cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוקיוס קווינקטיוס קינקינטוס
לוקיוס קווינקטיוס קינקינטוס (בלטינית: Lucius Quinctius Cincinnatus; 519–430 לפנה"ס לערך), מצביא ומדינאי רומאי, שכיהן כקונסול (460 לפנה"ס) וכדיקטטור. היה סמל אהבת המולדת באגדות של הרפובליקה הרומית. נתפרסם בפשטות הליכותיו ובויתוריו על כוח שניתן לו.
בסיפורי הגבורה הרומיים הוזכר קינקינטוס כמצביא-החקלאי, החוזר תמיד, אחרי כל קרב, אל משקו ומחרשתו, וכך מגביל את מעורבותו הפוליטית.
אלכסון
בגאומטריה, אֲלַכְסוֹן (מיוונית λοξόν, נטוי) הוא קטע המחבר בין שני קודקודים של מצולע שאינם נמצאים על צלע אחת. במשולש אין אלכסונים כלל, במרובע יש שני אלכסונים, ובמחומש יש חמישה אלכסונים.
כאשר במצולע יש n קודקודים, מכל קודקוד ניתן למתוח אלכסונים לכל הקודקודים, מלבד אל עצמו ואל שני הקודקודים הסמוכים אליו, ובסך הכול ניתן למתוח n − 3) × n) אלכסונים. בדרך זו ספרנו כל אלכסון פעמיים (מכיוון שאלכסון מחבר בין 2 קודקודים הוצאנו כל אלכסון פעמים, פעם אחת מכל קודקוד), ולכן יש לחלק את התוצאה בשניים. מספר האלכסונים במצולע הוא, אפוא:
לעיתים ישנם לאלכסונים תכונות נוספות, כמו בריבוע או מעוין, ששם הם גם חוצי זווית של הקודקודים מהם הם יוצאים וגם מאונכים זה לזה.
במרובע ניתן לחשב את השטח באמצעות אורכי האלכסונים והזווית שביניהם על ידי הנוסחה:
במצולע קמור כל האלכסונים נמצאים בתוך המצולע, אך במצולע קעור ישנם אלכסונים גם מחוץ למצולע, כאשר לפחות אלכסון אחד עובר כולו מחוץ למצולע.
אלכסון מוגדר גם בגאומטריה של המרחב, שם הוא ישר המחבר בין שני קודקודים לא סמוכים של פאון.
Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums
Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums (גרמנית: "ירחון לתולדות ישראל ולחכמת ישראל" או "להיסטוריה היהודית ולמדעי היהדות"; בראשי תיבות: MGWJ; מכונה גם בסתמי: Monatsschrift, מוֹנַאטסשריפְט) היה כתב עת אקדמי מחקרי שהופיע, עם כמה הפסקות, במשך 83 שנים, מ-1851 עד 1939. זמן קצר לאחר הופעתו הוא נעשה לכתב עת חשוב ומשפיע למדעי היהדות.
ייסוד ותקופתו של פרנקל
כתב העת נוסד ב-1851 על ידי זכריה פרנקל, שהיה רב בדרזדן. כתב העת היה אמור להיות ביטאון ה"אסכולה הפוזיטיבית-היסטורית" של פרנקל (אליה מייחסת עצמה היהדות הקונסרבטיבית), שהייתה בתווך בין היהדות הרפורמית, שאברהם גייגר היה מייצגה, והנאו-אורתודוקסיה של שמשון רפאל הירש. כתב העת ייצג את גישתו של עורכו ששמרה על ההלכה אבל העלתה שאלות שנגדו את הדוגמה האורתודוקסית.
בשנים שלאחר המהפכות של 1848 המדינות הגרמניות קיווה פרנקל לפתור את בעיית האדישות של הדור הצעיר לערכים היהודיים על ידי הפצה של ידע מדעי על העבר היהודי ובכך להחיות את התודעה היהודית. פרנקל כתב בעצמו כרבע מן הטקסטים. הוא עסק בנושאים כמו: תרגום השבעים, יהדות הלניסטית, היסטוריה של ההלכה וכן כתב ביקורות על ספרים.
תקופתו של גרץ
ב-1869 התמנה צבי גרץ לעורך. הוא כתב, בעיקר, על היסטוריה של עם ישראל, תנ"ך ולשון המשנה. מ-1882 עד 1886 היה פינקוס פרידריך פרנקל (Pinkus Friedrich Frankl) עורך שותף. ב-1887, עם יום ההולדת ה-70 של גרץ, הופסקה הוצאתו של כתב העת למשך 5 שנים.
1892 עד הסוף
ב- 1892 חזר כתב העת להופיע על ידי מרקוס בראן (Markus Brann) (עורך שותף 1892–1919) ודוד קאופמן (עורך שותף 1892–1907. ב-1903 נתנה להם החברה לקידום חכמת ישראל (Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums) שנוסדה ב-1902 תמיכה כספית. אחרי מותו של בראן ב- 1920 קיבל על עצמו יצחק היינמן את תפקיד העורך הכללי אותו מילא עד עלייתו לארץ ישראל ב-1938.
הכרך האחרון (מס' 83, ינואר–דצמבר 1939) נערך על ידי לאו בק; כרך זה הוחרם על ידי הגסטאפו לפני הפצתו והושמד. רק עותקים בודדים ניצלו. הדפסה מחודשת שלו נעשתה ב-1963 בהוצאת J.C.B. Mohr בפרסומי מכון לאו בק.
לכל העורכים של כתב העת היו עקרונות דומים בעריכה. אף שכתב העת כיסה תחומים נרחבים במחקר היהדות, העורכים נמנעו משאלות תאולוגיות ושאלות דתיות מובהקות. מרביתם של כ-500 הכותבים היו רבנים ומרצים באוניברסיטאות של מרכז אירופה.
לקריאה נוספת
מפתח לכתב העת
פותחן
פותחני בקבוקים
פותחנים אלה הם, כמעט כולם, מכשירים קלים ונישאים לשימוש רב פעמי. סוגי פותחני בקבוקים:
פותחני קופסאות
פותחנים אלה מגוונים יותר מפותחני הבקבוקים מבחינות רבות. חלק מהפותחנים האלה מיועדים לשימוש חד פעמי וחלק לשימוש רב פעמי. חלק קלים ונישאים וחלק כבדים ומקובעים לקיר או לשולחן העבודה.
אפטוזאורוס
תיאור ומראה
האפטוזאורוס היה דינוזאור זאורופוד ענק וכבד שהלך על 4 רגליים דמויות עמודים. הוא היה זאורופוד טיפוסי עם צוואר וזנב ארוכים, וראש קטן יחסית לגופו הגדול.
ראשו של האפטוזאורוס היה קטן יחסית לגופו ופיו היה מצויד בשיניים דמויות אזמל שהותאמו לתלישת עלים ולא ללעיסה. פתחי הנחיריים בגולגולת נמצאו מעל העיניים ולא בחזית, ישנה מחלוקת האם נחירי האף הבשרני מוקמו שם או שהיו ממוקמים בחזית הראש והיו מחוברים לפתחי הנחיריים באמצעות רקמה בשרית רכה. במבנהו הראש היה דמוי קופסה ומוארך בדומה לראשו של הדיפלודוקוס.
רגליו הקדמיות היו קצרות במקצת מהאחוריות ובכף הרגל הקדמית הבוהן בלטה הצידה והייתה מכוסה בטופר גדול. עצמות הגפיים היו מוצקות ועבות יחסית לזאורופודים אחרים.
גבו היה מקומר ונראה כמעין "דבשת" עגולה וחלקה, צורה האופיינית לו ולברונטוזאורוס. קימור זה נוצר מעצמות ה-neural spines של חוליות עמוד השדרה, שהיו גבוהות והיוו חלק ניכר מגובה החוליות. לאפטוזאורוס היה עמוד שדרה ארוך ורב-חוליות. בעמוד השדרה של ההולוטיפ של Apatosaurus louisae היו 15 חוליות צוואר, 10 חוליות גב, 5 חוליות אגן ו-82 חוליות זנב. החוליות היו חלולות בחלקן ואת החללים מילאו שקי אוויר שלא רק שהקטינו את משקל השלד אלא גם סייעו לנשימה יעילה. לאפטוזאורוס היו 10 זוגות צלעות שהיו ארוכות ועמוקות ויצרו בית חזה רחב, עמוק וגדול. לאפטוזאורוס היה זנב ארוך מאוד ודמוי שוט. צווארו היה בינוני-קצר באורכו, אך עבה, מוצק ועמוק. חוליות הצוואר היו בעלות זוג בליטות בקצה העליון שאליהן התחברו זוג גידים שסיפקו תמיכה לצוואר ואפשרו שליטה יעילה בו.
בניגוד לרוב הזאורופודים בני משפחת הדיפלודוקיים (שאליה הוא השתייך) שהיו רזים ובנויים קל, האפטוזאורוס היה מוצק ומסיבי, ואפילו שמן. הוא לא היה הדיפלודוקסיד הארוך ביותר, אורכו היה, אך הוא היה הכבד ביותר, עם מסה של למעלה מ-50 טונות (וייתכן שהגיעה אף ל-72 טונות).
גודל
בעת גילויו ב-1877 היה האפטוזאורוס אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שהיו ידועים עד אז. במהלך המאה ה-20 נתגלו דינוזאורים שהיו גדולים ממנו באופן ניכר ומיצבו את האפטוזאורוס כזאורופוד גדול-בינוני. עם זאת, מאובנים חדשים שנתגלו מראים כי האפטוזאורוס היה גדול באופן משמעותי ממה שחשבו, ואף מיצבו אותו מחדש כאחד מהזאורופודים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם, באותו סדר גודל של הסופרזאורוס והאלמוזאורוס. בהתבסס על מאובנים אלה, האפטוזאורוס היה ככל הנראה הדינוזאור הגדול ביותר שחי בתור היורה.
