cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד ובת שבע
בפרשנות המסורתית
ההסבר שנתנו חז"ל לחטאו של דוד נראה כסותר את פשט הפסוקים. הקביעה כי דוד לא חטא בניאוף, מכיוון שמותו של אוריה הפך את בת שבע לגרושה למפרע אינו רמוז בפסוקים, ולעומת זאת חטאו של דוד נאמר במפורש: פרק י"ב מסיים במילים ושיאו של פרק י"ב הוא בעימות הדרמטי בין נתן לדוד, כאשר נתן מטיח בדוד  וממשיך בפירוט חטאו, כשהוא מדגיש ; למשמע ההאשמה מודה דוד בחטאו ונענש עליו.
פרשני המקרא המסורתיים עמדו בפני ההתלבטות כיצד לפרש את הפסוקים, בין המחויבות לדברי חז"ל לבין המשמעות הפשוטה כפי שזו משתמעת מן המקרא. סקירת דברי הפרשנים מעלה שלוש גישות עיקריות בהתלבטות זו:
גישה ראשונה: דחיית דברי חז"ל
רבי יוסף אבן כספי (1297–1340) הוא מהפרשנים הדוחים את דברי חז"ל. הוא כותב: כלומר: דוד עבר על לא תרצח ועל לא תנאף, ואף הודה בכך בעצמו; ואמנם, דברים אלה הם דברים שמן הראוי היה להצניע, "ואין ראוי לגלות ערוה". אולם, בני אדם אינם מלאכים, ויש שבח גדול למי שעבר עוון ושב בתשובה, כמו משה.
פרשן נוסף שדחה בחריפות את דברי חז"ל הוא רבי יצחק אברבנאל (1437–1508). הוא דן באריכות בפרשה ומותח ביקורת חריפה על דוד, חלקה מניסיונו המדיני. הוא מביא את דברי חז"ל, ומותח עליהם ביקורת חריפה:
כלומר: דברי חז"ל אינם אלא דרש, כלומר פירוש הפסוקים שלא בדרך הפשט. לדבריו, חכמים עצמם הודו בכך, שהרי ציינו כי הדברים נאמרו על ידי רבי יהודה נשיא, שהוא מזרעו של דוד המלך, ובשל ייחוסו המשפחתי הוא מפרש כך, ולכן נוטה מההבנה הפשוטה של הפסוקים. אם אכן דוד לא חטא, כדברי חז"ל, מדוע אמר "חטאתי לה'?" ומדוע אומר דוד בתהילים נ"א במזמור, שכותרתו, כי חטא ופשע? אברבנאל גם אינו מוכן לקבל את ההסבר שאוריה נתן לאשתו גט, כדברי חז"ל, שהרי דוד הורה לאוריה ללכת לביתו, ומכאן "שלא היה שם גט והיה הייחוד כשר ונאות". סיכומו של דבר, אומר אברבנאל, דוד חטא ושב בתשובה גמורה, וזהו הפירוש הנכון בעיניו.
אברבנאל מסביר, שחטאו של דוד לא היה ידוע לאיש. לדעתו, זו משמעות הפסוק - בעיני ה' היה הדבר רע, ולא בעיני ישראל, מכיוון שהם לא ידעו על כך. זוהי הסיבה שחטאו של דוד לא מוזכר על ידי שונאיו - אבשלום ושמעי בן גרא, וגם אדוניהו ש"התנשא למלוך" בשלהי ימיו של דוד לא ניסה למצוא תמיכה לזכותו לכאורה למלוך בייחוסו הבעייתי של אחיו למחצה, שלמה. עובדה זו היא הבסיס להסבר של אברבנאל לכך שה' איפשר לדוד לשאת את בת שבע ולהישאר נשוי לה אף על פי שבהתאם להלכה, כאמור, היה צריך לגרשה. אברבנאל מסביר שלו היה דוד נדרש לגרש את בת שבע, היה הסיפור מתפרסם וגורם לביזיון גדול. דוד עצמו מודה בחטאו, אך בתפילתו הוא אומר שחטאו הוא כלפי ה' בלבד: לאחר שאוריה מת, לא נותר אדם שחטא כלפיו. ה' מקבל את חרטתו של דוד ומוחל לו על עוונו.
כיוון אחר מובא אצל הרב צבי הירש חיות (מהר"ץ חיות, 1805–1855). בספרו "מבוא התלמוד" כותב הרב חיות, כי על פי הרב חיות מטרתם של חז"ל לא הייתה לפרש את התנ"ך במובן המקובל אצל פרשני המקרא. הם השתדלו לחזק מידות טובות ולהרחיק את שומעיהם ממידות רעות, וכדי לבסס את דבריהם הסמיכו אותם על דרשת הפסוקים, לא כדי להוציא אותם מפשוטם אלא כדי למצוא להם ביסוס שיסייע לזכור את הדברים. מאותה סיבה נהגו גם להאדיר ולחזק מאוד את דמותם של הצדיקים בתנ"ך, כדי לבסס ככל הניתן את חשיבות המידות הטובות. האמרה "כל האומר דוד חטא אינו אלא טועה" לא נועדה להוות פירוש לפשט אלא דרשה, שמטרתה מוסרית ולא פרשנית.
גישה שנייה: קבלת דברי חז"ל
רש"י הולך בדרכם של חז"ל. הוא מסביר את ציוויו של דוד ליואב, בכך שנועד לגרום לכך שאוריה ייהרג, ואז:. גם רבי לוי בן גרשום, רלב"ג, (1288–1344) מקבל את דברי חז"ל כהסבר למעשה. לדבריו, דברי חז"ל מוכחים מהפסוקים עצמם, שהרי בסיומו של המעשה מסופר: כאמור, ההלכה קובעת כי אשת איש שקיימה יחסי מין עם אדם שאינו בעלה, אסורה על שניהם:  מדוע אם כן לא ציווה ה' על דוד לגרש את בת שבע, ואף אהב את הבן הנולד? מכאן, מפרש רלב"ג,, מכיוון שהייתה מגורשת למפרע, כדברי חז"ל.
המלבי"ם, רבי מאיר ליבוש בן יחיאל מיכל וייזר (1809–1879) מפרש בשיטתו של רלב"ג. הוא כותב:. כלומר: דעתם של חז"ל "מוכרחת", הכרחי לומר כשיטתם, שכן איך ייתכן שדוד נשא לאשה את בת שבע, האסורה עליו, כאמור לעיל, ואיך התפלל לשלומו של הילד, והרי הוא ממזר; ומעבר לכך, איך ייתכן שמהזיווג האסור של דוד ובת שבע נולד שלמה, ש"ה' אהבו"?
מלבי"ם בונה את פירושו כתשובה לשאלות שהציג אברבנאל (ראו לעיל). כאמור, הוא מקבל את דברי חז"ל שבת שבע הייתה מגורשת. לשאלה השנייה, כיצד יכול היה דוד לשלוח את אוריה לביתו כדי שישכב עם אשתו, וכך ייחשב הילד שנולד כילדו של אוריה, משיב מלבי"ם כי יש לשער שדוד תכנן לעקוב אחרי גדילת בנו, ולמנוע ממנו בעתיד להתחתן עם משפחתו, ולחלופין לגלות את הסוד בבוא הזמן. גם לדברי הפרשנים הסבורים שבת שבע הייתה מגורשת רק על תנאי, ואם היה אוריה חוזר אליה כבקשתו של דוד היה הגט מבוטל ודוד היה עובר על איסור אשת איש, מכל מקום לא הייתה לדוד ברירה: לו היה הדבר מתגלה היה נגרם חילול השם גדול וגם עולה סכנה חמורה למרד כנגד דוד. בדרך זו מסביר מלבי"ם את דברי חז"ל: כלומר, דוד תכנן לקבל על עצמו חטא של ניאוף, אך מכיוון שאוריה סירב לשוב לביתו נותרה בת שבע במעמד של גרושה ודוד לא חטא באשת איש.
מלבי"ם מסביר עוד, שאוריה חטא שלושה חטאים: הוא סירב לפקודת המלך לשוב לביתו, ביזה את משאת המלך שדוד שלח אליו, ובדבריו על "אדוני יואב" - ניסוח שמציג את יואב כאילו הוא אדוניו של אוריה, ולא דוד; הניסוח הנכון וההולם את כבוד המלך על פי מלבי"ם היה צריך להיות "ועבדך יואב ועבדי אדוני". בשל אלה היה אוריה חייב מיתה. מלבי"ם מסביר עוד שהאשמתו של אברבנאל כאילו דוד שלח את אוריה למות ובכך גרם למותם של רבים אינה נכונה; המלחמה מול עמון התמשכה ובכל מקרה נשלחו מול עמון חיילים מצבא דוד, ואותם שנפלו בקרב לא נפלו בגלל אוריה אלא היו נהרגים בכל מקרה כחלק מהלחימה. דוד לא הוציא להורג את אוריה בדרך משפטית מסודרת, כדי למנוע, כאמור, חילול השם וחשש למרד.
