 1761 הפך לאופולד ליורש הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ולפיכך בשנת 1763 נחתם הסכם חדש בין אביה למריה תרזה, ובו נקבע שמריה באטריצ'ה תתחתן עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו. בשנת 1771 אישר הדיאט הקיסרי את ההסכם עם דוכס מודנה, וב-15 באוקטובר אותה שנה התחתן פרדיננד עם מריה באטריצ'ה ד'אסטה.
בשנת 1780 מת חמיה, ובעלה ארקולה עלה לשלטון במקומו. ארקולה המשיך במדיניותו של אביו, ובנה גשרים וכבישים חדשים, ובנוסף טיפח מאוד את האמנות והתרבות בדוכסות. ב-29 בדצמבר 1790 מתה מריה תרזה במודנה, ובתה מריה באטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה ירשה את נחלותיה. בשנת 1796 פלישת נפוליאון למילאנו אילצה את בתה ומשפחתה לברוח ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית.
בשנת 1814 ניתנה דוכסות מודנה בקונגרס וינה לנכדה הבכור - פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואילו מריה באטריצ'ה קיבלה בחזרה את דוכסות מאסה וקרארה. מריה באטריצ'ה השאירה את ניהול הדוכסות בידי שריה, ואילו היא עצמה שהתה רוב הזמן בווינה. בשנת 1829 מתה מריה ביאטריצ'ה בווינה, ובנה פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ירש אף את נחלותיה.
משפחתה
ב-16 באפריל 1741 התחתנה מריה תרזה עם ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, ממנו נולדו לה שני ילדים:
מירן חקוביאן
מירן חקוביאן (בארמנית: Միհրան Հակոբյան; נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא פסל ארמני. הוא יצר את פסל ויקיפדיה שבסלוביצה.
ביוגרפיה
מירן חקוביאן נולד בסטפנקרט, ארמניה. אביו, הפסל ארמן חקוביאן (1990-1941) נהרג במלחמת נגורנו קרבאך. בין השנים 2000 ל-2006 הוא למד פיסול במכללה הלאומית של ירוואן לאומנויות. לאחר מכן עבד במקצועו בארמניה וברוסיה, השתתף במספר תערוכות בסטפנקרט ובירוואן.
בשנת 2001, הוא הפך לחבר באיחוד האמנים של נגורנו קרבאך. בשנת 2011, הוא השתתף בסימפוזיון בינלאומי בנושא פיסול בשושה. חקוביאן יוצר לרוב פסלים העשויים מאבן, עץ או ברונזה. מ-2010 עד 2013 הוא למד פילולוגיה פולנית במכללת פולוניקום בסלוביצה. ב-2012, חקוביאן קיבל מלגה מקרן קולסציק הפולנית.
חקוביאן יצר את פסל ויקיפדיה שבסלוביצה מטעם מנהל מכללת פולוניקום (המכללה שבה למד), קשישטוף ווֹיְצֶ'כובסקי. ב-22 באוקטובר 2014 הפסל נחנך בכיכר פרנקפורט. התקציב לפסל מומן על ידי עיריית סלוביצה בסך של 62,000 זלוטי.
מאז 2011, חקוביאן התמחה בעבודה בתחום ההנפשה במחשב. הוא יצר מספר הנפשות, ביניהם הוא יצר סרטים שבהם מעורבות דמויות המפוסלות מפלסטלינה, הנועדו לפרסם את מכללת פולוניקום ולימודים בפולין לתלמידים מרחבי העולם. בשנת 2013, הוא קיבל את פרס הקהל על סרט האנימציה שלו "מטרייה", המבוסס על סיפור של לאוניד ינגיברוב, שהוצג בתחרות קרן הסרט הקצר במוסקבה.
מחלף ניצני עוז
מחלף ניצני עוז הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 57.
המחלף נפתח לתנועה עם פתיחתו המלאה של הקטע המרכזי בכביש 6, בשנת 2004. הוא נקרא על שם מושב ניצני עוז הנמצא מערבית למחלף. המחלף צמוד לגדר ההפרדה וטולכרם הנמצאת ממזרח. הכביש היוצא מן המחלף לכיוון מזרח מקשר לאזור תעשייה ניצני שלום המאכלס מפעלים בהם עובדים ישראלים ופלסטינים.
לצורך בניית המחלף חברת כביש חוצה ישראל הפקיעה 250 דונם מאדמות מושב ניצני עוז.
לצורך בניית המחלף נעשה שימוש באפר פחם המיוצר בתחנת הכוח אורות רבין של חברת החשמל.
המחלף נפתח לתנועה לכיוון דרום באוגוסט 2003.
מבנה המחלף
מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום משולב בעלה תלתן. הלולאה ממוקמת בכיוון הנסיעה מדרום למערב. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 57. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים, אך עקב נפח התנועה הקטן יחסית הם אינם מרומזרים.
בבמחלף עוברת המסילה המזרחית החדשה.
המלוכה הקנדית
שיטת הממשל בקנדה היא מלוכה ועל פיה עומד בראש המדינה מונרך. בעבר ראו תושבי קנדה את המלוכה כמוסד בריטי ולא כמוסד קנדי; בתקופה זו היו מרבית תושבי קנדה אזרחי הממלכה המאוחדת וראו את עצמם ככאלה. רק לאחר שקנדה הפכה לדומיניון ולמדינה עצמאית שונתה דמותו של בית המלוכה בעיני אזרחי המדינה, וכיום רבים מכירים בו כמוסד עצמאי קנדי (כפי שהוא בהתאם למשפט החוקתי הקנדי). מאז 8 בספטמבר 2022 מולך בקנדה המלך צ'ארלס השלישי.
מאחר שהמלך אינו מתגורר בקנדה, סמכויותיו החוקתיות מיושמות במישור הפדרלי על ידי המושל הכללי של קנדה ובמישור הפרובינציאלי על ידי המשנים למושל קנדה. החל מיולי 2021 המושלת הכללית היא מרי סיימון.
ביסק (עיר)
ביסק (ברוסית: Бийск) היא עיר במחוז אלטאי שברוסיה. זוהי העיר השנייה בגודלה לאחר ברנאול. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-210,115 תושבים.
המלוכה הקנדית
בנוסף, מכהן צ'ארלס השלישי כמלך כל ממלכות חבר העמים הבריטי, ובפרט הוא מלך הממלכה המאוחדת.
ביסק (עיר)
היסטוריה
בשנים 1708–1709 הוקם באזור אוסטרוג. זאת לאור הצו שחתם הצאר הרוסי פיוטר הגדול ב-1708. עם זאת, בשנת 1710 הוחרב האוסטרוג. בשנת 1718 הוקם המבצר מחדש, ושמו שונה לביסקאיה (Бийская) בשנת 1732. בהדרגה הפכה ביסק ממתחם צבאי למרכז מסחרי שבסופו של דבר קיבל מעמד של עיר ב-1782. בשנת 1797 בוטל מעמד העיר של המקום, אך ב-1804 ניתן לביסק מעמד של אוייזד.
המלוכה הקנדית
כתר האדר
בית המלוכה הקנדי מכונה "כתר האֶדֶר" (באנגלית: the Maple Crown). השימוש הראשון שנעשה בכינוי זה היה במברק ששלח המושל הכללי של קנדה, אלברט גריי, רוזן גריי הרביעי, למלך אדוארד השביעי, עם הצטרפותן של הפרובינציות אלברטה וססקצ'ואן לקנדה בשנת 1905, ובו כתב שיש עלים חדשים "בכתר האדר של הוד מלכותך" (a new leaf in Your Majesty's Maple Crown).
ביסק (עיר)
כלכלה
התעשייה של העיר צמחה במהירות, במיוחד לאחר שמספר מפעלים פונו לאזור ממערב ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה העיר הייתה מרכז חשוב לפיתוח נשק (כולל מנוע דלק מוצק). בעיר יש גם מטה של חברת אובלאר, אחת מחברות התרופות הגדולות ברוסיה.
המלוכה הקנדית
היסטוריה
מקורה של השושלת המולכת כיום בקנדה במלכים האנגלוסקסיים של הממלכה המאוחדת ובמלכי ממלכת סקוטלנד. הבריטים זכו בשלטון על קנדה לאחר כ-200 שנה של שליטה צרפתית חלקית בקוויבק ובאזור הימות הגדולות. בשנים 1534–1535 חקר הצרפתי ז'אק קרטייה את הטריטוריות הקנדיות, אך ניסיונותיו להתיישב שם כשלו. לקראת סוף המאה נחלו הצרפתים הצלחה חלקית, בהקימם בעיקר תחנות סחר, שסימלו את יחסה של צרפת למושבה כמקור לסחר, ולא כיעד התיישבותי. ב-1608 הקים אבי קנדה הצרפתית, סמואל דה שמפלן, שפעל בשירותו של המלך אנרי הרביעי, את נקודת הקבע הראשונה ששרדה - קוויבק סיטי. רק ב-1663 הכריז המלך לואי הארבעה עשר על צרפת החדשה כמושבת כתר צרפתית.