לפי ההערכות הישנות האפטוזאורוס לא היה מבין הזאורופודים הגדולים ביותר, אך עדיין הוא היה גדול למדי: משקלו נע בין 18 ל-35 טונות ואורכו נע בין 21 ל-26 מטר (תלוי במין). הערכות אחרות, שנעשו בטכניקות חדשות יותר, הן קטנות יותר: אורך של ומשקל של  בלבד. הערכה מחודשת של האפטוזאורוס לואיזה מהמאובן CM 3018, שנערכה ב-2015, העריכה את מסתו כנעה בין 21.8 ל-38.2 טונות מטריות.
לצד מאובנים אלה נתגלו גם מאובנים חלקיים יותר שמרמזים שהאפטוזאורוס היה גדול יותר באופן משמעותי מההערכות המצוטטות לעיל. באוקלהומה נתגלתה חוליה ענקית של אפטוזאורוס, ממצא OMNH 1670, שגודלה הוא 135 ס"מ (לעומת 106 ס"מ של מאובני אפטוזאורוס שהיו ידועים עד כה). מלבד גודלה העצום, היא כנראה הייתה שייכת לפרט של מבוגר צעיר שעדיין לא הגיע לגודלו המלא, דבר המעצים עוד יותר את גודלו המרבי של האפטוזאורוס. ב-2013 נתגלתה חוליה ענקית אחרת של אפטוזאורוס בעל סדר גודל דומה. ב-2014 התגלה מאובן ענקי נוסף של אפטוזאורוס, עצם ירך (femur) באורך 2 מטר, דבר המחזק את ההערכה שהאפטוזאורוס היה גדול בהרבה ממה שהיה ידוע עד כה, והגיע לסדרי הגודל של הסופרזאורוס והאלמוזאורוס.
שינוי סקלה איזומטרי של 127% (זהו היחס 135/106) מגדיל את הערכות גודלו של האפטוזאורוס לאורך של ומשקל של 36–80 טון קצר (33–72.5 טונות מטריות). לפי הערכות שמרניות וצרות יותר אורכו המרבי של האפטוזאורוס היה כ- ומשקלו למעלה מ-50 טונות. לפי הערכות אלה האפטוזאורוס היה הדינוזאור הכבד ביותר שחי באמריקה הצפונית ובתור היורה (שקל בערך כמו הזאורופוסידון והאלמוזאורוס והיה כבד יותר מהברכיוזאורוס והקמרזאורוס) אך לא הארוך שבהם (סופרזאורוס ודיפלודוקוס הלורום היו ארוכים יותר אך שקלו פחות). האפטוזאורוס היה דינוזאור ענק אך קטן יותר מהארגנטינוזאורוס והפטגוטיטאן (שנחשבים לדינוזאורים הגדולים ביותר הידועים למדע).
ב-2020 פורסמה הערכה נוספת ולפיה אורכו של האפטוזאורוס היה עד ומשקלו כ-33 טונות.
פלאוביולוגיה
אפטוזאורוס היה אחד הזאורופודים הנפוצים בתקופתו, והשני הנפוץ ביותר (אחרי קמרזאורוס) בתצורת מוריסון שנמצאת במערב ארצות הברית. בניגוד לזאורופודים אחרים, נראה שלא חי בעדרים אלא בקבוצות קטנות או כיחידאי. הוא היה אוכל צמחים ולפי ניתוח סימני השחיקה על שיניו כנראה שעיקר מזונו היה מגוון צמחים שגדלו על פני הקרקע. הוא השתמש בצווארו הארוך כדי לאכול באופן לא בררני צמחים שונים וכנראה שלעיתים אף זקף אותו כלפי מעלה כדי לאכול עלים מצמרות העצים. האפטוזאורוס נהג מדי פעם גם לאכול עלים מצמרות העצים, אליהם הגיע באמצעות שתי דרכים: הפלת העץ על הקרקע באמצעות גופו הכבד (כפי שפילים עושים בימינו) והזדקפות על רגליו האחוריות תוך השענות הזנב על הקרקע על מנת לספק תמיכה נוספת (בדומה לקנגורו).
זנבו של אפטוזאורוס היה ארוך במיוחד ודמוי שוט. כנראה ששימש ככלי נשק להגנה עצמית (הצלפה בטורפים כמו אלוזאורוס). סימולציית מחשב הראתה שאפטוזאורוס יכול היה להצליף בזנבו וליצור שריקת קול בעוצמה של 200 דציבלים. נראה שהצלפה בזנב שימשה גם לתקשורת, כגון אזהרה מפני טורפים.
ניתוח מיקרוסקופי של עצמות אפטוזאורוס שההתאבנו הראה שקצב הגדילה שלו היה מהיר מאוד ותוך כ-10 שנים הגיע לגודל כמעט מלא. הוא הגיע לבגרות מינית בסביבות גיל 20 שנה ותוחלת חייו הייתה בסביבות ה-30 שנה.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 סברו הפלאונטולוגים שאפטוזאורוס לא יכל לתמוך בגופו הגדול וכבד ולכן חי בתוך ביצות או אגמים רדודים, כך שצווארו הארוך משמש לו מעין שנורקל. כיום יודעים הפלאונטולוגים שסברה זו שגויה ושאפטוזאורוס היה בעל חיים יבשתי לחלוטין שעצמותיו ורגליו העבות דמויות העמודים הצליחו לשאת את משקלו הרב.
תולדות המחקר הפלאונטולוגי
את האפטוזאורוס ("לטאה מטעה" או "לטאה רמאית") גילה הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש מאוניברסיטת ייל ב-1877. השם ניתן לו מפני שעצמות ה-chevron שבזנב דמו לאלה של מוזאזאורים (זוחל ימי קדום).
ב-1879 גילה מארש שלד כמעט שלם, למעט גולגולת, חלק מעצמות הזנב ועצמות כפות הרגליים. השלד שגילה היה הגדול ביותר שנתגלה עד אז. בשל גודלו הרב מארש קבע כי מדובר בסוג טקסונומי חדש ונתן לו את השם ברונטוזאורוס, "לטאת הרעם", כתיאור יצירתי לגודלו הרב שכן פסיעותיו הכבדות יוצרות רעשי רעם חזקים. השם המלא שנתן מארש לשלד היה Brontosaurus excelsus. ב-1905 הוצב השלד במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע, כאשר החלקים החסרים הושלמו בחלקים שנלקחו ממאובנים של זאורופודים אחרים. הגולגולת של השלד נלקחה מקמרזאורוס, דבר שהתברר כטעות מאוחר יותר.
ב-1903 פרסם אלמר ריגס מאמר ובו קבע שהברונטוזאורוס הוא בעצם מין של אפטוזאורוס. דעתו נתקבלה על ידי הקהילה המדעית והשם "ברונטוזאורוס" כשם מדעי בוטל (מאחר שהשם "אפטוזאורוס" ניתן קודם). עם זאת, השם "ברונטוזאורוס" שרד בתרבות הפופולרית זמן רב לאחר מכן, ויש עדיין מספר פלאונטולוגים שטוענים ש-Apatosaurus ajax ו-Brontosaurus excelsus הם סוגים נפרדים ולכן השם "ברונטוזאורוס" תקף. ב-7 באפריל 2015 פורסם מחקר בכתב העת PeerJ וצוטט ב-Nature שמנתח מחדש באופן סיסטמטי את מיני משפחת הדיפלודוקיים וזה קבע שהברונטוזאורוס אקסלסוס הוא סוג נפרד מהאפטוזאורוס ולכן ברונטוזאורוס הוא טקסון תקף. לסוג ברונטוזאורוס שויכו המינים Apatosaurus excelsus ו-Apatosaurus yahnahpin, שהפכו ל-Brontosaurus excelsus ו-Brontosaurus yahnahpin וכן המין Brontosaurus parvus. בסוג אפטוזאורוס נותרו המינים Apatosaurus ajax ו-Apatosaurus loiusae.
במשך שנים לא נמצאה אף גולגולת של אפטוזאורוס. בהתחלה מארש שיער שהיא נראית כמו גולגולת של קמרזאורוס וכך גם הוצגו שלדים במוזיאונים, אך ב-1979 היא הוחלפה בגולגולת מקורית שנמצאה ביוטה ומראה היה דומה יותר לגולגולת של דיפלודוקוס.
לאיור המסכם את תולדות המחקר, ראו כאן.
מאובניו נתגלו בארצות הברית, במדינות קולורדו, אוקלהומה ויוטה, בעיקר בתצורת מוריסון המתוארכת לגיל המלם של שלהי תור היורה, כ-156-146 מיליון שנה לפני זמננו.
בתרבות
האפטוזאורוס הוא דינוזאור פופולרי במגוון סרטים.
חוח שיל
חוֹח שיל (במונגולית: ᠬᠥᠬᠡ ᠰᠢᠯ, מילולית "רכס כחול") הוא אזור מבודד בצפון-מערב רמת טיבט ("הרמה הצעירה, הגדולה והגבוהה ביותר בעולם") במחוז צ'ינגהאי במערב הרפובליקה העממית של סין.
