cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסקי שיברו
קריירה מוזיקלית
כמו כן שרה שיברו ב־1995 בשיר "כתונת פסים", שכתב מאיר אריאל, הלחין ארקדי דוכין והפיקה גלי צה"ל. שיר זה, שהופק כחלק ממסע הסברה של משרד הקליטה, מתח ביקורת על הגזענות הבין־עדתית בישראל והציג את החברה הישראלית ככתונת פסים צבעונית שכל פס בה מייצג עדה אחרת.
ב־2011 הוציאה קליפ עם טוביה צפיר על ביקור מלכת שבא בבית המלך שלמה.
פעילות חברתית
שיברו נותנת הרצאות בבתי ספר בכל הארץ על מנהיגות, על עצמאות ועל בניית ערכים. בנתה תוכנית מיוחדת להעצמת בני נוער מקהילת. שנים רבות עבדה בהתנדבות בחבר הנאמנים של "טבקה", ארגון זכויות האזרח של עולי אתיופיה. כתיבה ובימוי דרך משחק והעצמה לנוער והעצמה לנערות דרך משחק ובניית ערכים. העברת מסרים דרך סימולציה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר. לימדה, ביימה וניהלה תאטרון קהילתי למבוגרים דרך פסיכודרמה ברמת השרון ובדרום תל אביב.
ב־2015 בחר משרד החוץ בה, בין היתר, לייצג בעולם את מדינת ישראל בסרטון.
חיים אישיים
ב־1995 נישאה שיברו לאלעד סיוון, ונולדו להם שני ילדים. בשנת 2010 התגרשו בני הזוג. שיברו נשואה בשנית ומתגוררת ברמת השרון.
בתה עדן זהר סיוון השתתפה ב־2020 בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון".
גגאוזים
הגגאוזים (בגגאוזית: Gagauz וברבים – Gagauzlar, בטורקית: Gagavuz, ברבים – Gagavuzlar, ברומנית: ביחיד găgăuz, ברבים găgăuzi, ברוסית: гагаузы, באוקראינית: Гагаузи) הם עם טורקי.
ריכוזי גגאוזים נוצרים אורתודוקסים מהווים מיעוט אתני ברפובליקת מולדובה, באוקראינה, ברוסיה, בטורקיה, בבולגריה וברומניה.
הגגאוזים היושבים בחבל ההיסטורי מולדובה מונים כ-210,000 נפש ומתרכזים בעיקר בחבל הקרוי גגאוזיה ובמחוז בוג'אק שבדרום בסרביה (היום באוקראינה). באוקראינה מתרכזים גגאוזים גם באזור אודסה וזפוריז'יה. הגגאוזים ביוון ובבולגריה מונים כ-20,000 נפש.
הגגאוזים המוסלמים חיים בחלק האירופאי של טורקיה ובמקדוניה.
אבות הגגאוזים באים מהשבטים הנודדים "גוזים" ו"אוזים". מסמכים ביזנטיים מציינים את העובדה שבמאה ה-11 השבט הנודד "אוזים" חצה את הדנובה ונכנס לחבלי בולגריה, מקדוניה יוון של היום. לאחר שהנוודים האלה התיישבו קיבלו על עצמם את סגנון החיים הכפרי המקומי ואת הנצרות האורתודוקסית. עירוב בני השבטים האלה עם טורקים מהשבטים "פצ'נגים", "קומנים" ו"פולובצים" הוא כנראה מקור הגגאוזים של ימינו.
המדינה הגגאוזית הראשונה הוקמה בחבל השייך היום לרומניה ונקרא "נסיכות דוברוג'ה" Principatul Dobrogea, או, בשפה הגגאוזית "אוזי איאלט" – Uzi Ayalet. נסיכות זו שגשגה כמאתיים שנה עד שנכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. בלחץ העות'מאנים היגרו הגגאוזים אל שטחים שנשלטו על ידי רוסיה. בתקופה שבין 1750 ובין 1846 הם עברו את הדנובה והתיישבו בדרום בסרביה. השלטונות הרוסיים אילצו חלק מהשבטים הטורקים שישבו בבוג'אק להגר אל חצי האי קרים ובמקומם הושיבו גגאוזים ובולגרים. במקום הושבו גם סרבים נמלטים, גרמנים שהגיעו מדוכסות ורשה ועוד אחרים. רוסיה עזרה למתיישבים בחלוקת קרקעות ולימוד השפה הרוסית, כולל קרוא וכתוב. המתיישבים החדשים הפכו את הערבות השוממות של הבוג'אק לחבל חקלאי פורה. בחורף של שנת 1906 הכריזו הגגאוזים על אוטונומיה של "רפובליקת קומרט" (Republica Comrat), אך העצמאות הזאת החזיקה מעמד רק 6 ימים.
בדצמבר 1990 הכריזה התנועה הבדלנית גגאוז חאלקי, בתמיכה שקטה של שלטונות מוסקבה, על שלושה מחוזות מולדובים – קומרט, צ'יאדר-לונגה ווולקנשטי – כרפובליקת גגאוזיה. בדצמבר 1994, הכיר הפרלמנט המולדובי באוטונומיה לגגאוזים במסגרת מולדובה ובשנת 1995 נקבעו גבולות האוטונומיה לאחר משאל עם מקומי. אוכלוסיית האוטונומיה כוללת כ-160,000 גגאוזים, שהם כשני שלישים מהגגאוזים בעולם, וכן רומנים/מולדובים, אוקראינים, רוסים, בולגרים וצוענים.
השפה הגגאוזית נכתבה עד שנת 1957 באלפבית יווני ומשנת 1957 אומץ אלפבית קירילי שעבר התאמה.
גביע המדינה בכדורסל
גביע המדינה בכדורסל הוא המפעל השני בחשיבותו בכדורסל הישראלי אחרי אליפות המדינה.
שיטה
משחקי הגביע משוחקים בשיטת הנוקאאוט, משחק בודד בו המפסידה מודחת מהמפעל. עד שלב חצי הגמר מיקום המשחק נקבע בהגרלה. על פי רוב מ-1972 משלב חצי הגמר ואילך נערכו המשחקים בהיכל הספורט יד אליהו (היכל מנורה מבטחים). ב-1973 נערך הגמר באולם הפחים בחולון. ב-2000 בהיכל רוממה בחיפה. ב-2001 בהיכל הספורט באשקלון. ב-2002 באולם עין שרה בנהריה. מאז נחנך פיס ארנה ירושלים החלה רוטציה בינו לבין היכל מנורה מבטחים לאירוח משחקי גמר הגביע וכך את חצאי הגמר והגמר בשנים 2015, 2017 ו-2019 נבחרה הארנה בירושלים לארח בעוד בשנים 2016 ו-2018 חזר האירוע להתקיים בהיכל מנורה מבטחים שבתל אביב.
המשחקים מתקיימים לרוב בחודשים דצמבר, ינואר ופברואר, החל משלב שמינית הגמר בו מתקיימים שישה משחקים. ארבע הקבוצות שהגיעו לשלב חצי הגמר בעונה הקודמת, עולות אוטומטית לשלב שמינית הגמר.
בעונת 2018/2019 פרצה שביתה בליגה הלאומית ומלבד מכבי חיפה כל שאר קבוצות הליגה הלאומית הורחקו על ידי איגוד הכדורסל ממשחקי הגביע כך שמספר הקבוצות בו צומצם ל-13 בלבד, 12 קבוצות ליגת העל ומכבי חיפה מהלאומית. אף שהשביתה הסתיימה, טורניר הגביע נשאר מצומצם ונקבע כי הפועל חולון, מכבי תל אביב והפועל ירושלים יחלו לשחק בו משלב רבע הגמר ואילו שאר 10 הקבוצות ישחקו משחק נוסף שייחשב כשלב שמינית הגמר ומהם יעפילו 5 קבוצות נוספות לשלב רבע הגמר.
החל מעונת 2021/2022 הכריזו איגוד הכדורסל על שינוי מהותי בתחרות, שבו יחולק טורניר גביע המדינה בין קבוצות ליגת העל לקבוצות הליגה הלאומית. כאשר רק 8 הקבוצות הראשונות בסיום הסיבוב הראשון של עונת 2021/2022 ישתתפו בתחרות, 4 הקבוצות המדורגות במקומות 1-4, יוגרלו נגד הקבוצות שבמקומות 5-8. מועדי משחקי רבע הגמר ייקבע על ידי ועדת הליגה והגביע ומשחקי חצי הגמר והגמר יתקיימו בשבוע אחד במהלך חודש פברואר. מהליגה הלאומית ישתתפו כל 15 הקבוצות בטורניר גביע הליגה הלאומית.
אירוח משחקי חצי הגמר והגמר
במשך שנים רבות נערכו משחקי חצי הגמר והגמר בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב אם כי בשנת 2000 גמר הגביע נערך באולם רוממה בחיפה ובשנת 2001 גמר הגביע נערך באולם מלחה בירושלים ואילו החצי גמר באולם רוממה, זאת לבקשת דני קליין יושב ראש הפועל ירושלים. בשנת 2002 חזר גמר הגביע להיכל מנורה מבטחים. החל מעונת 2014/2015 נערכים משחקי חצי הגמר והגמר בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב או בפיס ארנה בירושלים. בעונת 2020/2021 חצאי הגמר נערכו בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב ומשחק הגמר נערך בהיכל טוטו חולון.
הנכבה
הנַכְּבָּה (בערבית: النكبة: בתרגום "האסון") היא הכינוי הפלסטיני לעזיבתם ומנוסתם של כ-700,000 פלסטינים במהלך מלחמת העצמאות והפיכתם לפליטים. רובם עברו לארצות ערב והאסלאם השונות או ליהודה ושומרון ורצועת עזה, שנותרו בתום המלחמה בידי ירדן ומצרים בהתאמה. היו גם מעטים שעברו למקומות יישוב אחרים בישראל. אירועי הנכבה הביאו ליצירתה של בעיית הפליטים הפלסטינים, וגם לדרישה ל"זכות השיבה". רבים מכלילים בכינוי זה גם את אירועי מלחמת העצמאות שהביאו להקמת מדינת ישראל ואת תבוסת צבאות ערב במלחמה.
