cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כללי קניין, כללי אחריות וכללי אי-עבירות: היבט אחד על הקתדרלה
יצירתו של כלל 4
בתשובתם לשאלות אלו, הרחיבו המחברים את הספרות הקיימת של הניתוח הכלכלי של המשפט, ובכך הביאו לדיון את פריצת הדרך שזכתה לכינוי "כלל 4". ההיפותטיקה הקלאסית של הניתוח הכלכלי של המשפט עוסקת ב"מזהם" וה"תושב", כאשר הפעולות הרווחיות של המזהם, המסומן כ-P, הסיגו את גבולו של התושב, המסומן כ-R, ומנעו ממנו הנאה פסיבית מהקניין שלו. המחברים דוגלים בגישה חדשה לבעיה, לפיה בית משפט עשוי להתיר למזהם להמשיך את פעולותיו, אלא אם כן בחר התושב לשלם למזהם פיצויים. יחד עם הגישות המסורתיות לבעיית המזהם/תושב, דגם תוכנית הסעדים הזמינים נראה כך:
פסק הדין שיישם את כלל 4
בצירוף מקרים, בערך באותו זמן שבו קלברזי ומלמד הניחו את כלל 4 שלהם כגישה נוספת לבעיית המזהם/תושב, בית המשפט העליון במדינת אריזונה יישם למעשה את הגישה של "כלל 4". בפסק דין שניתן ב-1972 (Spur Industries, Inc. v. Del E. Webb Development Co., Del Webb). חברה אריזונית המפתחת מקרקעין בשם "דל ווב" (Del Webb) שפיתחה קרקע עבור קהילת גמלאים, תבעה צו מניעה נגד "ספאר תעשיות" (Spur Industries), בעלים של מגרש הזנה שהיה קיים קודם לכן, אשר פעילותו גרמה למטרד לכאורה לקהילת הפורשים הפולשת (גרמה לחברה קשיים במכירת נכסים הקרובים למגרש ההזנה). בפסק הדין, בית המשפט קבע כי פעילותה של "ספאר תעשיות" אכן יצרה מטרד, אך "דל ווב" היא זו שהגיעה למטרד והביאה איתה את הגמלאים הבלתי מודעים. באיזון בין הגורמים השונים בתיק, לרבות העובדה שבשונה מ"ספאר תעשיות" - "דל ווב" יכלו לחזות את בעיית המטרד, והעובדה שתושבי קהילת הגמלאים נגררו למטרד ללא ידיעתם, קבע בית המשפט כי "ספאר תעשיות" ייאלץ לעבור, אך "דל ווב" ישפו את העסק על הבעיות שלהם.
אף על פי שפסק הדין "Spur Industries" לא היה תלוי במאמרם של קלברזי ומלמד, הרי שהוא הוכיח שניתן ליישם למעשה את הגישה החדשנית של "כלל 4". יתרה מזאת, פסק הדין הראה שניתן להגיע לאיזון מוצלח בין יעילות, חלוקה ושיקולי צדק נוספים.
כלל 5: הרחבה של הקתדרלה
עם ההזדמנות להשתמש בכללים של אחריות או רכוש כדי להגן על זכאויות, הקהילה האקדמית הגיעה עד מהרה למסקנה שהמפתח להבין באיזה מהכללים צריך להשתמש נמצא בעלויות העסקה: אם עלויות העסקה נמוכות - יש להשתמש בכלל קנייני, ואם עלויות העסקה היו גבוהות - יש להשתמש בכלל אחריות.
בגצרטופס
בגצרטופס (שם מדעי: Bagaceratops; במונגולית: "Baga" - קטן, ביוונית: "ceratops" - פרצוף מקורנן) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מקבוצת הצרטופסים שחי במדבר גובי במונגוליה של הקרטיקון העליון לפני 80 מיליון שנה. הוא השתייך למשפחת הבגצרטופסיים, הקרובה לפרוטוצרטופסיים.
תיאור
הדינוזאור השתמש במקורו העבה דמוי-התוכי כדי ללעוס עלי מחטניים, שרכים וציקסיים ששגשגו בתקופתו.
לשנצאישטוואנד
לשנצאישטוואנד (בהונגרית: Lesenceistvánd) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי לשנצאישטוואנד
בלשנצאישטוואנד חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ביער סמוך לכפר, השייך לצייד מקומי קיימות מצבות של יהודים שהיוו בעבר בית קברות של הקהילה המקומית, כיום קיימות שם כ-6 מצבות בלבד.
ביאנקי 8HP
ביאנקי 8HP, (באיטלקית: Bianchi 8 HP) היא מכונית מיקרו בתצורת קבריולה, 2 מושבים, אשר יוצרה על ידי אדוארדו ביאנקי בשנת 1903, בחברת "F.I.V. Edoardo Bianchi", האיטלקית.
הגה דגם ה-"ביאנקי 8HP" היה ממוקם בצד ימין.
מחיר הדגם בשנת 1903 היה 10,000 לירטות איטלקיות.
סך הכול יוצרו 3,032 יחידות.
חברת ביאנקי לייצור אופניים, אופנועים ומכוניות
חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה שישה דגמים תחת הסדרה S. (בין 4.5 כ"ס ל-12 כ"ס.
ב- 1914 יצרה חברת ביאנקי 45,000 זוגות אופניים, 1,500 אופנועים ן- 1,000 מכוניות.
בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים.
ב- מלחמת העולם השנייה החברה הגבירה את פעילותה בייצור משאיות וכלי רכב לשימוש צבאי.
תיאוקסנה מסירקוסאי
תיאוקסנה (ביוונית: Θεόξενα; נולדה לפני 317 לפנה"ס - נפטרה אחרי 289 לפנה"ס) הייתה נסיכה מצרית, ואשתו של אגתוקלס טיראן סירקוסאי.
ביאנקי 8HP
חברת ביאנקי לייצור אופניים, אופנועים ומכוניות
ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם קונצרן הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי.
תיאוקסנה מסירקוסאי
ביוגרפיה
למעשה, מוצאה של תיאוקסנה אינו מצוין במפורש באף מקור. יוסטינוס מציין כי היא באה ממצרים התלמיית, ועל בסיס הערתו זו, סוברים מרבית החוקרים שהיא הייתה בתה של ברניקי הראשונה, אם כי לא ברור אם היא נולדה מבעלה הראשון של ברניקי, המצביא המוקדוני פיליפוס, או שמא היא הייתה מבעלה השני תלמי הראשון מלך מצרים. כך או כך, תלמי התייחס אל ילדיו הן הביולוגיים והן המאומצים כנסיכים.
בתקופה הסוערת של מלחמות הדיאדוכים, החל תלמי להשיא את בניו ובנותיו לשליטים שונים במטרה לצבור השפעה. אחותה של תיאוקסנה, אנטיגונה, הושאה לפירוס הראשון מלך אפירוס. אחיה מגאס מונה למושל קירנה, ליסנדרה נישאה לאלכסנדר החמישי, מלך מוקדון וארסינואי נישאה לליסימכוס מלך תראקיה.
תיאוקסנה עצמה, נישאה באזור שנת 300 לפנה"ס לאגתוקלס טיראן סירקוסאי. היא ילדה לו שני בנים, שאחד מהם היה בוודאות בן. לא ברור האם השני היה בן או בת. בשנת 289 לפנה"ס מת אגתוקלס. על פי יוסטינוס, כאשר אגתוקלס עמד למות, הוא חשש שאשתו וילדיו יקלעו למאבקי הירושה האכזריים שיפרצו לבטח, ועל כן הורה להם לחזור למצרים. עם זאת, תיאוקסנה נעמדה ליד מיטתו והצהירה שכאשתו היא מחויבת לחלוק עמו לא רק את עושרו ומזלו הטוב, אלא גם את צרותיו. היא סרבה לעזוב וביקשה להישאר עמו ברגעיו האחרונים, אולם הוא עמד על דעתו. לאחר מכן מתאר יוסטינוס באריכות את פרידת ילדיה של תיאוקסנה מאביהם, וכותב כי "הארמון כולו הדהד" מעוצמת הבכי שלהם.
גורלה של תיאוקסנה לאחר מכן לא ידוע.
שנות ה-70 של המאה ה-5
שנות ה-70 של המאה ה-5 היו העשור השמיני של המאה ה-5, החלו ב-1 בינואר 470 והסתיימו ב-31 בדצמבר 479.
רצח המוני
רצח המוני הוא מעשה של רצח בו אדם או בני אדם הורגים מספר אנשים, בדרך כלל בו זמנית או בפרק זמן קצר מאוד ובקרבה גאוגרפית קרובה. הקונגרס מגדיר רצח המוני כרצח שלושה אנשים, או יותר, במהלך אירוע אחד, ללא "תקופת צינון" בין הרציחות.
המונח רצח המוני לרוב מתייחס לאירוע בודד, ולכן משטר הרוצח אזרחים באופן שגרתי לא יואשם ברצח המוני. אם אותו המשטר הרג הרבה אנשים באירוע אחד, הדבר כן ייחשב לרצח המוני.
לעיתים קרובות, מתייחסים למקרים של רצח המוני כאל מעשי טבח ולהפך, ללא הבדלה בין המונחים. אין הגדרה אובייקטיבית למה מהווה "טבח". ארגונים בינלאומיים שונים הציעו הגדרה רשמית של המונח פשעים נגד האנושות, אשר עם זאת תכלול מקרים של רדיפה או התעללות שאינם גורמים למוות. לעומת זאת, "טבח" אינו בהכרח "פשע נגד האנושות". מונחים חופפים אחרים כוללים פשע מלחמה, פוגרום, רצח המוני, הרג המוני והרג ללא משפט.
