cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ננו חלקיקי זהב
שיטת Block Copolymer-mediated Method
שיטת סינתזה חסכונית, משופרת ומהירה ליצירת חלקיקי זהב באמצעות קופולימר-חוסם ע"פ שיטה אשר פותחה על ידי סאקאי ושותפיו. בסינתזה זו, הקופולימר משחק תפקיד כפול כראגנט חיזור ובנוסף גם כמייצב. היווצרותם של חלקיקי הזהב מורכבת משלושה שלבים עיקריים: חיזור של יוני הזהב על ידי קופולימר-חוסם בתמיסה והיווצרותם של קלסטר (clusters) של חלקיקי זהב, ספיחה של קופולימרים-חוסם על הזהב וחיזור נוסף של יוני מלחי הזהב על פני השטח של קלסטרים אלו עבור גידול של חלקיקי זהב אלו בשלבים, ולבסוף, ייצוב על ידי קופולימרים-חוסם. אך, בדרך כלל יש בשיטה זו תשואה מוגבלת (ריכוז החלקיקים), שאינו עולה עם העלייה בריכוז מלחי הזהב. לאחרונה, ריי ושותפיו הוכיחו כי נוכחותו של מחזר נוסף (trisodium citrate) ביחס מולרי של 1:1 ביחס למלחי הזהב משפרת את התשואה.
שיטות גילוי ודימות של ננו חלקיקי זהב
אחת האנליזות האפשריות למדידת ננו חלקיקי זהב היא על ידי מיקרוסקופ אלקטרונים חודר ברזולוציה גבוהה (HRTEM), ובכך לדעת מה גודלם של חלקיקים אלו. בעזרת דפוס הדיפרקציה שלהם ניתן גם ללמוד על המבנה הקריסטליני שלהם, כפי שמופיע בתמונה.
מכשיר נוסף היכול לתת לנו אינדיקציה על טיב החלקיקים הוא מיקרוסקופ אלקטרונים סורק ברזולוציה גבוהה (HRSEM) אשר מאנליזה זו ניתן לקבל מידע עבור קוטרם של החלקיקים.
יישומים בתחום הנדסת חומרים
צבעים יציבים, שיטות לטיהור מים, מחשבים מהירים יותר, סוליות נעליים קשיחות יותר, וטלוויזיות קלות-משקל וזולות יותר – כולם אפשריים היום לאחר שמדענים מאוניברסיטת קווינסלנד באוסטרליה מצאו שיטה לפיזור אחיד של ננו חלקיקי זהב בתוך פלסטיק. תכונותיהם של מתכות משתנות כאשר הן בצורת ננו-חלקיקים, ועל-כן, שילוב התכונות הייחודיות של ננו חלקיקים מתכתיים עם פלסטיק מוביל למגוון חדש לחלוטין של חומרים מרוכבים שיוכלו לשמש עבור פיתוח זרזים חדשניים, העברת תרופות וציפויים. למשל, אם מערבבים ננו חלקיקי זהב עם דו-תחמוצת הטיטאניום בנתך פלסטיק, ניתן לקבל זרז יעיל לטיהור מים – רכיב הטיטאניום קולט את האור וממיר אותו לחשמל, הזורם בתוככי הזהב המוליך. שיטה זו של פיזור חלקיקי זהב בתוך פלסטיק תוכל לשמש גם עבור אחסון תרופות במעטפת פלסטיק כך שהן תוכלנה להיבלע ולשמש לאיתור סרטן ולהשמדתו. בנוסף לכל השימושים הללו ישנם שימושים נוספים כגון:
יישומים קטליטיים
ננו חלקיקי זהב נמצאים בשימוש כזרזים במספר רב של תגובות כימיות. למשל, פני השטח של ננו חלקיקי הזהב מאפשרים חמצון או חיזור סלקטיבי בהתאם לאופיים, בנוסף, ננו חלקיקי זהב פותחו לשימוש בתאי דלק. טכנולוגיות אלו שימושיים ביותר בתעשיית הרכב.
יישומים מיקרו-אלקטרוניים
בתעשיית המיקרואלקטרוניקה מושקעים מאמצים רבים במעבר לשיטות יעילות יותר להדפסה של מעגלים חשמליים, כאשר אחת החלופות היא הדפסת דיו מתכתי במדפסות הזרקת דיו. לצורך שימוש בטכנולוגיה של הזרקת דיו הכוללת יריית טיפות דיו דרך חריר זעיר, וכן לקבלת מערכים מוליכים שאינם תלויים בטמפרטורת ההתכה הגבוהה של המתכת, יש צורך בדיו המורכב מננו חלקיקים.
זרובבלה ששונקין
זרובבלה ששונקין-פיין (26 באפריל 1929 – 18 בפברואר 2004) הייתה משוררת ופזמונאית ישראלית, בתו הבכורה של המשורר אלכסנדר פן.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב בשנת 1929, בתם של אלכסנדר פן ובלה דון, שנישאו שנה קודם לכן, כשמלאו לבלה 18. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה להתגורר ברחובות. פן היה מראשוני המאמנים לאיגרוף במועדון הספורט הפועל תל אביב, והוא הצליח לפרנס בקושי את משפחתו משיעורי איגרוף. הם חזרו לתל אביב ושכרו חדר, ובשנת 1931 נולד הבן אדם, שמת בגיל שנה וחצי.
בשנות ה-30 פגש פן בשחקנית התיאטרון חנה רובינא וניהל איתה רומן בעודו נשוי לבלה דון. ב-1934 נולדה בתו אילנה. פן ובלה דון התגרשו והיא נישאה לישראל ששונקין. באותה שנה נולד לישראל ובלה ששונקין בנם רפאל. זרובבלה גדלה בבית אמה ואימצה את שם משפחתה החדש.
בשנות ה-50 נישאה לברנרד פיין, צעיר יהודי אמריקאי. בשנת 1958 נולד בנה הבכור יונתן פיין. בשנות ה-60 שהתה בארצות הברית, שם נולדה בתה הגר.
התגוררה בשכונת רמת עמידר ברמת גן. נפטרה בשנת 2004 ונקברה בבית הקברות ירקון.
משוררת ופזמונאית
ששונקין כתבה שירים ופזמונים רבים. שיתפה פעולה עם המלחין יאיר מילר.
דמותו של אביה, אלכסנדר פן, הייתה נוכחת-נפקדת בחייה והשפיעה על כתיבתה. היא הנציחה את סיפור חייו בשיר "בלדה על משורר", שהולחן על ידי דפנה אילת וביצעה נירה גל בשנת 1975 (שנים אחדות אחר כך שר גם ליאור ייני את השיר). שיר נוסף שלה שדיבר על קשר בין שירה ושכרות הוא "לילות של יין כוכבים", שהולחן על ידי יאיר מילר. היא הנציחה את הפלי"ם בשיר "כוסית לפלי"ם", ללחנו של מילר ובביצוע להקת חיל הים, שאף בו הוזכרה כוסית היין. לאחר מלחמת ששת הימים כתבה את השיר "כנפיים של צנחן", ללחנו של אלדד שרים ובביצוע צוות הווי חטיבת הצנחנים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים כתבה יחד עם יאיר מילר את השיר "על שלושה פשעי דמשק" (..."אתם לא תעברו, אתם לא תעברו, כאן גולני, גולני לוחם"...), במטרה להעלות את מורל החיילים. השניים התגייסו ליצור שיר חדש שיחזק את הלוחמים ותוך יום השיר נכתב, הולחן והוקלט ולמחרת כבר הושר על ידי צוות הווי של חטיבת גולני, יחד עם הזמר משה הלל. השיר היה מלהיטי תקופת מלחמת יום הכיפורים והושר רבות בהופעות של צוות הווי של חטיבת גולני בפני יחידות צה"ל ברמת הגולן. לאחר המלחמה שיתפו ששונקין ומילר פעולה בשיר נוסף, "שלום", בביצועה של אילנית.
בשנת 1972 זכה שירה "בואו נשיר", ללחנו של יאיר מילר ובביצועה של עדנה לב, במקום הראשון בפסטיבל שירי ילדים השלישי. שירה "איזה קרנבל", בביצועה של מירי אלוני השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1975.
בין מבצעי שיריה: אחותה למחצה אילנה רובינא, ישראל יצחקי, יפה ירקוני (איתה הייתה חברה בחישטרון),אותך שרים שבוצע על ידי יהורם גאון ללחנה של כלת פרס ישראל נורית הירש, מיכל טל ואחרים.
האלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בורסת סנקט פטרבורג (1997)
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמו מספר קרנות בורסה בעיר סנקט פטרבורג כדוגמת: בינואר 2021 הבורסה עברה לראשונה את בורסת מוסקבה מבחינת מחזור המסחר במניות, כשנסחרה ב-18% יותר מזו המוסקבאית. זה קרה בגלל הנגישות הרחבה של בורסת סנקט פטרסבורג למניות גלובליות כשבבורסה המוסקבאית נפתחה גישה למסחר במניות זרות רק בסוף 2020. באמצעות הבורסה במוסקבה התאפשר ביצוע עסקאות ב-55 מניות זרות, בעוד שבבורסה הפטרבורגית 1,523 מניות זרות, תקבולים ואיגרות חוב, כולל אלה הכלולות במדד S&P 500.
