cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פריימר (צבע)
שימוש
ניתן להוסיף גוון לפריימר כדי להתאים יותר לצבע צבע הגמר. אם צבע הגימור הוא בצבע עמוק, צביעת הפריימר יכולה להפחית את מספר שכבות צבע הגימור הנחוצות לאחידות טובה על פני המשטח הצבוע. פריימרים משמשים גם להסתרת מפרקים ותפרים כדי לתת מראה מוגמר.
פריימרים מסוימים דורשים ליישם את שכבת העל תוך פרק זמן מסוים לאחר ייבוש הפריימר כדי להבטיח הדבקה מיטבית. זה משתנה בין 24 שעות לעד שבועיים לאחר ייבוש הפריימר. צביעה לאחר מסגרת הזמן המוצעת עלול לגרום לבעיות ביצועים בהתאם למצב הספציפי. מקובל ליישם את שכבת הצבע המסיימת לפני שהפריימר מתייבש במלואו על מנת לשפר את ההדבקה בין הפריימר לשכבת העל. סוג התנאים, כמו בפנים לעומת בחוץ, עשוי להשפיע על מידת החשיבות של מריחת שכבת העל במסגרת זמן ייבוש הפריימר.
על עץ
העץ הוא נקבובי מאוד והוא יספוג את הממס שבצבע ויגרום לייבוש מהיר יותר. זה לא רצוי מכיוון שרוב הצבעים עוברים תגובות כימיות במהלך תהליך הייבוש (לדוגמה, צבעים על בסיס לטקס ואלקיד מתפלמרים בעת אשפרה) ויש צורך באידוי איטי של המים. שכבת פריימר תמנע מהעץ לספוג את הממיסים שבצבע הגמר בטרם עת ופחית את מספר שכבות הצבע הדרושים לכיסוי טוב וצבע אחיד. בשכבה דקה של צבע מים יכולים לחדור לתוך העץ ולגרום לעיוות, טחב או ריקבון יבש. שימוש בפריימר ישפר את איטום הגימור וימנע בעיות. .
על מתכת
מתכות מסוימות, כגון אלומיניום לא מטופל, דורשות פריימר. מומלץ על שימוש בפריימר כאשר המתכת חשופה ללחות. ברגע שהמים יחלחלו למתכת החשופה, יתחיל חמצון (פלדה רגילה פשוט תחליד). פריימרים למתכת עשויים להכיל חומרים נוספים להגנה מפני קורוזיה, כגון אבץ.
פריימרים משמשים על הידרוקסידים / תחמוצות מתכת כדי לשפר את מצב פני השטח ולעודד הדבקה. ללא פריימר, צבע המוחל על מתכות נוטה להתקלף.
על פלסטיק
שימוש בפריימר על משטחים עשויים פלסטיק הכרחי רק כאשר מבצעים שינוי צבע דרסטי (מעבר מחום כהה ללבן, למשל) או כאשר רוצים שכבת צבע עמידה לאורך זמן. הסיבה לכך היא שרוב הפלסטיק הביתי אינו נקבובי במיוחד ואינו ניזוק בקלות מלחות. פריימר יקטין את מספר שכבות הצבע הנחוצות לכיסוי מלא של הצבע הקודם, ויעזור לצבע ליצור קשר יסודי עם המשטח הנצבע. רוב הצבעים והפריימרים המיועדים לצביעת פלסטיק אינם על בסיס מים.
נקודה חשובה לבחירת פריימר לפלסטיק היא לוודא שהממס של הפריימר לא יתמוסס או יעוות את חלק הפלסטיק עצמו (למשל, רוב צבעי הריסוס הביתיים הנפוץ יפגע בקצף פוליסטירן). מסיבה זו, רוב היצרנים ממליצים לבדוק גם את הפריימר וגם את הצבע במיקום פחות גלוי של החלק הנצבע.
יוסי סעידוב
יוסי סעידוב (נולד ב-2 ביוני 1977) עיתונאי לשעבר, יועץ תקשורת ואסטרטגיה ופעיל חברתי  ויזם ישראלי, מהפעילים הבולטים בקידום תחבורה ציבורית ותשתיות הולכי הרגל בישראל. סעידוב ייסד את ארגון 15 דקות, ארגון צרכני התחבורה הציבורית בישראל, ו"ברחובות שלנו" – ארגון הולכי הרגל. הוא ייסד את הוועד להקמת פארק המסילה בירושלים, והוביל את המאבק המוצלח להקמתו ובהמשך את התארגנות התושבים "רכבת בעמק" להעברת הרכבת הקלה בעמק רפאים. כמו כן, הוא ממייסדי קואליציית "תג מאיר", ומקים "לראות רחוק" – קהילת רטיניטיס פיגמנטוזה (RP) בישראל. בשנים 2012–2015 כיהן כיושב ראש המינהל הקהילתי דרום הכולל את השכונות גוננים (קטמונים), פת ורסקו בירושלים וב-2020 נבחר שנית להיות חבר הנהלה במנהל גוננים. בעבר היה כתב ועורך בכל העיר, mynet ואתר החדשות סקופ.
בשנת 2018 נבחר בידי TheMarker לאחד ממאה האנשים המשפיעים בישראל.
אמנות גולמית
אמנות גולמית (באנגלית: Outsider art או Art Brut) הוא מונח שהומצא על ידי האמן הצרפתי ז'אן דבופה על מנת לתאר אמנות שנוצרת מחוץ לגבולות המסורתיים של האמנות הגבוהה. זוהי אמנות של יוצרים נטולי קשר לעולם האמנות או למוסדות האמנות המקובלים - בתי הספר לאמנות, גלריות, מוזיאונים). במקרים רבים, האמנים הללו מגיעים משולי החברה ועבודתם מתגלה רק לאחר מותם. לעיתים קרובות אמנות גולמית ממחישה מצבים נפשיים קיצוניים, רעיונות לא שגרתיים או עולמות מורכבים של פנטזיה את דת.
יוסי סעידוב
ביוגרפיה
סעידוב נולד בקריית מלאכי להורים שעלו בנעוריהם ארצה מסמרקנד וטשקנט, ולמד במוסדות חב"ד. בגיל 18 עזב את הישיבה ועלה לירושלים ללמוד במכון לב. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית תלמוד וספרות כללית והשוואתית – אז גם הוריד את הכיפה.
אמנות גולמית
עולם האמנות הגבוהה, כך זיהה דבופה, נשלט על ידי ההכשרה האקדמית הרשמית. האמנות הגולמית, לעומת זאת, מציגה ביטוי גולמי של רגש ומחשבה, שלא עוצב בידי הקונוונציות. תחת קטגוריה זו נכללת אמנות גרפיטי, עבודות של מתמודדי נפש, אסירים, ילדים ואמנות "פרימיטיבית". דבופה ניסה לשלב את האלמנטים הללו באמנות שלו, שלעיתים מכונה גם היא אמנות גולמית. המונח "אמנות אווטסיידרית" (outsider art) נטבע בשנת 1972 על ידי מבקר האמנות רוג'ר קרדינל כמילה נרדפת באנגלית למונח Art brut או raw art. אמנות גולמית הפכה לקטגוריה מצליחה בשוק האמנות. מאז 1993 מתקיים בניו-יורק יריד האמנות הגולמית ולפחות שני כתבי עת המתפרסמים באופן קבוע מוקדשים לנושא. לעיתים המונח משמש באופן לא מדויק על מנת לתאר באופן כללי אמנות שנוצרה על ידי אמנים שנמצאים מחוץ למיינסטרים של עולם האמנות, ללא קשר לנסיבות חייהם או לתוכן היצירות שלהם. המונח מוזיקה גולמית נטבע מאוחר יותר לתיאור יצירות מוזיקליות שנוצרו תחת אותו הקשר.
יוסי סעידוב
ביוגרפיה
מתגורר בשכונת גוננים בירושלים, נשוי לשירה ואב ל-3.
אמנות גולמית
אמנות גולמית ועולם הנפש
הראשונים להתעניין באמנות של מתמודדי נפש, ילדים ובאמנות פולקלור, היו חברי קבוצת הפרש הכחול: ואסילי קנדינסקי, אוגוסט מאקה, פרנץ מארק, אלכסיי פון יבלנסקי ואחרים. הם זיהו באמנות זו כוח הבעה ייחודי שנובע, לדעתם, מהיעדר תחכום. דוגמאות ליצירות ניתן לראות בגיליון הראשון והיחיד שלהם, שיצא בשנת 1912 תחת השם, "Der Blaue Reiter Almanac". במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרג מאקה בקרב שמפאן בשנת 1914 ומארק נהרג בקרב ורדן בשנת 1916; את הפער שהותירו מילא במידה מסוימת האמן פול קליי, שהמשיך לשאוב השראה מסוג זה של אמנות.
יוסי סעידוב
קריירה עיתונאית
לאחר כתיבה בעיתון הסטודנטים "פי האתון" החל לכתוב במקומון הירושלמי "כל העיר", ראשית ככתב לענייני חרדים ולאחר מכן ככתב המוניציפלי של העיתון. בתקופה זו הרבה לכתוב על פעילותם של ראשי העירייה אהוד אולמרט ואורי לופוליאנסקי בתפקיד. לאחר מכן מונה לעורך החדשות ולבסוף סגן עורך העיתון.