בחלקים אחרים של אמריקה הצפונית קמו החל משנת 1583 מושבות של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, שהיוו חלק מהמערך הקולוניאלי הכולל של בריטניה בצפון אמריקה. ג'יימסטאון ( Jamestown) היה יישוב שנוסד ב-14 במאי 1607 כיום במדינת וירג'יניה, ארצות הברית. ג'יימסטאון נחשבת להתיישבות הקבע הראשונה של אנגליה בעולם החדש, במה שהיום נקראת ארצות הברית. המושבות הבריטיות בצפון אמריקה שגשגו, ואוכלוסייתן עלתה עשרות מונים על זו של המתיישבים הצרפתים, בין היתר על רקע גיבוי מצד מלכי בריטניה. החל מ-1689 החלו הבריטים בהצרת צעדיהם של הצרפתים, ופתחו נגדם בסדרת מלחמות, ששיאן במלחמת הצרפתים והאינדיאנים - בה נפלה קוויבק סיטי לידיהם ב-1759. במסגרת חוזה פריז שנחתם ב-1763, הועברו שטחי צרפת החדשה שבקנדה לריבונותו של ג'ורג' השלישי.
עם הקמת הקונפדרציה הקנדית על ידי המלכה ויקטוריה בשנת 1867 הפכה קנדה לממלכה בזכות עצמה בעלת שלטון עצמי (דומיניון).
הצהרת בלפור משנת 1926 קבעה כי לכל דומיניון מעמד עצמאי ושווה למעמד הממלכה המאוחדת, וכי הדומיניונים אינם כפופים לממלכה המאוחדת, ובהתאם נקבע שבראש כל דומיניון עומד בית מלוכה בהתאם ל"חוק וסטמינסטר" (Statute of Westminster) משנת 1931 - כאשר בית המלוכה זהה לבית המלוכה הבריטי, אולם חוקי ההורשה נתונים לסמכותו של כל דומיניון ודומיניון. על אף שהחוקים הם חקיקה פנימית של קנדה, הפרלמנט הקנדי אינו יכול לשנות את חוקי ההורשה בלי לקבל את הסכמתן של יתר ממלכות חבר העמים הבריטי, במטרה שבכל הממלכות ימלוך אותו מלך.
חוק וסטמינסטר יצר את המושגים "בית המלוכה הקנדי" ו"משפחת המלוכה הקנדית". אף שכבר בשנות ה-30 החל השימוש בסמלים שונים המסמלים את בית המלוכה, רק בתקופת מלכותו של ג'ורג' החמישי החל השימוש במונח "מלך קנדה", ורק בשנת 2002 נעשה לראשונה שימוש רשמי במונח "משפחת המלוכה הקנדית", בנאום שנשאה המלכה אליזבת השנייה עם הצטרפות נונאווט לקנדה כפרובינציה.
הראיה העיקרית הראשונה להיותה של קנדה מלוכה נפרדת הייתה עם החלטת המלך אדוארד השמיני לוותר על כתרו. קנדה העבירה חוק נפרד הדן בסדר ההורשה וקביעת מלך חדש בהתאם ליתר ממלכות חבר העמים. זמן קצר לאחר מכן ביקרו בארצות הברית המלך ג'ורג' השישי ורעייתו אליזבת בווס ליון כמלך ומלכת קנדה.
ייעוץ לבית המלוכה
רק הממשלה הפדרלית הקנדית וראשי הממשלה הפרובינציאליים רשאים לייעץ למלוכה הקנדית. בהתאם לחוק החוקה הקנדי משנת 1982, אף גוף אחר ברחבי חבר העמים הבריטי אינו רשאי לייעץ לבית המלוכה בענייניה של קנדה. כאשר ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר רצה לתת תואר אצולה לאיש העסקים הקנדי קונארד בלק התנגדה ממשלת קנדה למתן תואר זה מנימוקים שמדובר בעניין פנימי קנדי. המחלוקת החוקתית נפתרה בכך שבלק ויתר על אזרחותו הקנדית, ואז התואר היה מוענק לו על ידי המלכה מכוח היותה מלכת הממלכה המאוחדת, ובעצת ראש ממשלת בריטניה, ולא מכוח היותה מלכת קנדה.
תואר רשמי
תוארו הרשמי של המלך הנוכחי של קנדה הוא:
תואר רשמי זה מדגים את היותו של המלך צ'ארלס השלישי מלך קנדה - ואת היותו של תואר זה תואר עצמאי מהיות צ'ארלס השלישי מלך הממלכה המאוחדת ומלך ממלכות חבר העמים הבריטי האחרות.
על אף שתואר המלך כולל את המונח "מגן האמונה" - אין למלך תפקיד דתי כלשהו, משום שאין בקנדה דת רשמית או כנסייה רשמית בהתאם לחוקת קנדה.
כספים ומימון
ממשלת קנדה אינה מממנת את הוצאות בית המלוכה, למעט עלויות ביקורים מלכותיים בקנדה עצמה או ביקורים ברחבי העולם בהם המלך מייצג את קנדה כמלכתה. העלות השנתית של בית המלוכה הקנדי היא כ-49 מיליון דולר קנדי בשנה (נכון לשנת 2004), שהם כ-1.1 דולר קנדי בשנה לכל אחד מתושבי המדינה, או לפי חישוב אחר, 1.54 דולר קנדי בשנה לכל אזרח.
ממשלת קנדה מממנת את עלויות החזקת המושל הכללי, המשנים למושל, והוצאות נסיעותיהם בעת שהם מייצגים את המלך.
סדר ההורשה
היורש הנוכחי של המלך הוא בנו, הנסיך ויליאם. עם מותו של המלך, צפויה מועצת המלך של קנדה לבחור אותו כמלך הבא של קנדה.
סדר ההורשה הוא בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי ובדומה לסדר הירושה לכתר הבריטי. אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים מהווים כיום חלק מהמשפט החוקתי הקנדי, והם נתונים לשינוי על ידי הפרלמנט הקנדי. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה הקנדיים זהים לאלה של הממלכה המאוחדת.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים יכולים לרשת את הכתר הקנדי.
אף שחוקים אלה נחקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, הם הועתקו לתוך חוקת קנדה וכיום בסמכותו של הפרלמנט הקנדי לשנותם בהתאם לכללי המשפט החוקתי הקנדי (אף שבהתאם לחוק וסטמינסטר הסכימה קנדה שלא לשנות חוקים אלה מבלי הסכמה פה אחד של יתר ממלכות חבר העמים).
אף שבפועל, עם מותו של מונרך מכהן, יורש העצר מתחיל לכהן מיד (ולמעשה אין מצב בו אין מונרך מכהן), מקובל שההורשה נקבעת ומוכרזת על ידי מועצת המלכה. המועצה מתכנסת באחוזת רידו ומכריזה על המלך, ולאחר תום תקופת האבל מוכתר המלך במנזר וסטמינסטר שבלונדון על ידי הארכיבישוף מקנטרברי.
תפקידים וסמכויות
כיוון שבני בית המלוכה והמונרך המכהן אינם נמצאים בקנדה דרך קבע, ממלא המושל הכללי של קנדה, בהתאם למשפט החוקתי הקנדי, את תפקיד המלך או המלכה בהיעדרה במישור הפדרלי, והמשנים למושל את התפקיד במישור הפרובינציאלי. המשנה למושל בכל פרובינציה ממונה על ידי ראש הממשלה בהתייעצות עם ראש הממשלה הפרובינציאלי. מינוי זה מובא לידיעת המלך המאשר את המינוי.
סמכויות המונרך כוללים הסמכות להחליט ולחתום על אמנות בינלאומיות, לשלוח שגרירים למדינות זרות ולאמן שגרירים. תפקיד המונרך הוא להגן על המדינה מחוץ ומבית (ולכן המלך עומד בראש הצבא הקנדי).
הסמכויות האמורות נתונות בידי המונרך, והוא איננו זקוק לאישור בית הנבחרים להחלטותיו, אולם חקיקה של הפרלמנט הנוגעת לסמכויות בית המלוכה דורשת הסכמה של המונרך.
המונרך הוא שממנה את ראש ממשלת קנדה (ועל פי המקובל, המונרך, או המושל הכללי הפועל מטעמו, בוחרים את חבר הפרלמנט שסיכוייו להקים קואליציה הם הגבוהים ביותר. לרוב ייבחר ראש מפלגת הרוב בפרלמנט, או, בהיעדר מפלגת רוב, ראש המפלגה היוצר קואליציה בין מפלגות).
המונרך הוא הממנה את שרי הממשלה, חברי מועצת המלכה, חברי הסנאט הקנדי, יו"ר הסנאט הקנדי, שופטי בית המשפט העליון, שופטי בתי המשפט הפרובינציאלים העליונים (Superior court) ושופטי בתי המשפט המחוזיים בכל פרובינציה ופרובינציה. בפועל, למעט מינוי השופטים בפרובינציות נובה סקוטיה וניו ברנזוויק, מבוצעים על ידי המושל הכללי. המשנים למושל הכללי, בשמו של המונרך, ממנים בכל פרובינציה ופרובינציה את פרקליט הפרובינציה, מזכיר הפרובינציה ורשם הפרובינציה, שר האוצר של הפרובינציה, הממונה על אדמות הכתר בכל פרובינציה ופרובינציה, וכן את הממונה על התחבורה והעבודות הציבוריות בכל פרובינציה ופרובינציה.
