cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שכירת רשות
התקנה
איסור זה של טלטול חפצים ברשות משותפת שבה יש בעלות לגוי ללא שכירת רשותו היא אחת מההלכות שנקבעו על מנת להרחיק בין יהודים לגויים, ומטרתה להשפיע על יהודים הגרים בסמיכות עם גויים להעביר את מקום מגוריהם למקום מגורים בו גרים רק יהודים, על מנת למנוע היטמעות והתבוללות.
איסור זה של טלטול בחצר שבה גר גוי ללא שכירת רשות הוא רק במקרה ובו ישנם לפחות שני דיירים יהודיים בחצר, ולא במקרה של דייר יהודי אחד הגר עם דייר או דיירים גויים. סיבת דין זה היא כיוון שמציאות כזאת של יהודי הגר בגפו בחצר עם גויים הייתה בעבר מציאות לא מצויה, בשל חשש היהודי שהגוי ישדוד או ירצח אותו, וחכמים לא אסרו את הטלטול במציאות לא שכיחה כדוגמת זאת.
הקושי שבשכירת רשות
אף שניתן להתיר את הטלטול באמצעות שכירת רשות מגוי, קיים קושי בשכירת רשות, היות שהגוי אינו מבין את פשר הצורך בדבר, והוא יכול לחשוש שהיהודי עושה כשפים כנגדו, (בשל חוסר ההגיון לכאורה בהתעקשות דווקא על שכירות בסכום סמלי ולא על מתנה) ולכן הוא עשוי להימנע מהשכרת רשות ליהודי, דבר שיגרום ליהודי לעבור לגור בחצר שבה כל הדיירים יהודיים. סיבה אחרת לקושי בשכירת רשות היא הטירדה שבשכירת רשות הגוי שבת אחר שבת, אף בסכום סמלי. (אף שניתן לשכור פעם אחת לשבתות הרבה)
שכירת הרשות
שכירת הרשות מגוי היא שכירה סמלית, ולכן מספיק שתעשה בעל פה ואין צורך לשכירה בכתב, אין צורך לפרט שמטרת השכירה היא כדי להתיר את הטלטול בחצר, ודי בשכירה במחיר של פחות משווה פרוטה, וכן מותר לשכור רשות אף בשבת, שבה אסור מדרבנן לקנות ולמכור.
ניתן לשכור את רשות הגוי לשבתות הרבה, ואין צורך בשכירה מחודשת בכל שבת ושבת. במקרה של שכירה שנעשית לפרק זמן ארוך, גם אם בינתיים השכיר הגוי את דירתו לאחר או שמת הדייר המקורי - השכירות מהדייר הראשון עדיין בתוקפה.
השכירות צריכה להיות מרצונו של הגוי, ולא בכפייה.
שכירה מאשתו או מעובדיו
חכמים הקלו בשכירת רשות, וניתן לשכור את רשות הגוי גם מאשתו, אף שבעלה אינו מעוניין להשכיר ומוחה בה, או משאר בני משפחתו, או מאחד מעובדיו ('שכירו או לקיטו') ששכר לפרק זמן מסוים, כגון לקציר, ואפילו משכיר של שכירו של הגוי. השכיר יכול להשכיר את רשותו של הגוי לכל משך הזמן שבו הוא מושכר אצלו, ולא לאחר מכן.
במקרה והגוי אינו מוכן כלל להשכיר רשות, ניתן שאחד מבני החצר יבקש מהגוי רשות להניח חפציו בשטח השייך לגוי בחצר, ועל ידי ההשאלה הוא נחשב כשכירו ולקיטו של הגוי, אולם יש צורך שתהיה לו רשות להניח חפצים בכל רשותו של הגוי, ולא רק במקום מסוים. ישנה מחלוקת אם במקרה זה די בכך שהרשות מושאלת ליהודי שמשתתף בעירוב החצרות, או שעדיין יש צורך בשכירת הרשות מהיהודי.
ניתן גם לשכור מבעל 'תפיסת יד' ברשותו של הגוי, היינו מי שיש לו רשות להניח חפצים בכל מקום ברשותו של הגוי, אף שביכולת הגוי לסלקו, היות שגם הוא נחשב כשכירו ולקיטו.
לדין זה משמעות רבה בחוץ לארץ, כאשר מערבים שטחים שבהם גרים יהודים וגויים, ניתן לשכור את הרשות של הגויים מהשלטון בעיר על ידי יהודי המשמש בתפקיד כל שהו במינהל הציבורי בעיר.
מקרים שונים
במקרה וגוי גר בחצר פנימית שהיציאה היחידה ממנה היא לחצר חיצונית, זכות המעבר שיש לגוי בחצר החיצונית ('דריסת הרגל') הופכת אותו לכאחד מדיירי החצר החיצונה, ויש צורך בשכירת רשותו (בדומה לעקרון 'רגל האסורה במקומה - אוסרת שלא במקומה'). אולם אם לגוי בחצר הפנימית פתח חיצוני נפרד מחצרו - אין הוא נחשב כבעל דריסת רגל בחצר החיצונה, ואינו אוסר.
גוי שדר בחצר ואינו נמצא זמנית בשבת - אינו אוסר את הטלטול בחצר ואין צורך לשכור את רשותו.
גוי שנכנס ללא רשות לבית אינו נחשב לדייר ואינו אוסר את הטלטול בחצר, אולם אם יש לו רשות להיכנס, כגון חיילים שנכנסים ברשות השלטון ויושבים בבתים באופן קבוע - אוסרים את הטלטול בחצר עד שישכרו את רשותם.
במקרה של שיתוף מבואות במבוי שאחד הפתחים שלו הפתוחים אליו הוא פתח של גוי, אם לגוי יש גם פתח נפרד חיצוני לעצמו למקום אחר, אנו תולים שהפתח השני הוא פתחו העיקרי של הגוי, היות שהוא מעדיף פתח נפרד ופרטי לעצמו, ולכן הגוי אינו מונע את תיקון שיתוף המבואות והטלטול במבוי בגלל פתחו הראשון הפתוח למבוי. דין זה הוא גם במקרה והפתח השני הוא פתח קטן הפתוח לשטח פתוח, (ובלבד שהשטח הפתוח יהיה משמעותי) וגם אם רואים שעיקר שימושו של הגוי הוא בפתח הראשון הפתוח למבוי. דין זה נכון גם לישראל שלא השתתף בשיתוך המבואות, אם יש לו פתח נפרד - אין הוא מונע משיתוף המבואות לחול.
אשכאן דז'אגה
סייד אשכאן דז'אגה (בפרסית: سید اشكان دژآگه; נולד ב-5 ביולי 1986 בטהראן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר, בקבוצת אל-שחאניה. דז'אגה משחק בנבחרת איראן.
קריירת מועדונים
בקיץ דז'אגה חתם בוולפסבורג. בעונתו הראשונה הרשים עם 8 שערים, בעונתו השנייה זכה עם המועדון באליפות. בעונת, עזב המאמן פליקס מגאת את המועדון ודז'אגה איבד את מקומו בהרכב. בעונת. בקיץ הגיע הצעה מפולהאם, דז'אגה הביע את רצונו לעבור, אולם קבוצתו הערימה קשיים אך בסופו של דבר יצא המהלך לפועל.
ב-31 באוגוסט 2012, חתם דז'אגה בפולהאם ל-3 שנים עם אופציה לשנה נוספת, תמורת 2.5 מיליון אירו. בכך הפך להיות האיראני השלישי בפרמייר ליג, אחרי אנדרניק טיימוריאן וכרים בגארי. ב-20 באוקטובר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0:1 נגד אסטון וילה. ב-10 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב בתיקו 3:3 נגד ארסנל. ב-4 בדצמבר 2013, דז'אגה הבקיע את שערו הראשון בפולהאם נגד טוטנהאם הוטספר. בסיום עונת נבחר לשחקן העונה על ידי אוהדי הקבוצה, אך ירד עם הקבוצה לפוטבול ליג.
ב-29 ביולי 2014 חתם דז'אגה באל-ערבי הקטארית, שם הבקיע תשעה שערים ב-45 הופעות.
בינואר 2017 חתם דז'אגה בוולפסבורג, ושב לקבוצה המזוהה ביותר עמו. עם זאת, ערך במהלך העונה רק שתי הופעות בקבוצת המילואים, מאחר שסבל מפציעה חמורה. דז'אגה חזר לכשירות לקראת צמד משחקי פלייאוף הירידה מול איינטרכט בראונשווייג, ונכנס כמחליף בשני המשחקים, בהם ניצחה וולפסבורג בתוצאה הזהה 1-0. דז'אגה שוחרר מהקבוצה בקיץ 2017.
קריירה בינלאומית
דז'אגה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה ואף זכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. לפי חוקי פיפ"א הוא לא היה זכאי לשחק עבור איראן, עם זאת לאחר שינויים בהחלטות פיפ"א אופשר לו לשחק בנבחרת איראן. ב-21 בפברואר 2011 זומן לנבחרת הבוגרת של איראן על ידי המאמן קרלוס קיירוש. ב-29 בפברואר 2012 ערך את הופעתו הבכורה במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד בה הבקיע שני שערים. במוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2015 הבקיע שני שערים נוספים נגד נבחרות תאילנד ולבנון. דז'אגה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים
וולפסבורג
מנשנגלדבך
מֶנְשֶׁנְגְּלַדְבָּךְ היא עיר במדינה הפדרלית נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. היא שוכנת מערבית לנהר הריין, באמצע הדרך בין דיסלדורף לגבול ההולנדי.
