cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז'
ביוגרפיה
לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".
בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1802 עברו וילהלמינה ובעלה לגרמניה, שם התגוררו בדוכסות נסאו ובדוכסות בראונשווייג. בשנת 1806 מת בעלה וילם החמישי, נסיך אורנז', ווילהלמינה ובתה לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו עברו להתגורר במקומות שונים בקונפדרציה של הריין.
בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה ובתה להאג, ובשנת 1815 קיבלה בהארלם את אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
ב-9 ביוני 1820 מתה וילהלמינה בהט לו, והיא בת 69 שנים.
וילהלמינה הייתה דודתה של אשתו של בנה המלך, וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, שהיה לה אותו שם.
משפחתה
ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה עם וילהלמינה עם וילם החמישי, נסיך אורנז', ממנו נולדו לה 4 ילדים:
תמ"א 16
תמ"א 16 היא תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) לסילוק אשפה שאושרה בממשלת ישראל בשנת 1989. התוכנית קבעה את ההליך התכנוני הנדרש להקמת אתרי פסולת, קבעה סטנדרטים גבוהים להקמת תשתיות טיפול בפסולת וסייעה בסגירת אתרים שלא עמדו בסטנדרטים אלו.
רקע
תוכנית המתאר הארצית לסילוק אשפה (תמ"א 16 המקורית) נכתבה בשנות השבעים על מנת להסדיר את הטיפול בפסולת בארץ.
הוראות תמ"א 16
התוכנית מתבססת על שילוב אמצעים ושיטות טיפול וסילוק פסולת וזאת במטרה לצמצם את כמויות הפסולת המיועדת להטמנה, בהתחשב בשיקולים כלכליים וחברתיים: צמצום כמויות, שימוש חוזר, מיחזור, הפקת אנרגיה מפסולת והטמנה.
התוכנית כוללת תשריטים כלליים ל-28 אתרים:
באתרי הטיפול יכולה להתבצע כל פעילות שמטרתה טיפול וצמצום כמויות הפסולת המיועדת להטמנה: מתקני מיון, מפעלי מחזור, אתרי קומפוסטציה, מפעלי פסולת לאנרגיה. הקמת אתרים חדשים תתאפשר כאשר מתוך התשריטים יגזרו תוכניות מפורטות בליווי תסקיר השפעה על הסביבה.
תיקון 4
תיקון מאוקטובר 2011 שנועד להתאים את המדיניות הממשלתית למציאות הסביבתית העדכנית. מטרת התיקון היא יצירת מסגרת תכנונית להקמת אתרי פסולת וייעול ההליכים הסטטוטוריים להקמת מתקני טיפול, וכן קביעת הוראות והנחיות לעריכת תוכניות מפורטות והיתרי בנייה לאתרי הפסולת תוך שמירה על בריאות הציבור, איכות הסביבה, איכות מים עיליים ומי תהום, שטחים פתוחים, ערכי טבע ונוף ושמירת משאבי הקרקע לדורות הבאים.
עיקרי התוכנית המתוקנת-
אליפות ברזיל בכדורגל 2015
אליפות ברזיל בכדורגל 2015  הייתה הפעם ה-59 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב- 9 במאי 2015 והסתיימו ב-6 בדצמבר 2015.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו ז'וינווילי, פונטה פרטה, ואסקו דה גאמה ואוואי.
המשחקים התקיימו בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו.
קורינתיאנס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השישית בתולדות המועדון והשנייה ברציפות
שחקנים מצטיינים
ריקרדו אוליביירה, שחקנה של סנטוס כבש 20 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
רנאטו אוגוסטו, שחקנה של קורינתיאנס זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
רנאטו אוגוסטו, שחקנה של קורינתיאנס זכה בפרס כדורגלן העונה של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
הר אלון
הר אלוֹן הוא הר ברכס הכרמל, כחצי קילומטר מערבית לצומת דמון ממנה יוצא כביש 721 ליד עספיא. פסגת ההר מגיעה לגובה של 515 מטר מעל פני הים והיא הפסגה השלישית בגובהה בכרמל לאחר פסגת רום הכרמל שמגיעה לגובה של 546 מטרים מעל פני הים וגבעת ההגנה המגיעה לגובה של 528 מטרים.
מפסגת ההר יורד לכיוון צפון מערב נחל כלח ונחל גלים, ולכיוון דרום מערב נחל אלון, ובקעת אלון, בה זורמים מספר נחלים ביניהם: נחל אורן, נחל חיק ומעיין עין אלון. בבקעת אלון נמצאת גם חורבת אלון. פסגת ההר נפגעה קשה באסון הכרמל (2010) ובשרפה בכרמל (1989) וגם בשריפה ב-1998 ועצי אלון רבים על ההר נשרפו.
שמו של ההר הוא על שם עץ האלון הצומח עליו.
כשני קילומטרים מערבית לפסגת ההר נמצא בית הסוהר דמון וחורבת דמון, מפסגת ההר ישנו נוף מרהיב אל עבר הכפרים הדרוזיים עספיא ודלית אל-כרמל, וגם הערים והיישובים חיפה, טירת כרמל, בית אורן, יישובי חוף הכרמל, חדרה ותחנת הכוח אורות רבין, ובימים עם ריאות טובה ניתן לראות גם עד נתניה ותל אביב.
מן הפסגה ניתן להשקיף גם על הכרמל התיכון ופסגות הכרמל הר שוקף, הר ערקן, רום כרמל, מלון יערות הכרמל ועוד.
אחת לכמה שנים יורד בפסגת ההר שלג ואף נערם. אירוע כזה קרה לאחרונה בשנת 2015. בחורף 1992 נערמו כ-25 סנטימטרים של שלג על פסגת ההר. בממוצע יורדים בהר כ-650 מילימטרים של גשם בשנה, ובחורף הטמפרטורות יכולות להגיע ל-5–7 מעלות צלזיוס.
לבוקה
לבוקה (Levuka) היא עיר השוכנת לחופו המזרחי של האי אובלאו (Ovalau) שבפיג'י. בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית לבוקה 1,131 תושבים, ולאלה נוספו 3,266 תושבים שהתגוררו סביבה. סך הכל התגוררו בשטח זה כמחצית מתושבי האי אובלאו, שמנו 8,360 איש. לבוקה היא הבירה האדמיניסטרטיבית של מחוז המזרח (Purab vibhaag) של פיג'י. העיר שנוסדה במאה ה-19 ושימשה כבירה הקולוניאלית הראשונה של פיג'י, הוכרה בשנת 2013 כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
העיר כלואה בתוך תיאטרון טבעי, בין מימי האוקיינוס השקט ממזרח, והמורדות המיוערים של הר הגעש הכבוי שבמרכז האי ממערב. שטח זה שגובהו מגיע עד לכ-190 מטרים מעל פני הים, מנוקז על ידי שלושה יובלים. חוף העיר מוגן על ידי שורת שוניות השוכנות במקביל לו, במרחק של כקילומטר בתוך הים,
היסטוריה
לבוקה החלה להתפתח בשנות ה-20 של המאה ה-19 בידי קולוניאליסטים אמריקאים ואירופים שהתיישבו באתר בעידודו של הצ'יף המקומי. המתיישבים אימצו מנהגים מקומיים אך הביאו עימם חומרים וטכנולוגיות מארצות מוצאם. במקום התפתח נמל שנהנה מהמים המוגנים, ולבוקה הפכה למרכז של מסחר במלפפון ים. לאחר שסרו אפניסה קאקובאו (Seru Epenisa Cakobau) איחד את פיג'י והפך למלכה הראשון (Tui Viti), הוא קבע את בירתו בלבוקה ב-1852. בתקופה זו הפכה העיר לנמל קולוניאלי, והתיישבו בה סוחרי כותנה ומסיונרים קתולים ווסליאנים. בשנת 1870 מנתה אוכלוסיית המהגרים בעיר כ-2,000 איש, והוקמו בה המבנים האירופים הראשונים. ממערב ללבוקה יושבו עבדים אשר הובאו אליה כדי לעבוד במטעים החקלאיים. ייבוש רצועת ים אפשר את סלילתו של רחוב ביץ' (Beach Street) לאורך חופה של העיר. ב-1874 מסר קאקובאו את פיג'י לידי הבריטים, ולבוקה הפכה לבירת המושבה פיג'י, עד אשר סובה ירשה אותה ב-1882. חוזה הוויתור על השליטה במדינה נערך מדרום לנמל לבוקה, והמושל הבריטי קבע את מושבו בבניין הממשל של קאקובאו בדרום העיר. בלבוקה הוקמו רציף ימי שנקרא "רציף המלכה" (Queen’s Wharf) ובית מכס, נחפרו תעלות ניקוז והוקם קיר מגן לאורך החוף. החנויות בעיר התרחבו ובלבוקה נוסדו חברות מסחר שפעלו באוקיינוס השקט. בית המלון הראשון בלבוקה קם לכל המאוחר ב-1874 (The Royal Hotel) ובית ספר ציבורי נחנך ב-1879. ב-1877 הוכרזה לבוקה לעיר הראשונה בפיג'י, אך באותה שנה החליטו הבריטים לקבוע את בירת פיג'י בסובה, בעיקר בשל המגבלות הטופוגרפיות שמנעו את התפתחות העיר, וההחלטה יצאה לפועל ב-1882. לבוקה שמרה על חשיבות נמלה ועל מעמדה כמרכז מסחרי, בעיקר לייצוא קופרה אשר הובא אליה ממטעים בכל רחבי מזרח פיג'י, אוחסן בסככות ויובש בה בטרם הועמס על אוניות. ב-1895 פגעה בעיר סופת ציקלון והרסה חלקים נרחבים ממנה, ובכלל זה גם את הרציף הימי שנבנה מחדש וזכה לשם "רציף המלך" (King’s Wharf). עוד נבנו בעיר בית עירייה (Queen Victoria Hall) ומספר מוסדות בילוי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 חדלו אוניות מסחר לפקוד את לבוקה, ותחת זאת החל מתפתח בעיר ענף הדיג המסחרי, המהווה את ענף התעסוקה העיקרי באי כולו גם כיום. ב-1976 נוסד בעיר מפעל שימורים העוסק בעיקר באריזת טונה לייצוא, והוא המעסיק הגדול בלבוקה.
