cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות טראני
תמונות מהשכונה היהודית
צולמו בסיור מטעם אגודת דנטה אליגיירי מירושלים, יוני 2006:
אלעזר בן דינאי
אלעזר בן דינאי (המאה הראשונה לספירה) היה מנהיג חבורת מורדים פוליטיים בתקופת הנציבות השנייה של השלטון הרומאי בארץ ישראל. הוא נזכר בספריו של בן-תקופתו יוסף בן מתתיהו (שם מופיע שמו ביוונית, אלעזר בן דִינָאיוֹס), שמכנה אותו "לִסְטִים", וכן במשנה, בתלמוד ובמדרשים, שם הוא נזכר כ"רצחן".
בכתבי יוסף בן מתתיהו
יוסף בן מתתיהו מספר שאלעזר בן דינאי היה "שודד ששכן בהרים זה שנים רבות", ושעם תפיסתו, פעלה חבורתו בארץ כבר במשך עשרים שנה. מכאן שהחל לפעול עוד בימי הנציבים פונטיוס פילאטוס או מארקלוס ומארולוס (מהשנים 35–40 לספירה לערך).
יוסף בן מתתיהו מספר על התנגשויות שאירעו בין יהודי הגליל לבין השומרונים בתקופת הנציב קומאנוס (48–52 לספירה). לאחר שעולה רגל יהודי מהגליל שהיה בדרכו לירושלים, נרצח בכפר "גמה" (כיום העיר ג'נין) בשומרון בזמן חג סוכות בשנת 51 לספירה, התאספו המונים מיהודי הגליל כדי להתנפל על השומרונים כנקמה, וכך עשו גם המונים בירושלים, כשנודע להם על הרצח. בנוסף לאלה, יצאה גם "חבורת הליסטים ומחרחרי המרי" של אלעזר בן דינאי ואדם נוסף בשם "אלכסנדר", והתנפלה על שכניהם במחוז עקרבת, טופרכיה דרומית-מזרחית לשכם, בה ישבה אוכלוסייה מעורבת של יהודים ושומרונים. לדברי יוסף, הם "הרגו בהם בלי לחוס על זקן וטף, והעלו את כפריהם באש". היה זה בחורף שנת 51–52. קומאנוס יצא מקיסריה עם גדוד פרשים לעזרת השומרונים והרג רבים מאנשי החבורה של אלעזר ורבים אחרים לקח בשבי. לדברי יוסף, "מאותו זמן נתמלאה יהודה כולה ליסטים". בחג פסח שנת 52, הגיע הנציב הרומי בסוריה, אומידיוס קוואדראטוס, לקיסריה, וציווה לצלוב את כל האנשים שקומאנוס תפס.
בשנת 52 הגיע הנציב הרומי החדש ביהודה, אנטוניוס פליקס (52–60 לספירה), ובימיו גברה ה"ליסטות", היא הקנאות המרדנית בלשונו של יוסף בן מתתיהו. פליקס לכד חי במארב את "ראש הליסטים", אלעזר בן דינאי, לאחר שפיתה אותו לבוא אליו תוך הבטחה שלא יעשה לו כל רע. כשבא אליו, אסר אותו, ושלח לרומא אותו ורבים מחבורתו. הוא תלה על צלבים רבים מהם והעניש קשות רבים מאוד שסייעו להם.
בספרות חז"ל
במשנה נאמר:. כלומר, בזמנו בוטל טקס עגלה ערופה, וזאת בשל ריבוי הרוצחים בגלוי, כי עגלה ערופה אינה באה אלא על הספק, ועל פי קלוזנר, בשל ריבוי ההרוגים שנעלמו הורגיהם.
דיבוק אוריגי
דִיבוֹק אוריגי (בסוואהילי: Divock Origi; נולד ב-18 באפריל 1995 באוסטנדה, בלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מילאן ובנבחרת בלגיה. הכדורגלן ארנולד אוריגי הוא בן דודו.
קריירה
דיבוׂק אוריגי הוא בנו של שחקן העבר הקנייתי מייק אוקוט אוריגי ששיחק בראסינג גנק. באותה קבוצה שיחק בנו דיבוק בקבוצות הנוער 9 שנים ובשנת 2010 עבר לקבוצת הנוער של ליל. בעונת 2012/13 שיחק בקבוצה הבוגרת של ליל. ב-2 בפברואר 2013, במשחקו הראשון בליגה הצרפתית הוא נכנס כמחליף בדקה ה-69 והבקיע 7 דקות מאוחר יותר ועזר לקבוצתו לנצח 1-0 את טרואה. אוריגי היה שחקן מחליף בקבוצת ליל והיה השחקן שנכנס הכי הרבה פעמים כמחליף בעונת 2012/2013.
אלעזר בן דינאי
בספרות חז"ל
לדעת ההיסטוריון יוסף קלוזנר, מתוך הדברים הללו ניתן להסיק ש"אלעזר בן דינאי" (בספרי הוא אף מכונה "רבי") ו"תחינה בן פרישה" הם שני שמות של אותו אדם, שככל הנראה הסתתר מפני השלטונות הרומיים בשם הבדוי "תחינה בן פרישה" ורק כאשר התחבר לחבורת הקנאים שלו, קראו לו "בן הרוצח". או "בן הרצחנים" הוא אף מעלה את האפשרות שלאחר זמן, קרא כך אלעזר בן דינאי לעצמו. קלוזנר גם מציע את האפשרות שהשם "תחינה בן פרישה", שמשמעותו "בעל החנינה" ו"בעל הפרישות", ניתן דווקא לאלעזר בן דינאי ה"אכזרי", באירוניה. אולם לדעתו סביר יותר שתחינה בן פרישה היה מנהיג קבוצת קנאים אחר, ואולי זה שמו העברי של אותו "אלכסנדר", הנזכר אצל יוספוס כחברו של אלעזר.
דיבוק אוריגי
ליברפול
ב-29 ביולי 2014 חתם בקבוצה האנגלית ליברפול, ששילמה עבורו 10 מיליון לירות שטרלינג. מיד לאחר החתמתו הושאל לקבוצתו הקודמת, ליל.
אלעזר בן דינאי
בספרות חז"ל
בשיר השירים רבה כתוב משמו של רבי אוניא: "ד' דורות, שדחקו על הקץ ונכשלו ואלו הן: אחד בימי עמרם, ואחד בימי דיניי, ואחד בימי בן כוזבא, ואחד בימי שותלח בן אפרים". ייתכן ויש לזהות את "דיניי" זה עם אלעזר בן דינאי, משום שכמו במדרש הזה, גם יוסף בן מתתיהו מזכיר שני אישים, זה לצד זה, מנהיגי "מהומות" ששמותיהם "עמרם" ו"אלעזר": כשהגיע הנציב החדש פאדוס ליהודה בשנת 44 לספירה, הוא אסר שלושה יהודים בעבר הירדן שהנהיגו התנפלות על תושבי רבת עמון, בשל סכסוך באחד מכפרי הסביבה. הוא "הרג אחד מהם, שמו היה חניבא, ועל שניים, על עמרם ועל אלעזר, הטיל עונש־גלות". לדעת קלוזנר, "חניבאס" ביוונית הוא כנראה שיבוש של השם "עכנאי", שהרי במשנה נזכר "תנורו של עכנאי" לצד "תנורו של בן דינאי". לדעת קלוזנר, בתור מנהיג "גדוד נודד", היה לאלעזר בן דינאי תנור מיוחד לשם הכנת מזון בתנאי שדה: "יורות הערביין שהוא חופר בארץ וטח בטיט, אם יכול הטיט לעמוד בפני עצמו, טמא. ואם לאו, טהור. וזה תנורו של בן דינאי". קלוזנר מדגיש את העובדה, שבניגוד ליוסף בן מתתיהו, שמכנה את אלעזר בן דינאי "שודד" ובניגוד למשנה שמכנה אותו "רצחן", המדרש הזה רואה בו רק "דוחק את הקץ".
דיבוק אוריגי
ליברפול
בעונת 2015/2016 החל לשחק בליברפול, לאחר שמאמן ליברפול יורגן קלופ החליט לקצר את תקופת ההשאלה לליל. את הופעת הבכורה במשחק תחרותי במועדון ערך ב-12 בספטמבר כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 מול מנצ'סטר יונייטד. ב-2 בדצמבר כבש את שער הבכורה במועדון במסגרת רבע גמר גביע הליגה ועזר לקבוצתו לנצח 6-1 את סאות' המפטון. עשרה ימים לאחר מכן כבש את שער הבכורה בפרמייר ליג בתיקו 2-2 מול וסט ברומיץ' אלביון. בתום אותה העונה העפיל עם קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2016, ועלה כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1–3 לסביליה.
אלעזר בן דינאי
בספרות חז"ל
בתלמוד נזכרת גם "אשתו של בן דונאי", בתור דוגמה לנשים שנשבו בידי נכרים "על ידי נפשות". יוסף בן מתתיהו אינו מזכיר את אשתו של אלעזר בן דינאי, אולם מספר על שבייתה של אשתו של שמעון בר גיורא, ומשום כך הועלתה השערה ששמותיהם נתחלפו במקרה הזה בתלמוד. אלא שאשתו של בר גיורא נשבתה על ידי קנאים יהודים ואילו בתלמוד זה מדובר על אשה שנשבתה על ידי נכרים ולכן אסורה לבעלה.
דיבוק אוריגי
ליברפול
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל שוב, הפעם לעונה אחת לוולפסבורג. ב-19 בספטמבר כבש שער בכורה במועדון מול ורדר ברמן. אוריגי כבש 6 שערים במועדון במשך תקופת ההלוואה.