שמה המקורי היה גלדבך, שם שעד היום נמצא בשימוש לצד השם הרשמי. עם זאת, כדי להבדיל עיר זאת מעיר אחרת בשם גלדבך (שגם שמה שונה והוא כיום ברגיש-גלדבך (Bergisch Gladbach)), שינו את השם בשנת 1888 למנשן-גלדבך. שם זה היווה בעיה מסוימת עבור תיירים וזרים, שנטו לחשוב כי זהו פרבר של מינכן (מנשן בגרמנית). ב-1960 שונה שמה שנית למנשנגלדבך על מנת שטעות זאת לא תישנה.
במרכז העיר ישנו מנזר שהוקם בשנת 974, הנקרא "גלדבך" על שם נחל קטן שכיום זורם מתחת לקרקע. במאה ה-14 התאגדו המנזר והכפרים השכנים ונהפכו לעיר. בעיר ישנה קבוצת כדורגל מפורסמת בשם בורוסיה מנשנגלדבך. זהו ביתם של נהגי הפורמולה 1 ניק היידפלד והיינץ פרנטזן, והפילוסוף הנץ יונאס נולד שם.
שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס נולד בעיר ריידט (לשעבר עיר עצמאית, שמסופחת כעת למנשנגלדבך), ומפקד יחידות גולגולת המת ריכרד גליקס נולד בעיר אודנקירכן, המסופחת כיום למנשנגלדבך.
צבא ותחבורה
נכון ל-2005, בעיר חיים כ-260 אלף איש, בשטח של 170 קמ"ר.
בסיסו הראשי של הצבא הבריטי בגרמניה ממוקם ליד העיר.
הצעת חוק יסוד: זכויות חברתיות
הצעת חוק יסוד זכויות חברתיות
להלן נוסח ההצעה הבסיסית : " הצעת חוק יסוד : זכויות חברתיות עקרונות יסוד.
הצעות נוספות
בשנת 2002 העלה חבר הכנסת עמיר פרץ הצעת חוק הנקראת: הצעת חוק יסוד: זכויות חברתיות, התשס"ב – 2002. בהצעת חוק זו, ביקש חבר הכנסת עמיר פרץ "להגן ללא הפליה על הזכויות החברתיות של האדם ועל רווחתו, כדי לעגן בחוק יסוד את הערכים החברתיים של מדינת ישראל כמדינת רווחה יהודית ודמוקרטית המושתתת על ערכים של שוויון צדק חברתי, ערבות הדדית, ומתן הזדמנות שווה לכל." הזכויות עליהן ניסה עמיר פרץ להגן בהצעת חוק זו הן: זכות התאגדות במשפט העבודה, והזכות לשבות.
הצעת חוק דומה של ח"כ יוסי כץ וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-13 וסימנה תתתכ"ז.
הצעת חוק דומה של ח"כ תמר גוז'נסקי וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-13 וסימנה א'תקכ"ז.
הצעת חוק דומה של ח"כ ענת מאור וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-13 וסימנה א'תקנח.
הצעת חוק ממשלתית הונחה על שולחן הכנסת ה-13 מספר נספח 2256.
הצעת חוק דומה של ח"כ ענת מאור וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-14 וסימנה פ/25.
הצעת חוק דומה של ח"כ עמיר פרץ הונחה על שולחן הכנסת ה-14 ומספרה פ/1277.
הצעת חוק דומה של ח"כ ענת מאור וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-14 ומספרה פ/1933.
הצעת חוק דומה של ח"כ תמר גוז'נסקי וקב' ח"כים הוחנה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/171.
הצעת חוק דומה של ח"כ ענת מאור וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/75.
הצעת חוק דומה של ח"כ תמר גוז'נסקי וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/171.
הצעת חוק דומה של ח"כ עמיר פרץ הונחה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה 187.
הצעת חוק דומה של ח"כ צחי הנגבי וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/1120.
הצעת חוק דומה של ח"כ אורי סביר וקב' ח"כים הונחה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/1373.
הצעת חוק דומה של ח"כ צחי הנגבי הונחה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/1574.
הצעת חוק דומה של ח"כ ענת מאור וקב' ח"כים הוחנה על שולחן הכנסת ה-15 ומספרה פ/2581.
פרוטוקולים
בשנת 2018 נערכה הצבעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - הצעת חוק-יסוד: שוויון זכויות חברתי ומדיני לכל אזרחי מדינת ישראל (תיקוני חקיקה) ההצעה נדחתה בעקבות ההצבעה 71 חברי כנסת התנגדו (ביניהם גם חברי סיעת יש עתיד, ישראל ביתנו, כולנו וש"ס, חברי סיעת הליכוד התנגדו אף הם כמו גם הבית היהודי ויהדות התורה.
מדבריה של עו"ד חגית ברסטל-גינת - אוניברסיטת בר-אילן (פרוטוקול הכנסת השישה עשר דיון כללי על זכויות חברתיות וכלכליות) אנחנו מדברים על זכויות חברתיות כחלק מהזכויות החוקתיות. אנחנו מניחים מראש שזכות חוקתית היא זכות שמעוגנת במסמך רם מעלה בשיטה המשפטית של המדינה, לעומת זכות חוקית, שכפופה לנאמר בחוקה. אנחנו מדברים על השאלה כיצד יש להתייחס לזכויות חברתיות מתוך ראייה חוקתית, ובזכויות חברתיות אנחנו רואים אגד זכויות שחלקן כבר מוכר וידוע, כמו למשל הזכות לבריאות, הזכות לחינוך, הזכות למשפחה - ובכלל זה תאים משפחתיים אלטרנטיביים, זכויות עובדים וזכויות בתחום העבודה, וכן הזכות הכללית לקיום אנושי בכבוד - התחייבות ודאגה לרווחה חברתית, לביטחון סוציאלי, לביטחון תזונתי, לתנאי קיום נאותים ולכל מה שקשור לזה.
פסקי דין
אף על פי שחוקי היסוד הקיימים אינם כוללים באופן מפורש הגנה על זכויות חברתיות-כלכליות, הכיר בית המשפט העליון בחלק מהזכויות החברתיות כזכויות יסוד, בהתבססו על חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ועל חוקים שונים שמעגנים זכויות חברתיות. כך, לדוגמה, הוכרו כזכויות יסוד הזכות לביטחון סוציאלי, הזכות לחינוך והזכות לקיום מינימלי בכבוד. עם זאת, בית המשפט העליון נקט בגישה מרוסנת מאוד בפסיקותיו בעתירות נגד מדיניות הממשלה בתחום זה. מאחר שעתירות אלו מעוררות שאלות של צדק חברתי ושל חלוקת משאבים, בית המשפט נמנע מביקורת על חקיקה ראשית, על חקיקת משנה, ועל תקנות והחלטות ממשלה בנושאים החברתיים-כלכליים.
נשיא בית המשפט העליון לשעבר, אהרון ברק: "הגנה על זכויות אדם עולה כסף, וחברה המכבדת זכויות אדם צריכה להיות נכונה לשאת במעמסה הכספית".
אריקה לנדאו
אֶריקָה לנדאו (Erika Landau; 15 באוקטובר 1931 – 5 באוגוסט 2013) הייתה פסיכולוגית ישראלית וחוקרת בתחום עתידנות, יצירתיות, מחוננות וחינוך. מייסדת ומנהלת המכון לקידום נוער ליצירתיות ומצוינות, המרכז הראשון למחוננים בישראל, מדריכה בתוכנית לפסיכותרפיה של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, וכן פסיכותרפיסטית למבוגרים.
ביוגרפיה
לנדאו נולדה בשם אריקה שכנר בעיר צ'רנוביץ שברומניה, בתם של רוזה ואוסקר שכנר, שעסק בייבוא תפוזים מארץ ישראל. עם הפלישה הסובייטית לעיר ב-1940, בעת מלחמת העולם השנייה, ירדה המשפחה למחתרת כדי להימנע מגירוש לסיביר. כשנכבשה העיר על ידי הנאצים ביולי 1941, כשהייתה כבת עשר, נשלחה לנדאו עם משפחתה למחנה עבודה ליד נהר דנייסטר. בתום ארבע שנים במחנות שוחררו בני המשפחה. אביה נפטר כשנה לאחר השחרור, וב-1947 עלתה לארץ ישראל עם אמה החולה. כדי לפרנס אותה ואת אמה יצאה לעבוד כפועלת במפעל לטקסטיל. שם החל רומן עם מנהל המפעל, שלומי לנדאו, שלחם במלחמה עם כוחות בנות הברית. בהיותה בת 17 וחצי נישאה ללנדאו, שהיה מבוגר ממנה בעשרים שנה.
ב-1960 החלה ללמוד פסיכולוגיה ותולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. לאחר שקיבלה תואר בוגר, המשיכה ללמוד בה לתואר מוסמך בפסיכולוגיה. ב-1965, לאחר שסיימה, נסעה בעצת מרטין בובר לכתוב את הדוקטורט שלה בשפת אמה, גרמנית, באוניברסיטת מינכן שבגרמניה. הדיסרטציה (1968), בנושא "הפסיכולוגיה של היצירתיות" (Psychologie der Kreativität), התפרסמה ב-1969 כספר ותורגמה למספר שפות.
