cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרכי לימוד התלמוד
שיטת בריסק וישיבות ליטא
דרך הלימוד הבריסקאית כבשה את עולם הישיבות הליטאיות, ומתוכה התפתחו דרכים נוספות. ביקורות שנמתחו על השיטה - בין השאר על ידי הרב אריה קרלין, הרב אליהו מאיר בלוך, - לא הגבילו את התפשטותה, וכיום היא מהווה דרך עיקרית בישיבות הליטאים, ואף ברוב הישיבות החסידיות ושל חרדים ספרדים.
בישיבות השונות ניתנים דגשים שונים בדרך זו: במחויבות מסוימת ללשונות הראשונים, בניסוחים פורמליים לעומת רציונליות מהותית, ועוד. אך הבדלי הגישות טרם התלבנו במחקר.
חכמת ישראל
במאה ה-19 הוקמה באירופה תנועת חכמת ישראל, שייסדה את החקר האקדמי של מדעי היהדות והיהודים בכלל, ובכלל זה גם את החקר האקדמי של התלמוד. במרכז התעניינותה של השיטה עומדת ביקורת הנוסח ובירורו, כשעל ידי כך היא חותרת ליישובן של סתירות שונות, שיושבו בדרכי הלימוד האחרות על ידי חידושם של סברות ודינים חדשים.
אף על פי ששורשי עקרונות אלו של המחקר מצויים אצל הפרשנים הקודמים, גיבושם המלא של העקרונות לכלל מתודה שלמה, בא רק בתקופתה של "חכמת ישראל", ומתודה זו משמשת עד היום את חקר התלמוד במוסדות האקדמאים.
שיטת הרבדים
לעומת השיטה הרגילה שרואה את כל התלמוד כמקשה אחת ולא מבדילה בין שיטות או שכבות שמצויות בו, שיטת הרבדים הולכת בעקבות המתודה האקדמית מיסודה של "חכמת ישראל", ומבחינה ומבדילה בין שכבות שונות בטקסט התלמודי. כך היא מוצאת בו ארבע שכבות: משנה, תורת התנאים הרחבה (ובפרט ברייתות), תורת האמוראים ("מימרות") וסתם הגמרא ("סתמא", סתמאים), הנלמדות לפי פשוטן. השתלשלות ההלכה מתבהרת על ידי הכרת הערך המוסף של כל רובד, ביחס לרובד הקודם, מאחר שהפירושים של רבדים מאוחרים אינם תמיד לפי פשוטם של מקורות מוקדמים יותר. דרך זו הוצעה גם כדרך דידקטית המנחילה את התלמוד לקהל יעד רחב, שבלימודו את התלמוד על פי דרך זו הוא מבין אותו טוב יותר ונקשר אליו.
שיטת הרבדים ספגה ביקורת רבה בתחילה בקרב הציבור החרדי, בטענה ששיטה זו מביאה לזילות בדברי חכמים מאוחרים. גם מרבית רבני הזרם הדתי לאומי יצאו בקונטרס חריף כנגד לימוד בשיטת הרבדים. עם זאת ישנם מוסדות מועטים (בעיקר בקרב הציבור הדתי לאומי) המשתמשים גם בדרך לימוד זו.
פולקסאמפפנגר
פולקְסְאֶמפּפנגֶר (בגרמנית: Volksempfänger – "מַקְלֵט העם") היה סדרה של מקלטי רדיו שפותחה בגרמניה על ידי אוטו גריסינג (Otto Griessing) על פי בקשתו של יוזף גבלס.
מטרת תוכנית הפולקְסְאֶמפּפנגֶר הייתה להפוך את טכנולוגיית קליטת הרדיו לזמינה לציבור הרחב. גבלס השכיל להבין את הפוטנציאל התעמולתי הגדול של מדיום חדש יחסית זה, ולכן העריך את האפשרות להפוך את מקלטי הרדיו לזמינים לציבור הרחב כחשובה ביותר.
היסטוריה
הפולקְסְאֶמפּפנגֶר דגם VE-301 הוצג ב-8 באוגוסט 1933 בתערוכת הרדיו הבינלאומית בברלין (Internationale Funkausstellung Berlin), וכבר במהלכה נמכרו כמאה אלף מכשירים. ה-VE-301 עלה 76 רייכסמארק, מחיר שווה לכל נפש, והדגם הזול יותר, ה-DKE38 (שכונה לעיתים על ידי הציבור Goebbels-Schnauze – בתרגום מקורב "הפה של גבלס"), שיוצר מאוחר יותר, עלה רק 35 רייכסמארק. במקביל יוצרו דגמים נוספים תחת מותגים כדוגמת פולקְסְאֶמפּפנגֶר, גמיינשפטסאמפפנגר (Gemeinschaftsempfänger), KdF (ראשי תיבות של Kraft durch Freude – כוח באמצעות שמחה), DKE (Deutscher Kleinempfänger) ואחרים.
כל מכשירי הפולקְסְאֶמפּפנגֶר תוכננו בכוונה לקלוט תחנות מקומיות, על מנת להבטיח ששידורי התעמולה הנאצית יוכלו להישמע בקלות, ולהקשות על קליטת שידורים אחרים, דוגמת ה"שידורים הבינלאומיים" של ה-BBC. לשם כך לא קלטו מכשירי הפולקְסְאֶמפּפנגֶר ערוצים של גלים קצרים ויצרני המכשיר נמנעו מהמנהג, המקובל בקרב יצרני מכשירי רדיו בתקופה זו, לסמן את מיקומן המשוער של התחנות האירופאיות העיקריות על סקלת כוונון התחנות. בדרך כלל סומנו רק תחנות גרמניות (ומאוחר יותר, לאחר האנשלוס, גם אוסטריות), ולמודלים הזולים לא הייתה אפילו סקלת כוונון (בתצלום למעלה לדוגמה יש על כפתור הכוונון מספרים שרירותיים במקום אורכי גל או קילוהרצים). רגישות הקליטה הייתה נמוכה יותר מאשר ברדיו רגיל, אם כי עדיין ניתן היה במאמץ מסוים לקלוט במכשיר תחנות זרות (כולל ה-BBC), בייחוד כשתחנות אלו הגבירו את עוצמת השידור במהלך מלחמת העולם השנייה, וזאת חרף מאמצי המשטר הנאצי למנוע זאת.
כחלק ממאבקו של המשטר הנאצי בהאזנה לתחנות הזרות, נקבעה פעולה זו כעבירה פלילית בגרמניה הנאצית, ובחלק מהשטחים הכבושים, כדוגמת פולין, נאסרה הקשבה לכל סוגי שידורי הרדיו על כל מי שלא היה אזרח גרמני (מאוחר יותר בזמן המלחמה הורחב איסור זה לרוב המדינות הכבושות יחד עם החרמה מסיבית של מקלטי רדיו). העונשים בגין הפרת החוק נעו בין החרמה של מכשירי רדיו, למאסר, ועד עונש מוות, בייחוד בשלבים האחרונים של המלחמה. עם זאת, האזנה חשאית זו הייתה נפוצה ברוב המדינות הכבושות ובגרמניה עצמה (בייחוד בשלהי המלחמה). הנאצים ניסו לשבש את קליטת השידורים של חלק מתחנות השידור של האויב, בהצלחה חלקית בלבד.
השפעות
משרד התעמולה הנאצי בראשותו של גבלס הנהיג מדיניות מכוונת של הגברת ההאזנה לרדיו בקרב הציבור הגרמני. עם פרוץ המלחמה עלתה ההאזנה לרדיו ממילא, כי הציבור היה צמא למידע מן החזית. בצד יתרונות התעמולה המובהקים, הרוויחה קופת המדינה, ובמיוחד תקציבו של משרד התעמולה, מאגרת רדיו בת שני רייכסמארק בחודש שהיה על כל בעל מקלט רדיו לשלם. אגרה זו הייתה מרכיב חשוב ביותר בתקציב משרד התעמולה.
רבות נאמר על היעילות של הפולקְסְאֶמפּפנגֶר ככלי תעמולה. את התיאור הידוע ביותר סיפק אלברט שפר, האדריכל של היטלר ושר החימוש והייצור המלחמתי, שאמר בנאומו האחרון במשפטי נירנברג:
הרדיו השימושי
המקבילה הבריטית לפולקְסְאֶמפּפנגֶר הייתה ה-"Utility Radio" (הרדיו השימושי), שיוצר על ידי קונסורציום של יצרנים, על פי תכנון סטנדרטי שאושר על ידי הממשלה, תוך שימוש ברכיבים סטנדרטיים, במטרה לעשות את התיקונים קלים יותר. עם זאת, המטרה העיקרית של התכנון הבריטי הייתה לחסוך בחומרי גלם שהיו בצמצום ולפשט תיקונים, ולא למנוע האזנה לתחנות זרות (המדיניות הרשמית הייתה נגד האזנה כזו, אך היא לא נאסרה בפועל בממלכה המאוחדת).
לקריאה נוספת
בגרמנית:
נחל תאנים
נַחַל תְּאֵנִים (בערבית: ואדי א-תנין) הוא נחל אכזב גדול במערב השומרון, אחד מיובליו העיקריים של נחל אלכסנדר. אגן ההיקוות שלו תחום בין קו פרשת המים של השומרון (העובר בהר גריזים), ובין אגני ההיקוות של נחל שכם בצפון, ונחל קנה בדרום. במהלכו מנקז הנחל את המרחב שבין אזור קדומים ובית ליד ממזרח, הכפרים כור וכפר צור מדרום, וא-לבד וטולכרם מצפון.
