cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כס עשתרת
כתובת הכס מאזור צור
משמעות הכתובת היא:. הביטוי "גו הקדש" קשה מאוד; המילה השנייה בו לא ברורה וקריאתה שנויה במחלוקת. המילה "גו" מקבילה אולי למילה הארמית גו שמשמעה "בקרב", "בתוך", וניתן גם לפרשה לפי המילה הפיניקית "גו" (שאולי קרובה למילה העברית "גוי", עם; ראו כתובת המרזח) שמשמעה "קהילה". המילה השנייה נקראה בפענוח הראשוני "הקדש", וכך קראו ב־KAI, כך שמשמעות הביטוי היא "בתוך המקדש", אולם חוקרים אחרים הטילו ספק גדול בקריאה זאת, והציעו לקרוא "השדן" או "השער ב". הקריאה "השדן" מתפרשת כ"שׂדה"+"־ן" (המילה "שדה" נכתבת בפיניקית בלי ה'), ומגלה זיקה ל"עשתרת שד" (עשתרת השדה) האוגריתית, כך שקהילת מאמיני עשתרת זאת נקראים "גו השדן", קהילת השדה, כאשר השדה המדובר הוא כנראה מקודש, אולי השדה מסביב למקדשהּ. ייתכן גם ש"השדן" הוא שם פרטי פיניקי, ו"גו השדן" הוא הקהילה אותה אדם בשם זה הנהיג. הקריאה "השער ב" יוצרת את הביטוי "עשתרת אש בגו השער באש לי", כלומר "עשתרת אשר בקרב השער באשר לי", כלומר שער נכסיו של המקדיש. השם "עבדאבסת" הוא שם תאופורי המאזכר את האלה המצרית בסתת.
ליאור חכמון
ליאור חכמון (נולד ב-16 בדצמבר 1985) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת הפועל אילת.
קריירה
את דרכו בכדורסל החל חכמון בקבוצת הנוער של ברק נתניה, איתה זכה בגביע המדינה לנוער בעונת, שלאחריה עלה לקבוצת הבוגרים של נתניה (דאז בליגה הארצית). לאחר עונה אחת בנתניה עבר לא.ס. רמת השרון מליגת העל, אך לא קיבל דקות משחק ולכן החליט לחזור לנתניה בעונה הבאה. לאחר העונה ברמת השרון זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל לקראת אליפות אירופה 2005, אך גם בה לא קיבל דקות משחק וקלע רק 2 נקודות בכ-4 דקות משחק בממוצע.
גם בעונת במדי נתניה מיעט לשחק ורק בעונה שלאחר מכן, הרביעית שלו בבוגרים החל לקבל דקות משמעותיות ולהוות גורם משמעותי בקבוצה. הוא קבע ממוצעים מצוינים של 8.9 נקודות ו-7 ריבאונדים בכ-16.7 דקות למשחק בלבד. בעונה שלאחר מכן השתפר אף יותר והעלה את ממוצעיו ל-12.8 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק. נתניה שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון בליגה הייתה המועמדת הראשית יחד עם מכבי חיפה לעלות לליגת העל, אך הפסדים בסדרת חצי הגמר נגד אותה מכבי חיפה ובסדרה על מקומות 3-4 נגד עירוני קריית אתא השאירו אותה עונה נוספת בליגה הלאומית.
בעונת עלה שוב לליגת העל וחתם בעירוני רמת גן. גם עונה זו לא הייתה מוצלחת במיוחד עבור חכמון. אומנם הוא היה אחד הישראלים הבולטים ברמת גן, אך יכולת קבוצתית חלשה הובילה אותה למאבקי הישרדות צמודים במשך כל העונה, כאשר רק ניצחון בסדרת הירידה נגד עירוני קריית אתא מבטיח לה הישארות בליגה.
בעונת שב לנתניה שבעונה הקודמת העפילה לליגת העל. בנתניה הפגין את יכולת השיא שלו בקריירה והיה מלך הסלים הישראלי של הקבוצה ואחד הישראלים הבולטים בליגה. עם ממוצעים של 6 נקודות ו-3.3 ריבאונדים הוא הוביל את קבוצתו לחצי גמר גביע המדינה, שם הפסידה נתניה למכבי תל אביב, למקום החמישי בליגה בסיום העונה הסדירה ולהעפלה לפיינל פור, לאחר ניצחון 1-3 בסדרת רבע גמר הפלייאוף נגד מכבי חיפה. בפיינל פור הפסידה נתניה בחצי הגמר למכבי תל אביב ובמשחק על מקומות 3-4 להפועל ירושלים וסיימה עונה מצוינת במקום הרביעי. בעקבות יכולתו בעונה זו נכלל בסגל המורחב של נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה 2011, אך לאחר מספר שבועות נופה ולא לקח חלק בקמפיין עצמו.
בעונת שיחק חכמון בהפועל ירושלים.
לקראת עונת חתם חכמון שוב בקבוצת נעוריו ברק נתניה, אך נפצע וגמר את העונה בשלב מוקדם של העונה.
האימפריה הסינית (1915–1916)
האימפריה הסינית הייתה ניסיון קצר ימים של נשיא הרפובליקה הסינית, יואן שה-קאי לחדש את השלטון הקיסרי התורשתי של סין בעוד הוא עצמו ישמש בתור הקיסר הואנגק סו. האימפריה אשר החזיקה מעמד רק כמה חודשים גרמה לנזק נוראי לעתיד של סין שכן פגעה קשות בכלכלה עקב פיעור השם הקיסרי וכיוונה את דרכה הפוליטית של סין לעבר תקופת המצביאים שתשמש אחר כך מפתח חשוב בהיסטוריה המודרנית של סין.
במהלך קיומה של האימפריה הממשל של בייאנג (האימפריה) וההתנגדות הדמוקרטית בראשות סון יאט סן נלחמו על סין את מלחמת ההגנה הלאומית. בסופה של המלחמה סין אמנם תחת ניצחון מוחץ של האימפריה הייתה מפורקת מתמיד, הכוחות הפנים דמוקרטים התפרקו לקבוצות קטנות יותר בעוד אף אנשיו הקרובים ביותר של הקיסר הואנגק סו החלו לתכנן בנוגע לרציחתו.
הקיסר יואן העביר מיליוני יואנים מהבנק הלאומי למען טקס ההכתרה שלו לקיסר סין בבייג'ינג. יואן ניסה להטיל את אימת סמכותו על כלל סין כולל השטחים התת-ריבוניים של מונגוליה ושל טיבט, למען מטרה זו נעשו קרבות רבים למען כיבוש האזורים ובנוסף יואן פיצל את הכוחות המנהליים של סין בין הגנרלים שנשבעו לו אמונים. מערך החלוקה שיואן פיקד עליו בין הגנרלים היה ההקדמה לתקופת המצביאים לאחר מותו של יואן.
משפחת אייסין גיורו שהיו לשעבר שליטי שושלת צ'ינג, שהתגוררו אז בעיר האסורה, "אישרה" את הצטרפותו של יואן כקיסר, ואף הציעה "נישואין מלכותיים" של בתו של יואן לפויי, הקיסר האחרון בצ'ינג, אז רק בן 10.
הקיסר הואנגק סו הקים את משרד התקנות הטקסיות (禮 制 館), שהוציא את ההמנון הרשמי החדש לרפובליקה של סין "סין עומדת בגבורה ביקום" (中 華雄立 宇宙 間) ביוני 1915. מילותיו נכתבו על ידי יין צ'אנג (廕 昌) והולחן בידי וואנג לו (王 露). מילות השיר שונו מעט בדצמבר 1915.
כשראו את חולשתו של הקיסר הואנגק סו, ואי פופולריותו, משכו הכוחות הזרים את תמיכתם בממשלו (אך לא בחרו צדדים במלחמת ההגנה הלאומית). האימפריה של יפן איימה תחילה לפלוש לתוך סין עקב עוינותו של יואן, ואז התחייבה להפיל את הקיסר הואנגק סו והכירה כי שני הצדדים בסכסוך היו "במצב מלחמה" ואיפשרו לאזרחים יפנים לעזור לרפובליקנים. מול ההתנגדות האוניברסלית, הקיסר עיכב שוב ושוב את טקסי הצטרפות כדי לפייס את אויביו. המימון לטקס נחתך ב-1 במרץ. יואן התלבט בנטישת המלוכה והעברת הכוח הטקסי ליאנג שי ב-17 במרץ ונטש את המשרה הקיסרית ב-22 במרץ. השנה ה"הואנגק סוית" בוטלה ב-23 במרץ והרפובליקה שוחזרה. יואן שלט בסך הכל 83 יום.
לאחר מותו של יואן ב-6 ביוני קיבל סגן הנשיא לי יואן-הונג את הנשיאות, ומינה את גנרל בייאנג, דואן צ'ירוי, כראש ממשלה והחזיר את האספה הלאומית ואת החוקה הזמנית. עם זאת, הסמכות המרכזית של ממשלת בייג'ינג נחלשה באופן משמעותי ונפילת האימפריה של יואן הביאה כאמור לצלילת סין לתוך תקופה המצביאים.
S10
סטין דן הולנדר (נולדה ב-8 בנובמבר 2000), ידועה בשם הבמה שלה S10, היא זמרת וראפרית הולנדית.
