cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשק להשמדה המונית ברוסיה
הפצת נשק גרעיני
קריסת ברית המועצות אפשרה את התחממות היחסים עם נאט"ו. החששות מפני שואה גרעינית פחתו. בספטמבר 1997 טען המזכיר לשעבר של מועצת הביטחון הרוסית, אלכסנדר לבד, כי 100 נשק גרעיני "בגודל מזוודה" לא הוכנסו למלאי הכללי. לדבריו, הוא ניסה לחדש את מלאי הנשק כאשר פוטר על ידי הנשיא בוריס ילצין באוקטובר 1996 ואכן, כמה פוליטיקאים אמריקאים הביעו דאגות והבטיחו חקיקה העוסקת באיום. בשנת 2002, ארצות הברית ורוסיה הסכימו לצמצם את מלאי נשק שלהן לא יותר מ-2,700 ראשי נפץ כל אחת מהם בהתאם להסכם SORT. בשנת 2003 דחתה ארצות הברית את הצעות רוסיה להקטין עוד יותר את מאגרי הגרעין של כל מדינה ל-1,500. רוסיה מצידה סירבה לדון בהפחתת נשק גרעיני טקטי.
מלחמת קוריאה
כניסת סין למלחמה
עקב מתקפה זו שינה מקארתור את תוכניותיו, והחל לתכנן את עזיבת חצי האי לחלוטין, לא רק את החלק הכבוש בתוך קוריאה הצפונית, אלא גם את קוריאה הדרומית כולה. במקרה הטוב ביותר, כך סבר, יוכל הוא להחזיק זמן מוגבל כלשהו במתחם המבוצר של פוסאן. המתקפה הסינית הקשה הקימה הרבה מאוד קולות בארצות הברית, אשר חיכו זה זמן רב כדי להתנגח בגנרל. מקארתור התנצח עם העיתונים, עם הממשל וכן עם חברות האו"ם, עד אשר יצאה הוראה מוושינגטון כי אין מפקד מטעם ארצות הברית יכול להתנצח מעל דפי העיתונות עם הכתבים, ואין הוא רשאי להביע את דעתו על החלטותיה של הממשלה.
בשלב זה, בעוד כוחות האו"ם נסוגים אחורה, נהרג גנרל ווקר, מפקדה של הארמייה השמינית אשר עתה כללה גם את הקורפוס העשירי, בהתהפכות הג'יפ בו נסע. את תפקידו קיבל גנרל מת'יו רידג'וויי, מפקד דיוויזיה מוטסת במלחמת העולם השנייה, אשר היה עתה סגן יושב ראש המטות המשולבים. גנרל רידג'ווי החל לייצב את מצבו, כבש מחדש את סיאול, וכאשר ערכו הסינים מתקפה חזקה נוספת בערב ראש השנה החדשה, החזיר אותם רידג'ווי אחורה בסדרה של מתקפות נגד.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
הפצת נשק גרעיני
לאחר שהנשיא ג'ורג' וו. בוש פרש מהאמנה נגד טילים בליסטיים מ-1972, רוסיה הגיבה בבניית יכולות הגרעין שלה, באופן שיאזן את יכולות ארצות הברית.
מלחמת קוריאה
כניסת סין למלחמה
מקארתור החל להפנות את מרצו לעבר החזית. בעקבות הצלחותיו של רידג'וויי, הגה מקארתור רעיון אשר עיקרו הפצצת הגשרים על נהר יאלו, הריסת כל התשתיות במנצ'וריה הדרומית וכן זיהום אזור נהר יאלו בחומר רדיואקטיבי. כך, לטענתו של מקארתור, תחזור שוב הצלחת אינצ'ון אך בקנה מידה גדול יותר, שכן כל הכוחות הסיניים, שעמדו בשלב זה על 484,000 איש (יחד עם הכוחות הצפון קוריאניים), לא יוכלו לסגת, וגם אספקתם תכלה במהירות, עד לתבוסה הבלתי נמנעת. אולם מקארתור כבר המאיס את עצמו בוושינגטון, והצעתו נדחתה בתקיפות. לבסוף, בחודש אפריל 1951, הדיח הנשיא הארי טרומן את הגנרל המרדן.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
הפצת נשק גרעיני
רוסיה החליטה שלא לחתום על אמנת האו"ם בנושא איסור נשק גרעיני, שאומצה ב-7 ביולי 2017 על ידי 122 מדינות.
מלחמת קוריאה
מתקפת הנגד של כוחות האו"ם וייצוב החזית
מתקפות הנגד של ריג'ווי ביססו את עמדות הצדדים בקרבת קו הרוחב ה-38, ובמשך השנתיים האחרונות של המלחמה נמשכו קרבות קשים בסביבתו. התקפות אלה לא שינו כמעט את גודל השטח שבידי שני הצדדים, ורק הגדילו את רשימת אבדותיהם במלחמה. באותו זמן, נמשכו שיחות השלום כמעט שנתיים, כאשר סלע המחלוקת העיקרי היה סביב אפשרות של כל שבוי ושבוי לבחור את המדינה אשר ברצונו להתיישב בה.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
הפצת נשק גרעיני
מרבית האנליסטים מסכימים כי האסטרטגיה הגרעינית של רוסיה תחת פוטין הביאה אותה בסופו של דבר להפרת אמנת פירוק הנשק הגרעיני לטווח בינוני משנת 1987. לדברי גורמים רוסיים, ההחלטה האמריקאית לפרוס את מערכת ההגנה מפני טילים באירופה הייתה הפרה של האמנה. הנשיא דונלד טראמפ הודיע ב-20 באוקטובר 2018 כי ארצות הברית לא תראה עצמה מחויבת להוראות האמנה ותעלה את המתיחות הגרעינית בין שתי המעצמות. החששות להחמרה בנושא הורגעו בינואר 2021 עם הודעתו של הנשיא ג'ו ביידן על כוונתו לחדש את הסכם START החדש בחמש שנים נוספות, עד 2026.
מלחמת קוריאה
הזירה האווירית
המלחמה התנהלה בעצימות גבוהה גם באוויר. במלחמה זו התנגשו בפעם הראשונה באופן ישיר חילות האוויר של ארצות הברית וברית המועצות. מטרת כוחות האו"ם הייתה השגת שליטה באוויר והפצצה אסטרטגית של צפון קוריאה. לאחר שכוחות האו"ם התגברו על ההלם הראשוני הוזרמו כוחות אוויריים גדולים לזירה. כוחות אלה הצליחו להתגבר על חיל האוויר הצפון קוריאני. ברית המועצות שביקשה לסייע לבעלת בריתה בלי להסתבך במבצעים קרקעיים עתירי נפגעים שלחה קבוצה גדולה של טייסים, מדריכים ואנשי קרקע כסיוע לצפון קוריאה. משימתם הייתה אמורה להיות חשאית כדי להימנע מהכרזת מלחמה רשמית על ארצות הברית.
הלוחמה בזירה האווירית הוכיחה את עליונותו החד משמעית של מטוס הסילון על פני מטוס הבוכנה. בנוסף, הייתה המלחמה זרז משמעותי לשינוי פני הצי האמריקאי וכניסת נושאות מטוסים גדולות וכבדות שהיו מסוגלות לשאת מטוסי סילון גדולים.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
הפצת נשק גרעיני
לטענת עריק סוכנות הביון הרוסית, הבכיר, סרגיי טרטיאקוב, איש עסקים אמר לו שהוא מחזיק את הפצצה הגרעינית שלו בדאצ'ה שלו מחוץ למוסקבה.
מלחמת קוריאה
מורשת המלחמה
מלחמת קוריאה הייתה הפעם הראשונה שבה התנסו כוחות האו"ם במלחמה מוגבלת בעידן שלאחר המצאת פצצת האטום. מלחמה זו, על אף שהוכיחה כי ארצות הברית מוכנה להגן על העולם החופשי, הוכיחה בנוסף כי ארצות הברית לא תהיה מוכנה להגיע לידי מלחמה טוטלית על מנת להגן על עולם זה.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
הפצת נשק גרעיני
על פי החשד רוסיה עושה מאמצים לבנות את אחיזתה והשפעתה באפריקה על הכנסות של כמה מיליארדי לירות ממכירת טכנולוגיה גרעינית למדינות אפריקה המתפתחות.
מלחמת קוריאה
מורשת המלחמה
תאוריית הדומינו, אשר הומצאה במלחמה זו ועיקרה כי אין להניח לאף מדינה ליפול לידיים קומוניסטיות, שכן דבר זה יוביל לנפילתן של מדינות נוספות, הביאה אף לנתינת שופר לתנועות המקארתיזם, לפחד מברית המועצות ומסין, ואף במידה מסוימת לעצם קיומה של מלחמת וייטנאם, כאשר הכוחות האמריקניים פתחו במלחמה מוגבלת על מנת שלא להכניס את הסינים למלחמה, וסופה שעלתה (הן בחיי אדם והן בממון) יותר מאשר מלחמת קוריאה.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
טענות לחבלה גרעינית מרוסיה
עריק המודיעין הצבאי הרוסי סטניסלב לונב, תיאר את התוכניות הסובייטיות לכאורה לשימוש בנשק גרעיני טקטי לצורך חבלה נגד ארצות הברית במקרה של מלחמה. הוא תיאר מזוודות גרעיניות מתוצרת ברית המועצות המזוהים כ-RA-115 (או RA-115-01 לנשק טבולי) שמשקלם עד 27 ק"ג. פצצות ניידות אלה יכולות להחזיק מעמד שנים רבות אם הן מחוברות למקור חשמלי. "במקרה שיש אובדן חשמל, יש גיבוי לסוללה. אם הסוללה נגמרת, לנשק יש משדר ששולח הודעה מקודדת - או בלוויין או ישירות לעמדת המודיעין הצבאי בשגרירות רוסיה או בקונסוליה."
