cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת ויקסבורג
גשר נהר ביג בלאק (17 במאי)
שלוש דיוויזיות מהגייס של מקלירננד יצאו מאדוארדס סטיישן בבוקר 17 במאי, כדי להמשיך במרדף אחר הכוחות הדרומיים הנסוגים. הם פגשו את 5,000 המגינים על הגשר ערוכים מאחורי סוללות עפר וחבילות כותנה, ושתי דיוויזיות נפרסו לקראת תקיפה. בריגדיר ג'נרל מייקל ק' לואלר, מפקד הבריגדה ה-2 מהדיוויזיה של יוג'ין קאר, ניצל ערוץ יבש עתיק של הנהר, כדי לקדם את הבריגדה שלו עד למרחק קצר מקו הביצורים הדרומי, מבלי להיחשף לאש האויב. הוא פתח בהסתערות נועזת דרך ביצה רדודה בעומק מותן, שהפרידה בינו לבין קווי הדרום. ההסתערות, שארכה פחות משלוש דקות, הפתיעה לחלוטין את הבריגדה של ווהן, שהגנה על מרכז הקו הדרומי. התנגדות הבריגדה התמוטטה כמעט ללא קרב. חלק מחייליה פתחו במנוסה מבוהלת לכיוון הגשר והשאר נכנעו במקום. התמוטטות הבריגדה גרמה להתמוטטות כללית של קו ההגנה הדרומי, משום ששתי הבריגדות של בואן, שהחזיקו את הקו משני עבריה, נמצאו עתה בסכנת ניתוק מהגשר על נהר ביג בלאק. חיילי הקונפדרציה נהרו בחוסר סדר לעבר הנהר, כדי להינצל מכיתור, והחלו לחצות אותו על שני גשרים: גשר הרכבת וגשר צף מאולתר העשוי ספינת קיטור שהוצבה לרוחב הנהר. חלק מהכוחות שהוצבו בשני האגפים של קו ההגנה הדרומי, נותקו על ידי ההתקדמות המהירה של כוחות האיחוד לפני שהספיקו להגיע אל הגשרים. לאחר שהסתיימה חציית הגשרים, הציתה אותם יחידת הנדסה של הקונפדרציה, כדי למנוע את מעבר כוחות האיחוד, וכוחותיו של פמברטון שנערכו על הגדה המערבית של הנהר, פתחה באש על כוחות האיחוד ומנעו את המשך המרדף. צבא האיחוד טען שלקח בשבי כ-1750 חיילים דרומיים במהלך הקרב. עשרות נוספים נהרגו, חלקם טבעו כשניסו לחצות את הנהר בשחיה. אין מידע מדויק לגבי מספר האבדות הכולל של הדרום במהלך הקרב. אבדות האיחוד (הרוגים פצועים ונעדרים) היו פחות מ-300. כוחות הקונפדרציה נסוגו אל ויקסבורג; פחות ממחצית הכוח בן שלוש הדיוויזיות, שיצא לקראת גרנט חמישה ימים קודם לכן, הצליח להגיע חזרה אל ביצורי ויקסבורג.
המצור על ויקסבורג (18 במאי – 4 ביולי)
צבא האיחוד כיתר את כוחותיו של פמברטון בתוך המתחם המבוצר של ויקסבורג. גרנט קיווה לכבוש את העיר במהלך מהיר והורה על עריכת התקפה מיידית על ביצוריה. המתקפה הראשונה של כוחותיו, ב-19 במאי, נהדפה בקלות, וצבאו ספג כ-900 נפגעים מול כ-200 לקונפדרציה. ההתקפה השנייה, ב-22 בחודש, הייתה רחבה יותר והשיגה הבקעה חלקית בגיזרת הקורפוס של מקלירננד, אולם נהדפה לבסוף לאחר שהכוחות התוקפים ספגו אבדות כבדות: כ-3200 נפגעים לאיחוד אל מול כ-500 בלבד לקונפדרציה. כישלון שתי המתקפות שכנע את גרנט להטיל מצור על ויקסבורג, וזה החל ב-25 במאי. גנרל ג'ונסטון הורה לפמברטון לנטוש את העיר ולהציל את כוחותיו מהשמדה. אולם על אף שבשלב הראשון של המצור, טבעת הכיתור סביב העיר עדיין לא הושלמה, פמברטון סירב לנטוש אותה, כי חשב שלא יוכל לסגת בביטחה, ומכיוון שפעולה כזו סתרה את הנחיותיו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. אל ג'ונסטון, אשר צבר כוחות באזור קנטון ותפס מחדש את ג'קסון, הוזרמו תגבורות מן המזרח. הוא תכנן לצאת לעזרתו של פמברטון ולתקוף את עורפם של כוחות האיחוד הצרים על העיר, אך התמהמה ונקט זהירות יתר.
גרנט היה מודע לאיום שיצרו כוחות הקונפדרציה באזור ג'קסון על צבאו, ונקט צעדים לאבטח את עורפו. בתחילה הוא הציב שתי דיוויזיות לחפות על עורפו: דיוויזיה אחת לשמור על הגשרים על נהר ביג בלאק, ודיוויזיה שנייה צפונה יותר באזור מקאניקסבורג. החל מסוף מאי החלו לזרום אל גרנט תגבורות, ועד אמצע יוני הוא תוגבר בעוד שש דיוויזיות נוסף לעשר שהיו לו בתחילת המצור. כעת עמדו לרשותו 77,000 חיילים, שיצרו שתי טבעות כיתור סביב ויקסבורג. טבעת הכיתור הפנימית כללה תשע דיוויזיות, שכיתרו את המתחם המבוצר של הקונפדרציה מצפון לדרום, ואילו טבעת הכיתור החיצונית כללה שבע דיוויזיות, שנערכו כלפי מזרח, כדי למנוע התקפה אפשרית מצידו של ג'ונסטון. שרמן קיבל את הפיקוד על הכוחות בטבעת הכיתור החיצונית, אשר כללו שני גייסות, אחד בפיקוד מייג'ור גנרל קאדוואלדר וושבורן, והשני בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון פארק. בריגדיר ג'נרל פרדריק סטיל החליף את שרמן בפיקוד על הגייס XV ב-22 במאי. כוחות הקונפדרציה הנצורים בוויקסבורג ספגו הפגזות כבדות וסבלו ממחסור חמור במזון. ג'ונסטון החל לבסוף להתקדם לכיוון ויקסבורג ב-1 ביולי, אולם דחה את תחילת המתקפה של כוחותיו במספר ימים. זה היה מאוחר מדי בשביל חיל המצב בוויקסבורג. לאחר שהחזיקו מעמד יותר מ-40 יום, ונותרו כמעט ללא אספקה, נכנעו המגינים ב-4 ביולי.
אבדות כוחות האיחוד במהלך המצור הסתכמו ב-4,865 הרוגים ופצועים. אבדות הקונפדרציה היו 3,202 נפגעים, ו-29,495 שבויים שרובם קיבלו שחרור על תנאי. בנוסף לשבויים, כוחות האיחוד תפסו כמויות גדולות של ציוד צבאי, כולל 172 תותחים וכ-50,000 רובים.
מבצעים בלואיזיאנה
לאורך כל המצור עסקו כוחות האיחוד והקונפדרציה בלואיזיאנה שממערב לנהר מיסיסיפי בפעולות סיוע למאמץ המרכזי שהתחולל ממזרח לנהר. שלושה קרבות התרחשו בסביבה כתוצאה מפעולות אלה:
מיליקנ'ס בנד (7 ביוני)
במאמץ לנתק את קווי האספקה של גרנט במהלך המצור, תקפו כוחות הקונפדרציה את בסיס האספקה במיליקנ'ס בנד, כ-25 קילומטר במעלה המיסיסיפי מוויקסבורג. בסיס זה אויש בעיקר על ידי חיילים שחורים לא מאומנים, אשר לחמו בגבורה אף על פי שהיו מצוידים בנשק נחות. עם סיוע ארטילרי מספינות התותחים הצליחו חיילי האיחוד להדוף את ההתקפה, אם כי במחיר כבד; חיילי האיחוד ספגו 652 נפגעים, אל מול 185 לקונפדרציה.
גודריץ' לנדינג (29–30 ביוני)
לאחר שכוחות האיחוד החלו לכבוש קהילות בלואיזיאנה לאורך נהר המיסיסיפי, נהרו אליהן אלפי עבדים נמלטים. כוחות האיחוד השתלטו על מטעים, ייסדו בהם בסיסי הדרכה, ומסרו אותם לעיבוד העבדים המשוחררים, אשר גידלו בהם כותנה ויבולים אחרים. ההכנסות הוקדשו לאספקת מזון מלבוש וציוד לנמלטים. חיילים אפריקאים-אמריקאים טריים הוצבו לשמור על מטעים אלה, ושחררו יחידות מאומנות למשימות אחרות. חיילי הקונפדרציה היו נחושים לחבל בפעולות אלה, ותקפו מטע ובסיס הדרכה של האיחוד לעבדים משוחררים בגודריץ' לנדינג. חיילי הקונפדרציה הרסו את המטע ותפסו כמאה שבויים, לפני שנהדפו על ידי חיילי חטיבת המרינס של מיסיסיפי בפיקוד אלפרד וו. אֶלֶט. פשיטות כאלה של הקונפדרציה המשיכו להטריד ולגרום נזק, אולם לא היה בהם כדי לשנות את גורל המערכה.
