cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פגי ויטסון
משלחות 50/51/52
ב-24 באפריל 2017, השיגה ויטסון את שיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי (שיא שהוחזק על ידי האסטרונאוט ג'ף וויליאמס, שהיה 534 יום, 2 שעות ו-48 שעות).
ב-12 מאי 2017, ביצעו ויטסון וג'ק פישר את הליכת החלל ה-200 מחוץ לתחנת החלל מאז הקמתה. זו הייתה הליכת החלל הראשונה של פישר, והתשיעית של ויטסון. ההליכה נמשכה 4 שעות ו-13 דקות. בכך, שברה ויטסון את השיא שוב והיא מחזיקה בשיא המצטבר לנשים בהליכה חוץ רכבית (57 שעות ו-35 דקות), ובמקום 5 בזמן הכולל של הליכה מצטברת חוץ רכבית (נשים וגברים).
ב-23 במאי 2017, ויטסון וג'ק פישר ביצעו הליכת חלל נוספת. הליכת החלל הזו הייתה לא מתוכננת מראש ונועדה להחליף את מחשב ה-MDM החיצוני (External-1 (EXT-1) Multiplexer/Demultiplexer) שהתקלקל בפתאומיות ב-20 במאי. המחשב הוא אחת משתי יחידות חיצוניות המספקות בקרה לזרועות הרובוטיות, ניהול תרמי, וסיבוב פאנלים סולריים של התחנה, וההחלפה נועדה כדי לשמור על אפשרויות גיבוי בזמן תקלה באחת היחידות. הליכת החלל תוכננה תוך 48 שעות, בנוהל זהה להתקנת מחשב זהה שהותקן באפריל 2016. הליכת החלל נמשכה שתי שעות ו-46 דקות, וכיוון שהאסטרונאוטים סיימו את ההתקנה בזמן הם גם התקינו שתי אנטנות להפעלת תקשורת אלחוטית בזמן הליכות חלל. זו הייתה הליכת החלל השנייה של פישר, והעשירית של ויטסון. ויטסון שברה את השיא של עצמה במספר הליכות חלל והגיעה לשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות, ודורגה במקום הרביעי בשהות מצטברת של הליכה חוץ רכבית (נכון ליוני 2018)
ויטסון חזרה לכדור הארץ בחללית הסויוז MS-04 ב-3 בספטמבר 2017, יחד עם פישר ויורצ'יחין. השהות המצטברת שלה בחלל במהלך תקופה זו הייתה 289 יום, 5 שעות ודקה. עם חזרתה היא הפכה לאמריקאית בעלת השהות המצטברת הרבה ביותר בחלל, בשהות מצטברת של 665 יום 22 שעות ו-22 דקות
בחברת אקסיום ספייס
לאחר פרישתה מנאס"א הפכה ויטסון יועצת של חברת אקסיום ספייס, המתווכת טיסות לחלל ומתכננת בניית תחנת חלל מסחרית.
במאי 2021 הוכרז כי ויטסון תהיה המפקדת של משימת החלל Axiom Mission 2 לתחנת החלל הבינלאומית. בטיסה השתתף גם נהג המרוצים, הטייס והיזם ג'ון שופנר, ושני האסטרונאוטים הסעודים הראשונים: רייאנה ברנאווי ועלי אלקרני. הטיסה שוגרה בחללית דרגון של חברת SpaceX, ב-9 למאי 2023. החללית שוגרה ממרכז החלל קנדי של נאס”א בפלורידה על גבי משגר פאלקון 9 של SpaceX.
הטיסה המריאה ב-21 במאי 2023 ונחתה בתחנת החלל הבינלאומית ב-22 במאי למשימה שנמשכה 8 ימים. החללית נחתה בחזרה בכדור הארץ ב-30 במאי, 2023 בשעה 22:04.
פרסים והוקרה
בין הפרסים הרבים שקיבלה, הוענקו לה גם:
Keurig Dr Pepper
Keurig Dr Pepper  (בעברית: קיוריג דר' פפר) הוא תאגיד אמריקאי המייצר ומשווק מוצרי משקאות ומכונות קפה מגוונים. הנהלתו ממוקמת במסצ'וסטס. התאגיד הוקם בשנת 2018 תוך מיזוג של מספר חברות. בבעלות מחזיקי מניות של Pepper Snapple Group נותרו כ-13 ממניות התאגיד, בעלי Keurig קיבלו כ-13% והיתר 73-74% נמצאו בבעלות Keurig JAB Holding Company הגרמנית.