שנותיה הראשונות
לאורך נעוריה סבלה דן הולנדר מבעיות נפשיות, הכוללת הזיות ודיכאון. כשהייתה בת 14 היא אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי לאחר שניסתה להתאבד. היא אובחנה כבעלת הפרעה דו-קוטבית.
קריירה
את קריירת המוזיקה שלה החלה כשחתמה חוזה הקלטות עם חברת התקליטים Noah's Ark. בשנים 2017–2019 הוציאה הזמרת לאור שלושה מיני-אלבומים, Antipsychotica, Lithium ו-Diamonds, ובשלהי שנת 2019 פרסמה את אלבום הבכורה שלה, Snowsniper. בשנה העוקבת הוציאה לאור את אלבומה השני, Vlinders. בשנת 2021 הוציאה את הסינגל "Adem Je In", מתוך אלבומה העתידי הנושא את אותו שם. הוא הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים ההולנדי.
ב-7 בדצמבר 2021 הכריזה אחת משתי רשויות השידור בהולנד, "AVROTROS", כי S10 נבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון 2022. ב-3 במרץ התפרסם שירה לאירוויזיון 2022, "De diepte" (בעברית: המעמקים). ב-10 במאי 2022 ביצעה S10 את "De dipete" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי הופיעה S10 בגמר התחרות. עם תום הקראת התוצאות היא דורגה במקום ה-11 עם 171 נקודות (129 מהשופטים ו-42 מהקהל).
יחסי אתיופיה–שווייץ
יחסי אתיופיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, "היחסים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים מצוינים המונעים על ידי מגוון הסכמים בילטרליים". המשרד מציין כי אתיופיה היא מדינה מועדפת לשיתופי פעולה בקרן אפריקה.
מיסיונרים שווייצרים החלו לפעול באתיופיה החל מהמאה התשע עשרה. אלפרד אילג, מהנדס משווייץ, היה יועץ לשליט האתיופי מנליק השני החל משנת 1878. לאילג הייתה השפעה רבה על מדיניות החוץ של המדינה. הוא היה הכוח המניע, יחד עם ממשלת צרפת, מאחורי בניית הרכבת מאדיס אבבה לג'יבוטי שתרמה רבות לפיתוח בירת אתיופיה.
שווייץ ואתיופיה חתמו על הסכם סחר וידידות בשנת 1933. שתי המדינות חזקו את יחסיהן לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ומלחמת העולם השנייה. שווייץ פתחה נציגות דיפלומטית באדיס אבבה ב-1955 וזו הפכה לשגרירות ב-1962.
שווייץ תמכה באתיופיה במהלך הרעב שהיה בה בשנות השבעים של המאה העשרים ושנות השמונים של המאה העשרים.
בשנת 2014 נחתם בין שתי המדינות מזכר הבנות על מנת להגביר את הדיאלוג הבילטרלי הקיים ביניהן, שמתקיים מדי שנה. שווייץ פיתחה תוכנית שיתוף פעולה לקרן אפריקה בין השנים 2018–2021 ואתיופיה היא המדינה שזוכה להכי הרבה משאבים ממנה. התוכנית השווייצרית זכתה לתמיכה מצד הרשויות האתיופיות.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו באתיופיה מאה שמונים ואחד אזרחים שווייצרים.
אירמגרד קוין
אירמגרד קוֹין (בגרמנית: Irmgard keun; 6 בפברואר 1905 – 5 במאי 1982) הייתה סופרת גרמנייה, שזכתה להצלחה ביקורתית ומסחרית עם פרסום ספרה הראשון "גילגי, אחת מאיתנו" (1931) וספרה השני "נערת המשי המלאכותי" (1932), אך הנאצים, שעלו לשלטון ב-1933, הכניסו את ספריה לרשימות השחורות, צעד שהיו לו השלכות קשות על הקריירה שלה ומהלך חייה.
תחילת דרכה
קוין נולדה למשפחה אמידה בשרלוטנבורג, בתם של אלזה ואדוארד קוין ולה אח אחד. אביה היה סוכן מכירות של יבואנית בנזין. ב-1913 עברה המשפחה לקלן, שם למדה בבית ספר לותרני לנערות, אותו סיימה ב-1921. קוין עבדה כקצרנית ובשנים 1925–1927, למדה משחק. קוין זכתה להופיע על בימות, אבל הקריירה שלה כשחקנית לא המריאה והיא החליטה לפרוש ב-1929. קוין פנתה לכתיבה, כנראה בהשפעת אלפרד דבלין. ב-1931 פרסמה את ספרה הראשון, "גילגי, אחת מאיתנו", רומן שגיבורתו הראשית היא בחורה צעירה ושאפתנית שמנסה לפלס את דרכה במעלה הסולם החברתי. ספרה זכה להצלחה, תורגם לשפות זרות, עובד לסרט קולנוע וקיבל ביקורות חיוביות, גם מהניו יורק טיימס. פחות משנה לאחר מכן פרסמה רומן שני, "נערת המשי המלאכותי" (1932), שמביא את סיפורה של בחורה צעירה שנוהה אחר קריירה כשחקנית במטרה להיות מפורסמת ונערצת. ספר זה זכה להצלחה רבה אף יותר. ספריה היו קלילים והגיבורות היו קלילות, אך גם חוצפניות, קשוחות, משוחררות ובעלות תעוזה. השנים היו שנותיה האחרונות של רפובליקת ויימאר, המצב הכלכלי בגרמניה היה בכי רע, המפלגה הנאצית הלכה והתחזקה ומצבן של הנשים לא היה משובב נפש. מסיבות אלה ועוד המבקרים כה אהבו את הדמויות הנשיות שיצרה קוין, נשים עצמאיות וצבעוניות במציאות אפורה. ב-1932 נישאה לסופר והבמאי יוהנס טראלוב, שהיה מבוגר ממנה ב-22 שנה.
בשנים 1933 – 1945
ב-1933 התאהבה ברופא יהודי בשם ארנולד שטראוס וניהלה איתו פרשת אהבים. שטראוס נאלץ להגר לארצות הברית ב-1935, אם כי השניים שמרו על קשר (ואף נפגשו בארצות הברית ב-1938) וחלק מהמכתבים שהחליפו ביניהם שרדו ופורסמו ב-1988. הנאצים, שעלו לשלטון ב-1933, אסרו על פרסום ספריה, אותם הגדירו כספרות "בזויה ומנוונת עם נטייה אנטי-גרמנית". ב-1935 תבעה קוין את המדינה ודרשה פיצוי כספי בטענה שצעדים אלה שבוצעו על ידי הגסטפו גרמו לה להפסדים כספיים. התביעה נדחתה וכך גם בקשתה להתקבל ללשכת הספרות של הרייך, שהחברות בה הייתה תנאי לפרסום ספרים במדינה. קוין החליטה בתגובה לעזוב את המדינה, בעוד היא מותירה מאחור את בעלה, שהיה תומך של הנאצים. בשנים 1936 – 1938 ניהלה קשר רומנטי עם יוזף רות ונדדה איתו ברחבי אירופה. קוין פרסמה ארבעה ספרים נוספים שיצאו לאור בהולנד והרבתה לשתות לשוכרה. ב-1937 התגרשה מבעלה. ב-1940 הנאצים פלשו להולנד וקוין, שהתגוררה באמסטרדם, נאלצה לחזור לגרמניה בשל מצבה הכלכלי שהתדרדר. היא הפיצה שמועות על מותה, ואלה הגיעו גם לעיתונים, בהם הדיילי טלגרף שדיווח על התאבדותה בפריז, והשיגה דרכון בשם בדוי מקצין גרמני, אותו הונתה או פיתתה (לסיפור גרסאות שונות). קוין שבה לקלן ועד סוף המלחמה השתמשה בזהות בדויה וחיה בבית הוריה.
אחרי המלחמה
אחרי המלחמה עבדה כעיתונאית, כתבה קטעים סאטיריים לרדיו ומגזינים וילדה את בתה היחידה – מרטינה, אותה גידלה לבדה. ספרים חדשים שכתבה לא זכו להצלחה או כלל לא ראו אור. קוין חדלה מכתיבה, מצבה הנפשי התדרדר, היא הפכה אלכוהוליסטית ומצבה הכלכלי היה קשה. ב-1966 היא אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי בבון. ב-1972 היא שוחררה, התגוררה בדירת חדר והתקיימה בקושי. ב-1977 מגזין שטרן פרסם כתבה על אודות קוין והיא זכתה בתהילה מחודשת; ספריה הישנים הודפסו במהדורות חדשות והתקבלו היטב על ידי הקהל, היא השתתפה באירועים ספרותיים, ספריה עובדו להצגות תיאטרון, היא זכתה למעמד בקהילת הספרות ועד 1979 השתקמה מבחינה כלכלית. ב-1982 מתה מסרטן ריאות. היא נטמנה בבית העלמין מלאטן שבקלן.
S/2003 J 2
S/2003 J 2 הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
לאחר גילויו, קוטלג הירח בשם S/2003 J 2.
קוטרו של S/2003 J 2 הוא 2 קילומטר ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.11 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של S/2003 J 2 סביב צדק הוא 30,290,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 981.55 יממות.
גבולות ההשפעה הכבידתית של צדק מוגדרות על פי תחום היל אשר גודלו הוא 54 מיליון קילומטר (0.35 יחידות אסטרונומיות).
ירחים אשר רדיוס מסלולם גדול מ-67% מתחום היל אמורים להישאר קבועים. כתוצאה מכך, ייתכן כי ירחים של צדק אשר רחוקים יותר מ-S/2003 J 2 עשויים להתגלות בעתיד.
