cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורסי לילה
שמיעה
חוש השמיעה מסייע לדורסי הלילה לשמוע את הרחשים הקלים ביותר שמשמיע טרף הנמצא באזור, לפיכך מינים רבים מסתמכים בעיקר על חוש השמיעה שלהם בתקופת החורף שבמהלכה הטרף חבוי תחת שכבת קרקע או שלג עבה. התנשמת הלבנה, התנשמת מהמין tyto furcata, הלילית האפורה וינשוף העצים מסוגלים לאתר את טרפם בעת מעופם, ולנחות עליו במדויק. התנשמת הלבנה והלילית האפורה נצפו בעת שלכדו טרף שהסתתר תחת שכבת שלג בעובי 25 ס"מ ושהיה מרוחק מהם כ-30 מטרים. (ייתכן כי הן מסוגלות ליותר מכך). עם זאת, דורסי הלילה מפעילים בדרך כלל את חושי הראייה והשמיעה במקביל. ובעיקר עושים זאת מינים ששמיעתם מחודדת מעט פחות משל אחרים.
מבנה האוזניים הייחודי, תורם כארובות העיניים לעיצוב הגולגולת: פתחי האוזנים גדולים מאוד וצורתם כחצאי סהר אנכיים, השונים במראם מהפתחים העגולים הקטנים המאפיינים את רוב העופות. אצל מינים מסוימים קיימת אי-התאמה בין הפתחים, בשל מיקומם וצורתם השונה. אסימטריה זו מסייעת להתכוונן ביתר דיוק אל מקור הצליל: דורסי הלילה יכולים להבדיל בין מקורות צליל עד לכדי 2–3 מעלות. בניסויי מעבדה נמצא שהתנשמת הלבנה מסוגלת לאתר טרף בחשכה מוחלטת, על סמך שמיעתה את ציוציו ורחשיו בלבד. כדי להוכיח זאת, וכדי לפסול את האפשרות שהיא ניחנה בראיית קרינה תת-אדומה או בחוש ריח מפותח, הונח עכבר על משטח שקט, ולזנבו חובר מעין רעשן המקשקש עם פסיעותיו. התנשמת אכן תקפה את הרעשן במקום את המכרסם עצמו.
האזור במוח האחראי על השמיעה (Auditory cortex) מגובה במספר רב יותר של תאי עצב מאשר יש לעופות שגודלם דומה. אצל דורסי לילה שנחקרו (בעיקר התנשמת הלבנה), נמצא כי הזיכרון השמיעתי מפותח מאוד. כלומר, לאחר שהדורס מתמקד על מיקום הטרף, הוא מתעד במוחו את הרעשים שהוא משמיע, ומסוגל לזכור מעט מאוחר יותר את מיקומו המדויק.
מקור, רגליים וטפרים: איברי הציד
לכל המינים רגליים ארוכות, ואצל אחדים אף יותר מאחרים: לדוגמה, לתנשמת הלבנה רגליים ארוכות ממינים אחרים, בהן היא משתמשת כדי לחטוף טרף מצמחייה גבוהה. למיני התנשמות Tyto longimembris ו-Tyto capensis רגליים ארוכות אף יותר, המתאימות לבית גידולם המועדף הניחן בצמחייה גבוהה. נוצות הרגליים של מינים אלה ואחרים הן קצרות ודלילות, ולפיכך הן אינן רוויות במים וכבדות, כאשר הם צדים בצמחייה לחה. יתרה מכך, רגליהם של דורסי הלילה הצדים בעלי חיים השוכנים במים, חסרות נוצות כמעט לחלוטין. לעומתם, אצל המינים שוכני האזורים הצפוניים, הרגליים עטויות בנוצות רבות המתארכות עד הכפות והאצבעות, כדי להגן עליהן מפני טרף נאבק ומזג אוויר קר. רגליו של כוס המחילות, אשר רוב הזמן שוכן בקרקע, ארוכות והן משמשות אותו לחפירת מחילות (לפרקים), לרדיפה אחר טרף ולתצפית אחר איומים קרבים.
לכפות רגליהם ארבע אצבעות. אחת מהן גמישה במיוחד ומסוגלת לפנות אחורה ולשפר את אחיזתה בטרף. מקצה האצבעות יוצאים טפרים מעוקלים פחות מאלו של דורסי היום, אך מוארכים יותר מהם. מבנה זה מגביר ומייעל את כוח אחיזתם.
התנהגות
כנובע משמם, רובם של דורסי הלילה (69 אחוזים) פעילים בשעות החשיכה. את יומם הם מעבירים במנוחה בעלוות העצים, בחללים, בגומחות ועוד, כשהם מוסתרים מהסובב אותם בעזרת צבעי ההסוואה שלהם. 22 אחוזים, פעילים חלקית ביום וחלקית בשעות הדמדומים. שלושה אחוזים פעילים ביום ואורח חייהם של ששת האחוזים הנותרים אינו ידוע לחלוטין. לעיתים קשה לקבוע האם מין מסוים פעיל ביום או בשעות הליל: לדוגמה, באזורים הצפוניים אוח השלג וכוס ניצי צדים בליל הקיץ המואר של האזור הארקטי ובפרק הזמן הקצר של אור היום בחורף. בתחילת היום עוסקים דורסי הלילה בטיפוח נוצותיהם, בניקוי אצבעותיהם בעזרת מקורם ובסירוק נוצות הראש עם טפריהם.
דורסי לילה רבים נוהגים להניד בראשם (Bobbing) ולהניעו בתנועות סיבוביות (ראו קישורים חיצוניים). פעולה זו עשויה לשעשע אדם הצופה מהצד, המדמה את דורס הלילה כיצור סקרן. אך למעשה תנועות אלו מסייעות לדורס הלילה להעריך את סביבתו בצורה טובה יותר בעזרת תפיסתו התלת-ממדית.
תזונה
כפי שרומז שמם, דורסי הלילה הם טורפים, והגדולים שביניהם מתפקדים כטורפי על – בעלי החיים הנמצאים בראש מארג המזון. אלה הם בעלי חיים סתגלניים, המסוגלים לנצל מקורות מזון שונים כדי לשרוד. תפריטו של כל מין מורכב בעיקר מקבוצת בעלי חיים המועדפים עליו: מתוך 268 מיני דורסי הלילה (ראו פרק מיון), 53 אחוזים ניזונים מחסרי חוליות, 32 אחוזים הם טורפי חולייתנים, ושני אחוזים הם אוכלי דגים (לגבי 13 האחוזים הנותרים חסר מידע). דורסי הלילה הקטנים בגודלם הניזונים מחסרי החוליות, מבססים את תפריטם בעיקר על חרקים ועל פרוקי רגליים, בעוד שתפריטם של דורסי הלילה הניזונים מבעלי החוליות, מתבסס בעיקר על יונקים קטנים כדוגמת החדפיים והמכרסמים. כאמור, הם סתגלנים, ועל כן הם משלימים לעיתים את תפריטם במיני בעלי חיים כגון תולעים, זוחלים, דו-חיים, דגים, עופות אחרים, סרטנאים, עטלפים ועוד. בנוסף, המינים הגדולים ביותר, שהם בעיקר מיני האוח, מסוגלים אף לצוד בעלי חיים גדולים מהטרף הממוצע של שאר דורסי הלילה, ביניהם יונקים גדולים כמו נמייתיים, סמוריים ארנביים, ועופות גדולים כמו אווזאים. במקרים אחדים תועד ציד של שועל, מרמיטה ואף אייל צעיר.
דורסי הלילה מצוידים בארבע מערכות ציד מותאמות: ראייה חדה המסייעת להם להבחין בטרף ממרחק רב ובתנאי תאורה לקויים, שמיעה רגישה המאפשרת להם לאתר טרף אף מבלי להסתייע בחוש הראייה, תעופה שקטה המאפשרת התגנבות לטרף שאינו חושד בדבר, ומקור וטפרים מושחזים המאפשרים להם לאחוז את הטרף ולקרוע את הבשר מעליו.
אורכן של הכנפיים מסייע לדורסי הלילה לצוד את טרפם בשתי שיטות: רוב רובם של דורסים בעלי כנפיים קצרות עומדים על מקום מוגבה, כגון ענף עץ או גדר, וקולטים אותות מהסביבה היכולים לרמוז על הימצאות טרף בקרבתם. כאשר הם מאתרים טרף, הם עוטים עליו תוך כדי תעופה, כאשר טפריהם מופנים קדימה. מינים הצוללים אל תוך השלג, כגון הינשוף הננסי מהמין Glaucidium passerinum מאתרים טרף המסתתר תחת שכבת שלג בעזרת חוש השמיעה שלהם. הם מרחפים ודואים מעליו קמעה, ואז מתנפלים אל תוך השלג ולוכדים אותו. הלילית האפורה, למשל, מתמחה בשיטה זו ומצליחה לפרוץ שכבת שלג המסוגלת לתמוך באדם שמשקלו כ-80 קילוגרמים, ולחדור עד לעומק של כ-45 סנטימטרים. הצלילה מתווה לרוב את דפוס הכנפיים של המין על גבי השלג, ועל כן סימנים אלו מהווים עדות על הימצאותו באזור.
מפלצות ים (תוכנית טלוויזיה)
מפלצות ים או נרדף בידי מפלצות ים (באנגלית: Sea Monsters) היא סדרה מוקומנטרית המהווה סדרת-בת לסדרה המצליחה של ה-BBC, ללכת עם דינוזאורים, שיצאה בספטמבר 2003 בכיכובו של נייג'ל מארוון. היא קרובה לסדרה נרדף בידי דינוזאורים.
