cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוזל (אונייה)
"גוזל" הייתה ספינת מנוע חופית דו-תורנית עם מפרשי עזר. צוותה של "גוזל" כלל שישה ימאים, מתוכם רב החובל והמכונאי אנגלים וארבעה ספנים ערביים. "גוזל" הגיעה לארץ ישראל לקראת חורף 1927, ונקראה בתחילה "נשר" אך זמן קצר הוחלף שמה ל"גוזל". בעלי המפעל חשבו כי גודלה של הספינה אינו הולם את מידותיו של המפעל הגדול, ולכן העניקו לה את השם "גוזל". הספינה הפליגה מבית החרושת "נשר" אל חופי הים התיכון משנת 1928 ועד שנת 1932. במחצית הראשונה של 1929 הייתה "גוזל" מושבתת לזמן מה, בגלל שבית החרושת לא הצליח לייצר מספיק מלט לייצוא. היא נמכרה עקב ירידה ביצוא המלט שלא הצדיק אחזקת האונייה.
ב"גוזל" עבד מאז רכישתה מטעם ביח"ר נשר זאב הים כקצין סיפון מנוסה. עם עזיבתו של הקפטן האנגלי בשנת 1928, קיבל הים את הפיקוד על האונייה, ומאז הוא נחשב "רב החובל העברי הראשון" (הגם שהיה רק רב חובל של אוניות חופים).
האנייה "גוזל" נמכרה לחברת ספנות איטלקית ובהמשך נמכרה לקניה. היא נגרטה ב-1997/8, לאחר 72 שנות שירות.
מת'יו בלאמי
מת'יו ג'יימס "מאט" בלאמי (באנגלית: Matthew James "Matt" Bellamy; נולד ב-9 ביוני 1978) הוא מוזיקאי אנגלי. הידוע בעיקר כסולנה, רב נגן וכותב השירים של להקת הרוק הבריטית מיוז.
ביוגרפיה
בגיל 6, החל לנגן בפסנתר ובגיל 14, בגיטרה. בתקופה זו פגש את דומיניק האוורד, לימים חברו ללהקה. השניים היו חברים במספר להקות רוק בתקופת התיכון עד שפגשו את כריס וולסטנהולם, והקימו את מיוז.
קריירה מוזיקלית
בלאמי הקים את מיוז בדבון בשנת 1994 תחת השם "רוקט בייבי דולס" יחד עם כריס וולסטנהולם (גיטרה בס ושירת גיבוי) ודומיניק הווארד (תופים וכלי הקשה). לאחר שהלהקה ניצחה בתחרות בית ספרית החליטו חבריה לשנות את שמה לשם מסחרי יותר, מיוז.
מיוז התקשתה להתבסס בשנותיה המוקדמות, אבל מאז זכתה להצלחה ברחבי העולם. הלהקה משלבת סגנונות מוזיקה רבים כרוק כבד, רוק מתקדם, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה קלאסית. היא ידועה בהופעותיה האנרגטיות והוויזואליות.
מיוז הוציאה שמונה אלבומי אולפן: Showbiz (1999), Origin of Symmetry (2001), Absolution (2003), Black Holes and Revelations (2006), The Resistance (2009), The 2nd Law (2012), Drones (2015), ואת Simulation Theory (2018).
ב-2008, הוציאה הלהקה אלבום הופעה בשם HAARP.
השפעות פוליטיות ומוזיקליות
רבים משירי הלהקה מאופיינים בהשקפות מהפכניות, בתאוריות קשר, תאולוגיה, מדע, עתידנות, מחשבים, והעל טבעי.
בין השפעותיו המוזיקליות של בלאמי ניתן למצוא את רייג' אגיינסט דה מאשין, גו גו דולס ורדיוהד.
הישגים
לבלאמי קול טנור והוא נחשב לגיטריסט מוערך. בשנת 2004 בחרו בו קוראי מגזין Total Guitar במקום ה-29 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים". הריף של בלאמי מהשיר Plug in Baby דורג במקום ה-13 ברשימת "100 הריפים הטובים ביותר" של מגזין Total Guitar.
מגזין NME בחר בו במקום ה-14 ברשימת גיבורי הרוק של כל הזמנים, בכך עקף בלאמי את ג'ון לנון ובוב דילן. בספטמבר 2007 הוכרז כגיבור הגיטרה במגזין Q.
ב-2008, קיבל יחד עם שאר חברי הלהקה מאוניברסיטת פלימות' תואר דוקטורט של כבוד באמנות, על תרומתו למוזיקה.
בינואר 2010, הוכתר גיטריסט העשור על ידי מגזין Total Guitar והוכרז כ"ג'ימי הנדריקס של דורו". בלאמי מופיע בספר השיאים של גינס 2010 כמי ששבר הכי הרבה גיטרות בסיבוב הופעות אחד - 140 גיטרות.
בלאמי מופיע כדמות שניתן לשחק בה במשחק גיטר הירו 5 ובנוסף מופיע שירה של הלהקה, Plug in Baby.
ציוד מוזיקלי
בלאמי משתמש בגיטרות הנבנות במיוחד בשבילו על ידי יו מנסון באקסטר, דבון. בלאמי העלה את הבסיס לגיטרה ומנסון עזר לו ליישם זאת.
חייו האישיים
בשנים 2000–2009 היה מאורס לפסיכולוגית האיטלקייה גאיה פולוני. באפריל 2010 החל לצאת בלאמי עם השחקנית האמריקאית-יהודייה קייט הדסון. ב-2011 הם התארסו. כשנה מאוחר יותר, נולד בנם, בינגהם. השניים נפרדו בדצמבר 2014.
בפברואר 2015, בלאמי החל לצאת עם הדוגמנית האמריקאית אל אוונס. הם הודיעו על אירוסיהם בדצמבר 2017 ונישאו ב-10 באוגוסט 2019. בתם לאבלה, נולדה ביוני 2020.
באיג'יו
בָּאיְגְ'יו (בסינית: 白酒, פין-יין: báijiǔ, מילולית: "יין לבן" או "יין שקוף") הוא שמה של משפחה של משקאות חריפים מזוקקים שמקורם בסין. כל סגנונות המשקאות המזוקקים שמקורם בסין מכונים באיג'יו, ולכן קבוצה זו של משקאות קשה לאפיון.
כמו כל המשקאות המזוקקים, יצור הבאיג'יו מתחיל בתסיסה כהלית של פחמימה ולאחר מכן זיקוק נוזלי התסיסה כדי להגדיל את ריכוז האתנול. השמר המשמש להתססת באיג'יו מכונה בסינית צ'וּ (סינית: 麹, פין-יין: Qū), ואותו שמר משמש גם להתססת רוטב סויה וחואנגג'יו. הפחמימה הנפוצה ביותר להתססת באיג'יו היא דורה, אך ישנם גם סגנונות באיג'יו המותססים מאורז, חיטה, שעורה ודוחן. לאחר התסיסה המשקה מזוקק ונמהל, ומבוקבק כשהוא 35%-60% אלכוהול בנפח.
אופן הגשה
בשנים האחרונות החלו גם להגיש קוקטיילים המכילים באיג'יו, בעיקר בסין ובארצות הברית.
סגנונות נפוצים
ישנם אין ספור סגנונות של באיג'יו בסין, אך ישנם ארבע קטגוריות שנחשבות מרכזיות בתרבות השתייה הסינית.
הלווייתו של האנרכיסט גאלי
הלווייתו של האנרכיסט גאלי (באיטלקית: Funerali dell’anarchico Galli) הוא ציור מאת האמן האיטלקי קרלו קארה. הציור נוצר בתקופה בה קארה היה פעיל בתנועה הפוטוריסטית, והוא משקף את הסגנון האמנות של התנועה.
הציור מתאר את הלווייתו של אנג'לו גאלי (Angelo Galli), פעיל פוליטי ואנרכיסט איטלקי אשר נהרג בידי המשטרה האיטלקית בזמן שביתה שנערכה במילאנו בשנת 1904. המשטרה, אשר פחדה כי מסע הלוויה של גאלי יהפוך להפגנה פוליטית, סרבה לאפשר למתאבלים להיכנס אל תחומי בית הקברות עצמו, ופיזרה את מסע הלוויה בכוח ובאלימות.
קארה, אשר היה נוכח באירועים, מתאר את הכאוס ואת המתח שבאירועים. דמויות האנשים ודמויות השוטרים על סוסים מתערבבות זו בזו והופכות לצורות גאומטריות דינמיות. קארה משתמש בציור גם בשפה גרפית, כדי לתאר את הכוח והאלימות שבסצנה. הוא משתמש בשרטוט של מעין קשתות או מעגלים בקו שחור, המדגישים את החלל כביטוי של העוצמה והאלימות של הגופים בחלל. בציור אף מופיעים דגלים שחורים הנישאים בידי ההמון, אלמנט גרפי התורם לתחושת האי סדר על ידי הוספת קווים אלכסוניים לקומפוזיציה.
קורמה
קורמה (בבלארוסית: Карма, קרמה; בפולנית: Korma) היא עיירה במחוז הומל שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה במאה ה-17. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קורמה
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,328 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בה כ-900 יהודים, קרוב למחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעלו ביישוב מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-7 עד 8 בנובמבר 1941 רוכזו כ-700 היהודים שנותרו בגטאות שבעיירה בבניין בית הספר המקומי, ושם הוכו ונשדדו בידי הגרמנים. לאחר מכן נרצחו כולם באתר סמוך לעיירה.
