cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגבעה הצרפתית
אופי השכונה
בגבעה הצרפתית ישנה אוכלוסייה מגוונת, בעבר רוב תושבי השכונה היו חילונים ומיעוט דתיים אך מתחילת שנות האלפיים הרבה זוגות צעירים דתיים וחרדים מתגוררים בשכונה, ובעקבות כך הוקמו בשכונה כמה קהילות דתיות פעילות מזרמים מגוונים. בשכונה מתגוררות כמה מאות משפחות ערביות, לרוב משפחות ערביות-ישראליות שעברו לירושלים מהמשולש או מהגליל, והן מהוות כ-20% מתושבי השכונה. רבות מהמשפחות הערביות גרות ברחוב ג'ורג' אדם סמית - רחוב שלפני מלחמת ששת הימים היה רחוב קטן בסמוך לשכונת שייח ג'ראח הערבית ובמהלך בניית שכונת הגבעה הצרפתית הוכלל בשטחה. הרחוב הוקם בשנת 1948 בידי משפחות פליטים מהכפר ליפתא, על אדמה שבבעלותן במקום. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, הוכפל מספר הבניינים ברחוב זה בשל הגידול הטבעי באוכלוסייתו. חלק מהמשפחות הערביות עברו אל השכונה משכונות ערביות במזרח ירושלים וכן מהגליל.
קהילה
בקרבת השכונה שוכן בית החולים הדסה הר הצופים.
מחלף שער מזרח
מחלף שער מזרח, הידוע בשם "צומת הגבעה הצרפתית", נמצא בגבול הצפון-מערבי של השכונה. צומת זה הוא צומת חשוב בירושלים, המקשר בין פסגת זאב והיישובים מצפון לירושלים, מרכז העיר וכביש 1. הצומת הומה אדם ופקוק במשך רבות משעות היום, ויש בו טרמפיאדה לחיילים ולתושבי חבל בנימין. בצומת התחוללו מספר פיגועים בזמן האינתיפאדה השנייה שהחלה בשנת 2000.
יחסי דרום אפריקה–רואנדה
יחסי דרום אפריקה–רואנדה הם יחסי החוץ בין רואנדה ודרום אפריקה.
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות כוננו במאי 1995.
יחסי רואנדה ודרום אפריקה עמדו בפני תקופות של מתח מאז 2013 כאשר ראש המודיעין לשעבר של רואנדה, פטריק קארגיה, נרצח בזמן שחי בגלות בדרום אפריקה. היחסים הפכו למתוחים עוד יותר בשנת 2014 כאשר הגנרל הרואנדי לשעבר קאיומבה ניאמוואסה נרצח במיקום ליד יוהנסבורג, דרום אפריקה. בדרום אפריקה, מאמינים ששני ההתנקשויות בוצעו על ידי ממשלת רואנדה. לפני ההתנקשויות נשיא רואנדה פול קגאמה האשים את דרום אפריקה באירוח "טרוריסטים" שביקשו להדיח אותו מהשלטון.
מאז 2018 שתי המדינות ביקשו לנרמל את היחסים. בדו"ח ביולי 2021 של אמנסטי אינטרנשיונל נטען שממשלת רואנדה עסקה בפעילות ריגול נגד נשיא דרום אפריקה סיריל רמפוזה על ידי התקנת תוכנות ריגול של פגסוס בטלפון הנייד שלו באופן לא חוקי. באותו חודש הציעה רואנדה לתאם פעולות עם דרום אפריקה במאמצים להילחם במרד האסלאמיסטי בקאבו דלגאדו.
Lose You Too
Lose You Too הוא סינגל של הזמרת-יוצרת השוודית שיי מרטין. הסינגל שנכתב על ידי פרדריק האגשטאם, היילי אייטן, אנטון גורנסון ואליאס נאסלין, והופק על ידי פרדי אלכסנדר, יצא ב-27 ביולי 2018. נכון ליולי 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-38 מיליון פעמים בספוטיפיי.
גרסת רמיקס של סברו יצאה ב-9 בנובמבר 2018.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויו של המפו הלסטרום, הועלה לערוץ היוטיוב של הזמרת ב-29 ביולי 2018. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5 מיליון פעמים ביוטיוב.
הערב מחזמר
הערב מחזמר הוא מחזמר בכיכובם של דודו פישר וריטה, שהופק על ידי התיאטרון הקאמרי בשנת 1991.
רקע וכתיבה
המחזמר מחולק לשניים: החלק הראשון של המופע נקרא "קול דנרי" והחלק השני של המופע נקרא "הערב מחזמר".
הערב מחזמר
החלק השני של המופע הנקרא "הערב מחזמר" הוא לקט של מיטב הלהיטים ממחזות הזמר “סיפור הפרברים”, “גבירתי הנאווה”, “מצחיקונת” ו“עלובי החיים”.
מתי נתנשק
מתי נתנשק היא סדרת דרמה קומית רומנטית בת שלושה עשר פרקים, ששודרה ב-2007 בערוץ 10.
השחקנים הראשיים הם: יעל שרוני, ליאור אשכנזי, עדי עזרוני, דלית קהן, ליאור רז, יואב הייט, מעיין וינשטוק, עינת ויצמן, רינת אבולעפיה, צחי גראד.
הסדרה נמכרה בהצלחה ל-HBO אירופה וזכתה לגרסאות מקומיות. בסלובניה (במשך שלוש עונות) ובהונגריה (בשם "Társas játék", במשך שתי עונות) הפכה הסדרה לפופולרית. כמו כן, צולמה גם בצ'כיה, רומניה (בשם Rămâi cu mine ), רוסיה ואוקראינה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אנשי האדמירל
אנשי האדמירל (באנגלית: Admiral's Men) הייתה להקת תיאטרון בתקופה האליזבתנית. הלהקה כונתה בתחילת דרכה "אנשי לורד האו" על שמו של מממן הקבוצה צ'ארלס האוורד, וכאשר האוורד הפך בשנת 1585 למפקד הצי הבריטי - הלורד אדמירל הראשי שינתה הלהקה את שמה על מנת לאזכר את תארו של פטרונם. כינויים נוספים, מאוחרים יותר, של הלהקה היו: אנשי נוטינגהאם, אנשי הנסיך הנקרי וכן אנשי אלקטור פלאטינייט.
השחקן הראשי שבלהקה היה אדוארד אלין ומנהל הלהקה היה פיליפ הנסלו. הלהקה הופיע בעיקר בתיאטרון הוורד במחזותיו של כריסטופר מארלו - "טאמבורליין" ו"דוקטור פאוסטוס", וכן במחזות של ג'ורג' צ'פמן וויליאם הוטון.
הלהקה התחרתה בלהקת אנשי הלורד צ'מברלין אשר הציגה מחזות של ויליאם שייקספיר ועם פרישתו של אלין ב-1603 החלה דעיכתה של הלהקה, אשר פורקה לבסוף בשנת 1631.
פורד פלקון XC
פורד פלקון XC (באנגלית: Ford Falcon XC, קרוי גם : Ford Fairmont (XC)) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia, חברת בת של פורד אשר יוצרה בין השנים 1979–1976 באוסטרליה
דוד די סולה פול
דוד די סולה פול (1885–1970) היה הרב הספרדי המוביל במאה ה-20 בארצות הברית. הוא היה סופר ומנהיג אזרחי, ומנהיג בעולם היהודי.
ביוגרפיה
דוד די סולה פול נולד בלונדון, אנגליה, היה צאצא של משפחה ותיקה של רבנים וחוקרים שמקורה בספרד של ימי הביניים. סבו וסבתו היו הרב דוד אהרון די סולה ורבקה מלדולה, סבא רבא שלו היה החכם רפאל מלדולה, רב אנגלי בולט. הוא היה קשור גם לרב אברהם די סולה, לרב הנרי פררה מנדס ולד"ר פרדריק די סולה מנדס. דוד למד באוניברסיטת לונדון, וסיים תואר דוקטור בשפות עתיקות בהצטיינות יתרה, באוניברסיטת היידלברג.
קריירה
בשנת 1907 הוזמן די סולה פול אל קהילת שארית ישראל, המכונה לעיתים קרובות בית הכנסת הספרדי והפורטוגלי. קהילה זו הממוקמת בעיר ניו יורק, היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר בארצות הברית. הוא כיהן כעוזר הרב שלה, תחת הנרי פררה מנדס עד 1919, שנה שבה עזב כדי לעבוד בארץ ישראל המנדטורית. פול חזר לקהילה זו בשנת 1921 כדי להפוך לרב הבכיר שלה במקום מנדס שפרש ב-1920. בהיסטוריה המפורטת שכתב על הקהילה הדגיש פול את המגוון שלה: "כנראה שבשום קהילה אחרת בעולם אין אסופה כה רחבה של יהודים מארבעת קצוות תבל כפי שניתן למצוא בשארית ישראל [...] לאורך שלוש המאות של הקהילה, ההיסטוריה שלה התאפיינה בשילוב האלמנטים שהגיעו אליה משישים מדינות בעולם או יותר". פול כיהן כרב עד 1955, והיה רב אמריטוס מעורב עד סוף ימיו. פול ורעייתו, תמר די סולה פול דאגו במיוחד לעזור לצעירים, להיפגש ולדבר איתם ולהניע אותם לנהל חיים אתיים.
