cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנייס דין אבאט
קריירה
אבאט החליטה שהיא לא רוצה להיות ציירת דמויות ועזבה את האקדמיה לאחר שנה כדי ללמוד ציור נוף. היא למדה אצל אמני הנוף ג'יימס דייוויד סמילי ורוברט סוויין גיפורד. ב-1875, שניים מציוריה הראשונים, לוחות צבעי מים של פרחים, הוצגו במועדון האמנות של ברוקלין, שם הם נרכשו. היא המשיכה לצייר פרחים, והתקדמה לנופים ולנופי החוף של ניו יורק, מיין ומסצ'וסטס. ב-1880 היא הציגה עבודה נוספת, "סתו" בתערוכת האגודה האמריקאית לצבעי מים בניו יורק. באותה שנה, היא נבחרה להצטרף לאגודה - האישה השנייה אחרי קתרין ת'ארפ אלטוואטר.
בנוסף לקריירה שלה באמנות, אבאט לימדה בוושינגטון הבירה, טרויה, ניו ג'רזי ובניו הייבן. בין תלמידיה הפרטיים הייתה קלוד ראגה הירסט ילידת סינסינטי, שהמשיכה להיות ציירת טבע דומם.
אבאט המשיכה ללמד בניו יורק ובמיין, והמשיכה לצייר עד מותה ב-1 בינואר 1917.
מריון היי
'''מריון א. היי (באנגלית: Marion E. Hay'''; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל וושינגטון בין השנים 1909–1913 ולפני כן כסגן המושל למשך כחודשיים. היי היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
היי נולד במחוז אדמס שבמדינת ויסקונסין. הוא למד במכללת ביילס לעסקים מסחריים השוכנת בעיר דאביוק (Dubuque) שבאיווה. ב-16 בינואר 1887, בעיירה ג'קסון במחוז אדמס שבוויסקונסין, נישא לליזי ל. מיור ולזוג נולדו ששה ילדים: ריימונד מ., מון מ., אדוארד מ., ברוס מ., ראנס מ., קתרין ג'., ומרגרט.
בשנת 1888 עבר היי לטריטוריית וושינגטון, שם פתח חנות בדייבנפורט, והיה לבעלים של חווה חקלאית לגידול חיטה במזרח וושינגטון וקנדה. ב-1889 עבר לווילבור, וכיהן במשך שתי תקופות כהונה כראש עיריית וילבור בין השנים 1898 ל-1902, וכן כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז לינקולן, והיה ציר מחליף בוועידה הרפובליקנית הלאומית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1900. ב-1908 עבר לספוקיין.
ב-1908 נבחר היי לסגן מושל וושינגטון, וכעבור חודשיים בלבד נהפך למושל וושינגטון בעקבות מותו של המושל סמואל קוסגרוב. הוא החל את כהונתו כמושל במרץ 1909. הוא מילא את שארית כהונתו של קוסגרוב ועזב את התפקיד בראשית ינואר 1913. תוך התמקדות בשחיתות שלטונית בממשלת המדינה, הוא כינס מושב מיוחד של בית המחוקקים המדינתי כדי לחקור ולהדיח פקידי מדינה שסרחו. בתקופת כהונתו, חוקקו חוק פיצויי הפועלים וזכויות הבחירה לנשים.
לאחר שהפסיד בבחירות לתפקיד המושל בשנת 1912, שב היי לנהל את עסקיו האישיים ואת אחזקותיו הפרטיות, והיה יו"ר תאגיד האשראי החקלאי האזורי של המחוז ה-12 במדינת וושינגטון.
ב-21 בנובמבר 1933 נפטר כתוצאה מהתקף לב, ונקבר במאוזוליאום בפארק ריברסייד שבספוקיין.
ג'ון קורטס
המכובד ד"ר ג'ון עמנואל קורטס (באנגלית: John Emmanuel Cortes) הוא אקולוג, זואולוג, שופט שלום וחבר הפרלמנט של גיברלטר מטעם מפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר. קורטס נשוי, ויש לו 2 ילדים.
ביוגרפיה
ב-1976, נעשה קורטס למזכיר הכללי של החברה לידיעת הטבע ואורניתולוגיה של גיברלטר (GONHS), ומאז 1991 כיהן בתפקיד המנהל של הגנים הבוטניים של גיברלטר עד לכניסתו לפרלמנט בשנת 2011.
בין 1983 ו-1991, היה קורטס גם עובד מדינה, עד הגיעו למשרת המנהל הכללי של רשות הבריאות של גיברלטר. נוסף על כך, היה קורטס שופט שלום במשך 17 שנים, ובשנת 2009 נבחר לנשיא התאחדות שופטי השלום של גיברלטר (Gibraltar Magistrates' Association).
הרפתקאות רוקי ובולווינקל (סדרת טלוויזיה)
הרפתקאות רוקי ובולווינקל (באנגלית: The Adventures of Rocky and Bullwinkle) היא סדרת טלוויזיה מונפשת, אשר הופקה על ידי חברת דרימוורקס הנפשה. הסדרה היא סדרת אתחול של "רוקי ובולווינקל" ששודרה בשנות ה-60.
עלילה
הסדרה מספרת על עלילותיהם של רוקי הסנאי המעופף ובולווינקל האייל הקורא, הנקלעים בכל יום לסיטואציות מוזרות כדי להיות כוכבי רוק או למצוא אוצר אבוד, ומצילים את העולם מידי אויביהם בוריס בדנוב ונטשה פאטאל ומנהיג ללא חת הזומם לשלוט בעולם.
זוקאן חלס
זוקאן חלס (בבוסנית: Zukan Helez; נולד ב-1 בינואר 1964) הוא פוליטיקאי בוסני המכהן מאז 25 בינואר 2023 כשר ההגנה של בוסניה והרצגובינה. כמו כן כיהן כשר הפדרלי לענייני חיילים משוחררים ונכים בין 2011–2015.
ביוגרפיה
חלס נולד בקופרס ב-1 בינואר 1964. הוא למד בבית ספר יסודי בקופרס ולאחר מכן בתיכון בבוגוינו. בין 1983–1988 למד בפקולטה למדעים ומתמטיקה באוניברסיטת סרייבו. לאחר ביום לימודיו עבד כמורה בעיר סקנדר וקוף. עם פרוץ מלחמת בוסניה במאי 1992, הוא התגייס לצבא הבוסני ולחם בשורותיו במלחמה. לאחר המלחמה חזר לעבוד כמורה בבתי ספר תיכוניים שונים בבוסניה.
הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובשנת 2000 נבחר מטעמה לבית הנבחרים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. הוא נבחר שוב ב-2002, ב-2006 וב-2010. ב-17 במרץ 2011 הוא מונה לשר הפדרלי לענייני חיילים משוחררים ונכים בממשלתו של נרמין ניקשיץ'. הוא סיים את תפקידו ב-31 במרץ 2015. ב-2018 הוא נבחר לבית הנבחרים של בוסניה והרצגובינה, ונבחר שוב ב-2022. ב-25 בינואר 2023 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתה של בוריאנה קריסטו.
ששי (פרעה)
מנפרד ביטק מציע כי חותם שהכיל את השם "שנשק" שנתגלה באווריס כנראה שייך לששי ולא לשליט נפרד שזכה לשם "Shenshek". ממחקר על החרפושיות של ששי עולה כי הוא לא נשא את שם התואר המצרי "שליט ארץ זרה" ששליטים חיקסוסיים מהשושלת ה-15 כמו סאקיר-הר או חיאן נשאו עמם כדי להבליט את מוצאם הלא-מצרי, ושבניגוד לחיאן שאימץ שם מלכותי מצרי במחצית השנייה של שלטונו, ששי נשא שם שכזה בכל החומר המוכר עליו, כלומר אם היה חיקסוסי הרי שמלך לאחר חיאן וייתכן אף שלפני אפפופיס או ח'מודי שמתוארכים במחקר ליורשיו של חיאן בזה אחר זה, או שלמעשה ששי שייך לשושלת אחרת (ריולט הציע כי מדובר בשליט מהשושלת ה-14 שהיו כנענים שטיפסו לשלטון ותפסו את המושכות מהמצריים אך לא רצו להתפאר במוצאם הזר כמו ממשיכי דרכם מהשושלת ה-15, דונלד רדפורד לעומתו טוען כי אין "שושלת 14" וכי כל 50 השליטים ששויכו אליה ברשימת המלכים מטורינו מימי רעמסס השני הם למעשה גנאלוגיה של השושלת ה-15 ולא שושלת נפרדת שקמה בינם לבין השושלת ה-13 המצרית שאיבדה את שלטונה בצפון מצרים לחיקסוס).
ריולט מציע כי ששי נשא לאישה את טאטי, נסיכה כושית (שריולט טוען שנזכרת בכתבי המארות), כנישואים פוליטיים והוליד עמה את הנסיך נחסי (שמשמעות שמו במצרית היא "כושי" = Nehesy) ואת איפו (Ippu). כפי הנראה נאחסי היה ליורשו של ששי, ומלך שנה אחת או כמה חודשים בסביבות 1705 לפנה"ס לפי ריולט. האגיפטולוג וויליהאם איירס ווארד והארכאולוגית דפנה בן-תור מציעים כי ששי היה מלך חיקסוסי ללא ספק שמלך בין חיאן לאפפופיס. מנפרד ביטק לעומתם טוען כי ייתכן והיה ששי ואסל של החיקסוסים ששלט באזור כלשהו במצרים או בכנען, אף על פי שעצם קיומם של ואסליים של החיקסוס הוא נושא שמוטל בספק במחקר.
