cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרגיסקוס אלברטיס
1990–1996
בעונת הצטרף לפנאתינאיקוס שחקן ה-NBA לשעבר דומיניק וילקינס, ותואר היורוליג הראשון של המועדון נראה קרוב מתמיד. הוא העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות למשחק בתחרות, הוביל את פנאתינאיקוס בנקודות במהלך הניצחון בגמר מול ברצלונה עם 17 נקודות, ונבחר לחמישיית פיינל פור היורוליג. בחצי גמר הליגה היוונית התמודדה פנאתינאיקוס התמודדה מול פאניוניוס בהדרכת דושאן איבקוביץ'. אלברטיס קלע 12 נקודות בשמונה הדקות האחרונות של משחק 3 הדרמטי, והוביל את פנאתינאיקוס לגמר, שם הפסידה לאולימפיאקוס. הוא גם זכה עם פאו בגביע הבין-יבשתי של פיב"א ב-1996, והעמיד ממוצעים של 19.7 נקודות למשחק מול אולימפיה, שהייתה אז אלופת הליגה הארגנטינאית והליגה הדרום אמריקאית של פיב"א.
1996–2004
אלברטיס ביסס את מעמדו כאחד הכוכבים הראשיים של פנאתינאיקוס, למרות העונה המאכזבת שחוותה הקבוצה בעונת. גם אחרי שהגדיל את ממוצע הנקודות שלו ל-12.7 נקודות למשחק, הוא לא הצליח לעזור לפאו להגיע לפיינל פור 1997, לאחר שהפסידו לאלופה בסופו של דבר, אולימפיאקוס, ברבע הגמר. 35 הנקודות שלו מול קאחה סן פרננדו קבעו את השיא האישי שלו ביורוליג. גם בליגה המקומית לא הצליחה הקבוצה לזכות בתואר, כש-29 הנקודות של אלברטיס נגד פאוק סלוניקי במשחק 2 בפלייאוף רבע הגמר לא הספיקו כדי למנוע הפסד 90–85.
כשהיא מחוזקת על ידי אגדת NBA נוספת, ביירון סקוט, בעונת 1997/98 זכתה פנאתינאיקוס באליפות יוון הראשונה שלה מאז 1984. בסדרת חצי הגמר נגד א.א.ק. אתונה, שזה עתה הפסידה בגמר היורוליג לקינדר בולוניה והובלה על ידי וילי אנדרסון וויקטור אלכסנדר. אלברטיס קלע 16.7 נקודות בממוצע למשחק בסדרה והוביל את פנאתינאיקוס בנקודות. בעקבות הניצחון בסדרת הגמר על פאוק ופרדראג סטויאקוביץ' הוא נבחר לחמישיית העונה בליגה היוונית, לצד חברו לקבוצה דינו ראדג'ה.
לאחר הכישלון הבלתי צפוי להגיע לרבע גמר היורוליג בעונת אחרי הפסד לטים סיסטם בולוניה בשמינית, אלברטיס זכה בתואר ליגה יוונית נוסף. פנאתינאיקוס ניצחה את אולימפיאקוס בגמר, לאחר ששברה את יתרון הביתיות וניצחה במשחק החמישי והמכריע בהיכל השלום והאחווה.
אף על פי שהחמיץ חלק חשוב מ- (בה שיתף פעולה עם עודד קטש) בשל פציעה, אלברטיס עדיין חזר בזמן כדי לעזור לפנאתינאיקוס לזכות באליפות היורוליג השנייה שלה בפיינל פור בסלוניקי (שם ניצחה את מכבי תל אביב בגמר), כמו גם באליפות הליגה היוונית השלישית ברציפות, וניצחה את פאוק בגמר. יחד עם דיאן בודירוגה הוא הוביל את פנאתינאיקוס בנקודות בסדרת הגמר, עם ממוצע של 15.7 נקודות למשחק.
בעונה שלאחר מכן, אלברטיס עזר להוביל את פנאתינאיקוס לגמר הסופרוליג ב-, עם ממוצע של 13.4 נקודות למשחק. הירוקים הפסידו למכבי תל אביב בגמר. בליגה היוונית שוב התמודדה פנאתינאיקוס בגמר מול אולימפיאקוס, בה כיכב אקס פאו דינו ראדג'ה. לאחר שסדרת הגמר הייתה בשוויון 2–2, אלברטיס קלע 23 נקודות במשחק 5, כולל שבע נקודות רצופות לקראת סיום המשחק, ובכך זכה עם פנאתינאיקוס בתואר נוסף בליגה היוונית. ההילה שלו, במיוחד בקרב האוהדים הירוקים, הלכה וגברה.
גם אחרי שזכה בכל התארים האפשריים ברמת המועדונים, הצמא של אלברטיס לתארים לא שכך. בעונת הוא הוביל את פנאתינאיקוס יחד עם דיאן בודירוגה, עם ממוצע של 10.2 נקודות למשחק. בגמר היורוליג נגד קינדר בולוניה הוא קלע 11 נקודות, והראה מנהיגות לאורך כל המשחק כדי להניף את הגביע השלישי בקריירה.
עקב השיפוץ של היכל ניקוס גאליס עבור אולימפיאדת אתונה נאלצה פנאתינאיקוס נאלצה לעבור לספורטינג ארנה, בעל הקיבולת של 2,500 אנשים, לעונת. בעקבות כך ירד תקציב המועדון בכמעט חצי, ופגע בחוזקה של הקבוצה. למרות זאת, פנאתינאיקוס הובילה את הבית המוקדם שלה בעונה הסדירה עם מאזן 11–3. לאחר שהעמיד ממוצע של 12.7 נקודות למשחק בשלושת משחקי הטופ 16 הראשונים, העונה של אלברטיס נקטעה בגלל פציעה שגרמה לו להחמיץ את שלושת המשחקים הנותרים. בלעדיו פנאתינאיקוס לא הצליחה להגיע לפיינל פור היורוליג 2003. בליגה היוונית אלברטיס עזר להבטיח את הדומיננטיות של פאו, וזכה בתואר החמישי שלה בשש עונות. הוא קלע 12 נקודות בממוצע למשחק בגמר מול א.א.ק. אתונה, ונבחר ל-MVP של הליגה. לפני כן, הוא הוביל את הירוקים לגביע היווני הראשון שלהם מאז 1996, לאחר שקלע 22 נקודות בגמר מול אריס סלוניקי ונבחר ל-MVP של הטורניר.
עונת 2003/04 הייתה דומה לקודמתה, ופנאתינאיקוס נשארה בספורטינג ארנה. אף על פי שאלברטיס רשם ממוצעים של 11.2 נקודות למשחק והעניק מנהיגות של ותיק בחדר ההלבשה, עונת היורוליג שלו הסתיימה שוב בפציעה במשחק הרביעי של הטופ 16 מול ברצלונה, ופנאתינאיקוס שוב לא הצליחה להעפיל לפיינל פור. התואר השישי של אלברטיס בליגה היוונית הגיע לאחר שהעמיד ממוצע של 11 נקודות בפלייאוף, כולל 21 נקודות מול אולימפיאקוס ברבע הגמר.
2004–2009
בעונת נעשתה התאמה לאלברטיס. כשהוא לא יכול לתרום למערכות התובעניות של המאמן הראשי ז'ליקו אובראדוביץ' בצורה יעילה כמו קודם, הוא לא פתח בחמישייה באף אחד מהמשחקים. למרות זאת, הוא עלה מהספסל כקלע, מה שהעניק לקבוצה נקודות וניסיון יקרי ערך. יחד עם הכוכבים החדשים של הקבוצה - דימיטריס דיאמנטידיס, יאקה לאקוביץ' ומייק באטיסט, פאו עלתה לפיינל פור היורוליג 2005 במוסקבה, שם הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב של שארונאס יאסיקביצ'יוס ואנתוני פארקר. אלברטיס סיים את עונת היורוליג עם ממוצע של 8.4 נקודות למשחק, הנמוך ביותר מאז עונת היורוליג הראשונה שלו בעונת 1993/94. באותה עונה הוא שוב זכה בליגה היוונית, לאחר שהעמיד ממוצעים של 12 נקודות למשחק מול א.א.ק. בגמר.
במהלך עונתו ה-16 עם פנאתינאיקוס, לאלברטיס היה אותו תפקיד כמו בשנה הקודמת. כשירד מהספסל, הוא עזר לקבוצתו להגיע לטופ 8 היורוליג. בסדרת רבע הגמר, טאו קרמיקה עשתה מהפך במהלך המשחק השלישי המכריע באתונה, ובכך מנעה מפאו להגיע לפיינל פור היורוליג ב-2006. האכזבה הזו הוקלה מעט בעקבות הסוויפ מול אולימפיאקוס בגמר הליגה היוונית.
עונת הייתה נהדרת לפנאתינאיקוס, והיא זכתה בכתר משולש: גמר היורוליג באתונה, בליגה היוונית ובגביע היווני. תרומתו של אלברטיס לא הייתה משמעותית במגרש, אבל הקפטן של הירוקים היה משמעותי מאוד בחדר ההלבשה. עונת 2007/08 אישרה זאת, כאשר אלברטיס היה המנהיג של פאו מחוץ למגרש, אף על פי שתרומתו על המגרש שוב הייתה מוגבלת. פאו זכתה באותה עונה שוב בליגה היוונית ובגביע היווני. עונת 2008/09 הייתה האחרונה שלו בסגל הקבוצה, ותפקידו היה בשלב זה סמלי בלבד.
