cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפאל וראן
קריירת מועדונים
לקראת עונת 2012/2013 עבר לשחק עם חולצה מספר 2. הוא לא היה שחקן הרכב, שכן סרחיו ראמוס ופפה הועדפו על פניו במרכז ההגנה. הוא שיחק לראשונה באותה עונה רק בליגת האלופות, נגד מנצ'סטר סיטי. ב-30 בינואר 2013, השתתף לראשונה בקלאסיקו הספרדי, במסגרת גביע המלך הספרדי. הוא זכה לשבחים על משחקו ההגנתי והוא אף כבש שער בנגיחה, שער שקבע את תוצאת המשחק בתיקו 1-1. הוא שיחק גם במשחק הגומלין שנערך בקאמפ נואו ועזר לקבוצתו לנצח 0–3 ולעלות לשלב הבא, כשכבש את השער השלישי במשחק. במשחק האחרון לעונה זו נפצע בברכו ונאלץ לעבור ניתוח. בעונה זו שותף ב-15 משחקי ליגה.
בעקבות הניתוח החל לשחק בעונת 2013/14 בשלב מאוחר יחסית. ההחלמה מהפציעה הקשתה עליו במאבק על חולצת ההרכב מול פפה וראמוס והוא מיעט לשחק בעונה זו. על אף זאת, הוא שותף בגמר גביע המלך ועזר לקבוצתו לנצח את ברצלונה 1–2. הוא שיחק במקומו של פפה גם בגמר ליגת האלופות, בו ניצחה ריאל את אתלטיקו מדריד בתוצאה 1–4, בתום הארכה וזכתה בליגת האלופות לראשונה מזה 12 שנים ובפעם העשירית בתולדותיה.
בעונת 2015/16 הפך לשחקן הרכב קבוע בעקבות עזיבתו של פפה ואף זכה בליגת האלופות ובגביע העולם למועדונים, שלוש פעמים ברצף, תחת המאמן זינדין זידאן.
בעונת 2018/19 היה שותף לאחת מעונותיה הגרועות ביותר של ריאל שכללה הדחה בשמינית הגמר מול אייאקס עם הפסד 1–4 בגומלין, הפסד בחצי גמר הגביע לברצלונה, הפסד 1–5 לבצלונה בליגה, הפסד 2–4 ליריבה העירונית אתלטיקו מדריד בסופר קאפ האירופי וזכייה רק בגביע העולם לקבוצות.
נבחרת לאומית
ב-3 בפברואר 2011 ערך וראן את הבכורה בנבחרת צרפת הצעירה, תחת המאמן אריק מומברט, במשחק ידידות מול נבחרת סלובקיה הצעירה. ב-15 בנובמבר הבקיע הבקיע את שערו הראשון בנבחרת הצעירה, בניצחונה 0–2 במסגרת מוקדמות היורו עד גיל 21. הניצחון הבטיח לצרפת את העלייה לשלב הבא.
הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת צרפת הבוגרת ב-22 במרץ 2013, במשחק מוקדמות המונדיאל נגד, משחק בו ניצחה צרפת 1–3. הוא סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2014, אליו זומן לבסוף על ידי המאמן דידייה דשאן. וראן היה אמור לנסוע ליורו 2016 וזומן לסגל, אך נפצע לקראת הטורניר ונופה מהסגל, ובמקומו זומן עדיל ראמי.
לאחר שנפצע לפני טורניר יורו 2016 שנערך בצרפת ובסופו צרפת הפסידה בגמר לפורטוגל בתוצאה 0–1, הוא זכה שנתיים לאחר מכן בטורניר מונדיאל 2018 לאחר שצרפת ניצחה את קרואטיה בגמר בתוצאה 2–4 והיה חלק בלתי נפרד מהזכייה.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022. ב-2 בפברואר 2023 הודיע על פרישה מנבחרת צרפת, בגיל 29.
סטטיסטיקות
נכון ל-30 באוגוסט 2021
נבחרת
מעודכן ל-27 ביולי 2021
קבילה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קבילי
קבילי הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
יוסוף א-ת'וניאן
יוסוף א-ת'וניאן (בערבית: يوسف الثنيان) (נולד ב-18 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר סעודי.
א-ת'וניאן כבש 33 שערים ב-95 משחקים בנבחרת ערב הסעודית. בגיל 34 שיחק לראשונה בגביע העולם בכדורגל, במונדיאל 1998. ברוב הקריירה שלו, א-ת'וניאן שיחק בקבוצת אל-הילאל.
פרסי ביש שלי
פרסי ביש שלי (4 באוגוסט 1792 – 8 ביולי 1822) היה משורר אנגלי, מחשובי המשוררים בתקופה הרומנטית, ובעלה של הסופרת מרי שלי.
ביוגרפיה
פרסי ביש שלי נולד בסאסקס אנגליה למשפחה עשירה, הוא היה הבכור מבין שישה ילדים. האב טימותי שלי היה בעל אחוזה וירש את תואר ה"ברונט" המשפחתי אחרי מות אביו סיר ביש שלי.
שלי חונך באופן פרטי בביתו, אחר כך בבית הספר "Sion House Academy" ובקולג' "איטון". ב-1810 התחיל ללמוד באוניברסיטת אוקספורד. פרסומו הראשון היה רומן גותי "Zastrozzi" שבו ביטא דעות אתאיסטיות. שלי ואחותו אליזבת פרסמו יחד אוסף שירים בשם "Original Poetry by Victor and Cazire". ב-1811 הוא סולק מהאוניברסיטה, יחד עם חברו תומאס ג'פרסון הוג, כשכתב חיבור בשם "הצורך באתאיזם". הוא סירב לדרישת אביו לחזור בו מדעותיו שכללו אתאיזם, צמחונות, אהבה חופשית ורדיקליזם. כתוצאה מכך התנכר אליו אביו. הנתק מאביו היה סופי כששלי ברח לסקוטלנד כדי להתחתן עם הארייט ווסטברוק, בתו בת ה-16 של בעל בית-קפה.
שלי נסע לאירלנד לקדם רפורמות פוליטיות, שירו "המלכה מֶבּ" ("Queen Mab: A Philosophical Poem") יצא לאור ב-1813. בשיר מובעות דעותיו הרדיקליות של הפילוסוף ויליאם גודווין. שלי ביקר את גודווין בלונדון, שם פגש את בתו מרי והתאהב בה. ביולי 1814 ברחו שלי ומרי לשווייץ בלווית ג'יין קלרמונט, אחותה החורגת של מרי (מאוחר יותר שינתה את שמה לקלייר).
אחרי שישה שבועות חזרו השלושה לאנגליה מרוששים. אביה של מרי סירב לדבר אתה או עם שלי. הם התיישבו בלונדון, מנסים להתחמק מנושים. שלי כתב אז את שירו "אלסטור, או רוח הבדידות" ("Alastor, or The Spirit of Solitude"), השיר לא עורר אז תשומת לב מרובה, אך נחשב לאחר מכן כשירו החשוב הראשון.
ב-1815 ירש שלי מסבו סכום של 1,000 פאונד לשנה, שהקל על מצבו הכלכלי. בשלב זה היו לו בת ובן שילדה אשתו הארייט. מרי שחייתה איתו ילדה בת שמתה ימים אחדים אחרי הלידה, ובן, ויליאם, שמת בגיל 3.
ב-1816 נסעו פרסי, מרי וקלייר אחותה של מרי שוב לז'נבה. הם פגשו שם את לורד ביירון ואת ידידו ג'ון פולידורי. תחרות חיבור סיפור אימה שערכו הארבעה ביניהם הוליד את הרומן הידוע של מרי שלי "פרנקנשטיין". לביירון הייתה השפעה על כתיבתו של שלי, שיחות שניהלו וסיורים שערכו היוו השראה לשיריו. גם שלי השפיע על כתיבתו של ביירון באותה עת.
חזרתם של מרי ושלי לאנגליה לוותה בטרגדיה. פאני, אחותה למחצה של מרי, התאבדה. זמן קצר אחר כך אשתו של שלי, הארייט, הטביעה את עצמה. מרי ופרסי שלי התחתנו בדצמבר 1816, שלי קווה לקבל משמורת על ילדיו, אך לא הצליח בכך והם נשארו עם משפחתה של הארייט.
מרי ושלי התגוררו במרלו, שלי היה שייך לחוגים ספרותיים שסביב לי האנט, ובתקופה זו הכיר את המשורר ג'ון קיטס. הוא כתב את "Laon and Cythna", שיר עלילה ארוך התוקף את הדת הנוצרית ומהלל את דמות השטן, כלוחם חופש וככוח של טוב הפועל ביקום. טקסט זה נערך מחדש ופורסם כספר בשם "מרד האסלאם" ("The Revolt of Islam"). שלי כתב גם מאמרים פוליטיים מהפכניים בשם העט "הנזיר ממרלו".
ב-1817 כתב שלי, בעקבות התערבות עם ידידו, הוראס סמית, את השיר, שהוא ככל הנראה המפורסם בין שיריו, "אוזימנדיאס" ("Ozymandias").
אחרי מותו ערכה מרי שלי אוספי שירים של בעלה, כתבה להם הקדמות ופרסמה אותם בשם "post-humous Poems".
