cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טליה הופמן
ביוגרפיה
הופמן עוסקת באמנות בתחומי קולנוע, וידאו, פרפורמנס ומחקר. להופמן תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בהצטיינות באמנות מאוניברסיטת חיפה, שם היא גם מלמדת מאז שסיימה את לימודיה. הופמן בוגרת תוכנית העמיתים "אמנים לשינוי חברתי" של בית הספר מוסררה בירושלים.
בשנת 2015 החלה הופמן את עבודת הדוקטורנט שלה בתוכנית PhDArts, תוכנית דוקטורט בין-לאומי עם ודרך אמנות של אוניברסיטת ליידן ובית הספר לאמנות בהאג, הולנד. בשנת 2020 סיימה את התואר עם העבודה "Guava, a conceptual platform for art-actions", במטרה ליצור טכניקות החוקרות את הקונפליקט בו היא מתקיימת כאומנית.
עבודותיה הוצגו במוזיאונים, גלריות ובפסטיבלים בישראל ומקומות אחרים בעולם, וביניהם ביתן הלנה רובינשטיין, גלריית בית הגפן, פסטיבל הקולנוע ירושלים ופסטיבל לאמנות וידאו בקהיר.
הופמן יוזמת ומפתחת תוכניות לשינוי חברתי ופוליטי תוך שימוש באמנות ובקולנוע, בעשייה המערבת תושבות ותושבים מקומיים מקהילות שונות ויזמה את התוכנית "كان ועכשיו", תוכנית מחקר שנתית למעורבות חברתית פוליטית של אמניות בסביבת חייה ן.
החל מ-2015 הופמן מרצה בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה בתחומי הווידאו, הפרפורמנס והמחקר דרך אמנות. לצד סרטיה ועבודותיה שהוצגו במוזיאונים, תערוכות ופסטיבלים בישראל וברחבי העולם, יזמה וניהלה את "קולנוענע" מיזם המקים פגישות קולנוע קהילתיים בשיתוף תושבות/ים במקומות בהם אין בתי קולנוע. בנוסף הדריכה וליוותה קבוצות רבות לשילוב אמנות וקולנוע בקרב קהילות שונות. הגלריה בבית-הגפן מרכז תרבות ערבי - יהודי, מתמקדת בעשייה ובמחקר של תרבות מקומית ואזורית. הגלריה פועלת כמרחב לאמנות עכשווית המעודד וחושף אמנים ואוצרים מקומיים ובינלאומיים יחד עם פיתוח פרויקטים ארוכי טווח במרחבים ציבוריים שונים. התוכנית פותחה בשנת 2017 בשיתוף עם שרון פוליאקין וקבוצת בוגרות מאוניברסיטת חיפה ובתמיכת המרכז לאמנות ומחקר מעמותה בירושלים.
גויאבה
התערוכה "גויאבה", אותה אצרה קבוצת סלה-מנקה, היא פלטפורמה לפעולות אמנות הבוחנות את האפשרות לפתוח את המזרח התיכון לתנועה, ומתרגלות דמיון פוליטי דרך סרטים, פרפורמנס, פעולות השתתפותיות ומחקר. החללים התת-קרקעיים בבית הנסן הפכו בתערוכה למקום בו התקיימו העבודות שעשתה במסגרת הפלטפורמה. הצופים הוזמנו להרגיש, לחשוב ולפעול. בתערוכה הוצגו שלושה סרטים קצרים, ארכיון רדיו ואסופת ריחות. הופמן נכחה בתערוכה כמעט כל יום. פעם בשבוע הפיקה ריחות, ובימים אחרים היו שידורי רדיו בלייב מהאולפן שבתוך התערוכה. בימים נוספים הייתה מתכנסת קבוצת לימוד.
תרנגול הודו
תרנגול הודו (שם מדעי: Meleagris) הוא עוף ממשפחת הפסיוניים, והגדול בסדרת התרנגולאים. תרנגול ההודו הוא היחידי בתת-המשפחה תרנגולי הודו והוא כולל כיום רק שני מינים, החיים רק באמריקה הצפונית, והם גדולים יותר משאר מיני התרנגולאים. תרנגול ההודו בוית לפני 2,000 עד 500 שנים בקירוב, ומגדלים אותו בכל העולם למאכל.
מקור
באתר קדום של תרבות המאיה התגלו שרידים של תרנגול הודו המתוארכים לתקופה שבין 327 לפנה"ס לבין 54 לספירת הנוצרים, וזו העדות המוקדמת ביותר לביותו. תרנגול ההודו הגיע לאירופה במאה ה-16 ממקסיקו.
מאפיינים
משקלו 12–18 קילוגרמים לערך. גופו גדול אך ראשו קטן. בחלק העליון של גופו שקית עור אדומה ומעין גידול המשתפל מבעד למקורו. על עורו ישנם קמטים אשר בולטים יותר אצל הזכר ופחות אצל הנקבה. הוא ניזון מחרקים וזרעים. רגליו וטפריו חזקים וגדולים, ישנן 3 אצבעות מלפנים ואחת לאחור. בשעת כעסו פורש כנפיו בשל זרימת הדם, וקפליו נהיים כחולים ולבנים.
תרנגולי ההודו מגיעים לבגרות מינית בין גיל חצי שנה לשבעה חודשים. האם דוגרת על הביצים כ-28 ימים. בדרך כלל מוטלות 8–15 ביצים בטבע, וכ-150 במשק. כאשר האפרוחים קטנים הם קשורים מאוד ללולם, כמו כן קשה להם למצוא מזון בעצמם, בשל ראיתם החלשה.
תכולת החלבון והברזל בבשר הודו גדולה משל תרנגול הבית, ותכולת השומן קטנה יותר.
בארצות הברית תרנגול ההודו הוא המאכל המסורתי של חג ההודיה. בתקופת כהונתו של הארי טרומן החלה מסורת של הענקת תרנגול חי לנשיא, לצורך הגשתו בארוחת חג ההודיה. מאז ימי ג'ון קנדי כל הנשיאים חוננים את תרנגול ההודו ואינם משתמשים בו לארוחת החג.
מקור השם
מקורו של תרנגול ההודו הוא במקסיקו שביבשת אמריקה. הבלבול שהביא לשמו הוא טעות כפולה. במהלך מסעו להודו ואסקו דה גאמה מצא פניניות בגינאה וגם הביא אותן לאירופה, כיוון שהפורטוגלים לא חשפו את המסלול בו שט ואסקו, האירופאים הניחו שהוא מגיע מהודו, מאוחר יותר כשהגיעו לאמריקה הם חשבו בטעות את תרנגולי ההודו לפניניות וקראו גם להם "תרנגולי הודו". גרסאות שונות שבסיסן "הודו" קיימות בשפות רבות בהן רוסית וצרפתית. השם העברי הגיע ככל הנראה דרך היידיש בה הוא מכונה "אינדיק". הבלשן יצחק אבינרי הציע את ההלחם "תרנהוד". יש הטועים לחשוב שמקור השם "הודו" הוא במילה "הודיה" שכן נהוג בצפון אמריקה לאכול את העוף בחג ההודיה.
ביורן בורג
ביורן רון בורג (בשוודית: Björn Rune Borg, נהגה "בְּייֶרְן בּוֹרִי"; נולד ב-6 ביוני 1956) הוא טניסאי עבר שוודי, שדורג ראשון בעולם במשך 109 שבועות בסוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים של המאה העשרים, וזכה ב-11 תוארי גראנד סלאם. בורג נחשב לאחד הטניסאים הטובים ביותר אי פעם, בעיקר בזכות חמש זכיותיו הרצופות בווימבלדון וארבע זכיותיו הרצופות באליפות צרפת הפתוחה. הוא הטניסאי היחיד שזכה בשלושה תוארי גראנד סלאם ללא איבוד מערכה. הוא אחד מארבעה שחקנים בעידן הפתוח שהצליח לזכות בווימבלדון וברולאן גארוס באותה שנה, והוא היחיד שעשה זאת שלוש פעמים ברצף. הוא הגבר הראשון בהיסטוריה שזכה ביותר מ-10 תוארי גראנד סלאם בעידן הפתוח. בדרכו לתארים ושיאים אלה - שאותם השיג במשך קריירה מקצוענית קצרה יחסית בת תשע שנים ולמרות שהשתתף פעם אחת באליפות אוסטרליה הפתוחה.
בורג היה השחקן הראשון שהרוויח יותר ממיליון דולר מפרסי זכייה בעונה אחת, ב-1979.
תרנגול הודו
מקור השם
בפורטוגל קוראים לתרנגול "פרואני" על שם פרו משום שנתנו את השם "פרו" לאזור גדול יותר מהאזור שכיום אנחנו קוראים לו פרו, כולל האזור בו נמצא תרנגול ההודו, וכך גם כינויו בהודו עצמה. ביוונית הוא מכונה "תרנגול צרפתי" ובערבית נקרא "תרנגול ביזנטי" או חבשי.
ביורן בורג
ראשית חייו
ביורן בורג נולד ב-6 ביוני 1956, וגדל בעיירה סדרטליה שבפרוורי סטוקהולם. אביו, שהיה שחקן טניס שולחן ידוע בשוודיה, העניק לבנו את מחבט הטניס הראשון שלו, לאחר שזכה בו בתחרות טניס שולחן. המתנה הסיטה את בורג הצעיר מענפי ספורט חורף כגון הוקי קרח, לטניס, שלא היה ענף ספורט מפותח במיוחד בשוודיה באותה העת. בורג היה אתלטי ובעל סיבולת גדולה מאוד בנוסף למהירותו הגבוהה. שריריו אפשרו לו לשים טופספין כבד במכת הגב יד שלו ובמכת הכף יד שלו. הוא הלך אחרי ג'ימי קונורס והשתמש בשתי ידיו בעת מכת גב היד שלו.