ב-1968, כששבה לישראל, הקימה את המחלקה לחינוך במוזיאון הארץ (שבו עבדה עוד קודם לנסיעתה לגרמניה) והחלה לעבוד עם ילדים בפיתוח יצירתיות ועם מבוגרים (ובפרט עם אמנים) כפסיכותרפיסטית. בשנת 1969 ייסדה את מה שעתיד היה להיות למפעל חייה: המכון לקידום נוער שוחר אמנות ומדע שליד מוזיאון הארץ ("מכון אריקה לנדאו"; כיום נקרא המכון לקידום נוער ליצירתיות ולמצוינות). המכון, הממוקם בבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב, עוסק בהעשרת הילדים מגיל הגן ועד סוף כיתה ט' בנושאים שונים בגישה בין-תחומית: מדעים מדויקים, מדעי החיים, מדעי הרוח, מדעי החברה ואמנות. הקבלה ללימודים במכון מבוססת על בדיקה קוגניטיבית ורגשית של הילד. למכון סניפים נוספים בגבעת אולגה, בדרום תל אביב ובראש העין.
לנדאו הייתה חברה במספר ארגונים ישראליים ובינלאומיים, ובהם האקדמיה העולמית לאמנויות ולמדעים בארצות הברית, המועצה האירופית ליכולת גבוהה, המועצה העולמית למחוננים ומוכשרים בארצות הברית, הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, האיגוד הישראלי לפסיכולוגיה והאיגוד הישראלי לפסיכותרפיה.
כמו כן, הייתה חברת מערכת בכתבי העת המדעיים "Gifted & Talented International" ו-"Future Research Quarterly of the World Future Society" בארצות הברית, וכן "Gifted Education International" בבריטניה.
ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל (2008) נמנתה לנדאו עם מדליקי המשואות, על 40 שנות פעילותה בתחום החינוך לילדים מחוננים, להעשרה ולפיתוח מנהיגות צעירה. את המשואה הדליקה במשותף עם זורייש וובה (בת 18, מד"צית ופעילה בתחום הנוער יוצא אתיופיה).
לנדאו הייתה אלמנה ולא הביאה ילדים לעולם. נפטרה ב-5 באוגוסט 2013, בגיל 81. נקברה בבית העלמין קריית שאול.
ספריה
לנדאו פרסמה מספר ספרים בגרמנית ואנגלית שתורגמו לשפות נוספות, וכן עשרות מאמרים בעיתונות המדעית הבינלאומית. בנוסף פרסמה מספר ספרים בעברית:
קישורים חיצוניים
עם מותה:
ג'ול (זמרת)
ג'ול קילצ'ר (באנגלית: Jewel Kilcher; נולדה ב-23 במאי 1974) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית שחקנית וסופרת אמריקאית, שהייתה מועמדת לארבעה פרסי גראמי.
ביוגרפיה
ג'ול קילצ'ר נולדה ב-23 במאי 1974 בעיר פייסון, יוטה. בתם השנייה של אטילה קונו "אץ" קילצ'ר, המוכר מתוכנית ההישרדות "Alaska: The Last Frontier" בערוץ דיסקברי, ואימה היא ולנדרה קילצ'ר (לבית קרול). יש לה אח גדול, שיין. בת דודתה היא השחקנית קוריאנקה קילצ'ר. אמה ממוצא אירי, ואביה ממוצא גרמני ושווייצרי. סבה מצד אביה, יול קילצ'ר, היה סנאטור מטעם מדינת אלסקה, שהתיישב באלסקה לאחר שהיגר אליה משווייץ.
זמן קצר לאחר לידתה, המשפחה עברה להתגורר באנקורג', אלסקה והתיישבה באחוזה המשתרעת על פני 770 דונם. שם, נולד אחיה הצעיר, אץ' ג'וניור. יש לה גם אח למחצה, ניקוס, שגדל בעיקר באורגון עם אמו, שאיתה היה לאביה מערכת יחסים קצרה. לאחר גירושיהם של הוריה בשנת 1981, קילצ'ר התגוררה עם אביה בהומר, אלסקה.
היא למדה לנגן בגיטרה כאשר היא קיבלה מלגה בבית הספר היוקרתי לאומנויות במישיגן. היא החלה לכתוב שירים בגיל 17.
קריירה
ב-1999 הופיעה ג'ול בסרטו של הבמאי אנג לי "לרכוב עם השטן".
ב-21 בדצמבר 2021, זכתה בעונה השישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה"; בתחפושת של מלכת הלבבות.
היא צפויה להופיע בתחרות הזמר האמריקאית.
P
האות מקורה באות היוונית \Pi או \pi שמקורה באות הפיניקית "פ", והיא מייצגת את הצליל "פּ" (פ דגושה), אך היא מזכירה במראה את האות היוונית רו (Ρ).
ייצוגים נוספים
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "פאפה" (Papa ).
בקוד ASCII מיוצגת האות על ידי 80 (P) ו-112 (p).
בכתב ברייל:
אברהם מויאל
אברהם מויאל (1850 – 20 בדצמבר 1885) היה סוחר עשיר ומבכירי קהילת יהודי יפו, שימש כנציג תנועת חובבי ציון בארץ ישראל, כנציג הכלכלי של חברת כל ישראל חברים, וכן כבא כוחו של הברון רוטשילד בארץ; מויאל, בן דור היהודים המערביים, שקדמו לעליות הנספרות, ותיווכו את המציאות הארץ ישראלית ליהודים המזרחיים, בני העליות הראשונות ובינם לבין הממשל העות'מאני. גואל אדמות מזכרת בתיה.
קורות חיים
אברהם מויאל נולד ברבאט שבמרוקו ב-1850, לאביו הסוחר העשיר אהרן מויאל. המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1852 ולאחר שלוש שנים בחיפה עברה והתיישבה ביפו, שם זכתה לעמדת בכורה ביישוב היהודי בעיר. אברהם קיבל בצעירותו חינוך יהודי מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה, וכן השתלם אצל מורים פרטיים בשפה הצרפתית ובשפה הערבית, בדיבור ובכתב, ורכש בהן בקיאות.
נשא לאישה את זינבול בת רבי יוסף רפאל בן נון, מרבני ירושלים ובהמשך רבה של העדה הספרדית ביפו.
מגיל צעיר היה מויאל ממנהלי העסקים של משפחתו במסחר ובבנקאות וניהל קשרים עם חברות ובנקים בחוץ לארץ, עם הממשל העות'מאני, עם קונסולים זרים ביפו, ובעיקר עם הקונסול הצרפתי. בהיותו נתין צרפת נהנה מויאל ממשטר הקפיטולציות שהונהג בתקופה זאת, שהעניק זכויות יתר לנתיני ארצות מערב אירופה ברחבי האימפריה העות'מאנית. כבר מגיל צעיר הוא זכה לעמדת השפעה בקהילה היהודית ביפו. בנוסף לעיסוקיו המקצועיים שימש מויאל גם כמוהל, והוא נהג לתרום לצדקה ביד רחבה.
מויאל העריץ את רבי יהודה אלקלעי לאחר שקרא את כתביו. במקביל הוא החל להתעניין בתנועה הציונית, שהטיפה ליישוב מחדש של יהודים בארץ ישראל. הוא קרא את ספרו של משה הס "רומי וירושלים" ונהג לתרגם קטעים ממנו למשפחתו, ונראה שאף פגש את הס במהלך ביקור באירופה. כתוצאה מכך לקח מויאל חלק בפרויקטים לפיתוח ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. בין היתר היה מעורב בהקמת בית הספר החקלאי הראשון בארץ ישראל, בית הספר "מקוה ישראל" של חברת כל ישראל חברים. כמו כן הועברו דרכו כספי תרומות של הברון רוטשילד למפעליו בארץ.
פעילותו המשמעותית ביותר של מויאל הייתה בשירות תנועת חובבי ציון. הוא פגש את קלונימוס זאב ויסוצקי במהלך ביקורו של זה בארץ ישראל, ומונה לנציג ענייניה של תנועת חובבי ציון בארץ: "המוציא והמביא הראשי לכל דבר ודבר הנוגע הן לכלל היישוב והן למושבות (פתח תקווה, גדרה ויסוד המעלה) בפרט". מויאל נחל הצלחה רבה בתפקידו. בתקופה זו תרם לשיפור מצבה של פתח-תקוה, שבה נבנו תחת ניהולו ובתקצובו 23 בתים, 13 רפתות ומבנים נוספים, נרכשו בהמות וניטעו עצים רבים. לפי דו"ח של חובבי ציון מהתקופה: "המושב כלו פשט צורתו הראשונה וילבש מעטה גיל תחת [במקום] רוח כהה". בנוסף סייע מויאל ברכישת האדמות למושבת עקרון (מזכרת בתיה) והשיג עבורה את רישיון הבנייה, הדריך את העולים, רכש עבורם בהמות עבודה ועוד. כמו כן סייע לעליית הביל"ויים, למושבת גדרה בבעיות שונות מול השלטון העות'מאני ומול שכניהם. הוא ניצל את מעמדו כנתין צרפתי אף כדי להתעמת עם הנציגים העות'מאנים במידת הצורך לטובת העולים החדשים.
