cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהיה מי שיאהב אותך ככה
רקע
דיין סיפרה על שיתופי הפעולה ועל תהליך העבודה:
דיין אמרה ש"המסר של השיר הוא החלק החשוב ביותר בו". היא המשיכה והסבירה את התמה:.
היא הוסיפה שהיא עובדת על אלבום חדש, שזמן היעד המתוכנן שלו הוא פסח תשפ"ג, ושהסינגל החדש מיועד להיות חלק ממנו.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי תיאר את השיר כ"שיר מצוין" והעניק לו ציון של 4.5 מתוך 5. הוא כתב שדיין "מפלחת את הלב בטון מלנכולי" עם "שיר על אהבה שנשחקה". עם זאת, "למרות המשברים, הדכדוך, השחיקה ויובש היצירה, תמיד יש תקווה שמישהו יאהב אותה כפי שהיא, בכל מצב". הוא מוסיף: "אבלותה אינה הופכת דרמה מתבכיינת. [...] המנגינה הענוגה של דודו טסה מבטאת עקב בצד אגודל את קו דכדוכה. העיבוד נע בין מערב למזרח בשימוש בכלי מיתר. קצב הבס יוצר מתח קודר, ההרמוניה פותחת צוהר מוזיקלי של תקווה בחזרה התכופה על משפט המפתח – "יהיה מי שיאהב אותך ככה". יובל דיין שרה את השיר בטון אפרורי, שנשמע כאן כמו טבוע בה".
דודי פטימר ממעריב אונליין תיאר את השיר כשיר בלוז שמשלב רוק אנד רול עם מוזיקה מזרחית, ושהוא "מציג פן אחר בדיין". הוא הוסיף שבעיקר התרשם מכך שעל אף הדומיננטיות של טסה וטייב, "דיין לא הולכת לאיבוד בתוך ים הכישרונות ומצליחה לשמור על האמירה האישית שלה כיוצרת בפני עצמה, לשמור על הדנ"א האופייני לה ולא לפספס את השיר בביצוע טכני אלא מצליחה לשפוך את הנשמה שלה לתוך הצלילים בצורה אותנטית ויפהפייה למדי. מוצלח!".
טיטאן (ירח)
ג'ון הרשל טבע את שמות הירחים במאמרו משנת 1847, "תוצאותיהן של תצפיות אסטרונומיות שבוצעו בכף התקווה הטובה" כשמותיהם של הטיטאנים, לפי המיתולוגיה היוונית.
נכון ל־2019 נתגלו 82 ירחים, כולל טיטאן, סביב שבתאי.
מידע כללי
טיטאן הוא ירח קר, אפל ואפוף ערפל ואבק. הוא הירח השני בגודלו במערכת השמש, אחרי גנימד, ירחו של צדק. הוא גדול יותר מכוכב הלכת כוכב חמה וקוטרו שווה כמעט למחצית קוטרו של כדור הארץ. הוא ידוע גם זה כמה עשרות שנים כירח היחיד במערכת השמש המכיל אטמוספירה. האטמוספירה שלו מורכבת מ־94% חנקן ו־6% מתאן. בטיטאן קיימים רבים מחומרי הגלם של החיים, כולל חנקן, פחמן ומים, אך במרחק 1.4 מיליארד ק"מ מהשמש, נעולים מרבית המים בטיטאן, אם לא כולם, בקרח, כך שהגשם היורד במקומות שונים על פני הירח עשוי ברובו ממתאן. המתאן משמש גם מרכיב חשוב בתרכובות אורגניות אחרות.
טיטאן מקבל רק כאחוז אחד מאנרגיית השמש, לעומת כדור הארץ, ולכן הטמפרטורות הממוצעות בו הן מינוס 180 מעלות צלזיוס.
טיטאן הולך ותופס לו מקום של כבוד ברשימת האתרים לחיפוש אחר חיים חוצניים. בדומה לירחו של צדק, אירופה, עשוי טיטאן להסתיר בחובו, מתחת לשכבת הקרח שעל פניו, שכבה תת־קרחית של מים זורמים.
פני השטח קרים מדי למים זורמים, שהם הדבר הדרוש ביותר לחיים כפי שאנחנו מכירים אותם, אך עמוק מתחת לפני השטח עשוי להיות מספיק חם כדי להמיס את הקרח, ומדענים מצאו על טיטאן מולקולות אורגניות פשוטות, הדומות לאלו של דלק למכוניות. המולקולות הללו רחוקות מאוד מחיים, אך הן צעד ראשון לקראתם.
ב־14 בינואר 2005 נחתה הגשושית הויגנס על פניו של טיטאן ושידרה משם צילומים לכדור הארץ. מניתוח צילומים אלו, עולה שעל פניו של טיטאן מתקיימות תופעות גאולוגיות מסוג דיונות חול שנגרמות באמצעות רוחות, ערוצי נחלים ונהרות עם חלוקי נחל, מקווי אגמים וימות, ובליית סלעים שנגרמות על ידי "מחזור מתאן": המתאן מתאדה מימות מתאן נוזלי, מתעבה לענני מתאן אשר מורידים גשמי מתאן שנקווים למאגרים תת־קרקעיים שפורצים במעיינות וזורמים אל ימות המתאן בנחלים וחוזר חלילה בדומה ל"מחזור המים" על פני כדור הארץ.
ימות המתאן מרוכזות בעיקר בקטבים הקרים יותר, בהם מצב הצבירה הטבעי של המתאן הוא נוזל.
מחקרים מ-2018 מצאו כי על טיטאן מתחוללות סופות אבק. זהו המקום השלישי במערכת השמש שבו זוהתה סופת אבק, אחרי כדור הארץ ומאדים.
לה טרוויאטה
לה טרוויאטה (באיטלקית: La Traviata) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית של פרנצ'סקו מריה פיאבה המבוססת על ספרו של אלכסנדר דיומא הבן, "הגברת עם הקמליות" (La dame aux Camélias) שפורסם ב-1848. האופרה הוצגה לראשונה בוונציה בתיאטרון לה פניצ'ה ב-6 במרץ 1853. האופרה היא אחת מהאופרות המפורסמות והמוצגות ביותר, ונחשבת יחד עם ריגולטו והטרובדור ל"טרילוגיה הפופולרית" של ורדי. האופרה הייתה לאופרה הראשונה שהוצגה בארץ ישראל, ועל פי "אופרה אמריקה" היא השלישית ברשימת האופרות המועלות ביותר בצפון אמריקה. סיפור האופרה שימש בסיס לסרט מולין רוז' וכן לגרסאות שונות של הסרט קמיל. משמעות שם האופרה באיטלקית היא "הסוטה מדרך הישר".
היסטוריה
"הגברת עם הקמליות" היה הרומן הראשון של אלכסנדר דיומא הבן, ולאחר שזכה להצלחה, עיבד אותו דיומא למחזה בן 5 מערכות. כמו דיומא, רצה ורדי לקבוע את זמן התרחשות העלילה בתקופתו - 1850 בקירוב, אך המפיקים התנגדו והעמידו את התפאורה בתקופת תחילת המאה ה-18. רק בתקופה המודרנית החלו בתי אופרה להציג את האופרה בתפאורה בת זמנו של ורדי, אך מוצגת גם בגרסתה הקלאסית. בשנת 2006 הועלתה האופרה בתפאורה מודרנית בת זמננו, בפסטיבל זלצבורג.
האופרה זכתה גם לשתי גרסאות קולנועיות. הראשונה בשנת 1967 בבימוי מריו לאנפרנקי, והשנייה משנת 1983 בבימוי פרנקו זפירלי, עם פלאסידו דומינגו כאלפרדו.
לה טרוויאטה בישראל
ב- 28 ביולי 1923 הייתה האופרה לה טרוויאטה לאופרה הראשונה שהועלתה בארץ ישראל. בניצוחו של המוזיקאי הרוסי מרדכי גולינקין, היא הועלתה בקולנוע עדן שבתל אביב.
מערכה ראשונה
ויולטה וואלרי, קורטיזנה, מארגנת מסיבה בביתה בפריז. הרוזן גסטון שמאחר למסיבה, מביא איתו חבר, בן אצולה בשם אלפרדו ז'רמון, שמעריץ את ויולטה בסתר זמן רב. הברון דופל ממתין ללוות את ויולטה לרחבת הריקודים אך היא מעדיפה את אלפרדו על פניו. הברון בכעסו מסרב להרים כוסית לכבוד ויולטה. אלפרדו מרים את הכוס (אלפרדו, ויולטה והנוכחים: Libiamo ne'lieti clici האריה הידועה בשם Brindsi). אלפרדו מביע את דאגתו לבריאותה של ויולטה ומאוחר יותר גם את אהבתו אליה. ויולטה דוחה את אהבתו, אך מציעה לו ידידות ומעניקה לו קמליה, ואומרת לו שיחזור אליה כאשר הקמליה תכמוש. לאחר שהאורחים עוזבים ויולטה שוקלת את האפשרות לבלות את חייה עם אהובה, אך לבסוף דוחה את הרעיון שכן אינה מוכנה לוותר על החופש שלה (ויולטה: sempre libera, חופשייה תמיד).
מערכה שלישית
ויולטה שוכבת על ערש דוי, אנינה מטפלת בה במסירות. הרופא הבודק את ויולטה אומר לאנינה כי לא נותר לה זמן רב לחיות. בידי ויולטה מכתב מג'ורג'יו המספר לה כי סיפר לאלפרדו שיצא את פריז את האמת בדבר עזיבתה. הוא כותב לה כי קיימה את הבטחתה (ויולטה: 'Tenesta la promessa) וכי אלפרדו בדרכו אליה.
