cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסל חי
היסטוריה
קבוצה של פסלים חיים הייתה תופעה רגילה בימי הביניים והרנסאנס בחגיגות ותהלוכות מלכותיות. פסלים חיים הנראים כאנדרטה ניצבו על תוואי התהלוכה.
בשנים הראשונות של המאה ה-20 הרקדנית הגרמניה אולגה דזמונד, במופע "בערבים של יופי" (Schönheitsabende), הופיעה בעירום וחיקתה יצירות אמנות קלאסיות כתמונות חיות. פסל חי הופיע בסצנה של הסרט הצרפתי של מרסל קרנה וז'אק פרוור ילדי גן העדן (Les du Paradis enfants ) משנת 1945. בין החלוצים של מופעי הפסלים החיים היו צמד האמנים גילברט וג'ורג' שהופיעו בשנות ה-60 בלונדון.
שלי הכובשת
שלי הכובשת היא סדרת טלוויזיה ישראלית, המשודרת בכאן חינוכית. הסדרה נוצרה על ידי ירון ארזי וארנון וייס ובוימה על ידי דניאל אדר. הסדרה החלה את שידוריה ב-23 באוקטובר 2022.
ב-23 בנובמבר 2022 הכריזה כאן חינוכית על עונה נוספת.
עלילה
שלי רומנו היא נערה ממגדל העמק שחיה ונושמת כדורגל. כאשר היא מגלה שבשכבת גילה אין קבוצות כדורגל אליהן היא יכולה להצטרף, היא מחליטה לקחת את העניינים לידיים ולהקים קבוצת כדורגל משלה - "אריות העמק".
הופעות אורח
מספר אישים מוכרים הופיעו בתפקידי קמע:
ויל סטיל
ויליאם סטיל (בצרפתית: William Still; נולד ב-14 באוקטובר 1992 בברן-לאלו שבצרפת) ומאמן כדורגל בלגי-אנגלי המאמן את קבוצת סטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
פנזין
פנזין (באנגלית Fanzine, הלחם בין Fan ו-Zine, קיצור של מגזין) הוא כתב עת לא-מקצועי העוסק בתחום ספציפי. פנזינים אינם ממומנים על ידי גופים ציבוריים או מסחריים, והמוציאים לאור, העורכים והכותבים בדרך כלל אינם מקבלים כסף על טרחתם. המחיר של הפנזין הוא בדרך כלל זעום, ומשמש לכיסוי ההוצאות בלבד. פנזינים רבים הודפסו בסטנסילים או במכונת צילום.
כתבי-עת עצמאיים החלו לצאת לאור בארצות הברית עם התפשטות טכנולוגיית הדפוס, כבר באמצע המאה ה-19. את הפנזינים הראשונים פרסמו חובבי המדע הבדיוני בשנות ה-30 של המאה ה-20. הפנזינים היו מבוססים על קובצי מכתבים ששלחו קוראי כתבי-עת שונים למערכת, או אחד לשני, בו הם מציעים את גרסאותיהם האישיות לסיפורים שפרסמו עורכי המגזינים הגדולים. בשלב מסוים הבינו הקוראים שהם יכולים לעקוף את מערכת כתב-העת ולהדפיס ולפרסם את גרסאותיהם באופן עצמאי. את המושג "פנזין" טבע Russ Chauvenet, שהיה ממקימיה של קהילת Science Fiction Fandom, בשנת 1940. "The Comet" (השביט), שראה אור לראשונה בשנת 1930 בשיקגו, נחשב הראשון שיצא לאור והיה מבוסס על מכתבים ששלחו קוראי המגזין “Amazing Stories” (סיפורים מופלאים).
בישראל צמיחת הפנזינים קשורה בתרבות האנרכו-פאנק, שהתקיימה מסוף שנות השבעים. הפנזינים החשובים שראו אור למשך תקופה משמעותית בישראל והופצו בחנויות תקליטים היו "אבק" (פנזין מוזיקה תל אביבי, 1992–1993), "הכל שקרים" (1991–1993), "סטיות של פינגווינים" (כפר סבא, 1991–1998) ו"נקרופיליה לנוער" (להבות הבשן וקיבוצי הסביבה, 1991-1994). בשנות התשעים הופצו בישראל פנזינים רבים, רובם קצרי-חיים, באזור רחוב שינקין בתל אביב, בדוכנים באירועים כגון פסטיבלים ברחבי הארץ ובחנויות תקליטים. חלק ניכר מהם ראו אור בהוצאת צירופימקרים התל אביבית. הפנזינים גוועו במקביל לעליית האינטרנט והאפשרות להתבטא דרך אתרי אינטרנט ובלוגים אישיים, באופן זול יותר, נוח יותר ועם קהל יעד גדול יותר.
מרי תרסה נורטון
מרי תרסה נורטון (7 במרץ 1875 - 2 באוגוסט 1959) הייתה פוליטיקאית אמריקאית מן המפלגה הדמוקרטית. נורטון ופלורנס קאהן היו מהנשים הראשונות ששירתו בבית הנבחרים של ארצות הברית, החל מה-4 במרץ 1925. נורטון הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית. היא המשיכה לשרת בבית הנבחרים עד שנת 1951 כאשר כל השנים ייצגה את מדינת ניו ג'רזי. היא עמדה בראש ארבע וועדות בזמן כהונתה, והייתה ידועה בתמיכתה בזכויות האישה.
ביוגרפיה
נורטון נולדה ב-7 במרץ 1875 בג'רזי סיטי כמרי טרזה הופקינס. בצעירותה למדה ניהול עסקים, והיא התחתנה בשנת 1909. נורטון נבחרה לבית הנבחרים בשנים 1925–1951. בשנת 1950 החליטה שלא להמשיך בקונגרס, והיא הפכה ליועצת למשאבי אנוש במחלקת העבודה של ארצות הברית בשנים 1951–1952.
נורטון נפטרה ב-2 באוגוסט 1959 בדרום מזרח קונטיקט ונקברה בג'רזי סיטי.
וילמר ולדראמה
וילמר אדוארדו ולדראמה (באנגלית: Wilmer Eduardo Valderrama; נולד ב-30 בינואר 1980) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר מסדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70", בה גילם את פֶז, ובשל השתתפותו בתור הסוכן המיוחד ניקולס "ניק" טורס בסדרת המשטרה "NCIS".
ביוגרפיה
ולדראמה נולד במיאמי, פלורידה שבארצות הברית, לסוביידה ולבלבינו אי. ולדראמה. אביו הוא ונצואלי ואימו קולומביאנית. הוריו היו בעלי חברה להשכרת ציוד חקלאי. כשהיה בן שלוש עברה המשפחה לוונצואלה ולאחר מכן לקולומביה. מאוחר יותר, כשהיה בן ארבע עשרה, חזרה המשפחה לארצות הברית והם השתקע בלוס אנג'לס. הוא לא ידע אנגלית, אך למד במהירות את השפה בבית הספר וגם החל ללמוד דרמה.
קריירת משחק
בשנת 1998, זמן קצר לפני שסיים את לימודיו בתיכון, החל לשחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "מופע שנות ה-70", שם גילם את דמותו של פֶז, נער ממוצא זר ולא ידוע, עד לירידתה מהמסכים בשנת 2006. "פז" איננו שמו האמיתי, אלא ראשי התיבות של foreign exchange student - תלמיד זר במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים ומדינת המוצא שלו אינה ידועה כל הסדרה.
בין 2006 ל-2008 הנחה את שעשועון הטלוויזיה "יו מאמה" ב-MTV. לאחר מכן הוא החל להופיע בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה, "הסופרנוס", "להתעורר", "איפה את, צ'לסי?, "גברים בעבודה" ו"פרברי הגיהנום", ואף דיבב מספר סרטים ותוכניות טלוויזיה כמו "המופע של קליבלנד" ו"נדב ידי זהב".
בשנת 2010, התארח בפרק בסדרה "המכשפים מווייברלי פלייס" של ערוץ דיסני. ב-2011, שיחק בסרטים: "לארי קראון" ו"מעושר לעוני". ב-11 במאי, התארח בסדרה "רופא להשכיר".
ב-27 בספטמבר 2013, ולדראמה קיבל את פרס אלמה על פעילות אקטיביסטית חברתית בולטת.
בין 2014 ל-2016, כיכב ולדראמה בסדרה "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה" עד לביטולה בתום העונה השלישית.
בשנת 2015 שיחק במותחן הפשע הביוגרפי "יומני הסם אדראל" בכיכובו של ג'יימס פרנקו, ובסדרת הטלוויזיה "דו"ח מיוחד".
בשנת 2015 החברה של ולדראמה 'WV' התחילו לייצר סרט אנימציה בשם "בלגן בממלכה" בו הוא מדבב את התפקיד הראשי יחד עם דמי לובאטו, אבריל לאבין ואשלי טיסדייל, האחראים למוזיקה הם דמי לובאטו, סיה ופול אאוט בוי, הסרט יצא לאקרנים בשנת 2016.
בשנת מ-2016, החל מהעונה ה-14, הצטרף לסדרה NCIS בתור סוכן מיוחד ניקולס "ניק" טורס. ולדראמה הצטרף לסדרה בכיכובו של מארק הרמון כסוכן לירוי גיבס, כאשר הסוכן טוני דינוזו (מייקל וות'רלי) עוזב. כיום משחק בעונה ה-2 של הסדרה באותו תפקיד.
ב-2019, דיבב בסרט האנימציה "בלאגן על ארבע" בשנת 2020, דיבב את דמותו של גקסטון בסרט "קדימה", וב-2021, דיבב את דמותו של אגוסטין בסרט "אנקאנטו".
