cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיכר טקסים
היסטוריה
לאורך שנות קיומה הייתה הכיכר מוקד חשוב להפגנות ולעצרות פוליטיות, ובמידה רבה שימשה כראי של החברה הטורקית כולה. ב-1 במאי 1977, במהלך הפגנה לרגל אחד במאי שבה השתתפו כחצי מיליון אנשי שמאל, נפתחה על המפגינים אש צלפים מכיוון בניין מאגר המים וייתכן שגם ממלון מרמרה שמדרום לכיכר. בין 34 ל-42 איש נהרגו ו-126 עד 220 איש נפצעו באירוע, רובם נמחצו או נדרסו במהלך הפאניקה שהשתלטה על הכיכר, והאירוע נודע לימים כ"טבח כיכר טקסים". העובדה שאיש לא נתפס או הועמד לדין בשל האירוע גרמה להאשמתה של המדינה העמוקה (טורקית "derin devlet") באחריות לו. הראשון שטען לכך בפומבי היה בולנט אג'וויט, ראש ממשלת טורקיה לפני האירוע ולאחריו אך לא בעת הטבח עצמו. אג'וויט טען ב-7 במאי 1977 כי "למספר ארגונים וכוחות של המדינה גופא, אך הנמצאים מחוץ לשלטון מדינת החוק הדמוקרטית" ("Devlet içindeki, fakat demokratik hukuk devletinin denetimi dışındaki bazı örgütler ve güçler") יש יד במקרה .
בסוף חודש מאי 2013 החל בכיכר גל מחאות עקב התחלת בנייה של מרכז מסחרי בפארק טקסים גזי הצמוד לכיכר. המחאה החלה לאחר שהשלטונות אשרו לעקור מספר עצים לשם הקמת מרכז מסחרי. המחאות התפשטו והפכו למחאות נגד ראש הממשלה ארדואן.
ב-13 בנובמבר 2022 התבצע בכיכר פיגוע טרור בו נרצחו ונפצעו מבקרים בכיכר.
הכיכר כיום
מאז 1928 ניצב מונומנט הרפובליקה (Cumhuriyet Anıtı) לזכרה של מלחמת העצמאות של טורקיה במרכז הכיכר העגולה בטקסים. האנדרטה, מעשה ידיו של הפסל האיטלקי פייטרו קנוניקה (Pietro Canonica), מתנשאת לגובה 11 מטרים ועשויה אבן וברונזה. לאנדרטה ארבע חזיתות שכל אחת מהן עוסקת בנושא אחר. בפינה הדרום-מערבית של הכיכר מתחילות שדרות העצמאות (İstiklal Caddesi), המדרחוב המרכזי ברובע ואחד החשובים בעיר כולה. לאורך שדרת העצמאות נמתח קו החשמלית הנוסטלגית (nostaljik tramvay) המקיף את הכיכר העגולה בטקסים ומקשר בינה לקו הפוניקולר התת-קרקעי, הטונל (Tünel). מצפון לכיכר העגולה שוכן "גן טקסים" (Taksim Gezi Parkı) המשתרע לאורך שדרות הרפובליקה (Cumhuriyet Caddesi), הדרך הראשית המובילה צפונה. לאורך שדרות העצמאות שכנו בעבר מחנות של חיל התותחנים ושל היניצ'רים, יחידת העילית הידועה בתקופת האימפריה העות'מאנית. עוד ניצבים בכיכר מרכז אטאטורק לתרבות (Atatürk Kültür Merkezi, AKM) ומלון מרמרה שגובהו 96 מטר. הכיכר, כמו האזור כולו, היא מוקד מסחר ובה מלונות, משרדי נסיעות, מסעדות ובתי עסק רבים נוספים.
תחבורה
לכיכר תפקיד מרכזי במערך התחבורה הציבורית והפרטית בעיר. מעבר להיותה נקודת מפגש לקווי אוטובוס ומוניות שירות, מאז שנת 2000 פועלת מתחת לכיכר תחנת רכבת תחתית הנושאת את שמה ומשמשת באופן זמני כתחנה הסופית בקצהו הדרומי של קו הרכבת התחתית בעיר. בנוסף יוצא מהכיכר פוניקולר קבאטש-טקסים המוביל בתוך פחות משתי דקות אל רובע קבאטש (Kabataş) שלחוף הבוספורוס ואל תחנת הרכבת הקלה שנמצאת בו.
פורמולה 1 עונת 1980
עונת 1980 הייתה העונה השלושים ואחת של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). אלן ג'ונס זכה באליפות הנהגים וקבוצתו, ויליאמס, זכתה לראשונה באליפות היצרנים.
אלן פרוסט ונייג'ל מנסל, שיהפכו בהמשך לאלופי הפורמולה 1, ערכו את עונת הבכורה באליפות. ג'ודי שכטר, שזכה באליפות בעונה הקודמת, צבר רק 2 נקודות במהלך העונה ובסיומה פרש מהאליפות. פטריק דפלייה נהרג במהלך נסיעת מבחן במסלול הוקנהיימרינג.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה וחמש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
אליפות היצרנים
נקודות הוענקו לששת הנהגים שסיימו ראשונים בכל מרוץ. כל הנקודות שנצברו חושבו לצורך אליפות היצרנים.
מחלת ליים
מחלת ליים (Borreliosis; Lyme Disease) היא מחלה הנגרמת לרוב על ידי חיידקים מהמין Borrelia burgdorferi, ולעיתים על ידי חיידקי Borrelia afzelii ו-Borrelia garinii (בעיקר באירופה).
שלב המחלה המוקדם מתאפיין בכאב ראש, חום, עייפות, דיכאון ופריחה בעור הנקראת Erythema Migrans. אם החולה לא מקבל טיפול ייפגעו לרוב מערכות שונות בגוף כגון: מערכת העצבים, המפרקים ואף הלב. ברוב המקרים, אם החולה מאובחן בשלבי המחלה הראשונים ומקבל טיפול אנטיביוטי, הוא יחלים מהמחלה. אבחון מאוחר של המחלה או קבלת טיפול בלתי הולם יכולים לגרום לתסמינים חריפים, שיהיו קשים לטיפול.
היסטוריה
המחלה הוכרה לראשונה בארצות הברית ב-1970 בעיירה Lyme בקונטיקט, ועל שמה היא קרויה. מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית החלה לחקור, לאחר ההתפרצות באותו מקום, סדרה ארוכה של מחלות חום בילדים. והממצאים היוו אישור לגילויה של מחלה חדשה.
תפוצת המחלה
מחלת ליים הייתה שכיחה בצפון אמריקה ובאירופה. לאחרונה, פרסומים מבשרים כי המחלה מתפשטת בכל העולם ומצויה באפריקה, אוסטרליה ואסיה.
עמנואל לוינס
עמנואל לוינס (בצרפתית: Emmanuel Levinas; 12 בינואר 1906 – 25 בדצמבר 1995) היה פילוסוף יהודי-צרפתי. הראשון להעניק בכורה לשאלת "האחר" בפילוסופיה.
מחלת ליים
תפוצת המחלה
אזורי התפוצה של החיידקים משתנים, והם מאיימים בעיקר על מרכזי אוכלוסייה גדולים.
עמנואל לוינס
ביוגרפיה
נולד ב-1906 בקובנה שבליטא להורים (יחיאל ודבורה) שומרי מסורת. החברה שבה גדל הייתה חברה שכלתנית ואף שלוינס למד את התנ"ך והשפה העברית, הדגש היה על ההשתלבות בתרבות הכללית כך שהתרבות הרוסית השפיעה עליו רבות. עם פרוץ המהפכה היגרה המשפחה לאוקראינה וב-1920, כשליטא זכתה בעצמאות, שב אליה.
מחלת ליים
תפוצת המחלה
התפשטות המחלה מוסברת כאחת מתוצאות הלוואי של ההתחממות העולמית. מחלות שהיו מוגבלות לאזורים קטנים, נודדות לאזורים שהתחממו. על פי מחקר מדעי של החברה האמריקאית להגנת הטבע (WCS), מחלת הליים נמנית עם 12 המחלות הקטלניות ביותר, שעלולות להחמיר עם הזמן ואף אולי להתפרץ כמגיפות.
עמנואל לוינס
ביוגרפיה
עם סיום לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה עבר לצרפת ולמד בשטרסבורג, תחילה צרפתית ולטינית, ולאחר שנה פילוסופיה. בשטרסבורג פגש לוינס את הסופר מוריס בלאנשו והם הפכו לידידים קרובים. בלאנשו הושפע מלוינס בכתיבתו ואף הקדיש לו כמה מסות, ואילו לוינס חיבר על בלאנשו ספר מיוחד. כעבור שנים, החביא בלאנשו את אשתו ובתו של לוינס במנזר מפני הנאצים.
מחלת ליים
תפוצת המחלה
בישראל המחלה נדירה ביותר.
עמנואל לוינס
ביוגרפיה
לוינס הפך לאזרח צרפתי בשנת 1930 והחל בקריירה שלו באוניברסיטה. הוא השתתף בחוגים פילוסופיים שונים כמו זה של אלכסנדר קוז'ב שעסק בפנומנולוגיה של הגל, או של גבריאל מרסל, נציג האקזיסטנציאליזם הנוצרי. לפני מלחמת העולם השנייה פרסם רק מעט מאמרים, ביניהם המאמר הכמעט נבואי "על הבריחה", ועוד מאמרים שעסקו בנאציזם שהוגדר על ידו כבר אז כ"ברברי". כמו כן פרסם כמה מאמרים בכתבי עת יהודיים, ביניהם המאמר "על האקטואליות של הרמב"ם".
