cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שגרירות ישראל בלונדון
הקמת השגרירות
בסתיו 1949 מנתה הצירות בלונדון 6 שליחים דיפלומטיים: הציר עליאש, שהיה ראש הנציגות, פליקס שנער, שכיהן כיועץ מסחרי, מרדכי קדרון - מזכיר ראשון (ולאחר מכן יועץ) מדיני, ל. א. אלון - קונסול וקצין עלייה, מיכאל אליצור - מזכיר שני, ואליעזר יאפו, שהיה נספח לעיתונות.
ב-25 באפריל 1950 הודיעה ממשלת בריטניה על הכרה דה יורה בישראל. בדצמבר אותה שנה נפטר עליאש בלונדון, בעודו מכהן בתפקיד הציר. אליהו אילת, שכיהן קודם לכן כשגריר ישראל הראשון בארצות הברית, מונה להחליפו.
פיגועים כנגד השגרירות
לאורך השנים הייתה שגרירות ישראל בלונדון יעד לכמה פיגועי טרור:
בספטמבר 1972, נספח החקלאות בשגרירות, ד"ר עמי שחורי, נהרג כשפתח מעטפת נפץ שמוענה אליו. את המעטפה שלח ארגון הטרור ספטמבר השחור.
ב-3 ביוני 1982 התנקשו שלושה מחבלים מארגון הטרור של אבו נידאל בשגריר שלמה ארגוב, שיצא מארוחת ערב רשמית במלון דורצ'סטר. ארגוב נותר בתרדמת במשך חודשים לאחר ההתנקשות והפך משותק לצמיתות, עד לפטירתו בשנת 2003. ההתנקשות הייתה העילה למבצע שלום הגליל.
ב-26 ביולי 1994 אירע פיגוע נוסף, כאשר מכונית תופת התפוצצה מול בניין השגרירות וגרמה לפציעתם של כמה מעובדי השגרירות ואזרחים. הפיצוץ גרם נזק ניכר לבניין השגרירות, כולל ללשכתו של השגריר משה רביב, ששהה באותו זמן בכנס שגרירים בירושלים 13 שעות לאחר מכן התפוצצה מכונית תופת נוספת מחוץ ל"בית בלפור" שבצפון לונדון, בו נמצאים ארגונים יהודיים וישראלים שונים, וגרמה לפציעתם של שישה אזרחים.
הפגנות ופעילות פרו-פלסטינית
בשל מיקומה בבירה אירופית מרכזית שבה קהילה מוסלמית גדולה, מהווה שגרירות ישראל בלונדון מוקד מרכזי לפעילות מחאה אנטי-ישראלית, ואתר המושך הפגנות רבות כנגד מדיניות ממשלת ישראל בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בנובמבר 2012 הפגינו כ-800 איש מול השגרירות במחאה על מבצע עמוד ענן וקראו קריאות בגנות ישראל. מולם הפגינו פעילי ארגונים יהודיים וישראליים בעד המבצע.
ביולי 2014 התאספו כ-20 אלף מפגינים מול השגרירות בלונדון כדי למחות על כניסת כוחות צה"ל לעזה במבצע צוק איתן, וקראו לחרם על ישראל.
המאבק בחרם על ישראל
דו"ח שהכין מכון ראות בשנת 2010 סימן את לונדון כאחד ממרכזי הפעילות העולמית של התנועות הקוראות לדה-לגיטימציה וחרם על ישראל. שגריר ישראל בלונדון באותה תקופה, רון פרושאור, הסביר כי "השילוב בין קהילה מוסלמית גדולה, שמאל קיצוני, תקשורת משפיעה ומרכז אוניברסיטאי בינלאומי, הופך את לונדון לכר פורה לדה-לגיטימציה". בשנים האחרונות נקטה השגרירות בלונדון פעילות אינטנסיבית כנגד התופעה, כולל טווית רשת של יותר מ–40 אגודות ידידות פרו־ישראליות ברחבי בריטניה וארגון משלחות של צעירי מפלגת הלייבור והמפלגה השמרנית בארץ. היא הצליחה להניע את ממשלת בריטניה להנחות עיריות וגופים ציבוריים לאסור על חרמות כנגד ישראל והצליחה להביא לשינוי המגמה כלפי ישראל בסקוטלנד, שהייתה האזור האנטי־ישראלי ביותר בממלכה. בשנת 2015 ניהלה השגרירות פעילות אינטנסיבית יחד עם עשרות אגודות יהודיות וישראליות בקמפוסים ברחבי בריטניה, שהביאה להערכת השגרירות לצמצום ניכר בתמיכה ב-BDS.
מבנה השגרירות
השגרירות ממוקמת קרוב לארמון קנזינגטון בחלק המערבי של גני קנזינגטון, באחד האזורים היוקרתיים ביותר של לונדון. היא שוכנת בבית לבנים אדומות שנבנה בשנים 1860–1862 עבור הסופר הבריטי ויליאם מייקפיס תאקרי. בשנת 1969 הוכרז הבית על ידי הרשויות בבריטניה כבניין רשום מדרגה II*, הניתן לבניינים בעלי חשיבות היסטורית מיוחדת.
אולם הישיבות המרכזי בשגרירות קרוי על שמו של השגריר שלמה ארגוב, שנפצע קשה בהתנקשות בשנת 1982. באולם תלוי דגלו של סר משה מונטיפיורי, שהוענק לשגרירות על ידי בני משפחת מונטיפיורי בשנת 1980.
פארק הוד השרון
פארק הוד השרון (פארק נחל הדר) הוא פארק בדרום הוד השרון, ישראל. הפארק מכיל גבעה, אשר שימשה בעבר כמזבלה העירונית של הוד השרון, וכיום משמשת כאזור טיול ותצפית על הפארק. מפסגת ההר, המכונה גם "הר הקיימות" ניתן לראות גם את הוד השרון,ישובי מועצת דרום השרון, תל אביב, הרצליה והשומרון.
בסמוך לגבעה, הוקם האגם האקולוגי הגדול ביותר בישראל, ששטחו 27 דונמים. מי האגם הם מי קולחין מטוהרים שמקורם במכון טיהור שפכים כפר סבא-הוד השרון. מי האגם מוזרמים במורד ערוץ נחל הדר ודרכו הם מגיעים אל נחל הירקון. בשטח הפארק ניתן להבחין במגוון של עופות מים, אנפות, אווזים, ברווזים וציפורי שיר. בתוך המים נצפו צבי מים רכים, נוטריות ודגים מסוגים שונים.
היסטוריה
בשלב הראשון, פותחו "האגנים הירוקים" - פרויקט לטיהור מי קולחין באמצעים ביולוגיים, על ידי הזרמת מי הקולחין לאגנים ובהם שכבת חצץ ומעליה נשתלו צמחי מים שונים, המסננים את המים. המים המטוהרים מוזרמים (החל ממאי 2014) בערוץ נחל הדר לעבר הירקון. מים אלו אינם מיועדים לרחצה, אך משפרים את כמות ואיכות המים בירקון לעומת המצב שנמשך שנים ארוכות.
בצמוד ומדרום לאגנים הירוקים, היה בעבר שפך נחל הדר לנחל קנה. בשנות ה-50, הוסט נחל קנה מזרחה, כדי למנוע הצפה של שטחים חקלאיים במורד הנחל, והאפיק ההיסטורי של נחל קנה "סופח" לנחל הדר. במפגש ההיסטורי בין הנחלים צומחים בערוץ הנחל עצי ערבה מחודדת, שנוכחותם מצביעה על מי תהום גבוהים. מכיוון הירקון יש לאורך הנחל שדרת אקליפטוסים עבותה, וצמחיית עבקנה נדיר.
ממערב ל"אגנים הירוקים", נמצא תל קנה. זוהי גבעה נמוכה עליה צומחת חישת קנים, אך התל נקרא על שם נחל קַנַה הסמוך. שלט הסבר על תולדות התל נמצא בצד הדרומי של התל.
הגבעה הבולטת יותר בשטח, שימשה עד לאמצע שנות ה-90 כמזבלה העירונית של הוד השרון. לגבעה עולה דרך עפר מפותלת מכיוון מערב, העבירה לרכב שטח ולאופניים אך לא לרכב פרטי.
המישור הנרחב בין גבעת המזבלה ובין הירקון עובד בעבר על ידי חקלאים מפתח תקווה, שנטעו פרדס רחב-ידיים הנקרא פרדס בחר-יה (או בחריה), הפרדס העברי הראשון בין פתח תקווה לחדרה. הפרדס נעקר בסוף שנות ה-1990, ובשטח נותרו שני שרידים - בית הפרדס (מבנה דו-קומתי במרכז השטח המעובד, הכניסה אליו מסוכנת), וגשר בשפך נחל הדר לירקון. גשר זה הוקם בשנות ה-1930 (על ערוץ נחל קנה דאז) ושימש למעבר קרוניות עם ארגזי פרי. כיום עובר בגשר זה שביל ישראל.
מיקום גאוגרפי
הפארק שוכן בדרום הוד השרון, בקצה אזור תעשייה וסמוך להר זבל ותיק (שאינו עוד בשימוש), ועיקרו אגם אקולוגי שמשמש כגוף מים טבעי המשתרע על 27 דונם. כדי להעניק לו מראה טבעי, טיפלו בגדות והוסיפו צמחי מים ונחלים שאופייניים לאזור.
המנון הפיליפינים
האדמה הנבחרת (בטאגאלוג: Lupang Hinirang) הוא ההמנון הלאומי של הפיליפינים.
שם ההמנון בגרסתו הראשונית בספרדית הוא: "Marcha Filipina Magdalo".