גאוגרפיה
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח בן 60,265 קילומטרים רבועים, שמתוכם 20,909 קילומטרים רבועים מהווים אזור חיץ. הגובה הממוצע הוא 4,600 מטרים מעל פני הים, כשהנקודה הגבוהה ביותר בגובה 6,860 מטרים. רוחבו 280 קילומטרים מצפון לדרום ואורכו בין 200 ל-400 קילומטרים ממזרח למערב. הוא שוכן בתחומי הנפות גְ'ה-דְווֹ (Zhìduō Xiàn) וצ'וּ'מָאלָאי (Qūmálái Xiàn) במחוז צ'ינגהאי, בצפון-מזרח רמת צ'ינגהאי-טיבט בסין. הוא גובל במערב בשמורת הטבע הלאומית צ'אנגטאנג במחוז האוטונומי הטיבטי, ובשמורת טבע הלאומית הרי אלטון באזור האוטונומי שינג'יאנג. בצפון האתר גובל בפארק הגאולוגי העולמי של הרי קונלון במחוז צ'ינגהאי וממזרח בשמורת הטבע הלאומית סנג'יאנגיואן אף היא במחוז צ'ינגהאי.
האתר מורכב משני חלקים: שמורת הטבע הלאומית חוח שיל במערב, והחלק של סוג'ה-הנהר קומאר של שמורת הטבע הלאומית סנג'יאנגיואן במזרח. שני אזורים מוגנים אלו מחוברים דרך שלושה מסדרונות ברוחב 20 קילומטרים החוצים את כביש צ'ינגהאי-טיבט ומסילת הרכבת צ'ינגהאי-טיבט. גבולות האתר נקבעו כך שהם מתיישרים עם הגבולות הגאוגרפיים, כדוגמת רכסי הרים, תחומי תפוצת מיני בעלי החיים וגבולות שמורות טבע הטבעיים, ואינו כולל את אזורי הפעילות האנושיים הנרחבים יותר באזור. בגבול הדרומי האתר עוקב אחר הגבולות הטבעיים של רכסי ההרים ומשתרע מקו הרכס חוח שיל לגבול הדרומי של אגן הניקוז של הנהר קומאר.
האתר נוטה בהדרגה כלפי מטה מצפון-מערב לדרום-מזרח, כשהשיפוע מתון והפרש הגבהים מגיע ל-300 עד 400 מטרים בלבד. הוא כולל חלקים ממערכות ההרים של הרי קונלון, הרי חוח שיל והרי אולן יול, הנמתחים ממזרח למערב לאורך יותר מ-500 קילומטרים, ושני אגנים גדולים מקבילים שבין רכסי ההרים, המקור לביטוי המקומי "שלושה הרים סביב שני אגנים". החלק הדרומי-מזרחי של חוח שיל, מנוקז על ידי הנהר קומאר, אחד המקורות של הנהר יאנגצה, האגמים הרבים בחלקים האחרים של האתר הם אגמים סגורים.
הידרולוגיה
חוח שיל הוא האזור בעל הצפיפות הגבוהה ביותר של אגמים בסין. האגמים באזור זה נוצרו לפני זמן רב ועם הזמן הפכו לאגמים יבשתיים פנימיים בהשפעת אקלים יבש וקר. האגמים מוזנים ממי הפשרת שלגים וקרחונים. רובם הם אגמים מלוחים ומלוחים למחצה, שלא רק תומכים בחי ובצומח, אלא משמשים גם כסוג של "ברומטר" המשקף שינויים אקולוגיים-סביבתיים ברמת צ'ינגהאי-טיבט. אגמים אלה הם הוכחה להתחממות האקלים העולמית והאצה של המסת הקרחונים. מפלס המים של כמה אגמים בחוח שיל עלה. במזרח מערכת הנהר קומאר מהווה את מערכת המים הצפונית של הנהר יאנגצה. במערב ובצפון, מערכות מים סגורות זורמות סביב האגמים. שטח גדול של אדמת ביצות ומאות אגמים מפוזרים בשמורת הטבע. סך כל שטח האגמים הוא 3,825 קילומטרים רבועים, כשיש 107 אגמים ששטחם גדול מקילומטר רבוע. האגם הגדול ביותר הוא Xijir Ulan, ושטחו 383.6 קילומטרים רבועים.
שמורת הטבע חוח שיל כוללת שתי מערכות מים. האחת פתוחה במזרח ומהווה את המקור הצפוני לנהר יאנגצה באמצעות הנהר קומאר. מערכת מים זו ניזונה בעיקר ממי גשמים ומי תהום ומאופיינת בזרימות עונתיות. מערכת המים הצפונית והמערבית היא מערכת סגורה שמרכזה באגמים השוכנים החלק הצפון-מזרחי של אזור האגמים הסגורים ברמת צ'אנגטאנג. תוואי הנוף באזור זה מתאפיינים בעמקים רחבים כשכמה נהרות זורמים דרך אגנים של אגמים קדומים.
צמחייה
בשל הגובה והאקלים הקשה לא צומחים עצים כלל באתר, והצמחייה מבוססת על שיחים ועשב. באתר נמנו 210 מיני צמחים, 72 מהם אנדמיים לרמת צ'ינגהאי-טיבט ו-9 אנדמיים לאתר המורשת, ובהם: Arenaria bryophylla, Rhodiola quadrifida ו-Rhodiola algida. מתוך 89 הסוגים שבאתר חוח שיל שני סוגים, ששניהם כוללים מין אחד, הם אנדמיים: Metaeritrichium ו-Przewalskia. בין המינים שפע של צמחי כרית. באתר יש 50 מינים ב-15 סוגים ו-8 משפחות של צמחיית כרים, כשליש ממספר מיני צמחי הכרית בעולם המוערך ב-150.
בין המינים הנפוצים:
בעלי חיים
באתר המורשת ישנם 148 מינים של חרקים ו-75 מינים של בעלי חוליות. מתוכם 6 דגים, 48 עופות, 20 יונקים וזוחל אחד (Phrynocephalus vliangalii). שישים אחוז מהיונקים אנדמיים לרמת צ'ינגהאי-טיבט וכמעט כולם הם לוחכי עשב. כל מיני הדגים הם אנדמיים. הרכב בעלי חיים מיוחד מאוד זה, נובע מסביבת הערבה ומהאגמים האלפיניים.
לשחרר את ווילי: הבריחה ממפרץ הפיראטים
לשחרר את ווילי: הבריחה ממפרץ הפיראטים (באנגלית: Free Willy: Escape from Pirate's Cove) הוא סרט דרמה משפחתי משנת 2010 בבימויו של וויל גיגר. זהו סרט אתחול לסרט לשחרר את ווילי.
עלילה
קירה הצעירה (בינדי אירווין) עוזבת את ביתה באוסטרליה כדי לבלות את חופשת הקיץ עם סבה (בו ברידג'ס) בדרום אפריקה. במהירה היא מגלה גור של לווייתן קטלן שנתקע בלגונה ליד פארק השעשועים של סבה הממוקם לאורך החוף. היא מכנה את חברה החדש ווילי, ויוצאת למסע גדול במטרה להוביל את הלווייתן חזרה לעדר הלווייתנים שלו, לפני שיריבו תאב-הבצע של סבה יהפוך את ווילי לאטרקציה מכניסה בפארק השעשועים הנוצץ שלו.
אורתנט
הגדרה
אורתנט במרחב n-ממדי הוא החיתוך של n חצאי מרחבים אורתוגונליים זה לזה. מכיוון שכל חצי מרחב מחלק את המרחב לשניים, ומדובר בחיתוך של n חצאי מרחבים, יוצא שקיימים בסך הכל \ 2^n אורתנטים שונים.
דרך אחרת להגדיר אורתנט: אורתנט הוא תת-קבוצה של Rn המוגדר על ידי הגבלת כל אחד מהצירים הקרטזיים להיות או אי-שלילי או אי-חיובי.
כלומר, האורתנט מוגדר להיות קבוצת כל הווקטורים: (x1, x2, ... xn) המקיימים את מערכת המשוואות:
כאשר לכל i, εi הוא 1+ או 1−. מכיוון שיש n משתני εi, וכל אחד מהם יכול לקבל אחד מ-2 ערכים אפשריים (1+ או 1-), יוצא שקיימים \ 2^n אורתנטים שונים.
אורתנטים בממדים נמוכים
בממדים נמוכים, יש לאורתנט שמות ספציפיים לכל ממד:
דאצ'יה סולנזה
דאצ'יה סולנזה (ברומנית: Dacia Solenza) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה אשר יוצרה בין השנים 2003–2005.
באוקראינה יוצרו דגמי "דאצ'יה סולנזה" על ידי יצרנית הרכב האוקראינית "ZAZ"  (שם מלא: "Zaporizhia Automobile Building Plant").
הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט
הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט (ברוסית: Российское антидопинговое агентство, בקיצור РУСАДА או RUSADA) — הוא הגוף הלאומי של רוסיה העוסק במלחמה נגד סמים בספורט, ומטרתו לאתר ולמנוע הפרות חוק בתחום הסימום בפדרציה הרוסית. פועל בכפיפות לקוד הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), ובכפוף לאמנה הבינלאומית בדבר דיכוי סמים בספורט, שאומצה על ידי הוועידה הכללית לחינוך, מדע ותרבות של האומות המאוחדות ב-19 באוקטובר 2005.
הסוכנות הוקמה בינואר 2008 ביוזמת הסוכנות הפדרלית לתרבות גופנית וספורט (שלימים הפכה למשרד הספורט). מייסדי הסוכנות הם משרד הספורט של הפדרציה רוסית, הוועד האולימפי הרוסי, הוועדה הפאראלימפית של רוסיה, האוניברסיטה הממלכתית הרוסית לרפואה, האקדמיה הרוסית לחינוך והארגון ציבורי רוסי "הליגה לבריאות האומה".
ב-9 בנובמבר 2015 עמדה הסוכנות במרכזה של שערוריית סימום. ב-18 בנובמבר 2015 בהתבסס על ממצאי דו"ח ועדה עצמאית של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), הוכרזה הסוכנות הרוסית כמי שפועלת בניגוד לקוד WADA, מה שהוביל להשעיית רוסיה מהשתתפות בטורנירים אולימפיים ועולמיים החל מדצמבר 2019 למשך 4 שנים.