מלחמת קוריאה
מורשת המלחמה
משלב זה, החלה ארצות הברית להתכונן למעשה לזירות לחימה נוספות עם העולם הקומוניסטי, המלחמה הקרה המשיכה ביתר שאת, טאיוואן וקוריאה הדרומית הוכנסו תחת מטריית ההגנה האמריקנית, וכן נכרתה ברית עם מדינות מזרח אסיה, SEATO, כחלק ממערכת הבריתות שנועדו להבטיח את האינטרסים האמריקנים בעולם.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
טענות לחבלה גרעינית מרוסיה
לונב חיפש באופן אישי מקומות מסתור למטמון נשק באזור עמק שננדואה. לדבריו, "קל להפליא להבריח נשק גרעיני לארצות הברית" מעבר לגבול מקסיקו או באמצעות טיל תחבורה קטן שיכול להחליק אם כי לא מזוהה כששוגר אותו ממטוס רוסי. נערכו חיפושים באזורים שזוהו על ידי לונב - שמודה שמעולם לא שתל אמצעי לחימה בארצות הברית, "אך גורמי אכיפת החוק מעולם לא מצאו מטמחי נשק כאלה, עם או בלי נשק גרעיני נייד" בארצות הברית.
מלחמת קוריאה
מורשת המלחמה
מדי שנה בתאריך 27 ביולי, קוריאה הצפונית מציינת את "יום הניצחון במלחמת שחרור המולדת הגדולה", במועד בו נחתם הסכם שביתת הנשק.
נשק להשמדה המונית ברוסיה
נשק ביולוגי
התוכנית הסובייטית של נשק ביולוגי פותחה בתחילה על ידי משרד ההגנה של ברית המועצות (בשנים 1945–1973).
ברית המועצות חתמה על אמנת הנשק הביולוגי ב-10 באפריל 1972 ואשררה את האמנה ב-26 במרץ 1975. עם זאת, היא הגדילה את תוכניותחה. לאחר 1975, תוכנית הנשק הביולוגי הופעלה בעיקר על ידי הסוכנות "אזרחית" לתכשירים ביולוגיים Biopreparat, אם כי היא כללה גם מתקנים רבים המופעלים על ידי משרד ההגנה הסובייטי, משרד החקלאות, משרד התעשייה הכימית, משרד הבריאות והאקדמיה הסובייטית למדעים.
לדברי קן אליבק, שהיה סגן-מנהל לתכשירים ביולוגיים BiopreparatBiopreparat, סוכנות נשק ביולוגי סובייטית ולאחר שערק לארצות הברית בשנת 1992, הנשק פותח במעבדות באזורים מבודדים של ברית המועצות לרבות מתקנים בפנזה, פוקרוב, מוסקבה, סטירז'י, ו-ולדימיר. כלי נשק אלה נבדקו בכמה מתקנים לרוב בים אראל. לדברי אליבק, אף על פי שהתוכנית ההתקפית הסובייטית הסתיימה רשמית בשנת 1992, רוסיה עשויה עדיין להיות מעורבת בפעילות האסורה על ידי אמנת הנשק הביולוגי.
בשנת 1993 התפרסם ברוסיה סיפור על דליפת האנתרקס של סברדלובסק. האירוע התרחש כאשר נבגי אנתרקס שוחררו בטעות ממתקן צבאי בעיר סברדלובסק (יקטרינבורג), ממזרח למוסקבה ב-2 באפריל 1979. לאחר פרוץ המחלה, 94 אנשים נדבקו, 64 מהם נפטרו בתוך שישה שבועות.
נשק כימי
רוסיה חתמה על אמנת הנשק הכימי ב-13 בינואר 1993, ואשררה אותה ב-5 בנובמבר 1997. רוסיה הכריזה על ארסנל של 39,967 טונות של נשק כימי בשנת 1997 המורכב מ:
לאישור קדמו שלוש שנים של חוסר מעש בהשמדת נשק כימי בגלל המשבר הפיננסי הרוסי באוגוסט 1998.
רוסיה עמדה בהתחייבויותיה כלפי האמנה על ידי השמדת אחוז אחד מהחומרים הכימיים שלה עד למועד האחרון של אמנת הנשק הכימי לשנת 2002, אך ביקשה סיוע טכני וכלכלי והארכות ב-2004 וב-2007 עקב האתגרים הסביבתיים של סילוק כימיקלים. הליך הארכה זה שפורט באמנה נוצל על ידי מדינות אחרות, כולל ארצות הברית. עם זאת, רוסיה לא עמדה במועד המוארך להשמדה מוחלטת (אפריל 2012) והרסה רק 57% ממאגריה. רוסיה השמידה גם את כל הכימיקלים המוצהרים שלה בקטגוריה 2 (10,616 MT) ובקטגוריה 3.
ב-27 בספטמבר 2017 הודיע הארגון למניעת הפצת נשק כימי (OPCW) כי רוסיה השמידה את כל מלאי הנשק הכימי שלה.
נוביצ'וק
מגוון גזי נוביצ'וק פותחו ונוסו בשנות השבעים והשמונים, אך אתר ייצור הנשק של נוביצ'וק המיועד במפעל הכימי פבלודאר בקזחסטן הסובייטית עדיין היה בבנייה כאשר הוחלט להרוס את הנשק הכימי בשנת 1987 בשל החתימה על אמנת הנשק הכימי.
במרץ 2018 סוכן המודיעין הצבאי הרוסי לשעבר סרגיי סקריפל ובתו הורעלו בסולסברי, בריטניה על ידי חומר כימי שאושר מאוחר יותר כ"נוביצ'וק". האירוע עורר מחלוקת חדשה סביב הפוטנציאל לייצור ושימוש בנשק כימי של רוסיה, כאשר הממלכה המאוחדת האשימה את ממשלת רוסיה או סוכנים רוסים בתיאום התקיפה, טענה שרוסיה הכחישה שוב ושוב.
מתקני פינוי
לרוסיה יש מספר מפעלים להשמדת הנשק הכימי שלה: גורני בסראטוב, קמברקה באודמורטיה, במחוז פנזה, במחוז קירוב, בקורגן ובפוצ'פ שבמחוז בריאנסק, 70 ק"מ מהגבול עם אוקראינה, בנוי מכספים שהתקבלו מאיטליה בהתאם להסכם שנחתם בין שתי המדינות. המתקן לסילוק כימיקלים רוסיים האחרון בקיזנר, אודמורטיה, נפתח בדצמבר 2013.
קמבלדה
קמבלדה (באנגלית: Kambalda) היא עיירת מכרות קטנה, כ-55 קילומטרים דרומית לעיר המכרות קלגורלי, בתוך אזור גולדפילדס-אספרנס (Goldfields-Esperance) שבמדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיירה מחולקת בין שני אתרים המרוחקים 4 קילומטרים זה מזה, קמבלדה מזרח (Kambalda East) וקמבלדה מערב (Kambalda West). העיירה שוכנת באזור צחיח למחצה על חופו המערבי של אגם מלח גדול, אגם לפרוי (Lake Lefroy), כ-75 קילומטרים דרומית מזרחית לעיירה קולגרדי (Coolgardie), וכ-616 קילומטרים מזרח לפרת', בירת אוסטרליה המערבית. במפקד האוכלוסין של 2006 נמנו במקום 2,705 תושבים.
היסטוריה
קמבלדה שוכנת בתוך השטחים של הילידים האבוריג'ינים בני שבט הגאלאגו (Galaagu). ההתיישבות המקורית של קמבלדה החלה כתוצאה מגילוי זהב בכמה מקומות באוסטרליה המערבית, גילוי שהוביל לבהלה לזהב באוסטרליה המערבית. מחפשי זהב סרקו את האזורים של אוסטרליה המערבית, ובדצמבר 1896 גילה מחפש זהב בשם פרסי לרקין (Percy Larkin) זהב בגבעה המכונה "הגבעה האדומה" (Red Hill), סמוך לקמבלדה מזרח של ימינו. הפרסום גרם להגעתם של מחפשי זהב רבים למקום והם התיישבו באתר. היישוב הפרוביזורי קיבל גושפנקה רשמית כשההתיישבות התפרסמה ברשומות של ממשל אוסטרליה המערבית (Western Australian Government Gazette) ב-10 בדצמבר 1897. סוקר ממשלתי בשם ו. ראולי (W. Rowley) תכנן את המקום והוא שבחר ליישוב את השם קמבלדה, משום שאהב את הצליל שככל הנראה מקורו אבוריג'יני, אם כי משמעותו אינה ברורה. כמות הזהב שנתגלתה במקום הייתה קטנה מהכמויות שנתגלו באותן שנים במקביל בקלגורלי או בקולגרדי, ותוך עשר שנים, לאחר שבמקום נכרו כ-30,000 אונקיות זהב (כ-850 קילוגרם), התכלה כל הזהב. מכרה הזהב נסגר ב-1907, וההתיישבות הקטנה הפכה לעיירת רפאים. בהדרגה השתלט הטבע על המבנים. בין השרידים הבודדים שנותרו מתקופה זו נמצאת הבאר הישנה, כיום ברחוב ג'ורג' קאוסיל (George Cowcill).
המקום נותר בשיממונו עד אמצע המאה ה-20. ב-1954 מצאו באתר צמד מחפשי מחצבים, ג'ון מורגן (John Morgan) וג'ורג' קאוסיל, דוגמת סלע יוצאת דופן שקיוו כי היא מכילה אורניום. בדיקת מעבדה העלתה כי מדובר ב"גוסן" (Gossan), עופרת ברזל שהכילה גם ניקל. עשר שנים אחר-כך הם הראו את דוגמת הסלע לרוי וודאל, גאולוג שעבד עבור חברת המכרות המערבית (Western Mining Corporation). וודאל ידע להעריך את משמעות הממצא, ולאחר שהחברה ביצעה כמה קידוחי ניסיון, על מנת להעריך את עתודות הניקל במקום, החל ב-1966 לפעול במקום מכרה "אגם הכסף" (Silver Lake Mine). החברה הקימה ישוב מסודר במקום שהוא כיום קמבלדה מזרח. אחר-כך, משהתברר גודל המתחם המכיל את הניקל, הוקמה נקודת ישוב נוספת, כיום קמבלדה מערב, 4 קילומטרים מערבית ליישוב הראשון. כריית הניקל במקום נמשכת עד ימינו, כשהעופרה עוברת עיבוד והיתוך בקלגורלי הסמוכה.