יחסי ברזיל–ספרד
יחסי ברזיל–ספרד הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לספרד.
שתי המדינות חתמו על "חוזה טורדסיאס" ביוני 1494. בחוזה נקבעה חלוקת העולם שמחוץ לאירופה, בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית, בקו האורך 370 ליגות (1,770 ק"מ) ממערב לאיי כף ורדה. ההסכם קבע כי הארצות שממזרח לקו יהיו תחת שלטונה של האימפריה הפורטוגזית, ואילו אלו שממערב לו - תחת זו הספרדית.
ב-1843 הכירה ספרד בעצמאות של רפובליקת ברזיל והיחסים החלו להתבסס.
ביקורים רשמיים
בנובמבר 2012, נפגשה נשיאת ברזיל, דילמה רוסף עם ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי. ראש ממשלת ספרד אמר: "ברזיל היא מעצמה מודרנית, וספרד מסורה לה כמו שהיא לא הייתה מעולם", עוד הוא הוסיף "ברזיל היא היעד המוביל של השקעה ספרדית באמריקה הלטינית והיעד השני בגודלו בכל מקום אחר בעולם. עם יותר מ-55 מיליון אירו של השקעה מצטברת, ברזיל היא הבית לכמעט חצי מההשקעות שלנו באמריקה הלטינית".
שגרירויות
ספרד מחזיקה שגרירות בברזיליה, וגם קונסוליה כללית בריו דה ז'ניירו, סלבדור וסאו פאולו. כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בפורטלזה, ז'ואאו פסואה, מסייאו, נאטאל, פורטו אלגרה, רסיפה, סאו לואיס ותרזינה.
ברזיל מחזיקה שגרירות במדריד, וגם קונסוליה כללית בברצלונה. כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בלה קורוניה, אליקנטה, בילבאו, גרנדה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, ולנסיה, סביליה, סנטנדר וטרגונה.
מהגרים
הקהילה הברזילאית בספרד מונה יותר מ-150,000 איש.
שדרות הנדיב
שדרות הנדיב הוא רחוב באורך 350 מטר בשכונת שמבור בחיפה ומהרחובות הוותיקים והיוקרתיים בכרמל, בין שדרות מוריה ורחוב מעברות לרחוב הירקון.
את הרחוב חוצה שדרה רחבה ומשני צדיה בתי מגורים מסוגים שונים, בהם בתים צמודי קרקע, מבנים בסגנון הבינלאומי לשימור ומבנים רגילים בגובה של עד שלוש קומות. בין דיירי השדרה בעבר ניתן לציין את דוד הכהן, אברהם וז'נט דנקנר, הוריו של דני דנקנר, ואת ליאורה עופר, בתו של איש העסקים יולי עופר.
בקצה הרחוב נמצא מבנה בית יד לבנים חיפה הכולל אתר הנצחה לבני העיר שנפלו בהגנת המדינה וספרייה עירונית.
מקור השם
שמו של הרחוב ניתן לו בשנת 1942.
היסטוריה
מרבית הבתים לאורך שדרות הנדיב נבנו בסביבות שנות ה-30 של המאה ה-20.
הרחוב כמעט ולא עבר שיפוץ מאז שנות ה-30. החל בתחילת שנת 2012 ועד שנת 2013 עברו שדרות הנדיב שיפוץ. השדרה רוצפה באבנים מסוגננות, קטעים מהשדרה צופו בשכבת מגן המאפשרת משחקי ילדים והגינון חודש כולו.
מוריס
מוריס (Morris או Maurice) הוא שם פרטי וכן שם משפחה אנגלי שמקורו במילה הלטינית Maurus, שפירושה כהה עור או מורי.
{{פירושונים| Morris:
Maurice:
Morice:
אחרים:
כלי רכב
ראו גם
}}
ג'ייסון דנאייר
ג'ייסון גרגורי מריאן דנאייר (בצרפתית: Jason Grégory Marianne Denayer; נולד ב-28 ביוני 1995) הוא כדורגלן בלגי, המשחק בעמדת הבלם בנבחרת בלגיה.
תחילת הקריירה
דנאייר נולד בעיירה זֶ'טֶה שבמחוז בריסל, בלגיה, לאב בלגי ולאם ממוצא קונגולזי. בגיל 11 דנאייר הצטרף לאקדמיה של הקבוצה הבכירה בבריסל, אנדרלכט ובגיל 13 הוא עזב לאקדמיית הכדורגל JMG, שממוקמת בעיירה לייר שבצפון בלגיה. באקדמיה הוא התפתח כבלם לאחר שבאנדרלכט שיחק כחלוץ. בקיץ 2013 כשהיה בן 18 דנאייר עבר לאקדמיה של מנצ'סטר סיטי האנגלית, שם שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
השאלות ממנצ'סטר סיטי
ב־12 באוגוסט 2014 דנאייר הושאל לאלופת סקוטלנד, סלטיק, בסלטיק דנאייר השתלב מיידית ונחשב שחקן דומיננטי בהגנה של הקבוצה. עונתו הראשונה כשחקן בוגרים הייתה מוצלחת מאוד והוא כבש חמישה שערים ב־29 משחקי ליגה לצד יכולת הגנתית משובחת. בסיום אותה עונה סלטיק זכתה באליפות ובגביע הסקוטי כאשר דנאייר זכה בשחקן הצעיר של העונה בליגה. אף על פי שסלטיק רצתה להשאיל את דנאייר עונה נוספת, השחקן חזר למנצ'סטר סיטי והושאל לגלאטסראיי הטורקית לאחר שחתם על חוזה חדש במנצ'סטר סיטי.
בגלאטסראיי דנאייר זכה עם הקבוצה בגביע הטורקי. בקיץ 2016 מנצ'סטר סיטי שלחה את דנאייר לעוד השאלה, לקבוצת סנדרלנד מהפרמייר ליג. באותה עונה סנדרלנד סיימה במקום האחרון בליגה וירדה לליגת המשנה. בעונת 2017/2018 דנאייר הושאל פעם נוספת לגלאטסראיי ובאותה עונה הוא זכה עם הקבוצה באליפות טורקיה.
אולימפיק ליון
ב־21 באוגוסט 2018 דנאייר עזב רשמית את מנצ'סטר סיטי וחתם באולימפיק ליון מהליגה הצרפתית. בעונתו הראשונה הוא ערך 31 הופעות וכבש שני שערים והיה שחקן חשוב בהגנה של ליון, שסיימה במקום השלישי והבטיחה העפלה לליגת האלופות.
קריירת נבחרות
דנאייר ייצג את הנבחרות הצעירות של בלגיה לגילאים 18 ועד 21. באוקטובר 2014 דנאייר זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה הבוגרת, למשחקי מוקדמות יורו 2016. דנאייר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה ב־31 במרץ 2015 בניצחון 3–1 של נבחרת בלגיה על נבחרת ישראל במוקדמות יורו 2016. דנאייר נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2016. הוא שיחק במשחק רבע הגמר מול ויילס, שנגמר בהפסד 1–3.
יוהני קסקאלה
פאולי יוהני קסקאלה (בפינית: Pauli Juhani Kaskeala; נולד ב-26 ביולי 1946) הוא אדמירל פיני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין השנים 2001–2009.
יוסף חיים שרבני
רבי יוסף חיים שרבני (ה'תרס"ז – י"א בניסן ה'תשל"ט) היה ר"מ בישיבת פורת יוסף, ומקים ישיבת המקובלים אמת ושלום.
ביוגרפיה
רבי יוסף חיים נולד בשנת ה'תרס"ז לרבי יהושע ולהדסה מסעודה בעיר העתיקה בירושלים. בצעירותו למד אצל אביו, ובהמשך למד בישיבת פורת יוסף אצל רבי עזרא עטיה.
בו' בניסן תרפ"ח נשא את שולמית סול לבית טלבי, בת ליוצאי ביטולה. הזוג התגורר בשכונת בית ישראל.
לאחר תקופה נקרא רבי יוסף ללמד בישיבת פורת יוסף וחזר להתגורר בעיר העתיקה, במתחם הישיבה.
מחמת עניותו ודחקותו חפץ רבי יוסף חיים ללמוד ולעבוד במכון הארי פישל אך נענה בסירוב מחמת הביקוש הרב להתקבל למקום, רבי שמשון מטפליק ידידו של רבי יוסף חיים ביקש מהמנהל הרב דב קוק לקבלו למכון והוא נתן את אישורו, בקשתו הייתה חריגה בשל המצב הרגיש בין העדה החרדית לתומכי הרב קוק.
רבי יוסף חיים למד בחברותא עם רבי יוסף כהן, לימודם הרגיל היה לפחות שתים עשרה שעות ונמשך בדרך כלל כשמונה עשרה שעות ברצף ללא הפסקה.
במשך עשרות שנים היה המחנך והמלמד הבכיר בתלמוד תורה בני ציון, שהוקם על ידי ועד העדה הבוכרית בירושלים, בשנות התר"ן, ובדרכו העיונית העמיד מאות תלמידים, אשר רבים מהם עלו ללמוד בעיקר בישיבת פורת יוסף.
בזקנותו חפץ ללמוד את תורת הקבלה אך לאחר שנתנסה בה נאמר לו שסגנון לימודו יקשה עליו להבינה. לצורך כך, ייסד את ישיבת המקובלים "אמת ושלום".