שיער ביום רע
שיער ביום רע (מאנגלית Bad Hair Day) הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני המככבים בו לורה מרנו, לי-אלין בייקר וכריסטיאן קאמפבל. הפרומו הראשון שודר בארצות הברית ב-23 בנובמבר 2014. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-13 בפברואר 2015 (יום שישי ה-13), בקנדה ב-20 במרץ 2015 ובישראל ב-26 במרץ 2015.
עלילה
מוניקה, תלמידת תיכון בבוסטון מתכוננת לנשף הסיום, היא צריכה שהכל יהיה מושלם. ביום הנשף שיערה נהרס, שמלתה "נמסה" ונעליה "התפוצצו", עליה לעשות את מבחן הנהיגה שלה באותו היום. לפתע נכנסת ליז (שוטרת בעברה) ועושה איתה עסקה. מסתבר שלמוניקה יש שרשרת גנובה שפריס, אחד מהגנבים המפורסמים בעולם גנב, ואיבד. ליז רוצה להחזיר את השרשרת למשטרה כדי לחזור לעבודה. מוניקה צריכה לתקן את השיער, לעבור את מבחן הנהיגה, להחליף שמלה ונעליים ותוך כדי להתחמק מפריס. בדרך מוניקה וליז מסתבכות ונקלעות להרפתקאות בלתי צפויות.
אנדר בארנצ'אה
אנדר בארנצ'אה מוגורוסה (בספרדית: Ander Barrenetxea Muguruza; נולד ב-27 בדצמבר 2001 בסן סבסטיאן שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ריאל סוסיאדד מהלה ליגה.
קריירת מועדונים
בארנצ'אה גדל במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד מהלה ליגה. ב-21 בדצמבר 2018 ערך בארנצ'אה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 לדפורטיבו אלאבס במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת 2018/2019. ב-12 במאי 2019 הבקיע בארנצ'אה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על ריאל מדריד במסגרת המחזור ה-37 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך בארנצ'אה תשע הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובשתי העונות שלאחר מכן ערך 48 הופעות ליגה נוספות, בהן הבקיע ארבעה שערים. הוא זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי לעונת.
Blame It on the Mistletoe
Blame It on the Mistletoe הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת הבריטית אלה הנדרסון ביחד עם הזמר-יוצר האמריקאי איי ג'יי מיטשל. השיר יצא לאור ב-4 בדצמבר 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אסיילום רקורדס.
רקע
הנדרסון סיפרה ברשתות החברתיות שלה, "איזו מערבולת של שנת 2020... זו הייתה רכבת הרים של שיעור לחיים והרגשות עבורי... אבל את השנה הזו אני בהחלט לא שוכחת אותה לעולם! אני מקווה שכולם נישאר בטוחים ובטוב בפעם הזו של חג המולד!!... וודאו שאתם שמים את השיר החדש שלי בערב חג המולד כשאתפ נהנים בחגיגות בדצמבר הקרוב."
בדפורד CF
בדפורד CF (באנגלית: Bedford CF, קרוי גם: Bedford Blitz, Opel Bedford Blitz) היא סדרה של מסחריות אשר בנוסף יוצרה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1988–1969 בבריטניה.
חאבייר בלבואה
קריירת מועדונים
בלבואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריאל מדריד. בקיץ הצטרף לריאל מדריד ב', את עונתו היחידה במועדון סיים עם 32 הופעות ושער אחד. בקיץ הושאל לראסינג סנטנדר על מנת לצבור דקות משחק. ב-16 בדצמבר 2006 הוא הבקיע את שער הניצחון נגד מאיורקה. בקיץ חזר לריאל מדריד, אך הוא ערך רק 5 הופעות בעונה. ב-19 בדצמבר 2007, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריאל מדריד במסגרת גביע המלך הספרדי בתיקו 1-1 נגד אליקנטה.
ב-25 ביוני 2008, בלבואה חתם בבנפיקה ליסבון ל-4 שנים תמורת 4 מיליון אירו. ב-28 בינואר 2010, בלבואה הושאל לקרטחנה מליגת המשנה בספרד. בקיץ חזר לבנפיקה אך לא התאמן עם המועדון ובינואר  הושאל לאלבסטה.
ב-27 בינואר 2017 חתם בטריקלה מהליגה היוונית השנייה.
ב-23 ביולי 2017 בלבואה חתם באל-מסימייר.
בקיץ פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
בלבואה נולד במדריד להורים מגינאה המשוונית והוא בחר לייצג אותה בזירה הבינלאומית. ב-2 ביוני 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2008.
ב-21 בינואר 2012, בלבואה כבש את שער הבכורה בנבחרת בניצחון נגד במסגרת גביע אפריקה לאומות 2012. הוא היה שותף להעפלה של הנבחרת לחצי גמר גביע אפריקה לאומות 2015 - הישג השיא של הנבחרת. הוא גם היה מלך השערים של הטורניר ביחד עם 4 שחקנים נוספים.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2008
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2008 נערך ב-20 באפריל בתיאטרון לונדון פלאדיום שבלונדון. הטקס שודר בשידור חי בערוץ BBC One בממלכה המאוחדת. שמות המועמדים פורסמו ב-18 במרץ 2008. סדרת הדרמה "קרנפורד" הייתה מועמדת בארבע קטגוריות, ובעקבות זאת הייתה ג'ודי דנץ' בעלת מספר הרב ביותר של מועמדויות לפרסי באפט"א בטלוויזיה ובקולנוע. אופרת הסבון הוותיקה "קורוניישן סטריט" לא הייתה מועמדת באף קטגוריה בפעם הראשונה מזה עשר שנים. ברוס פורסיית קיבל את פרס עמית האקדמיה.
שמות הזוכים מופיעים בכתב מודגש.
יואל זינגר
יואל זינגר (1932 - 26 בדצמבר 1989) היה ספורטאי פאראלימפי ישראלי ומראשוני ספורט הנכים בישראל. כן היה סמנכ"ל ומבקר פנים של התעשייה האווירית לישראל.
ביוגרפיה
זינגר נולד בהונגריה ועלה לישראל ב-1949. התגייס בשנת 1950 ונפצע במהלך שירותו. לאחר תקופת שיקום נכנס לעבוד בשנת 1954 במחלקת תמחיר של התעשייה האווירית לישראל ובמקביל החל לעסוק בספורט נכים באימונים בתל השומר, מחנה יונה ובכפר הירוק.
השתתף במשחקי סטוק מנדוויל בקיץ 1955, בהם זכתה נבחרת הכדורסל בהשתתפותו במקום השלישי. ב-1957 היה קפטן הנבחרת בכדורסל כיסאות גלגלים והשתתף גם במשחקי טניס שולחן, בהם זכה במדליה. השתתף באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) וזכה עם נבחרת הכדורסל במדליית ארד.
בשנת 1960 קודם להיות מנהל מחלקת תמחיר. לאחר שסיים לימודי ראיית חשבון בשנת 1967, מונה ב-1970 למבקר פנים של התעשייה האווירית. בשנת 1976 הועלה לדרגת סמנכ"ל. באוגוסט 1981 עבר לכהן כסמנכ"ל לשירותים מרכזיים. בשנת 1985 הוא שב לכהן כמבקר פנים. בדצמבר 1988 נבחר לנשיא לשכת המבקרים הפנימיים בישראל.
נפטר בפתאומיות ב-26 בדצמבר 1989 והוכר כחלל צה"ל שנפטר בעקבות נכותו. הוא נקבר בבית העלמין האזרחי ברמת השרון.
מרת'ה דוד
מרת'ה אקלס דּוֹד (באנגלית: Martha Eccles Dodd; 8 באוקטובר 1908 – 10 באוגוסט 1990) הייתה עיתונאית וסופרת אמריקאית. דוד היא בתו של ויליאם דוד, השגריר הראשון של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט בגרמניה. במסגרת עבודתו של אביה, דוד התגוררה בברלין בין השנים 1933–1937 והייתה עדה לעליית הרייך השלישי. במהרה דוד הייתה מעורה בחוגים השמאליים של ברלין, לאחר שחזתה במו עיניה באלימות המשתוללת בגרמניה הנאצית. יחד עם בעלה השני, אלפרד ק. שטרן, דוד עסקה בריגול למען ברית המועצות משנות ה-30 ועד לשיא המלחמה הקרה.
ראשית חייה
מרת'ה דוד נולדה באשלנד, וירג'יניה. היא למדה באוניברסיטת שיקגו וגם תקופה מסוימת בוושינגטון הבירה ובפריז. דוד שימשה לזמן קצר כעורכת ספרותית עוזרת של שיקגו טריביון.
פעילות מוקדמת
בעקבות ליל הסכינים הארוכות, דוד שינתה את דעותיה על הנאצים. אנשים במעגל החברתי שלה התחננו לעזרה מהאמריקאים ומשפחת דוד גילתה שטלפוני המשפחה נמצאים תחת האזנת סתר ומשרתיהם גויסו כמרגלים. אמה כתבה שדוד "נכנסה למצב עצבני שכמעט גבל בהיסטרי, והיו לה סיוטים איומים".
ב-1935, העיתונאית מרגריט יאנג ראיינה את אביה של דוד, לבקשתו, ל-Daily Worker שבשליטת המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, דוד הסכים לפגוש את יאנג כי היא כבר הייתה מיודדת עם מרת'ה.
