cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השיח העדתי בישראל
רקע היסטורי
ערב הקמת המדינה, ב-1948, מנתה האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל כ-650,000 נפש – כ-80% מהם היו אשכנזים וכ-20% ספרדים. המונח "ספרדים" הגדיר את כל היהודים העולים מארצות האסלאם, ובהכללה נרחבת יותר – נמנו בה גם משפחות יהודיות אשר שורשיהן ביהדות ספרד בארצות הבלקן, ספרד, פורטוגל, טורקיה. לאחרונים הוסיפו את הכינו "ס"ט" או סמך טית – ספרדי טהור. הסמך טתים נחשבו קבוצת מיעוט שלכאורה אינה משתייכת לאחת משתי הקבוצות הגדולות, ובכל זאת הם לא תויגו כ"אשכנזים".
המתח הבינעדתי לא ניכר באופן בולט ביישוב העברי. הספרדים נטמעו בחברה המתהווה אך המשיכו לקיים מסגרות קהילתיות, ולעיתים אף התגוררו בשכונות נפרדות (כרם התימנים בתל אביב או שכונת הבוכרים בירושלים. הם התפללו בבתי כנסת עדתיים, נפרדים מבתי הכנסת האשכנזים, ושימרו מסורות שעברו במשפחותיהם מדורי דורות. לספרדים היו מסגרות קהילתיות וארגוניות, כמו "התאחדות עולי תימן", "התאחדות עולי חאלב", "התאחדות עולי המגרב" (צפון אפריקה) ועוד, הם התפללו בבתי כנסת משל עצמם ושמרו על אורחות חיים ומנהגים ומסורות שהשתמרו מחיי אבותיהם בארצות מוצאם.
הספרדים מכל העדות היו שותפים להנהגת היישוב, היו להם מפלגות פוליטיות ונציגיהם נבחרו לאספת הנבחרים ולוועד הלאומי. ביניהם: זכריה גלוסקא, אברהם צארום, בן-ציון מאיר חי עוזיאל, מאיר לניאדו, ואחרים. בין קבוצות המיעוט הספרדיות נמנו משפחות שהשתייכו לאליטה של היישוב, כמו: משפחת אבולעפיה, ולירו, רקנטי, צורי, ועוד.
ההגמוניה האשכנזית שהייתה דומיננטית בכל תחומי החיים, הטביעה את חותמה על התרבות וקבעה במידה רבה את אופייה למשך עשרות שנים, גם אחרי שהוקמה מדינת ישראל.
השיח העדתי מאז קום המדינה
בשנים שלאחר הקמת המדינה המשיכו גלי העליות להביא עולים מכל קהילות היהודים ברחבי העולם. בעלייה ההמונית, ובעיקר במבצע על כנפי נשרים ובמבצע עזרא ונחמיה היה חלקם של המזרחים גדול מאוד בקרב כלל העולים. כבר בתום העשור הראשון למדינה השתנה הרכב האוכלוסייה והיו בה 58% יוצאי אירופה ואמריקה מול 42% יוצאי אסיה ואפריקה. היטמעותם של המזרחים בכל מקומות היישוב ברחבי הארץ הציפה את המבדיל בינם לבין האשכנזים ושאר הוותיקים בארץ – לבוש ומראה חיצוני, שפה והגייה לשונית, דת ומסורת, מנהגים ואורחות חיים, ומושגים חברתיים ומשפחתיים של כל אחת מהקבוצות. ההצפה הניעה מאבקים, לעיתים כוחניים ואלימים, אשר חשפו את ה"קיפוח עדתי" – מושג שהתקשר לייחס מתנשא כלפי העולים המזרחים, קיפוחם ואפלייתם בחינוך ובתרבות, בשלטון ובמקורות ההכנסה. עדויות שהתפרסמו ומחקרים שפורסמו העידו על יחס מפלה של הממסד, ברובו אשכנזי, כלפי העולים המזרחים. מאז שנחשף הקיפוח העדתי בגלוי, נעשה בו שימוש נרחב על ידי פוליטיקאים ואנשי ציבור, חוקרים ואנשי אקדמיה, אנשי רוח וגיבורי תרבות. כל אלה הביאו להכרה של הממסד בעצם קיומו של חוסר השוויון ולסגירת הפערים באמצעים שונים המכוונים מלמעלה. בהקשר זה ראוי לציין את הרפורמה בחינוך (1969), שהביאה את האינטגרציה מתוך שאיפה לשוויון בין כל הזרמים באוכלוסייה, וכן את התהליך של שילוב מזרחים במפלגות הפוליטיות שיזמו מפלגות פוליטיות כמו הליכוד.
בעקבות ההכרה הממסדית וגם בעקבות הריבוי הטבעי, השתנו יחסי הכוחות בין המזרחים לאשכנזים. החל משנות ה-70 יותר ויותר צעירים מזרחים השתלבו בעמדות מפתח בפוליטיקה ובכלכלה, בשנות ה-80 הוקמו מסגרות פוליטיות שנועדו למקסם את שילובם של המזרחים בכל עמדות הכח במדינה. בשנות ה-90 הושלמה כמעט סופית האינטגרציה בחינוך והושלם שילובם של בני הדור השלישי למהגרים, ללא התייחסות למוצא המשפחתי בכל המסגרות הקיימות לצעירים – ממערכת החינוך ועד הצבא. מתחילת שנות ה-2000, עמדות הכוח בפוליטיקה ובצבא, בתרבות ובכלכלה - נחלקות יותר ויותר באופן שוויוני בין צאצאי המהגרים. בנוסף, נמשכת מגמה גוברת והולכת של נשואי תערובת בין הקבוצות השונות המרכיבות את האוכלוסייה. מגמה זו מסייעת לצמצום השיח העדתי בהקשריו השליליים, ותורמת למיזוג הגלויות וליצירת חברה ישראלית רב תרבותית, משוחררת ממשקעי העבר.
תהליכים אלו היו אמורים לטשטש לגמרי את השיח העדתי, אך הוא לא שכך.
השיח העדתי במאה ה-21
למרות השוויון ביחסי הכוחות, למרות נישואי התערובת, ופעילות "כור ההיתוך", ולמרות הרצון להעלים את משקעי העבר – גם בעשור השני של המאה ה-21, ממשיך להתקיים שיח הקשור לשיוך עדתי ולחלוקה אתנית בין הקבוצות השונות באוכלוסייה. כך למשל, באתרי היכרויות רבים נמצא הסעיף: "מוצא", שיכול לעיד על כך שהשיוך העדתי מהווה קריטריון למציאת בן/בת זוג ולהקמת משפחה. בפרסומים ומחקרים רשמיים הקשורים לבריאות, חינוך, השכלה ותעסוקה נבדקות ומצוינות ארצות המוצא של המשתתפים בהם, וכך גם בסטטיסטיקות של מוסדות אקדמיים ומכוני מחקר (למשל פרסומי מרכז אדווה).
בקרב הציבור הדתי בישראל מתקיימת אבחנה ברורה וגלויה בין אשכנזים לספרדים (בני עדות המזרח), על רקע של פסקי הלכות ושמירת מסורות שהועברו מדורי דורות. ברבנות הראשית, שהיא גוף ממסדי המהווה סמכות בעניינים מהותיים הקשורים לחיי הפרט והכלל – נעשית חלוקה בין רבנים או דיינים אשכנזים ומזרחים, ובתפקיד הרם ביותר, "הרב הראשי לישראל", נושאים שני אנשים שמעמדם שווה: רב ראשי אשכנזי ורב ראשי ספרדי. האבחנה הבינעדתית בולטת במיוחד בקרב הציבור החרדי, המקיים מוסדות חינוך ובתי כנסת נפרדים לחלוטין לאשכנזים ומזרחים.
השיח העדתי יכול להתקיים בנושאים שאינם מעוררי מחלוקת אלא מקרבים ומגשרים על פערים בין הקבוצות האתניות, חושפים את הפולקלור והתרבות של האחר ויוצרים הרמוניה רב-תרבותית. בהקשר זה ניתן לציין את העיסוק בשימור מורשת של ארצות מוצא, והחיפוש המוגבר אחרי שורשים, הן באמצעות כתיבה והן באמצעות טיולים ומסעות. מנגד, בתחומים רבים השיח העדתי נחשב כנושא נפיץ שהעיסוק בו מעורר מחלוקות.
בדרך כלל ניתן לומר כי הציבור בישראל נוטה להימנע משיוך עדתי מפלג באופן גלוי, והשימוש בו יכול לעורר הסתייגויות המפרשות אמירות ומעשים שונים כגזענות. אף על פי כן קיים מתח סמוי וגלוי החושף פערים בין מזרחים לאשכנזים ומתפרץ לעיתים קרובות.
עם התפתחות האינטרנט והרשתות החברתיות, ניתן ביטוי ליחידים וקבוצות שלא יכלו להשתתף בשיח העדתי מאז קום המדינה. המגוון הרחב של ערוצי התקשורת מעצים את השיח מעורר המחלוקת וחושף אותו כחלק ממאבק כולל על עיצוב פניה של החברה הישראלית בתהליך המתמשך של מיזוג הגלויות. משתתפים בו גם ילידי הארץ בני דור שני ושלישי למהגרים אשכנזים ומזרחים כאחד.
השימוש ההיסטורי במונח "עדה", ממשיך להיות ייחודי להגדרת הישראלים המזרחים, ולעדות השונות המרכיבות אותה ( "עדות המזרח") בעוד שהאשכנזים אינם נכללים תחת חלוקה קטגורית לעדות, למרות מאפיינים ייחודיים שהיו ליוצאי ארצות שונות באירופה ובאמריקה.
