cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גארי פייטון
קריירת ה-NBA
פייטון נבחר במקום השני בדראפט 1990 על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק במשך 12.5 עונות. במהלך השנתיים הראשונות נאבק פייטון להשתלב בליגה, וקלע במהלך התקופה רק 8.2 נקודות ב. אולם, לאחר הפתיחה המאכזבת חל שינוי לטובה ביכולתו, וביחד עם שון קמפ יצרו את ה"סוניק-בום", מההתקפות החזקות ביותר בשנות ה-90 בליגה. הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית בשנים ו-, לחמישייה השנייה ב-,, ,  ו- ולחמישייה הראשונה ב- ו-. פייטון נבחר גם לחמישיית ההגנה במשך תשע שנים רצופות (1994–2002), ולשחקן ההגנה של העונה ב-NBA בשנת 1996. הוא נבחר תשע פעמים למשחק האולסטאר ופתח פעמיים בהרכב (בשנים 1997 ו-1998), והיה שותף לשתי זכיות במדליית זהב במשחקים האולימפיים עם נבחרת החלומות של ארצות הברית.
לפני עונת הועבר פייטון בעסקת חליפין מלוס אנג'לס לבוסטון סלטיקס עם ריק פוקס בתמורה לכריס מיהם, ג'ומיין ג'ונס וצ'אקי אטקינס. ב-24 בפברואר 2005, עבר פייטון לאטלנטה הוקס בעסקת חליפין שמטרתה הייתה להחזיר את אנטואן ווקר בחזרה לבוסטון, אך מאחר שאטלנטה ויתרו עליו באופן מיידי, חזר פייטון לבוסטון כשחקן חופשי. פייטון פתח בכל 77 המשחקים בהם שותף באותה העונה בבוסטון ואף סיים עם קבוצתו במקום הראשון בבית האטלנטי, אך בוסטון הודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף כשהפסידה לאינדיאנה פייסרס.
ב-22 בספטמבר 2005 חתם פייטון על חוזה לשנה אחת תמורת 1.1 מיליון דולר בקבוצת מיאמי היט, שם חבר לשותפו לקבוצה בלייקרס, שאקיל אוניל. פייטון זכה לבסוף באליפות בעונתו ה-16 בליגה, כאשר ניצח עם מיאמי את דאלאס מאבריקס בגמר של עונת בשישה משחקים. פייטון קלע סל ניצחון במשחק השלישי אשר החל את המהפך של מיאמי מפיגור 0–2 לניצחון 2–4, ואת הסל האחרון של מיאמי במשחק החמישי, שנסתיים בניצחון של מיאמי בנקודה אחת.
ב-6 בספטמבר 2006 חתם פייטון בן ה-38 על חוזה לעונה אחת נוספת במיאמי תמורת 1.2 מיליון דולר. במהלך עונת, אשר הייתה למעשה עונת הפרישה שלו מכדורסל פעיל, טיפס פייטון עד למקום השמיני בכל הזמנים במספר המשחקים בהם שותף בליגה ולמקום ה-21 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
חייו הפרטיים
בנם של אלפרד ואנני פייטון. נישא למוניק ב-1997 ולהם שני בנים ובת. אחד מבניו, גארי, גם הוא כדורסלן המשחק בגולדן סטייט ווריורס. לפייטון יש גם בן נוסף, מאם אחרת. אחיו של פייטון, ברנדון, שיחק כדורסל בליגת העל הניו זילנדית. לאחר שפרש ממשחק, שימש פייטון כפרשן בעונת בערוץ NBA TV.
פייטון אף הופיע במספר סרטי קולנוע, כ"גברים לבנים אינם יכולים" (1992), "אדי" (1996) ובסרט "שחק אותה כמו מייקל" (2002). הוא אף תרם את קולו לקומדיה "The Breaks" (1999).
מעורבות חברתית
בשנת 1996 הקים פייטון את "הקרן ע"ש גארי פייטון" ששמה לה למטרה לעזור לנוער בסיכון לא לנשור מבתי הספר בעיר הולדתו אוקלנד. פייטון ואשתו גם לקחו חלק באירועים לקידום המודעות להתפשטות מחלת האיידס, והוא השקיע מאמצים רבים בקרן "Boys & Girls Club of America and the Make-a-Wish".
בשנת 1999 פרסם פייטון ספר ילדים אוטוביוגרפי אשר נשא את הכותרת "Confidence Counts", כחלק מסדרת הספרים "Positively for Kids" (בתרגום חופשי: חיוביות לילדים), המתאר את חשיבות הביטחון העצמי באירועים שונים בחייו. בשנת 1998 שידר בהתנדבות תוכנית ברדיו של סיאטל, בה ניגן שירי היפ-הופ בזמן שביתת השחקנים ב-NBA.
התקופה הפלאוליתית התחתונה
בארכאולוגיה, התקופה הפלאוליתית התחתונה (באנגלית: Lower Paleolithic) היא ראשית תולדות האנושות, החלק הקדום ביותר של התקופה הפלאוליתית (תקופת האבן הקדומה). התקופה החלה לפני כ-3.3 מיליון שנים, עם העדויות הראשונות לייצור כלי אבן ושימוש על ידי הומיניניים והסתיימה לפני כ-300,000 עד 250,000 שנים, במעבר לתקופה הפלאוליתית התיכונה. בארכאולוגיה של אפריקה, התקופה מכונה תקופת האבן הקדומה האפריקאית (Early Stone Age).התקופה כוללת את ההתרבות האולדובאית ("סגנון 1") ותעשיות נתזים גדולים של התרבות האשלית ("סגנון 2"). הממצא השלדי הנדיר מתקופה זו מייצג טיפוסי אדם קדם-מודרניים כהומו ארקטוס והומו היידלברגנסיס.
התקופה הפלאוליתית התיכונה, שבאה לאחר התקופה הפלאוליתית התחתונה, מייצגת את הופעתן של טכנולוגיות ייצור כלים מתקדמות יותר, כגון זו של התרבות המוסטרית. האם השליטה המוקדמת ביותר באש על ידי הומיניניים מתוארכת לתקופת הפלאוליתית התחתונה או התיכונה נותרה בגדר שאלה פתוחה.
גלסיאן
עם זאת, בשנת 2015 התגלו כלים ישנים אף יותר באתר לומקווי 3 בקניה, המתוארך לתקופה שלפני 3.3 מיליון שנים. ככאלה, הם הקדימו את הפלייסטוקן (הגלסיאני), ומתוארכים לסוף הפליוקן (הפיאצ'נציאן ).
הפרטים המוקדמים של הסוג הומו ייצרו כלים פרימיטיביים, המשתייכים תחת תעשיית התרבות האולדובאית, שנותרה דומיננטית במשך כמעט מיליון שנים, מלפני כ-2.5 ועד 1.7 מיליון שנים לפני זמננו. ההנחה היא שהומו הביליס חי בעיקר כאוכל נבלות, תוך שימוש בכלים כדי לנתק בשר מהנבלה או לשבור עצמות כדי לחלץ את המח.
המעבר מהתזונה המבוססת על פירות או אכילת-כל של ההומינין אוסטרלופיתקוס לאורח החיים המבוסס כל בשר של ההומו המוקדם הוסבר על ידי שינויי האקלים במזרח אפריקה הקשורים לרבעון הקרחוני. הפחתת האידוי באוקיינוסים יצרה אקלים יבש יותר והתרחבות הסוואנה על חשבון היערות. זמינות מופחתת של פירות עוררה את הפרוטו-אוסטרלופיתקים לחפש מקורות מזון חדשים שנמצאו באקולוגיה של הסוואנה היבשה יותר. דרק ביקרטון (2009) ייעד לתקופה זו את המעבר ממערכות תקשורת פשוטות בבעלי חיים, שנמצאו בכל קופי האדם, לצורה המוקדמת ביותר של מערכות תקשורת סמליות המסוגלות לתזוזה (הכוונה לפריטים שאינם נמצאים כיום בתפיסה חושית) ומוטיבציה על ידי הצורך " לגייס חברי קבוצה לניקוי פגרים גדולים.
הומו ארקטוס הופיע לפני כ-1.8 מיליון שנה, דרך זן המעבר הומו ארגסטר.
קלבריה
תזונת ההומו ארקטוס עברה מאכילת פגרים לציד, והוא פיתח את אורח החיים של ציד-לקט, שנשאר דומיננטי לאורך התקופה הפלאוליתית ועד לתקופה המזוליתית. קיום הגישה החדשה של ציד-ליקוט גרמה למספר שינויים התנהגותיים ופיזיולוגיים נוספים שהובילו להופעתו של ההומו היידלברגנסיס לפני כ-800,000-600,000 שנים. ככזה, הומו עלה לדרגות של טורף אוכל-כל (ואולי הפך להיפרקרניבור לפני שההומו סאפיינס שוב הפך להיפוקרניבור). כציידים פעילים, הם באו בניגוד לטורפים מרובעים אחרים והחלו לחיות בקבוצות גדולות.
הומו ארקטוס נדד מאפריקה והתפזר ברחבי אירואסיה. גיל כלי אבן במלזיה תוארך ל-1.83 מיליון שנים. מאובן איש פקינג, שהתגלה בשנת 1929, הוא בערך בן 700,000 שנים.
באירופה התפצלה התרבות האולדובאית (הידועה באירופה כאבוויליאנית ) לשתי תרבויות מקבילות, התרבות הקלקטונית, תרבות הנתזים, והתרבות האשלית, תרבות אבן יד או גרזן-יד. טכניקת לוולואה לסיתות צור התפתחה בתקופה זו.