ג'ין איזיה רובינזון
ילדות וצעירות
ג'ין איזיה רובינזון נולד בשנת 1955 בעיר באפלו במדינת ניו יורק כבנם של ג'ק רובינזון וסוניה לבית רובין (Rubin). בגיל 18 הגיע כמתנדב לקיבוץ בית השיטה בישראל ונענה לקריאתו של יוסף גדרון (יוסוף), ממייסדי היישוב והדבוראי של הקיבוץ לעזור בעבודה עם כוורות הדבורים. תחום זה התחיל לרתק אותו ובשובו לארצות הברית נרשם ללימודי מדעי החיים באוניברסיטת קורנל. בשנת 1977 סיים בה את התואר הראשון וב-1982 את התואר השני. כעבור 3 שנים, ב-1986, סיים באותה אוניברסיטה גם את עבודת הדוקטורט.
פעילותו האקדמית והמדעית
רובינזון הוא עורך ה- Annual Review of Entomology וחבר במערכת של העיתונים המדעיים PNAS, Journal of Insect Physiology, Journal of Insect Biology, Genes, Brain, and Behavior, Journal of Experimental Zoology. הוא חבר בחברה לחקר התנהגותם של בעלי החיים בארצות הברית. כמו כן הוא מכהן כחבר באיגוד האמריקאי לקידום התפתחות המדע וחבר בחברה האנטומולוגית של אמריקה.
חייו הפרטיים
רובינזון הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
איזבל בולאי
איזבל בולאי (באנגלית: Isabelle Boulay; נולדה ב-6 ביולי 1972) היא זמרת קנדית-צרפתייה, שידועה בעיקר בזכות להיטה "Parle-moi" שנחשב לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים בשנות האלפיים.
ביוגרפיה
איזבל בולאי היא ילידת סנט-פליסיט שבקוויבק, שם הוריה היו בעלים של מסעדה. לאחר מכן, עברה בולאי לעיר מטאנה הסמוכה בתחילת גיל ההתבגרות שלה ולמדה ספרות ב-Cegep Limoilou. בשנת 1988 חבריה רשמו אותה, ללא ידיעתה, לתחרות שירה במטאנה, שם הכירה את חוזליטו מישו, שלימים הפך לסוכנה.
בשנת 1990, במהלך פסטיבל השירים Petite-Vallée, היא זכתה בפרס על הביצוע שלה ל"Les gens de mon pays" (ז'יל ויניאולט).
קריירה
אלבום הבכורה שלה Fallait pas, יצא לאור בשנת 1996 ולא זכה להצלחה. למרות הכישלון שלו, היא החליטה להוציא אלבום נוסף שנתיים לאחר מכן, États d'amour. האלבום זכה להצלחה בינלאומית תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי אישר שמכירותיו במדינה עומדות על למעלה מ-100,000 עותקים. בהמשך, הכריז איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי כי האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים במדינה גם כן. האלבום הגיע למקום ה-60 במצעד האלבומים של צרפת. בשנת 2000, הוציאה את אלבום ההופעה המצליח Scènes d'amour, שהגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד האלבומים של קנדה. באותה השנה, הוציאה את האלבום Mieux qu'ici-bas, שהפך לאלבום הפריצה הבינלאומי שלה. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים שבוולוניה, למקום הרביעי בקנדה, למקום השישי בצרפת, ולמקום ה-65 בשווייץ. האלבום נמכר בלמעלה ממיליון עותקים בצרפת ונחשב לאחד מהאלבומים הצרפתיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. האלבום זכה להצלחה כה גדולה, עד שדורג במצעדים השנתיים שפורסמו משנת 2000 ועד שנת 2002. הסינגל הראשון מתוכו "Parle-moi", נחשב לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים ביותר בכל הזמנים, תוך שהוא הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבוולוניה. הוא נמכר בלמעלה מ-468,000 עותקים בצרפת.
בשנת 2002, הוציאה את Ses plus belles histoires, שזכה להצלחה בעיקר בקנדה. אלבום הופעה נוסף Au moment d'être à vous, יצא לאור בשנת 2002 והפך לאחד מאלבומי ההופעות הצרפתיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. האלבום דורג במצעדים השנתיים והשבועיים של צרפת ומדינות נוספות. בשנת 2004, הוציאה את אלבומה Tout un jour, שזכה להצלחה בינלאומית גם כן. בשנת 2005, יצא אלבום ההופעה Du temps pour toi, שנמכר בלמעלה מ-59,079 עותקים בצרפת בשנת 2005 בלבד. שנתיים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה המצליח De retour à la source, שנמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים בקנדה בלבד. שנה לאחר מכן, הוציאה אלבום נוסף Nos Lendemains, שזכה להצלחה בקנדה וצרפת. בשנת 2009, הוציאה את האלבום Chansons pour les mois d'hiver, שנמכר בלמעלה מ-40,000 עותקים בקנדה. לאחר שנתיים של הפסקה, הוציאה את האלבום Les grands espaces, שנמכר גם הוא בלמעלה מ-40,000 עותקים בקנדה.
לאחר שלוש שנים ללא הוצאת אלבום, הוציאה בולאי בשנת 2014 את Merci Serge Reggiani, שזכה להצלחה בשלל מדינות כמו קנדה, ולוניה ושווייץ. בשנת 2017, הוציאה את En vérité, ששחזר את הצלחת קודמיו. בשנת 2019, הוציאה את אלבום חג המולד En attendant Noël, שזכה להצלחה רבה בקנדה כאשר דורג במקום החמישי במצעד האלבומים של המדינה.
מריאנו באריירו
לוקאס מריאנו באריירו (בספרדית: Lucas Mariano Bareiro; נולד ב־8 במרץ 1995) הוא כדורגלן ארגנטינאי-יהודי, המשחק בעמדת הקשר בהפועל באר שבע.
קריירה
באריירו נולד וגדל בואנוס איירס, ארגנטינה. החל את הקריירה שלו בראסינג קלוב הארגנטינאית. ב־8 בפברואר 2016, באריירו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לאתלטיקו טוקומאן.
בקיץ, הושאל לדפנסה וחוסטיסיה הארגנטינאית, בה שיחק שלוש עונות.
בקיץ, באריירו חתם בהורקאן הארגנטינאית.
ב־5 בספטמבר 2020, באריירו חתם בהפועל באר שבע בליגת העל הישראלית, בהשאלה לעונה עם אופציית רכישה.
ב-12 בינואר 2021, באריירו קיבל אזרחות ישראלית, מתוקף חוק השבות ובזכות הוכחת יהדותה של סבתו מצד אמו.
תארים
הפועל באר שבע
אפוד
במקרא, אֵפוֹד (רבים: אֲפוֹדִים) הוא פריט לבוש שהיה אחד משמונת בגדי הכהונה של הכהן הגדול. אפודים היוו חלק חשוב בפולחן הדתי בתקופת התנ"ך.
צורת האפוד של הכהן הגדול
בתורה מתואר האפוד מפרשי המקרא התלבטו בהבנת הפסוקים. ההנחה המקובלת היא שהאפוד היה מעין בגד מרובע, דמוי סינר ארוך, שכיסה את חלקו התחתון של גוף הכהן, מגובה המתניים ועד לעקב. על פי רש"י היה האפוד סינר אחורי, שכיסה רק את חלקו האחורי של גוף הכהן הגדול, ועל פי רשב"ם היה האפוד סינר שהקיף גם את חלקו הקדמי של גוף הכהן, מעין חצאית. בחלקו העליון של האפוד נתפר "חשב האפוד" מעין חגורה, שיוצאת אל חלקו הקדמי של הכהן ונקשרת כדי להחזיק את האפוד. בפינות החשב היו שתי טבעות זהב שנקשרו בפתילי תכלת לחלקו התחתון של החשן מהחשב יצאו "כתפות האפוד". לדעת רש"י, הכתפות היו שתי רצועות שיצאו במקביל לקצוות רחבו של האפוד והגיעו עד לכתפיו של הכהן, שם הן התחברו לשרשראות הזהב של החשן. לדעת רשב"ם כתפות האפוד היו רצועה של בד שכיסתה את גבו של הכהן, והתחברה למעלה לשרשראות החושן.
על פי פרשנות אחרת, שמקורה בכתבי יוסף בן מתתיהו, לא היה האפוד סינר אלא מעין אפודה במשמעה המודרני, דהיינו פריט לבוש מעין חולצה פתוחה מצידיה, שכתפותיה מחברות את שתי חלקיה, וה'חשב' (החגורה) קושרת אותה לגוף.
האפוד היה ארוג מחוטים הטוויים מזהב (הזהב רוקע לטס דקיק ונחתך לחוטים), תכלת, ארגמן, תולעת שני ושש על החלק של הכתפות שהונח על הכתפיים היו משובצות שתי אבני שוהם שעליהן חקוקים שמות שבטי ישראל, ועליהן נאמר במקרא: "ונשא אהרן את שמות בני ישראל על שתי כתפיו לזיכרון".
לאפוד חובר החושן בטבעות, ובמספר מקומות במקרא נקרא החושן בשם 'אפוד', מאחר שהם זוהו כפריט לבוש אחד.
אפודים נוספים
במקרא מתוארים כוהנים רגילים כ'לובשי אפוד בד'. גם בתיאורי עבודה זרה מתואר האפוד כפריט פולחן דתי המשמש לניבוי עתידות.
הביאנלה של ירושלים
הביאנלה של ירושלים היא אירוע בינלאומי לאמנות יהודית עכשווית המתקיים מדי שנתיים באתרים שונים בירושלים. הביאנלה מוקדשת לחקירת מקומות המפגש שבין האמנות העכשווית לעולם התוכן היהודי. היא מהווה במה לאמנים ולאוצרים המתייחסים בעבודותיהם למחשבה, לרוח, למסורת או לחוויה היהודית.
