cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיקית מלגשית ענקית
זוהי הגדולה שבזיקיות, ואורכה עד 68 ס"מ. היא בעלת גוף ירוק משובץ מעט בלבן וקצוות ראשה וגבה חומים. הראש גדול ובעל אף בולבוסי קצר ונוקשה.
הזיקית חיה בין ענפי העצים ביערות מדגסקר, ונפוצה בכל רחבי האי ומצויה גם בערים ובכפרים.
תזונה
כמו רוב הזיקיות, טרפה מורכב בעיקר מחרקים מעופפים כמו חגבים, גמלי שלמה, פרפרים ועשים, שחלקם נחשבים כמזיקים לאדם. בשל הדברתה את המזיקים, זיקית זו נחשבת במדגסקר לחיה חיובית. זיקית זו גדולה מאוד וטריטוריאלית, ולכן היא טורפת גם זיקיות מסיגות גבול. הטרף מתבצע באמצעות לשון גדולה ושרירית.
אפקט נרנסט
אפקט נרנסט (במקור: Nernst effect או Nernst–Ettingshausen effect על שם ולטר נרנסט ואלברט ון אטינגשאוזן) הוא אפקט תרמו-מגנטי שנצפה כאשר מוליך נתון תחת השפעת שדה מגנטי וגרדיאנט טמפרטורה המאונכים זה לזה. בסיטואציה כזו, שדה חשמלי יושרה במאונך לשניהם. מאז שהתגלה נצפו וריאציות רבות של אפקט נרנסט, והוא למעשה חלק ממשפחה גדולה של אפקטים תרמו-מגנטיים. ניתן לחלק את האפקטים התרמו-מגנטיים לשלוש קבוצות עיקריות :
1. אפקטיים רוחביים בשדה רוחבי- גרדיאנט הטמפרטורה, השדה המגנטי והשדה החשמלי כולם אנכיים זה לזה.
2. אפקטים אורכיים בשדה רוחבי- גרדיאנט הטמפרטורה והשדה החשמלי מקבילים אחד לשני אך מאונכים לשדה המגנטי.
3. אפקטים אורכיים בשדה אורכי- גרדיאנט הטמפרטורה, השדה החשמלי והשדה המגנטי מקבילים.
ניתן לכמת את התופעה בעזרת קבוע נרנסט שמוגדר באופן הבא:
כאשר E_y,B_z רכיבי השדה המגנטי בציר z והחשמלי בציר y בהתאמה, ו- הנגזרת של הטמפרטורה לפי הקורדינאטה x.
לדוגמה, עבור גרמניום בעל התנגדות של 1[Ohm/cm] בטמפרטורת החדר, תחת השפעת שדה מגנטי של 10^3[Gs] וגרדיאנט טפמרטורה של 10^2[K/cm] ניתן למדוד שדה חשמלי של.
ניתן לשייך את אפקט נרנסט לקבוצת תופעות שנקראת "אפקטיים גלווניים ותרמו-מגנטיים רוחביים" וכוללת את ארבעה אפקטים שונים, כל אחד בעל מקדם אופייני אחר: מקדם הול, מקדם אטינגשאוזן, מקדם נרנסט-אטינגשאוזן ומקדם ריג'י לדוק.
התופעה התגלתה בשנת 1886.
הסבר איכותי
מוליך הוא חומר שבו האלקטרונים קשורים בצורה רופפת לגרעין כך שהם יכולים לנוע יחסית בחופשיות במרחב. ככל שהאלקטרונים יכולים לנוע יותר בחופשיות, ההתנגדות להעברת זרם חשמלי במוליך קטנה והמוליכות שלו גדלה. באופן כללי, עבור הפרשי טמפרטורות כלשהו על פני המוליך, לפי החוק השני של התרמודינמיקה, חום יעבור מצדו החם של המוליך לצדו הקר בצורה של מעבר חלקיקים. בנוסף, כאשר מושרה גרדיאנט טמפרטורה על המוליך, נושאי המטען החופשיים יתרכזו יותר באזור הקר ולכן ייווצר הפרש מתחים. הכוח כתוצאה מהפרש המתחים הזה נקרא כוח תרמו-אלקטרי. הפרש המתחים יגרום לנושאי המטען לנוע במאונך לשדה המגנטי, בציר של גרדיאנט הטמפרטורה. גם הפוטנציאל הכימי, שמבטא את נטיית המערכת להשוות ריכוזים ישפיע על התפלגות המטען על המוליך. בסך הכל כל הגורמים יצרו זרם כולל בציר של גרדיאנט הטמפרטורה. נושאי המטען יחוו כוח לורנץ ויסחפו במאונך לכיוון תנועתם. הצטברות המטען בצידי המוליך תיצור שדה חשמלי, בדומה לעיקרון הפעולה של קבל.
דוגמה כמותית במערכת סמי קלאסית
עבור אלקטרונים במתכת, פונקציית ההסתברות שקובעת את התפלגות המערכת היא פונקציית פרמי דיראק. בנוסף מגדירים את אנרגיית פרמי בתור הרמה האנרגטית האחרונה שמאוכלסת בטמפרטורת האפס המוחלט. עבור מערכת שבה הזרם החשמלי הוא 0 ויש רק זרימת חום נקבל כי :
כאשר טנזור ההולכה התרמואלקטרי, \bar\sigma טנזור ההולכה החשמלית, \vec J_e צפיפות הזרם החשמלי, T הטמפרטורה ו-E השדה החשמלי.
מקדם נרנסט, כפי שהוגדר קודם יהיה:
פתרון משוואת בולצמן גורר את הקשר הבא בין טנזורי ההולכה:
כאשר e מטען האלקטרון, \epsilon_F אנרגיית פרמי ו- k_B קבוע בולצמן. מהגדרת זווית הול \theta_H ומשילוב משוואות 4,5 נקבל:
ניתן לרשום את זווית הול באמצעות זמן הפיזור של חלקיקים במוליך \tau, השדה המגנטי B והמסה האפקטיבית שלהם m^* באופן הבא:
זמן הפיזור של החלקיקים יהיה הרכיב היחיד בזווית הול שתלוי באנרגיה. נקרב את להיות ליניארית באנרגיה (סדר ראשון בפיתוח טיילור) ונגדיר את קבוע המוביליות להיות  לקבלת:
הקשר לאפקט הול
אפקט הול הוא תופעה אלקטרומגנטית שדומה במידה רבה לאפקט נרנסט. באפקט הול מוליך נמצא תחת השפעת שדה חשמלי בציר אחד ושדה מגנטי בכיוון ציר נוסף שמאונך לו. השדה החשמלי גורם לתנועת אלקטרונים בכיוון ניצב לשדה המגנטי, ובעקבות תנועתם מופעל עליהם כוח לורנץ. כוח זה גורם לאלקטרונים להצטבר בכיוון ציר שלישי וליצור שדה חשמלי שמאונך לשני השדות שקיימים במערכת.
אפקט נרנסט התגלה בשנת 1886, 7 שנים לאחר גילויו של אפקט הול.
מחקר ושימושים
האפקט נצפה במוליכים למחצה, כפי שאושש בשנות ה-50 של המאה העשרים. לעומת זאת במתכות, האפקט לרוב חלש עד לא קיים. האפקט נצפה גם בסוגים שונים של מוליכי על כגון מוליכי על סוג 2, מוליכי על בטמפרטורות גבוהות ומוליכי על של פרמיונים כבדים. פרומגנטים יכולים לחוות תופעה בשם אפקט נרנסט האנומלי-כיוון שהם מייצרים שדה מגנטי ספונטני, המתח שמושרה באפקט נרנסט יכול להיווצר גם ללא שדה מגנטי חיצוני. באפקט נרנסט האנומלי המגנטיזציה מחליפה את השדה המגנטי בנוסחה למקדם נרנסט. ייתכן כי ניתן יהיה לעשות שימוש באפקט נרנסט האנומלי בשביל לשלוט באיבוד האנרגיה במכשירים אלקטרוניים ובכך לייצר מכשירים יותר חסכוניים.
קיימת גם גרסה של האפקט עבור מוליכי על שנחקרה בצורה נרחבת בשנות התשעים. במוליכי על, כאשר השדה המגנטי עובר גבול מסוים הוא חודר למוליך, לעיתים בצורה של מערבולות מגנטיות. מערבולות אלה יסחפו בכיוון גרדיאנט הטמפרטורה ויצרו בסופו של דבר מטען בכיוון האנכי ולכן מתח, בדומה לאפקט הול עבור מתכות ומוליכים למחצה.
ניתן גם לעשות שימוש באפקט נרנסט בשביל לחקור תכונות אלקטרוניות של חומרים מסוימים. בפרט התגלה כי האפקט רגיש מספיק בשביל שיהיה אפשר להסיק על המימד של חומרים מסוימים, ובכך לסלול את הדרך להבנה יותר טובה של התכונות האלקטרוניות שלהם
לאחרונה נחקר גם אפקט נרנסט תלוי ספין, שבו נוצר זרם ספין בחומר שנתון תחת השפעת שדה מגנטי וגרדיאנט טמפרטורה, כאשר מקדם נרנסט קושר הפעם בין השדה המגנטי, גרדיאנט הטמפרטורה וזרם הספין שנוצר.