קיילי סוניק לאב
קיילי סוניק לאב (באנגלית: Kylie Sonique Love; נולדה ב-2 במאי 1983), לשעבר סוניק (באנגלית: Sonique), היא בדרנית, זמרת, רקדנית ודוגמנית אמריקאית. היא מוכרת בעיקר עקב השתתפותה בעונה השנייה של המרוץ לדראג של רו פול ובזכייתה בעונה השישית של המרוץ לדראג: אולסטארס. לאב הייתה גם האישה הראשונה אי פעם שיצאה מהארון כטרנסג'נדרית בתוכנית מציאות, והפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שזכתה באולסטארס. ב-2020, לאב השתתפה בהנחיית התוכנית "Translation", תוכנית האירוח הראשונה ברשת גדולה שהונחתה על ידי קאסט שכולו מורכב מנשים טרנסג'נדריות. הסינגל הראשון שלה, "Santa, Please Come Home", יצא ב-2018.
ביוגרפיה
קיילי סוניק לאב נולדה ב-2 במאי 1983 באולבני, ג'ורג'יה. היא יצאה מהארון כטרנסג'נדרית בפני אמא שלה בגיל 15 ומאוחר יותר נשלחה לבית הספר צבאי פורט סטיוארט כדי להפוך ל"גברית יותר". היא קיבלה בגרות מהמכללה הטכנית באולבני. אם הדראג שלה היא דה גודס רייבן. לאב הוכרזה כמתמודדת בעונה השנייה של המרוץ לדראג של רו פול ב-1 בפברואר 2010. היא הגיעה לתחתית בפרק הרביעי והפסידה בליפ סינק למורגן מקמייקלס. היא חשפה שהיא טרנסג'נדרית בפרק האיחוד של העונה. ב-2015, לאב הייתה אחת מ-30 אומנים שהופיעו כרקדני רקע בהופעת פרסי הווידאו קליפים של MTV של מיילי סיירוס.
ב-2018, לאב שימשה כרקדנית רקע עם מורגן מקמייקלס ופארה מון עבור כריסטינה אגילרה במצעד הגאווה של לוס אנג'לס. לאחר מכן, היא הופיעה ב-"RuPaul's Drag Race Holi-slay Spectacular" עם שבע מתחרות עבר אחרות מהתוכנית ב-7 בדצמבר 2018. היא גם הופיעה כאורחת בפרק הראשון של העונה ה-11. לאב הופיעה בווידאו קליפ לשיר "Juice" של ליזו, אשר יצא ב-17 באפריל 2019.
ב-2020, לאב השתתפה בהנחיית התוכנית "Translation", תוכנית האירוח הראשונה ברשת גדולה שהונחתה על ידי קאסט שכולו מורכב מנשים טרנסג'נדריות. לאב הוכרזה כמתמודדת בעונה השישית של המרוץ לדראג: אולסטארס ב-26 במאי 2021. היא זכתה באתגר אחד ובליפ סינק אחד בשביל המורשת וזכתה בעונה. היא הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה שזכתה בגרסה האמריקאית של התוכנית.
קיילי תרמה למיני-אלבום של תמי בראון מ-2018, "A Little Bit of Tammie". היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Santa, Please Come Home", באותו יום של הפרמיירה של "RuPaul's Drag Race Holi-slay Spectacular". היא הוציאה את הסינגל השני שלה, "Hey Hater", ב-24 באפריל 2019.
ביוני 2022, היא דגמנה בקמפיין ההלבשה התחתונה לחודש הגאווה של "Playful Promises".
מכינה קדם-צבאית רוח השדה
מכינת רוח השדה היא מכינה קדם צבאית דתית לבנים בהובלת הרב אילעאי עופרן והרב איתמר חייקין. המכינה שהוקמה בשנת 2017 ממוקמת בקיבוץ בארות יצחק ומשוייכת לתנועת הקיבוץ הדתי.
היסטוריה
מכינת 'רוח השדה' הוקמה בשנת 2017 כמענה לקבוצה הולכת וגדלה של צעירים דתיים המבקשים להעמיק את חיבורם לתורה, קיום מצוות ולשמירת הלכה, מתוך השקפה דתית פתוחה המעודדת חשיבה ביקורתית, ראיית עולם מורכבת ושאילת שאלות. זאת, מתוך הקשבה לקולות שונים ומגוונים בחברה – דתיים, חילונים וחרדים, גברים ונשים, קולות מבית המדרש ומן האקדמיה, מעולם הקודש ומן התרבות הכללית, מעולם הרוח ומעולם המעשה.
דרכה של המכינה
המכינה נחשבת לאחת ממייצגות הקו הפתוח והמתון בקרב המכינות הקדם צבאיות הדתיות לבנים ודומה רעיונית לישיבות כמו ישיבת מעלה גלבוע וישיבת מחנים במובנים רבים.
מדי שבוע מתפרסם סרטון קצר לפרשת השבוע מפי ראשי המכינה בעמודי הרשתות החברתיות של המכינה, וכן מתפרסמים דברי תורה וסרטונים בנושאים שונים על ידי הרבנים במכינה.
המכינה מונה כ-70 תלמידים, כ-20 בשנה ב' וכ-50 בשנה א', המחולקים ל-2 קבוצות. בראש כל קבוצה עומד מדריך שמנחה אותה ביומיום ובפעילויות קבוצתיות. פעם בשבוע, יוצאים התלמידים במכינה להתנדבות בערי האזור (יהוד, ראש העין ועוד).
המכינה ממוקמת בקיבוץ בארות יצחק. הקיבוץ הוא חלק מתנועת הקיבוץ הדתי ונמנה בין הקיבוצים שנותרו שיתופיים עד היום. המכינה נוטלת חלק פעיל בחיי הקיבוץ, החל מארוחות משותפות בחדר האוכל ועד עזרה לחברי הקיבוץ לפי הצורך, בבתים ובמשק.
== חזון המכינה ==
המכינה תכין את חניכיה לשרות צבאי משמעותי בדגש על מסלולי פיקוד ולהמשך מעורבות ותרומה לחברה בישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
המכינה תפעל להעמקת תודעת האחריות והחיבור והלכידות החברתית בישראל, להכרות עם החברות והקהילות המרכיבות את הפסיפס הישראלי, ולהכרות המציאות העולמית, מתוך מחויבות לכבוד האדם הנברא בצלם ומתוך חתירה לתיקון חברתי.
המכינה תחנך לנאמנות ולמחויבות מתוך בחירה לתורה ומצוות. וזאת באמצעות לימוד המבוסס על שאילת שאלות, פתיחות, הקשבה לריבוי פנים ודעות, וחיבור למציאות החיים.
המכינה תעודד את העצמת הזהות האישית ותוך טיפוח מודעות עצמית גבוהה ומיומנות בין-אישית.
יושב ראש חבר העמים הבריטי
יושב ראש חבר העמים הבריטי (באנגלית: Commonwealth Chair-in-Office) הוא אחד מתפקידי ההנהגה של ארגון חבר העמים הבריטי, בצד צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, המשמש כראש חבר העמים הקבוע ובצד המזכיר הכללי של חבר העמים.
ממלא התפקיד הוא ראש הרשות המבצעת של המדינה אשר אירחה את פגישת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי שנערכה לאחרונה, והוא ממלא את תפקידו עד לפתיחת הפגישה הבאה. במידה ואישיות זו מוחלפת בתפקידה הלאומי בא מחליפה במקומה בתפקיד יושב ראש חבר העמים.
התפקיד נוסד במהלך פגישת ראש ממשלות חבר העמים שנערכה ב-1999 בדרום אפריקה, ומילא אותו לראשונה נשיא המדינה תאבו מבקי.
בין 2010 ל-2011 מילאה את התפקיד קאמלה פרסאד-ביססאר (Kamla Persad-Bissessar), ראש ממשלת טרינידד וטובגו דאז והאשה הראשונה שכיהנה בשני התפקידים.
כריסטינה למברכט
כריסטינֶה לַמברֶכט (בגרמנית: Christine Lambrecht; נולדה ב-19 ביוני 1965 במנהיים) היא פוליטיקאית מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, ה-SPD, ועורכת דין גרמנייה. שימשה כשרת ההגנה בממשלת שולץ מאז 8 בדצמבר 2021 עד לתאריך 19 בינואר 2023.
בין תפקידיה הקודמים הייתה למברכט שרת המשפטים והגנת הצרכן מיוני 2019, ובין מאי לדצמבר 2021 גם השרה הפדרלית לענייני משפחות, אזרחים ותיקים, נשים ונוער בממשלתה הרביעית של אנגלה מרקל.
יחסי בולגריה–סרביה
יחסי בולגריה-סרביה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה של סרביה. שתי המדינות הן חברות מלאות של תהליך לשיתוף פעולה בדרום מזרח אירופה, הסכם היציבות על דרום מזרח אירופה, יוזמת מרכז אירופה, מזרח אירופה משתפת פעולה היוזמה ועל הארגון הכלכלי של הים השחור שיתוף פעולה. המדינות חולקות 318 ק"מ של גבול משותף.
בולגריה הכירה בקוסובו כמדינה עצמאית ב-2008, מה שגרם באופן זמני ליחסים מתוחים בין שתי המדינות. שתי המדינות נהנות משיתוף פעולה אזורי טוב של תרבות, כפי שניתן לראות דוגמאות של הפקה משותפת של סרטים סרבים.