האתר
מרכזה של העיר הוא ברחוב ביץ' הנמתח לאורך חוף הים וחומת אבן ובטון מגוננת עליו מפני הגלים. מרחוב ביץ' מתפצלים רחובות וסמטאות במתווה רדיאלי, לאורך קווי הגובה הטופוגרפיים. בעורפה של העיר שוכנים אתריהם של שני כפרי הילידים טוטוגה (Totoga), המשמש כיום את מתחם תחנת המשטרה ובעבר את המועצה האזורית, ונסאו (Nasau) שבו שוכן מגרש ספורט. ממערב לשני אלה, על מורדות הגבעות המיוערות, שוכן ה"באבא" (Baba), מושבת העבדים המלנזים שעיבדו את מטעי הסוכר, הכותנה ושמן הדקלים באי. כיום מתגוררים במושבה צאצאיהם של אותם עבדים.
מדרום לנמל שוכנות סככות אחסון הקופרה, בנייני מחסנים, בניין רשות הנמל, בית הדואר והמכס ושרידי מסילות ברזל אשר שימשו להטענת הקופרה על האוניות לשם ייצואה. רוב המבנים עשויים פח גלי או עץ, והם בגובה של קומה בודדת ובעלי גגות משופעים או גמלוניים.
מבני המסחר בחלקו המרכזי של רחוב ביץ' עשויים מחומרים דומים וגם הם בעלי קומה בודדת, אך הם נבדלים ממבני הנמל בכך שבחזיתותיהם שוכנות מרפסות. מבנים אלה תוחמים את הרחוב בצידו היבשתי, בעוד שבצידו הקרוב לאוקייאנוס, נטועים עצים לאורך חומת הים. בתי המגורים בנויים בצורת בונגלו ועשויים מפח גלי ועץ. גם להם גגות משופעים ובחזיתותיהם מרפסות. המבנה הידוע ביותר בעיר הוא זה של קתדרלת הלב הקדוש, שנבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית. הקתדרלה מתאפיינת במגדל פעמונים מנותק מהמבנה העיקרי, העשוי בטון ואשר משמש גם כמגדלור. מבנה ציבור בולט נוסף הוא מלון רויאל שמצפון לקתדרלה, בית המלון הפעיל היחיד בעיר ואחד הוותיקים בדרום האוקיינוס השקט. המבנה בן שתי הקומות עשוי עץ ונושא גג משופע. הוא מתאפיין במרפסות היקפיות ובתצפית לעבר הים. מבני ציבור חשובים נוספים הם בית העירייה, שלוש הכנסיות המתודיסטיות, בית הספר הציבורי, בית הספר של המנזר המריסטי ואולם הבונים החופשיים.
מייק וינקלמן
מייק וינקלמן (נולד ב-20 ביוני 1981), הידוע בכינויו Beeple או Beeple Crap, הוא אמן דיגיטלי אמריקאי, מעצב גרפי ואנימטור. וינקלמן ידוע בשימוש במדיות מגוונות לצורך יצירות קומיות ומעולם הפנטזיה, המספקות פרשנויות פוליטיות וחברתיות, תוך שימוש בדמויות מתרבות הפופ. כך עשה גם ביצירתו הבולטת, "יומיום: 5000 הימים הראשונים" (Everydays: the First 5000 Days), שהיא קולאז' של תמונות מסדרה שיצר בשם "יומיום" (Everydays). יצירה זו נמכרה ב-11 במרץ 2021 במחיר של 69,346,250 דולר, הסכום השלישי בגובהו בהיסטוריה אשר שולם עבור יצירת אמנות של אמן חי. זה אסימון חסר תחליף ראשון שנמכר במכירה פומבית על ידי בית המכירות כריסטי'ס.
ילדותו וחינוכו
וינקלמן גדל בצפון העיר פונד דו לק, בוויסקונסין. בנעוריו וינקלמן לא שאף להיות אמן. בשנת 2003 הוא סיים את לימודיו במדעי המחשב באוניברסיטת פרדו. במהלך לימודי תואר ראשון בילה את רוב זמנו הפנוי בעבודה יצירתית על פרויקטים של סרטים דיגיטליים קצרים וכפי שתיאר זאת: "אמנות דיגיטלית מופשטת מוזרה". לאחר סיום לימודיו עבד וינקלמן כמעצב אתרים, ובזמנו הפנוי המשיך לעבוד על הפרויקטים היצירתיים שלו, אותם כינה: Beeple stuff.
"יומיום"
וינקלמן החל את סדרת "יומיום", הכוללת סיום יצירת אמנות אחת בכל יום, ב -1 במאי 2007. מאז הוא לא החמיץ יום אחד של יצירה. וינקלמן סיפר כי המשיך ליצור אף ביום חתונתו ובימי הולדתם של ילדיו. הפרויקט החל בהשראת טום ג'אד, אשר יצר ציור בכל יום, במשך שנה. וינקלמן חשב שזו תהיה דרך מועילה לחדד את כישורי הרישום שלו. בשנים שלאחר שנת היצירה הראשונה הוא התמקד לאורך שנה שלמה במיומנות, או מדיום אחד. כך את שנת 2012 הקדיש ל-אדובי אילוסטרייטור ואת שנת 2015 ל-4D-Cinema. עבודותיו של וינקלמן מתארות לעיתים קרובות עתיד דיסטופי. פעמים רבות הוא עושה שימוש בדמויות מוכרות מן התרבות הפוליטית או מהפוליטיקה כדי ליצור סאטירה על אירועים בזמן הווה.
חלק מיצירותיו של וינקלמן שולבו באוסף אביב/קיץ 2019 של לואי ויטון.
יצירות מסחריות
וינקלמן יצר מאות לולאות וי.ג'יי, והוציא אותן לאור ברישיון חופשי של Creative Commons. היות היצירות ברישיון חופשי הביאה לכך שאמנים רבים השתמשו בהן כרקע חזותי לקונצרטים, כך עשו אריאנה גרנדה, ג'סטין ביבר, צ'יילדיש גמבינו וניקי מינאז'. כך אף היה באירועים שונים, בהם: פרסי הווידאו קליפים של MTV ושני מופעי סופרבול. וינקלמן ביצע עבודות גם עבור מותגים גלובליים, כולל נייקי, אפל, ו-Space X.
מכירות אסימונים חסרי תחליף
וינקלמן החל למכור אסימונים חסרי תחליף ליצירות אמנות אשר הבעלות בהם מאומתת באמצעות בלוקצ'יין, באתר Nifty Gateway באוקטובר 2020. אחת מן היצירות הללו, Crossroads, השתנה לאחת משתי הנפשות, בהתאם לתוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. היצירה נמכרה תמורת 66,666.66 דולר ונמכרה שוב, תמורת 6.6 מיליון דולר, בפברואר 2021.
"יומיום: 5000 הימים הראשונים", קולאז' של תמונות מסדרת "יומיום", הועמד למכירה פומבית בכריסטי'ס ב־25 בפברואר 2021 ונמכר תמורת למעלה מ-69 מיליון דולר ב־11 במרץ 2021. "יומיום" הוא ה-NFT הראשון שנמכר על ידי בית מכירות פומביות בולט, והוא פריט המכירה הראשון בחברת כריסטי'ס שאת תמורתו ניתן לשלם באתריום.
חיים אישיים
וינקלמן מתגורר בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. הוא נשוי ואב לשני ילדים.
יחסי איראן–ארמניה
יחסי איראן–ארמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין איראן לארמניה. למרות הבדלים דתיים ואידאולוגיים, היחסים בין ארמניה לאיראן נותרים לבביים וארמניה ואיראן הן שותפות אסטרטגיות.
שתי המדינות השכנות חולקות במידה רבה היסטוריה ותרבות דומות, והיו לה יחסים במשך אלפי שנים, החל מהאימפריה החציונית. שטחה של ארמניה של ימינו הפך חלק מאיראן עד שנת 1828, כאשר היא נמסרה בכוח לרוסיה האימפריאלית השכנה בעקבות השלכותיה של מלחמת רוסיה-פרס (1828-1826) וחוזה טורקמנצ'אי שהתקבל. אין סכסוכי גבולות בין שתי המדינות. המיעוט הארמני הנוצרי באיראן, אחת מהקהילות הוותיקות בעולם, נהנית מהכרה רשמית. חשיבות מיוחדת היא לשיתוף הפעולה בתחום אבטחת האנרגיה המפחית את תלותה של ארמניה ברוסיה ויכול בעתיד גם לספק גז איראני לאירופה דרך גאורגיה והים השחור.
