cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התיאטרון היהודי הממלכתי
התיאטרון היהודי הממלכתי (ברוסית: Московский государственный еврейский театр, גוס"ט) היה תיאטרון יהודי שפעל במוסקבה החל משנת 1920 ועד שנסגר בהוראת השלטונות בשנת 1949. בין ראשי התיאטרון היו שלמה מיכאלס ובנימין זוסקין.
התיאטרון הוקם בשנת 1920 לאחר מעבר סטודיו יהודי למשחק מפטרוגרד. מייסד התיאטרון ומנהלו היה אלכסיי גרנובסקי. גרנובסקי היה בן למשפחה מתבוללת, לא ידע יידיש ולא ראה בתיאטרון אבן יסוד להקמת תיאטרון לאומי. ההצגות הראשונות של התיאטרון בפטרוגרד לא זכו להצלחה בקרב הקהל היהודי, ולכן הוא שמח להצעה לעבור למוסקבה וקיבל מעמד של "התיאטרון היהודי הקאמרי הממלכתי", זה היה שמו עד לשנת 1925 כאשר "הקאמרי" הורד משם התיאטרון.
כבר בהצגה הראשונה במוסקבה השתתפו שלמה מיכאלס ובנימין זוסקין. הרפרטואר בתיאטרון החדש כלל בעיקר הצגות על חיי השטטל היהודי. התיאטרון הממלכתי פעל באותה תקופה במוסקבה לצד תיאטרון יהודי נוסף - הבימה בטיפוחו של יבגני וכטנגוב. במטרה להעשיר את בניין התיאטרון פנה גרנובסקי למרק שאגאל, והצייר עיצב את הבניין מחדש.
ב-9 באפריל 1922 עבר התיאטרון לבניין חדש עם 500 מקומות ישיבה, ובבניין זה שכן התיאטרון עד לסגירתו בשנת 1949. התיאטרון היה פופולרי בעיר, למרות שכל ההצגות היו ביידיש, שפה שלא הייתה ידועה לרוב תושבי העיר. למרות חילוקי דעות אידאולוגיים בין התיאטרון הממלכתי לבין הבימה, הורגשה השפעת הבימה על גרנובסקי.
בשנים 1922-1949 המלחין לב פולבר היה המנהל המוזיקלי של התיאטרון.
התיאטרון נהג לצאת לסדרת הופעות לערי אוקראינה ובלארוס הסובייטיות שבהן הייתה אוכלוסייה יהודית משמעותית.
בשנת 1928 יצא התיאטרון לסדרת הופעות בגרמניה, אוסטריה וצרפת. הצלחת ההצגות הייתה מעבר לצפוי. למרות ההצלחה באירופה השתנה יחס השלטון לתיאטרון. השלטונות טענו שברפרטואר התיאטרון אין הצגות המשקפות את החיים במדינה הסובייטית. מסע הופעות באירופה קוצר ועל התיאטרון נאסר להמשיך לארצות הברית. גרנובסקי העדיף לא לשוב לברית המועצות והתיאטרון חזר בלעדיו בדצמבר 1928.
החל מתקופה זו הועמד בראש התיאטרון שלמה מיכאלס. בהנחייתו בשנת 1930 הוקם בית ספר למשחק. מיכאלס קיבל את דרישת השלטונות לכלול ברפרטואר הצגות חדשות, ועל במת התיאטרון הועלו מחזות של דוד ברגלסון ושמואל הלקין. כל הצגה חדשה של התיאטרון זכתה לתשומת לב של העיתונות. בנוסף למחזות על חיי היהודי הסובייטי המשיך התיאטרון להעלות מחזות על פי שלום עליכם (טביה החולב) ומחזות של ויליאם שייקספיר כמו המלך ליר. עם תחילת מלחמת העולם השנייה פונה התיאטרון לטשקנט, וחזר למוסקבה בשנת 1943.
בשנת 1945 הועלתה על במת התיאטרון ההצגה "פריילכס" לזכר המלחמה והניצחון. זו הייתה ההצגה הגדולה האחרונה שהועלתה על במת התיאטרון. בשנת 1947 נסע התיאטרון לוילנה וקובנו, שאז היו בתחומי ברית המועצות.
ב-13 בינואר 1948 נרצח שלמה מיכאלס בהוראת יוסיף סטלין. בנימין זוסקין החל לכהן כמנהל התיאטרון, והיה בתפקיד זה עד למעצרו ב-26 בדצמבר 1948. הוא נעצר במהלך פיזור הוועד היהודי האנטי-פשיסטי ונפטר בכלא. השלטונות החלו לאיים על באי התיאטרון וצילמו כל אחד ממבקריו. בנובמבר 1949 נסגרו באופן רשמי התיאטרון ובית הספר למשחק עקב "חוסר עניין לציבור והעדר קהל".
עם פיזור התיאטרון הועבר בניינו לתיאטרון אחר שפועל עד היום. חלק משחקני התיאטרון הועברו לתיאטראות אחרים והמשיכו לשחק בברית המועצות, חלק אחר כמו אמיל גורובץ החלו לשיר ביידיש, וחלק עבר לפולין.
הרפובליקה המרכז-אפריקאית במשחקים האולימפיים לנוער
הרפובליקה המרכז-אפריקאית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מהרפובליקה המרכז-אפריקאית לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מהרפובליקה המרכז-אפריקאית היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה וכדורסל. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
וספה 400
וספה 400 היא דגם של מכונית מיקרו מתוצרת חברת פיאג'ו אשר יוצרה בין השנים 1957-1964.
היסטוריה
הדגמים הראשונים של אב הטיפוס הוצגו בשנת 1956 והמכונית הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בפאריס בשנת 1957. המטרה בתכנון ויצור הרכב הייתה להתחרות בפיאט 500, דגם מכונית המיקרו המצליח של חברת פיאט.
בשנה הראשונה יוצרו 12,000 מכוניות מדגם זה שהוצעו בשתי גרסאות: בסיסית ו"דה לוקס", שהיה בעל תוספות אבזור כגון מגבים. המכונית מן הדגם הבסיסי אובזרה באופן מינימלי. מושבי הנהג והנוסע היו בנויים ממסגרת מתכת אשר עליה נמתח בד ברזנט. ציפוי הפנים של הדפנות עשוי פלסטיק דק המותקן על נקודות החיבור של מסגרת המתכת. לוח המחוונים כלל מד מהירות ונוריות התרעה לאור גבוה, דלק וטעינה בלבד.
בדגמי 1959 הציגה וספה 400 שיפורים נוספים באיבזור כגון חלונות הנפתחים בהחלקה על גבי מסילה, מושבים משופרים, ועיצוב פנימי נעים יותר. וספה 400 כללה גם דגם "קבריולה" בעל גג נפתח העשוי מברזנט, אשר היה ניתן להפשיל אותו בגילגול לאורך מסילות שהותקנו בגג ונקשר מאחור על מכסה המנוע.
בסך הכל יוצרו כ-34,000 מכוניות מדגם זה.
קצת דיפלומט
רקע והפקה
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבד קלפטר על סקיצות באולפנים שונים. ב-2006 פגש בארעי את יוחאי ובר, פסנתרן בוגר האקדמיה למוזיקה בתל אביב, שניהל עבורו קמפיין במהלכו פנה למשקיעים פרטיים, גייס מוזיקאים להשלמת ההקלטות ולבסוף השתתף עצמו באלבום. את האלבום הפיצה חברת התקליטים NMC.
רוב מוחלט של הביקורות על האלבום היו חיוביות, אך הוא לא זכה להצלחה מסחרית כלל, מה שנבע אולי מכך שקלפטר בחר שלא לערוך סיבוב הופעות לקידום האלבום, זולת הופעה בערב מחווה לשיריו שנערך בתוכנית "כוכב נולד" באותה שנה.
האלבום כולל גרסת כיסוי של קלפטר לשיר "אני אוהב", שהלחין ב-1978 לאלבום "הכבש השישה עשר".
טייסת 123
טייסת 123, המכונה גם "טייסת ציפורי המדבר" (כונתה בעבר: "טייסת הבֵּלים הדרומית"), היא טייסת מסוקי סער בחיל האוויר הישראלי.
עיקר פעילותה השוטפת של הטייסת הוא בתובלה וחילוץ של לוחמים, חילוץ מטיילים אבודים ופינוי נפגעי תאונות דרכים.
היסטוריה
הטייסת הוקמה ב-10 במרץ 1965 והפעילה מסוקי בל 47G-2. הטייסת פעלה מבסיס תל נוף ושימשה כטייסת אימון המסוקים של בית הספר לטיסה. מאוחר יותר הוסבה הטייסת למסוקי בל 205 ועברה, בחודש אוגוסט 1969, לבסיס חצרים. בשנת 1978 החליפה הטייסת את מסוקי הבל-205 במסוקי בל 212 ("אנפה"), ששירתו בטייסת עד שנת 2002.
במלחמת יום הכיפורים פעלה הטייסת בעיקר בחזית הדרום. אחד ממסוקיה הופל באש נ"מ מצרית וכל צוותו למעט טייס המשנה, נהרג. במלחמת שלום הגליל איבדה הטייסת שני מסוקים: אחד הופל על ידי אש נ"מ של המחבלים בנבטייה ושני נתקל בחוטי חשמל בטיסה מבצעית ליד אגם קרעון והתרסק. צוותי שני המסוקים נהרגו.