הלנה (4 ביולי)
בניסיון להקל את הלחץ על ויקסבורג, תקף כוח קונפדרציה בפיקוד לוטננט ג'נרל תאופיליוס הולמס את העיר הלנה, ארקנסו. הלנה הייתה בסיס חשוב על המיסיסיפי, כ-250 ק"מ צפונית לוויקסבורג, בין ויקסבורג לממפיס. כוחות הקונפדרציה נהנו מעדיפות מספרית (כ-7,500 אל מול 4,000 של האיחוד) והצליחו להשתלט על חלק מן הביצורים, אך למרות זאת נהדפו על ידי כוחות האיחוד. האבדות בקרב היו 206 לאיחוד ו-1636 לקונפדרציה. הניצחון בהלנה הבטיח לאיחוד בסיס מוצק ממנו יצא להשתלט על מזרח ארקנסו מאוחר יותר באותה שנה.
תוצאות
אף על פי שמספר הנפגעים שספגו הצדדים היריבים במהלך המצור היה קטן יחסית - 3,202 מן הקונפדרציה ו-4,835 מן האיחוד - ההישג הגדול של גרנט היה באילוץ ארמיית המיסיסיפי כולה להיכנע, הכוח הגדול השני של הקונפדרציה שצבאו הכניע בשלמותו מתחילת המלחמה (הראשון הייתה בפורט דונלסון): 29,495 חיילים נכנעו. תנאי הכניעה כללו שחרור על תנאי, כיוון שגרנט לא רצה להאכיל כ-30,000 שבויים ולהשיטם צפונה למחנות שבויים, דבר אשר היה מעסיק את הצי וחלק מצבאו במשך שבועות; גרנט כבר חשב על מהלכי ההתקפה הבאים. במהלך מערכת ויקסבורג, החל מ-29 במרץ, נהרגו ונפצעו 10,142 חיילי איחוד ו-9,091 חיילי קונפדרציה.
התוצאה המרכזית של המערכה הייתה תפישת השליטה בנהר המיסיסיפי. הידיעות על נפילת ויקסבורג התפשטו לכל עבר, והגיעו לפורט האדסון, המבצר האחרון של הקונפדרציה על המיסיסיפי, ב-7 ביולי. מבצר פורט האדסון היה נתון במצור מאז 22 במאי, כאשר 7,500 מגיניו מוקפים בכ-30,000 חיילי איחוד ושייטת ספינות תותחים. הידיעה על נפילת ויקסבורג הספיקה כדי לשכנע את מפקד המבצר לבקש תנאי כניעה, והמבצר נכנע ב-9 ביולי באותם תנאים כמו חיל המצב בוויקסבורג. כעת היה המיסיסיפי בשליטת האיחוד החל מקהיר, אילינוי, ועד חוף המפרץ. הקונפדרציה בותרה לשניים. שבוע לאחר מכן הגיעה אל ניו אורלינס ספינה אשר יצאה מסנט לואיס, מיזורי, לאחר שַיִט נטול אירועים במורד הנהר. לינקולן הכריז:
עם תום המערכה הורה גרנט לשרמן לתקוף עם כוח המשימה שלו שמנה כ-50,000 חיילים, את כוחותיו של ג'ונסטון, אשר התבצר בג'קסון עם כ-31,000 חיילים. ג'ונסטון ניסה לפתות את שרמן לפתוח בהתקפה חזיתית מול הביצורים, אולם שרמן כבר חווה את תוצאת התקפה מסוג זה בוויקסבורג. הוא לא בלע את הפיתיון, והחל לכתר את העיר. ג'ונסטון הצליח להימלט עם צבאו, הישג שפמברטון לא זכה לו, אך מרכז מיסיסיפי הייתה כעת נתונה לשליטתו של שרמן. שרמן חזר למרכז מיסיסיפי בפברואר 1864 לאחר מערכת צ'טנוגה, ופעל בעוצמה כנגד מרידיאן, בשיטת פעולה שהיוותה את הסנונית הראשונה בטקטיקת "האדמה החרוכה" שהפעיל לאחר מכן במסעו אל הים ובמערכה על הקרוליינות.
גרנט היה המנצח הבלתי מעורער של מערכת ויקסבורג. בעקבות ניצחונו הוא זכה לקידום לדרגת מייג'ור ג'נרל בצבא הסדיר, בתוקף מ-4 ביולי 1863. כמו כן, הוא קיבל מכתב יוצא דופן מן הנשיא:
בהמשך דרכו הציל גרנט את כוחות האיחוד שהיו נצורים בצ'טנוגה, ואחר כך החליף את האלק בתפקיד הגנרל המפקד של כל צבאות האיחוד, עם דרגת לוטננט ג'נרל אשר הוחזרה לתקן במיוחד בשבילו. אף על פי שהוביל לבסוף לניצחון במלחמה כולה, היסטוריונים מציינים לעיתים את ויקסבורג כמערכה המצטיינת שלו—מלאת דמיון, נועזת, נחושה, ויצירת מופת של לוחמת תימרון. ג'יימס מקפירסון קרא לוויקסבורג "המערכה המבריקה והחדשנית ביותר בכול מלחמת האזרחים"; ט' הארי ויליאמס  תיאר אותה כ"אחת המערכות הקלאסיות של מלחמת האזרחים, אך גם של ההיסטוריה הצבאית"; ומדריך השדה של צבא ארצות הברית 5–100 (מאי 1986) כינה אותה "המערכה המבריקה ביותר שנוהלה מעולם על אדמה אמריקאית."
ההיסטוריון סטיבן א' וודסוורת' כתב על פמברטון כי "הייתה לו חזקה מוצקה על התואר האדם השנוא ביותר בדרום, בוודאי השנוא ביותר שלבש מדים של הקונפדרציה." אפילו חברו, גנרל הדרום ריצרד טיילור, כתב אחרי המלחמה כי חלקים רבים מן הציבור האמינו כי "הוא הצטרף לדרום במטרה ברורה לבגוד בו, וזאת הוכח מעל לכל ספק על ידי העובדה כי הוא נכנע ב-4 ביולי, יום קדוש ליאנקים." פמברטון המשיך לשרת בצבא הקונפדרציה כקצין ארטילריה בדרגת לוטננט קולונל עד תום המלחמה, עדות לנאמנותו למטרת הקונפדרציה.
האשמה על אובדן ויקסבורג לא נפלה רק על ג'ון פמברטון, אלא גם על הגנרל הזהיר מדי ג'וזף א' ג'ונסטון. נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס אמר על התבוסה: "אכן, כתוצאה ממחסור באספקה מבפנים וגנרל שלא רצה להילחם מבחוץ." בעת המצור, החיילים והאזרחים המורעבים קיוו שהוא יבוא לעזרתם, אולם הוא לא הגיע. האשמות על פחדנות רדפו אותו מאז מערכת חצי האי ב-1862, והמשיכו ללוות אותו במהלך מערכת אטלנטה ב-1864 כנגד שרמן. ג'ונסטון היה אחד הגנרלים הבודדים של הדרום שאותם גרנט העריך; אולם, מנהיגותו הצבאית של גרנט העמידה בצל את שני הגנרלים הבינוניים של צבא הקונפדרציה.
הניצחון האסטרטגי במערכת ויקסבורג, שהגיע לשיא בכניעת העיר ויקסבורג לאחר מצור ממושך, היה נקודת מפנה במלחמה ואבן דרך חשובה בניצחון האיחוד במלחמה כולה. פרשנים רבים מסכימים עם קביעתו של גרנט:
חיים משה פרס
חיים משה פרס (פרעס), (תר"ד 1844 - כ"ד בכסלו תש"ט 26 בדצמבר 1948), היה הבולט בקבוצת המייסדים של המושבה עקרון, קצב המושבה ושליח בני המושבה ליהדות מזרח אירופה בתקופת מרד השמיטה.
חייו
פרס נולד בכפר נובופבלובקה בקרבת העיירה רוז'ינוי, באימפריה הרוסית, בנם של יואל דב ועלקה ונשא לאישה את חנה בת שלמה בוכהלטר. הוא עבד בבית חרושת לאריגה ונחשב למשכיל בין בני הכפר. כאשר הגיע יחיאל ברי"ל לנובופבלובקה, כדי לגייס איכרים לייסוד מושבה עברית בארץ ישראל, הצטרף לתפילת השבת ובסיומה סיפר למתכנסים על מטרת בואו וביקש שהמעוניינים יבואו למחרת בבוקר לבית הגבאי - למחרת התייצב שם כל הכפר. ברי"ל בחר מתוכם עשרה גברים חזקים בעלי ידיים מיובלות, אך לאחר מכן העשרה ביקשו להשלים את מספרם לאחד עשר, כדי שיהיה להם מניין גם אם אחד מהם חולה ותבעו במפורש את צירופו של חיים משה פרס, כדי שיהיה מי שיכתוב עבורם מכתבים ויקרא את התשובות.
האיכרים יצאו לארץ ישראל ללא משפחותיהם, כשלפי ההסכם היה עליהם לעבוד שנה במקווה ישראל ורק לאחר מכן לקבל נחלות ולהביא את המשפחות. בבואם ארצה גילו שעדיין לא נרכשו אדמות חקלאיות עבורם, לכן ביקשו מנציג הברון רוטשילד, הפקיד הירש, לאפשר להם לצאת לחיפוש אחר קרקעות מתאימות. הירש נענה ויצאו לדרך שלושה חלוצים, חיים משה פרס, משה ליב ברנשטיין ואליעזר ארקין יחד עם שני מלווים מטעם הפקיד. השליחים בחנו אדמות באזור ראשון לציון ופסלו אותן. הם הגיעו לאזור הכפר הערבי עאקיר, שם ראו אדמה שחורה המתאימה לגידול חיטין ובאמצעות הלוואה של הברון רוטשילד רכשו אלפיים וחמש מאות דונמים. הם התחילו לחרוש אותה ב-ז' בחשוון ה'תרמ"ד, 7 בנובמבר 1883, אירוע הנחשב לייסוד המושבה, וקראו לה "עקרון".