סטפן ספאריאן, מהמרכז הארמני למחקרים לאומיים ובינלאומיים, אמר כי "לאור הסביבה הגאו-פוליטית הזו, לארמניה יש את הזכות הלגיטימית לשתף פעולה עם איראן על מנת להבטיח את ביטחונה ... חוץ מזה, לארמניה יש עודף אנרגיה ושוק הייצוא הגדול היחיד שלה. כרגע היא איראן... אז יש גם הרבה אינטרסים כלכליים.
בשל ההיסטוריה המשותפת הארוכה המשותפת, וכיוון שהארמנים נוכחים ילידים באזור צפון-מערב איראן של ימינו במשך אלפי שנים, רבים מהכנסיות והמנזרים הארמנים העתיקים ביותר נמצאים בתוך איראן, כמו מנזר סנט סטפנוס ומנזר סנט תדאוס, בין היתר. ארמניה ואיראן חולקות גם קשרי תיירות ומסחר נרחבים.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה (באנגלית: The Global Fund to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria) היא מוסד פיננסי בינלאומי המשקיע את כספיו בניסיון להאבק במחלות איידס, שחפת ומלריה. עד היום הושקעו למעלה מ-2.7 מיליארד דולר ביותר מ-150 מדינות ברחבי העולם במטרה להילחם ולמגר את המחלות הללו.
יחסי איראן–ארמניה
היסטוריה קצרה
איראן וארמניה היו בקשר הדוק מזה אלפי שנים. מאז ימי קדם תמיד הייתה אינטראקציה רבה בין ארמניה העתיקה לפרס (איראן). העם הארמני נמנה עם הקבוצות האתניות הילידות של צפון מערב איראן (המכונה אזרבייג'ן האיראנית), עם אלפי שנים שקלטו שם היסטוריה, בעוד שהאזור (או חלקים ממנו) היווה חלק מארמניה ההיסטורית פעמים רבות בהיסטוריה. רבים מהקפלים, המנזרים והכנסיות הארמניות העתיקים ביותר נמצאים באזור זה של איראן. ארמניה נכבשה על ידי האימפריה הפרסית פעמים רבות לאורך ההיסטוריה, במיוחד על ידי האימפריות החציוניות, האכמנידית, הפרתית והסאסאנית, ושושלות ספאוויד, אפשריד וקג'אר. בשל הקשרים התרבותיים וההיסטוריים הגדולים, ארמניה נחשבת לעיתים קרובות לחלק מאיראן הגדולה. ארמניה ואיראן נהנות מקשרים תרבותיים והיסטוריים שנמשכים אלפי שנים אחורה.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
מטרות הקרן
הקרן העולמית מסייעת באיתור, קידום מודעות המניעה ומציאת פתרון תרופתי למחלות האיידס, השחפת והמלריה. מטרתה העיקרית היא להפוך את העולם לנקי מאותן מחלות.
יחסי איראן–ארמניה
היסטוריה קצרה
על הכיתוב של בהיסטון בשנת 515 לפני הספירה, דריוס הגדול אישר בעקיפין כי אורארטו וארמניה הם שם נרדף כשתיארו את כיבושיו. ארמניה הייתה בשליטת אחשדרפן של האימפריה הפרסית במשך תקופה ארוכה. בלי קשר, היחסים בין ארמנים לפרסים היו לבביים.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
מטרות הקרן
הקרן מרכזת את שיתוף הפעולה המתבצע בין הממשל, החברה האזרחית, המגזר הפרטי וקהילות רחבות בכל רחבי העולם, ובאמצעות גישה זו מביאה מונחים חדשים למשמעות הסיוע הכלכלי לבריאות העולמית. כמו כן, קיימים גופים נוספים אשר הציבו למטרה את המלחמה במחלות הללו, שעימם נמצאת הקרן העולמית בשיתוף פעולה.
יחסי איראן–ארמניה
היסטוריה קצרה
את הקשרים התרבותיים בין הארמנים לפרסים ניתן לייחס לתקופות הזורואסטריות. לפני המאה ה3 לספירה, לאף שכן אחר לא הייתה השפעה רבה על החיים והתרבות הארמניים כמו פרתיה. הם חלקו מאפיינים דתיים ותרבותיים רבים, ונישואי תערובת בין אצולה פרתית וארמנית היו נפוצים. במשך שתים עשרה מאות נוספות הייתה ארמניה בשלטון הישיר או העקיף של הפרסים.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
היסטוריה
במהלך שנות ה-90 המאוחרות מומחים משירותי הבריאות הציבורי קראו להשקעת משאבים לצורך מניעה וטיפול במחלות האיידס השחפת והמלריה. גילויים חדשים, ידע רפואי נוסף שנוצר עם ההתקדמות הטכנולוגית הרפואית, הביאו להבנה רחבה ומעמיקה יותר של המחלות הללו, ותרמו לקידום חשיבותן בשיח הרפואי הבינלאומי.
יחסי איראן–ארמניה
היסטוריה קצרה
מה שעכשיו ארמניה המודרנית הופרדה לאחרונה מאיראן על ידי הניצחון הרוסי במלחמת רוסיה-פרס (1826-1828). הפסד זה במלחמת רוסיה-פרס בשנים 1826–1828 במחצית הראשונה של המאה ה-19 גרם לאיראן להפסיק באופן בלתי הפיך את שטחי ארמניה (בין שאר השטחים), שהפכה חלק מתפיסת איראן במשך מאות שנים לרוסיה הקיסרית אושר בחוזה טורקמנצ'אי משנת 1828.לאחר התאגדותה של רוסיה, ארמניה נשארה בתחום הרוסי עד לפירוק ברית המועצות.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
היסטוריה
באותה התקופה החלה הקהילה הבינלאומית להבחין ולהבין את ההשלכות של מחלת האיידס כפי שנראו במדינות ברחבי אפריקה, הקריביים ואסיה, ואת הצורך בהפקת לקחים לצורכי מניעה במדינות נוספות. תרופות מצילות חיים חולקו לאנשים הנושאים את נגיף האיידס (HIV), כאשר 90% מאותם חולים לא יכלו כלל להרשות לעצמם לרכוש תרופות מסוג זה. הדבר הצליח לעורר גל עולמי הקורא להפחתה משמעותית בעלויות הציוד הרפואי והתרופות בפרט, בטענה כי זהו מצרך חיוני והכרחי לכלל הציבור באשר הוא. אנשים בכל רחבי העולם, ובהם מנהיגים, דמויות מוכרות מתחומי הכלכלה והבריאות, ראשי קהילות וראשי ארגונים לא ממשלתיים כגון ארגון הבריאות העולמי, הבנק העולמי ותורמים נדיבים, השקיעו את מירב המאמצים לצורך חיזוק קרן גלובל במטרה לשנות את הטיפול במחלות הללו.
יחסי איראן–ארמניה
מלחמת נגורנו-קרבאך (1992)
מאמצי גישור שלום חדשים יוזמו על ידי נשיא איראן, אכבר האשמי רפסנג'אני במחצית הראשונה של שנת 1992, לאחר האירועים בחוג'אלי והתפטרותו של הנשיא אזריה עיאז מוטאליבוב. על ידי ניהול דיפלומטיה של הסעות בארמניה ובאזרבייג'ן במשך מספר שבועות, הצליחו דיפלומטים איראניים להביא את נשיא אזרבייג'ן יקוב ממדוב ונשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן לטהראן לשיחות דו צדדיות ב-7 במאי. הקומוניקט של טהראן נחתם על ידי ממדוב, טר-פטרוסיאן ורפסנג'אני בעקבות הסכמת הצדדים לנורמות משפטיות בינלאומיות, ליציבות הגבולות ולהתמודדות עם משבר הפליטים. עם זאת, מאמצי השלום הופרעו למחרת כאשר הכוחות הארמנים כבשו את העיר שושה ונכשלו לאחר לכידת העיירה לכין ב-18 במאי. בעוד שאיראן ניסתה לשמור על השלום בין שתי מדינות, הנהגת אזרבייג'ן האשימה את איראן בגיבוי שבשתיקה לארמניה, מה שהביא למתיחות בין אזרבייג'ן לאיראן, והגביר את הקשרים בין ארמניה לאיראן.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
היסטוריה
הקרן העולמית הוקמה בשנת 2002, והפכה בזמן קצר למקור המימון העיקרי לתוכניות במאבק באיידס השחפת והמלריה. היא השתתפה בלמעלה מ-600 תוכניות סיוע עולמיות, ועל פי נתוניה הגישה טיפול רפואי למעלה מ-3 מיליון חולי איידס, 7.7 מיליון חולי שחפת, וחילקה 160 מיליון כילות ספוגות בקוטלי חרקים למלחמה במלריה. יתרה מזאת, הקרן מחזקת את תשתיות מערכות הבריאות, ומספקת הדרכות לנותני השירותים הללו במדינות המבקשות לעזרתה.