מעשי הטבח והרציחות ההמוניות הגדולות בהיסטוריה היו הניסיונות להשמיד קבוצות אוכלוסייה שלמות או קהילות של אנשים, בדרך כלל על בסיס השתייכותם האתנית או הדתית - חלק מהרציחות ההמוניות הללו נחשבים לרצח עם ואחרים לפשעים נגד האנושות, אך לעיתים קרובות פשעים מסוג זה הובילו להרשעות אחדות או לשום הרשעות.
מבצעים
רצח המוני עשוי להיות מבוצע על ידי יחידים הפועלים על דעת עצמם או על ידי פעילים בארגוני טרור או כתות שונות. רצח המוני עשוי להתבצע על ידי יחידים או ארגונים, בעוד שרצח מתפרץ (Spree Killing) על ידי אדם אחד או שניים. רוצחי המונים שונים מרוצחים מתפרצים, שהורגים בשני מקומות או יותר כמעט ללא הפסקת זמן בין רצח ואינם מוגדרים לפי מספר הקורבנות, ורוצחים סדרתיים, שעלולים להרוג אנשים לאורך תקופות זמן ארוכות.
לעיתים קרובות מתאבדים הרוצחים, דבר המונע התחקות מדויקת אחר הסיבות הישירות והמצב הנפשי שהניע אותם לפעול כפי שפעלו. רוצחי המונים שנתפסו טענו לעיתים כי לא זכרו בבירור את האירוע.
יחידים
רוצחי המונים עשויים להיכלל במספר קטגוריות או סוגים שונים של רצח, כולל רצח בתוך המשפחה, רצח של עמיתים לעבודה, רצח של סטודנטים או רצח של של זרים אקראיים. המניעים שלהם לרצח משתנים, אם כי בולט ביניהם הוא ככל הנראה נקמה ו"תסכול כרוני". מניעים אחרים כוללים את הצורך בתשומת לב ובתהילה. מקרים של ירי המוני ממשיכים לגדול. מחקר מ-2018 טוען כי לפחות שליש מהמקרים מסוג זה מתבצעים על ידי אנשים עם הפרעות נפשיות קשות שלא קיבלו טיפול מתאים. מעבר לזאת, רוצחים המוניים רבים סובלים מאובדנות, ופועלים בדרך שדומה ל"התאבדות זועמת". הדבר מצביע על כך שמניעת התאבדות יכולה למנוע גם מקרים של רצח וירי המוני. מומחים אחרים, עם זאת, מצביעים על כך שבריאות הנפש הוא רק גורם סיכון אחד מתוך רבים אחרים שחשוב לשים לב אליהם.
ארגוני טרור
ארגוני טרור רבים משתמשים בטקטיקה של הריגת קורבנות רבים כדי להגשים את מטרותיהם הפוליטיות (ביצוע פיגועים). אירועים כאלה כוללים לדוגמה את טבח התלמידים בפשאוור ואת אסון התאומים.
כתות
כתות מסוימות, במיוחד כתות דתיות, ביצעו מספר רציחות המוניות, במיוחד מסוג של רצח והתאבדות. אירועים כאלה כוללים לדוגמה את הכת "התנועה להשבת עשרת הדיברות של אלוהים" או את הכת "שער גן עדן".
קונסטנטין בוגומולוב
קונסטנטין יורייביץ' בוגומולוב (ברוסית: Константин Юрьевич Богомолов; נולד ב-23 ביולי 1975, מוסקבה) הוא במאי ומשורר רוסי. מנהל אמנותי של התיאטרון במלאיה ברונאיה, בנו של מבקר הקולנוע יורי בוגומולוב.
ביוגרפיה
בשנת 1990 התפרסמו שיריו של בוגומולוב במגזין הספרותי "אנחנו" ובאוסף השירה "הד שבע עשרה", בשנת 1995 - באוסף הסיפורים "בבל".
בשנת 2019, עם הספר "כה דיבר בוגומולוב" (בהוצאת AST), נכלל המחבר ברשימה הקצרה של פרס 'אנדריי בלי' בקטגוריית "שירה". בשנת 2020 הוא זכה בפרס ולרי פטרוב גאורגייביץ'- על הפקת התיאטרון שלו, "החטא ועונשו" הוענק לו 'אות הכרת תודה מהאנושות!".
בשנת 1992 סיים את לימודיו בגימנסיה מספר 1520 על שם קפצוב (בית הספר מספר 31 לשעבר) ובשנת 1997 סיים את לימודיו במחלקה לפילולוגיה רוסית, הפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה. לאחר שלמד במשך שנה בבית ספר לתארים מתקדמים (הוא למד על הבונים החופשיים ברוסיה של המאה ה-18), נכנס בוגומולוב לקורס של אנדריי גונצ'רוב במכון RATI - GITIS, משם סיים את לימודיו בשנת 2003.
קריירה
בשנת 2007, קונסטנטין בוגומולוב זכה בפרס חתן פרס תיאטרון השחף על ההצגה "מהומה רבה על לא דבר" בקטגוריית "גישה לא שגרתית של יצירה קלאסית." בשנת 2013 - קיבל את פרס אולג יאנקובסקי בקטגוריית "תגלית יצירתית". קונסטנטין בוגומולוב היה מועמד לפרס מסכת הזהב בשנת 2010 על ההצגה הבן הבכור, בשנת 2011 על ההצגה WONDERLAND-80 ובשנת 2013 על ההצגות 'ליר' ו'השנה שלא נולדתי'.
עד נובמבר 2013 שימש בתפקיד עוזר המנהל האמנותי של תיאטרון האמנות המוסקבאי על שם צ'כוב. בסוף מאי 2019 הודיע ראש מחלקת התרבות של עיריית מוסקבה, אלכסנדר קיבובסקי, כי קונסטנטין בוגומולוב ימונה למנהל האמנותי של תיאטרון הדרמה המוסקבאי במלאיה ברונאיה. ב-25 ביוני 2019 נכנס הבמאי לתפקיד זה.
היה חבר בתנועת המחאה הרוסית בעשור השני של המאה ה־21. שימש כמפקח במהלך הבחירות לראשות העיר 2013 במוסקבה. ביוני 2019, בראיון עם קסניה סובצ'ק, מתח ביקורת על האופוזיציה הרוסית ובשנת 2018 הוא תמך במועמד לראשות עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
"'אני שונא את השיחות האלה במטבח. השיחות האלה גורמות לי סלידה, - התלונן בוגומולוב. - כל השיחות הללו של האינטליגנציה הרוסית על טוב ורע, הזורמים ממטבחים לפייסבוק, הן פלטפורמה נפלאה ומיוחדת לאנשים פחדנים שבאים בריצה (צועקים), אך אינם מסתכלים בעיניים.”"
באוגוסט 2019, בדיון עם סרגיי פרחומנקו, דיבר על ההפגנות במוסקבה: "'קריאה לאי ציות, קריאה לעובדה ש'לא ניתן לסבול את זה יותר, הלכלוך הגיע לקצה, בואו נצא החוצה, בואו נתאחד, אין להם זכות, הם לא יעברו!' וכוליה. אבל אם אתם מהפכנים, המשיכו. ובכן, אם מדובר במשטר פשיסטי, צרו תאים מחתרתיים, השתתפו בלוחמת גרילה. מדוע אתם הולכים לעצרות המוסכמות ואז יוצאים ל[שדרות]סחרוב [לעימותים]?'"
את התפקיד הראשי הראשון בטלוויזיה, גילם כאולג, שגילם בסדרה "פסיכו" שהפיק וביים פיודור בונדרצ'וק. בסדרה בת 8 פרקים כיכב לצדם של אולג מנשיקוב, איגור ורניק, ילנה ליאדובה, קסמיה רפופורט ואנה צ'יפובסקאיה. הסדרה מגוללת את סיפורו של פסיכותרפיסט מצליח בן 40, על רקע משבר אמצע החיים, מתחיל להיתקל בבעיות עם לקוחותיו: הוא כבר לא יכול להתמודד עם הצרות שלהם. בנוסף, לא הכל טוב בחייו האישיים. במשך יותר משנה דווח כי אשתו האהובה נעדרת, והוא עצמו מתגורר עם אמו הסובלת מהתפרצויות של תוקפנות והתמכרות לסמים. אולג מתחיל לקיים מפגשים עם נפגעי תאונות אוויר ואסונות טבע ולהחלטה זו יש השפעה בלתי צפויה על נפשו.
ויקטור זולוטוב
ויקטור וסילייביץ' זולוטוב (ברוסית: Виктор Васильевич Золотов; נולד ב-27 בינואר 1954) הוא מנהל המשמר הלאומי של רוסיה וחבר מועצת הביטחון של רוסיה. שימש במשך שנים כמאבטחו של ולדימיר פוטין, במסגרת עבודתו בשירות הביטחון הנשיאותי.
ביוגרפיה
זולוטוב נולד בסאסובו שבמחוז ריאזאן למשפחה ממעמד הפועלים ועבד כעובד פלדה.