תחילת הנחל בהר גריזים. הנחל עובר מצפון לתל ולסרה. מסרה ממשיך הנחל בכיוון צפון-מערב. כביש 55 חוצה את הנחל בנקודה זו, ובמרחק קצר לאחריו מצפון לקדומים חוצה את הנחל כביש 60 (קטע עוקף שכם דרום). לאחר מכן ממשיך מערבה בתוואי מפותל מדרום לבית ליד וספארין. כביש 557 חוצה את הנחל ממזרח למעבר תאנים. לאחר מכן עובר הנחל בין אירתאח לפרעון. הנחל חוצה את גדר ההפרדה ממערב לפרעון, בסמוך למסוף המשמש למעבר פועלים וסחורות לטול כרם, תלבין מושב ניצני עוז ושער אפרים. בנקודה זו נמצאים גם שרידי גשר רכבת עתיק של המסילה המזרחית, וגשר של כביש 6 מעל הנחל. נחל תאנים נשפך לנחל אלכסנדר ממזרח לבורגתה.
באזור הסמוך לניצני עוז מתוכננת הקמת טיילת בסמוך לנחל.
כביש עוקף טול כרם (כביש 557) מטפס מאזור מעבר תאנים לעינב תוך התבססות על תוואי של כמה מיובלי נחל תאנים.
נחל תאנים ונחל שכם הם יובליו העיקריים של נחל אלכסנדר. באגן הניקוז של הנחל, המשתרע על שטח של כ-600 קמ"ר, נקווים מי גשמים בכמות של כ-350 מיליון ממ"ק (בממוצע רב-שנתי). זרימה זו גרמה ליצירת ביצות עמק חפר, עד לניקוז הביצות באזור בתחילת המאה ה-20.
מייקל רוסבאש
מייקל רוֹסבּאש (באנגלית: Michael Rosbash; נולד ב-7 במרץ 1944) הוא גנטיקאי וכרונוביולוג יהודי-אמריקאי. זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2017 על מחקריו בתחום השעון הביולוגי, יחד עם ג'פרי סי. הול ומייקל יאנג.
חייו
מייקל רוסבאש נולד בקנזס סיטי שבמיזורי להורים מהגרים יהודים שברחו מגרמניה הנאצית בשנת 1938. אביו היה חזן בבית הכנסת המקומי. בשנת 1946 עברה משפחתו לבוסטון. בצעירותו גילה רוסבאש עניין מיוחד במתמטיקה, אולם החליט לבחור בלימודי הכימיה והביולוגיה. במהלך חופשת הקיץ של לימודיו, החל לעבוד במעבדתו של נורמן דייווידסון, בה עסק במחקר ביולוגי, ואז החליט להמשיך בלימודיו לתארים מתקדמים.
רוסבאש סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של קליפורניה ב-1965 עם תואר בכימיה. בהמשך עבד כשנה במכון לביולוגיה פיזיקלית וכימית בפריז. בשנת 1970 קיבל תואר דוקטור בביופיזיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן, עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד, בה עסק במחקרים בתחום הגנטיקה. מאז 1974 הוא חבר סגל באוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית.
גילוי הגן האחראי על פעילות השעון הביולוגי
בשנת 1984, שני החוקרים ג'פרי סי. הול ומייקל רוסבאש, שעבדו בשיתוף פעולה הדוק באוניברסיטת בוסטון, יחד עם מייקל יאנג, באוניברסיטת ניו יורק, הצליחו לבודד ולזהות את הגן השולט במקצב הביולוגי. החוקרים עשו שימוש בזבובי פירות בתור מודל, והצליחו להראות כי גן זה מקודד חלבון המצטבר בתאים במהלך שעות הלילה, ומתפרק במהלך שעות היום, במחזור של 24 שעות, ובסנכרון מלא עם המקצב הצירקדי. בעקבות כך, הם גילו רכיבי חלבונים נוספים המרכיבים את המערכת הזו, תוך חשיפת המנגנון השולט בשעון הביולוגי בתוך התאים עצמם.
חשיבותה של התגלית
השעון הביולוגי ביצורים החיים משפיע על ויסות תפקודים חיוניים בגוף, בהם: טמפרטורת הגוף, הפרשת הורמונים, חילוף חומרים, ומצבי ערנות ושינה.
בריאותם של האורגניזמים קשורה ביכולתם להשיג איזון בין הסביבה החיצונית לשעון הביולוגי הפנימי. יש רמזים לכך שחוסר איזון כרוני בין אורח החיים לבין המקצב המוכתב על ידי השעון הפנימי קשור לסיכון מוגבר להפרעות בתפקוד הקוגניטיבי, הפרעות דו-קוטביות, בעיות זיכרון, הפרעות שינה, דיכאון, ואף להתפרצותם של זיהומים, ומגוון מחלות לרבות סרטן ומחלות ניוון.
מכאן סבורה ועדת הפרס, כי התגליות אודות השעון הביולוגי, עשויות להוביל למציאת דרכי אבחון ומניעה, ולסייע בפיתוח תרופות (ראו: תרופה ביולוגית) שבכוחן יהיה למנוע מחלות, ולסייע בהצלת חיי אדם.
מעלה השלום
מעלה השלום הוא רחוב בירושלים שמחבר את כביש 60 עם רחוב מעלות עיר דוד. הרחוב עובר בצד הדרומי של העיר העתיקה, בין החומה לגיא בן הינום. הוא מתחיל בפינה הדרום-מערבית של העיר העתיקה, ממשיך לשער ציון ומסתיים בשער האשפות.
עד שנת 1964 היה במקום שביל עפר תלול שעבר בשטח ההפקר. בשנת 1964 בהסכמת הירדנים נסלל כביש גישה אל ההר. הכביש נסלל לקראת ביקור האפיפיור פאולוס השישי בהר ציון וקיבל כינוי "כביש האפיפיור". הכביש שימש גם לאחר הביקור לתנועת ישראלים.
ג'ון מונש
ג'ון מוֹנָש (באנגלית: John Monash; 27 ביוני 1865 – 8 באוקטובר 1931) היה מהנדס ותעשיין יהודי-אוסטרלי אשר הפך למפקד הכוחות האוסטרליים במהלך מלחמת העולם הראשונה. מונש נחשב למפתח עקרונות הקרב המשולב, לאחד המצביאים המוכשרים והגדולים בהיסטוריה של אוסטרליה ולאחד המצביאים המצטיינים של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
שנותיו הראשונות
הוא נשא את ויקטוריה בשנת 1891 וב-1893 נולדה בתם היחידה, ברטה.
במסגרת לימודיו הצטרף מונש למחלקה האוניברסיטאית של המיליציה המקומית. ב-1887, הועלה לדרגת לוטננט במיליצית התותחנים בצפון מלבורן, ובשנים הבאות במקביל לעבודתו האזרחית עלה בדרגות הצבאיות במסגרת המיליציה. בשנים 1908–1912 היה מפקד קורפוס המודיעין האוסטרלי בוויקטוריה, עד שהועלה לדרגת קולונל בשנת 1913 ומונה למפקד בריגדת חיל הרגלים ה-13.
גליפולי
מונש היה בן 49 כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. הוא עזב את עיסוקיו הפרטיים ואת משפחתו והתנדב לשירות צבאי. בתחילה הוא מונה כצנזור הראשי של אוסטרליה, אך הוא לא היה מרוצה מהתפקיד ושיווע לתפקיד שטח. בספטמבר אותה שנה, כאשר הוקם הכוח האימפריאלי האוסטרלי קיבל מונש את הפיקוד על בריגדת הרגלים הרביעית שהייתה מורכבת מארבעה גדודים. מינוי זה נתקל בביקורת שנבעה ממוצאו היהודי גרמני של מונש ומחוסר ניסיונו הצבאי, ומנגד נתמך על ידי מספר רב של קצינים בכירים.
הבריגדה הרביעית עזבה את אוסטרליה בדצמבר 1914, והגיעה למצרים בינואר 1915. באפריל 1915 השתתפה הבריגדה במערכת גליפולי. בתחילת המערכה הגנה הבריגדה על קו חוף הידוע היום בשם 'עמק מונש'. במהלך הקרבות נודע מונש כמפקד עצמאי בעל יכולות ארגוניות מרשימות. ביולי התמנה מונש לדרגת בריגדיר גנרל חרף שמועות זדוניות על היותו מרגל גרמני. במהלך מתקפת אוגוסט הבריגדה של מונש הייתה אמורה לכבוש את גבעה 971, אך הניסיון נכשל, דבר שהצטרף לכשלונות ביתר זירות הקרב. באמצע דצמבר 1915 נסוגה הבריגדה של מונש יחד עם שאר הכוחות האוסטרליים מגליפולי. לאחר הנסיגה הוצבה הבריגדה של מונש במצרים שם עברה תקופה של אימונים ושיקום, ולקחה חלק בהגנת תעלת סואץ. על שירותו בקרב גליפולי קיבל מונש את אות מסדר האמבט.
בחזית המערבית
ביוני 1916 הועברה הבריגדה של מונש לחזית המערבית, והוצבה בארמנטייר אשר בצפון צרפת. ביולי אותה שנה קודם מונש לדרגת מיג'ור גנרל ומונה לעמוד בראש הדיוויזיה האוסטרלית השלישית. מונש אימן את הדיוויזיה באנגליה, תוך מתן דגש רב לפרטים הקטנים ביותר. הדיוויזיה נשלחה לחזית בנובמבר 1916. הקרב הראשון בו לקחו חלק היה קרב מסין (Messines) ביוני 1917 אשר הסתיים בהצלחה גדולה, בזכות התכנון המוקדם המדוקדק של הקרב. באוקטובר אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בקרב ברוסינדייל, שנחשב לפעולה ההתקפית האוסטרלית המוצלחת ביותר במלחמה עד לאותה העת. הצלחות אלו, בצירוף ההבנה העמוקה של מונש למשמעויות האסטרטגיות של הפריצות הגרמניות של החזית שאירעו במרץ ואפריל 1918, הביאו למינוי של מונש לדרגת לוטננט גנרל, במאי 1918, ולמינוי לראש הקורפוס האוסטרלי, אז הקורפוס הגדול ביותר בחזית המערבית.