ב-24 בספטמבר 1984 התרסק מסוק "אנפה" של הטייסת בנחל בזק בעת אימון מרדף עם כוח מבסיס האימונים של חטיבת גולני. בתאונה נהרגו שני הטייסים, מכונאי מוטס ושני לוחמי גולני.
ב-8 באוגוסט 2002 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חצרים כטייסת מסוקי סיקורסקי UH-60 בלק הוק, "ינשוף". חמשת המסוקים הראשונים של הטייסת הגיעו לישראל בתחילת החודש בבטנו של מטוס C-5 גלקסי של חיל האוויר האמריקני שנחת בבסיס נבטים. טייסת 123 היא טייסת הבלק-הוק השנייה שנפתחה בישראל לאחר טייסת 124 המוצבת בבסיס פלמחים.
הטייסת קיבלה ציון לשבח מהרמטכ"ל על פעילותה במלחמת לבנון השנייה.
ב-2015 הוחלט להעביר את הטייסת לבסיס פלמחים. ב-15 ביולי 2015 עברה הטייסת מבסיס חצרים לבסיס פלמחים.
הטייסת הפעילה בעבר את המסוקים הבאים: בל-212, בל-205, בל-47, וגם סיקורסקי S-58 שהושאלו מטייסת 124.
בין מפקדי הטייסת: דן ברוס (מפקד הטייסת במלחמת יום הכיפורים), אמיתי חסון, אמנון אורון, ראובן לוי, עופר בן-פרץ, ישראל יהלום, אורי מנור, מוטי רגב, יעקב רשף (מלחמת לבנון), שמואל אלדר (1984-1986), מיקי בר, אלכס דן,ערן כהן,אבנר בלקנאי (2003-2005).
סמלי הטייסת בעבר
בסמל הטייסת משולבת האות B האנגלית, האות הראשונה בשם החברה Bell, יצרנית המסוקים שהופעלו בטייסת בעבר.
מדליות באולימפיאדת טוקיו (2020)
הכנת המדליות
בפברואר 2017 הכריזה הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים בטוקיו על תוכנית של מיחזור אלקטרוניקה להכנת המתכות הנדרשות למדליות לאולימפיאדה ולהמשחקים הפאראלימפיים, בשיתוף עם המרכז לאיכות הסביבה ביפן ועם חברת טלפונים סלולריים מובילה. כך נאספו מכשירים אלקטרוניים רבים מהציבור, בהם טלפונים סלולריים רבים.
עיצוב המדליות כולל בצד אחד את דמותה של ניקה, אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית, על רקע אצטדיון פאנאתינאיקו שבאתונה. בצד השני של המדליה מופיעים סמליל האולימפיאדה וסמל חמש הטבעות האולימפי, כשהם מוקפים בקרני שמש.
רצועת המדליה מעוטרת בהשראת מוטיבים יפניים מסורתיים.
הקופסה לאחסון המדליה עשויה מעץ המילה היפני. הקופסה עגולה עם מכסה שנפתח בצורה סיבובית.
הענקת המדליות
בגלל מגפת הקורונה, המדליות הוענקו לזוכים כשהם מונחים על מגש, ועל הספורטאים היה לקחת ולענוד אותן בעצמם.
כל זוכה מדליה קיבל גם זר מעוצב של חמניות.
מדינות שזכו לראשונה במדליה
להלן המדינות שזכו באולימפיאדה זו במדליה לראשונה:
טבלת המדליות הכללית
[[קובץ:2020 Summer Olympics medal map.svg|ממוזער|353x353 פיקסלים|
]]
הגביע הארץ-ישראלי 1938
הגביע הארץ ישראלי 1938 הייתה התחרות התשיעית מאז היווסדה. המשחקים הסתיימו ב-28 במאי 1938. מספר המשתתפים גדל ל-15 קבוצות. הקבוצות הבריטיות חידשו את השתתפותם בתחרות.
הפועל תל אביב זכתה בגביע בפעם השנייה ברציפות והרביעית בסך הכל.
רבע לאפריקה
רבע לאפריקה (באנגלית: Quarter to Africa) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי.
היסטוריה
ההרכב הוקם בשנת 2014 על ידי יקיר ששון ואליסף בשארי.
ב-2015 הוציאו את השיר "גם כי אלך", שהפך לשיר הנושא של הסדרה "כיפת ברזל" ששודרה בקשת 12.
בפברואר 2017 הוציא ההרכב את אלבומו הראשון, "הלייבק" (The Layback). כל שירי האלבום נכתבו במסעם האישי של ששון ובשארי בהודו וחלקו הושלם ביפו. האלבום יצא בחברת התקליטים הסינית "Tuff Beats" וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. מתוך האלבום הצליחו במיוחד השירים "תהביל תרבח" ו"הלייבק".
במאי 2017 הוציאו יחד עם הזמר אליעד נחום גרסת כיסוי לשיר "התחלה חדשה". הביצוע הוקלט לכבוד עלייתה לאוויר של תחנת הרדיו כאן גימל.
ב-2020 הוציאו את האלבום "Falafel Pop", וכמו כן השתתפו בפרויקט צו השעה עם חידוש לשיר "שלום עליכם" של מתי כספי ובעז שרעבי, שביצעו לצד אסתר רדא.
הלהקה ביצעה וניגנה ב"שיר לעצמי" אשר כתב אלכסנדר פן, כחלק מפרויקט "גורע וזורח" ויצא לאור ב-2021.
אנה, נסיכת הסן
אנה, נסיכת הסן (בגרמנית: Anna von Hessen und bei Rhein; 25 במאי 1843 – 16 באפריל 1865), הייתה אשתו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה
בצעירותה הייתה אנה מועמדת לנישואין עם אדוארד, נסיך ויילס, אולם לבסוף הוא התחתן עם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק. ב-4 ביולי 1864 התחתנה אנה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ממנו נולדה לה בת אחת - אנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1865–1882). שבוע לאחר הלידה מתה אנה בשוורין, כתוצאה מזיהום לידה.
פנקס רשימות
פנקס רשימות (באנגלית: Notepad) היא תוכנת עורך טקסט בסיסית המצורפת למערכות ההפעלה Windows של מיקרוסופט. התוכנה צורפה לכל גרסה של מערכת ההפעלה, מאז שיצאה הגרסה הראשונה של Windows בשנת 1985.
תכונות
Notepad פועלת כתוכנה דלת אמצעים מסוג עורך טקסט, המאפשרת למשתמש לכתוב ולערוך קובצי טקסט. התוכנה מאפשרת לכתוב בשפות הנכתבות מימין-לשמאל ושפות הנכתבות משמאל-לימין; לשם כך, ניתן לשנות את כיוון הכתיבה על ידי לחיצה על המקש הימני שבעכבר וסימון\הורדת הסימון שעל הפרמטר "כיוון קריאה מימין לשמאל".
גם בגודל הקובץ הייתה התוכנה מוגבלת: עד לשחרור מערכת ההפעלה Windows 2000, גודל הקובץ הגדול ביותר שיכל להיכתב היה 64KB. האפשרות לקיצור מקשים גם נוספה עם שחרור Windows 2000, ואיתה ניתן לכתוב קובץ חדש (Ctrl + N), לפתוח קובץ (Ctrl + O), לשמור קובץ (Ctrl + S), הדפסה (Ctrl + P) ועוד רבים.
Notepad מאפשרת לשמור את קובץ הטקסט בקידודים Unicode, ANSI, UTF-8, או Unicode Big Endian.
סיומות
כברירת מחדל סיומת הקובץ אשר תגרום לקובץ להיפתח באמצעות פנקס רשימות היא txt, ניתן לערוך כל קובץ למעשה על ידי שינוי סיומתו ל-txt. ניתן לשמור קובצי טקסט גם בסיומות html. (שתהפוך את הטקסט לקוד HTML), הסיומת css. (שתהפוך את הטקסט לקוד CSS) וכך הלאה.
טרוגונופיים
טרוגונופיים (שם מדעי: Trogonophidae, מכונים גם לטאות טבעת מדבריות), הם משפחה של לטאות דמויי תולעים מתת-סדרת הטבעונים, חסרי גפיים טורפים.
במשפחת הטרוגונופיים ארבעה סוגים הכוללים שישה מינים:
ג'יידה אסנס הול
ג'יידה אסנס הול היא דמות הדראג של ג'ארד ג'ונסון (באנגלית: Jared Johnson; נולד ב-9 בדצמבר 1986), מלכת דראג אמריקאית שידועה בעיקר בעקבות זכייתה בעונה ה-12 של המרוץ לדראג של רו פול, והשתתפותה בעונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס, עונת המנצחות הראשונה של הזיכיון. מאז זכייתה ב-2020, ג'יידה הייתה מרכיב מרכזי בכמה סיבובי הופעות מקומיים ובין-לאומיים בהשתתפות מתמודדי המרוץ לדראג, כולל "Werq the World", "A Drag Queen Christmas" ו-"Drive 'N Drag". באוקטובר 2020, היא השתתפה בתצוגת האופנה "Savage X Fenty Fashion Show Vol. 2" של ריהאנה.
קריירה
ג'ידה התחילה לעסוק בדראג בתחילת שנות ה-2010. השם שלה הוא תוצר של אנקטודות אישיות וחוויות עם משמעות. חברה קראה לה "ג'יידה" כשהיא חבשה פאה בפעם הראשונה, והשם נשאר. "אסנס" (מהות) הגיע מהחבר שלה שקרא לה "מהות היופי" בהודעה. "הול" הוא שם המשפחה של משפחת הדראג שלה. אימהות הדראג שלה הן טאזמה הול ופראדה דיימונד, ואחיות הדראג שלה הן מרסדס אימן דיימונד, דידה ריץ' וקמורה הול.