פעילות
הפעילויות העיקריות של הסוכנות הם עריכת בדיקות סמים, פעילויות חינוכיות לקידום בריאות, יריד ספורט, ושיתוף פעולה לאומי ובינלאומי עם סוכנויות וארגונים של מדינות אחרות בתחום הסימום בספורט. ב-2012, הסוכנות עברה בהצלחה את ההסמכה עבור תאימות לתקן הבינלאומי ISO 9001:2008 והיא הייתה בין 20 הסוכנויות הראשונות בעולם שקיבלו אישור זה.
ב-2014 עברה בהצלחה את הביקורת עבור תאימות לתקן הבינלאומי ISO 9001:2008.
על פי הסוכנות ב-2011, ספורטאים רוסים קיבלו 9 היתרים לשימוש בחומרים אסורים ו-28 סירובים (20 — בשל ניירת שגויה). בשנת 2014 הוגשו 17 אישורים ו-17 דחיות, ב-2015 — 25 היתרים ו-11 דחיות. הסיבות להיתרים ולדחיות לא נמסרו ועודם מהווים חסינות רפואית.
ב-7 באוקטובר 2016 הוכרז על הוצאת משרד הספורט מהרכב חברי ומייסדי RUSADA כדי לתת שקיפות יתר בתהליך הארגון מחדש של הסוכנות.
אולימפיאדת סוצ'י
עובד לשעבר של הסוכנות, ויטאלי סטפאנוב שברח למערב טען, כי באולימפיאדת החורף בסוצ'י פעלו במסווה של עובדים בסוכנות קצינים של שירות הביטחון הפדרלי. כך, על פי סטפאנוב, הצד הרוסי רצה להסתיר את השימוש בסמים על ידי ספורטאים רוסים במהלך משחקי החורף ב-2014. סטפאנוב גם דיווח כי לפחות ארבעה ספורטאים רוסיים, שזכו במדליות זהב בסוצ'י, השתמשו בסטרואידים במהלך המשחקים.
שערוריית הסימום
בנובמבר 2015 ועדה של WADA פרסמה דו"ח (שכונה בשם דו"ח מקלארן, על שם החוקר הראשי מטעם WADA, ריצ'רד מקלארן) שבו האשימה את RUSADA בהסתרה מסיבית ושיטתית של סימום ספורטאים רוסים. הדו"ח טען כי RUSADA הזהירה את הספורטאים על בדיקות סימום והסתירה מקרים של ספורטאים שנכשלו בדיקות. RUSADA גם איפשרה לספורטאים מושעים להשתתף בתחרויות לפני פקיעת תוקפו של האיסור.
בעקבות השערורייה, בדצמבר 2019 החליטה הסוכנות העולמית למניעת סמים בספורט להשעות את רוסיה מהשתתפות באולימפיאדה ומשחקי אליפויות העולם למשך 4 שנים.
אקס-מן 2
אקס-מן 2 (באנגלית: X2: X-Men United) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2003, המבוסס על אקס-מן מבית פוקס ומארוול קומיקס. הסרט הוא השני בסדרת סרטי "אקס-מן", וביים אותו בריאן סינגר. בסרט מככבים פטריק סטיוארט, יו ג'קמן, איאן מקלן, ג'יימס מרסדן, פמקה ינסן, האלי ברי, רבקה רומיין, אנה פקווין, שון אשמור, בריאן קוקס ואלן קאמינג.
הסרט מבוסס בחלקו על הרומן הגרפי "אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג", ומביא לשיתוף פעולה בין אחוות המוטאנטים לבין האקס-מן נגד אויב משותף ורצחני, קולונל ויליאם סטרייקר. סטרייקר מוביל מתקפה על בית הספר לצעירים מחוננים ע"ש אקסבייר כדי לבנות גרסה משלו למתקן איתור המוטאנטים סרברו ולמחות את כל המוטאנטים מעל פני האדמה במטרה להבטיח את הישרדותה של האנושות.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ולשמונה מועמדויות לפרס סאטורן, מהן זכה בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר לשנת 2003. הסרט הפך לשובר קופות כאשר הכניס יותר מכ-407 מיליון דולר ברחבי העולם. עם הצלחתו, הסרט נחשב על ידי מגזין "אמפייר" לאחד מבין סרטי הקומיקס הטובים בכל הזמנים.
עלילה
נייטקרולר, מוטאנט בעל כוחות טלפורטציה, מנסה להתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית בתוך הבית הלבן, אך הוא נכשל ונמלט, לא לפני שהוא משאיר הודעה שכתוב בה "חופש למוטאנטים עכשיו". באגם אלקליי, וולברין לא מוצא זכר לבסיס הצבאי אליו נשלח על ידי אקסבייר, כפי שנראה בסוף הסרט הקודם. הוא חוזר לבית הספר לצעירים מחוננים בזמן שסטורם וג'ין גריי מוצאות את מקום מחבואו של נייטקרולר בעזרתו של אקסבייר והמתקן לאיתור מוטאנטים.
סייקלופס וצ'ארלס אקסבייר עורכים ביקור בכלא הפלסטיק של מגנטו, ומבררים אם היה לו קשר לניסיון ההתנקשות בנשיא. אקסבייר קורא את מחשבתו ומבין כי סוכן ממשלתי בשם ויליאם סטרייקר אילץ אותו למסור מידע. סטרייקר ועוזרתו יוריקו אויאמה לוכדים את אקסבייר ואת סייקלופס. על אחוזת אקסבייר מתרחשת מתקפה צבאית, וולברין מגן על האחוזה והורג רבים מאנשיו של סטרייקר, בעוד קולוסוס, רוג, אייסמן ופיירו נמלטים עם שאר התלמידים דרך מנהרה תת-קרקעית אל מחוץ לאחוזה. וולברין מתעמת מול סטרייקר, שעושה רושם כמי שמכיר אותו ואינו חושף בפניו את הסיבה. אייסמן עוזר לוולברין להימלט, אך חייליו של סטרייקר מצליחים לירות בשישה תלמידים חצי הרדמה ולפרוץ לתוך סרברו.
מיסטיק בעלת יכולות השינוי צורה מתחזה לסנאטור רוברט קלי וליוריקו ובדרך זו היא משיגה מידע אודות כלא הפלסטיק בו מוחזק מגנטו. היא מארגנת את בריחתו ומגלה תוכניות סודיות לקיומו של מתקן נוסף לאיתור מוטאנטים. בינתיים, וולברין, רוג, אייסמן ופיירו מגיעים לביתו של אייסמן בבוסטון. כוחות המשטרה מגיעים בדיוק כשהם מתכוונים לעזוב. פיירו משתמש ביכולותיו להפקת אש כדי להדוף אותם, ורוג מצליחה לעצור אותו כשהוא הופך לאגרסיבי מדי.
מטוס האקס מגיע כדי לאסוף את הארבעה ונקלע לקרב אווירי עם מטוסי חיל האוויר האמריקני. סטורם יוצרת פעולת הסחה באמצעות תיעול מזג האוויר ויצירת סופות טורנדו, וג'ין מצליחה ליירט אחד משני טילי אוויר באמצעות כוח חדש שפורץ אצלה במפתיע, אולם הטיל השני פוגע בהם והם נסחפים ללא כל שליטה בדרך להתרסקות. רגע לפני ההתרסקות, מטוס הסילון נעצר על ידי מגנטו. האקס-מן נאלצים לחבור למגנטו, שמגלה שסטרייקר ארגן את המתקפה על הנשיא במזימה לטפול את האשמה על המוטאנטים ולאפשר את הפשיטה הצבאית על אחוזת אקסבייר. ג'ין קוראת את מחשבתו של נייטקרולר ומגלה שבסיסו של סטרייקר ממוקם בתוך הסכר שבאגם אלקליי, ושהוא מתכנן להרוג את כל המוטאנטים בעזרת סרברו נוסף.
סטרייקר משתמש בג'ייסון, בנו המוטאנט, כדי לשטוף את מוחו של אקסבייר ולגרום לו להשתמש בסרברו ולהרוג את כל המוטאנטים. מיסטיק מסתננת אל תוך הבסיס בכך שהיא מתחזה לוולברין. סטורם ונייטקרולר מחפשים אחר התלמידים הנעדרים, בעוד ג'ין, מגנטו ומיסטיק מנסים לחלץ את אקסבייר אך הם מותקפים בידי סייקלופס, שעבר שטיפת מוח. תוך כדי הקרב המתחולל, נגרם נזק לגנרטורים שמונעים מהסכר להתמוטט. כוחו של הפרץ הטלקינטי של ג'ין בשילוב עם הפרץ האופטי מעיניו של סייקלופס משחרר אותו משליטתו של סטרייקר, אך גם סודק את הסכר. וולברין מוצא את סטרייקר בחדר לזיקוק מתכת האדמנטיום ומקבל הבזקים מעברו. הוא נלחם נגד יוריקו ומביס אותה, ורודף אחר סטרייקר עד למתקן הנחיתה, בו סטרייקר נושא ונותן על חייו בתמורה לחשיפת עברו של וולברין.
סטורם ונייטקרולר מוצאים את התלמידים, בעוד מגנטו ומיסטיק הורגים את שאר אנשיו של סטרייקר. מגנטו עוצר את ג'ייסון ואת אקסבייר לפני שסרברו יהרוג את כל המוטאנטים. מיסטיק מתחזה לסטרייקר ומשתמשת בג'ייסון כדי לשכנע את אקסבייר להרוג את כל בני האדם. היא ומגנטו, יחד עם המגויס הטרי פיירו, נמלטים מאגם אלקליי בעזרת מסוקו של סטרייקר, לא לפני שכובלים את סטרייקר בשלשלאות להריסות בטון. נייטקרולר משגר את סטורם לתוך סרברו, היכן שהיא יוצרת סערת שלגים שמשחררת את אקסבייר משטיפת המוח.