הרב שרבני נשא הספדים על רבני תקופתו עשרות מהם נדפסו בכתבי עת, בספר ישיבות בגדד ובמקומות אחרים.
ילדיו
מנכדיו: רבי יעקב שרבני ראש ישיבות אהל יוסף ואוצרות התורה, רבקה ורדי, רבי יהושע שרבני ר"מ בישיבת קול תורה, הרב אליהו אבא שאול ראש ישיבת אור לציון, הרב בן ציון אטון ראש ישיבת ראשית חכמה, ועוד.
מאחיו: רבי דוד שרבני רבה של קולומביה, רבי שלמה מלמד בישיבת פורת יוסף, ורבי שאול דיין בבית דין של הרב עזרא עטיה.
כתביו
דברי תורתו נדפסו במספר מקומות, בעיקר במאספים תורניים, הספר אור לציון על מסכת מכות נכתב יחד עם חתנו הרב בן ציון אבא שאול בלימוד משותף.
אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם
אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם (בהולנדית: Erasmus Universiteit Rotterdam) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת ברוטרדם שבהולנד אשר הוקמה ב-1913. האוניברסיטה קרויה על שם התאולוג ואיש הרנסאנס ארסמוס מרוטרדם.
היסטוריה
אוניברסיטת ארסמוס נוסדה בנובמבר 1913 כ"בית הספר למסחר בהולנד" (Nederlandsche Handels-Hoogeschool) הודות לתרומות קבות של אנשי עסקים רבים בהולנד. בשנת 1937 הוכר בית הספר כמכון להשכלה גבוהה עם מעמד אוניברסיטאי. בשנת 1966 הוקם בית הספר המקומי לרפואה. בשנת 1973 בתי הספר לכלכלה ולרפואה אוחדו לאוניברסיטה אחת.
הרכבת גיבסון
הרכבת גיבסון היא שיטה להרכבת מקטעי DNA, המאפשרת חיבור של מספר מקטעי DNA בתגובה איזותרמית אחת. השיטה פותחה בשנת 2009 על ידי דניאל גיבסון, בעת שעבד במכון ג'יי. קרייג ונטר (JCVI).
השיטה
הרכבת גיבסון מיועדת לחיבור מספר מקטעי DNA, בהתבסס על זהות רצפית. לצורך כך נעשה שימוש במקטעי DNA החופפים ביניהם בכ-20-40 זוגות בסיסים. אל מקטעי ה-DNA מוסיפים תערובת של שלושה אנזימים בתוך תמסית בופר מתאימה, ומדגירים בטמפרטורה של 50°C למשך שעה.
בבסיס השיטה עומדת פעילותם של שלושה אנזימים:
פעילות האקסונוקלאז מביאה לפירוק של גדיל DNA יחיד מכיוון קצה '5. בעקבות זאת, מקטעי DNA חופפים נצמדים זה לזה (עוברים היברידיזציה). כעת פעילות הפולימראז משלימה את הפער הקיים במולקולת התוצר באמצעות הוספת נוקלאוטידים. לבסוף, פעילות הליגאז מביאה לחיבור של מקטעי DNA סמוכים, ומתקבלת מולקולת DNA מאוחה ורצופה.
ניתן לבצע טרנספורמציה של התוצר לחיידקי E. coli ולהפיק מהם את מקטעי ה-DNA.
קישורים חיצוניים
מדריך להרכבת גיבסון, אונ' קיימברידג' (אנגלית)
הנקה בציבור
גישות חברתיות כלפי המעמד החוקי של הנקה בציבור (נקרא גם הנקה בפומבי) משתנות בין חברות ותרבויות מסביב לעולם. במדינות רבות, הן בדרום הגלובלי והן במספר מדינות מערביות, הנקה של תינוקות במרחב הציבורי היא נפוצה, ולרוב לא נתפסת כהפרעה. בישראל, בהיותה מדינה דמוקרטית, כל התנהגות שנגדה אין איסור מפורש, מותרת. מכיוון שאין כל איסור המונע הנקה במקום מסוים בישראל, הנקה מותרת בכל מקום. במדינות אחרות בעולם, בכללן אוסטרליה, חלקים בארצות הברית ואירופה, וכן בחלק ממדינות אסיה, לנשים יש זכות חוקית מפורשת להנקה במרחב הציבורי ובמקום העבודה. השכיחות של הנקה בציבור במדינה מסוימת נקבעת לפי מספר גורמים כגון איסור או היתר משפטי, נורמות חברתיות וכן הגישות והידע שיש לנשים על הנקה. יש מספר ראיות לכך שאמהות המניקות בציבור נוטות להמשיך בהנקה למשך זמן רב יותר מאשר אמהות שאינן מניקות בציבור. הסיבה העיקרית להימנעות של נשים מהנקה בציבור היא מבוכה, המתעוררת בעקבות חוסר לגיטימיות לפעולה זו מצד החברה. מבוכה זו יכולה להוביל לכך שנשים מניקות נמנעות מבילוי זמן במקומות ציבוריים, נושאות איתן חלב אם שאוב או משתמשות בתרכובת מזון לתינוקות כשהן לא בבית. הסיבה לכך שפעמים רבות מעירים לאמהות המניקות במקומות ציבוריים נובעת מגישה הרואה בהנקה אקט מיני המחייב הצנעה. חוסר הלגיטימציה החברתית שמגבילה הנקה בציבור מביאה לכך שבסופו של דבר, מתבצעת הדרת נשים מהמרחב הציבורי.
גישות להנקה בציבור במדינות שונות
ישראל
בישראל יש מדיניות שמעודדת הנקה, והמדינה מדגישה את חשיבות התמיכה הציבורית בהנקה בפומבי. במדינה אין כל איסור המונע הנקה במקום כלשהו, ולפיכך ההנקה מותרת בכל מקום, כולל במרחב הציבורי. במקומות פרטיים המיועדים לציבור (כגון בחנויות) יש לשים לב שההנקה לא תפריע בדרך כלשהי לפעילות הרגילה. לא ניתן לחייב אישה להניק בחדרי הנקה, והם מצויים במקומות שונים במרחב הציבורי רק עבור נשים המעוניינות בכך. לפי חוק העונשין המגדיר מעשה מגונה בפומבי או מטרד לציבור, אין כל בעיה עם חשיפה של שדיים בציבור כחלק מהנקה.
על אף ההיתר החוקי והמדיניות שמכוונת לעידוד הנקה ובכלל זה להנקה בציבור, ישנם מקרים בהם נשים נדרשות לחדול מהנקה בציבור. במקרה שאירע בשנת 2003, חברת מועצת העיר ירושלים, ענת הופמן, לא הורשתה להניק בזמן ישיבת מועצה והתבקשה לצאת מהפגישה כדי להניק. חברי המועצה ניצלו את היעדרותה כהזדמנות להביא חקיקה לאישור.
ארצות הברית החל מיולי 2018, כל 50 מדינות ארצות הברית, מחוז קולומביה ואיי הבתולה העבירו חקיקה המאפשרת במפורש לנשים להניק בציבור. יתרה מכך, לפחות ב-29 מדינות, מחוז קולומביה ואיי הבתולה פוטרים נשים מהעמדה לדין בגין חשיפה פומבית מגונה, שהיא עבירה בה מואשם כל אדם שחשף אחד מאברי הגוף המוגדרים מוצנעים בחוק בארצות הברית. עד שחקיקה זו אושרה, מספר סיבות מנעו הנקה בציבור של אמהות בארצות הברית. אמנם בסקר משנת 2004 שנערך על ידי איגוד התזונה האמריקאי, 43% מ-3,719 המשיבים סברו שלנשים צריכה להיות הזכות להניק בציבור. למרות זאת, נשים שהניקו בציבור נתקלו בהתנגדות חברתית ואף במעצר בחלק מהמדינות. הסיבה להבדלים בין המדינות השונות נבעה מכך שהחקיקה האמריקאית שמסדירה הנקה השתנתה ממדינה למדינה, והחוק הפדרלי היה מוגבל למרחבים של הממשל הפדרלי בלבד. החוק הפדרלי שנחקק ב-1999 קבע כי "אישה רשאית להניק את ילדה בכל מקום בבניין פדרלי או ברכוש פדרלי, אם האישה וילדה מורשים בדרך אחרת להיות נוכחים במקום". מספר מקרים של הטרדה של אימהות מניקות שזכו לתשומת לב תקשורתית הניעו מספר מדינות בארצות הברית לפעול לשינוי החוק. פעולות אלו כללו סרטונים ויראליים של אנשים שמטרידים אימהות מניקות בציבור, מחאות וקמפיינים ברשתות החברתיות. על אף שהחל מ-2018 החוק מאפשר זאת, נראה כי תופעת ההטרדה של אימהות מניקות קיימת גם כיום.
סין
הנקה בציבור בסין לא הייתה שנויה במחלוקת בעבר. נראה שבשנים האחרונות, על אף שהנקה בציבור מותרת, יש מעט יותר מקרי התנגדות, ככל הנראה בעקבות השפעה של המדיה החברתית. בסין הנקה בציבור נחשבת מביכה בעיני חלק מהאנשים, אבל היא גם מקובלת בעיני רבים אחרים.
ספרד
חוק השוויון בספרד מעניק זכות חוקית להניק בציבור. בשנת 2016, חברת הפרלמנט קרולינה בסקנסה הניקה את בנה באולם הפרלמנט הספרדי, וזכתה לשבחים על כך אך גם לביקורות רבות.
