cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ גלאון נגד היועץ המשפטי לממשלה
השופט אדמונד אליהו לוי
מדובר בחוק שאינו הולם את תכלית הראויה של מדינת ישראל. ואין הוא יכול להוסיף ולהיות חלק מחוקי מדינת ישראל. השופט לוי קבע כי החוק נפסל כבר בשלב מוקדם של הבדיקה השיפוטית, ואין צורך להמשיך במבחנים שנקבעו בפסקת ההגבלה. מדינת ישראל חרתה על דגלה בעת הקמתה למרות המלחמות על הכחדתה כי יש להעניק לאזרחיה הלא יהודים שוויון זכויות חברתיות ומדיניות בלי קשר לדתם, מוצאם האתני או הקהילתי של אותם אזרחים. הגשמת השוויון עם המציאות הביטחונית השוררת במדינה לאורך קיומה מהווה משימה כבדת ימים הדורשת ויתורים הדדיים תוך לקיחת סיכונים וזאת מחמת העובדה כי שיטת משטר המבוססת על ערכי הדמוקרטיה אינה יכולה להרשות לעצמה נקיטת אמצעים שיתנו לאזרחי המדינה ביטחון אבסולוטי, אשר על כן, מתחייבת החלטה מושכלת ומאוזנת בדבר יכולת של המדינה ליטול על עצמה סיכונים לשם הגנה על זכויות אדם". ומבחן הדמוקרטיה נמדד דווקא במצבים קשים שמדינת ישראל שרויה בהם. הוראות החוק מעניקות משקל יתר למרכיב הביטחוני מול פגיעה חמורה ביותר בזכויות יסוד שנחשבות מהמעלה הראשונה. לחיזוק טענתו מצטט השופט לוי את השופטת אסתר חיות בזה הלשון: "עלינו לתת את הדעת למחיר שנשלם כחברה בטווח הארוך אם חוק האזרחות על איסוריו הגורפים ימשיך למצוא מקומו בספר החוקים שלנו
השופט קובע כי החוק אינו זמני והוא נועד ללוות את מדינת ישראל למשך שנים ארוכות למרות כותרתו שנושאת את הביטוי " הוראות השעה" והמחוקק יעד להוראה השעה חיים קצרים. והשופט קובע במקום הוראת שעה למעשה הפך ל"הוראת שנים". השופט קובע כי טענת הגורמים הביטחוניים שהחוק מיועד למטרה ביטחונית גרידא הוא לא מוצדק וזאת לאור ההשוואה של הוראת השעה להסדרים קבועים אשר מאפשרים כניסתם של עובדים פלסטינים לתוך תחום מדינת ישראל לצורכי עבודה, כאשר הסיכון שנשקף מעובדים ארעיים הוא גבוה מזה של מבקשי איחוד עם משפחתם.
השופט לוי סבור כי, השארת החוק במתכונתו הנוכחית יכול להביא להקטנת הסיכון הביטחוני מבחוץ, אך העמקת חוסר השוויון בין האזרחים הערבים ליהודים יכול להביא לסיכון ביטחוני מבפנים שייווצר מרגשות התסכול וקיפוח אשר קיבל ביטוי בעמדת שירות הביטחון בוועדת אור. לגבי טענות המדינה לגבי עלות הכספית בהפעלת מנגנון הפרטני
הכרעת השופט: אשר על כן טוען השופט לוי כי החוק המוצע אינו עומד בביקורת השיפוטית ואינו עומד בתנאי פסקת ההגבלה ומשכך, יש להשהות את ביצוע החוק למשך תשעה חודשים.
השופט סלים ג'ובראן
השופט סלים ג'ובראן קובע כי יש לבטל את החוק וזאת מאחר שהוא פוגע פגיעה חמורה בזכות יסוד להקמת משפחה ובחירת בן זוג ולחיות חיים משותפים ופגיעה בשוויון של אזרחי מדינת ישראל הערבים, והביטול עומד בתוקפו אפילו אחרי כל התיקונים שבוצעו בחוק, זאת מכוח מבחני המידתיות ובעיקר מבחני המשנה השלישי (מידתיות במובן הצר), לאור העובדה כי החוק מפר את האיזון בין צורכי הרוב לבין זכויות הפרט ובעיקר זכויות המיעוט.
השופט ג'ובראן טוען כי הזכות להקים משפחה היא זכות חוקתית מוגנת מכוח חוק כבוד האדם וחירותו. וחוק האזרחות מונע באופן מוחלט מימוש הקמת משפחה כאשר מגבלה זו חלה רק על אזרחי מדינת ישראל הערבים שרוצים לממש את זכות להקים משפחה עם בני זוג תושבי האזור. לעומת זכות זו רחבה ובלתי מוגבלת לאזרחי המדינה היהודים מכוח חוק השבות. השופט פוסל את התייחסות באופן שווה לתושבי האזור ותושבי מדינות אויב שהוגדרו בתוספת לחוק, מאחר שלתושבי האזור שמגעים מהרשות הפלסטינית קיימים יחסים מדיניים עם מדינת ישראל לעומת חוסר קשרים דיפלומטיים עם המדינות האחרות המנויות בתוספת של החוק. השיטה שבה נוקטת מדינת ישראל שהסיכון הביטחוני נבדק בהתאם למבחן סיכון סטטיסטי לא למקרה קונקרטי ולמעשה מתייגים את האנשים לקבוצה מסוימת וללא בחינת את הפרט לפי פרטיו ומעשיו היא בטלה מעיקרה.
יז'י פופיילושקו
יז'י פופיילושקו (בפולנית: Jerzy Popiełuszko; 14 בספטמבר 1947 - 16 באוקטובר 1984) היה כומר קתולי פולני שהיה מזוהה עם תנועת סולידריות בשנות ה-80 של המאה ה-20.
פופיילושקו היה מתנגד נחרץ לקומוניזם, ובדרשותיו שזר ביקורת על השיטה ועודד מחאה. דרשותיו שודרו ברדיו אירופה החופשית ובזכותן הפך למפורסם בפולין. המודיעין הפנימי הפולני ניסה להשתיקו ולהפחידו, אולם כששיטות אלו לא הועילו, בדו השלטונות ראיות נגדו. הוא נאסר בשנת 1983, אולם עד מהרה שוחרר בהתערבות הממסד הקתולי וזכה בחנינה.
תאונת דרכים מבוימת תוכננה ל-13 באוקטובר 1984 על מנת להורגו, אולם הוא ניצל ממנה. התוכנית החלופית הייתה לחטוף אותו, והיא יצאה אל הפועל ב-16 באוקטובר 1984. פופיילושקו הוכה למוות בידי שלושה שוטרים, וגופתו הושלכה למאגר מים, ונמשתה ב-30 באוקטובר באותה שנה.
בשנת 2009 הוענק לו לאחר מותו עיטור העיט הלבן, העיטור הגבוה ביותר של פולין.
בג"ץ גלאון נגד היועץ המשפטי לממשלה
השופט סלים ג'ובראן
הכרעת השופט: השופט קובע כי החוק דינו להתבטל אך יכנס לתוקף אחרי תשעה חודשים מיום פקיעתו הקרוב. השופט מסכם וקובע כי החוק מביא לפגיעה בזכויותיו ועקרונות הבסיסיים של מבקשי איחוד משפחות בישראל.
יז'י פופיילושקו
בשנת 2010 הוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כמבורך, צעד מקדים להכרה כקדוש.
בג"ץ גלאון נגד היועץ המשפטי לממשלה
השופטת עדנה ארבל
השופטת עדנה ארבל קובעת שתכליתו הדומיננטית של החוק היא ביטחונית. באופן עקרוני רשאית המדינה בשל צרכיה הביטחוניים לאסור את כניסת לתחומה של מי אשר מגיעים ממקומות בהם קיימת עוינות רבה למדינת ישראל ומבוצעות פעילות נגד המדינה וביטחונה. אולם גם במצב זה, נדרש החוק לעמוד באמות המידה החוקתיות לביקורתו של החוק. הזכות לחיי משפחה משפחה כוללת שני נדבכים, את הזכות המהותית להינשא לזר ואת הזכות להגשים את חיי הנישואין בישראל. ההפרדה בין הזכות המהותית לזכות לממשה היא מלאכותית, שכן בלי היכולת לממש את הזכות אין למעשה זכות. עבור אזרחי ישראל הערבים, תושבי האזור, שהם בני לאומם, מהווים קבוצה פו
קיים הבדל בין מתן אישור שהייה לצורכי נישואין לבין אישור כניסה לצורכי עבודה, השוני מתבטא בכך שתקופת השהייה ארוכה של מבקשי איחוד משפחות שגורם לקושי בפיקוח על המבקשים בשונה מאישורי כניסה לצורכי עבודה בישראל שעוברים בידוק ביטחוני פרטני והאזור הוא לתקופה קצרה אשר מחודש מדי תקופה. הפגיעה של החוק בזכות חוקתית היא פגיעה כפולה תחילה עצם טיבה ושנית חוסר השוויוניות שבה. החוק אינו מכוון רק כנגד ערבים ישראלים שמעוניינים להתחתן עם תושבי האזור, אך מבחינה מעשית החוק בכפוף למבחן התוצאה חל על האוכלוסייה הערבית דבר שיכול ללמד על קיומה של אפליה. על כן, שוויון מהותי אינו מתקיים בחוק זה דבר שיוצר תחושה קשה "אין לך גורם הרסני יותר לחברה מאשר תחושת בניה ובנותיה, כי נוהגים בהם איפה ואיפה".
