cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדרסה (עמותה)
הקמת הארגון
את הרעיון להקים את מדרסה הגה גילעד סוויט, המייסד והמנהל המקצועי של העמותה, בשנת 2014. במשך שנותיו בבית הספר, במהלך השירות הצבאי ובלימודים הגבוהים באוניברסיטה, למד וחקר סוויט את השפה הערבית אך לפי טענתו, לא ניתנה לו הזדמנות ללמוד בהיקף ובצורה שתאפשר לו לתקשר עם הסביבה.
לאחר השחרור מהשירות הצבאי הוא החל ללמוד את השפה מחדש באופן עצמאי, ההנאה הגדולה מהיכולת לשוחח בערבית הובילה אותו לרעיון לשתף את הידע שלו. סוויט התחיל ללמד ערבית בבית, ואחרי הרבה פניות ובקשות, החליט להעלות את השיעורים לאינטרנט.
בשלב ראשון מדרסה פעלה דרך ערוץ יוטיוב עם סרטונים ללימוד ערבית בהוראת סוויט, ובהמשך נפתח גם דף פייסבוק ואתר רשמי. הסרטונים צברו אלפי צפיות והפכו פופולראים בקרב לומדי ערבית. בשלב זה, לסוויט הצטרף דניאל דותן, מנכ"ל העמותה כיום, שהכיר אותו דרך חבר משותף והחליט לעזור בהקמת האתר, עמוד הפייסבוק ובהמשך גם בהקמה הרשמית של העמותה.
מעבר לקורסים בפלטפורמה מקוונת
בשנת 2017 החליטו צוות מדרסה להפוך את שיעורי הערבית ביוטיוב לקורסים מלאים ללמידה עצמאית על פלטפורמה מקוונת ומתקדמת. לשם כך, מדרסה יצאה בקמפיין גיוס המונים באתר הדסטארט שהצליח לגייס מעל 170,000 שקלים ממעל 1000 תומכים.
אברהם פון מאנשטיין
תולדותיו
פון מאנשטיין נולד בשנת 1869 כבן לבית פון מאנשטיין, משפחת אצולה גרמנית ידועה. פון מאנשטיין היה דודו החורג של הגנרל אריך פון מאנשטיין (הגנרל היה בן מאומץ של אחיו של אברהם פון מאנשטיין). בגיל 21 הגיע לעיר וירצבורג לצורך גיוס לצבא הגרמני בו שירת בתזמורת צבאית. בהיותו בעיר התוודע לקהילה היהודית במקום, למד תורה והביע את רצונו להתגייר, בין היתר בהשפעת בני משפחתו של מרדכי אנסבכר, אולם בקשתו נדחתה שוב ושוב. בסופו של דבר התגייר באמסטרדם ב-1929. חזר לווירצבורג ונשא לאישה את פרנציסקה בזולד שהייתה אף היא גיורת, מבוגרת ממנו ב-19 שנים. היא נפטרה בשנת 1941.
סקודה סיטיגו
סקודה סיטיגו (בסלובקית: Škoda Citigo) היא מכונית סופרמיני עירונית מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית סקודה, אשר יוצרה בין השנים 2011–2020 במתחם הייצור "Volkswagen Bratislava Plant" של יצרנית הרכב הגרמנית פולקסווגן בעיר ברטיסלאבה בסלובקיה
אברהם פון מאנשטיין
תולדותיו
לאחר גיורו עסק בהוראת המוזיקה, והציור, העביר שיעורי תורה, ועסק בכתיבת סת"ם. ניסה לעלות לארץ ישראל ב-1939, אולם הדבר לא עלה בידו.
עם החלת חוקי נירנברג ב-1935, נחשב כארי טהור עקב מוצאו הגזעי. במרץ 1942 הועבר לגור בבית יהודים בווירצבורג, יחד עם המיוחסים מבין בני הקהילה שהיו מוגנים מגירוש למזרח. באותה תקופה, תחת איומי הגסטאפו, הצהיר על פרישה מהיהדות. תוך זמן קצר אושפז בווירצבורג עקב מחלה ממנה מת ב-1944. לאחר מותו נערכה לו הלוויה נוצרית שבה השתתף משמר כבוד של אנשי אס אה וארונו נעטף בדגל גרמניה. ארגונים יהודיים פתחו לאחר המלחמה במאמצים להעביר את ארונו לבית הקברות היהודי, אך משפחתו התנגדה לכך. רק ב-1960, לאחר קרב משפטי, נטמנו שרידיו בבית החיים בעיר.
מדרסה (עמותה)
מעבר לקורסים בפלטפורמה מקוונת
הקורסים המקוונים של מדרסה הוקמו על פלטפורמת Open edX שפותחה על ידי בוגרי MIT ומאפשרת למידה מקוונת מרובת משתתפים. המעבר אפשר בנייה של קהילה לומדת שהלכה וגדלה עם השנים והגיעה כיום למעל מאה אלף לומדים.
בשנת 2018 קורס המתחילים של מדרסה נכנס לפלטפורמה הממשלתית של קמפוס IL של המשרד לשיוון חברתי והמועצה להשכלה גבוהה. בנובמבר 2019 מדרסה השיקה קורס נוסף ברמת ״ממשיכים״ על פלטפורמת הלמידה המקוונת, ובדצמבר 2020 הושק קורס הכתב הערבי על אותה פלטפורמה. נכון לאוגוסט 2022, כמאה אלף לומדים רשומים לקורסים המקוונים של מדרסה ולקורס על פלטפורמת קמפוס IL.
בנוסף, כארבעים וחמש אלף אנשים עוקבים אחרי הפעילות של מדרסה ברשתות, מעל שמונה עשר אלף לומדים דרך קבוצת התרגול בפייסבוק ומעל שבעת אלפים לומדים דרך ערוצי הוואטסאפ והטלגרם של מדרסה.
פעילות בתקופת מגפת הקורונה
במהלך תקופת מגפת הקורונה בישראל הארגון הפעיל קמפיינים ופעילויות למידה מקוונות המוניות במטרה לעודד למידת ערבית במהלך תקופת הסגרים. בשנים עשר למרץ, 2020, עם תחילתו של הסגר הראשון מדרסה השיקה קמפיין למידה המוני וחינמי לערבית מדוברת מהבית שנקרא ״לומדים ערבית בבידוד״.
הקמפיין ארבע עשר ימים רצופים של למידה מודרכת בפלטפורמה המקוונות ושיעורים חיים ברשתות החברתיות. הקמפיין כלל בסך הכל שלושה מחזורי למידה בהם השתתפו כ-8,000 לומדים. במהלך שנת 2020 הארגון צמח באופן משמעותי ודיווח על עליה של כעשרת אלפים רשומים חדשים לקורסים בהשוואה למרץ של השנה הקודמת.
קמפיינים חברתיים, אירועי שיא ושיתופי פעולה
החל משנת 2019 מדרסה הקימה ולקחה חלק במספר קמפיינים חברתיים במטרה להנגיש את לימודי הערבית המדוברת לקבוצות שונות בישראל.
Super Smash Bros. Ultimate
סופר סמאש ברוס אולטימייט (באנגלית: Super Smash Bros. Ultimate, בתרגום חופשי לעברית: האחים סופר-ריסוק - המהדורה האולטימטיבית) הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק יצא בדצמבר 2018 לקונסולת הנינטנדו סוויץ' והופץ באותה שנה על ידי חברת נינטנדו, והוא החמישי בסדרת המשחקים סופר סמאש ברוס. במשחק זה משתתפות כל הדמויות מארבעת המשחקים הקודמים כולל אלה שלא שייכות לנינטנדו וגם אלה שבמקור היו בתשלום.
Smash
במצב זה משחקים השחקנים את המשחק הרגיל בו הם יכולים להכניס עד 8 שחקנים וביניהם גם CPU כאשר כל שחקן בוחר אחת מהדמויות (2 שחקנים שונים יכולים לבחור אותה דמות), בנוסף ניתן לחלק את השחקנים לעד 4 קבוצות. במהלך המשחק השחקנים נמצאים על מפה לבחירה שבה הם נלחמים אחד בשני במטרה לשרוד אחרון, קיימות 3 אופציות לסוג המשחק: חיים- לכל שחקן יש מספר מוגבל של סטוקים כך שבכל אחד מהם יש לו מספר קבוע של חיים אשר יורד כאשר פוגעים בו. סטוקים - לכל שחקן יש מספר מוגבל של סטוקים והדרך היחידה לאבד אותם היא לעוף מהמפה, לכל שחקן יש אחוזים אשר משפיעים על המרחק שהוא עף בכל מכה שהוא מקבל, בכל סטוק האחוזים מתחילים ב־0 וגדלים ככל שפוגעים בשחקן יותר. זמן - המשחק מתנהל כמו מצב הסטוקים אך במקום הגבלת הסטוקים לכל שחקן, המשחק מוגבל בזמן המנצח הוא זה שההפרש בין הסטוקים שירדו לו לסטוקים שהוא הוריד לאחרים הוא הקטן ביותר. בשני המצבים האחרים ניתן להוסיף הגבלת זמן אשר עם הזמן נגמר ואף שחקן לא ניצח הזוכה מוכרז כמו בסוג המשחק של הזמן.
