cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איתמר גרוטו
תפקידים באקדמיה
בשנת 2004 התמנה גרוטו לחבר סגל באוניברסיטת בן-גוריון כחוקר ומרצה במחלקה לאפידמיולוגיה ורפואה מונעת. בין 2006 ל-2009 שימש כסגן מנהל תוכנית המוסמך בבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון. החל משנת 2010 גרוטו הוא פרופסור חבר במחלקה לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. גרוטו מלמד נושאי מדיניות בתחומי בריאות הציבור ובריאות הסביבה, במסגרת התוכנית ללימודי מוסמך בבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון.
תחומי המחקר העיקריים שבהם עוסק גרוטו הם בנושאי אפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות, התנהגויות בריאות בקרב מתבגרים, בני נוער ומבוגרים, ובריאות הסביבה. בין היתר ניתן לציין מחקר בתחום המוכנות וההתמודדות עם מגפה של שפעת, התמודדות מדינת ישראל עם חדירת נגיף הפוליו, ניטור ביולוגי של חשיפה למזהמים וגורמי סיכון ליתר לחץ דם.
עומר קריגר
עומר קריגר (נולד ב-1975) הוא אמן פרפורמנס (מיצג) ווידאו ארט, מנהיג ומייסד משותף של "תנועה ציבורית" (2011-2006), מנהל אמנותי של פסטיבל "מתחת להר" (2015-2011). בשנים 1993–2003 היה שדרן רדיו בגלי צה"ל ובגלגלצ. הנחה את העונות הראשונות של מגזין המוזיקה "תוצרת הארץ" בערוץ הראשון.
ביוגרפיה
עומר קריגר נולד וגדל בתל אביב. במסגרת שירותו בצבא (1997-1993) ולאחר מכן שירת כשדרן רדיו. בשנים 1993–2003 ערך והגיש תוכניות מוזיקה, תרבות ושיחות עם מאזינים בגלי צה"ל וגלגלצ, בהן ״ישראל עכשיו״ - מסע שידורים בן חודשיים מרחבי הארץ, תוכנית הלילה ״הנוסע השישי״, ״הבחירות״ בגלגלצ "באוויר", אותה ערך עם דרור נחום,
עליה זכה בפרס מפקד גלי צה"ל
ו"הלילה הזה", אותה הגיש עם ירון מוטולה. בשנים 1997–1999 שימש כמגיש הראשון של "תוצרת הארץ" – מגזין מוזיקה ישראלית בערוץ הראשון
וככתב בתוכנית התרבות ״הבילויים״, טלעד, ערוץ 2 (2000).
קריגר בוגר תואר ראשון בהצטיינות בחוג לפילוסופיה ובתוכנית ללימודים כלליים ובינתחומיים, אוניברסיטת תל אביב (2003-1999). למד בתוכנית הלימודים הפתוחה באמנות, המדרשה לאמנות, בית ברל (2002-2001). בוגר תואר שני באמנות, בית הספר לאמנות סלייד, הקולג' האוניברסיטאי של לונדון (2005-2003). במסגרת בית הספר הפעיל את ״ערוץ הטלוויזיה״ - תחנת טלוויזיה ניסיונית, פרויקט עליו המשיך לעבוד בשנים הבאות והציגו במקומות שונים בעולם, בהם במסגרת הביאנלה השנייה לאמנות בהרצליה, מוזיאון הרצליה. עבודת התזה שלו דנה באוונגרד הרוסי ובתקשורת ההמונים.
בשנים 2005–2007 התגורר בברלין, בה שהה בטסלה - מעבדה לאמנות מדיה ברלין והשתתף בתערוכות.
לימד במדרשה ובחוג לאמנות בקלישר.
בשנת 2006 הקים בצוותא עם דנה יהלומי את "תנועה ציבורית", קבוצת מחקר פרפורמטיבי שביצעה פעולות אמנות במרחב הציבורי. הוא הנהיג את הקבוצה ביחד עם יהלומי, יצר וביים כשלושים עבודות ופרש בשנת 2011.
בשנים 2011–2015 כיהן כמנהל אמנותי של "מתחת להר", פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה,
במסגרת עונת התרבות בירושלים (הקרויה כיום "מקודשת") בניהולם של נעמי בלוך פורטיס (מנכ״לית) ואיתי מאוטנר (מנהל אמנותי). בין האמנים שהופיעו בפסטיבל: האמן הספרדי סנטיאגו סיירה, יעל ברתנא, קולקטיב האמנות Slavs and Tatars , המחזאי והבמאי יונתן לוי וקולקטיב האמנות Chto Delat?,
בין המוזיאונים, התיאטראות והתערוכות בהם הציג: מוזיאון תל אביב, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, מוזיאון ואן-אבה באיינדהובן שבהולנד, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון, תיאטרון הבל אם אופר ברלין , פסטיבל מלטה פוזנן , הגלריה הלאומית זכנטה בוורשה שבפולין , הביאנלה השנייה בהרצליה, פסטיבל עכו לתיאטרון אחר.
ב-2014 ארגן הפגנת אמנים גדולה בכיכר רבין ונאם בה את הנאום המרכזי.
ב-2015 הציג תערוכת יחיד ועבודת וידאו "בחזרה על מחזה החזיונות" ביחד עם ניר עברון בגלריה בקיבוץ בארי,
הווידאו הוצג בהמשך בתערוכה קבוצתית במוזיאון הרצליה
והשתתף בתחרות לווידאו וקולנוע נסיוני, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
עבודה שיצר והציג במסגרת תנועה ציבורית נרכשה על ידי מוזיאון ואן-אבה באיינדהובן שבהולנד.
חבר ועדה, חשיפה בינלאומית לתיאטרון ישראלי (2013);
חבר ועדת תיאטרון, סל תרבות ארצי (2011-14); חבר הוועד המנהל, איגוד האמנים הפלסטיים (2017).
מרצה על יצירתו ומעביר סדנאות בישראל ובחו"ל.
בשנת 2016 תרגם את הספר ״לקראת לקסיקון של משתמשוּת״ מאת סטיבן רייט, בהוצאת המכון לנוכחות ציבורית, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון.
מבחר פעולות אמנות, עבודות מיצג ווידאו ארט
מכתב למחול #1 (נועה 53), 2017
כוריאוגרפיה חדשה למחול מדינה המבוסס על ריקוד שחיברה נועה אשכול לעצרת הזיכרון בקיבוץ לוחמי הגטאות ב-1953. בשיתוף הקבוצה לריקוד קאמרי מיסודה של נועה אשכול. הוצג בפסטיבל תמונע הבינלאומי 2017.
מסע למזרח הרחוק (וידאו ארט, 7 דקות, עם ניר עברון), 2017
קול המדינה הבאה (עם הלל רומן), 2017
תחנת שידור ניידת לכיכר עיר שמארחת דוברים ודוברות ש"מציגים את החזון שלהם למדינה הבאה, בדגש על היום שאחרי הכיבוש, מציאות של חיים משותפים ליהודים וערבים ושלום אזורי". מול הדוברים מוצב מיקרופון פתוח לשימוש הציבור אשר מביע דעתו, מתווכח ומספר.
כיכר בן-גוריון, קריית טבעון, פסטיבל שייח׳ אבריק.
אמן המדינה, 2016
הצעה להקמת מוסד ממלכתי חדש - ״אמן המדינה״. מכתב מינוי לתפקיד אמן המדינה, חתום על ידי יושב ראש הכנסת, ראובן (רובי) ריבלין. אמן המדינה יבחר על ידי הכנסת לתקופת כהונה של 5 שנים, במהלכה יהיה אחראי ליצירה של עבודות ופעולות אמנות הנובעות מגוף החברה הישראלית, בשיתוף רשויות המדינה השונות. אמן המדינה יהנה מחופש אמנותי מוחלט וממשאבים בלתי-מוגבלים, ועבודתו תגדיר מחדש את תפקידה של האמנות. Making Use: Life in Postartistic Times, המוזיאון לאמנות מודרנית, ורשה.
(Now (The Camp, 2015
פעולה באתר הזיכרון למחנה הריכוז נוינגמה. סדרה של פעולות בתוך המחנה שכללה בנייתו של קטע גדר חדש ופריצתו, תזמורת לוויות אפריקאית, ושחרורם לחופשי של 25 ארנבים לבנים ומפגש עם קבוצת פעילים בני הצוענים סינטי ורומה, שב-1989 ערכו פעולת מחאה במחנה. העבודה נעשתה בהזמנת אוצרת העיר המבורג, גרמניה.
(Now (The Clash, 2015
מיצג המדמה התנגשות בין משטרה למפגינים בכיכר תחנת הרכבת המרכזית של המבורג, תוך שימוש בציוד משטרתי לפיזור הפגנות, לווה בהקלטת הפגנה מהמבורג. המיצג פתח את פסטיבל האמנות החיה של המרכז לאמנות קאמפנאגל.
מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, במסגרת התערוכה הקבוצתית ״שירת המקהלה״, תערוכת יחיד בגלריה בקיבוץ בארי,
התחרות לווידאו וקולנוע נסיוני, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
הפנינג קרח 1980/2015 (עם אודי אדלמן), 2015
בנית חומת קרח ליד הכותל המערבי, במסגרת "מתחת להר: פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה". שיחזור מיצב דומה שביצע האמן האמריקאי אלן קפרו בשנת 1980 באותו המקום.