למונרך הסמכות להכריז על מלחמה, לכרות הסכמי שלום, ולהורות לצבא לפעול (סמכויות אלה מבוצעות בשם המונרך על ידי ראש הממשלה).
למונרך הסמכות לכרות אמנות בינלאומיות אולם לאמנות אלה אין תוקף במשפט הפנימי מבלי אשרור של הפרלמנט.
המושל הכללי, בשם המונרך, מזמן את בית הנבחרים הקנדי ובסמכותו לפזר את הפרלמנט. בטקס פתיחת הפרלמנט מקריא המושל הכללי את הנאום מן הכס באולם הסנאט, ובו הוא מתאר את הפעולות שתנקוט הממשלה בשם המונרך בשנה הקרובה. נהוג שהמושל הכללי מפזר את הפרלמנט במועד שנקבע לבחירות, אולם בסמכותו להימנע מפיזור הפרלמנט במועד זה.
פרובינציות קנדה
לפי המשפט החוקתי הקנדי, המונרך הוא ראש המדינה כולה, ולא ראש המדינה במישור הפדרלי, ולכן המונרך מושל ישירות בכל אחת ואחת מפרובינציות קנדה במקביל. מסיבה זו מייצגים את המונרך המשנים למושל בכל פרובינציה ופרובינציה, ובמישור הפרובינציאלי, המשנה למושל מקבל עדיפות על המושל הכללי. בפועל, קנדה היא 11 תחומי סמכות נפרדים ושווים - עשר פרובינציות ו"מישור פדרלי" - במסגרתו מושל המונרך גם בטריטוריות השונות, ומטעמו ממונים מושלים של הטריטוריות (סמכות שמבוצעת בפועל על ידי הממשלה, בשם המונרך). מאחר שהטריטוריות אינן ישויות ריבוניות, המושלים אינם נציגי המונרך, והמושל הכללי הוא נציג המונרך בטריטוריות.
תפקיד משפטי וחקיקתי
בית המלוכה מהווה אחד משלושת הגופים המרכיבים את הפרלמנט הקנדי (יחד עם הסנאט הקנדי ובית הנבחרים הקנדי) והסכמת המונרך נדרשת על מנת שחוק יכנס לתוקפו. כל חוקי המדינה והפרובינציות נחתמים על ידי המונרך או על ידי המשנה למונרך. כל חוק מתחיל במילים:
בפועל, חותם המושל הכללי או סגנו בשם המונרך באמצעות החותם הגדול של קנדה או החותם הפרובינציאלי. למונרך סמכות למנוע העברת חוק מסוים. כך לדוגמה, מתנגדים לחוק המתיר נישואים חד מיניים בקנדה פנו למלכה אליזבת השנייה בבקשה שתאסור את קבלת החוק, אולם היא אישרה את החוק.
המונרך נחשב כ"מקור הצדק" ("fount of justice") ומשכך אחראי למתן משפט צדק לכל נתיניו. המונרך אינו שופט את הנתינים בעצמו, אלא ממנה שופטים שיפעלו מכוחו. מאחר שעל פי המשפט המקובל "המלך אינו יכול להרע" - לא ניתן להגיש בקנדה תביעה פלילית אישית כנגד המלך, אולם ניתן להגיש תביעה נזיקית כנגד הכתר במקרה בו המדינה הזיקה לאדם. בשל היות המונרך מייצג הצדק - מופיע סמלה של מלך קנדה בכל בתי המשפט של קנדה (למעט בתי המשפט של קולומביה הבריטית, בית המשפט העליון של אונטריו ובית המשפט העליון של ניופאונדלנד ולברדור בהם מופיע סמלו של המלך כמלך הממלכה המאוחדת).
בית המשפט העליון של קנדה קבע בפסק דין משנת 1980 שעובדי הציבור בקנדה אינם עובדים של ממשלת קנדה אלא עובדים של המלך. בהתאם נדרשו כל עובדי המדינה להישבע אמונים למלך בטרם התקבלו למשרתם. שבועת האמונים בוטלה בשנת 2003 לגבי עובדי המדינה, אולם עדיין נדרשת מכל חברי הצבא הקנדי, וכן חברי בית הנבחרים הקנדי.
אזרח חדש המתקבל לקנדה חייב אף הוא להישבע אמונים למלך קנדה.
המלך כמייצג המדינה
כיום הממשל הפדרלי והפרובינציאלי הקנדי מדגיש את תפקידו של בית המלוכה הקנדי כבית מלוכה נפרד מזה המושל בממלכה המאוחדת.
מכוח תפקיד זה וייצוג זה הפנייה הרשמית למלך היא ל"הוד מלכותו המלך כבעל זכות בקנדה" (באנגלית: His Majesty the King in Right of Canada, ובצרפתית Sa Majesté le Roi du chef du Canada) ובהתאם, לפרובינציות השונות "כבעל זכות באונטריו" וכו'. כך לדוגמה, אם מוגשת תביעה נגד המדינה או הפרובינציה, הנתבע תהא "הוד מלכותו המלך כבעל זכות בקנדה".
כיום רואים מרבית תושבי המדינה במלך כמייצג את המדינה הקנדית, וכסמל לאחדות ושלטון המדינה על כל תושביה השונים. בנאומה בביקור בשנת 1973 ציינה אליזבת השנייה כי היא רואה עצמה כמלכת כל הקנדים ולא רק בני לאום זה או אחר המתגורר בקנדה.
המלך מייצג את קנדה הן באירועים רשמיים מחוץ למדינה, בהם הוא פועל כראש המדינה (לעיתים מייצגים אותו בני משפחה בתפקיד זה, כך למשל ייצגו הנסיך צ'ארלס או הנסיכה אן את המלכה כראש המדינה של קנדה בטקסים שונים), והן באירועים שונים בהם הוא מגיע לקנדה לצורך טקסים שונים או יובלים שונים. כך לדוגמה בשנת 2002 נכחו בני משפחת המלוכה ב-117 אירועים, בשנת 2003 ב-57 אירועים, בשנת 2004 ב-19 אירועים ובשנת 2005 ב-76 אירועים כראש המדינה הקנדית.
סמלים
על אף שבשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 הוסרו חלק מהסמלים המלכותיים מסמלי הלאום של קנדה, הכתר המלכותי נותר בלב סמלים קנדיים רבים. סמלי המלוכה מופיעים על בניינים רשמיים, על מטבעות, וכן בטקסים רשמיים. יום ויקטוריה הוא חג לאומי הנחוג בקנדה והמסמל את יום ההולדת של המלכה. כמו כן ברחבי קנדה מאות אתרים המכונים על שם מלכי קנדה וחברי בית המלוכה. אתרים רבים מתוכם מכונים על שם המלכה ויקטוריה, ובהם ויקטוריה בירת פרובינציית קולומביה הבריטית.
נוכחות חברי בית המלוכה בקנדה
מאז המאה ה-18 נהגו בני משפחת המלוכה לבקר בקנדה. כמו כן חלק מבני המשפחה שהו בקנדה בתפקידים רשמיים (כגון מושלי קנדה). הביקורים של בני המשפחה בקנדה מכונים "שיבה מלכותית הביתה" (Royal Homecomings) אף שביתם של בני המשפחה אינו בקנדה דרך קבע. באירועים אלה נערכים טקסים רשמיים. המלך נוהג לבקר בקנדה באירועים בעלי חשיבות למדינה (יובלים שונים וכן אירועים הקשורים לתרבות הקנדית). ביקורים אלה נעשים לרוב ביוזמת, בהזמנת ובמימון ממשלת קנדה או ממשלת אחת הפרובינציות (ביקורים אלה מכונים "ביקורים רשמיים" - "official tours" או "official visits").
משפחת המלוכה הקנדית
משפחת המלוכה הקנדית כוללת את בני המשפחה הקרובים של מלך קנדה - אשתו ובניו. המשפחה אינה מתגוררת בקנדה (בני המשפחה המהווים את בית המלוכה הבריטית מתגוררים בממלכה המאוחדת).
חברי בית המלוכה הקנדי
בראש בית המלוכה הקנדי עומד המלך צ'ארלס השלישי. שאר בני משפחת המלוכה כפופים למלך והם למעשה בעלי אזרחות קנדית מכוח זה. אין הגדרה רשמית חד משמעית לגבי מי שייך לבית המלוכה. מהיות קנדה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי בית המלוכה שלה זהה למעשה למלוכה הבריטית, אולם ישנם הבדלים מסוימים. כך למשל סר אנגוס אוגילווי, בעלה של הנסיכה אלכסנדרה מקנט לא נחשב חלק מבית המלוכה הבריטי, אולם נחשב חבר משפחת המלוכה הקנדית, ואילו גרושותיהם של הנסיכים צ'ארלס ואנדרו נחשבים כחלק מבית המלוכה האנגלי, אך לא הקנדי.
