cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיטר גלב
סוני קלאסיקל רקורדס
משנת 1995 עד שהצטרף למטרופוליטן, כיהן גלב כנשיא סוני קלאסיקל רקורדס. האסטרטגיה של גלב הייתה שימת דגש על מוזיקת כלאיים על פני רפרטואר מיינסטרים קלאסי. דוגמאות לכך כוללות את יו-יו מה, שאותו עודד להקליט אמריקנה, שתכלול אלבום עם הכנר והמלחין מארק או'קונור ונגן הקונטרבס והמלחין אדגר מאייר, "ואלס אפאלאצ'יה"; מלחין המוזיקה האלקטרונית ונגליס, שהקליט את הסימפוניה הכוראלית "מיתודאה"; ושרלוט צ'רץ', אמנית פופ שהחלה את הקריירה שלה כזמרת קלאסית.
גלב הרחיב את מוקד מיזמי ההקלטה וכלל בהם מוזיקה לסרטים, בהם המוזיקה זוכת הפרסים לנמר, דרקון מאת טאן דון, הכינור האדום מאת ג'ון קוריליאנו, וטיטאניק, מאת ג'יימס הורנר, ובה בשעה שימר את מסורת החברה להקליט מחזות זמר של ברודוויי ולטפח קטלוג של יצירות קלאסיות. עוד יוזמה של גלב הייתה הזמנת מוזיקה חדשה לקלאסיקל.
מחלוקת
בתקשורת הניו יורקית נמתחה לעיתים ביקורת על גלב בקשר לניהול המטרופוליטן אופרה. ב-2014 התעוררה מחלוקת נוספת לאחר שבית האופרה הפיק את האופרה "המוות של קלינגהופר", העוסקת ברציחתו של ליאון קלינגהופר על האקילה לאורו. כבר בהפקות קודמות של אופרה זו נטען על ידי חלק מהמבקרים כי היא נגועה באנטישמיות והעלתה המחודשת גררה גל של ביקורות. בתגובה לביקורת, ביטל גלב שידורים בינלאומיים שתוכננו לביצוע האופרה אך סירב לבטל את ההופעות החיות המתוכננות לאוקטובר ולנובמבר 2014.
בול בול
בוֹל מאנוט בוֹל (באנגלית: Bol Manute Bol; נולד ב-16 בנובמבר 1999) הוא כדורסלן אמריקאי-דרום סודאני, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA. בול הוא בנו של כדורסלן העבר מאנוט בול, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1985–1995. כיום בול בול משחק בפיניקס סאנס והיה מועמד רציני ביותר לפרס: "השחקן המשתפר של העונה".
נעורים וקריירת תיכונים
בול נולד בח'רטום שבסודאן בשנת 1999, כשנתיים לאחר שאביו מאנוט בול פרש ממשחק פעיל. בשנת 2001 עברה המשפחה לקהיר שבמצרים, שם התגוררה במשך כחצי שנה עד שהצליחה לקבל אשרת כניסה לארצות הברית, ובשנת 2002 היגרה המשפחה לקונטיקט, ארצות הברית, בתור פליטים. בשנת 2006 עבר בול עם משפחתו לעיר אוליית'ה שבקנזס, בה פרץ ככוכב ליגות נערים; כבר בשנת 2012 התפרסמו בארצות הברית סרטוני מהלכים שלו, בעת שהיה תלמיד כיתה ז' בגובה 1.96 מטרים. שנה לאחר מכן קיבל את הצעת מלגת הספורט הראשונה שלו, מאוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו.
בין השנים 2014–2015 למד בבתי ספר תיכוניים שונים בקנזס, ובשנתיים הבאות למד ב"תיכון מאטר דיי" שבסנטה אנה (קליפורניה) וב"תיכון פינדליי פרפ" שבהנדרסון (נבדה), בהתאמה. לאורך עונתו האחרונה בפינדליי פרפ, בה למדו בעבר שחקני NBA רבים כגון אייברי בראדלי, טריסטן תומפסון וקלי אוברה, רשם ממוצעים של 20.4 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק. בסיום אותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט, המציגים את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
קריירת מכללות
בשנת 2018 החל בול ללמוד ולשחק באוניברסיטת אורגון. במשחקו השני בקבוצה הצטיין עם 23 נקודות, 12 ריבאונדים ו-4 חסימות בניצחון מול אוניברסיטת מזרח וושינגטון, ובמשחקו השישי, מול אוניברסיטת דרום טקסס, קלע שיא קריירה של 32 נקודות. ב-12 בדצמבר 2018, לאחר תשעה משחקים בלבד, נפצע בול בכף רגלו, ונאלץ להחמיץ את כל המשך העונה; לאורך התקופה העמיד ממוצעים של 21.0 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק.
במרץ 2019 הודיע על עזיבתו את האוניברסיטה, לאחר שנה אחת בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית
על פי מרבית התחזיות לקראת דראפט ה-NBA 2019, היה בול צפוי להיבחר באחת מ-20 הבחירות הראשונות, ואף הוזמן ל"חדר הירוק" – כינוי לאזור המרכזי באולם בו נערך הדראפט, אליו מוזמנים כ-20 השחקנים אשר צפויים להיבחר במקומות הראשונים (יחד עם משפחותיהם). באופן מפתיע לא נבחר בול כלל לאורך הסיבוב הראשון בדראפט, ובסופו של דבר נלקח רק בבחירה ה-44, על ידי מיאמי היט, אשר מיד העבירה אותו בטרייד לדנוור נאגטס. בספטמבר 2019 חתם בקבוצה על חוזה כפול, במסגרתו שיחק לסירוגין עבור הנאגטס ב-NBA, ועבור וינדי סיטי בולס מליגת הפיתוח של ה-NBA. לאורך עונת שותף ב-8 משחקים עם הבולס – במדיה קלע 12.0 נקודות למשחק, וב-7 משחקים עם הנאגטס – במדיה קלע 5.7 נקודות למשחק. מכיוון שמשחק הבכורה שלו ב-NBA נערך ב"בועה באורלנדו", בה השתתפו 22 קבוצות בלבד, בול נחשב באופן רשמי כ"רוקי" בעונת.
לקראת עונתו השנייה המירה דנוור את חוזהו של בול לחוזה NBA סטנדרטי.
המפחידנים
המפחידנים (באנגלית: O-bake no... Holly / Holly the Ghost, ביפנית: おばけのホーリー) היא סדרת אנימה יפנית. הסדרה בת 100 הפרקים (בגרסה היפנית המקורית היו 200 פרקים) הופקה במקור לטלוויזיה בין השנים 1991- 1993.
עלילת הסדרה מתמקדת במכשפה בשם גברת ברקת בעלת עסק של "מפחידנים" (יצורים הגורמים לאימה) אשר לוקחת תחת חסותה את שוקו אשר מעוניין להיות מפחידן בעצמו. טופי, פלפלון וגלילי ממונים על ידי גברת ברקת ללמד את שוקו להיות מפחידן אמיתי.
סנידין
סנידין הוא מינרל השייך למשפחה של מינרלים בקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המכילים אשלגן.
פצלת שדה אשלגנית
קבוצת פצלות השדה שהסנידין הוא חלק ממנה מכילה מינרלים טקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי. כמו הקוורץ, בנויים מינרלים אלה מארבעה ארבעונים, אלא שבעוד שבקוורץ כל הארבעונים בנויים מ- SiO4, בפצלת השדה מחליף אטום אלומיניום את אטום הצורן באחד הארבעונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי. בסנידין הפיצוי החשמלי בא בצורת קטיון אשלגן.
קיימים בטבע שלושה פולימורפים (סוגים בעלי הרכב כימי זהה, אך בעלי מבנה שונה) של פצלות השדה המכילים אשלגן: סנידין, אורתוקלז ומיקרוקלין. לכולם אותה נוסחת מבנה כימי: KAlSi3O8, והם מכונים באנגלית בשם הכללי K-Spar (הסימון הכימי לאשלגן וקיצור המילה האנגלית לפצלת השדה - Feldspar). ההבחנה בין הפולימורפים בלי מכשור מעבדה, כדוגמת סריקה באמצעות קרני רנטגן, אינה פשוטה. המיקרוקלין יכול להופיע לעיתים בגוון ירוק (מינרל המכונה אמאזוניט) ולעיתים מופיעה בו תופעה של גבישים תאומים בצורת לוחיות מקבילות, אבל האמצעי המזהה הכמעט יחיד הוא המסלע בו מוצאים את המינרל. מכיוון שכל אחד מהסוגים מתגבש בטמפרטורה אחרת הסלע שייווצר יהיה שונה. הסנידין מתגבש בחום גבוה של מעל ל-900°C, ולכן מופיע בסלעים שנוצרו תוך כדי התקררות מהירה, בעיקר בסלעים וולקניים פלסיים כדוגמת אובסידיאן, ריוליט וטרכיט. האורתוקלז מתגבש בחום שבין 900°C ל-500°C, ומופיע בסלעים שהתקררו לאט יותר כדוגמת גרניט וסיאניט. המיקרוקלין מתגבש בטמפרטורות של ל-400°C ומטה ומופיע בסלעים שהתקררו לאט כמו גרניט סיאניט ובפגמטיטים.
משום שהסנידין מתגבש בטמפרטורות גבוהות, קיימת רמת אי סדר גבוהה בצורת הסידור של אטומי הצורן והאלומיניום, והתוצאה - התגבשות במערכת גבישית המונוקלינית. רמת הסדר עולה באורתוקלז, המתגבש אף הוא במערכת הגבישית המונו קלינית. המיקרוקלין, המתגבש בטמפרטורות הנמוכות אף יותר, ולכן רמת הסדר בו היא הגבוהה ביותר, מתגבש במבנה הטריקליני שהוא בעל הסימטריה הנמוכה יותר.