האקס-מן נמלטים מהבסיס בעוד המים פורצים פנימה, רק כדי לגלות שמגנטו, מיסטיק ופיירו נמלטו במסוק. אייסמן ורוג מגיעים למטוס האקס ומעלים אליו את כולם. הסכר פורץ, מציף את פני השטח והורג את סטרייקר הכבול. תקלה במטוס האקס מונע ממנו להמריא. ג'ין מקריבה את חייה בכך שהיא עוזבת את המטוס ויוצרת חומה טלקינטית כמגן נגד השיטפון. היא מפעילה את מנועי מטוס האקס לפני שהיא משחררת את גל השיטפון עליה, מה שלכאורה הורג אותה.
האקס-מן נותנים לנשיא ארצות הברית מסמכים ממשרדו של סטרייקר, ואקסבייר מזהיר אותו שהמוטאנטים ובני האדם צריכים לעבוד במשותף כדי להשכין שלום ביניהם. בחזרה בבית הספר, אקסבייר, סייקלופס ווולברין נזכרים בג'ין. וולברין אומר לסייקלופס שג'ין בחרה בסייקלופס על פניו. בחזרה באגם אלקליי, צורה דמוית כוח הפניקס נוצרת על פני המים.
הופעות אורח
ברוס דוויסון שב לגלם את תפקידו כסנאטור קלי בסצינות בהן מיסטיק משתמשת בדמותו כדי להסתנן לבניין ממשלתי. קיאה וונג מופיעה בתור ג'ובילי, קייטי סטיוארט מופיעה בתור קיטי פרייד/שאדוקאט, נערה שמסוגלת להלך דרך קירות, שאונה קיין מופיעה כסיירין, נערה שמסוגלת להפיק צלילים גבוהים מאוד ובכך להזהיר את התלמידים מפני ההתקפה על אחוזת אקסבייר. דניאל קדמור הופיע בדמותו של קולוסוס. כותבי הסרט, מייקל דוהרטי ודן האריס, מופיעים כמנתחים בקטעי הפלשבק של וולברין במתקן נשק אקס. בריאן סינגר, במאי הסרט, מופיע כמאבטח בכלא הפלסטיק כאשר אקסבייר וסייקלופס מבקרים את מגנטו.
ביקורות
הסרט זכה לציון 87% באתר הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 224 ביקורות (195 מתוכן "טריות", בעוד 29 מתוכן "רקובות"). האתר מציין את העובדה ש"הסרט מתוסרט בקפידה, משוחק כיאות ושאפתני באופן מרשים, גדול יותר וטוב יותר מקודמו ואבן דרך לסרטי גיבורי על".
מוזיאון מפות התבליט
מוזיאון מפות התבליט (בצרפתית: Musée des Plans-Reliefs) הממוקם בארמון האנווליד שברובע השביעי של העיר פריז בירת צרפת מציג דגמי ביצורים של צרפת שהוכנו במהלך המאה ה-17.
היסטוריה
ראשיתו של אוסף המוזיאון בשנת 1668. המרקיז פרנסואה-מישל לה טלייה ושר המלחמה של לואי ה-14, מלך צרפת הורה על הקמת דגמים תלת־ממדיים, שיציגו את ביצורי ערי צרפת. הדגמים נבנו על ידי מהנדסים צבאיים בערים השונות. בשנת 1700 הורה לואי ה-14 על החזקת האוסף בארמון הלובר. בשנת 1743 הוקמו סדנאות מרכזיות להכנת הדגמים בבת'ן (Béthune) ובליל (Lille). מספר רב של דגמים הוקמו במהלך מלחמת הירושה האוסטרית (1741–1748) בעקבות כיבוש ערים רבות. הדגמים האחרונים שנבנו לפני המהפכה הצרפתית היו דגמי סן-אומה (Saint-Omer) בשנת 1758 וסן-פיליפ או באלרה (Saint-Philippe aux Baléares) בשנת 1759.
בשנת 1774 הוחלט על השמדת האוסף כדי לפנות את החדרים בהם היה ממוקם להצגת תמונות, אולם בשנת 1777 הועבר האוסף לארמון האנווליד בו הוא ממוקם כיום.
בתקופת שלטונו של נפוליאון נבנו דגמים חדשים של לוקסמבורג (1802), לה ספציה (1811), ברסט (1811) ושרבור (1813). דגמים רבים נוספים נבנו עד שנת 1870 עת פיתוח השריון הממונע והארטילריה הפך את ביצורי הערים ללא יעילים.
בשנת 1927 הוכרז האוסף לאנדרטה היסטורית לאומית, ובשנת 1943 נפתח המוזיאון המציג את הדגמים.
אוסף המוזיאון
האוסף כולל 260 מפות תבליט (מפות תלת־ממדיות) שנבנו בין השנים 1668–1870. כ-100 מהם מוצגים במוזיאון, ו-15 נוספים מוצגים במוזיאון לאמנות יפה של ליל.
רשות האוכלוסין וההגירה
רשות האוכלוסין וההגירה היא הגוף השלטוני האחראי ליישום של מדיניות הממשלה ולביצוע סמכויות שר הפנים שהואצלו לה בתחום של טיפול בתחום האוכלוסין ובנתינים זרים. פעילות הרשות נסמכת על מספר חוקים ובראשם חוק הכניסה לישראל, חוק האזרחות, חוק השבות, חוק מרשם האוכלוסין, חוק עובדים זרים והחוק למניעת הסתננות.
הרשות מהווה יחידת סמך של משרד הפנים וראש הרשות כפוף ישירות לשר הפנים. הרשות מרכזת סמכויות שבעבר היו נתונות בידי מנהל אוכלוסין במשרד הפנים, משטרת ישראל, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ומשרד העבודה והרווחה. הרשות הוקמה בשנת 2008 על פי החלטת ממשלה 3434, בה נקבע כי היא תחליף את מנהל האוכלוסין במשרד הפנים. מאז אוגוסט 2021, מנכ"ל הרשות הוא אייל סיסו.
היסטוריה
ב-30 ביולי 2002 החליט ראש ממשלת ישראל השלושים אריאל שרון על הקמת מנהלת הגירה במשטרת ישראל, שתהווה בסיס להקמת רשות הגירה, במטרה לצמצם את מספר השוהים הבלתי חוקיים, וכן על הקמת יחידת סמך לטיפול בעובדים זרים במשרד העבודה והרווחה. על הקמתהּ הופקד רב-גונדר (בדימוס) יעקב גנות, לשעבר מפקד משמר הגבול (2001–2002) ונציב בתי הסוהר (2003–2007).
ב-4 באפריל 2004 החליטה הממשלה על הקמת "מנהל האוכלוסין והכניסה לישראל" במשרד הפנים, וקבעה כי הן סמכויות משטרת ישראל בענייני ביקורת הגבולות והן יחידת הסמך לעניין עובדים זרים שבמשרד התמ"ת יועברו לאחריות מנהל האוכלוסין. במקור נקבע שההעברה תיעשה עד 1 בנובמבר 2004, אולם מועד זה נדחה לינואר 2006 ובהמשך ל-1 בינואר 2009.
בדצמבר 2007 קבעה השופטת יהודית צור כי מזה שנים נוהג משרד הפנים בניגוד לדין ולפסיקה בכך שאינו דואג לפרסום הנהלים וההנחיות שעל פיהם הוא מפעיל את מכלול סמכויותיו, כאשר חלק מהנהלים לא פורסמו כלל, חלקם פורסמו באופן שהחסר בהן עולה על מה שפורסם, וכן כי עדכונים בנהלים לא פורסמו, וכי גם מקום שהיה פרסום הוא לא נעשה בדרך שהגיעה אל ציבור הנזקקים הרלוונטי לאותו נוהל ולעיתים אף לא ללשכות מנהל האוכלוסין של המשיב עצמו, האמורות לפעול וליישם את הנוהל המעודכן. השופטת צור הורתה למשרד הפנים לפרסם את כל הנהלים וההנחיות שעל פיהם הוא מפעיל את סמכויותיו, בתוך 30 יום.
ב-13 באפריל 2008 החליטה ממשלת ישראל השלושים ואחת בראשות אהוד אולמרט על הקמת "רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול", אשר תחליף את מנהל האוכלוסין ותהיה אחראית על תחום האוכלוסין ועל הטיפול בנתינים זרים. בין היתר הוחלט לפרק את משטרת ההגירה ולהעביר את הסמכות לטיפול בשוהים בלתי חוקיים לרשות החדשה. משימת ההקמה הופקדה בידיו של ראש מנהל האוכלוסין במשרד הפנים, גנות, שמונה לתפקידו ביולי 2007 על ידי שר הפנים רוני בר-און. הרשות החליפה את מנהל האוכלוסין ב-15 ביולי 2008.
טרם הקמתה של רשות האוכלוסין וההגירה, היה כפוף מנהל מינהל אוכלוסין ישירות למנכ"ל משרד הפנים והוא חולק לאגף מרשם ומעמד שכלל בתוכו את מחלקת מרשם ודרכונים, מחלקת אשרות ומעמד (מחלקת אשרות וזרים) ומחלקת אזרחות ואגף לשכות שהורכב מלשכות מנהל אוכלוסין הפזורות ברחבי הארץ, תתי לשכות ותחנות רישום. בנוסף כלל המנהל את המחלקה לביקורת גבולות ומעברים שפעלה בשיתוף עם מחלקת ביקורת גבולות של משטרת ישראל ויחידת האכיפה לזרים. מאז הקמתה של רשות האוכלוסין, מנהל המינהל כפוף למנכ"ל רשות האוכלוסין והמחלקות בו הועלו למעמד 'אגף'. עובדי רשות האוכלוסין שואבים את סמכותם מחוקים שונים כמו גם מתקנות הסמכה שהותקנו על ידי שר הפנים (חקיקת משנה), בהן הוא מסמיך בעלי תפקידים לביצוע סמכויותיו.
