cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשמעות של מריה קארי
המשמעות של מריה קארי (באנגלית: The Meaning of Mariah Carey) הוא ספר זיכרונות מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, שהופץ ב-29 בספטמבר 2020. הספר נכתב על ידי קארי, ביחד עם מיכאלה אנג'לה דייוויס. אורך הכריכה הקשה הוא 368 עמודים, בעוד אורך הכריכה הרכה הוא 352 עמודים.
הספר תואר כ"מסע הבלתי סביר של קארי, תוך ניסיון שהיא נקלעת לסוגיות מורכבות הקשורות לגזעה, זהותה, מעמדה וילדותה. כמו כן עוסק הספר בטראומה המשפחתית שנאלצה לעבור". הספר יצא לאור בהוצאת אנדי כהן ספרים, מבית הנרי הולט. בבריטניה יצא בהוצאת פאן מקמילן.
בנוסף לכך, נכנס הספר לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, תוך שהיה לספר הנמכר ביותר בשבוע צאתו.
תקציר
ספר הזיכרונות כולל הקדמה ואפילוג ומחולק לארבעה חלקים: "Wayward Child", "", "All That Glitters" ו-"Emancipation". הוא מתמקד בילדות, בקריירה ובקשרים האישיים והמקצועיים של קארי, תוך שהוא כמעט ואינו עוסק באירועים שקרו לה לאחר שנת 2001, היות שהיא בחרה להתמקד במה שקרה קודם לכן.
הוא מתחיל בכך שהיא מספרת שהיא נותרה לבד, תוך שהיא עברה מ-13 מקומות שונים והרגישה בודדה. בהמשך, היא מפרטת שהיא נוצלה על ידי אחותה, אליסון, עקב חשש מאחיה מורגן והרגישה מוזנחת על ידי אמה, פטרישיה. ספר הזיכרונות עוסק בחוויות מוקדמות עם גזענות ובמאבק בזהות העצמית והערך העצמי שלה, עמם היא התמודדה במהלך שנות חיה המוקדמות. במהלכו, היא מדברת על השנים בהן הרגישה כלואה ורחוקה מהמעריצים שלה, בעקבות הקשר שלה עם טומי מוטולה. הספר מציג את אשר גרם לה להיפרד ממנו ומאוחר יותר להתגרש ממנו וכיצד צמחה באופן יצירתי כאמנית. הוא מפרט את האירועים שקדמו להפצתו של הסרט "כל מה שנוצץ" והפסקול הנלווה שלו.
בנוסף לכך, קארי הצהירה כי במהלך צאתם של הסרט והפסקול, היא הרגישה נבגדת על ידי משפחתה, רדופה על ידי צהובונים ושרויה בפחד בעקבות טומי מוטולה. בהמשך, היא מפרטת על כך שהיא נותרה עם טראומות בעקבות כל אשר פקד אותה, אך מצהירה שהדבר חיזק את הקשר שלה עם אלוהים.
בין היתר, מפורטות בו ההיסטוריות של כמה משיריה, תוך שיש שם ניתוח של כמה מהמילים של אותם השירים.
ביקורות
כלפי ספר הזיכרונות הופנו מאות ביקורות שונות. להלן לקט מאתרים והמגזינים שסקרו אותו והפנו כלפיו הן ביקורות חיוביות והן ביקורות מעורבות:
בלה קפצי
בֶּלָה קֶפֶּצִי (בהונגרית: Köpeczi Béla; 16 בספטמבר 1921, איוד – 17 בינואר 2010, בודפשט) היה היסטוריון ופוליטיקאי הונגרי. היה שר התרבות ויושב ראש של האקדמיה ההונגרית למדעים.
גטו קיילצה
גטו קיילצה (ידוע גם כגטו קילצה; בפולנית: getto w Kielcach; בגרמנית: Ghetto von Kielce) היה גטו נאצי ליהודים במהלך מלחמת העולם השנייה אשר הוקם בשנת 1941 על ידי האס אס בעיר הפולנית קיילצה שבדרום-מערב הרפובליקה הפולנית השנייה, שנכבשה על ידי הכוחות הגרמניים ב-4 בספטמבר 1939. חיסול הגטו התרחש באוגוסט 1942, כאשר למעלה מ-21,000 קורבנות (גברים, נשים וילדים) גורשו למותם במחנה ההשמדה טרבלינקה ועוד כמה אלפים נורו בידי הנאצים.
בלה קפצי
ביוגרפיה
בלה קפצי נולד בעיירה איוד בטרנסילבניה למשפחה ממוצא הונגרי. בשנת 1946 קיבל תואר בהוראה מאוניברסיטת בודפשט. בשנים 1946–1949 הוא למד בסורבון. כאשר חזר להונגריה, עבד בהוצאה לאור. בשנת 1952 התקבל למפלגת הפועלים הסוציאליסטית של הונגריה ובשנת 1953 קיבל תפקיד בכיר במערכת הצנזורה. בהמשך היה דמות מרכזית במחלקת התרבות של הוועד המרכזי של המפלגה ודמות מפתח בהכללת מדיניות ממשלתית בתרבות המדינה.
בשנים 1965–1988 היה קפצי פרופסור באוניברסיטה, ובשנים 1967–1970 סגן הרקטור.
גטו קיילצה
הייתה נוכחות יהודית ניכרת בקיילצה. הקהילה הפעילה שני בתי כנסת, בית מדרש ללימוד, מקווה, בית עלמין עם אוהלים, בית יתומים, בית אבות, שלושה בתי ספר יסודיים, שני בתי ספר תיכוניים, מכללה לתלמוד וספריית תרבות גדולה עם 10,000 כרכים. היו גם ארגונים ואגודות רבות, כולל שני מועדוני ספורט. אף על פי כן, השפל הגדול גרם ליהודים צעירים רבים להגר לפני תחילת המלחמה, בעיקר לאמריקה.
היסטוריה
ב-4 בספטמבר 1939 הופצצה העיר על ידי הלופטוואפה ונכבשה על ידי הצבא הגרמני יום למחרת. ב-26 באוקטובר 1939, קיילצה הוכנסה למחוז ראדום החדש שהוקם על ידי ד"ר קארל לאש שמונה מברלין. חודש לאחר מכן, האוברפיהרר פריץ קצמן - פושע מלחמה ידוע לשמצה - השתלט על השיטור של המחוז. כמו בכל הערים הפולניות ששולבו בשטח הכללי של גרמניה הנאצית, הורה הממשל החדש על הקמת יודנראט בקיילצה. בראשו עמד הרופא ויועץ העיר לשעבר משה פלץ, דובר גרמנית שוטפת. ב-1 בדצמבר 1939 נצטוו כל היהודים לענוד מגן דוד על בגדיהם העליונים. במקביל, הוחרמו מפעלים בבעלות יהודית על ידי הגסטפו, חנויות לאורך הצירים הראשיים חוסלו, וכל הבתים בבעלותם של יהודים עשירים נשדדו על ידי הפקידים הנאצים. בית הכנסת הגדול התרוקן והפך למחסן עם תא מעצר. בינואר 1940 הפכו בתי תפילה יהודים לבלתי חוקיים.
בלה קפצי
ביוגרפיה
בשנים 1982–1988 היה שר התרבות של הונגריה.
גטו קיילצה
היסטוריה
בין תחילת המלחמה בספטמבר 1939 למרץ 1940, האוכלוסייה היהודית של קיילצה התרחבה מ-18,000, ל-25,400 (35% מכלל התושבים), יהודים רבים היגרו לעיר בעזרת רכבות שהגיעו בליווי חיילי משטרת הסדר מאזורים פולניים שסופחו לגרמניה הנאצית. פלץ' והיודנראט הבטיחו להם דיור כמיטב יכולתם. עקב מגפת טיפוס שפרצה בתחילת 1940, נפתחה מרפאה חדשה באזור.
בלה קפצי
ביוגרפיה
בתחום ההיסטוריה עסק בעיקר בחקר היסטוריה הונגרית מן המאה ה-17 ועד המאה ה-20. המחקרים היו ברוח אידאולוגיה הקומוניסטית. נושא נוסף במחקריו היה מלחמת העצמאות של הונגריי טרנסילבניה נגד שלטון בית הבסבורג, חקר אירועי ההיסטוריה הציבורית והתרבותית של המאה העשרים ובחינת היחסים ההיסטוריים ההונגריים-צרפתיים. בהתבסס בעיקר על מחקריו הארכיוניים בחו"ל, הוא סיכם את ההיסטוריה הדיפלומטית של אימרה תאוקולי (1677–1685), מלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי (1703-1711) והגירת ראקוצ'י.
גטו קיילצה
היסטוריה
פלץ' נעזר בחבריו הפולנים על מנת לעזור למשפחות יהודיות לשרוד. האוכלוסייה הפולנית הכללית לא הייתה מופרדת מהיהודים עד כה. כמו כן, היודנראט קיבל עזרה חומרית מסניף קרקוב של ארגוני העזרה העצמית היהודית יס"ס וג'וינט. אולם פלץ' לא היה מסוגל להתמודד עם דרישות הכופר הגרמני, ובאוגוסט 1940 הציע שהתעשיין הרמן לוי יהפוך ליורשו. פלץ' הודח, ושנה לאחר מכן נרצח בחשד ל-"שיתוף פעולה" עם הפולנים. לוי חידש את תפקידו והטיל נטל מס כבד יותר על הקהילה. באוקטובר 1940 מונה הנס דרכסל, בן 36, לראש עיריית קיילצה. דרכסל כבר הצליח לגטא 12,000 יהודים בעיר הכבושה פיוטרקוב טריבונלסקי, במרחק של 98 ק"מ (61 מייל). מקיילצה.