המין הנודד מאפריקה לאירופה היה ללא ספק ההומו ארקטוס. סוג זה של בני אדם קשור בצורה ברורה יותר למסורת הנתזים, שהתפשטה ברחבי דרום אירופה דרך חבל הבלקן והופיעה בצפיפות יחסית בדרום-מזרח אסיה. ממצאים רבים מהתרבות המוסטרית שהתקיימה בתקופה הפלאוליתית התיכונה סותתו בטכניקת לוולואה, דבר שעשוי להעיד על כך שהניאנדרטלים התפתחו מההומו ארקטוס (או, אולי, הומו היידלברגנסיס; ראה להלן).
גבעת פוג'יולו, ליד פורלי, איטליה, הוא המיקום של תעשיית גרזני יד האשלית המתוארכת מלפני 1.8 עד 1.1 מיליון שנים.
הופעת הטכנולוגיה ותקשורת מילולית ובלתי מילולית כאחד עקב מעבר לציד וליקוט קבוצתי הביאו להרחבת חלקי המוח הקשורים לאלה, כמו גם להכרה רבה יותר בשל היותו מקושר עם השניים. מאוחר יותר, התאמות התנהגותיות לחיים חברתיים נוספים, חלוקת מזון לא ודאית (כתוצאה מכך צורך למצוא ולאבטח מזון ולזכור היכן ניתן למצוא אותו) ושינויים אקולוגיים שהביאו להתרחבות נוספת של המוח באזורים האחראים לפתרון בעיות, זיכרון וכו', מה שהוביל בסופו של דבר לגמישות ההתנהגותית הגדולה, לתקשורת היעילה ביותר ולדומיננטיות האקולוגית של האנושות. ההתאמות הביולוגיות המוקדמות של הקופים הגדולים והפרימטים המוקדמים יותר אפשרו למוח להתרחב פי שלושה תוך 2 עד 2.3 מיליון שנים בלבד מהפליסטוקן, בתגובה לקיום חברות מורכבות יותר ויותר ובתי גידול משתנים.
פליסטוקן תיכון
הופעתו של ההומו היידלברגנסיס לפני כ-600,000 שנה מבשרת על התפתחות מספר זנים חדשים נוספים, כמו הומו רודזינסיס וההומו צפרננסיס  לפני כ-400,000 שנה. הומו היידלברגנסיס הוא מועמד לפיתוח ראשון של צורה מוקדמת של שפה סמלית. האם השליטה באש והקבורה המוקדמת ביותר מתוארכת לתקופה זו או מופיעה רק בתקופת הפלאוליתית התיכונה נותרה בגדר שאלה פתוחה.
כמו כן, באירופה הופיע סוג ביניים של אדם שהיה בין הומו ארקטוס להומו סאפיינס, לעיתים מוגדר הומו סאפיינס ארכאי, המאופיין על ידי מאובנים כמו אלו שנמצאו בסוונסקום, שטיינהיים, טאוטאוול וורטזולוס (Homo palaeohungaricus). מסורת גרזני היד מקורה באותה תקופה. ייתכן שחומר הביניים היה הומו היידלברגנסיס, האחראי לייצור של סוגי כלי אבן משופרים המוגדרים כ"סגנון 2", באפריקה, לאחר לפני 600,000 שנה. נתזים וגרזנים התקיימו במקביל באירופה, לפעמים באותו אתר. מסורת הגרזן, לעומת זאת, התפשטה לטווח אחר במזרח. הוא מופיע בערב ובהודו, אך חשוב מכך, הוא אינו מופיע בדרום-מזרח אסיה.
מעבר לתקופת הפלאוליתית התיכונה
לפני כ-300,000 שנים, נראה כי הטכנולוגיה, המבנים החברתיים וההתנהגות גדלים והופכים למורכבים יותר, עם טכניקה מוכנה, מקרים מוקדמים ביותר של קבורה ושינויים בדפוסי קיום של ציד-ליקוט. הומו סאפיינס הופיע לראשונה לפני כ-300,000 שנה, כפי שמעידים מאובנים שנמצאו בג'בל אירהוד במרוקו.
הודו
גאי אלקוק פילגרים, גאולוג ופלאונטולוג בריטי, גילה שיניים אנושיות פרהיסטוריות בנות 1.5 מיליון שנה וחלק מלסת המצביעים על כך שאנשים קדומים, הומינינים אינטליגנטיים המתוארכים לאחור בתקופת האשלית של 1,500,000 לפני זמננו, חיו באזור Pinjore. ליד צ'אנדיגאר. באזור זה נחפרו כלי קוורציט מהתקופה הפלאוליתית התחתונה, המשתרעים מ-Pinjore בהריאנה ועד Nalagarh (מחוז סולאן בהימאצ'ל פראדש). אדמות גוג'אראט היו מיושבות ברציפות מהתקופה הפלאוליתית התחתונה (כ-200,000 לפני הספירה). מספר אתרים מתקופת האבן מתגלים באפיקי נהרות של סברמטי, נהר מאהי ונהרות Narmada התחתונים של גוג'אראט.
חצצית
חצצית הוא שמו של אמצעי לפיזור הפגנות ומערכת נשק אל-הרג העושה שימוש ביידוי אבני חצץ לצורך פיזור הפגנות אלימות ומהומות.
פיתוח החצצית
החצצית פותחה בידי רפא"ל עבור צה"ל במהלך האינתיפאדה הראשונה, מתוך כוונה שתשמש אמצעי לפיזור הפגנות שאיננו קטלני. הרעיון של שימוש באבני חצץ נבע מהסיכון המועט בהשלכת אבן קטנה, שגודלה בערך כגודל זית, לעבר המפגינים כמו-גם מהעלות הנמוכה של החצץ וזמינותו הרבה לעומת אמצעים אחרים לפיזור הפגנה. בתחילה פותחה מערכת "חצצית" שנישאה על-גבי רכב ולאחר מכן פותחה גם מערכת דומה שנישאה על ידי מסוק.
יחסי אוסטרליה–לסוטו
סקירה כללית
אוסטרליה העלתה אזהרת מסע ללסוטו עקב: "רמות פשע גבוהות במיוחד, נגיפים ומחלות רבות."
חצצית
מבנה החצצית
לאחר פיתוח מערכת החצצית הרכובה, פותחה גם מערכת לפיזור חצץ ממסוק לאותה המטרה. המערכת המוסקת פעלה באופן שונה מאחר שלא היה בה צורך בזרועות מסתובבות כדי להשליך את החצץ לעבר המתפרעים. במערכת המוסקת החצץ פוזר דרך צינור, באמצעות כח הכובד בלבד, ממיכלים שהותקנו על המסוק.
שימוש בחצצית
בעדותו בפני ועדת אור תיאר ניצב אליק רון את החצצית:
תוך זמן קצר התברר חוסר האפקטיביות של השימוש בחצצית. טווח זריקת אבני החצץ לא עלה על 100 מטר, והפגיעה בהמון מתפרע לא הייתה משמעותית.
הכוונת תחבורה
הכוונת תחבורה נדרשת כדי להסדיר את התנועה בכבישים ולאפשר ניצול מיטבי של הדרך.
בעבר היה נהוג להציב שוטרים במקומות תחבורה הומים לצורך הכוונת תנועת כלי רכב. עם הגידול במספר כלי הרכב, נדרש היה להשתמש תמרורים ובאמצעים אוטומטיים כגון רמזורים להכוונת התחבורה. במקומות שאין רמזור, תמרור או שוטר, נהוג כלל זכות קדימה. כיום השימוש בכיוון תנועה אנושי נעשה במקרה של עבודות בכביש, תאונות דרכים, תקלת רמזורים או במקרה של עומסי תחבורה מיוחדים (כגון אירועים מרובי משתתפים, כמו במקרה של הופעה חיה).
בקרת רמזורים לרוב מתבססת על חלוקת זמנים קבועה לכיווני התנועה השונים בהתאם לסקירת התנועה באזור. צמתים מתוחכמים יותר מיישמים חלוקת זמנים משתנה בהתאם לזמן ביום או כוללים חיישנים שמזהים רכבים ממתינים. בצמתים מסוימים בהם יש מיעוט הולכי רגל, רמזור הולכי הרגל לא יתחלף אלא אם הולך רגל ילחץ על כפתור מתאים.
בשנים האחרונות נוספו אמצעי הכוונה מתוחכמים יותר, כגון שלטים אלקטרונים הנשלטים ממוקד מרכזי שמקבל נתונים ממצלמות חיות ומחיישנים לאורך הכבישים המבוקרים. השלטים כוללים הן שינויים של כיווני תנועה (תנועה ישר או תנועה שמאלה בצומת), חסימת נתיב או שינוי מהירות (בכביש מהיר).
רשות השירות הלאומי-אזרחי
רשות השירות הלאומי-אזרחי היא הגוף הממשלתי המרכז תחתיו את כלל הטיפול בנושא השירות הלאומי-אזרחי בישראל.
הרשות הוקמה בינואר 2008. הרשות אחראית על פעילותם של מעל 16 אלף מתנדבי השירות הלאומי-אזרחי (2014). בשירות הלאומי-אזרחי מתנדבים יהודים ובני מיעוטים; דתיים, חילונים וחרדים; בנות ובנים; נוער בסיכון ובעלי מוגבלויות. במסגרת השירות הלאומי-אזרחי מתנדבים צעירים וצעירות שקיבלו פטור מהצבא מטעמים שונים, או צעירים וצעירות שלא נקראו לשירות צבאי כלל (בני המיעוטים). השירות האזרחי כולל גם תלמידי ישיבות שקיבלו דחיית שירות במעמד 'תורתו אומנותו', שבחרו לצאת להתנדב בקהילה. משרתים אלו מקבלים את הפטור משירות צבאי רק לאחר סיום השירות האזרחי.
