cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנט (מטבע אמריקני)
הרכב
בתחילה הייתה סגסוגת הארד שממנה היה עשוי סנט לינקולן זהה לזו של מטבע הראש האינדיאני שקדם לו – 95% נחושת ו-5% בדיל ואבץ. ב-1943, על מנת להפנות נחושת לטובת המאמץ המלחמתי במלחמת העולם השנייה, נחקק חוק שקבע כי המטבעות החדשים ייוצרו מפלדה, שתצופה באבץ על מנת למנוע הופעת חלודה. הציפוי הותקן על הפלדה לפני ההטבעה, כך ששולי המטבעות היו מועדים לחלודה. גודלו של המטבע נשמר אך משקלו ירד ב-0.3 גרם. אולם, צבעו האפור של המטבע גרר תלונות רבות, בין היתר בשל הבלבול עם הדיים. ב-1 בינואר 1944 שונתה הסגסוגת שממנה היו עשויים המטבעות לכזו שהופקה מעטיפות פגזים, שכאשר הותכו יצרו הרכב הדומה למקורי, אם כי עם פחות בדיל. כן חזר משקלו המקורי של המטבע – 3.1 גרם. בשנת 1946 הושבה סגסוגת הארד המקורית לאחר שעטיפות פגזים כבר לא היו בשימוש.
בשנת 1962 שונה שוב הרכב המתכות של המטבע לפליז – הבדיל הוסר מהסגסוגת בעקבות הסברה בקרב אנשי המטבעה כי להסרתו לא תהיה השפעה שלילית על שחיקת המטבע. שינוי זה נקבע בחוק. ב-1974 נערך ניסיון ליצור מטבעות סנט מאלומיניום ומפלדה מצופה ארד בשל מחירי הנחושת שהאמירו והגיעו לכדי מחיר של סנט עבור על מטבע. כמיליון וחצי מטבעות חמרן נטבעו, אולם ניסיון זה נדחה, בין היתר משום שלא ניתן היה לגלות חמרן בצילום רנטגן היה והמטבע נבלע. כיום, אין זה חוקי להחזיק מטבעות סנט מחמרן. ב-1982 שונה הרכב המטבע לאבץ מצופה נחושת, ביחס של 97.5% אבץ ו-2.5% נחושת. מטבע זה הוא בגודל זהה לקודמו אך קל יותר ממנו ושוקל 2.5 גרם. שינוי זה חסך לממשל האמריקני 25 מיליון דולר מדי שנה. אולם, מטבעות אלה מועדים יותר לשיתוך ולגימום מאשר מטבעות הפליז והארד, משום שנחושת ואבץ יוצרות תא גלווני בנוכחות אלקטרוליטים. הרכב זה משמש במטבעות הסנט עד היום.
בנוסף, אבץ היא מתכת רעילה בריכוזים גבוהים, ולכן בליעה של מטבע סנט, המכיל 97.5% אבץ, יכולה לגרום לפגיעה בשכבה המצפה של הקיבה בשל המסיסות הגבוהה של אבץ בחומצת הקיבה. מטבעות הם הגוף הזר הנבלע ביותר בילדים, אולם אם אין תסמינים מיוחדים של הרעלה, לרוב מאפשרים למטבעות לצאת באופן טבעי. בכלבים רעילות האבץ יכולה לגרום לאנמיה המוליטית ואף למוות. בתוכים אבץ גם כן מאוד רעיל.
חוקים ותקנות
בשל ערכה הגבוה של המתכת המרכיבה את המטבע לעומת ערכו, הסנט משמש לעיתים יעד להתכה לצורך הפקת רווח מן המתכת. על מנת למנוע תופעה זו תוקנו תקנות האוסרות התכה של מטבעות סנט וניקל והמגבילות את הייצוא של מטבעות. העוברים על תקנות אלה צפויים לקנס של עד 10,000 דולר או מאסר של עד חמש שנים. בנוסף, בקרב פקידי הממשל ובציבור מתנהל דיון אם לבטל את המטבע ולעגל את העסקאות במזומן לכפולה הקרובה ביותר של חמישה סנטים, וזאת מפאת היעדר שימוש תדיר במטבע זה ועלות הייצור הגבוהה יחסית לערכו. למשל, אנשים רבים מקבלים מטבעות סנט כעודף בחנויות, אך לא משתמשים בהם לקנייה אלא ממירים אותם למטבעות בעלי ערך גבוה יותר. כמו כן, מכונות לממכר מזון ומשקאות אף אינן מקבלות מטבעות סנט. במסגרת זו עולות הצעות חוק מדי מספר שנים לבטל את המטבע, אולם אלה לא הבשילו לכדי חוק.
לאון פוליאקוב
לאון פוליאקוב (ברוסית: Поляков Леон; בצרפתית; Léon Poliakov; 25 בנובמבר 1910, סנקט פטרבורג – 8 בדצמבר 1997, אורסיי) היה היסטוריון יהודי-צרפתי. מחקריו הענפים, שהתמקדו בעיקר בגזענות, אנטישמיות, היסטוריה יהודית והשואה, העמידו אותו כאחד מחשובי ההיסטוריונים במאה ה-20. שימש כדוקטור לפילוסופיה בסורבון עד לפרישתו, וכן כמנהל המחקר בבית "המרכז הלאומי של המחקר המדעי" (CNRS) בפריז.
ביוגרפיה
פוליאקוב הוא בנו של מו"ל יהודי בסנקט פטרבורג. קרוי על שם לב טולסטוי, שמת כמה ימים לפני הולדתו. בשנת 1920 נמלטה משפחתו מן הבולשביקים לצרפת, שם ייסד אביו חברת הוצאה לאור מצליחה. הוא חי זמן מה באיטליה ובגרמניה, שם ראה כנער את עליית הנאציזם, ולאחר מכן עבר להתגורר בצרפת דרך קבע. בפריז למד משפטים והיסטוריה. לאחר מכן עבד כעיתונאי בעיתונו של אביו "יומון פריז" (Pariser Tageblatt), ופנה למחקר היסטורי. בתחילת מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הצרפתי. ב-13 ביוני 1940 הגיע ל-סאן-ואלרי-אן-קוקס ונפל עם הגדוד שלו בשבי הגרמנים. כעבור שלושה חודשים נמלט ממחנה השבויים Doullens על הגבול הבלגי, וחי בדרום צרפת תחת השם רובר פול. פוליאקוב הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית, שם סייע בארגון התנגדות יהודית משמעותית.
בשנת 1942 יצר עמו קשר הרב שניאור זלמן שניאורסון מ"התאחדות יהודים שומרי מצוות", וביקש ממנו לשמש כמזכירו. יחד עם בן דודו של זלמן, יצחק שניאורסון, הוא ייסד את "המרכז לתיעוד יהודי בן זמננו" (CDJC), שעסק באיסוף מסמכים ועדויות על רדיפת היהודים בצרפת. ראיות אלו סייעו רבות לאחר ניצחון בעלות הברית, כאשר פוליאקוב שימש במשפטי נירנברג כמשקיף משפטי ומתורגמן לצד אדגר פור, ראש המשלחת הצרפתית.
בשנת 1981 פרסם את זיכרונותיו תחת השם "L'Auberge des Musiciens", שחלק גדול ממנו מוקדש לתולדות ההתנגדות ולקורותיו בתקופת הכיבוש הנאצי. ספריו תורגמו לשפות רבות, ובסוף חייו גם לרוסית, לשמחתו הגדולה. את הזמן הרב שהקדיש למחקר על שורשי החורבן הסביר בפשטות: "רציתי לדעת למה רצו להרוג אותי יחד עם מיליוני בני אדם אחרים".
פוליאקוב היה אחיה של סבתו של המנחה והשחקן ירון ברובינסקי, ובנו קרוי על שמו של פוליאקוב.
מחקריו
ארבע שנים לאחר שקיבל אזרחות צרפתית בשנת 1947, ולאחר חמש שנות נבירה בארכיונים גרמניים ואיסוף עדויות רבות, פרסם פוליאקוב את מחקרו הגדול הראשון תחת הכותרת "קציר השנאה". הספר עסק באנטישמיות ובשורשים ההיסטוריים והאינטלקטואליים שהניעו את השמדת היהודים בשואה. היה זה התיאור המקיף הראשון שהופיע על השואה. בספר הופיעה הקדמה של הסופר פרנסואה מוריאק, בו נכתב בין היתר:
חנה ארנדט ציינה עם צאת הספר לאור כי "כל מי שרוצה לדעת 'מה באמת קרה' ו'איך', לא יוכל להימנע מלקרוא ספר זה, ואולי עדיף שיתחיל ממנו". כמו כן עיצבו הפילוסופים ז'אק מאריטן ורמון ארון מושגים רבים בהגותם, על סמך עיון קפדני בחיבורו של פוליאקוב, שעדכן את המהדורות הבאות באופן שוטף עד שנת 1993. כבר בשלב הראשון של מחקרו טען פוליאקוב, בין היתר, כי מעבר לצעדות, הרטוריקה ומכונת התעמולה, הנאציזם "פעל בראש ובראשונה כדת". כמו כן הוא היה ההיסטוריון הראשון שמתח ביקורת על שתיקת הוותיקן והאפיפיור פיוס השנים עשר מול פשעי הנאצים בתקופת השואה.
חמשת הכרכים שפרסם על ההיסטוריה של האנטישמיות, מהעת העתיקה עד המאה ה-20, הקנו לו את פרסומו הרב, והם נחשבים כיום כספר יסוד במחקר האנטישמיות.
