cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארגייל וביוט
צמחייה
במשך השנים חל שינוי בסוג העץ בשימוש בבניה, ייתכן מפני שהאורנים והאלונים שכיסו את ארגייל וביוט במקור נכרתו באלפיהם. סיבה אחת הייתה חקלאות, הצורך להכין שטחי מרעה לעדרי כבשים גדולים, שהוביל גם לפינוי איכרים בתקופת פינוי ההיילנדס. סיבות אחרות היו תעשייתיות באופיין. לדוגמה, בעלי הכבשנים שהתיכו עפרות ברזל קנו יערות שלמים של אלונים כדלק. במהלך המאה ה-20 החל תהליך ייעור מחדש באמצעות שתילה של מחטניים. וניתן לראות את עצי האשוח הנטועים כיום על מורדות ההרים.
בבניית בתים נעשה שימוש בעצים עבור המבנה, ובמיני צמחים רבים על מנת לקרותם (להתקין גגות). הצמח הפופולרי ביותר למטרה זו היה ה-Juncus subnodulosus (באנגלית Blunt-flowered Rush), ואחריו ה-Juncus acutiflorus (באנגלית Sharp-flowered Rush), שניהם ממשפחת הסמריים. באיים כדוגמת טיריי, שצורת הנוף השלטת בהם היא המאכאר (Machair), השתמשו לקירוי בתים בעשב מהסוג Ammophila ממשפחת הדגניים, וגם במיני האברש, המצוי בשפע באזורים אלו משום שהוא מעדיף קרקעות חומציות כדוגמת כבול. לאברש היו שימושים נוספים רבים כדוגמת תוסף לתה, או כמרכיב מרכזי בייצור בירה.
במחוז גדלים כמה ירקות עליים, שאותם נוהגים בדרך כלל לבשל, כמו תרד. כף אווז לבנה וכף אווז הנרי הטוב (Chenopodium bonus-henricus באנגלית Good King Henry), שניהם ממשפחת כף האווז, שימשו למאכל עוד מהתקופה הפרהיסטורית. גם לגרגיר הנחלים יש היסטוריה ארוכה כמזון. בקולונסיי נוהגים לטחון אותו על מנת להוסיפו כמרכיב בציר הקרוי "ברוט ביולאראך" (brot biolarach). בולט במיוחד השימוש בסרפד. בהיותו צמח בר-קיימא הוא שימש תחליף לירקות שלא היו זמינים בעונת החורף.
האזור, קולונסיי במיוחד, מצטיין בשפע של צמחים בעלי פרחים שאיסופם מוגבל בחוק. הם כוללים את הגלנתוס (Galanthus nivalis באנגלית Common Snowdrop) ממשפחת הנרקיסיים, את ה-Campanula rotundifolia (באנגלית Harebell), מין של פעמונית ממשפחת הפעמוניתיים, את הארמריה הימית ( Armeria maritima באנגלית sea thrift) ממשפחת העפריתיים ואת המינים מהסוג חמשן (Potentilla) מתת-משפחת הוורדאים. צמחים בעלי פרחים מצויים גם בגני אכאמור (Achamore Gardens) באי גיה, בגן אנגוס (Angus garden) שבסמוך לכפר טאיינוילט (Taynuilt) שבו הדגש הוא על מיני רודודנדרון ואזליאה, בגן מנזר ארדכאטן (Ardchattan Priory Garden) שבו יש חלקת פרחי בר, ובגני ארדנקרייג (Ardencraig Gardens) שעל האי ביוט המתמחים בפיתוח זנים תרבותיים של פוקסיה.
אקלים
האקלים בסקוטלנד הוא אקלים ימי. הרוחות נושבות בדרך כלל מהמערב, והן מביאות איתן את העננים הממטירים גשם כאשר הם עוברים מעל ליבשה. מחוז ארגייל וביוט נמצא מבחינה זו בחזית הקדמית של סקוטלנד, וכמות המשקעים שהוא מקבל נמדדת באלפי מילימטרים לשנה, שווה ערך לכמות היורדת על יער גשם טרופי. כמות הגשם הגדולה גורמת להיווצרות ביצות רבות במחוז במישורים שבהם אין ניקוז טבעי, והקרקעות, בייחוד קרקעות חרסיתיות, אינן מסוגלות לספוג את כמות המים הגדולה. למעט הגשמים המרובים, נהנים תושבי החופים מאקלים מתון, שהוא תוצאה של השפעת הים.
גאולוגיה
מרבית המחוז בנוי ממסלע של סלעים מותמרים של הדלראדיין (Dalradian), המחולק לשלוש קבוצות מובחנות. העיקרית בנויה משיש, צפחה וקוורציט. השנייה, שכיוונה מצפון מזרח לדרום מערב במקביל ללוך פין, בנויה מצפחות ירוקות ואמפיבוליט. השלישית, הבנויה מלווחה, משתרעת במקביל, דרך גארלוכהד (Garelochhead). אזור נוסף הידוע בלווחה המצויה בו נמצא באייסדייל (Easdale), אחד מאיי הלווחה (Slate Islands), שהיה בעבר מרכז כריית הלווחה בבריטניה, וממנו החומר הופץ לרחבי האימפריה הבריטית. הלווחה נוצרה באגמים עמוקים שהתהוו בתוך שקעים שנוצרו על ידי העתקים.
בין המינרלים המצויים במחוז: עופרת, ישפה, פנטלנדיט שנתגלה במכרה נחושת ליד אינוורארי וקבוצה של סוגי גבישים המכונה ספאר (Spar).
תקופת הברזל
בסקר שערכה הוועדה המלכותית למונומנטים עתיקים והיסטוריים של סקוטלנד (Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland, בראשי תיבות RCAHMS) בין 1960 ל-1988 זוהו במחוז ארגייל וביוט קרוב ל-500 אתרים מתקופת הברזל (באזור זה מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד הכיבוש הרומי) המסווגים לכמה סוגים: למרות שפע המבנים שאותרו, האזור מכונה "חור שחור" שבו "ההבנה לגבי הארכאולוגיה של תקופת הברזל בקושי החלה". השאלות המהותיות ביותר בנוגע למבנים אלו כדוגמת תיארוכם, מטרתם, ותפקידיהם החברתיים והכלכליים נותרו עדיין ללא מענה ברור, כמו גם הקשרים בינם לבין יישובים נוספים מתקופת הברזל בסקוטלנד שעל חוף האטלנטי ומעבר להם. קביעת הכרונולוגיה של הסוגים השונים של המבנים נתונה במחלוקת. הן משום שבוצעו מעט מאוד חפירות ארכאולוגיות בקנה מידה גדול, והן משום שבמבנים נעשה שימוש מחדש שוב ושוב מכיוון שהאזורים המתאימים לחקלאות בארגייל וביוט לא השתנו במשך מאות בשנים. גם הבנת חיי היומיום של הקהילה בתקופה זו לוקה בחסר. מה שכן ידוע מהחפירות שבוצעו, שהתושבים התבססו על גידול בעלי חיים. כמו כן, קיומן של טחנות קמח מעיד על גידול דגנים באזור. מבחינה חברתית, מעידים מבני האבן על קיומו של שלטון מקומי. מבני האבן הגבוהים שנוצרו בין המאה השביעית לפנה"ס למאה השנייה לפנה"ס מעידים כי השליטה על האדמות הייתה בידי קבוצה גדולה של תושבים או בידי עילית חברתית. בין המאה השנייה לפנה"ס למאה השנייה לספירה קמו מבני אבן מעוגלים קטנים יותר שקיבלו את הכינוי "הבית העגול האטלנטי" (Atlantic roundhouse), המעידים כי בתקופה זו הייתה השליטה בידי קבוצה קטנה יותר של תושבים.
המבנים מרוכזים לאורך החופים של קינטייר, לורן וצפון נפדייל, כאשר כמעט ולא נתגלו מבנים מעל לגובה של 200 מטרים מעל פני הים. למיקומם של המבנים יש שני יתרונות. ראשית, האקלים טוב יותר מאשר באזורים למרגלות ההרים. ושנית, יש בו משאבים מרובים יותר, המיקום מאפשר הן חקלאות והן ניצול של משאבי הים. המצודה הגדולה ביותר בלורן היא הדן של אורמידייל (Ormidale Dun) השוכנת על גבעה באותו שם. המצודה מוגנת בצורה טבעית על ידי הטופוגרפיה של המדרונות התלולים ועל ידי חומות המקיפות שטח של 30 דונם. מהמבנים עליהם הגנו החומות לא נותר שריד. קנוק אראיך (Cnoc Araich – בסקוטית גאלית "גבעת הקרב") הייתה המצודה הגדולה ביותר בקינטייר, חומותיה הבנויות מסלעים ואדמה הקיפו שטח של 25 דונם, ועל מנת לפצות על היעדר הגנה טבעית כרו המגינים שלושה חפירים מסביבה. גם בה לא נותרו שרידים מהמבנים הפנימיים.