קריירה מוזיקלית
ב-11 במאי 2011, ולדראמה הוציא את שירו "The Way I Fiesta", אותו ביצע תחת שם הבמה שלו, אדוארדו פרסקו. את הסרטון ביים עקיבא שפר, ודני מסטרסון, שותפו מהסדרה "מופע שנות ה-70" הופיע בקליפ. בשנת 2013 התארח בשירו של הראפר סקיי בלו "Salud".
ולדראמה הופיע בקליפ משנת 2009 לשיר "magínatet" של הצמד הפורטו-ריקני "Wisin & Yandel" הכולל את ויסין ויאנדל. הוא גם הופיע והפיק את הקליפ לשיר "Sexy and I Know It" משנת 2011 של הצמד המוזיקלי LMFAO. בשנת 2014 השתתף בקליפ לשיר "Really Don't Care" של הזמרת דמי לובאטו, איתה היה בזוגיות. בשנת 2017 השתתף בקליפ לשיר "Felices los 4" של הזמר הקולמוביאני מאלומה. בשנת 2020 השתתף בקליפ של השיר "Holy" של ג'סטין ביבר וצ'אנס הראפר.
חיים אישיים
ולדראמה הוא שותף בבעלות על 3 מסעדות יחד עם אשטון קוצ'ר. בינואר 2007 השיק מותג אופנה לגברים בשם "קאלאוונה".
ולדראמה יצא בעבר עם השחקניות מנדי מור, לינדזי לוהן ואשלי סימפסון. בין השנים 2010-2016 יצא עם הזמרת דמי לובאטו.
מזא"ה 9
מזא"ה 9 הוא בית הצעירים של עיריית תל אביב-יפו. בית הצעירים מסייע לתושבי העיר הצעירים ומחבר בינם לבין המגזר הציבורי. במזא״ה 9 ניתן ללמוד, לעבוד, לקיים שיחות ומפגשים בכל אחד מן החדרים הרבים בבניין (שמפוצל לשני בניינים). במקום מתקיימים אירועים חברתיים וקהילתיים ותושבי העיר יכולים לשכור חלל ולהשתמש בשירותים כגון ייעוץ משפטי במחיר מסובסד, ייעוץ עסקי, ועוד.
רקע
בשנת 2008 היה כל תושב שלישי בתל אביב בין הגילאים 18–35. מתוך הבנה שצרכי דור זה שונים מצרכי דורות אחרים, הוקם בנובמבר 2011 בבית ברלין-פסובסקי בית הצעירים של עיריית תל אביב-יפו. המרכז נפתח אחרי תהליך ארוך של שיתוף ציבור, בו השתתפו כ-1,200 מתושבי העיר. בתהליך נקבע כי הצרכים המרכזיים של תושבי העיר הצעירים הם מגורים, תחבורה, תעסוקה, לימודים, בילויים, יצירה, הכרות, תחושת שייכות, השפעה חברתית, ואזרחות בעיר.
דה הבילנד קנדה דאש 7
דה-הווילנד קנדה DHC-7, הידוע יותר בשם דאש 7, הוא מטוס בעל ארבעה מנועים מסוג טורבו פרופ אשר משמש לטיסות קצרות טווח והמסוגל להמריא ולנחות ממסלולים קצרים במיוחד (STOL). טס לראשונה בשנת 1975 ויוצר עד שנת 1988 כאשר חברת האם (דה-הווילנד קנדה) נקנתה על ידי בואינג ובהמשך נמכרה לבומברדיה אירוספייס. בומברדיה מכרה את זכויות הייצור והעיצוב ל"ויקינג אייר" בשנת 2006.
עיצוב ופיתוח
בשנות ה-60, חברת דה-הווילנד הייתה ידועה בעולם כחברה אשר מייצרת מטוסים המסוגלים להמריא ולנחות ממסלולים קצרים במיוחד. מטוס ה"דגל" שלהם היה הדאש 6, אך המטוס היה קטן ושירת בנתיבים משניים כאשר מטוסים אחרים שירתו בקווים העיקריים יותר בחברות התעופה המקומיות כמו הפוקר F27.
דה-הווילנד קנדה סברו כי בזכות הידע שלהם בייצור מטוסים המסוגלים להמריא ולנחות ממסלולים קצרים, יוכלו לייצר מטוס המסוגל להתחרות באופן ישיר בחברות האחרות ואף לעקוף אותן בגלל תכונה זו. היתרון הבולט שרצו ליצור הוא בכך שהמטוס יוכל לשרת בשדות תעופה קטנים יותר שמטוסים אחרים לא יוכלו לנחות בהם, במרכזי הערים ולכן חברות תעופה יעדיפו לרכוש את המטוס. הרעיון הראשוני היה לבנות מטוס המכיל 40 נוסעים ולטווחים של עד 400 ק"מ שיוכל להשתמש במסלולים של 600 מטר (2000 רגל).
לבסוף יוצר מטוס שהיה גדול יותר מהדאש 6 בעל ארבעה מנועים. צורתו הכללית נשארה זהה לדאש 6 עם תוספת של זנב גדול בצורת T, אשר נמצאה כעדיפה על מנת שההגה הגבוה לא יושפע מזרם האוויר החזק של המדחפים במהלך הטיסה. שינויים נוספים שבוצעו הם באף המטוס ובתא הטייס, בנוסף הוסיפו מערכת לדיחוס המטוס לצורך טיסה בגבהים גבוהים יותר מהדגם הקטן. כני הנסע הראשיים מתקפלים לתוך גומחה מיוחדת בשני המנועים הפנימיים והקדמי באף המטוס.
היסטוריה
הפיתוח החל בשנת 1972 והאב טיפוס הראשון טס ב-27 במרץ 1975. טיסות הניסוי עברו בהצלחה ללא תקלות מיוחדות. מסירת המטוס הראשון בוצעה ב 3 בפברואר 1978 לחברת Rocky Mountain Airways. מאה מטוסים נמסרו ב 1984 עד שהייצור הוקפא לצורך פיתוח המטוס החדש "דאש 8". 13 מטוסים נוספים נמסרו בין השנים 1984-1988 ואז נפסק הייצור כשחברת בואינג רכשה את חברת דה-הווילנד.
סדרת דאש 7-100 המקורית הגיעה בשתי גרסאות: הנוסעים (102) והמעורב, נוסעים ומטען (103) שהותקן בו דלת רחבה יותר לצורך העמסת המטען. בהמשך יוצרה סדרת ה-110 שהתאימה לדרישות התעופה הבריטית הכוללות את ה-110 וה-111 ולבסוף את סדרת 150 הכוללת מכלי דלק גדולים יותר ותא נוסעים משופר.
תכונות הדאש 7 לא תרמו להצלחה המסחרית של המטוס. רב המטוסים שנרכשו על ידי חברות הופעלו בשדות תעופה ראשיים, שבהם תכונת ההמראה ונחיתה הקצרה לא באה לידי ביטוי. בנוסף בגלל שלדאש 7 היו ארבעה מנועים, פעולות האחזקה למטוס עלו פי שניים מהמטוסים הרגילים (בעלי שני מנועים). שדות התעופה הקטנים שלשמם נוצר המטוס המשיכו להשתמש בדאש 6 הקטן יותר.
בנוסף להזמנות מחברות התעופה האזרחיות, דאש 7 הוזמן גם לשימושים צבאיים. 2 הראשונים הוזמנו לכוחות הביטחון הקנדיים שהיו צריכים מטוס המסוגל להוביל נוסעים ומטען בין הבסיסים שלהם באירופה, מטוסים אלה קיבלו את השם CF.
צבא ארצות הברית מפעיל מספר מטוסי דאש 7 כמטוסי ביון ומעקב, האלה קיבלו את השם EO-5C (RC-7B לפני 2004) under the Airborne Reconnaissance Low program.
פיתוח מטוס בעל שני מנועים החל בשנת 1978, בדגם דאש 8. ייצור הדאש 7 הגיע לבסוף ל-113 יחידות, מהן ארבע התרסקו במהלך השנים.
המטוס בישראל
חברת ארקיע הפעילה בתחילת שנות השמונים ועד 2010, 13 מטוסים מסוג דאש 7 שהיו העיקריים בצי המטוסים שלה. הם שירתו את הקווים הפנימיים של החברה משדה דב לאילת ולחיפה. בנוסף הפעילה קווים מראש-פינה, קריית שמונה, יטבתה ובן-גוריון.
מרטיר (קומיקס)
פילא-וול (באנגלית: Phyla-Vell) הייתה דמות בדיונית של גיבורת-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Captain Marvel Vol.5 #16 מינואר 2004 ונוצרה על ידי הכותב פיטר דייוויד והמאייר פול אזסטה. למשך השנים, היא נטלה את שמות הקוד קפטן מארוול, קוואזר ומרטיר.
שמה האמיתי נגזר מהמונח המדעי פילום, אחת מרמות המיון הטקסונומי לסיווג החיים. לשם השוואה, שמה של אחיה ג'ניס-וול נגזר מהמונח המדעי גנוס.
ביוגרפיה בדיונית
לאחר שג'ניס-וול - גיבור-העל החייזרי מגזע הקרי שהיה ידוע בכינוי קפטן מארוול - השמיד את יקום מארוול ויצר אותו מחדש, אחד מהשינויים החדשים בו היה קיומה של פילא-וול. התברר כי היא היצירה המלאכותית השנייה שנוצרה מהחומר הגנטי של מאר-וול והובאה לעולם בידי מאהבתו אליסיוס. במקור, עצם קיומה של פילא-וול עמד בסתירה עם סיפורים מוקדמים, אך העניין הוסדר לאחר מכן. היא לחמה בג'ניס-וול, שדעתו נטרפה עליו באותו זמן, מתוך מאמץ להחזיר אותו לשפיותו. בהמשך, היא מנסה לנטול את זהות "קפטן מארוול", אך אחיה מסרב לנטוש את הזהות.