עבודתה כמרגלת
וינוגרדוב ודוד החלו בקשר רומנטי שנמשך שנים, גם לאחר שוינוגרדוב עזב את ברלין; ב-1936 ביקשו ממנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין אישור להינשא. דוד הסכימה לרגל עבור ברית המועצות. קציני תיקים אחרים החליפו במהרה את וינוגרדוב, ודוד עבדה עם כל אחד מהם תוך תקווה לחדש את הקשר עם וינוגרדוב (וינוגרדוב הוצא להורג בערך ב-1938, במהלך הטיהורים הגדולים). דוד הודיעה לסובייטים על עסקי השגרירות החשאיים וסיפקה פרטים על דיווחיו של אביה למחלקת המדינה. כחלק מהכיסוי שלה, היא שמרה על מערכת יחסים רומנטית עם לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה. לקראת פרישתו של אביה מתפקידו בברלין, דוד ניסתה ללמוד את המחליף המועדף על השלטונות הסובייטים כשגריר ארצות הברית ואמרה להנהגת הנ.ק.ו.ד. ש"אם לאיש הזה יש לפחות סיכוי קלוש, אני אשכנע את אבי לקדם את מועמדותו". לאחר שמשפחת דוד עזבה את גרמניה בדצמבר 1937, איסק אחמרוב, מרגלת נ.ק.ו.ד. בכירה בעיר ניו יורק, מונתה להיות המפעילה שלה.
בקיץ 1938, בעודה עדיין בקשר רומנטי עם יוצר הסרטים סידני קאופמן, איתו היא חייתה מספר חודשים, נישאה מרת'ה למיליונר הניו יורקי אלפרד ק. שטרן ג'וניור. לדברי דוד, שטרן היה מוכן לתרום 50,000 דולר למפלגה הדמוקרטית כדי לשריין שגריר. הסובייטים ראו בדוד נכס יקר ערך אך לא בטוח. אחת הערכות הייתה כי דוד היא "אישה מחוננת, חכמה ומשכילה, אך היא נדרשת שליטה מתמדת בהתנהגותה". הערכה נוספת הייתה כי דוד "מחשיבה את עצמה קומוניסטית ומתיימרת לקבל את אידאולוגיית המפלגה, אך במציאות היא נציגה טיפוסית של הבוהמה האמריקנית, אישה רקובה מינית המוכנה לשכב עם כל גבר נאה". במכתב מ-5 בפברואר 1942, אמרה דוד לאנשי הקשר הסובייטיים שלה שיש להכניס את בעלה לרשת שלהם. באישורם, היא פנתה לבעלה ודיווחה שהוא הגיב בהתלהבות: "הוא רצה לעשות משהו מיד. הוא הרגיש שיש לו הרבה קשרים שיכולים להיות בעלי ערך בעבודה מסוג הזה". שטרן הקים בית הוצאה לאור למוזיקה ששימש כיסוי לניתוב מידע לברית המועצות. דוד ושטרן הוכיחו שהם חסרי ערך עבור הסובייטים מעבר לסיפוק הכיסוי של בית ההוצאה לאור והמלצה ​​מדי פעם על מישהו כסוכן פוטנציאלי.
ב-1939 פרסמה דוד ספר זיכרונות על שנותיה בברלין בשם "Through Embassy Eyes". היא הכלילה שבחים מוגזמים לברית המועצות המבוססים על מסעותיה לשם. יחד עם אחיה ויליאם כעורך שותף, היא פרסמה את היומנים של אביה מברלין, "Ambassador Dodd's Diary, 1933–1938".
דוד כתבה רומן בשנת 1945, "Sowing the Wind", שתיאר את ההידרדרות המוסרית של העם הגרמני הידוע בתרבותו המפותחת תחת היטלר.
דוד הייתה נתונה תחת מעקב של הבולשת הפדרלית עד 1948. המגעים בין דוד ושטרן לבין הסובייטים הופסקו ב-1949. ב-1955 פרסמה דוד את ספרה "The Searching Light", המספר על ההגנה על החופש האקדמי שסיפר את סיפורו של פרופסור תחת לחץ לחתום על שבועת נאמנות. ביולי 1956, כאשר הוזמנו בני הזוג להעיד במספר מקרי ריגול, דוד ושטרן ברחו לפראג דרך מקסיקו עם בנם המאומץ בן התשע רוברט. מאוחר יותר הם הגישו בקשה לאזרחות סובייטית אך בקשתם נדחתה. ב-1957, הקומוניסט האמריקאי בוריס מורוס העריך שדוד ושטרן היו סוכנים סובייטים כחלק מהחשיפה של רשת הריגול סובל. לאחר מכן התירו הסובייטים לבני הזוג להגר למוסקבה בדיוק בזמן שהם הורשעו בריגול על ידי בית המשפט האמריקאי.
מסמך של הק.ג.ב. מאוקטובר 1975, ציין שבני הזוג חיו בקובה בשנים 1963–1970. בשנות ה-70, כנראה מאוכזבים מחייהם בברית המועצות, הם ניסו ללא הצלחה לגרום לעורך הדין האמריקני שלהם לנהל משא ומתן על החזרתם לארצות הברית. הק.ג.ב. עקב אחר המשא ומתן ולא היו לו התנגדויות, מאחר שהמידע שלהם על פעילות הריגול היה מיושן או שנחשף על ידי מורוס.
בשנת 1979, מחלקת המשפטים של ארצות הברית ביטלה את האישומים נגד דוד ובעלה בקשר לתיק סובל. לאחר ביטול האישומים הזוג רצה לחזור להתגורר בארצות הברית אך מכשהבינו שייאלצו לשלם מס הכנסה גבוה עבור התקופה שלא חיו במדינה נאלצו לוותר על רעיון זה מכוון שלא יכלו לעמוד בתשלום מס זה. דוד מתה ב-10 באוגוסט 1990 בפראג.
מכתביה הופקדו בספריית הקונגרס. תיק הבולשת הפדרלית שלה הכיל כ-10,400 עמודים.
יגאל תם
יגאל תם (25 במרץ 1943 - 7 בדצמבר 2014) היה ספורטאי ספורט נכים בעל מדליית ארד פאראלימפית, בה זכה בשנת 1976.
בעקבות פציעתו במלחמת ששת הימים היה משותק בפלג גופו התחתון. הוא החל להתאמן בקליעה ובכדורסל כיסאות גלגלים במסגרת בית הלוחם ולהתחרות במשחקי סטוק מנדוויל.
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) השתתף במקצה ירי מעורב בתחרויות הקליעה וזכה במדליית ארד עם 512 נקודות. באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) התחרה בחמישה מקצי ירי וזכה להישגים במקומות 7 עד 11 והתחרה בנוסף בטניס שולחן. באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) התחרה בשלושה מקצי ירי ודורג במקומות 5, 16 ו-21.
הוא נפטר ב-2014 והוכר כחלל צה"ל שנפטר עקב נכותו בשירות צבאי.
מיירון בואדו
קריירה בינלאומית
ב-19 בנובמבר 2019 ערך בואדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 0–5 על נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 2020. באותו משחק גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
בואדו היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21.
עומר אל-מוח'תאר
עומר אל-מוח'תאר (בערבית: عمر_المختار; 20 באוגוסט 1858 – 16 בספטמבר 1931), אשר כונה אריה המדבר, היה מנהיג ההתקוממות ההתקוממות בקירנאיקה האיטלקית (במזרח לוב של ימינו) תחת המסדר הסנוסי, כנגד הכיבוש האיטלקי. מורה שהפך לגנרל, עומר אל-מוח'תאר היה דמות מבטיחה בתנועה הסנוסית, והוא נחשב לגיבור הלאומי של לוב ולאחד מסמלי ההתנגדות בעולם הערבי ובעולם המוסלמי. החל ב-1911 החל אל-מוח'תאר לארגן את תנועת ההתנגדות הלובית שנאבקה באימפריה האיטלקית במהלך המלחמה האיטלקית-הסנוסית השנייה. אל-מוח'תאר הוביל את תנועת ההתנגדות במשך קרוב לעשרים שנה. לאחר ניסיונות רבים הצליחו כוחות הצבא האיטלקי ללכוד את אל-מוח'תאר בסמוך לעיירה סלונטה, והוציאו אותו להורג בתלייה ב-1931.
ראשית חייו
כילד התייתם אל-מוח'תאר מאביו בגיל צעיר וחייו בשנים אלו עברו עליו בעוני. הוא אומץ על ידי שייח'. דודו של אל-מוח'תאר היה מנהיג דתי-פוליטי בקירנאיקה, ועומר זכה לרכוש השכלה מוקדמת במסגד המקומי, בטרם המשיך בלימודיו במשך שמונה שנים באוניברסיטת סנוסי שבג'חבוב, כיום כפר מדברי ואז העיר הקדושה של המסדר הסנוסי. הוא הפך למומחה בקוראן ולאימאם, והצטרף לאחווה של המסדר הסנוסי. הוא התוודע היטב למבנה החברתי של החברה בה חי כאשר נבחר ליישב מחלוקות בין-שבטיות.
אל-מוח'תאר פיתח מערכת יחסים איתנה עם התנועה הסנוסית במהלך שנותיו בג'חבוב, וב-1895, מהדי סנוסי נסע איתו לאל-כופרה, שקע ונווה מדבר במחוז כופרה בדרום-מזרח קירנאיקה, שבסוף המאה ה-19 הייתה למרכזו של המסדר הסנוסי. בהזדמנות אחרת נסעו אף דרומה יותר, לקארו שבצ'אד, שם מונה אל מוח'תאר לשייח'.
כשהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית פלשה לצ'אד ב-1899, נשלח אל-מוח'תאר, לצד חברים אחרים במסדר הסנוסי, לסייע להגן על צ'אד מפני הצרפתים, בשל העובדה שהסנוסים תפסו את התפשטותם של הצרפתים כסיכון, בשל פעילותם המיסיונרית של הצרפתים במרכז ובמערב אפריקה. ב-1902 נקרא אל-מוח'תאר בחזרה לצפון, לאחר מותו של מהדי, והמנהיג הסנוסי החדש, אחמד שריף א-סנוסי, מינה אותו כשייח' של זאוויאת לסקור בצפון קירנאיקה.