מיום היווסדה של הקרן בשנת 2002, מטרותיה לא השתנו, והיא זוכה לחסות ממדינות שווייץ וארצות הברית. כאשר החלה את פעילותה לראשונה, עשתה זאת במסגרת הסכם שירותים אל מול ארגון הבריאות העולמי. באמצעות ההסדר יכלה הקרן העולמית לקבל תשתית מנהלתית וכלכלית על מנת להתחיל ולפתח פעילותה, והצליחה להוציא לפועל את הפרויקטים הראשונים בתוך שנה אחת בלבד מאז היווסדה. ההסדר היה זמני בלבד ותוקפו פג בשנת 2008, ומאז פועלת הקרן העולמית באמצעות תשתית מנהלתית משלה, כלומר משאבי האנוש, כספים, מנהלה וכדומה, מה שמאפשר יכולת פעילות גמישה ורחבה בהרבה.
יחסי איראן–ארמניה
איראנים-ארמנים
הקהילה הארמנית באיראן היא אחת הקהילות הארמניות הגדולות והוותיקות בעולם, כמו גם הגדולות במזרח התיכון. למרות שלארמנים היסטוריה ארוכת שנים של אינטראקציה ורקורד חברתי-תרבותי שלובים עם פרס / איראן, הקהילה הארמנית של איראן התעוררה כאשר שאה עבאס העתיק את מקומו מאות אלפי ארמנים מנחיצ'בן, באותה תקופה על הגבול עם האימפריה העות'מאנית השכנה המתחרה., לאזור באיספהאן שנקרא ניו גויפה בראשית המאה ה-17, שנוצר כדי להפוך לרובע ארמני. איראן זיהתה במהירות את המיומנות של הארמנים במסחר. הקהילה הפכה לפעילה בפיתוח התרבותי והכלכלי של איראן.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
היסטוריה
קרן גלובל מבצעת פרויקטים כלל עולמיים, ועד כה פעלה ב-144 מדינות ברחבי העולם. בין המדינות הנמנות ברשימת הפעילות נמצאות מדינות מיבשת אמריקה כגון ארגנטינה, ברזיל ופרו, מדינות מאסיה כגון הודו וסין, ומדינות אפריקה כמו ניגריה, קניה, אתיופיה, זמביה ועוד.
יחסי איראן–ארמניה
איראנים-ארמנים
המיעוט הארמני שנותר ברפובליקה האיסלאמית של איראן הוא עדיין הקהילה הנוצרית הגדולה במדינה, לפני האשורים. הארמנים נותרו המיעוט הדתי החזק ביותר באיראן. הם מונו שני מושבים בפרלמנט האיראני (הגדול ביותר בענף המיעוט הדתי) והם המיעוט היחיד עם מעמד רשמי שומר במועצות האפוטרופוס וההבחנה המועילה. כיום באיראן נותרו כ-150,000-300,000 ארמנים, מחציתם גרים באזור טהראן. רבע מתגוררים באיספהאן, והרובע השני מתרכז בצפון מערב איראן. רוב הארמנים גרים בפרברי טהראן, בעיקר נרמק, מג'ידייה, נדרשה וכו'.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
פעילות הקרן
כספה של הקרן העולמית מוחזק על ידי הבנק העולמי בקרן נאמנות בשווייץ, והכספים משוחררים אך ורק בעת בקשה בכתב מחבר המנהלים של הקרן. לדוגמה, בכספי הנאמנות של הקרן היו בשנת 2009, 5.6 מיליארד דולר. בנוסף, התקבלו תרומות על סך 2.59 מיליארד דולר לפעילות בשנת 2009, והקרן הוציאה 3 מיליארד דולר על פעילותה בשנה זו. מבחינת חלוקת התקציבים, 55% מכספי הקרן הוקצה למאבק באיידס, 16% למאבק בשחפת ו29% למאבק במלריה. 57% מתקצוב הקרן הלך לפעילות שבמדינות אפריקה הדרומיות לסהרה, ו-14% הלך לפעילות במזרח אסיה והפסיפיק. מבחינת פילוח ההשקעה בפעילויות, 21% מהתקציב הושקע בתרופות, 18% במוצרי בריאות ובציוד, 13% למשאבי אנוש, 12% לניהול התוכניות, 11% להכשרה מקצועית, ו10% לבניית תשתיות, 4% לבקרה פיקוח והפקת לקחים, 11% פעילות אחרת.
יחסי איראן–ארמניה
סחר
חשיבות מיוחדת היא לשיתוף הפעולה בתחום אבטחת האנרגיה. צינור המספק גז טבעי איראני לארמניה הושלם לפני שנים רבות. בנוסף, שתי המדינות יישמו גם פרויקטים אחרים של מיליוני דולרים. אלה כוללים הקמת שני מפעלים הידרו-חשמליים על נהר אראקס המסמנים את הגבול הארמני-איראני, קו העברה שלישי במתח גבוה המקשר בין רשתות חשמל וסכרים, בין יתר הפרויקטים.
ביולי 2007 נחתם תזכיר על תחילת מחקרי היתכנות על רעיונות הקמת מסילת ברזל ארמנית-איראנית ובית זיקוק נפט בבעלות רוסית שיעבד את הגולמי האיראני. בנוסף, ממשלות ארמניה ואיראן עבדו על הסכם סחר חופשי דו צדדי שיכול להיחתם עד סוף 2007.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
סיכום הפעילות לשנת 2009
70% מהתקציבים שאושרו ישמשו לפרויקטים באפריקה הסאב-סהרית, היות שהיא מכילה 80% מנשאי האיידס ו91% מנשאי המלריה בעולם. תרומות של מיליארד וחצי דולרים נוספים הובטחו לקרן, ויועברו אליה בשנים הקרובות. הקרן מקבלת תקציבים באמצעות תרומות מממשלות, תאגידים וחברות פרטיות, ארגוני חברה אזרחית ומיחידים. 43 מיליון דולרים מכספי התרומות שהתקבלו בשנת 2009 הגיעו מהשוק הפרטי. בשנת 2009 הקרן ניסתה לשפר את יעילותה הכלכלית כדי שתוכל להשקיע יותר במחקר ובאספקת שירותים רפואיים בעולם השלישי, וכתוצאה ממאמצים אלו חסכה מיליארד דולר ב-2009, בהם תשתמש להשקעה חוזרת בתוכניות שונות.
יו"ר ארגון הקרן העולמית בשנת 2009 היה DR. Bolanle Oyeleldun מניגריה. הארגון שיתף פעולה עם מדינות רבות בשנת 2009. בין השאר, הוא שיתף פעולה עם משרד הבריאות של קנדה, אתיופיה, בולגריה, תימן, מדינות האיחוד האירופאי, יפן, מקסיקו וארצות הברית. הארגון גם עבד בשיתוף פעולה עם ארגוני סיוע בינלאומי הומניטארי – UNAID,World Health Organization והבנק העולמי. חבר המנהלים מורכב מנציגי מדינות וארגונים בינלאומיים, והוא זה שמאשר את חלוקת התקציבים של הארגון לפרויקטים במדינות שונות. לכל פרויקט תקציב דו-שנתי הממומן על ידי מענק הנקרא Grant. לקרן העולמית יש גופי משנה שמקבלים ממנה מימון, ואחראיים על מימון פרויקט במדינה מסוימת. דוגמה לארגונים אלו הוא ארגון ה וה CA-. פרויקטים שאושרו בעבר והתבררו כמוצלחים יכולים להמשיך לפעול במדינה, ומאושרים בתהליך שנקרא שלב שני (Phase 2). כך, כל פרויקט יכול להיות מתוקצב לתקופה של עד 11 שנים, וכך נמנעת סחבת בירוקרטית מיותרת וכן הצורך לבנות תשתיות חדשות בעבור הפרויקטים הללו. חבר המנהלים מתכנס 9 פעמים כל שנה לאישור פרויקטים, שכשכל כינוס נקרא Round.
יחסי איראן–ארמניה
סחר
נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד צוטט באומרו "הרפובליקה האיסלאמית של איראן מברכת ותומכת בפיתוח קשרים עם ארמניה באזורים שונים, במיוחד בתחום האנרגיה כמו גם תחבורה, ספורט ותיירות."
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
דוגמה לפעילות הקרן באפריקה בשנת 2009: סודאן ואתיופיה
מדינה אפריקאית חשובה בה יש פעילות רבה של הקרן העולמית היא סודאן. על התקצוב של הפעילות בסודאן אחראי ארגון KPMG, והיא מאושרת כמעט בכל סבבי הפגישות של חבר המנהלים (2–9). התקציב אושר לצורכי מאבק באיידס, בשחפת ובמלריה. מי שאחראיים לתפעל את הפרויקטים השונים בסודאן הם ארגון הפיתוח של האו"ם, ארגון חולי השחפת וארגון Population Services International. גודל הסיוע שאושר להקצבה לסודאן ב-2009 הוא כ-363 מיליון דולר, מתוכם 172 מיליון דולר הוקצו למיזמים חדשים, ו-148 מיליון דולר לחידוש פרויקטים קיימים.
אתיופיה היא מדינה נוספת בה יש פעילות רחבת היקף של הקרן. הארגון פועל באתיופיה כנגד האיידס, המלריה והשחפת. התקציב שאושר לפעילות באתיופיה בשנת 2009 הוא 1.3 מיליארד דולר. הגוף שאחראי על מימון הפעילות במדינה זו הוא הUNOPS. האחראיים על תפעול הפרויקטים במדינה הם משרד הבריאות האתיופי, הסוכנות הבינלאומית למאבק באיידס, ארגון חולי השחפת העולמי ורשת נשאי האיידס באתיופיה. קרן גלובל הקצתה בשנת 2009 415 מיליון דולר לתפעול של פרויקטים חדשים, ו-577 לחידושם של פרויקטים קיימים במדינה.