מילות השיר בספרדית נכתבו באוגוסט 1899 בידי חייל ומשורר צעיר בשם חוזה פלמה. ב-1938, תרגמו חבר הסנאט הפיליפיני קמילו אוסיאס ומרי א. ליין את מילות השיר לאנגלית. הוא אומץ כהמנון בעל מעמד רשמי בשם "המנון פיליפיני".
ב-12 בפברואר 1998 חקקה ממשלת הפיליפינים חוק האוסר על שירת ההמנון בשפה אחרת מאשר טאגאלוג, אולם דוברי שפות פיליפיניות אחרות מביעים התנגדות כלפיו.
הגרסה בספרדית מ-1899
¡Tierra de amores! Del heroísmo cuna, Los invasores No te hollarán jamás.
En tu azul cielo, en tus auras, En tus montes y en tu mar Esplende y late el poema De tu amada libertad.
Tu pabellón, que en las lides La victoria iluminó, No verá nunca apagados Sus estrellas ni su sol.
Tierra de dichas, del sol y amores, En tu regazo dulce es vivir. Es una gloria para tus hijos, Cuando te ofenden, por ti morir.
הגרסה באנגלית מ-1938
Land of the morning Child of the sun returning With fervor burning Thee do our souls adore.
Land dear and holy, Cradle of noble heroes, Ne’er shall invaders Trample thy sacred shores.
Ever within thy skies and through thy clouds And o'er thy hills and sea Do we behold the radiance, feel the throb Of glorious liberty
Thy banner dear to all our hearts Its sun and stars alight, Oh, never shall its shining fields Be dimmed by tyrants might!
Beautiful land of love, o land of light, In thine embrace 'tis rapture to lie But it is glory ever, when thou art wronged For us thy sons to suffer and die.
הגרסה הסופית בטאגאלוג
Bayang magiliw, Perlas ng silanganan, Alab ng puso Sa dibdib mo’y buhay.
Lupang hinirang, Duyan ka ng magiting, Sa manlulupig Di ka pasisiil.
Ang kislap ng watawat mo’y Tagumpay na nagniningning; Ang bituin at araw niya, Kailan pa ma’y di magdidilim.
Lupa ng araw, ng luwalhati’t pagsinta, Buhay ay langit sa piling mo; Aming ligaya na ‘pag may mang-aapi, Ang mamatay nang dahil sa ‘yo.
גוון איפיל
גוון איפיל (באנגלית: Gwendolyn L. Ifill, Gwen Ifill; 29 בספטמבר 1966, ניו יורק – 14 בנובמבר 2016, וושינגטון די.סי) היא עיתונאית, שדרנית טלוויזיה וסופרת אמריקאית.
גוון איפיל נולדה בשכונת ג'מייקה, קווינס למשפחת כומר. למשפחה היו שורשים מפנמה ומברבדוס. אב המשפחה עבד במספר כנסיות באזור ניו אינגלנד ומשפחה עברה איתו מעיר לעיר עד שהתיישבה בבאפלו. בשנת 1977 גוון איפיל סיימה לימודי תקשורת בקולג' בבוסטון.
לאחר סיום הלימודים גוון איפיל עבדה במספר עיתונים. בשנת 1984 היא הגיע לוושינגטון פוסט ובשנת 1991 עברה לניו יורק טיימס בה הייתה עיתונאים הסוקרת את הבית הלבן. בשנת 1994 היא עברה לNBC והייתה כתבת באותו תחום. בשנת 1999 גוון איפיל עברה לרשת PBS והייתה שדרנית של תוכנית Washington Week ובהמשך כתבת של PBS NewsHour. בשנת 2004 גוון איפיל הייתה מנחה של דיבייט בין המועמדים לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. אותו תפקיד היא עשתה בשנת 2008.
בשנת 2008 גוון איפיל כתבה ספר The Breakthrough: Politics and Race in the Age of Obama שפורסם אחרי סיום מערכת הבחירות. ספר זה נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
על עבודתה כעיתונאית ושדרנית גוון איפיל קיבלה מספר פרסים לרבות פרס פיבודי בשנת 2008 ו-Goldsmith Career Award for Excellence in Journalism בשנת 2009. בשנת 2014 היא זכתה ב-Al Neuharth Award for Excellence in Journalism. בשנת 2015 גוון איפיל זכתה ב-John Chancellor Award for Excellence in Journalism אך היא נפטרה מספר ימים לפני טקס הענקת בפרס.
גוון איפיל נפטרה בשנת 2016 ממחלת הסרטן.
גוון איפיל לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא הייתה קרובה לבת דודתה, משפטנית שרילין איפיל.
לזכרה, בקולג'י שהיא למדה, הוקם בית ספר לאמנויות ומדיה על שמה. כמו כן, בעיר ניו יורק הוקם פארק על שמה. בשנת 2017 שונה שמו של פרס שמוענק לעיתנאי ארצות הברית ל-Gwen Ifill Press Freedom Award.
פרש משטרה
פרש משטרה הוא שוטר רכוב על סוס או גמל. פרשי משטרה משרתים עדיין באזורים נידחים, אך יש להם תפקיד גם באזורים עירוניים: בפעילות טקסית וכן בתוך המון אדם. במצב זה יש להם יתרון על שוטרים רגליים, מכיוון שיש להם מסה גדולה יותר והם נראים למרחוק, ובכך מפחיתים התפרעויות ומקלים על אזרחים הזקוקים להם למצוא אותם. גם הראות שלהם עצמם משופרת בגלל עמדתם הגבוהה. פרשים מועסקים גם בסיורים בפארקים ובטבע, מקומות בהם ניידות משטרה עשויות להיות רועשות מדי או בלתי מעשיות. פרשים משרתים גם כחלק מיחידות חיפוש והצלה.
פרשי משטרת ישראל
במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר קיימות יחידות של פרשים.
פרשי המשטרה יוצאים לפעילות בעיקר באזורים כפריים, קיבוצים ובחופי הים. יחידות הפרשים פועלות באירועי הפגנות, ריסון ופיזור קהל רב. לסוסים אשר בשירות המשטרה יש מראה גדול ומאיים אשר מרתיע מפגינים מלנסות ולהתחכך בשוטרים. לסוסים אשר בחיל הפרשים של משטרת ישראל יש הגנה בחוק אשר תקיפתם שוות ערך לתקיפת שוטר מן המניין. הפרשים מצוידים באלה משטרתית, בסרבלים שחורים חסיני אש, קסדה עם ריפוד עור בצוואר להגנה מפני תקיפות מאחור, מגיני גוף, תיק גב לציוד אישי ומתקן מים עם צינור לפה אשר מקל על הפרש בשתייה כאשר שתי ידיו על המושכות.
ערוץ מוסאווא
מוסאווא (באנגלית: Musawa; בערבית: مساواة, תעתיק מדויק: מסאואה) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי פלסטיני המיועד לאוכלוסייה הערבית המתגוררת במדינת ישראל.
הערוץ הושק ביוני 2015 על ידי שר התקשורת הפלסטיני ריאד חסן, שהבטיח שהערוץ לא ישדר תכנים שיפגעו בשלטון החוק בישראל.
היסטוריה
הערוץ הושק ביוני 2015 תחת השם "פלסטין 48" על ידי הרשות הפלסטינית ואש"ף, במטרה לספק תכנים לאוכלוסייה הערבית המתגוררת בישראל.
פעילות הערוץ התבצעה מהעיר נצרת, וזאת למרות שלא שידר מאולפן רשמי אלא מהשטח בלבד.
סוגיית הקמתו של ערוץ טלוויזיה זה הפכה למוקד מחלוקת פוליטית בין מפלגות שונות אך לא מנעה את הקמתו.
בחודש ספטמבר 2015 שינה הערוץ את שמו למוסאווא (قناة مساواة - "קנאת מסאואה") שפירושו בעברית "שוויון"
בשנת 2016 השיק הערוץ אתר אינטרנט חדשני המכיל לוח שידורים, תוכניות מוקלטות ושידורים ישירים, וכמו כן אפליקציה למכשירי סלולר.
בחודש יוני 2016 חתם השר לביטחון פנים גלעד ארדן על צו המורה על סגירת הערוץ.
ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (מיני-סדרה)
ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (בצרפתית: D'Artagnan et les Trois Mousquetaires) היא מיני סדרה בשני פרקים מאת פייר אקנין, ששודרה בשנת 2005 ברשת TF1 ומהווה עיבוד של הרומן "שלושת המוסקטרים" מאת אלכסנדר דיומא. זו הפקה משותפת בין צרפת, בריטניה, צ'כיה וקנדה.
תקציר עלילת הסדרה
שנת 1615. ד'ארטניאן הצעיר, רואה רוכב שתולה אישה מעץ לפני שנמלט. לפתע, הבזק של ברק מפצל את השמיים והאישה האומללה חוזרת לחיים לפני שהיא נעלמת אף היא.
שנת 1625, בתקופת שלטונו של לואי השלושה עשר, ד'ארטניאן עוזב את מחוז הולדתו, גסקון, לפריז כדי להתגייס לחיל המוסקטרים של המלך ומתוודע לשלושה חברים: אתוס, הרוזן האריסטוקרטי מאוד של לה פר, אמיץ ומתנשא, שמעולם לא התאושש מאהבה נכזבת; פורתוס, ששמו האמיתי ואלון, בעל מזג חם אך אמיץ; ואראמיס, אביר הרבליי, דמות מורכבת וסודית, שחש מפוצל בין הייעוד הדתי שלו לבין ההתחייבויותיו כלפי המאהבות שלו. דו-קרב משולש, נגד שומרי הקרדינל רישלייה, חותם בין ארבעת הגברים ידידות בלתי מעורערת.