בשנות התשעים התקבל לעבודה כשומר ראשו של ראש עיריית סנקט פטרבורג אנטולי סובצ'ק. בתפקיד זה הוא פגש את ולדימיר פוטין, שהיה סגן ראש העיר בתקופה זו. זולוטוב הפך לשותף של נשיא רוסיה לעתיד באגרוף וג'ודו, ו"כל פעם שפוטין מופיע בפומבי, אפשר היה לזהות את זולוטוב כשהוא צועד מאחוריו".
זולוטוב שירת גם בשירות האבטחה הפרטי של רומן צפוב לפני הרעלתו של צפוב על ידי חומר רדיואקטיבי לא ידוע. זולוטוב עבד אז בסוכנות בלטיק אסקורט. הסוכנות הוקמה בשנת 1992, על פי עצתם של זולוטוב, שלטענתו פיקח על הסוכנות מאוחר יותר. הסוכנות סיפקה הגנה לבכירים בסנקט פטרבורג, כולל ראש עיריית העיר אנטולי סובצ'ק ומשפחתו, וכן לסגן ראש העיר ולדימיר פוטין.
בין השנים 2000–2013, הוא היה ראש האבטחה של ראש ממשלת רוסיה ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין ופיקד על קציני האבטחה המוכרים ברוסיה כ"גברים בשחור" מכיוון שהרכיבו משקפי שמש שחורים ולבשו חליפות שחורות לגמרי. הם השתמשו במגוון כלי נשק כולל משגרי רקטות ניידים.
בשנת 2014 מונה למפקד כוחות הפנים של משרד הפנים של רוסיה שנועדו לפזר הפגנות. ב-5 באפריל 2016 מונה זולוטוב למפקד העליון של המשמר הלאומי של רוסיה ופוטר מתפקידיו הקודמים ועל פי צו נשיאותי מונה לחבר קבוע במועצה לביטחון לאומי.
באפריל 2018 הטילה ארצות הברית סנקציות עליו ועל 23 אזרחים רוסים אחרים.
באוגוסט 2018 הפך זולוטוב לדמות עיקרית בסרטון חקירה של הקרן למאבק בשחיתות, אלכסיי נבלני טען שהוא גנב לפחות 29 מיליון דולר בחוזי רכש עבור המשמר הלאומי של רוסיה. עד מהרה נכלא נבלני, רשמית בגין עריכת מחאות לא חוקיות בינואר 2018. ויקטור זולוטוב פרסם הודעת וידאו ב-11 בספטמבר, שבו קרא את נבלני לדו-קרב והבטיח להכין ממנו "בשר טחון עסיסי".
נטלי מרכוס
נטלי מרכוס (ב-6 בספטמבר 1981) היא תסריטאית, במאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית, יוצרת הסדרות "היהודים באים", "צפוף" ו"הנחלה".
ביוגרפיה
נולדה בשם נטלי בר בגבעתיים, שם גם גדלה. למדה בתיכון אנקורי. בוגרת לימודי תואר ראשון בפילוסופיה ומדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן למדה תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי, והיא גם בוגרת לימודי תקשורת ופרסום ב-ACC, המכללה למקצועות הקריאייטיב.
קריירה
החלה את דרכה המקצועית בענף הפרסום כקופירייטרית במשרדים: גיתם BBDO ויהושע\TBWA ומשם עברה לעולם הכתיבה לטלוויזיה.
בשנים 2011–2013 הייתה חברה בהנהלת איגוד התסריטאים. החל משנת 2021 מכהנת כחברת דירקטוריון בתל"י (חברת תמלוגים).
בשנת 2020 נבחרה על ידי המגזין ״פורבס ישראל" לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל.
יצירותיה לטלוויזיה
מרכוס היא מיוצרי סדרת הסאטירה "היהודים באים" (הערוץ הראשון, ולאחר מכן כאן 11) ותסריטאית ראשית של הסדרה. בשנת 2015 זכתה התוכנית "היהודים באים" שיצרה עם אסף בייזר בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית בידור ומערכונים. התוכנית עוררה הדים ומחלוקת רבה בעקבות נועזותה וקיצוניותה, אך גם זכתה לתמיכה ממקורות שונים, בין היתר פרקים מהתוכנית הוקרנו בבתי ספר כחלק מלימודי התנ"ך. על כך אמרה מרכוס: "מצד אחד זה נורא משמח ומצד שני נורא מוזר לנו להיות מחובקים על ידי המערכת (...) אני רגילה להיות בעמדת המורדת. פחות רגילה לעמוד במרכז".
כמו כן תסריטאית ראשית, יוצרת ובמאית של הסדרה "צפוף" ששודרה בערוץ זום. בשנת 2017 הסדרה "צפוף" זכתה כסיטקום השנה בטקס נבחרי הילדים, וכמו כן בפרס "סדרת הילדים והנוער של השנה" מטעם המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין. בשנת 2018 זכתה העונה השנייה של הסדרה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה קומית לילדים ובפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריט בסדרת ילדים ונוער. על עונתה הרביעית זכתה הסדרה בפרס האקדמיה לתסריט בסדרה קומית בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
מרכוס הייתה עורכת תסריט בערוץ הילדים ובמגוון תוכניות בידור שונות.
מרכוס לקחה חלק בכתיבה, פיתוח, יצירה, בפרויקטים רבים. בין היתר:
מרכוס מרצה על כתיבה קומית וסאטירה באוניברסיטאות, בתי ספר, כנסים מקצועיים ופסטיבלים.
חיים אישיים
מתגוררת בתל אביב עם שני ילדיה.
נפתלי הרץ קרצ'מר
רבי נפתלי הרץ קרצ'מר (מכונה: ר' הרצל קרצ'מר; ~ה'תרכ"ג, 1863 – ה'תרע"ג, 1913) היה שוחט העיר פוניבז' בליטא, שהתפרסם כצדיק וראש ישיבה שנקראה בשמו "ישיבת הגאון ר' הרצל". עיקר פרסומו נבע מספרו בן חמשת הכרכים נועם המצוות.
ביוגרפיה
נולד בביאליסטוק לר' אברהם (מֶמִי) קרצ'מר, נכדו של רבי אשר מטיקטין רבה של שרשוב ומחבר "כתר ראש" על הנהגות רבי חיים מוולוז'ין, ו"ברכת ראש" על מסכת ברכות ונזיר. אביו היה סוחר טקסטיל ועלה עם משפחתו ליפו. בנותיו נישאו לרבנים יוסף גרשון הורביץ, יונה ראם, ולשמואל הומינר. אחיו הגדול משה שמואל היה נציג הברון וחי בפתח תקווה.
נישא לשרה בתו של ר' אליהו מאיר זילברבלט ועבר לגור בפוניבז'. בראשית דרכו התפרנס כסוחר, אך החברה בשוק לא הייתה לרוחו והוא בחר לשמש שוחט תחת פיקוחו של רב העיר, רבי יצחק יעקב (איצל'ה) רבינוביץ.
הוא התפרסם כשהדפיס את ספרו "נועם המצוות" שזכה למספר מהדורות ולהסכמות נלהבות של רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק שהכירו בצעירותו בביאליסטוק, של רבי איצל'ה מפוניבז' ושל ר' יוסף לוינשטיין מסרוצק.
שנים ספורות לפני פטירתו הפתאומית, הקים ישיבה לצעירים בעיר פוניבז' שעד אז הסתובבו מחוסר מסגרת מתאימה, חלקם בבית המדרש וחלקם ברחובות העיר. מתלמידיו בישיבה זו היה הרב נחום ברוך גינצבורג. הישיבה התרחבה ועברה לבית המדרש "גליקל'ס קלויז" (הבית של גליקל'ה), ביתה של גליקל'ה אלמנת רב העיר הקודם הרב יעקב הלוי, שהוקדש על ידה לשמש בית מדרש. את טובי הבחורים היה מפנה ללימודי המשך בישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה. בתקופה זו שמע את שיעוריו הרב אלעזר מנחם שך, אז בן 11.
לרבי נפתלי הרץ קרצ'מר לא היו צאצאים, הוא נפטר כנראה בפתאומיות בפוניבז' בשנת תרע"ג.
הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן
הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן היא רשות פנים ממשלתית עצמאית, המשמשת כזרוע אכיפה, בעלת מומחיות, המרכזת בלעדית את התחומים הבאים:
מקור הקמת הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן
חוק הגנת הצרכן, התשמ"א – 1981. החלטת ממשלה מספר 4167 מאוגוסט 2005. חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת 2006 (התשס"ו – 2006) תיקון מס' 20 בחוק הגנת הצרכן.
בעבר, עלתה הצעת חוק הליכות מסחר, שמטרתה לפרט את הרגלי המסחר הראויים. עם זאת, הצעת החוק סבלה מביקורת על חוסר הפירוט שבה, ועל היותה מקלה יחסית למשפט העברי ולמציאות המסחרית הקיימת בישראל דאז, ולא התקבלה.
בשנת 2007 אימץ שר התעשייה, המסחר והתעסוקה (התמ"ת) אלי ישי את המלצות הצוות הבינמשרדי שבחן את הנושא, והתניע את הקמת הרשות, שאז נקראה "הרשות לסחר הוגן".