בספרו "המיתוס הארי", בוחן המחבר את מיתוס עליונות הגזע הארי שנוצר בהדרגה מאז ימי קדם, ותוך סקירת היבטים מהאנתרופולוגיה, הפסיכואנליזה, הדת והבלשנות, מראה כיצד הפך לבסוף במאות ה-19 ו-20 להיות חלק בלתי נפרד מהמחשבה המערבית. כן הוא עוסק בספר בחיבור הזוועתי בין גזענות למדע, ומוכיח שלעיסוק הכפייתי של הנאצים ב"טוהר הגזע" קדמה ספרות שלמה, בהם בין השאר מאמרו של ארתור דה גובינו "על אי השוויון בין גזעי האדם".
בספרו "הטלאי הצהוב", שאותו כתב כמנהל המחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בפריז, פוליאקוב ערך מחקרים על מקורות הגזענות ורדיפת מיעוטים, והצורות שהם יכולים לקבל. בנוסף חקר בו את המניעים הערכיים והתרבותיים של חסידי אומות העולם הצרפתים שנשאו על עצמם את הטלאי הצהוב כאות הזדהות. בספרו "הסיבתיות השטנית" מצביע פוליאקוב על כך שבכל שלב מהותי בהתפתחותו העולם המערבי נטה לבצע דמוניזציה למיעוטים (בעיקר יהודים), ולהפכם לשעירים לעזאזל לכשלונותיו.
בספרו "התנועות הטוטליטריות במאה העשרים" הוא סוקר את אופי משטריהם הטוטאליטריים של היטלר, סטלין, ופול פוט. בין היתר מתברר בו הקשר בין פורנוגרפיה חסרת מעצורים לתעמולה הנאצית, וכן בין הכוחניות הגברית שבאידאולוגיה הנאצית לבין נטיותיו החד-מיניות של היטלר. על בסיס מחקרים אלו, פרסם ההיסטוריון הגרמני לותאר מכטאן את "פניו הנסתרות של היטלר", ב-2001.
חלוקה מנהלית של מוסקבה
החלוקה המנהלית של מוסקבה (Территориальное деление Москвы) הוא מערך יחידות טריטוריאליות בגבולות בירת רוסיה המהווים מחוזות אדמיניסטרטיביים (административные округа), נפות (районы) ויישובים (поселения).
מאפיינים
העיר חולקה ל-10 אוקרוגים (מחוזות) מנהליים ול-125 נפות (או ראיונים). כל עשרת האוקרוגים נמצאים בשטח המנהלי של העיר מוסקבה, מלבד העיר זלנוגרד (מספר 10 על המפה).
ביולי 2012, בעקבות הרחבת שטח העיר הוקמו 2 אוקגורים מנהליים חדשים (11 ו-12 במפה).
לכל האוקרוגים והמחוזות המנהליים שלט אצולה משלהם, דגל וראש מחוז. בניגוד לערים מסוימות בצפון אמריקה ומזרח אסיה, אין במוסקבה אזורים מוגדרי גזע, כמו צ'יינטאון.
הרחבת שטח העיר
פרויקט הרחבת שטח העיר מוסקבה, שכונה מוסקבה החדשה יצא לדרך בשנת 2011 והיה פרויקט ההרחבה הגדול ביותר בתולדות מוסקבה מאחר שהביא להכפלת שטח העיר פי 2.4 משטחה המקורי על חשבון שטחי מחוז מוסקבה.
לאחר הרחבת גבולות המחוזות, מוסקבה הפכה מהעיר ה-11 בגודלה, לעיר הששית בגודלה בעולם מבחינת שטח. אף שמבחינת גודל אוכלוסייה נותרה העיר השמינית בגודלה, מאחר שבשטחים שנוספו התגוררו פחות מ-250 אלף איש. זאת בניגוד למה שהתרחש בפרויקט הרחבת העיר ברלין; בשנת 1920 "חוק ברלין הגדולה" הביא לאיחוד ערים פרבריות, כפרים ואחוזות סביב ברלין לעיר גדולה ומורחבת, כשלאחר ההתרחבות נאמדה ב-1939 אוכלוסיית ברלין ביותר מ-4 מיליון נפש.
תה לשניים
תה לשניים (באנגלית: Tea for Two) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 עם דוריס דיי וגורדון מקריי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על המחזמר "No, No, Nanette" שהועלה בברודוויי ב-1925. עיבוד לקולנוע נעשה גם ב-1930 ו-1940. שיר הנושא Tea for Two זכה להצלחה ואף תוזמר על ידי דימיטרי שוסטקוביץ ליצירה בשם "Tahiti Trot"
ג'ין נלסון זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן מבטיח חדש.
תקציר העלילה
לארי בלייר (בילי דה וולף) הוא במאי בברודוויי וידיד לשעבר של נאנט. הוא רוצה להעלות הצגה עם הכוכבת הראשית ביאטריס דרסי (פטריס וויטמור) אך זקוק למממנים. השנה היא 1929, הבורסה נפלה ואין משקיעים. ביאושו הוא מגיע לנאנט עם המלחין והפסנתרן ג'ימי סמית' (גורדון מקריי) והרקדן טוני טריינור (ג'ין נלסון). ג'ימי ונאנט שרים את השיר שלו "תה לשניים". לארי אומר לה שג'ימי זקוק לכסף כדי לממן ניתוח ל"אחותו".
נאנט מתאהבת בג'ימי ומוכנה לממן את ההצגה ב-25,000 דולר תמורת קבלת תפקיד ראשי. היא מבקשת ממקס למכור ניירות ערך שלה אך לא יודעת שהוא מכר אותם מזמן וכעת אין לו דבר.
זה יוצר מצבים מביכים לנאנט למשל כאשר ג'ימי שואל אותה אם היא אוהבת אותו והיא עונה לו "לא".
לבסוף היא מצליחה לעמוד במשימה אבל אז מגלה לה הדוד מקס שכל הכסף אבד. את המצב מצילה פאולין שכופה עצמה על עורך הדין והוא מתאהב בה ומסכים לממן את ההצגה.
לבסוף עולה המחזמר "לא לא נאנט" שזוכה להצלחה, ג'ימי ונאנט מתחתנים וכן גם הארי ופאולין.
בסוף הסיפור חוזרים ההורים נאנט וג'ימי לילדים שיודעים עכשיו הרבה על הוריהם.
הליגה הספרדית השנייה בכדורסל
ליגת הכדורסל הספרדית (בספרדית: Liga Española de Baloncesto), הידועה גם בשם LEB Oro, היא ליגת הכדורסל השנייה של ספרד, אחרי ליגת ה-ACB. היא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל הספרדית. הליגה נוסדה בשנת 1996 ומשחקת תחת חוקי פיב"א. שמה שונה ל-LEB Oro ב-2007.
בליגה מתמודדים 18 מועדונים. בכל עונה, הקבוצה שמסיימת בפסגה ב-LEB Oro עולה אוטומטית לליגה ACB. הקבוצות שמסיימות את העונה במקום השני עד התשיעי נכנסות לטורניר פלייאוף, כשהמנצחת זוכה גם לעלייה לליגה ACB. שלוש הקבוצות האחרונות ביותר ב-LEB Oro יורדות לליגה השלישית (LEB Plata).
בסך הכל 75 קבוצות התחרו ב-LEB Oro מאז הקמתה ב-1996. 18 קבוצות הוכתרו לאלופות ו-28 קבוצות עלו לליגה ACB, מתוכן רק חמש לא יכלו לשחק בליגה הראשונה. מלייה היא הקבוצה היחידה ששיחקה בכל עונות הליגה.
פורמט
כל קבוצה של משחקת עם כל שאר הקבוצות בליגה פעמיים, פעם אחת בבית והשנייה בחוץ.
כל ניצחון מוסיף שתי נקודות לקבוצה בדירוג הליגה, כאשר כל הפסד מוסיף רק אחת. בסוף הליגה:
במחצית הליגה, שתי הקבוצות הראשונות בטבלה משחקות בגביע הנסיכה באולם של מוליכת הטבלה במחצית העונה הראשונה.
היסטוריה
שתי הקבוצות הראשונות עולות ל-ACB. מאז עונת 2007–08 הליגה ידועה בשם LEB Oro (LEB זהב) ואלופת העונה הסדירה עולה ל-ACB מבלי לשחק בפלייאוף. המנצחת בגמר הפלייאוף היא הקבוצה האחרת שעלתה.
ג'ון קורנין
ג'ון קורנין השלישי (באנגלית: John Cornyn III; נולד ב-2 בפברואר 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור מטעם מדינת טקסס משנת 2002 וכמצליף סיעת הרוב בסנאט.
ביוגרפיה
קורנין נולד ביוסטון שבטקסס ילדם השני מתוך שלושה של ג'ון ואטוליין. אביו שירת כטייס B-17 במלחמת העולם השנייה וישב בשבי הגרמני, לאחר המלחמה נהיה לרופא שיניים צבאי והתקדם לדרגת קולונל. בשל שירותו הצבאי של האב נדדה משפחתו של קורנין ברחבי ארצות הברית וכן בטאצ'יקאווה שביפן, פרבר של טוקיו. קורנין למד בתיכון האמריקאי ביפן. הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת טריניטי בסן אנטוניו, אך עד מהרה עבר ללימודי תואר ראשון בביולוגיה ובעיתונאות. בסיום התואר עבד שנה כמתווך נדל"ן. ב-1977 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סיינט מארי וב-1995 סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה.