בשל החום הגבוה והקירור המהיר, יכול הסנידין להכיל יותר נתרן במבנה מאשר שני הפולימורפים האחרים המתייצבים בטמפרטורות נמוכות יותר. בין הסנידין לאלביט (NaAlSi3O8) מתקיימת שורה איזומורפית (תרכובות אנלוגיות בהרכבן). המינרל המצוי באמצע השורה קרוי אנורתוקלז, אף הוא K-Spar (כלומר פצלת שדה אשלגנית) ובו יש בין 10% ל-36% נתרן. לעיתים מתרחש תהליך הפרדה בין המינרלים שבשורה (באנגלית Exsolution) והתוצאה היא קריפטופרטיט שאותו ניתן לראות בתמונות של מיקרוסקופ אלקטרוני סורק
תכונות, מקור השם ושימושים
מקור השם מיוונית: σανις (סאניס) – לוחית ו- είδος (להראות), רמז לצורה הגבישית של המינרל. המינרל נתגלה ב-1808 בהר דרכנפלס (Drachenfels – "סלע הדרקון") שברכס זיבנגבירגה (Siebengebirge – "שבעת ההרים") ליד קניגווינטר (Königswinter) שבמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
לסנידין יש ערך מועט. מדענים חוקרים באמצעות גבישי הסנידין וגבישי התאומים את היווצרות המינרלים ואת התנאים בהם נוצרו, כמו כן הסנידין, ובייחוד בתצורת גבישים תאומים, נמכר בחנויות המיוחדות לאספנים.
מקור ותפוצה
הסנידין נפוץ בעיקר בסלעים וולקנים, ובסלעים פלוטוניים הנוצרים קרוב לפני השטח, שהם פלסיים כדוגמת: ריוליט, פונוליט, טרכיט וכגבישים מחטיים בתוך ספרוליטים בתוך אובסידיאן. כמו כן, בסלעים שעברו התמרה הידרותרמית, בסלעים מאפיים עשירים באשלגן שעברו התמרת מגע בטמפרטורות גבוהות (פציאס סנידיני), ובנודולות של אקלוגיט בתוך קימברליט.
הסנידין אינו נדיר, אבל גבישי סנידין שלמים בכל גודל נדירים מאוד. את הסנידין ניתן למצוא בהר דרכנפלס (Drachenfels) שברכס זיבנגבירגה (Siebengebirge) ליד קניגווינטר (Königswinter) שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, וב"קומפלס הגעשי אגם לאך" (Laacher See) שבהרי האייפל במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה; בהר וזוב בקמפניה, ובאי אלבה שבאיטליה, במסיב ובפוי גרו דו לני (Puy Gros du Laney), שבמחוז פוי-דה-דום (Puy-de-Dôme) שבחבל אוברן שבצרפת; בהרי הקווקז ברוסיה; בטולי (Tooele) במחוז טולי ביוטה, בקניון קוטונווד (Cottonwood Canyon) בהרי פלונסילו (Peloncillo) במחוז קוצ'יז באריזונה, בקניון ראב (Rabb) מחוז גרנט בניו מקסיקו שבארצות הברית; ובהר סנט-אילר בפרובינציה קוויבק שבקנדה.
קורי טן בום
קורי (קורנליה) טן בום (בהולנדית: Cornelia Johanna Arnolda ten Boom; 1892 – 1983) הייתה הולנדית נוצריה שהצילה יהודים ולוחמי המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה. אביה קספר טן בום ואחותה בטסי הצילו יהודים ושלושתם הוכרו כחסידי אומות העולם.
קורות חיים
הוריה של טן בום היו קלוויניסטים ובין חבריהם היו יהודים רבים. קורי טן בום נולדה בהארלם ולמדה את מקצוע השענות בבזל. לפני מלחמת העולם השנייה לא הייתה טן בום נשואה, ועבדה בחנות השעונים של אביה. כמו כן עבדה טן בום בבית ספר של יום ראשון של כנסייתה בתור מורת דת.
פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, החלה טן בום להסתיר יהודים בביתה, שכונה "המחבוא" (בהולנדית – de schuilplaats). זאת עשתה בשיתוף עם אביה ואחותה. בנוסף לכך היה ביתם של השלושה בסיס של פעילות המחתרת ההולנדית והם היו חברים בארגון התנגדות מקומי שכונה Beje – קיצור של שם הרחוב בו גרו, ברטלייוריסטראט (Bartelijorisstraat).
קורי, אביה ואחותה העניקו מקלט לעשרות יהודים, בהם ילדים רבים. לאחר ששהו היהודים בבית המשפחה, העבירה אותם קורי למעונות מסתור אחרים. בנוסף לכך העניקו בני משפחת טן בום בביתם מקלט לפעילי מחתרת ולפליטים אחרים שנמלטו מרדיפות הנאצים. קורי הייתה אחראית על אספקת מזון למסתתרים, ובמספר מקרים בהם ילדה אישה יהודייה בבית, דאגה לה קורי למיטה בבית יולדות או במחלקת יולדות בבית חולים.
לעיתים הייתה קורי טן בום מחפשת יהודים שיש להסתירם, מיוזמתה שלה. כשנמצא מקום להסתרת יהודים, הייתה טן בום אחראית על בדיקת בטיחותו וחשאיותו לפני העברת היהודי אליו. לאחר הסתרת היהודי הייתה טן בום נמצאת בקשר מתמיד איתו, ומעבירה לו כרטיסי מזון. הכסף שנדרש לשם הצלת היהודים הגיע לעיתים מחנות התכשיטים והשעונים של בני משפחת טן בום, ולעיתים מיהודים בעלי ממון, ששילמו גם על הוצאות המחיה של היהודים חסרי האמצעים.
לאחר מעצרה של אחותה נולי, הזהירה המשטרה המקומית את קורי והיהודים הועברו מבית המשפחה למקומות מסתור אחרים. בפברואר 1944 פשטו אנשי גסטפו על ביתם של בני משפחת טן בום, בעקבות הלשנה. היהודים המסתתרים הצליחו להימלט אך בני משפת טן בום וכשלושים עובדיהם נלקחו לחקירה. לאחר עשרה ימי חקירה בסכוונינגן מת קספר, שהיה בן 84. אחותה של קורי, נולי, נעצרה גם היא, וכך גם אחיה וילם. וילם שוחרר אך מת זמן קצר לאחר מכן. נולי שרדה את המאסר. קורי ובטסי הוחזקו במאסר בסכוונינגן ולאחר שלושה חודשים הועברו למחנה הריכוז פיכט. בספטמבר 1944 גורשו למחנה הריכוז ראוונסבריק בגרמניה. בדצמבר 1944 מתה בטסי. קורי שוחררה שבועיים לאחר מכן וחזרה להרלם.
הכרה
בשנת 1967 הכיר יד ושם בקורי טן בום בתור חסידת אומות העולם. בשנת 1971 יצא לאור ספרה של טן בום, "המחבוא", בו תארה את חייה ואת פעילות ההצלה שלה ושל בני משפחתה. בביתה של משפחת טן בום פועל מוזיאון טן בום המנציח את פעילות ההצלה של בני המשפחה. לעברית תורגמו שלושה מספריה: "אסירה ובכל זאת" (1969), "המחבוא" (1978, 1997) ו"ניצחון המשיח".
אצטילן
אצטילן (או אֵתין) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה הכימית C2H2 והיא המולקולה הפשוטה ביותר במשפחת האלקינים. אצטילן הוא גז מתלקח, חסר צבע וריח, בלתי יציב מבחינה כימית, וזאת כפועל יוצא מן הקשר המשולש שבין שני אטומי הפחמן במולקולה.
החומר התגלה לראשונה בשנת 1836 על ידי הכימאי הבריטי אדמונד דייווי (Edmund Davy).
ייצור
אצטילן מיוצר על ידי דחיסה של מתאן או כתוצר משני בתערובת אתילן בתהליך פיצוח של שרשרות פחמימנים, שמקורם בנפט גולמי.
אצטילן הוא גז שכיח יחסית בטבע וניתן למצוא אותו בעיקר באטמוספירה של כוכבי הלכת ענקים גזיים וזאת מכיוון שאצטילן נוצר גם באופן טבעי מפיצוח שרשרות ארוכות של פחמימנים בטמפרטורה שמעל C°1,500 האופייניות לאטמוספירות של כוכבי הלכת מסוג זה.
דרך נוספת לייצור היא באמצעות התגובה בין סידן פחמן וחמצן בשני שלבים בנוכחות מים:
שלב ראשון: יצירת סידן קרביד
CaO + 3C → CaC2 + CO
שלב שני: הידרוליזה
CaC2 + 2H2O → Ca (OH)2 + C2H2
שימושים
כ-80% מתפוקת האצטילן משמשת בתהליכים של ייצור כימיקלים אחרים, וכ-20% הנוספים משמשים בתעשייה לצורכי ריתוך וחיתוך באמצעות תערובת של הגז עם חמצן. להבת התערובת של אצטילן וחמצן מייצרת טמפרטורה גבוהה במיוחד של C°3,300 (השלישית הגבוהה ביותר לאחר די-ציאנו אצטילן וציאנוגן) ולכן מאפשרת חיתוך והתכה של מתכות קשות במיוחד בתהליכי ייצור תעשייתיים.