מרטין מונטויה
מרטין מונטויה אי טוראלבו (בקטלאנית: Martín Montoya i Torralbo; נולד ב-14 באפריל 1991 בגאבה, קטלוניה) הוא כדורגלן ספרדי קטלאני המשחק בעמדת המגן הימני באריס סלוניקי.
ראשית חייו
מונטויה החל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל המקומית, גאבה. בשנת 1999, בגיל 8, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, ה"לה מאסיה". הוא התקדם בקבוצות הנוער השונות של ברצלונה, עד שלבסוף הגיע לברצלונה אתלטיק בשנת 2009. בעונת שיחק מונטויה 22 משחקים בברצלונה ב', תחת המאמן לואיס אנריקה, וסייע לקבוצה לחזור לליגה הספרדית השנייה לאחר 11 שנות היעדרות.
קריירת מועדונים
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה ערך מונטויה בתאריך 26 בפברואר 2011, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-85 במקום אדריאנו קוריירה, בניצחון 0–3 של קבוצתו על מיורקה. ב-30 באפריל, נפצע מונטויה בהפסד הליגה 2-1 לריאל סוסיאדד לקראת סוף המשחק. מונטויה שבר את עצם הבריח והושבת עד לסוף העונה.
בשל פציעה של דני אלבס, שיחק מונטויה 90 דקות בגמר גביע המלך הספרדי נגד אתלטיק בילבאו, שנערך בתאריך 25 במאי 2012, באצטדיון ויסנטה קלדרון, במדריד. ברצלונה ניצחה 0–3 במשחק זה וזכתה בגביע.
את שערו הראשון בקריירה המקצועית, הבקיע מונטויה בדקה ה-16, בתאריך 1 ביוני 2013, במחזור ה-38 של הלה ליגה, נגד מאלגה.
ב-9 באוגוסט 2018 חתם מונטויה בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ב-25 באוגוסט 2020 חזר מונטויה לריאל בטיס וחתם לארבע שנים.
ב-8 באוגוסט 2023 חתם לשנתיים באריס סלוניקי.
נבחרת ספרד
בשנת 2011 זומן מונטויה לנבחרת ספרד עד גיל 21, לקראת אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2011 שנערכה בדנמרק. מונטויה היה שחקן הרכב ופתח בכל המשחקים. ספרד זכתה בטורניר לאחר ניצחון 0–2 על שווייץ בגמר.
בשנת 2013 זומן מונטויה שוב, לנבחרת ספרד עד גיל 21, לקראת אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2013 שנערכה בישראל. שוב, מונטויה היה שחקן הרכב ופתח בכל המשחקים. ספרד שוב זכתה בטורניר לאחר ניצחון 2–4 על איטליה בגמר, שנערך באצטדיון טדי שבירושלים.
נבחרת קטלוניה
מונטויה הוא גם שחקנה של והוא החל לשחק במדיה ב-2011. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קטלוניה הייתה בתאריך ה-30 בדצמבר 2011, נגד, באצטדיון האולימפי ליואיס קומפאניס. המשחק נגמר בתיקו 0-0. הופעה נוספת של מונטויה בקטלוניה הייתה בתאריך ה-2 בינואר 2013, נגד, באצטדיון קורנליה-לה פראט. המשחק נגמר בתיקו 1-1.
עונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-33 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-16 בספטמבר 1987 ותחרות הסתיימה ב-25 במאי 1988.
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. בעקבות אסון הייזל אלופת אנגליה אברטון לא יכלה להשתתף בתחרות.
משחק הגמר נערך בנקרסטדיון, שטוטגרט. התחרות הסתיימה בניצחון של איינדהובן בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בכך ההולנדים זכו בגביע לראשונה מאז שנת 1972.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם
גמר גביע אירופה לאלופות 1988.
בראד דוהרטי
בראדלי לי דוהרטי (באנגלית: Bradley Lee Daugherty; נולד ב-19 באוקטובר 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 8 עונות בליגת ה-NBA, כולן כשחקן קליבלנד קאבלירס. נחשב בעיני רבים לאחד השחקנים הגדולים בתולדות הקבוצה.
נעורים ומכללות
דוהרטי נולד וגדל בעיר בלק מאונטן שבקרוליינה הצפונית, והוביל בשנת 1982 את קבוצת התיכון המקומית לגמר התיכונים של המדינה. בגיל 16 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק במשך 4 שנים בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן דין סמית'. במהלך קריירת המכללות שלו הפך לאחד השחקנים הגדולים בתולדות הקבוצה, ונבחר בעונתו האחרונה ל"חמישיית העונה של ליגת המכללות" לאחר שהעמיד ממוצעים של 20.2 נקודות ו-9.0 ריבאונדים למשחק. בשנת 2002 נבחר לאחד מ-50 חברי "קבוצת כל הזמנים של מחוז ה-ACC (ליגת החוף האטלנטי)", מתוכם 12 שחקני אוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
קריירת משחק
דוהרטי נבחר בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA לשנת 1986 על ידי קליבלנד קאבלירס. באותו דראפט בחרו הקאבלירס גם את הקלע רון הארפר (בחירה שמינית) ואת הרכז מארק פרייס (בחירה 25), שהצטרפו לקבוצה יחד עם הפאוור פורוורד ג'ון "הוד רוד" ויליאמס שנבחר בדראפט 1985 אך הושעה מעונתו הראשונה. לאורך עונת הרוקי שלו העמיד דוהרטי ממוצעים של 15.7 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, יחד עם חבריו לקבוצה ויליאמס והארפר. ארבעת השחקנים הצעירים היוו את שלד הקבוצה בשנים הבאות, יחד עם הפורוורד הוותיק לארי נאנס, והובילו אותה לשלב הפלייאוף ב-6 מתוך 8 העונות של דוהרטי בקאבלירס. באותה תקופה העמיד דוהרטי ממוצעים של 19.0 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף בחמישה משחקי אולסטאר.
מבחינה קבוצתית, הישג השיא של דוהרטי היה העפלת קליבלנד לסדרת גמר האזור המזרחי בעונת, אז פגשו הקאבלירס את האלופה שיקגו בולס, והפסידו לה בתוצאה 4-2. באותה סדרה העמיד הסנטר ממוצעים של 17.7 נקודות, 10.2 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק. במהלך עונת סבל דוהרטי מפריצת דיסק שגרמה לו להחמיץ את 32 המשחקים האחרונים של העונה הסדירה. בשתי העונות הבאות המשיך דוהרטי להיכלל בסגל הקבוצה, אך לא שותף באף משחק, ופרש ממשחק באופן רשמי בסיום עונת.
מאז נובמבר 2014 משמש דוהרטי כפרשן של משחקי מכללות ו-NBA ברשת ESPN.
משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016)
[[קובץ:United_Kingdom_EU_referendum_2016_area_results.svg|280px|ממוזער|
]] משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (באנגלית: United Kingdom European Union membership referendum), הידוע גם כמשאל האיחוד האירופי (EU referendum) בממלכה המאוחדת, הוא משאל עם שהתקיים ב־23 ביוני 2016, אשר תוצאותיו אינן מחייבות חוקית, בו הצביעה הממלכה המאוחדת האם להישאר באיחוד האירופי או לפרוש ממנו. עזיבת האיחוד קיבלה את הכינוי Brexit (הלחם בסיסים של המילים בריטניה ו-Exit, יציאה).
זכות ההצבעה ניתנה לאזרחים בריטים, לתושבי חבר העמים הבריטי ולאירים בני 18 ומעלה המתגוררים במדינה, וכן לאזרחים בריטיים שמתגוררים מחוץ למדינה, אך הם רשומים כמצביעים בממלכה במשך 15 השנים האחרונות; במשאל ניצח המחנה שתמך בפרישה מהאיחוד, עם 17,410,742 (51.9%) ממניין הקולות לעומת 16,141,241 (48.1%) שבחרו להישאר באיחוד.
היה זה משאל העם הארצי השלישי בתולדות הממלכה, והשני שבו נקראו אזרחי בריטניה לחוות דעתם בנידון זה. במשאל העם הקודם בנדון, שנערך ב־1975, תמכו 67% מהמצביעים בהישארות בשוק האירופי המשותף, שמאוחר יותר הפך לאיחוד האירופי.
רקע
חברות באיחוד האירופי הייתה נתונה לדיון ציבורי רחב בממלכה המאוחדת מאז הצטרפותה של המדינה לשוק האירופי המשותף (EEC) ב־1973, שהוקם ב־1957 ומאוחר יותר הפך ל"איחוד האירופי" ב־1993. הממלכה המאוחדת הייתה המדינה הראשונה לבקש להצטרף לארגון ב־1961, אך בקשתה נחסמה על ידי צרפת. כשנתיים לאחר הצטרפותה לארגון ערכה משאל עם, בו תומכי ההישארות זכו עם כ-67% ממניין הקולות.