אמנות גולמית
אמנות גולמית ועולם הנפש
העניין באמנות של מאושפזי בתי חולים פסיכיאטריים גדל בשנות העשרים. בשנת 1921 פרסם ד"ר וולטר מורגנטלר את ספרו "מטופל פסיכיאטרי כאמן" ("Ein Geisteskranker als Künstler"), שעסק באדולף וולפלי, אחד ממטופליו. וולפלי התחיל לצייר באופן ספונטני, ופעילות זו סייעה להרגיע אותו. יצרתו הבולטת ביותר הייתה אפוס מאויר של 45 כרכים בו סיפר את סיפור חייו הדמיוני. זוהי יצירה מונומנטלית, הכוללת 25,000 עמודים, 1,600 איורים ו-1,500 קולאז'ים. וולפלי ייצר גם מספר רב של יצירות קטנות יותר, שחלקן נמכרו או ניתנו במתנה. עבודותיו מוצגות בקרן אדולף וולפלי במוזיאון לאמנות ברן, שווייץ.
רגע מכונן בנושא זה היה הפרסום של "אמנות חולי הנפש" ("Bildnerei der Geisteskranken") בשנת 1922, על ידי הנס פרינצ'ורן. זהו המחקר הפורמלי הראשון של יצירות מאת מטופלים במוסדות פסיכיאטריים, שהתבסס על אוסף של אלפי דוגמאות ממוסדות אירופיים. הספר ואוסף האמנות זכו לתשומת לב רבה מצד אמני אוונגרד, ביניהם פול קלה, מקס ארנסט וגז'אן דבופה.
סגנון זה שויך גם לאמנים בעלי הכשרה אמנותית רשמית, כמו גם לאמנים בעלי שם שסבלו ממחלות נפש. לדוגמה, ויליאם קורלק, שזכה מאוחר יותר בחברות במסדר קנדה על האמנות שיצר במהלך חייו, אושפז בצעירותו בבית החולים הפסיכיאטרי מודסלי, שם טופל במחלת הסכיזופרניה ממנה סבל. בבית החולים יצר את "המבוך", תיאור אפל של תקופת נעוריו. מאוחר יותר הוא הועבר ממודסלי לבית החולים נת'רן, שם שהה מנובמבר 1953 עד ינואר 1955, על מנת לעבוד עם אדוארד אדמסון (1911–1996), חלוץ הטיפול באמנות, ויוצר אוסף אדמסון.
יוסי סעידוב
פארק המסילה ורכבת בעמק
בין השנים 2016–2020 סעידוב הוביל יחד עם איתמר שחר ועדית רובין את התארגנות התושבים "רכבת בעמק" שמטרתה אישור מעבר הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים בעמק רפאים, תוך שמירה על פארק המסילה. למרות לחצים רבים, המאבק הסתיים בהצלחה בקיץ 2020 אז אושרה סופית מעבר הרכבת הקלה בעמק רפאים.
15 דקות
סעידוב עוסק במשך שנים רבות בקידום התחבורה הציבורית בישראל, והפחתת התלות ברכב הפרטי. בתחילת שנת 2009 יזם סעידוב יחד עם אהוד עוזיאל את הקמת 15 דקות – ארגון צרכני תחבורה ציבורית בישראל. ההתארגנות פעלה באופן עצמאי והתנדבותי במשך ארבע שנים ולאחר מכן הפכה לעמותה ארצית בניהולו של גיל יעקב, שבמרכזה מאבקים ציבוריים ותקשורתיים, בעזרת מתנדבים ואנשי מקצוע, לטובת הציבור הרחב של משתמשי התחבורה הציבורית. הארגון הקים מוקד פניות ציבור לנוסעי התחבורה הציבורית והחל לפרסם דוחות אודות תלונות נוסעים. סעידוב הוביל את הביקורת הציבורית על התנהלות חברת סיטי פס, מפעילת הרכבת הקלה בירושלים, ובפרט על ההסדר האוסר על אוטובוסים להתחרות ברכבת הקלה. הביקורת והדיון הציבורי בעקבותיו הוביל לבסוף לסיום הזיכיון של סיטי פס. סעידוב יזם גם את תביעת זיהום האוויר בתחנה המרכזית בירושלים שבסופה נקבעו הסדרים שצמצמו דרמטית את היקף הזיהום ונפסק פיצוי בגובה של 12.6 מיליון שקלים – הפיצוי הגבוה ביותר עד לאותו מועד במסגרת תביעות ייצוגיות סביבתיות.
אמנות גולמית
ז'אן דבופה והאמנות הגולמית
דבופה מאפיין את האמנות הגולמית כך:
יוסי סעידוב
15 דקות
סעידוב יזם והוביל את המאבק לעלייה מכל הדלתות באוטובוסים – מאבק שבסופו הוחלה רפורמה העלייה מכל הדלתות בשליש מהקווים העירוניים בישראל ומאז הולכת ומתרחבת. עוד הוא עסק כחלק מפעילותו ב-15 דקות, בהקמת אפליקציית תלונות לנוסעים, קידום רשת נתיבי תחבורה ציבורית בגוש דן "מהיר לעיר", מכרזי תחבורה ציבורית חדשים בירושלים, אכיפת עבריינות נת"צים בידי הרשויות המקומיות באמצעות מצלמות, מוקד תביעות קטנות, פרסומי דו"חות שנתיים המדרגים את קווי האוטובוס בישראל ואת ערי ישראל לפי שירות התחבורה הציבורית, ועוד.
אמנות גולמית
ז'אן דבופה והאמנות הגולמית
דבופה טען שתרבות המיינסטרים הצליחה להטמיע אל תוכה כל התפתחות חדשה באמנות, ובכך איבדה את כוחה. התוצר הוא חניקה של כל ביטוי אותנטי. אמנות גולמית הייתה הפתרון שלו לבעיה זו, שכן לדידו, רק האמנות הגולמית הייתה חסינה בפני היטמעות, מפני שהאמנים עצמם לא היו מוכנים, או מסוגלים, להיטמע.
יוסי סעידוב
15 דקות
קו האוטובוס המהיר מהקטמנונים לתחנה המרכזית – שבגינו קמה ההתארגנות – הושק בשנת 2013 ומספרו הוא 15.
אמנות גולמית
הקשר תרבותי
העניין שגילו אמני ומבקרי המאה העשרים באמנות גולמית הוא חלק מדגש רחב יותר שהושם בקרב אנשי האמנות המודרנית על דחיית הערכים המקובלים. בחלקים המוקדמים של המאה העשרים עלו תנועות אמנות כגון הקוביזם, הדאדא, הקונסטרוקטיביזם והפוטוריזם, כולן ביקשו להסיט באופן דרמטי את הזרקור מצורות האמנות של העבר. אמן הדאדא, מרסל דושאן, למשל, נטש את הטכניקה ה"ציורית" כדי לאפשר לפעולות מקריות לקבל תפקיד בקביעת המראה של יצירותיו, או פשוט לייצר הקשר אמנותי מחודש לפריטי רדי מייד קיימים. אמני מחצית המאה העשרים, כולל פבלו פיקאסו, חיפשו השראה מחוץ למסורות התרבות הגבוהה. הם שאבו השראה מפריטים שהגיעו מחברות "פרימיטיביות", מיצירות אמנות של ילדים ומגרפיקות פרסום. בתוך כך, ניתן לראות בעניין של דבופה באמנות גולמית דוגמה נוספת לגישות נפוצות באמנות האוונגרד.
יוסי סעידוב
לראות רחוק – קהילת רטיניטיס פיגמנטוזה בישראל
סעידוב סובל מרטיניטיס פיגמנטוזה, מחלת עיניים ניוונית נדירה, הפוגעת בראיית הלילה ובהמשך עלולה לגרום לצמצום שדה הראייה ולהביא לעיוורון. בשנת 2018 הקים סעידוב את "לראות רחוק" – קהילת רטיניטיס פיגמנטוזה (RP) בישראל, המקיימת מפגשי תמיכה עבור מתמודדים עם RP בכל רחבי הארץ, פועלת לקידום המודעות בקרב קהילת רופאי העיניים, פועלת להאצת המחקר הגנטי באמצעות עידוד חברי הקהילה במתן דגימות גנטיות, מנגישה מידע אודות המחלה, המחקר וזכויות החולים לחברי הקהילה ופועלת להעצמתם של המתמודדים. לאחר שנמצא טיפול גנטי המתאים לאחד מהגנים הגורמים למחלה, הטיפול הגנטי, לוקסטורנה, היה מועמד ב-2018 לסל התרופות אולם מאמציהם של קהילת המתמודדים להוסיפו נכשלו. בעקבות זאת במהלך שנת 2019 איתרה קהילת לראות רחוק את המועמדים לטיפול הגנטי, הובילה מאבק משפטי עבור אחד הילדים המתאימים לטיפול, מאבק שזכה לליווי תקשורתי נרחב והסתיים בהצלחה, ובעקבותיה נכנסה הלוקסטורנה לסל התרופות בשנת 2020. במהלך השנה טופלו בלוקסטורנה שמונה צעירים שראייתם חזרה אליהם. באפריל 2020 פרסם עיתון הארץ כתבה של סעידוב אודות מסע בשביל ישראל עם ראייה מצומצמת.