אסטריקס וההפתעה של קיסר
אסטריקס וההפתעה של קיסר (בצרפתית: Astérix et la surprise de César, באנגלית: Asterix Versus Caesar) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על ספרי הקומיקס "אסטריקס הגלדיאטור", הספר הרביעי ו"אסטריקס הלגיונר", הספר העשירי בסדרת הקומיקס "אסטריקס" שכתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו. הסרט בוים על ידי פול וגטן בריזי.
במקור ב"אסטריקס הגלדיאטור" חמשיריקס הוא זה שנחטף לקולוסיאום, אבל שני הספרים שולבו לסרט אחד כך שפנסאה והארוס שלה נחטפו פעמיים. כמו במקור גם כאן רקתעמיס מופיע, אבל כסוחר עבדים.
תקציר העלילה
בכפר הגאלים, אובליקס מתאהב בפנסיאה היפה, אחייניתו של לוחמאמיקס, שמגיעה לביקור. אולם פנסיאה מאוהבת בטראגיקומיקס הצעיר ויפה התואר ואובליקס שבור לב. רומאי אחד שבמחנה חוטף את השניים ושולח אותם לעבדות באפריקה. אסטריקס ואובליקס מצטרפים ללגיון הזרים הרומאי כדי למצוא אותם ומגיעים עד לרומא ליום החגיגות של קיסר. שם הם נלחמים בגלידאטורים ואריות בסגנון הגאלי בקולוסיאום.
חגי גולדנברג
חגי גולדנברג (נולד ב-15 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל נוף הגליל.
קריירה
גולדנברג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-23 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למ.ס. אשדוד במסגרת גביע הטוטו. לאחר שמונה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד מכבי נתניה. בעונת 2010/2011 הצטרף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך ארבע הופעות בליגת העל. ב-26 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–2 על מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בעונת 2011/2012 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת ושותף ב-20 משחקים, אך בסיום העונה הקבוצה ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 הוא שותף כמעט בכל משחקי הקבוצה והיה אחד השחקנים המובילים בקבוצה שהעפילה בסיום העונה בחזרה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה. ב-11 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד בני סכנין. בסך הכול ערך גולדנברג 149 הופעות ליגה במדי מכבי פתח תקווה, מתוכן 115 בליגת העל.
ב-23 ביוני 2017 חתם במכבי נתניה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-2 באוגוסט 2017, במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. הוא ערך 27 הופעות ליגה בעונת 2017/2018 במדי מכבי נתניה, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום החמישי.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם בעירוני קריית שמונה, וכעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול מכבי חיפה בגביע הטוטו.
ב-25 ביוני 2019 חתם בהפועל חדרה.
ב-29 באוקטובר 2020 חתם לעונה אחת בבני סכנין.
ב-13 בינואר 2022 חתם בהפועל נוף הגליל. ב-30 ביוני 2022 חתם בבית"ר ירושלים. ב-10 בינואר 2023 חזר לקדנציה שנייה בהפועל נוף הגליל.
סטראד פון זרוביץ'
הרוזן סטראד וון זרוביץ' (באנגלית: Strahd Von Zarovich) הוא דמות בדיונית שהופיעה במקור כנבל סופי בהרפתקה הפופולרית במשחק במבוכים ודרקונים בשם "רייבנלופט". לאחר מספר שנים, הדמות והעולם המשיכו להופיע בהרפתקאות נוספות, ובסופו של דבר בעולם מערכה שנקרא רייבנלופט. על פי הגיליון האחרון של מגזין Dragon, סטראד הוא אחד מנבלים המוכרים והאהובים ביותר בהיסטוריה של המבוכים ודרקונים.
ביוגרפיה של הדמות הבדיונית
סטראד היה אציל שבילה את מרבית חייו בשירות דרכי הטוהר והטוב, בעיקר כגנרל שהוביל את צבאותיו. אך שנים אלו השפיעו עליו לרעה וכאשר הגיע לגיל העמידה, סטראד האמין כי בזבז את עלומיו וכוחו. במצב רוח עגמומי זה, הוא כבש את האזור שנקרא בשם בארוביה והקים שם אחוזתו, מתמקם באחוזת רייבנלופט, שהייתה קיימת במקום מזה שנים רבות. ממרום משכנו, הוא זימן את בני משפחתו "שהודחו לפני שנים רבות מכס השלטון הראוי להם" להצטרף אליו, ואת אחיו הצעיר סרגיי שמתעתד להיות כהן.
סרגיי אוהב ומעריץ את אחיו הבכור ומבקש לערוך בינו ובין ארוסתו טטיאנה היכרות. סטראד חושב שסרגיי טועה בכך שהוא מתעתד לשאת פשוטת עם, אך מוכה בתדהמה מיופייה המסחרר והעונג שהוא חש בחברתה הנעימה. נשמתו של סטראד התמלאה בייאוש, קנאה ושנאה כלפי סרגיי, והוא חיפש בכוחות הקסם יכולת להחזיר לעצמו את שנותיו האבודות. ברגע ייאוש תהומי, הוא "כרת ברית עם המוות – ברית דמים". ביום שבו סרגיי וטטיאנה היו צריכים להינשא, סטראד רצח את אחיו ורדף אחר טטיאנה המתאבלת עד שהיא השליכה עצמה מעל חומות טירת רייבנלופט. סטראד עצמו נורה על ידי חצי אנשי משמר הטירה. אבל הוא לא מת והמשיך לשלוט בממלכת בארוביה, אך הפעם בתור ערפד.
התפתחות הדמות
ההרפתקה עצמה מתרחשת מאות שנים לאחר אותם מאורעות טרגיים, ומתמקדת במאמצי דמויות השחקנים לסייע לאישה בארוביאנית, אירינה קוליאנה, להימלט מהגורל האכזר שנפל על נשים רבות, מאחר שעיני האופל של "סטראד השטן" הבחינו בהן. ההרפתקה לא כללה רק את טירת רייבנלופט, אלא גם את כפר בארוביה הקרוב לה, ומחנה הצוענים בהנהגת מאדאם אווה, שכרתה ברית עם הערפד. במהלך ההרפתקה לדמויות יש את ההזדמנות לחשוף את עברו האפל של סטראד ולגלות כי אירינה עצמה היא גלגול נשמות של טטיאנה. סטראד פון זרוביץ' עצמו מצוין כאחד הרשעים הראשונים שדמותו הייתה עגולה ומפותחת, ומסוגל לשנות את מהלך האירועים כדי להוביל לניצחונו.
ההצלחה האדירה של רייבנלופט הצדיקה את הרפתקת ההמשך: רייבנלופט 2: הבית על גבעת הגריפון (מאת טרייסי ולאורה היקמן, 1985), ושם סטראד פון זרוביץ' היה הדמות המרכזית. הפעם ההרפתקה מתרחשת בעיירה החוף השלווה מורדנטשייר, והשחקנים נאלצים להתמודד שם כנגד שני סטראדים – אותו ערפד מפלצתי מרייבנלופט (שעכשיו נקרא בשם היצור), ובן אנוש הנראה כמותו וידוע רק בשם האלכימאי.
העלילה במודול השני הייתה שאפתנית בהרבה יותר מהרפתקת המקור, ורייבנלופט 2 מתמקדת בניסיונות השחקנים לחשוף תחילה את טבעה האמיתי של מגפת הערפדים התוקפת את מורדנטשייר, ואז לחשוף את זהותו הסודית של היצור ולהשמיד אותו. אין דבר בהרפתקה הזאת החושף פרטים נוספים על ההיסטוריה של סטראד פון זרוביץ', על אף שמספר דמויות שוליות, כמו הליץ' אזאלין, מופיעים כאן לראשונה.
שתי הרפתקאות רייבנלופט מייצגות את ההקבלה לספרו הקלאסי של ברם סטוקר, דרקולה. רייבנלופט הנמצאת בארץ הררית ונידחת, מיושבת ברובה על ידי איכרים הנגועים בדעות קדומות, צוענים והטירה הגותית של הערפד עצמו, משקפות את הפרקים הראשונים של הספר דרקולה, המתרחשים באזור טרנסילבניה. באופן דומה, רייבנלופט 2 מקבל את ההשראה מדרקולה, ואפילו משתמש באות הגאוגרפיה של אזור וויטבי.
על אף שרייבנלופט 2 לא נהנתה מההצלחה של המודול הראשון, התופעה של רייבנלופט הייתה מספיקה כדי שקברניטי TSR יציבו את סטראד פון זרוביץ' במרכז סדרת מוצרים חדשה בשנת 1990 – רייבנלופט: ממלכות האימה – עולם משחק שלם המבוסס על אווירת האימה הגותית של מודול רייבנלופט המקורי. עם הוצאת עולם המערכה רייבנלופט, סטראד הפך להיות אחד הרשעים המפורסמים ביותר בעולם המבוכים ודרקונים.
בעולם מערכה חדש זה, סטראד היה אדון האופל הראשון והמפורסם ביותר של רייבנלופט. הוא ערפד עוצמתי (במושגי מבוכים ודרקונים, ערפד מגזע עתיק, לאחר שבילה את חייו כערפד במשך תקופת זמן של 400-499 שנים). הוא גם מעלה באוב מיומן, לוחם רב עוצמה והשליט הבלתי מעורער של בארוביה.