המחוז כולל גם את המצודות המזוגגות של דן מק סניאכן (Dun Mac Sniachan) צפונית לאובן, ושל קאראדייל פוינט (Carradale Point) בחוף המזרחי של קינטייר. אלו הם מבנים שחומותיהן חוממו לטמפרטורות גבוהות מאוד. התהליך עדיין לא מוחוור. החומות נבנו בדרך כלל מאבנים ועץ, ואז הועלו באש שהייתה כה עזה עד שיכלה להמיס את האבן. במחקרו בנושא הפריך פרופסור דניס הרדינג את ההשערה כי את האש הציתו הבונים במטרה לחזק את המבנה. פרופ' הרדינג טען שתהליך זה אינו מחזק אלא מחליש את המבנה, ולפיכך מקורו בתהליך של הרס מכוון של האתר לאחר כיבושו. השערה זו מקובלת גם על ארגון ה-RCAHMS שבתיאור המצודה המזוגגת בדונאגויל (Dunagoil) שעל האי ביוט מסביר כי
ממלכת דאל ריאטה
מסורתית מקובל להניח שמערב סקוטלנד יושבה בידי גאלים, תושביה הקלטים של אירלנד, אם כי טענה זו שנויה במחלוקת בין החוקרים. על פי הלֶבּוֹר גָבּלה אֶרֶן (Lebor Gabala Érenn באירית "הספר של ההשתלטות על אירלנד"), כרוניקה המתוארכת למאה ה-11, המכילה אגדות ושירים אירים, שלט על אירלנד במאה הראשונה לספירה קונאיר מור (Conaire Mór – "קונאיר הגדול") כמלך העליון של אירלנד. צאצאיו מכונים סיל קונאירי (Sil Conairi – "מזרעו של קונאיר"). קאירברה ריאדה (Cairbre Riada), אחד מצאצאיו, נאלץ להגר בשל רעב ממנסטר לצפון אירלנד שם כבש את מחוז אנטרים (Antrim), חלק מאלסטר. לדברי הנזיר בדה ונרביליס היה השטח תחת שלטונו מכונה דאל ריאטה (Dál Riata) או, בתעתיק הלטיני המקובל, "דאלריאדה" (Dalriada), שפירושו "החלק של ריאדה". על פי גרסאות שונות הוא או אולי צאצאיו הפליגו והרחיבו את ממלכתו למערב סקוטלנד במאה השלישית. ההיסטוריה של ממלכת דאלריאדה לוטה בערפל למשך מאתיים שנים שאחר כך.
על פי הכרוניקה "דואן אלבאנאך" שלט בדאלריאדה בשלהי המאה החמישית לספירה המלך ארק (Erc), שהיה אחד מצאצאיו של ריאדה. שלושה מבניו: פרגוס מור (Fergus Mór – "פרגוס הגדול"), לוארן מק ארק (Loarn mac Eirc – "לוארן בנו של ארק") ואואנגוס (Óengus), כבשו את ממלכת "אלבה" (היא סקוטלנד) בשנת 500 לערך. בדה ונרביליס מציע תיאור שונה של ראשיתה של דאל ריאטה (ככל הנראה בהסתמכות על מקורות קדומים יותר) – לפיו מדובר בהתיישבות ממושכת של מתיישבים מאירלנד ולא כיבוש. פרגוס העביר את בירת הממלכה מדנסווריק (Dunseverick) שבאנטרים לדונאד (סמוך לקילמרטין (Kilmartin) במחוז ארגייל וביוט של ימינו). שלושת האחים חלקו ביניהם את שטחי הממלכה, ומחלציהם קמו שלושה קלאנים: בשלהי המאה השביעית התפצל מתוך קנל נגבריין שבט נוסף בשם קנל קומגייל (Cenél Comgaill על שם קומגאל מק דומאנגארט) והפך לשבט עצמאי שישב במזרח ארגייל, בעיקר בחצי האי קאול (שייתכן כי הוא שיבוש של שם הקלאן) ובביוט.
מצב הממלכה מתואר בכרוניקה דברי ימי אנשי אלבה (בגאלית סקוטית: Senchus Fer n-Alban – סנכוס פר נ-אלבן), הכוללת את פירוט מלכי דאל ריאטה. הטקסט מפרט את מספר הבתים לכל קנל (כלומר קלאן). בית היה יחידה בסיסית בתקופה זו, אם כי לא קיימת הגדרה מדויקת שלו. מספר הבתים קבע את כמות הגברים שהיו חייבים לשרת בצבא ואת גובה המיסים המוטל.
שני אתרים בולטים מתקופה זו, הן בשל האזכור הרב בדברי ימי אנשי אלבה, והן בשל כמות החפצים שנחשפה בחפירות במקומות אלו:
בימי הביניים התחולל המעבר מאמונה בדרואידים לנצרות בנוסח אירלנד. מתקופה זו ראויים לציון שני מיסיונרים: מולואג (Moluag) מדאל נאראידי (Dál nAraidi ממלכה באירלנד) וקולומבה. שניהם הקימו מנזרים במאה השישית. קולומבה הקים את המנזר באי איונה, ומולואג באי ליזמור, אז אי קדוש לפיקטים מהמערב. קולומבה נהנה מהשפעה פוליטית נרחבת וניצר את תושבי דל ריאטה. מולואג, כמו הקדוש ניניאן (Ninian) שקדם לו, ניצר את הפיקטים. שניהם הפכו לקדושים, ובעקבותיהם באו תלמידיהם, או כאלה שהתחנכו במנזרים שהקימו: סנט אוטראן (St. Otteran) שמת באיונה; אדומנאן מאיונה, אב המנזר התשיעי של איונה; והקדושים הנערצים של קהילת קינגראת (Kingarth) באי ביוט, כדוגמת ילידי המקום סנט בלאן (St. Blane) וסנט קאתל (St. Cathal).
ההשפעה של מולואג וקולומבה הורגשה גם שנים רבות אחרי מותם. עיירות, מנזרים וכנסיות קרויים על שמותיהם, ושרידים המיוחסים לשניהם שנשמרו עד ימינו נחשבים בין אוצרות התרבות הגדולים של סקוטלנד ואירלנד. שרידים אלו כוללים את מטה הכמורה המעוצב של מולואג, ה"בכיול מור" (Bachuil Mor – "מטה גדול"), כיום בידיו של הקוארב (Coarb – כלומר "היורש") של שבט מקליאה (Clan MacLea) מהאי ליזמור, וספר התהילים המורחב (psalter) של קולומבה המכונה Cathach (כלומר "הלוחם"), כיום באקדמיה האירית המלכותית. שריד נוסף המיוחס לקולומבה, הספר של קלס, כיום אוצר לאומי של אירלנד, החל להיכתב ככל הנראה כ-200 שנים לאחר מותו באי איונה. הספר של קלס הוא כתב יד בשפה הלטינית בו כתובות ארבע הבשורות של הברית החדשה והן מלוות באיורים רבים שהם יצירת מופת קליגרפית. הספר עבר למנזר קלס, כ-40 קילומטרים צפונית לדבלין בירת אירלנד, לאחר שויקינגים תקפו את האי איונה, ונזיריו נמלטו. שרידים מפורסמים אחרים של שני הקדושים, שאבדו או שקיימות טענות, המוטלות בספק, כי נתגלו מחדש הם: הפעמון של מולואג שאבד בתקופת הרפורמציה במאה ה-16 ונטען כי הוא הפעמון שנתגלה ב-1814 בקילמיכאל גלאסרי (Kilmichael Glassary) בארגייל, מטה הכמורה של קולומבה המכונה "Cath Bhuaidh" ("הלוחם הצהוב") והדגל בסגנון הרומי (vexillum) של קולומבה המכונה Brecbennoch. לגבי האחרון קיימת טענה כי קופסה מעץ ומתכת המצויה כיום במוזיאון המלכותי של סקוטלנד, המכונה תיבת השרידים הקדושים של מונימאסק (Monymusk Reliquary), היא ה-Brecbennoch של קולומבה. לשרידים אלו הייתה חשיבות מעבר לערכם ההיסטורי. בשל האמונה בכוחם המאגי נעשה בהם שימוש שנים רבות אחר כך במלחמות באזור. המטה של קולומבה שימש כנס בקרבות שניהלו בעליו מממלכת הפיקטים של פורטריו (Fortriu או גם Fortrenn – פורטרן), והדגל של קולומבה (ה-Brecbennoch) שימש לכאורה לברך את הלוחמים הסקוטים לפני ניצחונם הגדול על האנגלים בקרב בנוקברן (Battle of Bannockburn).
היווצרות המערכת השבטית
המושג שבט סקוטי (Clan – קלאן) מקושר כיום עם סקוטלנד כולה, אבל המערכת השבטית נוצרה לראשונה אצל הגאלים בהיילנדס. משום כך השבטים הם שחקני מפתח בהבנת ההיסטוריה והפוליטיקה של ארגייל וביוט. קיימים שלושה סוגי שבטים.
האיים וסקוטלנד
השלטון על האיים שנכבשו על ידי הוויקינגים עבור בירושה לצאצאיהם. הקשרים עם נורווגיה, ארץ המוצא שהייתה אז אסופה של ממלכות, שהיו קלושים מלכתחילה, נמוגו עם הזמן. ב-1098 יצא מגנוס השלישי, מלך נורווגיה בראש צי של 60 ספינות ו-5,000 לוחמים למסע כיבושים על מנת להשתלט מחדש על האיים. הוא הביס את הנורמנים וחתם ברית עם אדגר, מלך סקוטלנד שבמסגרתה הכיר האחרון בריבונות של הנורווגים על האיים ועל קינטייר. בתחילת המאה ה-12 שלט על האיים המלך אולאף הראשון, מלך מאן. בתו נישאה לסומרלד שהוכתר כמלך קינטייר. עליית כוחו של סומרלד באזור באה על חשבונו של הממשל המרכזי של סקוטלנד, בראשו עמד אז דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד. הצ'רטרים שחילק דייוויד מוכיחים כי הוא איבד את השלטון על האדמות של ארגייל בין 1141 ל-1152.