אמנות גולמית
טרמינולוגיה
מספר מונחים משמשים לתיאור אמנות שנתפסת ככזו שנמצאת מחוץ לגבולות האמנות הגבוהה המסורתית. המונחים הללו משתנים ולעיתים חופפים. עורכי כתב העת "Raw Vision", מציעים כי "חשוב לבסס דיון יצירתי על אוצר מילים מוסכם". כתוצאה מכך, הם מגנים את השימוש במינוח "אמן אווטסידר" עבור כמעט כל אמן חסר הכשרה פורמלית וכותבים כי: "לא מספיק להיות חסר הכשרה, מסורבל או נאיבי. אמנות אווטסיידרית היא למעשה שם נרדף לאמנות גולמית, הן ברוח והן במשמעות, שהיא אותה אמנות נדירה שנוצרת על ידי אלה שלא מכירים את שמה". בתוך כך, ניתן למיין את המינוח המגוון לאמנות זו כדלקמן (חלק מהמונחים יובאו בשמם המקורי הלועזי):
יוסי סעידוב
ברחובות שלנו
בשנת 2019 הקים סעידוב עם מספר פעילים נוספים את התארגנות "ברחובות שלנו" שמטרתה החזרת המדרכות להולכי הרגל וקידום הליכתיות. התארגנות הפעילים החלה לתעד ולפרסם את הפגיעה בתשתיות הולכי הרגל ברחבי ירושלים, ובכללם נכים, קשישים ומעבר עגלות, שנאלצים לרדת ולהסתכן בכביש בעקבות חסימת מדרכות על ידי מכוניות חונות ומכשולים נוספים, והעדר האכיפה העירונית והמשטרתית בנושא. ב-2020 פעילות הארגון התרחבה לכלל ערי ישראל. בין הישגי ההתארגנות: הגברת האכיפה נגד נהגים החונים שלא כחוק על מדרכות, מעברי חצייה וצמתים, הצבת עמודונים בצמתים ובתחנות אוטובוס, והסרת מכשולים שמנעו מעבר בטוח מהולכי הרגל. מאז הקמתו פעל הארגון להעלות את נושא הפגיעה בהולכי הרגל, בין היתר על ידי רכבי משטרת ישראל ועירייה, לשיח הציבורי ולתקשורת.
TIX
אנדראס האוקלנד (בנורווגית: Andreas Haukeland; נולד ב-12 באפריל 1993 ), הידוע בשם הבמה שלו TIX, הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי נורווגי, אשר לוקה בתסמונת טורט.
קריירה
אלבומו הראשון של טיקס Dømt og berømt הגיע מקום השני במצעד האלבומים הנורווגי. TIX כתב את השיר של הזמרת אווה מקס, "Sweet but Psycho" ואת השיר של הזמר פלו ריידה, "Time Time".
סינגל הבכורה של הזמר, "Shotgun", יצא ב-2018 והגיע למקום החמישי מצעד הסינגל הנורווגי. TIX הגיע שלוש פעמים לראש המצעד עם השיר "Jeg vil ikke leve", "Kaller på deg" ו-"Karantene".
ב-20 בפברואר 2021, TIX זכה במלודי גרנד פרי 2021, עם השיר "Fallen Angel", ונבחר לייצג את ארצו באירוויזיון. ב-18 במאי 2021, TIX ביצע את השיר בחצי הגמר של התחרות. בתום ההצבעות, הגיע למקום העשירי עם 115 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע TIX למקום ה-18 עם 75 נקודות.
נאורו במשחקים האולימפיים לנוער
נאורו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מנאורו מדליית כסף באיגרוף. יחד עם זאת, ההשתתפות של נאורו במשחקים היא בעיקר סמלית.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של נאורו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה נאורו עד כה. המשלחת כללה 4 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האיגרוף בה היא זכתה במדליית כסף בקטגוריית משקל זבוב (עד 51 ק"ג) בנים. המשלחת סיימה במקומות האחרונים בענפים אתלטיקה והרמת משקולות.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער הקודמת המשלחת לא זכתה במדליה וסיימה במקומות האחרונים בענפים אתלטיקה והרמת משקולות.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
לוקיוס אמיליוס פאולוס (קונסול בשנת 219 לפנה"ס)
לוקיוס אמיליוס פאולוס (בלטינית: Lucius Aemilius Paullus; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי רומאי. פיקד על הכוחות הרומאיים בקרב קאנאי ונהרג במהלכו.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של מרקוס אמיליוס פאולוס, בן למשפחת הקורנליי, אחת המשפחות החזקות ביותר ברומא. בנו היה לוקיוס אמיליוס פאולוס מקדוניקוס, ונכדו היה פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס. בת נוספת שלו הייתה אמיליה פאולה, שנישאה לפובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, וילדה לו את קורנליה אפריקנה שהייתה אמם של האחים גרקכוס המפורסמים.
בשנת 216 לפנה"ס הוא מונה שוב לקונסול כשעמו מכהן גאיוס טרנטיוס וארו הפופולרי אך חסר הניסיון. אותה תקופה בזז צבאו של חניבעל את אדמת איטליה בנחת. וארו רצה לצאת לקרב מכריע נגדו, אולם פאביוס מאקסימוס חשש מכך והפציר בפאולוס לנסות למנוע זאת: "נאמן אני עליך פאולוס יותר מווארו, אם אני מבטיחך שחניבעל יאבד פה באיטליה או יברח כפליט אם איש לא יילחם בו השנה. והרי גם עכשיו אף על פי שהוא נראה כמנצח וכאדוני הארץ, לא עברה אליו שום מדינה או עיר באיטליה. כנגד זה לא נותר בידו מן הצבא אשר הביא עמו מארצו אפילו שליש אחד." הוא הסביר לפאולוס שיש לנקוט באסטרטגיה של אדמה חרוכה שכבר הוכיחה את עצמה בעבר נגד חניבעל. פאולוס השיב לו: "כשאני מכוון את לבי כנגד נפשי פאביוס, נוח לי לעמוד בפני חניתות האויבים מלהיות תלוי שוב בגזר דינם של אזרחי עירי. אבל מאחר שהדבר נוגע למולדת אשתדל להיות מצביא טוב בעיניך מבעיני כל העומדים כנגדך בתוקף." אולם השפעתו של וארו הייתה גדולה יותר, ולמרות מחאותיהם של פאולוס ופאביוס קובץ צבא גדול של בין 40,000 ל-80,000 איש לצורך השמדת חניבעל.
מכיוון ששניהם היו קונסולים, וארו ופאולוס התחלפו בפיקוד מדי יום ביומו. פוליביוס טוען שווארו פיקד על הצבא ביום הקרב. אולם חלק מהחוקרים המודרניים חושדים שהוא שיקר משום שהיה מקורב לאחד מנכדיו של פאולוס. אולם ככל הנראה ממילא ההוראה לתקוף הגיעה מהסנאט ולא מאחד הקונסולים. וארו פיקד על האגף הימני ופאולוס פיקד על האגף השמאלי בקרב, הנודע כקרב קאנאי.
כנגד 80,000 הרומאים, הציב חניבעל 40,000 קרתגים. על פי המסופר במהלך הקרב פאולוס נפל מסוסו, בני לווייתו קפצו מסוסיהם כדי לעזור לו. כשראו זאת הפרשים האחרים סברו שהפקודה היא לרדת מהסוסים ולהילחם רגליים. ובזה אחר זה קפצו כולם. כשראה זאת חניבעל הפטיר: "לו היו נמסרים בידי אסורים בכבלים, לא הייתי שמח כל כך!" פאולוס נפצע קשה מחיצים, וישב על סלע וציפה למותו. אחד מידידיו קורנליוס לנטולוס זיהה אותו ונתן לו סוס כדי שיוכל רכוב ולהציל את עצמו. אולם הוא השיב: "לך לנטולוס, ואמור לפאביוס מאקסימוס והעד לפניו שאמיליוס פאולוס קיים את עצותיו עד הסוף. ולא הפר דבר מכל מה שהוסכם עמו. אבל תחילה נוצח בידי וארו, ואחר כך בידי חניבעל."
גישת המקור בדיני מס בישראל
קיימות שתי גישות משפטיות אשר מגדירות מה היא ההכנסה החייבת במס. גישה בריטית אשר גורסת שלהכנסה חייב להיות מקור, וגישה אמריקנית שהיא אומרת שזה כל דבר שהוא תוספת לעושר. מדינת ישראל ירשה הגדרת המקור הבריטית (המנדטורית), מגדיר את הכנסה החייב למס כ"הכנסה ממקור", לפיכך בישראל אין הכנסה בהיעדר מקור ואין גם הכנסה במכירת המקור עצמו, כלומר רווח הון אינו חייב לכאורה במס. בשיטה הבריטית שממנו שאפנו את הגישה זו אין אפשרות להגדיר באופן ממצה את המונח הכנסה, מן הפירוט הרחב של מקורות ההכנסה התפתח, בין היתר, הכלל שלפיו תקבול שאינו נובע מאחד המקורות המפורשים אינו מהווה הכנסה חייבת למס.
לפי פרופ' אדרעי בישראל על אף אימוץ של השיטה זו כאשר סוקרים את הפסיקה הישראלית מגלים אמנם, בתחילת הדרך הישענות על דוקטרינת המקור מטעמי נוחות גרידא, אך בהמשך – גם ניסיונות להרחיב את בסיס המס מעבר לגישה המצומצמת האנגלית, ואין פסיקה חד משמעית אשר שוללת את גישה אמריקאית אשר מאפשרת להטיל מס על כל תוספת לעושר. כך לדוגמה, מוטלים אצלינו מאז שנות השישים מיסים על רווחי הון, סעיף 2(10) - סעיף העוללות המאפשר להוסיף מקורות נוספים לגבות מהם מס ולא רק כאלו שנמצאים מפורש בפקודת מס הכנסה. סעיף זה הופך את רשימת הקורות לרשימה פתוחה, והוא מונע קביעה חד-משמעית כאילו המונח הכנסה כולל רק הכנסות שנקבעו בהוראה מפורשת וברורה בפקודה.
