cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטיאן הויגנס
בכורה מדעית ופרסומים מוקדמים
הויגנס פרסם בזהירות את הממצאים והעבודות שלו, גם בהשפעת מורו ואן סחוטן שחשש למוניטין האישי שלו. פרסום הבכורה שלו ב-1651 היה בגאומטריה (עד המאה ה-18 גאומטריה הייתה הענף המתמטי המקובל והממוסד היחידי) "תרבוע גופי סיבוב". היא כללה ממצאים ופיתוחים עוד מההתכתבותו עם מרסן בשנים קודם לכן, למשל הכשל הלוגי בתרבוע המעגל של סן ואנסון. השיטות המועדפות עליו היו אלו של ארכימדס ופרמה. בעיות תרבוע היו סוגיה מרכזית בשנות ה-50 של המאה ה-17, ובתיווך קלוד מילון, עורב הויגנס בדיון על המתמטיקה של תומאס הובס, בו הצביע בהתמדה על הטעויות בעבודתו של הובס וכך קנה לו מוניטין בינלאומי.
עופר השקעות
היסטוריה
בשנת 2002, כהכנה להעברת נכסיהם לדור ההמשך, החליטו השניים לבצע הפרדה בנכסים המשותפים. במסגרת החלוקה נותר יולי עופר בעל השליטה היחיד בעופר השקעות, אשר החזקותיה כללו בעיקר נכסים בתחומי הנדל"ן והפיננסים. לאחר פטירתו בשנת 2011 הועברה ההחזקה בחברה לליאורה עופר (52%) ודורון עופר (15%), בנוסף להחזקתו של אייל עופר, בנו של סמי עופר (33%).
כריסטיאן הויגנס
בכורה מדעית ופרסומים מוקדמים
בשנים 1652 – 1653 עסק במחקר תאורטי של עדשות כדוריות, אך לא פרסם ממצאיו, שמקבילים להם פרסם אייזק בארו ב-1669 באופן עצמאי. המניע המרכזי של הויגנס היה הבנת עקרונות הפעולה של הטלסקופ. ב-1655 החל ללטש עדשות יחד עם אחיו קונסטנטין. ב-1662 תכנן את מה שמכונה בימינו, על שמו, עינית הויגנס בת שתי העדשות. ייצור עדשות היה מוקד עניין משותף, דרכו התאפשר להויגנס לפגוש את ברוך שפינוזה (ליטש עדשות לפרנסתו), אשר אחז בהשקפות שונות על המדע, והיה מחויב יותר להשקפת העולם הקרטזית. באופן דומה, בעקבות העיסוק המשותף בליטוש עדשות, התוודע הויגנס לעבודתו של אנטוני ואן לוונהוק ממציא המיקרוסקופ, ועורר את עניינו של אביו בעולם המיקרוסקופי.
עופר השקעות
היסטוריה
בשנת 2019 הגדילה ליאורה עופר את החזקתה בעופר השקעות. בעסקה שבוצעה בעקבות הוראות החוק לעידוד תחרות וצמצום הריכוזיות, מכרה החברה את החזקותיה בבנק "מזרחי טפחות" לחברת "לין אחזקות" שבשליטת אייל עופר מחד, והגדילה את החזקתה בחברת הנדל"ן מליסרון מאידך. לאחר השלמת העסקה, החזיקה ליאורה עופר ב-85% מהון המניות של עופר השקעות, ואחיה דורון עופר החזיק ב-15% הנותרים.
כריסטיאן הויגנס
בכורה מדעית ופרסומים מוקדמים
ב-1657, בעקבות התוודעותו לעיסוקם של פרמה, פסקל, ודסארג במשחקי מזל, פרסם את החיבור השיטתי הראשון בתורת ההסתברות, "היקש במשחקי מזל". מורו לשעבר, ואן סחוטן, תרגם את החיבור המקורי של הויגנס מהולנדית ללטינית ופרסם אותו בספרו "תרגילים מתמטיים". החיבור עוסק במשחקי מזל, ומתמקד במיוחד בבעיית הניקוד. הויגנס התבסס על המושגים האינטואיטיביים "משחק הוגן" ו-"חוזה שוויוני", ונעזר בהם כדי לנסח תאוריה של ערכי תוחלת. ב-1662 שלח רוברט מארי להויגנס את רשימותיו של ג'ון גראונט על תוחלת החיים של אוכלוסיות, ובעקבות כך הויגנס ואחיו הצעיר לודוויק עבדו על התאוריה של תוחלת חיים. בכך היו שניים לעסוק באקטואריה רק לגראונט עצמו.
עופר השקעות
היסטוריה
בשנת 2021, לאחר מכירת גרעין השליטה בבנק, החליטה החברה לממש אסטרטגיה חדשה הכוללת התרחבות של פעילות הנדל"ן הפרטי לחו"ל וכניסה לתחום הפרייבט אקוויטי בישראל, כחלק מהרצון לגוון את תיק ההשקעות של הקבוצה.
כריסטיאן הויגנס
בכורה מדעית ופרסומים מוקדמים
ב-3 במאי 1661, יום הכתרתו של צ'ארלס השני, ובמהלך שהותו של הויגנס בלונדון, צפה במעבר של כוכב הלכת חמה על פני השמש, בעזרת הטלסקופ מתוצרתו של ריצ'רד רייב (שעבד בין היתר עם רוברט הוק וכריסטופר רן), יחד עם האסטרונום תומאס סטריט ורייב. לימים תצפית זו עוררה מחלוקת, עם פרסמו של יוהנס הווליוס איור מפורט של המעבר כתב לו הנרי אולדנבורג, ממיסדי החברה המלכותית, כי תומאס סטריט טוען לאי התאמה בין התיעוד ותצפיתם. כך החלה התכתבות של הויגנס עם הווליוס, בה העביר לו כתב יד של ג'רמיה הורוקס על מעבר נוגה על פני השמש ב-1639.
באותה שנה, הויגנס, שעסק בעבר בתורת המוזיקה, בין היתר בהתכתבות עם מרסן, היה בעל השכלה מוזיקלית וניגן בצ'מבלו, שב לעסוק בתורת המוזיקה ובפרט בתאוריות של סימון סטייפין. הוא גילה מעט רצון לפרסם את התאוריות שלו על זכות וצרימה, אשר כמה מהן נותרו אבודות במשך מאות שנים. תצוין הקרבה בין התחום המוזיקלי לענף הפיזקלי בחקר גלים ותנועה הרמונית.
עופר השקעות
היסטוריה
בשנת 2022 רכשה ליאורה עופר מאחיה את חלקו בהון המניות של עופר השקעות, ובכך עלתה להחזקה של 100% בחברה.
כריסטיאן הויגנס
בכורה מדעית ופרסומים מוקדמים
ב-1663 נבחר לכהן כחבר זר בַּחברה המלכותית.
עופר השקעות
היסטוריה
בשנת 2013 הורשעו חברת עופר השקעות וחברת עופר פיתוח בעבירות של תרמית בניירות ערך בפרשה שנודעה כ"פרשת מליסרון". סמנכ"ל הכספים של עופר השקעות הורשע בתרמית בניירות ערך, הנעת משקיעים בתרמית ועבירה של דיווח בכוונה להטעות.
כריסטיאן הויגנס
בצרפת
הויגנס היה דמות מוכרת במה שכונה "האקדמיה של מונמור", חוג פורה של הוגים ומדענים. במחלוקת שהביאה להפסקת פעילות הסלון תמך בסיעה "הפורשת" שראתה ההבטחה שבתכנון וביצוע ניסויים על פני דיונים תאורטיים מוגבלים בשל היעדר הגבולות שבהם ובהיעדר נקודת משען לבד מטיעון הקוגיטו. במהלך 1663 בביקורו השלישי בפריז עם תום פעילות הסלון, ניצל הויגנס ההזדמנות כדי לצדד בפעולה מבית מדרשו האמפריציסטי של פרנסיס בייקון כעתיד למדע. ב-1666 היגר לפריז וזכה למשרה באקדמיה הצרפתית למדעים שרק נוסדה בחסות לואי ה-14.
דניס פפין, לימים ממציא מנוע הקיטור היה עוזרו של הויגנס ב-1671. באחד הניסויים שלהם, אשר לא הניב פירות באופן ישיר, עמד פיתוחו של מנוע בעירה פנימית המתודלק באבק שרפה. ב-1678 עבר פפין לאנגליה והמשיך את מחקרו בתחום.
במצפה הכוכבים בפריז, שבנייתו הושלמה ב-1672, המשיך הויגנס לערך תצפיות אסטרונומיות. ב-1678 הציג הויגנס את עוזרו החדש בפני ניקולא מלבראנש, ג'ובאני קאסיני ומדענים והוגים נוספים, המתמטיקאי והפיזיקאי בן ארצו, ניקולאס הרטסוקר, והציגו מיקרוסקופ פרי פיתוחו של הרטסוקר. לימים נתגלעו היחסים בין השנים כאשר למורת רוחו של הרטסוקר, במאמרים שפרסם בסמוך הויגנס השמיט את שמו.
זה היה בפריז, גם, שהויגנס פגש את הדיפלומט הצעיר גוטפריד לייבניץ, ב-1672. באותה שנה לייבניץ עמל על בניית מכונת החישוב שלו, ועבר להתגורר בלונדון בתחילת 1673 יחד עם דיפלומטים ממיינץ. במרץ 1673, עם שובו של לייבניץ לפריז, החל ללמוד מתמטיקה בהוראת הויגנס. התכתבות ענפה התפתחה בין השניים, ובה בין היתר הויגנס גילה חוסר רצון לקבל את יתרונות השיטות בחשבון אינפיניטסימלי שפיתח לייבניץ, שהן למעשה הכללות של שיטות גאומטריות, דוגמת התרבוע, שפותחו עוד על ידי ארכימדס ושוכללו במאה ה-17 בין היתר על ידי הויגנס עצמו.