אצטילן יכול לשמש גם לזירוז תהליך הבשלה של פירות. מגע של החומר סידן-קרביד עם לחות גורם לתגובת ייצור של אצטילן גזי אשר גורם לזירוז ההבשלה. תהליך ההבחלה באמצעות קרביד נחשב לפחות בטוח מכיוון שסידן קרביד ברמת ניקיון טכני (הנפוצה יותר) עלול להכיל זיהומים משניים קרצינוגניים.
הערות שוליים
http://www.atmph.org/article.asp?issn=1755-6783;year=2012;volume=5;issue=3;spage=150;epage=156;aulast=Asif
מעגלי סחר עליונים
מעגלי סחר עליונים (באנגלית: Top Trading Cycle; TTC) הוא אלגוריתם להקצאת פריטים ללא שימוש בכסף. האלגוריתם פותח על ידי דייוויד גייל ופורסם על ידי הרברט סקרף ולויד שפלי.
דוגמה לאלגוריתם
עקרונות אלגוריתם ה- TTC מוצגים על ידי הדוגמה להלן משוק הדיור. ישנם n סטודנטים המתגוררים במעונות הסטודנטים. כל תלמיד גר לבדו בבית יחיד. לכל תלמיד יש יחס העדפה לגבי כל הבתים, ומספר תלמידים מעדיפים את הבתים שהוקצו לתלמידים אחרים על פני אלו שברשותם. כלומר ההקצאת הבתים אינה בהכרח יעילה. מצב זה עשוי להוביל לחילופים הדדים שיועילו לשני הצדדים. לדוגמה, אם תלמיד א' מעדיף את הבית שהוקצה לתלמיד ב' ולהפך, שניהם יפיקו תועלת מהחלפת הבתים ביניהם. אם כך, מטרת האלגוריתם היא למצוא הקצאה חדשה של בתים לתלמידים, כך שכל החילופים ההדדיים שמועילים לשני הצדדים יתממשו. כלומר, מצב בו תלמידים לא יוכלו לשפר יחד את מצבם על ידי החלפת הבתים ביניהם.
האלגוריתם פועל באופן הבא:
לדוגמה, נניח העדפות סוכנים כדלקמן (רק ארבע העדפות העליונות רלוונטיות להדגמה):
בשלב הראשון, קיים רק מעגל סחר אחד והוא של סוכן 3 אשר מעדיף לשמור על ביתו הנוכחי. אם כך סוכן 3 עוזב את השוק וכן בית מספר 3.
בשלב השני, מכיוון שבית 3 יצא מהשוק, הבית המועדף על סוכן 1 הוא בית 2, הבית המועדף על סוכן 2 הוא בית 5 ושל סוכן 5 הוא בית 1. לפיכך, נוצר מעגל סחר עליון {1,2,5} כך שכל השלושה מקבלים את העדפתם העליונה ועוזבים את השוק.
בשלב השלישי, נוצר מעגל סחר עליון {4,6} והסוכנים 4 ו-6 מחליפים ביניהם בתים.
קרחון גולד
קרחון גולד (באנגלית: Gould Glacier) הוא קרחון באורך 19.2 ק"מ, הממוקם על החוף המזרחי של ארץ גרהאם, אנטארקטיקה, וזורם דרום-מערבה אל תוך מפרצון מיל, ממערב לקרחון אסגארד. הקרחון נסקר ונמדד לראשונה על ידי סקר החסות של איי פוקלנד בשנים 1946–1947, ונקרא "קרחון גולד המזרחי".
מעגלי סחר עליונים
דוגמה לאלגוריתם
אם כך, לא נותרו סוכנים והמשחק נגמר. ההקצאה הסופית היא: הקצאה זו היא יציבה, מכיוון שאף קואליציה (כלומר קבוצת סוכנים) לא יכולה לשפר את מצבה על ידי מסחר הדדי.
קרחון גולד
יחד עם "קרחון גולד המערבי" נאמר עליו בדו"ח, כי הוא ממלא מגרעת רוחבית על פני ארץ גרהאם, אבל סקר מאוחר יותר בשנת 1957 הראה, שהשניים אינם נמצאים בקו אחד מבחינה טופוגרפית.
השם קרחון גולד, על שם רופרט ט. גולד, היסטוריון קוטב וקרטוגרף בריטי, מתייחס עכשיו רק רק לקרחון זה, והקרחון המערבי נקרא עכשיו קרחון ארסקין.
מעגלי סחר עליונים
אמינות
TTC הוא מנגנון אמין כך שאמירת העדפות אמיתיות היא אסטרטגיה דומיננטית.
יוזמת ההגנה האסטרטגית
יוזמת ההגנה האסטרטגית (באנגלית: Strategic Defense Initiative, SDI), הידועה יותר בשמה הלא רשמי: פרויקט מלחמת הכוכבים, הייתה יוזמה שאפתנית של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לפיתוח מטריית הגנה הרמטית מפני טילים, במטרה לנטרל איום גרעיני סובייטי על ארצות הברית. מרכיב עיקרי בתוכנית זו היה אמור להיות לוויינים המצוידים במערכות לייזר, שנועדו ליירט טילי אויב. הקונספט ההגנתי שבבסיס התוכנית היווה חידוש, בהיותו תפיסת עולם שלא הייתה מקובלת בארצות הברית. המערכת כללה בנוסף למרכיב החללי לייזרים קרקעיים רבי עוצמה וטילים נגד טילים.
מעגלי סחר עליונים
הרחבות
זהו המנגנון היחיד שעונה על דרישות הרציונליות של הפרט, יעילות פארטו ואמירת אמת, דבר ההופך אותו לכלי הקצאה מרכזי בבעיות רלוונטיות.
יוזמת ההגנה האסטרטגית
בין תומכיה הנלהבים של יוזמה זו היה הפיזיקאי אדוארד טלר, "אבי פצצת המימן" וכן קספר ויינברגר, מזכיר ההגנה של ארצות הברית דאז. מבקריה של התוכנית טענו כי המערכת יקרה מדי ובלתי ניתנת לייצור. התוכנית השאפתנית לא מומשה בסופו של דבר, ונעצרה בתקופתו של ביל קלינטון, בעיקר משום שהצורך בה הצטמצם, עקב התפרקותה של ברית המועצות. התוכנית עלתה לארצות הברית לא פחות מ-25 מיליארד דולר, אולם היוותה זרז משמעותי ביותר לפירוקה של ברית המועצות וניצחונה של ארצות הברית במלחמה הקרה.
מעגלי סחר עליונים
הרחבות
להלן הרחבות חשובות של המנגנון:
יוזמת ההגנה האסטרטגית
בימיו של ג'ורג' בוש הבן עלה יישום התוכנית על הפרק שוב, בייצור טיל אמריקני לירוט טילים בליסטיים. כדי לממש את התוכנית הזו, ארצות הברית הייתה צריכה לחזור בה מאחד מהסכמיה עם רוסיה, דבר שנעשה בהסכמה בין בוש לבין ולדימיר פוטין.
מעגלי סחר עליונים
הרחבות
1. השימוש במנגנון הורחב למצבים בהם יש תחלופת סטודנטים - ישנם סטודנטים בעלי בית, סטודנטים חדשים וחדרים שהתפנו.
יוזמת ההגנה האסטרטגית
אף שהפרויקט לא מומש כפי שנחזה, הוא קידם את ארצות הברית מבחינה טכנולוגית, ופיתוחם של אחדים מהרעיונות שעלו במסגרת מלחמת הכוכבים נמשך עד עתה, ובהם גם מערכת "חץ 2" הישראלית שרוב מימונה הוא אמריקני, מערכת "נאוטילוס" ליירוט טילים קצרי טווח באמצעות קרן לייזר, שבפיתוחה שותפה ישראל, ופרויקט THAAD.באפריל 2022 השלימה ישראל סדרת ניסויים מוצלחים במערכת מגן אור מה שמהווה פריצת דרך טכנולוגית משמעותית במערכות אלו.
שפד"ן
תפקיד המפעל הוא ניקוז וטיהור השפכים המגיעים אליו. הטיהור במפעל מתבצע בבריכות ענק בתהליך מכני-ביולוגי, אשר בסופו מחלחלים המים לחול המשמש כמסנן הטבעי והסופי. המים המטוהרים משמשים להשקיה חקלאית לכל סוגי הגידולים בארץ ללא הגבלה. תוצר הלוואי העיקרי של תהליך הטיהור הוא הבוצה - המורכבת ברובה מחיידקים ומכילה בין השאר מתכות כבדות ורעלנים.
מעגלי סחר עליונים
הרחבות
2. השימוש במנגנון הורחב לשיבוץ בתי ספר. המנגנון אומץ בשנת 2012 בניו אורלינס בבתי הספר המחוזיים.
3. השימוש במנגנון הורחב לשיבוץ השתלות כליה. המנגנון המורחב נקרא שרשאות ומעגלי סחר עליונים (TTCC).
שפד"ן
בפברואר 1987 הושלמה בנייתו והפעלתו של המכון המכני-ביולוגי לטיפול בשפכים באתר שורק (שלב א'), ובמרץ 1996 הופעל גם שלב ב' של המכון.
השפד"ן משרת אוכלוסייה של למעלה משני מיליון תושבים בשטח עירוני ותעשייתי של כ-220 קמ"ר.
מתקן זה הוא מקור המים השני בגודלו בישראל, לאחר המוביל הארצי.
הוא גם המפעל הגדול והמתקדם מסוגו בכל אגן הים התיכון והמזרח התיכון. מי השפכים המטוהרים מספקים למעלה מ-70% מצריכת ההשקיה החקלאית בשדות הנגב, מאזור אשדוד בצפון ועד אילת בקצה הדרומי, וכל המרחב המכסה זאת בין מזרח (אזור ים המלח והערבה) ועד מערב (קו הגבול עם מצרים ורצועת הגבול עם רצועת עזה בקצה הצפון מערבי).