בתחילה לא הייתה עוינות בין סומרלד לדייוויד הראשון. עם זאת, אשתו של סומרלד הייתה אחותו של מלקולם מק אלכסנדר שניהל מאבק ארוך בדייוויד הראשון על השלטון בסקוטלנד בעזרתו של שליט ממלכת מוריי (Moray), ממלכה קלטית בצפון סקוטלנד, המכונה "מורמאר מוריי". מלקולם הובס ונכלא, אך בניו חידשו את המאבק כאשר דייוויד הראשון מת ונכדו ירש אותו. סומרלד התייצב לצד אחייניו והוביל את צבאות ארגייל והאיים בסדרת פשיטות לסקוטלנד. סומרלד נהרג ב-1164, כשצבאו הובס בקרב רנפרו (Battle of Renfrew) נגד צבאו של מלקולם הרביעי, מלך סקוטלנד בהנהגת וולטר פיצאלן.
אחוזות וטירות
מהמאה ה-12 החלו מנהיגי השבטים לבנות טירות ברחבי המחוז. מרבית הטירות מתקופה זו חרבו, וכיום נותרו שרידיהן בלבד. טירת סווין (Castle Sween) בנפדייל היא הטירה העתיקה ביותר בארגייל וביוט, והיא גם טירת האבן העתיקה ביותר שנבנתה בסקוטלנד. הטירה נבנתה באמצע המאה ה-12, וכוללת מבנים המוקפים בחומה שצורתה מרובעת. טירות בסגנון זה נבנו בארגייל וביוט במהלך המאה ה-13. טירת טרברט (Tarbert Castle) ניצבת מעל העיירה באותו שם במצר שבין נפדייל וקינטייר. רוברט הראשון, מלך סקוטלנד השתמש בה כטירה המלכותית של מערב ההיילנדס. טירת דנסטפנאג (Dunstaffnage Castle), מבנה שחומותיו בגובה 18 מטרים ורוחב 3 מטרים, נבנתה ליד אובן על ידי שבט מקדוגל (MacDougall) מאזור לורן. השבט שנהנה בעבר מחסותו של ג'ון, מלך סקוטלנד, לחם ברוברט דה ברוס (לעתיד רוברט הראשון מלך סקוטלנד) והובס בקרב מעבר ברנדר (Battle of the Pass of Brander) בשנת 1309, ולאחר מצור קצר הטירה נפלה לידיו של רוברט דה ברוס. טירת איניס קונל (Innis Chonnell) על אי באגם לוך או (Loch Awe) הייתה מעוזם של בני שבט קמפבל עד שקולין קמפבל (Colin Campbell 1453-1493) העתיק את מגוריו לטירה ליד אינוורארי. טירת רותסיי (Rothesay Castle) באי ביוט ייחודית בחומה בצורת מעגל.
המאה ה-17 הייתה תקופה סוערת באזור. הכוחות העיקריים, כלומר השבטים כמקובל בהיילנדס, היו מקדוגל בצפון, דונלנד בדרום, קמפבל במרכז, מקדונלנד באי איילה ומקליין באי מאל. בתקופת מלחמת האזרחים הוביל ארצ'יבלד קמפבל המרקיז הראשון של ארגייל (Archibald Campbell, 1st Marquess of Argyll; 1661-1607) את תומכי התנועה הסקוטית המכונה Covenanters, שהתעמתה עם מפלגת המלוכנים בפיקודו של ג'יימס גראהם המרקיז ממונטרוז (James Graham, 1st Marquess of Montrose; 1650-1612). אלאסדיר מק קולה (Alasdair Mac Colla; 1647-1610), סגנו של מונטרוז, פיקד ב-1644 על כוח שלכד את אינוורארי, מקום מושבם של מנהיגי שבט קמפבל. המלוכנים הובסו בסופו של דבר ב-1645 בידי דייוויד לסלי (David Leslie, Lord Newark; 1682-1600) המפקד של תנועת ה-Covenanters בקרב פיליפואה (Battle of Philiphaugh). לסלי המשיך אחר-כך והחריב יישובים בקינטייר, האיים איילה ומאל וחבל לורן שבו ישבו כוחות מלוכניים מהשבטים מקדונלד ומקליין. כאשר המלך צ'ארלס השני עלה לשלטון בעקבות הרסטורציה האנגלית עם סיום מלחמת האזרחים האנגלית, נכלא ארצ'יבלד קמפבל. הוא הואשם בבגידה במלך, ראשו נערף והוצב על מוט, וגופתו הושלכה ל"לוך הקדוש" (Holy Loch) שבארגייל. בנו, הקרוי גם הוא ארצ'יבלד קמפבל (Archibald Campbell, 9th Earl of Argyll ; 1685-1629) מרד אף הוא במלך ולאחר ניסיון כושל לפלוש לסקוטלנד, סיים את חייו על הגיליוטינה כמו אביו. קודם לכן, ב-1691, הוא הטיל מצור על טירת דיוארט של שבט מקליין. ג'ון מקליין (Sir John Maclean, 4th Baronet of Morvern), בעל הטירה, נכנע והטירה עברה לידי שבט קמפבל. תהפוכות אלו לא עודדו הקמה של טירות, ורבות מהקיימות לא התאוששו מההתקפות עליהן. דוגמה בולטת היא טירת דנוייאיג (Dunyvaig Castle) בחופו הדרומי של האי איילה, שהושמה במצור כל שנתיים. במהלך מסע ההרס של דייוויד לסלי בארגייל ב-1647 נהרסו כמה טירות כדוגמת טירת גיילן, ובעקבות המרד של בנו של קמפבל נהרסה טירת דנאוורטי (Dunaverty Castle) שבקינטייר ב-1685.
מורשת תעשייתית
כאזור כפרי היו הדיג והחקלאות עמודי התווך של הכלכלה המקומית במשך זמן רב. דוגמה למעבר הדיג מפעילות של דייגים בודדים לפעילות בקנה מידה תעשייתי ניתן לראות בעיירה טוברמורי בירת האי מאל. העיירה נוסדה ב-1788, במקום בו היה מפרץ טבעי, ככפר מתוכנן על ידי ה-British Fisheries Society ("איגוד הדיג הבריטי"), אגודה של אריסטוקרטים סקוטים שישבו בלונדון, שמטרתה הייתה להקים קהילות של דייגים בצפון הרחוק של בריטניה. הכפר תוכנן על ידי תומאס טלפורד (Thomas Telford) ונועד לנצל את שפע דגי ההרינג בים שמסביב. התעשייה העיקרית שהתפתחה סביב החקלאות הייתה תעשיית הוויסקי. הענף התרחב בשלהי המאה ה-18 והגיע לשיא במאה ה-19 כשרק בעיירה קמפבלטאון לבדה היו 42 מזקקות. מזקקות אלו היו גורם מאיץ בהתפתחות ערים בחבל. אובן התפתחה סביב מזקקה, שהוקמה ב-1794 ושעדיין פעילה. על אף שתעשיית הוויסקי מזוהה מסורתית עם אזור סקוטלנד, לפחות על פי האמונה העממית הרווחת, הרי שבתחילת שנות ה-2000 פעלו בחבל 12 מזקקות בלבד.
גם לאצות היה שימוש תעשייתי, כאשר הוקמו מפעלים ששרפו עשב ים ובאפר השתמשו ביציקת זכוכית ובייצור סבון. תעשייה זו שגשגה כאשר לא ניתן היה לייצר נתרן פחמתי ממקורות אחרים, וכך עובדים רבים היגרו לאיים. הצורך להזין את כל התושבים נתמך בשינוי משמעותי שהתרחש בחקלאות באותה תקופה, עם הופעת תפוח האדמה, שמניב יבולים טובים גם באדמה שממנה לא הצליחו להשיג יבולים של צמחים אחרים. שיפורים טכנולוגיים הביאו קץ על תעשייה האצות וגרמו לגל של אבטלה, בייחוד באי מאל. גם לתעשיית הטקסטיל היה גורל דומה, כאשר לתקופה קצרה היא שגשגה, כפי שניתן לראות מהדוגמה של מפעל הטקסטיל שהוקם באינוורארי ב-1774, הועבר שלוש שנים אחר-כך לאוכידריין (Auchindrain), ונסגר ב-1809.
יש מעט משאבים טבעיים בחבל. מחצבות אבן פעלו באזור במשך שנים רבות, כפי שמעיד המספר הרב של טירות האבן. תעשיית אבן הגיר החלה ב-1940, ותוך מספר שנים צמחה לייצור שנתי של 430,000 טון. מחצבות הלווחה הפסיקו את פעילותן בתחילת המאה ה-20 לאחר שהשוק עבורן נעלם: אנשים השתמשו בעץ וברעפים לקרות בתים במקום בלווחה. נחושת הופקה ממכרה קרייגנור (Craignure Mine) שליד אינוורארי (המקום בו נתגלה לראשונה המינרל פנטלנדיט) וממכרה קילמרטין.
כלכלה
עיקר ההכנסה כיום היא מענפי התיירות והנופש. ההכנסה מהתעשייה בחבל שולית. עם זאת, באזור החלה לפעול תעשייה הקשורה בייצור אנרגיה. ניסיון לחפש נפט בשנות ה-70 של המאה ה-20 הסתיים בכישלון והוביל להקמת עיירת הרפאים פורטאוואדי (Portavadie). לעומת זאת, הניסיון ליישם אנרגיה מתחדשת הסתיים בהצלחה. סכר קרואכן (Cruachan Dam) המשתמש באנרגיה שאובה, נבנה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. האתר נבחר על ידי המלכ"ר הבינלאומי Docomomo כאחד משישים מונומנטים ארכיטקטוניים עיקריים שנבנו בסקוטלנד לאחר המלחמה. כחלק מהסכר נחפרה גם מנהרה באורך קילומטר, והאתר הוא גם אתר תיירות שבו מבקרים מעל ל-60,000 איש מדי שנה.