אלעזר בן דינאי
בספרות חז"ל
לדעת קלוזנר, אלעזר בן דינאי היה "גיבור לאומי", "אמיץ ולוחם מלחמת-החירות", שזכה ככל הנראה ל"אהבת-העם", משום שתושבי ההרים והכפרים הסתירו אותו ואת חבורתו במשך 20 שנה, ו"לא לחינם נשתמר זכרו במשנה, בברייתא ובמדרשים". לדעת קלוזנר, השמדת חבורות הקנאים והפרת ההבטחה לאלעזר בן דינאי על ידי פליקס, קוממו את רוב העם היהודי נגד הנציב ונגד רומא בכלל, מה שדחף חלק מהקנאים לעבור לשיטות של "טרור". "טרוריסטים" אלה היו הסיקריים.
הקליר בקינות לתשעה באב בפיוטו "שבת סרו מני" כותב, לפי פירושי הראשונים הכוונה לאלעזר בן דינאי.
דיבוק אוריגי
ליברפול
בתום עונת 2017–2018 חזר לליברפול. ב־7 במאי 2019 במסגרת המשחק השני בחצי גמר ליגת האלופות, הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות וסיים את המשחק עם שני שערים שסייעו לקבוצתו לנצח 4–0 את ברצלונה ולהעפיל לגמר ליגת האלופות. במשחק גמר ליגת האלופות 2019 מול טוטנהאם הוטספר, כבש אוריגי את השער השני לזכות קבוצתו, שהסתיים בתוצאה 2–0 ובזכייה בתואר.
בעונת 2019/2020, זכה עם הקבוצה באליפות, אוריגי כבש באותה העונה ארבעה שערים ב-28 הופעות והוסיף שלושה בישולים.
מילאן
ב-5 ביולי 2022 חתם אוריגי במילאן לארבע שנים.
ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 2-4 על אודינזה.
קריירה בינלאומית
אוריגי שותף במספר משחקים במוקדמות יורו 2016 והיה בסגל הנבחרת בטורניר יורו 2016, אך לא שותף בשום משחק בטורניר. אוריגי לא היה בסגל בלגיה במונדיאל 2018. בשנת 2019 הוא שיחק במספר משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2020.
יידישע קולטור
יִידישע קולטור (ביידיש: 'תרבות יהודית') היה ירחון יידי שהוציא "האיגוד הכול-עולמי לתרבות יהודית (איקוּ"ף)" בניו יורק מ-1938 ועד 2004. מייסדו ועורכו במשך שנים רבות היה הסופר והעיתונאי נחמן מייזל. אחריו ערך את העיתון יצחק גולדברג. מלבד העורכים, השתתפו בו ה. לייוויק, פרץ הירשביין, אברהם ביק, משה כץ, ד"ר רפאל מאהלר, קלמן מרמר ואחרים.
פוגה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דבק עצמות
דבק עצמות הוא דבק המיוצר מפסולת בתי מטבחיים ומשמש להדבקת עצים ועורות ומוצריהם.
היסטוריה
ידוע על שימוש בדבק עצמות כבר בימי מצרים העתיקה, אז שימש בעיקר להדבקת פריטי עץ ועור, ובין היתר לצורכי הדבקת ארונות המומיות. הפריטים נותרו מודבקים בדבק חזק זה אלפי שנים.
בעבר היה זה הדבק הבלעדי בתעשיות הבד והעץ (בפרט בתעשיית הריהוט).
יתרונו הגדול של דבק העצמות לעומת דבקים אחרים הוא האפשרות להמיסו מחדש גם לאחר שנים רבות בעזרת חימום המקום שמודבק בו, כאשר הוא מתקשה הוא נהיה מאוד קשה ומאפשר מילוי מקומות חסרים או פגמים ברהיט, וכן צבעו שקוף לגמרי בזמן ההדבקה, דבר המאפשר את מריחתו על פני-שטח הפריט בצורת שכבה.
בשיטה זו מתקבלים שני תוצרים - האחד, חוזק נוסף ופני-שטח חלקים ומוכנים לשיוף, נטולי "בורות" או "תעלות", כך שאם ישנו פגם הוא בלתי-מורגש במגע יד אך עלול להיות נראה לעין.
על הדבק להיות "על האש" משך כל זמן העבודה, קרי, במצב הרתחה, וכן נדרשים ערבוב ובחישה לעיתים תכופות מאוד ואפילו רצופות לפעמים, משום שבועות אוויר הנוצרות עם ההרתחה, נוסף על מים הנוספים לחומר לדילול, עולות למעלה הקערה והדבק עצמו נשאר בתחתית בזמן שהמים רותחים. דרושה עבודה זריזה ומהירה כי דבק זה מתייבש מהר יותר מכל דבק נגרים פלסטי.
חסרונו העיקרי של דבק זה - הכנתו דורשת זמן וציוד, ריחו הרע הדומה לריח פגר. במהלך ההמסה הוא פולט אדים הגורמים לתחושת גועל ועלול לגרום לפריחה בעור רגיש.
בימינו, השימוש בדבק עצמות הולך ופוחת עקב הופעת הדבק הפלסטי, המוכן לשימוש מיידי. דבק עצמות נמצא בשימוש יצרני כלי נגינה המיוצרים מעץ בעבודת יד כגון: צ'לו, כינור, קאנון, עוד ואחרים, וזהו אף הדבק המועדף על בוני כלי הנגינה מעץ כוון שהשימוש בו אינו פוגם בצליל של הכלי לעומת דבק פלסטי המיוצר על בסיס מים עם תוספת מקשה סינתטי. במדינות מתפתחות השימוש בדבק חם נפוץ יותר בשל מחירו הזול.
שמו המקורי של "דבק עצמות" זה הוא "דבק חם" וכך הוא נקרא בין בעלי המקצוע הוותיקים. את תואר "דבק חם" מחזיק כיום דבק אחר המומס בכמעט אותו עקרון אך בעזרת אקדח המסה חשמלי.
קישורים חיצוניים
明膠
בית ישראל (גאנה)
בית ישראל היא קהילה בגאנה, אשר חבריה טוענים כי הם יהודים, צאצאיהם של עשרת השבטים האבודים של ישראל.
הקהילה אינה מוכרת על ידי הזרם המרכזי של היהדות כקהילה יהודית.
היסטוריה
חברי בית ישראל מייחסים את הגעתם לגאנה בהגירה יהודית שחצתה את מדבר סהרה למאלי. במאלי תועדה קהילה יהודית בטימבקטו אשר המשיכה להגר לחוף השנהב ולגאנה. המהגרים נקראו ספווים והיו לשבט בספווי אשר צאצאיו הם חברי הקהילה כיום.
הקהילה חיה כאלפיים שנה על פי מנהגי היהדות אך רק בשנת 1977, החלו לקשר בין המנהגים של הקהילה לבין היהדות. באותה שנה נתגלה לאדם בשם אהרון טואקייראפה חיזיון אשר גרם לו להאמין כי הספוויים הם צאצאי השבטים האבודים של ישראל. הוא הוביל משלחת מחקר של חברי הכפר לחוף השנהב שם עלו על עקבותיהם של אבותיהם הספוויים. בעקבות הגילויים הללו אנשי הכפר ספווי סואי וכפר נוסף בשם אדיאמברה החלו ללמוד את המנהגים והאמונות היהודיות והחלו להטיף לחזרה ליהדות. התנהגות זו התקבלה באופן שלילי בקרב הנוצרים באזור אשר הכו וכלאו רבים מחברי הקהילה.
אהרון טואקייראפה מת מדקירה ב-1991 בחוף השנהב. את ההנהגה על הקהילה לקח שכנו דוד אהנקורה אשר העביר את הקהילה לשטח חדש בסמוך לעיר ספווי וויאוסו. מקומם החדש נקרא "אדיאמברה החדשה" וכיום עומד בו בית הכנסת הראשי של הקהילה.
זיקה ליהדות מנהגים ואמונות
כאמור, הספוויים קיימו מנהגים יהודיים במשך אלפי שנים ובהם:
הקהילה כיום
כיום הקהילה מתגוררת בשני אזורים עיקריים - ספווי סואי ואדיאמברה החדשה בספווי וויסאוסו.
עין שריד
עֵין שָׂרִיד הינו יישוב יהודי / יישוב כפרי אחר / יישוב שאינו שיתופי באזור השרון בתחום מועצה אזורית לב השרון.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 ע"י הסוכנות היהודית כשכון בתחום מושב עין ורד ואוכלס בשנת 1950. ראשוני המתיישבים, כ־60 משפחות בנות גלויות שונות, נשלחו לעין שריד על ידי מרכז הקליטה של מפא"י. בשנים הראשונות סיווג היישוב לא היה חד־משמעי והוא הוגדר פעם כמושב עובדים ופעם כשיכון עולים. מקור השם עין שריד הוא על שם המתיישבים הראשונים, שריד מיהדות אירופה. היישוב השתייך למועצה אזורית הדר השרון. כאשר זו פוצלה, נשארה בחלק הכפרי של המועצה ולא סופחה לאזור השיכונים בתל מונד בגלל שלא היה רצף קרקעי בינה לבין תל מונד. בשנת 1958 ביקש היישוב להתנתק ממועצה אזורית הדר השרון ולחבור לתל מונד, אולם בקשתו לא נענתה.