לבחינת מידת הפגיעה של החוק בזכות חוקתית חייבים להתקיים ארבעה תנאים במצטבר: 1) עיגונה של סמכות הפגיעה בחוק. 2) הלימתה את ערכי המדינה. 3) היות הנורמה הפוגעת לתכלית ראויה. 4) הפגיעה חייבת להיות אם אינה עולה על הנדרש. במקרה של הוראת השעה מתקיימים שלושה התנאים הראשונים, אך קיימת מחלוקת במבחן המידתיות. בהתאם לפסיקה לבחינת המידתיות נדרשים לבחון התקיימותם של שלושה מבחני משנה במצטבר: א) "האמצעי המתאים" שדורש התאמה של האמצעי להשגת להשגת המטרה של החוק. ב) מבחן "האמצעי שפגיעתו פחותה" מבחן שבודק האם האמצעי שנבחר בחוק גורם לפגיעה הפחותה מבין אפשריות נוספות. ג) ומבחן המידתיות " במובן הצר" שבוחן את הנזק שנגרם למי שזכותו נפגעת מול התועלת שיצמח מיישום החוק. הבעייתיות שבחוק נובעת בשלב בחינת המידתיות במובנה הצר. מבחינת מבחן האמצעי שפגיעתו פחותה השופטת עושה הבחנה בין המבקשים תושבי האזור לבין המבקשים תושבי המדינות מהתוספת שבחוק, מאחר שקיימת למדינת ישראל מידע נגיש על תושבי האזור וניתן לבצע בידוק ביטחוני, למרות גם בידוק ביטחוני אינו כלי מספיק לאושש את הסיכון הביטחוני שיכול להיווצר לאחר קבלת מעמד קבע בישראל. לבחינת עמידת החוק במבחן המשנה השלישי של מידתיות "במובן הצר" אשר חייבים לבחון את משקלה של זכות שנפגעת, ככל שמדבר בזכות יסודית יותר כך גם הפגיעה תהיה קשה יותר ועל אינטרס הציבורי המצדיק את הפגיעה להיות בעל חשיבות מכרעת להצדקת הפגיעה.
מדינת ישראל אינה נבחנת בעוצמתה רק מבחינה ביטחונית, אלא נבחנת על יכולתה לקבל את האחר והגנה על זכויותיו ובעיקר על כבודו כאדם. פגיעת זכותו של אזרח ישראלי לקיים חיי משפחה בישראל משליך על החוק שנחשב לאי מידתי, קביעה זו מבוססת על מהות החוק שהמחוקק קבע שמדובר בהוראת שעה משום המחוקק מכיר בקושי שמסב החוק, על כן, קבע תוקפו לתקופה מוגבלת וזמנית, אלא ההסדר הזמני הפך להסדר קבע. כמו כן, הפגיעה של החוק בזכות יסוד זאת משום החוק מטיל מגבלה על עצם מושבו של המבקש בהתעלמות מהסיכון הספציפי הנשקף ממנו. אחרי בחינת התוספת לביטחון מול הפגיעה בזכות לחיי משפחה שהוא רחב וגורף הדבר מביא לפגיעה קשה ועמוקה ולכן מבחן המשנה השלישי לא מתקיים.
הכרעת השופטת: לא ניתן לבצע איזון בין הזכויות המתנגשות, ועל כן, המוצא האחרון הוא לבטל את החוק תוך 12 חודשים, במקביל לאפשר למחוקק לתקן את החוק והפיכתו למידתי. השופטת ממליצה למחוקק לחוקק חוק הגירה כולל ומקיף לישראל שייקח בחשבון כל השיקולים והאינטרסים תוך שמירה על צביונה היהודי של מדינת ישראל, ההסדר האמור אמור להיות מורכב משלושה רכיבים: 1. בידוק פרטני ויסודי 2. התניה לטיפול בבקשה בבן זוג שלא שוהה בישראל באפן לא חוקי. 3. הצהרת נאמנות למדינת ישראל וחוקיה והתנערות מנאמנות מדינה אחרת. וקביעת תקופת שהייה ארוכה יותר לקבל אזרחות בישראל.
הנשיאה השופטת דורית ביניש
הנשיאה השופטת דורית ביניש לא השתכנעה בכך שתיקוני החוק שבוצעו לאחר פסק הדין הקודם גרמו להפחתת הפגיעה בזכות לחיי משפחה ובזכות לשוויון ומטילה ספק. בטענות המשיבים. מאחר שניתן למנוע כניסתום של מבקשי איחוד בישראל משום שבמדינת מושבו קיימת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל ולא לפי בדיקה קונקטית ופרטנית. בעיה נוספת שחוק האזרחות שחוקק כהוראת השעה, שמדי שנה מאריכים את תוקפו מקבל מעמד של קבע בספר החוקים של מדינת ישראל. וחולקת על דעתו של השופט מלצר שמשתמש בעיקרון הזהירות המונעת כי אין אפשרות להבטיח רמת ביטחון מוחלטת ומדובר בגישה רחבה מאוד שיש בה בנוסף לסיכון לפגיעה בזכויות לפגיעה בקבלת החלטות. ויש לו השפעה על התפיסות הדמוקרטיות הבסיסיות. החוק במתכונתו המקורית ולאחר שחלק מהוראות תוקנו סבורה השופטת שלא נלקחו בחשבון איזונים ראויים בין מטרות החוק לבין הפגיעה בזכויות.
הכרעת השופטת: ממליצה ליתר השופטים להכריז על בטלות החוק עם השהייה תחולתו לתקופה עד תשעה חודשים, אף על פי שמדובר בתקופה ארוכה ומדובר בהכשרת חוק למרות הבעייתיות בחוקיותו וזאת מטעם שהאינטרס הציבורי גובר על האינטרס של המשפחות שמבקשות איחוד משפחות בישראל
השופטת אסתר חיות
השופטת אסתר חיות קובעת כי גם לאחר התיקונים אשר בוצעו בחוק בעקבות פסק הדין הראשון, טרם באה לפתרונה בעיית העדר המידתיות של החוק, וטרם טופלה בעיית ההסדר הגורף שגורם לפגיעה ארוכת טווח במבקשי איחוד משפחות. מדובר בפגיעה לא מידתית בשוויון אשר גורמת ל"תיוג אתני" הנחשב להליך פסול שעלול לגרום למחיקת הזהות הייחודית של הפריטים הנמנים עם אופיים הקולקטיבי.
הכרעת השופטת : קובעת שמן הראוי להורות על בטלותו של החוק תוך השעיית בטלותו לתקופה שלא תעלה על תשעה חודשים מיום הכרזת על בטלותו במטרה לאפשר למחוקק לגבש הסדר הגירה כולל ומקיף.
הכרעת בג"ץ
ביום 11.01.2012 נתן בג"ץ פסק דין שקבע בהתאם ברוב דעות של המשנה לנשיאה א' ריבלין והשופטים: א' גרוניס, מ' נאור, א' רובינשטיין, ח' מלצר ונ' הנדל כנגד דעתם החולקת של הנשיאה ד' ביניש, והשופטים: א' א' לוי, ע' ארבל, ס' ג'ובראן וא' חיות לבטל את הצו על תנאי שיצא מלפני בית המשפט ולדחות את העתירות ללא צו להוצאות.
מולקולה קווית
בכימיה, מולקולה קווית או מולקולה ליניארית מתארת את הגאומטריה מסביב לאטום מרכזי הקושר אליו שני אטומים אחרים (או ליגנדים) הממוקמים בזווית קשר של 180°. מולקולות אורגניות ליניאריות, כגון אצטילן (HC≡CH), מתוארות לעיתים קרובות על ידי הבאה לידי הכלאת אורביטלי sp עבור מרכזי הפחמן שלהן.
לפי מודל VSEPR (מודל הדחייה בין זוגות האלקטרונים ברמות הערכיות), מולקולות יכולות לקבל צורה קווית אם יש בהן שני אטומים ושאין בהן או שיש בהן שלושה אלקטרונים בלתי קושרים (AX2 או AX2E3) בשיטת AXE. עם המולקולות נייטרליות בעלות הצורה קווית מסוג AX2 נמנות בריליום פלואוריד, פחמן דו-חמצני ומימן ציאנידי. המולקולה הקווית החשובה ביותר עם יותר משלושה אטומים היא אצטילן (H−C≡C−H), שבו כל אחד מאטומי הפחמן שלו נחשב לאטום מרכזי עם קשר יחיד למימן אחד וקשר משולש לאטום הפחמן השני. אניונים קוויים כוללים למשל אזיד (N−3) ותיאוציאנט, וקטיונים קוויים כמו יון הניטרוניום.
גאומטריה קווית מתרחשת גם במולקולות מהצורה AX2E3, כדוגמת קסנון דו-חמצני (XeF2) ויון הטרי-יודיד (I3−) בו שני אטומי יוד מחוברים לאחד מרכזי. כמתואר על ידי מודל VSEPR, חמשת זוגות האלקטרונים הערכיים על האטום המרכזי יוצרים גיאומטריה מולקולרית של דו-פירמידה משולשת שבה שלושת הזוגות הלא-קושרים תופסים את המיקומים המשווניים הפחות צפופים ושני האטומים המחוברים תופסים את שני המקומות הציריים בשני הצדדים, ממוקמים בקצוות מנוגדים של ציר, ויוצרים מולקולה קווית.