לוינס גויס לצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה וב-1940 נשבה, אך נשאר בחיים בשל אמנת ז'נבה שהגנה על שבויי מלחמה. בזכרונותיו מספר לוינס על הכלב "בובי", היחיד שהתייחס לשבויים כבני אנוש. בהומור הוא קרא לו "הקנטיאני האחרון בגרמניה הנאצית". בזמן השבי המשיך לוינס לקרוא וללמוד והחל להכין את ספרו "מן הקיום לקיים", שפורסם ב-1947. כששוחרר ושב לצרפת גילה שכל משפחתו בליטא, הורים ושני אחים, נרצחה על ידי הנאצים.
מחלת ליים
העברת המחלה
כשקרציות מהמינים Ixodes scapularis ו-Ixodes pacificus נושכות אדם, הן מעבירות לגופו חיידקים מסוג Borrelia מהמערכת Spirochaete. חיידקים מחוללי המחלה הללו אינם גורמים לקרציות ולבעלי החיים הנושאים אותם לחלות במחלה: החיידקים חיים בתוך הקרציה ומגיעים לגפי הפה שלה. גפי הפה מנקבים את עור הקרבן ומוצצים את דמו; כשהקרציות נושאות החיידקים מעבירות אותם לאדם, הוא יחלה במחלה.
עמנואל לוינס
ביוגרפיה
לוינס התמנה למנהל בית ספר למורים של "אליאנס" בפריז, תפקיד שאותו מילא עד שהתקבל להוראה באוניברסיטת פואטייה ב-1961. בשנים שלאחר המלחמה פגש לוינס מורה מסתורי שכונה "מר שושני", שלימד אותו תלמוד. לוינס העריץ את 'מר שושני' עד סוף ימיו ואמר עליו כך: "כשהיה מלמד לא היה מונח ספר לפניו. הוא ידע הכול בעל פה, וכשהייתי מפענח בקושי את האותיות הקטנות בתוספות, הוא היה מפסיק אותי: 'אתה שם, בסוף השורה דילגת על מילה' … היה למר שושני כח דיאלקטי בלתי רגיל: כמות המושגים שהיה מסוגל לתפוס ולהרכיב בבת אחת הייתה משאירה רושם של פראות, בתגליותיה הבלתי צפויות". לוינס למד ממנו בצורה אינטנסיבית במשך כמה שנים עד שזה נעלם. הצליחו למצוא רק את מצבתו במונטווידאו, עליה נכתב: "לידתו וחייו סתומים בחידה".
מחלת ליים
העברת המחלה
במקביל למציצת הדם מפרישה הקרציה לאזור הנשיכה חומרים נוגדי קרישה, מעכבי מערכת החיסון וכן אנטי דלקתיים. חומרים אלה מסייעים לקרציה להמשיך למצוץ דם מבלי שהנפגע מרגיש את הנשיכה.
עמנואל לוינס
ביוגרפיה
לוינס הוזמן להרצות באופן קבוע בכנס השנתי לאינטלקטואלים היהודים בצרפת, שאורגן על ידי אדמון פלג וליאון אלגזי, והחל מהכנס השלישי (1960) הציג את "הקריאות התלמודיות" שלו. ב-1961 פרסם את ספרו "כוליות ואינסוף" שהציג את משנתו המלאה. בעקבות ספר זה פרסם ז'אק דרידה מסה על הגותו של לוינס, שתרמה מאוד לפרסומו של לוינס. לוינס המשיך לכתוב מאמרים, וב-1974 הוציא את "אחרת מהיות" שלוינס ראה בו תפנית בהגותו. מאז ועד למותו בנר שמיני של חנוכה תשנ"ו (1995) כתב לוינס ספרים ומאמרים רבים המבהירים את שיטתו ומסבירים דברים שונים לפיה.
מחלת ליים
העברת המחלה
רוב הקרציות אינן נגועות בחיידקים, לכן מרבית הנשיכות לא יגרמו לזיהום. מאידך, תסמיני המחלה עלולים להופיע בכל זמן לאחר תקופת הדגירה, שיכולה להיות ארוכה. הקרציות או החרקים הנגועים בחיידק פעילים בחודשים אפריל עד נובמבר. המחלה מועברת בנשיכה בלבד ולכן איננה מדבקת.
מניעת המחלה
שיטת המניעה הטובה ביותר - היא מודעות לסכנה והימנעות מחשיפת העור לקרציות ופרעושים.
תסמינים
התסמינים שונים ועשויים להופיע זמן רב אחרי נשיכת הקרציה. במקרים רבים הרופאים עלולים לטעות באבחון, ומאבחנים את התופעה כשפעת או מחלה אחרת.
עמנואל לוינס
המתודולוגיה של לוינס
נקודת המוצא של לוינס היא הפנומנולוגיה, פרי הגותם של אדמונד הוסרל ומרטין היידגר. אין זו משנה פילוסופית במלוא מובן המילה, אלא שיטת-ניתוח, והאופן בו לוינס משתמש בה מקרב אותו אל הזרם האקזיסטנציאליסטי.
אצל אדמונד הוסרל, התודעה מזוהה כיחס בין חוויה לבין מושא כלשהו: "תודעה היא תמיד תודעה של משהו". כך למשל, השתוקקות למים תופיע בתודעה כיחס בין "תשוקה" (החוויה) לבין "מים" (המושא). מופע מסוג זה נקרא "אקט אינטנציונלי" (מוכוון).
האחרות
במסגרת הזו, לוינס מתאר את ברירת-המחדל של הקיום כמצב בו לא מופיעים אובייקטים בתודעה, והקיום כולו נחווה באופן פרה-תמאטי. מצב זה מופרע על ידי גורמים לא מוכרים ובלתי צפויים (למשל סערה, תופעת טבע חדשה ולא מוכרת, אדם אחר המתנהג שלא לפי רצוני וכדומה). זוהי ה-"אחרות".
אוטונומיה והטרונומיה
כאמור לעיל, הפילוסופיה, והמדעים הנגזרים ממנה, מנסים לנטרל את האחרות. תהליך זה, של הפיכת המוזר למוכר והשונה לזהה, נתפס בעיני לוינס כתהליך אלים. את הפילוסופיה הפועלת תחת הפרדיגמה הזו, כלומר את המסורת הפילוסופית המערבית כולה, הוא מכנה בביקורתיות "אוטונומית", ואת החלופה שהוא מציע הוא מכנה "הטרונומיה".
משמעות ההטרונומיה היא קבלת האחרות כאחרת, מבלי לנסות ללכוד אותה ברשת המושגים הסתמיים של השפה ("להבין אותה"), וכך לנטרל את ייחודיותה.
האחרות המוחלטת
במשנה הלוינסית חשובה ההבחנה בין האחרות לבין ה-"אחרות המוחלטת", שהיא מושאה של התשוקה המטאפיזית. האחר מופיע בתודעה כמשהו שאינו מוכר, ואילו האחר-המוחלט מופיע כדבר שמטבעו אינו יכול להפוך למוכר, וזו גם אינה המטרה. לוינס מתנגד לצורך הרווח של בני-האדם לנכס לעצמם את האחר. לנסות להפוך אותו לחלק מהם, לדומה להם, לתרגם אותו או להכניסו להגדרות שהם מבינים כדי שהוא יוכל להיטמע בהם. לתפיסתו עלינו לקבל את האחר באחרותו (מכאן המשמעות שהוא נותן לליטוף-גישוש על פני האחר, הכרתו מבחוץ, בשונותו. בניגוד לחשיבות שמייחסים למעשה האירוטי שבו שני גופים כאילו נעשים אחד). הוא קורא לזה "אידיאת האינסוף" (התפיסה האוטונומית הנוגדת את האינסוף ההטרונומי מכונה "אידיאת הכוליות").
לוינס מזהה את הרדיפה אחר הידע כניסיון לכבוש את האחר, ואת המטאפיזיקה כניסיון (סיזיפי) לכבוש את האחר-המוחלט, זה שאינו ניתן לכיבוש.
לפי לוינס אנו מצווים לכבד את אותו אחר-מוחלט. התשוקה שלנו היא לכבדו כמה שיותר, ולכן איננה באה על סיפוקה לעולם, מכיוון שככל שננסה לכבד כך ניווכח לראות כמה עוד אנו יכולים לעשות (נדמה כי מתקרבים למטרה אך היא מתרחקת).
מחלת ליים
תסמינים
אם לא מטפלים מיד במחלה ונלחמים בחיידקים, יתפתחו לאחר מספר חודשים סימפטומים נוספים שיחמירו את מצב הגוף. החיידקים יתפשטו בכל הגוף וישפיעו על תפקודם של איברים שונים. הכאבים יהפכו לכרוניים כעבור מספר חודשים.
עמנואל לוינס
האתיקה כפילוסופיה ראשונית
במסורת הפילוסופית המערבית נהוג לנסות להוכיח ראשית טענות על מה שקיים או על מהות הידיעה, לפני שדנים ב-"ראוי". עד המאה ה-17 ראו כראשונית את האונטולוגיה ("מה קיים?"), ואילו הפילוסופיה המודרנית, מדקארט ועד קאנט, הסיטה את הראשוניות משאלה זו לאפיסטמולוגיה ("מה אפשר לדעת?"). האתיקה, על כל פנים, לא זכתה למעמד ראשוני.
מחלת ליים
תסמינים
המחלה עלולה לגרום לחלק או לכל הסממנים הבאים: כמו כן תיתכנה הפרעות קוגניטיביות כמו חשיבה מעורפלת והפרעות בזיכרון.
יש הקושרים את מחלת הליים לאוטיזם, לתסמונת העייפות הכרונית (Chronic Fatigue Syndrome CFS), למחלת הלגיונרים ועוד.