Action PRL – The Unannounced Festival (עם אודי אדלמן), 2015
הקמת ארכיון של פעולות אמנותיות ופוליטיות מתקופת פולין הקומוניסטית, שחזור והפעלה מחדש של מבחר פעולות במרחב הציבורי של העיר ורשה. בהפקת המרכז לאמנות עכשווית, ורשה.
כרוניקה > מדינה (עם אודי אדלמן)
מופע דוקומנטרי השתתפותי. מספר שדרני רדיו הקריאו כרוניקה חדשה של מדינת ישראל לעיני עוברים ושבים, שהשמיעו את דעתם, זכרונותיהם והשקפותיהם על ההיסטוריה הישראלית במיקרופון הפתוח שהוצב בכיכר. 2014 - כיכר ויצמן, חולון. המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית. קריינים: נועה ארגוב, אהוד גרף, אסף הראל. 2013 - כיכר ציון ירושלים, פסטיבל מתחת להר. קריינים: נועה ארגוב, זוהיר בהלול, עומר פרנקל.
מופע מחווה לטינו סגל, 2013
פרפורמנס-שיחה השתתפותי לחמישה מופיעים וקהל, עותק לא רשמי מעבודתו של אמן הפרפורמנס טינו סגל  This Situation, המבוססת על ציטוטים ושיחות עם הקהל. מתחת להר: פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה, עונת התרבות בירושלים.
רדיו ט' באב (עם הגר אופיר), 2013
חמישה ערוצי שידור לרחבת הכותל המערבי בערב תשעה באב, בהשתתפות הסוציולוגים פרופ׳ תמר אלאור וד״ר ג׳קי פלדמן, חוקר הפרפורמנס ביהדות ד״ר יאיר ליפשיץ, אמן הסאונד בניה רכס ועוד. הוצג במסגרת מתחת להר: פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה, עונת התרבות בירושלים.
שבוע שידורים חיים מביתן שקוף במרכז העיר למספר מוקדים במרחב הציבורי, דימויים מופשטים וקונקרטיים, צלילים, שיחות והתרחשויות במסגרת הביאנלה השנייה לאמנות בהרצליה, מוזיאון הרצליה.
הקיבוץ של מחר, עבודת וידאו ארט ומיצב/פרפורמנס מדיה, 2006
עבודת וידאו שצולמה בחדר האוכל הנטוש של קיבוץ נגבה, בשילוב דימויים מהאוונגרד הרוסי ופרפורמנס מדיה שבו הוצבו מיקרופונים בחלל הגלריה, קריגר דגם קטעים מהשיחות שהתנהלו בו והשמיע אותם בחזרה לחלל. תיכנות: אסף תלמודי. הוצג בגלריה של תוכנית הלימודים לתואר שני, בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב.
קישורים חיצוניים
ריאיונות עם עומר קריגר
רוטיליוס נמטיאנוס
רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס (Rutilius Claudius Namatianus; פעל בתחילת המאה ה-5 לספירה) היה משורר בתקופת האימפריה הרומית, ידוע כמחברו של שיר לטיני, De reditu suo ("על שיבתו"), במשקל אלגי, המתאר מסע לאורך החוף מרומא לגאליה בשנת 416. האיכות הספרותית של היצירה, והבזקי האור שהיא משליכה על תקופה היסטורית רבת חשיבות אך אפלה, משתלבים כדי להעניק לה חשיבות יוצאת דופן בין שרידי הספרות הרומית המאוחרת. השיר היה בשני ספרים; תחילתו של הספר הראשון וחלקו הגדול של השני אבדו. מה שנותר כולל כשבע מאות שורות.
מוצאו
רוטיליוס נמטיאנוס הוא יליד דרום גאליה (טולוז או אולי פואטייה), וכמו סידוניוס אפולינאריס, השתייך לאחת ממשפחות השלטון הגדולות של המחוזות הגאליים. אביו, אותו הוא מכנה לאכאניוס (Lachanius), מילא תפקידים גבוהים באיטליה ובחצר הקיסרית, היה מושל טוסקיה (אטרוריה ואומבריה), ויקאר של בריטניה, אז גזבר קיסרי, רשם קיסרי (קוואיסטור), ומושל הבירה עצמה.
קריירה
רוטיליוס מתהדר בקריירה שהייתה לא פחות נכבדה מזו של אביו, ומציין במיוחד שהוא היה מזכיר המדינה ומושל הבירה (praefectus urbi), בשנת 414. לאחר שהגיע לבגרות, הוא עבר את התקופה הסוערת בין מותו של תאודוסיוס הראשון (395) לבין נפילתו של הטוען לכתר פריסקוס אטאלוס סמוך למועד בו נכתב שירו. הוא היה עד לקריירה רבת התהפוכות של פלביוס סטיליקו כקיסר המערב דה-פקטו, אם כי לא בתוארו; הוא ראה את צבאותיו של המלך הגותי רדגאיסוס נסוגים מאיטליה, רק כדי לשטוף את גאליה וספרד; את תבוסותיו וניצחונותיו של מלך הוויזיגותים אלאריק הראשון; את שלושת המצורים והכיבוש הסופי של רומא בשנת 410, ואחריו התאוששותה הפלאית של העיר; את החימוש העצום של הרקליאנוס  נגד הונדלים מתדלדל; ואת נפילתם של שבעה טוענים לכתר הקיסרות המערבית.
סוגיות דתיות
בתקופתו של רוטיליוס הנצרות כבר הייתה מבוססת היטב ככנסיית המדינה של האימפריה הרומית, והשאלה אם התנצר הייתה נושא לוויכוח מדעי. בראשית המאה ה-21, עורכי יצירתו הגיעו למסקנה שלא עשה זאת, ואלן קמרון, חוקר מוביל של העת העתיקה המאוחרת, מסכים שהוא "ככל הנראה" נותר לא מומר מהמנהגים הדתיים המסורתיים של רומא, אך שהעוינות שלו לא הייתה כלפי הנצרות כפי שהייתה נהוגה על ידי הרוב המכריע של אזרחי האימפריה, אלא נגד ההתכחשות המוחלטת לחיים הציבוריים שבה דגלו הסגפנים.
ברור כי אהדתו של רוטיליוס הייתה עם אלה שבתקופה זו התנגדו לנטיות הכלליות של המדיניות הקיסרית. הוא עצמו מעיד על כך שהייתה לו היכרות קרובה עם חוגו של הנואם הגדול קווינטוס אורליוס סימאכוס, שדחה את ההסכם של סטיליקו עם הגותים, והוביל את הסנאט הרומי לתמוך בטוענים לכתר אוגניוס ואטאלוס, בתקווה להחזיר את האלים שאותם הקיסר יוליאנוס הכופר לא הצליח להציל.
בשירו של רוטיליוס ישנן כמה טענות ישירות אודות דמויות או אירועים היסטוריים, והוא כופה כמה מסקנות חשובות לגבי הפוליטיקה והדת של אותה תקופה. יחסו של המשורר לפגניות הוא ראוי לציון: השיר כולו פגני מאוד, והוא חדור בתחושה שעולם הספרות והתרבות הוא פגני וצריך להישאר כזה; שמחוץ לפגניות נמצא תחום הברבריות. המשורר עוטה אווירה של עליונות מרוממת על המחדשים הדתיים בימיו, ומספק ביטחון אופטימי כי עתידם של אלי רומא העתיקה לא יכזיב את עברם המפואר. הוא בז הן לחירוף והן להתנצלות, ולא מהסס לחשוף, יחד עם קלאודיאנוס, צער מודחק על ההשפלות שהוטלו על הדת הישנה על ידי החדשה. כמדינאי, הוא משתדל מאוד להימנע מפגיעה באותם סנאטורים נוצרים שעליהם לגאווה במדינתם היה כוח גדול לפחות כמו התחברות לדתם החדשה. רק פעם או פעמיים מדבר רוטיליוס ישירות על הנצרות, ואז רק כדי לתקוף את הנזירים, שהשלטונות החילוניים עוד כמעט ולא הכירו בהם, ואשר רק זמן קצר קודם לכן, קיסר נוצרי גייס באלפים לשורות צבאו. היהדות יכולה להיות מותקפת על ידי רוטיליוס מבלי לפגוע עובדי אלילים או נוצרים, אבל הוא בבירור רומז כי הוא שונא אותה בעיקר כשורש הרע שממנו צמחה הנצרות. עם זאת, המיסיונר הנוצרי הראשון באירלנד היה קרוב משפחתו וחברו האישי של רוטיליוס, פלאדיוס (בישוף של אירלנד).