השמדה
הכרך החמישי של סדרת הסולו "קפטן מארוול" מרמז רבות כי פילא-וול היא לסבית. בהמשך, היא אף מודה כי היא נמשכת למונדרגון ומזמינה אותה להצטרף אליה לסיור בגלקסיה ספירלית, אולם השתיים נסחפות דרך שער בין ממדי.
השמדה: כיבוש - קוואזר
לפילא-וול הייתה מיני סדרת סולו משלה כקוואזר החדשה, ובה היא מתקשה ללכת בעקבותיו של גיבור-העל הקודם שכונה קוואזר. בנוסף, קשה לה ללכת בדרכי משפחת מאר-וול. המיני-סדרה מביאה בעיקר את דרכי ההתמודדות שלה עם כוחה החדש. היא עורכת מסע בעקבות ממצא בעל חשיבות לא רק לה אלא גם לסיפור עצמו. פילא-וול ומאהבתה מונדרגון עוקבות אחר קול שקורא להן להציל את האחד אשר יגאל את גזע הקרי מהתקפותיהם של הפלנקס. מתברר בהמשך, כי הקול שייך ל"אינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence) מגזע הקרי. הן מוצאות את הפקעת בה חייו של אדם וורלוק מתחדשים. הפקעת נבקעת ופילא ומונדרגון מבקשות מוורלוק את עזרתו בהבסת הפלנקס. הסיפור ממשיך בקשת הסיפור המרכזית "השמדה: כיבוש".
שומרי הגלקסיה
בעקבות אירועי "השמדה", פילא-וול מצטרפת לקבוצת שומרי הגלקסיה החדשה. בזמן שהיא עוזרת לדראקס המשמיד לחפש אחר קאמי, ילדה מכדור הארץ שנלקחה לחלל לפני מלחמת ההשמדה, השניים נהרגים לכאורה בידי מנטור, מנהיג מושבת הטיטאנים. למעשה, הם מועברים לישות הקוסמית אובליביון. פילא-וול מאבדת את צמידי הקוונטים שלה, ומוצעת כקורבן לדרקון הירח. בתוככי הדרקון, היא עורכת עסקה בתמורה לחייה של מונדרגון אהובתה. הדרקון משחרר את שתיהן, ופילא-וול נראית לבושה בתלבושת חדשה בצבעי אדום-שחור המעוטרת בגולגולת והיא נושאת עימה חרב. הן חוזרות לעולם החיים, אך פילא סירבה להרחיב בנוגע לעסקה אותה ערכה לשחרורה של מונדרגון. בהמשך מתברר, כי היא הסכימה לשרת כאווטאר החדש של אובליביון.
מרטיר
כעת תחת הזהות "מרטיר", פילא-וול היא אגרסיבית יותר. כאשר שומרי הגלקסיה מנסים לשאת ולתת את סיומה של מלחמת המלכים, היא הפריעה להליכים וחטפה את מלכת הבלתי אנושיים. הדבר הוביל למלחמה הולכת וגואה בין הבלתי-אנושיים לבין שומרי הגלקסיה. בסופו של דבר, הבלתי אנושיים ניסו להפסיק את המלחמה על ידי פיצוצו של נשק שניפץ את החלל עצמו ויצר שבר בין-יקומי.
כאשר אדם וורלוק עצר את התפשטותו של השבר באמצעות קו הזמן שבו התקיים כאישיות חילופית ורעה בשם מאגוס, פילא-וול גילתה כי העסקה אותה ערכה הייתה להרוג את אווטאר החיים, וכי היא יודעת מה לעשות כשיגיע הזמן הנכון. היא מנסה למנוע את הפיכתו של וורלוק למאגוס. זאת ועוד, חלק מחברי השומרים נשלחים אחורה בזמן כדי למנוע את יצירתו של מאגוס מלכתחילה, ובכך נמנע מפילא-וול לבצע את מהלכה. בזמן זה, כאשר מאגוס שינה את צורתו, פילא-וול התעמתה איתו בקרב, אך הוא גזל את חרבה ושיסף אותה עימה. אולם, מרטיר התבררה כחיה וכי היא כלואה יחד עם שאר חברי השומרים כאסירתו של מאגוס. היא משתחררת מכבליה ומחלצת את חבריה לקבוצה, אך לאחר קרב ממושך מהתלים בה לשחרר את תאנוס. כששתי קבוצות השומרים מתאחדות, מתגלה כי פילא-וול הייתה אחת מקורבנותיו של תאנוס במהלך מסע ההרס שלו.
כוחות ויכולות
לפילא-וול יש כוחות על-אנושיים, והיא מסוגלת לירות פרצי אנרגיה ולעוף. באפשרותה גם לספוג אנרגיה המכוונת כלפיה ואז לשחרר אותה כפרצי אנרגיה. ברשותה גם מודעות קוסמית, שהייתה גם נחלתם של מאר-וול וג'ניס-וול לפניה.
בזמן שחיפשה אחר הת'ר דגלאס, גיבורת-על הידועה בשם מונדרגון ובתו של דראקס המשמיד, פילא-וול איבדה את צמידי הקוונטים לנבל מאלסטרום. היא קיבלה כוחות חדשים כאשר הסכימה לשמש כאווטאר של אובליביון. וונדל ווהן מציין שחרב הקוונטים שלה תמשיך לשאוב כוח מצמידי הקוונטים, וכי הם תמיד יישארו חלק ממנה.
רבקה גולדגרט
רבקה (ויסבורד) גולדגרט (1 באפריל 1903 – 2 בינואר 2002) הייתה כנרת ומורה לכינור ישראלית. תלמידה המפורסם ביותר היה יצחק פרלמן.
ביוגרפיה
רבקה גולדגרט נולדה בקובנה, ליטא. למשפחה מוזיקלית, שהוציאה מקרבה פסנתרנים וכנרים. אחיה, מישה ויסבורד וארמונד ויסבורד היו כנרים.
בילדותה למדה נגינה בכינור בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתה לחרבין שבסין, משם עלתה בשנת 1925 לארץ ישראל עם בעלה, מנדל מנחם גולגרט, שהיה תעשיין. הם קבעו את מושבם בתל אביב ורבקה התקבלה לעבודה כמורה לכינור בקונסרבטוריון שולמית.
בהמשך עברה המשפחה לרמת השרון, ושם המשיכה בהוראת כינור ופסנתר. בשנת 1946 עברו לחולון בעקבות מינויו של גולדגרט למנהל בבית החרושת לודז'יה, וכעבור שנים אחדות פנתה אליה משפחתו של יצחק פרלמן בבקשה ללמדו נגינה בכינור. פרלמן, שהיה אז בן שש, נפגע שנתיים קודם לכן במחלת הפוליו, שפגעה ברגליו ובידיו. גולדגרט לימדה אותו במשך שמונה שנים, שבסיומן גילה אותו אד סאליבן ובהמלצתו, התקבל ללימודים בבית הספר ג'וליארד, ניו יורק.
בשנת 1998 קיבלה את אות יקירת העיר חולון.
רבקה גולדגרט נפטרה בשנת 2002.
חשופיות ים
חֲשׂוּפִיּוֹת יָם (שם מדעי: Nudibranchia) הן רכיכות תת-מימיות ממחלקת החלזונות. לסדרה זו שייכים יותר מ-3,000 מינים. השם המדעי של הסדרה נגזר מהמילה הלטינית nudus שפירושה "חשוף" ומן המילה היוונית brankhia שמשמעותה "זימים".
ISO/IEC/IEEE 12207
ISO/IEC/IEEE 12207 או בשמו המילולי "Systems and software engineering – Software life cycle processes" (הנדסת מערכות ותוכנה – תהליכי מחזור החיים של תוכנה) הוא תקן בינלאומי עבור ניהול תהליכי מחזור החיים של תוכנה. התקן הוצג לראשונה ב-1995, והוא שואף להיות הסטנדרט הראשי המגדיר את כלל התהליכים בפיתוח ותחזוקה של מערכת תוכנה, כולל התוצרים והפעילויות של כל תהליך. הגרסה האחרונה יצאה בנובמבר 2017. הוא נשען על, ובגרסתו הראשונה (IEEE 12207) התיימר להחליף את MIL-STD-498.
גרסאות קודמות
ISO/IEC/IEEE 12207:2017 היא הגרסה החדשה ביותר, ופורסמה בנובמבר 2017. "IEEE Computer Society" הצטרפה ישירות לארגון הבינלאומי לתקינה (ISO) בתהליך העריכה של גרסה זו. שינוי משמעותי הוא בכך שהוא מאמץ מודל תהליכי זהה למודל התהליכי 2015:ISO/IEC/IEEE 15288 (יש שינוי שם אחד, תהליך 15288 "הגדרת דרישות מערכת" שונה לשם תהליך "הגדרת דרישות מערכת/תוכנה"). הרמוניזציה זו של שני התקנים הובילה להסרת תהליכים נפרדים של פיתוח תוכנה ושימוש חוזר בתוכנה, והוריד את המספר הכולל של תהליכי 12207 מ-43 ל-30 תהליכים שהוגדרו בתקן 15288. וכן גרמה לשינויים בפעילות ותוצאות של ניהול האיכות (quality management) ותהליכי אבטחת האיכות (quality assurance). בנוסף עודכנה ההגדרה של "ביקורת" (audit) ופעילויות קשורות. נספח I ל- ISO/IEC/IEEE 12207:2017 מספק מיפוי תהליכים בין גרסת 2017 לגרסה הקודמת, כולל יישור קו של התהליכים העיקריים בין שתי הגרסאות, זה נועד לאפשר עקיבות ולהקל על המעבר למשתמשים בגרסה הקודמת.