תארים ודרכי פנייה
בניגוד למלוכה הבריטי, בקנדה רק לריבון (המלך או המלכה) יש תואר רשמי הנקבע בחוק. הבדל נוסף בין הממלכה המאוחדת לקנדה הוא בשפת התארים - מאחר שלקנדה שתי שפות רשמיות: צרפתית ואנגלית, התארים בהתאם הן בצרפתית ואנגלית, וכן דרכי הפנייה לבני משפחת המלוכה. בהתאם יהיו דרכי הפניה לבני משפחת המלוכה:
פופולריות
בעבר ראו עצמם מרבית תושבי שטחי קנדה (למעט התושבים ממוצא צרפתי) כתושבי האימפריה הבריטית, ובהתאם ראו את המלוכה כמוסד בריטי ולא כמוסד קנדי. רק לאחר שקנדה הפכה לדומיניון ומדינה עצמאית החל בהדרגה שינוי בדמותו של בית המלוכה בעיני אזרחי המדינה, וכיום רבים מכירים בו כמוסד עצמאי קנדי (כפי שהוא בהתאם למשפט החוקתי הקנדי).
פופולריות משפחת המלוכה הקנדית עלתה וירדה לאורך השנים, ביחס כמעט ישר לפופולריות שלה בבריטניה. החל מאמצע שנות ה-80 ושנות ה-90, תקופה בה התגרשו ילדיה של המלכה הייתה פופולריות בית המלוכה בשפל רב. סקר שנערך בשנת 2002 העלה ש-44% חשבו שבית המלוכה לא רלוונטי לקנדה בעוד ש-46% טענו שבית המלוכה רלוונטי לקנדה.
מספר ספרים אקדמיים דנו במוסד בית המלוכה ובאפשרויות של קנדה להפוך לרפובליקה או להחליף את בית המלוכה (בעיקר מדובר בהצעות בהן יישאר מוסד מעין זה, אולם העומד בראשו יוחלף מעת לעת - בדומה למשרת המושל הכללי). הצעות אלה הן בעיקר דיון אקדמי, וממשלות קנדה מעולם לא תמכו בדיון זה. שתי המפלגות הגדולות של קנדה - המפלגה הליברלית של קנדה והמפלגה השמרנית של קנדה מתנגדות להצעה להפוך את המדינה לרפובליקה, ורק מפלגת הבלוק קבקווה התומכת במתן עצמאות לקוויבק ולפרישה מקנדה, מתנגדת לבית המלוכה.
מגורים מלכותיים
בית המגורים הרשמי של המלוכה הבריטית היא אחוזת רידו באוטווה. באחוזה נערכים הטקסים הרשמיים ובהם השבעת השרים והנשפים הרשמיים, וכן מארחים באחוזה ראשי מדינות זרות המבקרות בקנדה. אחוזה מלכותית נוספת היא לה סיטדל שבקוויבק סיטי, המשמשת כאחוזת נופש של המושל הכללי. גם בפרובינציות קולומביה הבריטית, ססקצ'ואן, מניטובה, נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד מגורים רשמיים של בית המלוכה, בהם נעשה שימוש בעת ביקור המושל הכללי או אחד מבני משפחת המלוכה בפרובינציות. אחוזות אלה הם רכוש הכתר, אולם הם מוחזקים בנאמנות לדורות הבאים ולכן בית המלוכה לא יכול למכור אותם. מלכי קנדה החזיקו בעבר אחוזות פרטיות בקנדה, כך למשל המלך אדוארד השמיני החזיק בבעלותו את חוות בדינגפילד שבהיי ריוור באלברטה.
הכתר והאומות האינדיאניות
בדומה להסכם וייטאנגי בניו זילנד עם התושבים המאורים של האיים, כך גם התושבים האינדיאניים של קנדה: האומות הראשונות, האינואיט ואנשי המטיס רואים בהסכמים שנחתמו עימם הסכמים בינם לבין הכתר הקנדי, ולא הסכמים בינם לבין ממשלת קנדה. ההצהרה המלכותית של 1763 שמהווה בסיס לכתב הזכויות והחירויות הקנדי (הצ'ארטר הקנדי) קובעת את מחויבות הכתר הקנדי להגן על זכויות האינדיאנים.
את יחסי הכבוד של הכתר הקנדי לאומות האינדיאנים ניתן לראות בטקסים שנערכו. כך למשל בשנת 1710 העניקה המלכה אן ל"ארבעת מלכי המוהוק" במתנה כלי כסף, וכן המלכה אליזבת השנייה העניקה בשנת 2005 לוח גרניט מוקדש מטירת בלמורל במתנה לאוניברסיטת האומות הראשונות של קנדה.
הכתר והצבא הקנדי
המלך עומד בראש כוחות הצבא הקנדי, ולמעשה הוא המפקד העליון של צבא קנדה. בהיעדרו של המלך מהמדינה (מרבית הזמן) סמכויות אלה נתונות למושל הכללי של קנדה. כל חיילי כוחות הצבא, הצי וחיל האוויר המלכותיים הקנדיים נשבעים אמונים למלוכה הקנדית. מהיות המלך ראש הצי - כלי השייט של הצי המלכותי הקנדי ולימים כלי השייט של מפקדת הכוחות הימיים של קנדה נקראים בהתאם "האוניות הקנדיות של הוד מלכותו" או "האוניות הקנדיות של הוד מלכותו" (באנגלית: "His/Her Majesty's Canadian Ship") ובקיצור HMCS.
כמו כן המלך היא המפכ"ל של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה.
MTV Unplugged (אלבום של פלורנס אנד דה מאשין)
MTV Unplugged הוא אלבום הופעה השני של הלהקה הבריטית פלורנס אנד דה מאשין. האלבום יצא לאור ב-6 באפריל 2012 על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס.
נחל חזורי
נחל חזורי - נחל קצר בשיפולי החרמון היורד בתלילות רבה מנבי חזורי אל נחל גובתה. הנחל חותר ומפלס דרכו בסלע גירי רך המאפיין את רכס החרמון.
בנחל צומחת צמחייה ים תיכונית אופיינית כגון: אלון מצוי, אלה ארצישראלית, ער אציל (המוכר מתבלין עלי הדפנה), אדר סורי, כליל החורש עם פריחה ורודה-סגולה בחודשי האביב, הרדוף הנחלים, דולב מזרחי, קיסוסית קוצנית, ארנין ההרים ועוד.
נסים בכור אלחדיף
נסים בכור אלחדֵיף (לעיתים נכתב אלחדף; תרי"ז, 1857 - י"ג בתשרי תרע"ג, 24 בספטמבר 1912) היה אגרונום ארץ ישראלי, הבוגר הראשון של בית הספר החקלאי מקוה ישראל וממתיישבי המושבה יסוד המעלה.
תולדות חייו
אלחדיף נולד ברודוס למשפחה שמוצאה בגירוש ספרד. אביו, פרחיה, היה סוחר ובעל ספינות. בגיל שנה וחצי נפטר אביו כאשר טבע יחד עם אחת מספינותיו. אמו ג'מילה עלתה עמו לארץ ישראל ב-1869 והתיישבה בירושלים. שם נפגש עם קרל נטר, שחיפש תלמידים לבית הספר החקלאי וכך הפך אלחדיף לתלמידו הראשון, עוד בטרם הוקמו בנייני בית הספר. לאחר שבגר נשלח על ידי נטר להשתלמות באגרונומיה בצרפת ולאחר מכן להשתלמות בגננות ובגידול פרחים בעיר ניס.
לאחר שחזר לארץ נשכר לעבודה בעיצוב גן ביתו של הברון פלטון פון אוסטינוב (לימים סבו של השחקן פיטר יוסטינוב) שהתגורר במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו (בית מלון פארק). כאשר ביקר הברון רוטשילד ביפו וראה את מלאכתו של אלחדיף הציע לו משרה כמנהל הנטיעות והעבודה החקלאית במושבות הברון. ב-1886 החל אלחדיף לעבוד בפתח תקווה ושם נשא לאשה את חנה ונולד לו בנו פרחיה. לאחר מכן עבר אלחדיף לראשון לציון וניהל את נטיעת כרם הגפנים הראשון במושבה. ב-1887 עבר אלחדיף לגליל תחילה לראש פינה ולאחר מכן ליסוד המעלה, שם ביקש הברון לייסד תעשיית בושם המבוסס על פרחי שדה. אלחדיף גידל חלקות פרחים והדריך בעבודה חקלאית את המייסדים שרובם ככולם היו עירוניים משכילים ממזריטש ובריסק ללא כל ניסיון בחקלאות.
עד מהרה קנה לו אלחדיף מקום מכובד במושבה. יכולות הגישור שלו הפכו אותו מקובל על יהודים וערבים. הוא הפך למוח'תאר בלתי רשמי של המושבה ועל עלילותיו נפוצו סיפורים ואגדות. על אף שמפעל הבשמים כשל כלכלית דבק אלחדיף במושבה מוכת הקדחת. הא הקים את אגודת "לינת צדק" שהקיפה את חברי המושבה וארגנה משמרות ביקור חולים של חברים בריאים אצל חבריהם החולים. לבסוף חלה גם הוא בקדחת ונפטר בן 55 בראש פינה.