דורסי לילה
תזונה
דורסים שהם לעיתים מינים קטנים וזריזים כגון הינשופים הננסיים, לוכדים את טרפם תוך כדי תעופה. הם סורקים את שטח הציד בשיטתיות, לפעמים מגביהים עוף וכשהטרף מזוהה, הם מסתערים לכיוונו כאשר ראשם מופנה קדימה ובזמן הלכידה הם מושכים את ראשם אחורנית ומפנים את טפריהם קדימה. הם מסוגלים לצוד בעלי חיים הקשים ללכידה כגון ציפורי שיר וחרקים מעופפים. נגזרת של שיטה זו היא לגרום לחרקים לנוס מעלוות הצמחייה שבה הם מסתתרים, וללכדם במהירות. אוכלי הדגים נוקטים הן בשיטה הראשונה, שבה הם יושבים על ענף הגדל מעל פני המים וממתינים להופעת דגים וסרטנים בסביבתם, והן בשיטה השנייה שבה הם מרחפים קרוב לפני המים ושולים דגים שהתקרבו יותר מדי לפני המים. מינים אחדים, כגון האוח ממין קטופה מלאית ו-Bubo ussheri לפעמים אף משכשכים במים רדודים וממתינים לטרפם.
מפלצות ים (תוכנית טלוויזיה)
בסדרה זו ישנם 3 פרקים באורך 90 דקות, אך כל פרק מחולק ל-3 חלקים. בסדרה נייג'ל נע בזמן אחורה כדי לחפש את יצורי הים הפרהיסטוריים הכי מסוכנים ומדרג את שבעת הימים הכי מסוכנים בכל הזמנים.
דורסי לילה
תזונה
מינים שטרפם העיקרי הוא יונקים זעירים, נוטים לתור אחר מזון בתדירות גבוהה יותר מדורסי לילה הניזונים מטרף גדול. משום כך, הם צורכים יותר טרף, ודוגמה לכך היא הלילית האפורה, אשר עשויה לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה. לעיתים נדירות ניזונים דורסי הלילה בעתות מחסור מפגרים. דוגמה לכך היא לילית אפורה מפנסילבניה שצדה טרף כששהתה בקרבת בני אדם ואף נענתה למחווה שלהם ונטלה מידיהם את פגרי העכברים שהוצעו לה.
מפלצות ים (תוכנית טלוויזיה)
בנוסף לסדרה יצא ב-16 באוקטובר 2003 ספר נלווה תחת אותו שם. בספר היצורים מסודרים על פי התקופה בה חיו ולא לפי דירוג סיכון. בספר יש גם יותר יצורים מאשר בסדרה.
דורסי לילה
תזונה
ככל העופות אין הם מסוגלים ללעוס את מזונם, ועל כן טרף קטן נבלע לרוב בשלמותו במקום, או נישא בעזרת המקור אל מקום מבטחים. טרף גדול יותר נקרע לגזרים בעזרת המקור ונישא בעזרת הטפרים. מקורם אינו חזק דיו כדי לפרק את החלקים הקשים של טרפם, והמזון עובר היישר אל המעיים. (בשונה מרוב העופות, לדורסי הלילה אין זפק (איבר המשמש לאחסון מזון לפני עיכולו). המעיים שלהם מכילים חומצה ברמת חומציות של 2.2–2.5 pH – רמה הדומה לזו של החומץ – אשר אינה מסוגלת לעכל דברים אחרים מלבד רקמות רכות. (לדורסי היום למשל, ישנה רמת חומציות של 1.3–1.8, המתקרבת לזו של חומצת מימן כלורי – 1 pH).
דורסי לילה אחדים נצפו כשהם מורטים את שערותיהם ונוצותיהם של טרפם. כחלק ממיני העופות, הם פולטים צנפה לאחר עיכול הטרף, המורכבת מהחלקים הבלתי ניתנים לעיכול כגון פרווה, עצמות, נוצות והשלד החיצוני של חרקים המורכב מכיטין. מכיוון שהצנפה חוסמת את דרכי העיכול של דורסים אלו ואינה מאפשרת להם לבלוע טרף חדש, הם נאלצים לפלוט אותה לפני שהם יוצאים לצוד. הם נוהגים לפלוט את הצנפה כשהם יושבים על גבי עץ מועדף, והיא מצטברת למרגלות העץ. כאשר הם פולטים את הצנפה, נוצות פרצוף השמע משוטחות, הראש והצוואר נמתחים קדימה, המקור נפער, והדורס עוטה על פניו מעין הבעת כאב, כמו זו המתרחשת אצל בני האדם כשהם מקיאים. גודל וצורת הצנפה ייחודית לכל מין. בשל כך, לחוקרי הטבע קל יותר לנתח את כדורי הפסולת הללו ולזהות הן את מרכיבי המזון של דורסי הלילה בתקופות שונות של השנה והן את אורח חייהם.
מפלצות ים (תוכנית טלוויזיה)
בנוסף יצא משחק מחשב המבוסס על קטעי ויצורי הסדרה.
דורסי לילה
טריטוריה ונדידה
טריטוריאליות היא תכונה בה ניחנים רבים מהמינים. כשהמין נוטה לנדוד, היא באה לידי ביטוי במיוחד בתקופת הרבייה שבה הם מגנים בנחישות על קנם, על השטח המקיף אותו ועל משאבי המזון, מפני דורסי לילה ובעלי חיים אחרים המהווים עליהם איום, אך כשהוא יושב קבע, כמו הלילית המצויה ומיני האוח, היא נמשכת במהלך כל השנה. שלושת המינים הטריטוריאליים ביותר באירופה הם אוח וירג'יניה, הלילית המצויה ולילית אורל, שהם יושבי קבע ובעלי תפריט מגוון יותר ממינים אחרים, המתאפיינים בנוודות תדירה יותר, ובתפריט מצומצם יותר. בין המינים החולקים אותו שטח, מתקיימת תחרות, שמסתיימת לעיתים בדחיקתו של מין אגרסיבי פחות מהשטח. לדוגמה, בפינלנד המין Aegolius funereus נדחק על ידי לילית אורל, ואוכלוסייתו מצטמצמת בכשני אחוזים בשנה, ובארצות הברית המין לילית מנוקדת נדחק על ידי הלילית מהמין לילית אמריקנית, ואוכלוסייתו מצטמצמת בכשלושה אחוזים בשנה.
מפלצות ים (תוכנית טלוויזיה)
פרקי הסדרה
פרק 1: ימים מסוכנים: פרק 2: לתוך מלתעות המוות: '''פרק 3: לגיהנום... ובחזרה?''':
דורסי לילה
טריטוריה ונדידה
על אף היותם טריטוריאליים, מינים אחדים יוצרים לעיתים קבוצות דלילות בפרטים. תופעה זו מתרחשת בעיקר מחוץ לעונת הרבייה ובתקופת הנדידה. לדוגמה, קבוצות של ינשופי השדות נחים לפרקים על גבי הקרקע בשטחי אחו או בשדות. דוגמה נוספת הם ינשופי העצים הנחים ביום, בתקופת החורף על עצים, בפארקים עירוניים, בשדרות ובגינות.
בדרך כלל דורסי הלילה אינם נודדים. נדידות סדירות או ארוכות טווח תועדו רק אצל מספר מועט של מינים. דוגמה למינים אלה היא רוב האוכלוסייה האירופית כגון השעיר המצוי שנודדת אל אפריקה הטרופית, והאוכלוסייה הצפונית של השעיר ממין Otus brucei שנודדת אל צפון-מזרח מצרים, עמק האינדוס והודו. מאפייני הטריטוריה מושפעים מהתנודות בגודל אוכלוסיות הטרף העיקרי של המין. משום כך, המינים אשר מסתמכים על מגוון טרף מצומצם, או כאלה החיים באזורים שבהם אוכלוסיית הטרף משתנה במהלך השנה, נודדים באופן סדיר פחות או יותר אל מקומות שבהם נמצא מזון בשפע. לדוגמה, עקב התנוונות אוכלוסיית הנברנים בדרום-מזרח מניטובה, קנדה, נודדות מספר לא מבוטל של ליליות אפורות מאזור זה לאזור הצפוני מזרחי כדי לתור אחר מזון. בדרך כלל, לאחר מספר שנים, חוזרים הפרטים לביתם המקורי, ולעיתים אף משתקעים במקום חדש ומרוחק. לדוגמה, אוח שלג מנורווגיה נדד כ-1380 קילומטרים, ושני פרטים מהמין Surnia ulula נדדו 2659 ו-2795 קילומטרים מביתם שבפינלנד אל עבר הרי אורל.
גורם נוסף המשפיע על דפוסי הנדידה של דורסי הלילה הוא ההתחממות העולמית. נמצא כי המינים שואפים להימצא במקומות קרירים יותר, ביניהם אוכלוסיות דרומיות הנודדות צפונה כגון השעיר המצוי, ומינים הנודדים במעלה ההרים אל מקומות קרים יותר.
קולות וקריאות
מכיוון שדורסי הלילה פעילים בשעות החשיכה, הם מסתמכים בעיקר על תקשורת קולית, בניגוד למינים הפעילים ביום שמשתמשים פחות בתקשורת מסוג זה, כיוון שיש באפשרותם להבחין אחד בשני. הקריאות השונות הן אחד מהמאפיינים העיקריים שבהם ניכר ההבדל בין המינים, שכן הן ייחודיות לחלוטין לכל מין. יותר מכך, מחקרים שנעשו על הלילית המצויה ועל אוח וירג'יניה הראו כי לכל פרט יש קריאה שונה מעט משל קרוביו. הקריאות משמשות גם להכרזת בעלות על טריטוריה, ועוצמת הצליל וגובהו משקפים לרוב את גודל הטריטוריה של המין, וכפועל יוצא, את המרחק שיש על הקריאה לעבור כדי להגיע לאוזניו של פרט אחר. לדוגמה, למין Psiloscops flammeolus, הדומה בגודלו למין Megascops kennicottii, יש קריאה עוצמתית ועמוקה מזו של האחרון, מכיוון שהטריטוריה שלו גדולה יותר. עם זאת, מינים השוכנים ביערות ניחנים בקריאות חזקות כיוון שהעצים שסביבם מעמעמים את קולם. הקריאות מעידות גם על גודלו של הפרט, ולכן פרטים גדולים וכבדים יותר מפיקים קריאות עמוקות יותר. פרטים אחדים אף נצפו מחקים את קריאותיהם של יריבים גדולים מהם, כדי לשוות לעצמם "חזות קולית" שתעיד על עוצמה. שימוש נוסף לקריאות נעשה בעת עונת הרבייה, שבה פרטים שונים מהמין פוצחים בדואט בעת החיזור (ראו פסקת "רבייה").
