cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג
היסטוריה
בשנת 2010 נפטר דניאל רוסינג, ובשנת 2017 שונה שם הארגון, והוקדש לזכרו של המייסד והמנהל הראשון, "מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג". בשנת 2018 העניק לו בית הספר הלותרני לתאולוגיה בשיקגו פרס שלאחר פטירתו, על מפעל חייו. את הארגון מנהלת משנת 2011 ד"ר שרה ברנשטיין ובעשור השני לפעולתו, הארגון התרחב בהיקף הפעילות, במספר האנשים הנחשפים לתכנים ובצוות העובדים.
מרכז ירושלים ליחסי יהודים ונוצרים
בהמשך לפעילות הארגון מראשיתו, ממשיכה התוכנית בקידום תרבות שיח שמעריך ומכבד את השונות והמגוון הבין דתי והבין תרבותי, עם דגש על יחסי יהודים ונוצרים.
דיאלוג וזהות
התכנית מאפשרת לתלמידי בתי הספר בגיל בית ספר יסודי וחטיבת ביניים להעמיק את ההיכרות עם התרבות והמסורת הדתית שלהם (יהדות, נצרות או אסלאם), ולהרחיב את ידיעותיהם בנוגע לתרבות ולמסורת הדתית של האחר. התוכנית היא פרי יוזמה משותפת של מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג וקרן תל"י (תוכנית חינוכית) (תגבור לימודי יהדות).
מחנכים לשינוי
התכנית מציעה השתלמויות להכשרת מורים בניהול דיונים בנושאים קונפליקטואליים, וכן מלווה בתוכנית מיוחדת למנהלי בתי ספר יהודים וערבים, יוזמות חינוכיות במציאות משתנה. התוכנית פותחה בשיתוף המטה לחינוך אזרחי במשרד החינוך, מנהלת חינוך ירושלים וקרן ירושלים.
מרכז רוסינג בבית הפתוח ברמלה
הבית הפתוח נפתח בשנת 1991 במטרה לקדם יחסי שותפות והבנה בין יהודים וערבים ברמלה וסביבתה. סיפורן של המשפחות והקשר ביניהן, תועד בספר של סנדי טולן The Lemon Tree: An Arab, a Jew, and the Heart of the Middle East. בשנת 2020 החל מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג להפעיל את הבית לטובת טיפוח פעילות בין דתית ובין תרבותית מקומית, וחיזוק הקהילות בעיר רמלה.
בית מפגש
'בית מפגש - ديوان الأديان' הוא בית מדרש ללימוד, דיאלוג ומפגש באוניברסיטה העברית. במסגרת התוכנית סטודנטים לומדים טקסטים ממסורת שלוש הדתות. מעגלי שיח حلقات حوارية- היא תוכנית המשך המכשירה מנחי קבוצות להובלת מעגלי שיח ברחבי הקמפוס.
ייעוץ רוחני במצבי קונפליקט
Healing Hatred היא גישה חדשנית לדיאלוג בין-דתי המבוססת על כלים של ייעוץ רוחני. השיטה עוצבה על מנת לאפשר למשתתפים ליצור קשר ולדון יחדיו בדילמות מוסריות ורוחניות הנמצאות בלב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
תיירות הוגנת
בניסיון לעודד תיירות הוגנת מתקיימות פעולות הסברה שונות. כמו כן קיים קטלוג המציע מידע על קהילות מקומיות, פעילים ופרויקטים שונים המעודדים בחינה של נרטיבים שונים, ומנסים ליצור מפגש ישיר בין המבקרים בארץ, לבין נציגים ממגוון הקבוצות היוצרות את הפסיפס האנושי המגוון שבתוכה.
יחסי אפגניסטן–פקיסטן
יחסי אפגניסטן–פקיסטן אלו יחסים דיפלומטיים ובילטראליים בין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 2,670 ק"מ.
אפגניסטן והודו הבריטית
אמיר אפגניסטן, עבדור-רחמן, הצהיר על דחייתו של קו דורנד כגבול מדינה, ואף אחד מממשיכיו לא נטש את המטרה ליצור מדינה אחת לפתאנים, אפילו כששיתפו פעולה עם הודו הבריטית בסוגיות אחרות. כתוצאה מכך, קו דורנד, שחילק את הפתאנים לשתי מדינות, הפך להיות נושא למחלוקת בין ממשלות אפגניסטן ופקיסטן. למרות העובדה שטענות טריטוריאליות אלה של אפגניסטן החלו להישמע רק במהלך חלוקת הודו הבריטית, הפוליטיקה הבריטית באזור זה לא תרמה לנורמליזציה של היחסים. בשנת 1901, יצרו הבריטים אזור מנהלי חדש של הודו הבריטית - פרובינציית הגבול הצפון-מערבי, אשר הם נפרדו משטח פונג'אב. מחוז הגבול הצפון-מערבי חולק למחוזות ולטריטוריה של שבטי הממשל הפדרלי, ואזור השבטים נשלט ישירות מדלהי.
אפגניסטן ופקיסטן העצמאית
בשנת 1947, ממשלת אפגניסטן התנגדה לקבלתה של פקיסטן לאומות המאוחדות, אם כי חודשים ספורים לאחר מכן שינתה את החלטתה. ב-26 ביולי 1949, כאשר היחסים בין אפגניסטן לפקיסטן החלו להתדרדר במהירות, נערך קונגרס לויה ג'ירגה באפגניסטן, לאחר שמטוס צבאי של חיל האוויר הפקיסטני פשט על כפר אפגני בסמוך לקו דורנד. כתוצאה מסכסוך זה, הצהירה ממשלת אפגניסטן כי אינה מכירה בגבול המדומה בין שתי המדינות וכי כל ההסכמים הקודמים בקו דורנד לא תקפים. בשנים 1950–1951, קבוצות חמושים בלתי חוקיים חדרו מאפגניסטן לספח חלק מפקיסטן, אך הניסיונות לא צלחו. ממשלת פקיסטן בתגובה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים, החזירה את שגרירה מקאבול והפסיקה לספק נפט לאפגניסטן במשך כשלושה חודשים.
בשנות ה-70 נקלעו שוב פקיסטן ואפגניסטן ליחסים מתוחים לאחר דיכוי התקוממות הלאומנים בלוך ופשטון על ידי ממשלת זולפיקר עלי בהוטו. ממשלת פקיסטן החליטה להתגמל נגד המדיניות האסלאמית של אפגניסטן, ותמכה במתנגדי האסלאמיסטים של ממשלת אפגניסטן, כולל מנהיגי העתיד של מג'אהדין גולבדין חכמתיאר ואחמד שאה מסעוד. פעולה זו הצליחה מאוד ובשנת 1977, ממשלת אפגניסט של מוחמד דאוד הייתה מוכנה לפתור את כל סוגיות הגבול המצטיינות בתמורה להסרת האיסור על יצירת אוטונומיה לפתאנים, שהובטח על ידי חוקת פקיסטן, אך בוטלה על ידי ממשלת זולפיקר בהוטו, כאשר המדינה כולה חולקה לשניים מחוזות: מערב ומזרח פקיסטן.
בשנת 1978 עלה הצבא לשלטון בפקיסטן, בראשותו של הגנרל מוחמד זיא אל-חאק, והוקם משטר פרו-סובייטי באפגניסטן תחת הנהגת המפלגה הדמוקרטית העממית של אפגניסטן. מנהיגי המורדים האפגנים גולבדדין חכמטיאר ומוחמד רבאני קיבלו מימון, אימונים וציוד מהמודיעין הבינלאומי של סוכנות פקיסטן. בשנות ה-80, מוחמד זיא אל-חאק יצר קשרים הדוקים עם המחתרת האפגנית, בהסתמך על סילוק הממשלה הפרו-קומוניסטית של אפגניסטן.
מלחמת אפגניסטן (1979–1989)
בדצמבר 1979 פלשה ברית המועצות לאפגניסטן, מה שהוביל להתקרבות בין ארצות הברית לפקיסטן. נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר כינה את פקיסטן "מדינת החזית" של המלחמה הקרה והציע למדינה של 400 מיליון דולרים בסיוע צבאי וכלכלי, שזיא-אל-חאק סירב לקבל. עם זאת, תחת הנשיא רונלד רייגן, ארצות הברית הצליחה לשכנע את פקיסטן להילחם נגד ברית המועצות באפגניסטן, ארצות הברית סיפקה סיוע בסך 3.2 מיליארד דולר אמריקאי והיצע 40 לוחמי F-16. בשנת 1986 הוכרזה תוכנית הסיוע הבאה לפקיסטן בסכום של יותר מ-4 מיליארד דולר אמריקאי, מתוכם 57 אחוז סיוע כלכלי, והשאר סיוע צבאי.
בשנת 1985 עלה לשלטון מיכאיל גורבצ'וב בברית המועצות, שהיה כרוך בשינוי המדיניות הסובייטית באפגניסטן. בחסות האומות המאוחדות בז'נבה התקיימו משא ומתן בין ממשלות אפגניסטן, פקיסטן, ארצות הברית וברית המועצות. באמצע פברואר 1989 הוצאו כוחות סובייטים מאפגניסטן, דבר שהחריף את היחסים בין ארצות הברית לפקיסטן, שכן הרשויות האמריקאיות הביעו חשש מעליית האסלאם הקיצוני לשלטון באפגניסטן.