הממונה על הרשות
הממונה על הרשות הוא עו"ד מיכאל אטלן, אשר מונה על ידי הממשלה ביום 2.4.2017. תפקידי הממונה יהיו כדלקמן: לפקח על ביצוע הוראות חוק הגנת הצרכן. לטפל בתלונות שראה בהן ממש על הפרת הוראות חוק זה או על פגיעה אחרת בצרכן. לערוך וליזום סקרים ומחקרים בענייני צרכנות. לטפל בהגבלות בין עוסק לצרכן, הפוגעות ביכולת הצרכן לעבור מעוסק לעוסק. לטפל בכל עניין אחר הקשור להגנת הצרכן ואשר לא הוטל בדין על רשות אחרת. בנוסף הוקנו לממונה סמכויות נוספות מכוח החוקים הבאים: חוק המתווכים במקרקעין, התשנ"ו-1996. חוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח-1958. חוק החוזים האחידים, התשמ"ג-1982.
מישורי פעולה של הרשות
טיפול באמצעות הליכים מנהליים ופליליים בהפרות לפי חוק הגנת הצרכן האסורות ובכלל זה הטעיה כלפי צרכנים, הפעלת השפעה בלתי הוגנת עליהם וביטולי עסקאות. פרסום הנחיות מחייבות לעוסק לגבי שיטות המסחר השונות, לרבות דרכי פרסום ודרכי שיווק – הן בין עוסק לצרכן והן בין עוסק לעוסק. הרשות פועלת לקידום החקיקה בהתאמה לצורכי השוק והגנה על ציבור הצרכנים ועידוד הסחר ההוגן. הכוונה נורמטיבית של הרשות על ידי החלטה מקדמית (Pre-Ruling) שתאפשר לעוסק הכוונה נורמטיבית טרם מעשה בשאלות הנוגעות לפירוש החוק על ידי הרשות. מתן חו"ד בהסדרי פשרה בתובענות ייצוגיות צרכניות. גיבוש ויישום אכיפה עצמית בקרב עוסקים. הסברה והעלאת מודעות בקרב עוסקים וצרכנים. הרשות חברה ופעילה בארגונים בינלאומיים כגון: OECD, ICPEN ועוד. שיתוף פעולה עם גורמי פנים וחוץ. ניתוח השוק ואיתור כשלים ומגמות.
מבנה הרשות
הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן היא רשות אכיפה עצמאית, פנים ממשלתית, בעלת מומחיות המרכזת בלעדית את כל תהליכי האכיפה בתחום הגנת הצרכן במדינת ישראל. פעילות הרשות מרוכזת תחת קורת גג אחת. הרשות כוללת את לשכת הממונה על הרשות וארבע יחידות מקצועיות הפועלות כל אחת בתחומה תוך שיתוף פעולה ותאום ביניהן: היחידה המשפטית, היחידה לאסטרטגיה, תכנון, ניהול ידע והפחתת נטל רגולטורי, היחידה לחקירות ומודיעין, היחידה לאסדרה, מנהל ותקצוב ויחידת הכלכלן הראשי.
אריק קינרד
אריק גינרד ג'וניור (באנגלית: .Erik Kynard Jr; נולד ב-3 בפברואר 1991) הוא אתלט אמריקאי, הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012) ו-4 פעמים ברציפות (2013–2016) אלוף ארצות הברית בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
קינרד נולד וגדל בטולידו, אוהיו. הוא למד באוניברסיטת המדינה של קנזס.
2011
באליפות העולם שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים במקום 14 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קינרד במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, לפני רוברט גרברז מבריטניה, מועתז עיסא בראשים מקטר ודרק דרואין מקנדה שקבעו תוצאה של 2.29 מטר והתחלקו במדליית הכסף. בתחרות ניצח איוון אוחוב מרוסיה בתוצאה של 2.38 מיטר, אך המדליה נילקחה ממנו ב-1 בפברואר 2019 לאחר שנימצא חיובי באימרוץ וקיבל עונש השעיה לשנתיים ו-9 חודשים.
2013
בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ב-4 ביוני 2013 הוא קבע שיא אישי חדש של 2.37 מטר.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 סיים במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.32 מטר.
מדליית ארד באליפות עולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט במרץ 2014 זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.34 מטר, אחרי מועתז עיסא בראשים (2.38 מטר) ואנדריי פרוטסנקו מאוקראינה (2.36 מטר). איוון אוחוב שסיים שני החזיר את המדליה בשל אימרוץ.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 סיים במקום שמיני בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.25 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ לגובה של 2.29 מטר.
2016
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד אורגון במרץ 2016 זכה פעם שנייה ברציפות במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי ג'יאנמרקו טאמברי מאיטליה (2.36 מטר) ורוברט גרברז (2.33 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת בשנת 2017 הוא קפץ קפיצה אחת בשלב המוקדמות, פסל ופרש מהתחרות.
פרנסיס דרייק (מושל איווה)
פרנסיס מריון דרייק (באנגלית: Francis Marion Drake; ) היה סוחר, עורך דין, בנקאי ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-16 בשנים 1896–1898. הוא לחם במלחמת האזרחים האמריקאית ועל שמו נקראת אוניברסיטת דרייק שבדה מוין.
ראשית חייו
פרנסיס דרייק נולד בראשוייל שבאילינוי כבנם של ג'ון אדמס דרייק ושל הארייט ג'יין אוניל. בהמשך הוא עבר לסנטרוויל שבאיווה. הוא קיבל הכשרה עסקית טובה והיה לסוחר. ב-1855 הוא נשא לאישה את מרי ג'יין לורד, ולשניים נולדו שבעה ילדים.
במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה, הוא הוביל שתי משלחות דרך המישורים מאיווה לקליפורניה. הראשונה יצאה לדרכה ב-1852. במהלך מסע זה שיצא על גבי קרונות שוורים, נתקלו דרייק ושבעת חבריו למסע בקבוצה של 300 אינדיאנים במישורי נברסקה והוא הצליח להדוף את התקפתם עם אבדות קלות לאחר שהוא באופן אישי הרג את מנהיג האינדיאנים עם סכין, וערער את ביטחונם של האינדיאנים הנותרים. המסע השני יצא ב-1854, ובו הוא ליווה עדר בקר. לאחר המסע השני הוא שב על גבי ספינה שנטרפה לחופי קליפורניה. 800 מהנוסעים נספו, אך דרייק סייע להצלתם של 200 נוסעים אחרים.
מלחמת האזרחים
לאחר קרב פורט סאמטר, גויס דרייק כקצין בדרגת קפטן ושירת עם הרגימנט הרכוב של איווה שסייר לאורך צפון מיסיסיפי וגירש משם קבוצות קטנות של אנשי צבא הקונפדרציה. עד מהרה זכתה מנהיגותו להכרה, ולזמן מה הוא הוצב כאחראי על המוצב בהאניבל, מיזורי. לאחר קריאתו של הנשיא אברהם לינקולן ביולי 1862 לגיוסם של 300,000 מתנדבים נוספים לשירות של שלוש שנים, או עד תום המלחמה, הוצב דרייק כלוטננט קולונל באוגוסט אותה שנה ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-36 של איווה. הרגימנט גויס לשירות ב-4 באוקטובר בקמפ לינקולן שבאיווה. באמצע נובמבר הם יצאו להלנה שבארקנסו. בהלנה הוכפף הרגימנט לפיקודה של הדיוויזיה ה-13 של הארמייה ה-13 והוא שימש כחיל מצב עד ה-24 בפברואר 1863, כאשר הדיוויזיה ה-13 הצטוותה על ידי הגנרל גרנט לנהל פשיטה דרך מעבר יאזו אל תוך נתיבי המים של הדלתה של נהר המיסיסיפי בניסיון ליצור נתיב גישה צפונה לתקיפת ויקסבורג. כאן השתתף דרייק בפעילות הקרבית הראשונה שלו כמפקד הרגימנט ה-36, שכמעט כל הזמן ספג אש ארטילרית מצבא הקונפדרציה בפורט פמברטון, על מפגש הנהרות טאלטאהצ'י ויאזו, ובמהלך הקרב הרגימנט ניהל שני מבצעים מסוכנים לטווח ארוך כדי לנסות וליצור נתיב יבשתי שיאפשר להם לאגף את המבצר של הדרומיים, שתוגבר על ידי תותח ימי גדול. חמישה מחיילי הרגימנט נפצעו מאש צלפים וכשישה נוספים מתו ממחלה ונטמנו בתל אינדיאני עתיק סמוך. דרייק כמעט ונהרג בעת שהוביל את מבצע הסיור הראשון כאשר פגזים בעלי קוטר גדול של האויב התנפצו על עץ גדול בסמוך אליו. על אף מאמצי ספינות התותחים של צבא האיחוד להכניע את פורט פמברטון, והתגבורות שנשלחו על ידי גרנט, ויתרו כוחות צבא האיחוד ובאפריל שב הרגימנט להלנה.