סיירה לאון
בסיירה לאון אין חוק מפורש הנוגע להנקה בציבור. במקביל, סיירה לאון מדורגת במקום החמישי בעולם בתמותת התינוקות. כשביקרה השחקנית סלמה הייק במדינה, היא הניקה בשידור תינוק רעב בן שבוע שאמו לא הצליחה לייצר חלב. כשהתראיינה בנושא, אמרה הייק שעשתה זאת כדי להפחית את הסטיגמה הקשורה בהנקה וכדי לעודד תזונת תינוקות.
פולין
בפולין יש זכות חוקית לאימהות להניק בציבור. ישנם קמפיינים שמעודדים ומגבים נשים שמניקות בפומבי. בין היתר, ישנה תמיכה של הכנסייה הקתולית, בעידוד של האפיפיור, בהנקה בציבור. לתמיכה זו השפעה רבה על המדיניות בפולין, שכן הדת הנפוצה ביותר במדינה היא נצרות קתולית.
ברזיל
בברזיל אין חוקים שמונעים הנקה בציבור. כמה מדינות ועיריות בברזיל העבירו חוקים להבטחת זכותן של אמהות להניק במקומות ציבוריים ופרטיים. בשנת 2015, מושל מדינת סאו פאולו, ג'רלדו אלקמין, אישר חוק שהתקבל על ידי האסיפה המחוקקת, אשר מעניש כל מי שמונע מאישה להניק בקנס של 510 דולר אמריקאי.
יחסן של דתות להנקה בציבור
צניעות עשויה להיות משתנה משמעותי המשפיע על הנקה בציבור. בחברה שמדגישה מאוד את המיניות של השדיים, כמו בתרבות המערב, עלול להתעורר קונפליקט בין הנקה וצניעות באופן בלתי נמנע. בבחינת מסורות דתיות שונות, כמו נצרות, יהדות ואיסלאם, מעמדה של הצניעות גבוה. במגוון ספרי קודש ופירוש בדתות השונות ישנם דיונים שמתמקדים בצניעות כהגנה מפני דחפים מיניים. צניעות בהקשרים אלו מכתיבה סטנדרטים של התנהגות ולבוש עבור חברי אותה מסורת דתית. כאשר תפיסת הצניעות של האישה או המשפחה נעוצה באמונה דתית, אפשר לצפות שהשקפה זו לא תשתנה בקלות. לפיכך, הנקה עשויה להיחשב כבלתי צנועה, בפרט לאור מחויבות לאמונה דתית הדורשת כיסוי של חלקי גוף הקשורים למיניות. מאחר והנקה נדמית כסותרת התנהגות צנועה, חברי מסורות דתיות שונות נתקלים בקונפליקט שעלול להשפיע על הפסיקות והנורמות הקובעות כיצד יש לנהוג בעת הנקה. לאור זאת, צניעות עלולה להיות גורם תרבותי הקשור לשיעורי התחלת הנקה ושיעורי משך הנקה לקויים. חלק מהאימהות עשויות לבחור בתחילה שלא להניק בשל חששות לגבי צניעות.
בישראל, משרד הבריאות מציין כי הנקה בציבור איננה מחייבת חשיפה של הגוף עבור מי שאינה מעוניינת בכך. מרבית האימהות המיניקות בציבור מוצאות את הדרך להניק בצורה הנוחה להן ולתינוק תוך חשיפה מינימלית של גופן, אם הן רוצות. לפי משרד הבריאות, ניתן להשתמש בצעיף או שמיכה קטנה, או ללבוש חולצה רחבה, כדי ליצור מרחב של פרטיות. עוד מדגישים ממסמכי משרד הבריאות כי נשים שמניקות במרחב הציבורי מבקשות רק להאכיל את תינוקן, ואין צורך להתנצל או לחוש אי נוחות על הנקת התינוק כאשר הוא רעב, גם אם ההנקה נעשית במקומות ציבוריים.
בקרב זרמים שונים בציבור היהודי-דתי, יש מידה משתנה של השפעה של עיקרון הצניעות על הנקה בציבור. כך למשל, בפורומים שונים ניתן לראות רבנים שמגדירים הנקה בציבור כפעולה לא צנועה וטוענים שיש להימנע מכך ככל האפשר, לצד דיונים בפורומים של נשים דתיות התומכים בהנקה בציבור תוך שימוש בכיסוי, לאור הבנה שבריאות הילד והרעב שלו חשובים יותר, ושהנקה עם כיסוי היא צנועה מספיק.
העמדה הפמיניסטית כלפי הנקה בציבור
בבסיס העמדה הפמיניסטית כלפי הנקה בציבור עומדת הנחת הבסיס לפיה כל אדם, כל אישה וכל גבר אחראים על גופם. לכן, זוהי זכותה של כל אישה להניק או לא להניק, לא משנה הסיבה, וכן אין משמעות למיקום בו מתבצעת הפעולה. הנקה היא האופן בו התינוק אוכל, ועל כן זוהי זכות אנושית ובסיסית לאפשר לו לאכול בציבור. אחת מהטענות היא שלדרוש מאם להימנע מהנקה בציבור זו דרישה שמגבילה הזנה מיטיבה ונגישה עבור התינוק. מנקודת המבט הפמיניסטית, במצב אידיאלי ניתן לצאת מנקודת הנחה שלאם יש זכות להניק, ולתינוק יש זכות לינוק, מתי ואיך שנכון עבורם. זכות זו קיימת ללא קשר לגיל התינוק או רמת החשיפה של השד, בכל מקום שמותר לאם לשהות עם ילדה. הכרה בזכות זו, יחד עם תשתית נאותה בשילוב עם חדרי הנקה ושאיבה במקומות ציבוריים ובמקומות עבודה, תסייע לאימהות לתפקד ביום יום תוך כדי טיפול מיטבי בצרכים של התינוקות שלהן.
מחלוקות
בישראל יש תמיכה ציבורית, ממוסדת ואזרחית, בהנקה בציבור, אך ישנם גם קולות שמביעים על כך ביקורת וגורמים לנשים להרגיש לא בנוח על כך שהן מניקות בציבור. כך למשל, כשהשתתפה מיכל אנסקי בסדרה "מחוברים", היא הניקה את בתה מול המצלמה. פעולה זו הובילה מבקרים להפנות אמירות קשות ומעליבות כלפי אנסקי על כך שנחשפה מול המצלמות. אחד מהמבקרים טען כי "הספיקו לה עשר שניות על המסך כדי לחלוץ שד ולהניק את ילדתה מול הצופים". אנסקי בתגובה טענה שלא ברור לה כיצד דבריו המכוערים של אותו אדם אמר קיבלו במה שכן בהנקה אין דבר נמוך, זול או חושפני.
בסדרת הטלוויזיה הקומית "צומת מילר", מתייחס אדיר מילר בהומור למחלוקות הקיימות סביב הנקה בציבור ולנינוחות של נשים מסוימות להניק בציבור ללא בושה, לצד הבושה שמתעוררת אצל חלק מהאנשים בסביבתן. באמצעות ההומור יש ניסיון לנרמל את ההנקה בציבור ולהציג את אלה שלא תומכים בה כמיזוגינים.
הנקה בציבור ורשתות חברתיות
הרשת החברתית פייסבוק ספגה ביקורת על כך שהסירה תמונות של אימהות מניקות את ילדיהן, תוך ציטוט של תוכן פוגעני המפר את התנאים וההגבלות של הרשת. ברשת פייסבוק טענו שתמונות אלה מפרות את קוד ההגינות שלהן בכך שהראו שד חשוף, אפילו כשהתינוק כיסה את הפטמה. גם בדצמבר 2011 הסירה פייסבוק תמונות של אמהות מניקות ולאחר ביקורת ציבורית, שיחזרה אותן. הרשת טענה שהסירה את התמונות מכיוון שהפרו את הכללים הפורנוגרפיים בתנאים וההגבלות של החברה. בסופו של דבר, בשנת 2014 הנהלת הרשת נכנעה לקמפיין הציבורי FreeTheNipple# והודיעה שתתיר לגולשים לפרסם תמונות של אימהות מניקות את ילדיהן ולא תגדיר אותן כתמונות עירום לא ראויות.
קומפאק
קומפאק (Compaq; הלחם של Compatibility And Quality) הייתה חברה שנוסדה ב-1982 שעסקה בפיתוח, מכירה ותמיכה במחשבים, ובמוצרים ובשירותים קשורים. קומפאק מכרה מחשבים תואמי IBM PC. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה קומפאק הספק העיקרי של מחשבים אישיים, תואר שבו החזיקה עד 2001 אז השיגה אותה HP. ב-2002 נמכרה החברה ל-HP בסכום של 25 מיליארד דולר. HP המשיכה למכור מוצרים תוך שימוש במותג קומפאק עד 2013.
ג'סטין ביבר: הסרט
ג'סטין ביבר: הסרט (באנגלית: Justin Bieber: Never Say Never) הוא סרט הופעה תיעודי אמריקאי משנת 2011, בבימויו של ג'ון מ. צ'ו ובהפקת MTV. הסרט מתעד את הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר בהכנותיו לקראת ההופעה הגדולה שלו במדיסון סקוור גארדן.