אנרי, רוזן שאמבור
אנרי, רוזן שאמבור (בצרפתית: Henri, comte de Chambord; 29 בספטמבר 1820 – 24 באוגוסט 1883), היה בנו של שארל פרדינן, דוכס ברי, וטוען לכתר צרפת בשם אנרי החמישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
אנרי נולד בארמון טיולרי שבפריז ב-29 בספטמבר 1820, 7 חודשים לאחר רצח אביו שארל פרדינן, דוכס ברי, לאמו מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בחודש יולי 1830 הדיח ההמון הפריזאי את סבו של אנרי - שארל העשירי, מלך צרפת. בתחילה ניסה שארל להמליך את אנרי, אך הניסיון לא צלח, ולואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן, שהיה ידוע כאדם מתון ובעל נטייה רפובליקנית לעומת בני בורבון אשר "לא שכחו דבר, ולא למדו דבר", הוכרז על ידי הממשלה החדשה, נציגת המעמד הבינוני, כמלך. אירוע זה ידוע בדברי הימים כמהפכת יולי 1830.
בשנת 1846 התחתן אנרי עם מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, אך לא נולדו לו ילדים ממנה.
ב-24 באוגוסט 1883 מת אנרי במעונו שבפרוהסדורף ללא ילדים, וכל נחלותיו עברו לאחיינו רוברטו הראשון, דוכס פארמה.
ביקורת טלוויזיה
סקירה כללית
לעיתים קרובות הטלוויזיה תספק פורום לביקורת על עצמה. בבריטניה, בתוכנית The Review Show ב-BBC Four מתקיים דיון מדי חודש בנושא אומנויות, ולעיתים קרובות כוללים בו גם סדרת טלוויזיה. בנוסף בבריטניה יש את הסרט Screenwipe של צ'רלי ברוקר, שמסתכל בטלוויזיה הנוכחית בצורה חריפה אך הומוריסטית.
בשל טבע הסקירה האפיזודית, היה קשה לביקורת הטלוויזיה להמריא באמת לפני עידן האינטרנט. כעת למבקרי הטלוויזיה יש את המותרות לסקר תוכנית טלוויזיה שבועית כמעט באופן מיידי באמצעות אתר אינטרנט.
מנזר דונסקוי
מנזר דונסקוי (ברוסית: Донско́й монасты́рь) הוא מנזר גדול מדרום למרכז מוסקבה. המנזר הוקם ב-1591. נודע כמקום קבורה לאנשי שם.
היסטוריה
המנזר שימש כמוצב צבאי שהגן על הדרך הראשית מן הקרמלין דרומה. כך למשל ב-1618 נהדפה הסתערות כוחות קוזאקים אוקראינים למרגלות חומות המנזר.
ב--1683 הועלה ראש המנזר לרמת ארכימנדריט, והמנזר זכה לעצמאות ולנחלות.
בעת מהפכת אוקטובר 1917 שהו במנזר 48 נזירים. טיכון, פטריארך מוסקבה ורוס כולה, נכלא במזנר בשנת 1922 על ידי שלטונות ברית המועצות ולא יצא ממנו עד מותו שלוש שנים לאחר מכן. הוא גם נקבר במנזר בקבר לא מסומן שהתגלה רק ב-1992.
ב-1924 השתמשו השלטונות במקום כמושבת עונשין. כן אוחסנו במקום שרידים ממנזרים וכנסיות שהרסו הקומוניסטים ברחבי מוסקבה (בהם קתדרלת ישו המושיע, מגדל סוחארב ועוד).
בית הקברות הישן
משפחות אצולה רבות בחרו לקבור את מתיהן בכנסיות ובקפלות בתחומי הממנזר. בית הקברות הישן (Некрополь Донского монастыря) ממוקם בדרום-מזרח המתחם ובמהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 נקברו בו מדינאים והיסטוריונים, סופרים ומשוררים, מדענים ופילוסופים, ציירים וארכיטקטים. בהם ניקולאי רפנין, אוסיפ בובה, וסילי פרוב, ניקולאי ז'וקובסקיו ועוד. לאחר התפרקות ברית המועצות נקברו במקום עצמותיהם של רוסים שנמלטו מברית המועצות ומתו בגלות, בהם הגנרלים ולדימיר קאפל ואנטון דניקין וכן הסופר אלכסנדר סולז'ניצין.
בית הקברות החדש
מדרום למנזר, בסמוך אך מחוץ לחומותיו, נפתח ב-1910 בית קברות נוסף, שכונה "בית הקברות החדש" (Новое Донское кладбище). בית קברות זה הפסיק לקלוט נפטרים בסוף שנות השמונים. בין היתר נקברו במקום מריה, בתו של אלכסנדר פושקין, רודולף אבל, פאינה רנייבסקיה, פאבל סודופלאטוב ואחרים.
בתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין, נקברו במקום קרבנות הוצאה להורג בקברי אחים. בין היתר נקברו במקום ככל הנראה שרידיהם של וסילי בליוכר, סטניסלב קוסיאור, מיכאיל טוכאצ'בסקי, ניקולאי יז'וב, וסבולוד מיירהולד, איסאק באבל, אולג פנקובסקי, גריגורי קוליק, אלכסנדר יגורוב וכן פיוטר קרסנוב, שהוצא להורג בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ב-1947.
אור (אלבום של אליעד נחום)
אור הוא אלבומו השני של הזמר אליעד, שיצא לאור ב-13 במרץ 2016. האלבום כולל עשרה שירים בהפקת נועם עקרבי. רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי אליעד. ביולי אותה השנה, זכה האלבום ל"אלבום פלטינה" על מכירת 40,000 אלבומים.
צב ים רידלי
צב ים רידלי (שם מדעי: Lepidochelys kempii), ידוע גם כצב ים אטלנטי וצב ים רידלי של קמפ, הוא מין של צב ים שחי בשטח מצומצם מאוד במערב האוקיינוס האטלנטי, במפרץ מקסיקו. הוא צב ים נדיר ביותר ומצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד, זיהום, איבוד סביבת מחיה, איבוד חופי קינון, והלכדות ברשתות דייגים. בצעירותם הם חיים בתוך אצות שצפות במים ומספקות להם הגנה. הם ניזונים מקיפודי ים, מדוזות, סרטנים, דגים, אצות וצמחי ים אחרים. הם צבי ים קטנים יחסית, ומגיעים לאורך של 60-90 סנטימטר ומשקל של 45 קילוגרם.
צב ים זה תואר על ידי סמואל גארמן ב-1880.
לטיסיה קסטה
לטיסיה מארי לוֹר קַסְטָה (בצרפתית: Laetitia Marie Laure Casta; נולדה ב-11 במאי 1978) היא דוגמנית ושחקנית צרפתייה.
שנותיה הראשונות וחייה האישיים
קסטה נולדה בפונט-אודמר (Pont-Audemer) שבמחוז אר (Eure) בצפון צרפת. אמה, לין בלן, היא מנורמנדי, ואביה, דומיניק קסטה, הוא מקורסיקה. יש לה אח מבוגר ממנה ואחות צעירה ממנה. היא התגוררה בילדותה בנורמנדי ובנואזי-לה-גראן. יש לה בת מסטפאן סדנאווי ובן ובת מהשחקן האיטלקי סטפנו אקורסי.
Snaptu
הפלטפורמה מסוגלת לפעול על גבי כ-2,500 דגמי מכשירים שונים, ועד למאי 2010 הותקנה בלמעלה מ-6 מיליון טלפונים ניידים. סנפטו נכתבה באופן המאפשר לספקי תוכן ומפתחי יישומים יכולת לכתוב יישומים עבורה. היותה מבוססת על שירותי אינטרנט אחרים בעיקרה, איפשר לפלטפורמה לתפוס נפח של כ-150 קילובייט בלבד.
בעקבות הצלחת התוכנה הכריזה חברת מיקרוסופט בשנת 2009 על פיתוח מוצר חדש מתחרה בשם "OneApp", שיאפשר גישה ל"פייסבוק", "טוויטר" ו"מסנגר" מטלפונים ניידים.
במרץ 2011 הודיעה פייסבוק על כוונתה לרכוש את החברה בכ-70 מיליון דולר. לאחר הרכישה השתנתה האפליקציה כך שעמוד הפתיחה היה של אפליקציית פייסבוק, וממנו היה קישור לשאר האפליקציות המקוריות אשר המאגר שלהן הצטמצם ביותר.
לטיסיה קסטה
קריירה
הקריירה של קסטה החלה כשהתגלתה על ידי צלם במהלך חופשה משפחתית באי הולדתו של אביה, קורסיקה, בהיותה בת 15.
קסטה היא הפנים הרשמיות של לוריאל, כריסטיאן דיור ושאנל. היא דיגמנה בפרסומות של הג'ינסים של Guess?, טומי הילפיגר Miu Miu ו-XOXO. קסטה הופיעה בלמעלה מ-100 שערי מגזינים בכללם הקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט, והמגזינים Elle, וווג. היא גם דיגמנה שלוש פעמים ברציפות בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, רולינג סטון ובלוח השנה של פירלי. כיום היא הפנים של הבושם החדש של ראלף לורן, נוטוריוס.
בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
משחק
קסטה הופיעה בסרטים צרפתיים ובטלוויזיה הצרפתית, בכלל זה ב-"Astérix et Obélix contre César" (באנגלית ידוע כ-"Astérix and Obélix vs. César"), סרט פעולה על עולמו של אסטריקס שבו היא מגלמת את מושא אהבתו של אובליקס, בגילומו של ז'ראר דפארדייה. וכן ב-"Les Âmes Fortes", סרט דרמה בבימויו של ראול רואיס. היא לוהקה לגלם את דמותה של בריז'יט בארדו בסרט "Serge Gainsbourg, vie héroïque" (2010). שיחקה בסרט "עסקה מגונה" (2012) בכיכובו של ריצ'רד גיר.
קסטה הופיעה בקליפ מוזיקלי לשיר "Baby Did a Bad, Bad Thing" של כריס אייזק ב-1999. במשך רוב הווידאו, נראית קסטה בחדר מוטל כשלגופה לבני נשים סקסיים, בעוד אייזק צופה בה בחדר הסמוך. היו שתי גרסאות של הווידאו. רשת VH1 הקרינה את הגרסה המצונזרת לפני השעה תשע בלילה ואת הגרסה הלא-מצונזרת הקרינה אחרי תשע בלילה. הווידאו דורג במקום ה-28 מבין 50 רגעי הווידאו הסקסיים ביותר של VH1. היא גם הייתה נושאו של שיר שכתבה להקת הרוק האלטרנטיבית הפופולרית, Brand New. בשירם "Magazines".
ב-2012 זכתה בעיטור אבירה במסדר האמנויות והספרות של צרפת.
בשנת 2018 כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "הגבר הנאמן" לצדו של לואי גארל שאף ביים את הסרט לפי תסריט מאת ז'אן-קלוד קרייר.
כמריאן
על קסטה נמתחה ביקורת, היות שזמן קצר לאחר שהיא נבחרה כמריאן, היא עברה לגור בלונדון. למרות שהיא הצהירה שהמעבר היה מסיבות מקצועיות, הרי שהמגזין Le Point, בין השאר, מציע שהיא ניסתה להימלט מתשלום מס, כמו ידוענים צרפתים נוספים, מעשה שאותו עיתונאים ופוליטיקאים שמאלנים מבקרים לעיתים תכופות.
אנה לוקשבסקי
אנה לוקשבסקי (נולדה ב–1975) היא אמנית ציור ורישום ישראלית. משנת 2010, לוקשבסקי פעילה בקבוצת האמניות "הברביזון החדש".
ביוגרפיה
אנה לוקשבסקי נולדה בשנת 1975 בווילנה, בירת ליטא, שהייתה אז חלק מברית המועצות. היא ומשפחתה היגרו מווילנה לישראל בסוף שנות התשעים, כחלק מהעלייה הרוסית לישראל של אותה תקופה. בילדותה לוקשבסקי למדה ציור, ובהמשך למדה שפות סלאביות באוניברסיטת וילנה. לאחר הגעתה לישראל, למדה עיצוב גרפי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ועבדה מעצבת בתחום. בשנת 2009, השלימה תואר שני במדרשת בית ברל לאמנות.
לוקשבסקי מתגוררת ומלמדת בחיפה, עם בן זוגה ושתי ילדות.
עבודותיה
לאחר שעבדה בתור מעצבת גרפית, לוקשבסקי התמקדה בציור והוראה עצמאיים. עבודותיה מבטאות דחייה של העיסוק השכיח בישראל ביצירה קונספטואלית. סגנון הציור בו מתמקדת לוקשבסקי הוא פליין אייר. ציוריה מבוססים על התבוננות ונעשה בהם שימוש בצבעים עזים ומשיכות מכחול חדות. הנופים והנושאים המתוארים בציוריה סובבים חיי מהגרים בישראל, בפריפריה הגאוגרפית ובשולי החברה הישראלית.
לוקשבסקי משתמשת בחומרים "זולים" ליצירתה, וחלק גדול מהציורים מבוצעים בשמן על גבי קרטון. השימוש בחומרים "זמינים" ו"זולים" כמו קרטון כמצע לציור, נועד להצביע על עמדתה של לוקשבסקי כמהגרת, פרקריאט בנוף הישראלי. יצירתה של לוקשבסקי ייחודית בשדה האמנות הישראלית גם בזכות היותו מבוסס על ציור בהתבוננות. ציור פיגורטיבי מהתבוננות נלמד באקדמיות אירופאיות והוביל במאה ה-19 להקמת בית הספר לאמנות הברביזון.
בשנת 2010 הצטרפה לוקשבסקי לקבוצת 'הברביזון החדש' לצד ארבע ציירות נוספות ממוצא סובייטי-רוסי (זויה צ'רקסקי, אולגה קונדינה, אסיה לוקין ונטליה זורבובה). סגנון ה-'פליין אייר' של לוקשבסקי השתלב בגוף העבודה של קבוצת ברביזון. העבודות של האמניות בקבוצה הן נראטיביות ומתעדות את אורחות חייהם של קהילות מהגרים שונות בישראל, כמו מהגרים מאפריקה ורוסיה, על רקע הערים בהן חיים המהגרים. החל משנת 2016, בעקבות נסיבות חייהן, חברות קבוצת ברביזון החדש לא נפגשות או מציירות באותה מתכונת. עם זאת, לוקשבסקי שומרת על מסורות הציור מהתבוננות. בשנים אלה עסקו עבודותיה של לוקשבסקי בסוגיות של זהות וסביבת מגוריה.
בשנת 2013 הציגה לוקשבסקי את תערוכת היחיד "אנשים שאתם מכירים" בגלריית "החדש והרע" בחיפה. התערוכה כללה פורטרטים עדינים של אנשים שונים שלוקשבסקי ציירה בחלל הסטודיו שלה. בשנת 2014 הציגה לוקשבסקי את תערוכת היחיד "הפרובנציאלים" בגלריה רוזנפלד וכללה ציור מהתבוננות.
אילן מעוז
אילן מעוז (נולד ב-16 במרץ 1944) הוא קצין צה"ל במילואים, אשר עוטר בעיטור המופת על פעולתו במהלך מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
מעוז (במקור מכטינגר) נולד בתל אביב. שירת כקצין בגייסות השריון. בשנת 1964 נכלל בקבוצה של קצינים אשר יצאה לגרמניה כדי להכיר את טנק פטון M48 האמריקאי לקראת הכנסתו לשירות בצה"ל. בשנת 1965 עבר קורס קציני שריון בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס שבקנטקי. עם חזרתו ארצה נמנה עם סגל גדוד 79, גדוד טנקי הפטון הראשון שהוקם בצה"ל.
לאחר תקופת שירות כמדריך בקורס מפקדי טנקים מגמת פטון חזר מעוז לגדוד 79 ומונה לשלישו, כשהוא מפקד על טנק, ויצא עם הגדוד למלחמת ששת הימים בחזית הדרום.
ב-5 ביוני 1967 השתתף הגדוד בקרב הג'יראדי בצפון סיני. במהלך הקרב ותחת הפגזה ארטילרית כבדה ראה מעוז לפניו את הטנק של מפקד הפלוגה אביגדור קהלני נפגע ומתלקח. קהלני קפץ ממנו כשבגדיו עולים באש. מעוז פקד על הטנק להתקרב לטנק הבוער, ירד ממנו, סייע לקהלני לכבות את האש ופינה אותו לקבלת טיפול רפואי. לאחר מכן שב לקרב, טיפל בנפגעים נוספים ואף העביר לסגן מפקד הגדוד חיים ארז, הוראה ממפקד החטיבה - שמואל גורודיש לקחת פיקוד עליו לאחר שמפקדו אהוד אלעד נהרג. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה של קהלני ועמד בראשה עד תום המלחמה. לאחר המלחמה ובמהלך כל מלחמת ההתשה הוסיף לשרת כמפקד פלוגת טנקים מבצעית ומונה כסגן מפקד גדוד 79 תחת פיקודו של אביגדור בן-גל.
על פעולתו של מעוז לפינויו של מפקד הפלוגה קהלני תחת הפגזה ארטילרית כבדה, הוענק לו ציון לשבח, אשר הומר בשנת 1973 לעיטור המופת.
במלחמת יום הכיפורים נקרא לשירות בחטיבת המילואים - חטיבת הצליחה 421 תחת פיקודו של חיים ארז, והיה סגנו של גיורא לב בגדוד 264 - הגדוד הראשון שצלח התעלה. בין השאר היה ממונה על גרירת הדוברות אל התעלה לקידום הצליחה.
בין השנים 1975 - 1984 גויס לחיל האוויר בתפקידי מנהלה - הקים את מדור שכר וגמלאות בחיל, שימש כקצין ניהול להק מודיעין וקצין ניהול בית הספר לטיסה ומפקד מגמת מינהלה בבית ספר לקצינים של חיל האוויר.
פרש לגמלאות בשנת 1984.
בשנת 1999 היה ממקימי המועצה לביטחון לאומי, ושרת בה במשך 8 שנים בתקופת היועצים לביטחון לאומי דוד עברי, עוזי דיין, אפרים הלוי וגיורא איילנד.
The Humming
The Humming (בעברית: הזִמזוּם או הפְּזִימָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האירית אניה, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Dark Sky Island. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל שיווקי מתוך האלבום. הוא נכתב על ידה והופק על ידי ניקי ראיין.
את "The Humming" הוציאה אניה שבוע לפני יציאתו של Dark Sky Island, במטרה לעזור בקידום שלו.