ראש הממשלה דייוויד קמרון הבטיח עוד בינואר 2013 כי אם תנצח המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות במאי 2015, תשאף ממשלת בריטניה לקבל תנאי חברות חדשים באיחוד האירופי, וכן לערוך משאל עם בנושא הישארותה בארגון. על רקע התחזקות גורמים לאומיים ואירו-סקפטיים, כגון ניצחונה של מפלגת UKIP בבחירות לפרלמנט האירופי במאי 2014 – בהן סיימה המפלגה השמרנית במקום השלישי – ולאחר ניצחונם של קמרון ומפלגתו בבחירות ב-2015, הבטיח ראש הממשלה כי משאל עם על עתידה של בריטניה באיחוד האירופי יערך "עד 2017", בהתאם למצע מפלגתו. עם זאת, התחייבות זו גובתה בהבטחה של קמרון כי המשאל יערך רק אם יושגו תנאי חברות חדשים במסגרת הישארותה של בריטניה באיחוד האירופי, אשר ישפרו את מצבה בארגון ויפחיתו את הסיכוי לעזיבתה. בעקבות כך הונחו היסודות החוקיים לעריכת משאל העם בפרלמנט הבריטי בשנת 2015 דרך החוק "European Union Referendum Act 2015". עם זאת, החוק אינו מחייב את בריטניה לקיים את תוצאות המשאל. בפברואר 2016 נחתם הסכם שבמסגרתו הושגו הסכמות על רפורמות בנושאי הגירה, כלכלה וחוקי עבודה, אשר יעניקו לבריטניה עצמאות רבה יותר ו"מעמד מיוחד" באיחוד האירופי, אם תבחר להישאר. תאריך המשאל נקבע בהסכם ל־23 ביוני 2016.
אלה אשר נמנו עם המחנה התומך בעזיבת בריטניה את האיחוד האירופי – מהלך הידוע בכינויו הנפוץ "ברקזיט" ("Brexit") – טענו כי חברות באיחוד פוגעת בריבונות של מדינה עצמאית, מצב אשר תואר על ידי תומכי הברקזיט כאיחוד פדרלי בשם "ארצות הברית של אירופה" ("United States of Europe"); בעוד שאלה אשר תמכו בהישארות באיחוד טענו כי בעולם בו קיימים איחודים פוליטיים רב-לאומיים רבים כל הפסד ריבונות מאוזן ביתרונות הטמונים בחברות באיחוד האירופי. תומכי העזיבה, תחת מסע הפרסום המרכזי "Vote Leave" שנוהל על ידי דומיניק קמינגס וכמה ארגונים נוספים, טענו כי בחירה בברקזיט תאפשר לבריטניה שליטה טובה יותר על הגירה, וכך יקטן הלחץ על שירותים ציבוריים, דיור ושיכון וכן מקומות עבודה; ביצוע הסכמי סחר חופשי משלה ללא האיחוד; תחסוך מיליארדי ליש"ט המשולמים לאיחוד; ותשחרר את בריטניה מרגולציות ובירוקרטיה שאותם הם ראו כמיותרים ובזבזניים. תומכי ההישארות, תחת הקמפיין "Britain Stronger in Europe", טענו כי עזיבת האיחוד תסכן את שגשוגה הכלכלי והחברתי של בריטניה; תפחית את השפעתה של בריטניה בעולם; תסכן את ביטחונה הלאומי של הממלכה עקב הפחתה בגישה למאגרי מידע פליליים של אירופה; ותשפיע לרעה על הסכמי סחר בין בריטניה לאירופה, ואולי אף בין מדינות נוספות. הם טענו בפרט כי ברקזיט תוביל לאובדן מקומות עבודה, עיכובים בהשקעות למדינה וכן תסכן עסקים.
תוצאות
באנגליה ובוויילס תמכו רוב המצביעים ביציאה מהאיחוד האירופי, ואילו בסקוטלנד ובצפון אירלנד תמכו רוב המצביעים בהישארות באיחוד.
השלכות
לאור הצבעתם של רוב תושבי סקוטלנד וצפון אירלנד בעד הישארות באיחוד האירופי, בניגוד ליתר הממלכה המאוחדת, עולות קריאות בתוך ארצות אלה לעשות שוב משאל עם לעצמאות מבריטניה.
בבוקר שלאחר המשאל הודיע ראש הממשלה, דייוויד קמרון, כי יתפטר עד כ-3 חודשים ממועד המשאל, כדי לאפשר לחברי המפלגה השמרנית לבחור לו מחליף כראש הממשלה, אשר יוביל את המדינה בתקופת המעבר לעזיבת האיחוד, שתיקח מספר שנים. בסופו של דבר נבחרה תרזה מיי כראשת הממשלה הבאה תוך ימים ספורים על ידי חברי הפרלמנט של המפלגה השמרנית, לאחר פרישת מספר מתמודדים, מה שגרם לקמרון לקצר את תקופת כהונתו הקצרה שנותרה; ומיי החלה את כהונתה כראשת ממשלה ב-13 ביולי 2016. עם כינון ממשלתה ערכה שינויים מרכזיים בקבינט, לרבות מינוי מזכיר מדינה ליציאה מן האיחוד האירופי.
במפלגת הלייבור החלו מהלכים פוליטיים לערוך בחירות פריימריז כדי להחליף את יו"ר המפלגה, ג'רמי קורבין, שתמיכתו הפושרת להישארות באיחוד האירופי נתפסה כאחראית להצבעתם של מצביעי לייבור רבים בעד עזיבת האיחוד. ראש מפלגת UKIP, נייג'ל פרג', התפטר מספר ימים לאחר תוצאות המשאל.
מעורבות חברת קיימברידג' אנליטיקה בתעמולה
במהלך משאל העם ב-2016 חברת שירותים דיגיטליים שמקושרת לקיימברידג' אנליטיקה בשם (AggregateIQ (AIQ קיבלה תשלום של 625,000 לירות שטרלינג מארגון שתמך בברקזיט, ככל הנראה באופן שהפר את הכללים שקבועים בחוק לגבי סכומי הכסף שהיו מותרים במסגרת משאל העם.
אלפיזאוריים
אלפיזאוריים (שם מדעי: Alepisauridae; מילולית: "לטאות חסרות קשקשים") היא משפחה של דגי גרם מהסדרה דגי-לטאים החיים ברחבי האוקיינוסים השונים. במראם הם דומים ללטאות, במבנה הלסתות וצורת הגוף. משפחה זו מכילה סוג בודד - אלפיזאורוס (Alepisaurus) ובו שני מינים.
מינים אלה נודדים לאורך מרבית האוקיינוסים, למעט באזורי הקוטב, אם כי נתפסו כמה פרטים בגרינלנד. לרוב הם נימשים מספינות לדיג טונה, או כשהם נסחפים מתים לחופים.
דגים אלה הם טורפים שיכולים להגיע לאורך 215 סנטימטרים ולמשקל של 10 קילוגרם. הם בעלי לסתות מוארכות בעלות שורות של שיניים חדות והם טורפים יעילים עם גוף הידרודינמי בעל סנפיר גב דמוי-מפרש קוצני (בדומה למפרשן) המתאים לתאוצה אחרי טרף של דגים אחרים או יצורי ים דומים.
מינים
למשפחה זו שייכים רק 2 מינים:
אה"מ ראטלר (1843)
אוניית הוד מלכותו "ראטלר" (באנגלית: HMS Rattler), שהושקה ב-1843, הייתה סלופ קיטור מדחפי נושא 9 תותחים, אחת מאוניות המדחף הראשונות של הצי המלכותי הבריטי. נצחונה בתחרות "משיכת חבל" נגד אוניית המשוטות "אלקטו" (HMS Alecto), שנערכה זמן מה אחרי כניסתה לשירות, נחקק בדפי ההיסטוריה הימית של המאה ה-19 כארוע מכונן.
כשהוזמנה בניית האונייה ב-12 במרץ 1841 היא יועדה להיות אוניית משוטות ומפרשים בעלת 4 תותחים. בעקבות הפלגות המבחן המוצלחות שערך הצי המלכותי באוניית המדחף הנסיונית הראשונה "ארכימדס" של פרנסיס פטיט סמית, החליטה האדמירליות לבחון את הטכנולוגיה החדשה ביסודיות בכלי שיט מלחמתי משל עצמה, וב-24 בפברואר 1842 נשלחה הזמנה מעודכנת למספנה המלכותית בשירנס (Sheerness Dockyard) לשנות את התוכניות ולבנות את "ראטלר" כאוניית מפרשים ומדחף בעלת 9 תותחים. בשלב זה עדיין הועידו ראשי האדמירליות למדחף תפקיד משני, כלומר חשבו על אוניית מפרשים עם מדחף ולא להיפך. ויליאם סיימונדס, הארכיטקט הימי הראשי של הצי (Surveyor of the Navy) תכנן את האונייה מחדש, והיא אחת מאוניות המלחמה הבריטיות הראשונות שהותקן בה מדחף תוך כדי הבנייה ולא הוסבה מאוניית משוטות לאוניית מדחף. איזמבארד קינגדום ברונל, שבנה באותו זמן את אוניית המדחף האוקיאנית הראשונה "גרייט בריטיין", שימש יועץ טכני לאדמירליות.
"ראטלר" היתה האונייה החמישית בצי המלכותי שנקראה בשם זה.