אנינה נכנסת בהתרגשות ומבשרת כי אלפרדו הגיע. הם מתחבקים בלהט, ואלפרדו מציע כי יעזבו את פריז יחד. אך כבר מאוחר מידי, ויולטה יודעת כי זמנה תם. ז'רמון האב נכנס, ומבקש את סליחת ויולטה. ויולטה מתה בזרועות אהובה.
עידו הר
עידו הר (נולד ב-1974) הוא במאי סרטי תעודה ועורך ישראלי. מיוצרי סרטי התעודה הבולטים בישראל, זוכה פרס אופיר על "פרינסס שואו".
ביוגרפיה
עידו הר נולד ב-1974, ירושלים. גדל במושב שילת ולמד בתיכון רמלה-לוד. שירת בצה"ל בחיל המודיעין. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2002. במהלך לימודיו בסם שפיגל עבד כמדריך במוסדות טיפוליים. סרט הביכורים שלו בבית הספר, "צעד וחצי", וכן סרט הגמר העצמאי שלו, "קונצים", השתתפו בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת תחרות וולג'ין.
קריירה
עם תום לימודיו פנה לעשייה דוקומנטרית. הר ביים, הפיק, צילם וערך את "סבא סיביר" (2005), "מלון 9 כוכבים" (2006), ו"ימי גיוס" (2012), שזכו בפרסים בינלאומיים והשתתפו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. סרטו עטור הפרסים "פרינסס שואו" (2016, יחד עם המפיק הישראלי לירן עצמור והמוזיקאי הישראלי קותימן) הפך את סמנתה מונטגומרי האנונימית, גיבורת הסרט, לזמרת בינלאומית מצליחה.
בין הפרויקטים שערך: סרטו של הבמאי ג'ונתן דמי, I'm Caroly Parker: The Good, the Mad, and the Beautiful"), וסרט בבימויה של אביגיל שפרבר, "תקופת מבחן"(2015).
זרימת דה לאוואל
במכניקת הזורמים, זרימת דה לאוואל היא זרימה של גזים דרך נחיר מתכנס־מתבדר (convergent-divergent nozzle), כלומר נחיר בעל שטח חתך ההולך וקטן עד לנקודה מינימלית הנקראת צוואר הנחיר (Throat) ומתרחב ממנה והלאה. צורת זרימה זו נקראת על שם המהנדס השוודי גוסטף דה לאוואל אשר עסק בפיתוח טורבינות קיטור והיא נפוצה בעיקר כיישום ליצירת דחף בהנעה רקטית והנעה סילונית.
בזרימה מסוג זה, כאשר הזורם הוא גז, הזורם מאיץ כאשר הוא עובר באזור המתכנס עד אשר הוא מגיע למהירות הקול (מאך 1) בצוואר הנחיר, ולחצו קטן. לאחר מכן, עקב מעבר מהירות הקול והיווצרות זרימה חנוקה, הוא ממשיך להאיץ גם באזור שבו שטח החתך הולך וגדל ולחצו ממשיך לקטון. התנהגות זו היא הפוכה בזורם בלתי דחיס (נוזל) אשר מאט עם הגדלת שטח החתך.
סימונים והגדרות
המשוואות והפיתוחים הקשורים בזרימת דה לאוואל עושים שימוש במספר גדלים פיזיקליים מתחומי תורת הזרימה ותורת מעבר החום: T – טמפרטורה (K)
\rho – צפיפות הגז (Kg/m³)
R – קבוע הגזים האוניברסלי – 8314.5 (J/(kmol·K
p – לחץ הגז (Pa)
M_w – המסה המולקולרית של הגז (kg/kmol)
c_p – קיבול חום (החום הסגולי) של הגז בלחץ קבוע (J/K)
c_v – קיבול חום של הגז בנפח קבוע (J/K)
\gamma – – יחס החומים הסגוליים של הזורם
a – מהירות הקול באוויר –
M – מספר המאך של הזרימה – \frac{u}{a}
A – שטח החתך המקומי של הנחיר (m²)
המשוואות השולטות
לצורך פישוט החישובים, נהוג לבצע מספר הנחות והפשטות:
המשוואות המשמשות לתיאור זרימה בנחיר מתכנס־מתבדר לקוחות מתורת הזרימה הדחיסה, אשר נועדה לתאר התנהגות של זורמים (בעיקר גזים) בעלי צפיפות משתנה, באופן ספציפי המשוואות מתארות זרימה בתעלה בעל חתך משתנה.
משוואת הרציפות (שימור ספיקה מסית)
מאחר שמתאפשר מעבר חומר רק דרך חתך הכניסה והיציאה שלו הספיקה המסית חייבת להיות זהה עבור כל חתך וחתך (כמות החומר הנכנסת בזמן נתון חייבת להיות שווה לכמות היוצאת באותו פרק זמן).
לכן ניתן לכתוב: כאשר שטח החתך, מהירות הזרימה והצפיפות יכולים להשתנות, אך מכפלתם נשארת קבועה.
משוואת האנרגיה
ניתן לנסח משוואה זו גם במונחים של אנתלפיה:
יישום המשוואות עבור נחיר מתכנס־מתבדר
אחד השימושים הנפוצים עבור נחירים, ונחיר מתכנס־מתבדר בפרט, הוא כיציאה מתא בעירה של מנוע רקטי. נחירים אלה הם בדרך כלל בעלי צורה קונית או פעמונית. במצב זה ניתן להניח כי מהירות הגז בכניסה לנחיר היא נמוכה מאוד, ולמעשה תכונות הגז קרובות לתכונות מצב הקיפאון שלו, אשר יסומן ב־0. ממשוואות שימור המסה, התנע והאנרגיה ניתן לקבל קשרים עבור הלחץ, הטמפרטורה והצפיפות בכל חתך בנחיר, כתלות במספר המאך:
יתרונם של הקשרים הנ"ל הוא בכך שהם תלויים בפרמטר יחיד – מספר המאך. לכן נוח לרכז את היחסים המתקבלים בטבלאות מוכנות מראש עבור גזים נפוצים. בנוסף, על ידי הצבת M=1 במשוואות אלו ניתן לקבל את ערכי הגדלים בצוואר הנחיר.
בעזרת משוואת שימרו הספיקה ניתן לקבל קשר בין מספר המאך בחתך כללי A לבין שטח צוואר הנחיר:
בפרט, ניתן לקבל את מהירות היציאה v_e על ידי הצבת p=p_e. משמעות חשובה של קשר זה היא שמהירות הזרימה ביציאה תהיה מקסימלית כאשר הלחץ החיצוני הוא 0 (בריק החלל):
על ידי בניית נפח בקרה העוטף את הנחיר ניתן לקבל את משוואת הדחף הנוצר כתוצאה משטף התנע אל מחוץ למערכת בנוסף ללחץ על פנים הנחיר:
משוואה זו היא קירוב בלבד עבור נחירים בעלי זוויות התפשטות קטנות. למעשה יש צורך לכפול את הדחף המתקבל ב cos(\theta).
סוגי נחירים
ניתן לחלק את סוגי הנחירים לשלושה סוגים בהתאם לנקודת הפעולה בפועל:
מכיוון שלחץ הסביבה הולך וקטן עם העלייה בגובה, מנוע שנחירו במצב תת־התפשטות בגובה פני הים יכול להפוך למתואם עם העלייה בגובה, ולאחר עלייה נוספת להפוך לנחיר בהתפשטות יתר, ללא כל שינוי בזרימה המתרחשת בנחיר.
יחס התפשטות (ε)
מכיוון שמאפייני הזרימה תלויים במספר המאך בלבד שבעצמו תלוי רק ביחס בין שטח החתך המקומי לשטח צוואר הנחיר, נהוג סימון נפוץ ליחס השטחים:.
מתקף סגולי (ISP)
נוח לבחון את יעילות הנחיר בעזרת היחס בין הדחף הנוצר לבין השימוש בדלק ליחידת זמן – גודל זה נקרא המתקף הסגולי של המנוע (בשניות):, כאשר g_0 הוא קבועה התאוצה על כדור הארץ והוא משמש לנרמול יחידות בלבד.
במקרה של נחיר מתואם (p_e=p_0) התקף הסגולי הוא
מקדם הדחף (CF)
זהו פרמטר נוסף המאפשר להשוואות בין נקודות תכן שונות של הנחיר בצורה אל־ממדית:
יחסי גרמניה–הרפובליקה של קונגו
יחסי גרמניה–הרפובליקה של קונגו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קונגו לגרמניה.
היסטוריה
היחסים בין הרפובליקה של קונגו לגרמניה הם טובים, אך לא אינטנסיביים. שגרירות גרמניה נסגרה בשנת 1997 כתוצאה ממלחמת האזרחים; היא נפתחה מחדש בשנת 2013. ההכנסה למדינה לנפש גבוהה באזור, וזו אחת הסיבות לכך שרפובליקת קונגו אינה שותפה לשיתוף פעולה פיתוח דו-צדדי גרמני.
היחסים הכלכליים בין גרמניה לרפובליקה של קונגו אינם אינטנסיביים. רק כמה חברות גרמניות פעילות ברפובליקה של קונגו. משלחת של איגוד העסקים הגרמני-אפריקאי ביקרה לאחרונה במדינה בספטמבר 2014. גרמניה מייבאת נפט גולמי ועץ מרפובליקת קונגו ומייצאת מכונות, כלי רכב, מוצרי ברזל, מוצרים ביתיים ומוצרים כימיים לקונגו.
טימוכארס
טימוכארס (Timochares, ביוונית: Τιμοχάρης) היה היסטוריון שפעל במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס, ככל הנראה כהיסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי.