הקריאה המוכרת ביותר של דורסי הלילה, היא ההמייה (אם כי לא כולם הומים) הדומה לזו של היונה, הנשמעת כקריאת whoo או hoo עמוקה. קריאה זו נשמעת בעיקר בשלהי החורף ובתחילת האביב באזורים הממוזגים, שבהם דורסי הלילה משמיעים את קולם ביערות בתדירות רבה, מעצם היותם העופות הדומיננטיים. המיתם משמשת בעיקר לציין את התחום הטריטוריאלי, אך משמשת גם כאמצעי חיזור. צליל המייתו של הזכר נמוך מזו של הנקבה. שריקות וציוצים, צווחות וצריחות, גרגורים, נהימות, נשיפות וחרחורים הם קריאות נוספות שמשמיעים דורסי הלילה. הם מסוגלים גם להשמיע נקישות בעזרת לשונם, בדרך כלל כאשר הם נמצאים בסכנה. אצל הסוגים ינשוף חזק, ינשוף ו-Aegolius רק הזכר הומה, בעיקר בזמן החיזור אחר נקבה. לאחר שמצא בת זוג הוא שותק במשך רוב הזמן.
תיאורים של קריאות עיקריות שונות, שניתן להאזין להן בפסקת קישורים חיצוניים:
בניגוד לציפורי השיר, דורסי הלילה לא פוערים את מקורם בעת שהם משמיעים את קריאותיהם. הם מנפחים קמעה את צווארם למעין בלון קטן, שלרוב צבעו לבן. כשהם קוראים, מינים רבים מנענעים קלות בראשם אחורה וקדימה, וכן מביטים סביבם הלוך וחזור. מינים אחדים אף זוקפים את זנבם וציצות אוזניהם בעת הקריאה, כגון אוח וירג'יניה.
על פי מחקרים שנעשו על הלילית המצויה, נמצא כי הקריאות מופקות לאורך כל השנה, אך תדירותן משתנה עם העונות, ומושפעת מעונת הרבייה, השרת הנוצות והיריבות על הטריטוריות. אף למזג האוויר יש השפעה על הקריאות. רוחות חזקות, גשם וטמפרטורות נמוכות מפחיתות את תדירותן. נטען כי גם לירח יש השפעה על תדירות הקריאות: אחד המינים שמושפעים מאור הירח הוא האוח המצוי, שקרא בתדירות גבוהה יותר בלילות מוארים מאשר בלילות חשוכים. הסיבה האפשרית לכך היא שאור הירח מבליט את צווארו הלבן, בכך שהוא הופך בוהק לאורו. לעומת זאת, נמצא כי תת-המין Strix occidentalis lucida של הלילית המנוקדת פעיל דווקא בשלבי היעלמותו של הירח. הסברים אפשריים לתופעה הם שלתת-מין זה אין צוואר לבן שאור הירח יבליטו, ושקריאות בלילות מוארים עלולים להגביר את סיכויי הריגתו על ידי אוח וירג'יניה הנמצא בשטחו. גם הלילית המצויה מפחיתה את תדירות קריאותיה בלילות מוארים, כיוון שהיא עסוקה בציד.
דורסי הלילה כמושא להתגודדות
התגודדות (Mobbing) אצל בעלי חיים היא צורת התנהגות שבה פרטים ממין או מינים שאינם טורפים, מתקהלים במטרה להטריד או להתקיף מין טורף. התנהגות זו נפוצה בעיקר אצל מיני העופות, ועל כן כאשר דורס לילה נח על עץ, הוא עשוי לעיתים קרובות לאסוף סביבו קהל מטרידים שמנסים להבריחו ממקום מושבו, כגון פרושיים, ירגזיים וגיבתוניים. לעיתים רחוקות דורס הלילה מגיב להטרדה או נפצע ממנה. על עורפם של רבים ממיני הינשופים הקטנים, מופיעים כתמים הדומים לעיניים, המסייעים להרתיע מטרידים למיניהם. המינים הגדולים יותר, כגון מיני האוח, סובלים יותר מהטרדות מאשר המינים הקטנים, כיוון שהם נתפשים כגורם מאיים רב יותר. משום כך, דורס לילה גדול המעופף לאור יום מושך אליו מטרידים גדולים וחזקים יותר, כדוגמת מיני העורביים. מינים אלה מהווים "מגנט" חזק למטרידים, ולכן ציידים אירופאים היו נוהגים בעבר לקשור דורסי לילה מאולפים אל עצם מקובע, במטרה לפתות עורביים וציפורים אחרות להתקרב, כדי שיוכלו לירות בהם. צפרים וחוקרים נוקטים בשיטה דומה, ומשתמשים בבובות אוח כדי למשוך עופות למטרות מחקר.
תגובה לאיום והטרדה
בעת שדורסי הלילה מבחינים באיום אפשרי, הם מגנים על עצמם ועל צאצאיהם בארבעה דפוסי התנהגות שונים:
דפוס ההתנהגות הרביעי, הוא תקיפה ישירה של האויב. התנהגות זו מופיעה בעיקר אצל הנקבה המגנה על צאצאיה. היא מתקיפה את פניו של האויב ומנסה לשסעו עם טפריה החדים. מינים אחדים נודעו לשמצה בגלל התקפות אלו, וביניהם האוח המצוי, הלילית האפורה, הלילית המצויה, הלילית מהמין לילית אורל וינשוף העצים. במקרים אחדים שבהם תקפו דורסי הלילה בני אדם, הסתכמו התקיפות בדימום מסיבי ואף באיבוד עין.
רבייה
התנהגות החיזור משתנה בין המינים, עם זאת קריאותיהם הם חלק בלתי נפרד מתהליך החיזור. בעת החיזור, מספח הזכר טריטוריה אפשרית לקינון, ומנסה באמצעותה לפתות את הנקבה. כאשר נקבה בוחרת בזכר, הוא מציע לה מזון, ועשוי גם להרשים אותה באמצעות הפגנת מופע תעופה המלווה לעיתים בטפיחות כנפיים חזקות. דפוס התנהגות נפוץ במיוחד הוא הטיפוח ההדדי, שבו זוג דורסי לילה עומדים כשהם צמודים זה לזה על ענף ומנקים זה לזה את נוצותיהם. התנהגות זו מסייעת לחיזוק הקשר בין בני הזוג, בעיקר בעונת הרבייה. אצל התנשמת הלבנה לדוגמה, הנקבה מתקרבת אל הזכר תוך השמעת ציוצים או שריקות, ולאחר מכן מטפחת אותו מסביב לפניו ומאחורי ראשו. הזכר מצדו משמיע אף הוא ציוצים ונהנה מהחיבה המופנית כלפיו. התנהגות זו מופיעה גם מחוץ לעונת הרבייה, ואף אצל דורסי לילה צעירים החיים עדיין בקן.
דורסי הלילה הם מונוגמיים. אצל מינים אחדים שמירת האמונים זה לזה נמשכת בעת עונת הרבייה, בעיקר אם אלה מינים הנודדים יותר מאחרים (כגון הלילית האפורה). לעומתם, מינים כגון כוס החורבות הנוטים לישיבת קבע, הם מונוגמיים לאורך כל השנה. דורסי לילה אחדים, ביניהם הלילית המצויה, מונוגמיים במשך כל ימי חייהם.
דורסי הלילה אינם משקיעים די בבניית קיניהם. הם בדרך כלל מעדיפים לקנן במקומות מזדמנים: השתלטות על קן פעיל של עופות אחרים או השתכנות בקן ישן, קינון בחללים הנמצאים בעצים, בקקטוסים ובסלעים. כמו כן הם מקננים במבנים מעשי ידי אדם, על גבי גזעי עץ מתים ושבורים, בסבך הנוצר ממחלת הצמחים מטאטא המכשפה ובערימות חציר. יש מינים שמקננים אף על גבי הקרקע, ביניהם אוח השלג המקנן בגומחות שאותן הוא מרפד קלות עם חומר צמחי. ינשוף השדות ומיני תנשמת אחדים מקננים בסמוך למקבצי עשב קטנים או בתוכם. מיני אוח אחדים, חופרים לעיתים את קנם בתילי נמלים נטושים וכוס המחילות מקנן מתחת לפני האדמה במחילות של בעלי חיים אחרים. אף על פי שהמאמצים הכרוכים באיסוף החומרים הנדרשים לבניית הקן נחסכים מדורסי הלילה, לפעמים נופלות הביצים ונשברות כאשר הקן ישן ורעוע.
עונת הרבייה מושפעת ממזג האוויר, ועל כן טמפרטורות קרות במיוחד או ירידת שלגים רבה עשויה לעכב או למנוע את הקנון, ואף להשפיע על נטישת קן קיים. דורסי הלילה נוהגים לסקור את מצב אוכלוסיית הטרף שלהם לפני הרבייה, ומתכננים את מועד הטלת הביצים כאשר המזון זמין או נמצא בשפע. זמינות המזון מתרחשת עקב התמעטות הצמחייה החושפת את הטרף או עקב פעולות הגנה טריטוריאליות המלוות את עונת הרבייה של הטרף, שבה הוא פעיל יותר ונגיש יותר ללכידה. משום כך תקופות שפע או טמפרטורות נמוכות מובילות להטלת ביצים מוקדמת יותר, ובמקרה של מינים אחדים, ביניהם התנשמת הלבנה וינשוף השדות, גם לקינון בחורף. תקופות שפע מיטיבות גם עם הגוזלים, שכן שפע מזון משמעו גדילה בריאה יותר, והטלה מוקדמת משמעה זמן רב יותר המוקדש ללמידת אורחות הציד לפני בוא החורף.