בתום לימודי התואר הראשון במשפטים עבד בפירמת עורכי דין פרטית, לאחר מכן כיהן במשך שש שנים כשופט בבית משפט מחוזי ובשנים 1991 עד 1997 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של טקסס. ב-1997 התפטר מתפקידו והודיע על כוונתו להתמודד למשרת התובע הכללי של טקסס. הוא נבחר לתפקיד ונכנס לתפקידו בינואר 1999.
ב-2002 התמודד וניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 55.3% את רון קירק, מועמד המפלגה הדמוקרטית. הוא זכה גם במערכת הבחירות ב-2008, ברוב של 54.8% וב-2014 ברוב של 61.6%. קורנין מכהן בסנאט כחבר ועדת הכספים וכיו"ר תת-הוועדה לענייני מסחר בינלאומי, מכסים, ותחרות בינלאומית, הוא חבר ועדת המשפט ויו"ר תת-הוועדה לענייני חוקת ארצות הברית. בנוסף הוא מכהן כמצליף סיעת הרוב הרפובליקני בסנאט מאז ינואר 2015.
בבחירות לסנאט 2020 ניצח את הארי הגר ב-53.7% ונבחר לסנאט מטעם טקסס.
קורנין נשוי ואב לשתי בנות.
סולימאן א-נאבולסי
סולימאן א-נאבולסי (בערבית: سليمان النابلسي; בתעתיק מדויק: סלימאן אלנאבלסי; 1908–1976) היה פוליטיקאי ירדני בעל נטיות סוציאליסטיות. שימש כראש ממשלת ירדן בשנים 1956-1957.
שנים מוקדמות
סולימאן א-נאבולסי נולד בסלט שבעבר הירדן בשנת 1908. למד משפטים באוניברסיטה האמריקנית בביירות, והחל לשמש בתפקידים פוליטיים מאז עצמאותה של ירדן, כנאמן בית המלוכה. הוא כיהן כשר האוצר והכלכלה בשנים 1947-1949 ושוב בשנים 1950-1951 ובשנים 1953-1954 שימש לתקופה קצרה כשגריר ירדן בבריטניה. לאחר שהותרה פעילות מפלגתית בדצמבר 1953, בעקבות צעדי הליברליזציה של ראש הממשלה פאוזי אל-מולקי, נוצר נתק בין נאבולסי למלך חוסיין. ב-1954 א-נאבולסי הקים את "המפלגה הלאומית הסוציאליסטית" שבראשה עמד. כמנהי הסוציאליסטיים א-נאבולסי שאף לנתק את הקשר ההיסטורי בין ירדן ובריטניה, ולחזק במקום זאת קשרים עם מדינות ערב ועם הגוש הקומוניסטי. נאבולסי החרים עם אחרים את הבחירות לפרלמנט באוקטובר 1954 בגלל דיכוי האופוזיציה לטענתם והוא נעצר בגל מעצרים של מתנגדי המשטר והוגלה מהבירה עמאן. בשנת 1955 עמד סולימאן בראש המתנגדים לברית בגדאד. עמדה זאת הביאה פופולריות רבה למפלגתו.
ראש ממשלה
בבחירות שנערכו באוקטובר 1956 זכתה המפלגה הלאומית הסוציאליסטית ב-12 מושבים מתוך 40 והייתה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט וחוסיין הטיל על נאבולסי להקים ממשלה, למרות שנאבולסי עצמו נכשל במחוז שלו ולא נבחר לפרלמנט. יחד עם המפלגה הקומוניסטית ומפלגת הבעת' הירדנית הקים א-נאבולסי ב-29 באוקטובר ממשלה, שלא סרה למרותו של המלך חוסיין. א-נאבולסי כיהן גם בתפקיד שר החוץ בממשלתו, אך לצד זאת מינה את מנהיג הבעת', עבדאללה רימאוי לשר בלי תיק במשרד החוץ. שבוע לאחר הקמת הממשלה פרצה מלחמת סיני שבה לחמה ישראל לצד בריטניה וצרפת נגד מצרים. המלך חוסיין היה נחוש להיחלץ לעזרתו של נאצר, בהתאם להסכם שנחתם בין המדינות זמן קצר לפני כן. אך א-נאבולסי, יחד עם הדרג המדיני והצבאי הבכיר, התנגדו מפני שחששו שירדן תצא נפסדת מהמערכה. חוסיין הסכים שלא להכריז מלחמה על ישראל רק לאחר שנאצר הבהיר שאין לכך טעם.
בהתאם לנטיותיו הסוציאליסטיות והאנטי-אימפריאליסטיות, א-נאבולסי פעל לנתק סופית את הקשר המסורתי בין ירדן לבין בריטניה. כישלון בריטניה כנגד נאצר במלחמת סיני סימן את תום התקופה הבריטית במזרח התיכון, וכך שני הצדדים הבינו כי הקשרים עומדים להיפסק. ב-13 במרץ 1957 בוטל החוזה האנגלו-ירדני. המחלוקת נתגלעה באשר לזהותה של הפטרונית שתירש את בריטניה. א-נאבולסי רצה לחזק את קשרי המדינה עם סין ועם ברית המועצות, וכן פעל להדק את הקשרים עם מדינות ערב המהפכניות - מצרים, סוריה ועיראק. זאת בעוד חוסיין העדיף דווקא את חיזוק הקשרים עם ארצות הברית כחלופה לבריטים, ויצא בגלוי כנגד החבירה לקומוניסטים.
א-נאבולסי, מעודד מביטול ההסכם האנגלו-ירדני, ובהשפעתו של עבדאללה רימאווי, נטה יותר ויותר לגישות קומוניסטיות ובכלל זאת לאפשרות להדיח את המונרכיה בירדן. ב-2 באפריל החליט לכונן קשרים ישירים עם ברית המועצות, בניגוד גמור למדיניותו של חוסיין. ב-7 באפריל א-נאבולסי הרהיב עוז והגיש רשימה של בעלי תפקידים, כולם מקורבים לבית המלוכה, שהממשלה דורשת את התפטרותם. בעקבות זאת המלך דרש את התפטרותה של הממשלה.
במקביל א-נאבולסי חיזק את קשריו עם הלגיון הירדני, בייחוד עם הרמטכ"ל דאז עלי אבו נואר. ב-8 באפריל הציבו כוחות הלגיון יחידות בפאתי הבירה כאיתות למלך על כוונותיו ויכולותיו של הצבא ("מבצע האשם"). ב-10 באפריל הממשלה הגישה עוד רשימה של פקידים שדרשה את התפטרותם, אך לכך חוסיין כבר לא היה מוכן להסכים. המלך שלח את בהג'ת א-תלהוני אל הממשלה בדרישה להתפטר. א-נאבלוסי, בטוח ביכולותיו ובתמיכתו בידי הצבא, הסכים לכך. ב-13 באפריל הורה אבו נואר למלך לכונן ממשלה שתהיה מוסכמת על כל הצדדים. במה שנודע לימים בשם "קשר זרקא", הורה ליחידות צבא להתקדם מבסיס זרקא לבירה עמאן ולכתר את ארמון המלוכה. אולם בשלב זה התגלעו מחלוקות בתוככי הצבא. חלק מן הכוחות סרו למרותו של אבו נואר, ואילו חלק הארי, רובו ממוצא בדואי, נותר נאמן לחוסיין. עד מהרה כשל הקשר, אבו נואר הוגלה מן המדינה והחל לפעול נגד המלוכה הירדנית מדמשק. א-נאבולסי גם הוא איבד את כוחו הפוליטי.
שנים מאוחרות
את א-נאבולסי החליף בתפקיד ראש הממשלה חוסיין אל-ח'אלידי. בעקבות הקשר והחשש של חוסיין, הוא הפסיק את המדיניות הליברלית שניסה להנהיג במדינה למן עלותו לשלטון. בסוף אפריל הוכרז מצב עוצר, וכל המפלגות הוצאו אל מחוץ לחוק. בעקבות הדחתו של א-נאבולסי ירדן גם הפנתה עורף לגוש הקומוניסטי וחברה לארצות הברית במסגרת דוקטרינת אייזנהאואר. ביולי החל משפטם של מבצעי הקשר - אנשי צבא והשר עבדאללה רימאוי. א-נאבולסי הושם במעצר בית ושוחרר רק בשנת 1961.
בהמשך חייו המשיך בפעילות פוליטית אופוזיציונית. מתחילת שנת 1963 עלה שמו בעיתונות מספר פעמים כמועמד לשוב לתפקיד ראש הממשלה, בצעד של חוסיין להרגיע את דעת הקהל, אולם הוא לא מונה לתפקיד. בנובמבר 1963 מונה נאבולסי לסנאט הירדני.
בשנת 1968 עמד בראש הליכוד הלאומי, ארגון שגיבש את אנשי השמאל בירדן בתמיכה בפעילות של אש"ף כנגד ישראל. בנובמבר 1968 חתם הארגון הסכם לשיתוף פעולה עם אש"ף. ארגון הליכוד הלאומי התקיים עד לאירועי ספטמבר השחור.
א-נאבולסי נפטר בשנת 1976.
1701 בצרפת
1701 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 714 שנות לאום.
מנחם מנדל זקס
הרב מנחם מנדל יוסף זקס (כונה גם ר' מנדל שידלובצר; תרנ"ח, 1898 - י"ט בטבת תשל"ד, 13 בינואר 1974), חתנו של הרב ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים"), היה ראש ישיבת ראדין, ולאחר מכן בוחן בישיבת רבנו יצחק אלחנן. כן היה ממנהיגיו הבולטים של "ועד ההצלה בניו יורק", ומבכירי החברים במועצת גדולי התורה דאמריקה.