ב-15 באפריל התקדם הגיס השביעי של צבא האיחוד לתוך קמדן, ארקנסו, כמעט ללא התנגדות, בחיפוש אחר אספקה, ודרייק הפגין שוב את כישרונו כאשר הוטל עליו לפקד על חמש פלוגות בלבד של הרגימנט ה-36 ושני קני תותחים לשמור על צומת דרכים חיוני פתוח, צומת קמדן, שניצב 16 ק"מ ממערב לעיר, במשך חמש שעות עד לרדת הערב כאשר הגנרל ג'ון מילטון תאייר הצליח להדביק את הטור המתקדם של סטיל. ב-15 - 26 באפריל כבש הגיס השביעי את קמדן. עד לאותה עת, שכנה בקמדן המפקדה של ארמיית ארקנסו של הקונפדרציה בפיקודו של פרייס. סטיל מצא בעיר אספקת מזון בכמות בלתי מספקת, והדבר הצריך אותו לשגר שיירת קרונות עם מספוא ולשלוח שיירת אספקה לפיין בלאף, 130 ק"מ צפון-מזרחה דרך האזורים השוממים. ב-22 באפריל, אורגנה שיירת אספקה שנייה, ובשעה שמפקד הבריגדה, מקלין והקולונלים של הרגימנטים ה-36 של איווה, ה-43 של אינדיאנה וה-77 של אוהיו, נמנו כולם ברשימת החולים, הוטלה משימת הפיקוד על הבריגדה על דרייק, שהצטווה לפקד על הבריגדה במשימת ליווי של שיירת אספקה של 240 קרונות אספקה לפיין בלאף ולשוב משם עם אספקה. משימה זו נחשבה למסוכנת אך חיונית, שכן מנות המזון של הגיס השביעי היה קצובות והחיילים בקמדן ניזונו מקלחי תירס או לחם תירס אם המזל שיחק לידם. עם יציאת השיירה ב-23 באפריל, חנה דרייק 30 ק"מ ממזרח לעיר בערבו של היום הראשון למסע. לאורך כל הדרך התנגשו הפרשים של דרייק עם הסיירים של שלבי. ברדת היום השני, שהיה יום ראשון, חנו דרייק והשיירה על הגדה המערבית של הנהר מורו ביו שכמעט ולא היה ניתן לחציה. עם שחר יום שני 25 באפריל הם יצאו לדרך, ועם החציה של הקרונות הראשונים את המעבר הקשה של הנהר, הותקף כוח הפיקוד של דרייק על ידי כ-7,000 פרשים בלתי רכובים של הקונפדרציה בפיקודו של גנרל ג'יימס פייגן בצומת הדרכים המבודדת מרקס מילס. במאבק נואש זה, שהסתיים בקרב פנים אל פנים, הוביל דרייק פעולת הגנה נמרצת ונפצע קשה. הוא נפל מסוסו בשל איבוד דם ונשבה יחד עם כל הבריגדה, כאשר שאר הכוח הצליח להימלט ולחבור לקווי צבא האיחוד.
על אף הסכנה שבך, צרו כוחות צבא האיחוד על המפקדה של פייגן במשך חמש שעות, עד אשר שתי בריגדות תחת פיקודו של שלבי, כולל "בריגדת הברזל" שלו, ששימשו כעתודה במשך ארבע שעות, תקפו לבסוף את האגף השמאלי של האיחוד, כיתרו את כוחותיו וניתקו אותם מהתגבורות שהיו במרחק של 32 ק"מ ממערב להם. לאחר שנפגע קשות מקליע שפגע בירכו, התעורר דרייק לאחר הקרב וראה את גנרל פייגן עומד מעליו. פייגן דאג שדרייק יטופל אישית על ידי הרופא שלו, וימים מספר אחר כך הוא דאג לאמבולנס שיעביר את דרייק מבית חולים שדה לביתו הסמוך של רופא דרומי ושל רעייתו שסיפקו לו טיפול אישי ומסור יותר. היה זה אף על פי שב-17 באפריל אסר גרנט על חילופי שבויים. בינתיים, כ-1,200 מאנשי הבריגדה של דרייק נשבו במרקס הילס ואולצו לצעוד למחנה השבויים הידוע לשמצה קמפ פורד שבטיילר, טקסס, שם הם נותרו בתנאים מחרידים עד סוף פברואר 1865. לאחר שהחלים מפציעתו בביתו שבבלאקסבורג, איווה, שב דרייק לליטל רוק על קביים. הוא מונה כנשיא הוועדה הצבאית של ארקנסו, שהייתה אז בית הדין הצבאי החזק ביותר במדינה.
בדצמבר 1864, דרייק, שהיה אז מועמד להעלאה לדרגת בריגדיר גנרל, הגיש תלונות נגד מפקדו, קולונל צ'ארלס ו. קיטרדג', שהביאו להרשעתו של זה האחרון בבית משפט צבאי ושחרורו מהשירות בגין שכרות והתנהגות שאינה הולמת קצין. בפברואר 1865 קודם דרייק לדרגת ייצוג של בריגדיר. בינתיים הוא הצטרף לרגימנט ה-36 במקום הצבתו בסנט צ'ארלס ממרץ ועד אוגוסט אותה שנה. בינתיים, השבויים שנשבו במרק הילס וששרדו את הזוועות בקמפ פורד, שוחררו בסוף פברואר, ולאחר חודש של חופשה בבתיהם, התאחדו עם שאר חיילי הרגימנט בסנט צ'ארלס. המלחמה במזרח התפוגגה, אך כוחות הקונפדרציה בארקנסו ובטקסס סירבו לשקול כניעה והן כוחות הקונפדרציה והן הרשויות האזרחיות בדרום ארקנסו שקעו באנרכיה מוחלטת כאשר רבים מקצינים סדירים לשעבר של הקונפדרציה הפכו את יחידותיהם לכנופיות גרילה, שהכו בעמדות צבא האיחוד בנהר וייט ובנהר ארקנסו. על אף האיחוד מחדש של הרגימנט ה-36 של איווה, בסוף אפריל היה מורל החיילים ירוד כאשר הם המתינו בסנט צ'ארלס במוצב מרוחק לשחרורם. עם הגעתו של דרייק כדי ליטול את הפיקוד, הוא השליט משמעת והורה לרגימנט להתחיל לבנות צריפים ראויים לחיל מצב. בעוד שהוראה זו הרגיזה רבים מאנשי הרגימנט, היא גרמה להם להיות עסוקים ובמצב פיזי טוב, בעת שהמתינו לשחרורם. ב-11 ביוני 1865 קיבל דרייק את הפיקוד על הבריגדה הראשונה של הדיוויזיה השנייה של הארמייה השביעית. באוגוסט הוא שוחרר מהשירות כבריגדיר גנרל בכוחות המתנדבים של צבא ארצות הברית. הרגימנט ה-36 של איווה, שכעת היה חלק מתפקידו הפיקודי החדש, שוחרר מהשירות ב-24 באוגוסט בדה-ואל בלאף, ארקנסו, הועבר לדוונפורט, איווה, ושוחרר מהשירות.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה עבד דרייק כעורך דין פלילי במשך כשש שנים. לאחר מכן, במשך כמעט 30 שנה, הוא עסק בבנקאות, בבנייה, ובניהול בענף הרכבות. הוא היה נשיא חברות רכבת שונות, והקים את הבנק הלאומי של סנטרוויל, שעד למותו הוא היה נשיאו.
ב-17 ביולי 1895 זכה דרייק במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה. בבחירות המקדימות שנערכו ב-5 בנובמבר אותה שנה הוא נבחר ברוב גדול, וכיהן כמושל בשנים 1896–1898.
דרייק תרם להקמתה של אוניברסיטת דרייק בדה מוין, שנקראה על שמו, ושימש כחבר בחבר הנאמנים שלה. הוא גם תרם לקולג'ים נוספים ולמוסדות דת.
פרנסיס דרייק נפטר בסנטרוויל, איווה ב-20 בנובמבר 1903 ונטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
חוק האחריות הפוליטית
חוק האחריות הפוליטית (בספרדית: Ley de Responsabilidades Políticas) היה חוק שהתקבל על ידי המדינה הספרדית בראשותו של פרנסיסקו פרנקו בשנת 1939, לקראת סיום מלחמת האזרחים בספרד. החוק נוצר על מנת להפליל בדיעבד את פעולתם של אנשי הכוחות הרפובליקנים שלחמו מול פרנקו ואנשיו והניח בסיס משפטי לרדיפתם. החוק שימש בפועל עד למחצית שנות ה-40 ובוטל למעשה רק בשנת 1966. כחצי מיליון ספרדים נחשפו לצעדי עונשין מכוחו.
החוק
בראשית 1939 הוברר לרפובליקנים בספרד כי מלחמתם נגד הלאומנים אבודה. פרנקו דחה את התנאי היחיד של הממשלה הרפובליקנית לכניעה במלחמה - התחייבות כי לא יינקטו מעשי תגמול נגד הרפובליקנים המנוצחים. ההיסטוריון אנטוני ביוור כתב בספרו אודות מלחמת האזרחים כי ספרד הלאומנית הייתה רק מעט יותר מכלא פתוח בעבור אלו שלא הזדהו עם המשטר. ההיסטוריונית הלן גרהם כתבה בספרה על המלחמה כי ספרד הפרנקואיסטית עוצבה כקהילה מונוליטית, שבה הוצאו מן החברה בברוטליות קבוצות ספציפיות של אנשים, הלא הם הרפובליקנים המובסים, שלא יכלו לעזוב את המדינה, שממשלת פרנקו ראתה בכולם "אדומים" (כלומר קומוניסטים) ושללה את זכויותיהם.