עמנואל לוינס
האתיקה כפילוסופיה ראשונית
אמנם היו פילוסופים מאוחרים יותר שטענו כי האתיקה היא ראשונית במובנים מסוימים. כך ניטשה טען כי הפילוסופים בונים את השקפתם מתוך תפיסה אתית ("צורת חיים", אתוס) אליה הם עיוורים בהכרח ואותה הם מנסים להצדיק. משנתו של לוינס שונה לחלוטין: הוא אינו ביקורתי בלבד כלפי המסורת הפילוסופית, אלא בונה תזה חיובית, המתארת את האופן בו הפילוסופיה צריכה להראות ולהבנות.
מחלת ליים
תסמיני המחלה בכלבים וחתולים
מרגע ההידבקות במחלה ועד להופעת התסמינים יכול לחלוף אצל חלק מחיות המחמד זמן רב, עד למעלה משנה. במשך תקופה ממושכת זו עלולה המחלה להתפשט מאוד בגוף החיה. תופעות:
עמנואל לוינס
הישנו וההיפוסתזיס
נטייתה של הפילוסופיה להפוך את הכול לזהה ולאחד אותו עם ה-"אני", צמחה, לפי לוינס, בדוגמת תהליך מנטלי יומיומי.
לוינס אינו מקבל את קיומו של הקוגיטו הקרטזיאני. לוינס רואה באגו אוסף של זהויות מפורקות התלויות בזמן, במקום ובנסיבות. המצב בו האגו מפורק מכונה על ידיו "היֵשנו" (Il y a). באופן רגיל, מתרחש כל הזמן תהליך של החזקת האגו, המכונה על ידו "היפוסתזיס". בנסיבות קיצוניות במיוחד, למשל בעת חיים במחנה ריכוז, התהליך קורס והאגו מתפרק.
מחלת ליים
אבחון
אם מסירים את הקרציה במהלך 24 השעות הראשונות מרגע העקיצה - הסבירות להדבקה נמוכה מאוד. אף שהממצאים הקליניים מספיקים לאבחנת המחלה - דרושות בדיקות מעבדה לאישור אבחנה זו: ניתן לאתר נוגדנים כנגד חיידקי B.burgdorferi, B.afzelii ו-B.garinii בבדיקת דם ייחודית. יש לערוך בדיקות מעבדה ולעיתים לשאוב נוזל מהמפרק המודלק לאיתור נוגדנים כנגד החיידקים. אם בבדיקה הספציפית זוהו הנוגדנים יש לבצע בדיקת מעבדה נוספת לאישור הממצא. כשקיימת דלקת מפרקים מסיבה לא ידועה, ושתי בדיקות הדם המוזכרות למעלה חיוביות לנוכחות החיידקים, נקבעת האבחנה.
טיפול וחיסון
כיוון שהפתוגנים הגורמים למחלה הם חיידקים, הטיפול במחלה הוא אנטיביוטי. הטיפול האנטיביוטי ניתן דרך הפה במשך ארבעה שבועות. האנטיביוטיקה המומלצת בדרך כלל היא אמפיצילין או דוקסצילין לשלושה עד ארבעה שבועות. אם מסתיים טיפול אחד של אנטיביוטיקה והדלקת טרם חלפה, לרוב ממתינים שישה שבועות, שאחריהם ניתן להסיק כי הטיפול נכשל. במקרה כזה, ניתן להוסיף טיפול אנטיביוטי נוסף.
עמנואל לוינס
הפנים והדיבור
האחר-המוחלט (בניגוד ל-"אחר"), המזוהה עם האינסופיות (בניגוד ל-"כוליות") ועם הזולת (בניגוד ל-"אני"), אינו יכול להתפס בכללותו. הזולת מציג את נוכחותו בפני הסובייקט באמצעות פניו, ומעורר את האחריות כלפיו באמצעות הדיבור.
מחלת ליים
טיפול וחיסון
בארצות הברית שווק חיסון בין השנים 1998 ו-2002. החיסון נגד זן מסוים של Borrelia burgdorferi הגן על 75-80% המאוכלוסייה המחוסנת. לפי המחקרים האחרונים השפעת החיסון לא נמשכת לאורך זמן. חברות הביטוח הרפואי סירבו לממן את החיסון. כמו כן התפשטו שמועות בלתי מבוססות ביחס לבטיחות החיסון. השמועות וסירוב חברות הביטוח הרפואי לכיסוי עלות החיסון גרמו למכירות חלשות והפסקת השיווק. צוותי מחקר של אוניברסיטת צפון קרוליינה והמרכז לבקרת מחלות ומניעתן ממשיכים במחקר אודות החיידק ובדיקת התנהגותו.
עמנואל לוינס
הפנים והדיבור
"הפנים" עליהן לוינס מדבר אינן פני-הגוף כפשוטם, אלא מטפורה לדרך בה הזולת חושף את עצם נוכחותו, שאינה ניתנת להכרה, בפני הסובייקט. הפנים הן תמימות, שבריריות וחשופות. כאמור, היחס הטבעי בין ה-"אני" ל-"אחר", בהשראת ההיפוסתזיס המכונן את האגו, הוא יחס אלים של השתלטות והטמעה. דרכו של הזולת להתנגד לאלימות זו היא באמצעות הצגת פניו. מדובר בהתנגדות אתית, לא אלימה ולא מניפולטיבית, בהשמעת הציווי המוסרי "לא תרצח". הפנים אומרות "לא" מאוד שברירי, מכיוון שאלימות ורצח נותרים כאפשרות אונטולוגית. רק אדם אתי יענה לקריאה זו; אדם ללא מוסר לא יגיב לפנייה זו.
ראיית לוינס את השואה
לפי לוינס ההיסטוריה היא רצף אירועים אלימים והתגובות אליהם. לדעת לוינס אין "אצבע אלוהים" בהיסטוריה; כל ההיסטוריה היא תוצר של האדם ואין קשר בינה לבין האל. (ראו גם תומאס הובס). לכן אין שום קשר בין השואה לאל. הגישה המסורתית היא כזו של "שכר ועונש", לוינס רואה את הבעייתיות של הגישה הזו בקשר לשואה. לדעת לוינס לנאצים היה העדר מוסר, ולכן הם אחראים לזוועות שקרו בשואה. לוינס מנסה להוכיח שהאתיקה והמוסר לא נכחדו בעקבות השואה.
מוסר ודת לפי לוינס
לדעתו של לוינס מכיוון שה"פנייה" של ה"אחר" אל ה"אני" היא צו אלוהי, התנהגות מוסרית היא למעשה התנהגות דתית. לוינס טוען שהדת והמוסר שזורות זו בזו, והמוסר הוא גרעין הדת. לדעת לוינס "יראת האדם" והתנהגות מוסרית כלפיו משמעה "יראת האל".
זכויות האדם בראייתו של לוינס
לוינס היה חשדן כלפי הומניזם (זכויות האדם) גרידא. בהומניזם יש מרכזיות לחופש כערך עליון. מתפיסה זו עולות כמה בעיות: חופש לפגוע באחר וחופש לפגוע בעצמך. לכן, לפי לוינס עלינו להתנהג לפי ערך של "הומניזם האדם האחר". החופש של האדם מתקשר לאחריות החברתית שלו כלפי ה"אחר".
השפעה בישראל
בישראל לוינס התגלה מאוחר יחסית. העניין בו גבר בשנים האחרונות, בין היתר הודות לישעיהו ליבוביץ, שלום רוזנברג, הרב דניאל אפשטיין וד"ר אלי שיינפלד.
גבעתי (מושב)
גִּבְעָתִי הוא מושב באזור הדרום ליד אשדוד השייך למועצה אזורית באר טוביה. כביש הגישה למושב גבעתי עובר דרך מושב אמונים הסמוך.
שמו של היישוב הוא על שם חטיבת גבעתי שעצרה את צבא מצרים מכיוון דרום בזמן מלחמת העצמאות.
היסטוריה
עם סיום מלחמת השחרור, התארגנו 42 לוחמי גבעתי במטרה ליסד מושב שיתופי, באזור בית דרס וגבעה 69, שבו נלחמו. עם שחרורם הם התיישבו בבניינים עזובים של משטרת באר טוביה. הם ניהלו משא ומתן עם הסוכנות שרצתה ליישבם במקום אחר בנגב. בשנת 1951 הם עלו בעצמם למקום שבמורד גבעה 69, הקימו אוהלים והחלו לעבד את האדמות. רק מאוחר יותר הוכר היישוב על ידי הסוכנות, והגיעו אליו תושבים נוספים.
המושב כיום
המושב מונה 81 נחלות. ענפי החקלאות הנפוצים הם גידולים חקלאיים, רפת ודיר.
במושב בית כנסת, מועדון נוער וצרכנייה. רב היישוב הוא הרב אברהם חיים מזרחי, המשמש גם כשליח חב"ד במקום. רכזת הנוער היא נעה סלוקי ויו״ר המושב אייל סלוקי.
בדרום המושב, ליד בית הקברות, יש אנדרטה ואתר זיכרון לעשרים לוחמי חטיבת גבעתי שנפלו בקרבות בית דראס במלחמת העצמאות.
ריקרדו סוטיל
ריקרדו סוטיל (באיטלקית: Riccardo Sottil; נולד ב-3 ביוני 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקיצוני בפיורנטינה.
קריירה
סוטיל נולד בטורינו, איטליה. אביו, אנדראה, הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר ששיחק 14 עונות בסרייה א'. סוטיל שיחק בצעירותו בקבוצות הנוער של גנואה וטורינו, וב-2016 הצטרף לקבוצת הנוער של פיורנטינה.
ב-19 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשעלה כמחליפו של פדריקו קייזה בדקה ה-82 בתיקו 1–1 עם סמפדוריה. ב-27 בינואר 2019 הושאל לפסקארה מהסרייה ב' עד לתום העונה. ב-10 בספטמבר 2020 הושאל לקליארי מהסרייה א' לעונה אחת עם אופציה לרכישה, אך בתום העונה שב לפיורנטינה. ב-21 בספטמבר 2021 כבש את שער הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה, בהפסד 3–1 לאינטר מילאנו.