ב-2005 קנתה חברת המכרות האוסטרלית הרב-לאומית BHP Billiton את חברת המכרות המערבית, אבל היא לא החברה היחידה הכורה באזור. כיום פועלים באזור גם חברות הכרייה גולדפילדס (Goldfields) הכורה זהב בסנט איווס (St Ives) מדרום לאגם לפרוי, מכרה הזהב השני בתפוקתו באוסטרליה, והחברות לייטנינג ניקל (Lightning Nickel) ו-GHB. מספר התושבים בעיירה נמצא במגמת ירידה משום שחברות הכרייה החלו להטיס את עובדיהן אל האתר וממנו במקום לשכנם בעיירה.
אתרי תיירות
האתר הבולט בעיירה הוא התצפית מהגבעה האדומה (Red Hill Lookout). מפסגת הגבעה יש תצפית על אגם לפרוי הסמוך. מישור מלח נרחב המשתרע מעבר לאופק על שטח של 510 קמ"ר, שלעיתים רחוקות נקווים בו מים. מדי פעם, כשתנאי הרוח מאפשרים זאת, מארגנים המקומיים תחרויות של מפרשיות יבשה על האגם המנצלות את פני השטח הישרים של משטחי המלח על מנת לפתח מהירות שלטענת התושבים מתקרבת ל-100 קמ"ש.
שומר הברים (סרט, 2023)
שומר הברים (באנגלית: Road House) הוא סרט פעולה אמריקאי עתידי, חידוש לסרט משנת 1989 בעל אותו שם, בבימויו של דאג לימן. התסריט נכתב על ידי אנתוני בגארוצי, צ'אק מונדרי ושלדון טרנר, ומככבים בו ג'ייק ג'ילנהול, דניאלה מלשיור, קונור מקגרגור ובילי מגנוסן.
עלילה
לוחם אמנויות לחימה משולבות לשעבר עובד בפונדק דרכים בפלורידה קיז, שבו הדברים אינם כפי שהם נראים.
הפקה
בנובמבר 2013, החלו אולפני מטרו גולדווין מאייר בפיתוח הסרט כשרוב כהן הופקד על הבימוי ומייקל סטוקס משמש כתסריטאי. בספטמבר 2015, כהן וסטוקס עזבו את הפרויקט בזמן שרונדה ראוזי לוהקה לתפקיד הראשי. הצילומים היו צפויים להתחיל מתישהו בשנה שלאחר מכן. בחודש לאחר מכן, ניק קסאווטס הופקד על הבימוי והתסריט. בנובמבר 2021, MGM החלה בניסיון נוסף לקדם את הפרויקט, כאשר ג'ייק ג'ילנהול לוהק לתפקיד ראשי, ודאג לימן הופקד על הבימוי. האולפן תעדף את הפקת הסרט למרות התחייבויותיהם של ג'ילנהול ולימן לסרטים "The Interpreter" ו-"Everest", בהתאמה. חיפוש אחר תסריטאים חדשים החל ואוגוסט 2022, שלדון טרנר הגיש שכתוב של התסריט.
הפרויקט קיבל אישור מהאולפנים באוגוסט 2022, וההפקה תנוהל על ידי אולפני אמזון כתוצאה מרכישת אולפני MGM. דניאלה מלשיור, בילי מגנוסן, קונור מקגרגור, גבמיסולה איקומלו, לוקאס גייג', האנה לאב לנייר, טרוויס ואן וינקל, בי. קיי קאנון, ארתורו קסטרו, דומיניק קולומבוס, בו נאפ ובוב מנרי לוהקו לתפקידים לצד ג'ילנהול. חואקים דה אלמיידה, דארן בארנט, קווין קרול וג'יי. די. פארדו לוהקו לתפקידי משנה מאוחר יותר באותו החודש.
אגרות קודש (מנחם מנדל שניאורסון)
אגרות קודש היא סדרת ספרים בת שלושים ושלושה כרכים ובהם מכתבים נבחרים מתוך מכתביו של האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ', לאנשים פרטיים ולכלל. האיגרות עוסקות בנושאים מגוונים.
הסדרה עוסקת בקשת רחבה של נושאים, כגון דברי תורה ודיונים הלכתיים, הוראות בקשר לניהול מוסדות חב"ד, עצות בענייני פרנסה, בריאות ועבודת ה', הערות למחברי ספרים על ספריהם ועוד.
המכתבים שלוקטו הם רק מכתבים שיש בהם עניין לציבור, והם נדפסו תוך השמטת פרטים אישיים. נכון ל-2021 יצאו לאור איגרות מן השנים ה'תרפ"ה–ה'תשל"ח (1935–1978). חלק מן האגרות התורניות נדפס כהוספה לסדרת הספרים "לקוטי שיחות". עד לכרך ל"ג פורסמו 12,661 מכתבים ומענות.
הדפסת האגרות
בשנת תשמ"ז, לאחר שסיים הספרן הרב שלום דובער לוין לערוך ולהדפיס את האגרות של ששת אדמו"רי חב"ד, הורה לו הרבי להכין לדפוס את מכתביו שלו. הוא השתמש במכתבים שמסר לו הרבי, בהעתקי מכתבים שנשמרו בארכיון המזכירות, באוסף ה"ועד להפצת שיחות" ובמכתבים שמסרו לו נמענים ואספנים. הכרך הראשון יצא לאור בי"א בניסן באותה שנה. המכתבים נדפסו בסדר כרונלוגי.
בחלק מהכרכים הוסיף העורך בתחילת הספר מבוא ובו סקירה על תוכן המכתבים. מן המכתבים הושמטו שמות וחלקים העלולים לפגוע בצנעת הפרט. הם הוגהו מטעויות דפוס ולחלקם צורפו הערות, כגון זיהוי הנמען על ידי העורכים. בסוף כל כרך ישנם מפתחות. כרך כ"א כולל השלמות - אגרות שלא הודפסו בכרכים הקודמים משום שלא היו אז בידי העורך.
על האגרות וסגנונן
מכתביו של הרבי מתחלקים לכמה סוגים. בהם:
תוכן כרכי האגרות
רוב המכתבים בסדרה נכתבו בעברית. אחרים נכתבו ונדפסו ביידיש. מהמכתבים ביידיש תורגמו לעברית ויצאו לאור ארבעה כרכים בשם "אגרות קודש מתורגמות": חלק א' - מכרכים א'-ו', חלק ב' - מכרכים ז'-ט"ו, חלק ג' - מכרכים ט"ז-כ"ג, חלק ד' מכרכים כ"ד-ל'. החל מכרך לא מתורגמות האגרות ביידיש בסדרה המקורית עצמה. תרגום של חלק מהמכתבים לרוסית הופיע בשני כרכים המכתב המקורי בעברית והתרגום לרוסית. יצאו לאור במשך השנים ספרי ליקוט רבים מתוך האגרות קודש.
מהדורה נוספת - סדרה מקבילה: האגרות של השנים המאחורות יותר, תשכ"ו-תשמ"ב, יצאו לאור בסדרה נוספת מקבילה, על ידי הרב שלום יעקב חזן המזוהה עם הזרם המשיחיסטי, יצאו לאור כרכים כ"ד-ל"ד, ובה החלוקה היא שונה:
אגרות קודש באנגלית
כאמור, האגרות בסדרת הספרים "אגרות קודש" נכתבו בעברית או ביידיש או ברוסית. כן נכתבו מכתבים רבים באנגלית לאלו שפנו אל הרבי בשפה זו. רובם של מכתבים אלו הכתיב הרבי למזכירו ד"ר ניסן מינדל שכתב אותם בשעת מעשה בקצרנות, ולאחר מכן הדפיס אותם במכונת כתיבה בעותק כפול. הרבי הגיה ותיקן את המכתב המודפס וכך הוא נשלח ליעדו. העתקי המכתבים ("העתק המזכירות") נשארו בארכיונו של ד"ר מינדל ומעזבונו נדפס חלק גדול מהמכתבים בסדרת ספרים בת 13 חלקים ערוכה לפי נושאים.
בשנים 2000–2015 פרסם השבועון "כפר חב"ד", כמעט כל שבוע, מכתבים אחדים בתרגום ללשון הקודש. אוסף מהם החל להופיע בסדרת ספרים בשם "מורה לדור נבוך". נכון ל-2019 הופיעו בסדרה זו שלושה ספרים. בניגוד לסדרה העברית, סדרה זו אינה מופיעה בסדר כרונולוגי אלא על פי נושאים: דת ומדינה, נישואין, מוסדות, אישים ועוד.
כתיבה לרבי וקבלת תשובות באמצעות "אגרות קודש"
לאחר פטירתו של הרבי התפתח בחסידות חב"ד (בעיקר בקרב הזרם המשיחיסטי) מנהג לכתוב מכתבים לרבי ולהניחם בכרכי ה"אגרות קודש" כדי לקבל ממנו עצה או ברכה או למסור דו"ח. הנוהגים כך כותבים בקשה או שאלה על דף. הם נוטלים ידיים קודם הכתיבה ומקבלים החלטה להוסיף בלימוד תורה או בקיום מצוות ומוסיפים בצדקה. המכתב נכתב על נייר חלק וכותבים את השם העברי ואת שם האם של הנזכרים במכתב. לאחר מכן הם מכניסים אותו למקום אקראי בספר.