משלהי שנות ה-90, הפלסטינים מציינים את יום הנכבה בעצרות ובתהלוכות. ברשות הפלסטינית ובמדינות אחרות מצוין יום זה ב-15 במאי, יום סיום המנדט הבריטי על פלשתינה (ארץ-ישראל), והתאריך הלועזי של היום שנועד להכרזת המדינה (בפועל הוקדמה ההכרזה בכמה שעות ל-14 במאי 1948 בגלל כניסת השבת). רבים מערביי ישראל מציינים את יום האסון הפלסטיני, "יום הנכבה", בתאריך חופף לזה של יום העצמאות של מדינת ישראל.
בשנת 2023 ציין האו"ם לראשונה את יום השנה לאסון ה"נכבה" (ב-15 במאי). 32 מדינות, בהן ישראל, החרימו את האירוע.
המונח "נכבה"
המונח "נכבה" נטבע לראשונה על ידי קונסטנטין זורייק (قسطنطين زريق), פרופסור סורי למזרחנות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, בספרו, שיצא לאור בשנת 1948 "מענא א (ל)-נּכבה" (معنى النكبة – "משמעות האסון"). במקור כיוון זורייק, שכתב את ספרו במהלך מלחמת העצמאות, לכשלונן הצבאי של מדינות ערב, שהתבטא לדעתו בהסכמתן להפוגה הראשונה:
לאחר מלחמת ששת הימים שימש המונח "נכבה" גם בהוראה של מאורעות מלחמה זו, כגון "שואת העולם הערבי" (זורייק היה גם מחלוצי מינוח זה: "הייתה זו שואה ולא מפלה, ומה שפגע בנו עתה דומה לה, ואפילו גרוע הימנה").
בעקבות ספריו של עארף אל-עארף הפך המונח למזוהה עם פליטות פלסטינית. בספרו הסביר אל-עארף את משמעות המושג: "בתקופה זו פקד אותנו הערבים בכלל והפלסטינים בפרט, אסון שכמוהו לא פקד אותנו דורות רבים. מולדתנו נגזלה, גורשנו מאדמותינו, ואיבדנו מספר רב מבנינו, ומעל לכל אלה כבודנו נפגע עמוקות". במסמך שפרסמה הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2011 ניתנה התייחסות לפירוש המילה "נכבה" בשפה הערבית ולמשמעותה בהקשר הפלסטיני: "בלשון הספרותית, נהוג להתייחס למילה 'נכבה' כאל אסון טבע כמו רעידת אדמה עזה, התפרצות קטלנית של הר געש או סופות חזקות. לעומת זאת, הנכבה של פלסטין היא תהליך של טיהור אתני המלווה בחורבן ובעקירה חמושה ושיטתית של עם מארצו, כדי שאת מקומו תתפוס אומה אחרת... הנכבה הפלסטינית התרחשה כחלק מתוכנית צבאית דקדקנית מעשה ידי אדם, שלקחו בה חלק מדינות גדולות – והביאה לטרגדיה הגדולה שפקדה את העם הפלסטיני".
על פי אילן פפה, המונח נכנס לשימוש כניסיון לאזן את "העומס המוסרי" של השואה. לעיתים נעשה שימוש במוטיבים שונים המדמים את הנכבה לשואה.
אירועי הנכבה
החלטת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בדבר חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה על ידי היישוב היהודי בשמחה, נתקלה בהתנגדות עזה מצד ההנהגה הערבית בארץ, בהובלת מנהיג הוועד הערבי העליון, המופתי אמין אל-חוסייני, אשר דחה את התוכנית מכל וכל, ופתח למוחרת ההצבעה בשביתה כללית, שאליה נלוו פעולות טרור נגד יהודים בערים ובכבישים – פעולות אלה הביאו לתחילתה של מלחמת העצמאות.
במהלך המלחמה ברחו או גורשו מאות אלפים מערביי ארץ ישראל ממקומות מגוריהם, בערים ובכפרים. רובם עברו לאזורים בשליטת מדינות ערב, ומיעוטם התיישבו ביישובים ערביים אחרים בישראל. בחלק מהמקומות הורו הכוחות היהודים לערבים לעזוב את מגוריהם או גירשו אותם בכוח. במקומות אחרים נמלטו התושבים מתוך חשש לחייהם או מתוך הנחה שמוטב להם להתפנות עד שיסתיימו הקרבות, לעיתים בעקבות הוראות מצד מנהיגיהם. בחלק מהיישובים היו יהודים שביקשו משכניהם הערבים שלא לעזוב. מחקרים בנושא זה נמצאים בליבה של מחלוקת פוליטית ולכן אין תמונה מלאה ומוסכמת של האירועים והנסיבות.
כבר במהלך המלחמה, ביוני 1948, סירבה ממשלת ישראל לבקשות הפליטים וללחצים בינלאומיים, ולא התירה את שיבת הפליטים למקומות יישובם – החלטה עליה חזרה הממשלה גם בחודשים ובשנים שלאחר מכן. שר החוץ משה שרת אמר לרוזן ברנדוט כי אין לדון בשאלת חזרתם לבתיהם, כל עוד נמשכת המלחמה.
כפרים ושכונות רבים בשטח ישראל, שהיו מיושבים בעבר בערבים נעלמו. על חורבות חלקם הוקמו יישובים וערים ישראליים חדשים – מתוך 370 יישובים חדשים שהוקמו בין השנים 1948–1954, 350 ישבו על אדמות של פליטים, וכשליש מהעולים החדשים באותן שנים, כ-250,000 איש, יושבו בבתים עירוניים שהיו שייכים לערבים שהפכו לפליטים. על חלק מהיישובים נטעה הקרן הקיימת לישראל יערות אורנים. ליישובים הוענקו שמות חדשים. כך לדוגמה, מג'דל הפכה לאשקלון, ביסאן נקרא בשם העברי בית שאן, על חורבות בית מחסיר נבנה המושב בית מאיר ושכונות טלביה ומלחה בירושלים הפכו בהתאמה לקוממיות ומנחת (אף שבפועל ממשיכים תושבי ירושלים להשתמש עד היום בשמות הערביים).
הפליטים
רבים מהערבים שחיו לפני מלחמת העצמאות בשטח שבו הוקמה מדינת ישראל, וצאצאיהם, נשארו לחיות במחנות פליטים במדינות ערב עד היום, ולא קיבלו מעמד של אזרחים במדינות אלו. מחנות פליטים קמו גם ביהודה, שומרון, רצועת עזה ומזרח ירושלים.
מדינות יוצאות דופן שאפשרו לפליטים הפלסטינים להיקלט הן ירדן ולבנון. ירדן אישרה את התאזרחותם של פלסטינים רבים ואפשרה התיישבותם בממלכה כך שכיום מהווים הפלסטינים מעל לרבע מאוכלוסייתה, ולבנון אישרה אזרחות למספר קטן של פלסטינים, בעיקר מתואלים.
שימור זיכרון הנכבה
פליטים פנימיים הוא מושג הבא לתאר ערבים ישראלים אשר אינם חיים בכפריהם המקוריים ואף כי יש להם מעמד של אזרחי מדינת ישראל הם מוגדרים כפליטים ממקומות מושבם המקוריים.
שמירת המפתחות – כאקט סמלי של הרצון לשוב לכפריהם שומרים חלק מהפליטים וצאצאיהם מפתחות לבתיהם לשעבר, או מפתח שמייצג את הבית אף שהבית כבר לא קיים והמפתח אינו פותח דבר. שמירת המפתח מייצגת בעיניהם את רצונם לשוב לבתיהם.
חלק מערביי ישראל משמרים את זיכרון הנכבה על ידי תיעוד ושימור הזיכרון של הכפרים הערבים שתושביהם עזבו או גורשו מהם במהלך מלחמת העצמאות.
יום הנכבה
יום הנכבה (בערבית: يوم النكبة) הוא היום השנתי לציון הנכבה. חלק מערביי ישראל מציינים את יום הנכבה ביום העצמאות של מדינת ישראל, בעוד בשאר העולם הוא מצוין ב-15 במאי – יום ההכרזה המיועד של מדינת ישראל בשנת 1948 (בפועל הוקדמה ההכרזה בכמה שעות ל-14 במאי בגלל כניסת השבת).
יום הנכבה צוין לראשונה באופן רשמי ברשות הפלסטינית בשנת 1998, במקביל לחגיגות 50 שנה למדינת ישראל. האירועים כללו עצרות, תהלוכות, תערוכות, סמינרים ופרסום מאמרים רבים בעיתונות הערבית והפלסטינית אשר דנו במשמעותה ובמקומה של הנכבה בזהות הפלסטינית.
מאז סוף שנות ה-90 נערכים מדי שנה ביום העצמאות טקסים ו"תהלוכות שיבה" לאתרים בהם שכנו הכפרים שחרבו במלחמת העצמאות. את הטקסים שבהם נוטלים אלפים מערביי ישראל לצד פעילי שמאל ישראלים מארגנת "הוועדה הארצית להגנה על זכויות העקורים" תחת הכותרת: "יום העצמאות שלהם הוא יום הנכבה שלנו". בשנת 2001 הכריזה ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל על מסורת חדשה של עמידת דקת דומייה ביום הנכבה. לרוב משתתפי אירועים אלו נוהגים במעשי אלימות כלפי סמלי שילטון ואזרחים יהודים שנקלעים לידיהם או משחיתים רכוש וציוד בדרך כלל הפגנות אלו מסתיימות בפצועים ובמעצרים.
