cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלסוס
חיבורו
חיבורו של קלסוס נאסר לפרסום בשנת 448 על פי צו מאת ולנטיניאנוס השלישי ותאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, יחד עם 15 ספריו של פורפיריוס התוקפים את הנוצרים, כך שלא שרדו עותקים שלמים, אולם ניתן לשחזרו מתוך דיווחו המפורט של אוריגנס לגביו בחיבור ההפרכה בן 8 הכרכים שלו, המצטט את קלסוס בהרחבה. חיבורו של אוריגנס שרד וכך שימר יחד איתו גם את חיבורו של קלסוס. אוריגנס לפעמים ציטט את קלסוס, לפעמים כתב בפרפרזה ולפעמים רק התייחס לדבריו. כך שחזר את טיעוניו והשיב להם. מאחר שדיוק היה הכרחי להפרכה, רוב החוקרים מסכימים שאוריגנס הוא מקור אמין לדבריו של קלסוס.
נראה כי קלסוס התעניין בדת מצרים העתיקה, ונראה כי הכיר את התאולוגיה היהודית ההלניסטית, ושני הדברים מצביעים על כך שהחיבור נתחבר באלכסנדריה. קלסוס כתב בתקופה שהנצרות גדלה. אוריגנס מציין שקלסוס היה אפיקורי שחי בזמנו של הקיסר אדריאנוס; אולם טיעוניו של קלסוס מצביעים על כך שהיה דווקא אקלקטי  ופעיל בזמן שלטונו של מרקוס אורליוס.
על הנוצרים
קלסוס פתח בהתקפה ביקורתית על הנצרות, תוך לגלוג על רבים מעיקריה. מאפיין עיקרי בחיבור הוא שהטיעונים נגד הנצרות מושמות בפיו של יהודי. היהודי של קלסוס מאשים את ישו בכך שבדה את סיפור הולדתו לבתולה, כאשר היה בעצם בנה של יהודיה כפרית ענייה שהתפרנסה מטווייה, שגורשה על ידי בעלה הנגר לאחר שהורשעה בניאוף עם חייל רומאי בשם פנתרה. היא ילדה את ישו, שמאוחר יותר עבד כפועל במצרים, שם למד מהמצרים את אמנויות הכישוף ואז חזר לארץ יהודה. שם, בסומכו על כוחות הקסם שלו, הכריז על עצמו כאל. קלסוס הוא המקור היחיד להצהרה המפורשת שאביו של ישו היה חייל רומאי. אוריגנס ראה בכך סיפור בדוי. היהודי שואל בסרקזם אם אמו של ישו הייתה יפה ואם זה לא מסיבה זו שאלוהים קיים יחסי מין איתה. אחד הטיעונים שמציג היהודי הוא הפרכה של זכויותיו של ישו למשיחות. היהודי שואל מדוע דווקא ישו נבחר כמשיח של הנבואות התנ"כיות, בין המוני האנשים האחרים שחיו אחרי שנאמרו הנבואות. לאחר מכן נשאלת השאלה מדוע ישו, אם היה בנו של אלוהים, לא נעשה למלך כשגדל ובמקום זאת חי חיי נדודים, מכווץ בפחד ובעוני. בנוגע לנסים של ישו, היהודי טוען שאפילו אם אלה אכן נעשו, הם לא יותר ממעשי כישוף (γοητεία) בסגנון מצרי. בנוסף על כך, שלא כמו ישו, לא ייתכן שלאל יהיה גוף שניתן להשחיתו, הוא לא היה נולד כמוהו ולא היה אוכל את האוכל שאכל. מתוך ההקבלות שניתן למצוא בין הטיעונים של היהודי של קלסוס ואלה המופיעים בספרות התלמודית והיהודית המאוחרת יותר, ברור שקלסוס נסמך כאן על מקורות יהודיים, בין אם בכתב או בעל פה. מתוך הידע שהוא מפגין בספרות ומיתולוגיה יוונית, ניתן להסיק שהיהודי המתואר אצל קלסוס שייך ללא ספק לחוג תרבותי יהודי-הלניסטי. קלסוס שואל: "כאשר האב שלח את ישו, האם שכח כבר אילו מצוות נתן למשה? או שמא הוא גינה את חוקיו שלו ושינה את דעתו, ושלח את שליחו בדיוק למטרה ההפוכה?".
קלסוס מודה כי הנוצרים מצליחים בעסקים, אך דורש מהם להיות אזרחים טובים, לשמור על אמונתם אך להעריץ את הקיסרים ולהצטרף אל שאר האזרחים בהגנת האימפריה. זו פנייה רצינית ומפתיעה בשם האחדות וסובלנות הדדית. אחת מתלונותיו המרירות ביותר של קלסוס היא על סירובם של הנוצרים לשתף פעולה עם החברה האזרחית ועל הבוז שלהם כלפי מנהגים מקומיים והדתות העתיקות. הנוצרים ראו באלו עבודות אלילים בהשראת רוחות רעות, בזמן שפוליתאיסטים כמו קלסוס ראו בהם כפעולותיהם של הדיימונים, או שרי האל, ששלטו באנושות במקומו כדי לשמור עליו מ"זיהום התמותה". קלסוס תוקף את הנוצרים כמי שמזינים פילוג ואי-אחידות, ומאשים אותם בהמרת דתם של ההמונים והנבערים, תוך סירוב לשיח עם אנשים נבונים. באשר לדעתם על משימתם הקדוֹשה והקדוּשה הבלעדית, קלסוס מגיב באמצעות לעג לחוסר המשמעות שלהם ומשווה את היהודים והנוצרים יחדיו ל"נחיל עטלפים או נמלים המגיחות אל מחוץ לקן שלהן, או צפרדעים המתאספות מסביב לביצה, או תולעים המתקהלות באיזו פינה מטונפת, ומתווכחים ביניהם לגבי מי מהם הם החוטאים הגרועים יותר". קלסוס מבקר את הנוצרים, על שהם "מקיפים עצמם חומה ומתנתקים משאר האנושות". לא ידוע כמה נוצרים היו בזמנו של קלסוס (שיעור האוכלוסייה היהודית של האימפריה הרומית היה בין 6.6% ל–10% מתוך אוכלוסייה של 60 מיליון).
על היהודים
גישתו של קלסוס כלפי היהודים ודתם הייתה מותנית בעיקר בקשר הטבוע בין היהדות והנצרות. כדי להפריך את היסודות האינטלקטואליים והדתיים של הנצרות, הוא ראה זאת כהכרחי לתקוף את היהדות כשורש הרע. הוא מתייחס למשה בחוסר אהדה בולט ומציין שמשה והיהודים היו ממוצא מצרי, בהתאם לגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים. לדבריו, היהודים "עזבו את מצרים לאחר שמרדו בקהילה המצרית ובזו למנהגים הדתיים של המצרים". הוא אף יוצר הקבלות בין המצרים, היהודים והנוצרים וטוען שמה שהיהודים "עשו למצרים הם סבלו בתורם על ידי אלה שהלכו אחרי ישו", וש"בשני המקרים מרד נגד הקהילה הוביל להצגתם של רעיונות חדשים". קלסוס כותב כי "ישנה דוקטרינה עתיקה (ארכאיוס לוגוס) שהתקיימה מההתחלה, שתמיד נשמרה על ידי האומות והערים הנבונות ביותר ועל ידי אנשים נבונים". הוא אינו מזכיר את היהודים ואת משה בין אלה שהוא מפרט ובמקום זאת מאשים את משה בהשחתת הדת העתיקה: "רועי העזים והכבשים שהלכו אחר משה כמנהיגם הושלו על ידי רמאויות מגושמות לחשוב שיש רק אל אחד, וללא שום סיבה הגיונית, רועי העזים והכבשים הללו נטשו את הפולחן לאלים רבים". בהתייחסו לאל היהודי הוא מזכיר את השמות העבריים "אדוני" ו"צבאות". הוא גם מציין ש"היישות המתנגדת לאלוהים" נקראת "בלשון העברים, שטן". הוא אומר שהיהודים סוגדים למלאכים והם מכורים לכישוף, אותו לימד אותם משה. קלסוס כותב ש"היהודים היו עבדים נמלטים שברחו ממצרים" וש"הם מעולם לא עשו משהו חשוב, וגם מעולם לא היו בעלי משמעות או חשיבות", וזאת בשל העובדה ש"אין דבר על ההיסטוריה שלהם שניתן למוצאו אצל היוונים". הוא תוקף את ספר בראשית וטוען שהיהודים שחיו "באיזו פינה בפלשתינה", היו בורים לחלוטין לגבי "הדברים הללו שהושרו זמן רב קודם לכן על ידי הסיודוס" ו"יצרו היסטוריה מאוד בלתי סבירה" על בריאת האדם. קלסוס הוא הסופר הפגאני הראשון הידוע לנו שנסמך רבות על התנ"ך, בעיקר על ספר בראשית, אך תחום העניין שלו לא היה מוגבל רק לחומש והוא מתייחס גם לסיפורי דניאל ויונה.
חומצת מימן כלורי
חומצת מימן כלורי היא תמיסה שקופה וחסרת צבע ומכונה לעיתים קרובות בטעות חומצה כלורית או חומצת כלור; אולם כינויים אלה מתייחסים לחומצה אחרת, שנוסחתה HClO3.
חומצת מימן כלורי היא אחת החומצות החזקות ביותר; כשהגז מומס במים הוא מתפרק כמעט באופן מושלם ליוני כלור וליוני מימן (כלומר, פרוטונים); יוני המימן מתרכבים מיד עם המים ויוצרים יוני הידרוניום:
למרות היותה חומצה חזקה, חומצה מלחית היא הפחות מסוכנת מבין החומצות החזקות הידועות בכימיה, זאת עקב אדישותה לתגובות חמצון-חיזור (תגובות חמצון-חיזור הן הגורם לנזקים לתאים ולרקמות). כשמשליכים לתוכה מתכות זולות כמו אלומיניום, ברזל או אבץ היא ממיסה אותן בתהליך אקסותרמי, יוצרת מלח כלורי עם המתכת ומביאה לשחרור גז מימן.
