cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יום הברית
יום הברית הוא היום שבו הבהאים חוגגים את מינויו של עבד אל-בהאא' כממשיך דרכו של מייסד הדת ונביאה, בהאא אללה. יום הברית נחגג כל שנה ב-25 או ב-26 בנובמבר, תלוי מתי הנורוז חל באותה השנה.
עבד אל-בהאא' הורה כי אין לחוג את יום הולדתו שחל ב-23 במאי שכן ביום זה התרחשה גם הכרזת הבאב. עם זאת, לאור בקשת מאמיניו כי יורה על יום בו ינציחו את זכרו, הוא קבע את יום הברית החל 180 ימים לאחר עלייתו השמיימה של הבהאא אללה.
יום הברית הוא אחד מאחד עשר החגים בדת הבהאית, ואחד משני הימים הקדושים בדת הבהאית, שבו אין המאמינים צריכים לשבות ממלאכה.
רוטור וולגוגרד (כדורגל חופים)
רוטור-וולגוגרד הוא מועדון כדורגל חופים רוסי מהעיר וולגוגרד, שנוסד בשנת 2012 וחדל להתקיים בשנת 2015. הוא התמודד באליפות רוסיה בכדורגל חופים והישג השיא הוא זכייה באליפות 2014.
היסטוריה
המועדון הוקם על בסיס מועדון כדורגל החופים "דלתא" מסראטוב. על פי תוצאות העונה הראשונה, המועדון מגדות הוולגה סיים במקום החמישי.
בעונת 2013, רוטור סיימה כסגנית האלופה, לאחר שלאורך כל העונה, רוטור-וולגוגרד הייתה הקבוצה היחידה שהגיעה לגמר הן באליפות והן בגביע. אך הקבוצה הפסידה לקריסטל סנקט פטרבורג.
מדרש כונן
מדרש כּוֹנֵן ידוע גם בשם ברייתא דמעשה בראשית הוא מדרש השייך לספרות ההיכלות והמרכבה. אין ודאות לגבי מחברו, אך יש הטוענים כי חיברו האמורא שמואל.
רוטור וולגוגרד (כדורגל חופים)
היסטוריה
בעונת 2014 זכתה לראשונה באליפות המדינה ובגביע.
מדרש כונן
המדרש מחולק לשלושה חלקים:
רוטור וולגוגרד (כדורגל חופים)
היסטוריה
ב-24 באפריל 2015 נודע כי "רוטור" לא תשחק במשחק הסופרקאפ 2015 בגלל בעיות כלכליות. את מקומה של "רוטור" קיבלה צסק"א, שהעפילה לליגת העל עונה קודם.
מדרש כונן
המדרש קרוי על שם הפסוק במשלי בו הוא מתחיל: .
באודינג
התפתחות לאזור עירוני
האזור העירוני של באודינג החל להתגבש בין השנים 221-476 לפנה"ס, במקביל לתקופת המדינות הלוחמות שבה שרי צבא ובני אצולה השתלטו על מחוזות ומקומות שונים ברחבי מזרח סין וסיפחו אותם תחת שלטונם. כך היה האזור נתון בין "מדינת ין" ו-"מדינת דזהאו" בתקופת ההתיישבויות הראשונות בו, עד לתקופת הקמת שושלת צ'ין בשנת 221 לפנה"ס. בשנת 477, במהלך תקופת שושלת "בֵּיי (צפון) וֵיי", הפך האזור לנפה בשם "צִ'ינְגְיְוֵּ'אן", ושמר על מעמדו כנפה במשך מאות שנים. האזור היה בעל חשיבות אסטרטגית גדולה כבר מימיו המוקדמים, כאשר בין השנים 618–907 של תקופת שושלת טאנג, שכן בו מטה מפקדת אחד הצבאות ששמרו על החזית הצפון-מזרחית נגד אנשי "Khitan" שהתגוררו באזור צפון סין ועד לדרום מונגוליה. מאוחר יותר שימש כאזור ניצבות חיל מצב הכוחות הממשלתיים שהגנו על הכניסה למחוז שאנשי מהמחוזות העצמאיים שבשטח מחוז חביי של היום. בשנים 907–960 של תקופת חמש השושלות ועשר הממלכות, ובשנים 960–1279 בתקופת שושלת סונג, שימש האזור כנציבות צבאית בהיותו בשטח גבול המריבה שבין שושלת סונג ושושלת ליאו שמצפון לה (הידועה גם כ-"אימפריית Khitan"). בין השנים 960–1279 כבר הפך האזור להתיישבות עירונית גדולה בצפון סין. זאת למרות שהעיר נהרסה עם פלישת הכובשים המונגולים דרומה לסין בהנהגת ג'ינגיס חאן בתחילת המאה ה-13 שבמסגרת אותה תקופה. אולם קצת מאוחר יותר, בשנת 1227 בתקופה שבה עוד התבססה שושלת יואן על ידי המונגולים, נבנתה העיר מחדש.
העיר באודינג בהמשך התפתחות האזור
בין השנים 1206–1368 של תקופת שושלת יואן ושיקום העיר, התקבל גם שמה הנוכחי כאשר המקום נקרא "אזור באודינג", יחד עם השליטה המנהלית שכבר היה לעיר גם על האזור שסביבה. השם "באודינג" התקבל מאחר שמשמעותו בתרגום חופשי היא "להגן על הבירה", בהתייחס לחשיבותה האסטרטגית באותה תקופה ולקרבתה אל בייג'ינג בירת סין. בין השנים 1368–1644, בתקופת שושלת מינג, קבע הממשל המרכזי את באודינג כאזור פלך גאוגרפי. באודינג תפקדה במשך שנים רבות כבירת מחוז ג'ילי (השם הקודם של מחוז חביי), והיוותה מרכז תרבותי חשוב בתקופת שושלת מינג ותחילת תקופת שושלת צ'ינג. במהלך שושלת יואן ושושלת מינג שאחריה (1368–1644), הועבר תפקיד עיר הבירה של סין מדרום סין אל בייג'ינג, ובאודינג הפכה להיות מעוז ההגנה הראשי של בייג'ינג כנגד התקפות מכיוון דרום והתקפות דרך המעברים של הרי טאיחאנג מכיוון מערב. בתקופת שושלת מינג הפכה באודינג להיות המרכז המנהלי של כל אזור הנציבות שהיה מכונה "באודינג". בתקופת שושלת צ'ינג (1644–1912) המשיכה לעלות בחשיבותה, כאשר שימשה הן כמקום מושב הממשל המחוזי של מחוז ג'ילי (הקודם למחוז חביי של היום), והן כמקום ממשל חלופי של המושל הצבאי של ג'ילי, לצד העיר טיינג'ין. עקב כך גם הפכה באודינג לעיר מבוצרת היטב, עם חומות באורך של יותר משמונה קילומטרים אשר הקיפו את משרדי הממשל המחוזי, משרד המושל הצבאי, שטחים נרחבים של בסיסים צבאיים ואת האקדמיה הצבאית, שהוקמו כולם בעיר עקב חשיבותה האסטרטגית בצפון מזרח סין.
באודינג במאה ה-20 וכנציבות עירונית כיום
בין השנים 1926–1937, היה אזור דִינְגְג'וֹאוּ מקום "האיגוד הלאומי" של "תנועת החינוך ההמוני", כניסוי של "תנועת הבנייה מחדש". בשנות ה-90 של המאה ה-20 גם "התנועה החדשה של בנייה מחדש" המשיכה להפעיל במקום מרכז לאימונים ולקבלת הישגים מקיפים יותר במטרתה. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר מקום מושבן של מפקדות כוחות הכיבוש היפניים. בשנת 1949, במהלך התקופות המוקדמות של ייסוד הרפובליקה העממית של סין, הפכה באודינג לבירת מחוז חֶבֵּיי החדש יחסית, שקם במקום מחוז ג'ילי, שבוטל בשנת 1928. בשנת 1958 הועבר תפקיד בירת מחוז חביי לעיר טיינג'ין, כאשר איבדה זו את מעמדה כעיריית-מחוז. בשנת 1966 עלה מעמדה של טְייֵנְגִ'ין בחזרה לעיר שאינה כפופה למחוז כלשהו, אלא נתונה ישירות למרותו של השלטון המרכזי בסין - וכך גם קיבלה באודינג בחזרה את מעמדה כבירת מחוז חביי. אולם בשנת 1970 החלה העיר שְה-גְ'יָה-גְ'וָואנְג לגדול בקצב מהיר, והפכה לבירת מחוז חביי במקום באודינג. בחודש דצמבר לשנת 1994 התמזגו העיר באודינג ואזור באודינג להרכב עיר-נציבות באודינג, שקיבלה אחריות ניהולית על 25 מועצות ונפות נוספות שסביב למרכז העיר. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 מספר התושבים הכולל בנציבות היה כ-11.544 מיליון תושבים, מתוכם כ-3.154 מיליון בשטח האורבני. רוב תושבי העיר כיום הם בני "האן", כאשר מתגוררים בה גם בני שתי קבוצות אתניות נוספות, בני "חְווֵי" ובני "מָאן".