וולטמטריה ציקלית
וולטמטריה ציקלית (Cyclic Voltammetry, CV) היא שיטה אנליטית אלקטרוכימית בכימיה. בניסוי הנערך בשיטה זו, משנים את המתח בזמן ונמדד הזרם העובר בתמיסה. שלא כמו בוולטמטריה רגילה, בה המתח נע בין תחום מינימום למקסימום ושם נעצר, בוולטמטריה ציקלית ברגע שהמתח מגיע לסף עליון כלשהו הוא יורד חזרה עד שהוא מגיע לסף תחתון. במדידה אחת בשיטת הוולטמטריה הציקלית ניתן לבצע כמה מחזורים כאלו או מחזור בודד. המידע מהמדידה מופיע כגרף של הזרם כנגד המתח בין האלקטרודות. וולטמטריה ציקלית משמשת למדידת תכונות אלקטרוכימיות של חומר בתמיסה.
וולטמטריה ציקלית היא שיטה אלקטרוכימית אנליטית אשר נעשה בה שימוש נרחב במחקר של חומרים אורגניים, אי-אורגניים וביו-כימיים כדי למדוד את פוטנציאל החמצון חיזור וכן מעקב אחר תהליכים של העברת אלקטרונים. הניסוי מחייב סריקה של טווח פוטנציאלים תוך כדי מעקב אחר השתנות הזרם בתהליך. שיטה זו מושגת באמצעות תא שלוש אלקטרודות, פוטנציוסטט, ומחשב. המתח, מופעל על אלקטרודת העבודה ונסרק באופן ליניארי מן הפוטנציאל הראשוני (אותו קבענו מראש) ועד המשני (פוטנציאל המיתוג), אשר שם כיוון הסריקה מתהפך. הפוטנציאל נמדד בין אלקטרודת העבודה לאלקטרודת הייחוס, והזרם נמדד בין אלקטרודת העבודה לאלקטרודה הנגדית.
אם הוא החומר הנמדד בעל יכולת חמצון חיזור פעיל בטווח הפוטנציאלים הנמדד, אז הזרם הנמדד הוא תוצאה של העברת אלקטרון בין החומר הנמדד לאלקטרודת העבודה. וולטמטריה ציקלית מתבצעת בתמיסה סטטית, כלומר ללא ערבוב, ומכאן למעשה מתבצע מעקב אך ורק על פעולת החמצון חיזור של הסביבה הקרובה לאלקטרודת העבודה. לאחר שתיגמר פעולת החמצון חיזור סביב אלקטרודה זו, אז זרימת אלקטרונים יכול להתרחש רק על ידי דיפוזיה של יצורים אלקטרו אקטיביים הנמצאים בתמיסה ונמשכים לאלקטרודת העבודה. לכן, התגובה הנוכחית תלויה בשני תהליכים: 1. התנועה של יצורים אלקטרו אקטיביים אל פני השטח של האלקטרודה העבודה (שיעור דיפוזיה מבוקר). 2. קצב העברת אלקטרון בין אלקטרודת העבודה והחומר הנמדד. על ידי ניתוח צורת הוולט גרמה, ניתן לקבוע את אופי תהליך העברת אלקטרון המתרחשים בתא.
השיטה הניסיונית
''' בוולטמטריה ציקלית, המתח על האלקטרודה משתנה באופן ליניארי כפי שאפשר לראות בתרשים שבצד. תרשים זה מוכר גם כקצב הסריקה בוולטמטריה (וולט לשנייה). המתח נמדד בין אלקטרודת ייחוס והאלקטרודה העובדת בעוד שהזרם נמדד בין האלקטרודה העובדת והאלקטרודה הנגדית. המידע הנאסף מוצג בגרף של זרם (I) נגד מתח (V). כפי שניתן לראות מצורת הגל, הסריקה קדימה תביא להופעת נקודת מקסימום עבור כל נקודה בה הדוגמה יכולה להיות מחוזרת (או מחומצנת בהתאם לכיוון הסריקה הראשוני) בטווח המתחים הנמדד. בנקודת החיזור, הזרם יעלה באופן קיצוני (פיק) אבל יפול ברגע שהחומר הניתן לחיזור על יד האלקטרודה יתכלה. במקרה בו תגובת החמזור היא הפיכה, כאשר המתח בין האלקטרודות יתהפך, המתח יהיה כזה שהראגנט בתמיסה יחומצן מחודש, במקרה זה יופיע פיק זרם בכיוון ההפוך לזה הנמדד בתחילה. הפיקים יהיו בדרך כלל דומים בצורתם. מגרף זה ניתן ללמוד על פוטנציאל החמצון-חיזור של החומרים הנבדקים כמו גם על תכונותיהם האלקטרוכימיות. לדוגמה, אם המעבר האלקטרוני על פני המשטח הוא מהיר והזרם מוגבל על ידי הדיפוזיה של צורונים לפני השטח של האלקטרודה, אז הפיק של הזרם יהיה פרופורציונלי לשורש הריבועי של קצב הסריקה. יחס זה מתואר על ידי משוואת קוטרל .'''
מאפיינים
אופן השימוש בוולטמטריה ציקלית תלוי פעמים רבות בחומר הנבדק. ראשית, יש לוודא כי ניתן לחמצן או לחזר את החומר בטווח המתחים הרצוי. כמו כן, רצוי מאוד שתגובות החמצון-חיזור שהחומר עובר יהיו הפיכות.
לפיקים הפיכים יש הבדל מתחים ברור בין פיק החמצון (Epa) ופיק החיזור (Epc) במערכת אידיאלית, הערך המוחלט |Epc-Epa| יהיה 59mV עבור תגובה הכרוכה באלקטרון אחד ו30mV בתגובה של שני אלקטרונים. כמו כן, במקרה של תגובה הפיכה, היחס בין הזרם העובר בזמן חמצון ובזמן חיזור קרוב ל-1. כאשר פיקים כאלו מופיעים ניתן ללמוד על פוטנציאל חצי התא באמצעות המעגל התרמודינמי של בורדוול. כאשר לא מדובר על תגובות הפיכות לחלוטין (יחס הזרמים שונה מ1) ניתן ללמוד מידע נוסף, בפרט על הקינטיקה של התגובה האלקטרוכימית.
כאשר התגובות אינן הפיכות כלל, לא ניתן ללמוד על פוטנציאל חצי התא התרמודינמי של התגובה באמצעות וולטמטריה ציקלית. למרות זאת, ניתן למדוד את פוטנציאל חצי התא על ידי שימוש בכמויות שוות של החומר הנבדק בצורתו המחומצנת והמחוזרת. לא ניתן לדעת אם המדידה משקפת את הפוטנציאל התרמודינאמי של החומרים או פוטנציאל עודף גדול יותר.
סיבה אחת לכך שהתגובה לא תהיה הפיכה היא תגובה עוקבת לתגובת החמצון, דוגמה נפוצה לכך היא קומפלקסים של מתכות מעבר בהן יש שינוי בגאומטריה של הקומפלקס. במקרים כאלו, סריקה במהירות גבוהה יכולה להציג תגובה הפיכה וסריקה במהירות נמוכה מציגה תגובה לא הפיכה. סיבה נוספת היא תהליך פיזקלי עוקב, פעמים רבות הופעת משקע.
מערכת המדידה
מערכת המדידה מורכבת משלוש אלקטרודות (מערכת שלוש אלקטרודות):
במקרים רבים מוסיפים לתמיסה אלקטרוליט כדי להבטיח זרם חשמלי גדול מספיק.
האלקטרודות הן נייחות ונמצאות בתוך מקטע שאינו מעורבב של התמיסה. המדידה באזור ה"שקט" של התמיסה גורמת לכך שהפיקים הנמדדים יהיו אופייניים לכאלו שמבוקרי דיפוזיה. בנוסף, בשיטה זו נשאר חלק מהחומר הנמדד אחרי שהוא חומצן או חוזר על פני אלקטרודת העבודה שם הוא יכול להמשיך ולהביא לתגובות חמזור. למרות הרצון במדידה בתמיסה שקטה, יש לערבב את התמיסה בין המדידות וזאת כדי להבטיח הופעת חומר חדש על פני האלקטרודה. המסיסות של החומר הנבדק יכולה להשתנות באופן קיצוני עם השינוי במטען הכולל שלו. היות שולטמטריה ציקלית משנה בדרך כלל את המטען של החומרים הנבדקים, פעמים רבות מופיע משקע על פני האלקטרודה. משקע זה יכול לבודד את האלקטרודה, להציג תכונות חמזור משלו במחזורים הבאים או במקרים קיצוניים, לשנות (כימית) את משטח האלקטרודה. מסיבות אלו ונוספות נהוג לנקות את משטח האלקטרודה בין מדידות.
חומרים מקובלים לאלקטרודת העבודה הם פחמן זכוכיתי, פלטינה וזהב. אלקטרודות אלו בדרך כלל סגורות באריזה מבודדת עם דיסקית גלויה בקצה אחד. לאלקטרודת עבודה טיפוסית יש רדיוס בסדר גודל של 1 מ"מ. ידיעת מידות המשטח וצורותו חיונית לפירוש המידע המתקבל בוולטמטריה ציקלית.
כדי לבצע מדידות בקצב סריקה גבוה יש צורך באלקטרודה מיוחדת. מדידות כאלו גורמות לפיקים בעלי זרם גבוה וכתוצאה מכך להתנגדות באלקטרודה שגורמת לעיוות. אולטרה-מיקרו-אלקטרודות יכולות לפתור בעיה זו.
האלקטרודה הנגדית יכולה להיות חומר מוליך טוב ולא מגיב עם רוב החומרים בתמיסה. תגובות על פני אלקטרודה זו אינן חשובות כל עוד האלקטרודות ממשיכה להוליך היטב. פעמים רבות האלקטרודה מחמצנת או מחזרת את הממס עצמו או את האלקטרוליט בשביל להמשיך ולהוליך זרם.