היא זכתה להכרה בסצנת הדראג דרך תחרויות יופי וזכתה בתארים כמו מיס פייב, מיס גיי מדיסון, מיס וסקנסין קלאב ומיס סיטי אוף דה לייקס. היא גם הופיעה בהופעת המחצית המשחק של קבוצת הכדורסל המילווקי באקס ב-2019.
ג'יידה ידועה בעין שלה לעיצוב ומכינה הרבה מהתלבושות שלה. החבר שלה מכין את התכשיטים שלה. היא גם אומנית איפור והיא איפרה את סילקי נאטמג גנאש לגמר של העונה ה-11 של המרוץ לדראג.
ביולי ובאוגוסט 2020, הול הופיעה בסיבוב ההופעות "Drive 'N Drag", מופע דראג דרייב אין שהתקיים בחוץ בעקבות ההנחיות של הריחוק החברתי בגלל הקורונה. ג'יידה הופיעה על השער של גיליון ספטמבר 2020 של המגזין Attitude. באוקטובר 2020, היא השתתפה בתצוגת האופנה "Savage X Fenty Fashion Show Vol. 2" של ריהאנה.
בספטמבר 2021, היא הופיעה יחד עם כריסטינה אגילרה בפסטיבל ליידילנד. בחודש שלאחר מכן, היא הופיעה ב-PridetoberFest, ובסיבוב ההופעות השנתי העשירי של "Night of the Living Drag: The North American Halloween Tour".
בינואר 2022, ג'יידה החלה להשתתף בקאסט מתחלף של תריסר מלכות מהמרוץ לדראג ב-"RuPaul's Drag Race Live!", הופעה קבועה בלאס וגאס. במרץ, ג'יידה, יחד עם שאר המשתתפות במופע, הופיעה עם קייטי פרי בהופעה בלאס וגאס.
המרוץ לדראג של רו פול
ג'יידה הוכרזה כמתמודדת בעונה ה-12 של המרוץ לדראג של רו פול ב-23 בינואר 2020. היא זכתה בשלושה אתגרים והתחרתה בליפ סינק על החיים פעם אחת. היא הוכרזה כמנצחת של העונה, באופן וירטואלי, ב-29 במאי 2020 אחרי שזכתה בליפ סינק משולש נגד ג'יג'י גוד וקריסטל מת'יד. ההופעה הזו העניקה לג'יידה מועמדות בקטגוריית מתחרה בתוכנית בפרסי בחירת הקהל ה-46.
היא חזרה לתוכנית בפרק ה-11 של העונה השישית של המרוץ לדראג: אולסטארס כמתנקשת ליפ סינק נגד יוריקה!, בו שתיהן זכו.
באפריל 2022, ג'יידה הוכרזה כמתמודדת בעונה השביעית של אולסטארס, עונת המנצחות הראשונה של הזיכיון. היא זכתה בשני אתגרים וניצחה בליפ סינק אחד. היא סיימה את העונה במקום השביעי.
חיים אישיים
ג'ונוסון מזדהה כקוויר. הוא גר בווסט אליס, ויסקונסין.
נהרדעא (ישיבה תיכונית)
הקמת הישיבה
הישיבה נוסדה בשנת 2004 על ידי הרב רפאל פרנק במרכז התורני טכנולוגי במושב נחלים, בהמשך עברה הישיבה לבית מאיר, ליד בנימין וכיום שוכנת בקריית ישמח משה שבגני תקווה. ראש הישיבה היה הרב רפאל פרנק, המשגיח - הרב יאיר לווינגר, ומנהל התיכון היה הרב קושלנד.
הישיבה כיום
לימודי החול (לשון, אנגלית, מחשבים, אלקטרוניקה, פיזיקה, מתמטיקה, אזרחות, ספרות והיסטוריה) נלמדים במשך כשלוש שעות אחר הצהריים. ככלל, בוגרי הישיבה זכאים לתעודת בגרות ורובם ממשיכים ללמוד בישיבות גדולות חרדיות כגון ישיבת איתרי, ישיבת וולפסון, וישיבת חברון. הבחורים מורשים להחזיק מכשירים סלולריים כשרים שניתנים על ידי הישיבה ועליהם סמל הישיבה, וללבוש חולצות מכופתרות צבעוניות.
מבנה הישיבה
מבנה הישיבה ממוקם ברחוב סמטת עין גנים 12 בקריית ישמח משה שבמועצה המקומית גני תקווה. מבנה הישיבה כולל 2 קומות לימוד ו-3 קומות פנימייה. קומת הלימוד הראשונה, קומת הכניסה לישיבה, כוללת את מרבית כיתות הישיבה, בית המדרש, חדר ראש הישיבה, חדר המשגיח, חדר מנהל התיכון, חדר המורים, המזכירות. בחצר הישיבה נמצאים מגרש כדורגל וכדורסל. בקומה השנייה (שממוקמת מתחת לקומת הכניסה) ישנן עוד 2 כיתות לימוד וכן חדר מחשבים. חדר האוכל וחדר היועץ נמצאים מתחת לקומות הפנימייה.
חלק מבחורי הישיבה, בעיקר אלו המתגוררים בערים הסמוכות יותר לישיבה (פתח תקווה, נתניה, אלעד ובני ברק), חוזרים מדי יום לביתם, ומכונים "אקסטרניים", והמחצית השנייה, התלמידים המתגוררים בערים מרוחקות מהישיבה, ישנים בפנימייה. אחת לשלוש שבתות יש "שבת ישיבה", והתלמידים כולם ישנים בפנימייה.
בין עולמות
בין עולמות הוא אלבומו החמישי של הזמר הישראלי אליעד. הוא יצא לאור ב-23 במאי 2023 תחת הפצת חברת D-Music.
רקע והרכב
אליעד הקדיש שנתיים ליצירת האלבום, בשיתוף פעולה הדוק עם יוצרים ומפיקים בעלי שם מתעשיית המוזיקה הישראלית. המוזיקאים ששיתפו פעולה עם אליעד על האלבום כוללים, בין היתר, את ג'ורדי, אבי אוחיון, מתן דרור, צמד המוזיקאים Triangle, נעם חורב, איתי שמעוני ונועם עקרבי. האלבום מורכב מ-12 שירים חדשים, כולל שני שיתופי פעולה. ברצועה "חמסה" אליעד חובר לראפר פלד, ומציג את הקשר שלו לעולם הייחודי של ההיפ הופ והראפ. שיתוף הפעולה השני, "פה", הוא שיתוף פעולה עם המוזיקאי הפוארטו ריקני מטרו דה סאבאג', המציין את הפרויקט השני שלהם יחד בעקבות הצלחת השיר "אל תגלי" שיצא ביוני 2021. עם יציאת האלבום, נחשפו ארבעה קליפים לרצועות "בין עולמות", "חמסה", "טיפת גן עדן" ו"אל תיקחי ללב".
שם האלבום "בין עולמות" מייצג את החקירה של אליעד בסוגות מוזיקליות חדשות, בין היתר במוזיקה לטינית וברגאיי בשילוב השפעות מפופ, R&B, דריל, היפ הופ ואפרוביט. הסקרנות של אליעד לגבי האופן שבו מעריציו והקהל הרחב יקבלו את השירים החדשים הללו היא ההשראה לשם ולקונספט של האלבום.
הוצאה
לרגל יציאת האלבום, אליעד ערך "מסיבת האזנה" לשירי האלבום בסוהו ביפו העתיקה. במהלך האירוע, הוא שיתף תובנות לגבי תהליך יצירת האלבום והעבודה עם מוזיקאים שונים. כשנשאל על רצונו לחקור סוגות מוזיקליות חדשות למרות היותו בשיא הקריירה שלו, הדגיש אליעד את סלידתו משעמום, הן כלפי עצמו והן כלפי הקהל שלו. הוא מאמין שאחרי ארבעת אלבומיו הראשונים, הקהל שלו מבין את הסגנון והזהות המוזיקלית שלו. ב"בין עולמות" הוא שאף לפרוץ גבולות באמצעות שיתופי פעולה שונים וגישות ניסיוניות, כולם מונעים על ידי המטרה להשאיר את עצמו מעורב בתהליך היצירה.
מופע השקה לאלבום מתוכנן ל-2 בספטמבר 2023 בלייב פארק בראשון לציון, לציון אירוע חגיגי לציון קריירה של כעשור במוזיקה הישראלית.
ביקורות
דודי פטימר סקר את האלבום והעריך את יכולתו של נחום לשמור על גישתו האותנטית תוך שילוב אלמנטים מז'אנרים שונים. הביקורת משבחת עוד את התעוזה של נחום בשירים כמו "למה את מחכה", ששוברת את התבנית עם טקסטים שובבים ולחנים קליטים. תחושות דומות עולות עם רצועות הפופ "ואולי" ו"וי איי פי" האופטימיות והקיטשיות, למרות שביחס לאחרון ציין כי אין עומק רגשי מסוים. פטימר מוצא רגעים בולטים בשיתוף הפעולה המקורי והמופק היטב עם פלד ב"חמסה" ובשילוב המוצלח של פופ והיפ הופ ב"שיר אחר". פטימר גם צפה כמה להיטים פוטנציאליים מהאלבום: שיתוף הפעולה עם מטרו דה סאבאג', "פה", לו צפה כי יכה גלים ברשתות החברתיות, ברדיו ובמועדונים בשל הפזמון הקליט שלו והכימיה בין שני האמנים. "מאמאסיטה" בהשראה המוזיקה הלטינית הוא עוד רצועה שצפה שתהיה להיט מובטח. עם זאת, הביקורת מציינת שלא כל השירים באלבום מביאים משהו רענן או יוצא דופן. שירים מסוימים, כמו "זוג השנה", "טיפת גן עדן" ו"אל תקחי ללב", דבקים בנוסחה מבלי להציע אלמנטים ייחודיים. למרות זאת, האלבום נחשב למצוין, ומציג את האקלקטיות של אליעד מבחינת השפעות ויכולות מוזיקליות. פטימר הכיר בהשקעה וביצירתיות שהושקעו ביצירתו אך מביע רצון לשמוע צד אחר של אליעד, כזה שמתייחס לנושאים חברתיים מעבר לנושאים רומנטיים או אוטופיים.