ב-15 במאי 2000 פרצו מהומות אלימות ביהודה, שומרון ועזה שנמשכו כ-3 ימים (נקראו בשם "עופרת יצוקה" בקוד צה"לי). ההפגנות אורגנו על ידי אנשי הפת"ח וכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה המוני שהפכו בהמשך לירי באש חיה מצד אנשי התנזים ושוטרים פלסטיניים. מוקדי אלימות מרכזיים היו בקבר יוסף, צומת איו"ש, קבר רחל, הכניסה הדרומית לטולכרם וצומת נצרים. בעימותים נהרגו 8 פלסטינים ומאות נפצעו. כ-30 ישראלים נפצעו, רובם באורח קל. בדיעבד, יש שראו באירועים אלו הקדמה לאירועי האינתיפאדה השנייה שפרצה כארבעה חודשים וחצי מאוחר יותר.
ב-15 במאי 2011 נרצח אזרח ישראלי אחד ונפצעו רבים אחרים בפיגוע דריסה בשדרות חיים בר-לב בתל אביב. המחבל, נהג משאית ערבי-ישראלי תושב כפר קאסם, נעצר. באותו יום, ניסו מפגינים לפרוץ את גבולות ישראל מסוריה, לבנון ורצועת עזה. ליד מג'דל שמס הצליחו כ-130 מהם לפרוץ את הגדר ולחצות את הגבול. במהלך העימותים האלימים בינם לבין כוחות צה"ל, הם יידו אבנים ופצעו 7 חיילים ישראלים. בתגובה ירו החיילים, שהשתמשו תחילה באמצעים לפיזור הפגנות, אש חיה ממנה נהרגו 4 מהמסתננים ונפצעו 6. לבסוף פוזרו המפגינים והוחזרו לסוריה. צילום מסמך שפורסם באתר ה"דיילי טלגרף" הראה לכאורה כי המהומות אורגנו על ידי שלטונות סוריה. בגבול ישראל-לבנון נבלמו המפגינים על ידי צה"ל וצבא לבנון, ו-10 מהם נהרגו בגזרת מארון א-ראס מירי צבא לבנון.
ב-15 במאי 2014 נורו למוות שני צעירים פלסטינים במהלך הפגנה לציון יום הנכבה סמוך למחסום ביתוניא בעקבות יידוי אבנים והפרות סדר. כעבור חודשים אחדים הוגש כתב אישום נגד בן דרי, שוטר מג"ב, באשמת הריגה של אחד משני הצעירים. על דרי נגזרו 9 חודשי מאסר בעסקת טיעון, אך לאחר ערעור הפרקליטות הוכפל העונש ונגזרו על דרי 18 חודשי מאסר, לדברי הפרקליטות בוצע ירי חי ממרחק רב, ולא בירי לפיזור הפגנות כפי שהיה צריך לפעול, כאשר אין איום ממשי המצדיק ירי חי באופן ישיר.
היחס ל"נכבה" בחברה הישראלית
בעקבות חדירתה של "הנכבה" לשיח הציבורי החלו להישמע קולות שונים בחברה הישראלית בשאלה כיצד נכון להתייחס למושג זה ולמשמעויותיו במדינת ישראל.
ביולי 2007, בזמן ממשלת אולמרט, אישר משרד החינוך לבתי ספר ערביים להשתמש במושג נכבה, מושג שהיה אסור בשימוש עד אז (אם כי בפועל האיסור לא נאכף). כחלק מהשינוי במדיניות משרד החינוך אושר לבתי הספר הערביים להשתמש בספר לימוד המכיל את המילה נכבה וכולל, לצד הגרסה הרשמית הישראלית ובנוסף להדגשה כי הערבים הם שסירבו להחלטת האו"ם לחלק את המדינה, גם את תקציר הגרסה הפלסטינית להקמת מדינת ישראל. לאחר עליית הימין לשלטון, ביולי 2009, החליט משרד החינוך לאסור מחדש את אזכור הנכבה בספרי הלימוד במגזר הערבי. שר החינוך, גדעון סער, נימק את ההחלטה, באומרו ש"אין כל סיבה שבתוכנית לימודים רשמית של מדינת ישראל תוצג הקמת המדינה כשואה או אסון".
פעילי שמאל רדיקלי ישראליים נוטלים חלק באירועי יום הנכבה ועמותות ישראליות פועלות להנצחת יישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות ולשימור זכרם. אחת העמותות הבולטות בתחום זה היא עמותת "זוכרות" המציגה את מטרתה: "להביא את הנכבה הפלסטינית לידיעת הציבור הרחב. על הציבור היהודי בישראל מוטלת גם החובה לקחת אחריות על חלקו בה". במאמר המערכת של עיתון "הארץ" בעקבות אירועי יום הנכבה בשנת 2011 נטען כי מדינת ישראל אינה צריכה לחשוש מהאירועים לציון הנכבה כיוון שהם "משקפים את דרישת היסוד ההיסטורית של הפלסטינים למדינה עצמאית, שריבונותה מוכרת ובמסגרתה תבוא לפתרון גם בעיית הפליטים".
מנגד היו שהביעו ביקורת על "הנכבה" כפי שהיא מוצגת כיום על ידי הפלסטינים. פרופ' שלמה אבינרי טען כי הקושי של היהודים להתייחס בכבוד לאבל של הפלסטינים, כפי שראוי להיות לדעתו, הוא בשל האופן בו מוצגת "הנכבה" בנרטיב הפלסטיני. לדבריו, קיימת התעלמות של הפלסטינים מאחריותם לתוצאות המלחמה. התעלמות זו מתבטאת בין השאר בבחירת המילה "נכבה" ("אסון") שמנסה להציג את האירועים כאסון טבע ללא אחראים ולא כתוצאה של מפלה צבאית ומדינית שנבעה מהחלטות שקיבלו מנהיגיהם של הערבים. בנוסף, הוא ביקר את ההשוואה שנעשית לעיתים בין השואה ל"נכבה" המבטאת לטעמו "אטימות מוסרית" ואינה נכונה מבחינה עובדתית.
היו שמתחו ביקורת חריפה אף יותר וטענו כי מדובר בשכתוב ההיסטוריה ובניסיון לשלול את הלגיטימיות של מדינת ישראל על ידי הצגתה כפושעת, בעוד שלדבריהם הערבים היו אלה שסירבו לקבל את החלטת החלוקה, תקפו את היהודים וקיבלו החלטות שגויות במהלך המלחמה, ובכך היו אחראים בעצמם לאסונם. העיתונאי בן-דרור ימיני טען כי מטרת האירועים לציון הנכבה שהחלו להופיע לדבריו רק בתחילת המאה ה-21 אינה לשם הזדהות עם סבל ערביי ארץ ישראל ב-1948, אלא לשם חיסולה של מדינת ישראל. לדבריו, מנהיגי הערבים ב-1948 זממו להשמיד את היהודים ולכן אין סיבה לציין את תבוסתם כשם ש"אין שום פסטיבל לציון ה"נכבה" שחוללו כוחות הברית לגרמניה".
פרופ' יהודה שנהב-שהרבני זיהה אנומליה בדיון הישראלי בנכבה, ממנה משתמעת הכרה דווקא מצד הימין בישראל, כגון התבטאויות פומביות מפי דמויות המזוהות עם הימין הרדיקלי, שמטיחות באנשי שמאל את הנכבה כאירוניה ליחסם לשטחי יהודה ושומרון, לדוגמה איתמר בן גביר – שאמר בהפגנה מול אוניברסיטת תל אביב שהיא "יושבת על חורבות שיח' מוניס".
הצגת הסיבות לנכבה בחברה הישראלית
מרכיב מרכזי בנכבה הוא, כאמור, ההגירה הפלסטינית ב-1948 – עזיבתם, מנוסתם או גירושם של כ-700,000 מערביי ארץ-ישראל (הפלסטינים) במהלך מלחמת העצמאות. עד שלהי שנות ה-70, ככלל כל מוסדות המדינה בישראל (למשל, צה"ל, מרכז ההסברה וספרי לימוד שאושרו ללימוד על ידי משרד החינוך) והחברה (למשל, קהילת המחקר, העיתונות, וספרי זכרונות של ותיקי קרבות 1948) הציגו את הנרטיב היהודי לגבי הסיבות לעזיבת הערבים ב-1948. כלומר, נטען כי הם עזבו מרצונם, ככלל עקב קריאות מנהיגיהם ומנהיגי מדינות ערב כי יעשו כך ועקב פחד. חריגים היו משנות ה-50 רק השבועון "העולם הזה" וביטאון המפלגה הקומוניסטית "קול העם", וכן סופרים ומשוררים ישראלים שונים שהציגו ביצירותיהם את סבל הפלסטינים במלחמה (הנודע שבהם: "חירבת חזעה" מאת ס. יזהר). הללו הציגו נרטיב ביקורתי, לפיו חלק מהערבים עזבו מיוזמתם מסיבות שונות (פחד, קריאות מנהיגים וכו') בעוד שחלקם גורשו על ידי הכוחות הלוחמים היהודיים ובהמשך הישראליים ("קול העם" גם הציג לעיתים את הנרטיב הערבי – לפיו ככלל כל הערבים גורשו). משנות ה-60 גם תנועת "מצפן" הציגה בציבור לעיתים את הנרטיב הביקורתי ולעיתים את זה הערבי. משלהי שנות ה-70 חל שינוי בקרב מוסדות חברה מרכזיים שונים, שהחלו להציג את הנרטיב הביקורתי (שמשנות ה-80 כונה לרוב "פוסט-ציוני") לגבי הסיבות לעזיבת הערבים את ארץ ישראל במלחמת העצמאות. כך היה המצב, למשל, לגבי מחקרי קהילת המחקר (חוקרים אקדמאים ועצמאיים) ומאמרי עיתונות ביומונים המרכזיים, ובחלקו גם לגבי ספרי זיכרונות של ותיקי קרבות מלחמת העצמאות.