תרנגול הודו
מקור השם
הכינוי "turkey" השגור באנגלית התפתח בשל טעות כפולה ואף על פי שאינו קשור לטורקיה שבה מכונה העוף "תרנגול הודי". גם הטעות הזאת מבוססת על בלבול בין תרנגול הודו לבין פניניה. נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים ומכאן שמו.
במזרח הרחוק מקובלים שמות שונים לגמרי: השם היפני (七面鳥) והקוריאני (칠면조) פירושם "תרנגול בעל שבעה פנים". בווייטנאמית הוא מכונה "תרנגול מערבי" ובאורדו המדוברת בפקיסטן ובהודו הוא מכונה תרנגול פרואני, כאמור לעיל.
ביורן בורג
קריירה
ב-1972 ערך בורג בן ה-15 הופעת בכורה בגביע דייוויס, והיה הצעיר ביותר בתולדות המפעל לעשות כן, ואף ניצח את יריבו הניו-זינלנדי אוני פרון, שדורג אז בין 20 הראשונים בעולם. באותה השנה זכה באליפות וימבלדון לנערים. שנה לאחר מכן השתתף לראשונה בטורניר הבוגרים בווימבלדון, והעפיל לשלב רבע הגמר.
ב-1974 זכה בתואר מקצועני ראשון, בטרם מלאו לו 18. זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-18 זכה בתואר גרנד סלאם ראשון מבין 11 בקריירה שלו, אליפות צרפת הפתוחה 1974. בשעתו היה הצעיר ביותר לזכות בטורניר הגברים של הגרנד סלאם הצרפתי, אולם שיאו זה נשבר מאז. ב-1975 הגן על תוארו בצרפת (ניצח בגמר את גיז'רמו וילאס מארגנטינה), והוביל את נבחרת שוודיה לזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע דייוויס. בווימבלדון אותה שנה, בורג הגיע לרבע הגמר שם הפסיד לאלוף שבדרך, ארתור אש. בורג לא הפסיד משחק מאז עד שנת 1981 בווימבלדון.
תרנגול הודו
כשרות העוף
תרנגול ההודו נזכר בספרות ההלכה לראשונה במאה השבע-עשרה. הוא הוכשר לאכילה ברוב קהילות ישראל על אף שהובא מיבשת חדשה, שלא התקיימה בה מעולם קהילה יהודית, שיכולה הייתה להעביר מסורת קדומה. הדבר מנוגד לשיטת הפסיקה האשכנזית, לפיה חובה שתהיה מסורת אכילה לעוף על מנת שיותר לאכילה.
ביורן בורג
קריירה
ב-1976 זכה בורג בן העשרים בווימבלדון בלא לאבד אף מערכה. כך החל רצף חסר תקדים של חמש זכיות רצופות בתחרות היוקרתית, הישג שאותו שחזר רוג'ר פדרר ב-2007. ב-1977 דורג בורג לראשונה במקום הראשון בעולם, ובין השנים 1978 ו-1980 היה בשיאו, כאשר זכה בווימבלדון ובאליפות צרפת הפתוחה בכל אחת משלוש השנים. הוא זכה בצרפת ב-1978, כמו בווימבלדון שנתיים קודם לכן, בלא שהפסיד ולו מערכה אחת. ב-1979 וב-1980 זכה גם בטורניר גביע המאסטרס של סוף השנה.
בין השנים 1974 ל-1980 העמיד בורג מספר שיא של 33 ניצחונות רצופים ביחידים במסגרת מפעל זה.
תרנגול הודו
כשרות העוף
לקושי זה ניתנו מספר הסברים, והחוקר זהר עמר מציע פירוש היסטורי. לפיו, נראה שהתרת פוסקי אשכנז את אכילת תרנגול ההודו היא תוצאה של התבססות תרנגול זה במשק החי של האימפריה העות'מאנית, בה שלטה עדיין בעיקר שיטתו של הרמב"ם במאות השש-עשרה והשבע-עשרה. לפי שיטה זו ניתן להסתפק בסימני טהרה בלבד כדי להתיר את העוף למאכל ואין צורך גם במסורת. רק מאוחר יותר התקבלה שיטת רבי יוסף קארו לפיה אין להתיר עוף בסימנים בלבד, וקיים חיוב הכרחי במסורת אכילה.
ביורן בורג
קריירה
זכייתו השישית והאחרונה בצרפת (1981) זיכתה אותו בתואר הגרנד סלאם האחרון בקריירה. באותה שנה שם ג'ון מקנרו קץ לשלטון היחיד של בורג בווימבלדון, כשניצח אותו בגמר בארבע מערכות. באליפות ארצות הברית הפתוחה שלאחר מכן שוב ניצח מקנרו את בורג, בגמר הגרנד סלאם האחרון בקריירה של הטניסאי השוודי.
כמי שהחל את הקריירה המקצוענית בגיל צעיר מאוד, ושיחק באינטנסיביות עצומה, סבל בורג משחיקה רבה כבר באמצע שנות העשרים שלו. כתוצאה ממנה שיחק ב-1982 בטורניר אחד בלבד, ובראשית 1983 הודיע על פרישתו מטניס.
תרנגול הודו
כשרות העוף
כאשר תרנגול ההודו התפשט באירופה, סמכו הקהילות שם על ההיתר של אנשי המזרח, על פי ההנחה שניתן להעביר מסורת למי שאין בידיו מסורת.
ביורן בורג
חיים אישיים
בורג החל לצאת בשנת 1976 עם הטניסאית מריאנה סמיונסקו מרומניה. בשנת 1980 הם התחתנו בבוקרשט והתגרשו בשנת 1984. בשנת 1985 נולד בנו מקשר עם הדוגמנית השוודית יניקה ביורלינג. בשנים 1989 עד 1993 היה נשוי לזמרת האיטלקייה לורדנה ברטה. בשנת 2002 התחתן עם פטריסיה אוסטפלד ובשנת 2003 נולד בנם.
לאחר שפרש ידע בורג עליות ומורדות בחייו האישיים וסבל בין השאר מהתמכרות לסמים ומקשיים כלכליים. בראשית שנות התשעים ניסה את כוחו בסבב המקצועני לאחר כמעט עשור של היעדרות, אולם חזרה לפעילות זו לא צלחה: הוא הפסיד שורה של משחקי סיבוב ראשון לטניסאים זוטרים יחסית, וזכה לקיתונות של לעג כשהתעקש לשחק עם מחבט העץ הישן שלו, למרות נחיתותו הברורה לעומת המחבטים המודרניים. לאחר שנתיים פרש בשנית ועבר לשחק בסבב הסיניורים, שם חידש את יריבותו מושכת-הקהלים עם מקנרו, וילאס וקונורס.
תרנגול הודו
כשרות העוף
כיום העוף נחשב לכשר לאכילה, אף על פי שבשנים הראשונות להופעתו באירופה, אסרוהו רבים מחכמי אירופה, מאחר ש"אין עוף טהור נאכל אלא במסורת". בספר דרכי תשובה מובאות דעות האוסרים והמתירים. גם היום ישנן משפחות הנוהגות שלא לאכול תרנגול הודו, בפרט המשפחות המיוחסות לשל"ה.
ביורן בורג
חיים אישיים
במרץ 2006 שב בורג לכותרות העיתונים, כאשר נודע כי העמיד את גביעי וימבלדון שלו, יחד עם שניים ממחבטיו, למכירה פומבית. בסופו של דבר היה זה יריבו הגדול מקנרו, ששכנע את בורג לקנותם בחזרה. . בשנת 2012 שב לכותרות העיתונים כקשור לשערוריות בהן מעורב מלך שוודיה והעולם התחתון.
מורשת
הצלחתו המטאורית של בורג הביאה במולדתו לפיתוח מואץ של ענף הטניס. בין פירותיו של גל זה ניתן למנות את פריחתם של שני טניסאים נוספים שהגיעו למקום הראשון בעולם: מאטס וילאנדר וסטפן אדברג; כמו גם את הצלחתם של רבים נוספים: תומאס אנקוויסט, מגנוס נורמן, יונאס ביורקמן ואחרים. לזכותה של מעצמת הטניס השוודית עומדות כיום שבע זכיות בגביע דייוויס. בורג הוביל אותה לראשונה שבהן והיווה את ההשראה לדורות השחקנים שהביאו את האחרות.
נוסף על שיאיו העומדים על כנם, עומד לזכות בורג מאזן מרשים של 141 ניצחונות לעומת 16 הפסדים בתחרויות גרנד סלאם (89.8%). 11 תוארי גראנד סאלם בהם זכה, אמנם נופל מאלה של רוג'ר פדרר (20), רפאל נדאל (22), נובאק ג'וקוביץ' (23), פיט סמפראס (14) ורוד לייבר (12), אך הושג במספר קטן יותר של ניסיונות מאשר שלהם. בורג זכה ב-11 מתוך 27 תחרויות גרנד-סלאם שבהן השתתף. למספר מועט זה של השתתפויות אחראיות פרישתו המוקדמת והעובדה שפרט לפעם אחת, לא טרח להרחיק עד אוסטרליה כדי להשתתף בגראנד סלאם הרביעי של השנה. הוא גבר על גדולי טניסאי התקופה, טניסאים כג'ון מקנרו, ג'ימי קונורס, גיז'רמו וילאס ואיליה נסטסה.
