cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טארין מנינג
פעילות נוספת
משנת 2005 עד 2009 ניהלה מנינג קו אופנה בשם "Born Uniqorn" עם חברתה הטובה טרה ג'יין. המותג הוקם בסתיו 2005 ועבד עם ארגוני צדקה רבים בלוס אנג'לס. סמלי האופנה של מנינג הם קייט מוס, ניקול קידמן, קייט בלאנשט וקייט וינסלט.
מנינג הופיעה בקמפיינים של מותגי האופנה Juicy Couture ושל Frankie B. באפריל 2011 הצטלמה בעירום לשער המגזין של "פלייבוי".
חיים אישיים
נכון לשנת 2020, מנינג מתגוררת בפאלם ספרינגס, קליפורניה. בשנת 2017, מנינג הצהירה שהיא הטרוסקסואלית ואינה מזדהה כחלק מקהילת להט"ב למרות ההיסטוריה שלה של עם נשים.
ב-21 בספטמבר 2005 מנינג הייתה על טיסה 292 של "JetBlue", שנסעה משדה התעופה ברבנק הוליווד בברבנק, קליפורניה, לנמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק. עד שביצעה נחיתת חירום במטוס האיירבוס A320 בנמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס לאחר שכן הנסע של המטוס נפגם. אף אדם לא נפצע בתקרית. לדבריה אירוע זה היה "הסוריאליסטי והחוץ-גופי" ביותר שחוותה.
בעיות משפטיות
ב-12 באוקטובר 2012, מנינג נעצרה בגין תקיפת העוזרת האישית והמאפרת שלה, הולי הרטמן. הרטמן, שהתגוררה באותה עת בדירתה של מאנינג, בחרה שלא להעמידה לדין. בנובמבר 2012 קיבלה מנינג עסקת טיעון ובו תבצע יום אחד של עבודות שירות ובמידה ובששת החודשים הקרובים המקרה לא יחזור על עצמו התיק ייסגר.
בנובמבר 2014, מנינג נעצרה בגין הפרת צו איסור פרסום ואיומים פליליים על בת זוגה דאז, ז'נין הלר. בשנת 2015, מנינג האשימה את הלר בהטרדה. הלר נידונה לארבעה חודשי מאסר בגין הפרת תנאי הסדר הטיעון שלה. לפני החרפת מערכת היחסים ביניהם, הלר ומנינג חיו יחד במעונה של הלר בניו יורק. בשנת 2016, התגלה כי מנינג בדתה הפרות מגע, וכתוצאה מכך הלר נעצרה באופן כוזב ונכלאה באמצעות הסדר טיעון כפוי. נכון לשנת 2020 הלר לא נקטה בצעדים משפטיים נגד מנינג או התובע המחוזי במנהטן.
בשנת 2016, מנינג הואשמה בשנית על תקיפתה של הולי הרטמן, שהגישה בקשה לצו הרחקה ממנינג אולם בקשתה נדחתה. לטענתה של הרטמן, תקיפה זו הייתה רק אחת ממספר תקיפות של מנינג, כשהאחרונה התרחשה בסוף 2015 בדירתה של מנינג במנהטן. תמונות מאותה התקרית הופצו ברשתות המדיה.
בשנת 2019, מנינג טענה שפרצו לדירתה ב"צורה אפית" והייתה קורבן של "פשעי סייבר" ו"בריונות ברשת" לאחר שפרסמה כמה פוסטים שכללו הערות מזלזלות על צוות השחקנים ש"כתום זה השחור החדש".
שנות ה-70 של המאה ה-3
שנות ה-70 של המאה ה-3 היו העשור השמיני של המאה ה-3, החלו ב-1 בינואר 270 והסתיימו ב-31 בדצמבר 279.
פיזיקה אסטרו חלקיקית
אסטרופיזיקה חלקיקית, הידועה גם בתור אסטרופיזיקה חלקיקית, היא ענף בפיזיקת חלקיקים העוסק בחלקיקים יסודיים שמקורם בחלל ועל הקשר של החלקיקים הללו לאסטרופיזיקה וקוסמולוגיה. זהו תחום מחקר חדש יחסית הנובע מיצירת קשר תאורטי בין פיזיקת החלקיקים, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, פיזיקת גלאים, יחסות, פיזיקה במצב מוצק וקוסמולוגיה. אחד ממניעי יצירת התחום היה הגילוי של תנודות ניטרינו (neutrino oscillation), תחום עבר התפתחות מהירה גם בחלק התאורטי וגם בחלק המעשי, מאז שנות האלפיים (2000).
היסטוריה של התחום
פיזיקה אסטרו-חלקיקית התפתחה מתוך אסטרונומיה אופטית (optical astronomy). עם הצמיחה של טכנולוגית הגלאים אשר הביא לשיפור ההבנה של האסטרופיזיקה, אשר מעורבים בא מספר רב של תחומים בפיזיקה כגון מכניקה, אלקטרודינמיקה, תרמודינמיקה, פיזיקת פלזמה, פיזיקה גרעינית, תורת היחסות, ופיזיקת החלקיקים. פיזיקאים אשר חוקרים חלקיקים מצאו שמחקרם מצריך להיעזר באסטרופיזיקה בגלל הקושי להפיק חלקיקים עם האנרגיה השווה לאילו שנמצאים בחלל. לדוגמה, הספקטרום של הקרינה הקוסמית מכיל חלקיקים עם אנרגיות גבוהות שמגיעות עד ל-10^{20} אלקטרון וולט, כאשר התנגשות בין פרוטון לפרוטון במאיץ החלקיקים הגדול מגיעה לאנרגיה של 10^{12} אלקטרון וולט (בערך).
ניתן לייחס את התחלת העיסוק בנושא בשנת 1910, כאשר פיזיקאי גרמני בשם תיאודור וולף (Theodor Wulf) מדד את היינון באוויר, אינדיקטור לנוכחות קרינת גמא, בתחתית ובראש מגדל אייפל. הוא מצא כי יש הרבה יותר יינון בראש המגדל מאשר מה שהיה צפוי בעקבות ההנחה שהגורם לקרינה היה מקור קרקעי בלבד.
הפיזיקאי האוסטרי, ויקטור הס, שיער כי חלק מהיינון נגרם על ידי קרינה מהשמיים. כדי להגן על ההשערה הזאת, הס תכנן מכשירים המסוגלים לפעול בגובה רב מאוד ומכשירים אלו מדדו רמות יינון בגובה של עד כ 5.3 קילומטר. בין השנים 1911 עד 1913, הס טס כעשר פעמים כדי למדוד את רמות היינון בגובה רב.
לפי מדידות שעשה לפני הטיסות, הוא לא ציפה שתהיה איזושהי רמת יינון בגובה של מעל ל-500 מטר (חצי קילומטר) אם הטענה שמקורות קרקעיים הם המקור הייחודי לקרינה. למרות זאת המדידות שלו הראו שרמות היינון דועכות ככל שעולים בגובה ועולות בצורה חדה בנקודה מסוימת. בשיא של הטיסות שלו, הוא מצא שרמות היינון היו יותר גדולות מאשר על הקרקע. כך הס הסיק ש"קרינה בעלת כוח חדירה גבוה נכנסת לאטמוספירה שלנו מלמעלה". הס הסיק שהמקור של רמות היינון צריך להיות רחוק בחלל. בשל תגלית זאת הס היה אחד מהאנשים שהוענק להם פרס נובל בפיזיקה בשנת 1936. בשנת 1925, רוברט מיליקן אישר את התגליות של הס ונתן את השם "קרניים קוסמיות" לתופעה. הרבה פיזיקאים כיום נוטים להאמין שהתחום של פיזיקה אסטרו-חלקיקית התפתח החל מהתגלית של הס על קרניים קוסמיות.
נושאי מחקר
הפיזיקה האסטרו חלקיקית כוללת מחקר בתחומים הבאים:
שאלות פתוחות
אחת האתגרים העיקריים של התחום הוא להגדיר את עצמו באופן יסודי מעבר להגדרות העבודה ולהיבדל באופן ברור מאסטרופיזיקה ונושאים אחרים הקשורים אליו. בעיות לא פתורות בתחום האסטרופיזיקה הן אפיון של חומר אפל ואנרגיה אפלה. שאלה נוספת עבור פיזיקאים אסטרופארטיקלים היא מדוע יש כל כך הרבה יותר חומר מאשר אנטי חומר ביקום כיום. באריוג'נסיס (Baryogenesis) הוא המונח המציין את התהליך ההיפוטטי בו נוצרה כמות לא שווה של באריונים ואנטי באריונים ביקום המוקדם, והמסביר מדוע היקום כיום עשוי מחומר, ולא מאנטי חומר.
מתקנים, ניסויים ומעבדות
ההתפתחות המהירה של תחום זה הובילה לתכנון של סוגים חדשים של תשתיות. במעבדות תת-קרקעיות או בטלסקופים שתוכננו במיוחד, ובניסויי אנטנות ולווין, הפיזיקאים המתמחים באסטרופיזיקה חלקיקית משתמשים בשיטות גילוי חדשות כדי לבחון מגוון רחב של חלקיקים קוסמיים, כולל נייטרונים, קרני גמא וקרינה קוסמית באנרגיות הגבוהות ביותר. הם גם מחפשים חומר אפל וגלי כבידה. פיזיקאים אלה מוגבלים על ידי הטכנולוגיה של מאיצי הקרקע שלהם, אשר מסוגלים לחכות רק חלק קטן של האנרגיות הנמצאות בטבע.