גרסאות קודמות כוללות:
גרסאות IEEE
לפני ש-IEEE Computer Society הצטרפה רשמית לתהליך העריכה (והפכה לבעלת עניין מרכזית) לשחרור של 2017, IEEE שמרה על גרסאות משלה ל- ISO/IEC 12207, בתחילה עם שינויים שנעשו במשותף עם EIA. עם העדכון של שנת 2008 הגיעה "אסטרטגיה משותפת של ISO/IEC JTC 1/SC 7 ו-IEEE להרמוניזציה של אוספי התקנים שלהם", וכתוצאה מכך התקנים זהים, אך עם שמות שונים במקצת.
גרסאות IEEE אלה כללו את:
ראוי גם לציין כי IEEE/EIA 12207 החליף רשמית את MIL-STD-498 (שוחרר בדצמבר 1994 ) לפיתוח מערכות תוכנה של DoD ב-27 במאי 1998.
תהליכים ולא שלבים
התקן קובע סדרה של תהליכים לניהול מחזור החיים של תוכנה. התקן "אינו ממליץ על מודל מחזור חיים ספציפי, או על מתודולוגיית פיתוח, שיטה, גישה או טכניקה.". במקום זאת, תקן (כמו גם ISO/IEC/IEEE 15288) מבחין בין "שלב" (Stage) ו"תהליך" (Process) כדלקמן:
שלבים (Stages או Phases) שונים מתהליכים, ותקן זה מגדיר רק תהליכים מסוימים, ואינו מגדיר שלבים. במקום זאת, התקן מכיר בכך שמחזור חיי תוכנה משתנה, ועשוי להיות מחולק לשלבים המייצגים תקופות עיקריות במחזור החיים ואשר מעלים שערי החלטה מרכזיים. אין קבוצה נורמטיבית מסוימת של שלבים, אבל התקן מזכיר שתי דוגמאות:
תהליכי מחזור החיים שהתקן קובע, לא מיוחסים לשלבים מסוימים בתוך מחזור החיים. אמנם, בנוגע לתהליכי מחזור החיים המערבים תכנון, ביצוע, והערכה התקן קובע ש"שימושם צריך להישקל בכל שלב". למעשה, תהליכים מתרחשים בכל פעם שהם נדרשים בתוך שלב.
התהליכים
ISO/IEC/IEEE 12207:2017 מחלק את תהליכי מחזור החיים של תוכנה לארבע קבוצות עיקריות: הסכם (agreement), אפשור-פרויקט ארגוני (organizational project-enabling), ניהול טכני (technical management) ותהליכים טכניים (technical processes). תחת כל אחד מאותם ארבע קבוצות, יש מגוון רחב של תתי-קטגוריות, כולל הפעילות העיקרית של רכישה ואספקה (הסכם); תצורה (ניהול טכני); תפעול, תחזוקה וסילוק (טכני).
תהליכי "הסכם"
הגרסה האחרונה, ISO/IEC/IEEE 12207:2017 הכוללת כאמור גם את IEEE, מכילה גם תהליכי רכש ואספקה, כלומר פעילויות הקשורות בגיבוש הסכם בין ספק לבין רוכש. רכש מכסה את כל הפעילויות הקשורות ביזום פרויקט.
את שלב הרכש ניתן לחלק לפעילויות ותוצרים שונים שהושלמו באופן כרונולוגי. במהלך שלב האספקה מפותחת תוכנית ניהול הפרויקט. תוכנית זו מכילה מידע אודות הפרויקט כך שאבני דרך שונות נדרשות בעיתויים שונים.
תהליכים ארגוניים מאפשרי פרויקט
כאן יפורט מודלי ניהול מחזור החיים, ניהול תשתיות, ניהול תיקי השקעות, ניהול משאבי אנוש, ניהול איכות, ותהליכי ניהול ידע. תהליכים אלה מסייעים לעסק או ארגון לאפשר, לשלוט, ולתמוך במחזור החיים של המערכת ופרויקטים קשורים אליה. ניהול מודל מחזור החיים עוזר להבטיח כי מאמצי הרכש והאספקה נתמכים, בעוד ניהול התשתיות ותיק ההשקעות תומכים ביוזמות עסקיות או יוזמות פרויקטליות במהלך כל מחזור החיים. התהליכים האחרים מבטיחים כי משאבים הכרחיים ובקרות איכות נמצאים וזמינים כדי לתמוך בפעילויות העסקיות של הפרויקט. אם לארגון אין סט מתאים של תהליכים עסקיים, פרויקט שניזום על ידי החברה יכול לייצר תהליכים כאלה תוך-פרויקטליים, על ידי הפרויקט עצמו.
תהליכי ניהול טכני
תהליכים אלו מתמודדים עם תכנון, מדידה ובקרה של תוכנה ופרויקטים אחרים במהלך מחזור החיים, ומבטיחים איכות לאורך הדרך.
תהליכים טכניים
ב ISO/IEC/IEEE 12207:2017 מוגדרים 14 תהליכים טכניים שונים, חלקם הגיעו מגרסאות קודמות של המסמך שהיה מיועד לתוכנה בלבד (והוצאו ממנו בהדרגה מגרסאות 2008 ואילך).
בתהליכים אלה כרוכות פעולות טכניות וכוח אדם (טכנולוגיית מידע, פותרי בעיות, מומחי תוכנה, וכו') בעת טרום, פוסט, ומהלך הביצוע. תהליכי ניתוח והגדרות מוקדמים מייצרים סביבה לאופן שבו הפרויקטים מיושמים. תהליכים נוספים של אינטגרציה, אימות, שינוע, אימות עוזרים להבטיח איכות ומוכנות. שלבי תפעול ותחזוקה מתרחשים בו-זמנית, כאשר שלב התפעול מכיל פעילויות כמו סיוע למשתמשים לעבוד עם תוכנת המוצר המיושמת, ושלב התחזוקה מכיל משימות תחזוקה כדי לשמור את המוצר פעיל ותקין. תהליך ההשמדה או סילוק מתאר השלבים כיצד מערכת/פרויקט יורד, וכיצד יש לבצע ניקוי אם נדרש.
כדור שוקולד
כדורי שוקולד הם קינוח נפוץ בצורת כדורים הנוצרים בדרך כלל ביסקוויטים מפוררים, מעורבים בקקאו (לעיתים גם מעט קפה), חלב, סוכר ושמן, ועל גביהם פירורי קוקוס או סוכריות זעירות.
למתכון הבסיסי קיימים שיפורים רבים - ניתן להכין קרם חם ולצקת אותו על הביסקוויט המפורר, כך שקל יותר ליצור עיסה הנוחה לעיבוד. הקרם החם עשוי להיות קרם פשוט של קקאו, מרגרינה וחלב או קרם מעודן יותר משוקולד משובח ושמנת או חמאה. גם את הביסקוויט ניתן להחליף במוצר איכותי יותר, למשל עוגת שוקולד. את הציפוי ניתן לגוון, ולהחליף באבקת קקאו או בשברי פיסטוק, אגוזים או שקדים.
את כדורי השוקולד המוכנים רצוי לקרר מספר שעות לפני ההגשה.
צורת ההגשה השגרתית היא כדורים שגודלם כשל כדור פינג פונג. ניתן גם ליצור "נקניק" שוקולד, ולאחר הקירור לחתוך ממנו פרוסות דקות. את גרסת הנקניק אפשר להקפיא כדי לקבל גרסה קשה וקרה יותר של הקינוח.
צרפת
סוג אחר של כדורי שוקולד הוא קינוח מהמטבח הצרפתי המיועד למבוגרים - טראפלס. הטראפלס עשויים משוקולד, שמנת וחמאה ללא ביסקוויט או מוצר בצק אחר, כך שהם מעודנים יותר. מכיוון שנהוג להכינם משוקולד מריר משובח ולעיתים להוסיף גם מרכיב אלכוהולי, הם פחות מתאימים להגשה לילדים. ישנה גם גרסה פרווה המאפשרת קינוח עשיר לארוחה בשרית כשרה.
באזורים שונים בעולם נהוג להכין בתקופת חג המולד כדורי רום, אשר דומים באופן הכנתם לטראפלס המסורתיים, אך בתוספת רום.
ברזיל
סוג נוסף של כדור שוקולד הוא הבריגדיירו הברזילאי, אשר מורכב מחלב מרוכז,מרגרינה וקקאו. מאכל זה נחשב לקינוח מסורתי בחלקים גדולים של ברזיל ומוגש בימי הולדת ובאירועים משפחתיים.
שוודיה
קינוח ילדים דומה קיים גם בשוודיה, שם אינו מבוסס על ביסקוויט אלא על קמח שיבולת-שועל, ובנוסף: קקאו, קפה, סוכר ולעיתים מעט סוכר וניל. גם אותו מגלגלים בקוקוס, סוכריות או אבקת סוכר. שמו בשוודיה הוא "צ'וקלדבול" (וברבים "צ'וקלדבולר") - משמעות זהה ל"כדור שוקולד" בעברית. אולם בשוודיה אין זה השם המקורי, בעבר הקינוח נקרא "נגרבול" (Negerboll). המילה "נגר" שמשמעותה בשוודית "כושי" אינה תקינה פוליטית כיום ולכן שונה שמו. אולם השם "צ'וקלדבול" מטעה, כיוון שהקינוח השוודי אינו עשוי שוקולד אלא קקאו. שם נוסף שהוצע, "קוקו בול" ("כדור קוקוס") מטעה עוד יותר, שכן קיים בשוודיה מאפה מבוסס ג'לי בעל אותו שם. חברה המייצרת את המוצר, דליקטו, בחרה לכנות אותו "דליקטובול".
בנימין אדר
בנימין (בנקו) אדר (1934, יוגוסלביה - 1986, ישראל) היה עיתונאי ועורך העיתון "על המשמר". היה ממייסדי חוג אורנים.