גביע אסיה בכדורגל 2004
גביע אסיה בכדורגל 2004 של קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) נערך ברפובליקה העממית של סין מה-17 ביולי עד ה-7 באוגוסט 2004. נבחרת יפן זכתה בטורניר לאחר ניצחון 1-3 בגמר על הנבחרת המארחת, סין. הייתה זו זכייתה השלישית של יפן בתואר.
בית הכנסת אוהל אברהם
בית הכנסת 'אוהל אברהם' (Synagogue de la rue de Montevideo; מכונה גם בית הכנסת מונטוידאו) הוא בית הכנסת האשכנזי הגדול בצרפת. הוא נחנך בשנת 1893, על ידי קהילת "אגודת המסורת הישראלית" (צרפתית: Société du culte traditionnel israélite). בית הכנסת שוכן במרכז העיר ברחוב rue de Montevideo שברובע ה-16 היוקרתי בפריז.
הקהילה
קהילת אוהל אברהם (A.C.T.I) היא היחידה אשר שימרה את מסורת אשכנז-היקית בפריז ולה 3 מרכזים קהילתיים. בהם מתקיימים שיעורים, חוגים, תלמוד תורה וגן ילדים.
הקהילה ידועה בסגנון היוקרתי שלה ובימי חג פוקדים את המקום אנשי אצולה ואישי ציבור.
ראשי הקהילה
משנת 2003, הרב יעקב מילבסקי מכהן כרב הקהילה.
מבנה
סממן בולט במבנה הוא המגן דוד אשר ניצב בחזית בית הכנסת עשוי אבן. המבנה המרכזי בנוי ממספר קומות בהם נמצא בית הכנסת, עזרת הנשים ובית מדרש. בבית הכנסת נוהגים להשתמש בספרי תורה וכלים עתיקים, הכלי הבולט ביותר הוא חנוכיית כסף גדולה משנת 1890. כן לקהילה ישנה אוסף נדיר של מאות ספרי קודש בני מאות שנים.
מיקרוטרון
מיקרוטרון (באנגלית: Microtron) הוא סוג של מאיץ חלקיקים מעגלי שהומצא על ידי ולדימיר וקסלר בשנת 1944. המיקרוטרון מאיץ חלקיקים בעלי מסות קטנות כמו אלקטרונים. המאיץ מגיע לרמת אנרגיה נמוכה עד בינונית (עד כמה עשרות MeV במיקרוטרון קלאסי, ועד כמה מאות MeV במיקרוטרון "מסלול מרוצים" [Racetrack]). המיקרוטרון מבוסס על מאיץ החלקיקים ציקלוטרון.
דרך פעולה
למיקרוטרון מוזרקת אלומת אלקטרונים, אשר עוברים האצה קווית המונעת ממתח חשמלי.
לאחר ההאצה הקווית, האלקטרונים נתונים תחת השפעת שדה מגנטי, ובעקבות כך הם נעים במסלולים מעגליים (השדה המגנטי גורם לתאוצה צנטריפטלית) ובכל השלמת מעגל הם עוברים דרך המאיץ הקווי וממנו הם ממשיכים במסלולם המעגלי וחוזר חלילה.
ככל שתנע החלקיקים הולך וגובר, הם נעים בנתיבים ארוכים יותר – בעלי רדיוס ארוך יותר. כאשר הזמן לעבור בנתיב מסוים פרופורציונלי לאורכו. ניתן לראות זאת במשוואת פיתוח כוח לורנץ: R=mv/qB
פעולות המאיץ – הסבר פיזיקלי
המאיץ מורכב משדה מגנטי אחיד בגודלו המושרה בכל זמן פעילות המאיץ וממאיץ קווי הפועל בתנודות. המאיץ הקווי מורכב מתא מתכת בו נוצר שדה חשמלי כל פרק זמן קבוע, בתדירות מסוימת.
כדי שתהיה התאמה בין חלקי המאיץ (בהם אלומת החלקיקים עוברת כמה וכמה פעמים באופן מחזורי) צריך לגרום לאלומת האלקטרונים לעבור דרך המאיץ הקווי ברגע בו מושרה בתא המתכת שדה חשמלי.
ניתן לעשות זאת באמצעות קיום שני תנאים:
התנאים הללו לקוחים מתוך מאמר שוולדימיר וקסלר פרסם בשנת 1944, בו מתוארים עקרונות פיזיקאלים הידועים בתור "יציבות פאזה" (phase stability).
השוואת המיקרוטרון לציקלוטרון
המצאת המיקרוטרון מתבססת על הציקלוטרון, חלק מהחישובים שנעשו לתכנון המיקרוטרון נדרשו לשם התאמת החישובים בציקלוטרון להאצה של חלקיקים בעלי מסות קטנות מאוד כמו אלקטרונים. מאיץ אלקטרונים לאנרגיה שמעל 25MeV (שהייתה באותה תקופה האנרגיה המקסימלית האפשרית למתקנים כאלו) נקרא מיקרוטרון.
בשל הדמיון של המיקרוטרון לציקלוטרון, כונה המיקרוטרון לעיתים בשם "ציקלוטרון לאלקטרונים". אף על פי כן, ישנם מספר מאפיינים המבדלים את המיקרוטרון מהציקלוטרון: בשונה מציקלוטרון, שדה ההאצה הקווית במיקרוטרון לא מיושם כאלקטרודה בצורת האות D, אלא כמבנה של מאיץ קווי בתא מתכת. כמו כן, במיקרוטרון כמות האנרגיה הקינטית המתווספת לחלקיק בכל האצה קווית מוגבלת, וצריכה להיות שווה למסת המנוחה של החלקיק. בנוסף, מיקרוטרון מאיץ חלקיקים קלים, כמו אלקטרונים ופוזיטרונים.
שימושים
למיקרוטרון שימושים רבים במגוון תחומים לרבות בפיזיקה, בביולוגיה, בכימיה ובגאולוגיה. בניגוד למאיצי חלקיקים מודרניים אחרים (ERL, FFAG) המיקרוטרון מסוגל להפיק אלומת אלקטרונים בעלת רמות אנרגיה גבוהות שלה פליטת קרינה נמוכה דבר המשמש במחקרים פיזיקליים. בנוסף, מאיץ זה מאפשר שיעור חזרות גבוה של אותה אלומה דבר החוסך באנרגיה. מאיץ זה משמש גם להאצת וחקר של פרוטונים, נייטרונים, אלקטרונים וחלקיקים נוספים. בזכות קרן האלקטרונים המיוצרת במיקרוטרון ניתן לראות שימושים נוספים שלו בעולם הרפואה לדוגמת: בדיקת תאי דם, השפעת קרינה על המבנה הגנטי וחקר הסרטן.
היסטוריה
המיקרוטרון הומצא על ידי ולדימיר וקסלר בשנת 1944. המיקרוטרון הראשון נבנה בשנת 1948 בקנדה ושמו היה "דמונסטרטיון". באמצע שנות ה-60 המיקרוטרון נחשב למאיץ המשוכלל ביותר בעיסוק באנרגיות של עד 30 Mev. למיקרוטרון נוסף מאיץ שני בשנת 1984 ששמו הוא "מיקרוטרון מסלול מרוצים" וכן והוא משמש להאצת חלקיקים ולמחקר.
מכיוון שעלויות בנייתו נמוכות יחסית, תפעולו פשוט והוא פותח בפני החוקרים מגוון כלי מחקר, נהפך המיקרוטרון לאחד המאיצים המתפתחים והטכנולוגיים ביותר עד ימינו.
מיקרוטרון מסלול מרוצים (RTM)
מיקרוטרון מסלול מרוצים (באנגלית: Racetrack microtron) הוא תת-גרסה של המיקרוטרון אשר בשונה מהמיקרוטרון מורכב משני שדות אלקטרומגנטים במקום אחד. קנה המידה שלו גדול יותר מקנה המידה של המיקרוטרון הקלאסי. הוא מורכב משני אלקטרומגנטים המייצרים שדה מגנטי אחיד כאשר כל אלקטרומגנט גורם לחלקיק לנוע בחצי מעגל. דבר זה מאפשר להפריד את החיבור של שני השדות וליצור שני חצאי מעגלים. היתרון בשימוש בשני שדות אלקטרומגנטיים הוא שניתן לחברם במסלול באמצעות קו ליניארי, כלומר, להאריך את מסלולם. מפני שרק חלק מהמסלול הוא מעגלי אין צורך בחלק הישר בשדה מגנטי, כלומר, השדה המגנטי הכולל שהמאיץ צריך יחסית קטן לעומת גודלו.
ב"מיקטרוטרון מסלול המרוצים" בשונה מהציקלוטרון רק חלק מהמסלול מעגלי (חלקו ליניארי). השדה המגנטי במכשיר משמש לשינוי כיוון המהירות, ובחלק הליניארי כיוון המהירות נשאר זהה, דבר הגורם להקטנת השדה המגנטי הדרוש להנעת החלקיקים (בהשוואה לשדה עקום באותו האורך). תנועת חלקיק טעון שמושפע רק משדה מגנטי אחיד תהיה תנועה מעגלית במישור שניצב לכיוון השדה המגנטי.
המאיץ הקווי ממוקם בין שני חצאי המעגל. מעבר החלקיקים בחיבור הקווי מנוצל למיקוד אלומת האלקטרונים. לאחר כל מעבר של אלומת האלקטרונים בחצי מעגל, האלומה עוברת האצה קווית. סגנון האצה זה יכול לחזור על עצמו עד שלא ניתן עוד להאיץ את החלקיקים (מפאת מהירותם הגבוהה). בסוף המסלול קרן החלקיקים מוסטת למאיץ נוסף או לאזור ניתוח וניסוי.