בשנת 1989 הוגדל היישוב, בשנת 1994 הוקמה ההרחבה הראשונה המכונה "עין שריד החדשה", ובשנת 2009 הוקמה הרחבה נוספת במערב היישוב. עין שריד מונה כיום כ־1,620 איש. מסביב ליישוב פרדסים וחממות.
עין ורד
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1930 על ידי אנשי העלייה הרביעית ממזרח אירופה שהתאגדו כבר ב-1926 ב"ארגון מתיישבי תל אביב" וחיפשו מקום התיישבות עד שנמצא להם המקום הנוכחי בו נחפרה באר הפעילה עד היום (2014). בשנת 1932 נרשם הארגון כאגודה שיתופית ובשנת 1935 החליטו חברי המושב להחליף את שמו מ"ארגון חקלאי תל אביב" ל"עין ורד" על שמו של מעיין סמוך בשפה הערבית - "עין אל-וורדת" (מעיין היורדות לשאוב מים). במהלך העלייה החמישית הצטרפו ליישוב עולים מיהדות גרמניה וזו הייתה התקופה בה ניטעו פרדסים והוקמו לולי תרנגולות. בשנת 1937 הוקם בית העם. אחרי סיום מלחמת העולם השנייה הגיעה למושב דרך עליית הנוער והסוכנות היהודית קבוצה של כ-50 ילדים ניצולי השואה מיוון. ילדים אלו נקלטו על ידי משפחות חברי המושב וגדלו בבתיהם.
במהלך מלחמת העצמאות עמד היישוב בקו החזית, ואף הותקף בסוף מאי 1948 בידי חיל המשלוח העיראקי, שנהדף לבסוף.
ילדי המושב לומדים בבתי הספר השייכים למועצה אזורית לב השרון. ביהס יסודי בין ההדרים ובחטיבת ביניים ותיכון בקריית חינוך דרור.
במושב פועל מוזיאון הטרקטור היחיד בארץ. בנוסף בשטחי המושב נמצא פארק בריכת החורף לב השרון – (ליד עין שריד). הפארק הוקם כדי לתמוך במגוון ביולוגי מקומי באמצעות השבת בע"ח וצמחים לבריכה. שטח הפארק הוא כ 30 דונם שבמרכזו בריכה ולסביבתה הובאו מיני הצומח הרבים.
יחסי ירדן–סן מרינו
יחסי ירדן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה ההאשמית הירדנית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים
בין שתי המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
פוריסודה
פוריסודה (בקאנג'י 振袖, ברומאג'י furisode) הוא סוג של קימונו. זהו הסגנון הפורמלי ביותר של קימונו שנלבש על ידי נשים לא נשואות ביפן. הפוריסודה נתפר ממשי צבוע בצבעים בהירים, והוא בדרך כלל נשכר או נקנה על ידי ההורים בעבור הבת, ללבוש בחגיגות הסאיג'ין שיקי (יום ההגעה לבגרות) בשנה שבה הן מגיעות לגיל 20. באמצעות לבישת הפוריסודה הצעירה מסמנת שהיא רווקה ושהיא בוגרת באופן חוקי, ועל כן מוכנה לנישואים. הפוריסודה דומה לשמלת ערב שנלבשת לדבוטאנט (ערב היציאה לחברה) במערב.
פוריסודה מובחנים על ידי השרוולים הארוכים, בדרך כלל באורך של 39–42 אינץ'. השם פוריסודה מתורגם באופן מילולי לשרוולים (sode) מטלטלים (furi). הפוריסודה נלבש בדרך כלל באירועים חברתיים רשמיים כמו טקס התה וחתונות של בני משפחה. מאחר שהפוריסודה היא פריט לבוש יקר מאוד, הוא נשכר בדרך כלל בעבור אירוע.
גוסטב הופר
גוסטב הופר (באיטלקית:Gustav Hofer; נולד ב-9 במאי 1976) הוא עיתונאי ובמאי קולנוע איטלקי.
גוסטב הופר נולד בשנת 1976 במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבצפון איטליה. למד עיתונאות בווינה ובלונדון.
בשנת 1999 הוא הכיר את לוקה רגאצי והם התחילו במערכת יחסים. משנת 2000 מגיש לסירוגין את מגזין התרבות של ארטה (Journal de la Culture) (ARTE).
סרטו עם לוקה רגאצי Suddenly Last Winter הוצג בפסטיבל הקולנוע של ברלין 2008. בשנת 2009 הסרט זכה בפרס "פס הכסף" של הקולנוע האיטלקי.
דיודורוס סיקולוס
דיודורוס סיקולוס (ביוונית: Διόδωρος Σικελιώτης, דיודורוס סיקליוטס; בלטינית: Diodorus Siculus; 90 – 21 לפנה"ס לערך) היה היסטוריון יווני מאגיריום (אגירה) שבסיציליה.
גוסטב הופר
הסרט המשותף הנושאים של הבמאים Italy: Love It, or Leave It זכה במספר בפרסים בפסריבל הסרטים במילאנו בשנת 2011.
דיודורוס סיקולוס
דיודורוס וחיבורו
המקור העתיק היחידי שמספק מידע על דיודורוס, מחוץ לחיבורו של דיודורוס עצמו, הוא הירונימוס, שמציין שבשנת 49 לפנה"ס הפך דיודורוס לאישיות חשובה.
חיבורו של דיודורוס, "ביבליותקה היסטוריקה" ("הספרייה ההיסטורית"), שחלק גדול ממנו נשתמר, הוא היסטוריה אוניברסלית מימי קדם ועד מלחמת גאליה (58–50 לפנה"ס) של יוליוס קיסר.
הספר מוזכר בספרו של פליניוס הזקן "תולדות הטבע", בו הוא משבח את דיודורוס על רוחב היריעה של "הספרייה", מסכם באופן אוהד את דבריו על תפישת עולמו של דיודורוס על פיה רומא מקבלת את האנושות כולה ויוצרת שלום עולמי, אך בה בעת הוא מבקר את דיודורוס על כך שדבריו ארכניים ולעתים חוזרים על עצמם. פליניוס טען עוד כי קודמיו האשימו את דיודורוס בכך שאינו בודק את מקורותיו והוא מלקט לעתים רשומות שגויות או כוזבות.
"הספרייה ההיסטורית" של דיודורוס כוללת 40 ספרים, מהם חלק נשתמרו בשלמותם, מחלקם נותרו מקטעים והשאר אבדו. בחיבורו הוא מביא מקטעים שלמים מחיבורים של היסטוריונים אחרים שכתביהם לא נשתמרו, כמו אפורוס והקטאיוס איש אבדרה.
חשיבותה העיקרית של "הספרייה ההיסטורית" היא בכך שהיא אוסף, שמעביר באופן נאמן למקור את תוכן חיבוריהם והשקפותיהם של הסופרים המוקדמים יותר, שאחרת לא היו שורדים.
ארץ ישראל
דיודורוס מזכיר בחיבורו מספר מקומות בארץ ישראל. הוא מזכיר את יפו, עכו, שומרון ועזה בתיאורו את מלחמות הדיאדוכים, ומתאר את ים המלח בשני מקומות: בתיאורו את ארץ ערב ובתיאורו את מלחמתו של דמטריוס פוליורקטס נגד הנבטים, במסגרת ההיסטוריה של תקופת הדיאדוכים, שמקורו בהירונימוס מקארדיה. הקטע אצל הירונימוס מקארדיה הוא היחיד מלבד זה של דיודורוס, שמציין שהאגם נמצא בארץ הנבטים. בקטע על מלחמת דמטריוס בנבטים, דיודורוס מספר שהאגם נמצא במחוז אדום ומספר גם על עצי התמר המגודלים בסביבה ועל כך שבעמק מסוים באזור הזה גדל הבלסם. הוא מציין שהבלסם מספק הכנסה גדולה, מאחר שבשום מקום אחר בעולם המיושב לא ניתן למצוא את הצמח הזה, שהשימוש בו כתרופה חשוב מאוד לרופאים.
מוצא היהודים ודתם
דיודורוס מציין את הקטאיוס איש אבדרה כמקור העיקרי שלו למוצא היהודים. על פי דיודורוס, המצרים מספרים שמושבות מצריות רבות הוקמו ברחבי העולם המיושב על ידי מהגרים מארצם ובהן גם "זו של היהודים, השוכנת בין ערב לסוריה", וזו הסיבה לכך שמנהג המילה של בניהם הזכרים משותף לשני העמים, מאחר שהוא הובא עמם בזמנו ממצרים.
דיודורוס מונה את משה (Moyses) כאחרון המחוקקים שטענו כי קבלו את חוקיהם מאלוהות, כאשר משה ייחס את חוקיו לאל הנקרא "יהו" (Iao). זאת הפעם הראשונה בספרות היוונית שהשם "יהו" מציין את האל של היהודים (שני המקורות הפגאניים האחרים שמזכירים את "יהו" הם וארו וקורנליוס לבאו). זה לא קורה בתרגום השבעים, מאחר שהשם הפך לביטוי שאין לבטאו, אולם הוא נמצא בשימוש בקרב יהודי מצרים בתקופה הפרסית, כפי שמתועד בפפירוסים של יב.
אנטיוכוס בירושלים
קטעים מהספרים האבודים של הביבליותקה היסטוריקה הגיעו לידינו דרך הביבליותקה של פוטיוס (פטריארך קונסטנטינופול במאה ה-9). פוטיוס טוען שדיודורוס הפיץ שקרים על העם היהודי וכדי להוכיח את האשמתו הוא מצטט שני קטעים מחיבורו.