שטחה של באודינג כיום נראה כצורה מלבנית שמהווה את מרכז העיר, המוקפת בשטחי שדות חקלאיים ההולכים וגדלים על חשבון שטחי המגורים עם ההתרחקות ממרכזה. אותו שטח מרכזי מחולק על ידי מסילת רכבת בשם "ז'ינגואנג", העוברת בעיר בכיוון צפון-דרום. כך גם תחנת הרכבת בבאודינג מהווה מבחינה גאוגרפית ומבחינת התפתחות-עירונית את נקודת המרכז שלה, כאשר חלקה הישן של העיר נמצא ממזרח למסילה ומחולק בעצמו מבחינה מנהלית ל"עיר צפונית" ו"עיר מזרחית", והחלק שהתפתח בבנייה מאוחרת יותר נמצא ממערב למסילה. מאז הפיכתה לנציבות עירונית, מורכבת כיום באודינג מ-3 מועצות עירוניות, 4 נפות עירוניות, ו-18 נפות:
טופוגרפיה
הנציבות העירונית משתרעת על פני 22,368 קמ"ר במרכז-מערב מחוז חביי, היא גובלת בבירת המחוז שה-ג'יאג'וואנג ובחנגשווי מדרום, ב וב ממזרח, ב ובבייג'ינג בירת סין מצפון ובמחוז שאנשי ממערב. העיר עצמה מרוחקת כ-140 קילומטרים מדרום למרכז בייג'ינג, כ-150 קילומטרים ממערב לעיר טיינג'ין וכ-125 קילומטרים מצפון-מזרח למרכז בירת מחוז חביי שה-ג'יאג'וואנג, וממוקמת למעשה במרכז האזור שבין שלוש הערים. באודינג ממוקמת למרגלות מזרח החלק הצפוני של רכס הרי טאיחאנג, כך ששטחה כולל בעיקר אזור הררי בשטחה הצפוני-מערבי, ושיפוע הקרקע כלפי מטה עד אל אזור מישורי המוקף באדמות חקלאיות בשטחה הדרומי-מזרחי, שבו נמצא מרכז העיר. במזרח שטח המישור, ישנם משקעים רבים היוצרים מקווי-מים קטנים ואגמים רדודים אשר חוברים יחד ביצירת אזור בשם "אגם בָּאיְיָאנְגְדְייֵן", שבו שטחי מים עמוקים ומים רדודים עם ביצות, שלל שטחי יבשה בתצורות איים גדולים וקטנים. גם תושבי האיים והאזור של שטח זה נכללים בתחום ניהולה של באודינג. ולמעשה, שליש משטח באודינג נמצא ברכס הרי טאיחאנג במערב, שליש באזור המישור במזרח, ושליש באזור המרכזי ביניהם המכונה "אדמת הילי", שבו נמצא מרכז העיר.
אקלים
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בעיר היא 12 מעלות צלזיוס. יש בה הבדל ברור בין עונות השנה, עם שינוי ניכר יחסית בטמפרטורות בין עונה לעונה. העיר מצויה בתחום אקלים מונסון ממוזג-חמים לח-למחצה. רוב הגשמים יורדים בעונת הקיץ, עם כמות משקעים ממוצעת של 570 מילימטרים במהלך עונת המונסון, בעוד שבחורף יבש והקור מגיע עד מתחת לאפס מעלות צלזיוס. גם בעונת האביב שורר בעיקר יובש עקב מזג אוויר אביך, ובסתיו קריר.
כלכלה
באודינג ממוקמת במרכזו של אזור כלכלי בשם האזור הכלכלי של בוהאי, המהווה את אזור שלוש הערים בייג'ינג, טיינג'ין ושה-ג'יאגוואנג. אחד המפעלים הגדולים בבאודינג הוא "צָ'יְינָה לָאקי פילם", שהוא יצרן חומרים רגישים לאור וחומרי הקלטה מגנטית הגדול בסין.
באשר להפקת אנרגיה מחודשת, לאחר שבאזור מקווי המים בבאודינג מתו דגים רבים משפכי מפעלים אל המים כבר לפני מספר שנים, ראש העיר צ'וּ'ן יוּ' הפך את באודינג בתוך שלוש שנים מעיר בעלת תעשייה עיקרית של ייצור רכבים ואריגי בד, לעיר שגדלה בקצב המהיר ביותר בסין למוקד לפיתוח אנרגיה סולארית-שמקורה בקרינת השמש, אנרגיית רוח, וייצור ציוד לתחנות כוח מבוססות שריפת ביומסה. כך גם הפכה לעיר בעלת שיעור הצמיחה הגבוה מבין כל הערים במחוז חביי, כאשר אזור ריכוז התעשייה בבאודינג, המכונה "עמק החשמל" ושנבנה במתכונת דומה לזו של עמק הסיליקון שבקליפורניה, הגדיל את היקף עסקיו פי ארבעה עקב שינוי זה. מצב נוכחי מוצלח זה של התקדמות הפרויקט, מבוסס על דיווח מתאריך 16 באוגוסט 2009. אחת התוצאות המוצלחות של פיתוח תעשיית אנרגיה מחודשת זו, היא ייסוד 20 מפעלים לייצור הלהבים המשמשים במחוללים של טורבינת רוח ב"עמק החשמל", שאחד מהם הוא המפעל הגדול בסין בייצור זה. לצד מפעל זה, יש שני מפעלים מרכזיים נוספים בבאודינג לטורבינות רוח שהם בין הגדולים בסין, אחד מהם הוא המפעל לטכנולוגיית רוח "טיאנוויי" (בתרגום מילולי: "טכנולוגיית כוח הרוח טיאנוויי"). מפעל זה ייצר 20 טורבינות ראשונות בשנת 2008, ייצר כ-150 יחידות טורבינות נוספות בשנת 2009, וצפוי לייצר עוד כ-500 יחידות במהלך שנת 2010 במסגרת הפיתוח המקיף של הפקת אנרגיה מחודשת.
בשנת 2007 עמד התוצר הלאומי הגולמי על 137.5 מיליארד "רנמינבי"/יואן (18.3 מיליארד דולר אמריקני), המהווים זינוק של 11.7% לעומת התוצר הגולמי הלאומי של שנת 2006, עקב הפיתוח התעשייתי המהיר ביותר בבאודינג ובאזור "רצועת בוהאי".
תחבורה
לבאודינג קשרים חזקים עם ערים אחרות, בעצם מיקומה על אחת הדרכים העיקריות המובילות אל העיר בייג'ינג ומחוצה לה. הכביש המהיר "ז'ינגשי" מקשר בין שתי הערים, ובאודינג היא גם הנקודה המערבית הסופית של הכביש המהיר "באוז'ין", המקשר אותה עם טיינג'ין. מסילת ג'ינגואנג מספקת שירותי הסעה תדירים לתחנה הרכבת של מערב בייג'ינג. מספר רכבות יוצאות מספר פעמים במשך זמן מסוים במהלך היום מהערים בייג'ינג ושה-ג'יג'ואנג אל באודינג, בין השאר בקווי מסילות בייג'ינג-גואנגזו ו-"שְׁווֹג'וֹאוּ-חְוָאנְגְחְווָה" העוברות דרך באודינג. ישנו גם כביש מהיר מטיינג'ין אל באודינג, אשר מקל את הנגישות ומקצר את הדרך לשלוש שעות נסיעה בין השתיים. נגישות הנסיעה באוטובוס מבייג'ינג אל באודינג גבוהה ביותר, כאשר באופן כללי יוצא אוטובוס מבייג'ינג אל באודינג מספר פעמים רב ביום.
מרכז באודינג מוקף בכביש טבעת, ומערכת התחבורה הציבורית בתחום העיר מורכבת מאוטובוסים (אשר גובים סכום של יואן אחד לכל נסיעה בתחומיה), ומוניות גם נפוצות בעיר. בבחינת תחבורה אווירית, לבאודינג יש נמל תעופה קטן שאינו נכלל בדירוג 150 שדות התעופה הגדולים והנוחים בסין. אולם באופן כללי, נגישות בדרכי תעופה בין מחוזות רחוקים בסין ומדינות אחרות לבין באודינג היא קלה, עקב היותה ממוקמת במרחק של כ-150 קילומטרים משלושת שדות התעופה הגדולים והנוחים: נמל התעופה הבינלאומי הגדול ביותר בסין של בייג'ינג, נמל התעופה הבינלאומי הגדול של טיינג'ין ונמל התעופה "גֶ'נְגְדִינְג" של שה-ג'יאג'וואנג. כך גם רוב התיירים מגיעים לבאודינג דרך שלוש הערים הללו.
עממיות
השפה המדוברת בבאודינג היא סינית מנדרינית, בתצורת ניב ייחודי לבאודינג הנקרא "ז'י-לו מנדרינית". למרות קרבתה של באודינג אל בייג'ינג, הניב הסיני המדובר בה אינו דומה במיוחד לניב המדובר בבייג'ינג, אלא קרוב יותר לזה המדובר בטיינג'ין. בנפת אנשין נמצא "איגוד המוזיקה של הכפר צ'ואנטואו" הממוקם באי בשטח "אגם באי-יאנגדין", שהיא קבוצה מוזיקלית מפורסמת המנגנת על "גְווָאן"-סוג של אבוב, "שֶׁנְג"-סוג של מפוחית פה, וכלי הקשה שונים. מוצרי מאכל מקומיים ייחודיים שנעשים בעיר הם ביצת "בָּאיְיָאנְגְדְייֵן" שמורה, וחמוצי "קְווֵיחְווָאי". הפסטיבלים והמופעים בעיר נערכים ברובם בעונות הקיץ והסתיו, ורבים מהתיירים מגיעים לעיר בעונת הסתיו שבה שורר מזג-אוויר קריר ונעים.
הפקת חומרי אמנות וחפצי אמנות:
בעיר מספר מופעים עממיים מרכזיים:
אתרים
הרחוב בעל האופי המסורתי העיקרי בחלקה הישן של באודינג הוא "דרך יוּ'חְווָה", אשר נמשך ממרכז העיר עד לקצה המזרחי שלה. רוב המבנים ההיסטוריים בעיר ממוקמים באזור של רחוב זה, לצד כמה ממרכזי הקניות המודרניים מהגדולים יותר שיש בעיר. רחובות עיקריים נוספים כוללים את "דרך דונְגפֶנְג", ושדרת "צָ'אנְגְיָאנְג". בבאודינג נמצאת אוניברסיטת חביי, בין שאר מוסדות חינוך גדולים בעיר, וקתדרלה גדולה, בין שאר מבני דת בעיר. במרכז העיר יש שני אתרים היסטוריים בולטים ובכל שטחה הניהולי ישנם 15 אתרים היסטוריים של שרידים תרבותיים במעמד מדיני.