המיקרוטרון הגדול בעולם מסוג "מיקרוטרון מסלול המרוצים" נמצא במיינץ ושמו Mainz Microtron.
מארק רנדולף
מארק ברנייס רנדולף (באנגלית: Marc Bernays Randolph; נולד ב-8 באוקטובר 1960) הוא יזם אמריקאי-יהודי, המייסד והמנכ"ל הראשון של חברת נטפליקס.
ביוגרפיה
רנדולף נולד למשפחה יהודית בצ'אפקווה, ניו יורק, בנם הבכור של סטיבן ברנייס רנדולף, מהנדס גרעין יליד אוסטריה, ומוריאל ליפצ'יק מברוקלין, ניו יורק. רנדולף בילה את הקיץ שלו במהלך התיכון והקולג' בעבודה עבור בית הספר הלאומי למנהיגות חיצונית, והפך לאחד המדריכים הצעירים ביותר שלו. הוא סיים את לימודיו במכללת המילטון בניו יורק עם תואר בגאולוגיה.
הקמת נטפליקס
ב-1997, רנדולף ושותפו ריד הייסטינגס ייסדו את נטפליקס.
תחילה הציעה החברה שירותי השכרת סרטים במחירים קבועים באמצעות שילוב של שתי טכנולוגיות מתפתחות; תקליטורי DVD ו-Blu-ray, במקום קלטות VHS שהיו מסורבלות יותר, וכן אתר אינטרנט מקוון, במקום קטלוג מודפס.
רנדולף עזב את נטפליקס ב-2002 לאחר שעזר להדריך את החברה בהנפקה הראשונית שלה שנתיים קודם לכן. הוא אמר כי הוא תמיד מעדיף לעזוב לאחר שלב הסטארט אפ, מפני שהוא לא מוצלח בדאגה לתחזוקה השוטפת.
תוכנית המצפים בגליל
תוכנית המצפים בגליל היא תוכנית רחבת היקף להקמת יישובים יהודיים בגליל בשנים 1979–1980 (ממשלת בגין). ידועה בציבור בשם "ייהוד הגליל". במסגרת התוכנית הוקמו בפרק זמן קצר מספר גדול של יישובים יהודיים קטנים, אשר כונו מצפים.
החלטת הביצוע למפעל המצפים התקבלה באפריל 1979, בישיבת הוועדה להתיישבות המשותפת לממשלת ישראל ולהסתדרות הציונית העולמית. ההחלטה אישרה הקמת 30 מצפים בטווח של 6–8 חודשים. לפי יוזמיה, מטרת התוכנית הייתה לפרוש אוכלוסייה יהודית ברחבי הגליל ההררי כדי להגדיל את שיעור האוכלוסייה היהודית בגליל ולמנוע השתלטות של תושבים ערבים על אדמות מדינה באזור.
התוכנית מומנה בעיקר על ידי המחלקה להתיישבות של ההסתדרות הציונית.
בשלב ראשון אויש כל מצפה על ידי 7–15 משפחות שהתגוררו במבנים זמניים. חלק מהיישובים תוכננו עבור אוכלוסייה שחיפשה מגורים ואיכות חיים.
בפועל עד 1981 אוכלסו 26 מצפים.
בתחום הטריטוריאלי
מבחינה טריטוריאלית, התפיסה התיישבותית ראתה בנוכחות הפיזית ערובה יחידה לקיום בעלות על הקרקע. זאת בשילוב של המצפים עם תוכניות רכישת קרקעות תוך מניעת רצף טריטוריאלי ערבי.
בתחום הדמוגרפי
בהגדרת מטרות המצפים נכתב במפורש כי לא יהיה בכוחם לשנות את האיזון הדמוגרפי בגליל, אך הועמדו בפניהם יעדים אחרים בתחום, כגון - משיכת אוכלוסייה עירונית ועולים חדשים לאזור לצד מסגרת לדור ההמשך של מושבי הגליל. יעדים שהושגו באופן חלקי בלבד.
ביקורת על תהליך הקמת המצפים
ניתוח של יתרונות וחסרונות המצפים במיקומם הראה כי גם אם הייתה כמות המצפים קטנה בשליש, התוצאות היו דומות. מצפים "מיותרים" הם אלו שתרומתם לשמירה על הקרקע אפסית, או כאלו השוכנים ליד נקודת ישוב קיימת. בנוסף לאלו, ישנן נקודות שהאחיזה בהן הייתה מושגת ביתר קלות על ידי שימושי קרקע אחרים, כדוגמת תיירות.
במידה מסוימת נעשתה חזרה על משגי הקמת ערי הפיתוח, שלחצי זמן הביאו לפריסה נרחבת שלהן, תוך אפשרויות פיתוח מוגבלות ותחרות מרחבית עם יישובים קיימים.
כריכת חבל הטבור
כריכת חבל טבור (בלועזית: Nuchal Cord) היא מצב רפואי בו חבל הטבור נכרך סביב צוואר העובר במהלך ההיריון. כריכת חבל הטבור היא תופעה שכיחה, ומתרחשת ב-5%–29% מההריונות (תלוי בשבוע ההריוני). מצב רפואי זה נחשב שפיר, ותחלואה או השפעות שליליות של התופעה נחשבות נדירות ולא הוכחו סטטיסטית. האבחון יכול להתבצע בזמן ההיריון או במהלך הלידה.
אבחון
פענוח כריכת חבל הטבור באמצעות אולטרה סאונד יכול להתבצע טרם הלידה ותועד לראשונה בשנת 1982. ב-2004 התפרסם מחקר שמטרתו הייתה לקבוע את דיוק וחשיבות האולטרה סאונד באבחון של כריכת חבל הטבור. המחקר נערך על 289 נשים במקביל, עליהן בוצעה בדיקת אולטרה סאונד בטנית זמן קצר לפני צירי הלידה. בהסתכלות על צוואר הילוד, זוהתה נוכחות של חבל הטבור, אך את עצם היותו כרוך ניתן היה לראות רק כאשר חבל הטבור נכרך סביב לפחות שלושה או ארבעה צדדים של צוואר הילוד. בפועל, כריכת חבל הטבור התרחש בלידות של 52 מתוך 289 הנשים שנבדקו, וב-35% מהמקרים הכריכה נמצאה טרם הלידה בבדיקת האולטרה סאונד שבוצעה לפני ובסמוך ללידה. בדיקת האולטרה סאונד איבחנה באופן שגוי 19% מהמקרים, בהם נמצאה כריכה של חבל הטבור למרות שבפועל היא לא הייתה קיימת. במחקר זה, לבדיקת האולטרה סאונד היו 35% דיוק במציאת כריכה בודדת של חבל הטבור סביב צוואר הילוד, ו-60% דיוק כאשר חבל הטבור נכרך יותר מפעם אחת.
תסמינים
ולד עם כריכת חבל טבור ייוולד לעיתים עם חבל הטבור כרוך סביב צווארו. תסמינים אפשריים שעלולים להופיע הם אפרוריות של עור הפנים, פטכיות מרובות על עור הפנים, דימומים בעיניים והמטומה מסביב לצוואר.
טיפול
הטיפול בכריכת חבל הטבור מוכוון למניעת דחיסת חבל הטבור (מצב בו נחסמת אספקת הדם לעובר). טכניקת הטיפול בכריכת חבל הטבור משתנה בהתאם לעוצמת הליפוף מסביב לצוואר התינוק. במידה וחבל הטבור כרוך באופן רופף מסביב לצוואר העובר, ניתן להחליק את חבל הטבור מעל ראשו של העובר ובכך ליילד בצורה רגילה את העובר ולהניחו על בטן האם. אם חבל הטבור כרוך באופן הדוק מסביב לצוואר התינוק, המיילד יכול לנסות להחליק את חבל הטבור מעל אחת הכתפיים של התינוק וליילד את העובר בצורה זו, לאחר הלידה ניתן להתיר את חבל הטבור בצורה מלאה. במצב בו חבל הטבור כרוך בעוצמה רבה מכדי להחליקו מעל אחת הכתפיים, ניתן לבצע היפוך (המכונה somersault maneuver) על מנת לאפשר ליילד את העובר. המיילד יכול לבחור גם בחיתוך של חבל הטבור במידה ושאר טכניקות הטיפול בכריכת חבל הטבור אינן אפשריות.
פרוגנוזה
ישנם מחקרים שמצביעים על תחלואות שעלולת להיגרם לולד עם כריכת חבל הטבור כמו הלם, בעיות נשימתיות, ברדיקרדיה, אנמיה ואף לידה שקטה במקרים נדירים. למרות זאת, במחקרים מקיפים שנעשו בתחום נמצא כי אין קשר סטטיסטי מובהק בין כריכת חבל הטבור (ליפוף בודד או ליפופים רבים) לבין תחלואה ופגיעות עתידיות בעובר (כולל תמותה) ולכן לרוב נחשב מצב זה כמצב שפיר. ישנם מחקרים המצביעים על קשר בין כריכת חבל הטבור לתחלואות שונות בטווח הקצר. עדיין לא ברור האם הסיבוכים שלאחר הלידה הם תוצאה ישירה של כריכת חבל הטבור, או שהם תוצאה של הטיפול בכריכה, המתבצע באמצעות חיתוך חבל הטבור לאחר הצמדת דפנותיו זו לזו.
בית חורון
שם
היישוב המודרני קרוי על שם היישוב המקראי בית חורון שהתקיים בקרבתו, והיה קרוי על שם האל הכנעני חורון.