קיימות אופציות אחרות לאופן משחק זה כגון: קרב בקבוצות שחקן אחר שחקן (Squad Strike) - מקיימים מספר קרבות אשר בכל קרב משחקים 2 שחקנים (אחד מכל קבוצה), טורניר - רצף קרבות של שחקנים יחידים אשר בכל קרב המנצח עולה שלב, מוות פתאומי (Sudden Death) - משחק במצב הסטוקים כך שכולם מתחילים עם 300 אחוזים (ברוב המקרים מספיקה מכה אחת כדי להוריד סטוק לשחקן), וSmashDown - רצף משחקים אשר לא ניתן לבחור את אותה דמות פעמיים במהלך כל המשחקים, ועוד סוגים.
Classic Mode
מתאים לשחקן אחד או שניים - במשחק זה על השחקן/שחקנים לשחק רצף משחקים, במצב סטוקים עם סטוק אחד, עד שהם מפסידים או מסיימים את כל 6 המשחקים ולאחר מכן שלב בונוס ושלב בוס בכל משחק יש לשחקן 5 דקות להביס את היריב אחרת הפסיד (גם אם השחקן קרוב יותר לניצחון). את המשחק הראשון מתחילים בדירוג מסוים (לבחירה מ־0.0 עד 5.0) ולאחר כל משחק הדירוג עולה בהתאם ליכולות במשחק האחרון ולזמן, הניקוד לא יעלה על 9.9, בנוסף הדירוג קובע את הקושי בקרב הבא. בכל קרב בו מפסידים ניתן לשלם ממטבעות המשחק ולקבל הזדמנות נוספת לנצח בקרב זה כאשר ליריב יש את מספר האחוזים שהיה לו בזמן ההפסד, במצב זה הדירוג יורד או לחלופין השחקן יכול להשתמש בכרטיס ולא במטבעות וכך הדירוג לא ירד. השחקנים בקרבות והבוס יקבעו לפי הדמות של השחקן הראשי (בדרך כלל הם יהיו מאותו משחק).
Mob Smash
ניתן לשחקן אחד עד 4 במפה קבועה - לאחר שהשחקנים בוחרים את הדמויות שלהם הם נלחמים ב-100 שחקני CPU (3 שחקני CPU מופיעים בהתחלה ולאחר כל אחד שמובס מופיע אחד אחר) המשחק נמשך עד להבסת כל ה100(ניצחון) או עד להבסת אחד השחקנים (הפסד). למשחק יש 3 רמות Century Smash, All - Star Smash ,Cruel Smash כאשר בשמאלי הרמה נמוכה והשחקנים הם Mii (דמויות אשר מעוצבות אישית) מדי פעם מופיעה דמות, באמצעי הרמה מעט יותר גבוהה ומופיעות כל דמויות המשחק, בימנית הרמה קשה מאוד ויכולות להופיע רק שחקני Mii.
דמויות
במשחק זה מופיעות כל הדמויות ממשחקי הסדרה במהלך השנים, כולל מספר דמויות חדשות:
האקונה מטטה (שיר)
האקונה מטטה (באנגלית: Hakuna Matata) הוא שיר מסרט האנימציה של דיסני "מלך האריות". השיר מבוסס על אמרת הכנף הנפוצה של טימון ופומבה בסרט, "האקונה מטטה", שהיא משפט בסוואהילי. השיר מאופיין במהירות פשוטה וקצבית של ארבעה רבעים ומילים קליטות.
מוזיקה
מוזיקת השיר נכתבה על ידי אלטון ג'ון והמילים על ידי טים רייס. בסרט, את השיר שרים טימון (סוריקטה שמדובבת על ידי נייתן ליין) ופומבה (חזיר יבלות מצוי שמדובב על ידי ארני סאבלה), וסימבה, אריה צעיר שמדובב על ידי ג'ייסון וויבר (קול כגור) וג'וסף ויליאמס (כמבוגר). טימון ופומבה, שתי הדמויות הקומיות הראשיות בסרט, מנסים לשכנע את סימבה לשכוח את עברו המטריד ולשכוח את דאגותיו. השיר מציג גם את עברו של פומבה, כשהוא מסביר שהוא נודה מחברה חייתית בשל נפיחותיו המוגזמות. השיר מכיל כמה הפסקות שבהן המוזיקה מואטת עד כדי עצירה, ואז ממשיכה מחדש. השיר משתמש בתזמורת גדולה כמו גם בכלים לא רגילים אחרים, הכוללים מערכת תופים מורחבת, וקסילופונים שונים.
גרסה שנייה של השיר, שהוקלטה לאלבום הנלווה Rhythm of the Pride Lands, בוצעה על ידי ג'ימי קליף בכיכוב לבו אם. הגרסה הנ"ל של השיר שונתה בקצת (ביחוד בנוגע לכלים בשימוש) אך נשארה דומה מאוד למקור. הגרסה יצאה לשווקים כסינגל עם "הוא חי בתוכך" כבי-סייד, ובסופו של דבר נעשה שימוש בגרסת המחזמר למלך האריות.
הפקה מוקדמת
השיר בוסס על שיר קודם לו שנכתב בתחילת ההפקה בשם "רפסודית חזיר היבלות". למרות ששני השירים היו בעלי אותה משמעות ואותו מעמד בסרט, כאשר אלטון ג'ון וטים רייס החלו לעבוד על המוזיקה השיר נכתב מחדש ולבסוף התפתח ל "האקונה מטטה". "רפסודיית חזיר היבלות" לבסוף הופקה מחדש והוצאה לשווקים באלבום Rhythm of the Pride Lands.
משמעות
האקונה מטטה היא אמרת כנף בסוואהילי שלרוב מתורגמת כ"אין דאגות". בתוספי הבונוס בגרסת ה-DVD המיוחדת של מלך האריות, צוות ההפקה טוען שהביטוי נקלט ממדריך טיולים בספארי בטנזניה. לאחר מכן הוא פותח לאידאולוגיה, יחד עם הערכים המנוגדים לכאורה של חובת המלוכה, הוא מרכז לתוכן המוסרי של הסרט.
הביטוי נהגה בפונולוגיה האנגלית במהלך השיר, לרבות הגייתה של האות t כעיצור מקיש מכתשי, בניגוד להגייה שלו בסוואהילי. קרי, האות ט' השנייה במילה "מטטה", מבוטאת כ-ד'.
הצלחת השיר
ב-22 בדצמבר 1995, קיבל הסינגל מעמד של אלבום כסף בצרפת, כשמכר מעל ל-125,000 עותקים.
הירו ימאמוטו
הירו ימאמוטו (נולד ב-13 באפריל 1961) הוא נגן גיטרה בס אמריקאי ממוצא יפני, שנודע בעיקר כנגן הבס הראשון של להקת הגראנג' סאונדגארדן, אותה הקים עם כריס קורנל וקים ת'איל.
ימאמוטו הקליט עם סאונדגארדן את אלבומם Louder Than Love ועזב את הלהקה ב-1989 לטובת ג'ייסון אברמן (לחצי שנה) שהוחלף בבן שפרד. ימאמוטו פנה ללימודים גבוהים. שלוש שנים לאחר מכן הוא הצטרף ללהקת Truly הסיאטלית והוציא עמה שני אלבומים בחברת קפיטול רקורדס.
ריצ'י הייבנס
ריצ'י הייבנס (באנגלית: Richie Havens; 21 בינואר 1941 – 22 באפריל 2013) היה מוזיקאי אמריקאי. נודע בזכות הופעתו בפסטיבל וודסטוק, סגנונו וכישרונו בנגינה על גיטרה.
ביוגרפיה
את ימיו הראשונים כמוזיקאי העביר ברובע הגריניץ' וילג' בניו יורק, שהיה באותה תקופה לב ליבה של סצנת מוזיקת הפולק רוק המתפתחת בארצות הברית. בשנת 1967 היה בין בודדים שהוחתם על חוזה והחל להקליט אלבומים, שזכו בעיקר לתהודה במקומית. ב-1969 פתחה הופעתו של הייבנס את פסטיבל וודסטוק, בתשואות רמות וקריאות הדרן של הקהל.
בשנת 1971 הוציא האלבום Alarm Clock, שכלל ביצוע ייחודי לשירו של חבר להקת הביטלס, ג'ורג' האריסון, Here Comes The Sun. לתקופה קצרה באמצע שנות השבעים, השתתף בהרכב "Peter, Paul & Richie" עם פטר יארו ופול סטוקי, יוצאי ההרכב המצליח Peter, Paul & Mary. הקריירה המוזיקלית של הייבנס ממשיכה להתפתח עם השנים, והוא הוציא אלבום מדי 2-3 שנים. בשנת 1993 הוזמן לנגן בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
הייבנס כמעט ולא כותב בעצמו את שיריו. עם זאת, סגנון הנגינה והשירה שלו, דומה לזה של אמנים מוכרים כמו בוב דילן והחיפושיות.
בשנת 2000 פרסם ספר אוטוביוגרפי הנושא את השם They Can't Hide Us Anymore.
ב-22 באפריל 2013 מת הייבנס בגיל 72, לאחר שלקה בהתקף לב.
יאנוש סטארקר
יאנוש סטארקר או שטארקר (בהונגרית: Starker János; בודפשט, 5 ביולי 1924 – בלומינגטון, 28 באפריל 2013) היה צ'לן יהודי-הונגרי ואחד הצ'לנים והמורים לצ'לו המפורסמים והמשפיעים ביותר במאה ה-20. מאז שנת 1958 לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה, שם נשא את התואר "פרופסור מצטיין". בעברית נפוץ הכתיב "שטארקר" לשם משפחתו, כמו בגרמנית ובהונגרית, אף כי הוא העדיף את ההגייה "סטארקר", האנגלית.