רקע וכתיבה
"The Humming" הוא שיר "שמהרהר על מחזור היקום ואיך שינוי משפיע על הכול". בזמן שאניה עבדה על הלחן שלו, היו חלקים שהיא זמזמה ולבסוף החליטה לכלול את הקטע הזה כחלק מהשיר עצמו. היא קראה סיפור שרומא נתנה לה, ממנו למדה שהצליל הראשון שהושמע בעולם היה זמזום. את אותו הצליל לא יכלו לשמוע בני האדם, אך במרוצת הזמן מדענים הצליחו לתרגם אותו לצליל שאוזן אנושית יכולה לשמוע, תוך שימוש בטלסקופ החלל פלאנק ובקומפרסור שנועדו לעזור בכך.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
ביקורת
טימותי מונגר מ-AllMusic, כתב ש-Dark Sky Island "מכיל את כל סימני ההיכר האופייניים לאניה, אך עם נקודות שיא רבות יותר מאשר בשתי עבודותיה הקודמות", תוך שהדגיש את "The Humming" כ"אחת הרצועות החזקות ביותר שהפיקה מזה עשרות שנים". הוא טען שאותה הרצועה דומה לשיר "Caribbean Blue" משנת 1991, הלקוח מהאלבום, Shepherd Moons. הוא סיכם ואמר ש"האלבום מצליח להזכיר את אלבומיה הקודמים של אניה, תוך שמירה על העוצמה שלהם".
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של "The Humming" הועלה לערוץ היוטיוב של אניה ב-13 בנובמבר 2015, ביום צאתו כסינגל שיווקי. קליפ המילים נוצר בהשראת הירח, הלילה והמים, כשלאורכו ניתן לראות את מילותיו לצד תמונות נעות של נושאים הקשורים אליהם. הופעתה של אניה עם השיר הועלתה ליוטיוב בשנת 2016 וזכתה להצלחה נאה.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של קליפ המילים עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות.
פרנהייט 9/11
פרנהייט 9/11 (באנגלית: Fahrenheit 9/11) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2004 בבימויו של הפרשן הפוליטי מייקל מור. הסרט נוקט עמדה ביקורתית על נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש, המלחמה העולמית בטרור, ועל הכיסוי שלה בתקשורת. סרט זה הוא הסרט התיעודי בעל ההכנסה הגבוהה ביותר בכל הזמנים.
תוכן
בסרט, מור טוען כי התקשורת התאגידית האמריקאית "עודדה" את הפלישה של צבא ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, ולא סיפקה ניתוח מדויק או אובייקטיבי של כל השיקולים בעד/נגד המלחמה, או סיקור של הנפגעים שם. הסרט עורר מחלוקת רבה, לרבות קריאות תיגר על הדיוק של העובדות המוצגות בסרט. מור הגיב בכך שתיעד את מקורותיו.
בשמו של הסרט ישנה רמיזה לרומן של ריי ברדבורי משנת 1953 "פרנהייט 451", רומן ובו מבט דיסטופי של העתיד של ארצות הברית, ובה אנלוגיה לנקודת ההתלקחות של נייר עם התאריך של פיגועי 11 בספטמבר; כותרת המשנה של הסרט היא: "הטמפרטורה שבה החופש מתלקח".
הפקה
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה במסגרת פסטיבל קאן 2004, בעת שהסרט התמודד בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. עם סיום הקרנתו, הקהל קם על רגליו והסרט זכה למחיאות כפיים סוערות במשך כ-20 דקות - משך זמן בין הארוכים ביותר בהיסטוריה של הפסטיבל. לסרט הוענק פרס דקל הזהב - הפרס הגבוה ביותר המוענק בפסטיבל זה.
הסרט יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית וקנדה ב-23 ביוני 2004. הסרט גרף 21.8 מיליון דולר ממכירות כרטיסים בקופות בתי הקולנוע בסוף השבוע הראשון, שהיו הטובות מעולם עבור סרט דוקומנטרי. מאז, הסרט הופץ ב-42 מדינות נוספות. עד לינואר 2005 הסרט כבר גרף קרוב ל-120 מיליון דולר בקופות בארצות הברית בלבד, ולמעלה מ-220 מיליון דולר ברחבי העולם, סכום חסר תקדים עבור סרט פוליטי. חברת סוני דיווחה כי כבר ביום הראשון בו החלו מכירות DVD של הסרט - נמכרו למעלה מ-2 מיליון עותקים, שוב - שיא חדש עבור הז'אנר.
הקואליציה הישראלית לטראומה
הקואליציה הישראלית לטראומה היא עמותה המאגדת כ-40 ארגונים, עמותות ומשרדי ממשלה העוסקים בתחום המניעה וההתמודדות בחירום, הטיפול בטראומה נפשית ופוסט טראומה ופיתוח חוסן נפשי בקרב האוכלוסייה בישראל. מנכ"לית הארגון היא טליה לבנון. מרכז הארגון ממוקם במרכז התקשורת בנוה אילן.
פרנהייט 9/11
סרט המשך "פרנהייט 11/9"
ב-6 בספטמבר 2018 יצא סרט ההמשך "פרנהייט 11/9", גם הוא בהפקתו של מייקל מור, העוסק בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 ובתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 84% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 225 ביקורות.
הקואליציה הישראלית לטראומה
היסטוריה
ביוני 2019 קיבלה הקואליציה מעמד של יועץ מיוחד למועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות.
פעילות
הקואליציה מפתחת ומוציאה לפועל, יחד עם שותפים מהארץ ומהעולם, תוכניות לטיפול בזמן חירום ולאחריו, הכשרת אנשי מקצוע ומתנדבים מתחומים שונים ומתנדבים - בהיערכות לשעת חירום, בעבודה בזמן חירום ובשיקום לאחר אירועי חירום. הקואליציה מספקת שירותים לאוכלוסייה בתחום הטראומה: מענה ישיר בתחומי החוסן הקהילתי, הכנות לקראת אירועי חירום, הכשרות והדרכות לצוותי התערבות.
מאז הקמתה סייעו ארגוני הקואליציה בקרב האוכלוסייה במהלך אירועי חירום שונים שהתרחשו באינתיפאדה השנייה, מלחמת לבנון השנייה, תוכנית ההתנתקות, והירי המתמשך על שדרות ויישובי עוטף עזה. הקואליציה תומכת ופועלת עם רשויות מקומיות לאחר אירועי פיגועים קשים בעיבוד, למידה מהאירועים ושיקום צוותים ועובדים. במבצעים מלחמתיים ובהסלמות השונות לאורך השנים - "עופרת יצוקה", "עמוד ענן", "צוק איתן", "שומר החומות" ועוד, הקואליציה הישראלית לטראומה פעלה בשיתוף משרדי הממשלה לתמיכה, קידום, עיבוד ושיקום הרשויות המקומיות, צוותי מוסדות במערכות הבריאות והרווחה.
הקואליציה מספקת שירותים לאוכלוסייה בתחום הטראומה: נותנת מענה ישיר בתחומי החוסן הקהילתי לאוכלוסיות חלשות (שירות פסיכו-סוציאלי נגיש בעת אירוע חירום ברמה אישית, משפחתית וקהילתית, תמיכה במהלך התקופה שלאחר האירוע, ואספקת מידע וחינוך לציבור כיצד להתמודד עם טראומה), מבצעת הכנות לקראת אירועי חירום (סדנאות, שיעורים ותרגול התמודדות עם מצבי חירום וטראומה בבתי ספר, מרכזים לקשישים ומוסדות קהילתיים אחרים), ומקיימת הכשרות והדרכות לצוותי התערבות בתחום.
הקואליציה פועלת ברמת הפרט, המשפחה והקהילה. השירותים ניתנים באמצעות גורמים שונים במשרד החינוך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, משרד הבריאות וארגונים רבים, על פי הגישה וההכשרה שגובשו בקואליציה לטראומה. המרכז מפתח שיטה להתערבות במצבי חירום ולמניעת טראומה בקרב תלמידים, כולל פעילויות להעברה בכיתות, ומכשיר את אנשי השירות הפסיכולוגי הייעוצי ואת כלל המורים ברשויות המקומיות הרלוונטיות לבצע התערבויות אלו בכיתות.
ב-2007 הקימה הקואליציה הישראלית לטראומה בשותפות עם משרדי הממשלה ובהובלת משרד רוה"מ את חמשת מרכזי החוסן של עוטף עזה - אשכול, שדרות, חוף אשקלון, שער הנגב, שדות נגב ואשכול.
ב-2014 הקימה הקואליציה הישראלית לטראומה במיזם משותף עם משרד החקלאות את מרכז החוסן לחברה הבדואית. מרכז שקיבל הכרה של הממשלה ב-2022 במסגרת החלטת הממשלה להקמת מרכזי חוסן בארץ על ידי הקואליציה הישראלית לטראומה.
ב-2017 הוקמו 4 מרכזי החוסן של יהודה ושומרון - שומרון, יהודה, בנימין ועציון.
מרכז חוסן אשקלון הוקם ב-2020 וב - 2022 מרכז החוסן אמ"ן (אופקים, מרחבים, נתיבות) הוקם ואושר על ידי הממשלה.
חוק הפיקוח על הנשק (1968)
חוק הפיקוח על הנשק משנת 1968 הוא חוק פדרלי אמריקאי העוסק בהסדרת את תעשיית הנשק בארצות הברית והסדרת תחום הבעלות על כלי ירייה. החוק מגביל את הסחר בנשק בין מדינות בארצות הברית ליצרנים, סוחרים ויבואנים מורשים בלבד.