יחסי איראן–ארמניה
סחר
בשנת 2014, שרי האנרגיה האיראניים והארמנים הסכימו על הקמת קו העברת כוח חדש מארמניה לאיראן בהתאם למאמצי שתי המדינות להגביר את קשרי האנרגיה.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
ביקורת על פעילות הקרן
עם הפעילות החשובה של הקרן ישנן ביקורות העולות, במיוחד בשל אופי חלוקת התרופות בשטח. יש הטוענים כי הרשת המבצעת של הקרן העולמית אינה עומדת ביעדיה למתן תרופתי הולם לכלל החולים הזקוקים לסיוע. הקרן העולמית מפיצה מספר משמעותי של תרופות למדינות אפריקה, אך הטענה היא שיש להשקיע משאבים אנושיים רבים יותר לצורכי הפצה רחבה בהרבה, שכן שטחן של המדינות הוא עצום, וחלק ניכר מן התרופות נגנב בטרם הגיעו ליעדן. עם זאת ניתן להגיד כי הגדלת משאבי האנוש, מצריכה השקעת כספים מן הקרן, וזאת על חשבון קניית ציוד ותרופות נוספים לחולים.
יחסי איראן–ארמניה
סחר
ביוני 2015 שתי המדינות הסכימו להתחיל בבניית קו העברת הכוח השלישי. הושלם בשנת 2018. לאחר שהפרויקט יופעל בקיטור, הוא כמעט ישלש חילופי חשמל בין שתי המדינות השכנות.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
דוגמה להצלחת הארגון
לפי אתר "ארגון הבריאות העולמי" (World Health Organization), קרן גלובל הצליחה בפעולתה למאבק במלריה להביא לירידה חדה בכמות החולים במחלה במדינת אפריקאיות שונות, כמו זנזיבר. במדינה זו ירד מספר החולים במחלה מכ־45 אלף בשנת 2003, לפחות מ-10 אלפים בשנת 2006, כתוצאה מפעילותה של הקרן.
דרכי תיעוד הפעילות
הקרן שוקדת רבות לתיעוד המחלות הקיימות במדינות השונות ביבשת אפריקה. דוגמה לכך היא התיעוד של מחלת המלריה, שמהווה את אחד מהמחלות המרכזיות אותן מנסה הקרן להדביר. הקרן מנסה לתעד את כמות החולים במחלה ביבשת, ושומרת את המידע במאגרים לשם מעקב, טיפול מתאים והפקת לקחים. למשל, היה תיעוד לחלוקת רשתות שמונעות את תפוצת יתוש האנופלס, חומרי ריסוס להדברת היתוש בבתים ולגבי חלוקת התרופות כנגד המחלה. תיעוד נוסף מתבצע על ידי מרכזים רפואיים שונים במדינות אפריקה, מה שעוזר לשפר את המידע בנוגע למחלה ולייעל את המאבק להדברתה. הפעילות הזו נעשית בשיתוף פעולה של "ארגון הבריאות העולמי" ושל קרן גלובל.
יחסי איראן–ארמניה
תיירות
מספר התיירים האיראנים המבקרים בארמניה נמצא בעלייה מתמדת במשך שנים, ושתי המדינות כבר חשפו תוכניות לחתימה על מזכר בנושא שיתוף פעולה בתחום התיירות.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
פעילות הקרן לשנת 2010 ומטרותיה לעתיד
עד לשנת 2008 ניתנו תרופות שממומנות על ידי הקרן העולמית לכ-4.9 מיליון חולי איידס, המהווים כ-40 אחוזים מחולי האיידס הזקוקים לטיפול תרופתי בעולם. תרופות רבות נגד שחפת מחולקות על ידי הקרן (DOTS). בנוסף, הקרן מממנת 63 אחוזים מהתקציבים לטיפול בשחפת בעולם, 57 אחוזים מהתקציבים למאבק במלריה, ו-20 אחוזים מהתקציבים למאבק ב HIV(איידס). הקרן מממנת פעולות ופרויקטים ב-144 מדינות ברחבי העולם. עד היום, הקרן הביאה לשיפור בחייהם של חולים רבים מבין 33 מיליון נשאי האיידס ברחבי העולם, מטפלת במאות מיליוני חולים או בעלי סכנה לחשיפה לנגיף המלריה, וב-9.4 מיליון חולי שחפת.
יחסי איראן–ארמניה
תיירות
"איראן היא שוק חשוב עבורנו. המדינה הזו היא לא רק שכנתנו, אלא יש לנו יחסי שכנות טובים איתה, וזה חשוב לתחום." אמר ראש מחלקת תיירות במשרד הכלכלה הארמני, מכח אפרסיאן, יולי 2014.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
פעילות הקרן לשנת 2010 ומטרותיה לעתיד
מטרת הארגון היא להביא למיגור המלריה עד לשנת 2015, מה שעדיין רחוק מלהיות ברור אף אם הוא ימשיך את הקצב הנוכחי שלו במאבק במחלה. כמו כן, הארגון שואף למנוע את ההדבקה של מיליוני אנשים בנגיף ה- HIV(איידס), ופועל להארכת חייהם של החולים נשאי המחלה. הארגון שואף להגביר את המאמצים העתידיים נגד מחלות האיידס, השחפת והמלריה, וכן לשפר את שירותי הבריאות במדינות העולם כך שיוכלו להתמודד עם המחלות הללו. אחת ממטרות הארגון היא לחסל כליל עד לשנת 2015 את התופעה של העברת איידס מאמהות נשאיות הנגיף לעובר, באמצעות חלוקת תרופות מתאימות לכך.
יחסי איראן–ארמניה
קשרים תרבותיים
לפרטנית ולפרסית האיראנית הייתה השפעה מילונית ואוצר מילים מסיבית על השפה הארמנית. למעשה, כאשר בלשנים ניסו לסווג את השפה ארמנית בסוף המאה ה-19, הם סיווגו (בטעות) אותה כשפה איראנית.
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה
פעילות הקרן לשנת 2010 ומטרותיה לעתיד
יעד נוסף שקרן גלובל שמה לעצמה היא לשפר את היעילות הכלכלית של הארגון, במיוחד לאור תוצאותיו ההרסניות של המשבר הכלכלי העולמי. הצוות של הארגון בכללותו, הכולל את חבר המנהלים, הצוות התפעולי, ועדות ההנהלה השונות, הצוות הטכני והמפקח הכללי על הארגונים – פועלים כולם לשם התייעלות והפקת לקחים מפעילות קודמת, כדי להביא לשיפור בפעילותה של הקרן.
יחסי איראן–ארמניה
קשרים תרבותיים
בשל ההיסטוריות הארוכות המשותפות הארוכות מאוד, ניתן למצוא רבים מהקפלים, המנזרים והכנסיות הארמניות העתיקים בעולם באיראן של ימינו. חלקם הם בין היתר מנזר סנט סטפנוס ומנזר סנט תדאוס.
הנספח התרבותי של איראן בארמניה, רזה אטופי, הודיע כי שתי המדינות הגיעו להסכם ראשוני להכנת סדרת טלוויזיה משותפת. לדבריו, המיזם המשותף יציג את החיים החברתיים והתרבותיים של איראן וארמניה וירחיב את הקשרים הקולנועיים בין שתי המדינות.
כמה מאלפי המנזרים והכנסיות הארמניות בנות המאה העתיקות עד מאה שנים רשומים כבר מספר שנים (מאז 2008) ברשימת מורשת עולמית של אונסק"ו, בשם "אנסמבל המנזרים הארמני של איראן".
מסאי יוג'ירי
מַסָאי יוּג'ירי (באנגלית: Masai Ujiri; נולד ב-7 ביולי 1970) הוא מנהל קבוצות כדורסל ניגרי, אשר משמש כ"נשיא לענייני כדורסל" של קבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA. כמו כן מנהל יוג'ירי את ארגון "כדורסל ללא גבולות" באפריקה.
ראשית חייו וקריירת משחק
יוג'ירי נולד בעיר בורנמות' שבאנגליה, לאב ניגרי ולאם קנייתית אשר למדו באוניברסיטת בורנמות'. בגיל שנתיים חזרה משפחתו לעיר זריה שבניגריה, בה התגורר עד גיל 14. לקראת לימודיו התיכוניים עבר לסיאטל שבארצות הברית, בשאיפה להשתפר ככדורסלן ולהמשיך לקריירה מקצועית. בשנת 1993 החל ללמוד ב"מכללת המדינה של ביסמרק" אשר בדקוטה הצפונית, ושנתיים לאחר מכן עבר ללמוד ב"אוניברסיטת המדינה של מונטנה בבילינגס".
בשנת 1996 עזב את ארצות הברית, בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, על מנת להגשים את חלומו ולפתוח בקריירת הכדורסל. בין השנים 1996–2002 שיחק עבור מספר קבוצות באנגליה, בבלגיה, בגרמניה, בפינלנד ובדנמרק.
קריירת ניהול
לאחר פרישתו ממשחק בשנת 2002 חזר יוג'ירי לניגריה, והחל לאמן קבוצות נוער בכדורסל. באותה שנה, בעת שליווה שחקן ניגרי צעיר למבחני קדם-הדראפט, הרשים את מאמן אורלנדו מג'יק דוק ריברס, ונפגש עם ג'נרל מנג'ר אורלנדו ג'ון גבריאל אשר מינה אותו לסקאוט של הקבוצה. בין השנים 2003–2007 החזיק בתפקיד דומה בדנוור נאגטס, ובשנת 2008 מונה לראש מחלקת הסקאוטינג של טורונטו ראפטורס. מאוחר יותר באותה שנה קוּדם לתפקיד עוזר הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו.