האתרים ההיסטוריים במרכז העיר:
האתרים ההיסטוריים בשטח העיר:
אתרי טיולים מרכזיים נוספים בשטח העיר:
השכלה
באודינג ידועה כ-"עיר סטודנטים" כשיש בה 7 אוניברסיטאות ומכללות, 31 בתי-ספר טכניים ומתחם מתקני אימון בסוגי ספורט אולימפיים. בנוסף ישנם מכללה לרפואה ומכון חקלאי.
מוסדות ההשכלה המרכזיים בעיר הם:
ציפרוהפטדין
ציפרוהפטדין (שם גנרי) או בשמו המסחרי פריאקטין, היא תרופה ממשפחת דור ראשון של האנטי היסטמינים (אנטיהיסטמין) בעיקר לטיפול כנגד אלרגיה, אינסומיה (הפרעת שינה) ובחילות. תרופות אלו חודרות את ה-BBB ונכנסות למח, התרופה אינה סלקטיבית לרצפטורים להיסטמין ולכן בעלת תכונות אנטי סרטונרגיות (כחוסם רצפטור להיסטמין) ואנטי כולינרגיות (חוסם רצפטור לאצטילכולין).
היסטמין הוא חומר שמיוצר מהחומצה האמינית היסטידין שעבר דה קרבוקסילציה על ידי האנזים היסטידין דה קרבוקסילז ולאחר היווצרותו נאגר בגרנולות בתוך ציטוזול תאי מערכת החיסון: תאי פיתום (mast cell), באזופילים ואיאוזונופלים המתווכים תגובה אלרגית בהינתן טריגר כגון-אלרגן, טראומה או חשיפה לטוקסינים כמו עקיצת דבורה שגורמים להפרשת ההיסטמין ושחרורו לזרם הדם. להיסטמינים קיימים ארבעה רצפטורים על איברי המטרה H1-H4, כאשר H1 ו-H2 החשובים יותר מבחינה קלינית. פיזור הרצפטורים בעיקר על פני-העור, ריאות, קיבה, כלי דם ומערכת העצבים הפריפרית והמרכזית. שפעול הרצפטורים גורם לתופעות מוכרות של אלרגיה כגון: עיטוש, פריחה, דמעת וכו', ובמקרים קשים לתגובה אנפילקטית.
מנגנון פעולה
התרופה ציפרוהפטדין פועלת כמעכב של הרצפטור H1 בלבד המצוי ברקמות עור, דרכי הנשימה בריאות, אנדותל כלי הדם ומערכת העצבים המרכזית והפריפרית. התרופה אינה משפיעה על רצפטור H2 המצוי בקיבה ואחראי על בקרת הפרשת חומצת הידרוכלורית HCL בקיבה. H1 הוא רצפטור מסוג rodopsin like g protein coupled receptor, שמשתייך למשפחת רצפטורים GPCR קולטן המצומד לחלבון G – שבחלק התוך תאי שלו קיים חלבון G ובעל מולקולת רודופסין בחלק החיצוני, הוא מפעיל פוספוליפז C שמפעיל העברת אותות דרך מתווך שניוני. שפעול הרצפטור באופן פיזיולוגי יגרום לתופעות הבאות: תיווך התכווצות הסימפונות (ברונכוספאזם) פחות מעבר אוויר ולכן ייגרם קוצר נשימה ויישמעו צפצופים בהאזנה בבדיקת ריאות, הרחבת כלי דם (ואזו-דליטציה) ולכן ייגרם ירידה בלחץ דם יציאת נוזלים שתגור בצקת ויציאה של תאי דלקת לאתר, עקצוץ וגרד, אורטיקריה (פריחה אלרגית מגרדת), עוררות של מערכת העצבים המרכזית, התרופה חוסמת את הרצפטור וגורמת לתופעות ההפוכות. תרופות אנטי היסטמיניות מהדור הראשון גורמות לסדציה-ישנוניות ולכן מסוכנות במצבים כמו נהיגה, ציפרוהפטדין גורמת לסדציה קלה יותר ביחס לשאר התרופות במשפחה.
צורת מתן
ניתנת דרך הפה כסירופ במינון 2 mg/5 m או טבליה במינון 4mg.
מבנה כימי
התרופה מורכבת משלוש טבעות ציקלוהפטן, דומה בהרכבה לתרופות פיזוטיפן וקטוטיפן השייכות למשפחת הבנזוציקלוהפטן (תרופות נגד דיכאון טריציקליות).
שימושים רפואיים
התרופה בעיקר משמשת להפחתת סימפטומים אלרגניים כגון: גירוי עורי, עיטוש, דמעת עיניים, נזלת אלרגית, אורטיקריה, הורדת בצקת, אסתמה, כיווץ כלי דם. לעיתים ניתנת כטיפול נגד סימפטומים של תגובה אלרגית חריפה בעקבות קבלת מוצרי דם שעודדו אלרגיה, זאת לאחר הגעה למצב יציב באמצעות תרופות נוספות. בנוסף לכך, משמש כאנטידוט (טיפול נוגד הרעלה) ל-seratonin syndrom המתבטאת בשלשול, ירידה בלחץ דם, חום גוף גבוהה, רעד ואישונים מורחבים. נעשה שימוש בתרופה גם בתיסמונת קושינג (קורטיקוקורטיזול מוגבר), מקל על כאבי ראש מסוגי שונים וביניהם מיגרנות ונמצא גם כמעודד תיאבון ומפחית ירידה במשקל על רקע אונקולוגי. התרופה נמצאה גם משפרת בצורה לא רשמית לתנועות לא רצוניות כתוצאה ממתח נפשי (אקטהקציה) ולבחילות בילדים. כמו כן מתאימה לגידולים שמפרישים היסטמין.
תופעות לוואי
בשל חדירת התרופה ל-BBB התרופה גורמת למופע פסיכאטרי נוירולוגי-דיכוי מערכת העצבים המרכזית, עייפות, סדציה -קלה עד שינה עמוקה, בלבול, הפרעות בקורדינציה, אינסומיה, רעד, אופוריה, עצבנות,אי שקט, דלריום, פרכוסים, פסיכוזה. ביטוי ברקמת שריר-חולשת שרירים מערכת קרדיו-ווסקולארית-פלפיטציות, טכיקרדיה (קצב לב מוגבר), שינויים באקג (מקטע QRS מוארך) הפרעות קצב (אריתמיה, חסם הולכה), תת-ל"ד, יתר ל"ד. מערכת העיכול-דיכוי אפיגסטרי, אנורקסיה, בחילה, הקאה, שלשול, עצירות. מערכת ההפטית-כבדית-הפטיטיס (דלקת כבד),פגיעה בתפקודי כבד עד כדי אי ספיקת כבד, צהבת, עימדון מרה.(דיכוי יצירת מיצי מרה) מערכת עורית-אקזמה, פריחה פפולרית, אריתמה, גירוי עורי. מערכת תחושתית-הפרעות ראייה, טשטוש ראייה, דיפלופיה (כפל ראייה) טנטון שמיעתי, דלרת אקוטית באוזן הפנימית. מערכת כלייתית-צריבה בשתן, קושי בהתרקונות. מערכת הנשימה-הפרשות צמיגיות, צפצופים תופעות נוספות-ורטיגו, הזעה, צמרמורות, כאב ראש, עקרות, יובש בריריות (פה אף ולע),דיסקנזיה, לחץ בחזה.
פרמקוקינטיקה
Cyproheptadine נספג היטב לאחר בליעה דרך הפה ולכן זמינות ביולגית (vioabillity) גבוהה, כאשר הרמות הנראות בפלזמה מגיעות לשיא לאחר 1 עד 3 שעות, זמן מחצית החיים הסופית שלו בנטילה דרך הפה היא כ-6–9 שעות, לאחר זמן זה ריכוז התרופה יורד ב-50%. התרופה מופרשת מהגוף דרך הכליה 40%, ודרך הצואה 20%–40%.
הריון
מותרת בשימוש בהריון – קטגוריה B (כלומר מחקרים בבעלי חיים אינם מראים סיכון). עם זאת לא ידוע האם מופרשת בחלב אם ועל כן אסורה בהנקה-ומהווה קונטרה-אינדיקציה.
התוויות נגד
רגישות יתר בעבר לתרופה, פגים וילודים, נשים מניקות, טיפול מקביל במעכבי מונואמין אוקסידאז (moai), גלאוקומה עם זווית צרה, כיב פפטי, היפרטרופיה (הגדלה) של הערמונית, חולים קשישים, תשושים.
מנת יתר
במינון יתר יש לתת פחם פעיל שסופח את התרופה וכך יוצא בצואה ללא ספיגה לזרם הדם.
שימושים וטרינריים
משמש בחתולים כממריץ תיאבון וכתוספת בטיפול באסתמה. תופעות לוואי אפשריות כוללות התרגשות והתנהגות תוקפנית-זמן מחצית החיים של cyproheptadine בחתולים הוא 12 שעות, בנוסף הוא קו שני לטיפול בהפרעות בתפקוד בלוטת יותרת המוח בסוסים.
פלא אוזן
פלא אוזן (פרפרזה על הביטוי "מפה לאוזן") הוא הרכב היפ הופ. חברי ההרכב הם בריל, אברי ג'י, פלואו נבו, רויסון וסמיילי.
ביוגרפיה
ההרכב החל את דרכו בשנת 2016, כאשר הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מריצים ת'דיבור". האלבום הופק על ידי חברי ההרכב, אברי צפנת (אברי ג'י) ונבו שיראזי (פלואו נבו).