מתקנים ניסויים ומעבדות אשר חוקרים את הפיזיקה האסטרו חלקיקית כוללים את:
המטבח המונגולי
המטבח המונגולי מושפע מהאקלים היבש והקר של המדינה ומזמינות המוצרים שבו. הוא מתאפיין בהסתמכות על בשר, שומן בעלי חיים ומוצרי חלב ובשימוש מצומצם בירקות ובעשבי תבלין. בשל הקרבה הגאוגרפית לרוסיה ולסין יש בו גם השפעות של מטבחי שתי ארצות אלו.
הנוודים במונגוליה מכלכלים את עצמם בבשר, שומן וחלב שמקורם בחיות המשק שלהם - בקר, סוסים, גמלים, כבשים ועזים, וכן מבשר ציד. התפריט המונגולי מכיל כמות גדולה של שומן בעלי חיים, הדרוש למתן אנרגיה בתנאי מזג האוויר הקשה השורר במדינה, בה יורדת הטמפרטורה עד לכ-40 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
הנוודים החיים מחוץ לערים מספקים את צורכיהם בעצמם במידה רבה. תיירים ימצאו לצידי הדרכים בתי נוודים (נקראים גר) המשמשים כמסעדות פשוטות. בעליהם מבשלים את המזון על גבי תנורי מתכת פשוטים, המוסקים בעצים או בצואת בעלי חיים מיובשת.
בשר עובר בישול, משומר בייבוש לעונת החורף (מנה הנקראת בורץ (Borts)) או משמש כמרכיב בהכנת מנות מרק וכיסונים ממולאים.
המנה הנפוצה ביותר באזורי הכפר היא תבשיל מבשר כבש שבדרך כלל אין בו מרכיבים נוספים. בערים שכיח מאוד למצוא בתי אוכל המגישים כיסונים ממולאים - בוז (Buuz), חושור (Khuushuur) ובאנש (Bansh). הכיסונים ממולאים בבשר ומבושלים באידוי, או שהם מבושלים במים או מטוגנים בטיגון עמוק בשומן כבש. מנות אחרות הן נזיד או מרק המשלבים בשר עם אורז או עם אטריות.
שיטת בישול בלתי שכיחה השמורה לאירועים חגיגיים, היא בישול בשר באמצעות אבנים לוהטות, שחוממו על גבי אש. האבנים ונתחי הבשר מונחים בתוך כלי סגור ובו מים, או שהאבנים מונחות בתוך חלל בטנן של עז או מרמיטה שהוכנו לבישול.
חלב בעלי החיים משמש להכנת מנות שונות. החלב מחומם כדי להפריד ממנו את השומן, והנוזל הנותר מעובד לסוגים שונים של גבינות, יוגורט, קפיר וליקר חלבי. המשקה הנפוץ ביותר מחלב הוא איראג, המופק מחלב סוסה או חלב נאקה שהותסס.
דגן מקובל הוא שעורה, שעוברת טיגון או הלתתה. הקמח המתקבל ממנה נצרך כדייסה ביחד עם חלב וסוכר או עם תה. מקובל לשתות תה מעורב בחלב ובמלח, אשר ניתן להופכו למרק על ידי תוספת של אורז, בשר וכיסונים.
קינוח מונגולי נפוץ הוא בורצוג (Boortsog), שהוא מעין סופגניה המכילה קמח, חלב, ביצים ושומן ומטוגנת טיגון עמוק בשומן.
בזכות ההשפעה הרוסית הפכה הוודקה למשקה פופולרי, שלו מספר מותגים מקומיים. מותג בולט הוא צ'ינגיס וודקה, הקרויה על שמו של ג'ינגיס חאן.
אדית געתון
אדית פילומנה געתון (27 באפריל 1924 - 14 באפריל 2015) הייתה רופאת ילדים ופתולוגית ישראלית, ילידת בוקובינה, רומניה, פרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ראש החוג לפתולוגיה, מנהלת היחידה להיסטוכימיה פתולוגית ופתולוגית בכירה בבית החולים קפלן ברחובות. מחנכת ומרצה, מחברת ספרי לימוד בתחום הרפואה וחוקרת. מחקרה בתחום מחלת טרשת העורקים (ארטריוסקלרוזיס) היווה בסיס לעבודות מחקר רבות בתחום.
רומניה
בתם היחידה של יעקב וטוני מרדינגר, ילידת צ'רנוביץ, בוקובינה. בשל מאורעות אנטישמיים בגיל שמונה עברה עם משפחתה לבוקרשט שם דודה ניהל עסק מצליח למכירת מכונות דפוס לעיתונים, בו השתלבה המשפחה. בכיתה ט' סולקה מבית הספר התיכון בו למדה בשל חוקי הגזע נגד היהודים והיא המשיכה ללמוד במסגרת יהודית פרטית שם השלימה את לימודיה בהצלחה בשנת 1943.
באותה העת בבוקרשט יוסדו שלושה מוסדות על-תיכוניים על ידי אנשי רוח יהודים: "מכללת אונסקו", "פוליטיכניקה ברקוביץ" ו"מכללת אבסון", שקיבלו אליהם את תלמידי העיר שגורשו ממערכת ההשכלה הגבוהה. געתון התקבלה ללמודי רפואה והוסמכה במכללה (קולג'יו) תחת ניהולו של פרופסור ארנסט אבסון ואת לימודיה השלימה אחר כך במכון (בית הספר) לרפואה ורוקחות של בוקרשט, תלמידתם של זוכה פרס נובל פרופסור ג'ורג'ה אמיל פאלאדה, ושל חבר הסנט הרומני, הווירולוג ויועץ לארגון הבריאות העולמי הפרופסור ניקולאיה קאז'אל. בשנת 1950 סיימה בהצטיינות לימודי רפואת ילדים.
בתום לימודיה התמחתה ברפואת ילדים בבית החולים הכללי בבוקרשט, והחל משנת 1950 עבדה במגוון בתי חולים בעיר. בשנת 1950 עד 1952 עבדה כרופאת ילדים במרכז הפסיכיאטרי לילדים תחת ניהולה של פרופסור פלוריקה בגדזר (ro), לימים שרת הבריאות הראשונה של רומניה. במסגרת עבודתה בבית החולים בדקה את תפקודו, תוצאות המחקר זיכו אותה בתעודת הוקרה מטעם משרד הבריאות הרומני.
בהמשך, במהלך שנות החמישים עבדה בבית החולים ליתומים בבוקרשט "בית הילד" (Casa Copilului) ועל רקע רצונה לעלות למדינת ישראל פוטרה בשנת 1960 מעבודתה ושובצה כרופאת ילדים הרחק ממקום מגוריה. שנה מאוחר יותר, ב-1961 עלתה עם משפחתה לישראל על האוניה "אנוטריה". נשואה לראדו, מהנדס בתעשייה האווירית בישראל, התגוררו בתל אביב ולהם שני ילדים וארבעה נכדים. בנם הבכור, אריה, מורה בשיטת פלדנקרייז, ובנם הצעיר הוא פרופסור דני געתון, מומחה לרפואת עיניים, למחלת הגלאוקומה ולחץ תוך עיני.
ישראל
בשנת 1966 בעלה יצא לשליחות לארבע שנים עם משפתחו לצרפת, והיא עבדה כחוקרת במכון להיסטוכימיה רפואית, בחוג להיסטולוגיה, בפקולטה לרפואה של פריז תחת ניהולו של פרופסור רימונד וגמן. שם למדה חקרה ופיתחה יחד עם קבוצה בינלאומית של חוקרים, את תחום ההיסטוכימיה הרפואית, תחום חדש יחסית בעולם הרפואה באותן השנים.
בין השנים 1967–1970 זכתה במלגה מטעם ממשלת צרפת. בתום תקופת מחקרה בהיסטוכימיה רפואית באוניברסיטה קיבלה תעודת מומחה עם ציון לשבח.
עם חזרתה לישראל בשנת 1970 ייסדה את המעבדה הראשונה להיסטוכימיה רפואית בארץ במסגרת המכון לפתולוגיה תחת ניהולו של פרופסור ברנרד צ'רנובילסקי בבית חולים קפלן ברחובות. ב-1980 הייתה בין מייסדי איגוד הציטולוגיה וההיסטוכמיה בישראל.
בד בבד, בשנת 1970 הצטרפה לסגל ההוראה כמרצה בכירה בחוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שם ייסדה את המוזיאון לפתולוגיה, וכן כיהנה במשך 20 שנה כחברת מערכת כתב העת "ביולוגיה מולקולרית תאית" (Cellular and Molecular Biology). ב-1984 קיבלה געתון מינוי פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1987 מונתה לראש החוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה, והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה שבו כיהנה עד 1990.בשנים 1977–1992 שימשה מרצה בתוכנית האמריקאית ללימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1980–1990 הייתה מרצה לפתולוגיה במסגרת החוג לביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
פרופסור משה וולמן היה שותף לרבים ממחקריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1992 פרשה לגמלאות והקדישה חייה לכתיבת ספרי עזר לסטודנטים לרפואה.
מחקר
בשיאה של הקריירה המדעית בתחום הפתולוגיה, המחקר העיקרי שבו עסקה פרופ' געתון התמקד בחקר מחלת טרשת העורקים (אתרוסקלרוזיס).
במסגרת המחקר היא בחנה בעזרת שיטות היסטוכימיות והיסטואימונולוגיות את חשיבות המרכיבים השונים והגורמים השונים של המחלה. בעבודתה המדעית גילתה ומצאה את חשיבותם של המאקרופאגים בשלב שקיעת השומנים בדופן העורקים, הוא השלב הבסיסי של התהוות המחלה. כמו כן זיהתה את חשיבותו הרבה של אנזים האסטרזה החומצית ופעילותו בדופן כלי הדם.
בנוסף התמקדה בתחום מערכת הרבייה הנקבית, הן בהוראת התחום לסטודנטים והן בהיבט המחקרי. במסגרת מחקר זה עסקה באפקטים הורמונליים על גידולים שונים במערכת הרבייה הנקבית בדגש על גידולי השחלות.