תולדותיו
נולד לרבי יעקב מרדכי זקס (נהרג על ידי הנאצים בשנת תש"ג) בעיירה סילובה (לעיתים: שידלובה) הסמוכה לקלם שבמדינת ליטא. בישיבת כנסת בית יצחק שבסלובודקה, שם למד מספר שנים עד שעברו הוריו לקמניץ, אז עבר ללמוד בישיבת ראדין בראשות חותנו לעתיד הרב ישראל מאיר הכהן והרב משה לודינסקי, משם עבר ללמוד בפוניבז' אצל הרב איצלה מפוניבז'. בימי מלחמת העולם הראשונה עבר ללמוד בעיירה הֶמְל אצל הרב ראובן דב דסלר, (אביו של הרב אליהו אליעזר דסלר וגיסו של רבי חיים עוזר גרודז'נסקי) בישיבה שמנתה 7 בחורים, בראשות הישיבה שימש באותה העת גם הרב יעקב כ"ץ. כמו כן למד גם אצל הרב מאיר שמחה מדווינסק בעל המשך חכמה ואף עזר לו רבות בהוצאת הספר. ניחן בזיכרון טוב ובהתמדתו הרבה רכש ידע רב בתלמוד.
בשבט תרפ"ג (1923) נשא לאשה את פייגא חיה, בת הזקונים של החפץ חיים (בן 64 היה בלידתה) שהבטיחו כנדוניה להיות סמוך על שולחנו במשך שלוש שנים. החפץ חיים כתב:.
לאחר נישואיו התגורר בראדין ונסתגר במשך חמש עשרה שנה בעליית הגג שבבית חותנו ועסק שם בתורה בגפו, חותנו שהעריך מאוד את עיסוקו בתורה הקפיד שלא יבזבז את זמנו כלל, באותו זמן רכש בקיאות רבה בכל חלקי התורה, עד שידע לצטט בעל פה את כל הספרות התורנית המקובלת, בשנת תרפ"ו נתמנה רשמית לר"מ בישיבה ולנשיא ה"כולל קדשים" שע"י הישיבה, מנויו נעשה על ידי שלקחו חותנו להיכל הישיבה ואמר לו למסור שם שיעור, עם פטירתו של הרב נפתלי טרופ בשנת תרפ"ח, נתמנה הרב זקס לראש הישיבה לצידו של הרב ברוך יוסף פייבלזון. לאחר פטירת הרב פייבלזון, נותר הרב זקס לראש הישיבה היחיד.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בתרצ"ט (1939) עם פלישת הצבא האדום לפולין, עברה משפחתו לאיישישוק ולאחר מכן לוילנא לשם נאלץ הרב זקס להעתיק את הישיבה, כאשר בכוונתו להעביר את בני הישיבה לחו"ל, אך רצונו זה לא צלח בידו ובני הישיבה הוגלו לסיביר והישיבה נסגרה למורת רוחו.
לאחר קבלת אשרת כניסה לארצות הברית חצתה משפחתו את ברית המועצות לרוחבה ומשם עברה לקובה שביפן. בשנת תש"א הגיע לארצות הברית והתיישב בניו יורק, ומאז התמסר כולו ל"ועד ההצלה" לפליטי המלחמה, וצורף למועצת גדולי התורה באמריקה, כמו כן הקים ישיבה לפליטי המלחמה בקנדה. בשנת תש"ג הקים יחד עם הרב מרדכי לנדינסקי את "ישיבת חפץ חיים מראדין" בניו יורק, אליה הביא כארבעים פליטים שלמדו בעברם בישיבת ראדין שבפולין. כמו כן שימש מחמת אילוצי פרנסה כבדים כבוחן משנת תש"ו בישיבת רבנו יצחק אלחנן, בסוף ימיו עלה לישראל והתגורר בקרית מטרסדורף בירושלים עד לפטירתו בי"ט בטבת תשל"ד (1974).
צאצאיו
הרב ישראל מאיר זקס מתגורר בברוקלין ומשמש כמלמד בתלמוד תורה. הרב יעקב יהושוע מתגורר בירושלים וראש כולל במודיעין עילית.
תחנת הרכבת וילמינגטון
תחנת הרכבת ג'וזף רובינט "ג'ו" ביידן הבן (באנגלית: Joseph R. Biden, Jr., Railroad Station, המכונה גם תחנת וילמינגטון (באנגלית: Wilmington station), היא תחנת רכבת נוסעים בווילמינגטון שבדלאוור. התחנה היא אחת מהתחנות העמוסות ביותר של אמטרק. כמו כן התחנה משרתת כ-9 קווי רכבת של תאגיד אמטרק והיא חלק מהפרוזדור הצפון מזרחי.
היסטוריה
התחנה, נבנתה בשנת 1907 בעלות של כ-300,000 דולרים ונקרא אז "תחנת פנסילבניה", התחנה תוכננה על ידי האדריכל פרנק פורנס, כחלק משימוש בחומרים חדשים ומימוש הצהרותיו בעניין בחר פורנס להעביר את רציף הרכבות בקומה השנייה של התחנה וזאת בסמוך לכניסה לאזור בו ניתן לרכוש כרטיסים ומזון לפני הנסיעה, מלבד זאת בצפון התחנה נבנה גם מגדל שעון בעל צורה מלבנית שמעוטר בעבודות אבן וטרקוטה.
חניכת התחנה נערכה ב-29 ביוני 1908. תחנת הרכבת וילמינגטון רשומה במרשם הלאומי למקומות היסטוריים מאז 1976. עבודות שיפוצים נרחבות נערכו בתחנה ב-1984.
ביוני 1987, הסנטור ג'ו ביידן הודיע רשמית על ריצתו לבחירות לנשיאות והגשת המועמדות לבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1988 והכריז זאת בתחנת הרכבת, לאחר כישלונות בפריימריז, ביידן פרש מהמירוץ.
שמה של התחנה שונה ב-2011 והוחלט לשנות את שמה על שם ג'ו ביידן, שהיה אז סגן הנשיא בתקופת ממשל אובמה ולימים יהיה נשיא ארצות הברית ה-46, וזאת כאות הוקרה לאור העובדה שבמהלך הקריירה הפוליטית שלו תמך ביידן בהגברת המימון לתאגיד רכבות הנוסעים הלאומי ("אמטרק") ותמך בשיפור אבטחת מסילות רכבת בדלאוור. בנוסף לכך ביידן אף העיד כי השתמש בה באופן תדיר בעת נסיעות לוושינגטון די. סי. בדרכו לעבודותו בגבעת הקפיטול. ואכן כך, על פי נתונים עשה ביידן יותר מכ-7,000 נסיעות מהתחנה לוושינגטון די. סי. במהלך הקריירה שלו בסנאט האמריקני.
מבנה התחנה
התחנה כוללת מפלס פנימי עם מספר חנויות, בית קפה, דוכן עיתונים, משרדים בהם נמכרים גם כרטיסי נסיעה (משרד הכרטיסים SEPTA / DART First State אשר נסגר ב-2020), משרד להשכרת רכבים וכן שירותים ציבוריים. נוסעים עולים על רכבותיהם מרציפי הרכבת מהקומה השנייה.
תנועה ותחבורה בתחנה
על אף היותה רק 25 ק"מ דרומית לתחנת השדרה ה-30 בפילדלפיה, התחנה היא תחנת האמטרק השלישית העמוסה ביותר במדינה, בנוסף לכך זו תחנת הרכבת השביעית העמוסה ביותר באזור אטלנטיק.
התחנה מונגשת גם על ידי קו הרכבת בין וילמינגטון לניוארק. כמו כל התחנות בדלאוור, השירות של תאגיד התחבורה SEPTA ניתן בחוזה וממומן באמצעות DART First State, המספקת גם שירות אוטובוסים מקומי נרחב באזור התחנה עוד מאז 1994.
כריסטיאן פרדריק הולם
כריסטיאן פרדריק הולם (בדנית: Christian Frederik Holm; 18 בפברואר 1804 – 24 ביולי 1846) היה צייר דני שידוע בעיקר בסצנות החיות והצייד שלו.
ביוגרפיה
אביו היה צורף. כבן יחיד, הוא היה צפוי להמשיך אחר מקצוע אביו, אך לאחר שהגיע לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות, החליט להפוך לאמן במקום זאת. הוא התחיל ללמוד חריטה אצל יוהאן פרדריק קלימן אך לבסוף בחר להיות צייר. בשנת 1823 הציג עותקים של ציורים של פרנס פורבוס הצעיר, שראה במוזיאון רייקס.
שנתיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף ולמד אצל כריסטיאן דייוויד גבאיה. בהתחלה הוא רצה להפוך לצייר קרבות, אך מאחר שהייתה תקופה ארוכה של שלום, לא הייתה לו הזדמנות לצפות בקרב באופן אישי. לאחר מכן עודד אותו גבאיה להיות צייר חיות, אך הוא המשיך בתוכניותיו והציג את פרשנויותיו לאירועים היסטוריים, כגון קרב לוטצ׳ן וקרב קולברגר הייד. הציור הנ״ל נרכש לאוסף המלכותי.
בשנת 1829 הוענקה לו מלגה קמרן המוקדשת לתמיכה באמנויות ובמדעים. המלגה נועדה לתמוך בו במשך שנתיים אך, בשנת 1830, המחצית השנייה הופסקה בגלל חוסר תוצאות מצידו. אף על פי כן, הוא נסע לדרזדן ומינכן וקיבל את עצתו של גבאיה – ויצר את ציורי החיות הראשונים שלו.
בשנת 1832 התחתן עם רוזלי פטיט (1807–1873) והתיישב במינכן.