פרס היה גם קצב היישוב ונהג למכור בהקפה למי שלא היה לו כסף לקנות בשר לשבת. לעיתים שולמו חובות אלה על ידי פקידי הברון רוטשילד. לאחר שעברו למושבה הביא פרס את בני משפחתו ארצה, כולל משפחה מורחבת. הוא הנהיג את בני המושבה בעימות נוסף עם פקידות הברון, כאשר נזקקו לזרעים, שהפקידים עכבו את קנייתם, כדי ללחוץ על האיכרים, ארגן רכישה באשראי.
פרס הקים משפחה ענפה ולימים נינו, פרופ' יעקב ליפשיץ היה לחבר הנהלת הטכניון בחיפה.
פרס היה חלוץ מזכרת בתיה היחיד שזכה לראות בתקומת מדינת ישראל, וזאת מפני שהאריך ימים. באחרית ימיו נהג להפחית שלוש שנים מסך שנותיו כנגד עין הרע ולכן כשנפטר בדצמבר 1948 סברו הכל כי הוא בן 101, אך בפועל היה כבר בן 104. עובדה זו מובאת בזיכרונותיו של זלמן ארקין, מצאצאי החלוצים הראשונים במזכרת בתיה וחברו הקרוב של פרס, שאף שימש כאפוטרופוס שלו בשנותיו האחרונות ומי שהקים את המצבה על קברו.
המילניום של רוסיה
המילניום של רוסיה (ברוסית: Тысячелетие России) היא אנדרטה שהוקמה בנובגורוד בשנת 1862 כדי לחגוג את המילניום להגעתו של רוריק לנובגורוד, אירוע שנלקח באופן מסורתי כנקודת התחלה של ההיסטוריה של המדינה הרוסית.
תחרות לתכנון האנדרטה נערכה בשנת 1859. אדריכל ויקטור הרטמן והאמן מיכאיל מיקשין  הוכרזו כמנצחים. העיצוב של מיקשין נראה כמצלב גלובוס גרנדיוזי בגובה 15 מטר בצורת פעמון. הוא היה אמור להיות מוקף בכמה שכבות של פסלים המייצגים מלכים, אנשי דת, גנרלים ואמנים רוסים שפעלו בתקופות שונות של ההיסטוריה הרוסית.
מיקשין עצמו לא היה פסל, ולכן 129 הפסלים האישיים לאנדרטה נעשו על ידי הפסלים הרוסים המובילים של זמנם, כולל חברו איבן שרדר ואלכסנדר אופקושין  המהולל. באופן בלתי צפוי למדי עבור פרויקט רשמי שכזה, הצארים והמפקדים היו מיוצגים זה לצד זה עם שישה עשר אישים בולטים בתרבות הרוסית: לומונוסוב, פושקין, לרמונטוב, גוגול, קרל ברולוב, מיכאיל גלינקה וכו'. באשר לשליטים הרוסים, איוון האיום נעדר מהאנדרטה בשל תפקידו בביזה ובטבח של נובגורוד ב-1570 על ידי האופריצ'נינה. לצד הנסיכים המוסקוביים מיוצגות השושלות הליטאיות מימי הביניים כמו גדימינאס או ויטאוטאס הגדול ששלטו על הסלאבים המזרחיים של בלארוס ואוקראינה של ימינו.
קרלסבד (קליפורניה)
קרלסבד (באנגלית: Carlsbad) היא עיר במחוז סן דייגו שבקליפורניה אשר בארצות הברית. העיר ממוקמת כ-140 קילומטרים מדרום ללוס אנג'לס וכ-56 קילומטרים מצפון לסן דייגו נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-115,000 תושבים. קרלסבד הייתה ביתם של אישים רבים וידועים, ובהם אדם ברודי, ג'ין רודנברי, טוני הוק, ברידג'ט רגן, רוד לייבר ושון וייט.
העיר נקראת על שם העיר קרלובי וארי בצ'כיה. כיום שתי הערים הן ערים תאומות.
מבחינה כלכלית, המעסיקים הבולטים בעיר הם נוברטיס, UnitedHealth Group, קוסטקו וחברת הרכב טויוטה. קרלסבד היא העיר החמישית בעושרה בקליפורניה. בקרלסבד גם פועל מתקן ההתפלה הגדול בארצות הברית אשר נחנך בדצמבר 2015.
מבחינה פוליטית, העיר מנוהלת על ידי מועצה בת חמישה חברים ומיוצגת בבית הנבחרים של ארצות הברית על ידי מייק לוין מן המפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה
האירופים הראשונים שעברו באזור קרלסבדהיו משלחת פורטולה בשנת 1769. ההתיישבות עצמה החלה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19. ההתיישבות הוכרזה כעיירה אוטונומית בשנת 1952. שדה התעופה המחוזי הוקם בשנת 1959 וסופח לשטח העיר בשנת 1978. במרץ 1976 הוקם בעיר פארק הסקייטפארק המודרני הראשון.
מרלן פבלה
סילביה מרלן פבלה מראס (בספרדית: Silvia Marlene Favela Meraz; נולדה ב-5 באוגוסט 1976) היא שחקנית ודוגמנית מקסיקנית. היא כיכבה בטלנובלות "חתולה פראית", "רובי" ו"כנגד כל הסיכויים". בנוסף לכך, נבחרה להיות בין 50 האנשים ביפים ביותר בעולם האומנות על פי מגזין "People en español".
ביוגרפיה
פבלה נולדה בעיר סנטיאגו פפסקיארו שבמדינת דורנגו במקסיקו לסילביה ופליפה פבלה. יש לה שלוש אחיות: לורה, מייבל ודבורה. פבלה למדה משחק במרכז לחינוך לאומניות של טלוויזיה במקסיקו סיטי. במקביל ללימודיה היא גם עסקה בדוגמנות. היא התחילה לשחק בתיאטרון לצד שחקנים כמו: הלנה רוחו וחוליו אלמאן ובמקביל הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "Meridiano X".
הפריצה הגדולה שלה הייתה בשנת 2002 בטלנובלה "חתולה פראית", פבלה שיחקה בתפקיד הראשי לצד מריו סימרו. הטלנובלה צולמה במיאמי וזכתה להצלחה גדולה בארצות הברית. ב-2003 חזרה פבלה למקסיקו כדי לשחק בטלנובלה "Velo de Novia" לצד השחקן אדוארדו סנטה-מרינה.
ב-2005 חזרה פבלה לשתף פעולה עם שחקן "סבסטיאן רולי", ששיחק לצידה ב"רובי", בטלנובלה "כנגד כל הסיכויים" (Contra viento y marea).
ב-2006 קיבלה פבלה הזמנה מסלמה הייק להשתתף בתוכנית האמריקאית "Ugly Betty", הגרסה האמריקאית לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת" (Yo soy Betty, la fea).
ב-2008 השתתפה בסרט "Playball" של אלפונסו רודריגס. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הדומיניקני הראשון של מיאמי.
ב-2011, לאחר כמה שנים של היעדרות ממסך הטלוויזיה, חזרה פבלה לשחק בטלנובלה "האחים דל מונטה" (Los herederos del Monte) לצידו של השחקן מריו סימרו, לאחר ששיחקו ביחד ב"חתולה פראית".
ב-2012 התגברה פבלה על שבץ שחוותה, כדי להתאושש, היא נאלצה לוותר על מסע הופעות של הצגת התיאטרון "Una cena con movida" לצד השחקן חואן סולר. חודשיים בלבד לאחר מכן, כבר השתתפה בטלנובלה נוספת - "El Rostro de la Venganza", שם שיחקה תפקיד כפול.
ב-2013 זכתה בתואר "La reina de los mariachis" מטעם התיאטרון במקסיקו סיטי.
נכון ל-2013, פבלה מנהלת מערכת יחסים עם הדוגמן הישראלי גיא דווידיאן.
שמואל לייב שניידרמן
שמואל לייב שניידרמן (בכתיב יידי: שניידערמאן; 15 ביוני 1906 – 8 באוקטובר 1996) היה עיתונאי וסופר יהודי פולני־אמריקאי. בכתיבתו עסק רבות ביהודי פולין.
קורות חיים
שניידרמן נולד בעיירה קז'ימייז' דולני ("קוזמיר דלובלין") שליד לובלין שבפולין, בנם של חנה לבית מנדלבאום ואברהם שניידרמן (Sznajderman). למד באוניברסיטת ורשה ובבית הספר הגבוה לעיתונאות, שם הכיר את אשתו לעתיד, הלינה-איילין.
בשנים 1929–1932 ערך את ביטאון האקדמאים היהודים בפולין Trybuna Akademicka ('הבמה האקדמית'), ובשנת 1931 ערך את Almanach Literacki ('אלמנך ספרותי') – אנתולוגיה של שירה ופרוזה מודרנית יידית ועברית. פרסם שני ספרי שירה: "גילדערנע פייגל" ('ציפור זהובה'; ורשה 1927) ו"פייערן אין שטאט" ('להבות בעיר'; ורשה–פריז 1932), ותרגם ליידיש מפולנית את Laur olimpijski (1928) למשורר קזימייז' ויֶיז'ינסקי (Wierzyński) ואת הרומן הפוטוריסטי Palę Paryż ('אני שורף את פריז') למשורר והסופר היהודי-פולני ברונו ישיֶינסקי (Jasieński) (ורשה 1929). כן השתתף במשך שנים רבות בכתב העת הספרותי היידי "ליטעראַרישע בלעטער".