ההישג הגדול ביותר של מונש כמפקד אירע בקרב המל (Hamel) ב-4 ביוני 1918. קרב זה נחשב לקרב המודרני הראשון בזכות האופן המשולב שבו הופעלו כוחות רגלים, טנקים, ארטילריה ומטוסים. במסגרת הקרב נכבשו עמדות גרמניות הסמוכות לכפר לה המל בצפון-מזרח צרפת וכל היעדים של מונש הושגו תוך 93 דקות (3 דקות יותר מהתכנון המקורי של מונש).
בחודשים הבאים העקרונות שהופעלו לראשונה בקרב המל, שוחזרו בקנה מידה גדול הרבה יותר בקרב אמיין השני, אשר נערך בין ה-6 ל-11 באוגוסט 1918. קרב זה נחשב לאחד הקרבות החשובים והמוצלחים (מנקודת מבטן של מדינות ההסכמה במלחמה) ביותר במלחמה והיווה נקודת מפנה, ופתיחה למתקפת מאה הימים אשר הביאה לתבוסתה של גרמניה ולסיום מלחמת העולם הראשונה.
מונש כמפקד
לכל אורך הקריירה הצבאית שלו עלו התנגדויות רבות למינוי ולקידום של מונש בשל היותו חייל מתנדב (לא היה חייל מקצועי עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה) ובשל מוצאו הגרמני-יהודי. ההתקדמות של מונש חרף התנגדויות אלו נבעה מההצטיינות הרבה שלו במילוי תפקידיו ומהערכה הרבה לה זכה מהקצונה הבכירה. צ'ארלס בין, היסטוריון המלחמה הרשמי של אוסטרליה כתב שככל שמונש התקדם במעלה הדרגות כך הוא הפך ליעיל יותר בשל כישוריו בתכנון קפדני, גישותיו החדשניות לגבי שימוש בטכנולוגיה חדשה ויכולותיו הטקטיות. בין כתב דברים אלו חרף העובדה שהתנגד לקידומו של מונש במהלך המלחמה. ביומנו כתב בין ש'אנחנו לא רוצים שאוסטרליה תהיה מיוצגת על ידי אנשים אשר בעיקר בזכות יכולתם, טבע מולד יהודי, לדחוף את עצמם'. יחד עם קיית' מרדוק הוא ניסה לשכנע את ראש ממשלת אוסטרליה, בילי יוז, שהקצונה הבכירה סולדת ממונש. יוז הגיע לחזית זמן קצר לפני קרב המל, במטרה להחליף את מונש, אך לאחר התייעצות עם הקצינים הבכירים, ולאחר שגילה את ההערצה הגדולה שהם רוחשים למונש, שינה את דעתו.
בכל שנות המלחמה הוכיח את עצמו מונש כמפקד בעל כושר ארגון ויכולת תכנון בלתי רגילה. מונש היה בעל ראש פתוח וגמישות, וידע לעבוד בצוות ולחלוק אחריות. הוא ראה את התמונה הגדולה וירד לפרטי פרטים, ורווחת חייליו הייתה תמיד לנגד עיניו. מונש היה הראשון לפתח את תאוריית הקרב המשולב – לחימה של טנקים בשילוב עם חילות אחרים, וקרב המל עליו פיקד ובו יישם תאוריה זאת, נחשב לקרב המשולב הראשון. אומנם היה זה קרב קטן, אך במהלך נכבשו תוך שעה וחצי עמדות גרמניות דומות לעמדות גרמניות בקרב על הסום אשר לא נכבשו גם לאחר חודשים של מתקפות. חיילים אשר השתתפו בקרב סיפרו שהדבר המרשים ביותר עבורם לא היה השימוש בטנקים משוריינים, או ההצלחות הכבירות של המבצע אלא העובדה שבמהלך הקרב ארגן מונש ארוחות חמות שהגיעו לחיילים בקו הקדמי. עקרונות הקרב נלמדו ויושמו על ידי מדינות ההסכמה בהמשך המלחמה ועדיין נלמדים בימינו.
מונש זכה להערכה רבה עקב מידותיו האישיות הטובות שכללו צניעות, יכולת אינטלקטואלית חזקה, חשיבה מתודית, הבנה מבריקה של נושאים טקטיים, שליטה טכנית בכל סוגי הנשק, תכנון קפדני של שדות הקרב ולוגיסטיקה. תכונות אלו חיפו על כך שהוא מעולם לא ביקר בקו החזית, נטה להתעלם מעצות של קצינים זוטרים ובמהלך קרבות נהג בצורה כוחנית.
ב-12 באוגוסט 1918 הוענק לו בשדה הקרב התואר אביר על ידי המלך ג'ורג' החמישי, בשל הצטיינותו כמפקד בחזית הצרפתית. הוא היה היהודי הראשון ויליד אוסטרליה הראשון שקיבל דרגת גנרל בצבא הבריטי. עם חזרתו למולדתו, העם וממשלת אוסטרליה חלקו לו כבוד רב.
שנותיו המאוחרות
רעייתו ויקטוריה נפטרה בשנת 1920. בתקופה שבין 1920 עד מותו הקדיש מונש את מרצו וכישוריו לרשות החשמל של מחוז ויקטוריה באוסטרליה, וכן לארגונים שונים. שמו עלה מספר פעמים כמועמד להיות הנציב העליון של ארץ ישראל, אך הוא דחה את העניין מכל וכל וטען שהוא קשור כל כולו לאוסטרליה. הוא נבחר לנשיא ההתאחדות הציונית של אוסטרליה ב-1927.
העיר מונש, בת כ-175,000 תושבים נכון ל-2010, נקראה על שמו. כמו כן, אוניברסיטת מונש במלבורן, הגדולה ביותר באוסטרליה (55,000 סטודנטים) נקראה על שמו וכן כיכרות, רחובות, שכונות, קירות זיכרון ופסלים מנציחים את שמו במקומות רבים באוסטרליה. מונש זכה גם להופיע בשטר המאה דולר אוסטרלי. בישראל מונצח ג'ון מונש במושב בעמק חפר הקרוי כפר מונש, ורחובות על שמו ביד אליהו בתל אביב ובבת גלים בחיפה.
אוניברסיטת אלכסנדריה
אוניברסיטת אלכסנדריה (בערבית: جامعة الإسكندرية, גאמעת אלאסכנדריה) היא אוניברסיטה באלכסנדריה (מצרים) והאוניברסיטה השנייה בגודלה במצרים כיום, עם 14 פקולטות. האוניברסיטה הוקמה ב-1938 כשלוחה של אוניברסיטת קהיר (שנקראה אז "אוניברסיטת פואד הראשון"). ב-1942 הפכה לישות עצמאית. עד 1952 היא נקראה "אוניברסיטת פארוק".
צוות האוניברסיטה היה מעורב במספר פרויקטים בעלי פרופיל בינלאומי, ביניהם ביבליותיקה אלכסנדרינה. בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2010 דורגה האוניברסיטה במקום ה-147 בין 200 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
פליקס מנדלסון
יעקב לודוויג פליקס מנדלסון-ברתולדי (בגרמנית: Jakob Ludwig Felix Mendelssohn Bartholdy; 3 בפברואר 1809 – 4 בנובמבר 1847) היה מלחין, מנצח, פסנתרן ונגן עוגב גרמני יהודי מומר מהתקופה הרומנטית. יצירותיו של מנדלסון כוללות סימפוניות, קונצ'רטי, יצירות לפסנתר, יצירות לעוגב ומוזיקה קאמרית. היצירות הידועות ביותר שהלחין הן: חלום ליל קיץ (הכוללת את "מארש החתונה" הידוע), הסימפוניה האיטלקית, הסימפוניה הסקוטית, האורטוריה פאולוס, האורטוריה אליהו, ההברידיים וקונצ'רטו לכינור. שירים ללא מילים היא יצירתו המפורסמת ביותר לפסנתר.
פליקס מנדלסון-ברתולדי היה נכדו של הפילוסוף היהודי הנודע, משה מנדלסון. הוא נולד למשפחה יהודית מכובדת וגדל ללא דת. בגיל שבע הוטבל כנוצרי לותרני. פליקס הוכר עוד בילדותו כילד פלא מוזיקלי, אך הוריו נהגו בזהירות ולא רצו לנצל את כישרונו לרווח כלכלי. אחותו, פאני מנדלסון, קיבלה השכלה מוזיקלית דומה והייתה מלחינה ופסנתרנית מוכשרת בפני עצמה. כמה משיריה המוקדמים פורסמו בשם אחיה.
מנדלסון זכה להצלחה מוקדמת בגרמניה, ועורר עניין מחודש במוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך אחרי שניצח על היצירה מתאוס פסיון מאת באך בשנת 1829. עד לקונצרט זה המוזיקה של באך כמעט נשכחה ונעלמה לגמרי מחיי המוזיקה בגרמניה. מנדלסון זכה להצלחה במסעותיו ברחבי אירופה כמלחין, מנצח ונגן סולן. בעשרת ביקוריו בבריטניה הוצגו בבכורה רבות מיצירותיו הגדולות, וביקורים אלה מהווים חלק חשוב בקריירה הבוגרת שלו. הטעם המוזיקלי השמרני שלו בידל אותו ממלחינים בני תקופתו הרפתקנים יותר בגישתם כפרנץ ליסט, ריכרד וגנר, שארל-ולנטן אלקאן והקטור ברליוז. הקונסרבטוריון בלייפציג שהקים בשנת 1843, הפך למעוז של שמרנות ופסל מגמות רדיקליות במוזיקה.