הרשות משמשת כגוף רגולטורי המסדיר את הנהלים של השירות הלאומי-אזרחי. לרשות מערך פיקוח ובקרה על כלל פעילות העמותות המפעילות והגופים הקולטים את המתנדבים והמתנדבות. כמו כן, מפעילה הרשות בעת חירום את מתנדבי השירות הלאומי-אזרחי כמערך תומך לגופי השלטון המקומי.
נושא מרכזי שמקדמת הרשות הוא שילובם של מתנדבים ממגזרים חדשים במסגרת השירות הלאומי-אזרחי. בין היתר באמצעות יצירת מסגרות מתאימות לקהלים אלה, וכן קידום מעמדם, זכויותיהם ותנאי שירותם של המתנדבים.
הרשות שולטת נכון ל-2018 בכ-18 אלף תקני מתנדבים, ותקציבה השנתי עומד על 670 מיליון ש"ח. היא נודדת בין משרדי הממשלה השונים בהתאם לאיושם על ידי שרי מפלגת הבית היהודי. הרשות הוקמה תחת משרד המדע והטכנולוגיה בראשות דניאל הרשקוביץ, ב-2013 עברה למשרד הכלכלה בראשות נפתלי בנט, לאחר מכן למשרד לאזרחים ותיקים בראשות אורי אורבך, ב-2015 עברה למשרד החקלאות בראשות אורי אריאל וב-2020 עברה למשרד ההתיישבות בראשות צחי הנגבי.
החל מ-2019, מנכ"ל הרשות הוא ראובן פינסקי.
אגדות המלך שלמה
אגדות המלך שלמה היא סדרת אנימציית פלסטלינה ישראלית שהופקה לטלוויזיה על ידי האנימטור רוני אורן ושודרה בערוץ הראשון בין השנים 1992–1993. בשנת 2006 פרקי הסדרה יצאו במארז DVD על ידי גלובוס יונייטד.
עלילת הסדרה התבססה על סיפורי שלמה המלך, כפי שהן מופיעות בספרו של חיים נחמן ביאליק, "ויהי היום". לסוף כל פרק היה מוסר השכל ייחודי.
אוג'יג'י
אוג'יג'י (Ujiji) היא עיר במערב טנזניה. היא ממוקמת בערך 10 ק"מ דרומית לקיגומה. אוג'יג'י התפתחה בעקבות הסחר בעבדים ומתיישביה הראשונים היו ערבים. ליד השוק העירוני עובר נתיב ששימש בעבר לסחר בעבדים.
ב-1858 הגיעו ספיק וברטון לחופי אגם טנגניקה לראשונה; העיר היא גם מקום המפגש של דייוויד ליווינגסטון והנרי מורטון סטנלי, ב-1871. במקום המפגש קיים כיום גלעד המנציח את הפגישה, בשם "אנדרטת ד"ר ליווינגסטון". ב-1878 הקימה החברה המיסיונרית הבריטית תחנה במקום.
סוס דלה
סוס דלה (בשוודית: Dalahäst) הוא פסל עץ מגולף מסורתי של סוס, אשר הופק במקור במחוז דלרנה בשוודיה וצבוע בדרך כלל אדום. בעוד שבעבר סוס הדלה שימש בעיקר כצעצוע לילדים, אך כיום הוא נחשב לסמל הבולט ביותר של מחוז דלרנה, וכמו גם לסמל לאומי של שוודיה, והוא וזוכה לווריאציות שונות במקומות שונים בעולם, המבקשים לציין את התרבות השוודית.
סוסי הדלה הראשונים פותחו במהלך המאה ה-18.
מיקסוטוקסודון
מיקסוטוקסודון (שם מדעי: Mixotoxodon; משמעות השם: "מעורב עם טוקסודון") הוא סוג יונק פרהיסטורי מסדרת הנוטונגולאטויים הקדומה שחי בתקופת הפליסטוקן. יונק זה חי באמריקה הדרומית, אך במהלך ההחלפה האמריקאית הגדולה היגר צפונה לאמריקה המרכזית ולדרום אמריקה הצפונית, בה נתגלו שרידיו ממקסיקו עד לדרום טקסס. זהו המין היחיד בסדרתו שהיגר צפונה.
מאובניו נתגלו ב-1957 באתרי חפירות שונים אשר הכילו בעיקר מאובני גולגולת ושיניים. בסוג היה מין אחד - Mixotoxodon larensis. הוא קיבל את שמו מכיוון שמאובניו דמו לאלה של קרובו המפורסם, הטוקסודון, בעל חיים דמוי-היפופוטם שחי באותו זמן. שני סוגים אלה היו מהאחרונים שבפרסתנים המקוריים של אמריקה הדרומית.
המיקסוטוקסודון היה גדול כמו קרנף חסר-קרן, דמה לו במראהו והגיע למשקל 3.8 טון, מה שהפך אותו לגדול שבבני סדרתו. הייתה לו לסת גלילית ובעלת שיניים צרות יותר מאשר לטוקסודון, כך שככל הנראה ניזון בצורה אחרת מצמחייה נוקשה יותר.
ג'ואל סארנואו
ג'ואל סארנואו (באנגלית: Joel Surnow; נולד ב-18 בדצמבר 1955) הוא במאי, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
סארנואו נולד בדטרויט למשפחה יהודית. לאחר מכן עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס. הוא למד שנתיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה סיים את לימודיו בשנת 1976.
זמן קצר לאחר סיום לימודיו החל לכתוב סרטי קולנוע וטלוויזיה. בשנת 1984 קרתה הפריצה בקריירה שלו, כשהחל לכתוב עבור סדרת הטלוויזיה המצליחה וזוכת הפרסים "מיאמי מחלק מוסר". בסוף אותה שנה החל לעבוד כמפיק ומפקח ראשי בסדרת הטלוויזיה "The Equalizer".
בשנים 1997–2001 היה היוצר והמפיק של סדרת הטלוויזיה "ניקיטה", שהייתה לסדרת הדרמה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר בשתי העונות הראשונות שלה.
בשנים 2001–2008 שימש כיוצר והמפיק של סדרת הטלוויזיה הפופולרית "24", שזכתה ב-20 פרסי אמי. סארנואו אף זכה בעצמו בפרס אמי בשנת 2002 על כתיבת הסדרה.
בשנת 2007 יצר את תוכנית הסאטירה "The 1/2 Hour News Hour", שבוטלה לאחר 17 פרקים.
בשנת 2011 כתב כארבעה פרקים מתוך מיני-סדרת הדרמה הביוגרפית "משפחת קנדי" אודות מעורבותה של משפחת קנדי בפוליטיקה של ארצות הברית.
בשנת 2014 יצר את הסרט "זמן קטן", בו כיכבו כריסטופר מלוני, דבון בוסטיק, דין נוריס וברידג'ט מוינאהן.
חיים אישיים
לסארנואו חמש בנות, שתיים מנישואיו הקודמים ושלוש מאשתו הנוכחית.
דלקת האוזן התיכונה
דלקת חריפה של האוזן התיכונה
היא מחלה מאוד שכיחה בקרב ילדים במיוחד בשש השנים הראשונות בחייהם, בגילאים יותר מבוגרים המחלה הופכת להיות נדירה יותר. דלקת האוזן התיכונה נמשכת ברוב המקרים מספר ימים עד לשבוע ללא טיפול תרופתי.
סוויט טות' (קומיקס)
סוויט טות' (באנגלית: Sweet Tooth; מילולית: שן מתוקה - ביטוי סלנג לחיבה למתוקים) היא סדרת חוברות קומיקס, שנכתבו וצוירו על ידי ג'ף למיר הקנדי ופורסמה על ידי חותם ורטיגו מבית DC Comics. מכונה בשם "מקס הזועם פוגש את במבי" ועלילתו מתרחשת בסביבה פוסט-אפוקליפטית כפרית ברובה, שבה יצורים מסוימים הם יצורי כלאיים אנושיים עם בעלי חיים. לאחר סיום הסדרה המקורית בינואר 2013, סדרת המשך, שכותרתו "השיבה", החל להתפרסם בנובמבר 2020 ואילו עיבוד טלוויזיוני ייצא לנטפליקס ב-4 ביוני 2021.
דלקת האוזן התיכונה
סימנים ואבחנה
החולה יסבול מכאבי אזניים תחושת מלאות בחלל האוזן וירידה בשמיעה אך לעיתים, כאשר הדלקת ממקור חיידקי או דלקת ויראלית, יחווה החולה גם חום גבוה, שלשול או הקאה, תשישות ואדישות לסביבה. האבחנה מתבצעת על ידי הסתכלות באוטוסקופ או במיקרוסקופ מיוחד שנמצא בשימושם של רופאי אף־אוזן־גרון.
סוויט טות' (קומיקס)
תקציר עלילה
גאס, ילד צעיר עם תווי צבי, חי חיים שקטים עמוק ביער עם אביו. הוא לומד דברים רבים, החל מטיפול רפואי ועד נבואה דתית. אף על פי שהוא אוהב את אביו הדתי, הוא משתוקק לברוח כשהוא לומד שאין אש מעבר לעצים, אלא פשוט עוד אדמה.