בשנת 2014, התקבלה הביאנלה של ירושלים כחברה בקרן הבינלאומית לביאנלה (Biennial Foundation) יחד עם יותר ממאה ביאנלות ברחבי העולם.
הביאנלה הראשונה (2013)
הביאנלה הראשונה של ירושלים התקיימה תחת השם: "מהי אמנות יהודית עכשווית?". בביאנלה הראשונה השתתפו 59 אמנים ויצירותיהם הוצגו בשש תערוכות נפרדות ברחבי ירושלים, כאשר בסך הכול הוצגו במסגרת הביאנלה כ-150 עבודות. בין האמנים המשתתפים היו אנדי ארנוביץ, נטע אלקיים, שי אזולאי, דוב אברמסון וטובי קאהן. כ-5000 איש ביקרו בתערוכות וצפו ביצירות האמנות, כמו גם באירועים נוספים כגון מופעי מוזיקה ומחול, סדנאות ומעגלי שיח. הביאנלה הוצגה באתרים שונים ברחבי העיר: היכל שלמה, התחנה הראשונה, בית אבי חי, מוסררה ובית האחים חסיד, וזכתה לסיקור תקשורתי בג'רוזלם פוסט, Jewish Business News, Times of Israel, והארץ.
הביאנלה השנייה (2015)
הביאנלה השנייה של ירושלים התקיימה תחת השם: "עבודת הווה". השתתפו בה מעל 200 אמנים, ביניהם מוטי מזרחי, סיגלית לנדאו, פבלו לובטו ומאיה ז"ק. כ-10,000 איש ביקרו בתערוכות, כיחידים וכקבוצות מאורגנות. הביאנלה השנייה הציגה בשבעה אתרים שונים בירושלים: מגדל דוד, מכון ון ליר, מוזאון ארצות המקרא, היכל שלמה, התחנה הראשונה, המרכז ליהדות צפון אפריקה, בניין האחים חסיד, מכון שכטר, גלריית המקלט והיברו יוניון קולג'.
הביאנלה השלישית (2017)
גם ביאנלה זו התפרשה על פני אתרים ברחבי העיר, כאשר לאתרים שהשתתפו בפסטיבל הקודם התווספו חללי התצוגה של בניין בזק, מוזיאון המחתרות, ההוספיס האוסטרי ובית רחל שטראוס.
במסגרת הביאנלה נערך כנס בן יומיים, שכותרתו "קו פרשת המים: גבולות ומרחבים באמנות יהודית עכשווית", התקיים בשיתוף מכון המחקר ואן ליר ירושלים ותוכנית החינוך Inspire שהושקה לראשונה. חמש מאות תלמידי תיכון, מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית של ישראל, ביקרו בביאנלה במסגרת תוכנית זו במימון מלא.
הביאנלה הרביעית (2019)
50,000 מבקרים הבטיחו את הצלחתה של הביאנלה הרביעית שאירחה יצירותיהם של 243 אמנים מכל רחבי העולם ב-31 תערוכות שהתקיימו ב-14 גלריות וחללי תצוגה בירושלים. במשך שבעה שבועות הביאנלה יזמה עשרות אירועי מוזיקה חיה, מחול, פרפורמנס, פיוט ושירה, השקות ספרים, סדנאות ושיחי גלריה, אשר התקיימו בתוך חללי התערוכות, ובין יצירות האמנות. חלק מתוכנית האירועים כללה כנס בשם: "אמנות יהודית עכשווית, עכשיו!" בשיתוף עם מכון ון ליר.
לבסוף, הביאנלה של ירושלים יזמה וקיימה בפעם השנייה את תוכנית השראה, תוכנית חינוכית מסובסדת שלושה ימים רצופים שבמהלכה 1000 תלמידי תיכון מהפריפריה הגיעו לביקור בתערוכות, נפגשו עם אוצרים ואמנים, וזכו להיחשף ליופייה של ירושלים.
במסגרת הביאנלה נערכה התערוכה "זיארה" במבנה ההיסטורי של ימק"א, תחת אוצרותו של עמית חי כהן. תערוכה זו אירחה אמנים מישראל ומחוצה לה, כאשר את כולם מאחד מוצאם המרוקאי.
הביאנלה החמישית (2021)
הביאנלה החמישית בנושא "ארבע אמות" התקיימה בין התאריכים 11 בנובמבר - 30 בדצמבר 2021, תחת הכותרת ארבע אמות. במסורת היהודית המונח ארבע אמות מתייחס למרחב הפרטי של האדם. תחת כותרת זו, הביאנלה של ירושלים לשנת 2021 חקרה כיצד האמנות מתפקדת בבתים, במשרדים סטודיואים שלנו. אנו שואפים ליצור דרכים חדשות לשיתוף אמנות במרחבים פרטיים ולהרחיב את חווית האמנות מעבר למרחבים ציבוריים.
התכנית של הביאנלה של ירושלים לשנת 2021 כללה שלושה מרכיבים עיקריים: TakeMeHome; Venues; Phases#.
לשלושתם היתה גישה פיזית וגם מקוונת, על פי המודל ההיברידי.
פליינסקייפ: טורמנט
פליינסקייפ: טורמנט (באנגלית: Planescape: Torment; נהגה - פּלֵיינסְקֵייפּ: טוֹרְמֵנט; לעיתים נקרא פשוט Torment - עינוי) הוא משחק תפקידים ממוחשב שראה אור ב-1999. המשחק עוצב ונכתב על ידי כריס אבלון (Chris Avellone) מחברת Black Isle Studios ויצא בהפצתה של החברה-האם שלה, Interplay. המשחק משתמש במנוע הגרפי Infinity Engine של חברת Bioware, שבו משתמשים במשחקים רבים נוספים של Black Isle כגון אייסווינד דייל (Icewind Dale). צורת המשחק מבוססת על שיטת מבוכים ודרקונים מורחב ועלילתו נערכת בעולם פנטסיה - עולם המערכה Planescape השייך למבוכים ודרקונים.
ייחודו של Torment בהשוואה למשחקי מחשב אחרים מסוגו הוא המיעוט היחסי בקרבות, לעומת כמות יוצאת-דופן של טקסט ודיאלוג. למעשה, בכל המשחק ישנם בסך-הכל שלושה או ארבעה קרבות שאין לשחקן אפשרות להימנע מהם, בעוד כמות הדיאלוג במשחק עומדת - על-פי הערכות היוצרים - על כמיליון מילים.
ישנם הטוענים כי תכונה זו, אשר אינה פופולרית בעולם משחקי-המחשב, הייתה אחד הגורמים לחוסר-הצלחתו הכלכלית של המשחק, כיוון שגיימרים רבים לא היו רגילים לסגנון זה ולכן לא נמשכו אל המשחק. גורמים אפשריים נוספים לחוסר-ההצלחה הם העטיפה הבלתי-מושכת של המשחק (המוצגת משמאל), ותוכנית השיווק החלשה-יחסית שלו. למרות זאת, המשחק זכה להערכה רבה בחוגים שונים באינטרנט (ראה רשימת המשבחים בתחתית העמוד) ונעשה מעין "משחק פולחן" בקרב מעריציו, על-אף כמות העותקים הקטנה יחסית (כ-400,000) שנמכרה.
לאחר שהמשחק כבר הורד מהמדפים, המפיצה Interplay הפיצה אותו מחדש בסדרת White Label שלה. יצא תיקון רשמי אחד למשחק (Patch 1.1), וחבילת תיקונים שהוכנו על ידי מעריצים. את שניהם, כמו-גם גרסה מאורכבת של דף-הבית הרשמי של המשחק - שירד מהרשת - ניתן למצוא ב אתר מעריצים של המשחק.
תמצית העלילה
המשחק נפתח בחדר מתים (Mortuary) גדול, כאשר הגיבור חסר השם (אשר נקרא במשחק The Nameless One, שפירושו "חסר השם") מוצא את עצמו שוכב על דרגש אבן גדול, ללא רכוש, ללא זיכרון וללא שם. גולגולת מרחפת המתקראת מורט (Morte, מילה שפירושה מוות בשפות שונות) ניגשת אליו, ומודיעה לו שנוסף על הצלקות והקעקועים הרבים המכסים את גופו, כתובות על גבו הוראות המיועדות לו. מן ההוראות הללו מבין הגיבור שעליו למצוא ולקרוא את היומן שלו, ולאחר-מכן לחפש אדם בשם פארוד (Pharod) אשר יוכל לספק לו מידע נוסף. בנוסף, ההוראות מזהירות אותו שלא לספר לאחרים על מצבו, פן ישים את חייו בסכנה נוראה.
בעקבות הוראות אלו, יוצא הגיבור למסע ארוך ברחבי מישורי-הקיום אשר מביאו לערים ולמקומות ביזאריים, בחיפוש אחר זהותו ועברו. במסע מתגלים לו כל המעשים הגדולים והנוראים שעשה לפני שאיבד את זיכרונו, ועברו אינו מפסיק לצוד אותו.