ההיסטוריון אדוארד גיבון כתב כי הקיסר הונוריוס הדיר את כל האנשים שהיו שוללי הכנסייה הקתולית מלמלא תפקיד כלשהו במדינה, כי הוא דחה בעקשנות את שירותם של כל מי שחלקו על דתו, וכי החוק הוחל במלוא רוחבו והוצא לפועל בקפדנות. שונה בהרבה היא תמונת החיים הפוליטיים שצייר רוטיליוס. קולו הוא בוודאי לא זה של תומך אדוק של פלג שנפגע שמו. שירו מתאר סנאט ברומא המורכב מבעלי תפקידים בעבר, שרובם ללא ספק היו עדיין עובדי אלילים. ניתן אולי להבחין במפלגה נוצרית שהנצרות שלה הייתה יותר פוליטית מאשר דתית, שחבריה היו קודם רומאים ורק אחר כך נוצרים, אשר משב רוח חדש בפוליטיקה יכול היה בקלות להעיף בחזרה לדת הישנה. בין שני המגזרים הללו, שולטת הסובלנות הרומית הרחבה. כמה היסטוריונים של הכנסייה דמיינו בחיבה שאחרי כיבוש רומא, הבישוף אינוקנטיוס הראשון חזר לעמדה של שליטה. אף איש שמקבל את אבחנותיו של רוטיליוס לא יכול לשקול את הרעיון הזה. אווירת הבירה, אולי אפילו של איטליה כולה, הייתה עדיין טעונה בפגניזם. הממסד הקדים את האנשים בהרבה, והחוקים הרודפים היו במידה רבה ללא יכולת הוצאה לפועל.
אולי השורות המעניינות ביותר בשיר כולו הן אלה שבהן רוטיליוס תוקף את זכרו של "סטיליקו האיום", כפי שהוא מכנה אותו. לדעת רוטיליוס, סטיליקו, מחשש לסבול מכל מה שגרם לעצמו לפחד ממנו, הסיר את ההגנות של הרי האלפים והרי האפנינים שהאלים הציבו בין הברברים ובין "עיר הנצח", ושתל את הגותים האכזריים, שוטריו לובשי העורות, בלב מקדשה של האימפריה.
נראה כי זהו ביטוי אותנטי ייחודי לרגשותיו של אולי רוב הסנאט הרומי כלפי סטיליקו. הוא רק חיקה את מדיניותו של תאודוסיוס ביחס לברברים; אבל אפילו הקיסר הגדול הזה נתקל באופוזיציה פסיבית מצד המשפחות הרומיות הישנות. היחסים בין אלאריק לסטיליקו היו קרובים ומסתוריים יותר מיחסי אלאריק ותאודוסיוס, ואנשים שראו את סטיליקו מוקף בשומרי ראשו הגותיים, הביטו באופן טבעי על הגותים שהתנפלו על רומא כנוקמיו של סטיליקו. ראוי לציין כי רוטיליוס מדבר על פשעו של סטיליקו במונחים שונים בהרבה מאלה שמשמשים את פאולוס אורוסיוס וההיסטוריונים של האימפריה המאוחרת. הם האמינו כי סטיליקו מתכנן להפוך את בנו לקיסר, וכי הוא קרא לגותים כדי לטפס גבוה יותר. שירו של רוטיליוס גורס כי הוא השתמש בברברים רק כדי להציל את עצמו מהחורבן המאיים לבוא. ההיסטוריונים הנוצרים אף טענו כי סטיליקו (אריאני נלהב) תכנן להחזיר את הפגניזם. בעיני רוטיליוס הוא האויב הכי בלתי מתפשר של הפגניזם. חטאו הגדול, שתועד על ידי משורר זה בלבד, היה השמדת ספרי הסיבילות. פשע זה של סטיליקו לבדו, מספיק בעיני רוטיליוס כדי להסביר את האסונות שפקדו לאחר מכן את העיר, כשם שהמשורר פלאוויוס מרובאודס, דור או שניים אחר כך, התחקה אחר סבלות ימיו שלו עד להפלת הפולחנים הקדומים של וסטה.
סגנון
לגבי צורתו של השיר, רוטיליוס משתמש בצמד האלגי בטוהר משקלי גדול וחופש, וחושף סימנים רבים של מחקר ארוך בשירה האלגית של עידן אוגוסטוס. הלטינית נקייה באופן יוצא דופן, והיא בדרך כלל קלאסית, הן באוצר המילים והן במבנה. רוטיליוס אולי חסר את גאונותו של קלאודיאנוס, אך גם חסר את הערמומיות העמוסה ואת ההגזמה הגדולה שלו, והישירות של רוטיליוס זוהרת בהשוואה למורכבות המאומצת של אוסוניוס. מקובל לכנות את קלאודיאנוס "אחרון המשוררים הרומאים". ייתכן וניתן לתבוע את התואר הזה עבור רוטיליוס, אלא אם הוא שמור למרובאודס.
בראשיתו של השיר יש פנייה כמעט דיתיראמבית לאלה רומא, "אשר תעלה שוב בכוחה ותהמם את האויבים הברברים שלה". המשורר מראה הכרה עמוקה כמו כל היסטוריון מודרני שההישג הגדול ביותר של רומא היה התפשטות החוק. בהמשך אנו מקבלים אזכורים מקריים אך לא בלתי חשובים להריסת כבישים ורכוש שביצעו הגותים, למצב המעגנים בפי הטיבר, ולדעיכה כללית של כמעט כל נמלי המסחר הישנים בחוף. רוב אלה היו שוממים אז כמו עכשיו. רוטיליוס אפילו מגזים בתיאור השממה של העיר החשובה בעבר קוסה באטרוריה, שחומותיה כמעט ולא השתנו מאז תקופתו. הנמל ששירת את פיזה, כמעט היחיד מבין כל אלה שביקר בהם רוטיליוס, נראה ששמר על שגשוגו, ובישר את גדולתה של אותה עיר שבאה לאחר מכן. בנקודה מסוימת על החוף, הכפריים בכל מקום הרגיעו את לבם הלאה בשמחה קדושה לרגל החגיגה לאוסיריס.
השיר כולל אזכורים רבים לספרות הלטינית הקלאסית.
כתבי היד של השיר ומהדורותיו
רוב כתבי היד הקיימים של רוטיליוס באים מכתב יד עתיק שנמצא במנזר של בוביו ידי ג'ורג'יו גלביאטו ב-1493, אשר לא נראה מאז שגנרל צרפתי לקח את כתב היד ב-1706. במשך מאות שנים נאלצו חוקרים להיות תלויים בעיקר בשלושת העדים הטובים ביותר לכתב היד האבוד הזה: עותק שנעשה בשנת 1501 על ידי ג'קופו סנזארו (מזוהה על ידי הסיגלום  V, עבור וינה); עותק נוסף שנעשה על ידי יואנס אנדריאס (מזוהה על ידי הסיגלום R, עבור רומא); והדפוס הראשון של ג'ובאני בטיסטה פיו (בולוניה, 1520). עם זאת, בשנת 1973, מירלה פרארי מצאה קטע מהשיר שנכתב במאה ה-7 או ה-8, המשמר את 39 השורות האחרונות וכפה הערכה מחודשת לא רק של הטקסט אלא גם של העברתו.
המהדורות העיקריות מאז היו אלה של קספר פון בארת (1623), פייטר בורמן  (1731, השיר מופיע תחת הכותרת ITER), ארנסט פרידריך ורנסדורף (1778, חלק מאוסף דומה), אוגוסט וילהלם צומפט  (1840), והמהדורה הביקורתית של לוציאן מולר  (לייפציג, טויבנר, 1870), ועוד אחת מאת ז'ול וסרו (Jules Vessereau, 1904); כמו כן מהדורה מוערת על ידי צ'ארלס היינס קין, ובה תרגום מאת ג'ורג' פרנסיס סאבאג'-ארמסטרונג (1906). המהדורה האחרונה והמלאה ביותר של נמטיאנוס היא של דובלהופר (E. Doblhofer). הרולד איסבל (Harold Isbell) כולל תרגום באנתולוגיה שלו, "המשוררים האחרונים של רומא הקיסרית" (The Last Poets of Imperial Rome).
שמו בכתבי היד
קיימת איזושהי וריאציה של שמו של נמטיאנוס בכתבי היד. בכתב היד של וינה (V) מופיע "רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס", בעוד שבכתב היד של רומא (R) מופיע "קלאודיוס רוטיליוס" בתחילתו ובסופו של הספר הראשון ו"קלאודיוס רוטיליוס נומנטיאנוס" (Numantianus) בתחילתו של הספר השני. על פי קין, "נמטיאנוס של V נתמך על ידי השם נמאטיוס (Namatius), המופיע בקודקס תאודוסיאנוס כשמו של magister officiorum בשנת 412 לספירה", ואדם זה הוא כמעט בוודאות המשורר, המציין בשירו (ספר ראשון, שורה 561), שכיהן בתפקיד זה. השם "נמאטיוס" כמעט ואינו מופיע באף מקום אחר ולדעת צומפט (Zumpt) יש לתקנו ל"נמטיאנוס". גרסאות אחרות של שמו מתוארכות למועד מאוחר יותר ואין להן שום אסמכתא: "נומנטינוס" (Numantinus) ו"מונטיאנוס" (Munatianus). מולר ועורכים אחרים כותבים את שמו של המשורר "קלאודיוס רוטיליוס נמטיאנוס" במקום "רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס". אך אם הזיהוי של אביו של המשורר עם אותו קלאודיוס הנזכר בקודקס תאודוסיאנוס נכון, הם ככל הנראה שוגים.