ביוגרפיה
סטארקר נולד בבודפשט במשפחה יהודית לאב ממוצא פולני, חייט בגדי נשים, ולאם שהיגרה להונגריה מהאימפריה הרוסית. יאנוש שטארקר למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט והיה מתלמידיו של אדולף שיפר וכן למד גם אצל לאו ויינר, אנטל מולנאר ויאנוש המרשלג. אחרי שהצליח לשרוד במחנה עבודה נאצי אליו הוגלה במלחמת העולם השנייה התקבל כפליט ברוסיה בגלל נגינתו. לאחר המלחמה, ולאחר שנה אחת בפריז, היגר סטארקר לארצות הברית בשנת 1948 ושם התקבל כצ'לן ראשי לתזמורת הסימפונית של דאלאס בניצוח אנטל דוראטי. בשנת 1949 עבר סטארקר לניו יורק והיה לצ'לן ראשי במטרופוליטן אופרה בניצוח פריץ ריינר. בניו יורק הקליט את הראשונה בסדרת הקלטותיו הנודעות לסוויטות לצ'לו של באך. השליטה הטכנית המעולה של סטארקר החשידה אותו (ללא הצדקה) בטיפול אלקטרוני בהקלטותיו, והניסויים שערך בהצבת מיקרופון ובטכניקות הקלטה משכו אליו את תשומת לבם של מהנדסי ב- MIT. בשנת 1952 התמנה סטארקר לצ'לן ראשי של התזמורת הסימפונית של שיקגו, כאשר פריץ ריינר התמנה למנהלה המוזיקלי. בשנת 1958 עבר סטארקר לאוניברסיטת אינדיאנה וחידש את הקריירה שלו כסולן. הוא הופיע באלפי קונצרטים בכל היבשות.
מאז 2001 הוא הגביל את פעילותו להוראה, לכיתות אמן ולהופעות מזדמנות עם שותפו הוותיק לנגינה, הפסנתרן שיגאו נריקי, ועם חתנו, בתו ונכדתו, הכנרים ויליאם, גוון ואלכסנדרה פרוצ'יל.
סטארקר נודע כאחד מגדולי המורים לצ'לו המשפיעים ביותר במאה ה-20. על-פי עדותו קיבל תלמידים כבר בגיל תשע, וטען שבניגוד לסולנים הבין-לאומיים האחרים: "איני יכול לתפוש נגינה בלי הוראה, והוראה בלי נגינה". הוא ראה בהוראת הצ'לו את אחריותו כלפי דור הצ'לנים הבא. תלמידיו של סטארקר הם מהצ'לנים והמורים לצ'לו הטובים והמפורסמים בעולם, ביניהם ניתן למצוא את מריה קליגל, אמיליו קולון, גארי הופמן וטסויושי טסוסומי, וכן ישראלים רבים: דורון טויסטר, שגיא הרטוב, אנריקה מלץ, פיטר תימן ועוד.
סטארקר היה אחד הצ'לנים המוקלטים ביותר בעולם, ולזכותו מעל ל-160 הקלטות. הוא זכה ב- Grand Prix du Disque בשנת 1948 על הקלטתו הראשונה לסונאטה של קודאי לצ'לו סולו, יצירה שנחשבה עד אז לבלתי ניתנת לנגינה מבחינה טכנית. הוא הקליט את הסוויטות לצ'לו סולו של באך חמש פעמים, האחרונה ביניהן לחברת תקליטי RCA בשנת 1992, הקלטה שזיכתה אותו בפרס גראמי. הוא היה גם בין המועמדים לפרס גראמי על ההקלטה משנת 1990 ליצירותיו של דויד פופר, התובעניות באופן קיצוני. דייוויד בייקר, אנטל דוראטי, ברנרד היידן, ז'אן מרטינו, מיקלוש רוסה ורוברט סטארר כתבו קונצ'רטי בשבילו.
בין השנים 1950 ו- 1965 ניגן סטארקר והקליט על סטרדיוואריוס "לורד איילספורד", הכלי הגדול ביותר שסטרדיוואריוס בנה. בשנת 1965 רכש סטארקר צ'לו "מטאו גופרילר", שנבנה לפני הסברה בוונציה בשנת 1705, כלי שבו ניגן עד מותו.
ב- 28 באפריל 2013 הלך שטראקר לעולמו, והוא בן 88.
סגנון נגינתו
סגנון נגינתו של סטארקר היה עז, נמרץ ומפגין מיומנות טכנית מרשימה. לדברי כמה מתלמידיו, הטכניקה שלו התרכזה בצלילים ארוכים, משוכים, כמעט ללא רחש הזחה מידו השמאלית, והתוצאה היא צלילים חלקים ונקיים מאוד, "שכל אחד מהם נשמע כאבן יקרה." סטארקר עצמו תיאר את הצליל שלו כ"מרוכז" ו"ממוקד". הוא נודע ביכולתו להפיק קשת רחבה ביותר של צלילים וגוני טון. הוא דחה את הוויבראטו הרחב, שכמה מבני דורו נוטים לו - בעיניו היה זה חיפוי על אינטונציה גרועה - והוא נודע בנוכחות הבימתית אומרת האצילות שלו, המותירה את הביטויים הרגשיים למוזיקה לבדה. הוא ציטט את ידידו ועמיתו משכבר הימים, ג'רג'י שֶׁבּוֹק, שאמר, "אתה אמור לעורר התרגשות, לא להתרגש."
סטניסלב יז'י לץ
סטניסלב יז'י לץ (בפולנית: Stanisław Jerzy Lec; 6 במרץ 1909 – 7 במאי 1966) היה משורר ומחבר אמרות יהודי-פולני.
קורות חיים
לץ נולד בלבוב (כיום באוקראינה) למשפחה יהודית עשירה שהתנצרה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה להתגורר בווינה, ואחרי המלחמה שבה ללבוב. ב-1927 קיבל תואר מוסמך למשפטים מטעם אוניברסיטת לבוב. השתתף בפעילות פוליטית ופרסם מאמרים בכתבי עת סוציאליסטיים. בשל פעילותו הפוליטית נאלץ לעזוב את לבוב ועבר להתגורר בוורשה, שם זכה להצלחה ספרותית וייסד את "הקברט הספרותי" (בשיתוף עם לאון פסטרנק) שנסגר במהרה בפקודת השלטונות. הוא היה גם חבר החזית העממית האנטיפשיסטית.
מ-1941 היה במחנה ריכוז, שממנו הצליח להימלט ביולי 1943, כשהוא לבוש בחליפה של חייל גרמני. הוא הגיע לוורשה והצטרף למחתרת הפולנית. אחרי המלחמה המשיך בכתיבה ובמשך תקופה קצרה שימש כנספח לענייני תרבות בשגרירות פולין בווינה. עקב חילוקי דעות עם השלטון הקומוניסטי נמלט מפולין ושהה בישראל שנתיים בחברת אשתו, בנו ובתו. עם שובו לפולין אסרו עליו השלטונות הקומוניסטיים לפרסם את יצירותיו, אולם ב-1957 הוציא לאור את אמרותיו ("מחשבות סרק"), שכללו דברים נגד המשטר הטוטליטרי. למרות היותו אנטי-קומוניסט, זכה בפרסום רב ועם מותו ב-1966 נערכה לו הלוויה רשמית מטעם המדינה.
טבניים
משפחת הטַּבָּנִיִּים (שם מדעי: Tabanidae) או בשמם העממי זבובי הסוס היא משפחה של זבובים מוצצי דם. לבני משפחה זו ממדי גוף גדולים יחסית וחלקם נחשבים כמזיקים משום שעקיצתם כואבת ועלולה להעביר מחלות. המשפחה מונה בערך 3000 מינים, בישראל ידועים כ-35.
זבובי סוסים פעילים לרוב בימים חמים ולכן ניתן למצוא אותם בקיץ ובסתיו. הנקבה זקוקה לדם כדי להתרבות, היא מאתרת את הקורבן בעזרת חוש הראיה נוהגת לחוג סביבו ואז לנחות ולעקוץ. לאחר שחדרה את העור היא נוהגת לשאוב את הדם במשך כמה רגעים ולעוף. מינים שונים נוהגים לתקוף חיות שונות כגון סוסים, צבאים, פרות וכדומה. מינים מסוימים אף עוקצים לעיתים בני אדם אך זאת עקב טעות בזיהוי ולרוב לא נשארים למצוץ את דמו. אף על פי כן עקיצתם כואבת מפאת גודלם ועלולה להעביר מחלות וטפילים כגון גחלת. לאחר שהנקבה מלאה היא מטילה את ביציה לרוב באזורים רטובים או לחים. הזחלים מתגוררים באדמה וטורפים חיות קטנות כגון תולעים, חרקים קטנים ואף חלזונות. הבוגרים ניזונים מצוף לצורך אנרגיה לתעופה.
ריכוז (כימיה)
ריכוז של מרכיב בתערובת הוא היחס בין כמותו של אותו מרכיב לכמות התערובת כולה. כמות של חומר יכולה להמדד על פי משקל, על פי נפח או על פי מספר המולקולות.
ריכוזים של חומרים נמדדים בתמיסות, בתרחיפים, בתמיסות מוצקות, כמו גם בתערובות יותר "יומיומיות" כמו דברי מאכל.
תמיסות
החומר שנמצא בשפע בתמיסה נקרא ממס, והחומר שהוכנס לתוכו נקרא מומס. בתמיסות של נוזל ומוצק, המוצק הוא תמיד המומס והנוזל הוא הממס. ישנן מספר הגדרות לריכוזים בתמיסות. העיקריות הן: אחוז משקלי, שבר מולי, מולריות, מולליות, חלקי-מיליון, ונורמליות. לקביעת ריכוזו של חומר בתמיסה ישנה חשיבות רבה בתהליכים כימיים רבים. הענף בכימיה העוסק בקביעת ריכוזי חומרים נקרא כימיה אנליטית.