המשחק עוסק בנושאים שונים כגון חרטה, מוות, טוב ורע, שכחה, וכוחו של רצון. כמו כן, המשחק ידוע בנטייתו "לרצוח פרות קדושות" שונות מעולמות הפנטזיה ומשחקי המחשב, נטייה שנוצרה בכוונה-תחילה על ידי המעצב הראשי כריס אבלון, בעקבות "מספר מוסכמות שרציתי לשבור", לדבריו. הדוגמה הבולטת ביותר היא החשיבות העליונה של דו-שיח לעומת קרבות במשחק. דוגמאות נוספות לייחודיותו של המשחק בהשוואה למשחקים אחרים בסוגה כוללות את המחסור הכמעט-מוחלט בחרבות במשחק (ובמקומן מספר רב יותר של כלי נשק מסוגים מוזרים אחרים), היעדרותם של יצורי פנטזיה "קלאסיים" כגון אלפים וגמדים, והעובדה שמוות במשחק לרוב אינו מסמל הפסד, ולעיתים הוא אפילו הכרחי כאמצעי לפתרון בעיות. כמו כן, מטרתו של גיבור המשחק אינה קשורה בשום דרך להצלת העולם, דבר אותו מסביר המעצב במילים פשוטות - "נמאס לי לגמרי מכל החרא הזה".
צורת משחק
בפליינסקייפ: טורמנט, השחקן שולט בצורה מלאה בדמות הראשית ("חסר השם"), ובצורה כמעט-מלאה במספר נוסף של חברים-למסע אותם הוא יכול למצוא בדרך (למעשה, חוץ מבדיאלוגים, השליטה גם בחברים-למסע היא כמעט תמיד שלמה). ישנן בסך-הכל שבע דמויות אשר יכולות להצטרף לדמות הראשית, אך לא את כולן השחקן בהכרח יפגוש במהלך המשחק. בכל רגע נתון, לא יכולות להיות יותר משש דמויות (כולל הדמות הראשית) בקבוצה של השחקן, אם כי ניתן להשאיר דמויות במקומות שונים ולקחת דמויות אחרות במקומן, ומאוחר יותר להחליף בחזרה.
גרפיקה וממשק גרפי
בפליינסקייפ: טורמנט, השחקן מביט על עולם המשחק בזווית מלמעלה. טכניקת הגרפיקה של המשחק היא איזומטרית (כמו במשחקים כגון Diablo ו־StarCraft), כלומר - העצמים שעל המסך נראים ומצוירים כאובייקטים תלת-ממדיים, אך למעשה הם שטוחים; פירושו של דבר הוא שלא ניתן, למשל, להסתכל עליהם מזוויות שונות.
עיקר המסך מציג את האזור בו הדמויות נמצאות בעולם המשחק. ניתן לראות חלקים שונים של האזור על ידי הזזת התצוגה בעזרת העכבר או מקשי החצים. בתחתית המסך מופיע סרגל עליו מופיעות כל הדמויות בהן השחקן שולט באותו הרגע, כמו גם מספר כפתורים אשר מבצעים פעולות שונות - כגון שמירת או עצירת המשחק - או פותחים חלונות שונים.
חלונות המשחק כוללים את חלון המצאי (Inventory), אשר מציג את כל הכלים שברשותו של השחקן; חלון הלחשים, בו השחקן רואה את כל לחשי-הקסם שהדמויות יודעות ובוחר אילו מביניהם הן יהיו מסוגלות להטיל; חלון הסטטיסטיקה, בו מוצגים פרטים טכניים לגבי הדמויות (כגון רמת הדמות, תכונותיה השונות וכו'); ועוד מספר חלונות. ישנו גם חלון-מפה, בו השחקן רואה את כל החלקים באזור הנוכחי בהם ביקר. ניתן גם לפתוח מפת-עולם כללית, בהם ניתן לראות את מיקומם של אזורי המשחק אחד ביחס לשני, אך לא ניתן להסתכל בפירוט על כל אזור.
בנוסף, לחיצה על כפתור העכבר הימני גורמת להופעתו של תפריט הפעולות. בעזרת תפריט זה השחקן יכול לבחור לתקוף, להטיל לחש, להשתמש ביכולת מיוחדת, להשתמש בכלי הנמצא ברשותו או לדבר עם דמות. לאחר בחירת קטגוריית הפעולה שברצונו לבצע, השחקן בוחר מהי הפעולה המדויקת - באיזה נשק להשתמש, איזה לחש להטיל וכדומה. לאחר בחירת הפעולה, השחקן לוחץ בעזרת כפתור העכבר השמאלי על מטרתה של הפעולה שלו. כמו כן, אם השחקן אינו בוחר כל פעולה מהתפריט ופשוט לוחץ על נקודה כלשהי על המסך בעזרת כפתור העכבר השמאלי, מתבצעת הפעולה הטבעית ביותר עבור המטרה שעליה לחץ; לחיצה על אחת מדמויות-השחקן תסמן אותה, לחיצה על דמות אחרת תפתח בשיחה איתה, לחיצה על אויב תביא להתקפה עליו, לחיצה על דלת תביא לפתיחתה, לחיצה על תיבה או כלי דומה תגרום לדמויות לחפש בתוכו, ולחיצה על נקודה בקרקע תגרום לדמויות ללכת אליה. כמו כן, לחיצה על פריטים מסוימים בעולם המשחק תגרום לטקסט קצר המתאר את הפריט להופיע על המסך. פריטים כאלה יכולים להיות מבנים, קירות, שיחים, שלטים וכו'.
מערכת המשחק
כמו כל משחקי Infinity Engine, פליינקייפ: טורמנט משתמש במערכת החוקים של מבוכים ודרקונים מורחב - גרסה שנייה. בבסיס המערכת נמצאות שש תכונות - כוח, זריזות, חוסן, תבונה, חכמה וכריזמה, אשר נמדדות בערכים מ-3 עד 25 (לא ניתן להתחיל את המשחק עם יותר מ-18 נקודות בתכונה מסוימת) ומשפיעות על יכולותיה השונות של הדמות. בעוד שלוש התכונות הראשונות משפיעות בעיקר על יכולתה של הדמות בקרב, שלוש האחרונות משפיעות על הדיאלוג במשחק. אם דמות השחקן היא חכמה או נבונה, היא תוכל לפתור חידות ובעיות, ותוכל לבצע מניפולציות על הדמויות בעולם המשחק. כמו כן, חכמה גבוהה עוזרת לדמות הראשית להשיב את זיכרונותיה האבודים. הכריזמה של הדמות מודדת את יכולתה להשפיע על אנשים - לגרום להם לראות את האמת בדברים שהיא אומרת, או לחלופין לשכנע אותם בשקרים.
בנוסף, עוצמתה של דמות נמדדת על-פי רמת-הניסיון שלה. עם ההתקדמות במשחק, הדמויות צוברות ניסיון על ידי התגברות על אתגרים שונים. גורמים לצבירת נקודות ניסיון כוללים פתרון חידות, השלמת משימות, ניצחון בקרב, וגם השבת זיכרונותיה של הדמות הראשית. כאשר דמות צוברת כמות מספקת של נקודות ניסיון, היא עולה בדרגת-הניסיון שלה ומקבלת יכולות חדשות בהתאם למקצועה.
מקצועות דמויות
בטורמנט קיימים ארבעה מקצועות אפשריים לדמויות השחקנים - לוחם (Fighter), קוסם (Mage), גנב (Rogue) וכומר (Priest), לפי המקצועות הקיימים בשמות אלה בגרסה השנייה של מבוכים-ודרקונים מורחב. השחקן מתחיל את המשחק בתור לוחם, אך יכול למצוא מורים שונים אשר ילמדו אותו את המקצועות האחרים. דמות השחקן אינה יכולה להיות בעלת יותר ממקצוע אחד בכל רגע נתון, אך חלק מהיכולות שהיא למדה כבעלת מקצוע אחד ישתמרו גם אם תעבור למקצוע אחר. לדוגמה, אם הדמות לומדת את מקצוע הקוסם, נשמרת רמת המיומנות שלה בכלי נשק שונים (אותה למדה בתור לוחם), אך היא מאבדת את היכולת להשתמש בכלי נשק גדולים כגון גרזנים. אם הדמות חוזרת למקצוע הלוחם, היא אמנם מקבלת בחזרה את היכולת להשתמש בכל כלי נשק ויכולה גם להמשיך ולשפר את מיומנותה בכלי הנשק השונים, אך היא מאבדת את יכולתה להטיל קסמים.
למקצוע הדמות אין כמעט כל השפעה על ההתקדמות של עלילת המשחק ועל הדיאלוגים השונים. ההשפעה העיקרית היא על יכולותיה בקרב וכדומה.
רמת הדמות נמדדת בכל מקצוע בנפרד, ודמויות מקבלות יכולות שונות כאשר הן עולות רמות, לפי מקצוע הדמות שלהן. לוחמים משפרים את מיומנותם בנשק, קוסמים וכהנים לומדים לחשים חדשים, וגנבים משפרים את יכולות הגנבה, ההתגנבות והפריצה שלהן. תכונות נוספות של הדמות משתפרות כאשר היא עולה רמה, כגון דירוג-השריון שלה (אשר מייצג כמה קשה לפגוע בה) או כמות נקודות-הפגיעה שלה (כמה פגיעות היא יכולה לספוג לפני שתמות). בנוסף, הדמות הראשית יכולה לשפר את אחת מתכונות הבסיס (כוח, זריזות וכדומה) שלה בנקודה אחת, בכל פעם שהיא עולה רמה במקצוע בו היא בדרגה הגבוהה ביותר. לדוגמה, בתחילת המשחק הדמות יכולה לשפר תכונה בכל פעם שהיא עולה דרגה (בתור לוחם); אם בדרגה 7 הדמות לומדת את מקצוע הגנב, היא לא תוכל לשפר את תכונותיה עד שתגיע לדרגה 8 בתור גנב; לאחר מכן, היא שוב משפרת את תכונותיה בכל דרגה, אלא אם תחליף בחזרה למקצוע הלוחם או למקצוע אחר.