נמטיאנוס על היהודים
נמטיאנוס היה כנראה הכותב הלטיני הלא־נוצרי האחרון שביטא סלידה מן היהדות. גינויו את היהדות מהדהד מוטיבים אנטי-יהודיים שביטאו סנקה וסופרים לטיניים מוקדמים אחרים. תקרית לא נעימה עם יהודי שהיה אחראי על בריכות דגים סמוך לפלריה, העניקה לנמטיאנוס את ההזדמנות להתפרצות בלתי מידתית נגד היהודים ודתם. בהתייחסו להימנעות היהודית מאכילת חזיר, הוא מכנה את אותו יהודי, "יצור שרב עם מאכל בריא של בני אדם", ובכעסו הרב על האיש, מכנה את היהודים: "העם הגס, המטונף, החותך באופן מחפיר את עטרת איבר המין". נמטיאנוס ממשיך ומכנה את היהודים "שורש של אווילות". רוב הפרשנים סבורים כי הוא רומז בכך לנצרות, שצמחה מן היהדות. איסור הדלקת אש בשבת, ומכאן האיסור לבשל, הוליד כפי הנראה את תפיסת השבת כקרה, אותה ניתן למצוא בספרות היוונית-רומית. נמטיאנוס מרחיק לכת ומשליך מן הקור של השבת לקור של היהודים: "שבתות צוננות הן כלבבם ואולם לבם צונן יותר מדתם". הוא כותב שהאל היהודי, שהיה צריך לנוח לאחר שהשלים את הבריאה, הוא עצמו דוגמה לבטלת היהודים בשבת:
סרט
הסרט האיטלקי "המסע הביתה" (The Voyage Home) מבוסס על יצירתו של נמטיאנוס והוקרן בבכורה בשנת 2004.
פרט
{{פירושונים|* זוג או פרט – משחק ילדים אישים:
יחסי סינגפור–תאילנד
היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה של סינגפור לממלכת תאילנד מתוארכים רשמית לשנת 1965, אז כוננה תאילנד יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר עצמאותה של סינגפור. שתי המדינות הן החברות המייסדות באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
היסטוריה
סינגפור וסיאם החלו ביחסי סחר לפני הקמתה של סינגפור על ידי סטמפורד רפלס. באותה תקופה, כמה סוחרים סיאמיים סיניים נסעו לסינגפור לצורך פעילות מסחר. בשנת 1871 ביקר בסינגפור המלך ראמה החמישי, וזו הייתה הפעם הראשונה שביקר בן המלוכה של תאילנד במדינה זרה. במהלך ביקורו העניק פסל פיל לסינגפור שנמצא היום מחוץ לבית הפרלמנט הישן.
בשנת 1965 כוננה תאילנד יחסים דיפלומטיים עם סינגפור, שזה עתה קיבלה את עצמאותה ממלזיה. בשנת 1967 הקימו שתי המדינות, עם מלזיה, אינדונזיה והפיליפינים, את איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. בשנת 1978, כשפרצה מלחמת קמבודיה-וייטנאם, סינגפור תמכה במעשיה של תאילנד כלפי קמבודיה. בשנת 2005 ביקר בתאילנד נשיא סינגפור, ס.ר. נתן, מה שהיה ביקורו הראשון של נשיא סינגפור בתאילנד.
באוגוסט 2015 ביקר בסינגפור Tanasak Patimapragorn, סגן ראש הממשלה ושר החוץ של תאילנד, ופגש את לי הסיין לונג, ראש ממשלת סינגפור. המנהיגים אישרו את היחסים ארוכי השנים והמצוינים בין סינגפור לתאילנד. במהלך ביקורו של טאנאסאק, הוא פגש גם את ק. שאנמוגאם, שר החוץ של סינגפור לצורך פעילות ההנצחה של כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, והעצמת היחסים הבין אישיים בין המדינות.
יחסי סחר
על פי נתוני המרכז למחקר המורכבות הכלכלית, היצוא מסינגפור לתאילנד עמד על בין 2 מיליארד ל-4 מיליארד דולר בין השנים 1995–2002, ובשנת 2008 עלה ל-7 מיליארד דולר. למרות שהשווי ירד ל-5 מיליארד דולר בשנת 2009, הוא עלה שוב והגיע לשיא של 8 מיליארד דולר בשנת 2013. סינגפור ייצאה בעיקר מכונות לתאילנד. מאז 2002 גדל היקף המוצרים הכימיים במוצרים המיוצאים.
בין 1995 ל-2003 היצוא מתאילנד לסינגפור היה בין 4 ל-6 מיליארד דולר. היצוא החל לעלות בשנת 2003 והגיע לטווח שבין 9 מיליארד ל-10 מיליארד דולר. תאילנד ייצאה בעיקר מכונות לסינגפור ואילו שיעור הנפט המזוקק במוצרים המיוצאים החל לעלות בשנת 2003.
כאשר ביקר פריות צ'אן-אוצ'ה, ראש ממשלת תאילנד בסינגפור ביוני 2015, הוא חתם על שני הסכמים בדבר הימנעות ממיסוי כפול ומסע תיירות. יתרה מזאת, על מנת לספק במה למסחר, השקעות, פעילויות מסחריות והדרכת כוח אדם, חתמו הפדרציה לייצור של סינגפור והפדרציה של התעשיות התאילנדיות על מזכר הבנות.
יחסי תרבות
מאז 1997 הקימו סינגפור ותאילנד את תוכנית חילופי השירותים האזרחיים של תאילנד-סינגפור לאינטראקציות שוטפות של אנשים וחוויות. התוכנית מכסה 13 היבטים. בין היבטים אלה, ישנם יותר אינטראקציות חינוכיות בין שתי המדינות. לשתי המדינות יש גם שיתוף פעולה טכני במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה בסינגפור. במסגרת תוכנית חילופי השירותים האזרחיים תאילנד-סינגפור, שתי המדינות מעניקות סיוע טכני למדינות כמו קמבודיה, לאוס, וייטנאם, מיאנמר ומזרח טימור.
בשנת 2015, הרשות לפיתוח מדיה של סינגפור וסוכנות לקידום תעשיית התוכנה של תאילנד, שיפרו את שיתופי הפעולה בהיבטי שידור, אורקולי, אנימציה, משחק ומדיה דיגיטלית על ידי חתימה על מזכר הבנות. באותה שנה, אוניברסיטת סילפקורן בתאילנד וסימפוניית הרוח הסינגפורית העלו מופע מוזיקלי משותף במהלך פעילות שארגן משרד החוץ של תאילנד.
יחסים ביטחוניים
שתי המדינות חולקות קשרי הגנה הדוקים, ושולחות באופן קבוע מדריכים צבאיים ומקיימות תרגילים שנתיים שונים בין הכוחות המזוינים של סינגפור לכוחות המזוינים של תאילנד.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מצרים
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מצרים (בערבית: العلاقات الإماراتية المصرية) הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת מצרים הערבית ובין איחוד האמירויות הערביות.
רקע
היחסים הדיפלומטים בין המדינות כוננו עם קבלת העצמאות של איחוד האמירויות הערביות מבריטניה ב-1971, למצרים שגרירות באבו דאבי וקונסוליה בעיר דובאי, לאמירויות שגרירות בקהיר. לשתי המדינות קשרים פוליטיים וכלכלים וסחר פנימי של יבוא ויצוא כאשר מצרים מיצאת לאמרויות חומרים לתעשייה כבדה ומינרלים והאמרויות מיצאת למצרים מזון. לאחר ההפיכה במצרים בשנת 2013 התחזקו היחסים בין המדינות ונשיא האמירויות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן הורה להעביר למצרים כ-1,000,000 טונות של חיטה.
בייביפייס
קנת' בריאן אדמונדס (באנגלית: Kenneth Brian Edmonds; נולד ב-10 באפריל 1959) הידוע יותר בשם הבמה שלו בייביפייס (באנגלית: Babyface), הוא זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי. הוא כתב והפיק למעלה מ-26 להיטי R&B שדורגו במקום הראשון במצעדי ה-R&B לאורך הקריירה שלו וזכה ב-12 פרסי גראמי.
הוא דורג במקום ה-20 ברשימת "50 המפיקים הגדולים ביותר" של NME.
ביוגרפיה
אדמונדס נולד ב-10 באפריל 1959 באינדיאנפוליס, אינדיאנה, למרווין וברברה אדמונדס. ברברה עבדה במפעל תרופות. אדמונדס, שהוא החמישי מבין שישה אחים, למד בתיכון נורת' סנטרל באינדיאנפוליס; הוא כתב שירים כדי לבטא את רגשותיו. כשהיה בכיתה ח', אביו של אדמונדס נפטר מסרטן הריאה, והשאיר את אמו לגדל את בניה לבדה.
קריירה
במהלך הקריירה שלו, עבד עם עשרות מוזיקאים, להקות ופזמונאים כדוגמת: פטי לבל, צ'אקה קאן, אריתה פרנקלין, מדונה, ג'נט ג'קסון, ביונסה, דיאנה רוס, שינה איסטון, מייקל ג'קסון, פאולה עבדול, אריק קלפטון, ויטני יוסטון, ברנדי, מרי ג'יי בלייג', פול אאוט בוי, סלין דיון, סמנתה ג'ייד, בקסטריט בויז, קתרין מקפי, מריה קארי, ונסה ויליאמס, ברונו מארס, קלי קלרקסון, אן ווג, זנדאיה, קני ג'י, קריסטינה דבארג', ליל ויין, קווין אבסטרקט, פינק, TLC, אריאנה גרנדה, ג'סיקה מאובוי, אן סינק, ג'ורדין ספארקס ופיל קולינס.