היישוב המודרני
היישוב הוקם ביום 1 בדצמבר 1977 במחנה צבא ירדני שעבר לרשות צה"ל. ההקמה היה ביוזמתו של אריאל שרון, לאחר שהתמנה לשר החקלאות בממשלת בגין במהפך של הבחירות לכנסת התשיעית במאי 1977. הדבר התאפשר על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים". הגרעין המייסד מנה 15 משפחות שגרו בקרוונים ו"אשקוביות" על שטח של כ־7 דונם. בשנת 1980 איתרה פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, על גבעה סמוך למחנה כ־500 מטר מדרום לכפר בית עור אל־פוקא, קרקעות שניתן להכריז עליהן אדמות מדינה. לאחר שהממשלה אישרה את הקצאת הקרקע החלה הקמת יישוב הקבע במקום בסוף 1981. מחנה הצבא הירדני משמש מאז כבסיס ההדרכה החילי של משמר הגבול.
בשנת 2016, הודיע המינהל האזרחי שחמישים יחידות דיור הוקמו ביישוב באופן לא חוקי על ידי החטיבה להתיישבות.
ב־25 בינואר 2016 חדרו ליישוב שני מחבלים מהכפר בית עור א־תחתא ומחנה הפליטים קלנדיה הסמוכים, ופתחו במסע דקירות, בו נרצחה שלומית קריגמן, ואשה נוספת נפצעה באורח בינוני. שני המחבלים נורו ונהרגו.
אופי היישוב
בית חורון הוא יישוב מעורב, שבו גרים דתיים וחילונים. ב־2014 הוא מנה כ־350 משפחות, רובן ב־200 מבני קבע והשאר ביחידות להשכרה או בקרוונים. רובם המכריע של התושבים עובד מחוץ ליישוב.
היישוב מחולק לארבע שכונות:
תיירות
ביישוב מספר אתרי תיירות. בכניסה ליישוב חניון לרווחת הציבור שלידו אנדרטה לזכר שמונה נופלים בקרב בבינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה. ליד האנדרטה הוקמו שולחנות ויש צל. בנוסף הוקם בשנת 2015 מרכז מבקרים בשם ״הכוורת״. ב״כוורת״ מתקיימים סיורים מודרכים לקבוצות על דבורת הדבש והליך הכנת הדבש.
מצפורים
ביישוב מצפור ע"ש מתת רוזנפלד (אדלר) שנרצחה בפיגוע בצומת גוש עציון, הצופה אל נוף השפלה ומישור החוף וביום בהיר ניתן לראות ממנו את הים התיכון. נקודת תצפית נוספת היא "מצפה אוהד" ע"ש אוהד קלאוזנר שנהרג בקרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה. רוזנפלד וקלאוזנר גדלו בבית חורון. צמוד למצפור מתת הוקם על ידי אחד התושבים מצפור קטן נוסף שמשקיף על שיי'ח זיתון, ההר שבאופק.
אתרים סמוכים
בשכנות לבית חורון נמצאים הכפרים בית עור אל־פוקא ובית עור א־תחתא, המשמרים את שם היישובים הקדומים ששכנו במקום, בית חורון העליונה (שנמצאה בפסגת ההר) ובית חורון התחתונה (שלמרגלותיו), וכן גם הכפר א־טירה.
בואדי ג'רידון שלמרגלות היישוב נמצאת חורבת בית סילה בה שרידי כנסייה ביזנטית עם רצפת פסיפס, וכן שרידי בית בד.
יעקב בן ראובן
יעקב בן ראובן היה חכם ופרשן מקרא קראי שחי בסביבות המאות ה-11 וה-12, ככל הנראה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית (כיום איסטנבול).
במהלך חייו נסע אל ארצות שונות במטרה להפיץ את היהדות הקראית ברחבי העולם ולאסוף כתבי יד שיש בהם פרשנות של קראים למקרא. בפירושים אלה השתמש בחיבורו שלו, "ספר העושר".
ספר העושר
חיבורו החשוב ביותר של יעקב בן ראובן, נקרא על ידו "ספר העֹשר", משום שלפי דבריו בהקדמה לספר, הקורא ימצא בפנים מספיק מידע ולא יאלץ לעיין בפרשנויות ארוכות ובעלות מספר רב של כרכים שהוא כבר קרא בעצמו. ואכן ספר זה מכיל פירושים מקוצרים בעברית לכל עשרים וארבעת ספרי המקרא. הוא מבוסס על דברי פרשנות של חכמים קראים שקדמו לחכם יעקב בן ראובן, שהיו כתובים בעברית או מתורגמים לעברית מהשפה הערבית, בה נכתבה רוב היצירה הקראית בתור הזהב של היהדות הקראית בארץ ישראל. יעקב בן ראובן התבסס בחיבורו בעיקר על דברי החכם יפת בן עלי ועל דברי החכם ישועה בן יהודה.
הפירוש שלו מכיל הרבה מונחים ביוונית-קראית וביוונית, שהייתה שפת האימפריה הביזנטית. מכך ניתן ללמוד שיעקב בן ראובן היה כנראה יליד קונסטנטינופול שיוונית הייתה שפתה. ממילים אלה אפשר ללמוד על מטבעות הלשון שהיו מקובלים בקרב הקראים באימפריה הביזנטית.
ההסבר של המחבר לכל קטע נתון לרוב נפתח בקיצור "מע'" או "יע'" (שמשמעותם בערבית היא "מַעְנָהֻּ" או "יעני" = כלומר), ולאחריהם מופיע הפירוש. כאשר קיימים הסברים אחרים של פרשנים נוספים, מופיע בדרך כלל בין פרוש לפרוש הקיצור "ד"א" שמשמעותו "דבר אחר" או "דברי אחרים".
עותקי כתב יד של "ספר העֹשר" נמצאים בסנקט פטרבורג, בפריז ובליידן שבדרום הולנד.
שמחה פינסקר הדפיס קטעים מתוך הפירוש לתורה בספרו 'ליקוטי קדמוניות', ודוקס הדפיס קטעים מתוך הפירוש לתהלים.
קטע אחר מ"ספר העֹשר", מירמיהו ועד דברי הימים (מלבד תהילים) הודפס תחת הכותרת הכללית "מבחר ישרים", יחד עם פירוש "המבחר" של החכם אהרון בן יוסף הרופא לנביאים ראשונים ולישעיהו, על ידי החכם אברהם פירקוביץ', ביבפטוריה ה'תקצ"ד (גוזלווא, 1835).
הפרדוקסים של זנון
הפרדוקסים של זנון הם פרדוקסים שחיבר הפילוסוף היווני זנון מאליאה שחי במאה החמישית לפני הספירה. פרדוקסים אלו עוסקים בתנועה, בזמן ובמרחב ובעיקר בבעיית האינסופיות שלהם. כל אחד מפרדוקסים אלה מציג "הוכחה" הסותרת את המציאות הגלויה לעין, ובא לתמוך בגישתו של פרמנידס לפיה אל לנו לסמוך על החושים המטעים אותנו. בין פרדוקסים אלה מוכרים בעיקר: פרדוקס אכילס והצב, פרדוקס הדיכוטומיה ופרדוקס החץ הנע.
החשבון האינפיניטסימלי שפותח על ידי מתמטיקאים, החל מהמאה ה-17 מתייחס למושג האינסוף אשר נמצא בבסיס הפרדוקסים.
פרדוקס אכילס והצב
הפרדוקס מתאר תחרות ריצה בין הלוחם האגדי, אכילס, לבין צב: אכילס רץ במהירות פי עשרה גדולה יותר מן הצב ולכן הוא מחליט להתחשב בצב ונותן לו יתרון של 100 מטרים בתחילת התחרות. מניסיון החושים ברור שאכילס יעבור את הצב תוך זמן קצר, אך לטענתו של זנון – בתנאים אלה אכילס לעולם לא ישיג את הצב.
פרדוקס זה עומד, כאמור, בסתירה לידוע לנו – אכילס ישיג את הצב תוך זמן קצר. הפתרון של החשבון האינפיניטסימלי לפרדוקס הוא שלמעשה המרחק שאכילס יעבור, אותו תיאר הפרדוקס במספר אינסופי של שלבים, יכול להיות סופי, וכך גם הזמן הכולל שייקח לאכילס לבצע את אינסוף השלבים. במהלך כל שלב, הדרך אותה עובר אכילס הולכת וקטנה ובאותה מידה גם הזמן שלוקח לו לעבור אותה.
הפרדוקס מחלק את הריצה של אכילס למספר אינסופי של שלבים שונים שגודלם הוא סדרה הנדסית. המרחק הראשון אותו עבר אכילס הוא 100 מטרים (במשך 10 שניות), ובזמן זה עבר הצב 10 מטרים, המרחק השני אותו עבר אכילס הוא 10 מטרים (עשירית מהמרחק הקודם, במשך שנייה אחת), ובזמן זה עבר הצב מטר אחד, המרחק השלישי אותו עבר אכילס הוא מטר אחד (במשך עשירית שנייה), ובזמן זה עבר הצב 10 ס"מ, וכך הלאה, כל איבר בסדרה הוא 1/10 מקודמו. בכלים בסיסיים של החשבון אינפיניטסימלי ניתן להראות שהטור שמתאר סדרת הזמנים מתכנס למספר סופי שהוא שניות. לאחר זמן זה אכילס והצב יהיו באותו מקום, ובצעד הבא ישיג אכילס את הצב.
ההסבר לפרדוקס הוא שאנו מסתכלים על המערכת בזמן שמתכנס ל- שניות ובזמן זה לעולם לא נראה את אכילס עוקף את הצב. ככל שהמרחקים קצרים, כך גם הזמן קצר.