הפלישה האיטלקית
באוקטובר 1911, במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית, ה-Regia Marina (הצי המלכותי האיטלקי), תחת פיקודו של האדמירל לואיג'י פאראוולי, הגיע לחופי לוב, שהייתה אז טריטוריה תחת שלטונה של האימפריה העות'מאנית. אדמירל פאראוולי דרש מהמינהל העות'מאני ומחיל המצב המקומי להיכנע ולמסור את השטח לאיטלקים, או ליטול על עצמם את האחריות להרס המיידי של הערים טריפולי ובנגאזי. העות'מאנים ובני בריתם הלובים נסוגו אל המרחב הכפרי במקום להיכנע, והאיטלקים הפציצו את הערים במשך שלושה ימים ואז טענו כי תושבי טריפולי "מחויבים וקשורים בעוצמה לאיטליה". היה זה הסימן לתחילת סדרה של קרבות בין כוחות הקולוניאליזם האיטלקי לבין האופוזיציה הלובית החמושה בקירנאיקה.
לוחמת גרילה
כמורה של הקוראן במקצועו, היה אל-מוח'תאר מיומן גם באסטרטגיה ובטקטיקה של לוחמה מדברית. אל-מוח'תאר הכיר היטב את הגאוגרפיה המקומית וניצל את הידע הזה לטובתו בקרבות נגד האיטלקים, שלא היו מורגלים בלחימה מדברית. אל-מוחת'אר הוביל שוב ושוב את היחידה הקטנה והדרוכה אשר בראשה עמד, למתקפות מוצלחות נגד האיטלקים, מתקפות שלאחריהן נמוגו שוב אנשיו של אל-מוח'תאר אל פני השטח המדבריים. אנשיו של אל-מוח'תאר תקפו במיומנות מוצבים צבאיים, הניחו מארבים לחיילים, ושיבשו קווי אספקה ותקשורת. ה-Regio Esercito (הצבא המלכותי האיטלקי) נותר נדהם ונבוך מטקטיקת הגרילה של אל-מוח'תאר.
באזור ההררי של ג'בל אח'דאר ("ההר הירוק"), יצר ב-1924 המושל האיטלקי ארנסטו בומבלי כוח אנטי-גרילה אשר הביא לנסיגה קשה של כוחות הגרילה באפריל 1925. בתגובה, התאים עומר אל-מוחת'אר בזריזות את הטקטיקות שלו, ויכול היה לסמוך על סיוע מתמשך מצד מצרים. במרץ 1927, על אף הכיבוש של ג'חבוב בפברואר 1926 והשלטון של המושל אטיליו טרוּצי, אשר הכביד את ידו יותר ויותר על התושבים, הפתיע אל מוח'תאר את החיילים האיטלקים ברח'ייבה. בין 1927 ל-1928 ארגן אל-מוחת'אר את הכוחות הסנוסים שניצודו ללא הרף על ידי האיטלקים. אפילו הגנרל טרוצי עצמו הכיר ב"התמדה יוצאת הדופן וכוח הרצון החזק" של עומר אל-מוח'תאר. המרשל פייטרו באדוליו, מושל לוב החל מינואר 1929, הגיע להסכם פשרה עם אל-מוח'תאר, בדומה להסכמים קודמים של איטליה עם המסדר הסנוסי. האיטלקים תיארו אותו כ"כניעה מוחלטת". בסוף אוקטובר 1929 הוקיע אל-מוח'תאר את ההסכם וכונן מחדש חזית פעולה בין הכוחות הלוביים, כשהוא מכין את עצמו לעימות האולטימטיבי עם הגנרל רודולפו גרציאני, המפקד הצבאי האיטלקי החל ממרץ 1930. מתקפה מסיבית שנערכה בחודש יוני נגד כוחותיו של אל-מוח'תאר נכשלה, וגרציאני, בשיתוף פעולה מלא עם פייטרו באדוליו, שר המושבות אמיליו דה בונו, ובניטו מוסוליני, יזמו תוכנית לשבירת גבם של המוג'אהדין הלובים: 100,000 מתושבי ג'בל אח'דאר יועתקו ממקומם למחנות ריכוז על חוף הים, ולאורך גבול לוב-מצרים שמחופי הים התיכון, ועד לנווה המדבר "אל-ג'אגבוב" תוקם גדר תיל, על מנת לנתק את תשתיות כוחותיו של אל-מוח'תאר, למנוע מהם ליהנות מתמיכת האוכלוסייה המקומית ולשלול את האפשרות שיזכו לסיוע זר. צעדים אלו, שיזם גרציאני בראשית 1931, גבו מחיר מההתנגדות הסנוסית. מהמורדים נשלל סיוע ותיגבור כוחות הפך בלתי אפשרי, הופעל מערך של ריגול אחר תנועותיהם, הם הופצצו על ידי מטוסים איטלקיים, ונרדפו על פני הקרקע על ידי כוחות איטלקיים שהסתייעו במשתפי פעולה ומודיעים מקומיים. אל-מוח'תאר וכוחותיו המשיכו להילחם על אף הקשיים והסיכונים הקשים יותר בפניהם ניצבו, אך ב-11 בספטמבר 1931, הותקף אל-מוח'תאר מן המארב ליד סלונטה.
שיאה
השיאה (Shea; שם מדעי: Vitellaria paradoxa) הוא עץ פרי אפריקני ממשפחת הספוטיים והמין היחיד בסוג ויטלאריה. הוא עץ נשיר, וגובהו הממוצע נע בין 7–15 מטרים, אך עשוי להגיע גם לגובה 25 מטרים וקוטר הגזע לכשני מטרים.
הפרי הוא אגוז שתכולת הזרע שלו עשירה בשומן שממנו מפיקים את חמאת השיאה. האגוז מרכיב חשוב בתזונה באפריקה ויש לו ייעודים נוספים. העץ נמצא ברשימת ה-IUCN בין המינים בסכנת הכחדה, עקב ריבוי שריפות וניצול יתר.
שני תת-מינים מוכרים: נילוטיקה (nilotica) במזרח אפריקה, ופרדוקסה (paradoxa) במערב אפריקה.
תיאור
העץ מתחיל להניב פרי בגיל 10–15. כשהתפוקה המרבית מושגת בין שנתו ה-20 ל-30. העץ ממשיך לתת פירות כ-200 שנה. הפירות גדולים וצורתם דומה לשזיף. תנובת עץ ממוצעת בין 15 ל-20 קילוגרם של פרי, כשהשיא יכול להגיע לכ-50 ק"ג. כל קילוגרם פרי שווה ל-400 גרם זרעים מיובשים.
תפוצה
עץ השיאה גדל פרא בחגורת הסוואנה היבשה של מערב ודרום מסנגל במערב לסודאן ודרום סודאן במזרח, ולרגלי הרמות האתיופיות. בשטחן של 19 מדינות ברחבי יבשת אפריקה, כלומר בנין, בורקינה פאסו, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, אתיופיה, גאנה, גינאה ביסאו, חוף השנהב, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סיירה לאון, דרום סודאן, סודאן, טוגו, אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וגינאה.
בחפירות באזור הכפר סאוגה נמצאו עדויות לייצור חמאת שיאה במאה ה-14.
שימושים
לחמאת השיאה שימושים נרחבים משימוש למאכל ולמטרות רפואיות, במערב החמאה משמשת פחות למזון ומשולבת בתעשיית הקוסמטיקה. בגאנה ובניגריה מהווה החמאה מרכיב עיקרי בייצור הסבון האפריקאי. יש גרסאות של החמאה כשהיא מזוקקת בחימום ואז היא נוטה להיות לבנה וחלקה, לעומת הכבושה בכבישה קרה שהיא בצבע שמנת צהבהבה ובעלת מרקם גרגרי במקצת.
בחלק ממדינות אפריקה, כמו בנין, חמאת שיאה משמשת כשמן בישול, כשעווה לאיטום, למספרות, להכנת נרות וכמרכיב במשחות רפואיות. היא משמשת על ידי יצרני כלי הקשה אפריקאיים מסורתיים להגברת עמידות העץ הטבעי ממנו עשויים הכלים.
זחלים החיים על עץ השיאה משמשים אף הם למאכל.
יחסי ספרד–קיריבטי
יחסי ספרד–קיריבטי הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין ספרד וקיריבטי.
יחסים היסטוריים
האיים נכבשו על ידי ספינות ספרדיות בפיקודם של שני פורטוגלים וספרדי אחד: פרדיננד מגלן, פדרו פרננדס דה קווירוס ואלברו דה סאבדרה סרון בתחילת המאה ה-16.
איי גילברט
אחד ה"גילויים" הראשונים שנרשמו על ידי האירופים היה בשנת 1528, כאשר קפטן סאבדרה גילה את האי טאראווה. בשנת 1686, כשהגיע פרנסיסקו דה לזקנו לאי יאפ הוא כינה את אותו ארכיפלג כאיי קרוליין, לכבודו של קרלוס השני, מלך ספרד. הוא הרחיב את השם הזה לאיים פלאו ולאלה ששונו מאוחר יותר לאיי גילברט ואיי מרשל.
איי פיניקס
איי פניקס או איי רוואקי הם קבוצה של אטולים מאוכלסים בדלילות הממוקמים באוקיינוס השקט, ממזרח לאיי גילברט, ממערב לאיי ליין ומצפון לסמואה. הם התגלו ונכבשו על ידי מגלן בשנת 1520 ונותרו תחת שלטון ספרד עד 1899, אז על ידי חוזה פריז הם עברו לארצות הברית.