בקטע הראשון דיודורוס מתאר את המצור של אנטיוכוס השביעי (סידטס) על ירושלים בשנת 134 לפנה"ס, שנת שלטונו הראשונה של יוחנן הורקנוס החשמונאי. לא ניתן לדעת בוודאות, אך ככל הנראה המקור לתיאור היה פוסידוניוס. דיודורוס משלב בתיאור המצור (דיווח מקביל על המצור נמצא גם אצל יוסף בן מתתיהו) סיפורים עוינים על ההיסטוריה של היהודים:
דיודורוס ממשיך לדווח על דברי ההסתה של חבריו של אנטיוכוס, שבחרו לעשות שימוש גם באירוע מההיסטוריה היהודית שהתרחש רק כמה עשורים לפני כן:
דיודורוס חוזר לזמנו של אנטיוכוס השביעי ומספר שבסקירתם את האירועים הללו, האיצו בו חבריו להשמיד את האומה היהודית לחלוטין, או לפחות לבטל את חוקי היהודים ולאלצם לשנות את אורח חייהם. אבל המלך, בהיותו אדם רחב לב, לקח שבויים אבל דחה את ההאשמות נגד היהודים, גבה את המס המתחייב ופירק את חומות ירושלים.
טיעוניהם של האנטישמים בפמלייתו של אנטיוכוס סידטס משקפים את הגרסה המצרית-יוונית הידועה להיסטוריה היהודית. גרסה אלטרנטיבית זו כוללת את עלילת המצורעים וגם את עלילת פולחן החמור, שהופיעה בצורות שונות גם בכתביהם של מנסיאס, פוסידוניוס, אפולוניוס מולון, אפיון וטקיטוס. דברי דיודורוס הם העדות הלא-יהודית הישירה והראשונה, שבה אושר מעשה החילול של בית המקדש בירושלים על ידי אנטיוכוס אפיפאנס. ייתכן והמקור לדיווח של דיודורוס על המצור של סידטס (ובתוכו גם הסיפור על אפיפנס) היה טימוכארס, היסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי מהמחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס.
לאחר הקטע הזה מאת דיודורוס עצמו, מופיע קטע נוסף ובו תיאור מפורט של היהודים, שהגיע לידינו גם הוא דרך הביבליותקה של פוטיוס. בשל טעות מעתיק, הדברים מיוחסים שם להקטאיוס איש מילטוס (סביב 500 לפנה"ס), אבי הז'אנר האתנוגרפי, אולם יש הסכמה אחידה שצריך לתקן ל"הקטאיוס איש אבדרה". כותב הקטע, המיוחס להקטאיוס, משבח את חוקי היהודים שניתנו בידי משה. אולם לאחר דברים אלה מופיע משפט הסתייגות, ככל הנראה תוספת של דיודורוס עצמו:
רק אחרי ההסתייגות מסכם דיודורוס שהדברים הם דברי הקטאיוס על היהודים, וכך נוצר הרושם השגוי שהקטאיוס הוא המסתייג, ולא דיודורוס.
פוטיוס מאשים את דיודורוס גם לגבי הקטע הזה וטוען שבכל הנוגע להיסטוריה היהודית הוא מספר שקרים על רוב הדברים, מעוות את האמת ובעזרת אמצעי ערמומי שמשמש לו מפלט, מייחס לסופר אחר (הקטאיוס) את הדברים הללו, המנוגדים להיסטוריה.
הורקנוס ואריסטובולוס
דיודורוס מספר על הכיבוש הראשון של ירושלים על ידי הרומאים בשנת 63 לפנה"ס:
דיודורוס מוסיף ומצטט כתובת שהציב פומפיוס, המפרטת את הישגיו הצבאיים באסיה. ברשימת הארצות שכבש והמלכים שהכניע נמצאים גם "יהודה" ו"אריסטובולוס מלך היהודים".
פרסים ומועמדויות של בריטני ספירס
בריטני ספירס היא זמרת ושחקנית אמריקנית. זכתה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בגיל 21 מה שהפך אותה לזמרת הצעירה ביותר שקיבלה כוכב בשדרת הכוכבים המפורסמת.
אלבום האולפן הראשון שלה יצא לאור בשנת 1999. ספירס הועמדה לפרס גראמי בקטגוריות האמן החדש הטוב ביותר וביצוע סולו הפופ הטוב ביותר לשנת 2010. היא זכתה בפרס גראמי לראשונה בשנת 2005 על השיר Toxic בקטגוריה הקלטת הדאנס הטובה ביותר.
בשנת 2002 ספירס טיפסה ברשימת 100 הסלבריטאים הטובים בעולם מגזין של הסלבריטי, ובשנת 2012 היא הפכה לאישה המרוויחה ביותר בעולם המוזיקה. במהלך הקריירה, זכתה ספירס בפרסים שונים ממספר טקסים וערוצים. בשנת 2011 זכתה ב"פרס מפעל חיים על שם מייקל ג'קסון" בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, בשנת 2016 מגזין בילבורד העניק לספירס את הכבוד לקבל את פרס ה"Billboard Millennium Award" ובנוסף הפכה לאמנית השלישית בהיסטוריה לקבל פרס זה. בין היתר, ספירס זכתה בטקס פרסי בחירת הנוער בקטגוריה "פרס הבחירה האולטימטיבית" ו"פרס האייקון" אשר קיבלה בטקס פרסי המוזיקה של רדיו דיסני בשנת 2017.
ספירס זכתה פעם אחת בפרס גראמי, שש פעמים בספר השיאים של גינס, שש פעמים בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, שמונה פעמים בפרסי המוזיקה של MTV אירופה, פעם אחת בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, ושבע פעמים בטקס "Billboard Music Awards".
הסינגל הראשון של ספירס "Baby One More Time" מתוך האלבום "Baby One More Time" האלבום זיכה את ספירס בשש מועמדויות והשיר – בעשר. הסינגל השלישי "(You Drive Me) Crazy מאותה האלבום זיכה אותה בשתי מועמדויות.
אלבום האולפן השני של ספירס "Oops I Did it Again" זיכה אותה בחמש מועמדויות. הסינגל הראשון מתוך האלבום "Oops I Did it Again" זיכה אותה בשבע מועמדויות, הסינגל השני והשלישי מתוך האלבום "Lucky" ו "Stronger" זיכו אותה במועמדות אחת לכל שיר, הסינגל הרביעי "Don't Let Me Be The Last To Know" זיכה אותה בשתי מועמדויות.
האלבום אולפן השלישי של ספירס "Britney" זיכה אותה במועמדות אחת. הסינגל הראשון "I'm a Salve 4 U" זיכתה אותה בארבע מועמדויות כאשר שלושה מהם מאותו הטקס, הסינגל השני "Overprotected" זיכה אותה במועמדות אחת בטקס פרסי בגראמי, הסינגל השלישי "I'm Not a Girl, Not Yet a Woman" זיכו אותה בשתי מועמדויות, הסינגל הרביעי "I Love Rock n Roll" זיכה אותה במועמדות אחת. הסינגל השישי "Boys" זיכה אותה במועמדות בטקס ה-VMA.
אלבום האולפן הרביעי של בריטני "In the Zone" זיכה אותה במועמדות אחת, כתוצאה מהצלחה מסחררת של האלבום ספירס הוציאה אלבום משולב עם שני דיסקים עם אותו השם כמו האלבום אשר כוללים את כל הקליפים שלה עד לשנת 2004. הסינגל הראשון מתוך האלבום "Me Against the Music" זיכה אותה במועמדות אחת, הסינגל השני "Toxic" היה הסינגל הכי מצליח שלה וזיכה את ספירס וקיבלה את הפרס "הקלטת הדאנס הטובה ביותר" בטקס פרסי גראמי, ובנוסף קיבלה תשע מועמדויות, הסינגל הרביעי "Everytime" זיכה את ספירס במועמדות אחת.
אלבום האולפן הבא שהוציאה ספירס היה אלבום אוסף הנקרא "Greatest Hits: My Prerogative" שמכיל את כל הלהיטים הקודמים שלה, בנוסף לשני סינגלים חדשים "My Prerogative" ו"Do Somethin'" הסינגל הראשון והשני מתוך האלבום זיכו אותה בשתי מועמדויות, אחת מכל סינגל. האלבום זיכה את ספירס בשתי מועמדויות.
אלבום האולפן החמישי של ספירס "Bleakout" הייתה הצלחה מסחררת ברחבי העולם וקיבלה שלוש מועמדויות. הסינגל הראשון "Gimme More" זיכה את ספירס במועמדות אחת, הסינגל השני "Piece of Me" זיכו את ספירס בשלוש זכיות בטקס ה-VMA.
אלבום האולפן השישי של ספירס "Circus" קיבל שלוש מועמדויות. הסינגל הראשון "Womanizer" קיבל אחת עשר מועמדויות ובכך הפך את ספירס למועמדת עם הרבה שירים, הסינגל השני "Circus" זיכה את ספירס בשמונה מועמדויות.
אלבום האולפן הבא של ספירס היה אלבום אוסף או מארז תקליטורים במילים אחרות, אלבום זה הוא השני במספרו, "The Singles Collection". הסינגל היחיד שיצא מתוך האלבום היה הסינגל "3" שקיבל שתי מועמדויות.
אלבום האולפן השביעי של ספירס "Femme Fatale" היה הצלחה מסחררת במכירות האלבום. הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "Hold It Against Me" וזכה פעמיים בשני טקסים, הסינגל השני "Till the World Ends" קיבל שבע מועמדויות, הסינגל השלישי "I Wanna Go" זכה גם הוא פעמיים.