בשנת 1994 הוציאה מדונה את אלבום האולפן השישי שלה, Bedtime Stories, מתוכו הפיק את "Forbidden Love" ו-"Take a Bow". השני מביניהם זכה להצלחה בין-לאומית בין היתר בארצות הברית שם הגיע למקום הראשון (שם שהה במשך 7 שבועות) ונהיה לשיר ה-11 שלה לעשות זאת. בנוסף לכך, הגיע גם למקום הראשון בקנדה, והגיע לעשרת הראשונים בין היתר באיטליה, שווייץ וניו זילנד. בייביפייס עבד עם מדונה גם במהלך הקלטות אלבום האוסף שלה, Celebration.
יחסי גיאנה–טורקיה
יחסי גיאנה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית
בין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה הטורקית מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
במהלך הוועידה השישית של ארגון הסחר העולמי בחודש דצמבר 2005 בהונג קונג נחתם הסכם שיתוף פעולה כלכלי בין גיאנה לבין טורקיה. באוקטובר 2009 ביקר נשיא גיאנה בהרט ג'גדאו יחד עם שר הכלכלה והאוצר של גיאנה באיסטנבול שבטורקיה על מנת להשתתף בכינוס הבנק העולמי השנתי.
ב-2010 הוערך הסחר שבין שתי המדינות ב-8 מיליון דולר אמריקאי, מהם 5.5 מיליון ייצוא טורקי לגיאנה ו-2.5 מיליון ייבוא טורקי מגיאנה.
המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר
בח"א 21 – המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר והחלל (או בשמה הנוסף "בית הספר להנדסאי תעופה") הוא בית הספר, המכללה הטכנולוגית ובסיס ההדרכה של המערך הטכני של חיל האוויר, אשר כפוף למפקד חיל האוויר. ייעודו של הבסיס הוא הדרכה, הכשרה, חינוך ופיתוח תלמידים, חניכים, טירונים, נגדים וקצינים למקצועות המערך הטכני של חיל האוויר, כגון טכנאים והנדסאים. התלמידים בבית ספר זה מוגדרים כשוחרים ואת לימודיהם הם מתחילים בכיתות ט' או י' ומסיימים את לימודיהם בכיתה י"ב או י"ד.
הבסיס מהווה למעשה את שער הכניסה לחיל האוויר ונחשב לבסיס הדרכה המוביל הכשרה טכנולוגית, מקצועית וחדשנית. מחנך לשירות על פי רוח צה"ל ומעודד מצוינות כדרך חיים. בסיס שהוא בחזקת "מעיין הידע" לאנשי המערך הטכני. עם סגירת בסיס שדה דב, עברה יחידת ימ״מ 321 (המיון והמעבר) שמהווה מעין בקו"ם לחיילים המתגייסים לחיל, לבח״א 21 לאחר 44 שנים שפעלה בשדה דב.
היסטוריה
הבסיס הוקם ביוני 1948, על ידי יהודה השמשוני. מפקד הבסיס הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
בח"א 21 ובשמותיו לאורך השנים: בית הספר טכני חיפה, המכללה הטכנולוגית של חה"א, בה"ד 2, הוקם עוד לפני קום המדינה. בד בבד עם הבשלת המאמצים להקמת מדינת ישראל, החלו בהקמתו של כוח תעופה - חיל אוויר, אשר עתיד לשמש יסוד בשמירה על ביטחונה של המדינה, בהעצמתה ובכינונה כמדינה מובילה. את סיפורו של הבסיס ניתן לחלק לארבע תקופות: תקופת ההקמה והמיסוד הראשוני של בית הספר; כניסתו של חיל האוויר לעידן מטוסי הסילון; המעבר של החיל למטוסים ולטכנולוגיה האמריקאית; ולבסוף – אתגר החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל. ארבע התקופות הן שילוב של שני היסודות המרכזיים שעיצבו את בית הספר לדורותיו – שינויים בכוחות חיל האוויר ושינויים במערכת החינוכית הישראלית.
הקמת הבסיס
ההחלטה לפתוח קורס למכונאי מטוסים התקבלה בדצמבר 1947 ובפועל הייתה יריית הפתיחה, אבן התשתית הראשונה, בבנייתו של בית הספר הטכני, לימים בח"א 21. יהודה השמשוני, שלקח על עצמו את המשימה – היה צריך למצוא מענה מהיר ועם זאת רציני ומקצועי ל-5 מרכיבים שבלעדיהם אין קורס ואין בית ספר: תוכנית לימודים סדורה; מקום ללמד בו ותשתיות תומכות; ציוד להדרכה מעשית; מדריכים טובים; תלמידים מתאימים. במשך חודשים חיפש ומצא השמשוני את הדרכים לענות על כלל הרכיבים הדרושים במטרה לעמוד במשימה בהקדם.
קורס בראשית
וכך מתאר האלוף בני פלד את הקורס הראשון של בית הספר הטכני: "בנובמבר 1947 נאספה קבוצה מופלאה של אנשים משוגעים לדבר שחרשו את התלם הראשון במדינת ישראל בשטח הכשרת טכנאים- תעופתיים. הייתי בין אלה שזכו להיות החניכים הראשונים של קבוצת המייסדים ולסיים את המחזור הראשון של בית הספר הטכני. מאז ועד היום אני זוכר קורס זה כאחד המוצלחים שעברתי מעודי בצה"ל." ואמנם – הכול החל מתוך תשוקה וכוח יוזמה מתגבר והולך. בכל בוקר נערך מסדר במלון "פנורמה", ממנו הלכו החניכים לטכניון ללימודים עיוניים אשר לאחריהם, בשעות אחר הצהריים, התאספו כולם בצריף ללימודי העבודה המעשית, ובערב – חזרו ל"פנורמה" וגם שם המשיכו ללמוד על דעת עצמם עד שעות הלילה המאוחרות. והכול – ברוח חלוצית, רעננה וחדורת שליחות. מיד כשסיימו את לימודיהם, בוגרי הקורס הראשון פוזרו בבסיסי חיל האוויר ובית הספר הטכני המשיך את דרכו לקורסים הבאים.
מעבר למשכן הקבע
ב-14 במאי 1948 הוכרזה מדינת ישראל והבריטים לא עזבו את כל נכסיהם מיד עם הקמת המדינה. בין השאר, הותירו הבריטים בידיהם מובלעת שכללה את הנמל, הכרמל הצפוני, שדה התעופה ובית הספר המקצועי הערבי שבו רוכז רכוש של המשטרה הבריטית. השמשוני וחבריו להקמה, הבינו שיש צורך במקום חדש – שיספק מקום ראוי להדרכות ולציוד ויאפשר הקמת בית ספר ממשי ולא מתקן לימודים מאולתר ומתנייד שאיננו ברשות הצבא. השמשוני קיבל מספר הצעות מעניינות, אך הוא סימן את המקום שבו חפץ – בית הספר המקצועי הערבי ליד שדה התעופה במפרץ חיפה. בינתיים נפתח הקורס השני והתלמידים המשיכו את לימודיהם בצריף בטכניון. השמשוני הפעיל לחצים על פרנסי העיר חיפה לקבל לידיו את בית הספר המקצועי הערבי ולאחר ויכוחים רבים ומשא ומתן הוסכם כי השמשוני יקבל את השטח (בשם חיל האוויר) כפתרון זמני. ב-24/6/1948, בשעה שמונה בבוקר, עמדו השמשוני, חברי הסגל וכל החניכים מסודרים בשתי שורות על יד שער הכניסה הראשי של הבסיס העתידי שלהם, מלווים את יציאתם של השוטרים הבריטים. המשימה המידית שהטיל השמשוני על כולם הייתה ליצור שמירה היקפית על הבסיס כולו. לאחר מאבקים נוספים על שטח הבסיס, הפעם פנימיים בתוך גורמים שונים בצה"ל ועם מעורבותו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, הוחלט סופית כי בית הספר הטכני יישאר בראשות חיל האוויר.
פינוי העתידי של שטח הבסיס
בנובמבר 2016 משרד הביטחון ורשות מקרקעי ישראל פרסמו "קול קורא" לשיווק קרקעות בית הספר הטכני של חיל האוויר במפרץ חיפה (ביס"ט 21). הפרסום התייחס לשטח בגודל 640 דונם שעתיד לשמש כעורף לנמל המפרץ.
בסוף יוני 2021 נערך טקס הנחת אבן הפינה לקריה הטכנולוגית של חיל-האוויר, אליה יועבר בסיס ההדרכה של המערך הטכני של חיל האוויר מבח"א 21 המפונה. הקריה הטכנולוגית מוקמת בנגב, ליד בסיס חצרים.