העלילה המרכזית של הסיפור מבוססת על פרשת יהלומים, מתנת המלך שהמלכה הציעה בפזיזות למאהבה, הדוכס מבקינגהאם. בעצתו המזיקת של הקרדינל, המלך דורש מהמלכה ללבוש את היהלומים בנשף הבא. ד'ארטניאן, שמתאהב בקונסטנס בונסיה, המשרתת את המלכה, לומד על המזימה שמתבשלת ונחשף למרגלת היפה של קרדינל רישלייה, מיליידי דה וינטר, מרגלת שאותה הוא מזהה בתור האישה שרדפה את ילדותו. הוא יוצא עם שלושת חבריו למצוא את התכשיטים, הרפתקה שתוביל אותו לאנגליה.
היהלומים נמצאים והמלכה ניצלת. בינתיים, הרביעייה נלחמת במיליידי דה וינטר, שמתבררת כרעייתו לשעבר של אתוס שהיה הרוכב שניסה להוציאה להורג עשור קודם לכן. המוסקטרים יוצאים בעקבותיה כדי לבלום אותה ולהענישה ומתעמתים אגב כך עם הקרדינל רישלייה. היא מנסה להתנקש בבקינגהאם ובסופו של דבר רוצחת את אהובתו של ד'ארטניאן, קונסטנט. לאחר שהמוסקטרים לוכדים את דה וינטר, הם מוציאים אותה להורג באמצעות תליין כעונש על פשעיה. הם עוזבים את אתר ההוצאה להורג וחולפים על פני גשר החוצה את הנהר ובו צף ראשו הכרות של התליין.
האקדמיה של סן לוקא
האקדמיה של סן לוקא (באיטלקית: Accademia di San Luca) היא איגוד של אוֹמָנים שנוסד ברומא בשנת 1593 במטרה לשפר את מעמדם של אוֹמנים: ציירים, פסלים וארכיטקטים וליצור אבחנה בינם לבין סתם אוּמנים ובעלי מלאכה. האיגוד עדיין (2020) פעיל ושמו כיום האקדמיה הלאומית של סן לוקא (Accademia Nazionale di San Luca).
רקע
במהלך המאות ה-16 וה-17 התקבצו ברומא אוֹמָנים רבים מכל רחבי איטליה ומשאר אירופה. הם באו לקחת חלק בתנופת הבנייה הגדולה של העיר. אחרים באו להכיר את העתיקות הקלסיות שהלכו ונחשפו או ללמוד מגדולי האמנים שכבר פעלו שם. רבים מהם, בעיקר הצעירים, נתקלו בקשיים של מציאת מקומות דיור, עבודה ומורים. גם למנוסים יותר לא היה קל למצוא פטרונים ולהקים סדנאות משלהם. מכאן הצורך בהקמת "איגוד מקצועי" של אוֹמָנים.
הקמת האקדמיה
את הרעיון הציע האפיפיור גרגוריוס ה-13 כבר ב-1577. הכוונה הייתה לארגון שידאג לצרכים "החינוכיים, החברתיים, והמקצועיים של הציירים, הפסלים והארכיטקטים של רומא". השלב הבא היה פרסום, בשנת 1588, של בולה אפיפיורית, על ידי האפיפיור סיקסטוס החמישי, בולה שהורתה על פירוק גילדת הציירים (Università dei Pittori) הקיימת ועל הקמת האקדמיה. ניתן לה השם ה"אקדמיה של סן לוקא" על שם לוקאס הקדוש שלפי המסורת הנוצרית היה צייר האיקונות הראשון ולכן נחשב לפטרון של האומנים.
בסופו של דבר האקדמיה הוקמה ב-1593 על ידי פדריקו צוקרי ששימש גם כמנהלה הראשון.
התבססות האקדמיה
הקמפוס של האקדמיה הוקם בתוך הפורום סביב כנסיית "הקדושים לוקא ומרטינה" (Santi Luca e Martina). כבר ב-1588 קיבלה האקדמיה את הכנסייה, ששמה עד אז היה "כנסיית סנטה מרטינה". לאחר הקמתה בפועל, ב-1593, האקדמיה שיפצה את הכנסייה, שינתה את שמה, ובנתה לעצמה מספר מבנים סביב לה.
ב-1620 קיבלה האקדמיה, מהאפיפיור אורבנוס השמיני, את הסמכות לקבוע מי יחשב לאוֹמן ברומא. ב-1630 קיבלה סמכות לגבות מס מכל האומנים ומכל סוחרי האומנות.
מקס שפטר
ד"ר מקס שְׂפֶּטֶר (בגרמנית: Max Speter; 1 באפריל 1883, ביסטריצה, רומניה (אז האימפריה האוסטרו-הונגרית) – 30 ביוני 1942, ברלין) היה כימאי והיסטוריון של מדעי הכימיה יהודי, שנספה בשואה.
קורות חייו
מקס שְׂפֶּטֶר היה הצעיר בין שבעת ילדיהם של יוהאן-יואל שפטר ואנה-חנה לבית דולברג. בבית הוריו דברו גרמנית, הונגרית, רומנית ויידיש. הוא למד בגימנסיה הגרמנית שבעיר הולדתו, ולאחר מכן התחיל לימודי הנדסה באוניברסיטה הטכנית של בודפשט, המשיך בהנובר וסיים ב-1904 במינכן, שם הוסמך כמהנדס. עם סיום לימודיו עבד עם אוסקר פון מילר, מייסד מוזיאון המדע של מינכן בצוות ההקמה של המוזיאון. תקופה מסוימת עבד בתעשייה בגרמניה ובהונגריה. בשנת 1906 התקבל לעבודה כחוקר באוניברסיטה של ברלין. שם, ב-1910, קיבל את תואר הדוקטור. אחד המנחים שלו היה ולטר נרנסט, לימים זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1920.
תחת המשטר הנאצי
החל משנת 1934, בעקבות עלית הנאצים לשלטון, הלכו והוגבלו אפשרויות המחקר והפרסום שלו. החל משנת 1939 נאסר עליו לחלוטין לפרסם בגרמניה. עוד קודם לכן, ב-1937 בוטל שידור של הרצאה שלו ברדיו הגרמני. הוא נרצח על ידי הנאצים בברלין ב-30 ביוני 1942.
מחקר ופיתוח בכימיה
במהלך עבודתו כחוקר באוניברסיטה של ברלין פיתח שיטות למיצוי תוריום וסקנדיום. בשנים 1911-1912 הוציא פטנטים על שיטות אלה. ב-1911 פתח מעבדה לייצור משחת טונגסטן אשר שימשה באותה עת בתהליך ייצור חוט הלהט בתעשיית נורות הליבון. ב-1923 וב-1925 הוציא פטנטים על מנורת חיטוי המבוססת על אֶתַאנַאל (אצטילדהיד). בשנים 1927 – 1928 חקר את התכונות האלקטרוסטטיות של משי, בדים סינתטיים וחומרים פלסטיים. את תוצאות המחקרים פרסם בסדרת מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
היסטוריה של הכימיה
שפטר גילה עניין רב בחקר ההיסטוריה של הכימיה. כבר תיזת הדוקטורט שלו עסקה בהיסטוריה של הכימיה: "לבואזיה ומבשריו". זו התפרסמה בספר ב-1910. בהמשך חקר תחומים שונים, אבל עבודותיו העיקריות עסקו בהיסטוריה של הסוכר והסופרפוספאט.
ההיסטוריה של טכנולוגיית ייצור הסוכר שפטר חקר את תולדותיהם של שני האישים הנחשבים לאבות ייצור הסוכר מסלק סוכר. הוא תיאר את המחקרים המדעיים של אנדריאס זיגיסמונד מרגרף על ייצור סוכר מסלק סוכר, ופרסם בכתב העת של תעשיית הסוכר הגרמנית Die deutsche Zuckerindustrie ביבליוגרפיה מקיפה של התרומות של פרנץ קרל אכרד שכללה יותר מ-200 פריטים. בפרסום אחר של תעשיית הסוכר הגרמנית פרסם מאמר מאויר על הניסויים של אכרד בייצור סוכר. שפטר גם חקר ופרסם ניסיונות לייצר סוכר שלא מקנה סוכר, שלא עלו יפה. יוסטוס פון ליביג ייצר סוכר מ-7 זנים של אדר והמליץ על נטיעה נרחבת של עצי אדר בתקווה לעשות את גרמניה אוטרקית בייצור סוכר. גרמני אחר, לודוויג הופמן (LUDWIG HOFMANN) ניסה לייצר סוכר מדלעת.עוד בנושא הסוכר, תיאר שפטר ב-1932 את הניסויים של פרנסיס בייקון ואוטו פון גריקה על של סוכר, כלומר התכונה של סוכר ליקרון כשהוא שבור. הוא גם גילה מאמר של חוקר גרמני אנונימי מ-1780 שייצר צנצנות ליידן כשהמבודד הוא סוכר שהומס.