Never Say Never הוא הסרט התיעודי הראשון של ביבר. הוא זכה להצלחה בקופות וצבר הכנסות של קרוב למאה מיליון דולר, וכך הפך סרט ההופעה הרווחי ביותר מאז שנת 1984, והסרט התיעודי השלישי בעל ההכנסות הגבוה ביותר מאז 1982.
רקע
הסרט מתעד את הזמר-יוצר ג'סטין ביבר יחד עם צוות ההפקה שלו כשהם בסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלו. הסיבוב נועד לעזור בקידום אלבום הבכורה שלו, My World 2.0, ובקידום המיני-אלבום הראשון שלו, My World. הסיבוב החל ב-23 ביוני 2010, בהרטפורד שבארצות הברית, והסתיים ב-19 באוקטובר 2011, בקראקס, שבוונצואלה.
רוב הצילומים התרחשו בעשרת ימי ההכנה להופעה הגדולה באוגוסט 2010 במדיסון סקוור גארדן. ההופעה נחשבה להצלחה קופתית גדולה, כל הכרטיסים נמכרו תוך 22 שעות.
ג'יידן סמית' הצטרף לביבר במהלך העצירה במדיסון סקוור גארדן במהלך סיבוב ההופעות My World Tour, כדי לבצע את השיר לסצנות שיופיעו בסרט.
הסרט כולל גם קטעים מביקורו של ביבר בעיר הולדתו בזמן שהותו בקנדה כחלק מסבב ההופעות. בזמן שבילה עם חברי ילדותו פגע ביבר במיתרי הקול שלו. בעקבות כך דחתה ההפקה את הופעתו בסירקיוז, ועל ביבר נאסר לדבר במשך כמה ימים.
הפקה, רווחים והפצה
הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-11 בפברואר 2011, וזכתה להצלחה בקופות. עלות הפקת הסרט עלתה על 13 מיליון דולר, והוא גרף הכנסות של כ-12.4 מיליון דולר ביום הראשון ליציאתו ו-29,514,054 דולר בשבוע הראשון - מ-3,105 בתי קולנוע. הסרט התעלה על הציפיות ונחל הצלחה קופתית כאשר בסוף השבוע הראשון הכניס למעלה מ-30 מיליון דולר, ובכך כמעט ועקף את הכנסות הסרט "לזרום עם זה" (פברואר 2011) שעמדו על 31 מיליון דולר. הוא סרט ההופעה הרווחי ביותר מאז שנת 1984, והסרט התיעודי השלישי בעל ההכנסות הגבוה ביותר מאז 1982.
בסך הכל היו לסרט הכנסות של 73,013,910 דולר בארצות הברית ובקנדה (73.7% מהרווחים),וסך מכירות כללי של קרוב למאה מיליון דולר בכל העולם.
פסקול
בסיבוב ההופעות My World Tour שר ביבר שירים מאלבום הבכורה שלו, My World 2.0, ומהמיני-אלבום הראשון שלו, My World.
הגרסה החלופית
בפברואר 2011 הוקרנה בבתי קולנוע תלת־ממדיים בארצות הברית ובקנדה, באופן מוגבל, גרסה חלופית של הסרט בשם "Justin Bieber: Never Say Never - Director's Fan Cut".
לגרסה זו התווספו 40 דקות שלא היו בגרסה המקורית, בעוד ש-30 דקות מהסדר המקורי הושמטו, כך שמשך הצפייה הכולל הוא 115 דקות - 10 דקות יותר מהמקור.
לפני תחילת הסרט הוקרן פרומו לסרט לגיון הרקדנים יוצאי הדופן של ג'ון מ. צ'ו.
פרודיה
הסרט  נתפס כפרודיה על סרטי מוזיקה כמו Never Say Never. בסרט משתתפים בין היתר מרטין שין, אדם לוין, מריה קארי, סנופ דוג וג'סטין טימברלייק.
יוליה ג'רג'
יוליה ג'רג' (במקור לוי, בהונגרית: György Júlia; סולנוק, 29 ביוני 1896 – בודפשט, 28 בנובמבר 1977) הייתה רופאת ילדים יהודייה-הונגרייה נוירולוגית זוכת פרס קושוט, עסקה גם בפסיכולוגיה פלילית, פסיכולוגיית ילדים וחינוך מיוחד.
ביוגרפיה
יוליה לוי נולדה במשפחה יהודית בסולנוק כבתם של מיהאי לוי, פקיד בטחנת קמח קיטור ושל צציליה קליין. בשנת 1919 עבדה במעבדה לפסיכולוגיה פלילית של בית המשפט לנוער. היא למדה באוניברסיטת פאזמאני פטר (לימים שונה שמה לאוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבלה את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1922, אך לא השיגה עבודה. משנות ה-20 של המאה ה-20 ניהלה מרפאה לפסיכולוגיה פלילית במחלקה של פאל רנשבורג במרפאתו בבודפשט. בשנת 1930, ביחד עם ארז'בט הרצוג, ארגנה מרפאה עצמאית פרטית לפסיכולוגיה פלילית ברחוב הארשפה, בודפשט. כתוצאה מהחוקים (האנטי) יהודיים משנת 1938 (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי היא איבדה את עבודתה והמשיכה לעבוד באגודת החסות הלאומית היהודית: הקימה גן ילדים מיוחד, מעון יום, מרפאת חוץ לילדים וייעוץ קריירה. בתקופה זו עבד אצלה פרנץ מיראי.
לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה היא ארגנה בתי מגורים מיוחדים לילדים, והחלה לעבוד בכמה מרפאות ילדים. בשנת 1962 הוענק לה פרס קושוט על עשייה של עשרות שנים בריפוי וגידול ילדים ובני נוער קשיי חינוך. בשנת 1968 מונתה לרופאה הראשית של המרפאה לפסיכולוגיה של ילדים במועצת העיר בודפשט, ואחר כך הפכה ליועצת המומחה שלה. בשנת 1976 העבירה את תפקיד הניהול שלה, אך עד מותה עבדה במכון. במקביל, הייתה חוקרת במחלקה למשפט פלילי בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אטווש לורנאד (בתחום האישים האנטי-חברתיים) ומרצה במכללה להכשרת מורים לחינוך מיוחד.
ליאור (פירושונים)
{{פירושונים|
המדריך לרוצח - פרקים
זו רשימה של פרקים של סדרת הטלוויזיה "המדריך לרוצח".
נגב Zoo
נגב Zoo (נקרא בעבר הגן הזואולוגי של באר שבע) היה גן חיות, בקריית מאיר בץ שבבאר שבע, מדרום לכביש הכניסה המערבי לעיר. הוא השתרע על שטח של כ-50 דונם. בסוף שנת 2022, הגן נסגר לצמיתות לקראת העתקתו למיקום חדש תחת השם "מדבריום" שמתוכנן להפתח בחנוכה 2023.
תכולה
בגן היו כ־130 מינים של יונקים, עופות וזוחלים. בין היונקים בלטו הפרסתניים, הקופים, החתוליים (בהם אריות), המכרסמים וחיות החווה. העופות חולקו בין חצרות ובין אגם לעופות מים כאשר הטווסים שוטטו חופשיים בגן. הזוחלים חולקו בין חצרות לבין ביתן אקווריומים. מחלקת הזוחלים יוצגה בגן על כל הסדרות שלה: בגן היה מספר מיני צבים, מספר לטאות, נחשים ותנינאים.
חלק מבעלי החיים בגן נולדו בשבי ורגילים לנוכחות בני אדם בקרבתם. חלק אחר מבעלי החיים הן חיות בר שהובאו לגן מהטבע על ידי פקחי רשות הטבע והגנים, וכן על ידי אנשים פרטיים, לצורך קבלת טיפול רפואי לאחר שנמצאו פצועים בשטח. בעלי חיים אלה קיבלו בגן טיפול רפואי ושיקום, לפי הצורך, וחלקם הושבו לטבע לאחר החלמתם.
הגן השתרע על שטח של 50 דונם. הוא הכיל אזורי תצוגה, פינת ליטוף, מדשאות, אזורי משחקים, כיתות לימוד, מזנון, משרד ומבני שירותים. מלבד התצוגה עברו בגן חוגי לימוד, סיורים מודרכים ופעילויות רכיבה על סוסי פוני.
היסטוריה
הגן התפתח מפינת חי שהקימה המורה מניה אוריאלי, בשנת 1954, בבית הספר שורשים שבשכונת נווה נוי. עם השנים החלה פינת חי זו לשרת גם קהל שלא קשור לבית הספר ולקבל סיוע תקציבי מעיריית באר שבע. בשנת 1977 קיבלה אוריאלי פרס ממשרד החינוך על ניהול פינת החי. בתקופה זו היא ניהלה את הפינה אם כי היא כבר הייתה גמלאית.
בשנת 1983 הוקמה עמותה לגיוס כספים לגן החיות ברשות פרופסור ראובן יגיל. בשנת 1985 הועבר הגן לשטח של 1,000 מטר מרובע, ששימש קודם את מעברת חצרים. בתקופה זו הגן העסיק עדיין עובדים בתקן של שתיים וחצי משרות. על כן מרבית העבודה נעשתה בידי מתנדבים. מחלקת הניקיון של העירייה סייעה בהקמת משכן זה של הגן והוא נחנך בשנת 1986 במעמד ראש העיר, משה זילברמן.
בשנת 1991 החלה הקמת שכונת נווה זאב על מתחם הגן. משרד השיכון והעירייה הקימו את משכנו הרביעי והנוכחי של הגן. הבנייה ארכה שבע שנים והמשכן נחנך בשנת 1996.