בסוף מרץ 2023 החלו עבודות הפיתוח כחלק מפרויקט הקמת המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר בכרמיאל, למכללה יעברו בית הספר תכון ובית הספר להנדסאיים. במסגרת הפרויקט ייבנה המכללה על פני שטח של 63 דונם, בכניסה המערבית לעיר כרמיאל. המכללה תכלול מעל ל- 35,000 מ"ר של מבני חינוך, אודיטוריום, מעבדות, כיתות לימוד, קפיטריות, אולמות כנסים ומעונות לשוחרים התלמידים. עלות הבינוי של המכללה נאמדת בכ- 450 מיליון שקלים מתקציבי משרד הביטחון ומשרד החינוך ויהיה זה מבנה החינוך מהגדולים והחדשניים בישראל. הצפי לסיום העבודות הוא כ-3 שנים.
יחידות הבסיס
בח"א 21 אמון על רצף ההכשרה במערך הטכני החל משלב התיכון, דרך הקורסים המסמיכים למקצועות המערך הטכני במהלך שירות החובה וכלה בהכשרות מתקדמות לנגדי וקציני המערך.
בבסיס 6 יחידות ארגוניות:
מעבר לכך כפופים לבית הספר גם בית הספר התיכון הטכני בבאר שבע והקמפוס למקצועות התעופה ברמת דוד.
יחידת ביסה"ת
בית הספר הוקם בחיפה בשנת 1949. השלוחה הראשונה הוקמה ב-1976, בבאר שבע, כאשר גד סנדק היה מנהל בית הספר. מתחילת שנות ה-90 פועלת שלוחת תל אביב-יפו על בסיס בית הספר הולץ של רשת עמל.
ההכשרה מתחילה מתקופת התיכון במסגרת פרויקט פלדה כחולה.
המסגרת כוללת היום 2 בתי ספר גדולים -הטכני בחיפה וטכני ב"ש בהם לומדים שוחרים מכיתות ט' עד יד' (מסלול הנדסאים למצטיינים) ואליהם מצטרפות 22 שלוחות נוספות ברחבי הארץ – מחיספין, נהריה וחצור הגלילית בצפון, דרך הולץ, מעלה אדומים במרכז וכלה בשלוחות הדרומיות בדימונה ובאילת. נוסף אליהן מלווה הבסיס עוד כ-35 מכללות שונות ברחבי הארץ המכשירות ללימודי תואר הנדסאי במקצועות אלקטרוניקה, חשמל ומכונות בשלושה פרויקטים נוספים במסלולי "שחק", "מרום טכנולוגי" ו"רקיע". בית ספר נוסף השייך לבח"א 21 הוא הקמפוס למקצועות התעופה רמת דוד, בית הספר הוקם כמיזם משותף של רשת עמל, משרד העבודה וחיל האוויר בשנת 1984. בי"ס בו תלמידים יכולים ללמוד, לרכוש מקצוע ואף להתנסות במקצוע זה במהלך הלימודים. מגמות הלימוד: מכונות תעופה, אלקטרוניקה וחשמל.
ביסל"ט
בית הספר למקצועות הטכניים של חיל האוויר הישראלי בראשי תיבות: ביסל"ט. על בית הספר מפקד קצין בדרגת סגן-אלוף. לביסל"ט מגיעים חיילים וחיילות לאחר טירונות, לצורך הכשרה במגוון מקצועות המערך הטכני. ביחידה מוכשרים אלפי טכנאים בשנה, בהכשרות ראשוניות ובהכשרות מתקדמות. תפקיד הטכנאים לתחזק את כלי הטיס ואת המערכות האחרות בחיל ולהביאם למצב של זמינות ומוכנות ללחימה. לאחר סיום הקורס הספציפי, מחולקים הטכנאים בין בסיסי חיל-האוויר לתפקידם במהלך שירות החובה.
טייסת הדרכה
טייסת האמונה על רצף ההכשרה לכל הדרגות, הכשרת מפקדים, פיתוח הדרכה, הבטחת איכות, בטיחות ורציפות תקשובית בשיגרה בחירום. בטייסת זו הגפים הבאים: מיון ומחקר, חקר ופיתוח הדרכה, מרכז הכשרות לפיקוד והדרכה, הבטחת איכות, תכנון ובקרה, אקדמיה, טירונות, פלדה כחולה, תקשוב. טייסת ההדרכה אחראית על פרק הטירונות. טירונות היא תקופת החניכה הראשונה של החיילים בצבא ההגנה לישראל, שמטרתה להכשירם לקראת שירותם הצבאי. בתום הטירונות נערך בדרך-כלל טקס השבעה, בו נשבעים החיילים אמונים לצה"ל טרם תחילת ביצוע תפקידם הצבאי או תחילתה של ההכשרה המיועדת להם.
החל משנת 2008, בבח"א 21 מתקיימת טירונות בסמכות, ההסמכה לרובאות 02. משך הטירונות 18 ימים, בהם מכשירים את הטירון תוך כדי הקניית זהות חיילית באמצעות תהליך הסתגלות ורכישת מיומנות בסיסית לשירות משמעותי בצה"ל ובחיל האוויר. הנושאים המועברים בטירונות: רובאות (קשר, נשק), חינוך וערכים (רוח צה"ל, ערבות הדדית), הכחלה (מור"ק, שיווק מקצועות), שגרה, משמעת ותכני תודעה צבאית (טקס השבעה, מסדרים). בבח"א 21 ארבע פלוגות טירונות: פלוגת "ברק" – ע"ש מטוס הברק. פלוגת "ארד" – ע"ש הנווט השבוי רון ארד. פלוגת "רמון" – ע"ש טייס ח"א והאסטרונאוט הישראלי הראשון אילן רמון. פלוגת "אדיר" – ע"ש מטוס האדיר. כחלק מרצף ההכשרה, במהלך הטירונות ממיינים את הטירונים לקורסים המסמיכים בהם ישובצו מיד בסיומה, בבית הספר למקצועות טכניים.
יחידת האקדמיה להכשרת מפקדים
גף אקדמיה הוקם בשנת 2018 לטובת פיתוח וטיפוח הפרט כמענה להצערת הקצונה, מודל הקבע החדש ולאתגרים בפיקוד ללא ניסיון. עד שנת 2022 האקדמיה היוותה גף תחת טייסת הדרכה, ובאותה השנה לאור ההתעצמות וקליטת משימות באיחוד גף אקדמיה, גף מרכז הכשרות, מגמת ברק (אלונים) הוקמה כיחידה. האקדמיה מכשירה קצינים ונגדים למערך הטכני של חיל האוויר. תהליך ההכשרה משלב השכלה על תיכונית וסל כלים לתפקידי השטח. מסלול "הדגל" הוא מסלול "אדרים" – תוכנית מצוינות המכשירה את קציני העתיד של המערך הטכני בשילוב תואר ראשון רב תחומי בהתמחות לוגיסטיקה מאוניברסיטת חיפה. מטרת התוכנית היא להקנות ידע נרחב לבוגרים, כך שהכשרתם הרב תחומית - מקצועית, פיקודית וערכית, תוביל את הבוגרים להיות קצינים רחבי אופקים אשר יתרמו באופן ייחודי לחיל האוויר ולביטחון מדינת ישראל. מסלול נוסף הוא מסלול "שקד" – תוכנית השכלה עבר נגדים בדרגת רס"ל מבסיסי החיל, ללימודי טכנאי מכונות. כמו כן מתקיימות הכשרות נוספות כגון "הכחלת עתודאים" לחיל האוויר ושלבים מקצועיים מתקדמים עבור נגדים.
טייסת מנהלה
טייסת המטפלת בכל קשת הנושאים הנדרשים לתמיכה שוטפת בבסיס ובאנשיו: מרפאה, מרפאת שיניים, פסיכולוגיה, ביטחון, תזונה, לוגיסטיקה, כוח אדם, רס"ר, שפ"י, חינוך, ת"ש, רבנות. בח"א 21 משמש כאחד ממרכזי התחקור החייליים, השייך גם כן לטייסת זו.
יחידת הבינוי
יחידת בינוי אחראית על כלל תשתיות הבסיס הן בהיבט הרציפות התפקודית של תשתית המבנים והמערכות והן בהיבטי אחזקה שוטפת (שבר, מונעת, מתוכננת) ומהווה גורם הנדסי ומקצועי בתחומי הנדסת העיר. בנוסף, היחידה מנהלת את פרויקטי ההתעצמות והשיפוצים בבסיס. היחידה היא הטרוגנית וכוללות אע"צים (אזרחים עובדי צה"ל), אנשי קבע וחיילים בגפים והמחלקות השונות - חשמל, גנרציה, מים וביוב, מיזוג ומכונות. יחידת הבינוי בנוסף אחריותה על בסיס הטכני, היא יחידה מרחבית התומכת בתשתיות במרחב הצפוני בהן גם פריסות הגנ"א.
הלימודים בבית הספר
השוחרים מתחילים את לימודיהם בכיתה ט' או י'. הלימודים הם לימודים עיוניים בדומה לאלה הנהוגים בבתי ספר "רגילים", אך בנוסף להם לומד כל תלמיד מקצוע מורחב נוסף לבגרות (מכונות, חשמל, או אלקטרוניקה ומחשבים, הנדסת תוכנה או מכטרוניקה). השיעורים בבית הספר מועברים בחלקם על ידי מורים מקצועיים ובחלקם, בעיקר במקצועות הטכנולוגיים, על ידי חיילים.