2009–היום
"פרגי", כפי שכונה בפנאתינאיקוס, נחשב לסמל במועדון. גם לאחר פרישתו, אלברטיס מעולם לא עזב את הקבוצה. משנת 2009 הוא כיהן בתפקידים רבים: מנהל טכני, מאמן, עוזר מאמן ומנהל אקדמיות הנוער של המועדון. ב-2020 הוא הפך לג'נרל מנג'ר משותף של המועדון. ב-12 באפריל 2022 הודח אלברטיס מתפקידיו הניהוליים והוחלף בארגיריס פדולאקיס, לאחר עונה רעה ביורוליג.
1995–1998
ההופעה הראשונה של אלברטיס במדי נבחרת יוון בכדורסל הייתה במשחק ידידות נגד ב-28 במאי 1993, כשהיה בן 18 בלבד. הטורניר הגדול הראשון בו ייצג אלברטיס את יוון היה יורובאסקט 1995, כשהיה בן 21. יוון עלתה לחצי גמר הטורניר וסיימה את התחרות במקום הרביעי, אחרי שהפסידה ליוגוסלביה. אלברטיס, ששימש כמחליף ליורגוס סיגלאס, לא פתח באף אחד מהמשחקים ולא קיבל זמן משחק משמעותי. הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 4.9 נקודות למשחק.
בשנה שלאחר מכן אלברטיס כבר היה חבר קבוע בנבחרת יוון והשתתף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה 1996. אף על פי שעדיין לא פתח בחמישייה, תרומתו עלתה ל-8.6 נקודות למשחק, ויוון סיימה במקום החמישי הטוב ביותר, ההישג הטוב ביותר שלה. עם זאת, היה ברור שעזיבתו של שחקן הנבחרת האגדי, פנאיוטיס יאנאקיס, תגדיל את אחריותו של אלברטיס.
ביורובאסקט 1997, יוון שוב התחילה את הטורניר עם שאיפות גבוהות מאוד, וניצחון מול הטוענת לתואר בבית המוקדם העלה את תקוותיהם עוד יותר. תפקידו של אלברטיס בקבוצה נותר ללא שינוי, שכן הוא נותר אופציה משנית, אבל הוא היה יותר משמעותי בהתקפה ורשם ממוצע של 6.9 נקודות למשחק. יוון הפסידה בסופו של דבר בחצי הגמר לאלופת הטורניר, יוגוסלביה, בתוצאה 80–88. נבחרת יוון סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה במשחק על מדליית הארד לרוסיה, בתוצאה 78–98.
1998–2001
יוון, שרצתה להוכיח שהיא חלק מהטופ העולמי, שאפה להגיע לפחות לחצי הגמר באליפות העולם 1998, שנערכה באתונה. אלברטיס העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, מה שתרם מאוד להגעה של יוון למקום הרביעי בטורניר. הוא קלע את השלשה שחתמה את גורלו של משחק רבע הגמר מול, והעניקה ליוון יתרון 65–58, 53 שניות לסיום המשחק.
ביורובאסקט 1999 נראה היה שאלברטיס מוכן להוביל את יוון לפודיום בפעם הראשונה מאז 1989. אחרי שהוביל את הנבחרת בהתקפה, עם ממוצע של 18.1 נקודות למשחק במוקדמות, נראה היה שאליפות אירופה גדולה מחכה לכוכב היווני. עם זאת, חוסר מזל מנע מאלברטיס את ההצלחה. כמה ימים לפני הטורניר, אלברטיס נפצע קשה במהלך האימון. הפציעה הזו גרמה לו לא רק להחמיץ את אליפות אירופה, אלא גם חלק מרכזי בעונת המועדונים 1999/00. בלי המנהיג ההתקפי שלה סיימה יוון במקום ה-16 והאחרון בטורניר. כתוצאה מכך הם לא הצליחו להעפיל לאולימפיאדת סידני 2000.
יוון נאלצה לחכות ליורובאסקט 2001 כדי לחזור לזירה הבין-לאומית. הנחרת הייתה בעיצומה של תקופת מעבר, שבמהלכה הכוכבים הצעירים שלה תיאו פאפאלוקאס, אנטוניס פוטסיס ולזארוס פאפאדופולוס לא הצליחו לבנות מיד נבחרת תחרותית במיוחד. אלברטיס, לאחר עונה טובה עם פנאתינאיקוס, היה צריך להראות לדור הצעיר של השחקנים היוונים את הדרך להצלחה. המשחק הראשון מול האלופה המכהנת הוכיח שאלברטיס מוכן למלא את תפקידו כמנהיג. שלשה שלו עם הבאזר העניקה ליוון ניצחון מרשים, 83–82. הנבחרת, לעומת זאת, עדיין לא הגיעה לרמה של מועמדת למדליה, והתבוסה 82–105 ל במשחק הבא אישרה זאת. כתוצאה מכך, כדי להגיע לרבע הגמר המשחק של יוון מול נראה כמשימה קשה. לאחר שהובילה את המשחק בהפרש של 22 הפרש בדקה ה-18 של המשחק, נבחרת יוון קרסה בסופו של דבר מול הקו הקדמי האימתני של הגרמנים, שכלל את דירק נוביצקי ושון בראדלי, והפסידה 75–80. אלברטיס קלע 16 נקודות בממוצע בטורניר, אבל יוון סיימה במקום התשיעי. זו הייתה ההזדמנות האחרונה שלו להגיע להצלחה עם הנבחרת הלאומית כמנהיגה, במיוחד מאחר שיוון לא העפילה לאליפות העולם 2002.
2001–2004
לפני יורובאסקט 2003 אלברטיס היה שחקן שהמנהיגות והניסיון שלו עם פנאתינאיקוס ונבחרת יוון לא יסולאו בפז. לכן, בדיוק כמו בפנאתינאיקוס, אף על פי שתפקידו בנבחרת יוון הפך למשני על המגרש עדיין היה תפקיד מוביל מחוץ למגרש. הוא היה אחראי על העברת ערכים כמו מחויבות, שותפות ושאפתנות לדור החדש. לאחר שיוון סיימה במקום החמישי גם ביורובאסקט 2003 וגם באולימפיאדת אתונה הביתית ב-2004, הכוכב הוותיק הודיע על פרישה מנבחרת יוון.
בסך הכל היו לאלברטיס 155 הופעות בנבחרת יוון הבוגרת, בהן הוא קלע בסך הכל 1,605 נקודות, ממוצע של 10.4 נקודות למשחק בקריירה.
פרופיל שחקן
אלברטיס נחשב במשך רוב הקריירה שלו כאחד הקלעים הטובים באירופה. בעוד חוסר האתלטיות שלו וכישורי החדירה הממוצעים לא אפשרו לו לייצר לעצמו זריקות, יכולת הקליעה יוצאת הדופן שלו, יחד עם שילוב נדיר של גובה וטכניקה, הפכה אותו לשחקן שקשה מאוד להתאים לו שחקן שישמור עליו. כתוצאה מכך הוא היה יעיל למדי ברגעי רבים לאורך השנים.
אלברטיס היה גם מגן מוכשר, שלעיתים קרובות שמר באופן יעיל על הקלע או הסמול פורוורד של הקבוצה היריבה. בחמש השנים האחרונות של הקריירה שלו שיחק בעיקר בעמדת הפאוור פורוורד, בשל גובהו וגודלו, ובכך הסתגל לקצב המוגבר של המשחק במילניום החדש.
לבסוף, ומעל לכל, אלברטיס היה מנהיג כריזמטי, על המגרש ובעיקר מחוץ לו. הוא תמיד שמר על חבריו לקבוצה מרוכזים בהצלחת הקבוצה, וסימל את הליבה של תרבות הניצחון של פנאתינאיקוס. המאמן הראשי של הקבוצה, ז'ליקו אובראדוביץ', אמר פעם, "אלברטיס הוא הקפטן הטוב ביותר שהיה לי אי פעם", כשהוא מחמיא לכישורי מנהיגות הקבוצה של הכוכב שלו.
לאכול, להתפלל, לאהוב (סרט)
לאכול, להתפלל, לאהוב (באנגלית: Eat Pray Love) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010, שביים ראיין מרפי, בכיכובם של ג'וליה רוברטס וחאווייר ברדם. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שנכתב על ידי אליזבת גילברט. צילומי הסרט נכרגו בחלקם בהודו ובאלי, שם מתרחשת עלילת הסרט.
עלילה
לליז גילברט (ג'וליה רוברטס) יש חיים לכאורה מושלמים- היא סופרת מוצלחת ונשואה לסטיבן (בילי קרודופ). אך היא מבינה שכל זה אינו מספק אותה ומחליטה להתגרש על מנת להגשים את חלומותיה. לאחר מכן היא יוצאת לטיול מסביב לעולם שהופך למסע לגילוי עצמי. במסעה היא מבקרת בשלוש מדינות; באיטליה - שם היא נהנת מהאוכל האיטלקי. בהודו - שם היא מתפללת ומוצאת איזון נפשי. ולבסוף בבאלי שבאינדונזיה - שם היא מוצאת אהבה.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות שליליות, אף שג'וליה רוברטס זכתה לביקורת טובה על משחקה. מבקרים שונים טענו שהסרט שטחי, אינו מעביר כראוי את עלילת הספר ומציג את גיבורת הסרט כנרקיסיסטית. הסרט יצא ב-13 באוגוסט 2010. בשבוע הראשון ליציאתו הוא הכניס כ-23.1 מיליון דולר ודורג מתחת לסרט "בלתי נשכחים". הסרט הכניס בארצות הברית ובקנדה כ-80 מיליון דולר ובסך הכל כ-205 מיליון דולר בכל רחבי העולם.