מויאל נחשב לנכס חשוב עבור תנועת חובבי ציון, ונחשב לדור הבא של הנהגת היישוב היהודי ביפו. אולם בשנת ב-20 בדצמבר 1885 נפטר בפתאומיות, בגיל 35 בלבד. פטירתו נחשבה לאבדה קשה עבור פעילותה בארץ ישראל של חובבי ציון. נכתב עליו בהספד בעיתון עברי אנכי:
היו לו שלושה אחים, ביניהם יוסף ביי מויאל, ממנהיגי קהילת יפו ומייסד שכונות רבות בתל אביב.
נינתו היא שופטת בית המשפט המחוזי בחיפה רבקה למלשטריך.
סולנאים
המינים בסדרה זו חולקים מספר מאפיינים: עלים מסורגים, ללא עלי לוואי; לרוב הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים, מאוחים (לפחות בבסיסם).
על פי שיטת המיון של קרונקוויסט מ-1981, משפחות נוספות מוינו תחת הסולנאים, כגון השלהביים, הממוינים כיום תחת האברשאים.
אדווין ארמסטרונג
אדווין הווארד ארמסטרונג (בשם מלא באנגלית: Edwin Howard Armstrong; 18 בדצמבר 1890 – 31 בינואר 1954), היה מהנדס אלקטרוניקה וממציא אמריקאי, שכונה "הממציא הפורה ביותר בהיסטוריה של הרדיו". ארמסטרונג המציא את המעגלים הבסיסיים הנדרשים לקליטת אותות רדיו, וכן המציא את אפנון התדר (שידורי רדיו FM) המודרני. הוא החזיק ב-42 פטנטים וזכה במדליית ה-IEEE הראשונה. ב-31 בינואר 1954 קפץ ארמסטרונג אל מותו מהקומה ה-13, לאחר סכסוך ממושך עם חברת RCA ומנהלה, דייוויד סארנוף, על זכויות השימוש בהמצאותיו.
דגל אדום (רפואה)
ברפואה, דגל אדום הוא סימן או תסמין המעיד על אפשרות למחלה חמורה. דגלים אדומים שהתגלו בבדיקה רפואית דורשים הערכה מחודשת וזהירה של מצבו של הנבדק או הפנייתו למומחה או אף לטיפול דחוף. ישנן מערכות של דגלים אדומים המותאמות להפרעות מסוימות, למשל דגלים אדומים המצביעים על מחלה המסתתרת מאחורי מצג של הפרעה לא חמורה כגון תסמונת המעי הרגיז או כאב ראש או דגלים אדומים המצביעים על אפשרות של הידרדרות ופגיעה באיברים פנימיים בסקלרודרמה.
דגלים אדומים ניתנים לחלוקה לשלוש רמות עיקריות, תולדות החולה ושיעורי הימצאות, תואם מאפייני ההפרעה ובדיקה פיזיקלית וממצאי מעבדה. דגלים אדומים לדוגמה בתולדות החולה ושיעורי הימצאות הם שימוש בתרופות מדכאות מערכת חיסונית המגבירות סיכון למחלות זיהומיות או גיל גבוה מ-50 המתאר קבוצת גיל בה שכיחות יותר הפרעות חמורות כגון סרטן. תואם מאפייני ההפרעה מתייחס לסימנים ותסמינים לא אופייניים כגון הפרעות במתן שתן לסובלים מכאב גב תחתון או תגובות גרועות לטיפול שמרני. בבדיקה פיזיקלית יכולים להמצא דגלים אדומים כגון החזרים או טונוס חריגים.
שאלות סינון מיוחדות ובדיקות ספציפיות נועדו לזהות דגלים אדומים. משנמצאו כאלו נערכים לפי הצורך בירורים מעמיקים בעזרת שאלות נוספות ובדיקות פיזיקליות או אחרות, שלהן מדדים הנחשבים מדויקים, וביכולתן לשלול או לאשר את החשד להפרעה חמורה.
יש בדגלים האדומים כאלו הדורשים הפניה מיידית לבירור מעמיק כגון הפרעה בתחושה באזור האגן בתצורת "אוכף". דגל זה מצביע על תסמונת זנב הסוס הנחשבת למצב חירום רפואי הדורש טיפול מיידי. דגלים כגון גיל מבוגר מובילים לשאלות בירור נוספות היכולות לשלול הפרעות אופייניות לקבוצת הגיל הזו ודגלים כגון החזרים חריגים מובילים לבדיקה נוירולוגית מקיפה שביכולתה לשלול הפרעות חמורות או להצביע על צורך בהפניה למומחה. חלק מהדגלים יהוו התוויות נגד לטיפולים מסוימים בנבדק.
דגלים נוספים
בדיקה רפואית ובעיקר תשאול עשויים לזהות סימנים לתחזית גרועה. דגלים צהובים, דגלים כחולים ודגלים שחורים הם סימנים הקשורים לגורמים פסיכו-סוציאלים המהווים חסמים להחלמה. באנשים הסובלים מכאב גב תחתון חריף מהווים הגורמים הפסיכו-סוציאלים מנבאים חזקים להחלמה מהירה ולחזרה לעבודה וכן להתאוששות מטיפול ניתוחי.
סיילספורס
Salesforce.com היא חברת תוכנה אמריקאית העוסקת בשירותי מחשוב ענן ומספקת שירותי תוכנה כשירות (SaaS) לניהול קשרי לקוחות (CRM) וכן פלטפורמת פיתוח (PaaS) לאפליקציות עסקיות (Force.com) עבור ארגונים, דרך רשת האינטרנט. מטה החברה שוכן בסן פרנסיסקו, בנוסף לעשרות משרדים ברחבי העולם. היא נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימול CRM בשווי שוק של 153 מיליארד דולר (נובמבר 2022).
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1999 על ידי מארק בניוף, בדירה שכורה בסן פרנסיסקו, לאחר שעזב את חברת אורקל בה היה סגן נשיא. בניוף הצהיר על רצונו לשנות את המודל המסורתי של עולם התוכנה לתוכנה בענן – Saas, בנוסף הוא טבע גם את המונח "platform as a service". סיילספורס רשמה את הרווח הראשון שלה, של 3.5 מיליון דולר, בשנת הכספים שהסתיימה בינואר 2004, על הכנסות של 96 מיליון דולר.
ביוני 2004, ביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בניו יורק. מניית החברה זינקה בכ-50% ביום המסחר הראשון. החברה גייסה בהנפקה 110 מיליון דולר.
בשנת 2012 רכשה את חברת Heroku המפתחת פלטפורמה כשירות במודל ענן (Platform as a service) תמורת 212 מיליון דולר.
ביוני 2019 רכשה חברת סיילספורס את חברת Tableau המתמחה ביישומי ניתוח נתונים בסכום של כ-15.7 מיליארד דולר.
מוצרים
המוצרים של החברה נשענים על מודל "על-פי דרישה" (On-Demand), דרך רשת האינטרנט, זאת לעומת המודל המסורתי בו התוכנה מותקנת על מחשב הלקוח ונמכרת על בסיס רישיון. החברה מספקת ללקוחותיה מערכות שונות, הניתנות להתאמה אישית, לניהול תהליכי שיווק, מכירות ושירות בארגונים. לחברה מעל 92,000 לקוחות המשרתים מיליוני משתמשי קצה ב-16 שפות שונות (2011).
בינואר 2006 השיקה החברה את ה-AppExchange, המאפשר להוריד וליצור אפליקציות שונות, שנוצרו על ידי מפתחים עצמאיים ונותנות ללקוח אפשרויות להתאמה אישית של התוכנה לפי צרכיו.
בשנת 2007 השיקה החברה פלטפורמה לפיתוח של תוכנות לפי-דרישה בשם Force.com. התאמה של המערכת נעשית בעזרת כלים של המערכת ובעזרת סביבת הפיתוח Force.com, קוד בשם APEX וסביבת פיתוח מסכים בשם VisualForce.
פעילות בישראל
Salesforce.com מפעילה בישראל משרדים בתל אביב, פתח תקווה ונצרת. לחברה ישנם מספר שותפים בישראל. מנכל"ית מרכז המחקר והפיתוח היא אפרת רפפורט.
ביוני 2010 הכריזה החברה על גרסה ראשונה של מערכת ה-CRM מתוצרתה עם תמיכה מלאה בעברית.
באוגוסט 2011 רכשה החברה עבור כ-30 מיליון דולר את הסטארט-אפ הישראלי Navajo Systems, שפיתח שירותי אבטחת מידע למחשוב ענן, בה השקיעה קרן הון הסיכון JVP. בעקבות הרכישה הקימה Salesforce מרכז מחקר ופיתוח ראשון בישראל.
ביולי 2016 סלקום הטמיעה מערכת CRM על פלטפורמה של Salesforce.
ביולי 2018 רכשה החברה את חברת דאטורמה הישראלית תמורת יותר מ-800 מיליון דולר.
באוגוסט 2019 הודיעה סיילספורס כי רכשה את קליקסופטוור טכנולוגיות מקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת 1.35 מיליארד דולר.
ימאי שיטור
ימאי שיטור הוא שוטר מוסמך במשטרת ישראל בעל תעודה. אדם בעל רקע וידע בתחום הימאות שנבחר לשרת ביחידת השיטור הימי בתפקיד ימאי שיטור. הבחירה נעשית בתאום מקצועי של המדור הימי במטה הראשי תחת פיקוד מטה משטרת ישראל.