אחרית ימיו
ב-1681 שב הויגנס להאג עם שקיעתו בדיכאון חמור. ב-1684 פרסם את חיבורו על המצאתו שלו ושל אחיו "טלסקופ נטול שפופרת". ככל הנראה ברוח הפיתוח היו גם רעיונותיו של ניקולאס הרטסוקר, עוזרו לשעבר של הויגנס.
ב-12 ביוני 1689, במהלך ביקורו השלישי באנגליה, פגש את אייזק ניוטון. הם שוחחו על פצלת איסלנדית, והמשיכו בהתכתבות על כוח גרר.
במכתב מ-1693 לפיליפ דה לה איר תיאר הויגנס מופע טבעי של התופעה האקוסטית הידועה כיום בשם פלאנג'ינג.
הוא נפטר בהאג ב-8 ביולי 1695, ונקבר בגרוטה קרק. את עיזבונו הרוחני הוריש לאוניברסיטת ליידן.
עבודתו כמדען
הויגנס מוערך כפילוסוף של הטבע המוביל באירופה בתקופה שבין דקארט לניוטון, 1650 עד בערך 1672. הוא מיקד את פועלו במה שהוגדר כחללים שהפילוסופיה המכניסטית טרם הצליחה להסביר, ובאופן ספציפי חיפש הסבר לפעולת כח הכבידה שלא כלל את מושג הפעולה מרחוק, לשיטתו של הויגנס הסבר משמעו ניסוי.
חוקי התנועה, התנגשויות והכבידה
הגישה המקובלת של ה"פילוסופים המכניסטים" (למעשה אבות הפיזיקה) הייתה להגות תאוריות המתבססות על מושג ה-"פעולה דרך מגע". הויגנס אימץ גישה זאת, לא מבלי לראות את הקשיים המושגיים שהיא מעוררת ואת נקודות התורפה שלה. לעומתו, לייבניץ, שהיה תלמידו בתקופת שהותו בפריז, נטש גישה זו. הנחת מוצא זו של "פעולה דרך מגע" הפכה את "תאוריית ההתנגשויות" למרכזית בפיזיקה כמו גם את הפילוסופיה האטומיסטית. לתפיסתו של הויגנס על הדרישות מהפילוסופיה המכנית להיות קפדניות ככל תחום פילוספי אחר. חומר בתנועה יצר את היקום, ולכן רק הסברים במונחים מסוג זה, כלומר חומר ותנועה, יהיו ברי הבנה. כמרבית ההוגים והמדענים הושפע מהגישה הקרטזית, אך לא היה מחסידיה האדוקים, דוגמת שפינוזה. הוא חקר התנגשויות אלסטיות בשנות ה-50 של המאה ה-17 אך השהה את פרסום התוצאות אליהן הגיע משך יותר מעשור.
כמו חוקרים אחרים, הסיק הויגנס שחוקי דקארט לתיאור התנגשויות אלסטיות של שני גופים שגויים, וניסח חוקים מתוקנים, נכונים הנדסית. צעד חשוב לקראת ניסוח החוקים שלו היה קבלת תוקפו של עקרון היחסות של גלילאו בתיאור התנגשויות. במהלך שנים הפיץ את ממצאיו באופן אישי לאישים דוגמת כריסטופר רן, ויליאם ברונקר, אך גם בשל מלחמות הולנד-אנגליה, קשריו עם החברה המלכותית נקטעו לפרקים, ומהתכתבות מזכיר החברה המלכותית, הנרי אולדנבורג ושפינוזה מתבהר כמה מעט היה ידוע על התקדמות הויגנס בתחום. לבסוף נתקבעו ממצאיו סופית עם ההוצאה לאור של הפרינקיפיה מאת ניוטון ב-1684, ממצאים אליהם הגיע ניוטון באופן עצמאי.
בספרו "מדע המכניקה" מציין מאך כי הויגנס ניסח בעבודותיו את החוק השני של ניוטון ואף נוסח מסובך ופחות כללי לחוק התנועה השלישי. ב-1659 כימת את הכוח הצנטריפטלי (מכפלה של נגזרת ההעתק), הפועל על גוף הנע בתנועה מעגלית. בסימון מודרני, הנוסחה של הויגנס היא:
כאשר m הוא מסת העצם, v המהירות ו-r הרדיוס. הויגנס חקר את טבעו של הכוח הצנטריפוגלי, והדגים את קווי הדמיון בין כוח זה לכוח הכבידה (ראו גם עקרון השקילות).
סטטיקה והידרוסטטיקה
הויגנס תרם תרומה משמעותית בפיתוח כלים אנליטיים חדשים וביישום פיזיקלי של כלים אלו, לעיתים קרובות תוך יישום מוקדם של שיטות שכיום הן חלק מהחשבון האינפיניטסימלי (בעיקר בהשפעת פרמה) ושבימיו היו בגדר חידושים גאומטריים וראשית מיסודן של שיטות אלגבריות. בעשותו כן, הוא תרם לענפי המכניקה המתהווים של הסטטיקה וההידרוסטטיקה. הוא היה בין הפותרים של סדרת בעיות מתמטיות-פיזיקליות שהוצגו כאתגר עבור המתמטיקאים באירופה של שלהי המאה ה-17 (בעיות שחלקן הוצגו על ידי גלילאו גליליי בעבודותיו המכוננות של הפיזיקה), כדוגמת בעיית קו השרשרת - המבקשת למצוא את משוואת העקום המתאר כבל התלוי בין שני עמודים.
כפי שצוין בפרק על המכניקה של הויגנס, תפיסתו של הויגנס המכניקה כולה הייתה למעשה תפיסה סטטית מצומצמת, הוא שלל מכל וכל עקרון פעולה מרחוק.
אופטיקה גאומטרית; טכניקות אופטיות
בשנת 1653 העלה על הכתב את ידיעותיו וניסיונו באופטיקה גאומטרית, ב"דיון על החזרה וטלסקופיה". בכתב יד זה, שפורסם רק לאחר מותו ב-1703 כינס את ידיעותיו על חוק השבירה, על מציאת מוקדי העדשה ומקדמי השבירה שלה, על מבנה העין, על תאוריית ההגדלה של עדשות, ועל בניית טלסקופים. אף על פי שעיקר המאמר הוא שיחזור תוצאותיהם של קודמיו וחוקרים בני זמנו, בעיקר של תוצאותיו של קפלר ב"דַיוֹפְטְריס" שראה אור ב-1611 והיה חלק מספרי הלימוד של שטאמפיון (מורו של הויגנס), התייחדה עבודתו של הויגנס בדיוק על פני קירובים בלבד שהציעו קודמיו. באמצעים חישוביים תכנן ובנה את הרכיב האופטי המוכר כיום כעינית הויגנס, שהייתה לעינית הראשונה שהורכבה משתי עדשות. הוא החל לחקור את האברציה הכדורית ב-1665, וגזר עבור עדשות עם מפתח ואורך מוקד מסוימים את הצורה אשר תביא לעיוות כדורי מינימלי בעבור שטף קרניים מקבילות. הוא חקר גם את הקשר בין ההגדלה, הבהירות והרזולוציה (חדות) בעבור טלסקופים באורך נתון.
הויגנס רכש מיומנות טכנית גבוהה יחד עם אחיו ביצור ובפרט בליטוש עדשות כדוריות. העדשות שייצרו החל משנת 1655 היו מאיכות מעולה, כך שהטלסקופים תוצרת האחים הויגנס היו הטובים ביותר בזמנם. ב-1685 הויגנס סיכם את הידע הטכני שלו בנוגע לייצור עדשות בחיבורו "אודות ייצור וליטוש עדשות טלסקופ". בחיבורו "תצפית שמימית מוקטנת" הוא תיאר סוג חדש של טלסקופ חסר צינור, הנקרא "טלסקופ אווירי" שהמצאתו לעיתים מיוחסת גם לאדריאן אוֹזוּט.
התאוריה הגלית של האור
הויגנס זכור במיוחד בשל התאוריה הגלית שלו על טבע האור, אותה הציג לראשונה ב-1678 בפני האקדמיה הצרפתית למדעים. היא פורסמה לראשונה ב-1690 בחיבורו Traité de la lumière (חיבור על אור), והפכה לתאוריה המתמטית הראשונה של האור.
עיקרון יסודי של התאוריה של הויגנס הוא שמהירות האור סופית, עובדה שהייתה מושא להדגמה ניסויית בידי אולה רמר (ב-1679 במצפה הכוכבים של פריז), אך שסוברים שהויגנס כבר האמין בה עוד לפני כן. התאוריה של הויגנס היא קינמטית באופייה וההיקף שלה מוגבל בעיקר לאופטיקה גאומטרית. היא מכסה מעט מהתחום שכעת ידוע כאופטיקה פיזיקלית. היא עוסקת בחזיתות גלים והקרניים הישרות המייצגות אותן, כאשר התקדמות הגל מתוארת באמצעות גלים כדוריים הנפלטים מחזית הגל (ראו גם עקרון הויגנס-פרנל). היא הוצדקה כתאוריה אתרית, המערבת העברת גלים באמצעות חלקיקים אלסטיים לחלוטין, בהתאם להשקפתו של דקארט. טבע האור היה לפיכך זהה לזה של גל אורכי.