לפיכך, בהבדל משיטה האנגלית הקלאסית בישראל ההגדרה של ההכנסה יותר רחבה. כיוצא מכך, לא רק ההכנסה שיש לה מקור בפקודה חייבת במס. באקדמיה ישנן המלצות להכיר בכך ואף לשנות את הגישה שאומצה פעם. המלומד פרופ' אדרעי סבור שניתן בכלל לוותר על תורת המקור על ידי הגדרת הכנסה ככלל תוספת ממומשת לעושר (גישה אמריקנית). פרופ' יורן אף מקצין יותר מאדרעי וממליץ בדיונו על גישת המקור להגדיר הכנסה ככלל תקבול שמומש ולקבוע שבמקרה של רווח ממכירת נכס, ימוס רק הרווח הריאלי, ושהרווח יחולק על פני תקופת ההחזקה בנכס. אך לפי הדעות שונות באקדמיה נראה שאם נעשה כן, נבטל את תורת המקור לגמרי.
פנץ
פנץ (בהונגרית: Penc) הוא כפר השוכן במחוז פשט, נפת ואץ בהונגריה.
מיקום
היישוב ממוקם כ-9 קילומטרים מזרחית לעיר ואץ, למרגלותיהם הדרומיים של מערכת הרי הצ'רהאט, קרוב להר נסאי. היישובים השכנים הם: קסג מצפון, נז'ה מצפון מזרח, צ'וואר ממזרח ועוד.
נגישות
בכביש, הכפר נגיש הכי קל מכביש 2 ומהכביש המהיר M2, באמצעות כביש המשנה 2106. אותו כביש מחבר אותו עם צ'וואר ועם הכפרים של הרי הצ'רהאט מזרחה יותר. הוא מחובר לקסג בכביש 2107.
קווי אוטובוס רבים באזור מגיעים ליישוב כמו 312, 334, 335, 336, 337, 338.
היסטוריה
בתקופת הברזל (המאה ה-6 לפנה"ס), הסקיתים התיישבו גם באזור פנץ, כבני העם הנוודים על סוסים שהיו הראשונים להתיישב באגן הקרפטים. הם הכינו את כליהם כבר על דיסק קדרות מסתובב. היה להם גם מתקן התכה של ברזל (קטן). בין שרידי בית המלאכה לעיבוד מתכת מצאו הארכאולוגים גם צינור מפוח באורך 6.5 ס"מ. היה להם יישוב למרגלות ההר ואיפשהו בקרבת מקום היה להם בית קברות. אחד הממצאים הבולטים ביותר מתקופתם מגיע מהכפר פנץ, חרב סקיתית שמצא הארכאולוג פאל פטאי במהלך חפירותיו בשנת 1958 (ניתן לראות עותק שלה במוזיאון הכפר פנץ).
שמו של היישוב הוזכר לראשונה במקורות המתועדים הידועים בשנת 1326 בשם Pynch. באותה שנה, קארוי הראשון, מלך הונגריה, נתן את האחוזה סביב הכפר לבאלאז' פוני, אדון המבצר פילק (לאחר שהבעלים הקודם נפטר ללא יורש), ואת הכפר עצמו לאחיו הצעיר זונק. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1329, הוזכר כומר הכנסייה של הכפר בפסק דין של תביעה כלשהי.
במאה ה-16 מוזכרים במסמכים מאזור זה שני יישובים: פנץ הקטן ופנץ הגדול. במהלך התקופה העות'מאנית, שני הכפרים בשם פנץ נהרסו ויושבו שוב רק במאה ה-17.
שנדור פטפי (המשורר הלאומי של הונגריה) ביקר בפנץ מספר פעמים אצל דודתו מצד אמו, אווה הרוז, שעבדה בכפר כמשרתת אצל עורך הדין אימרה קוסטולאני, אך לפטפי היו בכפר גם חברים סטודנטים. הוא בילה במקום את חג המולד של 1835 ואת הקציר של 1838.
אברשטלצל
אברשטלצל (בבווארית: Eberstalzell) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
גאוגרפיה
העיירה אברשטלצל שוכנת באזור המנהלי האוסרוקפירטל. כ-8% מאדמות העיירה מיוערות, ו-83% הן אדמות חקלאיות.
בוכקירכן
בוכקירכן (בבווארית: Buchkirchen) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
היסטוריה
בשנת 1179, בוכקירכן הוזכרה במסמך של האפיפיור אלכסנדר השלישי. בשנים אלו בוכקירכן נקראה "פויכקירכן" (Puechkirchen).
אנה גייפמן
אנה גייפמן (באנגלית: Anna Geifman) (נולדה ב-31 באוקטובר 1962) היא היסטוריונית ישראלית. פרופסור במחלקה למדעי מהמדינה באוניברסיטת בר-אילן. תחומי המחקר שלה כוללים קיצוניות ורדיקליזם, טרור והיסטוריה של תנועות מהפכניות רוסיות.
ביוגרפיה
גייפמן נולדה ב-1962 בלנינגרד, ברית המועצות, ועברה לבוסטון, מסצ'וסטס, עם הוריה ב-1976. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת בוסטון ב-1984 ודוקטורט באוניברסיטת הרווארד ב-1990 בהדרכת פרופסור ריצ'רד פייפס.
עמדות אינטלקטואליות
גייפמן חוקרת וכותבת על טרור פונדמנטליסטי של המאה ה-20 וה-21, תוך שימת דגש על דפוסים פסיכולוגיים של אלימות פוליטית באמצעות ניתוח השוואתי. היא מתמקדת בתמריצים להתנהגות קיצונית ובהשפעה של אכזריות מאורגנת על חיי היומיום והתנאים הרגשיים של אזרחים באזורים המושפעים מטרור.
גייפמן הכניסה לשיח על הטרור את ההשוואה בין קבוצות הטרור הרוסיות שלפני המהפכה לבין המבצעים העכשוויים של אלימות איסלאמיסטית. היא טוענת שבמקומות שונים בעולם, כולל המזרח התיכון, הרשת המבוזרת והבלתי פורמלית של תאי לחימה דומה מאוד לרשת ארגוני הטרור הרוסית שלפני המהפכה שפעלה לעיתים קרובות ללא קשרים חזקים זה עם זה, מעבר לעובדה שכולם פעלו בהשראת עמדות ניהיליסטיות דומות, הרסניות (והרסניות עצמיות).
גייפמן ממעיטה בחשיבותן של אידאולוגיות מהפכניות, תוך התמקדות לא בהיבטים האינטלקטואליים אלא בהיבטים הפסיכולוגיים של הטרור, שאותם היא מייחסת לקשיי הטרוריסטים להתמודד עם משברי זהות של מודרניות ופוסט-מודרניות. היא גם מדגישה נטיות פליליות הן בקרב הרדיקלים הרוסים והן בקרב הטרוריסטים העכשוויים ברחבי העולם.
לדברי גייפמן, הקורבנות הראשונים של חמאס הם האזרחים הפלסטינים, בדיוק כמו שהקורבנות הראשונים של המשטר הבולשביקי היו אזרחי רוסיה. "אתה רוצה לדעת מה קורה כשטרוריסטים עולים לשלטון? ברגע שמחבלים משתלטים על הממשלה, הם מתחילים לבנות על מה שהם עשו במחתרת. תראו את הבולשביקים, שהיו טרוריסטים לפני עלייתם לשלטון ב-1917". הם השתמשו בניסיונם הרב באלימות כדי לבנות מדינה מבוססת טרור.
בהקשר לכיבוש הרוסי את אוקראינה ציינה גייפמן כי "שום דבר לא השתנה מאז ימי הצארים והמהפכה הבולשיביקית. לרוסים אין זהות לאומית וזה מפריע להם ומניע אותם לחפש משמעות", עוד ציינה כי פוטין כבש את אוקראינה בגלל שיקולים פוליטיים של גיוס הציבור לטובתו.
יענקל אדלר
יענקל אדלר (בפולנית: Jankiel Adler; 26 ביולי 1895 - 25 באפריל 1949) היה צייר ואמן הדפס יהודי-פולני.
אודות
נולד כשביעי מבן עשרה ילדים בעיירה טושין, פרבר של העיר לודז' בפולין. בשנת 1912 החל ללמוד תחריט אצל דודו בבלגרד. בשנת 1914 עבר לגרמניה שם התגורר זמן מה עם אחותו בבארמן (Barmen, כיום כלולה בעיר וופרטל) ולמד שנים במכללה לאמנות ולאומנות.
בשנים 1918–1919 חזר ללודז' שם היה לקח חלק פעיל בקבוצה של אמני אוונגרד צעירים. בשנת 1920 הוא שב לגרמניה. בשנת 1922 עבר לדיסלדורף, שם החל ללמד באקדמיה המקומית לאמנות. בדיסלדורף אדלר נפגש עם פאול קלה, אשר ממנו הושפע בהמשך. בשנת 1928 זכה ציורו של אדלר במדליית זהב בתערוכת אמנות גרמנית בדיסלדורף. שם גם הצטרף לקבוצת האמנים יונג ריינלנד.