היסטוריה
בשנת 1867, חברה בולגרית, הפעילה בבוקרשט פנתה אל הסרבים עם טיוטה להסכם. הצד הבולגרי הציע הקמת מדינה משותפת סרבו-בולגרית, בראשותו של הנסיך הסרבי. ראש הממשלה הסרבי גרסנין קיבל את ההצעה הבולגרית במכתב מיוני 1867, אבל הוא סירב לחתום על המסמך, מחשש עד כמה היה הארגון הזה מייצג. הקמת מדינה משותפת זו נגעה לארגונים בולגרים אחרים, שתפסו אותה כביצוע של התוכנית של גרסנין שנקראה בשם Načertanije.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-18 בינואר 1879 כנסיכות סרביה (עצמאית) ונסיכות בולגריה (וסאל של האימפריה העות'מאנית אשר מימשו דה פקטו את העצמאות). בשנת 1885 הכריזה סרביה מלחמה על נסיכות בולגריה. הסרבים שציפו לניצחון מהיר הוכו במהלך מלחמת בולגריה-סרביה, עניין שהוביל לפגיעה קשה במעמדו של המלך ולתהליך אשר בסיומו ויתר על כסאו לטובת בנו אלכסנדר הראשון. בשנת 1904 הוכתר פטר קאראג'ורג'ביץ' כמלך סרביה. הוא פעל לכינון שיתוף פעולה אזורי, תוך נקיטת קו פרו רוסי. שיתוף פעולה זה הוביל לכינון הליגה הבלקנית ולפריצת מלחמת הבלקן הראשונה במהלכה הוכתה האימפריה העות'מאנית. הבולגרים תקפו את בעלי בריתם לליגה הבלקנית ובמהלך מלחמת הבלקן השנייה הובסו. באוגוסט 1913 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את המלחמה ובמסגרתו כמעט והוכפל שטחה של ממלכת סרביה ונוספו אליה כמיליון וחצי תושבים.
ב-1914, לאחר רצח פרנץ פרדיננד החל תהליך אשר בסיומו פלש הצבא האוסטרו-הונגרי לסרביה והחלה מלחמת העולם הראשונה. האוסטרו-הונגרים הוכו ונהדפו. ב-1915 הצטרפו הבולגרים לצד מעצמות המרכז, וביחד עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים תקפו שוב את סרביה והכריעו אותה. המלך פטר הראשון, ממשלתו וחלק מצבאו נסוגו מהממלכה ופונו לאיי יוון. בהמשך הצטרפו הסרבים למעגל קרבות החזית המקדונית וסייעו להכרעתה לטובת מדינות ההסכמה. לאחר תום המלחמה, תבוסת הבולגרים וקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. במהלך מלחמת העולם השנייה חברה בולגריה למדינות הציר, וסייעה בכיבוש יוגוסלביה באפריל 1941. בשנת 1944 התרחשה הפיכה צבאית בבולגריה, ובעקבות כך היא חברה לברית המועצות, ואף סייעה לה בשחרור יוגוסלביה מידי הגרמנים.
בשנת 2018 סרביה ובולגריה חגגו 140 שנים של יחסים דיפלומטיים.
נציגויות דיפלומטיות
בולגריה מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד וקונסוליה כללית בניש. מאידך, סרביה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה בלבד.
מיכאל האוזר טוב
מיכאל האוזר טוב (נולד ב-24 בדצמבר 1996) הוא עיתונאי ישראלי, הכתב הפוליטי של עיתון הארץ. בעבר שימש כתב פוליטי בגלי צה"ל.
ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב לצבי האוזר, אז דובר התאחדות הסטודנטים, ששימש מאוחר יותר מזכיר הממשלה וחבר הכנסת מטעם סיעת דרך ארץ, ולהילה טוב, בזמנו כתבת בעיתון "חדשות" ועורכת בגלי צה"ל, ובהמשך יועצת אסטרטגית ומנכ"לית הטלוויזיה החברתית. הוא למד בבית הספר לאמנויות תל אביב ובתיכון תלמה ילין. תחום התמחותו היה קולנוע. בצעירותו הגיש תוכניות רדיו לנוער בקול ישראל.
במרץ 2018, מעט לפני סיום שירותו הצבאי בגלי צה"ל, החליף את עידו בנבג'י ככתב הפוליטי של התחנה.
ב-2019 הגיש יחד עם ישי שנרב את התוכנית "המזנון" בערוץ הכנסת.
בין חשיפותיו הבולטות: שורת תחקירים על התנהלותו של שר התקשורת איוב קרא. בדצמבר 2018 חשף לראשונה בגלי צה"ל כי קרא טס במסגרת תפקידו כשר כדי לקדם את ענייניהם העסקיים של מקורביו האישיים, ושיגר אלפי איגרות ראש השנה לפעילי ליכוד במרמה ועל חשבון דואר ישראל שעליו פיקח. עוד חשף באוקטובר 2017 כי שופט העליון נעם סולברג השתתף בטקס לציון 50 שנה להתיישבות ביהודה ושומרון, למרות החלטת הנשיאה מרים נאור. כמו כן ערך ראיון בלעדי עם המיליארדר האמריקני שלדון אדלסון, שבו נחשפה לראשונה המתיחות בינו לבין ראש הממשלה בנימין נתניהו.
באפריל 2021 הודיע שיסיים את עבודתו בגלי צה"ל, ויצטרף לעיתון "הארץ", שם ישמש הכתב הפוליטי של העיתון, במקומו של חיים לוינסון.
חיים אישיים
האוזר טוב מתגורר בתל אביב.
מייטלנד וורד
אשלי מייטלנד וולקוס (באנגלית: Ashley Maitland Welkos; נולדה ב-3 בפברואר 1977), המוכרת בשם הבמה "מייטלנד וורד" ("Maitland Ward"), היא שחקנית פורנוגרפיה ודוגמנית אמריקאית.
בין 1994 ל-2007, וורד הופיעה בסדרות טלוויזיה במיינסטרים. ב-2019, היא עברה אל תעשיית הפורנוגרפיה.
ביוגרפיה
אשלי מייטלנד וולקוס נולדה ב-3 בפברואר 1977 בעיר לונג ביץ' שבמחוז לוס אנג'לס במדינת קליפורינה. בין 1994 ל-1996, כשהייתה בת 16 ועוד למדה בכיתה י' בתיכון, וולקוס הופיעה בסדרת אופרת הסבון "היפים והאמיצים" בדמותה של ג'סיקה פורסטר. לאחר מכן, היא זכתה לתפקידי אורח בקומדיות המצבים "USA High" ו"שפץ ביתך" וכן הופיעה בסרט הטלוויזיה "להרוג את מר גריפין".
ב-1998, וולקוס הצטרפה כשחקנית ראשית לסדרת ההתבגרות "ילד פוגש עולם" בעונתה השישית. וולקוס גילמה את רייצ'ל מקוויגר, חברתו לספסל הלימודים של קורי במעלליו בקולג', והמשיכה בתפקיד זה עד לתום הסדרה ב-2000. וולקוס לא הצליחה למנף את הופעתה להצלחה בשנים שחלפו, ועד ל-2007 היא הופיעה, פרט להופעות אורח בסדרות קטנות שונות, בסרטים "Dish Dogs" מ-2000 ו"לבנבנות" מ-2004.
לאחר פרישתה ממשחק, וולקוס החלה לעסוק בקוספליי והופיעה בכנסי קומיקס. התחפושת הראשונה שלה הייתה של הנסיכה ליאה בביקיני כמחווה להופעתה של קארי פישר בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", ולאחר מכן היא הופיעה גם בדמות ג'סיקה 6 מהרומן "Logan's Run" ורד סונג'ה. הופעות אלו הפכו אותה לסמל מין, והיא זכתה לפופולריות רבה. ב-2013, וולקוס החלה לפרסם תמונות עירום וטופלס שלה ברשתות החברתיות "Instagram" ו-"Snapchat" וקיבלה עוקבים רבים.
ב-2019, וולקוס הודיעה כי תחל להופיע כשחקנית בתעשיית הפורנוגרפיה תחת שם הבמה "מייטלנד וורד". את המעבר היא החליטה לעשות בעקבות פנייה משחקנית ובמאית הפורנוגרפיה קיידן קרוס. הצגת הבכורה שלה הייתה בסרט "Drive" של האתר Deeper, ולאחריו היא המשיכה להופעות נוספות באתרים שונים באמצעות הסוכנות "Society 15". התקשורת כינתה את מהלכה "שינוי קריירה דרסטי", אך וורד ציינה כי מבחינתה מדובר במהלך עסקי נבון שיחשוף אותה לקהל חדש של מעריצים.
פסטיבל האביב של פראג
פסטיבל האביב הבינלאומי של פראג (בצ'כית: Mezinárodní hudební festival Pražské jaro), שמקובל לכנותו בשם "האביב של פראג", מהווה במה קבועה לאמנים ידועי-שם, תזמורות סימפוניות והרכבי מוזיקה קאמרית מרחבי העולם.