לקריאה נוספת
מגמות בחברה הישראלית, בעריכת אפרים יער וזאב שביט כרכים א'ב', האוניברסיטה הפתוחה
Treat People with Kindness
רקע וקידום
סטיילס קידם את הסינגל בסיבוב ההופעות העולמי שלו, Harry Styles: Live on Tour, תוך שימוש בסיסמה "TPWK", שהופיעה על הגיטרה שלו ועל מוצרי מרצ'נדייז של סיבוב ההופעות, בין היתר חולצות גאווה, שנמכרו במטרה לגייס כספים לארגון החינוך GLSEN. זה נתן לסטיילס את הרעיון לכתוב שיר שיכלול את הסיסמה "Treat People with Kindness", שהוא הרצועה האחת עשרה באלבום האולפן השני שלו, Fine Line.
באוקטובר 2019, כרזות טיזר הכוללות את המשפט "" ואת ראשי התיבות "TPWK" הופיעו בלונדון, טוקיו, לוס אנג'לס, ניו יורק ואוסטרליה, שמקשרים להארי וליציאת אלבומו החדש בשל אזכור המוטו שלו, "Treat People with Kindness".
וידאו קליפ
ב-23 בדצמבר 2020, אתר האינטרנט Vevo פרסם טיזר לקליפ. השיר יצא לאור ב-1 בינואר 2021, כסינגל השישי מתוך האלבום, לצד הקליפ שלו, בו משתתפת פיבי וולר-ברידג'.
Everything Must Go
Everything Must Go הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האלטרנטיבי הוולשית, מאניק סטריט פריצ'רז. האלבום יצא ב-20 במאי 1996, דרך הלייבל אפיק רקורדס והיה התקליט הראשון שהוציאה הלהקה לאחר היעלמותו של כותב המילים והגיטריסט ריצ'י אדוארדס שמאז 1995 לא נמצאו עקבותיו.
Everything Must Go מופיע לעיתים קרובות ברשימות עבור אחד האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי פרסומי מוזיקה רבים כ-NME ו-Q.
סגנון, הפקה ותוכן
סולן הלהקה, ג'יימס דין ברדפילד אמר כי צליל התופים היה מכריע באלבום. את ההשראה לכך הוא קיבל מיצירות של כמה להקות, כמו "פורנוגרפיה" של הקיור, האלבומים של ג'וי דיוויז'ן, של להקת Wire ושל סוזי והבנשיז, והלהקות Wah! ו-Associates שבהם הכל מתחיל בתופים".
מייק הדג'ס היה המפיק שהלהקה חשבה לעבוד איתו מאז אלבומה The holy bible על חלקו בהפקה של הסינגל "סוסים שוחים" של סוזי והבנשיז שברדפילד אהב. הלהקה נשארה בנורמנדי שבצרפת כדי לעבוד באולפן של Hedges עצמו שהכיל שולחן מיקס שהגיע אולפני אבי רוד.
כותרת העבודה של האלבום היה Sounds in the Grass, על שם סדרת ציורים של ג'קסון פולוק, לבסוף קיבל האלבום את שמו ממחזה של פטריק ג'ונס, אחיו של בסיסט הלהקה, ניקי ווייר.
Everything Must Go מייצג שינוי סגנוני עבור הלהקה. אלבומם הקודם, The Holy Bible היה אלבום זועם, מינימליסטי ואגרסיבי, בעוד שהאלבום הזה חובק סינת'ים וכלי מיתר עם סגנון רוק "המנוני", עם מוזיקה מסחרית יותר המתאים לזרם הבריטפופ שהייתה נפוצה בזמנו.
נושאי השירים כוללים את חייו של הצלם קווין קרטר, וילם דה קונינג, התעללות בבעלי חיים, פגיעה עצמית ועוד.
האלבום יצא ב-20 במאי 1996 והופיע לראשונה במצעד האלבומים הבריטי במקום השני עם מכירות של 60,000 עותקים. עד היום השיג האלבום מעמד של פלטינה משולשת בבריטניה ובילה 103 שבועות בטופ 100. גם שנה לאחר צאתו שהה עדיין בחמישייה הראשונה.
בשנה שלאחר יציאת האלבום ביצעה הלהקה הופעה מיוחדת במנצ'סטר ארנה עבור יותר מ-20,000 איש. הבסיסט ניקי ווייר אמר שזה הרגע שבו ידע שהלהקה "עשתה את זה". תיעוד ההופעה יצא תחת השם Everything live בפורמט VHS ב-29 בספטמבר 1997, וכהוצאה מחדש כ-DVD רק ביפן. את צילום המופע ביים דיק קארות'רס. 12,000 העותקים הראשונים הגיעו עם חמש גלויות עם צילומים של הלהקה מאת הצלם הרשמי מיץ' איקדה.
מהדורת יום השנה העשירים להופעתו הראשונה של האלבום יצאה ב-6 בנובמבר 2006.
ביקורת
בהיותו האלבום הראשון מאז עזיבתו של אדוארדס, הלהקה באותה תקופה הייתה בלחץ, אך לאחר יציאתו של "A Design for Life", שהתקבלה היטב על ידי המבקרים והמעריצים, Everything Must Go היה האלבום שהציג את הלהקה לציבור המיינסטרים. כל הסינגלים היו ידידותיים לרדיו והאלבום זכה לביקורת מוצלחות. כתב, מגזין Q טום דויל, הרגיש שלאלבום יש "מעט במשותף" עם קודמו, The Holy Bible, וראה באלבום חזרה ושיפור לצליל ה"פופ-רוק האפי". של זהב נגד הנשמה. הוא ציין את בחירת הלהקה במפיק, מייק הדג'ס, כגורם תורם אפשרי לשינוי הכולל בסאונד, וצייר הקבלות למילים של קורט קוביין ולמוזיקה "עמוסת הדהוד" של פיל ספקטור. ניקולס ברבר מהאינדפנדנט תיאר את Everything Must Go כאלבום ההארד רוק הבריטי המיידי, הבטוח וההמנוני ביותר מאז Definitely Maybe של אואזיס, וציין כי התקליט היה נגיש יותר בהשוואה לסאונד "הכבד להחריד" של האלבום The holy bible.
פרסים
האלבום היה מועמד לפרס מרקיורי ב-1996 אך לא הצליח לזכות בו עם זאת, זכה בפרס האלבום הבריטי הטוב ביותר והלהקה זכתה בלהקה הבריטית הטובה ביותר בטקס הבריט אוורדס. בטקס פרסי NME של 1996, Everything Must Go נבחר לאלבום השנה, והלהקה זתהו גם בפרס למופע החי הטוב ביותר והסינגל הטוב ביותר עבור "עיצוב לחיים".
מורשת
האלבום נחשב לאלבום חשוב בקריירה של הלהקה וקלאסיקה של המוזיקה הבריטית בשנות ה-90, ונרשם לעיתים קרובות בין האלבומים הגדולים אי פעם על ידי מבקרי מוזיקה בריטיים.
שמעון אקהויז
שמעון אקהויז (נולד בצ'רנוביץ, אוקראינה, ב-13 במאי 1945) הוא פיזיקאי ויזם בתחומי הרפואה (תוך התמקדות בחברות מכשור רפואי), האינטרנט והתקשורת. חלוץ המכשור לטיפול אסתטי בישראל.
שתי החברות הגדולות ביותר שהקים, לומניס ו, הפכו למובילות עולמיות בתחום האסתטיקה הרפואית ונמכרו במאות מיליוני דולרים.
המציא מעל 100 פטנטים. בין היתר פיתח את ה-ELOS, טכנולוגיית סינרגיה אלקטרו-אופטית. שימוש בטכנולוגיה זו, המשלבת אנרגיה אופטית שמקורה בגלי אור יחד עם אנרגיה חשמלית מבוססת תדרי רדיו הנוצרים ממעבר חשמל דרך מוליך, מאפשר טיפול מדויק ברקמות תוך כדי מדידה בזמן אמת של טמפרטורת העור. על בסיס טכנולוגיה זו הוקמה חברת סינרון.
בשנת 2012 הקים את חממת אלון מדטק ונצ'רס, שבמסגרתה פועלות צבר חברות בתחום הניתוחים הזעיר-פולשניים, האסתטיקה הרפואית, ורפואת הלב וכלי הדם. בשנת 2016 חתמה החממה על הסכם שיתוף פעולה עם אוניברסיטת צ'ינגחואה, מהמובילות באוניברסיטאות סין. נכון ליולי 2017, חברות בחממה 13 חברות.
אקהויז הוא אנג'ל ומכהן כדירקטור במספר רב של חברות ישראליות. חבר הוועד המנהל של הטכניון.
נכון לאפריל 2017, הונו נאמד ברבע מיליארד שקל.
ביוגרפיה
שמעון אקהויז נולד להורים ניצולי השואה. אביו היה מנהל חשבונות ואימו עקרת בית. כשהיה בן חצי שנה היגרה משפחתו מאוקראינה לרומניה, וכשהיה בן 5 עלתה לישראל וגרה במעברה בפרדס חנה (סמוך למחנה העולים). במשך שלוש שנים גר עם הוריו ואחותו הבכורה בבדון (מבנה דמוי צריף עשוי בד) ואחר כך עברה המשפחה לשיכון, בו גדל אקהויז.
בתיכון למד בחדרה. הוא בוגר הפקולטה לפיזיקה בטכניון (בשנת 1967) במסגרת העתודה האקדמית. עשה דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (סיים בשנת 1978).