שבר מולי
שבר מולי הוא כמות המרכיב במולים חלקי כמות התערובת במולים, ושווה ליחס מספר המולקולות. בהגדרה זו משתמשים למשל כדי לחשב תכונות קוליגטיביות (Colligative) של תמיסות, שהן תכונות התלויות במספר המולקולות (לחץ אוסמוטי, פוטנציאלים כימיים ועוד). את השבר המולי לעיתים מסמנים באות היוונית "כי" (\ \chi). מול אחד הוא מספר אבוגדרו ( לערך) של מולקולות.
ריכוז מולרי
ריכוז מולרי או מולריות הוא כמות המרכיב במולים לנפח של התערובת בליטרים, ונמדד במולר (M).
מולליות
מולליות היא היחס בין כמות המרכיב במולים למסת שאר המרכיבים בתערובת בקילוגרם (ולא מסת התערובת כולה). בתמיסות, מולליות היא יחס כמות המומס במולים למשקל הממס (ולא התמיסה) בקילוגרמים. מולליות נמדדת במולל, שמסומן באות m. המולליות שימושית למדידת התכונות הקוליגטיביות של הורדת נקודת קיפאון והעלאת נקודת רתיחה.
חלקים למיליון ומטה
חלקים למיליון, המסומן ב-ppm (parts per million), היא יחידה המתארת ריכוזים מאוד קטנים (למשל כמות הכלור במי ברז). בגלל התלות של היחידה בשפת הדובר (המספר ביליון, שהוא למעשה מיליארד, אינו מוכר בכל העולם), חלקי-מיליון וכל היחידות של חלקי-מספר (חלקי-מיליארד - ppb, חלקי-טריליון - ppt וכו') אינם חלק מ־SI (היחידות הסטנדרטיות הבינלאומיות). ריכוז בחלקי-מיליון (ppm) הוא משקל הרכיב בגרמים חלקי מיליון גרם של התערובת, ובאופן דומה נמדדים גם ppb, ppt. בגלל שחלקי-מיליון ומטה מתארים ריכוזים מאוד קטנים, מניחים לרוב שמשקל התמיסה (התערובת) שווה למשקל הממס (סך שאר המרכיבים) בקירוב.
נעמי שדמי
נעמי שדמי (1 במאי 1931 - 29 באפריל 2019) הייתה מייסדת שירות הנשים במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
שדמי נולדה בהונגריה בשם מרתה שפיץ, למשפחה יהודית זעיר בורגנית, בת אמצעית, אחות לשני בנים.
בשואה
במלחמת העולם השנייה גויסו בכפייה אביה ואחיה הגדול לצבא ההונגרי ונספו. היא נשארה בבודפשט עם אמה ואחיה הקטן. הם פונו מדירתם ונאלצו להתגורר בחדר קטן בדירה בה גרו מספר משפחות.
בנובמבר 1944, פרצו לחדרם שני קלגסים לבושים במדי תנועת צלב החץ הפשיסטית וחייל אס אס גרמני. הם הפרידו בכוח את האם מהילדים. האם נשלחה לברגן-בלזן ושם נספתה. מרתה בת ה-13 ואחיה יושקה בן ה-6, נשארו לבד. מדי פעם ריחם עליהם מישהו ונתן להם מעט מרק, תפוח אדמה או פרוסת לחם. כעבור מספר ימים הם עברו לגטו בודפשט שבשטחו הצטופפו עשרות אלפי יהודים שחיו ברעב ובתנאים סניטרים איומים. גופות היו מפוזרות בכל המקומות. היא הסתתרה עם אחיה במרתפים בגלל הפצצות הצבא האדום ובין ההפצצות הייתה יוצאת לרחוב ומחפשת אוכל לה ולאחיה.
לאחר המלחמה
לאחר כיבוש בודפשט, באמצע ינואר 1945 הגיעו מרתה ואחיה בשארית כוחותיהם לביתם, אולם הבית היה תפוס על ידי הונגרים, שגירשו אותם באיומים.
מרתה ואחיה נדדו בין כפרים בבקשה למצוא עבודה תמורת אוכל תוך כדי שהם מסתירים את יהדותם על ידי שינוי שם משפחתם משפיץ לפרנצי. לאחר זמן מה הצליחו קרובי משפחתם ששרדו את השואה לאתר אותם באחד הכפרים.
לבסוף הגיעו מרתה ואחיה למחנה של תנועת "נצח - הבונים" ביחד עם ילדים יהודים פליטי שואה. שמה שונה לנעמי וכעבור זמן נשלחו היא ואחיה לארץ ישראל בספינת המעפילים "כנסת ישראל". בקרב עם הבריטים נעמי נפגעה ברגלה מכדור בריטי ונשלחה לטיפול בבית החולים בצריפין כשאחיה צמוד אליה כל הזמן. כשהחלימה, הם נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהו עד שהורשו לעלות לארץ ישראל. הם הגיעו לחיפה ב-20 בספטמבר 1947.
ב-1949 התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל. היא עברה קורס קצינות ושירתה בתפקידים שונים. היא הייתה קצינת ח"ן של חיל האוויר. תפקידה האחרון היה סגנית קצינת ח"ן ראשית.
במשטרת ישראל
בשנת 1961, בעקבות החלטה לשלב נשים בפעילות המשטרתית, המליץ מנהל הסגל בצה"ל על נעמי שדמי כמתאימה לפקד על יחידת השוטרות המוקמת, והיא הסכימה לקבל את התפקיד. היא קבלה דרגת מפקח ויצאה עם המתגייסות לקורס בבסיס האימונים בשפרעם. 24 שוטרות סיימו בהצלחה את הקורס והיוו את הבסיס ליחידת השוטרות של המשטרה. בתחילה שירתו השוטרות בזוגות בפיקוח על התנועה. שדמי דאגה לצייד אותן במדים מתאימים כמו כובע הולם ונעליים נשיות נוחות ותיקים נוחים לצורך מילוי תפקידן. במשך הזמן הן הורשו לנוע בקטנועים וניידות.
שדמי ניהלה מאבק ממושך כדי להכשיר שוטרות לתפקידים נוספים כמו: בילוש, מפלג נוער, מוקדי אלחוט ומז"פ.
שדמי שירתה עשרים שנה במשטרה וביססה את שירות השוטרות במשטרת ישראל. היא השתחררה ב-1 במאי 1981 בדרגת ניצב משנה.
פעילה חברתית
בשנת 1971 נבחרה שדמי לסגנית נשיא הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבינלאומי. בשנת 1972 הייתה האשה הראשונה להשתתף בכנס בינלאומי של הארגון.
לאחר שחרורה מהמשטרה נבחרה שדמי ליו"ר נעמת בתל אביב. כעבור שנתיים התפטרה בגלל אי הסכמה לאופן בה התנהלו הדברים בנעמת.
בית הסנה
הבניין בסגנון הברוטליסטי הושלם בשנת 1968 בתכנון משרד האדריכלים יסקי-אלכסנדרוני. המבנה, הכולל 13 קומות משרדים מעל שלוש קומות מסחר גבוהות וארבעה מרתפי חניה, היה אחד ממגדלי המשרדים הראשונים ברחוב אלנבי.
המבנה
המגדל הוקם ביוזמת 3 קבוצות יזמים דרום אמריקניות. התכנון האדריכלי הראשוני הושפע מעבודותיו של האדריכל לה קורבוזיה, והתבטא בקומות מסד בקו גובה אחד עם בתי הרחוב הצמודים למגדל, קומה פתוחה מעליהן, ולאחריה מגדל המשרדים.
למרות זאת, נבחרה לבסוף תוכנית שבו המבנה הורכב משני מגדלים צמודים זה לזה סביב גרעין מרכזי, כאשר חלקו הצר פונה לרחוב אלנבי. שלד הבניין, העמודים והרצפות נבנו מבטון ואילו החזית צופתה בבטון גלוי מעורב בגרנוליט. חלקן הקדמי של קומות המסחר מעל חלונות הראווה הפונים לרחוב הייתה אטומה וכוסתה בגרנוליט. מעליה נבנו שורות של אלמנטים להצללה, זהים בכל ארבע החזיתות.
נעמי שדמי
פעילה חברתית
בשנת 2008 נתכבדה להדליק משואה ביד ושם ביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
נעמי שדמי נפטרה ב-29 באפריל 2019 באחוזת פולג שבקיבוץ תל יצחק, והובאה למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ. הותירה אחריה בעל - אשר שדמי, בן, בת וארבע נכדות.
בית הסנה
המבנה
חברת הביטוח הסנה רכשה מחצית מקומות המשרדים שלו, וחברת המשביר המרכזי שכרה את קומות המסחר ומיקמה בו את בית הכלבו הגדול שלה. קומות נוספות שימשו את בנק הפועלים.
במשך השנים התבלה המבנה ובשנים האחרונות הפך הבלאי גם לסכנה סביבתית כאשר גושי בטון ניתקו ממנו וצנחו לרחוב שמתחתיו. עיקר הבלאי ניכר בחזיתו המערבית של הבניין, החשופה לרוחות וללחות המלוחה מכיוון הים.
בעקבות תאונת דרכים שהתרחשה כתוצאה מנפילת גוש בטון החליטו בעלי הבניין, חברת הביטוח מנורה ובנק הפועלים על שיפוץ המבנה.