בשנת 2012 בחר האו"ם במערכת טיהור השפכים של גוש דן, יחד עם שלושים פרויקטים אחרים מהעולם, כמהווה דוגמה ליכולתן של רשויות מקומיות להתמודד עם בעיות סביבתיות. הבחירה נעשתה בזכות השיטה הייחודית של שימוש בתכונות הסינון הטבעי של חול על מנת לשפר את איכות השפכים.
היסטוריה
באוגוסט 1956 נוסד איגוד ערים דן, על מנת לפתור את בעיית הביוב של תל אביב-יפו, רמת גן, גבעתיים, בני ברק, פתח-תקווה, חולון ובת ים. באותה תקופה זרם הביוב הגולמי לים התיכון, אם דרך אפיקי הנחלים באזור (איילון, ירקון ושורק) ואם דרך צינורות ייעודיים. לצורך הטיפול בביוב הוקם בחולות ראשון לציון מכון טיהור. המפעל נחנך בדצמבר 1969. בשלב הראשון הוזרמו אליו שפכי חולון ובת ים, ושטח אגני החימצון היה 560 דונם. למפעל קמו מתנגדים רבים מבין תושבי הסביבה, ובפברואר 1970 אף הופסקה הזרמת השפכים אליו, עקב מטרדי ריח קשים. ב-1973 השתרעו אגני החימצון על פני 750 דונם, והם קלטו כ-10 מיליון מ"ק שפכים בשנה.
איסוף השפכים
לצורך העברת השפכים הגולמיים מערכת ההולכה הראשית של המפעל מתחילה בתחנת השאיבה רדינג בצפון תל אביב, ממשיכה לאורך חופי תל אביב עד לתחנת השאיבה בסה שבכניסה ליפו, ומשם דרך יפו בת-ים עד למכון הטיהור שבאתר שורק.
בסך הכל, איסוף השפכים הכולל את הערים: תל אביב-יפו, רמת גן, גבעתיים, בני ברק, פתח תקווה, חולון, בת ים, ראשון לציון, קריית אונו, ראש העין, רמת אפעל, יהוד, גבעת שמואל, גני תקווה, כפר אז"ר וכפר קאסם. מדי שנה זורמים לשפד"ן מערים אלו כ-123 מיליון מ"ק ביוב, המהווה כשליש מכמות השפכים הנוצרת בישראל.
תהליך טיהור השפכים
תהליך טיהור השפכים נעשה באמצעות תהליכים ביולוגיים טבעיים הגורמים לסילוקם ופירוקם של החומרים האורגניים הנמצאים בשפכים. המגזר הביתי פולט לשפכים בעיקר נתרן ובורון שמקורם בדטרגנטים. הפחתת ריכוז החומרים בדטרגנטים המשווקים בארץ, עקב חקיקה שהושלמה ב-2011, גורם להפחתה עקבית של מזהמים אלה בשפכים.
תהליך הטיהור בשפד"ן מורכב מארבעה שלבים:
התהליך הביולוגי
טיהור השפכים נעשה באמצעות האצת תהליכים ביולוגיים טבעיים, הגורמים לסילוק החומרים האורגנים הנמצאים בשפכים ולפירוקם. לשם כך, מרבים במים חיידקים "זוללי פסולת", המעכלים את חומרי הפסולת שבשפכים ומפרקים אותם. על מנת להרבות את החיידקים, מועשרים השפכים בחמצן המוחדר לתוכם באמצעות בית חרושת למים.
בתהליך הביולוגי מנוצלים חיידקים שונים המעכלים את חומרי הפסולת. החדרת חמצן למים בעזרת מאווררים מעודד את ריבוי אוכלוסיית החיידקים, עד לכמות שתספיק לעכל את חומרי הזיהום בזמן נתון.
תנאי הקיום של החיידקים האירוביים הללו, הם אספקת מזון אורגאני המצוי בשפכים וחמצן. לאחר סיום שלב העיכול החיידקים מתפתחים לגושים יותר גדולים, שניתנים להפרדה מהנוזל בעזרת שיקוע, ולאחר השיקוע מתקבלים קולחין באיכות גבוהה.
כאמור, תהליך הטיפול הביולוגי מבוסס כולו על תהליך הבוצה המשופעלת, המורכבת מאוכלוסייה צפופה של אותם מיקרו-אורגניזמים המוחזקים במצב של פעילות גבוהה ומתמדת בבריכות בטון מתוכננות לכך, (ריאקטורים ביולוגיים) אשר לתוכם מוזרמים שפכים גולמיים מסוננים. המיקרו-אורגניזמים מפרקים את תרכובות הפחמן והחנקן שהם עיקר המרכיבים של הביוב העירוני והתעשייתי.
כדי לקיים את הפעילות המתמדת של האוכלוסייה המיקרו-ביולוגית (ביומסה) ולקבל את הטיפול הנאות, המיקרו אורגניזמים בשפכים נשארים בריאקטור הביולוגי לתקופה של בין 12 עד 14 שעות בממוצע. באותה עת הביומסה מועשרת בחמצן המוחדר לריאקטור הביולוגי באמצעים מכניים (יחידות אוורור אופקיות) וממשיכה להתערבל על ידי סחרור בתוך הריאקטור.
לפני הגיעו לריאקטור הביולוגי עובר הביוב הגולמי טיפול מוקדם הכולל סינון דרך מערכת כפולה של מגובים לסילוק מוצקים מרחפים בלתי מתפרקים, ודרך אגני גרוסת לסילוק חול ושומנים צפים. כל החומרים שהופרדו בסינון, שיקוע החול, הצפת שומנים, וחומרים אנאורגניים אחרים מסולקים במכלי מתכת סגורים לאתרי קבורה מחוץ למכון הטיהור.
לאחר יציאתו מהריאקטורים הביולוגיים, הנוזל המעורב, המורכב מקולחין מטוהרים וביומסה בתרחיף, עובר לאגני שיקוע שמטרתם להפריד בין מרכיבי הנוזלים המעורבים לקולחין בעכירות מינימלית ולבוצה משופעלת (ביומסה) מוסמכת המוחזרת בחלקה הגדול לתהליך וחלק מסוים כעודפי ביומסה, להרחקה לים.
חברת מקורות, שאליה מועברים מי הקולחין, מחדירה אותם לקרקע חולית. החול נחשב לפילטר הטבעי הטוב ביותר, ומשמש כמסננת אחרונה למים. במשך כארבע-מאות ימים מחלחלים המים, בסינון עדין מבעד לגרגרי החול הצפופים, ושוקעים לקרקע מוצקה. בתום תקופה זו, ניתן להשתמש במים כבמי השקיה מעולים הקרובים מאוד באיכותם לאיכות מי שתייה, והם נשאבים ומוזרמים להשקיית חקלאות הנגב.
הבוצה
הבוצה היא הפאזה המוצקה, הנוצרת במהלך הטיפול בשפכים. מרבית הבוצה היא המאסה המיקרוביאלית אשר נוצרת כתוצאה מפירוק החומר האורגני בשפכים, כאשר כמות הבוצה היבשה תלויה בכמות הביוב המגיעה למתקני טיפול בשפכים ובעומס האורגני בשפכים.
סילוק הבוצה
מפעל השפד"ן מקבל כ-380,000 מ"ק שפכים ליום, ומייצר בסוף התהליך כמות של כ-15,000 מ"ק בוצה ליום (בריכוז של 1% חומר יבש) כאשר עודף הבוצה המשופעלת (בוצה ביולוגית שניונית בלבד) מסולק לים על ידי משאבות צנטריפוגליות חלופיות דרך צינור באורך של 11 ק"מ סה"כ (6 ק"מ צינור יבשתי ו-5 ק"מ צינור ימי) בקוטר של 360 מ"מ. המוצא הימי מסתיים במערכת פיזור בעומק של 38 מטרים. המוצא הימי מאושר ידי השלטונות כפתרון לסילוק עודף בוצה וזאת באמצעות היתר הזרמת בוצה לים המתחדש מעת לעת על ידי הוועדה הבין-משרדית למתן היתרים.
במהלך השנים האחרונות בוצעו באופן עקבי סקרים על הסביבה הימית מסביב לאזור סילוק עודף הבוצה לים ובאזור נייטרלי, על מנת לבדוק השפעה אפשרית על הסביבה. הסקרים החלו בשנת 1977, לפני הפעלת המכון המכני-ביולוגי, ונמשכים ברציפות עד עצם היום הזה. מסקנתם היא שלמעט השינוי בשונות בסביבת המוצא, אין השפעתו ניכרת על מארג המזון הפנימי והחיצוני של הים. כעת נבדקת סביבת אתר הסילוק באופן שיטתי על ידי המכון לחקר ימים ואגמים: ממצאי הבדיקה מצביעים על אתר שאינו צובר ללא השפעה מזהמת נרחבת. החל משנת 1998 משמש המוצא הימי גם כנקודת סילוק לתמלחות ולשפכי תעשיית פאק"א במסגרת הסכם בין אגוד ערים דן, התאחדות התעשיינים והמשרד להגנת הסביבה.
טיפול בפסולת
היות שתהליכי הטיהור בשפד"ן לא מאפשרים הרחקת מתכות הכבדות מהשפכים, מוצאות המתכות הכבדות את דרכן לבוצה ויחד איתה לים. במסגרת הניסוי במפעלי התעשייה בגוש דן מוצבים מכלים מיוחדים, אליהם נאספים השפכים, הפסולות הנוזליות, הבוצות המוצקות ושרפים חד פעמיים שמכילים מתכות כבדות. לאחר שהתמלאו, המכלים משונעים לאתר הפסולת הרעילה בנאות חובב, שם הם נאטמים הרמטית, ומוטמנים בקרקע.