היחסים כיום
בשנת 2001 פרצה מלחמת אפגניסטן בין כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי (ISAF), שנתמך תחילה על ידי הברית הצפונית ואחר כך הממשלה החדשה של אפגניסטן, לבין הארגון האיסלאמיסטי טליבאן, ששלט בעבר ברוב אפגניסטן. בשנת 2002, בסיוע האו"ם, קיבלה פקיסטן 3.8 מיליון פליטים אפגנים, והשאירה כ-2.6 מיליון איש בשטחה. פקיסטן שלחה כוחות לגבול בין המדינות וארגנה את הקמת מכשול הגבול לאורך קו דורנד וטריטוריה שבטית של הממשלה הפדרלית, כדי לעצור את חדירתם של טרוריסטים זרים לשטחה. הצבא האפגני, האמריקני והפקיסטני מקיימים מדי פעם ישיבות משותפות כאשר מתעוררות בעיות לאורך הגבול.
בעשור השני של המאה ה-21 הנהלת נשיא ארצות הרית ברק אובמה ביחס לאפגניסטן ופקיסטן, כדי להביא למצב מדיני וצבאי אחיד באזור, הציגה את הניאולוגיות של אפ-פאק, לייעד את המדינות הללו כזירה יחידה. במאי 2007 פרץ סבב עימות חדש בין המדינות, כוחות פקיסטנים פלשו לאפגניסטן והקימו מאחז צבאי. במהלך המלחמה הקצרה מתו עשרות אנשים. במאי 2017 התרחשו קרבות בין יחידות של צבאות אפגניסטן ופקיסטן סמוך לעיר צ'מאן בבלוצ'יסטן, עשרות אנשי צבא משני הצדדים נהרגו.
בשנת 2017 התגוררו בפקיסטן 2–2.4 מיליון איש (מתוכם: 1.4 מיליון רשומים; 600,000 – 1.0 מיליון איש ללא מסמכים) פליטים מאפגניסטן.
בשנת 2021 חלה הידרדרות ביחסים בין שתי המדינות על רקע יציאת כוחות צבא ארצות הברית מאפגניסטן ועליית הטליבאן במדינה. שיאה התבטא בחטיפת בתו של שגריר אפגניסטן בפקיסטן, החזקתה בשבי ועינויה. בתגובה, אפגניסטן החזירה את שגרירה ואת עובדי השגרירות בפקיסטן והודיעה כי הם יחזרו לתפקידם רק כאשר יוסר האיום הביטחוני וכשיתפסו החוטפים. משרד החוץ הפקיסטני הודיע כי הוא מופתע מההחלטה.
יחסי מסחר
בשנת 2006 היקף הסחר בין מדינות הסתכם ב-0.8 מיליארד דולר אמריקאי. בשנת 2013 השלימו המדינות את פעולות הסחר בהיקף של 2.1 מיליארד דולר אמריקאי. בשנת 2015 הייתה פקיסטן השותפה הגדולה ביותר של אפגניסטן לסחר ולכלכלה. בשנת 2016 חלה ירידה בסחר בין מדינות, המחזור הסתכם ב-1.5 מיליארד דולר אמריקאי, שהיה תוצאה של יחסים פוליטיים אינטנסיביים. בשנת 2017 הסתכם הסחר בין מדינות בכ-500 מיליון דולר אמריקאי.
ראדו הגדול
ראדו הגדול (ברומנית: Radu Cel Mare, 1462 - דצמבר 1508), הידוע בכתבי היסטוריונים רומנים כראדו הרביעי היה וויווד (שליט) של ולאכיה. הוא שלט ב-1495–1508, והיה בנו ויורשו של ולאד הנזיר, שהיה אחד משלושת אחיו של ולאד המשפד. בדומה לשלטון אביו, ניהל מדיניות של השלמה עם החסות העות'מאנית ובתקופתו ידעה ולאכיה יציבות פוליטית.
קורות חייו
ראדו הגדול נולד ב-1467 כבנם של ולא הנזיר, אחד מאחיו של ולא המשפד, ושל ראדה (לימים הנזירה סמונידה). ב-1492 שותף לשלטון על ידי אביו ואחרי 8 בספטמבר 1495 ישר את מקומו כשליט ולאכיה. שלטונו היה תקופה של שלום, שגשוג יחסי והתקדמות תרבותית. אף על פי שראדו הסכים בשנים 1500–1507 להעלות את המס השנתי ששילם לעות'מאנים מ-8,000 ל-12,000 זהובים לשנה, שאותם נהג להביאם באופן אישי באיסטנבול לסולטאן באיזיט השני תשלום המס הבטיח למדינה ולשליט שלום וגישה לשוק העות'מאני הגדול.
ראדו ניהל גם מדיניות שקולה ביחסים עם ממלכת הונגריה ועם הסקסונים הטרנסילבנים כמו כן קיים יחסים טובים עם שטפאן הגדול, שליט נסיכות מולדובה. באוקטובר 1497 יחידה ולאכית קטנה (ככל הנראה כמה מאות חיילים) יחד עם 2000 טורקים, השתתפו לצד מולדובה בקרב קודרול קוסמינולוי נגד צבאו של מלך פולין, יאן אולברכט. ראדו תיווך את הסכם סגד לשלום משנת 1503 בין האימפריה העות'מאנית לממלכת הונגריה. בשנת 1507 פרץ סכסוך בינו לשליט מולדובה החדש, בוגדאן השלישי אחרי שראדו תכך במורד שטען לכתר נסיכות מולדובה, רומן מקושרן. רומן תקף ושדד באותה שנה את חבל פוטנה, כעת במחוז וראנצ'ה ואז כתגמול תשט בוגדאן השלישי והחריב את אזור רמניקו ולצ'ה בוולאכ. בסופו של דבר הושג פיוס בתיווכו של המטרופוליט של ולאכיה, מקסים ברנקוביץ' שפנה אל הצדדים כאל "נוצרים ובני אותו זרע".
במישור הפנימי נתקל ראדו הגדול באופוזיציה הולכת וגוברת מצד משפחת הבויארים קראיובשט, שיצרה ברית עם הביי של ניקופול, מהמט, אולי קרוב משפחה שהתאסלם.
ראדו התפרסם גם כמגן חיי הדת והתרבות. הוא העניק מקלט לפטריארך ניפון השני שיזם רפורמה בכנסייה הוולאכית ובשנים 1505-1502 כיהן כמיטרופוליט אונגרוולאכיה (השם הנהוג לגבי ולאכיה בתעודות הסלאבוניות, הלטיניות והיווניות של התקופה). אחרי ניפון כיהן מקסים ברנקוביץ' ששלט ב-1486–1496 בדספוטייה הסרבית שמצפון לדנובה ולסאווה, התנזר ובשנים 1505–1509 נבחר כמיטרופוליט ולאכיה. הוא כיהן אחרי 1513 כמיטרופוליט בלגרד והפך בהמשך לקדוש של הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית. ראדו הגדול תמך בקהילות הנוצריות ברחבי האימפריה העות'מאנית ותרם תרומות נדיבות לכמה מנזרים על ההר אתוס, בירושלים ולמנזר סנטה קתרינה שהוקם על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון על הר סיני הוא הקים, בין היתר, את מנזר דיאלו, על יד טרגובישטה. והתחיל את בניית הכנסייה המיטרופוליטנית "עליית האל" בטרגובישטה, שאותו השלים ב-1520 השליט ניאגויה בסאראב בימי שלטונו של ראדו הגדול הנזיר הסרבי מקאריה שבשנת 1499 נמלט לוולאכיה מצטיניה הדפיס את ה"ליתורגיאר " שהיה הספר הראשון שהודפס בוולאכריה
ראדו הגדול מת בדצמבר 1508. הובא לקבורה במנזר דיאלו, שאותו הקים. את מקומו בשלטון תפס בן דודו (בנו של ולאד המשפד) מיכניה הרע.
משפחתו
ראדו הגדול היה נשוי לנסיכה הסרבית קטלינה צרנוייביץ' מזטה (נודעה גם כקתרינה מסראטה din Sărata), אחות הדספוט האחרון של זטה (מונטנגרו), גאורגי צרנוייביץ'. חמישה מבניו היו נסיכים של ולאכיה: ולאד וינטילה, ראדו פאיסיה, מירצ'ה צ'ןבאנול, ראדו מאפומאץ, וראדו בדיקה.
היו לו חמישה ילדים מנישואיו לקטלינה צרנוייביץ', ביניהם:
לקריאה נוספת
(ראדו הגדול - וויבוד ולאכי בלתי ידוע)
קישורים חיצוניים
(תעודות סלאביות-רומניות בנוגע לגורז')
יגאל שילה
יגאל שילה (6 ביולי 1937 - 14 בנובמבר 1987) היה ארכאולוג ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בחיפה. רכש את כל השכלתו האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט כתב בהדרכתו של פרופסור נחמן אביגד בנושא בניית הגזית בתקופת הברזל בארץ ישראל. עבודה זו פורסמה מאוחר יותר כספר.
שילה היה חבר המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית, תחילה כמרצה בכיר ולאחר מכן כפרופסור חבר.
במשך השנים היה חבר צוות בחפירות אחדות בניהולם של אחרים, ובהן חפירות יגאל ידין בתל מגידו (1968, 1969) וחפירות יגאל ידין בתל חצור (1968). בחצור ניהל את חפירת מפעל המים התת-קרקעי מתקופת הברזל השנייה.