סיפור העבר של סטראד קיבל עומק נוסף עם עולם המערכה, ובו נטען כי הפך לערפד כתוצאה מהברית עם ישות לא ידועה (סטראד מכנה אותה בשם מוות). הוא הבטיח להרוג את אחיו הצעיר, סרגיי, בתמורה לקבל את אהבתה של ארוסתו הצעירה, טטיאנה. סטראד רצח את סרגיי ביום החתונה והתוודה על אהבתו לטטיאנה, אבל ביגונה הרב, היא נמלטה ממנו וקפצה אל מותה ממרפסת טירת רייבנלופט. זמן קצר לאחר מכן, ערפילי רייבנלופט משכו את סטראד אל מישור הביניים של האימה.
"האוטוביוגרפיה" הרשמית שלו הוצגה בשני ספרים מאת פ. נ. אלרוד: אני, סטראד: זיכרונותיו של ערפד ואני, סטראד: המלחמה נגד אזאלין.
קללתו של סטראד היא שלמרות היותו השליט הבלעדי של בארוביה, עד לנקודה שהוא מסוגל להיכנס לבתיהם של האנשים עליהם הוא ללא שולט מבלי מפריע, פעם בדור הוא יפגוש אישה שהוא יחשוב שהוא גלגולה של טטיאנה. הוא תמיד מנסה לזכות בליבה, אבל הטרגדיה תכה בו שוב ושוב, והאישה תמות.
סטראד הוא כנראה אדון האופל הקשה ביותר להריגה. השליטה שלו בקסמי תאובה היא כה עצומה, עד כי הוא יצר לעצמו "סופר-זומבים" שמסוגלים לראות יצורים נעלמים, הם מתחדשים כמו טרולים והגפיים שלהם ממשיכות להילחם, אפילו כשהם כבר לא מחוברים לגוף.
סטראד נאלץ להילחם נגד שני אדוני אופל שנכנסו בעבר אל ממלכתו: הליץ' אזאלין רקס והנגיד סות', אביר המוות.
כאשר הנגיד סות' היה בבארוביה, סטראד הבין כי כוחו של סות' היה שווה לשלו ברגע שהגיע לטירת רייבנלופט. צבאות משרתיו של סטראד נפלו לרגליו של סות' וההרס שנגרם על ידי הנגיד סות' גרם אפילו לסטראד לפחד. כדי להיפטר מאביר המוות, סטראד היה צריך להיעתר לבקשתו של הנגיד סות'; למסור לידיו את המשרת הבוגדני קרדוק, מכיוון שחשש כי הנגיד סות' יגרום לנזק נוסף לממלכתו האהובה.
במהלך פיתוח עולם המערכה של רייבנלופט, המאורעות של רייבנלופט 2 תוקנו כך שסטראד היה נוכח שם ומחופש לאלכימאי האנושי, ולא מת בסוף ההרפתקה.
זאב שחור
זאב וולף שחור (כ"ד באלול תרכ"ט, אוגוסט 1869 – ט"ו באלול תש"א, 7 בספטמבר 1941) היה חלוץ סחר הרוקחות ביישוב הישן בירושלים ומעסקני הציבור בעיר.
קורות חיים
נולד ברוז'ינוי שבבלארוס. אביו, הרב אלכסנדר זיסקינד שחור (שהיה בנו של חיים לייב שחור ממיר, גיסו של הנצי"ב מוולוז'ין), הוא אבי משפחת שחור בארץ ישראל, היה ראש כולל וילנה, ובשנותיו האחרונות עמד בראש הועד הכללי של הכוללים בירושלים. אמו רייזל הייתה בת הרב אפרים זלמן, שכיהן כאב"ד ברוז'ינוי.
בשנת תרל"ו (1876), בהיותו בן שמונה, עלה עם הוריו לארץ ישראל והם התיישבו בירושלים. שלושה מאחיו, ובהם יוסף דוד שחור, נשארו בבלארוס להמשך לימודיהם בישיבות. בתחילה התגוררה המשפחה בנחלת שבעה. בשנת 1891 היה ממקימי שכונת ימין משה והתגורר בשכונה כחמישים שנה. הקפיד להישאר בשכונה גם בתקופות סכנה שבהן נטשו אותה תושבים רבים.
בשנת תרס"ד (1904) ייסד את חברת "שחור ושות'" והכניס כשותף את בן אחותו זלמן יעקב אפרים מייזל. בנוסף לעסקי הרוקחות הוא החל לעסוק בשיווק ולייצוא חומרי דישון והדברה לחקלאות. החנות הסיטונאית המרכזית לממכר תרופות ודשנים הייתה ברחוב בצלאל בתל אביב. בשנת תרע"א (1911) הקים בית מסחר סיטונאי לתרופות ברחוב יפו בחצר בית פיינגולד מול מגרש הרוסים. החנות נשרפה בפרעות תרפ"ט.
לצד עסקיו הפרטיים עסק רבות בצורכי ציבור. היה מגבאי ישיבת תורת חיים וישיבת עץ חיים. פעל לרכישת השטח ליד שוק מחנה יהודה שעליו נבנו מבני ישיבת עץ חיים וכן בתי שכונת עץ חיים. בשנות מלחמת העולם הראשונה היה מעסקני הציבור בירושלים שפעלו לסיוע לתושבי העיר ושימש גזבר לחלוקת התמיכה שגויסה מאמריקה. הקים יחד עם אלתר ריבלין בית תמחוי לעניי העיר, בהם רבים שהיו בעבר אמידים וירדו מנכסיהם. כדי שלא לביישם היה סועד שם בעצמו מדי יום יחד עם הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי. נהג להקים שתי סוכות בחצר ביתו, אחת עבור משפחתו ואחת ענקית לתושבי השכונה ולנצרכים.
עסק בגאולת קרקעות בארץ ישראל, תוך ניצול קשריו הטובים עם התושבים הערבים. בעזרתו נגאלו שטחים רבים בירושלים – בקרבת שכונת תלפיות, שעל חלק מהן נבנה קיבוץ רמת רחל, בבתי הורודנא ובזיכרון משה. בהשפעתו רכש ידידו חיים כהן מחרקוב את הקרקע שעליה נבנתה שכונת מקור חיים, שנקראה על שמו של כהן. כמו כן פעל לגאולת קרקעות מחוץ לירושלים - בוילהלמה, ביפו ובתל אביב. בקרקע שרכש בפתח תקווה נטע פרדס והקפיד בו על שמירת דיני השמיטה.
בשנת תרפ"א (1921) נבחר ועד משותף לקהילות היישוב הישן בירושלים ושחור נבחר למזכיר הוועד.
נפטר בשנת 1941, ונקבר בהר הזיתים.
משפחתו
אחיו הוא הרב יוסף דוד שחור, רבן של אנטופול וסמיאטיץ'. אחותו ליפשה נישאה בזיווג שני לקרוב משפחתם הרב דובער אפשטיין, בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל "ערוך השולחן".
צאצאיו: צפורה פייגא - אשת אליעזר דוד ברלין, הרב משה לייב שחור, חיה שרה - אשת הרב יחיאל מיכל חרל"פ (בנו של הרב יעקב משה חרל"פ), אפרים זלמן ואלכסנדר זיסקינד.
סנט הלייר
סנט הלייר (באנגלית: Saint Helier, בצרפתית: Saint-Hélier, בשפת הג'ראיס: Saint Hélyi) היא בירת האי ג'רזי (אף על פי שבית הממשלה שוכן בסנט סביאור) והעיר הגדולה ביותר בו. רוב שטחה של העיר הוא בעיקרו חקלאי.
היסטוריה
מקובל לחשוב ששטחה של סנט הלייר היה מיושב כבר בתקופת השלטון הרומי על גאליה.
ההגיוגרפיה של הלייר, הקדוש המגן של ג'רזי, ושעל שמו נקראת העיר, מתארת תמונה של כפר דייגים קטן על גבי הדיונות בין שטחי הביצות לבין קו הגאות הגבוה ביותר.
למרות שכנסיית סנט הלייר שוכנת כיום במרחק ניכר מחוף הים, בעת הקמתה היא שכנה בשולי הדיונות בנקודה הקרובה ביותר לאיון השוכן בסמוך לחוף. לפני שלב הכשרת הקרקע ובניית הנמל, יכלו סירות להיקשר לחומה של חצר הכנסייה.
ב-1155 הוקם מנזר על האיון. לקראת הרפורמציה הפרוטסטנטית, בוצר המנזר כדי ליצור מצודה שתחליף את המבצר הראשי של האי בהר אורגיל. "טירת אליזבת" החדשה נקראה על שמה של המלכה אליזבת הראשונה על ידי מושל ג'רזי בין השנים 1600 – 1603, סר וולטר ראלי.