פרדוקס הדיכוטומיה
פרדוקס זה דומה לקודמו בכך שהוא מפרק תהליך סופי לאינסוף תהליכים שהולכים וקטנים. בנוסף, הפרדוקס מתבסס על ההנחה האינטואיטיבית שלכל אוסף של נקודות יש נקודה ראשונה אותה יש לעבור. שלילת הנחה זו עומדת בבסיס המושג המרכזי בחשבון האינפיניטסימלי "קטן כרצוננו".
פרדוקס החץ הנע
חץ נורה אל מטרה. ברגע מסוים במעופו הוא נמצא במקום מסוים, כלומר הוא נמצא במנוחה. תיאור זה נכון לגבי כל אחד מהרגעים של מעוף החץ, ולכן החץ נמצא במנוחה במהלך כל מעופו, כלומר תנועת החץ כלל אינה קיימת.
מיינלנד (אורקני)
מיינלנד (באנגלית: Mainland; "הארץ המרכזית") הוא הגדול שבין איי אורקני, שבסקוטלנד, שבממלכה המאוחדת.
שתי הגדולות שבין ערי איי אורקני הן קירקוול וסטרומנס והן מצויות על האי זה. האי המשמש כמרכז הכלכלי, התקשורתי והתחבורתי של איי אורקני. 75% מאוכלוסיית האיי אורקני מתגוררת במיינלנד וצפיפות האוכלוסין בו גדולה מאשר ביתר האיים.
מקור השם
שמו של האי - "מיינלנד" (באנגלית: "האי המרכזי") הוא שיבוש של שמו בשפה הנורדית "Meginland" - "מגינלנד".
בעבר נקרא האי בשם "הרוסיי" (Hrossey - אי הסוסים). במפות מסוימות מופיע השם "פומונה" על שם אלת הפירות במיתולוגיה הרומית, אולם שם זה מקורו בטעות תרגום של ג'ורג' ביוקנן, ובפועל מעולם לא נעשה בו שימוש באי.
גאוגרפיה
האי מכוסה גבעות נמוכות. בצפון האי מצויים צוקים, ובצפון ומערב האי מצויים שני לוכים ובהם מים מתוקים: לוך סטנס ולוך האראי.
לחלקו המזרחי של האי צורת האות "W" ובו שלוש לשונות יבשה מופרדות בשתי לשונות ים. חצי האי המזרחי ביותר נקרא בשם דירנס.
בדרום האי מצויים מחסומי צ'רצ'יל אשר נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה, ועליהם כביש המקשר את האי מיינלנד לבוריי ולדרום רונלדסיי דרך האיים לם הולם וגלימס הולם.
מחוזות האי
האי מחולק ל-13 מחוזות כנסייתיים: סנדוויק (Sandwick), בירסיי (Birsay) וסטרומנס (Stromness) במערב האי; הולם (Holm), דירנס (Deerness) וסנט אנדרוז (St Andrews) במזרח האי, רנדאל (Rendall) ואיווי (Evie) בצפון האי; סנט אולה (St Ola) בו מצויה העיר קירקוול, במרכז האי; ופירת' (Firth), אורפיר (Orphir), סטנס (Stenness) והאריי (Harray) במרכז האי, מערבית לקירקוול.
יישובים עיקריים
באי שלושה יישובים עיקריים: קירקוול, סטרומנס ופינסטאון.
קירקוול משמשת כבירת האיים ונמצאת על מצר יבשה צר המפריד בין חלקו המערבי לחלקו המזרחי של האי מיינלנד. העיר מהווה את מקום מושבו המסורתי של בישוף אורקני ובה נמצאת קתדרלת מגנוס הקדוש.
גאולוגיה
סלע התשתית של מיינלנד, בדומה למרבית איי אורקני, הוא אבן חול אדומה שנוצרה בתקופת הדבון, לפני כ-400 מיליון שנים. מתחת לאבני חול אלה נמצאים סלעי צפחה. במספר אזורים באי מיינלנד יש מחשופים של סלעי גנייס אפורים וגרניט.
היסטוריה
עדויות ארכאולוגיות שהתגלו באי מלמדות כי האי היה מיושב החל מהתקופה הנאוליתית. האתרים הנאוליתיים שנשתמרו, המכונים לב אורקני הנאוליתית מהווים כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו וכוללים את הקבר של מיס האו, את האבנים הניצבות בסטנס, את טבעת ברודגאר ואת הכפר הנאוליתי שהשתמר היטב בסקארה ברי, ואשר מאפשר לארכאולוגים להבין את אורח החיים בצפונה של סקוטלנד בתקופה הפרה היסטורית.
כמו כן נשתמרו באי שרידים מהתקופה הפיקטית ושרידי התיישבות ויקינגית. מתיישבים ויקינגים התיישבו באי במהלך המאה השמינית. במאה ה-15 עברו איי אורקני לשליטת סקוטלנד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב באי. מחסומי צ'רצ'יל נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת להגן על מימי האיים בעקבות הטבעת ספינת הוד מלכותו רוייל אואוק ב-14 באוקטובר 1939 על ידי צוללת גרמנית. בניית המחסומים החלה במאי 1940 והסתיימה בספטמבר 1944.
אקלים
אקלים האי ממוזג, על אף מיקומו הצפוני, בשל מעבר זרם הגולף בסמוך לאי. הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס (כאשר הטמפרטורה הממוצעת לחורף היא 4 מעלות צלזיוס, ולקיץ היא 12 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 850 ל-940 מ"מ גשם. חודשי הקיץ והסתיו מאופיינים בערפל. סופות עזות פוקדות את האי בחודשי החורף.
דרכים
באי מיילנד מצויות מרבית הדרכים של איי אורקני. האי מקושר בסוללה לאיים דורם רונלדסיי ובוריי (הסוללות עוברת מעל מחסומי צ'רצ'יל).
קיימות תוכניות להקמת מנהרת אורקני אשר תקשר את האי לסקוטלנד.
תעבורה אווירית
שדה התעופה העיקרי של איי אורקני הוא שדה התעופה קירקוול המצוי באי מיינלנד. שדה התעופה מנוהל על ידי חברת שדות התעופה היילנדס והאיים בע"מ. חברת התעופה לוגנאייר מקיימת טיסות סדירות בין מיילנד לאברדין, אדינבורו, גלאזגו ואינוורנס שבסקוטלנד וכן לשדה התעופה סמבורג שבשטלנד.
מעבורות
שירות מעבורות מקשר את האי מיילנד לסקוטלנד, וליתר איי אורקני. קווי מעבורות מקשרים בין קירקוול ללרוויק שבשטלנד ולאברדין שבסקוטלנד. קו נוסף מקשר את סטרומנס לסקרבסטר.
החי והצומח
האי מיילנד משמש אתר קינון לציפורי ים רבות, הניזונות מהדגה הרבה המקיפה את האי. לוך האראיי משמש אתר קינון לברווזים החורפים בו, ונצפו בו למעלה מ-10,000 ברווזי בר בחורף אחד.
600 מינים שונים של צומח תועדו באי. בין הצמחים הנדירים שבאי ניתן למנות את צמח הצדפה (Mertensia maritima) ואת הורד הסקוטי (Primula scotica).
מרבית שטחי האי מכוסים בצמחייה עשבונית, והשטחים המיוערים באי מועטים.
קיוו
קיווּ היה שמו של אזור מנהלי גדול ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו תחת שלטונו של מובוטו ססה סקו שגבל באגם קיוו. הוא כלל שלושה תת-אזורים (בצרפתית: "Sous-Regions") צפון-קיוו, דרום-קיוו ומַנְייֶמַה, המתאימים לשלושת המחוזות הנוכחיים שנוצרו בשנת 1986. עיר הבירה של אזור קיוו הייתה בּוּקווּ, והבירות של שלושת תת-האזורים היו גוֹמַא, אוּבירה וקינדוּ.
בקיוו מתרחשת מלחמת אזרחים משנת 2004, בין כוחות הצבא לבין ארגוני מורדים מבני ההוטו, המגובים על ידי צבא רואנדה, בה מתו כ-12,000 בני אדם, רובם אזרחים.
ב-1 באוגוסט 2018 פרצה בקיוו מגפת אבולה שגבתה את חייהם של 2,264 בני אדם.
גאוגרפיה
קיוו הוא שמו של כל האזור סביב אגם קיוו, כולל חלקים מרואנדה המכילים את הרוב המכריע של האוכלוסייה שסביב האגם המונה קרוב למיליון איש. האזור מאופיין על ידי צמחייה עבותה, ועונת גידול חקלאי ארוכה הנובעת בחלקה מרומו של האזור (1,500 מ' בגובה פני המים של האגם) והטבע הגעשי של הקרקע שלו. אזור קיוו מהווה את נקודת שיא הגובה של עמק השבר המזרח אפריקאי.
ג'ו בל
ג'ו בל (מאנגלית: Joe Bell) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2020, שבוים על ידי ריינאלדו מרקוס גרין, על פי תסריט מאת לארי מק'מרטרי ודיאנה אוסאנה. בסרט מככב מארק וולברג ולצידו ריד מילר,, מקסוול ג'נקינס, בליין מיי, איגבי ריגני וגארי סיניז.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-14 בספטמבר 2020, והוא יופץ לבתי הקולנוע ב-23 ביולי 2021.
תקציר העלילה
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית.