חוק האחריות הפוליטית פורסם על ידי פרנקו ב-13 בפברואר 1939. הוא קבע רטרואקטיבית, בניגוד לעקרון החוקיות, את אשמתם במרד מזוין של כל מי שהיו חברי החזית העממית, הקואליציה של מפלגות השמאל שלחמה נגד הלאומנים, וזאת החל מה-1 באוקטובר 1934. כמוהם הוכרזו כאשמים במרד גם אלו שהתנגדו להפיכה הצבאית של פרנקו ואנשיו שהתחוללה ב-17 ביולי 1936, לרבות כל פקידי הממשלה הרפובליקנית שכיהנה באותו מועד וכל אנשי הכוחות המזוינים הרפובליקאים. החוק היה כאמור רטרואקטיבי, וקבע את אשמתם של מי שצייתו לפקודות החוקיות של הממשלה הרפובליקנית, שנים לפני שהחוק המפליל בא לעולם. ככזה הוא היה אמצעי מרכזי במסגרת הדיכוי שנקט המשטר הפרנקואיסטי כנגד תומכי המשטר הקודם. הוא גם נועד לאפשר הרחיק מעמדת השפעה כל מתנגד אפשרי למשטר החדש.
החוק איפשר להטיל קנס ות והפקעת רכוש (עד כדי תפיסת רכוש מלאה) על מי שהוכרזו לפיו כעבריינים ועל בני משפחותיהם. סנקציות נוספות שאיפשר היו הטלת מגבלות על פעילות מקצוע ית, הטלת מגבלות על מגורים ואף שלילת האזרחות הספרדית. אנשים שנהרגו או הפכו לנעדר ים הוכרזו כאשמים ובני משפחותיהם סבלו את התוצאות הכלכליות של אשמתם. בין אלו שנענשו בחומרה לפי חוק זה היה הצ'לן הקטלאני פבלו קזאלס. מעשי הדיכוי והרדיפה כנגד הרפובליקנים המובסים לא הצטמצמו לסנקציות כלכליות וכללו גם הוצאות להורג, עינויים ומאסר ממושך.
הפעלת החוק הושעתה למעשה בשנת 1945, אך בתי דין להטלת אחריות פוליטית שהוקמו מכוחו הוסיפו להתקיים עד לשנת 1966, שאז בוטל. בשש השנים העיקריות של הפעלת החוק נענשו מכוחו 500,000 ספרדים מתוך אוכלוסייה של כ-23 מיליון נפש.
טוני מרטין
ראשית חייו
מרטין נולד ב-23 באפריל 1985 בקוטבוס, עיר ברנדנבורג שנמצאת בגרמניה. אמו היא בטינה מרטין.
השנים הראשונות (2005-2007)
מרטין התחרה תחילה בתור חובבן, ב-2003 אף ניצח את אליפות גרמניה עד גיל 19. ב-2005 השתתף במירוץ ג'ירו דל רגיוני באיטליה וניצח בשני קטעים (4,6), בדירוג הכללי הגיע במקום ה-16. 2:10 לאחר המנצח (לואיג'י ססטילי). מרטין התחרה באליפות אירופה עד גיל 23 שהתקיימה ברוסיה, בנגד השעון ובכביש. בנגד השעון הוא סיים במקום השישי, 1:06 דקות לאחר המנצח, דימיטרי גרבובסקי הישראלי. במקצה הכביש מרטין סיים במקום ה-26, 39 שניות לאחר המנצח פרנטיסק ראבון. באוגוסט 2005 השיג מרטין ניצחון בנגד השעון בקטע השני של מרוץ רוטהאוס רגיו - טור אינטרנאשניול, כשהקדים את מאקסים מונפורט. המירוץ האחרון שמרטין התחרה בו ב-2005 היה טור דה ל'אווניר, המירוץ הנחשב ביותר לרוכבים צעירים, תחת נבחרת גרמניה. ההישג הבכיר של מרטין במרוץ היה המקום הרביעי שלו בקטע השביעי.
2006
מרטין הצטרף לקבוצת טורינגר אנרג'י טים. מרטין השתתף במירוץ הרונד אום קלן, מרוץ יוקרתי ונחשב בגרמניה שקבוצות וורלד טור מתחרות בו מדי שנה, אך לא סיים את המירוץ. מרטין השתתף במירוץ הטורינגן רונדפארט, בקטע הראשון הוא הגיע שני אחרי הפסד בספרינט לאדוואלד בואסון האגן. בקטע השני הגיע במקום הרביעי, 43 שניות אחרי המנצח, דימיטרי קוזונצ'וק, אך התייצב ראשון בקטגוריית המטפסים. בקטע השלישי שהיה נגד השעון סיים מרטין רביעי, 19 שניות אחרי לארס בום שהגיע ראשון. בקטע הרביעי, שהסתיים בספרינט, הגיע מרטין במקום ה-37, באותו זמן של המנצח מרק קאוונדיש. בקטע החמישי והאחרון הגיע במקום הרביעי, 35 שניות אחרי בואסן האגן. אך מרטין ניצח את המירוץ הכללי וסיים שני בקטגוריית המטפסים. מרטין המשיך להתחרות בגרמניה, ואף התחרה גם בצרפת ובהולנד. באליפות אירופה עד גיל 23, הגיע מרטין במקום ה-24 בנגד השעון אך במירוץ הכביש רשם תוצאה הרבה יותר טובה. כשהיה חלק מקבוצת בורחים שכללה שבעה רוכבים, ביניהם מרטין. זה התפתח לספרינט בו מרטין סיים שישי, באותו זמן של המנצח מצרפת, בנו סינר.
2007
מרטין המשיך בטים טורינגר גם ב-2007, ולהתחרות במרוצים מקומיים בגרמניה, ובצרפת. הוא ניצח את מרוץ הקופה קיטה די אסטי, ואת הדירוג הכללי באף.בי.די אינסוריינס ראס. הוא השתתף שוב בטור דה ל'אווניר, והגיע שני, אחרי באוקה מולמה. מרטין רשם השתתפות גם באליפות העולם באופני כביש עד גיל 23 שהתקיימה בארצו, בשטוטגרט. הוא הגיע במקום ה-40 לאחר פיניש בספרינט, שאותו ניצח פיטר וליטס הסלובקי.
2008
מרטין חתם בקבוצת טים קולומביה (קבוצה אמריקאית) מדרג הפרו - קונטיננטל, והחל להשתתף ביותר מרוצים איכותיים. הקלאסיקה הראשונה בחייו בה השתתף, הייתה הדווארס דור פלנדרן, והוא הגיע במקום ה-42, המנצח היה סילבאן שאבנל הצרפתי ו-24 ימים אחר כך כבר השתתף בעוד קלאסיקה, האמסטל גולד רייס, והגיע במקום ה-146 שהיה גם המקום האחרון, 19:12 לאחר המנצח, דמיאנו קונגו. מרטין השתתף גם בלה פלש ואלון, אך לא עמד במגבלת הזמן ולא סיים את המירוץ. במאי נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה וזה הפך לגראנד טור הראשון בחייו. בקטע הראשון הגיע 3 עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, אך התוצאה הטובה ביותר שלו במירוץ הגיעה בקטע ה-21, כשסיים שני בנגד השעון, לאחר שהגיע 7 שניות אחרי המנצח, מארקו פינוטי. מרטין סיים במקום ה-128 הכללי, 3:39:14 אחרי מנצח המירוץ, אלברטו קונטאדור. מרטין ניצח את הפרולוג של סטר אלקטרוטוור, והגיע שלישי באליפות גרמניה בנגד השעון. והוסיף ניצחון בקטע הרביעי של טור דה ל'אן. באליפות העולם בנגד השעון הגיע שביעי, מי שניצח היה בן ארצו, ברט גראבש.
2009
מרטין השתתף בוואלטה אלגראבה, וסיים שישי בקטע נגד השעון. בקאלסיקה דה אלמריה, מרטין הגיע שביעי לאחר שחבר קבוצתו, גרגורי הנדרסון, ניצח את המירוץ. הוא השתתף גם בפריז-ניס, והגיע שלישי בקטע הרביעי. הוא ניצח את נגד השעון של קריטריום אינטרנשיונל כשהקדים את בראדלי ויגינס, ב-4 שניות. בטור דה רומאנדי זכה עם קבוצתו בנגש הקבוצתי, ובבאיירן - רונדפארט ניצח את הקטע הרביעי. הוא זכה בקטע ה-8 בטור דה סוויס, לאחר שהקדים את דמיאנו קונגו בספרינט, ולמחרת הגיע שני בנגד השעון אחרי שההפסיד לפביאן קנצ'לארה ולבסוף הגיע שני בדירוג הכללי. הוא סיים שני באליפות גרמניה בנגד השעון. ביולי נבחר להשתתף לראשונה בטור דה פראנס, בקטע הראשון שהיה נגד שעון, סיים שמיני, 33 שניות לאחר המנצח פביאן קנצ'לארה. בקטע הרביעי הגיע חמישי ביחד עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, ובקטע 18 הגיע במקום ה11. אך ההישג הגדול שלו במירוץ הגיע בקטע ה-20, שהגיע שני במעלי המונט וטו. מרטין סיים במקום ה-34 הכללי, 55:04 אחרי המנצח, אלברטו קונטאדור. באליפות העולם שנערכה במנדריסיו (שווייץ), זכה מרטין בארד (נגד השעון לאחר שהגיע 2:30 לאחר המנצח, פביאן קנצ'לארה. מרטין הגיע במקום ה-2 באליפות גרמניה בנגד השעון
2010
מרטין זכה בקטע 7 של וסיים 8 כללי, הוא זכה גם בנגד השעון של טור דה סוויס ובאליפות גרמניה בנגד השעון. ומרטין נבחר שנית לטור דה פראנס, הוא הגיע שני בקטע הראשון. 10 שניות אחרי פביאן קנצ'לארה. ושני גם בקטע נגד השעון השני שהיה במירוץ, בקטע ה-19, הפעם הוא היה 17 שניות אחרי פביאן קנצ'לארה. הוא זכה באנקו טור ובקטע האחרון , ובאליפות העולם בנגד השעון הגיע שלישי, 1:12 לאחר פביאן קנצ'לארה.