המנהג עורר פולמוס בתוך חב"ד ומחוץ לה. חסידים המצדדים במנהג מביאים כמקור את הצעת הרבי ביחס לקודמו, להניח מכתב בין דפי אחד מספריו ולשלוח אותו אל קברו. הם מצטטים גם את דברי הרבי: "וכידוע המנהג דכמה וכמה מישראל, הן גדולי ישראל, והן אנשים פשוטים וכן נשים - שלפני עשיית פעולה מסוימת פותחים ספר קדוש, ומסתכלים במקום שנפתח הספר ועל פי זה החליטו בנוגע לפועל"; וכן את דברי רבי שלום דובער שניאורסון: "אם קורה משהו אצל יהודי, בכוחו של כל אחד לפתוח את ספר התניא ולומר: רבי, עזרו לי!". המתנגדים למנהג טוענים בתגובה שדברים אלו אמורים על כל אחד מספריו, ורק בזמנים ובמקומות שבהם לא הייתה גישה אל האוהל או אל הרבי עצמו; וגם אז אין מקור לכך שמתקבל מענה בין דפי הספר.
היו רבנים מחוץ לחב"ד שכתבו כי היא מנוגדת לדרכה של תורה או שאין בדבר תועלת ויש לבדוק את הדברים לגופו של עניין (כגון במקרה של שידוך יש לבדוק אם בני הזוג מתאימים, ובמקרה שלא - אין טעם בשימוש ב"אגרות"). עם זאת, הרב מאיר מאזוז כתב שניתן לעשות זאת משום שיש בכך כדי להרגיע, כל עוד הכוונה היא להתפלל להקב"ה שישלח את תשובתו דרך הספר, ולטענת אחד מחסידי חב"ד, הרב מרדכי אליהו הורה לו למסור לאדם אחר את המסר שהופיע באגרות הקודש בעת פתיחת הספר.
הנלי ביץ'
הנלי ביץ' (באנגלית: Henley Beach) הוא פרוור של העיר אדלייד, בירת מדינת אוסטרליה הדרומית, המהווה חלק מהיחידה השלטונית העיר של צ'ארלס סטרט. גודלו של הפרוור הוא 2.5 ק"מ. בשנת 2016 בו 5,988 תושבים.
היסטוריה
הנלי ביץ' נקרא על שם העיירה האנגלית הנלי על התמזה, עיר הולדתו של השופט צ'ארלס קופר שהחזיק בבית באזור. נטען שצ'ארלס סטר אשר מיפה את האזור והעניק שמות לפרוורי החוף של אדלייד, הציע לקרוא לפרוור "קופר ביץ'" על שמו, אולם קופר העדיף לקרוא לו על שם עיר הולדתו.
משנת 1860 ועד 1915 הנלי ביץ' הייתה עיירה עצמאית. ב-1915 סופחה לאדלייד והפכה לחלק מהמועצה המקומית הנלי וגראנג'. ב-1997 היא הפכה יחד עם פרוורים נוספים באזור החוף של אדלייד ליחידה השלטונית העיר של צ'ארלס סטרט.
בלייר רדפורד
דייוויד בלייר רדפורד (באנגלית: David Blair Redford נולד ב-27 ביולי 1983) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כסקוטי גריינג'ר באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח.
תחילת חייו
רדפורד גדל בפרבר של קנטון, ג'ורג'יה, להורים ממוצא אירי, צרפתי, גרמני ואינדיאני.
הוא עבד במשך כמה קיצים בפסטיבל הרנסאנס בג'ורג'יה בוא עשה פעלולים, ויצר דמות פיראט בשם "Rusty Compass".
הוא שחקן טניס נלהב, אך דחה מספר מלגות עם סיום לימודיו בתיכון כדי לשחק.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו נבחר רדפורד להיות חבר צוות בחברת האחים וורנר. לאחר שנה וחצי בתפקיד, עבר ללוס אנג'לס.
בין יולי 2005 לפברואר 2006 גילם את סקוטי גריינג'ר באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח. לאחר מכן, החליף רדפורד את אדריאן בלאני בתפקיד מיגל לופז-פיצג'רלד באופרת הסבון תשוקות, עד העונה האחרונה.
ב-2010 שיחק בעונה השלישית של 90210 כנער בריטי המגיע לבוורלי הילס ובסרט בורלסק.
ב-2014 שיחק דמות ראשית בסדרת הדרמה "Satisfaction".
משפחת מיוחס
תולדות המשפחה
על פי מסורת המשפחה היא מצאצאי שבט יהודה. להלן מספר בני המשפחה שנודעו בארץ ישראל.
הרב אברהם משה מיוחס
מחכמי ירושלים. כונה בשם ר' משה הפרנס, היה בנו של שמואל מיוחס הראשון. בשנת 1723 עלה לשלטון מושל עריץ, שדרש מהקהילה תשלום של 91,000 גרוש תוך 91 יום, ואסר את הרב משה מיוחס שהיה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים, על מנת ללחוץ על הקהילה לגייס את הכסף. נכדו, רפאל מיוחס, יצא כשד"ר לקושטא על מנת לחלץ את הקהילה מהגזירה. בנו שמואל נישא לבתו של החכם ר' ישראל יעקב חגיז.
הרב רפאל ב"ר שמואל מיוחס
נולד בשנת 1701 בירושלים. היה שד"ר ומראשי רבני ירושלים. בשנת 1756 התמנה לכהונת הראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד יום פטירתו ב-כ"ב באב 1771. נקבר בחלקת החסידים שבהר הזיתים. משפחת מיוחס מציינת את יום ט"ז באדר כ"פורים די לוס מיוחס", לזכר חזרתו בשלום של הרב רפאל ממסע התלאות שלו לקושטא ב-ט"ז באדר ה'תפ"ד (1734).
הרב משה יוסף מרדכי מיוחס
נולד בירושלים בה'תקל"ג (1733) לר' רפאל מיוחס. בימי בחרותו למד עם החיד"א בישיבת המקובלים בית אל וחיבר ספרים רבים. ב-1802 נתמנה לתפקיד הראשון לציון. בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל כשחנה ברמלה שנכבשה ללא התנגדות, נפוצה שמועה כי פניו מועדות לירושלים. בעקבות המלחמה שרר מתח רב מצד הערבים נגד היהודים. ביוזמת הראשון לציון הרב יום טוב אלגאזי וסגנו הרב מיוחס, השתתפו יהודי ירושלים בעבודות ביצור העיר, ואף קיבלו רשות מהרב יוסף מרדכי מיוחס לעבוד בשבת לשם כך. לעובדה זו ישנה חשיבות לנוכח ניסיונותיו של נפוליאון להטות את לבם של היהודים כלפיו בהבטחות לגאולה לאומית. נפטר בשנת ה'תקס"ו (1806).
הרב רחמים נתן מיוחס
הרב רחמים נתן מיוחס התחתן עם מזל בת-יצחק ומרים פאריינטי מסלוניקי. עסק בתורה עם דרך ארץ, התפרנס ממסחר ומחקלאות זעירה ויחד עם זאת היה שוחט עופות ובהמות במשך שנים רבות. הואיל ובעיר העתיקה לא היה בית-מטבחיים, נאלצו לשחוט בבית-המטבחיים שמחוץ לעיר, ליד כפר התימנים בשילוח. הואיל והיה צורך לשחוט את הבהמות לפני עלות השחר, כדי שהבשר יספיק להגיע לחנויות בשעות הבוקר המוקדמות, ושערי העיר היו סגורים במשך כל הלילה, נאלץ לגור מחוץ לחומה.
בספר הזיכרונות שהשאיר יוסף מיוחס בכתב יד נאמר:
יוסף בר"ן מיוחס
יוסף מיוחס (בר"ן - בן רחמים נתן) 1868–1942. סופר, מורה ואיש ציבור. מבוני ומייסדי שכונת שערי צדק בירושלים, היה יושב ראש "ועד העיר ליהודי ירושלים", גוף שקדם לוועד הקהילה שנוסד בתקופת המנדט הבריטי. חבר בלשכות "בני ברית" בירושלים ובערים שונות בטורקיה, היה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים והשתתף בחלק נכבד של האגודות והמוסדות הציבוריים בירושלים ובארץ ישראל. יוסף מיוחס היה חתנו של יחיאל מיכל פינס ובכך היו דוגמה לנישואין בני עדות ספרד ואשכנז שטרם היו שכיחים באותה תקופה.
דמויות נוספות ממשפחת מיוחס
עם בני המשפחה נמנים גם ר' מרדכי חיים מיוחס ור' חיים יוסף מיוחס אשר נשלחו כשד"רים מטעם כוללות הספרדים במאה ה-19, וכן הנכבדים רפאל מיוחס ואחריו בנו יעקב מיוחס אשר כיהנו לצד רב הכותל הראשון, בתפקיד שמשי הכותל המערבי עד לנפילת העיר העתיקה במלחמת העצמאות. ביניהם נמנה גם יוסף מיוחס אשר היה בלח"י וידוע בכינויו "אברמיקו".
בית מיוחס וקברי בית דוד
בשנת 1873 יצאה משפחת מיוחס מהעיר העתיקה שאת שעריה נעלו באותם הימים עם חשכה, ובנתה את ביתה באזור הכפר סילואן. בשנים 1914-1913 חפר הארכאולוג היהודי צרפתי ריימון וייל באזור הסמוך לבית וגילה שם מספר מערות שאותן זיהה עם קברי בית דוד. בתקופה הרומית שימש המקום מחצבה, ההרס שנגרם למערות מקשה על זיהויו של האתר. בשל גילוי המערות והכוונה לחפור מתחת לביתה, עזבה משפחת מיוחס את המקום. ההתיישבות היהודית באזור התחדשה בשנת 1991 וכיום מתגוררות בו 2 משפחות. בחפירה נחשפה כתובת תאודוטוס בן וטנוס כתובת זו ביוונית מזכירה בית כנסת ירושלמי וכן אדם בשם תיאודוטוס בן וֶטנוס שהוא ואבותיו כיהנו כראשי בית הכנסת כבר בימי בית שני. ממצא זה הוא עדות ארכאולוגית לכך שבירושלים היו בתי כנסת גם בזמן שבית המקדש השני עמד על תִלו.