מבנה האונייה
בניית האונייה החלה באפריל 1842, והיא הושקה ב-13 באפריל 1843. אורך סיפון התותחים (הסיפון העליון) היה 176 רגל ו-6 אינץ' (53.80 מ'), אורך השדרית 157 רגל ו-9.5 אינץ' (48.09 מ'), והאורך הכללי 195 רגל (59.44 מ'). רוחבה המרבי היה 32 רגל ו-8 אינץ' (9.96 מ'). עומק הספנה (המרחק האנכי בין הסיפון הראשי (העליון) לרצפת בטן האונייה) היה 18 רגל ו-7.5 אינץ' (5.68 מ'). השוקע הממוצע 11 רגל 5.5 אינץ' (3.49 מ'). התפוסה 888 טון (לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה), וההדחק 1,112 טון. בנוסף למנוע הקיטור לאונייה היה גם מערך מעטה של ברקנטינה: שלושה תרנים, על התורן הקדמי שלושה מפרשים רוחביים, ועל התרנים הראשי והאחורי מפרשים אורכיים.
אחרי ההשקה נגררה האונייה אל מעגנת איסט אינדיה (East India Docks) כדי להתקין בה את המנועים. היא צוידה בשני דודי צינורות אש מלבניים. המנוע היה מתוצרת Maudslay, Sons and Field – מנוע קיטור חד-דרגתי עם ארבעה צילינדרים אנכיים, קוטר כל צילינדר 40.25 אינץ' (1.02 מ') ואורך מהלך 48 אינץ' (1.22 מ'); הספקו הנומינלי - 200 כוחות סוס. מהירות סיבוב המדחף הייתה פי 4 בערך מזו של המנוע. אחרי התקנת המנועים הועברה האונייה למספנת הצי המלכותי בווליץ' כדי לצפות בפחי נחושת את תחתיתה להגנה מפני תולעת אוניות וצמדה.
חימושה כלל תותח 8 אינץ' (60 cwt) נטען-לוע וחלק-קנה באורך 8 רגל ו-10 אינץ' לירי פגזים, או תותח 68-ליטראות (68 cwt) נטען-לוע באורך 10 רגל סובב על חצובה ושמונה תותחי בלומפלד (Blomefeld) 32-ליטראות לירי כדורי תותח מלאים שהוצבו על עגלות-תותחים לאורך הדפנות.
הפלגות המבחן והתחרות עם אה"מ "אלקטו"
הפלגת המבחן הראשונה של "ראטלר" נערכה ב-30 באוקטובר 1843, עוד לפני שהועברה למספנת ווליץ' לציפוי התחתית בפחי נחושת. דבר זה מצביע על אהדת האדמירליות לרעיון ההנעה המדחפית והרצון לבחון את ביצועי המדחף כבר בהזדמנות הראשונה, ולא על הספקות שכרסמו אצל ראשי האדמירליות כפי שמקובל לחשוב.
האונייה הוכנסה לראשונה לשירות פעיל ב-12 בדצמבר 1844 בווליץ', והפיקוד עליה נמסר לידי קומנדר הנרי סמית. היא הוצבה בפורטסמות.
במרץ ובאפריל ערכה מחלקת ההנדסה של המספנה המלכותית בווליץ' עם האונייה סדרה של כחמישה עשרה ניסויים והפלגות מבחן ללא מפרשים, כדי לאסוף נתונים על יעילותו של המדחף כאמצעי הנעה. בדיקות אלה היו המקיפות והמועילות ביותר שנערכו עד אז באוניית מדחף. תחילה הורכב ל"ראטלר" מדחף בורגי באורך 5 רגל ו-9 אינץ', וככל שקיצרו אותו כך גדלה מהירות האונייה. בסופו של דבר הוחלט על מדחף באורך 15 אינץ', והגיעו למסקנה כי אורכו של מדחף צריך להיות שישית מהפסיעה שלו.
התחרות המפורסמת בין "ראטלר" המדחפית לאה"מ "אלקטו" (1839), סלופ קיטור מונעת בגלגלי משוטות, נערכה ב-3 באפריל 1845. שתי האוניות היו זהות כמעט במידותיהן. לשתיהן הייתה אותה צורת גוף, אם כי "ראטלר" הייתה ארוכה בקצת מעל 12 רגל. לשתיהן היו מנועים בהספק נומינלי של 200 כוחות סוס, אך מנועה של "אלקטו" מיושן יותר. שתי האוניות נקשרו זו לזו בחבל ארוך בירכתיהן, השתיים הפעילו את מנועיהן במלוא הקיטור קדימה, ובתחרות המשיכה גברה "ראטלר" והצליחה לגרור את "אלקטו" במהירות של 2.8 קשרים (5.2 קמ"ש).
רבים סבורים שנצחונה של "ראטלר" בתחרות עם "אלקטו" הוא ששכנע סופית את האדמירליות לאמץ את המדחף להנעת ספינות הצי המלכותי, אך מחקרים מודרניים מפריכים זאת ומראים שההחלטה על המעבר מגלגל משוטות למדחף התקבלה עוד קודם לכן. האדמירליות ידעה שמנועיה של "ראטלר" חזקים לאין שיעור יותר מאלו של "אלקטו", והתחרות נועדה ליחסי ציבור בלבד, משום שהיא התחייבה עוד קודם לתוכנית בנייה של אוניות מדחף. במדידות שנעשו במהלך ה"תחרות" פיתח מנועה של "ראטלר" הספק אינדיקטורי של 300 כוחות סוס (220 קילוואט), בעוד זה של "אלקטו" 141 כוחות סוס (105 קילוואט).
שירותה המבצעי
ב-17 במאי 1845 גררו "ראטלר" ואוניות המשוטה "מאנקי" (HMS Monkey) ו"בלייזר" (HMS Blazer) לאורקניי את אה"מ "ארבוס" ו"טרור", אוניות המשלחת של פרנקלין לחוג הארקטי, לתחילת מסען, אך נאלצו לנטוש אותן 60 מייל צפונית-מערבית לסטרומנס. "ראטלר" חזרה אל ווליץ' ב-10 ביוני וצורפה ל הניסויים של הצי . ב-29 באוגוסט 1846 עלתה על שרטון בליסבון, פורטוגל, אך הצליחה להיחלץ. היא עזבה את אסקדרון הניסויים בנובמבר 1846, והפליגה אל גיברלטר כדי לגרור את אה"מ "סופרב" (HMS Superb). ב-17 בנובמבר קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר ריצ'רד מורמן (Moorman), והיא הוצבה בתחנת הצי בדרום אמריקה. ב-13 בספטמבר 1847 הוצאה משירות פעיל והושבתה בווליץ'.
החוף המערבי של אפריקה
קומנדר ארתור קאמינג (Cumming) פיקד על "ראטלר" מ-12 בפברואר עד 15 באפריל 1851. במהלך תקופה זו הוצבה בחוף המערבי של אפריקה. ב-30 באוקטובר 1849 לכדה אוניית עבדים ברזילאית, הבריגנטינה "אלפידה" (Alepide).. היא הוצאה משירות פעיל והושבתה בווליץ' ב-15 באפריל 1851.
תחנת הצי של איי הודו המזרחית וסין
ב-28 באוגוסט 1851 הוחזרה האונייה לשירות מבצעי והוצבה בתחנת הצי של איי הודו המערבית וסין תחת פיקודו של קומנדר ארתור מלרש (Mellersh). בעודה שם זה פרצה המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה (10 בינואר 1852 עד 30 ביוני 1853). היא נבחרה להיות אוניית הדגל של סגן-אדמירל צ'רלס ג'ון אוֹסְטֶן (Austen). במרץ 1853 פגעה "ראטלר" בסלע במישק המים באמוי שבסין וניזוקה קשות. היא הועלתה על החוף באי דדן לתיקונים. ב-11 במאי 1853 ניהלה "ראטלר" קרב נגד ג'ונקות ליד נמוגן (Namugan). ב-5 באפריל 1855 קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר ויליאם אבדי גלוז (W. Abdy Gellows). ב-4 באוגוסט 1855 ניהלו "ראטלר", אה"מ "איגלט" (HMS Eaglet) ואוניית הצי האמריקאי "פַּאוּאֶטֵן" (USS Powhatan) קרב ימי במפרץ טאי-או בהונג קונג, נגד שודדי ים סיניים. בתחילת 1856 קיבלה פקודה לשוב לאנגליה.
גורלה
"ראטלר" שבה לאנגליה והוצאה משירות פעיל בווליץ' ב-17 במאי 1856. היא נמכרה ונגרטה בווליץ' בין 22 ביולי ל-26 בנובמבר 1856.
יונתן פיין
יונתן דוד פיין (25 ביולי 1958 – 21 באוגוסט 2015) היה היסטוריון, מומחה לטרור בינלאומי וסופר ישראלי.
קורות חיים
נולד בתל אביב, בנם הבכור של ברנרד פיין, מהנדס שעלה לישראל משיקגו והמשוררת זרובבלה ששונקין, בתו של המשורר אלכסנדר פן מאשתו הראשונה בלה דון. הייתה לו אחות אחת, הגר. התגייס לצה"ל ב-1976, שירת בגולני והשתחרר בדרגת סרן.
היה נשוי לחוקרת הספרות, פרופסור (האוניברסיטה העברית) רות פיין ואב לשני בנים. התגורר בגבעה הצרפתית, בירושלים.
נפטר מדום לב במהלך מסע הרצאות באוסטרליה.