פרט לדמות השחקן, אף דמות אינה יכולה להחליף את מקצועה, אך ישנן דמויות בעלות שני מקצועות במקום אחד (לדוגמה, לוחם-קוסם). דמויות כאלה מקבלות רק מחצית מנקודות הניסיון שהן אמורות לקבל, ולכן, לדוגמה, כאשר דמויות אחרות מגיעות לדרגה 6 במקצוע היחיד שלהן, דמויות כאלה יהיו רק בדרגה 2 או 3 בכל אחד מהמקצועות שלהן. הדמות הראשית אינה יכולה לבחור יותר ממקצוע אחד בכל פעם.
לחשי קסם
מבין הדמויות בהן השחקן שולט, קוסמים וכמרים יכולים להטיל לחשים. גם חלק מהדמויות שלא נמצאות בשליטת השחקן יכולות להטיל קסמים. הלחשים במשחק מחולקים לרמות שונות, כאשר הרמה הנמוכה ביותר היא רמה 1, וככל שרמת הלחש גבוהה יותר, סימן שהלחש חזק יותר. רמות הלחשים של קוסמים מגיעות עד 9, ושל כמרים - עד 6. לחשי הקוסמים שונים מלחשי הכמרים, ורובם נועדו לשימוש כנגד אויבים בקרב (או לחיזוק יכולתם הקרבית של בני-ברית), בעוד רבים מלחשי הכמרים נועדו לריפוי בני-ברית. הכללה זו אינה מושלמת, וישנם גם לחשי קוסמים שלא נועדו לקרב, ולחשי כמרים קרביים.
דמויות-השחקן המסוגלות להטיל לחשים מתחילות את המשחק עם מספר לחשים הידועים להן, ויכולות ללמוד לחשים חדשים ממגילות-קסם, וגם ממספר כלים קסומים נוספים. מבין כל הלחשים הידועים לו, מטיל הלחשים בוחר מספר לחשים אותם הוא "משנן", ואת הלחשים האלה הוא יהיה מסוגל להטיל. קיימת מגבלה על מספר הלחשים אותם מסוגל המטיל לשנן; המגבלה היא לפי רמות הלחשים - כלומר, המטיל יכול לשנן מכסה מסוימת של לחשים מכל רמה. ככל שדרגת הדמות של המטיל גבוהה יותר, הוא יכול לשנן יותר לחשים. כמו כן, ישנם לחשים אשר מתחזקים כאשר המטיל עולה בדרגתו - למשל, "קליע קסם" (Magic Missile) הוא לחש אשר גורם להיווצרותו של מעין כדור אנרגיה הפוגע באויבים, וככל שדרגת המטיל גבוהה יותר, נוצרים יותר "קליעים קסומים" בכל פעם שהלחש מוטל, והקליעים גורמים נזק רב יותר.
לאחר שהטיל לחש ששינן, המטיל אינו יכול להשתמש באותו לחש פעם נוספת, עד שילך לישון; ניתן לשנן את אותו לחש מספר פעמים כדי להטיל אותו יותר מפעם אחת באותו יום. כאשר המטיל הולך לישון, הלחשים שלו "מתחדשים" והוא מסוגל שוב להטיל את כל אחד מהלחשים ששינן לפני שהלך לישון.
נוסף על מטילי לחשים, ישנן כלים שונים במשחק אשר גורמים לאפקטים הזהים להטלת לחש. כלים אלה פועלים מספר מוגבל של פעמים (רק פעם אחת, בדרך-כלל). לרוב, כל אחת מדמויות השחקן יכולה להשתמש בכלים אלו, ולא רק מטילי הלחשים.
הטלת רוב הלחשים גורמת לאפקט ויזואלי כלשהו. לחשים פשוטים יותר גורמים לאנימציות פשוטות - למשל, קליע קסם גורם להופעתם של מספר כדורים סגולים בוהקים להשתגר מכיוון מטיל הלחש לכיוון המטרה. לחשים מסובכים וחזקים יותר גורמים להקפאה רגעית של המשחק לצורך הופעתן של אנימציות ארוכות, גדולות ומורכבות יותר, או אפילו לצורך שינוי משמעותי בכל הנוף הווירטואלי אותו השחקן רואה. הלחשים החזקים ביותר במשחק לרוב מציגים סרטון המוצג על כל המסך אשר מתאר את פעולת הקסם, או משלבים בין שתיים מן השיטות או אפילו כל שלושתן (למשל, סרטון המציג את תחילת פעולתו של הקסם, אנימציה מורכבת וגדולה המציגה את פעולתו הראשונית של הקסם, ולאחר מכן אנימציה קטנה ופשוטה יותר אשר מציגה את הפעולה המתמשכת של הקסם במקביל להמשך ההתרחשויות האחרות במשחק).
קרב
הקרב בפליינסקייפ: טורמנט מתרחש בזמן אמת, כלומר - כל הדמויות פועלות כל הזמן, ולא לפי סדר של תורים. כל הדמויות העוינות לדמויות השחקן מסומנות בעיגול אדום אשר מקיף את רגליהן (כפי שניתן לראות בתמונה לעיל), ולחיצה על דמות כזו באמצעות כפתור העכבר השמאלי תגרום לכל דמויות-השחקן המסומנות להתקיף אותה בעזרת נשק ברירת-המחדל שלהן. כדי לבצע פעולות מתוחכמות יותר מאשר התקפה ותזוזה, ניתן להשתמש בתפריט הפעולות, אשר נפתח בעזרת כפתור העכבר הימני.
התקפה במשחק מתבצעת לפי השיטה של מבוכים ודרקונים מורחב 2 - מוטלת "קובייה" וירטואלית בעלת 20 פיאות, עם מספרים בטווח 1–20, ולפי התוצאה מוחלט האם ישנה פגיעה (ככל שהתוצאה גבוהה יותר, כך יותר טוב). החישוב לבדיקת פגיעה נעשה באמצעות שני מתאמים. מתאם הדרג"ש - דירוג שריון (AC - Armor Class), מייצג את הסיכוי לפגוע בדמות מסוימת, וככל שהוא יותר נמוך, יותר קשה לפגוע בדמות; הרמה הבסיסית של הדר"ש היא 10, וניתן להורידה (ולהגיע גם למספרים שליליים) באמצעות שריונות, כלים קסומים, לחשי-קסם הגנתיים וכו'. מתאם תל"ד 0 - תוצאה לפגיעת דרג"ש 0 (THAC0 - To Hit Armor Class 0) - מייצג את המספר אותו הדמות צריכה כדי לפגוע בדמות אחרת לה ישנו דירוג-שריון 0. התל"ד0 הבסיסי הוא 20 (כלומר - הדמות צריכה שתוצאת הטלת-הקוביה שלה תהיה 20 לפחות כדי לפגוע בדמות אחרת לה יש דירוג-שריון 0), וניתן להורידו (כלומר, לשפרו) באמצעות כלי-נשק מאיכות טובה במיוחד, קסמים המשפרים את יכולתה הקרבית של הדמות, או אימון בכלי-נשק מסוימים.
לפי שני מתאמים אלו, התקפה במשחק מצליחה כאשר:
חדר המתים
בפתיחת המשחק, הגיבור - חָסַר-השם (Nameless One) - מוצא את עצמו שוכב על דרגש אבן בחדר אפל ולא מוכר. הוא קם מהדרגש ומיד מרחפת אליו גולגולת מרחפת בשם מורט (Morte), אשר מבשרת לו שהוא נמצא בחדר מתים (Mortuary) גדול, אליו הובא ככל-הנראה מפני שחשבוהו למת. כמו כן, מורט מעיר לגבי הצלקות הרבות המכסות את גופו של חסר-השם, ובהן ישנן על גבו אפילו מספר שורות של כתב, בהן כתוב:
חסר השם מגלה שהיומן האמור אינו ברשותו, ומבין שעליו לחפשו; מאוחר יותר מתגלה שלמעשה היו לו יומנים רבים מאוד, שאותם ניתן לגלות במהלך המשחק. בנוסף, הוא מחליט לחפש את אותו פארוד אשר אמור להיות מסוגל לשפוך קצת אור על עברו.
מחוץ לחדר שבו התעורר, פוגש חסר-השם את דאל (Dhall), הלבלר של חדר-המתים אשר רושם את כל הגופות הנכנסות. ממנו נודע לחסר-השם כי הוא הגיע כבר לחדר המתים מספר לא מועט של פעמים בעבר, ובכל פעם הוא היה מת, אך חזר לחיים ושכח את עברו. הוא גם לומד כי הכת אשר מתחזקת את חדר המתים - "אנשי האבק" (Dustmen) - מתנגדת באופן נחרץ למצב כזה, כיוון שאמונתם קובעת כי כל אדם חייב למות. לכן, עליו להימלט מחדר המתים כמה שיותר מהר.
בשארה אל-ח'ורי
בשארה אל-ח'ורי (בערבית: بشارة الخوري; 1890 – 1 בינואר 1964) היה נשיאה הראשון של לבנון, לאחר קבלת עצמאותה מצרפת ב-1943.
ביוגרפיה
אל-ח'ורי היה יליד האזור הדרומי בהר הלבנון, שהיה דרוזי בעיקרו. הוא היה עורך דין אשר רכש את השכלתו בפריז. החל את דרכו בשנת 1912 כמתמחה במשרד עורכי הדין של אמיל אדה. כמו אדה היה גם אל-ח'ורי פטריוט מרוני ונאמן לרעיון "לבנון הגדולה". אלא שבכך התמצה הדמיון, וביריבותם האישית גילמו השניים את הגישות השונות אל מול פני הדילמה המרונית.