דלקת האוזן התיכונה
טיפול
==דלקת אוזן תיכונה תפליטית== דלקת אוזן תיכונה תפליטית מוגדרת כהצטברות נוזלים באוזן התיכונה ללא תסמיני דלקת אוזן תיכונה חריפה. מצב זה שכיח אצל ילדים ותינוקות (בין גילאי חצי שנה ו-4 שנים). ובדרך כלל המצב חולף לאחר שלושה עד שישה חודשים. הדלקת נפוצה יותר בקרב בנים מאשר בנות. המחלה מתפשטת בעונת החורף. היא עשויה לגרור ירידה בחוש השמיעה עקב חסימת הולכת הקול אל האוזן הפנימית, בנוסף היא עלולה להוביל להפרעות בשינה, בעיות התנהגותיות, בעיות תפקודיות בבית הספר וכן בעיות בהתפתחות הדיבור והשפה. לעיתים, כאשר הנוזל חלקי, ייתכנו גם כאבי אוזניים בטיסות ובייחוד בנחיתה. אנשים מבוגרים עשויים לחלות בדלקת אוזן תיכונה תפליטית לאחר מחלת דרכי נשימה עליונות או בגלל מעבר לסביבה שבה הפרשי הלחצים מאוד גדולים.
סוויט טות' (קומיקס)
תקציר עלילה
זמן מה לאחר שאביו של גאס נפטר ממחלה, גברים מוזרים באים ללכוד אותו. הם נהרגים על ידי ג'פרד, שמבטיח אז לקחת את גאס למקדש. בודד, גאס הולך איתו. בדרך הם נתקלים בבעיות רבות. אנשי כת היברידיים כמעט הורגים את ג'פרד אבל גאס מציל אותו. לאחר מכן סוויט טות' ('שן מתוקה') זוכה בכינויו על ידי אכילת כל הממתקים / מנת האוכל של ג'פרד, אף על פי שהוא צבר יותר אוכל בזמן שג'פרד התאושש. הצמד גם מחלץ כמה נשים מטבעת זנות.
דלקת האוזן התיכונה
גורמים
דלקת אוזן תיכונה תפליטית עשויה להיגרם לאחר דלקת בדרכי הנשימה העליונות, עקב אי ספיקה של תעלת השמע או עקב דלקת והגדלה של השקד השלישי.
סוויט טות' (קומיקס)
תקציר עלילה
בסופו של דבר, ג'פרד מסגיר את גאס לידי מתקן מדעי נורא בתמורה לעצמות אשתו. מתברר שמגפה מסתורית חיסלה את האנושות ומנהיג המתקן, אבוט, יחד עם המדען ד"ר סינג, מאמינים שליצורי הכלאיים של חצאי חיות חצאי בני-אדם יש קשר לזה. בפלאשבק אנו למדים שג'פרד היה שחקן הוקי לשעבר שהגן על אשתו לואיז בעולם הפוסט אפוקליפטי. בסופו של דבר, לואיז גילתה שהיא בהריון וג'פרד מתרצה כשמיליציה, בראשות אבוט, מציעה הגנה. אולם כל זה היה זה תכסיס, כאשר אבוט וסינג ביצעו ניסויים בנשים בהריון ובתינוקות כלאיים כדי לנסות למצוא תרופה למגפה. ג'פרד מוחזק בכלוב, אך בסופו של דבר הוא משוחרר על ידי ג'וני, אחיו של אבוט, השומר במתקן. ג'וני אומר לג'פרד שאשתו מתה וג'פרד משתולל במתקן. הוא נתפס מחדש, ואבוט מאפשר לו לצאת מהמחנה, ואומר לו שהוא יכול להשאיר את שרידי גופת אשתו אם יביא לאבוט ילד כלאיים. זו הסיבה שג'פרד בגד בגאס, והוא פונה הביתה כדי לממש את ההבטחה לאשתו שהוא "יחזיר אותה הביתה".
דלקת האוזן התיכונה
טיפול
המחלה עשויה לחלוף ללא צורך בטיפול תרופתי, כאשר לרוב ניתן לעקוב אחר מטופל בכל 4 עד 6 חודשים עד להיעלמות הנוזלים, או עד להופעת תסמין המחייב טיפול נוסף. במידה והתסמינים אינם חולפים, או שמופיעים תסמינים חדשים - יש צורך לעיתים בהכנסת צינוריות אוורור כדי לנקז את הנוזלים, בניתוח כריתת רקמת השקד השלישי (ניתוח שאינו מומלץ בילדים מתחת לגיל 4 שנים), או בשילוב של שני אלו.
סוויט טות' (קומיקס)
תקציר עלילה
גאס, למרות הזוועות, מתיידד עם אחרוני ילדי החיות במקום, נערת החזיר וונדי, נער בובי המחוספס למחצה ונער איילים שקט. גאס מהופנט על ידי ד"ר סינג, שנכנס עמוק לזכרונו כדי לגלות את האמת על לידתו. הוא מגלה שאביו של גאס היה מטורף, ואולי אף היה אחראי לאפוקליפסה. הוא מתעקש שאבוט ייקח אותו ליער. הם מגלים תנ"ך שנכתב על ידי אביו של גאס, אך אין שום עדות לאם בקברה, בדרך חזרה למחנה, סינג מתחיל להאמין בכתבים. ג'פרד, המום מאשמה וחיים חסרי כיוון, מחליט להציל מחדש את גאס. הוא מגייס את בקי ולוסי, את הנשים שהציל ומאות כתות כלאיים. בעזרת ג'וני הילדים בורחים, אם כי גאס נאלץ להרוג ילד תנין אבוד. תוך כדי תנועה ג'פרד וגאס חולקים חלום זהה על אלסקה.
קרב והתערבותו של ג'וני מאפשרים לג'פרד ולנשים לברוח עם הילדים וד"ר סינג, שמתעקש להגיע. לכאורה, באדי אבוד לתשומת לבם הרצחנית של אנשי הכת ההיברידיים. באותה עת נראה שהוא חושב שג'פרד הוא אביו. למרות המהומה הרגשית, הקבוצה סוגרת עליהם כדי להגן על הילדים שעדיין איתם. באדי נלקח על ידי אבוט. איכשהו, המנהל כעת ידידותי ואוהד כלפי הנער הפצוע, הגונח. גאס, ג'פרד, בקי, לוסי, וונדי, בובי, ג'וני וסינג נקלעים לסכר מסתורי.
השפעה
אף על פי שהסיפור מתרחש בתחילה בנברסקה, הנוף בהשראת ביתו הקודם של למיר במחוז אסקס. הסדרה שואבת השפעה מ"ילד וכלבו של ריצ'רד קורבן" שנכתב על ידי הרלן אליסון ו"המעניש: הסוף", שנכתב על ידי גארת' אניס.
עיבוד לסדרת טלוויזיה
ב-16 בנובמבר 2018 הוכרז כי שירות הסטרימינג הולו הזמין פיילוט לעיבוד פוטנציאלי של סדרת טלוויזיה לסדרת הקומיקס. הפיילוט נכתב ובוים על ידי ג'ים מיקל שגם הפיק לצד רוברט דאוני ג'וניור, סוזן דאוני, אמנדה ברל ולינדה מורן. ב-9 באפריל 2020 הוכרז כי הסדרה הועברה מהולו לנטפליקס. ב-12 במאי 2020, נטפליקס הזמינה עונה ראשונה המורכבת משמונה פרקים.
טטיאנה מלמד
טטיאנה מלמד (ברוסית: Татьяна Меламед; נולדה ב-3 בפברואר 1974) היא שחמטאית יהודייה-אוקראינית-גרמנייה, בדרגת רב-אמן לנשים.
נכון לפברואר 2020, מדורגת במקום השלישי בגרמניה בין הנשים לפי מד כושר.
קריירה
בשנת 1994 מלמד ייצגה את אוקראינה סיימה במקום ה-9 באליפות אירופה לנוער ובשנת 1996 היא זכתה באליפות אוקראינה לנשים. בשנת 1999 הוענקה לה דרגת רב-אמן לנשים.
בשנת 1996 ו-1998 היא סיימה במקום השלישי בתחרות לנשים בסנקט פטרבורג. בשנת 2001 היא זכתה בתחרות זו.
בשנת 2010 מלמד היגרה לגרמניה.
טטיאנה מלמד באולימפיאדות השחמט
מלמד ייצגה את גרמניה באולימפיאדות שחמט.
אברהם קלמי
אברהם (בובי) קלמי (6 בדצמבר 1939, סופיה, ממלכת בולגריה – 29 ביוני 2014, בת ים, ישראל) היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו
בובי קלמי נולד ב-1939 בסופיה בירת בולגריה לשרה לבית מאנדיל וליצחק. בפברואר 1950, במהלך העלייה ההמונית עלה עם הוריו ואחותו הצעירה אריקה לישראל. המשפחה התיישבה בשכונת הצריפונים בבת ים הגובלת בחולון. בראשית יוני 1953 בשעות הלילה, פרצה שריפה במגורי המשפחה שניצתה בשל מנורת נפט שנפלה בביתם. אברהם קלמי הצליח להציל את אחותו הקטנה אשר האש כבר החלה לאחוז בבגדיה, קפץ עמה מחלון הצריף ונמלט מהמקום. בשריפה מצא את מותו ילד בן 9 שהתגורר בדירה סמוכה. האירוע הותיר את חותמו על קלמי וככל הנראה השליך על מאפייני התנהגותו בשנים הבאות. לאחר האירוע עברה משפחת קלמי ליפו ובובי קלמי הצטרף לקבוצת הנערים של מכבי יפו. בובי קלמי היה בן מחזורם של צ'וצ'קו לוי ואיינשטיין קליש ובעונת 1956/1957 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת. משחק הליגה הראשון שלו בשורות מכבי יפו היה ב-8 בדצמבר 1956.