החוק נחתם על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-22 באוקטובר 1968, וכיום הוא הפרק הראשון של חוקי הנשק הפדרליים של ארצות הברית הנאכפים על ידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ (ATF). חוק זה ביטל את "חוק הנשק הפדרלי" משנת 1938, אם כי רבים מסעיפי החוק משנת 1938 חוקקו מחדש כחלק מהחוק של 1968, אשר תיקן את החוק משנת 1938 ואת קודמו, "חוק הנשק הלאומי" משנת 1934 (NFA).
היסטוריה
הצעת החוק נולדה בעקבות הרצח של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי בדאלאס, טקסס בנובמבר 1963. הנשיא נורה על ידי רובה שנרכש והוזמן דרך הדואר לאחר שהיורה התעניין ברכישתו כאשר הופיע במודעת פרסומת במגזין הנשק "American Rifleman". לאחר מכן התקיימו שימועים בקונגרס בהם דנו על איסור על רכישת רובים דרך הזמנה מהדואר, אך לא עבר חוק בנושא עד 1968. במהלך השימועים, סגן נשיא איגוד הרובאים הלאומי (NRA) פרנקלין אורת' תמך באיסור על מכירת ורכישת נשק דרך הזמנה משירות הדואר והצהיר: "איננו חושבים שכל אמריקאי שפוי, הקורא לעצמו אמריקאי, יכול להתנגד להכללת הכלי שהרג את נשיא ארצות הברית בהצעת חוק זו."
הצעות חוק קודמות לחוק הפיקוח על הנשק היו הצעת חוק 1975 של הסנאט משנת 1963 - "הצעת חוק להסדרת משלוח נשק חם בין מדינות" והצעת חוק 1592 של הסנאט משנת 1965 - "הצעת החוק לתיקון חוק הנשק הפדרלי של שנת 1938". שתי הצעות החוק הוצגו על ידי הסנאטור תומאס דוד ונתקלו בהתנגדות עזה ברצפת הסנאט, אך סללו את הדרך לחקיקת "חוק הפיקוח על הנשק" בשנת 1968.
רצח מרטין לותר קינג, מנהיג התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית ב-4 באפריל 1968 וההתנקשות בסנאטור הדמוקרטי והתובע הכללי של ארצות הברית, רוברט קנדי ב-5 ביוני 1968 הובילו לשינוי בדעת הקהל בארצות הברית בנוגע לנושאי החזקת הנשק והובילו לחידוש המאמצים להעברת החוק. ב-11 ביוני 1968, תיקו בהצבעה בוועדת המשפט של בית הנבחרים עיכבה את העברת הצעת החוק. בדיון מחודש לאחר תשעה ימים התקבלה הצעת החוק בוועדה. ועדת המשפט של הסנאט הביאה באופן דומה לעיכוב זמני בהעברת החוק, אך כמו בבית הנבחרים, הצעת החוק הועברה לבחינה מחודשת. החלטה 17735 של בית הנבחרים, הידועה בשם "חוק הפיקוח על הנשק", האוסרת רכישת והזמנת רובים ורובי ציד דרך הדואר ואוסרת על רוב העבריינים, אנשים המשתמשים בסמים והאנשים שנמצאו כלא כשירים נפשית לקנות רובים נחתמה על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-22 באוקטובר 1968.
אייבנהו (סרט, 1952)
אייבנהו (Ivanhoe) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1952 בבימויו של צ'ארלס ת'ורפ, עם רוברט טיילור, אליזבת טיילור, ג'ואן פונטיין וג'ורג' סנדרס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן ההיסטורי אייבנהו של וולטר סקוט.
עלילת הספר מתרחשת במאה ה-12 באנגליה, על רקע הכיבוש הנורמני הרודה בסקסונים הילידים ומסעות הצלב לארץ הקודש.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
תקציר העלילה
ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה (נורמן וודלנד) נעלם לאחר שחזר ממסע הצלב. אחיו הנסיך ג'ון משמש בינתיים כעוצר. האביר הסקסוני אייבנהו (רוברט טיילור) שיצא אתו למסע, מסתובב באוסטריה כטרובדור עד שריצ'רד שומע את שירתו וזורק לו פתק כי הוא כלוא על ידי לאופולד מלך אוסטריה הדורש סכום ענק כדי לשחררו. ג'ון מסרב לתת את הכופר. אייבנהו מגיע לאחוזת אביו סדריק שכועס עליו כי יצא למסע למרות התנגדותו ונישל אותו מנחלתו.
הוא פוגש שם את אהובתו רוונה (ג'ואן פונטיין) שהיא בת חסותו של אביו. למקום מגיעים היהודי יצחק (פליקס אילמר) ובתו רבקה (אליזבת טיילור). בלילה מתקיפים שודדים את יצחק ואייבנהו ומשרתו וומבה (אמלין ויליאמס) מצילים אותו. הם מחזירים את יצחק ורבקה לשפילד ורבקה מתאהבת באייבנהו. הוא מספר לה כי ברצונו להשתתף בתחרות הפלה ברומח באשבי ואין לו כסף לסוס ורומח. רבקה נותנת לו את תכשיטיה ויצחק מבטיח לאסוף כסף לשחרור ריצ'רד.
רבקה מצליחה להציל את אייבנהו. הוא הולך לידידו לוקסלי (רובין הוד) בעוד שהשאר רוכבים ליורק אך נתפסים על ידי הנורמנים בפיקודו של גילברט ומוחזקים כשבויים בטירתו של האציל פרונט דה בף (פרנסיס דה וולף). אייבנהו שומע על כך כשהוא אצל רובין הוד והולך להסגיר את עצמו תמורת שחרור האסירים גילברט מסכים לעסקה אבל אחר כך חוזר בו מהבטחתו קושר אותו ומאיים להרוג אותו. גילברט כופה עצמו על רבקה אך היא מתנגדת לו.
חייליו של רובין הוד ובראשם הוא וחברו הנזיר טאק (סבסטיאן קבוט) תוקפים את המבצר וכובשים אותו באבידות גדולות לשני הצדדים כולל וומבה, משרתו של אייבנהו. לבסוף גילברט מצליח להימלט על סוסו כשהוא לוקח אתו את רבקה.
יצחק מצליח לגייס 100,000 מארקים לשחרור ריצ'רד אך כעת ג'ון דורש את הסכום הזה לשחרור רבקה. יצחק מעדיף את ריצ'רד. הוא נוסע לאוסטריה לשחרר את ריצ'רד ואייבנהו מבטיח לשחרר את רבקה.
רבקה עומדת לדין בפני ג'ון באשמת כישוף ו"עדים" מעידים עליה שהיא עוסקת בכישוף. גזר הדין עלול להיות מוות בשריפה. כאן מתערב לטובתה אייבנהו ואומר כי הוא מוכן להילחם למענה עם כל מי שיבחר ג'ון ואם ינצח זה יהיה רצון האלוהים שתזוכה.
ליריבו נבחר דה בואה גילברט ובקרב מנצח אייבנהו וגילברט נפצע קשה ומת. רבקה משתחררת ומתפייסת עם רוונה. היא מוותרת על אייבנהו לטובתה של רוונה.
ג'לאל-אבאד
ג'לאל-אבאד (בקירגיזית: Жалал-Aбад; ברוסית: Джалал-Абад) היא עיר בדרום-מערב קירגיזסטן ובירתו של מחוז בעל שם זהה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2022 אוכלוסיית בעיר מנתה 127,122 בני אדם, מה שהופף אותה לעיר השלישית בגודלה בקירגיזסטן, אחרי בישקק ואוש.
גאוגרפיה
העיר משתרעת על פני 88 קילומטרים רבועים בפינה הצפון-מזרחית של במרחק של כ-250 ק"מ דרום-מערבית לבירה בישקק ובסמוך לגבול עם אוזבקיסטן. העיר שוכנת לאורך נהר קוגרט ולמרגלות הרי בבאשה אתא.
ג'לאל-אבאד נמצאת בדרך המשי. העיר מושכת מטיילים זה אלפי שנים. בין המטיילים בעיר ניתן למנות סוחרים, תיירים ועולי רגל המגיעים למקומות הקדושים באזור. אנשים חולים ביקרו בג'לאל-אבאד כדי למצוא תרופה החבויה בהר איוב טאו בגובה 700 מטר מעל פני הים, שלושה קילומטרים מחוץ לעיר עצמה.
בתחילת המאה ה-19 נבנה חאן קטן באזור. עם הזמן החאן גדל ושימש לאירוח אנשים רבים, עד שהאוכלוסייה בעיר התפתחה. התושבים המקומיים עסקו בחקלאות ובמסחר. בשנת 1870 הגיעו מהגרים רוסים לאזור. הם הקימו משמר לעיר ובית חולים צבאי.
האזור שבו שוכנת העיר ידוע באגוזי המלך שלו.
חיל האוויר של כווית
חיל האוויר של כווית (בערבית: القوات الجوية الكويتية) הוא הזרוע האווירית של צבא כווית. עיקר תפקידו הוא הגנה על השטח האווירי של כווית. מפקדת חיל האוויר ממוקמת בבסיס האוויר עבדאללה אל-מובארכ, ויתר הכוחות מוצבים בגדודי ההגנה האווירית, בבסיסי האוויר עלי א-סאלם ובבסיס האוויר אחמד אל-ג'אבר.