פייר ואמילי בלדי
פייר ואמילי בלדי (בצרפתית: Pierre Baldy; 1898 – 4 באפריל 1974 ו-Emilie Baldy; 1897 – 10 ביולי 1968), היו חסידי אומות העולם, שסייעו בהצלת מספר יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים
אמילי ופייר בלדי, התגוררו בעיר נים, בירת מחוז גארד בצרפת, עם ביתם סימון. פייר היה נהג בדואר, ועבד שעות רבות מבוקר עד ליל. בני הזוג השתייכו לכנסייה הפרוטסטנטית.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה כשגרמניה הנאצית השתלטה על בלגיה במאי 1940, נמלטה משפחת שטרן, שכללה את אברהם אב המשפחה, אשתו אתלקה (Etelca), שתי בנותיהם אדית-אסתר ויהודית ובנם אלכס, מאנטוורפן, דרך בריסל, ליל ופריז, לנים. יחד עם שלוש משפחות יהודיות נוספות (משפחת מן, וקסמן וספרן), הם שכרו דירה ונרשמו במשטרה המקומית. עד קיץ 1942 התקיימו בני ארבע המשפחות בכבוד וקיימו חיים נורמליים. שלושת ילדיהם של משפחת שטרן, אדית בת הארבע עשרה, אלכס בן השתים עשרה, ויהודית בת העשר, למדו בבית הספר הציבורי. אדית התיידדה עם חברתה לכיתה סימון (Simone) בלדי, שהבחינה כי היא לא מגיעה לבית הספר בימי שבת. אדית הסבירה לסימון שהיא יהודייה, ולכן היא נעדרת ביום זה מלימודים. סימון ספרה לאדית כי דודתה, הגרה בתוניס, מסייעת למשפחות יהודיות כ"גויה של שבת" ומדליקה עבורם אש. היא הציעה שאמה אמילי, תסייע באופן דומה למשפחת שטרן בשבתות וכך היה.
ב-26 באוגוסט 1942 נערך מצוד גדול של הנאצים בשטח הכבוש, בעקבות פעילות של המחתרת שפוצצה את "בית הסובלנות" בו שהו קצינים נאציים. במהלך גל המעצרים שנערך בתגובה, בני שלוש המשפחות שחיו בדירה יחד עם משפחת שטרן, שעל פי הרשימות היו ממוצא גרמני, נעצרו על ידי הגסטפו. בני משפחת שטרן לא נאסרו בשלב זה כיון שהיו ממוצא הונגרי. למחרת פגשה גב' שטרן את אמילי בלדי, ובדמעות הסבירה מה קרה. השטרנים החליטו מיד לשלוח את ילדיהם למחנה קיץ ב-Palavas ולמצוא לעצמם מקום מחבוא. גב' בלדי הציעה להורים את ביתה - מקום צנוע ובו שני חדרים קטנים ומטבח. הבית היה פנוי משום שבני הזוג בלדי נסעו לטפל באמו החולה של פייר, והפקידו את סימון בידי קרובי משפחה. הזוג שטרן עברו עוד באותו לילה לבית בלדי. כעבור כמה ימים, חזרו ילדיהם הביתה באופן בלתי צפוי לאחר שהמחנה לא מצא חן בעיניהם. הילדים מכרו כמה חפצים שהיו ברשותם, קנו כרטיסי אוטובוס וחזרו להוריהם בנים.
בנובמבר 1942 כוחות האס אס פלשו סופית לעיר נים וכל משפחת שטרן הסתתרה בבית הקטן של בני ממשפחת בלדי. בסוף ספטמבר, כשחזרו גם בני משפחת בלדי לביתם לאחר שאמו של פייר נפטרה, הצטופפו בבית הקטן שני הזוגות וילדיהם, שישנו במיטה אחת. בבית המשפחה שהו לעיתים גם פליטים נוספים ובעדותה מסרה אדית כי לילה אחד הסתתרו בבית בלדי 17 יהודים. אמילי דאגה להם לתעודות מזויפות שזייף אחד מסוחרי העיר. המצב נעשה מסוכן יותר ויותר באביב 1943 עם הפלישה הגרמנית לכל רחבי צרפת. בני משפחת שטרן החליטו לעבור להתגורר בעיר ניס (Nice), שהייתה תחת שליטה איטלקית ולאחר מכן לעיר מז'ב (Megeve) ושוב לניס. לאורך כל הנדודים שמרו בני משפחת שטרן על קשר עם הגב' בלדי שחזרה והציעה להסתירם בביתה, בתמיכתו של בעלה. לאור הסכנה הגוברת, בני הזוג שטרן החליטו להסתיר את ילדיהם במוסדות כנסייתיים – שתי הבנות הסתתרו במנזר בעיר גראס, והבן במנזר גברים במונפלייה.
גב' בלדי הגיעה לניס, תוך שסיכנה עצמה, כדי לקחת את אתלקה ואברהם לביתה אולם ב-28 בספטמבר 1943, נעצרה אתלקה ונכלאה במחנה המעצר והאיסוף דרנסי (Drancy) ומשם הובלה לאושוויץ בירקנאו שם נרצחה. אתלקה הצליחה לכתוב מכתב אותו זרקה מהרכבת שהובילה אותה מצרפת לאושוויץ. המכתב נכתב בחלקו בצרפתית ויועד לגב' בלדי וחלקו האחר שנכתב בהונגרית, יועד לאברהם. המכתב נאסף על ידי עובר אורח ששלח את המכתב לגב' בלדי. לאחר שהגב' בלדי קבלה את המכתב, היא החליטה לבקר את יהודית ואסתר במנזר והחלה לפעול להחזרת האב אברהם לנים, בתקווה שדרכונו ההונגרי יסייע לו. גב' בלדי נסעה הלוך ושוב בין נים לניס אך לא הצליחה לאסוף את אברהם שבסופו של דבר נתפס גם כן ונשלח להשמדה באושוויץ.
לאחר המלחמה
הבנות נקלטו במושבה כנרת כבר ב-1945. בשנות ה-80 נסעו ילדי משפחת שטרן לצרפת כדי למצוא את משפחת בלדי שהצילה אותם וחידשו את הקשר עם סימון, שהמשיכה להתגורר באותו בית קטן בנים, שם היא חיה עד עצם היום הזה.
הכרה והנצחה
ב-16 באוגוסט 1994 הכיר יד ושם בפייר ואמילי בלדי כחסידי אומות העולם.
ההוליס
ההוליס (באנגלית: The Hollies) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר מנצ'סטר שפעלה בתחילת שנות ה-60. סימן ההיכר של הלהקה היה ההרמוניה הקולית של חבריה.
היסטוריה
ההוליס הוקמה כרביעייה בשנת 1962 על ידי גרהאם נאש ואלן קלארק. בינואר 1963 צפה בהם נציג של חברת פרלופון בהופעה בקאוורן בליברפול והחתים אותם על חוזה, כשטוני היקס מצטרף אף הוא כחבר חמישי. לאחר שתי גרסאות כיסוי ללהיטים של הקוסטרס שלא זכו להצלחה רבה, הגיעה גרסת הכיסוי שביצעו לשיר "Just one look" של דוריס טרוי, אל המקום השני במצעד הבריטי. בשנתיים הבאות הקליטו ההוליס להיטים מצליחים בשרשרת שהבולט בהם היה "I’m alive" שכבש את פסגת המצעדים.
הלהקה הקליטה באולפני אבי רוד תחת פיקוחו של טכנאי הקול אלן פרסונס, שלקח תחת חסותו גם את ההפקה המוזיקלית.
יורם סלע
יורם (בדק) סלע (27 בדצמבר 1942 – 24 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת סרן שנהרג במלחמת יום הכיפורים כשפיקד על פלוגה בעת הלחימה בעיר סואץ. לאחר מותו הוענק לו עיטור המופת.
ביוגרפיה
סלע נולד לפרומה ונתן בשנת 1942 בקיבוץ מענית. הוא למד בבית-הספר היסודי בקיבוץ ובבית-הספר התיכון מבואות עירון בעין שמר. בעת לימודיו בתיכון הוא נמנה עם חברי תזמורת כלי הפריטה של מאיר שפיה והופיע עמה ברחבי ישראל. בעת לימודיו בתיכון לימד את ילדי הכיתות הנמוכות נגינה.
לאחר שחרורו משירות סדיר למד בבית-הספר למוזיקה בסמינר אורנים בטבעון וקיבל תעודת הוראה במוזיקה. סלע לימד מוזיקה במשק, והקים אולפן למוזיקה באזור. בקיבוץ ייסד מקהלה ותזמורת, ואף הלחין את המוזיקה למחזה "פינוקיו" שהוצג באזור. הוא כתב חוברות בתחום הוראת המוזיקה והופיע כמנצח בפסטיבל הישראלי למוזיקה.
במלחמת יום הכיפורים גויס סלע והשתתף בקרבות נגד המצרים בסיני. ב-24 באוקטובר 1973 כסגן מפקד של פלוגה, נכנסה פלוגתו לעיר סואץ. הפלוגה נקלעה להתקפה, באחת מסימטאותיה של העיר. למרות פגיעה אנושה בטנק בו נהג, המשיך סלע להילחם מתוכו, כשהוא חשוף לפגיעה. הוא סירב להיכנס לתוך הטנק והמשיך לירות עד שהטנק נעצר עקב הפגיעה. סלע המשיך לירות מחוץ לטנק, תוך כדי שהוא מכבה את רשת-ההסוואה על הטנק שבערה. סלע חזר לטנק, תוך כדי כשהוא ממשיך לירות וזורק רימונים, עד שנורה ונהרג. סלע הובא למנוחת-עולמים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הוא השאיר אחריו אישה נועה, בן ובת, הורים, אח ואחות. לאחר מותו הועלה לדרגת סרן.
בחודש מאי 1975 הוענק לו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:
הנצחה
לאחר מותו קיבוצו הוציא לאור חוברת לזכרו ובה סיפורים על דמותו מעוררת ההשראה, מכתבים, זיכרונות ותמונות.
חיה ארבל, מורה למוזיקה שעבדה עם סלע, חיברה יצירה מוזיקלית לזכרו. בעיתון "במחנה" פורסמה כתבה עליו לאחר שהוענק לו אות "עיטור המופת".