בלה קפצי
ביוגרפיה
בשנת 1967 התמנה קפצי לחבר בהתכתבות באקדמיה ההונגרית למדעים, ובשנת 1976 הוא הפך לחבר מן המניין. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 היה סגן המזכ"ל של הארגון. לאחר 1988 שימש כיו"ר המועצה ההונגרית, ומשנת 1989 עד 1998 היה יו"ר ועדת אונסק"ו ההונגרית. בשנת 1989 הוא נבחר לחבר כבוד באקדמיה הפורטוגזית.
גטו קיילצה
היסטוריה
ב-31 במרץ 1941 הורה רייכסאמסלייטר לאש להקים את גטו קיילצה והורה שיהיה מוקף בגדרות גבוהות, תיל דוקרנים ושומרים. דרכסל הביא את גדוד משטרה 305 כדי לעזור להם להקים את הגטו. הפולנים הגויים נצטוו לפנות את השטח וליהודים ניתנו שבוע לעבור אליו. הגטו חולק לשניים, לאורך רחוב ורשבסקה (Nowowarszawska) כשנהר סילניקה זרם בו. הגטו הגדול כביכול הוקם בין הרחובות אורלה, פיוטרקובסקה, פוצ'שקה וורשבסקה ממזרח, והגטו הקטן יותר בין ורשבסקה ממערב, לרחובות בודזנטינסקה, סנט וויצ'ך וסנט וויצ'ך. שערי הגטו נסגרו ב-5 באפריל 1941; שירות הסדר היהודי הוקם עם 85 חברים והורה לשמור על הגטו. בינתיים, גירושים נוספים במקומות אחרים וגירושים לקיילצה נמשכו עד אוגוסט 1942, אז היו 27,000 אסירים דחוסים בגטו. רכבות עם משפחות יהודיות הגיעו מכל מחוז קיילצה, וגם מווינה, פוזנן ולודז'. הצפיפות הקשה, הרעב המשתולל והתפרצויות מגפת הטיפוס גבו את חייהם של 4,000 אנשים לפני אמצע 1942.
כמה מפעלי עבודת כפייה הוקמו בעיר על ידי האס אס, ובהם האסאג גרנאט ורקה עם 400–500 יהודים אשר ייצרו תחמושת, וכן את לודוויגשואט (בית היציקה לודוויקוב לפני המלחמה) עם 200–300 פועלי עבדים; מפעל העץ הנריקוב ובתי מלאכה שונים לכלכלת המלחמה הגרמנית. היהודים שעבדו במפעלים אלו היו כמעט היחידים ששרדו את חיסול הגטו, ועבדו שם למשך שנתיים נוספות. ההתנגדות החשאית היהודית, בהנהגתם של דוד ברווינר (בחווינר) וגרשון לבקוביץ', ניסתה להשיג נשק, אך הם לא הצליחו ברובם. הייצור הסודי של נשק ותחמושת עבור המרד המתוכנן נכשל בפתאומיות כאשר מפקד המשטרה היהודית, וואהן שפיגל (שפיגל), הודיע ​​לגסטפו על המתרחש בחנויות המתכת הגרמניות.
פעולות הרצח
גורלם של יהודי הגטו ברחבי פולין הכבושה נחתם בוואנזה בתחילת 1942, כאשר הפתרון הסופי יצא לדרך. גטו קילצה חוסל בשלושה מבצעים במהלך חמישה ימים בלבד במסגרת מבצע ריינהרד, שסימן את השלב הקטלני ביותר של השואה בפולין הכבושה. פעולת חיסול הגטו הראשונה התרחשה ב-20 באוגוסט 1942. במהלך הסקירות, כל היהודים שלא יכלו לזוז נורו במקום, כולל חולים, קשישים ונכים. כ-6,000-7,000 יהודים, רובם נשים וילדים, הובלו לרחוב אוקזיי והועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בתוך ארבעה ימים נורו 1,200 אנשים בידי הנאצים, כולל חולי בית החולים היהודי, ו-20,000–21,000 יהודים הובלו לרכבות שואה הממתינות, נשלחו לטרבלינקה ונרצחו בתאי הגזים. עד סוף 24 באוגוסט 1942 נותרו בגטו רק 2,000 אנשים.
כל העובדים המיומנים היהודים שנותרו בחיים אוחסנו במחנה העבודה ברחוב סטולרסקה וברחוב יאסנה בתוך הגטו הקטן, כולל חברי היודנראט, לוי עם משפחתו והשוטרים היהודים. ניצול השואה, אדם הלפנד, נאלץ יחד עם קבוצת גברים יהודים לאסוף גופות של אסירים שנטבחו במהלך חיסול הגטו, והשתתף בחפירת קברי אחים בבית הקברות היהודי. הלפנד זכר כי הפשיט את הגופות לפני הקבורה בפקודות גרמניות, וראה את היהודים המאוימים מושכים שיני זהב מפי גופות בכאב רב.
מחנה העבודה פעל מספר חודשים נוספים, וסיפק עבודת עבדים למפעלים גרמניים שעדיין פעלו. במאי 1943 נלקחו כמה אסירים יהודים מקיילצה למחנות עבודת כפייה בסטראצ'וביץ', סקארז'יסקו-קמיינה, פיונקי ובליזין. ב-23 במאי 1943 אספה המשטרה הגרמנית 45 ילדים יהודים שנשארו במחנה המחוסל. הם הובאו לבית העלמין פאקוש ונורו. הגילאים שלהם נעו בין 15 חודשים ל-15 שנים. בספטמבר 1943, כשהחזית הסובייטית התקדמה מערבה, נזנח בהדרגה מה שנותר ממתקני העבודה של העבדים בקיילצה. יתר העובדים המיומנים נשלחו למתחם אושוויץ ובהמשך לבוכנוולד, כולל האמן הקנדי לעתיד גרשון איסקוביץ. הצבא האדום הגיע לקיילצה ב-15 בינואר 1945. הקהילה היהודית התוססת שפעם התקיימה בקיילצה מאז אמצע שנות ה-1800 כמעט נמחקה לחלוטין.
במהלך חיסול הגטו היו מספר בריחות של יהודים וכן ניסיונות חילוץ של גויים פולנים מקומיים. כמה יהודים שנמלטו מהגטו קיבלו מחסה על ידי סטפן סאווה בכפר זגורזה שליד דאלשיצה. חיילי צבא הפנים הפולני של יחידת "ויברנייצקי", בפיקודו של מריאן סוליטסיאק ("ברבאש"), רצחו את היהודים המסתתרים ואת סאווה. שישה יהודים מזוהיים נרצחו, אך ככל הנראה יותר מעשרה נרצחו. לסאווה הוענק לאחר מותו אות חסיד אומות העולם. אנשים נוספים שסייעו ליהודי גטו קילצה כוללים את בולסלב אידז'יקובסקי ומשפחת שלווינסקי.
לאחר המלחמה
בקיילצה בוצע ב-4 ביולי 1946 פוגרום קיילצה, שבו נרצחו 37 (40) יהודים פולנים (מתוכם 17–21 לא מזוהים) ו-2 פולנים אתניים, כולל 11 שנורו למוות ברובי סער צבאיים ו-11 נוספים שנדקרו בכידונים, מה שמעיד על מעורבות ישירה של הכוחות הסטליניסטיים (על פי הממצאים הרשמיים של המכון לזיכרון לאומי).
בשנת 2007 נחשפה בקיילצה אנדרטה לזכר חיסול הגטו והרס הקהילה היהודית בעיר. האנדרטה בצורת חנוכייה, ששקועה למחצה באדמה, תוכננה על ידי האמן מרק צ'קולה שהוא ניצול שואה יליד קיילצה.
I giorni dell'arcobaleno
I giorni dell'arcobaleno (בעברית: ימים של קשת בענן) הוא שיר איטלקי מאת הזמר ניקולה די בארי. השיר זכה בפסטיבל סן רמו של שנת 1972 שנערכה בסן רמו שבאיטליה. בהמשך ייצג השיר את איטליה בתחרות האירוויזיון של אותה שנה שהתקיימה באדינבורו שבממלכה המאוחדת.
השיר הוא בלדה נוסטלגית שבה שר די בארי לאישה על אודות ילדותה, עליה ויתרה כשלקחה לעצמה מאהב כשהייתה צעירה מאוד. מעשה זה היה מעבר מהיר אל הבגרות, וגרם לה להיראות "מגניבה" בפני בני גילה התמימים, והפך אותה לאישה בטוחה בעצמה. למעשה היא ויתרה על מה שהיה יכול להיות "ימי חייה הטובים ביותר".
בתחרות האירוויזיון שובץ השיר במקום ה-12 בסדר ההופעה, אחרי השיר "Falter im Wind" של להקת מילסטונס שייצגו את אוסטריה, ולפני השיר "Muzika i ti" בביצוע תרזה קסוביה שייצגה את יוגוסלביה. עם סיום ההצבעה קיבל השיר 92 נקודות והגיע למקום השישי מתוך 18.
בשנה שאחר כך באירוויזיון 1973 ייצג את איטליה הזמר מסימו רניירי עם השיר "Chi sarà con te".
דן שני
סגן אלוף דן שני (פרידברג) (3 במאי 1936 – 23 במאי 1970) היה קצין בחיל השריון, שלחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים. על פעולתו בימי המלחמה עוטר שני בעיטור המופת. הוא נפל בקרב כמפקד גדוד במלחמת ההתשה.
ביוגרפיה
דן שני נולד בקיבוץ גבעת ברנר להורים שעלו מגרמניה. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לעיר ראשון לציון. למד בבית הספר המקצועי ברמלה, שיחק כדוריד, היה מרכז שכבה בתנועת מכבי הצעיר ופעיל בגדנ"ע.