אלבום האולפן השמיני של ספירס היה "Britney Jean" אשר זיכה אותה במועמדות אחת. "Perfume", הסינגל השני מתוך האלבום "Work Bitch", זיכה אותה בשתי מועמדויות מאותו הטקס.
Amadeus Austrian Music Awards
"פרסי האמדאוס" הוא טקס פרסים השנתי למצוינות בתעשיית המוזיקה האוסטרית. ספירס זכתה בפרס כאשר הייתה מועמדת.
פרס המוזיקה האמריקאית
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית הוא טקס פרסים שנתי שנוסד על ידי דיק קלארק בשנת 1973. בריטני קיבלה פרס אחד מתוך 5 מועמדויות.
נחל שניר
הידרוגרפיה
אורכו של נחל שניר 65 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו 640 קמ"ר, בחלקם הגדול בשטח לבנון. ספיקת המים השנתית של הנחל היא 130 מיליון מ"ק. ראשיתו 30 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה הלבנונית חאצביא, והוא נקרא שם בשם ואדי עין-חרשה, ובהמשך – ואדי אל-פטר. זהו נחל איתן המתחתר בקרקעיתו של עמק שכיוונו מצפון־מזרח לדרום־מערב. עמק זה הוא חלקה המזרחי של בקעת הלבנון, והוא תָּחוּם בין מורדותיו הצפון־מערביים של רכס החרמון לבין ג'בל ביר א-דהר, הוא רכס הגבעות הצר והארוך המפריד בין אגן החצבני לבין אגן הליטני. ג'בל ביר א-דהר מהווה פרשת מים ראשית, שהרי הליטני נשפך לים התיכון והחצבני – לים המלח.
למרגלות העיירה חאצביא נובעים באפיקו של החצבני מעיינות בשם נַבַּע אל-חצבני. מעיינות אלה קטנים הם, ומימיהם מנוצלים כיום בקיץ עד תום, והנחל יבש גם בהמשך. משם ממשיך החצבני לרדת דרומה למרגלותיו של רכס אל חיאם (המשכו הדרומי־מזרחי של רכס ביר א-דהר), המפריד בין עמק עִיּוֹן לבין עמק החצבני. בקטע זה עובר הנחל בתוך עמק רחב ושטוח, שרוחבו מגיע ל־5 ק"מ ויותר.
לרגלי הכפר ע'ג'ר נהפך החצבני לערוץ בעל אופי קניוני בתוך רובד עבה של בזלת המכסה את האזור שבין תל סִדְר אל עָרוּס (געש רדום, 4 ק"מ מצפון לכפר ע'ג'ר) לבין אזור קיבוץ מעין ברוך. שכבה זו מקורה בקילוחי בזלת שפרצו מתל סדר אל ערוס. שם, לרגלי ע'ג'ר, נובע מעיין גדול – עין אל וזאני. זהו המעיין העיקרי של החצבני, ומכאן ואילך זהו גם כיום נחל איתן, הזורם כל השנה.
חלקו התחתון של הנחל
בחלקו התחתון אין לחצבני יובלים טבעיים הנכנסים אליו, אך נשפכים אליו פלגים אחדים מעשה-ידי-אדם, המוליכים אליו מים מן הדן. העיקרי שמבין פלגים אלו הוא חלק ממפעל חצבני-דן, שנועד לניצול מי הדן לחקלאות באזור עמק החולה. חלק מהמים המוטים מהדן משמשים להנעת תחנת כוח הידרואלקטרית קטנה (כ־2 מגה-ואט) הנמצאת מעט ממערב לגשר שניר. המים המשמשים להנעת התחנה מושבים לנחל בסמוך לגשר שניר, מגבירים את עוצמתו בחלק זה, ומאפשרים פעילות שיט במקום.
חלקו התחתון של הנחל, דרומה מכביש 99, משמש לשייט קיאקים וסירות על ידי מספר מפעילים מקומיים, תוך ניצול הפרשי הגובה בנחל היוצרים זרימה מהירה בחלקים מהנחל. פעילות זו מותנית בזרם המים בנחל, והיא מושבתת בתקופות של זרם חזק מדי, או חלש מדי. במהלך הסדרת הנחל לשייט בוצעו בו פעולות שפגעו בערוצו הטבעי ובצמחייה בצידיו, כדוגמת כריתת עצים על גדות הנחל. בחלק זה ישנה גם טיילת על גדות הנחל, ובה שביל אופניים. חלק זה של הנחל הוא אחד האתרים המתוירים ביותר בישראל, ומבקרים בו מידי קיץ 200,000 ישראלים, רובם במסגרת מפעילי השייט.
שמורת טבע נחל שניר (חצבני)
בחלקו של הנחל בסמוך למעיין ברוך הנחל נמצא בתוך תחומי שמורת טבע נחל שניר. בחלק זה עובר בנחל מסלול טיול המתחיל בשמורה וחלקים בו עוברים בתוך הנחל ובסמוך לו. המסלול מסתיים בכביש 99 בסמוך לחניון מעיין ברוך. בזמני השיא נמדדו זרימות של 150 קוב/שנייה ובזמני השפל 0.6 קוב/שנייה.
סימונה & סימריה
סימונה מנדס רושה דיניז (באנגלית: Simone Mendes Rocha Diniz; נולדה ב-24 במאי 1984) וסימריה מנדס רושה אסקריג (באנגלית: Simaria Mendes Rocha Escrig; נולדה ב-16 ביוני 1982) הן אחיות זמרות שנולדו באואיבאי שבבאהיה, ממוצא ברזילאי.
לצמד יצאו חמישה אלבומי אולפן בין 2004–2014, שזכו להצלחה רבה בעיקר בברזיל ובאמריקה הלטינית, ובשנת 2017 הוציאו הצמד את שירן המצליח ביותר "Loka", בשיתוף הזמרת אניטה. שיר זה מהווה כשיר הפריצה שלהן כאשר נמכר בלמעלה מ-1.8 מיליון עותקים בברזיל.
ביוגרפיה
סימונה וסימריה נולדו באואיבאי, באהיה שבצפון מזרח ברזיל. בשל הדמיון הגופני, סימריה מנדס נודעה בשם "קים קרדשיאן הברזילאית".
חיים וקריירה
בשנת 2000, בגיל 18, הלכה סימריה להיבחן אצל מורה למוזיקה בשם פרנק אגיאר, אחותה סימונה רצתה להיבחן גם כן ולכן שתיהן הלכו להיבחן, לאחר שעברו בהצלחה הן התחילו בקריירה המוזיקלית שלהן כצמד. במקביל, ב-1 באפריל 2004, השתיים הוציאו את האלבום הראשון שלהן Nã, Nã, Nim Na Não, על ידי תחת חסותה של אטרקו רקורדס, אך האלבום נכשל, ולא זכה להצלחה שלה ציפו כולם. בשנת 2007, האחיות פירקו את הצמד לטובת בניית הלהקה שלהן, "Forró". במסגרת הלהקה יצאו לאור 11 אלבומי אולפן כשארבעה מהם הם אלבומי הופעה. כשהיו במסגרת הלהקה הן השיגו את ההכרה הגדולה ביותר שלהן כאשר הן זכו בפרס "Forozão", היוקרתי בשנת 2011. בשנת 2012, פירקו האחיות את הלהקה לטובת קריירת סולו שתתמקד בשתיהן בלבד כצמד אחד כמו בעברן.
עד שנת 2014 הוציא הצמד חמישה אלבומי אולפן שזכו להצלחה רבה באמריקה הלטינית, כשהבולט מביניהם הוא As Coleguinhas – Vol. 4, שיצא בשנת 2012, עם אלבום אולפן נוסף. לאחר ההצלחה שלה זכה הצמד עם אלבום ההופעה הראשון שלהן, הוציא הצמד את אלבום ההופעה השני שלהן ,Bar das Coleguinhas, בשנת 2015, וכשנה לאחר מכן יצא לאור אלבום ההופעה השלישי שלהן Live, שהפך למצליח ביותר שלהן מבין כל השלושה, והביא עמו שלושה סינגלים. הסינגל הראשון שיצא מן אלבום ההופעה היה "Amor Mal Resolvido". הוא זכה להצלחה בעיקר בברזיל, ובמצעד הרשמי של המדינה הגיע למקום ה-22. לאחר מכן יצא הסינגל השני "", שהפך לשירן הראשון שהצליח לכבוש את פסגת המצעד הרשמי של ברזיל.
בשנת 2017, הוציאו הצמד את שירן המצליח ביותר "Loka". השיר קיבל בברזיל תואר של יהלום משלוש, ובכך הפך השיר לאחד מהשירים הנשיים המצליחים ביותר בברזיל ב-2017. השיר היה בשיתוף הזמרת אניטה, שבמהרה הפך השיר גם לשיר המצליח ביותר בכל הקריירה שלה. הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר זכה להצלחה עולמית כאשר נכון לאוגוסט 2017, צבר למעלה מ-440 מיליון צפיות, והפך לווידאו קליפ הנשי הנצפה ביותר לשנת 2017. לאחר ההצלחה שלה זכו עם "Loka", ב-16 ביולי 2017, יצא לאור הסינגל השלישי "Regime Fechado", מתוך אלבום ההופעה השלישי שלהן, Live. באותה שנה, נודע לציבור כי האלבום Live, יועמד בטקס פרסי גראמי הלטיני ה-18, בקטגוריית "Mejor Álbum De Musica Sertaneja".