לאחר תקופה ארוכה של התעלמות ממנדלסון בגלל טעם משתנה, אנטישמיות ושורשיו היהודיים, בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, הוערכה מחדש מקוריות יצירתו. היום הוא אחד מהמלחינים הפופולריים ביותר של התקופה הרומנטית במוזיקה.
ילדותו
פליקס מנדלסון נולד בעיר החופשית המבורג (כיום בגרמניה), השני מבין ארבעה אחים, למשפחה יהודית מתבוללת. סבו היה הפילוסוף היהודי הנודע משה מנדלסון. אביו אברהם, היה בנקאי ואמו, לאה לבית זאלומון (Salomon) הייתה מוזיקאית חובבת ברמה גבוהה, נכדתו של דניאל איציג, והיא זו שלימדה אותו לראשונה מוזיקה. בניגוד למוזיקאים רבים בני תקופתו, גדל מנדלסון במשפחה אמידה למדי. הוריו האמינו שכדי להשתלב בחברה הגרמנית יהיה עליהם להמיר את דתם. הוריו לא ערכו לו ברית מילה ובגיל שש הוטבל עם שלושת אחיו והיה לנוצרי פרוטסטנטי. כעבור כמה שנים הוטבלו גם הוריו לנצרות. האב החליט לשנות גם את שם המשפחה ובחר להשתמש בשם ברתולדי, כפי שבחר לעצמו גיסו (אחי אשתו), כמה שנים קודם לכן כשהוטבל לנצרות. למרות הלחץ שהפעיל עליו אביו ואף על פי שהיה נוצרי אדוק, סירב פליקס עד סוף ימיו לוותר על השם מנדלסון.
המשפחה עברה לברלין בשנת 1811. אברהם ולאה מנדלסון ביקשו להעניק לילדיהם - פאני, פליקס, פאול ורבקה (אשתו לעתיד של יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה) את החינוך הטוב ביותר שיש. פאני הפכה לפסנתרנית הידועה בחוגי המוזיקה בברלין. אברהם אביה חשב שהיא, ולא פליקס, מוזיקלית יותר. אך אברהם או פליקס לא ראו שזה ראוי שאישה תהייה בעלת קריירה במוזיקה, ולכן היא נותרה מוזיקאית פעילה אך לא מקצועית. תחילה לא היה אברהם מסוגל לאפשר לפליקס להתמסר לקריירה מוזיקלית עד שהתברר שהוא רציני לגמרי.
מנדלסון גדל בסביבה אינטלקטואלית. ביקורים תכופים שאורגנו על ידי הוריו בביתם שבברלין כללו אמנים, מוזיקאים ומדענים, ביניהם וילהלם פון הומבולדט, אלכסנדר פון הומבולדט והמתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה (בעלה של אחותו רבקה לעתיד). המוזיקאית שרה רוטנבורג כתבה על משק הבית כי "אירופה הגיעה לסלון שלהם".
חינוך מוזיקלי
מנדלסון החל ללמוד שיעורים בפסנתר מאמו כשהיה בן שש, ובגיל 7, חונך על ידי מארי ביגוט בפריז. מאוחר יותר בברלין, כל ארבעת האחים למדו נגינה על פסנתר אצל לודוויג ברגר, שהיה בעצמו תלמידו לשעבר של מוציו קלמנטי. החל ממאי 1819, מנדלסון (בתחילה עם אחותו פאני) למד קונטרפונקט והלחנה אצל קרל פרידריך צלטר בברלין. זו הייתה השפעה חשובה על הקריירה העתידית שלו. צלטר הומלץ כמורה על ידי דודתו שרה לוי, שהייתה תלמידה של וילהלם פרידמן באך וקרל פיליפ עמנואל באך. שרה לוי הפגינה כישרון כלשהו כפסנתרנית ולעיתים קרובות ניגנה בתזמורת של צלטר. שרה הקימה אוסף חשוב של כתבי יד של משפחת באך. צלטר, שטעמו במוזיקה היה שמרני, העריץ גם את המוזיקה של משפחת באך. ללא ספק, זה מילא חלק משמעותי בהיווצרות טעמו המוזיקלי של פליקס מנדלסון, מכיוון שעבודותיו משקפות את המחקר הזה על הבארוק והמוזיקה הקלאסית הקדומה. פוגות שהלחין די דומות לסגנונו של יוהאן סבסטיאן באך ודי משקפות את זה שמנדלסון הושפע רבות מבאך.
תחילת הקריירה
כבר בילדותו ניכרה בו גאונות מוזיקלית. בגיל 9 ניגן מנדלסון לראשונה בקונצרט פומבי, ובגיל 11 התחיל לחבר מוזיקה. גם אחיו ואחיותיו גילו כישרון מוזיקלי. פאני אחותו נהגה אף היא להלחין מוזיקה ושניהם הרבו לנגן את יצירותיהם על פסנתר, כאשר רבקה אחותו הייתה מזמרת ופאול אחיו ניגן בצ'לו. בגיל 15 חיבר מנדלסון את הסימפוניה הראשונה שלו, ובגיל 17 חיבר את אחת היצירות הנודעות ביותר שלו: "הפתיחה לחלום ליל קיץ" על פי מחזהו של ויליאם שייקספיר. ו-17 שנה אחרי כן חיבר את הפרקים הנוספים ל"חלום ליל קיץ", לרבות "מארש החתונה" המפורסם.
שיא הקריירה
מגיל 20 סייר מנדלסון בארצות אירופה ובמהרה כבש את המרכזים המוזיקליים ביבשת וקנה לו שם של מנצח מזהיר. ביקורו באיטליה ובסקוטלנד העניק לו השראה לחיבור כמה מהיצירות הידועות שלו: את הפתיחה מערת פינגאל כתב בגרסתה הראשונה כבר בשנת 1830, ואז החל לחבר את הסימפוניה השלישית "הסקוטית" אך סיימה רק תריסר שנים מאוחר יותר. את הסימפוניה הרביעית ("האיטלקית") חיבר עד 1833. בנוסעו לאנגליה התוודע למוזיקה של גאורג פרידריך הנדל וברוח זו כתב את האורטוריה אליהו, שהיא מהחשובות ביצירות על רקע מקראי.
שנותיו האחרונות
בשנת 1833 מונה מנדלסון למנהל התזמורת של דיסלדורף. מ-1835 היה במשך כמה שנים מנצחה של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, אחת מן המעולות בגרמניה באותם ימים. הוא היה מנצח מהולל והרבה להשמיע לקהל המוקסם יצירות מעולות, ובהן השמעות ראשונות של יצירות מופת, בהן הסימפוניה התשיעית של שוברט, שרק כעבור עשר שנים לאחר חיבורה, בוצעה נגינת הבכורה שלה על ידי תזמורתו של מנדלסון. כמו כן החזיר לתודעת העולם את יוהאן סבסטיאן באך שהיה נשכח עד אז, ובעיקר נודע בביצוע המתאוס פסיון של באך. בשנת 1843 ייסד מנדלסון את בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג והמשיך לפעול בו עד יום מותו. פעילותו הרבה ועומס המאמצים במילוי התפקידים שלקח על עצמו דרדרו את מצבו הבריאותי שממילא היה רופף. פטירתה של אחותו האהובה פאני גרמה לו לדיכאון כבד והוא נפטר צעיר לימים בגיל 38.
סגנון מוזיקלי
מנדלסון היה מלחין פורה וקל כתיבה. סגנונו מצטיין בקלילות נעימה והמוזיקה שלו קולחת ומענגת את מאזיניה. מקום חשוב ביצירותיו לפסנתר תופסים "הוואריאציות הרציניות" ו"השירים ללא מילים" – אלה הן פיסות זעירות ופיוטיות המנוגנות תכופות על ידי פסנתרנים מתחילים. מנדלסון נמנה עם חוג מקורביהם של מספר מלחינים והיה ידידו הקרוב של רוברט שומאן, יחדיו עיצבו את הסגנון הרומנטי המוקדם בגרמניה. כתבי ידו נשמרים בספרייה הממלכתית של ברלין.
תגובות אנטישמיות
בחיבורו האנטישמי "היהדות במוזיקה", כתב המלחין הגרמני ריכרד וגנר כי המוזיקה המופקת על ידי מלחינים בעלי רקע יהודי כדוגמת פליקס מנדלסון וג'אקומו מאיירבר היא "מתוקה ומצלצלת ללא עומק", רדודה ומלאכותית שיש בה סממנים של מוזיקה דתית הניזונה מהפולחן היהודי בבית הכנסת, המחקה באופן שטחי את המוזיקה האמיתית ששורשיה ב"רוח האמיתית של הפולק (העם)". צ'ייקובסקי הגיב במאמר תגובה אירוני על דברי ואגנר (Русские ведомости, 29.11.1872): "האם זה לא מביש שהיהודי הכשרוני ביותר הזה מצליח בערמומיות חתרנית לגרום הנאה לאנושות ביצירותיו היפות עם הכלים המוזיקליים במקום שהוא ירדים את האנושות בכנות הגרמנית כמו ואגנר - באופרות הארוכות והקשות, רבות הרעש ולעיתים המשעממות לגמרי". בהשפעת ואגנר ובהתאם לחוקי הגזע שלה, החרימה המפלגה הנאצית את מנדלסון והכריזה עליו מלחמת חורמה, בניסיון למחוק לו כל סימן וזכר. את ה"שירים ללא מילים" המפורסמים שלו אמנם הדפיסו, כי היו אלה מנגינות פופולריות ומוכרות מדי, אך רשמו ש"מחבר היצירות אינו ידוע". הנאצים גם החרימו את יצירתו "חלום ליל קיץ", והמלחין קרל אורף קיבל על עצמו להלחין מוזיקה חלופית למחזה. הם הרסו בשנת 1936 את האנדרטה לזכר מנדלסון, שהוקמה בחזית הגוונדהאוס, מקום משכנה של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, בשנת 1900. בשנת 2008 נחנכה אנדרטה משוחזרת של מנדלסון, ליד כנסיית סנט תומאס.