עבד כ-17 שנים בתפקידי פיתוח וניהול צוותים ברפאל – מערכות לחימה מתקדמות. בשנת 1986 החל לעבוד בחברת מקסוול טכנולוגיות בסן דייגו, חברת תעשיות ביטחוניות, כמנהל פיתוח מוצרים, ועסק בהמרת טכנולוגיות צבאיות לשימושים אזרחיים.
בשנת 2012 הוביל את ההתנגדות בדירקטוריון חברת החשמל להסכם הגז עם "תמר". הוא התנגד בעיקר לנוסחת ההצמדה שנקבעה למחיר הגז וטען כי אסור לקבע מראש את מחיר הגז למשך 15 שנה. זמן קצר לאחר ההצבעה בדירקטוריון, שאישר את ההסכם, הודיע אקהויז על התפטרותו.
אקהויז מתגורר בחיפה. נשוי למוסיה, מורה במקצועה, ואב לשלושה. בתו הבכורה, ורדית, היא ד"ר לפיזיקה, מייסדת ומנהלת את חברת הביומד EVA Visual שנכללת בפורטפוליו של חממת אלון מדטק ונצ'רס. הבן, רונן, מהנדס אלקטרוניקה, הקים את חברת הביומד Rapid medical, שבה הוא משמש כמנכ"ל, ואקהויז האב הוא אחד המשקיעים הגדולים בה. בתו הצעירה, עדי אקהויז-ברזילי, היא מנכ"לית חברת רילפלייס המפתחת טכנולוגיית הזדהות מאובטחת באמצעות זיהוי פנים. החברה, שנוסדה בשנת 2014, נמכרה לאפל בפברואר 2017 בשני מיליון דולר.
מבחר חברות שייסד
עם שובו לישראל, בשנת 1991, הגה אקהויז רעיון של שימוש בטכנולוגיות שהכיר לצרכים רפואיים-קוסמטיים כגון הסרת שיער באמצעות אלומת אור ממוקדת, לייזרים להסרת כתובות קעקע, ובשנת 1992, בגיל 47, ייסד את ESC מדיקל, שפיתחה מערכות לטיפולים קוסמטיים.
את הרעיון שבבסיסה של החברה מייחס אקהויז לסרנדיפיות, ומספר כי הרעיון להקים את החברה התחיל בכך שקרא מאמר על שימוש בלייזרים לצורכי פתיחה של כלי דם, והתחיל לראות מה אפשר לעשות בתחום. אחרי בדיקה של הנושא בחר בכיוון אחר לחלוטין - של שימושים בלייזר ברפואת עור.
בשנת 1996, החברה, ששינתה את שמה ללומניס, הונפקה בנאסד"ק. בשנת 1999, לאחר מאבק שליטה מול אריה גנגר (שהיה אז בעל מניות קטן בחברה), הודח אקהויז מתפקידו.
בשנת 2000 ייסד את סינרון והיה יושב הראש שלה. החברה מפתחת ומייצרת מכשירים לטיפוח וטיפולים אסתטיים בטכנולוגיות המאפשרות לרופאים לספק פתרונות מתקדמים לחיטוב הגוף וטיפול בצלוליט, הסרת שיער, הפחתת קמטים, הסרת קעקועים, הצערת מראה העור, טיפול בפיגמנטציה, הבהרת כתמים, טיפול באקנה, וורידים ברגליים. החברה, שמתחרה בלומניס, מוכרת את מוצריה תחת שלושה מותגים שונים: סינרון, קנדלה ו-CoolTouch. לחברה, נכון לשנת 2017, יש מרכז פיתוח וייצור בישראל ובארצות הברית, והיא משווקת את מוצריה ל-86 מדינות. החברה הונפקה בשנת 2004. בשנת 2013 מונה אקהויז למנכ"ל החברה. בין השנים 2008 ל-2014 סינרון רכשה 7 חברות, המשמעותית ביניהן הייתה קנדלה, שנרכשה בשנת 2010 ב-65 מיליון דולר.
אקהויז היה מעורב בהקמת כעשרים חברות. הקים, בין היתר, את החברות הבאות:
אקזיטים שביצע
נכון ליולי 2017, אקהויז ביצע אקזיטים בסכום מצטבר של כ-2 מיליארד דולר:
אוברטו השני, מרקיז מילאנו
ביוגרפיה
אוברטו נולד בשנת 940 לאוברטו הראשון, מרקיז מילאנו ולגוליה די בוניפאציו. בשנת 975 מת אביו אוברטו הראשון, ואוברטו ירש את נחלותיו, יחד עם אחיו אדלברטו הראשון, מרקיז מילאנו. בשנת 997 מת אחיו אדלברט, ואוברטו נשאר כשליט יחיד בנחלות.
בשנת 1002 תמך אוברטו בארדואינו מאיבראה, שהכריז על עצמו כמלך איטליה, והצטרף למרד נגד היינריך השני, מלך גרמניה.
בשנת 1017 מת אוברטו, ובניו אוגו, מרקיז מילאנו ואלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ירשו את נחלותיו.
משפחתו
אוברטו היה נשוי לריילנד, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מארג' פירסי
מארג' פירסי (באנגלית: Marge Piercy; נולדה ב-31 במרץ 1936) היא סופרת ומשוררת יהודיה-אמריקאית. ספרה Gone To Soldiers נמנה עם רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ביוגרפיה
פירסי נולדה בדטרויט, מישיגן, לרוברט פירסי וברט ברניס (באנין) פירסי. משפחתה הייתה ממעמד הפועלים והיא הייתה הראשונה במשפחתה שהמשיכה ללימודים גבוהים. את התואר הראשון שלה רכשה באוניברסיטת מישיגן כאשר זכייתה בפרס הופווד לסיפורת ושירה (1957) אפשרה לה לסיים את לימודיה. את לימודי התואר השני סיימה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. ספר השירה הראשון שלה פורסם בשנת 1968.
פירסי הייתה פעילה בגל השני של הפמיניזם. כמו כן הייתה קול משמעותי בשמאל החדש ובארגון "סטודנטים למען חברה דמוקרטית" שפעל בשנות השישים.
נשואה לאירה ווד, והם מתגוררים בוולפליט, מסצ'וסטס. השניים כתבו יחד ספר ומחזה.
כתיבתה
פירסי כתבה מעל לשבעה עשר קובצי שירה, חמישה עשר רומנים ומחזה. כמו כן הייתה מעורבת בעריכה, הקדמה וכתיבה של ספרי עיון, קובצי מאמרים ואנתולוגיות בנושאי שירה וכתיבת נשים.
בכתיבתה היא מתמקדת בנושאים של שינוי חברתי באופן רדיקלי כאשר יש התייחסות חוזרת ונשנית של נושאים פמיניסטיים וחברתיים. הרקע בו היא ממקמת את העלילה משתנה בין ספריה ומאופיין במחקר קפדני ומדוקדק. שתי דוגמאות שמראות את ההתייחסות מעל לזמן הן ספרה "Woman on the Edge of Time", שנכתב בשנת 1976, בו היא מתארת אישה שעושה מסע בזמן לעתיד בו אין ערך למגדר, וכך מתייחסת לרעיון רדיקלי מבחינה פמיניסטית. כמו כן, מתייחסת בספרה המפורסם "Gone to Soldiers" משנת 1987 לחוויתן של הנשים בזמן מלחמת העולם השנייה. ספרה זה זכה להיכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ספרה "He, She and It" משנת 1991 מתייחס לאגדה של הגולם מפראג מהמאה ה-16 כאשר היא יוצרת דמות המגינה על קהילה יהודית עתידית.
ב-2002 יצא ספרה האוטוביוגרפי "Sleeping with Cats"''. ''במגזין "הניו ריפבליק" נכתב על הספר:
זהות ופעילות יהודית
פירסי גדלה בבית עם אם יהודייה ואב נוצרי ומגיל צעיר התחבטה בשאלת זהותה. בדטרויט של שנות ילדותה, יהדותה של פירסי הייתה מקור לבידוד והתעמרות והוריה אף הם הביעו דעה חלוקה לגבי זהותה. סבתה מצד האם, חנה, נתנה לה שם יהודי, מרה, וממנה היא ספגה תחושת שייכות לעם היהודי. השואה, בה נספו קרוביה של הסבתא, חידדה את זהותה היהודית כמו גם את ההכרה כי מעורבות פוליטית היא הכרחית.
עם מותה של אמה בשנת 1981, ואמירתה את הקדיש, התעורר בה מחדש העניין ביהדותה והיא החלה לכתוב שירה בנושאים יהודיים. שיריה היוו חלק מספר התפילה "חדש ימינו: סידור לשבת ולחג". כמו כן, הייתה חלק מקבוצה שהפיקה את "אור חדש", סידור של "פני אור". היא כתבה בעיתונים יהודיים שונים כמו "תקווה" ו"לילית", ואף ערכה את המדורים הספרותיים של עיתונים אלו במהלך השנים.
היא הייתה ממייסדי "חבורת המעיין" בקייפ קוד, ששמה לה למטרה להגביר את הפעילות היהודית, כגון תפילות וחגיגות בר/בת מצווה וכן לימוד השפה העברית. ב-1999 פרסמה את ספרה "The Art of Blessing the Day: Poems with a Jewish Theme" הכולל בתוכו שירים על החיים היהודיים. ספר זה זכה באותה השנה בפרס פטרסון לשירה.