ציונות
בשנת 1919 עזב פול את תפקידו, התרחק מהשפעות מלחמת העולם הראשונה ונסע עם אשתו לארץ ישראל במטרה לבנות מחדש את הארגון העולמי הציוני. בעקבות בן דודו וקודמו, הנרי פררה מנדס, פעל פול בלהט בעד הלאום היהודי. הוא ורעייתו תמר היו מנהיגים בתנועת הנוער "יהודה הצעיר" של ההסתדרות הציונית הדסה, ותמר אף המשיכה להיות הנשיאה הלאומית של הדסה, תוך שאיפה לתמוך בעניין הציוני. פול ואשתו נשארו בפלשתינה א"י במשך שלוש שנים, תמכו בעניין הציוני ופעלו למענו, עד שחזרו לניו יורק כדי שפול ימשיך לבצע את תפקידו כרב. עם עליית הנאציזם בשנות ה-30, פול דיבר יותר ויותר על הצורך במדינה יהודית, וקרא ליהדות ארצות הברית לפעול למען הקמתה. לאחר הקמת ישראל, הוא ורעייתו תמר היו פעילים ללא הרף בתמיכה בעם החדש.
פרסומים
דוד די סולה פול תרגם וערך את ספר התפילה הספרדי לאיגוד הקהילות הספרדיות ב-1954, ואת הסידור האשכנזי להסתדרות הרבנים דאמריקה. ספרי תפילה אלה עדיין נמצאים בשימוש בקהילות ברחבי העולם.
ספרו "הקדיש" (1909, הדפסה שלישית 1964), המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, עוסק במקורותיה של תפילת הקדיש.
די סולה פול כתב מספר ספרים על ההיסטוריה היהודית באמריקה הקולוניאלית, כולל דיוקנאות חרוטים באבן של מתיישבים יהודים מוקדמים. הוא גם כתב ספר בשם "מדוע אני יהודי" (1957), חלק מסדרה שנכתבה על ידי אנשי דת מובילים, שהיא מעין מבוא ליהדות.
יחד עם אשתו, תמר די סולה פול, כתבו את "אמונה ישנה בעולם החדש - דיוקן של שארית ישראל", וכן את "האם יש תשובה: חקירה על כמה דילמות אנושיות" (1966). שניהם ערכו יחד את הגדת פרנצו לפסח.
די סולה פול ערך את ספרי התפילות ששימשו את צבא ארצות הברית.
מורשת
די סולה פול היה מכובד ונערץ ברחבי העולם, הוא שילב חובות רוחניות ופסטורליות עם שירות ציבורי, והוכר כאחד המנהיגים הבולטים בעולמה של יהדות ספרד. די סולה החזיק בתוארי כבוד של דוקטור לאלוהות, דוקטור לאותיות עבריות, דוקטור לאותיות הומניות ודוקטור לתאולוגיה מקודשת.
בשנת 2012, הפדרציה הספרדית האמריקאית ערכה תערוכה קטנה שכללה את מכתביו של דוד די סולה פול.
משפחה
אשתו, תמר די סולה פול, הייתה בתו של הרב חיים הירשנזון. היא הייתה נשיאה לאומית של ההסתדרות הציונית הדסה, ומנהיגה בולטת בזכות עצמה.
בנו, איתיאל די סולה פול, היה חלוץ בפיתוח מדעי החברה ומייסד המחלקה למדעי המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
זיגורד פון אילזמן
זיגוד וילהלם אדולף ארנולד כריסטוף פרנק פון אילזמן (בגרמנית: Sigurd Wilhelm Adolf Arnold Christoph Frank von Ilsemann; 19 בפברואר 1884 – 6 ביוני 1952) היה קצין בצבא הקיסרות הגרמנית אשר התפרסם כשלישו הצבאי של וילהלם השני, קיסר גרמניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, יצא לגלות בהולנד ביחד עם הקיסר ושימש כמנהל אחוזת דורן.
ביוגרפיה
אילזמן נולד בלינבורג ב-19 בפברואר 1884. הוא היה בנו של הגנרל הפרוסי קרל פון אילזמן ושל אשתו תֵקְלַה לבית פריין פון המרשטיין-אקוורד. אילזמן התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, הוצב במשמר הקיסרי והגיע לדרגת האופטמן. ב-1918 הוא הפך לשלישו הצבאי של וילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-10 בנובמבר של אותה שנה, עם סיום מלחמת העולם הראשונה, נאלץ הקיסר לוותר על כסאו ולצאת לגלות בהולנד. אילזמן בחר לפרוש מהצבא ולצאת לגלות יחד עמו.
הקיסר נקלט בתחילה בטירת אמרונכן בידי הרוזן פון בנטינק. הקיסר שהה בטירה במשך שנה וחצי, ובתקופה זו אילזמן התאהב באליזבת פון בנטינק, בתו של הרוזן, שניהלה את משק הבית בטירה לאחר מות אמה. במאי 1920 הם התארסו, ובאוקטובר של אותה שנה הם נישאו. בסוף שנת 1919 רכש הקיסר את אחוזת דורן מידי הברונית המסטרה דה בופור, ולאחר שיפוץ נרחב, עבר לגור בה ב-1920. אליזבת החליטה להישאר באמרונכן ולנהל את משק הבית של אביה. אילזמן החליט לחלק את זמנו בין דורן לאמרונכן, אולם בפועל בילה יותר זמן בדורן.
אילזמן היה האיש הקרוב ביותר לקיסר, ופרט לעבודתו היומיומית גם סייע לו בעבודות הגינה והגיש לו את החדשות החשובות מהעיתונים. הוא היה אחד מהבודדים שיצאו עם הקיסר לגלותו ונשארו עמו עד מותו ב-1941. אילזמן החליט להישאר בהולנד ולבקשתו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, המשיך לנהל את אחוזת דורן. ב-6 ביוני 1952 הוא התאבד בפתח האחוזה.
אילזמן ניהל יומן במשך שנים, אשר חלקים ממנו פורסמו לאחר מותו והוא משמש כמקור חשוב לשנות הגלות של הקיסר. על בסיסו של יומן זה כתב יאן בכמן את הרומן הגרמני "הקיסר בגלות" (Der Kaiser im Exil). בסרט הנשיקה האחרונה של הקיסר גולמה דמותו בידי בן דניאלס.
אראלה תלמי
אראלה תלמי (נולדה ב־26 באוקטובר 1942) היא מוזיקאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
אראלה תלמי נולדה בקיבוץ אפיקים להורים יוצאי וינה, אוסטריה. היא החלה את דרכה כנגנית חליל צד בקיבוץ, המשיכה את לימודיה אצל חלילן התזמורת הפילהרמונית הישראלית אורי שׂהם וזכתה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. לאחר שירותה הצבאי בתזמורת צה"ל המשיכה את לימודי המוזיקה המתקדמים בבית הספר ג׳וליארד בניו יורק, שם למדה אצל חלילן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, ג׳וליוס בייקר, בעזרת מלגה מיוחדת של קרן התרבות התרבות אמריקה-ישראל (1968-1965).
ב־1964 נישאה למנצח-מלחין יואב תלמי, איתו הרבתה להופיע ברחבי העולם כדואו חליל-פסנתר ברסיטלים ומוזיקה קאמרית. הזוג תלמי שיתף פעולה גם כסולנית ומנצח בקונצרטים שונים ובהקלטות לרדיו, לטלוויזיה ולתקליטורים.
לאחר שפרשה מקריירה מוזיקלית רבת שנים עברה אראלה לכתיבת ספרים (2008). תחילה הקדישה זמן לסיפורים מחורזים לילדים וארבעת ספריה הראשונים בסדרת ״ילדי המנגינות״ - ״אל הגליל בעקבות החליל״, ״מי מנמנם פה בתוך חצוצרה?״, ״הרפתקה לילית עם פסנתר״, ״קרן היער המסתורית״ - ראו אור בהוצאת ״מבע״. בהמשך פנתה לכתיבה למבוגרים ורומן הביכורים שלה, לראותה בלבד, רומן היסטורי המתרחש בשנות הארבעים של המאה הקודמת, ראה אור בהוצאת "עולם חדש" בפברואר 2021.
יוראי להב-הרצנו
יוראי להב-הרצנו (נולד ב-5 באוגוסט 1988, כ"ב באב ה'תשמ"ח) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד. טרם בחירתו לכנסת שימש כיו"ר מועצת התלמידים של תל אביב-יפו ועמד בראש תא הנוער של מפלגת שינוי ומטה הצעירים של מפלגת יש עתיד.
ביוגרפיה
התנדב בצה"ל לאחר שקיבל פטור מסיבות בריאותיות, ושירת כשש שנים. את השנתיים האחרונות לשירותו ביצע כחלק ממשלחת מערכת הביטחון להודו, לסרי לנקה ולנפאל. השתחרר בדרגת סרן.
פעילות ציבורית
הצטרף ל-"יש עתיד" בשנת 2013, הקים ועמד בראש "צעירי יש עתיד". התמודד למועצת העיר של הרצליה (מקום שלישי ברשימה) כחלק מרשימת יש עתיד. מוביל תאי הסטודנטים של המפלגה, סיירות השטח, תוכניות המנהיגות של יש עתיד, מערך קשרי החוץ של הצעירים, מרכז את פעילות הנוער ביש עתיד וכן כתב את תוכנית הצעירים של המפלגה.
פעילות פוליטית
לקראת הכנסת ה-20 הוצב במקום ה-30 ברשימת המפלגה לכנסת, שקיבלה 11 מנדטים באותן בחירות ועל כן לא נכנס לכנסת.