שלמה שרברק
חייו האישיים
הוא נשא לאישה את אנה ונולדו להם ארבעה ילדים: אסתר-אידה, יצחק, אלכסנדר ורעיה. חלה תפנית בחייו כאשר בשנת 1911 הוא נידון למאסר של חודשיים בעקבות הוצאה לאור של מאמר פוליטי. שרברק נפטר בתל אביב, י"ט בחשוון תש"ה, 5 בנובמבר 1944 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. הוא השאיר אחריו מאמרי זיכרונות על אישים, על סופרים ועל עבודתו בהוצאות ספרים ובהוצאתם. היה הראשון להוציא ספר תנ"ך בכרך אחד בהדפסה משובחת ובצורה מהודרת. שאיפתו הייתה להוציא לאור אנציקלופדיה כללית בעברית, ובשנתיים האחרונות לחייו הוא החל להכין ולרכז את החומר ולארגן מערכת לכל המקצועות והערכים. העבודה נמשכה לאחר מותו על ידי יורשיו (צאצאיו), מנהלי "הוצאת יזרעאל". כ-10 שנים לאחר מותו של שלמה שְׂרֶבֶּרק, יצא לאור ספר הכולל את זיכרונותיו וכל מעשי חייו: "זכרונות המוציא לאור שלמה שרברק". ארכיונו האישי הכולל אגרות שנשלחו אליו, שמור בספרייה הלאומית.
חייו המקצועיים
בגיל 15 שלמה החל לעבוד בחנות ספרים, אצל יהודי בר אוריין. הוא נהג להיפגש בחנות הספרים עם אנשים משכילים ותורניים שהיו מגיעים לווילנה כדי להדפיס את חיבוריהם. העניין הרב בספרים גרם לשלמה להיות בלתי מסופק ממכירת הספרים כשלעצמה, על כן הוא החל לבצע מהלכים שיווקיים על מנת לגייס לקוחות חדשים מכל קצוות הארץ. הוא החל לנסוע ברחבי פולין כדי להיפגש עם סופרים ומחברים. בעקבות אהבתו של שלמה לספרים, הוא החליט לחזור לווילנה ולייסד הוצאת ספרים משלו. בתחילת הדרך, פעילותו הייתה מצומצמת ונתייחדה להוצאת ספרי לימוד, ועם הזמן ההוצאה הרחיבה את פעילותה. בשנת 1914 שלמה שרברק היה מו"ל העיתון היידי "דאָס לעבען" בוורשה. לאחר מכן, בשנת 1925 הקים שרברק יחד עם שותפים את הוצאת הספרים "אחיספר". המדיניות של הוצאת הספרים "ש. שרברק" היוותה במועד מאוחר יותר בסיס למדיניותה של הוצאת "צנטרל". הוצאת "צנטרל" הייתה הוצאה גדולה ודו-לשונית (עברית ויידיש) ששילבה איחוד של הוצאות רבות ומספר מו"לים מוכשרים. הוצאה זו הייתה קיימת משנת 1911 ועד לשנת 1933. שלמה שרברק היה ממקימי ההוצאה ולקח חלק פעיל בה.
בשנת 1933 עלה שלמה שרברק לארץ ישראל והקים בה את הוצאת הספרים "יזרעאל" אשר המשיכה את הוצאת "ש. שרברק" בשם חדש וישראלי. עיקר ספריה של הוצאת "יזרעאל" היה בתחום ספרות הילדים והנוער ובתחום ספרי הלימוד. הוצאת "יזרעאל" הוציאה לאור ספרי קריאה היסטוריים לבני הנעורים שערכם ההיסטורי והחינוכי היה גדול ורחב. שלמה שרברק היה ממייסדי התאחדות המו"לים בארץ ישראל ושימש כנשיאה עד סוף ימיו.
הוצאת הספרים
מפעל ההוצאה לאור של שלמה שְׂרֶבֶּרק מתייחד בהיותו מראשוני הוצאת הספרים בארץ ישראל (ומבין ההוצאות הראשונות שהוציאו ספרים בעברית בעולם). כמו כן, הוצאת הספרים מפורסמת בהיותה המדפיסה הראשונה של ספר תנ"ך בכרך אחד, מהדורה שהייתה לה חשיבות רבה. הוצאת הספרים של שְׂרֶבֶּרק הוציאה לאור בעיקר ספרי לימוד. החזון החינוכי שעמד מאחורי תפיסתו של שרברק היה הקניית השפה העברית. שרברק ראה לנגד עיניו את הילדים והנוער כצרכנים פונטנציאליים שיש להרגילם לקרוא בשפה העברית, וכן שם לו למטרה לרבות את מספר הקוראים. מטרת ההוצאה הייתה לפנות אל הציבור הרחב ולהקנות להם עזרים ויכולות בשפה העברית, ולכן ההוצאה הרבתה להוציא לאור ספרי לימוד. עם זאת, שרברק ראה לנגד עיניו גם את הפן הכלכלי והחליט להוציא ספרים גם ביידיש, מאחר שקוראי היידיש היו מבוססים יותר מקוראי העברית, זאת על מנת שההוצאה תוכל להמשיך להתקיים.
סמל ההוצאה בימים שנקראה "ש. שְׂרֶבֶּרק" היה אות שי"ן גדולה ושי"ן נוספת, קטנה יותר, בתוכה ומשתלבת עמה. שתי אותיות השי"ן מסמלות את ראשי התיבות של שם ההוצאה ושל מייסדה ובעליה- שלמה שרברק. לאחר שינוי שם ההוצאה לאור, שונה גם הסמל. הסמל החדש הציג אדם זורע ותחתיו ספר פתוח.
הוצאת הספרים "ש. שְׂרֶבֶּרק" מקושרת בקשר הדוק להוצאת הספרים "יזרעאל". הוצאת הספרים "ש. שרברק" היא ההוצאה שנוסדה בווילנה בשנת 1900 והוציאה ספרים בעברית וביידיש. בשנת 1933, עלה שלמה שְׂרֶבֶּרק, מייסד הוצאת הספרים "שְׂרֶבֶּרק", לישראל ושינה את שם ההוצאה ל"יזרעאל". שמה המקורי של ההוצאה נגזר משם משפחתו של שלמה שרברק, לכן ההוצאה נקראה "ש. שְׂרֶבֶּרק". לאחר העלייה לארץ ביקש שלמה שרברק לעברת את שם ההוצאה, והשם שנבחר הוא "יזרעאל", ככל הנראה על שם עמק יזרעאל שהיה מקום חשוב להתיישבות היהודית בשנים אלו. לאחר מותו של שלמה שרברק בשנת 1944, חולקה הוצאת הספרים שלו לשתי הוצאות ספרים: בנו אלכסנדר לקח על עצמו את ניהול הוצאת הספרים "יזרעאל". לאחר מותו, הקימה בתו אידה גם את הוצאת הספרים "שלמה שְׂרֶבֶּרק" הוצאה לאור על שם אביה. שתי ההוצאות התקיימו בנפרד במשך כשלושים שנה, עד שאוחדו שנית תחת הנהלתו של אלכסנדר יזרעאל (שרברק), אשר בחר לשנות את שם משפחתו ולאמץ לחיקו את שם ההוצאה לאור. לאחר מותו של אלכסנדר בשנת 1982, המשיכה אלמנתו אדלה יזרעאל בניהול הוצאת הספרים, עד 1988.
להוצאת ש. שרברק אין קשר מהותי להוצאת "יוסף שְׂרֶבֶּרק" של אחיו הצעיר של שלמה, יוסף שרברק.
המסרה
המסרה (באנגלית: Interpretation and Presentation או Heritage Interpretation) היא פעולה בין-תחומית (מדיניות, ניהול, חינוך, מוזיאולוגיה, עיצוב ותקשורת) המתבצעת במוזאונים, אתרי מורשת, גנים ושמורות טבע, גנים בוטניים, פארקים, גני חיות ועוד. מטרת הפעולה היא השגת מפגש מיטבי בין קהל המבקרים לבין האתר, על כל היבטיו. קהל המבקרים כולל את המבקר הבודד ואת המבקר המאוגד בקבוצות שונות, קרי משפחה, מוסדות חינוך, מקומות עבודה, מועדונים ועוד.
פעולה זו כוללת את כל סוגי המסרים המועברים למבקרים בדרכים ובשיטות מגוונות. מדובר באמצעי הכוונה והתמצאות, שלטי מידע, עזרי המחשה, הצגה של תקנות ההתנהגות במקום וכדומה, המועברים בשלל אמצעים אנושיים וטכנולוגיים. אמצעים אנושיים כוללים בין היתר מדריכים, שחקנים, מספרי סיפורים ובעלי מלאכות. אמצעים טכנולוגיים חזותיים כוללים דף הסבר, ספר, קטלוג, סרט, שלט, אפליקציה, רובוט מדבר, כתוביות, פסל וכו'. בנוסף, ישנם אמצעים טכנולוגיים שמיעתיים כגון תחנת הסבר קולית. אמצעי ההמסרה השונים נבחרים גם בהתאם ליכולות וכישורים משתנים של הקהל והם כוללים מלבד הפניה לחושי השמיעה והראיה גם לחושים הנוספים: מישוש, ריח וטעם.
מפגש משמעותי בזמן שהות קצר מותנה בדרך כלל במהות ובאיכות פעולות ואמצעי התיווך של מושגים והקשרים מורכבים, כשאלו מכוונים להשפיע על המבקרים שיכולים להיעזר בהם מרצונם החופשי (אינדיבידואליזציה ולא אינדוקטרינציה או סוציאליזציה).