הרשות החדשה החלה את פעולתהּ ב-1 ביולי 2009. בריאיון שנערך עם מנהל הרשות לקראת פריסת מפקחי ההגירה ברחבי הארץ, הבטיח גנות כי "יהיו הרבה מעצרים. [...] הפעילות צריכה להיות אלפי מורחקים בחצי השנה הקרובה. הרבה מאוד אלפים." ואכן, כבר ביום הראשון לפעילות הרשות ערכה היחידה המבצעית של הרשות, יחידת עוז, מבצע מעצרים באזור גינת לוינסקי ובדירות בשכונת נווה שאנן בתל אביב, בגיבוי שוטרי משמר הגבול. כ-100 פקחים עיכבו ועצרו לפחות 100 זרים, בהם מהגרי עבודה ומסתננים מאפריקה לישראל, שעליהם נאסרה השהייה בשטח שבין חדרה לגדרה (וכן בעיר אילת) במסגרת "נוהל גדרה חדרה" שהיה נהוג באותה העת.
במוצאי השבת באותו השבוע הפגינו מאות ישראלים וזרים בשדרות בן ציון פינת המלך ג'ורג' בתל אביב כנגד מדיניות הרשות. כעבור שבוע נערכה הפגנה נוספת, בגינת לוינסקי, ושבוע לאחר מכן התקיים מצעד מחאה ברחובות תל אביב, בו השתתפו למעלה מאלף איש.
ב-19 באוגוסט 2018 עצרו המשטרה עצרה לחקירה 83 חשודים בחשד לשחיתות עובדים בסניף רשות האוכלוסין שבמזרח ירושלים. ע"פ החשד, ארבעה מעובדי רשות האוכלוסין קיבלו לכיסם שוחד בשווי מאות אלפי שקלים בעבור מתן שירות ללא המתנה לתור. ב-2023 החלה הרשות בהפקת תעודת לידה דיגיטלית. באותה שנה נערך "מרתון לדרכון" במסגרתו נפתחו לשכות רשות האוכלוסין ברחבי הארץ למשך כחודש לשעות נוספות והציבור הוזמן לחדש דרכונים ללא צורך בקביעת תור, וזאת כדי להתגבר על התורים הארוכים שהצטברו. המבצע הוגדר כמוצלח לאחר שלמעלה מ-425,000 דרכונים הונפקו במסגרתו
פעילות ומבנה ארגוני
בנוסף פועלת רשות האוכלוסין בשיתוף פעולה הדוק בנושא עלייה, מעמד אישי והגירה עם האגף הקונסולרי במשרד החוץ כאשר חלק מסמכויות רשות האוכלוסין בחו"ל מואצלות לשר החוץ אשר בתורו, באמצעות חקיקת משנה, מאציל חלק מסמכויותיו לנציגויות ישראל בחו"ל. מכוח החלטות ממשלה שהתקבלו בנושא. הרשות פועלת בשיתוף פעולה גם עם הסוכנות היהודית, משרד העלייה והקליטה אשר משמש כמיופה כוח של רשות האוכלוסין בתהליך ההתאזרחות (בהגעה הראשונית לישראל), וארגון נתיב (לשכת הקשר) אשר משמש כזרוע הביצועית של הרשות בתחומי עלייה ומעמד ממדינות ברית המועצות לשעבר.
בעבר עסקה הרשות גם בנושא מתן רישיונות לשימוש בכלי ירייה, אולם כיום היחידה העוסקת בתחום זה שייכת למשרד לביטחון פנים.
מאגר מרשם האוכלוסין ומחשובו
הגישה למידע במאגר הנתונים של מרשם האוכלוסין מוגבלת, בין השאר מכוח חוק הגנת הפרטיות. למשרדי הממשלה יש גישה למאגר הנתונים המלא, לשם מילוי תפקידם, וגישה מצומצמת יותר, באמצעות שאילתות, ניתנת לגופים נוספים. פנקס הבוחרים, הניתן למפלגות לקראת הבחירות, מכיל נתונים רבים ממאגר הנתונים של מרשם האוכלוסין. בשנות ה-90 מוחשב מאגר מרשם האוכלוסין ונוצרה מערכת "אביב". ביקורת פנים שנערכה מצאה כי באילת ראש לשכת מנהל האוכלוסין ניצל את מעמדו ואת הגישה הבלתי מוגבלת כמעט שהייתה לו למערכת "אביב" עבור הנפקת דרכונים שלא כדין וביצוע מניפולציות בתאריכים שונים במרשם. בעקבות הדוח פותח מנגנון במערכת אביב שנקרא "הרשאת מנהל" שעיקרו היה הצורך בקבלת אישור ממוחשב של עובד מטה הרשות להשלמת תהליך הנפקת דרכון או לעדכון רטרואקטיבי של המען. השינוי נכנס לתוקף ביוני 2008 גרם לעיכובים בטיפול בתושבים, כיוון שעובדי מטה רשות האוכלוסין לא תמיד היו זמינים עבור אישור הפעולות. ביולי 2008 הוענקו גם למנהלי לסגני מנהלי לשכות חלק מההרשאות. בנוסף מפעילה רשות האוכלוסין את מערכת רותם לניהול ביקורת גבולות ועובדים זרים ואת מערכת "מעוז" המנהלת את הנתונים הביומטריים של זרים בישראל והועברה לידי רשות האוכלוסין ממשטרת ישראל ביולי 2010.
גנבת המאגר והפצתו
עותק מלא של מאגר הנתונים נגנב בשנת 2006 והופץ באינטרנט. על פי החשד, גנבת הנתונים נעשתה על ידי עובד קבלן של משרד העבודה והרווחה. הנתונים הגנובים הופצו יחד עם תוכנה בשם "אגרון" לעיון בהם, וזו שימשה לשלל מטרות שיש בהן פגיעה בפרטיות וייתכן גם בביטחון האישי.
בנייה ירוקה
בנייה ירוקה המכונה גם "בנייה בת-קיימא" היא גישה מערכתית כוללת לתכנון, לבנייה ולתפעול של בניינים במטרה לחסוך אנרגיה, מים וחומרי גלם, המיושמת משלב התכנון המוקדם ועד לשימוש בבניין.
מטרת הבנייה הירוקה ליצור סביבת שהייה (מגורים /עבודה ועוד) בריאה ונוחה תוך הימנעות, ככל האפשר, מפגיעה במשאבים טבעיים מתכלים ובאיכות הסביבה. בנייה ירוקה באה לידי ביטוי בשימוש בחומרים ידידותיים לסביבה ובחומרים ממוחזרים ותכנון שיאפשר חיסכון מקסימלי באנרגיה.
גישה זו נועדה להשפיע הן על המשתמשים בבניינים ובסביבתם הקרובה והן על הקבלנים הבונים אותם, על ידי צמצום הצריכה של המשאבים המתכלים ושיפור התנאים בסביבה הבנויה. בנייה ירוקה עשויה גם לתרום למניעת תסמונת הבניין החולה.
להשגת מטרות אלה, נעשה שימוש במספר אסטרטגיות, כמו בידוד תרמי יעיל של הגג, הקירות והחלונות, ניצול מסה תרמית ובידוד תרמי לחיסכון באנרגיה לצורך חימום או קירור. תכנון יעיל וחסכוני של השטח בבית וניצולו, כך שיחדור כמה שיותר אור יום ואור שמש, כדי להימנע מהדלקת תאורה מלאכותית באמצע היום
חלק חשוב בתכנון הוא התייחסות לעלויות מחזור חיי הבניין הכוללות בין היתר את עלויות ההקמה, התפעול והתחזוקה למשך שנות חייו.
הגדרה של משרד להגנת הסביבה בישראל לבנייה ירוקה
המשרד להגנת הסביבה מגדיר בנייה ירוקה כגישה מערכתית כוללת לתכנון, לבניה ולתפעול של בניינים וסביבתם. לניצול יעיל וחסכוני של משאבי הטבע והסביבה כדי למנוע מפגעים סביבתיים וליצירת תנאים איכותיים ובני קיימא לדיירים בבנין ולשוהים בסביבותיו.
מטרות בנייה ירוקה
בניינים הם אחד הגורמים העיקריים לצריכת האנרגיה ופליטות גזים מזהמים, ואחראיים לכ-40% מצריכת האנרגיה העולמית. במהלך 40 השנים האחרונות דרישת האנרגיה בבניינים עלתה ב-1.8% בשנה והצפי הוא שדרישה זו תמשיך לעלות בעשורים הקרובים בכמעט 60% עד לשנת 2050, בהשוואה לשנת 2010. עבור פליטת גזי חממה שהשפעתם ידועה, בניינים תורמים שליש מהפליטות הגלובליות. מאחר שצריכת האנרגיה בבניינים היא משמעותית ולאור המאמצים הגלובליים להפחתת פליטות גזי חממה, מטרת הפחתת פליטות אלו מבניינים היא חשובה. בנייה ירוקה היא אחת הדרכים להשגת מטרה זו.
הבניה הירוקה היא ליצור סביבת מגורים בריאה ונוחה תוך הימנעות, ככל האפשר, מפגיעה במשאבים טבעיים מתכלים ובאיכות הסביבה. ניתן לעשות זאת על ידי מספר אבני היסוד של הבנייה הירוקה.