מספר הביצים הממוצע בתטולה יחידה משתנה בין המינים. לדוגמה, התנשמת הלבנה עשויה להטיל עד 14 ביצים בתטולה אחת ומסוגלת להזדווג מספר פעמים באותה עונת רבייה. לעומתה, גודל התטולה השכיח של האוח המצוי ולילית אורל הוא שלוש עד ארבע ביצים. גודל התטולה מושפע מתנאי הסביבה: לדוגמה, אוח השלג מטיל כ-10 עד 14 ביצים בתקופות שפע, אך רק שניים עד ארבע בתקופות מחסור. כל דורסי הלילה מטילים ביצים לבנות, שלעיתים מופיעות עליהן כתמים מעטים וקטנים וההורים מגנים עליהן בחירוף נפש. הנקבה מטילה את הביצים במרווחים של ימים אחדים, כך שהגוזל הגדול ביותר הוא זה שביצתו הוטלה ראשונה. יתרונה של ההטלה המדורגת, הוא שבתקופות שפע לכל הגוזלים יש סיכוי רב לשרוד, אולם בעתות מחסור ישרדו רק הגוזלים הגדולים והחזקים ובכך תימנע התפתחות לקויה של הגוזלים החלשים כתוצאה מתת משקל.
הדגירה מתחילה עם הטלת הביצה הראשונה, ונמשכת בדרך כלל כ-30 ימים. הטיפול נעשה במשותף: הנקבה היא זו שדוגרת אצל מרבית המינים, בעוד שהזכר משחר לטרף. הזכר שב לקן עד עשר פעמים ביום ומביא עמו את המזון שהצליח לצוד. הוא מאכיל את הנקבה בעזרת מקורו ומאחסן את עודפי המזון על שפת הקן. בדומה לעופות אחרים, הגוזלים בוקעים מהביצים חסרי ישע. הנקבה לא עוזבת את הקן למעט בעת עשיית צרכיה ופליטת הצנפות. כאשר אחרון הגוזלים מסוגל לשמור על חום גוף יציב ולבלוע את טרפו בשלמות, היא יוצאת מן הקן ומסייעת לזכר לצוד מזון.
בגיל שבוע עד שבועיים מפתחים הגוזלים שכבה עבה יותר של פלומה, ובגיל שלושה שבועות עד ארבעה גוזליהם של מינים אחדים מסוגלים כבר לצאת מהקן ולטפס על העצים שגדלים סביבו. מספר שבועות לאחר מכן – בגיל 9–10 שבועות אצל אוח וירג'יניה, בגיל 7–8 שבועות אצל התנשמת הלבנה ובגיל 4–5 שבועות אצל המינים מסוג Megascops, מופיע שלב הפרחון, שבו לומדים הגוזלים לעוף, אך עדיין נשארים בקרבת הקן ומטופלים על ידי הוריהם. רבים מגיעים לבגרות מינית עם הגיעם לגיל שנה. קצב התפתחותם של המינים הגדולים איטי יותר, ובגרותם המינית מופיעה בין הגילאים שנתיים–שלוש.
אבולוציה ותיעוד המאובנים
על פי תיעוד המאובנים של דורסי הלילה, הם הופיעו בצורתם המוקדמת בחלק המאוחר של תקופת הפלאוקן (ראו: לוח הזמנים הגאולוגי ויחידת זמן גאולוגית), והפכו לנפוצים בחצי הכדור הצפוני במהלך תקופות האאוקן והאוליגוקן. רוב המאובנים נמצאו בחלק זה של העולם. משפחת התנשמתיים, ועמן ארבע משפחות נוספות (שנכחדו), הופיעו לפני הינשופיים והגיעו למספר מינים רב בין תקופת האוליגוקן לתחילת תקופת המיוקן. בזו האחרונה עלתה כמות מספר המינים של הינשופיים על פני התנשמתיים.
הממצא הקדום ביותר של דורסי לילה הוא עצם אחת מוארכת ודקה בדומה לאלו של התנשמתיים, בת 58 מיליוני שנים מתקופת הפלאוקן, שנמצאה בחפירות שנערכו בקולורדו, ארצות הברית. מקורה של העצם היא מה-Ogygoptynx wetmorei שהיה סוג ומין יחיד. (עצם ה–tarsometatarsus; מספר 8 בפסקת שלד ושרירים בערך עופות). הדמיון בין מאובן זה לבין מינים קיימים, גדול מדמיונם של המאובנים הקדומים והמאוחרים למינים קיימים.
מאובנים קדומים נוספים הם המינים B. orbisantiqui ו–B. halbedeli בסוג Berruornis, שהיו גדולים כמיני האוח והתקיימו אף הם בתקופת הפלאוקן המאוחרת. משפחת ה-Protostrigidae שהתקיימה בתקופת האאוקן בצפון אמריקה ובתקופת האוליגוקן באירופה, כללה את הסוגים Eostrix, Oligostrix ו-Minerva. כמו כן, שישה סוגים של תנשמתיים קדומים נמצאו בין התקופות אוליגוקן ופליוקן: תת-משפחת Necrobyinae הכוללת את ארבעת הסוגים Necrobyas, Nocturnavis, Palaeobyas ו–Palaeotyto; משפחת Palaeoglaucidae הכוללת סוג יחיד ובו המינים Palaeoglaux perrierensis ו–Palaeoglaux artophoron; ותת-משפחת Selenornithinae הכוללת את הסוג והמין היחיד Selenornis henrici.
דורסי לילה מודרניים יותר הופיעו רק בחלק המוקדם של תקופת המיוקן, לפני כ-22–24 מיליוני שנים: מין האוח Bubo poirrieri ומין הלילית Strix brevis נמצאו בצרפת ובארצות הברית בהתאמה. בתקופה זו הופיע גם הסוג תנשמת Tyto, ומינים שונים שלו נמצאו בתקופות הפליוקן והפליסטוקן (לפני כ-5.5 מיליוני שנים עד לפני 11,700 שנים). חלק מהמינים הנכחדים מסוג זה היו גדולים מהמינים המודרניים, במיוחד באיים, ששם התפתחו אף מינים גדולים במיוחד. אחדים מהמינים הללו התקיימו ונכחדו בתקופה שבה אנו נמצאים - ההולוקן. באוסטרליה ובסביבתה נמצאה הכמות הרבה ביותר של מיני תנשמות, המעידה ככל הנראה על מוצאה של משפחה זו מהיבשת הקדומה גונדוונה.
מיון
משפחת התנשמתיים (Tytonidae) ומשפחת הינשופיים (Strigidae), מרכיבות את סדרת דורסי הלילה (Strigiformes). הם נכללים תחת קבוצת העופות הדורסים, קבוצה לא טקסונומית הכוללת את הסדרות דורסי לילה ודורסי יום. דמיונם לדורסי היום מתבטא במאפייניהם הפיזיים, כגון מקור מעוקל וראייה טובה. חלק מתפקידם האקולוגי כמווסתי אוכלוסיות מכרסמים, נובע מאבולוציה מתכנסת ולא מקשר קרוב. העופות הקרובים ביותר אליהם הם בני סדרת התחמסאים שמאפייניהם דומים. דמיון זה הוביל את המדען קארולוס ליניאוס להכליל את דורסי היום ואת דורסי הלילה תחת אותה קבוצה; שנשתמרה כ-130 שנים. על פי מחקרי דנ"א, דורסי הלילה ממוקמים בין התוכאים לבין דורסי היום.
הידע על מאפייניהם, אורח חייהם וההיסטוריה האבולוציונית של רבים מהמינים המשתייכים ל"דורסי הלילה" מוגבל, מפני שמינים רבים הם נדירים וחלק מבתי הגידול שלהם נמצאים באזורים בעלי נגישות מוגבלת. גודלם של רוב המינים קטן וכמעט כולם פעילים בלילה, מתבודדים ומסתווים היטב. "דורסי הלילה" הם אחת מהסדרות השנויות ביותר במחלוקת. החוקרים חלוקים בדעתם בנוגע לחלוקת המינים והסוגים המוכללים בסדרות. כתוצאה מכך, מספר המינים נע בין 150 ל-250 בערך, המקובצים תחת 27 סוגים. שונות זו נובעת גם מההגדרות השונות המאפיינות את המין (המתייחסות לכלל בעלי החיים). ארבע ההגדרות העיקריות הן הגדרת המין הביולוגית, ההגדרה המורפולוגית, ההגדרה האבולוציונית וההגדרה הגנטית. הגדרת המין הביולוגית מקובלת כאשר פרטים בקבוצה מסוימת מתרבים כתוצאה מהזדווגות עם פרטים אחרים מאותה קבוצה ולא עם פרטים מקבוצה אחרת. ההגדרה המורפולוגית מתבססת על השוני במאפייניו הפיזיים של הפרט. בשל הדמיון הרב בין מיני דורסי הלילה, המתבטא בעיקר במופע נוצותיהם, הגדרה זו אינה מבחינה כיאות במאפיינים המורפולוגיים, כמו גם המידע החסר באשר לרבייה בין שני מינים שאינו מספק הסבר בהיר הן להגדרה הביולוגית והן להגדרה המורפולוגית. ההגדרה האבולוציונית מתבססת על הפילוגנטיקה, אולם הקושי להתחקות אחר ההיסטוריה המדויקת של המינים בגלל מחסור בדגימות דנ"א, מערפל את ההגדרה האבולוציונית.