מומחה לטרור וסופר
פיין התמחה בתופעת הפונדמנטליזם בדתות השונות ובאידאולוגיות של ארגוני טרור. שימש מרצה בבית ספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ויועץ אקדמי לתוכנית הבינלאומית ללימודי ממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במוסד זה ובבית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי. כמו כן היה עמית מחקר במכון הבינלאומי ללוחמה בטרור ומרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון.
את סיפוריו הראשונים פרסם ב"עיתון 77" וב"מאזנים".
Azure DevOps Server
Azure DevOps Server (לשעבר Team Foundation Server או TFS, וגם Visual Studio Team System או VSTS) הוא מוצר של מיקרוסופט לניהול מחזור חיי תוכנה המספק בין השאר בקרת גרסאות (עם TFVS או Git), דיווח (Reporting), ניהול דרישות, ניהול פרויקט (הן לפיתוח תוכנה זריז והן למודל מפל מים), בניית תוכנה אוטומטית, בדיקות וניהול בדיקות ושחרור גרסאות. הוא מכסה את כל מחזור חיי היישום ומאפשר יכולות DevOps. ניתן להשתמש ב- DevOps של Azure בתור back-end למספר רב של סביבות פיתוח משולבות (IDE), אך הוא מותאם בפרט עבור ויז'ואל סטודיו ו-Eclipse בכל הפלטפורמות.
מקומי לעומת מקוון
Azure DevOps זמין בשתי צורות שונות: מקומי ("שרת" on-premise) ומקוון ("Services"). התצורה השנייה נקראת Azure DevOps Services (לשעבר Visual Studio Online לפני ששמו שונה ל- Visual Studio Team Services בשנת 2015). שירות הענן מגובה על ידי פלטפורמת הענן של Microsoft Azure. הוא משתמש באותו קוד כמו הגרסה המקומית של Azure DevOps, עם שינויים קלים, ומיישם את התכונות האחרונות. Azure DevOps אינו דורש התקנה. משתמש נכנס באמצעות חשבון מיקרוסופט להקמת סביבה, יצירת פרויקטים והוספת חברי צוות. תחילה מתווספות לגרסת הענן תכונות חדשות שפותחו במחזורי פיתוח קצרים. תכונות אלה עוברות לגרסה המקומית כעדכונים, במרווחים של כשלושה חודשים .
משימות – Work items
מרכז הניהול של Azure DevOps מורכב מפריטי העבודה, Work items. פריט עבודה מייצג כל "דבר" שרוצים לנהל – זה יכול להיות עבודה שצריך לבצע, סיכון למעקב, מקרה מבחן, באג או כל דבר אחר. פריטי עבודה מוגדרים באמצעות XML והם ניתנים להרחבה. פריטי עבודה משולבים לתבנית תהליכים המכילה פיסות מידע אלה ואחרות כדי לספק מסגרת פיתוח. Azure DevOps כולל תבניות תהליך למסגרת הפתרונות של Microsoft עבור Agile, Scrum ואחרים. צוותים יכולים לבחור להשתמש בתבנית מובנית או באחת מהתבניות הרבות הזמינות לשימוש שנוצרו על ידי צדדים שלישיים. ניתן להתאים אישית תבניות תהליכים באמצעות עורך תבניות התהליך, המהווה חלק מה-Power Tools.
ניהול קוד מקור
Azure DevOps תומך בשני סוגים שונים של ניהול גרסאות - המנוע המקורי לבקרת קוד מקור שלו שנקרא TFVC ועם יציאת TFS 2013, נוספה תמיכה המלאה ב-Git כמאגר בקרת מקור.
Reporting
דיווח (Reporting) היה מרכיב מרכזי של Azure DevOps מאז שחרורו הראשוני בשנת 2005. תשתית הדיווח מורכבת ממחסן נתונים (Tfs_Warehouse) המורכב מבסיס נתונים יחסי ו-SQL Server Analysis Services. שני מקורות אלה זמינים לדיווח באמצעות SQL Server Reporting Services כאשר אפשרות זו מותקנת. מכיוון שמדובר במבני מסדי נתונים סטנדרטיים, כל כלי שיכול להצביע על מקורות נתונים אלה יכול לדווח מהם, כולל כלים כגון Cognos, Tableau, Excel ואחרים. כל אחת מתבניות התהליך המוצעות כוללת קבוצה של דוחות לשירותי דיווח המכסים מידע על בנייה, תוצאות הבדיקה והתקדמות, ניהול פרויקטים, דוחות זריזים (סקירה כללית על Backlog, Spring burndown, ומהירות), נתוני באגים ובעיות מנוהלות. ניתן ליצור דוחות חדשים באמצעות בניית דוחות עבור SSRS וניתן לשנות כל אחד מהדוחות הקיימים.
Team Build
Team Build (לפני TFS 2015) הוא יישום שרת לבניית תוכנה הכלול בשרת TFS. שני מרכיבים מהווים את Team Build:הראשון הוא MSBuild והשני Windows Workflow Foundation. הכלי MSBuild עובד על בסיס שפת XML הצהרתית הדומה ל- Apache Ant, ואילו WF נוסף לתהליך הבנייה החל מ- TFS 2010. יכולות הבנייה המשיכו להתפתח עם כל מהדורה עוקבת של Azure DevOps. ב-TFS 2010 ו- 2012, קובצי תבניות ה-WF (קובצי Extensible Application Markup Language) נשמרו בבקרת המקור וניתן היה לערוך ולסמן גרסאות ישירות מבקרת התצורה. ב-TFS 2013, קבצים אלה הוסרו כדי לבטל את העומס ולייעל את תהליך הבנייה. עם תמיכת Git ב- TFS 2013, הוסיף Team Build יכולת כדי לאפשר בנייה אוטומטית של פרויקטים של Git כמו גם של TFVC.
אריק וינטר
אריק בארט וינטר (באנגלית: Eric Barrett Winter; נולד ב-17 ביולי 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ודוגמן עבר אמריקאי. הוא ידוע בתפקידיו בטלוויזיה כקרייג אולופלין בסדרת הטלוויזיה "המנטליסט", תפקידו כדאש גרדינר בסדרה "המכשפות מאיסט אנד", ובתור הקצין טים ברדפורד בסדרת הדרמה "הטירון".
ביוגרפיה
וינטר נולד ב-17 ביולי 1976 בעיר לה מיראדה במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה. וינטר סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם תואר ראשון בפסיכולוגיה. כדי לממן את שכר הלימוד הוא החל לדגמן.
דוגמנות
לפני תפקידיו במשחק, ווינטר היה דוגמן והיה לו כמה קמפיינים מפורסמים, כמו למעצב טומי הילפיגר ועם בריטני ספירס שפרסמה בושם שהוציאה.
משחק
בשנת 2010 כיכב וינטר בתפקיד הדמות מייקל פריינד, חברה הדמיוני של ג'יין (אליסה מילאנו) בסרט הטלוויזיה "ימי ראשון בטיפאני".
בין השנים 2010 ל-2012 הופיע וינטר בדרמת הפשע המנטליסט כסוכן ה- FBI קרייג אולופלין. בשנת 2012 היה לו תפקיד חוזר בסדרת הדרמה הקומית, "GCB". וינטר הופיע במשחק פלייסטיישן 3, Beyond: Two Souls.
בשנת 2013, וינטר החל לככב בסדרת הטלוויזיה Lifetime המכשפות מאיסט אנד בתפקיד דאש גרדינר. הסדרה בוטלה ב־4 בנובמבר 2014 לאחר שתי עונות. באוקטובר 2018 החל לככב בדרמת הטלוויזיה טירון בתפקיד ראשי.
ספר
וינטר כתב עם אשתו, רוסלין סאנצ'ס, ספר ילדים "סבי וארץ צ'ה צ'ה צ'ה", שיצא לאור בשנת 2017. הספר נכתב בהשראת בתם, סבלה 'סבי' רוז וינטר.
חיים אישיים
ווינטר היה נשוי לשחקנית אליסון פורד משנת 2001 עד 2005.
הוא יצא עם השחקנית רוסלין סאנצ'ס במשך שנתיים לפני אירוסיהם ב -1 בינואר 2008 במהלך חופשת חופשה באי וייקס, ממזרח לפוארטו ריקו. בני הזוג נישאו ב־29 בנובמבר 2008 במבצר היסטורי בסן חואן בפוארטו ריקו. בתם, סבלה רוז וינטר, נולדה ב-4 בינואר 2012. ילדם השני, דילן גבריאל וינטר, נולד ב-3 בנובמבר 2017.
מגיארגנץ'
יהודי מגיארגנץ'
במגיארגנץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות.לפי מפקד הקהילות תש"ד הקהילה העסיקה שוחט ובמקום לא היה רב. יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה
טרשת האוזן
טרשת האוזן (המכונה גם אוטוסקלרוזיס) היא זיהום דלקתי כרוני של מעטפת האוזן הפנימית, הגורם לספיגת עצם.
תיאור קליני
טרשת האוזן (אוטוסקלרוזיס) היא המחלה העיקרית המשפיעה על האיזון והמבנה של מעטפת האוזן הפנימית (otic capsule).
טרשת האוזן היא אחד מהגורמים הנפוצים לליקוי שמיעה נרכש פרוגרסיבי הולכתי או עצבי כתוצאה מהתקבעות של עצם הארכוף (Stapes) והרס של העצם הכוכליארית עם מעורבות אנדוסטיל (endosteal). מדובר בתהליך בו העצם הטרשתית מחליפה את העצם הבריאה.