היו מן הפרשנים שהביאו את דברי חז"ל, בלי לקבל או לדחות אותם. רבי דוד קמחי, רד"ק, (בן דורו של רש"י) מציג את פשט הפסוק על פיו דוד עבר על חטא אשת איש, ולאחר הצגת הפשט מזכיר רד"ק את דעת חז"ל שבת שבע הייתה מגורשת, ולפיכך דוד לא עבר על איסור זה. רד"ק אינו מכריע בין מה שנראה לו הפירוש הפשוט לבין ההסבר של חז"ל. בעל המצודות, רבי דוד אלטשולר, שכתב במחצית הראשונה של המאה ה-18, מביא את דברי חז"ל אך מסייג אותם:
עוד סיבה שאינה מוזכרת במפרשים לקבלת דברי חז"ל, מביא הרב יעקב מדן בספרו, ואומר שאין סימטריה בין משל כבשת הרש למה שמתואר בפשט לגבי דוד. כך הוא גם מסביר עוד מגוון מימרות של חז"ל של: " כל האומר...חטא אינו אלא טועה" בכך שכאשר אנו רואים הבדל בין התיאור הנבואי של המעשה למעשה עצמו אנו נקבל את הפרשנות הנבואית וממילא נותר לנו רק לשאול את עצמנו מדוע נכתב הסיפור בשונה אחרת ממה שקרה באמת.
פרשנות אורתודוקסית בת זמננו
כאמור, מעשה דוד ובת שבע הוא מוקד לוויכוח בין פרשנים יהודים אורתודוקסיים בני זמננו. הוויכוח מתמקד, למעשה בשאלת מהותו של הפשט וכיצד יש להבינו לאור דברי חז"ל שהובאו לעיל.
הרב אביגדר נבנצל סובר, כי ההקשר שבו נאמרים הדברים הוא לעיתים הפסוקים הסמוכים בלבד, אך לעיתים יש לראות את הדברים בהקשר רחב עוד יותר, ולעיתים ישנם מקרים בהם יש לראות את הדברים בהקשר של התנ"ך כולו, ולעיתים אף בהקשר של כל התורה שבכתב והתורה שבעל-פה. ואם הסיפור המובא מנוגד לכל מה שידוע לנו, הרי שיש להניח שיש הסבר אחר לפשט. הרב נבנצל דן בדברים לגבי כמה אמירות של חז"ל:  ומקדיש דברים במיוחד לפרשת דוד ובת שבע:
לדבריו, העובדה שדוד המשיך להיות מלך ישראל גם לאחר שחטא, והעובדה שעל פי המסורת המשיח יהיה מזרעו, מלמדת שחטאו של דוד קטן בהרבה ממה שנדמה במבט ראשון. לדבריו, ניתוח הפסוקים מעלה תמונה שונה ממה שמתקבלת במבט ראשון. המילים "והיא מתקדשת מטומאתה", בפסוק ו', באה רק לאחר שדוד בדק את זהותה ושלח מלאכים להביאה; ובעצם מילים אלה היו צריכות לבוא מיד לאחר תיאורה הראשון של בת שבע, בפסוק ב'. מכיוון שבזמן הטבילה האשה נמצאת בביוץ, יש סיכוי גדול שתיכנס להריון, ובכל זאת דוד לא חשש לכך; הרב נבנצל מסיק שדוד רצה שבת שבע תהרה ותלד את בנו. יתר על כך: לאחר שנתן הנביא מבשר לו כי בנו ימות, צם דוד, מתפלל ומבקש על התינוק רחמים; ואם אכן היה הבן ממזר, הרי מותו היה צריך להיות פתרון נוח לדוד, ומדוע הוא מתחנן ומבקש שלא ימות? מכאן, טוען הרב נבנצל, שפשט הדברים אינו כפי שנראה בקריאה ראשונה. הוא מסיק שבת שבע אכן הייתה גרושה, בשל הגט שנתן לה אוריה עם צאתו למלחמה, ודוד ראה ברוח הקודש שזו האשה שתלד את הבן המיועד לרשת את כסאו ולהמשיך את בית דוד. גם לדעת הסוברים שבת שבע לא הייתה גרושה באותה עת אין להסיק - להסברו של הרב נבנצל - שדוד חטא באיסור עריות ככל חוטא אחר. דוד סבר שכדי להביא את יורשו המיועד עליו לעשות מעשה קיצוני, ולקיים יחסי מין עם אשת איש כדי להביא לכך, בהסתמך על ההלכה ש'גדולה עבירה לשמה ממצווה שלא לשמה'. החטא, אם כן, היה חטא של שיקול דעת מוטעה. חטאו של דוד היה בחילול השם, ולא בעריות, משום שמעשהו - הגם שהייתה לו הצדקה - נתפס בדרך לא נכונה על ידי ההמון.
פרשנות אחרת בת זמננו יש לרב מרדכי הוכמן והתפרסמה במאמר "דוד ובת שבע – הספור שלא שמעתם" באתר ישיבה. פרשנות זו מבוססת על דעת הרמב"ם שאוריה החיתי היה גוי. לפי פרשנות זו מסופרים בתנ"ך שני ספורים במקביל, הספור האחד מצדו של דוד ולפיו הנישואין של בת שבע לאוריה החתי היו אסורים וחסרי תוקף הלכתי כיוון שאוריה היה גוי, הסבר זה מתאים גם לפשוטו של הכתוב ולפיו אוריה נקרא "החתי" משום שהיה גוי חתי. לפי הספור של דוד הוא לא עבר על איסור אשת איש ולכן לא שלח אליו ה' את נתן הנביא מייד לאחר שנשא את בת שבע באופן רשמי. הספור השני התעורר לאחר מכן מצד קבוצה גדולה בעם שהבחינה שבת שבע ילדה לדוד בן בחלוף זמן קצר מידי מעת נישואיה הרשמיים לדוד. לפי השקפת עולמה של קבוצה זו, בת שבע נחשבה נשואה לאוריה, והם שיערו שהיא הרתה את הבן הזה לדוד בעת שהייתה אשתו של אוריה. ודוד נענש משום שהיה צריך להיזהר ולחשוש שמא מעשיו יתגלו ויעוררו תרעומת בקרב אותו צבור.
בזוהר ובתורת הסוד
על פי הזוהר, דוד המלך היה הגלגול של הבל, אוריה החיתי היה הגלגול של קין, ובת שבע הייתה הגלגול של תאומת הבל שהייתה מיועדת להיות להבל לאשה.
בזוהר נכתבו סודות רבים על סיפור קין והבל. אחד הסודות מובאים כאן בתרגום על הפסוק: "וַיֹּאמֶר קַיִן אֶל הֶבֶל אָחִיו וַיְהִי בִּהְיוֹתָם בַּשָּׂדֶה וַיָּקָם קַיִן אֶל הֶבֶל אָחִיו וַיַּהַרְגֵהוּ". "בהיותם בשדה" זה גימטריה של "בת שבע". ועל זה קין הרג את הבל, בוויכוח למי תהיה תאומת הבל לאשה.
כל המעורבים בפרשת קין והבל, חזרו בגלגול נשמות, על מנת לתקן את הרצח של הבל.
לפי הזוהר, החטא של דוד המלך לא היה באשת איש, משום שבת שבע הייתה מיועדת לו מן השמים. החטא היה במהירות שבא דוד אל בת שבע. ומכאן אפשר להבין למה חז"ל התכוונו כשאמרו: "כל האומר דוד חטא, אינו אלא טועה".
בדתות אחרות
בנצרות מוזכרת בת שבע בברית החדשה (הבשורה על-פי מתי), שם מיוחס ישו לבת שבע ולדוד, אם כי שמה לא נזכר:
באסלאם נחשב דוד לנביא. כמה מסורות אסלאמיות סבורות כי סיפור דוד ובת שבע אינו עולה בקנה אחד עם עקרון העיצמה (ערבית: عِصْمَة), שעל פיו הנביא חסין מכישלונות ומעשים של כפירה וחוסר אמונה. חדית המצוטטת בתפסיר אל כביר ובתפסיר מוג'מה אל ביאן מזכירה את אמירתו של הח'ליפה עלי בן אבי טאלב: "את האומר שדוד נשא לאשה את אשתו של אוריה כפי שמסופר באגדות אעניש פעמיים: אחת מכיוון שהאשים לשווא אדם בניאוף, ושנית מכיוון שחילל את כבוד הנבואה (כלומר הוציא לשון הרע על הנביא דוד)".
חדית נוספת במסורת השיעית מספרת כי האימאם עלי א-רידא, מצאצאיו של עלי בן אבי טאלב, שוחח עם חכמים מדתות אחרות על עקרון חסינות הנביאים מטעויות ומכישלונות. על פי החדית, עלי-א-רידא שאל אחד מהם: "מה אתה אומר על דוד?" אותו חכם ענה: "דוד היה עסוק בתפילה כאשר הופיעה מולו ציפור יפה. הוא עזב את תפילתו והלך אחרי הציפור, ובעודו הולך על גג ארמונו ראה את בת שבע רוחצת באמבטיה ... הוא הציב את בעלה בחזית שדה הקרב, כדי שיהרג, וכך כדי שיוכל להתחתן עם בת שבע". עלי א-רידא התרגז ואמר: "אתה מייחס לנביא האלוהים רפיון בתפילתו, לאחר מכן אתה מאשים אותו בחוסר צניעות, ואחרי כן אתה מאשים אותו ברצח של אדם חף מפשע!" הוא (אותו חכם) שאל: "מהו אם כן המעשה באוריה?" וא-רידא השיב: "באותו זמן, הנשים שבעליהן נפטרו או נהרגו במלחמה לעולם לא היו נישאות שוב (וזה היה המקור של רעות רבות). דוד היה האדם הראשון ששבר מסורת זו. ולכן לאחר שאוריה נהרג במקרה במלחמה התחתן דוד עם אשתו, אך אנשים קיבלו נישואים חריגים אלה בקושי רב (ולאחר מכן נוצרו אגדות על נישואים אלה)".