משנת 1931 שימש ככתב קורספונדנט בפריז (גם בשם העט "א. לוּבּלִינֶר") עבור כמה יומונים יהודיים-פולניים ביידיש ובפולנית, בהם Chwila, Nasz Przegląd ו-Nowy Dziennik, וכן היה עורך-משותף של הירחון הספרותי היידי "בלעטער" ועורך השבועון היידי "פּאַריז". במסגרת עבודתו סיקר את מלחמת האזרחים בספרד, ולבסוף פרסם רפורטז'ה בשם "קריג אין שפאַניען" ('מלחמה בספרד', 2 כרכים; ורשה 1938).
בשנת 1933 נישא להָלָה (הלינה) שִימִין (Szymin; לימים איילין (Eileen); 1908–2004), בתם הבכורה של רגינה ובנימין שימין (1880–1942), מו"ל נודע של ספרים עבריים ויידיים בוורשה, שותף בהוצאת הספרים החשובה "צֶנטרַל", ואחותו הגדולה של צלם העיתונות הנודע דוד סימור ("שִים"). איילין, שהייתה נשואה לשניידרמן עד מותו, לקחה חלק מרכזי במחקר ובעריכת חומריו של בעלה.
בשנת 1940, בעת מלחמת העולם השנייה, היגר עם אשתו ובתו לארצות הברית, והתאזרח בה ב-1949. התגורר בניו יורק. משנת 1945 כיהן כקורספונדנט באו"ם עבור עיתונים בארצות הברית, בארץ ישראל, באירופה ואמריקה הדרומית.
ב-1945 ערך את הספר הראשון שסיפר על אודות גטו ורשה – יומנה של מרי בֶּרג. כבר בסוף 1944, כחצי שנה לפני תום המלחמה, פרסם שניידרמן קטעים מהיומן בתרגום לאנגלית וליידיש. בפברואר 1945 התפרסם היומן המלא בתרגום לאנגלית; כבר באותה שנה תורגם לעברית (על ידי יהודה האזרחי), ולאחר מכן תורגם לשפות רבות נוספות. בהמשך התקין לדפוס את זיכרונותיה מהגטו של מרים בידרמן, "נעורים בצל המות" (עברית: חוה יערי; תל אביב תשכ"א), וכן את זיכרונותיה של ג'מה לה גוארדיה גלוק (אחותו של פיורלו לה גוארדיה), שהוחזקה בעת המלחמה כאסירה פוליטית במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק, וניצלה (My story, ניו יורק 1961).
שניידרמן כתב בקביעות ביומון הניו-יורקי "פאָרווערטס" ולעיתונים יידיים נוספים בארצות הברית וברחבי העולם (בהם "דער טאָג", "דער אידישער קעמפער"). כן הרבה לכתוב בעיתונות האנגלית האמריקאית (The Reporter, The New York Times Book Review ועוד) ובעיתונות העברית בישראל ("על המשמר", "דבר"). הרבה לנסוע לאירופה (בעיקר למדינות הגוש הסובייטי) ולישראל. בשנים 1975–1978 כיהן כנשיא אגודת פא"ן היידית בארצות הברית.
בשנת 1965 כתב את הסרט The Last Chapter: The Rise and Fall of the Thousand Year Old Jewish Community in Poland ("הפרק האחרון: אלף שנות חיים יהודיים בפולין"), אשר עוקב אחר ההיסטוריה של יהדות פולין מההגירה לפולין בימי הביניים, דרך ממלכת הכוזרים ועד ההשמדה בשואה, ומתאר את השטעטל והקהילה היהודית.
ב-1970 פרסם בתל אביב את הספר "ווען די ווייסל האָט גערעדט יידיש"" ('כשהוויסלה דיברה יידיש'; יצא באנגלית בשנת 1978 בשם The River Remembers), המתאר מסע אישי והיסטורי בנבכי יהדות פולין. הספר זכה ב"פרס הזיכרון" של הפדרציה העולמית של אגודות ניצולי ברגן-בלזן, הניתנת ליצירה ספרותית העוסקת בשואה ובמורשתה.
בשנת 1994 עבר שניידרמן מביתו שבשדרה התשיעית במנהטן לרמת אביב. נפטר בישראל בשיבה טובה בשנת 1996 בעקבות שבץ. בן 90 במותו. נקבר בבית העלמין ירקון. אשתו איילין נפטרה ב-2004, ונקברה לצדו.
היה אב לשניים. בתו הלן שניידרמן שָׂרִיד (נולדה ב-1937) עלתה לישראל ב-1962, מורה לאנגלית באוניברסיטת תל אביב (בדימוס), מתגוררת ברמת אביב. בנו בן שניידרמן (נולד ב-1947; ) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת מרילנד, ומתגורר בוושינגטון הבירה.
לאחר מותו תרמה אשתו את ארכיונו, הכולל את כל פרסומיו, למרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת תל אביב.
עריכה
Gemma La Guardia Gluck, My story; Edited by S. L. Shneiderman, New York: D. McKay Co., 1961. (מהדורה מורחבת: Gemma La Guardia Gluck, Fiorello’s Sister: Gemma La Guardia Gluck’s story; edited by Rochelle G. Saidel, Syracuse, N.Y.: Syracuse University Press, 2007.)
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
שפרירה קשקשנית
שַׁפְרִירָה קַשְׂקְשָׂנִית (שם מדעי: .Artedia squamata L) היא צמח עשבוני חד-שנתי, זקוף, מזרח ים-תיכוני ומין יחיד בסוגו ממשפחת הסוככיים. הסוכך שלו בעל סוככונים רבים וצפופים, הנראה כפרח גדול ושטוח שבהיקפו ערוך דור אחד של עלי כותרת גדולים מן האחרים ובאמצעו נקודה כהה. מין זה מובחן מאחרים בפרי שטוח שפרודותיו בעלות כנפיים רחבות ושסועות לאונות.
מאפיינים
שפרירה קשקשנית הוא צמח עשבוני חד-שנתי, זקוף וגובהו 20 עד 60 ס"מ.
השורשים שיפודיים עמוקים. הגבעולים מעוגלים, קירחים ומסתעפים.
התפרחת היא סוכך מורכב גדול ויפה הנישא על עוקצים ארוכים בראשי הגבעולים. הסוכך בעל סוככונים (סוככני משנה) רבים וצפופים המסתיימים כמישור אחד או אף קעור מעט כמגש (בשונה מרוב בני משפחתו שתפרחתם קמורה). במרכז התפרחת יש לעיתים קרובות סוככון שפרחיו עקרים לרוב, וכותרתם סגולה כהה או שחורה (בדומה לגזר קיפח). סוככון מרכזי זה נראה ככתם שחור הקבוע במרכז הסוכך.
בבסיס הסוכך והסוככונים ישנה מעטפת של חפים וחפיות גדולים, שדומים לעלים והם גזורים-מנוצים פעם אחת לאונות נימיות מרובות. פטוטרת החפים והחפיות מורחבות (ההרחבה לבנה-שקופה).
הפרח מסוג 5 חלקים: 5 אונות הגביע זעירים מאוד, 5 עלי כותרת ו-5 אבקנים.
השחלה תחתית, בת 2 עלי שחלה מאוחים ו-2 מגורות חד-זרעיות. בראשה נמצא כנית - גופיף שטוח או חרוטי המחולק בדרך כלל לשתיים ומפריש צוף. מן הכנית עולים 2 עמודי שחלה מפושקים ומורחבים בבסיסם לדיסקוס. הצופן מתפתח בבסיס עמוד השחלה והוא משותף לבסיס עמוד השחלה ולכנית.
הפרי רקוע (פחוס מגבו באופן ברור), כמעט עגול, קוטרו סנטימטר אחד או יותר, הוא קירח ושוליו בעלות "כנפיים" רחבות שסועות לאונות ביציות הפוכות או דמויות מרית. במילים אחרות, 3 צלעות הגב של הזרעון מופעים כפסים, שתי הצלעות הצדדיות בעלות 8 עד 12 אונות קרומיות, רחבות ושטוחות היוצרות כנף מופסקת בשפת הזרעון. רוחב הכנף עולה על רוחב החלק המכיל את הזרעון. בראש הפרי 2 עמודי שחלה משתיירים. מראהו של הפרי כעין גלגל שיניים עטור קשקשים מכאן נגזר שמו.
הפירות ערוכים בסוכך בצפיפות כפרוסות של עוגה טבעתית.
הפרי של שפרירה קשקשנית הוא דו-זרעון, המורכב מ-2 פרודות חד-זרעיות. דו-זרעון מהווה טיפוס של מפרדת, אלא שבעצם הוא פרי מדומה, כיוון שהוא מתפתח משחלה תחתית ואיברים אחרים. בשלב הפרי הירוק הפרודות מעורות זו בזו באמצעות עמוד ביניים, שהוא המשכה של מצעית הפרח ומכונה בשם קַרְפּוֹפוֹר. הן נפרדות במהלך ההבשלה זו מזו לאורך התפר - הוא שטח המגע שבין הפרודות ומשאירות ביניהן את הקרפופור.
כל פרודה בעלת 5 צלעות ראשיות (שמהן 3 עוברות במרכז הפרודה ו-2 בשוליה) בהן עוברים צרורות צינוריות. ברווחים שבין הצלעות הראשיות עוברים בקליפת הזרעון ביבים של שמנים. בין הצלעות הראשיות האלו עוברות 4 צלעות משניות. בחריצים שבין הצלעות או מתחת לצעות המשניות עוברות ביבי שמן. הביבים של השמנים הם בעצם חללים בין תאיים מיוחדים מוארכים (לא כדוריים) שאוגרים את השמנים המופרשים. החללים נוצרים על ידי התרחקות של דפנות תאים זה מזה.
הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת יוני. פרי ירוק מסוף מרץ ופרי בהפצה מאמצע מאי עד אמצע יולי.
בית גידול ותפוצה
התפוצה העולמית של שפרירה היא מזרח ים-תיכונית בחבלים הסובטרופיים: מהמזרח התיכון ועד למערב איראן: קפריסין, טורקיה, טרנס-קווקז, עיראק, איראן, עיראק, לבנון וסוריה ירדן וישראל.
בישראל היא גדלה בר בקרקעות חרסתיות עמוקות, בשדות בור של החבלים הים תיכונים.
שמות
השם "שפרירה" ניתן לסוג Artedia במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 702) משנת 1930 על פי א. הראובני ישראל ואושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 89. ושם המין שפרירה קשקשנית ניתן במילון "שמות צמחי ארץ ישראל" בשנת 2003.
שם הסוג הלטיני Artedia ניתן על ידי הבוטנאי והזואולוג קארוֹלוּס ליניאוּס בשנת 1753, לכבוד ידידו הזואולוג פטר ארטדי שהקדיש את חייו לחקר הדגים. שם המין הלטיני squamata פרושה קשקשים.
השם האנגלי הנפוץ - Crown Flower.
השמות בערבית - סאלה חורשפייה, דרֵיימֶה.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'וליוס נייררה
נמל התעופה הבין-לאומי ג'וליוס נייררה (באנגלית: Julius Nyerere International Airport; בסוואהילי: Uwanja wa ndege wa Kimataifa wa Julius Nyerere) הוא נמל התעופה של דאר א-סלאם, העיר הגדולה ביותר בטנזניה. נמל התעופה ממוקם כ-12 קילומטרים דרומית-מערבית למרכז העיר. מנמל התעופה מופעלות טיסות למגוון יעדים באירופה, אסיה, אפריקה וגם קטר, עומאן ודובאי שבמזרח התיכון. נמל התעופה נקרא על שמו של ג'וליוס נייררה, שהיה נשיאה הראשון של טנזניה.
היסטוריה
באוקטובר 2005 היה שמו של נמל התעופה "נמל התעופה הבינלאומי דאר א-סלאם" ורק ב-1 בנובמבר 2006 שונה שמו לשם הנוכחי. נמל התעופה שירת 9,501,265 נוסעים מ-1980 עד 2004, בממוצע 2,770 נוסעים ליום. ממוצע זה עלה עם השנים, ובשנת 2015 עברו בנמל התעופה 2,496,394 נוסעים. בימים אלו מוקם טרמינל שלישי לאחר הסדרים עם חברת באם אינטרנשיונל ההולנדית ורשות שדות התעופה הטנזנית. על פי התכנון, הטרמינל יוכל לטפל בכ-3.5 מיליון נוסעים ועלות הקמתו המוערכת היא 110 מיליוני דולרים אמריקאים.
תלאסומדון
היצור, שנחשב תחילה לקרובו האלאסמוזאורוס, קיבל את שמו עקב ממדיו הגדולים והיה המין הגדול ביותר במשפחתו: אורכו המשוער הגיע ל-10.86 מטר וייתכן שהיה גדול עוד יותר - עד 11.5 מטר. הצוואר הכיל מעל 6 חוליות ואורכו היה 5.2 מטר, מחצית מאורך היצור. אורך הסנפירים 1.5–2 מטר. אורך הגולגולת הגיע ל-47 סנטימטר והיא הייתה צרה ומלאה בשיניים מחודדות שפנו החוצה ועזרו ללכוד דגים. באזור הבטן התגלו גסטרוליתים ששימשו לעיכול או כזבורית.
אולגה סנטפאל
קורות חייה
אולגה שטריקר נולדה במשפחה יהודית כבתם של היזם דיולה יעקב שטריקר (1868–1938) ושל וילמה וכסלר. סבה וסבתה מצד אביה היו הסוכן אדולף שטריקר ועמליה גארטנר (איינציג), סבה וסבתה מצד אמה היו הסוכן מור וכסלר וארנסטינה סאטלר. בשנת 1916, קיבלה תעודת אמן במחלקה לפסנתר של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
בין השנים 1914–1917 למדה במכון ז'אק-דלקרוז בהלראו, שהוא הרובע הצפוני של העיר דרזדן. בין 1919 לבין -1931, הייתה מורה למקצבי (ריתמיקה) דלקרוז בבית הספר "מוזיקה הלאומית". בין השנים 1919–1924 לימדה בבית הספר הפרטי שלה גם מחול לילדים ולמבוגרים וכן לימדה והכשירה צוותי הוראה ואמנים ברמה אקדמית. בין 1920 לבין 1925, הופיעה על הבמה עם מופע של דלקרוז ויצרה כוריאוגרפיות, החל מ-1925 היא יצרה כוריאוגרפיות עבור קבוצת המחול סנטפאל ובין 1924 לבין 1935, הייתה מורה לריקוד ב"אקדמיה לאמנויות הבמה" (שמה היום האוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע).
משנת 1937 השתתפה בתנועות אנטי-פשיסטיות: ב"אגודת יאנוש ויידה", ב"תיאטרון הבימה העצמאית", ביוזמת "המכללה לאמנויות של צעירי סגד", ב"מועדון הנשים העובדות" וב"בית ואשאש". לא ידועים קורותיה בתקופת השואה.
לאחר 1945 השתתפה להקת הריקוד שלה באירועים של "האיחוד הדמוקרטי של הנשים ההונגריות" (MNDSZ) שאורגנו על ידי "האגודה לתרבות הפועלים" ובאירועי ה-המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. בין 1946 לבין 1950 היא יצאה לסיור לימודי לאיסוף ריקודי עם ופתחה מחדש את בית הספר שלה ב-1947. בין השנים 1945–1952 הייתה מרצה ומורה למחול אוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע, ובין 1949 לבין 1952 הייתה ראש המחלקה הראשית לכוריאוגרפיה באוניברסיטה. בין השנים 1947–1948, היא הייתה ראש התוכנית ללימודי חינוך למחול ב"אוניברסיטה ההונגרית לחינוך גופני ומדעי הספורט". בין 1952 לבין 1968, הייתה מרצה במחלקה הווקאלית של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בין 1952 לבין 1957 לימדה ריקודים סלוניים היסטוריים ב"מכון הבלט הממלכתי". היא פרשה ב-1957.
אולגה סנטפאל חקרה ניתוח תנועה מ-1924 והתמקדה במיוחד בבלט ובמחול מודרני.
חייה הפרטיים
ב-1919 אולגה נישאה להיסטוריון האמנות מריוס רבינובסקי. נולדו להם שלושה ילדים.
נגרין
{{פירושונים|* חואן נגרין – מדינאי ספרדי, פרופסור לפיזיולוגיה במדריד, מראשי ממשלות ספרד
ראו גם
}}
אצטדיון עילוט
אצטדיון עילוט הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במועצה מקומית עילוט הסמוכה לעיר נצרת שבישראל, אשר הוקם בשנת 1992. לאצטדיון 4,932 מקומות ישיבה ביציע אחד, והוא משמש את קבוצת מכבי אחי נצרת מליגה א', וכן הקבוצות הנצרתיות בני נצרת ואל נאהדה. ממערב לאצטדיון קיים מגרש אימונים סינתטי ששודרג ומותאם גם למשחקי קבוצות הנוער.
בעבר שימש האצטדיון כמגרש חלופי עבור קבוצות מהאזור אשר האצטדיון שלהן לא עמד בתקני ליגת העל, ביניהן בני סכנין, הפועל עכו והפועל נוף הגליל. כמו כן, שימש בהמשך כבית חלופי לקבוצות מהליגה הלאומית שלא יכלו לשחק באצטדיונים שלהן כמו הפועל איכסאל בעונת 2018/2019 והפועל נוף הגליל בעונת 2019/2020.
קאראג'אלה
קאראג'אלה (ברומנית: Caragiale) הוא שם משפחה ברומניה, הקשור לכמה מבני משפחה שפעלו בתחום התיאטרון והספרות:
אדנילט ציקלאז
אדנילט ציקלאז (באנגלית: AC - Adenylate cyclase) הוא אנזים בעל תפקיד מרכזי בתהליכי הוויסות של התא, הנמצא בממברנת התא.
הוא האנזים הכי פוליפילטי הידוע, נמצאו שישה סוגים שונים שלו שכולם קטליזטורים של אותן התגובות בעודם מייצגים משפחות גנים בלתי תלויות ללא רצף או הומולוגיה מבנית ידועה.
אדנילט ציקלאז הוא קטליזטור בתהליך המרת המולקולה ATP למולקולה cAMP. בעת קישור הורמונים אל GPCR באתר המטרה שלהם על פני הממברנה החיצונית של התא, מתרחש שינוי בתוך התא המאפשר קישור של חלבון ממשפחת החלבוני ה-G לחלבון הממברנלי אדנילט ציקלאז ולהפעלתו. בשלב הבא מתפצל הטרימר לשתי יחידות: יחידת אלפא ויחידה המורכבת מבטא וגאמא כך שהן מחוברות לדימר, חלבון אלפא(S) נודד לאדנילט ציקלאז ומשפעל אותו. בשלב זה אדנילט ציקלאז מושך אליו מולקולות ATP והופך אותם למולקולות cAMP. לתהליך זה ידועות שתי בקרות. הראשונה- המאפשרת את הפסקת אדנלט ציקלז, היא החלפה של GTP ל-GDP G אלפא מתנתק מהחלבון ומתחבר שוב לטרימר ההתחלתי. דרך שנייה- היא תחרות של G אלפא (Q) אשר מתחרה על הקישור לאדנילט ציקלאז.