אוכלוסייה
המחוז הוא כפרי באופיו ודל יחסית באוכלוסין. באמצע 2010 התגוררו במחוז 89,200 תושבים (מקום 23 במספר התושבים בין 32 המחוזות של סקוטלנד). צפיפות האוכלוסייה הייתה 13.1 תושבים לקמ"ר (מקום 30 מתוך 32). המחוז סובל מירידה מתמשכת בכמות התושבים, וב-2010 הוא היה בין המחוזות הבודדים בסקוטלנד שחלה בו ירידה, אם כי מזערית, במספר התושבים. תוצאה נוספת של עובדה זו הוא הזדקנות התושבים – הגיל הממוצע של תושבי המחוז לשנת 2010 היה 46. העיירות הגדולות ביותר במחוז הן: הלנסבורו (Helensburgh; 14,020 תושבים), דונון (Dunoon; 8,310), אובן (Oban; 8,050), קמפבלטאון (Campbeltown; 5,040) ורותסאי (Rothesay; 4,850).
שפה וספרות
שפה היא גורם חשוב ביצירת תרבות. גאלית סקוטית היא שפה שהתחביר הבסיסי שלה הוא נשוא-נושא-מושא. השפה הוחדרה לסקוטלנד על ידי הגאלים מאירלנד שהתיישבו בארגייל, והחליפה שפות קלטיות אינסולריות אחרות דוגמת הבריתונית (Brythonic) והפיקטית (Pictish). גאלית סקוטית נפרדה בהדרגה מהמקור האירי. לדוגמה, שמירה על ההיאטוס שנעלם באירלנד או שימוש באנפוף בפחות מקרים. עם זאת, לא מדובר בשפה המדוברת באופן זהה. לגאלית סקוטית יש ניבים שונים, אפילו בתוך מחוז ארגייל וביוט. הניבים השונים נבדלים בכמה מאפיינים. מאפיין אחד הוא עוצמת ה-Preaspiration המוצגת על פי אזורים במפה משמאל. מאפיין אחר הוא הדגשת העיצורים המחונככים, כפי שבא לידי ביטוי באי טיריי.
היצירות הספרותיות המקוריות בגאלית נכתבו בעיקר באירלנד, גם אם יוצריהן היו דמויות חשובות בהיסטוריה של ארגייל וביוט כדוגמת קולומבה. ההספד Amra Choluim Chille לזכרו של קולומבה נכתב על ידי המשורר והקדוש האירי דאלן פורגייל (Dallán Forgaill). עיקר היצירה הספרותית באזור שכיום הוא מחוז ארגייל וביוט התרכזה במנזר באי איונה, כאשר כמה שירים מיוחסים למוגרון (Mugrón 981-965), אב המנזר של איונה, כדוגמת השיר הדן בעוצמת הכוחות של צלב ישו n-Cros Christ Tarsin gnúisse:
בינון כנרתי
בינון כנרתי (שם מדעי: Nemacheilus leontinae) הוא דג מים מתוקים ממשפחת הבינוניים החי בכנרת ובנהרות הירדן וליטני.
ארגייל וביוט
שפה וספרות
בתקופה שלאחר השירים בעלי האופי הדתי של איונה, שרתו המשוררים את ראשי השבטים הסקוטים כמשוררי חצר. לדוגמה, בני משפחת או מוירגסן (O Muirghesain) ששירתו את שבט מקלין מהאי מאל ושבט מקלאוד; בני משפחת מקיואן (MacEwen) ששירתו את שבט מקדוגל מלורן ואחר-כך את שבט קמפבל ודוכסי ארגייל. המשוררים פיארו בשיריהם את האישים החיים והן את המתים: Is mor pudhar and ràidh-se ("מה גדול הנזק שעונה זו הביאה בכנפיה"), כך מתאר איכן באקך (Eachann Bacach) את סגירת ארון המתים של לכלן מקלין (Lachlan MacLean) מדיוארט ב-1648. המשוררים הסקוטים לא אחזו בקולמוס בלבד, כפי שהוכיחו המשוררים Gillebríghde Albanach (1230-1200) ו-Muireadhach Albanach שהשתתפו במסע הצלב החמישי. לתמיכה משמעותית זכתה הספרות הגאלית בחסותו של אדון האיים, עד קץ שלטונו ב-1493. הישג משמעותי תחת חסותם של בני קמפבל היה הספר המודפס הראשון בסקוטית גאלית, תרגום של הספר "Book of Common Order" מאת ג'ון נוקס (John Knox), שבוצע בידי ג'ון קארסוול (John Carswell). הספר היה נכס חשוב בהפצת הדוקטרינה הפרוטסטנטית בהיילנדס באמצעות השפה הגאלית.
בינון כנרתי
פיו של הבינון הכנרתי מחודד ואורכו אינו עולה על סנטימטרים ספורים. הדג חי בקרקעית בין אבנים ושורשים וניזון מאצות, תולעים ומחסרי חוליות קטנים.
ארגייל וביוט
שפה וספרות
התפשטות האוריינות במאה ה-19 גרמה להופעת קהל קוראים חדש שהתעניין בפרוזה גאלית. על מנת לענות על צורכי קהל זה הוצאו לאור מספר כתבי עת. מלומדים מארגייל וביוט שיחקו תפקיד מרכזי בהקמת כתבי עת אלו. נורמן מקלאוד (Norman MacLeod), כומר ממאל וקמפבלטאון, היה המייסד והמוציא לאור של שניים מתוך כתבי העת העתיקים יותר: An Teachdaire Gaelach (המבשר הגאלי 1829–1831) ו-nan Gleann Cuairtear (המבקר של העמקים 1840–1843). מרבית הפרוזה הייתה מוקדשת לדוקטרינה הדתית, אבל מקלאוד גיוון את הנושאים וכלל היסטוריה, מדע, חידושים טכנולוגיים, מדעי הטבע וחדשות ממדינות זרות, וערך ניסויים בסוגה ובסגנון. מקור נוסף לפרוזה בסקוטית גאלית היה המוסף בגאלית של הירחון "Life and Work" (חיים ועבודה) של הכנסייה של סקוטלנד, הממשיך להופיע גם כיום. בין השנים 1907 ל-1951, בתקופה בה ערך את המוסף דונלנד למונט (Donald Lamont), יליד האי טיריי, התבצעו במוסף ניסויים בשינוי סגנונות. גם סיפורת החלה להיכתב בגאלית. הרומן הראשון בסקוטית גאלית יצא לאור ב-1912 היה זה Dùn-Aluinn מפרי עטו של ג'ון מקקורמיק (John MacCormick), סופר יליד האי מאל. מסורת של סיפורים ואגדות בגאלית הייתה קיימת קודם לכן, אך הם הועברו בעל פה בלבד. במאה ה-19 קמו פולקלוריסטים דוגמת ג'ון פרנסיס קמפבל (John Francis Campbell; 1885-1821) מאיילה, שליקטו סיפורי עם אלו. רומנים בגאלית ממשיכים להיות מודפסים גם כיום, לדוגמה הרומן "Miseanaraidh Am" מפרי עטו של הסופר איאן קריצ'טון סמית (Iain Crichton Smith; 1988-1928) שיצא לאור ב-2006, לאחר מות המחבר. כסופרים רבים כתב סמית הן בגאלית והן באנגלית, שבה כתב את עיקר יצירותיו.
בינון כנרתי
עונת הרבייה של הבינון מתרחשת בסוף האביב בחודשים מרץ עד יוני.
בשנת 2020 הוכרז הבינון הכנרתי כדג מוגן בישראל.
ארגייל וביוט
משחקי ילדים ומשחקים תחרותיים
במאה ה-18 דיברו הילדים במחוז כמעט אך ורק סקוטית גאלית, כפי שניתן היה לראות מחוסר היכולת שלהם לעקוב אחר הקטכיזם באנגלית, או מתלונות של תיירים שביקרו באזור על כך שהתושבים אינם דוברים אנגלית. המצב התהפך בהדרגה, עד שבתחילת המאה ה-20 היו בתי ספר שבהם לא נמצאו בכלל תלמידים דוברי גאלית, והמדיניות הייתה לדכא את השימוש בה בבתי הספר. תחום אחד שבו הוסיפה השפה להתקיים הוא משחקי ילדים. מחקר ואיסוף מידע על משחקי ילדים בחבל החל ביוזמת איגוד הפולקלור ב-1893. התוצאות נערכו על ידי רוברט קרייג מקלאגן (MacLagan) ויצאו לאור ב-1901 בספר "The games & diversions of Argyleshire" ("המשחקים והשעשועים של ארגיילשייר"). מקלאגן הרחיב אחר-כך את רשימת המשחקים. הבנת המשחקים דרשה ידע היסטורי במנגנוני החינוך באזור. למרות דיכוי השפה הסקוטית הגאלית בבתי הספר, חדרו מילים מגאלית למשחקים אשר נערכו באנגלית. כך למשל לאירוס נהגו לקרוא בשמו הגאלי – "seilisdeir".