במהלך הזמן, מחקרים ומאמרי עיתונות ביקורתיים הפכו לרוב המכריע בקרב פרסומי קהילת המחקר והעיתונות. משנות ה-90 חלק מספרי הלימוד שבהם נעשה שימוש במערכת החינוך היהודית בישראל החלו להציג את הנרטיב הביקורתי, ומשנת 2000 – גם ספרי לימוד שאושרו לשימוש בזרם החינוך הממלכתי-חילוני על ידי משרד החינוך. בשנת 2005 גם ספר של ארכיון המדינה שעסק במסמכים הקשורים לראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין הציג נרטיב זה. לעומת זאת, מרכז ההסברה וצה"ל (ענף הסברה במפקדת קצין חינוך ראשי) המשיך להציג לפחות עד 2004 את הנרטיב הישן.
"חוק הנכבה"
במרץ 2011 אושר בכנסת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 40), התשע"א-2011, ולפיו יוכל שר האוצר להפחית מתקציבו של גוף מתוקצב או גוף נתמך סכומים של עד פי שלושה מההוצאה שהוציא, אם היא במהותה אחד מאלה: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; הסתה לגזענות, לאלימות או לטרור; תמיכה במאבק מזוין או במעשה טרור של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל; ציון יום העצמאות או יום הקמת המדינה כיום אבל; מעשה של השחתה או ביזוי פיזי הפוגע בכבוד דגל המדינה או סמל המדינה.
37 חברי כנסת (מהקואליציה וכן מהאיחוד הלאומי) תמכו בחוק, מול 25 שהתנגדו לחוק (מהאופוזיציה). לפי נוסח החוק, "שר האוצר יקבל החלטה כאמור... לאחר קבלת חוות דעת של היועץ המשפטי למשרד האוצר בדבר התקיימות האמור באותו סעיף קטן, ולאחר שהועברה אליו המלצת צוות מקצועי". בהמשך החוק מצוין כי אותו צוות מקצועי יורכב מ"צוות שמינה שר האוצר שחברו בו עובד משרד המשפטים, לפי הצעת שר המשפטים, עובד משרד האוצר ועובד המשרד שהשר שלו ממונה על סעיף התקציב שלפיו מתוקצב או נתמך הגוף". נקבע כי ניתן לעתור נגד החלטה כזו בפני בית משפט לעניינים מנהליים.
מחקרים
מאמרים
טומוגרפיה ממוחשבת
טומוגרפיה ממוחשבת (באנגלית: Computed Tomography, בראשי תיבות: CT) היא סוג דימות שנועד לתת תמונה תלת-ממדית של פנים הגוף. בעת ביצוע הבדיקה, מקור קרינה שנע מסביב לחולה מעביר קרני רנטגן דרך הגוף בזוויות שונות.
גלאים הממוקמים מול מקור הקרינה קולטים את הקרניים לאחר שעברו דרך הגוף ושולחים אותות אלקטרוניים למחשב. זה מעבד את הנתונים ויוצר דימות תלת־ממדי של הגוף או תמונות דו־ממדיות של חתכים ספציפיים. כדי להגדיל את איכות הדימות של רקמות רכות, כלי הדם והאיברים החלולים, ניתן למטופל חומר ניגוד. חומרי ניגוד נפוצים הם בריום שנלקח באמצעות שתייה או יוד שמוזרק למערכת הדם. חומרים אלו מקובלים במיוחד בסריקות באזור הבטן.
הטומוגרפיה הממוחשבת הומצאה בשנת 1972 על ידי גודפרי נ. האונספילד במעבדות EMI בבריטניה. בשנת 1979 הוא קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על המצאה זו, יחד עם אלן מקלאוד קורמאק שחקר במקביל נושאים קשורים. מכשירי הטומוגרפיה הראשונים נזקקו למספר שעות כדי לבצע את הסריקה ולאסוף את הנתונים הגולמיים ולמספר ימים כדי לנתח את הנתונים. סורקים מודרניים מסוגלים לסרוק תוך שניות ספורות, ולהפיק מודל תלת־ממדי באופן כמעט מיידי.
אטימולוגיה
מקור המילה "טומוגרפיה" מקורו במילה היוונית τόμος (טוֹמוֹס) שמשמעה פרוסה או כֶּרֶךְ, ומהמילה γραφ (גרף) שמשמעה ציור או תרשים.
עקרונות הפעולה של סורק CT
סורק CT מורכב ממסגרת קבועה שבתוכה מסתובבת מסגרת מעגלית ובה פתח עגול שדרכו עוברת מיטה שעליה שוכב המטופל. במסגרת המעגלית הסובבת מותקן מקור רנטגן ובדיוק מולו מותקנת סוללת גלאים. במהלך סריקת CT, המטופל שוכב על מיטה ומקור הרנטגן מסתובב סביבו ושולח אלומות צרות של קרני רנטגן שחלקן עוברות דרך גוף המטופל וחלקן נבלעות בו. סוללת הגלאים מלקטת את הקרינה שעברה דרך הגוף. המידע שנקלט בגלאים מועבר למסגרת הקבועה וממנה משודר למחשב השִׁחְזוּר.
בכל פעם שמקור הרנטגן משלים סיבוב, מחשב השחזור מבצע סדרת פעולות מתמטיות שמייצרות תמונה של פרוסת תמונה דו-ממדית דקה של המטופל. המחשב שמייצר את התוצאות הסופיות מאגד מספר פרוסות לכרך – פרוסה שעובייה לרוב 1 עד 10 מילימטרים בהתאם לפרוטוקול הסריקה והשחזור. כל פרוסה מוצגת כתמונה אקסיאלית דו-ממדית אחת.
טכניקות סריקה
קיימות שתי טכניקות סריקה לאיסוף פרוסות – אַקְסִיאַלִית (צירית) והֶלִיקָלִית (סְלִילָנִית).
בסריקה אקסיאלית המיטה מוצבת כך שקצה האיבר שנסרק נמצא בין המקור והגלאים. המערכת מבצעת סיבוב עם הקרנה סביב המיטה, ההקרנה מופסקת והמיטה זזה לנקודת הסריקה הבאה עד שמושלם כיסוי האיבר שנסרק.
בסריקה הליקלית – המיטה נעה במהירות קצובה לאורך אזור הסריקה בעוד המערכת מסתובבת סביב המיטה. תנועת הסיבוב והתקדמות המיטה מסונכרנות כך שהמקור נע סביב המטופל בתנועת הֶלִיקְס - סליל. מחשב השחזור מעבד את המידע ומייצר ממנו סדרת תמונות של פרוסות אקסיאליות דו-ממדיות.
בשתי הטכניקות מתקבלות סדרות של תמונות פרוסות אקסיאליות דו-ממדיות, אך הטכניקה ההליקלית מהירה יותר ופחות מציקה למטופל. בימינו מעדיפים לרוב סריקות הליקליות. הסריקות האקסיאליות משמשות בעיקר לסריקת איברים קצרים שניתן לכסות בסיבוב אחד של המערכת.
טומוגרפיה ממוחשבת ככלי אבחוני
מאז שנות ה-70, עת החל השימוש בטומוגרפיה ממוחשבת, היא הפכה לכלי חשוב בתחום דימות רפואי לצד הכלים הקיימים כגון: צילום רנטגן רפואי ובדיקת אולטרה סאונד רפואית. בתחילת המאה ה-21 החל מתרחב השימוש בטומוגרפיה ממוחשבת אף ככלי בתחום רפואה מונעת ובדיקות תקופתיות לגילוי מחלות, לדוגמה, בדיקת קולונוגרפיה למטופלים שלהם סיכון גבוה לחלות בסרטן המעי הגס, או בדיקת דימות של הלב למטופלים בעלי סיכון גבוה לחלות במחלת לב. קיימים מוסדות רפואיים המציעים אף בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת של כל הגוף לאוכלוסייה הכללית, אף שארגונים רפואיים רבים מתנגדים לבדיקה זו ללא צורך רפואי מוכח.
ראש
השימוש הנפוץ בסריקת טומוגרפיה ממוחשבת של הראש הוא ככלי לאיבחון שבץ מוחי, גידולים מוחיים, הצטברות סידן תוך-גולגולתי, דימום מוחי ושברים בגולגולת. במצבים אלה מבנים כהים בצילומי הדימות עשויים להעיד על בצקת ושבץ, ומבנים בהירים עשויים להעיד על הצטברות סידן, דימומים ונזקים לגולגולת. זיהוי גידולים מוחיים מתאפשר בדימות באמצעות זיהוי עיוותים באנטומיה הנכונה של המוח, הנוצרים כתוצאה מנפיחות.
ריאות
ניתן להשתמש בטומוגרפיה ממוחשבת ככלי לאבחון שינויים כרוניים ותהליכי מחלה ברקמת הריאות. לטומוגרפיה הממוחשבת קיים יתרון על פני צילום רנטגן באבחון מחלות ריאה, כגון מחלת ריאות חסימתית כרונית, פיברוזיס ומחלות דומות. בבדיקות אלה יוצרים חתכי דימות דקים של הריאות, לעיתים הבדיקה נערכת פעמיים, בעת שאיפה ובעת נשיפה. טומוגרפיה ממוחשבת אף יעילה באבחון תסחיף ריאתי כאשר היא משולבת בהחדרת חומר ניגודי לגוף המאפשר את דימות עורקי הריאה.
חלל הבטן והאגן
טומוגרפיה ממוחשבת היא כלי אבחוני רגיש לגילוי מחלות בחלל הבטן. לעיתים נעשה שימוש בכלי זה כדי לקבוע דירוג גידול סרטני. בטומוגרפיה ממוחשבת נעשה שימוש לבירור כאבי בטן חדים (בעיקר בשני הרבעים התחתונים של הבטן, בעוד שבדיקת אולטרה סאונד רפואית היא הכלי הראשון לבירור כאב ברבע הימני העליון של הבטן). אבנים בכליות, דלקת התוספתן, דלקת לבלב, דיברטיקוליטיס, מפרצת באבי העורקים וחסימת מעיים ניתנים כולם לאיבחון ולהערכה בבדיקת טומוגרפיה ממוחשבת. טומוגרפיה ממוחשבת היא אף הכלי העדיף לאיבחון פגיעות באיברים גרמיים באזור האגן לאחר פגיעה טראומטית.