כיום מיוצרים ברחבי העולם כ-20 מיליון טון מימן כלורי בשנה. הגז והחומצה משמשים במאות תגובות בתעשייה הכימית. כשחומצה מלחית באה במגע עם בסיס נוצר כלוריד - מלח של חומצה כלורית:
תגובה זו בין חומצה מלחית ונתרן הידרוקסידי מביאה ליצירת מים ונתרן כלורי, הידוע יותר כמלח בישול.
החומצה המלחית המתערבבת עם המזון בקיבה, עוברת בהמשך ביחד עמו אל התריסריון, שבו היא מנוטרלת על ידי הבסיס נתרן מימן פחמתי (NaHCO3), המופרש אל התריסריון מהלבלב.
אמנת המדינה האוסטרית
אמנת המדינה האוסטרית היא הסכם בינלאומי, שנעשה בין ארבע המעצמות של בעלות הברית לבין אוסטריה והשיב לה את מעמדה כמדינה עצמאית. האמנה נחתמה ב-15 במאי 1955 ונכנסה לתוקף ב-27 ביולי באותה שנה.
רקע
ערב מלחמת העולם השנייה סופחה אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית והייתה לחלק ממנה. בשלהי המלחמה נכבש שטחה ברובו על ידי צבא ברית המועצות ובחלקו על ידי צבא ארצות הברית. לאחר המלחמה חולק שטחה לאזורי כיבוש שנשלטו על ידי ארבע המעצמות העיקריות של בעלות הברית - ברית המועצות, ארצות הברית, בריטניה וצרפת.
ממשלה אוסטרית שהוקמה תחת שלטון הכיבוש פתחה במגעים עם בעלות הברית בניסיון להגיע להסכם על החזרת עצמאות המדינה, אך הניסיון לא צלח משום שבעלות הברית רצו להגיע תחילה להסכם שלום עם גרמניה וראשית המלחמה הקרה הכבידה על המשא ומתן עוד יותר. האווירה בין הצדדים למשא ומתן השתפרה לאחר מות מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין ב-1953, ובראשית 1955 הושגה פריצת דרך שאיפשרה את קבלת ההסכם.
ההסכם
ההסכם ששמו הרשמי הוא אמנה להקמתה מחדש של אוסטריה עצמאית ודמוקרטית (Treaty for the re-establishment of an independent and democratic Austria) נחתם בארמון בלוודר בווינה. החותמים על ההסכם היו שרי החוץ של חמש המדינות בעלות ההסכם וכן הנציבים הצבאיים של ארבעת אזורי הכיבוש במדינה.
ההסכם השיב את עצמאותה של אוסטריה על בסיס הצהרת מוסקבה מ-1943, שבה הצהירו בעלות הברית כי הן רואות את סיפוחה של אוסטריה לגרמניה כבטל מעיקרו. גבולות אוסטריה נקבעו כפי שהיו ב-1 בינואר 1938. ההסכם קבע עוד כי ייאסר סיפוח של אוסטריה לגרמניה בעתיד.
ההסכם כולל תשעה חלקים, ובהם הוראות פוליטיות וטריטוריאליות, הוראות בענייני צבא ותעבורה אווירית, פיצויים, ענייני בעלות ומשפט, יחסים כלכליים, כללי הכרעה בסכסוכים ונושאים נוספים. הוא דן בפירוט בזכויות המיעוטים הסלובנים והקרואטים במדינה. הקמת ארגונים נאצים ופשיסטים במדינה נאסרה.
ברית המועצות דרשה שאוסטריה תכריז על נייטרליות על מנת להבטיח שהמדינה לא תצטרף לארגון נאט"ו לאחר נסיגת הצבא הסובייטי ממנה. הצהרת נייטרליות לא נכללה בהסכם עצמו. עם זאת, הפרלמנט האוסטרי הכריז על נייטרליות ב-26 באוקטובר 1955, יום אחד לאחר שהסתיים פינוי כוחות בעלות הברית מהמדינה בהתאם להוראות ההסכם.
נבחרת קרואטיה בכדורגל
נבחרת קרואטיה בכדורגל (בקרואטית: Hrvatska nogometna reprezentacija; היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קרואטיה. הנבחרת הוקמה בתחילת שנות ה-90, לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה עם התפרקותה של יוגוסלביה. נבחרת קרואטיה הגיעה לגמר מונדיאל 2018 ברוסיה,
במונדיאל 2022 סיימה קרואטיה במקום השלישי.
קרואטיה שיחקה בטורניר הגמר הבינלאומי הראשון שלה באליפות אירופה לאומות 1996, והגיעה לשלב רבע הגמר. כעבור שנתיים, במונדיאל 1998, הגיעה למקום השלישי, ותואר מלך השערים (נעל הזהב) הוענק לחלוץ הנבחרת דאבור שוקר. במונדיאל 2018 העפילה קרואטיה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע העולם, שבו שיחקה נגד צרפת, וסיימה את הטורניר כסגנית אלופת העולם. קפטן הנבחרת לוקה מודריץ' נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
היסטוריה מוקדמת
לאור נסיבות פוליטיות בממלכת יוגוסלביה, זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, קבוצות הספורט הקרואטיות הורשו להשתתף בתחרויות שונות תחת הדגל הקרואטי, לכן יש המחשיבים את המשחק שהתקיים ב-4 באפריל 1940 בזאגרב, בין נבחרות קרואטיה ושווייץ, כמשחק הרשמי הראשון של קרואטיה. המשחק הסתיים בניצחון 4:0 של נבחרת קרואטיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרפה המדינה העצמאית של קרואטיה לפיפ"א, ושיחקה יחד עם נבחרות מדינות הציר. בתקופה זו, שיחקה הנבחרת שני משחקים נגד גרמניה שהסתיימו בתבוסות 5:1.
בשנת 1945 הפכה קרואטיה לרפובליקה במסגרת יוגוסלביה ולפיכך הוצאה מפיפ"א.
הקמת הנבחרת מחדש
הנבחרת היוגוסלבית האחרונה ששיתפה כמות משמעותית של שחקנים קרואטים שיחקה נגד שוודיה ב-16 במאי 1991, מספר ימים לפני משאל העם על עצמאותה של קרואטיה. נבחרת קרואטית נוספת נוסדה באותה תקופה. היא השתתפה במשחקה הבינלאומי הראשון נגד נבחרת ארצות הברית ב-17 באוקטובר 1990 באצטדיון מקסימיר בזאגרב וניצחה 1–2. במשחק זה הציגה הנבחרת לראשונה את תלבושת המשבצות האדומות שלה. קרואטיה עדיין נחשבה כחלק מיוגוסלביה עד להכרזת עצמאותה ב-8 באוקטובר 1991 אבל הנבחרת הזו כבר הייתה למעשה הנבחרת הלאומית שלה. באמצע 1992 הנבחרת הצטרפה לפיפ"א ולאופ"א והטורניר הראשון בו השתתפה היה מוקדמות יורו 1996.
יורו 1996
טורניר המוקדמות היה מוצלח מאוד עבור הקרואטים שסיימו ראשונים בבית לפני נבחרות, , , ו עם מאזן של 7 ניצחונות, 2 תוצאות תיקו והפסד אחד בלבד. גם טורניר הגמר של יורו 1996 נחשב למוצלח עבור הנבחרת. היא ניצחה את ו והפסידה ל. היא העפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית והפסידה ל, האלופה שבדרך, 2-1. כוכב הנבחרת היה דאבור שוקר שהבקיע 3 שערים בטורניר.
מונדיאל 1998
מונדיאל 1998 היה הראשון בו השתתפה קרואטיה. בטורניר המוקדמות היא סיימה שנייה בבית אחרי והקדימה את,  ו. הנבחרת התמודדה במשחקי פלייאוף על העלייה מול, שאף היא הייתה נבחרת חדשה יחסית שטרם שיחקה במונדיאל באותה תקופה. במשחק הראשון קרואטיה ניצחה 0–2 ומשחק הגומלין באוקראינה הסתיים בתיקו 1-1 שהעלה את הקרואטים למונדיאל לראשונה בתולדותיהם.
בטורניר הגמר הבטיחה קרואטיה את העפלתה לשמינית הגמר כבר אחרי שני משחקים בשלב הבתים, לאחר שניצחה את 1-3 ואת  0-1. במשחק על המקום הראשון בבית הפסידה ל 1-0 והעפילה מהמקום השני בבית. בשמינית הגמר ניצחה קרואטיה את 0-1 משער של דאבור שוקר בבעיטת עונשין. בשלב רבע הגמר הציגה קרואטיה משחק בלתי נשכח כאשר הביסה במפתיע את 0-3 משעריהם של רוברט יארני, גוראן ולאוביץ' ודאבור שוקר והעפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר מול הובילה קרואטיה משער של דאבור שוקר, אולם הצרפתים הפכו את התוצאה ל-1–2 בדרכם לזכייה בגביע העולמי. קרואטיה סיימה במקום השלישי לאחר שניצחה את 1-2. הקרואטים נחשבו להפתעת הטורניר. דאבור שוקר סיים כמלך שערי המונדיאל עם 6 שערים. מונדיאל 1998 נחשב עד 2018 לטורניר השיא של נבחרת קרואטיה.
