cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cry Baby Cry
"Can You Take Me Back?"
השיר נעקב באלבום על ידי רצועה לא קשורה ולא רשומה, שהייתה אלתור של מקרטני. למרות שלרצועה זו לא היה שם רשמי במקור, היא ידועה בעיקר כ-"Can You Take Me Back?" בעקבות המילים העיקריות, ונחשבה לרשמית ברשימת הרצועות רק במהדורת 50 השנים לאלבום. הרצועה היא ג'אם מאולתר של מקרטני שהוקלטה במהלך ה-16 בספטמבר 1968 במהלך ההקלטות של "I Will".
הצלחה
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של השיר ברשת הזרמת המדיה עומד על כ-8.8 מיליון.
רפי אלדור
רפי (רפאל) אלדור (נולד ב-11 בנובמבר 1953) הוא פרופסור לכלכלה העוסק בניהול סיכונים בעזרת מכשירים פיננסיים, אופציות וחוזים עתידיים. פרסם מספר ספרים בנושאי כלכלה ושוק ההון.
ביוגרפיה
רפי אלדור נולד וגדל בתל אביב. התחנך ולמד בבתי הספר היסודיים "היובל" בתל אביב ו"ניצנים" ברמת גן, ובבית הספר התיכון "אהל שם". בעת שירותו הצבאי שימש פקח טיסה ולמד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1978 סיים תואר ראשון בכלכלה וזכה במלגה באוניברסיטת הרווארד, ללימודי תואר שני (1981) ודוקטורט (1982). נושא עבודת הדוקטורט שלו: "The Effective Protection Rate Under Uncertainty". במהלך לימודיו השלים גם חטיבה במנהל עסקים (מימון) ב-MIT.
בשנת 1982 שב לישראל, והצטרף לסגל האקדמי של החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ועבד שם בשנים 1983–1996. . באותם ימים עסקו רוב הקורסים בכלכלה בחומר תאורטי. אלדור החליט לחבר בין התיאוריה לפרקטיקה ופיתח קורס אקדמי בנושא "שווקים פיננסיים, אופציות וחוזים עתידיים" והחל ללמד אותו. הסמינר בנושא "שווקים פיננסיים" ממשיך להינתן באוניברסיטת תל אביב ונמנה עם קורסי הבחירה הפופולריים.
הוזמן לשמש כמרצה אורח באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת בוסטון (1988-1985), בנוסף למשרתו באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1988 התחיל לעסוק בניהול וגידור סיכונים, ניהול כספים בפועל, הנפקת חברות וייעוץ לבנקים.
בשנת 1994 הוקם בית הספר למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה והוא הוזמן על ידי פרופ׳ אוריאל רייכמן ללמד בו (1998). הוא היה ראש התוכנית לכלכלה וראש התמחות מימון עד פרישתו לגמלאות. אחד החידושים שהכניס בתוכנית הלימודים היה הקמת חדר מסחר בו ילמדו הסטודנטים באופן מעשי לסחור בבורסה לניירות ערך.
בפרויקט "עתיד משותף" ליווה אלדור יחד עם יועצי השקעות מ"אי בי.אי בית השקעות", סטודנטים מצטיינים בשנה האחרונה ללימודיהם בתואר הראשון במנהל עסקים המתמחים בתחום המימון. הפרויקט מהווה חלק מקורס אקדמי שנתי, ובאופן זה, התאפשר לסטודנטים לרכוש ניסיון וידע מעשי בניהול תיקי השקעות. הוקמה גם קרן מלגות לרווחי הפרויקט שפירותיה משמשים מלגות לימודים לסטודנטים מעוטי יכולת ובעלי רקע של מעורבות בקהילה. קורסים נוספים שהעביר היו: אופציות וחוזים עתידיים, ניהול תיקי השקעות פרקטי, וסמינר בשוק ההון.
בין השנים 2000–2013 כיהן כראש החוג למימון בבית הספר אריסון למנהל עסקים ואחר כך, כראש מרכז ריץ' לשווקים פיננסיים.
כיהן כמרצה וחבר סגל בכיר גם באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים 1998-1992 במקביל לעבודתו באוניברסיטת תל אביב. רפי אלדור כתב מאמרים רבים בכתבי עת מדעיים כמו "רבעון לכלכלה" ובמדורים הכלכליים של העיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"דבר", וכן בירחונים מקצועיים כמו "רבעון לבנקאות", "סטטוס" ו"סוכן הביטוח".
אלדור שימש בהתנדבות במשך 18 שנים כיו"ר ועדת ההשקעות של האגודה למלחמה בסרטן. ליווה וקידם את פרויקט "עתיד משותף", בו מוענקות מלגות לסטודנטים מצטיינים דלי-אמצעים.
התמודדותו עם מחלת פרקינסון
בשנת 2008 התגלתה בגופו מחלת פרקינסון, ובמטרה להאט את קצב התפתחותה החל לרקוד, לשחות, ולהתאמן בטאי צ'י וצ'י קונג. הוא הרבה לרקוד עם אנה ארונוב ורקדניות נוספות, להופיע באירועים שונים ברחבי הארץ ובתחרויות, בהן רקדן חובב מופיע יחד עם רקדן מקצועי. בשנת 2015 הוזמן להרצות ב-TEDx על המחלה והתמודדותו דרך הריקוד. נוסף על כך, הרבה להופיע ולהרצות על המחלה וההתמודדות איתה בתוכניות רדיו וטלוויזיה. הוא היה בין יוזמי ומקימי תוכנית "קצב החיים" ברמת השרון לדבריו, כאשר ראה שהריקודים עוזרים לו החליט לעזור גם לאחרים. הוא פנה לבעלי אולמות סטודיו לריקוד שתרמו את האולמות כאשר אלה ריקים, גייס מורות והדריך אותן להתמקד בתנועות הריקוד המשפרות את מצב החולים. הקים קבוצת רקדנים המתמודדים עם המחלה ברמת השרון בחסות מנהל גיל הזהב ו"מגוונים" בשם "רוקדים את החיים", ובשנת 2018 זכתה התוכנית במקום שלישי בפרס גליקמן, בזכות עבודה מקצועית ומקורית בפיתוח השירותים לאוכלוסייה המבוגרת הסובלת מירידה קוגניטיבית. אלדור הקים קבוצות ריקוד נוספות של אנשים המתמודדים עם המחלה. היום קיימות בארץ קבוצות ריקוד ברמת גן, ראשון לציון, פתח תקווה ועוד.
ג'ודית קסטנברג
ביוגרפיה
נולדה בשם יהודית סילברפנינג, בקרקוב, פולין. בהמשך עברה משפחתה לטרנוב. בצעירותה קיבלה קסטנברג את הכשרתה ברפואה, נוירולוגיה ופסיכיאטריה, בווינה.
קסטנברג הוציאה שבעה ספרים וכ-150 מאמרים מקצועיים. שימשה כמורה ומנטורית לפסיכיאטרים, פסיכואנליטיקאים, ומטפלים בתנועה ובאומנויות נוספות. היא הוכרה בזכות פועלה בפיתוח תאוריה פסיכודינמית וגישות חדשניות במניעה ובהתערבות טיפולית בילדות המוקדמת. שיטתה, פרופיל התנועה של קסטנברג, מיושמת כיום ברחבי העולם ונלמדת בתוכניות הכשרה לטיפול בתנועה.
נישאה למילטון קסטנברג, עורך דין, באמצע שנות ה-40. בעלה היה שותף למסעותיה ומחקריה בתחומי השואה והתפתחות ילדים. לבני הזוג נולדו בן ובת.
מתה בגיל 88 לאחר מחלה ארוכה, בביתה בסנדס פוינט..
פיתוח פרופיל התנועה של קסטנברג
קסטנברג הושפעה משיטת האבחון התנועתית של לאבאן, התאוריה הפסיכואנליטית, משלבי התפתחות של המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, מהתאוריה הפסיכואנליטית החל מפסיכולוגיית האגו של אנה פרויד, ומתאוריית יחסי אובייקט.
קסטנברג הכירה את אירמגרד ברטנייף כשחיפשה דרך לנתח ולהבין את תנועת התינוקות. ברטנייף לימדה את קסטנברג את תאוריית התנועה של לאבאן, וקסטנברג יישמה את התאוריה בעבודתה בפסיכואנליזה של ילדים. ב-1955 הן נסעו יחד לבריטניה להכשרה בשיטת לאבאן, שם הן למדו עם וורן לם. קסטנברג פיתחה את התאוריה שלו ל"שיטת קסטנברג". המערכת שפיתחה מותאמת ומקבילה לכל שלב התפתחות בילדות המוקדמת, דבר המאפשר הבנה לתבניות האינטראקציה בין ילדים והורים.
פרופיל התנועה של קסטנברג (באנגלית: (Kestenberg Movement Profile (KMP) הוא מודל תאורטי המספק לאנשי מקצוע מתחומים טיפוליים כלי אבחוני הנוגע לשפה הבלתי-מילולית של מטופלים, שפת התנועה. האבחון מאפשר, באמצעות התבוננות בתנועת גוף האדם, לתאר פרופיל תנועה, ממנו ניתן לקבל מידע לגבי נושאים התפתחותיים וקליניים של האדם, כמו גם לגבי המזג והאישיות שלו, וכן דפוסי הקשר שהוא יוצר עם סביבתו. הפרופיל מתאר רצף צפוי של התפתחות נורמטיבית במונחים תנועתיים, המקבילה להתפתחות הנפשית. בעזרת הפרופיל ניתן לאתר חסרים התפתחותיים מוקדמים ספציפיים ותחומים של קונפליקט נפשי איתם מתמודד האדם כיום. הפרופיל מאפשר לערוך סינתזה בין ההתנהגות הבלתי-מילולית ותאוריות פסיכולוגיות.