מפעלי התאגיד מייצרים 125 סוגים של משקאות. בחברה עובדים מעל ל-27 אלף עובדים. עסקי התאגיד בקנדה מנוהלים על ידי Canada Dry Motts.
היסטוריה
בשנת 1993 בעלי חברת Keurig לייצור מכונות קפה נכנסו לעסקים משותפים עם החברה וכעבור עשור נרכשו על ידי GMCR. בשנת 2011 נחתמו הסכמים על התקנת מכונות קפה מתוצרת החברה בסניפי דאנקן דונאטס וסטארבקס. בשנת 2014 שם החברה שונה ל- Keurig Green Mountain. בדצמבר 2015 החברה נרכשה על ידי JAB Holding Company הגרמנית תמורת 13.9 מיליארד $ במזומן. קוקה קולה שבבעלותה היו 17.4% של חברה תמכה במהלך שהסתיים במרץ 2016. Keurig Green Mountain המשיכה לפעול כיחידה נפרדת תחת הנהלה ישנה.
ביולי 2018 הוחלט לרכוש Dr Pepper Snapple Group תמורת 18.7 מיליארד $. התוצאה הייתה הקמת Keurig Dr Pepper שהיא חברת משקאות השלישית בגודלה בארצות הברית. ב-10 ביולי 2018 התחיל מסחר של מניות החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. בשנת 2020 המסחר עבר לנסד"ק וחברה נכללת במדד נאסד"ק 100.
גארט דילהאנט
גארט לי דילהאנט (באנגלית: Garret Lee Dillahunt; נולד ב-24 בנובמבר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
דילהאנט נולד בעמק קסטרו, קליפורניה, וגדל בסלה, וושינגטון. יש לו שני אחים: ברט ואריק; אריק נהרג בשנת 1981 ביאקימה וושינגטון, לאחר שהמכונית שבה נסע כנוסע, שנהגה היה שיכור ודהר במהירות, סטתה מהכביש. אחיו ברט הוא מורה.
דילהאנט סיים את לימודיו באוניברסיטת וושינגטון עם תואר ראשון בעיתונאות ומתוכנית הבוגרים למשחק של אוניברסיטת ניו יורק עם תואר שני במשחק.
קריירה
דילהאנט שיחק שנים בתיאטראות ברודוויי ובאוף ברודוויי. ולאחר מספר שנים החל לשחק בתפקידי טלוויזיה וקולנוע. הוא הופיע בתפקידי אורח ובתקפידים חוזרים במספר סדרות קצרות ב-ABC וב-Showtime.
תפקידו הראשון היה תפקיד חוזר בשנת 1993 באופרת הסבון לחיות את החיים. בשנת 1996 התארח בפרק בסדרה NYPD Blue. בשנת 1998 שיחק בפרק בסדרה תיקים באפלה. באותה שנה התארח בסדרת הטלוויזיה "מילניום" ובסדרת המדע בדיוני "שבעה ימים" ושיחק בשני סרטי טלוויזיה.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "Last Call", לצד פיטר קויוטי. בשנת 2001 שיחק בסרט הקולנוע המאמין. באותה שינה שיח בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Leap Years". בשנת 2003 שיחק בקומדיית המצבים "A Minute with Stan Hooper".
בין השנים 2005–2006 שיחק בתפקידים חוזרים בסדרות הטלוויזיה ER, מספ7ים וה-4400. בשנת 2006 שיחק בתפקיד ישו בסדרת הטלוויזיה "ספר דניאל".
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע הורג אותם ברכות.
בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע 12 שנים של עבדות.
בשנת 2014 שיחק בסרטי הקולנוע הכל הולך ובסרט "Against the Sun". באותה שנה החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Hand of God" בשנת 2015 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה צדק פרטי.
בשנת 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "Arkansas Traveler". שנה לאחר מכן החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה אימת המתים המהלכים אותה עזב בשנת 2021.
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "סרז'יו".
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "צבא המתים". באפריל אותה שנה, לוהק דילהאנט, לתפקיד בסרט הקולנוע "שירת סרטני הנהר" המבוסס על רומן באותו שם מאת דליה אוונס. באותה שנה גם לתפקיד בסרט הביוגרפי "בלונדינית" שיוקרן בנטפליקס בשנת 2022.
בשנת 2022 שיחק לצד ג'ייק ג'ילנהול בסרט בקולנוע "אמבולנס". בשנת 2023 החל לשחק בסדרה האמריקאית "רוחות ביירות" פרי יצירתם של ליאור רז ואבי יששכרוף עבור רשת שואוטיים.