תחילת שנות ה-2000
לאחר ההופעה המצוינת בגביע העולם, חלה דעיכה בנבחרת הקרואטית והיא לא הצליחה להעפיל ליורו 2000. קרואטיה הצליחה להעפיל למונדיאל 2002, אך הודחה בשלב הבתים לאחר שהפסידה ל, ניצחה את והפסידה באופן מאכזב ל. קרואטיה העפילה גם ליורו 2004 אך שוב הודחה בשלב הבתים לאחר 2 תוצאות תיקו מול ו והפסד מול. קרואטיה העפילה גם למונדיאל 2006 וגם בו הודחה בשלב הבתים לאחר הפסד מול ושתי תוצאות תיקו מול  ו. קרואטיה הובילה פעמיים במשחק מול אוסטרליה, כאשר ניצחון היה מעלה אותה לשמינית הגמר, אבל האוסטרלים השוו פעמיים ועלו שלב לראשונה בתולדותיהם.
יורו 2008
קרואטיה העפילה ליורו 2008 ופתחה את הטורניר בצורה מצוינת, כאשר ניצחה בשלושת משחקיה בשלב הבתים את, ו. בשלב רבע הגמר התמודדה קרואטיה מול במשחק דרמטי. המשחק הסתיים בתיקו 0-0 והגיע להארכה. דקה לסיום ההארכה עלתה קרואטיה ליתרון משער של איוואן קלסניץ' אולם הטורקים השוו 2 דקות בתוספת הזמן של ההארכה וכפו הכרעה בבעיטות מ-11 מטרים. שלוש החמצות של הקרואטים מהנקודה הלבנה הדיחו אותם מהטורניר.
קרואטיה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2010 וזו הייתה הפעם הראשונה בה לא הצליחה להעפיל לטורניר גמר גביע העולם.
העשור השני של המאה ה-21
קרואטיה העפילה ליורו 2012 אך הודחה בשלב הבתים לאחר ניצחון על, תיקו מול והפסד מול.
במוקדמות מונדיאל 2014 סיימה קרואטיה במקום השני בבית, והעפילה למונדיאל לאחר ניצחון בפלייאוף על. קרואטיה השתתפה במשחק הפתיחה של המונדיאל מול ברזיל המארחת והפסידה בו 1–3. בהמשך הביסה קרואטיה את קמרון 0–4 והייתה זקוקה לניצחון על מקסיקו על מנת להעפיל לשמינית הגמר, אולם במשחק זה הפסידה 1–3 וסיימה במקום השלישי בבית המוקדם. קרואטיה העפילה ליורו 2016 ושיחקה היטב בשלב הבתים כאשר גברה על טורקיה 0–1, סיימה בתיקו 2-2 עם צ'כיה וניצחה 1–2 את אלופת אירופה ספרד. בעקבות התוצאות העפילה קרואטיה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית, אך הודחה על ידי פורטוגל כשהפסידה 0–1 אחרי הארכה.
מונדיאל 2018
מונדיאל 2018 הביא לקרואטיה את תואר סגנית אלופת העולם, ההישג הטוב בתולדותיה.
במוקדמות מונדיאל 2018 סיימה קרואטיה במקום השני, והוגרלה לשחק נגד נבחרת יוון בשלב הפלייאוף. קרואטיה גברה במשחק הראשון על יוון 1–4, סיימה את משחק הגומלין בתיקו 0-0, ועלתה למונדיאל בפעם החמישית בתולדותיה. במסגרת מונדיאל 2018 הוגרלה נבחרת קרואטיה לבית אחד עם, ו, ובשלב הבתים ניצחה את שלושתן.
נבחרת קרואטיה גברה בשלב שמינית הגמר על דנמרק בדו-קרב פנדלים, ובשלב רבע הגמר הכריעה את המארחת רוסיה בדו-קרב פנדלים נוסף.
בחצי הגמר התמודדה קרואטיה מול נבחרת אנגליה. אנגליה עלתה ליתרון כבר בדקה החמישית של המשחק. את גול השוויון הבקיע איוואן פרישיץ' בדקה ה-68, והמהפך הושלם בהארכה, כאשר מריו מנדז'וקיץ' כבש בדקה ה-109, והמשחק הוכרע בתוצאה 1–2. קרואטיה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר הטורניר.
בגמר מונדיאל 2018 הפסידה קרואטיה ל בתוצאה 2–4. שער עצמי של מריו מנדז'וקיץ' העלה את צרפת ליתרון בדקה ה-18. איוואן פרישיץ' השווה בדקה ה-28. קרואטיה ספגה 3 שערים נוספים, וגול של מריו מנדז'וקיץ' בדקה ה-69 צימק את הפיגור של קרואטיה.
קפטן הנבחרת לוקה מודריץ' נבחר לשחקן המצטיין של מונדיאל 2018. מודריץ' גם החזיק בתואר "מלך דקות המשחק" עם 633 דקות משחק. הכובשים הבולטים של הנבחרת היו איוואן פרישיץ' ומריו מנדז'וקיץ', שכל אחד מהם הבקיע 3 שערים בטורניר.
יורו 2020
קרואטיה העפילה ליורו 2020 בפעם החמישית ברציפות. בשלב הבתים הפסידה קרואטיה לאנגליה 1-0 במשחק שנערך באנגליה. בהמשך סיימה קרואטיה בתיקו 1-1 עם צ'כיה ובסיום שלב הבתים גברה על סקוטלנד 1-3 במשחק שנערך בסקוטלנד. קרואטיה העפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית ושם הפסידה לספרד 5-3 אחרי הארכה.
מונדיאל 2022
קרואטיה העפילה למונדיאל 2022 בפעם השלישית ברציפות. בשלב הבתים היא סיימה בתיקו 0-0 עם מרוקו, הביסה 1-4 את קנדה וסיימה בתיקו 0-0 עם בלגיה כדי לעלות לשמינית הגמר מהמקום השני בבית. בשמינית הגמר סיימה קרואטיה עם יפן בתיקו 1-1 וניצחה אותה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים 1-3. ברבע הגמר סיימה קרואטיה בתיקו 1-1 עם ברזיל וניצחה גם אותה 2-4 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. בחצי הגמר הובסה קרואטיה 3-0 על ידי ארגנטינה. קרואטיה סיימה במקום השלישי לאחר שניצחה את מרוקו 1-2.
סגל הנבחרת
סגל השחקנים שזומנו לקראת משחקי מונדיאל 2022
מספר ההופעות והשערים מעודכן ל-9 בדצמבר 2022
שיאי שחקנים
מעודכן ל-19 ביוני 2023
שרמן אדמס
לואלין שרמן אדמס (באנגלית: Llewelyn Sherman Adams; 8 בינואר 1899 - 27 באוקטובר 1986) היה פוליטיקאי אמריקאי, שידוע בעיקר הודות לכהונתו כראש הסגל של הבית הלבן תחת הנשיא דווייט אייזנהאואר וכמושל ניו המפשייר.
חייו
אדמס נולד בעיירה דובר שבורמונט והתחנך בבית ספר ציבורי בפרובידנס, בירת רוד איילנד. משם המשיך אדמס ללימודים בדארטמות' קולג', ולאחר הפסקה בת חצי שנה, במהלכה הצטרף לחיל הנחתים האמריקני במלחמת העולם הראשונה, סיים ב-1920 את לימודיו. לאחר מכן, פתח עסק לייצור נייר בלינקולן שבניו המפשייר.
ב-1923 נישא אדמס לרייצ'ל וייט. לזוג נולד בן אחד, סמואל, ושלוש בנות, ג'ין, שרה ומריון.
ב-1941 נכנס אדמס לפוליטיקה וב-1945 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של ניו המפשייר, וכיהן בקונגרס שנתיים. בתווך התמודד על המועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ניו המפשייר, אך הפסיד לצ'ארלס דייל.
ב-1949 התמנה אדמס למושל ניו המפשייר, שסבלה באותה תקופה, שנות אחר מלחמת העולם השנייה, ממיתון ולכן קרא לחסכנות במישור הפרטי והמדיני כאחד. בשל היות גמלאים חלק נכבד מאוכלוסיית המדינה, הוביל אדמס להגברת הרווחה מטעם המדינה ולחקיקה שתאפשר להם לזכות בביטוח פדרלי. ב-1950 הקים ועדה שתעגן את המלצותיו בחוק. בשנים 1951–1952 כיהן כיושב ראש ועידת המושלים של ארצות הברית ולקראת סוף כהונתו כמושל התבקש אדמס להתמנות לראש הסגל של הבית הלבן תחת הנשיא הרפובליקני הנבחר, דווייט אייזנהאואר.
ב-1953 התמנה לתפקיד. בתקופתו כראש הסגל, מלבד חברי הקבינט ומספר יועצים, עברו דרך משרדו כל הבקשות שהופנו לנשיא אייזנהאואר. ב-1958 אולץ אדמס לפרוש מתפקידו כשתת-ועדה בבית הנבחרים חשפה כי אדמס קיבל מעיל מצמר ויקוניה מצויה ושטיח אוריינטלי מברנרד גולדפיין, יצרן טקסטיל מבוסטון, אשר היה תחת חקירה בחשד להפרות סחר. בחקירתו בתת-הוועדה הואשם גולדפיין בביזיון הקונגרס כשסירב לענות לשאלות בנוגע לקשריו עם אדמס.
בעקבות המקרה הסתיימה הקריירה הפוליטית של אדמס, שחזר לעיר לינקולן, ופתח עסק באתר הסקי על ההר לון. אדמס נפטר ב-1986 ונקבר בבית הקברות ריברסייד שבעיר.