לאחר מותו הוקמה בקיבוץ אנדרטה על ידי ילדיו ומשפחתו בסיוע הקיבוץ, משרד הביטחון, המועצה האזורית מנשה וחברת "פעמוני ירושלים".
יחסי סנט קיטס ונוויס–שווייץ
יחסי סנט קיטס ונוויס–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס כוננו ב-1992 - שמונה שנים לאחר קבלת עצמאות מלאה של המדינה מהממלכה המאוחדת. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים ואין שיתופי פעולה בתחומים מגוונים".
אין הסכמים מיוחדים בין סנט קיטס ונוויס לבין שווייץ, אם כי המדינות שיתפו פעולה במסגרת מועצת האומות המאוחדות למען זכויות האדם.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 17 שווייצרים חיו בסנט קיטס ונוויס. הסחר הכולל שבין המדינות הגיע בשנת 2018 ל-2.3 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 300,000 ייצוא של סנט קיטס ונוויס לשווייץ ו-2 מיליון ייבוא של סנט קיטס ונוויס משווייץ.
מיס לילה קרי
מיס לילה קרי היא מלכת דראג ישראלית.
ביוגרפיה
מיס לילה קרי היא מלכת דראג המגולמת על ידי עורך הדין הישראלי נועם הוברמן. הוברמן נולד וגדל בחיפה, בן למשפחה בת שלושה אחים ואחיות. לאחר סיום לימודיו בתיכון הריאלי בחיפה, במגמה מתמטיקה-פיזיקה, התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני על תקן קצין תובלה. הוא חתם קבע לשנה, ונרשם ללימודי משפטים ב. עם סיום הלימודים, החליט לעזוב את המקצוע. הוא עבר להתגורר בתל אביב והתחיל לעבוד כסוכן נסיעות. בקיץ 2006 הופיע בדמות "האיש העגול" במופע "One" של הזמרת ריטה.
ב-2008 שיחק בתפקיד כפול בסרטו של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה.
מיס לילה קרי
דמותה של מיס לילה קרי עלתה לראשונה לבמה ב-1997, במסיבת פורים שארגן עם חברים. היא החלה להופיע במועדוני גייז. לאחר שנה של הופעות חברה למלכת הדראג "אטה פרל", והשניים הקימו את הרכב הבידור "השניליות". בשנת 1998 הופיעה ביחד עם מלכת הדראג דיווה די. צמד השניליות הופיע בקביעות בתוכניתם של גיא מרוז ויוני להב, "המחשוף". הצמד התפרק לאחר כשנתיים.
ב-2000 מיס לילה קרי השתתפה בפסטיבל 'היירו' לזכויות אדם וגייז בניו זילנד במופע "הללויה לילה". התמונה שלה שימשה לפלקט של הפסטיבל וכינו אותה "מלכת הדראג הטובה ביותר במזרח התיכון". ראש ממשלת ניו זילנד כיבד בנוכחותו בהופעת הגאלה של הפסטיבל שהתקיימה באופרה של אוקלנד.
באירוע שהפיק מייקל שטרן במלון בסנט מוריץ בשווייץ בנוכחות רוזנים, ידוענים, בהן קלאודיה שיפר, היא הופיעה בדמות של זמרת שחורה.
מעצב האופנה דני מזרחי הזמין אותה להופיע בערב התרמה של האגודה למלחמה בסרטן שנערך בפני עשירי לונדון. באירוע הופיעו יהורם גאון, יעל בר זוהר, גלית גוטמן, לינור אברג'יל, אנסטסיה, מלאני פרס ובסיום האירוע הופיעה מיס לילה קרי.
יצרה את המופע "לילה טוב ישראל" ביחד עם שרית סאבו ויובל זמיר
בישראל היא שברה מחסומים תרבותיים והופיעה בחתונות, במסיבות של עולים מרוסיה, בחוגי פנויים פנויות ובפני סטודנטים ערבים.
ב-2007 הופיעה בתוכנית המציאות הדבר הגדול הבא, פרק 7.
מיס לילה קרי הופיעה ברחבי תבל.
מסגד אל-אזהר
מסגד אל-אזהר (בערבית: الأزهر الشريف, "אלאזהר אלשריף" - אל-אזהר הנכבד) הוא מסגד הנמצא בקהיר, בירת מצרים.
אל-אזהר נוסד כמסגד בחודש רמדאן בשנת 972 על ידי הפאטמים זמן קצר לאחר ייסוד קהיר (שנקראה אז "פוסטאט"), בתקופת הח'ליפה אל-מעז לדין אללה. המבנה עוצב בידי הגנרל הפאטמי ג'ווהר אס-סקולי. בשנת 988 קיבל המסגד תפקיד נוסף על ידי הח'ליפה אל-עזיז בילח כמוסד ללימודי המדעים האזוטריים של האסמאעיליה עבור חוקרים מאפריקה ואסיה. יותר מאלף שנים מאז הקמתו, מסגד אל-אזהר והאוניברסיטה הנושאת את שמו מושכים סטודנטים מכל רחבי העולם ללמוד על ההיסטוריה של האסלאם ועל הזרמים והאסכולות השונים השולטים בפרשנות הקוראן.
שמו של המוסד נגזר משמה של בת הנביא מוחמד פאטמה א-זהראא', שאליה מייחסים עצמם בני השושלת הפאטמית.
אוניברסיטת אל-אזהר נחשבת כיום למוסד הלימוד החשוב ביותר של האסלאם הסוני.
מקורותיו של השם מסגד אל־אזהר
המסגד רכש את שמו הנוכחי, אל-אזהר, מתישהו בין הח'ליפה אל-מועיז לסוף שלטונו של הח'ליפה הפאטימי השני במצרים, אל-עזיז בילח. פירוש אל-אזהר הוא המזרח, שהוא הצורה הגברית של המילה אל-זהרה, ואל-זהראא' הוא התואר של ליידי פאטמה, בתו של הנביא מוחמד, אשתו של הח'ליפה עלי בן אבי טאליב. אלמועיז והאימאמים של המדינה הפאטימית טענו שהם אחד מקודמיהם; זו התיאוריה היחידה שמסתובבת לגבי הסיבה לכינוי אל-אזהר בשם זה. עם זאת, תיאוריה זו לא אושרה בשום מקור ערבי, והיא נתמכת היטב לחלוטין, ומאוחר יותר מוכחשת על ידי גורמים מערביים.
אחרים מציעים תיאוריה אלטרנטיבית, והיא ששמו של המסגד נגזר מהשמות שנתנו הח'ליפים הפאטמים לארמונותיהם בסמוך למסגד. שמו של המסגד שונה ממסגד קהיר לאל-אזהר.
בניית המסגד
בנוסף לבית המשפט המרכזי היפהפה, משיש לבן, המתוארך לבניית המקדש למסגד, הבניין כולל אזור תפילה מקורה גדול, שתי מדרסות ובתי ספר דתיים. לפני שאוניברסיטת אזהר התרחבה ועברה בעיקר לקמפוס שני בצפון העיר, נהגו הסטודנטים להיפגש עם מדריכים בחצר הראשית ושיעורים בערבית ובפרשנות הקוראנית נלמדים שם עד היום.
ארכיטקטורה
הארכיטקטורה של אל-אזהר קשורה קשר הדוק להיסטוריה של קהיר. היא השתמשה בחומרים שנלקחו מתקופות שונות בהיסטוריה המצרית, שנהנו מסגנון האדריכלות הפאטימית באפריקה. אז קיבל המסגד תוספות והרחבות משליטי מצרים הבאים, כך הארכיטקטורה של המסגד הושפעה מכמה סגנונות אדריכליים מתוך מצרים ומחוצה לה. השפעות אלה התערבבו יחד, והופיעו סגנונות אדריכליים חדשים שהיוו מקור השראה מאוחר יותר, כמו הכיפות שנבנו בתקופה העות'מאנית ומינרטים שנבנו על ידי הממלוכים. נבנה המסגד בתחילה כאולם תפילה עם חמישה מעברים וחצר מרכזית צנועה, הורחב מאז מספר פעמים עם מתקנים נוספים סביב הבניין המקורי. מינרטים רבים נוספו על ידי הממלוכים, שערים נוספו בתקופת השלטון העות'מאני, והמחרב הוחלף באחד חדש. חלק מהמינרטים והכיפות המקוריים שרדו ונותרו, וחלקם שוחזרו מספר פעמים.