השפה משחקת תפקיד חשוב במשחקים. המשחק בעצמו יכול ליצור הזדמנות לחזק את השליטה בשפה, עם משפטי שוברי שיניים, כלומר ביטויים שהגייתם משעשעת, שבהם נעשה שימוש הן על ידי מורים והן בין הילדים. אלו כוללים את הביטוי "Tha nead na cearca breaca ann an ciste mine mo shean-mhathair" (הקן של התרנגולת המנומרת נמצא במזווה של סבתי) ו-" chleachd a chearc dhubh bhi breith anns a chlaibh; agus chleachd a chearc liath bhi breith anns a chro", המתאר את התנהגות התרנגולות. לפני המשחק היה נהוג להעביר לעיתים תכופות דיאלוג כתוב בין המשתתפים במשחק. כך למשל המשחק המקביל לפרה עיוורת, שבו עיניו של אחד המשתתפים קשורות בסרט בד, והוא חייב לגעת במשתתף אחר, מתחיל כך: שינטי (Shinty, בגאלית Camanachd) הוא ענף ספורט ייחודי לסקוטלנד. המשחק יובא על ידי הגאלים של אירלנד והתושבים שיחקו בו עוד בטרם הגיעה הנצרות לסקוטלנד. המטרה היא לגלגל כדור (במקור מעץ) לעבר השער תוך שימוש במקלות בדומה להוקי שדה. כמה מועדונים מארגייל וביוט משחקים בליגה הראשונה (Camanachd Oban, Inveraray Shinty Club ו-Bute Shinty Club). מסורתית השינטי הוא משחק לבוגרים, אבל קיימים גם מועדונים של שינטי לילדים ולנוער. כחלק מהמסורת הארוכה של המשחק היה נהוג לקיים טקס קודם לתחילת המשחק, שבו הוזמנו השחקנים להצטרף דיאלוג קבוע בין שניים, ובו חזרו כמה פעמים על טקסט בגאלית. להלן תחילת הגרסה שהייתה מקובלת באי איילה: חלק מסוגי המשחקים התחרותיים שהתפתחו במחוז דומים למשחקים ידועים יותר בעולם. ה-iomairt cnapain הוא משחק הדומה לפטאנק תוך שימוש באביזרים בסיסיים: המטרה מצוירת על הרצפה או מיוצגת בעזרת אבן המכונה cogy, וכולם מנסים להגיע קרוב אליה כשהם משליכים כפתורים לכיוונה. השחקנים במשחק בדרך כלל מתחרים מול כולם, אבל אפשר גם להקים קבוצות. המשחק cluich an tighe דומה למחניים. שלושה מעגלים משורטטים במרחק של 20 מטרים האחד מהשני כשהם יוצרים משולש. שחקן אחד העומד מחוץ למעגלים צריך ל"שבות" שחקנים בעזרת כדור שהוא מטיח בשחקנים האחרים שעה שהם עוברים ממעגל למעגל. כפי שניתן לראות מהמשחק iomairt cnapain, לצורך המשחקים נעשה שימוש בחפצים יומיומיים. במשחק Bounty מניחים הילדים את כובעיהם בשורה צמוד לקיר. אחד הילדים מנסה לקלוע עם כדור לתוך אחד הכובעים, ובעל הכובע שלתוכו נכנס הכדור אמור להטיח את הכדור בילדים האחרים. חלק מהמשחקים נועדו להתבצע בתוך הבית, והם התמקדו בעיקר על דיאלוגים. המשחק cuir a mach leannain נועד לבנות, כאשר בת אחת מבקשת בשירה מהשאר להציע לה אהוב והן עונות לה בשירה עם הצעה מתאימה. שירים כאמצעי להתגבר על שעמום הכרוך בעבודה מייגעת היו נפוצים בסקוטלנד. בזמן העבודה הכרוכה בניקוי צמר ובעיבויו (בסקוטלנד waulking) היה נהוג שאישה אחת תפתח בשיר ותאלתר מילים, כששאר הנשים מצטרפות אליה. המנהג היה כה נפוץ שנוצרה סוגה מיוחדת המכונה waulking song.
עונת 1992/1993 ב-NBA
עונת 1992/1993 היא העונה ה-47 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השלישית ברציפות של שיקגו בולס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את פיניקס סאנס בתוצאה 4-2. מייקל ג'ורדן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השלישית ברציפות כשקלע 41 נקודות בממוצע למשחק במהלך הסדרה. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה לראשונה צ'ארלס בארקלי מפיניקס סאנס, לאחר שהעמיד ממוצעים של 25.6 נקודות ו-12.2 ריבאונדים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (62-20).
דראפט 1992
דראפט 1992 התקיים ב-26 ביוני 1992 בפורטלנד, אורגון. בהגרלה (לוטרי) זכתה אורלנדו מג'יק בבחירה הראשונה, שניצלה אותה כדי לבחור את שאקיל אוניל שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה. בסך הכל נבחרו בדראפט 1992 חמישה שחקני אולסטאר: שאקיל אוניל, אלונזו מורנינג (בחירה שנייה), כריסטיאן לייטנר (3), טום גוגליוטה (6) ולטרל ספריוול (24). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את ג'ים ג'קסון (בחירה רביעית), לפונזו אליס (5), וולט ויליאמס (7), קלרנס ות'רספון (9), רוברט הורי (11), דאג כריסטי (17) ופי ג'יי בראון (29).
אולסטאר 1993
משחק האולסטאר 1993 נערך ב-21 בפברואר 1993 בסולט לייק סיטי, יוטה. המאמנים במשחק היו פט ריילי מניו יורק ניקס ופול וסטפאל מפיניקס סאנס. חמישיית המזרח כללה את אייזיאה תומאס, מייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, לארי ג'ונסון ושאקיל אוניל, וחמישיית המערב כללה את ג'ון סטוקטון, קלייד דרקסלר, צ'ארלס בארקלי, קארל מלון ודייוויד רובינסון. במשחק ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 135-132, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחרו במשותף ג'ון סטוקטון (15 אסיסטים) וקארל מלון (28 נקודות), שניהם שחקני הקבוצה המארחת יוטה ג'אז.
פרסים עונתיים
חמישיות העונה
חמישיות ההגנה
חמישיות הרוקיז
פלייאוף 1993
סגל האלופה, שיקגו בולס: מייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, הוראס גרנט, בי. ג'יי. ארמסטרונג, ביל קרטרייט, סקוט ויליאמס, ג'ון פקסון, סטייסי קינג, טרנט טאקר, ויל פרדו, רודני מקריי ודארל ווקר.מאמן ראשי: פיל ג'קסון.
ניהול גרסאות תוכנה
ניהול גרסאות תוכנה הוא תהליך של הקצאת שמות גרסאות ייחודיים או מספרי גרסאות ייחודיים למצבים ייחודיים של תוכנת מחשב. בתוך קטגוריית מספרי גרסה נתונה (למשל, עיקרית או מינורית), מספרים אלה מוקצים בדרך כלל בסדר הולך וגדל ומרמזים על פיתוחים חדשים בתוכנה. ברמה מפורטת יותר, בקרת גרסאות משמשת למעקב אחר גרסאות מידע שונות בהדרגה, בין אם מידע זה הוא תוכנת מחשב ובין אם לאו, על מנת להיות מסוגלים לבטל שינויים ולחזור למצב קודם.
לעיתים קרובות עוקבים אחר תוכנות מחשב מודרניות באמצעות שתי שיטות שונות של ניהול גרסאות תוכנה: מספר גרסה פנימי שעשוי להיות מוגדל פעמים רבות ביום אחד, כגון מספר ממערכת בקרת גרסאות, וגרסת מהדורה שבדרך כלל משתנה בתדירות נמוכה יותר, כגון ניהול גרסאות סמנטיות או שם קוד של פרויקט.
היסטוריה
מספרי קבצים שימשו במיוחד במינהל הציבורי, כמו גם בחברות, לזיהוי ייחודי של קבצים או תיקיות. עבור קובצי מחשב נוהג זה הוצג לראשונה עם מערכת הקבצים ITS של MIT, מאוחר יותר מערכת הקבצים TENEX עבור PDP-10 בשנת 1972.
מאוחר יותר נוספו רשימות של קבצים כולל גרסאותיהם והתלות ביניהם. הפצות לינוקס כמו Debian, עם ה-dpkg שלה, יצרו בשלב מוקדם תוכנה לניהול חבילות שיכולה לפתור תלויות בין החבילות שלהן. הניסיון הראשון של דביאן היה שחבילה הכירה חבילות אחרות התלויות בה. משנת 1994 הרעיון הזה שונה, כך שחבילה צריכה לדעת בעצמה את החבילות שהיא צריכה. בעת התקנת חבילה, נעשה שימוש בפענוח תלויות כדי לחשב אוטומטית מהן החבילות הדרושות, ולהתקין גם אותן עם החבילה הרצויה. כדי להקל על השדרוגים, נעשה שימוש בגרסאות מינימום של חבילות. לפיכך, שיטת המספור הייתה צריכה לדעת איזו גרסה חדשה יותר מהגרסה הנדרשת.
שיטות
נוצרו מגוון שיטות מספור גרסאות כדי לעקוב אחר גרסאות שונות של תוכנה. נוכחותם של מחשבים בכל מקום הובילה לשימוש בשיטות אלה בהקשרים מחוץ למחשוב.
מזהים מבוססי רצף
בשיטות ניהול גרסאות מבוססות רצף, לכל מהדורת תוכנה מוקצה מזהה ייחודי המורכב מרצף אחד או יותר של מספרים או אותיות. זהו הדבר היחיד המשותף; קיימות שיטות שונות מאוד בנוגע למספר הרצפים, ייחוס המשמעות לרצפים השונים והאמצעים להגדלת הרצפים.
משמעותיות השינוי
בחלק מהשיטות, משתמשים במזהים מבוססי רצף כדי להעביר את המשמעותיות של שינויים בין מהדורות. השינויים מסווגים לפי רמת חשיבות, וההחלטה איזה רצף לשנות בין מהדורות מבוססת על משמעות השינויים מהמהדורה הקודמת, לפיה הרצף הראשון משתנה עבור השינויים המשמעותיים ביותר, ושינויים ברצפים לאחר הרצף הראשון הם שינויים בעלי משמעות פוחתת.