2011
מרטין ניצח בקטע החמישי של וואלטה או אלגארבה וניצח במרוץ כולו, והשלים זכייה גם בפריז - ניס. כשניצח את הקטע השישי ואת המירוץ כולו. הוא ניצח בקטע השישי של, וסיים שני כללי בטור דה רומאנדי. בדופינה ליברה, הוא ניצח את קטע נגד השעון השלישי. מרטין לא הצליח להגן על תוארו כאלוף גרמניה בנגד השעון, כשהגיע שני בפער של 59 שניות מהמנצח ברט גראבש. הוא השתתף בטור דה פראנס וניצח קטע במירוץ לראשונה בחייו, כשהקדים את קאדל אוונס ב-7 שניות בגרנובל, מרטין סיים במקום ה-42, 1:30:56 לאחר המנצח, בראדלי ויגינס. מרטין התחרה גם בוואלטה אספנייה, וניצח את הקטע העשירי, אך לא זינק לקטע ה-19 ובכך נאלץ לפרוש. מרטין הגן על תוארו כאלוף העולם בנגד השעון, שזכה שנית עם פער של 1:16 1:21 על המקום השני (בראדלי ויגינס) והמקום השלישי (פביאן קנצ'לארה).
2012
חוזהו של מרטין ב-HTC (טים קולומביה) תם והוא חתם באומגה פארמה (קוויק סטפ של היום), הוא ניצח בטור של בלגיה וסיים שני בנגד השעון של דופינה ליברה, הוא החזיר לעצמו את התואר באליפות גרמניה בנגד השעון והשתתף שוב בטור דה פראנס, אך לא התחיל את קטע 10 ובכך נאלץ לפרוש מהמירוץ. הוא הגיע שני, עם תוצאה של 51:21. הוא השתתף גם במקצה הכביש במשחקים האולימפיים, אך לא סיים את המירוץ. מרטין התחרה גם בוואלטה אספנייה, והיה קרוב לניצחון פעמיים, ראשית עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, לאחר שהגיעו שני, ושנית בקטע הרביעי, שהגיע שוב שני, שתי שניות לאחר סיימון קלארק. מרטין פרש בקטע ה-20. מרטין הגן על תוארו כאלוף העולם בנגד השעון, וניצח ביחד עם קבוצתו גם את אליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי.
2013
מרטין ניצח בוואלטה או אלגארבה, ואף ניצח את הקטע הרביעי. הוא השתתף לראשונה במירוץ הטירנו - אדריאטיקו, וניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי, וגם את נגד השעון האישי שהיה בסוף. מרטין זכה בניצחון בקטע גם בוואלטה אל פאיס ואסקו, שהקדים את נאירו קינטנה ב-17 שניות בקטע נגד השעון השישי. והוסיף עוד ניצחון בקטע החמישי של טור דה רומאנדי. וניצח את טור בלגיה, ואת הקטע השלישי בו. בדופינה ליברה, הוא ניצח את הקטע הרביעי. הוא זכה באליפות גרמניה בנגד השעון, והשתתף שוב בטור דה פראנס. ואף ניצח את הקטע ה-11 (שהיה נגד שעון). הוא השתתף בוואלטה אספנייה, אך פרש בקטע ה-15. הוא זכה בפעם השלישית ברצף באליפות העולם בנגד השעון, ובפעם השנייה ברצף באליפות העולם לנגד השעון הקבוצתי.
2014
מרטין השתתף בטירנו - אדריאטיקו, וניצח עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי וסיים רביעי בנגד השעון האישי בקטע ה-7. הוא השתתף גם בשנת 2014 בוואלטה אל פאיס ואסקו, וזכה בקטע השני ובקטע השישי. הוא השתתף בטור בלגיה, וניצח את המירוץ בפעם השלישית. בטור דה סוויס, הוא ניצח את שני קטעי נגד השעון. וזכה באליפות גרמניה לנגד השעון. הוא ניצח שני קטעים בטור דה פראנס של 2015, וניצח שני קטעים, את ה-9 ואת ה-20. בוואלטה אספנייה, הוא ניצח את הקטע ה-10. אך מרטין לא הצליח להשלים ארבע זכיות רצופות באליפות העולם לנגד השעון, ואיבד את התואר לבראדלי ויגינס. גם בנגד השעון הקבוצתי, קבוצתו איבדה את התואר לאחר שסיימה במקום השלישי.
2015
מרטין רשם ניצחון בקטע השלישי של וואלטה אלגראבה, וזכה שוב באליפות גרמניה בנגד השעון. הוא השתתף בטור דה פראנס בפעם השביעית ברצף, סיים שני בקטע הראשון אחרי רוהאן דניס, וניצח את הקטע הרביעי שעבר על אבנים משולבות (אבני מרצפות) ובזכות כך הדיח את כריסטופר פרום מהמקום הראשון ולבש את החולצה הצהובה היוקרתית של הטור. בקטע השישי, חבר קבוצתו של מרטין, זדנק שטיבר, ניצח את הקטע. אך מרטין התרסק ולווה על ידי שאר חברי קבוצתו עד לקו הסיום. למחרת, עקב התאונה, לא זינק ופרש מהמירוץ. מרטין התאושש מההתרסקות בטור, וניצח את טור דו פויטו שארן. באליפות העולם בנגד השעון האישי הגיע שביעי, ובקבוצתי הגיע עם קבוצתו שני.
2016
מרטין השתתף בקלאסיקה סטראדה ביאנקה, וסיים במקום ה-77. וגם בקלאסיקה אומלופ הט ניוזבלאד ובה סיים 92. מרטין הגן על תוארו כאלוף גרמניה בנגד השעון בפעם החמישית ברצף בטור דה פראנס, מרטין פרש בקטע ה-21. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הגיע מרטין במקום ה-12 בנגד השעון האישי בטור בריטניה, ניצח את קטע 7 ובאליפות העולם בדוחה, החזיר לעצמו את התואר גם בנגד השעון האישי, וגם בקבוצתי.
2017
לאחר חמש שנים בקבוצת קוויק סטפ על שלל גלגוליה, שכללו עשרות תארים, ניצחונות, ועשרות אלפי קילומטרים, חתם מרטין בקבוצת קטיושה אלפסין הרוסית הוא זכה בקטע השני בוואלטה ולנסיה, והגיע שני בקטע השלישי בוואלטה אלגראבה, ושני בקטע הרביעי בקריטריום דופינה. הוא זכה בפעם השישית ברצף באליפות גרמניה בנגד השעון ובטור דה פראנס, הגיע פעמיים רביעי, בשני קטעי נגד השעון. ובאליפות העולם בנגד השעון האישי הגיע 9, וגם בקבוצתי.
2018
מרטין השתתף בג'ירו ד'איטליה 2018 שיצא לדרך בישראל, על פי מה שאמר, לעובדה שהג'ירו החל בישראל הייתה משקל בהחלטתו החיובית להגיע לג'ירו. זו הייתה הפעם השנייה שהשתתף בג'ירו. הוא הגיע במקום התשיעי בקטע הראשון, ובמקום ה-2 בקטע ה-16. הוא סיים במקום ה-110, 4:24:39 לאחר כריסטופר פרום, המנצח של המירוץ. מרטין השתתף באליפות העולם בנגד השעון, וסיים שביעי
2019
לאחר שחוזהו בקטיושה תם, מרטין חתם בלוטו אן.אל. יומבו (יומבו–ויסמה של היום). מרטין סיים שלישי בנגד השעון בוואלטה ולנסיה וניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי ביו.איי.אי טור. בטור דה פראנס, נזרק מהמירוץ בקטע ה-17 לאחר שהיה מעורב בתקרית אלימה עם לוק רואו, שגם הוא, נזרק מהמירוץ. הוא השתתף בוואלטה אספנייה, ועזר לבן קבוצתו, פרימוז' רוגליץ', לנצח את המרוץ, אך נאלץ לפרוש בקטע ה-19 בשל תאונה.
ג'ון דיר 5220
ג'ון דיר 5220 (באנגלית: John Deere 5220) הוא דגם טרקטור חַקלָאִי שיוצר על ידי ג'ון דיר בין השנים 2004–2000 בארצות הברית
ממאפייני "ג'ון דיר 5220"
"ג'ון דיר 5220" הוא טרקטור חקלאי שיוצר על ידי "ג'ון דיר", המיועד לשימוש חקלאי.
לדגם מנוע 3 צילינדרים, 53 כוחות סוס (40 קילוואט) המייצר מומנט של 190 ננומטר ב-2,400 סל"ד. הדגם היה זמין בכונן גלגל קדמי דו-גלילי או מכני (4x4) ובנוסף קיבולת אחיזה אחורית של 1,500 ק"ג.
אנסטסיה (סרט, 1956)
אנסטסיה (באנגלית: Anastasia) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 המבוסס על מחזה בריטי בשם דומה שהועלה ב-1950.