פועלה בנושא השואה
קסטנברג עזבה את פולין ב-1937 כדי ללמוד בארצות הברית, וגם אחותה ואחיה עזבו לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. אך הוריה ושאר קרובי משפחתה נספו שם בשואה. גם מילטון, בעלה של קסטנברג, איבד את אימו ואחיו בשואה.
התנסותה של קסטנברג בטיפול בניצולי שואה החלה בעת שטיפלה בילד ניצול שואה והחלה להתעניין בחוויות של ילדים בשואה. לחלק ממטופליה היו שברי זיכרונות, ובטיפוליה היא רצתה לעזור להם להשלים זיכרונות אלו.
אליקים בן ארי (חברה)
חברת אליקים בן-ארי בע"מ היא חברה העוסקת בייצור ואספקת חומרי חציבה, ביצוע פרויקטים הנדסיים (סלילת כבישים, מסילות רכבת, הקמת גשרים וכו'), תשתיות תחבורה, הובלה כבדה ואיכות הסביבה (הפעלת תחנות מעבר לפסולת ביתית). החברת נמצאת בבעלות של קרן פימי (50%), משפחת בן ארי (25%) וחברת תומר קוקו השקעות (25%).
ג'ודית קסטנברג
פועלה בנושא השואה
בהמשך הייתה מעורבת בפרויקט "The International Study of Organizied Persecution of Children", בו רואיינו 1500 ילדים ניצולי שואה מרחבי העולם. נתוני המחקר מרוכזים כיום באוניברסיטה העברית בירושלים.
אליקים בן ארי (חברה)
אודות החברה
החברת נוסדה בשנת 1970 על ידי אליקים בן ארי, בעלה של גיבורת מלחמת העצמאות מירה בן-ארי, ודניאל בן ארי בנם.
ג'ודית קסטנברג
פועלה בישראל
קסטנברג הגיעה לישראל בקיץ של שנת 1971 ושהתה בקיבוץ שישה שבועות, יחד עם בעלה ובנה. בתחילת ביקורה נפגשה עם מחנכים והורים בקיבוץ, וקיבלה מהם אישור לתצפיות וצילומים בבתי התינוקות בזמן שהאימהות מניקות ומאכילות את ילדן באמצעות בקבוק. את התהליך צילם בעלה מילטון. בקיבוץ נהגו בשיטת האכלה לפיה קשובים לדרישת התינוק לאכול, ולא לפי שעות האכלה; האימהות נקראו מהשדה בעזרת דגלים שאותתו כי התינוק רעב. בין השאר, קסטנברג הציעה להכניס לבתי הילדים את כיסא הנדנדה, ולימדה את האימהות את חשיבותו של ריתמוס המציצה והתיאום הגופני, החשובים במהלך שנת החיים הראשונה.
קסטנברג ערכה תצפיות גם בילדים בוגרים יותר, וכתבה פרופילים לתנועתם. היא ערכה כ-120 פרופילים של תנועה לילדים עד גיל 5.
אליקים בן ארי (חברה)
אודות החברה
בבעלות החברה ארבע מחצבות: מחצבת חוצה יהודה ליד אדורה, מחצבת הר שחר ליד משאבי שדה, מחצבת חול במישור רותם ומחצבת בזלת ברומניה (Ben-Ari Negev Industrial Srl). החברה מחזיקה נמל פרטי בדנובה להעמסת חומרי המחצבה.
בתחום איכות הסביבה מפעילה החברה תחנת מעבר ראשית של פסולת ביתית של ערי גוש דן ותחנות מעבר ומחזור פסולת יבשה בחיריה. הפסולת מועברת באמצעות משאיות ורכבות לאתרי ההטמנה דודאים שבנגב.
יהודה אפק
יהודה אפק (נולד ב-30 בספטמבר 1952) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור אמריטוס בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, וידוע בעיקר בעבודתו בתחום לוחמת רשת ובתקלות מחשוב. אפק היה ממקימי חברת Riverhead Networks בשנת 2000 ועמד בראש בית הספר למדעי המחשב, אוניברסיטת תל אביב, בין השנים 2016-2014.
ביוגרפיה
אפק נולד בחיפה להורים ניצולי שואה (מרים ומנחם פינקהוף) אשר נמנו בין המייסדים של המחתרת ההולנדית "קבוצת וסטרוויל" שהצילה למעלה מ-300 צעירים יהודים במהלך השואה עד שנפלו בשבי הנאצים, כשעל כך זכו שניהם באות המציל היהודי. אפק למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ובשנת 1970 התגייס לצה"ל, שם שירת כלוחם בסיירת מטכ"ל, והשתתף במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1978 הוא סיים תואר ראשון בהנדסת תוכנה בטכניון. בין השנים 1978 ל-1980 הוא שירת כאזרח עובד צה"ל, כמהנדס, אחראי על פיתוח יחידת האוויוניקה של המל"ט (כלי טיס בלתי מאויש) הראשון שיוצר על ידי חיל האוויר (רם לבב שהפך לדלילה ). בין השנים 1980 ל-1985 הוא השלים תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). בין השנים 1985 ל-1988, הוא עבד כחוקר במעבדות נוקיה בל. ב-1988 הוא הצטרף לסגל המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, בה הוא עובד כיום כפרופסור. הוא גם כיהן כראש בית ספר למדעי המחשב בין השנים 2014 ל-2016.
בשנת 2000 אפק היה המייסד הראשי של חברת ההזנק Riverhead Networks, חברה שסיפקה מערכת סינון להתקפות מניעת שירות מבוזרות. המוצר Riverhead Guard נפרס בעשרות אלפי אתרים, והגן עליהם מפני התקפות מרובות ג'יגה-ביט לשנייה. ריברהד נרכשה על ידי סיסקו סיסטמס ב-2004 בסכום של כ-44 מיליון דולר, ולאחר מכן אפק נשאר CTO ומנהל בסיסקו ישראל עד מאי 2009. אוניברסיטת תל אביב וחברת רמות הגישו תביעה נגד אפק בטענה שהפטנטים שרשם בשם ריברהד שייכים לאוניברסיטה, וב-2007 הגיעו הצדדים לפשרה שבמסגרתה שילמה סיסקו ובעלי המניות ב-Riverhead מספר אלפי דולרים לאוניברסיטה והאוניברסיטה העבירה את זכויות הקניין הרוחני הרלוונטיות לסיסקו.
בשנת 2021 זכה אפק במענק מחקר של תוכנית החדשנות GEANT.
בשנת 2022 היה שותף להגשת עתירה בבג"ץ דרעי שהובילה לפסילת מינויו של דרעי לשר.
GGH
הצפנת גולדרייך-גולדווסר-הלוי (בשמה המקוצר GGH) היא מערכת הצפנת מפתח ציבורי וחתימה דיגיטלית הראשונה שהייתה מבוססת על סריגים, שפותחה ב-1997 על ידי עודד גולדרייך, שפרירה גולדווסר ושי הלוי. הצפנת GGH מתבססת על הקושי המשוער שבפתרון בעיית הווקטור הקרוב ביותר (CVP) בתורת הסריגים והיא מזכירה במקצת את הצפנת מקאליס המבוססת על תורת הקודים. למערכת זו בעיקר חשיבות תאורטית והיא אינה מעשית היות שכדי להתגבר על קריפטואנליזה של הצופן על המפתחות להיות ארוכים מאוד.
פונקציה חד-כיוונית עם דלת מלכודת
הבסיס התאורטי של הצפנת GGH הוא שבהינתן כל בסיס B של סריג כלשהו, קל מאוד לייצר וקטור קרוב לנקודה כלשהי בסריג, פשוט על ידי הכפלה של הנקודה הנתונה בווקטור שגיאה אקראי קטן. אולם מאידך החזרה מנקודה הזו לנקודה המקורית היא פעולה קשה. עובדה זו משמשת בסיס לפונקציה חד-כיוונית עם דלת מלכודת כאשר דלת המלכודת מסתמכת על העובדה שבסיסים שונים של אותו סריג מניבים הבדלים בקושי במציאת הנקודה הקרובה ביותר. המידע הסודי יכול להיות אם כן "בסיס מצומצם" שאיתו פתרון בעיית הווקטור הקרוב ביותר או קירוב טוב שלה היא מסדר גודל פולינומי, בסיס כזה נקרא "בסיס טוב". לעומתו המפתח הציבורי יהיה בסיס אחר של אותו סריג המאפשר חישוב בכיוון אחד אך לא בכיוון ההפוך. כלומר עם בסיס זה מציאת הנקודה הקרובה ביותר עם מיטב האלגוריתמים הידועים תהיה קשה מאוד.