חפירתו העצמאית הגדולה הייתה זו שערך בעיר דוד בירושלים, בין השנים 1985-1978. חפירה זו הביאה לו מוניטין רב הן בשל ממצאי החפירה (בעיקר קבוצת הבולות מתקופת הברזל השנייה, הנושאות שמות באלפבית עברי עתיק), והן בגלל עימות שפרץ בעקבותיה עם אגודת אתרא קדישא. עימות זה שהגיע לפסים אלימים ביותר נסב על השאלה אם היו באתר קברי יהודים והתרכז בשטח חפירות G שבראש המדרון המזרחי של הגבעה. נדרשה התערבותו של בית המשפט העליון כדי לאפשר את המשך החפירות. המתנגדים הפגינו נגדו וכן נערך נגדו טקס פולסא דנורא.
כמה שנים לאחר מכן חלה שילה בסרטן העצמות, ונפטר כעבור שנתיים בירושלים, בגיל 50. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
יגאל שילה היה חתן "פרס ירושלים לארכאולוגיה".
מקסימיליאן דרכסלר
מקסימיליאן (מיקשה) מרדכי בן יהודה דרכסלר (בהונגרית: Drechsler Miksa; ברומנית וגרמנית: Maximilian Drechsler; 23 באוקטובר 1883 טאבאיד, הונגריה – 1970 טימישוארה) היה רב נאולוגי הונגרי ורומני, פעל בעיר טימישוארה (בהונגרית - טמשוואר) באוסטרו-הונגריה, ואחר כך ברומניה, בשנים 1910-1970.היה מנהיג קהילתי ומחבר ספרים ומאמרים בתחום הפילוסופיה היהודית ותולדות היהדות.
חייו הפרטיים
היה נשוי לאסתר, בת לבית רוזנברג.
הר מרסטון (אנטארקטיקה)
הר מרסטון או הר מארסטון (באנגלית: Mount Marston) הוא הר בחוף סקוט בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
להר צורה של גבו של ליוויתן (whaleback).
גובוה של ההר 1,245 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909.
מקור השם
משלחת נמרוד נתנה להר את שמו.
ההר נקרא על שמו של ג'ורג' אי. מרסטון (George E. Marston), שהיה אמן המשלחת.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 240
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 200
כף נעליים
כף נעליים היא כלי עזר המקל על נעילת נעליים. כף הנעליים עושה את עבודתה, בכך שתוך כדי נעילת הנעל, היא משאירה את הנעל פתוחה, ומאפשרת החלקה של כף הרגל פנימה, עד למיקום העקב במקומו. כף הנעליים המקורית הייתה עשויה מקרן של בעל חיים. כיום ניתן למצוא כפות נעליים המיוצרות מעץ, מפלסטיק, ממתכת ומשנהב.
יש כפות נעליים קצרות, שיתרונן הוא בקומפקטיות שלהן ובעובדה שנוח לארוז אותן כשיוצאים למסע, וכפות נעליים בעלות ידית ארוכה יותר, שיתרונן הוא שניתן להשתמש בהן בלי צורך להתכופף עד לנעל עצמה. ידית זו עשויה לעיתים מחומר שונה.
לואיס פאג'ט
לואיס פאג'ט (Lewis Padgett) היה שם עט משותף של בני הזוג, הסופר היהודי אמריקאי הנרי קטנר (Henry Kuttner) (7 באפריל 1915 - 4 בפברואר 1958) והסופרת סי. אל. מור (Catherine Lucille Moore) (24 בינואר 1911 - 4 באפריל 1987), שכתבו סיפורי מדע בדיוני רבים, הן ביחד והן כל אחד לחוד. השם נלקח משמות הנעורים של אמהותיהם. הם גם השתמשו בשמות הבדויים "לורנס או'דונל" (Lawrence O'Donnell) ו"ס. ה. ידל" (C. H. Liddell), וכן שתפו פעולה בשמותיהם האמיתיים.
בכתיבתם כ"לואיס פאדג'ט" הם חיברו סיפורים קצרים הומוריסטיים רבים במדע בדיוני בשנות הארבעים והחמישים.
עיבודים
פרק של אזור הדמדומים היה מבוסס על הסיפור הקצר "What You Need".
כלואיס פאג'ט
תורגמו רק יצירות בודדות, ובהן:
Coraline (שיר)
רקע וכתיבה
"Coraline" היא בלדת רוק גותי. השיר נכתב בחדר מלון, על ידי סולן הלהקה דמיאנו דייוויד והגיטריסט תומאס ראגי. לדברי ראגי, השיר בעל הרכב פרוגרסיבי הכולל ארפג'ו. הקולות והגיטרה האקוסטית מתחילת השיר נפגשים מאוחר יותר עם גיטרה חשמלית, גיטרה בס ותופים "בצורה מאוד תיאטרלית". לדברי אית'ן טורקיו, מתופף הלהקה, השיר הוא "סיפור עם התחלה, התפתחות וסוף". כפי שהסביר כותב השיר, דמיאנו דייוויד, שמה של הנערה אינו קשור לרומן "קורליין" של ניל גיימן, אלא נצר בהשראת סיפור אמיתי. הוא הוסיף כי "הסיפור מסתיים רע, יש לו סוף הרבה יותר אפל מרוב הסיפורים. קורליין אמורה לגעת בלב של אנשים".
פיוטר נילוס
פיוטר נילוס (ברוסית: Пётр Нилус; 20 בפברואר 1869 – 23 במאי 1943). היה צייר וסופר אימפרסיוניסטי רוסי ואוקראיני.
ביוגרפיה
פיוטר נולד בבלצקי אויזד, פודוליה, באימפריה הרוסית (אוקראינה). סבו השתתף במלחמות נפוליאון של 1812. יש אי בהירות לגבי מקור של שם המשפחה "נילוס" ברוסיה. הדבר נובע בעיקר בהתייחסות אל המיסטיקן סרגיי נילוס, המוציא לאור של "הפרוטוקולים של זקני ציון" ברוסיה. לגבי מוצאו של סרגיי נאמר שהוא שוודי או שווייצרי, גרגור שוורץ-בוסטוניטש טען שהצייר פיוטר נילוס היה קשור לסרגיי נילוס.
בגיל שבע עבר פיוטר לאודסה שם למד בבית הספר בשיעורי אמנות של קיריאק קוסטנדי. אחר כך למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג והשתתף בתערוכות של הנוודים. בניגוד לאנטישמי סרגיי נילוס, פיוטר נילוס התחתן עם יהודיה, בשם ברטה סולומונובנה, ובשנת 1906 יחד עם קורני צ'וקובסקי השתתף גם באיסוף ספרים ויצירות אמנות לטובת "ילדים יהודים שהתייתמו במהלך הפוגרום באוקטובר באודסה".[2]
פיוטר נילוס היה חבר של אלכסנדר קופרין ואיוואן בונין. בשנים הראשונות בפריז הם גרו באותו בית. הם ניהלו התכתבות אינטנסיבית; פורסמו יותר ממאה מכתבים של פיוטר נילוס לבונין.
פלמן מרקוב
פלמן מרקוב (בבולגרית: Пламен Марков; נולד ב-11 בספטמבר 1957) הוא כדורגלן בולגרי, ששיחק בעמדת הקשר והיה שחקן ומאמן של נבחרת בולגריה.
נקודת האל-חזור
נקודת האל־חזור (point of no return) היא הנקודה שמעבר לה אדם חייב להמשיך בדרך הפעולה הנוכחית שלו מכיוון שהחזרה לאחור היא מסוכנת, בלתי אפשרית, קשה פיזית או יקרה באופן בלתי רגיל. נקודת האל־חזור יכולה להיות נקודה מחושבת במהלך פעולה מתמשכת (כגון בתעופה). פעולה מסוימת בלתי הפיכה (כגון חתימה על חוזה) יכולה להיקרא גם היא, בהשאלה, נקודת האל־חזור.
מקור הביטוי
הביטוי "נקודת האל־חזור" מקורו כמונח טכני בניווט אווירי המתייחס לזמן ו/או המיקום במהלך טיסה, בהם אין למטוס מספיק דלק כדי לחזור לשדה התעופה. ייתכן שיהיה צורך לקבל החלטות חשובות לפני נקודת האל־חזור, מכיוון שלא יהיה בטוח להסתובב ולטוס בחזרה אם הטייס ישנה את דעתו לאחר נקודה זו. אחרת, היא עשויה להתאים לטווח הבטוח המרבי של המטוס במצב שבו אתר הנחיתה האפשרי היחיד הוא אתר ההמראה. למשל, במקרה של מטוס המחובר לנושאת מטוסים שנמצאת בתנועה ומרוחקת מכל שדה תעופה. בתנאים אלה, לכלי טיס חייבת להיות כמות מספקת של דלק לטיסה חזרה, כך ש"נקודת האל־חזור" עשויה לייצג את הנקודה שלפניה הטייס חייב לחזור או להסתכן באסון.
ביטויים קשורים
"לעבור את הרוביקון" הוא מטאפורה שמשמעותה היא להתקדם בכוונה מעבר לנקודת האל־חזור. מקור הביטוי בתפיסת השלטון של יוליוס קיסר ברפובליקה הרומית בשנת 49 לפני הספירה. על גנרלים רומיים נאסר בתכלית האיסור להכניס את חייליהם לשטח הבית של הרפובליקה באיטליה. ב־10 בינואר הוביל קיסר את צבאו מעבר לנהר הרוביקון,וחצה ממחוז גאליה ציסלפינית לאיטליה. אם היה מפסיד וחוזר חזרה מעבר לרובריקון גם אז היה מוצא להורג.