הויגנס ערך כבר ב-1672 ניסויים הקשורים לתופעת השבירה הכפולה בגבישי קלציט, תופעה שתוארה בספרות המדעית ב-1669 על ידי ראסמוס ברתולין. במבט ראשון הוא לא היה יכול להסביר את הממצאים. מאוחר יותר הוא הסביר את התופעה בעזרת התאוריה שלו של חזיתות גלים ומושג האוולוטים. הויגנס גזר נוסחאות המתארות את התופעה, ותיאר באופן מבריק את התנהגות הקרן הבלתי רגילה באמצעות בנייה גאומטרית מפורסמת של המעטפת של גלים אליפסואידים הנפלטים מפני הגביש. הוא גם פיתח רעיונות על קאוסטיקות. ניוטון בספרו אופטיקה (Opticks) ב-1704 הציע במקום זאת תאוריה חלקיקית של האור. התאוריה של הויגנס לא נתקבלה על ידי מספר מדענים, בעיקר מכיוון משום שגלים אורכיים לא יכולים להפגין שבירה כפולה. תבניות ההתאבכות של תומאס יאנג אשררו את נכונותה של התאוריה הגלית; תוצאות הניסויים לא היו ניתנות להסבר באמצעות חלקיקי אור. הפתרון לבעיה שניצבה במקור בפני הויגנס היה שהאור הוא גל רוחבי. כדי לקרוא על נקודת המבט הפיזיקלית המודרנית ראו דואליות גל חלקיק.
הויגנס חקר גם את השימוש של עדשות במקרנים. נזקף לזכותו הקרדיט על המצאת פנס הקסם, שתואר על ידו בהתכתבות ב-1659. גם למדענים אחרים מהתקופה נזקף הקרדיט על המצאת פנס כזה; לב המחלוקת הוא מי השתמש לראשונה בעדשות לצורך הקרנה טובה יותר.
גילויים אופטיים חשובים נוספים של הויגנס הם הסברו החדשני לתופעת ההילה, וההבחנה הראשונית של תכונת קיטוב האור - ב-1690 הויגנס ערך ניסוי בו פיצל אור שמש לשתי קרניים (באמצעות העברתו דרך גביש שבירה כפולה), ולאחר מכן העביר את כל אחת מהקרניים דרך גביש קלציט נוסף. הויגנס גילה שאם מציבים את הגביש השני בזווית נכונה, כל אחת מהקרניים שנוצרו במעבר בגביש הראשון עשויה להיעלם לגמרי. הויגנס הדגים שאם מסובבים את הגביש השני סביב כיוון הקרן העוברת דרכו, קיימת זווית מסוימת בו מידת העברת הקרן בתוך הגביש מתאפסת לגמרי. הויגנס הסביר את הממצאים בכך שגביש השבירה הכפולה "מפצל" את אור השמש לשתי קרניים בעלי תכונות שונות זו מזו (במינוח מודרני: בעלות קיטובים ניצבים) ושונות באופן מהותי מאור השמש הרגיל (אור לא מקוטב).
מנוע הויגנס
הויגנס הגה ותכנן, ביחד עם דניס פפין (הידוע כממציא מנוע הקיטור), סוג של מנוע בעירה פנימית העובד על בסיס אבק שרפה. הפרויקט הזה של מנוע אבק שרפה (gunpowder engine) לא הניב פירות באופן ישיר, אך כמה מהעקרונות שהופיעו בהתכתבות שלהם מצאו את דרכם לבניית מנוע הקיטור.
הורולוגיה
הויגנס תכנן שעונים מדויקים יותר מאלו שהיו קיימים בתקופתו. ההמצאה שלו את שעון המטוטלת הייתה פריצת דרך בבקרת זמן, והוא הכין אב-טיפוס שלו בסוף 1656. עוד לפני כן, הוכיח הויגנס כי זמן המחזור של מטוטלת תלוי רק באורכה, ובעקבות כך הדרך להמצאתו של שעון המטוטלת, המדויק בהרבה משאר שעוני התקופה, הייתה קצרה. השעון החדש היה מתאים פוטנציאלית לשימוש לצורכי ניווט (מציאת קו אורך לפי כרונומטר). ניצול ההמצאה לניווט ימי היה מאוד בעייתי, עם זאת.
מטוטלות
ב-1673 הויגנס פרסם את Horologium Oscillatorium sive de motu pendulorum, עבודתו המרכזית על מטוטלות והורולוגיה, ואחד החיבורים החשובים על מכניקה שנכתבו במאה ה-17. לפני פרסום העבודה, נצפתה על ידי מרסן ואחרים התכונה שמטוטלות הן לא לגמרי איזוכרוניות; זמני המחזור שלהם תלויים במשרעת התנודה, כאשר תנודות רחבות יותר לוקחות יותר זמן מתנודות צרות יותר.
הויגנס ניתח את הבעיה הזאת באמצעות מציאת העקום אשר משקולת תחליק במורדו באותה כמות זמן, ללא קשר לנקודת ההתחלה שלה; בעיה זו נקראת בעיית הטאוטוכרון. באמצעות שיטות גאומטריות שהיוו למעשה שימוש מוקדם בשיטות החשבון האינפיניטסימלי, הוא הראה שעקום זה הוא ציקלואיד, במקום הקשת המעגלית של קצה המטוטלת, ולפיכך שמטוטלות הן לא איזוכרוניות. ב-Horologium Oscillatorium הויגנס עוסק גם בתאוריה המתמטית של אוולוטים, וזה בנוסף על פתרון בעיית הטאוטוכרון, הויגנס הוכיח שהאוולוט של עקום הציקלואידה הוא בעצמו ציקלואידה (שני חצאי ציקלואידה), עובדה שאיפשרה לו לבנות שעון מטוטלת איזוכרוני (שנקרא מטוטלת ציקלואידית). בספרו זה, הוא גם פתר את הבעיה הבאה שהוצעה על ידי מרסן: איך לחשב את זמן המחזור של מטוטלת קשיחה שצורתה שרירותית. הפתרון לבעיה היה כרוך בגילוי מרכז התנודה (center of oscillation) ואת הקשר ההפוך שלו עם מיקום נקודת התמיכה. באותה עבודה, הוא ניתח את המטוטלת הקונית, המורכבת ממשקולת על מיתר שמתווה חרוט במרחב, וזאת באמצעות מושג הכוח הצנטריפוגלי. הויגנס היה הראשון שגזר את הנוסחה לזמן המחזור של מטוטלת מתמטית אידיאלית (עם מוט חסר מסה ואורך שגדול בהרבה מהמשרעת של התנודה), ובסימון מודרני:
כאשר T הוא זמן המחזור, l הוא אורך המטוטלת ו-g היא תאוצת הכובד. בעבודתו על זמן המחזור של מטוטלות מורכבות הוא עשה תרומות מכרעות להעלאת מושג מומנט האינרציה.
בין גילוייו היותר מעמיקים בתחום תורת התנודות נמנית הבחנה חשובה אליה הגיע בזמן שצפה בתנודות מצומדות: שניים משעוני המטוטלת שלו שהוצבו על אותה משענת (מעיין חוט אופקי מתוח) נטו להסתנכרן זה עם זה, ולנוע בכיוונים הפוכים (כלומר עם אותו זמן מחזור ובהפרש פאזה של 180 מעלות). הוא דיווח על התוצאות דרך מכתב לחברה המלכותית, שם החלו להשתמש במונח "צורה מוזרה של סימפתיה" לתיאור התופעה. המושג ידוע כעת בשם entrainment.
שעון "גלגל איזון קפיצי"
הויגנס פיתח שעון בו גלגל האיזון הוא קפיץ פיתול, בערך באותה תקופה, ובאופן בלתי תלוי ברוברט הוק. הרעיון החלוצי של הויגנס היה לרתום את תופעת התהודה לשימוש מעשי, ולהוסיף לגלגל האיזון, קפיץ אשר יגרום לו להתנודד בתדירות התהודה הטבעית של המערכת, כך שיבקר את מהירות סיבוב גלגלי השעון ויאפשר להם לשמור על קצב סיבוב אחיד. המחלוקת על שאלת קדימות ההמצאה נמשכה מאות שנים. הדגם של הויגנס נעזר בקפיץ איזון ספירלי; הוא נעזר בסוג זה של קפיץ כי מנגנון האיזון בשעון הראשון שלו השלים יותר מסיבוב וחצי. מאוחר יותר השתמש בקפיצים כאלו בשעונים קונבנציונליים יותר, שנבנו למענו על ידי משפחת טוראה בפריז בסביבות 1675.
קפיצים מסוג זה הפכו לרכיבי מפתח בשעונים מכניים מודרניים עם תמסורת מנוף נתיקה כיוון שהם איזוכרוניים יותר. שעונים קודם להוק ולהויגנס, לעומת זאת, השתמשו במנגנון תמסורת של "כננת כתר" או "מחגר משונן".
בשנת 1675 רשם הויגנס פטנט על רכיב בשעוני כיס. שעונים אלו יוצרו בפריז החל מ-1675 על ידי משפחת טוראה. מרשמיו עולה כי ככל הנראה, הויגנס ביקש להחליף את גלגלת ה"פוזאה" בשעונים בקפיץ פיתול וכך לתזמן באופן שווה (איזוכרוני) את גלגל האיזון, באותו האופן סבר שמתלה בצורת ציקלואידה יהפוך את שעון המטוטלת לאיזוכרוני.