שיפור איכות האוויר על ידי בחירה מדוקדקת של חומרי בנייה בהתאם לתכונות, כגון ייצור החומר אשר דורש מעט אנרגיה, חומרים שאינם מתכלים (חציר, עץ וכו') או שניתנים למחזור (לרבות מרכיבים ממוחזרים) וחומרים שאינם גורמים לפליטת גזים רעילים לאוויר.
השפעות כלכליות
השפעות אלה קשורות לשיפור ביצועי הבניין, בעיקר מבחינת מעגלי חיי הבניין. בנייה ירוקה יכולה להביא לחסכון של עד 30% מצריכת האנרגיה בהשוואה לבניין קונבנציונלי. אומנם העלות של הקמת בניין ירוק היא גבוהה יותר בהשוואה לבניין קונבנציונלי, בטווח של 0-10% מסך עלויות הבנייה, אך גם עלות האנרגיה של בניין קונבנציונלי היא גבוהה. החיסכון בעלויות בהפעלת ותחזוקת בניין ירוק מפצה על עלות הקמת מאפייני הבניין הירוק.עבור בנייני מגורים, במהלך 20 שנים ההחזר הכלכלי מבניין ירוק יהיה פי 4–6 גבוה יותר מפרמיית העלות הראשונית של הקמתו.
השפעות חברתיות
ההשפעות החברתיות כוללות אספקת סביבה בטוחה ובריאה לכלל הגורמים הרלוונטיים לרבות עובדי הבנייה, משתמשים ומפעילים, אשר יש להתחשב בה בתכנון הבניין. התכנון נעשה מתוך חשיבה על צרכים עתידיים של המשתמשים במבנה וסביבתו בכל ההיבטים הרלוונטיים הכוללים ומעודדים תנועה ואינטראקציה עם הסביבה והסובבים (למשל, מסחר, נגישות, מעברים ודרכים, פינות ישיבה ואווירה, עירוב שימושים ועוד).
מאפייני בנייה ירוקה
בניינים ירוקים מאופיינים בטביעת רגל אקולוגית קטנה, מזעור של צריכת מקורות (אנרגיה, חומר ומים) בכל אורך החיים של הבניין, מזעור הפסולת המיוצרת או לחלופין טיפול בחלקה, תוך שיפור איכות הסביבה הפנימית בבניין וזאת על מנת לוודא את רווחתם של הדיירים, את בריאותם ואת יצרנותם. כדי להשיג את היעדים הנ"ל על צוות התכנון לעשות שימוש באסטרטגיות תכנון "ירוקות" שכוללות אמצעים פאסיביים ואקטיביים שמצמצמים את השימוש באנרגיה, בעיקר אנרגיה לאקלום ולתאורה.
אמצעי תכנון פאסיביים
התייחסות למבנים עם התייעלות אנרגטית טובה. כלומר, בניית הבית וכיוונו יהיו בצורה כזו שידרשו כמה שפחות שימוש באנרגיה קונבנציונלית עבור חום או קירור ועוד. ישנם חמישה אלמנטים מרכזיים עבור סטנדרטים לאמצעים פסיביים. (א) מעטפת הבניין לרבות בידוד המעטפת באמצעות קירות, חלונות, גג (כגון גג ירוק) ורצפה. (ב) איטום, קרי איטום המבנה ומניעה של זליגת אוויר ממוזג אל מחוצה לו. (ג) אוורור- תכנון עבור אוורור מפולש, כגון אפקט הארובה. (ד) הימנעות מגשרים תרמיים. כלומר, בחירת חומר בנייה כגון מסה תרמית או לחלופין בידוד תרמי בהתאם לצורך. (ה) תכנון נכון של יחס חלון-קיר לניצול התאורה הטבעית ולמניעת חדירת חום בקיץ. נוסף לכך ניתן לומר שהמיקום והפנייה של המבנה צריכים להיות אופטימליים כדי שינצלו כיווני השמש והרוח בצורה מיטבית.
אמצעי תכנון אקטיביים
אמצעים אלו הם למעשה אמצעים אשר המתגוררים במבנה צריכים ליישם. לדוגמה, בקנייתם מערכת מיזוג, יבחרו הדיירים במערכות מיזוג בעלות יעילות גבוהה, מערכות אוורור מאולצות, אמצעי הצללה דינמיים, נוריות "לד" (LED) אשר צורכות פחות אנרגיה ובעלות נצילות אנרגטית גבוהה.
להלן מפורטים מספר אמצעי תכנון של בנייה ירוקה. קיימים אמצעים תכנון נוספים אשר לא יפורט עליהם בעובדה זו.
מערכת אקלום גיאותרמית
מערכת המבוססת על החלפת חום עם האדמה על ידי הזרמת מים במערכת צינורות סגורה.
יתרונה הוא בכך שטמפרטורת הקרקע קבועה. טמפרטורת הקרקע ברמת הנדיב למשל, עומדת על 21.7 מעלות צלזיוס. המערכת הגאותרמית בנויה מצינורות החפורים אנכית לעומקים של כמה עשרות מטרים באדמה וחוזרים בחזרה למבנה. החפירה יכול להיות גם אופקית לעומק של מספר מטרים, כתלות באופי הקרקע ובעומס החום הדרוש. בצינורות זורמים מים המתקררים או מתחממים (בהתאם לעונת השנה) על ידי האדמה עד לטמפרטורה של אותו מתווה קרקע אשר נע בין 17–23 מעלות צלזיוס. המים מושבים למבנה כדי לקררו או לחממו. ניתן ליישם מערכת צינורות גיאותרמיים במבנים חדשים ובמבנים קיימים.
יתרונות השימוש במערכות גיאותרמיות הן, בראש וראשונה שיפור הבריאות והפרודוקטיביות. שנית, חילוף החום המתבצע באדמה מבטל את הצורך ביחידת עיבוי חיצונית ולכן בעל ערך אסתטי ואקוסטי. שלישית, המערכת בטיחותית יותר, לנזילות, ריחות או סכנת השריפה.
גג ירוק
גג ירוק או גג מגונן הוא גג נושא צמחייה, המיושם על ידי הנחת תשתית המאפשרת אחיזה של חומרי הזנה ומים לצמחייה והגנה למבנה מפני חדירת שורשים ונוזלים. לגג ירוק ישנם יתרונות רבים: ישנם גם חסרונות למערכת זו והם, ראשית, כוח אדם נוסף הדרוש לתמיכה במערכת. שנית, עלות ההשקעה הגבוהה יחסית לגג שאין עליו צמחייה יחד עם העלות האחזקה. מחקרים שנעשו בנושא מראים כי יעילות הגג הירוק בחודשי הקיץ באזור המזרח התיכון נמוכה וכי המערכת אינה מספקת נוחות מלאה ויש צורך בקירור פסיבי נוסף.
גגות צוננים
"גג צונן" הוא גג שפניו נשארים "צוננים" ביחס לטמפרטורת הסביבה או הטמפרטורה האופפת את הגג. בחירת חומרי הגמר של הגג מאפשרת לו להחזיר את קרינת השמש ולמנוע מעבר למבנה תחתיו. עם זאת, הגג תורם לצמצום הביקוש לאנרגיית קירור ודרישות של צריכת החשמל. החיסכון השנתי הקולקטיבי לקירור וחימום הוא 8.9%.מבחינת עומסי החום החיצוניים המשפיעים על המבנה, הגג הוא המרכיב החשוב ביותר במעטפת הבניין מבחינה תרמית. בישראל הגגות הנפוצים הם גגות שטוחים וגגות משופעים. מהבחינה התרמית (בהיבט של בנייה ותחזוקה), עדיפים גגות שטוחים אטומים בחומר בעל החזר סולרי על פני גגות אחרים.
יתרונות
מבנים ירוקים הם בריאים יותר בהשוואה למבנים רגילים. זאת בזכות גורמים כגון שימוש בחומרים שאינם פולטים מזהמים לאוויר, חומרים שאינם פולטים קרינה, אוורור טוב יותר, חשיפה גדולה יותר לתאורה טבעית ובידוד אקוסטי משופר. בנוסף, מבנה ירוק תורם לצמצום משמעותי של צריכת החשמל והמים וכתוצאה מכך עלויות התפעול של הבית פוחתות. כמו כן, מבנה ירוק הוא השקעה לטווח ארוך. מבנים אלו נמכרים במהירות רבה יותר ולרוב מחירם בשוק גבוה יותר ממבנים בעלי נתונים דומים שאינם ירוקים.
חסרונות
עלותה של בנייה ירוקה היא גבוהה מזו של בנייה קונבנציונאלית בכ־ 5-10%. על מנת להעניק לבניין את תו ה"בניין ירוק" עליו להיות מותאם לאקלים ותנאי סביבתו. כלומר, הממצאים להתאמה והסתגלות הבנייה היא לפי תנאי האקלים הנוכחיים ולא ניתן לדעת לאיזה קיצוניות זה יכול להגיע. הבנייה הירוקה צריכה לעקוב אחר עקרון "עדיפות פסיבית, אופטימיזציה וצעדים אקטיביים". כלומר, מתן עדיפות לצעדים פסיביים כפי שפורטו קודם לכן, על מנת להפחית את חימום הבניין, מיזוג האוויר ועומס התאורה. בנוסף, יש ליישם אמצעים אקטיביים כפי שפורטו גם הם קודם לכן. הדבר מצריך מיקוד בפיתוח הטכנולוגי של ניצול האנרגיה מתחדשת וחדשה, בהתייחס לכל השינויים המודרניים הקיימים ביום יום. אומנם הגדלת מודעות בעלי העניין בנושא הנ"ל תגדיל את המעוניינים אך ללא תמיכת הממשל הדבר אינו אפשרי.