קיסמאיו
קיסמאיו (בסומלית: Kismaayo; בערבית: كيسمايو) היא עיר נמל בחופה הדרום מערבי של סומליה. העיר היא העיר השלישית בגודלה בסומליה, והנמל הוא אחד החשובים בקרן אפריקה. העיר נמצאת בסמוך לשפך נהר הג'ובה. בין השנים 2006-2012 העיר לא הייתה בשליטתה של הממשלה המרכזית הסומלית, אלא היוותה מרכז לארגונים איסלאמיים, ביניהם "א-שבאב" שפרש מהממשלה המרכזית. בספטמבר 2012 הצבא הלאומי הסומלי וכוחות (משלחת האיחוד האפריקאי לסומליה) כבשו מחדש את העיר מידי א-שבאב. עד לשנת 2002 גרו בעיר כ-200,000 אזרחים, אך בשל הקרבות והשתלטות ארגונים איסלאמיים קיצוניים רבים מהם עזבו את העיר, וב-2009 התגוררו בעיר 70,000 תושבים בלבד. נכון ל-2017 אוכלוסיית העיר מונה 166,667 תושבים.
Ok Go
OK Go היא להקה אמריקאית במקור משיקגו, אילנוי. הלהקה זכתה לפרסום בינלאומי בעיקר בזכות הקליפים המורכבים לשיריהם, הכוללים לרוב צילום בטייק אחד. חברי הלהקה הם דמיין קולש (סולן, גיטרה מלווה), טים נורדווינד (בס, קולות רקע), דן קונופקה (תופים) ואנדי רוס (גיטרה, קלידים וקולות רקע). רוס הצטרף ב-2005 כדי להחליף את אנדי דנקן. ההרכב המקורי של OK Go התחיל פעילותו ב-1998 ושחרר שני אלבומים לפני עזיבתו של דנקן. הקליפ של הלהקה לשיר Here it goes again שזכה לכינוי "ריקוד ההליכונים", זכה בפרס גראמי עבור הקליפ הטוב ביותר ב-2007.
הקמה: 2001-1998
הזמר של הלהקה, דמיין קולש, פגש את הבסיסט, טים נורדווינד, במחנה אומנות כשהם היו בני 11. קולש התעניין בעיקר בעיצוב גרפי ואילו נורדווינד התעניין במוזיקה. שמה של הלהקה הגיע ממורה לאומנות שהיה להם במחנה שנהג לומר לתלמידיו "אוקיי. גו" ("בסדר. התחילו") לפני שהכיתה הורשתה להתחיל לצייר. השניים שמרו על קשר אחרי המחנה, והחליפו המלצות מוזיקליות, שהשפיעו על שניהם ועל הצליל העתידי של הלהקה. בתיכון, הם פגשו את הגיטריסט של הלהקה אנדי דנקן. נורדווינד ודאנקן עבור לשיקגו ללימודים בקולג' ושם הקימו את הלהקה "Stanley's Joyful Noise" יחד עם המתופף דן קונופקה. השם של ההרכב הוחלף ל-OK GO ב-1998 עם המעבר של קולש לשיקגו כדי להצטרף ללהקה. הלהקה החלה להופיע ולהתארח בתוכניות רדיו שונות כדי לקדם את המוזיקה שלהם. בתקופה זו הם הוציאו שני מיני-אלבומים בשם: Brown EP (2000) ו- Pink EP(2001) שהוקלטו יחדיו בפברואר 2000, כדי שיוכלו לשמש להם כהקלטת דמו. למוזיקה של הלהקה היה צליל יותר אלקטרוני, כפי שאמר קולש לעיתונאי מהשיקגו רידר ההקלטות לא השיגו ללהקה חוזה מול חברת תקליטים, אבל הם השיגו את תשומת לבו של האמרגן פרנק ריילי, שהציע להם הופעות משותפות עם הלהקה They Might Be Giants, מה שאכן קרה בהופעות רבות של הלהקות באותה תקופה.
אלבום ראשון – OK Go: 2004-2001
הלהקה חתמה חוזה עם Capitol Records באפריל 2004, למרות שהיו להם כמה הצעות מחברות אחרות. חברי הלהקה שיערו, שמאחר שהם הלהקה הראשונה שהנשיא החדש של קפיטול, אנדי סלייטר, מחתים בחברה - שהם יקבלו יותר תשומת לב ותמיכה. הלהקה הוציאה לאור את תקליט הבכורה שלהם OK Go ב-17 בספטמבר 2002. האלבום הוקלט באולפני קפיטול בלוס אנג'לס. למרות שהתוכנית המקורית שלהם הייתה להוסיף שיפורים קטנים לקלטות הדמו שלהם, בסופו של דבר הלהקה הקליטה את כל החומרים מחדש והוסיפה חמישה שירים נוספים, לרבות הסינגל הראשון מהאלבום "Get Over It". כדי לקדם את האלבום, הלהקה הופיעה בסיבוב הופעות עם מספר להקות קטנות כגון: the Vines, Phantom Planet, Mew וכיוצא בזה, בפסטיבלים שונים. בארצות הברית, האלבום הגיע למקום הראשון בטבלת הבילבורד היטסיקרס, ובמקום ה-107 בבילבורד 200. באנגליה, הסינגל הראשון "Get Over It" הגיע למקום ה-27 במצעד הסינגלים של אנגליה. ב-16 במרץ 2003 הלהקה הופיעה בתוכנית Top of the Pops וניגנה את השיר. באותו שבוע, הקליפ לשיר "Get Over It" זכה לתואר "קליפ השבוע" של מגזין Q.
אלבום שני Oh No: 2007-2005
האלבום השני של הלהקה, Oh No, הוקלט במלמו, שוודיה בסתיו 2004. המפיק היה תור ג'ונסון (שהפיק בין היתר את הקרדיגנס ופריץ פרדיננד. זמן קצר לאחר, בפברואר 2005, הגיטריסט אנדי דנקן עזב את הלהקה עקב חילוקי דעות יצירתיים עם חברי הלהקה, לחץ כבד מחברת התקליטים ולו"ז הופעות אינטנסיבי. דנקן הוחלף על ידי אנדי רוס, שקיבל את התפקיד מבין 34 גיטריסטים שנבחנו ונשאלו בתום האודישן "האם תהיה מוכן להשתתף בקטע ריקוד על הבמה?". רוס הציג את עצמו למעריצי הלהקה בבלוג ייעודי שכתב, שמתאר את חוויותיו הראשונות עם הלהקה בהופעות חיות וסיפק עדכונים על הלהקה באופן כללי למעריציה. האלבום שוחרר באוגוסט 2005. Oh No התחיל לצבור פופולריות עם הסינגל הראשון שיצא ממנו A Million Ways. הקליפ לשיר מציג את הלהקה בחצר של בית מבצעים ריקוד מורכב, שהכוריאגרפיה שלו נעשתה על ידי אחותו של דמיין קולש, טריש סי. הקליפ הפך במהירות לפופולרי, וקיבל 9 מיליון הורדות. כדי לקדם את האלבום, הלהקה הופיעה הרבה בהופעות משותפות עם להקות אחרות, ביצעה הופעות אורח בתוכניות רדיו והופיעה בפסטיבלים שונים בארצות הברית, סקוטלנד, ספרד, טאיוואן, יפן וצפון קוריאה. ביוני 2006, הלהקה פרסמה את הקליפ לסינגל החמישי שלהם מהאלבום "Here it Goes Again", שהפך ללהיט ויראלי ביוטיוב וצבר למעלה מ-50 מיליון צפיות. הקליפ מראה את חברי הלהקה רוקדים באופן מתואם, ריקוד מורכב תוך כדי שהם עוברים והולכים על 8 הליכונים המוצבים אחד לפני השני. הסינגל היה ליחיד מבין הסינגלים שהלהקה שחררה, שהגיע למצעד הבילבורד הוט 100, זאת עד ליציאתו של הסינגל I Won't Let You Down ב-2014. בנובמבר 2006, בעקבות ההצלחה של "Here it Goes Again", הוציאה הלהקה גרסת DVD של האלבום Oh No, שכולל סרט תיעודי על תהליך יצירת האלבום, ארבעת הקליפים הרשמיים שיצאו מהאלבום, הופעות של הלהקה בתוכניות שונות, מחוות של מעריצים לריקוד של "A Million Ways", חזרות מאחורי הקלעים לריקוד ההליכונים ועוד.