שם הקריירה שלו התפתחה והוא הצליח במכירת ציור גדול המתאר צייד איילים למשפחה מפורסמת מהמבורג. הוא ערך מספר ביקורים ברומא, החל משנת 1838, והעביר את משפחתו לשם בשנת 1845. זמן קצר לאחר מכן הזמין ממנו המלך כריסטיאן השמיני מספר ציורים, חלקם לא הוצגו אלא רק לאחר מותו.
הוא ככל הנראה נפגע מעבודה בחוץ בשמש הקיץ החמה, ונפטר מספר ימים לאחר מכן.
אלמנתו רוזלי חזרה לקופנהגן עם ילדיהם ועסקה בתחריט, שאותו לימד אותה כריסטיאן.
כריס מילס
כריסטופר למונטה "כריס" מילס (באנגלית: Christopher Lemonte "Chris" Mills; נולד ב-25 בינואר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2003. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 11.2 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
מילס נולד וגדל בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובשנת 1988 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. בשנת 1989 הושעה לשנה מהשתתפות בליגת המכללות ונדרש לעזוב את האוניברסיטה, בגין חשד כי קיבל שוחד על מנת ללמוד בקנטקי. בעונתו היחידה בקבוצת "קנטקי ויילדקטס" קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1993 נבחר מילס על ידי קליבלנד קאבלירס, בבחירה ה-22. ב-4 עונותיו בקליבלנד רשם ממוצעים של 12.6 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, תחת המאמן מייק פראטלו. ב-3 מהעונות העפילו הקאבלירס לפלייאוף ה-NBA, אך בשלושתן הודחו ממנו כבר בסיבוב הראשון.
באוגוסט 1997 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, וחודשיים לאחר מכן, בטרם שיחק במדיה, הועבר עם שתי בחירות דראפט עתידיות בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת סקוט ברוקס, וולטר מקארתי וג'ון תומאס. בעונתו היחידה עם הניקס פתח ב-29 משחקים, ותרם 9.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, יחד עם טרי קאמינגס וג'ון סטארקס, בתמורה ללטרל ספריוול. לאורך 5 עונותיו עם הווריורס שותף ב-169 משחקים בלבד (מתוך 378) בשל פציעות שונות, וקלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת, בה שיחק ב-20 משחקים, קלע שיא קריירה של 16.1 נקודות למשחק.
בקיץ 2003 הועבר בטריידים שונים לדאלאס מאבריקס ולבוסטון סלטיקס, בפברואר 2004 נשלח בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, ובמרץ 2004 שוחרר על ידי ההוקס. לאורך כל אותה עונה לא שיחק מילס באף משחק, בשל פציעה, ובקיץ 2004 פרש ממשחק.
קול פליי
קול פליי היא תחנת מוזיקה חרדית ישראלית מבית רדיו קול ברמה בעלת אופי חרדי חסידי, המשדרת במסגרת הרדיו האזורי. התחנה משדרת מוזיקה יהודית בעיקר חסידית מכל הסגנונות אך גם מוזיקה מזרחית-דתית ומוזיקה יהודית מקורית.
התחנה פועלת במגבלות המקובלות בחברה החרדית כדוגמת הימנעות משירת נשים בהוראה והנחיה של רבני התחנה. כגון, מוזיקה שקטה בספירת העומר ומוזיקה ווקאלית בימי בין המיצרים.
היסטוריה
התחנה התחילה לשדר באופן ניסיוני החל מתחילת 2020, והחל ממאי 2020 החלה לשדר באופן קבוע, אז גם נערך טקס השקת התחנה בו ניתן לתחנה שמה. החל ממאי 2020 משודרות גם בתחנה פרסומות. התחנה משדרת בתדר 107.6 וכן באתר האינטרנט ובאפליקציה.
התחנה הוקמה מתוך כוונה להפוך לבית למוזיקה החסידית והיהודית. למנהל התחנה מונה צביקה כהן במקביל לניהול ההפקה בקול ברמה אך סיים את עבודתו בתחנה לאחר פחות משנה.
שעות השידור הן כל יום חול מהשעה 7 בבוקר ועד השעה 12 בלילה. בשבתות אין בתחנה שידורים החל משעת כניסת השבת ועד יציאתה.
מנהלה המוזיקלי של התחנה הוא המעבד והמנצח יואלי דיקמן. בין שדרני התחנה עמירם בן לולו שמשדר בקול ברמה ובקול פליי בסינדיקציה, עוד משדרים בתחנה אשר גרייבר, גבי כץ, יואלי דיקמן, משה דאודי, נחום סיגל, יוסי איזנטל, האחים עמירן ואריק דביר, ארי המניק, צביקה שטרן, אבי מילר, זלמן שטוב, ישי לפידות, שמחה פרידמן, יוסי גיל, שימי סגל, ניר קפטן, ישראל כהן ואהרל'ה וינטרוב.
ב-3 ביולי 2020 לאחר 22 שנות שידור ברדיו 'קול חי' החל הזמר והמלחין ישי לפידות לשדר בקול פליי את תוכניתו 'אישי בשישי'.
מדי חודש מוציאה התחנה מגזין חודשי שנקרא "מגזין קול פליי לתרבות ומוזיקה יהודית" שנמכר בכל חנויות העיתונים במגזר החרדי.
המצעד השבועי
החל מ-21 במאי 2022, משודר בתחנה בכל מוצאי שבת מצעד מוזיקה בהנחיית אשר גרייבר. במצעד מדורגים 15 שירים שדירוגם מתבסס על דירוג הקהל באתר או בטלפון. זהו מצעד המוזיקה היחידי המדרג את הלהיטים העכשוויים במוזיקה החסידית והיהודית.
הצעיף הכחול
הצעיף הכחול (באנגלית: The Blue Veil) הוא סרט מלודרמה אמריקאי משנת 1951 עם ג'יין ויימן בתפקיד הראשי.
ג'יין ויימן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אך הפסידה אותו לויויאן ליי עבור חשמלית ושמה תשוקה. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
העלילה היא על אומנת המקדישה את חייה לטיפול בילדים במשפחות שונות. שם הסרט הוא מהצעיף הכחול אותו נהגו אז האומנות ללבוש.
תקציר העלילה
לואיז (לולו) מייסון (ג'יין ויימן) היא אלמנה שבעלה נהרג במלחמת העולם הראשונה. היא יולדת בת שמתה לאחר הלידה. לואיז אוהבת לטפל בילדים והיא מקבלת לטפל בבנו של פרדריק ביגלי, (צ'ארלס לוטון), אלמן עשיר, יצרן מחוכים. ביגלי מבקש את ידה אבל היא מסרבת והוא מתחתן עם מזכירתו שמפטרת אותה.
היא מוצאת עבודה כאומנת לרובי והריסון והנרי, בניהם של הנרי פאלפרי ואשתו פלייר (אגנס מורהד). הריסון הוא ילד פרוע ומוצמד אליו מורה מלווה בשם ג'ארי קין (ריצ'רד קרלסון). ג'ארי מתאהב בלואיז ומציע לה נישואים כדי שתסע איתו לביירות שם קיבל משרה טובה. היא מסכימה אך פלייר משוחחת איתו ומורידה את התלהבותו מלואיז שזה עתה הכיר. הוא מבקש מלואיז לדחות את נישואיהם ונוסע בעצמו. לואיז המדוכאת נשארת עם משפחת פאלפרי עד שהילדים גדלים.
מקום עבודתה הבא הוא אומנת לנערה סטפני רולינס (נטלי ווד) בתה של אם יחידנית, אני רולינס (ג'ואן בלונדל), זמרת מתוסכלת בשולי הקריירה שלה.
אני עסוקה בהופעותיה בעוד שלואיז מטפלת בסטפני המתבגרת ונוצר ביניהן קשר של אם ובת. בטקס הקונפירמציה מופיעה רק לואיז וסטפני מציגה אותה כאמה. לואיז מרגישה שהקשר הזה אינו בריא ומתפטרת.
היא עוברת להיות אומנת לטום, ילדם של הזוג יו (דן או'הרליהי) והלן ויליאמס. יו עובר במלחמת העולם השנייה לאנגליה, נפצע קשה בקרב ואשתו נוסעת לטפל בו. לואיז נשארת ומטפלת בטום שנים רבות. כאשר מודיעה לה הלן כי התאלמנה, נישאה מחדש ועומדת להגיע בחזרה לארצות הברית, היא עוזבת את הבית ונוסעת לפלורידה. לאחר חיפוש נרחב על ידי המשטרה היא נמצאת ומואשמת בחטיפה. התובע המחוזי אוהד אותה אבל נאלץ לכבד את החוק ולהעביר את טום לאימו הביולוגית.
המשטרה מחפשת את טום ובלש חוקר את פרנק על יחסיו עם לואיז ובסוף החקירה פרנק מתמוטט ומת. לואיז מגיעה לחנותו של פרנק ולאכזבתה רואה שהיא סגורה עקב מותו.
כעת לואיז היא אישה קשישה ובודדה ואינה יכולה למצוא עבודה כאומנת. בלשכת תעסוקה מציעים לה להיות מנקה בבית ספר והיא מסכימה כדי להיות שוב קרובה לילדים. ראייתה נחלשת וכאשר היא כמעט נדרסת, היא נבדקת על ידי רופא עיניים שמתברר שהוא רוברט פאלפרי. היא מספרת לו על קורותיה ומראה לו תמונות של כל הילדים שבהם טיפלה. הוא מזמין אותה לביתו ושם היא נפגשת להפתעתה עם כולם ומשוחחת בטלפון עם טום. בסוף השיחה מציע לה רוברט להיות אומנת לילדיו.