טרשת האוזן נחשבת למחלה מרובת גורמים, הנגרמת הן מגורמים גנטיים והן מגורמים סביבתיים.
קיבוע של עצם הארכוף מתחילה בהסתיידות של הרצועה (ליגמנט) הטבעתית המחברת את הפגיעה הטרשתית של החלון הסגלגל עם הבסיס של הארכוף עד לקיבוע מלא. גילד (Guild) (1944) טען שליקוי השמיעה מתחיל בקיבוע של העצם. ישנן פגיעות המערבות גם את כל האוזן הפנימית.
היסטוריה
המונח "אוטוסקלרוזיס" הוטבע על ידי וון טרולטץ' (von Troltsch) בשנת 1869, כאשר הוא התייחס לשלב הלא פעיל האחרון של התהליך, והוצג על ידי פוליצר (Politzer) בשנת 1894, שתיאר את העצם הטמפורלית הטרשתית בשלב האחרון של המחלה. בשנת 1912 סיבנמן (Siebenmann) הציע את המונח "אוטוספנגיוזיס" המציין את השלב הפעיל של המחלה. מונח זה נמצא בשימוש באירופה, בעיקר בצרפת. בשנת 1873 תיאר שוורץ (Schwatze) אדמומיות על עור התוף שהיא סממן למחלה הפעילה. אדמומיות זו נקראת סימן שוורץ (Schwartze sign).
בשנת 1986 מק'קנה (McKenna) ועמיתיו העלו תאוריה של אטיולוגיה נגיפית כשראו מבנים מודלקים הדומים מבנית לנוקלאוקפסידים (nucleocapsids) נגיפיים בתאים הדומים לתאי עצם של רקמות אוטוסקלרוטיות בשני מטופלים. שנה לאחר מכן ממצאים של ארנולד (Arnold) ועמיתיו תמכו בתאוריה זו, כאשר ראו ריכוזים גבוהים של נוגדנים מסוג IgG ברקמות עם טרשת אוזן פעילה ופחות מוצהרים בציטופלזמה של תאים של רקמת הסחוס הסמוכים להן. בנוסף, בשימוש בנוגדנים רב שבטיים (polyclonal) נגד חצבת ואדמת, הם מצאו כי שני האנטיגנים במחלות אלו מבוטאים על ידי תאי הסחוס של שכבת הסחוס ולעיתים אוסטאוציטים ואוסטאוקלסטים של הרקמה האוטוסקלרוטית. במחקר זה גם נמצא כי נוגדנים מסוג IgG ואנטיגנים נגיפיים לא נמצאו בדגימה מעצם ארכוף נורמלית.
גורמים למחלה
הגורמים למחלה עדיין אינם ידועים במלואם .
גורמים גנטיים
נהוג לחשוב כי למחלה מאפיינים גנטיים אוטוזומליים דומיננטיים. מחקרים גנטיים הראו לפחות תשעה אתרים כרומוזומליים המועמדים להיות הגנים של מחלה זו.
על מנת לזהות מספר אתרים גנטיים נעשה שימוש בניתוח הקשר בקרב משפחות שהציגו טרשת אוזן אוטוזומלית דומיננטית, ומופו שמונה אתרים במשפחות שונות:
האתר הראשון, OTSC1, שנמצא על ידי טומאק (Tomek) ועמיתיו בשנת 1998, ממוקם על כרומוזום 15q25-q26. האתר מופה בקרב משפחה גדולה ממוצא הודי. האתר מכיל 33 גנים, מתוכם אגריקן (aggrecan) הוא מועמד מתאים. החלבון המתורגם הוא מרכיב לא-קולגני של המטריקס החוץ-תאי והוא קיים באללים מרובים הידועים כמבוטאים במבוך הגרמי. עם זאת לא נראה שגן זה גורם לטרשת האוזן באתר OTSC1 וטרם ידוע אם יש לו קשר לטרשת האוזן.
האתר השני, OTSC2, שנמצא על ידי ואן דן בוגארט (Van Den Bogaert) ועמיתיו בשנת 2001, ממוקם על כרומוזום 7q34-36. האתר מופה בקרב משפחה ממוצא בלגי. אתר זה מכיל 152 גנים, בהם TIF1 ו-PLOD3 שהם מועמדים מתאימים, כאשר הראשון דורש חומצה ריטינואיטית (retinoic acid), אשר מדכאת צמיחת תאים. חומצה זו מעורבת בשינויים גרמיים, ולכן גן זה יכול להיות מעורב בוויסות השינוי המבני במעטפת האוזן הפנימית. הגן PLOD3 מעורב בסינתזת קולגן.
האתר השלישי, OTSC3, שנמצא על ידי חן (Chen) ועמיתיו בשנת 2002, ממוקם על כרומוזום 6p21.3-22.3. האתר מופה בקרב משפחה קפריסאית גדולה בשנת 2002, ולאחר מכן זוהה גם בקרב משפחה תוניסאית. האתר מכיל 488 גנים. במחקר קוהורט ביוון נמצא כי ישנו קשר בין אנטיגנים HLA לטרשת האוזן. אזור זה הוא מועמד עיקרי למוטציות של גורמי ויסות אפשריות (regulatory element mutations), כאשר ישנה סבירות שמוטציות אלה עשויות לגרום לטרשת האוזן.
האתר הרביעי, OTSC4, שנמצא על ידי בראונשטיין (Brownstein) ועמיתיה בשנת 2006, ממוקם על כרומוזום 16q21-23.2. האתר מופה בקרב משפחה ישראלית ממוצא תימני. האתר מכיל 74 גנים ידועים, מתוכם ישנם מספר גנים המעורבים במערכת החיסונית ובשיווי המשקל הפנימי (הומאוסטזיס) של העצם, אשר עשויים להיות מקושרים לטרשת האוזן.
האתר החמישי, OTSC5, שנמצא על ידי ואן דן בוגארט (Van Den Bogaert) ועמיתיו בשנת 2004, ממוקם על כרומוזום 3q22-24. האתר מופה בקרב משפחה דנית. האתר מכיל 59 גנים, מתוכם הגנים PCOLCE2 ו-CHST2 נחשבים כמועמדים מתאימים, אם כי לא זוהו מוטציות בשניהם.
על האתר השישי, OTSC6, טרם פורסמו פרטים המתארים אותו.
האתר השביעי, OTSC7, שנמצא על ידי ת'יז (Thys) ועמיתיו בשנת 2006, ממוקם על כרומוזום 6q13-16.1. האתר מופה בקרב משפחה יוונית והוא מכיל 66 גנים ידועים, מתוכם הגן COL12A1 נחשב כמועמד מתאים. זהו האזור האתר היחיד בו נסקרו כל אזורי הקידוד של הגנים.
האתר השמיני, OTSC7, שנמצא על ידי בל האדג' עלי (BelHadj Ali) ועמיתיו בשנת 2008, ממוקם על כרומוזום 9p13.1-9q21.11. האתר מופה בקרב משפחה תוניסאית והוא מכיל 24 גנים ידועים ו-121 גנים מנובאים.
אף על פי שלא זוהו מוטציות הגורמות לטרשת האוזן בגנים שבאתרים אלה, רק 2% מהגנים הידועים באזורים אלה נסקרו, והסקירה התמקדה באזורי הקידוד של מועמדים מתאימים.
אטיולוגיה נגיפית
במחקריהם של מק'קנה (McKenna) ועמיתיו (1986) וארנולד ועמיתיו (1988) נמצאו נוגדנים מסוג IgG, IgM ו-IgA נגד חצבת, חזרת ואדמת ברקמות של טרשת אוזן פעילות. הם תיארו את האטיולוגיה הנגיפית של טרשת האוזן כתגובה וסקולרית דלקתית של מעטפת האוזן הפנימית, הנגרמת מנגיפים של חצבת, אדמת או חזרת. עם זאת, תאוריה זו עדיין שנויה במחלוקת, כאשר מתנגדיה טוענים כי נגיף החצבת קיים ברקמות בריאות, וכי המחקרים התומכים בתאוריה מקורם בארצות הברית, בה החלו בחיסונים נגד חצבת בתחילת שנות 1960.
השפעה של הורמוני מין
פוליצר היה הראשון שטען כי ישנו קשר בין טרשת האוזן לתקופה שלאחר הלידה. סוהייר בריאנט (Sohier Bryant) בשנת 1915 טען כי העצם הטמפורלית עשויה להיות מושפעת משינויים גרמיים בתקופת ההיריון ולאחר הלידה ובעקבות כך עלולה להיווצר טרשת האוזן. ישנם דיווחים כי טרשת האוזן מחמירה בתקופות של פעילות הורמונלית מוגברת, אך עדיין ישנה אי הסכמה בנוגע לקשר בין היריון להחמרה של טרשת האוזן וישנם מחקרים בעלי ממצאים סותרים בנושא.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 הטיפול הפופולרי בטרשת האוזן בהיריון היה הפלות יזומות. בעקבות הטיפולים הניתוחיים המוצעים כיום הקשר בין טרשת האוזן והיריון הפך לפחות רלוונטי.