"לשרוף גשרים" הוא ביטוי הנגזר מהרעיון של שריפת גשר לאחר חצייתו במהלך מערכה צבאית, ולא מותיר ברירה אלא להמשיך קדימה. באופן פיגורטיבי, פירוש הדבר הוא התחייבות לדרך פעולה מסוימת על ידי הפיכת מהלך חלופי לבלתי אפשרי. הביטוי משמש לרוב בהתייחסות לניכור מכוון של אנשים או מוסדות ששיתוף הפעולה ביניהם נדרש לפעולה כלשהי. לדוגמה, "ביום האחרון שלי בעבודה הישנה שלי, אמרתי לבוס שלי מה אני באמת חושב על החברה. אני מניח ששרפתי את הגשרים שלי".
דוגמאות
"אופק אירועים" הוא הגבול המפריד בין חור שחור לשאר היקום. כל דבר שחוצה את אופק האירועים לתוך החור השחור לא יכול לעולם לחזור, מכיוון ששום דבר לא יכול לעולם לחצות את אופק האירועים מהכיוון השני.
בתרבות הפופולרית
נקודת האל־חזור הוא ספרו של רונן ברגמן, המתאר את מלחמתו של המודיעין הישראלי באיראן ובחזבאללה. הספר נערך על ידי שחר אלתרמן ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה־ביתן בשנת 2007.
סונטה 130
סונטה 130 מאת ויליאם שייקספיר שמה ללעג את מחבריהם של שירי אהבה המתארים את אהובתם בדימויים מופרכים. הסונטה מסתיימת בהצהרת אהבה של המשורר לאהובתו, כמות שהיא.
במכלול 154 הסונטות של שייקספיר נמצאת סונטה זו במקבץ הסונטות 127–152, המופנות לפילגשו של שייקספיר ומביעות רגשי אהבה עזים.
תוכן הסונטה
בסונטה מתייחס המשורר לאהובתו בדימויים המקובלים, ושולל אותם אחד לאחד. ההשוואה נעשית בשישה מקבצים שבכל אחד מהם זוג שורות. דוגמה לכך הן שתי שורות הפתיחה: <DIV dir=ltr> </DIV> ובתרגומו של שמעון זנדבנק:
חמשת הזוגות הראשונים עוסקים בהשוואה של האהובה ליפי הטבע. הזוג הבא שולל את השוואתה לאלילה. בזוג השורות האחרון מביע המשורר את אהבתו העזה לאהובתו, ושולל את ההשוואות המופרכות: <DIV dir=ltr> </DIV>
ובתרגומו של מאיר ויזלטיר:
מבנה
הסונטה כתובה במשקל פנטמטר ימבי, בתבנית חריזה א-ב-א-ב, ג-ד-ג-ד, ה-ו-ה-ו, ז-ז.
פרשנות
פרשנים ראו סונטה זו כפרודיה סאטירית של שייקספיר על יצירתם של משוררים בני זמנו, כמו גם יצירתו של המשורר האיטלקי בן המאה ה-14 פטרארקה. הפרודיה הופכת לאמירה בוטה בשורת הסיום, שבה מציג המשורר את השירים האחרים כשקריים.
השפעות
אלבומו של סטינג, "", שואל את שמו משורת הפתיחה של סונטה 130. בהקדמה לאלבום מספר סטינג כי שם האלבום נבע ממפגש שהיה לו לילה אחד בהייגייט היל (שכונת מגוריו בלונדון) עם שיכור. הלה תפס את סטינג בשולי בגדו, הצביע על הלבנה, ודרש לדעת "כמה יפה היא הלבנה? כמה יפה היא הלבנה?". סטינג השפיל אליו את עיניו וענה לו "עיני אהובתי אינן כשמש כלל ועיקר" (במקור: "My mistress eyes are nothing like the sun") - השורה הפותחת את סונטה 130. "מצאתי", כתב סטינג, "ששייקספיר יעיל תמיד בהרגעת שיכורים אלימים ולו רק משום שזה נותן להם את ההרגשה שאתה מטורף יותר מהם". השיר Sister Moon המופיע בתקליט מוקדש לאפיזודה זו ושורת הפתיחה של הסונטה פותחת את אחד מבתי השיר.
חוקר הספרות גדעון טיקוצקי ציין כי בסונטה החמישית שבמחזור השירים אהבתה של תרזה די מון מאת לאה גולדברג, "יש ודאי התכתבות סמויה עם סונטה מספר 130 של שייקספיר, שגם היא יוצאת חוצץ נגד היופי החלול, הסכריני של האשה בשירת ימי הביניים". ניתן לראות זאת בבית המסיים של הסונטה החמישית, האומר:
תרגומים לעברית
כל התרגומים הללו שומרים על תבנית החריזה של המקור.
קדם לתרגומים אלה תרגומו של אברהם רגלסון. זהו תרגום מילולי, המתעלם מתבנית החריזה של המקור.
דיון במסכת נדרים
במסכת נדרים מובא דיון במאפייני יופייה של אישה, דיון שהקדים את שקספיר ביותר מאלף שנים. הדיון מספר על אדם שנדר שאשתו לא תיהנה מרכושו עד שתראה משהו יפה שבה לרבי ישמעאל ברבי יוסי. במאמץ להתיר את הנדר פנה רבי ישמעאל ברבי יוסי לתלמידיו:
("ושרייה" - והתיר את הנדר).
דנזל
יוהאן וואם (Johan Waem; נולד ב-9 בנובמבר 1976), המוכר בשם הבמה דנזל (בצרפתית: Danzel), הוא זמר בלגי שביצע מספר שירים שהפכו ללהיטים.
ביוגרפיה
יוהאן וואם נולד בעיר בוורן שבפלנדריה המזרחית, בלגיה. בגיל 15 הוא הקים להקה בה ניגן על גיטרת בס ושר. הוא השתתף בגמר תוכנית טלוויזיה "בלגיאן איידול" בשנת 2003.
בשנת 2003 הוא הוציא תחת שם במה "דנזל" את הסינגל הראשון שלו, "You Are All of That". הוא הגיע למקום ה-69 במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים.
בשנת 2004 דנזל הוציא את הסינגל השני שלו, שהיה רמיקס של שיר שבוצע בשנת 1998 על ידי Black & White Brothers. השיר זכה להצלחה גדולה והגיע למצעד הפזמונים במספר מדינות. בהונגריה הוא הגיע למקום הראשון. היקף המכירות בבלגיה ובצרפת הגיע לרמה של אלבום זהב. בסך הכול נמכרו כ-500 אלף העתקים מהסינגל ברחבי העולם. בישראל השיר הגיע למקום ה-22 במצעד הפזמונים השנתי של 2004.
בשנת 2005 הוא הוציא את השיר שגם הוא היה רמיקס של שיר שהוצא על ידי Black & White Brothers. השיר זכה להצלחה בעיקר בבריטניה בה הגיע למקום השישי במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים. בבלגיה הוא הגיע למקום השני.
בשנת 2006 דנזל הוציא את הסינגל הרביעי שלו, "My Arms Keep Missing You" שהיה קאבר לשירו של ריק אסטלי משנת 1988. השיר הגיע למצעד הפזמונים במספר מדינות באירופה ובבלגיה דורג במקום ה-14.
שירים נוספים שבוצעו על ידי הזמר זכו להצלחה מוגבלת אך הגיעו למצעד הפזמונים בבלגיה.
בשנת 2009 דנזל ערך סבב הופעות בפולין.
לאחר הפסקה של מספר שנים, הוא הוציא בקיץ 2022 את הסינגל "Time Marchines".
קיריאק קוסטנדי
קיריאק קוסטנדי (באוקראינית: Киріак Костанді;  3 באוקטובר 1852 - 31 באוקטובר 1921) היה צייר רוסי ממוצא יווני וחוקר אמנות. חבר בתנועה האמנותית הריאליסטית הרוסית הנודדים הוא גם חיבר כמה ציורים אימפרסיוניסטיים.
רוב חייו ויצירתו של קוסטנדי קשורים לעיר אודסה (באוקראינה) בה התגורר רוב חייו. ציוריו מוצגים במוזיאונים של אודסה, קייב, מוסקבה וסנט פטרסבורג.
ביוגרפיה
קוסטנדי נולד ב-1852 בדופינובקה, קרוב לעיר אודסה, במשפחה ממוצא יווני. קוסטנדי סיים את לימודיו בבית הספר לציור אודסה ב-1874, ואת האקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג ב-1882. לאחר מכן חזר לאודסה, שם צייר ולימד בבית הספר לציור. ב-1897 הצטרף לנודדים. לקוסטנדי היה חלק חשוב בהחדרת האידאולוגיה של הנודדים לאוקראינה. הוא היה ממייסדי אגודת האמנים הדרום-רוסים, כיהן כנשיא האגודה בשנים 1902 עד 1920. בשנת 1907 נבחר לחבר מלא באקדמיה לאמנויות של סנט פטרבורג. משנת 1917 שימש כמנהל מוזיאון העיר אודסה.
קוסטנדי היה ריאליסט קפדני. הוא היה בעיקר צייר ז'אנר, אבל גם עסק בציורי נוף וציור דיוקנאות. לאחר מותו, חסידיו הקימו את אגודת האמנים קוסטנדי.
מאפייני אמנותו
קוסטנדי הוא אמן שהבדים שלו בנויים בצומת של אומנות גבוהה והקיום העממי. הם מאופיינים במגוון רחב של הצגת בעיות חברתיות, שהדאיגו אותו. בסוף שנות ה-80 התרחש שינוי ביצירתו של קוסטנדי. הוא נשאר מחויב לז'אנר החיים אך שינה מהותית את הגישות האמנותיות ואת השקפתו על מהות הציור.