ג'ון קנדי (שחקן)
ג'ון פרנקלין קנדי (באנגלית: John Franklin Candy; נולד ב-31 באוקטובר 1950 – נפטר ב-4 במרץ 1994) היה שחקן קומי קנדי. בין הסרטים הרבים בהם השתתף: "האחים בלוז", "ספלאש", "חנות קטנה ומטריפה", "שיגעון בחלל" ו"שכחו אותי בבית".
ביוגרפיה
קנדי נולד בשנת 1950 בניומרקט, אונטריו שבקנדה. בנו של סידני ג'יימס קנדי ואשתו אוונג'לין קנדי, והוא גדל במשפחה קתולית ממעמד פועלים.
קנדי למד במכללת סנטניאל בטורונטו. התפקיד בסרט הראשון שלו היה הופעת קרדיט קטנה בסרט "כיתת '44" בשנת 1973. הוא הופיע במספר סרטים דלי תקציב אחרים במהלך שנות ה-70, ביניהם מותחן שוד-בנק בשם "השותף השקט" יחד עם כריסטופר פלאמר ואליוט גולד. בשנת 1976 קנדי שיחק תפקיד משנה (עם ריק מוראניס) בתוכנית אירוח בשעות הלילה המאוחרות.
בשנת 1979 לקח הפסקה קצרה מהטלוויזיה בשביל לשחק בסרטו של סטיבן ספילברג, "1941". לאחר מכן מילא תפקיד קטן בסרט האחים בלוז. בשנת 1984 שיחק בסרט "ספלאש" בתפקיד שנחשב לפריצתו הגדולה. במחצית השנייה של שנות השמונים שיחק בעיקר בסרטים באיכות ירודה.
בתחילת שנות ה-90 הקריירה של קנדי החלה לרדת, בה הופיע בסרטים כושלים מבחינה מסחרית ואף היה מועמד לפרס ראזי בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה. עם זאת, כמה מסרטיו הפכו ללהיטים גדולים - שכחו אותי בבית, ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה, וג'מייקה מתחת לאפס.
מותו
ב-4 במרץ 1994 קנדי לן בבית מלון שבדורנגו, מקסיקו, שם שהה לצורך צילומי הסרט "Wagons East!". מעט אחרי חצות הוא מת בשנתו, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 43. השאיר אחריו אישה ושני ילדים.
אוגוסט אריבה
אוגוסט אריבה (בצרפתית: Auguste Arribat; 1879, סברזק שבדרום צרפת – 1963, לה קרו  שבדרום צרפת) היה כומר צרפתי, מחנך, מייסד ומנהל בית ספר קתולי, פעיל המחתרת הצרפתית שהציל ילדים ומשפחות יהודיות במלחמת העולם השנייה. על פועלו הוענק לו התואר חסיד אומות העולם.
קורות חיים
אריבה נולד ברוארג (Rouergue) שבמחוז אוורון בצרפת, למשפחה מרובת ילדים. בילדותו ובנעוריו היה איכר, ואת לימודיו החל רק בגיל 18. הוא החל ללמוד בבית ספר דתי קתולי במרסיי והצטרף למסדר הקתולי הסלסיאני של דון בוסקו (Salesians of Don Bosco). בשנת 1903 החל בתקופת הכשרה (Novitiate) לפני כניסה למנזר. הוא שהה במנזר באיטליה ושב למרסיי. עם שובו למרסיי החל לעבוד בתור מורה במרסיי וכן במוסד החינוכי סן-ז'וזף לה נוואר (Saint-Joseph La Navarre) בלה קרו שבדרום צרפת, לחוף הים התיכון.
אריבה הוסמך לכמורה בשנת 1912 במרסיי. בשנת 1915 נשלח לשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה בתור פרמדיק. בזכות אומץ לבו בשדה הקרב הוענק לו צלב המלחמה. אחרי המלחמה פיקח על חניכי המסדר הדתי בניס ובשנת 1931 התמנה למנהל בית הספר סן-ז'וזף לה נוואר, בו היה מורה לפני המלחמה. לאחר מכן שימש במשרות כמורה וניהול שונות, חלקן בשווייץ, חלקן באזור דרום צרפת.
אריבה היה חבר המסדר הסאלסי בווילמור-סור-טארן  שבמחוז גארון עילית בדרום צרפת. שם ייסד וניהל את בית הספר על שם סנט פייר לנערים.
פעילותו בתקופת השואה
ביוני 1942, בתקופה שבה נדרשו יהודי צרפת לענוד טלאי צהוב באזור צפון צרפת, שהיה כבוש בידי הגרמנים, ברחו ארבעת בני משפחת דואקן (Duakan) מפריז לאזור השלטון של משטר וישי בדרום צרפת. בנובמבר 1942, החודש בו כבשו הגרמנים גם את אזור משטר וישי, הגיעו בני המשפחה לעיירתו של אריבה. מיד עם הגעת המשפחה לעיירה הוכנס אחד מילדי המשפחה לבית הספר שניהל אריבה. מספר תלמידים יהודים נוספים היו בבית הספר הזה בתור חניכים. הוריהם היהודים חיו באותה עיירה אך התלמידים היהודיים לא הורשו לעזוב את מתחמי בית הספר, מחשש לשלומם. עובדת היותם יהודים לא נמסרה לתושבי העיירה מכיוון שבאזור היו חיילי אס אס, אשר מדי פעם היו עימותים מזוינים בינם לבין חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית. האב אריבה שיכן את הוריהם של הילדים במקומות מחבוא באזור כפרי מבודד, שם היו בטוחים באופן יחסי מפני פשיטה של גרמנים או שוטרים צרפתיים משתפי פעולה עם משטר הכיבוש הנאצי.
באפריל 1944 ביקשו מפקדים בדיוויזיית האס אס "דאס רייך" להשתמש בבית הספר כדי לשכן את חייליהם. אריבה התעקש שהלימודים לא ייפסקו ושבית הספר ימשיך לתפקד כרגיל. הוא התפשר על הקצאת רוב הבניין לאס אס וכך הצליח להשיג את המשך הלימודים, כולל לימודיהם של הנערים היהודיים שהוסתרו בבית ספרו במקביל לשהותם של חיילי האס אס במקום. אחד הנערים, פאול פוטר (Futter), נתפס על ידי חיילי אס אס כשניסה לבקר את משפחתו מחוץ לבית הספר ונרצח. לזכרו הוקמה אנדרטה במקום הרצח.
הנצחה
בשנת 1996 הוכר אריבה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
בשנת 2014 הוכר אריבה על ידי האפיפיור פרנציסקוס כ"מכובד" או "נכבד" (venerable), תואר הנמצא דרגה מתחת "מבורך" ושתי דרגות מתחת "קדוש".
יחסי איטליה–בוסניה והרצגובינה
יחסי איטליה–בוסניה והרצגובינה הם יחסי החוץ בין איטליה לבין בוסניה והרצגובינה.
סקירה כללית
איטליה פתחה קונסוליה כללית בסרייבו בשנת 1863. במהלך מלחמת העולם השנייה שלטה איטליה הפשיסטית בחלק מבוסניה, כחלק משלטונה ביוגוסלביה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1991, זמן קצר לאחר שבוסניה והרצגובינה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה. בשנת 2016 הגישה בוסניה והרצגובינה בקשת הצטרפות לנאט"ו. כמו כן בוסניה והרצגובינה היא מועמדת להצטרפות ל, ואיטליה תומכת בהצטרפותה לארגון.
התעויוט
בשנת 1994 הצטרף להרכב ערן מיטלמן כפסנתרן.
בשנת 1999 הצטרף הקלידן דניאל סולומון.
בשנת 2007 שלומי צידקי (ששינה את שמו לשלומי טל) הורשע בבעילת קטינה, במעשה סדום, בפגיעה בפרטיות ובהאזנת סתר, הוא הוחלף עם הבסיסט ספי אפרתי.
שביל עמי
שביל עמי הוא טיילת לאורך הגדה המזרחית של נהר הירדן, המובילה מעמיר לשדה נחמיה וגשר יוסף. הטיילת קרויה על שם עמי פלד, תלמיד תיכון שנהרג בשנת 1990 בתאונת דרכים כשרכב על אופניו על הגשר המחבר בין קיבוץ עמיר לקיבוץ כפר בלום.
ברצפת הבטון של הטיילת משובצים פסוקים מהתנ"ך המאזכרים את נהר הירדן. פסוקים בהם מוזכר שם האלוהים הוסרו לבקשת חוגים דתיים.
קטע הירדן שהטיילת עוברת לאורכו משמש גם לשייט קייקים ולרפטינג, וכן פועל בו מתקן אומגה מעל לירדן, מכפר בלום אל הטיילת.
בסמוך לשביל נמצא מפגש הנחלים חצבאני, בניאס ודן.
בריגדת הנחתים הראשונה האימאם חוסיין
יחידה צבאית בריגדת הנחתים הראשונה האימאם חוסיין (פרסית: تیپ یکم تفنگداران دریایی امام حسین) היא בריגדת נחתים של צי הרפובליקה האסלאמית של איראן שבסיסה בבנדר עבאס, הורמוזגאן. היחידה היא אחת מיחידות תכאוור (כוחות מיוחדים) בכוחות המזוינים האיראניים.