קלמי שיחק בתפקיד הקשר, הפגין יכולת גבוהה והרשים בביצועיו. בקרב אוהדי מכבי יפו זכה לכינוי "הנסיך". ב-1958 זימן אותו המאמן ג'ק גיבונס לסגל נבחרת ישראל, ובהמשך עשה זאת גם גיולה מאנדי. קלמי נכלל בסגל הנבחרת לגביע אסיה בכדורגל 1960, במסגרתו סיימה הנבחרת כסגנית מחזיקת הגביע. בספטמבר 1962 נפצע ברגלו ונעדר מהמגרשים למספר שבועות. קלמי נכלל גם בסגל הנבחרת שזכתה בגביע אסיה בכדורגל 1964 תחת המאמן יוסף מרימוביץ'. לאורך הקריירה נודע בובי קלמי בבעיות התנהגות במגרש ומחוצה לו, ובהתנהלות שאינה ספורטיבית שהובילו לעימותים עם מאמניו ומנהלי הקבוצה, אך יכולתו הגבוהה במגרש הובילה לסלחנות כלפיו. ב-18 ביוני 1964 בשלהי עונת 1963/1964 בליגה הלאומית עזב קלמי במפתיע את הארץ לגרמניה המערבית. היו אלו מחזורי הסיום בהם נאבקו מכבי יפו והפועל רמת גן על אליפות המדינה, ועזיבתו של קלמי עוררה זעם רב בקרב הנהלת הקבוצה ואוהדיה. ב-11 ביולי 1964 הסתיימה העונה והפועל רמת גן זכתה באליפות, תוך שהיא מקדימה בנקודה אחת את מכבי יפו.
ב-26 ביולי שב לישראל והנהלת מכבי יפו דנה אותו משמעתית להרחקה של ארבעה חדשים ממשחקי הקבוצה. ב-1 באוקטובר, מספר ימים לפני פתיחת עונת 1964/1965 בליגה הלאומית חננה אותו הנהלת מכבי יפו והוא הורשה לפתוח את העונה בשורות הקבוצה. לאחר שובו, נמשכו בעיות המשמעת של קלמי והוא הורחק לא אחת מן המגרשים. ב-13 בנובמבר 1966, ראשיתה של עונת 1966/1968 בליגה הלאומית קיבל קלמי לבקשתו שחרור מקבוצת מכבי יפו ונסע לארצות הברית בכדי לשחק בשורות קבוצת אטלנטה צ'יפס, ממנה קיבל הצעה ובה תנאי שכר משופרים. קלמי אשר לא שלט היטב באנגלית התקשה להתאקלם מבחינה חברתית בקבוצתו החדשה. בנוסף נקלע לסכסוך כספי על רקע גובה השכר שלו, וב-17 באפריל 1967 עזב ללא הודעה מוקדמת את קבוצתו ושב לישראל. בראשית דצמבר שב קלמי לאימוני קבוצת מכבי יפו, ובהמשך שולב בארבעה משחקי ליגה. משחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-3 בפברואר 1968 ולאחריו עזב את הקבוצה, פרש ממשחק פעיל ומהעיסוק בכדורגל.
ברבות הימים נקלע קלמי למצוקה כלכלית והוא התפרנס בדוחק ממכירת עיתונים בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב. התגורר בתל אביב-יפו והיה נשוי לשושנה. בשנותיו האחרונות חלה הידרדרות במצבו הבריאותי. הוא אושפז בהוספיס בבת ים ושם הלך לעולמו ב-2014 והוא בן 74 שנים. הובא למנוחות בבית העלמין ירקון.
זכות הגישה הציבורית
זכות הגישה הציבורית קיימת במדינות שונות בעולם. היא קובעת כי זכותו של הציבור הרחב לגשת לכל האדמות, האגמים, הנהרות, גם אם הם נמצאים בבעלות פרטית, לישון באותם האדמות באופן זמני באוהלים, ולקטוף באותם האדמות פירות יער, ופטריות וכמה צמחים אחרים. זכות הגישה הציבורית שמה גם דגש על התחשבות ודאגה לטבע ולחיות בר, לבעלי האדמות ולאנשים אחרים. בפועל זכות הגישה הציבורית מוגדרת מעט שונה ממדינה למדינה.
זכות הגישה הציבורית קיימת כיום במדינות נורווגיה, שוודיה, פינלנד, איסלנד, סקוטלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, אוסטריה, צ'כיה ושווייץ. באנגליה ובוויילס חוק זכות הגישה הציבורית חל רק על קטגוריות מסוימות של אדמות לא מפותחות.
בשוודית מכונה זכות הגישה הציבורית Allemansrätten, בנורווגית Allemannsretten ובפינית Jokamiehenoikeus. בנורווגיה זכות הגישה הציבורית היא חוק אשר מוגדר לפרטי פרטים. בשוודיה זכות הגישה הציבורית מוכרת על פי החוק, אך אינה מוגדרת. בפינלנד מוכרים בחוק חלק מהחירויות, אך זכות הגישה הציבורית אינה מוגדרת.
במדינות בהן אין זכות גישה ציבורים לרוב מוגדרים אזורים מסוימים בבעלות המדינה - כגון שמורות טבע, פארקים עירוניים, או פארקים לאומיים - בהם הציבור רשאי לבקר.
בטורניטיים
בטורניטיים (שם מדעי: Bathornithidae) היא משפחה של עופות פרהיסטוריים שנכחדו מסדרת הקריאמאים אשר חיו באמריקה הצפונית בין סוף האאוקן לתחילת המיוקן.
בני משפחה זו דומים לקריאמיים של ערבות אמריקה הדרומית, והמינים הגדולים מביניהם הזכירו את הפורוסרקוסיים ("עופות האימה") האימתנים והמפורסמים יותר מאמריקה הדרומית. מינים אלו היו קרובים אליהם אך רובם היו קטנים יותר. ככל הנראה הם חיו ביערות והיו ציידים חסרי יכולת תעופה בעלי כנפיים מנוונות. שני המשפחות לא נפגשו מעולם, אך ייתכן מאוד שהם היו קרובים.
הגדולים שבעופות אלה היו הבטורניס (Bathornis) והפרקראקס (Paracrax) שהגיעו לגובה של מעל 2 מטר, וכנראה היו טורפים מרשימים, אשר הרגו את טרפם בעזרת מקורם הגדול. המינים הקטנים יותר אולי היו אוכלי כל שדמו לתרנגולי הודו.
משה לדור
משה לָדור (נולד בי"ח בחשוון ה'תש"ה, 4 בנובמבר 1944) הוא עורך דין ישראלי, פרקליט המדינה בשנים 2007–2013.
ביוגרפיה
לדור נולד וגדל בקיבוץ מצובה. בילדותו הצטרף לשליחות הוריו לאוסטרליה ולארצות הברית. לדור בעל תואר ראשון מהפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. בוגר המחזור הראשון של התוכנית לפיתוח מנהיגות של קרן וקסנר.
לדור התמחה בעריכת דין אצל עורך דין סיטון בשנים 1972-1973. בשנת 1974 הוא עבד כעורך דינו של המלונאי חיים שיף. הוא הצטרף לפרקליטות המדינה ב-1978, והיה תובע פלילי, בין השאר בענייני מיסים, מרמה ואלימות. לדור היה תובע במשפטו של פעיל הימין יואל לרנר ובמשפטם של אנשי כנופיית ליפתא. בשנים 1991-1993 היה לדור התובע במשפט הבנקאים שויסתו את מניות הבנקים.
לדור מונה לפרקליט מחוז ירושלים ב-1994. במסגרת תפקידו ניהל את התיק כנגד התעשיין אלי הורביץ, אשר הורשע בבית המשפט מחוזי וזוכה בבית המשפט העליון. תמך בהחלטה לסגור את תיקי פרשת עמדי ופרשת המתנות, כנגד בנימין נתניהו, (שנסגר לבסוף על ידי היועמ"ש אליקים רובינשטיין) והיה בין מקבלי ההחלטות בתיק פרשת הבנק למסחר.
הוא סיים את תפקידו בשנת 2004, ועסק תקופה בעריכת דין פרטית.
כפרקליט המדינה
לדור מונה לתפקיד פרקליט המדינה בנובמבר 2007, בתקופתם של אהוד אולמרט כראש ממשלת ישראל ודניאל פרידמן כשר המשפטים, לאחר שנבחר על ידי ועדת איתור בראשות היועץ המשפטי לממשלה.
בתקופת כהונתו כפרקליט המדינה, מ-17 בדצמבר 2007 ועד 16 בדצמבר 2013, הועמדו לדין מספר גדול של פוליטיקאים, לרבות שר האוצר אברהם הירשזון וראש הממשלה אהוד אולמרט. כן הוביל את התביעה כנגד עורך הדין יעקב וינרוט, אשר זוכה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בנובמבר 2009 כתב מכתב פומבי נגד תוכניתו של שר המשפטים יעקב נאמן לפיצול תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, וטען כי התוכנית המוצעת, שתפצל בין מוסדות היועץ המשפטי לממשלה והפרקליטות, תפגע קשות באכיפת החוק. עוד טען כי מדובר במהפכה במבנה מערכת המשפט, ועל כן דרוש דיון מעמיק בהליך פומבי, ולא "שיחות בארבע עיניים" אותן קיים שר המשפטים. כן הוביל לדור את מאבקה של הפרקליטות בראשותו לצמצום סמכויותיה של נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות.
לאורך שנים הגן לדור בעקביות על ההחלטות שקיבלה הפרקליטות בתיק שר המשפטים לשעבר חיים רמון. בראיון לגידי וייץ בעיתון הארץ בפברואר 2011 הגדיר לדור ישיבת ממשלה, אשר עסקה בהאזנות סתר שבוצעו במהלך חקירת התיק, "ישיבה הזויה" ואת הנושא כולו הגדיר "סופר-סופר מינורי".
בשנת 2012 התנצל בפני אהוד אולמרט, לאחר שזה הגיש תביעת דיבה נגדו.