בביקורת המקרא המודרנית
פרשני ביקורת המקרא דנים את דוד לחומרה. דניאל פרידמן משווה את התנהגותו של דוד לזו של אחאב, שעליה נאמר "הרצחת וגם ירשת", ומוצא שהתנ"ך החמיר בדין האחרון והקל בדין הראשון. אחרים הצביעו על הפסיביות שהסיפור המקראי מייחס לבת שבע וגרסו שתשוקותיו של דוד נכפו עליה.
חוקר המקרא יאיר זקוביץ מסביר כי בעל ספר שמואל מספר את סיפור דוד ובת שבע בקווים השאולים מסיפור אברם ושרי במצרים, וזאת על-מנת לשפוט את דוד לחומרה. בשני המקרים, מתוארת האישה הנלקחת על ידי המלך כיפה. בשני המקרים, המלך לוקח את האישה. בתוך כך, מזכיר זקוביץ את הסיפור בבראשית פרק כ', שלשיטתו מהווה סיפור תיקון לסיפור אברם ושרי - ועומד על כך שבשני הסיפורים המלך מתבונן באישה בטרם לקחה. החוקר מוסיף כי משבת שבע היא אשת אוריה החיתי, הרי שסביר להניח כי אינה עבריה, ועל כן בשני המקרים המלך לוקח אישה זרה אל ביתו. ובשני המקרים מוצע לגבר שכר ומתנות (בסיפור אוריה החיתי - נכתב "ותצא אחריו משאת המלך", שהיא המתנה שבאמצעותה מבקש דוד לפתות).
ואולם, החוקר מסביר כי העיקר בהשוואה נעוץ בהבדלים. במקרה של דוד ובת שבע, המלך הוא מבני ישראל, והאישה היא האישה הזרה, ואילו בסיפור אברם ושרי המלך הוא פרעה והאישה היא האישה הזרה. דוד יודע שהאישה היא אשת איש, בעוד מלכי בראשית, הן פרעה והן אבימלך, תמימי לבב. דוד אף מכיר את אוריה, ואילו פרעה אינו מכיר את אברם. אוריה הוא למעשה לא רק מכר, אלא חייל בשירותו של דוד, שנמצא בשדה הקרב ממש. האבות חוששים ומנסים לרמות ולהציל, אך בניגוד לאברם, בבירור מול המלך - אוריה נותן אמון מלא במלכו דוד. תשובתו של אוריה מוציאה אותו באור חיובי ביותר: "הארון וישראל ויהודה יושבים בסוכות, ואדוני יואב, ועבדי אדוני על פני השדה חונים. ואני אבוא לביתי לאכול ולשתות ולשכב עם אשתי?" לבסוף, האבות חיים והחטא לא התממש, ואילו במקרה זה אוריה נרצח.
בתרבות
פרשת דוד ובת שבע זכתה להתייחסות רבה בספרות העולמית. להלן כמה מן הספרים העוסקים בפרשה זו:
הפרשה מוזכרת במספר שירים כמו:
בציבוריות הישראלית
על רקע ההבדל בין הפרשנות המסורתית המצמצמת את חומרת מעשהו של דוד, לתיאור הפשטני של החטא הנאמר במקרא, כאשר שמעון פרס אמר בנאום בכנסת ב-1994 ש, דבריו גרמו לזעזוע ולזעם אצל החרדים, ואף הוגשה הצעת אי אמון בממשלה בעקבות כך.
הערות שוליים
Bathsheba بثشبع Betsabé Batšeba Bathseba Batseba Betsabé Betsabe fa:بث‌شبع Batseba Bethsabée Betsabé Bat-Šeba Betsabé (keresztnév) Batsyeba Betsabea バト・シェバ ბერსაბე 밧세바 Batseba Batseba Batszeba Bate-Seba Вирсавия Batšeba Batseba בת שבע 拔示巴
האל האב
בדתות רבות, אחד מהתארים המוענקים לאלוהים הוא אב. ברבות מהדתות הפוליתאיסטיות האל העליון מתואר כ"אביהם של האלים ובני האדם". ביהדות אלוהים מכונה "אבינו" משום שהוא היוצר, קובע החוקים והמגן (בדומה לתפקידו המסורתי של אב במשפחה). בדומה לכך, בנצרות ניתן לאלוהים תואר זה ("אבא" בפי ישו כעדות פאולוס ב"רומאים" ח, י"ד-י"ז) מסיבות אלו, אך גם משום אבהותו על ישו, מבשר הדת. באופן כללי, כשתואר "אב" מיוחס לאל בכתבים דתיים, זה נובע מכך שהוא היוצר של ברואיו, כוח עליון, פטריארך ומגן.
האל האב בדתות פוליתאיסטיות
בדתות פוליתאיסטיות רבות, אל אחד או יותר נחשב למנהיג שאחריו שאר האלים והאנושות. בניגוד לדתות מונותאיסטיות, בדתות בעלות אלים רבים לאל האב מיוחסות גם תכונות אבהיות לא-חיוביות. לדוגמה, במיתולוגיה היוונית זאוס היה אביהם של אלים ומספר בני אדם, כתוצאה מיחסים מחוץ לנישואים. גם בדת הכנענית אל, ראש הפנתיאון, נחשב לאב האלים ובני האדם, ואף מכונה בתואר "אב אדם" - אבי האדם, ואף "אב שנם" - אבי השנים.
במיתולוגיה הנורדית
על פי המיתולוגיה הנורדית, מלבד מעמדו הגבוה של אודין, הוא גם כונה "אבי כל". מושג זה תיאר אותו גם כ"אבי כל החכמה", בשל חכמתו הרבה (לאחר ששתה מהבאר של מימיר), וכן כ"אבי כל האנושות", זאת לאחר שהוא הפיח רוח חיים בשני בני האדם הראשונים, ומכך הוא היה אביהם של בני האדם. כמו כן הוא גם אביהם של אלים רבים, בהם ת'ור, אל הרעם, שהיה ככל הנראה הנערץ ביותר בקרב המאמינים.
האל האב ביהדות
ביהדות, לעיתים אלוהים מכונה "אבינו" או "אבינו מלכנו", למשל בתפילות: תפילת אבינו מלכנו, שבה כל בקשה נפתחת במילים "אבינו מלכנו", ותפילה לשלום המדינה, הפותחת ב"אבינו שבשמים". אלוהים נחשב ל"אב" משום שהוא "אבי העולם" אשר יצר אותו והוא קובע החוקים.
בראייה היהודית, אלוהים מקיים עם עמו מערכת יחסים הדומה לזו שבין אב ובניו, על ידי הענקת התנ"ך, המצוות ועוד. לאל היהודי מיוחס גם התפקיד האבהי של הגנה - הוא מכונה אביהם של העניים, האלמנות והיתומים, כמגינם ומבטיח כי צדק ייעשה עמם. הוא גם מכונה אביהם של המלכים, כמורה המסייע להם לשפוט על שבטי ישראל.
ישנן מצוות ביהדות שטעמן הוא בקרבה הזו, כמו איסור על אבלות יתירה על המת: ". במקרא, מכת בכורות של מצרים מוצדקת בהתעללות מצרים בישראל, ולכן זו פעולת מידה כנגד מידה:.
האל האב בנצרות
בנצרות, האל מכונה "אב" במובן שונה מאוד מדתות מונותאיסטיות קודמות לה, מלבד היותו היוצר של העולם והמספק לברואיו. בנצרות האל מכונה אב גם בשל קשרו לבנו היחיד - ישו (השילוש הקדוש); מערכת יחסים אינטימית ובלעדית זו חורגת מזו הקיימת ביהדות.
מלבד היות ה"אב" בנצרות אביו של ישו (דרך רוח הקודש) במובן הגופני, דבר שמופיע בארבע הבשורות, כמו גם בחזון יוחנן, הוא גם "אביהם" של המאמינים במובן הרוחני, ועל בסיס זה סובבת דמותו של האל. דברים אלו באים לידי ביטוי למשל בהבדל שבין תפילת "אבינו שבשמים", בא המאמין קורא לאל כאביו הרוחני, לבין תפילת "אני מאמין", בא ישו מציג את האב כאביו מולידו ("... ובישוע המשיח, בן יחיד לאלוהים, ..."). בנוסף לכך, על פי האמונה הנוצרית, האל האב הנוצרי הוא גם בעצמו ישו, כלומר ישו הוא התגלמותו של האל כבשר ודם.
האל האב באסלאם
באסלאם, האל אינו לובש דמות אב. תפיסת היחסים בין האל ומאמינו כיחסים בין אב לבן נאסרת בקוראן.
Y בערב
Y בעשר – חדשות הבידור של ישראל הייתה תוכנית טלוויזיה יומית בהנחיית הילה נחשון ומיכאל הנגבי ששודרה בערוץ yes stars Next. החל מה- 17 בינואר 2010 עלתה לאוויר העונה האחרונה תחת השם Y בערב בערוץ הסדרות החדש, yes stars Next, לאחר שערוץ yes stars ישראלי נסגר.
היסטוריה
התוכנית עלתה לאוויר בפברואר 2005 בערוץ YTV. את העונה הראשונה, ששודרה ב-22:00 בערוץ YTV (ומכאן גם שמה – "Y בעשר") הנחו מיכאל הנגבי (שגם ערך את התוכנית) והילה נחשון, והפיקה חברת ההפקות סינרגיה. לאחר מס' עונות עברה התוכנית לערוץ yes stars ישראלי.
התוכנית צברה תאוצה ועד מהרה הפכה לתוכנית מובילה בתחום חדשות הבידור, ואחת מתוכניות הדגל של yes. בעונה השנייה החליף אביעד קיסוס את מיכאל הנגבי, והצטרף להילה נחשון בהנחיית התוכנית. במהלך 2008, בעונה הרביעית של התוכנית, יצאה הילה נחשון לחופשת לידה ומאז מנחה אותה אביעד קיסוס. החל מהעונה השלישית מפיקה את התוכנית חברת My TV, בבעלותם של לי ירדני ואבירם בוכריס, שמשמשים גם כעורכים האחראיים שלה.