אלקטרודת הייחוס היא מורכבת יותר ונשמרת יותר משאר האלקטרודות.
וריאציות
קימות גם שיטות פוטנצאיו-דינמיות אשר מוסיפות הפרעה קטנה בזרם חילופין למתח על פני האלקטרודה כדי למדוד את התגובה לתדר בודד או למספר תדרים במקביל. התגובה לזרם חילופין היא דו־ממדית ונמדדת הן באמפליטודת התגובה ובהפרש המופע שלה. שני הגדלים תלוים בנפרד בתדר עבור התגובה לזרם החילופן השייכת לתהיליכים שונים (מעבר מטען, דיפוזיה, ועוד). שיטה זו מאפשרת מדידה של מספר תהליכים במקביל התורמים לתגובה הפוטנציאו-דנאמית של המערכת האלקטרוכימית.
הבחנה
וולטמטריה ציקלית אינה שיטה הידרודינמית. בשיטה ההידרודינאמית הזרימה על האלקטרודה מושגת באמצעות ערבוב התמיסה, שאיבתה או סיבוב האלקטרודה. טכניקות אלו מכוונות למדידה של תהליכים במצב עמיד אשר מדידתם אינה תלויה בכיוון מפל המתח על האלקטרודה ולכן אינם מתאימים לוולטמטריה ציקלית.
בטי אוליפנט
ננסי אליזבת '"בטי" אוליפנט (באנגלית: Nancy Elizabeth "Betty" Oliphant; 5 באוגוסט 1918 - 12 ביולי 2004) הייתה בלרינה קנדית. מייסדת במשותף של הבלט הלאומי של קנדה (National Ballet School of Canada).
ביוגרפיה
אוליפנט נולדה בלונדון בשנת 1918, אביה היה עורך דין שנהרג בהתרסקות רכבת שבועות מספר לאחר לידתה. בילדותה אוליפנט סבלה מדלקת ריאות כרונית ורופאיה יעצו כי עליה ללמוד שיעורי בלט כדי לשפר את מצבה הבריאותי. אמה רשמה אותה ללימודי בלט אצל מיס שין, אשר מוריה התחנכו ולמדו את אמנות הבלט ברוסיה. לאורך כל הקריירה שלה אוליפנט הייתה ידועה כמי שאימצה את סגנון ההוראה של הבלט הרוסי. היא למדה עם תמרה קרסבינה, לורן נוביקוב ומארי רמברט. בלונדון, כשמלאו לה 17 שנים, היא הקימה בית ספר לבלט משלה.
היא עברה לקנדה ב-1947. ב-1951, היא נבחרה להיות סולנית הבלט הלאומי של קנדה לבקשת סליה פרנקה, מנהלת הבלט. לאחר 8 שנים, ב-1959, היא ופרנקה הקימו את בית הספר הלאומי לבלט של קנדה (National Ballet School of Canada). בין בוגרי המוסד ניתן למנות אמני בלט קנדיים בולטים וידועים כגון: הרקדן והמנהל האמנותי פרנק אוגסטין; הרקדן בעל אות הכבוד מסדר קנדה, רקס הרינגטון; הרקדנית והמנהלת האמנותית קרן קין; הרקדן הכיארוגרף והמנהל האמנותי ג'יימס קודלקה; והרקדנית, המפיקה, המנהלת האמנותית והיוצרת ורוניקה טננט. טכניקת הלימוד של המוסד החינוכי שהקימו הייתה מבוססת על שיטת הוראת הבלט הקלאסי Cecchetti method.
ב-1959, אוליפנט מונתה לשמש כמנהלת אמנותית במשותף של הבלט הלאומי של קנדה, אך היא התפטרה לאחר 6 שנים, בשנת 1975, על מנת להקדיש את מירב כוחותיה לבית הספר שהקימה. היא פרשה מתפקיד זה כשמלאו לה 71.
היא הייתה ידועה כקפדנית, בעלת דרישות וסטנדרטים גבוהים והתעקשות על טכניקה. באוטוביוגרפיה אודותיה היא תיארה את הקושי לפתח חיים פרטיים וליצור חיי משפחה, לצד הנחמה והפיצוי שמספקת קריירה מצליחה.
היא קיבלה את אות הכבוד מסדר קנדה ב-1972, וב-1985 קיבלה את אות הכבוד הבריטי מסדר עמיתי הכבוד.
ב-1988, הבלט הלאומי של קנדה קרא לבמת ההופעות החדשה שהוקמה בשם "תיאטרון בטי אוליפנט". ב-1996, היא פרסמה את האוטוביוגרפיה "גברת O: החיים שלי בריקוד" (ISBN 0-88801-210-1).
היא נפטרה ב קט'רינס, אונטריו בגיל 85.
לדיסלב פרוקש
לדיסלב פרוקש (בצ'כית: Ladislav Prokeš; 7 ביוני 1884, פראג - 9 בינואר 1966, פראג) היה שחמטאי צ'כי ואחד ממחברי האטיודים הפוריים ביותר בשחמט.
פרוקש חלק את תואר אלוף צ'כיה לשחמט בשנת 1921 והשתתף בנבחרת השחמט של צ'כיה באולימפיאדות בשנים 1927 (לונדון), 1928 (האג) ו-1930 (המבורג). בהופעותיו באולימפיאדות צבר +12 =11 -7 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
משנת 1909 ועד שנת 1927 היה פרוקש עורך טור הקומפוזיציה של העיתון Československý Šach.
בשנת 1951 פרסם אוסף של אטיודים בספרו Kniha šachových studií. באוסף יצירותיו 1159 סיומים ובבסיס הנתונים של הרולד היידין הוא מדורג במקום הרביעי מכלל כל מחברי הסיומים מבחינת תפוקתו.
אטיודים
פתרון: '''1. ב7 פד6+ 2. מד4!''' (לא 2. מד5? פ:ב7 3. ה7 מו7 ותיקו). '''2...פ:ב7 3. מד5 מז7 (אם 3...פג5 4. ה7 פא6 מונע את ההכתרה עקב המזלג ב-ג7 5. מד6 מו7 6. פד8+ מה8 7. פה6 ומאיים פז7+ 7...מו7 8. פז7 פג7 0. מד7 מו6 10. פה8+ מו6 4. פד8! פ:ד8 5. ה7''' וזוכה.
פתרון: 1'''. מז4 ה2 2. צג1+ מד4 3. מו3 ד2''' והשחור מאיים להכתיר רגלי. הלבן כופה תיקו על ידי '''4. צג4+ מד3 4. צד4+ מ:ד4 5. מ:ה2 מג3 7. מד1 מד3''' פט. הרעיון הוא שעל ידי פינוי המשבצת ג1 במסע הרביעי הצריח הלבן מונע מהרגלי השחור מלהכות ב-ג1. המלך הלבן יכול על כן להגיע ל-ד1 ולעצור את הרגלי.
הלבן מתחיל וזוכה. אטיוד משנת 1946.
פתרון: '''1. מו4 מח7 (אם 1... ז5+ 2. מו5 ז4 3. מה6 ז3 4. ו7 מז7 5. מה7) 2. מז5 מח8 3. מח6!''' הלבן מתייצב בנגדה וזוכה. הכאת הרגלי מובילה לתיקו (מ:ז6 מז8) 3...מז8 (אם 3...ז5 4. ו7) '''4. מ:ז6 מח8 5. מו7 מח7 6. מה8''' וזוכה.
הלבן מתחיל וכופה תיקו
סיום זה חובר על ידי פרוקש בשנת 1940 ופורסם ב-.
על כל מסע מלבד 1. מו4 השחור זוכה על ידי מז7 ומספיק להגיע בזמן לרגלים הלבנים.
הופעות באולימפיאדות
לדיסלב פרוקש השתתף ב-3 אולימפיאדות שחמט בנבחרת צ'כוסלובקיה.
חוקת בלארוס
חוקת בלארוס (בבלארוסית: Канстытуцыя Рэспублікі Беларусь) היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של בלארוס.
היסטוריה של החוקה
אומצה בנוסח המקורי של החוקה הראשונה של רפובליקת בלארוס בשנת 1919 והייתה בתוקף עד שנת 1922 כאשר בלארוס נכנסה לברית המועצות והחוקה שוכתבה על-פי הגדרות סובייטיות. לאחר העצמאות בשנת 1991 הפרלמנט הבלארוסי כתב את החוקה הדמוקרטית הראשונה בהיסטוריה של בלארוס.
אומצה בנוסח המקורי שלה במשאל עם ב-15 במרץ 1994 על-פי חוקות המערב. על אף שתוקנה מאז כתיבתה 3 פעמים, עיקריה נותרו בעינם ללא שינוי משנת 2004. החוקה קבעה והנשיא אלכסנדר לוקשנקו קרא להקמת משטר נשיאותי עם סמכויות רבות לנשיא.
עקרונות כלליים
החוקה קובעת שבלארוס היא רפובליקה שבראשה עומד נשיא בעל סמכויות נרחבות, הנבחר בבחירות כלליות אחת ל־7 שנים. הנשיא ממנה את ראש הממשלה, האחראי על מינוי השרים בממשלתו.
עמק בלום
עמק בֶלוּם (באנגלית: Bellum Valley) הוא עמק ממזרח לרכס באנה בחלקו הצפוני-מערבי של רכס בריטניה בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
פתחו של העמק סמוך למוצאו של קרחון הת'רטון.
גובהו של העמק 1,865 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת וואיקאטו מהמילטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בראשותו של מייקל סלבי.