למרות שדיבר צרפתית, העדיף אל-ח'ורי את הערבית ואת תרבותה. הוא לא היה לאומן ערבי מודרני שכן נאמנותו העקרונית נשארה ללבנון, אולם את ביטחונה ואת קיומה של לבנון, כך סבר, לא ניתן יהיה לשמר מתוך הנצחת העימות עם האסלאם ועם הערביות.
הקו שהנחה את אל-ח'ורי היה פרגמטיסטי, ולפי הערכותיו מוטב היה למרונים להתפשר עם המוסלמים. הוא שאף להגברת הפעולה בין העדות במסגרת המוסדות המאוזנים של הרפובליקה הלבנונית, בתקווה שבתוך כך תושבי לבנון המוסלמים ילכו ויזדהו עם המדינה הלבנונית. על פי השקפתו, תפקידה ההיסטורי של צרפת באזור הסתיים. צרפת, לדידו, עשתה את שלה בעצם הקמתה של "לבנון הגדולה" ובכינונה של הרפובליקה. עתה הייתה נוכחותה בבחינת שלטון זר, שיש להיפטר ממנו. ההתנגדות להמשך המנדט הצרפתי הייתה עבורו גם הגשר הבטוח ביותר שעליו ניתן לפסוע לעבר הסולידריות הנוצרית-מוסלמית.
לאחר בחירתו של הנשיא שארל דבאס קיבלו המרונים את ראשות הממשלה ואל-ח'ורי מונה לשר המשפטים. עתה נעשתה היריבות בינו לבין אדה גלויה ועקרונית. השניים ביקשו הכרעה באמצעות התחרות על מוסד הנשיאות. אולם ההכרעה בין שתי המגמות שייצגו לא מיהרה להתממש. שנות תהפוכות ארוכות עברו עד שיירשם ניצחון חלקי וזמני בלבד למגמה שייצג אל-ח'ורי.
באוגוסט 1943 התמודד בראש הגוש הקונסטיטוציוני בבחירות לפרלמנט הלבנוני, אל מול "הגוש הלאומי" של אמיל אדה. לאחר הבחירות הצליח אל-ח'ורי להיבחר לנשיא לבנון והוביל להכרזה על עצמאות לבנון. בעקבות זאת, בנובמבר 1943, עצרו הצרפתים את אל-ח'ורי ואת חברי הממשלה ומינו את אמיל אדה באופן זמני לראש ממשלה כדי שיערוך בחירות חדשות. אולם לאחר מספר ימים שחרר הגנרל ז'ורז' קאטרו את אל-ח'ורי והוא שב לתפקידו.
נח עמינח
נח עמינח (נולד בכ"ח בשבט ה'תרצ"א, 14 בפברואר 1931) הוא חוקר תלמוד ישראלי. במחקריו התמקד בחקר הספרות התלמודית, חקר עריכת התלמוד הבבלי וענייני ארץ ישראל במקורות התלמודיים. בנוסף הוא חוקר תשובות הרשב"ש ויהדות אלג'יריה במאה ה-15 בכללה. שימש ראש החוג לתלמוד באוניברסיטת תל אביב והוא ממעצבי הוראת התלמוד בישראל.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לבלה (לבית שרויט) ולמשה גמליאל רזבסקי כ"ץ, בעל איטליז שעלה לארץ ישראל כחלוץ מפולין בשנת 1920. אביו נמנה עם מייסדי מפלגת הפועלים הדתית הפועל המזרחי יחד עם אחיו נחמיה שאף היה חבר בקונגרס הציוני. הוא עבד כחקלאי בכפר אוריה ובכפר חסידים ואחר כך התיישב בתל אביב. הוא נקרא על שם אבי אביו, ר' נח ראזבסקי.
בילדותו למד בבית הספר היסודי הדתי 'נצח ישראל' בפתח תקווה, משם המשיך לישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. כדי לסיים תיכון עם תעודת בגרות עבר לירושלים ללמוד בבית הספר התיכון הציוני-דתי "מזרחי" (לימים תיכון הימלפרב), שם למד תלמוד אצל הרב ש"י זווין עורך האנציקלופדיה התלמודית.
באוגוסט 1948 גויסו ילידי 1931 לצה"ל והוא גויס עוד בטרם סיים את התיכון. באפריל 1949 נשלחו המגויסים לסיים את בחינות הבגרות בבית ספרם, וכעבור חצי שנה חזרו להשלים את שירות החובה.
עם שחרורו מצה"ל המשיך את לימודיו בירושלים בסמינר למורים 'מזרחי' (שממנו התפתחה לימים מכללת ליפשיץ). בסמינר התאפשר לו להמשיך בלימודי תלמוד אצל הרב זווין, ובמקביל להשתלם בתורת ההוראה, פדגוגיה ומתודיקה אצל חיים צבי אנוך. בעקבות גלי העלייה הגדולים בשנות ה-50 של המאה ה-20 נוצר מחסור חמור במורים, ולכן כבר כעבור שנת לימודים אחת בסמינר נשלח בסוף 1951 ללמד ברמת גן וכעבור שנתיים בבית הספר 'אמונים' בגבעתיים.
בט"ו באב ה'תשי"ג (1953) נישא לציפורה וסטמן שעסקה אף היא בהוראה. ב-1954 החל ללמוד משפטים.
עמינח שכר אולם לפעילות תרבותית תורנית וארגן את תנועת בני עקיבא באלג'יר. ב-1957 התמנה כנציג המחלקה לחינוך תורני בסוכנות המופקד על כל אלג'יריה, במסגרת תפקידו זה ערך ביקורי היכרות בכלל הקהילות הגדולות והקטנות באלג'יריה. בנסיעות אלו הגיע עד לעיירות מרוחקות בדרום המדינה ובאחת הקהילות, שבהן לא ביקר כהן במשך למעלה מעשור, שימש עמינח ככהן, בשלושה עשר טקסי פדיון הבן שנערכו בזה אחר זה במשך יומיים. בתקופה זו נחטפו ונרצחו שותפו לפעילות, יעקב חסן, וחברו ממחלקת העלייה בסוכנות, רפאל בן גרא הכט בידי אנשי החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה (FLN).
ב-1959, עם שובו לישראל, חזר עמינח ללימודיו האקדמיים. במקום לימודי המשפטים שבהם החל חמש שנים קודם לכן ונקטעו, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב תלמוד ומקרא, ובשנת 1964 קיבל תואר ראשון. את לימודיו לתואר שני בתלמוד סיים עם עבודת גמר על תוקפם ההלכתי של נוסחי הגט. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' עזרא ציון מלמד, עסקה בעריכתה של מסכת קידושין בתלמוד הבבלי.
כבר בעת לימודיו לתואר ראשון, נענה לבקשת פרופ' בנימין דה-פריס והחל ללמד תלמוד למתחילים ומתקדמים בחוגים ללשון עברית, היסטוריה של עם ישראל, פילוסופיה יהודית, מקרא וספרות עברית. בעבודתו זו נחשף לצורך בספר מבוא לתלמוד שיתאים לתלמידי האוניברסיטה, וכדי למלא צורך זה יצר את ספרו "מהו תלמוד?".
לאחר השלמת הדוקטורט שלו, החל ללמד באוניברסיטת תל אביב במשרה מלאה כאיש הסגל עד הגיעו לדרגת פרופסור. בשנת 1977 התמנה כממלא מקום ראש החוג לתלמוד באוניברסיטה ואחר כך כראש החוג.
כראש החוג, עיצב את הקורסים כך שכל תלמיד ייחשף לצדדים השונים של הספרות התלמודית: מבואות לספרות התנאים ומבואות לספרות האמוראים, סוגיות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, ספרות האגדה, ספרות הראשונים, ארמית בבלית וארמית ארץ ישראלית. ביבליוגרפיה ונושאים מרכזיים אחדים בהלכה כמו: מסורת ההלכה, ענייני אישות, ענייני ארך ישראל ועוד. בין שיתופי הפעולה שיזם עם בית הספר לחינוך ועם המפקח על לימודי התלמוד במשרד החינוך, היה הכנס הבינלאומי לכבודו של חוקר התלמוד פרופ' דוד הלבני.
עם קבלת החלטת הממשלה לאפשר לימודי משפטים במכללות, התבטלו מסלולי שנת ה'קדם משפטים' שהונהגו באוניברסיטאות לסינון המצטיינים ביותר ללימודי משפטים. מסלול זה, בשנות קיומו, הביא חלק ניכר מתלמידי החוג לתלמוד בשנותיו האחרונות של עמינח כראש החוג, מקרב תלמידי שנת ה'קדם משפטים' שלא המשיכו ללימודי משפטים. ביטולו הביא להתמעטות ניכרת של התלמידים שבחרו ללמוד בו. כעשור לאחר פרישתו לגמלאות המשיך פרופ' עמינח ללמד תלמוד לתואר שני.
קריירה ציבורית
דודו של עמינח, נחמיה ואשתו מרים הקדישו את רכושם למלגות עבור תלמידי ישיבות ומחברי ספרים ומחקרים בעלי זיקה לרוח תנועת הפועל המזרחי, שנמנו על מייסדיה. המלגות ניתנו בידי אפוטרופוסי העיזבון ובהם ישעיהו ברנשטיין מהוגי הדעות של תנועת תורה ועבודה, פנחס קהתי מחבר הפירוש למשנה, אברהם מברך היו"ר הראשון של ותיקי הפועל המזרחי ודב קנוהל ממייסדי כפר עציון.