דנוור נאגטס
בשנת 2010 מונה לג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס, במקומו של מארק וורקנטין. בכל 3 עונותיו בקבוצה הודחו הנאגטס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, ורשמו מאזן מצטבר של 145 ניצחונות ו-85 הפסדים (63.0%). בסיום עונת זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA, ובכך היה לזוכה הראשון בפרס שאינו אמריקאי. בין פעולותיו הבולטות בקבוצה:
טורונטו ראפטורס
לקראת עונת חזר יוג'ירי לטורונטו ראפטורס, כאשר מונה לג'נרל מנג'ר של הקבוצה במקומו של קולנג'לו. בספטמבר 2016 הוצג כ"נשיא לענייני כדורסל" של הקבוצה, וביוני 2017 העביר את תואר הג'נרל מנג'ר לבובי ובסטר, אך המשיך לשמש כאחראי בפועל על פעולות הכדורסל של הראפטורס. בתקופתו בטורונטו הפכה הקבוצה לאחת הבולטות באזור המזרחי, בהובלת צמד שחקני הקו האחורי קייל לאורי ודמאר דרוזן. בשתי העונות ו- שברה הקבוצה את שיאה כשניצחה 48 ו-49 משחקים, בהתאמה, אך הודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון. בעונת קבעו הראפטורס שיא חדש של 56 ניצחונות בעונה הסדירה, והעפילו לראשונה בתולדות המועדון לשלב גמר המזרח, בו הפסידו מול האלופה שבדרך קליבלנד קאבלירס בתוצאה 2–4. בשתי העונות העוקבות הודחה טורונטו בחצי גמר המזרח, שוב על ידי קליבלנד, על אף שסיימה את עונת בראש האזור המזרחי עם שיא מועדון של 59 ניצחונות.
לקראת עונת ביצע יוג'ירי מספר פעולות נועזות, בהן מינויו של ניק נרס במקומו של מאמן הקבוצה ב-7 העונות הקודמות דוויין קייסי (זוכה פרס מאמן העונה 2018), וצירופו של קוואי לנארד תוך ויתור על כוכב הקבוצה ב-9 העונות הקודמות, דמאר דרוזן. כמו כן, במהלך אותה עונה העביר את סנטר הקבוצה ב-6 וחצי העונות הקודמות, יונאס ולנצ'יונאס, בטרייד בו צירפו הראפטורס את מארק גאסול. בפלייאוף 2019 גברה טורונטו על אורלנדו מג'יק, פילדלפיה 76' ומילווקי באקס, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר גברה טורונטו על גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–2, וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
בין פעולותיו הבולטות בקבוצה:
מינה שמיר
מינה (קלבנסקי) שמיר (28 בדצמבר 1914 – 21 בנובמבר 1996) הייתה שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ראשית חיים והשכלה
מינה שמיר נולדה בעיר פוקרוי שבליטא, כבת זקונים ליוסף בנימין קלבנסקי וקלרה לבית פוקס וכאחות קטנה לשלוש אחיות ואח אחד. עלתה לארץ ישראל עם הוריה והגיעה לנמל יפו באפריל 1925.
סיימה לימודיה בבית הספר התיכוני למסחר ב-1931 ובאותה שנה הצטרפה להגנה. ב-1933 קיבלה תעודת בגרות מטעם ממשלת פלשתינה ובאותה שנה החלה את לימודיה בירושלים בבית הספר המנדטורי למשפטים.
ב-1938, בגיל 23, סיימה את לימודי המשפט בבית הספר למשפטים בירושלים כולל ההתמחות, אותה עשתה אצל עורך הדין משה גרשמן. היא נאלצה להמתין כשנתיים עד קבלת רישיון עריכת הדין בפלשתינה (רישיון מספר 732) בשל הדרישה לגיל מינימלי של 25. תקופת ההמתנה נוצלה בחלקה לביקור אצל אחיותיה שבנו ביתן בדרום-אפריקה.
קריירה בתחום המשפט
בין השנים 1939–1944 עבדה במשרד עורך-הדין יעקב הוניגמן בתל אביב, שם עבדה עד לנישואיה.
בנובמבר 1944 התמנתה מינה, תחת שם הנעורים שלה, כעורכת רשמית של "מערכות".
ב-1945 שנה תרגמה, תחת שם נעוריה, את ספרו של צ'ארלס רולן, "פשיטת וינגייט", שיצא לאור בהוצאת "מערכות". לאחר שיחרורו של בעלה, שלמה שמיר, מהשירות בצבא הבריטי, שהו בארצות הברית מסתיו 1946 ועד מרץ 1948, עם משלחת "ההגנה", אשר שלמה עמד בראשה ומינה השתתפה בפעולותיה.
בשנים 1948–1949 שירתה בצה"ל בדרגת רס"ן כראש המחלקה לעזרה משפטית לחייל.
בשנת 1949 קיבלה אישור הרישיון לעריכת דין מטעם מדינת-ישראל, והצטרפה למשרדו של עורך הדין בן-ציון ברקאי בתל אביב.
באפריל 1950 מונתה לשופטת בית משפט השלום. תחילה כיהנה בפתח-תקווה, אחר-כך ברמת-גן ובאוגוסט 1951 עברה לבית משפט השלום בתל אביב והייתה השופטת הראשונה של העיר תל אביב ואחת משלוש השופטות הראשונות של מדינת ישראל. השתיים האחרות היו אוגניה וינוגרדוב שנתמנתה לשופטת בינואר 1949 (מספר רישיון 706) ומרים שטרקמן-ורלינסקי שהתמנתה בפברואר 1950 (מספר רישיון 559). שתיהן התמנו כשופטות בחיפה.
בתקופת כהונתה בבית משפט השלום היא דנה בנושאים שונים כולל הסגת גבול, החלת מיסים, דיור מושכר ונורמות חברתיות, חיי אדם, קלקלת נכס שכור, שוטטות, מאחז בקרקע וגם שימשה כשופט חוקר לקראת משפטו של ישראל קסטנר.
בסוף ינואר 1957 ישבה על הכס במשפטו של קצין המשטרה זאב שטיינברג וזיכתה אותו מכל אשמה. המשפט זכה להדים גם בעיתונות וגם "בחלונות הגבוהים" של מערכת המשפט.
בסתיו 1959 הוזמנה על ידי ארגון ויצו לשמש כאב בית הדין במשפט ציבורי על האישה במדינת-ישראל. המשפט נערך בבית ציוני אמריקה בתל אביב והאולם היה מלא עד אפס מקום.
ב-1963 מונתה לכהונת שופטת בית המשפט המחוזי והחלה לשפוט בבית המשפט המחוזי בבאר-שבע. כאן הובאו בפניה משפטים בנושאים שונים החל מפציעה בגין אובדן שליטה על בעל חיים (במקרה זה סוס), השחתת יבולים חקלאים תוך הסגת גבול באוויר, תאונות עבודה, הצתה והרשעה על סמך עדות יחיד, פציעה בשטח ציבורי ואחריות הפרט, משפטי רצח וביניהם המשפט סביב רצח מנכ"ל בנק לאומי בבאר-שבע - שמעון שלום - אביו של סילבן שלום. הנאשמים ברצח ערערו לבית המשפט העליון, שאחרי ארבע ישיבות בהרכב של חמישה שופטים, דחה את הערעור וקיבל את דעתה של שמיר שהייתה בדעת מיעוט בהרכב המחוזי שבו הייתה חברה.
ב-1968 עברה לשפוט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. גם כאן עלו על שולחנה משפטים בנושאים מגוונים כגון: פירצה בחוק המכס, הסכם שלא כובד שבו הסתבר ששעריו של הצדק נעולים (ראו כתבה בעיתון "הארץ" מיום 22 באוגוסט 1971), הגנה על בעלי מניות, ויחסים אסורים במשפחה.
הוקרה
בשנת 1957, לאור פסיקתה במשפטו של קצין המשטרה זאב שטיינברג, נבחרה ל"איש השנה" על ידי העיתון "ידיעות אחרונות" לצד גולדה מאיר וד"ר זאב צלטנר.
בתקופת שירותה כשופטת מחוזית בבאר-שבע נרתמה שמיר גם לפעילות ציבורית שאינה קשורה לענייני משפט. הייתה פעילה בתהליך ייסודו ופיתוחו של המכון להשכלה גבוהה בנגב (לימים אוניברסיטת באר-שבע) וכן שימשה יו"ר אגודת ידידי מוזיאון הנגב.
חיים אישיים ומותה
הייתה נשואה לאלוף שלמה שמיר, אותו הכירה במחלקת הקשר של ההגנה. הם נישאו ב-1944 בתל אביב, בה גידלו את יעל, בתם היחידה, שנולדה ב-1945.