סריג ובעיית הווקטור הקרוב ביותר
בהינתן קבוצה של n וקטורים בלתי תלויים מעל, הסריג (Lattice) L הנפרש על ידי הוא קבוצת כל הצירופים הליניאריים האפשריים של הווקטורים  עם מקדמים שלמים, כלומר:
בעיית הווקטור הקרוב ביותר היא בעיה קשה בתורת הסריגים שלה השלכות על תורת הקריפטוגרפיה. בהינתן בסיס B של סריג כמתואר לעיל ווקטור כלשהו \mathbf{v}, הבעיה היא למצוא וקטור אחר ב-L(B) שהוא הקרוב ביותר ל-\mathbf{v} בנורמה מסוימת. בעיה זו הוכחה כבעיית NP-קשה. לא ידוע על אלגוריתם שיכול אף למצוא קירוב טוב בפקטור פולינומי ב-n שהוא הממד. בעיה קשורה נוספת היא מציאת בסיס מינימלי (SBP), שגם היא קשה, אם ניתן למצוא בסיס כזה בזמן פולינומי אז אפשר גם לפתור את בעיית הווקטור הקצר ביותר. האלגוריתם הטוב ביותר הידוע כיום הוא LLL אלגוריתם לצמצום בסיס הסריג (lattice basis reduction) והוא אינו יעיל כאשר הסריג בעל ממד גדול. חישוב המפתח הפרטי מתוך המפתח הציבורי שקול לפתרון בעיה זו.
תיאור הצופן
האלגוריתם מורכב משלושה חלקים; הכנה, הצפנה ופענוח כדלהלן: להכנה המקבל בוחר שני בסיסים B ו-R המיוצגים כמטריצות מסדר n\times n כאמור, כאשר n הוא פרמטר ביטחון (למשל n\ge 200). הבסיס R נבחר באופן אקראי באופן שיהיה בסיס "טוב" כלומר שהפונקציה שלו נמוכה והוא משמש כמפתח פרטי ונשמר בסוד. המקבל מפרסם את המפתח הציבורי B שהוא גרסה "מסווית" של המפתח הפרטי. השיטה הישירה להסוות את R היא ערבוב של כל וקטורי R עם צירוף ליניארי של וקטורים אחרים, עם מקדמים בטווח \{-1,0,1\}. נוח לממש זאת באמצעות המכפלה B=TR כאשר T הוא מטריצה אונימודולרית (unimodular) אקראית, כלומר מטריצה ריבועית במספרים שלמים שהדטרמיננטה שלה היא \pm 1. והמקבל שומר גם את T בסוד.
להצפנת המסר תחילה השולח ממיר את m בשיטה מוסכמת ובטוחה לנקודה בסריג, נניח הווקטור \mathbf{v}. לאחר מכן השולח מחשב את:
כאשר \mathbf{e} הוא "וקטור שגיאה" אקראי קצר, כלומר שמקדמיו הם בהסתברות שווה, עבור \sigma ממשי (כגון \sigma=3). בחירת וקטור השגיאה בצורה זו גרמה לנקודת תורפה מהותית שאיפשרה התקפה יעילה נגד המערכת. נראה היה שלא ניתן למצוא פתרון יעיל שעוקף את הבעיה ורבים סברו לאור זאת ש-GGH אינה ראויה לשימוש כיום בשל כך. אולם במרוצת השנים נמצאו פתרונות (להלן) והסתבר ש-GGH הוספדה מוקדם מדי.
לצורך הפענוח המקבל משתמש בטכניקת קירוב של Babai (היעילה רק כאשר הבסיס נוח) כדי להפוך את פעולת ההצפנה. דהיינו מייצג את c כצירוף ליניארי של עמודות R, מעגל את המקדמים של צירוף זה לשלמים הקרובים ביותר ומקבל נקודה בסריג. ייצוג הנקודה כצירוף ליניארי של עמודות B הוא הווקטור \mathbf{v}. ליתר דיוק אם T=B^{-1}R היא מטריצה יונימודולרית, המקבל מחשב את \mathbf{v} ואת \mathbf{e}. כך:
מדוע זה עובד. היות שהמטריצה T=B^{-1}R היא יונימודולרית, הפונקציה ההפוכה להצפנה היא וכן. כזכור לכן מתקיים:
מכפילים את הביטוי האחרון ב-T^{-1} כדי לבודד את \mathbf{v}, ממנו אפשר לחלץ את m. אלגוריתם בּבּאי מאפשר לצמצם את הביטוי eR^{-1} מהמשוואה האמורה בתנאי שהוא מספיק קטן, כלומר הכניסות שלו הם ערכים ממשיים הנמוכים מ-1/2.
חתימה דיגיטלית
אם נתונה מערכת מפתח ציבורי של GGH המתאימה לשריג, באופן טבעי סכימת חתימה דיגיטלית תהיה כדלהלן: נתון המסר m והתמצית שלו שחושבה על ידי פונקציית גיבוב בטוחה כלשהי, החתימה היא חישוב הנקודה \mathbf{s} בסריג האמור, הקרובה ביותר ל-H(m). אימות החתימה מתבצע על ידי בדיקה שאכן \mathbf{s} נמצא בסריג כלומר וכן שהיא אכן נקודה קרובה כלומר  קטן מערך מפרמטר קרבה שנקבע כחלק מתהליך החתימה.
ב-2006 פרסמו עודד רגב ו-Phong Nguyen קריפטואנליזה של חתימת GGH ו-NTRU שמראה שאפשר לחשוף את המפתח הפרטי בזמן מאוד קצר תוך שימוש ב-400 חתימות בלבד. מסיבה זו חתימת GGH אינה בטוחה לשימוש מהיבט פרקטי.
ביטחון ויעילות
תוצאת צופן GGH מתנפחת באופן משמעותי לעומת המסר המקורי בערך. הערכה מדויקת של מידת ההתנפחות תלויה בגודל הכניסות של B שבתורו תלוי בגודל הכניסות של R ו-T. קיימות גרסאות של הצופן שמשפרות את המצב. Micciancio הציע להחליף את המפתח הציבורי B=TR במפתח הציבורי המבוסס על הצורה הנורמלית של הרמיט (HNF) של R שהוא יותר קטן. שיפור נוסף הוא במקום להטמיע את המסר בנקודה בסריג אפשר להטמיעו בווקטור השגיאה e וכן אם עובדים עם מקבילון במקום עם המטריצה מקורית הטקסט המוצפן יהיה קטן משמעותית.
ההתקפות האפשריות נגד מערכת GGH הם:
ב-1999 חוקרים מצאו בעיות מהותיות בסכמה המקורית שהוצעה על ידי גולדרייך גולדווסר והלוי, שנראה היה שלא ניתן לפתור אותן. ב-2012 הציעו Yoshino ו-Kunihiro פתרון. בגרסה המשופרת נראה שהבעיות תוקנו. אולם פותחו חלופות מתקדמות יותר כמו גרסאות של NTRU שגם יותר בטוחות וגם מציעות ביצועים אופטימליים ומהוות מתחרים ראויים לאלגוריתמים התקניים כמו RSA ודיפי הלמן.
האטרקטיביות של שיטה זו ונגזרותיה, שמוצאת היום עניין רב מצד האקדמיה, היא השערת העמידות נגד קריפטואנליזה קוונטית. להערכת מומחים שיטות מפתח ציבורי כמו RSA ודיפי הלמן עומדות לצאת משימוש כאשר מחשבים קוונטיים כלליים בקנה מידה גדול יהיו זמינים. וההערכות הן שמדובר על סדר גודל של כחמש-עשרה שנה. מסיבה זו האקדמיה נמצאת בחיפוש נמרץ אחר שיטות מפתח ציבורי שתהיינה עמידות נוכח האיום הממשמש ובא. הוכח שכדי ש-GGH תהיה בטוחה נגד קריפטואנליזה עם אלגוריתם LLL אורך המפתחות צריך להיות עצום, מסיבה זו האלגוריתם אינו מתאים לשימוש מעשי בקנה מידה מסחרי.
דוגמה במספרים קטנים
יהי סריג אשר הבסיס שלו הוא המטריצה
וכן כך שמתקבל אם המסר הוא הווקטור v=(2,-5) וכן וקטור השגיאה e=(1,-1) כלומר \sigma=1. אז הצפנה היא:
לפענוח המקבל מחשב את:
יוצא ש- וכן. אם מעגלים את התוצאה ל-(-11,-19) אפשר לחלץ את המסר.
ח'רבת ואדי חמאם
ח'רבת ואדי חמאם (חורבת ורדים) הוא אתר ארכאולוגי ב, כ-2 ק"מ מערבית לכנרת, בקרבת היישוב ואדי אל-חמאם. האתר ממוקם על מדרון תלול למרגלות מצוקי הר ניתאי סמוך לאפיק נחל ארבל המקיף אותו ממזרח ומדרום. ואפיק נחל סביונה מצפונו. גודלו של האתר נאמד בכ-40-30 דונם והוא היה אחד הכפרים הגדולים בגליל המזרחי בתקופה הרומית.
זיהוי האתר
שמו הקדום של האתר לא נשמר. השערת החוקרים היא שאולי זהו מקומו של היישוב מגדל צבעייא (מגדל הצבעים) הנזכר בספרות חז"ל כיישוב בעל חשיבות רבה בימי בית שני באזור טבריה. ב מיוחס למגדל צבעיא המקור לעצי השיטים לבניית המשכן. בתלמוד ירושלמי נאמר שמגדל צבעייא חרבה במרד בר כוכבא "מפני הזנות". בחפירות באתר זוהתה שכבת חורבן מסיבית מתקופה זו.