עמית שמחון
עמית שמחון (נולד ב-22 באוקטובר 1989) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת הפועל חיפה ובנבחרת ישראל. גובהו 1.96 מטר.
ביוגרפיה
שמחון שיחק בצעירותו בהפועל גבעתיים, הפועל תל אביב ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של עירוני רמת גן. בעונת עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעונתו השנייה, מאחר שלא קיבל דקות משחק רבות ברמת-גן, הוא עבר להפועל לב השרון ששיחקה בליגה הלאומית. בעונת שיחק במכבי הוד השרון גם היא מהליגה הלאומית. בעונה זו נבחר לתגלית העונה, חמישיית העונה, השחקן הצעיר ומלך הסלים הישראלי בליגה הלאומית.
את עונת פתח שמחון בקבוצת הפועל ירושלים ששיחקה בליגת העל וביורוקאפ, אך במרץ 2011 הושאל לברק נתניה עד לתום העונה.
לקראת עונת חתם שמחון בעירוני אשקלון.
שמחון לקח חלק בנבחרת האולימפית של ישראל והשתתף בטורניר האוניברסיאדה 2011.
בעונת 2014/2015 חתם בהפועל אילת. היווה חלק מההעפלה ההיסטורית של הקבוצה לגמר הפלייאוף על חשבונה של מכבי תל אביב.
בקיץ 2016 חתם במכבי חיפה. באותה שנה זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת. לאחר שנה חזר להפועל אילת.
ב-4 ביולי 2018 חתם לשנתיים, עם אופציה לשנה שלישית, בקבוצת הפועל חולון.
ב-2020 חתם לשלוש שנים בהפועל חיפה. בעונתו הראשונה בקבוצה, העמיד ממוצעים של 12.4 נק', 3.5 ריבאונדים, 1.8 אסיסיטים ו-1.6 חטיפות ב-30.6 דק' בעונה הסדירה, בסיום העונה הסדירה נפצע ולא שותף בפלייאוף. בעונתו השנייה בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.2 נק', 2.6 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים ו-1.5 חטיפות ב-28 דק' בעונה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 5 נק' ו-2.7 ריבאונדים.
ב-9 במאי 2022 קבע שמחון שיא קריירה של 41 נקודות במשחק (וכן שיא קריירה של 9 שלשות, נמוך בשלשה אחת משיא כל הזמנים בישראל), בניצחון של הפועל חיפה במשחק חוץ מול מכבי תל אביב.
בעונתו השלישית בקבוצה העמיד ממוצעים של 10.4 נק', 3 ריבאונדים ו-2.2 אס' ב-30.6 דק' למשחק ב-24 משחקים.
חיים אישיים
שמחון נשוי.
קימברה
קימברה לי ג'ונסון (באנגלית: Kimbra Lee Johnson; נולדה ב-27 במרץ 1990) היא זמרת-יוצרת, גיטריסטית, מפיקה מוזיקלית, שחקנית ודוגמנית ניו זילנדית.
קימברה הוציאה את אלבומה הראשון "Vows" באוגוסט 2011, האלבום זכה להצלחה רבה ואף הגיע ל-5 האלבומים הטובים ביותר בניו זילנד ובאוסטרליה. ב-22 במאי 2011 האלבום יצא לאור גם בצפון אמריקה. ב-2012 זכתה בסינגל פלטינה לסינגל "Somebody That I Used to Know" שהשתתפה בו עם גוטייה.
ילדותה
קימברה לי ג'ונסון נולדה ב-27 במרץ 1990 בעיר המילטון שבניו זילנד. אביה קן ג'ונסון היה הרופא הראשי במרכז לרפואת הסטודנט באוניברסיטת וואיקאטו, ואמה הייתה אחות אורתופדית. בגיל 10 החלה קימברה לכתוב שירים, ובגיל 12 אביה קנה לה גיטרה ו"לאחר כמה שנים של שיעורים ואימונים החלה להופיע עם המורים שלה.(לעולם לא לימדו אותה לשיר)." כאשר הייתה בתיכון השתתפה בתחרויות מוזיקליות במשך כמה שנים ובגיל 14 זכתה במקום השני. לאחר מכן הוציאה את הקליפ הראשון שלה, "Smile", לתוכנית הילדים הטלוויזיונית "What now". כמו כן, הייתה חברה במקהלת הג'אז של התיכון שלה.
תחילת הקריירה
אחת מהופעותיה הראשונות הייתה בגיל 12 כאשר שרה את ההמנון הלאומי של ניו זילנד מול 27,000 איש בגמר תחרות הרוגבי הלאומית-מחוזית. ב-2005 הוציאה סינגל בשם "Deep For You". ב-2007 לאחר זכייתה בערוץ המוזיקה הטלוויזיוני JuiceTV בפרס על קליפ פורץ הדרך הטוב ביותר, הפכה למקור תשומת לב של מארק ריצ'רדסון מנהל חברת ההקלטה אקס-אינדיפנדיאנטה רקורדס (פאולה עבדול, ג'מירוקוואי), היא חתמה איתו על חוזה ועברה לאוסטרליה.
Vows
ביוני 2010 הוציאה את הסינגל "Settle Down", אותו התחילה לכתוב עוד ארבע שנים לפני כן - וסיימה לכתוב אותו עם פרנסואה טטאז. הקליפ לשיר היה מבוים על ידי גיא פרנקלין. ב-10 בדצמבר להקת מוזיקה אינדי-אלקטרונית בשם Miami Horror הוציאה סינגל- "I Look To You" עם קימברה בתור סולנית, כמו כן היא משתתפת בקליפ של הסינגל.
בתחילת 2011 השיר "Cameo Lover" של קימברה הגיע לגמר בתחרות הכתיבה "Vanda & Young Songwriting Competition", ובסופו של דבר גם זכה במקום הראשון. במרץ החליטה קימברה להוציא את השיר הזה כסינגל והוציאה באפריל עבורו קליפ בבימויו של גיא פרנקלין. ב-15 במאי 2011 זכה השיר בתחרות הכתיבה במקום הראשון, ולעומת זאת במקום השלישי זכה השיר "Somebody That I Used to Know" של הזמר והיוצר הבלגי-אוסטרלי גוטייה, שלאחר מכן יוציא בשיתוף פעולה עם קימברה את השיר הזה בתור סינגל. ב-5 ביוני חתמה קימברה על חוזה עם חברת ההקלטות של האחים וורנר בניו זילנד.
ב-29 באוגוסט 2011 הוציאה לאור קימברה את אלבומה הראשון Vows בניו זילנד, וב-2 בספטמבר באוסטרליה. בשבוע שבו האלבום יצא לאור, זכה להיות מס' 3 בניו זילנד, מספר 5 באוסטרליה, ומס' 14 בארצות הברית. בשבוע השני האלבום היה מקום 4 בטבלת האלבומים של ARIA. המפיק האוסטרלי "M-Phazes" הפיק את השיר "Call Me" שלה. היא זכתה בתואר הזמרת הטובה ביותר ובתואר השיר הטוב ביותר (Cameo Lover) בפרסי המוזיקה של ARIA. בפרסום האמריקאי של Vows הופיעו שירים חדשים שלא הופיעו בגרסאות הניו זילנדית והאוסטרלית של האלבום.
בינואר 2012 זכתה בפרס "One To Watch" (אחת לצפות בה -בתרגום חופשי) בפרסי רולינג סטון. ב-2 באפריל הוציאה סינגל חדש בשם "Warior" בשיתוף פעולה עם מארק פוסטר (מההרכב Foster the People) ועם הדיג'יי A-Trak. ב-14 באפריל הופיעה יחד עם גוטייה עם השיר "Somebody That I Used to Know" בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
סגנון והשפעות מוזיקליות
המוזיקה של קימברה מעמיקה מעבר ל"קלישאה של ארבעת האקורדים, אך עדיין אפשר למצוא בה קרסים חדים ומנגינות קליטות שלעיתים בלתי צפויות אך בהחלט מספקות" (ע"פ האתר music.net.nz). בריאיון עם המגזין 'American Songwriter' מנתה את דניאל ג'ונס, פרינס, רופוס ויינרייט ,Guided By Voices, מייק פאטון, מייקל ג'קסון, מיני ריפרטון וסטיבי וונדר כהשפעות על המוזיקה שלה.
יעל אמיתי
יעל אמיתי (נולדה ב־1954) פרופסור אמריטה לנוירולוגיה וראש בית הספר הבין-פקולטי למדעי המוח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בין השנים 2015 עד 2018..
ביוגרפיה
בשנת 1978 סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב. התמחתה בנוירולוגיה ובאלקטרופיזיולוגיה במרכז רפואי מאיר בשנים 1979–1981 ובמרכז רפואי שיבא בשנים 1982–1985. בעקבות השתלמות באוניברסיטת סטנפורד בשנים 1986–1989 החלה לעסוק במחקר נוירולוגי.
בין השנים 1990 ו-2022 הייתה חברת סגל במחלקה לפיזיולוגיה וביולוגיה תאית בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משנת 2010 בדרגת פרופסור מן המניין. תחום מחקרה העיקרי היה מבנה וארגון קליפת המוח ביונקים.