אלבום שלישי Of the Blue Colour of the Sky: 2011-2008
ב-2007, אחרי ביקור בניו אורלינס, הלהקה הקליטה מיני-אלבום עם להקה מקומית מניו אורלינס בשם Bonerama, כדי לגייס כסף למוזיקאים שנעקרו מבתיהם בעקבות הנזקים של הוריקן קטרינה. האלבום יצא בפברואר 2008 תחת השם "Your'e Not Alone". הכותרת נלקחה משירו הידוע של דייוויד בואי "Rock 'n' Roll Suicide" שגרסת כיסוי שלו מופיעה באלבום עצמו, יחד עם גרסת כיסוי לשיר של בוב דילן "I Shall Be Released" ועוד שלושה שירים אחרים של הלהקה מאלבומם הקודם "Oh No". האלבום, שנמכר בלעדית רק בITunes, גייס למעלה מ-40,000 דולר, שסייעו למוזיקאי מקומי לרכוש בית לעצמו. באוקטובר 2008, הלהקה הודיעה שהם סיימו לכתוב שירים חדשים לאלבומם השלישי, ושהם נכנסים לאולפן ההקלטה בניו-יורק יחד עם המפיק דייב פרידמן. שמו של האלבום מגיע מספרו הפסאודו מדעי של אוגוסטוס פליסנטון מ-1876 ששמו " The Influence of the Blue Ray of the Sunlight and of the Blue Colour of the Sky" (בתרגום חופשי:"ההשפעה של הקרן הכחולה של אור השמש ושל הצבע הכחול של השמיים"). חברי הלהקה הצהירו שהאלבום ושיריו הרבה יותר קליטים ומוכווני ריקודים משיריהם בעבר. במאי 2009 הלהקה שחררה שיר ראשון להאזנה בסטרימינג בשם "Skyscrapers". הסינגל הראשון שהם הוציאו היה השיר "WTF" שיצא בנובמבר. האלבום עצמו " Of the Blue Colour of the Sky " יצא בינואר 2010. שני הקליפים הראשונים שהלהקה הוציאה לשירי האלבום היו זמינים לצפייה אך ורק ביוטיוב, ולא ניתן היה להעתיק את הקישור של הקליפ ולפרסם אותו בבלוגים או ברשתות חברתיות. לאחר תלונות ממעריצי הלהקה לעניין זה, פרסם דמיין קולוש מכתב פתוח בבלוג של הלהקה ולאחר מכן בניו יורק טיימס, בו הוא מסביר את הרציונל של חברת התקליטים, שטענה שהיא מקבלת תמלוגים מיוטיוב, רק עבור צפיות באתר עצמו. קולוש ביקר את הרציונל, ואף פרסם לינק שניתן להעתיק, ולהוריד בבלוג הלהקה. עקב המחלוקת, במרץ 2010 הלהקה החליטה לסיים את ההתקשרות עם חברת EMI, והקימה לייבל עצמאי בשם "Paracadute". הלהקה הצליחה להשיג את זכויות ההפצה על האלבום השלישי בכללותו, אולם הזכויות לשני האלבומים הקודמים שלה נשארו ב-EMI. דמיין קולוש הצהיר לגבי מהלך זה ש. הלהקה הקליטה שתי גרסאות קליפ לשיר "This Too Shall Pass". הגרסה הראשונה תיארה את הלהקה הולכת בסגנון של תזמורת במצעד, אליה מצטרפים משתתפים שונים. לאחר הפרידה מ-EMI השלימה הלהקה את הקליפ המוכר יותר של השיר, אשר כולל צילום סט מורכב שאירועים רבים מתרחשים בו במהלך צילום אחד רציף. האלבום הראשון שהלהקה הוציאה במסגרת הלייבל החדש יצא ביוני 2011. האלבום נקרא "180/365", והוא כולל גרסאות חיות לשירי הלהקה. שמו של האלבום מתייחס למספר ההופעות שהלהקה ביצעה באותה שנה.
אלבום רביעי 2012-הווה:Hungry Ghosts
בדצמבר 2012 Ok Go הוציאו אוסף של שירים נדירים שפורסמו בעבר כצד ב' של סינגלים או לא פורסמו כלל בשם "Twelve Days of OK Go". האוסף פורסם בחינם באתר של הלהקה וכלל גרסאות כיסוי לשירים של הביטלס, הקינקס, אדם אנט והפיקסיז. בעקבות האוסף הזה, הכריזה הלהקה בינואר 2013, על הוצאה של אוסף ארוך יותר בשם "Twelve Months of OK Go". באפריל, הלהקה הודיעה באמצעות ערוץ היוטיוב שלהם, שהם מתחילים את הקלטות אלבומם הרביעי "Hungry Ghosts", שיהיה צפוי לצאת באוקטובר 2014. הסינגל הראשון מהאלבום, "The Writing's on the Wall" יצא ביוני 2014, יחד עם קליפ מורכב של צילום אחד רציף אשר זכה למיליון צפיות ביום הראשון לשחרורו. הלהקה הוציאה עוד 3 סינגלים מהאלבום יחד עם קליפים מורכבים שזכו להצלחה מרובה ביוטיוב.
קליפים
הלהקה זכתה למידה לא מבוטלת של פרסום, בזכות הקליפים היצירתיים והמושקעים שלה שזכו לתשומת לב רבה באתרי שיתוף סרטים דוגמת יוטיוב. רבים מהקליפים של הלהקה הפכו לויראלים, דוגמת הקליפ לשירם Here it goes again, בו נראים חברי הלהקה מבצעים ריקוד מורכב על גבי מסילות כושר זכה למעל 50 מיליון צפיות בארבע השנים הראשונות להופעתו באתר יוטיוב. אחד מכתבי התרבות של מגזין סלון, מאט זולר זייץ, טען שהקליפים אשר מבוצעים פעמים רבות בלונג שוט, גורמים לצופים תחושה של פליאה והתמקדות באנושיות של המבצעים, בניגוד לקליפים מהונדסים ומבוימים עתירי אפקטים וסצנות.
חברי הלהקה
נוכחי
עבר
1847 בארצות הברית
1847 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 71 שנה מיום היווסדה.
ילדות גדולות לא בוכות
ילדות גדולות לא בוכות (גרמנית: Große Mädchen weinen nicht) הוא סרט נעורים גרמני משנת 2002.
מארט לאר
מארט לאר (באסטונית: Mart Laar; נולד ב-22 באפריל 1960 בוויליאנדי) הוא פוליטיקאי, מדינאי והיסטוריון אסטוני. כמנהיג של המפלגה השמרנית "איחוד המולדת (אסטוניה)", כיהן פעמיים כראש ממשלת אסטוניה בשנים 1994-1992 וב-2002-1999.
ילדות גדולות לא בוכות
עלילה
קאטי וסטפי הן שתי נערות וחברות ילדות, קאטי מגיעה מבית קשה יום עם אמא נוירוטית ולעומת זאת סטפי באה מבית מבוסס והרמוני.
מארט לאר
התחלת דרכו
בוגר אוניברסיטת טרטו בשנת 1983, סיים שם את התואר השני בשנת 1995, ואת הדוקטורט בשנת 2005. בתקופת השלטון הסובייטי היה מורה להיסטוריה ויועץ במשרד התרבות של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האסטונית בנושא שמירת המורשת ההיסטורית. לאר כתב ספרים רבים על ההיסטוריה של אסטוניה ורוסיה, לימד היסטוריה באוניברסיטת טאלין, כיהן בזמנו כיושב ראש אגודות הסטודנטים האסטונים, מאחר יותר - כיושב ראש מועצת ההיסטוריונים של הקרן למען המורשת האסטונית ועמד בראש החברה להיסטוריה אסטונית. ספרו החשוב ביותא היה "מלחמה ביערות: מאבקה של אסטוניה להישרדות 1956-1944" (War in the Woods: Estonia's Struggle for Survival, 1944-1956)(1992) שהוקדש ל"אחי היער", חברי קבוצות ההתנגדות האנטי-סובייטית. בשנת 2006 זכה בפרס ע"ש מילטון פרידמן של המכון קאטו, על תרומתו המשמעותית להתקדמות אל החרות.
ילדות גדולות לא בוכות
עלילה
יום אחד יוצאות השתיים למועדון לילה והן מבחינות באביה של סטפי שזור בידיה של אישה אחרת שאינה אמה, עקב זאת סטפי מתכננת מסע נקמה נגד טסה, בתה של אותה אישה.
מארט לאר
ממשלתו הראשונה (1994-1992)
חבר במפלגה הלאומנית-נוצרית דמוקרטית "איחוד המולדת" (אוניו פרו פאטריה, או "איסאמאליט"), נבחר לאר ב-21 באוקטובר 1992 לראש הממשלה הראשון אחרי תקופת המעבר שלאחר הכרזת העצמאות של ארצו. בתקופת שלטונו בוצעו הרפורמות הכלכליות הכי דרסטיות שבמרחב הפוסט סובייטי.
ילדות גדולות לא בוכות
עלילה
היא שולחת את טסה למבחני בד עבור להקה אך במבחני הבד מתגלה כשרונה בשירה ומתרשמים ממנה, מה שגורם לנקמה להיכשל, לאחר מכן היא שולחת את טסה למפיק סרטים פורנוגרפיים שקיבלה את כתובתו מאיבון, חברתה לספסל הלימודים, קאטי נהיית מודאגת מהתנהגותה האובססיבית של סטפי הולכת אחר טסה ולבסוף מצילה אותה מהמפיק הבא לנצל אותה מינית.
מארט לאר
ממשלתו הראשונה (1994-1992)
בעת הקדנציה הראשונה כראש ממשלה התפרסם לארי ככלכלן מיומן ורפורמטור מצליח. הרפורמות התנהלו תחת הסיסמה (לנקות את המקום!) והתבססו על טיהור החיים הפוליטיים  מהשיטות ומאנשי הבילוש והשררה של המשטר הקומוניסטי, על שינויים בבנקאית ובמגמה הגאו-פוליטית - עם הפניית המסחר בעיקר אל המערב והפסקת התלות הכלכלית בקשרים עם רוסיה ועם מרחב הסובייטי לשעבר. לאר הטביע את חותמו גם על המדיניות כלפי המיעוטים הלאומיים במדינה.
ילדות גדולות לא בוכות
עלילה
לאחר שאמה של טסה שומעת את אשר התרחש היא הולכת לבית הוריה של סטפי לספר להם זאת, באותו זמן המשטרה מתחילה בחיפוש אחר איבון הנעדרת מביתה, קטי החושדת שהמפיק הפורנוגרפי אשם בכך מספרת למשטרה את כל מה שידוע לה.
מארט לאר
ממשלתו הראשונה (1994-1992)
ממשלתו נפלה כעבור שנתיים עקב הצבעת אי אמון כשהואשם על ידי האופוזיציה, בין השאר, כי לא אמר את האמת לגבי 2.3 המיליארדים של שטרות רובלים סובייטיים (שנאספו בעת הנהגת המטבע הלאומי האסטוני - קרונה) שנמכרו לא רק לבנק המרכזי הרוסי, בהתאם להסכמים, אלא, בתיווך שני אנשי עסקים אסטונים שהיו שותפים לו בחברת "מאג", גם למשטר הרפובליקה הצ'צ'נית של "אישקאריה" שנמצאה במלחמה נגד רוסיה. הועלתה בקורת גם נגד הסכם רכישת נשק בשווי של 50 מיליון דולר מהתעשייה הצבאית הישראלית.