משמרות
מִשְׁמָרוֹת הוא קיבוץ במחוז חיפה בסמוך למושבה פרדס חנה-כרכור השייך למועצה אזורית מנשה. היישוב הוקם בשנת 1933 ושמו כשם הגרעין שהקים אותו שהורכב מעולים מרוסיה, מליטא ומלטביה.
ייסוד
קבוצת משמרות נוסדה ב-16 ביוני 1933, מאיחוד של "קבוצת הרוסים" מפרדס חנה עם קבוצת 'גורדוניה ליטא-לטביה', ששהתה אז במושבה חדרה. האיחוד נערך בתיווך אנשי 'חבר הקבוצות', דוד סברדלוב ופנחס לבון, אשר אליו השתייכו הגרעינים.
ראשיתה של קבוצת הרוסים בפרדס חנה החל בהתארגנות קבוצת רוסים במגדיאל ב-1929, מהעלייה הבלתי-לגאלית מרוסיה. קבוצה זו לא השתייכה לשום תנועה קיבוצית מיישבת, ולמעשה לא הושתתה על יסודות קולקטיביים כלשהן, אלא המשיכה את היכרות חבריה מתקופת הכשרתם ברוסיה בחוות הכשרה "משמר" שבחצי האי קרים, שם קיבלו רוב החברים את הכשרתם החקלאית בפיקוחה, הדרכתה ועזרתה של חברת ה"ג'וינט" ומנהלה הד"ר רוזן. הדבר היחידי אותו קיבלו על עצמם החברים הייתה שמירת קשר עם חברי "החלוץ" ברוסיה, ובייחוד עם אלה מחבריהם שנשארו והוגלו לסיביר ו.
באותו זמן נוסדה קבוצת חברים רוסית אחרת בבנימינה, שעברה מאוחר יותר לפרדס-חנה. ב-1930 נשלחה משלחת מטעמם לזו שבמגדיאל על מנת לדון על איחוד שתי הקבוצות. לאחר ויכוחים רבים הוחלט ברוב של קול אחד על האיחוד, ושתי הקבוצות התיישבו יחד בפרדס-חנה.
קבוצת 'גורדוניה ליטא-לטביה' החלה להתקבץ בשנת 1931, בהדרכת השליח חיים בבלי, בנקודת הריכוז של קבוצת 'גורדוניה ג' בנס ציונה. כאשר נאסף מספר מספיק מקרב חברי התנועה משתי ארצות אלו, עברה הקבוצה לגבעת בוסל בחדרה, בסמוך למחנה של קבוצת מסדה. בסוף 1932 התרכזה קבוצה גדולה של 35 איש. עיקר עבודתם במקום הייתה בקטיף הדרים בפרדסי הסביבה ובעבודות שונות במושבה. בעקבות המחסור במקומות עבודה, נשלחו החברות לעבודה בפרדס-חנה, באמצעות 'מרכז הרוסים' שם. כך נוצר הקשר הראשון בין שני הגרעינים.
גם כאן החלו דיונים ארוכים וויכוחים על רעיון האיחוד בין שני הגרעינים, הרוסים והגורדוניסטים, אשר מנו יחד 60 איש. הנימוק שהכריע את הכף בהחלטת 'גורדוניה ליטא-לטביה' בעד האיחוד הייתה בעיית 'הרזרבות' הקטנות (עליית חברים נוספים), שבגללה קשה היה לקוות שאכן יעלה בידם לרכז קבוצה ראויה להתיישבות, כיוון שהתור להתיישבות באותן שנים היה ארוך. קבוצת מסדה ישבה אז כבר שלוש שנים בחדרה ולא חלמה אפילו שתוכל להגיע להתיישבות. לעומת זאת, הובטח לקבוצת הרוסים שיתחשבו בשנות מאסרם ברוסיה, למרות הוותק המועט שלהם בארץ, ויקדימו את התיישבותם מחוץ לתור. התנאי לכך היה מספר חברים מספיק שיבטיח הקמת משק עצמאי. שתי הקבוצות החליטו להתאחד.
מסיבת האיחוד נערכה בליל ה-15 ביוני, ויום למחרת, כאשר אנשי הקבוצה עדיין המומים מרצח ארלוזורוב, נחתם מצע האיחוד.
המצע התנה שני תנאים להשתייכות לקבוצה: הראשון, התחייבות מוחלטת לתנועת "החלוץ" ברוסיה, על ידי קשר מתמיד וקליטת עולי רוסיה מתאימים. השני, שהישוב יוקם כ"קבוצה", ולא "קיבוץ". זאת על פי האבחנה, שנעשתה בתחילת המאה ה-20 בארץ, לפיה "קבוצה" היא התיישבות שיתופית השומרת על מספר חברים מסוים, כדי לקיים הומוגניות ואינטימיות, ואילו "קיבוץ" הוא צורת התיישבות זהה אך שונה, בשאיפתה להגדיל ואף לגוון את אוכלוסייתה. שם הקבוצה - "משמרות" - נבחר כמחווה לקבוצת ההכשרה בחצי האי קרים, ששמה היה "משמר".
עד לעלייה על הקרקע, באוקטובר 1933, ישבה הקבוצה המאוחדת בפרדס-חנה והצפיפות במקום הייתה גדולה. קבוצת משמרות קיבלה שטח של 260 דונם, מהם 200 פנויים והיתר בידי אריסים ערביים שסירבו לפנות את השטח, למרות שקיבלו כסף תמורת הקרקע. השבט הבדואי (ערב אל-תורקמן) עבר לימים לירדן ובודדים עברו לכפר קרע השכנה. חלק מהחברים עברו ל'נקודה', כפי שנקראה אז, והיתר נשאר בפרדס-חנה לעת עתה.
עלייה על הקרקע
עם המעבר לנקודה הוחל בבנייה מואצת של בריכת המים (מגדל המים, 1933) על יד חברי הקבוצה, ושלושה מבני קומתיים (באוהאוס, 1934-1937), הקיימים במקום עד היום.
בשנת 1934 ננטע הפרדס הראשון של הקבוצה, ופיק"א התחייבה להעסיק את חברי הקבוצה עד שפרדסם יניב פרי. ההזדמנות לקבל עבודה בפרדס-חנה הצטמצמה עם תחילת העלייה מגרמניה ב-1936, אך יחד עם זאת, באותה עת החלה תנופת בנייה גדולה וכמה מחברי הקבוצה הצטרפו לעבודות בניין אצל הקבלנים בסביבה. בין משימותיה השונות בנתה 'קבוצת הבניין' של משמרות בית אחד בזכרון-יעקב, אחד בגבעת-עדה וגשר על יד בת-שלמה עבור מע"צ המנדטורית. קבוצת הבניין עסקה גם בבניית היסודות לצריפי המחנה הבריטי הסמוך, הנקרא כיום מחנה 80, ובחולדה.
עם פרוץ המאורעות בארץ, בשנים 1936–1939, הצטרפה לקבוצת משמרות פלוגת חי"ש של 'ההגנה' על מנת לשמור על המקום ופיתוחו. הוקמו שתי עמדות שמירה בקצות 'הנקודה' הקיימות גם כיום. בית הספר של הקבוצה הוקם ב-1938, ועם סיום בנייתו נפנו חברי הקבוצה לבניית חדר האוכל החדש של הקבוצה (האדריכל: יעקב מטריקין, אשר בנה העתק של חדר האוכל שתכנן בקיבוץ אפיקים, המיועד ל-220 איש במקום 400 באפיקים). עוד בטרם סיום בנייתו נערכה בו ועידת האיחוד של תנועות הנוער 'גורדוניה-המכבי הצעיר' בהשתתפו של ברל כצנלסון, אך רק בשנת 1941 נחנך חדר האוכל עצמו.
הקבוצה הקימה בית ספר מקומי לילדי הקיבוץ, אך כבר מראשיתו הצטרפו אליו ילדי חוץ וחברות נוער. לקבוצת משמרות החלו להגיע חברות נוער והכשרות כבר בשנת 1938. הראשונה הייתה חברת הנוער הלומד 'המחנות העולים', ששהתה במקום שנתיים. קבוצת נוער עולה הראשונה הגיעה במרץ 1939, קבוצה אשר נמלטה בעור שיניה מהגירושים ההמוניים של היהודים בגרמניה (אחד מחבריה היה ניסן נתיב). ב-1942 הגיעה לקיבוץ קבוצת הכשרה של הפלמ"ח, ובשנים 1943–1946 שהתה והתחנכה בקיבוץ חברת הנוער העובד 'אופקים'. חברת נוער עולה הגיעה שוב רק בשנת 1949 ושהתה במשמרות עד לשנת 1951, קבוצת נערים עולים מרומניה בשם 'הפורצים'. הפעם הבאה בה תקבל קבוצת משמרות חברת נוער עולה תהיה רק בשנת 1964, קבוצות מארגנטינה.