גפיים
טומוגרפיה ממוחשבת היא כלי אבחוני לזיהוי ולהערכת שברים מורכבים בגפיים, בעיקר באזור המפרקים, כיוון שהיא מאפשרת דימות תלת-ממדי של האזור הפגוע במישורים שונים. שברים ופגיעות בגידים ניתנים לדימות ברור בטומוגרפיה ממוחשבת.
יתרונות
לטומוגרפיה ממוחשבת מספר יתרונות בתחום הדימות הרפואי על פני מכשירים המפיקים תמונות דו-ממדיות. ראשית, בתמונת טומוגרפיה ממוחשבת אין חפיפה של מבני הגוף זה על גבי זה בתמונה וניתן להתמקד באיבר המטרה. שנית, מכשירי טומוגרפיה ממוחשבת מפיקים תמונות בהפרדה גבוהה המאפשרת להבחין בהבדלים דקים, אף פחות מ-1%, בין רמת הצפיפות של איברים שונים. לבסוף, דימות בודד בשיטה זו ניתן לבחון בחתכים שונים.
שימוש בטומוגרפיה ממוחשבת חוסכת לעיתים את הצורך בהליכים פולשניים הדרושים לביצוע בדיקות דימות אחרות. כך לדוגמה, בדיקת קולונוגרפיה בטומוגרפיה ממוחשבת (הידועה בכינוי "קולונוסקופיה וירטואלית") בסריקה ברמת קרינה נמוכה עשויה להיות יעילה באותה מידה לאבחון מחלות המעי הגס כמו בדיקת בריום, תוך חשיפת המטופל למידה קטנה יותר של קרינה.
סיכונים
סורקי טומוגרפיה ממוחשבת קורנים בעוצמה גבוהה משמעותית ממצלמות קרני רנטגן רגילות, ומהווים גורם סיכון לסרטן, קָטָרַקְט, זרימת דם לקויה, ועוד בעיות הנובעות מהפגיעה של קרניים אלו ב-DNA.
שיבושים ב-DNA
רמות הקרינה הגבוהות בטומוגרפיה ממוחשבת גורמות לשיבושים ב-DNA של כל תא ותא באבר שמוקרן. השיבושים כוללים שבירה מלאה של גדילי ה-DNA (ראו double strand breaks, שבר דו גדילי), וכך בכל תא נוצרים בממוצע 35 שברים מלאים לגריי קרינה. השיבושים כוללים שיבושים במולקולות האפיגנטיות שצמודות ל-DNA, אשר חלקן מוסרות מה-DNA עקב הקרינה, ובכך משתנה רמת הביטוי של הגנים שהסמן האפיגנטי שלהם הוסר. את השברים ב-DNA התאים מנסים לתקן, אולם התהליך רווי בטעויות הגורמות למוטציות בגנים, הגורמות ליצירת חלבונים מוטנטים. במקרים שבהם התא לא יצליח לתקן את הנזקים, עשוי להיווצר תהליך של אפופטוזה, מוות תאי מתוכנן של התא, למניעת מצבים שבהם עודף נזקים ב-DNA מוביל לסרטן. במקרה ולא נוצר תהליך של אפופטוזה, התא יפעל באופן משובש, דבר שעלול להתבטא בסרטן, או בפעילויות לא תקינות אחרות בעלות השלכות בריאותיות שליליות אחרות. לתאים המתחלקים, כגון תאי גזע, יש סיכוי גבוה יותר למות כתוצאה מהנזק, או להפוך לסרטניים. את השינויים האפיגנטיים התא לא מתקן, וכך נוצר שינוי באופן פעולתו של התא.
הערכת הסיכון להתפתחות סרטן
ככלי להערכת רמת הסיכון להתפתחות סרטן, הומצאה יחידת הסיוורט, שבהתאם לידוע מהסטטיסטיקה, מתאימה לסריקה מסוימת רמת קרינת "משוקללת", שאילו נחשף כל הגוף לרמת קרינה "משוקללת" זו, הסיכון להתפתחות סרטן היה זהה לסיכון להתפתחות סרטן מהסריקה המסוימת בטומגרפיה הממוחשבת. רמת הקרינה ה"משוקללת" המדווחת בסיוורט לרוב נמוכה משמעותית, מרמת הקרינה האמיתית, המדווחת בגריי. הסבר טוב, אבל לא מדויק בכל הפרטים, הוא למשל שהקרנת רגל ב-20 קרניים יש אותו סיכוי לגרימת סרטן כמו הקרנת השוק בלבד ב-20 קרניים, אבל אם נקרין רק את השוק ב-20 קרניים, אז צפיפות הקרניים בשוק תהיה גדולה יותר מאשר הצפיפות כאשר כל הרגל מוקרנת ב-20 קרניים, וצפיפות הקרניים בהקרנת הרגל גדולה מהצפיפות שהייתה אילו כל הגוף היה מוקרן ב-20 קרניים.
הקרינה המשוקללת קטנה מהקרינה האמיתית הנספגת באיבר, כמו שצפיפות הקרניים כשכל הגוף מוקרן קטנה מצפיפות הקרניים כשרק השוק מוקרן באותה כמות קרניים. למרות זאת מבחינת האנרגיה של הקרינה, זו אותה אנרגיה, בין אם היא מופקדת בכל הגוף, או באיבר אחד בלבד. כאשר האנרגיה מופקדת באיבר אחד בלבד, אזי הנזק הנגרם מצטבר באיבר המוקרן בלבד, וגורם לו נזק גדול מאשר אילו היה מוקרן באמת במנת הקרינה המשוקללת. גם הסיכוי לפתח סרטן באותו איבר עולה, אולם מאחר שיתר הגוף לא הוקרן, אז הסיכוי להתפתחות סרטן בשאר הגוף לא עולה, לעומת זאת הקרנת כל הגוף במנת הקרינה המשוקללת, מעלה את הסיכוי לסרטן באיבר אבל בפחות, אבל גם מעלה את הסיכוי להתפתחות סרטן ביתר הגוף, כך שסך הכל הסיכוי לסרטן בשני המקרים זהה, עד כמה שידוע, מהנתונים המועטים מהם ניתן להסיק מסקנות לגבי התפתחות סרטן מקרינת רנטגן.
לדוגמה, סריקת ראש מלווה ברמת קרינה "משוקללת" של 1.5 מיליסיוורט, המחושב על ידי הכפלת רמת הקרינה האמיתית, שהיא 56 מיליגריי, בגורם שקלול המתאים לגודלו של הראש, ולרגישותו לסרטן יחסית לשאר הגוף. אותה רמת קרינה (56 מיליגריי) מלווה בכ 2 שברים דו גדיליים לתא, נתון שלא ניתן להסיק מרמת הקרינה ה"משוקללת". כמו כן האנרגיה הנספגת על ידי הראש בשל רמת קרינה זו (56 מיליגריי) שקולה לאנרגיה שהראש היה סופג מקרינת הרקע רק כעבור כ 23 שנים, בעוד ולפי רמת הקרינה המשוקללת המדווחת ניתן לטעות ולחשוב שהראש סופג אנרגיה כזו מקרינת הרקע תוך חצי שנה. בדיקות CT רבות כוללות שתי סריקות, אחת עם חומר ניגוד, ושנייה ללא חומר ניגוד, דבר המכפיל את כמות הקרינה, ואת הנזק ל-DNA. יכולתו של התא לתקן שברים ב-DNA שונה מאדם לאדם. אנשים שיכולת התיקון אצלם פחותה יסבלו מיותר תופעות לוואי עקב חשיפה לקרינה.
כמויות קרינה
כמות הקרינה הנספגת בבן אדם בסריקת CT משתנה ממכשיר למכשיר, ומאדם לאדם. הערכים המובאים להלן הם ערכים ממוצעים, שנמצאו בבדיקת מכשירים מסוימים, כאשר הערכים המרביים שנמצאו בדרך כלל היו פי שניים מהממוצע המדווח. לעיתים מבוצעות שתי סריקות או יותר בבת אחת, למשל בלי יוד ועם הזרקת יוד, מה שיכול להעלות את כמות הקרינה שוב פי שניים (כלומר סך הקרינה יכול להיות פי 4 מהממוצע המדווח כאן). כמו כן ישנם פרוטוקולי סריקה שונים אפילו לאותו איבר, מה שיכול לשנות את רמות הקרינה, וכן טעויות אנוש, או מכונה יכולים להעלות את רמות הקרינה לרמות שמיועדות להרוג תאים בחולי סרטן 1500 עד 4000 מיליגריי נרשמו עקב טעויות כאלה.
הסבר על מנות הקרינה
המנה הנספגת היא מנת הקרינה האמיתית הנספגת באיבר המוקרן, והיא פרופורציונלית לכמות האנרגיה הנספגת באיבר המוקרן, ולכמות הנזק המולקולרי הנגרם לכל תא מוקרן. המנה האפקטיבית היא מנת קרינה של תרחיש דמיוני בו כל הגוף מוקרן, והקרינה נספגת באופן אחיד בכל איבר ואיבר בגוף, והעוצמה האחידה הנספגת בתרחיש זה היא כזו שמאמינים שיכולה לגרום לסרטן כמו תרחיש הקרינה הלא אחידה ב-CT המדובר, למשל בדיקת CT של איבר מסוים. עבור אותה סריקת CT, המנה האפקטיבית לרוב קטנה משמעותית מהמנה הנספגת האמיתית, מאחר שבתרחיש המנה האפקטיבית כל הגוף מוקרן באותה המנה, ולכן נוצרים סיכויים להתפתחות סרטן בכל הגוף המתווספים זה לזה, ולכן מנות הקרינה הנמוכות הנספגות בכל הגוף יוצרות סיכויים להתפתחות סרטן באיברים רבים והם מסתכמים לכדי סיכויי התפתחות סרטן גבוהים כמו סיכויי התפתחות הסרטן באיבר המסוים הסופג לבדו את מנת הקרינה הנספגת האמיתית. יצוין שהסיכויים להתפתחות סרטן הם רק הערכות הנובעות מחישובים סטטיסטיים של שורדי ההפצצות האטומיות ביפן במלחמת העולם השנייה, וייתכן ואינן מדויקות עבור CT.