יחסי גרמניה–הרפובליקה של קונגו
היסטוריה
יחסי התרבות בין גרמניה לרפובליקה של קונגו אינם נרחבים במיוחד. גרמנית היא קורס אופציונלי בשבעה בתי ספר לדקדוק בברזוויל. באוניברסיטה מלמדים גרמנית רק כמקצוע משני.
טימוכארס
דבריו אצל אוסביוס
טימוכארס ידוע לנו רק מתוך קטע שצוטט על ידי אוסביוס מקיסריה מתוך כתבי אלכסנדר פוליהיסטור:
יחסי גרמניה–הרפובליקה של קונגו
היסטוריה
באגן הקונגו מרחב היער השני בגודלו בעולם. גרמניה עובדת באמצעות ארגונים כמו CAFI (יוזמת היערות המרכז אפריקאית), COMIFAC (Commission des Forêts d'Afrique Centrale) ושותפות יערות אגן קונגו להגנה על יערות הגשם הטרופיים באזור. במסגרת זו מתוכננות תוכניות לביצוע פרויקטים ברפובליקה של קונגו על ידי Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ).
בין דרזדן לברזוויל קיימת ברית ערים תאומות. זה תפס תאוצה חדשה בעקבות ביקורו של ראש עיריית דרזדן בברזוויל בינואר 2019 וביקור חוזר של עמיתו בספטמבר 2019, שניהם בליווי משלחות גדולות.
טימוכארס
זיהויו של אנטיוכוס
מתוך הקטע ידוע שטימוכארס כתב חיבור על תולדות אנטיוכוס, אולם לא ברור על איזה מהמלכים הסלאוקים בשם זה מדובר כאן, מכיוון שידוע בוודאות שארבעה מהמלכים הסורים שנקראים "אנטיוכוס" השתתפו במבצעים צבאיים נגד ירושלים:
אנטיוכוס השלישי, שנתמך על ידי היהודים, צר רק על מצודת החקרא, שהוחזקה על ידי חיל המצב התלמיי, ואילו אנטיוכוס הרביעי כלל לא ביצע פעולות של מצור, בזמן שבנו, אנטיוכוס החמישי, הטיל מצור רק על המקדש. מאחר שאין אזכור בקטע של טימוכארס לחקרא או למקדש והאנטיוכוס היחיד שצר על העיר ירושלים היה סידטס, על ידי תהליך אלימינציה נראה כי הסקר הגאוגרפי היה חלק מההקדמה לתיאור המצור על ירושלים על ידי אנטיוכוס השביעי סידטס. אפשרות זו היא הסבירה ביותר, מאחר שהמצור של סידטס על ירושלים היה ארוך ונזקק להסבר. טימוכארס הסביר שהמצור היה ארוך כל כך בגלל חוזקה של העיר, השפע במים שנמצאו בה וחוסר הפוריות של סביבתה.
טימוכארס כתב את המונוגרפיה על סידטס ככל הנראה לא הרבה אחרי מותו של סידטס בשנת 129 לפנה"ס בזמן ניסיונו לסכל את התפשטות ההשפעה הפרתית מערבה. הקטע אצל אוסביוס מכיל את המידע היחיד שיש בידינו על טימוכארס ועבודתו, אולם קיימים רמזים לגבי זמנו ומקומו. הסקירה המפורטת יחסית של ירושלים במסגרת מונוגרפיה שכזאת, מצביעה על כך שהחיבור על אנטיוכוס השביעי היה די ארוך. למרות מאמציו העצומים לשקם את חוזקה ואחדותה של האימפריה הסלאוקית, אנטיוכוס סידטס לא היה מצביא מזהיר או בנאי מפורסם של מפעלי בנייה מונומנטליים, שכל אחד מהם עשוי להצדיק מונוגרפיה נרחבת על הישגיו על ידי היסטוריון מאוחר יותר. לא סביר שסופר מן העת העתיקה היה בוחר בו מכל השליטים של העולם העתיק או אפילו מבין המלכים הסלאוקים בלבד, כנושא של מונוגרפיה (בניגוד לביוגרפיה קצרה), אלא אם היה לו מניע אישי מיוחד לעשות זאת. בשקלול הנסיבות הללו, המטרות האפולוגטיות הנשקפות מתוך הסקירה הגאוגרפית, והסבירות שטימוכארס הוא זה שדיווח על ההצעה המפורטת של יועצי המלך (בפרק למטה), כולם מצביעים על כך שטימוכארס לא היה סתם סופר, אלא היסטוריון חצר של אנטיוכוס השביעי, או לפחות מקורב לחצר המלוכה.
תיאור ירושלים
העדות של טימוכארס מספקת את התיאור הטופוגרפי הראשון הידוע לנו של ירושלים על ידי סופר יווני. ניתן לצפות מטימוכארס, כביוגרף של אנטיוכוס השביעי, להדגיש את אי-נגישותה של העיר כהכנה לתיאור מצור קשה וממושך, שהסתיים מבלי שהעיר תיכנע או תיכבש על ידי צבא המלך. אוסביוס הביא את תיאורו של טימוכארס בדיבור עקיף, צורה שבאופן טבעי הובילה לטעויות. בנוסף לטעויות סופר אפשריות בכתב היד, מה שחשוד במיוחד הוא זה שההיקף של ירושלים זהה באורכו לרדיוס של האזור האמצעי הצחיח. היקף העיר הוא מוגזם. היקף של 40 סטדיות (7.6 קילומטרים) הוא כמעט כפול מההיקף האמיתי של העיר באותה תקופה. יחד עם זאת, איגרת אריסטיאס מציינת את אותו היקף לירושלים וגם את שפעת המים בעיר.
על פי יוסף בן מתתיהו, המחסור במים היווה קושי רציני לאנטיוכוס סידטס בזמן המצור על ירושלים. מלבד תיאורו המוגזם של טימוכארס על אספקת המים בתוך העיר, המידע על שטח צחיח ברדיוס של 40 סטדיות מחוץ לעיר הוא שגוי, מכיוון שהוא נכון רק לגבי מדבר יהודה שממזרח לעיר, וגם בו ישנם כ-20 קילומטרים (100 סטדיות) מירושלים עד לאזור הפורה - עמק יריחו. אזכור הגנים מחוץ לעיר המושקים במים הזורמים מתוך העיר, מדגיש את הקביעה שהעיר עצמה הייתה שופעת במים, אך במקביל אינו סותר את הטענה שהשטח מחוץ לעיר היה צחיח. לקורא ניתן להבין כי בזמן המצור זרימת המים מתוך העיר הופסקה והצבא הסלאוקי לא יכול היה ליהנות מפרות הגנים.
תיאור דומה מאוד של ירושלים מופיע גם אצל סטראבון (בתחילת המאה ה-1 לספירה), שגם הוא מזכיר את הניגוד בין שפע המים בתוך העיר לחוסר המים שמחוץ לה, אולם אצלו השטח חסר המים מסביב לעיר הוא גדול יותר, 60 סטדיות. לחלוקה המעגלית המשונה של השטח שמחוץ לירושלים, המופיעה בשני התיאורים, אין אף מקבילה אחרת בתיאורים הרבים של ירושלים. ככל הנראה אין בספרות היוונית-רומית חלוקה דומה של עיר אמיתית וסביבותיה למעגלים מרכזיים. חלוקה כזאת קיימת בתיאור העיר הדמיונית אטלנטיס, שהייתה מוקפת ברצועות מעגליות של ים ואדמה. ייתכן ותיאור זה נתן השראה לטימוכארס או לסופר מוקדם יותר לתאר כך עיר אמיתית.
סיפור כניסת אנטיוכוס הרביעי לבית המקדש
דיווח על המצור של אנטיוכוס סידטס על ירושלים נמצא אצל יוסף בן מתתיהו, אך קדם לו דיווח שהופיע אצל ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס (המאה ה-1 לפנה"ס). על פי גרסת דיודורוס, רוב חבריו של אנטיוכוס יעצו לו "לכבוש את העיר בסערה ולמחות כליל את העם היהודי, מאחר שרק הם מכל העמים... ראו בכל בני־האדם אויבים". חבריו ציינו שאבות היהודים גורשו ממצרים "בתור כופרים שנואי־האלים... ומשארגנו את עם היהודים הפכו את שנאתם לאנושות למסורת". דיודורוס מדווח עוד ש"ידידיו הזכירו לאנטיוכוס גם את הטינה שרחשו אבותיו לפניו לעם הזה", כאשר אנטיוכוס אפיפנס "נכנס משהביס את היהודים אל קודש הקודשים של בית המקדש" ומצא שם פסל של משה רכוב על גבי חמור ובידיו מגילה הכוללת את חוקי היהודים. משה היה האיש ש"ציווה על היהודים את מנהגיהם המיזנתרופיים והמופקרים. ומכיוון שאפיפאנס היה מזועזע משנאה שכזאת המופנית נגד כל האנושות, הוא שם לעצמו למטרה לשבור את נוהגיהם המסורתיים." דיודורוס מספר שבסקירתם את האירועים הללו, חבריו של סידטס האיצו בו להשמיד את האומה היהודית לחלוטין, או לפחות לבטל את חוקי היהודים ולאלצם לשנות את אורח חייהם. אבל המלך, בהיותו אדם רחב לב, לקח שבויים, גבה מס ופירק את חומות ירושלים, אבל דחה את ההאשמות נגד היהודים.