באותו זמן, הוא החשיב את הבעיות של אור השמש והאוויר כחשובות ביותר. במובן מסוים, הושפע מהמאסטרים של האימפרסיוניזם. קוסטנדי, בציוריו הקטנים מנסה לעצור את הזמן ואת רגע האירוע. בני דורו ציינו שקוסטנדי היה אמן פילוסופי. משנות ה-90 לכל ציוריו יש את המאפיין של סיפור קטן, כמעט מינימליזם בכל תמונה, בשילוב עם אוירה פיוטית גבוהה. העברת רגשות ומצבי רוח היא זו שהפכה למטרה העיקרית של האמן.
פוביאט
powiat
שוי
שוי (בהונגרית: Sóly) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר היה ידוע בכרמיו שמגפניו נעשה יין איכותי. בשנת 1880 החלה להתגלות באזור כנימת הפילוקסרה שעד אמצע שנות הרסה את כל הכרמים בכפר.
יהודי שוי
בשוי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
פרנץ מלניצקי
פרנץ מלניצקי (בגרמנית: Franz Melnitzky; 1822,קוקאשיצ'ה, בוהמיה – 1876, וינה) היה פסל אוסטרי.
ביוגרפיה
בן של סתת שהתמחה בסיתות והחליט להפוך לפסל. למד פיסול באולומואוץ ואחר כך עבר לוינה שם למד באופן פרטי אצל יוסף קליבר לאחר שלא הצליח להיכנס לאיטליה למד במשך זמן קצר אצל הנס גאסר  והקים סטודיו.
פסלים מעשה ידיו מצויים באולם הגדול של המוזיקפריין מעל העוגב ומעל היציעים הצדדיים וגם פסלים בגמלון החיצוני של המוזיקפריין בנושא אורפיאוס בשאול.
יחסי בולגריה–קטר
יחסי בולגריה–קטר הם יחסי החוץ בין בולגריה וקטר.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 באוקטובר 1990. בשנת 2009 הוקמה הוועדה המשותפת לשיתוף פעולה כלכלי בין ממשלות קטר ובולגריה. שתי המדינות הצליחו לחזק את היחסים הכלכליים והמסחריים שלהן, מה שמביא לעלייה מתמשכת ביחסי הסחר בין המדינות. שתי המדינות הצליחו לקדם את יחסי שיתוף הפעולה במשק באמצעות הסכמים דו-צדדיים רבים. בשנת 2019 בולגריה השתתפה שנה רביעית ברציפות בפסטיבל הג'אז האירופי, המתקיים בקטר בכל נובמבר. בינואר 2020 הגיע שר החינוך הבולגרי לביקור רשמי בדוחא וחתם על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בתחומי חינוך, מדע וטכנולוגיה.
יוסף כץ
רבי יוסף כ"ץ (~ה'רע"א, 1510 - ב' בשבט ה'שנ"א - 28 בינואר 1591) מחבר ספר שו"ת "שארית יוסף", היה ראש ישיבה, ואב בית דין בעיר קרקוב שבפולין, גיסו של הרמ"א.
תולדותיו
משערים שנולד בשנת ה'רע"א, לאביו מרדכי גרשון הכהן, חתנו של רבי יצחק קלויבר מוורמייזא שכיהן כרב בפוזנן והיה גם סבו של המהרש"ל.
בשנת ש"א התמנה כדיין בבית הדין התחתון של קראקא. (בקראקא היו שלושה בתי דין: הראשון, שכונה גם התחתון, שפט בכל ימות החול בדיונים שהתנהלו על סכומים של עד כעשרה זהובים, בתחום סמכותו של השני היו סכומים של עשרה עד מאה זהובים, ובית הדין השלישי - העליון - שפט ממאה ומעלה, שלוש פעמים בשבוע.) לאחר זמן התקדם בתפקידו עד שהפך לאחד משלושת הדיינים הראשיים בבית הדין העליון, יחד עם הרמ"א, שהיה לימים גיסו, וזקן הדיינים רבי משה לנדאו. על בית דין זה כותב הרמ"א שהיה קטן שבכולם, ושגיסו היה נוטה להחמיר בדין.
במספר ספרים הוזכר שמו של רבי יוסף כץ בהקדמת התואר "אב"ד", וכך אמנם נחקק על מצבתו שהיה אב בית הדין של העיר. אך לטענת הרב חיים נתן דמביצר תואר זה שכונה בו הוא כינוי כבוד בלבד מאחר שלא היה תפקיד אב"ד כלל בקרקא ובשאר הערים הגדולות בפולין, וראש הישיבה שבעיר היווה את הדמות הראשית והמכריעה. בין היתר מסתמך דמביצר גם על פנקסי הקהילה המאזכרים את הרמ"א ורבי יוסף כץ בלא כל ציון שהיו אב"ד בעיר.
כיהן גם כראש ישיבה בעירו (על פי מצבתו, בה כונה "ריש מתיבתא").
עמד בקשרי ידידות עם רבים מרבני דורו, בהם בני עירו המהרש"ל ורבי בנימין אהרן סלניק בעל ה"משאת בנימין" וכן המהר"ם פאדובה.
רבי יוסף כץ היה גיסו של הרמ"א וכך הם מתייחסים איש לרעהו.. על פי הגרסה המקובלת היה הרמ"א נשוי (בזיווג שני) לאחותו של רבי יוסף כץ. אך יש הטוענים שהרמ"א נישא לקרענדיל, בתו של רבי משה עברליש שרבי יוסף כץ היה חתנו האחר.
נפטר ביום ב' בשבט ה'שנ"א, שנת פטירת חברו רבי שלמה לביש (המהרש"ל השני).
אופל קליברה
אופל קליברה (בגרמנית: Opel Calibra) היא מכונית קופה מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1989 – 1997 בגרמניה.
ריקי סטארקס
ריקי סטארקס (באנגלית: Ricky Starks; נולד ב-21 בפברואר 1990) הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). סטארקס מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA), שבו היה אלוף הטלוויזיה הראשון של NWA.
תחילת הקריירה (2012–2019)
בילדותו, סטארקס העריץ מתאבקים כמו אנדרטייקר ומיק פולי, כשבגיל שבע, הוא החליט להתחיל להתאמן בענף ההיאבקות המקצועית במטרה להגשים את חלום ילדותו. סטארקס רשם את הופעת הבכורה שלו ב-WWE כמתאבק שנועד לשפר את מעמדם של היריבים, ובקרב הראשון שלו הפסיד לג'ינדר מהאל. ב-14 באוקטובר 2012, הוא הופיע במופע של ארגון ההיאבקות Velocity Pro Wrestling (VPW) בשיתוף עם ארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA) אשר נקרא בשם NWA Velocity Haunted Havoc ונערך באוסטין, טקסס. במסגרת מופע זה, הוא השתתף בקרב משולש מול ג'ייקוס פליסקן וביג ריקי, שבו פליסקן יצא עם ידו על העליונה. מאז שנת 2012, סטארקס שימש כמתאבק קבוע בארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי טקסס כמו Anarchy Championship Wrestling (ACW) ו-Inspire Pro Wrestling.
במהלך השנים שבאו לאחר מכן, הוא התאבק ארבע פעמים נוספות באופן מזדמן עבור ה-WWE בקרבות, שבהם הפסיד לג'ינדר מהאל, אנזו אמורה וקולין קאסידי, קיין והריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון).
National Wrestling Alliance (2019–2020)
ב-15 באוקטובר 2019, סטארקס ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות הוותיק, National Wrestling Alliance (NWA) במסגרת פרק של התוכנית Power, שבו הוא גבר על טרבור מורדוך. באירוע Into the Fire, שנערך ב-14 בדצמבר, סטארקס השתתף בקרב משולש נגד קולט קבנה וארון סטיבנס אשר היה על האליפות הלאומית של NWA, שבסופו סטיבנס ניצח. ב-23 בדצמבר בפרק של התוכנית Power, סטארקס ניצח את אדי קינגסטון וכתוצאה מכך העפיל לטורניר אשר קבע את אלוף הטלוויזיה הראשון של NWA. באירוע Hard Times, שנערך ב-24 בינואר 2020, הוא ניצח את מאט קרוס בסיבוב השני, את טים סטורם בחצי הגמר ואת טרבור מורדוך בגמר וכתוצאה מכך הפך לאלוף הטלוויזיה הראשון בתולדות הארגון. לעומת זאת, הוא הפסיד את התואר לזיקי דייס ב-3 במרץ בפרק של התוכנית Power. ב-18 במאי, דווח שחוזהו של סטארקס ב-NWA הסתיים ובעקבות זאת הוא שוחרר מהארגון.
מולי שולמן
מולי (שמואל) שולמן (נולד ב-5 במאי 1974) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון, במאי, מתרגם, מדבב ומנחה ישראלי.