הפקה
באפריל 2015 הוכרז כי קארי ג'וג'י פוקונאגה יביים את הסרט, לפי תסריט שנכתב על ידי לארי מק'מרטרי ודיאנה אוסאנה. בנוסף הוכרז כי חברת A24 תהיה אחראית על הפקת והפצת הסרט. באפריל 2019 הצטרפו מארק וולברג, ריד מילר, קוני בריטון, מקסוול ג'נקינס וגארי סיניז לצוות השחקנים. ריינאלדו מרקוס גרין ביים את הסרט, במקום פוקונאגה שעדיין שימש כמפיק, לצד וולברג, ג'ייק ג'ילנהול וסטיבן לוינסון ששימשו גם כמפיקים, ו-A24 לא שימשה מפיצה ומפיקה בסופו של דבר.
צילום
שלב הצילומים של הסרט החל ב-15 באפריל 2019 והסתיים ב-24 במאי 2019.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2020 ב-14 בספטמבר 2020. זמן קצר לאחר מכן, "אולפני סולסטיס" רכשו זכויות הפצה לסרט תמורת 20 מיליון דולר. הוא אמור היה לצאת לאקרנים ב-19 בפברואר 2021. עם זאת, הוא הוצא מלוח הזמנים. ב-8 באפריל 2021 הוכרז כי נטפליקס נמצאת במשא ומתן סופי לרכישת זכויות ההפצה של הסרט מאולפני סולסטיס.
ב-21 במאי 2021 נמסר שזכויות ההפצה נרכשו מ"סולסטיס" על ידי החברות "רודסייד אטרקשנז", ו"ורטיקל אנטרטיינמנט" , כאשר הראשונה תפיץ את הסרט לבתי הקולנוע, והשנייה תהיה אחראית לאחר מכן על ההפצה לצפייה ביתית. העסקה בוצעה לאחר שהתברר שמערך ההפצה של "סולסטיס" בנוי לסדר גודל של 2000 בתי קולנוע ומעלה, אולם לאור מגבלות מגפת הקורונה ונושא הסרט, הוא מתאים להפצה מצומצמת יותר. בשלב הראשון הוא יופץ ל-750 בתי קולנוע בלבד, וההפצה תורחב בהתאם להתפתחויות
הסרט יופץ לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-23 ביולי 2021.
ביקורות
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 40% בהתבסס על 127 ביקורות ודירוג ממוצע של 5.5/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: "המסר המרגש של Good Joe Bell – והופעת הפריצה המסעירה של ריד מילר – מתערערים למרבה הצער על ידי עלילה נוסחתית". אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 54 מתוך 100, בהתבסס על 26 מבקרים, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי
שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (באנגלית: Three Billboards Outside Ebbing, Missouri) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי מ-2017 בבימויו של מרטין מקדונה. בסרט מככבים פרנסס מקדורמנד וסם רוקוול.
עלילה
מילדרד הייז היא אם שכולה מעיירה בדיונית במיזורי שבתה אנג'לה נאנסה ונרצחה. היא גרושה מבעלה ומגדלת לבדה את בנה המתבגר. מאחר שחקירת המשטרה אינה מתקדמת במשך שבעה חודשים, היא מחליטה לפרסם על גבי שלושה שלטי חוצות את מחאתה כנגד המשטרה: בשלט הראשון נרשם "נאנסה תוך כדי רציחתה", בשני "ועדיין ללא מעצרים?" ובשלישי "הכיצד, מפקד המשטרה וילובי?".
השלטים מעוררים סערה בעיירה בה וילובי הוא דמות אהובה, ומקבל תשומת לב תקשורתית. מפקד המשטרה וילובי מנסה לשכנע את מילדרד להסיר את השלטים, מאחר שאינם הוגנים כלפיו כי עשה כל שהיה יכול על מנת לפענח את הפרשייה. כשהיא לא משתכנעת הוא מנסה לפנות אל לבה ומגלה לה שהוא סובל מסרטן סופני, אך ללא הועיל. השוטר דיקסון מאיים על מילדרד ועל בעל משרד הפרסום, הוא אף עוצר את חברתה בניסיון להפעיל עליה לחץ, אך מילדרד עומדת בפרץ. תורם אלמוני מממן את המשך הצבת השלטים ומבטיח את הישארותם לחודש נוסף.
וילובי שמחלתו מחריפה מחליט לשים קץ לחייו. הוא מותיר אחריו שלושה מכתבים: לרעייתו, למילדרד ולדיקסון. במכתב שהותיר למילדרד הוא מנקה אותה מאשמה למותו, מגלה לה כי הוא התורם האלמוני, ועשה זאת בידיעה שאנשי העיירה יאשימו אותה במותו, מה שאכן קורה. דיקסון חמום המוח תוקף את בעל משרד הפרסום וגורם לו לחבלות חמורות. למקרה עד מפקד המשטרה שנשלח להחליף את וילובי, והוא מפטר את דיקסון.
כשהשלטים מועלים באש לילה אחד, מילדרד בטוחה שהשוטרים אחראים לכך ומחליטה לנקום. היא משליכה בקבוקי תבערה לתחנת המשטרה בשעת ערב מאוחרת, כשהיא סבורה שכל השוטרים כבר סיימו את עבודתם והלכו. אך במקום שהה דיקסון, שהתבקש לסור לתחנה ולהחזיר את המפתחות, וכן לאסוף את המכתב שהשאיר לו וילובי, בו הוא מביע את אמונו בדיקסון ומפציר בו להפסיק את דרכו האלימה. דיקסון מצליח להימלט מהתחנה הבוערת, לא לפני שהוא מציל מהלהבות את תיק הרצח של אנג'לה הייז. הוא נכווה באורח קשה בגופו ובפניו וניצל על ידי ג'יימס הגמד שנקלע למקום. ג'יימס מבין שמילדרד אחראית להצתה, הוא מספק לה אליבי והיא בתמורה מסכימה לצאת עמו לארוחת ערב.
במסעדה שבה נערך הדייט סועדים גם צ'ארלי, בעלה לשעבר של מילדרד, ובת זוגו הצעירה. צ'ארלי מגלה למילדרד שהיה זה הוא שהצית את השלטים ומותיר את מילדרד מבולבלת והמומה. במקביל דיקסון שומע שיחה בפאב של אדם המתגאה בפני חברו על כך שאנס בחורה צעירה ומסיק כי מדובר ברוצח של אנג'לה הייז. הוא רושם את מספר הרישוי של מכוניתו של הזר, שורט אותו בפניו ומתגרה בו עד שהוא מותקף על ידו ונחבל קשות. כשהוא חוזר לביתו אוסף דיקסון מציפורניו ומגופו את ממצאי ה-DNA של הזר.
בדיקת מעבדה וחקירת המשטרה מעלה כי לא מדובר ברוצח של אנג'לה, אלא באיש צבא שבזמן הרצח שהה במשימה חשאית מחוץ למדינה. דיקסון מודיע על כך למילדרד והשניים מחליטים שאף על פי שהזר אינו הרוצח של אנג'לה, מדובר באנס שצריך למות, והם יוצאים יחדיו למסע הנקמה.
הפקה
הסרט הוא שיתוף הפעולה השלישי של מקדונה עם המפיקים גרהאם ברודבנט ופיטר קזרנין, לאחר "ברוז'" ו"שבעה פסיכופתים". הרעיון לתסריט התגבש אצל מקדונה בעת שנסע באוטובוס בדרום ארצות הברית בשנות התשעים ונתקל בשלטי חוצות הנושאים מסרים כועסים דומים לאלו ששילב בסיפורו. הוא סיים את כתיבת התסריט במשך חמישה שבועות ב-2011. את דמות הגיבורה כתב כשמקדורמנד בעיני רוחו, כשחקנית שתגלם את התפקיד וכך גם לגבי תפקידו של רוקוול כשוטר האלים דיקסון שעובר מהפך עם התקדמות העלילה. מקדורמנד ציינה כי שאבה השראה בגילום התפקיד מדמותו של ג'ון ויין במערבונים של ג'ון פורד.
צילומי הסרט התבצעו בחודשים מאי ויוני 2016 בעיירה סילבה שבקרוליינה הצפונית. את פסקול הסרט חיבר קרטר בורוול שעבד עם מקדונה בשני סרטיו הקודמים, והוא משלב סגנונות מוזיקת קאנטרי, אמביינט, מערבון ספגטי ובלוז. בורוול החליט ללוות את גיבורת הסרט, מילרד, בצלילים המתאימים להתפתחות העלילה, המבטאים אובדן, צעידה לקרב (מארש), מוות, כשבמהלך הסרט הם נשזרים זה בזה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-4 בספטמבר 2017 בפסטיבל הסרטים של ונציה, הפצה מוגבלת בארצות הברית החלה ב-10 בנובמבר אותה שנה, והפצה רחבה ב-1 בדצמבר 2017.
ביקורות
הסרט זכה בדרך כלל לביקורות משבחות, כמו גם משחקם של מקדורמנד ורוקוול. הוא קיבל ציון ממוצע של 8.7 ו-94% ביקורות חיוביות בקרב מבקרי הקולנוע הבכירים על פי אתר Rotten Tomatoes. מאידך היו מי שביקרו את הטיפול של הסרט בסוגיות של גזענות בהצגת דמותו של דיקסון שהתעלל בעציר שחור אך ללא הרחבה בנושא, וכמי שזוכה בגאולה, וכן ביקורת על הדמויות האפרו-אמריקאיות בסרט שקיימות אך ורק בתור מכשירים לקידום פעולות הגיבורים הלבנים. מקדונה התייחס לביקורת וציין כי דמותו של דיקסון החלה כגזען אידיוט ונותרה כך גם בסוף הסרט גם היא מגיעה להבנה שצריכה להשתנות.