דמעות אפאצ'ים
דמעות אפאצ'ים הן כינוי לכדוריות עגולות וכהות של אובסידיאן. כדוריות אלה נמצאות במקרים רבים כשהן משובצות כנודולות במסת אם של פרליט אפרפר. גולות כאלה נוצרות מגושים גדולים יותר, שלוטשו ועוגלו על ידי רוח ומים.
מאפיינים
צבען נע בין שחור ועד חום ואדום, והן אטומות למראה אך שקופות למחצה כאשר מוחזקות מול מקור אור.
קשיותן כשל אובסידיאן – 5.0–5.5 בסולם מוס ואף 7.0.
שם
האגדה מספרת כי בשנות ה-70 של המאה ה-19 ערכו האפאצ'ים פשיטות על יישובים באריזונה. חיילים אמריקאיים ומתנדבים עלו על עקבות הבקר שנגנב, והמתינו לעלות השחר כדי לתקוף את הפושטים. 75 הלוחמים – שסברו כי הצליחו להתחבא בבטחה בהרים – הופתעו מן ההתקפה המסיבית עליהם. קרוב ל-50 מהם נהרגו במטחי הירי הראשונים. הנותרים – בעמדם מול תבוסה מובטחת – נסוגו לשולי הצוקים והעדיפו ליפול אל מותם על מנת שלא ליפול בקרב בידי האנשים הלבנים.
נשותיהם ואהובותיהם של הלוחמים המתים התאספו סמוך לבסיס הצוק, במקום בו מצויים חולות לבנים, ובמשך חודש ביכו את מתיהן. אבלן היה גדול מאחר שבמות הלוחמים – מתה גם רוח הלחימה של האפאצ'ים. עצב הנשים היה כה רב עד שהאב הגדול שיבץ את דמעותיהן בסלעים שחורים. סלעי אובסידיאן אלה, המוחזקים אל מול האור, חושפים את דמעותיהן השקופות של הנשים האבלות.
האגדה מוסיפה ומספרת, כי במשך שנים רבות נמצאו שרידים של אותם לוחמים אפאצ'יים במורד הצוק. היא מוזכרת גם בשיר "Apache Tears", המופיע באלבום Bitter Tears (Ballads Of The American Indian) של הזמר ג'וני קש.
מבלמאיו
מבלמאיו (בצרפתית: Mbalmayo) היא עיר שנמצאת באזור המרכז שבקמרון.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-17.5 ק"מ מיאונדה, בירת האזור ובירת קמרון. בנוסף, היא נמצאת על גדות הנהר ניונג.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (21 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,797 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (266 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (33 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכביש הלאומי N2.
מקס הייסטינגס
מקס יו מקדונלד הייסטינגס (באנגלית: Max Hugh Macdonald Hastings; נולד ב-28 בדצמבר 1945) הוא היסטוריון בריטי שכתב רבות על מלחמת העולם השנייה בפרט ועל המאה ה-20 בכלל. הייסטינגס הוא חבר האגודה המלכותית לספרות וחבר באגודה המלכותית להיסטוריה.
ביוגרפיה
הייסטינגס נולד וגדל בלמבת שבאנגליה. התחנך בבית הספר צ'ארטרהאוס ובאוניברסיטת אוקספורד, אותה עזב לאחר שנה. הוא פנה לעיתונאות ועבד ככתב צבאי בעבור ה-BBC והאיבניניג סטנדרד, וסיקר בין היתר את מלחמת פוקלנד. לאחר מכן שימש כעורך וכעורך ראשי של הדיילי טלגרף. בשנת 1996 הפך לעורך האיבניניג סטנדרד. בשנת 2002 פרש לגמלאות והוענק לו תואר אבירות. הייסטינגס פרסם שורה של ספרים אודות מלחמת העולם השנייה, כמו גם ביוגרפיה אודות יוני נתניהו.
הארמייה הרביעית (רומניה)
הארמייה הרביעית (ברומנית: Armata a 4-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שפעלה מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1990, ולחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
שוק לילה
שוק לילה, (בסינית פשוטה: 夜市, בפִּין-יִין: Yèshì, מוכָּר בעיקר בערי המזרח), הוא שוק שהמסחר מתקיים בו בשעות הלילה בלבד. המתחם המוקצה לטובת השוק הוא, בדרך כלל, רחוב, אשר בשעות היום הוא סואן, ומשמש כמעבר לכלי רכב, ולהולכי רגל. בלילה נסגר הרחוב לתנועת כלי רכב, מוצבים בו טורים טורים של דוכני סחורה, והוא הופך את פניו לבזאר ססגוני.
הארמייה הרביעית (רומניה)
מלחמת העולם הראשונה
עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה הרביעית בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב בוקרשט, ולאחר נפילת בוקרשט בדצמבר 1916 פורקה הארמייה.
שוק לילה
שוק הלילה משמש מקומיים ותיירים כאחד, והוא מהווה מרכז למפגש ובילוי, ומאפשר רכישת מאכלים מקומיים, אותנטיים, ומוצרים שונים.
הארמייה הרביעית (רומניה)
מלחמת העולם השנייה
במחצית השנייה של שנת 1941, תחת פיקודו של גנרל ניקולאה צ'יופרקה, לחמה הארמייה לצד הוורמאכט במהלך פלישת מדינות הציר לברית המועצות בגזרה הדרומית של החזית הסובייטית, והשתתפה בקרב אודסה. בשנת 1942 השתתפה הארמייה בקרבות סביב סטלינגרד, והגנה על האגף הדרומי של אגד הכוחות הגרמני, שתקף את העיר. במסגרת מבצע אורנוס הותקפה הארמייה על ידי כוחות סובייטיים עדיפים וספגה אבדות כבדות. בדצמבר 1942 היא השתתפה במאמץ הגרמני הכושל לחלץ את הארמייה הגרמנית השישית, שכותרה בכיס סטלינגרד, וספגה שוב אבדות כבדות במהלך מתקפת הנגד הסובייטית, שבאה בעקבותיו.
שוק לילה
מבנה השוק
עם רדת החשיכה, נסגר הרחוב לתנועת כלי רכב, ותוך דקות אחדות מוצבים בו הדוכנים. בעלי הדוכנים משלמים דמי שכירות לעירייה, ומקבלים בתמורה את שטח הדוכן, הדוכן עצמו, וחיבור חשמל לצורך תאורה.
הארמייה הרביעית (רומניה)
מלחמת העולם השנייה
בשנים 1943–1944 לחמה הארמייה בקרבות הנסיגה, שניהלו כוחות הציר בשטח אוקראינה ולאחר מכן ברומניה. לאחר מעבר ממלכת רומניה לצד בעלות הברית בעקבות תבוסת כוחות הציר במבצע יאשי-קישינב, וכיבוש רומניה על ידי כוחות הצבא האדום באוגוסט 1944, לחמה הארמייה לצד הצבא הסובייטי בקרבות בשטח הונגריה עד לתום המלחמה.
שוק לילה
מבנה השוק
הדוכנים מסודרים ברחוב בכמה טורים, ובסמטאות שנוצרות ביניהם, מטיילים להנאתם מבקרי השוק.
הארמייה הרביעית (רומניה)
המלחמה הקרה
הארמייה התקיימה במהלך המלחמה הקרה כחלק מברית ורשה, ופורקה לאחר קריסת ברית המועצות.
שוק לילה
מבנה השוק
בקצה האחד של השוק ממוקמים דוכני האוכל, ומי שהריח העז אינו מפריע לו, יכול ליהנות ממאכלי אטריות, ובשרים צלויים על האש. בשר של בעלי חיים גדולים נשמר עד לצלייה, כשהוא טרי ומשופד על שיפודי עץ. בעלי חיים קטנים כגון: יונים או פירות ים, נשמרים כשהם חיים, בגיגיות מים, או בכלובים, ונקטלים במקום. כן, נצלים על האש מאכלי טופו מסוגים שונים, הכל בתוספת ירקות עלים, נבטים ופטריות.
מול דוכני האוכל, ובקרבתם, נמצאות עמדות, בהן ניתן לרכוש מבחר של פירות צבעוניים.
בשני קצות השוק חונות מוניות תלת אופן (אופנוע המחובר לארגז המסוגל לשאת עד 4 נוסעים), ונהגיהן מציעים בקול לתיירים להוביל אותם למחוז חפצם.
מסחר
בשוק לילה ניתן למצוא כמעט כל דבר. ביגוד, נעליים, שעונים, תכשיטים, משקפי שמש, סלולריים ואביזריהם, צמחי בית, חיות מחמד, צעצועים ועוד. המחירים בדרך כלל זולים, אך באמצעות משא ומתן, יכול הקונה להוריד כ- 30% מהמחיר.
רוב המוצרים נושאים סמלילים של מותגי יוקרה, אך בפועל, לרוב, לא מדובר במוצרים אורגינליים. סוחרי השוק אינם מחכים שהקונים ייגשו ויתעניינו ביוזמתם, אלא מכריזים על מרכולתם בקול רם, ומזמינים את העוברים ושבים להיכנס. לעיתים אף אוחזים בשרוול הבגד של הקונה, ומושכים אותו בעדינות פנימה.
כמו צמח בר
כמו צמח בר הוא שיר אהבה ובלדה של המשוררת רחל שפירא. הולחן על ידי נחום היימן. נושאי השיר הם עלילות האהבה, הכוללות עליות, מורדות, פרדה וגעגועים, המשוחחים עם עלילת הספר "דודי ורעי" של הסופרת נעמי פרנקל.