לאחר פרישתו
לאחר פרישתו מתפקידו כפרקליט המדינה, משמש לדור כמרצה למשפטים במספר מוסדות. בין היתר, הוא מלמד את הקורס "היבטיים עיוניים ומעשיים בניהול הליכי אכיפה" במרכז הבינתחומי הרצליה ומעביר הרצאות במסגרת תוכניות של "הקתדרה".
בשנת 2014 העניקה ללדור התנועה למען איכות השלטון בישראל את תואר אביר איכות השלטון לשנה זו.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
בשנים האחרונות לדור מרבה לכתוב ולהתראיין בתקשורת בנושאים הקשורים לפרקליטות המדינה ולשלטון החוק בישראל. לאחר פרישתו הביע מספר פעמים ביקורת כנגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, על רקע תיקיו של האחרון. לדברי לדור, אשר הביע אמון מלא באישומים נגד נתניהו, משעה שהוגש כתב אישום חמור נגד ראש הממשלה, על פי החוק אסור עליו להמשיך לשמש בתפקידו. עוד אמר כי "ההפיכה היחידה שאני מזהה היא של ראש הממשלה נגד מדינת ישראל כמדינת חוק". לדור המשיך להביע את העמדה שהאישומים נגד נתניהו חזקים מאוד גם בסוף 2022 לאחר שמיעת רבים מעדי התביעה. כאשר השופטים במשפט נתניהו המליצו למדינה למשוך את האישום בשוחד בתיק 4000 ביקר לדור בחריפות את השופטים, וטען שהם אמרו את הדברים כש"התמונה המלאה לא הוצגה בפניהם". לדור גם טען ש"אין אפשרות משפטית לזכות את נתניהו".
חיים אישיים
לדור נשוי ואב לשלושה.
משולם איגרא
רבי משה משולם בן שמשון איגרא מהעיר טיסמניץ (תקי"ב – י"ח בתשרי תקס"ב) היה רב, פוסק, ומגאוני דורו בגליציה.
תולדות חייו
נולד בבוצ'אץ' בשנת 1752 לר' שמשון ואשתו רייזל, בתו של ר' אפרים פישל אב"ד קולומיא (נפטר בשנת תקמ"ג). משולם התייתם בגיל צעיר וגדל אצל סבו בקולומיאה. כבר בתור ילד קטן התפרסם בחריפותו ושנינותו. מסופר כי בגיל תשע ניצח את ר' יצחק הלוי הורוויץ בוויכוח הלכתי, וכאשר אשתו של רבי יצחק באה אל בעלה בטרוניה על שהשפיל עצמו בפני ילד קטן, ענה לה כי הלוואי ואותו ילד יהיה חתנו. ואכן, בגיל 13 נישא לבת הגביר שמואל ביק, אולם כעבור זמן קצר התגרשו. ובגיל 16 נישא לרבקה אסתר – בתו של הרב בברודי ר' יצחק הורוויץ. לאחר נישואיו התגורר זמן קצר בברודי, ולמד ב"קלויז" המפורסם. כעבור כשנה, בגיל 17 בלבד התקבל כרב במחוז סטניסלב, והתיישב בעיר טיסמניץ, בה כיהן כרב וראש ישיבה.
בשנות כהונתו בטיסמניץ החלה תנועת החסידות להכות שורשים בגליציה. רבי משולם התפרסם כמתנגד חריף לחסידות, הוא פרסם מכתב חריף בגנותה, ואף חתם על חרם נגד החסידים. מסופר כי בטיסמניץ התגורר אחד מתלמידיו של הבעל שם טוב, ושמו רבי יעקב קופיל חסיד, שהזהיר את חסידי העיר לבל יזלזלו בכבודו של רבי משולם, אך לאחר פטירת רבי יעקב יעקב קופיל חסיד, בשנת 1787, החלו החסידים להשיב מלחמה נגד רבי משולם. במקביל הסתכסך רבי משולם עם פרנסי העיר בגלל סוגיית הגיוס לצבא. קהילת-היהודים בטיסמניץ, כיתר הקהילות בגליציה, חויבה למסור בכל שנה ושנה מספר מסוים של אנשים לשירות צבאי, פרנסי טיסמניץ פטרו מגיוס בני-תורה ותלמידי-חכמים, ומסרו במקומם לצבא את ההדיוטות ועמי-הארץ. רבי משולם יצא כנגד מנהג זה וטען שיש לעשות הגרלה בין כל אלו המוכשרים להיות יוצאי-צבא, ומי שיעלה עליו הגורל, יהיה מי שיתגייס. עקב המחלוקת עזב את העיר בשנת 1794 לפרשבורג.
טרם הגיעו לפרשבורג פנו פרנסי העיר לרבי יצחק חריף מסמבור בבקשה כי יבוא לכהן בעירם, אולם משלא נענה הלה פנו לרבי משולם. מסופר כי רבי משולם לא נתרצה עד שנסע אל רבי יצחק חריף על מנת לשמוע במו אוזניו כי אכן הוא מסרב לקבל עליו את הכהונה. בשיחתם הסתבר כי חריף לא קיבל כלל את פניית פרנסי פרשבורג, לכן הציע לו רבי משולם את הכבוד, אולם חריף טען כי מאחר שהמכתב לא הגיע לידיו, סימן כי משמים מעוניינים ברבי משולם למשרה.
חידושי תורתו נדפסו שנים רבות לאחר פטירתו, והם ידועים בעמקותם ובקושי הרב בהבנתם.
תלמידיו
העמיד תלמידים רבים. בהם:
יבוריב
יבוריב (באוקראינית: Яворів, בפולנית: Jaworów, ביידיש: יאַוואָראָוו) היא עיר במחוז לבוב, כ-50 ק"מ מערבית ללבוב, במערב אוקראינה, סמוך לגבול פולין. באזור העיירה קיימים מרחצאות ובהם מעיינות גופרית.
העיר מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1376, עת השתייכה לדוכסות אופבה (Opava) ורטיבור. העיירה קיבלה זכויות עיר בשנת 1569, ממלך פולין זיגמונט השני אוגוסט, והייתה מקום נופש מועדף של המלך יאן סובייסקי. שם קיבל סובייסקי את ברכת האפיפיור על ניצחונו בקרב וינה נגד האימפריה העות'מאנית ב-1683.
יבוריב הייתה מרכז מסחר חשוב, על ציר התנועה מירוסלב ללבוב. ב-1772, עם חלוקת פולין, סופחה העיר לאימפריה ההבסבורגית והייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד 1918. באותה עת חיו בעיר יהודים, פולנים, אוקראינים וצ'כים, ובעיר התחוללו מהומות על רקע מדיני בעיקר בין פולנים ואוקראינים, על רקע מלחמת פולין-אוקראינה. בשנת 1919 הוצאו להורג על ידי השלטונות האוקראיניים 17 אסירים פוליטיים פולנים, באשמת תכנון מרד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת פולין-אוקראינה, הפכה יבוריב לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את יבוריב, ובקיץ 1941 כבשה אותה גרמניה הנאצית.
יהודי יבוריב
לפני מלחמת העולם השנייה הייתה יבוריב עיירה יהודית, וחיו בה כ-3,000 יהודים, למעלה משליש מתושביה. חלק ניכר מהמסחר בעיר נעשה על ידי יהודים, שפת המסחר הייתה יידיש, ובשבתות וחגים יהודיים הושבת חלק ניכר מהמסחר. בעיר היו מספר בתי ספר ותלמודי תורה יהודיים. פעלו בה מספר תנועות ציוניות, וכן פעלה בה חסידות בעלז. בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את יבוריב, ולאחר שבועיים העבירו אותה לשלטון ברית המועצות, לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
משנת תרל"ה (1875) עד שנת תרנ"ד (1893) שימש ברבנות העיר רבי יואל משה סג"ל לנדא מיאברוב,
עם כיבוש העיר מחדש בידי גרמניה הנאצית, ביוני 1941, רצחו לאומנים אוקראינים מספר יהודים בעיר. בהמשך, גויסו יהודי העיר לעבודות כפייה, ורבים מהם מתו ממחלות ומרעב. בנובמבר 1942 גורשו כ-1,800 יהודים מהעיר למחנה ההשמדה בלז'ץ, וכ-500 אחרים נורו ברחבי העיר. לאחר מכן הוקם בעיר גטו, בו נכלאו אלפי יהודים מיבוריב ומיישובי הסביבה. כמחציתם, כ-3,000 איש, מתו ממחלות ומרעב בחורף 1942–1943.
ערים תאומות
ליבוריב ארבע ערים תאומות:
Now (אלבום)
רקע והפקה
לאחר שהקליטה את האלבום במשך 15 שנים, הודיעה בפרקי זמן מסוימים טוויין, שהיא עומדת לחזור עם אלבום חדש. ב-24 באוגוסט 2015 אמרה טוויין: "ראשית, אני צריך לסיים את האלבום החדש שלי בחורף, שישה שירים כבר הושלמו, כתבתי 38 שירים בסך הכל, ועכשיו התהליך מתבצע כדי לצמצם את זה ל-6 או שמונה כדי לסיים את הקלטתו של האלבום". לאחר מכן בשנת 2016 השמועות על אלבום חדש מטוויין התעצמו ובאמצע 2017 הודיעה סופית כי את האלבום תוציא לאור בשנה זו.
היא התחילה בכך שהוציאה את הסינגל הראשון והפותח מן האלבום, "Life's About to Get Good". לאחר מכן הוציאה את "Swingin' with My Eyes Closed", כמה ימים לפני שהכריזה את תאריך היציאה של האלבום. לבסוף, באמצע ספטמבר 2017, הודיעה טוויין שהאלבום עתיד לצאת ב-29 לחודש.