ההיסטוריה של הסופרפוספט במחקרו על ההיסטוריה של הסופרפוספט אסף מידע על 16 חוקרים ותעשיינים שתרמו למחקר ולייצור של הדשן הזרחני. ביניהם: יוהאן תולדה, מנהל בית ספר בברנו, יוהאן גוטליב גאהן, קרל וילהלם שלה, אנדרס גוסטב אקברג, א. ברגשטן, לואי-ניקולא ווקלן, אנטואן פרנסואה פורקרייה, ג'ורג' פירסון, סר האמפרי דייווי, ס.פ. הרמבשטט, יוסטוס פון ליביג, סר ג'ון בנט לוז, סר ג'יימס מארי. את תוצאות מחקריו פרסם ב- Super¬phosphate, ירחון שיצא לאור על ידי האיגוד הבינלאומי של יצרני הסופרפוספט. המאמרים כללו ביוגרפיה מפורטת של כל אחד מהאישים.כפועל יוצא ממחקריו בנושא ההיסטוריה של הפוספט עסק גם במוצר זרחני נוסף - הגפרורים. בכתב העת של תעשיית הגפרורים Deutschen Zündwaren-Zeitung פרסם מאמר על הגפרורים של ג'ון ווקר, ממציא "גפרורי החיכוך". בהמשך פרסם תרגום מהונגרית של מאמר מאויר מאת Szathmáry László על ההיסטוריה של הגפרורים עד סוף המאה ה-19.(Szathmáry László: A gyufa története. Bp., 1935;)
נושאים היסטוריים נוספים בנוסף לשני נושאי מחקרו העיקריים חקר שפטר את ההיסטוריה של מגוון נושאים נוספים, ביניהם: חומרים פלסטיים, חומרי נפץ, חומרים לתעשיית סרטי הצילום, מיכשור מדעי, מיכשור להצלת חיים. פרסומיו הופיעו בעיקר בעיתונות הגרמנית והאוסטרית אבל תרגומים הופיעו גם בארצות הברית, הולנד והונגריה.
תרגומים
הוא תרגם מאמרים וחומר מדעי אחר לגרמנית מהונגרית, דנית, לטינית, צרפתית, איטלקית, אנגלית ורוסית.
מדע לעם
פעילותו בפופולריזציה של המדע החלה כבר בעבודתו בצוות המקים של מוזיאון המדע של מינכן. שם עסק בהקמת התצוגות של הכימיה, הפיזיקה והמינרלים. גם לאחר שפרש מהמוזיאון המשיך את הקשר והמליץ על מוצגים חדשים למוזיאון. בהמשך פרסם גרסאות פופולריות של מחקריו בתקופונים של מדע פופולרי ובעיתונות הכללית.בשנים 1924 עד 1926 נתן סדרה של 11 הרצאות ששודרו בתחנות הרדיו של דרזדן ולייפציג.
יעל אלמוג זכאי
יעל אלמוג זכאי (נולדה ב-1963) היא שותפה וסגנית יו"ר גיתם BBDO, בה היא עוסקת בייעוץ אסטרטגי. מכהנת כדירקטורית במספר חברות משפחתיות בתחומי הנדל"ן והפיננסים ושותפה בגרעין השליטה של בנק איגוד, ובחברת S'energy, העוסקת בתחום האנרגיה הסולארית.
ביוגרפיה
יעל זכאי סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. עם סיום לימודיה שירתה כקצינה בענף הפסיכולוגיה של חיל המודיעין בצה"ל. בהמשך סיימה לימודי דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית/ארגונית באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בשנת 1992, עם סיום לימודיה בארצות הברית, עבדה תקופה קצרה במחקר שווקים במכון גאלופ ישראל, ולאחר מכן עברה לתפקיד בתחום המחקר השיווקי ואסטרטגיה פרסומית במשרד הפרסום "גיתם מערכות תדמית". בין השנים 1994–2000 עבדה בתחום התקשורת השיווקית ובתחומים נוספים ביבואנית הרכב "דוד לובינסקי בע"מ", שהייתה בבעלות משפחתה. בשנת 2007 מכרה משפחת זכאי את מניותיה בחברה לשותפתה, משפחת מנור. משפחת זכאי נותרה פעילה בתחומי הנדל"ן, בהשקעות פיננסיות ובבנק איגוד. בשנת 2010 העבירה אמה, דרורה זכאי, את מניותיה בבנק איגוד לידי ד"ר אלמוג-זכאי וכיום זו שותפה בגרעין השליטה של הבנק. בשנת 2011 נכנסה אלמוג-זכאי לשותפות עם משה תאומים ומודי כידון בגיתם מערכות תדמית, חברת החזקות המחזיקה בנכסי נדל"ן שונים, ובחברת הפרסום גיתם BBDO. במסגרת עבודתה בגיתם אלמוג-זכאי עוסקת בייעוץ אסטרטגי בפרויקטים מקומיים ובינלאומיים, מתמחה במיתוג תאגידי ובייעוד עסקי (Corporate Purpose), וכן בתהליכי הטמעת ערכים ארגוניים.
בשנת 2015 ייסדה את "קפיטליזם קשוב ישראל", הנציגות הישראלית של הארגון "קפיטליזם קשוב" יחד עם אנשי עסקים נוספים (כצבי סטפק, עימאד תלחמי, איציק צאיג, אייל מליס ונוספים) ומאז מכהנת כיו"ר היוזמה. "קפיטליזם קשוב ישראל" מוגדר כחברה לתועלת הציבור, שמטרתה לקדם התנהלות עסקית מונעת-ייעוד הפועלת לטובת העובדים, הלקוחות, הספקים והקהילות בהן העסק פועל - ולא רק לטובת בעלי המניות (כפי שמתנהלות חברות במודל המסורתי), כמו גם לעסוק בהסברה מול הקהילה העסקית, וכן בהנגשת ידע לארגונים.
בנוסף, ד"ר אלמוג-זכאי מופיעה בכנסים עסקיים בתחומי התמחותה ומפרסמת מאמרים מקצועיים בעיתונות. היא מכהנת כחברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, מובילה קרן פילנתרופיה משפחתית המתמקדת בתחום בריאות הנפש וכן בתחומים נוספים. בין הפרויקטים אשר יזמה נמנים מרכז עופר לכישורי חיים במרכז לבריאות הנפש גהה, תערוכת החנוכיות במוזיאון נחום גוטמן ופרויקטים נוספים עם עמותת אנוש ועמותת דלת פתוחה.
אלמוג זכאי מדורגת ב בין מאה האנשים העשירים בישראל.
אלמוג זכאי מתגוררת בסביון ואם ל-3 בנים.
אייוור אולצ'רץ'
אייוור ג'ון אולצ'רץ' (16 באוקטובר 1929 – 10 ביולי 1997) היה כדורגלן ולשי ששיחק בעמדת החלוץ.
אולצ'רץ', שזכה לכינוי "נער הזהב של הכדורגל הוולשי", החל את הקריירה בסוונסי טאון מעיר הולדתו, בה שיחק במשך למעלה מעשור בליגת המשנה, שימש כקפטן הקבוצה, וכבש במדיה מעל למאה שערים בכל המסגרות. בהמשך שיחק במדיה של ניוקאסל יונייטד בליגה הבכירה, עבר לקרדיף סיטי מליגת המשנה, וחזר כדי לסיים את הקריירה במדיה של סוונסי. אולצ'רץ' הוא מלך השערים של מועדון נעוריו בכל הזמנים.
לזכותו של אולצ'רץ' 68 הופעות במדי נבחרת ויילס, בה כבש 23 שערים. הוא ייצג את הנבחרת במונדיאל 1958, הראשון בתולדותיה, במהלכו כבש שני שערים שסייעו לנבחרתו להעפיל לרבע הגמר.
אולצ'רץ' הלך לעולמו ב-1997, כשהיה בן 67. בשנת 2015 נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
סוונסי טאון
אולצ'רץ' החל את קריירת המשחק שלו לאחר שאותר בגיל 14 על ידי ג'ו סקייס, שחקן עבר וסקאוט בקבוצת סוונסי טאון מעיר הולדתו. ב-1944, כשהיה בן 15, הצטרף למועדון על תקן חובבני. ב-1948, לאחר שמלאו לו 18, נקרא אולצ'רץ' לשרת בצבא הבריטי. הוא הוצב במחזור שרופשייר, אנגליה, הגובל עם ויילס. גם במהלך שירותו הצבאי שיחק בליגות המקומיות וכנציג יחידתו הצבאית.
ב-1949 שוחרר מיחידתו הצבאית וחזר לסוונסי. הוא הצטרף לקבוצה שהעפילה עונה קודם לכן לליגת המשנה, והציגה שיתוף פעולה התקפי פורה בין שני חלוציה, סמי מקרורי ובילי לוקאס, מה שהותיר את אולצ'רץ' מחוץ לסגל. בפתיחת העונה שיחק אולצ'רץ' בליגת המילואים, ובדצמבר 1949 נקרא לראשונה לסגל הבכיר של הקבוצה, ורשם את הופעת הבכורה שלו בתבוסה 0–3 לוסטהאם יונייטד. על אף ההפסד, יכולתו הגבוהה של אולצ'רץ' זימנה לו משחק שני בהרכב, ב-7 בינואר 1950, במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA. אולצ'רץ' פתח וכבש בניצחון קבוצתו 0–3 על ברמינגהאם סיטי מהליגה הבכירה. סוונסי הודחה על ידי הזוכה ארסנל בסיבוב הבא עם הפסד 1–2, אך שוב היה זה אולצ'רץ' שקצר שבחים, כולל משחקן היריבה ג'ו מרסר שהחמיא לו בתום המשחק. את העונה סיימה הקבוצה עם זכייה בגביע הוולשי, לאחר ניצחון 1–4 בגמר על רקסהאם. אולצ'רץ' רשם שלושה שערי ליגה ב-18 הופעות באותה העונה.