תולדות המחקר
הסקר הארכאולוגי הראשון באתר בוצע בסוף המאה ה-19 על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל במסגרת סקר ארץ-ישראל המערבית. אנשי הסקר קראו לאתר בטעות בשם "ורידאת" על שם חורבה סמוכה, ומכאן שמו העברי של האתר – "חורבת ורדים". בדיווחם הם מסרו שבמקום נמצאים גלי אבנים. יוסף ברסלבי שהיה חוקר ארץ ישראל ומדריך טיולים, ביקר באתר בשנת 1925 וציין שהפרטים האדריכליים שראה שייכים כנראה לבית כנסת מהטיפוס הגלילי. סקרים נוספים נעשו באתר ב"סקר הגליל המזרחי" שהתקיים בין השנים 1999–2004. בסקר הממצאים, נאספו מפני השטח ומבורות בדיקה רדודים שנחפרו במקום שברי כלי חרס. שברי כלי החרס תוארכו מהתקופה ההלניסטית המאוחרת ועד התקופה הרומית המאוחרת עד סוף המאה ה-4 לספירה. לא נמצאו ממצאים מתקופה מאוחרת יותר.
בשנת 2007 החלו באתר חפירות ארכאולוגיות מסודרות על ידי "המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים", שנמשכו עד שנת 2012. מטרות המחקר היו: חפירת בית הכנסת שתסייע בתיארוך בתי הכנסת מהטיפוס הגלילי. חפירת שטחי מגורים, שטחים ציבוריים ומתקנים, שיסייעו להבין את אופי חיי הכפר באזור בתקופה הרומית, ואת תהליך הנטישה של הכפרים בתקופה הביזנטית.
השכבות הארכאולוגיות באתר
באתר זוהו 4 שכבות ארכאולוגיות:
הממצאים באתר
על פי הממצאים בשכבות 2 ו-3 החלה ההתיישבות באתר בתקופה החשמונאית. הסקרים הארכאולוגיים שנעשו באזור הגליל המזרחי הראו על גידול בהתיישבות באזור בתקופה זו. החוקרים קושרים זאת להתרחבות הממלכה החשמונאית לכיוון הגליל. היישוב הגיע לשיא פריחתו במאה ה-1 לספירה. במאה זאת נבנה במרכז האתר מבנה ציבורי גדול שהחוקרים משערים שהיה בית כנסת. הוא כלל עמודים בסגנון דורי, קירות המבנה היו צבועים וחדרים עם ספסלים. במאה זאת נעשו עבודות תשתית נבנו קירות תמך וטרסות לבניית בתי מגורים. שכבה 3 חרבה בחורבן אלים בתקופתו של הקיסר אדריאנוס, ייתכן והם קשורים למרד בר כוכבא שהתרחש בין השנים 132–135 לספירה.
לאחר אירוע החורבן ננטש האתר או הידלדל מאוד. התיישבות נוספת החלה במקום בסוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3. הממצאים של תקופה זו נמצאו בשכבה 2. באמצע המאה ה-3 נבנה במרכז היישוב בית כנסת גדול מהטיפוס הגלילי. הממצאים כוללים ספסלים, מערכת עמודים, חזית מבנה שעשויים מאבן גיר. בשליש האחרון של המאה ה-3 קרס חלקו המזרחי של המבנה. בית הכנסת שוקם והוספה לו רצפת פסיפס. מבנה בית הכנסת נהרס שוב, על פי השערת החוקרים ברעש האדמה של שנת 363. לקראת סוף המאה ה-4 ננטש בית הכנסת.
אתר ואדי חמאם הוא אחד משורת אתרים שזוהו בסקר הגליל המזרחי שננטשו במהלך המאה ה-4 לספירה. הממצאים באתר לא מצביעים על נטישה פתאומית, אלא על תהליך הדרגתי של נטישה. הממצאים המאוחרים ביותר הם מאמצע המאה ה-4 וכללו כלי חרס ומטבעות. חלק גדול מהמבנים נמצאו כמעט ריקים. רק באזורי החפירה סביב בית הכנסת נמצאו כלי חרס שיובאו מקפריסין וממצאים קטנים נוספים המתוארכים לסוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5, שבה היישוב הגיע לסופו.
בית הכנסת
בית הכנסת נחפר בשכבה-2 המתוארכת למאות ה-3 וה-4 לספירה. מיקומו היה במרכז הכפר והוא נבנה במקום שבו שכן בשכבה שמתחתיו מבנה ציבורי גדול. החוקרים משערים שהמקום נבחר בגלל הטרסה הרחבה שהייתה במקום והעובדה שבמקום זה שכן לפני כן מבנה ציבורי גדול שאולי גם הוא שימש כבית כנסת, ויש כאן רציפות במסורת של השימוש במקום. בית הכנסת נבנה לכיוון דרום-מזרח, והיה מוקף מצפון ומדרום בסמטאות שהפרידו בינו לבין מבני מגורים ומתקנים חקלאיים. בית הכנסת והמבנים סביבו נבנו ברשת של שתי וערב, דבר המראה על תכנון מוקדם. המבנים הקדומים לשכבה זאת מולאו באבנים ובעפר כדי להוות תשתית למבנים שנבנו. הבנייה מראה שהיה ארגון קהילתי.
הפריטים האדריכליים מאבן המגולפים שנמצאו באתר, היו ברמת גילוף מעולה. נמצאו כרכובים, כותרות בסגנון דורי, פילסטר ואבן מעוטרת בתבליט נשר. בנוסף בשטח היו מפוזרות אבני גזית גדולות רבות מגיר. בנוסף, כבר בתחילת החפירה נמצאו פריטים אדריכליים עשויים מבזלת שהביאו את החוקרים למסקנה שבית הכנסת לא היה חד-תקופתי.
בשלב השני של בית הכנסת נמצאה רצפת פסיפס ומערך ספסלים עשויים מבזלת. בשלב זה גם נעשה שימוש משני באלמנטים אדריכליים מהשלב הראשון. מרצפת הפסיפס שרדו 30 קטעים שאפשרו לשחזר את מראה הרצפה. במרכז האולם שרדה כתובת עברית/ארמית וכן שרידי מעגלים. החוקרים העלו השערה שאולי היה זה חלק מגלגל המזלות. בנוסף שרדו שלושה קטעים של תיאורי סצנות מתוך המקרא: סיפור קריעת ים סוף, שמשון מכה את הפלשתים בלחי חמור. סצנה של בנייה אולי בניית המקדש או מגדל בבל. נמצא קטע נוסף שייתכן שגם הוא מתוך המקרא, אבל השרידים דלים מכדי לאפשר את זיהוי הסצנה.
מתחת לרצפת הפסיפס נחפרו שישה בורות בדיקה. הממצאים מבורות אלה אפשרו את תיארוך השלב. בבורות נמצאו יותר מ-500 שברי חרסים שאפשרו תיארוך וכן 17 מטבעות.
אוגיסט הירשאואר
גנרל של דיוויזיה אנדרה אוגיסט אדוורד הירשאואר (בצרפתית: André Auguste Édouard Hirschauer; 16 ביוני 1857 – 27 בדצמבר 1943) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
הירשאואר נולד ב-16 ביוני 1857 בעיר סינט-אבול שבקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1871 בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה, סופחה העיר לקיסרות הגרמנית, ומכיוון שמשפחתו בחרה לשמור על אזרחותה הצרפתית, היא אולצה לעקור לקאלה. בשנת 1874 התגייס לצבא צרפת, ולמד באקול פוליטקניק. הוא שרת באלג'יריה בשנת 1881, וב-1 באפריל 1904 הוא מונה למפקד הראשון של בטליון ההנדסה ה-25. הוא היה אחד מאבות חיל האוויר הצרפתי. במהלך פרשת דרייפוס, הוא היה מהקצינים שהאמינו באשמתו של אלפרד דרייפוס, ואף הסכים להעיד נגדו במשפט הערעור.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הועלה הירשאואר לדרגת גנרל של דיוויזיה, והיה לסגנו של ז'וזף גליאני. בתחילת המלחמה הוא מילא בצבא תפקידי מטה, אולם בסופו של דבר התקבלו הפצרותיו לצאת לחזית, וב-31 בדצמבר של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-63. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב האורסק ובקרב שמפאן השני. ב-20 ביוני 1916 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-18, ופיקד עליו עד 22 באוגוסט 1917 עת קיבל פיקוד על הקורפוס ה-9. הוא לקח חלק בקרב ורדן.
דיימלר 22
דיימלר 22 (באנגלית: Daimler 22, Daimler Twenty-Two), היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב The Daimler Company Limited (הייתה קרויה: The Daimler Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1902–1903 בבריטניה.
דגם של "דיימלר 22", שנת המודל 1902 הייתה מכונית השרד של המלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת (ראו תמונה).
המכונית המלכותית
גוף המכונית מסוג "דיימלר 22", שנת המודל 1902 של המלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת היה מסודר כדי לשאת שני נוסעים מלפנים (נהג + נוסע) ושישה אנשים מאחור (במארז סגור). לשני המושבים האחוריים גב מעוגל. לוחות זכוכית מעוקלים מגיעים עד לחופה ומספקים הגנה מפני אבק. לוח זכוכית מעל הדלת נותן גישה לחלק האחורי של הרכב. וילונות צד מסופקים. המכונית מרופדת בעור מרוקאי כחול ("Morocco leather" ) והמרכב צבוע בכרמין מרופד באדום.