משמרות שימשה גם מקום למפעל לייצור רימוני יד מסוג 'מילס', ששם הקוד שלו היה 'בצרון', ותפקידו היה לייצר את אבק השריפה ויציקת רימונים. את המפעל הקימה 'ההגנה' בסמוך לפרדסים, דווקא משום קרבתו למחנה הבריטי, מה ששימש ככיסוי מושלם. ואכן, הנשק במקום לא נתפס מעולם. בזמן שהות הפלמ"ח במקום (הגדוד הרביעי, פלוגה ז', ממנה יקומו שני רמטכ"לים של צבא ההגנה לישראל: דוד אלעזר (דדו) ורפאל איתן (רפול), הוקמו שני סליקים, שגם הם לא נחשפו, ונחפרה מנהרה מן 'המפעל' עד לאוהלי הפלמ"חניקים. בשנת 1943 נערכה בקיבוץ קבלת פנים לפרטיזנים מעפילים, אשר הברחתם מן החוף אל פנים הארץ הייתה מוטלת על פלוגת הפלמ"ח במקום, בנוסף לעבודתם בייצור נשק. גם חברי הקבוצה הצטרפו לעזרת העולים מן החוף. התעשייה הצבאית בראשיתה התבססה על שלושה מרכזים: גבעת הקיבוצים, ג'וערה ומשמרות.
לאחר שהמצב הכלכלי בקבוצה הקטנה התייצב במעט ב-1941, התדרדר שוב מצבה הכלכלי עקב התגייסות רבים מחבריה (כ-10 לפחות) לצבא הבריטי בשנת 1942. חברים אחרים נרתמו לשליחויות שונות בישראל ומחוצה לה, ומצב כוח האדם היה בכי רע. החברים אשר התגייסו לבריגדה היהודית, לפלוגות הסעד ולפלוגות התובלה, שלחו לחבריהם בארץ מכתבים אשר סיפרו על "אנשים עם מספר מקועקע על זרועם, בדיוק כפי שעושים לבהמות", ולאט לאט נקלטה עוצמת השואה אשר התרחשה באירופה. חברי הקבוצה איבדו בה את כל בני משפחותיהם ומעטים ידעו מה עלה בגורל יקיריהם, למרות שנציגיהן בבריגדה עשו ניסיונות לאסוף מידע על גורל המשפחות.
במהלך השנים 1946–1947 שוב חזרה היציבות למשק, עם חזרת מגויסי הבריגדה היהודית, עלייה ב' והתנועה (חבר הקבוצות), אך מלחמת העצמאות הובילה שוב למשבר כלכלי וכן גם לחלל הראשון של הקבוצה בקרב על מענית.
עזיבת קבוצת מייסדים
בשלהי 1948 ותחילת 1949, נוסף למשבר הכלכלי התמידי של הקבוצה גם משבר חברתי חמור ביותר, ששיאו היה בעזיבת קבוצת מייסדים את הקבוצה. חלק מקבוצת הרוסים עזב את הקיבוץ ועבר לעיר. אליהם הצטרפו גם חלק מהגורדוניסטים. הרקע לעזיבה היה אי שיפור בתנאי המחיה בצריפים הצנועים, עקב הגעת עולים חדשים ששוכנו בבתי הילדים ובאוהלים וגרמו לצפיפות גדולה. ההתגייסות למען המדינה שבדרך והמדינה הצעירה שחקה קבוצה קטנה מהרוסים חברי העלייה הבלתי ליגאלית שמעולם לא באמת האמינה בערך השיתוף וגררה אחריה כמה מאנשי 'גורדוניה ליטא לטביה' שבחרו לעשות למען ביתם. השבר היה גדול. רבים בקיבוץ דיברו על בגידה.
המשבר החברתי הוביל את חברי קבוצת משמרות לנסות ולשנות במעט את אורחות החיים במקום ולהעניק לחברים הוותיקים רווחה גדולה יותר בבתיהם. חבר הקבוצות, הארגון ההתיישבותי אליו השתייכה קבוצת משמרות, אשר שמע על השינוי המקומי בערכי הקיבוץ הגיע לקבוצה ובשיחת חברים נזף בקבוצה קשות על ניסיונה להפריט את הקבוצה ולסטות 'מדרך הישר' הקיבוצית. ה'חבר' ניסה לסייע בידי הקבוצה, אך מצבם הדומה של קיבוצים רבים, הירצחם של חברי גורדוניה באירופה והמחסור בעתודות הוביל לפירוק חבר הקבוצות ולהקמת 'איחוד הקבוצות והקיבוצים' ושילובה של משמרות ב'איחוד' ב־1951.
קליטת עלייה
מפעל הצריפים אשר הוקם בשנת 1942 קיבל תנופה עם כספי השילומים, אז גם שונה שמו לתע"ל (תעשיית עץ לבוד), 1946, הפך בשנת 1963 לחברה ממשלתית בעלת מניות והוא זה אשר קיים את קיבוץ משמרות עד לשנת 2001, עם פירוקו. מפעל זה היה מראשוני מפעלי התעשייה הקיבוצית.
קיבוץ משמרות היווה אכסניה לעשייה ציונית רבה וגופים יישובים שונים, ולאחר מכן מדינתיים, נעזרו במקום ובחבריו. התרומה הלאומית, ההתנדבות החלוצית והעשייה החינוכית מהווים ביטוי לחשיבות חלוצי משמרות. אך עם שחיקת מעמדו של פנחס לבון, מנהיג אנשי גורדוניה וחבר הקבוצות ושחיקת מעמד הקיבוצים בארץ בכלל נגרע מקומה של העשייה החלוצית הקיבוצית אשר הואשמה בכישלון קליטת העלייה הגדולה בשנים הראשונות למדינת ישראל.
במהלך השנים קלטה משמרות גרעיני נח"ל ומתנדבים מן העולם, אך בעוד שבני המשק הראשונים (ילידי שנות ה-30 וה-40) שבו לקיבוץ לאחר השירות הצבאי, בני המשק הצעירים יותר (ילידי שנות החמישים ושנות השישים) עזבו את הקיבוץ והותירו אותו קטן וחלש.
משנות השישים
בית הספר בקיבוץ נסגר בשלהי שנות השישים וחברי קבוצת משמרות החליטו לשלב את חינוך ילדיהם עם חינוך ילדי קיבוץ גבעת חיים איחוד. בשלבים מאוחרים יותר נשלחו ילדי המשק ללימודי התיכון במעגן מיכאל. הבחירה בקיבוצים אלה נעשתה לאחר מחשבה רבה מבחינה אידאולוגית וחינוכית.
באמצע שנות השבעים הוקם במשמרות מפעל לייצור משקפיים 'אופטים' אשר במשך כמה שנים ביסס במעט את חיי הקהילה במקום אך הוא לא האריך חיים. עיקר פרנסת הקיבוץ הייתה על מפעל תע"ל וענפי החקלאות ששימשו ככלי עזר.
הפרטה בשנות התשעים
משמרות, קיבוץ אשר הקפיד על מקומו של האינדיבידואל בחברה וברח מדוגמות אידאולוגיות ככל שניתן, שבר רבים מערכי הקיבוץ המסורתי ונחשב ל'קיבוץ שאינו קיבוץ' (או ב"מילת גנאי": מושב שיתופי). המעבר ללינה משפחתית נעשה כבר בשנת 1968, כלי רכב פרטיים היו לחברים כבר בשנות השמונים, וההפרטה הגיעה למקום בשלבים כבר בתחילת שנות התשעים. משנת 2000 כיהן במקום ועד ממונה מרצון, וב־2008 חזר הקיבוץ לנהל את עצמו, לקראת הרחבה קהילתית. כיום הבנייה סביב הקיבוץ ובשדותיו הולכת וסוגרת עליו ויש המשערים כי תוך כמה שנים יבלע ויהווה חלק מפרדס חנה כרכור.
תרבות
בקיבוץ גדלו מספר מוזיקאים מוכרים: מאיר אריאל, שלום חנוך וחנן יובל. תחילת הפעילות שלהם הייתה במסגרת "המשמרון", חבורת הזמר של הקיבוץ.
אוסף התצלומים הלאומי
אוסף התצלומים הלאומי הוא אוסף תצלומים היסטוריים ועדכניים. באוסף מצויים תצלומים בשחור לבן ובצבע, המתארים מגוון רחב של נושאים ואירועים בחיי מדינת ישראל, ואף עוד טרום המדינה.
מחלקת הצילומים של לשכת העיתונות הממשלתית הוקמה על ידי דוד אלדן בשנת 1948 בתל אביב. בשנת 1983 הועבר האוסף לירושלים, כאשר ממשלת ישראל החליטה על העברת לשכת העיתונות הממשלתית לבירה.
לרגל יובל החמישים לעצמאותה של מדינת ישראל, החליטה לשכת העיתונות הממשלתית, יחד עם תהיל"ה וועדת האינטרנט הממשלתית, להעלות את האוסף לרשת האינטרנט. מתוך כחצי מיליון התמונות המודפסות, נסרקו עשרות אלפי תמונות והן זמינות להורדה באתר האינטרנט של האוסף. בעבר היה צורך לשלם כדי לרכוש אותן בהפרדה גבוהה. בעקבות ביקורת על כך שתצלומים שהופקו בעזרת מסי אזרחים ותרומות של אוספי תמונות אינם זמינים בחינם לאזרחים (ואף קיימות עליהם זכויות יוצרים של המדינה), שונו נוהלי האוסף, והחל מ-1 בינואר 2012 ניתן לקבלן ללא תשלום בהורדה מיידית.