בשנים 1929 ו-1930 הוא יצא לסיורי לימוד במיורקה ובאתרים נוספים בספרד. בעת מערכת הבחירות בגרמניה בחודש יולי 1932 הוא פרסם יחד עם קבוצה של אמנים ואינטלקטואלים פעילי שמאל מנשר נגד המדיניות של המפלגה הנאצית ובתמיכה ברעיונות הקומוניזם. עם עליית היטלר לשלטון בשנת 1933 הוצגו שתיים מיצירותיו על ידי המפלגה הנאצית בתערוכה שנערכה במרכז האמנות במנהיים כדוגמאות לאמנות מנוונת. אדלר עזב את גרמניה ומצא מקלט בפריז תוך שהוא יוצא לביקורים רבים בפולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, רומניה וברית המועצות. בשנת 1937 הוחרמו 25 מיצירותיו בגרמניה מאוספים ציבוריים וארבע מהן נכללו בתערוכה הנודדת על אמנות מנוונת עת הוצגה במינכן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב אדלר לצבא הפולני. בשנת 1941 שוחרר מן השרות מסיבות בריאות והגיע כפליט לסקוטלנד, שם התגורר ב-Kirkcudbright. בשנת 1943 עבר ללונדון ונהיה מעורב בעולם האומנות המקומי. הוא נפטר Whitley Cottage שבאנגליה בשנת 1949. כל תשעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה.
יצירתו
אדלר הושפע בעבודתו באופן בולט מיצירותיהם של פיקאסו ולז'ה. הוא נהנה לנסות שילובי חומרים שונים, כך למשל, הוא שילב ביצירותיו תערובות חול. רבות מיצירותיו עוסקות בנושאים יהודים ומעטות מהן יצירות מופשטות. יצירותיו של אדלר מוצגות במוזיאונים בולטים באנגליה, סקוטלנד, ארצות הברית, פולין, גרמניה וניו זילנד. רבות מיצירותיו נמכרו לאורך השנים במכירות פומביות, חלקן בעשרות אלפי דולר
הר סטיבנסון (רכס דאגלס)
הר סטיבנסון (באנגלית: Mount Stephenson) הוא הר בחלקו המרכזי של רכס דאגלס, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,987 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי רכס דאגלס, והנקודה הגבוהה ביותר באי אלכסנדר. ההר השני בגובהו הוא הר אגברט (שגובהו 2,895 מטרים מעל פני הים), הממוקם 15 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר סטיבנסון.
ההר הוא ההר ה-317 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 2,987 מטרים מעל סביבתו; והוא ההר ה-97 בעולם בהתנשאותו.
ההר ממוקם בראשם של קרחון טוינבי, וקרחון סדג'וויק; ההר ממוקם 8 קילומטרים ממערב למפרץ ג'ורג' השישי.
גילוי ההר
ההר נצפה ממרחק לראשונה בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אולם המשלחת באותה עת חשבה כי רכס דאגלס כולו (כמו גם הר זה) אינם מצויים באי אלכסנדר (אלא בחצי האי האנטארקטי).
חלק זה של רכס דאנגלס נסקר בשנת 1936 על ידי סטיבנסון (Stephenson), פלמינג (Fleming), וברטראם (Bertram) אנשי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל.
הרכס מופה כולה בהתבסס על תצלומי האוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947.
ההר נסקר ומופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, הסקר הסתמך על הסקרים על הקרקע ועל תצלומי האוויר של משלחת רון.
מקור השם
ההר (וכן נונאטאק סטיבנסון) נקרא על שמו של אלפרד סטיבנסון (Alfred Stephenson), שהיה מנהיג משלחת החקר מטעם המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את אזור מפרץ ג'ורג' השישי בשנת 1936.
טיפוס על ההר
מעולם לא טיפסו לפסגת ההר.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377
גמר גביע אירופה לאלופות 1971
גמר גביע אירופה לאלופות 1971 התקיים באצטדיון ומבלי בלונדון, אנגליה ב-2 ביוני 1971, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא אייאקס אמסטרדם ההולנדית, שניצחה במשחק את פנאתינאיקוס היוונית בתוצאה 2-0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-16 של גביע אירופה לאלופות.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בזכות זכייתן באליפות המקומית לעונת. אייאקס זכתה באליפות הולנד, לאחר עונה מרשימה עם הפסד ליגה אחד בלבד, וחמש נקודות יותר מסגניתה פיינורד. פנאתינייקוס הקדימה את א.א.ק. אתונה בשמונה נקודות בפסגת הליגה היוונית לאחר שהפסידה פעמיים בלבד בליגה וניצחה 27 מתוך 34 משחקים.
המשחק עצמו נפתח בשער מהיר של דיק ואן דייק, כבר לאחר חמש דקות. ארי האן קבע את תוצאת המשחק שלוש דקות לסיום.
אייאקס אמסטרדם
בשמינית הגמר פגשה אייאקס את פ.צ. בזל השווייצרית. המשחק הראשון בבית הסתיים בניצחון מרשים של 3-0 לאייאקס. בגומלין בבזל חזרה אייאקס מפיגור 1-0 במחצית והשלימה ניצחון כפול, עם 2-1 בסיום ו-5-1 בסיכום שני המפגשים.
שלב רבע הגמר הפגיש בין אייאקס לבין סלטיק הסקוטית. לאחר קצת יותר משעה ללא שערים במשחק הראשון באמסטרדם, פרץ יוהאן קרויף את הסכר והעלה את קבוצתו ליתרון. עד לסיום כבשה אייאקס שני שערים נוספים כדי לנצח 3-0 את סלטיק. בגומלין בגלאזגו כבש ג'ימי ג'ונסטון לזכות המארחת בתוך המחצית הראשונה, אך סלטיק לא הצליחה להמשיך את הקאמבק והמשחק הסתיים בתוצאה 1-0. אייאקס העפילה לחצי הגמר בזכות 3-1 בסיכום.
בחצי הגמר פגשה אייאקס את אתלטיקו מדריד הספרדית. חאבייר אירורטה כבש במשחק הראשון במדריד על סף הירידה להפסקה, וקבע את תוצאת המשחק, 1-0 לאתלטיקו. בגומלין באמסטרדם כבש פיט קייזר כבר בדקה השמינית וקבע 1-0, ששם את הדו-קרב במצב של שוויון. עשר דקות בלבד לסיום, כשהקבוצות כבר היו בדרך להארכה, כבש סורביר והעלה את אייאקס ל-2-0. אתלטיקו הייתה צריכה שער אחד כדי לנצח בכל זאת בזכות חוק שערי חוץ, אך דווקא יוהאן ניסקנס היה זה שכבש מהצד השני, 3-0 לאייאקס בסיום, ו-3-1 בסיכום המפגשים ששלחו את הקבוצה לגמר השני בתולדותיה.
פנאתינייקוס
אלופת יוון החלה את דרכה בסיבוב הראשון עם הגרלה נוחה יחסית, אלופת לוקסמבורג ז'נס אש. במשחק הראשון בחוץ רשמה פנאתינייקוס ניצחון מינימלי של 2-1 בלבד, אך בגומלין הביתי השלימה ניצחון כפול עם 5-0 מוחץ. אנטוניס אנטוניאדיס, שסיים כמלך שערי הטורניר, הרשים במיוחד עם רביעייה במשחק.
בשמינית הגמר פגשה פנאתינייקוס את נציגת צ'כוסלובקיה, סלובן ברטיסלאבה. במשחק הראשון באתונה ניצחה פנאתינייקוס 3-0 מרשים והשיגה מקדמה משמעותית לקראת הגומלין. הפסד מינימלי של 2-1 בחוץ הספיק לפנאתינייקוס להעפיל לשלב הבא עם 4-2 בסיכום שני המפגשים.
ברבע הגמר ציפתה לפנאתינייקוס יריבה חזקה, אברטון האנגלית. במשחק הראשון בחוץ כבש אנטוניאדיס בדקה ה-81 שער מפתיע שהעלה את קבוצתו ליתרון, אך אברטון השוותה בשער דרמטי בדקה האחרונה, וחתמה את המשחק הראשון בשוויון 1-1. בגומלין באתונה לא נכבשו שערים, מה שהספיק לפנאתינייקוס על מנת להעפיל לשלב הבא בזכות חוק שערי חוץ.
בחצי הגמר פגשה פנאתינייקוס את הכוכב האדום בלגרד היוגוסלבית. במשחק הראשון בחוץ נכנעה פנאתינייקוס ליום מצוין של סטבאן אוסטוייץ', שכבש שלושער בדרך לניצחון 4-1 של הכוכב האדום. פנאתינייקוס נראתה כמי שסיימה את דרכה בטורניר, אך במשחק הגומלין נהפכו היוצרות. אנטוניאדיס כבש כבר בדקה השנייה, הוסיף את שערו השני עשר דקות בתוך המחצית השנייה, ואריסטידיס קמאראס, כובש השער בבלגרד, קבע 3-0 בדקה ה-64. הניצחון המרשים של פנאתינייקוס קבע 4-4 בסיכום שני המפגשים, וכפי שעשתה ברבע הגמר, העפילה פנאתינייקוס בזכות חוק שערי החוץ לגמר הראשון אי פעם של קבוצה יוונית בגביע אירופה לאלופות.
סיכום המשחק
שנתיים לאחר הופעת הבכורה שלה בגמר המפעל, ועונה בלבד לאחר זכייתה של יריבתה הגדולה פיינורד בתואר, הגעתה של אייאקס לגמר לא היוותה הפתעה. הקבוצה של רינוס מיכלס ובכיכובו של יוהאן קרויף התחזקה מאז הגמר שהפסידה, והגיעה למשחק במטרה לזכות בתואר לראשונה בתולדותיה. מנגד, התייצבה פנאתינייקוס של כוכב העבר פרנץ פושקש למשחק הגמר כהפתעה גדולה. על אף גודל ההפתעה, הוכיחה פנאתינייקוס שהיא ראויה למעמד, לאחר שהדיחה קבוצות בכירות כמו אברטון והכוכב האדום בלגרד בדרכה לגמר. הקפטן מימיס דומאצוס היה הכוכב הגדול של הקבוצה. באותה תקופה הוא כבר הוביל את פנאתינייקוס לשבע אליפויות מקומיות, והוביל כקפטן גם את נבחרת יוון. כמו כן, הציגה הקבוצה את מלך שערי הטורניר, אנטוניס אנטוניאדיס, שכבש עשרה מתוך 16 שעריה של פנאתינייקוס בטורניר.