מקדש מיתרס
המיתראאום של לונדון, הידוע גם בשמו מקדש מיתרס אשר על גדת הוולברוק, הוא מיתראאום רומי אשר התגלה במרכז הסיטי של לונדון במהלך עבודות בנייה בשנת 1954. המקדש, אשר הוקם על ידי כת גברית שסגדה לאל מיתרס, נחשב לאחד מהממצאים הרומיים החשובים ביותר שהתגלו בעיר לונדון במהלך המאה ה-20.
האתר הועתק ממיקומו הנוכחי כדי לאפשר את המשך עבודות הבניה, והוצג לראווה ברחוב המלכה ויקטוריה. בשנת 2007 הוחלט להחזיר את המקדש למיקומו המקורי, כחלק מבניית מתחם עסקים חדש בתכנון האדריכלים נורמן פוסטר וז'אן נובל. האתר נפתח מחדש למבקרים בשנת 2017 במרתף מרכז בלומברג, לצד גלריה לאמנות עכשווית ותצוגה של ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו במקום.
קווין סטיט
ג'ון קווין סטיט (באנגלית: John Kevin Stitt; נולד ב-28 בדצמבר 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, אשר מכהן כמושל אוקלהומה ה-28 מאז ינואר 2019. איש עסקים בעברו. כבן לשבט הצ'רוקי, סטיט הוא האינדיאני הראשון המכהן כמושל בארצות הברית.
ביוגרפיה
סטיט נולד ב-28 בדצמבר 1972 בצפון מערב פלורידה. גדל בנורמן שמדרום לאוקלהומה סיטי, שם אביו עבד ככומר. סטיט למד חשבונאות באוניברסיטת אוקלהומה. התחתן בשנת 1998 ונולדו לו שישה ילדים. בשנת 2000 החל לעבוד בשירותים פיננסיים.
הפריימריז הרפובליקניים לתפקיד מושל אוקלהומה נערכו בקיץ 2018. סטיט הגיע למקום השני עם כ-24.4% מהקולות, וניצח בסיבוב השני עם כ-54.5% מקולות הבוחרים. הוא ניצח בחוז דומה בבחירות הארציות וסטיט נכנס לתפקידו כמושל ב-14 בינואר 2019.
בעמדותיו, סטיט מתנגד להפלות ולהגבלת הזכות לשאת נשק.
המנון מדגסקר
ארץ אבותינו האהובה (במלגשית: Ry Tanindrazanay malala ô) הוא ההמנון הלאומי של רפובליקת מדגסקר. מילותיו נכתבו על ידי פסטר רהאג'סון (Pasteur Rahajason) ללחן של נורברט רהאריסואה (Norbert Raharisoa). הוא אומץ כהמנון רשמי ב-27 באפריל 1959, עת מדגסקר הייתה רפובליקה אוטונומית תחת שלטון צרפתי.
ראמבל (סרט)
ראמבל (באנגלית: Rumble) הוא סרט ספורט קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת בהפקת "סרטי פרמאונט הנפשה" ו"אולפני WWE", שיצא במקור ב-15 בדצמבר 2021 בסרטי פרמאונט+. הסרט בוים על ידי האמיש גריב, נכתב על ידי מאט ליברמן ואלכסנדרה בראקן, והופק על ידי בראד בוקר.
תקציר העלילה
בעולם בו מפלצות ענקיות ובני אדם מאוחדים, המפלצות הן אתלטיות מפורסמות אשר מתחרות בתחרות אגרוף מקצועית ומפורסמת בשם "היאבקות מפלצות". נערה צעירה בשם ויני נואשת ללכת בעקבות אביה בתור מנהלת כשהיא מאמנת מפלצת אהובה וחסרת ניסיון בשם סטיב. ויני מתכננת להפוך את סטיב לאלוף כדי שיוכל להילחם מול המפלצת אלופת העולם טנטקולאר.
הפקה
ב-25 באפריל 2018, הוכרז הסרט "מפלצת בפסגה", המבוסס על רומן גרפי משנת 2013 בעל אותו שם על ידי רוב הארל, באירוע סינמקון בלאס וגאס. שם הסרט השתנה ל"ראמבל".
הפצה
ב-19 בספטמבר 2019, הוכרז תאריך יציאת הסרט לאקרנים ב-31 ביולי 2020. ב-12 בנובמבר 2019, תאריך יציאת הסרט השתנה ל-29 בינואר 2021. ב-28 באוקטובר 2020, עקב מגפת הקורונה, תאריך יציאת הסרט השתנה ל-14 במאי 2021. מאוחר יותר, תאריך יציאת הסרט השתנה ל-18 בפברואר 2022. ב-26 בנובמבר 2021, תאריך ההפצה הוחזר ל-15 בדצמבר 2021 עם הפצה בלעדית לסרטי פרמאונט+, דבר שביטל את הפצת הסרט בקולנוע.
בישראל, תוכנן הסרט לעלות לאקרנים ב-28 בינואר 2021, אולם לא שוחרר עקב הפצת הסרט בפרמאונט+. בסופו של דבר, שוחרר ביולי 2022 לשירותי VOD נבחרים. טריילר מדובב שוחרר ב-26 בפברואר 2020.
הפנתר הוורוד
הפנתר הוורוד (באנגלית: The Pink Panther), הוא שמה של סדרת סרטי קומדיה שהראשון שבה יצא בשנת 1963. הדמות "הפנתר הוורוד" הופיעה בסרטון קצר שהוצג לפני תחילת כל סרט, בו המפקח קלוזו רודף אחרי הפנתר הוורוד ללא הצלחה; לאחר שזכתה לפופולריות רבה, הוחלט ליצור לה סדרת טלוויזיה משל עצמה, שעלתה לראשונה ב-1969.
הסרט "הפנתר הוורוד" (1963) הופק בבימויו של בלייק אדוארדס, אשר גם יצר את הדמות. הסרט עוסק במפקח צרפתי מרושל בשם ז'אק קלוזו. בתחילת הסרט נגנב יהלום ורוד יקר בשם "יהלום הפנתר הוורוד" (אם מסתכלים על היהלום מקרוב ניתן לראות דמות של פנתר ורוד). על המפקח קלוזו מוטלת המשימה למצוא את היהלום. על אף רשלנותו הוא מצליח לפתור את התעלומה, בעיקר דרך מקרה.
השחקן-קומיקאי פיטר סלרס, אשר גילם את קלוזו, זכה להצלחה גדולה בעקבות משחקו בסרטים.
נעימת הנושא של הפנתר הוורוד התפרסמה אף היא.
שם של כנופיית הפנתרים הוורודים מבוססת על הסרט.
סרטי הפנתר הוורוד
בשנת 1968 הופק "המפקח קלוזו חוזר" (Inspector Clouseau), על פי תסריט שנכתב על ידי תסריטאי שאר הסרטים, תחת אותה חברת הפקה של הסרטים האחרים, בבימויו של באד יורקין, ובכיכובו של אלן ארקין כמפקח השלומיאל, סרט הנחשב טכנית כהמשך הסדרה, אחרי "ירייה באפלה", אך לא זכה לאותה ההצלחה כמו האחרים. הסיבה לשינוי הייתה שבאותה שנה היו פיטר סלרס ובלייק אדוארדס עסוקים בהפקת הסרט "המסיבה". הם חזרו בהמשך ליצור עוד ארבעה סרטים נוספים בסדרה. באחרון שבהם, "בעקבות הפנתר הוורוד", נעשה שימוש בחומר ארכיוני בו מופיע פיטר סלרס, שנפטר ב-1980, כשנתיים לפני הפקת הסרט.
בשנת 1993 ביים אדוארדס את סרטו האחרון, "בנו של הפנתר הוורוד", בו כיכב רוברטו בניני, סרט שנכשל הן בקופות והן בביקורת.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נכנס סטיב מרטין לנעליו של המפקח קלוזו בשתי קומדיות חדשות בסדרה, שזכו להצלחה יחסית.
הטלה (ביולוגיה)
הטלה היא אופן הולדה של בעלי חיים מטילי ביצים, המאפשר לעובר להתפתח מחוץ וללא תלות בגוף ההורה. זאת בניגוד לבעלי חיים משריצים אשר אשר מולידים צאצאים מפותחים יחסית. אופן הולדה זה מצוי אצל רוב הדגים, דו-חיים, רוב הזוחלים, וכל הפטרוזאוריה, הדינוזאורים (כולל עופות ) יונקי הביב, החרקים, רכיכות ועכבישנים.
חידת חמיצר
חידת חמיצר היא חידת דמיון אסוציאטיבי ישראלית. שפותחה בתחילת שנות השמונים, והוגשה לציבור במדיה התקשורתית: רדיו, טלוויזיה, אינטרנט ובעיתונות כתובה.
החידה ברדיו
חידת חמיצר הפכה למותג עממי מוכר בתחילת שנות ה-90 באמצעות תוכנית הרדיו של רזי ברקאי ושלי יחימוביץ', "הכל דיבורים" ברשת ב', שבה הייתה לדן חמיצר פינת חידה יומית.