למרות הדמיון הרב בין מיני דורסי הלילה המשתייכים לאותו סוג ואף לסוגים שונים, קריאותיהם המגוונות והייחודיות של כל מין, מספק לחוקרים כלי אמין המסייע להם לזהות אותו.
רשימת המינים הקיימים מבוססת על הספר "Owls of the world" (2008) של האורניתולוגים קלאוס קֶניג (Claus König), פרידהלם וייק (Friedhelm Weick) ויאן הנדריק בקינג (Jan-Hendrik Becking). כמו כן, 19 מינים נוספו לרשימת המינים הקיימים כפי שהם מופיעים בספרו של האורניתולוג היימו מיקולה (Heimo Mikkola), "Owls of the world" (מהדורה שנייה; 2013).
איומים
על אף תפוצתם הנרחבת ושכיחותם הגבוהה של מינים אחדים – כגון התנשמת הלבנה והתנשמת ממין Tyto furcata שאוכלוסייתם הכללית מונה כ-4.9 מיליון פרטים יחדיו, ועל אף אוכלוסייתו הכללית של אוח וירג'יניה המונה כ-5.3 מיליון פרטים – מינים לא מעטים נמצאים תחת איום. מעל ראשם של 32 מינים מתוך כלל החברים בקבוצת דורסי הלילה, מרחפת סכנת הכחדה. (שישה מתוכם בסכנת הכחדה חמורה), ו-43 מתוכם מוגדרים כפגיעים או כקרובים לאיום. רוב המינים הפגיעים חיים על איים או ביערות טרופיים.
פיזור חומרי הדברה המיועדים להדברת מזיקים, הם גורם נוסף המאיים על קהילת דורסי הלילה. החומרים הללו נישאים בגופם של מזיקים נפוצים כגון חרקים ומכרסמים, המהווים את עיקר תפריטם של רוב דורסי הלילה. אלה האחרונים נפגעים כתוצאה מספיגת חומרי ההדברה בגופם.
הסיבה השלישית היא ציד והרג מכוון. הריגת דורסי לילה הייתה בעבר פעולה נפוצה למדי בפינלנד. בתחילת המאה ה-20 נטבחו בה כ-1,000 אוחים מצויים על בסיס שנתי, ועד שנות החמישים קיבלו אנשים שכר בתמורה להריגתם. עם יישובה של צפון אמריקה על ידי האירופאים, ציד דורסי הלילה התגבר באופן משמעותי. הם נורו לשם הנאה וניצודו כדי לשמש כפוחלצים וכדי לעשות שימוש בנוצותיהם. בעלי המשקים צדו אותם אף הם, כיוון שראו בהם איום על עופות הבית וחיות המשק.
סיבה נוספת להריגת דורסי הלילה באזורים פחות מפותחים, טמונה באמונות הטפלות שנקשרו בם. (ראו פסקת דורסי הלילה בתרבות ויחסיהם עם בני האדם). הריגת דורסי הלילה באפריקה, נתפסת כאמצעי המגן על האדם מפני המכשפים. בדרום אמריקה ובמרכז אסיה הם ניצודים כדי לשמש מרכיב ברפואה העממית. ינשוף השאול, מדרום אמריקה ומהאי היספניולה שנמצא באיים הקריביים ו"ינשוף השטן" מברזיל ("coruja-diabo") נתפסים אף הם כקשורים לשטן ולשאול וככאלה שיכולים להפוך בעצמם למכשפים. בפוארטו ריקו, ניצודו בעבר דורסי הלילה הנקראים מוקרו (Mucaro), כיוון שהואשמו באכילת פולי הקפה שגידלו האיכרים.
מינים רבים שמקום מושבם הוא באיים עמדו בפני סכנת הכחדה וחלקם אף נכחדו, כאשר בני האדם התיישבו בהם. המתיישבים גרמו להרס בתי הגידול הטבעיים של דורסי הלילה וצדו אותם. כמו כן בעלי החיים שהביאו עמם תרמו אף הם לדילול אוכלוסיית הדורסים. דוגמה אופיינית לכך היא התנשמת מהמין Tyto pollens. זו הייתה ציפור חסרת יכולת תעופה, שקיננה במחילות שבאי אנדרוס (Andros), (אחד מאיי בהאמה). תנשמת זו נכחדה זמן קצר לאחר בואם של האירופים לאי במאה ה-16, כתוצאה מכריתת היערות הנרחבת שנעשתה במקום.
שימור
בניית קנים מלאכותיים על ידי האדם, היא פעולת שימור נפוצה שנעשית כפיצוי על אובדן העצים והקנים שנבנו עליהם. הקנים נבנים מענפים וזרדים, מסלסלות, מקופסאות ועוד. את העצים הסובבים את הקנים אין כורתים, כך שנוצרים מעין איי עצים הפזורים בשטח נרחב. מינים אחדים מנצלים את הקנים הללו, וכך קל יותר לחוקרים לבדוק את הצאצאים שבקן באופן קבוע, ללמוד על אורח החיים של המין ולייעל את פעולות השימור. בין המינים המנצלים את הקנים המלאכותיים נכללים Aegolius funereus, לילית מצויה ולילית אורל.
פעולת שימור נוספת היא הגנה על קנים קיימים מפני טורפים. מינים קטנים המקננים בחללים ישנים של עצים שנוצרו על ידי בעלי חיים אחרים, כגון נקרים, עלולים להוות טרף לטורפים כגון מיני הדלק והדביבון. כדי להגן עליהם מפני הטורפים הללו, פעילי השימור נקטו בשיטה שעיקרה הצמדת חתיכות ברזל מסביב לגזע העץ, כמטר אחד מעל הקן וכמטר אחד מתחתיו, המונעת מהטורפים להגיע אל הקן. מינים המקננים בקנים מלאכותיים קיבלו הגנה דומה, אך הדלקים למדו לקפוץ מעץ אחד למשנהו ולהגיע אל גג הקן. כדי למנוע זאת, ננקטה שיטה נוספת: כיסוי גג הקן בחתיכת ברזל המותקנת בשיפוע, הגורמת לטורף הקופץ על גג הקן להחליק וליפול.
מינים שנכחדו באופן מקומי מאזור מסוים, הושבו לבית הגידול שלהם במסגרת תוכנית הנקראת השבת בעלי חיים לטבע. לדוגמה, האוח המצוי הושב לטבע במרכז אירופה, והינשוף הננסי מהמין Glaucidium passerinum הושב ליער השחור לאחר שנכחד מהאזור במהלך מלחמת העולם השנייה, ואוכלוסייתו התייצבה שם בהצלחה.
שיטה אחת לקביעת הימצאותו של דורס לילה באזור מסוים היא חיקוי קריאותיו האופייניות. הזכרים נוטים להגיב לקריאות המחקות את קולותיהם, ואף מתקרבים בתעופה אל מקור הקול, ובכך מאפשרים לחוקר להבחין בהם. על כן, שיטה זו יעילה למדי, אך שימוש בלתי אחראי בה עלול לשבש את שגרת חייהם, לפיכך משתמשים החוקרים בשיטה זו במשורה, ולצורכי מחקר מעמיק בלבד. שיטת זיהוי נוספת, היא ניתוח תזונתו ואיסוף צנפות שנפלטו לרגלי העצים. החוקרים מנתחים את החומרים ואת העצמים שבהם ומגיעים למסקנות באשר לאורח חייו של המין.
דורסי הלילה כמדבירים ביולוגיים
המכרסמים למיניהם גורמים נזקים רבים לחקלאות. כדי להתמודד עם בעיה זו, משתמשים בני האדם בחומרי הדברה (ראו פסקת איומים), אך השפעתם של אלו קצרת-טווח, שכן המכרסמים מסתגלים אליהם. חומרי ההדברה פוגעים במכרסמים, אך גם בדורסי הלילה הניזונים מהם וגם במערכות האקולוגיות. הם מרעילים את הקרקע ואת מאגרי המים שבה ומזיקים אף לבני האדם הצורכים את היבולים ואת המים.
המין הנפוץ ביותר המשמש כמדביר ביולוגי הוא תנשמת לבנה, על שום הסתגלותה רבת השנים לחיים לצד האדם. משפחת תנשמות לבנות מסוגלת לצרוך כ-3,000 מכרסמים בשנה. פרט יחיד של לילית אפורה עשוי לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה.
נכון לשנת 2014, יש בישראל כ-1,000 תיבות קינון המשמשות את התנשמות הלבנות, וקיימות תוכניות שימור להגדלת כמותן. בעבר הוקמו רוב התיבות על ידי חוואים וחקלאים, ללא כל פיקוח על אוכלוסיית הדורסים וניתוח אורחות חייהם, אך עם הגדלת היקף השימוש בדורסי לילה בידי החקלאים, החלו משרד החקלאות וגופים אחרים החלו לתמוך בפעולות הללו.
שיטה זו נהוגה גם במקומות שונים בעולם. כך, למשל, בפינלנד נבנו אלפי תיבות קינון המשמשות את התנשמות הלבנות, ובאסיה (בעיקר במלזיה) טורפות התנשמות את המכרסמים המזיקים למטעים מהם מיוצר שמן דקלים.
דורסי לילה בתרבות
דורסי הלילה מהווים חלק ממערכת היחסים שהתהוותה בין האדם והעופות. הם היוו מקור לאמונות רבות, שונות ומנוגדות והיו מושא לאגדות עם. תרבויות שונות הפגינו כלפיהם יראת כבוד, הערצה או וזלזול. התייחסו אליהם כאל יצורים חכמים או טיפשים, הקנו להם מעלות רפואיות, ראו בהם אמצעי למעשי כשפים או כמכשפים, קישרו אותם אל תופעות מזג האוויר ואף אל מעגל החיים המתבטא בלידה ובמוות. חלק מהדמויות הופיעו במטבעות, על ספלים וכפסלים. הם היוו נושאים בשירה ובספרות והופיעו בציורים רבים ואף כעצמים בקברי מומיות.