קשייה הכלכליים של סוונסי הובילה למכירתם של רבים משחקני ההרכב. אולצ'רץ', לצד שחקנים צעירים מתוך המועדון, נטלו את ההובלה בסגל. בעונת היה אולצ'רץ' לצעיר ביותר בתולדות סוונסי שמשחק בכל משחקי הליגה של המועדון באותה העונה, 42 במספר. הוא אף כבש שמונה שערים לזכות קבוצתו במהלך העונה. אולצ'רץ' זכה להתעניינות גוברת מצד מועדונים בליגה הבכירה, כולל הצעות מליברפול, וולברהמפטון וונדררס ומנצ'סטר סיטי, אך סוונסי דחתה כל הצעה על השחקן. עם זאת, מיקומי הליגה הנמוכים של הקבוצה (מקומות 18 ו-19 בין 1950 ל-1952). לבסוף, שוכנע להישאר בקבוצה, בעקבות האמון שנתן המועדון במספר שחקני נוער מבטיחים שעשו דרכם לבוגרים, ובהם אחיו של אולצ'רץ', לן. בספטמבר 1952, בפתיחת עונת, דחתה סוונסי הצעה מארסנל על סך 30 אלף ליש"ט, רק חמשת אלפים ליש"ט פחות משיא ההעברות שנקבע עונה קודם לכן.
אולצ'רץ' המשיך לככב בשורות הקבוצה, ובעונת קבע שיא קריירה אישי של 19 שערי ליגה. אלא, שערב פתיחת האימונים של העונה הבאה, התבשרה הקבוצה על מותו של המאמן, בילי מקנדלס, שאימן את אולצ'רץ' בכל עונותיו במועדון. הנהלת הקבוצה החליטה על יצירת צוות אימון, במקום מינוי של מאמן בודד. הצוות הורכב משלושה אנשים ובהם אולצ'רץ' עצמו, לצד ג'ו סקייס ורון בורג'ס, שהיה למאמן בפועל. השלושה הובילו את הקבוצה למאבק על עליית ליגה, כולל רצף של 11 משחקים ללא הפסד בין ספטמבר לדצמבר 1955. אלא שהקבוצה סבלה מפציעה קשה של המגן טום קיילי, שהביאה לעימות בין הצוות המאמן להנהלת הקבוצה, שסירבה להשקיע ברכש במקום המגן הפצוע. המתיחות והחסרון המקצועי הביאו את סוונסי לרצף של שבעה הפסדים משמונת משחקיה האחרונים בליגה, ולסיום במקום העשירי בלבד.
התסכול של אולצ'רץ' מההנהלה שלא נאותה לחזק את הסגל, ביחד עם המתיחות מול מאמן הקבוצה החדש, טרוור מוריס, הובילו לבסוף את אולצ'רץ' לבקש לעזוב את מועדון נעוריו. הוא פרסם כי קיווה שהמועדון יתחרה על העפלה לליגה הבכירה, מה שהיה מוביל אותו להישאר ואף לפרוש בשורות המועדון, אך ראה כי חלום ההעפלה רחוק מלהתממש.
ניוקאסל יונייטד
החלטתו של אולצ'רץ' הביאה לעניין רב סביבו ממועדונים בכירים. הגדילה לעשות ליברפול, שהציעה לשלוח מטוס פרטי לסוונסי ולשלם כל סכום אותו תדרוש סוונסי טאון עבורו. הבעלים טום ויליאמס והמאמן פיל טיילור אף נסעו ונפגשו אישית עם אולצ'רץ', אך הוא דחה את המעבר עקב רצונו לשחק בליגה הבכירה. ב-10 באוקטובר 1958, לאחר שכבר כבש שישה שערי ליגה בעשרה משחקים במדי סוונסי באותה העונה, חתם אולצ'רץ' בניוקאסל יונייטד תמורת כ-28 אלף ליש"ט. יום לאחר חתימתו, ומבלי שפגש עוד את חבריו החדשים לקבוצה, כבר שותף אולצ'רץ' במשחק הליגה מול לסטר סיטי, ואף כבש צמד בניצחון קבוצתו 1–3. החלק ההתקפי של ניוקאסל הציג את אולצ'רץ' לצדם של ג'ורג' איסטהאם ולן וייט, שכבשו יחד 48 שערי ליגה באותה העונה. על אף ששיחק 26 משחקי ליגה בלבד במדי הקבוצה באותה העונה, בשל הצטרפותו המאוחרת, סיים אולצ'רץ' כסגן מלך שערי הקבוצה עם 16 כיבושים.
פתיחת עונת 1960/1961 הביאה עמה בשורות לא טובות עבור ניוקאסל. ג'ורג' איסטהאם דרש לעזוב, ומשלא נענה, החרים את אימוני הקבוצה עד שנסגרה העברתו לארסנל. אולצ'רץ' עצמו גם הוא רצה לעזוב, בעקבות הריונה של אשתו ורצונו לחזור לוויילס כדי לקרב אותה למשפחתה, אך בקשתו נדחתה. פתיחה לא טובה של העונה הביאה את מיטן להזיז את אולצ'רץ' מעמדתו כחלוץ בכנף לעמדת החלוץ המרכזי, שם שימש כמחליפו של לן וייט בלבד. אולצ'רץ', שלא אהב את ההחלטה, אף סירב לעלות לשחק בשלושה מקרים בעקבותיה. לאחר שהמאמן חזר בו מהחלטתו להסית את אולצ'רץ' מעמדתו המקורית, ולאחר שמצבה של אשתו התברר כטוב ויציב, משך אולצ'רץ' את בקשת ההעברה. פציעתו של קפטן הקבוצה, ג'ימי סקולר, נבחר אולצ'רץ' לשמש כקפטן הקבוצה בפועל. בסיום העונה, לא הצליחה ניוקאסל להתגבר על הקשיים המקצועיים ונשרה לליגת המשנה.
ירידת הליגה הגבירה את רצונו של אולצ'רץ' לעזוב. המאמן מיטן מינה אותו לקפטן הקבוע של הקבוצה עם פתיחת העונה, והוא זכה להעלאה בשכר לאחר ביטול תקרת השכר שהייתה נהוגה עד אז. אולצ'רץ' היה לאחד משני שחקנים בלבד ששיחקו למעלה משלושים משחקי ליגה באותה העונה, לאחר שינויים רבים בהרכב במהלך העונה, וניוקאסל סיימה במקום ה-11 בלבד בליגת המשנה. במהלך העונה התפטר מתפקיד הקפטן, לאחר ששוב נחסם זימונו לנבחרת ויילס. מותה של בתו שנולדה בלידה מוקדמת והקשיים האישיים שחווה בעקבות כך, הביאו את אולצ'רץ' לעזוב סופית את ניוקאסל לאחר ארבע עונות, ולחזור לוויילס. בסך הכול רשם אולצ'רץ' 143 הופעות ליגה, בהן כבש 46 שערים.
קארדיף סיטי
באוגוסט 1962 הצטרף אולצ'רץ' ליורדת הטרייה לליגת המשנה, קארדיף סיטי, תמורת כ-18 אלף ליש"ט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הפתיחה, כאשר הוביל את קבוצתו כקפטן ואף כבש בשוויון 4-4 מול קבוצתו לשעבר, ניוקאסל. על אף פתיחה טובה של העונה, לא הצליחה קארדיף לאיים על הפסגה וסיימה את העונה במקום העשירי, כאשר אולצ'רץ' כובש 12 שערי ליגה עבור המועדון. בפתיחת העונה הבאה נפרדה קארדיף ממספר שחקני מפתח, אך התחזקה עם החתמתו של ג'ון צ'ארלס. עם זאת, גם בעונה זו לא הצליחה להתמודד על ההעפלה, וסיימה את העונה הרחק ממאבקי הצמרת, על אף 12 השערים של אולצ'רץ', שהיה למלך שערי הליגה של הקבוצה באותה העונה. בנוסף, זכה עמה בפעם השנייה בקריירה שלו בגביע הוולשי.
הכישלון הביא לפיטוריו של המאמן ג'ורג' סווינדין, ולמינויו של ג'ימי סקולר, שהיה קפטן וחברו של אולצ'רץ' לקבוצה בניוקאסל, לתפקיד. אולצ'רץ' התקשה להסתגל לסגנון האימון של סקולר, ולאחר פציעה קלה בירך באוקטובר 1964, נשאר מחוץ להרכב עד פברואר 1965. הכושר הירוד של הקבוצה בהיעדרו, והבעת רצונו של אולצ'רץ' לעזוב את המועדון, הכריחו את סקולר להשיבו להרכב, לצד מדיניות שילוב השחקנים הצעירים שנהג בה עד אז. מאז שב להרכב הוסיף אולצ'רץ' תשעה שערי ליגה, כולל שלושער לרשתה של קבוצת נעוריו סוונסי, במשחק שקבע את ירידתה לליגה השלישית. הוא סיים פעם נוספת כמלך שערי הליגה של הקבוצה עם 15 שערי ליגה ב-27 הופעות בלבד. באותה העונה זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע הוולשי, ורשם את הופעת הבכורה שלו במפעל אירופי, כשקבוצתו השתתפה בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסך הכול בארבע עונות כבש אולצ'רץ' 39 שערי ליגה ב-103 הופעות במדי קארדיף.
חזרה לסוונסי
ב-1965 חזר אולצ'רץ' בן ה-35 לקדנציה שנייה במועדון נעוריו, סוונסי טאון, בליגה השלישית. הוא נמכר תמורת כשמונת אלפים ליש"ט. הוא זכה לקבלת פנים חגיגית על ידי הקבוצה ואוהדיה, אך ברמה המקצועית כשלה הקבוצה בחודשי הליגה הראשונים ושקעה בתחתית. אולצ'רץ' זכה להצעה של 11 אלף ליש"ט כדי לעבור לנורת'האמפטון טאון מהליגה הראשונה בחודש דצמבר, אך דחה את ההצעה המחמיאה, כלשונו, מאחר שהיה שמח עם חזרתו לסוונסי. על אף שהקבוצה סיימה בחלק התחתון של הטבלה, היא הצליחה לזכות בגביע הוולשי, כאשר אולצ'רץ' כובש את שער הניצחון בגמר מול צ'סטר סיטי.