תפקיד ימאי שיטור מקביל לתפקיד שוטר על פי משמעותו בפקודת המשטרה, אך בים. ימאי שיטור הוא בעל הסמכה נוספת הקשורה בימאות, נוהל וחוק השיט בכלי שיט קטנים. תפקידו, שיטור לשמירת הסדר צבורי והחוק הפלילי בים על ידי פיקוח ואכיפת חוקי מדינת ישראל החלים על רישוי ושימוש מותר בכלי שיט קטנים כמו אופנועי ים, סירות גומי, סירות, סירות מנוע, מפרשיות.
שניים עד שלושה ימאי שיטור מאיישים כלי שיט של יחידת השיטור הימי. קיימות 6 תחנות שיטור ימי בישראל: באילת, באגם כנרת, בעכו, חיפה, תל אביב ובאשקלון.
כלי השיט של יחידת השיטור:
שמן סויה
שמן סויה הוא שמן צמחי, המופק ישירות מזרעי הקטנית סויה. הוא אחד השמנים הנפוצים ביותר לבישול, והשני הנצרך ביותר מבין השמנים הצמחיים.
היסטוריה
לשמן הסויה היסטוריה ארוכה. עדויות כתובות מסין מתארכות את השימוש בפולי סויה מעובדים להפקת שמן סויה אכיל לתקופה שקודמת לשנת 2000 לפני הספירה. ספרות סינית קדומה חושפת ששמני סויה עובדו באופן נרחב אף לפני העדויות הכתובות שבידינו.
תהליך הייצור של שמן הסויה
על מנת לייצר שמן סויה, נסדקים פולי הסויה ומחוממים לטמפרטורות שבין 60–88 מעלות צלזיוס, ואז מופקים בעזרת ממסים עם הקסאנים. לאחר מכן מזוקק השמן ולפעמים עובר הידרוגנציה. שמני סויה נוזליים שעברו תהליך חלקי של הידרוגנציה נמכרים כ"שמן צמחי", או שהם מהווים מרכיבים במגוון רחב של מזונות מעובדים.
תפוקה עולמית
בעונת הגידול בשנים 2002–2003, הופקו ברחבי העולם 30.6 מיליון טונות של שמן סויה, שהיו בערך חצי מכמות הייצור של שמן סויה אכיל ברחבי העולם, וכ-30 אחוזים מכלל השומנים והשמנים שיוצרו, כולל שומנים מהחי ושמנים שהופקו מצמחים טרופיים.
בשנים 2018–2019, עמד הייצור העולמי על 57.4 מיליון טונות כאשר היצרנים המובילים כללו את סין (16.6 מיליון טונות), ארצות הברית (10.9 מיליון טונות), ארגנטינה (8.4 מיליון טונות), ברזיל (8.2 מיליון טונות) והאיחוד האירופי (3.2 מיליון טונות).
בתחום המזון
שמן סויה משמש לרוב לטיגון ולאפייה. הוא גם משמש ברטבים לסלט.
שמנים שמתייבשים
שמן סויה הוא אחד מן השמנים הרבים שמתייבשים. זה אומר שהשמן יתקשה לאט (בגלל פילמור שמבוססת על רדיקל חופשי) כאשר הוא ייחשף לאוויר, וייצור חומר גמיש, שקוף ועמיד בפני מים. הודות למאפיין הזה, משתמשים בשמן סויה בכמה תערובות של דיו להדפסה וצבע שמן. עם זאת, שמנים אחרים (למשל שמן פשתה) יכולים להיות עדיפים יותר בגלל יישומים של אי אלו שמנים שמתייבשים.
ברפואה
שמן סויה משמש להזנה שלא דרך הפה או המעיים כמקור לקלוריות ולחומצות שומן חיוניות.
מיצב לדוחי חרקים
בעוד שלשמן הסויה אין פעילות ישירה שדוחה חרקים, במספר מוצרים מסחריים נעשה בו שימוש כשמן מייצב על מנת להאריך את זמן הפעולה של שמנים דוחי חרקים כדוגמת שמן הגרניום.
הרכב שמן הסויה
שמן הסויה דומה בהרכבו לשמן תירס ולשמן חמניות. הוא עשיר בחומצות שומן רב בלתי רוויות מסוג אומגה 6, ומכיל מעט חומצות שומן רוויות. לשמן סויה יש יתרון בין השמנים הללו, כיוון שהוא מכיל עד 7 אחוזים של אומגה 3. זהו שמן שרמת העיבוד שלו גבוהה, והוא מכיל כמות גבוהה של אומגה 6. כמו כן, 100 גרם של שמן סויה מכילים 16 גרם של שומן רווי, 23 גרם של שומן חד בלתי רווי שמקורו מן הצומח ו-58 גרם של שומן רב בלתי רווי, המצוי בזרעי כותנה, סויה וחמניות. חומצות השומן הבלתי רוויות העיקריות בטריגליצרידים של שמן הסויה הן החומצה האל-לינולנית הרב-בלתי-רוויתית (7-10%), חומצה לינולאית (51%) וחומצה אולאית חד בלתי רוויה (23%). כמו כן, שמן הסויה מכיל גם את חומצות השומן הרוויות חומצה סטארית (4%) וחומצה פלמיטית (10%).
השיעור הגבוה בשמן סויה של חומצת שומן רב בלתי רוויה המועדת לחמצון אינו רצוי לשימושים מסוימים, כדוגמת שמני בישול.
יתרונות בריאותיים
שמן הסויה מקושר לכמה יתרונות בריאותיים, הקשורים במיוחד ללב, לעור ולעצמות.
הקשר בין שמן הסויה ללב
שמן סויה מורכב ברובו מחומצות שומן רב בלתי רוויות, שהן סוג של שומן שבריא ללב. מחקרים מראים שהחלפת שומנים רוויים בשומנים רב בלתי רוויים בתזונה יכולה להיות קשורה לסיכון נמוך יותר ללקות במחלות לב. סקירה גדולה של 8 מחקרים הראתה שכאשר המשתתפים החליפו 5% מסך הקלוריות היומיות שלהם משומן רווי בשומן רב בלתי רווי, הם היו בסיכון נמוך ב -10% למחלות לב. כמו כן, נמצא שסחר של שומנים רוויים בשומנים רב בלתי רוויים עשוי גם להפחית את רמות הכולסטרול LDL (הכולסטרול הרע בגוף), המהווה גורם סיכון עיקרי למחלות לב. כמו כן, שמן סויה מכיל חומצות שומן אומגה 3, אשר יכולות לעזור בהפחתת דלקות ובהגנה מפני מחלות לב.
הקשר בין שמן הסויה לעצמות
כף אחת (15 מ"ל) של שמן פולי סויה 25 מק"ג של ויטמין K מהווה בסביבות ה-20% מהערך היומי המומלץ במנה אחת. ויטמין K ידוע בעיקר בזכות השפעתו על קרישת הדם, והוא גם ממלא תפקיד חיוני בוויסות חילוף החומרים בעצמות. מחקרים מראים שיטמין K נחוץ לסינתזה של חלבונים ספציפיים החיוניים לשמירה על מסת העצם, כדוגמת אוסטאוקלצין.
הקשר בין שמן הסויה לבריאות העור
שמן סויה מופיע לעיתים קרובות ברשימות המרכיבים של סרומים, ג'לים ותחליבים לטיפול בעור. כמה מחקרים מראים ששמן פולי סויה עשוי להועיל לבריאות העור. למשל, מחקר אחד שנערך בקרב שישה אנשים הראה כי מריחת שמן זה על עורם שיפרה את המחסום הטבעי שלו כדי לסייע בשמירת הלחות. מחקר אחר מצא שמריחה מקומית של שמן פולי סויה סייעה בהגנה מפני דלקת עור הנגרמת על ידי קרינה אולטרה סגולה. שמן סויה עשיר גם בוויטמין E, חומר מזין אנטי דלקתי שיכול לתמוך בבריאות העור. מחקרים מראים גם שויטמין E עשוי להגן מפני נזקי עור ולסייע בטיפול במצבי עור מסוימים, כמו אקנה ודלקת עור אטופית.
נזקים בריאותיים
מחקר של אוניברסיטת קליפורניה, שמטרתו הייתה להבין כיצד השימוש בשמן משפיע על אזור ההיפותלמוס במוח המשפיע על המערכות הנוירולוגיות ועל מצב מערכת העיכול, מצא שקיים קשר בין צריכה של שמן סויה לעיוותים גנטיים ונזק מוחי. כמו כן, לפי המחקר צריכה של השמן הזה משפיעה על האופן שבו המוח מתמודד עם השמנת יתר ודיכאון. נמצא ששמן הסויה אחראי לפגיעה בתאים מטבוליים שעלולים להוביל לסוכרת ולהשמנת יתר. בנוסף, המחקר מצא שצריכה גבוהה של השמן מובילה לשינויים במוח שגורמים להחלשת היכולת לייצר את ההורמון אוקסיטוצין.
פייפר (סרט)
פייפר (באנגלית: Piper) הוא סרט אנימציה ממוחשבת קצר, שהופק על ידי אולפני האנימציה של פיקסאר. הסרט נכתב ובוים על ידי אלן ברילרו, והוקרן בבתי הקולנוע יחדעם הסרט מוצאים את דורי ב-17 ביוני 2016. בשנת 2018 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 3. הוא זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-89, והפך להיות הסרט הקצר הראשון של פיקסאר שזכה בפרס מאז הסרט "ציפורים על חוט" שזכה בשנת 2002.