בראשית שנת 2018 העבירה חברת מנורה את עובדיה מן הבניין למגדל חדש שבנייתו הושלמה בסוף שנת 2017 ברחוב ז'בוטינסקי 115 ברמת גן. ביולי אותה שנה פורסם כי הבניין הושכר לרשת מלונות בראון לתקופה של 25 שנים. בכוונתה של הרשת להסב אותו למלון בן 226 חדרים לאחר שיפוץ בעלות של 40 מיליון שקלים.
העיצוב מחדש
במסגרת שיפוץ המבנה נוסרו הקורות הדקות שניצבו מול החלונות והעמודים שביניהם. קורות הבטון והחזיתות עברו חיפוי מחדש באמצעות הדבקה של פנלים מאלומיניום בצבע לבן בוהק. עם סיום השיפוץ, מקיפות חזיתות האלומיניום הלבן את גרעין הבניין האפור בהיר. לדעת אדריכל השיפוץ אלי ברוסטובסקי השילוב של האלומיניום והצבע הלבן שהסתירו את הבטון החשוף, הפכו פופולרים בשנים האחרונות, וחידשו את ימי הבניין בעיצוב מודרני המתאים למאה ה-21.
התוכנית להריסת הבניין
בתחילת 2023 הוגשה לאישור הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להריסת הבניין לשם הקמת מגדל בגובה 45 קומות ובו שטחי מסחר, משרדים ודירות.
תיקים באפלה: הסרט
תיקים באפלה: הסרט (באנגלית: The X Files) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1998 אשר מבוסס על סדרת הטלוויזיה "תיקים באפלה".
הסרט מבוים על ידי רוב באומן והופק על ידי יוצר הסדרה כריס קארטר והדמויות הראשיות בו מגולמות על ידי השחקנים האמריקניים דייוויד דוכובני (פוקס מאלדר) וג'יליאן אנדרסון (דיינה סקאלי).
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 ביוני 1998. בישראל יצא הסרט ב-8 באוקטובר 1998.
עלילה
דרום טקסס, 35,000 לפני הספירה: שני אנשים פרימיטיביים נראים הולכים בתוך סופת שלג ורודפים אחרי משהו. מרדפם מוביל למערת קרח, שם הם מותקפים על ידי חייזר גבוה בעל עיניים עם מבט חודר בצבע שחור. כשההתקפה מסתיימת, היצור נהרג אך דמו השפוך שצבעו שחור כנפט מתחיל לזוז וחודר לתוך הגוף של אחד הפרימיטיביים.
ימינו אנו: סטיב, ילד מקומי, נופל לבור עמוק באדמה שם הוא מגלה מערה. במערה הוא מוצא גולגולת ואחרי שניות אחדות מתחיל אורגניזם שחור לחדור לתוך גופו של סטיב ומגיע עד עיניו. שני אנשי ההצלה של מכבי האש שירדו למערה כדי להוציא את סטיב, לא חוזרים מהבור ולכן ראש צוות הכבאים מחליט לשלוח עוד שני כבאים. כשגם הם לא חוזרים ראש צוות ההצלה מתחיל לדאוג. לפתע, משום מקום, מגיעות משאיות לא מסומנות לאזור וחוסמות את כל האזור. סגר מוטל על האזור, וצוות אנשים, שנמצאים תחת פיקודו של ד"ר בן ברונצוייג, איש מחקר שעובד עבור מיזם סודי של הממשלה, אשר לובשים חליפות מיוחדות יורדים לבור ומוציאים את גופותיהם של סטיב וארבעה הכבאים ושמים אותם בתוך מתקן בידוד. הממשלה מסבירה כי מתו בהתפשטות של נגיף "האנטה".
בינתיים, מאלדר וסקאלי, שאינם עוסקים עוד בתיקי X, נמצאים במשימת חיפוש אחר פצצה שהוטמנה בבניין הסוכנות הפדרלית. מאלדר מוצא את הפצצה בתוך חדר משקאות בבניין הסמוך לבניין הסוכנות הפדרלית. אבל בזמן שהמפקח הראשי כביכול מנסה לפרק את הפצצה, הפיצוץ מתרחש כמתוכנן. לאחר ההרס מתגלות הגופות מהאתר בטקסס, אבל אלה מועברות בחשאיות למשרד של הסוכנות החשאית של הבולשת.
מאלדר חושד בטיוח, ומגלה את סיפור טקסס באמצעות ד"ר אלווין קורצוויל, חבר אביו של מאלדר שעבד איתו במשרד החוץ העוסק למחייתו בכתיבת ספרי תאוריות קונספירציה. ד"ר קורצוויל מגלה למאלדר את המוטיבים האמיתיים מאחורי פיצוץ בניין המשרדים בדאלאס, וכי כבאי אחד נותר בחיים מהאירוע בטקסס. מאלדר עוקב אחרי השיירים של אחד הכבאים המתים ומגיע לחדר מתים בבניין הסוכנות הפדרלית. שם הוא משכנע את סקאלי לעשות ניתוח שלאחר המוות לאיש וסיפורו של ד"ר קורצוויל בנוגע לווירוס חייזרי מתברר כנכון.
בינתיים החייזר בתוך גופו של הכבאי החי, המשמש פונדקאי, מתפתח ויוצא מתוך גופו של הכבאי, תוקף והורג את ד"ר ברונצוייג - חוקר שעקב במחקרו אחר התפתחות הווירוס החייזרי, לא לפני שד"ר ברונצוייג מזהיר את הסינדיקט כי החייזר התפתח.
הסינדיקט מתכנסים לישיבת חירום, בהשתתפות הבוס הגדול שלהם המכונה "סטרגולד". הם מגיעים למסקנה שמאלדר הגיע קרוב מדי לאמת וכדי לגרום לו להפסיק לרדוף אחרי האמת הם מוכרחים להרוג את מי שהכי חשוב לו - סקאלי. האיש מטופח הציפורנים מתנגד להצעה, אך הם אינם מקשיבים לו.
חקירתם של מאלדר וסקאלי מובילה אותם לשדה תירס באמצע המדבר ולשני מכלים ענקיים שמכילים אלפי דבורים. בבדיקה של האתר מבין מאלדר כי מדובר באתר ניסויים של הסינדיקט שבו הם משתמשים כדי להפיץ את הווירוס החייזרי. באתר מאלדר וסקאלי מותקפים בידי דבורים, אבל חומקים מהם. כשמאוחר יותר נעקצת סקאלי בידי אחת הדבורים שהשתרבבה לחולצתה, גופה נחלש במהירות ואיש הסיגריות חוטף אותה וטומן אותה במטוס שטס לאנטארקטיקה. האיש מטופח הציפורניים עוזר למאלדר ומגלה לו להיכן נחטפה ונותן לו חיסון נגד הווירוס. על כך הוא משלם במותו כשהסינדיקט דואגים לפוצץ את מכוניתו בעודו בה. חמוש בנקודות הציון למקום הימצאה של סקאלי ובחיסון נגד הווירוס החייזרי, מאלדר יוצא לחפש את סקאלי באזור תחנת קרח באנטארקטיקה. תחנה ממוקמת מעל חללית חייזרים ענקית שקבורה בתוך האדמה. מאלדר חודר לחללית ושם מוצא את סקאלי ועוד מאות אנשים הנמצאים בתוך מכל הקפאה ששומר עליהם חיים כך שניתן יהיה לראות את ההתפתחות של הווירוס החייזרי בטמון בבני האדם. מאלדר שובר את המכל ומזריק לסקאלי את החיסון. החיסון גורם להפשרת המכלים, להתפתחות מואצת של החייזרים הכלואים בגוף הפונדקאי ולהפעלת החללית. מאלדר וסקאלי מצליחים לברוח מהחללית שנוסקת ונעלמת בשמים.
מצליח מאזוז
הרב חיים כדיר מצליח מאזוז (כ"ו בחשוון ה'תרע"ב, 17 בנובמבר 1911 - כ"א בטבת ה'תשל"א, 18 בינואר 1971) היה רב בולט בתוניסיה, ששימש כדיין בתוניס, וייסד בה את ישיבת כסא רחמים, בראשה עמד עד שנרצח.
ביוגרפיה
נולד בג'רבה לרב רפאל מאזוז, בן למשפחת רבנים, ולרחל לבית סעדון. אחיה הצעיר של אמו היה הרב בוגיד חנינא סעדון. למד אצל הרב רחמים חי חויתה הכהן בשנים ה'תרפ"ג - ה'תר"ץ. התחתן עם כמסאנה חנה, בת דודו הרב מנחם מאזוז. הוסמך לדיינות, עבר לבירה תוניס כדי לשמש כראש ישיבת "חברת התלמוד", והתמנה גם כדיין בבית הדין הרבני שם, תחת הנהגתם של הרבנים דוד בן בָּארוֹן ומרדכי אמייס כהן, עד לסגירתו בהוראת השלטונות בשנת ה'תשי"ח (1958). לאחר מכן התמנה לשופט בבית הדין האזרחי המקומי, אך התפטר מתפקידו בה'תשכ"א (1961) לאחר שחויב לדון גם יהודים על פי חוקי המדינה ולא לפי חוקי התורה. לפרנסתו החל לעסוק בתיווך דירות, ובמקביל עסק בכתיבת חיבורים תורניים ובהוראה. למד קבלה מרבי רפאל ג'אמי.
סייע לשליח חב"ד בהקמת ישיבה, שבה הורה במשך כשנתיים. פרש לאחר שהחלו לימודי צרפתית בישיבה, בשל גישתו החינוכית-תורנית שלפיה אין מקום ללימודי חול בישיבה.