גם הסופר המצרי-יווני אפיון (המאה ה-1 לספירה) טען שאנטיוכוס אפיפנס מצא בבית המקדש פסל של חמור, שהיהודים היו "נותנים לו כבוד אלהים ומרוממים אותו באמונה רבה", ומכיוון שהיה "מעשה זהב כולו וכסף רב מחירו" - לקח אותו עם יתר אוצרות המקדש. על פי יוסף בן מתתיהו, אפיון טען שאת סיפורו על כניסת אנטיוכוס למקדש (שמלבד עלילת החמור כולל גם עלילת דם על פולחן יהודי הכולל קרבן אדם) הוא מצא אצל פוסידוניוס ואפולוניוס מולון. עיבודיהם של פוסידוניוס ומולון לסיפור אבדו, אולם מכיוון שסיפור כניסת אנטיוכוס אפיפנס למקדש ומציאת פסל החמור מופיע אצל דיודורוס וגם אצל אפיון, ייתכן מאוד שלשניהם היה מקור משותף, ככל הנראה פוסידוניוס. ומכיוון שאצל דיודורוס הסיפור מופיע כחלק מדיווחו על המצור של סידטס (שמלבד עלילת החמור כולל גם את עלילת המצורעים), בצלאל בר כוכבא מציע את חיבורו של טימוכארס כמקור הדיווח על סידטס (ובתוכו גם הסיפור על אפיפנס), כאשר ככל הנראה פוסידוניוס בחר להשמיט את עלילת הדם (ולכן אינה קיימת בגרסת דיודורוס).
אולם טימוכארס לא המציא את סיפור כניסת אנטיוכוס הרביעי למקדש. לא הייתה סיבה שבגינה ימציא סיפור כזה, בהיותו היסטוריון של אנטיוכוס השביעי שהגיע להסדר פשרה עם היהודים ואף היו לו חילות עזר יהודים שליוו אותו במערכה הפרתית. יתר על כן, רוב המלכים שבאו אחרי אנטיוכוס הרביעי (ובהם אנטיוכוס השביעי) השתייכו לענף היריב של בית המלוכה שיצא מסלאוקוס הרביעי, אחיו הבכור של אנטיוכוס אפיפנס. ניתן להניח שטימוכארס השתמש במקור כלשהו (שגם הוא אינו המקור המוחלט של העלילות עצמן) מבית המלוכה מתקופת אנטיוכוס אפיפנס או אנטיוכוס אופטור, בנו ויורשו, שהתאמץ להצדיק את חילול הקודש שבוצע על ידי המלך במקדש היהודי ואת הרדיפה חסרת התקדים של הדת היהודית. מקורו של טימוכארס היה ככל הנראה היסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי שקדם לו, מהדור של מרד החשמונאים.
דניאל צ'רניש
קורות חייו
דניאל צ'רניש נולד בעיר סימפרופול שבברית המועצות דאז. אביו מוזיקאי, למד בקונסרבטוריון למוזיקה בקייב, מנגן על 6-5 כלים, בברית המועצות עבד במקהלות והלחין מוזיקה, בין השאר הלחין מלודיות על משפחתו.
צ'רניש היה פעיל בחוגי תיאטרון ולמד בחטיבה ובתיכון במגמות תיאטרון. בהיותו בן 12 הופיע בהצגות סילבסטר.
צ'רניש עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1997. הוא התגייס לצה"ל בגיל עשרים ושירת בפלוגת הקשר של החטיבה הדרוזית, השתחרר בדרגת סמל ראשון וסיים כחייל מצטיין. הוא למד במכינת מבוגרים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנת 2003-2002, שם למד אצל אפרים אבא, אלונה פרץ, יצחק (בבי) נאמן. אחר-כך למד משחק בניסן נתיב בשנים 2006-2003, שם הושפע בעיקר מניסן נתיב, מהמורה והבמאי מישה לוריה ומהמורה לשפת הגוף קובי אסף.
בשנת 2009 השתתף צ'רניש בסדרה "בין השורות" בטלוויזיה הרוסית, בה שיחק כמאהב של יבגניה דודינה. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרטו הראשון של משה איבגי כבמאי, "וביום השלישי". ב-2008 צ'רניש עשה דיבוב ללהקת בלט פנוב.
תיאטרון
מופעים שונים
תיאטרון "גשר"
100 Days Before the Command
(ברוסית: Сто дней до приказа; בעברית: 100 ימים לפני הפקודה) הוא סרט דרמה סובייטי משנת 1990, שבוים על ידי חוסיין ארקנוב.
תגובת היוצר
יורי פוליאקוב אמר שהסרט היה רע, אך התחנן בפני הבמאי שייתן לו את ה-DVD של הסרט כשנסע לחוץ לארץ, כדי להרצות באוניברסיטאות בארצות הברית.
טמשניים
במשפחה זו שלושה מינים, כל אחד מהם חי באזור אחר: אפריקה, דרום-מזרח אסיה ואמריקה הדרומית.
מיון
כיום ישנם שלושה מיני טמשניים. כל אחד במין יחיד:
אליפות אוקראינה בהוקי קרח
אליפות אוקראינה בהוקי קרח (באוקראינית: Чемпіонат України з Хокею) היא אליפות המדינה בהוקי קרח ומתייחס לתחרויות ההוקי הקרח הבכירות באוקראינה ומהווה לאחת מיורשות אליפות ברית המועצות בהוקי קרח.
רקע
בשנים 1993–2015 הליגה נודע בשם הליגה הבכירה וליגת ההוקי קרח המקצוענית (PHR). בעונת 2015/2016 הליגה אורגנה מחדש והפכה לליגה מקצועית. מאז 2016 פועלת ליגת ההוקי האוקראינית בתור הליגה הבכירה במדינה בענף ההוקי קרח.
עונת 2021-2022 מתקיימת בשני שלבים. בראשון, הקבוצות במתכונת העונה הסדירה משחקות לפחות 40 משחקים כל אחת, ולאחר מכן הקבוצות החזקות ביותר עולות לשלב השני (פלייאוף), שם תיקבע אלופת אוקראינה.
אווה דוברני
אווה דוברני (באנגלית: Ava DuVernay; נולדה ב-24 באוגוסט 1972) היא במאית ותסריטאית אמריקאית. היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס, הבמאית האפרו-אמריקאית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב והבמאית האפרו-אמריקאית הראשונה שסרטה היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. עם צאת סרטה קמט בזמן בשנת 2018, הפכה לבמאית האפרו-אמריקאית הראשונה שביימה סרט עם תקציב של 100 מיליון דולר. דוברני היא גם יוצרת, במאית ושותפה בכתיבת מיני סדרת הדרמה של נטפליקס "כשהם רואים אותנו" המבוססת על משפטם מ-1989 של "חמישיית סנטרל פארק" שהואשמו באונס שלא ביצעו. הסדרה זכתה לתשבחות.
ביוגרפיה
דוברני נולדה בלונג ביץ', קליפורניה וגדלה בליינווד עם אחיותיה, אמה ואביה החורג. במהלך חופשות הקיץ בילדותה, היא הייתה נוסעת לבית אביה, שלא היה רחוק מסלמה, אלבמה. דוברני ספרה כי חופשות הקיץ האלה השפיעו עליה ליצור את הסרט "סלמה", בהשראת סיפוריו של אביה, שראה את המצעדים מסלמה למונטגומרי כילד קטן. לדוברני תואר ראשון כפול בספרות אנגלית ולימודים אפרו-אמריקאיים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בתחילת דרכה, עסקה דוברני בעיתונאות. היא החלה בהתמחות ב-CBS News, ובמסגרת תפקידה סייעה בסיקור משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון. לאחר מכן עברה לתחום יחסי ציבור ככתבת זוטרה עבור פוקס המאה ה-20 וכן מספר סוכנויות יחסי ציבור, וב-1999 הקימה חברת יחסי ציבור משלה, סוכנות דוברני, הידועה גם בשם DVAPR. החברה סיפקה שירותי שיווק ויחסי ציבור לתעשיית הבידור והלייף סטייל, ועבדה על קמפיינים לסרטים ותוכניות טלוויזיה כגון ספיי קידס, שרק 2, טרמינל, נערות החלומות והסרט "לומומבה" על חייו של פטריס לומומבה.
סרטים וסדרות טלוויזיה
בשנת 2012 הוציא את סרטה "Middle of Nowhere" על בסיס תסריט שכתבה שנים קודם לכן אך לא מצאה לו מימון. צילומי הסרט נמשכו 19 ימים בלבד, והוא עוסק בסיפורה של רובי, אשה אפרו-אמריקאית, ואת הקשיים בהם היא נתקלת עקב כליאתו של בן זוגה. הסרט מתאר את השפעת הכליאה על כל היבטי חייה - משגרת יומה לקריירה שלה, דרך הזוגיות שלה, ועד ליחסים עם משפחתה. הסרט זיכה את דוברני בפרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס, והייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס זה.
ב-2014 היא ביימה את הסרט "סלמה" העוסק בקמפיין של מרטין לותר קינג למען זכות הצבעה לאזרחים האפרו-אמריקאים, כולל המצעדים מסלמה למונטגומרי במרץ 1965. הסרט זכה לביקורות מהללות, ובזכותו הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהועמדה לפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר. הסרט כמו כן הועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, אך לא לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר כפי שרבים ציפו. דבר זה הביא לביקורת על האקדמיה, שלא נתנה ייצוג מספק לאמנים אפרו-אמריקאיים, ובפרט לדוברני.
בשנת 2016, ביימה דוברני את הסרט הדוקומנטרי "13th". הסרט קרוי על שם התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אשר ביטל את העבדות הישירה, אך הותיר לקיים עבדות כעונש על פשיעה. הסרט נוצר בהשראת הספר "חוקי ג'ים קרואו החדשים" מאת מישל אלכסנדר שאף השתתפה בסרט. הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל ניו יורק 2016 וזיכה אותה לראשונה במועמדות לפרס האוסקר לסרט התעודה הטוב ביותר. סרט זה זכה בפרס באפט"א לקולנוע.