הכנסת ה-21 וה-22
הוצב במקום ה-15 ברשימת המפלגה ב, ועם הקמת רשימת "כחול-לבן" הוצב במקום ה-35 ונכנס לכנסת, בגיל 30, והיה חבר הכנסת הצעיר ביותר ב.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-35 ברשימת "כחול לבן" ולא נכנס לכנסת. עם זאת לאחר ההתפטרות של גדי יברקן וויתורו של עידן רול חזר למשכן.
עשהאל בן שבת
עשהאל בן שבת (נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה
בן שבת התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מ.ס. אשדוד ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-16 בינואר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הכח עמידר רמת גן במסגרת גביע הטוטו. עונה לאחר מכן ערך עוד 7 הופעות במפעל ולקראת סיום העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0-2 נגד מכבי הרצליה.
יוראי להב-הרצנו
הכנסת ה-23 וה-24
באוקטובר 2022 דורג במקום שלישי במדד ה'פרלמטר' של שקוף על פעילות בסוגיות אקלים וסביבה.
עשהאל בן שבת
קריירה
באוגוסט עזב להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית במדיה עשה את הצעדים הראשונים שלו כשחקן מוביל בקבוצת בוגרים. בכפר סבא ערך 27 הופעות בליגה והבקיע שני שערי ליגה.
יוראי להב-הרצנו
הכנסת ה-23 וה-24
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע בשנת 2021 הוצב להב-הרצנו במקום ה-14 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונכנס שוב לאחר שהמפלגה זכתה ב-17 מנדטים.
עשהאל בן שבת
קריירה
בקיץ חתם בהפועל ניר רמת השרון עימה העפיל בסיום עונת  לליגת העל לראשונה בתולדות המועדון. את שער הבכורה שלו בליגת העל כבש בניצחון 0-1 נגד בית"ר ירושלים. בינואר נחקר במסגרת פרשת "גול עצמי" בה נחקר בחשד להימורים במשחקי קבוצתו בה נמצא דובר שקר.
יוראי להב-הרצנו
חיים אישיים
להב-הרצנו הוא הומוסקסואל, והוא מתגורר בהרצליה עם בן זוגו, צפריר אביר, דוקטורנט לפיזיקה. להב-הרצנו דובר עברית, אנגלית וצרפתית.
עשהאל בן שבת
קריירה
ב-22 באוקטובר 2015 חתם בהפועל פתח תקווה עד לסיום העונה.
ב-17 ביולי 2017 חתם במ.ס. דימונה. בינואר שוחרר מהקבוצה וחזר לבאקה אל גרבייה.
זיינפ באסטיק
זיינפ באסטיק (בטורקית: Zeynep Bastık; נולדה ב-8 ביולי 1993) היא זמרת-יוצרת ושחקנית טורקייה. את הקריירה שלה החלה בשנת 2014, כאשר הוציאה את השיר "Fırça". השיר הפך ללהיט, תוך שבהמשך הוציאה שורה של להיטים נוספים כמו "Her Yerde Sen", "" ו-"Mod".
השיר "Mod" הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים בטורקיה, תוך ששהה מספר רב של שבועות במצעד טורקיה טופ 20.
חיים וקריירה
זיינפ באסטיק נודלה בצ'נקלה, טורקיה ב-8 ביולי 1993. כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה לאיזמיר והיא השלימה שם את לימודיה בחטיבת ביניים ובבית ספר תיכון. בשנת 2010 החלה ליצור מוזיקה בצורה מקצועית עם להקת "Jackpot" שפעלה באיזמיר, תוך שהיא עצמה הקליטה מחדש בעיקר שירים ולהיטים ידועים. עד שנת 2012 היא הופיעה עם להקה זו על בערים שונות, ביניהן: איזמיר, אסקישהיר ובורסה. בהמשך, הצטרפה כרקדנית ב-Fire of Anatolia. היא ביצעה קולות רגע בשיר "Lüzumsuz Savaş" של מוראט דלקיליס. בעזרתו של דלקיליס, היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Fırça" בשנת 2014. השיר הפך ללהיט וצבר למעלה מ-11 מיליון השמעות בספוטיפיי. היא החלה את קריירת הסולו שלה זמן קצר לאחר מכן. בהמשך, היא זכתה לפרסום והוכרה נוספים לאחר שהוציאה גרסת כיסוי לשירו של אז'ל "Felaket". בנוסף, היא ביצעה גרסאות כיסוי למספר שירים אחרים, תוך שרובם היו בעיקר של פיקרי קראייל, הארון קולסק ואמיט סיין. את גרסאות הכיסוי העלתה לערוץ היוטיוב שלה ובזכותם, זכתה להצלחה נוספת.
ביוני 2019 היא הוציאה סינגל עם אניל פיאנצ'י ששמו היה "". השיר הפך ללהיט ובאותם הזמנים השתתפה בתפקידים קטנים בתוכניות טלוויזיה כמו "Adı Mutluluk", "Yasak Elma", "Sil Baştan" ו-"Umuda Kelepçe Vurulmaz". היא זכתה לפופולריות נוספת לאחר שהסינגל שלה "Her Yerde Sen" הפך לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה באותו השם "Her Yerde Sen", ששידור בכורתה היה ב-14 ביוני 2019. השיר הציג מצב רוח תוסס, שהוביל לכך שהוא עצמו הפך ללהיט בטורקיה.
באסטיק הפכה לפרזנטורית של אדידס בשנת 2019 ושל Sunsilk בשנת 2020. לקראת סוף שנת 2019 ותחילת 2020 יצא להיטה "Mod", שהוקלט ביחד עם מוסטפא סנדל. השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים כאשר שהה זמן רב בפסגת מצעד טורקיה טופ 20, תוך שביוטיוב צבר למעלה מ-85 מיליון צפיות.
יחסי בלגיה–רואנדה
יחסי בלגיה–רואנדה הם היחסים הבינלאומיים והדיפלומטיים בין בלגיה לרואנדה. היחסים בין המדינות החלו תחת המנדט של חבר הלאומים, כאשר המדינות המודרניות רואנדה ובורונדי נשלטו כרואנדה-אורונדי. כמעצמה הקולוניאלית, מערכת היחסים של רואנדה עם בלגיה הייתה משמעותית לאורך ההיסטוריה של המדינה, גם לאחר העצמאות.
קשר ראשוני
רואנדה ובורונדי היו שתי ממלכות עצמאיות באזור האגמים הגדולים לפני המרוץ לאפריקה. ב-1894 הם סופחו על ידי הקיסרות הגרמנית ובסופו של דבר הפכו לשני מחוזות של מזרח אפריקה הגרמנית. כחלק מהמערכה של בעלות הברית במזרח אפריקה, רואנדה ובורונדי נפלשו על ידי כוח בלגי ב-1916. הכוחות הגרמניים באזור היו קטנים ומפוזרים בשטח גדול מאוד. רואנדה נכבשה במהלך אפריל-מאי ובורונדי ביוני 1916.
שלטון בלגי
הסכם ורסאי לאחר מלחמת העולם הראשונה חילק את האימפריה הקולוניאלית הגרמנית בין מדינות ההסכמה. מזרח אפריקה הגרמנית חולקה, ובלגיה קיבלה את רואנדה-אורונדי למרות שזו ייצגה רק חלק קטן מהשטחים שנכבשו על ידי הכוחות הבלגים במזרח אפריקה. מאוחר יותר, חבר הלאומים העניק רשמית את רואנדה-אורונדי לבלגיה כמנדט B-Class ב-20 ביולי 1922. משטר המנדט היה שנוי במחלוקת גם בבלגיה והוא לא אושר על ידי הפרלמנט הבלגי עד 1924. בניגוד למושבות שהיו שייכות לכוח הקולוניאלי שלה, מנדט היה כפוף תאורטית לפיקוח בינלאומי באמצעות ועדת המנדטים הקבועה של הליגה (PMC) בז'נבה, שווייץ.
לאחר תקופה של אינרציה, הממשל הבלגי הפך להיות מעורב באופן פעיל ברואנדה-אורונדי בין השנים 1926 ו-1931 תחת המושל שארל ויסין. הבלגים הרחיבו וגיבשו מבנה כוח המבוסס על מוסדות ילידים. בפועל, הם פיתחו מעמד שליט של הטוטסי כדי לשלוט רשמית על אוכלוסיית הוטו בעיקר, באמצעות מערכת הצ'יפים ותתי-הראשים תחת השלטון הכללי של שני המוואמי. מדע הגזע והאיגניקה הובילו את המנהלים הבלגים להאמין כי הטוטסי קשורים קשר גנטי יותר לאירופים מאשר בני ההוטו. כמה חוקרים, כולל ג'ון הנינג ספיק, הפיצו את ההשערה ההאמיטית שקבעה כי הטוטסי צאצאי "קווקזים שחורים" שפלשו לאירופה והיו אבותיהם של כל העמים האפריקאים "המתורבתים" יותר.
חבר הלאומים פורק רשמית באפריל 1946, בעקבות כישלונו במניעת מלחמת העולם השנייה. את חבר הלאומים החליף האו"ם החדש. בדצמבר 1946 הצביע הגוף החדש על סיום המנדט על רואנדה-אורונדי והחלפתו בסטטוס החדש של "טריטוריית נאמנות".
עצמאות
בעקבות תנועות עצמאות אנטי-קולוניאליות ברחבי אפריקה, ותסיסה ברואנדה שכללה את הפלת המלוכה במהפכה ברואנדה, רואנדה-אורונדי הפכה לעצמאית לאחר מעבר חפוז ב-1 ביולי 1962. היא התפרקה על פי קווים מסורתיים, והפכה לרפובליקה של רואנדה ולממלכת בורונדי.