המצור על אנטוורפן (1584–1585)
המצור על אנטוורפן נערך מיולי 1584 ועד אוגוסט 1585 במסגרת מלחמת שמונים השנים.
באותה העת אנטוורפן הייתה העיר ההולנדית הגדולה ביותר והמרכז התרבותי, והכלכלי של שבע עשרה הפרובינציות ושל צפון מערב אירופה. ב-4 בנובמבר 1576 החלו לשדוד את העיר כוחות ספרדים ששכרם מפליפה השני מלך ספרד התעכב זמן רב. הם המשיכו לפעול במשך שלושה ימים תוך שהם זורעים אימה בקרב האוכלוסייה. אלפי תושבים נרצחו ומאות בתים עלו באש. אנטוורפן נקשרה אף יותר למרד. העיר הצטרפה לאיחוד אוטרכט (1579) והייתה לבירת המרד ההולנדי, שלא היה עוד מרד פרוטסטנטי בלבד אלא מרד של כל הפרובינציות ההולנדיות.
אלסאנדרו פרנזה, דוכס פארמה ופיאצ'נצה שנשלח בידי מלך ספרד פליפה השני להחזיר את השקט והאורתודוקסיות, כבר כבש מחדש את בריסל ואת רוב ערי פלנדריה כשהמצור על אנטוורפן החל.
הספרדים יצרו גשר אוניות באורך 730 מטר על נהר הסכלדה כדי לבודד את העיר מהצי ההולנדי. ב-17 באוגוסט 1585 נכנעה העיר. המורדים הפרוטסטנטים נדרשו לעזוב את העיר, לפני כניסתו של הצבא הספרדי עשרה ימים מאוחר יותר. מתוך אוכלוסייה של 100,000 תושבים שלפני המצור, רק 40,000 נותרו בסופו.
ML (שפת תכנות)
ML היא שפת תכנות פונקציונלית לשימוש כללי, שפותחה בתחילת שנות השבעים על ידי רובין מילנר ואחרים באוניברסיטת אדינבורו.
מקור השם ML הוא בראשי תיבות של המונח Meta-Language - מטה-שפה, דהיינו שפה העוסקת בשפה עצמה. השפה תוכננה במקור לסיוע בפיתוח מוכיח-טענות אוטומטי, ש-ML שימשה כמטה-שפה עבורו.
ML ידועה בשל מנגנון הסקת טיפוסים שיושם בה לראשונה, ומאפשר למפרש של השפה לקבוע באופן אוטומטי את הטיפוס של מרבית הביטויים בשפה, ללא צורך בציון מפורש.
סקירה כללית
ML נחשבת לשפה פונקציונלית שאיננה 'טהורה', בשל העובדה שהיא מאפשרת תוצאות לוואי בקריאות לפונקציות, בשונה משפות פונקציונליות 'טהורות' כגון Haskell.
מאפייני השפה כוללים העברת פרמטרים על פי ערכם, פונקציות כטיפוסים "ממחלקה ראשונה", ניהול זיכרון אוטומטי בעזרת מנגנון איסוף זבל, פולימורפיזם פרמטרי (כלומר פולימורפיזם בקריאה לפונקציות), טיפוסיות חזקה וסטטית, מנגנון הסקת טיפוסים וטיפול בחריגות.
בשונה משפת Haskell, ML נוקטת בחישוב ביטויים מוקדם (Eager evaluation). עם זאת, חישוב ביטויים עצל (Lazy evaluation) ניתן להשגה באמצעות מנגנון סְגוֹר (Closure).
כיום ישנן מספר שפות במשפחת ML. שני הדיאלקטים העיקריים הם Standard ML (SML) ו-Caml. עם זאת קיימים דיאלקטים נוספים, בהם F# - שפה שבה תומכת מיקרוסופט עבור טכנולוגיית NET.. רעיונות משפת ML השפיעו על שפות רבות אחרות, בהן Haskell.
עיקר כוחה של ML בא לידי ביטוי בעיצוב ועיבוד שפות (מהדרים, מנתחי שפה, מוכיחי טענות), אך היא שפה לשימוש כללי ונמצאת בשימוש גם בביואינפורמטיקה, מערכות פיננסיות, ושימושים רבים אחרים.
טווח ההכרה של מזהים בשפת ML הוא סטטי.
דוגמאות
הדוגמאות להלן הן בדיאלקט SML, שהוא הדיאלקט הנפוץ ביותר. דיאלקטים אחרים אינם שונים ממנו במידה רבה.
עצרת
פונקציית העצרת מבוטאת כ-ML בצורתה הטהורה, כלומר ללא תוצאות לוואי פרט לחישוב ערך הפונקציה:
כאן הגדרנו את פונקציית העצרת כפונקציה רקורסיבית, עם תנאי עצירה יחיד. זוהי דרך דומה לזו שבה מוגדרת הפונקציה במתמטיקה. הרבה קוד ML דומה למתמטיקה בכלים שלו ובתחביר.
חלק מההגדרה שהוצגה כאן היא אופציונלית, ומתארת את הטיפוסים של הפונקציה. הסימון E : t ניתן להיקרא כ"לביטוי E יש טיפוס t". לדוגמה, הארגומנט n מקבל את הטיפוס מספר שלם (int), ותוצאת הפעלת הפונקציה (fac (n: int מקבלת את הטיפוס int גם כן. הפונקציה כולה מקבלת בהתאם את הטיפוס "פונקציה ממספר שלם למספר שלם" (int -> int). הודות למנגנון הסקת הטיפוסים, ניתן לוותר על כתיבת הטיפוסים במפורש ואלו יוסקו על ידי המפרש או המהדר של השפה. כתיבה מחדש של הדוגמה ללא הטיפוסים תראה כך:
הפונקציה מתבססת גם על התאמת-תבניות, מנגנון חשוב בתכנות בשפת ML. כמו כן, פרמטרים לפונקציה לא בהכרח נמצאים בתוך סוגריים (כמו ברוב שפות התכנות הנפוצות) אלא מופרדים ברווח (אוסף פרמטרים בתוך סוגריים ייחשב כפרמטר אחד, מסוג Tuple). כאשר הארגומנט לפונקציה הוא 0 יוחזר המספר 1. לכל מקרה אחר תיבחר השורה השנייה לפעולה. זהו החלק הרקורסיבי, והפונקציה תיקרא שוב ושוב עד שיגיע מקרה השפה - ארגומנט 0.
המקרה הבעייתי (מספר שלילי) מנוהל בעזרת מנגנון הטיפול בחריגות של השפה.
הפונקציה יכולה להיכתב בצורה יעילה יותר על ידי שימוש ברקורסיית-זנב, כלומר רקורסיה שבה לא מבוצע כל חישוב לאחר הקריאה הרקורסיבית בפונקציה הקוראת, ומחסנית הקריאות לא תצטרך לגדול ביחס ישר למספר הקריאות לפונקציה. זאת ניתן להשיג בעזרת שימוש פרמטר נוסף, "צובר" (Accumulator) עבור הפונקציה הפנימית:
רגע קלפהולץ
רגע קלפהולץ ( 13 בדצמבר 1907 – 11 בינואר 2007) הייתה רופאה ישראלית, אשר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלה רומן קצר עם דוד בן-גוריון.
ביוגרפיה
רגע (רגינה) קלפהולץ נולדה בפולין בשנת 1907, ובגיל צעיר היגרה עם משפחתה לווינה. אביה חיים קלפהולץ היה סוחר אמיד שנהג לארח בביתו ציונים ואנשי היישוב שהזדמנו לוינה. בנעוריה הייתה חברה בתנועת הנוער היהודית "בלאו-וייס". מאוחר יותר למדה בבית הספר לרפואה בווינה. במהלך לימודיה השתתפה בפעילות ציונית, ונהגה לנסוע, יחד עם אחותה אני קלפהולץ הצעירה ממנה בשנתיים, לועידות הקונגרס הציוני שהתקיימו באירופה. ניהלה רומן קצר דוד בן-גוריון ממנהיגי היישוב, שהיה באותה עת המזכיר הכללי של ההסתדרות הכללית. השניים החליפו מכתבי אהבה שככל שנשמרו הפכו לפריטי אספנות יקרי ערך. על אופי ההתכתבות ביניהם ניתן ללמוד ממכתב תודה של בן-גוריון על ברכתה ליום הולדתו:
את ההיכרות הראשונה ביניהם ערך יוסף ברץ (1890–1968), חלוץ ואיש ציבור ישראלי, ממייסדי קבוצת דגניה וממקימי האגודה למען החייל וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י.
עם סיום לימודי הרפואה, בשנת 1935, עלתה רגע קלפהולץ לארץ ישראל ועבדה כרופאה במקומות שונים בארץ.
פולה בן-גוריון ידעה על הרומן והבליגה. בפגישה היחידה שלה עם קלפהולץ, נתנה לה שלוש תמונות שלה ושל בן-גוריון שצולמו על שפת ים המלח, ורשמה על גבן הקדשה: "לרגה – מפולה". יותר מזה לא אמרה לה דבר. גם על פרשיות אהבים אחרות שבעלה ניהל, עם רבקה כצנלסון ודוריס מאי, מזכירתו האנגלייה של חיים ויצמן, הבליגה, כי חשה שתפקיד חייה הוא לשמור על האיש העומד בראש בניין הארץ, אותו העריצה.למרות הבלגתה נהגה לסור - במסווה של ביקורי ידידות לדירתה של רגע ברחוב בן יהודה בתל אביב ולרמוז לה כי היא מודעת לקשר שלה עם בן-גוריון. מכאן החלה התרחקות בין רגע לבן-גוריון ופרשת אהבתם הגיעה לקיצה.