איי ליין
שרידים ארכאולוגיים מצביעים על כך שחלק מאיי ליין היו מיושבים על ידי פולינזים, אך כאשר האירופאים הגיעו הם כבר לא היו מיושבים. הם שולבו במושבה הבריטית של איי גילברט ואליס בשנת 1916.
יחסים דיפלומטיים
ספרד מנהלת יחסים דיפלומטיים עם קיריבטי מאז 2011 והשגרירות בוולינגטון, שנפתחה רשמית ביוני 2009, מוסמכת גם עבור קיריבטי. כחברה במדינות אפריקה, הקריביים והאוקיינוס השקט (ACP), קיריבטי הצטרפה בשנת 2005 להסכם קוטונו ומקבלת סיוע מהאיחוד האירופי במטרה לצמצם, ובטווח הארוך, למגר את העוני ולסייע בפיתוח המדינה.
הגאוגרפיה המרוחקת והיעדר קשרים היסטוריים מסבירים את הרמה הנמוכה מאוד של יחסים דו-צדדיים בין שתי המדינות, המתועלים בעיקר דרך מוסדות האיחוד האירופי, כולל סיוע בפיתוח.
יחסים כלכליים
קיריבטי אשררה בשנת 2009 את ההסכם על סחר בין מדינות איי האוקיינוס השקט (PICTA), הכולל 10 מדינות נוספות, מתוך 14 חברי פורום איי האוקיינוס השקט, עליו חתמה לראשונה בשנת 2001. זהו הסכם סחר חופשי למוצרים ושירותים. PICTA מנהלת משא ומתן עם האיחוד האירופי על הסכם שותפות כלכלי אזורי מקיף AAE, במסגרתו ייצוא המיועד לאיחוד האירופי יהיה פטור ממכס.
בספטמבר 2012 נחתם הסכם איגוד הדייג בין קיריבטי לאיחוד האירופי. משך הזמן הוא שש שנים, מתחדש וכולל ספינות דיג מספרד, צרפת ופורטוגל. היחסים הכלכליים בין קיריבטי לספרד הם קטנים מאוד; בתקופה 2008/2012 ספרד ייצאה רק 51,000 אירו וייבאה 27,000 אירו.
שיתוף פעולה
קיריבטי חתומה על חוזה קוטונו, דרכו היא מקבלת עזרה מהאיחוד האירופי. מסמך אסטרטגיית המדינה לקיריבטי (2008–2013) קבע את המסגרת האסטרטגית לשיתוף פעולה בין האיחוד האירופי לקיריבטי במסגרת הקרן העשירית לפיתוח אירופי. ההקצאה הכוללת לקיריבטי הייתה 20 מיליון אירו. הסיוע התמקד בתחום פרויקטים של מי שתייה, תברואה ואנרגיה מתחדשת (למשל, טכנולוגיה סולארית פוטו-וולטאית).
פרויקטים אחרונים בין האיחוד האירופי לקיריבטי כללו שיפור בתקשורת, פיתוח גידול אצות לייצוא, מערכות אנרגיה סולארית לאיים הרחוקים ביותר, הגדלת שירותי מגדל הפיקוח והמאבק באש בשדה התעופה הבינלאומי טאראווה בונרקי, שירותי רפואה וסיוע לתוכנית ההכשרה המקצועית בקיריבטי.
במסגרת התוכנית של הקרן האירופית ה-11 לפיתוח (2014–2020) יועד סכום של 23 מיליון אירו, מתוכם 20.5 מיליון אירו יועדו בעיקר לפיתוח בר קיימא של איי קיריטימאני, 3,300 ק"מ (2,100 מייל) ממזרח לקיריבטי. כספים אלה הוקצו לפיתוח דייג טונה ולאפשרות של מפעל עיבוד, שיפור הניווט בין האיים ופיתוח תיירותי.
בריכת מוסקבה
בריכת מוסקבה (ברוסית: Бассейн Москва) הייתה בריכת שחייה מפורסמת בעיר מוסקבה שברוסיה ואחת הבריכות הגדולות בעולם תחת כיפת השמיים. הבריכה הוקמה בשנת 1957 על יסודותיו הנטושים של ארמון הסובייטים שהיה מתוכנן להבנות על חורבותיה ההרוסות של קתדרלת ישו המושיע, לפי עיצוביו של האדריכל הסובייטי הרוסי דמיטרי צ'צ'ולין. בניית ארמון הסובייטים החלה בשנת 1937 וננטשה בשנת 1941 כאשר קורות פלדה מיסודותיו של הבניין שימשו עבור חומרי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה. יסודותיו הריקים של ארמון הסובייטים ששכבו בתור בור בנייה ענקי שימשו לאחר מכן עבור הקמת הבריכה בשנת 1958 שתשמש עבור בריכת שחייה באוויר הפתוח. הבריכה הייתה פעילה וקיימת משנת 1958 עד שנת 1994. בנוסף לכך המים בבריכה חוממו על מנת להאריך את עונת המנויים אליה למזג אוויר קריר יותר בחורף הקשה. לאחר נפילת ברית המועצות הוחלט לשחזר ולשקם את הקתדרלה שניצבה במקום. בשנת 1995 נפתחה הקתדרלה המשוחזרת אשר נבנתה במקום הבריכה.
וינטר
וינטר (Winter) הוא שם משפחה שמשמעותו חורף בגרמנית ובאנגלית (Winter).
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
אכזיב (עיר מקראית בשפלה)
אַכְזִיב (גם: כְּזִיב) הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, אשר זיהויה טרם נתאשר במחקר (אכזיב נוספת הנזכרת בתנ"ך הייתה בנחלת שבט אשר, ונזכרה רבות אצל חז"ל).
אזכורים במקורות
העיר נזכרת לראשונה בתיאור מעשי יהודה בן יעקב בחבל עדולם:.
העיר נזכרת ברשימת ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה:.
העיר נזכרת בנבואות החורבן של מיכה הנביא על ערי השפלה:.
יש הסוברים כי לפי הכתוב בספר דברי הימים א':, האזור שימש כאזור תעשייה אשר נועד לשרת את מלכי ישראל.
במכתבי לכיש נזכר יישוב בשפלה בשם בית אכזי (ב), ולפי הסברה המקובלת הכוונה לאכזיב זו.
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בימיו העיר הייתה חרבה, ונמצאה בתחום בית גוברין, ליד עדולם.
זיהוי
במאה ה-19 זיהה החוקר קלוד קונדר את העיר הקדומה עם חורבה בשם עין אלכזבה, בסמוך לקיבוץ נתיב הל"ה של ימינו.
מנגד, יש שזיהו את העיר ב"תל אלביצ'ה", כארבעה וחצי ק"מ מערבית לעדולם, שבו חרסים רבים מהתקופה הישראלית, או בחורבות הנמצאות בסמוך ל"תל קילא" (היא קעילה המקראית) ול"ח'רבת בית נציב" (היא נציב המקראית).
הקרב על נאנג'ינג
הקרב על נאנג'ינג (במנדרינית: 南京保卫战) היה הקרב הגדול השני במהלך מלחמת סין–יפן השנייה לאחר הקרב על שאנגחאי, אשר נערך בעיר נאנג'ינג (ננקינג בפי המערב), בירת הרפובליקה הסינית אשר בסופו של הקרב נכבשה בידי האימפריה היפנית. היפנים הקימו בה ממשלת בובות הידועה בשם ממשלת ואנג ג'ינג-ויי.
מייד לאחר סיום הקרב על העיר הצבא היפני הקיסרי תחת גנרל איוונה מטסוי החל להתאכזר אל האוכלוסייה המקומית במסגרת טבח נאנג'ינג.
הקרב הביא לפגיעה קטלנית בכוח ובמורל הסיני, לאחריו הצבא היפני הקיסרי פשט למשך יותר משנה על מזרח ומרכז סין, אך סין לא יכלה להעמיד כוח צבאי מספק כנגד המתקפות היפניות. הפשעים שביצעו הכוחות היפנים בסינים לאחר הקרב היו קשים ביותר ולאחר ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה הועמדו המפקדים היפנים לדין בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק על מעשיהם.
המלחמה
היחסים בין האימפריה היפנית והממשלה הסינית של הקוומינטנג (שכן סין הייתה מפולגת במלחמת אזרחים בין המפלגה הקומוניסטית והקוומינטנג) הפכו מתוחים מאז תקרית מוקדן והפלישה היפנית למנצ'וריה אשר בעקבותיה הוקמה ממשלת הבובות היפנית מנצ'וקוו ששלטה במנצ'וריה. עקב תקרית גשר מרקו פולו והקרב על שאנגחאי כל היחסים בין המדינות נותקו והחלה מלחמת סין–יפן השנייה.
במקביל לכיבוש שאנגחאי בידי יפן התקדמו היפנים גם בצפון ולאחר קרב על ערי המרכז כבשו את בייג'ינג וטיינג'ין. מצד הממשלה היפנית בטוקיו לא היה ערך ביציאה למלחמה יקרה במרכז סין והתוכנית הראשית הייתה להישאר בקו אש בטוח ומחוזק ובמצב של מגננה.
המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי ובתוכו איוונה מטסוי, גנרל חיל המשלוח היפני לשאנגחאי, סבר כי כאשר הבירה הסינית נאנג'ינג תיפול יכנסו הסינים באופן מיידי למשא ומתן בעקבות המצב הרעוע שלהם. עקב ההשפעה הגוברת של הצבא בתוך הממשלה של טוקיו באותה העת והסתרת הנתונים המלחמתיים מקיסר יפן הירוהיטו, עצתו של מטסוי התקבלה והוטל עליו לכבוש את בייג'ינג דרך נהר היאנגצה.