בבית הספר מתקיימת משמעת צבאית, התלמידים עורכים מדי בוקר מסדר, בו נבדקים צחצוח הנעליים שלהם, דיגום (גילוח, תספורת ולבישת מדי הצבא לפי הפקודות) ונוכחות. בנוסף, נערך מדי יום מסדר ניקיון של כל כיתה ותלמידי בית הספר הם האחראים, בתורנויות, על כל ניקיונה.
מבנה בית הספר לקוח מהמערכת הצבאית ולפיכך יש בו:
הלימודים בבית הספר נמשכים עד כיתה י"ב, אך למתאימים ישנה אפשרות להמשיך את לימודיהם בכיתות י"ג-י"ד ולהשלים תואר הנדסאי במקצוע אותו בחרו. חיל האוויר מממן 80% משכר הלימוד במסלול זה. אם סיים השוחר בהצטיינות את לימודי ההנדסאים, עשוי השוחר להישלח ללימודי תואר ראשון בהנדסה במימון מלא של חיל האוויר.
בעבר בתום לימודיהם בבית הספר קיבלו השוחרים "כנפי שוחרות" אותם ענדו על המדים - בצבע כסף ל"מסיימים בהצלחה" ובצבע זהב למצטיין בכל קורס. לאחרונה הוחלפו הכנפיים בסיכה עגולה.
בחלק מהשלוחות, לאחר יום הלימודים מתקיימת לתלמידי כיתות ט' פעילות של גדנ"ע אוויר.
לבוש ומדים
תלמידי המכללה לובשים את מדי חיל האוויר, לרבות הכומתה, אך עם תג וסמל ייחודיים. נוסף על כך, על כותפתם של השוחרים נמצאים פסים לבנים המציינים את כיתתם, כאשר החל מכיתה י', כל פס מסמן שנת לימודים (תלמידי כיתה י' עונדים פס אחד ובכיתה יא', שני פסים...). נוסף על כך, במכללות השונות ישנן דרכים שונות לציון שוחרים בעלי תפקידים, כגון חניכים תורנים או חברי מועצת תלמידים, על פי צבע הפסים שעל הכותפות.
שירותם הצבאי של השוחרים
בעבר לפני קבלתם לבית הספר היו חותמים השוחרים עם הוריהם על התחייבות לשירות קבע של שנה אחת במקצועות החשמל, המכונות או האלקטרוניקה. כיום השוחרים לא חותמים קבע.
בסיום כיתה י"ב או י"ד יתגייסו השוחרים כשהם בדרגת רב-טוראי וישלחו לעבור טירונות כלל-צהלית רובאי 02 באחד מבסיסי הטירונות ברחבי הארץ, לאחר מכן יעברו קורס של מספר חודשים בו הם לומדים את המקצוע הצבאי שנבחר להם (לאחר ששיבצו העדפות). בסיום הקורס כל אחד נשלח לבסיס אותו בחר. במהלך השירות הצבאי, השוחרים זוכים לקידום מהיר יותר בסולם דרגות החוגרים.
שוחר המסיים את כיתה י"ד ונתוניו מתאימים, יכול להתקבל ל"קורס קצינים טכניים".
מעון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ישראל באולימפיאדת מלבורן (1956)
משלחת ישראל לאולימפיאדת מלבורן (1956) כללה 3 ספורטאים שהתחרו ב-3 ענפי ספורט.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה הקופץ למים יואב רענן.
דונסנטפאל
דונסנטפאל (בהונגרית: Dunaszentpál) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
בדונסנטפאל חיו 13 יהודים בשנת 1880.
רויטל אמויאל
רויטל אמויאל (נולדה ב-10 באוקטובר 1977 באשדוד) היא כדורגלנית עבר ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 2003 השתתפה בסרט "חלוצות" של פזית בן-חייל וגלית שקד שעסק בשלוש שחקניות כדורגל ישראליות.
S/PDIF
S/PDIF (ראשי תיבות באנגלית של Sony/Philips Digital Interconnect Format או Sony/Philips Digital InterFace) הוא תקן להעברת שמע דיגיטלי דרך חיבור אופטי או קואקסיאלי. בתחילה פותח תקן ופרוטוקול לאותות סטריאו דיגיטלי בשני ערוצים אשר שימש לחיבור דיגיטלי לנגני תקליטורים, מכשירי DAT וכרטיסי קול במחשבים. מאוחר יותר, נקבע תקן שתומך בפורמטים דיגיטליים רבי ערוצים (בדרך כלל 5.1 או 6.1 ערוצים, כלומר חמישה או שישה רמקולים בתוספת סאב וופר) ומיועד לחיבור דיגיטלי בין רכיבים דיגיטליים של מערכות שמע, למשל נגן DVD, מפענח דולבי דיגיטל או DTS, מחשב עם כרטיס קול רב ערוצי או קונסולת משחקים כגון פלייסטיישן 3. חיבור נפוץ בין המכשירים הוא עם מחברי RCA וכבלים קואקסיאלים מסוג RG-59 ודומיו.
אנדריי אוישטיאנו
אנדריי אוישטיאנו (ברומנית: Andrei Oișteanu), נולד ב-18 בספטמבר 1948 בבוקרשט, רומניה הוא היסטוריון יהודי רומני חוקר בתחום הדתות באקדמיה הרומנית ומרצה במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת בוקרשט וחבר הוועד המדעי של המרכז.
ביוגרפיה
אנדריי אוישטיאנו נולד בבוקרשט, במשפחה יהודית. השם המקורי של משפחת האב היה אויגנשטיין (Oigenstein) (אחי האב היה לאונטה ראוטו או בשם המקורי Leonea Oigenstein). האב, מיכאיל אוישטיאנו (מלך אויגנשטיין), בן של רוקח, יליד העיר בלץ בבסרביה כיהן זמן מה בממשלתו של גאורגה גאורגיו-דז' כסגן שר התחבורה של רומניה והיה לפרופסור להיסטוריה של תנועת הפועלים הבינלאומית באקדמיה על שם שטפאן גאורגיו. האם הייתה בלה אוישטיאנו, לבית יוסוביץ', בת לבעל חנות ספרים ומתרגמת במקצועה. שש שנות חייו הראשונות התנהלו בעיר צ'רנוביץ, בברית המועצות ולאחר מות סטלין הרשו למשפחה להגר לרומניה.
אנדריי אוישטיאנו הוא האח הצעיר של המשורר האמריקאי ואלריו אוישטיאנו.
אנשה
אנשה (בהונגרית: Enese) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
גלובין
גְלוֹבִּין הוא מבנה חלבוני שלישוני המכיל קבוצת "הם" שנושאת אטום ברזל שנקשר לחמצן ולפחמן דו-חמצני. אולם, לא כל חלבון המכיל קבוצה זו מכיל גם מבנה של גלובין; קבוצת ה-"הם" שבחלבונים מיטוכונדריאליים אינה קשורה לגלובין. חלבונים המכילים גלובין מזרזים את הליך הנשימה ברמת האיבר, הרקמה והתא.
בגוף האדם ישנם כמה חלבוני גלובין שונים: מיוגלובין – חלבון בעל מבנה גלובין אחד שנושא ואוגר חמצן ופחמן דו-חמצני בשרירים, נוירוגלובין, ציטוגלובין וסוגים שונים של המוגלובין – חלבון בעל ארבעה מבנים גלוביניים שנושא חמצן ופחמן דו-חמצני בדם. ההמוגלובינים מורכבים משני גלובינים מסוג אלפא ושניים מסוג ביתא. ההבדל בין ההמוגלובינים השונים נובע מההבדלים בין גלוביני הביתא. יש גלובין ביתא רגיל, גלובין ביתא של עובר שנקשר לחמצן חזק יותר מאשר הגלובינים שבדם האם וגלובין ביתא נוסף שנמצא במיעוט בדם (אחוזים בודדים מחלבוני ההמוגלובין בדם האדם) שמיוחד להיקשרות למעט הפחמן חד-חמצני שבגוף מייצר או נושם ומקבע חומר זה אליו כדי שלא יפריע לפעילות כלל הגוף.
סוג נוסף של גלובינים מצוי בצמחים.
הסניגורים
הסנגורים (ברוסית: Заступники) היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה משפטית בהפקת Sreda שפרק הבכורה ישודר בערוץ 1 הרוסי ב-23 במרץ 2020.
הסדרה מגוללת סדרת תיקי משפט אמיתיים, תוך התבססות על חייה של דינה קמינסקאיה. קמינסקאיה - עורכת דין, משפטנית, פעילה לזכויות אדם, שנולדה ב-13 בינואר 1919. הייתה ידועה בעבודתה בבתי המשפט הסובייטיים בשנות ה-60 ובתחילת שנות השבעים, כשהיא מגנה על דיסידנטים רבים. נאומיה של דינה קמינסקי "צדק או תשובה?", "תהליך של ארבעה", "תהליך טשקנט" נכללו באוסף והופצו בסמיזדאט. בסוף שנות ה-70, בגלל רדיפות פוליטיות, דינה קמינסקי ומשפחתה נאלצו לעזוב את ברית המועצות, היגרו לארצות הברית. אבל שם היא המשיכה בעבודתה בתחום ההסברה, עבדה גם כמגישת תוכניות בתחנות הרדיו Radio Liberty ו-Voice of America וכתבה ספר זיכרונות, "כתביה של עורכת דין" (1984). דינה קמינסקי נפטרה בשנת 2006 בשנה ה-88 לחייה.