הטבעות של שבתאי וירחו טיטאן
ב-1655, הויגנס הציע כי שבתאי היה מוקף בטבעת מוצקה, אותה תיאר כ-"טבעת דקה, שטוחה, שאינה נושקת בשום מקום, ונטויה ביחס למישור המילקה". שנה מאוחר יותר, ב-1656, גילה כי הטבעות סביב שבתאי מורכבות מסלעים. באמצעות טלסקופ שבירה עם כוח הגדלה של פי 50 שתכנן בעצמו, הויגנס גם גילה את הראשון מבין הירחים של שבתאי, טיטאן. באותה שנה הוא צפה ושרטט באופן סכמטי את ערפילית אוריון. התרשים שלו, הראשון שידוע של ערפילית אוריון, פורסם בחיבורו Systema Saturnium מ-1659. באמצעות הטלסקופ המודרני שלו הוא הצליח לחלק את הערפילית לכוכבים שונים. החלק הפנימי הבוהק יותר ידוע כעת כאזור ההויגני, בהוקרה לתרומתו. הוא גם גילה מספר ערפיליות בין כוכביות ומספר כוכבים כפולים.
מאדים וכתם Syrtis
ב-1659, הויגנס היה הראשון לתעד בדייקנות את תוואי השטח של כוכב אחר, כשגילה את Syrtis Major, מישור וולקני על מאדים. הוא השתמש בתצפיות חוזרות על תנועת האזור הזה במהלך מספר ימים כדי להעריך את אורך היממה על מאדים, אותו חישב באופן מדויק למדי כ-24.5 שעות. ערך זה סוטה רק מספר דקות מהערך המודרני שלו, שהוא כ-24 שעות ו-37 דקות.
הפלנטריום של הויגנס
בהקשר של עבודתו האסטרונומית, ב-1680 הויגנס החל לפתח פלנטריום מכני בעבור האקדמיה המלכותית למדעים. מעבר לתרומה שלו לבניית מנגנונים מכניים המדמים את תנועת גרמי השמיים, הפלנטריום של הויגנס חשוב כי כדי לבנות אותו הויגנס השתמש בכלי מתמטי שלפני כן נחשב לנחלת המתמטיקה הטהורה בלבד - שברים משולבים. את הקישור המעניין שעשה הוא פרסם במאמר שעסק בשיטות לשימוש בהתכנסות של שברים משולבים כדי למצוא את הקירובים הרציונליים הטובים ביותר ליחסי גלגלי שיניים (gear ratios). קירובים אלה אפשרו לו להעריך את מספר השיניים שצריכים להיות על כל גלגל.
קוסמותאורוס
זמן קצר לפני מותו ב-1695, הויגנס השלים את כתיבת ספרו Cosmotheoros, שפורסם לאחר מותו ב-1698. בספר זה הויגנס העלה את האפשרות של קיום חיים מחוץ לכדור הארץ על פלנטות, והחשיב זאת לסביר שהם יהיו דומים מאוד לאלו שעל כדור הארץ. ספקולציות כאלו לא היו בלתי נפוצות באותה תקופה, שכן הייתה להן הצדקה איתנה בהשקפת העולם הקופרניקאית ועקרון השפע, אולם הויגנס העמיק יותר בכניסתו לפרטים.
בספר זה הויגנס גם פרסם את השיטה שלו להערכת מרחקים בין כוכביים. הוא הכין סדרה של חורים הולכים וקטנים במסך הפונה לעבר השמש, עד אשר העריך באופן גס כי הבהירות של החור (כפי שנצפית מעמדת התצפית שלו) הייתה זהה בקירוב לזה של הכוכב סיריוס. לאחר מכן הוא חישב שהקוטר הזוויתי של החור (כפי שנראה מעמדת התצפית שלו) הוא כ-1/27,664 מהקוטר הזוויתי של השמש (שהוא כחצי מעלה), ועל פי כן מצא שסיריוס מרוחק מכדור הארץ מרחק גדול פי 27,664 ממרחק השמש ממנו על בסיס ההנחה (השגויה) שסיריוס פולט אור באותה מידה כמו השמש. טכניקת חישוב זה מניחה באופן לא מפורש את חוק היפוך הריבוע של הבהירות; כיוון שבהירות החור יחסית לשטח הזוויתי שלו בעיני הצופה (המכתיב כמה אור שמש הוא "אוסף") וזה יחסי לקוטר הזוויתי בריבוע, כלל היפוך ריבוע המרחק קובע ששורש יחס השטחים הזוויתיים של החור והשמש שווה ליחס המרחקים של סיריוס והשמש מכדור הארץ. תחום הפוטומטריה נשאר בוסרי מאוד עד אשר פייר בוגה ויוהאן היינריך למברט המשיכו את פיתוח התחום.
הנצחה
את עבודתו של הויגנס הוקירו במגוון דרכים. בין השאר נקראו על שמו:
המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת של רוסיה
המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство информационных технологий и связи Российской Федерации, בראשי תיבות: Мининформсвязи) היה משרד פדרלי שביצע פעולות לפיתוח מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום טכנולוגיות המידע, טלקומוניקציה ושירותי דואר, כולל בשימוש בטכנולוגיות מידע בגיבוש משאבי מידע ממלכתיים והבטחת גישה אליהם, פיתוח מערכות שידורי טלוויזיה ורדיו.
היסטוריה
המשרד הוקם בשנת 1999 מתוך ועדת התקשורת הממלכתית שהתקיימה מ־1997. בראשה עמד ליאוניד ריימן. עד מרץ 2004 נקרא בשם משרד התקשורת והמידע (Министерство по связи и информатизации).
שינוי המשרד
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 12 במאי 2008 הפך המשרד למשרד התקשורת של הפדרציה הרוסית. תפקידי המשרד השתנו וכללו פיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום התקשורת ותקשורת ההמונים (כולל אלקטרונית).
מצעד האלבומים המסחריים
מצעד האלבומים המסחריים (באנגלית: Top Album Sales) הוא מצעד אלבומים שמפורסם על ידי מגזין בילבורד החל מדצמבר 2014. זהו מצעד שבועי המתעד את האלבומים הנמכרים ביותר על בסיס מכירות שבועיות בארצות הברית בלבד. עד דצמבר 2014, הוא היה חלק ממצעד הבילבורד 200, אך המצעד הזה השתנה והתחיל לכלול נתוני סטרימינג בהתחשב ביחידות שקולות לאלבומים בסיכומיו. זאת, כדי לתעד את השפעת העלייה של הסטרימינג ברחבי המדינה (כולל גופים שונים כדוגמת אפל מיוזיק וספוטיפיי). מצעד האלבומים המסחריים נוצר כדי לשמר את המתודולוגיה הישנה יותר של ספירת מכירות אלבומים נקיות (ללא סטרימינג).
גספאר מונז'
גספאר מונז', רוזן פלוסיום (בצרפתית: Gaspard Monge, Comte de Péluse; 9 במאי 1746-28 ביולי 1818) היה מתמטיקאי צרפתי, ממציא הגאומטריה התיאורית, המתמטיקה עליה מתבסס השרטוט הטכני. בשנים 1792–1793, במהלך המהפכה הצרפתית, כיהן כשר הממונה על הצי הצרפתי והקולוניות הצרפתיות. בתקופה זו היה מעורב במהפכה במערכת החינוך הצרפתית והקים את האקול פוליטקניק.
שנותיו הראשונות
מונז' נולד בבון אשר במחוז קוט-ד'אור שבחבל בורגון, אביו היה רוכל. תחילה למד בבית ספר של האטוריאנים בבון ולאחר מכן בבית הספר שלהם בליון, שם נהיה למורה לפיזיקה בהיותו בן 17. לאחר סיום לימודיו ב-1764 חזר לבון, שם הכין שרטוט בקנה מידה גדול של העיר המוצגת בעיר עד היום. קצין הנדסה שראה את השרטוט כתב על כך למפקד בית הספר הממלכתי למהנדסים במזייר, אשר העניק לו עבודה כשרטט.
עבודתו
הלימודים בבית הספר הותרו לאריסטוקרטים בלבד לכן לא היה יכול להירשם לבית הספר. לאחר שנה בבית הספר, מונג' התבקש להכין תוכנית למבצר ולייעל את מערך ההגנה עליו. בניגוד לשיטה המקובלת עד אז של חישובי אורכים, מונז' המציא שיטה לפתרון הבעיה באמצעות שרטוטים. תחילה תוכנית זו לא התקבלה אך לאחר בדיקה הכירו בערכה של עבודתו ויכולתיו של מונז'.
1789 ואילך
המהפכה הצרפתית שינתה לחלוטין את הקריירה של מונז'. הוא היה תומך נלהב במהפכה ובשנת 1792 מונה לשר הממונה על הצי הצרפתי והקולוניות הצרפתיות. מונז' כיהן בתפקיד בין 10 באוגוסט 1792 ל-10 באפריל 1793. כאשר הוועד לשלום הציבור (Comité de salut public) ביקש מהאקדמיה עזרה בהגנה על הרפובליקה, מונז' הקדיש את כולו למטרה וחיבר שני מאמרים Description de l'art de fabriquer les canons ואת Avis aux ouvriers en fer sur la fabrication de l'acier.
מונז' לקח חלק פעיל בהקמת האקול פוליטקניק ואקול נורמל סופרייר והיה בשניהם פרופסור לגאומטריה תיאורית. בשנת 1799 פורסם ''Géométrie descriptive. Leçons données aux écoles normales'' אשר התבסס על תמלול הרצאותיו ב-1795. יותר מאוחר הוא פרסם את Application de l'analyse à la géométrie אשר הרחיב מעבר להרצאותיו.