בדומה להרים אחרים ברכס בריטניה ניתן לעמק שם הקשור לבריטניה - "Bellum" היה שם של אתר בפרובינקיה הרומית "בריטניה", וכן שם שניתן לימים לאתרים בבריטניה (כגון בלפסט) (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
סטולין
סטולין (בבלארוסית: Сто́лін; בפולנית: Stolin) היא עיירה במחוז ברסט שבבלארוס, בסמוך לנהר הורין ולגבול אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קנדים
קנדים (באנגלית: Canadians) הם קבוצת אנשים המזוהים עם מדינת קנדה, מרביתם אזרחיה ותושביה.
סטולין
תולדות היישוב
בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סטולין
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובסוף המאה ה-18 נוסדה בה חצר חסידות קרלין-סטולין. בעיירה התגורר רבי לייב, תלמידו של רבי שלמה מקרלין. כמו כן פעל בעיירה רבי יחיאל מיכל פצ'ניק מברזנה. רבי מרדכי מלעכוויטש נפטר ונקבר בעיירה. בשנת 1898 נוסדה בעיירה אגודה ציונית ראשונה.
קנדים
אוכלוסייה
נכון לשנת 2010, הקנדים מהווים 0.5% מכלל אוכלוסיית העולם. אוכלוסיית המדינה מונה כ-38 מיליון תושבים ורובם הם צאצאי מהגרים. כ-41% מהקנדים הם מהגרים מדור ראשון או שני וכ-20% מתושבי קנדה במאה העשרים ואחת הם לא ילידי המדינה. סטטיסטיקאים צופים שעד 2031, כמעט מחצית מהקנדים מעל גיל 15 יהיו יליד חוץ או ילדים להורה יליד חוץ.
סטולין
יהודי סטולין
בזמן מלחמת העולם הראשונה הקימו יהודי העיירה קבוצת הגנה עצמית, עקב פרעות מצד האוקראינים באזור. בשנת 1917 נפתח בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה זו פעל בעיירה קיבוץ הכשרה, שכ-20 מחבריו עלו לארץ. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הגליית מספר משפחות יהודיות פעילות פוליטית מהעיירה לעומק ברית המועצות.
קנדים
אוכלוסייה
עמים ילידים, על פי מפקד האוכלוסין הקנדי של 2016, מנו 1,673,780 או 4.9% מכלל 35,151,728 אוכלוסיית המדינה.
ההגירה
מדינת קנדה הוקמה בעיקר על ידי מהגרים מבריטניה ומצרפת. החל מסוף המאה ה-19 החלו להגיע אליה מהגרים ממדינות אירופיות נוספות, בעיקר ממזרחה ומדרומה של היבשת. רבים מהם סייעו ביישוב הפרובינציות המערביות. לקנדה הגיעו גם מהגרים רבים מסין, והממשלה נקטה צעדים להגבלת מספרם.בשנות השלושים, עקב המשבר הכלכלי, פסקה ההגירה כמעט לחלוטין ולאחר סיום מלחמת העולם השנייה התחדשה ההגירה מאירופה במלוא עוזה. החל מסוף שנות השישים הנהיגה קנדה מדיניות הגירה המבוססת על גיל, רקע השכלתי ומקצועי והפתוחה למהגרים מכל רחבי העולם. בעקבות השינוי הגיעו לקנדה מהגרים רבים ממדינות נוספות מחוץ לאירופה, ובעיקר ממדינות אסיה. בשנת 1971 התקבל חוק הרב-תרבותיות בקנדה שהקל על הסתגלותן של קבוצות מהגרים חדשות למדינה.
סטולין
יהודי סטולין
עם נסיגת הצבא האדום מהאזור בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, ניסו תושבים מקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר סוכל בעזרת שוחד. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, ואיסור על יצירת קשר עם לא-יהודים. בסוף אוגוסט 1941 הגיעו לעיירה כ-1,500 נשים וילדים יהודים שגורשו מדויד הורודוק. בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים את כל יהודי הכפר חמין, הסמוך לעיירה, בתגובה על פעילות פרטיזנים באזור, ובהשתדלות היודנרט בעיירה, נמנע טבח דומה בסטולין במועד זה.
קנדים
ההגירה
על פי סקר האוכלוסייה שנערך בשנת 2001 היו בקנדה קרוב ל-5.5 מיליון אזרחים שנולדו מחוץ למדינה, והיוו קרוב לחמישית מהאוכלוסייה. ארצות הלידה העיקריות של הקנדים המתאזרחים היו בריטניה, סין, איטליה, הודו וארצות הברית.
קנדים צרפתים
קנדים צרפתים הם המיעוט האתני הגדול בקנדה. מוצאם מהמתיישבים הצרפתים שהגיעו לקנדה במאה ה-17 וה-18. בניגוד למתיישבים הבריטים, היו הקנדים הצרפתיים קתולים בדתם. עם זאת, גישתם הייתה פחות שמרנית מגישת המתיישבים הבריטים. למשל, הם לא דגלו בעבדות, ונשים בקוויבק יכלו לכהן בתפקידים בכירים בכנסייה.
סטולין
יהודי סטולין
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-7,000 איש, והועסקו בעבודות כפייה. ב-11 בספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה לאחר רצח חברי היודנרט, שולחו כל יהודי הגטו ליער הסמוך, ונרצחו בבורות ירי. בשעת האקציה נרצחו בגטו עצמו חולים ומסתתרים.
קרל ריטר
קרל ריטר (גרמנית: Carl Ritter; 7 באוגוסט 1779 - 28 בספטמבר 1859) היה גאוגרף גרמני (פרוסי), יחד עם אלכסנדר פון הומבולדט נחשב לאבי הגאוגרפיה המודרנית. עד לריטר התבססה "גאוגרפיית הכורסה" (להבדיל מגילוי ארצות) על ליקוט אקראי של עובדות ואילו בעקבותיו עברה להסתמך על לימוד יסודי וביקורתי של מקורות. משנת 1825 ועד מותו היה בעל הקתדרה הראשונה לגאוגרפיה באוניברסיטת ברלין.
חייו ויצירתו
נולד בקוודלינבורג (Quedlinburg) והתייתם בגיל צעיר. נושא לימודיו המרכזי היה תולדות הטבע, ברוחו של ז'אן-ז'אק רוסו על החינוך הנאות. כסטודנט באוניברסיטת האלה שימש כמורה פרטי לילדיו של בנקאי עשיר מפרנקפורט. הוא שימש בתפקידו במשך 15 שנה עד 1814, בחמש השנים שלאחר מכן המשיך עם תלמידיו אל אוניברסיטת גטינגן, שם החל ללמוד גאוגרפיה והפך לתלמידו המובהק של יוהאן פרידריך בלומנבך. ב-1817 ו-1818 פרסם את שני הכרכים הראשונים של ספרו Die Erdkunde im Verhältniss zur Natur und zur Geschichte des Menschen  ("מדע הארץ בהתייחסות לטבע ולהיסטוריה האנושית" הידוע גם כ"גאוגרפיה בהקשר לטבע ולאנושות"), שעתיד להפוך ליצירה בת 19 חלקים שתלווה אותו כל חייו.
אמונתו, שליוותה את כל מחקרו הייתה שלצורת הארץ ולאקלימה יש השפעה עמוקה על ההיסטוריה ותולדות העם היושב באותה טריטוריה, עד כדי קביעה והכרעה של כיוון ההתקדמות ההיסטורי והתרבותי. הוא קרא להתחשב בגאוגרפיה כחלק מרכזי בהסבר מדעי של תופעות תרבותיות והיסטוריות. אחד מביטוייו היה שהפעילות האנושית על גבי האדמה היא כנפש בגוף. גישתו, שזכתה מאוחר יותר לכינוי "דטרמיניזם סביבתי" (Environmental determinism) ו"גאו-טלאולוגיה", הובילה את ממשיך דרכו, פרידריך ראצל לפתח את תחום הגאוגרפיה האנושית ולטביעת המונח "מרחב מחיה" (Lebensraum), לפיו לכל עם יש מרחב טריטוריאלי "טבעי", הנובע מהכרח ביולוגי.
ב-1822 נבחר לאקדמיה הפרוסית למדעים. בשנת 1825 קיבל משרת הוראה באוניברסיטת ברלין ובמקביל לימד באקדמיה הצבאית הפרוסית הסמוכה. ריטר קיים קשר הדוק עם מגלי ארצות, בעיקר באפריקה, באמצעות החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית מיום ייסודה ב-1830. עמדותיו היו נגד סחר העבדים ששרר באפריקה ונגד גזענות ככלל. ב-1828 ייסד את החברה הגאוגרפית של ברלין (Gesellschaft für Erdkunde zu Berlin). ב-1856 מונה לאוצר החברה הקרטוגרפית הפרוסית.
ריטר המשיך להוציא כרכים של ספרו האנציקלופדי הגדול "גאוגרפיה בהקשר לטבע ולאנושות" עד מותו ב-1859. ב-1822 הוציא מהדורה משופרת של הכרך על אפריקה, והוא המשיך להוציא לאור כרכים מדי שנה. בסך הכל כוללת המהדורה המלאה 9 חלקים ב-21 כרכים.
לאחר מותו ראו אור ספריו: Geschichte der Erdkunde und der Entdeckungen ("היסטוריה וגאוגרפיה של התגליות"; 1861), Allgemeine Erdkunde ("גאוגרפיה כללית"; 1862) ו-Europa ("אירופה"; 1863).
ריטר וארץ ישראל
אף שלא ביקר מימיו בארץ ישראל, תרם ריטר תרומה משמעותית למחקרה הגאוגרפי. ראשית, הוא הוביל את ההתייחסות המחקרית לארץ כיחידה גאוגרפית נפרדת וייחודית. הוא התמקד בארץ כבר מתחילת מחקרו במטרה לגלות מה במבנה הפיזי של הארץ גרם לה להיות קדושה לשלוש הדתות המונותאיסטיות.