לאונרד ברטלקובסקי
פעילותו להצלת יהודים בשואה
ברטלקובסקי, שכונה באותה תקופה קריסינסקי, שמר יחד עם חייל גרמני על היהודים שעמדו בתור לקבלת לחם. למחרת, כשנכנס לבית המרקחת של וינפלד, ביקש ברטלקובסקי חבילה של להבי גילוח. וינפלד אמר לו שיחזור למחרת והביא לו חבילת להבים מביתו ללא תשלום. כך התפתחה ידידות בין השניים. ברטלקובסקי הגיע לבקר בבית המרקחת מדי יום והשניים שוחחו על המצב הפוליטי. ברטלקובסקי הציג את עצמו כרוברט קריסינסקי וסיפר לווינפלד כי הוא עובד כמתרגם מגרמנית לפולנית. בעיר רווה רוסקה, עברו רכבות השילוחים שהובילו יהודים פולנים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ששכן במרחק של כ-30 קילומטרים משם. מיקום משרדו של ברטלקובסקי בתחנת הרכבת, אפשר לו להשיג מידע מוקדם על פשיטות ושילוחים. מידע זה היה נמסר לווינפלד שהעביר אותו באופן מוצפן ליודנראטים בסביבה. בדרך זו סייעו ההודעות ליהודים להסתתר במועד הנכון וכך למעשה ניצלו. יום אחד נודע לברטלקובסקי כי יחידת הגסטפו המקומית קיבלה הוראה ממטה הגסטפו בלבוב, להעביר אליהם משאיות ריקות, שהיו מוכנות לשילוחם של יהודי רווה רוסקה לבלז'ץ. הוא מסר את המידע מיידית לווינפלד אך גם נכנס לגטו בעצמו בתחפושת, כדי להזהיר את האנשים בתוכו. הוא הציע מחסה בביתו לחברו ולאשתו, אך וינפלד, שעדיין היה לו מקום מסתור חלופי בבית המרקחת, סירב וביקש ממנו להסתיר את גיסתו, רומנה קסלר, ואת ד"ר סטפניה רייכר. עברו מספר חודשים עד שמשפחת וינפלד הצטרפה אליהם, באמצע יוני 1943. ברטלקובסקי בעצמו עזר לשניים להתחפש ולעבור לביתו. בשלב זה גילו המסתתרים כי שמו האמיתי הוא לאונרד ברטלקובסקי וכי הוא טייס לשעבר, בן להורים פולנים. מדי פעם רומנה או סטפניה יכלו לצאת החוצה. מאחר שלא היו מוכרות ברווה רוסקה, הן נהגו להציג עצמן כנוצריות וברטלקובסקי היה מציג אותן כבנות דודות שלו. הארבעה הסתתרו יחד בדירה הקטנה עד לשחרור רווה רוסקה ב-27 ביולי 1944. המחסה שלהם היה חור באדמה שנחפר מתחת למיטה של ברטלקובסקי. רכישת מזון עבורם הייתה משימה קשה במיוחד, שכן ברטלקובסקי לא יכול היה לקנות אוכל בכמויות שיספיקו לחמישה אנשים בלי לעורר חשד. על כן, הוא נאלץ לגנוב ממקום עבודתו בתחנת הרכבת. פעם אחת השמועות שהוא מסתיר יהודים בביתו, התפשטו עד כי הגסטפו בא לבדוק את הבית בליווי כלב. הכלב לא הרגיש בהם מתחת לסחבות מלוכלכות שכיסו את הבור בו הסתתרו וברטלקובסקי הציע לגסטפו ליקר. החיילים עזבו רק לאחר כמה שעות. מאוחר יותר העיד וינפלד כי "לבו ועצביו היו ודאי עשויים מפלדה, והיה לו האומץ הדרוש לטייס כדי לשרוד כל כך הרבה חודשים איתנו בלי להתמוטט פסיכולוגית".
הכרה והנצחה
לאחר המלחמה שב ברטלקובסקי לגרמניה והתאחד עם אמו ואחותו בברלין. הוא נפטר בטרם עת בשנת 1953, בגיל 36, ממחלת השחפת, אשר נדבק בה בבית הסוהר הסובייטי בלבוב. משפחת וינפלד, שהיגרה לאוסטרליה, שמרה איתו על קשר זמן מה, עד שנודע לה שהוא נפטר. ב-4 בספטמבר 1979, יד ושם הכירו בלאונרד ברטלקובסקי כחסיד אומות העולם. בנוסף, ניטע על שמו עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם. מדליית כבוד ותעודה הוענקו למשפחתו של ברטלקובסקי ביוני 2008, לאחר שנמצאו קרובי משפחה שלו.
טורה אגבר
טורה אגבר (קטלאנית וספרדית Torre Agbar – "מגדל אגבר") הוא גורד שחקים במרכזה של ברצלונה בקטלוניה שבספרד. שמו של המגדל נגזר מראשי התיבות של שמה בספרדית של חברת המים המקומית (Aguas de Barcelona; בקטלאנית - Aigües de Barcelona) שאת משרדיה הוא מאכלס, והוא ניצב בכיכר פלאסה דה לס גלוריאס קטלאנס (Plaça de les Glòries catalanes) בצפון מרכזה של העיר.
המבנה ועיצובו
טורה אגבר נישא לגובה של 144.4 מטר ובו 34 קומות וכן 4 קומות תת-קרקעיות. עם סיום בנייתו הוא היה לבניין השלישי בגובהו בעיר. שטח הבניין הוא 50,693 מ"ר, מהם משרדים בשטח של 30,000 מ"ר, מתקנים טכניים בשטח של 3,210 מ"ר, 8,132 מ"ר מיועדים לשירותים כולל אודיטוריום, ושטח של 9,132 מ"ר משמש לחניה. המבנה נחנך באופן רשמי על ידי מלך ספרד ביום 9 בספטמבר 2005.
המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים הצרפתי של ז'אן נובל בשיתוף עם המשרד המקומי b720, וההשראה לעיצובו המיוחד באה מצוקי הר מונטסראט מערבית לברצלונה וממגדליה של כנסיית הסגרדה פמיליה בעיר. עוד ציין נובל כי למגדל ההולך וצר החל מהקומה ה-26 יש מאפיינים פאליים, בהשראתם הוקנו לו מספר כינויים עממיים, כדוגמת "הזין", "הפתילה" (el supositori - נר אנאלי), "הפגז" (l'obús) "הדילדו הענק" וכיוצ"ב.
המגדל עשוי בטון מזוין ומכוסה במעטפת אלומיניום וזכוכית בשטח של 16,000 מ"ר, שבה 4,500 חלונות ו-4,500 דיודות פולטות אור (LED) שכל אחת מהן מופעלת באופן עצמאי. דיודות אלה מאפשרות להאיר את המבנה בשעות החשיכה בדוגמאות שונות שהפכו לאחד ממאפייני קו הרקיע הלילי של העיר.
אקווה קלאודיה
אקווה קלאודיה (בלטינית: Aqua Claudia) היא אמת מים שפעלה ברומא בעת העתיקה. עבודות הקמת האמה החלו על ידי הקיסר קליגולה בשנת 38. האמה הושלמה בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס, בשנת 52 או, לפי סברה אחרת, בשנת 47, נחנכה ב-1 באוגוסט באותה שנה, ונקראת על שמו.
מקורותיה של אמת המים היו במעיינות קארולאוס וקורטיוס, בקרבת אבן המיל ה-38 של ויה סובלאקנסיס.
האמה פעלה במשך 10 שנים, ולאחר מכן נסתמה. בשנת 71 שוקמה האמה על ידי הקיסר אספסיאנוס, ובשנת 81 שופצה על ידי הקיסר טיטוס. הקיסר נירון האריך את האמה עד גבעת קאיליוס, והקיסר דומיטיאנוס האריך אותה עד לגבעת הפלטין, כך שמימיה הזינו את כל הרובעים של רומא בתקופתם. עם בניית חומת אורליאנוס שולבה האמה בחומה.
אורכה של האמה היה 69 ק"מ (מרביתם מתחת לפני הקרקע), והספקהּ היה 191,190 מ"ק מים מִדי יממה.
אגדה עם כנפיים
אגדה עם כנפיים (באנגלית: Legend of the Guardians: The Owls of Ga'Hoole, תרגום מילולי: אגדת השומרים: הינשופים של גא'הול) הוא סרט הרפתקאות-פנטזיה אפי אמריקאי-אוסטרלי בהנפשה ממוחשבת מ-2010, שבוים על ידי זאק סניידר. תסריט הסרט, אשר מבוסס על סדרת הספרים השומרים של גא'הול מאת הסופרת קתרין לסקי, נכתב על ידי ג'ון אורלוף ואמיל שטרן. הביקורות לסרט היו מעורבות והכנסות הסרט עומדות על 140 מיליון דולר.
עלילת הסרט
סורן הוא זכר תנשמת לבנה שמוקסם מסיפוריו האפיים של אביו, על להקה מיתית של לוחמים מכונפים שלחמו בקרב גדול כדי להציל את דורסי הלילה כולם מכליה על ידי כוחות הרשע "הטהורים", תנשמתיים גזענים המבקשים לשעבד את יתר המינים. בעוד שסורן חולם שיום אחד יצטרף לגיבוריו, אחיו קלאד, לועג לו וכמה לצוד, לעוף ולמצוא חן בעיני האב שמעדיף את האח הצעיר מבין השניים.
קנאתו של קלאד מביאה לתוצאות איומות הגורמות לשני הינשופים ליפול מביתם שעל העץ הישר לציפורניהם של "הטהורים". עכשיו הכל בידי סורן שצריך להחליט האם הוא מנסה לברוח בעזרתם של הינשופים הצעירים.
פיתוח
ביוני 2005, חברת האחים וורנר רכשו את הזכויות להפקת סרט בהנפשה ממוחשבת לסדרת הספרים "השומרים של גא'הול" (Guardians of Ga'Hoole) מאת הסופרת קתרין לסקי. מפיק הקולנוע דונלד דה ליין היה אמור להפיק את הסרט בעוד לסקי תכתוב את התסריט. באפריל 2008, זאק סניידר מונה כבמאי, זארה נלבנדיאן נכנס לתפקיד המפיק ותסריט חדש נכתב על ידי ג'ון אורלוף ואמיל שטרן. יצור הסרט החל באוסטרליה בפברואר 2009.
הנפשה
רצף הקרדיטים המונפשים מציג את הרפתקאותיהם של סורן, גילפי, דיגר ודמדומים כפי שסופרו על ידי הינשופים הצעירים כאילו הם מציגים תיאטרון צלליות בעץ הגדול. את הרעיון הזה הגתה פליסיטי קונן והוא לקח כשלושה חודשים להנפיש. קונן רצתה שהרצף יהיה ניסוי שובב בדו-ממד ובתלת-ממד, מכיוון שצורת הסיפור הקלאסית של בובות הצלליות היא מדיום דו-ממדי. הקרדיטים תוכננו כך שיהיו קריאים ללא משקפי תלת־ממד.