בעונת סבלה הקבוצה מכושר ירוד, כאשר הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אירופה למחזיקות, וצברה שלוש נקודות בלבד בשליש הראשון של העונה. המאמן גלין דייוויס פוטר מתפקידו, ולתפקיד המאמן הזמני התמנה ג'ו סקייס הוותיק. אולצ'רץ' עצמו היה חלק מצוות האימון שקובע את ההרכב, ואף קיבל מסקייס את סרט הקפטן של הקבוצה. עם זאת, הקבוצה לא הצליחה להתגבר על הבעיות המקצועיות, ונשרה בתום העונה לליגה הרביעית.
אולצ'רץ' המשיך לשחק לאחר פרישתו מכדורגל מקצועני, כאשר שיחק בקבוצת ווסטר סיטי החובבנית, והמשיך לקדנציה כשחקן-מאמן בהברפורדווסט קאונטי ובפונטרדאו טאון הוולשיות.
נבחרת ויילס
אולצ'רץ' החל את דרכו בנבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950, כחודש לאחר יום הולדתו ה-21, כשפתח בהרכב נבחרתו בהפסד החוץ 2–4 ל במסגרת אליפות הבית הבריטית. את שער הבכורה שלו כבש בהופעתו השישית, שנה פחות יום לאחר מכן, בניצחון החוץ 0–1 על.
ב-1958 פגשה ויילס את לצמד משחקי פלייאוף ההעפלה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. אולצ'רץ' כבש את השער הראשון לזכות ויילס בניצחון 0–2 באצטדיון רמת גן, ואת השער הראשון בגומלין בקארדיף שהסתיים בתוצאה זהה. בכך, סייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר לראשונה בתולדותיה. בטורניר הגמר שיחק אולצ'רץ' לאורך כל חמשת משחקיה של ויילס בטורניר. לאחר שוויון 1-1 מול במשחק הראשון, כבש אולצ'רץ' את שערה היחיד של ויילס בשוויון 1-1 מול. בעקבות שוויון 0-0 עם, נקבע משחק פלייאוף בין ויילס להונגריה על ההעפלה לרבע הגמר, שם כבש אולצ'רץ' את שערו השני בטורניר, בדרך לניצחון 1–2 בסיום. ויילס העפילה לרבע הגמר, שם נכנעה 0–1 ל משער של פלה.
ב-20 באוקטובר 1962, רשם אולצ'רץ' את הופעתו החמישים במדי הנבחרת, בהפסד 2–3 לסקוטלנד, בו כבש שער לזכות נבחרתו. באותו המשחק הפך למלך ההופעות במדי הנבחרת, ועקף את השיאן בילי מרדית'. את הופעתו האחרונה רשם במשחק ידידות מול ב-22 במאי 1966, ובסך הכול כבש 23 שערים ב-68 הופעות במדי הנבחרת. הוא נותר שיאן ההופעות במשך שני עשורים, עד ששיאו נשבר ב-1986.
הוקרה וחיים אישיים
אולצ'רץ' נישא בשנת 1953 לאסמה תומאס, לה התארס כשחזר משירותו הצבאי, ובהיותה בת 16. השניים המתינו עד שתגיע לגיל 18 כדי להתחתן. לזוג שני בנים, ג'ון ודייוויד.
בשנת 1962 הוכתר על ידי BBC ויילס לאישיות הספורט של השנה. ב-1966 קיבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית, כהוקרה על תרומתו לכדורגל הוולשי. בשנת 1995 נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הוולשי.
ב-10 ביולי 19977, הלך אולצ'רץ' לעולמו בביתו שבסוונסי. בהלווייתו נכחו מעל ל-500 אנשים.
בשנת 2005 הוצב פסל בדמותו של אולצ'רץ' מחוץ לאצטדיונה החדש של סוונסי סיטי, אצטדיון ליברטי. בשנת 2015 נכלל אולצ'רץ' בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
ברם ויילר
אברהם (ברם) ויילר (נולד ב-1939) הוא מעצב טקסטיל ישראלי ממוצא הולנדי; ויילר היה אחד מראשוני מעצבי הטקסטיל שהועסקו בישראל באופן קבוע. ויילר לימד עיצוב אופנה במכללת שנקר בשנים 1976–2008, וכן בבצלאל. מאז 1999 ווילר חבר ב, ארגון תחזיות אופנה עולמי העוסק במגמות בתחום הצבע
קורות חיים
אברהם ויילר נולד ברוטרדם שבהולנד בשנת 1939. בין השנים 1958–1962 למד ווילר באוניברסיטה ArtEZ בעיר אנסחדה, במחלקה לעיצוב טקסטיל. פרויקט הגמר של ויילר כלל עיצובי בדים ואריגים שונים, שנמכרו בהמשך לחברות טקסטיל ובגדים בבלגיה, שווייץ וצרפת, ואף לבית האופנה איב סן-לורן בפריז. לאחר סיום לימודיו עלה ווילר לישראל. בארץ החל ויילר לעבוד כמעצב טקסטיל, במפעלים כגון אריגים, משכית, טיב טוב, ועוד. בשנת 1965 הציג ווילר תערוכת יחיד של דגמי אריגים בבית וילפריד שבקיבוץ הזורע, וכן הציג דגמים ב'בית אורי ורמי נחושתן' באשדות יעקב. בשנת 1968 השתתף ויילר בתערוכת מעצבי טקסטיל מטעם מכון היצוא הישראלי. בהמשך אותה שנה השתתף ויילר בתערוכת הטקסטיל הבינלאומית 'בוסטו ארסיציו', שהתקיימה במילאנו, וזכה במדליית ארד על עיצוביו. בין השנים 1970–1973 עבד ויילר כמעצב בחברת "דנו טקסטיל" שבדרום אפריקה
בשנת 1976 החל ויילר לעבוד כמרצה במחלקה לעיצוב טקסטיל בשנקר, עלה לדרגת מורה בכיר בשנת 1978 והמשיך בתפקיד זה במשך יותר משלושים שנה. בשנת 1980 הציג תערוכת יחיד נוספת בקיבוץ הזורע. ויילר לימד בשנקר מספר רב של קורסים, בנושאים הכוללים בין היתר עיצוב בסיסי, עיצוב נסיוני, התפתחות העיצוב, תאוריות של צבע, עיצוב גרפי בעזרת מחשב, ועוד. במקביל לימד ויילר קורסים במחלקות לעיצוב אופנה ותעשייה וניהול במכללת שנקר, וכן במכללת ויצו בחיפה ובצלאל. בשנות התשעים חזר וויילר להולנד על מנת ללמוד קורסים משלימים בטקסטיל ועיצוב באוניברסיטאות שונות; בהמשך אותו עשור העביר וויילר מספר קורסים בנושא צבע במכללות שונות בהולנד, וכן לימד בשנות האלפיים קורס באוניברסיטת בואנוס איירס. בשנת 1999 התקבל וויילר כחבר בענף האירופאי של, ארגון בינלאומי בעל 1000 חברים בעשרים מדינות, המתמחה בחיזוי מגמות בתחום הצבע עבור חברות אופנה שונות. באותה תקופה ייצר ויילר לוחות השראה עבור הארגון, וכן עבור מגזינים ותערוכות בינלאומיות, ביניהם מגזין Styling News הגרמני ותערוכת Premier vision הבינלאומית. בשנת 2009 השתתף ויילר בתערוכת "מעצבי המאה" לציון 100 שנה לעיר תל אביב, במיצג המושפע מאופנת תל אביב בתחילת המאה העשרים, שכלל שיתוף פעולה עם מעצבת האופנה יעל סיבוני. באותה שנה הגיש וויילר הצעה עבור שירות בתי הסוהר בעניין בחירת צבע לבגדי אסירים.
הדבקה בקורונה
הדבקה בקורונה היא העברה של מחלת נגיף קורונה 2019 מאדם לאדם. המחלה מועברת בעיקר בדרכי הנשימה כאשר אנשים נושמים לתוכם טיפות וחלקיקים קטנים הנישאים באוויר (שיוצרים ארססים), שהאנשים הנושאים את המחלה נשפו אותם החוצה בעקבות נשימה, דיבור, שיעול, עיטוש, צעקה או שיר. נשאים של המחלה נוטים יותר להדביק במחלה כשהם קרובים פיזית. עם זאת, הטיפות המידבקות יכולות להתפרש על פני מרחקים גדולים יותר, במיוחד בחללים סגורים.
מספר האנשים הנדבקים מאדם מדביק אחד משתנה; שהרי רק 10%-20% מהאנשים אחראים להתפשטות המחלה. לעיתים קרובות היא מתפשטת באירועי הדבקה, שבהם ניתן לאתר את מקור הזיהום. לעיתים קרובות במצבים אלה מתרחשים מקרים של התפשטות-על, שבהם אנשים רבים נדבקים על ידי אדם אחד בלבד.