בכסלו ה'תשכ"ג (1963) הקים את ישיבת כיסא רחמים על שם רבו הרב חויתה, ובה יישם את דרכם הלמדנית של רבני תוניסיה, שנהגו ללמוד את דברי הגמרא, רש"י ותוספות בדקדוק של כל מילה ובניסיון להסביר מה הוקשה בכל דיבור המתחיל, וכן נתנו דגש לאסוקי שמעתא אליבא דהלכתא. הקדיש מקום נרחב גם לדקדוק עברי, המקרא וטעמיו. באותה תקופה התפרנס מפנסיה קטנה של שלושים דינר מקומי בחודש ולא מהישיבה.
בכ"א בטבת ה'תשל"א (18 בינואר 1971) נרצח בידי מתנקש מוסלמי בשובו לביתו מתפילת שחרית. נקבר בתוניס, ולאחר כחודש וחצי הובא לקבורה בישראל ונטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
לאחר מותו עלתה משפחתו לישראל. בניו, בראשות בנו הגדול הרב מאיר מאזוז, חידשו את ישיבת כיסא רחמים בעיר בני ברק, ובמסגרת מוסדותיה פועל מכון הרב מצליח.
על שמו נקראו רחובות בערים בית שאן, בני ברק, באר שבע, ראשון לציון, נתיבות וירושלים.
דרכו בפסיקת ההלכה והנהגותיו
ביחס לעיקרון של קבלת הוראות מרן סבר הרב מאזוז שהיא כוללת את דברי רבי יוסף קארו, הן בבית יוסף ובשולחן ערוך והן בשאר ספריו, כמו כסף משנה וספרי תשובותיו.
התנגד נחרצות לשמיעת רדיו.
מוקדמות מונדיאל 2010
[[קובץ:2010 world cup qualification.png|שמאל|ממוזער|300px|תוצאות מוקדמות המונדיאל:
]] 205 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2010, והתחרו על 32 מקומות בטורניר. , המארחת, העפילה אוטומטית והותירה 31 מקומות לשאר הנבחרות. בדומה למוקדמות מונדיאל 2006 נאלצה האלופה המכהנת להשתתף בטורניר המוקדמות. הגרלת המשחקים נערכה בדרבן שבדרום אפריקה ב-25 בנובמבר 2007.
32 המקומות במונדיאל חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן:
205 הנבחרות שנרשמו היו שיא חדש של מספר הנרשמות למוקדמות המונדיאל (השיא הקודם היה 199 נבחרות שנרשמו למוקדמות מונדיאל 2002). הנבחרות שלא נרשמו למשחקים היו, ו. חמש נבחרות נוספות פרשו לפני ששיחקו ולו משחק אחד, והן, , , ו, כך שבפועל 200 נבחרות שיחקו לכל הפחות משחק אחד, מספר המהווה שבירת שיא לעומת 194 נבחרות ששיחקו לפחות משחק אחד במוקדמות מונדיאל 2006.
שובר שוויון
חוקי שבירת השוויון בין נבחרות עם מספר נקודות זהה השתנו בהשוואה למוקדמות מונדיאל 2006, ונקבע כי סדרי שבירת השוויון במקרה של מספר נקודות זהה יהיו:
דרום אמריקה
בדומה לטורנירי מוקדמות המונדיאל הקודמים התחרו 10 הנבחרות הדרום-אמריקניות בבית יחיד. לוח המשחקים תוכנן כך שכל נבחרת תשחק תמיד שני משחקים בשבוע נתון, על מנת לצמצם את משך הנסיעות של השחקנים, ובעיקר אלו שמשחקים באירופה. ארבע הנבחרות הראשונות בבית העפילו ישירות למונדיאל, והנבחרת שסיימה במקום החמישי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול הנבחרת שסיימה במקום הרביעי בצפון, מרכז אמריקה והקריביים (CONCACAF).
ברזיל, צ'ילה, פרגוואי וארגנטינה העפילו ישירות למונדיאל, ואורוגוואי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת CONCACAF.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים
בסיבוב המשחקים הראשון חולקו לזוגות 22 הנבחרות שדורגו במקום ה-14 עד ה-35 ב-CONCACAF לפי הדירוג העולמי של פיפ"א במועד הגרלת המשחקים בדרבן שבדרום אפריקה. הנבחרות שדורגו במקומות 14 - 24 הוגרלו באקראי נגד נבחרות שהוגרלו במקום 25 - 35. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ, למעט שלוש ההתמודדויות הבאות: -, - ו-, שכללו משחק אחד בלבד במרץ כיוון שההתאחדויות שלהן לא הצליחו לדאוג לאצטדיונים מקומיים שיעמדו בתקנים של פיפ"א. הנבחרת שניצחה בכל זוג משחקים העפילה לסיבוב השני.
סיבוב ראשון
ברבדוס העפילה לסיבוב השני.
סנט לוסיה העפילה לסיבוב השני.
ברמודה העפילה לסיבוב השני.
אנטיגואה וברבודה העפילה לסיבוב השני.
איי בהאמה העפילה לסיבוב השני בזכות יתרון שערי חוץ.
פוארטו ריקו העפילה לסיבוב השני.
גרנדה העפילה לסיבוב השני.
סורינאם העפילה לסיבוב השני.
אל סלוודור העפילה לסיבוב השני.
קבוצה א'
ארצות הברית העפילה לסיבוב השלישי.
גואטמלה העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
רנה לווק (בצרפתית: René Lévesque; 24 באוגוסט 1922 - 1 בנובמבר 1987) היה מושל פרובינציית קוויבק בקנדה מנובמבר 1976 ועד אוקטובר 1985, מייסד מפלגת קוויבק, מראשי התנועה הלאומית הקוויבקית שביקשה להיפרד מקנדה ולהקים מדינה עצמאית.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה א'
קובה העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
חייו
רנה לווק נולד בקמבלטון (Campbellton) בניו ברנזוויק וגדל בניו קרלייל (New Carlisle) שבקוויבק. למד משפטים באוניברסיטת לאוול בקוויבק סיטי, אך לא השלים את התואר. הוא שירת במהלך מלחמת העולם השנייה כקצין קשר וככתב מלחמה בצבא ארצות הברית באירופה. הוא עבד כעיתונאי וככתב טלוויזיה, והפך לדמות ציבורית מוכרת. בשנת 1960 החליט להצטרף לחיים הפוליטיים ונבחר לחבר באספה הלאומית של קוויבק מטעם המפלגה הליברלית. בשנים 1960–1966 כיהן כשר מטעם המפלגה הליברלית, והיה שותף למהפכה השקטה שהתרחשה באותן שנים בקוויבק ושינתה את אופייה של הפרובינציה.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה ב'
מקסיקו העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
חייו
בשנת 1967 הודיע על פרישתו מהמפלגה הליברלית, מכיוון שלא הסכימה לדון ברעיון הריבונות של קוויבק. בשנת 1968 היה בין המייסדים המרכזיים של מפלגת קוויבק שביקשה להפוך את קוויבק למדינה עצמאית. הוא עמד בראש המפלגה מייסודה ועד שנת 1985.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה ב'
ג'מייקה העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
חייו
בנובמבר 1976 נערכו הבחירות לפרלמנט של קוויבק, ולהפתעת רבים, כולל לווק עצמו, זכתה מפלגת קוויבק שעמד בראשה לניצחון. היא זכתה ל-42 אחוז מכלל הקולות ול-71 חברים בפרלמנט מתוך 110. לווק התמנה לתפקיד מושל קוויבק. הוא שימש בתפקיד במשך תשע שנים.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה ב'
הונדורס העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
פעולותיו כמושל קוויבק
תיקונים חברתיים - ממשלת קוויבק בראשות לווק יישמה שורה של תיקונים חברתיים-כלכליים ברוח ההשקפות הסוציאל-דמוקרטיות של המפלגה, בהם העלאת שכר מינימום, הגבלות על הזכות להעסיק עובדים במקומם של שובתים ומתן תרופות חינם לפנסיונרים.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה ב'
קנדה העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
פעולותיו כמושל קוויבק
השפה הצרפתית - עוד לפני עליית מפלגת קוויבק לשלטון, נחקק בשנת 1974 חוק שקבע כי הצרפתית היא השפה הרשמית בקוויבק. לווק האמין כי אין די בכך, והביא בשנת 1978 לחקיקת חוק 101 השנוי במחלוקת שביסס עוד יותר את מעמדה של השפה הצרפתית בפרובינציה. על פי חוק זה כל ילדי המהגרים לפרובינציה חויבו ללמוד בבתי ספר צרפתיים. חברות שהעסיקו מעל ל-50 איש חויבו לנהל את עסקיהם בשפה הצרפתית. החוק עורר תרעומת רבה בקנדה האנגלית, ואף הביא לעזיבתן של מאות חברות את הפרובינציה.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה ג'
קוסטה ריקה העפילה לסיבוב השלישי.
רנה לווק
פעולותיו כמושל קוויבק
משאל העם - לווק יזם את משאל העם על עתידה של קוויבק בשנת 1980. הייתה זו הפעם הראשונה שהתנהל משאל עם מסוג זה, שהעמיד בסימן שאלה את אחדותה של קנדה. המשאל הסתיים בתבוסה למצדדים במתן עצמאות לפרובינציה: רוב של כ-60 אחוז מהמצביעים תמך בהישארותה של קוויבק בקנדה.
מוקדמות מונדיאל 2010
קבוצה ג'
סורינאם העפילה לסיבוב השלישי.