פירוט כללי
Y בערב בעונה הראשונה של התוכנית הייתה בנויה כך שכל פרק מורכב מכמה פינות שביניהן מבזק חדשות, והתוכנית הייתה גם תוכנית אירוח בכך שבכל תוכנית התראיין ידוען אחר ובזמן האירוח הייתה פינה שנקראה "סלב לסלב סלב" בו היו מוצאים קשר בין האורח שמתראיין בתוכנית לאורח בתוכנית הקודמת. החל מהעונה השנייה התוכנית שינתה את הפורמט ואת עיצוב האולפן והחלה להגיש מבזקים של חדשות הבידור מהארץ ומחו"ל, פינות אולפן וכתבות שטח. תחומי הסיקור של התוכנית נעים בין הבידור לרכילות, ועוסקים בקולנוע, מוזיקה, אופנה, טלוויזיה, תיאטרון ועוד. כתבות מאחורי הקלעים, סקופים מעולם הזוהר, סקירה של אירועי התרבות, והצצות בלעדיות למה שקורה בעולם הבידור, בעונהנ הראשונה שימשה גם כתוכנית אירוח ואירחו בה ידוענים שונים.
כתבים
יניב ברק – כתב.
אורלי מירקין – כתבת.
אוריה בן ניסן – כתב.
עדי עזרוני – כתבת בניו יורק.
כתבים ומנחים לשעבר
אביעד קיסוס – מנחה.
הילה נחשון – מנחה
מיכאל הנגבי – מנחה
דודו ארז - כתב
דודי מליץ – כתב
ליאת בלו – כתבת
יעל דואני – כתבת, מבזקנית.
נועה מימן – כתבת
סיון קליין- כתבת
יעל נצר – כתבת
שחר חסון - כתב
טרנטולה לבנת ברכיים ענקית
טרנטולה לבנת ברכיים ענקית (שם מדעי: Acanthoscurria geniculata), ידועה גם בשם טרנטולה לבנת ברכיים ברזילאית, היא מין של טרנטולה יבשתית מתחפרת שמוצאה ביערות ברזיל. בעבר נחשבה לטרנטולה המבוקשת ביותר בקרב מגדלים, בשל יופייה, גודלה ונטייתה שלא להסתתר.
מחזור חיים
טרנטולה זו גדלה מהר. הנקבה מגיעה לבגרות מינית ולשיא גודלה לאחר 4-3 שנים, ותוחלת חייה היא כ-15 שנה. הנקבה תטיל 1,000-800 ביצים אותן היא תאחסן בשק ביצים שתטווה מקורים. כמו במינים רבים של עכבישים, גם לבנת הברכיים עלולה לטרוף את הזכר לאחר ההזדווגות.
סביבת מחיה ואקולוגיה
מקורה של לבנת הברכיים ביערות ברזיל. היא נוטה להתחפר באדמה וניתן למצוא אותה במחילות בבסיס גזעי עצים, מתחת לסלעים ועצמים גדולים אחרים.
תזונה
כרוב הטרנטולות, לבנת הברכיים היא ציידת אופורטוניסטית האורבת לטרפה הכולל את כל בעלי החיים הקטנים ממנה, חרקים, עכבישים אחרים, בעלי חוליות שונים כגון לטאות ויונקים קטנים ודו-חיים. טרנטולה זו נחשבת רעבתנית במיוחד ונוטה לאכול בלי הפסקה כל עוד יש לה מזון זמין.
כחיית מחמד
לבנת הברכיים אינה נחשבת קשה לגידול, ומוגדרת לרוב כטרנטולה שגם מגדל מתחיל יכול להתמודד עימה. יחד עם זאת, היא אינה רגועה כמו מינים אחרים (למשל הברכיפלמה השונות), והיא נחשבת תוקפנית יחסית בעיקר בצעירותה. ארסה של הטרנטולה אינה נחשב מסוכן לאדם (למעט במקרים של אלרגיה), אך גודל ניביה הופך את נשיכתה לכואבת. הטרנטולה אינה נוטה לנשוך, ותעדיף לבעוט מבטנה שערות צורבות. שערות אלו גורמות לפריחה ברוב בני האדם ויש לתת על כך את הדעת. טרנטולה זו נחשבת לרעבתנית במיוחד ויש לדאוג שלא להאכיל אותה מעבר לסף הקיבולת שלה שכן בניגוד למרבית המינים האחרים עלולה טרנטולה זו לאכול מעבר ליכולתה ולפגוע בעצמה.
Y בערב
כתבים ומנחים לשעבר
עמית בחובר - כתב
יפעת הללי וליהי שלו - כתבות "צמד הבלונדיניות"
רוני אורון – מגישת פינת הקולנוע.
קונטרה-בסון
קונטרה־בסון הוא סוג הנמוך יותר מהבסון והוא א־טרנספוזיצי, כלומר מכוון עם פסנתר. הקונטרה־בסון נחשב גם כסבו של האבוב כיוון צליליו הנמוכים, לעומת האבוב שהוא יותר גבוה. בגלל צליליו הנמוכים של הקונטרה־בסון הוא נכתב במפתח פה ודו (וגם הבסון). האבוב, לעומתם, נכתב במפתח סול, בגלל צלילו הגבוה.
לא לבד (שיר של קובי מרימי)
לא לבד הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי קובי מרימי. השיר יצא לאור ב-26 בינואר 2020 כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
קונטרה-בסון
מידע על הקונטרה־בסון
הקונטרה־בסון המודרני מיוצר לרוב מעץ המייפל, בעיקר ממינים חזקים וקשיחים. דגמים זולים יותר של הקונטרה־בסון, המיוצרים מפלסטיק קשיח, משמשים בעיקר נגנים מתחילים בשנות לימודיהם הראשונות. בעבר, יוצרו גם קונטרה־בסונים ממתכת, אך מאז 1889 הופסק יצור סוג זה לחלוטין.
לא לבד (שיר של קובי מרימי)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קובי מרימי, קיי בן סלמון וחביב ממן, הולחן על ידי בן סלמון ואייל ניסים והופק על ידי גל כהן ואיל ישי. השיר הוא בסגנון בלדה, בדומה לשירו של מרימי שייצג את ישראל באירוויזיון 2019, "Home".
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרימי ב-26 בינואר 2020, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ ניתן לראות דמות מונפשת של מרימי שרה את השיר.
כתר דרומי
כתר דרומי היא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה בשמי הדרום, ללא כוכבים עם בהירות נראית מדרגה מתחת ל-4. הקבוצה היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. השם כתר דרומי נועד להבדיל את הקבוצה מקבוצת "כתר" ששמה שונה לכתר צפוני.
אלוף הפלות
אלוף הפלות הוא טייס קרב שיירט ("הפיל") מספר רב של מטוסים בקרבות אוויר. מספר המטוסים המקנה את הכינוי "אלוף" משתנה ממדינה למדינה, אך מקובל שהתואר ניתן למי שהפיל חמישה כלי טיס של האויב או יותר.
תת-מודול קטן
תכונות
אוסף התת-מודולים הקטנים של מודול M סגור תחת "כלפי מטה" (כלומר, תת-מודול של תת-מודול קטן הוא קטן בעצמו), וגם תחת סכומים סופיים. אם S תת-מודול קטן של M, אז הוא תת-מודול קטן של כל מודול המכיל את M. הכיוון ההפוך נכון באופן חלקי מאד: אם S מוכל במודול M והוא קטן בסכום ישר M \oplus M', אז הוא קטן גם ב-M. קטנות נשמרת תחת מנה בתת-מודול קטן, כלומר: אם K תת-מודול קטן של M המוכל בתת-מודול E, אז E קטן ב-M אם ורק אם המנה E/K קטנה ב-M/K.
אלוף הפלות
התפתחות המונח
מקור הכינוי בצרפת, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר הלוחמה האווירית החלה להתפתח. אלופי ההפלות של מלחמת העולם הראשונה זכו לפרסום רב והפכו לגיבורים לאומיים. גם במלחמות מאוחרות יותר זכו אלופי הפלות לתהילה.
תת-מודול קטן
תכונות
התכונה של תת-מודול להיות קטן ניתנת לאפיון פנימי: S הוא תת-מודול קטן של מודול כלשהו, אם ורק אם הוא תת-מודול קטן בסגור האינג'קטיבי של עצמו.
אלוף הפלות
התפתחות המונח
הטייס הראשון שזכה לתואר "אלוף הפלות" היה הטייס הצרפתי אדולף פֶּגוּ (Adolphe Pegoud). העיתונות הצרפתית כינתה אותו l'as, "האייס" או "האלוף", לאחר שהפיל בקרבות אוויר חמישה מטוסים גרמניים. המונח l'as היה מקובל בעיתונות הצרפתית שלפני המלחמה ככינוי לכוכבי ספורט, כגון שחקני כדורגל או רוכבי אופניים מפורסמים. בשל כך ניתן הכינוי l'as גם למי שזכו בהצלחות בתחומים אחרים במלחמה, כמו מי שהטביעו ספינות או השמידו טנקים.
תת-מודול קטן
תכונות
סכום תת-המודולים הקטנים של R, כמודול מעל עצמו, הוא רדיקל ג'ייקובסון של החוג. הרדיקל עצמו הוא תת-מודול קטן, ולפי הלמה של נקאימה J(R)M הוא תת-מודול קטן של M לכל מודול נוצר סופית M.