אלני קאראינדרו
אלני קאראינדרו (ביוונית: Ελένη Καραΐνδρου; נולדה ב-25 בנובמבר 1939) היא מלחינה יוונית. נודעת בהלחנת פסקולים לסרטיו של הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס. היא נולדה בכפר טיכו שמרכז יוון וגדלה באתונה, שם גם למדה הלחנה ופסנתר. כמו כן למדה ארכאולוגיה באוניברסיטת אתונה. בין השנים 1969 ל-1974 למדה אתנומוזיקולוגיה בפריז.
נץ אפור
נץ אפור (שם מדעי: Melierax; באנגלית הם מכונים "chanting goshawk" – נצים מזמרים) הוא סוג של עופות טרף ממשפחת הנציים בעלי 3 מינים קיימים. כולם חיים באפריקה והם בעלי נוצות אפורות על ראשם ורוב גופם. המקור צהוב ומעוקל והעיניים השחורות בעלות "גבות" שחורות. הסוג התגלה בשנת 1840 על ידי החוקר ג'ורג' רוברט גריי (1808–1872).
מינים אלה חיים באפריקה שמדרום לסהרה וחלק קטן גם בערב הסעודית, תימן ומרוקו. הם חיים באזורים מדבריים או ערבות חמות.
מיון
בעבר נכלל בקבוצה גם המין נץ גבאר אך עתה הוא שייך לסוג היחידי Micronisus.
פסטיבל סולם יעקב
הפסטיבל הוא במה לאמנים חובבים ומקצועיים, מהארץ ומחו"ל, השרים ומנגנים בז'אנרים אלו, ומזוהה מעל לכל עם הקהילה האנגלוסקסית בישראל. מאז ראשיתו הוא משמש מקום מפגש רב-משתתפים לקהילה זו, ושפתו הרשמית הייתה ונשארה אנגלית, למרות שבשנים האחרונות החלו להגיע אליו גם ישראלים שאינם אנגלוסקסים, במספרים גדלים והולכים.
בשל סוג המופעים, האווירה התרבותית והרכב הקהל זכה הפסטיבל לכינוי "המימונה" של העדה האנגלוסאקסית בארץ. כמו כן, זכה הפסטיבל לכינוי "פסטיבל וודסטוק הישראלי".
היסטוריה
הפסטיבל נערך לראשונה בקיבוץ מחניים בשנת 1978, כהמשך של מועדון פולק באותו שם שהתקיים בקיבוץ, באתר של בית כנסת עתיק. מייסדי הפסטיבל היו שלושה עולים מבריטניה: מנחם וינוגרד, מוריס כהן ויגאל סלע. מועדון הפולק שקדם לפסטיבל התבסס על הופעות אקוסטיות לחלוטין של אמנים צעירים מהגליל ואורחים מחו"ל. הופעות אלו זוכות להצלחה רבה והערכה מקצועית ניכרת ממיטב היוצרים בארץ ובעולם.
מישראל
רבות מהלהקות הישראליות שהופיעו בסולם יעקב מנגנות בסגנון המוזיקלי האירי, ושמותיהן של רבות מהן מבטאים זאת.
עם האמנים וההרכבים נמנים דויד ברוזה, שלמה בר, שי טוחנר, אהוד נתן, גבע אלון, "קטיפה שחורה", "הפונדקאים", "עשב כחול לבן", עדה ודיאן, "אמרלד", "אייריש קרים", "כחול", "הכנענים", "תנועת המרי הלהקה", "דרכים כפריות" ("Country Roads"), יונתן מילר, ג'וליאן שגרן, טד קופר, ליבי ו"הפלאשבק", סירל פורמן סופר, דייוויד דקלבאום, רון דקלבאום, יעל דקלבאום, דנה הלוי, "חמש תלתן", "ירוק עד", "עשב בר", אבנר שטראוס, אלי מרכוס, פול טראנק, יוסי פיין, מאיה איזקוביץ, אורי רונן והפולק סטונרס וג'יין בורדו.
פול רמדיה
פול רמדיה (בצרפתית: Paul Ramadier; 1888, לה רושל – 1961, רודה (Rodez) שבדרום מערב צרפת) היה פוליטיקאי סוציאליסטי צרפתי, ראש עירייה, ראש ממשלת צרפת, שר המחזיק מספר תיקים בממשלת צרפת וחסיד אומות העולם.
קורות חיים
רמדיה היה בנו של פסיכיאטר מלה רושל. הוא למד משפטים וכתב עבודה לתואר דוקטור בנושא המשפט הרומי. הוא היה סוציאליסט ופעיל פוליטי ובשנת 1919 נבחר לתפקיד ראש עיריית דקזוויל שבדרום מערב צרפת. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1959. משנת 1938 היה שר העבודה בממשלתו של אדואר דאלאדיה.
פעילותו בתקופת השואה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, סייעו רמדיה ואשתו מרגריט (Marguerite) להסתיר ובכך להציל את אנרי-לוי ברול ומשפחתו. בנובמבר 1942, לאחר שהגרמנים כבשו את שטחי משטר וישי, הזהירה המחתרת הצרפתית את ברול והתחבא עם בני משפחתו אצל רמדיה. באביב 1944 גבר הלחץ הגרמני באזור, ופעולות ההצלה של רמדיה עמדו בפני סכנת גילוי וחשיפה. הוא מצא מקום מסתור נפרד לכל אחד מבני משפחתו של ברול ויצר קשר עם מדריך שלקח את בני המשפחה למקומות המסתור החדשים שלהם. חברים אחרים של רמדיה הנפיקו או השיגו מסמכים מזויפים עבור בני המשפחה של ברול.
רמדיה היה ידוע בהתנגדותו למשטר וישי ולכן הושם במעקב על ידי שלטונות וישי. נוכח עובדה זו, היה בסיוע שנתן לבני משפחת ברול סיכון עצמי רב. הוא סייע גם לסלומון גרומבך, סוציאליסט יהודי וחבר בית הנבחרים, למצוא מקום מסתור מרדיפות הגרמנים וכך הציל את חייו. תקופת מה היה בקשר עם לאון בלום וסייע לו בעזרה נפשית וחומרית ככל יכולתו.
לאחר המלחמה
לאחר שחרור צרפת, מנובמבר 1944 ועד מאי 1945, היה רמדיה השר לענייני אספקה בממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, ממשלתו של דה גול. מדצמבר 1946 ועד ינואר 1947 היה רמדיה שר המשפטים ולחץ לאישורה של תוכנית מרשל. לאחר אישור חוקתה של הרפובליקה הצרפתית הרביעית היה רמדיה ראש ממשלת צרפת, במהלך 1947. במהלך שנה זו פיטר רמדיה את השרים הקומוניסטים מממשלתו. לאחר הפגנות פועלים התפטר. לאחר מכן היה שר ההגנה, ובתפקידו זה היה אחראי על דיכוי המרד במדגסקר באותה שנה. תחת ראש הממשלה גי מולה היה רמדיה שר הכלכלה והמסחר. הוא היה אחראי על תקצוב מלחמתה של צרפת באלג'יריה ולשם כך הטיל מס דרכים.
שנים עבריות א'ת"ת - א'תתצ"ט
נולדו (ע"פ המסורת היהודית)
התאריכים מעלה מחושבים על פי הכתוב בספר בראשית.
כפיר סויסה
כפיר סויסה (נולד ב-1983) הוא מנהל ישראלי. שימש מנכ"ל משרד התרבות והספורט. לפני כן היה חבר במועצת העיר קריית גת ויו"ר ועדת הביקורת של הרשות. בעבר כיהן כמנכ"ל הליכוד העולמי.
ביוגרפיה
סויסה הוא בוגר תואר ראשון במינהל ומדיניות ציבורית ממכללת ספיר בשדרות.
בשנים 2005–2009 היה סויסה מנהל תפעול בחברת "שמרז שירותים טכנולוגיים".
ב-2014 מונה למנכ"ל קבוצת הכדורסל מכבי עירוני קריית גת, ושימש בתפקיד עד 2018. תחת ניהולו, העפילה הקבוצה לליגת העל ושיחקה בה שתי עונות. בעונתה האחרונה, אף זכתה הקבוצה בגביע הליגה הלאומית, סיימה כאלופת הליגה הסדירה והפסידה בסדרת גמר הפלייאוף להפועל באר שבע. עונה זו התאפיינה במשבר כלכלי קשה שפקד את הקבוצה עקב הפסקת התמיכה מהרשות המקומית, ובסיום אותה עונה הופסקה פעילותה. בנוסף היה חבר דירקטוריון במנהלת ליגת העל בכדורסל.
משנת 2018 ועד ינואר 2023 היה חבר במועצת העיר קריית גת מטעם סיעת "קריית גת מנצחת" שזכתה בשני מנדטים בראשותו ויושב ראש ועדת הביקורת של המועצה. בין השנים 2020–2021 שימש כראש המטה של יושב ראש הקואליציה בכנסת מיקי זוהר, וניהל את צוות הלשכה ועבודת יו"ר הקואליציה מול ועדות הכנסת השונות, שרים וחברי כנסת. בנובמבר 2021 מונה לדירקטוריון קרן קיימת לישראל (קק"ל) וכיהן גם כיו״ר ועדת המפ"ק (מנהל פיתוח הקרקע) בקק"ל. באותו החודש מונה לכהן בתפקיד מנכ"ל הליכוד העולמי, תפקיד בו כיהן עד 2022.