לאחר פרישתה לגמלאות חזרה שמיר ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים במגמת תקשורת. בין השנים 1978 ו-1981 ובגלל העומס הכבד שהיה על בתי המשפט, הוסמך שר המשפטים למנות שופטים בדימוס לתפקידי שיפוט בוועדות ערר. שמיר הוזמנה לכהן כיו"ר של שלוש ועדות ערר: הוועדה לשחרור אסירים, הוועדה לענייני מס-שבח מקרקעין וכן ועדת הערר - נכים. למרות בריאות לקויה הצטרפה בתחילת שנות השמונים לקורסים אוניברסיטאיים שונים באוניברסיטת תל אביב.
בזמנה הפנוי הייתה מארחת למופת והקדישה זמן לנכדיה הקטנים.
בשנות התשעים המוקדמות התגייסה לעזור לעולים מרוסיה וקשרה קשרים אמיצים עם המשפחות בהן טיפלה.
ב-21 בנובמבר 1996 נפטרה ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
בכוונה תחילה (ספר)
בכוונה תחילה הוא ספר על אימהות ומעמדה של האישה כרעיה ואם במשפחה. הספר משתמש במספר סוגות תוך שילוב של מחקר מיקרו היסטורי עם סיפורת. הספר נכתב על ידי תמר הגר - מרצה בחוג לחינוך ולימודי מגדר במכללה האקדמית תל חי, ויצא לאור בשנת 2012. הספר מציג עמדה לפיה אינסטינקט אימהי הוא דבר נרכש, באופן סיפורי-חווייתי.
רקע
המיקרו היסטוריה התפתחה בעשורים האחרונים של המאה העשרים. זוהי סוגה חדשה בהיסטוריוגרפיה. ניתן להשוותה להצצה דרך חור המנעול אל חברה מסוימת בנקודת זמן מסוימת בעבר. באמצעות בדיקה מדוקדקת של חומר ארכיוני (משפטי, בדרך כלל) אודות פרשה אחת, שבמרכזה עמדו "גיבור" או "גיבורה" אשר לא נמנו עם השכבות המעצבות את מהלך ההיסטוריה, מציעים החוקרים הסבר למציאות ולתמורות בחיי התקופה – בייחוד בפינות שאליהן אין על-פי רוב גישה בכלי מחקר אחרים.
האימהות הפכה לנושא הנידון באופן אינטנסיבי גם בפרסומים בשפות זרות וגם בספרים שנכתבו בעברית. בצד סיפורים ורומנים שהוקדשו לנושא, הופיעו בעשורים אלה גם ספרי מחקר רבים. ספרה של תמר הגר מנסה לגשר על הפער שבין מחקר לסיפורת, הוא מציע מחקר היסטורי מפורט על הרג ילדים באנגליה במאה ה-19, ולצידו שזור סיפורה האישי של המחברת על חוויית האימהות שלה, ותיאור של חייה כחוקרת המנסה לשלב חי משפחה וקריירה.
על הספר
המחברת, מתארת בפרק הראשון של הספר את המניע ושאלת המחקר שהובילו, בסיכומו של דבר לכתיבת הספר.
במרכז הספר עומדות דמויות של שתי נשים שחיו באנגליה בתקופה הוויקטוריאנית אלן וסלינה שרצחו את ילדיהן. החוקרת פורשת בפני הקורא את כל המידע על הרוצחות מתוך הפרוטוקולים של בית המשפט, ממכתבים ומקטעי עיתונות ומשלימה אותו על ידי תיאור של חיי היום יום שלהן ושל משפחותיהן. כדי לתת תמונה אמינה של חייהן של אלן וסלינה ביקרה החוקרת במקומות מגוריהן והיא מנסה לדמיין מה חוו ומה הרגישו ואיך קרה שרצחו את ילדיהן. בביקורת על הספר שפורסמה בעיתון הארץ כתב פרופסור אברהם בלבן: "בשילוב הזה טמון אחד ממקורות הכוח של בכוונה תחילה: חייהן של נשים אנגליות עניות באנגליה הוויקטורינית קורמים כאן עור וגידים, והקורא יכול לראות לנגד עיניו את האומללות האלה, ואת העליבות והייאוש שהובילו אותן לרצח".
דמותה של אלן הרפר
אלן הרפר, אישה צעירה, שנולדה מחוץ לנישואים (אמה נישאה מאוחר יותר וילדה שני ילדים נוספים), שגודלה על ידי סבה וסבתה מהמעמד הנמוך באנגליה הוויקטוריאנית בלנגלי מארש, כפר קטן בסומרסט. בגיל 14 בערך היא עוברת לגור בעיירת הקיט ווסטון סופר מר כדי למצוא עבודה ושם היא מתחתנת עם ג'ורג' הרפר חודש וחצי לפני שהיא אמורה ללדת את ילדו. מייד לאחר החתונה היא חוזרת הביתה, יולדת את התינוקת ו-12 שעות אחר כך היא רוצחת אותה. עשרה ימים לאחר הרצח היא מתוודה על המעשה. במשפט שנערך לה היא מזוכה מאשמת הרצח, אך נמצאת בלתי שפויה ונידונה לאשפוז בבית חולים לחולי נפש.
דמותה של סלינה וודג'
סלינה היא אם יחידנית לשני ילדים, שניצלת מחיי עוני בבית מחסה כשגבר בשם ג'יימס ווסטווד מציע לה נישואים בתנאי שתיפטר מאחד מילדיה, שהיה כנראה ילד חריג. למרות שעל פי עדויות היא אהבה את הילד מאוד ודאגה לו במסירות, היא מקבלת את התנאי של ווסטווד וזורקת את הארי בנה הקטן בן השנתיים ושבועיים לבאר. היא מתוודה לאחר שלושה ימים על המעשה, נידונה למוות ומוצאת להורג.
נועה
דמות נוספת המופיעה בספר היא נועה, דמות בדיונית של היסטוריונית שכתבה דוקטורט על היווצרות התפקיד האימהי במאות ה-18 וה-19 שהעניק לה משרה באוניברסיטה וכעת היא חוקרת אמהות שרצחו את ילדיהן באנגליה הוויקטוראנית. תפקידה של הדמות הזאת, הוא להוסיף מידע בנושא האימהות והיא מתפקדת כהרחבה של המספרת עצמה, ובאמצעותה המספרת בוחנת ומקצינה כמה צדדים בחייה הקשורים בעיקר להתמודדותן של נשים הבוחרות בקריירה מול דרישות חיי המשפחה.
ביקורת
בסיכום ביקורתו על הספר כותב פרופסור בלבן: "המחברת פונה כאן לקוראים/ות שמראש תומכים בעמדתה, ומקבלים כמובנת מאליה את ההנחה ש"החיבור המיידי, הטבעי, הברור בין אמא לילדים... הוא בעצם סיפור מומצא, שנוצר-נכתב בהדרגה במהלך סוף המאה ה-19 והמאה ה-20, על ידי פסיכולוגים שונים שפיקחו על עבודת האימהות". ההנחה הזאת מקובלת על חוקרות פמיניסטיות מרכזיות (ראו למשל את ספרה היפה של אליזבת באדינטר, שתורגם לעברית לפני למעלה משנות דור תחת הכותרת "וגם אהבה"). אבל הטענה הזאת אינה מקובלת כלל בציבור הרחב, המשכיל יותר והמשכיל פחות."
רבקה ודמני-שאומן
רבקה ודמני-שאומן (נולדה בקפריסין, ב-13 בדצמבר 1948) הייתה סגנית יו"ר המועצה להשכלה גבוהה במשך קצת יותר משנה, ינואר 2016 - מרץ 2017. חברת המועצה מאז 2012. דוקטור לחינוך ומרצה בכירה למחשבים וטכנולוגיות מידע. בעבר כיהנה כמשנה לנשיא סמינר הקיבוצים, נשיאת המכללה להוראת טכנולוגיה, חברת הנהלת פורום ראשי המכללות האקדמיות לחינוך, ראש בית הספר למוסמכים בסמינר הקיבוצים, חברת מועצת מערכת "גילוי דעת", כתב העת של סמינר הקיבוצים ומנהלת המרכז הטכנולוגי בתל אביב.
קורות חיים
נולדה במחנות המעצר בקפריסין, בסוף 1948, בתם הבכורה של זוג ניצולי השואה, אשר שנה קודם לכן, באוקטובר 1947 עלו לארץ ישראל מרומניה, בספינת המעפילים "גאולה" וגורשו לקפריסין על ידי הבריטים. האב, ישראל שאומן היה קומונר "בני עקיבא" ברומניה ולימים תעשיין מצטיין בעלי מפעל "נרות ישראל" בחיפה. האם, עדינה לבית הכטלינגר הייתה בתו של אחד מראשי "הפועל המזרחי" בבוקובינה.
המשפחה הקטנה הגיעה מקפריסין לארץ בפברואר 1949, התיישבה ביפו וכאן גם נולד האח הצעיר של ודמני-שאומן, ספי שאומן, לימים סא"ל שנהרג במלחמת לבנון הראשונה.
ודמני-שאומן קיבלה חינוך דתי לאומי והייתה ב"בני עקיבא". בוגרת אוניברסיטת תל אביב במדע המדינה וצרפתית (1971), מוסמכת האוניברסיטה בחינוך (1994) וקיבלה את הדוקטורט שלה בחינוך ב-2004, אף זאת מאוניברסיטת תל אביב. עד לקבלת התואר השני הייתה מורה לצרפתית בתיכון עירוני ט' בתל אביב, מנהלת הייצוא במפעל פטרוכימי, ומרצה למחשבים במכללה למינהל. ב-1995 מונתה לראש המכללה להוראת טכנולוגיה בתל אביב ובמקביל למנהלת המרכז הטכנולוגי בתל אביב, שני תפקידים בהם כיהנה במשך יותר מעשור שנים. ב-2008 התאחדה המכללה שבראשותה עם סמינר הקיבוצים, וודמני-שאומן מונתה למשנה לראש סמינר הקיבוצים וראש בית הספר לאמנויות וטכנולוגיה ובית הספר למוסמכים, בסמינר.