השפעה
בהשראת הסרט, יצאו מספר קמפיינים של מחאה בסגנון השלטים שהוצגו בו. כך במחאה נגד הסנטור הרפובליקני מפלורידה, מרקו רוביו בעקבות הטבח בתיכון דאגלס באשר לעמדותיו בנושא פיקוח על כלי נשק, ובמחאה של אמן הרחוב סאבו נגד תעשיית הקולנוע בהוליווד וקשר השתיקה שלה באשר לפדופיליה בקרבה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
Lactobacillus acidophilus
Lactobacillus acidophilus או אצידופולוס הוא מין נפוץ של חיידקים ידידותיים המבצעים תסיסה הומולקטית, שבה מותסס סוכר לחומצה לקטית. חיידקים אלו מצויים באופן טבעי במערכת העיכול, ועמידים לאנזימים מעכלים ול-pH נמוך. תנאי הגידול המועדפים עליהם הם pH נמוך (מתחת ל-5.0), וטמפרטורה של כ-37°C.
לחלק מהזנים של האצידופלוס תכונות פרוביוטיות, וחיידקים כאלו מוספים לתוספי מזון ולמוצרי חלב מוחמצים כגון יוגורט וגם להכנת תחליפים טבעוניים. החיידקים מסייעים לתפקוד תקין של מערכת העיכול, משפרים את פעילות המעי הגס ומחזקים את המערכת החיסונית.
אנטיביוטיקה הנלקחת דרך הפה עשויה לפגוע גם בחיידקים ידידותיים, ובפרט בחיידקי אצידופלוס. מסיבה זו ניתנת לעיתים המלצה לצרוך L. acidophilus כדי לשקם את פלורת המעי.
תאודור קרנר
תאודור קֶרנֶר (בגרמנית: Theodor Körner; 23 באפריל 1873 - 4 בינואר 1957) היה פוליטיקאי אוסטרי והנשיא הפדרלי החמישי של אוסטריה בין השנים 1951–1957.
חייו
תאודור קרנר נולד בכפר אויסני (Újszőny, כיום חלק מהעיר קומרום – Komárom, שבהונגריה), כבנו של קצין בצבא האוסטרו-הונגרי. על פי מורשת המשפחה היא מתייחסת לסופר והמשורר תאודור קרנר, אך למסורת זו אין כל סימוכין.
קרנר למד באקדמיה הצבאית שבהרניצה (כיום במחוז אולומוץ שבצ'כיה) וב-1894 הוענקה לו דרגת לוטננט. הוא שירת כקצין באגרם (כיום זאגרב שבקרואטיה) וב-1904 הוא קודם לדרגת מאיור. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה פעיל כמפקד בחזית האיטלקית. בשנת 1924 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרל.
כמי שתמיד גילה עניין בפוליטיקה, הצטרף קרנר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית וב-1924 הוא נבחר להיות חבר מטעמה בפרלמנט. הוא כיהן כיושב ראש המועצה הפדרלית של אוסטריה מדצמבר 1933 ועד פברואר 1934.
במהלך מלחמת האזרחים האוסטרית הוצאה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית אל מחוץ לחוק וקרנר, שנודע כמומחה צבאי של הרפובליקנישר שוצבונד, נאסר, כמו חברים אחרים במפלגה. הוא שהה במעצר במשך 11 חודשים בציפייה למשפט על בגידה, שלבסוף בוטל.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה בעקבות קשר העשרים ביולי נאסר קרנר שוב, הפעם על ידי הנאצים.
לאחר המלחמה חזר קרנר להנהגת המפלגה הסוציאל סוציליסטית, ובסוף אפריל 1945 נבחר קרנר להיות ראש עיריית וינה ברפובליקה האוסטרית השנייה. הוא היה אחראי על תהליכי התכנון והבנייה מחדש של העיר, שניזוקה קשות במהלך המלחמה.
לאחר מותו של קרל רנר, מינתה אותו מפלגתו כמועמד מטעמה לנשיאות. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות הוא זכה במקום השני עם מעט קולות פחות מיריבו היינריך גלייסנר. קרנר ניצח בסיבוב השני ברוב קטן של 51% מקולות המצביעים, בין השאר הודות להתגייסות הקומוניסטים להצביע עבורו והימנעות מצביעי הימין הקיצוני מלהתייצב באופן ברור לצד אחד מהמועמדים, וכך הוא היה לראשון מנשיאי אוסטריה שנבחר ישירות על ידי העם. כנשיא, קרנר התנהל בצניעות. הוא התגורר לבד, עשה את קניותיו בעצמו ובישל לעצמו. הוא השתדל למנוע ממפלגת הימין הקיצוני להיות שותפה בקואליציה וסירב להעניק חנינה לפושעים נאצים.
ביולי 1956 חלה תאודור קרנר ומצבו הוגדר בעיתונות כאנוש. הוא מת בווינה ב-4 בינואר 1957 בעודו מכהן כנשיא, הנשיא השני ברציפות שסיים כך את כהונתו.
לקרנר היה ידע מעמיק בנושאי צבא והוא עסק בכתיבה על תאוריות צבאיות. שמו מונצח ברחוב בווינה הקרוי על שמו וכן בפרס על שמו שמוענק באוסטריה בתחומי המדעים והאומנויות.
כותאיסי
כּוּתָאיסי (בגאורגית: ქუთაისი) היא בירת מחוז אימרתי שבמערב גאורגיה, והעיר השנייה בגודלה בגאורגיה. העיר שוכנת בחלקו הצפוני של מישור קולכתי (კოლხეთის დაბლობი), סמוך להרי הקווקז הגדול, על שתי גדותיו של הנהר ריוני, ומרוחקת 221 ק"מ מערבית לטביליסי, בירת גאורגיה. בכותאיסי הייתה מרוכזת הקהילה היהודית הגדולה ביותר בגאורגיה.
גאוגרפיה
כותאיסי משתרעת על שתי גדות נהר הריוני, ונמצאת בגובה 125–300 מטר מעל פני הים. ממזרח ומצפון-מזרח היא נתחמת על ידי מרגלות ההרים הצפוניים של אימרתי. מצפון ברכס סמגורלי וממערב ומדרום בקרקעות החקלאיות של מישור קולכתי (კოლხეთის დაბლობი).
היסטוריה
על פי מחקרים ארכאולוגיים, שימשה כותאיסי כבירת ממלכת קולכיס באלף השני לפנה"ס. סברה רווחת בקרב ההיסטוריונים היא כי כאשר אפולוניוס מרודוס כתב לגבי יאסון והארגונאוטים ומסעם האגדי לקולכיס, כותאיסי או בשמה הקדום איה, הייתה היעד הסופי למסע, ומקום שלטונו של המלך אאטי. משם חטפו הארגונאוטים לפי המיתולוגיה היוונית את גיזת הזהב. מן המאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לספירה הייתה בירת הממלכה המערב-גאורגית אגריסי. במאה ה-7 נכבשה על ידי הערבים. בשנת 975 שוחררה והייתה בירת הממלכה הגאורגית המאוחדת עד שחרורה של טביליסי ב-1122. עד המאה ה-15 הייתה חלק מהממלכה המאוחדת ועם התפרקותה באותה מאה - בירת ממלכת אימרתי, שנכבשה על ידי האימפריה הרוסית ב-1810. בשנת 1881 יצא לאור העיתון המודפס הראשון בכותאיסי, "שרוֹמָה" ("עמל") שהכיל תעמולה של רעיונות סוציאליסטיות. הוא נסגר שנתיים מאוחר יותר.
תחת השלטון הסובייטי התפתחה כמרכז תעשייתי חשוב, במיוחד אחרי מלחמת העולם השנייה. המפעל הגדול ביותר בעיר היה לייצור משאיות, והוא העסיק למעלה מ-20,000 פועלים. עם עצמאותה של גאורגיה ב-1991, כותאיסי סובלת ממצוקה כלכלית כתוצאה מקריסת קשרי-הגומלין עם מערך הייצור המבוזר של הכלכלה הסובייטית המתוכננת. מבחינה מנהלית, כותאיסי היא בירתו של מחוז אימרתי.
יהודי כותאיסי
בכותאיסי הייתה מרוכזת הקהילה היהודית הגדולה ביותר בגאורגיה, ועד גל העלייה הראשון, בשנות ה-70 של המאה ה-20, מנתה למעלה מ-20,000 נפש. בעקבות גל העלייה של שנות ה-90, עזבו את המקום מרבית היהודים, ובתחילת המאה ה-21 מונה הקהילה עשרות משפחות בלבד. בעיר ניצב עדיין בית הכנסת המפואר של הקהילה, שנחנך ב-1887, אחד משלושת בתי הכנסת שהיו בעיר. השלטונות המקומיים מטפחים את הרכוש הציבורי היהודי כיום, גם בהיעדר קהילה מאורגנת.
היהודים התיישבו בכותאיסי עוד במאה ה-19. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, ומילאו תפקיד חשוב בכלכלת האזור. הגידול שחל באוכלוסיית הגאורגים, בשנים שלאחר החלת הצו לשחרור הצמיתים בגאורגיה, בשנת 1864, הביא להגירה לערים של צמיתים לשעבר, בעלי מלאכה ואיכרים. בשנת 1871 היו בפלך כותאיסי 4,702 יהודים. הקהילה היהודית בכותאיסי עצמה הייתה השלישית בגודלה בגאורגיה. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1897 נספרו בכותאיסי עצמה 4,843 יהודים, ובכל פלך כותאיסי 8,864 יהודים ו- 46 קראים. שלא כמו בטביליסי ובבתומי, בהם היו רוב של אשכנזים, הייתה הקהילה היהודית בכותאיסי על טהרת יהודים מקומיים.