החידה הייתה קשה לפיצוח, משום שלשם פתרונה היה צורך "להיכנס" לראש של חמיצר על מנת לזהות את האסוציאציות הפרטיות שלו ולהצליח לעלות לשידור. הפרס הלך וגדל כל עוד החידה לא פוצחה כך שלפותר החידה המתין סכום בן עשרות אלפי שקלים, הפרס הגדול משך את המאזינים לחשוב לפענח את החידה ולעלות לשידור כדי לזכות בפרס, דבר שהעלה את המדרוג של התוכנית לממדים חסרי תקדים בתולדות הרדיו.
משפט חמיצר – חידה מסוג מעט שונה שהועלתה ברדיו, כונתה בשם "משפט חמיצר". כתב החידה הוביל לחיפוש צמד מילים בעברית שמוצפן בחידה וממתין לשולח המסרון הראשון עם הצמד הנכון.
דוגמה לאחת החידות: סטארט-אפ מקורי שמסתיים באקזיט מלכותי? פתרונה של החידה היה צמד המילים: בראשית - ויעל. הפותרת זכתה בפרס מצטבר של 240,000 שקלים, הפרס הגדול ביותר שחולק אי פעם בישראל עבור פיצוח חידה.
חידת חמיצר בחינוך
הצלחת החידה האסוציאטיבית להנעת הקוראים לרכוש ידע במדיות התקשורתיות, הביאה ב-1992 את חמיצר לנסות לפתח שיטת לימוד באמצעות ולהופכה חלק מתוכניות הלימודים בבתי הספר בישראל. בעשורים האחרונים הופעלו מעל חצי מיליון תלמידים בשלל מיזמים מבוססי חיד"א.
חמיצר מתייחס לחידות כשיטה חדשנית לפיתוח "חשיבה המצאתית". שיטת חמיצר מופעלת כיום במערכות החינוך ונחקרת על ידי מוסדות האקדמיה. לפחות שתי עבודות דוקטורט חקרו את יעילות השיטה ככלי מהפכני בהנעת תלמידים יעילה וגירוי יצירתיותם. עבודתה של נועה שקד, אוניברסיטת חיפה, החוג לחינוך 2019 "מה טמון בחידת חמיצר".
אוצר החידות הלאומי
חמיצר בנה, בשיתוף מכללת סמינר הקיבוצים את מאגר החידות הלאומי שמכיל אלפי חידות דמיון בתחומי דעת מגוונים.
תת-ענק
תת-ענק הוא כוכב בהיר יותר מכוכבי הסדרה הראשית בעלי אותו ספקטרום, אך פחות בהיר מענקים. הגבולות בין כוכבים תת-ענקים ובין כוכבי הסדרה הראשית או כוכבים ענקים אינם חדים וישנם כוכבים שמסווגים כתת-ענקים בקטלוגים מסוימים בעוד בקטלוגים אחרים הם יסווגו אחרת.
התפתחות
כאשר כוכב הסדרה הראשית מכלה את המימן שבליבתו, מפסיקים תהליכי ההיתוך הגרעיני בהדרגה והכוח המאזן את כוח המשיכה העצמי של הכוכב יורד. כתוצאה מכך ליבת הכוכב, המכילה ברובה הליום, מתכווצת והלחץ והטמפרטורה שבה עולים. השכבות החיצוניות של הכוכב לעומת זה מתקררות, אך התכווצות הליבה משחררת אנרגיה גרוויטציונית, שמאטה את ההתקררות. כאשר הלחץ והטמפרטורה עולים בשכבות שמקיפות את הליבה ועדיין מכילות אחוז גבוה של מימן, מתחיל היתוך של מימן להליום בשכבות אלו, מסביב לליבה. תהליך זה מגדיל בהדרגה את ליבת ההליום ומרחיק כלפי חוץ את השכבה בה ממשיכים תהליכי ההיתוך של המימן ובעקבותיה מתרחבות השכבות החיצוניות של הכוכב עוד ובהירותו עולה. בשלב זה עוזב הכוכב את הסדרה הראשית והופך לתת-ענק. המשך התהליך יחד עם האטת תהליכי ההיתוך יביאו להתנפחות והתקררות השכבות החיצוניות של הכוכב עד שיהפוך לענק אדום או כתום.
תקופת הקיום של כוכב כתת-ענק תלויה במסתו. כוכב דמוי השמש יתקיים מאות מיליוני שנים כתת-ענק בעוד כוכבים מסיביים יותר עשויים להתקיים תקופה קצרה בהרבה של מיליוני שנים ואף פחות ממיליון שנים.
השמש צפויה לעזוב את הסדרה הראשית ולהפוך לתת-ענק בעוד כ-5 מיליארד שנים.
כביש 721
כביש 721 הוא כביש אזורי בכרמל המחבר את מחלף עתלית במערב עם צומת דמון במזרח דרך פארק הכרמל. אורכו של הכביש כ-11 ק"מ.
הכביש נסלל בשנת 1939 על ידי קבוצת התיישבות של תנועת הנוער "הבחרות הסוציאליסטית ממגדיאל" שהגיעה לח'ירבת שלאלה קבוצה זו הקימה לאחר מכן את קיבוץ בית אורן. בתקופת התיישבותם במקום סללו דרכים לכוון עתלית ולכוון הגבעה שנועדה להתיישבותם (תל זערור) שהפך לקיבוץ בית אורן.
באסון הכרמל בשנת 2010, נלכד אוטובוס הסוהרים בכביש 721, בקטע שבין מחצבות קדומים לבין בית אורן. בספטמבר 2011 החלה בניית האנדרטה לזכר הנספים באסון הכרמל סמוך לכביש.
צים שא צוי
צים שא צוי (באנגלית: Tsim Sha Tsui; בסינית: 尖沙咀 – "לשון החול הצרה") המכונה בקיצור "טי אס טי" (באנגלית: TST) היא שכונה בדרום חצי האי קאולון שבהונג קונג, לחופו הצפוני של נמל ויקטוריה. השכונה מהווה חלק ממחוז יאו צים מונג. ממזרח לאזור צים שא צוי מצוי אזור אשר יובש מן הים מתוך מפרץ הונג הום ומכונה "צים שא צוי מזרח" (Tsim Sha Tsui East).
אזור צים שא צוי נמצא מדרום לדרך אוסטין וממזרח לדרך הונג צ'ונג ודרך צ'אונג ואן.
אזור צים שא צוי, בו היו כפרים סיניים, הוחכר בשנת 1860 ל"צמיתות" לאימפריה הבריטית והפך לחלק מהקולוניה של הונג קונג.
צים שא צוי מהווה מרכז תיירות עיקרי של הונג קונג, וממוקמים בשכונה מוזיאונים רבים, מסעדות, חנויות ואתרי תיירות רבים.
גאוגרפיה
לשון היבשה עליה ממוקמת צים שא צוי הייתה לשון יבשה צרה בין שני מפרצים. לימים, בשל ייבוש הים, התרחבה לשון היבשה. דרך קנטון של ימינו מסמנת את קו החוף המערבי של צים שא צוי בטרם החל הייבוש לכיוון מערב, ודרך צ'טהאם מסמנת את קו החוף המזרחי בטרם החל היבוש מזרחה. בעבר היה האזור מכוסה גבעות, אולם אלה שוטחו במסגרת ייבוש הים והבינוי העירוני.
היסטוריה
בתקופת שושלת מינג ושושלת צ'ינג כונה מצר הים בין צים שא צוי לבין האי הונג קונג בשם "צ'ונג מון" (中門 – "השער האמצעי") בהיותו ממוקם בין שני מצרי ים אחרים – קאפ שוי מון במערב וליי יו מון במזרח.
עד שנת 1860 עת הוחכר האזור לבריטניה היו באזור מספר כפרים קטנים, אשר התפרנסו מדייג וסחר- בייחוד סחר בקטורת. בראשית התקופה הבריטית היה אזור קו החוף של צים שא צוי אזור מגורים ללבנים בלבד, והיו בו בתי אחוזה שביניהם גנים.
החל משנת 1888 החלה מעבורת סטאר לקשר בין האי הונג קונג ובין צים שא צוי, וקשר זה הביא לפיתוח עירוני של האזור. החל מראשית המאה ה-20 הותר לסינים להתגורר באזור זה, במטרה לעודד את המסחר במושבה ולעודד עובדים (באותה תקופה נאסר על סינים להתגורר בתחומי מרכז העיר הונג קונג – אזור סנטרל ואזור המיד-לוולס של ימינו. תקופה זו מאופיינת בבנייה צפופה של בתי מגורים, ובניית רציפים לאורך קו החוף המערבי של חצי האי.
ב-1 באוקטובר 1910 החל לפעול קו הרכבת קאולון-קנטון ובין השנים 1913–1915 נבנתה תחנת הרכבת בצים שא צוי. קווי מסילת הברזל עברו לאורך דרך צ'טהאם כאשר תחנת הרכבת הייתה תחנת הונג הום במפגש דרך צ'טהאם ודרך אוסטין.
בשנת 1928 נבנה מלון פנינסולה למול תחנת הרכבת ולחוף נמל ויקטוריה (יבוש הים במחצית השנייה של המאה ה-20 הרחיק את המלון מקו החוף).
דמוגרפיה
במחצית הראשונה של המאה ה-20 התיישבו באזור צים שא צוי הודים ופקיסטנים רבים אשר פתחו עסקים רבים לאורך דרך נייתן.
כלכלה
צים שא צוי מהווה מרכז מסחרי ותיירותי בהונג קונג. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 הוצאו מהאזור מתקני הנמל, ומתקני התחבורה, והאזור הפך למרכז כלכלי ומסחרי. סגירת נמל התעופה קאי טאק איפשרה בניית גורדי שחקים באזור, ואלה נבנו לאורך קו החוף במקביל לגורדי השחקים של אזור סנטרל.
התיירות מהווה מרכיב מרכזי בכלכלת האזור, ובו ריכוז המלונות הגבוה ביותר בהונג קונג, כאשר הידוע שבמלונות הוא מלון פנינסולה. באזור מלונות יוקרה בינלאומיים לצד מלונות זולים.