בהתאם לשיטה, המשמעות עשויה להיות מוערכת על ידי מספר שורות הקוד ששונו, הוספה או הסרה של פונקציות, ההשפעה הפוטנציאלית על הלקוחות מבחינת העבודה הנדרשת לאימוץ הגרסה החדשה, סיכון לבאגים או שינויים שוברים לא מוצהרים, מידת השינויים בנראות, מספר הפיצ'רים החדשים, או כמעט כל דבר שמפתחי המוצר או המשווקים רואים כמשמעותי, כולל רצון שיווקי להדגיש את "השיפור היחסי" של הגרסה החדשה.
גרסאות סמנטיות
גרסאות סמנטיות (באנגלית Semantic Versioning או בקיצור SemVer) היא שיטת גרסאות בשימוש נרחב המקודדת גרסה לפי מספר גרסה של שלושה חלקים (עיקרי.מינורי.תיקון ובאנגלית: Major.Minor.Patch), תג טרום-הפצה אופציונלי ומטא תג בנייה אופציונלי. בשיטה זו, סיכון ופונקציונליות הם המדדים למשמעות. שינויים שוברים מסומנים על ידי הגדלת המספר העיקרי (סיכון גבוה); תכונות חדשות, לא שוברות, מגדילות את המספר המינורי (סיכון בינוני); וכל שאר השינויים הלא-שוברים מגדילים את מספר התיקון (הסיכון הנמוך ביותר). הנוכחות של תג טרום-הפצה (-alpha, -beta) מעידה על סיכון משמעותי, וכך גם מספר עיקרי של אפס, המשמש לציון עבודה בתהליך שעשויה להכיל כל רמה של פוטנציאל שבירת שינויים (הסיכון הגבוה ביותר). כדוגמה להסקת תאימות מגרסת SemVer, תוכנה המסתמכת על גרסה 2.1.5 של ממשק תכנות יישומים תואמת לגרסה 2.2.3, אך לא בהכרח ל-3.2.4.
מפתחים עשויים לבחור לקפוץ מספר גרסאות קטנות בו-זמנית כדי לציין שנוספו תכונות משמעותיות, אך אינן מספיקות כדי להצדיק הגדלת מספר גרסה עיקרי; לדוגמה, Internet Explorer 5 מ-5.1 עד 5.5 או Adobe Photoshop 5 שקפץ ישר ל-5.5. זה עשוי להיעשות כדי להדגיש את ערך השדרוג למשתמש התוכנה או, כמו במקרה של אדובי, כדי לייצג מהדורה באמצע הדרך בין גרסאות מרכזיות (אם כי רמות של גרסאות מבוססות רצף אינן מוגבלות בהכרח לספרה אחת, כמו בבלנדר גרסה 2.91 או Minecraft Java Edition החל מ-1.7.10).
גישה שונה היא להשתמש במספרים העיקריים והמינוריים יחד עם מחרוזת אלפאנומרית המציינת את סוג השחרור, למשל "אלפא" (a), "בטא" (b), או "מועמד לשחרור" (rc). רכבת שחרור תוכנה המשתמשת בגישה זו עשויה להיראות כמו 0.5, 0.6, 0.7, 0.8, 0.9 → 1.0b1, 1.0b2 (עם תיקונים מסוימים), 1.0b3 (עם תיקונים נוספים) → 1.0rc1 (אשר, אם הוא יציב מספיק ), 1.0rc2 (אם נמצאו באגים נוספים) → 1.0. קיים נוהג נפוץ בשיטה זו לא להכניס תכונות חדשות ושינויים שוברים במהלך שלבי המועמדים לשחרור, ולחלק מהצוותים, אפילו גרסאות בטא ננעלות לתיקוני באגים בלבד, כדי להבטיח התכנסות למועד היעד של המהדורה.
דרגת תאימות
לעיתים קרובות מתכנתים כותבים תוכנה חדשה כך שתהיה תואמת לאחור, כלומר, התוכנה החדשה נועדה לקיים אינטראקציה טובה עם גרסאות ישנות יותר של התוכנה (באמצעות פרוטוקולים ישנים ופורמטים של קבצים) והגרסה העדכנית ביותר (באמצעות הפרוטוקולים והפורמטים העדכניים ביותר). לדוגמה, IBM z/OS תוכנן לעבוד כראוי עם 3 גרסאות עיקריות רצופות של מערכת ההפעלה הפועלת באותו סיספלקס. זה מאפשר לאנשים שמפעילים אשכול מחשבים בזמינות גבוהה לשמור על מרבית המחשבים פועלים בזמן שמכונה אחת בכל פעם מכובה, משודרגת וחוזרת לפעולה.
לעיתים קרובות כותרות של מנות (packet headers) ופורמט קובץ כוללים מספר גרסה - לפעמים זהה למספר הגרסה של התוכנה שכתבה אותו; פעמים אחרות "מספר גרסת פרוטוקול" ללא תלות במספר גרסת התוכנה.
הצהרה על שלב הפיתוח
תוכנה בשלבים ניסיוניים ( אלפא או בטא ) משתמשת לעיתים קרובות באפס במיקום הראשון ("העיקרי") של הרצף כדי לקבוע את מעמדו. עם זאת, שיטה זו שימושית רק בשלבים המוקדמים, לא עבור מהדורות עתידיות עם תוכנות מבוססות שבהן מספר הגרסה כבר עבר את ה-0
מספר שיטות משמשות לציון הסטטוס של מהדורה חדשה יותר:
שתי הצורות המספריות גרידא מסירות את המנגנון המיוחד הנדרש לטיפול בהשוואה של "alpha < beta < rc < no prefix" כפי שנמצא בגרסה סמנטית, במחיר הבהירות.
רצפים גדלים
ישנן שתי אסכולות בנוגע לאופן ההגדלה של מספרי גרסאות מספריים. רוב חבילות התוכנה החופשית והקוד הפתוח, כולל MediaWiki, מתייחסות לגרסאות כסדרה של מספרים בודדים, מופרדים על ידי נקודות, עם התקדמות כגון 1.7.0, 1.8.0, 1.8.1, 1.9.0, 1.10.0, 1.11.0, 1.11.1, 1.11.2 וכן הלאה.
שיטת המספור הסטנדרטית של GNU היא major.minor.revision, אך Emacs היא דוגמה בולטת לשימוש בשיטה אחרת שבה המספר הראשי (1) נשמט ונוספה גרסת אתר משתמש שהיא תמיד אפס בחבילות Emacs המקוריות אבל גדל על ידי מפיצים. באופן דומה, מספרי חבילות דביאן מקבלים קידומת "עידן" אופציונלי, המשמש כדי לאפשר את שינוי שיטת הגרסאות.
איפוס
במקרים מסוימים, מפתחים עשויים להחליט לאפס את מספר הגרסה הראשית. זה משמש לפעמים לציון שלב פיתוח חדש שמתפרסם. לדוגמה, Minecraft Alpha רץ מגרסה 1.0.0 ל-1.2.6, וכאשר בטא שוחררה, היא איפסה את מספר הגרסה הראשית ורצה מ-1.0 ל-1.8. לאחר שהמשחק שוחרר במלואו, מספר הגרסה הראשית שוב התאפס ל-1.0.0.
רצפים מפרידים
בעת הדפסה, הרצפים עשויים להיות מופרדים באמצעות תווים. בחירת התווים והשימוש בהם משתנה בהתאם לשיטה. הרשימה הבאה מציגה דוגמאות היפותטיות של שיטות הפרדה לאותה מהדורה (הגרסה השלוש-עשרה של הרמה השלישית לגרסה הרביעית של הרמה השנייה לגרסה השנייה של הרמה הראשונה):
מספר רצפים
לפעמים יש מספר רביעי, שלא מפורסם, שמציין את בניית התוכנה (כך במיקרוסופט ). Adobe Flash הוא מקרה בולט שבו מספר גרסה של ארבעה חלקים מצוין בפומבי, כגון 10.1.53.64. חלק מהחברות כוללות גם את תאריך הבנייה. מספרי גרסה עשויים לכלול גם אותיות ותווים אחרים, כגון Lotus 1-2-3 Release 1a.
מספרים שליליים
חלק מהפרויקטים משתמשים במספרי גרסאות שליליים. דוגמה אחת היא מהדר SmartEiffel שהתחיל ממינוס 1.0 ונספר כלפי מעלה עד 0.0.
תאריך שחרור
פרויקטים רבים משתמשים בשיטת גרסאות מבוססת תאריך בשם Calendar Versioning (המכונה CalVer ).
אובונטו היא דוגמה אחת לפרויקט המשתמש בגרסת לוח שנה; אובונטו 18.04, למשל, שוחרר באפריל 2018. יש לזה את היתרון של קישור בקלות ללוחות זמנים של פיתוח וזמני תמיכה. חלק ממשחקי הווידאו משתמשים גם בתאריך כגרסאות, למשל משחק הארקייד Street Fighter EX. בעת האתחול הוא מציג את מספר הגרסה כתאריך בתוספת קוד אזור, למשל 961219 ASIA.
בעת שימוש בתאריכים בניהול גרסאות, למשל, שמות קבצים, מקובל להשתמש בסכמת ISO 8601 YYYY-MM-DD, מכיוון שכך קל למיין בקלות מחרוזות בסדר עולה או יורד. לפעמים מושמטים המקפים. פרויקט Wine השתמש בעבר בסכמת גרסאות תאריך, שכללה שנה ואחריה חודש ואחריו יום השחרור; לדוגמה, "Wine 20040505". למיינקראפט היה עיצוב גרסה דומה, אך במקום זאת השתמש ב-DDHHMM, למשל: rd-132211, 13 הוא ה-13 במאי, ו-2211 הוא 22:11.