היסטוריה
מושג זה הוגדר והוצג לראשונה בשנות החמישים של המאה העשרים על ידי טילדן פרימן בספרו 'המסרת מורשתנו' (Interpreting our heritage) כ"פעילות חינוכית המיועדת להנגיש משמעויות וזיקות באמצעות גישה ישירה לחפצים מקוריים וגם באמצעים גרפיים, במקום העברת עובדות גרידא". ב-1976 פורסמה הגדרה נוספת על ידי ארגון ההמסרה הקנדי: "המסרה היא תהליך תקשורתי, המתוכנן להנגיש לציבור משמעויות וזיקות בתוך מורשתו הטבעית והתרבותית, באמצעות היחשפות לחפצים, מוצגים, נופים ואתרים." תחום ההמסרה הורחב מאז והוא כולל מרכיבים נוספים ובהם:
בישראל מקובל להכליל את כל צורות התקשורת עם המבקרים תחת המונח 'המסרה'. על בסיס גישה זו העברת המסר היא תהליך המערב שותפי תכנון וביצוע רבים: מנהלים, אדריכלים, אוצרי תוכן, מעצבי מוצר, אנשי מדיה, אנשי חינוך והדרכה וגורמים העוסקים בניהול קהל, ועל כן זהו מעשה מורכב ביותר.
אופן ביצוע ההמסרה
מאחר שפעולת ההמסרה היא פעולה בין תחומית הרי שגם תהליכי התכנון, הפיתוח וההפעלה של הפעולה מחייבים עבודה בין-תחומי.
גישה נוספת לבחירת יסוד מארגן היא באמצעות הצבת גבולות בטיחות תחילה ובכך גם קביעה של מרחב שלם בתוכם עם חופש פעולה ויצירה. ייתכנו מצבים של המסרה דינמית כעבודת מטה, דהיינו, לאחר שנקבע יסוד מארגן וכל בעלי העניין מתייחסים אליו, מגיעים למסקנה שיש לחדדו או להחליפו באחר.
המסרה בישראל
מאז הקמת המדינה קיים עיסוק בהמסרה, תחילה בגנים הלאומיים ובשמורות טבע ובהמשך במוזיאונים ובאתרי מורשת נוספים. כמו כן, נפתח חוג לימודי. באוניברסיטת חיפה וכן נפתח מסלול לימוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כנס המסרה ראשון יתקיים בדצמבר 2017 במוזיאון ארצות המקרא ירושלים, בחסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, רשות הטבע והגנים, רשות העתיקות, אוניברסיטת חיפה ומוזיאון ארצות המקרא בירושלים.
אאא בית לטיפוגרפיה עברית
אאא, או בשם המורחב "אאא - בַּיִת לְטִיפּוֹגְרַפְיָה עִבְרִית", היא קבוצה של מעצבי פונטים עצמאיים הכוללת שמונה מעצבים העוסקים בטיפוגרפיה עברית. אתר הקבוצה מציע למכירה בחנות מקוונת גופנים עבריים אשר עיצבו חברי הקבוצה ומאפשר ליוצרים ישראלים גישה נוחה לגופנים עבריים מקוריים. אאא נחשבת לאחת מחברות גופני העברית המובילות והפופולריות ביותר כיום.
אאא מפעילים גם מותג לגופני כותרות בשם "פונטימונים" ומגזין אינטרנטי בשם "אות־אות־אות" העוסק בטיפוגרפיה עברית ובעיצוב. בעבר גם יצרו ושיווקו חפצים ומוצרים טיפוגרפיים תוך שימוש במותג "אל"ף חפצים".
היסטוריה
אאא הוקמה בדצמבר 2011 על ידי אברהם קורנפלד, טיפוגרף, מעצב ויזם, ממייסדי מגזין אנטייטלד ומלמד בשנקר. קורנפלד בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר והחוג לצילום במכללת הדסה בירושלים. קורנפלד הקים את האתר לאחר שהיו באמתחתו מספר גופנים שעיצב אשר אותם רצה לפרסם. קורנפלד פנה למעצבים נדב ברקן, נוי נוימן, ליה אופיר, ושני ברבר אשר הקימו את הקבוצה והאתר. בשלב מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה ערן בכרך, שביט יעקב ורועי סטרדי.
גופנים
חברי אאא יצרו 22 גופנים, בניהם גופנים פופולריים כגון "אלמוני חדש" (ידוע גם בשמה של הגרסה הראשונה: ״אלמוני דו לשוני״), "פלוני", "אטלס", "אלמוני צר", ועוד. גופנים חדשים מוצגים באמצעות פתיח או כרזה ובאירוע השקה.
מעצבים
הקבוצה מונה 8 מעצבים קבועים. כולם בוגרי מחלקות לעיצוב גרפי בבתי ספר לעיצוב בארץ ועוסקים בטיפוגרפיה:
מיזמים של אאא
אאא מארגנים מדי פעם אירועים טיפוגרפיים בהם נמכרים מוצרים של אאא חפצים, מושקים פונטים חדשים של אאא או מוצגת תערוכה מקורית. יש כמה אירועים קבועים החוזרים בכל שנה. לדוגמה:
רונה
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מאחז הבלאדים
"גבעת הבלאדים" או "משכנות הרועים" או "אעירה שחר" הוא כינויו של מאחז אשר נמצא סמוך להתנחלות כוכב השחר. המאחז היה מאוכלס בנוער גבעות. תושביו עוסקים בגידול צאן ובעלי חיים נוספים.
על פי המחלקה היהודית בשב"כ יצאו מהמאחז מספר פעולות "תג מחיר" וחלק מחבריו קיבלו צווי הגבלה מנהליים. המאחז נהרס מספר פעמים בידי המנהל האזרחי, ותושביו מתלוננים על התנכלויות תכופות ואלימות מצד השב"כ והמשטרה.
היסטוריה
במהלך השנים פונה המקום פעמים רבות על ידי כוחות הביטחון. על פי רוב נהגו תושבי המקום לעזוב את השטח עם הינתן "צו תיחום" (צו אלוף האוסר על כניסה ולעבור לנקודה אחרת באזור. במהלך השנים עבר המאחז בקרוב ל-10 נקודות, ולרבות מהן חזר שוב.
"המחלקה היהודית" בשב"כ מייחסת לאנשי המאחז כמות גדולה של פעולות "תג מחיר" כנגד פלסטינים.
חדירות וגנבות
במספר מקרים הותקפו תושבי המאחז בידי בדואים ממאהלים באזור, שאף הצליחו פעמיים לחדור למאחז ולגנוב את העדר השייך לתושבי הגבעה. תושבי המאחז והיישוב הסמוך הצליחו לאתר את העדר בקרבת מקום.
הפעולה המשטרתית
בכ"ז בניסן תשע"ה (16 באפריל 2015) בשעות הבוקר החלו להתקרב לגבעה שני רועי צאן לבושים כבדואים תושבי האזור. תושבי הגבעה הזעיקו את תושבי מעלה שלמה הסמוכה, והחלו להתקרב על מנת להניס את רועי הצאן. על פי טענת המשטרה התושבים החזיקו בידיהם אלות ותקפו את הרועים באבנים. כאשר התקרבו, הוציא אחד ה"רועים" תעודת שוטר ומבין הסלעים יצאו שוטרים נוספים ממחלק הבילוש של מחוז ש"י ושוטרי יס"מ רבים. חמישה מתושבי המאחז והיישוב הסמוך נעצרו והוגש נגדם כתב אישום.
התפרקותו של המאחז
באוגוסט 2017 נעשה ניסיון לשוב למאחז, אך לאחר שבוע-שבועיים הניסיון נכשל. מאז המאחז נהרס והוקם מחדש שוב ושוב.
באוגוסט 2023 נהרסו שני בתים שהוקמו במקום.
שנות ה-60 של המאה ה-3
שנות ה-60 של המאה ה-3 היו העשור השביעי של המאה ה-3, החלו ב-1 בינואר 260 והסתיימו ב-31 בדצמבר 269.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-33
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-33 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1980, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1979.
הסרט הטוב ביותר
מנהטן
השחקן הטוב ביותר
ג'ק למון – הסינדרום הסיני
השחקנית הטובה ביותר
ג'יין פונדה – הסינדרום הסיני
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה
רוברט דובאל – אפוקליפסה עכשיו
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
רייצ'ל רוברטס – ינקים
השחקן החדש המבטיח ביותר
דניס כריסטופר – תרגילים בהתבגרות
הבמאי הטוב ביותר
פרנסיס פורד קופולה – אפוקליפסה עכשיו
התסריט הטוב ביותר
מנהטן - וודי אלן ומרשל בריקמן
אני שולמן
אני שוּלמן היא עמותה רשומה, שהחלה את דרכה כקבוצת פייסבוק למען העסקים הקטנים בישראל. הקבוצה הוקמה כדי לייצר ארגון המאגד יחדיו את כל בעלי העסקים העצמאים בישראל תחת ארגון ראשי אחד. בדרך זו הם שואפים לייצג את כל בעלי העסקים מול מוסדות המדינה וכן לדאוג לזכויות העצמאיים בישראל. הקבוצה הוקמה באוקטובר 2019 ומאז צברה כ-210 אלף חברים. מאז הצליחה לעורר הפגנות ופגישות שתדלנות עם פעילים חברתיים וגורמי ממשל.
בעקבות מחאתם בינואר 2020 הקים הביטוח הלאומי צוות לבדיקה זכויות העצמאים. בפברואר 2020 נתניהו מינה את אחת הפעילות, חברת מרכז הליכוד, צופיה נהון, ליועצת שלו לענייני עסקים קטנים.
מקור השם
תחילה נבחר השם 'שוברים את הכלים', המבטא את תחושת התסכול והייאוש של העסקים העצמאיים למול הבירוקרטיה והאטימות של הרשויות. השם נזנח מתוך חשש שהוא לא ייזכר וכן מתוך הבנה של היוזמים, שאם רוצים לשנות את המערכת אי אפשר לעשות זאת בשבירת כלים.