אל סלוודור העפילה לסיבוב השלישי.
האיטי העפילה לסיבוב השלישי.
בית 1
ארצות הברית וטרינידד וטובגו העפילו לסיבוב הרביעי.
בית 2
הונדורס ומקסיקו העפילו לסיבוב הרביעי.
סיבוב רביעי
ארצות הברית, מקסיקו והונדורס העפילו ישירות למונדיאל. קוסטה ריקה העפילה לפלייאוף מול נציגת דרום אמריקה.
אוקיאניה
10 הנבחרות מאוקיאניה התחרו על מקום בפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אסיה, שהמנצחת בו העפילה למונדיאל. קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC) היא הקונפדרציה היחידה שלא קיבלה מקום ישיר במונדיאל. טורניר מוקדמות זה הוא הראשון מאז ש עזבה והצטרפה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה.
משחקי דרום האוקיינוס השקט של שנת 2007 שימשו גם כסיבוב המוקדמות הראשון. ההגרלה נערכה ב-12 ביוני 2007 בעיר אוקלנד שבניו זילנד. לא הייתה חברה בפיפ"א במועד עריכת ההגרלה, כך שהיא לא הייתה יכולה להעפיל למונדיאל אילו העפילה לשלב גביע אוקיאניה לאומות., שנרשמה למוקדמות מונדיאל 2010 והודיעה על כוונתה להירשם למשחקי דרום האוקיינוס השקט, הייתה מעורבת במחלוקת עם רשויות הספורט שלה ולא נרשמה בזמן למשחקים. משמעות הדבר הייתה גם שהיא לא נרשמה בזמן למוקדמות המונדיאל. במהלך המשחקים חולקו 10 הנבחרות ל-2 בתים בני 5 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת, ושתי הנבחרות הראשונות בכל בית העפילו לסיבוב השני. גביע אוקיאניה לאומות 2008 שימש כסיבוב המוקדמות השני והאחרון, והנבחרת שזכתה בו העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אסיה ולגביע הקונפדרציות 2009. משחקי הגביע התנהלו בשיטת בית-חוץ.
בית 1
פיג'י וקלדוניה החדשה העפילו לפלייאוף.
בית 2
ונואטו ואיי שלמה העפילו לפלייאוף.
חצי גמר
קלדוניה החדשה ופיג'י העפילו למשחק הגמר, ועל כן העפילו לסיבוב המוקדמות השני.
סיבוב שני
ניו זילנד העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אסיה.
אסיה-אוקיאניה
ניו זילנד העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים-דרום אמריקה
אורוגוואי העפילה.
ספרד במלחמת העולם השנייה
אלפונסו ה-13
המאה ה-20 נפתחה בשקט יחסי לספרד. הקולוניזציה של מרוקו הספרדית, סהרה הספרדית (כיום סהרה המערבית) וגינאה המשוונית פיצתה על ההיחלשות באמריקה. במלחמת העולם הראשונה שמרה ספרד על נייטרליות, שאפשרה לה לספק חומרי גלם לשני הצדדים הלוחמים, ובכך לפרוח כלכלית. עם זאת, ההאטה הכלכלית העולמית לאחר המלחמה, לצד התפרצות השפעת בספרד, פגעו בה קשות והמדינה נכנסה לחובות. כמו כן, ב-1919 התנהלה שביתת פועלים גדולה.
בשנת 1921 אירעה התקוממות במרוקו הספרדית, ושנודעת בשם מלחמת הריף; בשיא המרד הצליחו המקומיים להשתלט על רוב שטחי מרוקו הספרדית, למעט סאוטה ומלייה. נחיתה מסיבית של כוחות ספרדיים בפיקודו של פרנסיסקו פרנקו ב-1925 וכניסת צרפת לסכסוך הביאה לחיסול המרד.
ב-1923 תפס מיגל פרימו דה ריברה את השלטון בהפיכה בתמיכת הצבא, בעלי האחוזות וארגוני סוחרים. כראש הממשלה הבטיח דה ריברה לקיים רפורמה ולערוך בחירות במהירות. הוא האמין כי הפוליטיקאים הרסו את ספרד וכי בלעדיהם הוא יכול לשקם אותה. סיסמתו הייתה "ארץ, דת, מונרכיה". בתקופתו זכתה ספרד בניצחון המכריע במלחמת הריף. המלחמה שנמשכה מאז 1917 עלתה לה 800 מיליון דולר.
בסוף שנות ה-20 נפגעה ספרד מהשפל הגדול. בתחילת 1930 נאלץ אלפונסו ה-13, מלך ספרד לפטר את דה ריברה. בעקבות כך נערכו ב-12 באפריל 1931 בחירות מוניציפליות בספרד, בהן זכו הרפובליקנים בערים המרכזיות. המלך, שחש כי נותר עם מעט תומכים, נמלט מהמדינה ב-14 באפריל, שהפך ליום כינון הרפובליקה הספרדית השנייה.
הרפובליקה הספרדית השנייה
תחת הרפובליקה הספרדית השנייה, הורשו הנשים לראשונה להצביע בבחירות הכלליות. הרפובליקה העבירה סמכויות ממשל רבות לקטלוניה, ולתקופה קצרה במלחמת האזרחים, גם לארץ הבסקים.
ספרד הייתה מקוטבת. שני הצדדים חשבו כי יש לעצור את הצד השני, והסוגיה המרכזית הייתה תפקיד הכנסייה הקתולית בספרד. מימין ראו בה ערך חשוב שיש להגן עליו, ואילו משמאל חשבו כי היא האויב העיקרי של הקדמה והעם הספרדי. סכסוכים כלכליים, חובות משמעותיים וקואליציות שלטון רופפות הביאו להסלמה באלימות הפוליטית ולניסיונות הפיכה מימין ומשמאל.
בבחירות 1934 ניצחה מפלגת הימין-מרכז CEDA, והיא הקימה קואליציה עם הימין הקיצוני. בשל כך נערך מרד הכורים שמרכזו היה באסטוריאס. ב-1936 נערכו בחירות חדשות והשמאל, שהתמודד ברשימה אחת, החזית העממית, ניצח. באותה שנה פרצה מלחמת אזרחים.
מלחמת האזרחים
ב-17 ביולי 1936 פרצה מלחמת אזרחים בספרד, בעקבות הקדמה של ניסיון הפיכה צבאית במרוקו הספרדית שהובל על ידי פרנקו. הכוחות הצליחו לכבוש במהרה את מרוקו הספרדית, ובין 29 ביולי ל-5 באוגוסט הועברו 5,000 חיילים ספרדים ממרוקו לספרד גופא ברכבת אווירית של מטוסי יונקרס שסופקו על ידי גרמניה הנאצית. 3,000 חיילים נוספים הועברו על ידי ספינות סוחר איטלקיות. ב-27 בספטמבר נחלו הלאומנים ניצחון כשהעיר טולדו נפלה בידיהם.
במשך שלוש שנים התנהלה מלחמת האזרחים שהסתיימה ב-1 באפריל 1939 עם ניצחון הלאומנים. המלחמה הסבה נזקים קשים לספרד וכחצי מיליון הרוגים. מעצמות זרות גם כן היו מעורבות במלחמה, כשגרמניה, איטליה ופורטוגל מעבירות סיוע למורדים. גרמניה גם שלחה את לגיון הקונדור לשרת בספרד.
לעומתן, ברית המועצות העבירה סיוע לרפובליקנים, מתוך רצון לייסד מדינה קומוניסטית נוספת באירופה, שתהיה גרורה שלה. גם מקסיקו סייעה לרפובליקה במשלוחי רובים ומזון.
הצבא הספרדי
עם סיום מלחמת האזרחים ב-1939 עברו משרדי הצבא והצי ארגון מחדש, והוקם משרד האווירייה. בשל היותו בשגרה, נותר צבא ספרד נייח, וללא שינויים אסטרטגיים משמעותיים, לא הייתה בידו הניידות המבצעית בדומה לצבאות הגדולים באירופה, וכמו כן ניסיון בלוחמה משולבת חי"ר ושריון. המשוריינים החדישים ביותר ששימשו במלחמת האזרחים בספרד היו ה-T-26 הסובייטי, הפאנצר סימן 1 הגרמני וטנקי L3/35 האיטלקים אשר נחשבו למיושנים ב-1940.
בסוף מלחמת העולם השנייה שירתו בצבא ספרד 300 אלף חיילים, 25 אלף קצינים שלא זומנו לשירות, ו-25 אלף קצינים ששירתו. עם זאת, בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית המהירה שהתרחשה במהלך המלחמה, החימוש הספרדי נחשב למיושן.
הצי הספרדי
גרעין הצי הספרדי נוסד בשנת 1940 כספינת מלחמה כבדה, חמש סיירות קלות, משחתת וחמש צוללות. אף שהיה מדובר בכוח ימי חשוב, לא היה זה הכוח שספרד הייתה זקוקה לו כדי להגן על האינטרסים הימיים שלה כמדינה שעברה מלחמת אזרחים הרסנית ושקיבלה כמעט את כל הייבוא שלה בדרכים ימיות. גם בסיסי הצי היו במצב לא טוב. היעדר קצינים, מחסור בחלקי חילוף ובדלק והכשרה ברמה נמוכה של הצוותים, הפחיתו עוד יותר את הערך המעשי של הצי.
גם מטוסי הצי, אשר טרום מלחמת האזרחים עמד מספרם על 100, ירדו לטמיון בעקבות חיסול פיזי של הקצינים בשלבים הראשונים של המלחמה. חודשים ספורים לפני פרוץ המלחמה יצא מטוס הדלאדוס.