אתרים בעלי חשיבות
באזור ממוקם פארק קאולון ובו מרכז ספורט, מרכז המורשת של הונג קונג וכן מסגד גדול. בדרום צים שא צוי ממוקמים מוזיאון החלל של הונג קונג, מוזיאון הונג קונג לאמנות ומרכז התרבות של הונג קונג הממוקם לצד מגדל השעון צים שא צוי – שריד לתחנת הרכבת שעמדה במקום בעבר. בסמוך הוקמה שדרת הכוכבים של הונג קונג הצופה אל נמל ויקטוריה וקו הרקיע המפורסם של הונג קונג. מעבורת סטאר המקשרת את האזור עם אזור סנטרל מהווה אף היא אטרקציה תיירותית.
באזור צים שא צוי מזרח ממוקמים המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג ומוזיאון המדע של הונג קונג.
תחבורה
באזור צים שא צוי ממוקמת תחנת צים שא צוי של הרכבת התחתית של הונג קונג, דרכה עובר קו צואן ואן. מעבורת סטאר מקשרת את צים שא צוי לאזור סנטרל שבאי הונג קונג. שירותי מעבורת מקשרים את צים שא צוי עם מקאו ועם גואנגג'ואו שבסין.
נתנאל וואינה
סר נתנאל וואינה (באנגלית: Nathaniel Rahumaea Waena; נולד ב-1 בנובמבר 1945) הוא מושל איי שלמה לשעבר.
נכנס לתפקיד ב-7 ביולי 2004, לאחר שקיבל 27 מתוך 41 קולות של הפרלמנט. הוא החליף את המושל ג׳ון לאלפי (John Lapli) וסיים תפקידו ביולי 2009.
סמוך לאחר בחירתו זכה בתואר האבירות, וכן בצלב איי שלמה (CSI). כמו כן חבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובמסדר על שם ג'ון הקדוש (KStJ).
דאון ענק
דאון ענק (שם מדעי: Petauroides volans) הוא מין כיסאי מעופף גדול דמוי למור במשפחת הפוסומים הטבעתיים, אנדמי למזרח יבשת אוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא נבדל מיתר הפוסומים הטבעתיים בפרוותו הארוכה, באוזניו הגדולות, בזנבו הארוך וביכולת הדאייה שלו. קיים בטבע בשלוש צורות עיקריות: הצורה השחורה, הצורה האפורה, והצורה הלבנה. זהו יונק פעיל לילה המבלה את מרבית חייו על העצים וניזון אך ורק מעלי אקליפטוס. הדאון הענק הוא הכיסאי הדואה הגדול בעולם. אוכלוסייתו נמצאת במגמת ירידה עקב אובדן בית גידול.
טקסונומיה ומיון
הדאון הענק תואר מדעית לראשונה בשנת 1792 על ידי המנתח הסקוטי רוברט קר בתור סוג של אופוסום מעופף (Didelphis volans). בהמשך הוא סווג כמין בסוג דאון או כמין יחיד בסוג  Schoinobates, וזכה לעשרות שמות מדעיים עד אמצע המאה ה-20; בסופו של דבר, השם שהציע הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בשנת 1888 נקבע כשמו המדעי: פטאורוידוס וולאנס (Petauroides volans) שמשמעותו "יונק מעופף דמוי-דאון". הדאון הענק זכה לכינויים רבים במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, ביניהם: אופוסום מעופף, פוסום טגואן, פוסום ארך-זנב, קוסקוס מעופף, דאון הדמדומים ועוד; השם הנוכחי נקבע בשנת 1980 על ידי ועדה של אגודת היונקים האוסטרלים. באבוריג'ינית, הדאון ידוע בשמות פונג-גונג או ונדארנדה.
הדאון הענק הוא טקסון מונוטיפי; למרות הדמיון המורפולוגי עם הסוג דאון (בפרט עם המין דאון צהוב-בטן), מבחינה פילוגנטית הדאון הענק קרוב דווקא לסוג פוסום למורי, והשניים מסווגים בתת-משפחת פוסומים למוריים (Hemibelideinae) שבמשפחת הפוסומים הטבעתיים בתת-סדרת דמויי הקוסקוס. הסיבה לכך היא שיכולת הדאייה התפתחה בנפרד אצל הסוגים הללו, והדבר בא לידי ביטוי בצורה הייחודית של קרומי הדאייה אצל הדאון הענק. אצל הפוסום הלמורי נותרו שרידים של קרומי דאייה, אך הוא אינו מסוגל להתעופף, כך שהדאון הענק הוא הנציג המעופף היחיד במשפחתו.
לדאון הענק שני תת-מינים מוכרים: P.v.volans הגדול והנפוץ ו-P.v.minor הקטן והצפוני. אף שכאמור לעיל הדאון הענק מוכר כמין יחיד בסוגו (Petauroides), על פי ספר מדריך היונקים של העולם (Handbook of the Mammals of the World) הסוג מפוצל לשלושה מינים נפרדים:
נכון לשנת 2020, הסיווג החדש אינו מקובל, ולא הוכר על ידי המערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN, המוזיאון האוסטרלי, אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים וארגונים בינלאומיים אחרים; בשל כך, ערך זה מתייחס לדאון הענק כטקסון מונוטיפי והמידע שבו תקף עבור שלושת המינים.
תיאור
הדאון הענק הוא אחד המינים הגדולים ביותר במשפחת הפוסומים הטבעתיים, והכיסאי המעופף הגדול בעולם; לשם השוואה, גודל כף ידו כגודלו של הדאון מנוצה הזנב. ביחס ליונקים דואים אחרים ממדי גופו בינוניים: הוא גדול מרוב הסנאים הדואים, זהה לגלשן הפיליפיני, וקטן מן הרטופה, הטגואן, סנאי דואה ביסוואמוי וסנאי דואה צמרירי. גודלו של הדאון הענק כגודל חתול ממוצע, וצורתו החיצונית ייחודית ומשלבת תכונות של פוסום, למור, גלגו וסנאי. אורך ראשו וגופו של הדאון הענק: 39–48 סנטימטרים, אורך זנבו: 45–53 סנטימטרים ומשקלו 0.6–1.6 קילוגרם. הנקבות גדולות בדרך כלל מן הזכרים, ויש להן כיס עור מפותח עם שתי פטמות.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
גופו של הדאון הענק גוצי, גמיש וארוך, והפרווה העבה והמדובללת שלו מסתירה את צורת הגוף הבסיסית וגורמת לו להיראות כדורי, כבד וגדול בהרבה ממה שהוא בפועל. הראש מעוגל עם לחיים נפוחות, ומתאפיין בחרטום קצר ומחודד ובאף גדול דמוי פקק שזקוף כלפי מעלה והחוצה; סביב האף יש זיפים שחורים ארוכים. העיניים הגדולות והנפוחות של הדאון מותאמות לראיית לילה, והן ממוקמות באלכסון בשקעים שבצדדי החרטום. לדאון הענק מספר תכונות פיזיות בולטות: האוזניים העגלגלות שלו גדולות יותר משל מכל פוסום אחר, והן מכוסות בפרווה עבה בצידן החיצוני ומזכירות את אוזני הקואלה.
בצדדי הגוף, יש לדאון הענק קפלי עור גדולים ועבים שמאפשרים לו לדאות למרחקים גדולים. קרומי הדאייה אצל הדאון הענק נמתחים מהברך עד למרפק, בניגוד למיני הסוג דאון שאצלם הם נמתחים בין הקרסול לכף היד; כתוצאה מכך, כאשר הקרומים נפרשים באוויר הם מעניקים לדאון הענק צורה משולשת במקום הצורה המרובעת האופיינית לסוג דאון. זנבו של הדאון סבוך, עבה וארוך בצורה יוצאת דופן, ומשמש לאיזון, לפיתת ענפים והיגוי אחורי במהלך הדאייה; קצהו התחתון קירח ומיועד להיצמד לענפים באמצעות ליפוף הטבעת האופייני למשפחה.
כפותיו של הדאון רחבות ושעירות ובתחתיתן כריות הדבקה גדולות שמפיקות ריח מעושן. יש לו 5 אצבעות ארוכות ביד וברגל, כאשר ברגל יש בוהן אחת וביד שתיים; הבהונות מכוונות לצדדים ומשפרות את התפיסה בענף. האצבע השנייה והשלישית ברגל סינדקטיליות ולהן זוג טפרים זעירים המשמשים לסירוק. פרט לאצבע הסינדקטילית, לכל אצבעותיו של הדאון יש טפרים גדולים, חזקים ומעוקלים שמאפשרים לו לאחוז בחוזקה בקליפת העץ.
כסות
הפרווה השעירה של הדאון הענק צפופה וארוכה יותר משל כל פוסום אחר (עד 60 מילימטר), והיא בעלת מרקם משי רך; קרומי הדאייה גם הם שעירים יחסית, אך צפיפות השיער שבהם נמוכה יותר. הדאון הענק מפורסם בווריאציות המנוגדות והמגוונות להפליא של צבע הפרווה. באופן כללי, יש 3 צורות עיקריות: הצורה השחורה, הצורה האפורה והצורה הלבנה. בכל הצורות, צבען הפנימי של האוזניים כתמתם, והאף ורוד בהיר או כהה.
תפוצה וסביבת מחיה
הדאון הענק אנדמי למזרח אוסטרליה. טווח התפוצה שלו משתרע מחצי האי כף יורק בצפון קווינסלנד דרך ניו סאות' ויילס וטריטוריית הבירה האוסטרלית וכלה בויקטוריה; הוא אינו מצוי באי טסמניה. התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך הרי החיץ הגדול, והוא נמצא הן בשפלות והן ברכסים הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים.