הסרט מציג את ההתמודדות של גוזל חרטומניים עם הפחד שלו ממים. ההשראה לסרט באה לברילרו כאשר הוא רץ לאורך החוף בקליפורניה, שם הוא הבחין באלפי ציפורים אשר בורחים מהגלים, אך כאשר הגלים נסוגים הם חוזרים לקו המים כדי לאכול.
עלילה
להקה של חרטומניים תרה אחר מזון בחוף הים, כאשר הגלים נסוגים הם ממהרים לנקר בחול בחיפוש אחר אוכל, אך כאשר הגלים חוזרים הם ממהרים להתעופף הרחק מהם. ציפור אחת מנסה לעודד את הגוזלית שלה להצטרף לשאר הלהקה בחיפוש אחר המזון אך כאשר הגלים הגיעו הגוזלית לא הספיקה לברוח בזמן והגלים מספיגים אותה במים. האירוע גורם לגוזלית בעתה מן המים והיא מסרבת לעזוב את הקן, אבל עד מהרה היא מבחינה במשפחה של סרטנים הנזירים שמתחפרים בחול על מנת להימנע מהגלים. על ידי העתקת ההתנהגות שלהם, היא מתחילה לראות את היופי של העולם שמתחת למים, ובכך היא מגלה היכן המקומות שבהן יש יותר אוכל.
הפקה
אלן ברילרו השתמש בטכנולוגיית חיתוך קצוות חדשה כדי ליצור את הסרט דבר שלקח מעל שלוש שנים. על מנת לתת רקע מציאותי לסרט, ברילרו וצוות האנימציה של הסרט ביקרו בחופים באזור מפרץ סן פרנסיסקו, כמו גם הם ביקרו באקווריום של מונטריי על מנת ללמוד את המראה ואת ההתנהגות של החרטומניים.
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בשנת 2017. ובפרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 2017.
נקע
נקע הוא פגיעה בשלמות רצועה מפרקית.
נקע נגרם על ידי מתיחת יתר של הרצועה. בדרך כלל עקב טראומה גופנית או כשל של מערכת העצב-שריר-שלד לשמור על המפרק בטווח התנועה הנורמלי שלו.
כל מפרק בגוף יכול להיות נקוע, אך השכיחות הגבוהה ביותר לנקעים, מתקיימת במפרקי הקרסול, הברך והאצבעות. הנקע המוכר של הקרסול מתאר בדרך כלל פגיעה בשלמות רְצוּעַת הַשּׁוֹקִית וְהָעַרְקוּם הַקִּדְמִית (anterior-talo-fibular-ligament). אחד הגורמים השכיחים לנקעים באצבעות הוא משחקי כדור.
הטיפול השכיח מיד לאחר נקע כולל את עקרונות RICE. טיפולי המשך כוללים בדרך כלל הפעלת עומסים על הרצועה בהתאם לשלב ההחלמה שלה, חיזוק של שרירי המפרק ושיפור השליטה במפרק, בעיקר כאשר מדובר במפרק נושא משקל כמו קרסול או ברך.
הפועל מחנה יהודה
הפועל מחנה יהודה היא קבוצת כדורגל ממחנה יהודה, כיום שכונה בתחומי פתח תקווה, ששיחקה בשנות השישים בליגה הלאומית, שהייתה אז הליגה הבכירה. כיום הקבוצה משחקת בליגה ב'. בעונת 2012/2013, לאחר 33 שנה מתוך 35 השנים בליגה ב', רשמה הקבוצה העפלה היסטורית לליגה א' בהדרכתו של ראובן כץ.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1939 על ידי אנשי השכונה: יהודה שמעוני, ישראל זרירי, יחזקאל ישראלוב, גדי כהן ואבי שמעוני. שוערה של הפועל מחנה יהודה, שהוביל אותה לליגה לאומית, היה יפת עוזרי. השכונה דאז התאפיינה כשכונה דתית של יוצאי תימן, שמאנשיה הרכיבו את קבוצת מחנה יהודה, ועל כן נתפסה הקבוצה כמייצגת את יוצאי שכונת המצוקה ואת עולי תימן בישראל.
תחילה היה שמה של הקבוצה "דרור מחנה יהודה". כשהצטרפה הקבוצה להתאחדות בשנת 1950 שונה שם הקבוצה להפועל מחנה יהודה. בסיום עונת 1952/1953 עלתה הקבוצה לליגה ב' (הליגה השנייה דאז) כאשר במדי הקבוצה מככב החלוץ זכריה רצאבי, שלימים כיכב בהפועל פתח תקווה, עמה זכה באליפות המדינה, היה מלך שערי הליגה ב-1961 ואף שיחק בנבחרת ישראל. בעונתה הראשונה בליגה ב' (1953/1954) סיימה הקבוצה במקום ה-11 והצליחה לשרוד. עונתה השנייה בליגת המשנה הייתה עונה שבה צמצמו את הליגה, והקבוצה סיימה במקום הרביעי והמשיכה בליגה השנייה. ב-1957/1958 הקבוצה מתמודדת על העלייה לליגה הבכירה, אך מסיימת במקום השלישי בלבד. בהמשך העשור ובתחילת שנות ה-60 הקבוצה מתייצבת, ומבססת את מעמדה בתור קבוצת אמצע טבלה בליגה השנייה.
בתחילת עונת 1964/1965 חזר הכוכב רצאבי לשחק במחנה יהודה. שחקנים בולטים נוספים בקבוצה באותה תקופה היו בני רצון, יגאל רצאבי ויוחאי אהרוני. הקבוצה זכתה לכינוי "ברזיל הקטנה" מפאת הכדורגל החיובי והאיכותי יחסית שהציגה, והצליחה כקבוצת ליגה א', להדיח בזו אחר זו במסגרת גביע המדינה של 1964, את שתי הקבוצות הבכירות בפתח תקווה, הפועל ומכבי פתח תקווה.
בסיום העונה הכי מוצלחת של הקבוצה עד כה בליגת המשנה מעפילה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בישראל, כשהיא מסיימת במקום הראשון עם 46 נקודות, ו-4 הפסדים בלבד מתוך 30 משחקים. את עונתה הראשונה בליגה הלאומית היא סיימה במקום השמיני מתוך 16 קבוצות שלזכותה 31 נקודות מתוך 60 אפשריות. עונתה השנייה הייתה העונה הכפולה של עונת 1966/1968, והיא הייתה גם האחרונה בתולדותיה בליגה הבכירה, כשהיא סיימה במקום הלפני האחרון וחסרות לה 2 נקודות על מנת להישאר בליגה במקומה של שמשון תל אביב שנשארה במקומה, והקבוצה נשרה לליגה א' אז ליגת המשנה. מאז הקבוצה לא שבה יותר לליגה הראשונה.
בהמשך העשור ובשנות ה-70, מסיימת הקבוצה במרכז הטבלה ומטה בליגה השנייה, ובעיקר נלחמת על חייה בליגת המשנה. בסיום עונת 1972/1973 ירדה הקבוצה לליגה השלישית, ליגה ב' דאז, כשהיא מסיימת במקום ה-15 בבית הצפון של ליגה א'. בעונת 1975/1976, עונה שבה הליגה צומצמה בחצי ונפתחה הליגה הארצית, שיחקה הקבוצה פעם נוספת בליגת המשנה, אך סיימה במיקום נמוך מידי (במקום השמיני) וירדה לליגה א' (שהפכה להיות הליגה השלישית). עם השנים התדרדרה הקבוצה לליגות הנמוכות ונעה בין הליגה הרביעית לליגה החמישית.
בעונת 2012/2013, לאחר עונה טובה של הקבוצה בהדרכתו של המאמן ראובן כץ (שצמח בקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה) ועם סגל שחקנים ביתי של המועדון, סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' דרום א' והעפילה שוב לליגה א' דרום (הליגה השלישית) לאחר היעדרות של 35 שנים.
שם הצליחה הקבוצה לשרוד במשך כ-5 עונות עד שבסיום עונת 2018/2019 נשרה מחנה יהודה חזרה לליגה ב' לאחר שסיימה את העונה במקום 15, כשגורלה לרדת נקבע במחזור לפני האחרון אחרי הפסד ביתי מול הפועל בקעת הירדן, מאז נמצאת הקבוצה בליגה ב'.
בית הכנסת תפארת ישראל
תפארת ישראל או בית הכנסת ניסן ב"ק (ביידיש: ר' נישע'ס שול) הוא בית כנסת ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. בית הכנסת הוקם על ידי חסידי רוז'ין שבקרב אנשי היישוב הישן ונהרס בידי הירדנים מיד לאחר כיבוש העיר העתיקה ב-1948.
בנובמבר 2012 אישרה הוועדה המחוזית את התוכנית לשחזור בית הכנסת. בכ"ז באייר ה'תשע"ד (27 במאי 2014) הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המשוחזר. בספטמבר 2022 הוצבה אבן הראשה בגג בית הכנסת והושלמה בניית הכיפה.
בניית בית הכנסת
בית הכנסת נבנה בשנות השישים של המאה ה-19 על ידי חסידי רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ובנו רבי אברהם יעקב (הראשון) מסדיגורה, ונקרא "תפארת ישראל" על שמו. המסורת מספרת כי רבי ישראל תרם את הכסף לקניית המגרש בדחיפות, מאחר שאנשי הכנסייה הרוסית-פרבוסלבית עמדו לרוכשו על מנת לבנות בו כנסייה. על פי המסורת, הצאר הרוסי ניקולאי הראשון, שעמד מאחורי ניסיון הרכישה, רתח מזעם כאשר שמע שהיהודים הקדימוהו בשליחותו של רבי ישראל מרוז'ין, והכריז "פעם נוספת ניצח אותי היהודי ישראל פרידמן" (רבי ישראל נמלט מרוסיה מפני הצאר ניקולאי). הרוסים נאלצו לרכוש שטח מחוץ לחומות העיר העתיקה המכונה מגרש הרוסים.