שני התגייס לשירות צבאי במאי 1954 והוצב בפלוגת סיור של יחידת שריון. לחם במלחמת סיני ולאחריה הוסמך לקצין. ב-1958, לאחר שנת שירות בצבא הקבע, התחתן והתגורר עם אשתו בקיבוץ מסילות שממנו באה, שם עבד בחקלאות ועסק בהדרכת נוער. חמש שנים אחר כך עבר לאשדוד ועבד כמנהל אחזקה במפעל. לאחר מכן עבר עם משפחתו לגור במושב עשרת והתגייס מחדש לשירות קבע. היה בין הראשונים שיצאו לארצות הברית ללמוד את הפעלת טנק המגח, שעמד להיכנס לשירות בצה"ל.
במלחמת ששת הימים היה שני מפקד פלוגת טנקי מגח בדרגת סרן. הפלוגה השתייכה לגדוד 46, שסופח לחטיבת הצנחנים בקרבות ליד רפיח. פלוגתו נקלעה למארב של טנקים כבדים מצריים, ואף על פי שספגה אבדות הצליחה להחזיק מעמד. סיפור הקרב הובא בספר של שבתי טבת חשופים בצריח. על ניהול הקרב שם עוטר שני בציון לשבח מאת אלוף פיקוד הדרום, שהומר לימים לעיטור המופת.
לאחר המלחמה שירת שני כקצין אג"ם וכסגן מפקד גדוד. למד בבית הספר לפיקוד ומטה. לאחר כן מונה למפקד גדוד הטנקים 79 בחטיבה 401, שהשתייכה לאוגדת סיני. ב-23 במאי 1970, בעת שנמצא בסיור ליד תעלת סואץ, נהרג מפגיעת אש ארטילרית מצרית. באותה תקרית נהרגו עוד שישה חיילי צה"ל.
דן שני היה בן 34 בנופלו. הניח הורים, אשה, בן ובת. הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בראשון לציון. כארבעת אלפים איש הלכו אחרי ארונו. הוא הועלה לאחר מותו לדרגת סגן אלוף.
הנצחה
שמו של שני הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אנדרטת יד לשריון בלטרון, האנדרטה לנופלי העיר ראשון לציון ואנדרטת נופלי המועצה האזורית גדרות, השוכנת במושב עשרת.
חנה פרל דייויס
חנה פרל דייוויס (באנגלית: Hannah Pearl Davis; נולדה ב-4 בנובמבר 1996) היא יוטיוברית פופולרית אמריקאית.
ברט ראטנר
ברט ראטנר (באנגלית: Brett Ratner; נולד ב-28 במרץ 1969) הוא במאי וידאו קליפים ומפיק סרטים יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בבימוי סרטי הטרילוגיה "שעת שיא", "דרקון אדום" (2002), "אקס-מן 3: המפלט האחרון" (2006) ו"מיליארד סיבות לשוד" (2011), "הרקולס" (2014). בנוסף, כבמאי ומפיק בפועל בסדרה "נמלטים".
חנה פרל דייויס
ביוגרפיה
דייוויס נולדה בפרוור של שיקגו למשפחה בת עשרה ילדים. שלושה מאחיה מאומצים. את ילדותה תיארה כ"מכוונת משפחה" ו"מאושרת". למדה ב-Marian Central Catholic High. אמה ג'ניפר הייתה בהנהלת ארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים. ועבדה כמתמחה עבור הסנאטור טום קולרטון מאילינוי.
לדייוויס תואר בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שם הייתה חברה בקבוצת הכדורעף והכדורסל של האוניברסיטה. דייוויס מזדהה כאנטי פמיניסטית. דייוויס שאבה השראה לייצירת תוכן מבן שפירו ותומאס סואל.
ברט ראטנר
בשנת 2017, מנהלת השיווק לשעבר של ראטנר מלאני קולר ושישה נוספים, ביניהם השחקנים אוליביה מאן, נטשה הנסטרידג', ג'יימי ריי ניומן ואליוט פייג', האשימו אותו בהטרדה מינית.
חנה פרל דייויס
ביוגרפיה
דייוויס עוסקת בנושאים תפקידי מגדר, משפחה מסורתית, אחוזי גירושין, השתתפות טרנסג'נדרים בספורט נשים, התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, הגלולה האדומה והגלולה הכחולה, ועוד.
ברט ראטנר
קורות חיים
ראטנר נולד במיאמי ביץ', פלורידה שבארצות הברית, למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני שראשיה הוריו, מרסיה פרסמן ורונלד ראטנר, שאינו אביו הביולוגי. אמו נולדה בקובה והיגרה לארצות הברית בשנות ה-60 עם הוריה. היא הייתה בת שש עשרה בעת לידתו. ראטנר למד בבית ספר יסודי אורתודוקסי-מודרני במיאמי, למד גם בתיכון בישראל- בסמינר התיכוני האמריקאי ע"ש אלכסנדר מוס, וסיים את לימודיו התיכוניים במיאמי ב-1986. לו תואר מאוניברסיטת ניו יורק.
חנה פרל דייויס
ביוגרפיה
דייויס היא אנטי-פמיניסטית מוצהרת ובשל השקפותיה, נודעה בכינוי אנדרו טייט הגברית.
לדייוויס יש תוכנית יוטיוב בשם The Pregame, ופודקאסט בשם Just Pearly Things. התוכן שהיא מעלה ליוטיוב זכה למעלה ממיליארד צפיות.
ברט ראטנר
קורות חיים
ב-2009 התנסה בכתיבת ביוגרפיות של כוכבי קולנוע, בין היתר כתב ביוגרפיות למרלון ברנדו, רוברט אוונס וג'ים בראון.
בשנת 2010 לקח חלק בהפקת סרט האימה "יום האם" בבימויו של דארן לי בוסמן. בשנת 2012 הפיק את "מראה מראה" שביים טרסם סינג ומבוסס על תסריט מאת מליסה וולאק.
ביולי 2014, ביים את סרט האקשן "הרקולס" שבכיכובו של דוויין ג'ונסון. בשנת 2019 הפיק לכריסטוף ואלץ את סרטו הראשון כבמאי "ג'ורג'טאון".
שערוריות
בשנת 2012 ראטנר היה אמור להפיק את טקס האוסקר. ב-4 באוגוסט 2011 אולץ להתפטר מתפקידו כמפיק הטקס, בשל התבטאויות הומופוביות. אדי מרפי, שהיה מועמדו להנחות את האוסקר, התפטר אף הוא. רטנר הוחלף בידי המפיק בריאן גרייזר, ומרפי בידי מנחה האוסקר בשנים קודמות בילי קריסטל.
חיים אישיים
בת זוגו של ראטנר עד לפרידתם ב-2010 הייתה הדוגמנית הרומנייה, אלינה פושקאו.
MuseScore
צורת הכתיבה היא על דף מדומה, עליו ניתן לכתוב את התווים באמצעות עכבר, מקלדת רגילה או מקלדת MIDI. בתוכנה ישנו מספר בלתי מוגבל של חמשות, ועל כל חמישה ניתן לשים עד ארבעה קולות. התוכנה משולבת עם מתזמן הרצף והסינתיסייזר FluidSynth, כך שניתן לכתוב עליה תווים באמצעותו.
התוכנה מסוגלת לייבא ולייצא קובצי MusicXML וקובצי MIDI סטנדרטיים.
ג'וזפין טוסון
ג'וזפין אן טוסון (באנגלית: Josephine Ann Tewson; 26 בפברואר 1931 – 18 באוגוסט 2022) הייתה שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה. טוסון הייתה מוכרת בעיקר מהופעותיה בקומדיות מצבים בריטיות כגון בתפקיד אליזבת' בסיטקום "מה יגידו השכנים?" (1990–1995), ובדמות מיס דוונפורט בסדרה "בערוב ימי היין" (2003–2010).
ביוגרפיה
טוסון נולדה ב-26 בפברואר 1931 בפרוור המפסטד שבלונדון. אביה, ויליאם, היה מוזיקאי מקצועי וניגן בקונטרבס בתזמורת הסימפונית של ה-BBC; אמה, קייט, הייתה אחות במקצועה, והייתה בתו של הכדורגלן היידן מורלי. טוסון למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, וסיימה את התואר ב-1952.
טוסון השתתפה באופן קבוע במערכונים בכיכובם של רוני קורבט ורוני בארקר בתוכנית "David Frost on Sunday" ובסדרה הקומית "Hark at Barker" מ-1970. בהמשך שיחקה בתוכנית הרדיו הקומית "Mostly Monkhouse" יחד עם דייוויד ג'ייסון והבדרן בוב מונקהאוס. בין השנים 1963 ל-1969 הופיעה טוסון פעמים אחדות בסדרה "Z-Cars". ב-1968 השתתפה בתוכנית "המופע של צ'ארלי דרייק". מ-1979 עד 1982 גילמה את עדנה הוקינס בשש העונות הראשונות של הסיטקום הבריטי "שלי". בהמשך שיחקה בתפקיד ג'יין טרוורס בסיטקום "קלרנס" של רוני בארקר (1988), שאותו גם כתב, והיה תפקידו האחרון לפני שפרש.
תפקידה הידוע ביותר של טוסון היה בדמות אליזבת' וורדן, שכנתה ואשת סודה של הייסינת' באקט בסדרה "מה יגידו השכנים?". טוסון הופיעה כמעט בכל פרק במהלך חמש השנים של הסדרה. היא גילמה דמות של אשה לחוצה אבל פרגמטית בניגוד ל"גברת באקט" המפוזרת וחסרת מושג על מה שקורה סביבה.
ב-1977 השתתפה טוסון יחד עם ג'ון אינמן בסיטקום "Odd Man Out", שלא זכה להצלחה, בו הם גילמו אח ואחות למחצה.