ריקי סטארקס
טים טאז (2020–2022)
ב-17 ביוני בפרק של התוכנית Dynamite, סטארקס הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), כשנענה בחיוב לאתגר הפתוח שהציב קודי על אליפות TNT של AEW שלו. לעומת זאת, בקרב ביניהם סטארקס לא צלח במשימתו והפסיד. לאחר הקרב, נשיא הארגון, טוני חאן, הודיע על חתימתו של סטארקס ב-AEW. ב-30 ביוני בפרק של התוכנית Dark, סטארקס השיג את ניצחון הבכורה שלו בארגון, כאשר גבר על גריף גאריסון, כשתוך כדי הוא ביסס את דמותו כדמות בלתי חביבה על הקהל. ב-21 ביולי בפרק של התוכנית Dark, לאחר שניצח את ויל הובס, סטארקס עזר לבריאן קייג' בתקיפתו על רוברט אנתוני ודארבי אלין לאחר הקרב של האחרונים, מה שגרם ליצירת שותפות בין השניים. סטארקס וקייג', שנוהלו על ידי טאז והוכרו ביחד בשם טים טאז, פתחו בפיוד עם אלין, כאשר הם התמודדו בקרב זוגות מולו ומול ג'ון מוקסלי ב-29 ביולי בפרק של התוכנית Dynamite, שבו הוא וקייג' הפסידו. ב-30 בספטמבר, סטארקס הפסיד לדארבי אלין. ב-18 בנובמבר, סטארקס ובריאן קייג' ניצחו את קודי ודארבי אלין. בספיישל Winter Is Coming, שנערך ב-2 בדצמבר, סטארקס ופאוורהאוס הובס הפסידו בקרב זוגות לדארבי אלין וקודי רודס. באירוע Revolution, שנערך ב-7 במרץ, סטארקס וקייג' הפסידו לדארבי אלין וסטינג בקרב רחוב. ב-21 באפריל 2021, סטארקס הפסיד כתוצאה מהכנעה לאדם פייג'. בלילה הראשון של הספיישל Fyter Fest, שנערך ב-14 ביולי, סטארקס ניצח את בריאן קייג' וזכה באליפות ה-FTW. ב-8 באוקטובר בפרק של התוכנית Rampage, סטארקס הגן בהצלחה על תוארו מול האלוף הקודם, בריאן קייג' במסגרת קרב רחוב בסגנון פילדלפיה. בפרק הספיישל Battle of the Belts, שנערך ב-8 בינואר 2022, סטארקס הגן בהצלחה על תוארו מול מאט סיידל. ב-4 בפברואר בפרק של התוכנית Rampage, סטארקס שמר על התואר לאחר שגבר על ג'יי לית'ל. ב-25 במרץ בפרק של התוכנית Rampage, סטארקס הגן בהצלחה על חגורת האליפות שלו מול סוורב סטריקלנד. ב-13 באפריל בפרק של התוכנית Dynamite, סטארקס והובס ניצחו בקרב זוגות את קית' לי וסוורב סטריקלנד. ב-11 במאי בפרק של התוכנית Dynamite, סטארקס ניצח את ג'ונגל בוי והגן על תוארו בהצלחה.
מולי שולמן
ביוגרפיה
גדל ברמת גן ולמד בתיכון העיוני "אהל שם". למד במשך תשע שנים לנגן בפסנתר. בגיל שש עשרה, כשהיה בכיתה י"א, לקח חלק בחוג לתיאטרון, שלימים הפך לתיאטרון הנוער של רמת גן. במסגרת זו שיחק בהצגה "מתנערים", פרי עטו של דוד שטיינברג ובבימויו, ההצגה עלתה גם בלונדון. אחר-כך שיחק בהצגה "נעורי ורדה'לה", מאת חנוך לוין, בבימויה של עירית לבנון, ההצגה הועלתה בצוותא.
בחצי השנה הראשונה לשירותו הצבאי שירת בלהקת הנח"ל, ולאחר מכן בתיאטרון צה"ל.
ריקי סטארקס
הפיוד עם פאוורהאוס הובס (2022–היום)
בפרק הספיישל Fight for the Fallen, ששודר ב-27 ביולי, סטארקס הציב אתגר פתוח בפני מתאבקי הארגון מיד לאחר שניצח את דנהאוזן. אתגר זה נענה בחיוב על ידי הוק אשר ניצח אותו וגרם לו להפסיד את תוארו. לאחר הקרב, פאוורהאוס הובס תקף אותו, תקיפה שביססה את דמותו של סטארקס כטובה. שבוע לאחר מכן, טאז, שהיה נמצא בעמדת השידור, הודיע שקבוצת טים טאז מתפרקת. סטארקס הגיע על מנת להתעמת עם הובס ב-3 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, רק כדי ששותפו לשעבר הותיר אותו בזירה לאחר שביצע עליו את מהלך הספיינבאסטר. ב-2 בספטמבר בפרק של התוכנית Rampage, סטארקס גבר על QT מרשל. ב-17 בפברואר 2023 בפרק של התוכנית Rampage, סטארקס ניצח את דניאל גרסיה.
מולי שולמן
ביוגרפיה
בין השנים 1997–2000 למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. במסגרת הסטודיו שיחק בהצגות: "אורזי המזוודות" מאת חנוך לוין, בבימויו של יצחק (בבי) נאמן; "קיטנים" מאת גורקי, בבימויו של מישה לוריה; בעור שינינו", בבימויו של אילן תורן; "כלב צמר" מאת רוני סיני, הצגה שהמשיכה ורצה בבית ציוני אמריקה, ובה הכיר את אשתו אפרת ארנון, שנכנסה כמחליפה.
בשנת 2001, שיחק שולמן בהצגה "הזכייה הגדולה", מאת שלום עליכם, בבימויו של רוני סיני, בתיאטרון באר שבע. אחר-כך שיחק בבאר שבע בהצגה "יונו והטווס", בבימויו של ד"ר רזי אמיתי. הוא גילם את דמותו של קצין הגיוס של המחתרת האירית.
באוקטובר 2003 שיחק בפסטיבל עכו בהצגה "גרעינים", שביים אריאל אפרים אשבל. ההצגה זכתה במקום הראשון בפסטיבל.
ב-2005 שיחק בהצגה "לגעת בכוכבים", בבימויה של אלינור אגם בן-דוד. ההצגה הציגה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא וזכתה במקום הראשון. נושא ההצגה היה פסטיבל תיאטרון קצר, ובה שולמן גילם את דמותו של שלום שמואלוב, מנהל הפסטיבל.
בשנים 2001–2008 היה שולמן חלק מקבוצת האימפרוביזציה "למה אלפקה" שהציגה בתיאטרון תמונע ורצה ברחבי הארץ.
ב"למה אלפקה" הכיר את ענבל לורי, שנהפכה לשותפה שלו במופע דואט מאולתר בשם Three Falling החל מאוגוסט 2009, שהציג בצוותא ורץ ברחבי ישראל. הם הציגו בשיטת Long Form Improvisation, שהייתה חדשה בישראל באותה עת. בשיטה זו מקבלים מילה מהקהל אשר ממנה יוצרים מחזה מאולתר שלם לנגד עיני הקהל. יחד עם ענבל לורי טס שולמן לפסטיבלים בליובליאנה, אמסטרדם, ברלין, שיקגו ואוסטין. ב-2012 צירפו לקבוצה את השחקנים רועי צדוק ואלון נוימן ואת די ג'יי מרציאנו (איתמר צור). הם הראשונים שייצגו את ישראל בפסטיבלי אימפרוביזציה בינלאומיים, בהם הופיעו בשפה האנגלית.
ב-2012 קיבל את התפקיד הראשי בהצגה "סוביניר", בבימויו של ניר ארז. מחזה לשני שחקנים המבוסס על סיפור חייה האמיתי של פלורנס פוסטר ג'נקינס. הייתה ידועה כזמרת אופרה זייפנית ובזכות זה מילאה אולמות בשנות הארבעים של המאה העשרים בניו יורק. שולמן גילם את דמותו של קוסמו מקמון, פסנתרן שליווה אותה במשך תריסר שנים וסיפורה מסופר מנקודת מבטו. את דמותה של ג'נקינס גילמה רמה מסינגר.
ב-2013 שולמן השתתף במחזה "הכל בגן" בתיאטרון באר שבע, פרי עטו של ג'יילס קופר, בבימויה של איה קפלן.
שולמן ביים את המחזה "מר קולפרט", מאת דויד גיסלמן, שעלה בתיאטרון תמונע בשנת 2010. הוא תרגם את המחזה ביחד עם עינת ברנובסקי. ההצגה הייתה מועמדת לשישה פרסי קיפוד הזהב, כולל להצגת השנה ולבמאי השנה וזכתה בפרסים לשחקני המשנה לירון ברנס וענבל לורי.
צבי גורן כתב על ההצגה באתר הבמה:
לאחר מכן ביים שולמן שני מחזות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא: "רחמים" מאת דניאל זהבי ב-2010, ו"שש" מאת יואב היימן ב-2012.
בין 2013 ל-2016 כיכב מולי שולמן בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "בלתי הפיך" שמשודרת בערוץ 2, רשת.בה גילם את דמותו של אודי קליין, שהפך לאב בגיל מאוחר וחייו משתנים לבלי הכר. את רונה קליין, אשתו בסדרה, מגלמת עדי אשכנזי. בסדרה משחקים גם שמואל וילוז'ני, גאלה קוגן ואיריס בר. הסצינות לא כתובות, והיא מתייחדת בכך שהדיאלוגים שבה מבוססים על אלתור.
החל מ-2004 שולמן מדבב בעשרות סדרות הנפשה בכל ערוצי הילדים ובאינטרנט ובסרטי קולנוע מונפשים ומתרגם לדיבוב סדרות הנפשה. כמו כן, הוא עבד כבמאי קולות לסרטים של פיקסאר ודיסני שיצאו לקולנוע בארץ. בין הסרטים שלקח בהם חלק: תזיזו ת'רגליים, רטטוי, שרק השלישי, תפוס ת'גלים, מכושפת, הארי פוטר ומסדר עוף החול, טינקרבל, טינקרבל והאוצר האבוד, ג'ימי קול, טינקרבל והסוד הקסום, טינקרבל וסוד הכנפיים, טינקרבל: תחרות אפייה, לאקי דאק: ברווז בר מזל, הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה, הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי והמחנה הקסום.