בדגם הורכב מנוע 4 צילינדרים, 4,503 סמ"ק המפיק 22 כ"ס.
איסור שמור
איסור שמור הוא איסור לקטוף, לקנות או לאכול פירות שביעית משדה שלא הופקר כהלכה. על פי מצוות התורה, התוצרת הקדושה בקדושת שביעית צריכה להיות הפקר, ובעל השדה צריך לאפשר לכל אדם לקטוף פירות כרצונו.
איסור שמור מתייחס למצב שבעל השדה מנע, שלא כדין, מאחרים לקחת את פירות שדהו. במצב זה, אסור לבעל השדה לקטוף את הפירות. בנוסף, אסור לכל אדם לקנות את הפירות מבעל השדה. לפי חלק מהפוסקים, אסור גם לאכול מהפירות. לגבי איסור אכילה, יש חולקים ואומרים שהאיסור הוא מדרבנן בלבד, או שאין איסור כלל.
לא תקצור ולא תבצור
מקור הדין בתורה:. מכינוי-השייכות במילים קצירך, נזירך ניתן ללמוד, שאסור לקצור ולבצור יבול השייך בלעדית לבעליו, כלומר, שלא הופקר לכולם:. לפי הספרא אסור לבצור פירות שמורים. לא כתוב בפירוש מה הדין אם מישהו בכל-זאת קטף פירות משדה שמור (כגון גוי או יהודי חוטא). לפי רבינו תם ורבי זרחיה הלוי הפירות הללו אסורים באכילה. אולם לפי רש"י ורמב"ן הפירות לא נאסרים באכילה. גם הרמב"ם לא אסרם באכילה, אולם כתב שאסור לקנות פירות מאדם שיש חשד שלא הפקיר על פירותיו.
שבת הארץ לאכלה
מקור נוסף הוא בפסוק הבא:
מהמילים "והייתה שבת הארץ לכם לאכלה" ניתן ללמוד, שמותר לאכול רק יבול מקרקע ששבתה, כלומר שהתקיימו בה כל המצוות הקשורות להשבתת עבודת האדמה:. וכן פסק הרי"ד. אולם לפי רבי אליהו מזרחי, הפסוק מתייחס רק לפירות שגדלו כתוצאה ממלאכות אסורות, כגון זריעה וזמירה, המנוגדות לשביתת הארץ. איסור זה נקרא איסור נעבד.
פירות של עזיקה
בתלמוד נדון גוי המוכר פירות בשוק, ואומר.
מנחת העומר
מקור נוסף נמצא בדיון על מנחת העומר בשנה השביעית. מנחת העומר היא קרבן שמקריבים מהעומר הראשון של הקציר. בשנה השביעית הוא מגיע מה"ספיחים" - היבול שצמח מזרעים שנפלו לאדמה בזמן הקציר של השנה השישית. כדי לוודא שהעומר הראשון יישמר למנחה, מינו. כיוון שקרבנות חייבים לבוא מיבול המותר באכילה, ניתן לכאורה להוכיח ממקור זה שמותר לאכול מיבול שמור. האוסרים לאכול שמור מתרצים מקור זה בכמה דרכים:
פוסקי הדורות האחרונים
בארץ ישראל נהגו להתיר אכילת פירות שנשמרו על-ידי גוי, אולם נחלקו לגבי פירות שנשמרו על-ידי ישראל.
אחת השאלות התלויות באיסור שמור נוגעת לכשרות התוצרת של היתר המכירה (לשיטת הסוברים שהמכירה לא הצליחה להפקיע, וחלה חובה להפקיר את השדות). מספר פוסקים סבורים שאף לדרך זו מותר לאכול את הפירות, וכן להשתמש באתרוג של היתר המכירה לארבעת המינים, בין היתר בהסתמך על שיטת הראשונים המתירים את ה"שמור" באכילה.
שוקי ריבק
שוקי ריבק (נולד ב-4 במאי 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. קודם לכן שימש מפקד חטיבת עודד, סגן מפקד חטיבת גולני ומפקד גדוד 51.
שירותו הצבאי
ריבק נולד וגדל בחיפה ולמד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב. התגייס לצה"ל והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. היה מפקד מחלקה, מפקד פלוגה רובאית ומפקד פלגה ג' ביחידת אגוז. לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות ביחידה זו בתקופת מרדכי כהנא. לאחר נפילתו של רועי קליין במלחמת לבנון השנייה, מונה תוך כדי לחימה, לשמש כמחליפו בתפקיד סגן מפקד גדוד 51.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה במבצע עופרת יצוקה, שימש בתפקיד עד שנת 2010. לאחר מכן מונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י בשנים 2010–2012. בשנים 2012–2013 היה מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בשנים 2013–2014, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. לאחר תום המבצע החליף ריבק את פיני יוסף, ושימש מ"מ מפקד יחידת אגוז עד להחלמת המפקד, יונתן רום. בשנת 2015 לאחר שהשתלם במב"ל, הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, עד שנת 2017. ביולי 2017 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. ריבק שימש בתפקיד עד שנת 2019, כאשר הוחלף על ידי שרון אלטיט.
הקורפוס ה-19 (צרפת)
הקורפוס ה-19 (בצרפתית: Corpe d'Armée 19e) היה קורפוס של הצבא הצרפתי. בדצמבר 1870, משלחת טור הקימה את הקורפוס ה-19 באלנסון. הקורפוס הוקם שוב ב-13 באוגוסט 1874, הוא כלל את היחידות הצבאיות השונות באלג'יריה, והיווה את הגרעין של צבא אפריקה.
האזור הצבאי ה-19
הקורפוס היה ממוקם באזור הצבאי ה-19 של הצבא המטרופוליטני שכלל את שלוש המחלקות של אלג'יר, אורן וקונסטנטין, הממוקמות באלג'יריה של ימינו. חיל המצב היה מוצב בעיקר באלג'יר, מסקרה, טלמסן ועין. אלמנטים שלו היו גם מוצבים בתוניסיה, והיוו את 'דיוויזיית הכיבוש התוניסאית', שהייתה ממוקמת בעיקר בתוניס, ביזרטה וסוסה. עשרים האזורים הצבאיים האחרים של הצבא המטרופוליטני כיסו את צרפת היבשתית, ומכאן ניתן לו שמו "צבא אפריקה".
מלחמת צרפת-פרוסיה
21 קורפוסים הוקמו בדצמבר 1870, ולכל אחד מהם אזור צבאי משלו. הקורפוס ה-19 פורק ב-13 במרץ 1871.
משנת 1870 עד 1914
דיוויזיות אורן ואלג'יר של הקורפוס נלחמו באיט חבש, חלק קטן מח'ים אייט אונבגוי של קונפדרציית עאיט אטא בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. הסכסוך הסתיים בסיפוח אזור טואט-גורארה-טידיקלט על ידי צרפת בשנת 1901.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה המרוקאית הייתה אחת היחידות המעוטרות ביותר של הצבא הצרפתי ובכל הגדודים שלה היו לוחמים שעוטרו בצלב המלחמה בסוף הסכסוך. הדיוויזיה המרוקאית הייתה הדיוויזיה היחידה שזכתה לעיטור לגיון הכבוד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חלק מכוחות הקורפוס ה-19 נשלחו לשרת כחלק מחיל המשלוח למזרח התיכון. שני רגימנטים ארעיים, שהורכבו בסך הכל מחמישה גדודי זואבים וגדוד לגיון הזרים אחד, לחמו במערכה בגליפולי, ולאחר מכן בחזית סלוניקי, ונלחמו לצד כוחות בריטיים בשתי המערכות.
מלחמת העולם השנייה
הקורפוס הצטרף לבעלות הברית בסוף 1942 כאשר כוחות צרפת של וישי בצפון מערב אפריקה עברו לבעלות הברית לאחר מבצע לפיד והכיבוש הגרמני והאיטלקי בצרפת של וישי.
הקורפוס ה-19 לחם כחלק מהארמייה הבריטית הראשונה עד לכניעת כוחות הציר בתוניסיה במאי 1943.
לאחר מלחמת אלג'יריה
למעט כוח לגיון הזרים מצומצם וגדוד אחד של ספאידים, כל שאר הגדודים של ארמיית אפריקה פורקו או איבדו את זהותם הקודמת בין 1960 ל-1965, לאחר שזכו לעצמאות מצרפת משטחים אלה.
הקורפוס ה-21 (ורמאכט)
הקורפוס ה-21 (בגרמנית: XXI. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-10 באוגוסט 1939 בשם "הקורפוס ה-21", והועמד תחת פיקוד ניקולאוס פון פאלקנהורסט.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של גאורג פון קיכלר, וכלל את הדיוויזיות ה-21 וה-228. ב-1 במרץ 1940 הפך הקורפוס לקבוצת הארמייה ה-21, והוטל עליה לכבוש את נורווגיה.