לאחר כמה שנים נישאה לאברהם דיאמנט יליד צ'כוסלובקיה שעלה לארץ בשנת 1929 והשניים התגוררו בפרדס חנה-כרכור. בעלה אברהם דיאמנט נפטר בשנת 1986. רגע קלפהולץ נפטרה בשנת 2007, כשהייתה בת 99 שנים, 34 שנים לאחר מותו של בן-גוריון. נקברה בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
אנדריאה קרוננברגס
אנדריאה קרוננברגס (בהולנדית: Andrea Croonenberghs; נולדה ב-28 בספטמבר 1964) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה בלגית.
ביוגרפיה
קרוננברגס נולדה בעיר גרק שבבלגיה.
מ-1989 ועד 1998 שרה בהרכב המוזיקלי "La Piovra".
ב-1993 שיחקה בסרט הטלוויזיה "De wereld van Ludovic", אודות ילד הנזנח על ידי הוריו.
ב-1995 דיבבה את אמו של אנדי בדיבוב לפלמית של צעצוע של סיפור.
ב-1995 שיחקה גם בסרט הקומדייה הבלגי-הולנדי "Brylcream Boulevard".
באירוויזיון 1998 לקחה חלק בפרשנות לטלוויזיה הבלגית.
מ-1999 ועד 2009 שיחקה בסדרת המשטרה "Flikken", העוסקת בתחנת המשטרה של גנט. היא גם התארחה בסדרת ההמשך שלה "Flikken Maastricht".
ב-2002 הייתה שופטת ב-Eurosong, קדם האירוויזיון של בלגיה.
ב-2006 שיחקה בפרק של הסדרה הגרמנית "Tatort".
ב-2007 שיחקה באחד התפקידים הראשיים של הדרמה היומית "Emma".
ב-2011 שיחקה במספר פרקים של אופרת הסבון "Thuis".
היא התפרסמה כמגישה ב-Eén, ערוץ טלוויזיה ציבורי בלגי דובר הולנדית.
בנוסף היא השתתפה במספר הפקות לתיאטרון, וביניהן סינדרלה ואליס בארץ הפלאות.
מדנג
מדנג (Madang) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מדנג. העיירה הוקמה על ידי השלטונות הגרמנים במאה ה-19 ונקראה אז פרידריך-וילהלמשאפן (Friedrich-Wilhelmshafen). אוכלוסיית העיירה מנתה 36,000 תושבים בשנת 2011. בעיירה פועלת אוניברסיטה שבה לומדים סטודנטים מקומיים וממדינות אחרות. במחוז מדנג מדוברות 173 לשונות, כמה מהן שונות לחלוטין זו מזו.
היסטוריה
הביולוג הרוסי ניקולאי מיקלוהו מלקלאי (Николай Николаевич Миклухо-Маклай) היה ככל הנראה האירופאי הראשון שהגיע לאזור בשנת 1871. הוא שהה באזור 15 חודשים והיו לו יחסים טובים עם התושבים המקומיים עד שעזב עקב מחלת המלריה.
ב-1884 הגיעו לאזור נציגיה של חברת גינאה החדשה הגרמנית (Deutsche Neuguinea-Kompagnie) וניסו להקים בסיס לפעילותם בכמה אתרים, כולל במיקומה הנוכחי של מדנג, אך הם הוכו שוב ושוב במלריה. בסופו של דבר הם התמקמו ברבאול.
ב-1942, במלחמת העולם השנייה, כבשו היפנים את מדנג ללא קרב. בספטמבר 1943 ניסו כוחות צבא אוסטרליה לשחרר את מדנג ואת סביבתה בקרב רכס פיניסטר ונכשלו. העיירה שוחררה לבסוף ב-24 באפריל 1944. במהלך הקרב העיירה נהרסה כמעט לגמרי ונבנתה מחדש לאחר מכן.
אקלים
האקלים במדנג הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-30 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה.
איתמר רביבו
איתמר רביבו (נולד בשנת 1982) הוא ראש המועצה האזורית חוף אשקלון החל מסוף שנת 2018, בעקבות ניצחונו בסיבוב השני בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018).
ביוגרפיה
איתמר רביבו נולד באופקים, בנו של ראש עיריית אופקים לשעבר, אברהם רביבו. את לימודיו התיכוניים למד רביבו בישיבה התיכונית בכפר מימון ולמד תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, ותואר שני במדעי המדינה, במגמת ממשל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. מאז 2009 עוסק רביבו כעורך דין עצמאי במשרד הממוקם בעיר אשדוד.
בין השנים 2009 ו-2012 שימש רביבו כיו"ר הוועד המקומי ביישוב ניצן. בשנת 2018 התמודד רביבו על ראשות המועצה האזורית חוף אשקלון, ולאחר סיבוב שני ניצח את המתמודד שכנגד, דודי סעדה. רביבו, תושב באר גנים, נשוי לקרן ואב לחמישה ילדים.
קולנוע רמת גן
קולנוע רמת גן הית בית קולנוע שפעל ברמת גן בשנים 1958–1970.
היסטוריה
קולנוע רמת גן נפתח בשנת 1958 בכיכר דב גרונר, ברחוב רש"י 5 פינת רחוב ז'בוטינסקי, מול משטרת רמת גן. בבית הקולנוע היו 920 מקומות ישיבה ומסך רחב, מותאם להקרנת סרטים שצולמו בשיטת סינמסקופ. הקולנוע הציע גם הצגה יומית לנוער.
בניין קולנוע רמת גן היה שייך לקבלן צבי סבירסקי. בשנת 1970 הבניין הועמד למכירה פומבית כדי לכסות את חובותיו של הקבלן שהסתכמו בקרוב לשני מיליון לירות ישראליות ובתוכם משכנתה לבנק קופת עם.
בשנת 1971, עיריית רמת גן, בעלת הקרקע עליה הוקם בית הקולנוע, רכשה את הבניין בתמורה לחצי מיליון לירות ישראליות. העירייה תכננה לערוך באולם פעולות תרבות וחברה במסגרת עירונית ולהעלות מחזות, קונצרטים ומופעים שונים. בין השנים 1985 – 1989 העירייה ניהלה משא ומתן עם מספר חברות קבלניות וקיבלה מספר הצעות לפיתוח אזור קולנוע רמת גן.
בשנת 1987 הציע ראובן וקסלמן, בעלי החברה "ראובן וקסלמן ושות' חברה קבלנית לבניין בע”מ", לבנות במקום בית דירות, מרכז מסחרי ושלושה בתי קולנוע בתפוסה כוללת של 550 מקומות.
בשנת 1997 נבנה "מגדל גרונר" בו שוכן כיום קונסרבטוריון רמת גן, המרכז העירוני למוזיקה על שם נעמי שמר.
גאורג בנדה
גאורג אנטון (ייז'י אנטונין) בנדה (בגרמנית: Georg Benda; 30 ביוני 1722 – 6 בנובמבר 1795) היה מנצח ומלחין בוהמי-גרמני.
ביוגרפיה
בנדה נולד בסטארה בנאצקי, בוהמיה, והיה בן 19 כאשר פרידריך השני, מלך פרוסיה, מינה אותו לכנר שני בקאפלה של ברלין. בשנה שאחריה נקרא בנדה לפוטסדאם כמלחין ומעבד לאחיו הבכור פראנץ, שהיה מלחין וכנר ידוע-שם. כעבור שבע שנים, ב-1749, התקבל לשירות הדוכס מגותה כמנצח הקאפלה, שם טיפח בהתמדה את כשרונותיו לקומפוזיציה והתמחה במוזיקה דתית.
מלגה מן הדוכס אפשרה לו יציאה למסע לימודים לאיטליה.
בנדה הצליח בעיקר בצורה של בידור מוזיקלי בימתי, המלודרמה, שהשפיעה על מוצרט. המלודרמה "אריאדנה בנקסוס" נחשבת בדרך כלל לטובה ביצירותיו. בהצגת הבכורה שלה, ב-1775, קיבלה האופרה ביקורות נלהבות בגרמניה ובהמשך, בכל אירופה. מבקרי מוזיקה הפנו את תשומת הלב אל המקוריות, האופי המלבב והביצוע הכן ועתיר ההמצאה של האופרה. מלבד מלודרמות, כתב בנדה יצירות אינסטרומנטליות רבות, ביניהן כמה סונאטינות.
גאורג בנדה מת בקסטריץ, גותה, בגיל 73. בנו, פרידריך לודוויג בנדה (1752–1796) המשיך לזמן קצר במסורת המוזיקלית המשפחתית, כשכיהן כמנהל מוזיקלי בהמבורג ואחר במקלנבורג, לפני שהתמנה בסופו של דבר לכנר ראשי בקניגסברג. הוא מת פחות משנה אחרי אביו.
בנוגע לאתמול בלילה
בנוגע לאתמול בלילה (באנגלית: About Last Night) הוא סרט אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית בכיכובם של קווין הארט, מייקל אילי, רג'ינה הול וג'וי בראיינט, ובבימויו של סטיב פינק. הסרט מבוסס על המחזה "סטייה מינית בשיקגו" של דייוויד מאמט משנת 1974 והוא גרסה מחודשת של סרט משנת 1986 בעל אותו שם. הסרט המחודש כולל שחקנים שחורים בתפקידים הראשיים כשהתפקידים בסרט המקורי שוחקו על ידי שחקנים לבנים. הצילומים התקיימו בסוף 2012 בלוס אנג'לס, קליפורניה. הסרט הופק בתקציב של 13 מיליון דולר. הוא יצא לאקרנים בבתי קולנוע בחג האהבה, ב-14 בפברואר 2014. רוב המבקרים נתנו ביקורות חיוביות, ושיבחו את ההומור בין הארט להול. הסרט גרף 48.6 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-365,000 דולר במדינות אחרות בסכום כולל עולמי של 49 מיליון דולר.