היסטוריה
הפסטיבל הראשון התקיים בחסות נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש, והוועדה המארגנת שלו הורכבה מדמויות חשובות בחיי המוזיקה בצ'כוסלובקיה. אותה שנה, 1946, חגגה התזמורת הפילהרמונית הצ'כית את יובל החמישים לקיומה, ומשום כך ניתן לה הכבוד הרם מכולם: להופיע בכל הקונצרטים התזמורתיים. יוזם הרעיון היה רפאל קובליק, המנצח הראשי של התזמורת באותן שנים. מוזיקאים כמו קארל אנצ'רל, ליאונרד ברנשטיין, סר אדריאן בולט, רודולף פירקושני, יארוסלב קרומבהולץ, רפאל קובליק, מורה לימפאני, יבגני מראווינסקי, שארל מינש, ז'ינט נבה, יארמילה נובוטנה, לב אובורין, דוד אויסטרך, קן-איצ'ירו קובאיאשי ויאן פאננקה זכו לתשואות נלהבות על בימת פסטיבל האביב של פראג. מאז 1952, נפתח הפסטיבל ב-12 במאי - יום השנה למות בדז'יך סמטנה - במחזור הפואמות הסימפוניות שלו, "מולדתי", ועד שנת 2003 היה ננעל בנגינת הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
הפסטיבל מנציח תאריכים מוזיקליים חשובים בהכללת יצירות מאת המלחינים הנוגעים בדבר בתוכניותיו, ומעלה ביצועי בכורה צ'כיים ועולמיים של יצירות מאת מלחינים בני זמננו. אמנים ותזמורות מן המעלה הראשונה מוזמנים להופיע בפסטיבל פראג. בין אלה שהופיעו בפסטיבל סביאטוסלב ריכטר, לורין מאזל, הרברט פון קאראיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ג'וליאן לויד ובר, בוריס פרגמנשיקוב, לוצ'יה פופ, קים בורג, סר קולין דייוויס, מוריס אנדרה, דמטרי סיטקובצקי, לאוניד קוגן, פאול קלצקי, גוסטב לאונהרדט, אן-סופי מוטר, אלפרד ברנדל, היינריך שיף, לאופולד סטוקובסקי, ארתור הונגר, ארתור רובינשטיין וגנאדי רוז'דסטוונסקי.
האתר המסורתי של פטטיבל האביב הוא אולם הקונצרטים "רודולפינום", בניין נשוא-פנים בסגנון נאו-רנסאנס ובו אולם משובח, על גדת נהר ולטאבה. משלים אותו בית העירייה עתיר הקישוטים של פראג (Obecní dům), המכיל מספר מושבים גדול יותר.
פסטיבל האביב של פראג מתמקד במיוחד בתמיכה במבצעים צעירים. תחרות המוזיקה הבינלאומית של האביב של פראג נוסדה שנה אחת בלבד אחרי הפסטיבל עצמו, ומתקיימת בכל שנה בסקציות כלים שונות. רשימת הזוכים בתחרויות שעברו כוללת בין השאר את מסטיסלב רוסטרופוביץ', וג'יימס גולוויי.
ענפים וזוכים בתחרויות
מגבלת הגיל למועמדים היא 30 שנה.
פרו במשחקים האולימפיים לנוער
פרו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מפרו שלושה מדליות, מהן מדליית זהב יחידה. פרו משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, עד אז לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מפרו במדליה במשחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 40 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ששלחה פרו עד כה. המשלחת זכתה בשתי מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. ספורטאי המשלחת זכו במדליית זהב בטורניר הנערים בענף הכדורגל ומדליית ארד בענף השיט בתחרות המפרשית מדגם ביט לנערות וסימו במקום התשיעי בתחרות נערות בדגם טכנו 293. המשלחת הגיעה להשגים גם בענפים אתלטיקה בה סיימה במקום הרביעי בהליכה תחרותית לנערים למרחק של 10 ק"מ ובטניס עם העפלה לרבע גמר בטורניר הזוגות לנערים. המשלחת גם השתתפה בתחרויות בענפים בדמינטון, ג'ודו, היאבקות, הרמת משקולות, התעמלות, חתירה, כדורעף חופים ושחייה אך בלי להגיע להישגים משמעותיים.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
פרו השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאית יחידה שהשתתפת בענף סקי אלפיני בהם היא לא הגיעה להישג משמעותי.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
פרנציסקוס
פרנציסקוס (בלטינית: Franciscus; נולד ב-17 בדצמבר 1936 בשמו החילוני, חורחה מריו ברגוליו; בספרדית: Jorge Mario Bergoglio) הוא האפיפיור הנוכחי, ה-266 למניין. הוא נבחר לתפקידו ב-13 במרץ 2013.
פרנציסקוס נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה, והוסמך לכמורה ב-1969. ב-1998 היה לארכיבישוף המטרופוליטני של בואנוס איירס, וב-2001 מונה לחשמן. פרנציסקוס הוא הישועי הראשון שנבחר לאפיפיורות, הראשון מיבשת אמריקה ומחצי הכדור הדרומי, והאפיפיור הלא-אירופי הראשון זה 1,282 שנה, מאז גרגוריוס השלישי שנולד בסוריה. הוא דובר ספרדית (כשפת אם), לטינית, אנגלית, איטלקית וגרמנית.
ביוגרפיה
חורחה מריו ברגוליו נולד בבואנוס איירס. אביו, מריו, נולד סמוך לעיר טורינו שבאיטליה והיגר לארגנטינה, שם הועסק כעובד מסילת ברזל. אמו, רגינה סיבורי, הייתה עקרת בית ילידת ארגנטינה, ומקור משפחתה מצפון איטליה. לברגוליו ארבעה אחים ואחות. בהיותו נער, הוסרה בניתוח ציסטה מאחת מריאותיו. הוא הוכשר כטכנאי כימיה, ועבד מספר שנים ככימאי במעבדת מפעל. בהמשך החליט לפנות לכמורה ונרשם לסמינר בשכונת ויז'ה דבוטו (Villa Devoto). ב-11 במרץ 1958 הצטרף למסדר הישועי כמועמד לחברות. לאחר מכן סיים תואר בפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של בואנוס איירס ב-1960.
קריירה
בשנים 1964–1965 לימד ספרות ופסיכולוגיה בבית הספר התיכון הישועי בסנטה פה ומ-1966 שימש כמרצה לאותם תחומים באוניברסיטה הישועית של המושיע (Universidad del Salvador) בבירה. כעבור שנה שב ללימודי תאולוגיה. ב-13 בדצמבר 1969 הוא הוסמך לכמורה. בשנים 1971–1972 שהה באלקלה דה אנארס שבספרד במסגרת תקופת החניכות הסופית שלו כישועי. לאחר מכן מילא תפקידי סגל שונים בסמינר הישועי הגבוה סן חוסה (Colegio Máximo San José) בסן מיגל. הוא התקבל כחבר מלא במסדר ב-22 באפריל 1973. ב-31 ביולי נבחר לראש הפרובינציה הארגנטינאית של הישועים, דהיינו לראש המסדר במדינה. הוא שימש בתפקיד זה עד 1980, ואז חזר לסן מיגל בתפקיד הרקטור של הסמינר.
המשטר הצבאי
ברגוליו הואשם באי-נקיטת עמדה ובהימנעות מעיסוק במצב הפוליטי בתקופת החונטה הצבאית והמלחמה המלוכלכת, כשהשלטונות עצרו והעלימו אלפי מתנגדים. העיתונאי הוראסיו ורביצקי אף האשים אותו כי הסיר את הגנתו משני ישועים, אורלנדו ז'וריו ופרנסיסקו חליקס, שהיו ידועים כבעלי דעות פרוגרסיביות. השניים נעצרו למשך חמישה חודשים ועונו. כמה ממתנגדיו אף טענו שתמך ישירות במשטר, ועורכי דין לזכויות אדם תקפו אותו כשסירב פעמיים להופיע בבית המשפט בדיונים שעסקו בעינוים וברציחתם של עצירים, לפני שהסכים לבסוף ב-2010. ברגוליו טען כנגדם כי פעמים רבות הסתיר אנשים שנרדפו בבניינים שהיו שייכים לכנסייה. כיום, הקונצנזוס אצל כל החוקרים שבחנו את הביוגרפיה של ברגוליו הוא שההאשמות נגדו לא היו נכונות.
כארכיבישוף של בואנוס איירס
ב-2005, בעת בחירת יורשו של יוחנן פאולוס השני, הועלה שמו על ידי משקיפים כמועמד בעל סיכויים. קיבל עשרה קולות בהצבעה הראשונה של הקונקלווה, שלושים-וחמישה בשנייה וארבעים בשלישית, והגיע למקום השני במניין הקולות. הפסיד לחשמן יוזף רצינגר. במשך שנותיו כחשמן היה חבר במספר מחלקות בקוריה הרומאית: הוועדה לפולחן אלוהי ומשמעות הסקרמנטים, ועדת הכמורה, הוועדה למוסדות חיים מקודשים ואגודות החיים האפוסטוליות, המועצה האפיפיורית למשפחה והנציבות לענייני אמריקה הלטינית.
במאי 2007 הציג את הגרסה הסופית של הצהרה משותפת של הבישופים של אמריקה הלטינית - "מסמך אפרסידה" - עם אישורו על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. במסמך, קרא לשיפור מצבם של העניים והכריז כי אנשים המביעים דעות שאינן עולות בקנה אחד עם עמדות הכנסייה, כמו תמיכה בהפלות, אינם זכאים להשתתף בסעודת האדון.
כאפיפיור
ביום בחירתו, הוותיקן הדגיש כי הוא ייקרא "פרנציסקוס" ללא ציון סיפרה רומית (בדומה ללנדו או רומנוס). דובר הוותיקן אמר כי השם יהפוך ל"פרנציסקוס הראשון" אם ייבחר פרנציסקוס השני. ב-23 במרץ 2013 נפגשו האפיפיורים פרנציסקוס ובנדיקטוס השישה עשר ברומא והתפללו בצוותא. ב-11 בדצמבר 2013 נבחר לאיש השנה של המגזין טיים לשנת 2013.
ב-25 וב-26 במאי 2014 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בישראל. במסגרת ביקורו זה ביקר ביד ושם.