לבסוף נבחר השם "אני שולמן": ככלל, שולמן (schulmann) הוא שם משפחה יהודי ממקור אשכנזי-גרמני. השם מוזכר בסיפור על שולמן האופה מירושלים, ש"עשה עוגות לכולם, ורק לשולמן לא נשאר". בנוסף, קיים ביטוי עברי ארכאי – "שולמן ישלם", הניתן בדרך כלל כמענה לשאלה "ומי ישלם?". הביטוי מפנה לסיפורו של עבריין משנות ה-50 ששמו מרדכי שולמן, שנהג לאכול בבתי קפה ולעזוב מבלי לשלם, וכשנשאלו דומיו, "ומי ישלם?" – השיבו, "שולמן ישלם".
רקע
11% מהעובדים במשק בישראל, שהם כ-430 אלף איש, הם עוסקים עצמאיים. מתוכם 62% הם גברים. רובם המכריע (מעל ל-70%), מרוויח שכר הנמוך מהשכר הממוצע, וכמחציתם מרוויחים פחות מכ-6,000 שקל בחודש. רובם הגדול של העצמאים אינו מעסיק עובדים.
באוגוסט 2019 פתחו אביר קארה ואיציק בנין, שני מסעדנים מירושלים, קבוצת ווטסאפ בשם "עצמאים למען עצמאים". הקבוצה צברה תאוצה תוך זמן קצר ובשלב זה הועברה לפייסבוק, שם החליטו המייסדים לנתב את המחאה כנגד הרגולציה והביורוקרטיה המכבידה על העסקים הזעירים, הקטנים והבינוניים. ב־13 באוקטובר 2019 עלה עמוד הפייסבוק "אני שולמן" ותוך זמן קצר מאוד הצטרפו אליו עשרות אלפי עצמאים. תוך חודש כבר היו לקבוצה כ-120 אלף חברים, אז החלו ראשיה להתראיין לתקשורת והיא נרשמה כעמותה. ביוני 2020 הגיעה הקבוצה לכ-210 אלף חברים. הארגון פועל במקביל ללהב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
פעילות
הקבוצה עוררה שיח משמעותי בתקשורת וברשתות החברתיות סביב זכויות העצמאים בישראל. נושא מחאתם הוא בעיקר סביב הנטל הכלכלי, חוסר ההוגנות מצד המדינה כלפי עצמאים ועוולות הביורוקרטיה באופן כללי. הם זכו לתמיכה רחבה ממגוון עסקים. חברות אוטובוסים וחברות מדיה נתנו להם שירותי פרסום ללא עלות. לקבוצה מערך יח"צ, מיתוג וקריאייטיב שעובד פרו-בונו. את תחילת הדרך הם עשו בזכות יזם הנדל"ן סמואל קלדס, שכבר באוקטובר העמיד לרשותם את משרדיו בראשון לציון. בנוסף, גויסו עורכי דין ורואי חשבון, והקימו פורום מיסים, שבו חברה גם דנה זטלאוי מלשכת יועצי המס. הארגון חבר לשני גופי מחקר: "הקבינט האזרחי", המנסה לתת מענה רעיוני למשבר קורונה, ו"פורום קהלת" המקדם את הרעיונות של הימין הכלכלי.
חברים נוספים בארגון הם אביעד בן סדון האחראי על מחלקת האסטרטגיה, אסף יששכרוב, דובר הארגון, אלעד פרג'ון ויובל פרידמן מנהלי מחלקת הדיגיטל בנוסף לחברים נוספים כאבי חיימוב, אילן בן-הרוש ודוד ברקאי. אביר קארה ריכז את פעילות העמותה. הוא תומך בקיצוץ המגזר הציבורי, ובפרט בקיצוץ שכר בכיריו, ובצמצום מספר הפקידים. הוא מאמין בכלכלת שוק וביוזמה פרטית. אחת ממטרותיו העיקריות היא הפחתת רגולציה לעסקים. לשם כך "אני שולמן" מקדמים פיתוח אפליקציה לרישוי עסקים מהיר והעברת סמכויות מהמחוקק לראשי הערים.
ב־2 בדצמבר 2019 נפגשו ראשי העמותה עם חיים ביבס, יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל וראש עיריית מודיעין־מכבים־רעות. הללו ניסו ליצור יחדיו אמנת שירות חדשה לעסקים בארץ, ובה הועלו מצוקות העצמאים מול הרשויות המקומיות והממשלה. בפגישה סוכם על שיתוף פעולה בין השלטון המקומי לבין "אני שולמן". ביוני 2020 הוקם פורום "חברי הכנסת למען השולמנים והעצמאים בישראל" בהשתתפות חברי כנסת מהקואליציה והאופוזיציה: גדעון סער, ניר ברקת, קטי שטרית ומיכל שיר מהליכוד, ראש האופוזיציה יאיר לפיד מ"יש עתיד-תלם", נפתלי בנט מ"ימינה" ועודד פורר מ"ישראל ביתנו". באירוע חתמו חברי המפלגות וחברי העמותה על "מגילת העצמאים" מסמך בדמות מגילת העצמאות המגלם את עקרונות היסוד אותן שואפת העמותה להגשים.
בעקבות המחאה הקים המוסד לביטוח לאומי צוות לבדיקת זכויות העצמאים. ראשי הקבוצה נפגשו עם מנכ"ל המוסד, מאיר שפיגלר, מתוך כוונה לשנות את חוק הביטוח הלאומי לעצמאים בדגש על מתן דמי אבטלה. עוד בעיה מהותית נוגעת לביטוח במקרה של תאונת עבודה. הביטוח הלאומי מפצה על אובדן הכנסה בתאונת עבודה מהיום העשירי ומעלה. המפצה על תאונות העבודה הוא המעסיק ואילו עצמאיים לא זכאים לפיצוי מטעם המדינה וכביכול נדרשים לפצות את עצמם. כמו כן הם דורשים קיצור זמן ההמתנה לפיצוי במקרה של פגיעה בעסק, מ-180 ימים במצב הנוכחי ל-5 ימים בלבד. בנוסף, הם פועלים להפחתת שיעור ההפרשה לביטוח לאומי מה שלטענתם יסייע לעסקים רבים.
אמנם קבוצת הפייסבוק היא המדיה העיקרית בה פועלים אנשי אני שולמן, אך ניכרת פעילותם גם בערוצים אחרים, בין היתר דרך הוואטסאפ, האינסטגרם, הטלגרם, אתר אינטרנט ואף תא קולי ייעודי להשארת הודעות תמיכה. מעבר לכך, מקיימת הקבוצה מהלכים שיווקיים אחרים כמו פעילויות בשטח. לפי מייסדי הקבוצה, הכוונה לפעילות התנדבותית בשני מישורים: הראשון, סיוע פנימי בין עצמאים ועסקים קטנים שיסייעו זה לזה ויהוו רשת תמיכה הדדית. במישור החיצוני, תספק העמותה פעילות מול רשויות המדינה להקלות בתחומי רגולציה ומיסוי לשם הקלה בנטל זה מול הרשויות. אף על פי שהנהגת העמותה טענה שהם א-מפלגתיים ולא ירוצו לכנסת, מפעם לפעם נסקרו בסקרי בחירות. בסקר מיוני 2020 עלה שהמפלגה תקבל חמישה מנדטים.
באוגוסט 2021 פורסם על מיזם חדש של אני שולמן. השותפות החדשה של קבוצת העצמאיים והעסקים הקטנים היא חברת האשראי max, והצדדים הגדירו את המיזם כ"פתרון פיננסי" ו"פיתוח עסקי מהפכני" אשר ייקרא indi, ונולד מתוך סקרים ודיוני זום שבדקו את הצרכים של חברי הקבוצה.
משבר הקורונה
עם התפרצות מגפת הקורונה בישראל שיחקה אני שוּלמן תפקיד בחזית המאבק לפיצוי בעלי העסקים הקטנים והבינוניים. העצמאים ספגו מכה כלכלית קשה ביותר. הם לא קיבלו דמי אבטלה כמו השכירים ורק חלק הצליח לקבל פיצוי על סך 4,000 שקל. רק אחד מכל שבעה עצמאים בישראל היה זכאי למענק זה, זאת משום שהקריטריון קבע עסק עם מחזור של מתחת ל-70 אלף שקלים או מעל 240 אלף שקלים לא יהיה זכאי. אמנם האוצר זקף להם קרן מיוחד, אך רק שליש מהמבקשים נענו בחיוב. משמעות הדבר עלול היה להיות חובות גדולים וקריסת עסקים. חלק ניכר מהעצמאיים נותרו ללא הכנסות מחד, אך גם ללא פיצויים מהמדינה מאידך.
ראשי הקבוצה נפגשו עם שרים, פקידי אוצר וגורמי ממשל, כולל פגישה אישית עם שר הכלכלה, אלי כהן. חברי כנסת ששיתפו עמם פעולה באופן שוטף הם מתן כהנא, קטי שטרית, ניר ברקת, אורית פרקש-הכהן וכאמור אלי כהן. בפברואר 2020 נתניהו מינה את אחת הפעילות, צופיה נהון, חברת מרכז הליכוד, ליועצת לענייני עסקים קטנים.