באותה שנה יצרה, כתבה והפיקה את סדרת הדרמה "Queen Sugar" בערוץ Oprah Winfrey Network  בהנהלת אופרה וינפרי שמשמשת כמפיקה בפועל של הסדרה, שנכון להיום (ספטמבר 2021) הסדרה עומדת על 6 עונות שידור.
ב-2018 יצא לאקרנים הסרט "קמט בזמן" בבימויה של דוברני על פי ספרה של מדלן ל'אנגל. בסרט זה שברה דוברני שיא נוסף, והפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שביימה סרט בתקציב של 100 מיליון דולר. סרט זה גם הפך אותה לאישה האפרו-אמריקנית הראשונה שביימה סרט עם רווחים של מעל 100 מיליון דולר בארצות הברית.
דוברני היא יוצרת המיני-סדרה "כשהם רואים אותנו" שהוצגה לראשונה ב31- במאי 2019 בנטפליקס. המבוססת על סיפורם האמיתי של חמישה נערים אפרו-אמריקנים ולטינים משכונת הארלם בניו יורק שהואשמו באפריל 1989 בתקיפה חמורה ואונס של אישה בשם טרישה מיילי, שיצאה לריצה בסנטרל פארק בניו יורק. בשנת 2002 הם זוכו כאשר נמצא האשם האמיתי. הפרשה זכתה בתקשורת לשם "חמישיית סנטרל פארק" אך במכוון זה אינו שם הסדרה. "הם לא חמישיית סנטרל פארק, הם קורי, יוסף, אנטרון, קווין וריימונד" אמרה דוברני בראיון שפורסם בניו יורקר כשהסדרה שוחררה בנטפליקס. דוברני בחרה להתמקד באספקטים הרגשיים של הפרשה. בכל אחד מארבעת פרקיה הסדרה שמה פוקוס על פיסה אחרת בפרשה: הפרק הראשון עוסק במעצר, השני במשפט, השלישי בצעירים שהגיעו למוסדות לעבריינים צעירים והאחרון בקורי וייז שהיה המבוגר בחבורה ונשלח למתקן כליאה רגיל. דוברניי ניסתה בסדרה להעביר לצופים איך זה להיות שקוף, להישפט רק על סמך צבע עורך ולהיות חסר אונים מול מערכת המשפט המוטה לרעתך מלכתחילה. בסדרה משולבים קטעים מצולמים מקוריים ובאחד מהם איש העסקים הניו יורקי דונלד טראמפ שניצל את הונו כדי לקנות מודעת ענק בעיתון הקוראת להחזרת עונש המוות, וליישומו על חמישיית סנטרל פארק. באוקטובר 2016, חודש לפני הבחירות שהובילו את טראמפ לנשיאות, פנה אליו קורי וייז בדרישה שיתנצל ויחזור בו מהדברים שאמר בתקשורת. טראמפ סירב.
בשנת 2021 יצרה יחד עם האקטיביסט וכוכב הפוטבול לשעבר קולין קאפרניק את המיני-סדרה "קולין בשחור-לבן" לשירות הסטרימינג של נטפליקס, ומבוססת על נעוריו של קאפרניק ועל דרכו לתהילה.
ב-11 בינואר 2022 עלתה ברשת The CW סדרת גיבורי-העל "נעמי" המבוססת על גיבורת העל באותו שם מבית DC קומיקס. דוברני היא יוצרת הסדרה, המפיקה בפועל ואף כתבה מספר פרקים בסדרה.
מבחן דוברני
"מבחן דוברני" הוא מושג המקביל למבחן בקדל לנשים בסרטים אשר הוצע לראשונה על ידי כותבות של הגרדיאן ואחר כך על ידי מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס מנואלה דרגיס בינואר 2016. זהו מבחן שדומה למבחן בקדל אך במקום לבדוק מגוון מגדרי בודק מגוון אתני ונועד להצביע על היעדרם של אנשים שחורים ואנשים ממיעוטים אתניים בסרטים הוליוודיים, באמצעות מדידת חשיבות הדמות והאם היא מתקיימת רק בקשר לדמות של אדם לבן אחר.
מתומן
מתומן (אנגלית: Octagon) הוא מצולע בעל שמונה צלעות. סכום זוויותיו הפנימיות הוא 1080°. במתומן יש 20 אלכסונים.
שימושים
תמרור עצור הוא התמרור היחיד שצורתו מתומן משוכלל, וצורה זו נבחרה כדי להבליט אותו.
ישנם מבנים מפורסמים, שבסיסם הוא מתומן. מסגד כיפת הסלע בעל בסיס מתומן. המבנה נבנה בסגנון אופייני לכנסיית באותה תקופה. כנסיית בית פטרוס שבכפר נחום מתומנת, כמו גם הקתיסמה - כנסייה הרוסה בין ירושלים לבית לחם. המגדל וארבעת חדרי התצוגה של מוזיאון רוקפלר בירושלים הם מתומנים. קתדרלת בורגוס הגותית בספרד מפורסמת בין השאר בזכות מגדל המצלב שלה וקפלת קונדסטייבל, שניהם מבנים מתומנים שבולטים מהם שמונה צריחים מחודדים. המגדלור שבנה הורדוס בקיסריה היה בעל בסיס מתומן. לחלק קטן ממצודות הטגארט, שנבנו בארץ כדי לדכא את המרד הערבי הגדול, אותו חלק, שנבנה ליד גדר הצפון, היה בראשון מגדל מתומן. מגדל זה היווה השראה לאיור סמל משמר הגבול.
מתומן משוכלל
מתומן משוכלל הוא מתומן שכל צלעותיו שוות וכל זוויותיו הפנימיות שוות. מתומן משוכלל מיוצג בסימול שלאפלי {8}. הזווית הפנימית בכל קודקוד של מתומן משוכלל היא 135°.
השטח של מתומן משוכלל שאורך הצלע שלו הוא a נתון בנוסחה
כאשר משתמשים ב-R (רדיוס המעגל החוסם) השטח הוא
כאשר משתמשים ב-r (רדיוס המעגל החסום) השטח הוא
שני המקדמים האחרונים מגדילים את ערכו של הקבוע המתמטי פאי.
נוסחה נוספת למציאת השטח היא
כאשר \ S הוא הגובה של המתומן, או האלכסון השני באורכו, ו-\ a הוא האורך של אחת הצלעות. ניתן להוכיח זאת אם לוקחים מתומן, מציירים סביב הצד החיצוני שלו ריבוע, כאשר ארבע מתוך שמונה הצלעות של המתומן נוגעות בכל אחת מצלעות הריבוע, ואז לוקחים את המשולשים ישרי הזווית שנותרו בצדדים ומניחים אותם כאשר הזווית הישרה מצביעה פנימה, ויוצרים ריבוע. הצלעות של ריבוע זה הן באותו אורך של צלעות המתומן. לכן שטח המתומן שווה לשטח הריבוע הגדול (שחוסם את המתומן) פחות שטח הריבוע הקטן (שמורכב מהמשולשים), כלומר \ A=S^2-a^2.
אטימולוגיה עברית
החלפה זו נוצרה בשלב מאוחר יחסית בעברית החדשה וניתן למצוא מקורות ישנים כמו בבניין מוזיאון רוקפלר, שחלקים ממנו מכונים בתבליט הקיר בשמות כמו "המשומן הדרומי", "המשומן הצפוני" וכדומה.
טרנטולה (סרט, 1955)
טרנטולה (באנגלית: Tarantula) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1955 בבימויו של ג'ק ארנולד, בכיכובם של לאו ג. קרול, ג'ון אגר ומארה קורדיי. כמו כן, הסרט כולל את הופעתו של קלינט איסטווד בן ה-25, בתפקיד כטייס המטוס בסוף הסרט.
עלילה
העלילה עוסקת בחוקר ביולוגיה, פרופ' ג'רלד דימר, שמנסה למנוע מחסור במזון הנובע מהגידול הצפוי של האוכלוסייה ברחבי עולם. בעזרת מדע אטומי, הוא ממציא מזון מיוחד המיועד לבעלי חיים, אך גורם להם לגדול לממדים עצומים. במעבדתו, הוא מבצע ניסויים בסוגים שונים של בעלי חיים, כגון מכרסמים וטרנטולות.
כאשר החוקרים שלו מנסים את המזון, הם מפתחים אקרומגליה ואחד מהם יוצא מדעתו, הורס את המעבדה תוך שהוא משחרר את בעלי החיים שבה, תוקף את דימר ומזריק לו תמיסה. כתוצאה מכך, דימר הופך, בהדרגה, יותר ויותר מעוות, בעוד שהטרנטולה - שגדלה לממדים עצומים - עושה שמות. רופא אחר, המגלה סימפתיה למצבו של דימר, יחד עם עוזרתו של דימר, חוקרים את התעלומה, ולאחר מספר ניסיונות כושלים, בסופו של דבר העכביש מושמד על ידי התקפת נפאלם המשוגרת על ידי טייסת קרב.
דת בפקיסטן
ה דת הרשמית בפקיסטן היא האסלאם, אשר נהוגה על ידי 95-98% מהאוכלוסייה. חוקת פקיסטן מבטיחה את חופש הדת, וכוללת חוק יסוד אשר מקנה זכויות שוות לכל אזרחי פקיסטן ללא קשר לדתם. דתות המיעוט העיקריות במדינה הן הינדואיזם, נצרות וסיקיזם, עם מספר קטן של בני דתות אחרות.