במרץ 2012 מונתה על ידי שר החינוך דאז גדעון סער, לחברה במועצה להשכלה גבוהה ובינואר 2016, משהודחה פרופסור חגית מסר-ירון, המליץ שר החינוך נפתלי בנט ומליאת המועצה מינתה את ודמני-שאומן במקומה, לסגנית יושב ראש המועצה. תפקיד זה הוא התפקיד המקצועי הבכיר ביותר בהשכלה הגבוהה בישראל, כאשר יושב ראש המועצה הוא שר החינוך.
ב-9 במרץ 2017 החליטה ממשלת ישראל על פי המלצת שר החינוך בנט, לשוב ולמנותה לחברה גם במועצה ה-13 להשכלה גבוהה. כסגן יו"ר המועצה מונה במקומה פרופסור אדו פרלמן.
ב-18 ביולי 2018 נמנתה עם חברי הוועדה לתכנון ולתקצוב שאישרו את הקמת הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל. בדצמבר 2018 נודע כי ודמני-שאומן הצביעה בעד האישור בעת שהאוניברסיטה דנה באפשרות להעסיק אותה. בפברואר 2019 קבע היועץ המשפטי לממשלה כי ודמני-שאומן הייתה שרויה בניגוד עניינים, והורה למל"ג לחזור על ההליך.
ודמני-שאומן היא אלמנתו של תדי ודמני (נפטר בשנת 2020) ויש לה שלושה ילדים, בהם תא"ל אמיר ודמני, ראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם (תומכ"א) באגף כוח אדם בצה"ל.
טל יצחקי
ביוגרפיה
טל (טלי) יצחקי נולדה בתל אביב, בתם של רינה, מדריכה פדגוגית במכללת סמינר הקיבוצים וד"ר ידידיה יצחקי, אדריכל ומרצה לספרות עברית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, מכללת עמק הירדן ומכללת צפת, ומעורכי כתב העת עלי שיח. היא בוגרת המדרשה לאמנות (כיום במכללת בית ברל), שם הייתה בין השאר תלמידתם של הציירים רפי לביא, אליהו גת יאיר גרבוז ושלמה ויתקין, והחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם הייתה בין השאר תלמידתם של המעצבים לידיה פינקוס-גני, אלי סיני ובן ציון מוניץ. היא משלימה כיום באוניברסיטת תל אביב עבודת דוקטור בנושא: "סצנוגרפיה ותמונת הבמה בתיאטרון הישראלי". היא גרה בתל אביב ונשואה לפרופסור אברהם עוז. אחיה, רביב יצחקי, הוא איש פרסום בכיר ומחבר הרומן "קונוורז'ן".
טל יצחקי ניהלה את "האקדמיה לאמנויות המופע" בתל אביב מאז ייסודה ב-2010 - לימים תיאטרון אלפא לאמנויות המופע שהיא מנהלת כיום. היא לימדה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, ושימשה מרצה בכירה לתיאטרון במכללת ספיר. היא ייסדה את המגמה לעיצוב תיאטרון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה ועמדה בראשה במשך תשע שנים (2004-1996). בין 2003 ל-2005 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, שם כתבה (בשיתוף עם הבמאי עמית גזית) ועיצבה מופעים דרמטיים כ"שכנים" (על פי חנוך לוין) ו"קסנדרה", מופע בימתי על פי אוריפידס ועשרים יוצרים אחרים (מאמר מאת שרה פיין בכתב העת "תיאטרון" על הצגת "קסנדרה" בניו יורק).
ציון לשבח
ואילו על הצגת משפט הקופים שעיצבה בתיאטרון חיפה נכתב, בין השאר:
בטלוויזיה
יצחקי עיצבה גם תוכניות לטלוויזיה, ביניהן "ערב שירי יעקב שבתאי" (שידורי קשת, 1997), "הוא לא יחזור - ערב מחווה ל-70 שנות הקיבוץ הארצי" (שידורי קשת, 1997) ועוד.
פרינג' ותחומים אחרים
ביחד עם משה שטרנפלד ואחרים הייתה מיוזמי ומייסדי מרכז הפרינג' בתל אביב. שימשה שנים רבות מזכ"ל "אמבי" - איגוד מעצבי הבמה בישראל, אצרה תערוכות עיצוב במה בישראל ומחוצה לה, ביניהן בקוואדריאנלה בפראג (6 תערוכות בין 1991 ל-2011), ו"הצגת אופנה" בתיאטרון ירושלים (2008), תערוכת ענק של תולדות עיצוב הבמה בישראל שזכתה לכיסוי נרחב ומבקרים רבים. יצחקי כתבה מאמרים בנושאי סצנוגרפיה שפורסמו בכתבי עת בינלאומיים וספרים בישראל ומחוצה לה וארגנה כנסים בינלאומיים בתחומים אלה. היא משמשת כנציגת ישראל בוועדות הארגון הבינלאומי של מעצבי התיאטרון (Oistat) וחברת קבוצת העבודה בסצנוגרפיה של הפדרציה הבינלאומית לחקר התיאטרון (IFTR-FIRT). היא הרצתה, הנחתה סדנאות עיצוב ושימשה שופטת בתחרויות עיצוב בינלאומיות בין השאר בפראג; אמסטרדם; ארצות הברית; אנטוורפן; ליסבון; אבורה; מינכן; ג'איפור, הודו; סיאול, קוריאה; גוטנבורג, שוודיה ועוד.
תרגומים
טל יצחקי תרגמה מחזות רבים לעברית, בהם "לחץ פיזי מתון" מאת איירין מריה פורנז, "עשב השדה" מאת שרה דניאלס, "משהו יפה" מאת ג'ונתן הארווי, "תשוקה נסתרת" מאת דייוויד הר, "ברקיע השביעי" ו"שבע ילדות יהודיות" מאת קריל צ'רצ'יל, "אותה שעה בעוד שנה" מאת ברנרד סלייד, "אנחנו לבדנו" מאת אן דוולין, "חתומות" מאת סו גלובר, "אמנות ההצלחה" מאת ניק דיר ועוד. היא תרגמה גם את קובץ נאומי וינסטון צ'רצ'יל ("לעולם לא ניכנע" בהוצאת כנרת-זב"ם).
מבחר פרסומים
Theory and Practice, New York & Amsterdam: Rodopi, 2009, pp 97–109.
נציגות ישראל ברבאט
נציגות ישראל ברבאט היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל במרוקו.
הנציגות הוקמה ב-1994, לאחר הסכמי אוסלו שסימנו התחממות ביחסים של ישראל עם העולם הערבי, עוד לפני כן נחשבה מרוקו לאורך השנים כמתונה מאוד ביחסה לישראל. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי, ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים.
היסטוריה
בעבר, על אף שמרוקו שלחה כוחות צבא שנלחמו כנגד ישראל במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, לאורך השנים התבלטה מרוקו כמדינה ערבית מתונה ביחסה לישראל. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי, ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. לאחר הסכם אוסלו בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות והוקמו "משרד קישור" של ישראל במרוקו ו"משרד קישור" של מרוקו בישראל.
ב-22 בדצמבר 2020 נחתם הסכם ישראל–מרוקו בו הוסכם על חידוש היחסים הדיפלומטים בין המדינות. ישראל פתחה בשנית את משרד הקישור ברבאט ובראשות עמד דוד גוברין, ומרוקו פתחה משרד קישור בתל אביב בראשותו של עבד אלרחים ביוד.
ב-11 באוגוסט 2021 הגיע שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, לביקור מדיני ראשון שבו חנך ברבאט את הנציגות הישראלית והודיע על שדרוג היחסים לדרג שגרירויות.
נמל התעופה הבין-לאומי אינדירה גנדי
נמל התעופה הבין־לאומי אינדירה גאנדי (באנגלית: Indira Gandhi International Airport) הוא נמל תעופה בין־לאומי הממוקם בניו דלהי בירת הודו. נמל התעופה שוכן כ-16 ק"מ ממרכז העיר ניו דלהי. הנמל שנקרא על שם ראש ממשלת הודו לשעבר אינדירה גנדי הוא נמל התעופה העמוס ביותר בהודו מבחינת כמות נוסעים, מאז שנת 2009. ב-2014 עברו בנמל תעופה 39.7 מיליון נוסעים ובכך היה לנמל ה-12 העמוס באסיה.
פופיט
פופיט או פופ איט (מאנגלית: Pop it) הוא צעצוע שזכה לפופולריות רבה בשנת 2021. הצעצוע עשוי מסיליקון ומיוצר בשלל צורות וגדלים, שבכולם שורות צבעוניות של בועות, שניתן להעבירן שוב ושוב מצד אל צד. הוא משווק כמפחית דחק. הצעצוע הוא מעין גרסה רב-פעמית למשחק בפלסטיק בועות. בנוסף לשימוש בו כצעצוע ליחיד, ניתן להשתמש בו כמשחק נים לשני שחקנים.