תקנים בינלאומיים
תקני הערכה של בנייה ירוקה הם התנדבותיים ולא מחייבים.
ארצות הברית
בדצמבר 2007 הקונגרס האמריקאי אישר למשרד הפדרלי לביצועי מבנים להוציא לפועל את התוכנית לעצמאות וביטחון אנרגטי הכולל התייחסות לניהול בר קיימא של מבנים ולקידום יעילות המבנים הפדרליים.
בקליפורניה הוחלט בשנת 2012 שכל מבני הציבור המוקמים על ידי המדינה יוקמו לפי סטנדרטים של בנייה ירוקה. החלטה זו התקבלה לאחר הערכה ריאלית שהראתה כי עלות של מבנה ירוק גבוהה רק במעט מעלות מבנה קונבנציונלי.החלטה זו כללה פירוט צעדים כדוגמת: הפחתת צריכת מים בלפחות 10% עד שנת 2015 ו-20% עד שנת 2020, בהשוואה לשנת 2010, הפחתות זהות בפליטת גזי חממה, כל שיפוץ שיתחיל אחרי שנת 2025 צריך להיות לפי תכנון "נטו אפס אנרגיה" וכך גם 50% מהמבנים החדשים שעיצובם יחל אחרי שנת 2020 ועוד.
סין
הבנייה הירוקה לא קיבלה כל תשומת לב בסין עד המאה ה -21. בשנת 2003, בבייג'ינג, הוועדה של המשחקים האולימפיים פרסמה שהאתר האולימפי יבנה בבניה ירוקה. ובשנת 2006 אושר תקן הערכת הבנייה הירוקה כסטנדרט ארצי בסין. התקן שונה ב-2014, והסטנדרט החדש מיושם באופן רשמי החל מ-1 בינואר 2015. ישנם 17 תקני בנייה ירוקים (כולל אלה בפיתוח) ברמה הארצית ועוד כ-50 ברמה הפרובינציאלית בסין. התקנים "מנסים" להתאים את עצמם לתקנים בינלאומיים, אך סין היא מדינה גדולה בעלת שטח ענק בו ישנם אזורים אקלימים שונים לעיתים וכל אזור חייב להתאים את עצמו לתקן המקומי. עם זאת, אין מדיניות ספציפית עבור בניית בניין ירוק. מדיניות התמריצים של סין שמטרתה לקדם פיתוח של בנייה ירוקה אינה מספיקה.
צרפת
במסגרת תיקון נרחב של חוקי התכנון והבנייה, הייתה הצעת חוק המחייב הקמה של גגות ירוקים. החוק נדחה על ידי הפרלמנט הצרפתי בשל שיקולים הנוגעים לחוסר הבהירות סביב יעילות ההקמה של הגגות הירוקים והשפעתם על היבטים כלכלים, סביבתיים וחברתיים במשק הצרפתי. עם זאת, במחוזות מסוימים התקבלו החלטות מקומיות. למשל, בחבל איל דה פראנס יינתן סיוע למקימי גגות ירוקים, אשר כולל גם מענק של 45€ לכל מ"ר של גג ירוק. במחוז רמות הסן הוחלט שתינתן גם סובסידיה של עד 48€ על עלויות ההקמה לכל מ"ר של גג ירוק.
תקן ישראלי לבנייה ירוקה
התקן הישראלי לבנייה ירוקה שמספרו 5281 הושק לראשונה בשנת 2005 וכלל התייחסות לבנייה חדשה במגורים ומשרדים בלבד. בשנת 2011 תקן זה עודכן ביוזמת המשרד להגנת הסביבה ומכון התקנים על למנת לייצר תקן לבחינה מהו מבנה ירוק באמצעות אמות מידה מדויקות. התקן החדש מורכב מסדרת תקנים החלים על מגוון סוגי בניינים, לרבות מבנים קיימים לשיפוץ. ישנם שמונה חלקים שונים לגרסת 2011 הכוללים דרישות כלליות, התייחסות למבני מגורים, התייחסות לבנייני משרדים, מוסדות בריאות ועוד.
בשנת 2016 התקן עודכן בשנית וכלל התייחסות חדשה למבני תעשייה חדשים וקיימים וכן התייחסות לבניינים שאינם מבני מגורים (כגון מוסדות חינוך ואחסון תיירותי), בנייני מגורים, ובנייני גרעין ומעטפת - בנייני משרדים (ששטחם גדול מ-500 מ"ר). האחרונים הם בניינים רבי קומות אשר בנייתם אושרה, אף שלא הושלמו בהכרח כל עבודות הגמר הפנימיות, חלוקות המשנה הקומתיות והתקנת המערכות הנדרשות לצורך אכלוסו הסופי, אך הושלמו בו אלמנטים שונים כגון לנועה אנכית (פירי מעליות וגרמי מדרגות); מרחבים מוגנים; חניות; שלד ומעטפת חיצונית. השינוי העיקרי בעדכון משנת 2016 לעומת 2011 מתבטא בהתייחסות למבני תעשייה.
לפי ת"י 5821 חלק 0 משנת 2016 ישנם מסלולי הערכה שונים לפי סוג הבניין: חדש, משופץ, ותוספת לבניין. בכל מסלול יש תנאי סף שונים, ניקוד מינימלי שונה, השטח המוערך שונה ולכן האישור שיינתן יהיה עבור השטח המוערך. חלק 2 לת"י 5281 מתייחס לבנייה ירוקה במבני מגורים.
מדיניות בנייה ירוקה בישראל
במסגרת ההתחייבויות של ממשלת ישראל בהצטרפותה לארגון ה-OECD, הממשלה הודיעה כי "תפעל לקידום אסטרטגיה מקיפה להפחתת פליטות, לרבות מדיניות לניהול אנרגיה, וכן קביעת יעדים וצעדים נדרשים לעניין הפחתת פליטות גזי חממה". על מנת לקדם את מטרות אלו, הוחלט על קידום הבנייה הירוקה בישראל. החלטה זו כללה ביצוע צעדים מפורטים כדוגמת:
למעט החלטת ממשלה זו, אין בישראל התייחסות לבנייה ירוקה, לרבות חוקים או תקנות מחייבים.
ב-13 בפברואר 2013 הערים החברות בפורום ה-15 חתמו על אמנת הפורום ה-15 להפחתת זיהום אוויר ולהגנת אקלים. במסגרת אמנה זו הערים התחייבו להציב יעדי הפחתה כמותיים ברורים של פליטות גזי חממה וזיהום אוויר בעיר ולהכין תוכנית פעולה עירונית שתוביל להגשמת יעדים אלו. התחייבויות אלו כללו הפחתת פליטת גזי חממה ב-20% עד 2020 ויחס לפליטות בשנת 2000. אמנת אקלים זו כוללת צעדים ממשיים לפי השלבים הבאים. מאחר שאין מנגנונים ממשלתיים מחייבים ליישום בנייה ירוקה, החליטו ראשי עיריות הפורום ה-15 כצעד ראשון לקידום הנושא על אימוץ כלים מידיים להטמעת בנייה ירוקה בערי הפורום ה-15. החלטה זו כוללת מחויבות להכללת עקרונות בנייה ירוקה בכל בקשה שתוגש לאישור הוועדה המקומית לתכנון ובנייה. הצעד השני היה החלטה על קידום המלצה לאימוץ התקן הישראלי לבנייה ירוקה שהתקבלה ביוני 2013. בנוסף, הפורום ה-15 הקים את הפורום העירוני לתכנון ובנייה בני קיימא אשר חברים בו נציגי מהנדסי הערים של העיריות החברות באמנת האקלים נציגי ממשלה ונציגי גופים מקצועיים ומטרתו גיבוש מדיניות בנייה ירוקה ותכנון בר קיימא בערים. החלטת הפורום ה-15 כללה מתווה הדרגתי לאימוץ ת"י 5281. המתווה כולל מבני מגורים, מבני עירייה, משרדים, מבני תיירות ועוד. בהתכנסות הפורום העירוני בפברואר 2017 עלה כי מתוך 15 הערים החזקות כלכלית בישראל, רק 6 הגיעו ליעד היישום הסופי שהוא תכנון או הקמה של מוסד חינוכי אחד לפחות על פי התקן.
החלטת פורום ה-15 מוסיפה למודעות לנושא הבנייה הירוקה בישראל, שבאה לידי ביטוי בעלייה במבנים שרשומים לבדיקה האם הם עומדים בדרישות התקן. עוד התקדמות בנושא חלה ב-2015 כשהממשלה הכריזה על סיוע בהקמת העיר חריש על מנת להבטיח שתיבנה תוך שמירה על עקרונות הבנייה הירוקה.
מחקרים בנושא בנייה ירוקה
30% מצריכת החשמל הביתית בישראל נועד לשם מיזוג חדרים - קירור או חימום, על כן כל תכנון לצמצום פליטות פחמן דו-חמצני חייב לכלול התייחסות לאנרגיה הנצרכת לחימום וקירור בבניינים. בנוסף, בישראל אחוז הבניינים החדשים הנבנים כל שנה הוא כ־1.5%. כלומר, על מנת לצמצם את צריכת החשמל הביתית יש לשפץ מבנים קיימים, דבר אשר דורש פתרונות אחרים בהשוואה למבנים חדשים. העלות של שיפוץ בניין קיים כבניין ירוק תלויה במצבו של המבנה הקיים, זמינות חומרים וכוח אדם וכן אילוצים משפטיים ורגולטוריים. בגרמניה, עלות חסכון בחשבון החשמל של 80% היא 300 אירו עבור כל מטר מרובע.