המערכה בפולין
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קנט בייזמור
קנת' למונט "קנט" בייזמור הבן (באנגלית: .Kenneth Lamont "Kent" Bazemore Jr; נולד ב-1 ביולי 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע עבור סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
גולדן סטייט ווריורס
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2012, שיחק בייזמור עבור אוקלהומה סיטי ת'אנדר בליגת הקיץ של ה-NBA באורלנדו, ועבור גולדן סטייט ווריורס בליגת הקיץ של לאס וגאס. ב-26 ביולי חתם בגולדן סטייט. במהלך עונת הרוקי שלו, וכן במהלך עונתו השנייה בליגה, הועבר מספר פעמים לסנטה קרוז ווריורס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לוס אנג'לס לייקרס
ב-19 בפברואר 2014 הועבר בייזמור, לצד מרשון ברוקס, בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, תמורת סטיב בלייק. ב-7 באפריל הושבת לשארית העונה לאחר שקרע את גיד רגלו הימנית.
אטלנטה הוקס
ב-23 בספטמבר 2014 חתם בייזמור באטלנטה הוקס. הוא קלע שיא קריירה של 28 נקודות ב-14 בדצמבר 2015 בהפסד קבוצתו למיאמי היט. ב-7 ביולי 2016 חתם על חוזה נוסף בהוקס.
פורטלנד טרייל בלייזרס
ביוני 2019 הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לאוון טרנר.
סקרמנטו קינגס
בינואר 2020, לאחר 43 משחקים בלבד בפורטלנד, הועבר יחד עם אנתוני טוליבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, בתמורה לטרבור אריזה, וניין גבריאל וקיילב סווניגן.
החזרה לגולדן סטייט
בנובמבר 2020 חתם בייזמור על חוזה בגולדן סטייט ווריורס, בה החל את קריירת המשחק.
החזרה ללייקרס
באוגוסט 2021 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק בעבר בשנת 2014.
חזרה לסקרמנטו
בספטמבר 2022 חזר בייזמור לסקרמנטו קינגס.
Good Night
Good Night הוא השיר האחרון באלבום הלבן של הביטלס שיצא ב-1968. ג'ון לנון כתב את השיר לבנו ג'וליאן כשהיה בן 5.
השירה המובילה מבוצעת על ידי רינגו סטאר המתופף, חבר הביטלס היחיד ששר בשיר, יחד עם התזמורת של מפיק הלהקה ג'ורג' מרטין. המקהלה של מייק סאמס שרים קולות ליווי בשיר. סטאר הפך לחבר השלישי (אחרי פול מקרטני וג'ורג' האריסון) שהקליט שיר של הלהקה בלי חבר נוסף בלהקה (לנון היה הרביעי, בשיר Julia). השיר מסתיים כשסטאר לוחש: "Good night... Good night, everybody... Everybody, everywhere... Good night.".
באלבום הרמיקס של הלהקה, Love, השיר מעורבל בין Lucy in the Sky with Diamonds ו-Octopus's Garden.
השיר בוצע על ידי אמנים נוספים רבים, ביניהם הקרפנטרז, לינדה רונסטאדט ומנהטן טרנספר.
עמק ויקטוריה
בעמק ויקטוריה מצויים מספר עמקים. אגם וידה הוא האגם הגדול ביותר בעמק.
נהר ויקטוריה מנקז את קרחון ויקטוריה העליון; נהר ויקטוריה.
מתנשא בסמוך מעל אגם ויקטוריה העליון.
נהר ויקטוריה ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מערבית מאגם וידה, ונשפך אליו בצידו המערבי של האגם.
אגם תומאס ממוקם 4.7 קילומטרים ממזרח לאגם וידה.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-14
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-14 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1961, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1960.
הסרט הטוב ביותר
הדירה
הסרט הבריטי הטוב ביותר
מוצאי שבת ובוקר יום א'
השחקן הזר הטוב ביותר
ג'ק למון – הדירה
השחקן הבריטי הטוב ביותר
פיטר פינץ' – משפטי אוסקר ויילד
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
רייצ'ל רוברטס – מוצאי שבת ובוקר יום א'
השחקנית הזרה הטובה ביותר
שירלי מקליין – הדירה
התסריט הבריטי הטוב ביותר
The Angry Silence – בריאן פורבס
העצב עבר לגור כאן
העצב עבר לגור כאן הוא מיני-אלבום של להקת טיפקס, שיצא באוקטובר 1998.
הפקה
בשנה זו חגגה טיפקס עשור לפעילותה, והוציאה את המיני-אלבום, שכלל חמישה שירים. האלבום נשמע שונה מכל מה שטיפקס עשתה בעשר שנות פעילותה, והוקלט בצורה שונה: הלהקה נכנסה לאולפן ללא חזרות והזמינה אנשים רבים לבקר ולקחת חלק בתהליך. באלבום שיתף אוז פעולה לראשונה עם "Big M" (מאיר עמר), שהיה שותף לעיבודים. האלבום מכר כ-23 אלף עותקים.
בהקלטות האלבום השתתפו גם חברי להקת "כנסיית השכל".
בית ספר הארי רדזינר למשפטים
בית ספר הארי רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה הוקם בשנת 1994 על ידי פרופ' אוריאל רייכמן בסיועו של ד"ר הארי ל. רדזינר, והוא בית הספר המייסד של המרכז הבינתחומי. המחזור הראשון לתואר משולב במשפטים ומנהל עסקים סיים את לימודיו בשנת 1998.
עד לשנת 2017 השלימו את לימודיהם בבית ספר רדזינר למשפטים כ-7,300 בוגרים.
תוכניות הלימודים
במסגרת לימודי התואר הראשון, בית ספר הארי רדזינר למשפטים מציע מגוון מסלולי לימוד לתואר אקדמי כפול: משפטים ומנהל עסקים, משפטים וממשל ומשפטים ופסיכולוגיה. בנוסף, מציע בית הספר תואר ראשון במשפטים עם מסלול ישיר לתואר שני .M.A בכלכלה פיננסית, .M.A בממשל, MBA במנהל עסקים ותוכנית המצטיינים של בית הספר למשפטים (Honors program).
בית ספר הארי רדזינר למשפטים מציע תוכנית לימודים לתואר שני .LL.M במשפטים בהתמחות משפט עסקי. סטודנטים בתוכנית לימודים זו יכולים לבחור במסלול לימודים עם או ללא תזה. החל בשנת הלימודים תש"פ מציע בית ספר הארי רדזינר למשפטים תוכנית נוספת לתואר שני המיועדת למשפטנים וללא משפטנים המקנה M.A במשפטים, טכנולוגיה וחדשנות עסקית.
החל מ-20 במרץ 2018, בית הספר מציע גם מסלול לתואר דוקטור במשפטים. התוכנית מקנה לסטודנטים כלים מתודולוגיים לביצוע מחקרים אקדמיים בתחום המשפט ובהמשך לאיוש משרות בכירות בעולם המשפטים בישראל בעולם.
כתב העת משפט ועסקים
כתב העת משפט ועסקים נוסד בשנת 2004 והוא כתב העת המשפטי של בית ספר הארי רדזינר למשפטים. כתב העת יוצא לאור מדי שנה בשני כרכים: הכרך הראשון מאגד מאמרים הדנים בנושאים חופשיים מתחומי המשפט השונים, והכרך השני מאגד מאמרים משפטיים בתחום ספציפי אחד או יותר אשר נבחרו מבין המאמרים שהוצגו בכנסים שנערכו על ידי כתב העת.
שיתוף פעולה בינלאומי
בית ספר הארי רדזינר למשפטים מקיים שיתופי פעולה בינלאומיים במגוון מישורים; מדי שנה מתארחים מרצים מבתי הספר למשפטים בעולם המלמדים מגוון קורסים בשפה האנגלית; הסטודנטים בבית הספר למשפטים משתתפים בפעילויות בינלאומיות שונות במהלך לימודיהם, כגון; תוכניות חילופי סטודנטים, סמינרים משותפים ועוד.
מכון צבי מיתר לחדשנות טכנולוגית, משפט ואתיקה
מכון צבי מיתר לחדשנות טכנולוגית, משפט ואתיקה בבית ספר הארי רדזינר למשפטים, הוקם על ידי קרן משפחת צבי ועפרה מיתר במטרה לחקור את הממשק שבין טכנולוגיה, מדע וחברה.
מכון המחקר בראשות ד"ר דב גרינבאום, מתמקד בהשלכות המשפטיות, אתיות וחברתיות הנובעות מהחדשנות הטכנולוגית ככלל ומטכנולוגיות חדשות ומתפתחות בפרט. פעילות המכון כוללת פרסום מאמרים מדעיים, עריכת מחקרים אקדמיים, סימפוזיונים, שולחנות עגולים, כנסים וסמינרים בקמפוס ומחוצה לו, שיתופי פעולה עם מוסדות אחרים בארץ ובעולם והגשת בקשות מחקר לקבלת מימון מקומי ובינלאומי. המכון פועל לקידום הצעות חוק, כתיבת ניירות עמדה והכנת בקשות הצטרפות כידיד בית משפט.
אליפות ישראל באתלטיקה 1985
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון הדר יוסף בין התאריכים 6–7 ביולי 1985.
אליפות ישראל בריצת 10000 מטר לגברים ובריצת 3000 מטר לנשים נערכה ב-8 ביוני 1985.