ב-2018 הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, "שפת המדרכה". באותה שנה הוציאו את אלבומם השני, "בגובה העיניים". על האלבום עבדו חברי הלהקה במשך שנתיים.
ב-2019 הוציאו את השיר "הדרך ארוכה" בשיתוף הראפר טדי נגוסה והזמר אביב עזרא. בהמשך השנה הוציאו את השיר "המנגינה" בשיתוף פישי הגדול.
רוב שירי הלהקה מהווים שירי מחאה.
בחורים רעים לתמיד
בחורים רעים לתמיד (באנגלית: Bad Boys for Life) הוא סרט פעולה קומי אמריקאי משנת 2020, בבימוי עאדיל אל ערבי ובילאל פלאח. הסרט הוא סרט המשך לסרט בחורים רעים 2, שבעצמו מהווה המשך לסרט משנת 1995, "בחורים רעים".
תקציר עלילת הסרט
שוטרי מחלקת הסמים במיאמי (MPD) מייק לאורי (ויל סמית') ומרקוס ברנט (מרטין לורנס) שוב משתפים פעולה. הפעם הם נאבקים בארמנדו ארטס, בנו של ראש קרטל סמים שנפטר בכלא, הנשלח על ידי אמו לנקום בכל מי שהיה שותף לכליאת האב ובראשם לאורי עצמו שהיה שתול בארגונו של האב.
שירת הים
שִירַת הַיָּם היא אחת משלוש השירות שבתורה (האחרות הן שירת הבאר, ושירת האזינו). על פי המסופר בתורה, השירה נאמרה לאחר שים סוף נבקע לשניים, בני ישראל עברו בו והמצרים טבעו בו. שירת הים כתובה בספר התורה בצורה מיוחדת של שירה.
השירה נאמרת מדי יום בתפילת שחרית בסופם של פסוקי דזמרא. היא גם נקראת בציבור פעמיים בשנה: בשבת פרשת בשלח, החלה בסמוך לט"ו בשבט, ובשביעי של פסח. בקרב עדות שונות יש מנהגים של אמירת השירה בליל שביעי של פסח, ברוב עם.
תוכן ומבנה הטקסט
השירה מופיעה בספר שמות, ועל פי כותרתה היא נאמרה על ידי משה ובני ישראל לאחר קריעת ים סוף, שבמהלכה חצו בני ישראל את הים שנבקע, ולאחריהם טבעו בו המצרים.
בסיומה של השירה באים שני פסוקים נוספים (שמות ט"ו, כ'-כ"א) ובהם נאמר שמרים וכל הנשים אף הן שרו את השירה, בלוויית תוף ומחול: "וַתִּקַּח מִרְיָם הַנְּבִיאָה אֲחוֹת אַהֲרֹן אֶת הַתֹּף בְּיָדָהּ וַתֵּצֶאןָ כָל הַנָּשִׁים אַחֲרֶיהָ בְּתֻפִּים וּבִמְחֹלֹת וַתַּעַן לָהֶם מִרְיָם: שִׁירוּ לַיהוָה כִּי גָאֹה גָּאָה, סוּס וְרֹכְבוֹ רָמָה בַיָּם".
תוכן השירה הוא בעיקר הודיה לאלוהים על הנס שנעשה לעם ישראל בקריעת ים סוף וביציאת מצרים, והמשכה בסיפור העתיד לקרות בעת הכניסה לארץ ישראל ובניית המשכן ובית המקדש. השירה כתובה בספר התורה באופן מיוחד, הנקרא בלשון חז"ל "אריח על גבי לבנה", כבניין העשוי מאריחים ולבנים, שאורכם אינו שווה, בניגוד ל"אריח על גבי אריח" בו כל שורה זהה לחברתה, כמו בניין הבנוי מאריחים שכולם זהים זה לזה באורכם. בכל שורה ישנו רווח אחד או שנים בין הפסקאות. כך:
תיארוך
במחקר הבלשני מקובל לסווג את שירת הים לרובד הארכאי של העברית המקראית, המוקדם מרובד העברית הקלאסית המאפיין את שאר התורה.
בעבר נהוג היה לתארך את שירת הים כטקסט מקראי מאוחר מתקופת בית שני, וזאת בעיקר בעקבות הופעה חריגה של המילה 'רָמָה' (בפסוק הראשון) במקום מקבילתה הנפוצה יותר במקרא 'השליך', אשר פורשה עוד בספרות התלמודית כהשפעה ארמית, שפה שבה שורש ר.מ.ה בעיקר משמש במשמעות השלכה, ובתקופה זו הייתה השפעה ניכרת של ארמית על השפה העברית המדוברת והנכתבת. כיום מקובל להניח כי השימוש בשורש החריג אינו בהשפעת הארמית, אלא שמקורו במוצאן השמי המשותף של הארמית והעברית, ועל כן מעיד על שלב קדום שבו טרם נדחק השורש מן השפה העברית. בנוסף לכך, ישנן עוד מילים יחידאיות רבות בתורה שמוצאן בשפה הארמית, כדוגמת המילה 'מקלט' שמגיעה מהשורש הארמי ק.ל.ט.
חוקר המקרא ישראל קנוהל מתארך את חיבור שירת הים לתקופת הקמת מקדש שלמה במאה ה-10 לפנה"ס, בהתבסס על פסוק י"ז: "תְּבִאֵמוֹ וְתִטָּעֵמוֹ בְּהַר נַחֲלָתְךָ, מָכוֹן לְשִׁבְתְּךָ פָּעַלְתָּ ה', מִקְּדָשׁ אֲדֹנָי כּוֹנְנוּ יָדֶיךָ". לדעתו, אירוע מכונן של "יציאת מצרים" ונס המעבר ביבשה בתוך הים, מקורו במסורת צפונית דווקא, והועבר למסורת ממלכת יהודה מאוחר יותר במשמעות של מצרים וסיני המזוהים כיום עם חצי האי סיני וארץ מצרים
קריאת השירה ואמירתה
השירה נמצאת בפרשת בשלח שבספר שמות, והשבת שבה קוראים אותה כחלק מפרשת השבוע נקראת גם "שבת שירה" על שמה. יש הנוהגים לקרוא אותה במנגינה מיוחדת, השונה מהקריאה הרגילה בתורה. בשבת זו מפטירים בקריאת שירת דבורה. את שירת הים נוהגים לקרוא גם בשביעי של פסח, שבו, לפי מסורת חז"ל, אירעה קריעת ים סוף ואמירת השירה המקורית על ידי בני ישראל. הפטרת קריאה זו היא שירת דוד, בה מופיעים רמזים לקריעת ים סוף.
בליל שביעי של פסח נהגו בצפת בתקופת האר"י לומר את שירת הים באשמורת הבוקר, כסיום לסדר הלימוד שהונהג בלילה זה. כיום נוהגים בחלק מהקהילות להתכנס בבתי המדרש ולומר את שירת הים ביחד בחצות הלילה או מעט לפני כן. קהילות אחרות לא נהגו בכך. בחבלים ההרריים של לוב היה נהוג להתכנס כל הקהל, כולל התינוקות, ליד בית הכנסת כדי לומר את השירה, וכן נהוג היום במושבים עוזה ושלווה של יוצאי חבל ההר בלוב. יהודי תוניסיה נהגו להתפלל שחרית ומוסף על שפת הים, ובחזרה לבית הכנסת לקיים תהלוכה שבה שניים מהקהל מתחפשים למשה ואהרן, ובדרך שרים את שירת הים ופזמונים שונים.
בישראל מתקיימות חגיגות שירת הים על חוף הים בתל אביב ובמקומות שונים ברחבי הארץ. במיוחד תפסו את תשומת הלב חגיגות שירת הים שהתקיימו באילת ובסיני על חוף ים סוף (אם כי הסיפור אירע בשלוחה המערבית של ים סוף, מפרץ סואץ). בירושלים התקיימה החגיגה המרכזית בשכונת שערי חסד בביתו של הרב יעקב משה חרל"פ והחגיגות במקום זה נמשכו גם לאחר פטירתו של הרב חרל"פ.
אמירת השירה בתפילה
על פי התלמוד הבבלי, שירת הים נאמרה כשיר של יום בשירת הלויים בעת הקרבת קורבן התמיד של בין הערביים בשבת.
על פי מנהג רומא, שירת הים נאמרת בכל יום בתוך פסוקי דזמרא, למעט בתשעה באב. החוקרים סוברים שמנהג זה ברומא משקף את מנהג ארץ ישראל מאז ימי חורבן הבית, והמנהג בבבל היה שלא לומר את שירת הים בתפילה. על פי כתב יד מימי הביניים, משה בן קלונימוס הביא לאשכנז את המנהג לומר את שירת הים בכל יום בתפילה. המנהג יוחס על ידי הרוקח לר' משה הזקן בן המאה ה-10. יהודה בן ברזילי הברצלוני מביא בספר העתים את דבריו של רב נטרונאי גאון שבשתי הישיבות לא נהגו לומר שירת הים בתפילה, אולם בשאר בתי הכנסת בבבל נהגו לאומרו בכל השבתות ובכל המועדים, וכן ביום הכיפורים. הרמב"ם כתב כך: . כמו כן, בעתות מצוקה, חלק מיהודי תימן נהגו לשלש את הפסוק "תיפול עליהם" 3 פעמים.
חוק שארל
חוק שארל הוא אחד מחוקי הגז האידיאלי. החוק התגלה על ידי הפיזיקאי הצרפתי ז'אק שארל ב-1787, וקרוי על שמו. לואי ז'וזף גה-ליסאק גילה אותו באופן עצמאי ב-1802, ולכן החוק קרוי גם חוק שארל - גה-ליסאק. החוק עצמו הוא מקרה פרטי של משוואת הגז האידיאלי לתהליך איזובארי (שווה-לחץ).