אדם יכול לחלות ב-COVID-19 בעקיפין בנגיעה במשטח או חפץ נגוע לפני נגיעה בפה, באף או בעיניים שלו, אם כי עדויות מראות בצורה חזקה שאופן הדבקה זה אינו החלק המשמעותי מבין הגורמים להדבקות נוספות. אף שהעברת הנגיף דרך העור נחשבת אפשרית, אין עדות ישירה לכך שהנגיף אכן מועבר במגע עור. לא ידוע אם הנגיף מתפשט דרך צואה, שתן, חלב אם, מזון, מי שפכים, מי שתייה או מבעלי חיים נשאים (אם כי ידוע כי בעלי חיים מסוימים יכולים להידבק בנגיף מבני אדם). לעיתים רחוקות מאוד המחלה מועברת מאם לתינוק במהלך ההיריון.
תקופת ההדבקה
לאחר שאנשים נדבקו במחלת COVID-19, הם מסוגלים להעביר את המחלה לאנשים אחרים בין יום אחד לשלושה ימים לפני שהם מפתחים תסמינים, תופעה הידועה כהדבקה פרה-סימפטומטית. איתור מגעים משמש כדי למצוא וליצור קשר עם אנשים שהיו במגע עם אדם נגוע 48 עד 72 שעות לפני שיפתחו תסמינים, או לפני מועד היבדקותם אם הם אסימפטומטיים.
אנשים הכי מידבקים כשהם חווים תסמינים - גם אם קלים או לא ספציפיים - שכן העומס הנגיפי בשיאו בשלב זה.
בהתבסס על עדויות עדכניות, אדם בוגר עם מחלת COVID-19 קלה עד בינונית נשאר מידבק (כלומר, מפיץ החוצה חלקיקים עם SARS-CoV-2 בעלי יכולת שכפול) עד עשרה ימים לאחר תחילת ההתפתחות של התסמינים. מבוגרים שלקו במחלה קשה עד קריטית, או עם דיכוי חיסוני חמור, עלולים להישאר מידבקים (כלומר, להפיץ חלקיקי SARS-CoV-2 בעלי יכולת שכפול) עד 20 יום לאחר תחילת מועד ההופעה של התסמינים.
הדבקה אסימפטומטית
אנשים שהם אסימפטומטים מסוגלים להעביר את הנגיף. סקירה שיטתית בדצמבר 2020 העריכה שכ-17% מההדבקות ב-COVID-19 היו אסימפטומטיות (ברווח סמך של 95%, 14% עד 20%; הסקירה מצאה כי "הסיכון להעברה ממקרים אסימפטומטיים נראה נמוך יותר מזה של מקרים סימפטומטיים, אבל ישנה אי ודאות ניכרת עד כמה"). נדבקים אסימפטומטיים ב-COVID-19 יכולים להיות בעלי אותו עומס ויראלי כמו במקרים סימפטומטיים ופרה-סימפטומטיים, ומסוגלים להעביר את הנגיף הלאה. ואולם, התגלה כי תקופת ההדבקה של מקרים אסימפטומטיים קצרה יותר עם פינוי ודעיכה מהירים יותר של העומס הנגיפי.
דרך ההעברה העיקרית: נישאות באוויר/אירוסולים
אופן ההעברה העיקרי של נגיף SARS-CoV-2 הוא חשיפה לטיפות נשימתיות זעירות (חלקיקי נוזל קטנים) הנושאות את הנגיף (כלומר העברה באוויר דרך אירוסולים). התפשטותן חלה כאשר החלקיקים נפלטים מהפה או מהאף של אדם מדביק כשהוא נושם, משתעל, מתעטש, מדבר, צועק או שר. נשימה אנושית יוצרת עמוד אוויר בצורת חרוט; באדם מדביק, הנשימה מפיצה את הטיפות כשעל פניהן שוכנים הנגיפים. לכן הריכוז הגבוה ביותר של טיפות המכילות נגיפים יהיה ישירות מול אדם נגוע, מה שמצביע על כך שהסיכון להעברה הוא הגדול ביותר בטווח של 1–2 מטרים ממקור ההפצה. אך בנוסף הנשימה מכילה טיפות רבות שגודלן קטן מ-100 מיקרומטר, ואלה יכולות להישאר תלויות באוויר לפחות כמה דקות ולנוע ברחבי החדר. יש עדויות לכך ש-SARS-CoV-2 שורד באירוסולים למשך כמה שעות. ישנן עדויות חזקות לאירועי העברה בחדר (על פני מרחקים גדולים ממטר או שניים) הקשורים לשהייה בתוך הבית, במיוחד בחללים מאווררים באופן גרוע, אם כי גם זרמי אוויר פנימיים המונעים בעזרת מערכות מיזוג אוויר יכולות להניע את החלקיקים המידבקים ולתרום בכך להתפשטותם. זה הוביל להצהרה שההעברה מתרחשת הכי בקלות במקומות צפופים, בקרבה פיזית ובחללים סגורים.
אופן ההעברה הזה מתרחש באמצעות אדם נשא הנושף את הנגיף, ונישא לאחר מכן באוויר לאדם אחר בקרבת מקום, או מעבר לחדר, שלאחר מכן נושם את הנגיף פנימה. ניסיונות להפחית את ההדבקה מהאוויר מתערבים באחד או יותר מהשלבים הללו. מסכות פה-אף יכולות להפחית את הפצת הנגיף בידי האדם המדביק (שעלול לא לדעת שהוא נדבק), כמו גם את נשימת הנגיף פנימה על ידי אדם חשוף להדבקה (susceptible). ריחוק חברתי שומר אנשים אחד מהשני. כדי למנוע הצטברות נגיפים באוויר בחדר אשר שוהה בו אדם מדביק, אוורור יכול להעביר אוויר עמוס בנגיפים החוצה (שם הוא יתפזר וידולל) ולהחליף אוויר נקי מבחוץ. לחלופין, האוויר יכול לעבור סינון כדי להסיר את החלקיקים המכילים נגיפים. שילוב של מיגונים (הגנה מפני פליטת טיפות גדולות) וסינון אוויר, סילוק אירוסולים, ("אסטרטגיית מגן וכיור") יעילים במיוחד בהפחתת העברה של חלקיקים נשימתיים מידבקים בחללים סגורים.
היות שאינטימיות פיזית ומין כרוכים במגע קרוב, רשויות בריאות הציבור עודדו אנשים לא מחוסנים ואנשים עם COVID-19 להימנע מלהתנשק, לעסוק במין מזדמן או בפעילויות אחרות.
הסיכון להדבקה מטיפות ומאירוסולים בכל גודל נמוך יותר בחללים סגורים עם אוורור טוב. הסיכון להדבקה באוויר הפתוח נמוך.
אירועי הדבקה המוניים מתרחשים במקומות צפופים, מקומות עבודה, בתי ספר, כנסים, מקומות ספורט, מעונות, בתי כלא, מרכזי קניות וספינות, וכן במסעדות, רכבי נוסעים, מבני דת ומקהלות, ובתי חולים ומסגרות בריאות אחרות. אירוע הדבקה באימון מקהלה במחוז סקגיט, וושינגטון, הביא לכך ש-32 עד 52 מתוך 61 המשתתפים נדבקו.
הדמיה של העברה באוויר (מודל וולס-רילי ) הוכנה כדי לעזור להבין מדוע חללים לא מאווררים או צפופים מגבירים את הסיכון להדבקה, ועם ממצאים הנתמכים בניתוח אווירודינמי של העברת טיפות בחדרי אשפוז ממוזגים. העברה באוויר מתרחשת גם במערכת הבריאות; התגלה פיזור למרחקים ארוכים של חלקיקי נגיף במערכות אוורור של בית חולים.
כמה מדענים מתחו ביקורת על רשויות בריאות הציבור בשנת 2020 על כך שהן איטיות מכדי לזהות העברה באוויר של ארססים עם קורונה, ולעדכן את הנחיות בריאות הציבור שלהן בהתאם. עד אמצע 2020, חלק מרשויות בריאות הציבור עדכנו את ההנחיות שלהן בהתאם לחשיבות של הדבקה דרך האוויר.
העברה בין משטחים
לכל מגע עם משטח נגוע ב-SARS-CoV-2 יש סיכוי של פחות מ-1 ל-10,000 לגרום להדבקה. מחקרים שונים על הישרדות הנגיף במשטחים לא מצאו נגיפים ברי-קיימא הניתנים לזיהוי על פני משטחים נקבוביים בתוך דקות עד שעות, אלא מצאו נגיפים ברי-קיימא על משטחים שאינם נקבוביים לאורך ימים עד שבועות. עם זאת, התנאים המבוקרים במחקרים אינם משקפים את התנאים בעולם האמיתי, שהם פחות מטיבים עם הנגיף. אוורור ושינויים בתנאי הסביבה יכולים למחות את הנגיף. לדוגמה, טמפרטורה, לחות וקרינה אולטרה סגולה (אור שמש) כולם מנטרלים את הנגיפים ומפחיתים את הסיכון להדבקה ממשטחים. הסיכון להעברה בין משטחים נמוך גם כי הנגיף אינו עובר ביעילות מהמשטח לידיים, ולאחר מכן מהידיים אל הריריות (פה, אף ועין).
הכמות הראשונית של הנגיף על פני השטח (כלומר, הריכוז של הנגיף בטיפות הנשימתיות) משפיעה גם כן על הסיכון להעברה ממשטחים. שטיפת ידיים וניקוי משטחים שגרתיים מונעים העברת במגע עקיף דרך משטחים. ניתן למנוע בקלות העברה ממשטחים עם שימוש בחומרי ניקוי ביתיים רגילים או חיטוי. כאשר מתחשבים בנתוני הישרדות הנגיף על פני השטח, וגורמים המשפיעים על ההדבקה בו בעולם האמיתי "הסיכון להדבקה ממשטחים לאחר שאדם עם COVID-19 שהה בחלל סגור הוא מינורי לאחר 3 ימים (72 שעות), ללא קשר למועד ניקויו האחרון."