בספטמבר 2015 ערך פרנציסקוס ביקור ראשון בארצות הברית. התקבל בטקס חגיגי בבית הלבן על ידי הנשיא ברק אובמה, וב-24 לחודש נאם בפני מושב משותף של שני בתי הקונגרס. פרנציסקוס גם ביקר בקתדרלת פטריק הקדוש ובאנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר שבניו יורק, וכן בבית כלא בפילדלפיה.
בשנת 2017 נבחר על ידי הטיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
בפברואר 2019, לראשונה בהיסטוריה, ביקר האפיפיור בחצי האי ערב. האפיפיור נחת באבו דאבי והשתתף בוועידה למען שיח בין-דתי בהשתתפות מאות נציגים מכל הדתות. סיבה עיקרית לביקור היא המאבק ברדיפה הדתית של מיעוטים נוצרים. לפי נתוני הוותיקן, אלימות של ארגוני טרור, מלחמות ומתיחות צמצמו את שיעור הנוצרים במזרח התיכון מ-20% מסך האוכלוסייה לפני מלחמת העולם הראשונה ל-4% כיום. במהלך ביקור זה באיחוד האמירויות הערביות, האפיפיור נפגש עם האימאם הגדול של מסגד אל-אזהר אחמד אל-טייב. שם הם חתמו יחד על המסמך של האחווה אנושית, שלימים היווה השראה להחלטת האו"ם שקבעה את 4 בפברואר כיום האחווה הבינלאומי.
דעותיו
כארכיבישוף נודע ברגוליו באורח חייו הצנוע: הוא עזב את ארמונו ועבר לדירה בעיר, והוא נוסע בתחבורה הציבורית. הוא מטיף לעזרה לעניים ולהגברת השוויון בחברה, אך הקפיד להרחיק את עצמו מ"תאולוגיית השחרור" (Theologia liberationis), זרם רעיוני הרווח בכנסייה בדרום-אמריקה שרבים מתומכיו מזוהים עם הסוציאליזם ואף עם המרקסיזם. הביוגרף שלו, סרחיו רובין, הצהיר כי האפיפיור החדש אינו פרוגרסיבי ורחוק מתמיכה ברעיונות התנועה, אף כי הוא "מבקר את הנאו-ליברליזם ואת קרן המטבע הבינלאומית, ומבלה זמן רב בשכונות העוני." הוא נחשב מקורב לארגון המאמינים "קומוניון ושחרור" (Comunione e Liberazione), הדוגל בשמרנות חברתית ומזוהה עם הימין המתון באיטליה.
אף על פי שהתנגד לתוכנית ממשלתית להפצה בחינם של אמצעי מניעה, פרנציסקוס מחזיק בעמדות ליברליות יחסית בנושא, ומאמין כי ניתן להשתמש בהם כדי למנוע התפשטות מחלות. הוא מתנגד נחרץ להפסקת היריון והגדירה כ"שד המנוגד לתוכניתו של האל". ב-2010 התנגד בחריפות לאישור הממשלה לערוך נישואים חד-מיניים בארגנטינה. הוא גם עודד את הכמורה ואת ההדיוטות להתנגד להמתות חסד. במאי 2013, באמירה שחורגת מהקו הכנסייתי השמרני, אמר פרנציסקוס שגם אתאיסטים זוכים לגאולה, אם מעשיהם טובים.
ב-26 במאי 2013 תקף האפיפיור את המאפיה הסיציליאנית וקרא למאפיונרים להפסיק לנצל אנשים ולדרדר אותם לפעולות פליליות, בהן זנות. האפיפיור קרא לאנשי המאפיה לשנות את דרכיהם, יום לאחר שקידש בטקס מיוחד כומר איטלקי מפלרמו שנרצח בשנת 1993 על ידי מאפיונרים לאחר שהטיף נגד המאפיה בשכונה שבה פעלה הקוזה נוסטרה. פרנסיסקוס אמר לקהל המאמינים הרב שהתאסף בכיכר פטרוס הקדוש בוותיקן שהמאפיה הרגה את הכומר ג'וזפה פוגליסי משום שהוא ניסה להרחיק בני נוער מלהתקרב למאפיה ולהתגייס לשורותיה. הוא אמר שכואב לו כשהוא חושב על כל האנשים שנוצלו על ידי הפשיעה המאורגנת.
ב-2015 פרסם אנציקליקה בשם לאודאטו סי ובה ביקר את תרבות הצריכה לאור תרומתה להתחממות גלובלית, תוך קריאה לשמור על הסביבה ולהאבק בשינוי האקלים הנגרם על ידי פעילות אנוש.
מושל אינדיאנה
מושל אינדיאנה (באנגלית: Governor of Indiana) הוא ראש הרשות המבצעת במדינת אינדיאנה. המושל נבחר לתקופת כהונה בת ארבע שנים, ואחראי על תפקודן היומיומי של רשויות ממשלתיות רבות של ממשלת אינדיאנה. למושל סמכות למנות שליחי ציבור לעמדות מפתח ברשויות הממשלתיות, המנהלים אותן. המושל עובד מתוך קפיטול מדינת אינדיאנה ומתגורר באורח רשמי במעונו השוכן בבירת אינדיאנה, אינדיאנפוליס.
סמכויות
סמכויות המושל נקבעו בסעיף החמישי של חוקת אינדיאנה. מבחינה חוקתית, למושל יש סמכות מוגבלת מאוד לנהל את ממשלת המדינה; מרבית הסמכויות הניתנות לניהול הרשויות הממשלתיות מוחזקות בידי חברי קבינט עצמאיים שנבחרים לתפקידם.
המושל עובד בתיאום עם בית המחוקקים של המדינה (האספה הכללית של האינדיאנה הדו-ביתית, המורכבת מבית הנבחרים של אינדיאנה והסנאט של אינדיאנה) ובית המשפט העליון של המדינה (בית המשפט העליון של אינדיאנה), על מנת שימשול על המדינה. למושל יש הסמכות להטיל וטו על חקיקה שנתקבלה על ידי האספה הכללית. אם הוטל הווטו, הצעת החוק מוחזרת לאספה הכללית לטובת עיון ובחינה מחדש. בניגוד למדינות אחרות, שרובן דורשות רוב של שני שלישים לצורך עקיפת הווטו, האספה הכללית של אינדיאנה יכולה לבטל את הווטו ברוב קולות מוחלט בשני בתי בית המחוקקים.
אחת הסמכויות הפוליטיות החשובות ביותר של המושל היא היכולת לכנס את האספה הכללית למושב מיוחד. במהלך מושב בן שנתיים, האספה יכולה להתכנס על שני בתיה לא יאוחר מ-91 יום, מה שמונע לעיתים קרובות מלהעביר את כל החקיקה שחברי האספה מתכוונים להעביר. סמכות זו מעניקה למושל השפעה ניכרת ברשות המחוקקת אשר לפעמים מעלה את המושל והאספה לסכסוכי כוח.
בין שאר סמכויותיו, המושל יכול להכריז על מצב כוננות ולהזעיק את הכוחות המזוינים של המדינה (כוחות המילואים של אינדיאנה) או המשמר הלאומי אינדיאנה בעתות חירום או אסון. המושל מחויב לאכוף את כל חוקי המדינה ואת קוד ההתנהגות והתקנות הציבוריות של המדינה באמצעות משטרת מדינת אינדיאנה. למושל גם היכולת להעניק חנינה או להמתיק גזר דין לכל אדם שהורשע בפשע במדינה, למעט במקרים של בגידה או הליך הדחה.
נוסף על הסמכויות החוקתיות, למושל סמכויות סטטוטורית. רוב הסמכויות המשמשות מושלים על בסיס יומי נגזרות מהחוק, דבר המעניק לאספה הכללית מידה רבה של כוח: ביכולתה להרחיב או לצמצם את סמכויותיו של המושל. מבחינה היסטורית, המפלגה השולטת באספה מקצה מחדש את השליטה ברשויות ממשלתיות מהמושל או למושל על בסיס שייכותו המפלגתית, דבר שהותיר לפרקים את המושל ללא שליטה ישירה על הרשויות הממשלתיות.
המושל גם יכול להשפיע על מערכת בתי המשפט באמצעות מינויי שופטים. באינדיאנה, כאשר מתפנה מקום בבית המשפט העליון או בבית המשפט לערעורים, הוועדה למינויי שופטים מראיינת מועמדים ושולחת רשימה של שלושה מועמדים סופיים עבור כל משרה פנויה למושל, אשר בוחר אחד מהם. הסמכות לבצע מינויים אלה מעניקה למושל השפעה ניכרת על קביעת הרכב הרשות השופטת.
השכר השנתי של מושל אינדיאנה הוא 111,688 דולר אמריקני (נכון ל-2015).
דרישות
על מנת לכהן כמושל אינדיאנה, המועמד לתפקיד חייב להיות אזרח ארצות הברית ולהיות תושב המדינה לפחות חמש שנים ברציפות לפני התמודדותו לתפקיד המושל. המועמד חייב להיות גם בן 30 לפחות כאשר הוא מושבע לתפקידו. על המושל אסור, במקביל לכהונתו, להחזיק במשרה פדרלית או ארצית ולכן חייב להתפטר מכל תפקיד כזה לפני שיישבע אמונים לתפקיד. לפני כניסתו לתפקיד, על המועמד להישבע שבועה בפני נשיא בית המשפט העליון של אינדיאנה, בה הוא נשבע לציית לחוקה ולחוקי המדינה.