כל התצלומים באוסף הדיגיטלי ניתנים לחיפוש באנגלית ובעברית.
אברהם הוכמוט
הרב אברהם הוכמוט (בהונגרית: Abraham Hochmuth; 14 בדצמבר 1816, באנובצה נאד בבראוואו, ממלכת הבסבורג – 10 ביוני 1889, וספרם, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה רב נאולוגי שכיהן בערים מישקולץ, וספרם, וקולה.
קורות חייו
אברהם הוכמוט נולד לפנחס ופרלה, בבאנובצה נאד בבראוואו אשר באימפריה האוסטרית (בשטחי סלובקיה המודרנית). הוא רכש השכלה במספר ישיבות ובכלל זה בעיר ניטרה. בהמשך רכש השכלה אקדמית באוניברסיטת קארל בפראג. בפראג למד תלמוד אצל שלמה יהודה רפפורט. ב-1846 מונה למנהל בית המדרש במישקולץ. ב-1852 מונה לרב הראשי של קהילות ורבאס וקולה. ב-1859 כיהן לתקופה קצרה כרב הראשי של סגד, ובאותה השנה מונה לרב הראשי של וספרם, תפקיד שמילא עד יום מותו. היה מראשוני הרבנים אשר העבירו דרשות בהונגרית.
הוכמוט מילא תפקיד מרכזי בהקמתם של בתי מדרש למורים בקרב יהדות הונגריה, ונתקל בהתנגדות מצד הזרם האורתודוקסי בשל שילוב תכנים אוניברסליים במערכי הלימוד. היה חבר בקונגרס הקהילות היהודיות של הונגריה, ובהמשך נמנה עם סגל מורי בית המדרש לרבנים בבודפשט. כתב מאמרים ומסות לכתבי עת שונים ובכללם "בן חנניה" שערך לאופולד לעף.
אברהם הוכמוט הלך לעולמו בווספרם ב-1889 והוא בן 72.
ג'ון קרטר קאש
ואלרי ג'וּן קרטר קאש (באנגלית: Valerie June Carter Cash; 23 ביוני 1929 – 15 במאי 2003) הייתה זמרת קאנטרי, בלוגראס ורוקנרול, קומיקאית, פזמונאית ונגנית בנג'ו, גיטרה מפוחית ואוטוהארפ. קרטר הייתה חברה בלהקת משפחת קרטר והופיעה גם עם הזמר ג'וני קאש, לו הייתה נשואה במשך 35 שנה.
תולדות חייה
קרטר נולדה למשפחה מוזיקלית במדינת וירג'יניה. אביה עזרא ואמה מייבל ואחיותיה הלן ואניטה היו להרכב מוזיקלי בשם "משפחת קרטר" (שכלל לעיתים גם בני משפחה אחרים). המשפחה הופיעה והקליטה שירי קאנטרי ובלוגראס מאז הייתה ג'ון בת עשר ב-1939.
קרטר הופיעה הן על הבמה והן בתוכניות רדיו בשירה ובמערכונים קצרים והקליטה גם תשדירי פרסומת. במסעי ההופעות שלה התיידדה עם זמרים כהאנק ויליאמס, אלביס פרסלי וג'וני קאש.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
מחלקת החקלאות של ארצות הברית (באנגלית: The United States Department of Agriculture, בראשי תיבות: USDA, ידוע בשם: The Agriculture Department) היא אחת ממחלקות הממשל הפדרלי של ארצות הברית. מטרתה היא פיתוח וביצוע מדיניות בנושאי חוות, חקלאות ומזון. היא מנסה למלא את הצרכים של חוואים ושל פועלי חווה, קידום ייצור וסחר חקלאי, הבטחת בטיחות מזון, הגנה על משאבי טבע, טיפוח קהילות כפריות ומניעת רעב, באמריקה ומחוץ לאמריקה. בראש המחלקה עומד מזכיר החקלאות של ארצות הברית.
ג'ון קרטר קאש
תולדות חייה
במהלך שנות השישים הופיעה יחד עם ג'וני קאש, כולל בהופעתו יוצאת הדופן בבית הכלא פולסום והשניים הפכו לידידים קרובים. קרטר כתבה את אחד השירים המזוהים ביותר עם קאש "Ring of fire" והשתתפה עמו בדואט "ג'קסון", עליו זכו השניים בפרס גראמי משותף ב-1970. היא אף סייעה לו להחלץ מהתמכרותו לסמים מספר פעמים, עוד בטרם היו נשואים.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
ארצות הברית התבססה בתחילת קיומה על כלכלה חקלאית בצורה מאוד נרחבת. פקידים בממשלה הפדרלית חיפשו במשך זמן רב דרכים לשפר את מגוון הזרעים, צמחים ובעלי חיים שמיובאים לתוך ארצות הברית. ב-1836, הנרי ליביט אלסוורת', אדם שהתעניין בשיפור החקלאות, התמנה לתפקיד נציב הפטנטים, תפקיד שהיה חלק ממחלקת המדינה. זמן קצר לאחר מכן הוא החל לאסוף ולהפיץ סוגים חדשים של זרעים וצמחים באמצעות חברי קונגרס ואגודות חקלאיות. ב-1839 הקונגרס ייסד את חטיבת החקלאות בתוך משרד הפטנטים והקציב 1,000$ עבור "איסוף סטטיסטיקות חקלאיות ולמטרות חקלאיות אחרות".
רצונו של אלסוורת' לסייע לחקלאות בלט בדיווחים השנתיים שלו שקראו להקמת מחסן ציבורי שישמש לשימור והפצה של סוגי צמחים וזרעים חדשים, הקצאת פקיד שיטפל בסטטיסטיקות החקלאיות, הכנה של דוחות על התוצרת החקלאית באזורים שונים, והיישום של כימיה לחקלאות. ב-1849 משרד הפטנטים הועבר למחלקה החדשה שנוצרה – מחלקת הפנים. בשנים שלאחר מכן, התפתח הרצון להקים לשכה נפרדת לחקלאות בתוך מחלקת הפנים או לחלופין להקים מחלקה נפרדת לחקלאות.
ג'ון קרטר קאש
תולדות חייה
למרות פרסומה הגדול כזמרת למדה קרטר משחק אצל לי סטרסברג והופיעה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה בהן הסרט "חופשת מוזיקת הקאנטרי" לצדה של פטי דיוק ובסדרת הטלוויזיה "ד"ר קווין רופאה במערב".
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
ב-15 במאי 1862, הנשיא אברהם לינקולן ייסד את מחלקת החקלאות העצמאית שבראשה עמד נציב בעל מעמד של חבר קבינט. לינקולן קרא למחלקה "המחלקה של העם".
ג'ון קרטר קאש
חייה האישיים
בשנת 1952 נישאה לזמר הקאנטרי קרל סמית', לו הייתה נשואה עד 1956. בתם המשותפת, רבקה-קרלין היא זמרת קאנטרי.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
בשנות ה-80 של המאה ה-19, קבוצות בעלות עניין לחצו לייצוג בקבינט. אנשי עסקים בעלי אינטרסים ביקשו שתוקם מחלקת מסחר ותעשייה. חוואים ניסו לגרום להפיכתה של מחלקת החקלאות לחלק מהקבינט. ב-1887, בית הנבחרים והסנאט דנו במספר הצעות חוק שאמורות היו לתת מעמד של חברת קבינט למחלקת החקלאות והעבודה, אולם אינטרסים של חקלאים שהתנגדו לרכיב של העבודה גרמו לגניזת החוקים בדיונים שנערכו. לבסוף, ב-9 בפברואר 1889, הנשיא גרובר קליבלנד חתם על הצעת חוק שהפכה את מחלקת החקלאות לחברת קבינט. במשך רוב ההיסטוריה שלה, המחלקה נתנה יחס מפלה לחוואים אפרו-אמריקאים, מנעה מהם הלוואות וגישה לתוכניות אחרות, וזאת עד לשנות ה-80 של המאה ה-20.
במהלך השפל הגדול, חוואות נשארה דרך חיים נפוצה עבור מיליוני אמריקנים. מחלקת החקלאות הייתה חיונית בסיוע לאנשים נזקקים שהיו צריכים לשרוד את התקופה הקשה. כמה מהפעולות הבולטות שלה היו: באופן זה, מחלקת החקלאות הפכה למקור של נחמה לאנשים שנאבקו לשרוד באזורים הכפריים.
ג'ון קרטר קאש
חייה האישיים
בין השנים 1958–1966 הייתה נשואה לאדווין "ריפ" ניקס, שחקן פוטבול, נהג מרוצים ושוטר. בתם רוזי-ניקס אדמס הייתה זמרת, היא נפטרה ב-2003.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
כיום, רוב התוכניות הקשורות להפצת ואספקת מזון ולהזנה של אמריקנים כמו גם חינוך תזונתי נאות לאלה שזקוקים לו, מנוהלות על ידי שירות המזון והתזונה של המחלקה.
ג'ון קרטר קאש
חייה האישיים
ב-1968, בעת הופעה משותפת באונטריו, קנדה הציע ג'וני קאש לקרטר נישואים על הבמה, לעיני הקהל. השניים נישאו ב-1 במרץ 1968 והיו נשואים עד מותה של קרטר. קאש נפטר ארבעה חודשים אחריה. לבני הזוג יש ילד משותף אחד, ג'וֹן קאש, פזמונאי ומפיק מוזיקלי.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
כמו כן, המחלקה מסייעת לחקלאים לשווק את תוצרתם בתוך ארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם.