ביוגרפיה
נולד ביוגוסלביה ובשנת 1944 עלה לארץ ישראל ללא הורים ביחד עם אחותו. הוא התחנך בקבוצת "אורן" בקיבוץ עין שמר. למד היסטוריה בסמינר אורנים ואחר כך לימד בתיכון "מבואות עירון".
היה עיתונאי בעיתון "על המשמר" ועורכם של השבוע בקיבוץ הארצי, המוסף לתרבות והמוסף "חותם". כתב את הספר "מפלגה אחת ושתי דרכים", שלא יצא לאור בחייו.
היה אב לחמישה ילדים.
הקונגרס הציוני העולמי ה-21
הקונגרס הציוני ה-21 הייתה ועידה אשר התקיימה בין ה-15 ל-16 באוגוסט 1939 בה"גראן תיאטר", בית האופרה של ז'נבה. בקונגרס השתתפו כ-600 צירים, יו"ר הקונגרס היה ד"ר חיים ויצמן.
בקונגרס נדחו גזרות הספר הלבן של אותה שנה.
הקונגרס נערך מספר שבועות לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והתפזר בבהילות כדי שהצירים יספיקו לחזור לארצותיהם.
בעקבות המלחמה הקונגרס לא התכנס שוב עד 1946.
גוליבר (מרכז עסקים)
"גוליבר" הוא מרכז קניות ובידור רב תכליתי בשטח כולל של למעלה מ-150,000 מ"ר, המחולק לשני בלוקים.
הבלוק הראשון: אזור קניות ובילוי, הממוקם ב-10 קומות, ומבנה בן 6 קומות מעל מתחם הבילויים. התשתית של מתחם הקניות והבילוי מכילה: סופרמרקט תת-קרקעי בשטח של מעל 9000 מ"ר, חנויות ממוקמות גם ב-4 הקומות הראשונות, באולינג, קולנוע, אזור משחקים לילדים, מסעדות, מכוני יופי, מועדון כושר, בריכה באורך 25 מטר.
הבלוק השני: מרכז עסקים בן 33 קומות (35 קומות עם קומות טכניות), המורכב משטחי משרדים ברמה גבוהה.
יגואר E-פייס
יגואר E-PACE (באנגלית: Jaguar E-Pace) הוא דגם של קרוסאובר מפואר וקומפקטי, 5 מושבים, בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרן רכבי היוקרה הבריטי יגואר אשר מיוצר מ-13 ביולי 2017.
דגם ה-"יגואר E-PACE" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט ("Salone dell'automobile di Detroit" ) בשנת 2016.
דגמי ""יגואר E-PACE"" מיוצרים באוסטריה ובסין.
"יגואר" מתכנן לייצר 100,000 יחידות מדגם ה- "יגואר E-PACE".
ג'ון אוטיס אדמס
ג'ון אוטיס אדמס (באנגלית: John Ottis Adams; 8 ביולי 1851 – 28 בינואר 1927) היה צייר ואימפרסיוניסט אמריקאי, הידוע בעיקר כחבר ציירי הנוף באינדיאנה, יחד עם ויליאם פורסיית', ריצ'רד ב' גרואל, אוטו סטארק, ותאודור סטיל.
יגואר E-פייס
שלדה ומנוע
ה"יגואר E-PACE" חולק שלדה עם דגמי ריינג' רובר איווק ולנד רובר דיסקברי ספורט, את המאפיינים העיצוביים הספורטיביים שלו הוא לוקח מה-יגואר F-Type.
ג'ון אוטיס אדמס
ראשית חייו
ג'ון אוטיס אדמס נולד ב־8 ביולי 1851 באמיטי, מחוז ג'ונסון, אינדיאנה. הוריו היו אליזבת סטריינג' ואלבן האוסלי אדמס. המשפחה עברה לפרנקלין זמן קצר לאחר לידתו, ולאחר מכן לשלביוויל, שם עבד אביו כסוחר מקומי וחקלאי במשרה חלקית.
יגואר E-פייס
שלדה ומנוע
הרכב מצויד במנוע דיזל או מנוע בנזין. בישראל משווק הרכב רק בגרסה אחת בעלת מנוע 2 ליטר טורבו.
ג'ון אוטיס אדמס
ראשית חייו
אדמס למד בבית הספר היסודי בפרנקלין ושלביוויל, ולאחר המעבר של המשפחה למרטינסוויל, הוא סיים את בית הספר התיכון מרטינסוויל. אחד ממוריו של אדמס במרטינסוויל זיהה את יכולתו האמנותית ועודד אותו להמשיך ללמוד אמנות. בשנת 1869, כשהיה אדמס בן שמונה-עשרה, הוא ביקר ביריד מדינת אינדיאנה, שם ראה את טבע הדומם עם אבטיח, יצירה מוקדמת של ויליאם מריט צ'ייס. הציור נתן השראה לאדמס להיות אמן. אף שלאדמס היו משאבים מוגבלים, הוא נרשם למכללת וובש בקרופורדסוויל, אינדיאנה, אך השתתף בשיעורים במשך שנתיים בלבד.
בשנת 1872 עזב אדמס את אינדיאנה כדי ללמוד בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בלונדון. שם ראה אדמס את עבודתם של ציירי הנוף ג'ון קונסטבל וויליאם טרנר. עם סיום לימודיו בשנת 1873 הוא נשאר בלונדון כדי ללמוד אצל ג'ון פרקר, צייר נוף וז'אנר שעבד בעיקר בצבעי מים. אדמס חזר לארצות הברית בסוף 1874 כדי להתחיל את דרכו כצייר ומחנך לאמנות.
נישואין ומשפחה
ב־1 באוקטובר 1898 התחתן אדמס עם ויניפרד בריידי, ציירת טבע דומם שאותה הכיר במינכן. בריידי, הייתה צעירה מאדמס בעשרים שנה. לזוג נולדו שלושה בנים: ג'ון אלבן (יליד 1900), אדוארד וולף (נולד ב -1902) ורוברט בריידי (יליד 1904).
קריירה
בשנת 1874, לאחר שסיים את לימודי האמנות בלונדון, חזר אדמס לארצות הברית כדי להתפרנס כצייר פורטרטים. בתחילה התגורר עם הוריו בביתם בסימור, אינדיאנה, ופתח סטודיו לדיוקנאות.
בשנת 1880 אדמס החליט להמשיך בלימודי אמנות נוספים במינכן, גרמניה. כדי לממן את הכשרתו הנוספת, אדמס צייר רפרודוקציות של ציורים של המאסטרים הוותיקים שנתלו בגלריות אלטה פינאקוטק במינכן ומכר אותם ללקוחות בארצות הברית. אדמס הפליג מניו יורק עם כמה אמנים אמריקאים אחרים ושהה שבע שנים במינכן. אמנים אמריקאים אחרים במינכן באותה תקופה כללו בין היתר את ויליאם פורסיית', ג'יי פרנק קורייר ובנג'מין רתרפורד פיץ. אדמס למד באקדמיה לאמנויות, מינכן, בין השנים 1880–1885 ולודוויג פון לופץ היה מדריך הציור שלו. אדמס עזב את האקדמיה בשנת 1885 כדי להקים אולפן במינכן. כמו כן שימש במשך שנתיים כנשיא מועדון האמנים האמריקני במינכן.
אדמס חזר למוני בשנת 1887, שם שכר סטודיו במרכז העיר. הוא גם צייר וגם לימד שיעורי אמנות. לאחר חזרתו של פורסיית׳ מגרמניה בשנת 1888, הוא נסע מביתו באינדיאנפוליס כדי לעזור לאדמס בהוראת שיעורי אמנות במוני ובפורט וויין. בשנת 1889, עם תמיכה כספית של ארבעה עשר אנשי עסקים מקומיים, הקימו אדמס ופורסיית׳ את בית הספר לאמנות של מנסי ושימשו כמדריכים שלו. בית הספר נסגר מסיבות שלא פורסמו בשנת 1891.
בשנת 1894 אדמס היה אחד הציירים שהוזמן לתרום לתערוכה בה השתתפו עמיתיו מאינדיאנה (אדמס, פורסיית', גרואל, סטארק וסטיל) והם זוהו כקבוצת הציירים הוזייה ( Hoosier)
בשנת 1901 אדמס התערב בתכנון בית ספר חדש לאמנות עבור האגודה לאמנות באינדיאנפוליס. יחד עם קבוצה של אזרחים מקומיים וחברים אחרים בקבוצת Hoosier, הוא הקים את בית הספר לאמנות ג'ון הרון. מאוחר יותר המקום התפתח כמוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות ובית הספר לאמנות של ג'ון הרון באינדיאנפוליס. בית הספר לאמנות נפתח רשמית ב־4 במרץ 1902.
ספוטניק 1
ספוטניק 1 (ברוסית: 1 Спутник, בתרגום לעברית: לוויין 1) היה הלוויין המלאכותי הראשון ששוגר על ידי האדם לחלל. הלוויין שוגר על ידי ברית המועצות במסגרת תוכנית ספוטניק, והיווה את הגורם למשבר הספוטניק - שהאיץ במידה ניכרת את תוכנית החלל האמריקאית ולפיכך גם את המירוץ לחלל בין ארצות הברית וברית המועצות. ספוטניק שוגר ב־4 באוקטובר 1957 מבסיס קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן בדרומה של ברית המועצות. משדר הלוויין פעל כשבועיים, עד שהסוללות עליהן פעל דעכו. הטיסה בכללותה נמשכה כ־3 חודשים. בתחילה הוא הקיף את כדור הארץ בגובה של כ־250 ק"מ. לאחר מכן הספוטניק החל לאבד גובה, עד שבסופו של דבר הוא נכנס לאטמוספירה ונשרף ב־4 בינואר 1958.