גן החיות מתופעל על ידי חברת "כיוונים" ומנהלו הוא זיו רשף.
בעלי החיים בגן
בין בעלי החיים בגן:
אנפה אדמונית-בטן
אנפה אדמונית-בטן (שם מדעי: Ardeola rufiventris) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם המצויה בטבע באפריקה שמדרום לסהרה לאורך דרום-מזרח אפריקה, דרום-מרכז אפריקה ובמזרח אפריקה הדרומית. האנפה נמצאה במדינות הבאות: אנגולה, בוצואנה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, לסוטו, מלאווי, מאלי, מוזמביק, נמיביה, רואנדה, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, זמביה וזימבבואה.
האנפה מגיעה לאורך 38 עד 39 סנטימטרים, עם דמיון גדול בין הזכרים והנקבות, אף שהנקבות בעלות גוון חום או מפויח יותר ובעלי פס שמנת על הצוואר. האנפה בעלת נוצות אפורות-כהות לאורך הגב, הכתפיים, הצוואר והראש בעוד הזנב, הכנפיים והבטן בעלי גוון אדום-כחול כהה והרגליים צהובות בעלות אצבעות ארוכות. הראש כחול-כהה עם עיניים ומקור צהובים.
זוהי אנפה החיה לאורך ביצות ואגני ניקוז של נהרות כמו באוקוונגו וכן בערבות עשב לחות, מישורים ושדות פפירוס. היא ניזונה על הגדות מדגים כמו אמנוניים או ברבוס, דו-חיים ומסרטנים וחרקים מימיים שונים. האנפה ניזונה ביחידות או בזוגות כשבכמה מקרים נמצאו אנפות בקבוצה של 8 פרטים. בלילה הם נחים על עצים נמוכים. האנפה מקננת בקבוצות גדולות על הענפים ביחידות זוגיות ובקן הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים.
כריסטופר אייר
סטארט
אייר נולד בנורווגיה, ובגיל 10 הצטרף למחלקת הנוער של לילסטרום מליגת העל הנורווגית. בשנת 2014 עבר אייר לסטארט, גם היא מליגת העל הנורווגית, בשל מעבר משפחתו לקריסטיאנסנד. ב-19 ביולי 2014 ערך אייר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2–1 על בודה/גלימט במסגרת המחזור ה-16 בליגה. ב-28 בספטמבר הבקיע אייר את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-22 בניצחון 3–1 על סרפסבורג 08 במסגרת המחזור ה-25 בליגה. הוא סיים את עונתו הראשונה במועדון עם 13 הופעות ליגה ושער אחד.
ב-7 באפריל 2015, כשהוא מתקרב לגיל 17, ענד אייר את סרט הקפטן במשחק ליגה נגד לילסטרום שהסתיים בתוצאה 1–1, וכך הפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות ליגת העל הנורווגית. את עונתו השנייה במועדון הוא סיים עם 30 הופעות ליגה ו-11 שערים.
ברנטפורד
ב־21 ביולי 2021 עבר אייר לברנטפורד האנגלית כשחתם לחמש שנים בסכום של 13.5 מיליון ליש"ט.
ב-7 במאי 2022 כבש שער בכורה בקבוצה, בניצחון 0–3 על סאות'המפטון.
לוקאס ראדבה
לוקאס ואלריו נטובה ראדבה (באנגלית: Lucas Valeriu Ntuba Radebe; נולד ב-12 באפריל 1969 בסווטו) הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי ששיחק בעמדת הבלם.
ראדבה שיחק בשתי קבוצות בלבד לאורך הקריירה, קייזר צ'יפס ממולדתו בה זכה בשתי אליפויות וגביע, ולידס יונייטד האנגלית בה שימש כקפטן במשך כחמש שנים. הוא ייצג את נבחרת דרום אפריקה בשבעים הופעות, בהן שני טורנירי מונדיאל, ואף שימש כקפטן הנבחרת במונדיאל 2002.
ראדבה זכה בפרס המשחק ההוגן של פיפ"א לשנת 2000 בזכות התנדבותו לעבודה עם ילדים בדרום אפריקה, ועל מחויבותו למאבק בגזענות בכדורגל.
קריירת משחק
ראדבה, יליד סווטו, עבר לבופוטאצוואנה כשהיה בן 15 והחל לשחק בקבוצת ICL בירדס מהליגה המקומית. ב-1989, כשהיה בן עשרים, התגלה כישרונו על ידי נציג קבוצת הפאר הדרום אפריקאית קייזר צ'יפס, וראדבה השלים את מעברו לקבוצה. באותה שנה החל לשחק בקבוצה במסגרת הליגה, ולאחר כעונה נוספת כבר היה לשחקן הרכב קבוע במדי קייזר צ'יפס.
ראדבה זכה עם קייזר צ'יפס בתואר אליפות דרום אפריקה פעמיים רצופות, ב-1991 וב-1992, כשבאליפות השנייה השלים עם קבוצתו זכייה בדאבל לאחר זכייה בגביע הדרום האפריקאי. ראדבה הפך עד מהרה לאחד מסמליו של המועדון, והחל מאותה שנה אף החל להשתלב בנבחרת דרום אפריקה ולהפוך לאחד משחקני ההגנה הבולטים במדינה.
המפנה בקריירה של ראדבה בקבוצה הגיע זמן קצר לאחר פתיחת עונת. תבוסה ביתית 0–4 למנצ'סטר יונייטד הביאה להחלפתו של וילקינסון בג'ורג' גרהאם. המאמן הסקוטי העריך מאוד את יכולתו של ראדבה, שהפך באופן מיידי לעוגן במרכז ההגנה של הקבוצה. יתרה מכך, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד מינה גרהאם את ראדבה לקפטן הקבוצה במקומו של גארי מקאליסטר שעזב, תפקיד בו החזיק ראדבה עד לשנת 2001. באותה עונה רשם ראדבה 32 הופעות ליגה, יותר מבכל עונה אחרת שלו בקבוצה. על אף שסיימה במקום ה-11 בלבד והציגה את חוליית ההתקפה החלשה בליגה, חוליית ההגנה בראשותו של ראדבה הייתה מהטובות בפרמייר ליג באותה עונה. לידס ספגה 38 שערים בלבד, הציגה את ההגנה הרביעית בטיבה בליגה, וספגה פחות שערים גם מהאלופה מנצ'סטר יונייטד וגם מסגניתה ניוקאסל יונייטד.
בתקופת כהונתו של ראדבה כקפטן הקבוצה, נהנתה לידס מהצלחה יחסית הן בליגה והן במפעלים האירופים. תחת גרהאם בעונת סיימה הקבוצה במקום החמישי, והעפילה לגביע אופ"א. עונה אחר כך החליף דייוויד אולירי, עוזרו של גרהאם, את המאמן שעזב לטוטנהאם הוטספור, ותחת אולירי המשיך ראדבה להיות שחקן ההגנה הבכיר וקפטן הקבוצה. לידס המשיכה להשתפר בעונה הראשונה של אולירי וסיימה רביעית, ועונה אחר כך סיימה במקום השלישי בליגה. בזכות המיקום הגבוה, השתתפה הקבוצה בליגת האלופות בעונת, והעפילה עד לשלב חצי הגמר, לראשונה מאז 1975. ההתעניינות בראדבה באותן שנים הלכה וגברה, והוא הוזכר כמועמד למועדונים רבים ובהם מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, מילאן ורומא. עם זאת, באותה עונה סבל ראדבה מפציעות בברכו ובקרסולו שגרמו לו להחמיץ את כל עונת , וכן להפסיד את סרט הקפטן.
ראדבה חזר באופן חלקי למגרשים בעונת, תחת המאמן החדש טרי ונבלס (שהוחלף בהמשך בפיטר ריד), אך סרט הקפטן לא שב אליו ועבר לדומיניק מתיאו. לידס עברה עונה קשה בסיומה הצליחה להישאר בליגה בזכות פער של חמש נקודות מהקו האדום. הוא המשיך להחמיץ משחקים רבים עקב פציעות, ובתקופה בה חובותיה הכספיים של לידס האמירו לסכומים של מאות מיליוני ליש"ט, גם הפן המקצועי נפגע ובעונת סיימה הקבוצה במקום ה-19 בלבד וירדה לליגת המשנה.
העונה ה-11 והאחרונה של ראדבה בלידס הייתה עונת בליגת המשנה. ראדבה רשם רק שלוש הופעות ליגה באותה עונה עקב הפציעות והכאבים ברגליו, אך זכה להוקרה רבה מצד הקהל המקומי. לידס אף ארגנה משחק הוקרה מיוחד, ואצטדיון אלנד רואד התמלא בכ-40 אלף צופים שבאו להיפרד מראדבה. מספר ימים אחר כך, במחזור הסיום של העונה, זכה ראדבה למחווה מצדו של הקפטן גארי קלי, שבעידודו של הקהל ניגש אליו חמש דקום לסיום המשחק והעביר לו את סרט הקפטן בהופעתו האחרונה בקריירה. עם סיום העונה, פרש ראדבה ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת דרום אפריקה
ראדבה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת דרום אפריקה ב-7 ביולי 1992 מול. החל מאותה שנה, הפך ראדבה לשחקן משמעותי במרכז ההגנה של הנבחרת.