שחקני משנה
קווין הארט לוהק ביוני 2012. חודש לאחר מכן, אילי והול הצטרפו לצוות השחקנים. הארט, הול ואילי כיכבו בעבר יחד בקומדיה הרומנטית "לחשוב כמו גבר" (2012), אשר הופקה על ידי המפיק של "בנודע לאתמול בלילה", ויל פאקר. ג'וי בראיינט לוהקה באוגוסט. בנוסף למקדונלד, רודריגז, לו טרוגליו, ופאטון שמשתתפים בסרט כשחקני משנה, שחקן הפוטבול טרל אוונס הופיע כשחקן אורח בסרט.
תפקידו של הארט כברני היה בגילומו של ג'יימס בלושי בסרט המקורי, ואילו דמותה של ג'ואן הייתה בגילומה של אליזבת פרקינס. בעוד שג'ואן לא הייתה אהודה במיוחד בסרט המקורי, הול אמרה כי הכותבים שינו את הדמות שתהיה דומה יותר לזו שמתוארת במחזה. הול אמרה, "במקום לעשות אותה רק עוקצנית, היא מתעלה להרבה רמות."
התפקיד של אילי כדני היה בגילומו של רוב לאו בסרט המקורי, ואילו התפקיד של בראיינט כדבי היה בגילומה של דמי מור. אילי אמר כי הוא בחר שלא לראות את המחזה או את הסרט המקורי כדי להימנע מלחזור על סצנות כלשהן. הוא אמר על הדמויות של דני ודבי, "עם ברני וג'ואן, הם כתובים מצחיק, הם מתנהגים מצחיק, הם פחות או יותר מצחיקים ללא הפסקה. דני ודבי מביאים קצת יותר רצינות לכל הסיפור, ומציאותיות". אילי, שהיה בן 40 בעת יציאת הסרט, גילם דמות בת 28, ולכן ירד 11 קילוגרם במשקל על מנת להיראות צעיר יותר. הוא גם השווה את התיאור של "בנוגע לאתמול בלילה" לסרט "מדברים ועושים אהבה" (1997).
הפקה
הסרט בוים על ידי סטיב פינק ונכתב על ידי לסליי הידלנד. הסרט הוא גרסה מחודשת של סרט משנת 1986 בעל שם זהה; שניהם מבוססים על המחזה "סטייה מינית בשיקגו" משנת 1974 של דייוויד מאמט. פיתוח הסרט החל בינואר 2011 כאשר חברת הפקת הסרטים Screen Gems ביקשה מוויל גלוק להפיק את הסרט ולהעסיק במאי ותסריטאי. ביוני 2012, לסליי הידלנד עוסק לכתוב את התסריט המותאם, ובאוגוסט, עוסק סטיב פינק כבמאי. פינק אמר כי אהב את התסריט של הידלנד, ושרצה לביים דרמה קומדיה-רומנטית.
בניגוד לסרט המקורי, בסרט המחודש רוב צוות השחקנים הם שחורים. השחקן קווין הארט אמר, "אני מרגיש שאנחנו הופכים את זה לקצת יותר מודרני, על ידי שילוב של אנשים שחורים. אני לא חושב שזה רק על היותנו שחורים, זה פשוט מבט אחר על תחושת היחסים. הטירוף שלנו קצת שונה מטירוף של לבנים. הוויכוחים שלנו שונים מוויכוחים של זוגות קווקזים. הם קצת יותר אלימים. הם נהיים קצת יותר גסים. דברים נאמרים שלא ציפית שיאמרו".
הצילומים של הסרט התקיימו בלוס אנג'לס, קליפורניה, ואילו הסרט המקורי צולם בשיקגו, אילינוי. הצוות צילם במרכז לוס אנג'לס, שלא מתואר בדרך כלל כקהילת אנשים ידידותיים בסרטים. הצילומים לסרט נמשכו במשך שבעה שבועות בסוף 2012.
בבתי הקולנוע המסחריים
בסוף השבוע השני לצאתו, גרף הסרט 7.5 מיליון דולר ודורג במקום השישי בקופות. מגזין וראייטי אמר הם כי ההכנסות בסוף השבוע השני היו ירידת תלול של 71% מסוף השבוע הקודם. נכון ל-6 באפריל, גרף הסרט 48.6 מיליון דולר בארצות הברית ו-365,000 דולר במדינות אחרות בסכום כולל עולמי של 49 מיליון דולר. במרץ 2014, אתר Box Office Mojo ציפה כי הסרט יגיע להכנסות של 50 מיליון דולר, אך לא יצליח להגיע להכנסות של הסרט הדומה "לחשוב כמו גבר" (2012), שגרף 91.5 מיליון דולר.
קבלת פנים ביקורתית
עיתון לוס אנג'לס טיימס אמר כי הביקורות הראשוניות לסרט היו "בעיקר חיוביות" וטובים יותר מאלו של הסרט "יוצאים לסיבוב" שהארט מככב בו, שיצא חודש לפני "בנוגע לאתמול בלילה". דווח כי מבקרים מצאו את הסרט "די מספק, אם לא מוכר", וכי חוות הדעת, כולל השליליות, הדגישו בפרט את "ההקלה הקומית של הארט והול".
אתר Metacritic סקר 30 מבקרים והעריך 20 ביקורות חיוביות, 9 מעורבות ו-1 שלילית. האתר נתן ציון כולל של 62 מתוך 100, שבו אמרו שצוינו "ביקורות חיוביות בדרך כלל". האתר Rotten Tomatoes סקר 91 מבקרים וסיווג את הביקורות כחיוביות או שליליות, והעריך 63 חיוביות ו-28 שליליות. מתוך 91 ביקורות, נקבע דירוג ממוצע של 6 מתוך 10. טים ראיין מאתר Rotten Tomatoes, אמר כי מבקרים מכנים את הסרט "נבון על העליות ומורדות" של אהבה.
מדיה ביתית
חברת Sony Pictures Home Entertainment הוציאה את הסרט בפורמט DVD ו-Blu-ray ב-20 במאי 2014.
פסקול
חברת התקליטים קולומביה רקורדס הפיקה פסקול בהשתתפות אמנים שונים. הפסקול יצא דיגיטלית ב-11 בפברואר 2014 ופיזית ב-4 במרץ 2014. הזמר ג'ון לג'נד תרם שיר חדש לפסקול של הסרט, בשם "A Million".
Valve Hammer Editor
Valve Hammer Editor היא תוכנה לבניית מפות שתוכנתה על ידי Valve, התוכנה יצאה לשימוש חופשי בשנת 1997, עוד בזמן שבו תוכנת המשחק Quake שפעל על מנוע ה-GoldSrc ולאחר מכן עברה התוכנה ל-Valve בזמן פיתוח פיתוח המשחק Half-Life. בשנת 2004 Valve פיתחה גרסה חדשה לתוכנה שפועלת על מנוע ה-Source.
ניתן באמצעות תוכנה זו לבנות מפות למשחק Half-Life, אך גם למשחקים Quake ו-Quake 2 שבאו ללא עורך מפות. (בניגוד למשחק המתחרה Unreal) התמיכה במשחקים אלו נפסקה כאשר Valve עברה לשימוש במנוע ה-Source.
אנכרטא
אנכרטא (Encarta) הייתה אנציקלופדיה ממוחשבת שיצאה לאור על ידי חברת מיקרוסופט והייתה פעילה בין השנים 1993–2009, תחילה בהפצה על גבי CD-ROM, אחר כך על גבי DVD, ולבסוף כאתר אינטרנט למנויים.
האנציקלופדיה
האנציקלופדיה יצאה לאור בשפות אנגלית, ספרדית, הולנדית, איטלקית, פורטוגזית, יפנית, גרמנית, וצרפתית. בין השפות היה קיים שוני מסוים, באשר לאופי הערכים שהופיעו בהם.
סגירת אנכרטא
במהלך שנת 2009 החלה מיקרוסופט בתהליך סגירה לאנציקלופדיה, שהגיע לסיומו בשנת 2011. קיימת סבירות גבוהה כי דעיכתה וסגירתה של אנכרטא נבעה בין היתר ובעיקר מצמיחתה והתפשטותה של ויקיפדיה, אך דובר מטעם מיקרוסופט סירב לענות כאשר נשאל לחלקה של ויקיפדיה בעניין.
וולודימיר זלנסקי
ווֹלוֹדימיר אולכְּסָנדרוביץ' זֵלֶנסקי (באוקראינית: Володимир Олександрович Зеленський; נולד ב־25 בינואר 1978, קריבי ריה, מחוז דניפרופטרובסק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי יהודי-אוקראיני, המכהן כנשיא אוקראינה מאז 20 במאי 2019. מייסד מפלגת משרת העם.
קודם לבחירתו לנשיאות נודע כקומיקאי, תסריטאי, שחקן, מדבב, מפיק, במאי ומנהל אמנותי של אולפני חברת 'רובע 95'. היה ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של נשיא אוקראינה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית משנת 2015 "משרת העם". במרץ 2018 הקים מפלגה ששמה כשם הסדרה, "משרת העם", יחד עם אנשי חברת ההפקות אולפני רובע 95, שיצרו גם את סדרת הטלוויזיה באותו שם. בדצמבר באותה שנה הודיע בשידור חי כי הוא מתמודד על תפקיד נשיא המדינה. בבחירות לנשיאות ניצח את הנשיא המכהן פטרו פורושנקו בסיבוב השני ברוב של 73 אחוזים. ב-20 במאי 2019 הושבע זלנסקי לנשיאות והודיע על בחירות לפרלמנט. בבחירות אלה הפכה מפלגתו לגדולה ביותר. זלנסקי הפך למנהיג הפוליטי הראשון בהיסטוריה האוקראינית שהשיג רוב מוחלט בפרלמנט ללא צורך בקואליציה.