חוק שארל קובע, כי בלחץ קבוע, נפחה של כמות נתונה של גז גדל ככל שהטמפרטורה גדלה, ולהפך - כלומר, הנפח והטמפרטורה נמצאים ביחס ישר. ובלשון מתמטית:.
קישורים חיצוניים
Thermische Zustandsgleichung idealer Gase
הפורום לחשיבה אזורית
הפורום לחשיבה אזורית הוא מכון מחקר ישראלי שמתמקד במזרח התיכון. הפורום נוסד בשנת 2014 על ידי חוקרים ממספר תחומי ידע, במטרה לטפח תקווה ויחסי אמון בין אזרחי ישראל לבין אזרחי המדינות השכנות ולהרחיב את הידע של אזרחי ישראל בנושאים הקשורים למדינות האזור. הפורום מפיץ את תוצריו באמצעות האתר שלו, התקשורת הישראלית ופעילות ציבורית.
הפורום נוסד לאחר שלוש שנות פעילות באתר "אפשר לחשוב”, על ידי פרופ' דרור זאבי, פרופ׳ נמרוד הורביץ, ד"ר שאול ינאי וד"ר אסף דוד. נכון ל-2019 פעילים בו כ-30 עמיתים. העמיתים מגיעים מתחומי המזרח התיכון ומדעי הרוח והחברה באקדמיה, ומאנשי מחקר ומעשה שצמחו במגזר הציבורי ובארגוני החברה האזרחית בישראל. את הפורום מנהלת רונית פיסו. בין היתר חברים בפורום עידן בריר, מומחה לעיראק; מרזוק אלחלבי, חוקר החברה הפלסטינית, עיתונאי וסופר; פרופ‘ יעל רונן, משפטנית; אליזבט צורקוב, מומחית לסוריה; אילת לוי, חברה ותרבות בצפון אפריקה; ד"ר שמוליק לדרמן, מומחה לפילוסופיה פוליטית, ואחרים.
עמדות
הפורום מבקש לחשוף את הציבור הישראלי לסוגיות ואירועים במזרח התיכון ולעורר שיח שאינו ממוקד בסכסוך היהודי ערבי. תחומי המחקר של הפורום הם כלכלה, חברה ותרבות, דת ומדינה, מגדר, יחסים בין מדינות במזרח התיכון ועוד.
הפורום פועל מתוך אמפתיה בסיסית לתושבי המזרח התיכון כולו. מעבר להיבט האנושי והמוסרי מאמין הפורום כי יש בכך גם תועלת מקצועית, המאפשרת לחוקרים היכרות טובה יותר עם עמי האזור ועם האופן שבו הם חווים את המציאות ומפרשים אותה. בהתאם לזה, עמיתי המחקר מציגים מידע וניתוח של התרחשויות באזור שאינן זוכות לסיקור ותשומת לב בשיח הציבורי והמקצועי הישראלי. בכך מאמץ ״מזרחנות ישראלית חדשה״, המתייחסת לישראל כמדינה מזרח-תיכונית שבינה לבין יתר המדינות באזור קיימים גם קווי דמיון מהותיים. על פי גישה זו, העוינות השוררת בין יהודים לבין ערבים אינה מצב קיומי, אלא סיטואציה פוליטית-מדינית בת חלוף, והמפתח לפתרון הקונפליקט הוא בהתמקדות בשיח אזרחי במזרח התיכון, על פני הביטחוני.
פעילות
מחקר ותקשורת: חוקרי הפורום מופיעים בתקשורת במטרה להביא את מחקרי העמיתים לחשיפה ציבורית רחבה. אתר הבית של הפורום מתעדכן על בסיס שבועי עם מאמרים אקטואליים ומאגד ארכיון של אלפי מאמרים ומחקרים. כמו כן, מתראיינים עמיתי הפורום באופן קבוע במיטב ערוצי הטלוויזיה והרדיו, ומפרסמים מאמרים באתרים ועיתונים המרכזיים, בהם טור ב-ynet המתפרסם פעמיים בחודש.
פעילות ציבורית: הפורום מקיים כנסים, רבי-שיח והרצאות בקרב קהלי יעד רלוונטיים כגון מקבלי החלטות ברשות המבצעת והמחוקקת, גמלאים, נשים, סטודנטים וקהל הרחב.
פעילות חינוכית: הפורום מקיים פעילות חינוכית בקרב מנהיגים צעירים ומעביר קורסים שנתיים וסמסטריאליים במכינות קדם צבאיות, לחברי תנועות נוער ועוד.
מחקרים ופרסומים בולטים
לצד המאמרים והמחקרים המתפרסמים באופן שוטף באתר ובתקשורת, אחת לתקופה מוציא הפורום מחקרי עומק המגיבים לסוגיות אקטואליות. כך למשל, בעקבות מסמך העקרונות החדש שפרסמה תנועת חמאס ב־2017, פרסמו חוקרי הפורום ניתוח של המסמך מזוויות שונות. המחקר מאבחן את התמורות הפוליטיות והמדיניות בחמאס, ובעקבותיהן רואה הפורום הזדמנות עבור ישראל לבסס תקשורת ישירה עם החמאס ולפתוח ערוץ למהלך הסדרי.
לרגל יום השפה הערבית, שצוין לראשונה בהיסטוריה של הכנסת במאי 2016, פרסם הפורום מקבץ מחקרים על השפה הערבית ומקומה במדינת ישראל. המחקר מתמקד בצורך לשנות את מעמדה של הערבית בישראל ולעשותה נקודת חיבור והשקה בין מגזרים בחברה.
בנוסף, הפורום מפרסם את כתב העת המקוון שוּרוּק העוקב אחר מגמות עכשוויות במזרח התיכון ומאגד מחקרים מגישות מגוונות. הגיליון הראשון (2015) הוקדש להסדרים פוליטיים במזרח תיכון משתנה, הגיליון השני (2016) הוקדש לדמוגרפיה, פליטים וזהות.
קרפדה מצויה
הקרפדה המצויה (שם מדעי: Bufo bufo) היא מין בסוג קרפדה במשפחת הקרפדיים. נפוצה בכל אירופה, למעט אירלנד, ובמספר איים בים התיכון. במזרח, תפוצתה מגיעה עד לאזור אירקוטסק שבסיביר, ובדרום עד לצפון-מערב אפריקה.
מאפיינים
קרפדה מצויה בוגרת מגיעה לגודל של 18 סנטימטר. לעורן מראה דמוי יבלת, וצבען נע בין ירוק וחום. הן מפרישות רעל מצחין לשם הגנה מפני טורפים. רעל זה מספיק על מנת להרתיע את מרבית הטורפים, אולם המין נחש מים אירופי וקיפודים חסינים לרעל זה. הזכרים מבלים את מרבית זמנם על היבשה. הנקבות נכנסות למקורות מים עומדים, כמו שלוליות, ושם מטילות את ביציהן. קל להבחין בין ביצי קרפדה לביצי הצפרדע המצויה (Rana temporaria), על ידי כך שהצפרדע מטילה את ביציה בגושים, בעוד שהקרפדה מטילה את ביציה בשרשראות. הקרפדה המצויה מטילה את ביציה באביב, כאשר הנקבות משתדלות לחזור למקום בו הם נולדו לשם הטלת הביצים. ראשני הקרפדה המצויה נראים ככל הראשנים, למעט ראשם הגדול והעגול יותר, וזנבם הקצר יותר.
תזונתן של הקרפדות המצויות מורכבת מחסרי חוליות, כגון חרקים, זחלים, עכבישים, שבלולים ותולעים, אותם הם לוכדים בעזרת לשונן הדביקה. פרטים גדולים מהממוצע אף יאכלו נחשי מים קטנים ועכברוני קמה, אותם הם בולעים בעודם חיים. הקרפדות המצויות פעילות בעיקר בלילה, ושיא פעילותן מתרחש במזג אוויר לח.
בגרמניה, בבריטניה ובפולין קרפדות מצויות רבות נדרסות למוות במהלך חציית דרכים בזמן תקופת הרבייה (כאשר הן רוצות להגיע למקום הולדתן). מסיבה זו, חפרו במקומות מסוימים מנהרות מיוחדות מתחת לדרכים על מנת שהקרפדות תוכלנה לעבור בשלום. לעיתים אף ניתן למצוא "סיורי קרפדות", בהם קבוצות אנשים מעבירות את הקרפדות למקום "מבוקשן" באופן יזום.
אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן
אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן (בגרמנית: Eduard von der Pfalz; 5 באוקטובר 1625 - 13 במרץ 1663), היה בנו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
ביוגרפיה
אדוארד נולד בהאג ב-5 באוקטובר 1625, לפרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ המודח ולאליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתם של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואן, נסיכת דנמרק. בשנת 1632 מת אביו, ואחיו קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ ירש את זכות הטענה על נסיכות הבוחר מפפאלץ.
ב-24 באפריל 1645 התחתן אדוארד עם אנה גונזאגה, בתם של קרלו גונזאגה, דוכס נוור וקתרין דה מיין, ומכיוון שהיא הייתה קתולית המיר אדוארד בחשאי את דתו. בתחילה ניתקה אמו את הקשר ביניהם, אולם לאחר זמן השלימה עמו בחזרה. אדוארד ואשתו זכו למעמד נכבד בחצר המלוכה הצרפתית, ונולדו להם 3 בנות. בשנת 1649 קיבל אדוארד תואר אביר של מסדר הבירית, וב-13 במרץ 1663 הוא מת בביתו בפריז.