גם לאחר רכישת הקרקע נותרו מכשולים רבים בדרכם של בוני בית הכנסת. לפי המסורת על הקרקע שנקנתה עמד קבר שיח מוסלמי בשם אבּוּשוש, והיה צורך לפנות את הקבר מהמתחם שיועד לבית הכנסת, אולם בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום לקראת שיקומו לא נמצא זכר לקבר זה. גם לקבלת האישור לבניית בית הכנסת נדרשה התערבותו האישית של הקיסר פרנץ יוזף על מנת שיתקבל רישיון הבנייה. הבנייה החלה בשנת 1857 ונמשכה שנים ארוכות, עד שנת 1872.
הרוח החיה בהקמת בית הכנסת היה ניסן ב"ק שהיה איש ציבור ירושלמי ומראשי חוג החסידים בירושלים. ב"ק נזכר בפרסומים השונים גם כאדריכל בית הכנסת. לפי מחקרה של פאינה מילשטיין, סביר שאדריכל מגרש הרוסים, מרטין איוונוביץ' אפינגר, הוא שתכנן, או לכל הפחות ייעץ לניסן ב"ק בעת הקמת בית הכנסת. ניסן ב"ק גם היה הגבאי הראשי בבית הכנסת עד מותו ב-1899. עקב כך נקרא בית הכנסת בפי תושבי ירושלים ביידיש: 'נישע'ס שול' כלומר בית הכנסת של ניסן ומכאן שמו השני של בית הכנסת 'ניסן ב"ק'.
כלי כסף וזהב רבים נשלחו לבית הכנסת מחסידים ברוסיה וברחבי אירופה. בית הכנסת נבנה בגודל של כ-10 מטר על 10 מטר והתנשא לגובה רב יחסית לאותה תקופה. בניית בית הכנסת עלתה כסף רב, ובשלב מסוים אזל הכסף, ולא ניתן היה להשלים את הבנייה. כך נשאר בית הכנסת ללא כיפה.
בחודש נובמבר 1869 ביקר הקיסר פרנץ יוזף בירושלים כחלק מסיורו במזרח התיכון לרגל טקס פתיחת תעלת סואץ שהתקיים ב-17 בנובמבר, ובמהלך ביקורו ראה את בניין בית הכנסת שעוד לא הושלם. לפי המסופר הקיסר הביע את תמיהתו מדוע אין לבניין כיפה, ונענה בתשובה: "אדוננו הקיסר, בית הכנסת הסיר את כובעו לכבודך", תשובה שמצאה חן בעיני הקיסר. בעיתונות התקופה דווח כי הקיסר תרם סכום של אלף פרנק צרפתי לבניית בית הכנסת.
כיפת בית הכנסת נצבעה בצבע ירוק והדבר הרגיז את המוסלמים שכן הצבע הירוק מקודש בקרב המוסלמים. בעיתון הלבנון מכ"ב אלול, תרל"ג (25 בספטמבר 1872) מסופר על כיפת בניין בית הכנסת תפארת ישראל באלו המילים:
בעיתון הצבי משנת 1887 (יט באייר, תרמ"ז) כתוב כי הברון רוטשילד שידע שצבע הכיפה הירוק גורם לעוינותם של המוסלמים כלפי בית הכנסת, שלח כסף לגבאי בית הכנסת נסים ב"ק (ייתכן כי זו שגיאת כתיב והכוונה היא לניסן ב"ק) למען צביעת כיפת בית הכנסת בצבע אחר.
פעילות בית הכנסת
בחודש אב ה'תרל"ב נחנך בית הכנסת. לכבוד המאורע חילקו, בהוראת ר' ניסן בק, לחם ובשר ל-400 מתושבי העיר העתיקה, אשכנזים וספרדים.
בית הכנסת היה כה מלא במתפללים, עד שחלקם נאלצו להביא כיסאות מהבית, מחוסר מקומות ישיבה פנויים.
הרבי מרוז'ין התבטא לפני הקמת בית הכנסת על חשיבותו, ואמר שבזמן שהיה בית המקדש קיים, היו התפילות של כל יהודי עוברות ועולות ממקום המקדש, ועתה, בזמן הגלות, יעברו התפילות דרך מקום בית הכנסת תפארת ישראל.עם פטירתו של רבי אברהם יעקב מסדיגורה, התפצלה חצר סדיגורה לשתי חצרות, כשהבן הגדול רבי יצחק מכהן כאדמו"ר מבויאן, והבן הצעיר רבי ישראל ממשיך כאדמו"ר מסדיגורה. נשיאות בית הכנסת, זכות ההדלקה במירון ונשיאות "כולל וואהלין" ו"קופת מעות ארץ ישראל" עברו לבן הגדול, רבי יצחק מבויאן, ואף הוא כאביו פעל רבות לחיזוקו של בית הכנסת, שרוב מתפלליו משתייכים לחסידות בויאן.
יהודים רבים ברוסיה, בהם רבנים מפורסמים, קנו מקום ישיבה בבית הכנסת, חלקם בשל הסגוליות שבדבר - על אף שלא התכוונו לעלות לארץ ישראל. כל רוכש קיבל מסמך בעלות שנקרא "ספר המקנה". את הסמכות למכירת מקומות ישיבה, העניקו האדמו"רים נשיאי בית הכנסת לגבאים מיוחדים שמונו לצורך כך בארץ ישראל ובאירופה.
בשטר מכירת מקום בבית הכנסת מתקופת רבי יצחק מבויאן מופיעה הפסקה:.
בתחילת המאה ה-20 המשיך בית הכנסת להיות מלא במתפללים, למרות ההתפתחות הגדולה של היישוב היהודי מחוץ לעיר וירידת מספר המתפללים בבית הכנסת החורבה, מכיוון שזקני החסידים המשיכו להתגורר ליד בית הכנסת. אולם כלי הכסף של בית הכנסת מושכנו במסגרת ניסיון לא מוצלח להרחבת הדרך ליד בית הכנסת על חשבון חצר הקראים שיצא מכלל שימוש ולמתפללים לא היו את האמצעים לפדותם. עם כל גודלו של בית הכנסת, תיארו אליעזר בן-יהודה בשנת 1910 במילים:
לחיזוק מסוים זכה בית הכנסת, כאשר בשנת 1927 ביקר במקום האדמו"ר רבי מנחם נחום מבויאן, בנו-ממשיכו של רבי יצחק מבויאן, שהגיע לביקור מיוחד בארץ ישראל. אולם בעקבות ירידת קרנו של הרובע היהודי, וההגירה המסיבית לשכונות החדשות בעיר החדשה שמחוץ לחומות, המשיך להידרדר מצבו של בית הכנסת. נעשו ניסיונות על ידי אדמו"רי בית רוז'ין בראשותו של רבי שלמה'ניו מסדיגורה לשקם את המקום ולהשיב לו את זוהרו, ואף הוקמה "חברת תפארת ישראל", שבין פעולותיה, חיברה את הבניין לרשת החשמל, אך המקום לא שב לקדמותו.
במלחמת העצמאות
כשכנו, בית הכנסת החורבה, שימש גם "תפארת ישראל" כעמדה ללוחמי הרובע היהודי במלחמת העצמאות:
במהלך כיבוש הרובע היהודי בידי הלגיון הערבי, פוצץ לבו של הבניין באמצעות מטען של מאה קילוגרם. לגיונרים לא סדירים נהרו לתוך בית הכנסת והחלו לבזוז את תכולתו. קבוצה קטנה של אנשי "הגנה" ובראשה יהודית ג'הראן בת ה-16, ילידת הרובע, יצאה להתקפת נגד וכבשה מידי הערבים את הריסות בית הכנסת. אנשי ה"הגנה" מצאו את גופותיהם של הערבים הלא סדירים שנהרגו בהתקפה, כשפרוכות עוטפות את מתניהם, דפי תורה בתוך חולצותיהם ומנורות בכיסיהם. לאחר מכן נפל בית הכנסת שנית. לאחר כיבוש הרובע, הרסו הכובשים את בית הכנסת ובזזו את תכולתו, ורק חלק מחזיתו שרד. את בית הכנסת החורבה הרסו הירדנים עד היסוד. היו אלו שני בתי הכנסת הגדולים והמפוארים בעיר העתיקה, שהתנוססו לגובה רב, מעוטרים בכיפה גדולה.
אתר בית הכנסת כיום
לאחר שחרור העיר העתיקה ויישובו מחדש של הרובע היהודי ביהודים, נותר בית הכנסת חרב ולא שוחזר. חזיתו המעוטרת של בית הכנסת מזכירה מאוד את חזית בית הכנסת העתיק בברעם שבגליל העליון, שכנראה נתן השראה לבוני בית הכנסת. במרתף בית הכנסת ניתן היה להבחין בשרידי מקווה הטהרה שהיה בבניין.
שרידי המבנה שכנו ב"רחוב הקראים": מדרומו ומזרחו של האתר הוקמה ישיבת הכותל וממערבו הוקם בניין מגורים בו שוכן בית הכנסת הקראי.