אלוף הפלות
התפתחות המונח
בניגוד לקיסרות הגרמנית, באימפריה הבריטית עד 1916 לא היה רישום מסודר של ניצחונות בקרבות אוויריים, אם כי רישום כזה התבצע בטייסות. בשל כך, לא היה פרסום רשמי על טייסים שהיו אלופי הפלות, אך טייסים מסוימים זכו לפרסום כזה הודות לדיווח עיתונאי.
קביעת הפלת מטוס אויב
קרב אוויר, מטבעו, מתנהל במהירות רבה ובשלושה ממדים. בשל כך, קשה לטייס לוודא שהמטוס עליו ירה בתותח או שיגר טיל אכן הופל. לעיתים יראה הטייס שמטוס האויב צולל או פולט עשן, אך אין בכך ראייה שהופל, וייתכן שמטוס האויב יצליח להגיע בכל זאת לנחיתה. בשל כך, אין די בטענתו של הטייס על הצלחתו בקרב אוויר כדי לזכותו באישור על הפלת מטוס אויב. עם זאת, יש חשיבות רבה למידע על הפלה כזו, הן בשל התועלת שבה למורל והן בשל חשיבותו המודיעינית - כדי לדעת אודות סדר הכוחות של האויב. בשל כך, עושים הצבאות השונים מאמץ כדי לוודא את נכונות הדיווח של הטייסים.
במלחמת העולם הראשונה הייתה הדרך לוודא הפלה ולזקוף אותה לזכות הטייס שונה בכל אחד משירותי האוויר (הגדרת היחידות האוויריות כ"חיל אוויר" עצמאי נעשתה ברוב הצבאות רק לאחר המלחמה) של הצדדים היריבים. שירות האוויר הגרמני (Luftstreitkräfte) אישר הפלה רק אם נמצאו שרידי מטוס האויב המופל, או אם טייס האויב נלכד או נמצאה גופתו. רוב הלחימה האווירית במלחמת העולם הראשונה הייתה בשטח הגרמני, ולפיכך פעלה שיטה נוקשה זו ביעילות רבה למדי.
עבור שירותי האוויר הבריטיים הייתה שיטה מעין זו הגרמנית בלתי-אפשרית. לפיכך, נדרש כל טייס למלא "דו"ח קרב" על כל מגע עם האויב. דו"ח זה עבר את מפקד הטייסת, ולאחר מכן הועבר למפקד הכנף. בז'רגון של הדו"חות, קרב שבו הייתה הפלה של מטוס אויב הוגדר "קרב מכריע" (decisive combat). בסמכות מפקד הכנף היה לקבל או לדחות טענות על הפלת מטוסי אויב, אך מפקדת הלהק בחנה גם היא את הדו"חות. לא היה מנגנון אחד שיבקר את הדו"חות ויוודא את נכונותם, ולא נעשה מאמץ מיוחד לגלות כפילויות או טעויות.
כאמור, קביעת הפלה היא מורכבת למדי בעת קרב אוויר. הטייסים הבריטיים במלחמת העולם הראשונה ראו לעיתים את מטוס האויב צולל או מתרחק כשהוא בוער, אך מכיוון שנלחמו הרחק מבסיסיהם ומעל שטח האויב, לא היו יכולים לוודא הפלה. בשל כך דיווחו שמטוס האויב "הוכרח לצלול", "הוכרח לנחות", או "איבד שליטה". במלחמת העולם הראשונה נחשבו דיווחים כאלה כהפלות ודאיות. כך, למשל, לפחות עשר מתוך 26 ההפלות של אלוף ההפלות האמריקני אדי ריקנבקר היו דיווחים מעין אלה. במלחמות הבאות החמירו חילות האוויר השונים את נוהלי הדיווח, והפלות מעין אלו היו בבחינת "מסתברות" (probable) או "בספק", ונחשבו בהתאם.
חילות אוויר מודרניים זוקפים הפלה לזכות טייס כאשר ישנה עדות של טייס או איש צוות אוויר במטוס אחר שראה את ההפלה. כמו כן, מסתמכים על תצלומים ממצלמת ירי ותיעוד נוסף, אם קיים, וכן על דו"חות מודיעיניים. ואולם גם במלחמות שהתחוללו במחצית השנייה של המאה ה-20 קיימים ויכוחים חריפים על מספר המטוסים שהופלו.
חלוקת הפלה בין כמה טייסים, ומצבי ספק
בעיה נוספת באישור הפלה לטייס קרב היא כאשר כמה מטוסים יורים על אותו מטוס אויב: השאלה היא לזכות מי תיזקף ההפלה. חילות אוויר מסוימים זקפו את ההפלה לזכות טייס אחד בלבד, בדרך כלל מוביל המבנה. כך נהג שירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה. שירות האוויר הצרפתי נהג באותה מלחמה לזקוף הפלה לזכות כל אחד מהטייסים או המקלענים שהשתתפו בקרב. הבריטים נהגו בדרך דומה, אך לא בעקביות: לעיתים נזקפה הפלה לזכות כל משתתף, ולפעמים חולקה ההפלה, ולכל טייס נזקפה חלקיות הפלה. כך היה מצב שבו לטייס היו ½11 הפלות, או 26.83 הפלות.
היו חילות אוויר שזקפו לזכות הטייסים הפלה גם כאשר השמידו מטוסים על הקרקע. כך נהגו בכמה פיקודים של חיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה. בחילות האוויר של ברית המועצות ושל האימפריה היפנית באותה מלחמה נהגו לחלק בין הפלות של טייסים בודדים, שנזקפו לזכותם האישית, ובין הפלות משותפות, שנזקפו לטובת הטייסת כולה. הצי הקיסרי היפני הפסיק ב-1943 לזקוף ניצחונות לזכות טייסים בודדים, וניצחונות אלו נזקפו לטובת הטייסות. לעומתם, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, הלופטוואפה, דגל בעיקרון של "טייס אחד, ניצחון אחד".
Love Profusion
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מדונה ומירווה אחמדזאי. את השיר ביצעה לראשונה באמריקה און ליין, כחלק ממופע לקידום האלבום, American Life ולאחר מכן, הוא יצא לאור כסינגל ואף הופצו ביחד איתו מספר רמיקסים רשמיים שנעשו על ידי תקליטנים שונים.
מבחינה מוזיקלית, השיר הוא שיר אלקטרוני ופולק אשר מכיל תופי בס, בשילוב של גיטרה וגיטרה אקוסטית וקולות רקע של גבר וזאת, תוך שניתן לשמוע שירה בצורת גמגום. מבחינה לירית, השיר הוא שיר ביקורת, בו מדונה נאלצת להתמודד עם המבוכה של התרבות האמריקאית.
ביקורות והצלחה
כלפי השיר הופנו שלל ביקורות חיוביות ושבחים ממבקרי המוזיקה, על השימוש בגיטרה האקוסטית ואף כינו את השיר כגולת הכותרת של האלבום American Life, אם כי חלק מהם ציין שהשיר דומה לשירים אחרים באלבום.
השיר לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100, אך הוא הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ובמצעד שירי הדאנס המסחריים. באופן כללי, השיר ספג הצלחה בינונית בעולם אם כי הצליח להגיע למקום השלישי בקנדה, למקום האחת עשרה בבריטניה, ולמקום הראשון בספרד.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבור השיר, בוים על ידי לוק בסון וצולם באולפני וורנר על גבי מסך ירוק. בקליפ נראית מדונה הולכת בעיר עד שהיא נכנסת לתוך רקע סוריאליסטי מלא פרחים אדומים, ים ופיות. השיר גם הופיע בפרסומת של חברת הטיפוח "Estée Lauder", בה הפרסומת של השיר הייתה דומה לקליפ ואף הוצגה ב-10,000 בתי קולנוע ברחבי העולם.
מדונה ביצעה את השיר בחלק מהיעדים בסיבוב ההופעות "Re-Invention World Tour" ואחרי כמה זמן השיר ירד מרשימת השירים שלו.
ISO 9660
ISO 9660 הוא תקן למערכת קבצים לתקליטורים, אשר פורסם על ידי ארגון התקינה הבין-לאומי (בר"ת: ISO). מטרתו לתמוך במערכות הפעלה שונות, כגון Windows, Mac OS ומערכות תואמות יוניקס, כך שיהיה ניתן להעביר מידע ביניהן.
גם תקליטורי DVD-ROM משתמשים מערכת הקבצים של ISO 9660.
רמות והגבלות
ישנם רמות שונות לסטנדרט.
דמויות דיסק
דמויות של דיסקים ממערכת קבצים של ISO 9660 (הידועים יותר בשם דמויות ISO) היא דרך נפוצה להעביר אלקטרונית את התוכן של תקליטורים. לרוב יש להם את הסיומת  (אם כי לא בהכרח), ולכן נהוג להתייחס אליהם כ"ISO"-ים.
הרחבות
ישנן הרחבות לתקן ה־ISO 9660 כדי להתגבר על ההגבלות. הנפוצים ביותר הם Rock Ridge ו־Joliet: הראשון מאפשר לשמר את ההרשאות של יוניקס ושמות ASCII ארוכים יותר, והשני תומך בשמות השמורים בUnicode, דבר המאפשר להשתמש בכמעט כל התווים האפשריים לשמות קבצים, אפילו מכתבים לא רומיים (למשל עברית, ערבית וסינית).
ישנו גם תקן מיוחד בשם ISO 13490 שהוא תקן ISO 9660 עם תמיכה בצריבה-חוזרת (multisession) על התקליטורים.