החל ממאי 1796 עד אוקטובר 1797 מונז' שהה באיטליה עם קלוד לואי ברטולה וכמה אמנים לבחירה של ציורים ופסלים אשר הוטלו על האיטלקים. במהלך שהותו שם התיידד עם נפוליאון בונפרטה. עם חזרתו לצרפת מונה למנהל של האקול פוליטקניק, אך בשנת 1798 נשלח לאיטליה למשימה שבעקבותיה הוקמה הרפובליקה הרומית אשר החזיקה מעמד לזמן קצר.
לאחר מכן מונז' הצטרף למסע של נפוליאון למצרים, שם יחד עם ברטולה עזר במחקר ב-Institut d'Égypte וב-Commission des Sciences et des Arts. לאחר מכן שניהם התלוו לנפוליאון לסוריה וחזרו איתו לצרפת ב-1798. לאחר מכן מונה לנשיא הנציבות במצרים וחידש את קשריו עם האקול פוליטקניק, מאמריו המאוחרים פורסמו בכתב עת של האקול פוליטקניק. עם הקמת הסנאט הקונסרבטיבי מונה לחבר בגוף זה וקיבל את התואר רוזן פלוסיום, מונז' היה נשיא הסנאט הקונסרבטיבי בשנים 1806–1807. לאחר נפילת נפוליאון כל תאריו נלקחו ממנו.
פסל בדמותו של מונז' הוצב בבון ב-1849. שמו של מונז' הוא אחד מ-72 השמות שנחרטו בבסיס מגדל אייפל.
המחלוקת סביב התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית
התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית (באנגלית: Rapid-onset gender dysphoria, ROGD), הוא מונח שנוי במחלוקת שהוצע במחקר שפורסם בכתב העת PLoS ONE בשנת 2018 כאבחנה של תת-סוג של דיספוריה מגדרית הנגרמת על ידי לחץ חברתי והדבקה חברתית. האבחנה מעולם לא הוכרה על ידי אף גוף מקצועי גדול כאבחנה תקפה של בריאות הנפש, והשימוש בה נדחה על ידי איגוד הפסיכולוגים האמריקאי, האיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי, האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים וארגונים רפואיים אחרים עקב מחסור בראיות מדעיות אמינות, בעיות מתודולוגיות במחקר הרלוונטי, והיתכנות לנזק העלול להיגרם כתוצאה מיצירת דעות קדומות עבור טיפולים מאששי מגדר. האבחנה כונתה "תעמולה אנטי טרנסית ומחקר גרוע", ואף הושוותה לאבחנות פסאודו-מדעיות כגון תסמונת הניכור ההורי ותסמונת זיכרון שווא.
באוגוסט 2018, ליטמן (אז מרצה בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת בראון) פרסמה מחקר תיאורי בכתב העת האקדמי "PLOS One". מספר מטפלים, חוקרים ופעילים לזכויות טרנסג'נדרים מתחו ביקורת על המתודולוגיה והמסקנות של המחקר, ושבועיים לאחר הפרסום, הכריז כתב העת שהמאמר יוגש מחדש לביקורת עמיתים. באותו יום חזרה בה אוניברסיטת בראון מההודעה לעיתונות המפרסמת את המחקר. המחלוקת סביב המאמר גברה בעקבות מאמרים ומאמרי דעה, ביקורתיים ותומכים כאחד, שפורסמו בתקשורת. מאמרים אלו דנו במתודולוגיה של המחקר ותקפות ההשערות שבו, וכן בסוגיות של חופש אקדמי. במרץ 2019 סיים כתב העת את סקירתו ופרסם מחדש את הגרסה המתוקנת והערוכה של ליטמן. בשנת 2022 אמרה ליטמן שהיא עומדת מאחורי המסקנות העיקריות שעלו במחקרה, וכי ROGD "לא מסביר את כל המקרים של דיספוריה מגדרית" ו"לא מרמז שתהליך להתאמה מגדרית לא עוזר לאף אחד".
בשנת 2021, איגוד הפסיכולוגים האמריקאי והאיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי חתמו יחד עם 120 ארגונים רפואיים נוספים על הצהרה הקוראת לא להשתמש ב-ROGD במסגרת אבחון או טיפול, עקב היעדר ראיות מדעיות מתאימות. ההצהרה גם מתחה ביקורת על התפשטות מידע שגוי על ROGD אשר יועד להורים ולרופאים, ועל השימוש במושג על מנת להצדיק חוקים המגבילים זכויות של נוער טרנסג'נדר בארצות הברית.
הפרסום המקורי
השימוש הראשון במונח "התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית" הופיע ב-2 ביולי 2016 בפוסט שהתפרסם בבלוג בשם "4thWaveNow", המוקדש להתנגדות לטיפול מגדרי בנוער טרנס. הפוסט הזמין הורים לילדים שהעידו על "התפתחות פתאומית או מהירה של דיספוריה מגדרית החל מגיל 10 עד 21" להשתתף במחקר של ליסה ליטמן, רופאה וחוקרת אמריקאית, מרצה בבית הספר לרפואה ברשת בתי החולים "מאונט סייניי". ליטמן התמחתה ברפואה מונעת ובריאות הציבור, וכן גינקולוגיה ומיילדות ותחומי המחקר שלה עוסקים בבריאות מינית, דיספוריה מגדרית, חרטה על תהליך להתאמה מגדרית, ובריאות האם. ליטמן החלה להתעניין בחשיבות האפשרית של הדבקה חברתית בדיספוריה מגדרית בילדות לאחר שהבחינה שבעיירה הקטנה שלה ברוד איילנד, מספר בני נוער באותה קבוצה חברתית החלו להזדהות כטרנסג'נדרים. היא פנתה גם ל-"Transgender Trend", ו-"Youth TransCritical Professionals" – ארגונים שמתנגדים ל"אידאולוגיה טראנסית" שבאתריהם היא ראתה הורים מתארים את מה שהם האמינו שהם שינויים פתאומיים במגדר של הילדים המתבגרים שלהם. המתבגרים עצמם לא השתתפו בסקר המקוון שבו נאספו 256 תשובות. לדברי ליטמן היא עודדה הפצה רחבה של הסקר מעבר לשלושת האתרים הללו, אך נמצא כי המשתתפים עודדו להפיץ את המחקר רק ל"יחידים או קהילות שלדעתם עשויים להכיל משתתפים מתאימים", שהוגדרו במחקר כהורים שהאמינו ש"לילד שלהם הייתה הופעה פתאומית או מהירה של דיספוריה מגדרית", כלומר נעשה שימוש במדגם לא הסתברותי הידוע בשם מדגם כדור שלג.
המחקר של ליטמן תיאר את מה שההורים המשתתפים בסקר ראו כהתפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית בקרב ילדיהם, יחד עם מידע שההורים סיפקו על הדינמיקה של קבוצת השווים של ילדיהם, השימוש של הילדים במדיה חברתית ובעיות בריאות נפשיות קודמות אצל ילדיהם. ליטמן שיערה כי התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית יכולה להיות "מנגנון התמודדות חברתי" עבור הפרעות אחרות, כגון דיכאון וחרדה הנגרמות כתוצאה מטראומה במהלך גיל ההתבגרות. ליטמן הציגה תוצאות ראשוניות בכנס שנערך ב-2017, והמחקר פורסם לראשונה ב-"PLOS One" באוגוסט 2018.
גרסה מתוקנת
המאמר זכה לביקורת מצד חוקרי בריאות, פעילים למען טרנסג'נדרים ואחרים, שהצהירו כי הוא כבר עבר פוליטיזציה ולוקה בהטיית בחירה של הנבדקים שסקרה ליטמן, שכן היא סקרה רק הורים ולא הצעירים עצמם או את אנשי מקצועות הבריאות המטפלים בהם. בתגובה להערות, הודיעו "PLOS One" שבועיים לאחר הפרסום כי יערכו ביקורת עמיתים של המתודולוגיות והניתוחים של המחקר.
במרץ 2019, "PLOS One" השלימו את הביקורת שלאחר הפרסום, והגרסה המתוקנת של המאמר פורסמה ב-19 במרץ 2019. בבלוג של כתב העת, התנצל העורך על תהליך הביקורת והפרסום הראשוניים של המאמר, ואמר כי "המחקר, כולל מטרותיו, המתודולוגיה והמסקנות שלו, לא מוסגרו בצורה מספקת בגרסה שפורסמה, וכי היה צורך לתקן את אלה". העורך ציין כי האבחנה הרפואית המוצעת "עדיין לא אוששה". עוד כתב כי "המאמר המתוקן מספק כעת הקשר טוב עבור המחקר, כדוח של תצפיות הורים, אך לא כתופעה מאומתת קלינית או הנחיה אבחנתית". מאוחר יותר אמר כי "בבסיסו, סקר ההורים עומד כפי שהוא ... נתנו לתוצאות המקוריות להוותר על כנן."
בהודעה שקדמה לגרסה המעודכנת של המחקר, ציינה ליטמן כי פרק התוצאות של המאמר נותר ללא שינוי גם בגרסה המתוקנת שפורסמה בכתב העת ליטמן הגיבה ב-2022 למה שהיא תיארה כהנחות מוטעות לגבי מטרות המחקר, אותו תיארה כ"ניסיון בתום לב" "לברר מה קורה" והוסיפה, "כאדם אני ליברלית; אני פרו-להט"ב. ראיתי תופעה במו עיניי, פתחתי בחקירה, וגיליתי שהיא שונה מכל מה שנמצא בספרות המדעית". ליטמן גם הצהירה כי המאמר שלה "לא מסביר את כל המקרים של דיספוריה מגדרית" ו"לא מרמז שתהליך להתאמה מגדרית לא עוזר לאף אחד".