ליהוק
חלק גדול מקאסט השחקנים הוכרז בחודשים הראשונים של 2009. יו ג'קמן, הוגו ויבינג וראיין קוואנטן הוכרזו בינואר; ג'ים סטרג'ס, ג'פרי ראש, רייצ'ל טיילור ודייוויד ונהם בפברואר; ואמילי דה רייבין במרץ. שאר צוות השחקנים הוכרז בנובמבר 2009, כולל אמילי ברקלי, אבי קורניש, ג'יי לאגאיה, מרים מרגוליס, הלן מירן וסם ניל שהחליף את יו ג'קמן בתפקיד אלמיר. עם זאת, כמו ג'קמן, גם רייצ'ל טיילור ואמילי דה רייבין כבר לא היו בסרט. גם ג'יי לאגאיה, אשר תוכנן לדובב את דמדומים, הוחלף לבסוף באנתוני לפאליה.
הפצה
אגדה עם כנפיים יצא לאקרנים בבתי בקולנוע בשנת 2010 בישראל ב-23 בספטמבר, בארצות הברית ב-24 בספטמבר ובאוסטרליה ב-30 בספטמבר.
מדיה ביתית
ה-DVD משנת 2010 כלל תוכנית דוקומנטרית על ינשופים בשם המגנים האמיתיים של הארץ (True Guardians of the Earth), בהשתתפות אורניתולוגים ופעילי איכות הסביבה, ומוגשת על ידי השחקן ילד ריקו רודריגז והדמות של דיגר הכוס המחילות (בדיבובו של דייוויד ונהם). בנוסף נכלל גם ב-DVD הסרט הקצר Fur of Flying, בכיכובם של הדמויות וייל אי. קויוטי ורוד ראנר.
משחק וידאו
האחים וורנר אינטרקטיב אנטרטיימנט שחררו משחק וידאו המבוסס על הסרט לפלטפורמות Wii ,Xbox 360, פלייסטיישן 3 ונינטנדו DS ב-14 בספטמבר 2010. המשחק פותח על ידי אולפני Krome עבור Wii ,Xbox 360 ופלייסטיישן 3 בעוד שגרסת הנינטנדו DS הייתה פיתוח של Tantalus Media.
הכנסות
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-24 בספטמבר 2010. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט 16.1 מיליון דולר ודורג מתחת לסרט "וול סטריט: הכסף מדבר". בתוך כעשרה ימים הכניס הסרט כ-31 מיליון דולר בארצות הברית וכ-140 מיליון דולר ברחבי העולם.
מרחב יפתח
מרחב איילון הוא אחד מארבעת המרחבים במחוז תל אביב של משטרת ישראל. מרחב יפתח חולש על חלקה הדרומי של תל אביב-יפו, הכולל את יפו, שכונות דרום תל אביב ואזור התחנה המרכזית החדשה של תל אביב.
למרחב יפתח שתי תחנות נוספות:
תחנת יפו נמצאת בדרך סלמה 18 תל אביב ושוכנת במבנה המרחב. תחום גזרה הוא מדרך אילת בצפון ועד לרחוב שמחה הולצברג בדרום ומחוף הים במערב ועד לדרך חיל השריון במזרח. התחנה אחראית על השכונות: פלורנטין, תל כביר, קריית שלום, לב יפו, יפו העתיקה, עג'מי, יפו ג, יפו ד ובית המעצר אבו כביר.
תחנת בת ים התחנה עברה לאחריות מרחב יפתח כחלק מרה ארגון מחוזי כאשר מרחב איילון פורק. התחנה נשארה בתחום גזרתה.
תחנת חולון התחנה נכון לשנת 2022 בשלבי הקמה והיא הגדולה מבין תחנות המרחב.
בתחום המרחב פועלות יחידות משמר הגבול במחוז תל אביב, בהן יחידת שחר 101 תל אביב וסמ"ג תל אביב וכן הוקמה זרוע מבצעית תל אביב במג"ב מרכז.
מפקד המרחב כיום הוא תנ"צ חיים בובליל.
פלוגת אביב
אביב היא יחידת מג"ב הפועלת במרחב יפתח, וכפופה פיקודית למג"ב ומקצועית למשטרת המחוז. פעילותה המרכזית של היחידה היא צמצום עבירות הרכוש, האלימות והסמים בתחום גזרת התחנה המרכזית החדשה והישנה בתל אביב.
יחידת אביב הוקמה בחודש אוגוסט 2006 בעקבות החלטת השר לביטחון פנים ומפכ"ל המשטרה במסגרת תוכנית ארוכת טווח לשיפור תחושת הביטחון.
כתבה בעיתון מעריב בשנת 2008 חשפה שאנשיה פועלים במסווה בתחומי העיר ת"א ומכונים "המסתדהים" כאשר הם מחופשים לעובדים זרים ולתושבי שטחים כדוגמת המסתערבים שפועלים באיו"ש.
משל בעל הכרם
משל זה השמיע ישו בפני הכהנים, הזקנים והסופרים בעת ביקורו בבית המקדש. במשל המשיל את בעל הכרם לאלוהים ואת הכרם לבני ישראל; הכורמים החוכרים הם הצדוקים; השליחים הם הנביאים; והבן הוא ישו עצמו.
הבשורה על-פי מרקוס
הוא החל לדבר אליהם במשלים:
הבשורה על-פי לוקס
לוקס כ: 19-9
הוא סיפר לעם את המשל הזה: כשמעם זאת אמרו: "חס וחלילה!" הוא נעץ בהם מבטו ואמר: אותה שעה בקשו הסופרים וראשי הכהנים לשלח את ידם בו, כי הבינו שעליהם המשיל את המשל הזה, אלא שפחדו מן העם.
הבשורה על פי מתי
מתי כא:46-33
"שמעו משל אחר:
פרשנות
לפי סיפור המשל בשלוש הבשורות, הבינו הכוהנים וחברי הסנהדרין שהמשל שישו סיפר מכוון כנגדם. הם הבינו שבנמשל - בעל הכרם הוא אלוהים, הכרם הוא עם ישראל, והכורמים שלהם הוחכר הכרם הם ראשי הכוהנים והפרושים (מנהיגי הדת). השליחים הראשונים שבעל הכרם שלח הם הנביאים, ושאר אנשי אלוהים שנשלחו על ידו להזהיר, להוכיח ולהורות את העם. חלקם הוכו, חלקם נרדפו ויש מהם שהוצאו להורג.
ביוגז
ביוגז הוא גז המופק מחומר אורגני בתהליך של עיכול תאי בתנאים אנאירוביים, על ידי אוכלוסיות מיקרואורגניזמים. ביוגז משמש כדלק להנעת מנועים או כחומר בעירה.
ביוגז נחשב כמקור אנרגיה מתחדשת, מכיוון שהוא מופק מחומרים אורגניים הנחשבים פסולת וממתן את הצריכה של דלקים מאובנים. בביוגז נעשה שימוש בעולם כולו, במיוחד במדינות מתפתחות.
תהליך העיכול האנאירובי הוא תהליך טבעי המתרחש מעצמו בתנאים המתאימים, לדוגמת מטמנות ואתרי פסולת. בתהליך זה המרכיבים האורגנים מתפרקים על ידי מיקרואורגניזמים בסביבה אנאירובית, תוך יצירת תוצרי לוואי שונים, ביניהם תערובת ביוגז. תערובת זו מכילה אחוזים גבוהים של מתאן (CH4) – גז פחמימני דליק.
עיכול אנאירובי
על המצע המשמש לתהליכי עיכול תאי להיות ממקור אורגני, המכיל אנרגיה אצורה הניתנת לניצול על ידי פירוק מיקרואורגניזמים. מקור מצע אורגני זה, יכול להיות:
שלבי העיכול האנאירובי
תהליך פירוק החומר האורגני משלב בתוכו מספר אוכלוסיות שונות של חיידקים שונים, אשר התוצר של אוכלוסייה אחת יכול להיות המצע של אוכלוסייה אחרת.
שלבי האצטוגנזה והמתאנוגנזה יכולים להתקיים על ידי חיידקים תרמופיליים, אוהבי חום (50–60 מ"צ) או על ידי חיידקים מזופיליים (30–40 מ"צ). בחירת התנאים והטמפרטורה יאפשרו לבחור עם איזה סוג אוכלוסייה מעוניינים לעבוד, כאשר קיימים יתרונות וחסרונות לכל אחד מסוגי האוכלוסיות.
טמפרטורה
למרות שמטבעו של סובסטרט (מצע) מפסולת לא מבוקרת, להכיל גורמים מעכבים רבים, תנאי הטמפרטורה מהווים גורם קריטי בהצלחת התהליך. כאשר בוחרים את הטמפרטורה האידיאלית להפקת ביוגז, יש חשיבות לשמירה עליה בטווח הנכון ולהימנע עד כמה שאפשר משינויים. שינוי הטמפרטורה בתהליך העיכול יכול לעכב ולגרום להינזקות האוכלוסיות.
טווח הטמפרטורה האידיאלי לאוכלוסיות תרמופיליות, הוא בין 50–60 מ"צ, כאשר תנודתיות של ±2 מ"צ יכול להוריד את התפוקות הגז בכ-30%. חיידקים מזופיליים צריכים להישמר בטווח של בין 30–40 מ"צ, כאשר חיידקים אלו פחות רגישים, ותנודתיות של ±3 מ"צ היא בגדר הסביר. תהליך תרמופילי יכול להיות מהיר עד פי 2 מתהליך מזופילי בזמני העיכול.
בהפקת ביוגז בישראל, בהשוואה לאירופה, האקלים חם יותר, לכן נדרשת פחות אנרגיה לחימום הריאקטורים. על מנת להוזיל את עלויות הפקת הביוגז נעשה בישראל שימוש בטכנולוגיות של קליטת שמש פסיבית (כמו דוד שמש) על מנת לשמור על הטמפרטורה האופטימלית.