הכנות סין
ממשלת הקוומינטנג הבינה במהרה כי התקדמות הכוחות היפנים במעלה היאנגצה משמעו שאלו עושים דרכם אל הבירה. במטה הכללי הסיני החל ויכוח על הצורך לשמור על העיר. ב-12 בנובמבר 1937 המנהיג העליון דה פקטו של סין הלאומית, צ'יאנג קאי שק הכין דו"ח אל המועצה הצבאית העליונה אשר במסגרתו טען שיש צורך להעתיק את הבירה אל צ'ונגצ'ינג על מנת לאפשר מרווח נשימה לצבא. ביום שלמחרת, לאחר התייעצות עם יושב ראש הממשלה הלאומית (נשיא הרפובליקה הסינית), לין סן, דרישותיו של צ'יאנג התקבלו והוחלט להעביר את מוסדות השלטון לפנים סין.
ב-16 בנובמבר הפליג לין סן דרך היאנגצה אל סצ'ואן. הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת, הרשות המבקרת והרשות הבוחנת את עובדי הציבור הועתקו באותו היום אל צ'ונגצ'ינג, מחלקת האוצר והחוץ, כמו גם מחלקת הבריאות הועתקו זמנית אל חאנקואו. משרד התקשורת עבר אל צ'אנגשה והמרכזים הצבאיים חולקו בין צ'אנגשה לנאנג'ינג.
בנקודה זאת החל המאבק על דרך עזיבת העיר בתוך המטה הכללי וכוח ההתנגדות אשר יושם על העיר בכל זאת. מנהל המבצעים של המפקדה, גנרל ליו פיי טען :
טאנג שנגג'י, מנהל המחלקה המבצעת של הוועדה לעניינים צבאיים הצהיר כי :
צ'יאנג וטאנג חלקו דעות דומות אך היו שיקולים נוספים לקחת בנושא, חבר הלאומים נפגש באותה העת בבריסל וצ'יאנג ציפה כי ידונו בעניין סין ויפעלו לעצור את יפן. טאנג שנגג'י הושם כמפקד העליון של המערך בנאנג'ינג וניתנו לידיו 100,000 חיילים, בהם גם חיל מתנדבים שמקורו בצבא האדום אשר נקרא לפעולה ולתמיכה בסין בידי יוסיף סטלין, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
פעולות מקדימות
לאחר נפילת שאנגחאי החלה פלישה באמצע נובמבר מערבה. מרב הכוחות היפנים נעו דרך המחוז הדרומי ג'ג'יאנג. ב-19 בנובמבר סוג'ואו וצ'אנגשו נפלו לידי יפן וכבר באותו היום נפרץ קו ההגנה הסיני. במהלך הנסיגה, ההתקדמות המהירה של הכוחות היפנים גרמה להתנגשויות צבאיות עזות בתדירות די גבוהה. העיר וושי נפלה לבסוף רק ב-29 בנובמבר לאחר הגנה איתנה וממושכת מן הצד הסיני.
ב-28 בנובמבר יצאה הוראה מתוך המטה הכללי היפני לפיו ניתנה ההוראה "התקדמו כדי לתקוף את נאנג'ינג". בתוך יומן המלחמה שלו, איוונה מטסוי כתב באותו היום שהתקבלה ההחלטה על המתרחש: מלבד לחטיבה ה-101 כל כוחות חיל המשלוח של שאנגחאי נשלחו להשתתף בפלישה לעבר נאנג'ינג בתור "ארמיית אזור סין המרכזית" תחת מטסוי.
המערך היפני
ב-1 בדצמבר הוצאו לפועל פקודות מדויקות בפעולה המשותפת של ארמיית המרכז והצי הקיסרי על היאנגצה, להלן הרישום המדויק של ההוראות:
הכוחות היפנים נעו במהרה משאנגחאי והתחלקו בין כוחות אשר נעו מצפון לאגם טאי לכוחות אשר נעו מדרום לו. הצבא היפני תכנן לעלות על נאנג'ינג באמצעות פעולת כיתור, להכניע את הבירה הסינית ולכתר עד תום את המוצבים מסביבה עד אשר החזית סביב העיר תתייצב.
מערך אווירי
עוד עם פתיחת הקרב על שאנגחאי הפכה נאנג'ינג, בהיותה הבירה למטרה מספר אחת של פשיטות אוויריות אשר בוצעו בידי כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן (חיל האוויר היפני). ב-15 באוגוסט פשיטה מרכזית של טייסת בת 20 יחידות אוויריות הפציצה בפעם הראשונה את הבירה הסינית. המטרות המרכזיות של התקיפות היפניות היו שדות התעופה ומרכזי האוכלוסין. עם ההפצצות נשלחו כוחות רגלים סינים לירות לעבר המפציצים היפנים. תוצאת הקרב הייתה שמתוך 20 מטוסים ארבעה עלו בלהבות ושישה דרשו תיקון בעוד מהצד הסיני היו כמה עשרות פצועים ובהם גם פצוע קשה אך לא מעבר.
פרדיננד בול
פרדיננד בול (בהולנדית: Ferdinand Bol; 24 ביוני 1616 – 24 באוגוסט 1680) היה צייר, תחריטאי הולנדי. עבודתו ששרדה היא נדירה, היא מראה את השפעתו של רמברנדט עליו, כמוהו, פרדיננד בול העדיף נושאים היסטוריים, דיוקנאות, דיוקנאות עצמיים רבים ודמויות בודדות בסגנון אקזוטי.
הקרב על נאנג'ינג
מערך אווירי
היו מספר הפצצות כזו אשר התרחשו ב-16 באוגוסט, 26 באוגוסט, 14 בספטמבר ועוד.
פרדיננד בול
ביוגרפיה
פרדיננד נולד בדורדרכט כבן למנתח בלתאסאר בול. פרדיננד בול היה תחילה חניך של ג'ייקוב קויפ בעיר הולדתו או של אברהם בלומרט באוטרכט. לאחר 1630 למד אצל רמברנדט, התגורר בביתו בסנט אנטוניסברסטראט, אז רחוב אופנתי ואזור של ציירים, תכשיטנים, אדריכלים ומהגרים פלמיים ויהודים רבים. בשנת 1641 התחיל בול לעבוד בסטודיו משלו.
הקרב על נאנג'ינג
מערך אווירי
ההפצצה הגדולה ביותר על העיר נאנג'ינג בוצעה בידי היפנים ב-25 בספטמבר 1937. בין 09:30 בבוקר ל-16:30 אחר הצהריים בוצעו 94 גיחות של טייסות אשר המטירו מעל 200 פצצות וריססו את העיר במכונות ירייה. בעודם מתקרבים שיגר לעברם חיל האוויר של הרפובליקה הסינית מטוסי קרב כדי ליירטם וירה אש נ"מ ממושכת מפאתי העיר. מבין המפקדים הסינים בשטח היה דיווח כי
המערך הסיני
בעת נקבעה ההגנה הזמנית על נאנג'ינג מינה צ'יאנג את טאנג שנגג'י למפקד חיל המצב בעיר ב-17 בנובמבר. יום לאחר שב-24 בנובמבר הוכרז רשמית על פיקודו של טאנג רשם צ'יאנג אישית את פקודות הקרב הראשוניות לחיל המצב: (1) טאנג שנגג'י הוא המפקד. (2) סון יואנליאנג הוא מפקד הגיס ה-72. (3) סונג שיליין הוא מפקד הגיס ה-78. (4) יחידת האבטחה של הבירה תחת גו צ'נגלון היא (א) הבריגדה המפקדת של אזור יונגצ'ינג, (ב) כוח משטרה צבאית. (5) כוחות מיוחדים אחרים. לקראת דצמבר חיל המצב אומן וגדל דרך גיוס קבע, כוחות הוקצו לפריפריה ובדו"ח הקרב המפורט של חיל המצב נכתב:
פרדיננד בול
ביוגרפיה
בשנת 1653 התחתן עם אליזבת דל, שאביה מילא תפקידים באדמירליות של אמסטרדם וגילדת סוחרי היין, שניהם מוסדות שנתנו עבודות לאמן. בתוך כמה שנים (1655) הוא הפך לראש הגילדה וקיבל עבודות בעיצוב קמינים לחדרים בבית העירייה החדש שתוכנן על ידי יאקוב ואן קמפן, וארבעה נוספים עבור האדמירליות של אמסטרדם.
הקרב על נאנג'ינג
המערך הסיני
הכוחות הסינים הכינו מקלעים, פרשו חיילים, חפרו תעלות מגן ועוד, בסך היו אלו בין 90,000 ל-100,000 חיילים סיניים בהגנה על בירתם.
פרדיננד בול
ביוגרפיה
בערך בתקופה זו, בול היה צייר פופולרי ומצליח. לוח הצבעים שלו התבהר, דמויותיו היו בעלות אלגנטיות רבה יותר, ובאמצע העשור הוא קיבל עבודות רשמיות יותר מכל אמן אחר באמסטרדם. גודפרי נלר היה תלמידו. בול העביר ארבעה ציורים לשתי האחוזות של האחים טריפ, גם הם במקור מדרדרכט.
הקרב על נאנג'ינג
עמדות ראשיות
הקו המזרחי של הגנת העיר מג'ורונג אל טאנגשאן היה למרכז של ההתכתשויות הצבאיות הראשונות. ב-4 בדצמבר הגיע חיל החלוץ היפני בקירוב אל מקדש טיאן-וואנג. על כן החלה התפרשות של חטיבות בגיס הסיני ה-66. בשחר היום שלמחרת (5 בדצמבר) החלה אש אגדים סינים על כוחות יפנים קטנים אשר נסו מפניהם. הכוחות היפנים פעלו להטריד את עמדות העורף הסיניות ובערב שני אגדים יפנים כבשו את מרכז הממשל של תת-המחוז ג'ורונג.