לאחר העצמאות
הרפובליקה העצמאית החדשה של רואנדה, תחת הנשיא הראשון שלה, גרגואר קאייבנדה, כוננה מיד יחסים דיפלומטיים רשמיים עם בלגיה.
תקופת קופון
בתחום הפוליטי, בתקופה זו השתלט אחד מראשי השבטים שישבו באזור על מערב הונשו ועל החצי הצפוני של קיושו, תהליך שבסופו נוסדה המשפחה הקיסרית. ייתכן שתלי הקבורה בטנגשימה ושני מקדשי שינטו עתיקים ביקושימה סימנו את גבולות המדינה החדשה.
תלי הקבורה
קופון הם תלי קבורה שנבנו עבור השכבה השלטת בין המאה ה-3 למאה ה-7 ביפן. התלים מכילים היכלי קבורה מאבן וחלקם מוקפים בחפיר. יש שוני רב בין קופון אחד למשנהו, כשעגול ומרובע הן הצורות הנפוצות ביותר. צורה ייחודית היא צורת חור מנעול, בעל חזית מרובעת ועורף עגול. גודלם של הקופון נע בין מספר מטרים בודדים עד אורך של 400 מטרים. לרוב נקברו מסביב להיקף הקופון האניווה, פסלוני טרקוטה בעלי משמעות טקסית.
יחסי בלגיה–רואנדה
רצח עם
ב-12 באפריל הודיעה ממשלת בלגיה כי היא מושכת את חייליה, והחלה לקרוא לנסיגה מוחלטת של UNAMIR.
לאחר רצח העם
בלגיה כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם רואנדה לאחר רצח העם. היא אחת התורמות הגדולות ביותר של רואנדה לסיוע דו-צדדי, תרם 41.84 מיליון דולר בשנת 2019.
תקופת קופון
תלי הקבורה
הקופון העתיק ביותר ביפן הוא ככל הנראה קופון הוקנויאמה השוכן במחוז נארה ומתוארך לסוף המאה ה-3. באותו אזור נבנו בנוסף מספר תלי קופון בעלי צורת חור מנעול במאה ה-4, ומנהג זה התפשט במאה שלאחר מכן לכל רחבי יפן. עם זאת, במאה ה-6 נעלמו הקופון בעלי צורת חור המנעול, ככל הנראה בשל הרפורמות השלטוניות שבוצעו לצד הגעת הבודהיזם ליפן. הקופון הגדולים האחרונים שנבנו הם קופון אימשירוזוקה באוסקה שאורכו 190 מטרים וקופון איווטויאמה בפוקואוקה שאורכו 135 מטרים.
חצר יאמטו
קיימת מחלוקת בנוגע לזמן בו החלה תקופת שלטון יאמטו, אך ישנה הסכמה כללית ששליטי יאמטו החזיקו בשלטון עד המאה ה-4. למרות השלטון הכללי של הקבוצה האתנית של היאמטו, אוטונומיה מקומית נשמרה לאורך כל התקופה, ורק במאה ה-6 שלטה קבוצה האתנית של היאמטו באופן ישיר בכל החלק הדרומי של יפן.
הישות הפוליטית יאמטו הופיעה לראשונה במאה ה-5. היא הכילה מספר שבטים חזקים, כשבכל שבט עמד פטריארך שערך את כל הטקסים הדתיים לקאמי של השבט. בתוך השבטים הייתה מערכת מעמדות, והמשפחה ששלטה בחצר יאמטו הייתה העילית של מעמד האריסטוקרטיה. מנהיגים בולטים זכו לתוארי קאבאנה שעברו בירושה ושימשו שמות משפחה.
בסופו של דבר השתלט שבט יאמטו על שבטי הונשו וקיושו, ושם השבט הפך שם נרדף ליפן כולה. בהתבסס על הדגם הסיני, החלו בני יאמטו לפתח מערכת שלטון מרכזית והם ייסדו חצר קיסרית הנתמכת על מנהיגי שבטים הכפופים להם. מהגרים מסין ומקוריאה שהתיישבו ביפן נקראו טוֹראיג'ין והביאו עמם אלמנטים תרבותיים רבים מן היבשת. לפיכך, נהנו הטוראיג'ין מיחס מועדף מצד שלטונות יאמטו, ואף הקימו שבטים משלהם.
שפה
מכיוון שהיפנים, הסינים והקוריאנים כתבו את ההיסטוריה שלהם בכתב סיני, קשה לזהות את אופי הגייתן המקורי של המילים. אף על פי שכתב לא היה בשימוש בקרב היפנים הקדומים, יכולותיהם הספרותיות של המהגרים מהיבשת הרשימו את האליטה של החברה היפנית באותה עת.
האניווה
פרשים באותה העת לבשו שריון ונשאו חרבות וכלי נשק נוספים. זאת ניתן להסיק מפסלי ההאינווה שהקיפו ומילאו את תלי הקבורה של האליטה. להאניווה ניתנו צורות רבות כגון: סוסים, עופות, מניפות, דגים, בתים, כלי נשק, מגנים, שמשיות, כריות וצורות אדם.
לקראת תקופת אסוקה
את מקומה של תקופת קופון תפסה תקופת אסוקה באמצע המאה ה-6 עם הגעת הבודהיזם ליפן. הדת הוצגה רשמית ביפן בשנת 538, ושנה זו מסמלת את תחילת תקופת אסוקה. בתקופה זו גם אוחדה סין תחת שושלת סווי וההשפעה התרבותית של סין על יפן התרחבה מאוד.
ניקולאי אורלוב
ניקולאי אורלוב (ברוסית: Николай Орлов;  8 במאי 1863 - 5 באוגוסט 1924) היה צייר ז'אנר רוסי ומורה לאמנות; קשור להנודדים וחבר של ליב טולסטוי.
ביוגרפיה
שיעורי האמנות הראשונים שלו הגיעו מדודו, צייר אייקונים מקומי. מ-1882 עד 1892 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה אצל אילריון פרינישניקוב ולדימיר מקובסקי.
הוא סיים את לימודיו עם מדליית כסף ומשפחתו עברה לכפר קולשובו שבמחוז קאלוגה, שם צייר עיטורים בכנסייה המקומית. בשנת 1893 החל להציג עם הנודדים והיה חבר בשנת 1896. כעבור שנתיים עבר לכפר אובירלובקה, ליד מוסקבה ובשנת 1902, למוסקבה עצמה.
הוא התיידד עם ליב טולסטוי, איתו חלק דעות רבות, והיה מבקר תדיר ביסנאיה פוליאנה בשנים 1907 עד 1910. טולסטוי התייחס אליו לעיתים קרובות כ"אמן האהוב עליי" וכתב את ההקדמה לאוסף ציוריו של אורלוב בשם " איכרים רוסים", פורסם ב-1909. בקיץ שבין 1909 ל-1912, הוא חי ועבד באחוזתו של בנו של ליב, סרגיי טולסטוי, מלחין ואתנומוזיקולוג, שבמחוז טולה. בשלב זה, הוא גם קיבל תמיכה כספית מסוימת ממקסים גורקי.
במהלך שנות ה-1900, הוא צייר איקונות ועיטורי כנסיות במחוזות טמבוב, טולה, קלוגה ואוראל. בשנים 1913 עד 1919 הוא ומשפחתו חיו בליפטסק, ומנעו מהם תלאות מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית. כשהיה שם, הוא לימד ציור בבית ספר לבנות.
מלחמת האזרחים הרוסית הביאה אותו בסופו של דבר לקחת את משפחתו לקובאן, שם עזר בארגון קומונת איכרים. עם זאת, המלחמה שבאה לאחר מכן פגעה בו קשות. בשנת 1922 פשטו חמושים על מחסני הקומונה, תוך שהם הרגו את בנו ושתיים מבנותיו. לאחר הטרגדיה הזו הוא התיישב במייקופ, אך לא הצליח להתגבר על צערו, חלה וחזר למוסקבה ממש לפני מותו ב-1924.
חסן אל-עסכרי
חַסַן אִבְן עַלי אַל-עַסְכַרי (בערבית: حسن بن علي بن محمد العسكري; 846–874), האימאם השיעי האחד-עשר. על פי אמונת השיעים, חסן הוא אביו של מוחמד אל-מהדי, גואל העולם בראייה המוסלמית.
לידתו ומשפחתו
קיימות מסורות שיעיות שונות לגבי מקור כינויו של חסן אבן עלי, "אל-עסכרי", שנגזר מן המילה הערבית "עסכר" - צבא. מסורת אחת טוענת כי מקור הכינוי בעיר מגוריו של חסן, העיר סאמרא, שבאותה העת חנו בה צבאות רבים של הח'ליפים. מסורת שיעית אחרת טוענת כי הח'ליף העבאסי קרא לחסן לבקרו בארמונו בבגדאד; הוא הורה לצבאו לצעוד מולו, כדי לשכנע את חסן בחוסר התוחלת של כל מרידה אפשרית (מאחר שהקהילה השיעית, שחסן שימש כמנהיגה, הייתה עוינת לשלטון העבאסי). כאשר הסתיים המסדר, ביקש חסן מהח'ליף להציץ בין שתי אצבעות ידו; הח'ליף ראה צבא גדול מזה שלו עצמו, הכולל פרשים וחמוש בחרבות וברומחים. הח'ליף, שנדהם מהנס, כינה אותו "אל-עסכרי".