הרוב המוסלמי מחולק לרוב מכריע השייך לזרם האסלאם הסוני, ו- 5-20% השייכים לזרם אסלאם שיעי. כמעט כל הפקיסטנים הסונים שייכים לאסכולה החנפית של החוק האסלאמי. רוב הפקיסטנים השיעים שייכים לאסכולה התריסרית של החוק האסלאמי, עם קבוצות מיעוט משמעותיות המאמינות באסמאעיליה.
בחוקה
החוקה של פקיסטן קובעת את האסלאם בתור דת המדינה, ומספקת לכל אזרחיה את הזכות להצהיר, לקיים להפיץ את דתם, בכפוף לחוק, לסדר הציבורי ולמוסר. החוקה קובעת גם כי על כל חוקי המדינה להתאים להוראות האסלאם כפי שנקבעו בקוראן ובסונה. החוקה מגבילה את הזכויות הפוליטיות של פקיסטנים שאינם מוסלמים, ורק מוסלמים רשאים לשמש בתפקידי הנשיא וראש הממשלה. יתר על כן, רק מוסלמים רשאים לשמש כשופטים בבתי המשפט הפדרליים לשריעה, שלהם הסמכות להפיל כל חוק אשר נקבע על ידם כבלתי-אסלאמי. קביעותיהם של בתי משפט אלו יכולים להידחות על ידי בית המשפט העליון של פקיסטן.
דמוגרפיה של הדת בפקיסטן
כ-96% מן האוכלוסייה הבוגרת בפקיסטן מחזיקה בתעודות זהות רשמיות, דבר המקשה על איסוף מידע דמוגרפי מאחוז מסוים, ומידע אודות דתם של אזרחי המדינה משתנה במידה מסוימת מדו"ח לדו"ח, בהתבסס על שיטת המחקר ומאגרי המידע שהיו בשימוש. בנוסף, מאגר המידע הלאומי לרישום אוכלוסין בפקיסטן מקשה על שינוי רישום הדת מאסלאם לכל דת אחרת, שזהו עוד גורם שיכול להטות את המספרים הסופיים. אך במבוסס על מידע ממקורות כמו ספריית הקונגרס, ספר העובדות העולמי של ה-CIA, מחלקת המדינה של ארצות הברית, אוניברסיטת אוקספורד, ואחרים, ניתן לקבל תמונה כוללת. לצורך כך, אוכלוסיית פקיסטן, נכון לשנת 2018, עומדת על כמעט 210 מיליון נפשות.
אסלאם
האסלאם היא דת המדינה של פקיסטן, וכ-95-98% מהפקיסטנים הם מוסלמים. בפקיסטן יש את המספר השני הגדול ביותר של מוסלמים בעולם, אחרי אינדונזיה. הרוב הוא סוני (בין 80-90%), עם כ 5-20% שיעים.
יש בפקיסטן מספר בתי ספר להלכה האסלאמית, או Madhab, אשר נקראים באורדו fiqh או "מכתב א-פיקר". כמעט כל המוסלמים הסונים שייכים לאסכולה החנפית של האסלאם, בעוד מספר קטן שייך לאסכולת חנבלי. הרוב המכריע של המוסלמים השיעים שייכים לזרם התריסרי (אתנה א-שריעה), עם מיעוט משמעותי מן הזרם האסמאעילי, אשר מורכב מקהילות ניזארים (אגא חאנים), מוסתעלים, הבוהרה הדאודית, ואחרות. בניגוד למגמות במזרח התיכון וצפון אפריקה, אין הרוב הסוני כופר בהיות השיעים מוסלמים. לעומת זאת, על פי תיקון לחוקת פקיסטן, הקובע שרק סופים, סונים ושיעים הם מוסלמים, נאסר על המיעוט האחמדי לקרוא לעצמם מוסלמים או לבתי תפילתם מסגדים. עם זאת, המיעוט השיעי טוען לאפליה על ידי ממשלת פקיסטן מאז 1948, בטענה כי ניתנת לסונים העדפה בתחומים רבים, ביניהם עסקים, תפקידים ציבוריים, ומערכת הצדק.
סופים
הסופיזם הוא זרם מיסטי באסלאם, הטומן בחובו השפעות פרה-אסלאמיות, המתבטאות במסורות ששונות ממרבית העולם המוסלמי. ביניהן, ההתאגדות סביב מורים רוחניים אשר ממשיכים לפתח את חוקי האל, בניגוד למרבית המוסלמים אשר מאמינים שהחוק נקבע בצורתו הסופית בקוראן. שני מנהיגי דת סופים אשר המקדשים שהועמדו להם בפקיסטן הם מרכזים היסטוריים ודתיים גדולים הם המקדש של עלי חאג'וורי בלאהור (מהמאה ה-11) והמקדש של שבאז קלנדר בסחוואן Sehwan, שבסינד (מהמאה ה-12). התרבות הסופית, בה חברים פקיסטנים מוסלמים רבים, מתרכזת בהתכנסויות קהילתיות במקדשים ופסטיבלים שבהם שירה וריקודים סופיים. האופי הפופולרי והעממי של התרבות הסופית גורר ביקורת מצד פונדמנטליסטים מוסלמים בפקיסטן, הטוענים שהוא אינו משקף באופן מדויק את תורתו ואת מנהגו של הנביא. בוצעו פיגועי טרור רבים נגד המקדשים והפסטיבלים הסופיים, חמישה בשנת 2010 בלבד, בהם נהרגו 64 אנשים.
הינדואיזם
הריג ודה, הטקסט ההינדואי העתיק ביותר, כפי הנראה חובר במחוז פנג'אב של פקיסטן של ימינו, על גדות נהר האינדוס, בסביבות 1500 לפנה"ס משם, הוא התפשט על פני דרום ו דרום מזרח אסיה, ואט-אט התפתח לכדי הצורות שונות של האמונה הקיימות היום.
נצרות
נוצרים מהווים כ-1.6% מאוכלוסיית פקיסטן. רוב הקהילות הנוצריות נוצרו כתוצאה מהמרת דת בידי מיסיונרים באזור פנג'אב, בעידן הקולוניאליזם הבריטי. הקהילה מפוזרת ברחבי מחוז פנג'אב, בעוד הנוכחות שלה בכל שאר המחוזות מוגבלת בעיקר למרכזים העירוניים. יש קהילה קתולית בקראצ'י, אשר הוקמה על ידי מהגרים מגואה (שהייתה קולוניה פורטוגזית) ומטמיל שהגיעו במסגרת פיתוח התשתיות של קראצ'י על ידי הבריטים במהלך המנהל הקולוניאלי בין מלחמת העולם הראשונה לבין מלחמת העולם השנייה.
קיימים מספר מיסיונים פרוטסטנטיים בפקיסטן, כולל ארגון Day by Day Christian Ministries המבוסס בפיליפינים, אשר מפעיל בית ספר בקראצ'י.
אחמדים
על פי מפקד האוכלוסין בפקיסטן, הקהילה האחמדית מונה 0.22% מהאוכלוסייה; אבל, הקהילה האחמדית בפקיסטן מחרימה את מפקד האוכלוסין מאז 1974, ולפיכך המספרים אינם מדויקים. על פי דוח"ות בינלאומיים אחרים, המספר האמיתי מונה בין 2-5% מכלל האוכלוסייה, כאשר 4% הוא המספר המדווח ביותר.
ב-1974, ממשלת פקיסטן הוסיפה תיקון לחוקת פקיסטן אשר מגדיר מוסלמים על פי סורה 33:40 מהקוראן, המגדירה מוסלמי בתור אדם שמאמין בסופיותו של הנביא מוחמד. האחמדים מאמינים כי מוחמד היה אחרון הנביאים מבשרי החוק, וטוב מביניהם, אך הם מאמינים בנוסף כי מירזא ע'ולאם אחמד הוא המשיח של מוסלמים. כתוצאה מכך, האחמדים הוכרזו כלא-מוסלמים על ידי טריבונל פרלמנטרי, ונאסר עליהם להזדהות ככאלה, או לקרוא לבתי תפילתם מסגדים. מאז, האחמדים גם חווים רדיפה ואפליה בפקיסטן.
בהאים
האמונה הבהאית בפקיסטן התעוררה בפקיסטן עוד קודם לעצמאותה, כשהיא הייתה עדיין תחת שלטון קולוניאלי בריטי. השורשים של הדת באזור מצויים בימים הראשונים של דת הבאביזם בשנת 1844, עם השייח סעיד הינדי ממולטאן. במהלך חייו של מייסד הדת, בהאא אללה, הוא עודד את חסידיו לעבור לאזור שהוא היום פקיסטן.
סיקיזם
במאה ה-15 נולדה התנועה הרפורמיסטית הסיקית במחוז פנג'אב של פקיסטן, שהוא גם מקורם של מייסד הסיקיזם ושל רוב חסידי הדת. מספר הסיקים בפקיסטן הוא יחסית קטן, אך עדיין יש במדינה קהילה סיקית, שמספריה המדויקים אינם ידועים, אך נאמדים בסדר גודל של כ-20,000 (0.2% מן האוכלוסייה). בשנים האחרונות, מספרם גדל בשל מהגרים סיקים רבים מאפגניסטן השכנה. המקדש של גורו נאנאק דב ממוקם בננקאנה סאהיב ליד העיר לאהור, לשם סיקים רבים מרחבי העולם עולים לרגל כדי לבקר במקדש זה ובמקדשים אחרים.