רחביה
רחביה היא שכונה בירושלים. היא משתרעת מדרום-מערב לרחוב קרן היסוד ולרחוב המלך ג'ורג', גובלת בשכונת נחלאות ושערי חסד מצפון, בשכונות טלביה וקריית שמואל מדרום, ובשכונת שערי חסד ממערב. על פי השנתון הסטטיסטי של מכון ירושלים למחקרי מדיניות ב-2016 התגוררו בשכונה (בצירוף תושבי קריית שמואל הסמוכה) 7,710 תושבים.
היסטוריה
השכונה הוקמה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 על אדמות בבעלותה של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, אשר כונו ג'נזריה, והוחכרו לחברת הכשרת היישוב בשנת 1922. החברה העסיקה את האדריכל היהודי יליד גרמניה ריכרד קאופמן, שתכנן אותה כשכונת גנים בהשראת עיר הגנים האירופאית, תוך יישום עקרונות הסגנון הבינלאומי שרווח באותה עת בארץ ישראל. בוני השכונה היו ברובם מהפכנים, אנשי גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור שאת אוהליהם פרסו ליד מנזר רטיסבון. בשלב הראשון תוכננה "רחביה א'", שגבולותיה היו רחוב המלך ג'ורג' במזרח, רחוב רמב"ן בדרום, רחוב אוסישקין (אז - הקרן הקיימת) במערב, ורחוב הקרן הקיימת (אז - שמואל הנגיד) בצפון. בשלבים מאוחרים יותר הורחבה השכונה דרומה, והיא תחומה ברחובות ז'בוטינסקי ובלפור.
הבית הראשון בשכונה, בית אליעזר ותלמה ילין בתכנונם של האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר, נבנה בשנת 1924 ברחוב רמב"ן (היום מס' 14, פינת רחוב אלחריזי). במקביל נבנו בשכונה גם בית גד פרומקין וביתו של דניאל אוסטר (כיום בית הכנסת "חורב"), גם הם בתכנון הקר וילין. הראשונים לגור בשכונה היו יצחק בן-צבי ואריה דוסטרובסקי שהקימו במקום צריפים ונכנסו לגור כבר בשנת 1924.
מאוחר יותר נבנו גם הרחבות לשכונה - רחביה ב', ג' וד' שהשתרעו עד רחוב התיבונים ובן סרוק בדרום מערב, והרחובות שלמה מולכו ורד"ק בדרום מזרח. על פי התקנות המקוריות של ועד השכונה הותר לפתוח בתי מסחר רק בשני הרחובות הראשיים שבשולי השכונה, וזאת כדי לשוות לה אופי פסטורלי. הרחובות שנועדו למעבר לכלי רכב היו צרים כדי שלא יהפכו לסואנים מדי, ואילו השדרה הירוקה החוצה את השכונה מצפון לדרום נועדה להולכי רגל ולמטיילים והיא רחבה יחסית. על פי המסופר, נבנו הרחובות כשהם מעוקלים - סגולה נגד שדים ומזיקים.
ראשוני התושבים באו ממשפחות ספרדיות מבוססות שהשפיעו על בחירת שמות הרחובות. גם מנהיגי היישוב היהודי הנבנה בארץ ישראל נמנו על תושבי השכונה הראשונים, ורבים מתושביה הבאים לאורך הדורות היו מנכבדי המדינה. בשנת 1936 התגורר ברחביה היילה סלאסי, מלך אתיופיה הגולה, במשך שלושה חודשים בווילה לאה, ברחוב בן מימון שבשכונה. לרחביה יצא שם של שכונה אריסטוקרטית של יוצאי מרכז אירופה, אף על פי שבפועל התגוררו בה גם משפחות ספרדיות מבוססות, בהן משפחות אלישר, ולירו, מולכו וקוקיה. מספר הרופאים בשכונה תרם ליוקרתה הרבה, בפנקס התושבים של שנת 1936 נספרו 56 רופאים מתוך 988 תושבים.
בראשית פברואר 1947 החרימו השלטונות את בתיהם של כשליש מתושבי רחביה לצורך הצבא הבריטי ואלו נאלצו למצוא לעצמם מקומות מגורים אחרים.
החל משנות השישים אופייה של רחביה כשכונה פסטורלית ושקטה החל להשתנות, עם הפיכת חלק מרחובותיה לעורקי תחבורה ראשיים המחברים בין חלקי העיר החדשים והישנים. לרבים מהבתים והוילות נוספו תוספות בנייה וקומות נוספות. מחירי הדירות הגבוהים והעדר שטחים לבנייה חדשה הגבילו את היכולת של דיירים חדשים לקנות בתים בשכונה, אך היא המשיכה להוות מרכז בולט לאנשי אקדמיה- ובעיקר מהאוניברסיטה העברית, רופאים, שופטים ובכירים מהשירות הציבורי.
תחילת המאה ה-21
בתחילת המאה ה-21 החלה התעוררות לכך שהחכירה של האדמות מהכנסייה היוונית-אורתודוקסית מסתיימת עד אמצע המאה ה-21. ובמקרה של בתי ראש רחביה, אף לפני כן. ב-2016, עדיין לא היה שינוי במצב זה. פרט למקרה של ראש רחביה. שם, חוכר אחר שילם עבור הארכת החכירה ב-200 שנה. אולם כל דייר קיים יאלץ לשלם חלק ניכר משווי דירתו אם ברצונו שהחזקה בה תישאר בידיו אחרי סיום החכירה הראשונית.
נכון לשנת 2018. גרים ברחביה כ-7000 תושבים. מתוכם כ-20% מעל גיל 65 ו20% מתחת לגיל 14 ושליש מהאוכלוסייה הם בין הגילאים 20-35. שכבת הגיל הצעירה מוסברת בכמות הסטודנטים הגדולה המתגוררת בשכונה. ישנה ירידה בכמות הילדים המתגוררים בשכונה ובפרט מהאוכלוסייה החילונית. בין 1986–2006 ירד מספר התלמידים בבית הספר היסודי הממלכתי "פולה ודוד בן-גוריון" בכ-50%. ומספר התלמידים בגימנסיית רחביה ירד בכשליש, בעוד שבבתי הספר הממלכתיים דתיים נשאר יציב. החל משנות התשעים ישנה תופעה של כניסת עולים חרדים מודרניים מבוססים בעיקר מארצות הברית שהגיעו אל השכונה והם כיום מהווים חלק ניכר מאוכלוסייתה.
מבני ציבור
אחד המוקדים המרכזיים בשכונה הוא בנייני המוסדות הלאומיים, הכוללים את משרדי הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד, היכל שלמה, בית הכנסת הגדול, שעל ידם הוקמו בנייני הגימנסיה העברית.
במרכז השכונה ההיסטורית שוכנים גם מתחם יד בן צבי, המשמר את המקום בו עמד בעבר צריף המגורים של הנשיא יצחק בן-צבי שלידו (בית ולירו) שכן משכן נשיאי ישראל עד שנת 1971, ובית לוי אשכול, השוכן במבנה ששימש כמעון ראש הממשלה הרשמי בין 1950–1974.
בשכונה בתי כנסת היסטוריים רבים בהם בית הכנסת ישורון, בית כנסת הנשיא ובית הכנסת חורב.
שמות הרחובות
שמות הרחובות ברחביה הם שמותיהם של חכמים ומשוררים יהודים מתקופת תור הזהב של יהדות ספרד. השמות ניתנו בזמנו על ידי מוכתר רחביה יצחק רפאל מולכו שהיה ממקימי השכונה ומנושאי המשא ומתן לרכישת הקרקעות מהכנסייה. בין שמות הרחובות ניתן למצוא את אברבנאל, בן מימון והרמב"ן. זאת למעט שני רחובות שקיבלו שמות אחרים, מתוך ההקשר המיוחד: רחוב מנחם אוסישקין, שבמקור נקרא על-שם הקרן הקיימת, (כיום נקרא רחוב על-שמו של שמואל הנגיד מחוץ לשכונה). יש בשכונה אף רחובות בשם המטייל היהודי בנימין מטודלה, עובדיה מברטנורא וחיים ארלוזורוב וחוֹצָה אותה לארכה דרך עזה.
תדמית
בשכונה התגוררו מאז הקמתה סלתה ושמנה של ירושלים. תושבים מפורסמים מבין דרי השכונה היו זלמן שזר, משה שרת, אליעזר ילין, ארתור רופין, מנחם אוסישקין, יצחק בן-צבי, דב יוסף, גרשם שלום, אליעזר סוקניק, מרטין בובר, שמואל הוגו ברגמן, עקיבא ארנסט סימון, משה לנדוי, אברהם חן, מנחם אלון, ישעיהו ליבוביץ, גד פרומקין, נתן ברדקי, דוד תאודור אולמן, לאה גולדברג, פנחס שדה ויוסף לכמן. כמו כן התגוררו בשכונה משה דיין, גולדה מאיר, וטדי קולק, וכיום בנימין נתניהו ודן מרידור.
בשנת 1926, לאור פינוי גדוד העבודה מהשכונה, טענו המפונים שוועד השכונה הביא לפינויים מהשכונה מפני שהיו כתם לשכונה המכובדת. כן התלוננו אנשי הגדוד על שאנשי השכונה מנעו מהם לקיים מחצבה בשכונה משום שהיא מפריעה את שנת הצהריים שלהם.
בנוגע לתדמית "רחביה" שדבקה במיוחד בשופטי בית המשפט העליון, אמרה דורית ביניש:
ג'ון איזנר
ג'ון איזנר (באנגלית: John Isner; נולד ב-26 באפריל 1985) הוא טניסאי מקצועני מארצות הברית המדורג כיום (מאי 2022) במקום ה-23 בעולם, בסבב ה-ATP, דירוג השיא שלו ביחידים היה 8 בעולם ב-16 ביולי 2018. איזנר זכה ב-16 תוארי יחידים ו-6 תוארי זוגות במהלך הקריירה. דירוג השיא שלו בזוגות היה 26 בעולם, ב-2 באפריל 2012.