משפחתו
ב-24 באפריל 1645 התחתן אדוארד עם אנה גונזאגה, בתם של קרלו גונזאגה, דוכס מנטובה ומונטפראט וקתרין דה מיין, ממנה נולדו לו 3 בנות:
מוטי מורל
מוטי מורל (23 במאי 1952 - 17 באפריל 2018) היה פרסומאי, יועץ אסטרטגי ויועץ תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
מורל החל את דרכו המקצועית ב-1975 כקופירייטר ומנהל קריאטיבי במשרדי פרסום. בין הלקוחות בהם טיפל היו הבנק הבינלאומי הראשון, הבורסה לתכשיטים, ארגון "חוקה לישראל", מפעלי הבירה, אׂסם, בנק הפועלים וטמפו. במסגרת עבודתו עבור "טמפו" טבע מורל את הסיסמה "דור הג'ינס שותה קווינס" שהפכה לאחת הסיסמאות המוכרות בישראל (אך שיווק המשקה שפרסמה נכשל). הוא גם טבע את המושג "המרכז הבריאותי" למזרני עמינח.
בשנת 1985 הקים את חברת "מורל פרסומאים" לפרסום עסקי, ובנוסף ניהל שורה של מערכות בחירות לכנסת. מורל היה חלק מצוות הבחירות לכנסת השתים עשרה של הליכוד בשנת 1988, קופירייטר ראשי במערכת הבחירות לכנסת השלוש עשרה של יצחק רבין בשנת 1992 (בהן כיכבה הסיסמה "ישראל מחכה לרבין"), מנהל הקמפיין במערכת הבחירות של בנימין נתניהו ב-1996 (הפעם כיכבה הסיסמה "פרס יחלק את ירושלים"), ושל מפלגת ישראל בעליה בבחירות לכנסת בשנת 1999 (עם הססמה "נאש קונטרול").
אחד ההישגים הגדולים של מורל הוא ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות 1996 מול שמעון פרס. בתחילה פיגר נתניהו בסקרים בפער של כ-20% (גם בגלל השפעת רצח רבין), ונראה היה כי הניצחון של פרס מובטח. הסלוגן "פרס יחלק את ירושלים" שהגה מורל סייע לניצחונו של נתניהו.
מורל ניהל קמפיינים גם במערכות הבחירות לרשויות המקומיות בישראל, בין השאר לרון חולדאי בתל אביב, מאיר יצחק הלוי באילת, זאב בילסקי ברעננה, רוביק דנילוביץ' בבאר שבע וגבי ללוש בדימונה.
בשנת 1998 הקים את חברת יחסי הציבור והאסטרטגיה "מורל תקשורת" ובין הלקוחות בהם טיפל היו ויאוליה (ישראל), עיריית תל אביב, עיריית אשדוד, משרד האוצר, משרד התיירות, משרד החוץ, משרד ראש הממשלה, צה"ל, ועד השופטים, התאחדות מלונות ים המלח, הקרן לרווחת ניצולי השואה, ועד עובדי חברת החשמל, ועד עובדי בזק, פורום המכללות הטכנולוגיות והתאחדות בוני הארץ (התאחדות הקבלנים).
מורל ניהל שורה של קמפיינים ומאבקים, בהם: שביתת הרופאים בשנת 2000, מאבק ניצולי השואה (2007), מאבק להקמת בית חולים באשדוד (2008), מאבק ארגון נכי צה"ל (2009), מאבק להקמת גדר הגבול ישראל-מצרים לעצירת ההסתננות מאפריקה לישראל (2010), מאבק עובדי חיפה כימיקלים להשוואת תנאי העבודה הבין דוריים (2011), מאבק נגד מכירת כי"ל לחברת "פוטאש ססקצ'ואן" הקנדית (2013), מאבק התסריטאים והבמאים של תל"י (2014) ומאבק נגד ויתור המדינה על "מניית הזהב" בצים (2014).
בשנת 2007 קיבל כשותף למשרדו את רונן צור, וב-2016 מכר צור את חלקו למורל, בעקבות סכסוך בין השניים.
ב-2016 החל לעבוד עבור ראש האופוזיציה, יצחק הרצוג, בפרסום ויחסי ציבור לתוכניתו המדינית.
בשנותיו האחרונות קיבל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו והתמחה במשרד עורכי דין גלעד שר ושות'.
במרץ 2016, פסק בית המשפט העליון פיצויים לעו"ד אורי דניאל, שנקבע כי היה קורבן לעלילת שווא שהעלילו עליו ארבע נשים, שטענו כי אנס אותן. לפי קביעת בית המשפט העליון, איש יחסי הציבור מוטי מורל, בעזרתה של עו"ד רוני אלוני־סדובניק, סייע לאותן נשים "לתפור" לדניאל תיק אונס על מנת להשחיר את שמו ולהימנע מלשלם לו פיצויים שנפסקו לטובתו.
ב-17 באפריל 2018 נהרג בתאונת דרכים בתל אביב, בעת שרכב על אופניים חשמליים. הותיר אחריו ילד מנישואיו לאילנה מורל, שני ילדים מבת זוגו השנייה אורנה מורל, ותינוקת בת שנה מבת זוגו השלישית זהר נבות.
קמפיינים של "הכפשה תקשורתית" למען הסיינטולוגיה וכתות אחרות
מורל העיד על עצמו כי הוא חסיד מוצהר של כת הסיינטולוגיה. בתחקירים שנעשו על ידי גור מגידו נחשף כי נשכר על ידי ארגון הסיינטולוגיה על מנת לבצע קמפיין "השחרה" כנגד המרכז הישראלי לנפגעי כתות שמטרתו "ייבוש מקורותיו הכספיים של המרכז לנפגעי כתות יחד עם השחרת תדמיתו הציבורית". כחלק מפעילותו להשחרת המרכז לנפגעי כתות סייע גם לתנועת "בני ברוך - קבלה לעם" בפעילותן כנגד המרכז ובניסיונן להשתיק את מבקריהן.
דירופילריאזיס
מחזור חיים
מחזור החיים של הטפיל מושלם בין החרק המעביר, בעיקר יתושים, למארח, בעיקר כלבים. מאחר שהחרק הוא מעביר מחלה ביולוגי ולא מכני אין חשש שהטפיל יעבור למארחים נוספים בתרומות דם.
פתופיזיולוגיה וסימנים קליניים
חלק מהכלבים אינם מציגים סימנים קליניים והמופע הקליני של המחלה יכול להתרחש שנים לאחר ההדבקה. מאחר שזוהי מחלה הדרגתית המתפתחת לאט לא צפוי לראות מופע קליני בכלביים מתחת לגיל שנה. התולעים הבוגרות אחראיות לרוב הלקויות הפתולוגיות וגורמות ליתר לחץ דם ריאתי, לאי ספיקת לב ימין ולתסמונת הווריד לרבות תמס דם.
המחלה בכלב
סימנים קליניים: שיעול, יריקת דם, קשיי נשימה, אי סבילות לפעילות גופנית, עילפון, אובדן משקל עם תיאבון בריא, מיימת וסימנים הנגרמים מתסמונת הווריד הנבוב לרבות צהבת, אנורקסיה, דיכאון ואובדן המוגלובין בשתן.
שלבי המחלה:
המחלה בחתול
החתול אינו המארח המועדף של הטפיל והמחלה קלה וקצרה יותר בחתולים. תוחלת החיים של התולעת הבוגרת היא קצרה יותר מבכלב ומשכה שנתיים-שלוש. נוכחות מיקרופלריות בדם היא נדירה ואם היא מתרחשת היא קצרה מאוד ומספר המיקרופילריות בדם מועט.
הילה הררי
הילה הררי (במקור הילה חיון; נולדה ב-1 באוקטובר 1975) היא זמרת ישראלית.
דירופילריאזיס
המחלה בחתול
הסימנים הקליניים בחתולים כוללים שיעול ויריקת דם, קשיי נשימה, חולשה, אובדן משקל והקאות (אף שחתולים נוטים להקיא פחות מכלבים).
אבחון
קיימות מספר דרכים לאבחון המחלה ולרוב נוהגים לשלב ביניהן.
הילה הררי
ביוגרפיה
הררי החלה את דרכה בפסטיגל 1985 כאשר ביצעה את השיר "בלבולים", לצד קורין אלאל. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקה הצבאית, תחת ניהולו של אלון אולארצ'יק. בשנת 1999 הייתה הררי חברה בלהקת פרה קדושה. קודם לפרסומה כזמרת לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה.
דירופילריאזיס
אפידמיולוגיה
תפוצה: צפון אמריקה, דרום אמריקה, אוסטרליה, יפן, אפריקה, דרום-מזרח אסיה ומערב אירופה.
הילה הררי
ביוגרפיה
ב-2004 הוציאה את הסינגל "אנשים אומרים". השיר בילה זמן רב בצמרת המצעד של ערוץ 24. בקליפ משתתף צק ברקמן (עמי ב"אהבה מעבר לפינה"). הסינגל השני של הררי, "זה היה ביתי", היה חידוש לשיר של מני בגר, בשיתוף כלא 6 ומני בגר עצמו. השיר כבש את מצעדי הרדיו והפך למזוהה עם המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות. הסינגל השלישי של הררי היה הראשון פרי עטה: "מכוסה". אחריו הוציאה, בפברואר 2005, את אלבום הבכורה שלה, "זה היה ביתי".
דירופילריאזיס
אפידמיולוגיה
גופים מארחים:
הילה הררי
ביוגרפיה
בתחילת 2007 הוציאה את הסינגלים "מכה בפנים" ו"לילות לבנים". בספטמבר 2008 יצא אלבומה השני, "אולי נאהב".
הוציאה את קלטת הילדים "המופע של הילה" ובכך ביססה את מעמדה ככוכבת ילדים. בהמשך הפכה את שמה כדמות כוכבת הילדים "היללי" שמבצעת קאברים לשירים עבור ילדים מהמוזיקה הישראלית.