ילדות גדולות לא בוכות
עלילה
קטי מספרת לסטפי שהיא כנראה הצילה את טסה, דבר הגורם למשבר בבית של סטפי, כשקטי מבחינה שסטפי לא באה לבית הספר היא הולכת לביתה ומגלה שהיא ניסתה לפגוע בעצמה, קטי מזמינה אמבולנס ובכך סטפי ניצלת.
מארט לאר
ממשלתו השנייה (2002-1999)
בימי ממשלתו השנייה אסטוניה ידעה תנופה גדולה של צמיחה הכלכלית, לקראת הכניסה לאיחוד האירופי (הכנסייה הרשמית התנחוללה בשנת 2004). בתקופה הזאת ביצעה ממשלתו של מארט לאר תהליך של הפרטה, רפורמות במס (הנהגת מס פרופורציוני "שטוח") ובבנקאות. בשנת 2002 איבד את הרוב הפרלמנטרי וסיים את כהונתו.
ילדות גדולות לא בוכות
עלילה
הסרט מסתיים בכך שהוריה של סטפי משלימים ומשקמים את יחסיהם, אמה של קטי מגלה סוף סוף אהדה כלפי בתה וגם קטי וסטפי משלימו ביניהן.
מארט לאר
פעילותו אחרי 2002
מארט לאר נשוי ויש לו שני ילדים.
קישורים חיצוניים
Vincent Bénard Mart Laar et le miracle estonien
יחסי טוגו–שווייץ
יחסי טוגו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טוגו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
רפובליקת טוגו והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טוגו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים, אך עם זאת הם אינם יחסים אינטנסיביים ולא מתקיימים בהם שיתופי פעולה רבים.
טוגו היא מדינה עצמאית החל מה-27 באפריל 1960 ושווייץ הכירה בעצמאותה עוד באותו היום. שתי המנינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים עוד באותה שנה לאחר מגעים דיפלומטיים קצרים. היחסים נוהלו באמצעות השגרירות של שווייץ באקרה, בירת גאנה הסמוכה, החל מהתאריך 26 בספטמבר 1960. ב-1972 כוננה טוגו שגרירות בז'נבה שנועדה לארגון האומות המאוחדות, זאת אמונה גם על האינטרסים הטוגולזיים בשווייץ.
במסגרת היחסים שבין שווייץ לטוגו נחתמו הסכמים בילטרליים, כאשר החשובים בהם היו: ההסכם בשנת 1964 על סחר, הגנה על השקעות ועל שיתוף פעולה טכני, ההסכם ב-1980 על תחבורה אווירית, וההסכמים שנחתמו ב-2009 וב-2011 בנושא ביטול החובות של טוגו לשווייץ (אותם התחייבה להחזיר בעבר לאחר סיוע הומניטרי רחב שניתן לה).
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בטוגו מאה ושנים עשר אזרחים שווייצרים, כאשר חצי מהם החזיקו באזרחות כפולה - בדרכון טוגולזי ובדרכון שווייצרי.
חוסה דה חסוס קורונה
חוסה דה חסוס קורונה רודריגס (בספרדית: José de Jesús Corona Rodríguez; נולד ב-26 בינואר 1981) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת השוער בטיחואנה.
קריירת מועדונים
קורונה התחיל את הקריירה שלו באטלס, ובשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת. ב-26 בפברואר 2003, קורונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד אוניברסידד נסיונל.
בקיץ, קורונה חתם בטאקוס. שנה לאחר מכן הושאל לגוודלחרה, בה שיחק רק במסגרת גביע הליברטדורס. בסיום העונה חזר לטאקוס
ב-16 ביוני 2009, קורונה חתם לשלוש שנים בקרוס אסול תמורת 2.8 מיליון אירו. ב-2 באוגוסט 2009, קורונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד אוניברסידד נסיונל.
ב-25 ביוני 2023 לאחר ארבע עשרה שנה בקרוס אסול, חתם קורונה בטיחואנה.
קריירה בינלאומית
ב-27 באפריל 2005, קורונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו בתיקו 1-1 נגד. קורונה שימש כקפטן הנבחרת באולימפיאדת לונדון 2012, בה זכתה מקסיקו במדליית הזהב לראשונה בתולדותיה.
קורונה נכלל בסגל הנבחרת בארבעה גביע הזהב, שלושה מונדיאלים, שתי אולימפיאדות, שתי קופה אמריקה ושתי גביעי קונפדרציות.
עונת 2002/2003 בליגת העל ההולנדית
עונת 2002/2003 הייתה העונה ה-47 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פ.ס.וו. איינדהובן באליפות הליגה. דה חראפסחאפ ואקסלסיור רוטרדם ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו אקסלסיור רוטרדם, R.B.C רוסנדאל וזוולה שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בן שני בתים נגד הקבוצות שסיימו במקומות 2–7 בליגת המשנה, כאשר בכל בית שובצה קבוצה אחת מליגת העל ושלוש קבוצות מליגת המשנה. בבית פלייאוף הירידה שיחקה כל קבוצה צמד משחקים נגד כל קבוצה, בסך הכל 6 משחקים לכל קבוצה. בסיום בית פלייאוף הירידה, המנצחת בכל בית זכתה במקום בליגת העל בעונה הבאה, בעוד 6 הקבוצות הנותרות שיחקו בעונה הבאה בליגת המשנה.
מולי טריפ
מולי טריפ (באנגלית: Mollie Tripe; 14 בספטמבר 1870 – 21 בספטמבר 1939) הייתה אמנית ומורה לאמנות ניו זילנדית.
ביוגרפיה
טריפ נולדה בשם מרי אליזבת ריצ'רדסון בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד, בתם של אדוארד ריצ'רדסון, חבר פרלמנט מטעם קאיאפוי, ואשתו השנייה, פרנסס מרי אליזבת' (קורק) ריצ'רדסון. היא למדה בבית הספר התיכון לבנות כרייסטצ'רץ'.
בשנת 1900 היא נישאה לג'וזף אלברט טריפ, עורך דין, ונולדו להם לפחות שני ילדים.
קריירת אמנות
טריפ למדה בבית הספר לאמנות בקנטרברי ובבית הספר החדש לעיצוב ולינגטון (WSD), אז בניהולו של מייסדו, ארתור דוורסט ריילי. היא סיימה את לימודיה ב-WSD ב-1890 עם תעודת הוראה והמשיכה לתעודת מאסטר ב-1894. היא החלה ללמד רישום ב-WSD ב-1889; בין עמיתיה היו ג'יימס נירן ומייבל היל. היא עזבה את בית הספר בעקבות נישואיה אך המשיכה לתת שיעורים פרטיים.
ב-1893, היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה למועצה של האקדמיה לאמנויות היפות של ניו זילנד, והיא גם השפיעה על הקמת הגלריה הלאומית לאמנות של ניו זילנד ואוסף הדיוקנאות שלה.
היא זכתה במדליית ההכתרה ב-1937, ומתה בביתה בולינגטון ב-21 בספטמבר 1939. האפר שלה נקבר בבית הקברות קארורי.
ג'קפרוט
ג'קפרוט (שם מדעי: Artocarpus heterophyllus או A. heterophylla; בעברית לחמן שונה עלים, מאנגלית מדוברת: Jackfruit) הוא מין של עץ ממשפחת התותיים הגדל באזורי שפלה טרופיים בדרום ודרום-מזרח אסיה, אשר הפרי שלו נפוץ כמאכל.
תיאור
הפרחים גדלים על גבי הגזע (קאוליפלורה). הפרי הגדל יוצא היישר מהגזע או מענף צידי. קליפתו החיצונית מגובששת וחרוצה בחריצים בכל חלקיה. הפרי מרובה זרעים העטופים בציפה בשרנית אכילה. פנים הפרי צהוב בעיקרו. טעמו ייחודי, ריחו חזק ואופייני ומרקמו סיבי ועדין. פירות העץ הם מבין פירות המאכל הגדולים ביותר בעולם. פרי בודד עשוי לעלות על משקל של 36 ק"ג, להגיע לאורך של 90 ס"מ ולקוטר של 50 ס"מ. בארצות שונות במזרח הרחוק הוא נחשב לפרי נפוץ, עממי וזול, הגדל בחצרות בתים ונמכר ברחובות. ג'קפרוט מוכר כפרי הלאומי של בנגלדש.
זנים
קיימים שלושה זנים:
בישראל
העצים הראשונים הובאו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 וניטעו ברחובות ובצריפין. העצים נשאו פירות במשך כמה עונות אך לבסוף מתו עקב הזנחה. בתחילה גידלו בארץ שני עצים בגן האיקלום שבפקולטה לחקלאות ברחובות ומספר עצים בודדים בסביבות הכנרת. עץ נוסף גודל באזור עתלית בכניסה הצפונית במקום שבו נמצאים עצי הוושינגטוניה הגבוהים, זכר לחוות הניסיונות של אהרונסון שהייתה באזור.
את פרי המאכל ניתן להשיג משומר בצורת לפתן או בצורה קפואה בחנויות המוכרות מצרכים מהמזרח הרחוק. הפרי הטרי אינו משווק בישראל נכון לשנת 2010.
1846 בארצות הברית
1846 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 70 שנה מיום היווסדה.