החלק ה-15 של "הגאוגרפיה" מוקדש ל"פלשתינה וסוריה", אותו הגדיר כ"גרעין לכל הגאוגרפיה של אסיה", מבוסס על רישומיהם של החוקר הגרמני אולריך יאספר זטצן וויליאם פרנסיס לינץ' הבריטי, שהפליג בירדן וחקר את ים המלח ועל דוחות רבים שריכז מידיהם של אנשי דיפלומטיה וכנסייה ששירתו בארץ הקודש ונוסעים שביקרו בה ותיעדו אותה בשלל דיסציפלינות כגון בוטניקה, גאולוגיה, דמוגרפיה ועוד.
ב-1840 יזם והוציא לאור, יחד עם היינריך קיפרט את האטלס של המושבות ההלניסטיות במזרח הקדום (Atlas von Hellas und den hellenischen Kolonien).
קנדים
קנדים צרפתים
במחצית המאה ה-18, התרחבה אוכלוסיית המתיישבים הקנדים הצרפתים והם התפזרו לקולוניות נוספות ברחבי צפון אמריקה.
כיום, רוב הקנדים הצרפתים אשר חיים ברחבי צפון אמריקה מתגוררים בקוויבק, ומכנים את עצמם קֶבֶּקוּאָה (Québécois, שפירושו קוויבקים). בשנים 1840 עד 1930 היגרו כ-900,000 קנדים צרפתים לארצות הברית, בעיקר לאזור ניו אינגלנד ואקדיה. יש המפרידים את תושבי אקדיה מההגדרה האתנית של "קנדים צרפתים", מסיבות היסטוריות שונות.
קנדים צרפתים, (כולל אלה שאינם דוברי צרפתית) הם כיום הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקנדה, מלבד קבוצת הקנדים האנגלים. לעיתים מזהים פשוט כ"צרפתים", כ"קוויבקים" או כ"אקדים". המספר הכולל של הקנדים הצרפתים הוא כ-11.9 מיליון אנשים שהוא 33.78% מהאוכלוסייה הקנדית (נכון ל-2011).
לא כל דוברי הצרפתית בקנדה הם ממוצא קנדי צרפתי. בין דוברי הצרפתית בקנדה ניתן למצוא קבוצות מהגרים גדולות ממקומות כמו האיטי, קמרון, אלג'יריה, תוניס ועוד. כמו כן, ישנם גם קנדים שהם קנדים-צרפתיים במקורם, אך דוברי אנגלית.
יהודים קנדיים
יהדות קנדה הייתה מבין הקהילות היהודיות הראשונות בהן קיבלו היהודים שוויון זכויות. הקהילה היהודית בקנדה מונה קרוב ל-375 אלף איש (נכון ל-2010). הקהילה היהודית בקנדה מגוונת מבחינת אופייה. יש בה אורתודוקסים, קונסרבטיבים, רפורמים וחילונים. היא מקיימת מגוון של מוסדות קהילתיים ביניהם בתי-ספר יומיים, בתי ספר של יום ראשון, ספריות ומוסדות תרבות ואמנות. בין השנים 1990 ל-2000 גדלה יהדות קנדה ב-15%, ברובה מהגירה מחבר המדינות ומישראל. הקהילה היהודית בטורונטו היא הגדולה בקנדה וכוללת כ-200,000 יהודים לעומת מונטריאול שבה כ-100,000 יהודים. רוב היהודים בטורונטו מתגוררים בחלקה הצפוני של העיר. הארגון המייצג של בני הקהילה היהודית בטורונטו הוא "פדרציית הקהילות היהודיות בטורונטו", אשר בין היתר, מארגן מדי שנה מצעד תמיכה במדינת ישראל, אשר בו משתתפים תדיר בכירים בממשלה הקנדית.
כמו כן, בקנדה חיים קרוב למאה אלף ישראלים, מרביתם בעיר טורונטו וסביבותיה. ההגירה לקנדה של ישראלים התגברה החל משנות ה-70, בעקבות שינוי חוקי ההגירה הקנדים, שאפשר למשפחות צעירות ומשכילות לקבל ויזת הגירה למדינה בקלות יחסית. נכון לשנת 2013 מוערך, כי בכל שנה מהגרים לקנדה כ-2,500 ישראלים.
הפזורה הקנדית
על פי דו"ח של קרן אסיה פסיפיק של קנדה, בשנת 2010 שהיו בחו"ל כ-2.8 מיליון אזרחים קנדיים, אשר היוו מהווים-8% מכלל האוכלוסייה הקנדית. מבין המדינות בעלות אוכלוסייה קנדית משמעותית, בארצות הברית, הונג קונג, בריטניה, טייוואן, סין, לבנון, איחוד האמירויות הערביות ואוסטרליה קיימת הפזורה הקנדית הגדולה ביותר. הקנדים בארצות הברית מהווים את קהילת המהגרים היחידה הגדולה ביותר עם למעלה ממיליון בשנת 2009, ומהווים 35.8% מכלל הקנדים בחו"ל . כמו כן, החוק הקנדי איננו מגביל אזרחות כפולה ורוב המהגרים שומרים על אזרחותם גם לאחר שהתיישבו במדינות אחרות.
תרבות
התרבות הקנדית מאופיינת בתפיסה רב-תרבותית ודו-לשונית. יש בה פתיחות רבה לקיומן של תרבויות שונות המתקיימות זו בצד זו תוך קיום מכנה משותף הנוגע למסגרת המדינית המאחדת ביניהם. האנגלית והצרפתית הן השפות הרשמיות במדינה הזוכות למעמד שווה. קוויבק נשארה מרכז של תרבות צרפתית, מוגנת על ידי חקיקה. לדוגמה, קוויבק משתמשת במשפט הקונטיננטלי במקום המשפט המקובל שבו משתמשות שאר הפרובינציות, שמקורו במשפט האנגלי.
עם זאת על אף הקרבה הגאוגרפית ושיתוף הפעולה מתקיימים כמה הבדלים ברורים בין קנדה לבין ארצות הברית:
מדיניות רווחה וביטוח רפואי לכל
אמנם שתיהן הן מדינות מפותחות העומדות בצמרת העולמית מבחינת רמת-החיים הממוצעת של תושביהן, אך הפערים הכלכליים-חברתיים בארצות הברית הם גדולים יותר מאשר בקנדה. קנדה היא מדינה שוויונית יותר באופייה ונוטה יותר משכנתה הדרומית להקדיש משאבים ציבוריים לרווחה. כך למשל מונהג בקנדה ביטוח בריאות ממלכתי לכל. רמות הפשיעה בקנדה נמוכות יחסית בדומה לאירופה והן רחוקות מרחק רב מרמות הפשיעה הגבוהות בארצות הברית.
רב-תרבותיות
העובדה שבקנדה התקיים מיעוט צרפתי גדול הביאה להתפתחותה ההדרגתית של תפיסה המעודדת פלורליזם תרבותי גם לגבי קבוצות תרבותיות אחרות של מהגרים כמו איטלקים, יהודים, סינים ואחרים. בארצות הברית לעומתה הייתה שלטת בדרך כלל תפיסת כור ההיתוך שנועדה למזג את המהגרים החדשים במהירות האפשר לתרבות הדומיננטית.
התפיסות הרב-תרבותיות בקנדה עודדו את קיומה של מדיניות הגירה ליברלית המעודדת אנשים משכילים מכל רחבי העולם להגר למדינה.
מורשת אירופאית
הבדל נוסף המייחד את קנדה מארצות הברית הוא הזיקה ההיסטורית ארוכת השנים לבריטניה. קנדה היא חלק מחבר העמים הבריטי, ותהליך העצמאות מהאימפריה הבריטית היה הדרגתי ונמשך שנים. עד היום מבחינה פורמלית עדיין נחשבת מלכת אנגליה כראש המדינה. ארצות הברית לעומתה קמה מתוך מרד בבריטים ופנתה לדרכה הנפרדת עוד בסוף המאה השמונה-עשרה. מבחינה תרבותית נשמרת עדיין בקנדה זיקה למורשת הבריטית-אירופאית ובקוויבק נשמרת זיקה עמוקה לתרבות הצרפתית.
דת
רוב הקנדים הם נוצרים. על פי סקר שנערך ב-2011, 39% הגדירו עצמם קתולים, 28.5% פרוטסטנטים, 24% חסרי דת, 3.2% מוסלמים, 1.5% הינדו, 1.4% סיקיסטים, 1% בודהיסטים ו-1% יהודים.
הכנסייה הפרוטסטנטית הגדולה ביותר היא הכנסייה הקנדית המאוחדת. רוב תושבי קוויבק הם חסרי דת. לעומת זאת, באלברטה אוכלוסייה אוונגליסטית גדולה.
שפה
בקנדה שתי שפות רשמיות - אנגלית וצרפתית. הצרפתית היא השפה המדוברת בעיקר בקוויבק אך קיימים דוברי צרפתית גם באונטריו, ניו ברנזוויק ודרום מניטובה. סקר משנת 2001 הראה כי 6,864,615 אנשים ציינו את השפה הצרפתית כשפתם הראשונה. 17,694,835 אנשים ציינו את האנגלית כשפה ראשונה. 44% מהקנדים הפרנקופונים מדברים אנגלית ו-9% מהקנדים האנגלופונים מדברים צרפתית.ישנן שפות בולטות נוספות, פרט לשתיים הרשמיות: 7.3 מיליון אנשים ציינו שפה לא רשמית כשפתם הראשונה. מבין השפות הלא רשמיות, סינית תופסת את המקום הראשון עם 1.2 מיליון דוברים. אחריה פנג'אבי עם חצי מיליון דוברים, ספרדית עם 458,850 דוברים, טאגאלוג עם 431,385 דוברים, ערבית עם 419,895 דוברים וגרמנית עם 384,040 דוברים. בנוסף יש הרבה לשונות ילידיות, אך מספר דובריהן קטן – לא יותר מכמה עשרות אלפים.