באתר הוצבו שלטי הסבר הכוללים תמונות מהווי בית הכנסת המקורי.
שיקום בית הכנסת
לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו חסידי רוז'ין, ובראשם זקן השושלת רבי שלמה חיים מסדיגורה (רבי שלמה'ניו), לשקם את בית הכנסת. הוקם ועד חסידים לטיפול בעניין אך מאמציהם לא נשאו פרי.
במשך עשרות שנים, ריכזה את הפעילות לשיקום ושחזור בית הכנסת ישיבת "תפארת ישראל – רוזין" שיסד האדמו"ר רבי מרדכי שלמה מבויאן. אלו פעלו בכל המישורים לבנייתו מחדש של בית הכנסת, המהווה סמל ראשון במעלה לחסידות. גם את בית הכנסת המרכזי של החסידות, בנשיאות האדמו"ר רבי נחום דוב מבויאן, בנו חסידי בויאן בקווים אדריכליים שמזכירים את בית הכנסת החרב בעיר העתיקה, ואף קראו לו בשמו של בית הכנסת החרב: בית הכנסת הגדול "תפארת ישראל". לצד שימור האתר ושרידי בית הכנסת כאתר תיירות, התקיימה פעילות לשיקום בית הכנסת, כפי ששוחזר בית הכנסת החורבה. עם חידוש ההתיישבות היהודית בעיר העתיקה, התגורר בשכנות לבית הכנסת רבי משה שטיגליץ-אריאל (אביהם של הרב יעקב אריאל והרב ישראל אריאל). שטיגליץ, חסיד בויאן, שהיה עובר בו לפני התיבה במשך שנים, החל לפעול לשיקום בית הכנסת, וניהל מגעים עם גורמים שונים לשם כך. הוא יזם מחקר על צורתו המקורית של בית הכנסת, ואף הזמין ציור ענק (10 מ"ר) של חזית בית הכנסת, מדויק בכל פרטיו. הציור מוצב כיום במשרדי מכון המקדש, מקום מגוריו של משה שטיגליץ-אריאל עד פטירתו. שטיגליץ התלונן על כך שמאמצי החסידים מופנים בעיקר לעיר החדשה והם זונחים את העיר העתיקה. הרב ישראל אריאל, יו"ר מכון המקדש, ממשיך לקדם את היוזמה לשיקום בית הכנסת, כהמשך לשיקומו של בית כנסת החורבה, וזאת במקביל לפעילותה של עמותת 'עטרת כהנים'.
בשנת 2010 הקציבה החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי מיליון ש"ח לצורך תכנון ראשוני של שחזור בית הכנסת. המליונר היהודי ודים רבינוביץ' שמימן חלק ניכר משחזור בית הכנסת החורבה, הבטיח להשתתף במימון שחזור בית הכנסת תפארת ישראל, אולם בסופו של דבר נראה כי את בית הכנסת תבנה מדינת ישראל באמצעות משרד השיכון לאחר שתוכניות החברה לפיתוח הרובע להשגת המימון כשלו. בנובמבר 2012 אושרה תוכנית בית הכנסת להפקדה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה.
בכ"ז אייר תשע"ד, 27 במאי 2014 (ערב יום שחרור ירושלים) התקיים טקס הנחת אבן הפינה לשיקום בית הכנסת, וזאת לאחר שממשלת ישראל החליטה בהחלטה רשמית להקציב סכום של 50 מיליון שקלים לצורך שיקום ושחזור בית הכנסת.
בט' תשרי תשע"ז, 11 באוקטובר 2016, פרסמה החברה לפיתוח הרובע 'קול קורא' לבית הכנסת, לפיו ייקבע זהות מפעיל בית הכנסת, כשלפי אמות המידה נקבע שבית הכנסת ישמש ברובו כמרכז תיירות, כמרכז אירוח לחיילי צה"ל ותלמידים, וכבית כנסת לאומי וממלכתי. המכרז עורר סערה רבה בקרב חסידי רוזין - בויאן, שיצאו למאבק לביטול המכרז באמצעות הנציגות החרדית בכנסת. בין השאר פורסמו ביום שישי 25 בנובמבר 2016 כתבות חריפות ביומונים החרדים המודיע, המבשר ויתד נאמן כנגד ה'קול קורא'.
בכ"ג בטבת תשע"ט (31 בדצמבר 2018), הונחה אבן היסוד לבנייתו מחדש של בית הכנסת.
ב-26 בינואר 2021 נערכה יציקת רצפת בית הכנסת המשוחזר, בהשתתפות שר הבינוי והשיכון.
בספטמבר 2022 הוצבה אבן הראשה בגג בית הכנסת והושלמה בניית הכיפה.
הפלישות המונגוליות ליפן
הפלישות המונגוליות ליפן של 1274 ו-1281 היו מאורעות היסטוריים בעלי חשיבות עליונה על אף שהפלישות נכשלו לבסוף. ניסיונות פלישה אלו הם בין המאורעות הידועים ביותר בהיסטוריה היפנית. חסימת התפשטות של האימפריה המונגולית הייתה בעלת משמעות גם בהיסטוריה העולמית. בספרות היפנית יש התייחסויות רבות לאירועים אלו והם המקרים הראשונים בהם נעשה שימוש נרחב בביטוי "קמיקאזה" או "רוח אלוהית". ניסיונות פלישה כושלים אלו היו המקרה היחיד בו עמדה יפן בסכנת פלישה ב-1500 השנים שעד לסיומה של מלחמת העולם השנייה וכיבוש יפן.
הפלישות
קובלאי חאן הוכתר כקיסר סין ב-1259 וקבע את בירתו בבייג'ינג ב-1264. קוריאה נאלצה להיכנע למרות המונגולית. שנתיים אחר־כך, בשל רצונו להרחיב את האימפריה ולכתר את ממלכת סונג הדרומית, ולהשתלט על הזהב של יפן, שלח קובלאי חאן שליחים ליפן בדרישה כי היפנים ייכנעו למרות המונגולית או שיועמדו בפני פלישה. קבוצה שנייה של נציגים נשלחה ב-1268 אך חזרה כמו קודמיה בידיים ריקות. שתי קבוצות השליחים פגשו ב"צ'ינזאי בוגיו", הממונה מטעם השוגון על הגנת קיושו והוא העביר את המסר לשוגון בקמקורה, והקיסר בקיוטו.
מספר מסרים הגיעו גם אחר־כך באמצעות שליחים קוריאנים וחלקם באמצעות שגרירים מונגולים. ממשלת השוגון, ה"באקופו", הורתה לכל בעלי האחוזות באזור קיושו (האזור הקרוב ביותר לקוריאה, ולכן בעל הסיכוי הרב ביותר להיות מותקף). לחזור לאדמתם, וכוחות הצבא בקיושו הוזזו מערבה ובכך חוזקו ההגנות על מקומות הנחיתה האפשריים. בנוסף, אורגנו טקסי תפילה רבי משתתפים ורוב הפעילות הממשלתית הושבתה על מנת להתמודד עם משבר זה.
החאן רצה לצאת למלחמה כבר בשנת 1268, אך גילה כי באותה תקופה לא היו לקוריאנים המשאבים הנדרשים על מנת להקים צבא מספיק או צי. הוא שלח כוח חלוץ צבאי לקוריאה ב-1273, אך זה לא הצליח לקיים את עצמו על התוצרת החקלאית המקומית, שהייתה דלה, ולכן חזר לסין להצטיידות (מספר הסוסים הנדרש לתמוך בצבא המונגולי ושטח המרעה הנדרש בהתאם, הגביל משמעותית את תנועת הכוחות במקום שבו לא צמח כמעט דבר).
בסופו של דבר, הצי המונגולי היה מוכן ב-1274, וכלל כ-15,000 חיילים מונגולים וסינים ו-8,000 לוחמים קוריאנים, ב-300 ספינות גדולות וכ-400–500 ספינות קטנות יותר. הם לכדו תחילה את האיים צ'ושימה ואיקי בקלות יחסית, ואז נחתו במפרץ האקאטה ב-19 בנובמבר, במרחק קצר מדאזאיפו, המרכז המנהלי של קיושו בתקופה זו. ביום שלמחרת התחולל קרב בונאי (文永の役), הידוע גם כ"קרב מפרץ האקאטה". למונגולים היו טקטיקה וכלי נשק עדיפים אך הם היו בנחיתות מספרית בולטת יחסית למספר הלוחמים היפניים, אשר התכוננו לפלישה במשך חודשים, ואשר תוגבר בכוחות נוספים עם הגעת הידיעה על אובדן צ'ושימה ואיקי. המונגולים לא הצליחו לפרוץ את קווי ההגנה היפנים, ובנוסף, סופה שפרצה באותו הלילה שכנעה את המונגולים לסגת.
החל מ-1275 ה"באקופו" הגבירו את מאמציהם כהכנה להתגוננות מפני פלישה נוספת, אשר בבואה היו בטוחים. בנוסף לארגון טוב יותר של סמוראי קיושו, הם גם הורו על הקמת מבצרים ומבני הגנה אחרים באתרי פלישה אפשריים, כולל האקאטה. בינתיים, ניסה מלך קוריאה פעמים רבות לשאת ולתת עם המונגולים, בניסיון לשכנעם לוותר על ניסיונות פלישה נוספים ליפן.