ג'ון קרטר קאש
חייה האישיים
בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של ג'וני קאש, הולך בדרכי, כשאת ג'ון קרטר גילמה השחקנית ריס וית'רספון, שגם זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
המחלקה ממלאת גם תפקיד בתוכניות סיוע שמעבר לים, על ידי אספקת עודפי מזון למדינות העולם השלישי ועל ידי תמיכה בתוכניות פיתוח, באמצעות סוכנות הפיתוח הבינלאומי של ארצות הברית או ישירות באמצעות ממשלות זרות, גופים בינלאומיים מוכרים או ארגונים ללא כוונת רווח שקיבלו אישור. חוק החקלאות מ-1949, סעיף 416(b) וחוק הסחר וההתפתחות החקלאית מ-1954 סיפקו את הבסיס החוקי לפעולות אלה.
ג'ון קרטר קאש
חייה האישיים
בשנת 2013 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייה "בטבעת האש" בכיכובה של ג'ול קילצ'ר ובבימוי אליסון אנדרס.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית
היסטוריה
מערכת זיהוי החיות הלאומיות של המחלקה מסייעת לעסקי חקלאות גדולים ולחוות עם מפעלים לאתר מחלות בעדרים, כיוון שבקרה זו נחוצה על מנת לאפשר את מכירת הבשר מחוץ למדינה.
המחלקה כללה בעבר את שירות ייצוב ושימור החקלאות (ASCS) היה חלק מהמחלקה, אולם כיום הוא אינו פעיל עוד.
קישורים חיצוניים
* USDA, History of American Agriculture 1776–1999, usda.gov * USDA, Organization Chart, usda.gov
מחלקת התחבורה של ארצות הברית
מחלקת התחבורה של ארצות הברית (, בקיצור: DOT) היא מחלקה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית המטפלת בנושאי תחבורה. היא נוסדה באמצעות חוק של הקונגרס ב-15 באוקטובר 1966, והחלה לפעול ב-1 באפריל 1967. בראש המחלקה עומד מזכיר התחבורה של ארצות הברית.
מטרתה של המחלקה היא "לשרת את ארצות הברית על ידי הבטחת מערכת תחבורה מהירה, בטוחה, יעילה, נגישה ונוחה שתתאים לצרכים הלאומיים החיוניים ותגביר את איכות החיים של תושבי ארצות הברית, היום ובעתיד".
במספר תחומים, כגון תעופה ומסילות רכבת, הממשלה הפדרלית שולטת באופן מוחלט כתוצאה מכוח הנתון לה לפי סעיף המסחר שבחוקה והיא שתלטה על כל רמות הבקרה ברמה המדינתית וברמה המקומית.
אולם, באופן מסורתי, הבנייה והתחזוקה של כבישים מהירים וכבישים בין-מדינתיים נמצאים באחריות הממשלות המקומיות. הממשלה הפדרלית הגדילה את פעילותה במדיניות התחבורה על ידי העלאת המסים הפדרליים ומתן מענקים לממשלות של מדינות עבור פרויקטים ייחודיים, אולם באופן טכני, האחריות היומיומית לפרויקטים הללו היא של המדינות. באופן זה, מנהל הכבישים המהירים הפדרלי ומנהל המעבר הפדרלי לא בונים ומתפעלים את הדרכים באופן ישיר; הם קיימים רק על מנת לתת מענקים למדינות ולהבטיח שהמענקים ינוצלו בצורה שתקדם את מדיניות התחבורה הלאומית. באופן טבעי, התלות ההולכת וגוברת של המדינות במענקים הפדרליים נתנה לממשלה הפדרלית כמות לא מבוטלת של שליטה עקיפה על מדיניות התחבורה של המדינות באמצעות סעיף המס וההוצאה שבחוקה.
הר דאגלס (מיין)
הר דאגלס או גבעת דאגלס (באנגלית: Douglas Mountain או Douglas Hill) הוא הר ברכס גבעות סאדלבק, במחוז קמברלנד, במדינת מיין שבארצות הברית.
ההר ממוקם בין העיירה סבאגו והעיירה בולדווין.
ההר ממוקם מצדו המערבי של אגם סבאגו.
גובהו של ההר 421 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-662 בגובהו במיין; ההר הוא ההר ה-60,800 בגובהו בארצות הברית.
ההר מתנשא לגובה של 259 מטרים מעל סביבתו.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי המתיישבים הראשונים, אזרחי ארצות הברית, שהתיישבו באזור בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ההר נקרא על שמם של שניים מהמתיישבים האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור - ג'ון דאגלס (John Douglas), ואנדרו דאגלס (Andrew Douglas).
הקמת שמורת הטבע
בשנת 1892 נרכש ההר והאזור סביבו על ידי המנתח הניו יורקי דוקטור ויליאם בלקמן (Dr. William Blackman). בלקן הקים על ההר בית נופש המיועד לאמנים המתארחים באזור.
בלקמן הקים בפסגת ההר מגדל תצפית עשוי אבן, בגובה של כ-5 מטרים, ממנו ניתן לצפות לעבר אגם סבאגו, הרי פרזידנשאל והעיר פורטלנד, וכן לעבר הגבעות והאגמים שבמערב מיין.
בלקמן כתב על לוח בסמוך למגדל: "Non Sibi sed Omnibus" שמשמעו בלטינית: "לא בשביל אחד - אלא בשביל כולם", היינו - שמגדל התצפית מיועד לציבור כולו.
העמותה העבירה את הבעלות בשטח לעיירה סבאגו, על מנת שזו תיצור במקום אתר נופש ופנאי.
לקריאה נוספת
• Steve Pinkham, The Mountains of Maine: Intriguing Stories Behind Their Names
אי הפיל
אי הפיל או אלפנט (בספרדית: Elephant-insulo; באנגלית: Elephant Island) הוא אי הררי מכוסה קרחונים באוקיינוס הדרומי, ליד חופי אנטארקטיקה, ושייך לקבוצת איי שטלנד הדרומיים. האי נידח, אינו מיושב ואין עליו מקורות מחייה. מיקומו כ-1,290 ק"מ דרומית מערבית מג'ורג'יה הדרומית, 940 ק"מ דרומית מאיי פוקלנד ו-890 ק"מ דרומית מזרחית מכף הורן. האי נתגלה בסביבות 1821 על ידי אדוארד ברנספילד. המדינות ארגנטינה, צ'ילה והממלכה המאוחדת, טוענות לבעלות על האי.
גאוגרפיה
לאי צורה הדומה לראש של פיל ומכאן כנראה שמו. ציר האורך של האי הוא ממזרח למערב, והנקודה הגבוהה בו היא 852 מטר. מלבד כמה רצועות חוף, מכוסה כל האי בקרחונים. אין באי צמחייה או בעלי חיים אם כי ניתן לעיתים למצוא על חופיו כלבי ים או פינגווינים. בשל מזג האוויר הסוער בסביבה, ובהיעדר מפרץ טבעי, לא התיישבו בו בני אדם מעולם. זאת למרות מיקומו הנוח לדיג, ציד לווייתנים והקמת תחנה מדעית.
המשלחת של ארנסט שקלטון
אי הפיל התפרסם כאשר הגיעה אליו המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של סר ארנסט שקלטון ושהתה בו למעלה מארבעה חודשים עד שחולצה ב-30 באוגוסט 1916. במשך תקופה זו שהה הצוות בסירות הצלה שהוסבו למגורים מאולתרים, וניזון מכלבי ים ופינגווינים שצדו.
היחלצותו של מגלה הארצות ארנסט שקלטון מאנטארקטיקה ב-1916 נחשבת לאחת המופלאות ביותר. משלחתו בת 28 האנשים ניסתה לחצות את יבשת אנטארקטיקה דרך הקוטב הדרומי, אך כותרה בקרח בים וודל שבאוקיינוס הדרומי, ושרדה בתנאים קשים כשנה. לאחר שלחץ הקרחונים ריסק את ספינתם אנדיורנס, הם ערכו מסע במזחלות קרח ובשלוש סירות הצלה עד שהגיעו לאי הפיל. בהבינו שאין סיכוי שספינה תחלוף במקום נידח זה, החליט שקלטון לצאת למסע חילוץ. הוא השאיר באי את סגנו פרנק ויילד ו-21 אנשים, והוא וחמישה ספנים נוספים הפליגו בג'יימס קיירד, סירת הצלה באורך שבעה מטרים, לעבר איי ג'ורג'יה הדרומית, מרחק 1,290 ק"מ, כדי להשיג עזרה. תנאי מזג האוויר היו איומים וברשותם היו רק סקסטנט וכרונומטר לניווט. לאחר שנקלעו לסופה אדירה נשברה הסירה, והם נחתו בחלק הדרומי של ג'ורג'יה הדרומית וחצו את רכס הרי האי, תשושים וללא ציוד, במסע שגם מטפסים מקצועיים מצאו מאוחר יותר מאתגר מאוד. לאחר שהגיע לתחנת ציד הלווייתנים שבאי, ניסה שקלטון לחלץ את שאר 22 אנשיו מאי הפיל בעזרת מספר ספינות, ורק בניסיון הרביעי, שבו גויסה ספינת גרר צ'יליאנית, חולצו כולם ללא פגע, 22 חודשים לאחר תחילת המסע מארגנטינה.