אייאקס הייתה פייבוריטית לזכייה, ועשתה צעד משמעותי לעברה כבר בדקה החמישית. הגבהה של פיט קייזר מאגף שמאל מצאתה את ראשו של דיק ואן דייק, שהמשיך בנגיחה לפינה ופנימה, 1-0 מוקדם לאייאקס. החל מאותה דקה השתלטה אייאקס לחלוטין על המשחק. תוכנית המשחק של פנאתינייקוס כללה בעיקר כדורי גובה לעברו של אנטוניאדיס, אך הוא כוסה היטב לאורך המשחק על ידי ברי האלסהוף, ופנאתינייקוס התקשתה לייצר מצבי הבקעה. יכולת גבוהה של השוער טאקיס איקונומופולוס מנעה מאייאקס להגדיל את היתרון, והמחצית הסתיימה בתוצאה 1-0.
בהפסקת המשחק נאלץ קשרה של אייאקס ניקו ריינדרס, שסבל מלחץ דם גבוה, לצאת בחילוף לאחר שהתעלף בחדר ההלבשה. אייאקס ביצעה חילוף נוסף במחצית, כשהעלתה את ארי האן על חשבונו של שאק סווארט. פנאתינייקוס הפגינה משחק הקרבה מרשים, שחקניה ביצעו תנועה ללא הרף והיא אף הייתה קרובה לשוויון מספר פעמים, אך יתרון האיכות של ההולנדים הכריע כשאייאקס עלתה ליתרון 2-0, שלוש דקות לסיום. יוהאן קרויף מסר בין שני שחקני הגנה למחליף האן, שמקרוב מצא את הרשת וקבע את תוצאת המשחק.
על אף המחמאות לקבוצתו של פושקש, זכתה אייאקס בפעם הראשונה בתואר מחזיקת גביע אירופה לאלופות, מבין שלוש זכיות רצופות.
יחסי הממלכה המאוחדת–פנמה
יחסי הממלכה המאוחדת–פנמה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת לפנמה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 באפריל 1908. בשנת 2020 סיכמו שתי המדינות כי למרות פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי, יימשכו יחסי הסחר בין המדינות ואף יתרחבו
קוד לבוש
קוד לבוש הוא מערכת של כללים המגדירה את אופי לבושו של אדם בנסיבות מוגדרות. קוד הלבוש עשוי להכיל ירידה מדויקת לפרטי הלבוש הנדרשים, היוצרת מדים, ומנגד הקוד עשוי להותיר לאדם מידה רבה של חופש בחירה במסגרת מערכת כללים זו.
קביעה של קוד לבוש
קוד לבוש עשוי להיות מעוגן בחוק. כך לדוגמה במדינת ישראל קובע החוק קוד לבוש "צנוע והולם" לאלה הבאים בשערי בתי-הדין הרבניים בישראל, "תלבושת הולמת" למבקרים בכותל המערבי, "לבוש הולם" לנהגי מוניות המסיעים נוסעים מנמל התעופה בן-גוריון.
קוד לבוש עשוי אף להיקבע על ידי ארגונים וגופים פרטיים ולחייב את כל המבקש להיכנס בשערי מוסדותיהם, כך למשל, יכולה מסעדה לחייב את לקוחותיה ללבוש חולצה, או לנעול נעליים (דרישה המופיעה לעיתים במסעדה הסמוכה לחוף הים, מקום שבו צורת הלבוש אינה מובנת מאליה).
קוד לבוש בדת, בתרבות ובאמנות
דתות שונות מכילות קוד לבוש כחלק ממערכת הציוויים הדתית, או שקוד הלבוש נהוג בקרב מאמיני הדת כדי לסמל את דבקותם בה.
הקוראן מציב קוד לבוש למאמינים. לנשים, הוא מדגיש את הצניעות: "ואמור לאישה המאמינה להשפיל את מבטה ולשמור על איבריה האינטימיים, ולא להציג את קישוטיה (על פי הפרשנות האסלאמית, צורת הגוף והשיער) לבד מאלה שבדרך כלל חשופים (על פי הפרשנות, פניהן וידיהן) ולמשוך את כיסויי הראש על החזה, ושלא תציג את קישוטיה אלא לבעלה, אביה, אבי בעלה, בניה וכו'" (סורה א-נור, 31). קרובים אלה מכונים ה"מהרהם" שלה. לגברים יש קוד לבוש קשוח פחות: עליהם להיות מכוסים מהברך ועד למותניים.
בתרבות העסקים היפנית מתקיים קוד לבוש רשמי של חליפות עסקים ועניבות. בקיץ 2005 פתחה ממשלת יפן במסע התעמולה Cool Biz להתייעלות אנרגטית על ידי העלאת טמפרטורת המזגנים במשרדי ממשלה והמליצה על לבוש אוורירי יותר, ללא מקטורן ועניבה. הדבר התקבל במבוכה ובלבול מצד העובדים, בעיקר כי אצל עמיתיהם במגזר הפרטי לא השתנה קוד הלבוש.
שיטת לימוד המחול הוותיקה ביותר היא שיטת הלמידה של הבלט הקלאסי, המתאפיינת במערך שיעורי בלט מקובע ומוגדר בפרוטרוט לאורך שנים, משמעת חזקה, קוד לבוש קפדני ותחרותיות גבוהה.
בפנקס הקהילה היהודית ההיסטורית בברלין, נקבעה תקנה כי הפרנסים חייבים להגיע לאסיפות בלבוש "סרבל" (סוג לבוש עליון), והוטל קנס למפר חובה זאת. לחובה צורף נימוק "שיהיה עליו אימת הציבור ומורא שמים"
הבדלי מגדר
בחברה המערבית טוקסידו הוא קוד לבוש רשמי לחליפת שרד לגברים, המשתתפים באירוע המתקיים בשעות הערב או לאירועים רשמיים אחרים המחייבים קוד לבוש זה. נשים המגיעות לאירוע כזה נדרשות ללבוש שמלת קוקטייל או שמלת ערב ארוכה.
קוד לבוש בבתי ספר
במדינות רבות בעולם קיים קוד לבוש בבתי הספר, המחייב לעיתים את התלמידים בלבישת מדים ("תלבושת אחידה"). יש הטוענים כי תלבושת אחידה תורמת לקידום המשמעת בקרב התלמידים, לעידוד הלמידה ולהפחתת האלימות. באזורים בארצות הברית בהם קיימים מאבקים אלימים בין כנופיות, קוד לבוש בבית הספר אוסר על פרטי לבוש האופייניים לתלבושתם של חברי הכנופיות, במטרה להפחית את הסיכון למקרי אלימות בתחומי בית הספר.
תלבושת אחידה בבתי הספר בישראל
ב-1938 החליטה מחלקת החינוך של הוועד הלאומי להנהיג תלבושת אחידה בכל בתי הספר העבריים. לצורך גיבוש המדים התמנתה ועדה בהשתתפות רופא, אמן צייר, מורה לתפירה ואחד היצרנים. המניע המוצהר להחלת התלבושת האחידה היה קידום תוצרת הארץ בענף ההלבשה. נימוקים נוספים שעלו באותה התקופה, הרלוונטיים עד היום: טשטוש פערים סוציו-אקונומיים, פיתוח תחושת השתייכות למוסד ומענה לטרוניה בבקרים: "אין לי מה ללבוש". שנה קודם לכן, החליטה מועצת עיריית תל אביב על הנהגת תלבושת אחידה בכל בתי הספר בעיר.
ההנחיה הארצית לא החזיקה לאורך ימים. עם קום המדינה לא גובשו, ככל הנראה, החלטות מחייבות בעניין. ב-1955 חויבו תלמידי בתי הספר התיכוניים בתל אביב לפקוד את ספסל הלימודים בלבוש אחיד.
ב-1958 יצאה הוראה מחייבת מטעם משרד החינוך בנוגע ללבוש האחיד. מדי החורף כללו: חולצות מבד מגבת ומפלנל, אפודות, מכנסיים כחולים או חצאיות כחולות מצמר לבנות. הטרוניות על מחירם הגבוה של המדים לא אחרו לבוא, כבימים ימימה.
ב-1967 החליט אגף החינוך בעיריית ת"א בלחץ ההורים, להתיר לתלמידות התיכון להגיע לבושות במכנסיים בימים קרים וגשומים, "אך לא מסטרץ' ולא צמודים לגוף". עד כה מותר היה לבוא במכנסיים רק עם הצגת אישור רפואי. הנושא המשיך להעסיק את מערכת החינוך גם בעשורים הבאים. כך למשל, הורה שר החינוך, זבולון המר, ב-1978, שאין לחייב תלמידים לקנות וללבוש תלבושת אחידה, כדי לא לגרום להוצאות רבות להורים. בספטמבר אותה השנה יצא חוזר לבתי הספר ממטעם משרד החינוך, שהשתמע ממנו כי קוד הלבוש הוא בגדר המלצה בלבד: "רוב ההורים צריכים להביע את רצונם להנהיג תלבושת אחידה בבית הספר". עוד צוין כי על התלבושת להיות צנועה ופשוטה. בשנת הלימודים המדוברת כבר נעשה ניסיון לבטל את התלבושת האחידה לתלמידי השמינית בבית הספר אליאנס שבתל אביב, כהענקת מנדט של בגרות לתלמידים
(ראו תמונה).