ג'ון אוטיס אדמס
קריירה
אדמס התפטר מהמכון בסוף שנת הלימודים 1905 וחזר להרמיטאז' עם משפחתו. הוא ואשתו המשיכו לצייר בחללי הסטודיו בהרמיטאז', ואדמס גם ערך שם שיעורי אמנות בלתי פורמליים. במהלך השיטפון הגדול של 1913, המקום נהרס בחלקו על ידי מי שיטפונות. אדמס שיקם את המקום והמשיך להשתמש בו כבית מגורים משפחתי וסטודיו לאמנות.
ספוטניק 1
פיתוח
מיזם ספוטניק 1 החל ב־27 במאי 1954 כאשר המדען הרוסי סרגיי קורוליוב נפגש עם השר לתעשיות ביטחוניות, דימיטרי אוסטינוב, והציע לפתח לוויין מלאכותי שיסתובב סביב כדור הארץ. קורוליוב העביר דו"ח שכתב מיכאיל טיכונוראבוב על מאמצים בכיוון זה שנעשים על ידי ארצות הברית. טיכונוראבוב העריך כי ארצות הברית מפתחת לוויינים מלאכותיים וטילים. ב־29 ביולי 1955 הכריז נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהואר באמצעות מזכיר התקשורת שלו כי ארצו תשגר לוויין מלאכותי במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית. שבוע לאחר מכן, ב־8 באוגוסט אישרה נשיאות הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות את פיתוח הלוויין המלאכותי. ב־30 באוגוסט ביצע וסילי ריאביקוב, ראש הוועדה האחראית על משגרי R-7 ניסויי שיגור. במהלך פגישה עם קורליוב הוא שמע את הדרישות מהמשגר לצורך שיגור חללית לירח. הם החליטו לפתח גרסה בת שלושה שלבים של משגר ה־R-7 שתשמש לשיגורי לוויינים.
ב־30 בינואר 1956 אישרה מועצת השרים של ברית המועצות לבצע עבודות מעשיות לייצור הלוויין. הוחלט כי בניית לוויין זה, שכונה "אובייקט D", תושלם בשנים 1958–1957 ומסתו תהיה 1,000-1,400 ק"ג. הלוויין תוכנן לשאת מכשירים מדעיים במשקל 200–300 ק"ג. שיגור הניסוי הראשון של "אובייקט D" תוכנן ל־1957. לפי ההחלטה, העבודות על הלוויין התחלקו בין המוסדות הבאים: התכנון השאפתני ובעיות תאום בין הגורמים הרבים המעורבים גרמו לעיכובים רבים. לאחר שהסתיים פיתוח התכנון החדש של משגרי R-7 ובשל החשש מכך שארצות הברית תצליח לשגר לוויין לפני ברית המועצות החליט קורוליוב להשעות את פרויקט "אובייקט D" וליצור לוויין חדש פשוט, קל משקל, וקל להרכבה, ולפיכך החליט לוותר על הציוד המדעי לטובת משדר רדיו פשוט. אובייקט D שוגר לבסוף כ"ספוטניק 3".
ג'ון אוטיס אדמס
קריירה
בשנת 1914 הוזמנו אדמס, פורסיית', סטארק, סטיל ואחד עשר אמנים אחרים בהנחייתו של פורסיית' ליצור שלושים ושלושה ציורי קיר לבית החולים העירוני של אינדיאנפוליס. בניגוד לאמנים האחרים, שציירו את ציורי הקיר שלהם באתר, אדמס וסטיל ציירו את עבודותיהם באולפנים שלהם.
ספוטניק 1
המשימה
ספוטניק שוגר ב־4 באוקטובר 1957 מבסיס קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן בדרומה של ברית המועצות. המתכננים, המהנדסים והטכנאים שפיתחו את המשגר ואת הלוויין צפו בשיגור ממכון המחקר וממשרד התכנון שבו נבנה ספוטניק 1. גם המשגר שהעלה את הספוטניק לחלל הגיע למסלול סביב כדור הארץ והוא נראה מהקרקע בלילה כעצם בעל בהירות נראית 1. הלוויין עצמו, כדור קטן אך ממורק היטב, נראה כעצם בעל בהירות 6, כמעט על סף יכולת הצפייה, ולפיכך היה קשה לעקוב אחריו ללא משקפת או טלסקופ.
ג'ון אוטיס אדמס
שנים מאוחרות
אף על פי שמצבו הבריאותי החל להתדרדר אדמס המשיך לצייר עד סוף ימיו, וחקר נופים חדשים מעבר לביתו באינדיאנה. בשנת 1915, בהוראת רופאו, בילה אדמס מספר חודשים דרומית לסנט פטרסבורג, פלורידה, במפרץ מקסיקו.
ספוטניק 1
המשימה
העיתונות ברחבי העולם עקבה אחרי הלוויין בדיווחים יומיים, שכללו הודעות על מסלול הלוויין כדי שאזרחים יוכלו לנסות לצפות בו. צוותי צופים ב־150 תחנות בארצות הברית ומדינות אחרות הביטו לשמים כדי לחפש את הכדור הסובייטי בשמי הדמדומים של הערב והשחר. הם צפו במשקפות ובטלסקופים כאשר הוא חלף מעליהם. ב־5 באוקטובר הודיעה מעבדת המחקר של הצי של ארצות הברית כי הקליטה ארבע חליפות של ספוטניק 1 מעל ארצות הברית. ברית המועצות ביקשה מחובבי רדיו ומתחנות מסחריות להקליט את קולו של הלוויין על סרטים מגנטיים.
ג'ון אוטיס אדמס
מוות ומורשת
בשנת 1926, לאחר שובו לאינדיאנה מנסיעה בפלורידה, סבל אדמס מנסיגה בבריאותו. הוא עבר ניתוח במעיים, אך מעולם לא החלים לגמרי. אדמס נפטר בביתו באינדיאנפוליס ב-28 בינואר 1927. שרידיו נקברו בבית העלמין ביץ 'גרוב במוני, אינדיאנה.
ספוטניק 1
המשימה
בתחילה הקיף הספוטניק 1 את כדור הארץ במסלול שנע בין גובה של כ־250 ק"מ לגובה של כ-900 ק"מ והשלים כל הקפה ב-95 דקות. לאחר מכן הספוטניק החל לאבד גובה, עד שבסופו של דבר הוא נכנס לאטמוספירה ונשרף ב־4 בינואר 1958. עוד קודם לכן, בתחילת דצמבר דווח על נפילת המשגר לכדור הארץ.
ג'ון אוטיס אדמס
מוות ומורשת
במהלך חייו אדמס עודד אחרים להמשיך להתעניין באמנות. יחד עם פורסיית׳ הדריך אדמס את האמן האימפרסיוניסטי האמריקאי פרנסיס פוקר בראון (1891–1971). הוא לימד גם תלמידים רבים אחרים, כולל דורותי מורלן, הלן מקיי סטיל וג'וליה גריידון שארפ.
ספוטניק 1
מבנה
הלוויין ספוטניק 1 היה כדור בקוטר 585 מילימטרים עשוי מסגסוגת אלומיניום קלה שפניה לוטשו היטב כך שתחזיר את אור השמש. עובי הדופן היה 2 מילימטר. מהכדור יצאו ארבע אנטנות באורכים של 2.9-2.4 מטרים ובתוכו היו שני משדרי רדיו ששידרו בתדרים 20.005 ו־40.002 מגה־הרץ. לראשונה הסכימה ברית המועצות להשתמש בציוד "תואם" לזה של ארצות הברית, אך לאחר מכן הודיעה על השימוש בתדרים נמוכים יותר. משקלו של הלוויין היה כ־83.6 ק"ג.
ג'ון אוטיס אדמס
מוות ומורשת
תערוכות עיקריות שכללו את עבודתו של אדמס ואת חמשת עמיתיו הציירים בשיקגו (1894) בפנמה – פסיפיק בסן פרנסיסקו, קליפורניה, בשנת 1915.
ספוטניק 1
השלכות
בברית המועצות ניסו להעצים את ההישג בשיגור הלוויין וייחסו לו אפשרות לאסוף ידיעות צבאיות בעלות חשיבות עצומה. ניקיטה חרושצ'וב אף אמר שפיתוח הספוטניק יכניס את המפציצים ומטוסי הקרב למוזיאונים. במערב טענו שברית המועצות הקשיחה את עמדותיה בעקבות שיגור הספוטניק. בקרב העם הרוסי דווח על גאווה בהצלחת הספוטניק ותקווה כי הדבר ילווה בהעלאת רמת החיים.
ג'ון אוטיס אדמס
מוות ומורשת
אדמס גם הציג בתערוכות בינלאומיות, וזכה בפרס בתערוכת בואנוס איירס, ארגנטינה וסנטיאגו, צ'ילה, בשנת 1910. ופרסים נוספים בתערוכות שונות.
אלבן אדמס
אלבן לי אדמס (באנגלית: Alvan Leigh Adams; נולד ב-19 ביולי 1954) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1975–1988, בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד. לכל אורך הקריירה שיחק בקבוצת פיניקס סאנס, וממוצעיו הכוללים בקבוצה הם 14.1 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים למשחק. אדמס ניצב במקום השני ברשימת קלעי כל הזמנים של הסאנס (אחרי וולטר דייוויס), עם 13,910 נקודות.
נעורים ומכללות
אדמס נולד בעיר לורנס שבקנזס, וגדל ב-וור אייקרס שעל יד אוקלהומה סיטי. בבגרותו למד באוניברסיטת אוקלהומה, וב-3 עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים כוללים של 23.4 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק. בשנת 1998 הועלתה גופייתו של אדמס עם המספר 33 לתקרת אולמה הביתי של קבוצת האוניברסיטה, שם היא מתנוססת לצד גופיות המשחק של ויימן טיסדייל, מוקי בליילוק וסטייסי קינג.