לחיל האוויר יש כוח אדם של 2,500 חיילים וקצינים וצי של כ-100 מטוסים ומסוקים מסוגים שונים, בינייהם מטוסי קרב F/A-18 מטוסי תובלה הרקולס C-130 ומסוקי קרב AH-64 אפאצ'י. ואמצעי הגנה אווירית נוספים.
החיל הוקם בשנת 1953 והספיק להשתתף במספר מבצעים עימותים מקומיים לדוגמה: סכסוך הגבול מ-1973, הפלישה העיראקית לכווית והמעורבות הצבאית בתימן.
אצטדיוני כדורגל בבלארוס
להלן רשימת אצטדיוני כדורגל בלארוס, מסודרים לפי קיבולת:
Airplanes
Airplanes (מטוסים) הוא שיר של הראפר האמריקאי B.o.B בו משתתפת גם הזמרת היילי ויליאמס, מאלבום הבכורה של B.o.B B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray. Airplanes יצא כסינגל ב-13 באפריל 2010, וזכה להצלחה במצעדי פזמונים ברחבי העולם ואף הגיע למקום הראשון המצעד הבריטי ולמקום השני במצעד ההוט 100. "Airplanes" היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיתוף הפעולה הקולי הטוב ביותר (פופ)".
לשיר יצא גם שיר המשך, "Airplanes, Part II", בו משתתף, מלבד B.o.B והיילי ויליאמס, גם אמינם. שיר ההמשך הוא הרצועה הסוגרת באלבום "B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray".
השיר נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים והאהובים ביותר לשנת 2010. אאוחניה מונזון ממגזין Access Hollywood הכלילה את השיר במקום התשיעי לפי בחירתה ברשימת 10 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.
Colors (שיר של בלאק פומאס)
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד השירים האלטרנטיביים למבוגרים של הבילבורד. בנובמבר 2020, הוכרז כי קיבל השיר מועמדות לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-63, "ביצוע השורשים האמריקאי הטוב ביותר" ו"הקלטת השנה", תוך שהאלבום בו השיר נכלל, Black Pumas, הועמד לקטגוריית "אלבום השנה".
ניסן טורוב
קורות חיים
טורוב נולד בעיירה ניסוויז' (Nieswiez) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). אביו שמואל ליב היה סוחר ומשכיל עברי, שהתגורר מרבית הזמן במוסקבה, ואמו זיסיה-לאה מקלר הייתה בתו של סוחר ובעלת חנות קטנה. טורוב גדל בבית יהודי מסורתי והתחנך ב"חדר", יחד עם שתי אחיותיו הגדולות, אחיו הגדול ואחיו הקטן אברהם.
אחת הדמויות הבולטות בילדותו היה חברו המבוגר ממנו בשש שנים, שמחה וילקומיץ (לימים מראשוני המורים העבריים במושבות הגליל), שידע את השפה העברית על בוריה והיה חובב ציון. הוא גם היה מי שהוביל את טורוב אל מאמריו של פרץ סמולנסקין, שאותם ניסה לחקות.
השכלתו של טורוב בעברית וברוסית הייתה מועטה יחסית, כיוון שהוריו חיו בצניעות, על אף היותם אמידים באופן יחסי, ולא מימנו לו מורים פרטיים באופן תדיר, לכן שקע בלימוד עצמי. לאחר שמלאו לו שתים עשרה שנים, הצטרף יחד עם אמו, אחיו ואחיותיו אל אביו במוסקבה, שם נרשם לבית הספר לציור. בבית הספר היה טורוב התלמיד היהודי היחיד, וסבל מהתקפות אנטישמיות.
עם גירוש היהודים ממוסקבה ב-1890 שבה משפחתו לניסוויז', והוא עצמו עבר לווילנה כדי להמשיך את לימודיו בבית הספר לציור. מפגש עם וילקומיץ הוביל אותו לבחירת מקצוע ההוראה, ולשם כך הוא התקבל לגימנסיה, וכעבור שנה סיים את לימודיו בה ונרשם לבית המדרש למורים בווילנה, שבו היו מורים לעברית לצד מורים לרוסית, בהם הבלשן יהושע שטיינברג, שהפך למורו ותומכו של טורוב.
במהלך לימודיו התקרב טורוב אל הציונות וגדל רצונו לעלות לארץ ישראל ולעסוק שם בהוראה. אולם עם סיום לימודיו לימד הוראה במספר מקומות. תחילה התמנה למנהל ומורה בבית הספר לילדי היהודים בעיירה ויסוקה ליטובסק (Wysokie Litewskie; כיום Vysokaye, בדרום-מערב בלארוס), עד שהשתקע בעיר ורשה. שם גם שלח אל עורך עיתון "הצפירה", נחום סוקולוב, תרגום לסיפור יהודי-רוסי. סוקולוב התרשם מסגנונו של טורוב והזמין אותו להיות סופר קבוע בעיתון. טורוב החל בכתיבת סיפורים מקוריים בכתב העת "הדור" של דוד פרישמן וב"השילוח" "הזמן", "הקשת" ו"ספר השנה".
לאחר תקופה בה שהה בוורשה יצא טורוב להשתלמות בפדגוגיה ובפסיכולוגיה באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה, שם למד פסיכולוגיה ניסיונית והתמחה בבית הספר שליד האוניברסיטה. אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ. בלוזאן פגש בווילקומיץ, שהכיר לו את יצחק אפשטיין. בשנת 1906, בגיל 29, קיבל טורוב תואר דוקטור בספרות עבור עבודתו על יסוד דיסרטציה שכותרתה "ז'אן פול כמחנך" (Jean Paul als Pädagoge).
באותה שנה קיבל טורוב הצעה להיות מפקח ברשת מוסדות החינוך של חברת מפיצי השכלה בישראל בפטרבורג וסביבתה, אך במקביל הוזמן על ידי מנחם אוסישקין לארץ ישראל כדי להחליף את מרדכי קרישבסקי (אזרחי) בניהול בית הספר לבנות מיסוד חובבי ציון בנווה צדק שביפו, ועלה ארצה. בהגיעו אליו באוגוסט 1907 יזם טורוב תוכנית לימודים חדשה, שהשתלבה באופן הדרגתי בזו הקיימת. תחילה קבע ישיבות מורים שבועיות כדי לדון בבעיות החינוכיות וההתנהגותיות השונות, ולאחר מכן יזם פעילויות ייחודיות לשיפור הלמידה.
בשנת 1910, בעקבות הצעתם של ראשי אגודת המורים, החל טורוב לערוך ולהוציא את "החִינוך" –. המגיה היה הסופר י"ח ברנר ששימש אז כמזכיר האגודה.
בשנת 1912 ייסד טורוב את בית המדרש למורות ביפו (לימים מכללת לוינסקי לחינוך) והיה מנהלו הראשון.
בשנת 1914 נסע לרוסיה כדי להזמין מורים לבית המדרש והמשיך לברלין כדי להצטייד בספרי ומכשירי לימוד והוראה. אולם פרוץ מלחמת העולם הראשונה אילץ אותו לקחת את הרכבת האחרונה שיצאה מערבה עד לגבול עם שווייץ, ואת הגבול חצה ברגל ומשם שב לארץ.
בשנת 1919 הוזמן לערוך את העיתון "חדשות הארץ" (לימים עיתון "הארץ") שי"ל גולדברג החל בהוצאתו בירושלים. אולם במהרה גילה שהדברים לא ייעשו לפי טעמו ודעתו, ולכן התפטר לאחר 18 גיליונות. ויצא לפעילות בת שנתיים לארצות הברית – פעילות שנמשכה למשך שארית חייו.
במהלך השנים ביקר מספר פעמים בארץ ישראל, תוך מחשבה להשתקע. בשנת 1939 הציע לו אוסישקין לפתוח באוניברסיטה העברית בירושלים מחלקת חינוך, אולם בהגיעו לארץ לא קיבל את התנאים שהובטחו לו, ולכן חזר לארצות הברית, שם עסק בהכשרת מורים לעברית ובכתיבת ספרי פסיכולוגיה.
טורוב נפטר בניו יורק בשנת 1953. לאחר מותו הועלה לקבורה בישראל, ונקבר ב-12 במאי בבית הקברות טרומפלדור.
לאחר מותו ייסד מרכז הסתדרות המורים פרס על שמו (פרס טורוב), הניתן על יצירות ועבודות בתחומי החינוך, הפסיכולוגיה והאמנות.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של פרסומיו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
לירן חסון
לירן אלירן חסון (נולד ב-18 באוגוסט 1984) הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן, זמר וקריין ישראלי.
ביוגרפיה
לירן חסון, נולד ברמלה ובגיל שנתיים משפחתו עברה לרחובות, שם הוא מתגורר גם היום. לירן הוא הילד האמצעי מתוך חמישה אחים, נשוי למיכל ואב לשיר ובן.
חסון החל את דרכו המוזיקלית בגיל 6 כאשר אביו הכניס אותו לחוג נגינה על אורגנית אך מהר מאוד הוציא אותו ממנו כיוון שהרגיש שלירן עדיין לא מספיק בשל לזה, לאחר מכן המשיך לירן ללמוד נגינה מספרי תווים בביתו עד גיל 11, אז שלח אותו אביו בשנית לחוג נגינה, הפעם למורה פרטי, למשך 3 שנים. במקביל הצטרף לירן למקהלת מיתר בניצוחה של יהודית חן, בה היה חבר עד גיל 17 וכן הצטרף למגמת המוזיקה בתיכון על שם עמוס דה שליט ברחובות, בו למד.