בינואר 2023 מינה שר התרבות והספורט מיקי זוהר את סויסה להיות מנכ"ל משרדו, וב-15 בינואר מינויו אושר על ידי ממשלת ישראל. ביוני 2023 הודיע על סיום תפקידו לטובת התמודדות לראשות העיר קריית גת בבחירות לרשויות המקומיות.
חיים אישיים
סויסה נשוי ואב לשניים. מתגורר בקריית גת.
ליבני (עיר)
ליבני (ברוסית: Ливны) היא עיר במחוז אוריול שברוסיה. בשנת 2018, התגוררו בעיר 47,221 תושבים.
היסטוריה
בסביבות שנת 1586 הוקם מבצר באזור העיר. המבצר שהוקם באזור היה חשוב בשמירת הגבול הדרומי של נסיכות מוסקבה במקרה של פלישת טטרים מקרים.
30 שנה לאחר מכן, שלח איוואן הרביעי את הנסיך מסלסקי לבנות עיירה בסמוך למבצר. המקום נבזז ונשרף על ידי הטטרים בהזדמנויות רבות. בשנת 1606, אזרחי ליבני התקוממו כנגד הצאר בוריס גודונוב, הרגו את המושל שלו והכריזו על נאמנותם לדמיטרי הכוזב הראשון. שנתיים לאחר מכן הוקם בסביבת העיר בסיס כנגד הצאר הרוסי וסילי שויסקי. בשנת 1618 נשרפה עיירת העץ על ידי הקוזאקים של פטרו קונשביץ'. העיירה הותקפה שוב ונשרפה עד היסוד ב-1661. ברגע שנפסקו התקפות הטטרים, נפתחה תקופת השגשוג בליבני. במהלך המאה ה-19 ליבני התחרתה ביילץ כמרכז המסחר העיקרי של האזור.
העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בתאריכים 26 בנובמבר–25 בדצמבר 1941. גרמניה השתלטה מחדש על ליבני לזמן קצר בשנים 1942–1943.
הכורה וגיבור העמל הסוציאליסטי, אלכסיי סטחאנוב, נולד בסמוך לליבני.
יהדות התורה
יהדות התורה והשבת היא רשימה וסיעה חרדית אשכנזית שמהווה איחוד של המפלגות "אגודת ישראל" החסידית ו"דגל התורה" הליטאית.
היסטוריה
בראשית ימיה של המדינה ייצגו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל את הציבור החרדי שהצביע לכנסת. עם השנים, פועלי אגודת ישראל דעכה ובבחירות לכנסת העשירית לא עברה את אחוז החסימה. באגודת ישראל היו שותפים חסידים, ליטאים וספרדים, הגם שהספרדים כמעט שלא יוצגו בכנסת. בתחילת שנות ה-80 נוצר פילוג קשה בין החסידים והליטאים, שתרם להקמת מפלגת ש"ס ובהמשך להקמת דגל התורה של הליטאים, כך שאגודת ישראל נותרה מפלגה חסידית בעיקרה. בבחירות לכנסת ה-12 התמודדו אגודת ישראל ודגל התורה חזיתית זו מול זו. לקראת הבחירות לכנסת ה-13 והעלאת אחוז החסימה ל-1.5% החליטו שתי המפלגות לרוץ ברשימה משותפת שנקראה יהדות התורה. האיחוד כלל בתוכו גם את יצחק חיים פרץ, בניסיון למשוך את הציבור הספרדי, ואת אברהם ורדיגר כנציג פועלי אגודת ישראל, שקיבל ייצוג במסגרת הסכם רוטציה. לאחר הבחירות, משהתברר שיצחק חיים פרץ לא הביא עמו קהל ספרדי משמעותי, הוא נתבקש לפרוש מהכנסת וכך אכן עשה.
שתי המפלגות המרכיבות את רשימת יהדות התורה מתפקדות בכנסת בסיעה משותפת, אך כמפלגות עצמאיות. למפלגות מועצות גדולי תורה נפרדות ורק לעיתים נדירות הן מקיימות ישיבה משותפת. בשלהי כהונת כל הכנסות עד ה-18 (למעט הכנסת ה-15) התפצלה סיעת יהדות התורה למרכיביה, והתנהל משא ומתן מחודש על ריצה משותפת. בכל הפעמים המשא ומתן הסתיים בהצלחה, ושתי המפלגות רצו שוב ברשימה משותפת. לעיתים עלו היחסים על שרטון עוד במהלך כהונת הכנסת. למשל, בינואר 2005 החליט ח"כ אברהם רביץ להגיש את בקשת ההיפרדות לשתי הסיעות לוועדת הכנסת לאחר שיו"ר הסיעה המשותפת, ח"כ יעקב ליצמן, החל לכהן כיו"ר ועדת הכספים של הכנסת, בתיאום עם הקואליציה, בניגוד להוראות הרב יוסף שלום אלישיב, שחייבו את דגל התורה להישאר באופוזיציה.
ב-2008, היה מאיר פרוש, יו"ר סיעת שלומי אמונים (סיעה בתוך אגודת ישראל המייצגת את החסידויות הקטנות יותר), מועמד לראשות עיריית ירושלים, אך לא נבחר, בין היתר בשל סכסוך עם חסידות גור. הסכסוך גרם לתומכים רבים של יהדות התורה שלא להצביע לה בבחירות לכנסת ה-18. בבחירות אלו ירד כוחה של הרשימה לחמישה מנדטים.
לפני הבחירות לכנסת התשע עשרה חל פיצול בציבור הליטאי, כאשר הפלג הירושלמי בהנהגתו של הרב שמואל אוירבך הגיש רשימה לכנסת בשם נצח, אולם לקראת הבחירות הגיעו אנשי נצח להסכמה עם נציג חסידות גור וחמישה ימים לפני הבחירות, הסירה נצח את מועמדותה.
בבחירות לכנסת ה-20 השיגה יהדות התורה כ-210 אלף קולות, על אף שמחנהו של הרב אוירבך לא השתתף בהן. בשל שיעור ההצבעה הגבוה הצטמצם כוחה של הסיעה לשישה מנדטים בלבד (ארבעה לאגודת ישראל ושניים לדגל התורה).
בכנסת העשרים היו סיעות יהדות התורה והבית היהודי "שיאניות החקיקה" לחבר כנסת. חברי הכנסת של שתי הסיעות חוקקו 6.75 חוקים בממוצע, בניכוי שרים וסגני שרים.
הרשימה זכתה ב-8 מנדטים בכנסת ה-21, ו-7 ב-22 וה-23. במהלך הכנסת ה-23 נחקק החוק הנורווגי ולצד חברי הכנסת היו לה גם שר ושני סגני שרים.
ב-3 ביוני 2022 התפטר מהכנסת ופרש מהחיים הפוליטיים מנהיג אגודת ישראל ויו"ר רשימת יהדות התורה במשך 19 שנה, יעקב ליצמן, לאחר שהואשם בפלילים. בהתאם להסכם שנחתם טרם הבחירות לכנסת העשרים וארבע, נציג חסידות גור יצחק גולדקנופף יעמוד בראש רשימת אגודת ישראל במהלך הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
הרכב האיחוד
החל מהבחירות לכנסת ה-14, בשנת 1996, הוסכם שפילוח המצביעים הוא 60%-40% לטובת אגודת ישראל, ומשכך התגבשה חלוקה שעל פיה אגודת ישראל קיבלה את המקומות 1, 3, 5, 6 ברשימה, בעוד דגל התורה קיבלה את המקומות 2, 4. עם השנים, בעקבות טענות מצד דגל התורה לתת-ייצוג, הוענקו המקום השביעי והשמיני לדגל התורה.
כן נקבעו הסכמי רוטציה להסדרת החלוקה בין דגל התורה ואגודת ישראל ובתוך אגודת ישראל. במקרה של ארבעה מנדטים בלבד, נקבע שנציג דגל התורה במקום הרביעי, יפנה מקומו באמצע הקדנציה עבור נציג אגודת ישראל. כך אכן היה בכנסת ה-14, כאשר משה גפני התפטר כדי לפנות מקום לאברהם לייזרזון. במקרה שהרשימה קיבלה חמישה מנדטים, נקבעה רוטציה בתוך אגודת ישראל, וכך היה בכנסת ה-16, כאשר ישראל אייכלר התפטר לטובת שמואל הלפרט. במקרה של שישה מנדטים נקבע שנציג אגודת ישראל יתפטר בחצי הקדנציה לפנות מקום לנציג דגל התורה.
בשנת 2005, בעקבות סירובו של ישראל אייכלר להתחייב כי יכהן שנתיים בלבד במסגרת הרוטציה, הוצב ברשימה במקומו יעקב כהן.