נתרן-פלואורי
נתרן-פלואורי הוא גורם סביבתי נוסף שנמצא משפיע על הפתולוגיה של טרשת האוזן. מחקרים אפידמיולוגיים הראו כי טרשת האוזן מקושרת עם אזורים בהם יש ריכוז נמוך של פלואוריד במי השתייה. עם זאת ישנם מחקרים אחרים שלא מצאו קשר בין נתרן-פלואורי וטרשת האוזן, והם הסיקו כי על מנת לקבל השפעה יש צורך במנות מינון גבוהות.
אבחון
בדיקת שמיעה (בדיקה אודיומטרית): ירידת השמיעה מתחילה מירידה הולכתית בתדרים הנמוכים. כאשר בסיס הארכוף מתקבע ומתפשטת הטרשת ירידת השמיעה מתפשטת גם לתדרים הגבוהים יותר, ונראה הבדל גדול יותר בין הולכת האוויר להולכת העצם (air-bone-gap). כאשר מתפתחת טרשת כוכלארית, ירידת השמיעה הופכת למעורבת או לתחושתית-עצבית. הסימן בבדיקת השמיעה לקיבוע של הארכובה הוא "שקע קרהרט" (Carhart notch), שמאופיין בספי שמיעה להולכת עצם גבוהים יותר בתדר 2000Hz.
טנטון והפרעות שיווי משקל מופיעים יותר בקרב חולים עם פגיעה מסוג סקלרוטי. פגיעה אוטוסקלרוטית יכולה גם לערב אזורים עצביים של עצב הפנים ועצב השמיעה ושיווי המשקל (האוטריקולרי (utricular) והכוכלארי (cochlear)) ויכול לגרום להתנוונות עצבית.
בשנת 1985, שוקנכט (Schuknecht) וברבר (Barber) השתמשו במספר קריטריונים כמזהים פעילות היסטולוגית במיקוד סקלרוטי: 1. אזורים של רקמה שאינה עצם בהם יש עליה במספר התאים; 2. עדות לספיגת עצם טרשתית או מבנה גרמי חדש אוסטאובלסטי; 3. עליה בכלי הדם ועיבוי הסיבים של המוקוזה; 4. דמיון של רקמת העצם לכתמים קולטי חומצה (acidophilic stains). לים (Lim) ועמיתיו (1987) זיהו שלושה סוגים של פגיעות של טרשת האוזן: תאית (Spongiotic), פיברוטית וטרשתית. הסוג התאי מאופיין בפעילות וגיוס של מונוציטים (monocyte), מקרופאג (macrophage), אוסטאובלסטים ואוסטאוקלסטים. הסוג הפיברוטי מאופיין בפיברוזה נרחבת של העצם. הסוג הטרשתי מאופיין במיעוט של תאי עצם. פרהי (Parahy) ולינתיקום (Linthicum) ראו שהפגיעות התאיות והטרשתיות יכולות להתקיים במקביל.
טרשת האוזן יכולה לגרום לתופעת הידרופס של נוזל האנדולימפה (endolymphatic hydrops) על ידי השענות על הרצועה הספירלית (spiral ligament).
במקרים בהם האבחנה אינה ברורה, או כשיש הידרדרות בשמיעה לאחר ניתוח, ניתן לבצע בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT) על מנת להעריך את מיקום התותב, טרשת אוזן באוזן הפנימית, ורטיגו, חשד להתבקעות התעלה העליונה (superior-canal) וכו'.
טיפול
במרבית המקרים ניתן לטפל בליקוי השמיעה ההולכתי באמצעות ניתוח. עם זאת, במבט לטווח ארוך מרבית החולים מפתחים ליקוי שמיעה מעורב בדרגה קלה עד חמורה. מחקרים הראו כי ניתוח יכול לדחות את הצורך בשיקום שמיעתי על ידי מכשירי שמיעה, אך לא למנוע אותו.
ניתוח
כ-90% מהפגיעות ממוקמות סמוך לחלון הסגלגל ומובילות לקיבעון של הארכוף וכתוצאה מכך לירידה הולכתית בשמיעה. ניתן לטפל בכך בעזרת ניתוח להסרה מלאה או חלקית של בסיס הארכוף והחלפתו בתותב. כיום זהו הטיפול הנפוץ בטרשת האוזן.
המטרה הראשית של ניתוח הארכובה ההיא להביא לשמיעה בטווח הנורמה על ידי עיקוף הארכוף המקובעת לצורך מעבר גלי הקול לאוזן הפנימית. ישנן שתי טכניקות ניתוחיות:
סטפדקטומיה: בה מסירים את בסיס הארכוף, אוטמים את החלון הסגלגל ומרכיבים תותב בין עצם הסדן לגומחה של החלון הסגלגל.
סטפדטומי: נעשה נקב בבסיס הארכוף על ידי מקדחה או לייזר, ומתאימים תותב מהסדן לתוך הנקב שנוצר.
בשתי טכניקות אלה לרוב חותכים את גיד הארכוף, מפרידים את מפרק הסדן-ארכוף ומסירים את המבנה העליון של הארכוף. הניתוח נערך לרוב בהרדמה מקומית.
טיפול תרופתי
נתרן-פלואורי. נתרן-פלואורי ונגזרות אחרות של פלואוריד הם אנטגוניסטים רבי עוצמה לשינוי פתולוגי של העצם, המורידים פעילות אוסטאוקלסטית ואוסטאוליזיס (osteolysis) עוקב. פלואוריד מוריד את קליטת הסולפט באמצעות מוביל סולפט דיספלזיה דיאסטרופי (diastrophic dysplasia sulfate transporter (DDST)). נראה כי נתרן-פלואורי מייצב את אובדן העצם האוסטאופורוטי ואת מחלת פאג'ט (Paget's disease). ורטיאיאנן (Vartiainen) ועמיתיו (1996,1997) דיווחו כי נצפה שיפור משמעותי בספי השמיעה בהולכת אוויר בקרב חולים ששתו מי ברז עם תוספת פלואוריד לעומת אלה ששתו מים עם מעט פלואוריד. קולטי (Colletti) ועמיתיו (1991) הראו כי לפלואוריד יש אפקט מייצב על טרשת אוזן פעילה. עם זאת לטיפול בפלואוריד ישנה מגרעה של תופעות לוואי משמעותיות כתוצאה משימוש ארוך טווח (מעל שישה חודשים). טיפול זה הוא היסטורי ויישומו אינו נתמך במידע מבוסס. הסיבה העיקרית שאין מטפלים באמצעות נתרן-פלואורי היא לא הרעילות שלו אלא היעילות המועטה שלו בנוגע לטרשת האוזן.
ביספוספונטים (Bisphosphonates). מספר חוקרים הציעו טיפול באמצעות ביספוספונטים כתחליף לטיפול באמצעות נתרן-פלואורי במקרים בהם המטופל רגיש לטיפול זה. על ידי חסימת פעילות תאי העצם יורדת כמות תוצרי התפרקות העצם וההפצה שלהם ממעטפת האוזן הפנימית לפרילימפה. במקרים נדירים ביותר ישנו קשר לנמק העצם של הלסת, רעלת של הכליות וסרטן הוושט, התלוי במינון ובזמן השימוש.
יודאיקה לקסיקון
יודאיקה לקסיקון הוא לקסיקון מונחים ביהדות בעריכת יובל קמרט, שראה אור בהוצאת כתר בירושלים, ובשנת 1976 ראה אור גם במהדורת דבר. הוא עיבוד עברי וישראלי של המילון האנציקלופדי Everyman's Judaica שראה אור בשנות ה-70 של המאה ה-20 בעריכתו של ד"ר ג'פרי ויגודר (Wigoder).
טרשת האוזן
נתונים סטטיסטיים
המחלה היא דו צדדית בקרב 70-80% מהחולים והתסמינים קורים בהתאם לאתר בו הטרשת מתמקדת.
יודאיקה לקסיקון
הלקסיקון מכיל מבחר ערכים בתולדות עם ישראל מאז העת העתיקה, ימי הביניים, והעת החדשה, עד לשנים שבו חובר. הערכים עוסקים בתנועות וזרמים, בקהילות ישראל, באישים ובחיבוריהם, במקרא, בהלכה ובמנהגים יהודים.
טרשת האוזן
נתונים סטטיסטיים
לשכיחות של טרשת האוזן הקלינית יש טווחים בין-גזעיים רחבים. בקרב לבנים השכיחות היא 0.04-1%, במדינות אסייתיות השכיחות נמוכה בהרבה והיא מתקרבת לאפס בקרב שחורים, עם חריגות מעטות ברחבי העולם. השכיחות של טרשת אוזן היסטולוגית היא כפי עשרה מהקלינית ומגיעה ל-10% בקרב לבנים, 5% בקרב אסייתים ו-1% בקרב שחורים.
יודאיקה לקסיקון
מלבד העורך הראשי, השתתפו בעריכה עודד אבישר, יהודה בלומנפלד, יונתן עמר-מן, ומשה רוזן.
טרשת האוזן
נתונים סטטיסטיים
מקורות ספרותיים רבים מראים יחס במחלה הקלינית בין גברים לנשים של 1:2-3. עם זאת לא נראה הבדל בין המינים במחקרים היסטולוגיים. גיל התפרצות המחלה נע בין 15–45 שנים.