סיפר (עיר)
היסטוריה
העיר הייתה חלק מצמד ערים תאומות. מול סיפר בגדה המערבית של הפרת שכנה העיר האחות סיפר-אמננום. אף על פי שבאתר הארכאולוגי נמצאו אלפי לוחות חרס בכתב יתדות, הם לא הצליחו לשפוך אור רב על ההיסטוריה של העיר.
הממצא הקרמי באתר מצביע שהעיר התקיימה כבר בתקופת אורוכ (4000 עד 3100 לפנה"ס). עיקר חשיבותה של העיר היה באלף השלישי לפנה"ס, בתקופה הבבלית הקדומה שהתקיימה באלף ה-2 לפנה"ס, ובתקופה הנאו-בבלית באלף ה-1 לפנה"ס.
במאה ה-7 לפנה"ס, התקיים מאבק בין נבופלאסר שהפך בהמשך למלך בבל והמלך האשורי סין-שר-אישכון על השליטה באזור, העיר הייתה אחת הערים שהופיעה בכתובים שעליה התנהל המאבק בין שני הצדדים. בשנת 625/624 לפנה"ס יצא הצבא האשורי לכבוש את העיר סיפר וכנראה כבש אותה.
העיר המשיכה להתקיים גם בתקופה האחמנית בתקופת הממלכה הסלאוקית ובתקופת האימפריה הפרתית, אבל בחשיבות הולכת ופוחתת.
העיר שימשה כעיר הפולחן של אל השמש שמש ששכן במקדש אי-באבארה.
מלכי סיפר
ברשימת המלכים השומרית, מלכה של סיפר אנ-מן-דור-אנה מופיע בה כאחד המלכים המוקדמים של התקופה הקדם-שושלתית. המלך הבבלי מהתקופה הבבלית הקדומה שומו-לה-אל (Sumu-la-El) דיווח כי בשנתו ה-29 הוא בנה את חומות העיר. מספר שנים לאחר מכן דיווח חמורבי שהוא הקים את חומות העיר בשנת ה-23 למלכותו, ובשנת 43 למלכותו שיפץ שוב את חומות העיר. חומות העיר עברו שיפוץ נוסף בשנה הראשונה למלכותו של שמשו-אילונה שהיה יורשו של חמורבי. חומות העיר נבנו מלבני בוץ, ודרשו תחזוקה חוזרת. ברשומות של נבוכדנצר השני ושל נבונאיד מצוין שהם תחזקו את המקדש לאל השמש. בגליל של נבונואיד (Cylinder of Nabonidus) שנמצא בחפירות בסיפר מסופר שהוא שיקם את המקדש לאל סין בחרן ואת המקדשים של עישתר ושל האל שמש.
ארכאולוגיה
אתר תל אבו חבה שגודלו מעל 1 קמ"ר, נחפר לראשונה בשנת 1880 על ידי הארכאולוג והאשורולוג הורמוזד רסאם. החפירה שארכה שנה וחצי נעשתה עבור המוזיאון הבריטי. במהלך החפירה נמצאו אלפי לוחות חרס בכתב יתדות. נמצאו גם לוחות המתייחסים לאל שמש במקדש האל. רוב הלוחות היו מהתקופה הנאו-בבלית. על פי הלוחות שנמצאו במקדש, המלך שמשו-אילונה שיקם ושיפץ את המקדש בשנת 18 למלכותו, ביחד עם שיקום הזיגוראת של העיר.
קרבתו של האתר לבגדאד גרמה לכך שהאתר היה פופולרי לחפירות שוד. לוחות רבים נמכרו בזמנו בשווקים, ונרכשו על ידי המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה.
משמרת לילה (ספר)
משמרת לילה (באנגלית: The Night Watch) הוא ספרה הרביעי של הסופרת שרה ווטרס שיצא לאור באנגלית ב-2006. זהו רומן היסטורי ועלילתו מתרחשת בין השנים 1941–1947 בלונדון בעת מלחמת העולם השנייה ותקופת ההתאוששות עם סיומה. הספר זכה ב-2007 בפרס למדא לספרות והיה מועמד לפרס מאן בוקר ופרס אורנג'. הספר קיבל עיבוד לטלוויזיה על ידי BBC Two ב-2011. הספר תורגם לעברית על ידי סיגל אדלר להוצאת מטר ב-2009.
תקציר העלילה
הספר בנוי באופן שונה מספריה הקודמים של ווטרס. העלילה מחולקת לשלושה חלקים. החלק הראשון מתרחש שנתיים אחרי תום המלחמה ב-1947, השני במהלך המלחמה ב-1944, והשלישי בתקופת הבליץ ב-1941. העלילה עוקבת אחרי מאורעות בחייהם של ארבעה תושבי לונדון, הלן, דנקן, ויו וקיי, שלוש נשים וגבר צעיר, שלכולם יש עבר בעייתי וסודות. ברקע - לונדון של מלחמת העולם השנייה על רחובותיה המואפלים, הגנים היפים שנחרבו בהפצצות וגדות התמזה, האזעקות, הפצצות האוויר והאמבולנסים של משמרות הלילה.
חלק ראשון- 1947
בפרק הראשון, המתחיל ב-1947, שנתיים לאחר סוף המלחמה, ארבע דמויות משוטטות בערפל של לונדון, העיר שמנסה להתאושש לאחר המלחמה חיה עדיין את אימת ההפצצות, החשיכה והרעב. בפרק מוצגות ארבע דמויות: קיי – שהייתה נהגת אמבולנס אמיצה שהצילה רבים בימי הבליץ וכיום משוטטת חסרת כיוון ברחובות העיר בחיפוש אחר נשים צעירות; דנקן – צעיר מפוקפק ואכול חרדות המתגורר עם מר מנדי, מין "דוד" מסתורי; ויו – אחותו היפה של דנקן, שאינה מצליחה לנתק קשר רומנטי חסר סיכוי עם גבר נשוי שגרם לה סבל רב; והלן – שותפתה של ויו למשרד שידוכים שמאחורי מראה רגוע ומאוזן מסתירה קנאה הרסנית לבת זוגה ג'וליה.
חלק שני- 1944
קיי, נהגת אמבולנס במשמרת הלילה, נקראת לסייע במקומות שהופצצו, לטפל בפצועים, לתת להם עזרה ראשונה ולהוביל אותם לבתי החולים. בשל ההאפלה היא סוללת את דרכה בפנסים כבויים, בין בורות והריסות, ונחשפת לזוועות שאותן היא מנסה לשמור מפני הלן, בת זוגה. הלן, עובדת ברשות הממשלתית המסייעת לאלה שנותרו ללא קורת גג ואילו ויו, שמוצאת במלחמה הזדמנות לקידום חברתי בזכות עבודתה בעירייה בחברת בנות המעמד העליון, נופלת קורבן לאכזריות מסוג שונה, שאינה מנותקת מההקשר המלחמתי. דנקן, אחיה הצעיר של ויו, נמצא בין כותלי בית הסוהר ומכיר בו את מר מנדי.
השראה
הלסביוּת היא מוטיב מרכזי ביצירתה של שרה ווטרס. גם ב"משמרת לילה" הגיבורות הראשיות הן לסביות, זהותו המינית של דנקן מוטלת בספק ואילו ויו, ההטרוסקסואלית היחידה מבין הגיבורים, נפגעת מגברים. אחוות הנשים, תמיכתן אחת בשנייה וגם קנאה ובגידה משחקים תפקיד מרכזי בספר. לדברי ווטרס, ימי המלחמה בלונדון המופצצת תועדו באלפי מסמכים ויצירות, אך מעולם לא תוארו האירועים מנקודת מבטם של אלה שחיו בשולי החברה. כך, נקודת המבט של הספר אינה סטריאוטיפית, והיא מעמידה במרכז הבמה גיבורים וגיבורות מסוג אחר.
עיבוד לסרט טלוויזיה
הספר קיבל עיבוד לסרט טלוויזיה באורך 90 דקות עבור ערוץ BBD השני בבימוי ריצ'רד לקסטון ובהשתתפות אנה מקסוול מרטין בתפקיד קיי, קלייר פוי בתפקיד הלן, ג'ודי ויטאקר בתפקיד ויו, הארי טרדוויי בתפקיד דנקן, אנה וילסון-ג'ונס בתפקיד ג'וליה, ליאם גריגן בתפקיד רג'י וקנת קרנהאם בתפקיד מר מנדי.
תקוות גדולות (סדרה, 2011)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) היא מיני סדרה בת שלושה חלקים, עיבוד טלוויזיוני של שרה פלפס לרומן "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס. בסדרה מככבים ריי וינסטון בתפקיד מגוויץ', ג'יליאן אנדרסון כמיס האווישם, דאגלס בות' בתפקיד פיפ, ונסה קירבי כאסטלה ודייוויד סושה בתפקיד ג'אגרס. הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה הבריטית בשידורי חג המולד של שנת 2011.
אנדרסון משכה תשומת לב בגילום מיס האווישם בהיותה בת 43 בלבד, צעירה יחסית לשחקנית אחרות שגילמו תפקיד זה. אולם תגובת הביקורת הייתה חיובית.
בשנת 2012 זכתה רשת הטלוויזיה PBS בארבעה פרסי אמי "Creative Arts Emmy Award" מתוך חמש מועמדויות. הפרסים היו על ניהול אמנותי, צילום, תלבושות ועיצוב כותרת.