תרגם סרטים וסדרות הנפשה לטלוויזיה. ביניהם, משפחת האריות, פוקה, הארי והדינוזאורים, שרק השלישי ו"מכושפת".
בשנת 2013 הוביל קמפיין בטלוויזיה לויזה כ.א.ל עם יעל שרוני. כמו כו, השתתף בפרסומות טלוויזיה לבנק לאומי, איקאה, מכבי, רנו, דיוטי פרי ועוד.
בשנת 2014 שיחק בדרמת הנעורים של הערוץ הראשון "עמוק במים". במקביל, שיחק בתוכנית "הכל הולך" שמשודרת בערוץ 2, בשידורי "רשת". ב-2015 החל להשתתף בסדרת הנעורים "להתבגר", על פי סדרת הספרים של גלילה רון פדר עמית, "להתבגר" בערוץ 10.
ביולי 2016 החל להנחות לצד ירון ברובינסקי את תוכנית הבידור והסאטירה "זה המצב" ערוץ 2, רשת. באותה שנה דיבב את אריה לב-אמיץ בסדרה "דובוני אכפת לי ובני דודים".
ב-2018 שיחק בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" בתפקיד רונן, עובד בשגרירות ישראל בבוגוטה. בנוסף לכך, כיכב בתפקיד הראשי בהצגה של תיאטרון באר שבע ״כלוב העליזים את ז'ורז'. מנהל מועדון דראג. ב-2019 שיחק בהצגה "4 דקות ו-12 שניות" של תיאטרון באר שבע. באותה שנה השתתף בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "כדברא". באותה שנה שולמן חזר להשתתף בעונה השנייה של הכל הולך בתור מנחה תוכנית האירוח הפיקטיבית "שב מולי" ולא בתוכנית כולה.
בשנת 2021 גילם את שרון, אביו של דותן, בסדרה "שקשוקה" המשודרת בכאן חינוכית.
במאי 2022 פורסם שישחק בעונה השנייה של הסדרה "מלכת היופי של ירושלים".
ביולי 2023 שיחק בעונה השישית של רצים למשנה.
תמיד השטן (סרט)
תמיד השטן (באנגלית: The Devil All the Time) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי, המבוסס על רומן באותו שם מאת דונלד ריי פולוק. הסרט בוים ונכתב על ידי אנטוניו קמפוס והופק על ידי ג'ייק ג'ילנהול ורנדל פוסטר, ומככבים בו טום הולנד, ביל סקארסגארד, ריילי קיאו, ג'ייסון קלארק, סבסטיאן סטן, רוברט פטינסון, היילי בנט, מיה וסיקובסקה, אליזה סקנלן, הארי מלינג ופוקי לה פרג'.
הסרט עלה לשידור ב-16 בספטמבר 2020 בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס". הסרט מתרחש באוהיו הכפרית, במהלך שני עשורים - מסיום מלחמת העולם השנייה ועד לתחילת מלחמת וייטנאם - ומגולל בצורה לא ליניארית את עלילותיהם של קבוצת אנשים שונים הסובלים מנזקי המלחמה והפשע.
עלילה
בשנת 1945, בעת שירותו באיי שלמה במהלך מלחמת העולם השנייה הנחת וילארד ראסל וחייליו ליחידה נתקלים בגופתו הדוממת של סמל התותחנים מילר ג'ונס, שהוקפא ונצלב על צלב על ידי היפנים. וילארד מסיים את ייסוריו של ג'ונס בכך שיורה בראשו. המפגש עם התמונה המחרידה הזו וחוויות מלחמה אחרות שמהן סבל וילארד משאירות אותו עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית ומערך אמונות דתי.
לאחר המלחמה, וילארד חוזר הביתה לעיירה קול קריק במערב וירג'יניה. בדרך הוא עוצר במיד שבאוהיו שם הוא פוגש את שרלוט ראסל, שהיא מלצרית בדיינר ומתאהב בה. קרל הנדרסון, צלם מובטל, פוגש את אשתו לעתיד סנדי שעבדה גם היא באותו דיינר כמו שרלוט. וילארד מתחתן עם שרלוט ועובר לגור בנוקמסטיף, אוהיו, שם נולד להם בן, ארווין. קרל מתחתן עם סנדי.
בשנת 1950 הלן האטון, אישה שאיבדה את משפחתה בשריפה, הולכת להתגורר אצל אמו של וילארד, אמה. מצטרף חדש, רוי לאפרטי, שהוא אוונגליסט כריזמטי מטריד, מבקר בכנסיית קול קריק כדי לשאת דרשה. בטירוף דתי, הוא שופך עכבישים אמיתיים על ראשו ועל פניו כדי להראות את אמונתו באלוהים ולהזריק אנרגיה בקהילה. הלן ורוי מתחתנים ונולדת להם תינוקת, לנורה.
במהלך דרשה שלאחר מכן, ראשו של רוי ננשך על ידי עכביש והוא סובל רבות מארס הנשיכה. הוא מחלים אך לפציעה הייתה השפעה על שפיותו. הוא הוזה ומאמין שיש בכוחו להחזיר אנשים מהמתים. הוא מחליט להפגין את כוחו החדש על ידי הריגתה וההחייאה של הלן. הוא לוקח את הלן לטיול ביער ודוקר אותה למוות בעזרת מברג מושחז. הוא מנסה את טריק התחייה שלו, אבל זה פשוט לא מסתדר; הוא לא מצליח להחזיר אותה מהמתים. מוכה ומבין את טעותו, רוי מחליט לחזור להביא את לנורה, ששהתה אצל אמה ארסקל, דודו של וילארד.
בשנת 1957 בנוקמסטיף, בונה וילארד "קרחת תפילה" ומקים צלב ביער שמאחורי ביתו. בין הפרעת הדחק שלו לבין צורך עז לכפר ולזכור את סמל התותחנים מילר ג'ונס, שנתקל באיי שלמה, וילארד מתפלל שם לעיתים קרובות. למרות האמונה החדשה הזו, וילארד מלמד את ארווין, בן תשע, להגיב לאלימות נגדו באלימות רבה יותר נגד התוקפים שלו. כאשר מאובחנת שרלוט כחולה סרטן, האובססיה הדתית של וילארד מכריחה אותו להאמין שאם הוא מתפלל בלהט מספיק הוא יכול להשפיע על אלוהים שיסלק את הסרטן מגופה של אשתו. הוא הופך לאובססיבי ומתפלל לאל על בריאותה ומכריח את ארווין להתפלל בקפדנות בכריעה לפני הצלב. מכיוון שאשתו גוססת מסרטן, וילארד מאבד קשר עם המציאות וחושב שהקרבת בעלי חיים תציל אותה. הוא הורג את הכלב האהוב של ארווין, ג'ק, ומניח את גופת הכלב על הצלב. בסופו של דבר שרלוט מתה מסרטן. וילארד מתאבד. השריף לי בודקר מגיע לזירת התאבדותו של וילארד. ארווין, יתום, נלקח על ידי לי לקול קריק כדי לגור עם סבתו אמה, הדוד-רבה ארסקל, ולנורה, ש"אומצה" על ידי אמה. לנורה הופכת ל"אחותו החורגת".
בשנת 1965, ביום הולדתו ה-18 של ארווין, הדוד הגדול ארסקל מעניק לארווין את אקדח הלוגר שאביו של ארווין החזיר מהמלחמה. בכנסייה יש מטיף חדש, הכומר פרסטון טיגרדין. בארוחת הערב המוצלחת של הכנסייה, פרסטון מבייש את אמה בכך שהוא מעליב את תרומת כבד העוף המטוגנת שלה. המעשה האכזרי המיותר הזה של המטיף מעלה חשדות אצל ארווין. כעבור כמה ימים ארווין מכה באלימות קבוצת בריונים שנטפלה ללנורה. פרסטון מפתה את לנורה והוא מכריח אותה לקיים עמו יחסי מין. לאחר מכן, מספרת לנורה שהיא בהריון מפרסטון. פרסטון מכחיש שזה יכול היה לקרות ומשתמע ממנו שהיא צריכה לעשות הפלה. מחוסר רצונה להביא בושה על המשפחה, לנורה מחליטה לתלות את עצמה ברפת המשפחתית. בעודה עומדת על קופסה עם החבל סביב צווארה, היא מבינה שהיא והתינוק שלה בסופו של דבר "בסדר", משנה את דעתה. אך תוך כדי ניסיון להסיר את החבל, היא מחליקה, נופלת ונחנקת בטעות. את גופתה מוצא ארווין שמנסה לעזור לה, אך היא מתה.
לאחר ביצוע הנתיחה של לנורה, נאמר לארווין שהיא הייתה בהריון. הוא חושד שפרסטון היה האב. הוא עוקב בחשאי אחרי פרסטון ורואה אותו מפתה ואונס ילדה אחרת. לאחר שנפרד מאמה וארסקל, ארווין מתעמת עם פרסטון בכנסייה והורג אותו עם אקדח הלוגר. הוא בורח מהעיר. לפני שעוזב את האזור, הוא רוצה לתת לכלבו ג'ק קבורה ראויה ומתחיל לנסוע לנוקנסטיף. הטנדר שלו מתקלקל והוא עוצר טרמפים. הוא נאסף על ידי קרל וסנדי. קארל מתחיל את הטקס החולני שלו שיוביל לרצח. כאשר ארווין רואה את קרל מחזיק אקדח, הוא מבין את כוונתו של קרל ומבין שחייו בסכנה. באמצעות הלוגר הוא הורג את קארל ובהמשך הורג את סנדי כדי להגן על עצמו. הוא מסתכל דרך המכונית ומוצא תצלום של סנדי וגופה שנרצחה בעליל יחד עם כמה גלילי סרט. ארווין ממשיך במסעו לנוקמסטיף.