עם כניסתו לתפקיד נשיאות אוקראינה, זלנסקי הפך לנשיא הצעיר ביותר שנבחר באוקראינה (בן 41), הפופולרי ביותר בעת בחירתו מבחינת אחוז הקולות (73%). בראש סדר העדיפויות שלו הציב את קידום הפסקת האש במזרח המדינה והחזרתם של חצי האי קרים ודונבאס לשליטת אוקראינה. בנאום הפתיחה שלו הכריז על פירוק מושב המועצה העליונה וקרא לחברי הממשלה "לפנות את מושבם למי שחושב על הדורות הבאים, ולא על הבחירות הבאות". הבחירות המקדימות לפרלמנט התקיימו ב-21 ביולי אותה שנה, כאשר מפלגת משרת העם הפרו-נשיאותית זכתה ב-43.16% מהקולות וב-124 מושבים. בנוסף, מועמדים שנתמכו על ידי מפלגה זו זכו ב-130 מושבים בבחירות המקומיות. כתוצאה מכך זכתה המפלגה ברוב בפרלמנט והקימה קואליציה ממשלתית המורכבת ממפלגה אחת. ב-29 באוגוסט 2019 אישר הפרלמנט את מועמדותו של אולכסיי הונצ'רוק לתפקיד ראש הממשלה ואישר את ההרכב החדש של הממשלה. בתקופת נשיאותו עודד זלנסקי מדיניות של התקרבות לרוסיה תוך שהוא מוביל עסקאות חילופי שבויים וחתם על עסקת גז חדשה שנועדה להכשיר את הקרקע להסדרה ולשיקום יחסי אוקראינה-רוסיה, זלנסקי אינו מסתיר את השקפתו ביחס לברית המועצות, לפיה, יש לה חלק באשמה לפרוץ מלחמת העולם השנייה, על רקע הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. על אף ניסיונותיו המדיניים לקרב ביחסי ארצו עם רוסיה, באוקטובר 2021 פרץ המשבר האוקראיני-רוסי, אשר בפברואר 2022 הסלים לכדי מלחמת רוסיה-אוקראינה בעקבות פלישה רוסית למדינה.
תחילת דרכו
וולודימיר אולכסנדרוביץ' זלנסקי נולד להורים יהודים ב-25 בינואר 1978 בקריבי ריה, אז ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. אביו, אולכסנדר זלנסקי, הוא פרופסור ומדען מחשב וראש המחלקה לקיברנטיקה וחומרת מחשוב בקריבי. אוניברסיטת Rih State לכלכלה וטכנולוגיה; אמו, רימה זלנסקה, עבדה בעבר כמהנדסת. סבו, סמיון (שמעון) איבנוביץ' זלנסקי, שירת בחיל הרגלים, והגיע לדרגת אלוף-משנה בצבא האדום (בדיוויזיית החי"ר הממוכנת ה-57 של המשמר) במהלך מלחמת העולם השנייה; אביו ושלושת אחיו של סמיון נהרגו בשואה. במרץ 2022 אמר זלנסקי כי סבא וסבתא שלו נהרגו לאחר שכוחות גרמנים שרפו את ביתם עד היסוד במהלך טבח.
לפני שהחל את בית הספר היסודי, התגורר זלנסקי במשך ארבע שנים בעיר ארדנט שבמונגוליה, שם עבד אביו. זלנסקי גדל דובר רוסית. בגיל 16 עבר את המבחן באנגלית כשפה זרה וקיבל מענק חינוך ללימודים בישראל, אבל אביו לא הרשה לו ללכת. מאוחר יותר הוא קיבל תואר במשפטים ממכון קריבי ריה לכלכלה, אז מחלקה של האוניברסיטה הלאומית הכלכלית של קייב וכיום חלק מהאוניברסיטה הלאומית של קריבי ריה, אך מעולם לא עבד בתחום המשפטי.
קריירה טלוויזיונית וקולנועית
"רובע 95" השיקה בשיתוף עם ערוץ "אינטר" בשנת 2005 את פרויקט "רובע הערב", שהגיע לרייטינג גבוה בקרב הצופים האוקראיניים והפרויקט הושווה לקומדי קלאב ו־KVN. בין היתר, האולפן ממשיך לעסוק בפרויקטים, מחזות זמר ומופעים ועובד על סרטים וסדרות, כאשר זלנסקי עצמו כיכב לעיתים קרובות בסרטים שהפיק. אחד הפרויקטים המוצלחים ביותר בהשתתפותו היה הסרט "אהבה בעיר הגדולה". זלנסקי הוא גם המפיק והתסריטאי של הסדרה "שדכנים", סדרה קומית שזכתה להצלחה רבה באוקראינה.
ב-2006 זכה בעונתה הראשונה של הגרסה האוקראינית של "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 1+1. ב־2008 כיכב בסרט הקומי "אהבה בעיר הגדולה" ובהמשכו, "אהבה בעיר הגדולה 2". סרט ההמשך נאסר באוקראינה בשל חוק שאסר להראות אמנים רוסים ויצירות תקשורת ואמנות רוסיות שונות במדינה. בשנת 2011 זלנסקי המשיך את הקריירה הקולנועית שלו עם הסרט "רומן בעבודה. ימי חיינו" ובשנת 2012 הופיע בסרט "רז'בסקי נגד נפוליאון". הוא הופיע גם ב"אהבה בעיר הגדולה 3", שיצא בינואר 2014, ושיחק את התפקיד הראשי בסרט מ־2015, "8 דייטים חדשים". אמני תרבות רוסים בירכו אותו לאחר שנבחר לנשיאות, והביעו תקווה להתחממות היחסים בין שתי המדינות. הוא היה מפיק ראשי וחבר בדירקטוריון ערוץ הטלוויזיה אינטר מ־2010 עד 2012. ב־2015 זלנסקי החל לככב בסדרת הטלוויזיה "משרת העם", שם גילם את דמותו של נשיא אוקראינה. זלנסקי מגלם בסדרה מורה להיסטוריה בתיכון, בן 30, שהופך במפתיע לנשיא, לאחר שהתפרסם סרטון ויראלי, שבו הוא נושא דברים נגד הממשלה והשחיתות באוקראינה. העונה הראשונה (שכללה 24 פרקים) שודרה בערוץ הטלוויזיה האוקראיני 1+1. פרק הבכורה שודר ב-16 ביולי 2015. פרק הבכורה של העונה השנייה שודר ב-23 באוקטובר 2017. העונה השלישית של הסדרה עלתה לשידור במרץ 2019, על רקע הבחירות לנשיאות אוקראינה, שבהן זלנסקי ניצח.
כניסה לפוליטיקה
במרץ 2018, חברי חברת ההפקות של זלנסקי, Kvartal 95, רשמו מפלגה פוליטית חדשה בשם משרת העם – שם זהה לתוכנית הטלוויזיה שבה כיכב זלנסקי בשלוש השנים הקודמות. אף על פי שזלנסקי הכחיש כל תוכנית מיידית להיכנס לפוליטיקה ואמר שהוא רשם את שם המפלגה רק כדי למנוע את ניכוסו על ידי אחרים, היו השערות נרחבות שהוא מתכנן להתמודד. כבר באוקטובר 2018, שלושה חודשים לפני הכרזת הקמפיין שלו ושישה חודשים לפני הבחירות לנשיאות, הוא כבר היה מוביל בסקרי דעת קהל. לאחר חודשים של הצהרות מעורפלות, ב-31 בדצמבר, פחות מארבעה חודשים מהבחירות, הכריז זלנסקי על מועמדותו לנשיא אוקראינה בתוכנית ערב הסילבסטר בערוץ הטלוויזיה 1+1. הודעתו העלתה את נאום הסילבסטר של הנשיא המכהן פטרו פורושנקו באותו ערוץ, שלדברי זלנסקי לא הייתה מכוונת ויוחסה לתקלה טכנית.
הקמפיין הנשיאותי של זלנסקי נגד פורושנקו היה כמעט לחלוטין וירטואלי הוא לא פרסם פלטפורמת מדיניות מפורטת והמעורבות שלו בתקשורת המיינסטרים הייתה מינימלית;[ד] במקום זאת, הוא פנה אל ציבור הבוחרים באמצעות ערוצי מדיה חברתית וקטעי יוטיוב. במקום עצרות קמפיין מסורתיות, הוא ניהל שגרות סטנדאפ קומדיות ברחבי אוקראינה עם חברת ההפקה שלו Kvartal 95. הוא עיצב את עצמו כדמות אנטי ממסדית, אנטי שחיתות, למרות שלא תואר בדרך כלל כפופוליסט. הוא אמר שהוא רוצה להחזיר את האמון בפוליטיקאים, "להביא אנשים מקצועיים והגונים לשלטון" ו"לשנות את הלך הרוח והגוון של הממסד הפוליטי". ב-16 באפריל 2019, כמה ימים לפני הבחירות, קראו 20 כלי חדשות אוקראינים לזלנסקי "להפסיק להתחמק מעיתונאים". זלנסקי הצהיר שהוא לא מסתתר מעיתונאים אלא שהוא לא רוצה ללכת לתוכניות אירוח שבהן "אנשי הכוח הישן" "סתם עושים יחסי ציבור" ושאין לו זמן לספק את כל הבקשות לראיונות.