במהלך השנים האחרונות נעשה ניסיון למצוא פתרון יבשתי לטיפול בבוצה, על ידי הקמת מתקן לשריפת הבוצה. בדיון שנערך ב-13 בפברואר 2006, מחו נציגי העמותה "אדם טבע ודין" נגד שריפת הבוצה (בטענה שהדבר לא מהווה פתרון לבעיה, אלא רק מעביר את הזיהום ממקום למקום), והציעה כחלופה לייעד את בוצת השפד"ן לדישון. עקב לחציה הרבים של העמותה, הוחלט לבסוף ב-22 בינואר 2008 על ביטול הקמת המשרפה לבוצה, וקידום החלופה החקלאית לטיפול בבוצה.
ביוני 2010 הצהירה הנהלת השפד"ן בדו"ח לוועדה למתן היתרי הזרמה לים, כי היא צפויה להפר את תנאי ההיתר שקיבלה ולא תעבור לטיפול יבשתי בבוצה ביוני 2012, כפי שהתחייבה וכי צפוי עיכוב של כשבעה חודשים לפחות בישום.
פרשת הזרמת השפכים לים
ב-28 בינואר 2003 התפוצץ צינור הביוב הראשי של השפד"ן בקטע שעובר ברחוב עזה ביפו. מי השפד"ן הלא-מטוהרים פרצו החוצה בזרם אדיר, דירות הוצפו במי ביוב, ועשרות חנויות ובעלי עסקים ניזוקו. אנשי איגוד הערים לביוב החליטו להזרים את השפכים לים מבלי לקבל את אישור ועדת החריגים. בעקבות אירוע זה הוגשו כתבי אישום נגד בכירי האיגוד.
בעקבות הפרשה הונח בשדרות ירושלים ביפו בסוף 2004 צינור ביוב עילי על מנת לאפשר את שיפוץ המערכת. הצינור הוצב מבלי לאפשר לתושבים להתנגד לכך ואכן עורר התנגדות עזה. הצינור פורק באמצע 2005, עם תום השיפוץ.
מרכז המבקרים
בשפד"ן יש מרכז מבקרים הממוקם בליבו של המפעל. במהלך הביקור במרכז נחשפים בפני המבקרים החיים מתחת לפני הקרקע במטרופולין גוש דן. במקום מוצג סרטון לימודי, המלמד עובדות לגבי גוש דן, ולגבי מפעל השפד"ן עצמו. ישנה הדמיה של סיור בצינור תת-קרקעי והיכרות עם תהליכי מיחזור המים. המרכז מארח משלחות מכל העולם, והסיורים בו מותאמים לשפות רבות. המרכז הנגיש לבעלי מוגבלויות זכה באות נגישות ישראל לשנת 2008.
ישיבת אור עציון
ישיבת אור עציון הוא שמן של ישיבת הסדר (ובה גם מסלול של ישיבה גבוהה) וכן של ישיבה תיכונית שלצידה פנימייה צבאית, שתיהן היו בראשותו של הרב חיים דרוקמן עד לפטירתו בחנוכה ה'תשפ"ג. בי"ב בטבת תשפ"ג נכנס לתפקיד ראש הישיבה הגבוהה הרב שמעון לפיד, חתנו של הרב דרוקמן. המוסדות נמצאים במרכז שפירא, שבין אשקלון לקריית מלאכי, ומשתייכים לרשת ישיבות בני עקיבא. הישיבה התיכונית הוקמה בשנת תש"ך, על ידי המועצה האזורית שפיר. שמה של הישיבה ניתן לה כהנצחה לזכרם של בני גוש עציון ולוחמיו, אשר נפלו במלחמת העצמאות. הישיבה הוקמה בראשונה כישיבה תיכונית חקלאית על ידי משה מושקוביץ ובראשה הועמד הרב חיים בנימיני.
בשנת ה'תשל"ז הוקמה ישיבת ההסדר (הפועלת גם כישיבה גבוהה), ובשנת ה'תש"ם הוקמה ליד הישיבה התיכונית פנימייה צבאית לפיקוד, במתכונת הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
ישיבת ההסדר
ישיבת ההסדר אור עציון הוקמה בשנת ה'תשל"ז, ראש הישיבה הוא הרב שמעון לפיד. הרב לפיד הוא חתנו של מייסד הישיבה ומי שעמד בראשה ב45 השנים הראשונות הרב חיים דרוקמן.
בישיבה לומדים כ־160 תלמידים, כולל התלמידים הנמצאים בשירות צבאי פעיל ואברכים הלומדים בכולל שבישיבה. עם צוות הישיבה נמנים הרב אביגדור שילה, הרב יהודה בהרב, הרב שמעון לפיד (ראש הישיבה), הרב מנחם מן, הרב שמואל רוזנפלד (רבו של קיבוץ חפץ חיים), הרב יאיר פינקלשטיין והרב דני אלינר.
הישיבה ממוקמת ביישוב מרכז שפירא, בין קריית מלאכי לאשקלון.
כשישים מהתלמידים הם אברכים. חלקם לומדים גמרא במסגרת הרגילה, וחלקם לומדים בתוכניות ההלכה לקראת בחינות ההסמכה של הרבנות הראשית לישראל. האברכים מתגוררים בחלקם על יד הישיבה ובחלקם בשכונת הקרווילות של קיבוץ עין צורים הסמוך.
דרכה של הישיבה
ישיבת אור עציון מחנכת את תלמידיה ברוחו של הרב קוק. כבר מתחילת דרכה התגייסו תלמידי הישיבה לצבא רק לאחר שנתיים וחצי של לימוד תורה. כיום, ישיבות רבות נוהגות כך.
מוסדות ומסגרות נוספות
הישיבה מפעילה כמה מסגרות:
לצד הישיבה פעיל ארגון בוגרים המארגן ימי עיון ופעילויות נוספות. הישיבה מוציאה עלון שבועי לתלמידיה ולחייליה בשם "אור השבוע" וחוברת שנתית עם דברי תורה. כמו כן יוצא ביטאון חודשי בשם "אור הלבנה" המעודד יצירה של תלמידי הישיבה.
המכון התורני אור עציון
"המכון התורני לחקר כתבי יד ע"ש ר' יצחק וחנה סטרולוביץ" נוסד בשנת תשמ"ד, ושם לו למטרה להיות מנוף ליצירה תורנית, להגדלת תורת ארץ ישראל במלוא משמעותה הרחבה והמקיפה, ולהעשרת אוצר הספרים היהודי בהוצאה לאור של יצירות תורניות ייחודיות. בין הספרים שהוציא המכון לאור:
הישיבה התיכונית
נכון ל-2023 לומדים בישבה התיכונית כ-550 תלמידים, כולל חניכי הפנימייה הצבאית ותלמידי תורת עציון.
ראשי הישיבה בעבר היו הרב חיים בנימיני, הרב חיים דרוקמן אשר המשיך לשמש כנשיא הישיבה עד לפטירתו. הרב יוסף כפיר, הרב רפי מימון, הרב יצחק נריה, הרב מיכה קלצהנדלר. מאז שנת-הלימודים תשע"ח מכהן כראש הישיבה התיכונית הרב ערן פרינס.
בשנת תשע"ו הוקם בישיבה מסלול תורני בשם 'תורת עציון', שבו נערכים הלימודים בקמפוס של הישיבה הגבוהה, כולל שיעורים של הרב דרוקמן ושל רמי"ם מהישיבה הגבוהה. התלמידים במסלול לומדים לימודי קודש עד שעות אחר הצהרים ולאחר מכן לימודי חול לתעודת בגרות מלאה. ראש המסלול הוא הרב ברוך הרניק.
הפנימייה הצבאית אור עציון
[[קובץ:Pinhas Naaman.jpg|200px
מסלול הפנימייה הצבאית הוקם בשנת ה'תש"ם. מייסד הפנימייה ומפקדה הראשון היה סגן-אלוף . אחריו פיקדו על הפנימייה סא"ל אדי דגן, סא"ל נתי שכטר, סא"ל אילון היימן, אל"ם ליאור פרי וסא"ל דורון הלל. בפנימייה לומדים כ־25 חניכים בכל כיתה (הנקראת "פלוגה"). החניכים נקראים "שוחרים" והם מסתובבים על מדים.
הפנימייה מכשירה את שוחריה לפיקוד קרבי ביחידות השדה הלוחמות, על ידי לימודים צבאיים בתור המגמה בבית הספר.
גאוגרפיה של זמן
גאוגרפיה של זמן (באנגלית: Time geography) הוא תחום רב דיסציפלנרי שנותן פרספקטיבה על התנהגות אנושית ותהליכים בזמן ובמרחב, כגון אינטראקציות חברתיות, אקולוגיות, שינויים סביבתיים, ביוגרפיות של אנשים. גאוגרפיה של זמן היא מסגרת אונטולוגית אינטגרטיבית ושפה חזותית, שבה המרחב והזמן הם ממדים בסיסיים של ניתוח תהליכים דינמיים. גאוגרפיה של זמן פותחה במקור בתחום הגאוגרפיה האנושית, אבל היום הוא מיושם בתחומים רבים הקשורים לתחבורה, תכנון אזורי, אנתרופולוגיה, אקולוגיה, מדעי הסביבה, ועד בריאות הציבור.