בשנים 2003–2010 הופיעה טוסון בתפקיד מיס דוונפורט בסדרה הקומית "בערוב ימי היין", שאותה כתב רוי קלארק מי שכתב גם את "מה יגידו השכנים?". עוד הופיעה טוסון בשני פרקים בסדרה הדוקומנטרית "Comedy Connections" בה סיפרה על עבודתה ב"מה יגידו השכנים?" ולצדם של שני הרונים (The Two Ronnies). ב-2009 שיחקה בתפקיד איריס בתסכית הדרמה "Leaves in Autumn" מאת סוזן קזנוב בהפקת "Wireless Theatre Company".
תפקידים נוספים של טוסון בטלוויזיה היו בפרק "Closing The Book" בסדרה "Heartbeat" ב-2002, ובתפקיד שופטת בתחרות בפרק "Judgement Day" בסדרה "רציחות במידסומר" באותה שנה. היא השתתפה בשני פרקים בסדרה "רופאים", בדמות אודרי וילסון, אשה קלפטומנית בפרק "Now You See It" מ-2009, ובתפקיד מרג'ורי פייג', בשלבים הראשונים של מחלת האלצהיימר בפרק "The Bespectacled Bounder" מ-2012. טוסון שיחקה בתפקיד אומנת בפרסומות של 30 שניות עבור Nabisco Fruit Newtons, ששודרו לראשונה ב-1997 בארצות הברית. עוד שיחקה בתפקיד מורה בבית ספר בפרסומת עבור דגני הבוקר "Sugar Puffs" בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
ב-2012 השיקה טוסון הצגת יחיד משלה בשם והופיעה בה בסיור הופעות בבריטניה.
חיים אישיים
טוסון הייתה נשואה לשחקן לאונרד רוסיטר מ-1958 עד לגירושיהם ב-1961. היא התחתנה עם הנרי ניומן ב-1972 והייתה נשואה לו עד מותו ב-1980.
נפטרה ב-18 באוגוסט 2022.
הזירה המזרח תיכונית במלחמת העולם הראשונה
הזירה המזרח-תיכונית במלחמת העולם הראשונה הייתה זירת הלחימה במזרח התיכון במלחמת העולם הראשונה. המערכה התרחשה בין מעצמות המרכז בהובלת האימפריה העות'מאנית לבין מדינות ההסכמה בהובלת הממלכה המאוחדת ושותפותיה ניו זילנד, אוסטרליה ואיחוד דרום אפריקה. המערכה הובילה בסופו של דבר לפירוקה של האימפריה העות'מאנית בשנים שלאחר המלחמה.
הזירה כללה כמספר מערכות משנה:
האימפריה העות'מאנית
האימפריה העות'מאנית החלה לבצע מודרניזציה בצבאה בשנת 1908. לצבא הטורקי הייתה האפשרות להתאמן ולתרגל את יכולותיו בזמן המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ומלחמות הבלקן בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה. הקושי בחיזוק הצבא היה הפילוג האתני באימפריה, כאשר הטורקים היוו רק כ-54% מתושבי הממלכה. בנוסף על כך, האימפריה הייתה דלה מאוד בהשוואה לשאר המעצמות בכלכלה, בתשתיות וביכולת התעשייתית. כנקודת השוואה לאימפריה היו רק 5,759 ק"מ של מסילות רכבת, ואילו לצרפת (כחמישית משטח האימפריה) היו 51,000 ק"מ של מסילות. ייצור הפחם העות'מאני היה זניח (826,000 טון בשנת 1914 לעומת 40,000,000 טון בצרפת ו-292,000,000 טון בבריטניה). לאימפריה העות'מאנית היו מספר מועט של בתי חרושת לנשק בעיר איסטנבול, ומרבית הכלכלה הייתה מבוססת על חקלאות.
לפני המלחמה העריך המטכ"ל הטורקי כי ניתן לגייס 1,000,000 גברים בו זמנית וכי 500,000 מהם זמינים כצבאות שדה ניידים, כאשר השאר משרתים בחיל המצב, בהגנת החוף ובקווי התקשורת והתחבורה. עם פרוץ המלחמה, היו לצבא הטורקי כמיליון וחצי מקלעים, וההערכה הייתה כי יש צורך ב-200,000 נוספים. רוב הציוד הצבאי יוצר בגרמניה או באוסטריה, ופותח על ידי מהנדסים גרמנים ואוסטרים. גרמניה סיפקה גם את רוב היועצים הצבאיים.
במאי 1914 השלטונות העות'מאנים הורידו את גיל הגיוס לצבא מ-20 ל-18. שירות החובה נקבע לשנתיים בכוחות החי"ר וחמש שנים בחיל הים. בנוסף על כך, החל גיוס של קבוצות לא טורקיות, ובהן מספר קטן של ערבים ובדואים.
מדינות ההסכמה
בשנת 1914 היו לצבא הודו הבריטית כמספר בסיסים בדרום איראן. במהלך המלחמה הכוחות הבריטיים הקימו גם את ארמיית הדרדנלים ואת חיל המשלוח המצרי. צרפת שלחה חלקים מלגיון הזרים, שגם הוא הורכב בעיקר מארמנים.
1914
רוסיה הכריזה מלחמה על האימפריה העות'מאנית ב-2 בנובמבר. הצי הבריטי תקף את הדרדנלים ב-3 בנובמבר. בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה על טורקיה ב-5 בנובמבר. בשבועות שלאחר מכן התרחש קרב בצרה שבסופו הבריטים כבשו את העיר בצרה שבעיראק.
בתחילת דצמבר התרחש קרב אל-קורנה שהסתיים בניצחון בריטי ובחציית מדינות הסכמה את החידקל.
1915
בתאריכים 12 באפריל–14 באפריל הדפו הבריטים התקפת נגד טורקית על בצרה במהלך קרב שוויבה.
במאי-יוני התרחש קרב עמארה שבהמלכו הצליחו הבריטים לפרוץ את הדרך לכותה. העיר עצמה נכבשה על ידי הבריטים בספטמבר לאחר קרב א-סין.
ביוני-יולי התרחש קרב נאסריה, שבו נהדפו הכוחות העות'מאניים מבצרה ונכבשה העיר נאסריה.
בנובמבר התקיים קרב קטסיפון מדרום מזרח לבגדאד ללא הכרעה של אחד הצדדים
1916
בין ינואר לאפריל ניהלו הבריטים שורה של קרבות בניסיון לפרוץ, ללא הצלחה, את המצור על כות: קרב שייח' סעד, קרב ואדי, קרב אום-אל-האנה וקרב דוג'יילה. כישלונות אלו הביאו לכניעת הכוחות הנצורים בכות במה שנחשב לכישלון הגדול ביותר של הבריטים.
בשנה זו התרחשה המערכה על תעלת סואץ, שהסתיימה בניצחון בריטי ומניעת השתלטות של מעצמות המרכז על תעלת סואץ.
1917
ב-9 בינואר הושלם כיבוש סיני על ידי הבריטים לאחר קרב רפיח. הכשלונות לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון (מרץ) ובקרב עזה השני (אפריל) הביאו שינוי הנהגה ושינוי אסטרטגיה שהוביל לכיבוש באר שבע (אוקטובר) ובהמשך למרדף פלשת עד הגעה לקו הירקון. העיר ירושלים נכנעה לכוחות הבריטים בפיקוד אדמונד אלנבי ב-10 בדצמבר אשר נכנס לעיר ביום שלאחר מכן.
במהלך המערכה במסופוטמיה התחולל בפברואר קרב כות השני שהביא לכיבוש העיר כות. וב-11 במרץ נכבשה בגדאד.
1918
העיר חיפה נכבשה על ידי הבריטים בספטמבר ובימים שאחריה נכבשה גם דמשק.
אחד הקרבות האחרונים בזירה היה קרב מגידו שנערך בספטמבר באזור השרון ועמק יזרעאל, שבסיומו הושלם כיבושה של ארץ ישראל על ידי האימפריה הבריטית ובנות בריתה. קרב זה גם סייע להשלים את כיבוש בקעת הירדן. באוקטובר נכבשה ביירות. ב-25 באוקטובר נכבשה חלב.
סוף הלחימה בזירה
ב-13 בנובמבר איסטנבול נכבשה על ידי כוחות צרפתיים.
בשנת 1920 נחתם הסכם סוור, שהוחלף בשנת 1923 על ידי הסכם לוזאן. האימפריה העות'מאנית התפרקה סופית ב-3 במרץ 1924, עת הוחלף אבדילמג'יט השני על ידי מוסטפא כמאל אטאטורק.
Si Me Llevas Contigo
מתוך האלבום יצאו שני הסינגלים; "Ella Que Nunca Fue Ella" ו-"Si Me Llevas Contigo".
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי סרחיו אנדרדה שעבד עם טרווי עוד מצאת אלבום הבכורה שלה  בשנת 1989. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור במטרה לעזור בקידום המסחרי שלו ברחבי העולם. האלבום הופץ ב-5 בדצמבר 1995 במקסיקו ולאחר מכן, הופץ בשאר רחבי העולם.
השירים באלבום חקרו נושאים שנויים במחלוקת כמו הומוסקסואליות, צניעות, דת, תסכול, משבר כלכלי ושחיתות פוליטית והתאבדות.
מחלוקת וסכסוכים
ב-13 במרץ 1996, טרווי הודיעה שהיא תפרוש מהופעות חיות עקב הסרטן של המנהל שלה, סרחיו אנדרדה. היא הציעה לקיים שתי הופעות אחרונות באודיטוריום הלאומי שבמקסיקו סיטי, ב-16 ו-17 במרץ. הופעות אלה שודרו על ידי TV Azteca. הטענות של טרווי לגבי הסרטן של אנדרדה מעולם לא אומתו, ומאוחר יותר עלתה השערה בעיתונות שהוא מעולם לא היה חולה. בסופו של דבר, אושר כי אנדרדה סבל למעשה מתסמונת גייאן-בארה, שאובחנה בזמן שהוא וטרווי היו כלואים בברזיל.