בשני שלישים מהחולים יש היסטוריה משפחתית של חירשות.
השכיחות לקיבוע של עצם הפטיש (Malleus) הקשורה לטרשת האוזן היא 1-10%.
נחום גרוס
נחום תאודור גְרוֹס (Nachum T. Gross; 24 במרץ 1926 - 11 באוגוסט 2018) היה פרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייו
נחום גרוס נולד בבית ציוני בווינה, אוסטריה, להורים יוצאי גליציה, אביו היה עורך דין, אחותו היא המעצבת והציירת עלי גרוס. למד בבתי ספר עממיים עירוניים, אחר כך בתיכון היהודי על שם הרב חיות. בסוף פברואר 1939 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והם התיישבו בחיפה. סיים כיתה ד' (במושגי אותה עת, כיום כיתה ח') בבית הספר הריאלי בחיפה בשנת 1940. עבר לבית הספר המקצועי-תיכוני (בסמ"ת), במטרה להמשיך ללימודי פיזיקה בטכניון. הוא הצטרף לתנועת הצופים ול"הגנה". בבסמ"ת לימד יעקב טורי (לימים פרופסור באוניברסיטת תל אביב) היסטוריה בדגש על התפתחויות כלכליות וחברתיות ושינה את תוכניותיו של גרוס.
בתום ארבע שנים בתיכון יצא גרוס להכשרה מגויסת של הצופים בפלמ"ח. שהה שנה בקבוצת אלומות, שם הכיר את מי שעתידה הייתה להיות אשתו, שרה לבית שצקי, ילידת ירושלים; ושנה שנייה באפיקים. אחרי שנתיים (ב-1946) עבר לירושלים, והתחיל ללמוד באוניברסיטה העברית. ב-1947 התחתן עם שרה, ולהם בת ובן. אחרי החלטת החלוקה ב-1947 התגייס לרזרבה של הפלמ"ח, בתחילה שירת בליווי שיירות, אחר כך כשלם, ולבסוף כסגן קצין חימוש של חטיבת הראל. בקיץ 1949 שב ללימודים באוניברסיטה ולמד כלכלה, היסטוריה כללית ויחסים בינלאומיים. בשנת 1951 זכה בפרס על שם חיים נחמן ביאליק לסטודנטים מצטיינים. כשסיים ב-1954 קיבל תואר מאסטר (עד 1950 ולוותיקים הלימודים היו בשלושה חוגים ישירות לתואר שני, לא היה תואר ראשון). הוא כתב עבודת גמר בכלכלה על תוכנית הצנע. ב-1951 התחיל ללמד בתיכון בית הכרם ובמקביל עבד חלקית במדור להכשרת מורים של המחלקה לחינוך (לימים בית הספר לחנוך) של האוניברסיטה. ב-1958 עבר לחיפה, שם התמנה לסגן מנהל פדגוגי בבית הספר בסמ"ת.
ב-1960 שב לירושלים, ביוזמת האוניברסיטה, לשנת התרעננות וב-1962 נסע לארצות הברית ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בה הקימו מרכז להיסטוריה כלכלית. שם כתב עבודת דוקטור על התיעוש באוסטריה ההבסבורגית במאה ה-19, העבודה אושרה ב-1966 (נושא מחקרו המקורי היה תפקידם של היהודים בתיעוש הנ"ל, אך מאחר שלא נמצאה כל ספרות 'רקע' על התהליך בכללותו, כתב דוקטורט על מה שאמור היה להיות פרק המבוא שלו.) בעבודה בחן האם המודל של אלכסנדר גרשנקרון, ממייסדי ההיסטוריה הכלכלית המודרנית, התגשם באוסטריה. גרשנקרון טען שככל שמדינה הייתה יותר נחשלת יחסית למתעשים הקודמים, כך תהליך התיעוש בה היה מהיר יותר. באוסטריה, אותה בדק גרוס, התיעוש היה איטי בהשוואה לגרמניה, בגלל מגבלות פוליטיות וחברתיות. בזמן לימודי הדוקטורט לימד גרוס בברקלי. מוריו בברקלי היו דייוויד לנדס, הנרי רוזובסקי, קרלו צ'יפולה ואלברט פישלוב. ב-1966 שב לישראל והתחיל ללמד במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. הוא לימד גם היסטוריה כלכלית בשלוחה של האוניברסיטה בתל אביב ואחר כך שנים אחדות באוניברסיטת תל אביב. ב-1971/72 היה מרצה אורח במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד. תקופות קצרות יותר היה מורה אורח בברקלי ובאוניברסיטת מרילנד (קולג' פארק) וחוקר אורח בקומיסיון ההיסטורי בברלין. ב-1984 התמנה למופקד הקתדרה על שם אלכסנדר ברודי להיסטוריה כלכלית, ב-1993 יצא לגמלאות ('אמריטוס').
הוראה
גרוס סבור שהתחום הראשון בו הוא יכול להצביע על הישגים הוא תחום ההוראה, הן מהצד הפדגוגי והן מצד הנהגת חידושים. מדצמבר 1950 עד קיץ 1958 לימד בתיכון בית הכרם, במשרה חלקית ואחר כך מלאה, כלכלה, היסטוריה ואזרחות. הנהיג את הוראת הכלכלה (שהייתה שם חלק ממקצוע 'מדעי החברה' לבחינות הבגרות במגמה החברתית) לפי הגישה המודרנית ('הנאו-קלאסית') מאסכולת דן פטינקין, ובעקבותיו הלכו בהמשך הזמן אותם בתי ספר שכבר לימדו כלכלה (אבל בגישה מעין-סוציאליסטית) ואחרים שהנהיגו מקצוע זה. בהוראת ההיסטוריה שם את הדגש על ההיבטים החברתיים והכלכליים (גם בהיסטוריה יהודית). במקצוע 'אזרחות' הנהיג חידושים שייבא מבית הספר הריאלי בחיפה, כגון הוראתו בכיתה ט' ושימוש בעיתונים יומיים.. כעבור שנים גם היה פעיל בצוות של תכנון הוראת האזרחות מטעם משרד החינוך, ובהשתלמויות מורים באזרחות ובכלכלה.
במחלקה לכלכלה של האוניברסיטה העברית הנהיג את הוראת ההיסטוריה הכלכלית בגישה כלכלית-מודרנית, הצליח לעניין מספר תלמידי החוגים להיסטוריה בתחום, והנהיג הוראה בהיסטוריה כלכלית של משק הארץ והמדינה. אחדים מתלמידיו המצטיינים פנו למסלול האקדמי באותו תחום ועשו חיל, בישראל ובארצות הברית.
ספר הלימוד שכתב, "מבוא לכלכלה", נועד לשלב את הוראת הקורס בשיטת פטינקין ותלמידיו עם ניסיונו הפדגוגי של גרוס.
מחקריו, חטיבה ראשונה
עבודת הדוקטור עסקה, כאמור לעיל, בתיעוש באוסטריה במאה ה-19: "Industrialization in Austria in the Nineteenth Century" (Ph.D. thesis, University of California, Berkeley 1966)
העבודה הייתה חלוצית בגישת 'ההיסטוריה הכלכלית הכמותית' ששילבה הסתמכות על תאוריה כלכלית עם שימוש במקורות סטטיסטיים, וזכתה להד רב בשתי האוניברסיטאות של וינה. למרות שלא יצא כספר צוטט הדוקטורט בעבודות מדעיות (באוסטריה) במשך שנים רבות למדי. הכרה זאת גם הובילה להזמנה לכתיבת מאמר על מעמדה של הממלכה בכלכלה העולמית עבור מפעל סיכום היסטורי מטעם האקדמיה האוסטרית למדעים: "Die Stellung der Habsburger Monarchie in der Weltwirtschaft," Die Habsburger Monarchie 1848-1918, vol. I Die Wirtschaftliche Entwicklung (ed. Alois Brusatti), Vienna 1973, pp. 1-28.
כמו כן הוזמן גרוס לכתוב את הפרק על אוסטריה-הונגריה בסדרת ההיסטוריה הכלכלית של הוצאת 'פונטאנה': "The Habsburg Monarchy 1750-1914," Fontana Economic History of Europe (ed. Carlo Cipolla), vol. IV, London 1974, pp. 228-78.
בעקבות הדוקטורט יצאו מספר מאמרים בנושאים משיקים, בהם הרצאה בכנס חנוכה 1966 על העיר וינה בכלכלה, שזיכתה את גרוס בהכרה מצד ההיסטוריונים באוניברסיטה העברית. המאמר האחרון בתחום זה עסק בשאלת תצרוכת הפחם כמדד של צמיחה כלכלית במאה ה-19: "Economic Growth and the Consumption of Coal in Austria and Hungary, 1831-1913," Journal of Economic History, 31 (Dec. 1971), pp. 898-916
מחקריו, חטיבה שנייה
ראשית עיסוקו של גרוס בהיסטוריה הכלכלית של ישראל היה בעבודת הגמר למ"א שכתב ביוזמתו ובהדרכתו של דן פטינקין. העבודה ניתחה את הסתירות הפנימיות של מדיניות האינפלציה הכבושה בתקופת הצנע, תוך הסתמכות על מקורות לא-ארכיוניים (כהכרחי בהיסטוריה 'בת זמננו').