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל היא אגודה עות'מאנית המאגדת את כל בעלי העסקים הקטנים והיצרניים בענפי המלאכה והתעשייה. ראשיתה ב-1908 במרכז בעלי מלאכה שארגן מנחם שיינקין בתל אביב ובהתארגנויות מקבילות בערים ובמושבות אחרות. בשנת 1954 אוחדו כל התאחדויות בעלי המלאכה ל"התאחדות בעלי מלאכה ותעשייה זעירה" וההתאחדות קיבלה הכרה ממשלתית כארגון היציג של היצרנים ונותני השירותים הקטנים בישראל. בשנת 1977 חוקק "חוק רישוי בעלי מלאכה", שבעקבותיו הוכרה ההתאחדות כארגון היציג לעניין חוק זה. בעקבות חוק זה פועלת ההתאחדות כארגון מעבידים בזירת יחסי העבודה במשק והיא שותפה להסכמים קיבוציים הנחתמים עם ההסתדרות, הממשלה ושאר ארגוני המעבידים.
ביוגז
פוטנציאל חמצון - חיזור
מאחר שעל התהליך להישמר בתנאים אנארוביים, הכניסה של סוכני חמצון כל שהם, לדוגמת: חמצן, ניטראט, ניטריט או סולפט, יפגעו בתהליך ויגרמו לעיכובו. לכן במהלך הפקת ביוגז יש להימנע מחשיפת המערכת לאוויר או למצעים לא מאוזנים מבחינת פוטנציאל חימזור בכל שלבי התהליך.
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
מטרות ההתאחדות ופעילותה
ההתאחדות מאגדת בעלי בתי מלאכה ומפעלים קטנים ובינוניים עצמאים המעסיקים עד 20 עובדים ומייצגת אותם כגוף מעסיקים כלפי רשויות ממשלתיות, ציבוריות ומוניציפליות לצורך פיתוח עסקי, סיוע פיננסי, רישוי עסקים והקצאת משאבים. ההתאחדות מעניקה הדרכה וייעוץ לניהול (בעיקר של עסקים חדשים או בהבראה), ייעוץ וייצוג בדיני עבודה, ייעוץ ליצואנים מתחילים ועוד.
ההתאחדות מייצגת כ-40,000 בעלי עסקים קטנים ובינוניים המעסיקים כ-300,000 עובדים. ההתאחדות מייצגת את חבריה בשורה רחבה של מוסדות כגון המוסד לביטוח לאומי, מכון התקנים הישראלי, הרשות לעסקים קטנים, וועדות הכנסת, לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, מועצת שירות התעסוקה והמוסד לבטיחות ולגיהות, בהם היא דואגת לאינטרסים המקצועיים והכלכליים שלהם.
ביוגז
יחס פחמן - חנקן ועיכוב על ידי אמוניה
יחס פחמן-חנקן גבוה מ-30 יכול לגרום להאטה בגידול אוכלוסיית מיקרואורגניזמים עקב מחסור בחלבון, חומרים לבניית בתא ואנרגיה החשובים למטבוליזם של המיקרו אורגניזמם. יחס גבוה זה יכול להוביל להאטה בפירוק הסובסטרט. לעומת זאת, יחס נמוך בין פחמן לחנקן (בסביבות 3), יכול להסתיים בעיכול מוצלח, אך גם עלול לגרום לשחרור רב של אמוניה אשר יכולה לגרום לעיכוב בתהליך (בדרך כלל קורה עם פסולות של בעלי חיים העתירה בחנקן). גורם נוסף שיכול להוביל ליחס נמוך ולעודף חנקן, הוא סחרור לא מבוקר של תשטיפי התהליך בין הריאקטורים, אשר עלול לגורם להצטברות אמוניה.
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
שנות המדינה הראשונות
בשנות המדינה הראשונות שררה מדיניות הצנע, אשר פגעה קשה במעמד המאוגד בהתאחדות. למרות דבריו של דוד בן-גוריון "עידוד המלאכה בישראל הוא אחד הצרכים הממלכתיים המרכזיים" וההכרה בכך שהמגזר קלט עולים רבים לשורותיו במהלך העלייה ההמונית, "יותר מכל ענף כלכלי אחר", לדברי שר המסחר והתעשייה דאז, פרץ ברנשטיין, לא הפנתה תקציבים לטובת סיוע לבעלי המלאכה והם לא קיבלו ערבויות להלוואות לצורך פיתוח. גם פירודם הארגוני לא סייע למעמדם ולכוח המיקוח שלהם.
השינוי המרכזי חל בשנת 1954 בה אוחדו המסגרות הארגוניות השונות של בעלי המלאכה ונוסד הבנק למלאכה בשותפות ההתאחדות, הממשלה, בנק הפועלים, ובנק "הלוואה וחסכון". הבנק סייע לבעלי המלאכה והחרושת בעיקר במתן אשראי נוח להקמת מקומות תעסוקה חדשים, לפיתוח מפעלים קיימים, לרכישת ציוד ונדל"ן לבתי מלאכה. הקצבת אשראי בריבית נמוכה למימון עבודות, לתעסוקה, לרכישת חומרי גלם וציוד מכני, להקמת סדנאות ומימון עסקות יצוא.
בנוסף הוקמה על יד ההתאחדות "החברה למלאכה בע"מ" במטרה לרכוש ולשווק במרוכז חומרי גלם, קרקעות, ציוד וכדומה למען בעלי המלאכה הזעירה, ונוצרו קרנות לסיוע בשיתוף הבנק, הממשלה ומשקיעים.
בשנים 1955 - 1977
מהפך של ממש במעמדם ובתדמיתם של בעלי המלאכה חל ב-1955 עם כניסת פנחס ספיר לתפקידו כשר המסחר והתעשייה. בזכות פעילות הבנק ותמיכת הממשלה הוחלף עד מהרה ציוד ישן בחדש, נבנו בתי מלאכה חדשים ועצמאים זכו לקבל אשראי נוח. בתקופה זו הגיעה המלאכה והחרושת הזעירה ל-25% מכלל הייצור התעשייתי בענפי הייצור (בלי שנלקחו בחשבון אלפי בעלי מלאכה העוסקים בענפי הבניה והשירותים). בשנת 1965 הגיע ערך המלאכה והחרושת הזעירה לכ- 1.725 מיליארד לירות מתוך כ- 6.9 מיליארד לירות של הייצור התעשייתי. התקיימו 40,000 מפעלי תעשייה זעירה ובניין ובהם הועסקו כ- 70,000 עובדים המהווים יחדיו כ- 110,000 מפרנסים.
ביוגז
חומציות (pH)
בדרך כלל, ערך החומציות של חומר אורגני עם מוצקים מרחפים, נע בין pH 7.3 – 7.5. כאשר החומציות עולה לערך מתחת pH 6.9, יש לנקוט בפעולות על מנת למנוע את כישלון התהליך המתאנוגנזה. במידה ויש מעט מאוד מוצקים מרחפים, כגון שפכים, ערך החומציות האופייני יהיה בין pH 6.9 – 7.1, כאשר הערך המינימלי יהיה pH 6.7.
באופן טבעי בתמיסות אורגניות, מתקיימת מערכת באפר (Buffer) של יון האמוניום – אמוניה ושל המערכת הקרבונטית. מערכות באפר אלו מאפשרות לסבילות מסוימת לשינויים בחומציות ותורמים ליציבות התהליך. שינויים קיצוניים יאלצו שימוש במלחים חיצוניים לאיזון החומציות או שיגרמו להפסקת תהליך העיכול.
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
בשנים 1955 - 1977
בשנים הבאות ייצגה ההתאחדות את בעלי המלאכה בהסכמים הקיבוציים שנחתמו עם ההסתדרות. ההתאחדות ייצגה את בעלי המלאכה במשא ומתן עם הממשלה לתשלום מלווה החובה "מרצון" ששולם לאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1968 נערכה מגבית שהעלתה סך 500 אלף לירות לקרן סיוע לבעלי מלאכה. כמו כן נקבע שעל כל בעל מפעל להעביר לקרן 200 לירות ו-100 לירות נוספות בעד כל מועסק במפעלו, המדינה העמידה לרשות הקרן שתי לירות על כל לירה של בעלי המלאכה. הקרן פעלה למתן ערבויות למפעלים שלא הצליחו להציג ביטחונות מספיקים לאשראי לצורך פיתוח והעניק הלוואות נוחות למפעלים יצרניים.
ההתאחדות סייעה להקמת אזורי תעשייה בנס ציונה, בת ים, חיפה וחולון (רחובו הראשי של אזור התעשייה שם נקרא "המלאכה" לכבוד ההתאחדות), על ידי פנייה לשר האוצר להקצאת קרקעות ותקציבים לכך. בהשתתפות הבנק למלאכה רכשו חברים רבים אולמות במבני תעשייה שהוקמו.
בשנים אלה נערכו תערוכות שונות בהן הציגו בעלי המלאכה והופעל "מרכז האספקה למלאכה ותעשייה זעירה" יחד עם המשביר המרכזי על מנת לאפשר לתעשיינים זעירים רכישת חומרי גלם וציוד איכותי בתנאים נוחים.
בשנת 1975 נבחר יו"ר ההתאחדות, יעקב פרנק לכהן כחבר הכנסת מטעם המערך וייצג ציבור זה מעל דוכן הכנסת ובחקיקה ששיאה ב-1977 ב"חוק רישוי בעלי מלאכה התשל"ז-1977".
ביוגז
מתכות כבדות
מתכות כבדות יכולת לשמש כחומרי קורט החיוניים להתפתחות המיקרואורגניזמים אך גם לעכב. ישנו טווח אופטימלי לחלק מהמתכות הכבדות, אך גם חלקם אינן נחוצות כלל.