דוד צבי שנייבאלג
הרב דוד צבי שנֵייבַּאלג (כ"ג באדר ה'תרנ"ג, 1893 - ו' בטבת ה'תשכ"ח, 1968) היה ראש ישיבת ויז'ניץ ודיין בעיר ויז'ניץ בין שתי מלחמות העולם ורב קהילת מחזיקי הדת במנצ'סטר לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בקולומיאה לרב חיים שנייבאלג ונשלח ללמוד בעיר קוסוב. עם תום מלחמת העולם הראשונה הוסמך לרבנות ולמורה הוראה בגרוסוורדיין, לאחר מכן עבר לעיר ויז'ניץ שברומניה והתמנה בה לדיין ולמו"ץ. בשנת תרפ"ג (1923) הקים האדמו"ר רבי אליעזר מויז'ניץ מחדש את הישיבה שנסגרה בעקבות המלחמה, ומינה את הרב שנייבלג לעמוד בראשה. לפני השואה הייתה זו הישיבה הגדולה ביותר בבוקובינה ולמדו בה בשיאה כ-150 תלמידים שהגיעו ממקומות שונים ברומניה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה והתושבים הועברו לגיטאות. בזמן שהותו בגטו הקים עם הרב ברוך הגר בית דין לעגונות. עם יהודים אחרים נשלח לטרנסניסטריה (ליד מולדובה). בסיום המלחמה עבר הרב שיינבאלג לעיר צ'רנוביץ ואחר כך לבוקרשט.
לאחר המלחמה היגר לבריטניה. התמנה על ידי הרב דוד פלדמן לרב קהילת 'מחזיקי הדת' במנצ'סטר.
פיסמייקר (סדרת טלוויזיה)
פיסמייקר (באנגלית: Peacemaker) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, שיצר וכתב ג'יימס גאן עבור שירות הסטרימינג HBO Max, המבוססת על הדמות מבית DC Comics באותו שם. הסדרה היא ספין אוף לסרט יחידת המתאבדים (2021) וסדרת הטלוויזיה הראשונה שמתרחשת ביקום הקולנועי של די.סי. הסדרה מופקת על ידי DC Films, The Safran Company וחברת Troll Court Entertainment. הסדרה זכתה לביקורות משבחות בקרב המבקרים והקהל על האקסצנטריות, הפעולה, הקומדיה והמשחק שבה.
ג'ון סינה מככב בתפקיד הראשי, כשהוא חוזר לגלם את תפקידו מהסרט. סטיב אייג', דניאל ברוקס, רוברט פטריק, ג'ניפר הולנד, כריס קונרד וצ'וקוודי איווג'י מככבים גם הם. גאן כתב את הסדרה בזמן שהשלים את עבודתו על הסרט במהלך מגפת הקורונה. HBO מקס הזמינה את הסדרה בספטמבר 2020, כשגאן גם ביים כמה פרקים. צילומי הסדרה נערכו בוונקובר, קנדה. פרק הבכורה שודר ב 13 בינואר 2022 כאשר השמיני והאחרון לעונה הראשונה שודר ב 17 בפברואר 2022.
תקציר עלילת הסדרה
5 חודשים לאחר אירועי הסרט "יחידת המתאבדים", כריסטופר סמית'/פיסמייקר (ג'ון סינה) מתאושש מפציעותיו, משתחרר מבית החולים ומצטרף לפרויקט מסתורי וסודי בשם "פרויקט פרפר", שמטרתו לחסל יצורים על טבעיים דמויי פרפר.
פיתוח
במהלך השלמת העבודה על יחידת המתאבדים 2 (2021) באוגוסט 2020, במהלך הסגר שהוטל בעקבות מגפת הקורונה, החל התסריטאי והבמאי ג'יימס גאן לכתוב סדרת טלוויזיה שבמרכזה הדמות פיסמייקר, שגולמה על ידי ג'ון סינה בסרט. הוא אמר שזה "בעיקר בשביל הכיף". חודש לאחר מכן HBO מקס הזמינה רשמית את הסדרה, כאשר גאן כתב את כל שמונת הפרקים של העונה הראשונה וביים כמה מהם. גאן ומפיק יחידת המתאבדים פיטר ספרן תוארו כמפיקים בכירים, סינה כמפיק שותף. מאוחר יותר הסביר גאן כי DC Films שאלו אותו על איזו דמות ב"יחידת המתאבדים" הוא ירצה להפוך סדרת טלוויזיה לראשונה, ובשלב זה כבר היה לו רעיון על פיסמייקר. בדצמבר 2020 מאט מילר הצטרף כמפיק בכיר נוסף.
כתיבה
הסדרה מרחיבה את העולם שגאן בנה עבור יחידת המתאבדים, אם כי לא גילה מתי מתרחשת עלילת הסדרה ביחס לסרט. לדבריו, הסדרה היא הזדמנות לחקור סוגיות עכשוויות באמצעות הדמות הראשית. לגאן לקח שמונה שבועות לכתוב את העונה הראשונה, תוך שהוא מנצל את הזמן שהוקצב לו בעת ההפסקה בין עבודתו על "יחידת המתאבדים 2" לבין שומרי הגלקסיה: חלק 3 מבית אולפני מארוול (2023).
ליהוק
עם הזמנת הסדרה בספטמבר 2020, אושר כי ג'ון סינה לוהק מחדש לגלם את פיסמייקר מהסרט. חודש לאחר מכן סטיב אייג' הצטרף לסדרה כג'ון אקונומוס, שחזר גם הוא לגלם את הדמות מהסרט. בנובמבר חברתו של גאן, ג'ניפר הולנד, הצטרפה לסדרה לגלם את דמותה מיחידת המתאבדים אמיליה הרקורט, לצד חברי השחקנים החדשים דניאל ברוקס בתפקיד לאוטה אדבייו, רוברט פטריק בתפקיד אוגי סמית', וכריס קונרד בתפקיד אדריאן צ'ייס / אוכף החוק. צ'וקוודי איווג'י הצטרפה אליהם כקלמסון מרן בדצמבר וכמה שחקנים נוספים לתפקידים משניים לוהקו גם בחודש פברואר 2021.
צילומים
בתחילת נובמבר 2020 הגיע גאן לקנדה להסגר של שבועיים לפני שהחל לעבוד על הפקת הסדרה. הצילומים החלו ב-15 בינואר 2021 בוונקובר, קנדה, בשם The Scriptures. גאן בחר לצלם בוונקובר משום שרצה שהסדרה תתרחש בצפון מערב האוקיינוס השקט ומכיוון שההפקה תהיה בטוחה יותר משום שקנדה מנהלת את המגפה טוב יותר מארצות הברית. הצילומים אמורים להסתיים ב-9 ביוני 2021.
ביקורות
הסדרה זכתה לביקורות משבחות בעיקר בקרב המבקרים על המשחק, סצנות הפעולה, האינפנטיליות, ההומור והאקצנטריות שבה. הסדרה קיבלה ציון 94% באתר Rotten Tomatoes. למרות זאת, הסדרה קיבלה גם כמה ביקורות שליליות על אי-הסדר שבה ועל הניסיון לשלב בין בידור הקהל באינפנטיליות והומור מוגזם לקטעי דרמה רציניים ומעוררי הזדהות.
האצ'ינוהה
האצ'ינוהה (ביפנית: 八戸市) היא עיר גדולה הממוקמת בדרום מזרח מחוז אאומורי, שביפן, על חופי האוקיינוס השקט. בעיר מתגוררים למעלה מ-240,000 תושבים, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז אאומורי, אחרי בירת המחוז, שגם שמה הוא אאומורי. שטח העיר הוא כ-305.54 קמ"ר, כולל השטח הימי שלה. צורת הממשל בהאצ'ינוהה היא ראש עיר-מועצה, ראש העיר נבחר ישירות בין 32 חברי המועצה.
היסטוריה
האזור סביב האצ'ינוהה היה מרכז האוכלוסייה העיקרי של אנשי האמישי. באזור התגלו חורבות רבות המיוחסות ככל הנראה לתקופת ג'ומון. בתקופת הייאן, השטח היה בשליטה של משפחת פוג'יווארה הצפונית עד תבוסתה בידי מינאמוטו נו יוריטומו בתקופת קמקורה. הכובשים הקימו באזור חוות סוסים רבות ויישובים מבוצרים.
דמוגרפיה
לפי נתוני מפקד האוכלוסין היפני:
כלכלה
האצ'ינוהה מהווה מרכז אזורי לתעשייה ומסחר. הדיג ממלא תפקיד משמעותי בכלכלת העיר, אך עם התפתחותה כעיר תעשייה בשנות ה-60 של המאה ה-20, התרחב תחום התעשייה והתעסוקה בעיר והוא כולל מגוון רחב של מוצרים כימים, פלדה, מלט ודשנים.
רכבות
מערכת הרכבות היא אמצעי תחבורה ראשי ועיקרי בהאצ'ינוהה ובמדינה כולה. חברת הרכבות טוהוקו שינקנסן מפעילה שירותי רכבות מהירות (שינקנסן) מהאצ'ינוהה אל מרבית הערים ביפן. כמו כן ישנן חברות קטנות יותר המספקות שירות רכבות ליעדים סמוכים, בתוך העיר עצמה פועלת רכבת עירונית המקשרת בין תחנת הרכבת של השינקנסן לנמל הימי של האצ'ינוהה דרך מרכז העיר.
זידופן
זידופן (בסינית: 稀豆粉) הוא מרק סיני, הפופולרי במחוז יונאן, העשוי מאפונה מבושלת, לרוב מתובל עם שום כתוש, ג'ינג'ר, כוסברה, בצל ירוק, פתיתי צ'ילי יבשים ושמן פלפל סצ'ואן. המרק נאכל לעיתים קרובות עם יוטיאו מטוגן בשמן עמוק או לחמים שטוחים סיניים, במיוחד קונג יו בינג.