כהונה
מרגע שנבחר, המושל מכהן תקופת כהונה בת ארבע שנים, החל מתאריך השבעתו; יום ההשבעה הוא יום שני השני בחודש ינואר. הוא נשאר בתפקידו כמושל עד שיורשו נשבע אמונים לתפקיד. כהונתו של המושל עשויה להתקצר במידה והוא מתפטר, נפטר, מודח או הופך לבלתי כשיר. אין גבול למספר תקופות הכהונה אותן המושל יכול לכהן; עם זאת, המושל מוגבל להיבחר לשתי תקופות כהונה רצופות, ובדרך כלל נשאר במשרדו שמונה שנים לכל היותר בכל תקופה בת שתים עשרה שנים. כדי להיות זכאי להתמודד לכהונה שלישית, על המושל להיות "מושל לשעבר" במשך תקופת בחירות אחת.
ירושה
אם המושל נבצר מלמלא את תפקידו, סגן מושל אינדיאנה הופך להיות המושל בפועל עד חזרתו של המושל לתפקיד. אם סגן המושל אינו יכול גם הוא למלא את מקומו של המושל, אזי הנשיא הזמני של הסנאט של אינדיאנה יירש את המושל. במקרה בו המושל נפטר, מתפטר מודח, נשפט או מורשע, אזי מושבע סגנו כמושל במקומו.
ז'ואן פניארויה
ז'ואן פניארויה רודריגס (בספרדית: Joan Peñarroya Rodríguez; נולד ב-20 באפריל 1969) הוא כדורסלן עבר ספרדי המשמש כמאמן סאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית והיורוליג.
קריירת משחק
פניארויה החל את הקריירה המקצוענית שלו בבאסקט מנרסה ב-1987, במדיה שיחק בשלוש קדנציות שהשתרעו על פני 11 שנים (1987–1990, 1991–1997 ו-2001–2003) וזכה איתה בגביע המלך הספרדי בכדורסל ב-1996. הוא שיחק גם עם קנריאס, לאון ואורנסה, ופרש ב-2003.
קריירת אימון
פניארואה החל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן באולסה מליגת ה-EBA, הליגה הרביעית בפירמידת הכדורסל הספרדית. ב-2010 הוא חתם באנדורה מה-LEB Plata, הליגה השלישית, והעלה אותה ב-2012 ל-LEB Oro, הליגה השנייה, וב-2014 לליגת ה-ACB, ליגת העל. בעונת הוא אף אימן את הקבוצה ביורוקאפ.
בעונת 2018/19 אימן פניארויה את באסקט מנרסה, והוביל אותה לפלייאוף ACB ראשון מאז 1998.
ב-21 ביוני 2021 הוא חתם בוולנסיה מליגת ה-ACB.
ב-13 ביוני 2022 מונה פניארויה למאמן קבוצת היורוליג הספרדית סאסקי בסקוניה.
קוסטה פרוטיץ'
קוסטה פרוטיץ' (בסרבית:  Kosta Protić; 29 בספטמבר 1831, פוז'ארוואץ האימפריה העות'מאנית - 4 ביוני 1892 בְּרֶסְטוֹבָאצְ'קָה בָּאנְיָה, ממלכת סרביה) היה שר צבא נסיכות סרביה, גנרל ומפקד החזית של צבא הנסיכות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ראש הממשלה ועוצר המלוכה ב-1889.
פרוטיץ' כיהן כשר הצבא בנסיכות מ-1873 ועד אוגוסט 1875. עם פרוץ המלחמה העות'מאנית רוסית (1877–1878), ולאור הכישלון החרוץ שנחלו הסרבים במלחמתם נגד העות'מאנים שנה קודם לכן, מינה הנסיך מילאן הרביעי את פרוטיץ' להיות מפקד החזית, בדרגת גנרל.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), לחצו נציגי האימפריה הרוסית על הסרבים לפתוח חזית שנייה אל מול העות'מאנים, תוך הבטחה לסיוע כלכלי נדיב לאחריה. בספטמבר 1877 תקפו הכוחות הסרבים את העות'מאנים, אשר כוחותיהם היו מדוללים בשל המתקפה הרוסית והצליחו לכבוש את הערים ניש, פירוט, בלה פלאנקה ווראניה. רק איום מפורש של האימפריה האוסטרו-הונגרית אשר חששה מיצירת קשר יבשתי למונטנגרו, הפסיק את המתקפה הסרבית.
עיקר הכוחות אשר נלחמו כנגד הסרבים במלחמה זו, היו אלבנים, אשר יושבו לאורך השנים על ידי העות'מאנים במטרה ליצור איזון אתני מול הנוצרים מחד ולגייס עתודות כוח לוחם להתערבות מהירה, מאידך. הכוח האלבני מנה כ-40,000 לוחמים שאורגנו ב-72 גדודים. פרוטיץ' היה גורם מרכזי לטיהור האתני שבוצע כלפי האוכלוסייה המוסלמית בחבל קוסובו ובמקדוניה לאחר הניצחון במלחמה וקבלת העצמאות. פרוטיץ' צוטט כאומר, שאין בכוונת הסרבים לאפשר יצירת קווקז משלהם בשטחי הממלכה החדשה.
בין ה-31 בינואר ועד ה-6 במרץ 1889, כיהן פרוטיץ' כראש ממשלת הנסיכות. במועד זה ויתר המלך מילאן על המלוכה ומאחר ובנו אלכסנדר היה רק בן 13, מונתה מועצת עוצרים ביחד עם המלך הצעיר בראשות אימו נטליה אוברנוביץ' ופרוטיץ' היה אחד מארבעת חברי המועצה וכיהן בתפקיד עד יום מותו.
קוסטיץ' הלך לעולמו מהתקף לב ב-4 ביוני 1892 בעת ששהה בכפר הנופש בְּרֶסְטוֹבָאצְ'קָה בָּאנְיָה.
נורת להט
נורת להט או נורת ליבון היא נורה חשמלית שעושה שימוש בתיל מתכתי שמחומם לטמפרטורה גבוהה מאוד כאשר עובר דרכו זרם וכתוצאה מכך מתלהט ומפיץ אור.
פיתוח
עקרון הפעולה של נורת הליבון הודגם לראשונה על ידי וורן דה לה רו בשנת 1840, כאשר חימם חוט להט עשוי פלטינה בתוך מכל ואקום. בשנים 1860-1880 ניסו חוקרים רבים לפתח את נורת הליבון - לא פחות מ-22 ממציאים הציגו נורת ליבון פועלת במהלך שנים אלו. למרות זאת, המצאת נורת הליבון החשמלית מיוחסת פעמים רבות לתומאס אלווה אדיסון (1879), שאכן תרם תרומה נכבדת לפיתוחה ובמיוחד לשיווקה ואף רשם עליה פטנט. בנורות הליבון הראשונות נעשה שימוש בחוט להט מפחמן שהותקן בתוך מכל זכוכית ובו ואקום, על מנת למנוע את שריפת חוט הלהט.
בשנת 1902 פיתחו ד"ר ורנר פון בולטון ואוטו פוירליין נורת להט עם חוט להט מטנטלום. נורה זו הייתה יעילה פי שניים מנורת להט עם חוט להט מפחמן והפיצה אור בהיר ולבן יותר.
שריפת נורה
בזמן שבחוט הלהט עובר זרם חשמלי ומלהיט את החוט, מתנדפים אטומים של הטונגסטן עקב הטמפרטורה שלו (ומתעבים על פני הזכוכית). תהליך זה מקטין את העובי של חוט הלהט ומגדיל את ההתנגדות החשמלית שלו. עם חלוף הזמן, במקום שבו החוט דק יחסית, עקב ההתנגדות הגבוהה יותר, עולה יותר הטמפרטורה המקומית ואז קצב הנידוף המקומי גדל. בסופו של דבר החוט ניתך ומתנתק והנורה מסיימת בכך את חייה (בלשון העם "נורה שרופה"). הפעלת הנורה בתנוחת תלייה, כאשר הנורה אנכית ביחס לקרקע ובית הנורה נמצא מעליה, מאט את קצב תהליך שריפת הנורה באופן משמעותי.
יעילות אורית
מכיוון שהקרינה הנפלטת מנורת ליבון היא בקירוב קרינת גוף שחור (שהטמפרטורה שלו היא בין 2,000 ל-3,000 קלווין), רובה הגדול היא באורכי גל שאינם נראים לעין. לכן היעילות האורית של נורת ליבון היא נמוכה מאוד, עד כדי 15-8 לומן לוואט. רק אחוזים בודדים מהאנרגיה החשמלית המושקעת בחימום חוט הלהט לטמפרטורה גבוהה הופכת לאור, ואילו שאר האנרגיה הופכת לחום. אורך חיי נורת ליבון הוא כ-1,000 שעות הדלקה. היעילות של נורות ליבון עולה ביחס ישר להספק.
ערכי יעילות אורית של נורת ליבון: מכאן שעדיף להשתמש בנורה אחת של 100W מאשר בשתיים סמוכות של 50W.
היעילות האורית המוצגת כאן היא ביחידות של לומן לוואט, אך לעיתים משתמשים גם בהגדרת נצילות חסרת יחידות. על פי ההגדרה חסרת היחידות, הנצילות מודדת את היחס בין האנרגיה השימושית לתאורה לכלל צריכת האנרגיה של הנורה (האחוזים הבודדים שהוזכרו כמאפיינים נורות להט).
איסור מכירה
בשל היות נורת הליבון אמצעי תאורה עם יעילות נמוכה, נאסרה במספר מדינות (כולל ישראל) מכירת נורות אלו. במספר מדינות אף נקבעו בחקיקה מועדים להפסקת הייצור של נורות ליבון (אוסטרליה לדוגמה).