יחידות המנה הפיזיקלית הנספגת לדוגמה הן גריי Gy או מיליגריי mGy (אלפית הגריי). יחידות המנה הביולוגית הנספגת לדוגמה הן סיוורט Sv, או מיליסיוורט mSv (אלפית הסיוורט).
תחנת הכוח סורגוט-2
תחנת הכוח סורגוט-2 היא תחנת כוח ברוסיה המונעת בגז, הגדולה מסוגה בעולם.
התחנה כוללת שמונה יחידות ייצור של חשמל, שהספק כולן יחד הוא יותר מ-5,600 מגוואט.
תיאור התחנה
התחנה שוכנת לגדת הנהר אוב בעיר סורגוט במחוז טיומן שבסיביר המערבית. העיר סורגוט היא מרכז של תעשיית הנפט והגז הרוסית.
בשנת 2011 החלה בנייתן של שתי יחידות ייצור חשמל נוספות בתחנה. יחידות אלו מונעות בגז טבעי. מאז השלמתן מספקת כל אחת מהן כ-400 מגוואט של חשמל.
התחנה נמצאת בבעלות חברת Unipro.
צפריר רונן
צפריר רונן (21 במרץ 1955 - 27 בדצמבר 2008) היה פעיל פוליטי ואיש תקשורת ישראלי, איש ארץ ישראל השלמה.
יון איסאגירה
יון איסאגירה אינסאוסטי (בספרדית: Ion Izagirre Insausti; נולד ב-4 בפברואר 1989) הוא רוכב אופני כביש ספרדי בסקי בקבוצת קופידיס. אחיו הגדול של יון, גורקה איסאגירה, הוא גם רוכב אופניים מקצועני.
צפריר רונן
חייו
רונן נולד וגדל בעין חרוד מאוחד. בשנת השרות שלו נמנה עם מייסדי קיבוץ גלגל שבבקעת הירדן. את שירותו בצה"ל החל בקורס טיס ולאחר הדחתו מהקורס שירת בסיירת מטכ"ל. למד לתואר ראשון בתקשורת (עיתונאות רדיו וטלוויזיה, 1983) ומייד בחוזרו הקים בקיבוצו, עין חרוד מאוחד, ערוץ וידאו מקומי. הוא סיים תואר שני במנהל עסקים (1998). נשא את ג'ודי, ונולדו להם שלוש בנות.
יון איסאגירה
ביוגרפיה
איסאגירה נולד ב-4 בפברואר 1989 באורמאיסטגי, עיירה בחבל הבסקים. בתחילת הקריירה שלו, עסק גם בסייקלו–קרוס.
צפריר רונן
חייו
נפטר במושב מולדת מדום לב.
יון איסאגירה
אאוסקלטל–אאוסקדי (2011–2013)
איסאגירה הפך למקצוען בשנת 2011, כאשר הצטרף לקבוצת אאוסקלטל–אאוסקדי הבסקית, לאחר שבשנת 2010 רכב בקבוצה חובבנית בשם אורבאה.
צפריר רונן
קיבוצים ומפלגת העבודה
במערכת הבחירות של 1992 פעל במטה של יצחק רבין כיועץ תקשורת ואיש טלוויזיה וכמו כן במערכת הבחירות להסתדרות של 1994. הוא עבד עם מאשה לובלסקי, עופרה פרידמן ואלי גולדשמידט.
יון איסאגירה
אאוסקלטל–אאוסקדי (2011–2013)
בשנת 2012, הוא סיים שלישי במרוץ החד יומי "לה בוקלה דו סוד ארדש". הוא ניצח את קטע נגד השעון בוואלטה אסטוריאס וערך הופעת בכורה בגרנד טור, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה. איסאגירה לא הסתפק רק בזה, וגם ניצח את הקטע ה-16 במרוץ, לאחר בריחת יחיד. הוא סיים שביעי ב.
צפריר רונן
קיבוצים ומפלגת העבודה
ב-1995 הקים ועמד בראש "מטה הקיבוצים" שאיגד 100 קיבוצים, שחובותיהם לבנקים, כולל ריביות, תפחו לכדי 15 מיליארד שקל. בסיום שנה וחצי של פעילות המטה, תיאר סבר פלוצקר במאמרו בידיעות אחרונות מה- 19.3.96 את פעולת המטה: "...מאז, החבורה של מטה ההתיישבות הצליחה להזיז הר. מה זה הר, היא הזיזה יבשת. קודם כל בדעת הקהל. עד לפני שנה דובר בישראל על החובות הנוראיים שיצרו הקיבוצניקים הבזבזניים ועל המתנות שהם מקבלים מהממשלה המוחקת להם חוב על חשבון כל יתר האזרחים. עכשיו מדברים על הקיבוצניקים המסכנים שהבנקים שיקרו אותם, סחטו אותם, מצצו את דמם והביאו למפלתם. בקיצור, לפני שנה זה היה משבר הקיבוצים, עכשיו זה משבר הבנקים. לפני שנה מילת המפתח הייתה "מחיקת חוב", עכשיו מילת המפתח היא "חיוב יתר".... מה רוצים היום הקיבוצים? הם לא רוצים בדיקת חשבונות, הם רוצים זיכוי ציבורי שיפסיקו לראות בהם גנבים ופושטי רגל. את השינוי הזה בדעת הקהל מטה ההתיישבות כבר השיג. אני מוריד בפניו את הכובע".
לאחר ההצלחה, הציע צפריר ב-1996 להקים את "מפלגת ההתיישבות" על בסיס ציבור "נפגעי הבנקים" במדינה, שהוערך כ-50% על פי סקרים, על מנת לקבוע בחוק את גבולות העמלות והריבית שגובים הבנקים מהציבור (מה שנעשה בחלקו מאוחר הרבה יותר).
יון איסאגירה
אאוסקלטל–אאוסקדי (2011–2013)
ב-2013, סיים תחילה רביעי בטור דאון אנדר ושני בדירוג הצעירים במרוץ. איסאגירה סיים רביעי באליפות ספרד בנגד השעון ושני במרוץ הכביש. איסאגירה ערך באותה העונה את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, הוא לא התבלט וסיים במקום ה-69 הכללי. איסאגירה סיים שני בטור של פולין, 13 שניות אחרי פיטר וינינג המנצח. איסאגירה סיים תשיעי בגרנד פרי מונטריאול.
מוביסטאר (2014–2016)
לאחר שלוש שנים בקבוצת אאוסקלטל–אאוסקדי, איסאגירה עבר לקבוצת מוביסטאר. הוא סיים רביעי בוואלטה אנדלוסיה ושמיני בטור דה רומאנדי, הוא ניצח את אליפות ספרד באופני כביש. הוא השתתף בטור דה פראנס, וסייע לאלחנדרו ולוורדה לסיים רביעי. הוא סיים שוב במקום השני ב, הפעם אחרי רפא מייקה. הוא סיים שישי בטור של בריטניה.
צפריר רונן
קיבוצים ומפלגת העבודה
בשנת 1998 ניהל את אולפני אלרום ברמת הגולן.
יון איסאגירה
מוביסטאר (2014–2016)
ב-2015, סיים עשירי בוולטה או אלגארבה ושני בגראן פרמיו מיגל אינדוראין. לאחר מכן סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו. הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה, וסייע לאנדרי אמאדור לסיים רביעי. איסאגירה סיים שני במרוץ פרובא וילהפרנקה אורדיזיאקו קלאסיקה וניצח את הטור של פולין, מקדים את ברט דה קלרק ואת בן הרמנס. איסאגירה זכה במדליית ארד באליפות העולם באופני כביש ביחד עם קבוצתו מוביסטאר, בנגד השעון הקבוצתי.
בעונת 2016, שנחשבת לאחת מהמוצלחות בקריירה של איסאגירה, הוא סיים רביעי בוולטה ולנסיה. הוא סיים שני בוולטה או אלגארבה, 19 שניות אחרי גריינט תומאס המנצח. איסאגירה סיים חמישי בפריז - ניס, 37 שניות אחר המנצח, גריינט תומאס. הוא ניצח בגראן פרמיו מיגל אינדוראין וסיים שלישי בטור דה רומאנדי, לאחר שניצח גם את קטע הפרולוג במרוץ. איסאגירה המשיך ביכולת הגבוהה שלו וסיים שני בטור דה סוויס, אחרי מיגל אנחל לופס, כשהוא מנצח את הקטע ה-8 במרוץ. איסאגירה ניצח את אליפות קולומביה באופני כביש. כל התוצאות הללו הובילו אותו להיבחר לטור דה פראנס, הוא סייע לנאירו קינטנה לסיים שלישי ולאלחנדרו ולוורדה לסיים שישי, אך ניצח בעצמו את הקטע ה-20 במרוץ. הוא נבחר לסגל ספרד לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הוא לא סיים את מרוץ הכביש אך סיים שמיני בנגד השעון. איסאגירה סיים שמיני גם באנקו טור.
בחריין מרידה (2017–2018)
איסאגירה עבר לקבוצת בחריין מרידה מבחריין. הוא סיים שישי במרוץ החד יומי, וואלטה מורסיה ושביעי בפריז - ניס. איסאגירה סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו. איסאגירה התנסה בהצלחה בכמה מקלאסיקות האביב, כשסיים במקום ה-5 בלייז'–בסטון–לייז', 7 במרוץ אמסטל גולד ו-12 בלה פלש ואלון. איסאגירה סיים חמישי גם בטור דה רומאנדי ושישי בטור דה סוויס. הוא סיים שביעי באליפות ספרד בנגד השעון ושלישי במרוץ הכביש, איסאגירה נבחר לסגל בחריין מרידה לטור דה פראנס, אך נפצע בקטע הראשון ובעקבות כך גמר את העונה.