בתקופת שלטונו של השאה, חלק גדול מהאימונים הימיים הועברו על ידי הספצנאז של ברית המועצות ושירות הסירות המיוחד הבריטי. ההכשרה היא תהליך של כ-12 חודשים. לאחר שהמתגייס הוכיח את הדרישות הפיזיות המינימליות, הוא נשלח למספר קורסים להמשך הכשרה.
פעילות
הבריגדה פועלת במפרץ הפרסי. במבצעיה היא משתמשת בצוללות זעירות.
שורש 28
צורת השורש 厶 היא הצורה המקורית של 私 ("פרטי").
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1995
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1995 היא התחרות השישית של האירוויזיון לרוקדים צעירים. שווייץ אירחה את התחרות בארמון בוליו.
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות
15 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר
אל הגמר העפילו 9 מדינות.
אלון (דמות מקראית)
יש מדרש האומר שאלון נקרא בשם זה משום שהיה ישר באורחותיו, שכן אלון זה מישר.
יכול להיות שמקור השם אלון הוא מעץ האלון, שהוא עץ חזק, ומכאן שאלון מסמל חוסן ועוצמה.
בספר שופטים נאמר שאחד השופטים היה אילון הזבולוני והוא נקבר בארץ אילון, שהיא ככל הנראה בנחלתו של אלון, והשופט כנראה נקרא על שמו של אלון, שאולי היה מצאצאיו. וכך, כמו אחיו סרד, גם על שמו נקראה עיר בנחלתו.
מרצאלי
מיקום
מרצאלי ממוקמת 14 ק"מ דרומית לאגם בלטון, ליד הכביש הראשי 68 וקו רכבת מס' 37 (תנועת הנוסעים בקו הזה הופסקה ב-13 בדצמבר 2009). לפני דצמבר 2014, כביש ראשי 68 עבר דרך מרכז העיר, אך מאז הכביש הראשי הוסט מהאזורים המיושבים לכיוון מזרח; הכביש הישן דרך העיר נקרא מאז מספר 682 כדרך ראשית משנית.
ממזרח, מכיוון אגן האזור של היישוב לנדיאלטוטי כביש 6704 מוביל לעיר, מכיוון נג'קניז'ה כביש 6805 מתחיל ושכנת העיר ממערב, שומוג'שאמשון, זמין בכביש 6818. מנקודת מבט של גידול ענבי מאכל וענבי יין, היישוב הוא חלק מאזור היין בלטונבוגלאר (Balatonboglár).
במאה ה-20
בין כותלי היישוב נולדו ועבדו מדענים ואמנים בעלי שם לאומי. בין היתר הנריק מרצאלי (מקודם מורגנשטרן), יוז'ף לנדיאל, אאורל ברנאט.
מרצאלי הייתה פעם עיר צבאית. היא התהדרה גם בשני מחנות צבאיים. בניית אחד מהם החלה בשנת 1949 ונמסר באוגוסט 1951. המחנה התפרש על פני 110 דונם במרכז העיירה ונסגר בשנת 1990. באתר המחנה יש כיום חנויות, בנייני מגורים ושוק.
קהילה יהודית
יהודים החלו להתיישב במרצאלי בראשית המאה ה-18 בהגנתו של בעל האחוזה, הרוזן סצ'ני. הרוב היו סוחרים ובעלי מלאכה, היו ביניהם מספר פועלים וכאלה שעסקו במקצועות חופשיים. הקהילה אורגנה בראשית המאה ה-19. החברה קדישא המקומית נוסדה בשנת 1826, כמו גם מוסדות הצדקה, חברת הנשים ובית הספר. בשנת 1869, בגלל חילוקי הדעות בין החרדים (אורתודוקסים) לבין המשכילים (מתונים) בקונגרס היהודי בבודפשט (הקרע ביהדות הונגריה), הקהילה הצטרפה לתנועה הניאולוגית שרצתה להשתלב בחברה ההונגרית ולבצע רפורמה באורח החיים הדתי.
במלחמת העולם הראשונה נפלו 12 יהודים בפעולות הקרביות. בתקופת הטרור הלבן, מהומות פרצו נגד היהודים באמצעות יחידות שהוקמו על ידי גורמי צבא ימניים (1919–1921) (לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית). במהומות נרצחו שישה יהודים. בשנת 1930 מנתה הקהילה 279 יהודים.
תקופת השואה
בשנת 1941 חולל בית הקברות על ידי בריונים אלימים. במאי 1944, לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה), הועברו יהודי מרצאלי לגטו קאפושוואר, שם שוכנו בתנאים של צפיפות ורעב קיצוניים. ב-7 ביולי גורשו לאושוויץ, שם נספו 185 מהם.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
גמר גביע אירופה לאלופות 1970 התקיים באצטדיון סן סירו במילאן שבאיטליה ב-6 במאי 1970, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת 1969/1970 היא פיינורד ההולנדית, שניצחה במשחק את סלטיק הסקוטית בתוצאה 2–1 לאחר הארכה. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-15 של גביע אירופה לאלופות.
פיינורד זכתה בפעם הראשונה (והיחידה עד כה) בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות, בהופעתה הראשונה בגמר המפעל. פיינורד הייתה לקבוצה ההולנדית הראשונה שזוכה בגביע אירופה, והשנייה שמופיעה בגמר, אחרי הפסדה של אייאקס אמסטרדם 0–4 למילאן בגמר הקודם. הייתה זו זכייה ראשונה מתוך ארבע רצופות של קבוצה הולנדית בתואר, כשבעקבותיה הגיעו שלוש זכיות רצופות של אייאקס. מנגד, סלטיק העפילה לגמר השני בתולדותיה, לאחר זכייתה בתואר ב-1967, אז גברה 2–1 על אינטר מילאנו.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בזכות זכייתן באליפות המקומית לעונת. פיינורד זכתה באליפות הולנד לאחר שהקדימה את אייאקס בשלוש נקודות בראש הטבלה. סלטיק זכתה באליפות סקוטלנד בפעם הרביעית מתוך תשע זכיות רצופות, לאחר שהקדימה את יריבתה העירונית, גלאזגו ריינג'רס, בפער של חמש נקודות בראש הטבלה.
אצטדיון הסן סירו חזר לארח את גמר גביע אירופה לאחר חמש שנים, בפעם השנייה בתולדותיו, אם כי עצם קיום המשחק הוטל בספק בעקבות שביתות עובדים גדולות באיטליה באותה השנה. המשחק עצמו התאפשר רק בעקבות ויתור מצדה של התאחדות הכדורגל האיטלקית, שעשתה זאת על מנת שלא תיפסל השתתפותן של הקבוצות האיטלקיות במפעלים האירופים בשנה הבאה. במשחק עצמו עלתה סלטיק ליתרון לאחר שלושים דקות משערו של טומי גמל, אך פיינורד הגיבה מיד ולאחר שתי דקות השווה רינוס ישראל את התוצאה. המשחק הוכרע ארבע דקות לסיום ההארכה, כשאובה שינדוואל קבע 2–1 לפיינורד.
פיינורד
פיינורד החלה את דרכה בסיבוב הראשון מול קיי. אר. רייקיאוויק האיסלנדית. במשחק הראשון בחוץ קבעה פיינורד את שיא ההבקעות לקבוצה במשחק אחד בתולדות הטורניר, במשחק שקבע את שיא השערים למשחק בהיסטוריה של הטורניר. פיינורד גברה 12-2 על רייקאוויק, ונהנתה בין היתר מרביעייה של רוד חילס, שלושער של אובה שינדוואל וצמד של וילם ואן הנחם. בגומלין הביתי השלימה פיינורד העפלה מרשימה עם ניצחון 4-0, בזכות צמדים של חילס ושינדוואל.
גירלי
אמיליה "מילי" טומיי (נולדה ב-6 בדצמבר 1997), הידועה באופן מקצועי בשם גירלי (Girli; מסוגנן באותיות גדולות), היא זמרת-יוצרת וראפרית בריטית. גירלי הוציאה אלבום אולפן אחד, ארבעה מיני-אלבומים ומספר סינגלים. ב"הגרדיאן", תואר הסאונד המוזיקלי שלה "בין מוזיקת PC, באבלגאם פופ, פופ פאנק וראפ". חלק גדול מהמוזיקה שלה עוסק בפמיניזם, מיניות, תרבות קווירית ובריאות הנפש. באפריל 2019, הוציאה גירלי את אלבום האולפן הראשון שלה, Odd One Out, דרך PMR רקורדס. לאחר שעזבה את חברת התקליטים שלה, ומאוחר יותר נאלצה לבטל את סיבוב ההופעות שלה לשנת 2020 עקב מגפת הקורונה, הכריזה גירלי על החזרה שלה ב-2021, עם יציאת המיני-אלבום החדש, Ex Talk. בהמשך, היא הוחתמה בחברת התקליטים העצמאית AllPoints.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
פיינורד
בשלב שמינית הגמר פגשה פיינורד את מילאן, אלופת אירופה המכהנת. במשחק הראשון בסן סירו, אצטדיון הבית של מילאן והאצטדיון אליו חזרה פיינורד למשחק הגמר, נוצחה פיינורד 1-0 משער מוקדם של נסטור קומבין הארגנטינאי. במשחק הגומלין העלה וים יאנסן את קבוצתו ליתרון מוקדם כבר לאחר שש דקות כדי לאזן את הסדרה. שמונה דקות לסיום קבע ואן הנחם 2-0 לפיינורד, שהביא להדחתה של אלופת אירופה כבר בשלב מוקדם של הטורניר.