לי, השריף, מתוודע למותם של פרסטון, סנדי וקרל. הוא בטוח שארווין הוא החשוד העיקרי ברצח פרסטון. בהיותו מודאג ממה שקרל וסנדי התעסקו איתו, הוא הולך לדירתם ומוצא את חדר החשכה של קרל ואוסף התמונות הנרחב של מעשי הרצח הסדרתיים של קרל לאורך השנים. מכיוון שלי אינו מעוניין להסתכן בפגיעה בתדמיתו, הוא שורף את הראיות. לאחר מכן הוא יוצא לתפוס את ארווין.
ארווין מגיע לנוקמסטיף והולך ל"קרחת תפילה" כדי שיוכל לקבור את עצמות כלבו ג'ק. לי מופיע ביער כשהוא נושא רובה ציד וקורא לו. הם מתעמתים אחד עם השני, לי עם רובה ציד וארווין עם הלוגר. מוחלפות יריות וארווין מצליח לפצוע אנושות את לי. לפני שלי מת, ארווין מתעמת עם לי עם התמונה של סנדי אותה מצא במכוניתו של קרל. לי מת. ארווין עוזב את התצלום ואת גלילי הצילום, כך שניתן לחשוף כמה עדויות למסע ההרג הקטלני של קרל. לאחר מכן הוא טומן את עצמותיו של ג'ק ואת הלוגר מתחת לעץ ב"קרחת התפילה".
ארווין עוזב את נוקמסטיף. הוא מנסה לעצור טרמפים ונאסף על ידי היפי שנוסע לסינסינטי. במהלך הנסיעה ארווין עייף מאוד ומשתדל לא להירדם מאחר שהוא נמצא במכונית עם אדם זר. הוא חולם בהקיץ על ילדותו, חושב על עתידו כבעל אולי כבעל וחייל במלחמת וייטנאם, כמו אביו החייל.
הפקה
הפקת הסרט הוכרזה בספטמבר 2018, במקביל לדיווח שטום הולנד, רוברט פטינסון, כריס אוונס ומיה וסיקובסקה נמצאים בהליכי משא ומתן על השתתפות בסרט. בנוסף, דווח שהבמאי אנטוניו קמפוס יכתוב ויביים את הסרט, ואילו ג'ייק ג'ילנהול ישמש כמפיק. בינואר 2019, ביל סקארסגארד ואליזה סקנלן הצטרפו לצוות השחקנים, ונודע ש"נטפליקס" תפיץ את הסרט. השחקן סבסטיאן סטן לוהק במקום אוונס לאחר שבעיות בלוח הזמנים שלו הובילו להחלטתו לעזוב את הפקת הסרט ולהמליץ באופן אישי על סטן להחליף את מקומו. בנוסף, הוכרז שג'ייסון קלארק, ריילי קיאו והיילי בנט הצטרפו לצוות השחקנים. במרץ 2019 השחקן הארי מלינג הצטרף לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-19 בפברואר 2019 בעיירות ברמינגהאם, פל סיטי, אניסטון, ודיצוויל, שבאלבמה. צילומי הסרט במונטוואלבו התקיימו ב-11 במרץ 2019. צילומי הסרט הסתיימו ב-15 באפריל 2019.
הפצה
הסרט עלה לשידור ב-16 בספטמבר 2020 בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
נעול (טום קלנסי)
עלילה
עלילת הספר נפתחת לאחר לכידתו של האמיר, הטרוריסט הידוע לשמצה בידי אנשי ה"קמפוס", ארגון מודיעיני סודי הפועל למען האינטרסים של ארצות הברית, ואשר בו חברים בין היתר ג'ק ראיין ג'וניור, ג'ון קלארק ושותפו וחתנו דומינגו שאבז. בעקבות לכידת האמיר, פועל הקמפוס לניתוח המידע המודיעיני אשר התקבל ממנו, מה שמובילם לגילוי אודות מזימתו של איש צבא פקיסטני בכיר, אשר במסגרת חזונו להקמתה של ח'ליפות אסלאמית חדשה, זומם לביים הטלת פצצת אטום מתוצרת פקיסטן על הרוסים, ובכך לגרום לנפילת המשטר בפקיסטן.
בו בזמן, ג'ק ראיין האב נכנס במלוא המרץ למירוץ הבחירות לנשיאות ארצות הברית, בניסיון להדיח מכהונתו את הנשיא המכהן אד קילטי, השואף אף הוא להיבחר לכהונה שנייה. במסגרת המירוץ פועלים אנשיו של קיטלי, הן בממשל הקיים והן מחוצה לו, להוביל להפסדו של ראיין בבחירות, ולשם כך פועלים להפללתו של ג'ון קלארק, חברו הוותיק של ראיין, על סמך פעולותיו במסגרת ה CIA, וזאת בהנחה כי הפללתו של קלארק תפגע במעמדו של ראיין, אשר קשריו לקלארק ידועים היטב. בשלב זה נאלץ קלארק לעמוד כנגד אויביו הישנים והחדשים לבדו, בניסיון לעמוד על זהותם של מפליליו.
בסופו של דבר, נאלצים חברי ה"קמפוס" לעמוד למול איום ישיר על שלום העולם, כאשר איש הצבא הפקיסטני ואנשיו, בניסיון לשחרר את מנהיגם אשר נעצר בידי כוחות הביטחון הרוסיים, מאיימים לשגר פצצת אטום על מוסקבה. בשל סירובו לספק סיוע של נשיא ארצות הברית דאז, קילטי, נאלצים אנשי הקמפוס פעם נוספת להתמודד כנגד אויביה של ארצות הברית, בניסיון להציל מיליוני אנשים ממוות ודאי ולשמור על יציבות העולם.
כה עשו אמותינו
כה עשו אמותינו - סדרת סיפורי צדקניות לבנות ישראל היא סדרה של 12 ספרונים המתפרסמת מדי חודש החל משנת 2011. הסדרה חדשנית, בהיותה הראשונה העוסקת בסיפורים על נשים צדקניות המעובדים עבור ילדות חרדיות.
הסדרה יוצאת ביוזמתם של המוציאים לאור, בני הזוג יוסף וחוה לאופר. הסיפורים נכתבים על ידי חני ורטהיימר ומאוירים על ידי רות ביר. הסדרה יוצאת בהסכמת בית הדין של הרב נסים קרליץ ומתורגמת גם ליידיש. הסיפורים מתארים את חייהן ומעשיהן של נשים מדורות ומעדות מגוונים. כל ספרון כולל סיפור אודות רבנית שמספרת סבתא לנכדתה אחרי הדלקת הנרות בליל שבת, על בסיס קשיים ודילמות שעוברת הנכדה בחיי היום יום. הסיפור מסתיים בתפלה שמתפללת הנכדה לקב"ה סביב הנושא שבו עוסק הסיפור. הסיפורים מדגישים ערכים כמו פשטות, צדקה, אמונה, תפילה, ביטחון וצניעות. לדברי המוציאים לאור, הסדרה נכתבה כדי לחזק בקרב הילדות הקוראות את הגאווה היהודית ואת הרצון להידמות לנשים מן הדורות הקודמים. הסדרה זוכה להצלחה בציבור החרדי.
מכתש סטיקני
שם המכתש
המכתש נקרא על שם אנג'לין סטיקני הול, אשתו של מגלה הירחים פובוס ודימוס, אסף הול. סטיקני סייעה להול בחישובים ובתצפיות, והול כתב בשנת 1878, שאילולי תמיכתה ועזרתה של אשתו הוא היה נוטש את החיפוש אחר הירחים של מאדים.
המכתש צולם לראשונה על ידי מארינר 9, והוחלט להעניק למכתש את השם סטיקני בשנת 1973, על ידי ועדה של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בראשות קרל סייגן.
סטיקני מכיל בתוכו מכתש קטן יותר בקוטר 2 ק"מ הנובע מהתנגשות יותר מאוחרת. בשנת 2006 הוא קיבל את השם לימטוק (Limtoc), על שם דמות מהספר מסעי גוליבר, כיוון שבספר במסע השלישי ללפוטה, נחזה גילוי ירחי מאדים ומסלולם לפני שגילו אותם במציאות.
ניתן לראות את מכתש סטיקני מתצפיות על השטח של מאדים בגלל מיקומו, בצד פובוס הפונה למאדים, גודלו וקרבתו של פובוס לשטח.
בית הספר לבנות של לונדון
בית הספר לבנות של לונדון (באנגלית: City of London School for Girls, בקיצור: CLSG) הוא בית ספר תיכון עצמאי שנמצא בברביקן, לונדון.
בית הספר הוקם בסוף המאה ה-19 בעקבות בקשה של סוחר מבריקסטון שהשאיר שליש מהונו לעיר לונדון לטובת הקמת בית הספר. בית ספר מנוהל על ידי האיגוד של לונדון והוא בעל קשרים אדוקים עם בית ספר לבנים שמנוהל על ידי אותו גוף. בית הספר עבר למיקום הנוכחי בשנת 1969.