באליפות וימבלדון (2010) היה שותף למשחק הטניס הארוך ביותר אי פעם, 11 שעות ו-5 דקות, בו ניצח. בנוסף היה שותף למשחק השני הארוך בהיסטוריה שנמשך 6 שעות ו-35 דקות בו הפסיד.
הישג השיא שלו הוא הגעה למשחק חצי גמר אליפות וימבלדון (2018).
2010
שנת 2010 הייתה השנה הטובה ביותר בקריירה של איזנר. איזנר פתח את השנה בניצחון על ארנו קלמנט בגמר טורניר אוקלנד. זהו תואר ה-ATP הראשון של איזנר. איזנר הגיע לסיבוב הרביעי באליפות אוסטרליה הפתוחה שם הודח בידי אנדי מארי. בטורניר הרולאן גארוס הפסיד בסיבוב השלישי לתומאש ברדיך הצ'כי. בווימבלדון הודח בסיבוב השני על ידי טימו דה בייקר אחרי שבסיבוב הראשון ניצח את ניקולאס מאהו בתוצאה 6–4, 3–6, 6–7, 7–6, 70–68 במשחק שהפך למשחק הטניס הארוך ביותר, 11 שעות ו-5 דקות, והתפרס על פני 3 ימים. באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע לסיבוב השלישי שם הודח בידי מיכאל יוז'ני מרוסיה.
2011
באליפות אוסטרליה הפתוחה הודח איזנר בסיבוב ה-3 בידי מרין צ'יליץ' ב-5 מערכות. ברולאן גארוס הודח בסיבוב הראשון לאחר שהפסיד לרפאל נדאל. איזנר היה הראשון שהגיע ל-5 מערכות נגד נדאל בטורניר זה. בווימבלדון הוגרל שוב לשחק בסיבוב הראשון נגד ניקולאס מאהו, הפעם איזנר ניצח ניצחון חלק 0–3 במערכות. בסיבוב השני הודח בידי ניקולאס אלמגרו. באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע עד לשלב רבע הגמר שם הודח על ידי אנדי מארי. במהלך השנה זכה איזנר ב-2 תוארי ATP נוספים. הראשון על דשא, שניצח בטורניר ניופורט את אוליבר רוחוס. השני על משטח קשה בטורניר מונטריאול שניצח בגמר את ג'וליאן בנטו את השנה סיים במקום ה-18 בעולם.
2012
בשנה זו נכנס איזנר לראשונה לרשימת עשרת הטניסטאים הטובים ביותר ובנוסף הגיע לגמר המאסטרס הראשון שלו בטורניר אינדיאן וולס. באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בסיבוב השני לפליסיאנו לופז. ברולאן גארוס הפסיד גם כן בסיבוב השני הפעם לפול-הנרי מתיאו. בווימבלדון על אף שדורג במקום ה-11, הפסיד בסיבוב הראשון לאלחנדרו פאיה. באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד לפיליפ קולשרייבר בסיבוב השלישי. בתחרות האולימפית הפסיד ברבע הגמר לרוג'ר פדרר. בשנה זו זכה ב-2 תארים נוספים. הראשון בטורניר ניופורט והשני בווינסטון-סאלם.
2013
איזנר לא השתתף באליפות אוסטרליה הפתוחה עקב פציעה בברך. את תואר ה-ATP השישי שלו קטף בטורניר יוסטון על משטח חימר שניצח את ניקולאס אלמגרו. ברולאן גארוס הפסיד בסיבוב השני לטומי האאס. בווימבלדון נאלץ לפרוש במהלך המשחק בסיבוב השני נגד אדריאן מאנרינו עקב פציעה. את תוארו השני בשנה זו קיבל איזנר בטורניר אטלנטה שם ניצח את קווין אנדרסון בגמר. איזנר הגיע לגמר המאסטרס השני בקריירה שלו בשנה זו בטורניר סינסינטי. באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד איזנר בסיבוב השלישי.
2014
איזנר פתח את השנה בזכייה בתואר ה-ATP ה-8 שלו שזכה בטורניר אוקלנד. באליפות ארצות הברית הפתוחה פרש עקב פציעה במהלך הסיבוב הראשון.
המשחק הארוך אי פעם
במהלך הסיבוב הראשון של טורניר ווימבלדון ב-2010 פגש איזנר את ניקולאס מאהו. המשחק נמשך 11 שעות ו-5 דקות והתפרס על פני 3 ימים. בסוף המשחק ניצח איזנר בתוצאה 6–4, 3–6, 6–7, 7–6, 70–68. איזנר שבר את שיא האייסים למשחק שהגיש 113 כדורים ללא מענה. מאהו אף הוא עקף את השיא הקודם אך הוא מדורג במקום השני עם 103 אסים. שיאים נוספים ששבר איזנר באותו משחק: מספר ניצחונות במשחקונים במשחק (92), כאשר הוא הפסיד 91 משחקונים במשחק, ונכנס למקום השני בקטגוריה זו בכל הזמנים, הכי הרבה ווינרים במשחק יחידים (246), הזמן הארוך ביותר ששוחק ביום אחד (7 שעות ו-6 דקות), אסים בסט בודד (85), משחקונים ביום בודד (118).
נחושית עינונית
נחושית עינונית (שם מדעי: Chalcides ocellatus) היא לטאה שניתן למצוא ביוון, דרום איטליה, מלטה וצפון אפריקה, בישראל נמצאת בכל חלקי הארץ.
מאפיינים
אורכן מגיע עד 23 סנטימטרים, כולל הזנב שאורכו כמחצית האורך הכללי. הגב והצד העליון של הזנב צהבהב עד חום זהוב, מבריק כעין הנחושת, עם כתמים חומים קטנים שבמרכז כל אחד מהם כתם לבן, הכתמים החומים מסודרים, פחות או יותר, בפסי רוחב. הגחון בוהק.
מזונה בטבע כולל בעיקר פרוקי-רגליים, כולל נדלים, לעיתים הנחושית טועמת גם עלים. בשבי מזונה מגוון ביותר: פירות, זחלים, חגבים, צרצרים, מכונפים ובשר נא.
אורך חייה (בשבי) הוא עד 13 שנים.
עיקר פעילותה בשעות החמות של היום החומט מתחבא מתחת לאבנים, ושאר הזמן תרה אחר אוכל. כאשר נתפסות, מפתלות הלטאות את גופן החלקלק ימינה ושמאלה כדי לחמוק, ולעיתים רחוקות הן נושכות או משילות את זנבן.
בלאנקיזם
בלאנקיזם הוא תפיסה מהפכנית המיוחסת למשנתו של לואי אוגוסט בלאנקי, שגרס כי מהפכה סוציאליסטית צריכה להתבצע בידי קבוצה קטנה יחסית של קושרי קשר מאורגנים היטב וסודיים. לאחר שייקחו את השלטון, על המהפכנים להשתמש בכוח המדינה על מנת להנהיג סוציאליזם או קומוניזם. תפיסה זו היא אחת מהתפיסות הסוציאליסטיות הדוגלות בהפיכה.
נדיר שאדם יאמץ את הבלאנקיזם כהגדרה עצמית. המושג שימש בעיקר למטרת התנצחות, על מנת להאשים מהפכן כלשהו בכישלון הנחלת ראיית עולמו בקרב מעמד הפועלים. קרל מרקס ופרידריך אנגלס דאגו להבדיל את תפיסת המהפכה שלהם מבלאנקיזם. כפי שאנגלס ניסח במאמרו "התוכנית של הנמלטים הבלאנקיסטים מהקומונה הפריזאית"
חלק ממבקריו של לנין גורסים כי ראיית העולם המהפכנית שלו הייתה אליטיסטית ובמהותה "בלאנקיסטית". רוזה לוקסמבורג, לדוגמה, כחלק מקטע ארוך יותר על בלאנקיזם במאמרה "לניניזם או מרקסיזם?", כותבת:
יש לציין שבאומרה "סוציאל-דמוקרטיה", לוקסמבורג מתכוונת לשימוש המקורי של המושג על פי כתבי מרקס, והוא זהה ל"סוציאליזם". מושג רדיקלי הרבה יותר מהשימוש שלו כיום. היא ראתה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגה שמבוססת על מאבק של מעמד הפועלים.
למרות זאת, לנין התכחש לבלאנקיזם:
ריצ'רד טרקלד קוקס
ריצ'רד טרקלד קוקס (באנגלית: Richard Threlkeld Cox; 5 באוגוסט 1898 – 2 במאי 1991) היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא ידוע בעיקר בגלל המשפט הקרוי על שמו משפט קוקס ועוסק בהסתברות.
ביוגרפיה
ריצ'רד קוקס נולד בעיר פורטלנד שבמדינת אורגון. אביו, שהיה עורך דין, נפטר ואמו נישאה בשנית לפרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. קוקס החל ללמוד באוניברסיטה זו פיזיקה בשנת 1915. הוא גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה ונאלץ להפסיק את לימודיו. הוא סיים תיאר ראשון בשנת 1920 ודוקטורט בשנת 1924. לימד באוניברסיטת ניו יורק מ-1924 עד 1943 ואז חזר ללמד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא נישא בשנת 1926 לשלי שאקלפורד, אמנית שאיירה את ספרו.
יורגן אקלנקאמפ
יורגן אקלנקאמפ (בהולנדית: Jurgen Ekkelenkamp; נולד ב-5 באפריל 2000 בצייסט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
אקלנקאמפ גדל במחלקות הנוער של אלמרה סיטי ואייאקס. ב-19 באפריל 2018 ערך אקלנקאמפ את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס, בניצחון 4-1 על פנלו במסגרת המחזור ה-32 בליגת העל ההולנדית לעונת 2017/2018. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם אקלנקאמפ בהרטה ברלין מהבונדסליגה. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על גרויטר פירט במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2021/2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 21 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-7 באוגוסט 2022 חתם אקלנקאמפ ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אויפן במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת. ב-20 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטנדה במסגרת המחזור ה-13 בליגה.