חיים אישיים
בשנת 2007, דילהאנט התחתן עם השחקנית מישל הרד.
מגה-פאונה כריזמטית
מגה-פאונה כריזמטית (באנגלית: Charismatic megafauna) הוא מונח למיני בעלי חיים גדולים, הבולטים בסביבתם, מעוררים עניין וגוררים חיבה או התנגדות לפגיעה בהם יותר מאשר בעלי חיים אחרים, פשוטים יותר. המונח קשור לשימור טבע שבמהלכו משתמשים במקרים רבים לשמירת טבע במיני מפתח "כריזמטיים" כסמל לשימור של אזור שלם בו הם חיים או לפחות לגדל אותם בשביה להצלה. מונח זה מזכיר את "אפקט במבי", אך אינו חייב לכלול חמידות כלפי המושאים.
מינים מושכים כריזמטיים שונים כוללים חיות גדולות שונות ביניהם: פיליים, קרנפיים, לווייתן גדול-סנפיר, קטלן ושאר לווייתנאים, אריה, טיגריס, נמר, ברדלס, גורילה, אורנגאוטן, ג'ירפה, פנדה ענקית, דוב לבן ועוד דוביים, זאב אפור וכלבי ים. מרחיבים את המונח גם לחיות שאינם חלק מה"מגה-פאונה" כמו קונדוריים, עיטם לבן-ראש, רוב הפינגווינים וקואלות.
כיום רוב המינים הכריזמטיים מצויים כיום בסכנת הכחדה ברמה זו או אחרת, מאחר שלאורך ההיסטוריה היותם מרשימים עודדה ציד וירייה בהם או שהם פגעו באנשים וכן עקב הקושי שלהם להתמודד עם לחץ אנושי כמו אכלוס יתר. כיום היחס מעודד לשימורם ולהתפעלות מהם, עם יוצאי דופן המחפשים ציד או מתעמתים איתם.
פעילות השימור של מינים אלה מתוגברת בהרבה ממינים לא-כריזמטיים. כך ניצלו מספר חיות כמו גורילות או פנדות מכליה מוחלטת, עקב ציד (במקרים רבים נגד החוק) וכריתת יערות בהם הם חיים. מרבית הפעילות סביב מינים אלה נובעת מארגונים חברתיים ולא ממשלתיים, אך לחץ ציבורי יכול לגרור גם ממשלות לעזור בכך. חלק מהמקרים כוללים השבה של בעלי חיים כמו סוס פרז'וואלסקי או ביזון אירופי לאזור חיותם, לאחר שפעילות גרמה לתהודה ציבורית סביבם.
מינים אלה יכולים גם לעודד תיירות אקולוגית, שבנוסף לשמירה על הטבע גם עוזרת לכלכלה המקומית ויכולה לתרום עוד יותר לעזרה ממשלתית.
בדומה לאפקט במבי, היחס יכול לעודד הפליה של שימור חיות לפי הכריזמה שלהם, בשעה שהמינים הפחות כריזמתיים יכולים להיות גם בסיכון חמור יותר. עם זאת במקרים רבים השימוש במין כריזמטי לדגל על סביבה שלימה, הנאסרת בציד או בכריתת עצים, מועילה בעקיפין גם לחיות קטנות יותר.
מדד ההשפעה הסביבתית
מדד ההשפעה הסביבתית של חברות ציבוריות בישראל הוא מדד שמתפרסם אחת לשנה על ידי המשרד להגנת הסביבה ומאפשר לציבור הרחב ולמשקיעים בחברות ציבוריות להשוות את הביצועים ואת הסיכונים הסביבתיים של חברות ציבוריות ומפעליהן: ככל שדירוג החברה או המפעל גבוה יותר, כך רמת הסיכון גבוהה והביצועים הסביבתיים פחותים. מטרת המדד היא להניע חברות ציבוריות וממשלתיות לפעול באופן יזום לצמצום השפעתן המזיקה על הסביבה ובכך לשפר את איכות הסביבה בישראל.
המדד מאפשר הנגשת מידע לציבור אודות התנהלותן הציבורית של חברות ומהווה כלי למשקיעים פוטנציאלים להטמעת שיקולים סביבתיים בהחלטותיהם. עבור הממשלה מהווה המדד כלי לקביעת תדירות הפיקוח על מפעלים, תדירותהחברות הכלולות במדד הדיווח של המפעלים למשרד להגנת הסביבה וגובה אגרות הרישוי והפיקוח. עבור החברות המדורגות הוא מהווה כלי להשוואה לשנים קודמות או לחברות אחרות.