מספרי ה-build של Microsoft Office הם תאריך מקודד: שתי הספרות הראשונות מציינות את מספר החודשים שחלפו מינואר של השנה שבה התחיל הפרויקט (כאשר כל מהדורה עיקרית של Office היא פרויקט שונה), בעוד שתי הספרות האחרונות מציינות את היום באותו חודש. אז 3419 הוא היום ה-19 של החודש ה-34 לאחר חודש ינואר של השנה שבה הפרויקט התחיל.
דוגמאות נוספות המזהות גרסאות לפי שנה כוללות את Adobe Illustrator 88 ו- WordPerfect Office 2003. כאשר שנה משמשת לציון גרסה, זה בדרך כלל למטרות שיווק, וקיים גם מספר גרסה אמיתי. לדוגמה, Windows 95 הוא בגרסה פנימית של MS-DOS 7.00 ו-Windows 4.00; כמו כן, Windows 2000 בגרסה פנימית הוא NT 5.0.
הלן פיטס דאגלס
הלן פיטס דאגלס (1838–1903) הייתה סופרגיסטית אמריקאית. פיטס הייתה אשתו השנייה של פרדריק דאגלס, וייסדה את האגודה ההיסטורית לזכרו.
חיים מוקדמים וחינוך
היא נולדה בהוניו, ניו יורק, ב-1838. הוריה היו פעילים בתנועות לביטול העבדות ולמתן זכות הצבעה לנשים. פיטס סיימה את לימודיה במכללת מאונט הוליוק (שנקראה אז סמינר הנשים של מאונט הוליוק) ב-1859. לאחר סיום לימודיה, היא חזרה לבית הוריה בהוניו.
לאחר מלחמת האזרחים בארצות הברית, היא לימדה במכון המפטון, בית ספר שחינך גברים ונשים אפרו-אמריקאים. בזמן שלימדה במוסד, היא עוררה מחלוקת מקומית בכך שהאשימה כמה תושבים מקומיים בהעלבה ובהתעללות כלפי תלמידיה, מה שהוביל למעצרם. ב-1882 עברה הלן ליוניונטאון בוושינגטון כדי לגור עם דודה, שם התגוררה בשכנות לביתו של פרדריק דאגלס, "סידר היל".
פעילות חברתית
היא הייתה פעילה בתנועה לזכויות נשים וערכה את "אלפא", עם קרוליין ווינסלו, בוושינגטון. בשנת 1882, דאגלס שכר את פיטס כפקידה במקום עבודתו במשרד רשם הטאבו בוושינגטון. במהלך כתיבת האוטוביוגרפיה שלו, "חייו ותקופתו של פרדריק דאגלס", הלן סייעה לו לעיתים קרובות בעבודתו.
נישואים לפרדריק דאגלס
אשתו הראשונה של דאגלס, אנה מורי דאגלס, נפטרה ב-4 באוגוסט 1882. לאחר כשנה וחצי, דאגלס התחתן עם פיטס ב-24 בינואר 1884. הם נישאו על ידי הכומר פרנסיס גרימקה, מטיף אפרו-אמריקאי בולט. למרות העובדה שהוריה של הלן, גדעון וג'יין פיטס, היו מן המנגדים לעבדות, הם התנגדו לנישואים מכיוון שדאגלס היה בן לאב לבן ולאם שחורה.
הנישואים היו בדרך כלל נושא לבוז מצד תושבים לבנים ושחורים בעיירה, אם כי בני הזוג דאגלס היו נחושים באמונותיהם. "אהבה הגיעה אליי, ולא פחדתי להתחתן עם הגבר שאהבתי בגלל צבעו", אמרה פיטס. דאגלס הגיב בצחוק, "זה מוכיח שאני חסר פניות. אשתי הראשונה הייתה בצבעה של אמי, והשנייה - בצבעו של אבי."
מקור תמיכה עיקרי היה אליזבת קיידי סטנטון, שאמרה: "בהגנה על הזכות... להתחתן כרצוננו - נוכל לצטט כמה מהעקרונות הבסיסיים של ממשלתנו [ו]להציע שבדברים מסוימים זכויות הפרט לטעמים [אישיים] צריכים לשלוט". הלן ופרדריק היו נשואים במשך אחת עשרה שנים, עד למותו הפתאומי מהתקף לב ב-1895. לא היו להם ילדים משותפים (לפרדריק היו חמישה ילדים מאשתו הראשונה אנה).
בניית אנדרטה לפרדריק דאגלס
צוואתו של דאגלס הותירה את ביתם "סידר היל" להלן, אך היא חסרה את מספר העדים הדרושים בעזבונות מקרקעין ונקבעה כפסולה. הלן הציעה לילדיו ולבני זוגם שהם יסכימו לייחד את סידר היל כאנדרטה לאביהם ולהעביר זאת לוועד הנאמנים. הילדים סירבו, והתעקשו שהעיזבון יימכר והכסף יחלק בין כל היורשים.
בכסף שלוותה קנתה הלן את הנכס, ולאחר מכן הקדישה את שארית חייה לתכנון ולהקמה של האגודה ההיסטורית לזכר פרדריק דאגלס. מלבד העברת החוק המאגד את העמותה, היא פעלה לגיוס כספים לשמירה על העיזבון.
במהלך שנת חייה האחרונה, הלן הייתה חולה ולא הייתה מסוגלת להרצות, כמו גם מיואשת בגלל הפסקת התרומות למטרה שלה. היא התחננה בפני הכומר, פרנסיס גרימקה, לא לתת לעבודתה לרדת לטמיון לאחר מותה. הוא הציע שאם המשכנתא על סידר היל לא תסולק במהלך חייה, הכסף ממכירת הנכס יעבור לשתי מלגות מכללה על שמה ועל שם פרדריק; היא הסכימה בתנאי שהמלגות יהיו על שמו של דאגלס בלבד.
מוות
הלן פיטס דאגלס מתה בשנת 1903, בגיל 65. היא רצתה להיקבר באתר סידר היל אבל החוקים בזמנו מנעו זאת. לא נערך עבורה טקס הלוויה או זיכרון והיא נקברה ליד פרדריק דאגלס ברוצ'סטר. לאחר מותה, המשכנתא של 5,500 דולר הופחתה ל-4,000 דולר, והאגודה הלאומית של נשים צבעוניות, בראשות מרי ב' טלברט מבאפלו, ניו יורק, גייסה כספים לרכישת סידר היל. כעת מנוהל המקום על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, והוא פתוח לסיורים ולמבקרים.
הורנוסטייפל
הורנוסטייפל (ביידיש: האָרנאָסטײַפּל – מבוטא "הוֹרְנוֹסְטַייפְּל" או "הורניסטייפיל", באוקראינית: Горностайпіль - "גורנוסטייפִּיל", ברוסית: Горностайполь - "גורנוסטייפּוֹל") הוא כפר באוקראינה, במחוז-המשנה וישגורוד שבמחוז קייב. הכפר שימש כביתה של חסידות הורנוסטייפול, ענף של חסידות צ'רנוביל וצאצאית של חסידות אניפולי.
גאוגרפיה
הכפר שוכן באוקראינה ליד נהר טטריב וליד מאגר המים קייב. הכפר היה כלול במחוז-המשנה צ'רנוביל שבוטל ב-1988, והוא אחד הבודדים אשר ממוקם מחוץ לאזור ההרחקה של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל.
פאפא ג'ונס פיצה
פאפא ג'ונס (באנגלית: Papa John's) היא רשת זיכיונות פיצה אמריקאית בינלאומית. זוהי רשת הפיצריות השלישית בגודלה בעולם, המונה כ-5,800 סניפים במעל 50 מדינות וטריטוריות, כולל בישראל.
היסטוריה
המסעדה של 'פאפא ג'ון' הוקמה בשנת 1984 על ידי ג'ון שנאטר בחלק האחורי בבית אביו, בג'פרסוויל, אינדיאנה שבארצות הברית.
שנאטר מכר את מכונית הקמארו Z28 שלו (דגם שנת 1971) במטרה לרכוש ציוד פיצה משומש בשווי 1,600 דולר, והחל למכור פיצות ללקוחות. הפיצות הפכו לפופולריות והוא המציא את הטבילה של הפיצה ברוטב מיוחד שהומצא על ידו. בשנת 1993 הוא כבר הקים 500 חנויות, בשנת 1997 היו 1,500 חנויות ובשנת 2009 הוא רכש בחזרה את רכב הקאמרו שלו בתגמול של 250,000 דולר.
במהלך השנים החברה הפכה לבינלאומית ונכנסה ליבשות חדשות כגון אירופה, אסיה ואמריקה הלטינית.
ב-21 בדצמבר 2017 פרש ג'ון שנאטר והוחלף על ידי נשיא החברה סטיב ריצ'י.
ב-22 במרץ 2019 הצטרף לדירקטוריון החברה כפרזנטור שחקן ה-NBA שאקיל אוניל.
ב-27 באוגוסט 2019 מונה רוב לינץ' למנכ"ל במקום סטיב ריצ'י.
החברה היא ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה. הכנסותיה לשנת 2021 עמדו על 2.068 מיליארד דולר.
בישראל
המותג "פאפא ג'ונס ישראל" הוקם בישראל בשנת 2016 על ידי אסף גרינברג (בעלי רשת הסושייה לשעבר) ובשנת 2020 עבר הזיכיון של פאפא ג'ונס בישראל לאיש העסקים מוטי ריכטר. ריכטר ניהל בעברו את רשת פיצה האט ישראל במשך מספר שנים והקים מותג פיצה באנגליה עבור איש העסקים טדי שגיא, הפועל תחת השם Camden Pizza ומונה מספר סניפים בקמדן מרקט וברחבי לונדון.