זורואסטרים
יש בין 4,000-20,000 אזרחים פקיסטנים שהם חברי הדת הזורואסטרית. עם הימלטותם של זורואסטרים רבים מאיראן רבתי לתוך תת-היבשת ההודית בין העת העתיקה לימי הביניים, קמו שם קהילות רבות, אשר צאצאן נקראים "פרסים". מן המאה ה-15 ואילך, החלו הפרסים להתיישב לאורך החוף של סינד, והקימו קהילות משגשגות וחברות מסחריות. הקהילה הבולטת ביותר של פרסים בפקיסטן נמצאת בעיר קראצ'י, וגם בלאהור יש קהילה פעילה. בעת חלוקת הודו וקבלת עצמאותה של פקיסטן, פרסים רבים היגרו למדינות אחרות, אך אלה שנשארו נטמעו לתוך החיים הציבוריים של פקיסטן כבעלי מקצוע, אנשי עסקים, עיתונאים ודיפלומטים. האב המייסד של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ינה, נישא לראטי באי, בת לקהילה הפרסית לפני שהמירה דתה לאסלאם.
קלשים
זוהי הדת הפגאנית של בני הקלש, עם החי באזור מרוחק של צ'יטראל. מספרם נע סביב 3,000 נפשות, השוכנות בעיקר בשלושה עמקים מרוחקים במחוז צ'יטראל: בומבורט, רומבור, וביריר. הדת שלהם ייחודית, אך יש בה מן המשותף עם הדתות הפגאניות של יוון, מקדוניה, הדת הוודית, ודתות קדם-זורואסטריות.
ג'יינים
ג'ייניזם התקיים במחוזות וינדהוקaustria. kgm, פנג'אב, בלוצ'יסטן וח'ייבר פח'טונח'ווה, לפני החלוקה ב-1947, ובמהלך מספר שנים לאחריה. אין ראיות שחיים ג'יינים בפקיסטן היום, אף על פי שישנן טענות שעוד קיים מספר קטן של בני הדת בסינד ובפנג'אב. מספר מקדשים ג'ייניים נטושים נמצאו בחלקים שונים של פקיסטן. המקדש הג'ייני בגורי שבתארפקאר היה מרכז גדול לעלייה לרגל עבור הג'יינים בימי עבר.
בודהיסטים
לבודהיזם היסטוריה עתיקה בפקיסטן, אך הקהילה הנוכחית היא קטנה, ומונה לפחות 1500 נפשות. קיימות סטופות עתיקות בכל רחבי המדינה ובעיקר לאורך נהר האינדוס. אימפריות בודהיסטיות רבות וערים-מדינות התקיימו במקום, בעיקר בגנדהארה, אבל גם במקומות אחרים כמו תכסילא, פנג'אב, וסינד.
יהודים
על פי הערכות שונות, היו כ-1,500 יהודים בפקיסטן בזמן עצמאותה ב-14 באוגוסט 1947, מרביתם בקראצ'י, ומיעוטם בפשאוור. כמעט כולם עלו לישראל אחרי 1948, לפחות חלקם באילוץ, בשל התנכלות. יש כמה בתי כנסת נטושים בשתי הערים; בקראצ'י, בית כנסת נטוש אחד נהרס לטובת בניית קניון. אחד בפשוואר עדיין קיים, אך הבניין אינו משמש לכל מטרה דתית. יש קהילה יהודית קטנה של יהודים שמקורם בפקיסטן ברמלה.
חסרי דת
בספטמבר 2010 קמה קבוצת פייסבוק בשם איחוד האתאיסטים והאגנוסטים של פקיסטן (AAAP). באוגוסט 2011, הם השיקו אתר רשמי, www.aaapakistan.org אשר זכה ליותר מ-17,000 צפיות בתוך 48 שעות לאחר השקתו, מ-95 מדינות. AAAP מבקשת להוסיף לטופס הדרכונים בפקיסטן תיבת "בלתי-תאיסט" (לא בעל אמונה דתית) כדי להקל על פקיסטנים לשנות את רישום הדת שלהם באופן חוקי, אם ירצו בכך.
יוסיף גורקו
הפילדמרשל  יוסיף ולדימורוביץ' רומיקו גורקו  (ברוסית:  Ио́сиф Влади́мирович Роме́йко-Гурко́ ; 28 ביולי 1828, נובגורוד, האימפריה הרוסית – 28 בינואר 1901, סחרובו, האימפריה הרוסית) היה פילדמרשל רוסי אשר התבלט כמפקד אוגדה, בצבא הדנובה בגזרת הבלקן, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
גורקו נולד למשפחה ממוצא פולני, התחנך באקדמיה צבאית והצטרף לכוחות ההוסרים של המשמר הקיסרי בשנת 1846. הוא לחם במלחמת קרים כמפקד גדוד ובשנת 1867 מונה למפקד חטיבה בדרגת מאיור גנרל.
חטיבתו, החטיבה הראשונה של אוגדת הפרשים השנייה של צבא הדנובה, ניצבה בחוד הפלישה לבולגריה לאחר חציית הדנובה מכיוון רומניה והייתה אחראית לכיבוש טרנובו. חטיבתו חצתה את הרי הבלקן וביולי 1877 השתלטה על מעבר שיפקה החשוב להמשך התנועה לדרום בולגריה ואזור תראקיה. באוקטובר 1877 קודם לדרגת גנרל ופיקד על כוחות הפרשים של הגיס ברמת אוגדה. הוא השתתף בקרבות על העיר פלבן, כיבוש סופיה והמשיך בכיבוש מחוז רומליה המזרחית ובכלל זה פיקוד על הקרב לכיבוש פלובדיב ואדירנה בינואר 1878, תוך שכוחותיו מוחצים את הכוחות העות'מאנים בפיקודו של סולימאן הוסני פאשה ומאיימים על הבירה איסטנבול.
לאחר המלחמה זכה גורקו לתואר רוזן ועוטר במספר עיטורים רמי מעלה על הצטיינותו המבצעית והפיקודית, בכל אחד מהקרבות בהם השתתף ועליהם פיקד. בין השנים 1879 – 1880 כיהן כמושל המחוז הצבאי סנקט פטרבורג ובין 1883 ועד 1894 כיהן כמושל הכללי של פולין. גורקו הלך לעולמו ב-28 בינואר 1901 בעיירה סחרובו, אשר ליד העיר טבר והוא בן 73 שנים.
השדה המגנטי של כדור הארץ
השדה המגנטי של כדור הארץ, על פי התיאוריה, הוא אחת התכונות הפיזיקליות המאפיינות את כוכב הלכת ארץ. לשדה המגנטי יש השפעה על מגוון תופעות על פני כדור הארץ, באטמוספירה שלו ובחלל הקרוב אליו. על פי ההשערה המקובלת, השדה המגנטי נוצר בגלעין החיצוני של כדור הארץ, ורק חלק קטן ממנו נמדד על פני השטח שלו או בחלל. השדה המגנטי של כדור הארץ דומה לשדה של מגנט דו-קוטבי, שקוטב אחד שלו (שמבחינה פיזיקלית הוא דווקא קוטב דרום) נמצא באוקיינוס הקרח הצפוני, והשני (קוטב צפון) ליד אנטארקטיקה. קטבים אלו נעים כל העת ממקומם, וקיימות אף עדויות להיפוכי כיוון של השדה המגנטי בתקופות גאולוגיות מסוימות של כדור הארץ.
אהרן פרידמן (ראש ישיבה)
הרב אהרן פרידמן (נולד בה'תשל"ה, 1975) הוא ראש ישיבת כרם ביבנה מאז אלול ה'תשע"ז, לצד הרב גבריאל סרף.
השדה המגנטי של כדור הארץ
השפעת השדה המגנטי של כדור הארץ מורגשת עד מרחק גדול בחלל, והשפעתו על חלקיקים המגיעים מרוח השמש מגדירה אזור הקרוי מגנטוספירה. לרוח השמש יש גם השפעה קטנה על מיקום הקטבים המגנטיים של כדור הארץ. קיום המגנטוספירה מגן על כדור הארץ מפני רוח השמש ומאפשר את קיום החיים על כדור הארץ.
אהרן פרידמן (ראש ישיבה)
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב ד"ר זאב ולשושנה פרידמן. למד בישיבה התיכונית מערבא, ובתום לימודיו התיכוניים, בשנת ה'תשנ"ב, החל את לימודיו בישיבת כרם ביבנה. שרת כלוחם בחיל התותחנים במסגרת ההסדר. משרת במילואים כרב צבאי בגדוד תותחנים. לאחר נישואיו למד בכולל שבישיבה ונסמך לרבנות. במקביל למד כשבע שנים אצל הרב יצחק שלמה זילברמן, וכן למד תנ"ך עם הרב יעקב מדן ראש ישיבת הר עציון.
השדה המגנטי של כדור הארץ
מעריכים שהשדה המגנטי מסייע לבעלי חיים מסוימים, כמו עופות נודדים, לנווט את דרכם בעת הנדידה השנתית. השימוש העיקרי של האדם בשדה המגנטי של כדור הארץ הוא לצורכי ניווט באמצעות מצפן.
אהרן פרידמן (ראש ישיבה)
ביוגרפיה
בשנת ה'תשס"ח התמנה לר"מ בישיבת כרם ביבנה. ייסד "כולל יום שני" ללימוד תנ"ך בהנחיית ד"ר חגי בן ארצי ללומדים מחוץ לישיבה. מעביר שיעורים ביישובי הסביבה.
בשנת ה'תשע"ז החל לשמש כסגן ראש הישיבה, לצד הרב גבריאל סרף. באלול של אותה שנה, עם פרישתו של ראש הישיבה הרב מרדכי גרינברג, התמנו השניים לראשי הישיבה.