בשנת 2022 עלה ליוטיוב פרק פיילוט לתוכנית חדשה לילדים בשם "I speak English", בה משתתפת הררי לצד סוזי מילר. בעקבות הצלחת פרק הפיילוט הוחלט על הפקת סדרת תוכניות שתשודר בערוצים השונים ובאינטרנט. בסדרה משולבים שירים מקוריים אותם כתבה והלחינה הררי ויחד הן מלמדות את ילדי ישראל את שפת האנגלית.
Man or Muppet
Man or Muppet (בתרגום חופשי לעברית: אדם או חבובה) הוא שיר מתוך הסרט המוזיקלי "החבובות" של חברת וולט דיסני שהולחן ונכתב על ידי ברט מקנזי.
את השיר ביצעו בסרט השחקן ג'ייסון סגל בתפקיד גארי ופיטר לינז בתור החבובה וולטר אשר חשבו מה היה קורה אם הם היו בצורות האחרות שלהם (וולטר כאדם וגארי כחבובה), אל הביצוע הצטרפו ביל ברטה בתור גרסת החבובה של גארי וג'ים פרסונס בתור הגרסה האנושית של וולטר.
הצלחת השיר
השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-84, כאשר הביס את יריבו היחיד לפרס "Real on Rio", מהסרט ריו.
בצלאל
{{פירושונים|
תימנים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נקודת קאווארוס
נקודת קאווארוס (באנגלית: Cavarus Point; בבולגרית: нос Кавар) היא לשון יבשה, המכוסה ברובה קרח, בחוף אוסקר השני, בחוף המזרחי של חצי האי צ'רצ'יל, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הצד הדרומי של הכניסה למפרץ זימן, והצד הצפוני של הכניסה אל מפרץ ברנטופרה.
הנקודה ממוקמת 16.36 ק"מ מצפון לכף אלכסנדר; 12.8 ק"מ מדרום לנקודת סלאב; ו-36.48 ק"מ ממערב- דרום-מערב לראש וייר שבחצי האי ג'ייסון.
מקור השם
הנקודה נקראת על שמו של המלך קאווארוס, שהיה שליט קלטי בתראקיה במאה השלישית לפני הספירה.
הסווינגינג בלו ג'ינס
הסווינגינג בלו ג'ינס (אנגלית: The Swinging Blue Jeans) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר ליברפול מאמצע שנות ה-60.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1958 כאיחוד של שתי להקות והופיעה במועדונים כמו קאוורן, מארדי גרא ודאונביט בליברפול. חברי הלהקה המקורית היו הסולן והגיטריסט המוביל ריי אניס, הגיטריסט ראלף אליס, נגן הבס לס ברייד והמתופף נורמן קולקה. בשנת 1963 שינו חברי הלהקה את שמם לשם הסווינגינג בלו ג'ינס וקיבלו חוזה בחברת התקליטים HMV. הסינגל הראשון שלהם פרי עטם It’s too late now זכה להצלחה בינונית במצעד והסינגל השני שכתבו לא נכנס למצעד. רק הלהיט השלישי - Hippy hippy shake של צ'אן רומירו הפך ללהיט, וכך גם Good Golly Miss Molly של ריצ'רד הקטן ו- You're no good של בטי אוורט. בסוף 1964 עזב ראלף אליס את הלהקה ובמקומו צורף טרי סילבסטר שהיה חבר בלהקת The Big Three ויותר מאוחר החליף את גרהאם נאש בלהקת ההוליס. ההמשך היה מוצלח פחות. הם כתבו את Promise you’ll tell her שלא צעד, ולמעשה, רק להיט אחד נוסף Don’t make me over של דיון וורוויק נכנס למצעד. ב-1968 הלהקה התפצלה. ריי אניס הקים את להקת ריי אניס והסווינגינג בלו ג'ינס, הקליט שני שירים שלא נכנסו למצעד והלהקה התפרקה. ב-1973 הקים ריי אניס שוב את הסווינגינג בלו ג'ינס עם הרכב חדש והלהקה הפכה ללהקת הופעות מצליחה אבל לא הצליחה להיכנס למצעד הבריטי.
הסכם זאדאר
הסכם זאדאר (באיטלקית: Pace di Zara, בקרואטית: Zadarski mir – בשתי השפות "שלום זאדאר") היה הסכם שלום שנחתם ב-18 בפברואר 1358 בעיר זאדאר, כיום בקרואטיה, ומכוחו איבדה ונציה את שליטתה בחופו המזרחי של הים האדריאטי. ההסכם שנחתם בכנסיית פרנציסקוס הקדוש בעיר, בין הרפובליקה של ונציה לבין הונגריה בשליטת המלך לאיוש הראשון, שם קץ ליריבות בין הצדדים ואיפשר את פריחתה של הרפובליקה של רגוזה.
גאודה (פטרולוגיה)
גאוֹדה (Geode; מיוונית: Γεώδης, "גֵיאוֹדיס" – "דמוי כדור-הארץ") היא תרכיז גאולוגי המתהווה בסלעי משקע ובסוגים מסוימים של סלעי יסוד. גאודות הן במהותן חללים בסלע המרופדים במקבצים או בפסים קונצנטריים של גבישים. החלק החיצוני של רוב הגאודות הנפוצות הוא בדרך כלל אבן גיר או דולומיט, בעוד שהפנים מכיל גבישי קוורץ ו/או משקעי כלקדון.
היווצרות
גאודות עשויות להיווצר בכל צורה של חלל, אבל המונח שמור בדרך כלל למבנים כדוריים פחות או יותר של סלעי יסוד או סלעי משקע. את החללים המתהווים בבקיעים ובעורקים בסלע נוהגים לכנות בשם הכללי ווג (vug), מילה שמקורה בשפה הקורנית. גאודות עשויות להיווצר גם בסלעים געשיים, במקום בו היו בעבר בועות גז דוגמת נקבוביות בלבה בזלתית וליתופיזות בלבה ריוליטית.
בסלעי משקע התהליך מורכב יותר. בתוך הסלע נוצרו חללים, אם מפירוק של חומר אורגני (שאריות צמחים או בעלי חיים) שנכלל בסלע בתהליך ההתגבשות ואם מהתרחבות של סדקים בתוך הסלע בעודו רך. תהליך של אוסמוזה מילא בהדרגה את החללים בתרכיז של קלציט. תגובה כימית של הסלע עם מים חמים ומלוחים עשויה להפוך אותו לדולומיט, וברוב המקרים מחליפה את תרכיז הקלציט באנהידריט. שינויים בהרכב הכימי ובחומציות (pH) של המים בהם מצוי הסלע ממיסים את האנהידריט, וחלל זה מתמלא בהדרגה בשכבות של כלקדון ובגבישים גדולים של קוורץ הצומחים אל תוך החלל. שכבת הסלע החיצונית מתבלה בסופו של דבר ומתפרקת, וחושפת את הגאודות על פני השטח.
תפוצה
גאודות נפוצות בכמה תצורות בארצות הברית (בעיקר באינדיאנה, איווה, מיזורי, קנטקי, ויוטה). גאודות שכיחות גם בברזיל, נמיביה ומקסיקו. גאודה גדולה בגודל של משאית קטנה נתגלתה ב"פוט אין באי" (Put-in-Bay), כפר באוהיו בתחילת המאה ה-20. גאודה זו ידועה כמערת הגביש וניתן לבקר בה כיום. ב-1967 החליטה איווה לציין את הגאודה כסלע הרשמי של המדינה ואחד הפארקים במדינה קרוי "פארק גאודה".
הגאודה הגדולה ביותר בעולם נתגלתה במאי 2000 על ידי הגאולוג חאווייר גרסיה-גויאנה (Javier Garcia-Guinea) בסמוך לעיר אלמריה בדרום ספרד, ומידותיה: עומק 8 מטרים, רוחב 1.8 מטר וגובה 1.8 מטרים.
לעיתים נוהגים לצבוע גאודות או פרוסות של גאודות בצבעים מלאכותיים. יש להניח בדרך כלל שדוגמאות של גאודות בעלות צבעים בלתי רגילים או תצורות בלתי סבירות עברו שינויים מלאכותיים. עם זאת, בהחלט ייתכן שלגאודות שלא עברו טיפול יהיו כמה צבעים (בשכבות החיצוניות).
קיימים מבנים סלעיים דומים לגאודות המכונים נודולות, אבל דרך יצירתם שונה. הנודולות נוצרות בהרבדה בו-זמנית של גיר וסיליקה, לדוגמה: נודולות של צור בסלעי גיר וקירטון (כמו בראש הנקרה).
"כדורי אליהו"
בישראל נוהגים לכנות גאודות המצויות בסלעי גיר ודולומיט במקומות שונים בארץ בשם "כדור אליהו", "אבטיחי אליהו", "תפוחי אליהו" ו"אבן מוח" (בשל המרקם החיצוני שלהם המזכיר מוח אנושי). יש להם אזכורים רבים בפולקלור המקומי, אם כי בחלק מהם קיים בלבול בין "כדורי אליהו" לבין הבולבוסים.
הנוסע הגרמני אולריך יספר זיטצן מספר כי אבנים דומות נמצאו מדרום לים המלח, ליד העיר הירדנית אל צאפי המזוהה עם צוער הקדומה – אחת מערי סדום לפי המקרא.
גאודות הן ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
קידוש השם
קידוש השם היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה יהודי חייב למסור את נפשו למען קידוש שמו של האל, במקרים בהם חל דין של יהרג ואל יעבור, ובעיקר על העבירות החמורות - עבודה זרה, שפיכות דמים, וגילוי עריות.
מלבד מסירות הנפש, בספרות הראשונים הוזכרו פעולות נוספות שמקדשות את השם ונחשבת למצווה: התנהגות נאותה הגורמת לבני אדם לשבח את ה' ומאמיניו; אמירת שבחי ה' במניין; וכן קיום כל המצוות מתוך נכונות והסכמה למסירות נפש.