החל מ-1 בינואר 2012 נאסרה בישראל מכירת נורות הלוגן או ליבון בעוצמה של מעל 60 ואט, שהדירוג האנרגטי שלהן נמוך מ-C. כמו כן, אסור לייצר אותן לשימוש בארץ או לייבא אותן.
ממשל ביידן יישם איסור גורף על ארצות הברית על שימוש בנורות ליבון, התקנות האוסרות על קמעונאים למכור נורות ליבון סוכמו על ידי משרד האנרגיה ב-2 באפריל 2022 וייכנסו לתוקף ב-1 באוגוסט 2023.
קונספירציית הנורה החשמלית (סרט)
בסרט תיעודי שנקרא "קונספירציית הנורה החשמלית" נטען, כי החלטה משותפת של יצרני הנורות החשמליות הביאה ל"השבתה מתוכננת" של הנורה תוך זמן שימוש קבוע שקצר בהרבה מזה שיכול היה להיות לה על פי הטכנולוגיה הקיימת, כדי לכפות על הצרכן לרכוש נורות חדשות תוך פרקי זמן קצרים יחסית. בסרט נטען, כי הנורה המודרנית מיועדת לפעול כ-1,000 שעות אולם כבר הנורה החשמלית הראשונה של אדיסון בסוף המאה ה-19 פעלה זמן ממושך יותר, 1,500 שעות ברציפות, ואילו מאוחר יותר פעלו נורות במשך כ-2,500 שעות. לפי הסרט, בשנת 1924 הוקם בז'נבה קרטל של התאגידים הגדולים בעולם המייצרים נורות, שאחת מהחלטותיו הראשונות הייתה זמן הפעולה של 1,000 שעות עבור נורה חשמלית פשוטה. כדוגמה ל"השבתה מתוכננת", מוזכרת נורת ליבון מסוימת שכינוייה "נורת המאה", שכבר דולקת באופן כמעט רציף לפחות 120 שנים, בתחנת הכיבוי בעיר ליוורמור שבקליפורניה.
נורת להט בתרבות
הנורה מסמלת גיבוש רעיון, המצאה או פטנט כתוצאה מתהליך חשיבה.
נורת להט באמנות
לנורות הלהט יש ביטוי באומנות. לדוגמה:
מפגש קסנדרה
מפגש קסנדרה (באנגלית: The Cassandra Crossing) הוא סרט קולנוע מסוגת סרטי מתח וסרט אסונות בריטי-איטלקי משנת 1976, בבימויו של ובכיכובם של ריצ'רד האריס, סופיה לורן, מרטין שין, ברט לנקסטר, לי סטרסברג, אווה גרדנר, או. ג'יי. סימפסון וליונל סטנדר. הסרט מתאר במקביל את ההתמודדות של נוסעי הרכבת עם מחלה מידבקת שהופצה בין הנוסעים, ואת ניסיונות הממשל וארגון הבריאות העולמי לנתבם אל תחנת הסגר מבודדת. בסופו של דבר, רק שלושה אנשים מתים מהמחלה, אך מאות אנשים נהרגו בגלל ניסיונות אלימים של הרשויות למגר אותה, בכל מחיר.
עלילה
לאחר שלארגון טרור נודע כי במטה ארגון הבריאות העולמי בז'נבה שבשווייץ מפותח ומאוחסן נשק ביולוגי של הצבא האמריקאי פורצים שלושה מחבלים לתוך בניין המטה על מנת להטמין בו פצצה. בחילופי האש עם מאבטחים נורה אחד המחבלים ונהרג במקום ואילו השני נפצע קשה במעבדה בה אוחסנו מיקרואורגניזמים פתוגניים רבים ששימשו לפיתוח הנשק הביולוגי. חילופי האש גורמים לניפוץ אחד המיכלים בהם אוחסן זן אלים של החיידק Yersinia pestis, שגורם להתפתחות בקרב שני המחבלים הנותרים. המחבל שנפצע נתפס ומוכנס להסגר, אולם תשאולו אינו זוכה להצלחה. אולם חיפוש בין חפציו האישיים חשף מסמכים, כגון כרטיסי רכבת מסטוקהולם, וגילה כי מקור החוליה הוא בשוודיה. ד"ר אלנה סטרדנר (אינגריד טולין ), רופאה בכירה בארגון הבריאות העולמי, חושדת שמדובר בהדבקה בזן אלים של Yersinia pestis שפותח במיוחד למטרות צבאיות ואילו קולונל סטפן מק'קנזי (ברט לנקסטר) מכחיש זאת בטענה כי ארצות הברית נמצאת בתהליך של השמדת מאגרי הנשק הביולוגי שהיו ברשותה.
הרשויות מצליחות להתחקות אחר עקבות המחבל, בעיקר בעזרת ההנחה, שהוא ייסע חזרה ברכבת, שהביאה אותו לז'נבה. ד"ר סטרדנר מציעה לעצור את הרכבת באחת מתחנותיה על מנת לבודד את המחבל הנותר, אולם מק'קנזי מתנגד וטוען שאין לעצור את הרכבת בשום אופן, אלא לנתבהּ ליעד חלופי שיוכל לקלוט את כל הנוסעים בתנאי הסגר. היעד שנבחר לשם כך נמצא במחנה ששימש את גרמניה הנאצית ב-Janov שבפולין, אולם על מנת להגיע לשם על הרכבת לנסוע על גבי מסילת ברזל ישנה וגשר רעוע, הקרוי "גשר קסנדרה", שיצאו מכלל שימוש בשנת 1948.
למק'קנזי ולד"ר סטרדנר נודע כי ברכבת נוסע ד"ר ג'ונתן צ'מברלין (ריצ'רד האריס), נוירולוג מפורסם. הם מצליחים ליצור עמו קשר ולהסביר לו את המתרחש, לרבות ההחלטה לנתב את רכבת ליעד חדש. מק'קנזי מספר לד"ר צ'מברלין כי הסיכויים להדבקות במחלה גבוהים מאוד והסיכויים למות במקרה של הדבקה עומדים על כ-60%. מק'קנזי מפציר בצ'מברלין למצוא מהר ככל האפשר את המחבל השלישי. בנוסף הוא אומר שאין בכוונתו לעורר בהלה מיותרת ולכן ליתר הנוסעים תמסר גרסה שונה; הרכבת מנותבת ליעדהּ החדש בעקבות התרעה על חבלה במסילה עליה היא נוסעת על ידי ארגון טרור אנרכיסטי.
ד"ר צ'מברלין ואשתו לשעבר, ג'ניפר ריספולי-צ'מברלין (סופיה לורן), מגלים את גופתו של המחבל השלישי ומנסים לחברו למנשא מיוחד כדי לפנותו מן הרכבת באמצעות מסוק של הצבא האמריקאי שחג מעליהם. הם אינם מצליחים בכך משום שהרכבת נכנסה למנהרה, אולם מספיקים להעלות למסוק את הכלב החולה שמפונה מיד למעבדה במטה ארגון הבריאות העולמי.
בנתיבה החדש עוצרת הרכבת בתחנת נירנברג שבגרמניה, שם חיילים אמריקאים בחליפות מגן אוטמים אותה על ידי הלחמת לוחות פח על חלונותיה, מעמיסים מכשור רפואי ובלוני חמצן ואוסרים על ירידת הנוסעים ממנה. 45 מהחיילים עולים לרכבת, מצטרפים לנסיעה ובאמצעות כלי נשק שברשותם משליטים בה את מרותם. החיילים מוודאים כי הנוסעים לא יפגמו במאמצי הבידוד מהסביבה החיצונית, ומנסים גם לבודד את אותם נוסעים שמגלים סימפטומים של המחלה משאר הנוסעים.
הרכבת מחדשת את נסיעתה לכיוון פולין ולד"ר צ'מברלין נודע מפי אחד הנוסעים, הרמן קפלן (לי סטרסברג), יהודי זקן, ניצול שואה מפולין, על המצב הרעוע של "גשר קסנדרה". ד"ר צ'מברלין יוצר קשר עם מק'קנזי על מנת לספר לו על ההתפתחויות החדשות ולבקש ממנו לעצור את הרכבת כדי לא לעלות על "גשר קסנדרה" המסוכן. אולם מק'קנזי אינו מעוניין לעצור את הרכבת; מבחינתו קריסת "גשר קסנדרה" ומותם של כל הנוסעים רק תביא לתועלת בכך שתסתיר את עובדת אחסון ופיתוח הנשק הביולוגי של ארצות הברית במדינה נייטרלית.
בנוסף לכך ד"ר צ'מברלין שם לב כי אחוז הנדבקים ברכבת הוא נמוך בהרבה מתחזיותיו של מק'קנזי ולמרבה ההפתעה אלה שנדבקו החלו להחלים. במהלך הנסיעה נפטרו רק שני נוסעים מהמחלה - המחבל ונזירה זקנה. החיילים סגרו אותם בארון מתים אטומים. כמו כן, המחלה לא הצליחה בכלל להגיע אל רוב נוסעי הרכבת. רק אנשים מהמחלקה הראשונה נדבקו בה. במקביל, במטה ארגון הבריאות העולמי, חל שיפור ניכר בבריאותו של הכלב המודבק שחולץ מן הרכבת, וד"ר סטרדנר מגיעה למסקנה כי אחוז החמצן הגבוה בכלוב בו שהה הכלב במעבדה סייע להחלמתו. חמצן בריכוז גבוה כמו זה שהחיילים הזרימו ברכבת. סטרדנר לא מצליחה להניע את מק'קנזי מהחלטתו.