"כמו צמח בר" נעשה אהוד מאוד, וזכה לביצועים רבים, הידוע שבהם של חוה אלברשטיין, וכן של סי היימן (בִּתו של המלחין). בשל מילות הפרדה וההכרזה על סופיותם של היחסים והחיים בצוותא, יחד עם תיאורי החוויות והרגשות המעמיקים והמעודנים, הוא התפרש בציבוריות הישראלית גם כשיר בטרם סוף החיים, יש כאלו הרואים בשיר גם את קולה ורגשותיה המתדלדלים של צלע שלישית הפורשת הצידה מתוך הכרה וידיעה שכלתנית שלא תמומש אהבתה לאהובה.
באותו הקשר של שכול ואבלות כללי, מקובל לנגן אותו בימי זיכרון, אזכרות ומועדים וימים טובים.
ביצועים נוספים
בניגוד מוחלט לפרשנותו המקובלת כשיר על פרידה וסוף מר, זכה השיר לחידוש מפתיע בשנת 2011 במסגרת פרויקט "שני צדדים למטבע", בו אמנים מהז'אנר הים תיכוני חידשו שירים של עמיתיהם "מהצד השני" ולהפך. "כמו צמח בר" בוצע בידי אביהו מדינה שנתן לו פרשנות אופטימית בהרבה. לראשונה עובד השיר בקצב מהיר, והפך לשיר קאנטרי עליז. הדובר בשיר הפך לגבר. מדינה הסביר את בחירתו זו: "הייתי ביניכם כמו צמח בר - כלומר לא קיבלתם אותי. זה הרגיש לי כמו קאובוי שפשוט מתיישב על סוסו ודוהר לבדו אל האופק - ממשיך הלאה". השיר יצא באלבומו ה-12 של מדינה, "רק אלוהים יודע".
יצירת השיר ותכניו
השיר המחורז כולל שלושה בתים.
הבית הראשון פותח בהכרזה על פרדה קרובה במילים:
הדוברת מתארת במילים רומזות וחדות את השתלשלותה של פרשיית אהבה בעבר קרוב, אשר כללה סערות ומשברים ביחסיה עם מאהבה-אהובה, הנמצא, כך מרומז במילה "מִדבּר", בסביבה מרוחקת, אולי באזור גבוה. והיא מדמה את עצמה ל"צמח בר", שצמיחתו באביב וקמילתו בקיץ.
הבית השני מתאר בפרוטרוט פואטי את תקופת הסערה והמשברים עם האהוב, שהביאה לפרדה הצפויה. האני השרה מתארת בגלוי וברמז מעורבים רגשות עזים, "תשוקה" והתמודדות עימה, כך במילים:
והיא מסכמת:
משה הדרעי
רבי משה הדרעי (או: משה דרעי), פעל בעיר פאס שבמרוקו, בשנות העשרים של המאה ה-12. חזה חזיון שווא אודות בואו הקרוב של המשיח. בערוב ימיו עלה לארץ ישראל ושם נפטר.
עונת 1981/1982 ב-NBA
עונת 1981/1982 היא העונה ה-36 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השמינית של לוס אנג'לס לייקרס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את פילדלפיה 76' בתוצאה 4–2. מג'יק ג'ונסון זכה בפעם השנייה בקריירה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, לאחר שהעמיד בסדרה ממוצעים של 16.2 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-8.0 אסיסטים למשחק. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה מוזס מלון מפילדלפיה 76', שקלע 31.1 נקודות והוריד 14.7 ריבאונדים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן 58–24.
משה הדרעי
ביוגרפיה
מוצאו של רבי משה דרעי מדרעא שבמרוקו. מדרעא נסע לאלאנדלוס והיה לתלמידו של רבי יוסף מיגאש.
עונת 1981/1982 ב-NBA
דראפט 1981
בדראפט ה-NBA, שהתקיים ב-9 ביוני 1981 בעיר ניו יורק, בחרה דאלאס מאבריקס במקום הראשון את מארק אגוויר מאוניברסיטת דה פול. בדראפט זה נבחרו בסך הכול תשעה שחקני אולסטאר: הבחירה הראשונה מארק אגוויר, חבר היכל התהילה אייזיאה תומאס (בחירה שנייה), באק ויליאמס שזכה בתואר רוקי העונה (3), סטיב ג'ונסון (7), טום צ'יימברס (8), רולנדו בלקמן (9), קלי טריפיוקה (12), לארי נאנס (20) ודני איינג' (31). שחקנים בולטים נוספים שנבחרו בדראפט כוללים את אורלנדו וולרידג' (בחירה שישית), הרב ויליאמס (14) ואדי ג'ונסון (29).
בעלי הנפש
מיום הופעתו בכתב יד ועד ימינו, נדפס הספר במהדורות רבות. אך בין הציטוטים מתוך הספר, אותם מביאים הראשונים בחיבוריהם, לבין המופיע במהדורות המודפסות, קיימים שינויים גדולים ובעלי משמעות. הרב יוסף קאפח, חיפש פתרונות לסתירות אלו, ומצא אותם בכתבי יד מהספרייה הלאומית בירושלים, ומספריית אוקספורד. כתוצאה מתגליותיו אלה, התפרסמה מהדורה חדשה ומוגהת של הספר בהוצאת מוסד הרב קוק.
עונת 1981/1982 ב-NBA
דראפט 1981
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך עשרה סיבובים):
בעלי הנפש
הקדמה
בהקדמה מסביר המחבר מה הביאו לקרוא לספר בשם "בעלי הנפש". לדבריו על מנת לקיים מערכת יחסים בין אדם לאשתו, בהתאם לחוקים ולזמנים שקבעה התורה, על האדם להיות מהמושלים בנפשם, ולא מאלו שהנפש מושלת בהם, אנשים אלו נקראים "בעלי הנפש". בהמשך מפרט המחבר את ההבדל בין שאר בהמות וחיות, שנבראו זכר ונקבה, לבין האישה שנבראה מצלעו של האדם, ועל כן האדם הוא יצור מונוגמי בניגוד לרוב שאר בעלי החיים. עובדה זאת מחייבת את האדם לאהוב את אשתו ולכבדה כאילו היא אחד מאבריו, וכן להפך.
המחבר משתף את הקורא בסיבה אשר הביאה אותו לכתוב הספר, והיא המורכבות של דיני טהרת המשפחה, ורצונו לרכזם ולהבהירם, כדי למנוע מבני אדם לחטוא בשגגה בנושאים אלה.
שער ראשון - שער הפרישה
בשער זה מפרט הראב"ד 9 מקרים שונים, מן הקל אל הכבד, בהם אדם פורש מאשתו, ואסור לו להתייחד עימה. המדובר במקרים בהם הפרישה היא לפרק זמן מסוים, שלא כמו במקרים בהם הפרישה היא לצמיתות, והוא אכן חייב לגרשה.
שער שני - שער הווסתות
שער זה עוסק במועדים שבהם חובה על אישה לפרוש מבעלה, ולא משום שראתה דימום, אלא בגלל שאלו מועדים שראתה בהם דימום, בעונות קודמות. בשער זה מובאים ההבדלים בדינה של אישה שאורכו של המחזור החודשי שלה זהה בכל פעם, לבין אישה שאורך המחזור שלה שונה מפעם לפעם. כמו כן מובאים הכללים כיצד נקבעים מועדי הווסת.
דוגמאות אחדות לכללים המפורטים בשער:
שער שלישי - שער הכתמים
כתם - הוא מראה של דם, שאישה מצאה על אחד מבגדיה או מצעיה. חז"ל תיקנו כי במקרה שכזה אין האישה יכולה להיטהר לבעלה עד שתקיים את כל דיני הטהרה כאישה נידה. בפועל ישנן הקלות רבות בדיני הכתמים. ובסופו של דבר רק מעט מאוד כתמים אכן יטמאו את האישה.
בשער זה מפרט הראב"ד את דיני הכתמים, צבעם, מיקומם, ושיעורם. כן מתייחס לאפשרות שניתן לתלות את הדם בגורם אחר, כגון שעברה בשוק של קצבים, ואולי הדם ניתז עליה, או שאר דברים העלולים ליצור כתם זהה לכתם של דם. לסיכום השער מביא המחבר 9 סוגי כתמים ודיניהם.
שער רביעי - שער הספירה והבדיקה
שבעה נקיים - בשער זה מפורטים הדינים לאחר שפסקה יציאת הדם, ונעשתה בדיקת הפסק טהרה, שיש לספור שבעה נקיים כמו אצל אישה זבה. ממתי מתחילה האישה לספור, ואת הלכות הבדיקה בזמן ימי הספירה. כן מפורטים, סוגי הבדיקות שיש קלה יותר, ויש חמורה יותר.
שער חמישי - שער הטבילה
טבילה - אישה נשואה, לאחר שחלפו ימי נידתה (הפסיקה לראות דם, וספרה שבעה ימים), כדי שתותר לבעלה עליה לטבול במקווה.
בשער זה מפרט המחבר את דיני הטבילה, החפיפה, והחציצה.
שער שישי - שער המים
מקווה - שער זה עוסק בהלכות מקווה.
שער שביעי - שער הקדושה
שער זה מתבסס על מאמר חז"ל:
בסיום פרשת שמיני מצוּוִים בני אהרן הכהנים, להבדיל בין הטמא לטהור..., ולהורות לבני ישראל. כן הם מצוּוִים לשמור על קדושת עצמם. כל זה מופיע בסמיכות לפרשה הבאה אישה כי תזריע. מסמיכות הדברים מלמדים חז"ל את הכלל שמי שמקפיד על קדושה בשעת תשמיש המיטה נולדים לו בנים הראויים להוראה.