מרכיבי המדד
מדד ההשפעה הסביבתית פורסם לראשונה בשנת 2013 על ידי המשרד להגנת הסביבה, ובו שקלול התנהלותן הסביבתית של חברות ציבוריות, הן בהתייחסות למפעלים בנפרד והן בהתייחסות לשיוכם לחברות על פי שיעורי הבעלות.
מרכיבי מדד ההשפעה הסביבתית הם:
החברות הכלולות במדד
מדד ההשפעה הסביבתית מדרג חברות תעשייתיות שמחויבות בדיווחים למשרד להגנת הסביבה מכוח חוק מרשם הפליטות לסביבה (מפל"ס), וכן חברות דלק, חברות ציבוריות שנסחרות בבורסה וחברות ממשלתיות.
במשרד להגנת הסביבה קיים גם דירוג של חברות פרטיות הנדרשות לדווח למפל"ס, אולם הן נהנות מחיסיון מידע בשל היותן פרטיות ודירוגן במדד ההשפעה הסביבתית לא מתפרסם לציבור הרחב. לכן כולל המדד המתפרסם לציבור למעלה מ-40 חברות ממשלתיות או ציבוריות, כ-100 מפעלים שבבעלותן וכ-800 תחנות דלק.
בין החברות הכלולות במדד ניתן למנות את כיל רותם (לשעבר רותם אמפרט נגב), בתי זיקוק לנפט במפרץ חיפה, בית הזיקוק פז אשדוד, מפעלי ים המלח ותחנת הכוח אורות רבין של חברת החשמל לישראל.
ביקורת נגד המדד
אחת ממטרות מדד ההשפעה הסביבתית, על פי המשרד להגנת הסביבה, היא לסייע למשקיעים בבחירת אפיק השקעה עם חשיפה נמוכה לסיכון סביבתי. זאת משום שסיכון סביבתי עלול להביא להפסדים משמעותיים עבור בעלי מניות ואג"ח של חברה המזהמת את הסביבה. עם זאת, המדד מתפרסם בדרך כלל באיחור רב ולפיכך לכאורה איננו רלוונטי למשקיעים. לדוגמה, המדד לשנת 2017 פורסם בחודש אוקטובר 2018, והמדד לשנת 2018, שאמור היה להתפרסם בספטמבר 2019 פורסם לבסוף רק ביולי 2020.
טענה אחרת שהושמעה נגד המדד היא מידת הרלוונטיות של מרכיב "רמת הציות להוראות סביבתיות", זאת לאור העובדה שרוב האירועים המשמעותיים שמשפיעים על דירוג החברות ידועים למשקיעים כבר בעת התרחשותם או סמוך מאוד לכך: דליפת השפכים החומציים בנחל אשלים, לדוגמה, צמצום השימוש בפחם על ידי חברת החשמל וכדומה.
עוד נטען כי רבות מן החברות ממשיכות להופיע במדד ההשפעה הסביבתית בדירוגים דומים שנה אחר שנה, מה שמעלה לכאורה שאלה האם קיימת די אכיפה של המשרד להגנת הסביבה כנגד מפעלים מזהמים וחברות הפוגעות בסביבה, והאם יש די הרתעה בנושא.
מדד ההשפעה הסביבתית של תחנות הדלק
בנוסף למדד ההשפעה הסביבתית של החברות הציבוריות מפרסם המשרד להגנת הסביבה מדד נוסף המתייחס באופן נפרד לתחנות דלק בישראל. מדד זה מאפשר השוואה בין ביצועיהן של חברות הדלק השונות באופן יחסי וללא קשר לגודלן האבסולוטי.
נוסחת חישוב מדד ההשפעה הסביבתית לתחנות דלק
חברות הדלק אינן מחויבות לדווח על פעילותן במסגרת חוק המפל"ס כמו חברות שנסחרות בבורסה. עם זאת עמדת המשרד להגנת הסביבה היא שפוטנציאל ההשפעה הסביבתית שלהן הוא רב, בעיקר בשל השיעור הרב של חומר אורגני נדיף שנפלט לאוויר מתחנות הדלק, ולפיכך יש להכלילן במדד.