צפריר רונן
פורום נהלל ופעילות פוליטית
היה יושב ראש פורום נהלל (נקרא בתחילה "כנס נהלל") של אנשי ההתיישבות העובדת למען ארץ ישראל, אשר הקים מחדש את התנועה למען ארץ ישראל השלמה. נמנה עם מייסדי מפלגת התקווה (אחד ממרכיבי האיחוד הלאומי). התנגד בתקיפות לתוכנית ההתנתקות ולאחריה השתתף באופן פעיל ומוביל בעליות לחומש של מטה חומש תחילה.
יון איסאגירה
בחריין מרידה (2017–2018)
ב-2018, סיים איסאגירה רביעי בפריז - ניס ושלישי בטור של חבל הבסקים, הוא סיים שלישי באליפות ספרד בנגד השעון ובמקום ה-22 בטור דה פראנס, והשני מבני קבוצתו, אחרי דומניקו פוצוביבו. הוא סיים שביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן. איסאגירה נבחר לראשונה לוואלטה אספנייה, ואף סיים תשיעי, אך בפער של 11:09 דקות מסיימון ייטס המנצח. הוא התחרה באליפות העולם וסיים במקום ה-11. הוא סיים שישי במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
צפריר רונן
פורום נהלל ופעילות פוליטית
רונן הגיע לתמוך בהתיישבות בארץ ישראל בכל מקום, כולל המאחזים ובית השלום בחברון. ב- ב' שבט תשס"ו ארגן כנס תמיכה ביישוב היהודי בחברון בהשתתפות עשרות מחברי ההתיישבות העובדת, חברי קיבוצים ומושבים מכל הארץ. כולל ליווי מוזיקלי של הזמר אריאל זילבר. כשביקרו את דניאלה וייס בקשר להתנגדות לפינוי בית השלום, הוא (עם פורום נהלל) היה בין אלה שתמכו בה. הוא ששלף את המשור המכני מרכבו של יואל מרשק ב"תקרית המשור" ליד חוות סקאלי.
יון איסאגירה
אסטנה (2019–2021)
לאחר שנתיים בבחריין מרידה, הצטרף איסאגירה לאסטנה הקזחית.
צפריר רונן
קללת אדריאנוס
מהטענות בסרט:
במאי טלוויזיה
במאי טלוויזיה הוא אדם העוסק בבימוי וניהול הפעילויות הקשורות להכנת תוכנית טלוויזיה.
בדומה לבמאי תיאטרון וקולנוע, גם במאי טלוויזיה עומדים בראש הצוות היצירתי של ההפקה; אך לעיתים קרובות המפיק הוא האחראי על הצד היצירתי בסופו של דבר. המשימה החשובה ביותר של במאי טלוויזיה בהנחיית המשתתפים - בין אם מדובר בבדרנים או מגישי תוכנית חדשות, בשחקנים, או באורחים בתוכנית אירוח. הבמאי גם אחראי על מיקום המצלמות, אמצעי התאורה והקול, והעזרים.
קיימות התמחויות בתחום, לפי סוג התוכנית שבה מטפל במאי הטלוויזיה. כך, למשל, קיימים במאים המתמחים בבימוי תוכניות המועברות בשידור חי או בתוכניות ספורט. בימוי שידורי הספורט נחשב לאחד האתגרים הקשים של במאי הטלוויזיה. זאת בשל קצב האירועים המהיר, ריבוי המצלמות בשידור וחוסר היכולת לתכנן מראש את המתרחש במגרש. רוב שידורי הספורט מועברים בשידור חי ללא אפשרות לערוך ולתקן את התוצאה הסופית.
כספית אדומה
כספית אדומה היא חומר אשר קיומו מוטל בספק. לכספית האדומה מיוחסות יכולות רבות, ביניהן: זימון שדים, כישוף, שאיבת גלי רדיו, השתלטות על רובוטים, שיבוש מערכות טיס והנחיית טילים, הסוואה מכ"מית, רכיב בהרכבת פצצת מימן ורכיב בהרכבת נשק גרעיני זעיר וקל לנשיאה. על אף שמרבית החוקרים והמדענים סבורים שאין חומר כזה בנמצא בטבע ורשויות החוק עוד לא הצליחו להניח את ידיהן על החומר כדי להוכיח את קיומו, בפועל נראה שמתבצע עד עצם היום הזה סחר בלתי חוקי בחומר המכונה "כספית אדומה" בין אם מדובר בתרמית, באמצעי הרתעה ולוחמה פסיכולוגית או בשם קוד לחומר אחר, העובדה היא שמחירו אינו זול ונכון ל-2018 נמכר בכ-500$ לגרם – משמע, בין אם יכולותיו אפשריות או שקריות – יש לו ערך בשוק והוא משחק גורם ממשי בתוך שוק הכלכלה. (דוגמה לכך ניתן למצוא באתרים המציעים לרכוש כספית אדומה דרך האינטרנט).
היסטוריה
דיווחים ראשונים על כספית אדומה הופיעו לראשונה בעיתונים רוסיים בסוף שנות ה-80, אשר דיווחו עליה כחומר מסוכן מאוד המשמש לבניית נשק גרעיני. אזכורים לקיומו של החומר ניתן למצוא בתקשורת מאז ימי המלחמה הקרה, לאורך שנות ה-90 בארצות הברית ובדרום-אפריקה ועד ימינו יש עדויות מאנשים ("מבריחים") מסוריה וטורקיה משנת 2014 ואף לאחר מכן הטוענים שראו את החומר ויכולותיו במו עיניהם.
לאורך השנים ניסו מדענים שונים להוכיח או להפריך את קיומו של החומר. בשנות ה-90 טען הפיזיקאי סמואל ט. כהן, שהיה שותף לפרויקט מנהטן, כי חומר בשם כספית אדומה אכן קיים וכך גם שלל התכונות המיוחסות לו. מדענים אחרים, ביניהם פיטר ז. צימרמן וג'פרי לואיס (שניהם פיזיקאים בכירים שעבדו עם מערכות הביטחון והביון האמריקאיות) תקפו את כהן וטענו שהוא נותן יד לתאוריות קונספירציה וכי אין שום הוכחה לקיומו של החומר. בשלב מסוים בשנות ה-90 עלתה הסברה שייתכן ו"כספית אדומה" היא שם קוד לחומר אחר, ומדענים אף העלו את האפשרות שמדובר למעשה בליתיום 6.
כספית אדומה בתרבות
בגלל ההקשרים לעולם הריגול ושאלת בדיוניותה/אמיתותה, הכספית האדומה מופיעה במספר לא מבוטל של ספרים, סדרות טלוויזיה כגון "הוואי חמש-אפס" ו"מחשבות פליליות", משחקי מחשב וסרטים כדוגמת Red Mercury ו"דקלוג 10" מסדרת ה"דקלוג" של הבמאי הפולני קשישטוף קישלובסקי.
הקרב על כרתים
הקרב על כרתים (בגרמנית: Luftlandeschlacht um Kreta; ביוונית: Μάχη της Κρήτης) הוא קרב שהתקיים במסגרת מלחמת העולם השנייה על האי היווני כרתים. קרב זה היה חלק מהמערכה על יוון שהחלה עם פלישת הצבא הגרמני ליוון ויוגוסלביה ב־6 באפריל 1941, מבצע מריטה. הקרב התחיל בבוקר 20 במאי 1941 עם פלישה מוצנחת של גרמניה הנאצית לכרתים תחת שם הקוד מבצע מרקורי (בגרמנית: Unternehmen Merkur). על האי היו כוחות מבריטניה, יוון, אוסטרליה וניו זילנד אשר הגנו על האי.
לאחר יום קרבות, אף יעד של הגרמנים לא הושג והגרמנים ספגו אבדות כבדות. במהלך היום שלמחרת, בעקבות טעות טקטית של הכוח המגן ובשל הבנה שגויה של המצב על ידי מפקדי בעלות הברית, נפל שדה התעופה מאלמה שבמערב כרתים לידי הגרמנים. אובדן מאלמה איפשר לגרמנים להטיס תגבורת כבדה ולהכריע את כוחות בעלות הברית.
הקרב על כרתים היה ייחודי ממספר היבטים: היה זה הקרב הראשון בהיסטוריה שבו בוצעה פלישה גדולה המבוססת בעיקרה על כוח מוצנח; הייתה זו הפעם הראשונה שבה עשו בעלות הברית שימוש משמעותי בפענוח של קוד האניגמה הגרמני; בקרב זה נתקלו הגרמנים הפולשים לראשונה בהתנגדות המונית מצד האוכלוסייה האזרחית. הקרב הכניס לראשונה צורת לחימה מהפכנית, בכך הייתה לו השפעה משמעותית על מהלך המאורעות של מלחמת העולם השנייה. לאור האבדות הכבדות של צנחנים שלל אדולף היטלר מבצעים מוטסים נוספים. בעקבות הקרב כונתה כרתים "בית הקברות של הצנחנים הגרמנים". מאידך, בעלות הברית התרשמו מהפוטנציאל של הצנחנים והחלו בבניית דיוויזיות צנחנים מוטסות משלהן.
רקע וכוחות
עם פלישת האיטלקים ליוון ב-28 באוקטובר 1940 נשלחו כוחות בריטים לאי, כחלק מעמידתה של בריטניה לצד יוון. על אף שבמהלך חצי השנה הראשונה למלחמת איטליה–יוון הצליחו היוונים להדוף את האיטלקים אל שטחה של אלבניה שנכבשה בידי האיטלקים עוד בשנת 1939, התערבות גרמנית שבאה באפריל 1941 גרמה להתמוטטות הצבא היווני, לכיבוש יוון על ידי מדינות הציר ולפינויים של 57,000 חיילי בעלות הברית מהיבשת. רבים מהם פונו על ידי הצי המלכותי, וחלקם הועברו לכרתים לחיזוק חיל המצב בה שמנה כ-14,000 איש.