בתחלית 2018, הוציאו את "Paga de Solteiro Feliz", שצבר צפיות רבות בסמוך לכך, ולאחר מכן, ב-30 בינואר, הוציא הצמד שיר ביחד עם קביניו בשם, "Ta Tum Tum". מאוחר יותר הוציא הצמד את השיר "Novo" ביחד עם הזמרת לאורה פאוזיני, ואז הוציאו את הסינגל השיווקי "Hasta La Vista", ביחד עם פאבלו ויטאאר ולואן סנטנה. ביולי באותה השנה, יצא השיר "Um em Um Milhão".
דיסקוגרפיה
{{שני טורים
מיני-אלבומים
}}
ורד ויניצקי-סרוסי
ורד ויניצקי-סרוסי (נולדה ב־8 במרץ 1960) היא פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, שימשה בעבר כדיקנית הפקולטה למדעי החברה היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. מאז 2019 מכהנת כראש המכון למחקר ע"ש הרי ס. טרומן למען קידום השלום.
ביוגרפיה
ויניצקי-סרוסי גדלה בתל אביב, למדה בתיכון עירוני ה', את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל. בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדעי המדינה בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן. בהמשך למדה קרימינולוגיה לתואר שני באוניברסיטה העברית. ב-1989 סיימה לימודי תואר מוסמך, וב-1992 קיבלה תואר דוקטור, שניהם באוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק.
בשנת 1996 נקלטה כחברת סגל אקדמי באוניברסיטה העברית, ב-2009 קיבלה מעמד של פרופסור חבר וב-2012 מעמד של פרופסור מן המניין.
מחקריה של ויניצקי-סרוסי עוסקים זיכרון קולקטיבי ושימורו, דרכי הנצחה ומיתוסים. ויניצקי-סרוסי פיתחה מודל תאורטי המסביר את התפתחותם של אופני הנצחה שונים בחברות המתמודדות עם קונפליקטים. בשנת 1998, פרסמה ויניצקי-סרוסי ספר, על בסיס מחקרה בתואר השלישי, על מנהג פגישות המחזור של בית הספר התיכון בארצות הברית. בו היא מצאה שהמניע לפופולרית שלהם הוא הצורך של אנשים לקבל את אישורם של אחרים לגבי מקומם בחברה, והדחף להרגיש שכל חברי הקבוצה הם חלק מקהילה אחת. בשנת 2001, פרסמה ממצאי מחקר שעשתה בכ-30 בתי ספר יסודיים-יהודיים ממלכתיים וממלכתיים-דתיים, חלקם בהתנחלויות, על האופן שבו צוין יום הזיכרון ליצחק רבין. ויניצקי-סרוסי מצאה שבשל הרתיעה מהכנסת פוליטיקה לבתי הספר, צוין יום הזיכרון מנותק מכל הקשר פוליטי, דתי או אידאולוגי, ולכן הוא יוצר חלל המתמלא לרוב על ידי רבנים ומנהלי בתי ספר. בחלל שנוצר בעניין הקשר הרצח, מנהלי בתי ספר ורבנים מפיצים בין התלמידים תפישה בנוסח "כולנו אשמים", שאינה עושה הבחנה בין סוגים שונים של אלימות ומטשטשת את הגבולות בין רצח ראש הממשלה רבין לאלימות בכביש או בחצר בית הספר. באמצעות דה פוליטיזציה של הנרטיב וטשטוש הגבולות בין דפוסים שונים של אלימות באמצעות העברת הנרטיב של אלימות פוליטית לרמת המיקרו של יחסים בין התלמידים, מתעלמים מהקשר האידאולוגי פוליטי של הרצח. כך שההקשר והמשמעויות של הרצח לא נדון. המחקר נערך בשנת 1997 וויניצקי-סרוסי חזרה לאותם בתי ספר כעבור שמונה שנים, במלאת עשור לרצח, ומצאה שבבתי הספר הדתיים היום לא צוין, או ששולב עם ציון יום פטירתה של רחל אמנו.
בשנת 2016 הייתה בין מייסדי "פמלי"ה – פורום מרצות ומרצים למניעת הטרדות" באוניברסיטה העברית.
בשנת 2019, מונתה לראש המכון למחקר ע"ש הרי ס. טרומן למען קידום השלום.
ברנדה בלתין
ברנדה בלתין (באנגלית: Brenda Blethyn; נולדה ב-20 בפברואר 1946) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
ורד ויניצקי-סרוסי
ביוגרפיה
חברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ברנדה בלתין
החלה את הקריירה שלה על הבמה כחברה בתיאטרון המלכותי הלאומי, וב-1980 הופיעה לראשונה בטלוויזיה. בקולנוע השתתפה בתפקידי משנה בסרטים כגון "המכשפות" (1990) ו"נהר זורם ביניהם" (1992) והפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט "סודות ושקרים" משנת 1996, עליו זכתה בפרס באפט"א ובפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 1998 שיחקה בסרט "קול קטן", וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
ילדותה וראשית דרכה
נולדה בשם ברנדה אן בוטל בעיר רמסגייט שבמחוז קנט באנגליה. היא הבת הצעירה מבין תשעת הילדים של משפחה קתולית ממעמד הפועלים. אמה לואיזה קתלין הייתה עקרת בית ועבדה בעבר כמשרתת. הוריה נפגשו בשנת 1922 כשעבדו אצל אותה משפחה בברודסטיירס. אביה, ויליאם צ'ארלס בוטל, היה בתחילה רועה ואחר כך שהה שש שנים בהודו בשירות בצבא הבריטי. כשחזר לאנגליה, עבד כנהג אצל אותה משפחה בה עבדה האם. לפני המלחמה עבד האב כמכונאי במפעל לייצור מכוניות בעיר לוטון.
בלתין למדה בבית ספר טכני, ועבדה בבנק כקצרנית וכמנהלת חשבונות. ב-1964 התחתנה עם אלן ג'יימס בלתין, והתגרשה ממנו ב-1973. עם סיום נישואיה בחרה לנצל את כישרון המשחק שלה ולהפוך אותו מתחביב למקצוע. היא למדה בבית הספר למשחק גילפורד. ב-1976 החלה להופיע על הבמה בלונדון, והייתה חברה במשך כמה עונות בתיאטרון המלכותי הלאומי. בין ההצגות שהשתתפה בהן היו טרוילוס וקרסידה, "Tamburlaine the Great", "Bedroom Farce", "The Passion" ו-"Strife"
שנות השמונים
ב-1980 זכתה בפרס מבקרי התיאטרון של לונדון על תפקידה במחזה "Steaming". באותה שנה הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסרט "Grown Ups" שביים מייק לי, שיתוף הפעולה הראשון שלהם שסימן הצלחה מקצועית רבה בהמשך דרכם. בהמשך שחקה בטלוויזיה בעיבודים למחזות שייקספירים, כשגילמה את קורדליה ב"המלך ליר" ואת ז'אן ד'ארק במחזה "הנרי השישי". כמו כן השתתפה בסדרה הקומית של רדיו 4 של ה-BBC "חייג M לפיצה", יחד עם רוברט בת'הרסט ואחרים.
בשנים הבאות ביססה את מעמדה כשחקנית תיאטרון מקצועית כשהיא מופיעה ב"חלום ליל קיץ", "Dalliance" מאת טום סטופארד, "The Beaux' Stratagem" ו-"Born Yesterday". הייתה מועמדת לפרס אוליביה על תפקידה כשילה במחזה "Benefactors". בינתיים המשיכה להופיע גם בטלוויזיה, לצידו של סיימון קאלו בסיטקום "Chance in a Million", ובתפקידי אורח בסדרות קומיות כמו "כן, אדוני השר" ו-"Who Dares Wins". היא גלמה מגוון של תפקידים בקומדיה הרדיופונית של ה-BBC "Delve Special" לצידו של סטיבן פריי.
ב-1989 כיכבה בקומדיית המצבים "The Labours of Erica" שכתבו עבורה כותבי הסדרה "Chance in a Million". בלתין גילמה את אריקה פרסון, אם חד הורית המתקרבת ליום הולדתה ה-40, ורואה איך חייה חולפים לריק. היא מוצאת יומן שכתבה בנעוריה, ובו רשימה של שתים עשרה משימות ושאיפות שקבעה לעצמה, היא מחליטה למלא את המשימות לפני שימלאו לה ארבעים.
שנות התשעים
בלתין הופיעה לראשונה בקולנוע ב-1990, אחרי חמש עשרה שנים של הופעות בתיאטרון ובטלוויזיה, בתפקיד קטן בסרט הפנטסיה "המכשפות". הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת רואלד דאל, בכיכובן של אנג'ליקה יוסטון וג'יין הורוקס. שנתיים אחר כך, שיחקה בלתין בסרטו של רוברט רדפורד "נהר זורם ביניהם" בתפקיד גברת מקלין, אשתו של כומר ואם לשני בנים החיים במונטנה.
במקביל המשיכה בלתין להופיע בתיאטרון ובטלוויזיה הבריטית. בין השנים 1990 עד 1996 כיכבה בחמישה מחזות שונים, בהם "בעל אידיאלי" ב"רויאל אקסצ'נג' תיאטר" שבמנצ'סטר, עם "רויאל שייקספיר קומפני" הופיעה ב-"אגדות מיערות וינה" וב-"Wildest Dreams". הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בארצות הברית הייתה במחזה "Absent Friends" עליו זכתה בפרס עולם התיאטרון (Theatre World Award). בטלוויזיה הופיעה במיני סדרה "הבודהה מהפרברים" על פי ספרו של חניף קוריישי, ובדרמה-קומית "Outside Edge" של רשת ITV. כמו כן השתתפה במספר פרקים בסדרות "אלאס סמית וג'ונס" ו"המפקח מגרה".