קרבות מרץ בברלין
קרבות מרץ בברלין (בגרמנית: Berliner Märzkämpfe) היו סדרת קרבות שנערכו בברלין במרץ 1919, במהלך מרד הספרטקיסטים בין כוחות ממשלת רפובליקת ויימאר שנתמכו בידי מיליציות הפרייקור, לבין הכוחות הבדלניים שהשתייכו למפלגות השמאל הרדיקלי. הקרבות הסתיימו בדיכוי אכזרי של המרידה בידי כוחות הממשלה והפרייקור. הקרבות סימנו את סיומו של מרד הספרטקיסטים כמו גם את סיום המהפכה הגרמנית בכלל.
רקע
באמצע 1918 כבר היה ברור שמלחמת העולם הראשונה לא מתקדמת היטב מבחינת הקיסרות הגרמנית. ב-29 באוקטובר התמרדו מלחים מהצי הקיסרי הגרמני כנגד הדרישה לצאת למשימת התאבדות. בהדרגה התפשט המרד בכל רחבי גרמניה. ב-9 בנובמבר התפטר וילהלם השני, קיסר גרמניה ונמלט להולנד. פרידריך אברט ופיליפ שיידמן הכריזו על הקמתה של "רפובליקה גרמנית", והקימו ממשלה זמנית שנודעה בשם "מועצת צירי העם". במועצת צירי העם היו חברות שתי מפלגות: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (מפלגתו של אברט) והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית.
הפיצול העמוק בשמאל הגרמני אילץ את אברט להסתמך יותר ויותר על תמיכתן של מפלגות הימין. בשמאל גבר הזעם כנגד אברט, ונציגי מעמד הפועלים דרשו שתעשיות המפתח יעברו הלאמה ושהצבא יעבור דמוקרטיזציה. אברט הסכים סדרת דרישות מרכזיות שנודעו לימים בשם "נקודות המבורג", ורצה לבצע אותן לאחר הבחירות הקרבות. בבחירות שנערכו בינואר 1919, זכו הסוציאל-דמוקרטים ברוב גדול, אולם לא הצליחו להרכיב ממשלה לבדם ונאלצו להקים ממשלת מרכז יחד עם מפלגת המרכז הגרמנית והמפלגה הדמוקרטית הגרמנית. לציבור הגרמני היה ברור שעם בני בריתו החדשים, אברט לא יוכל לעמוד בנקודות המבורג. תוך זמן קצר פרצו בכל רחבי גרמניה מהומות והפגנות שנודעו לימים כ"מרד הספרטקיסטים".
השביתה הכללית בברלין
באספה הכללית של מועצת הפועלים של ברלין, שנערכה בין 26–28 בפברואר, גינו הנציגים את ממשלת אברט ודרשו לקדם את נקודות המבורג. עם זאת, האספה ביקשה מהפועלים לא להיגרר לקרבות רחוב עם כוחות הממשלה או מיליציות הימין. הנציגים הקיצוניים יותר באספה דרשו לערוך הצבעה מיידית על שביתה כללית. הנציגים המתונים יותר הצליחו לדחות את ההצבעה עד 3 במרץ. כשהגיע התאריך המיועד, טענו חלק מנציגי העובדים כי השביתה כבר החלה בכמה מפעלים. ידיעה זו שכנעה כמעט את כל חברי האספה להצביע גם כן בעד שביתה כללית. יעדי השביתה היו קידום של נקודות המבורג, הכרה ממשלתית רשמית במועצות הפועלים, פירוק הפרייקור וכינון יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות.
בעקבות הכרזת השביתה הכללית, הכריזה ממשלת פרוסיה כי ברלין נמצאת במצב מצור. שר ההגנה גוסטב נוסקה קיבל סמכויות נרחבות כדי לשבור את השביתה. הוא הוציא צו מיוחד האוסר על הפגנות והורה לסגור כמה עיתונים מהפכניים. תוך זמן קצר פרצו עימותים אלימים בין כוחות המשטרה לשובתים. ב-4 במרץ הגיעו דיווחים על חנויות שנבזזו בידי השובתים ועל נשק שנגנב מתחנות משטרה. מעשים אלו גונו בידי אספת הפועלים כ"פרובוקציות", אולם נוסקה השתמש בהם כתירוץ לבקש את עזרת הצבא והפרייקור.