בשער זה, מפרט המחבר כללים ותקנות כיצד על האדם להתנהג בעת תשמיש מיטתו. כן, הוא כולל בשער, כוונות ומחשבות אותן צריך האדם לחשוב בשעת המעשה. כל אלו על מנת שהמעשה יהיה מתוך קדושה, ועל כן נקרא השער, שער הקדושה.
עונת 1981/1982 ב-NBA
אולסטאר
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-31 בינואר 1982 במזרח רתרפורד שבניו ג'רזי. המאמנים במשחק היו ביל פיץ' מבוסטון סלטיקס ופט ריילי מלוס אנג'לס לייקרס, בעונת הבכורה שלו כמאמן ב-NBA. חמישיית המזרח כללה את נייט ארצ'יבלד, אייזיאה תומאס, ג'וליוס אירווינג, לארי בירד וארטיס גילמור, וחמישיית המערב כללה את גאס ויליאמס, אדריאן דאנטלי, ג'ורג' גרווין, לוני שלטון וכרים עבדול-ג'באר. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 120-118 ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה ג'וליוס אירווינג מפילדלפיה 76' שקלע 16 נקודות.
פלייאוף 1982
סגל האלופה, לוס אנג'לס לייקרס: מג'יק ג'ונסון, כרים עבדול-ג'באר, ג'מאל וילקס, נורם ניקסון, בוב מקאדו, מייקל קופר, קורט רמביס, ג'ים ברואר, מארק לנדסברגר, קליי ג'ונסון, מייק מגי ואדי ג'ורדן.מאמן ראשי: פט ריילי.
דניאל גלאי
דניאל גלאי (נולד ב-1945) הוא מלחין, מתרגם וסופר ישראלי, יו"ר בית לייויק, אגודת סופרי ועיתונאי היידיש בישראל. חתן פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2009 ופרס למפעל חיים במוזיקה יהודית מטעם הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת 2020.
ביוגרפיה
יצירותיו התזמורתיות נוגנו בישראל, ארצות הברית, קנדה, ארגנטינה, איטליה, צרפת, גרמניה, דנמרק, שווייץ, פולין, קרואטיה, סלובניה, הונגריה, צ'כיה, דרום-אפריקה וסין ושודרו בתחנות רדיו שונות בעולם. כמו כן, הוא חיבר מוזיקה לתיאטרון, בין השאר להצגה "המרפסת" מאת ז'אן ז'נה בבימויו של יעקב רז בתיאטרון החאן ב-1981. בנוסף חיבר מוזיקה למקהלה לבלט ולהרכבים קאמריים.
אופרות קאמריות
גלאי חיבר ארבע אופרות קאמריות לפי ליברטים שלו:
יצירות לתזמורת וקריין
יצירתו "רוקדים אנה פרנק" לרקדנית, זמרת ופסנתרן הועלתה בבית לייוויק והיצירה "בכחול", לחליל סולו ורקדנית. הועלה בצוותא.
יצירותיו של גלאי נמצאות בקטלוגים של המכון למוזיקה ישראלית, מל"י, אור-תו, דורן (ארצות הברית), אדיפן ואוט-ארפאוס (איטליה). מדי שנה הוא מופיע כפסנתר בארצות שונות בביצוע מיצירותיו לפסנתר והרכבים קאמריים שונים. כדואו גלאי, עם הצ'לנית רחלי גלאי, מופיעים בקביעות בהשמעת רפרטואר כולל מוזיקה יהודית, ישראלית ובת-זמננו. ניגוני כליזמר שלו בגרסאות שונות מבוצעות במקומות שונים בעולם.
ניגוני היידיש "עד מאה ועשרים" שהלחין, הוקלטו על ידי נגן הקלרינט גיורא פיידמן. ההקלטה נכללה בתקליטור klezmundo.
מוזיקת כלייזמר
דניאל גלאי חיבר יותר מ-3,000 ניגוני כליזמר. בין מבצעי הלחנים שלו בתחום : גיורא פיידמן, צישל גרינגו, דניאל הופמן, ערגור ברט, חיה לבני, אורית אורבת ומיכאל גורודצקי. כמו כן, הוא ערך סדנאות כליזמר בארצות שונות. במשך השנים גיבש תיאוריה על הז'אנר אותה כינה "הקליימקס בצליל הנמוך שבמשפט" על מנת למנף את כלל היצירה והביצוע של מוזיקת כליזמר בת זמננו.
אלתור במוזיקה ופיתוח יצירתיות
בשיתוף עם בתו, הצ'לנית רחלי גלאי, פיתח גלאי מתודה לאלתור תזמורתי ששמה Classical Improvisation Method (CIM) for Orchestra.
המתודה מכשירה מוזיקאים לאלתר בסגנון קלאסי, מודאלי, בן זמננו וכליזמר. סדנאות לאלתור התקיימו בישראל, פולין, צרפת, דרום אפריקה וארצות הברית.
כסופר, עורך ועיתונאי
ב-1987 הועלה המחזה הסאטירי שלו "המקובליסימוס" בפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו. בהמשך עלתה ההפקה עם אותו ליהוק הועלתה גם בספרדית מאמרים ושירים שלו התפרסמו בעיתונות ובכתבי עת שונים בישראל, ארגנטינה, ארצות הברית וצרפת.
ב-1993 התפרסם המחזה שלו "שרירים" בעברית.
המונודרמה פרי עטו, "סיוט-קונצ'רטו" הוצגה באולם פליציה בלומנטל. המונודרמה שלו "האמון" לבריטון, פסנתר ואפקטים קוליים הועלתה באולם "פליציה בלומנטל" תל אביב. הספר "מלך הכליזמרים ושאלות ותשובות" יצא לאור ב-2013, בגרסה דו-לשונית יידיש-עברית. באותה שנה יצא "בצחוק, ברצינות ומה שביניהם" בהוצאת ה. לייוויק, אוסף יצירות הכולל סאטירות ומערכונים (2013). כמו כן, יצא לאור ספרו "בואו נדבר אשכנזית", אוסף מאמרים שנכתבו בנושאים של זהות ומורשת אשכנזית, ישראל, חורבן יהדות אירופה, שפת היידיש ועוד. בשנת 2022 יצא ספרו "האופציה האשכנזית".
גלאי היה חבר מערכת בכתב העת היידישאי "נייע וועגן" ("דרכים חדשות"), בהוצאה של "דור ההמשך אוהבי היידיש", שפרסמה יצירות של סופרי יידיש חדשים.
פעילות ציבורית
דניאל גלאי שימש כחבר הנהלה באגוד הקומפוזיטורים, חבר במועצה לספריות ציבוריות. הוא ייסד את עמותת דור ההמשך אוהבי יידיש וניהל את הוצאת ה. לייוויק. כיום הוא יו"ר בית לייוויק – אגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל.
משה הדרעי
הובלה של התעוררות משיחית בפאס
לדברי החוקר חיים זאב הירשברג, יש לראות את הנוסח המקורי של איגרת תימן בגרסתה המורחבת, בה מרחיב הרמב"ם על המאורע:
דניאל גלאי
פעילות ציבורית
בתור יו"ר עמותת דור ההמשך אוהבי יידיש, יזם את החקיקה לתרבות היידיש שהתקבלה בשנת 1996.
משה הדרעי
הובלה של התעוררות משיחית בפאס
לדברי הירשברג, קבלת דבריו של רבי משה באה על רקע מסעו של מוחמד אבן תומרת בפאס ובערים אחרות במגרב, שנים קודם לכן, במהלכו ניהל וויכוחים תאולוגים כנגד השיטות השולטות באסלאם של אותה התקופה והביא לתבוסתן. מצב זה הביא לחיזוק תקוותם של היהודים לגאולה ולבואו הקרוב של המשיח. לדבריו, הכזבת נבואותיו של רבי משה הביאה להפקעת קרקעות מיהודים לצורך בניית מסגדים, שנים אחדות לאחר מכן, והיוותה חיזוק לאל-מוואחידון בביצוע הפרעות ביהודים כעשרים שנה לאחר מכן.
דניאל גלאי
פעילות ציבורית
עם הכלים שרכש בתור מוזיקאי וסופר יידיש חקר גלאי את נושא האינטונציה המיוחדת של שפת היידיש. התיזה המרכזית שלו היא שהקליימאקס בשפה היידיש הוא בצליל הנמוך ביותר במשפט.
משה הדרעי
בארץ ישראל
כאמור בדברי הרמב"ם, רבי משה נפטר בארץ ישראל.
דניאל גלאי
פעילות ציבורית
להבדיל מהאינטונציה בשפות מערביות אחרות בהן הקליימקס נמצא בצליל הגבוה ביותר. מאמרו הראשון בנושא נכתב בעברית בשנת 1995 והוא מחקר השוואתי בין האינטונציה של השפה העברית מצד אחד מול האינטונציה של היידיש, הספרדית והאנגלית מצד שני. עוד מאמרים בנושא פורסמו בעיתון הייידישאי "פארווערטס" ובאנגלית בכרך עם המאמרים של הכנס.
באירוע בעיר צ'רנוביץ שציין 110 שנה לוועידה המפורסמת שהתקיימה בעיר בה נקבע שהיידיש היא שפה יהודית לאומית הציג את התיזה שלו בכנסים אקדמיים שונים, בארץ ובעולם.
במסגרת זו עסק גלאי בהדרכת שחקנים לסדרות טלוויזיה ולסרטים. העלה ליוטיוב סדרה של 12 סרטונים בנושא אינטונציה בהם הוא מדגים את הייחודיות של היידיש לפי סוגי משפטים שונים ובהתאם לפונקציות גרמטיקליות שונות.