מוסדית
לאחר ש-"PLOS One" הודיע על שהמאמר יעבור תהליך ביקורת שלאחר הפרסום, אוניברסיטת בראון הסירה הודעה לעיתונות שפרסמה קודם לכן שקידמה את המאמר. בתגובה לביקורת, נשיאת אוניברסיטת בראון, כריסטינה פקסון, וראש האוניברסיטה ריצ'רד מ. לוק אמרו כי לא פגעו בחופש האקדמי, והצהירו כי לאור מחויבותה של אוניברסיטת בראון לפרסם אך ורק "מחקר מבוסס היטב העומד בסטנדרטים הגבוהים ביותר של מצוינות" הסרת ההודעה לעיתונות אחרי שכתב העת הכריז על תהליך הביקורת הייתה מתבקשת. הם אמרו כי "בהינתן החששות שהועלו לגבי תכנון המחקר ושיטות המחקר, דרך הפעולה האחראית ביותר הייתה להפסיק לפרסם את המחקר במקרה הספציפי הזה. היינו עושים זאת ללא קשר לנושא המאמר."
באקדמיה
מספר ביקורות על המחקר פורסמו בכתבי עת מדעיים. מאמר משנת 2020 שפורסם ב-"The Sociological Review" תיאר את המחקר כניסיון להדוף מחקרים קיימים התומכים בטיפול מאשש מגדר. שני פרסומים משנת 2020 ב-"Journal of LGBT Youth and Sexualities" תיארו את ROGD כפאניקה מוסרית וטענו שצעירים טרנסים מודעים לעיתים קרובות לזהותם הרבה לפני שהם יוצאים מהארון בפני הוריהם.
זמן קצר לאחר ש-"PLOS One" פרסמו את המחקר המתוקן, הופיעה ביקורת על המתודולוגיה של המחקר המקורי ב-"Archives of Sexual Behavior" לפיה המחקר של ליטמן היה פגום מיסודו בגלל הבחירה לדגום אך ורק משתמשים של שלושה אתרים ש"ידועים בכך שהם קוראים להורים לא להאמין שהילד שלהם טרנסג'נדר". על פי המאמר המבקרים בשלושת האתרים הם הורים שקידמו את הרעיון הכללי של ROGD עוד קודם לכן ־ שלושה רבעים מההורים שנסקרו דחו את הזהות הטרנסג'נדרית של ילדם. 91 אחוז מהנשאלים היו לבנים, 82 אחוזים היו נשים ו-66 אחוזים היו בין הגילאים 46 עד 60. לדברי הביקורת, המחקר של ליטמן כלל ברובו "אמהות לבנות שיש להן אמונות מתנגדות חזקות לגבי הזהות הטרנסית של ילדיהן" וכי יש מעט מאוד עדויות לכך שתשובות הסקר של ליטמן מייצגות באופן כללי נוער וצעירים טרנסג'נדרים.
בתגובה לביקורת האשימה ליטמן את המבקרים בהטיה לא עניינית לטובת טיפולים מאששי מגדר וכתבה כי המתודולוגיות שלה תואמות את אלו שהיו בשימוש במחקרים התומכים בטיפול רפואי לאישוש זהות מגדרית ואשר זכו למספר ציטוטים רב.
גם במהדורה השמינית של של האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים – פרסום המספק הדרכה קלינית לאנשי מקצוע בתחום הבריאות העובדים עם טרנסג'נדרים ואנשים על הקשת הטרנסג'נדרית – נמתחה ביקורת על המחקר בשל הפגמים המתודולוגיים שלו. התמקדות המחקר בהורים לבני נוער טרנסג'נדרים שגויסו מקהילות עם ספקנות כלפי טיפול מאשש מגדר, מציגה קושי בביסוס השפעה חברתית כגורם אפשרי להתפתחות דיספוריה מגדרית. בנוסף, תוצאות המחקר לא שוכפלו על ידי חוקרים אחרים.
בתקשורת
לי ג'וסים, פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת ראטגרס, כתב מאמר דעה ב-"Psychology Today" בו ביקר את הבקשה של "PLOS one" לשכתב את המאמר, כאשר לטענתו התיקון היה מינורי ולא נבע מבעיות אמיתיות בפרסום. ג'פרי פלייר, דיקן לשעבר של בית הספר לרפואה בהרווארד, ביקר במאמר דעה את אוניברסיטת בראון וטען כי תגובתה הייתה מנוגדת לחופש האקדמי. בשנת 2020 פרסמה העיתונאית ובעלת הטור אביגייל שרייר את ספרה "נזק בלתי הפיך", בו כתבה על התופעה של גידול במספר הצעירים שזוהו בלידתם כנקבות (AFAB) המזדהים כטרנסג׳נדרים, אשר לטענתה מוסברת על ידי הדבקה חברתית ב-ROGD, תיארה את המחקר ותוצאותיו, ותמכה באבחנה של ליטמן. במאמר דעה בוול סטריט ג'ורנל טענה כי התופעה היא "מדביקה חברתית כמו חיתוך עצמי או בולימיה".
כלי תקשורת שמרניים כמו פוקס ניוז, ימין אלטרנטיבי כמו חדשות ברייטברט ואחרים פרסמו בהרחבה את המאמר של ליטמן וביקרו את אוניברסיטת בראון שהסירה את ההודעה לעיתונות בנוגע למחקר. מקורות שמרניים מצטטים את המאמר כדי לטעון שזהות טרנסג'נדרית היא "טרנד, שלב או מחלה".
לעומתם התפרסמו בכלי תקשורת גם ביקורות על המחקר של ליטמן, והתגובות השמרניות לו. ג'ון אוליבר הקדיש את אחת מתוכניותיו לנושא. מספר חוקרים ועיתונאים גינו את מה שהם ראו כפוליטיזציה של המדע על ידי שמרנים חברתיים.
קבוצה של 44 אנשי מקצועות הבריאות העוסקים בבריאות טרנסג'נדרים (The Gender Dysphoria Affirmative Working Group) כתבה מכתב פתוח ל-"Psychology Today" בו ציטטה ביקורת שפורסמה בעבר על המחקר, וקבעה שיש לו הטיות ופגמים מרובים במתודולוגיה. על פי הקבוצה, היות שליטמן לא ראיינה את בני הנוער עצמם ייתכן שהופעת הדיספוריה הייתה "מהירה" מנקודת מבטם של ההורים, מכיוון שבני נוער לעיתים קרובות יוצאים מהארון בפני הוריהם לאחר דחייה ממושכת.
בשנת 2021, הקואליציה לקידום ויישום של מדעי הפסיכולוגיה פרסמה הצהרה הקוראת להפסיק את השימוש במושג ROGD באבחון וטיפול, מכיוון ש"אין מחקרים אמפיריים אמינים התומכים בקיום ROGD והמושג לא עבר ביקורות עמיתים קפדניות, שהן סטנדרטיות עבור מדעי הרפואה." בהצהרה גם נכתב כי המונח "ROGD" עשוי לקדם דעות קדומות ולגרום נזק לטרנסג'נדרים, וכי מידע מוטעה הנוגע ל-ROGD משמש כדי להצדיק חוקים הפוגעים בזכויותיהם של בני נוער טרנסג'נדרים. ההצהרה נחתמה על ידי האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה, האגודה הפסיכולוגית האמריקאית, האגודה לרפואה התנהגותית, האגודה לטיפולים התנהגותיים וקוגניטיביים, והאיגוד הלאומי של פסיכולוגים בבתי ספר.
מחקרי המשך
מחקר מנובמבר 2021 שפורסם ב-"Journal of Pediatrics" בחן נתונים שנאספו מקבוצה של 173 מתבגרים טרנסים מקנדה, כדי להעריך האם יש ראיות לתהליך של הופעה מהירה של דיספוריה מגדרית. הכותבים ציינו כי אף על פי שנפוץ לראות גילויים של דיספוריה מגדרית סביב גיל ההתבגרות, במקרים רבים הנערים היו מודעים לדיספוריה מגיל צעיר יותר. הכותבים ביקשו לקבוע האם יש קשר כלשהו בין מודעות מאוחרת יותר למגדר ("התפרצות מהירה") לבין גורמים אחרים, כולל בעיות נפשיות, היעדר תמיכה הורית, או רמה גבוהה של תמיכה מחברים בקהילות מקוונות ו/או טרנסג'נדרים. לא נמצאה ראיה לקשר כלשהו בין "התפרצות מהירה" לבין בעיות נפשיות, חוסר תמיכה הורית או רמה גבוהה של תמיכה מקהילות מקוונות או טרנסג'נדרים. היכן שנמצאה קורלציה, הייתה זו בכיוון ההפוך לזה שהציעה עבודתה של ליטמן – למשל, למתבגרים טרנסים שלא היו מרוצים ממגדרם במשך זמן רב יותר היה סיכוי גבוה יותר לסבול מחרדה, ולהשתמש במריחואנה באופן מזיק. על פי החוקרים, הממצאים מעידים שהתפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית אינה תופעה קלינית מובהקת, אך מנגד נטען כי לא ניתן להסיק זאת מן המחקר בגלל פגמים מתודולוגיים.