בתחום ההפקה המוזיקלית החל להתנסות בגיל 11 בתוכנת דוס בשם אימפולס טראקר המאפשרת הפקת מוזיקה על מחשב, איתה למד לכתוב עיבודים מרובי כלים ומספר שנים לאחר מכן עבר לתוכנת קיובס איתה הוא עובד עד היום.
במקביל להצטרפותו לרדיו, הקים לירן את 'קואלה :: יזמות מדיה ותקשורת', חברה שמטרתה לתת שירותי מוזיקה בתחומים שונים תוך כדי השמת דגש על איכות (מכאן השם קואלה -Quality בלעז). בחברה 3 מחלקות עיקריות: הפקת פלייבקים, הפקת ג'ינגלים ומוזיקה לאירועים. תחת מותג זה, נותן לירן שירותי מוזיקה ומפיק מוזיקה מקורית, פלייבקים וג'ינגלים לתחנות רדיו וטלוויזיה וכן למותגים רבים, בהם שטראוס, עלית, ישראכרט, לאומי קארד, כללית שירותי בריאות, גוגל, דומינוס פיצה, מגה, סלקום, פלאפון, 012 מובייל, קרן קיימת לישראל, רכבת ישראל, מועצת החלב ועוד.
מוזיקה מקורית אישית
במהלך השנים כתב והקליט לירן עשרות שירים מקורים שלא שוחררו מעולם באופן רשמי ופורסמו רק באתר האינטרנט שלו ובמקומות מעטים נוספים ברשת. נכון להיום (תחילת 2017) לא ניתן למצוא את השירים ברשת למעט מספר שירים באתר הבמה החדשה. השיר היחיד שנשלח לרדיו הוא '' אשר שודר לראשונה בשנת 2003 בתוכנית 'צה"ל יוצא שבת' בהגשת יניב מורוזובסקי בגלי צה"ל כמו כן פורסם שיר נוסף בשם 'מבוך פרידה' שהוקלט כדואט עם לירז רחמין (כוכב נולד 1) ופורסם בכתבה באתר נענע10. במהלך השנים הופיע לירן עם שיריו המקוריים שלוש פעמים בלבד.
הפקות לתיאטרון ומחזות
מופע מרובה משתתפים המורכב משירי מחזות וברודוואי שעלה לבמות בשנת 2007 אותו חסון הפיק וניהל מוזיקלית. מופע ילדים המשלב אנימציה, קולנוע ותיאטרון ומתורגם לשפת הסימנים, במופע תכנים ושירים מקוריים חינוכים בנושא איכות הסביבה. בהפקה זאת אחראי לירן לכתיבת כל הלחנים והפקת והקלטת כל העיבודים. במופע זה לקח חלק בדיבוב דמות הנקראת 'פיירו'. המופע עלה לבמות בשנת 2013 ובהמשך, הופץ כDVD בחנויות בהפצת Play Records. מופע ילדים מרובה משתתפים בשילוב קסמים ושירים מקוריים של הקוסם רועי לאופר אותו לירן הפיק מוזיקלית ואף דיבב בקולו את 'דורה', אחת המכשפות. המופע החל לרוץ בשנת 2003 וממשיך להופיע גם היום (נכון לתחילת 2017)
פרויקטים מוזיקליים
עם ישראל לא מתעסקים במהלך צוק איתן, הפיק לירן קליפ בשם 'עם ישראל לא מתעסקים' בשילוב קטעי וידאו של דובר צה"ל ודובר חמאס כתגובה לסרטון החמאס 'תקוף תעשה פיגועים'. הקליפ הוסר מיוטיוב לאחר שהפר את תנאי השימוש באתר האוסרים על הסתה ועידוד אלימות. עד לרגע ההסרה הקליפ צבר למעלה מחצי מיליון צפיות. לאחר מכן הקליפ הועלה שוב ליוטיוב בערוצים שונים על ידי גולשים וכן פורסם בעמוד של תוכנית הצינור בהגשת גיא לרר בערוץ 10. כיום הקליפ זמין בערוץ היוטיוב של 'המבקרים' ועומד על כמעט חצי מיליון צפיות.
פרויקט פיטר פן בשנת 1988 נחשף למחזמר פיטר פן של חנוך רוזן ואורי פסטר, מאז הוא מעיד שנשאר איתו בלב. בשנת 2005, בהיעדר DVD או Audio CD מסחריים עם שירי המחזמר, החליט לירן להפיק גרסה מחודשת משלו לכל שירי המחזמר. לשם כך גייס זמרים שגדלו גם הם על המחזמר והיו מעוניינים לקחת חלק בהקלטת הגרסה החדשה. את הפלייבקים לשירים הפיק לירן על פי הלחנים והעיבודים המקוריים של אילן גלבוע. את הזמרים והמעריצים השונים למחזמר, מצא על ידי פתיחת קבוצת פייסבוק בשם 'המחזמר פיטר פן 1988' אליה הצטרפו (נכון לתחילת 2017) מעל 1300 אנשים ובמסגרתה נעשו מפגשים שונים עם יוצרי ושחקני המחזמר. בשנת 2010 חשף לירן בתקשורת ניסיון עוקץ של מנהלי קבוצות פייסבוק במסגרת ניהול קבוצת פיטר פן, לימים נודע, שמי שעמד מאחורי ניסיון העוקץ הזה הוא גם אחד אנשי המפתח המעורבים בהונאה אחרת המוכרת בשם פרשת איקיוטק.
פרויקט נארוטו נארוטו היא סדרת אנימה יפנית מצוירת אליה נחשף לירן בשנת 2003. בהמשך, הסדרה דובבה לעברית ושודרה גם בערוץ הילדים. לסדרה מעל 50 פתיחים וסגירים המבוצעים על ידי הלהקות הגדולות ביפן. הפרויקט של לירן עסק בגרסאות עבריות פרי עטו ובביצועו לשירים מהסדרה. במסגרת הפרויקט תרגם, כתב, הפיק מוזיקלית וביצע 12 שירים באורך מלא משירי הסדרה המקורית. הפרויקט יצא לאור בשנת 2008.
רמיקסים כחלק מעבודתו של לירן כתקליטן בחתונות, הפיק עשרות רמיקסים וגרסאות מחודשות ללהיטי חתונות מוכרים. חלק מהרמיקסים הועלו לערותים הרשמיים של האמנים ביוטיוב כדוגמת הרמיקס לשירים 'את עושה לי את היום', ו'אהבה ללא גבולות' של דודו אהרון וכן אחרים שוחררו כרמיקס רשמי בסינגל של האמן כדוגמת 'בריאות ואהבה' של מתנאל. סימן ההיכר של לירן בתחום הרמיקסים הוא הוספת קולו כמקהלה ששרה בחלק מהרמיקס וכן הוספת קריצות מוזיקליות משירים אחרים בקונטקסט המילולי.
פרויקט 180 פרויקט 180 הוא פרויקט קאברים לשירים ישראלים שהחל בשנת 2011 בו שיתף לירן פעולה עם זמרים אחרים ואיתם הפיק גרסאות בעיבוד שונה לשירים מוכרים. במסגרת הפרויקט הוקלטו מעל 20 שירים והוא ממשיך להתעדכן גם היום. בין השירים להם הופקה גרסה חדשה, נמנים נשל הנחש של מאיר אריאל, מה שיותר עמוק יותר כחול של שלום חנוך, תן של רוני דלומי, הקולות של פיראוס של חיים משה, יש לי חלום של עמיר בניון ותן לי של יגאל בשן.
קישורים חיצוניים
אזכורים בתוכן
יהוידע חיים
יהוידע חיים (נולד ב-2 בפברואר 1941) הוא סופר ודיפלומט ישראלי ובעבר שגריר ישראל להודו ולסין.
חיים למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבארצות הברית, שם עשה את הדוקטורט שלו במסגרת לימודי המזרח התיכון ואסיה. כיהן כמנהל אגף המזרח התיכון וכראש המרכז למחקר מדיני במשרד החוץ. בין השנים 2000-1995 שירת כשגריר ישראל בהודו, ובין השנים 2007-2002 כשגריר ישראל בסין.
פרסם מאמרים רבים בנושאי המזרח התיכון, וספר בנושא גישות התנועה הציונית כלפי הבעיה הפלסטינית. כמו כן כתב על החברה והתרבות במדינות מזרח אסיה.
יעקב יוסף הלחמי
יעקב יוסף הלחמי (19 באפריל 1933, כ"ד בניסן תרצ"ג – 29 בספטמבר 2019, ערב ראש השנה תש"פ) היה במאי ומפיק טלוויזיה, חוקר עצמאי והיסטוריון קולנוע. בנו של הבמאי חיים הלחמי.
משנת 1953 עסק בקולנוע וטלוויזיה באולפני הסרטה לישראל, ובשנים 1965–1998 היה במאי, מפיק ועורך בטלוויזיה החינוכית הישראלית וחבר בצוות המייסד שלה. חוקר ומרצה להיסטוריה של הסרט הארץ-ישראלי והיהודי המוקדם, חיבר ספרים בתחום הלימוד והמחקר, והיה חבר "DOMITOR" (האיגוד הבינ"ל למחקר הסרט הקדום).