תמיכה של מערכת ההפעלה
מרבית מערכות ההפעלה תומכות בקריאה של דיסקים בפורמט ISO 9660, ומרבית המערכות החדשות תומכות בהרחבות כמו הכתובות למעלה. מערכות הפעלה שאינן תומכות בהרחבות בדרך כלל יציגו את האפשרויות הבסיסיות של דיסק בעל מערכת קבצים ISO 9660.
להלן מספר מערכות הפעלה והתמיכה שלהם ב־ISO 9660:
אמי"ר (מבחן)
אמי"ר ואמיר"ם (ראשי תיבות בהתאמה – אנגלית מיון לרמות ואנגלית מיון לרמות ממוחשב) הם מבחני מיון באנגלית, המאפשרים למוסדות לימוד להשכלה גבוהה בישראל להעריך את רמת הידע של מועמדים וסטודנטים בשפה האנגלית ולסווגם לקורסי אנגלית ברמות השונות. את הבחינה עורך המרכז הארצי לבחינות ולהערכה (מאל"ו).
לשני המבחנים אותה מטרה. אותם סוגי פריטים מופיעים בהם, והם נבדלים רק באופן ההעברה. מבחן אמי"ר נערך בארבעה מועדים בשנה ומועבר בצורה המסורתית בעזרת דף ועפרון. מבחן אמיר"ם הוא מבחן ממוחשב ואדפטיבי, והוא מועבר במוסדות האקדמיים במספר גדול של מועדים, לפי הצרכים של המוסדות האקדמיים השונים.
מטרת הבחינות
מבחני אמי"ר ואמיר"ם מיועדים למיין מועמדים ללימודים וסטודנטים בהשכלה הגבוהה בישראל לרמות השונות של לימודי האנגלית. לפי החלטת המל"ג על כל תלמיד בהשכלה הגבוהה להגיע לרמת ידע מינימלית באנגלית עד סוף השנה שלפני סיום התואר. לצורך כך מציעים המוסדות להשכלה גבוהה מערכת של קורסים ללימוד אנגלית ברמות שונות.
מבחני אמי"ר ואמיר"ם, כמו גם פרקי האנגלית בבחינה הפסיכומטרית, משמשים לסיווג התלמידים לקורסים השונים ולמתן פטור לסטודנטים העומדים ברף המינימלי שנקבע על ידי המל"ג.
מועדים והרשמה
מבחן אמי"ר נערך ארבע פעמים בשנה, במקביל למבחן הפסיכומטרי.
מחיר בחינת אמי"ר הוא 350 ₪ (נכון לינואר 2021) לנרשמים בהרשמה רגילה. ההרשמה נעשית דרך אתר מאל"ו.
מבחן אמיר"ם נערך לפי הזמנה של המוסדות השונים להשכלה גבוהה ולפי הצרכים של המוסדות. מחירה של בחינת אמיר"ם נקבע על ידי המוסד המזמין של הבחינה. ההרשמה לבחינת אמיר"ם נעשית רק באמצעות המוסד שהזמין את הבחינה.
בחינה בתנאים מותאמים
בחינת אמי"ר מועברת גם בצורה המותאמת למועמדים בעלי מוגבלות פיזית ונפשית, בעלי לקויות למידה, ובעלי הפרעת קשב וריכוז. בחינה בתנאים מותאמים מתקיימת בתוך מספר שבועות לאחר מועד קיום הבחינה הרגילה. הזכאות לבחינה בתנאים מיוחדים נקבעת לבקשות שהוגשו בהתאם להנחיות המפורטות באתר מאל"ו.
התנאים לבחינה מותאמת נקבעים עבור כל נבחן לפי צרכיו. בין התנאים הנפוצים ניתן למצוא: בחינה ממוחשבת, תוספת זמן, הפסקות בין הפרקים, התאמה של התנאים הפיזיים בהם המבחן מתקיים וכן התאמות שונות לבעלי לקויות ראיה.
מבנה הבחינות
בחינות אמי"ר ואמיר"ם בנויות משאלות רב ברירה הדומות לשאלות המופיעות בפרקי האנגלית בבחינה הפסיכומטרית וכוללות שלושה סוגי שאלות:
בחינת אמי"ר
הבחינה מורכבת מ-3 פרקים של שאלות ברירה - שני פרקים משמשים לקביעת הציון במבחן והפרק השלישי משמש לצורך כיול בין נוסחים ומועדים שונים וכן לצורך בחינת תפקודן של שאלות שישמשו בנוסחים עתידיים של המבחן. הפרקים בנויים כך שאין כל דרך לדעת אילו מהפרקים משמשים לצורך קביעת הציון, ולכן הנבחנים נדרשים להתייחס לכל הפרקים באותה מידה של רצינות.
רמת הקושי של השאלות בפרק עולה באופן הדרגתי, למעט בחלק הבנת הנקרא (שם השאלות מסודרות לפי סדר הופעת נושא השאלה בקטע).
הזמן המוקצב לכל פרק הוא 20 דקות כך שמשך הבחינה הוא כשעה. בכל פרק 22 שאלות. מאל"ו מציין כי בבחינה עצמה עשויים להופיע פרקים ושאלות מבחינות קודמות, וכן עשויים להיות שינויים במספר השאלות בפרק, בזמן המוקצב לפתרונו, וכן בהוראות אחרות לפתרון הבחינה.
בחינת אמיר"ם
כאמור, בחינת אמיר"ם נעשית באופן ממוחשב. השאלות במבחן אינן מופיעות כפרקים כמו במבחן אמי"ר או במבחן הפסיכומטרי אלא מסודרות במקבצים לפי סוגי השאלות. לכל שאלה מוקצב זמן, אם הנבחן לא ענה עד סיום הזמן המערכת מעבירה את הנבחן לשאלה הבאה. הבחינה עצמה היא בחינה אדפטיבית, כך שלכל נבחן מוצגות בתחילה מספר שאלות ברמת קושי בינונית ובהמשך התוכנה אומדת את יכולת הנבחן לאחר כל שאלה ומציגה לו שאלות קשות יותר או פחות בהתאם לביצועיו. בבחינה מסוג זה נדרשות פחות שאלות על מנת לאמוד את יכולת הנבחן. אורך מבחן אמיר"ם משתנה בהתאם לקצב ההתקדמות של כל נבחן, ובהתאם למספר השאלות שהוא מקבל, אולם מאל"ו מציין כי זמן מבחן ממוצע עומד על כשעה.
הציון בבחינה
הציונים במבחן אמי"ר ואמיר"ם שקולים ונעים בין 50 ל-150. ציונים אלו שקולים גם לציון בפרקי האנגלית במבחן הפסיכומטרי. אם לנבחן יש ציונים ממספר מבחנים שונים, הציון הקובע לצורך סיווג יכולתו לרמת אנגלית הוא הגבוה מבין כולם.
לפי המל"ג, ציון של 134 ומעלה מקנה לבעליו פטור מלימודי אנגלית ומהווה רף הידע המינימלי הנדרש לקבלת תואר. ציונים מתחת לציון זה משמשים לסיווג המועמדים והלומדים לקורסי אנגלית.
אדגר דאגלס אדריאן
סר אדגר דאגלס אדריאן, ברון אדריאן הראשון קיימברידג' (לורד אדריאן) (באנגלית: Sir Edgar Douglas Adrian, First Baron Adrian; 30 בנובמבר 1889, לונדון - 4 באוגוסט 1977, קיימברידג') היה אלקטרופיזיולוג אנגלי. בשנת 1932, יחד עם צ'ארלס סקוט שרינגטון, זכה בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה על תגליותיו בתחום תפקודי הנוירונים, בעיקר לגבי תפקיד הנוירונים בגירויים של השרירים ושל אברי החישה. אדריאן היה אחד הראשונים שיישמו שיטות אלקטרוניקה במחקרים הפיזיולוגיים. בעזרת טכניקות אלה ביצע את הניסויים הראשונים על סיבים עצביים בודדים ועל אברי חישה בודדים והצליח לרשום את הפעילות החשמלית של נוירונים יחידים. החל משנת 1934 הקדיש עצמו למחקר האלקטרופיזיולוגי של תפקודי המוח ושל ההפרעות המוחיות. משנת 1923 נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון ומאוחר יותר נהיה יושב ראש שלה בשנים 1955-1950.
מחקרים ראשונים
יחד עם לוקאס חקר אדריאן בעת לימודיו בטריניטי קולג' את האותות העצביים המועברים בעצבים המוטוריים. אחרי שבשנת 1911 סיים בהצטיינות את התואר ב.א. בחמשת המקצועות שהוזכרו, הוא זכה למלגה של הקולג' ללימודי רפואה. זאת בזכות עבודת מחקר שבדקה את העיקרון של בודיץ' - "הכל או לא כלום" - בתחום פעילות העצבים. הוא התחיל מחקר זה יחד עם לוקאס והשלים אותו לבדו. את ממצאי מחקריו פרסם אדריאן בשורה של מאמרים בשנים 1914-1912. פרט להוכחת תוקף העיקרון "הכל או לא כלום" בנוגע לעצבים המוטורים הוא דיווח בהם על ניסוייו בנוגע להולכת האותות העצביים בתנאים מגוונים, כולל זמנים של רגישות מוגברת וזמנים של חוסר תגובה לאותות. אדריאן הוכיח, למשל, שכאשר סיב שרירי מתכווץ בהשפעת פולס עצבי, אותו פולס משאיר את העצב המוטורי במצב של רגישות (אקסיטביליות) מופחתת. על מחקר זה קיבל אדריאן, בנוסף למלגה, גם מדליית הזהב לפיזיולוגיה על שם ולסינגהם.