בתחילת הקרב החזיקו בעלות הברית ביתרון מספרי ובעליונות ימית. מנגד הייתה לגרמנים עליונות אווירית מכרעת.
כוחות בעלות הברית
ב-30 באפריל 1941 מונה הגנרל הניו זילנדי ברנרד פרייברג למפקד כוחות בעלות הברית בכרתים.
במאי כללה ההגנה על כרתים כ-9,000 יוונים. לרשות בעלות הברית עמדו גם צוערים מאקדמיית הז'נדרמריה ומגויסים מהמרכזים לאימון טירונים בפלופונסוס, שהועברו לכרתים כדי להחליף את החיילים המאומנים שנשלחו להילחם ביבשת. כוחות אלו היו כבר מאורגנים במספר רגימנטים. הוחלט להשתמש בחלוקה הקיימת לארגון החיילים היוונים, יחד עם הוספת חיילים מנוסים אליהם שהגיעו מהיבשת.
התגבורת מחבר העמים הבריטי הורכבה מחיל המשמר הבריטי המקורי בצירוף 25,000 חיילים ממדינות חבר העמים הבריטי שפונו מהיבשת. המפונים כללו יחידות שלמות תחת פיקוד עצמאי, יחידות מורכבות שהובאו על ידי מנהיגים במקום, יחידות ללא מפקדים מכל הסוגים שהונהגו על ידי הצבא ועריקים. רוב אנשים אלו חסרו ציוד כבד. בסך הכול היו כחמישה עשר אלף כוחות חי"ר של חבר העמים הבריטי שהיו ערוכים ללחימה, מתוגברים ב-5,000 חיילים שלא מחיל הרגלים שצוידו כחי"ר וסוללת ארטילריה (אוסטרלית).
ב-4 במאי שלח פרייברג הודעה למפקד הבריטי העליון במזרח התיכון גנרל ארצ'יבלד וייוול שבה ביקש פינויים של כ-10,000 איש שהיו ללא נשק. עם זאת רק מעטים מהם עזבו את כרתים לפני פרוץ הקרב.
כרתים הייתה חשובה לבריטים מכמה סיבות: ראשית, נמלים מצוינים סיפקו מקום עגינה נוח לצי המלכותי במזרח הים התיכון. שנית, שדות הנפט בפלוישט שברומניה היו בטווח הפצצה אווירית מכרתים. הגרמנים החלו בפשיטות הפצצה תכופות נגד האי. אלו, יחד עם דרישה למטוסים בחזית בצפון אפריקה כמו גם ההכרה של הבריטים בנחיתותם האווירית, הביאו בסופו של דבר את חיל האוויר המלכותי להעתיק את מטוסיו לאלכסנדריה ובכך להעניק ללופטוואפה עליונות אווירית (עם זאת במהלך הקרב הייתה הפעלה מוגבלת של מטוסים בריטיים ממצרים ומצפון אפריקה).
כוחות הציר
ב-25 באפריל חתם היטלר על הנחיה מספר 28, שהורתה על פלישה לכרתים. כוחות הצי המלכותי שבסיסם באלכסנדריה שלטו על המים סביב כרתים, כך שכל מתקפה אמפיבית לא באה בחשבון. בשל העליונות האווירית הגרמנית הוחלט על פלישה מהאוויר.
הכוונה הייתה להשתמש בפאלשירמייגר (גרמנית: Fallschirmjäger; צנחנים) לתפיסתן של נקודות מפתח באי, בהן שדות תעופה שיאפשרו שיגור אספקה ותגבורת. על פי התכנון כוחות הפליגרקורפס ה-11 יתקפו יחד עם דיוויזיית פליגר ה-7, שתחדיר צנחנים באמצעות דאונים ומצנחים, ובעקבותיהם הדיוויזיה המוטסת ה-22 משיתפסו שדות התעופה ויהיו בטוחים. המתקפה תוכננה תחילה ל-16 במאי, אך היא נדחתה ל-20 במאי והדיוויזיה ההררית ה-5 החליפה את הדיוויזיה המוטסת ה-22.
המודיעין הבריטי והיירוטים של אולטרה
באותה העת, מפקדי בעלות הברית היו מודעים לתוכניות הפלישה הגרמניות הודות ליירוטי המידע מאולטרה. לגנרל פרייברג נמסר מידע על תוכנית הקרב הגרמנית, והוא החל בהכנת הגנה סמוך לשדות התעופה ולאורך החוף הצפוני. מחסור בציוד מודרני היה לו לרועץ, והוא נאלץ להתמודד עם הידיעה שאפילו צנחנים עם חימוש קל יהיו מסוגלים להתמודד עם בערך אותה עוצמת אש כמו שלו, אם לא יותר מכך. בנוסף, על אף שהמידע שנמסר לפרייברג מאולטרה היה מפורט ביותר, לרבות אודות התקפה צפויה על שדות התעופה הצפוניים, נאסר עליו לנקוט בפעולות גלויות על סמך מידע זה, מחשש לחשיפת המקור המודיעיני החשוב כל כך. המידע פוענח על ידי בלשנים ולא מומחי טקטיקה ולכן התקבל מידע מטעה שהוצא מהקשרו. כך לדוגמה ההודעות הגרמניות ציינו פעולות דרך הים, שהשפיעו באופן קריטי על סידור הכוחות של פרייברג שציפה לנחיתה אמפיבית, וכתוצאה מכך נגרעו כוחות שעשויים היו לשמש להגנת מטרתם המרכזית של הגרמנים - שדה התעופה מאלמה. בנוסף הוא עוכב על ידי הממונים עליו. פרייברג ביקש להרוס את שדות התעופה בכרתים, כך שאפילו אם יעלה בידי הגרמנים להשתלט עליהם, הם לא יוכלו להטיס תגבורות משמעותיות, אך בקשה זו נדחתה על ידי הממונים עליו שראו בקרב ניצחון מובטח וכבר תכננו להשתמש בבסיסי התעופה נגד הגרמנים.
המודיעין הגרמני
אדמירל וילהלם קנריס, מפקד האבווהר הגרמני, דיווח במקור על 5,000 חיילים בריטיים בלבד בכרתים ולא ידע על נוכחות חיילים יוונים באי. האבווהר חזה גם שהאוכלוסייה בכרתים תקבל את פניהם של הגרמנים כמשחררים, עקב תחושותיהם הרפובליקניות והאנטי מונרכיסטיות וירצו להצטרף לתנאים העדיפים שסודרו ביבשת.". אומנם ראש הממשלה הרפובליקני האחרון של יוון, אלפתריוס וניזלוס, היה מכרתים והתמיכה ברעיונותיו הייתה חזקה באי, אולם הרוח הפטריוטית בקרב תושבי כרתים לא הוערכה נכונה על ידי הגרמנים.
מודיעין מהצבא הגרמני צייר תמונת מצב אופטימיסטית פחות, אולם עדיין האמין שכוחות חבר העמים הבריטי מעטים בהרבה ממה שהיו בפועל, וכמו כן לא העריך נכונה את מספר החיילים היוונים שפונו מהיבשת. גנרל אלכסנדר להר, מפקד הזירה, היה משוכנע כי די יהיה בשתי דיוויזיות לתפיסתו של האי, אולם החליט להשאיר כוחות נוספים באתונה כעתודה. האירועים בהמשך הוכיחו שנקיטת אמצעי זהירות זה הייתה החלטה נבונה.
גרמניה
הגרמנים השתמשו בנשק חדש בכרתים: Leichtgeschutz 40, "תותח קל" של 7.5 ס"מ. במשקל 145 ק"ג, שקל הנשק רק עשירית ממשקלו של תותח שדה גרמני סטנדרטי של 75 מ"מ ולמרות זאת היה בעל טווח של שני שלישים משל זה. הוא ירה פגז של 6 ק"ג למרחק 5 ק"מ. רבע מהצנחנים חומשו בתת-מקלע MP40 ולעיתים קרובות נשאו גם מאוזר K98. בנוסף כמעט כל יחידה גרמנית צוידה במקלע MG34.
הגרמנים השתמשו במצנחים צבעוניים כדי להבדיל בין מכלים עם רובים, תחמושת וציוד אחר. ציוד כבד כ-Leichtgeschutz 40 הוצנח עם מצנח-משולש מיוחד שתוכנן במיוחד לנשיאת משקל כבד.
הצנחנים נשאו גם סרטי בגדים מיוחדים שאיפשרו למטוסים נמוכי טוס לקרוא את אותותיהם לתמיכה אווירית ולהצנחת אספקה.
בניגוד לרוב הכוחות המוטסים של מדינות אחרות, שצנחו עם נשק אישי קשור לגוף, הנוהל הגרמני היה הצנחת כלי הנשק במכלים נפרדים - היה זה ליקוי חמור. אמנם, נוהל זה הקל על היציאה מן המטוס ומנע איבוד או פגיעה בנשק, אך הותיר את הצנחנים חמושים רק עם הנשק החגור אליהם וסכינים בדקות הקריטיות שלאחר הנחיתה. התכנון הלקוי של המצנחים הגרמנים הוסיף לבעיה: לרתמת המצנח הגרמני הסטנדרטי הייתה רק רצועה יחידה שחיברה בין הצנחן לכיפת המצנח, ועל כן הצנחן לא יכול היה לנווט אל מכלי הנשק והרחק מהאדמה היה מצוי בסכנה בצניחה. אפילו 25% מן הצנחנים אשר זוינו בתתי מקלעים היו בחסרון ניכר, בשל הטווח המוגבל של הנשק. צנחנים רבים נורו בניסיונם להגיע אל מכלי הנשק.