יצירת התחום ומאפייניו
הגאוגרף השוודי טורסטן הגרסטרנד יצר את התחום באמצע שנות השישים על סמך רעיונות שפיתח במהלך המחקר האמפירי המוקדם שלו על דפוסי הגירה אנושיים בשוודיה. הוא חיפש "דרך כלשהי לגלות את פעולתם של מנגנונים חברתיים-סביבתיים גדולים" תוך שימוש בגישה פיזית של לימוד האופן שבו מתרחשים אירועים במסגרת מרחב זמן. הגרסטרנד היה מושפע במידה מסוימת מהתקדמות המושגית חלל-הזמן בפיזיקה ועל ידי הפילוסופיה של הפיזיקה.
בני אדם פורסים פעילויותיהם ברצף מסוים. למשל הולכים בזמן מוגדר של היום לעבודתם, או נשארים במשך שעות מסוימות באותו מקום (בית ספר, מועדון) לפני שהם חוזרים הביתה. בדרך חזרה הם יכולים לעשות קניות, לאכול ארוחה, לראות הופעה ואז ללכת לישון.
כאשר נתיבים בודדים של אנשים שונים מתכנסים יחדיו, מתקבל ״צרור״ (bundle) על הנתיב. שינויים ביעד יכולים להתבצע דרך צרורות הנתיבים האלה. לדוגמה אתה פוגש חבר באופן בלתי צפוי ברכבת, ואתה בוחר ללכת איתו לשתות קפה, במקום ללכת ללמוד באוניברסיטה.
הגרסטרנד ניסח את הרעיון של נתיבים ב״חלל וזמן״ (space and time) כדי להמחיש איך אדם מוצא ומנווט את דרכו בסביבה הגאוגרפית היום יומית.
הנחות הייסוד ומושגים בסיסיים
כשניסח את המודל שלו בגאוגרפיה של זמן השתמש, הגרסטרנד בהנחות הבאות:
ההתייחסות המוקדמת ביותר של הגרסטרנד לגאוגרפיה של זמן תיארה באופן בלתי פורמלי את מאפייניה האונטולוגיים העיקריים: "במרחב, הזמן מתאר את הנתיב של הפרט בהקשר למצבים שבהם הוא נמצא; "נתיבי החיים נלכדים בתוך רשת של אילוצים, שחלקם מוכתבים על ידי צרכים פיזיולוגיים ופיזיים וחלקם מוטלים על ידי החלטות פרטיות משותפות".
השפה החזותית
הגרסטרנד אייר מושגים אלה בצורות גרפיות חדשות כגון:
שפה ויזואלית חדשנית זו היא מאפיין חשוב בגאוגרפיה של זמן, הדגיש עמיתו של הגרסטנד, בו לנטורפ, כי היא תוצר של אונטולוגיה בסיסית. גאוגרפיה של זמן היא עולם צורות של 4 ממדים, שאי אפשר לתאר אותו באופן גרפי לחלוטין, ומצד שני צריך להיות מסוגל לדמיין אותו בבהירות מספקת כדי שיאפשר למידה ומחקר תאורטי".
ביקורת
שני גאוגרפים Thrift ו-Pred החלו להגן על גאוגרפית זמן כנגד מי שראה בגישה הזאת "רק מודל נוקשה של ארגון במרחב ובזמן אשר ניתן לניתוח אילוצים, נגישות והנדסה חברתית." הם טענו כי גאוגרפיה של זמן היא לא רק מודל של אילוצים, זוהי דרך גמישה ומתפתחת לחשיבה על מציאות שיכולה להשלים מגוון רחב של תאוריות ושיטות מחקר. בעשורים האחרונים, הגרסטרנד ואחרים עשו מאמצים להרחיב את הטווח המקורי של המושגים.
בשנת 1993, הגאוגרפית הבריטית, ג'יליאן רוז, ציינה כי גאוגרפיה של זמן, לא הוחלה על נושאים חשובים לפמיניסטיות, והיא כינתה את התחום - סוג של "גבריות מדעית חברתית". במהלך שני העשורים הבאים, הגאוגרפים הפמיניסטים חזרו לגאוגרפיה של הזמן והחלו להשתמש בו ככלי לטיפול בבעיות פמיניסטיות.
הביקורת על התחום מתמקדת בהנחה שהזמן והמרחב הם אובייקטיביים ושקופים. עם זאת, הגאוגרפיה של הזמן מקשרת בין חלל וזמן למסגרת קוהרנטית שמתאימה להשוואה מפורטת ברמות שונות של קבוצות אוכלוסייה.
זהו כלי מחקר ברור מאוד בגאוגרפיה האנושית, אשר הוכנס לשימוש גם במדעי החברה, באקולוגיה ובתחומים רבים נוספים.
תורת המשחקים האלגוריתמית
תורת המשחקים האלגוריתמית היא תורה המשלבת בין תורת המשחקים ותורת החישוביות. מהות ענף זה הנמצא על הגבול שבין החישוביות לכלכלה מתמטית היא השימוש בכלים מעולם תורת המשחקים בהתמודדות עם שאלות מעולמה של תורת החישוביות, ובשימוש בכלים וטכניקות מעולם מדעי המחשב והחלתם על סוגיות בתורת המשחקים.
שורשים
ג'ון פון נוימן, מתמטיקאי ממוצא יהודי-הונגרי שהיגר לארצות הברית,  נחשב כאבי תורת המשחקים. בשנת 1928 פרסם פון נוימן מאמר ובו הוכחה למשפט המינימקס. בשנת 1944 פרסם, יחד עם אוסקר מורגנשטרן, את הספר Theory of Games and Economic Behavior, בו נולדה תורת המשחקים כתחום מדעי עצמאי. בשנת 1946 פרסם פון נוימן את טיוטת המאמר בו הציג את EDVAC ושבו הוצגה הארכיטקטורה המכונה ארכיטקטורת פון נוימן העומדת בבסיסם של מחשבים מודרניים רבים. פון נוימן הוא גם מראשוני החישוביות המודרנית. הופעת האינטרנט בסוף המאה העשרים סיפקה את התמריץ, וכך נולדה התורה שמשלבת בין תורת המשחקים והחישוביות - תורת המשחקים האלגוריתמית.
לידתה של תורת המשחקים האלגוריתמית
אמרה ידועה של חוקר הרשתות סקוט שנקר היא כי "האינטרנט הוא שיווי משקל, כל שעלינו לעשות הוא למצוא את המשחק" ("The internet is an equilibrium we just have to identify the game", ). תורת המשחקים מתמקדת בחיפוש שיווי משקל מסוגים שונים (למשל שיווי משקל נאש) למצבי מציאות שונים הממודלים כמשחקים. האינטרנט בפרט הוא תחום שבו ישנה חשיבות רבה למציאת שיווי משקל. זוהי זירה שאינה נשלטת באופן אבסולוטי בידי יחיד (או מעטים) אלא מנוהלת מכח המשתתפים בה. מכיוון שכך, מציאת שיווי משקל תאפשר מציאת פתרונות יציבים לצרכים שונים, החל מאיזון עומסים בין שרתים או בתעבורת מידע, דרך פרוטוקולים שמאפשרים תקשורת אמינה בין שחקנים שאינם מכירים זה את זה ואינם מחויבים לדבר, וכלה ביצירת מערכות מסחר אלקטרוניות על הרשת. תורת המשחקים מטבעה נותנת כלים חזקים למציאת שיווי המשקל למשחק נתון. מידול נכון של מצב באינטרנט כמשחק, יאפשר שימוש בכלים אלה על מנת להגיע לפתרון. או במילותיו של שנקר - נשאר רק "למצוא את המשחק".
המפגש בין תורת המשחקים למדעי המחשב הוליד תורה המתעסקת לא רק בניתוח של המצבים הנובעים מעולם התוכן האינטרנטי במונחים של תורת המשחקים ושל חישוביות אלא גם בבניית מנגנונים המבוססים על מידול נכון של השוק ומציאה נכונה של שיוויי משקל. שדה המחקר סביב האלגוריתמים המנסים לעשות בדיוק זאת - למצוא את שיווי המשקל של משחק כזה - מתעסק לא רק בשאלת קיום שיווי משקל למשחק, אלא גם בשאלת סיבוכיות מציאתו. המחקר בתחום הניב מחלקות סיבוכיות חדשות וביניהן (ומהחשובות שבהן) מחלקת PPAD.
תחומי מחקר
שלושה ענפים מרכזיים מתוך המחקר בתחום הם:
גוסקינו
גוסקינו (ברוסית: Госкино) הוא השם המקוצר של הוועדה הממלכתית לקולנוע (ברוסית: Государственный комитет по кинематографии СССР) של ברית המועצות. זה היה הגוף הרגולטורי הממלכתי המרכזי להפקת הסרטים הסובייטים.
היסטוריה
ארגון ההפקה וההפצה הראשי הראשון של סרטים ברפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית עד שנת 1924 היה גוסקינו; גוף זה הוחלף על ידי "סובקינו" משנת 1924 עד 1930, ואז הוחלף ב"סויוז'קינו" בשנת 1930, שהייתה סמכות שיפוט בכל ברית המועצות עד 1933, אז הוחלפה על ידי GUKF (המנהלה הראשית לתעשיית הקולנוע והתצלום, בראשות בוריס שומיאצקי); אשר שוב הוחלף בשנת 1939, הפעם על ידי הוועדה המרכזית לענייני קולנוע שהתקיימה עד שנת 1946, אז הוחלפה על ידי המשרד הממשלתי לקולנוע.
בהמשך, בשנת 1963, נוצר גוסקינו על פי צו נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות ב-23 במרץ 1963 בשם הוועדה הממלכתית לקולנוע של מועצת השרים של ברית המועצות. בשנים 1965 עד 1972 נקרא בשם ועדת הקולנוע של מועצת השרים. בשנים 1972 - 1978 הוחזר לוועדה שמה המקורי. משנת 1978, עד לפירוקה בשנת 1991, היא נקראה הוועדה הממלכתית של ברית המועצות לקולנוע.