בקיץ 1973, בסיום עונתו הראשונה באוניברסיטה, שיחק עבור נבחרת ארצות הברית באוניברסיאדת מוסקבה, וזכה עמה במדליית הזהב.
קריירת משחק
בעונתו השנייה ניצחו הסאנס 34 משחקים בלבד, אך החל מעונת רשמה פיניקס רצף של 8 העפלות רצופות לשלב הפלייאוף, אשר בשתיים מהן הגיעה עד גמר האזור המערבי ( ו-). לאורך תקופה זו היה אדמס אחד השחקנים המובילים בקבוצה, כשלצידו בלטו לסירוגין פול וסטפאל, וולטר דייוויס, טראק רובינסון, דניס ג'ונסון ולארי נאנס. בעונת חלה נסיגה בתפוקתו (7.5 נקודות למשחק), ובסיומה פרש אדמס ממשחק, בגיל 33.
אדמס שיחק בפיניקס במשך 13 עונות – יותר מכל שחקן אחר בתולדות הקבוצה, והוא מוביל את כל שחקניה במספר משחקים (988), דקות משחק (27,203), ריבאונדים 6,937 וחטיפות (1,289). כמו כן מדורג אדמס במקום השני בנקודות (15,666), במקום השלישי באסיסטים (4,012) ובמקום הרביעי בחסימות (808). ב-9 בנובמבר הופרשה גופייתו עם המספר 33 על ידי המועדון.
מאז שנת 2000 משמש כסגן נשיא מנהל מתקן של אולם טוקינג סטיק ריסורט ארנה, בו מארחות את משחקיהן הביתיים קבוצות פיניקס סאנס ופיניקס מרקורי.
ספוטניק 1
השלכות
ההצלחה של ברית המועצות לשגר לוויין לחלל לפני ארצות הברית הכתה את מנהיגי ארצות הברית בתדהמה.
לימים נכתב בעיתון הניו יורק טיימס:
בארצות הברית ניסו מצד אחד לגמד את ההישג הסובייטי ומצד שני הבטיחו שארצות הברית תשגר לוויין לחלל בהקדם. הבית הלבן לא הגיב אז על היבטים הצבאיים של השיגור, אך אמר כי הוא "לא בא בהפתעה". הנשיא אייזנהואר הציג תמונות של מתקנים צבאיים סובייטיים שהושגו בטיסות מטוסי לוקהיד U-2 מאז 1956. כדוגמה לחשש בארצות הברית מפני הלוויין ניתן לציין שבאטול ג'ונסטון הנמצא באוקיינוס השקט ניתנה הוראה לכל אנשי הצבא לשאת נשק באופן קבוע בשל האיום מהחלל.
העתקי הלוויין
כמה העתקים של הלוויין ספוטניק 1 מצויים במספר מוזיאונים ברוסיה, ואחרים נמצאים בתצוגה במוזיאון הלאומי לתעופה וחלל בוושינגטון, ובמוזיאון המדע בלונדון, בריטניה.
תנועת האטה
לתנועה האיטית אין מבנה ריכוזי והיא אינה מנוהלת על ידי ארגון אחד. מאפיין בולט של תנועת האיטיות הוא שהרעיונות המרכזים מועברים על ידי יחידים שמהווים את הקהילה הגלובלית המתרחבת של התנועה. הפופולריות של התנועה גדלה במידה ניכרת בעקבות תנועת המזון האיטי והתפתחותן של ערים איטיות (Cittaslow) באירופה ועם התפשטות הרעיון לאוסטרליה וליפן.
תפיסת עולם
תנועת ההאטה יוצאת נגד האובססיביות של העולם המערבי להישגיות, רווחים ומיצוי הזמן, ומעלה שאלה עקרונית בנוגע לצורה הטובה ביותר לשימוש בזמן. איטיות ומהירות הן תכונות פיזיולוגיות, אולם, הן קבלו גם משמעותיות ערכיות: עובד מהיר נחשב כמי, שבדרך כלל מספיק יותר בפחות זמן ומשיג את העובד האחר או המתחרה. על כן, לעיתים קרובות, עובד איטי נשפט כמי שהשיג פחות. הרבה ומהר הם תיאורים מוערכים וחיוביים בתפיסה כלכלית המבוססת צמיחה ונתפסות על ידי הרוב כתכונות חיוביות ורצויות.
תנועת ההאטה אינה קוראת לחזרה אחורה, לצורת חיים פשוטה ללא טכנולוגיה, אלא לשילוב פרקטיקות של חיים איטיים כמו חלוקת משאב הזמן ומשאבים אחרים באמצעות תשומת לב ושיקול דעת לפרט, לחברה ולסביבה. כך, בישול, ארוחה משותפת וגידול ירקות ופירות מחליפים קנייה של מזון מוכן ואכילה תוך כדי עבודה או תנועה. בנוסף, יש העדפה לרכישה של תצרוכת מקומית על פני קנייה של מוצרים מיובאים; רכיבה על אופניים, הליכה במקום נהיגה והשקעה של זמן בלמידה, בילוי ופעילות לרווחת הפרט.
הפילוסוף הנורווגי, גוטורם פלויסטאד (Guttorm Fløistad), המצוטט במקומות שונים, מסביר שהאטה היא חלק מאנושיות:
התפתחות תנועת האטה
תנועת ההאטה נולדה באיטליה בשנות השמונים של המאה הקודמת כמחאה להתפשטות מסעדות המזון המהיר באיטליה. ב-1989 נכתב המניפסט של תנועת המזון האיטי הבינלאומית. תנועת המזון האיטי מתנגדת לגלובליזציה ומעלה את החששות של קהילות שונות ברחבי העולם, שכניסתו של אוכל מתועש ואחיד פוגע ואף מחסל מסורות מקומיות של גידולים, זנים, מאכלים וטעמים. המטרה הראשונית של תנועת המזון האיטי הייתה להגן על מסורות אזוריות, על הנאה גסטרונומית ועל קצב חיים איטי. בעקבות תנועת המזון האיטי התרחבה הפעילות של תנועת האטה לתחומים נוספים: ערים איטיות, כסף איטי, עיצוב איטי ועוד.
קרל אונורה, עיתנואי קנדי, כתב בשנת 2004 את הספר בשבח האיטיות (''In Praise of Slow). בספר בוחן אונרה'' את החיים בעידן המהירות ומציעה פתרונות להורדת קצב בכל תחומי החיים. הספר מתחקה אחר התפתחות תפיסת המהירות והיעילות מהמהפכה התעשייתית ועד ימינו. אונורה מראה בספרו כי ההאטה תגרום לשיפור בבריאות, באיכות החיים, ביחסים בין-אישיים, בעולם העבודה ועוד. אונורה טבע את המונח "תנועת האטה". ה"פייננשל טיימס אמר שהספר, בשבח האיטיות, הוא לתנועה איטית מה שהקפיטל הוא לקומוניזם". אונורה מתאר את הפילוסופיה של תנועת האיטיות כך:
צרכנות איטית
צרכנות איטית מציעה דרך חדשה לקנות ולמכור, באמצעות תכנון מחדש של חנות כולה, מן סוג השירותים המוצעים, קשרי הלקוחות, דאגה לסביבה פיזית, תמיכה בסחר הוגן. צרכנות איטית שואפת לשנות את הדינמיקה הנוכחית של הצריכה, לקדם מודעות הצרכן לרכישה נדרשת על פני רכישה פסיכולוגית. צרכנות איטית מעודדת תיקון של מוצרים על פני רכישת חדשים, העברת מוצרים שאין בהם שימוש וכן קנייה של מוצרים יד שנייה.
מזון איטי
תנועת מזון איטי מבקשת לשמר תרבות קולינרית מקומית ולעשות שימוש נרחב במזון מן הצומח, בזרעים, בבשר מחיות משק ובגינון מסורתי המתאים לבית הגידול המקומי במטרה לחזק ולשמר מטבחים מקומיים ואזוריים. בנוסף לאכילת מזון מקומי התנועה מעודדת אכילה משותפת סביב שולחן.
ערים איטיות
ערים איטיות היא אסטרטגיית תכנון עירונית, אשר מתעדפת דרך חיים איטית על הדרישות של מהר יותר, זול יותר ונוח יותר. היא קשורה לקיימות, חוסן, תרבות, אופי השכונה ואיכות החיים. ברוב הערים כיום, חלק גדול של שטח העיר משמש בדרך כלל עבור כבישים ומקומות חניה. אסטרטגיות עיר איטיות מכוונות בדרך כלל להקצות חלק מהשטח למטרות ידידותיות יותר לקהילה, לתרבות, לבריאות ולסביבה, כגון שטחים ירוקים ואזורי הולכי רגל.
תפירה איטית
תך איטי (Slow Stitch) תעשיית האופנה המהירה, הביאה לכך שמייצרים יותר בגדים באיכות פחותה וכתוצאה מכך לזריקת בגדים שנלבשו מעט פעמים ולזיהום סביבתי מוגבר. בראשית שנות ה1990, יחד עם חזרה למלאכות יד מסורתיות, כגון עבודות טלאים, ורקמה, התפתח שוב עניין בתפירה איטית יותר, להתענג על תיקונים וקישוטים לבגדים, להפכם לאישיים יותר. ניכרת גם השפעה של תרבויות המזרח הרחוק, שבהן מקדשים תיקונים ואף מבליטים אותם בשיטות הבורו, קנטה, וסאשיקו. נשות המערב שהתחנכו על הסתרת תיקונים, מה שנקרא פעם 'תיקון אמנותי', נהנות כעת מצורת ביטוי אמנותית אישית תוך כדי תיקון בגדיהן.
מפרץ קולה
מפרץ קולה (ברוסית: Кольский залив) הנקרא גם פיורד מורמנסק, הוא פיורד הנמשך דרומה מים ברנץ בחלקו הצפוני של חצי האי קולה בצפון מערב רוסיה. אורכו הוא 57 קילומטר, רוחבו המקסימלי שבעה קילומטר ועומקו 200 עד 300 מטר.