תחילת הקרבות
ב-4 במרץ הכניס נוסקה לברלין שתי דיוויזיות של הצבא הסדיר, דיוויזיית הפרשים של המשמר ודיוויזיית ההגנה הגרמנית. ולדמאר פאבסט מונה למפקד כוחות הצבא בברלין ובסביבתה. במקביל, מפקד הפרייקור בברלין, ולטר פון ליטוויץ העמיד לרשות הממשלה שני גדודי פרייקור: פרייקורפס ליצו ופרייקורפס הילסן. וילהלם ריינהרד נכנס לעיר עם רגימנט המתנדבים ריינהרד. מרבית כוחות הפרייקור היו יוצאי צבא, ובחלק מהמקרים הם היו גדודים שעזבו את הצבא בשלמותם על נשקם וציודם. הם נכנסו לברלין מצוידים בטנקים, מטוסים, ארטילריה, מרגמות ומקלעים.
סיום הקרבות
ב-8 במרץ, בעוד הקרבות נמשכים באזור אלכסנדרפלאץ, הודיעה אספת הפועלים על סיום השביתה. אולם בשלב זה כבר היו שני הצדדים שקועים עמוק מדי בשפיכות דמים. ברלין שקעה בכאוס מוחלט. באותו יום הצליחו המורדים לכבוש את משרד הדואר ותחנת המשטרה ברחוב ליכטנברג מידי כוחות הפרייקור. שני שוטרים נהרגו במתקפה ו-20 נפלו בשבי. עוד באותו הלילה שוחררו כל בני הערובה, אולם ברחובות ברלין נפוצה שמועה שכולם הוצאו להורג. במקביל, העיתונים הנאמנים לממשלה הפיצו דיווחים שקריים על כך שטייסים הנאמנים למורדים מטילים פצצות על אזרחים מהאוויר.
על סמך הדיווחים המוטעים והשקריים, הורה נוסקה לכוחות הצבא להוציא להורג במקום כל אדם נושא נשק. החיילים פירשו את הפקודה באופן חופשי, ופרצו לבתים בחיפוש אחר כלי נשק. הפרייקור איבדו כל שליטה והחלו לירות ללא הבחנה על אזרחים ועל בתים. חיילי דיוויזיית הצי העממית הסכימו להניח את נשקם ולהחזיר את הכסף שקיבלו מהצבא. ב-11 במרץ נרצחו 30 מהם בידי חיילי הפרייקור לאחר שכבר נכנעו. נוסקה סירב להגיע למשא ומתן עם המורדים, ודרש "כניעה ללא תנאי או כלום". ב-12 במרץ נפל המתרס האחרון של המורדים. המצוד אחר אחרוני המורדים נמשך עוד יום אחד לפני שהקרבות הפסיקו בפועל. נוסקה הותיר את הפקודה להרוג את כל נושאי הנשק עד 16 במרץ לפני שהכריז סופית על סיום המרד.
אין מידע מדויק לגבי מספר ההרוגים. ההערכות נעות בין 1,200 ל-3,000 מורדים ואזרחים שנהרגו. כוחות הממשלה והפרייקור איבדו עשרות בודדות של אנשים. אלפי אנשים נעצרו ונדחסו בהמוניהם לתוך תאי הכלא. הם טופלו בתנאים תת-אנושיים, מה שגרם לעוד מקרי מוות רבים.
אחרית דבר
קרבות מרץ מסמנים את סיומה של המהפכה הגרמנית. השמאל הקיצוני הפסיק את ניסיונותיו להפוך את גרמניה לרפובליקה קומוניסטית, וממשלת אברט זכתה במרווח נשימה כדי להתקדם במשא ומתן עם מדינות ההסכמה לקראת חוזה ורסאי. עם זאת, אברט הבין שהוא חב את קיום שלטונו לפרייקור, ויאלץ להישען עליהם גם בעתיד. הוא הגיע להסכם על שילובו של הפרייקור בצבא. אברט לא היה מסוגל לעמוד בהתחייבות זו מכיוון שתנאי חוזה ורסאי דרשו שהצבא הגרמני החדש יהיה בגודל של 100,000 חיילים בלבד, בעוד שהפרייקור לבדו כלל 250,000 לוחמים. עד מהרה החלו מיליציות הימין בניסיונות מהפכניים משלהם, שהגיעו לשיאם בפוטש של קאפ.