המאה ה-18
עד לסוף המאה ה-18, כללה סנט הלייר בעיקר שורה של בתים, חנויות ובתי מלאכה שהשתרעו לאורך חולות החוף, ליד הכנסייה וכיכר השוק (החל מ-1751, הכיכר המלכותית). בצדו האחד של הכיכר ניצב בית המשפט (בצרפתית: La Cohue), שמאוחר יותר נבנה מחדש וכיום הוא משמש כחצר המלכותית וכמשכן הממשלה. בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית נהרס הצלב הגדול שעמד בכיכר השוק והכלוב ששימש להחזקת אסירים הוחלף בבית כלא שנבנה בבית השער בקצה המערבי של העיר. המלך ג'ורג' השני העניק 200 ליש"ט לטובת בניית הנמל. קודם לכן יכלו סירות לעגון בשעות השפל וסחורתן נפרקה לעגלה שחצתה את החולות. פסל של המלך שפוסל על ידי ג'ון שיר הוצב בכיכר השוק ב-1751 לאות תודה ושמה של הכיכר שונה ל"כיכר המלכותית" (Royal Square), למרות שעד היום היא קרויה בשפת הג'ראיס בשם "השוק הישן" (Lé Vièr Marchi). רבים מרחובות סנט הלייר נושאים שמות כפולים באנגלית ובצרפתית או באנגלית ובשפת הג'ראיס, אך לחלק מהם יש שם אחד בלבד. השמות הכפולים הם לא בהכרח תרגום של שם משפה לשפה ומסורות שונות למתן שמות מתקיימות זו לצד זו.
הכיכר המלכותית הייתה גם המקום בו התרחש קרב ג'רזי ב-6 בינואר 1781, הניסיון האחרון של צרפת לכבוש את האי. ציורו של ג'ון סינגלטון קופלי, "מותו של מייג'ור פירסון", מנציח את הקרב.
כאשר הנמל החל להתרחב לכיוון הים, הייתה המשמעות של הגידול באוכלוסייה שהשטח הבנוי של העיר היה צריך להתרחב לכוון רצועת שטחי הביצות והמרעה שמצפון לה. התיישבותם של מהגרים מאנגליה הוסיפה רבעים של בתים בסגנון קולוניאלי לבנייה המסורתית הקיימת.
המשך האיומים הצבאיים מצדה של צרפת דרבן את בניית של מצודת העיר, פורט ריג'נט (Fort Regent).
המאה ה-19
הכבישים הצבאיים שקישרו את מערך ההגנה החופית של ג'רזי עם נמל סנט הלייר אפשרו לחקלאים לנצל את המיקרו-אקלים המתון של האי כדי להשתמש בספינות מפרש ולאחר מכן בספינות קיטור כיד לייצא את תוצרתם החקלאית ללונדון ולפריז. היה זו תחילתו של השגשוג החקלאי של ג'רזי במאה ה-19.
החל משנות העשרים של המאה ה-19, גרמו השלום עם צרפת והקשר הטוב יותר באמצעות ספינות הקיטור והרכבות, שטף הגירה של דוברי אנגלית. תנופת בנייה כבשה את אגן הביצות שמצפון לרצועת החוף ועל הגבעות תוך פרק זמן של 40 שנה ונבנו בתים אלגנטיים על גבי טראסות.
במחצית השנייה של המאה ה-19, נדרשו מאות משאיות עמוסות בתפוחי אדמה סחורות נוספות כדי להעבירם לנמל. עקב כך נסללו כבישים רבים וכתוצאה מכך נהרסו בתים עתיקים רבים במרכז העיר. הלחץ לפיתוח מחדש של העיר גרם לשימור מועט יחסית של בתים שקדמו למאה ה-19 ואופייה של סנט הלייר היה בעיקר בסגנון העוצרות ובסגנון הוויקטוריאני.
בשנות השלושים של המאה ה-19, יזם הנציב (Constable) של סנט הלייר, פייר לה סוור, את בנייתה של מערכת הביוב העירונית ואת בנייתה של מערכת לאספקת מים נקיים לעיר, בעקבות התפרצותה של מגפת כולרה. במרכז העיר ניצב אובליסק עם מזרקה לזכרו, בעקבות מותו בטרם עת בעת כהונתו.
המאה ה-20
בשנות השבעים של המאה ה-20 בוצעה תוכנית להפיכתם של הרחובות המרכזיים של סנט הלייר למדרחובים.
ב-1995, הוצב פסל לציון חמישים שנה לשחרורה של סנט הלייר מעול הכיבוש הנאצי. הפסל הוצב במה שקרוי כיום "ככר השחרור", מול מלון "פום ד'אור", מוקד החגיגות שנערכו כאשר שוחררה ג'רזי ב-1945. במקור תוכנן הפסל להציג את שחרורם של יוני שלום, אך רעיון זה ספג ביקורות מצדם של כמה מתושבי האי שהעירו שאם היו יונים על האי בתקופת הכיבוש, הם נאכלו קרוב לוודאי על ידי החיילים הגרמנים הרעבים. לפיכך, הפסל מראה את תושבי האי מניפים את דגל בריטניה כפי שהם עשו בעת השחרור, חמישים שנה קודם לכן.
ערים תאומות
הערים התאומות של סנט הלייר הן:
ישי שריד
ישי שריד (נולד ב-1965) הוא סופר ועורך דין ישראלי.
ביוגרפיה
ישי שריד נולד בשנת 1965 בתל אביב לדורית ויוסי שריד. למד בבית הספר היסודי א.ד. גורדון בתל אביב. בשנים 1974–1977 התגורר עם משפחתו בקריית שמונה ולמד בבית הספר "מצודות". המשיך ללמוד בתיכון עירוני ה' בתל אביב.
עבד כתובע בפרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורכי דין ד"ר י. וינרוט ושות'. בשנת 2002 הפך לעורך-דין עצמאי, ועוסק בליטיגציה מסחרית, בדיני חברות, במשפט מנהלי ובתביעות יצוגיות. משמש גם כבורר.
שריד כתב שבעה ספרים, שתורגמו לשפות שונות וזכו בפרסים.
בשנת 2018 הנחה יחד עם אפרת שפירא-רוזנברג את הסדרה "נקודת מפנה" ב"כאן 11".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 בשנת 2019 הוצב במקום ה-102 ברשימת מרצ.
בשנת 2022 נבחר כחבר בוועדת השמות הממשלתית. בשנת 2023 פרש מחברותו בוועדה עקב התנגדות לקריאת שמות להתנחלויות ומדיניות ממשלת הימין.
בשנת 2023 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול, והודיע על תרומת סכום הפרס לפורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני.
חיים אישיים
נשוי לד"ר רחלי שיאון-שריד, בתם של יעל דיין ודב שיאון, מנהלת מחלקת טיפול נמרץ ילדים בבית החולים וולפסון. לזוג שלושה ילדים.
עבודתו המשפטית
שריד סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחה אצל עו"ד אביגדור פלדמן ובפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי).
בין השנים 1994–1997 עבד כתובע בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי). בשנים 1997–2001 עבד במשרדו של עו"ד יעקב וינרוט.
החל משנת 2002 עובד כעו"ד עצמאי. במסגרת זו ייצג לקוחות בעיקר בתחום המשפט האזרחי. דוגמאות:
משמש כבורר במסגרת המוסד הישראלי לבוררות עסקית.
על ספריו
על הספר לימסול
על הספר השלישי
על הספר מפלצת הזיכרון על הספר מנצחת
על הספר מגלה החולשות
דגל הרפובליקה של ונציה
דגל הרפובליקה של ונציה היה דגלה וסמלה של הרפובליקה של ונציה, עד לפירוקה בשנת 1797 בידי נפוליאון.
המרכיב העיקרי בדגל הוא דימוי האריה המכונף, סמלו של מרקוס המבשר, הפטרון המגן של ונציה. האריה של מרקוס הקדוש מחזיק בכפו ספר שעליו חרותות המלים PAX TIBI MARCE EVANGELISTA MEVS ("שלום לך מרקוס, נושא הבשורה שלי").
דגלו העכשווי של מחוז ונטו באיטליה עוצב בהשראתו.
זלמן זאב שחור
זלמן זאב שחור (ט"ו באב תר"ס, אוגוסט 1900 – ז' באלול תשמ"א, 6 בספטמבר 1981) היה מעסקני היישוב בתל אביב וביפו, יו"ר המזרחי בתל אביב ויו"ר איחוד בתי הכנסת בעיר. יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת תש"מ.
ביוגרפיה
נולד באנטופול, בנו של רב העיר יוסף דוד שחור. אמו, ליפשה, היא בת שאול קוסובסקי-שחור ואחות הרב יצחק קוסובסקי. חניך ישיבות ליטא.
באלול תר"פ (1920) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בתקופת מגוריו בעיר היה פעיל בחיים הציבוריים והדתיים. בשנת תרפ"א (1921) יזם את הקמת האגודה למען החלוץ הדתי. בשנת תרפ"ה (1925) התיישב ביפו. באותה שנה נישא לפרידה, בת אליעזר פבריץ, פעיל ציוני דתי מפולין. נבחר להנהלת תלמוד תורה וישיבת שערי תורה ושימש שנים רבות יו"ר הוועד של המוסד.
בשנת תרצ"ו (1936), לאחר הפרעות ביפו, נבחר כיו"ר ארגון סוחרי יפו היהודים. פעל רבות לשיקומם של יהודי יפו שנאלצו לנטוש את עירם. היה בין יוזמי הקמת נמל תל אביב. נמנה עם החותמים על הכרוז שקרא לתושבי העיר להשתתף ביסוד הנמל על ידי רכישת מניות.