הידיעה על החלמת אנשים רבים ברכבת לא עוזרת לשכנע את החיילים לעצור את הרכבת ובשלב זה מבינים הנוסעים ובראשם ד"ר צ'מברלין שהרשויות מוכנות לעשות הכל על מנת לשמור על קיום הנשק הביולוגי בסוד, לרבות להרוג את כל נוסעי הרכבת. קומץ נוסעים מהמחלקה הראשונה, שמודע היטב להחלמת החולים נוקט בפעולה אלימה ומנסה להשתלט על הרכבת מידי החיילים. בין השותפים: ניקול דרסלר (אווה גרדנר), אשתו של סוחר נשק גרמני, רובי נווארו (מרטין שין), בן לוויה צעיר של ניקול דרסלר, מטפס הרים ומבריח סמים, והסוכן האלי (או. ג'יי. סימפסון), שעוקב אחרי נווארו ונוסע מחופש לכומר. המאבק האלים בין שני האחרונים, קודם להתגבשות הנוסעים לכדי צוות השתלטות על הרכבת, גרם לקלקול מכשיר הקשר של החיילים על הרכבת. הידיעה על החלמת הכלב ומציאת התרופה לא יכולה להגיע אל החיילים, והידיעות על התפתחויות חיוביות ברכבת, לא מגיעות אל מק'קנזי.
נוסעי המחלקה הראשונה מנסים להגיע אל הקטר כדי לעצרו, אך הדבר לא עולה בידם: תחילה, ד"ר צ'מברלין ניסה לשכנע את החיילים לעצור את הרכבת. בהמשך הוא ניסה לתת להם פקודה שיעצרו את הרכבת, מתוך קביעה שהוא הסמכות הרפואית ושהם הגיעו לסייע לו מתוך בקשה שלו. בהמשך הסוכן האלי ניסה לשכנע אותם וגם לתת להם פקודות, מתוקף תפקידו כנציג היחידי ברכבת של ארגון המשטרה הבין לאומי. בשלב הבא, נוסעי המחלקה הראשונה החלו במאבק אלים כדי להסיח את דעת החיילים, בעת שמטפס ההרים, רובי נווארו, ניסה להגיע לקטר בטיפוס על חלקו החיצוני של גוף הרכבת. אולם החיילים הבחינו מתוך הרכבת, וירו בו למוות.
הנוסעים מבינים כי לא יעלה בידם לעצור את הקטר ומחליטים לנתק את הקרונות המאספים של הרכבת על מנת להקל על משקל הרכבת בעת חציית "גשר קסנדרה", מתוך מחשבה שאולי הדבר ימנע את קריסת הגשר. לאחר חילופי אש עם החיילים הם מצליחים להשתלט על מחצית מהקרונות המאספים ומנתקים עצמם מהקרונות המובילים במרחק של קילומטר אחד מהגשר. חלקה הקדמי של הרכבת עולה על "גשר קסנדרה", אשר קורס לנהר תחת משקלהּ וגורם למות כל הנוסעים, ואילו בחלקה האחורי המנותק, מפעילים הנוסעים ברגע האחרון את בלמי החירום ועוצרים על שפת הגשר שקרס וכך ניצלים. במטה ארגון הבריאות העולמי משוכנע מק'קנזי שאף אחד מהנוסעים לא שרד את הנפילה לנהר. בסוף הסרט נראים מק'קנזי וד"ר סטרדנר כשהם עוזבים את בניין הארגון בעוד שאחד מהקצינים משוחח בטלפון. מתוך דבריו ניתן להבין שהן ד"ר סטרדנר והן קולונל מק'קנזי נתונים תחת מעקב.
הפקה
מפגש קסנדרה צולם במספר אתרים באירופה; בעוד שסצנות הפנים צולמו באולפני צ'ינצ'יטה ברומא שבאיטליה, מרבית סצינות החוץ צולמו בצרפת ובשווייץ. "גשר קסנדרה" שמופיע בסרט מספר פעמים הוא למעשה ויאדוקט גראבי (Garabit viaduct) שנבנה בין השנים 1880–1884 על ידי גוסטב אייפל מעל נהר טרייר, בסמוך לקומונת Ruynes-en-Margeride. ההשראה לשמו של הגשר בסרט התקבלה משמו של אגם מלאכותי בפולין הקרוי אגם סוֹלִינָה (Jezioro Solińskie) שנמצא בפרובינציית פודקרפאטי בדרום-מזרח המדינה. אגם מלאכותי זה, שנוצר בשנת 1968 על ידי סכירת נהר סן, נקרא גם אגם קַסוּנדרוּב והוא ממוקם על אתר בו עמד לפנים גשר ברזל ועברה מסילת רכבת ישנה שיצאה מכלל שימוש בשנת 1960.
סצנת תחנת הרכבת בז'נבה צולמה למעשה בתחנת הרכבת של בזל, ואילו מרבית סצנות הנסיעה של הרכבת צולמו לאורך הקו המחבר את הערים בזל-דלמונט-פורנטרוי שבשווייץ.
תחילה הוצע לשחקן הבריטי פיטר או'טול לגלם את דמותו של ד"ר צ'מברלין, אולם זה סירב ובמקומו לוהק לתפקיד ריצ'רד האריס.
בוני רייט (שחקנית)
בוני פרנצ'סקה רייט (באנגלית: Bonnie Francesca Wright; נולדה ב-17 בפברואר 1991) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, הידועה בשל תפקידה כג'יני וויזלי בסדרת הסרטים "הארי פוטר".
ביוגרפיה
רייט נולדה בלונדון, הממלכה המאוחדת לשילה טיג וגרי רייט, מעצבי תכשיטים המנהלים חברה עצמאית בשם רייט & טיג. לבוני יש אח גדול בשם לואיס. היא למדה בבית הספר על שם המלך אלפרד בלונדון.
בתחילת הקריירה שלה רייט לוהקה כג'יני ויזלי עבור סצנה קצרה בסרט הארי פוטר ואבן החכמים (2001), שהתרחשה בתחנת הרכבת קינגס קרוס. תפקידה כג'יני הפך ליותר משמעותי בהארי פוטר וחדר הסודות (2002) שבו הדמות שלה מתחילה את לימודיה בהוגוורטס ומתמודדת עם יומן סודי ביותר שמשתלט על הנשמה וההכרה שלה. תפקידה של רייט בסרט השלישי, הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004), היה קטן מאוד בהשוואה לסרט הקודם, והסתכם בשורה אחת בלבד במסגרת התסריט. אולם, דמותה של ג'יני הפכה ליותר משמעותית ותומכת בסרטים הרביעי והחמישי, הארי פוטר וגביע האש והארי פוטר ומסדר עוף החול. רייט משתתפת גם בסרט השישי הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, היכן שדמותה של ג'יני ממלאת תפקיד ראשי כמושא האהבה העיקרי של הארי בגילומו של דניאל רדקליף. במהלך הצילומים של הסרט הארי פוטר ואוצרות המוות היא החלה ללמוד באוניברסיטה לאמנויות של לונדון במטרה להמשיך בקריירת המשחק שלה, וללמוד קולנוע והפקת טלוויזיה.
רייט כיכבה גם בשני סרטי טלוויזיה: Stranded ב-2002, ו-Agatha Christie: A Life in Pictures, בו גילמה את אגאתה כריסטי הצעירה. בשנת 2007 השתתפה רייט בתפקיד אורח בסדרת האנימציה של דיסני The Replacement, ודיבבה את דמותה של ונסה בפרק הפותח של העונה השנייה.
חיים אישיים
באפריל 2011 התארסה עם השחקן הבריטי ג'יימי קמפבל באוור, שגילם את דמותו של גלרט גרינדלוולד הצעיר בסרט השביעי בסרטי הארי פוטר. ב-2012 נפרד הזוג.
במהלך עבודתה על הסרטים יצרה קשרי חברות קרובים עם השחקניות קייטי לאונג (צ'ו צ'אנג), אוונה לינץ' (לונה לאבגוד), אפשאן אזאד (פדמה פאטיל) ואמה ווטסון (הרמיוני גריינג'ר).
רייט מקדישה זמן רב למוזיקה ומנגנת על מגוון כלים כגון פסנתר, גיטרה, סקסופון, מפוחית פה וחלילית. כמו כן, רייט מקדישה זמן רב גם לספורט ומשחקת כדורגל, טניס, רכיבה, הוקי קרח וכדומה.
עבדאללה זוברומאווי
עבדאללה סולימאן זוברומאווי (בערבית: عبد الله سليمان زبرماوي; נולד ב-15 בנובמבר 1973 בג'דה, ערב הסעודית) הוא כדורגלן עבר סעודי.
בין השנים 1993 ל-2002, שיחק זוברומאווי 122 משחקים וכבש 4 שערים בנבחרת ערב הסעודית. זוברומאווי שיחק עם הנבחרת במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ומונדיאל 2002. ברוב הקריירה שלו שיחק זוברומאווי באל-אהלי ג'דה ובאל-הילאל.
המפקח מגרה (סדרת טלוויזיה, 1992)
המפקח מגרה (באנגלית: Maigret) הייתה סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה בשנים 1992 ו-1993 ברשת ITV. הסדרה היא עיבוד לספריו של ז'ורז' סימנון שהגיבור בהם הוא הבלש הצרפתי ז'ול מגרה. בשתי העונות של הסדרה כל פרק היה מבוסס על ספר אחד. בסדרה הוצגו עיבודים ל-12 ספרים מתוך 75 הרומנים ו-28 הסיפורים הקצרים שכתב סימנון על מגרה.