לאחר שאביר קארה כתב מכתב לרשת הקניונים של קבוצת עזריאלי, הקימה הקבוצה קרן סיוע של מאה אלף ש"ח והודיעה שלא תגבה תשלום מבעלי החנויות. בנוסף, הוא פנה לראשי הערים בבקשה להתחשבות בתשלומי הארנונה, ובתגובה הודיע ראש עיריית באר שבע, רוביק דנילוביץ', שלא יגבה ארנונה למשך שלושה חודשים. הם ארגנו הפגנות מחאה מול הכנסת וקריית הממשלה. ביולי 2020 הצטרף אביר קארה לקבינט הקורונה האזרחי בראשות נפתלי בנט כנציג בעלי העסקים. כמו כן, פרסם סרטון המבקר את השר בלי תיק צחי הנגבי, את יושב ראש הקואליציה מיקי זוהר, את ראש המועצה הלאומית לכלכלה אבי שמחון ואת הדירקטור שלמה מעוז, אך לא את ראש הממשלה נתניהו ואת שר האוצר ישראל כ"ץ. במהלך ראיון בתוכנית אופירה וברקוביץ' אף נתפס מתכתב עם שר האוצר, והדבר עורר סערה תקשורתית.
הם השתתפו בהפגנות גדולות שהתקיימו ביולי נגד מדיניות הממשלה וכללו קבוצות שונות. באחת מהן, דווח על עימות בין כמה מהשולמנים למתנגד של ראש הממשלה. נאמר בין היתר "רק בזכותו (נתניהו) המצב טוב. רק בזכותו אתה פה". באותה תקופה הוויכוח על מתן דמי אבטלה לעצמאים פילג בין הקבוצות המובילות את המאבק על הנושא. בעוד נשיא להב – לשכת העצמאים בישראל, רועי כהן, קידם דמי אבטלה לעצמאים, אביר קארה יצא נגד המהלך.
פוליטיקה
אביר קארה נכנס לכנסת ומונה לסגן שר במשרד ראש הממשלה. תמך בצמצום רגולציה ושאף לקדם הפחתת רגולציה, שינוי ברישוי עסקים ובנייה וליצור רשת ביטחון לעצמאים שתהיה וולנטרית.
ב-6 באוקטובר 2021 הצביע קרא נגד הצעת חוק למענק דמי אבטלה לעצמאיים, ולכן החוק לא עבר. ב-7 בנובמבר 2021, הממשלה אישרה את הצעת החוק של סגן השר קארה שנועדה למסד רשת ביטחון לעצמאים.
מי שהחליפה את קארה בניהול "אני שולמן" היא נטע-לי גרייבר שפעלה בתחום של ייעוץ תקשורת. שותפה העסקי הוא ברק הרשקוביץ, שהיה מנהל הקמפיין של ימינה לכנסת העשרים וארבע. לטענתה,"אביר קארה ממשיך להיות קול בולט בהתארגנות אך מאז כניסתו לפוליטיקה יש חומה בצורה ביננו".
אלי בניטה
אליהו (אלי) בניטה (1928 - 21 בפברואר 2012) היה ראש מועצת מעלות-תרשיחא בין השנים 1966 ו-1969 ומאוחר יותר מנהל בית הבראה במעלות תרשיחא.
קורות חייו
אלי בניטה נולד בשנת 1928 במרוקו שבצפון אפריקה למסעודה ולחיים בניטה. בשנת 1948, כשהיה בן 20, עלה למדינת ישראל בגפו. אלי בניטה לקח חלק בלחימה במלחמת העצמאות ולאחר המלחמה הוא חזר אל משפחתו באלג'יר, כדי לשכנע את כל בני המשפחה לעלות לישראל.
סיארה (כדורגל)
סיארה הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר פורטלזה שבברזיל. נכון לשנת 2018 משחק המועדון בליגת העל הברזילאית.
אלי בניטה
קורות חייו
בשנת 1955, עלה שוב לארץ ישראל, הפעם עם משפחתו, בגיל 27, תחילה השתלב כמזכיר בקופת חולים כללית, לאחר מכן היה שותף ומייסד מגן דוד אדום בעיר וכן היה חבר מועצה מטעם מפלגת מפא"י.
סיארה (כדורגל)
המועדון הוקם בשנת 1914. בהיותו המועדון הוותיק במדינת סיארה הוא קיבל כינוי "סבא". בשנת 1971 הקבוצה לראשונה השתתפה בליגה הבכירה ונשרה ממנה לאחר עונה בודדת. בשנת 1985 הקבוצה זכתה במקום ה-7, הגבוה ביותר בתולדות המועדון. בשנת 1994 הקבוצה הגיעה לגמר גביע ברזיל. בעקבות כך בשנת 1995 היא השתתפה בתחרות גביע קונמבול.
אלי בניטה
קורות חייו
בשנת 1961, התחתן אלי עם רחל, ויחד הביאו לעולם את שלושת ילדיהם. מיכל הר-שמש (1962), חיים בניטה (1966) ודורון בניטה (1973).
בשנת 1966, נבחר אלי בניטה לראשות המועצה המקומית מעלות תרשיחא והוא כיהן בתפקיד עד שנת 1969.
בתקופת כהונתו כראש המועצה של מעלות תרשיחא, דאג בניטה לכלכלת תושבי מעלות והניע לפעולה יזמים עסקיים להקמה ופיתוח מספר מפעלים אשר מוקמו באזור התעשייה של מעלות תרשיחא, "טלרד", "גיבור תעשיות", "תע"ש" מפעלים ביטחוניים.
בניטה נפטר ב-21 בפברואר 2012, במעלות-תרשיחא.
במעלות נקראה כיכר על שמו
עד לאן שהלב לוקח
עד לאן שהלב לוקח הוא אלבום הסולו השמיני של הזמרת יהודית רביץ. האלבום יצא בשנת 1994 בחברת הליקון. שירי האלבום הוקלטו במהלך אותה שנה במסגרת מספר הופעות שביצעה רביץ באותה עת: מסע ההופעות שליווה את הופעת האלבום "ומאוד לא פשוט לחכות", ההופעה "סטנדרט מקומי" שעלתה במסגרת פסטיבל הג'אז שהתקיים בסינמטק תל אביב, וכן מופע משותף שערכה עם גידי גוב ונקרא "יהודית רביץ וגידי גוב במופע משותף מאד". האלבום כולל מבחר שירים ישנים של רביץ ושירים של מוזיקאים אחרים שזכו כולם לעיבוד עדכני. האולבם נפתח בשיר "באה מאהבה" בביצוע משותף עם גידי גוב, בהפקת ועיבוד רמי קלינשטיין שגם ניגן וביצע קולות רקע בשיר. גם השיר "לקחת את ידי בידך" בוצע במסגרת המופע המשותף עם גוב בהפקת ועיבוד קלינשטיין.
רגל הזהב
רגל הזהב הוא פרס כדורגל בינלאומי המוענק לשחקנים שהתבלטו בהישגיהם האתלטיים (גם האישיים וגם הקבוצתיים) ובאישיותם. הפרס מוענק רק לשחקנים פעילים בני 28 שנים לפחות, ואפשר לזכות בו רק פעם אחת.
עשרה מועמדים נבחרים על ידי צוות של עיתונאים בינלאומיים בהתבסס על הקריטריונים שהוצגו לעיל. מתוך הרשימה הזאת, הזוכה נבחר בעזרת סקר מקוון, בו כל אחד יכול להצביע. הזוכה בפרס משאיר תבנית קבועה של כפות רגליו ב"טיילת האלופים", ליד הנסיכות של מונקו.
קלע שרשרת
קלע שרשרת (באנגלית: Chain-shot) היה סוג של תחמושת לתותחים ימיים בעידן המפרשים. הקלע היה מורכב משני חצאי כדור ברזל שחוברו יחד בשרשרת. קלע מוט (bar-shot או double-headed shot) דמה לו במבנהו, אך שני חצאי הכדור שלו היו מחוברים באמצעות מוט ברזל. שני סוגי קלעים אלה נועדו לקרוע את חלקי ה השונים, ועל ידי כך למוטט תרנים וכלונסאות ולשלול מן האונייה את יכולתה לנוע כחפצה. כלי שיט שתנועתו משותקת או מוגבלת אינו יכול לכוון את נשקו אל האויב והוא הופך למטרה נייחת שקל לפגוע בה ולהטביעה.
כשנורה הקלע ויצא מן הקנה, הוא הסתחרר באוויר והשרשרת נמתחה למלוא אורכה. לפנים השתמשו בשרשרת שאורכה עד שישה רגל (1.8 מטר). ברם, בשל תנועת הסחרור היה הקלעים משני הסוגים בלתי מדויקים כשנורו ממרחק, ועל כן שימשו בעיקר לירי מטווח קרוב.
השימוש בקלעי מוט ושרשרת גווע עם היעלמותה של אוניית המפרשים המלחמתית העשויה עץ והופעתה של אוניית המלחמה המשוריינת במחצית השנייה של המאה ה-19. פיתוחם של תותחים חדישים, הנטענים מן המכנס ויורים פגזים ולא קלעים מוצקים, תרם גם הוא להפסקת השימוש בהם.
קרב קמרון
קרב קמרון (בצרפתית: Bataille de Camerone; בספרדית: Batalla de Camarón) הוא קרב שהתחולל ב-30 באפריל 1863, בין פלוגה ג' מלגיון הזרים הצרפתי לכוחות פשיטה של המורדים הרפובליקנים במקסיקו בזמן המלחמה הפרנקו-מקסיקנית. בגלל גודל הכוח הצרפתי יש שטוענים שלא מדובר בקרב אלא בהתנגשות מקומית.