יסד את בית הכנסת "בית הכנסת לזכר קדושי אנטופול" בלב תל אביב ושימש יושב-ראש שלו. כמו כן היה יושב-ראש איחוד בתי הכנסת בתל אביב.
מספר חודשים לפני פטירתו זכה בפרס יקיר העיר תל אביב לשנת תש"מ.
זלמן שחור נפטר ביום ז' באלול תשמ"א בשנת השמונים לחייו. הוא נקבר בבית העלמין סנהדריה בירושלים.
צאצאיו
בתו פנינה הייתה אשת יעקב הרצוג, ובנו הוא עו"ד יוסף דוד שחור מתל אביב. בנו אליעזר שחור  נפל במלחמת העצמאות בקרבות על ירושלים.
ארתור גילברט
סר ארתור גילברט (באנגלית: Arthur Gilbert; 1913 – 2001) היה מיליונר ונדבן יהודי בריטי-אמריקאי. תרומת אוסף האמנות שלו נחשבת לתרומת האמנות הבודדת הגדולה ביותר בעולם.
קורות חיים
גילברט נולד בלונדון בשנת 1913 בשם ארתור ברנשטיין, להוריו בלה ואליעזר ברנשטיין. גדל בשכונת גולדרס גרין בצפון לונדון, שבה הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה.
בשנת 1934 נישא לרוזלינד גילברט, מעצבת אופנה, ואימץ לעצמו את שם משפחתה. השניים הקימו עסק משגשג של שמלות ערב, ובתוך חמש-עשרה שנים צברו הון רב. בשנת 1949 עברה משפחת גילברט להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, בה נכנס גילברט לעסקי הנדל"ן והגדיל את ממונו.
נפטר בשנת 2001 בקליפורניה, ארצות הברית.
פעילות פילנתרופית
לאחר שעבר לארצות הברית פנה גילברט לעסוק באספנות ונדבנות, והחל להעניק כספים לגופים ציבוריים שונים בארצות-הברית ובישראל. בין השאר, הקים את מרכז המוזיקה בלוס אנג'לס; כיהן כיו"ר הקרן של הטכניון האמריקאי; ובנה יחד עם רעייתו מעונות לסטודנטים לזכר הספורטאים הישראלים שנרצחו באולימפיאדת מינכן בשנת 1972. בשנותיו המאוחרות היה גילברט מעורב בהקמת הבניין לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית בירושלים.
גולת הכותרת של פעילותו הפילונטרופית הייתה הענקת אוסף חפצי הזהב והכסף שלו, שהוערך ביותר ממאתיים מיליון דולר, כמתנת המילניום לבריטניה. אוסף זה של אמנות דקורטיבית נקרא אוסף גילברט, הוא נחשב לגדול ביותר בעולם ומוצג בבית סומרסט בלונדון. על מעשהו זה קיבל גילברט מידי מלכת בריטניה את התואר "סר".
Give a Little More
Give A Little More (בעברית: תן קצת יותר) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5.
הסינגל נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין, הקלידן ג'סי קרמייקל, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין, ושוחרר ב-17 באוגוסט 2010.
דרקון מצליף
דרקון מצליף (שם מדעי: Amphibolurus) הוא סוג לטאות ממשפחת החרדוניים החיים באוסטרליה.
אורכם של לטאות אלה 8.4-13 ס"מ והם בעלי גוף אפור בעל קשקשים קוצניים מעל הגב והראש ובעלי זנב ארוך אותו הם מניעים במהירות. חלק מהמינים מפוספסים בצבע בהיר בצידיים. הראשים משולשים והחוטם ארוך.
לטאות אלה חיות ביערות הלחים וגם באזורי צמחייה ליד נהרות באזור הטרופי של אוסטרליה. לטאות אלה חיות בין ענפי העצים ונמלטות למעלה בעת סכנה והן מוסוות הן בין ענפי העצים והן על הקרקע. הן טורפות חרקים קטנים ופרוקי רגליים דומים.
אלו לטאות טריטוריאליות המסמנות בעזרת ידיהם וזנבם ליריבים להתרחק. במקרה שלא יסתלק היריב השליט יתקוף אותו וינשוך אותו בפראות.
יחסי אקוודור–ישראל
יחסי אקוודור–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין רפובליקת אקוודור לבין מדינת ישראל.
היסטוריה
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, אקוודור הייתה בין 33 המדינות שהצביעו בעד התוכנית.
באוגוסט 1955 ביקר בישראל נציג אקוודור באו"ם.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות מוסדו ב-18 ביוני 1957, כאשר טוביה ארזי, שגריר ישראל בפרו, העניק את כתב האמנתו לנשיא קמילו פונס הנריקז בנוכחות שר החוץ קרלוס טובאר זלדומביד ושרי קבינט נוספים.
בשנת 1982 רכשה אקוודור מישראל 12 מטוסי כפיר, וב-1996 רכשה 4 מטוסים נוספים.
ביוני 2014 נחתמו בירושלים הסכמי פיתוח ושיתוף פעולה טכנולוגי דו-צדדיים בין שר הכלכלה נפתלי בנט לבין מקבילו האקוודורי, ריצ'רד אספינוזה גוזמן. באותה שנה, נשיא אקוודור רפאל קוריאה הביע תמיכה בישראל אותה כינה "הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון" וכמדינה אשר "גרמה למדבר לפרוח". בפברואר 2017, השגרירה החדשה של אקוודור בישראל, מריה גבריאלה טרויה רודריגז, הציגה את כתב האמנתה לנשיא ראובן ריבלין. במהלך הגשתו הצהירה כי הנשיא קוריאה "מעריץ את ישראל ומייחל ליותר שיתוף פעולה בין שתי המדינות".
במאי 2017 התקיים טקס ההשבעה של נשיא אקוודור החדש, לנין מורנו בבירה קיטו. במהלכו, נכח שר התקשרות הישראלי איוב קרא, שהיה לשר הישראלי הראשון שנפגש לראשונה מזה 30 שנה באופן גלוי ורשמי עם משלחת ממשלתית של מדינות המפרץ - עומאן, תימן וקטר. קרא קיים בנוסף שיחות עם נשיאי קולומביה, גואטמלה ופרגוואי, שנכחו בטקס ההשבעה ודנו על חיזוק היחסים בין המדינות והמאבק המשותף בטרור. הפגישה התאפשרה הודות למדיניותו המתמשכת של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לכינון שלום במזרח התיכון.
כיום, בין ישראל ואקוודור מתקיים שיתוף פעולה רב, אשר מתבטא במספר תחומים:
מדע
בשנת 1999 הופסק ייצוא של תרביות בננה מישראל לאקוודור. לאחר בדיקה התברר, כי שתילים הנגועים בווירוס מסוים שווקו בשמה של ישראל, אף שלמעשה לא היו כאלה. לפיכך, בשנת 2005 חוּדש האישור לייצוא של תרביות אלו, לאחר ביקור של נציגים ממשלתיים מאקוודור בישראל.
באוקטובר 2014, בעקבות ההחלטה להקים מכון לאומי לחדשנות ויזמות באקוודור, ביקרה בישראל משלחת של שרים מאקוודור בליווי צוות ההקמה של המכון. מטרת הביקור נועדה ללמוד מניסיונה של ישראל בתחום, כאשר במהלך הפגישה עם נציגי משרד התמ"ת צוטט אחד מחברי המשלחת באומרו, "אנחנו כאן כדי ללמוד מהטובים ביותר".
צבא
בשנת 1963, אקוודור ובוליביה היו למדינות הראשונות בדרום אמריקה, שאימצו את מודל גרעין הנח"ל של ישראל, המשלב מסגרת צבאית עם עבודה חקלאית.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 נרכשו מישראל מספר מטוסי נשר על ידי אקוודור, שהחלה לקבלם בשנת 1977. כמו כן, אקוודור רכשה בשנת 1971 טילי גבריאל, אשר הגיעו אליה בשנת 1979. בשנת 1981 נרכשו מישראל גם מספר מטוסי כפיר, וזאת 5 שנים לאחר ההזמנה הראשונית, שאישורה עוכב. בין שתי המדינות נחתם דאז גם הסכם לתחזוקה טכנית של האמצעים הצבאיים שנרכשו מישראל, וביניהם גם מטוס הערבה, ותחזוקה טכנית של מטוסי חברת התעופה הלאומית של המדינה, "Ecuatoriana" .נכון לשנת 2013, בצבא אקוודור עדיין נעשה שימוש במטוסי הכפיר וגם בטילי אוויר-אוויר מסוג פיתון מתוצרת ישראל.
שונות
בשנת 1982 התרחש הפיגוע בשגרירות ישראל בקיטו בו נרצחו 3 בני אדם.