חלק ראשון
הילד פיפ כשהוא מחוץ לביתו באזור הביצות פוגש אסיר נמלט בשם אייבל מגוויץ' (ריי וינסטון). האסיר דורש מהילד להביא לו פצירה כדי שיוכל להסיר את השלשלאות בהן הוא כבול. להפתעתו הרבה של מגוויץ', כשפיפ חוזר אליו הוא מביא בנוסף לפצירה גם פשטידת בשר. מאוחר יותר כאשרמגוויץ' נאבק עם אסיר נמלט אחר, הוא נתפס ונאסר שוב.
פיפ גר עם אחותו (קלייר ראשברוק) ועם בעלה הנפח, ג'ו גארג'רי (שון דולי). הדוד שלה (מארק אדי) מספר לה שמיס האווישם המתבודדת (ג'יליאן אנדרסון) מחפשת ילד שיבוא לביתה. אחותו של פיפ המצפה לגמול נאה, דוחקת בפיפ ללכת לביתה של מיס האווישם, והוא הופך לחבר למשחק של אסטלה, ביתה המאומצת. במהלך שהותו בבית פיפ שומע ממיס האווישם שהוא נועד לדבר מה מיוחד ושונה, והוא משוכנע שהיא מועידה אותו לחיי ג'נטלמן. אך הוא מתאכזב כאשר היא מתברר שהיא מועידה אותו להיות שוליה של נפח. היא משלמת לג'ו והם חותמים על חוזה. יותר מכך הוא מאוכזב מכך שהיא מורה לו לא לשוב לראותה. בזמן שפיפ וג'ו נמצאים בבית סאטיס, אורליק (ג'ק רות') תוקף את אחותו של פיפ, והיא נותרת מרותקת למיטה. פיפ מתחיל את שבע שנות החניכות אצל ג'ו.
שבע שנים חולפות, ופיפ (כעת מגלם אותו דאגלס בות') פוגש שוב את אסטלה (בגילומה של ונסה קירבי). עורך הדין של מיס האווישם, ג'אגרס, מבקר אצל פיפ ומודיע שיש לו מיטיב אשר ישלם על חינוכו, ושפיפ אמור לנסוע ללונדון להתחיל את חייו כג'נטלמן. התנאי לכך הוא שיהיה מוכר בשם 'פיפ' בלבד, ושנאסר עליו לברר מי הוא מיטיבו ומה מקור הכסף. פיפ מניח שהמטיבה שלו היא מיס האווישם, הוא מבקר בבית סאטיס ומבטיח לא לאכזב אותה.
חלק שני
בלונדון פיפ מבלה את זמנו בחברת הרברט פוקט, הוא צובר חובות במועדון חברים פרטי, ומנסה לשכוח את חייו הקודמים. פיפ מספר להרברט על אהבתו לאסטלה, אך חברו חשדני. הוא מזהיר את פיפ שאין איש יודע מאין הגיעה אסטלה, מיס האווישם אימצה קיבלה אותה מ'חברים' שאיש לא שמע עליהם. למרות זאת פיפ מלווה את אסטלה לנשף בלונדון, ורגשות האהבה שלו מתגברים.
גם הפקיד של ג'אגרס, ומיק, מביע זלזול במוצאו של פיפ, אבל הוא מסייע בחשאי לפיפ לממן משרה עבור הרברט פוקט, דבר אשר מאפשר לו לשאת לאישה את אהובתו. פוקט נושל ממשפחתו כיוון שבחירת ליבו לא הייתה במעמד גבוה מספיק לטעמם. אחותו של פיפ מתה והוא משתתף בהלוויה. כשהוא שוב לבד בחדרו, הוא מתעורר בלילה ומוצא מולו את מגוויץ' שמוציא כספים מתוך שק, וחושף שהוא עצמו הוא המיטיב המסתורי.
חלק שלישי
בעזרתו של ומיק, פוקט מוצא מקום מסתור למגוויץ'. מתברר להם שג'נטלמן מהמועדון של פיפ, מציע סכום כסף גדול להסגרתו של מגוויץ'. פיפ מתאר את האיש בפני מגוויץ', שמגלה את זהותו האמיתית. האיש הוא קומפייסון, שאיתו נאבק מגוויץ' בביצות. פיפ ופוקט מבינים שקומפייסון הוא החתן שזנח את מיס האווישם ביום חתונתה.
מגוויץ' מבטיח לפיפ שכספו הגיע מעבודה קשה ולא ממעשי רצח. פיפ מספר שהוא התנכר למשפחתו. אסטלה נישאה לדרמל, והמכתבים שהיא מקבלת אינם נפתחים, ומוחזרים לשולחת, מיס האווישם. פיפ, שאינו מוכן להשתמש בכספו של מגוויץ', מבקש ממיס האווישם כסף עבור הרברט פוקט. באי רצון בולט היא נותנת לו את הכסף ומבקשת את סליחתו. אחר כך היא שורפת מכתבי אהבה שקבלה מקומפייסון, שמלתה מתלקחת והיא עולה באש. פיפ חוזר כדי להצילה, אך לשווא.
מגוויץ' מספר לפיפ על עברו. הוא היה נשוי לאישה בשם מולי, והייתה להם בת. יום אחד קומפייסון ניסה לאנוס את מולי, והיא נאבקה בו ופצעה אותו. היא הועמדה לדין על רצח ונכלאה. כאשר מגוויץ' חזר לביתו נודע לו שאשתו בכלא ובתו מתה. בזכות ג'אגרס מולי ניצלה מתלייה, אך מגוויץ' התחיל לשתות והדרדר לפשע. הוא נעצר על פשע שעשה יחד עם קומפייסון. בעוד שקומפייסון קיבל שנתיים מאסר מגוויץ' קיבל מאסר עולם.
פוקט וומיק מוצאים ספינה שבה יוכל מגוויץ' להימלט מלונדון, ופיפ מחליט להצטרף אליו. אורליק מגלה את הקשר בין פיפ למגוויץ' ומספר על כך לקומפייסון. אורליק תוקף את פיפ אך פיפ מצליח לגבור עליו. כאשר הם חותרים בסירה לעבר הספינה, משיגים אותם בסירה אחרת קומפייסון וכמה שוטרים. מגוויץ' דוקר למוות את קומפייסון, והוא עצמו הוכה קשות על ידי השומרים ונלקח למעצר.
פיפ הולך לראות את ג'אגרס, הוא פוגש שם את המשרתת מולי, ומבין שזו היא אשתו של מגוויץ'. עוד מתברר לו שאסטלה היא בתם של מגוויץ' ומולי. ברגעי חייו האחרונים של מגוויץ' פיפ מספר לו שביתו עדיין חיה, והיא יפהפייה ושהוא, פיפ, אוהב אותה.
אסטלה מתחתנת עם דרמל וסובלת מנחת זרועו. הוא מתעלל גם בסוס שלו, ולבסוף הוא נהרג מבעיטה של הסוס. אסטלה נשארת אלמנה ויורשת את הונו של דרמל וגם את בית סאטיס של מיס האווישם. פיפ שחייב עדיין פאונד אחד לנושיו מתכוון לעזוב את לונדון. אך ומיק מודיע לו שג'ו שילם את החוב. פיפ חוזר לביתו של ג'ו ומבקש את סליחתו. פיפ הולך לראות את ביתה של מיס האווישם ופוגש שם את אסטלה.
הפקה
ביולי 2011 נערכו צילומי הסרט ב"בית הולדנבי" קרוב לנורת'האמפטון, ששימש עבור צילומי החוץ של "בית סאטיס". צילומי הפנים נערכו באחוזה לאנגליברי, קרוב לווטפורד שבהרטפורדשייר.
בית משפחת גארג'רי והנפחיה נבנו באזור הביצות ממזרח לעיירה טולסברי שבאסקס. הכנסייה שבסצנות הפתיחה היא כנסיית סט. תומאס בקט בכפר הנטוש פיירפילד שבקנט. פנים הבית של משפחת גארג'רי צולם בחוות לוטון הו בבדפורדשייר.
כפר חיטיא
כפר חיטיא (גם: כפר חיטייא, כפר חטיה ו- כפר חטיאה) הייתה עיירה יהודית גדולה בגליל התחתון, הנזכרת רבות במקורות חז"ל.
משמעות שמה של העיירה בארמית הוא "כפר החיטים".
העיירה נזכרת בתלמוד הירושלמי כמקום אליו ברח ריש לקיש מפני רבי יהודה נשיאה לאחר שהתגלעה מחלוקת בין השניים, בסמוך למגדלא שמצפון לטבריה:.
העיירה נזכרת במקורות חז"ל גם כעיר מוצאם של מספר חכמים, ובהם האמורא יעקב איש כפר חיטייא והדרשן רבי עזריה דכפר חטיה, וכן נזכרת במדרש בראשית רבה בסיפור מעשה על חבורת פוחזים בני העיירה שנהגו להתנכל למלמד התינוקות בבית הכנסת המקומי, עד שאחד מהם נטה למות ובחר להעביר את ילדיו למשמורת אצל אותו מלמד.
חז"ל זיהו את העיירה בת זמנם עם העיר המקראית "הַצִּדִּים", הנזכרת בספר יהושע בנחלת שבט נפתלי:.
זיהויה המקובל של העיירה, וכפי שהוצבע עוד בראשית המאה ה-19 על ידי יהוסף שוורץ, הוא בחרבת חיטין שממערב לטבריה. במקום נתגלו ממצאים המעידים על יישוב יהודי גדול שהתקיים במקום בתקופת המשנה והתלמוד.
על שם העיירה הקדומה נקרא מושב כפר חיטים שהוקם בסמוך לאתרה בראשית שנות העשרים של המאה העשרים.
יכולת ספיגת ידע
יסודות התאוריה
התאוריה לספיגת הידע הוצגה ב-1990 על ידי החוקרים כהן ולוינטל