ב-2004 המליץ משרד החינוך, תחת השרה לימור לבנת להנהיג תלבושת אחידה בבתי הספר, אך השאיר את ההחלטה לשיקול מוסדות החינוך עצמם, כדי שהעניין יוכרע "בתהליך חינוכי דמוקרטי. באותה השנה הונהגה ב-1,166 בתי ספר בישראל תלבושת אחידה.
בשנת הלימודים תשע"ב, 2010, הונהגה תלבושת אחידה בכל בתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים בארץ, על פי הנחיית שר החינוך, גדעון סער. זכות ההכרעה לגבי תלמידי התיכון, נותרה בידי בית הספר.
מקומות עבודה ומעמד חברתי
במקומות עבודה רבים מונהג קוד לבוש אחיד. בחלק מחברות האוטובוסים בישראל, למשל, נהוגה תלבושת ייצוגית אחידה.
מקור המונח צווארון כחול מצוי במדים שהיוו קוד לבוש במקצועות התעשייה במאה ה-19. עובדי התעשייה ועבודות הכפיים נוהגים ללבוש בגדים עמידים בפני לכלוך. מאפיין פופולרי של בגדים אלה היה ועודנו בגדי עבודה בצבע כחול. כחול הוא גם הצבע הפופולרי של סרבלי העבודה שלובשים עובדים אלה, שכוללים פעמים רבות את שם החברה מודפס בצד אחד ותג זיהוי עם שם העובד בצד השני. על פי רוב בגדים אלה נרכשים ומסופקים לעובדים על ידי המעביד. הפופולריות של הצבע הכחול בקרב אנשים שעסקו בעבודת כפיים עמדה בניגוד לחולצה הלבנה, שבאופן היסטורי הייתה הלבוש המקובל בסביבת העבודה המשרדית. קוד הלבוש השונה סייע לזהות את המעמד הסוציו-אקונומי אליו השתייכו האנשים. עם זאת, הבחנה זו הולכת ומיטשטשת, ככל שגובר הביקוש לכוח אדם מקצועי ומיומן, ובשל הגידול שחל במשרות במגזר השירותי, שאינן מצריכות עבודת כפיים, אך שכרן נמוך. המונח "צווארון כחול" יכול לשמש גם כשם תואר, המתאר את סביבתו של עובד הצווארון הכחול, לדוגמה: שכונת צווארון כחול, מסעדת צווארון כחול וכו'.
קוד לבוש צבאי
בדומה לשאר צבאות העולם, צה"ל מנהיג קוד לבוש אחיד על חייליו - מדי צה"ל.
הפניית הלחי השנייה
הפניית הלחי השנייה היא מונח שמקורו בדרשה על ההר הקוראת לאדם שלא לנקום במי שפגע בו, עד כדי כך שיביא עצמו לקבל ברצון פגיעה נוספת. קטע זה יכול להתפרש כאילו הוא מבטא תמיכה בפציפיזם.
בכתבי הקודש הנוצריים
מקור הביטוי בדרשת ההר בברית החדשה בבשורה על פי מתי פרק ה'. חלופה קוטבית ל"עין תחת עין" ניתנת על ידי ישו הקורא לא להתנגד לרשע. אם יסטור על הלחי הימנית, יש להושיט לו את הלחי השנייה. אם ייקח את הטוניקה יש לתת לו את המעיל, אם כופה ללכת עמו מיל, יש ללכת עמו שני מילים.
אנרכיזם נוצרי
על פי פרשנות אשר לוקחת את הנאמר פשוטו כמשמעו, הקטעים קוראים לאי-התנגדות מוחלטת עד כדי סיוע לתוקפן. דבר זה מנוגד לחלוטין לפעילות להגנה עצמית שכל ממשלה מחויבת לה. לפיכך ניתן למצוא בפרשנות זו תמיכה באנרכיזם נוצרי. דבר זה בא לידי ביטוי אצל לב טולסטוי בספרו מ-1894: "ממלכת האלוהים שבתוכך".
התנגדות לא אלימה
המלומד וולטר ווינק, בספרו "Engaging the Powers: Discernment and Resistance in a World of Domination", מפרש את הקטע בקריצה כאילו בא לבטא חתירה מתוחכמת תחת מבני הכוח של התקופה.
בתקופתו של ישו, אומר ווינק, מכה על גב היד של אדם שנחשב לבן מעמד סוציו-אקונומי נמוך יותר הייתה אמצעי לבטא בו סמכות ודומיננטיות. אם הנרדף "הפנה את הלחי השנייה", עמד התוקף בפני דילמה: יד שמאל שימשה למטרות לא נקיות, ולכן מגע בה לא היה מכובד. האלטרנטיבה, פשוט להכות את האדם, נתפסה כהצהרה שהתוקף והמותקף הם בעמדת שוויון. לפיכך, בהפניית הלחי השנייה, הנרדף תבע שוויון.
הקריצה מפרשת את הפסוק הבא מדרשת ההר כשיטה לגרום לתוקף לעבור על החוק. החוק הרומי באנגריה איפשר לשלטונות הרומאים לדרוש מתושבי השטחים הכבושים לשאת מסרים וציוד במרחק של מיל אחד, אך אסר לאלץ אדם ללכת רחוק יותר ממיל בודד.
בין יהדות לנצרות
כמה הוגים יהודים ציינו שהדרישה להפנות את הלחי השנייה מבדילה בין היהדות לנצרות מכיוון שהיהדות אינה מציגה תביעה כזו למאמיניה. הבחנה כזו היא בדרך כלל פולמוסית ומדגישה את יתרונה המוסרי של היהדות על פני הנצרות. למשל, הרב יובל שרלו סיכם את הניואנסים של ההבחנה בין הדתות תוך הדגשת עדיפותה של היהדות על הנצרות, בכותבו:
יצחק שחיבר
הרב יצחק משה שחיבר (ה'תרע"ב, 1912 - כ"ז באב ה'תש"ן, 18 באוגוסט 1990) היה רב, פוסק, משיירי חכמי ארם צובא ורבה של קהילת הספרדים בבואנוס איירס, ארגנטינה.
ילדותו
נולד בחלב שבסוריה בשנת ה'תרע"ב, לרב משה שחיבר.
קנד היט
קנד היט (באנגלית: Canned Heat; בתרגום חופשי: חום משומר) הייתה להקת בלוז רוק ובוגי ווגי אמריקאית שהוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1965. הלהקה הייתה לפופולרית בעיקר בזכות הפרשנות והניסויים המוזיקליים שלה במוזיקת הבלוז. הלהקה הוקמה על ידי שני חובבי בלוז מלוס אנג'לס, אלן וילסון ובוב הייט, שקראו ללהקה כך על שם משקה אלכוהולי חריף ומסוכן שהשחורים באמריקה של תחילת המאה העשרים היו מכינים מפאת חוסר כסף. השם "Canned Heat" (חום משומר) מיוחס לשיר מאת טומי ג'ונסון, "Canned Heat Blues" משנת 1928.
יצחק שחיבר
ילדותו
בהיותו צעיר לימים התייתם מאביו, ובשל הרעב הגדול ששרר אז, הוא ואחיו עבדו שעות רבות ברוכלות כדי לסייע בפרנסת המשפחה. אחיו אברהם נפטר בילדותו מרעב, בפתח אחת החצרות. ברם, למרות הקשיים הרבים השקיע את כל זמנו הפנוי בלימוד תורה בהתמדה.
קנד היט
לאחר שהופיעה הלהקה בפסטיבל הפופ במונטריי, הלהקה זכתה בפרסום רב ופופולריות גדולה עם ההרכב המקורי שמורכב מבוב הייט (שירה), אלן וילסון (גיטרה, מפוחית ​​ושירה), הנרי וסטין (גיטרה מובילה) לארי טיילור (גיטרה בס), ואדולפו דה לה פארה (תופים). למעשה, ההרכב המקורי כלל גם את המתופף פרנק קוק, אך זה עזב לאחר שהוציאו את אלבומם הראשון Canned Heat. הלהקה הוציאה מספר גדול של להיטים (ביניהם "On the Road Again" ו-"Going Up the Country" שהיו ללהיטים בינלאומיים) וקיבלה פופולריות עצומה בארצות הברית, אך יותר מכך באירופה ואוסטרליה. בשנת 1969 הופיעה הלהקה בפסטיבל וודסטוק, והופעתם שם נחשבת להופעת הפריצה של הלהקה.
יצחק שחיבר
ילדותו
למד תורה בישיבת דגלי תורה מפי מורו ורבו הרב משה טוויל מעלי הכהן ומפי הרב סלים זעפראני. בהמשך ירד ממנו עול פרנסת אחיו ואמו, והוא עסק בתורה משך שמונה עשרה שעות ביממה, עד שהיו רבותיו מפצירים בו מעת לעת שיצא מספר דקות אל החצר לשאוף אוויר צח ולנוח מעט.
תלמוד התורה בחלב
הרב משה טוויל הרבה לשבחו ובהיותו בן שמונה עשרה בלבד הפקיד בידיו את ניהול תלמוד התורה הגדול של חלב, בו למדו אז כשבע מאות ילדים, מפיהם של כארבעים מלמדים. משרה זו סייעה לו מאוד בפרנסתו ופרנסת ביתו.