במסגרת פורום הדיבייט "מודל האו"ם", שנערך באפריל 2010, השתתפו קבוצות סטודנטים ממדינות שונות. הקבוצה, שזכתה בפורום זה, הייתה קבוצת סטודנטים מאקוודור, שנבחרה לייצג את ישראל. לצורך כך, אותה קבוצה למדה אודות ישראל במשך חצי שנה, וקיבלה הדרכה מסגן ראש משלחת ישראל באו"ם דאז.בדצמבר 2014 הונפקה סדרת בולי דואר בשם "סחלבים Orchids", המשותפת לשתי המדינות. על גבי בול מסוים בסדרה מופיעים שני מינים של סחלבים: אחד מהם (דבורנית גדולה) צומח בין היתר בישראל, והשני (סחלב הקוף) צומח בין היתר באקוודור.
בעקבות רעידות אדמה, שפקדו אזורים מסוימים באקוודור וגם ביפן באפריל 2016, דווח שקבוצות סיוע ישראליות הצטרפו לפעולות ההצלה באותם אזורים.
באפריל 2019 נודע כי ישראל מסייעת לאקוודור להדוף מילוני מתקפות האקרים שהתרחשו נגד שרתים ואתרים ממשלתיים, בעקבות הסגרתו של המייסד ועורך האתר הראשי ויקיליקס - ג'וליאן אסאנג' לממלכה המאוחדת לאחר שהסתתר בשגרירות אקוודור בלונדון במשך כ-7 שנים.
מתיחויות דיפלומטיות
בעקבות מספר מקרים לאורך השנים, הוחלט על ידי אקוודור להחזיר את שגרירה בישראל לצורך התייעצויות, וזאת כפעולת מחאה על מדיניות ישראל. לאחר פרשת המשט לעזה ביוני 2010 התקבלה ההחלטה הנ"ל כמחאה על פעילות צה"ל במהלך הפרשה, וזאת במקביל לפעולה שנקטה ניקרגואה, שהודיעה אז על ניתוק היחסים עם ישראל.
במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014, אקוודור הייתה למדינה הראשונה שהחליטה להחזיר את שגרירה בישראל לצורך התייעצויות, ובאוגוסט 2014, ביטל הנשיא רפאל קוריאה את ביקורו הממלכתי בישראל כמחאה.
במאי 2022, נשיא אקוודור גיירמו לאסו, אשר ביקר בישראל, הודיע כי מדינתו תשנה את מדיניות ההצבעה שלה באו"ם ותצביע לצידה של ישראל.
Live Shit: Binge & Purge
Live Shit: Binge & Purge הוא אלבום הופעה של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מטאליקה אשר יצא לאור כמארז תקליטורים ב-23 בנובמבר 1993.
הפקה
במקור הכיל המארז שלוש קלטות שמע ושתי קלטות וידאו ביתיות, כשבהמשך הופץ המארז בגרסתו החדשה כשקלטות השמע הוחלפו בתקליטורי CD וקלטות הווידאו הוחלפו בתקלטורי DVD. תקליטורי ה-CD מכילים לקט שירים מתוך הופעותיה של הלהקה במקסיקו סיטי בשנת 1993, במסגרת סיבוב ההופעות של הלהקה, Nowhere Else to Roam, אשר נערך על מנת לקדם את האלבום האלבום השחור. כמו כן, תקלטורי ה-DVD שבמארז מכילים תיעוד של שתיים מהופעות הלהקה. בתקליטור הראשון וידאו מתוך הופעת הלהקה שנערכה ב-13 וב-14 בינואר 1992 בסן דייגו במסגרת סיבוב ההופעות Wherever We May Roam Tour שקידם אף הוא את האלבום השחור. בתקליטור השני וידאו מתוך הופעת הלהקה שנערכה ב-29 וב-30 באוגוסט 1989 בסיאטל במסגרת סיבוב ההופעות Damaged Justice.
אודיו
הוקלט בפלאסיו דה דפורטס, מקסיקו סיטי, ב-25, 26, 27, וב-1 ו-2 במרץ 1993.
DVD 1 – סן דייגו '92
הוקלט בסן דייגו ספורטס ארנה, סן דייגו, ב-13 וב-14 בינואר 1992.
DVD 2 – סיאטל '89
הוקלט בסיאטל קולוסיאום, סיאטל, ב-29 וב-30 באוגוסט 1989.
מרד שבע בן בכרי
מֶרֶד שֶׁבַע בֶּן בִּכְרִי - הוא מרד שחולל שבע בן בכרי למטה שבט בנימין כנגד שלטונו של דוד המלך ושבט יהודה על עם ישראל. המרד דוכא ושבע בן בכרי הוצא להורג. תיאור המרד מופיע ב.
הרקע למרד
המרד התחולל בזמן ניסיונות השיקום של חצר דוד מהשלכותיו של מרד אבשלום. במהלך הקרב שבו חוסל אבשלום (שהתרחש ביער אפרים), שהה דוד בעיר מחנים (בעבר הירדן המזרחי). לאחר שהסתיים הקרב ואבשלום נהרג, חצה דוד את הירדן (מערבה) בלווית פמליה מבני שבטו, שבט יהודה. הדבר מעורר תרעומת בקרב שאר השבטים.
בנוסף, יש לזכור כי שבע בן בכרי הוא בן שבט בנימין, הללו קרובים למלך שאול, שתחתיו מלך דוד ולבסוף החליפו. בתום מרד אבשלום מטיל דוד קנס על אחד מצאצאיו האחרונים של שאול, מפיבשת בן יהונתן. הקנס מוטל עליו אחרי שנשפט שלא בפניו על אי סיוע למלך דוד בזמן מרד אבשלום ועל ניסיון למלוך תחתיו, על פי דברי ציבא עבד מפיבושת שהביא צידה לאנשי דוד בבורחם. בתחילה הקנס היה שכל רכוש מפיבושת יעבור לעבדו ציבא אך כשהתברר שציבא שיקר ומפיבושת אף לא הסתפר הקנס היה לחלוק את נחלתו עם עבדו ציבא אף כי מפיבושת אמר שמצדו הכל ילך לעבדו כל עוד דוד חזר בשלום. על פי המדרש כאשר אמר דוד שציבא ומפיבושת יחלקו את השדה יצאה בת קול ואמרה רחבעם וירבעם יחלקו את המלוכה.
ניתן להוסיף גם את העובדה כי דוד החזיק צבא של שכירי חרב זרים, שתפקידם להטיל מרות על בני ישראל. הנחה נפוצה מוטעית היא שדוד היה אחראי על ביטולן של מסורות שבטיות, כגון העלאת ארון הברית לירושלים, בניגוד למקומו המסורתי, בהר אפרים, שם התגורר שבע בן בכרי.
בתשתית המרד עומד אופן ההמלכה של דוד על שבטי ישראל, כריתת ברית, מעין חוזה, בין שבטי הצפון לבין דוד, שהיה אז מלך יהודה.
התפתחות המרד
קריאת המרד של שבע בן בכרי נפלה על אוזניים קשובות, ושבטי ישראל מקבלים עליהם את מנהיגותו של שבע בן בכרי. ניסיון הפיזור הראשון של המרד נעשה באמצעות מינויו של עמשא בן יתר לגיוס צבא משבט יהודה לפיזור המרד, אלא שעמשא בן יתר מתמהמה בפעולה זו (למרות הבטחה כי יכהן כשר צבא במקום יואב בן צרויה).
דוד ממנה לכן את אחיינו, אבישי, לפזר את המרד. אבישי, בראש צבא הגיבורים של דוד, יצא למרדף אחר שבע בן בכרי. בתחנה הראשונה של המרדף, גבעון, הורג יואב בן צרויה את עמשא בן יתר. להוצאה להורג היה אפקט מלכד על צבאו של יואב והיא תרמה לגיוס שבטי ישראל לצד יואב. יואב החל אם כן רודף אחרי שבע בן בכרי שברח לעיר אבל בית מעכה.
השלכות המרד
בערוב ימיו יצווה דוד על בנו ויורשו שלמה להוציא להורג את יואב בן צרויה, משום שהרג את עמשא בן יתר במהלך המרד (ואת אבנר בן נר).
ההשלכה ההלכתית הנלמדת מהמרד
מסיומו של המרד, נלמדת הלכה בתוספתא בעניין הסגרת אדם אל מותו לצורך הצלת רבים. הרמב"ם אף מזכיר בהלכותיו (הלכות יסודי התורה פרק ה) את שמו של שבע בן בכרי, ופוסק שמותר להסגיר רק אדם שחייב מיתה כמו שבע בן בכרי, במידה והזכירו את שמו של האדם ובמידה ועשה מעשים בדומה לשבע בן בכרי.
מרד שבע בן בכרי ותיקון הסופרים
הקריאה האמורה של שבע נכללת במסורות בדבר תיקון סופרים.
לגרסת מסורות אלו, הקריאה הייתה ""אֵין-לָנוּ חֵלֶק בְּדָוִד וְלֹא נַחֲלָה-לָנוּ בְּבֶן-יִשַׁי אִישׁ לְאלהיך יִשְׂרָאֵל".
כלומר, אחת הסיבות למרד הוא ביטול מסורות פולחן שבטיות, כך ששבטי ישראל חשו שנותק הקשר בינם לבין אלוהים. כדי למנוע פגיעה בכבודו של האלוהים, וכדי למנוע פרשנות לפיה יש יותר מאל אחד, שונה נוסח הקריאה.