לקריאה נוספת
{| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" style="width: 90%; margin: auto;" ! רשימת ספרות ומחקרים מדעיים לקריאה נוספת
מחקרים מדעיים
חושי השמיעה והראייה:
בנושא המאפיינים
חושי השמיעה והראייה:
תיאטרון זווית
תיאטרון זווית נוסד ב-1959 על ידי פנינה גרי, שמואל עצמון ושמואל עומר (מנהל כללי).
בסוף שנת 1958 הפיקה גרי את המחזה "בדלתיים סגורות", בו גם שיחקה. לאחר שהצליח והפתיע גם בתוכנו וגם בביצועו (יוסף קריסטוף ביים, זהרירה חריפאי בתפקיד "אינז"), החליטו שחקניו למסד את הקבוצה כתיאטרון קטן ונייד. שמו נבחר בהשראת שירו של נתן אלתרמן "זווית של פרור" (1936).
ג'ון בארנס
ג'ון בארנס (באנגלית: John Barnes; נולד ב-7 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר בינלאומי אנגלי יליד ג'מייקה ואחד משחקניה המובילים של ליברפול בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90.
ביוגרפיה
בארנס נולד בקינגסטון, בירת ג'מייקה, והיגר לבריטניה כילד. הוא החל את הקריירה שלו במדי ווטפורד ב-1981. הקבוצה הלונדונית העפילה בעזרתו לליגה הבכירה ואף הגיעה לגמר הגביע האנגלי והשתתפה בגביע אופ"א. מאמן נבחרת אנגליה בכדורגל בובי רובסון שם לב למהירות והכישרון שהפגין בארנס באגף שמאל של ווטפורד וזימן אותו לנבחרתו. ב-1983 ערך הופעת בכורה בינלאומית.
במשחק ידידות מול ברזיל באצטדיון המרקנה שבריו דה ז'ניירו שנערך כשנה לאחר מכן, מבצע אישי יוצא מן הכלל ביופיו של בארנס הסתיים בשער. בארנס עבר מספר מגנים, את השוער הברזילאי והבקיע מקרוב מול השער הריק. השער המיוחד הפך אותו בין לילה לשם מוכר בעולם כולו. עם זאת רף הציפיות לגביו הועלה משמעותית. אף שהיה חלק מהנבחרת במשך עשור שלם וצבר 12 שערים ב-79 הופעות, נחשב בארנס כמי שלא הצליח מעולם להביא לנבחרת את יכולתו הטובה מהליגה.
לקראת עונת 1987–1988 עבר בארנס לליברפול המתחדשת של קני דלגליש תמורת 900,000 לירה שטרלינג. הקבוצה דהרה לאליפות והפסידה רק שני משחקים בדרך אליה. במפעל הגביע נחלה הקבוצה אכזבה עת הפסידה בגמר לוימבלדון. בעונה העוקבת ההצלחה והאכזבה התחלפו: ליברפול זכתה בגביע לאחר ניצחון בגמר על היריבה העירונית אברטון אבל הפסידה את האליפות ברגע האחרון לארסנל. בעונתו השלישית בקבוצה, 1989-1990 שבה ליברפול וזכתה באליפות האחרונה שלה. בשורותיה שיחק אז גם רוני רוזנטל.
במונדיאל 1990 שוב נחלה אנגליה אכזבה ובארנס איבד את מקומו בהרכב במהלך הטורניר. ב-1992 ספג שריקות בוז מהקהל באצטדיון ומבלי לאחר הופעה פושרת של הנבחרת כולה.
בארנס נשאר בליברפול ושקע יחד איתה בשנות התשעים. הוא הוסט מעמדתו באגף לקישור המרכזי על ידי המאמן גרהם סונס, משום שהפציעות שעבר וגילו המתקדם האטו אותו ומנעו ממנו להמשיך לרוץ באגף כבעבר. כמו כן הוא סייע בחניכתם של הכישרונות הצעירים של המועדון, רובי פאולר וסטיב מקמנמן. יחד עימם זכתה ליברפול בגביע הליגה ב-1995 וסיימה במקום השני בפרמייר ליג ב-1997, זאת לאחר קרב צמוד עם מנצ'סטר יונייטד.
ב-1997 עבר לניוקאסל יונייטד, שוב תחת המאמן דלגליש. אחר כך שיחק בצ'רלטון אתלטיק ופרש ממשחק פעיל. ב-1999 הזמין אותו דלגליש שהיה למנהלה של סלטיק לאמן את הקבוצה. הוא שימש כמאמנה של סלטיק (במדיה שיחק גם אייל ברקוביץ') במשך כשנה אולם לא נחל הצלחה. מאז שעזב את המועדון הוא מופיע כפרשן בטלוויזיה האנגלית ועוסק גם בקידום מטרות חברתיות מגוונות.
כשחקן שחור עור סבל בארנס מגילויי גזענות רבים. אוהדי אברטון, כמו גם חברי ארגונים מן הימין הקיצוני, הרבו להטיח בו כינויי גנאי גזעניים. תמונה מפורסמת הנציחה אותו במדי ליברפול מנער מרגלו קליפת בננה שהושלכה עליו במהלך משחק. גם במדי הנבחרת לא נמלט בארנס - השחקן השחור שהופיע הכי הרבה פעמים בנבחרת אנגליה - מנהמות ואיומים על רקע גזעני. על המטוס שהחזיר את הנבחרת מברזיל, לאחר המשחק שבו הבקיע את שערו המפורסם ביותר, הטיחו חברי מפלגת הימין הקיצוני החזית הלאומית הבריטית בבארנס כי השער שהבקיע לא נחשב, בגלל צבע עורו. לאחר פרישתו היה בארנס לאחד מהפעילים למיגור הגזענות בעולם הכדורגל.
אלברט גזל
אלברט גזל (נולד ב-14 בדצמבר 1949) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר. את מרבית הקריירה עשה בקבוצת מכבי נתניה, שעמה זכה בארבע אליפויות ובגביע היחיד שבו זכתה הקבוצה.
קריירה
גזל נולד במצרים ועלה עם משפחתו לישראל בגיל חודש. בגיל 11 החל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי נתניה. את הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך בגיל 16 במחזור הסיום של עונת 1965/1966. בשנת 1968 היה חלק מנבחרת הנוער שלקחה חלק בגביע אסיה לנוער והגיעה עד לחצי הגמר במשחקים שנערכו בסיאול. שנה לאחר מכן היה שותף למשחקים שהתקיימו בבנגקוק, שבהם הגיעה הנבחרת למקום הרביעי.
בעונת 1970/1971 היה שותף לזכייה הראשונה באליפות בתולדות הקבוצה. בשנת 1972 פנה גזל בדרישות כספיות לקבוצה, כולל סיוע ברכישת דירה. על רקע זה הפסיק בשלב מסוים את פעילותו בקבוצה ואף פתח במגעים עם קבוצת "רד סטאר" הצרפתית, אך בסופו של דבר השתכנע להישאר בקבוצה. בעונת 1973/1974 זכה עם הקבוצה באליפות בפעם השנייה, ובהמשך זכה בתואר עוד פעמיים. גזל היה שותף לזכייה בדאבל לאחר ניצחון בגמר הגביע על בני יהודה.
במהלך עונת 1981/1982 עבר למכבי יפו ולקראת סיום העונה פרש ממשחק פעיל.
בנו, רביד גזל, היה גם הוא כדורגלן ומשמש כעוזר מאמן.
ציונות נוצרית
ציונות נוצרית (נקראת גם לעיתים ציונות מקראית) היא תופעה דתית הנפוצה בחלקים שונים של העולם הנוצרי, בפרט בקרב נוצרים פרוטסטנטים ואוונגליסטים. התופעה כוללת אמונה של אנשים נוצרים כי עליית יהודים לארץ ישראל והקמת המדינה היהודית בארץ היא חלק הכרחי מתהליך הגאולה הנוצרי. הבסיס לאמונתם הוא תפיסה תאולוגית שעל-פיה שיבתו של ישו אל העולם לא תיתכן אלא אם ישובו היהודים לארץ ישראל, ויחדשו את שלטונם על הארץ, כפי שהיה בימיו של ישו. תפיסה תאולוגית זו מקובלת בעיקר בקרב חוגים התומכים בהשקפה פונדמנטליסטית פרוטסטנטית לפיה הישועה תגיע עם הביאה השנייה של ישו, והקמת מדינת ישראל מקדמת את התרחשות מלחמת הגוג ומגוג אשר צפויה על פי תפיסה אסכטולוגית זו להקדים את ביאתו של המשיח ואת 1000 שנות שלטונו על פני האדמה.
אין משמעותה של תמיכה זו בציונות גם תמיכה ביהדות. למעשה, התאולוגיה מכתיבה כי היהודים בסופו של דבר ימירו את דתם קודם לביאה השנייה של ישו, ולמעשה המרה המונית זו היא אחד התנאים המוקדמים למימוש החזון המשיחי. לפי אמונתם, היה ויסרבו היהודים באחריתו של התהליך להתנצר ולהמליך עליהם את ישו, הם יושמדו בידי האל. בנוסף, התמיכה בציונות לאו דווקא מתיישבת עם מגוון הדעות השונות באידאולוגיה הציונית, אלא עם הרעיון הכללי כי מדינת היהודים בישראל היא צעד מקדים לביאה השנייה.