קריירה בינלאומית
אקלנקאמפ הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21.
כעס
כעס הוא רגש משני, תגובה נפשית וגופנית לעצב, פחד ו/או תסכול. כעס מופיע לעיתים קרובות יחד עם תחושות של כאב וסבל, ועם חוויות של פגיעה, איום או סכנה. הכעס עשוי לעורר את האדם לפעולה תוקפנית ולחשיבה שיפוטית.
בעברית קיימות מספר מילים המתייחסות לרגש הכעס. מילים כמו זַעַם, חרון, עֶבְרָה, קצף, חֵמָה, רוגז, עצבנות, עצבים (סלנג) ורתחנות, משמשות על מנת לבטא עוצמות ומופעים שונים של רגש זה.
גורמים
כעס מתעורר לעיתים קרובות כתגובה לדחק (לחץ) או תוקפנות שמופעלים על האדם. כמו כן הוא עשוי להיות תגובה למצב מציאותי אותו האדם מפרש כאיום, סכסוך, חוסר צדק, בגידה או השפלה. כעס עשוי להיות גם ביטוי לתסכול או כישלון. כעס עשוי להתפרץ (באופן סביל או פעיל) גם במצבים של דיכוי חברתי, ועשוי להיות מלווה בשינוי קיצוני בדימוי העצמי ובהתנהגות מרדנית. כאשר הכעס אינו מובע באופן פעיל, הוא עשוי להיות מלווה במתח, התנהגות פסיבית-אגרסיבית ועוינות.
דוגמאות אפשריות לגורמים לכעס:
הבחנה בין רגשות דומים
רגשות אחרים שיש הבחנה בינם לבין כעס, עשויים להיות צער, פחד - מקושר להימנעות מגירוי לעומת כעס המקושר להתעמתות עם גירוי, ואשמה, בה לפי גישות מסוימות, הכעס מופנה לעצמי.
ביטויים לכעס
תגובה של כעס יכולה להיות מוחצנת: עוקצנות מילולית, העלבה, קללה ושמחה לאיד, ואף פיזית ברמות שונות - התעלמות, פגיעה ברכוש, תגרה, ובמקרים קיצוניים רצון לחסל ולהרוג את הגורם הנתפס כמכעיס. תגובה של כעס עשויה להיות גם מופנמת: בכי, קיטור, ביזוי עצמי, ואף פגיעה עצמית שבמקרים קיצוניים יכולה להגיע לאובדנות.
ישנם מספר מאפיינים נפשיים לכעס: התמקדות והתרכזות מוקצנת בעניין המפריע, ירידה ביכולת החשיבה והלוגית, איבוד יכולת ריכוז בכל דבר אחר, התנהגות בלתי רציונלית שלפעמים מגיעה עד כדי איבוד שליטה, חרדה, קנאה, אפתיה וטינה.
היבטים פיזיולוגיים
מדענים וחוקרים הראו שרגשות מסוימים נוצרים באמיגדלה – מבנה מוחי המצוי בעומק האונה הטמפורלית התיכונה במוח. האמיגדלה אחראית לזיהוי סכנות ותפעול הגוף בהתאם אליהן. במצב זה, פעילותה גורמת למתח רב בשרירים; במוח משתחררים חומרים כימיים בשם קטכולאמינים, אשר מעלים את רמת הסוכר במטרה לייצר אנרגיה; פעימות הלב מתגברות ולחץ הדם עולה, מה שגורם להסמקה; בהמשך משתחררים מוליכים עצביים נוספים, כמו גם ההורמונים אדרנלין ונוראדרנלין. רק עם חלוף תחושת הסכנה, הגוף מתחיל את הכנתו לקראת מנוחה.
בהתאם לכך, קיימים מגוון תסמינים גופניים לכעס: פעילות מואצת של הלב והריאות, זרימת דם מוגברת לשרירים הגורמת להגדלתם הפיזית ולהגדלת כוחם הפוטנציאלי, התרחבות כלי דם, זרימת הדם לפנים (הסמקה), הרמת הקול, כווץ הפנים וצמצום האישונים, מתח שרירים גבוה, דחף לפעולה וחוסר מנוחה, קוצר נשימה, תנועות גוף מוגזמות, וחוסר רצון או יכולת להירדם.
התמודדות עם כעס
אנשים שונים מתמודדים עם כעס בדרכים שונות. כדי להתמודד באופן יעיל ומקובל עם הכעס, נדרשת מודעות לנזק שמביאות תגובות קיצוניות שנובעות מתוך הכעס, ורצון למצוא חלופה שונה לתגובה הראשונית של הכעס. התמודדות אפשרית אחת יכולה להיות הוצאה פיזית של הכעס והאנרגיות (למשל באמצעות מכות על שק איגרוף). אפשרות נוספת יכולה להיות דיבור ושיחה על הכעס. אפשרויות אלו מאפשרות יכולת בחירה עבור האדם להתמודדות בעת כעס, ויכולת ליצור עידון של הכעס.
כיום מקובל לחשוב שלהדחקת הכעס קיימות השפעות שליליות על הנפש: האנרגיות השליליות של הכעס מופנות פנימה כלפי האדם עצמו אם הן מודחקות, ועלולות להביא לדכדוך ודיכאון. לכן החצנת הכעס תוך ביטויו באופן מבוקר ומתון היא עדיפה. בנוסף, הדחקה ממושכת של הכעס מגבירה את פוטנציאל האלימות עד לנקודה שבה היא עלולה להתפרץ כאלימות קשה ולא מוצדקת כלפי הסובבים, או כלפי הכועס עצמו. ואולם הפסיכולוגית קרול טווריס בדעת מיעוט דוחה את הטענה שעצירת הכעס מגבירה את התבטאותו כשזה מתבטא בסופו של דבר, ויתרה מזו כופרת בעמדה שעצירת הכעס מובילה לנזק נפשי או גופני. כעס, לדידה, ישכך אם "סופרים עד עשר", ויימנע פרובוקציות מיותרות. לפי עמדה זו, ההשלכות של הכעס, עלולות לגרום לנזק, ולא הניסיונות לעכבו.
התועלת שבכעס
למרות שהכעס נתפס בעיקר כביטוי שלילי ואלים, יש לו תפקיד הישרדותי חיוני, כשהוא מעורר את הכועס לפעילות תוקפנית שתנסה לפרוק אבן נגף המאיימת עליו. הכעס הוא המעורר העיקרי לאסרטיביות, שהיא חיונית לפרט להשגת צרכיו הבסיסיים (מזון, פרנסה, עזרה ועוד). עם זאת, אם ביטויי הכעס הם מוגזמים הם עלולים להביא למתחים ולקונפליקטים עם הסביבה.
בהיעדר שום ביטוי של כעס, הגורם שעורר אותו עשוי להמשיך להכביד, מה שמגדיל את הסבירות של הפרט להגיע אל "נקודת שבירה". החנקת הכעס עלולה לגרור שנאה לגורם המכביד ואף לסביבתו הכוללת, דבר המעלה את הסבירות לתחושות ניכור וזרות ולשחיקה של תחושת השייכות של הפרט לסביבתו.
מכיוון שלכעס יש לעיתים קרובות תועלת ומשוב מיידי מהסביבה, עשויים להתרחש תהליכים של התניה ולמידה העלולים לגרום לפרט לאמץ דפוס התנהגות כועסת ולעשות בו שימוש מופרז, כגון תוקפנות יתרה; אך תוקפנות זו נתפסת בעיני הקורבן כבלתי מוצדקת, ומעוררת תוקפנות נגדית כועסת ומתפרצת. כך, כמו במעגל קסמים, פרט שעושה שימוש מופרז בכעס גורר את סביבתו לאווירה של אלימות.
שימוש מופרז בכעס היא אחת הסיבות לעלייה באלימות בחברות שונות. דוגמה לכך היא אלימות מוגברת בחברות שבהן יש מתח ניכר בין חברי קבוצות שונות (כגון ארצות הברית וישראל). בחברה מגובשת, דפוסי ביטוי של התנהגות מקובלת ולחץ חברתי מציעים חלופות בטוחות יותר מן הכעס המתפרץ; לעומת זאת, בחברות משוסעות אותם דפוסי ביטוי מאבדים מערכם משום שאינם מובנים לפרטים מרקע שונה, ולכן הגורם המעיק לא נפתר אלא נצבר עד להתפרצותו ככעס, שמתחיל את מעגל הקסמים של האלימות.
הכעס משמש גם לפריקה של לחצים מצטברים. הדבר מתבטא אף בקרב בעלי חיים. לדוגמה, התאואים האפריקניים מפגינים כעס ואלימות קשה זה לזה כשהם מריחים טורף, אך אינם מזהים את מיקומו ומצפים באימה לזינוק הקטלני.
היבטים חברתיים
למרות שהכעס הוא ספונטני וטבעי, חברות רבות מכירות באופיו המסוכן והאלים, ומצפות מהפרט להפגין שליטה עצמית ואיפוק. לפי גישות מסוימות, אנשים בוחרים על מי לכעוס, באילו מצבים, ובאיזו מידה. אנשים נוטים להחצין כעס כלפי אנשים הנמוכים מהם במעמד, שלתחושתם אינם יכולים לפגוע בהם כתגובה לכעס; לעומת זאת, אנשים נוטים להדחיק כעס כלפי אלו הגבוהים מהם במעמדם ויכולים לפגוע בהם.