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
בשנים 1977 - 2008
החוק משנת 1977 עיגן את מעמדה של ההתאחדות בחוק, הסדיר היבטי רישוי לבעלי מלאכה מסוימים וקבע תקנים בתחום. בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, על מעסיקים בתחומי פעילותה של ההתאחדות לשלם לה דמי טיפול ארגוני מקצועי.
בשנת 1979 החליטה הממשלה למכור את מניותיה בבנק למלאכה לבנק הבינלאומי הראשון, דבר שחייב גם את ההתאחדות למכור לבנק הבינלאומי את מניותיה ובכך למעשה התחסלה זרוע חשובה זו של ההתאחדות.
ביוגז
טיפול מקדים
תהליך העיכול מצריך שלושה שלבים עיקריים: טיפול מקדים, העיכול עצמו וטיפול סופי.
באופן עקרוני, כל חומר אורגני ניתן לעיכול. ניתן להשתמש בפסולות חקלאיות ותעשייתיות שונות כאשר בהגדרתן לתהליך העיכול יכיל:
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
בשנים 1977 - 2008
הישגי ההתאחדות בשנים אלה מונים מאבק מוצלח להקלה בנטל המס על בני זוג העובדים יחדו באותו עסק, הסדר תקדימי לתשלום פיצויים לבעלי המלאכה שנפגעו במהלך מלחמת לבנון השנייה (אוגוסט 2006) וחתימה (בתוקף חברותה בלשכת התיאום של הארגונים הכלכליים) בשנת 2007 על הסכם פנסיה לכלל העובדים במדינה שנכנס לתוקף ב-2008.
ההתאחדות מרבה למחות על "ההתעלמות של הממשלה מהעסקים הקטנים".
ביוגז
טיפול מקדים
על מנת לקצר את התהליך, ניתן להכין את המצע (ביומסה) אותו רוצים לעכל על ידי מספר אפשרויות - יש להגדירן בהתאם סוג המצע.
בשלב הראשון יש להפריד גורמים העלולים להפריע בתהליך העיכול כגון: חומרים אנרטים (אדמה, זכוכית, אבנים וכדומה), חומרים ביולוגים לא רצויים (חתיכות עץ או עורות ונוצות), שאר חומרים סינתטיים ומתכות (ברזלים, סוללות ופלסטיק לדוגמה).
עיכול אנאירובי תעשייתי
בעקרון, לא ניתן לדעת מראש איזה סוג של מעכל (Digester) יהיה האידיאלי ביותר עבור החומר האורגני אותו בוחרים לעכל. יש ללמוד את אופי הפסולת באופן קפדני על מנת לתכנן את סוג מערכת העיכול שתיבנה. לעיתים, יש להתחשב גם באקלים האזור בו נעשה העיכול והיתכנות השפעותיו על טמפרטורת המעכל, לכן מומלץ לערוך ניסויים מקדימים (ניסויי מעבדה ופיילוט), לפני הקמת המתקן.
עיכול יבש הוא למעשה קומפוסט אנארובי. בתהליך זה הביומסה מושרית בטיפול המקדים עד להכלה של 80% מים ו-20% חומר יבש. לתהליך כזה יש מספר יתרונות, כאשר העיקרי מתוכם הוא הפחתת נפח הריאקטור (המיכל בו מתרחש תהליך העיכול) עקב נפח מים יחסית קטן במערכת. בעיכול יבש, הסובסטרט מרוכז פי 4 יותר מעיכול רטוב ושווה באופן יחסי לגודל ריאקטור הקטן פי 4. בנוסף, לעיכול יבש בריכוז סובסטרט גבוה יכול להיות יתרון באדישות לריכוזים גבוהים של חומרים מעכבים (לדוגמת אמוניה), עקב יכולת באפר של הסובסטרט. חסרון המרכזי בתהליך עיכול יבש הוא בהובלת המצע, מאחר שלא ניתן להזרימו.
עיכול רטוב מאפשר מגוון רחב יותר של תהליכים לעומת עיכול יבש. תהליך זה מתקיים לרוב בריכוזים של עד 5% חומר מוצק מרחף. ישנם מספר טכנולוגיות של ריאקטורים המאפשרים לעיכול רטוב. באופן כללי ניתן לחלק את התהליכים לתהליך מנתי ותהליך מתמשך, כאשר האחרון יכול גם הוא להתחלק לתהליך חד-שלבי או דו-שלבי. ברוב תהליכי העיכול הרטוב, מיקרואורגניזמים מרחפים ומעורבבים עם הסובסטרט בתוך הריאקטור ובלתי ניתן להפרידם לאחר התהליך.
טיפול סופי בתוצרים
ייצור ביוגז תלוי לחלוטין ביעילות העיכול האנאירובי בריאקטור וביכולת הפקת הגז של המיקרואורגניזמים שבו. יכולת אופטימלית של מיקרואורגניזמים נעה בין 80%-90% ייצור ביוגז מתוך יכולת פוטנציאלית. ערכי קצב ייצור ביוגז לעיכול מזופילי נעים בין 0.9-1.3 מ"ק גז למ"ק ריאקטור ליום (m3m-3d-1). ערכים נמוכים מאלו יעידו על גודל ריאקטור גדול מדי, כאשר ערכים גבוהים מאלו הם נדירים ואף בלתי אפשריים. עבור עיכול תרמופילי או דו-שלבי, קצב ייצור ביוגז יהיה 1.3, 2.1  [m3m-3d-1], בהתאמה. ריאקטור מסוג (Upflow Anaerobic Sludge Blanket (UASB, צורך פחות נפח ויכול להגיע לקצב ייצור ביוגז של עד 10 [m3m-3d-1], ריאקטור זה מיועד למצעים מימיים ביותר כגון שפכים ממתקני טיפול שפכים, ייחודיות ריאקטור זה הוא בהפרדה מתמדת של שלוש פאזות: מוצקים בתחתית, נוזל במרכז וגז בראש הריאקטור, המאפשרים טיפול רציף ללא הפסקה.
לרוב, תכולת המתאם בביוגז הנוצר בתהליך נע בין 40%-70% תכולה לפי נפח כאשר השארית בעיקרה פחמן דו-חמצני. בגז הנוצר ישנם רכיבים נוספים המופיעים בכמויות קטנות (פחות מאחוז), כגון: אדי מים, מיקרו-חלקיקים של המצע וגזי עוקבה. על כן, טיפול בביוגז הכרחי על מנת לשמר את הציוד המשמש לאחסון, הובלה וחלוקה. חלקיקי מוצקים יכולים להיות מסוננים בעזרת פילטר (Candle filters), שאריות בוצה או קצף יכולים להיות מופרדים על ידי שימוש בציקלון. להסרת גזי עוכבה, כאשר מימן גופריתי (H2S) הוא הגז הבעייתי ביותר עקב השפעתו הקורסיבית על ציוד, נעשים תהליכים כמו קרצוף, ספיחה וספיגה. להתמודד עם אדי מים, לעיתים נחוץ ייבוש כאשר תחולת הרטיבות גבוהה מ-80%.
אנרגיה חשמלית גם היא נחוצה בתהליך העיכול, לצורך שאיבה, בחישה, ותהליכים של בקרה ותיקון. ניתן לומר כי אין להשתמש ביותר מ-10% על 15% מהחשמל המיוצר לשימוש פנימי-תפעולי. ככלל אצבע, על שלב הטיפול הסופי בתוצרים אסור לצרוך יותר אנרגיה מאשר הוא עוזר להפיק. משמע, ניקוי יתר עלול להפוך ללא כלכלי.
הקמת מתקן לעיכול אנארובי להפקת ביוגז, מצריך תסקיר השפעה על הסביבה, על המסמך לקחת בחשבון גם את פליטות הגזים מהמתקן, כאשר הגורם העיקרי הוא שטף הגז והריחות הנפלטים מהמתקן. על הגזים הנפלטים להיות מנוטרים ולעמוד בערכי פליטה המותרים בחוק. במידה ואמוניה וגופרית דו-חמצנית מוסרים בתהליך, המתקן יעמוד בדרישות ללא בעיה. ריחות לא נעימים יכולים לנבוע מאחסון, שינוע או העברות בתוך המתקן של פסולת אורגנית. על כן, יש לבצע פעולות אלו באזור מקורה, עם איסוף האוויר וסינונו.
נושא הבוצה והשפכים הנותרים בתהליך יכולים לשמש כדשן וקומפוסט לחקלאות. כאשר אלו עברו פירוק מלא ונחשבים איכותיים ללא פתוגניים. במידה והמצע מכיל מתכות כבדות או מלחים יש לשקול שימושים אחרים מדשן בשל פגיעה בבריאות הקרקע.
מטמנות
המטמנות בישראל, חייבות על פי חוק למנוע פעפוע של גז המתאן לחלל האוויר ולמנוע תשטיפים שיחלחלו למי התהום. תופעת היווצרות גז זה נגרמת מאחר שהפסולת הנטמנת כלואה בתנאים אנאירוביים. כאשר, תרומתה של מולקולת מתאן אחת לאפקט החממה, היא בין 28–36 מאשר מולקולה של פחמן דו-חמצני לאורך מאה שנה.
טיפול אפשרי בגז המתאן הנוצר, הוא על ידי הפקת חשמל או קיטור, היכול להחליף את הצורך בשריפת גז המתאן בלפיד. הוצאת הגז נעשית על ידי קדיחת בארות לעומק המטמנה, כאשר הגזים היוצאים מתפלגים פי ההרכב הבא: 60%-40% מתאן, 40%-60% פחמן דו-חמצני, 1% גזים נוספים. שיא תפוקת הגז בבאר היא לאחר שנתיים מהקידוח ולאחר מכן התפוקה יורדת בקצב של 5% לשנה.