חידוש
בשנת 1992 הוקמה רוסקינו, ששמה שונה מאוחר יותר לוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לקולנוע (כגוף ממשלתי עליון האחראי על תעשיית הקולנוע במדינה). שניהם ביצעו תפקידי ניהול כללי וצנזורה. בסופו של דבר רוסקינו פורקה במאי 2008, לאחר צו נשיאותי עליו חתם פוטין.
קייס (אי, אנטארקטיקה)
האי קייס (באנגלית: Case Island) הוא אי מכוסה קרח, למול חופי ארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
צורתו של האי מעגלית, וקוטרו כ-22 קילומטרים.
האי ממוקם בין מפרצון קרול (שבחוף ארץ פאלמר) לבין האי סמיילי.
שיא גובהו של האי קייס 368 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי האי
האי מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1965.
מקור השם
האי נקרא על שמו של הסנטור האמריקאי פרנסיס קייס, שסייע להשיג תמיכה של ממשלת ארצות הברית, בכך שהיא נתנה רחפת לשימוש משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948).
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1947–2009, USGS
טומאת שכבת זרע
טעם המצווה
טומאה זו מהותה היא לעורר את האדם שיצאה ממנו שכבת הזרע המגיעה על ידי מחשבות תאווה גופניות, בין מרצונו ובין באונס בשנתו. ועל ידי שנהיה טמא למשך יום אחד תתנקה מחשבתו ואחר כך יטהר על ידי טבילה. ובדומה לכך כתבו שטומאת בעל קרי היא טומאה הבאה על ידי קלות ראש וזחות הדעת.
גדרי הטומאה
שיעור שכבת הזרע המטמאת במגע היא כעדשה, אך לאדם עצמו היוצאת ממנו שכבת הזרע שיעורה בכל שהוא. והטומאה חלה על האדם בין אם ראה באונס ובין ברצון. חכמים גזרו אף על המהרהר בלילה וחלם ששימש וכשהתעורר מצא את בשרו חם, שהוא טמא, ואף שלא ראה שכבת זרע, אך טומאה זו חלה רק לעניין תרומה, ואינה מטמאת חולין.
הזרע המטמא צריך להיות לבן, אך אדום או צבע אחר אינו מטמא. וכן צריך האדם להרגיש ביציאת שכבת הזרע כדי להיטמא. זרעו של קטן אינו מטמא אותו או אחרים. וזרעו של אנדרוגינוס טמא מספק, מכיוון שהוא ספק האם מוגדר כזכר, נקבה, או מין אחר. זרעו של הגוי אף אם הוא גר תושב, וכן זרעו של עבד כנעני, וזרע הבהמה אינם מטמאים.
השוכב עם האשה וגמר ביאתו שניהם טמאים. וטומאת האשה אינה משום שבית סתריה נגע בשכבת זרע, אלא משום טומאה מיוחדת אשר גזרה התורה על האשה הנבעלת. יש שהסתפקו בדין האשה כאשר בא עליה אדם ולא הוציא שכבת זרע, האם הביאה מספיקה דיה כדי לטמאותה. אך מוסכם שאם רק הערה בה אינה נטמאת. אם היה הבועל פחות מבן תשע או הנבעלת פחותה מבת שלוש ולכן אינם נחשבים כראויים לביאה, אינם טמאים מחמת הביאה, והיא לא תהיה טמאה אף במגע משום שאין בית סתריה נטמאים במגע. וכן ביאה שלא כדרכה אינה נחשבת ביאה כדי לטמאות.
דיני הטמא
הטמא הוא ראשון לטומאה ולכן כדי להיטהר עליו לטבול ולהמתין בטומאתו עד הערב, ועד שאינו נטהר ייחשב כטבול יום ואסור לו להיות בהר הבית ולאכול קדשים.
דיזלפאנק
דיזלפאנק (באנגלית Dieselpunk) הוא תת-סוגה של מדע בדיוני שמציגה עולם המבוסס על טכנולוגיות של שנות ה-20 עד שנות ה-50 של המאה העשרים (מאחרי מלחמת העולם ה-1 ועד אחרי מלחמת העולם ה-2).
בנוסף, דיזלפאנק מהווה תת-תרבות שמשלבת אסתטיקה של התקופה עם רעיונות פוסט-מודרניסטיים.
מקורות של דיזלפאנק
השם "דיזלפאנק" הומצא ב-2001 על ידי לואיס פולאק (Lewis Pollak), מעצב המשחק "ילדי השמש" (Children of the Sun). השם הוא נגזרת של סייברפאנק שגם הוא תת-סוגה בספרות המדע בדיוני. דיזלפאנק מייצג את תקופת הזמן שבין מלחמות העולם ועד שנות ה-50, כאשר תחבורה מבוססת על דיזל הייתה במרכז הטכנולוגיה של תרבות המערב. הסיומת "פאנק" צורפה לשם כדי לייצג את טבע התרבות החילופית של הז'אנר בכל הקשור להתנגדותה של אסתטיקה עכשווית. המונח מתייחס גם לשם השובב שניתן לנגזרת דומה של סייברפאנק, סטימפאנק שבמוקד שלה נמצאת התקופה הוויקטוריאנית.
עיסא (בחריין)
עיסא (בערבית: عيسى) היא עיירה בצפון-מרכז בחריין.
אטימולוגיה
העיר נקראת על שם עיסא אבן סלמאן אאל ח'ליפה, שליט בחריין מ-1961 עד 1999.
היסטוריה
עיסא הייתה אחת משתים עשרה הרשויות המקומיות של בחריין, לאחר שהתפצלה ממינטאקה אל ווסטה בשנת 1988. ב-2002 אורגנו מחדש שתים עשרה הרשויות לתוך חמישה מחוזות ונכון לשנת 2021 עיסא היא חלק ממחוז הבירה.
עיסא מורכבת בעיקר מווילות חדשות ותושבים אמידים, ומשמשת כמקום מושבם של רבים מבני המעמד הבינוני המשכיל של בחריין. בבחירות של שנת 2002 הייתה עיסא לאחד האזורים הבודדים בבחריין שלא היו מיוצגים על ידי מפלגה אסלאמית רדיקלית או ימנית, כאשר אבדנבי סלמאן זכה במושב בפרלמנט מטעם עיסא. בבחירות של 2006 הפסידה האקדמאית ד"ר מונירה פחרו (منيرة فخرو) מטעם מפלגת השמאל "ועד" (وعد) בצורה מעוררת מחלוקת לד"ר סלאח עלי מהמפלגה המוסלמית הסונית "אל מנבר".
אתרים בולטים
עיסא מפורסמת בשוק המסורתי שבה. בעיסא קיימים מרבית בתי הספר הפרטיים שבבחריין כגון בית הספר ההודי, בית הספר ההודי החדש, בית הספר לתרבות פקיסטן, בית הספר הפקיסטני לאורדו, בית ספר "הלב הקדוש", בית הספר הלאומי "אבּן קאולדון", בית הספר באינאן בחריין, בית הספר הבינלאומי "נאסים", בית הספר של "סנט כריסטופר", מרוכזים באזור קטן הכולל גם את קמפוס עיסא של אוניברסיטת בחריין. בעיר נמצא גם בית הספר הלאומי ללימודי נהיגה, הנהלת משרד התעבורה ומשרדים ממשלתיים נוספים כמו משרד החינוך ומשרד המידע, הכולל את רשות השידור הבחריינית לטלוויזיה ולרדיו.
מלבד השוק, האתר הבולט בעיסא הוא אצטדיון הכדורגל הבינלאומי של בחריין. בית הספר הפוליטכני החדש של בחריין נפתח באתר בו שכנה בעבר אוניברסיטת בחריין.
שלוון קווים
שלון קווים (שם מדעי: Eirenis decemlineatus) הוא מין של נחש לא ארסי, מהסוג שלוון ממשפחת הזעמניים. בישראל נמצא בעיקר במרכז הארץ וצפונה, ובאזורים ים תיכוניים. הוא נמצא גם בטורקיה, סוריה, לבנון, ירדן, עיראק ואיראן.
תיאור
שלוון קווים הוא נחש בינוי וזריז שמגיע עד לאורך של 85 סנטימטרים. צבעו נע בין חום בהיר לחום כהה, וראשו רחב רק מעט מרוחב צווארו.
לחלק מהפרטים יש לאורך הגוף פסים סימטרים הכהים יותר משאר הגוף, ולשאר הפרטים יש צבע אחיד לכל אורכם. ישנם גם פרטים שבהם הקווים דהויים ואינם בולטים במיוחד.
תזונה ופעילות
הוא ניזון מחרקים ומלטאות, ולרוב הוא פעיל ביום. כשהוא אינו בפעילות הוא מוצא מסתור מתחת לאבנים ובמחילות. ראייתו טובה ולכן הוא יכול לחמוק מיד עם הופעת איום עליו למקום מחבואו.
קילר הלוהטת
קילר הלוהטת היא להקת הפאנק-רוק הראשונה בישראל. נוסדה בחיפה בשנת 1976 על ידי שני תיכוניסטים בני 16: יורם מארק-רייך וירון דקל, אליהם חברו הגיטריסט האמריקאי ג'וני איקס ועוד נגנים מתחלפים. הלהקה התפרקה ב-1993 והתאחדה מחדש ב-2009.