מקור בתורה
לשון התורה, ממנו למדו חז"ל את הציווי על קידוש השם, מופיעה בספר ויקרא בהמשך לציווי על מניעת חילול השם:
טעם
בקיום המצווה, מתקדש ומתכבד שמו של ה' בעיני האנשים, הרואים שמאמיניו דבקים בו אף במחיר חייהם, כפי שכתב הרמב"ם בספר המצוות:
ב כתב טעם למצווה זו :.
פרטי הדין
עיקר הדיון ההלכתי בנושא קידוש השם, כפי שמובא בגמרא, מתמקד בביאור התנאים של "יהרג ובל יעבור" ומהי הגדרת ה'קהל' הנחשב 'רבים' בפניהם מתחייבים לקדש את השם, אך לא נזכר שם שמצווה זו היא מן התורה וכן אינה מוזכרת בשם "קידוש השם". למשל במדרש תורת כהנים מביא פירוש לגודל הקהל:.
הרמב"ם, לעומת זאת, הביא את שתי המצוות - קידוש השם וחילול השם - בפרק אחד, בהלכות יסודי התורה, ברומזו כי שתי המצוות הן חלק מאותו עניין יסודי בדת היהודית. לכן, אם התקיימו תנאים של יהרג ובל יעבור והיהודי נהרג - הרי זה קידש את השם, ואם עבר ולא נהרג - הרי זה חילל את השם.
השולחן ערוך הביא הלכות אלו בחלק יורה דעה בהלכות עבודת כוכבים (סימן קנ"ז). שם הוסיף כי אף בשאר עבירות:.
קידוש השם בשעת השמד
בשעת השמד, כאשר גוזרים הגויים על ישראל שלא לקיים את המצוות על מנת להעבירם על דתם, מצווה למסור את הנפש אפילו על מצווה קלה.לפי חלק מהדעות אף על מנהג שאינו מצווה כלל יש למסור את הנפש, שכן עצם הציות למצוות המלכות בשעת השמד הוא חילול השם. ישנה מחלוקת האם ניתן למסור את הנפש בשעת השמד על מצוות עשה. התלמוד מביא סיפור על רבי עקיבא, שהיה מעשרה הרוגי המלכות, שלימד תורה ברבים (שזוהי מצוות עשה) למרות האיסור ונהרג על כך לפני רבים במיתה אכזרית.
דוגמה נוספת היא סיפורם של פפוס ולוליאנוס, אשר הפלילו את עצמם על מנת להציל קהילה שלמה.
הרב חיים חזקיהו מדיני בספרו 'שדי חמד' מדגיש שמצווה זו שייכת דווקא "שבא לידו במקרה להעבירו לידו... אבל לא שיביא עצמו לקידוש השם, כי באלו לא חפץ ה'", ולפיכך לא מוזכר במפורש בתורה הניסיון של אברהם אבינו באור כשדים. וכן ר' עקיבא אמר: "מתי יבוא [ולא אבוא] לידי ואקיימנו".
התאבדות לצורך קידוש השם
במקור, קידוש השם נידון במקרה של הצבת הברירה או לחטוא או למות בידי המחטיא, אך קיימת גם סיטואציה של התאבדות על מנת שלא להגיע לידי חטא חמור מאלו שבכלל ייהרג ובל יעבור. בתלמוד מסופר על ילדים וילדות שנשבו על ידי הרומאים אחר חורבן בית שני, ואחר שהבינו כי מטרת שבייתם היא לשם עבדות מין - התאבדו כולם על מנת למנוע זאת. לדעת רבים, גם התאבדות שאול נועדה למנוע חילול השם בהתעללות הפלשתים במלך ישראל, או כדי למנוע העברתם אותו על דתו או התעללות מינית בו.
קידוש השם בשגרת החיים
התלמוד במסכת יומא מביא מספר הנהגות של אנשים חשובים וגדולים בתורה שיכולות להתפרש כחילול השם בעיני הבריות. הרמב"ם הביא את הדברים בהמשך להלכות חילול וקידוש השם, אלא שהוסיף, שכשם שדברים אלו מהווים חילול השם, כך היפוכיהם יהיו דוגמה ראויה לקידוש השם:
בלקסיקון הדתי והחרדי בימינו, משמש המושג "קידוש השם" בעיקר לחובה זו, ובנוסף, כל ויתור רצוני על ממון או נוחיות או בריאות הנעשה במטרת שמירה המצוות וחיזוקן.
רצח יהודי בשל יהדותו
בהיסטוריה קיימים אירועים בהם נהרגו יהודים רק בשל מוצאם או דתם, כאשר ניתנה להם אפשרות המרת דתם או אף ללא אפשרות כזו. מהמפורסמים שבהם: גזירת המן בימי אחשוורוש, מות אלעזר הזקן, מות חנה ושבעת בניה, מות אברהם בן אברהם (הגרף ולנטין פוטוצקי), גזירות אדריאנוס, גזירות תתנ"ו, גזירות ת"ח-ת"ט והשואה.
הרב יהושע משה אהרונסון, והרב אליהו דסלר, נמנעו להחשיב את מצוות קידוש השם לתקופת השואה מכיוון שמצווה זו חלה רק בשעת השמד שאם הגוי כפה לעבור על מצוות הדת ("בגוי האונס לעבור על הדת"), ואילו בתקופת השואה לא נתנו ליהודים ברירה לעבור על הדת ולהינצל, אלא כל מי שיכונה יהודי - נגזר דינו למוות, בין דתי ובין מתבולל.
קידוש השם באמצעות לחימה על עצם החיים
יש דעות שבאירועים בהם אין האמונה היהודית עומדת למבחן יש לנצל כל הזדמנות המוצעת על מנת להינצל ולא להיהרג. הרב מנחם זמבה הסביר מתוך גטו ורשה (אחרי שתשעים אחוזים מיהודי ורשה גורשו לטרבלינקה) את מצוות קידוש השם בתקופתו: "... אבל היום, כשאין דרך אחרת ליהודי אלא להיות יהודי, כשאין תועלת בהמרת הדת, כשאין ברירה אחרת – אז הריגתו של יהודי על היותו יהודי אין בה משום קידוש השם. היום אין קידוש השם אלא במרד מזוין".
קידוש השם במחשבה
בתשובות הרשב"א (חלק ה' סימן נ"ה) נאמר שכשאומרים בקריאת שמע את המילים "ובכל נפשך" ומסכימים למסור את הנפש על קידוש השם, מקיימים את מצוות קידוש השם "כי כל המסכים על זה כאילו עשאו".
בצעטיל קטן לרבי אלימלך מליז'נסק סעיף א' נאמר:.
אמירת דבר שבקדושה במניין
בתלמוד נדרש מפסוק זה שאמירת קדושה, קדיש, ברכו, חזרת הש"ץ, ברכת כהנים וקריאת התורה נאמרים רק בעשרה: . צורת הדרשה נעשית בגזירה שווה מהמילה "תוך", שמדובר על מניין. גזירה שווה זו מלמדת גם שחובת מסירות נפש היא רק באונס לעשות עבירה ליד או בידיעת מניין יהודים.
על אף שחובת אמירתם אינה מן התורה, הרא"ש כתב שבאמירתם וקיומם מקיימים את מצוות קידוש השם וכך כתב האר"י לכוון לקיים מצוות קידוש השם בשעת אמירת קדושה, וכן פסק המשנה ברורה.
טוקטה ופוגה ברה מינור
טוקטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565, היא מיצירותיו הנודעות ביותר של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך, וקרוב לוודאי היצירה המוכרת ביותר שנכתבה אי פעם לעוגב. היצירה נכתבה כנראה בין השנים 1703–1707, כשבאך שהה בארנשטאדט, והיא מיצירותיו המוקדמות ביותר. חוקרים חלוקים בדעתם באשר לזמן ההלחנה של היצירה. בחלק מן הדעות, מציעים את מרץ 1704 כתאריך סיום העבודה על היצירה וזו הדעה הרווחת כיום. הטוקטה ופוגה ברה מינור שופעת מאפיינים והשפעות הנחשבים אופייניים לאסכולת העוגב הגרמנית של מוזיקת הבארוק.
כתב ידו של רינגק
תווי היצירה שהמקור שלהם הכי קרוב לתקופתו של באך, הוא עותק ללא תאריך מאת יוהאנס רינגק. על פי תיאור שניתן על ידי ספריית המדינה בברלין, שבה שמור העותק ובהתבסס לכתבים מאותה עת, ניתן לקבוע בוודאות שרינגק יצר את העותק שלו בין 1740 ל-1760. ככל הידוע, רינגק הפיק את העותק הראשון של יצירה כלשהי של באך בשנת 1730, כשהיה בן 12. לפי המוזיקולוג הגרמני דיטריך קיליאן, רינגק הוא זה שכתב את העותק של הטוקטה ופוגה אך נתן טווח שונה של זמנים, שדעתו היא הרווחת גם היום, 1730 ל-1740. בפרשנותו הביקורתית למהדורה המתוקנת של ברייטקופף והרטל מהמאה ה-21 של היצירה, מצמצם ז'אן קלוד זהנדר, נגן עוגב ומוזיקולג שווייצרי, את טווח הזמנים של העותק להערכה שמקור של כתב היד מתוארך לסביבות אמצע המחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-18, בהתבסס על ניתוח של העותק של רינגק. באותה תקופה, רינגק היה תלמיד של תלמידו לשעבר של באך, יוהאן פיטר קלנר, וככל הנראה העתיק נאמנה את יצירות באך שהמורה שלו העמיד לפניו. ישנן כמה שגיאות בניקוד התווים, כגון כמות רבעים ושמיניות שלא מותאמים ליחס המשקל. פגמים כאלה מראים על פזיזות שנחשבה לאופיינית לקלנר, שהותיר אחריו למעלה מ-60 עותקי יצירות של באך.