גם בבתי גידול אופטימליים, צפיפות האוכלוסייה עשויה להיות דלילה. הדאון מסוגל להתקיים בבתי גידול באיכות ירודה דוגמת שברי יער, אך במספרים נמוכים מאוד.
התנהגות ופעילות
הדאון הענק הוא יונק פעיל לילה מובהק שמתעורר ויוצא ממקום מחבואו כשעה לאחר רדת החשיכה; במהלך היום הוא ישן מרבית הזמן בחללי עצים, חורים ושקעים המשמשים לו כמקלט, והוא עשוי להשתמש ב-4 עד 20 חללים במקביל. הדאון נוהג ללקט עלים וקליפות רכות לריפוד החללים האישיים, ונושא אותם לעיתים קרובות למקום המבוקש באמצעות זנבו הארוך. הדאון מבלה את רוב חייו בחופת היער הגבוהה, שם הוא חש מוגן יותר. אף שהוא טפסן מצוין הודות לטפריו החדים ושריריו, תנועותיו איטיות ומחושבות יותר לעומת התנועות הזריזות של מיני דאונים אחרים.
הדאון הענק משתמש ביכולת הדאייה שלו באופן קבוע במעבר בין עצים גבוהים, ומסוגל לדאות למרחק 100 מטר. מכיוון שהקרומים מגיעים רק עד למרפק, צורת הדאייה שלו ייחודית בקרב הכיסאים המעופפים: הגפיים הקדמיות מקופלות כלפי החזה כך שפרקי כף היד מכווצים תחת הסנטר ומעניקים לגופו צורה משולשת כאשר הקרומים נפתחים. תנועות הדאייה שלו מצומצמות יותר מקרוביו, אך עדיין הוא מסוגל להסתובב באוויר בזווית של 90 מעלות באמצעות זנבו. לפני הנחיתה על היעד המבוקש, הדאון בולם מעט את עצמו על ידי מתיחת הקרומים עד לקצה, אך משקלו מוביל בכל זאת לנחיתה קשה מעט שמפיקה צליל חיכוך, והוא מותיר אחריו שריטות על גזע העץ. הדאון הענק נמנע ככל האפשר מלרדת לאדמה, והוא נע בצורה מסורבלת במיוחד כשנאלץ לעשות זאת; לרוב, ירידה לאדמה מתרחשת רק כאשר הדאון צריך לחצות אזור נטול עצים.
הדאון הענק חי בגפו רוב הזמן, בדרך כלל בתוך טריטוריה קבועה שגודלה תלוי בגודל היער המתאים (1.5–4 דונם). בעוד שהטריטוריות של הנקבות חופפות לעיתים קרובות זו לזו, הזכרים שומרים ביניהם על הפרדה מלאה. דאונים ששטחם חופף מכורח המצב (כיס יער קטן וכדומה), משתדלים להימנע זה מזה, וגם בהיתקלות מקרית הם לרוב מתעלמים מנוכחותו של האחר. מדי פעם יש גילויי עוינות בין דאונים מאותו הזוויג (זכר כלפי זכר ונקבה כלפי נקבה). בעונת הרבייה, מתקיימת אינטראקציה רבה יותר בין הדאונים, כמו הרחה הדדית, טיפוס על ראשו של האחר וישיבה משותפת על ענף.
בניגוד לדאון צהוב הבטן הקולני והרועש, הדאון הענק שקט מאוד וכמעט שאינו משמיע קולות; הוא מתקשר עם בני מינו באמצעות סימוני ריח מעופשים שנובעים מהפרווה השעירה שלו. בתקופות קרירות, הדאון עוטף את גופו עם קרומי הדאייה בתור שמיכה כדי להפחית את איבוד החום, ובתקופות חמות הוא נוהג ללקק את פרוותו, גפיו וגחונו כדי לצנן את גופו.
תזונה
הדאון הענק הוא יונק צמחוני שניזון כמעט באופן בלעדי מעלים, ניצנים ופרחים של אקליפטוס המכילים רמות גבוהות של פוליפנולים וטרפנואידים; מיני האקליפטוס המועדפים משתנים מאזור לאזור: בוויקטוריה המין המועדף הוא אקליפטוס צר-עלים, בניו סאות' ויילס אקליפטוס המוט, ובקווינסלנד אקליפטוס בארלי. מינים בולטים אחרים בכל האזורים הם: אקליפטוס מאנה, אקליפטוס ההרים, אקליפטוס חביתי, אקליפטוס לבן, אקליפטוס טריירג'רו, אקליפטוס הביצות, אקליפטוס כחול, אקליפטוס חום ואקליפטוס אפור. מדי פעם הדאון גולש גם לעלים וניצנים של שיטה ודבקון, אך ככלל אין מדובר במראה שכיח.
הדאון מעדיף עלים צעירים שנחשבים למזינים יותר מעלים בוגרים בשל ריכוז חנקן גבוה וריכוז תאית נמוך. הקיבה של הדאון מותאמת במיוחד לעיכול העלים הסיביים של האקליפטוס, והם מתפרקים בעיקר בתסיסת חיידקי המעי הגס המוגדל. בדומה לקואלה, הדאון אינו צריך לשתות מים לעיתים קרובות ומקבל את מרבית הלחות הנדרשת ממזונו הצמחי ומטל.
טורפים
הטורפים העיקריים של הדאון הענק הם דורסי לילה גדולים דוגמת ינשוף חזק ותנשמת מפויחת גדולה אשר חוטפים אותו בפתאומיות מהעצים. הינשוף החזק עשוי להתבסס על הדאון הענק כטרף עיקרי באזורים מסוימים, ונחשב לקטלני במיוחד עבור אוכלוסיות מבודדות: הוא נוהג להתמקד בכיסי יער מתאימים, וצד בהם למחייתו באינטנסיביות עד שאוכלוסיית הטרף צונחת לרמה נמוכה ומובילה אותו לעבור לכיס היער הבא. במחקר מ-1998 נמצא, שבמשך 3 שנים שני ינשופים גרמו לאוכלוסייה של 80 דאונים לצנוח ל-7 בלבד.
רבייה ומחזור חיים
הדאון הענק עשוי להיות מונגומי או פוליגמי. עונת הרבייה מתרחשת בסוף הסתיו בין פברואר למאי, וההמלטות מתרחשות בין אפריל ליוני. לאחר הרבייה, הזכר והנקבה חולקים לתקופה קצרה מאורה משותפת, עד שהצאצא ייצא מהכיס. הדאונית ממליטה צאצא זעיר יחיד בכל פעם, והוא זוחל בכוחות עצמו לכיס של האם ומבלה בתוכו 3–4 חודשים עד שמשלים את התפתחותו. בסביבות ספטמבר, הגור הצעיר עוזב את הכיס ועובר לרכב על גבה של האם למשך 2–3 חודשים, להוציא זמנים שהיא תרה אחר מזון או דואה באוויר שאז הוא ממתין לה בתוך הקן; כשמשקלו של הגור מכביד על הדאונית, היא אינה מאפשרת לו יותר לטפס על גבה.
הגור נגמל בגיל שבעה חודשים והופך לעצמאי בגיל 9 חודשים; אף על פי כן, הוא נשאר בחברת אימו לפרק זמן נוסף ומתחיל לחפש אזור מחיה בגיל שנה. הדאונים מגיעים לבגרות בסביבות גיל שנתיים. הזכרים הבוגרים מפגינים עוינות כלפי זכרים צעירים, ועשויים להבריח אותם משטחם ולגרום בעקיפין למותם; תופעה זאת אחראית ככל הנראה לפער הגבוה בין מספר הנקבות לזכרים באוכלוסיות רבות.
תוחלת החיים של הדאון הענק בטבע: 6–15 שנים.
מצב שימור
אוכלוסיית הדאון הגדול נמצאת בירידה בגלל אובדן שטחי יער מועדפים לטובת חקלאות או סחר בעץ, פיצול יערות על ידי סלילת כבישים ועמודי חשמל, שריפות בר ענקיות, והשפעת ההתחממות הגלובלית על סביבת המחיה. רובם המכריע של הדאונים שנאלצים להגר מהאזור שבו חיו עקב פגיעה או הפרעה חיצונית, מתים בסופו של דבר באזור החדש ואינם מצליחים להתאקלם בו גם אם הוא סמוך לאזור המקורי, אם בשל חוסר גיוון במקורות מזון ובחללים ואם בשל שינויים פיזיולוגים בגוף כתוצאה מהלחץ. לעיתים הדאונים גם נשארים באזור המקורי שחווה פגיעה משמעותית בגלל גופם המסורבל שמתקשה לחצות שטחים פתוחים נטולי עצים בדרך לאזור חדש. קצב הרבייה הנמוך של הדאון מחמיר עוד יותר את המצב הכללי של המין.
על פני טווח התפוצה הרחב של הדאון המספרים דלילים למדי, ואף ששיעור הירידה בהם אינו ידוע, פעולות ניטור רחבות היקף שבוצעו באזורים מסוימים במשך השנים מצביעים על מגמה מדאיגה: בוויקטוריה, התרחשה ירידה בשיעור 9% מדי שנה בסוף המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21, בניו סאות' ויילס תת-אוכלוסייה מפוקחת נעלמה לחלוטין בעשור הראשון של המאה ה-21, ואילו במרכז קווינסלנד נמצאה ירידה של 89% ב-31 חורשים בין 1970 ל-2001. נתונים אלה הובילו את הרשימה האדומה של IUCN לסווג את הדאון הענק החל משנת 2016 כמין במצב שימור פגיע (VU), על בסיס ירידה כללית משוערת בגודל האוכלוסייה בשיעור של 30% עד תחילת העשור השני של המאה ה-21.
סביר להניח שמצבו של הדאון הוחמר אף יותר מאז ההערכה האחרונה של IUCN בעקבות גל השריפות באוסטרליה (2019–2020).