היסטוריה
תחילת הפאנק בבריטניה ובארצות הברית השפיעה על יורם וירון, שהושפעו מהגלאם רוק הבריטי (טי רקס, סלייד, דייוויד בואי, קווין באלבומיה הראשונים) והרוק הכבד. השניים לקחו מוטיבים אנרכיסטיים ומחאתיים מהפאנק, ויצרו רוקנרול ישראלי ששאף ליצור אכות מוזיקלית כמו בחו"ל.
הופעותיה של קילר (השם "קילר הלוהטת" אומץ מאוחר יותר, ב-1980) התאפיינו בשימוש פירוטכניקה של אותה תקופה.
מריה לאינה
מריה לאינה (ביוונית: Μαρία Λαϊνά; נולדה ב-1947) היא משוררת יווניה.
קילר הלוהטת
היסטוריה
בהופעה בבמה המרכזית של חיפה שהתקיימה במרכז הכרמל בערב יום העצמאות של שנת 1983, עלו שוטרים לבמה, והפסיקו את מופע הלהקה בטענה שהשעה אחרי חצות. כשהלהקה המשיכה לנגן, ניתקה המשטרה את החשמל.
מריה לאינה
חייה
לאינה נולדה בעיר פטרס, ובהמשך עברה לאתונה ועבדה כמורה לספרות יוונית. לאינה שייכת ביחד עם ג'ני מסטוראקי ויָאנִיס קוֹנְדּוֹס ל"דור השִּׁבעים" בשירה היוונית החדשה. היא פרסמה עד כה שישה ספרי שירה, ספר מסות ושני מחזות. בין ספריה הנודעים ביותר: התבגרות (1968), מעבר (1970), שינוי נוף (1972), סימני פיסוק (1979), שלה (1985), המוקיון (1985), המציאות תמיד כאן (1990) ופחד כעין הוורד (1992).
קילר הלוהטת
היסטוריה
את כל המילים והלחנים לשירי הלהקה חיבר יורם מארק-רייך.
בשנת 1980, לאחר תום השירות הצבאי, מנתה הלהקה גם את הבסיסטית מוניקה פרידמן, שנודעה בכינוי "מוניקה סקס" (על שמה נקראה מאוחר יותר להקת מוניקה סקס, מייסודו של יהלי סובול, שנמנה עם מעריצי הלהקה), ונגנים נוספים שהתחלפו עם הזמן, ביניהם הגיטריסט גיל אלון (שמאוחר יותר הצטרף לאתניקס) והמתופף אסף מרוז (שמאוחר יותר הצטרף לאבטיפוס ולאחר מכן לאיפה הילד?) וכן מאיר לוי, לימים בעלה של מוניקה, שבמקביל פיתח קריירה צבאית והגיע לתפקיד סגן מפקד מצ"ח בצה"ל.
מריה לאינה
חייה
מריה לאינה הייתה אורחת פסטיבל המשוררים של משכנות שאננים במרץ 1995. תרגומי שיריה לעברית התפרסמו באנתולוגיה של אותו פסטיבל וכן במוסף הספרותי של עיתון הארץ ובכתבי-העת רחוב, הליקון ודימוי.
קילר הלוהטת
היסטוריה
הלהיט הגדול הראשון של הלהקה היה "אני רוצה להיות ראש הממשלה" שהושמע לראשונה ב-1981, זכה להצלחה והגיע למקום ה-12 במצעד השבועי ברשת ג', ועד עצם היום הזה מושמע תדיר בתקופות של מערכות בחירות. בשיר הציני-לגלגני מציע הסולן יורם מארק-רייך להמונים לבחור בו לתפקיד ראש הממשלה, ומבטיח שוחד בחירות לכל המעוניין. שיר נוסף של הלהקה שזכה להצלחה היה "יורדים עלייך כסאח" שיצא ב-1983 והגיע למקום ה-13 במצעד השבועי ברשת ג'. שיר זה יצא בתחילה על תקליט שדרים בשם "להקת ונוס", בגלל הסגנון הרוק-מטאלי שהיה שונה מסגנון הלהקה עד אז, ובשל חילופי הרכב הנגנים שחלו אז, ואשר הניעו את יורם מארק-רייך לבדוק חלופה לתדמית אחרת, "רצינית" יותר של הלהקה. שירים נוספים שפורסמו באותה עת היו "אני מת על פנינה רוזנבלום", "הלילה עוד לא עבר", "המלכה השחורה" ו"קילר עם גיטרה".
פעולתה של קילר הלוהטת הוותה אחד הניסיונות "...העקביים, לעשות פאנק / גל חדש בשנות ה-80."
רוני בראון, אז בכיר בחברת התקליטים סי-בי-אס (שהפכה מאוחר יותר לאן-אם-סי) הפיק את הסינגל "לא רוצים לרקוד עם מירי" בסגנון הרוקבילי, ומאוחר יותר, בקיץ 1985, כאשר הקים בראון את חברת התקליטים הליקון, הוציא את אלבום האוסף של הלהקה, "דופקים את הלבנים".
"דופקים את הלבנים" יצר מהומה בגלל נושאי השירים הלא קונוונציונאליים שהכיל, אך בעיקר בגלל העטיפה הבעייתית שהראתה ישבן חשוף, ובגלל כמה הצהרות פרובוקטיביות שנכללו בו. רשתות שיווק וחנויות סירבו להציג אותו בחלון הראווה שלהן, או בכלל למכור אותו. כיום נחשב האלבום לפריט אספנים יקר. שירי האלבום הם גרסאות פוליטיקלי-קורקט של השירים המקוריים, הנועזים והפרובוקטיביים הרבה יותר, ואשר בוצעו רק בהופעות הלהקה. הקילרים ידעו שאין סיכוי שהרדיו של שנות השמונים המוקדמות ישדר את השירים כפי שהם, ולכן הקליטו גרסאות-רדיו מרוככות, והן אלה שהוטבעו לעד על גבי תקליטי הוויניל.
קיץ 1985 היווה גם נקודת מפנה בתולדות הלהקה, שכן המנהיג והיוצר המרכזי שלה, יורם מארק-רייך, נסע לבריטניה. האלבום יצא לרדיו ולחנויות (המעטות שהסכימו למכור אותו), הלהקה קיימה הופעות פרידה בקולנוע דן, אז אחד ממעוזי הרוק הנחשבים, ובסינמטק חיפה ואז התפרקה. מארק-רייך טס ללונדון, וחברי הלהקה האחרים נפוצו ללהקות אחרות.
בלונדון, במקביל לעיסוקיו האחרים, ניסה מארק-רייך את מזלו בעולם הרוק. תחת השם Mark From the Holyland, הוא הקליט כעשרה דמואים שנועדו לשוק הבריטי ושילבו סגנונות כמו ניו-ווייב עם רוק גותי ומוטיבים מזרחיים-מטאליים. הפרויקט לא נחל הצלחה, והמשקיע של הפרויקט נסוג בעקבות האינתיפאדה (הראשונה) שפרצה אז בארץ והטילה כתם על הישראלים באשר הם. בהמשך הקים מארק-רייך אולפן הקלטות קטן, והקליט שירים נוספים עם הרכב נגנים. חלק מהשירים הללו ראה אור על תקליט שיצא ב-1989 תחת השם Controversial, מתוכם בלט השיר "דרקולה פוחד לחטוף איידס" שהזכויות עליו נרכשו על ידי ענקית המוזיקה EMI.
ב-1990 חזר יורם מארק-רייך ארצה והקים את הלהקה מחדש, עם נגנים אחרים. הלהקה הופיעה ברוקסן ובמקומות נוספים, הקליטה כעשרים שירים באולפן ההקלטות "סטודיו 2" שהקים מארק-רייך עם עופר יאיר בהרצליה, וצילמה כמה קליפים. בין השירים: גרסת מטאל לשיר המזרחי "חנה'לה התבלבלה", "דיסנילנד לא מחכה לי", "חמש דקות", ו"לא בא לי". אחדים מהשירים ראו אור בשלושת אלבומי אוסף שהוציא "סטודיו 2": "רוק מסביב לשאון", "עושים אהבה ומתים" ו"תרמית הרוקנרול הקטנה".
ביולי 1993 קיימה הלהקה את הופעתה האחרונה, באמפי חוף דדו בחיפה, יחד עם להקת סטלה מאריס, לעיני אלפי צופים. המופע תועד בווידאו על ידי חברו הטוב של יורם מארק-רייך ושותפו לערבי רוקולנוע רבים - ח"כ מודי זנדברג (לימים שר התשתיות).
בינואר 2009 שבה הלהקה להקליט ושחררה לרדיו סינגל עם שני להיטים ישנים שלה שהוקלטו מחדש - הלהיט "אני רוצה להיות ראש הממשלה" ו"עיר של בתולות". בשתי ההקלטות השתתף גם אריאל קרס, מנהיג להקת הפאנק השפן הנכון, שיזם את האיחוד. הלהקה גם הצטלמה לקליפ משותף של "אני רוצה להיות ראש הממשלה" עם גיל קופטש, יו"ר מפלגת עלה ירוק. ההקלטות עוררו מחדש את הלהקה, ובמרץ 2010 הוציאו הקילרים דיסק אוסף כפול עם 26 שירים, תחת השם "דופקים את הלבנים", הכולל את 11 שירי התקליט המיתולוגי "דופקים את הלבנים" שהודפס עד אז רק על ויניל, בצירוף דיסק של בונוסים, שירים גנוזים ולהיטים שלא נכללו באלבום המקורי מפאת חוסר מקום, וגם 5 שירים בביצוע הרכב שכלל את יורם מארק-רייך (שירה, גיטרת קצב), ירון דקל (כלי הקשה), גדי הר-שי (תופים), עופר סטרול (בס, גיטרות) ויובל ליבליך (גיטרות).