הצלחה מסחרית
נתוני המכירות של האלבום בשבוע הראשון לצאתו בעולם, נעמדו בלמעלה מ-254,000 עותקים.
חוקה (ישראל)
למדינת ישראל אין חוקה אחידה, אך במהלך שנות קיומה נחקקו בה, בהתאם להחלטת הררי שהתקבלה באספה המכוננת, חוקי יסוד אחדים, העוסקים בסדרי השלטון ובזכויות האדם, כתחליף לחוקה אחידה. במקביל למהלך זה הועלו במשך השנים הצעות רבות לחקיקתה של חוקה אחידה, אך הן לא מומשו.
החלטת הררי
בהתאם לאמור במגילת העצמאות, נבחרה הכנסת הראשונה כאספה מכוננת, שהייתה אמורה לכונן חוקה למדינת ישראל. בפועל, בפברואר 1949 חוקקה האספה מכוננת את חוק המעבר שקבע שהאספה הנבחרת תיקרא "הכנסת", וכי היא תחוקק חוקים רגילים. באספה המכוננת, שהפכה לכנסת הראשונה, התפתח ויכוח האם יש עליה חובה לחוקק חוקה ואם נכון לחוקק חוקה. כאשר מפלגת השלטון מפא"י והמפלגות הדתיות התנגדו לחקיקת חוקה על ידי הכנסת הראשונה ומפלגות האופוזיציה בהובלת תנועת החרות בראשות מנחם בגין דרשו לחוקק חוקה לאלתר . בסופו של דבר החליטה הכנסת, ב-13 ביוני 1950 ברוב קולות שלא לכונן חוקה מיידית.
תחת זאת הוחלט לחוקק חוקי יסוד שיצטרפו לכדי חוקה בבוא הזמן, כהצעתו של ח"כ יזהר הררי:
בקבלת נוסח הפשרה קיבלה עליה הכנסת להיות רשות מחוקקת, במובן זה שהיא מחוקקת חוקים רגילים וכמו כן ראתה את עצמה כרשות מכוננת אשר תפקידה הוא לקבל חוקה בעתיד. "פשרת הררי" לא קבעה מסמרות בנושא מעמד החוקה והיוותה למעשה פשרה פוליטית בכך ששמרה מחד על העיקרון כי הכנסת מוסמכת לחוקק חוקה וכי בעתיד אכן תחוקק אותה, ומאידך דחתה מעשה זה לעתיד הבלתי מוגדר.
חקיקת חוקי יסוד
החלטת הררי מנעה מהאספה המכוננת ליצור מעשה מוגמר ומושלם של חוקה למדינת ישראל. חוק היסוד הראשון נחקק רק בשנת 1958 על ידי הכנסת השלישית. עד לשנת 1992 נחקקו חוקי יסוד אחדים, שלא עסקו במפורש בזכויות האדם והגנתן. חוקי היסוד שנחקקו עד לשנת 1992 היו: חוק יסוד: הכנסת, חוק יסוד: מקרקעי ישראל, חוק יסוד: נשיא המדינה, חוק יסוד: הממשלה, חוק יסוד: משק המדינה, חוק יסוד: הצבא, חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, חוק יסוד: השפיטה, וחוק יסוד: מבקר המדינה.
מפנה חשוב אירע עם חקיקתם של חוק יסוד: חופש העיסוק, וחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, בשנת 1992 אשר החלו בהובלת מהלך חקיקתי ומשפטי, שבו השתתף אף בית המשפט העליון, ובמיוחד נשיאו בחלק משנים אלו, אהרן ברק, מהלך המכונה "המהפכה החוקתית". חוקים אלו היו הראשונים שעיגנו את זכויות האדם בחקיקת יסוד בעלת אופי חוקתי, העומדת במובנים מסוימים מעל לחקיקה רגילה. ברק קבע שחוקי היסוד הם בגדר חוקה למדינה, וזו הייתה הגישה המקובלת במשך כל כהונתו בתפקיד זה. עם המתנגדים לגישה זו נמנה עמיתו, שופט בית המשפט העליון, מישאל חשין.
לאחר "המהפכה החוקתית" בשנת 1992 קרובה מדינת ישראל יותר למצב בו יש לה חוקה פורמלית, כתובה, המבוססת על חוקי יסוד, כפי שחזה הררי. עם זאת, חוקים חשובים טרם נחקקו. רבים טוענים כי חלק עיקרי מן החוקה צריך להיות חוק המכונה "חוק יסוד: זכויות חברתיות", אשר יסדיר באופן חוקתי נושאים סוציאליים. כן יש הסבורים כי חקיקתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו צריכה להיות מושלמת בחקיקת "חוק יסוד: זכויות האדם", אשר יסדיר את הנושא הרחב של זכויות האדם באופן חוקתי. כן יש הסבורים כי את כל נושא מעמדם של חוקי הכנסת, חוקי היסוד, וחקיקת החוקה, יש לעגן בחוק יסוד שייקרא "חוק יסוד: החקיקה", שייתן ביטוי חוקתי להחלטת הררי, או יקבע הסדר שונה.
ועדת החוקה
על עבודתה של ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת לכינון חוקה מלאה אמר אהרן ברק:
ועדת החוקה, בעת דיוניה על אופי החוקה, שמה ליבה לערכים מתוך המשפט העברי שעשויים לסייע בעיצוב המדיניות הישראלית המודרנית. שבמהלך הכנסת ה-16 קידמה ועדת חוקה, חוק ומשפט הכנה של הצעת חוקה בהסכמה רחבה. את הדיונים ניהל חבר הכנסת מיכאל איתן, בשבתו כיו״ר ועדת החוקה, והשתתפו בהם משפטנים ידועי שם כרות גביזון. דיונים אלו הונחו בצורת דו"ח על שולחן הכנסת כ"מבוא לחוקה", בפברואר 2006. ב-13 בפברואר 2006 החליטה הכנסת, על בסיס עבודה זו, כי הכנסת ה-17 תשלים את הליך גיבוש החוקה, אך החלטה זו לא מומשה.
בפני ועדת החוקה של הכנסת השש עשרה הונחו שתי הצעות לחוקה: הצעת המכון הישראלי לדמוקרטיה והצעת המכון לאסטרטגיה ציונית. שתי ההצעות מחזקות את הפן היהודי של המדינה. אך בעוד המכון הישראלי לדמוקרטיה מדגיש את הצורך בשמירה על הצד הדמוקרטי של מדינת ישראל בצורת שמירה על זכויות האזרח (בדגש על מיעוטים). המכון לאסטרטגיה ציונית, לעומת זאת, מדגיש את הפן הלאומי (יהודי) בהצעת החוקה שלו תוך צמצום בשמירה של המדינה על המיעוטים החיים בה. הצמצום מוצע לדוגמה בהגבלת כוחו של בית המשפט העליון לבטל את חוקי הכנסת והכפפת מינוי שופטיו ישירות תחת הכנסת (משמע רוב העם). ההצעה אף גורסת שזכות העותרים הציבוריים תבוטל ומשמעות הביטול היא שגורמים מצד שלישי לא יתערבו בהליך המשפטי. סעיף נוסף הוא העלאת כוחה של הממשלה בדמות הישארותה כמכהנת גם במקרה שהכנסת לא מאשרת את תקציב המדינה, או לחלופין חיזוק כוחה של הכנסת בדמות הפלתה רק ברוב של שני שלישים (במקום רב רגיל)
בשנים האחרונות פורסמו הצעות חוקה לישראל גם על ידי ארגונים המייצגים את המיעוט הערבי בישראל, כמו למשל הצעת "החוקה הדמוקרטית" שפרסם ארגון עדאלה, הצעות שבבסיסן שלילת זכות העם היהודי למדינה וקביעה חוקתית לפיה ישראל תהא מדינה דמוקרטית דו-לשונית ורב תרבותית.
ב-2008 הגישה התנועה הרפורמית מסמך הצעת עקרונות יסוד לחוקה לוועדת החוקה של הכנסת, בה, בין היתר, הדגישה את החשיבות של הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ומדינת כל אזרחיה ובמקביל כמדינה דמוקרטית, ואימוץ גישה מרחיבה כלפי מרכיבי הגדרתה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי ומדינת כל אזרחיה.
הצעת לאו כהן
הצעה ראשונה הוגשה, בשנת 1949, עוד לפני שהתקבל חוק הררי, לידי זרח ורהפטיג, היו"ר הראשון של ועדת החוקה של הכנסת, על ידי פרופסור לאו (יהודה פנחס) כהן, שלמד משפטים במספר אוניברסיטאות בגרמניה ובכללן אוניברסיטת היידלברג, שם קיבל תואר דוקטור למשפטים בנושא "החוקה של המדינה האירית העצמאית". למעשה הסוכנות היהודית, היא שהטילה עליו את המשימה עוד בשנת 1947 ונתנה לו יד חפשית לשם ביצועה. בספרייתו היו מצויות חוקות רבות שסייעו לו בהכנת "הצעת החוקה לישראל" וכיהודי דתי, הוא השתמש גם במקורות מהמורשת היהודית.
ההצעה כללה את הפרקים הבאים: עיקרים, זכויות האדם, הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת, הרשות השופטת. לבסוף קובעת החוקה את מעמד העל שלה מעל כל החוקים וכי אין תוקף לחוקים שבסתירה לחוקה.