לאחר פטירת האפוטרופסים הופקד פרופ' עמינח על העיזבון והוא הקדיש את המשאבים ליצירת פרס ספרותי או מחקרי להישגים בולטים בתחומים אלו. "פרס עמינח" חולק במשך עשרים שנה במעמד מיוחד בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
עריכת התלמוד הבבלי
היסודות למחקר השיטתי של עריכת המסכתות הונחו בידי י"נ אפשטיין ועמינח צעד בעקבותיו. במחקריו, ערך השוואות בין הסוגיות בתלמוד הבבלי ומקבילותיהם בתלמוד הירושלמי וכן ניתח את הסוגיות בהיבטים הסגנוני, ההלכתי וההיסטורי כרונולוגי.
למן עבודת הדוקטורט שלו, בה חקר את עריכת מסכת קידושין, הספיק לחקור ולפרסם את עיוניו בחקר עריכת המסכתות הללו (לפי סדר פרסום המחקרים): מסכת ביצה, מסכת ראש השנה, מסכת תענית, מסכת סוכה, מסכת מועד קטן, מסכת שבת, מסכת עירובין ומסכת ברכות.
המחקר של עמינח מרחיב את הדיון בתופעות ייחודיות לתלמוד הבבלי, כמו תופעת ציטוט הלכות בידי אמוראים בשם רבותיהם, וצירוף פרשנות עצמית ולשונות הרחבה לציטוטים אלו בידי התלמידים. דיון שהחל בו חנוך אלבק בספרו היסודי 'מבוא לתלמודים'. כן חקר את המקורות הבבליים שבתלמוד הירושלמי ואת המקורות הארצישראליים שבתלמוד הבבלי. וכן את סגנונות ה ואת הנטייה לאחידות הסגנון בתלמוד הבבלי.
מחקר תשובות גדולי אלג'יר
במהלך המאה ה-15 חיו ופעלו באלג'יר שלושה מגדולי הראשונים שחיברו ספרי שאלות ותשובות:
מחקרו עסק בפתרונותיו של הרשב"ש לבעיות בענייני אישות והנהגת הקהילות שעמן עמד בקשרי הלכה. בפולמוסיו ההלכתיים של הרשב"ש עם חכמים יהודיים אחרים בני זמנו, ומחלוקת קשה בהיתר יבמה אחת עם חכם מתלמסאן שפרופ' עמינח זיהה כר' אפרים אנקווה.
ממחקר תשובות הרשב"ש הסתעף המחקר ליחסי חכמי אלג'יריה עם חכמי מרוקו וחכמים במדינות אחרות; השוואה בדרכי ההלכה בין הרשב"ש במקום מושבו באלג'יריה ורבי יוסף קולון, מהרי"ק, שישב באיטליה באותה תקופה; וסוגיות הלכתיות ספציפיות כמו בעיית משלוחי היין על ידי אנוסים מוולנסיה דרך מיורקה.
בקהילות אלג'יריה נהגו לפסוק בשיטת הרמב"ם ופרופ' עמינח חקר את גישתו של הרשב"ש לגבי הפסיקה של הרמב"ם, וגם הקדיש מחקר נפרד לדרך התגבשות תשובות הרשב"ש לכדי ספר שו"ת מסודר, גישתו של הרשב"ש בתשובותיו ולשונות הסיום והחתימה של תשובותיו.
מחקר הרשב"ש וחכמי אלג'יריה הסתעף לחקר קהילות אלג'יריה בתקופתם. עמינח חקר את קהילת אלג'יר הבירה וחכמיה, שהייתה המרכז הרוחני ומוקד הפסיקה לכל הקהילות; את קהילת קונסטנטין וחכמיה ואת קהל תנס וחכמיו. במחקרו עמד על טעותם של היסטוריונים רבים שזיהו בטעות את קהל תנס בתשובות הרשב"ש עם העיר תוניס.
ענייני ארץ ישראל בספרות התלמוד
מתוך מודעות ציונית נקלע עמינח עוד כסטודנט אל סבך המקורות העוסקים בארץ ישראל, הלכותיה וגבולותיה. בהיותו מרצה באוניברסיטת תל אביב בחר ללמד קורס בסוגיות הנוגעות לארץ ישראל, החל מהנאמר לגביה במקרא, בנביאים, וכלה במקורות התנאיים.
מחקריו עוסקים גם במושגים התלמודיים העוסקים בקדושת הארץ וההתייחסות ההלכתית הייחודית אליה: ירושה ראשונה ושנייה, קדושה ראשונה ושנייה, קדושה לשעתה וקדושה לעתיד לבוא, כיבוש וחזקה, כיבוש יחיד וכיבוש רבים ונושאים נוספים. מחקר מיוחד הוקדש לשאלת הארץ וגבולותיה אצל רבי יהודה הנשיא. מחקרים אחרים עסקו בתקנות יהושע בן נון, מצוות ישיבת ארץ ישראל, תולדות הכרעת הדין במצוות התלויות בארץ והשתלשלות התפילה לגשמים.
ספריו
מלבד ספריו אלו, כתב את המאספים: 'בשבילי היצירה התורנית לדורותיה', ו'גדולי האחרונים: מרכזי תורה בארץ ישראל ובתפוצות במאות השש עשרה - תשע עשרה'. שנדפסו בכמה מהדורות בהוצאת האגף לתוכניות לימודים ופרסומים במחלקה לחינוך יהודי ציוני של הסוכנות היהודית (בשיתוף עם י. ניצן).
חיים אישיים
פרופ' נח וציפורה עמינח מתגוררים ברמת גן ולהם שלושה ילדים.
נסטור מאכנו
נסטור איוואנוביץ' מאכנו (מיכנינאנקו) (Нестор Іванович Махно; 26 באוקטובר 1888 – 25 ביולי 1934) היה אנרכו-קומוניסט אוקראיני. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה (1918–1920) הקים מאכנו ממשל עצמי בדרום אוקראינה וביסס כוח גרילה חזק, שנלחם לסירוגין בצבא האדום (הבולשביקים), בצבא הלבן ובכוחות אחרים שפעלו באוקראינה. מאכנו עמד בברית עם הבולשביקים נגד הצבא הלבן, אך אלה פנו נגדו בכל פעם שהוסר האיום המשותף ולבסוף הביסוהו. לאחר מפלת צבאו יצא מאכנו לגלות, ומת בחוסר-כל בפריז.
ילדות ונעורים
נסטור איוואנוביץ' מאכנו נולד למשפחת איכרים עניה בהוּלְיַאיְפּוֹלֶה (Гуляйполе), בפלך יקטרינוסלב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), כצעיר מבין חמישה ילדים. אביו נפטר כשהיה בן עשרה חודשים, ובשל עונייה הרב של המשפחה, החל לעבוד כבר בגיל שבע, בתור רועה צאן. בין הגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה עבד כפועל חקלאי באחוזותיהם ובאדמותיהם של אצילים מקומיים. בגיל שבע עשרה עבד כשוליה לצייר, ולאחר מכן, עבר לעבוד בבית יציקת ברזל מקומי.
הוא השתתף במהפכת 1905 ברוסיה, ואחריה הפך לאנרכיסט. בשנת 1910, כחלק מפעילותו כנגד הצאר, רצח שוטר, נכלא ונידון לעונש מוות בתלייה, עונש שהומר למאסר עולם בכלא בוטירקה שבמוסקבה. בכלא הכיר את פטר ארשינוב, חברו לתא, שהשפיע על דעותיו האנרכיסטיות.
לאחר מהפכת פברואר ברוסיה, אסירים פוליטיים, ומאכנו ביניהם, קיבלו חנינה. ב-1917, עם שחרורו, חזר להולייאיפולה, והיה שותף לייסוד "איגוד האיכרים של הולייאיפולה", כשהוא מכהן כיושב הראש שלו. פעילות האיגוד העניקה לו תדמית של "רובין הוד", כשבמסגרת פעילות זו, ניטלו אחוזות נכבדות מידי בעלי אדמות עשירים, ואדמותיהם חולקו בין איכרים חסרי אדמה. מאכנו הצטרף לתנועה המהפכנית באוקראינה וסייע בהתארגנות כנגד בעלי האדמות והקפיטליסטים. ב-1918 הוא נבחר על ידי לנין בעצמו להוביל את הכוחות המהפכניים באזור.
המאבק הצבאי
בתחילת 1918 חתמה הממשלה הבולשביקית החדשה ברוסיה על חוזה ברסט-ליטובסק, והשתרר שלום בינה לבין מעצמות-המרכז. לצורך כך ויתרה על אזורים נרחבים, כולל אוקראינה. תושבי אוקראינה, שרצו לנצל מצב זה, מרדו. יחידות פרטיזנים הוקמו, ונפתחה מלחמת גרילה כנגד הגרמנים והאוסטרים.
עד מהרה מרידה זו הפכה למהפכה אנרכיסטית. בנצלו את ההזדמנות פנה נסטור מאכנו כנגד האדומים והיה מהמארגנים הראשיים של קבוצות הפרטיזנים, שהתאחדו במהרה לצבא ההתקוממות האוקראיני המהפכני בפיקודו, שנקרא גם "הצבא השחור" או "המשמר השחור" (מכיוון ששחור הוא צבע המסמל לרוב את האנרכיסטים). הוא ובת בריתו מריה ניקיפורובה היו תקופה מסוימת חברי סובייט של זפוריז'יה. צבאותיו הגיעו לשיאם בשנת 1920 עם 65,000-80,000 חיילים. התמיכה העממית בו כונתה בפי רוב "מאכנוביזם", וחייליו נקראו "מאכנוביסטים". הצבא השחור נלחם גם כנגד הצבא הלבן, נגד צבאות זרים (כמו צבא הקיסרות הגרמנית והצבא האוסטרו-הונגרי) ונגד מנהיגי כנופיות אזוריים, שהיו לרוב אנטישמים. באזורים שעליהם השתלט הצבא השחור איכרים ופועלים ניסו להפיל את הקפיטליזם ואת המדינה תוך התארגנות באסיפות כפרים, קומונות ומועצות חופשיות. האדמה והמפעלים הוצברו והוחל בהם ניהול עצמי.