הרקע לקרב
בין השנים 1857 ועד 1860 הייתה מקסיקו נתונה במלחמת הרפורמה, מלחמת אזרחים אשר הרסה את כלכלתה. הנשיא בניטו חוארס השעה את פירעון החובות של מקסיקו למדינות אחרות. בריטניה, צרפת וספרד, שנפגעו מהשעיית החובות של מקסיקו, שלחו בתגובה חיל משלוח משותף למקסיקו. חיל המשלוח כבש את וראקרוס בדצמבר 1861. כשבריטניה וספרד הבינו שאין להן סיכוי להשיג את מבוקשן הן נסוגו באפריל 1862. נפוליון השלישי החליט לנצל מצב זה כדי להפוך את מקסיקו למדינת בובות צרפתית. הוא הכתיר את הארכידוכס מקסימיליאן אחיו של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף למלך מקסיקו. רוב תושבי מקסיקו לא קיבלו את הפיכת ארצם למונרכיה מרפובליקה וניסו להתנגד למהלך. על מנת לכפות את שלטון המלך החדש ניסו כוחות צרפתים לחדור לתוך הארץ במטרה לכבוש את הבירה מקסיקו סיטי. הכוחות הצרפתים נבלמו בפואבלה ב-5 במאי 1863. הפיקוד הצרפתי הבין שהוא זקוק לכוח גדול יותר כדי לפרוץ את הדרך למקסיקו סיטי והחל לארגן כוח פלישה של 30,000 איש. כדי לאבטח את הציר המוביל לפואבלה העובר בשטח ביצות החליט נפוליון השלישי, בעקבות מכתב תלונה של קציני הלגיון על כך שהלגיון לא נשלח להשתתף במערכה, לשלוח כוח של לגיון הזרים הצרפתי למשימה זו. ב-28 במרץ 1863 הגיע רגימנט מעורב של הלגיון שכלל שני גדודים ופלוגת מפקדה. הכוח אבטח את הציר באזורי הביצות ולכן מצבת כוח האדם שלו קטנה במהירות. ב-15 באפריל יצאה שיירה שהובילה תותחים, תחמושת ואת תיבות השכר של החיילים לכיוון פואבלה. ממודיעים גילה קולונל ז'נינגרו מפקד פלוגת המפקדה של הלגיון שהמורדים המקסיקנים מתכננים לתקוף את השיירה. הוא החליט לשלוח אחורה סיור חמוש כדי לחזק את אבטחת השיירה. פלוגה ג' קיבלה פקודה לשוב לאחור ולהתחבר עם השיירה. מכיוון שכל קציני היחידה היו חולים מונה השליש של הגדוד, קטוע היד, קפטן ז'אן דנז'ו, למפקד הפלוגה, והתלוו אליו השלם וקצין נוסף.
תיאור הקרב
הפלוגה יצאה לדרך בסביבות חצות כשהאספקה שלה נישאת על גבי פרדות. ב-02:30 הגיעה הפלוגה למוצב של הגדוד. לאחר עצירה קצרה המשיכה בדרכה כדי לחבור לשיירה. ב-07:00 עברה הפלוגה חווה נטושה בשם קמרון (Camarón) בסמוך לכפר קמרון דה טחדה (Camarón de Tejeda) של ימינו, ונעצרה למנוחה בחורבות הכפר הנטוש פאלו ורדה (Palo Verde). זמן קצר לאחר העצירה נראו ענני אבק מהמשך הדרך והקפטן הבין שכנראה מדובר בפרשי אויב. הוא החליט לסגת דרך סבך השיחים מערבה בתקווה שהפלוגה לא תתגלה. הפלוגה נעה במהירות כשסיירים מקדימים את הכוח. בסביבות קמרון נפצע אחד הסיירים מפגיעת צלף. דנז'ו החליט להתקדם לכיוון כפר אינדיאני קרוב, אך הפרשים המקסיקנים הדביקו אותם והסתערו, ודנז'ו פקד על הפלוגה ליצור ריבוע חי"ר. הם הצליחו להדוף את הפרשים והתחילו לנוע במערך לכיוון קמרון. עקב הקושי שבתנועה במערך ריבוע חי"ר נוצרה פרצה במערך והפרדות שהיו מבוהלות מקולות הירי נמלטו. המקסיקנים שהבינו מה מנסים חיילי הלגיון לעשות שלחו כוח לקמרון אשר השתלט על הקומה העליונה בחווה. דנז'ו וחייליו הצליחו לסגת לחווה ולהתבצר בקומת הקרקע כשחיילים מקסיקנים מן הקומה העליונה מנסים לצלוף בהם. ב-09:30 ניגש קצין מקסיקני לחווה עם דגל לבן ואמר שהחווה מוקפת ב-2,000 חיילים ויעץ לדנז'ו להיכנע. דנז'ו סירב להיכנע, ולפי המסורת צעק "חרא! הלגיון לא נכנע אף פעם", והקרב נמשך. סמוך בשעה 11:00 נהרג דנז'ו מפגיעת צלף מן הקומה העליונה, והפיקוד עבר לווילן השלם, לפני מותו השביע דנז'ו את חייליו לא להיכנע לאויב. באותו הזמן הצטרף לכוח הצר כוח הפשיטה המקסיקני, שאמור היה לתקוף את שיירת האספקה הצרפתית, למצור על החווה. וילן דחה גם כן הצעת כניעה כמו מפקדו המת. ב-14:00 נורה וילן למוות, ומודה קיבל את הפיקוד על שרידי הפלוגה. ב-17:00 הציעו המקסיקנים פעם נוספת לכוח הצרפתי להיכנע, לאחר שמודה נאמן לשבועתו סירב, תקפו המקסיקנים מכל הכיוונים ופרצו למתחם. מודה וחמשת הלגיונרים האחרונים שנשארו על הרגליים, לאחר שנגמרה התחמושת שלהם יצאו להתקפת כידונים נואשת על החיילים המקסיקנים. בסוף ההסתערות מודה נפצע ורק שלושה לגיונרים, רב-טוראי מיין, הלגיונר קונסטנטין והלגיונר ונצל נשארו עומדים. המקסיקנים נדהמו מהאומץ של הלגיונרים ולא ירו בשלושת הלגיונרים. קצין מקסיקני ניגש אליהם ושאל "אם עכשיו הם מוכנים להיכנע?". הלגיונרים הסכימו בתנאי שנשקם יישאר אצלם והמקסיקנים יטפלו בפצועיהם. המקסיקנים הסכימו והקרב נגמר.
לאחר הקרב
לאחר תום הקרב המקסיקנים עמדו בהתחייבות והפצועים זכו לטיפול, ובסופו של דבר הוחזרו לצרפת במסגרת חילופי שבוים. הניצחון המקסיקני התגלה כחסר ערך, הכוחות שיועדו לתקיפת השיירה בזבזו זמן רב, ואיבדו כשליש ממצבת כוח האדם שלהם בתקיפת כוח צרפתי קטן. השיירה לא נעצרה והתותחים הגיעו ליעדם, וכוח התקיפה הצרפתי השלים את כיבוש מקסיקו והמליך את מקסימיליאן. גופות חיילי פלוגה ג' נקברו בטקס צבאי, אבל משום שהן שכבו זמן רב בשטח החווה לא ניתן היה לזהות אותן. איכר מקסיקני שחרש את שדות החווה כשנה לאחר הקרב מצא את יד העץ של דנז'ו ומכר אותה למפקד הצרפתי במקסיקו. היא נשלחה לבסיס הלגיון בסידי בל-עבאס, ונשמרה שם בתיבת זכוכית עד שהועברה לבסיס החדש של הלגיון באובאניי שליד מרסיי.
מורשת הקרב
למרות שהקרב היווה יותר היתקלות כוחות מאשר קרב גדול והסתיים בתבוסה של הכוחות הצרפתיים הוא ביסס את המיתוס של הלחימה עד האיש האחרון בלגיון הזרים הצרפתי. הקרב הפך לסמל לאומץ הלב של חיילי הלגיון, ונכונותם להילחם עד הסוף. הקרב גם הראה כיצד כוח קטן ונחוש של חיילים יכול לפגוע ולעכב כוח גדול וחזק ממנו (כמו שלוש מאות הספרטנים במעבר תרמופילאי והטקסנים בקרב אלמו). העקשנות של דנז'ו ושל אנשיו וסירובם להיכנע עכבו במשך שעות את כוח הפשיטה המקסיקני ואפשרו לשיירה הצרפתית להגיע ליעדה ובכך ביצעו את התפקיד שהוטל עליהם. יום הקרב הוא יום חגו של הלגיון, ויד העץ של זא'ן דנז'ו היא הסמל החשוב ביותר ללגיון.
שנות ה-50 של המאה ה-3
שנות ה-50 של המאה ה-3 היו העשור השישי של המאה ה-3, החלו ב-1 בינואר 250 והסתיימו ב-31 בדצמבר 259.
ג'ים אובראיין
ג'יימס פרנסיס אקסבייר "ג'ים" אובראיין (באנגלית: James Francis Xavier "Jim" O'Brien; נולד ב-11 בפברואר 1952) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. שימש בעברו כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA בוסטון סלטיקס (2001–2004), פילדלפיה 76' (2004–2005) ואינדיאנה פייסרס (2007–2011).
נשוי לבתו של המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל, ג'ק רמזי.
ליגת המכללות
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1974, פתח אובראיין בקריירת אימון. בין השנים 1974–1982 שימש כעוזר מאמן בקבוצות הכדורסל של אוניברסיטת וילינג, אוניברסיטת פמברוק, אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת סנט ג'וזף ואוניברסיטת אורגון. בין השנים 1982–1987 היה המאמן הראשי של אוניברסיטת וילינג, אשר השתתפה בליגת המכללות השנייה (NCAA Division II).
לאחר שנתיים כעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת המאמן הראשי ריק פיטינו, מונה בשנת 1989 למאמן קבוצת אוניברסיטת דייטון מליגת המכללות הבכירה. ב-5 עונותיו בתפקיד רשמו ה"פליירס" מאזן כולל של 61 ניצחונות ו-87 הפסדים.
בין השנים 1994–1997 חזר לשמש כעוזרו של פיטינו, הפעם בקבוצת אוניברסיטת קנטקי. בעונת 1995/1996 זכתה קנטקי באליפות טורניר אליפות המכללות, בהובלתם של השחקנים טוני דלק, אנטואן ווקר, דרק אנדרסון ורון מרסר.