במהלך השנים טענו אנשי דגל התורה שיחסי הכוחות השתנו לשיעור של 50%-50% ולכן יש לשנות את הרכב הרשימה בבחירות הארציות ובבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות המוניצפליות לעיריית ירושלים שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 התמודדו שתי המפלגות בנפרד. דגל התורה השיגה שישה מושבים לעומת שלושה לאגודת ישראל.
בעקבות זאת, בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, חתמו הסיעות על הסכם לחלוקת המקומות באופן שווה. לפי ההסכם, בכנסת ה-21 תקבל אגודת ישראל את המקומות האי זוגיים ודגל התורה תקבל את המקומות הזוגיים, ובכנסת הבאה להפך. אם הסיעה תיכנס לקואליציה ותקבל שלושה תפקידים - תקבל דגל התורה את התפקיד הבכיר השלישי, ובממשלה שלאחריה להפך בעקבות פיזור הכנסות העשרים ואחת והעשרים שתיים, זמן קצר לאחר הבחירות, הוחלט לדחות את קיום ההסכם ולכן בכנסת ה-23 קיבלה אגודת ישראל שוב את המקומות האי זוגיים. בבחירות לכנסת ה-24 הוחלט שדגל התורה יקבלו את כל המקומות האי-זוגיים כלומר שח"כ משה גפני יהיה ראש המפלגה. והוא יקבל גם את התפקיד החשוב (שלמעשה יהיה התפקיד אותו ירצה), בנוסף לכך גם חבר הכנסת יצחק פינדרוס יעלה למקום ה-7.
חברת הלבנט
חברת הלבנט או החברה לטורקיה (באנגלית: Levant Company או Company of Turkey Merchants או בקיצור Turkey Company) הייתה חברה מורשית למסחר בינלאומי שהוקמה באנגליה בשנת 1592. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה אישרה את אמנתה המקורית ב- 1592, כאשר התמזגו "החברה לוונציה" (Venice Company)  שקמה ב-1583 ו"החברה לטורקיה"  (Turkey Company) שקמה ב-1581 בגלל תפוגת תוקף אמנותיהן. אנגליה ביקשה על ידי כך ליצור בריתות סחר ופוליטיות עם האימפריה העות'מאנית. האמנה ההתחלתית הייתה תקפה לשתים עשרה שנים והעניקה אחריות לאדוארד אוסבורן, ריצ'רד סטייפר, תומאס סמית' ווליאם גארט במטרה להסדיר את קשרי הסחר של אנגליה עם האימפריה העות'מאנית ועם הלבנט. החברה המשיכה להתקיים באופן רציף עד לשנת 1825 החברים בה (Freemen) נקראו Turkey Merchants, כלומר "סוחרים עם טורקיה". המטה הראשי של חברת הלבנט היה בלונדון.
יהדות התורה
התנהלות
שתי המפלגות נהגו במשך שנים רבות שלא למנות שרים מטעמן בממשלה, אלא רק סגני-שרים, כדי לא לשאת באחריות לפעולות הממשלה, שחלקן מנוגדות להשקפת עולמן. למרות זאת, ב-2015 מונה יעקב ליצמן לשר הבריאות בעקבות עתירה לבג"ץ שהגישה מפלגת יש עתיד, בטענה שכהונה של סגן שר ללא שר מעליו אינה חוקתית ופוגעת בתפקוד הממשלה. אך בעקבות משבר הרכבת שפרץ במושב החורף של 2018 התפטר ליצמן מתפקידו כשר וחזר לכהן כסגן שר לאחר שאושר תיקון בחוק יסוד: הממשלה המאפשר אצילת סמכויות של שר (אם השר הוא ראש הממשלה) לסגן שר. ב-29 בדצמבר 2019 חזר ליצמן לכהן כשר הבריאות. מדובר בעמדת ההנהגה הדתית החסידית של אגודת ישראל. ההנהגה המקבילה, הליטאית, לא עסקה בנושא, משום שתפקידים אלה בכל מקרה לא הוצעו מעולם לאנשיה, ובנובמבר 2022, לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש, כשהדבר הפך לרלוונטי, הודיע מנהיג דגל התורה, הרב גרשון אדלשטיין, כי הוא דבק במדיניות הישנה ומתנגד למינוי לתפקיד שר.
חברת הלבנט
תחילתה
בשנת 1580, אחרי תקופה של שפל שנמשכה מספר עשורים במסחר עם המזרח התיכון, פנו כמה סוחרים מלונדון אל מלכת אנגליה אליזבת הראשונה בבקשה למתן צ'ארטר מלכותי שיאפשר להם בלעדיות במסחר עם האימפריה העות'מאנית.
באותה תקופה המסחר עם אזור הלבנט נשלט במידה רבה על ידי התיווך של ונציה ונמל אנטוורפן. אנגליה חיפשה שווקים חדשים למוצרי הטקסטיל שלה. היא נזקקה גם כן לגישה בטוחה ליבוא התבלינים מ"המזרח הרחוק" אחרי שסיפוח פורטוגל לספרד איים על התחבורה הימית מסביב לכף התקווה הטובה. כוחה של ונציה נחלש אחרי חצי מאה שנים של מלחמות ולא היו לה שוב אמצעים להוביל סחורות אל המחסנים הגדולים של הנמל ליבורנו. על רקע התחרות והעימותים הצבאיים בין אנגליה לבין צרפת מחד וספרד מאידך, התחזקו היחסים בין השער הנשגב ובין שתי המעצמות הנוצריות הראשונות. בשנת 1580 שלחה אנגליה בחשאי דרך פולין שליחים שהשיגו גם עבורה קפיטולציות מטעם הסולטאן העות'מאני, בדומה לאלו שהוענקו לערים האיטלקיות ולצרפתים.
חברת הלבנט הוקמה תחילה באישור המלכה אליזבט ב-11 בספטמבר 1581 תחת השם "החברה לטורקיה" (Turkey's Company) כחברת מניות משותפת שנועדה לשמש מכשיר ביישום הקפיטולציות. בשנת 1588 היא הפכה ל"חברה מוסדרת" ומונופול.
יהדות התורה
התנהלות
הסיעה שואפת, כמו גם אגודת ישראל לפניה, לעמוד בראשות ועדת הכספים של הכנסת.
החל מהקמתה ועד לבחירות בשנת 2015 נהנתה המפלגה מגידול מתמיד בקולות שקיבלה וזאת בהתאם לגידול האוכלוסייה החרדית במדינה (מכ-86,000 קולות שקיבלה המפלגה ב-1992 ועד ל-274,000 קולות שקיבלה ב-2020).
חברת הלבנט
תחילתה
ב-11 בספטמבר 1581 הדיוואן הקיסרי של העות'מאנים אישר לאנגליה את הזכות לקיים קשרי מסחר עם ערי הנמל העות'מאניות תחת הדגל האנגלי. ספינות המסחר של מדינות אחרות היו צריכות באותה תקופה להניף דגל צרפתי. בשנת 1584 שלחה אנגליה את שגרירהּ הראשון באיסטנבול, ויליאם הרבורן. בהמשך הרשה הדיוואן העות'מאני לאנגליה לפתוח קונסוליות בחלב, בכיוס, פטרס, סמירנה, אלכסנדריה ואלג'יר. הנציגים הדיפלומטיים של אנגליה באזור קיבלו את משכורותיהם מחברת הלבנט.
אוניות חברת הלבנט היו במאה ה-17 בסדר גודל של 100 עד 350 טון. החברה חימשה את אניותיה בגלל סכנות מצד שודדי ים אלגיראים, תוניסאים וטריפולטנים ששלטו בחופי ברבריה ומצד ספינות המלחמה של ספרד.
יהדות התורה
התנהלות
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת פתחה המפלגה לראשונה דף פייסבוק.
חברת הלבנט
התפתחותה
בשנת 1606 המלך ג'יימס הראשון (1603–1625) חידש ואישר את הצ'רטר של החברה והוסיף לה פריבילגיות חדשות. עם זאת הוא אימץ נימה מילולית חריפה כלפי העות'מאנים וזנח את היחסים הישרים איתם. ברם לא התערבה הממשלה הבריטית במסחר שהמשיך לפרוח. התפתח במיוחד ייצוא הנשק שסייע לסולטאן לצייד את צבאו באמצעי לחימה חדשניים יותר. פרח גם ייצוא הטקסטיל. בשנים 1609–1619 ייצוא הבדים אל טורקיה עלה מ-46% ל-79% מכלל הייצוא הבדים האנגלי. הרווחים מהסחר עם העות'מאנים השפיע גם על הדיפלומטיה ועל מדיניות החוץ של הממלכה. למשל מייחסים לכך את החלטת המלך ג'יימס שלא לתת סיוע כספי לפולין באת מלחמתה בטורקים. בימי מלחמת האזרחים האנגלית הונהגו שינויים בתקנון חברת הלבנט. נפתחו שעריה בפני אנשים שקודם לכן לא תאמו את דרישות הצ'רטרים של אליזבת וג'יימס ולא את הכללים שננהגו עד אז. בתקופת הרסטורציה, החזיר המלך צ'ארלס השני את המצב לקדמותו. בכל זאת גם בצ'רטר שלו הונהגו כמה סעיפי רפורמה.