ראדבה זומן לסגל הנבחרת לטורניר הבינלאומי הראשון שלו, גביע אפריקה לאומות 1996. עצם זימונו היה מוטל בספק, מכיוון שהוא עדיין התאושש מפציעה קשה בברכו אותה ספג כשנה קודם לכן במדי לידס. כפי שסוכם עם ראשי המועדון, שולב ראדבה בהדרגה במשחקי הנבחרת, ורק במשחק האחרון של שלב הבתים חזר להרכב הפותח. מאז אותו משחק, הפגין ראדבה יכולת גבוהה וסייע לנבחרתו לזכות בטורניר, בפעם הראשונה בתולדותיה. שנה אחר כך, בזכות הזכייה, השתתפה דרום אפריקה בגביע הקונפדרציות 1997. היא כשלה לעבור את שלב הבתים, אך במשחקה השלישי והאחרון כבש ראדבה את שער הבכורה שלו בנבחרת, והעלה אותה ליתרון 0–1 על בדרך להפסד 3–4 בסיום.
בגביע אפריקה לאומות 1998 התקרבה דרום אפריקה לשחזור ההישג מהאליפות הקודמת, אך לבסוף הפסידה בגמר וסיימה כסגנית. באותה שנה, הוביל ראדבה כקפטן את הנבחרת במשחקי מונדיאל 1998 בצרפת. ראדבה פתח בהרכב עם סרט הקפטן בכל משחקיה של דרום אפריקה בטורניר, ממנו הודחה בתום שלב הבתים.
ראדבה השתתף בגביע אפריקה לאומות 2000, שהיה לטורניר היבשתי האחרון שלו בקריירה. בדומה לטורנירים הקודמים, גם הפעם הגיעה דרום אפריקה לשלבי ההכרעה, אך סיימה את הטורניר במקום השלישי. שנתיים אחר כך, הוביל ראדבה כקפטן את דרום אפריקה במונדיאל 2002, טורניר מונדיאל שני ברציפות עבורו כקפטן. בדומה למונדיאל הקודם, גם הפעם פתח ראדבה בכל משחקיה של הנבחרת בשלב הבתים, בסיומו הודחה מהמפעל. במשחקה האחרון של הנבחרת מול, כבש ראדבה לאחר קרן של קווינטון פורצ'ן את שער השוויון הזמני שקבע 2-2, אך מספר דקות אחר כך ספגה דרום אפריקה פעם נוספת ונוצחה בסיום 2–3. היה זה שערו השני והאחרון של ראדבה במדי דרום אפריקה.
כשנה לאחר טורניר המונדיאל, ב-22 במאי 2003, ערך ראדבה את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול. בסך הכול רשם ראדבה שבעים הופעות במדי דרום אפריקה, בהן כבש פעמיים.
לאחר פרישתו מכדורגל היה ראדבה חלק משמעותי בזכייתה של דרום אפריקה באירוח טורניר מונדיאל 2010.
חיים אישיים ולאחר הפרישה
בשנת 1991, בעת ששיחק בקייזר צ'יפס, נורה ראדבה בגבו בעת שליווה את אמו לקניות בעיר הולדתו סווטו. ראדבה, שהרגיש את הדימום בגבו והחל לצלוע ברגלו השמאלית, הובהל לבית החולים שם נקבע כי לא נגרם לו נזק משמעותי. בעוד המתנקש מעולם לא זוהה, עלה החשד כי היה מי שהעדיף לפגוע בו פיזית מאשר לאפשר לו לעבור קבוצה. האירוע היווה תמריץ עבורו לקראת מעברו ללידס יונייטד שלוש שנים אחר כך.
בתקופת השיא שלו בלידס, היה ראדבה לשגריר מטעם פיפ"א לעבודה עם ילדים בסיכון, וכן הוסיף לעסוק בפעילויות צדקה נוספות כשסייע לילדים במולדתו דרום אפריקה, וכשנרתם למלחמה בגזענות במגרשי הכדורגל. בדצמבר 2000 הוענק לו פרס המשחק ההוגן של פיפ"א עבור תרומתו לקהילה.
באוקטובר 2008 נפטרה רעייתו של ראדבה, פזיווה, עקב מחלת הסרטן. הוא נישא בשנית בשנת 2015.
מועדונים
* הנתונים מתייחסים להופעותיו במדי לידס יונייטד בלבד
נמנטוס אנמנסיס
נמנטוס אנמנסיס (שם מדעי: Nemanthus annamensis) היא מין של שושנות ים.
מאפיינים
לשושנת ים זו יש 120 עד 130 זרועות ציד שהזרועות הפנימיות ארוכות יותר מהזרועות החיצוניות ופה עם שני. לשושנת ים זו יש בסיס בעל צורה משתנה למדי ועמוד נמוך רגל מורחבת ודיסק שקוף. הצבע של שושנת הים הוא לבן, צהוב או כתום. משמעות השם אנמנסיס היא על שם היסטורי למרכז וצפון וייטנאם. שושנת הים תוארה לראשונה ממפרץ טונקין ותפוצתה היא בהאזור האינדו-פסיפי. שושנת ים זו נקראת באנגלית "עוטפת גורגונאים" מפני שהיא נמצאת לעיתים קרובות ליד אלמוגים מסדרת ה. שושנת הים חיה בסימביוזה עם הסרטן Lauridromia intermedia מהמשפחה Dromiidae שמכונה גם סרטני ספוג בשל הנוהג שלהם לשאת חפצים כמו ספוגים. לעיתים שושנת הים נמצאת על גבו. נראה כי הסרטן משתמש בשושנת הים כדי להגן על עצמו מטורפים ולהשתמש בהסוואה. כמו שאר שושנות הים שושנת ים זו היא טורפת שניזונה מדגים קטנים, חסילונים ורב-זיפיות. שושנת ים זו משמשת פונדקאי לשטרגל Gastroecus caulleryi.
פנחס טבול
הרב פנחס טבול (ה'תר"ס, 1900 – י"ג בחשוון ה'תשכ"ו, 1965) היה רב העיר עין ספרה שבאלג'יריה, ולאחר מכן רב הקהילה הספרדית בליון שבצרפת.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תר"ס (1900) בפיגיג שבדרום-מזרח מרוקו. את השכלתו התורנית קיבל תחילה מחכמי עירו, אולם אחר כך למד מפי הרב מסעוד הכהן בקולומבשאר שבאלג'יריה, בישיבת משפחת אבוחצירה. בהיותו כבן עשרים הרב פנחס טבול נסמך לרבנות והוכשר כשוחט ומוהל. הוא שימש כרב העיר עין ספרה שצפון מערב אלג'יר, ובשנת תשכ"ב (1962), עם שחרורה של אלג'יר שימש כרב הקהילה הספרדית בליון בצרפת.
נפטר בי"ג חשוון תשכ"ו (1965).
מיה לאב
לודמיליה "מיה" בורדו לאב (באנגלית: Ludmya Bourdeau "Mia" Love; נולדה ב-6 בדצמבר 1975) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית. לאב כיהנה כנציגת המחוז הרביעי של יוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא האדם האפרו-אמריקאי הראשון שייצג את יוטה בקונגרס.
ביוגרפיה
לאב נולדה בברוקלין שבניו יורק, בתם של ז'אן ומרי בורדו. הוריה נמלטו מאימת הטונטון מקוט, המשטרה החשאית של האיטי, לארצות הברית ב-1973. בגיל חמש עברה עם משפחתה לקונטיקט שם סיימה לימודי תיכון ותואר ראשון באמנות הבמה באוניברסיטת הרטפורד. עבדה כדיילת אוויר בקונטיננטל איירליינס, כמדריכת כושר ובמוקד שירות.
בעקבות אחותה הצטרפה לכנסייה המורמונית, היא עברה ליוטה ב-1998 והכירה שם את בעלה.
ב-2003 נבחרה למועצת העיר סרטוגה ספרינגס ביוטה, ב-2010 נבחרה לראשות העיר וכיהנה בתפקיד עד סוף 2013. ב-2012 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים האמריקאי, היא ניצחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית אך הפסידה בבחירות הכלליות לאחר שיריבה זכה ברוב זעום של 0.31% (768 קולות). ב-2014 התמודדה שוב ונבחרה לתפקיד לאחר שזכתה בבחירות ברוב של קצת יותר מ-50% לעומת 46.75% ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית. בכך הייתה לאישה השחורה הראשונה מהמפלגה הרפובליקנית שנבחרה לקונגרס. בבחירות 2018 הפסידה ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית בפער של פחות מ-500 קולות.
סלובודאן דראפיץ'
סלובודאן דראפיץ' (בסרבית: Слободан Драпић; נולד ב-28 בפברואר 1965) הוא כדורגלן עבר סרבי-ישראלי וכיום מאמן בני סכנין.
קריירת משחק
דראפיץ' נולד וגדל בנובי סאד שביוגוסלביה דאז (כיום בסרביה). החל לשחק כדורגל בקבוצת FK נובי סאד. דראפיץ' שיחק במשך שנתיים במועדון ורשם 36 הופעות. בגיל 23 בשנת 1988 הגיע דראפיץ' לישראל, חתם בקבוצת מכבי נתניה ושיחק במדיה בכ-100 הופעות ליגה ואת הקריירה סיים בקבוצת בית"ר טוברוק. דראפיץ' קיבל אזרחות ישראלית בזכות אמו היהודייה, ואף זומן לנבחרת ישראל. את הופעתו היחידה במדי הנבחרת ערך ב-23 בנובמבר 1988, במשחק ידידות מול.