רשת פאפא ג'ונס ישראל מונה נכון לשנת 2022, 24 סניפים. לרשת מפעל לבצק אשר מייצר ומספק בצקים טריים לסניפי הרשת.
מוצרים
הרשת מוכרת פיצות בשריות, פיצות צמחוניות, אצבעות גבינה, פפרוני רול, צ'יזי רול, קינוחים, רוטב שום, רוטב פיצה ועוד.
ולמיירה (כדורגל)
מועדון הכדורגל ולמיירה (בלטבית: Valmiera FC) הוא מועדון כדורגל מהעיר ולמיירה שבלטביה, המשחק בליגת העל הלטבית.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-1996, על הריסותיו של מועדון הכדורגל גאויה ולמיירה שפעל בשנים 1978–1993. כבר בתום עונתה הראשונה של הקבוצה היא הצליחה להעפיל לליגת העל הלטבית, בה שיחקה עד לתום עונת 2003, אז ירדה לליגת המשנה בשל קשיים כלכליים. את עונת 2017 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה, ושבה לליגת העל. בעונות 2019–2021 סיימה הקבוצה במקומות 4, 3 ו-2 בהתאמה, ובעונת 2022 זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
בעונת 2020/2021 התמודדה הקבוצה לראשונה במפעל אירופי, והודחה כבר בסיבוב הראשון של הקונפרנס ליג על ידי לך פוזנן. גם בשתי העונות העוקבות הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון בו שיחקה, על ידי סודובה מריאמפולה ושקנדיה, בהתאמה. לאחר שזכתה באליפות, התמודדה הקבוצה בעונת 2023/2024 בליגת האלופות, הודחה בסיבוב הראשון על ידי אולימפיה ליובליאנה, נשרה לקונפרנס ליג והדיחה את טרה פנה לאחר ניצחון 7–0 בבית ו-3–0 בחוץ.
גדי גילבר
גד ג' גילבר (Gilbar; נולד ב-18 בפברואר 1944) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. היסטוריון של הכלכלה והחברה של ארצות המזרח התיכון בעת החדשה. כיהן כרקטור אוניברסיטת חיפה בשנים 1997–2000.
ביוגרפיה
נולד בחיפה, לד"ר צבי (הרברט) ומרים (מרגה) זילברמן, ילידי גרמניה שעלו לארץ ישראל בתחילת 1934 ונישאו בחיפה זמן קצר לאחר מכן. ילדותו עברה עליו בקריית מוצקין, בה למד בבית הספר "אחדות". את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה; למד במגמה המזרחית וסיים את בית הספר ב-1962. למד במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל לתואר ראשון בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. מוריו בירושלים - פרופ' גבריאל בר, פרופ' אוריאל הד ופרופ' שמעון שמיר – הטביעו חותם על גישתו לחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון שרת בצה"ל (1966-69). היה עוזרו של דוד פרחי והופקד על עריכת מחקרים במפקדת אזור יהודה ושומרון. החל ללמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון במכון האוניברסיטאי של חיפה (לימים אוניברסיטת חיפה). כאשר הוצעה לו על ידי מוסד זה מלגת לימודי דוקטורט בחו"ל, החליט לצאת לבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון (SOAS) כדי לכתוב את עבודת הדוקטורט אצל פרופסור אן למבטון (Ann Katharine Swynford Lambton; 2008-1912) – פורצת הדרך הגדולה בחקר ההיסטוריה החברתית והפוליטית של איראן המודרנית. עבודת הדוקטורט של גילבר "המהפכה החוקתית הפרסית: הרקע הכלכלי, 1906-1870" (The Persian Constitutional Revolution: The Economic Background, 1870-1906) דנה בתהליכים הכלכליים באיראן במאה ה-19 המאוחרת ובחנה את הקשרים והזיקות בין התפתחויות אלה לבין בואה של המהפכה החוקתית ב-1906.
גוטליב פון היזלר
גוטליב פרדיננד אלברט אלקסיס גראף פון היזלר (בגרמנית: Gottlieb Ferdinand Albert Alexis Graf von Haeseler; 18 בינואר 1836 – 25 באוקטובר 1919) היה גנרל-פלדמרשל גרמני אשר לחם במלחמות איחוד גרמניה במסגרת הצבא הפרוסי, ושימש כמשקיף של צבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
רורוטו
רורוטו (Rurutu) הוא הצפוני מבין איי ארכיפלג טובואיי (איי אוסטרל) השייך לפולינזיה הצרפתית וממוקם 572 קילומטרים דרומית לטהיטי. האי נוצר בפעילות געשית של נקודה חמה לפני כ-12 מיליון שנים. הפעילות הגעשית המשיכה לעצב את פניו עד לפני מיליון שנה אז חלף קטע קרום כדור הארץ שבו מצוי האי מעבר לנקודה החמה המקומית, והפעילות הגעשית באי נפסקה.
רורוטו התגלה ב-1769 על ידי ג'יימס קוק וב-1889 הפך למדינת חסות צרפתית. ב-1990 הפך להיות חלק מצרפת.
גדי גילבר
ביוגרפיה
אחד הממצאים המעניינים של העבודה היה הקשר האמיץ בין עלייתם הכלכלית והחברתית של קבוצת סוחרים גדולים-יזמים איראנים מוסלמים (תג'אר) לבין התפקיד המרכזי שקבוצה זו מילאה במאורעות שהביאו להענקת חוקה ולכינון פרלמנט (מג'לס) ב-07–1906. העניין שגילה ביזמים מוסלמים - השפעתם הכלכלית, החברתית והפוליטית – לא רק באיראן אלא גם באזורים נוספים במזרח התיכון נמשכה בשנים הבאות והניבה עבודות רבות שבחנו מגוון רחב בפעילויות התג'אר במאה ה-19 הארוכה. מחקרים אלה שינו את התפיסה ההיסטורית ביחס לתפקידה ומקומה של יזמות מוסלמית במזרח התיכון בעת החדשה.
גוטליב פון היזלר
תחילת דרכו
היזלר נולד ב-18 בינואר 1836 בעיר פוטסדאם שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. הוריו היו אלקסיס פון היזלר ואלברטינה פון שרנמרק. משפחתו הייתה משפחה אריסטוקרטית שמוצאה ממגדבורג. הוא למד באקדמיות יוקרתיות בברנדנבורג ובהאלה, ובשנת 1853 התגייס כצוער לצבא הפרוסי.
רורוטו
בזכות שוניות האלמוגים המפותחות שסביב האי, הוא משמש כסביבה מועדפת ללווייתנים כמו גם נקודת תצפית נוחה על לווייתנים בידי בני אדם.
גדי גילבר
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודי הדוקטורט וקבלת התואר (1974) הצטרף לסגל החוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. ב-1978 הועלה לדרגת מרצה בכיר וב-1994 לפרופסור מן המניין. הוא פיתח בחוג את הוראת ההיסטוריה הכלכלית והדמוגרפית של המזרח התיכון והנחה עבודות גמר ודוקטור רבות בתחומים אלה. כיהן כראש החוג (1975-76 ו-81–1979), ראש ארגון הסגל האקדמי (1983-84) ורקטור האוניברסיטה (1997–2000). בשנות כהונתו כרקטור פתחה האוניברסיטה את הפקולטה למדעי הטבע.
גוטליב פון היזלר
קריירה צבאית
היזלר החל את דרכו ברגימנט ההוסרים ה-3 "פון זייטן" (הברנדנבורגי), בדרגת לוטננט שני. בשנת 1860 התמנה לשלישו האישי של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, שהיה אז מפקד הקורפוס ה-3. בשנת 1864 הוא השתתף במלחמת שלזוויג השנייה, ובשנת 1886 השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ומונה למפקד גדוד ברגימנט ההוסרים ה-15. בשנת 1867 הוא הועלה לדרגת מיור. בין 1870-1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, ולאחר שנחתם הסכם השלום מונה לאפסנאי הראשי של כוח הכיבוש הפרוסי שהוצב בצרפת.
רורוטו
הקהילה הקטנה שעל האי (כ-2,300 אנשים) עדיין מתפרנסת בעיקר מדיג ומחקלאות בסיסית אולם ענף התיירות הולך ומתפתח שם.
גדי גילבר
ביוגרפיה
היה חוקר / פרופסור אורח במספר מוסדות אקדמיים בישראל ומחוצה לה: עמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקר בכיר במרכז דיין באוניברסיטת תל אביב, פרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד וליהיי ומכון ראנד. בשנים 1979 – 1993 נמנה עם עורכי כתב העת Asian and African Studies. זכה במענקי מחקר מטעם מכון טרומן – האוניברסיטה העברית, בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) - אוניברסיטת לונדון, קרן גרמניה –ישראל (GIF), המרכז הבהאי העולמי (BWC) והקרן הלאומית למדע (ISF). אוניברסיטת אנקרה העניקה לו ב-1999 את התואר "עמית אוניברסיטת אנקרה" (Ankara Üniversitesi Dostu).
גוטליב פון היזלר
אחריתו
עם סיום המלחמה בשנת 1918, פרש מהצבא בשנית. הוא נפטר בעיר וירצן ב-25 באוקטובר 1919, בגיל 83.
גדי גילבר
ביוגרפיה
גד גילבר היה נשוי לאורה, פסיכואונקולוגית, פרופסור בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, שנפטרה בינואר 2013. לזוג שלושה ילדים.