פער הידע
אסכולת פער הידע היא אסכולה שהחלה להתפתח החל משנות ה-70, וניתן לשייכה למסורת ההשפעות החזקות של אמצעי התקשורת, וגם לתאוריות טכנולוגיות, בשל הדגש שהיא נותנת לפער הדיגיטלי. בבסיסה עומדת ההנחה ש"ידע הוא כוח". מי שיודע יותר יש לו יתרון על פני מי שיודע פחות, שכן ידע מעניק עוצמה, שליטה, מעמד, יוקרה חברתית, סטטוס וכו'. האסכולה נוסחה על רקע עידן המידע הגואה שבו מתרחשת מעין "התפוצצות מידע". אמצעי תקשורת ההמונים מזרימים כמויות עצומות של מידע, הרבה מעבר למה שאפשר לקלוט ולעכל. מצב זה יצר תחושה של זרימה חופשית ושוויונית של מידע, מצב האמור להטיב במיוחד עם מגזרים חברתיים נחותים, שסבלו עד אז מקושי להשיג מידע, ונוצרה ציפייה שתקשורת ההמונים תביא לצמצום פערי הידע בין השכבות השונות בחברה. האסכולה בדקה על ידי מחקרים אמפיריים שונים האם ציפייה זו התממשה, והמסקנה הייתה שתקשורת ההמונים לא רק שלא הביאה לצמצום פער הידע, אלא גרמה במקרים רבים להרחבתו.
רקע היסטורי
תאוריית פער הידע נוסחה באופן רשמי בשנות השבעים על ידי פיליפ ג. טיכנור, ג'ורג' א. דונואה וקלאריס נ. אוליאן, שלושה חוקרים מאוניברסיטת מינסוטה, אך רעיונותיה הופיעו בכתבי עת העוסקים במדיה עוד לפני כן. למשל, מחקר שנערך בשנות ה-20 על ידי גריי ומונרו, ומצא קשר בין רמת החינוך של האדם להעדפותיו תכנים "רציניים" על פני תכנים "לא רציניים" בעיתון. לאחר מכן, הייתה סברה שהמצאת הרדיו, שהאזנה לו לא דורשת כישורים מיוחדים או מאמץ קריאה, תסייע בהעלאת החשיפה לתכנים הרציניים בקרב האוכלוסייה הפחות משכילה.
פול לזרספלד, ראש המשרד למחקרי רדיו באוניברסיטת קולומביה ערך מחקר שמטרתו לבדוק את הזמן הכולל שאנשים מקדישים להאזנה לרדיו, ואת סוג התוכן שהם צורכים בהתאמה למעמדם החברתי. המחקר מצא שאנשים ממעמד חברתי נמוך נוטים להאזין לתוכניות הרדיו יותר, ובנוסף נוטים להאזין פחות לתוכן "רציני". כך הפריך המחקר את האמונה שרווחה באותו זמן שאימוץ הרדיו יסייע בנכונות האנשים מהמעמדות הנמוכים לאמץ תכנים ספציפיים ו"רציניים".
מחקר נוסף, שערכו סטאר והוגס (1950), ובדק את יעילות מסע ההסברה שניהל האו"ם במטרה לשפר את הידע של הציבור על הארגון ופעולותיו, מצא שהחשיפה למידע אכן קשורה לנתוני הרקע של הנמענים. נמצא שבעלי השכלה גבוהה, צעירים וגברים נחשפו למידע יותר ממבוגרים ובעלי השכלה נמוכה, שהתעלמו במופגן ממסע ההסברה.
עיקרי האסכולה
על פי תצפיות ומחקרים שערכו, מנסחי האסכולה טיכנור, דונואה ואוליאן הגדירו את פער הידע כך: "ככל שזרימת המידע מתקשורת ההמונים לתוך מבנה חברתי נתון מתעצמת, אותם חלקים באוכלוסייה המשתייכים למעמד החברתי-כלכלי הגבוה יותר ירכשו מידע זה בקצב מהיר יותר מבני המעמד הנמוך יותר. מכאן, שפערי הידע בין פלחי אוכלוסייה אלה נוטים לגדול ולא להצטמצם". בנוסף, טיכנור, דונואה ואוליאן מציעים מספר סיבות מדוע פער הידע מתקיים:
תנאים לצמצום פער הידע
ישנן מספר אופציות שהוצעו לצמצום פער הידע, היוצאות מתפיסות שונות של הגורם לפער.