לטענת מספר מקורות שיעיים, חסן נישא לשפחה ביזנטית, שהייתה נכדתו של קיסר רומאי, בשם נרג'ס. במקורות שיעיים אחרים לא מוזכרים נישואיו של חסן.
מאסר ושחרור
לטענת מקורות שיעיים, הוצא חסן ממעצר הבית שלו, והושם בבית הכלא בבגדאד. בתקופה זו של בצורת ורעב, הופיע מטיף נוצרי מול קהל מוסלמים, הרים את ידיו לעבר השמים, התפלל וגשם החל לרדת. הח'ליף דאג כי המוסלמים ימירו את דתם לנצרות בעקבות אירוע זה. חסן הבטיח כי ילך למקום הכינוס, ובעת שהנוצרי יבצע את הנס, הוא ישכנע את המאמינים להישאר מוסלמים. חסן הותר מכלאו והגיע למקום ההתקהלות, בעת שהנוצרי הרים את ידיו, התפלל וירד גשם, אל-עסכרי אמר לאחד מבני לווייתו להביא את העצם שמוחבאת בידו של המטיף. כשהעצם הובאה אליו, הוא אמר כי זוהי אחת מעצמותיו של הנביא מוחמד, שגרמה לתפילות הנוצרי להתקבל בשמים, והמאמינים הבינו את התרמית. האימאם חסן התפלל וגשם רב ירד לאדמה, והפך אותה לפורייה שוב. בתמורה, שוחרר חסן מכלאו, והושם חזרה בסאמרא תחת מעצר בית, הוא לא הורשה לבקר באל-מדינה.
למדנות
לטענת מקורות שיעיים, עסק חסן אל-עסכרי במהלך מרבית חייו בלימוד הקוראן והאסלאם. הוא חיבר מספר ספרים בנושא, ואף כתב ספר פירוש לקוראן בן 1,920 עמודים, שחוקרים בעתיד עשו בו שימוש. כמו כן, הוא הוסיף מספר רב של חדית'ים (שיעיים) על דבריו של מוחמד. הוא נחשב לאדם אמין, ומאמין אדוק.
מותו
חסן אל-עסכרי מת ב-1 בינואר 874 בסאמרא, כשהיה בן 27 או 28. לטענת השיעים, בדומה לאימאמים אחרים, הוא הורעל בהוראת ח'ליף מבית עבאס, על ידי ערבוב רעל על פירות שאכל. הוא הותיר אחריו ילד בשם מוחמד, שהיה אז בן חמש. השיעים מאמינים כי הילד הוא המהדי. מקורות סוניים רבים אינם מכירים בקיומו של מוחמד, וטוענים כי חסן לא היה נשוי ולא היו לו צאצאים.
הלווייתו
על פי מקורות שיעיים, במהלך ההלוויה, כשאחיו של חסן, ג'עפר אבן עלי, התכוון להוביל את התפילה, ניגש אליו בנו של חסן, מוחמד, ואמר לג'עפר כי הוא אינו יכול להוביל את התפילה בהלווייתו של אימאם, מאחר שאינו אימאם. מוחמד בן החמש ניהל את התפילה, ולאחר מכן נעלם בשל בואם של חיילי הח'ליף.
אוום – מרכז רוחני בינלאומי לשלום
אֶוָום – מרכז רוחני בינלאומי לשלום (מכונה גם מרכז רוחני ערבה) הוא ארגון חוץ-ממשלתי ללא כוונת רווח, שהוקם בשנים 2014-2013 ביוזמתה של דבורה צביאלי המכונה לאמה דבורה-הלה, על ידי כמה מתלמידיה הוותיקים. הארגון ממוקם בערבה התיכונה בישראל, ממומן מתרומות ומתשלומים בעבור שירותים ורשום כחברת בת של עמותת "שיטה וחוכמה".
חסן אל-עסכרי
קבורתו
חסן נקבר במאוזוליאום שבו נמצא גם קברו של אביו, עלי אל-האדי, במסגד אל-עסכריה בסאמרא שבעיראק. באתר, שנחשב לקדוש עבור השיעים, ביצעו סונים קיצונים (בעלי קשר מסוים לאל-קאעידה) פיגוע תופת ב-22 בפברואר 2006, והרסו חלק גדול מהמבנה המפואר.
אוום – מרכז רוחני בינלאומי לשלום
המרכז פועל ברוח הבודהיזם הטיבטי וחיים בו כעשר נזירות בודהיסטיות.
חסן אל-עסכרי
קבורתו
את חשיבותם הרבה של האימאמים עבור השיעים ניתן לראות בתגובתם לפיגוע זה, שהוביל להחרפת הסכסוך הבין-עדתי בעיראק, והתעצמותן של פעולות המיליציות השיעיות במדינה נגד המיעוט הסוני.
אוום – מרכז רוחני בינלאומי לשלום
רקע
המרכז הוקם בשנים 2013-2014 ביוזמתה של דבורה צביאלי (תלמידתו של הנזיר קֵן רינפוצֵ'ה גשה לובסָנג תַ'רצִ'ין ושל גשה מייקל רואצ') על ידי כמה מתלמידיה הוותיקים.
משמעות השם
השם "אֶוָום" מורכב משתי הברות בסנסקריט (ཨེ་ཝཾ) ויש לו משמעות סמלית במסורת הבודהיסטית. לפי פרסומים של הארגון, השם משקף את המצב הנאור האולטימטיבי של חופש מוחלט, טוהר וחוכמה. הוא גם משקף את החיבור הבלתי ניתן להפרדה בין עולם טהור ושלו לבין שלום וטהרה בלב תושבי העולם, הטענה שהשגת טוהר ושלווה פנימיים משתקפת באופן אוטומטי בסביבה החיצונית.
מטרה ופעילות
לפי אתר המרכז, מטרתו העיקרית היא לפעול למען שלום בר קיימא במזרח התיכון ובכך לתרום לשלום עולמי.
המרכז מקיים תוכניות לימוד בנושא בודהיזם, קורסים וסדנאות יוגה ומדיטציה, סדנאות בהנחיית דוברים מקומיים ואורחים מחוץ לישראל, ריטריטים, פעילויות משותפות בין יהודים ישראלים, ערבים, פלסטינים ואנשים מרחבי העולם.
בשנת 2019 אירח המרכז את לאמה גיומה קנסור רינפוצ'ה לובסנג ג'מפה ואת חוקר התודעה אלן וואלאס, המתמחה בבודהיזם טיבטי.
ב-8 בינואר 2021, החלו חברי המרכז ברטריט בשתיקה שנמשך עד ינואר 2022. במהלך הרטריט אמורים היו המשתתפים להיות מנותקים לחלוטין מהעולם החיצון. סדנת השתיקה הזו היא, ככל הידוע, הראשונה מסוגה המתקיימת בישראל.
ביקורת
בשנת 2010 פרסם ארגון יד לאחים החרדי אזהרה כנגד הקמת המרכז, שאותו הגדיר הארגון כמרכז ללימוד עבודה זרה.
בכתבה שפורסמה בהארץ במאי 2021 עלו טענות מצד תלמידים לשעבר במרכז וקרובי משפחה, לגבי הנאמנות המוחלטת שנדרשת מהתלמידים כלפי המורה, דבורה צביאלי, השירותים שהתלמידים מספקים לה, ולגבי חרמות שמוטלים נגד תלמידים שעזבו את המרכז. בנוסף, עלו טענות לגבי קשר אינטימי בין צביאלי לאחד מתלמידיה (בעקבותיו החליטה צביאלי לקחת נדרי פרישות עד סוף חייה) ולגבי היותה תלמידה ומתרגמת של מייקל רואץ', ששמו נקשר בשערוריות שונות ואשר הוכרז אישיות בלתי רצויה במרכז של הדלאי לאמה בדרמסאלה. הטענות נדחו על ידי צביאלי עצמה וחלק מתלמידיה.
מואה אואזיס
המרכז ממוקם במתחם האירוח מואה-אואזיס שבבעלותו של האדריכל ספי קרייתי. בשנת 2018 הקים מנהל המתחם סוללות עפר על מנת להסיט את תוואי נחל שביה העובר בסמוך, ולתפוס מי שיטפונות. כתוצאה מכך נרמסו צמחי מדבר, ועצים הצומחים בערוץ הנחל החלו להתייבש. המנהל הורשע בפגיעה בערך טבע מוגן ונגזר עליו מאסר על תנאי.
יוזף דיטריך
יוזף "זפ" דיטריך (בגרמנית: Josef "Sepp" Dietrich; 28 במאי 1892 – 22 באפריל 1966), קצין בכיר בוואפן אס אס בדרגת אוברסט-גרופנפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה בחודשים הראשונים של מלחמת העולם השנייה, ועל ארמיית הפאנצר השישית במהלך קרב הארדנים.
לאחר המלחמה נשפט כפושע מלחמה ונידון למאסר עולם.
לפני מלחמת העולם השנייה
יוזף דיטריך נולד בהוואנגן שבבוואריה למשפחה קתולית, הוא היה הבכור מבין שישה ילדים, ואביו עבד כמחסנאי בבית חרושת לגבינות. בגלל קשיים כלכלים של המשפחה דיטריך נאלץ לצאת לעבודה בגיל צעיר. דיטריך עבד כקצב עד שנת 1911. באותה שנה התגייס לצבא הבווארי. במלחמת העולם הראשונה שירת כסמל ונפצע פעמיים. ב-1917 היה מהחיילים הראשונים ששירתו בכוחות השריון הגרמנים שאך זה הוקמו.