כעס עשוי להוות אסטרטגיית מניפולציה יעילה לצורך שינוי ועיצוב עמדות. מחקרים הראו כי כעס הוא אכן אסטרטגיה מובחנת של השפעה חברתית, וכי השימוש במנגנון של כעס לצורך השגת מטרה הבאה כמכלול של התנהגויות כוחניות, מתברר כאסטרטגיה מוצלחת. החוקרת לריסה טיידנס מצאה קשר בין הבעת כעס לתפיסת ההשפעה החברתית. קארי קיטינג מצאה כי אנשים בעלי הבעת פנים כועסת נתפסו כבעלי עמדה חברתית ובעלי כוח. במחקר אחר נמצא כי כאשר נבדקים קראו תרחיש של דמות כועסת לעומת עצובה, שויך מעמד גבוה יותר לזו הכועסת. מחקר נוסף של טיידנס העלה שנבדקים שנחשפו לאדם כועס, נטו להביע בו תמיכה לעומת נבדקים שנחשפו לאדם עצוב; כמו כן נמצא כי הסיבה לכך היא כי מביע הכעס נתפס כבעל יכולת ולכן המעמד יוחס לו על בסיס יכולת זו.
כעס בארגונים - מודל שני הסיפים
ביטוי של כעס בארגון עלול להביא להשלכות שליליות עבור הפרט והארגון, כגון ירידה בפריון העבודה ועלייה בתחושת הלחץ. אך ביטוי של כעס יכול להביא גם לתוצאות חיוביות, כגון שיפור המוטיבציה, שיפור יחסי עבודה והבנה הדדית טובה יותר.
"מודל של שני סיפי הכעס בארגונים" מציע הסבר לתוצאות השונות של ביטוי הכעס בארגונים. בהתאם למודל, הנורמות הנהוגות בארגון מציבות סיפים רגשיים, אשר העובדים שחשים כעס יכולים לבחור אם לחצות אותם או לא. הסף הראשון הוא "סף הביטוי", והוא נחצה כאשר העובד מפנה את כעסו כלפי האנשים במקום העבודה אשר קשורים למצב שגרם לתחושת הכעס או שמסוגלים לטפל במצב זה. הסף השני הוא "סף חוסר הנימוס", והוא נחצה כשהעובד מגזים בהבעת כעסו, כך שמי שצופה בביטוי כזה של כעס מתאר את התנהגות הכועס כבלתי מקובלת חברתית או תרבותית. ביטוי כעס שחוצה את "סף הביטוי", סביר יותר שהשלכותיו תהיינה שליליות, היות שלארגון אין יכולת לטפל בבעיה שגרמה לכעס. גם ביטוי הכעס שחוצה את "סף חוסר הנימוס", סביר יותר שיגרום להשלכות שליליות, היות שבמקום לטפל בבעיה שגרמה לכעס, הארגון יעסוק בסנקציות כלפי העובד שהתנהג באופן לא מקובל. לעומת זאת, במידה וביטוי הכעס נמצא בטווח שני הסיפים – סביר יותר שהשלכותיו תהיינה חיוביות, משום שהבעיה שגרמה לכעס מובאת בצורה זו לידיעת הנוגעים בדבר באופן שלא מסיט את תשומת הלב מהבעיה עצמה. טווח הסיפים שונה בארגונים שונים ויכול גם להשתנות בתוך הארגון. באם השינוי התוך-ארגוני מכוון לתמיכה בביטויי כעס – טווח הסיפים גדל, ואילו כאשר השינוי מכוון לדחיקה של ביטויים כאלה – טווח הסיפים מצטמצם.
כעס ומשא ומתן
חוקרים עוסקים בין השאר בשאלה האם כעס במהלך משא ומתן מעלה את היכולת של מבטא הכעס להצליח בו. מחקרים קודמים מצאו כי מבטא הכעס נתפס כקשוח, דומיננטי וחזק יותר. כמו כן נמצא כי אנשים נוטים לוותר יותר לאלו שנתפסים כדומיננטיים וקשוחים ולא לאלו הנתפסים כרכים וכנועים. על בסיס ממצאים אלו הראה מחקרם של טיידנס וסינקר שאנשים אכן מוותרים יותר לצד הכועס מאשר לצד שאינו כועס.
היבטים תרבותיים
הכעס אינו רגש אוניברסלי. מחקרים שנעשו על אינואיטים, מצאו כי הם חברה שבה לכעס אין לגיטימיות, כפי שאין לגיטימיות לביטויי רגש קיצוניים אחרים, ולכן כעס אינו בא לביטוי כרגש אצלם.
הכעס ביהדות
כדי למנוע מצבי כעס, המשפט העברי מנסה באמצעות חוקים רבים, לתחום ולהגדיר את הגבולות באופן ברור, כדי שלא תהיה חדירה לגבולותיו של האדם בשוגג, או התפרצות של אדם אחר מעבר לגבולותיו באופן שפוגע בחברה. מכאן בין היתר מקור האיסור שחל ביהדות על הסגת גבול, שבאה לידי ביטוי במילים חריפות:, המגיעה עד לידי היזק ראייה, שהוא היזק שבו האדם חודר במבטו, לתחומו הפרטי של אדם אחר. גם איסורים אחרים כמו רצח, ניאוף, חטיפה, גזל, הלבנת פנים ואיסור לשון הרע (מלבד התפיסה של צדק שעומדת בבסיסם), אפשר לראותם גם בהקשר זה, של כינון חברה שלווה ומסודרת.
חז"ל גינו אנשים כעסנים, ואמרו שכל הכועס כל מיני גיהנום שולטים בו (נדרים כב א) עוד אמרו שכל הכועס אם נביא הוא – נבואתו מסתלקת ממנו, ואם חכם הוא – חכמתו מסתלקת ממנו; שכל הכועס יהיה בעיניך כמי שעובד עבודת אלילים; ואף חיברו את האיסור לכעס. במסכת נדרים רבה בר רב הונא אומר "כל הכועס – אפילו שכינה אינה חשובה כנגדו". הסיבה שהכעס שווה בחומרתו לעבודת אלילים, היא משום שהאמונה היא שכל מה שאלוהים עושה הוא לטובה (נאמר בשתי דרכים על ידי נחום איש גמזו ורבי עקיבא), ומי שכועס מראה שהוא לא מאמין שמה שהתרחש לו, וגרם לו לכעוס, הוא לטובה, או בכלל מהלך אלוהי. הרמב"ם טוען שעיקר חטאו של משה רבנו (חטא מי מריבה), שבעטיו לא נכנס לארץ ישראל, היה הכעס שכעס על עם ישראל במי מריבה והכעס שבעטיו הכה את הסלע.
סיבה נוספת לכך שהכעס מהווה הפרעה ישירה בעבודת השם היא, משום שלתוצאה של הכעס יש את אותה התוצאה כמו לרגש הגאווה, והיא, חוסר האמונה באלוקי ישראל. כי גם הכועס וגם הגאוותן, לא מאמינים שהכל מאת השם, כי אם הם היו מאמינים שהכל מאת השם (ושהכל לטובה) מה להם לכעוס או להתגאות על או בדבר-מה. ואמרו חז"ל (סוטה ה' א') על הבעל-גאווה, שהקדוש ברוך הוא אומר עליו: "אין אני והוא יכולין לדור בעולם".
במשנה תורה מרחיב הרמב"ם בגנות הכעס:
הריה"ל כותב כי יש לתת ביטוי לכח הכעס באפיקים אחרים: בסדרת הספרים "אגרות קודש" של הרבי מלובביץ' מופיעים מספר מכתבים ששיגר הרבי לאנשים, העוסקים בנושא הכעס.
הנה 2 עצות שכתב הרבי לאנשים בזמנים שונים, הראשון לגבר והשני לתלמידה צעירה:
מספר פעמים אף ייעץ הרבי למתמודדים ולמתמודדות עם תחושת הכעס, ללמוד את פרק מ"א בספר התניא.
אדמו"ר הזקן כותב בספר התניא שהטעם לכך שחז"ל השוו בחומרתם את הכעס לעבודה זרה הוא:
הראי"ה קוק טען שהמניע העמוק והפנימי לכעס, הוא היעדר ביטוי עצמי של האישיות, וכישלון של האדם להוציא את עצמו אל הפועל ולבטא את כישוריו ומהותו הפנימית. הוא ביאר גם את המושג "רתחא דאורייתא" (=כעס התורה; ), שהוא כעס מוצדק על פי חז"ל, כהתנגשות בין האידיאל רחב ההקף והלא-גבולי לבין ההגבלות והשפלות של העולם הזה, שיוצר כעס עצור (מידות הראי"ה עמ' פ"ג).
הרמב"ם כתב במורה נבוכים(חלק שלישי ,פרק מ"ח) שנשים כעסניות עקב כך שנפשן רגישה.
גביע המדינה בכדורסל 2012/2013
גביע המדינה בכדורסל לעונת 2012/2013 היא התחרות ה-53 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-40 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על מכבי חיפה.
הגמר
מכבי תל אביב, תחת המאמן דייוויד בלאט, זכתה בגביע המדינה ה-40 בתולדותיה.
כבר בדקות הראשונות החלה מכבי תל אביב במטווח שלשות של שחקניו של שהובילו את הקבוצה ליתרון דו ספרתי. מצד השני חוץ מגל מקל, שחקני מכבי חיפה פתחו בצורה חלשה והמחצית נגמרה ביתרון של 9 נקודות למכבי תל אביב 31–42. ברבע השלישי, חזרה מכבי חיפה למשחק וצימקה את הפיגור לנקודה בלבד. ברבע האחרון מקל המשיך לקלוע מכל מצב, ומכבי חיפה עלתה ליתרון ראשון - 4 הפרש. בנקודה זו, כשהיה נדמה שמכבי חיפה בדרך לזכייה, החלו שחקניו של המאמן בראד גרינברג להחטיא זריקות, לאבד כדורים, ואחרי סדרת החלטות שגויות של פול סטול, הצליחה מכבי תל אביב לפתוח פער שנשמר עד לסיום.