ב-7 ביולי 1969 הוכרזה הצרפתית כשפה רשמית שווה לאנגלית. הכרזה זו גרמה לתהליך הזדהות של קנדה כמדינה דו-לשונית ורב-תרבותית ברמה הפדרלית.
חוקת קנדה מציינת כי:
החוק המקומי בקוויבק קובע כי השפה הרשמית היא צרפתית. לחוק זה יש הגנות שונות, אך הוא מאפשר חופש מסוים לדוברי האנגלית והשפות הילידיות. קוויבק מספקת את רוב השירותים הממשלתיים בצרפתית וגם באנגלית.
בשאר הפרובינציות המצב שונה. רוב הפרובינציות דוברות אנגלית, עם מיעוטים צרפתים גדולים בחלק מהפרובינציות.
בית הכנסת נוישוץ
בית התפילה, היכל הקודש נוֹישוֹץ (ברומנית: Templul Neuschotz, "היכל נוישאץ"), שנקרא גם בית הכנסת בית יעקב (Beth-Iacob), היה בית כנסת הראשון של היהודים הרפורמים ביאשי, הראשון מסוגו בחבל מולדובה. אבן הפינה של בית הכנסת הונחה ב-25 במאי 1865. בניין בית הכנסת, שנבנה לפי דוגמה של בית כנסת וינאי, נחנך ביום 15 בספטמבר על ידי הרב והדרשן האורתודוקסי המודרני הרפורמיסט אליעזר אליהו איגל, שהובא במיוחד מצ'רנוביץ. בית הכנסת "בית יעקב" שימש את האליטה של יהדות יאשי עד שהופצץ במהלך מלחמת העולם השנייה.
יעקב נוישוץ, שהיה מפרנסי יהדות יאשי, אדם עשיר ובעל בתים ביאשי, בעל אזרחות אוסטרו-הונגרית, ביקש להקים בעירו בית כנסת משכילי שיפעל לפי דוגמת בתי הכנסת המודרניים של תקופתו במרחב הגרמני. בתכנון בית הכנסת נלקח בחשבון עוגב, והוא הותקן כבר במבנה המקורי.
לפני שהורחב היו בבית הכנסת 84 מושבים שנועדו לגברים וביציע עוד 50 מושבים שנועדו לנשים. יעקב נוישוץ, שדאג לכל הוצאות בית הכנסת, מינה הנהלה ובה שבעה מנכבדי יהדות יאשי, א' וכסלר (A. Wecsler), ד"ר לנדסברג (Dr. Landsberg), ב' כהנא (B. Kahane), ס' רייכלר (S. Reichler), ב' רפפורט (B. Rapaport), ס' גולדנטל (S. Goldenthal) והוא עצמו. לאחר מותו של יעקב נוישוץ מונו מנהלי בית הכנסת על ידי אלמנתו, אדלאידה, שגם המשיכה במימון הוצאות בית הכנסת והרחבתו.
יהדות יאשי מימנה מהכנסות הגאבלה את מוסדות הדת של העיר ושילמה את מחיית הרבנים ובני משפחותיהם, פרט להוצאות היכל נוישאץ. הוצאות ההיכל שולמו מכיסי המתפללים, אף על פי שמתפללים אלה היו בין משלמי מס גאבלה, הקהילה לא השתתפה בהוצאות היכלם. משנת 1869 היה אנטואן לוי הדרשן של היכל נוישוץ ומשכורתו שולמה גם היא על ידי מתפללי בית הכנסת. כעבור זמן מה פנה אנטואן לוי לקהילה וביקש העלאה בשכרו או שיאלץ לעזוב. קהילת ההיכל פנתה לוועד יהדות יאשי וביקשה השתתפות שלו בשכר הדרשן ובתמורה הבטיחה שאנטואן לוי ילמד בבתי הספר של הקהילה. תחילה רוב ראשי הוועד נטו להסכים, אך בהמשך קמה התנגדות גדולה,גם להשתתפות הכספית וגם לאפשרות שלוי ילמד את ילדי הקהילה -המתנגדים ראו בלוי מי שעלול להעביר את ילדיהם מדתם.
ב-1880 וב-1913 נערכו שיפוצים נרחבים בבית הכנסת, וב-1935 נערכה הרחבה שלו, כדי שיכיל כמות גדולה יותר של מתפללים.
בטבלה של עיריית יאשי, שבה צוינו בתי הכנסת, שהתקיימו ביאשי בשני העשורים הראשונים של המאה ה-20, נכתב שהיכל נוישוץ נחשב לבית הכנסת הראשי ובחגים ואירועים מרכזים הטקס מנוהל על ידי הרב הראשי של יאשי.
יוהנס אוקכם
יוהנס אוקכם (בפלמית: Johannes Ockeghem; 1410? – 1497) היה מחשובי המלחינים בדור השני של האסכולה הפרנקו-פלמית.
בית הכנסת נוישוץ
ביקורו של קרול הראשון
אף על פי שלא היה מבתי הכנסת הגדולים של יהדות רומניה, קהל המתפללים שלו, שהיו האליטה של יהדות יאשי, הקנה לו חשיבות מיוחדת, ולכן ביום 19 ביוני 1867, בעקבות הזמנה של הקהילה היהודית, ביקר בבית הכנסת קרול הראשון, מלך רומניה, שבעת ביקורו עדיין לא הוכתר למלך, אלא רק לדומניטור, בשנה שקדמה לביקורו.
יוהנס אוקכם
אוקכם נחשב למלחין החשוב ביותר בין גיום דופאי וז'וסקן דה פרה, והיה למוזיקאי המפורסם ביותר ברחבי אירופה במחצית השנייה של המאה החמש עשרה.
ביוגרפיה
תאריך לידתו שנוי במחלוקת, במקורות שונים הוא מתוארך לשנת 1410 ובאחרים עד שנת 1430. מחקרים אחרונים קובעים, כי אוקכם נולד בסיינט-חיסליין (כיום סן-גיסלן בוולוניה), אולם ביוגרפיות מוקדמות קובעות שנולד או בעיר שעל שמה נקרא או בדנדרמונדה, בדרום פלנדריה. כרוב מלחיני התקופה, החל אוקכם את דרכו המוזיקלית כנער מקהלה. התיעוד הראשון של פעילותו המוזיקלית מגיע מן הקתדרלה של אנטוורפן, שם הועסק בשנים 1443 ו-1444. בין השנים 1446 ו-1448 הועסק אוקכם על ידי שארל הראשון, דוכס בורגונדיה. בשנת 1452 עבר לפריז לכהן כמנהל מוזיקלי של מקהלת הקפלה בחצר המלכים שארל השביעי ולואי האחד עשר. הוא שב לצרפת ומת בטור, זאת לאחר שמילא משימה דיפלומטית בספרד, לארגן את חתונתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
בית הכנסת נוישוץ
ביקורו של קרול הראשון
הביקור סוקר בהרחבה בעיתונות התקופה, שתיארה את קבלת הפנים, את שירת הילדים והילדות הלבושים בלבן בבית הכנסת בשפה הרומנית, את הנאום שנישא לכבוד השליט, את המלבושים החגיגיים ואת התקהלות האוכלוסייה היהודית לאורך המסלול עד הכניסה לבית הכנסת.
יוהנס אוקכם
מוזיקה והשפעה
אוקכם לא היה מהפכן ביצירתו, אך לא נטה גם ליתר-שמרנות והשכיל למזג התפתחויות חדשות ביצירותיו. מאפיינת אותו פרישה רחבה של המלודיות בקווים ארוכים ומרחפים, שאותם מיקם במקרים רבים בכל הקולות ולא רק בקול אחד, כפי שהיה מקובל במוטטים של המאה ה-14. כדי לקדם את זרימת הקווים עתירי הקישוטים שיצר, העדיף לכתוב לארבעה קולות במקום לשלושה, וכן הרבה להשתמש במשלב הבס, בניגוד לדופאי ובני דורו, שבחרו להרחיב את המנעד הקולי כלפי מעלה.
מעט מאוד מיצירותיו שרדו - 14 מיסות (אחת מהן רקוויאם, ראו: רקוויאם (אוקכם)), תפילת קרדו נפרדת, 5 מוטטים וכ-21 שנסונים.
בית הכנסת נוישוץ
ביקורו של קרול הראשון
גם לאחר הביקור, במהלך השנים, בית הכנסת שימש גם כמקום בו נערכו מפגני הזדהות עם השלטון ומפעליו וטקסי הודיה. לדוגמה, בעיתון Liberalul מיאשי מתואר טקס שנערך ביום 10 במאי 1886, לרגל מלאת 20 שנה לעליית קרול הראשון לשלטון: "...לאחר הטקס הקדוש, הרב הדרשן המקומי, שמואל דוד טאובר (Şmuel David Tauber), שמוצאו מטרנופול נשא דרשה בשפה הגרמנית בנושא החובה לאהוב את המולדת ולכבד את השליט. החזן הוניגמן (Honigmann) נשא תפילה בשפה הרומנית ובסוף המקהלה השמיעה את ההמנון הלאומי."
יוהנס אוקכם
מוזיקה והשפעה
אוקכם היה מפורסם מאוד באירופה בזכות המוזיקה המרשימה שלו ושליטתו הטכנית הפנומנאלית, המודגמת בבירור ב'מיסה פרולטיונום', וכן היה בעל השפעה מוזיקלית מכרעת על ז'וסקן דה פרה, שלימים כתב מוטט להנצחתו (נימפות היער).
בית הכנסת נוישוץ
מותו של יעקב נוישוץ, המייסד
יעקב נוישוץ, מייסד בית הכנסת והנושא בהוצאותיו, נפטר ב-25 באוגוסט 1888, בביתו שביאשי. ב-28 באוגוסט, וטרם הלווייתו, הועמדה הגופה בשערי בית הכנסת נוישוץ.