בדצמבר 1931 הועלה לדרגת גרופנפיהרר וכל יחידות האס אס במרחב צפון גרמניה הועמדו תחת פיקודו. במרץ 1933 מונה ל"מלווה אישי" של היטלר וכן עמד בראש יחידת המשמר של ברלין (SS-Wachbataillon Berlin).
בשנת 1934 נמנה דיטריך עם הפעילים הבולטים בליל הסכינים הארוכות, שבו טיהר היטלר את ארגון האס אה (SA). המתקפה על האס אה בוצעה על ידי הארגון המתחרה, האס אס; דיטריך, כקצין בכיר בארגון, נטל חלק פעיל באירועים, והיה אחראי למעצרם והוצאתם להורג של מספר קציני אס אה בכירים במינכן, ביניהם אחד מחבריו הקרובים (מפקד משטרת מינכן). כאות הוקרה לנאמנותו של דיטריך, הוא קודם ימים אחדים לאחר ליל הסכינים הארוכות לדרגת אובר-גרופנפיהרר, דרגה המקבילה לדרגת גנרל. יחידתו של דיטריך בברלין הפכה במהלך אותה שנה ללייבשטנדרטה אס אס הראשונה אדולף היטלר, יחידת שומרי הראש של אדולף היטלר.
דיטריך פיקד על הלייבשטנדרטה בזמן כניסתם לאוסטריה (האנשלוס) בשנת 1938 וכיבוש צ'כוסלובקיה בשנת 1939.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפכה הלייבשטנדרטה לדיוויזיה ה-1 של האס אס ודיטריך היה מפקדה. הוא פיקד על יחידה זו בעת ההתקפה על פריז ובקרב סביב דנקרק. הוא המשיך לפקד על הלייבשטנדרטה בזמן המתקפה על יוון ויוגוסלביה, ובמבצע ברברוסה. דיטריך הצליח להפוך את אנשי האס אס, שעברו הכשרה כשומרים וסוהרים, לחיילים קשוחים. כבר באפריל 1942 היה דיטריך גנרל השריון הוותיק ביותר בצבא וזכה מהימלר לדרגת אוברסט-גרופנפיהרר באס אס וגנרל-אוברסט ביחידות השריון של הוורמאכט.
בשנת 1943 קודם והתמנה כמפקד קורפוס הפאנצר אס אס הראשון. דיטריך פיקד על יחידה זו בזמן פלישת בעלות הברית לנורמנדי בשנת 1944. ארוין רומל ניסה להגיע להפסקת אש עם בעלות הברית ופנה לדיטריך ביולי אותה שנה בשאלה מה יעשה הוואפן אס אס במקרה כזה. דיטריך ענה שיציית להוראותיו של רומל ללא עוררין.
בסוף שנת 1944, בקרב הארדנים, פיקד על ארמיית הפאנצר השישית, והיה אחראי להוצאתם להורג של שבויי מלחמה אמריקאים בטבח מלמדי.
בנקודה זאת יחסיו עם היטלר התחילו להתערער, כתוצאה מסירובו של היטלר לתת למפקדיו מרחב פעולה והוראתו שכתוצאה מכישלון מתקפת אגם בלטון חייליו של דיטריך היו צריכים להסיר את סרט השרוול של יחידתם ממדיהם, הוראה שדיטריך התעלם ממנה ולא העביר אותה הלאה.
במהלך שירותו עוטר דיטריך בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים, אחד העיטורים הגבוהים ביותר בגרמניה הנאצית.
דיטריך פיקד על יחידות שריון בווינה, אך נכשל בניסיון למנוע את כיבוש העיר על ידי הסובייטים. יחד עם כל גרמניה הנאצית, נכנע לחיילי ארצות הברית ב-8 במאי 1945.
אחרי מלחמת העולם השנייה
בשנת 1946 העיד דיטריך במשפטי נירנברג, ולאחר מכן נשפט בעצמו על אחריותו לטבח מלמדי. הוא הורשע בביצוע פשעי מלחמה ונגזר עליו עונש מוות, אבל לאחר מתן עדויות לטובתו מצד קצינים גרמנים העונש הומתק למאסר עולם.
בשנת 1951 הומר עונשו לֹ-25 שנות מאסר וב-1955 זכה לחנינה ושוחרר לאחר עשר שנים בכלא לנדסברג. בשנת 1957 נעצר שוב ונשפט על ידי בית משפט גרמני על חלקו בליל הסכינים הארוכות, ונגזרה עליו תקופת מאסר של 18 חודשים. הוא ריצה שישה חודשי מאסר שוב בלנדסברג ושוחרר בשנת 1959 ממאסרו.
דיטריך נותר נאצי בהשקפותיו עד סוף ימיו, היה פעיל ב-HIAG (ארגון ותיקי הוואפן אס אס) ונלחם להכרה בחברי הוואפן אס אס לשעבר כחיילים לגיטימיים ולהשוואת זכויותיהם לאלו של ותיקי הוורמאכט.
דיטריך מת מהתקף לב בלודוויגסבורג בגיל 73. כ-7,000 מחבריו לנשק לשעבר השתתפו בהלווייתו.
קרפדת המדבר הסונורי
קרפדת המדבר הסונורי (שם מדעי: Incilius alvarius) היא מין של דו-חיים ממשפחת הקרפדיים החי בדרום ארצות הברית וצפון מקסיקו.
תיאור
תפוצתה היא באזור דרום-מערב ארצות הברית שלגדות נהר חילה ונהר הקולורדו שבין ניו מקסיקו, דרום אריזונה ואולי גם בקליפורניה וכן מדרימה למקסיקו בסונורה, סינלואה וצ'יוואווה. הקרפדה חיה גם במדבר סונורה, ובעוד מדבריות ואזורים צחיחים יחסית אך בהם היא נמצאת סמוך לנחלים, מעיינות ותעלות ניקוז.
הקרפדה היא פעילת לילה המתחבאת ביום במאורות מכרסמים. היא ניזונה לרוב מחרקים ופרוקי-רגליים אחרים. עונת רבייה שלה חלה בין יולי לאוגוסט בבריכות רדודות, בהם הנקבה מטילה עד 8,000 ביצים.
רעלה של הקרפדה מורכב בעיקר מהחומר O-methyl-bufotenin, אשר מרתיע טורפים כמו כלבים אף שדביבונים למדו לאכול רק את החלקים הרכים שלה וכך להימנע מהם. בתרבות היא ידועה במסו-אמריקה ובארצות הברית ומקסיקו המודרניות כמשמשת לסם ממריץ, אשר הרעל גורם להשפעות פסיכואקטיביות חזקות תוך 15 שניות. הרעל מופרש כאשר מלקקים את עור הקרפדה והדבר גורם להתמכרות מסוימת אליה, אם כי הדבר נחשב לסם לא-חוקי בארצות הברית.
שמואל צוקר
שמואל צוקר הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבת הנח"ל, מפקד אוגדת עזה ומפקד עוצבת הגליל. לאחר שחרורו מצה"ל שימש ראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) במשרד הביטחון. שירת גם במשטרת ישראל, כמפקד הימ"מ.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. עבר צוקר מסלול הכשרה כלוחם, קורס סיור וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות, לחם במלחמת ששת הימים ונפצע בידו. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה. בשנת 1978 שימש צוקר כמפקד גדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני, ופיקד עליו במבצע ליטני בקרב לכיבוש הכפר אל-ח'יאם. בשנים 1980–1981 פיקד על הימ"מ. בשנים 1986–1987 פיקד על חטיבת הנח"ל. הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת עזה. בשנים 1992–1993 פיקד על עוצבת להב, ובשנים 1996-1994 פיקד על עוצבת הגליל. תפקידו האחרון היה נספח צה"ל בגרמניה.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל מונה לראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) במשרד הביטחון. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כחוקר מטעם ועדת וינוגרד וחקר את מהלכי עוצבת הגליל בפיקוד גל הירש. בשנת 2011 עמד בראש ועדת בדיקה פנים משרדית שבדקה את פרשת מסמך הרפז. ב-2017 סיים כהונה בת 6 שנים כראש מינהל הרכש, ופרש לגמלאות. באותה שנה מסר עדות במשטרה בעניין תיק 3000.
מתגורר בראש העין.
גבריאל חזות
ביוגרפיה
חזות נולד במקנס שבמרוקו. עלה לישראל בגיל צעיר מאוד אחרי שמשפחתו נדדה במרוקו מעיר לעיר בציפייה לאישור יציאה ממרוקו. משפחתו הייתה בין הראשונות בשיכון ציבורי בעכו. את עיקר חינוכו הדתי והציוני קיבל בסניף בני עקיבא המקומי, בבית הכנסת לצעירים ישראל הצעיר בשכונת וולפסון בעיר, ובישיבות בני עקיבא בהן למד. למד שנתיים בכפר הרא"ה וסיים את לימודיו במגמה הריאלית בישיבת בני עקיבא בקריית שמואל.
קודם לשרותו הצבאי למד שנה אחת בישיבת מרכז הרב. את שירותו הצבאי התחיל בהנדסה הקרבית, רוב השרות הצבאי עשה בחיל השריון וסיים אותו בפיקוד העורף בדרגת סא"ל. השתתף במלחמת יום הכיפורים כקצין צעיר.