מרד שבע בן בכרי בתרבות העממית
בספר "מלכים ג" מאת יוכי ברנדס מוצג המרד כ"מרד המקדשים", והמניע המוצג הוא תקנה (בדיונית) שתיקן דוד המבטלת את המקדשים והבמות בערים מחוץ לירושלים.
חיל התותחנים במלחמת יום הכיפורים
ארגון וציוד
בפרוס המלחמה כלל מערך חיל התותחנים בסדיר ובמילואים כחמישים גדודים. מאז מלחמת ששת הימים ועם הקמת האוגדות הקבועות בצה"ל אורגנו הגדודים במסגרת אגדים ארטילריים שהשתייכו לאוגדות. גדודים נוספים, בעיקר של תותחים ארוכי טווח, השתייכו לפיקודים המרחביים ולעתודת המטה הכללי והוקצו למשימות על פי הצרכים.
קצין תותחנים ראשי במהלך המלחמה היה תת-אלוף נתן שרוני.
אמצעי הלחימה שעמדו לרשות חיל התותחנים בפרוץ המלחמה כללו תותחים מדגמים שונים, מתנייעים ברובם, וכן מערך גדול יחסית של מרגמות כבדות, בעלות טווח קצר יותר משל התותחים, וברובן מתנייעות:
לאחר פרוץ המלחמה שימשו מפקדי גדודי התותחנים כמפקדי הסיוע הארטילרי של חטיבות הטנקים וחיל הרגלים. מפקדי הסוללות שימשו כקציני שיתוף ארטילרי שהתלוו ליחידות הלוחמות, ולעיתים היו מוצבים הרחק מן הסוללות שלהם. הפיקוד בפועל על הסוללות נעשה על ידי קציני עמדות התותחים וקציני הסיור שהיו מוצבים בכל אחת מהן. תצפיות ארטילריות והכוונת אש ממטוסים קלים כמעט ולא נערכו בשל איום הטילים נגד מטוסים בשתי חזיתות המלחמה.
מצבו של החיל ערב המלחמה תואר באחד המאמרים:
מבוא
בסיני הייתה פרוסה אוגדה 252 המשוריינת בפיקודו של האלוף אברהם מנדלר. האגד הארטילרי שלה, שמספרו 209, עמד בפיקודו של אלוף-משנה יעקב ארז. לאגד היו כפופים רוב גדודי התותחנים הסדירים של צה"ל. לקראת המלחמה פעלו בו גדודים אלו: בבוקר יום הכיפורים הגיעו לזירה שתי סוללות תותחים נוספות, שאוישו באנשי סגל וחניכים מבה"ד 9 - בית הספר לתותחנות ששכן אז במחנה צריפין. הן הוצבו בעתודה.
בסך הכל נמצאו בחזית הדרום בעת פרוץ המלחמה 12 סוללות ארטילריה (כ-45-50 קנים). מן העבר השני, הכוח הארטילרי המצרי כלל כ-2,400 קני תותחים ומרגמות.
לאחר פרוץ המלחמה והגעת כוחות המילואים לסיני תוגבר אגד 209 בשני גדודים של תותחי M-107 (329, 647), בשני גדודים של מרגמות כבדות (285, 485) ובגדוד מרגמות מוצנח (332).
שלב הבלימה
ההתקפה המצרית במלחמה החלה ב-6 באוקטובר 1973, מספר דקות לפני השעה 14:00. אז פתחה הארטילריה המצרית בהרעשה מכינה של עמדות צה"ל, שלאחריה החלה צליחת התעלה. באותה עת כבר פתחה הארטילריה הישראלית באש. בשעות הבאות ירתה לעבר הכוחות המצריים הצולחים, לסיוע למעוזים על גדת התעלה שהותקפו, וכן לסיוע לגדודי הטנקים שיצאו מול המצרים הצולחים. סוללות גדוד 403 ובית הספר לתותחנות הגיעו לעמדותיהן רק עם ערב.
למחרת היום החלו להגיע לסיני יחידות של שתי אוגדות מילואים. יחד עמן הגיעו חבורות הפיקוד הקדמיות של האגדים הארטילריים שלהן: יחידות האש של האגדים פיגרו אחרי המפקדות: כיוון שהעדיפות בהקצאת מובילים לרכב קרבי ניתנה לטנקים, היה על התותחים והמרגמות המתנייעים לעשות את הדרך הארוכה ממחסניהם אל החזית בנסיעה על גבי זחלים.
העיכוב בהגעת גדודי הארטילריה הביא לכך שב-7 וב-8 באוקטובר עמדו לרשות כוחות הקרקע בסיני קני סיוע מעטים. כתוצאה מכך - ולמרות שמפקד אוגדה 162 האלוף אדן התריע שלוש פעמים שאין לו סיוע ארטילרי - יצאה לפועל התקפת הנגד של אוגדתו ב-8 באוקטובר ללא סיוע ארטילרי של ממש. היה זה בניגוד לתוכנית המקורית של התקפת הנגד, והמחסור בסיוע ארטילרי היה בין הגורמים שהביאו לכשלונה.
ב-9 באוקטובר כבר הגיעו לזירה רוב גדודי הארטילריה. אוגדה 162 ועמה אגד 215 נפרסו בגזרה הצפונית של התעלה. אוגדה 143 ואגד 214 נפרסו בגזרה המרכזית, ואילו אוגדה 252 ועמה אגד 209 החזיקו בגזרה הדרומית. בנוסף הוקמו מפקדות סיוע עבור עבור כוח קלמן מגן שהיה מוצב בצפון התעלה ועבור מרחב שלמה - חוף מפרץ סואץ שבדרום.
בימים הבאים פעלו שלושה האגדים בסיוע לאוגדות בבלימת התקפות מצריות ובהתקפות שערכה אוגדה 143. התגלה בהן צורך דחוף בתחמושת של פגזים רסיקי אוויר נגד חיל רגלים מצרי. במסגרת קרבות מסוימים נורו אלפי פגזים. חלק מההפגזות - בעיקר אלו שבהן רוכזה יחד האש של מספר גדודים - מילאו תפקיד חשוב בעצירת ההתקפות המצריות. המרגמות של האגדים פעלו בטווחים קצרים משל התותחים וכסיוע מקומי לגדודים ולחטיבות וכן במסגרת הקרבות עם חיילי קומנדו מצריים באזור הצפוני ביותר של החזית. הארטילריה סייעה לאוגדות גם בבלימת מתקפת הטנקים המצרית הגדולה ב-14 באוקטובר. באותו יום מילאה הארטילריה של אגד 209 ושל מרחב שלמה תפקיד חשוב בסיוע לגדוד הצנחנים 202 ולגדוד הטנקים 46 בבלימת התקפה חטיבתית מצרית בקרב ואדי מבעוק.
בימי הבלימה נוצר מחסור בתחמושת ארטילרית בחלק מהיחידות. חריף במיוחד היה המחסור בתחמושת לתותחי ה-175 מילימטר, שירו בקצב גבוה מכפי שנצפה במקור. ב-10 באוקטובר הם הצטוו לעצור את פעולתם ולירות רק באישור פיקוד הדרום. ב-17 באוקטובר אזלה תחמושת זו. בעקבות זאת היה הכרח להחליף את קני התותחים בקנים בקוטר של 203 מילימטר (M-110). אלו ירו פגזים כבדים יותר אך לטווח קצר יותר. בעיה נוספת שהכבידה על יחידות האש הייתה אחזקה לקויה של ציודם במחסני החירום, שגרמה להשבתת חלק מהם.
לעבר גדודי הארטילריה בחזית נורתה אש ארטילרית מצרית רבה (אש נגד-סוללות - נ"ס). היא הכבידה על פעולתם, גרמה לאבדות ואילצה את הגדודים להחליף עמדות. גם מטוסי אויב הטרידו את התותחנים. ב-13 באוקטובר תקפו שני מטוסים עיראקים סוללה של גדוד 329 בגזרה המרכזית. הם השמידו תותח אחד וגרמו להתפוצצות רכב התחמושת שלו. באירוע נהרגו ארבעה חיילים וביניהם מפקד הסוללה, נפצעו חיילים רבים והסוללה הושבתה בעקבותיו.
הצליחה והלחימה בגדה המערבית של תעלת סואץ
ב-15 באוקטובר פתח צה"ל במבצע אבירי לב - המבצע לצליחת תעלת סואץ מערבה, שנערכה בגזרה המרכזית של התעלה. לצורך כך הוקמו שתי מפקדות אוגדתיות לשם החזקת קווי המגע עם ראשי הגשר המצריים ממזרח לתעלה ולשם שחרור שלוש האוגדות שהיו פרוסות שם לצליחת התעלה. היו אלו כוח נמר בגזרה הצפונית וכוח גרנית בגזרה הדרומית. לפיכך הפעיל צה"ל בחזית זו מאותו יום חמישה כוחות אוגדתיים. האתגר שעמד בפני יחידות הארטילריה בשלב זה היה למצוא פתרונות לשם מתן סיוע אש יעיל לכל האוגדות לרוחב כל החזית ובשתי גדות התעלה. לצורך כך פוצלו הגדודים משלושת האגדים הארטילריים הקיימים בין חמש הגזרות האוגדתיות.