הסופרת הבריטית שארלוט אליזבת טונה שעסקה בהטפה אוונגלית במחצית הראשונה של המאה ה-19, הביעה בכתביה את הצורך הנוצרי בתחייה הלאומית של היהודים בארץ ישראל. הקצין הבריטי אורד וינגייט, שסייע בשנות השלושים לארגון הצבאי היהודי ההגנה, היה חבר בכת פרוטסטנטית שהאמינה בשיבת העם היהודי לארצו. השגרירות הנוצרית הבינלאומית היא ארגון המגייס תרומות למען מדינת ישראל. אמונתם היא כי הציונות היא הגשמת חזון כתבי הקודש הנוצריים.
שורשי התמיכה הנוצרית בציונות
הרעיונות של האב יואכים פתחו פתח לתפיסה דתית חדשה, שנושאי דיגלה היו רבים וחשובים בנצרות ובהם: פרדריק מברונסוויק אשר במאה ה-14 חזה 1000 שנות שלטון משיח יהודי שבירתו ירושלים, ואיזיק לה-פיירר שבמאה ה-17 כתב כי על הנוצרים והיהודים לבנות בית חדש בארץ ישראל. יש האומרים כי הקונסוליה הבריטית בירושלים נפתחה במאה ה-19, בהשפעתו של הרוזן משפטסבורי (הלורד אשלי) אשר קרא ל"החזרתם של היהודים לארצם ולחסדו של האל". הרוזן נמנה עם מסדר סנט ג'ון אשר פעל בירושלים והקים בה בית חולים ומוסדות אחרים.
לפי ד"ר מייקל דוראן, המילנריאניזם האנגלו-אמריקני של סוף המאה ה-19 החזיק בעמדות ציוניות (עוד לפני הקמת התנועה הציונית) וראה את הציונות ואת שליחותה של אמריקה כחלקים בלתי נפרדים מתוכנית אלוהית אחת. מתחילת המאה ה-20, הזרם הפרוטסטנטי-פונדמנטלי היווה את ממשיכו של מילנריאניזם האנגלו-אמריקני והמשיך להחזיק גם בתפיסותיו כלפי הציונות.
פעולות תמיכה בולטות
התמיכה בציונות ובמדינת ישראל מתבטאת בתרומות כספיות לארגונים ציוניים וישראליים, בתעמולה אוהדת, בהפעלת שדלנות למען ישראל בארצות מוצאם, בביקורים תכופים בישראל, ולעיתים גם בהקמת בית בישראל. מדינת ישראל משתפת פעולה בדרך כלל עם ארגונים של נוצרים התומכים בציונות, ואף מעודדת ביקורים שלהם בישראל, אך אם הם רוצים להגר לישראל הם עלולים להיתקל בקשיים כיוון שהם אינם כלולים בחוק השבות.
הפעילות הידועה ביותר כיום של נוצרים התומכים בציונות מתקיימת בארצות הברית, ומתרחשת בכנסיות הפונדמנטליסטיות הגדולות המונהגות בידי כמרים מפורסמים כמו ג'רי פולוול מנהיג "הרוב המוסרי" ופט רוברטסון ממייסדי "הקואליציה הנוצרית". כנסיות אלה המקיפות עשרות מיליוני מאמינים ומשופעות בכסף רב, חרתו על דיגלן את האהבה לישראל ואת אהדתם לרעיון הציוני. הם מפעילים לובי רחב ממדים אשר יצר השפעה חזקה על מדיניותו של הממשל הרפובליקני בימיו של ג'ורג' בוש, נוצרי פרוטסטנטי אדוק בדתו.
התנגדות
הפעילות הנוצרית למען הציונות אינה מקובלת על כל הנוצרים. רעיונותיו של האב יואכים נדחו בזמנו על ידי ראשי הכנסייה, וגם בדורות שלאחר מכן קמו לה מתנגדים רבים. בימינו, ראשי הפלגים הנוצריים אינם נוקטים עמדה תאולוגית מסוג זה ונצמדים להשקפה השמרנית בדבר קבלת עול הנצרות על ידי כל הגויים. לעומתם, הכנסייה הפרסביטריאנית, המאגדת תחת כנפיה 5 מיליוני מאמינים, נוקטת עמדה קיצונית ביחסה לציונות ולמדינת ישראל. בוועידותיה האחרונות קראה אף לחרם כלכלי כנגד מדיניותה של ישראל בשטחים.
הרוזן נפאריה
הרוזן נפאריה (באנגלית: Count Nefaria) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס איירון מן והאוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #13 מפברואר 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
לוצ'ינו נפאריה הוא צאצא לשושלת אצילים אריסטוקרטים איטלקים, וירש הון עצום. נפאריה היה שמרן במידותיו וטעמיו לכן לבש אופנת אצולה איטלקית קלאסית, אך הוקסם מהטכנולוגיות המתקדמות של העידן המודרני. הוא שמר על מסורות משפחתו, אך תאוותו לעושר ולכוח הפכו אותו לדמות בעלת השפעה חזקה במאגיה - סינדיקט פשע בינלאומי ידוע לשמצה, שמקורו מדרום אירופה. באמצעות כספו, נפאריה כיהן כמעין מנהיג למאגיה. בו בעת, האוונג'רס הקדישו נתח גדול מזמנם ללכידת פושעים מהמאגיה, ונפאריה החליט לטפל בהם בעצמו. הוא העביר את טירת נפאריה אבן אחר אבן מאיטליה לניו ג'רזי, פתח את הטירה לציבור והודיע כי רווחי דמי הכניסה ייתרמו לצדקה. הוא הזמין את האוונג'רס לטירתו, וברגע שנכנסו נעל אותם. הוא יצר מעין הולוגרמות של האוונג'רס, באמצעותן הודיע כי האוונג'רס מתכננים לכבוש את ארצות הברית. כתוצאה מכך, ברגע ששחרר את האוונג'רס הם נכנסו לעימות עם צבא ארצות הברית. האוונג'רס הביסו את נפאריה, שהודה באשמה. הוא נחשף בפומבי כפושע וגורש לאיטליה, ורבים מבני בריתו ועובדיו נטשו אותו, והוא נעשה רק ראש שלוחה במאגיה ותו לא.
נפאריה וקבוצת גל הפשע ניסו לסחוט את וושינגטון תמורת כופר, אך הובסו בידי האקס-מן של פרופסור אקס. יחד עם אנשי החיה, הוא התעמת עם האקס-מן שנית כאשר השתלט על בסיס ולהאלה ועל מחשב דומסמית', אשר מסוגל לשגר נשק גרעיני בגודל ארצות הברית. האקס-מן הביסו את אנשי החיה, אך נפאריה נמלט במסוק. ת'אנדרבירד זינק על המטוס כדי לעצור את נפאריה, אך המטוס התפוצץ. בעוד שנפאריה הצליח לברוח באמצעות מכשיר טלפורטציה, ת'אנדרבירד נהרג. נפאריה, חסר כוחות עד לאירועים אלו, החליט כי יקבל כוחות על חזקים מכל אחד בעל כוחות. הוא יצר את הלגיון הקטלני השני וצירף אליו את הלייזר החי, ויירלוינד והאיש הענק. הוא יצר קשר עם קלאוס סטארדי, עוזרו הראשי לשעבר של ברון היינריך זמו. נפאריה ביקש מקלאוס להעצים את כוחותיהם של שלושת הנבלים לשעה, ושלח אותם לקרב נגד האוונג'רס. קלאוס ועוזריו נתחו את המבנה הגנטי-תאי של השלושה, והשתמשו בממצאיהם כדי להעניק לנפאריה את כוחותיהם, בהגברה פי מאה. ברגע שקיבל כוחות, נפאריה פצע קשה את קלאוס. קלאוס שיקר לנפאריה באומרו כי הניסוי קיצר את חייו של נפאריה ליומיים, וכי רק הוא יציל אותו. קלאוס מת ובטירופו, נפאריה ניסה להרוס את ניו יורק אך נעצר והובס בידי האוונג'רס.
למרות השקר, כוחותיו אכן יהרגו אותו בגלל הזדקנות מהירה. טיפולים גרמו לכך שהיה ניתן לשחזר אותו למצבו הקודם, אך במהלך קרב של אנשי החיה ובתו, הוא לכאורה נהרג כאשר נמחץ למוות. הוא התגלה שנים מאוחר יותר כיצור עשוי מאנרגיה יונית, אך היה צריך לנקז מאחרים אנרגיה כדי להתקיים. קפטן אמריקה וקא-זאר לכדו אותו בארץ הפראית, שם ניסה ליצור גזע יצורים העשויים מאנרגיה יונית. הוא היה במצב חולשה ולא יכול היה לתקשר עם ספינתו, אך ככל הנראה ברח בעזרת המאגיה. תוכנית חדשה של נפאריה כללה את השמדת כדור הארץ עם פצצה יונית; הניצולים יהיו עשויים אנרגיה יונית, מהם יוכל לנקז אנרגיה. הוא תקף והשתלט על האיש הענק כאטלס ועל וונדר מן, ואף מאמצי בתו, האוונג'רס ות'נדרבולטס לא הספיקו כדי לעצור בעדו. הוא לכאורה נהרג, אך נראה במעצר של סוכנות S.H.I.E.L.D. הוא ככל הנראה הועבר לרפסודה, וזאת כאשר הוא נראה בורח משם בבריחה אותה ארגן אלקטרו. מאוחר יותר, הוא התכוון לעזור לברדס בקבלת כוחות חדשים, אחרי שאיבד את כוחותיו של דורמאמו ושל אבני הנורן. גברת מארוול נכשלה בהדיפתו, אך בעזרת וולברין הצליחה להביסו. הוא נלקח בידי האוונג'רס למעצר סוכנות S.H.I.E.L.D. נפאריה ברח, וביסס את מקומו בתור "הקינגפין של לוס אנג'לס". הוא נקלע לעימות עם מון נייט על ראשו של אולטרון, ובמהלך העימות הרג את אקו. לאחר שדאקן נכשל בניסיון להתנקש בחייו, מון נייט הזעיק את האוונג'רס ונפאריה הובס בידי תור.