רות טנא
רות טנא (20 במרץ 1936 - 8 במרץ 2016) הייתה מורה וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
רות טנא נולדה ב-1936 בפתח תקווה בשם רות טילס להוריה אלטה ומנחם טילס שעבדו כאיכרים במושבה. רות הייתה בכורה ולאחריה נולדו אחותה יפה ואחיה אליעזר. סיימה את בית ספר תיכון בפתח תקווה והוסמכה כמורה בבית-המדרש למורים בגבעת השלושה. לאחר סיום לימודיה עבדה תקופה כמורה בבית ספר קרול שבעיר הולדתה ובמקביל כתבה סיפורים ומאמרים לעיתונות. החל משנת 1964 החלה לפרסם ספרי ילדים.
בשנים 1977 עד 1980 שהתה עם בעלה בשליחות בגרמניה וגם שם לא פסקה מלכתוב.
בשנותיה האחרונות התנדבה רות בבית החולים השרון, באגודה למען החייל ועוד.
רות נישאה לצבי טנא ולזוג נולד בן אחד (דורון טנא). נפטרה בשנת 2016 בפתח תקווה והובאה לקבורה בבית הקברות סגולה בעיר.
נושאי כתיבתה
כתיבתה של רות מתאפיינת ברגישות, עד כדי רגשנות. היא משלבת את המציאות העכשווית של בני הנוער עם התרפקות נוסטלגית על שנות הנעורים התמימות. בספריה ומאמריה היא מתייחסת לבעיות איתן מתמודד הנוער כמו אלימות ושכול.
2018 בזמביה
אירועים בשנת 2018 בזמביה.
מתיאס קונצל
מתיאס קונצל (בגרמנית: Matthias Küntzel, נולד ב-1955) הוא איש מדע המדינה המתגורר בהמבורג. שימש יועץ בכיר לוועידת המפלגתית של מפלגת הירוקים בגרמניה וכיום עמית מחקר ב"מרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון" באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר בהנהלת ארגון "אקדמאים למען שלום במזרח התיכון". בשנת 2007 פרסם את ספרו "ג'יהאד ושנאת יהודים" על שורשיה הנאציים של מתקפת 11 בספטמבר.
אלבר סאבר
אלבר סאבר עיאד (בערבית: ألبير صابر عياد;  נולד בשנת 1985) הוא סטודנט ובלוגר מצרי למדעי המחשב שנעצר ב-13 בספטמבר 2012 על טענות כי שיתף את הטריילר של יוטיוב לסרט האנטי-איסלאמי "תמימות המוסלמים" בעמוד הפייסבוק שלו. על אף שגדל במשפחה נוצרית קופטית, הוא אתאיסט.
מעצר
ב-11 בספטמבר 2012 התקיימה מחאה גדולה בשגרירות ארצות הברית בקהיר נגד הסרט תמימות המוסלמים, שנוצר על ידי נוצרי קופטי מצרי המתגורר בארצות הברית. ב-12 בספטמבר היה ביתו של אלבר סאבר מוקף בהמון שקרא למותו בגין כפירה ואתאיזם. ההמון ניסה לפרוץ את הדלת, וגם איים לשרוף את הבית. אמו של סאבר הזעיקה את המשטרה להגנה, וסאבר נעצר על ידה למחרת. מאוחר יותר סאבר ציין כי שוטר הסית אסירים אחרים לתקוף אותו במעצר; הוא הוכה ונחתך בצוואר עם סכין גילוח. לפי אמנסטי אינטרנשיונל, ביתו של סאבר, בו מתגוררות גם אמו ואחותו, ממשיך להיות זירת הפגנות זועמת.
המשטרה החרימה את מחשבו של סאבר, אך לא מצאה ראיות לכך שהעלה את הסרטון המדובר. במקום זאת, הואשם בסאבר ב"הכפשת האסלאם והנצרות, העלבת הטקסים והקדושים האלוהיים ואת הנביאים לפי סעיפים 98, 160 ו-161 לחוק העונשין המצרי", עם עונש מרבי של שש שנות מאסר. התביעה הצהירה כי סאבר "קידם את מחשבותיו הקיצוניות בדיבור ובכתבים על ידי יצירת דפי אינטרנט, כולל '(ה)דיקטטור (ה)משוגע' ו'אתאיסטים מצריים'. בדיון במעצרו הראשוני של סאבר, אמר תובע לבית המשפט כי סאבר העליב את מוחמד, ישו, מרים, גבריאל ואת "אלוהים עצמו". עורכי דינו של סאבר הצהירו כי סאבר לא פרסם את הסרטון וחף מהאשמות. אחד מעורכי דינו תיאר את המקרה כ"דרך לנטרל את כעסם של האנשים".
רויטרס תיארו את המקרה כמי שמעלה "חשש לחופש הביטוי". המקרה עורר גם מחאה מצד כמה ארגונים לא ממשלתיים. אמנסטי אינטרנשיונל הגדירו את סאבר כאסיר של המצפון, "נעצר אך ורק בגין מימוש זכותו בשלום לחופש הביטוי", וקרא להגנתו ושחרורו המיידי. עיתונאים ללא גבולות גינו את המעצר כ"צנזורה". שמונה ארגוני זכויות אדם הגישו תלונה מטעם סאבר בדרישה לחקור את טענותיו לעינויים.
משפט וגזר דין
ב-12 בדצמבר 2012, סאבר נמצא אשם ונידון לשלוש שנות מאסר. הוא הורשה לערער על גזר הדין, אך רק אם ישלם תחילה 167 דולר כערבות. אף על פי שהערבות שולמה, הערעור שלו לא התקבל והוא נעצר פעם נוספת. אמנסטי אינטרנשיונל גינתה את המשפט כ"התקפה שערורייתית על חופש הביטוי".
איילט חבש
איילט חבש (בטורקית עות'מאנית: ایالت حبش) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. הוא היה ידוע גם בשם איילט ג'דה וחבש, כיוון שג'דה הייתה העיר הראשית שלה, וחבש וחג'אז. הוא התרחב על שטחי חופי חג'אז וצפון מזרח אפריקה הגובלים באגן הים האדום. על חוף הים בצפון מזרח אפריקה, האיילט הורכב מאסאווה, Hirgigo, סואקין והמחוזות שלהם.
פרשת רות
פרשת רות הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2008 בבימויה של קרן אביטן, עם לוסי דובינצ'ק, לירון לבו ודני שטג בתפקידים הראשיים.
איילט חבש
בדומה לשליטה העות'מאנית בצפון אפריקה, בתימן, בחריין ולאסה, לעות'מאנים לא הייתה שליטה "אפקטיבית וארוכת טווח" מחוץ לנמלים שבהם הייתה נוכחות עות'מאנית ישירה וחיל המצב.
הקמה
בשנת 1517 כבשו הטורקים העות'מאנים את הסולטנות הממלוכית במצרים ובסוריה, בתקופת שלטונו של סלים הראשון. ככזה, שטחי הסולטנות כולל ג'דה ומכה נשלטו על ידי העות'מאנים. לאחר מכן הורחבה ג'דה לצורך הגנה על גבולות האימפריה העות'מאנית מפני פלישות פורטוגזיות.
פרשת רות
התסריט נכתב בידי ענבל דוד וקרן אביטן והעלילה מתרחשת בתקופת פינוי יישובי גוש קטיף ובמרכזו נערה דתייה נלחמת על זכותה לחשוב לבד ולהיות בעלת דעה עצמאית בסביבה שהדעות בה אחידות ומוכתבות מלמעלה (ממנהיגי הגוש ומהקדוש ברוך הוא).
איילט חבש
הקמה
לאחר מכן החלה האימפריה העות'מאנית להרחיב את גבולותיה לאורך שאר חופי הים האדום. שליטים מוסלמים מסודאן ומחצי האי ערב היו דומיננטיים בחוף הים האדום של אפריקה עד שהגיעו הטורקים העות'מאנים במאה ה-16. נמלי סואקין ומאסאווה נכבשו על ידי אוזדמיר פאשה, אשר מונה לביילרביי בשנת 1555, ואיילט חבש הוקם בשנת 1557. בהיותה של מאסאווה חשיבות כלכלית משנית, הון המנהלה הועבר עד מהרה לחוף הים האדום לג'דה (מסוף המאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-19; מדינה שימשה באופן זמני כבירה במאה ה-18).
פרשת רות
הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים - פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, 2009; זוכה בפרס בפסטיבל Swansea Bay, אנגליה,2009; פסטיבל BYOFF, הודו, 2009; פסטבל ביג'ינג החדש, סין, 2009; פסטיבל הנשים הבינלאומי בבוסטון, ארצות הברית,2009; פסטיבל ReelHeART הבינלאומי, טורונטו, קנדה, 2009; פסטיבל לקולנוע ישראלי במיאמי, ארצות הברית, 2009; פסטיבל שטרסבורג, צרפת, 2009; פסטיבל Marbella, ספרד, 2009.
איילט חבש
הקמה
הטורקים העות'מאניים התקדמו בכוח רב הלאה לכבוש את אריתריאה. סנג'ק איברים הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-16. בשנת 1571 עבר מושל חבש לשבור את המצור על סואקין על ידי כוחות ממלכת פונג'. ההרחבה הופסקה בשנת 1578, והעות'מאנים פרשו מרוב האזורים. במהלך המאות הבאות, הממשל העות'מאני נמנע במידה רבה מהתערבויות נוספות, בהסתמך על מערכת שלטון עקיף. רק באי מאסאווה עצמו היה מושל עות'מאני, ששלט במסחר ובמיסים; בסואקין מינו השלטונות העות'מאנים קצין מכס. חיל המצב של הירגיגו, המורכב מכורדים, אלבנים, טורקים וערבים, מעורב באוכלוסייה המקומית, וצאצאיהם שמרו על דמי השכירות והתארים העות'מאניים.