האוגדות שצלחו את התעלה, לפי הסדר, היו 143 (שתפסה את ראש הגשר הראשוני בגדה המערבית), אחריה 162 ולבסוף 252. בהוראת פיקוד הדרום היה הכוח הארטילרי שצלח עמן את התעלה מוגבל בהיקפו. האוגדות קיבלו סיוע גם מהגדודים שהושארו בגדה המזרחית ונמצאו בטווח אש מתאים.
לשם תגבור יחידות הארטילריה לקראת מבצע הצליחה הועברו לסיני מחזית הצפון גדוד התותחים 899 וגדוד הקטיושות 270. כמו כן הוחזר לסיני מהצפון רובו של גדוד 55, שעלה מסיני לרמת הגולן ימים אחדים לפני פרוץ המלחמה. יחידות אלו הוכפפו לאגד 214 של אוגדה 143.
התכנית הארטילרית למבצע הצליחה פיצלה את אשו של אגד 214 לשתי משימות: עיקר כוחו הופנה לסיוע לחטיבה 14, שעליה הוטל לכבוש את המסדרון הקרקעי מערבה אל אתר הצליחה בגדת התעלה; גדודי המרגמות של האגד סייעו לחטיבה 600, שערכה התקפת הטעייה והסחה ממזרח. כמו כן ירה כל האגד אש כבדה בהכנה לפעולת הצליחה של חטיבת הצנחנים 55 אל הגדה המערבית של התעלה. התכנית הארטילרית של אגד 214 השתבשה בחלקה בשל שני גורמים - הקרב הכבד שבו הסתבכה חטיבה 14 בקרבת החווה הסינית, שהצריך מתן סיוע אש נוסף לחטיבה; אש ארטילריה מצרית כבדה גרמה לאבדות והקשתה על הבאת תחמושת לעמדות הארטילריה הישראלית.
גדוד הארטילריה הראשון שצלח את התעלה יחד עם היחידות הראשונות (הצנחנים וטנקים מחטיבה 421) מאוגדה 143 היה גדוד 647, בעל התותחים ארוכי הטווח בקוטר 175 מילימטר. לו נועדה המשימה לירות למרחק על מנת לשתק סוללות טילי קרקע אוויר מצריות בגדה המערבית.
ב-17 באוקטובר נשלח גדוד צנחנים בניסיון להכריע את הקרב המתמשך במרחב החווה הסינית והסתבך שם בקרב קשה. גדוד תותחים הוקצה לעזרתם, אך כיוון שלא נלווה אליהם קצין שיתוף ארטילרי האש לא כוונה כראוי. רק בבוקר הגיע לשטח קצין מטווח עם גדוד השריון שנשלח לחלץ את הצנחנים. הארטילריה סייעה בחלקו האחרון של הקרב לגדודי הטנקים, שכבשו את מרחב החווה הסינית והרחיבו כלפי צפון את המסדרון הישראלי אל אתר הצליחה של התעלה. במסגרת הקרב ירה גדוד הקטיושות 270 אל עומק המערך המצרי מצפון למסדרון הצליחה ואשו הייתה מדויקת ויעילה.
ב-17 באוקטובר סייעה הארטילריה במסגרת קרב סרפאום בחילוצה של פלוגת צנחנים שהסתבכה בקרב קשה ממערב לתעלה, לא הרחק מאתר הצליחה. ב-19 באוקטובר ניתן סיוע ארטילרי לחטיבה 14, שכבשה את אותו המרחב.
אגד 215 של אוגדה 162 כלל ב-14 באוקטובר שלושה גדודי תותחים ושלושה גדודי מרגמות, כולם מתנייעים. ערב הצליחה פוצל האגד והעביר לרשות כוח נמר בגזרה הצפונית של התעלה גדוד תותחים אחד (435) ואת שלושת גדודי המרגמות שלו (340, 486, 857). אליהם הצטרף גדוד תותחים (404) מאגד 219. באגד 215 עצמו, שהצטרף לפעולת הצליחה, נותרו שני גדודי תותחים (341, 839) וכן שתי סוללות מרגמות ("כוח אלי", בפיקודו של אלי הורביץ), שהופרשו משניים מגדודי המרגמות. בהמשך, לצורך הצליחה, הועבר אל האגד מאגד 214 גדוד התותחים 834 ובנוסף סוללה אחת מגדוד 899.
בשל איסור פיקוד הדרום להעביר לגדה המערבית של התעלה יחידות ארטילריה רבות צלחה אוגדה 162 את התעלה ועמה כוח ארטילרי של 22 קנים בלבד. היו אלו שני גדודי תותחים (834, 839) בתוספת הסוללה מגדוד 899. גדוד נוסף של האוגדה (341), שטווח תותחיו היה מעט גדול יותר, הושאר בגדה המזרחית וסייע לה ממקומו. גדודי הארטילריה צלחו את התעלה ב-18 באוקטובר ובימים הבאים סייעו לחטיבות הטנקים של האוגדה - בסיוע שלא תמיד היה מספיק - בקרבות ההשתלטות על המרחבים מדרום מערב לאתר הצליחה. בפעולה משולבת של טנקים וארטילריה שותקו במרחב זה יותר מעשר סוללות טילים נגד מטוסים מצריות.
יחידות התותחנים בגדה המערבית ספגו מעת לעת אש ארטילרית והתקפות של מטוסים מצריים. ב-20 באוקטובר נפגע גדוד 647 בעמדותיו בגדה המערבית מהרעשת קטיושות מצרית כבדה. מספר רכבי תחמושת שלו עלו באש והתפוצצו על תכולתם. באירוע נהרגו חמישה מחייליו ורבים נפצעו.
בבוקר ה-22 באוקטובר הופנו בפקודת מפקדת פיקוד הדרום כל יחידות הארטילריה בטווח המתאים בשתי גדות התעלה לפעולה מרוכזת של השמדת שמונה סוללות טילי הקרקע-אוויר המצריים שנותרו במרחב שמצפון לעיר סואץ. היה זה בהתאם לתוכנית מבצע בשם "בנדיגו" (או "בנדינו") שהוכנה לפני המלחמה. הפתיחה במבצע נאלצה להתעכב על מנת לאפשר לארטילריה לסייע לכוחות הקרקע בהדיפת התקפות נגד מצריות שהונחתו עליהם עם שחר. בהמשך הבוקר נערך הירי לעבר סוללות הנ"מ המצריות והסתיים בהשמדת שש מהן. טנקים ותותחים פגעו בהמשך בשתי הסוללות הנותרות. על ידי כך נוצרה גזרה של 100 קילומטר לאורך התעלה שהייתה חופשית מאיום טילים. מצב זה איפשר לחיל האוויר להגיש סיוע משמעותי לכוחות הקרקע המתקדמים. באותו יום סייעה הארטילריה ביעילות ליחידות מאוגדה 143 לכבוש שטח לאורך הגדה המערבית של התעלה מצפון לאתר הצליחה.
הפסקת אש בין מצרים לישראל נכנסה לתוקפה ב-22 באוקטובר בערב, אך הופרה במהרה. כוחות הקרקע המשיכו לתקוף דרומה וכיתרו את העיר סואץ. בדרכן דרומה נתקלו יחידות הארטילריה בחיילים מצרים רבים שביקשו להיכנע.
במהלך קרב העיר סואץ ב-24 באוקטובר סייעו שני גדודי ארטילריה באש לכוחות צה"ל שהסתבכו בקרב בתוך העיר. כך, ארגז אש נורה סביב בניין משטרה בעיר, שבו נלכד כוח צנחנים. הכוח הצליח בהמשך להיחלץ מהעיר. בנוסף, שני זוגות של תומ"תים M-109 מגדוד 899 ירו בנפרד בכינון ישיר לעבר בתים בעיר. באותו ערב הוכרזה הפסקת האש בחזית הדרום.
גדודי הארטילריה נותרו בגדה המערבית במהלך החודשים עד מרץ 1974, עת פינה צה"ל את מאחזיו שם.
מחברי מאמר על פעולת הארטילריה הישראלית בחזית הדרום סיכמו כי במהלך המלחמה לא נוצל שם מלוא הפוטנציאל שהיה טמון בקציני השיתוף הארטילרי שהיו מוצבים ביחידות כוחות הקרקע, וכי חלק ממפקדי החטיבות והגדודים המעיטו בהערכת יכולתן של יחידות הארטילריה והתועלת שניתן להפיק מפעולתן. עם זאת, הניסיון שנצבר בימי המלחמה הראשונים בחזית הדרום הבהיר למפקדים בהדרגה את התועלת שבאש הארטילרית, במיוחד כאמצעי לשיתוק חוליות של מפעילי טילים נגד טנקים. הופקו לקחים מהפעלת האש הארטילרית, ובקרבות מאוחרים יותר נעשה בה שימוש יעיל יותר ומתוכנן מראש, תוך ריכוז אשם של מספר גדודים בסיוע להתקפות של כוחות הקרקע ובבלימת התקפות אויב על קווי צה"ל.
מבוא
בחודש ספטמבר 1973 נמצא ברמת הגולן רק גדוד ארטילריה אחד, גדוד 334, שהיה כפוף לחטיבה המרחבית של הרמה, חטיבה 820. היו בו סוללת תותחים מתנייעים M-50 ושתי סוללות של מרגמות 160 מילימטר.