ניסוי CMS
ניסוי CMS (ראשי תיבות: Compact Muon Solenoid) הוא אחד ממספר גלאים המשולבים במאיץ החלקיקים הגדול ה-LHC במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN, הנמצא בגבול שווייץ-צרפת. מיקומו של הניסוי במאיץ החלקיקים נמצא במקום בו מתרחשות האינטראקציות בין החלקיקים בתנועתם במאיץ LHC.
תיאור הניסוי
מטרת הניסוי היא לחקור שאלות העומדות בבסיס פיזיקת חלקיקים ולהבין את המבנה הבסיסי ביותר של אבני החומר, הכוללים בין היתר את גילוי בוזון ההיגס (הידוע בשמו הפופולרי "החלקיק האלוהי"), ממדים נוספים, ומציאת חלקיקים העשויים להיות חלקיקי חומר אפל.
גלאי CMS, שצורתו כגליל, נמצא בעומק של כ-100 מטרים מתחת לפני הקרקע והוא כולל מגנט סילונואיד (על שמו נקרא הגלאי) והוא המגנט העצמתי והגדול ביותר שנבנה. קוטרו 6 מטרים, ואורכו 13 מטרים. הוא מקורר לטמפרטורה של 268.5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס (או 4.65 מעלות קלווין). הוא חם יותר במעלה אחת מן הטמפרטורה השוררת בחלל החיצון. משקלו של הגלאי כולו בניסוי הוא בקירוב 14,000 טונות, והוא מהווה את הניסוי הכי כבד במאיץ החלקיקים. קוטרו כ-15 מטרים, ואורכו 21.5 מטרים. השדה המגנטי שהמגנט יוצר הוא 4 טסלה. זהו שדה מגנטי שעוצמתו גדולה מאוד, רק לשם השוואה ערכו גדול בחמישה סדרי גודל מהשדה המגנטי של כדור-הארץ.
מטרתו העיקרית של המגנט הוא מדידת התנע של חלקיקים טעונים, על ידי כך שמסלול תנועתם בשדה מגנטי מתעקם בעקבות הכוח המגנטי הפועל על ידי שדה זה. בעזרת כיוון תנועת החלקיק הטעון ניתן לדעת את סימן המטען החשמלי ואת התנע של החלקיק.
לניסוי CMS ולניסוי ATLAS (ניסוי נוסף לאורך מאיץ החלקיקים הגדול LHC ב- CERN) מטרות דומות, אמנם דרכי פעולתם שונות, זאת על מנת לאמת את תוצאותיהם אחד על ידי השני.
הגלאי הופעל לראשונה ב-10 בספטמבר 2008, והגילוי המרכזי שלו עד היום הוא, יחד עם ניסוי ATLAS, הוא בוזון ההיגס.
בניסוי זה עובדים כ- 3,800 אנשים מ-43 מדינות החברות בארגון המחקר של CERN, עמלו על הקמתו ועמלים על תחזוקתו.
השכבות בגלאי CMS
גלאי CMS הוא גלאי המורכב ממספר שכבות, שמטרתן לאפשר לזהות חלקיקים שונים שיעברו דרכו. השכבות השונות מאפשרות לזהות ולמדוד באופן מדויק ביותר את התנע והאנרגיה של החלקיקים הנוצרים בנקודת התנגשות במאיץ LHC.
Tracker- השכבה הפנימית ביותר
שכבה זו נועדה לתעד את הנתיבים שעשו החלקיקים בעלי מטען חשמלי על ידי מציאת מיקומם במספר נקודות מפתח.
השכבה בנויה מגלאי קטן (pixel detector) במרכז ועשר שכבות של גלאי פסי סיליקון שמגיעות לרדיוס של 130 סנטימטר העוטפות אותו. הפיקסלים בשכבה הפנימית של ה- tracker קטנים יותר על מנת לאפשר רזולוציה גבוהה בקרבת נקודת האינטראקציה, היכן שכמות החלקיקים ליחידת נפח צפויה להיות גדולה יותר.
שכבה זו היא שכבת הסיליקון הגדולה ביותר בהיסטוריה העשויה ממעל 220 מטר רבוע של סיליקון.
הקלורימטר האלקטרומגנטי
בשכבה זו ניתן למדוד את האנרגיה של חלקיקים בעלי אינטראקציה עם השדה האלקטרומגנטי, כגון פוטונים ואלקטרונים.
שכבה זו מורכבת מסינטילטורים גבישיים, שעשויים בעיקר מעופרת טונגסטט (PbWO4). הגביש עשוי ברובו ממתכת אבל במגע עם חמצן בצורה הגבישית שלו הוא הופך לחומר שקוף ונוצץ שאלקטרונים ופרוטונים יכולים לעבור דרכו, מה שאומר שהגביש מפיק אור בהתאם לאנרגיה של החלקיק. גבישים כאלו - בעלי צפיפות גבוהה,  מפיקים אור בפרצי פוטונים מהירים, קצרים ומאוד מוגדרים, שהופכים את הגלאי למדויק, מהיר ובגודל יחסית קטן.
חיישני אור שעוצבו במיוחד כדי לעבוד בשדות מגנטים גבוהים מודבקים לגב של כל אחד מהקריסטלים כדי לזהות את נצנוץ האור ולהפוך אותו לאות אלקטרומגנטי שמוגבר ונשלח לניתוח.
הקלורימטר שמורכב מקטע "גלילי" ושני "endcaps" יוצר שכבה בין ה"גשש" לקלורימטר ההדרוני. הגליל מכיל 61,200 קריסטלים שמובנים בתוך 36 מבני על  ("super modules") שכל אחד מהם שוקל 3 טונות ומכיל 1700 קריסטלים.
הקלורימטר ההדרוני
כשחלקיקים אלו דועכים הם יכולים להפיק חלקיקים חדשים שלא משאירים שום זכר לקיומם בכל חלקי גלאי ה-CMS. כדי לזהות אותם הקלורימטר ההדרוני חייב להיות אזור סגור הרמטית שתופס את כל החלקיקים שנוצרו מההתנגשות. כך אנחנו בעצם יכולים לדעת שאם חלקיק נורה מצד אחד של הגלאי אבל לא יוצא מהצד השני עם תנע ואנרגיה שקולים אנו יכולים להסיק שהופקו חלקיקים בלתי נראים (כמו נויטרינו). כדי לוודא שרואים משהו חדש ולא פשוט מפספסים חלקיקים שכבר הוכרו, השכבות בקלורימטר ההדרוני בנויות ומסודרות לסירוגין כך שלא יהיו רווחים בקווים ישרים שביניהם עלולים לברוח חלקיקים.
הקלורימטר ההדרוני  הוא קלורימטר מדגמי שבעצם מוצא מיקום, אנרגיה, וזמן הגעה של חלקיק בעזרת שכבות שבנויות לסירוגין של חומר סופג ושל פלואורסצנט סינטילטורי (סינטילטור= חומר הפולט הבזקי אור כשפוגעת בו קרינה רדיואקטיבית) שמפיקים אור מהיר וקצר כשהחלקיקים עוברים דרכו. סיבים אופטיים מיוחדים אוספים את האור ומזינים אותו לתוך תיבות היצג נתונים איפה שחיישני האור מגבירים את האות. כשכל כמות האור באזור נתון נאספת בהרבה שכבות של "אריחים" שנקראים מגדל (tower), כל כמות האור הזו היא מידת האנרגיה של החלקיק.
גלאי מיואונים
תפקיד החלק הזה במאיץ הוא לזהות מיואונים ולמדוד את המסלול והתנע שלהם.
המיואונים יכולים לחדור דרך מטרים של ברזל מבלי להגיב ולכן הם לא נעצרים על ידי אף אחד מהקלורימטרים, לא כמו שאר החלקיקים. ולכן בקצה של CMS יש תאים שמזהים מיואונים (מאחר שהם ככל הנראה החלקיקים היחידים שישאירו סימן שהיו שם).
החלקיק נמדד על ידי התאמת עקומה לפגיעות בין ארבע תחנות מיואונים שיושבות מחוץ לסליל המגנטי ומשולבות עם שלדת תמיכה מברזל. על ידי מעקב של המיקום דרך השכבות הרבות של כל תחנה בצירוף עם המדידות של הגלאי, הגלאי יכול למצוא במדויק את המסלול של החלקיק. זה נותן לנו את התנע של אותו חלקיק מפני שאנחנו יודעים שחלקיק בעל יותר תנע מתעקם פחות בשדה מגנטי ולכן המגנט של ה-CMS  מאוד חזק- כדי שנוכל לעקם את המסלולים של מיואונים בעלי אנרגיה גבוהה ולחשב את התנע שלהם.
בסך הכל יש 1400 גלאי מיואונים מסוגים שונים שיכולים לגלות את המיקום ולמדוד את רגע המעבר של חלקיקים טעונים שעוברים דרכם : 250 צינורות סחיפה (drift tubes) ו-560 cathode strip chambers שעוקבים אחרי המיקום של החלקיק ומספקים גורם להתחלת התגובה, בעוד ש-610 resistive plate chambers שמהווים מערכת גירוי עודפת שמחליטה במהירות אם לשמור את המידע שהושג על המיואון או לא. בזכות השכבות הרבות של הגלאי והמומחיות הרבה של כל סוג שכבה המערכת היא חסונה ומסוגלת לסנן רעשי רקע.