ב-8 בספטמבר 1939, במטרה לחזק את הצי, החליטה ממשלת פרנקו לבנות ארבע ספינות קרב, שתי סיירות כבדות, שנים עשר סיירות קלות, חמישים וארבע משחתות, שלושים ושש ספינות טורפדו, חמישים צוללות, מאה סירות טורפדו וחלקי חילוף. התוכנית מעולם לא יצאה לפועל בעקבות עלויות גבוהות והשתלשלות האירועים בהמשך.
התוכנית התבססה על סיוע שהייתה צפויה לקבל ספרד, שכן תעשייתה לא הייתה מסוגלת לבנות אניות מלחמה מודרניות. בהתאם לכך פתחה ספרד במגעים עם איטליה לבניית ספינות קרב, אולם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופסקה התוכנית הימית והמאמץ התעשייתי התמקד במודרניזציה של היחידות הקיימות ובהשלמת בניית הספינות שבנייתן החלה לפני מלחמת האזרחים.
חיל האוויר הספרדי
בשנת 1940 היו מטוסי חיל האוויר הספרדי ברמה נמוכה יותר לעומת אלה הגרמנים והבריטים. בעוד במהלך מלחמת האזרחים הייתה הצלחה יחסית עבור המטוסים, בעקבות מלחמת העולם השנייה הוקפא המשך פיתוחם.
בחיל האוויר הספרדי שירתו כמה מאות מטוסי קרב, רובם מייצור איטלקי או גרמני: פיאט C.R.32, היינקל He 112, מסרשמיט Bf 109, פיאט G.50 והיינקל He 51. כמו כן היו ברשותו גם מפציצים מדגמים שונים: סבויה מרקטי SM.79, סבויה מרקטי S.M.81, יונקרס Ju 87, היינקל He 111, דורניר Do 17 ופיאט BR.20. בנוסף, היו בבעלותו גם מטוסים מייצור סובייטי והם פוליקרפוב I-16 ופוליקרפוב I-15 ששימשו במלחמת האזרחים את כוחות הרפובליקה.
הנייטרליות בתחילת המלחמה
ב-1 באפריל 1939 הסתיימה מלחמת האזרחים בספרד ופרנסיסקו פרנקו החל לכהן כראש המשטר החדש בספרד. חצי שנה מאוחר יותר החל היטלר בפלישה לפולין והדבר הביא לפרוץ מלחמת העולם השנייה. בשל כך, עבור פרנקו הסתמנו שלוש אפשרויות: להיות אויבן של גרמניה ואיטליה שסייעו לו במלחמת האזרחים ואשר יש למשטר בספרד זיקה אידאולוגית ופוליטית אליהן; להיות אויבן של בעלות הברית, המקיפות את ספרד באמצעות המושבות הצרפתיות בצפון אפריקה והצי הבריטי שיכול להטיל סגר; או להישאר נייטרלי. לאחר בדיקת האפשרויות החליטה ספרד להישאר נייטרלית בדומה לעמדה בה נקטה במלחמת העולם הראשונה, אך שלא כמו במלחמת העולם הראשונה, בה ספרד נותרה נייטרלית בשל הבידוד המדיני שנכפה עליה אחרי ההפסד במלחמת ארצות הברית–ספרד, במלחמה זו ספרד נשארה נייטרלית בשל תוצאות מלחמת האזרחים שהרסה את התקשורת, התעשייה והערים, וזאת למרות הניסיון הצבאי הרב שנצבר במהלכה וכלי הנשק המודרניים שהיו בשימוש בספרד. הדמיון היחיד בין שני המקרים הוא התסיסה הפנימית.
ועידת אנדאי
מפגש הפסגה באנדאי התקיים ב-23 באוקטובר 1940 ובו נועדו פרנקו והיטלר בליווי שרי החוץ שלהם, רמון סרנו סונייר מספרד ויואכים פון ריבנטרופ מגרמניה. בסיכום הוועידה לא נכנסה ספרד למלחמה לצד מדינות הציר, אולם ישנה מחלוקת באילו נסיבות קרה הדבר, האם בעקבות סירובו של היטלר להיעתר לתנאים, האם ייתכן שפרנקו העלה את הדרישות המופרזות כדי לגרום לגרמניה לסרב ובכך לשמר את הנייטרליות של המדינה, והאם שילוב שתי הנסיבות הביא לאי-כניסת ספרד למלחמה.
בוועידה נדונה גם באיזו מידה השפיע המידע הסודי שהעביר וילהלם קנריס (שמניחים כי בפגישותיו עם פרנקו שטח את הערכתו לפיה גרמניה לא תנצח במלחמה) על קבלת ההחלטות של פרנקו מאוחר יותר.
הדרישות המרכזיות שעלו בשיחות:
היו שסברו כי היטלר (וייתכן שגם מוסוליני) ילחצו על ספרד שתיכנס במוקדם או במאוחר לצד מדינות הציר. אך היטלר שינה את תוכניותיו, ייתכן בשל צרכים דחופים יותר (הכנת מבצע ארי-הים ומבצע ברברוסה) והעריך כי כניסת ספרד לצידו במלחמה לא תהיה בעלת חשיבות מכרעת.
יצוין כי היטלר ראה את "מרחב המחיה" של הרייך השלישי במזרח אירופה ולא בים התיכון או בצפון אפריקה; הדבר דחף את גרמניה להתרחב על חשבון ברית המועצות ועל כן דחק היטלר במדינות כמו הונגריה, סלובקיה ורומניה לסייע לו במלחמה. בשל מיקומה של ספרד בחצי האי האיברי היא הצליחה להימנע מלחצים דומים.
הוועידה הסתיימה עם פרסום הכרזות עמומות וללא הסכם.
מדיניות שלוש החזיתות
מדיניות שלוש החזיתות הייתה המדיניות הרשמית של ממשלת ספרד במהלך מלחמת העולם השנייה. מדיניות זו הייתה פרו-נאצית במלחמת גרמניה נגד ברית המועצות; נייטרלית במלחמה שבין גרמניה לבעלות הברית המערביות; ובעלת ברית עם האמריקאים במלחמתם נגד יפן.
עמדתו של פרנקו התפתחה במהלך המלחמה, ושמרה על נייטרליות מעורפלת ככל שהדבר הועיל לאינטרסים שלה. כך, אחרי תבוסת צרפת ביוני 1940, ומשנראה כי הרייך השלישי יביס את בריטניה, נפגש פרנקו עם היטלר באנדאי והציע לו את הדיוויזיה הכחולה כדי לתמוך בהתקפה על ברית המועצות, ואפשר לגרמניה לתדלק את צוללותיה בנמלים הספרדיים. הידיעות על התבוסות הגרמניות נגנזו, ולסוכנים הגרמנים של האבווהר היה חופש נרחב בשטחי ספרד. ב-25 בנובמבר 1941 חתמה ספרד על האמנה המתוקנת נגד הקומינטרן, טקסט בחסות גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית.
עם זאת, החל מנובמבר 1942, ומשנראה כי חלה נקודת מפנה במלחמה, בעקבות הניצחונות האמריקאים במרוקו ובאלג'יריה, הניצחון הבריטי בקרב אל-עלמיין השני וההפסד הגרמני בקרב סטלינגרד, הבין פרנקו את המצב החדש ושב לנייטרליות קפדנית ואף הציע לבעלות הברית יתרונות צבאיים מסוימים, דומים לאלה שהציע קודם לכן למדינות הציר.
השאיפות לכיבוש אוראן
במהלך המלחמה, שאפה ממשלתו של פרנקו לכבוש את העיר אוראן שבצפון אפריקה, כיום חלק מאלג'יריה. אוראן נכבשה לראשונה על ידי הספרדים בשנת 1509, ושנית בשנת 1732 עד מכירתה לעות'מאנים ב-1792. על מנת להשיג את מטרתה, הפעילה ממשלת ספרד בשנים 1940–1942 לחצים דיפלומטיים ועיתונאיים. שירותי המודיעין של ממשלת וישי כינו את המאמץ הספרדי בשם מבצע ברבורים.
הכרזת מלחמה על יפן
במגזין קליאו נכתב:
אולם השתלשלות האירועים הייתה מורכבת יותר. אף שלא ידוע רבות על הנוכחות הספרדית בחזית האוקיינוס השקט, היא הייתה בעלת חשיבות מכרעת. חיילים, מיסיונרים, סוחרים, מרגלים וממציאים ספרדים התאחדו תחת הדגל האמריקאי כדי להביס את יפן. הדבר אירע לאחר תבוסת הצד הרפובליקני, כשגולים ספרדים רבים היגרו למושבות לשעבר של ספרד באוקיאניה ובעיקר בפיליפינים, שם נקלעו למלחמה בין יפן וארצות הברית. הספרדים במקום הצטרפו לצד האמריקאי, וניהלו מלחמת גרילה נגד היפנים.
לא כל הספרדים בפיליפינים הוגלו. ביניהם היה גם אנדרס סוריאנו, האיש העשיר ביותר בפיליפינים שעזר למורדים במהלך המלחמה והיה גם ידידו האישי של הגנרל דגלאס מקארתור. גיבור נוסף היה לאונצ'יו פנה, שהיה חלק מכיתת לוחמים ממנה ניצלו רק שניים. לאחר שלחם באוקינוואה, עבר לארצות הברית בה קיבל את כוכב הברונזה ומדליית הלב הסגול על פעולותיו במלחמה. יצוין גם כי החיילים ששרדו את קרב גוודלקנל היו ממוצא ספרדי.