פריצת הדרך הגדולה שלה הייתה בשנת 1996 כשכיכבה בסרטו של מייק לי "סודות ושקרים". בסרט היא מגלמת את דמותה של סינתיה-רוז פרלי, אשה לבנה ופועלת קשת יום, הפוגשת לראשונה אחרי שנים את בתה השחורה (בגילומה של מריאן ז'אן-בפטיסט), שנמסרה לאימוץ עם לידתה. על עבודת האלתור שלה בסרט הזה (מייק לי מפורסם בתהליך העבודה הייחודי שבו הוא מאלתר עם השחקנים ומשלב את התוצאה בתסריט), זכתה בלתין לשבחים רבים ובפרסים. היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, בפרס באפט"א, בפרס גלובוס הזהב וכן במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט זכה הן לשבחי הביקורת והן להצלחה כלכלית.
מכאן ואילך זרמו לבלתין הצעות עבודה רבות, בשנת 1998 היא השתתפה בחמישה סרטים שונים. היא הייתה שוב מועמדת לאוסקר הפעם בקטגוריה שחקנית המשנה בסרט "קול קטן", כאם השתלטנית של ליטל ווייס, לצידם של מייקל קיין וג'יין הורוקס.
2000 - 2004
ב-2001 כיכבה בסיטקום של CBS בשם "The Seven Roses", בו גילמה אלמנה בעלת פונדק ואם למשפחה תמהונית. עוד באותה שנה השתתפה במיני סדרה ברשת ABC "אנה פרנק: הסיפור במלואו" המבוסס על ספר מאת מליסה מילר. על תפקידה בסדרה הייתה בלתין מועמדת בפעם הראשונה לפרס אמי.
ב-2002 שיחקה לצידה של כריסטינה ריצ'י בסרט "מתוקה" (Pumpkin), ובסרטו של ניקולס קייג' "סאני". עוד באותה שנה כיכבה לצידו של אלפרד מולינה בקומדיה השחורה "למות על הנוף". ב-2003 כיכבה לצידם של בוב הוסקינס וג'סיקה אלבה בסרט "המילון הישן" עליו קבלה פרס DVDX, אבל הביקורות על הופעתה היו מעורבות. כך היה גם בסרט "Blizzard", סרט לחג המולד, בו גילמה דמות תמהונית של הדודה מילי המספרת את סיפור העלילה. באותה שנה הופיעה במיני סדרה טלוויזיונית "בין הסדינים". ב-2004 הופיעה ב"מעבר לים", סרט ביוגרפי על חייו של הזמר בובי דארין בתפקיד אמו פולי קאסאטו.
2005 ועד היום
ב-2005 שיחקה בדרמה של הקולנוע העצמאי "איזה יום יפה" לצידו של פיטר מולאן, בו גילמה דמות של עקרת בית מגלאזגו אשר אחרי שבעלה מפוטר מעבודתו, היא נרשמת בסתר ללימודי נהיגה באוטובוס. הסרט לא זכה להצלחה רבה, אך זכה בפרס באפט"א הסקוטי לסרט הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר. באותה שנה הופיעה בסרט המצליח "גאווה ודעה קדומה" על פי ספרה של ג'יין אוסטן ולצידם של קירה נייטלי ודונלד סאת'רלנד. בלתין גילמה את דמותה של מרת בנט, אמא לחמש בנות המשתדלת באופן נואש להשיא אותן לגברים בעלי אמצעים. הסרט זכה להצלחה כלכלית וביקורתית, כמו גם זכה במספר מועמדויות לפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב. בלתין הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית משנה על תפקידה.
ב-2007 הופיעה בסרט האוסטרלי "מדינת מועדון", תפקיד שנכתב במיוחד עבורה, בו היא מגלמת סטנדאפיסטית שהקריירה שלה בירידה המתמודדת עם חיי האהבה של בנה. הסרט יצא באוסטרליה ביוני 2007 והוקרן בפסטיבל סאנדנס. הסרט הופץ על ידי "Warner Independent Pictures" וזכה לביקורות נלהבות. בלתין הייתה מועמדת פרס הקולנוע האוסטרלי (Australian Film Institute Award) על הופעתה בסרט. עוד השתתפה בתפקיד משנה בסרט עטור השבחים "כפרה" עיבוד לרומן באותו שם של איאן מקיואן.
בלתין שהתגרשה מבעלה ג'יימס בלתין ב-1973 שמרה על שם משפחתו כשמה המקצועי. בן זוגה מזה שלושה עשורים הוא מייקל מייהו, ארט דיירקטור בריטי. ב-2003 קבלה את תואר הכבוד קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
תורת הטיפוסים
במתמטיקה, לוגיקה ומדעי המחשב, תורת הטיפוסים מתייחסת באופן כללי למחלקה של מערכות פורמליות, שבה לכל ערך יש טיפוס, המודד באופן מסוים את רמת המורכבות של האובייקט, והפעולות מוגבלות לערכים מטיפוס מסוים. שיטה זו אמנם מאפשרת פיתוח סביר של יסודות המתמטיקה, אבל החלוקה לטיפוסים קשיחה מדי, והגישה לא התקבלה על דעתם של רוב הלוגיקנים. תורת הטיפוסים באה לידי ביטוי גם בתחום מערכות הטיפוסים של שפות תכנות, ומשמשת במסגרת זו כבסיס מתמטי להוכחת תוכניות מחשב.
את תורת הטיפוסים הציג ברטרנד ראסל ב-1908, כמענה לפרדוקס שלו, שערער את יסודות תורת הקבוצות הנאיבית. לפי גישה זו, קבוצה הכוללת איברים מטיפוס מסוים, היא בהכרח בעלת טיפוס גבוה יותר - וכך נמנעת ההתייחסות העצמית העומדת ביסוד הפרדוקס. פיתוח מתמטי מסודר של תורת הטיפוסים ניתן לראשונה על ידי אלונזו צ'רץ' ב-1933.
שתי תורות טיפוסים ידועות שיכולות לשמש כבסיס למתמטיקה הן:
היסטוריה
כיום, לתורת הטיפוסים יש יישומים רבים והיא משמשת בהרבה דיסציפלינות שונות. אפילו בתוך הלוגיקה והמתמטיקה, ישנם כמה סוגים שונים של תורות טיפוסים. הם משרתים מספר מטרות, ומנוסחות בדרכים שונות. אבל, לפני 1903, כאשר ראסל הציג לראשונה את תורת הטיפוסים, לא היו ניסוחים קודמים של שום תורת טיפוסים אחרת. רק מהמחצית השנייה של המאה העשרים ניתן לראות התפתחות של תיאוריות טיפוסים.
השימוש המפורש והפורמלי בטיפוסים (ולכן צורה מוקדמת של מה שמכונה כיום "תורת הטיפוסים") נועד במקור למנוע את הפרדוקסים שהתרחשו בלוגיקה ובמתמטיקה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. אבל זו לא הייתה השיטה היחידה שפותחה למטרה זו. כלי נוסף להתחמקות מהפרדוקס היה כוונון עדין של תורת הקבוצות של קנטור מאת ארנסט זרמלו, והתפיסה הלולאתית של קבוצה, שנבעה מאקסיומה הבסיסית של תורת הקבוצות של זרמלו-פראנקל.
הגישה של הימנעות מהפרדוקס בתורת הטיפוסים שונה לחלוטין מהגישה התאורטית של תורת הקבוצות. ראשית, בגישה הטיפוסית, השפה משתנה על מנת להימנע מהפרדוקס, ולא האקסיומות. יתרה מזאת, מאז שהורחבה התיזה של צ'רץ' עם טיפוסים פשוטים ב-1940, תורת הטיפוסים המשיכה להתמקד ברעיון הפונקציה בלוגיקה ובמתמטיקה. מאז 1940, פונקציות נותרו אחד ממושאי המחקר העיקריים של תורת טיפוסים.
טפיר הרים
טפיר הרים (שם מדעי: Tapirus pinchaque), הקטן מבין ארבעת מיני הטפיר, והיחיד אשר חי מחוץ ליערות גשם טרופיים בטבע.
מאפיינים
טפיר ההרים מצוי ביערות עננים באנדים בקולומביה ובאקוודור. ישנם דיווחים על נוכחות של קבוצות קטנות של טפירים בצפון מערב פרו, אולם ייתכן כי אוכלוסיות אלו נכחדו. טפיר ההרים חי באזורים שגובהם 1,950 מטר עד 4,400 מטר מעל פני הים.
את טפיר ההרים קל לזהות בשל פרוותו צמרירית וצבעה הלבן של שפתו התחתונה. צבע פרוותו שחור-אפרפר או חום, ולעיתים קרובות תלוי במקום שבו הוא חי. צבע פרוותם באזור הלחיים לרוב בהיר יותר.
אורך גופם של בוגרים כ-1.8 מטר, וגובהם כ-75 ס"מ עד מטר. משקלם נע בין 150 ל-225 ק"ג. הנקבות הן לעיתים קרובות גדולות יותר מן הזכרים, אך לרוב לא ניתן להבחין בזוויג על פי גודל הפרט. בדומה לטפירים אחרים, לטפיר ההרים יש זנב קצר ועבה וחרטום ארוך וגמיש. להם ארבע בהונות על כל אחת מרגליהן הקדמיות, ושלוש על כל אחת מרגליהן האחוריות.