הצעת קלינגהופר
בשנת 1964 הגיש פרופ' יצחק-הנס קלינגהופר הצעה שהחלה כהצעת חוק בדבר זכויות האדם. קלינגהופר ציין במבוא להצעתו, כי הצעת החוק שלו מ-1964, שימשה את וועדת החוקה כאשר זו ניסתה לקדם "חוק יסוד: זכויות האדם והאזרח", אך מכיוון שהוא חש שההצעה לא מטופלת כראוי, ובכלל חל שינוי לרעה בקידום נושא החוקה, הוא שיכתב את הצעתו לכדי סדרה חדשה של סעיפים, שתכליתם לקבוע זכויות יסוד של היחיד אשר יהיה בהם כדי להגן עליו מפני פגיעות וקיפוח במגעיו עם המינהל הציבורי.
הצעתו כוללת: הגדרת חשיבות החוקה ועליונות החוקים של זכויות האדם על חוקים אחרים. זכויות יסוד סוציאליות. והצעת חוק יסוד של מגילת זכויות היסוד של האדם.
הצעתו של קלינגהופר נדחתה על ידי הכנסת.
הצעת אקצין
בשנת 1965 הוגשה הצעה על ידי פרופסור בנימין אקצין, שנענה למשימה שהטיל עליו מסדר "בני ברית", ועמד בראש ועדה לכתיבת חוקה. המסמך שהגיש אקצין הורכב משני חלקים: בחלק הראשון מנוסחת הצעת "חוק יסוד: קביעת חוקת המדינה" ובחלק השני מנוסחת הצעת החוקה עצמה- הבנויה משנים עשר פרקים: הוראות כלליות, מערכת המשפט, זכויות וחובות, הכנסת, חקיקה, נשיא המדינה, הממשלה ושריה, שלטון אזורי ומקומי, ביקורת המדינה, מוסדות השפיטה, תיקוני חוקה והוראות מעבר.
ההצעה זכתה להדים רבים, אך בסופו של דבר גם היא לא התקבלה.
הצעת רייכמן
ב-1986 פורסמה הצעתו של פרופסור אוריאל רייכמן, שעמד בראש צוות של אקדמאים שניסחו חוקה בעלת 18 פרקים. בכתיבת הצעתם הם נעזרו בחוקי היסוד הקיימים, בהצעות לחוקי יסוד, בהצעות חוק ובהצעת החוקה של בנימין אקצין וכן הם נעזרו בחוקות קיימות של מדינות דמוקרטיות ובמסמכים בינלאומיים, העוסקים בזכויות האדם.
פרקי החוקה: עיקרים, הוראות כלליות, זכויות האדם, נשיא המדינה, הכנסת, החקיקה, אמנות, הממשלה, השפיטה, פיקוח חוקתי-שיפוטי, ביקורת המדינה, משק המדינה, הצבא, המינהל הציבורי, מפלגות, רשויות מקומיות, מצב חירום, החוקה ועליונותה.
הביקורות על הצעת החוקה של רייכמן: החוקה משקפת חילוניות מובהקת, שכן בוועדה לא היה נציג דתי אחד, אלא אנשי אקדמיה חילוניים בלבד, וניכר בהצעה שמלבד חוק השבות ואשרור הדגל, הסמל (המנורה) וההמנון אין בה יסודות יהודיים. בנוסף ההצעה הקנתה כוח רב לבית המשפט העליון, שזהו עניין שנוי במחלוקת.
חוקה לישראל
חוקה לישראל הייתה עמותה פוליטית ישראלית אשר שמה לה למטרה להביא לכינונה של חוקה במדינת ישראל.
המונח "חוקה לישראל" הפך גם למעין שם גנרי לקריאה לכינון חוקה, ונעשה בו שימוש גם על ידי גופים שאינם קשורים לעמותה המקורית.
הצעת בנדור
הצעתו של פרופסור אריאל בנדור הוכנה לקראת כנס בנושא: "יובל וחוקה - כינון חוקה למדינת ישראל לאחר המהפכה החוקתית" בשנת 1998. הטיוטה שכתב איננה מבטאת, לדבריו, את דעתו בדבר תוכנה הראוי של החוקה אלא את האמור בחוקי היסוד ובהצעות חוקי היסוד הקיימים. הטיוטה מורכבת מתשעה חלקים: עקרונות יסוד, רשויות המדינה, בירת ישראל וגבולותיה, שבות, זכויות האדם, מצב חירום, תקציב המדינה, הצבא והכרזת מלחמה, תיקון החוקה.
הצעת המרכז הרפורמי לדת ומדינה
החוקה המוצעת על ידי המרכז הרפורמי לדת ומדינה (בעבר המרכז לפלורליזם יהודי), שנכתבה תחת הכותרת: "המרכז לפלורליזם יהודי- התנועה ליהדות מתקדמת (רפורמית) בישראל: לשוויון ערך האדם, צדק חברתי וסובלנות דתית: עקרונות יסוד חוקתיים למדינת ישראל: הצעת המרכז לפלורליזם יהודי, אייר תשס"ח מאי 2008", מכירה במדינת ישראל כמדינת העם היהודי, תוך כדי הכרה בזכויותיהם השווים של כלל אזרחי המדינה. שני מאפיינים מרכזיים של הצעת המרכז לפלורליזם כוללים:
עקרונות היסוד עליהם מושתתת החוקה המוצעת הן: יסודות, ריבונות, מדינת ישראל, העם היהודי ומורשתו, מדינת ישראל ומורשת הארץ, קהילות מיעוט אתניות-לאומיות, שבות, אזרחות, דתות, שפות, פיתוח הארץ ורווחת כל תושביה, סמלי המדינה, הבירה, חגה הלאומי של מדינת ישראל ויום כינון החוקה.
ההצעה הובאה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, ונמצאת באתר האינטרנט של הוועדה.
תמט הריאות
תמט ריאות מולד
תמט הריאות יכול להיות מולד (אטלקטזיס של היילוד) - כתוצאה, למשל, מתסמונת המצוקה הנשימתית, מצב בו בדרך כלל הריאות אינן בשלות, וקיים מחסור בהפרשות המאפשרות הורדת מתח הפנים של חלל הנאדית (חומרים פעילי שטח פנים או surfactants). בהיעדר יכולת להוריד את מתח הפנים שבנאדית, יש התנגדות למילוי אוויר: יש קושי למלאה אוויר בעת השאיפה, והיא קורסת פנימה בנשיפה. בכל נשימה נאלץ היילוד להתגבר על ההתנגדות לשאיפת אוויר.
תמט ריאות נרכש
תמט ריאות נרכש - acquired atelactasis: במקרה זה מדובר על תמט של הריאה, שקודם לכן הייתה מאווררת. מצב זה יכול להתרחש בכל גיל, ויש לו מספר גורמים:
קליניקה וטיפול
התמט יהיה לרוב הפיך ויכול לחלוף לחלוטין, אם מתוקנת הסיבה לחסימה. במקרים ממושכים וכרוניים של תמט, עלולים להתפתח סיבוכים כגון ברונכיאקטזיס או מורסה ריאתית. הטיפול בחלק מקרים הוא על ידי ברונכוסקופיה, או במקרים בהם אינה עוזרת, ניקוז של הנוזל החוסם ולרוב גם טיפול אנטיביוטי. כריתת האונה האטלקטטית מתבצעת רק במצבים בהם אזור התמט מהווה מקור לזיהום בלתי נשלט, או כאשר נצפות ברונכיאקטזיות מוכחות.
בצילום ניתן לראות כי מרקם הריאה הופך להיות פחות ספוגי והוא נראה לבן וסמיך יותר, בעוד שאזורים אחרים נראים שחורים יותר (ניפוח יתר באופן קומפנסטורי). במקרה של תמט קיים סימן בשם golden G sign, לאמור מצב בו יש התעגלות של התמט בצורת S כלפי שער הריאה: מדובר בתמט של האונה כתוצאה מגוש מרכזי אשר יוצר לחץ באזור מסוים ולכן גבול האונה הוא בצורת S במקום קשת.
Mr. Right Now
Mr. Right Now הוא שיר של הראפר מאטלנטה 21 סבאג' והמפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין בהשתתפות הראפר הדרייק. הוא יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020, כרצועה הפותחת מתוך אלבום האולפן המשותף של 21 סבאג' ומטרו בומין, Savage Mode II. הוא נשלח לרדיו הקצבי בארצות הברית ב-13 באוקטובר 2020, לצד "Runnin", כסינגלים המובילים מתוך האלבום.
הרכב ומילים
השיר תואר כבלדה בעלת נטייה ל-R&B המכילה אינסטרומנטל פשוט. בשיר חושף דרייק כי יצא עם הזמרת סיזה בשנת 2008. סיזה אישרה זאת בסדרת ציוצים בטוויטר, אך אמרה שהם יצאו למעשה ב-2009, בהנחה שדרייק "פשוט חורז בתמימות את 2008 עם wait". סיזה, שהייתה אז בת 17 או 18, הדגישה כי מערכת היחסים ביניהם הייתה "תמימה לחלוטין". דרייק הזכיר את סיזה בעבר בשירו "Diplomatic Immunity" משנת 2018, בו הוא אמר שהוא מכיר את סיזה "ממש מזמן".
תחינות
תחינות (בתעתיק פונטי של ההגייה אשכנזית: "תְּחִינֶס") הוא כינויים של סידורי תפילות בשפה היידית, אשר נפוצו למן המאה ה-17 בקהילות אשכנז, ונועדו עבור הנשים היהודיות – שבשונה מן הגברים, לא ידעו די עברית כדי להתפלל בלשון הקודש, והיו נוהגות לומר תחינות בלשון המדוברת - ביידיש.
התחינות נסובו סביב חיי האישה היהודיה ותפקידיה, ורובן עמדו על שלושה עיקרים: חלה, נידה, הדלקת הנר (חנ"ה). היו תחינות שנאמרו בקריאת התורה, וכן תחינות מיוחדות לימים נוראים ולעשרת ימי תשובה.