מחקר שפורסם באוגוסט 2022 ב-"Pediatrics" חקר טענות בדבר "הדבקה חברתית" של זהות מגדרית אצל מי שזוהו כנקבות בלידה. המחקר הסתמך על הסקר הדו-שנתי שעורך ה-CDC בקרב בני נוער. בשנים 2017 ו-2019 נוספה שאלת פיילוט לסקר המתייחסת לזהות המגדרית של העונים. המחקר בחן את היחס בין טרנסג'נדריות צעירות (שזוהו בלידה כזכר - AMAB) וטרנסג'נדרים צעירים AFAB ומצא כי בשתי השנים מספר הטרנסג'דריות היה גדול יותר, מספר בני הנוער הטרנסג'נדרים הצעירים (זכרים ונקבות) הכולל ירד בין 2017 ל-2019, וכי אמנם מספר הטרנסג'נדרים (AFAB) גדל ביחס למספר הטרנסג'נדריות, אך גדילה זו נבעה יותר מירידה במספר הטרנסג'נדריות מאשר מעלייה במספר הטרנסג'נדרים. לדברי החוקרים, נתון זה אינו עולה בקנה אחד עם השערת ההדבקה החברתית. עם זאת, ניסוח השאלה בסקר ("מה הוא מינך") עשוי היה להתפרש בצורה שמתייחסת לזהות המינית או המגדרית של העונים הטרנסג'נדרים ועל כן השיוך שלהם לקבוצות אינו ודאי.
במרץ 2023 התפרסם ב"Archives of Sexual Behavior" מאמר המבוסס על נתונים מסקר שנערך על ידי אתר האינטרנט "ParentsofROGDKids.com", אתר להורים ספקניים כלפי טיפול מאשש-מגדר שלדעתם ילדם חווה התפרצות של ROGD. במחקר נותחו תשובות לסקר של 1,655 הורים ומטפלים עיקריים. המחקר מצא כי 55.4% מההורים שהשתתפו בסקר דיווחו כי לילדיהם היו חברים שיצאו מהארון כטרנסג'נדרים "בסביבות אותו הזמן" של התפרצות הדיספוריה המגדרית. המחקר מצא גם כי 57% מהנסקרים דיווחו כי לילדם יש "היסטוריה של בעיות פסיכולוגיות", כאשר הבעיות הפסיכולוגיות הופיעו בממוצע 3.8 שנים לפני התפרצות הדיספוריה, והסובלים מהן ביצעו מעבר חברתי ורפואי באחוזים גבוהים יותר. ממצאי המחקר תומכים, לטענת החוקרים, בהשערה לגבי קיומן של סיבות שונות להתפרצות של דיספוריה מגדרית אצל נערים ונערות. עם זאת, החוקרים הכירו בהטית המדגם הנובעת מטיבו של האתר.
מחקר נוסף שהתפרסם במרץ 2023 בכתב העת "Journal of Adolescent Health" התבסס על ניתוח משני של סקר מ-2015 בקרב 27,715 טרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות בוגרים. המחקר בדק את שכיחות גיל הגילוי-העצמי בדבר זהות מגדרית שונה מהמין שנקבע בלידה ואת הפער בין גילוי דבר זה לעולם. המחקר העלה כי חלק ניכר מהטרנסג'נדרים (40.8%) הבינו שזהותם המגדרית שונה מהמין שנקבע להם בלידה במהלך גיל ההתבגרות או מאוחר יותר. עוד נמצא כי בקרב מי שחוו דיספוריה כבר בילדות (לפני גיל 10) הגיל החציוני בו חלקו את ההכרה הזו עם אדם אחר היה 20. בקרב קבוצה זו, הזמן החציוני שחלף עד ששיתפו עוד אדם לגבי זהותם המגדרית היה 14 שנה. על פי החוקרים, תוצאות מחקר זה אינן תומכות בהשערת ROGD.
המלוכה האוסטרלית
המלוכה האוסטרלית (באנגלית: The monarchy of Australia) היא שיטת הממשל באוסטרליה במסגרתה עומד בראש המדינה מונרך. שיטת ממשל זו מבוססת על שיטת וסטמינסטר של דמוקרטיה פרלמנטרית. מאז 9 בספטמבר 2022 מולך באוסטרליה המלך צ'ארלס השלישי הנושא בתואר "מלך אוסטרליה" (King of Australia). יורש העצר הוא בנו הבכור של צ'ארלס: הנסיך ויליאם.
למלך סמכויות חוקתיות רבות המבוצעות, מאחר שהוא אינו מתגורר באוסטרליה, על ידי המושל הכללי של אוסטרליה. כיום מכהן בתפקיד זה דייוויד הארלי. המושל הכללי מייצג את המלך במישור הפדרלי, ובכל אחת ואחת מהמדינות והטריטוריות של אוסטרליה מיוצג המלך על ידי מושלי המדינות הממונים ישירות על ידי המלך (בעצת ממשלת המדינות).
בנוסף, המלך צ'ארלס השלישי מכהן כמלך כל ממלכות חבר העמים הבריטי, ובפרט הוא מלך הממלכה המאוחדת.
היחס בין המלוכה האוסטרלית ליתר ממלכות חבר העמים
אמנם צ'ארלס השלישי מכהן הן כמלך אוסטרליה והן כמלך 15 ממלכות אחרות ועומד בראש חבר העמים הבריטי, אולם בכל ממלכה וממלכה עומד המלך בנפרד כראש ממלכה עצמאית ונפרדת. בהחלטותיה ובפעולותיה מייעצים למלך שרי הכתר המכהנים בממשלה הפדרלית של אוסטרליה, ובהתאם, על פי חוק אוסטרליה, 1986, ממשלת בריטניה (או כל ממשלה אחרת) אינה יכולה לייעץ למלך בנושאים הנוגעים לאוסטרליה.
יחד עם זאת, בית המשפט העליון של אוסטרליה קבע בפסק דינו כי אזרחי ממלכות חבר העמים האחרות אינם "מהגרים בלתי חוקיים" אם היגרו לאוסטרליה, שכן הם נתינים של אותו מונרך, אף אם מעולם לא היו אזרחי אוסטרליה.
היסטוריה
ראשיתה של המלוכה האוסטרלית בהכרזתו של רב החובל ג'יימס קוק בשנת 1770 על אזור ניו סאות' ויילס כשטחו של המלך ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. לימים הוקמו מושבות נוספות ברחבי יבשת אוסטרליה, תחת שליטתו של מונרך הממלכה המאוחדת. מושלי המושבות מונו על ידי המונרך בעצת ממשלת בריטניה.
ב-9 ביולי 1900 נתנה המלכה ויקטוריה את הסכמתה לחוקת אוסטרליה אשר הביאה להקמת הפדרציה האוסטרלית בשנת 1901. פדרציה זו הורכבה ממספר מדינות המאוגדות כפדרציה. יחד עם זאת החוקים שקדמו להקמת הפדרציה לא בוטלו עם הקמתה, ומושלי המדינות המשיכו גם לאחר הקמת הפדרציה להתמנות על ידי המונרך של הממלכה המאוחדת, בעצת הממשלה הבריטית. בשנת 1907 הפכה אוסטרליה לדומיניון.
חוק וסטמינסטר של 1931 המשיך את ההפרדה בין הדומיניונים השונים. החוק עצמו אומץ על ידי אוסטרליה רק בשנת 1942, אולם אומץ רטרואקטיבית ל-3 בספטמבר 1939.
בהתאם לחקיקה זו נדרשה ממשלת בריטניה לקבל את הסכמת ממשלת אוסטרליה לוויתור על כס המלכות של אדוארד השמיני וזאת מאחר שאדוארד נשא בתואר מלך אוסטרליה.
על אף החקיקה שהביאה לעצמאות יחסית זו, המשיכה ממשלת בריטניה להשפיע על אוסטרליה, ואף לחצה עליה לקבל את הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר כמושל הכללי של אוסטרליה בשנת 1945.
התואר "מונרך אוסטרליה" כתואר ייחודי נקבע בחוק התארים המלכותיים משנת 1953 של הפרלמנט האוסטרלי. חוק זה נחקק בעקבות הכתרת המלכה אליזבת השנייה אשר על פי החוק קיבלה את התואר: "מלכת הממלכה המאוחדת, אוסטרליה ויתר הממלכות והטריטוריות" (Queen of the United Kingdom, Australia and Her other Realms and Territories). מצב זה השאיר למעשה את המצב הקיים קודם לחקיקתו, ולמעשה המלכה הייתה הן מלכת הממלכה המאוחדת והן מלכת אוסטרליה, ויכלה למנות מושלים או לחוקק חוקים תוך שמירה על האינטרסים של הממלכה המאוחדת.
חקיקת חוק אוסטרליה, 1986 שינה את המצב והפך את המלכה למלכת אוסטרליה בלבד (מבחינת סמכויותיה באוסטרליה, ומבלי לפגוע בכיסאה בממלכות אחרות). בתקופה זו החלו תנועות שונות לקרוא להפיכת אוסטרליה לרפובליקה. בשנת 1999 נערך משאל עם בנושא ובמסגרתו התנגדו 54.4% לביטול המלוכה.
בעת בחירתו לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה הצהיר קווין ראד כי הפיכת אוסטרליה לרפובליקה וביטול המלוכה היא חלק ממצע מפלגתו. גם אנתוני אלבניזי הצהיר על כוונה דומה כשנבחר לראשות הממשלה.