בליגת ה-NBA
בקיץ 1997 עבר אובראיין לצוות האימון של בוסטון סלטיקס, יחד עם ריק פיטינו אשר מונה למאמן הקבוצה. בינואר 2001, כאשר עמד מאזן הסלטיקס בעונת על 12 ניצחונות ו-22 הפסדים, התפטר פיטינו, ואובראיין תפס את מקומו כמאמן הראשי. בעונת הוביל את בוסטון להשתתפותה הראשונה מזה 7 שנים בפלייאוף ה-NBA, בו העפילה עד לגמר האזור המזרחי, הודות ליכולת טובה של השחקנים פול פירס ואנטואן ווקר. בעונה העוקבת העפילו הסלטיקס פעם נוספת לשלב הפלייאוף, אולם הודחו על ידי ניו ג'רזי נטס בחצי גמר המזרח. בינואר 2004, לאחר כ-3 שנים בתפקיד, התפטר אובראיין מאימון הקבוצה, בשל חיכוכים על הג'נרל מנג'ר דני איינג'. לאורך התקופה רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 139 ניצחונות ו-119 הפסדים.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של פילדלפיה 76', במקומו של המאמן הזמני כריס פורד. בעונתו היחידה בקבוצה רשמה פילדלפיה מאזן חיובי 43–39, בהובלתו של "מלך הסלים" אלן אייברסון, והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסיום העונה פוטר מתפקידו, והוחלף על ידי מוריס צ'יקס.
ביוני 2007 החליף את ריק קרלייל כמאמן הראשי של אינדיאנה פייסרס. בכל 3 עונותיו הראשונות השיגה אינדיאנה בין 32 ל-36 ניצחונות בעונה, ובשלושתן נותרה מחוץ לפלייאוף. בינואר 2011, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 17 ניצחונות ו-27 הפסדים, פוטר על ידי לארי בירד, ובמקומו מונה פרנק ווגל למאמן הפייסרס.
בעונת שימש אובראיין כעוזרו של קרלייל בדאלאס מאבריקס, ובין השנים 2016–2018 היה עוזרו של ברט בראון בפילדלפיה 76'.
האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון
האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (באנגלית: London Academy of Music and Dramatic Art) (בקיצור: LAMDA) הוא בית הספר למשחק המוביל במערב לונדון. הנשיא של "למדה" הוא טימותי וסט, סגנית הנשיא היא ג'נט סוזמן והמנהלת הנוכחית שלו היא ג'ואנה ריד. ב-2011 חגג "למדה" 150 שנה להיווסדו, הוא בית הספר לדרמה הוותיק ביותר בבריטניה.
בין חברי המועצה המייעצת נמנים בריאן קוקס וסם מנדס.
בוגרים ידועים
קלי רורבאך, ריצ'רד ארמיטאג', קולין בייקר, ג'יימי במבר, ג'ים ברודבנט, דלתה בורק, ג'יימס קליס, ג'ייסון קרטר, ג'וליאן שגרן, קים קטרל, איאן צ'ארלסון, סם קלאפלין, לואיס קולינס, דומיניק קופר, בריאן קוקס, בנדיקט קמברבאץ', בן דניאלס, ג'יימס ד'ארסי, דייזי דונובן, דיאנה דורס, צ'ואיטל אג'יופור, מארק פוירשטיין, ג'ייסון פלמינג, זן גסנר, טוני גולדווין, ג'יניפר גודווין, אנסטסיה גריפית', ויקטוריה המילטון, מרינה הנדס, ריצ'רד האריס, אנטוני הד, אדוארד הרמן, קלייר היגינס, ויליאם הוטקינס, קליב הורנבי, לי אינגלבי, ג'ורג' איניס, איימי אירווינג, זליקו איבנק, Dana Ivey, מרגרט ג'ון, רורי קיניר, רונאלד לאסי, אורן לביא, ג'ון לייט, ג'ון לית'גו, אנה מקסוול מרטין, בניטו מרטינז, נטשה מקאלהון, מייקל מוריאטי, סטיבן מוייר, הרמיוני נוריס, דייוויד אוילאו, נתניאל פרקר, קתרין פרקינסון, ג'וני פירסון, Nigel Planer, ג'מה רדגרייב, איוואן רהון, ג'יימס סקוט, רושאן סת, מרטין שו, דן שור, אלכסנדר סידיג, כרמן סילברה, קלייב סטאנדן, טובי סטיבנס, אד סטופרד, דייוויד סושה, טארה סאמרס, דונלד סאת'רלנד, ג'נט סוזמן, הארי טרדוויי, לוק טרדוויי, הרייט וולטר, יהודה אפרוני, דייוויד וורבק, שפרירה זכאי, יוסי אלפי, רות וילסון ודניאל שרמן.
אל תגיד
אל תגיד הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נוי פדלון. השיר יצא לאור ב-18 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של פדלון, "סוודר".
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נוי פדלון, רובי פאייר ויונתן גולדשטיין, והופק על ידי גולדשטיין. השיר הוא בלדת פופ אלקטרונית בשילוב מוזיקה מזרחית, המתארת מערכת יחסים.
וידאו קליפ
נכון ליוני 2020 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כמיליון צפיות.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר, תוך שדירג אותו באופן מעורב והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה, באומרו כי "פדלון מתישרת על קו של קינה מוכר בז'אנר הננטשות. השיר בנוי כתלפיות במנגינה, בקצב ובעיבוד כדי לזכות בעוד מיליון צפיות ואולי יותר האזנות בסטרימינג. יש מי שכבר חוגגים בצדק על פריצתה של מי שעומדת להטיל ביצת זהב בשוק הפופ הים תיכוני", וטען בנוסף כי "הטון המתבכיין הגבוה הוא סוג של קלישאה, ועם זאת פדלון יודעת להשתמש בה, להוריד במנעד ועבור לנמוך בצורה יפה", וש"הביט הקבוע מניע את השיר בצורה אפקטיבית, הקולות הילדותיים ממותקים ברקע מקשטים בצורה סתמית, לא תורמים לשיר מקדם אמינות, רק פן של נחמדות."
פול דולי
פול דולי (באנגלית: Paul Dooley; נולד ב-22 בפברואר 1928) הוא שחקן, תסריטאי, סטנדאפיסט, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה
דולי נולד בשם פול בראון בעיר פרקרסבורג שבמערב ורג'יניה לרות איירין, עקרת בית, ופיטר ג'יימס, פועל במפעל.
בצעירותו דולי היה קריקטוריסט ואייר קריקטורות עבור עיתון מקומי בעירו. היא שירת בצי ארצות הברית.
קריירה
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מערב ורג'יניה עבר לעיר ניו יורק. על מנת להתקיים עבד כליצן בימי הולדת תוך שימוש ביכולות הקוסמות, ג'אגלינג ואיור קריקטורות. בתחילת שנות ה-50 החל לשחק בתיאטרון. דולי שימש כשחקן גיבוי לארט קרני שגילם במחזה "הזוג המוזר את של פליקס אונגר, והחליף אותו בתפקיד לאחר עזיבתו. הוא שימש במשך מספר שנים כסטנדאפיסט במועדוני סטנדאפ.
דולי עסק גם בכתיבה. הוא יצר את הסדרה החינוכית לילדים The Electric Company עבור רשת הטלוויזיה הציבורית PBS. הוא ייסד חברה בשם All Over Creatio עם אנדרו דאנקן ולין ליפטון שיצרה פרסומות לרדיו ולטלוויזיה.
קולנוע
דולי השתתף בסרטים בהם "בת שש-עשרה הייתי", "פופאי", "Raggedy Ann & Andy: A Musical Adventure" ו"תרגילים בהתבגרות". הוא דיבב בסדרת הסרטים "מכוניות". כמו כן שיחק בסרטים שבוימו על ידי רוברט אלטמן. דולי כתב עם אלטמן תסריטים לסרטים. דולי שיחק גם בסרטיו של הבמאי כריסטופר גסט מחכים לגופמן, "משב רוח מוזיקלי ובסרט "והזוכה הוא". בשנת 2002 שיחק בסרט המתח של כריסטופר נולאן "אינסומניה".
טלוויזיה
שיחק בסדרה Coming of Age ששודרה בשנים 1988 עד 1989 ברשת CBS. כן שיחק בתפקידי משנה בסדרות ER, "גרייס על הכוונת", אלה הם חיי, "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 ו"תרגיע". שיחק בתפקיד ראשי בסדרה Coming of Age ששודרה בשנים 1988 עד 1989. בשנת 2000 היה מועמד לפרס אמי על תפקיד משנה שגילם בסדרה "הפרקליטים". ב-1988 שיחק במיני סדרה "הרצח של מרי פייגן" בה השתתפו גם ג'ק למון וקווין ספייסי.
בשנת 2010 שיחק דולי בסדרה Huge שנוצרה ונכתבה על ידי אשתו ובתו.
בשנת 2019 התארח בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "חג שמח וכל זה" בתפקיד של ג'ק, אביו של דון (דניס קווייד).
חיים אישיים
דולי נשוי לתסריטאית ויני הולצמן. הזוג הכיר בעת שלמד בכיתת משחק. בתם היא התסריטאית ומפיקת הטלוויזיה סוואנה דולי. הזוג גר בשכונת Toluca Lake בלוס אנג'לס. מנישואיו הראשונים יש לפול דולי שלושה ילדים.
מוחמד עלי בן רמדאן
מוחמד עלי בן רמדאן (בערבית: محمد علي بن رمضان, בתעתיק: מחמד עלי בן רמצ'אן; נולד ב-6 בספטמבר 1999 בתוניס שבתוניסיה) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אספרנסה ספורטיב דה תוניס מליגת העל התוניסאית ובנבחרת תוניסיה.