טפיר ההרים מתקשר באמצעות שריקות. הזכרים נאבקים על נקבות מיוחמות באמצעות ניסיון לנשוך את הרגל האחורית אחד של השני. במשך רוב חייהם הטפירים הם יחידאים (סולטירים), כלומר חיים בבדידות, ותרים בעצמם אחר מזונם. הם פעילים בעיקר מהשקיעה ועד הזריחה, כאשר הם תרים אחר מזון, ובמהלך מרבית היום הם ישנים. בניסיון להגיע למזון המצוי בגובה, עשוי הטפיר להרים את רגליו הקדמיות כדי להגיע ולתפוס את מזונו באמצעות אפו. הזכר מסמן את הטריטוריה שלו באמצעות גללים, שתן ושפשוף עצים, לעיתים גם הנקבות מסמנות טריטוריה.
ארמון לינלית'גו
ארמון לינלית'גו (באנגלית: Linlithgow Palace) היה ארמון ששימש את בית המלוכה הסקוטי, ששרידיו ממוקמים בקרבת העיר לינלת'גו שבמערב לות'יאן בסקוטלנד, כ-20 קילומטר מערבית לאדינבורו.
היסטוריה
החל מהמאה ה-12 הייתה במקום בו נמצאים כיום שרידי הארמון אחוזה השייכת לבית המלוכה הסקוטי. האחוזה נהרסה ובמקומה נבנתה מצודה מבוצרת על ידי כוחות אנגליים במאה ה-14 בהוראתו של מלך אנגליה אדוארד הראשון, בשל מיקומו האסטרטגי של המבנה (בין טירת אדינבורו לטירת סטירלינג).
בשנת 1424 החל מלך סקוטלנד ג'יימס הראשון לבנות במקום ארמון עבור בית המלוכה הסקוטי. סביב הארמון נבנו גנים רשמיים. הארמון הורחב על ידי המלכים ג'יימס השלישי, ג'יימס הרביעי וג'יימס החמישי (אשר נולד בארמון) - שבנה את בית השער של הארמון ואת המזרקה המפוארת בחצר הארמון. מרי מלכת הסקוטים נולדה בארמון בשנת 1542 ונהגה להתגורר בו במהלך שנות מלכותה.
לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603 עברה חצר המלוכה ללונדון ופסק השימוש בארמון לינלת'גו. המלך אנגליה ג'יימס הראשון נהג לבקר במקום ואף הרחיב אותו בין השנים 1618–1622, אולם לאחר מלכותו של ג'יימס הראשון לא ביקרו מלכי אנגליה בארמון (למעט המלך צ'ארלס הראשון שישן בארמון לילה אחד בשנת 1633).
בשנת 1745 שהה בארמון הנסיך צ'ארלי היפה זמן קצר, אולם לא לן בו. בינואר 1746 צבאו של דוכס קמברלנד העלה את הארמון באש.
מאז המאה ה-19 נעשו מספר פעולות לשימור הארמון, וכיום הארמון פתוח לציבור ומנוהל על ידי קרן סקוטלנד ההיסטורית.
אולדסמוביל
אולדסמוביל (באנגלית: Oldsmobile) היה מותג רכב אמריקאי, חטיבת מכוניות יוקרה בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס בין השנים 1908 - 2004.
היסטוריה
"אולדסמוביל" נוסדה בשנת 1897 על ידי רנסום אלי אולדס כחברה עצמאית לייצור כלי-רכב.
בשנת 1908 נרכשה חברת "אולדסמוביל" על ידי "ויליאם דוראנט" והפכה לחטיבה לייצור כלי רכב תחת קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס.
משנת 1897 ועד פירוק החברה בשנת 2004 ייצרה "אולדסמוביל" מעל 35 מיליון כלי רכב.
בין השנים 1901–1907 ייצרה "אולדסמוביל" את דגם אולדסמוביל Curved Dash שהיה הרכב הראשון של החברה שיוצר בייצור המוני. יוצרו 19,000 יחידות.
בין השנים 1929–1931 יצרה "אולדסמוביל" את דגם הפאר אולדסמוביל ויקינג. נמכרו יותר מ-7,000 יחידות.
במשך עשרות השנים הבאות ייצרה חטיבת "אולדסמוביל" עשרות דגמי יוקרה של מכוניות סלון, קופה, קבריולה, וטנדרים. בין הדגמים הבולטים: "אולדסמוביל קוסטום" ו-"אולדסמוביל אומגה".
ג'נרל מוטורס
ג'נרל מוטורס (באנגלית: General Motors, ובקיצור GM) היא יצרנית רכב בינלאומית שבסיסה בארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1908 על ידי ויליאם דוראנט. המותגים הבולטים שבבעלות החברה הם, בין היתר, ביואיק, קדילאק, שברולט, ו-GMC.
חלק ממותגי החברה נמכרו או נמצאים בתהליך של מכירה, במסגרת הליכי פירוק. ביוני 2009 הגישה ג'נרל מוטורס בקשה להליך פירוק (צ'פטר 11) לאחר שחובותיה הגיעו לסך של כ-172 מיליארד דולר אמריקני. כתוצאה מכך, החברה הולאמה למעשה על ידי ממשלת ארצות הברית ועם יציאתה של החברה מפירוק נמצאים 61% ממניותיה בידי ממשלת ארצות הברית.
קרטר ברקסטון
קרטר ברקסטון (באנגלית: Carter Braxton; 16 בספטמבר 1736 – 10 באוקטובר 1797), מנציגי וירג'יניה בחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ברקסטון נולד במושבת וירג'יניה והתחנך בקולג' של ויליאם ומרי. בגיל 19 הוא נישא לג'ודית רובינסון ונולדו להם שתי בנות, אך רובינסון נפטרה שנתיים לאחר מכן, וברקסטון נסע עם בנותיו לאנגליה. המשפחה שבה לאמריקה בשנת 1760. ברקסטון נישא בשנית וכעבור זמן קצר נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה.
בשנת 1774, עם פירוק בית הנבחרים, היה ברקסטון נציג מחוז מגוריו בגוף המבצע שהוקם לאחריו. כעבור שנה, ב-1775, הוא נבחר למלא את מקומו של פייטון רנדולף בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו נמנו עם חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. כהונתו בקונגרס נמשכה בין פברואר לאוגוסט 1776, עת צומצמה משלחת הנציגים של וירג'יניה לחמישה נציגים. ברקסטון חזר לכהן בבית הנבחרים של וירג'יניה ומאוחר יותר שירת ברשות המבצעת במדינה.
נפטר באוקטובר 1797 בביתו שבריצ'מונד בגיל 61.
שניים מניניו של ברקסטון החזיקו בתפקידים בממשל האמריקני: אליוט ברקסטון כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית וג'ון סטיבנסון כיהן כמושל קנטקי וכסנאטור.
לי שארפ
לי סטוארט שארפ (נולד ב-27 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר אנגלי. שארפ שיחק בתפקיד הקיצוני השמאלי ובין השאר שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. הופיע במספר תוכניות מציאות בטלוויזיה הבריטית.
קריירת כדורגל מקצועני
שארפ החל את קריירת הכדורגל שלו במדי טורקי יונייטד, אך כבר בעונתו הראשונה (1987-88), לאחר 16 משחקים, עבר למנצ'סטר יונייטד ששילמה על כרטיס השחקן שלו 200,000 ליש"ט, סכום שיא בזמנו עבור שחקן נוער. שיחק בקבוצה הראשונה, בתחילה כמגן שמאלי ובעונת 1990-91 כמחליפו של ראלף מילן בתפקיד הקיצוני השמאלי. שארפ הרשים בהופעותיו והיווה שחקן מפתח בזכייתה של היונייטד בגביע המחזיקות באותה השנה.
שארפ הוזמן לנבחרת, אם כי לא שיחק ברכב הראשון, שיחק במדי הנבחרת 8 פעמים בין השנים 1991 ו-1995. שארפ הושבת ממשחק למשך תקופות ארוכות בעקבות פציעות ומחלות וכאשר חזר לכושר, מקומו בהרכב כבר נתפס על ידי ראיין גיגס ושארפ נאלץ לחזור לשחק כמגן שמאלי או להיאבק על תפקיד הקיצוני הימני עם אנדריי קנצ'לסקיס. במדי "השדים האדומים" השתתף שארפ ב-265 משחקים במהלך 8 עונות וכבש 36 שערים.
לידס יונייטד שילמו בקיץ 1996 עבור כרטיס השחקן שלו 4.5 מיליון ליש"ט ובכך הפך לשחקן היקר בתולדותיהם. שארפ המשיך לסבול מפציעות. הוא הופיע 26 פעמים במדי הקבוצה בעונת 1996-97 בהם הבקיע 5 שערים, אך פציעת טרום-עונה בברך השביתה אותו מפעילות למשך כל עונת 1997-98 וגרמה לסיום דרכו בלידס.
בסתיו 1998 הושאל לקבוצת סמפדוריה מהסרייה א', שם איבד את מקומו בהרכב וחזר לאנגליה בפגרת חג המולד. שארפ עבר לברדפורד סיטי במרץ 1999 ומילא תפקיד מפתח בעלייתה של הקבוצה לפרמייר ליג, אחרי היעדרות בת 77 שנים מהליגה הבכירה, וכן בהבטחת הישארותה בליגה בעונת 1999-00.