בית חולים פיוטר הגדול (סנקט פטרבורג)
בית החולים פיוטר הגדול (ברוסית: Больница Петра Великого; משנת 1918 עד 1994 - בית החולים מצ'ניקוב) הוא אחד מבתי החולים הגדולים בעיר סנקט פטרבורג. ממוקם ברובע המשמר האדום, בסמוך לתחנת הרכבת פיסקאריובסקה.
כיום, בית החולים הוא הבסיס הקליני של האוניברסיטה הרפואית הצפון-מערבית הממלכתית על שם מצ'ניקוב.
היסטוריה
ההחלטה על הקמת בית חולים עם 1,000 מיטות התקבלה בישיבה של הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית ב-8 בינואר 1903 לזכרו של מייסד העיר, פיוטר הגדול. באותה שנה הונחה אבן פינה על ידי פרופסור ולדימיר בכטרב באתר הבנייה. השלמת הבנייה נועדה להיות בסימן 200 שנה לעיר סנקט פטרבורג. במאי 1906, הודיעה האגודה הקיסרית לאדריכלים על תחרות לפרויקט בית חולים. פרויקט בית החולים פותח עוד מספר שנים, תוך התחשבות בהישגים האחרונים של המדע והטכנולוגיה של אותה תקופה וסטנדרטים מערב אירופיים של אותה תקופה. פרויקט הגמר כלל 16 הצעות שכללו מבני ביתן בן שתי קומות ושלוש קומות בהיקף כולל של 2,000 מיטות. הפתרון האדריכלי מעוצב בסגנון "הולנדי", האופייני לסנקט פטרסבורג של תקופת פיוטר.
אף על פי שהבנייה החלה בשנת 1907, טקס חניכת בית החולים נערך רק ב-30 (17) במאי 1910 (ביום הולדתו של פיוטר הראשון) בנוכחות הקיסרית אלכסנדרה פודורובנה והדוכסים הגדולים. פתיחת בית החולים התקיימה ב-1 במאי 1914. בשלב זה הוקמו שישה ביתנים עם 600 מיטות לחולים. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בסוף 1914, היו בבית החולים 1,200 מיטות, עד 1917 כבר היו בבית החולים 1,500 מיטות (על פי מקורות אחרים - 1,450) ונפתחו בו מחלקות כולרה, בטן וטיפוס.
ב-24 בדצמבר 1918 בית החולים נקרא על שם איליה איליץ' מצ'ניקוב. אך עד מהרה הופסקה הבנייה ומשנת 1919 עד 1924 בית החולים היה סגור. את עבודת שחזור בית החולים בשנים 1922–1924 הוביל המנתח המצטיין ולדימיר אנדרייביץ' אופל, כשבאותה עת נוצרו בבית החולים מחלקות לכירורגיה, אונקולוגיה ועוד.
בשנת 1929 כבר היו בו 2,000 מיטות בבית החולים והוא הפך למוסד הרפואי הגדול ביותר במדינה. במתחם בית החולים אורגנה חווה עוצמתית ובה אסם, אורווה, חממות, חנות ירקות ומכוורת. בבית החולים היו 16 דונם של אדמה מעובדת, שבה בנוסף לגידול ירקות, גידלו תותים, פטל, דומדמניות, תפוחים ועשבי תיבול. בשנת 1932 נפתח מכון ללימודי רפואה ובשנת 1935, הוא הפך לחלק מהמכון הרפואי הלנינגרדי השני, כשבית הספר הטכני הפך לבית ספר לסיעוד ובית החולים הפך לבסיס הקליני של מכון זה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, אורגן בית החולים כבית חולים צבאי ובו 1,250 מיטות. בתקופה הראשונה של המלחמה, עד ספטמבר 1941, העומס היה דומה לתקופה שלפני המלחמה, הייתה אספקה של תרופות, תחבושות, מים זורמים, ביוב, אספקת חשמל. התקיפות האוויריות במסגרת המצור על לנינגרד החלו בספטמבר, חשמליות נעצרו בנובמבר והצוות כבר לא יכול היה ללכת ברגל 12–15 ק"מ. לכן כמעט כל הרופאים עברו להתגורר במשרדיהם. בחורף הראשון של המצור, אספקת המים, הביוב והחימום לא הייתה סדירה, אספקת החשמל הופסקה, חדרי רנטגן, מעבדות, מפעל כביסה, אמבטיות הפסיקו לעבוד ובית מרקחת הפסיקה להכין פתרונות מים. האוכל הוכן על תנורי עץ, שהדלק עבורם הוכן על ידי צוות בית החולים עצמו. לאחר המלחמה המשיך בית החולים לפעול כאחד מבתי החולים העירוניים.
לאחר התפרקות ברית המועצות
ב-24 במרץ 2014, עובדי יחידת ההחייאה והטיפול נמרץ יצאו לשביתת רעב בלתי מוגבלת עקב הפחתה חדה בשכרם. לאחר פגישה עם רקטור האוניברסיטה הרפואית הצפון-מערבית ב-26 במרץ, הודיעו העובדים על סיום שביתת הרעב. ב-20 בנובמבר 2014 בשעה 02:06 התקבלה התראה מצוות חדר המיון על שרפה באולם 18 בקומה השנייה. צוות הביתן פינה את חולי המרפאה. בשעה שלוש לפנות בוקר חוסלה האש על ידי כבאי המשרד למצבי חירום. הסיבה לשרפה הייתה עישון במרפסת הבניין, האזעקה לא פעלה במה שהצביע על רשלנות הנהגת האוניברסיטה (מאחר שלמנהליה נמסרו מספר פעמים התראות על עישון בבניינים).
דת' מטאל ברוטאלי
דת' מטאל ברוטאלי (Brutal Death Metal) הוא הסגנון הכבד, האלים והקיצוני ביותר של ז'אנר הדת' מטאל (אשר מהווה סגנון כבד וקיצוני בפני עצמו), ולמעשה אחד מסגנונות המטאל הקיצוניים ביותר הקיימים כיום. הדת' הברוטאלי נולד בארצות הברית בתחילת שנות ה-90, ולמעשה, מרבית הלהקות בסגנון זה הן אמריקאיות.
מאפיינים אומנותיים
הדת' מטאל הברוטאלי מאופיין בשירת גראולינג נמוכה, דיסטורשן כמעט אבסולוטי, תיפוף אגרסיבי, נגינה כבדה ומהירה והקצנה של האלמנטים של הדת' מטאל המסורתי. בסגנון זה, קיימת העדפה ברורה למהירות ומקצבים מורכבים על פני היבטים אחרים, כגון מלודיה וגוונים.
בנוסף, סגנון לירי המזוהה עם הדת' מטאל בכלל ועם הברוטאלי בפרט, הוא סגנון הגור (Gore), סגנון המתאר בדרך כלל סיפורים מחרידים של ממש, ומדבר על אלימות קיצונית, שחלקה אף דמיונית ומופרכת; רצח, אונס, קניבליזם, סאדיזם וזומבים. הלהקה שמזוהה יותר מכל עם סגנון הגור והדת' הברוטאלי בכלל, היא להקת קניבל קורפס, אשר מרבה להתעסק בטקסטים אלימים ובלתי שגרתיים, ואף בחלק מהמקומות בעולם אוסרים עליה לשיר חלק מהשירים בהופעות, בטענה שהם מסיתים לאלימות זוועתית.
סלאם דת' מטאל
סלאם דת' מטאל (Slam Death Metal), הידוע גם בשם סלאמינג ברוטאל דת' מטאל (Slamming Brutal Death Metal), סלאמינג דת' מטאל (Slamming Death Metal), או פשוט סלאם (Slam), הוא תת-ז'אנר של דת' מטאל ברוטאלי. סלאם דת' מטאל מתאפיין בהתמקדות ב"סלאמס": קטעים בקצב איטי עד בינוני (כמו גם קטעים בסגנון ברייקדאון) הבנויים על ריפים כרומטיים תוך כדי עמעום מיתרים על ידי כף היד. סלאם דת' מתאפיין גם במקצבים ווקאליים ומקצבי תופים בהשראת היפ הופ, כמו גם אלמנטים של הארדקור פאנק. הליריקה והאסתטיקה הוויזואלית די דומה לזו של דת' ברוטאלי, אם כי סלאם דת' מטאל בדרך כלל לוקח את הגישה המקברית והאלימה של דת' מטאל ברוטאלי לרמות קיצוניות עוד יותר.
היסטוריה
הדת' מטאל הברוטאלי התפתח בתחילת שנות ה-90, כפועל יוצא של דת' מטאל. הרמזים הראשונים לדת' מטאל ברוטאלי הגיעו מלהקות כמו Cannibal Corpse, Broken Hope ו-Mortician, שהחלו לדחוף את הדת' מטאל לרמות קיצוניות יותר, מה שעיצב את הסאונד של הדת' מטאל הברוטאלי. רק ב-1991 הופיע הדת' מטאל הברוטאלי, עם השחרור של Effigy of the Forgotten, אלבום הבכורה של Suffocation.
סלאם דת' מטאל
ריף הברייקדאון של "Liege of Inveracity" של Suffocation נחשב לריף הסלאם הראשון בדת' מטאל. הלהקה Internal Bleeding נחשבת לחלוצה של ז'אנר הסלאם דת' מטאל, כאשר ב-1992 חברי הלהקה החלו להגדיר את המוזיקה שלהם כ"Total Fucking Slam", הרבה לפני שכל להקת דת' מטאל אחרת בכלל שקלה להשתמש במונח. אלבום הסלאם דת' הראשון הוא Voracious Contempt של Internal Bleeding, שיצא ב-1995.
הערות שוליים
Death metal
טאליס אובד מוזס
טאליס אובד (עובד) מוזס (נולד ב-24 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי שכיהן כנשיא ונואטו החל בין 6 ביולי 2017 ל-6 ביולי 2022.