קנד היט
המוזיקה של הלהקה נחשבת לפורצת דרך ו"מודדת" את גבולות הבלוז והבוגי ווגי המסורתיים. הלחנים של הלהקה מתאפיינים בתפקידים מורכבים, הרמוניות ולעיתים סולואי גיטרה פסיכדליים ארוכים, לצד בלוז מסורתי. הלהקה הביאה את מוזיקת הבלוז והבלוז רוק לקהל ההיפים, והופיעה עם חומרים מקוריים בפסטיבלים רבים לאורך שנות השישים ושנות השבעים. שירם "Going the Country" היה לאחד מהמנוני התנועה ההיפית. ההרכב המקורי היה למצליח ביותר והיה קיים בין השנים 1966 ל-1969, אז עזב הגיטריסט הנרי וסטין את הלהקה; שנה מאוחר יותר נפטר בטרם עת הגיטרסיט, הזמר וכותב השירים העיקרי של הלהקה אלן וילסון. הלהקה אמנם המשיכה את פעילותה עד שנת 2019, אך חברי ההרכב המקורי כבר לא היו שותפים בה.
יצחק שחיבר
תלמוד התורה בחלב
בשנת ה'תש"ה שלח מכתב אל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בו הוא קובל על כך שראשי הציונות מעלים ילדים מארם צובא וממקומות אחרים אל ארץ הקודש ושם הם ממירים את דתם ועוקרים מהם את הדת והמצוות.
קנד היט
אדולפו דה לה פארה היה החבר היחיד מהרכב הלהקה של שנות ה -60 שנשאר בלהקה עד פירוקו. הוא אף כתב ספר על תולדות הלהקה, תחת הכותרת "Living the Blues", שמו של אחד האלבומים המצליחים של הלהקה.
הקמה ושנים ראשונות
הלהקה החלה בתוך קהילת אספני תקליטים בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בשנת 1965. בוב הייט, אז בן 20 בלבד, היה מוכר וקונה תקליטי בלוז מאספנים נוספים, וביתו שבקניון טופאנגה, קליפורניה, היה למקום מפגש ידוע באזור עבור חובבי הז'אנר. בתחילת אותה שנה התיידדו אלן וילסון ובוב הייט, שניהם מוזיקאים מלבד היותם חובבי בלוז, להקים יחד עם אספנים נוספים להקה. השניים גייסו את הנגנים מייק פרלוין כגיטריסט, סטיוארט ברוטמן כבסיסט וקית סוייר כמתופף. אלא שפרלוין וסוייר פרשו בתוך מספר ימים, ולכן קני אדוארדס שהיה חבר של וילסון התנדב להחליף את פרלוין, והמתופף החובב רון הולמס הסכים לתופף עבורם באופן זמני.
יצחק שחיבר
תלמוד התורה בחלב
כעבור מספר שנים נפל למשכב ובמשך שישה חודשים היה מרותק למיטתו, ועלה חשש לחייו. באותו זמן מינה כממלא מקום את הרב שחוד (שאול) שרים תחתיו לניהול הת"ת.
קנד היט
הקמה ושנים ראשונות
אחד מחבריו של הייט שהכיר בכנס אספנות בשם הנרי וסטין (שפרש מלהקתו של פרנק זאפה, "מאד'רס אוף אינבנשן" ) ביקש להצטרף ללהקה, והתקבל כגיטרה תומכת לזאת של אדוארדס. עד מהרה עזב אדוארדס את הלהקה והותיר את וסטין להיות הגיטרסיט המוביל בהרכב, תפקיד שהתברר כי התאים לו עד מאוד; במקביל הצטרף פרנק קוק ללהקה ובכך החליף את הולמס כמתופף. קוק כבר היה בעל ניסיון מקצועי משמעותי הרבה יותר מלכל אחד אחר בהרכב, לאחר שהופיע עם אמני ג'אז כמו הבסיסט צ'ארלי היידן, החצוצרן צ'ט בייקר והפסנתרן אלמו הופ. הוא אף שיתף פעולה עם אמני מוזיקת נשמה שחורים כמו שירלי אלי ודובי גריי.
יצחק שחיבר
תלמוד התורה בחלב
בהמשך התרפא ושב לאיתנו, והרב טוויל מינה אותו לאחראי על קשרי הקהילה היהודית מול הממשל הסורי, ובמסגרת מינוי זה פעל רבות לפיתוח הקהילה וחיזוק מעמדה. אחר פרעות חלב סייע ליהודים רבים מחלב להבריח את משפחותיהם מחוץ לסוריה, וכאשר נודע הדבר לשלטונות וחפשוהו - ברח גם הוא ללבנון.
בארגנטינה
כעבור תקופה קצרה בלבנון נקרא על ידי הקהילה היהודית בארגנטינה לבוא ולשמש כרבם וכמורה דרכם.
קנד היט
הקמה ושנים ראשונות
המפיק ג'וני אוטיס הקליט את האלבום הראשון בפועל של הלהקה בשנת 1966 עם ההרכב של הייט, ווילסון, קוק, וסטין וברוטמן; אך התקליט לא שוחרר עד 1970, אז הופיע בשם "Vintage". במהלך קיץ 1966 עזב סטיוארט ברוטמן את הלהקה לאחר שחתם על חוזה הקלטות עם להקת ריקודי בטן ארמנית. שאר החברים ניסו לתקשר עם ברוטמן, וזה הסביר להם כי מצא עבודה טובה יותר. לצערו, הם כבר מצאו לו מחליף כשהתברר לו שהחוזה שעליו חתם לא יתממש לבסוף, ובכך מצא את עצמו בחוץ. במקומו של ברוטמן בלהקה צורף מארק אנדס, שהיה חבר בלהקה באופן זמני כמה חודשים, ולבסוף הוחלף על ידי הבסיסט לארי טיילור, שהצטרף במרץ 1967.
יצחק שחיבר
בארגנטינה
בשנת ה'תשי״ד 1953 היגר הרב שחיבר עם משפחתו מלבנון, השתקע בבואנוס איירס וייסד את קהילת 'יסודי הדת', הקיימת עד היום. בנוסף הקים את ישיבת 'בית דוד' ועמד בראשה.
בתחילת שבתו בארגנטינה סבר שיש לבטל את החרם נגד גיורים במדינה, אותו תקנו הרב סתהון והרב גולדמן, בשל שעת הדחק הגדולה ומתוך רצון למנוע התבוללות. אולם ברבות השנים אימץ את הגישה המחמירה ונלחם בגיורים "שאנו עדים בדבר שלא ישמרו כלל וכל מה שעושים ומתגיירים רק אחיזת עיניים" אותם ערכו "רבנים חרדים ומומחים", כאשר הכוונה לרב דוד כהנא, רבה של ארגנטינה באותה העת, אותו כינה "ד"ר כהנא". הרב שחיבר פנה לרבנים רבים בבקשה שיפרסמו את דעתם המתנגדת לגיורים אלה, חלקם הסכימו איתו ונעתרו לבקשתו, ויש שהפציר בו שלא ימנע מלגייר, אלא ינסה לשפר את תהליך ההכנה לגיור, כך שהגיור יהיה "לשם שמים במידה שהיא".
קנד היט
הקמה ושנים ראשונות
טיילור היה חבר לשעבר בלהקת The Moondogs ואחיו של המתופף של מל טיילור, וכבר בהופעות והקלטות עם The Moondogs. במתכונת זו (הייט, וילסון, וסטין, טיילור, קוק) הלהקה החלה להקליט באפריל 1967 עבור ליברטי רקורדס הם הקליטו את השיר "Rollin' and Tumblin'" באותו החודש, שלימים הפך לסינגל הראשון של Canned Heat. האלבום הרשמי הראשון, Canned Heat, שוחרר כעבור שלושה חודשים בלבד ביולי 1967. האלבום היה מורכב כולו מגרסאות כיסוי, בשונה מאלבומיהם הבאים שכללו קטעים מקוריים רבים. האלבום היה פופולרי מאוד והגיע למקום 76 במצעד בילבורד הוט 100 של אותה שנה.
פריצה (סוף שנות השישים)
הופעת הפריצה של הלהקה הייתה בפסטיבל הפופ של מונטריי ב־17 ביוני 1967. ההופעה נחשבת לאחד הביצועים המעולים ביותר של הלהקה בהופעה חיה, ובה הקהל הרחב נחשף להרכב הבלוז. תמונתם של חברי הלהקה בהופעה הופיעה אף על שער מגזין ה"דאון ביט", יחד עם ביקורת חיובית מאוד: "וסטין ווילסון הם אולי הצוות הטוב ביותר בעולם הגיטרות, ווילסון בהחלט הפך לנגן מפוחית-הבלוז האהוב על הקהל. יחד עם הסולן החזק בוב הייט, הם ביצעו את שירי הבלוז בצורה כל כך נהדרת עד כי נראה ששאלת הגזע לא רלוונטית".
יצחק שחיבר
בארגנטינה
בשנת --- ביקר בישראל, ופגש את הרב מסעוד בן שמעון. בשיחתו עמו אמר כי מודל כוללי האברכים כיום אינו מוצלח דיו, וכי במקום להביא אברכים שכבר גדלו בתורה לתוך הכולל, טוב יותר לקחת ילדים שטרם גדלו בחכמה, לגדלם ולשלם להם משכורת קטנה, ואת יתרתה לשמור להם בצד. והוסיף כי אם יהיה מי שיעשה זאת הוא יירתם לסייע לו.