השדה המגנטי של כדור הארץ
היסטוריה של הידע והמחקר בנושא
הראשון ששיער כי כדור הארץ הוא מגנט היה ויליאם גילברט בשנת 1600. מאוחר יותר שיערו חוקרים שמקור המגנטיות של כדור הארץ בפרומגנטיות של ברזל, הנמצא במעבה כדור הארץ, אולם במהלך המאה ה-20 התברר שהטמפרטורה בחלקיו הפנימיים של כדור הארץ היא גבוהה יותר מנקודת קירי של ברזל ומתכות אחרות, ובתנאים כאלו פרומגנטיות אינה אפשרית. בתחילת המאה ה-20 התגלה שגם לשמש שדה מגנטי. הפיזיקאי והמתמטיקאי ג'וזף לרמור העלה בשנת 1919 את הרעיון שכתמי השמש הם עדות לפעילות דמוית דינמו על פני השמש, עקב תנועת נוזל בעל מוליכות חשמלית. לימים התברר שמדובר בתנועה של פלזמה, כלומר גזים מיוננים.
במהלך המאה ה-20 התפתחו רעיונותיו של לרמור לתאוריה מקיפה, המסבירה את היווצרותו של שדה מגנטי בתוך כדור הארץ כתוצאה מזרימת נוזל מתכתי עשיר בברזל בתוך הגלעין החיצוני. תאוריית הדינמו משמשת כיום באסטרופיזיקה על מנת להסביר היווצרות שדה מגנטי לא רק בכדור הארץ, אלא גם בשמש ובגרמי שמים נוספים.
מדענים שיערו מזה זמן רב את קיומה של מגנטוספירה סביב כדור הארץ, עקב קיומן של סערות גאומגנטיות. בשנת 1958 בוצעו מדידות באמצעות לוויין המחקר אקספלורר 1, שהוכיחו את קיומה של המגנטוספירה והביאו לגילוי חגורות ואן אלן.
רכיבי השדה המגנטי
את השדה המגנטי בכל נקודה על פני כדור הארץ ניתן להפריד לרכיב אופקי ולרכיב אנכי. מחט המצפן תצביע בכיוון הרכיב האופקי. הזווית בין הרכיב האופקי של השדה המגנטי ובין הקוטב הצפוני הגאוגרפי נקראת נטייה מגנטית (Declination). הזווית בין כיוון השדה המגנטי המוחלט ובין הרכיב האופקי נקראת זווית הרכנה (Inclination). כך למשל, הנטייה המגנטית בישראל משתנה בין 3 ל-4 מעלות, בהתאם למיקום המדויק, לכן כיוון הצפון הגאוגרפי הוא בין 3 ל-4 מעלות מערבית (נגד כיוון השעון) ביחס לכיוון מחט המצפן.
עוצמת השדה המגנטי וכיוונו
באזורים שונים על פני כדור הארץ, עוצמת השדה המגנטי המקומי וכיוונו מושפעים גם מגורמים סביבתיים סמוכים למקום המדידה, כגון משקעי ברזל או משקעי בזלת המכילים ברזל, למשל בקרקעית האוקיינוס. תופעה זו הייתה מוכרת בניווט הימי כבר במאה ה-18. גופי מתכת גדולים מעשה ידי אדם, כמו מכונות וכלי רכב, יכולים גם הם להשפיע, אם הם קרובים אל מקום המדידה.
בישראל, עוצמת השדה המגנטי היא כ-32 מיקרוטסלה בירושלים. הזווית בה נכנסים קווי השדה המגנטי אל פני כדור הארץ היא כ-46 מעלות בממוצע.
מדידת השדה המגנטי
מדידת עוצמת השדה המגנטי וכיוונו מבוצעות באמצעות מגנטומטר, מכשיר שמודד ורושם את עוצמת השדה המגנטי המקומי ואת כיוונו לאורך הזמן.
המדידה מבוצעת באמצעות כ-200 תחנות מדידה קרקעיות קבועות בכל העולם ועוד כמה ניידות, וכן באמצעות לוויינים. בישראל קיימות כיום שלוש תחנות מדידה (המכונות "מצפים מגנטיים") המופעלות על ידי המרכז למיפוי ישראל: בהר חרמון, בבר גיורא ובהרי אילת. בעבר הייתה תחנה נוספת, באמציה, אולם היא נסגרה.
שימוש במצפן לאיתור כיוון הצפון
מחט המצפן היא מגנט דו-קוטבי בעל מומנט מגנטי. כאשר המצפן מוצב במצב מאוזן והמחט אינה מכוונת בדיוק בכיוון הרכיב האופקי של השדה המגנטי המקומי, יפעל על המחט מומנט כוח והיא תסתובב לכיוון הרכיב האופקי. המחט תתחיל לבצע תנודות (בדומה למטוטלת) סביב כיוון הרכיב האופקי, תנודות שידעכו עם הזמן. מהירות שיכוך התנודות תלויה בחומר שממלא את גוף המצפן ועליו צפה המחט.
מאחר שהקוטב הגאוגרפי הצפוני אינו קשור (ראה לעיל) לשדה המגנטי, המחט במצפן אינה מצביעה אליו. היא גם אינה מצביעה לקוטב הגאומגנטי הצפוני מאחר שהוא רק קֵרוב ומודל מדעי. במקום זאת היא מצביעה בקרוב לעבר הקוטב המגנטי הצפוני (קוטב דרומי של מגנט, בעידן הנוכחי). אולם, מאחר שהשדה המגנטי אינו אחיד על פני כדור הארץ וגם לא בתוכו, ייתכנו שנויים מקומיים בני מעלות בודדות. כדי לאתר את הצפון הגאוגרפי, נדרש לדעת את הנטייה המגנטית באותו מקום, ולבצע תיקון בהתאם. קיימות מפות מיוחדות המציגות את הנטייה המגנטית בכל מקום על פני כדור הארץ. מפות אלה מתעדכנות משנה לשנה, עקב שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ בעקבותיו נע הקוטב המגנטי לכיוון סיביר במהירות 40 ק"מ/שנה.
השפעה על בעלי חיים
מדענים משערים כבר זמן רב, שבעלי חיים מסוימים, בהם עופות, צבי ים, לווייתנים ודולפינים יכולים לחוש בשדה המגנטי של כדור הארץ, ושתחושה זו מסייעת להם בעת הנדידה השנתית. שמו לב, שעופות נודדים הנמצאים בכלוב גדול בגן חיות בגרמניה, עפים בעונת הסתיו בקוצר רוח לכיוון החלק הדרומי של הכלוב. אותה תופעה קיימת גם בחדר סגור, כשאין לציפורים יכולת לקבוע את הכיוון לפי ראייה.
הוכחה נוספת לכך שבעלי חיים חשים בשדה מגנטי ניתנה בניסוי שנעשה באוניברסיטת תל אביב, בו נצפה שעכברים במבוך לא מורכב מעדיפים לשכון בעיקר בחלק הדרומי של המבוך, ואילו עכברים במבוך דומה שמופעל עליו שדה מגנטי הפוך מכיוון השדה של כדור הארץ - מעדיפים לשכון דווקא בחלק הצפוני של המבוך. בניסוי אחר השתמשו בחולדות עיוורות, שלמדו וידעו את הדרך במבוך מורכב יותר. מצאו ששינוי כיוון המבוך ביחס לשדה המגנטי של כדור הארץ הקשה עליהן במציאת הדרך.
בניסוי עם צבי ים הנודדים באוקיינוס האטלנטי הפעילו שדה מגנטי מקומי באזורים בהם שחו, והצבים שינו את כיוון תנועתם בהתאם לשדה המגנטי המקומי. בניסוי זה הוכח שצבי הים חשים לא רק בעוצמת השדה המגנטי ובכיוונו האנכי, אלא אף בזווית ההרכנה (inclination) שעוזרת להם בניווט. במחקר אחר חקרו את מסלול תנועתם של לווייתנים, ומצאו קשר בין המסלול המדויק לבין שדות מגנטיים מקומיים הקיימים בקרקעית האוקיינוס.
המגנטוספירה
המגנטוספירה של כדור הארץ היא אזור נרחב בחלל סביב כדור הארץ, המושפע מהשדה המגנטי של כדור הארץ, מרוח השמש, המורכבת מחלקיקים טעונים ומהשדה המגנטי הבין-פלנטרי. למרות שמה (ספירה = כדור), צורת המגנטוספירה איננה כדורית: בצד הפונה אל השמש ("יום") המרחק מפני כדור הארץ לגבול המגנטוספירה הוא כ-70,000 ק"מ (10 - 12 פעמים רדיוס כדור הארץ), ואילו בצד הנגדי ("לילה") נמתח שובל המגנטוספירה למרחק גדול פי אלף לערך מרדיוס כדור הארץ.
המגנטוספירה מגנה על פני כדור הארץ מפגיעת החלקיקים שמכילה רוח השמש, והיא מונעת מהם לחדור לאטמוספירה. פגיעת רוח השמש במגנטוספירה גורמת לניתוב חלקיקים טעונים, כמו אלקטרונים, לאורך קווי השדה המגנטי. חלקיקים אלו מעוררים אטומים באטמוספירה, וכאשר האלקטרונים שלהם חוזרים וממלאים את הקליפות באטום, הם פולטים פוטונים. כך נוצר זוהר הקוטב. מסלול האלקטרונים המהירים מגיע לגובה נמוך סמוך לאזורי הקטבים, ולכן זוהר הקוטב נראה בדרך כלל רק באזורים אלו. צבע זוהר הקוטב תלוי בגזים המעוררים, ולכל גז באוויר יש צבעים אופייניים.