מלפיגיים
מלפיגיים (שם מדעי: Malpighiaceae) היא משפחה בוטנית בסדרת המלפיגאים. תפוצת המשפחה בעיקר באמריקה הטרופית והסובטרופית.
מבני משפחת המלפיגיים יש את עץ פרי חמאת הבוטנים
מנסניו (מקסיקו)
כלכלה
כלכלת העיר בנויה על הנמל הגדול בה והתיירות הפורחת. מנסניו היא עיר נמל החשובה ביותר במקסיקו ויעד תיירות ונופש מפורסם הרבה בזכות החופים, תופעת הבזק ירוק ודגי המפרשן הנמצאים במים בקרבת מקום. למעשה העיר הוגדרה רשמית כ"בירת המפרשן" בעולם. בעיר נערכת תחרות דיג מפרשנים מדי שנה ומשכת תיירים רבים.
ספורט
פיקודוס מנסניו הוא מועדון הכדורגל המפורסם בעיר ומשחק בליגה השנייה של מקסיקו.
נמל ימי
נמל מנסניו הוא הנמל הגדול והעמוס ביותר במקסיקו. הנמל שוכן לחופו של האוקיינוס השקט ומאפשר למקסיקו מסחר עם אסיה, אוקיאניה, אוסטרליה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס השקט בדרום אמריקה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס האטלנטי בזכות תעלת פנמה.
בשנת 2002, בזמן שביתת נמל לונג ביץ', יותר ממחצית הסחורה הגיעה לנמל מנסניו. משם הסחורה הועברה דרך רכבת ומשאיות לארצות הברית ולהפך.
נמל תעופה
נמל תעופה "פלאיה דה אורו" הממוקם ליד מנסניו הוא נמל תעופה החשוב במדינת קולימה.
היעדים מנמל תעופה 'פלאיה דה אורו' הם:
ועידת חרקוב
הוועידה הייתה אחד השיאים בפעילות ציוני ציון, שהייתה תנועת ההתנגדות לתוכנית אוגנדה ולכן הייתה אופוזיציונית לתאודור הרצל מקדמה המרכזי של התוכנית.
בוועידה נבחרה ועדת היגוי בת ארבעה חברים לציונות רוסיה, ובראשה מנחם אוסישקין, מה שנחשב לעלבון כלפי הרצל, משום שאוסישקין היה ראש למתנגדיו. הוועידה הציבה אולטימטום: על הרצל לסגת מתוכנית אוגנדה ומכל כוונה עתידית להעלות שאיפות טריטוריאליות מחוץ לארץ ישראל, עליו לכנס את הוועד הפועל הגדול לפני שילוח המשלחת למזרח אפריקה הבריטית, ולקדם את ההתיישבות המעשית בא"י. על כל זה עליו להתחייב בכתב. אם לא יקוימו תנאי האולטימטום איימו, בשלב הראשון, להפסיק את הזרמת מסי השקל הציוני לווינה. התוכנית שלהם בהמשך כללה הצעות קיצוניות יותר, עד כדי הקמת התארגנות ציונית עצמאית ללא הרצל.
כשבאו שליחי ועידת חרקוב (שמשון רוזנבאום וצבי בלקובסקי) להגיש את האולטימטום להרצל ב-31 בדצמבר 1903, הוא קיבל אותם בסבר פנים יפה וידידותיות, אך לא היה מוכן להתייחס אליהם כאל שליחים של ועידת חרקוב – בה ראה כינוס לא לגיטימי המנסה לכפות את סדר יומו על הקונגרס – אלא רק כאל חברים יחידים מהוועד הפועל הגדול.
ג'ק פאלאנס
וולטר ג'ק פאלאנס (באנגלית: Jack Palance; 18 בפברואר 1919 - 10 בנובמבר 2006) היה שחקן קולנוע אמריקני. פאלאנס ידוע בזכות גילום תפקידי נבלים במערבונים בשנות ה-50, להם לוהק בשל מראהו המחוספס ונעימת קולו המאיימת. בגיל 73 שב לתודעת צופי הקולנוע בשל תפקידיו בסדרת סרטי "תעצרו את העיר" לצד הכוכב בילי קריסטל, תפקיד שזיכה אותו בפרס האוסקר.
קריירה מוקדמת
פאלאנס נולד כוולדימיר פלניוק למשפחת כורים ממוצא אוקראיני באזור מכרות פנסילבניה. פאלאנס עבד ככורה בנערותו, ולאחר מכן התפרנס מאיגרוף.
בסוף שנות ה-30 ניסה את כוחו בקריירת איגרוף מקצוענית, והיה ידוע בשם "ג'ק בראצו". נמסר כי השיג רצף של 15 ניצחונות מהם 12 בנוקאאוט, בטרם הפסיד בקרב לג'ו באקסי, לימים מתמודד על תואר אלוף העולם. קריירה זו כמתאגרף הביאה לתחילת עיצובם של תווי פניו הגסים, שנראים כתוצאה של ספיגת חבטות רבות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הסתיימה קריירת האיגרוף של פאלאנס. הוא הצטרף לחיל האוויר האמריקני. תאונת טיס במפציץ B-24 ליברייטור, בטיסת אימונים מעל אריזונה הביאה להשחתה נוספת של פניו. ניתוחים פלסטיים הביאו לתוצאה סבירה, אם כי הוא נותר בעל מראה ייחודי. לאחר ששהה זמן רב בבית החולים, לשם שיקום פניו המושחתים, השתחרר בשנת 1944. שנים רבות מאוחר יותר אמר פאלאנס כי הוא חב, בעצם, את הקריירה שלו לתאונות שהשחיתו את פניו.
פאלאנס למד דרמה באוניברסיטת סטנפורד וסיים את התואר הראשון בשנת 1947. במהלך לימודיו התפרנס כמציל, מלצר, טבח, ואף דוגמן לציירים.
קריירה קולנועית
הוא החל את קריירת המשחק כמחליפו של מרלון ברנדו בגרסת הבמה למחזה "חשמלית ושמה תשוקה". מספר פעמים הצליח לעלות על הבמה ולשחק את התפקיד התובעני של סטנלי קובלסקי.
במשך 3 שנים משנת 1947 התפרנס כשחקן בברודוויי, ובשנת 1950 שיחק את תפקידו הקולנועי הראשון בסרטו של איליה קאזאן "בהלה ברחובות", סרט מעין דוקומנטרי על מגפת דבר הפורצת בניו אורלינס. תפקיד זה והתפקידים שבאו אחריו משכו תשומת לב ציבורית, וכבר על סרטו השלישי "(1952) Sudden Fear" - מותחן בו שיחק לצידה של ג'ואן קרופורד, ששיחקה יורשת החושדת בבעלה הטרי, פאלאנס, כי הוא מנסה לרצוח אותה - היה פאלאנס מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
פאלאנס היה מועמד פעם נוספת לאוסקר בשנת 1953 עת שיחק אקדוחן קר רוח במערבון הקלאסי "שיין", הנחשב לאחד המערבונים הטובים ביותר שנוצרו אי פעם. פאלאנס גילם את דמות האקדוחן המרושע ג'ק וילסון, אשר עיצבה את דמותו כנבל בתודעת צופי הקולנוע. מעתה ואילך שיחק בעיקר תפקידי נבלים במערבונים, לצד דמויות כד"ר ג'קיל ומר הייד, דרקולה ואטילה ההוני.
מסוף שנות ה-50 החל פאלאנס להופיע בסרטים שצולמו מחוץ לארצות הברית, במיוחד בצרפת ובאיטליה לאחר שהבמאי ז'אן-לוק גודאר שכנע אותו לשחק מפיק הוליוודי בסרט הגל החדש "Le Mépris" (הבוז), בשנת 1963, לצד בריז'יט בארדו ומישל פיקולי, וזאת על אף שהסרט היה דובר צרפתית ופאלאנס דיבר רק אנגלית.
בשנות ה-80 הנחה לצד ביתו מולי פאלאנס את תוכנית הטלוויזיה "לא יאומן כי יסופר" (Ripley's Believe It or Not).
קריירת המשחק של פאלאנס קיבלה תנופה מפתיעה בסוף שנות ה-80. תחילה ב-1987, כאשר שיחק ב"קפה בגדד" - קומדיה סוריאליסטית בבימויו של פרסי אדלון, בה שיחק צייר חובב בעל עבר רחוק של שחקן הוליוודי (בדיוק כמו פאלאנס עצמו באותה עת) ולאחר מכן, כאשר שיחק בסרט "אקדוחנים צעירים" (1989) ובסרט "באטמן", בבימויו של טים ברטון. בתקופה זו עלתה הדרישה לשירותיו כשחקן, והוא עסק בקידום פרויקטים חדשים. ב-1999 שיחק בסרט "אי המטמון", אשר מבוסס על ספרו באותו שם של רוברט לואיס סטיבנסון.
פרסים
ב-1992 זכה פאלאנס בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, וכן בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת!" (1991) בו שיחק קאובוי קשיש היוצא למסע לצידם של יאפים עירוניים בראשותו של בילי קריסטל.