חופיו המזרחיים של המפרץ הם סלעיים ותלולים וחופיו המערביים מישוריים יחסית. ערי הנמל מורמנסק וסוורומורסק שוכנות בחופיו המזרחיים של המפרץ. בסיס הצי הרוסי בפוליארני, הבסיס העיקרי של הצי הצפוני, ממוקם בחופו המערבי.
נהרות טולומה (Tuloma) וקולה נשפכים אל המפרץ. הפרשי המפלס של הגאות בו מגיעים עד לארבעה מטר. בחורף עשוי חלקו הדרומי של המפרץ לקפוא. מדרום למורמנסק חוצה את המפרץ גשר מפרץ קולה, הגשר השני באורכו מצפון לחוג הארקטי.
רק ביום הולדת
השיר רק ביום הולדת (ידוע גם כ"יום הולדת חגיגה נחמדת") הוא שיר ילדים שנכתב על ידי המשורר היידי והעברי בנציון רסקין. השיר הוא שיר יום הולדת פופולרי בישראל, במיוחד בגיל הרך. לשיר קיימות מספר גרסאות עם בתים להמשך השיר.
הלחן
כאמור הניגון שימש מאוחר יותר כלחן לשירו של רסקין ולשירים נוספים אחרים.
ראו גם
השיר "היום יום הולדת" גם הוא מאת רסקין.
גו צ'וק טונג
גו צ'וק טונג (בסינית: 吴作栋; נולד ב-20 במאי 1941) הוא פוליטיקאי סינגפורי, שכיהן כראש הממשלה השני של סינגפור, מ-1990 ל-2004.
ראשית חייו
גו צ'וק טונג נולד במושבות המצרים בסינגפור ב-20 במאי 1941. גו למד ב-"Raffles Institution" מ-1955 ל-1960. גו קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת סינגפור ותואר שני בפיתוח כלכלי מויליאמס קולג' ב-1967. אחרי לימודיו הוא חזר לסינגפור כדי לעבוד בממשלה. חלומו של גו לקבל תואר דוקטור נגדע בשל אי העברת המלגה שלו לאוניברסיטה בה נרשם כעמית מחקר לאחר סיום לימודיו בקולג'. ב-2015 הוענק לו תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת סינגפור, בשל תרומתו למדינה.
ב-1969 גו החל לעבוד בחברת ההַמְכָּלָה (הובלת מטענים במכולות) (NOL) כמנהל תכנון ופרויקטים. הקריירה שלו התקדמה במהירות ובשנת 1973 מונה למנכ"ל החברה.
קריירה פוליטית מוקדמת
בבחירות הכלליות של 1976, גו, אז בן 35, נבחר לחבר פרלמנט מטעם מפלגת הפעולה העממית (PAP). הוא מונה לשר מדינה בכיר לענייני אוצר. ב-1981 הוא קודם לתפקיד שר המסחר והתעשייה של סינגפור ומאוחר יותר שירת בתפקידים שונים כגון: שר הבריאות ושר ההגנה.
ב-1985 גו מונה לסגן ראשון לראש הממשלה לי קואן יו. היורש המועדף על לי קואן יו לרשת אותו כראש הממשלה היה טוני טאן, אך גו נבחר על ידי הדור החדש של מנהיגי המפלגה העממית כולל טוני טאן עצמו לתפקיד היורש, ראש הממשלה יו קיבל את החלטתם.
ראש הממשלה (1990–2004)
ב-28 בנובמבר 1990 גו החליף את לי קואן יו כראש הממשלה השני של סינגפור. לי נשאר חבר משפיע בקבינט של גו, מחזיק התפקיד "שר בכיר לשעבר". בבחירות הכלליות של 1991, במבחן האלקטורלי הראשון לגו, הוא הוביל את מפלגת הפעולה העממית לניצחון ברוב של 61% מכלל קולות הבוחרים. ב-1992 לי העביר את תפקיד המזכיר הכללי של מפלגת הפעולה העממית לגו.
כראש ממשלה, גו הבטיח שלטון פתוח וקשוב יותר מהשלטון של קודמו יו. שלטונו כונה "סינגפוריזם עם פני אנוש". פתיחות זו הורחבה גם לתחומי החיים הסוציו-אקונומיים. בזמן כהונתו של גו סינגפור חוותה מספר משברים כדוגמת:
כמזכיר הכללי של מפלגת הפעולה העממית, הוביל את המפלגה לשלושה ניצחונות ב-1991, 1997 ו-2001 בהם זכה באחוזי הצבעה גבוהים למפלגתו (61%, 65% ו-75% בהתאמה). לאחר בחירות 2001 גו ציין כי יפרוש מתפקידו אחרי שיוציא את סינגפור מהמשבר הכלכלי בו הייתה שרויה.
במהלך ריאיון למגזין טיים ביולי 2003, גו הפתיע את תושבי סינגפור כשהודיע כי הממשלה מעסיקה בשורותיה הומוסקסואלים (אפילו בתפקידים רגישים). זאת אף על פי שבסינגפור מעשים הומוסקסואלים אסורים על פי חוק. אף על פי שהכרזתו הובילה למתקפה גדולה מצד עמיתיו השמרנים, היא חיזקה את תדמיתו כמנהיג סובלני ופתוח יותר. באותו החודש אישר לאזרחי סינגפור לבצע קפיצת בנג'י. זאת כחלק מניסיונו לשנות את תדמיתה של המדינה ולהפוך אותה למרכז של תרבות ואמנות. בנוסף איפשר את פתיחת הברים 24 שעות ביממה. במהלך כהונתו בוצעו מעל למאה תיקונים בחוק על מנת " לשחרר מעט את החבל ההדוק שעל צוואר האומה". כמו כן גם עודד את אזרחיו להשמיע קולם אם אינם מרוצים מתפקוד הממשלה.
שר בכיר (2004–2011)
ב-19 במאי חתם עם שר האוצר הישראלי, בנימין נתניהו על הסכם הימנעות ממיסים כפולים, כאשר ביקר בישראל. הסכם זה בא להחליף הסכם שנחתם בין המדינות ב-1971. ב-2006 נשקל שמו כמועמד להתמנות למזכיר הכללי של האו"ם, אך בסופו של דבר מונה באן קי מון מדרום קוריאה לתפקיד.
כיום
לאחר בחירות 2011 בהם השיגה האופוזיציה בסינגפור הישג חסר תקדים בכמות הנציגים שהצליחה להכניס לפרלמנט, פרש יחד עם לי קואן-יו מהקבינט.
במאי 2011 הודיע לי הסיין לונג כי גו ימונה ליועץ בכיר ברשות המוניטרית של סינגפור, ויוענק לו התואר "שר בכיר בדימוס". ביוני 2011 הוענקה לו הדרגה הראשונה של עיטור מסדר השמש העולה על ידי ממשלת יפן.
ב-25 ביוני 2020 הודיע גו על פרישתו מהפוליטיקה לאחר 44 שנים בהם כיהן בין היתר כחבר פרלמנט, שר וראש הממשלה.
משפחתו
גו נשוי ל ולהם זוג תאומים, בן ובת. בנם גו ג'ין הוא פיזיקאי.
Chaise Longue
Chaise Longue הוא סינגל הבכורה של צמד הרוק האנגלי וט לג, שיצא תחת חברת ההקלטות דומינו ב-15 ביוני 2021 כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלהן, Wet Leg. השיר הפך לויראלי בשנת 2021, לאחר שזכה למיליוני השמעות וצפיות והוא זכה בפרס גראמי לביצוע האלטרנטיבי הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-65.
יובל רז
יובל רז (נולד ב-13 ביוני 1978) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
בשנים 1992–1996 למד בתיכון תלמה ילין במגמת אמנות פלסטית. בצה"ל שירת בחיל המשטרה הצבאית. ב-2003 סיים 3 שנות לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב לצד רועי אסף, לוסי דובינצ'יק, ליאת אזר ואודי רוטשילד. במהלך לימודיו זכה במלגות קרן שרת מטעם קרן ישראל אמריקה לשנים 2002 ו-2003
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2003 גילם את עוזיאל רוטנברג בסדרת הטלוויזיה שיצר דניאל טאוב ושודרה בערוץ התכלת "החצר" לצד שיר אידלסון, אביתר לזר, עמוס לביא ואיילת מרגלית. ב-2005 גילם את טל לצד דניאל אפרת בסרטו של יאיר הוכנר "ילדים טובים". ב-2007 גילם את בן ברמן לצד שרון אלכסנדר וחני פירסטנברג בסדרת הטלוויזיה "מסכים" שביים עודד לוטן, ושיחק תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "המקום" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ 10. ב-2008 גילם את מיקי בסרטו של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה". ב-2010 החל לגלם את אלון חג'ג' בסדרת הטלוויזיה שביים יובל שפרמן "אבודים באפריקה".
בתיאטרון
בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות: ב-2004 השתתף במחזמר שביים אילן רונן "שלמה המלך ושלמי הסנדלר". ב-2005 שיחק לצד טלי אורן ואושרי סהר בהצגה "הכבש השישה עשר" שכתב מיקי גורביץ' ע"פ יהונתן גפן. באותה שנה השתתף לצד רותם זיסמן כהן בהצגה "טקסי" שכתבה וביימה סיגל אבין. ב-2006 גילם את גבריאל לצד עידית טפרסון, רונית אלקבץ, דב רייזר ודביר בנדק בהצגה שכתבה וביימה רביד דברה "פירורים". ב-2007 גילם את חמורו של אחמד (גסאן עבאס), יום אביב חמים, יום כפור וסופה בהצגה שכתב תמיר גרינברג "חברון" בבימויו של עודד קוטלר.