גירלי
ביוגרפיה וקריירה
אמיליה טומיי נולדה ב-6 בדצמבר 1997 וגדלה בלונדון. הוריה הם שחקנים, והיא חצי אוסטרלית. יש לה אחות צעירה אחת. בילדותה היא רצתה להיות שחקנית, אך ויתרה על כך לאחר שנכשלה בשני אודישנים. היא כתבה את השיר הראשון שלה בגיל 8, על ילד בכיתתה בבית הספר שמצא חן בעיניה. היא למדה בבית הספר המפסטד, בית ספר תיכון מקיף בקריקלווד. גירלי תיארה את החוויה שלה בבית הספר התיכון כ"חמש השנים הגרועות בחיי, זה היה כל כך רע", שכן חוותה בריונות שהפכה אותה לאדם חרדתי. היא בכל זאת השתתפה בפעילויות מחוץ לבית הספר, ואף נבחרה כסגנית פרלמנט צעירה ברובע קמדן ב-2012, והעבירה את שעות הצהריים בחדר המוזיקה, בנגינה בכלים.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
פיינורד
לאחר שהרשימה בשני הסיבובים הקודמים, פגשה פיינורד ברבע הגמר את פורוורטס ברלין, אלופת גרמניה המזרחית. פיינורד השיגה תוצאות זהות לסיבוב הקודם, לאחר שהפסידה 1-0 במשחק הראשון בחוץ, וגברה 2-0 על יריבתה בבית. את שני השערים כבשה פיינורד בתוך המחצית השנייה, מרגליהם של שינדוואל והאנק וורי.
בשלב חצי הגמר פגשה פיינורד את לגיה ורשה הפולנית. המשחק הראשון בפולין הסתיים בשוויון 0-0, ובגומלין הביתי השלימה פיינורד את העפלתה לגמר הטורניר, לאחר שניצחה 2-0 משערים של ואן הנחם ופרנץ האסיל.
גירלי
ביוגרפיה וקריירה
בשנת 2016 הופיעה גירלי כמופע חימום בבריטניה כחלק מסיבוב ההופעות של המוזיקאי אוסקר. בשנת 2017 הוציאה את המיני-אלבום Feel OK, והופיעה כמופע חימום בסיבוב ההופעות של דקלן מקנה בבריטניה, ובפסטיבל לטיטיוד. מאוחר יותר, היא החלה את סיבוב ההופעות שלה בבריטניה, לקידום המיני-אלבום השני שלה, "Hot Mess", שיצא באוקטובר 2017. בשנת 2018 הופיעה גירלי בפסטיבל המוזיקה של MTV בגיברלטר.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
סלטיק
סלטיק פתחה את הטורניר מול פ.צ. בזל השווייצרית בסיבוב הראשון. לאחר שהמשחק הראשון בחוץ הסתיים בשוויון 0-0, פתחה סלטיק את הגומלין הביתי עם שער כבר בדקה הראשונה של הארי הוד. טומי גמל הכפיל במחצית השנייה והבטיח את העפלתה של סלטיק לשמינית הגמר עם 2-0 בסיום.
גירלי
ביוגרפיה וקריירה
ב-2019, היא הוציאה את הסינגל "Deal With It", ולאחריו את אלבום הבכורה שלה, Odd One Out, ארבע שנים אחרי סינגל הבכורה שלה. ביולי 2019 פרסמה גירלי את הסינגל "Up & Down". מאוחר יותר ב-2019, נזרקה גירלי מחברת התקליטים שלה. היא כתבה את הסינגל הבא שלה, "Has Been", כתגובה, והסבירה באינסטגרם, "השיר הזה מיועד לחברת התקליטים שלי לשעבר שלא חשבה שאני מושלמת או מספיק כוכבת פופ כדי למכור תקליטים". במרץ 2020 תכננה גירלי לצאת לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה, אך נאלצה לבטלו בעקבות מגפת הקורונה. המיני-אלבום הראשון שלה בחברת התקליטים העצמאית AllPoints, ששמו Ex Talk, יצא בפברואר 2021.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
סלטיק
בשמינית הגמר פגשה סלטיק את בנפיקה ליסבון הפורטוגלית. במשחק הראשון בבית גברה סלטיק 3-0 על בנפיקה ונראתה בטוחה ברבע הגמר. אלא שבמשחק הגומלין בליסבון, הציגה אלופת פורטוגל משחק מצוין בהובלתו של אאוזביו, שגם כבש את הראשון. בדקה התשעים השלימה בנפיקה את הקאמבק וקבעה 3-0, ששלח את המשחק להארכה, שהסתיימה ללא שערים נוספים. החל מאותה עונה, על פי החלטת אופ"א, לא שוחק עוד משחק פלייאוף במקרה של שוויון בתום שני המשחקים, וההכרעה ניטלה בהטלת מטבע. סלטיק הייתה זו שניצחה בהטלת המטבע, והתקדמה לרבע הגמר.
גירלי
השפעות וסגנון
גירלי ציינה מגוון רחב של השפעות מוזיקליות, בהם נמנים טובה לו, ארקטיק מאנקיז, לילי אלן, The Slits,, ספייס גירלז, מוזיקת PC וקיארי פאמיו פאמיו. כשנשאלה על ההשראה מאחורי שם הבמה שלה, היא הזכירה את להקת הרוק בלונדי, ואמרה שהיא רוצה "שם שמייצג כוכבת פופ נשית". היא אף הזכירה את עיר הולדתה לונדון, ובמיוחד את חיי הלילה שלה, כהשפעה גדולה על הסאונד והמילים שלה. במוזיקה שלה, גירלי עושה שימוש בדגימות ממקורות שונים, בהם משחקי וידאו ומשדרי חדשות. גירלי הצהירה ששיריה הם כולם אוטוביוגרפיים. בהתייחסה למיני-אלבום האחרון שלה, Ex Talk, הסבירה, "אני חושבת שבתקופה הזו, הסגנון שלי בהחלט מושפע יותר מהגראנג' של שנות ה-90 והפאנק של שנות ה-70, כאשר הם מעורבבים יחדיו בצורה מודרנית".
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
סלטיק
בשלב רבע הגמר פגשה סלטיק את פיורנטינה האיטלקית. במשחק הבית גברה סלטיק 3-0 על האיטלקים, והפסד מינימלי של 1-0 בסטאדיו קומונאלה הספיק לה כדי להעפיל לשלב חצי הגמר.
גירלי
השפעות וסגנון
בזמן שהופיעה כחלק מלהקת האינדי Ask Martin בתור מילי טומי באמצע שנות העשרה לחייה, היה לה שיער חום קצר. בתור גירלי, יש לה אסתטיקה ויזואלית הכוללת שיער הצבוע בוורוד ניאון. גירלי ציינה את הקשר ההדוק בין המוזיקה שלה לסגנון האופנתי שלה. היא הסבירה על המעבר לאסתטיקה ורודה, "הייתי מאוד בעניין של אינדי, ואז התחלתי להאזין למוזיקה נשית יותר, והסגנון שלי התפתח על סמך מה שהאזנתי לו". גירלי אף ציינה את אופנת הרחוב של הרג'וקו, תנועת הריוט גירל של שנות ה-90 ולהקות בנות שונות כהשפעות האופנתיות שלה.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
סלטיק
שלב חצי הגמר זימן מפגש דרבי בריטי בין הסקוטים לבין לידס יונייטד האנגלית. במשחק הראשון באלנד רואד כבש ג'ורג' קונלי כבר בדקה הראשונה וקבע את תוצאת המשחק, 1-0 לסלטיק. בשל הביקוש הרב לכרטיסים במשחק הגומלין, הוזז המשחק מסלטיק פארק להאמפדן פארק, אליו נהרו 136,505 צופים שקבעו את שיא כל הזמנים במפעל, שטרם נשבר. כרבע שעה מהפתיחה כבש בילי ברמנר את השער שהשווה את הסדרה, אך במחצית השנייה כבשו ג'ון יוז ובובי מרדוק את השערים שהשלימו מהפך, 2-1 לסלטיק שהעפילה לגמר השני בתולדותיה.
הגדת חבל ימית
הגדת חבל ימית הוא מרכז מבקרים שהוקם בדצמבר 2010 וממוקם במושב דקל שבחבל שלום בדרום המועצה האזורית אשכול.
גמר גביע אירופה לאלופות 1970
סיכום המשחק
היו אלו השנים בהן הכדורגל ההולנדי החל להשתלב בפסגת הכדורגל האירופי. העפלתה של אייאקס לגמר עונה קודם לכן לא נחשבה מקרית, והגיעה בשיאו של עשור מוצלח לקבוצות ההולנדיות באירופה. עם זאת, הכדורגל ההולנדי כולו עדיין המתין לזכייה ראשונה בגביע אירופה. פיינורד, שזכתה עונה קודם לכן באליפות הולנד על פניה של אייאקס והדיחה באותה עונה את מילאן האלופה המכהנת, הגיעה לגמר המפעל תחת המאמן האוסטרי ארנסט האפל. המאמן זיהה את ג'ימי ג'ונסטון כסכנה המרכזית לקבוצתו, ודאג לנטרלו לאורך כל המשחק כשהציב עליו שמירה כפולה, שמנעה ממנו להפיק את המשחק הרגיל שלו.
הגדת חבל ימית
בשנת 2014 המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הכירה ב"הגדת חבל ימית" כאתר מורשת. המקום מספר על העיר ימית והיישובים החקלאיים בחבל ימית שבצפון סיני, שהוקמו בין השנים 1971 ועד 1981, ופונו בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם במרץ 1979; ומתאר את הוויתור על הבית למען השלום ואת בחירת המתיישבים להיבנות מחדש בנגב המערבי ולהפריח את השממה בחבל שלום.