עיצור דו-שפתי, חוכך, קולי
עיצור דו-שפתי חוכך קולי הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא בטא יוונית קטנה /β/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>B</tt>.
מחוזות ג'יבוטי
מבחינה מנהלית ג'יבוטי מחולקת ל-5 מחוזות (region) ועיר הבירה. המחוזות מחולקים לנפות.
מחלת הירשפרונג
מחלת הירשפרונג (אנגלית: Congenital Aganglionic Megacolon) היא בעיה התפתחותית של החלק הפנימי במערכת העצבים של המעי המאופיינת בהיעדר תאי גנגליונים (גנגליון) בפלקסוס העצבי בחלק הסופי של מערכת העיכול. מאחר שתאים אלו אחראים לתנועת מעיים (פריסטלטיקה) תקינה, מטופלים עם מחלת הירשפרונג מתייצגים עם חסימת מעי באזור בו אין גנגליונים. במרבית המקרים, המחלה מערבת את הרקטום או את הרקטו-סיגמא, אולם לעיתים, בכ-5% עד 10% מן המקרים, המחלה יכולה לערב את כל המעי הגס ואף חלקים נרחבים מהמעי הדק. היארעות מחלת הירשפרונג היא בערך 1:5000 אצל ילודים חיים.
היסטוריה
במשך שנים רבות היה ידוע על מטופלים הסובלים ממעי גס מורחב מאוד, בשפה הרפואית- "מגה קולון" (megacolon). התיאור הראשון של מגה-קולון היה במאה ה-17, על ידי פרדריק רוסיק, אשר תיאר ילד בן 5 שנפטר כתוצאה מחסימת מעי. בשנת 1887, תיאר לראשונה הארלד הירשפרונג, פתולוג בבית החולים לילדים בקופנהגן, שני מקרים של מגה קולון נוספים. עד תחילת המאה ה-20, מרבית הילדים עם מגה-קולון נפטרו, ככל הנראה מתת תזונה ומאנטרו-קוליטיס (דלקת חריפה של המעי הגס). מאחר שאז לא הייתה ידועה הבעיה הפתולוגית בבסיס המחלה, מרבית המנתחים כרתו את המעי המורחב דווקא (עם או בלי השקה (חיבור) למעי הסופי), כשהתוצאות הניתוחיות היו מעורבות. בשנת 1901, טיטל היה הראשון לתאר היעדר תאי גנגליון בחלק הסופי של המעי הגס אשר מביא להתבטאות המחלה. בהמשך נוספו תיאורי מקרים נוספים שהעידו על היעדר תאי גנגליון במעי הגס הסופי, אולם רק ב-1946, במאמר שפורסם על ידי וויטהאוס וקרנוהאן, בוצע ההקשר בין היעדר תאי גנגליון במעי הגס הסופי (א-גנגליוזיס) לבין התרחבות החלק הקריבני (פרוקסימלי) של המעי הגס והחסימה המכנית כתוצאה מכך.
בשנת 1949 תיאר הכירורג סוונסון את הטיפול האופטימלי, לשיטתו, במחלת הירשפרונג, והמליץ על כריתת המקטע החולה (רקטו-סיגמה במרבית המקרים) יחד עם שימור הספינקטרים באזור פי הטבעת. הניתוח בוצע ללא הוצאת סטומה של המעי הגס, אולם לאור מצבים של תת-תזונה אצל פעוטות ותינוקות פנו מנתחים אחרים לנקוט בגישה של ניתוח בשלבים, דהיינו הוצאת קולוסטומיה בשלב הראשון לצורך דקומפרסיה (ריקון) של המעי המורחב העליון, ובהמשך לאחר הגעת הילד למצב תזונתי טוב יותר- ביצוע הכריתה של המקטע המוצר וחיבור המעי העליון והבריא לפי הטבעת. ניתוח בשני שלבים אלו הפך לניתוח הסטנדרטי לילדים אשר אובחנו עם הירשפרונג במשך עשרות השנים שלאחר מכן. בשנים האחרונות, כתוצאה מעליה ביכולות הכירורגיות ודרגת חשד מוקדם גבוהה יותר, הביא לכך שהניתוח היום במקרים רבים מבוצע בצעד אחד (one step procedure) ובגישה זעיר פולשנית.
אטיולוגיה וגנטיקה
תאי גנגליון הם תאים שמקורם ברכס העצבי העוברי (הרכס העצבי) בשבוע 13 להריון, התאים האלו נודדים ממערכת העיכול העליונה ועד לתחתונה, ובהמשך מתמיינים לתאי גנגליון בשלים ואחראים לתנועתיות תקינה של מערכת העיכול. אצל תינוקות עם מחלת הירשפרונג, תהליך זה נקטע באופן בו חסרים תאי גנגליון במעי הגס הסופי. קיימות שתי תאוריות מדוע בעיה זו נוצרת. התאוריה הרווחת יותר טוענת שתאים מהרכס העצבי מעולם לא מגיעים למעי הגס אלא מתמיינים קודם באזורים אחרים במעי. התאוריה השנייה גורסת, כי תאי גנגליון כן מגיעים למעי הגס הסופי אולם לא שורדים או לא עוברים פרוליפרציה. סביר להניח, כי שתי התאוריות יכולות להיות נכונות במקרים מסוימים, מאחר שככל הנראה מדובר במחלה עם גורמים הטרוגניים ועם סיבות גנטיות מרובות ומכניזמים שונים. הגן העיקרי האחראי למחלה הוא ה-RET, אשר מקודד רצפטור לטירוזין קינאז. לא ברור כיצד מוטציות בגן זה אחראיות להיעדר תאי גנגליון, אולם יש עדות לכך שמוות מוקדם של תאי עצב קשור לכך. מחלת הירשפרונג מקושרת בנוסף למספר סינדרומים (תסמונות)- כך למשל, טריזומיה 21 תסמונת דאון, תסמונת גולדברג שפרינצן, נוירופיברומטוזיס, נוירובלסטומה, וכן אנומליות נוספות.
הערכה רדיולוגית
אצל תינוק המאובחן קלינית עם חשד להירשפרונג יש להשלים צילום חוקן שיקוף. הסימן הפתוגנומוני המאשר את מחלת הירשפרונג הוא אזור מעבר בצילום המדגים את ההבדל בין המעי המוצר הסופי למעי המורחב. עם זאת, אצל 10% מהתינוקות עם מחלת הירשפרונג אין צילום חוקן המדגים אזור מעבר ברור. חשוב לבצע את החוקן עם חומר מסיס במים אצל תינוקות, מאחר שהחוקן יכול לשמש כחוקן טיפולי במצבים אחרים של חסימה כגון מקוניום אילאוס ומקוניום פלאג. אצל ילדים גדולים יותר, ניתן לבצע חוקן בריום. היעדר אזור מעבר ברור בגילאים מאוחרים יותר הוא ממצא שכיח יותר. ממצא נוסף בצילום רנטגן יהיה היעדר יציאת חומר ניגוד בצילום שמבוצע 24 שעות אחרי צילום החוקן, וכן יחס הנמוך מ-1 בהבדל בין קוטר הרקטום לקוטר הסיגמא.
מנומטריה
הרפלקס הרקטו-אנאלי האינהיבטורי (RAIR) מוגדר כרפלקס הרלקסציה של הספינקטר הפנימי בתגובה להתרחבות של הרקטום. רפלקס זה לא קיים אצל ילדים עם מחלת הירשפרונג. ניתן למדוד או לתעד את הרפלקס על ידי ניפוח בלון ברקטום תוך כדי מדידה סימולטנית של הלחץ בספינקטר הפנימי. בדיקת מונוטריה זו יעילה בעיקר אצל ילדים גדולים יותר לצורך הערכה של סיבה לעצירות- אצל ילדים ללא מחלת הירשפרונג יהיה RAIR נורמלי אשר יאפשר לשלול את קיומה של המחלה ללא הצורך בביצוע ביופסיה רקטלית.
ביופסיה רקטלית
אבחנה וודאית וסופית של מחלת הירשפרונג מתבצעת על ידי עדות היסטולוגית להיעדר תאי גנגליון ברקטום באמצעות ביופסיה. הביופסיה צריכה להיעשות לפחות 1 סמ עד 1.5 סמ מעל הקו המשונן, היות שמתחת לק זה לעיתים ניתן למצוא תאי גנגליון מועטים. במצבים מסוימים, תינוק שנולד טרם המועד (פג) יפתח תמונה של חסימת מעי דיסטלית, והאפשרות של מחלת הירשפרונג תעלה, אולם במצבים אלו פחות מומלץ לבצע ביופסיה רקטלית וזאת משתי סיבות- האחת- תאי הגנגליון עדיין אינם בוגרים בגילאים אלו, והשנייה- לעיתים יהיה קשה לקחת מספיק רקמה מבלי ליצור סיבוכים נוספים. על כך, אצל תינוקות קטנים מאוד הפתרון המועדף יהיה לבצע דקומפרסיה של הרקטום על ידי חוקנים ושטיפות ולחכות עד שהתינוק יגיע למועד (TERM)
ניתוח בגישת pull through
העיקרון המנחה בניתוח אצל ילדים החולים בהירשפרונג הוא כריתת המקטע ללא הגנגליונים, הבאת מקטע מעי בריא לפי הטבעת ושימור הספינקטרים (סוגרים) של פי הטבעת. הטכניקות העיקריות שתוארו בספרות הן ניתוח ע״ש סוונסון (swenson), דואמל (Duhamel) וסואבה (soave).