פרשת רות
הצילומים ערכו במושבים נתיב העשרה וכפר הנגיד.
איילט חבש
הקמה
קיים מעט מאוד של מקורות לשלטון העות'מאני באיילט חבש לאחר המאה ה-16. רוב המקורות העות'מאניים של צ'נגיז אורחונלו על חבש מגיעים מסוף המאה ה-16, חלקם מהמאה ה-17. למרות האופי המכריע של איילט חבש, הוא לא הצליח "למצוא נתונים מדויקים בנוגע למבנה הניהולי והפיננסי של המחוז" או מידע על מיסוי חקלאי כלשהו.
פרשת רות
תקציר העלילה
רות שיפמן (לוסי דובינצ'יק) היא נערה מתבגרת במושב גני טל בגוש קטיף. אביה אליהו (דני שטג) מתפרנס מחממה לגידול פרחים. רות מטפלת באחיה הקטן דניאל (נועם דובינצ'יק, אחיה הביולוגי של לוסי) לאחר שאמה ואחיה נרצחו בפיגוע טרור.
איילט חבש
העברת הבירה לג'דה
כאשר העות'מאנים הפכו לדומיננטיים בחג'אז בשנת 1517, ג'דה הוקמה כסנג'אק בסמכותו של ביילרבליק של מצרים. ככל שג'דה התפתחה למרכז מסחר חשוב, העות'מאנים הפכו את ג'דה לבילבייליק עצמה. במאה ה-18 הוא הוצמד לאיילט חבש, ומושלים בדרגת וזיר החלו להתמנות בהב.
פרשת רות
תקציר העלילה
במקום לתלות מודעות היא הולכת לשפת הים ופוגשת שם בארז (לירון לבו), עיתונאי שהגיע לפרסם כתבה על המצב בגוש לפני הפינוי. ארז מגיע לביתה כדי לראיין את אליהו שהוא מראשי המתנגדים. הוא פוגש שם את רות ואומר לה שהוא מתגורר בבית של זוג שעזב מרצון.
איילט חבש
העברת הבירה לג'דה
בשנת 1701 הוטלו סואקין ושאר הנחלות העות'מאניות בחוף האפריקאי תחת סמכותו של המושל בג'דה. לאחר שילובו עם ג'דה, האיילט קיבל חשיבות. בשל המרחק הגדול מהבירה, לעות'מאנים לא הייתה שליטה מועטה על הפאשה של ג'דה, וסמכותם על האזור הייתה נומינלית ברובה.
פרשת רות
תקציר העלילה
בלילה מגיעה רות לבית בו מתגורר ארז. הם מתחילים לפתח שיחה ומתברר לו שהיא נערה מיוחדת בעלת חשיבה עצמאית לחיים שקטים וללא מלחמות ולא מעניין אותה גורלו של הגוש. היא מוצאת במקום מחליקיים וארז מלמד אותה להחליק. הם מתקרבים זה לזה ואף מתנשקים.
איילט חבש
העברת הבירה לג'דה
בשנת 1829, יוהאן לודוויג בורקהרדט תיאר את הפאשליק של ג'דה כ"חסר חשיבות לחלוטין" בשל כוחו של השריף של מכה, והתואר הוענק לאנשים שמעולם לא ניסו להשתלט על ממשלתם.
פרשת רות
תקציר העלילה
ארז מפרסם את הכתבה בעיתון ואליהו מתעמת מילולית ופיזית עם רות. ברגע מסוים הוא לוקח מספריים וגוזז חלק משערותיה. היא בורחת מהבית, מחכה לטרמפ. אליהו מתרכך ומסיע אותה.
איילט חבש
העברת הבירה לג'דה
עוד לפני השתלטות המורדים הווהאבים על רוב חג'אז ב-1803, נאמר שהמינוי לשלוט בג'דה כמעט ולא מוערך, ונחשב שווה לגלות.
פרשת רות
תקציר העלילה
המחאות לא עוזרות, הגוש מתפנה.
איילט חבש
העברת הבירה לג'דה
אולם בשנת 1866 נלקחה חבש מג'דה ושולבה רשמית בח'דיוות מצרים כישות נפרדת. כך הפסיקה חבש להתקיים בצורתה המסורתית והחל משנת 1869 הוחלפה בשורה של מחוזות מצריים. בשנת 1871, לאחר הדחתו מתפקידו של הוואלי חוריד פאשה, בוטלה זמנית עמדת הוואלי בג'דה והותקן במקומה המוטצאסריף של ג'דה. ארגון מחדש זה נמשך שנה אחת בלבד, והוואלי הוחזר בשנה שלאחר מכן. איילט ג'דה הפכה לאחר מכן לחג'אז וילייט, עם מושל במכה.
רובן ממוליאן
רובן ממוליאן (באנגלית: Rouben Mamoulian; 8 באוקטובר 1897 – 4 בדצמבר 1987) היה במאי קולנוע ותיאטרון אמריקאי ממוצא ארמני.
ממתקי ג'עפר
ממתקי ג'עפר (או: מגדניית ג'עפר, המתוקים של ג'עפר; באנגלית: Ja'far Sweets) הוא מקום ממכר למאפים מתוקים ערבים, ובעיקר לכנאפה ולבקלווה, והסניף הראשון והידוע ביותר ממוקם ברחוב בית הבד 40 (שוק ח'אן א-זית) ברובע המוסלמי של העיר העתיקה במזרח ירושלים. המגדנייה הוקמה על ידי מחמד ג'עפר, ויש לה שני סניפים חדשים יותר בבית חנינא וברמאללה.
רובן ממוליאן
קורות חיים
ב-1922 עבר לביים מחזות בלונדון וב-1923 עבר ללמד ולביים בארצות הברית בבית הספר איסטמן למוזיקה.
ממתקי ג'עפר
היסטוריה
'ממתקי ג'עפר' הוקמה בשנת 1951 ברחוב בית הבד ברובע המוסלמי בעיר העתיקה.
רובן ממוליאן
בימוי בתיאטרון
הוא החל לביים בברודוויי ב-1927 והמחזה הראשון היה "פורגי" עליו נכתבה האופרה פורגי ובס של ג'ורג' ואיירה גרשווין אותה ביים ב-1935.
הוא ביים גם את מחזות הזמר אוקלהומה! (1943), קרוסל (1945) ואבוד בין כוכבים (זעקי ארץ אהובה) (1951).
בימוי בקולנוע
סרטו הראשון היה Applause (1929) שהיה בין הסרטים המדברים הראשונים.
ממתקי ג'עפר
היסטוריה
במשך השנים נוספו שני סניפים של 'ממתקי ג'עפר' בדרך רמאללה בקצה הצפוני של בית חנינא (נפתח בשנת 2002), ובעיר רמאללה (נפתח בשנת 1984, נסגר ב-2021 עם תחילת משבר הקורונה, צפוי להיפתח שוב בתחילת שנת 2024).
רובן ממוליאן
בימוי בקולנוע
ב-1933 ביים את "ד"ר ג'קיל ומר הייד" בכיכובם של פרדריק מארץ' ומרים הופקינס ואת המלכה כריסטינה בכיכובה של גרטה גרבו. ב-1944 החל לעבור על הסרט לאורה אך הוחלף על ידי אוטו פרמינגר.
ממתקי ג'עפר
היסטוריה
שמה הרשמי של המגדנייה הוא "ממתקי ג'עפר", וכיום היא מנוהלת על ידי ילדיו, נכדיו וניניו של מחמד ג'עפר, וביניהם עדנאן ג'עפר.
רובן ממוליאן
בימוי בקולנוע
ב-1935 ביים את הסרט "בקי שארפ" שהיה הראשון שהיה הראשון שצולם בטכניקת הטכניקולור בשלושה פסים, ובעקבותיו צולמו מספר גדל והולך של סרטים בצבע בבריטניה ובארצות הברית.
ב-1940 ביים את "אות זורו" וב-1941 את "דם וחול", שניהם רימייקים של סרטים אילמים.
ממתקי ג'עפר
היסטוריה
גם כיום הסניף הראשון של "ממתקי ג'עפר" הוא אחת התחנות התיירותיות הקבועות בסיורי-האוכל שנערכים בעיר העתיקה.
רובן ממוליאן
בימוי בקולנוע
סרטו האחרון היה הסרט המוזיקלי "גרבי משי" (1957), עיבוד קולנועי של מחזמר של קול פורטר.
ממתקי ג'עפר
שיטת ההזמנה והישיבה
הזמנת הכנאפה או המאפים האחרים מתבצעת בקופה הניצבת בכניסה לבית העסק. לאחר התשלום מקבלים קבלה (או ואוצ'ר) שאתו הולכים לדלפק, ומקבלים מהעובדים את המנה שהוזמנה.
רובן ממוליאן
בימוי בקולנוע
לאחר מכן פוטר משני סרטים - "פורגי ובס" (1959) ו"קלאופטרה" (1963) בעקבות זאת הפסיק לביים סרטים.
ממתקי ג'עפר
שיטת ההזמנה והישיבה
הישיבה על יד שולחנות-שיש גדולים, שסביבם יושבים לקוחות שאינם קשורים זה לזה.
רובן ממוליאן
בימוי בקולנוע
ב-1960 נקבע לכבודו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ממתקי ג'עפר
שיטת ההזמנה והישיבה
בכל שולחן יש כד מים גדול וכוסות לשימוש הסועדים.
רובן ממוליאן
בימוי בקולנוע
ב-1982 קבל פרס מפעל חיים מטעם גילדת הבמאים של אמריקה.