ב-1997 הופק סרט אנימציה בשם זהה עם סיפור שמבוסס בחלקו על אותה פרשה. לאחר מהפכת אוקטובר ברחו רוסים רבים מהמעמד העליון כשהם משאירים את כספם ורכושם ברוסיה. עלילת הסרט מתרחשת בפריז בשנת 1928. בפריז מתרכזים רוסים מרוששים ומחפשים איך לשים ידם על אוצר של הצאר בסך 10,000,000 פאונד בבנק של אנגליה. משפחת הצאר ניקולאי השני הוצאה להורג ב-1918 ומאז צצו מדי פעם מתחזים לאחד מבני המשפחה. המקרה המפורסם ביותר עליו מבוסס הסרט הוא של אנה אנדרסון, מאושפזת בבית חולים לחולי נפש בברלין שטענה שהיא בעצם הדוכסית הגדולה אנסטסיה ניקולאיבנה, בתו הצעירה של הצאר. לאחר חקירה ארוכה הוכח שהיא למעשה פועלת פולנייה בשם פרנצ'סקה שנצקלובסקה, בעלת היסטוריה של מחלת נפש. ב-2007 הוצאו שלדי משפחת הצאר ועברו בדיקות DNA. הוכח שאף אחד מהם לא שרד וכי בדיקת DNA משערה של אנדרסון לא התאימה ל-DNA של משפחת רומנוב.
נעימת הנושא מהסרט, בביצועו של פאט בון, הפכה ללהיט ענק.
תקציר העלילה
גנרל בונין (יול ברינר), פליט רוסי בפריז מתכנן כיצד לתפוס את האוצר הגדול של הצאר. בעזרת עוזריו, פטרובין וצ'רנוב (אקים טמירוף) הוא מגלה אשה הדומה לדוכסית אנסטסיה שברחה ממוסד לחולי רוח שם הפיצה את הידיעה שהיא הדוכסית הגדולה אנסטסיה. האשה המסתורית (אינגריד ברגמן) משוטטת ברחובות פריז, מגיעה לנהר סן ומנסה להתאבד בטביעה אך בונין מציל אותה ברגע האחרון.
היא סובלת משכחה ואינה יודעת מה שמה ואיך הגיעה לכאן. בונין ועוזריו מתחילים בקורס מזורז ומרוכז כדי שתוכל להיראות כנסיכה - הליכה, נימוסים, ריקודים, איפור ובעיקר פרטים רבים על אנסטסיה כדי שתוכל לעמוד בחקירות.
לאחר האימון הוא מביא אותה להחלטת נציגי המהגרים הרוסים בפריז שדעתם חשובה בקשר לאישור זהותה. אף על פי שהיא יפה, זוהרת ומלכותית היא אינה עומדת בחקירה ורובם חושבים עדיין שהיא מתחזה.
האפשרות האחרונה שנשארה לבונין היא להפגיש אותה עם הקיסרית האלמנה מריה פרודורובנה (הלן הייז), אלמנתו של אלכסנדר השלישי וסבתה של אנסטסיה, היושבת בקופנהגן. בונין מסדר לה ויזה לדנמרק בשם אנה אנדרסון.
הקיסרית מסרבת בתחילה לראות אותה אבל לאחר שהיא מתבוננת בה דרך משקפת בהופעת בלט, היא מבחינה בדמיון שלה לנכדתה אנסטסיה ומחליטה לבוא בעצמה למלון בו היא מתאכסנת עם בונין.
בתחילה היא מתייחסת אליה בבוז ומכנה אותה "מתחזה" אולם לאחר שהיא רואה שהיא משתעלת מפחד והתרגשות כמו אנסטסיה, היא נשברת, מחבקת אותה וקוראת לה אנסטסיה.
בונין משדך לה את אחיינה של הקיסרית, הנסיך פאול, כדי לחזק את מעמדה והנסיך לא מסרב בתקווה שיירש את הסכום הגדול בבנק. הקיסרית עורכת נשף גדול כדי להודיע על האירוסין אבל אחד העיתונאים מזהה את "אנסטסיה" כאנה קורב שהייתה מאושפזת בבית חולים בבוקרשט. הקיסרית משוחחת עם "אנה" ובונין ורואה שהם נמשכים אחד לשני. הם בורחים מהארמון והקיסרית יורדת למוזמנים ואומרת שההצגה נגמרה.
שיבה (להקה)
שיבה (באנגלית: Sheeba) היא להקת בנות אירית. ייצגה את אירלנד באירוויזיון 1981 וסיימה במקום החמישי.
ביוגרפיה
השלישייה הוקמה ב-1977, ב-1978 הם לקחו חלק בגמר הלאומי האירי לבחירת נציג אירלנד לאירוויזיון עם השיר "It's Amazing What Love Can Do" שם הם דורגו במקום השישי.
באירוויזיון 1981 שאירלנד גם אירחה אותו הם הופיעו עם השיר "Horoscopes" והם היו במקום החמישי, שיר זה גם היווה את הלהיט הידוע ביותר שלהם ודורג במיקום גבוה במצעדי הפזמונים.
ב-1982 השתתפו שוב פעם בגמר הלאומי של אירלנד אך לא הצליחו לייצג את המדינה פעם נוספת.
בסוף 1982 חברות הלהקה היו מעורבות בתאונת דרכים מה שהוביל לדעיכת הלהקה.
ב-1983 הם החליטו על התפרקותם לאחר סיבוב הופעות, אך הם הופיעו בגמר הלאומי של 1984 ולאחא מכן התפרקו באופן סופי.
אחת מחברות הלהקה מקסי, נהייתה למגישת רדיו ידועה ב-RTÉ, רשת השידור הציבורית האירית.
מאטי קאש
מאטי קאש (באנגלית: Matty Cash; נולד ב-7 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן אנגלי ופולני, המשחק בעמדת הבלם והמגן הימני באסטון וילה ובנבחרת פולין
קריירה
קאש הצטרף ב-2014 לקבוצת הנוער של נוטינגהאם פורסט. בין מרץ למאי 2016 הושאל לדאגנהאם אנד רדברידג' מליגת הפוטבול ליג השנייה. באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא שיחק בקבוצה במשך ארבע עונות בהן שותף ב-129 משחקי ליגה וכבש 11 פעמים. בעונת 2019/2020 נבחר על ידי האוהדים לשחקן העונה של הקבוצה. בספטמבר 2020 עבר לאסטון וילה מהפרמייר ליג. הוא כבש שער בכורה ב-18 בספטמבר 2021 בניצחון 0–3 על אברטון.
קריירה בינלאומית
קאש ערך הופעת בכורה בנבחרת פולין בניצחון 1–4 על אנדורה בנובמבר 2021. ב-11 ביוני 2022 כבש שער בכורה במדי נבחרת פולין בתיקו 2-2 נגד הולנד בליגת האומות.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
מיאולניה
מיאולניה (שם מדעי: Meiolania) הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-צב ממשפחת המיאולניים שחי החל מתקופת האוליגוקן עד הולוקן באוסטרליה ובאיים סביבה ונכחד לפני 3,000 לפנה"ס. הוא תואר ב-1886 בידי החוקר ריצ'רד אוון. משמעות שמו היא: "נודד קטן".
מאפיינים
יצור מוזר זה ששייך למשפחה נכחדת השונה משאר הצבים, הזכיר במראהו אנקילוזאורוס או גליפטודון. הוא היה בעל ראש גדול עם שתי קרניים, שריון מגושם באורך 60 ס"מ, מאחוריו השתרך זנב גדול בעל חוליות טבעתיות קשיחות וקוצים לקראת קצה הזנב. אורכו הגיע עד לכ-2.5 מ' והוא היה הצב היבשתי הגדול ביותר לאחר המין הנכחד צב האטלס מאסיה.
המאובנים האחרונים שלו התגלו לפני 3,000 שנה לפנה"ס. ככל הנראה הם נכחדו עקב ציד בידי שבטים קדומים של פולינזים שפלשו לאיים 300 שנה לפני ההכחדה.
בתרבות
זוחל זה הופיע במשחק Jurassic World: Alive.
שדרת שליטי רוסיה
שדרת שליטי רוסיה (ברוסית: Аллея правителей России) היא שדרת פסלים הממוקמת במוסקבה.
השדרה מורכב מסט של עמודים זהים שעליהן מותקנים פסלי חזה של כל שליטי רוסיה, החל מהנסיך רוריק. המרחב בו שוכנות הפסלים הוא כיכר קטנה, בתוך שטח הבית בשדרת פטרובריגסקי 4, כיכר ליד אחוזת טורגנוב-בוטקין.
פתיחת השדרה התקיימה ב-26 במאי 2017. בטקס נכחו שר התרבות של הפדרציה הרוסית ויו"ר האגודה ההיסטורית הצבאית הרוסית ולדימיר מדינסקי ושרת החינוך והמדע של הפדרציה הרוסית אולגה וסילייבה. פסלי מנהיגי ברית המועצות נפתחו ב-22 בספטמבר 2017 ופסל חזה של נשיא הפדרציה הרוסית הראשון נפתח ב-23 באפריל 2018.
הפסלים נעשו על ידי זוראב צרטלי.
שון קסטן
שון תומאס קסטן (באנגלית: Sean Thomas Casten; נולד ב-23 בנובמבר 1971) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת אילינוי, מאז 2019. קסטן, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז קונגרס הכולל בתוכו חמישה ממחוזות אילינוי, בהם פרווריה המערביים של העיר שיקגו.