למרות יוקרתו של בית הספר לפיזיולוגיה בקיימברידג', תנאי העבודה במעבדה היו קשים. בדומה למוריו ולעמיתיו לוקאס, ג'וזף בארקרופט, וולטר מורלי פלצ'ר, פרדריק.ג'. הופקינס, ארצ'יבלד ויויאן היל, ואחרים, נאלץ אדריאן לעבוד בחדרי מרתף שהוצפו לא פעם על ידי שיטפונות. בקרבתם פעלה צנטריפוגה ישנה ומרעישה המופעלת בגז. כפי שסיפר אדריאן במאמר לזכרו של קיית' לוקאס, באוויר נדפו ריחות של גז, של שמן חם ושל חולדות וצפרדעים.
בקיץ 1914 אדריאן עשה, לפי בקשתו, סטאז' קליני בבית החולים אדנברוק בקיימברידג' ובבית החולים סנט ברתולומיו בלונדון. כעבור זמן שיא של שנה בלבד של עבודה קלינית, בשנת 1915 הוא סיים את לימודי הרפואה בתואר .M.D. בימי מלחמת העולם הראשונה עבד שלוש שנים בתחום הנוירולוגיה הקלינית, קודם כמתמחה של בית החולים הלאומי למחלות עצבים בקווין סקוור בלונדון ובהמשך כרופא בבית החולים קונוט באלדרשוט. בשני המוסדות טיפל בחיילים שלקו בפגיעות נוירולוגיות וב"הפרעות עצבים" כלומר פסיכיאטריות, כמו "הלם הפגזים" (Shell shock). בתחום הנוירולוגיה הקלינית למד בעיקר אצל פרנסיס וולש ואדולף אברהמס. בתחום הלם הקרב נעזר בהצלחה רבה בהדרכתו של ל.ר. ילאנד. בימי העבודה בבית החולים הצבאי באלדרשוט אדריאן התגורר בצ'אדלי Chudleigh יחד עם קבוצת מדענים שעבדו בתעשייה האווירית, ביניהם פרנסיס ויליאם אסטון.
הקריירה המדעית והאקדמית
בשנת 1919 אדריאן חזר לקיימברידג' על מנת ללמד שם קורס על מערכת העצבים. בשנת 1925 כבר בשנת 1923 התקבל לשורות החברה המלכותית בלונדון.
בשנת 1925 התחיל במחקריו על הדחפים העצביים באברי החושים של האדם והירצה במכללת הרופאים רואוס בלונדון.
בהמשך הקריירה האקדמית שלו כיהן אדריאן בשנים 1937-1929 כפרופסור בקתדרת פולרטון של הקולגיום המלכותי של הרופאים ובשנים 1951-1937 ירש את מקומו של סר ג'וזף בנקרופט כפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1955-1950 נבחר ליושב ראש החברה המלכותית בלונדון. בשנים 1965-1951 היה אדריאן מנהל ("מאסטר") של הקולג' טריניטי בקיימברידג', ב-1975-1965 כיהן כקנצלר של אוניברסיטת קיימברידג' וב-1971-1957 כקנצלר של אוניברסיטת לסטר.
יישום שיטות אלקטרוניות בחקר הפולסים העצביים. הרחבת עקרון "הכל או לא כלום" משרירים לעצבים
עד שנות ה-1920 המוקדמות כל המחקר בתחום הסיבים העצביים התרכז בעצבים המוטוריים מפני שכלי המדידה הזמינים לא היו מספיק רגישים כדי לקלוט את הפולסים הזעירים ביותר שנוצרו על ידי גירוי העצבים הסנסוריים.
אדריאן הוכיח כי העיקרון "הכל או לא כלום" חל לא רק בפעילות השרירים השלדיים אלא גם בעצבים המוטוריים, (למשל אצל הקרפדה) והעצבים הסנסוריים. אולם הוא נכח לדעת שתוצאותיו הושפעו על ידי העובדה שאפילו העצב הסנסורי הקטן ביותר מקבל פולסים מיותר מקולטן או איבר חישה (end organ) אחד. הסיק מכך שעליו לחקור את התגובות בסיב עצבי בודד.
לוקאס שיתף בזמנו את אדריאן בצורך לחקור את הזרמים החשמליים שבעצבים על ידי הגברתם בעזרת מגברי מנורות. בינתיים בשנת 1916, בימי המלחמה, הוא נהרג לוקאס בתאונת מטוס בעת לימודי טיס במסגרת שרותו בחיל האוויר הבריטי. בשובו לקיימברידג' ב-1919 אדריאן חידש את מחקריו של לוקאס המנוח. בשנת 1921 הזמין אדריאן חוקר בשם פורבס שעזר לו להשתמש בגלוונומטר חדש שיוצר בקיימברידג' לצורך רישום אותות בעצבים הסנסוריים. החל משנת 1925 התחיל אדריאן להשתמש במגבר מנורות שנבנה לפי הדגם של הרברט גסר האמריקאי, שיחד עם ארלנגר היה הראשון שהצליח לתעד אותות עצביים בעזרת מגבר מנורות ואוסצילוסקופ מבוסס על שפופרת קרן קתודית. אולם השפופרות באותם הימים היו בעלות כוח אקטיני נמוך ולא יכלו לעזור בתוכניות המחקר שלו. לכן הוא השתמש לבסוף באלקטרומטר ליפמן ביתי ומאוחר יותר באוסצילוסקופ משוכלל שהומצא על ידי עמית צעיר, בשם ברייאן מתיוס(1986-1906). הוא הצליח על ידי כך להגביר פי 5,000 את האותות החשמליים הנוצרים על ידי מערכת העצבים.
בעזרת מכשירים אלה, הזולים יחסית, הצליח אדריאן וחבריו לפרסם שורה של מחקרים, שלפי מילותיו של א.ל. הוג'קין, "אולי היו ידועים טוב יותר לולא היו ממצאיהם כל כך חד-משמעיים ונראו בימינו מובנים מאליהם". לבד, אחר כך ביחד עם סיביל קופר ואחרי שנת 1925 עם החוקר השוודי אינגווה זוטרמן (1982-1898) מהמכון קרולינסקה מסטוקהולם פרסם אדריאן שלושה מחקרים פורצי דרך: אדריאן וזוטרמן הוכיחו, מעבר לכל ספק, ש: בעזרת השימוש במגברי מנורות - שפופרת קרן קתודית - ובאמצעות הניטור והמדידה באלקטרומטר קפילרי ע"ש ליפמן הצליח אדריאן לרשום את הפריקה החשמלית של סיבים עצביים יחידים אחרי קבלת גירוי פיזי. אינגווה זוטרמן היה זה שלימד אותו להשתמש בשריר sterno-cutaneous של קרפדה המאפשר לבודד בו סיומת חישה בודדת.
נוכחות חשמל בנוירונים
תגלית אקראית של אדריאן משנת 1928 הוכיחה את נוכחות החשמל בנוירונים. כפי שסיפר המדען:
מחקרים בתחום השריר (אלקטרומיוגרפיה). החוק אדריאן-ברונק
בשנים 1928-1927 יחד עם החוקר האמריקאי דטלף וולף ברונק (1977-1897), בעזרת אלקטרודת-מחט הקו-אקסיאלית של ברונק, בודד אדריאן את היחידה המוטורית של שרינגטון. הם הוכיחו שקיים רק סוג אחד של אות עצבית - בסיב העצב המוטורי ובסיב העצב הסנסורי כאחד. ושכוח הכיווץ השרירי, בדומה לעוצמת התחושה, משתנה בהתאם לשינוי בתדירות האותות העצביים ולמספר הסיבים העצביים בפעולה - גיוס היחידות המוטוריות.המסקנה השנייה ידועה גם בשם "החוק אדריאן-ברונק": עוצמת הגירוי תלויה במישרין בתדירות האותות הנשלחים מן הנוירון הבודד ובמספר הנוירונים הפעילים. .
בשריר טריצפס ברכיאלי של האדם מצא אדריאן שבעת כיווצים קלים של השריר האותות מופיעים בתדירות נמוכה של 5 הרץ לערך, בעוד שבמאמץ גדול יותר מגיעים לתדירות של 50 הרץ או יותר. גם בניסויים על חתולים הוא גילה שתדירויות גבוהות הן יעילות בהעלאת עוצמת הכיווץ של השריר. בניו יורק אדריאן חקר יחד עם ברונק את התמרת הפולסים העצביים לצלילים.
ממצא מכריע שפורסם בשנת 1928 קבע כי אקסיטציה של העור תחת גירוי קבוע הייתה בהתחלה חזקה, אולם עם הזמן, פחתה בהדרגה. האותות החושיות שהועברו דרך העצב מנקודת המגע היו בעלי עוצמה קבועה. כשתדירות האותות פחתה עם הזמן, התחושה (במוח) פחתה בהתאם.
מיפוי האזורים הסנסוריים במוח
תוך הרחבה של מחקרים אלה אל חקר גרימת הכאב על ידי גירויים של מערכת העצבים, אדריאן גילה ממצאים חדשים לגבי קליטת אותות כאלה במוח, מיקום האזורים התחושתיים בקליפת המוח אצל בעלי חיים שונים. הוא מצא שאזורים במוח המשפיעים על איבר חישה ספציפי הם שונים מבעל חיים אחד למשנהו. אצל חזירים המשתמשים בחוטמם לחקור את הסביבה, כמעט כל האזור של קליפת המוח הקשור לחוש המגע מחובר לסיומות של הסיבים העצביים המובילים אל החוטם. לעומת זאת, אצל בני אדם אזור רחב מאוד מתחבר לסיומות הסיבים המובילים אל הידיים. מחקרים אלה הובילו אל רעיון המיפוי הסנסורי הקרוי הומונקולוס המאפיין את המערכת הסומטו-סנסורית.