בתחום הצבאי נדמה היה שהתשובה האנרכיסטית הייתה על העליונה. המאכנוביסטים ניצחו מספר פעמים צבאות שהיו גדולים מהם פי כמה, והיו בעלי מורל גבוה. הצבא אורגן על פי 3 עקרונות עיקריים:
מבחינה טקטית נקט צבא מאכנו בשיטות גרילה, כשהוא נע במהירות ומסתייע בתמיכתה של אוכלוסיית האיכרים המקומית שסיפקה לו אספקה וסוסים. נעשה שימוש נרחב בטאצ'נקה - כרכרה פתוחה (דופנית) רתומה לשני סוסים ומזוּודת במכונת ירייה. מאכנו עצמו נלחם בקו הראשון ונפצע לא אחת.
הצבא השחור ניצח בקרב את הגרמנים, האוסטרים, לאומנים אוקראינים ומספר חטיבות של הצבא הלבן נכרתה ברית בינם לבין הבולשביקים כנגד אויביהם המשותפים, וברית זו השיגה מספר ניצחונות. בשנת 1918 ובתחילת 1919 הברית הייתה בשיאה, נרשם שיתוף פעולה מרשים בין הכוחות, והופגן יחס אוהד לכוחות הצבא השחור מצד העיתונות הסובייטית.
התקדמותו המחודשת של דניקין בקיץ 1919 כפתה על הצדדים שיתוף פעולה. ב-26 בספטמבר 1919 תקפו המאכנוביסטים את נתיבי האספקה של דניקין ליד הכפר פרדונובקה, ולאחר ניצחונם שם התקדמו במהירות לשורת יעדים בעורפו של הצבא הלבן - ובכך עצרו את התקדמותו לכיוון הבירה הבולשביקית, מוסקבה. מתקפה של הצבא האדום בסוף 1919 אילצה את דניקין לסגת לים השחור.
בעקבות הניצחון בפרדונובקה, השתלטו כוחותיו של מאכנו על אזורים נרחבים בדרום מזרח אוקראינה, כולל הערים אקטורינוסלב ואלכסדרובסק, והחלו בניסיון להשליט סדר אנרכיסטי באזורים אלו. ניסיונות אלו הצליחו במידה מוגבלת בלבד, בין השאר בגלל הפשטנות של התאוריות של מאכנו ואי התאמתן לחיי העיר, ובגלל האופי של הצבא המאכנוביסטי, שלא נשאר במקום אחד די זמן על-מנת ליישם תוכנית כלכלית מסודרת ומורכבת.
בסוף שנת 1919 הורה טרוצקי למאכנו להעביר את כוחותיו לחזית הפולנית. מאכנו סירב לקבל פקודה זו, מכיוון שבאזור זה לא זכו כוחותיו לתמיכת האוכלוסייה שהייתה חיונית להצלחתו הצבאית. עקב כך פתח הצבא האדום, תחת פיקודו של מיכאיל פרונזה, במתקפה על כוחות מאכנו. מתקפה זו, שנמשכה 8 חודשים, כפתה אבדות כבדות על שני הצדדים אך לא הביאה להכרעה. קרבות אלו הסתיימו רק עקב התקדמות מחודשת של יורשו של הצבא הלבן בפיקודו של הגנרל פיוטר וראנגל, שאילצה את הצדדים לשתף פעולה כנגד האויב המשותף. אך לאחר הניצחון על ורנגל, חזרו הכוחות הבולשביקים לתקוף את מאכנו.
החברה המאכנוביסטית
מטרתו של הצבא המאכנוביסטי הייתה כינון חברה אנרכיסטית, ואכן נעשו ניסיונות לכונן חברה כזו בשטחים שנשלטו על ידי כוחות אלו. ניסיונות אלו הוגבלו מאוד על ידי התנאים שהכתיבה הלחימה הבלתי-פוסקת - בעיקר הארעיות שלהם, שנבעה ממעבר תכוף של עיירות וכפרים מידי האנרכיסטים לידיים אדומות או לבנות וחזרה, וההתרוששות של האוכלוסייה לאחר שלוש שנות מלחמה בלתי פוסקת.
החברה המאכנוביסטית הייתה חברה כפרית בעיקרה. מוקד הכוח של מאכנו היה בכפרים, ובהם שלט באופן הרציף ביותר. גם התאוריה האנרכיסטית שלו, שהייתה מבחינות רבות פשטנית, התאימה יותר לכפריים ונתקלה בבעיות כאשר ניסו ליישם אותה בערים.
השראה אידאולוגית סיפקה למאכנו תורתו של פיוטר קרופוטקין.
המורשת
אנרכיסטים רבים לקחו ממנו דוגמה ובעת מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) קבוצות אנרכיסטיות בדרום ספרד ניסו לחקות אותו ונהלו מסעות "מאכנוביסטה" (בנוסח מאכנו) כנגד הלאומנים. ההיסטוריוגרפיה הסובייטית הרשמית הציגה את מאכנו כמנהיג כנופיה שעיקר עיסוקו שוד ורצח. תרומת הצבא השחור להבסת הלבנים במלחמת האזרחים נמחקה מדפי ההיסטוריה, ואף נטען שהוא היה למעשה בעל-בריתם של הלבנים.
יחסו ליהודים
לאנשיו של מאכנו יוחסו מספר פוגרומים נגד יהודים בתוקפת מלחמת האזרחים, והוא עצמו הואשם באנטישמיות. מאכנו התייחס להאשמות אלו בחומרה וידע לטפל בפורעים ביד קשה: ידועים אף מקרים בהם מאכנו הורה להוציא להורג את אנשיו שהשתתפו בפוגרומים. ידוע מקרה בו הוציא להורג חייל שתלה שלט עם כיתוב אנטישמי המקשר בין מאכנו לבין פוגרומים.
בתעמולה הקומוניסטית מאכנו תואר כגזען, לאומן ואנטישמי. עם זאת טענה זו לא נתמכת היסטורית. בין האנרכיסטים אותם הנהיג מאכנו היו גם יהודים.
נאוקן (פרובינציה)
נאוקן (בספרדית: Neuquén) היא פרובינציה במערב ארגנטינה, בצפון-מערב פטגוניה. שטחה של הפרובינציה כ-94 אלף קמ"ר, והיא גובלת בצפון בפרובינציית מנדוסה, במזרח ובדרום בריו נגרו ובמערב בצ'ילה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-474 אלף נפש, מהם כ-202 אלף בבירה, נאוקן.
משמעות
משמעותו של דבר, היא קישורו של דבר מה למה שדבר זה מייצג.
דוגמה: שבתאי הוא כוכב הלכת השישי במרחקו מהשמש. משמעות המילה "שבתאי" היא המידע שבהכרתו של המשתמש במילה או שבמילון, שהמילה "שבתאי" מייצגת את כוכב הלכת השישי במרחקו מהשמש.
נאוקן (פרובינציה)
מקור שמה של הפרובינציה בנהר החוצה אותה, נאוקן, ששמו נגזר מהמילה נֶוֶונְקֶן (nehuenken), שפירושה בשפת המפוצ'ה "חשוף לרוחות".
משמעות
דוגמה של משמעות בהקשר בלתי לשוני: צלצול בפעמון על דלפק הקבלה של בית מלון מפיק צליל, שמשמעותו שקולה למשמעות המשפט: "פקיד קבלה מתבקש להגיע לדלפק". גם הצליל וגם המשפט מבטאים באופנים שונים את הבקשה הזאת: המשפט "פקיד קבלה מתבקש להגיע לדלפק" מבטא את הבקשה באופן לשוני; צליל הפעמון מבטא את אותה הבקשה באופן אקוסטי בלתי לשוני. המשמעות של כל אחת מההתבטאויות הללו היא הקישור בין ההתבטאות לבקשה, כלומר, המידע שאומר לגבי כל אחת משתי ההתבטאויות הללו: "התבטאות מסוימת זו מייצגת את הבקשה המסוימת הזאת".
דבר שיש לו משמעות הוא לפיכך בהכרח דבר אשר מבטא או מסמל דבר אחר או מעיד עליו, כלומר דבר המשמש כסוג של סימן מייצג, ומשמעות מתקיימת תמיד בתוך מערכת של שלושה מרכיבים: 1. סימן (המרכיב אשר לו יש משמעות), 2. הדבר שסימן זה מייצג, 3. המידע באשר לקשר ייצוגי זה בין הסימן והדבר שהסימן הנתון מייצג.
נאוקן (פרובינציה)
גאוגרפיה
גבולותיה של הפרובינציה, למעט גבולה המזרחי, מבוססים על תוואי גאוגרפי. נהרות ברנקאס וריו קולורדו מהווים את הגבול הצפוני עם פרובינציית מנדוסה, אגם נאוול ואפי, נהר לימאי וקטע מנהר נאוקן מהווים את הגבול הדרומי עם פרובינציית ריו נגרו. קו פרשת המים של הרי האנדים, בהם הר הגעש קופאווה, מהווים את הגבול המערבי של ארגנטינה כולה עם צ'ילה.