פרדיננד בול
ביוגרפיה
אשתו הראשונה של בול נפטרה בשנת 1660. בשנת 1669 נישא בול בפעם השנייה לאנה ואן ארקל, אלמנתו של גזבר האדמירליות, וכנראה פרש מציור בשלב זה בחייו. בשנת 1672 עברו בני הזוג לחלק חדש של העיר שנבנה באותם ימים, ובהווה נמצא בו מוזיאון ואן לון. בול שימש כמנהל בית מצורעים. בול נפטר כמה שבועות אחרי אשתו, בהרנגראכט, שם התגורר בנו, עורך דין.
הקרב על נאנג'ינג
עמדות ראשיות
אותם כוחות החלו ביום שלמחרת לתקוף את טאנגשאן בקירוב לנאנג'ינג. דאז החל כוח יפני לבצע פעולת מעקפים וב-7 בדצמבר עמדות המוצבים הסיניים המגנים על מוצב טאנגשאן הותקפו בידי כוחות יפנים עדיפים ונפרצו במספר רב של נקודות. החלה פעולת נסיגה לתוך העיר ועד השעה 02:00 בלילה כל חיילי המגן על מוצב מנטאנג בפריפריה המזרחית של העיר הקריבו את חייהם בקרב נגד הכוחות היפנים הרבים, המתוגברים והמפתיעים. החטיבה ה-41 של הארמייה השנייה מתוך חיל המוצב החלה ב-8 בדצמבר, שעה 06:00 בבוקר במתקפה עזה על יחידות יפנים.
פרדיננד בול
ביוגרפיה
ככל הנראה הציור הידוע ביותר שלו הוא דיוקנה של אליזבת בס, אשתו של קצין חיל הים יואכים סוורנהונדט, ובעל פונדק ליד כיכר דאם. הציור הזה ורבים אחרים מציוריו יוחסו בטעות לרמברנדט במאה ה-19.
הקרב על נאנג'ינג
קריאת כניעה יפנית
העמדות הסיניות אשר התפרסו בהתעקלות ממזרח, דרום ומערב לעיר הובקעו בנקודות מרובות עם הזמן במה שנראה כמגמה בלתי נמנעת. עיקרון המחנה הסיני היה לשמור על הכוחות כמה שיותר זמן. הכוחות היפנים פרצו לבסוף את כלל עמדות הפריפריה והגיעו אל חומות העיר עצמה. ב-9 בדצמבר איוואנה מטסוי שלח אולטימטום כניעה לכוחות המגן בנאנג'ינג. לאחר קריאת האולטימטום הוציא טאנג שנגג'י את פקודות מטהו בשעה 19:00 בערב:
בפקודות אלו הועבר המסר כי חיל המוצב לא נכנע לקראת האולטימטום של מטסוי.
ההר הסגול
עם דחיית האולטימטום הוציא מטסוי פקודת מתקפה כללית על הבירה הסינית. ההר הסגול היה למקום מושב המוזוליאום של סון יאט-סן, אבי האומה הסינית, על כן פרס טאנג את המיטב בכוחותיו להגנה על ההר. בריגדת הצוערים אשר נשלחה לפעולת השמירה על ההר זכתה ממוניטין של "משמרות הברזל של צ'יאנג קאי-שק". בריגדת הצוערים אשר פיקדה על שלושה גדודי רגלים, שלושה גייסות ושישה אגדים שאומנו בחונאן וג'יאנגשי, נלחמה בכוח עז נגד הפושטים היפנים מאז 8 בדצמבר.
ב-10 בדצמבר, לאחר פקודת התקיפה הכללית פתחה החטיבה ה-16 במתקפה והתנגשות קשה עם הבריגדה ונתיניה על ההר הסגול. היפנים נתקלו בקרב קשה, נסוגו ושבו בפשיטות ליליות בעזרת הפלוגה השישית שנודעה בעוז רוחה בעוד הסינים ירו כל אשר היה בידם על היפנים התוקפים. יומיים שלמים לחמו הצדדים ללא מעצורים עד אשר היפנים יצאו ב-12 בדצמבר בהפגזות ארטילריות. הכוחות היפנים עצמם העריכו את הפועל האמיץ של הסינים ובדו"ח האחרון לאחר הכיבוש היפני של ההר כתבו היפנים כי בעת הפשיטה על ההר:
מטסוי עצמו נאלץ להודות כי המפקדים בכוח הסיני העריכו בטוב את האומץ וקור הרוח של הצוערים ובדו"ח לצ'יאנג קאי שק נכתב:
פשיטה על שערי העיר
הפלישה המרכזית של הכוחות היפנים התרכזה על שער גואנגחואה הכביר, הגבוה, המרכזי והמאובטח. מדי יום התקיימו קרבות פנים אל פנים בשערים בעוד ממרחק בוצעו הפגזות מתותחים בירי ארטילרי. מדי יום היו שערי העיר נפרצים וכוחות סיניים היו מקריבים עצמם להכריח נסיגה יפנית, דאז היו הכוחות הסינים מתנקשים במעטים היפנים אשר פלשו דרך השערים הפרוצים אותם הם מתקנים ומכינים מחדש לעוד יום של קרבות. ב-10 בדצמבר נפערו שתי פרצות בשער העיר ועם תמיכת טנקים יחידת רגלים יפנית עברה בשערי העיר והחלה לפגוע בעמודי התמיכה שלהם בשדרות מהצד הפנימי של החומה. בשביל להפיל את יחידת היפנים אשר התיישבה בתוך העיר, אומנו יחידות מתאבדים לירי לילי על היפנים בתוך העיר אשר נפגעו קשות.
ביום שלמחרת, 11 בדצמבר הקרב הפך אכזר יותר ויותר ופלוגות סיניות נשלחו זו אחר זו למאבק ישיר, עקוב מדם בכוחות היפנים אשר היו חייבים לרדת למצב מגננה מרבית. בקורות המלחמה של הפלוגה הסינית השלישית נכתב על הקרב פנים אל פנים, רימונים ואבק, אש ממושכת ועוד בתוך ה-30 דקות הכאוטים ביותר של המאבק בשער גואנגחואה.
ב-12 בדצמבר תגבורת יפנית הקשתה אף יותר על המאבק. אגד יחידת מתאבדים מיומן בן שישה חיילים יצא ללחימה הקטלנית והביא לפגיעה קשה במערך הסיני אשר נמתח לאורך השער. הקרבות עברו ממרכזן והחלו להתרכז על גשר סאיגונג, מפקד האגד ה-302 הסיני, צ'נג ג'י, אשר הנהיג אישית את אוגדתו מצא את מותו בירי תשעה כדורי מקלע לעבר בטנו. היפנים כבשו את הגשר אך הכוחות הסינים החזירו אותו אליהם מחדש פעם אחר פעם בקרבות פנים אל פנים, עושים הכל בשביל להחזיר ולהשאיר את דגל הרפובליקה הסינית על גבי מוצב הגשר.
כיבוש נאנג'ינג
היה זה בנקודה זאת, לאחר הקרבות הקשים על השערים בהם מאות חיילים משני הצדדים נהרגו, שנאנג'ינג הייתה מכותרת. ממזרח היו הקרבות הקשים על שערי העיר עצמה אשר הובלו בידי הכוחות היפנים שנעו מצפון לאגם טאי אך נוסף אליהם מרב הכוחות היפנים נע מדרום לאגם וכיתר את העיר מהחזיתות הדרומיות והמערביות בעוד כל אשר נותר חופשי, הצפון בוא השתרע נהר היאנגצה לא היה ניתן כמעט ובכלל למעבר עקב הסחף האדיר. בעודו מבין את המצב החמור אליו הגיעו, טאנג קרא לחייליו להתכונן לקראת מערכה חזיתית בתוך רחובות, שדרות וסמטאות העיר.
לבסוף כוונה זאת ננטשה כאשר הגיעה הוראה מפי צ'יאנג קאי שק לנטוש את הבירה נאנג'ינג ולסגת מערבה למרכז סין, צ'יאנג ראה את הערך בחיילים ולא הרשה לעצמו לאבד את כללם במאבק בלתי-אפשרי על הבירה המכותרת. גו ג'וטונג, סגן מפקד האזור הצבאי השלישי נשלח להעביר את המסר של צ'יאנג אל טאנג שנגג'י, דבר אשר נעשה בשיחה טלפונית במהלך 11 בדצמבר במילים אלו של גו: לאחר מכן ניתנה תגובתו של טאנג:  השיח על דרכי הנסיגה המשיך בין השניים עד אשר הגיע המסמך הרשמי של צ'יאנג אל טאנג ובו נכתב:
נסיגה סינית
כאשר טאנג הוציא הוראה להרעיף לחץ מרבי על הכוחות היפנים בשערי העיר ולפרוץ את המצור ממערב החל למעשה אי סדר בתוך המערך הסיני, 9 חטיבות ניסו לברוח דרך נהר היאנגצה ומצאו את מותם בסחף הנהר. היו חיילים שהסגירו עצמם לידי הכוחות היפנים והיו אשר התחבאו בתוך האוכלוסייה האזרחית. מכל היחידות הצבאיות הגדולות הייתה זו רק הארמייה הסינית השנייה, אשר הכינה 20 כלי שיט סדירים, שחצתה בבטחה ובשלמותה את נהר היאנגצה. לארמייה נספרו 5,097 אבדות במאבק נגד היפנים אך שאר חייליה, 11,451 איש במספר, צלחו את חציית הנהר למקום מבטחים והחלו לנוע לפנים סין.