ממתקי ג'עפר
סוגי המתוקים
ב'ממתקי ג'עפר' נמכרים בראש ובראשונה שני סוגי כנאפה. שני סוגי הכנאפה מוצגים לראווה בדלפק של חנות המתוקים. האחת מוצגת במרכזו של מגש עגול וגדול, והיא עשויה מגבישי סולת, השנייה עשויה אטריות קדאיף. בשתיהן יש גבינת-עזים משכם. מלבד הכנאפה מוגשים במקום מתוקים אחרים, כמו מעין-'בורקס' במי סוכר עם גבינה או עם קרם מלבי, בסבוסה (עוגת סולת) ובקלווה.
LHS 292
LHS 292 (נקרא גם GJ 3622) הוא ננס אדום הממוקם בקבוצת הכוכבים סקסטנט במרחק של 14.8 שנות אור (4.54 פארסק). למרות שהכוכב נמצא קרוב יחסית למערכת השמש הוא כה עמום עד כי אי אפשר לראותו בעין בלתי מזוינת וצריך להשתמש בטלסקופים גדולים על מנת להבחין בו. לכוכב מסה של 0.08 מסות שמש ורדיוס של 0.11 רדיוס שמש. הוא מסווג ככוכב הבזק בשל שינויים חדים ופתאומיים בבהירותו.
ישראל קרישטל
ישראל יצחק קרישְׂטל (כ"ג באלול תרס"ג, 15 בספטמבר 1903 - כ' באלול תשע"ז, 11 באוגוסט 2017) היה ניצול השואה ויצרן ממתקים, אשר הוכר כניצול השואה המבוגר ביותר אי פעם. בשנת 2016, הוכרז על ידי ספר השיאים של גינס כגבר המבוגר ביותר החי בעולם, בגיל 112. קרישטל הוא הישראלי והיהודי שהגיע לגיל המופלג ביותר, שתאריך לידתו ידוע בוודאות. נכון לשנת 2023, הוא במקום ה-9 ברשימת הגברים המבוגרים ביותר שתועדו אי פעם בעולם.
ביוגרפיה
קרישטל נולד למשפחה יהודית דתית בז'רנוב שבפולין, אז חלק מהאימפריה הרוסית. בגיל שלוש החל ללמוד ב"חדר", וקיבל חינוך יהודי דתי. בגיל 10 התייתם מאמו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נלקח אביו בשבי הרוסי, וקרישטל לא ראה אותו במשך ארבע שנים. הוא ואחיו פוצלו בין דודיהם, והוא עצמו עבר לגור עם דודתו בגיל 12. בתום המלחמה שב האב לביתו, אך נפטר זמן קצר לאחר מכן, בפורים 1919, כאשר קרישטל היה בן 15 וחצי.
בשנת 1920 עבר ללודז', והחל לעבוד במפעל הממתקים המשפחתי, שבו הפך למומחה בייצור ממתקים. נישא בשנת 1928 ונולדו לו שני ילדים. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה המשיך בייצור ממתקים, גם כשהייה בגטו לודז', חלק מהזמן בסתר וחלק מהזמן בעידודו של מרדכי חיים רומקובסקי, ראש היודנראט בגטו. שני ילדיו נפטרו בגטו. עם חיסול הגטו באוגוסט 1944 נשלחו הוא ואשתו למחנה ההשמדה אושוויץ. אשתו נספתה במחנה והוא נשלח לעבודת כפייה, אך שרד. עם שחרור המחנה בידי הצבא האדום נלקח לבית חולים וחזר לייצר ממתקים לחיילי הצבא. הוא חזר ללודז' ושיקם את חנות הממתקים שלו. ישראל נישא בשנית ב-1947 ונולד לו בן.
בשנת 1950 עלה לישראל עם משפחתו, התיישב בחיפה, ונולדה לו בת. תחילה עבד במפעל ממתקים מקומי ובהמשך הפך לעצמאי, ייצר ממתקים בביתו ומכר אותם בקיוסק. בשנת 1952 פתח מפעל לממתקים, "שר את קרישטל", שפעל עד 1970. עם סגירת המפעל חזר לייצר ממתקים בביתו עד לפרישתו לגמלאות.
קרישטל נפטר ב-11 באוגוסט 2017, בגיל 113 ו-330 ימים.
רווחת העם היא החוק העליון
רווחת העם היא החוק העליון (בלטינית salus populi suprema lex esto), ניתן לתרגם גם כ"תהא רווחת העם החוק העליון" או "טובת העם צריכה להיות החוק העליון" הוא עיקרון חוקתי מאת מרקוס טוליוס קיקרו, המצוטט בספר על החוקים (52 לפני הספירה), ספר 3, חלק 3, פסוק 8.
הרעיון לעיקרון זה נלקח מהפסקה המסכמת של תריסר הלוחות (450 לפני הספירה).
שימושים
פסוק זה צוטט בהרבה מאוד עבודות פילוסופיות ואקדמיות, למשל זהו הפסוק הפותח את שתי מסכתות על ממשל מדיני של ג'ון לוק, מופיע בתחילת פרק 30 של לויתן מאת הובס ובפרק 19 בחיבורו התאולוגי-פוליטי של שפינוזה.
הפסוק מופיע כמוטו בסמל מדינת מיזורי, בסמל העיר סלפורד שבמנצ'סטר רבתי באנגליה, הפסוק, לעיתים בשינויים קלים מופיע בסמל הרבעים לואישהאם והארו שבלונדון, ובסמלי ערים ורבעים רבים נוספים.
זהו המוטו המופיע בסמל בית הספר למשפט של אוניברסיטת דיוקינס שבפנסילבניה. זהו המוטו של מפלגת הימין פלאמס בלאנג בבלגיה והופיע על שלטי אצולה ושלטי אבירים רבים.
בצורה Salus rei publicae suprema lex esto זהו המוטו של צבא איטליה ומופיע על סמלו.
בארט קרנהאן
וויליאם בארט קרנהאן (באנגלית: William Barrett Carnahan; נולד ב-22 בספטמבר 1992) הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידיו בסדרות "משפחת רעם" (2015 - 2016), "אלכסה וקייטי" (2019 - 2020), "קיץ אכזרי" ו"אחד מאיתנו משקר" (2021).
ביוגרפיה
קרנהאן נולד ב-22 בספטמבר 1992 בינגסטאון, אוהיו. בעת לימודיו בתיכון הוא שיחק במופעים והצגות קהילתיות. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי להגשים את חלומו להיות שחקן.
קריירה
תפקידו הראשון היה בשנת 2011 בסרט "סופר 8". הוא שיחק איש צבא אך לא קיבל קרדיט על משחקו. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי לצד רוב גריסון בסרט הקולנוע "המגפה". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "Fun Size".
בשנת 2013 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "גדולה מהחיים". בהמשך שיחק בתפקידי משנה ואורח בסדרות טלוויזיה רבות בהן "האנטומיה של גריי", "קולוני" "אלכסה וקייטי" ו"משפחת רעם".
בשנת 2021 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "קיץ אכזרי". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "אחד מאיתנו משקר" ובסדרת הטלוויזיה "קוברה קאי"; שתיהן משודרות בנטפליקס.
חיים אישיים
הוא נשוי לשחקנית נינה קוביצ'י.
דז'ה סומורי
ביוגרפיה
סומורי למד מוזיקה אך הפסיק, כי נמשך יותר לעיתונות והפך לעיתונאי. תחילה היה כתב ב"לאום", אחר כך ב"חדשות פשט" וב"יומן של פשט". הוא עבד גם במגזין "החיים", בעריכת בלה ויקאר. בשנת 1890, לפני השרות הצבאי, עבר לצרפת. הוא גר שם, ואחר כך בלונדון ופרסם ב"מדיאר הירלפ" בבודפשט. הוא חזר להונגריה רק ב -1906. בשנת 1908 הצטרף לכתב העת המפורסם ניוגט (מערב).
נושאי כתביו היו בדרך כלל תפיסת הקונפליקטים החדשים שנתגלו בקרב שכבת הבורגנות שצמחה במהירות בחברה ההונגרית. בימינו אלה, כתביו נראים לעיתים קרובות אופנתיים ומאופיינים בהשפעות מוזיקליות עזות. הן מאופיינות גם ברומנטיקה מסוימת. סיפוריו הקצרים היו המעולים, אך הוא זכה להצלחה אמיתית במחזותיו שמוצגות על במות תיאטרוני הונגריה עד היום.
עבודותיו הראשונות מצביעות על השפעת הנטורליזם הצרפתי של סוף המאה ה -19. במאה העשרים, בעקבות הארט נובו המוקדם, סגנונו הפך יותר ויותר מוזיקלי. שאיפתו העיקרית הייתה לפתח שפה פואטית שעובדת מוזיקלית, אך הגזמותיו גרמו לעיתים קרובות למאמץ זה שלא להגשים את עצמו. בתחילת הקריירה שלו יצירותיו היו מאופיינות בפוזה שמרנית, אריסטוקרטית. בכתביו מאוחר יותר על בעיות חברתיות בהונגריה הוא השמיע את קול הבורגנות נגד הכוחות והמסורות הפיאודליות. כתוצאה מזוועות מלחמת העולם הראשונה ואחר כך בשל התנאים האנטי-מהפכניים, ביקורתו התחדדה במקצת. הוא תיאר לעיתים בצורה לעגנית את חיי הבורגנות בבודפשט ובערי השדה ובכפרים בהונגריה. הוא כתב סיפורים קצרים בכישרון כאמור, אך רוב הצלחתו הייתה בדרמות שלו. במקום הראשון מבין אלה עומדת "טרילוגית הבסבורג".
יצירותיו שהוצגו
ברישומי התיאטראות בהונגריה נרשמו 59 הצגות בכורה שלו:
יעקב הירש
יעקב הירש (23 ביוני 1924 - 23 בפברואר 2018) היה מנכ"ל משרד מבקר המדינה, פעיל ביחסי גרמניה–ישראל ובסיוע לניצולי שואה.
על תרומותיו לשיקום ופיתוח היחסים בין שתי המדינות, קיבל ב-2013 את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.