Night Call
Night Call הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית יירס אנד יירס. האלבום יצא לאור ב-21 בינואר 2021, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס. האלבום הוא אלבום המשך של Palo Santo (2018). זהו האלבום הראשון לאחר עזיבתם של מייקי גולדסוורת'י ואמרי טורקמן. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים, "Starstruck", "Crave" ו-"Sweet Talker".
אלכסנדר צפוי לצאת לסיבוב הופעות הנקרא "The Night Call Tour", בשנת 2022, על מנת לקדם את האלבום בבריטניה ובאירלנד.
רקע והפקה
ב-6 ביולי 2018, הוציאו ההרכב יירס אנד יירס את אלבומם השני Palo Santo, שכלל ארבעה סינגלים. האלבום זכה להצלחה מסחרית וביקורתית, זכה לשבחי הביקורת ממבקרי המוזיקה והופעה ראשונה ב-3 המובילים במצעד האלבומים הבריטי.
ב-18 במרץ 2021, הכריזה הלהקה שיוציאו את אלבום האולפן השלישי במהלך שנת 2021. במקביל הוכרז כי חברי הלהקה מייקי גולדסוורת'י ואמרה טורקמן פרשו מן הלהקה, וכי המעשה יימשך כפרויקט הסולו של אלכסנדר.
ב-28 בספטמבר 2021, נחשף תאריך היציאה, עטיפתו ושמו של אלבום האולפן השלישי Night Call. כשדיבר אלכסנדר על צאת האלבום Night Call, הצהיר: "כתבתי מחלל פנטסטי, תקוע באותם ארבעה קירות. רציתי להנות כמה שיותר מהמוזיקה."
סינגלים
ב-23 במרץ 2021, הכריז אולי אלכסנדר על צאת הסינגל המוביל מתוך האלבום "Starstruck", שיצא ב-8 באפריל. זה היה השיר הראשון של אלכסנדר, כאשר יירס אנד יירס נהפך לפרויקט סולו, לאחר עזיבתם של גולדסוורת'י וטורקמן. השיר הגיע למקום 31 במצעד הסינגלים הבריטי, וקודם עם מגוון רמיקסים, כולל עם הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג.
"Crave", יצא לאור ב-28 בספטמבר 2021 כסינגל השני מהאלבום, שהוכרז יחד עם הכרזת האלבום. הווידאו קליפ לשיר הוקרן בבכורה באותו יום.
ב-24 בנובמבר 2021, יצא לאור הסינגל השלישי של האלבום "Sweet Talker", ביחד עם צמד המוזיקה האלקטרונית השוודי גלנטיס, אשר זכה לשבח על ידי מגזין "בילבורד" והוגדר כ"המנון רחבת ריקודים רומנטית ומפוארת". השיר הגיע ל-36 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-14 בינואר 2022, יצא לאור הסינגל הרביעי מהאלבום "Sooner or Later". השיר נכתב בשיתוף אלכסנדר, קלרנס קפה ג'וניור ומארק ראלף, שגם הפיק את השיר. הרצועה היא רצועת סינת'פופ, כשהוא מדבר מילולית על אלכסנדר שרודף אחרי אהבה אבודה ששברה את ליבו.
עורבני פעמון שחור
העורבני הוא פעיל יום המצוי הן על הקרקע והן בין העצים, לרוב בטווח של 200 מטר מעל פני הים. הוא אוכל-כול הניזון מחרקים, פירות, זרעים שונים וחולייתנים קטנים. כמו כן הוא ידוע כשודד ביצים של עופות אחרים. הוא חי בקבוצות קטנות, אך לעיתים נראה בקבוצה של עד 20 ואף עד 80 פרטים.
בעונת הקינון זוג העורבנים יגוננו על קינם באגרסיביות. מקורם הכבד יכול לגרום לפגיעה חמורה בעת מתקפה.
קארוי אקין
קארוי אקין (במקור קוֹהְן (כהן), בהונגרית: Akin Károly; בודה, 15 בינואר 1830 – פיומה, 31 באוקטובר 1893) היה פיזיקאי הונגרי-יהודי, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים. ממציא הגלויה בכלל וגלוית הדואר בפרט.
ביוגרפיה
אקין קיבל תואר שלישי (דוקטור) בפיזיקה ובכימיה. משנת 1862 התפרסמו עבודות המחקר שלו בכתבי-עת מחוץ להונגריה בגרמנית ובאנגלית (וינה, גרמניה, לונדון וכו'). משנת 1866 גם כתבי עת הונגריים פרסמו את מאמריו, ובשנים 1867–1868 העביר הרצאות באקדמיה ההונגרית למדעים. ב־18 במרץ 1868 נבחר לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים.
הוא התמודד בשנת 1872 כמועמד של ליפוטווארוש (רובע בפשט) בבמירות הכלליות לפרלמנט, אך לא הצליח. הוא עזב את הונגריה והתיישב בווינה. הוא המציא את הגלויה, אך לא הצליח להשיג משאבים כספיים מספיקים כדי ליישם את הרעיון. הוא התאבד.
בס (צליל)
בס (באנגלית: Bass או Bottom end) הוא צליל בתדר נמוך, בגובה צליל ומנעד של 16–256 הרץ (C0 עד אמצע C4), כאשר כלי בס הוא כלי מוזיקלי המפיק צלילים במנעד של C2 – C4.
צליל זה, כאשר מנוגנן בהרכבים מוזיקליים, כגון תזמורות, מספק קונטרפונקט או מלודיה הרמונית נגדית המדגיש את הקצב או את האקורדים של המנגינה.
במוזיקה פופולרית, חלק הבס של בייסליין מספק בדרך כלל תמיכה הרמונית וקצבית להרכב המוזיקלי. נגני הבס, ביחד עם המתופפים, נגני גיטרת הקצב, ובמקרים מסוימים גם נגני כלי המקלדת (כגון פסנתר או אורגן האמונד) אחראים על גזרת הקצב של ההרכב המוזיקלי. נגני הבס מדגישים את המקצבים החזקים וכן את השורש או החמישית של האקורד בבסליין (ובמידה פחותה גם שליש האקורד).
קאטי סארק
קאטי סארק (באנגלית: Cutty Sark) היא ספינה מסוג קליפר אשר נבנתה בשנת 1869 ושימשה כאוניית סוחר משנת בנייתה ועד שנת 1954, עת הפכה למוזיאון. "קאטי סארק" הייתה הקליפר האחרונה שנבנתה. הספינה נפגעה בשרפה ב-21 במאי 2007 עת עברה שיפוץ.
מקור השם
המונח "קאטי סארק" מקורו בשפה הסקוטית ומשמעו "חצאית קצרה" או "תחתונית". הספינה קרויה על שם כינוייה של הדמות "נאני" משירו של רוברט ברנס משנת 1791 "תאם או'שאנטר" אשר לבשה את החצאית קאטי סארק וכונתה על שם החצאית. הדמות שבחרטום הספינה קרויה "נאני" על שם הדמות.
היסטוריה
הספינה תוכננה על ידי הרקולס לינטון ונבנתה בשנת 1869 במספנות דמבארטון שבסקוטלנד על ידי חברת הספנות סקוט ולינטון, אולם זו פשטה רגל בעת הבנייה. המשך הבנייה מומן על ידי חברת William Denny & Brothers והספינה הושקה ב-22 בנובמבר באותה שנה. הספינה נועדה לייבא תה לאנגליה. באותה תקופה הייתה חשיבות רבה להגעת יבול התה הטרי מדי שנה מסין לאנגליה. הספינה שהגיעה ראשונה קיבלה את המחירים הגבוהים ביותר (בשל הביקוש הרב).
בשנת 1895 נמכרה לחברה הפורטוגזית "פריירה" (Ferreira) ושמה שונה ל"פריירה" על שם החברה, אף שבפועל המשיכו לכנות אותה "פקוונה קמיסולה" - "Pequena Camisola" ("חצאית קצרה" בפורטוגזית - תרגום של שמה הסקוטי).
בשנת 1916 נמכרה הספינה בשנית, הורדו מפרשיה במספנה בקייפטאון, הותקן לה מנוע, ושמה שונה ל"מאריה דו אמפארו". בשנת 1922 נקנתה על ידי רב החובל וילפרד דאומן אשר השיב לה את מפרשיה והשתמש בה כספינת אימונים נייחת. בשנת 1954 הועלתה על המבדוק בגריניץ' שהוכן עבורה על מנת שתשמש כמוזיאון.
המוזיאון
מוזיאון "קאטי סארק" הפך לאחת האטרקציות התיירותיות החשובות ביותר ברובע גריניץ'. מיקום הספינה לחוף נהר התמזה, בקרבת המוזיאון הימי הלאומי ופארק גריניץ' והגישה הקלה אל הספינה שהוצבה לצד הדרך מהנמל ומתחנת הרכבת הקלה של הדוקלנדס אל שוק גריניץ' היו אחדים מהגורמים לפופולריות זו.
המוזיאון מנוהל על ידי קרן הנאמנות קאטי סארק (Cutty Sark Trust) שבראשה עמד הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. הספינה הוכרזה כאתר לשימור בעל חשיבות עליונה (Grade I listed monument), ועל שמה קרויה תחנת הרכבת הקלה הסמוכה.
במוזיאון מוצגת ההיסטוריה של ספינות הקליפר ויבוא התה לאנגליה, וכן תצוגה של דמויות מחרטומי ספינות.