שער חשוב נוסף לתוך נאנג'ינג היה שער טאיפינג אשר יחידת צוערים הגנה עליו מפני האגד ה-33 של החטיבה היפנית ה-16, אותו האגד אשר כבש את ההר הסגול לאחר קרב עקוב מדם. עד לערב 13 בדצמבר נכבש שער טאיפינג והונף עליו דגל יפני כמו גם על כל שעריה העתיקים של העיר, כולם נפלו לפלישה. בליל 12 בדצמבר עברה ההוראה לכוחות בגואנגחואה לסגת מן העמדות.
הכוחות היפנים שינו טקטיקה, כעת תכננו כיתור רחב אשר יגיע עד אל העיר שיאגואן ממערב לנאנג'ינג אשר עם כיבושה יחתך קו האספקה הסיני כמו גם דרך מוצא הנסיגה שלו. המערך על שיאגואן היה כאוטי; כוחות סינים נעו דרומה מהעיר כדי לנתק את טבעת הכיתור היפנית ושני הצדדים הופתעו ולא ציפו לפגוש אחד את השני. הסינים לבסוף נאלצו לסגת לאחר אובדן של 6,000 איש ועברו אל האי ג'יאנגשין, בסמוך לגדה הדרומית של היאנגצה. הכוחות היפנים השתמשו בכוחם הימי; נעו מצפון וכיתרו את דרך המעבר הסינית מעבר נהר היאנגצה. השייטת של הצי השלישי בחיל הים היפני בשעה 14:00 אחר הצהריים, 13 בדצמבר, החלה במתח תותחים ומכונות ירייה ממושך על גבי הכוחות הצבאיים והאזרחים הסינים אשר ניסו לחצות את הנהר הגדול.
במסגרת הקרב היפנים אף תקפו שייטות וסירות בריטיות ואמריקאיות ללא הבחנה, דבר שפגע ביחסיהם העתידיים.
פעולות טבח
בעוד הכוחות היפנים החלו נכנסים לנאנג'ינג עצמה החלו פעולות המוניות של טבח, בייחוד בפריפריה העירונית, ככל הנראה (לפי דעת מרב ההיסטוריונים) כפעולת תגמול על המאבק הסיני העז במהלך הקרב על שאנגחאי. ב-11 בדצמבר הייתה התנגשות בין כוחות יפנים לבני העיירה ג'יאנגדונג, מערבית לבירה נאנג'ינג ותושב הכפר, ג'ו חואנגחונג נתן מאוחר יותר עדות על שהתרחש:
שגרירויות מחוץ פתחו עצמן לפליטים סינים בעוד הטבח נמשך מעל לחודש.
סוף דבר
הנסיגה הסינית הלא מאורגנת הפכה לבריחה ונטישה מוחלטת. מפקדים רבים פשוט נטשו את כוחותיהם ונמלטו בכוחות עצמם מבלי לתת פקודות לסגת. מתוך 100,000 מגיני הבירה ואלפי חיילים הסינים נוספים שנמלטו חזרה לבירה מהקרבות באזורים סביב העיר, רק שני גדודים הצליחו לסגת בהצלחה על פי התוכנית המקורית, ושניהם שרדו בשלמותם. יחידות אחרות שלא נסוגו על פי התוכנית המקורית נפלו קורבן לכוחות היפניים התוקפים.
למרות תמיכתו והגנתו של צ'יאנג קאי שק, האשימו את טאנג בכישלון שגרם לטבח נאנג'ינג שהגיע בעקבותיו של הקרב (נוסף על כך היה חשד כי טאנג היה מסומם, שכן נודע קודם לכן כמכור לאופיום). טאנג ירד מהקריירה הצבאית ויצא לגמלאות כבודהיסט ואדם דתי. עם מעבר המרכז השלטוני של צ'יאנג אל ווהאן, הגנרליסימו עקב אחר הצעת יועצו, באי צ'ונג-שי להשתמש באסטרטגיה של תחלופת שטח למען זמן שכן סין הייתה ענקית והיה על הצבא להתכונן לעוד מערכה רצינית.
בכל הנוגע למעורבותו של הקיסר היפני הירוהיטו במתרחש, הדבר נשאר מעורפל גם לאחר המלחמה; ככל הנראה ידע על המתרחש שכן דודו היה בחזית ונתונים על המתרחש זרמו לתוך יפן כאילו היו אירועי ספורט. הירוהיטו קיווה כי את סין יהיה אפשר להכניע במכה אחת, כזאת אשר נאנג'ינג עלולה להביא. מטסוי נכנס בצעדה צבאית אל תוך נאנג'ינג והקים ממשלת בובות תחת ואנג ג'ינג-ויי. ביום הראשון לכיבוש נאנג'ינג הכוחות היפנים הוציאו להורג 24,000 שבויי מלחמה ובכך החלו רשמית את טבח נאנג'ינג כאשר התנקלו לאוכלוסייה האזרחית.
המורל הסיני צנח לאחר הקרב על הבירה ומצבו ימשיך להישאר כזה עד לאירועי קרב חלקין גול והקרב הראשון על צ'אנגשה, בוא ייראו ההפסדים הראשונים של הצבא היפני הקיסרי. התמיכה הסובייטית בכוח הסיני הלאומי נבעה מחשש כי סין כבושה תהיה למשגר הכוחות היפנים אשר רצו לכבוש את סיביר, לתוך רוסיה. שיתוף הפעולה הסיני-גרמני אשר היה קיים משנת 1926 וכלל בתוכו סחר בנשק החל להתמוגג בעוד בגרמניה הנאצית, ברלין החלה לנטות בחיבה אל המאבק המלחמתי והאידאולוגי של יפן, דבר אשר לבסוף יביא את האחרונה לחברות במדינות הציר.
מנקודה זו ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה באירופה, האימפריה היפנית תפשוט על רחבי סין ותכבוש את כל החוף הצפוני וצפון-מזרח המדינה במסגרת פעולה ממושכת בניסיון להשליט את כל סין תחת ממשלת בובות הנענת לטוקיו לבדה. המאבק בסין יתפשט לתוך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט אשר תסתיים עם בעלות הברית מביאות לכניעת האימפריה היפנית לאחר מאבק ממושך ועקוב מדם שיימשך 8 שנים בסך הכל (בחישוב מאז תקרית גשר מרקו פולו).
הציפייה היפנית כי המלחמה תסתיים בכניעת הסינים עם נפילת נאנג'ינג התנפצה כאשר נאם צ'יאנג ב-17 בדצמבר (1937) לעמו:
קריית ערביה
קריית ערביה היא יישוב קדום הנזכר בשתי אגרות שכתב שמעון בר כוכבא, שהתגלו במערת האיגרות שבנחל חבר. את היישוב הוצע לזהות עם הכפר הערבי אלעֲרוּבּ שמדרום לגוש עציון או עם ח'רבת ערביה הסמוכה לו, בסמוך לדרך שבין בית לחם וחברון. אזור זה נמצא בין עין גדי ובין ביתר, שם שכן כנראה המחנה הראשי של בר כוכבא. פירושו המילולי של השם הוא 'קריית הערבים' או – מה שאולי מתקבל יותר על הדעת לאור תוכנה של האיגרת – 'קריית העֲרָבוֹת'.
כמו כן, היו שהציעו לזהות את קריית ערביה ממכתבי בר כוכבא עם אגדת הולדת המשיח שמופיעה בתלמוד הירושלמי ובאיכה רבה.
איגרת ארבעת המינים (פ. ידין 57)
האיגרת היא אחת מאיגרות בר כוכבא ונשלחה לאדם בשם יהודה בר מנשה, שמקום מושבו בקריית ערביה. במכתב הורה בר כוכבא ליהודה בר מנשה לשלוח שני אנשים מטעמו ליהונתן בן בעיה ולמסבלה בן שמעון, מפקדי עין גדי, יחד עם שני חמורים שיסופקו בידי בר כוכבא עצמו, על מנת שיעמיסו עליהם לולבים ואתרוגים, ויתקינו למחנהו של בר כוכבא את ארבעת המינים – לולבים, אתרוגים, הדסים וערבות – הדרושים לו לחג הסוכות הממשמש ובא.
האיגרת נכתבה בעיצומה של הלחימה העיקשת ברומאים, כפי הנראה לקראת סוף המרד, ובר כוכבא טרח רבות כדי להשיג את ארבעת המינים. איגרת זו מעידה על דקדוקם של אנשי בר כוכבא בקיום המצוות. האיגרת נכתבה כנראה סמוך לחג סוכות של שנת 134 לספירה, שכן לפי האמור במשנה (תענית, ד, ו) חרבה ביתר בתשעה באב, ולכן בר כוכבא כבר לא היה בחיים בסוכות של שנת 135.
באיגרת כתוב לאמור:
האיגרת כתובה ארמית, וזה תרגומה העברי:
מכתב פ. ידין 58
מכתב זה נשלח מבר כוכבא ליונתן ומסבלה. הם נצטוו לשלוח למחנה ארבעה מטענים של מלח. לדעת ירדני, נזכרת קריית ערביה בשורה הרביעית: "[ו]לגברי קרית ערביה" (אך גם לדעת ירדני קריאה זו אינה ודאית).
במכתב נאמר:
המגילה כתובה ארמית, וזה תרגומה העברי:
אגדת התלמוד
רמז לשם האתר טמון אולי בשתי נוסחאות בתלמוד (ירושלמי ברכות, ב, ה, עמ' א) ובמדרש (איכה רבה א, טז):