תואר
תוארה של המונרך הנוכחי הוא:
לרוב מכונה המלך בקיצור "מלך אוסטרליה" (King of Australia).
המונרך הוא בן בית המלוכה היחיד הנושא תואר מלכותי. יתר בני משפחת המלוכה נושאים בתארים אשר ניתנים להם בכתב הרשאה מלכותי ייחודי להם.
מימון בית המלוכה
ממשלת אוסטרליה מממנת את הוצאותיו של המושל הכללי של אוסטרליה, ושל מושלי המדינות כאשר אלה פועלים בשם המונרך (והממשלה משלמת את הוצאות הנסיעה והלינה שלהם, וכן את הוצאות אבטחתם).
סדר ההורשה
היורש הנוכחי של מלך אוסטרליה הוא בנו, הנסיך ויליאם. עם מותו של המלך, צפוי המושל הכללי של אוסטרליה להכריז בשם המועצה המבצעת הפדרלית של אוסטרליה לבחור אותו כמלך הבא של אוסטרליה.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים (ועד 2011 רק מי שאינם נשואים לנוצרים קתוליים), יכולים לרשת את הכתר האוסטרלי.
אף שחוקים אלה נחקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, הם הועתקו לתוך חוקת אוסטרליה וכיום בסמכותו של הפרלמנט האוסטרלי לשנותם בהתאם לכללי המשפט החוקתי האוסטרלי (אף שבהתאם לחוק וסטמינסטר הסכימה אוסטרליה שלא לשנות חוקים אלה מבלי הסכמה פה אחד של יתר ממלכות חבר העמים).
אף שבפועל, עם מותו של מונרך מכהן, יורש העצר מתחיל לכהן מיד (ולמעשה אין מצב בו אין מונרך מכהן), מקובל שההורשה נקבעת ומוכרזת על ידי המושל הכללי בשם המועצה המבצעת הפדרלית. המועצה מתכנסת בבית הממשלה שבקנברה ומכריזה על המלך, ולאחר תום תקופת האבל מוכתר המלך במנזר וסטמינסטר שבלונדון על ידי הארכיבישוף מקנטרברי.
אין חובה להכתיר את המונרך, ואדוארד השמיני כיהן כמלך אוסטרליה אף שמעולם לא הוכתר. כמו כן אין כללים מיוחדים לגבי ויתור על כס המלוכה, אולם אדוארד השמיני קיבל את הסכמת ממשלת אוסטרליה בטרם ויתר על כס המלוכה.
סמכויות
אדמות המדינה באוסטרליה הן "אדמות הכתר" (Crown land), נכסי המדינה מכונים "נכסי הכתר" (Crown held property) וזכויות היוצרים של המדינה הם "זכויות יוצרים של הכתר" (Crown copyright).
עובדי המדינה באוסטרליה נדרשים להישבע שבועת אמונים (Oath of Allegiance) לכתר הבריטי כדי לשמש בתפקידם: כך כל חברי הפרלמנט האוסטרלי, כל חברי הפרלמנטים של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה, וכן כל השופטים באוסטרליה (הן במישור המדינתי והן במישור הפדרלי).
במקביל, כאשר מוכתר המונרך האוסטרלי הוא נשבע בעצמו ומתחייב למשול בכל תושבי אוסטרליה "בהתאם לחוקיהם ומנהגיהם"
בעבר נדרשו חברי הממשלה להישבע שבועת נאמנות לכתר הבריטי. שבועה זו אינה מחויבת על פי חוק, ובדצמבר 2007, כאשר נבחר קווין ראד הוא בחר שלא להישבע שבועת אמונים לכתר, והיה ראש הממשלה האוסטרלי הראשון שלא עשה כן. יצוין כי הוא היה מחויב על פי חוק, ואף נשבע אמונים למלכה בעת שנשבע שבועת אמונים של חבר פרלמנט נבחר.
תפקיד חוקתי
בראש המדינה האוסטרלית ובמרכז החוקה האוסטרלית ניצב המונרך. בהיעדרו, מייצג את המונרך המושל הכללי, הממונה על ידי המונרך בעצת ראש ממשלת אוסטרליה. במדינות אוסטרליה ממונים מושלי המדינות על ידי המונרך בעצת ממשלות המדינות.
החוקה האוסטרלית שונה מיתר ממלכות חבר העמים בכך שהחוקה קובעת שהסמכות המבצעת נתונה בידי המושל הכללי (הממונה כאמור). בקנדה ובממלכה המאוחדת, לדוגמה, הסמכות המבצעת נתונה בידי המונרך. בשל הבדל זה לא פועלת באוסטרליה מועצת המונרך (Privy council).
תפקיד ביצועי
על פי המשפט החוקתי האוסטרלי, ממנה המושל הכללי את ראש ממשלת אוסטרליה העומד בראש ממשלת אוסטרליה ומייעץ למושל הכללי בביצוע סמכויותיו הביצועיות הן בתחום מדיניות הפנים של המדינה והן בתחום מדיניות החוץ. בפועל תפקידו של המונרך (ושל המושל הכללי מטעמו) הוא תפקיד סמלי ותרבותי, והוא מהווה סמל לסמכות המדינה. "סמכויות הכתר" נתונות בפועל לממשלה, והיא זו המחליטה לפעול מכוחן (לדוגמה: לפתוח במלחמה ולשלוח כוחות צבא).
ישנן סמכויות מסוימות המבוצעות על ידי המונרך עצמו, והמושל הכללי אינו ממלא את מקומו של המונרך - רק המונרך יכול לחתום על מינוי המושל הכללי, ולאשר את חלוקת תוארי הכבוד של מסדרי אוסטרליה. כמו כן, שינוי תוארו של המונרך באוסטרליה דורש את הסכמתו של המונרך עצמו.
על פי הנוהג החוקתי, ממנה המושל הכללי לתפקיד ראש הממשלה את המועמד שבו תומכים מרבית חברי בית הנבחרים של אוסטרליה - לרוב ראש המפלגה שזכתה במרב הקולות, אולם לעיתים מדובר במפלגה המראה שיש ביכולתה להקים קואליציה (אף אם אין מדובר במפלגה הגדולה ביותר) - במצב זה תוקם ממשלת מיעוט. בעצת ראש הממשלה הנבחר ממנה המושל הכללי את שרי הכתר החברים בממשלה. השרים חבים חובת דיווח לבית הנבחרים.
המלכה נוהגת להיפגש עם ראש הממשלה וחברי הממשלה ולקבל מהם עדכונים אודות מצב המדינה.
המושל הכללי ממנה נושאי משרה שונים ובהם שופטי בית המשפט העליון של אוסטרליה, מזכיר הממשלה ומזכיר המועצה המבצעת הפדרלית של אוסטרליה.
יחסי חוץ
למושל הכללי סמכויות בתחום יחסי החוץ: רשמית, המושל הכללי הוא המנהל משא ומתן ומאשר אמנות, בריתות והסכמים בינלאומיים עליהם חתומה אוסטרליה. לא נדרשת הסכמת הפרלמנט לחתימה זו. בפועל, ממשלת אוסטרליה מנהלת את המשא ומתן על ההסכמים. המושל הכללי מאמין שגרירים זרים (מקבל כתבי האמנה של שגרירים זרים), וממנה את הנציב הכללי והשגרירים של אוסטרליה למדינות אחרות.
במסגרת סמכות הכתר, המושל הכללי, בשם המונרך, נותן את אישורי המעבר הבינלאומיים של אזרחי אוסטרליה (הדרכון), ולמעשה, הוא החתום על כל הדרכונים האוסטרליים.
תפקיד חקיקתי
הפרלמנט האוסטרלי מורכב משלושה גופים: המונרך (הריבון), הסנאט האוסטרלי ובית הנבחרים האוסטרלי. סמכות הריבון בבתי המחוקקים מתבטאת באלה המוצגת בשני בתי הנבחרים. המונרך והמושל הכללי אינם משתתפים בדיוני החקיקה, ותפקידם מסתכם בחתימה המאשרת את החוקים ונותנת להם תוקף. היבט נוסף של סמכות זו היא סמכות המושל הכללי לזמן את בית הנבחרים, לפזרו ולהכריז על בחירות כלליות.
לאחר זימון הפרלמנט נערך טקס פתיחת הפרלמנט במהלכו המונרך, או המושל הכללי מטעמו, קורא את הנאום מן הכס. על פי הנוהג, המונרך (והמושל הכללי) אינם רשאים להיכנס לבית הנבחרים, ולכן הנאום מן הכס נערך מאולם הסנאט. בדומה לטקס הנערך בפרלמנט הממלכה המאוחדת, שליח מטעם המונרך, המכונה המוט השחור נשלח לבית הנבחרים, ובבואו אל הנבחרים נטרקות דלתות האולם בפניו (כדי לסמל את העובדה שלמונרך אסור להיכנס לאולם). לאחר שהוא דופק על הדלת, הוא מזמין את חברי בית הנבחרים לאולם הסנאט לשמוע את הנאום.
כל החוקים באוסטרליה (הן חוקים פדרליים והן חוקי מדינות), למעט חוקים של המועצה המחוקקת של טריטוריית הבירה האוסטרלית נחתמים על ידי המושל הכללי או המונרך. המושל הכללי שומר לעיתים חוקים לחתימה על ידי המלכה עצמה ("for the Queen's pleasure"). המונרך או המושל הכללי חותמים על החוקים בחתימת ידם, ולאחר מכן נחתמים החוקים על ידי החותם הגדול של אוסטרליה או חותם המדינה שבה נחקק החוק.