השיטה המחודשת
על פי שיטת הלימוד "השיטה המחודשת" משמשת המשנה כמקור הלימוד העיקרי טרם שניגשים ללימוד הסוגיא התלמודית הרלוונטית. לפי "השיטה המחודשת" רוכש התלמיד מיומנויות יסוד וטכניקות חקר מודרניות ומדעיות, ככלים לניתוח המשנה כדי להשיג סימולציה שלמה ככל שניתן לדיון שהתרחש בבית המדרש התנאי והאמוראי.
שיטת הלימוד "השיטה המחודשת" אינה פרשנות חדשה למשנה, ואף לא פרשנות אקדמית. השיטה המחודשת מניחה במודע כי פירוש האמוראי למשנה הוא הפירוש המיטבי, והשאיפה היא להבין היטב, אותו ואת פרשניו הראשונים והאחרונים.
לפי השיטה החדשה יש להבין להעריך את טקסט המשנה ללא סיוע הפרשנים כגון רש"י ותוספות, אלא על הלומד להתמודד עם הטקסט בכוחות עצמו.
יחסי אוסטריה–מקדוניה הצפונית
יחסי אוסטריה–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה האוסטרית לבין הרפובליקה של מקדוניה הצפונית. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-23 בדצמבר 1994.
יחסים מדיניים
אוסטריה, כחברה באיחוד האירופי, תומכת במאמצי מקדוניה להצטרף לארגון. בנוסף היא גם תומכת בה במהלך הליברליזציה של הוויזה, ואף תמכה בדיוני הנציבות האירופית, אשר קיבלה בשנת 2009 החלטה חיובית לגבי התחלה של משא ומתן להצטרפות מקדוניה לאיחוד האירופי.
אוסטריה היא אחת מ-131 מדינות המכירות בשמה החוקתי של מקדוניה.
יחסים דיפלומטיים
אוסטריה מחזיקה במקדוניה שגרירות בסקופיה. מאידך, מקדוניה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-2 קונסוליות באינסברוק וסנקט פלטן.
טרור מיזוגיני
טרור מיזוגיני ("טרור של עליונות גברית" או "מיזוגיניות קיצונית") הוא טרור הנובע משנאת נשים ומטרתו לפגוע בנשים. טרור מיזוגיני הוא בדרך כלל אירוע אלים רב-נפגעים המבוצע על ידי גבר מתוך תחושת עליונות על נשים, ונתפס בעיניו כנקמה על התנהגות של נשים שאינה עולה בעיניו בקנה אחד עם תפיסתו הפטריארכלית.
הטרור המיזוגיני מכוון לעיתים קרובות לפגוע בבני אדם המייצגים תכונות שמעוררות כעס בעיני הטרוריסט. למשל, גבר עלול לתקוף נשים וגברים נאים, אם לפני כן אישה נאה דחתה את חיזוריו המיניים.
משנת 2018 נתפס הטרור המיזוגיני כ"איום עולה" על ידי חוקרי טרור. טרור מיזוגיני ועליונות גברית נוספו לרשימות של מספר ארגונים הנלחמים בטרור.
מקור הביטוי
במאמר מאוחר יותר, משנת 1993, מחברי המאמר החלו לקשר בין אלימות במשפחה לבין צורות אחרות של אלימות נגד נשים, בהן אונס ואלימות מינית. במאמר משנת 1995 טבע את הכינוי "טרור פטריארכלי" המתאר דפוס של שליטה בנשים באמצעות אלימות. הוא היה הראשון שחיבר באופן ישיר בין הגדרת טרור לבין אלימות במשפחה.
התודעה הציבורית לאלימות המונית כלפי נשים גברה לאחר, שלאחריהם הסתבר שרוב הקורבנות של אירועי ירי המוני בארצות הברית הן נשים. לורי פני כינתה את הפיגועים הללו "מיזוגיניות קיצונית", ורבקה סולניט הציעה ב-2018 את הכינוי "טרור הקשור לשנאת נשים" בהתייחסה לאירועי אלימות של אינסלים, או בקצרה "טרור מיזוגיני". מאז 2018 מופיע ביטוי זה בספרים ומחקרים רבים אודות התופעה.
מאפיינים
מיזוגיניה שכיחה באופן כללי אצל טרוריסטים, גם בקרב אלה ההורגים בני אדם מסיבות אחרות. לדוגמה, אלן (הארי) גודמן פרץ באפריל 1982 להר הבית, רצח שומר ווקף ופצע מספר מתפללים. בחקירה התברר שגודמן היה בעל רקע בעייתי ביחסיו עם נשים, וזה היה אחד הגורמים לפיגוע שביצע.
טרור מיזוגיני מאופיין על ידי מספר מניעים המשותפים לרוב התוקפים. להלן המניעים העיקריים שנמסרו על ידי התוקפים בחקירות של מקרי טרור מיזוגיני.
תחושת זכאות למין
במקרים בהם אינסלים ביצעו מעשי רצח המוני, הם טענו כי המניעים העיקריים שלהם הם זכאות למין ולקשר רומנטי, וכמו כן טענו שרצו לנקום על "פגיעה ברגשותיהם" לאחר שנדחו על ידי נשים, וגם "להעמיד את הנשים במקומן". לדוגמה, בפיגוע הירי נגד נשים באיסלה ויסטה, קליפורניה, בשנת 2014, פרסם התוקף מנשר בו כתב: "בתקופת הלימודים בקולג' נמנעו ממני סקס וכיף והנאה. אתן הבנות מעולם לא נמשכתן אליי. אני לא יודע למה, אבל אני אעניש את כולכן בשל כך. זה אי-צדק, זה פשע."
תחושת הזכאות למין הייתה גם המניע העיקרי בפיגוע הירי באטלנטה (2021). התוקף, שהיה דתי אדוק וטופל בעבר במרפאה לגמילה מהתמכרות למין, האשים נשים בתסכול המיני שלו.
עליונות גברית
במקרים רבים של טרור מיזוגיני התוקפים אמרו שהם מאמינים שהפמיניזם הוא "כוח מרושע" השולט בחברה על חשבון הגברים, באופן דומה לתאוריות אנטישמיות על "אליטות יהודיות" השולטות כביכול בעולם. בחלק מהמקרים התוקפים טענו שהם לא שונאים נשים, אלא פיתחו שנאה כלפי פמיניזם וכלפי נשים ספציפיות שנתפסות בעיניהם כמייצגות את הגישה הפמיניסטית, ובפיגועיהם ניסו לפגוע בנשים מסוג זה.
הוכחת גבריות
על פי החוקרת ג'סיקה ולנטי, חלק מהפיגועים נגד נשים מונעים על ידי רצונם של הגברים התוקפים להתאים לסטריאוטיפ לפיו "גברים אמיתיים הם חזקים" באמצעות אלימות. במקרים רבים האידאולוגיה של האינסלים כוללת תיעוב כלפי גברים שנתפסים כמוצלחים מינית עם נשים, ובמספר פיגועים מסוג זה הותקפו גם גברים.
הסתה מקוונת
החוקרת הבריטית לורה בייטס זיהתה קריאות לאלימות המונית נגד נשים בקבוצות דיון באינטרנט בהן נושאי הדיון הם בעיות האופייניות לגברים בעולם המודרני, כמו תאונות עבודה, סרטן ומקרי התאבדות. בקבוצות אלה נפוצה שנאת נשים, וחלק מהמשתתפים חולקים כבוד למי שתוקף נשים ומעודדים טרור מיזוגיני.
הטלת אימה
פיגועי טרור, ככלל, נועדו לזרוע פחד בציבור. פיגועי טרור מיזוגיני נוטעים פחד אצל כלל ציבור הנשים, מפני שקורבנות טרור מיזוגיני נבחרו רק בשל היותן נשים, ולא מפני שהיה להן קשר כלשהו לרוצח.
דרכי התמודדות
מחקר מצא שדרך ההתמודדות של גופי ממשל עם פיגועי טרור מיזוגיני היא פחות החלטית וזוכה לפחות תשומת לב לעומת סוגים אחרים של פיגועי טרור, כמו טרור אסלאמי. אחת הסיבות לכך היא שפיגועים אלה נתפסים יותר כ"אירוע פרטי" ולא כאירוע בעל משמעות פוליטית שמטרתו פגיעה בנשים. יתרה מזו, תקיפות של אינסלים לעיתים מכוונות כנגד גברים ונשים ללא הבחנה, לכן קשה לזהות את המניע כמבוסס על מגדר.
הכרה בטרור מיזוגיני כסוג של טרור
בשנת 2018 נוספו טרור מיזוגיני ועליונות גברית לרשימות של ארגוני טרור המרוכזות בידי (ICCT) בהאג,  (START) והמרכז המשפטי לדרום העני (SPLC). מכונים אלה גם עוקבים אחר קבוצות דיון באינטרנט המפיצות את האידאולוגיה האינסלית.
גם הליגה נגד השמצה התייחסה לתופעה בדו"ח משנת 2018 בו נכתב: "בכל פעם שארגוני עליונות לבנה ארסיים מפיצים את שנאתם, אנחנו מיד מגנים אותם וקוראים להם קיצוניים. לא היינו מספיק החלטיים בגינוי גברים שמביעים כעס אלים ותיעוב כלפי נשים."
מניעת טרור מיזוגיני
בפברואר 2021 פורסם מחקר לפיו ניתן למקם פיגועי טרור מיזוגיני ברצף של פגיעות מיניות הכולל התעללות בבני זוג, הטרדה מאיימת, הטרדות מיניות ואלימות נגד נשים. עורכי המחקר ממליצים לטפל בטרור מיזוגיני באמצעים דומים לטיפול בבעיות מסוג זה, למשל בעידוד תוכניות למעורבות בקהילה למניעת פגיעה מינית (כגון ).