הישגים
1998- הבנייה של גלאי CMS החלה
10 בספטמבר 2008- הגלאי CMS הופעל לראשונה, קרן ראשונה עוברת דרכו
23 בנובמבר 2009- אינטראקציה בין חלקיקית ראשונה בCMS
7 בנובמבר 2010- התנגשות בין אטומי עופרת טעונים
4 ביולי 2012- פרויקט CMS ו-ATLAS גילו חלקיק חדש הדומה לערכים הצפויים מבוזון היגס.
עיבוד מידע
כל האירועים המסוננים מועברים לחוות מחשבים בכל רחבי העולם, שם הם נחקרים ומנותחים  על ידי מדענים רבים. כל המחשבים הללו מחוברים על ידי "רשת המחשבים העולמית של ה-LHC ". הרשת הזו מורכבת מכ-170 מרכזי מחשבים ב-42 מדינות שונות.
בניית הגלאי
בניית הגלאי החלה בשנת 1998 על יד כפר בשם ססי (Cessy) אשר בצרפת. בעת החפירות נתגלתה וילה רומית, בה נמצאו כדים, אריחים ומטבעות. כל חלקי הגלאי נבנו באתרים חיצוניים, הורדו לעומק 100 מטרים והורכבו מתחת לפני השטח. החלק הכבד והגדול, במשקל 200 טונות, הורד במשך 12 שעות. בנייתו נמשכה כמעט 10 שנים, כאשר בתאריך 10 בספטמבר 2010 הופעל הגלאי לראשונה.
מערכות קירור הגלאי
כדי לשמור על יעילות פעולת הגלאי יש לקרר את מרכיביו לטמפרטורות נמוכות מאוד 268.5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. לשם כך נבנה מפעל קירור בעומק של 90 מטר מתחת לפני השטח, אשר בנייתו הושלמה בשנת  2005. החומר המועבר בתוך הצינורות הללו הוא הליום נוזלי, המובל בצורת מחזור קלוד, והוא מסוגל לספק טמפרטורה של 4.45 קלווין ב-800 וולט. המפעל מורכב משלוש יחידות עיקריות: הראשונה - יחידת הדחיסה, בה נדחס ההליום למצב נוזלי עד לקירורו, "הקופסה הקרה" בה נשמר ההליום עד שעובר בצינורות, ולבסוף הצינורות עצמם בתוך הגלאי אשר מובלים מקופסת הקירור  אל תוך אזור הגלאי, תוך כדי שהם מלפפים את המגנט.
דון סמואלסון
דונלד ויליאם סמואלסון (באנגלית: Donald William Samuelson; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-25 בשנים 1967–1971.
ראשית חייו
דון סמואלסון נולד בכפר וודהאל, אילינוי. הוא גדל בחווה ולמד בקולג' נוקס.
במלחמת העולם השנייה שירת סמואלסון בצי ארצות הברית כמדריך כלי נשק וכנשק בבסיס ההדרכה של הצי פרגאט, שהיה מתקן הדרכה יבשתי באגם פונד אריי שבצפון איידהו.
לאחר המלחמה נשאר סמואלסון באזור. הוא הביא לשם את משפחתו מאילינוי ופתח חנות לציוד ספורט בעיר הסמוכה סנדפוינט. הוא גם היה שותף בעסק למכירת והחכרת ציוד לכרייה ולכריתת עצים.
קריירה פוליטית
כשמרן, קיבל סמואלסון ב-1960 עידוד ממושל איידהו רוברט סמיילי להתמודד בבחירות על מושב בסנאט של איידהו. בבחירות אלה ניצח סמואלסון ונבחר בשנית ובשלישית ב-1962 וב-1964. לאחר הניצחון הארצי של המפלגה הדמוקרטית ב-1964, החליט סמואלסון להתמודד ב-1966 בבחירות למשרת מושל איידהו, תפקיד שאז כיהן בו סמיילי, רפובליקני מתון, שהיה בעיצומה של תקופת כהונתו השלישית. במרוץ סוער, שמשך גם את תשומת הלב ברמה הלאומית, ניצח סמואלסון בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית וקיבל 61 אחוזים מהקולות מול 39 האחוזים של סמיילי.
לאחר ניצחונותיהם בבחירות המקדימות של מפלגותיהם באוגוסט, היו סמואלסון והמועמד הדמוקרטי צ'ארלס הרנדון אמורים להתמודד זה מול זה בבחירות הכלליות בנובמבר. באמצע ספטמבר, כאשר טס מפוקטלו לקר דאלן, נהרגו הרנדון ושניים נוספים בהתרסקות מטוס פרטי בהרים של מרכז איידהו, מצפון-מערב לסטנלי. הניצול היחידי מההתרסקות היה טייס המטוס. התאונה התרחשה שבעה שבועות בלבד לפני מועד הבחירות, והדמוקרטים מינו את מי שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות, חבר הסנאט המדינתי ססיל אנדרוס, שנוצח על ידי סמואלסון בהפרש של יותר מ-10,000 קולות.
במערכת הבחירות של 1970, תמך סמואלסון בכריית מוליבדן בהרי וייט קלאוד שבמרכז איידהו. בבחירות הכלליות התמודד מולו שוב אנדרוס, שהיה מתנגד תקיף לתעשיית כרייה זו, וניצח בבחירות. סמואלסון שב לחיים הפרטיים. היה זה הניצחון הראשון של הדמוקרטים מבין שישה רצופים בכל מערכות הבחירות למשרת מושל איידהו עד 1990.
חיים אישים
ב-1936 נשא סמואלסון לאישה את רעייתו רובי. לשניים נולדו שני ילדים.
דון סמואלסון נפטר ב-20 בינואר 2000 בבית חולים בסיאטל, בגיל 86, כתוצאה מהתקף לב. הוא נטמן בפארק הזיכרון פיינקרסט שבסנדפוינט.
קייטי אדית גלידון
קייטי אדית גלידון (באנגלית: Katie Edith Gliddon; 6 במאי 1883 – 1 בספטמבר 1967) הייתה אמנית צבעי מים ולוחמת לזכויות נשים בריטית. היא הייתה חברה באיגוד הנשים החברתי והפוליטי עבורו היא נלחמה ונכלאה בכלא הולוואי בשנת 1912. התמחתה בציור פרחים, בשנותיה האחרונות הייתה מורה לציור ורישום.
ביוגרפיה
גלידון נולדה בטוויקנהאם שבמידלסקס בשנת 1883, בתם של מרגרט מרתה לבית ללין (1860–1941) ואורליוס ג'יימס לואי גלידון (1857–1929), איש הכנסייה הרפורמית המאוחדת (1882–1884) והומאופת. מפקד האוכלוסין בשנת 1911 מונה אותו כסוחר כללי ומשווק השקעות ואת קייטי אדית כאמנית, לאחר שלמדה בבית הספר לאמנות של סלייד בין השנים 1900–1904 אצל פרידריק בראון והנרי טונקס. אחותה הצעירה גלדיס אוולין גלידון (1886–1969) נרשמה גם כאמנית. אחיה הצעיר סגן מוריס גלידון (1892–1917) נהרג בפעולה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פעילות
גלידון הצטרפה לסניף קרוידון של האיגוד החברתי והפוליטי לנשים (WSPU) בשנת 1910 בערך באותה תקופה בה אחיה קוטברט פול גלידון פעל כמארגן האיגוד הפוליטי לגברים למען זכויות נשים. הוא ערך את הקמפיין בשם 'צ'ארלס גריי' כדי לא להביא למבוכה את הוריו ואילו קייטי אדית נכנסה בשם בדוי 'קתרין סוזן גריי' מאותה סיבה. ב־1911 פרסמה מאמרים בנושא זכות בחירה לנשים בכמה עיתונים. חברת "דייוויס ולנגדייל" שבניו יורק הציגה ציור דיו ומכחול שכותרתו "גלידון" מאת האמן וולטר סיקרט משנת 1912, אשר כמעט בוודאות מתעד את קייטי גלידון שכן היא הכירה את אחותו של סיקרט הלנה סוונוויק, שהייתה גם היא פעילה למען זכות הבחירה לנשים. בנוסף, גם גלידון וגם סיקרט היו חברים במועדון האמנות האנגלי החדש.
במרץ 1912 היא ניפצה את חלון סניף הדואר ברחוב ווימפול ונעצרה ונידונה לחודשיים מאסר בעבודות פרך בכלא הולוואי אותם עשתה במהלך חודשי מרץ ואפריל 1912. כשהיא מצפה להיכלא על מעשיה תפרה גלידון עפרונות בצווארון המעיל שלה והשתמשה בהם כדי לכתוב ולהמחיש יומן כלא סודי בשולי עותק של ספר קריאה. גזר הדין של עבודת פרך של גלידון היה לבצע תפירה והיא כתבה ביומן הכלא שלה שהיא תפרה בכוונה בצורה גרועה.
שנים מאוחרות יותר
לאחר מלחמת העולם הראשונה גלידון הפכה לאמנית מצליחה בצבעי מים המתמחה בציור פרחים, והציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות, במועדון האמנות האנגלי החדש, באגודת האמניות ובחברה המלכותית לציירים בצבעי מים בין גלריות אחרות. בשנת 1927 היא איירה שירה צרפתית לילדים מאת ארצ'יבלד ווטסון ביין. בשנת 1939 היא התגוררה בווקינג שבסורי שם עבדה כמורה לציור.