וקטורים של בעלי חיים
אף על פי שמקורו של נגיף ה-SARS-CoV-2 ככל הנראה בעטלפים, המגפה ממשיכה להתקיים באמצעות התפשטות מאדם לאדם, והסיכון להתפשטות COVID-19 מבעלי חיים לאדם נמוך. הדבקות של COVID-19 בחיות לא אנושיות כללו חיות מחמד (כגון חתולי בית, כלבים וחמוסים), בעלי חיים בשבי בגני חיות ומקלטים לבעלי חיים (למשל מיני חתולים גדולים, לוטרות ופרימטים לא אנושיים); חורפנים בחוות חורפנים במספר מדינות; ואייל פרדי לבן-זנב במדינות רבות בארצות הברית. רוב ההדבקות של בעלי חיים קרו לאחר שהחיות היו במגע עם אדם מודבק בCOVID-19, כמו הבעלים או המטפל. מחקר ניסיוני במסגרות בתנאי מעבדה הראה שגם סוגים אחרים של יונקים (למשל שרקנים, ארנבות, אוגרים, חזירים, מקוק ובבונים) עלולים להידבק. לעומת זאת, נראה כי תרנגולות וברווזים אינם נדבקים או מתפשטים בנגיף. אין ראיות לכך שהנגיף הגורם ל-COVID-19 יכול להתפשט לבני אדם מהעור, מהפרווה או מהשיער של חיות מחמד. המרכז לבקרת מחלות וזיהומים בארצות הברית ממליץ לבעלי חיות מחמד להגביל את האינטראקציות של חיית המחמד שלהם עם אנשים לא מחוסנים מחוץ למשק הבית שלהם; ממליץ לבעלי חיות המחמד לא לשים כיסוי פנים עליהן, מכיוון שזה עלול להזיק להן; וקובע כי אין לחטא חיות מחמד במוצרי ניקוי שאינם מאושרים לשימוש בבעלי חיים. אם חיית מחמד חולה במחלה COVID-19, ה-CDC האמריקאי ממליץ לבעלים "ללכת לפי אמצעי זהירות מומלצים דומים לשל טיפול באדם מודבק בבית."
אנשים החולים ב-COVID-19 צריכים להימנע ממגע עם חיות מחמד ובעלי חיים אחרים, מאותו טעם שאנשים החולים ב-COVID-19 צריכים להימנע ממגע עם אנשים.
מאם לתינוק
אין הוכחה להעברה תוך רחמית של COVID-19 מנשים בהיריון לעוברים שלהן. אולם, משרד הבריאות וה-CDC מתריעים מפני הדבקה בקורונה בזמן היריון, מחשש ללידה מוקדמת ופגיעה בבריאות האישה (עם או בלי קשר להיריון). מחקרים לא מצאו שום וירוס בר קיימא בחלב אם. לא סביר שחלב אם יפיץ את נגיף ה-SARS-CoV-2 לתינוקות. בשים לב ליתרונות ההנקה, ארגון הבריאות העולמי ומשרד הבריאות ממליצים כי יש לעודד אמהות עם חשד ל-COVID-19 להתחיל או להמשיך להניק, תוך נקיטת אמצעי מניעה ובקרה נאותים.
יצוין גם כי מחקרים מצאו נוגדנים ספציפיים לנגיף בחלב אם הן של נשים שהתחסנו קודם, והן של נשים שנדבקו בו לפני כן.
אוכל ומים
אין ראיות המצביעות על כך שטיפול במזון או צריכתו קשורים להעברה של COVID-19. ישנה לנגיף SARS-CoV-2 שרידות גרועה על משטחים; פחות מ-1 מכל 10,000 מגעים עם משטחים נגועים, כולל משטחים שאינם קשורים למזון, מובילים להדבקה. מסיבה זו, הסיכון להתפשטות ממוצרי מזון או אריזות נמוך מאוד. רשויות בריאות הציבור ממליצות לאנשים להקפיד על היגיינה נאותה ולשטוף ידיים במים וסבון לפני הכנה וצריכה של מזון.
הנגיף המחולל את COVID-19 לא זוהה במי שתייה. טיפול במים קונבנציונלי (סינון וחיטוי) משבית או מסיר את הנגיף. RNA של נגיף הקורונה נמצא בשפכים לא מטופלים, אך אין עדות להעברה של COVID-19 בעקבות חשיפה לשפכים לא מטופלים או למערכות ביוב. אין גם ראיות לכך שהדבקה ב-COVID-19 לבני אדם עלולה לקרות דרך המים של בריכות שחייה, של אמבטיות חמות או של ספא.
אופני הדבקה אחרים
בעוד ש-SARS-CoV-2 RNA זוהה בשתן ובצואה של חלק מהאנשים הנגועים ב-COVID-19, אין עדות להעברת COVID-19 דרך צואה או שתן. COVID-19 אינה מחלה הנישאת בחרקים; גם אין ראיות כי יתושים מהווים וקטור עבור המחלה. COVID-19 אינה מועברת במגע מיני; בעוד שהנגיף נמצא בזרע של אנשים הסובלים מ-COVID-19, אין ראיות לכך שהנגיף מתפשט דרך זרע או נוזל נרתיק.
צורות ודפוסי התפשטות אחרים
אנשים רבים אינם מדביקים בנגיף SARS-CoV-2, אך חלקם מדביקים אנשים רבים, וקצב ההדבקה הטרוגני למדי. אירועים של הפצת על נגרמים ממיעוט זה של אנשים מודבקים, בדרך כלל במקומות בסיכון גבוה כולל מסעדות, מועדוני לילה, מוסדות דת, והם בדרך כלל מתרחשים בחללים סגורים. ההתפשטויות קורות לעיתים קרובות בצרורות, בהם ניתן לקשר את המקרים למקרה אפס או למיקום גאוגרפי. בדרך כלל זה קורה בחללים סגורים, שם קבוצות של אנשים שוהות באוורור לקוי למשכי זמן ארוכים. הנגיף מועבר בארססים בייחוד בחללים סגורים צפופים ומצומצמים אלה, אשר יעילים במיוחד בהעברתו, כגון מסעדות, מועדוני לילה או מקהלות. מקום חשוב נוסף להעברה הוא אנשים החולקים את אותו משק בית.
COVID-19 מידבקת יותר משפעת, אבל פחות מחצבת. ההערכות של מספר האנשים שנדבקו על ידי אדם אחד עם COVID-19 — מספר ההתרבות הבסיסי ( R 0 ) השתנו עם הזמן. בנובמבר 2020, סקירה שיטתית העריכה את R 0 של הזן המקורי מווהאן בכ-2.87. ערך הR 0 של זן הדלתא, שהפך לזן הדומיננטי של COVID-19 ב-2021, גבוה משמעותי. בין חמישה מחקרים שקוטלגו באוקטובר 2021, ההערכה הממוצעת של R 0 שלו הייתה 5.08.
השפעת החיסון
חיסון פייזר-ביונטק, חיסון מודרנה ו-Janssen COVID-19 מספקים הגנה יעילה נגד COVID-19, כולל מפני מחלות קשות, אשפוז ומוות, ו"מספר הולך וגדל של ראיות מצביע על כך שחיסוני COVID-19 גם מפחיתים זיהום והעברה אסימפטומטיים" כאשר שרשראות ההעברה נקטעות על ידי חיסונים. בעוד שאנשים מחוסנים במלואם עדיין יכולים להידבק ועלולים להעביר את הנגיף לאחרים (במיוחד באזורים של העברה קהילתית נרחבת), הם עושים זאת בשיעור נמוך בהרבה מאנשים לא מחוסנים. הגורם העיקרי להמשך התפשטות COVID-19 הוא העברה בין אנשים לא מחוסנים.
מצב זה השתנה כאשר הופיע זן האומיקרון, שאומנם לא פגע ביעילות החיסונים במניעת תחלואה קשה, אך כן הפחית בהגנה מפני הדבקה.
חלקת סיילם (סרט)
חלקת סיילם (באנגלית: Salem's Lot) הוא סרט אימה אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי גארי דאוברמן, המבוסס על רומן באותו שם מאת סטיבן קינג, שיצא לאור בשנת 1975. בסרט מככבים לואיס פולמן, מקנזי לי, ביל קאמפ, ספנסר טריט קלארק, אלפרה וודארד, ויליאם סאדלר ופילו אסבאק; ועלילתו עוקבת אחר סופר שחוזר לעיירת הולדתו בחיפוש אחר השראה, אך מגלה כי ערפדים השתלטו על העיירה.
הסרט, שמופק על ידי "ניו ליין סינמה", עתיד לעלות לאקרנים במהלך 2023, תחת הפצתם של אולפני "האחים וורנר".
פיתוח
פיתוחו של הסרט תחת הפקת "ניו ליין סינמה" הוכרז לראשונה באפריל 2019, כשנמסר כי גארי דאוברמן עתיד לכתוב את התסריט ולהפיק את הסרט לצדו של ג'יימס ואן. בריאיון נשאל דאוברמן אם הוא עתיד ליישם את אותה גישת הכתיבה בה השתמשו במהלך העבודה על "זה" והמשכו "זה: חלק 2", עיבוד דואולוגי לרומן באותו שם שאף הוא נכתב על ידי קינג, וענה: "אני אוהב להיות נאמן לסיפור כפי יכולתי, עד שהוא נהיה קצת יותר מדי מסובך עבור הסרט... זה כל כך כיף לשחק עם ערפדים ולעשות משהו מפחיד באמת... ואני נרגש להציג את זה לקהל." בשנת 2020, נמסר כי דאוברמן יהיה אמון על בימוי הסרט.