חוקרים באוסטרליה המליצו להתייחס לטרור מיזוגיני כאירוע ביטחוני משמעותי הפוגע בביטחון האישי של כלל האזרחים, בדומה לסוגים אחרים של טרור, ולנהל מעקב מודיעיני אחר קבוצות אידאולוגית של אינסלים, כפי שנעשה עבור אידאולוגיות אחרות המעודדות טרור.
על פי החוקרת ג'סיקה ולנטי, כפי שהפמיניזם הצליח לחולל שינוי תרבותי אצל נשים צעירות, עליו לחולל שינוי דומה אצל גברים צעירים ולהעניק אלטרנטיבה ראויה לאלה המתקשים להתמודד עם הלחץ החברתי להתאים לסטריאוטיפ הגברי ועלולים להצטרף לקהילות מקוונות של אינסלים.
הרשעות בדין
כריסטופר קלירי תכנן פיגוע נגד שנערך ב-2019 בפרובו, יוטה. הוא נתפס, נשפט והורשע באיום בטרור. במשפטו השתמש בטיעונים של זכאות למין ולקשר רומנטי כמניעים למתקפה. הוא נדון לחמש שנות מאסר, ומקרה זה נחשב לאירוע המשפטי הראשון שניתן לסווג כטרור מיזוגיני.
, בפברואר 2020, בוצע על ידי אדם שהיה חלק מקבוצת אינסלים, וגם הוא הורשע בטרור מיזוגיני.
בינואר 2021 נתפס אדם באדינבורו, סקוטלנד, שרכש כלי נשק ותכנן לבצע פיגוע טרור מיזוגיני. הוא הורשע ונדון למאסר.
פיגועים בולטים
במהלך השנים התרחשו פיגועי טרור מיזוגיני רבים. בחלק מהמקרים נעצרו חשודים בתכנון פיגועים מסוג זה, והפיגועים נמנעו.
להלן מספר פיגועי טרור מיזוגיני בולטים.
לקריאה נוספת
החוקרות ו פרסמו מספר ספרים (באנגלית) על תרבות האינסלים ועל מיזוגיניה.
American Political Science Review
American Political Science Review הוא כתב עת אקדמי שפיט הרואה אור פעם ברבעון ומכסה את כל תחומי מדע המדינה. זהו כתב העת הרשמי של החברה האמריקאית למדע המדינה (American Political Science Association) הרואה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. כתב העת הוקם בשנת 1906. עורכו הנוכחי הוא תומאס קניג מאוניברסיטת מנהיים.
מיכל לייב כץ
מיכל לייב כץ (זאנגאר) ( 1846 – 5 באוקטובר 1922, יג' בתשרי תרפ"ג), היה מאנשי הישוב הישן, ממייסדי המושבה פתח תקווה, סייע למושבות שהקימו אנשי העלייה הראשונה והעלייה השנייה, יזם בניית שכונות מחוץ לחומות בירושלים, גאל אדמות ארץ ישראל. על שמו רחובות בפתח תקווה ובירושלים.
קורות חיים
כץ נולד בקאריי (קרולי ביידיש) למד בישיבת מהר"ם שיק, ועלה לארץ ישראל בגיל 17 עם רבו, טוביה גדליה פרוינד. ברדת כץ מהאוניה אל הסירה המביאה לנמל יפו החלו המשיטים את הסירה לסחוט כספים הנוסעים באיום כי חפציהם יזרקו לים. כץ חטף משוט מהספן הערבי והחל לצעוק עליו בהונגרית, והסירה הגיע ליפו ללא תוספת תשלום.
כץ למד בישיבת עץ חיים, ונישא לרבקה בתו של ראש הישיבה משה נחמיה כהניו שנפטרה בלידת הבת הראשונה. בשנת 1875 נישא בשנית לפראדל וייסנשטרן אחות אשתו של דוד גוטמן ועבר לגור ביפו.
בעזרת חיים אמזלאג קיבל כץ מהשלטון הטורקי בחכירה את מס הדרכים ("בדל קארוסה"), שהיה נגבה עבור כל עגלה אשר נסעה בדרך ירושלים - יפו. חלק מהכנסותיו העביר לנזקקים באמצעות קבוצת יהודים מכובדים.
ידידותו עם יהושע שטמפפר החלה בעת שזה ראה את כץ מגן על חנוונית יהודיה מפני 3 חיילים תורקים בידו האחת, כאשר בידו השנייה החזיק את תיק הטלית והתפילין. שטמפפר לקח ממנו את הטלית והתפילין, וכך הכה בהם כץ בשתי ידיו עד שהסתלקו.
מרבית שנות חייו עסק במצוות יישוב ארץ ישראל: בייסוד ובסיוע למושבות ובגאולת קרקעות. בשנת 1883 התיישב בראשון לציון וקשר קשרי עבודה הדוקים עם יהושע אוסוביצקי, פקיד הברון. סייע לחברת גאולה ברכישת קרקעות.
לאחר החלטת חובבי ציון בועידת דרוסקניק שהתקיימה בשנת 1887 על פתיחת משרד של חובבי ציון ביפו אשר יטפל במושבות, הציע שמואל הירש, מנהל מקוה ישראל ונציג הברון, את כץ לתפקיד במשרד זה בשל ניסיונו הרב.
שלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסע לגרמניה עקב מחלת בתו. בשנת 1920 חזר כץ לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. לאחר מותו הספיד אותו הרב חיים זוננפלד. כץ נקבר בהר הזיתים.
ייסוד פתח־תקווה – תרל"ח (1878)
בשנת 1878, היה כץ אחד מהמייסדים הראשונים של המושבה פתח תקווה, יחד עם גוטמן, שטמפפר, ברנט, רגנר, ראב. הקרקעות עובדו "על ידי שטמפפר, כץ, ראב ורגנר ומשפחותיהם נשארו ביפו." כץ פיקח גם על נחלתו של זרח ברנט בעת נסיעתו לאנגליה לשם יצירת מקורות הכנסה נוספים.
עקב אומץ לבו וכוחו הרב, מונה כץ גם כאחראי על קניית אמצעי הייצור למושבה. כץ רכש בהמות עבודה בלוד. בעצת האגרונום רגנר רכשו מחרשות אירופאיות. לאחר שהוברר כי נדרשים להם שוורים חזקים יותר כדי להפעיל את המחרשות האירופאיות, נשלח כץ לדמשק לקנות שוורים חדשים.
בשנת 1878 כץ הוביל שיירת גמלים מקלקיליה שנשאה על גבה גרעיני חיטה ושעורה לזריעה. בדרכו הותקף קשות על ידי כפריים ערביים אריסי אנטואן בישארה טיאן. כץ החליט לתבוע את תוקפיו למשפט. בהיות כץ נתין אוסטרי, הקונסול האוסטרי בליווי שני רופאים שבדקו אותו. גזר הדין היה חצי שנת מאסר לעשרים מתוקפיו והתנצלות של טיאן בפני מתיישבי פתח תקווה ושרי יפו.
כץ ואחרים סברו כי הקדחת נגרמה בשל קרבת המושבה פתח תקווה לביצות הירקון, לכן בשנת 1881 נרכשה אדמת יהודייה המרוחקת מהמים. בשנת 1883 נבנו עליה 11 בתים ורפתות. כץ וסלומון נתבעו למשפט בגין בנייה לא חוקית, לכן פנו לעזרתו של הקונסול האוסטרי.
בתאריך 29 במרץ 1886 התנפלו תושבי יהודייה על תושבי פתח תקווה עקב סכסוך קרקעות. מתיישבי פתח תקווה פנו אל כץ ואל שמעון רוקח כדי שייצגו אותם בבית המשפט. המשפט עורר תהודה ציבורית רחבה. בתאריך 19 באפריל 1886 פנו כץ, גוטמן, ראב ושטממפר אל הקונסול האוסטרי וביקשו את מעורבותו כדי שיתקיים משפט צדק, ומתוך כוונה להפוך את "הפרשה לתקרית בינלאומית.".
כץ סייע למתיישבי פתח תקווה בהרחבת שטח המושבה. בשנת 1903 כץ מכר בשותפות עם אנטון קאסר 3,300 דונם בתיווך חברת גאולה עבור מתיישבי פתח תקווה. בשנת 1904 רכשו מתיישבי פתח תקווה 2,800 דונם נוספים שנקראו "אדמות החול". כץ סייע ברישום "אדמות החול" בטאבו על שמם של המתיישבים שרכשו אותה.
ואדי חנין (נס ציונה)
ראובן לרר רכש את אדמת ואדי חנין, שמצפון לה התחילה להתפתח נס ציונה. לשם השלמת עסקת הרכישה חזר לאודסה בשנת 1883, והפקיד את נחלתו ואת בנו משה בידי כץ. בתקופה זו חי משה יחד עם משפחתו של כץ ובעקבות כך נוצרו קשרים הדוקים בין המשפחות. כץ פיקח על העבודות החקלאיות בנחלה, והכשיר את משה בעבודות חקלאיות. כץ דגל בגיוון המשק החקלאי ולכן יזם קשר בין משה לרר לבין הטמפלרים שהיו בעלי ידע בגידול דבורים וברדיית דבש. משה לרר המשיך לפתח את הענף והיה לדבוראי העברי הראשון. בהמשך כץ סייע לראובן לרר גם במשפט נגדו בתואנה כי הדבורים פוגעות בתנובת ההדרים.