הפעילות החשמלית של המוח. יישום באפילפסיה
בשנת 1929 פרופ' האנס ברגר מיינה פרסם תגלית חשובה שמצא במחקריו מהשנים 1926-1924:הוא גילה שאם מניחים אלקטרודות על ראשו של אדם מודע, ניתן לרשום גלים חשמליים בקצב של כ-10 בשנייה. גלים אלה, שנקראו מקצב אלפא או "גלי אלפא על שם ברגר" קיימים לעיתים קרובות בעת עצימת העיניים אך נעלמים עם פקיחתן. התרשים של גלי המוח קיבל את השם "אלקטרואנצפלוגרם" (EEG). הפרסום עורר במפתיע עניין מצומצם בגרמניה. בקיימברידג' הבחין אדריאן במוח פוטנציאלים מקצביים אוטונומיים ואיטיים למפתיע, עוד לפני שקרא את מאמרו של ברגר. בשנת 1934 יחד עם המומחה שלו באלקטרוניקה, ברייאן מתיוס, חקר גם אדריאן את הגלים האלה והרחיב במידה רבה את יישומם לחקר מחלות כמו אפילפסיה. הוא הראה שהמקצב מופיע בעיקר אצל הנבדק הלא קשוב. אם לנבדק עיניים פקוחות והוא מסתכל על מסך אחיד או הן מכוסות במשקפיים מטשטשות, הקצב יורד רק לאט. הוא מצא שהגלים נוצרים באזור רחב של האונות העורפיות והקודקודיות של קליפת המוח. אדריאן מצא שכאשר הנבדק הסתכל על מסך מואר על ידי אור מהדהד, למשל בתדירות של 18 הדהודים בשנייה, מקצב גלי המוח משתווה לקצב התהודות. הודות לאדריאן ומתיוס, שאישרו את ממצאיו של ברגר והוכיחו ששינויי הפוטנציאל נגרמים על ידי הפעילות החשמלית של המוח, תרומתו של החוקר הגרמני הוכרה בסופו של דבר בכל העולם. אדריאן גילה (1935) גם כן שלמוחון יש גלים עצמוניים בעלי תדירות גבוהה מאוד - 150–200 בשנייה.
בימי מלחמת העולם השנייה, ערך אדריאן מחקרים חשובים על הקולטנים שבמערכת הווסטיבולרית, על המוחון, ועל קליפת המוח המוטורית והסנסורית. יחד עם ג'וזפה מורוצי חקר את הקורטקס המוטורי ואת המסלולים הפירמידליים.
מחקרים על חוש הריח
בשנים 1939-1937 אדריאן ערך מחקרים חשובים על חוש הריח. חקר במיוחד את תרומת הקולטנים הספציפיים בגרוי היחידות המיטרליות שבאיבר הריח. הוא טען שניתן למיין את הריחות לפי מפות גירוי בזמן ובמרחב ולפי השתתפותם של קולטנים ספציפיים.
שנות הפעילות האחרונות
העבודה המחקרית של אדריאן הסתיימה במידה רבה בשנת 1958 כשדליפת מים בחדרו העליון בבית גרמה להצפה והרסה את מעבדותו. הוא היה אז בן שבעים ולא היה מוכן להתחיל שוב עם ציוד חדש. המשיך עם זאת להרצות ולפרסם בנושאים של נוירופיזיולוגיה, חינוך ומדיניות מדעיים, ותולדות המדע עד ליום מותו. אדריאן שימש כחבר בוועדות של ארגון הבריאות העולמי והיה חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
חייו הפרטיים וייחוסים המשפחתיים
אדגר אדריאן התחתן ב-14 ביוני 1923 עם הסטר אגנס פינזנט (1966-1899), מברמינגהאם, צאצאית ישירה של הפילוסוף דייוויד יום, שהצטיינה בפעילותה בתחום בריאות הנפש וכ"שופטת שלום". אחרי מות אשתו עבר להתגורר ב Neville's Court במכללת טריניטי. אדריאן עסק בחייו גם במספר תחביבים כמו רכיבה על אופניים מהירים, סייף, שיט, טיפוסי הרים, וציור.
הגיס של אדגר אדריאן, אחי אשתו, דייוויד יום פינזנט, שנהרג במלחמת העולם הראשונה, היה ידיד קרוב של לודוויג ויטגנשטיין שהקדיש לו את הטרקטטוס לוגיקו-פילוסופיקוס". יומניו של דייוויד יום פינזנט פורסמו תחת הכותרת "דיוקן של ויטגנשטיין כאדם צעיר".
צאצאים
לזוג אדריאן נולדו שלושה ילדים: בת ועוד בן ובת תאומים:
מקורות
1996
שושנה (מחלה)
שושנה או וָרֶדֶת (בלועזית: אֶריזיפֶּלָס, אריסיפלס) היא מחלה זיהומית חריפה בדֶרמיס. לרוב המחלה נגרמת על ידי חיידקי Streptococcus pyogenes או Staphylococcus aureus. התוצאה היא דלקת המתאפיינת בהתפשטות מתחת לרקמת שומן.
הלוקים במחלה מפתחים בדרך כלל תסמינים הכוללים חום גבוה, רעידות, צמרמורות, תשישות, כאבי ראש, הקאה וחולשה כללית בתוך 48 השעות שלאחר הזיהום הראשוני. נגע אדום בעור מתפשט במהירות ומופיע כפריחה אדמומית, נפוחה וחמה למגע. הזיהום עשוי להופיע בכל חלק בעור לרבות הפנים, הזרועות והרגליים, אך המיקום השכיח הוא השוקיים. רקמת שומן היא הרגישה ביותר לזיהום, ואזורים בפנים כגון מסביב לעיניים, אוזניים ולחיים. זיהום חוזר יכול לגרום לנפיחות כרונית.
הטיפול במחלה כולל מתן פומי של אנטיביוטיקה או תוך ורידי, בהתאם לחומרת המצב. תסמיני החולשה חולפים תוך יום או יומיים, ניתן לראות הקטנה של האזור הנגוע כשלושה ימים לאחר תחילת מתן האנטיביוטיקה. חלק חשוב בהחלמה הוא לשכב עם רגל מורמת (כחצי מטר) במשך 30 דקות 5 פעמים ביממה. החלמה מלאה של העור וירידת הנפיחות באזור - יכולים להימשך מספר שבועות. לעיתים ניתנת אנטיביוטיקה כטיפול פרופילקטי לאחר ההחלמה, אך לא בכל המקרים הדבר מונע הידבקות חוזרת. אם החולה סובל גם מעור סדוק ברגל - רצוי לטפל בכך ועל ידי זאת להקטין את סיכוני ההופעה החוזרת של המחלה.
בנדיקטין
בנדיקטין (מצרפתית: Benedictine) הוא ליקר המיוצר בצרפת מ-27 סוגי צמחים. בנדיקטין מכונה גם "קיסר הליקרים". הליקר מבוסס על אלכוהול נייטרלי שמופק מסוכר סלק, ובו מושרים עשבי התיבול השונים. כמו כן, הוא מיושן במשך מספר שנים בחביות עץ אלון. משך הכנת כל בקבוק הוא 7 שנים.
היסטוריה
ההיסטוריה של משקה הבנדיקטין החלה במהלך תקופת הרנסאנס כאשר נזיר בנדיקטיני יצר משקה המורכב מתערובת של 27 צמחים ותבלינים מארבעת קצוות העולם. המשקה הפך לפופולרי מאוד בחצר המלך ועד מהרה הפך למפורסם והמשיך להיות מיוצר בידי הנזירים הבנדיקטינים עד לסוף המאה ה-18.
עד שנת 1873 הפך המשקה לפופולרי וייצרו כמאה וחמישים אלף בקבוקים ממנו באותה שנה, כתוצאה מכך החליט אלכסנדר לה-גרנד על הקמת חברה לשיווק הבנדיקטין וייצורו. בשנת 1882 אף הוקם מוזיאון מיוחד לייצור הבנדיקטין אשר שם הוא ממשיך להיות מיוצר עד היום.
המתכון המדויק לייצור הבנדיקטין נשמר עד היום כסוד מסחרי מוגן של חברת המשקאות בקרדי (Bacardi) הבעלים הנוכחיים של המותג, וידוע בכל רגע נתון רק לשלשה אנשים. רבים ניסו לחקות את המשקה עד שהחברה הקימה במתחם שלה בנורמנדי אולם לחיקויים מזויפים של הבקבוק בעל המבנה המיוחד, השם בנדיקטין, והתויות.
המותג וכשרות
כל בקבוק בנדיקטין נושא תוית עם האותיות D.O.M ראשי תיבות של הביטוי הלטיני "Deo Optimo Maximo" ובעברית "אלוהים, הטוב והגדול".
תחת המותג בנדיקטין מייצרת החברה גם ליקר נוסף בשם B&B, בנדיקטין וברנדי - בנדיקטין מהול בברנדי, אשר במוצהר מעורב עם יין ומשום כך אינו כשר. כמו כן מייצרת החברה "בנדיקטין סינגל קסק" (מחבית אחת) בבקבוק שחור מיוחד והיא מוכרת אותו רק בחנות החברה בנורמנדי צרפת.
בנדיקטין משמש גם כבסיס לכמה קוקטיילים נפוצים ביניהם: פריסקו, דרבי, סינגפור סלינג ועוד.