אופציות התופסות את הפער כקשור לנמענים
אלו הגורסים כי פער הידע מקורו בנמענים, כלומר באנשים עצמם וברקעם, מציעים לפעול להעלאת רמת ההשכלה בקרב כלל האוכלוסייה על מנת לצמצם את הפער. ככל שרבים יותר רוכשים השכלה גבוהה ורמת ההשכלה עולה, כך עתיד הפער להצטמצם. לעיתים, גורם ההנעה (המוטיבציה) האישית לחיפוש מידע עשוי לטשטש את ההבדלים בין המעמדות. בני המעמד הנמוך בעלי ההנעה יכולים לצמצם את הפער ביניהם לבין המעמד הגבוה. למשל, במחקר שנערך בשנת 83 ובחן את השפעותיו של מסע הסברה על מחלות לב נמצא שלפני תחילת מסע ההסברה היה פער ידע בין בעלי השכלה גבוהה לבין חסרי השכלה גבוהה. בדיקה שנייה, שנערכה בסיום המסע, מצאה שבקרב אלו שסווגו כבעלי הנעה לחיפוש מידע על מחלות לב (למשל מבוגרים) צומצם הפער אל מול המעמד הגבוה.
אופציות התופסות את הפער כקשור למוענים
הגורסים כי פער הידע קשור למוענים ולמכלול החברתי סוברים שאפשר לצמצם את פער הידע במקרים ספציפיים. למשל, נושאים שכמות המידע עליהם היא מוגבלת מאפשרים לשכבות החלשות לצבור את המידע הרלוונטי ולמצותו עד תום, אמנם באיטיות יחסית למעמדות הגבוהים, וכך להגיע לרמת שוויוניות בידע עם השכבות החזקות. בנוסף, נושאים שנתפסים כבעלי חשיבות גבוהה באקלים החברתי, כגון משבר פוליטי חריף או קונפליקט מדיני עשויים להעלות את רמת ההתעניינות הכללית ולהביא לצמצום פער הידע. ערוצי התקשורת הבין אישיים - שיחות ודיונים, מתרבים במקרים כאלו, חוצים מחיצות מעמדיות, מפילים חומות של אדישות מסורתית ומקלים על השכבות הנחותות לקלוט מידע.
יוזמות
אפשר להקטין את פערי הידע באמצעות יוזמות שונות, הן של המוענים והן של הנמענים. בין היוזמות שננקטו והייתה להן הצלחה ניתן למנות מועדוני צפייה, שבמסגרתם מלבנים נושאים ושאלות שהתעוררו במהלך הצפייה, ומנחילים כישורים בסיסיים להבנת הנצפה. מועדוני צפייה נוסו בישראל והתגלו כאמצעי העשרה יעיל בקרב עולים חדשים וקשישים. יוזמות נוספות שזכו להצלחה הן תוכניות באמצעי התקשורת שנועדו להעשרה, כמו תוכנית ששודרה בטלוויזיה החינוכית על מושגי יסוד בכלכלה, או תוכנית הילדים רחוב סומסום.
ביקורת ודרכים למחקר עתידי
על אף העובדה שרוב המחקרים תומכים בסברה שככל שעולה רמת ההשכלה, כך גדל הידע בנושאים שונים, אסכולת פער הידע טוענת שיש למדוד את רמת הפרסום שהנושא מקבל במדיה. עם זאת, כמה מחקרים שנערכו בהשפעת האסכולה מתייחסים לרמת הפרסום כדבר משתנה. ניתוח מגמות על פי זמן מצביע על הבדלי ידע שיכולים להשתנות במשך הזמן, ולכן מחקרים קצרי טווח עלולים לייצר תמונת מצב לא נכונה של פער הידע. מחקרים חדשים באסכולת פער הידע מנסים להבין את תפקיד במשפחה בדפוסי החיברות הקשורים ללמידה. בנוסף, מכיוון שהחלטות של מדיניות היו בעלות תפקיד מרכזי בהגדלת אי השוויון, על חוקרים בנושא אסכולת פער הידע להגדיל את השיח עם קובעי המדיניות.
רגימנט המתנדבים ריינהרד
רגימנט המתנדבים ריינהרד (בגרמנית: Freiwilligen-Regiment Reinhard) או פרייקורפס ריינהרד (Freikorps Reinhard) היה כינויה של יחידה חצי-צבאית שהורכבה מיוצאי צבא הקיסרות הגרמנית ופעלה ברפובליקת ויימאר. הרגימנט הצטרף לפרייקור ולקח חלק בדיכוי מרד הספרטקיסטים. הרגימנט סופח במלואו לרייכסווהר והוגדל בהדרגה עד שהפך לבריגדה שנשאה את השם "הבריגדה ה-15".
הרגימנט נקרא על שם מפקדו וילהלם ריינהרד - לימים אובר-גרופנפיהרר אס אס.
היסטוריה
הקמת הרגימנט החלה ב-24 בדצמבר 1918 מיד לאחר קרבות חג המולד בברלין. הקרבות הבהירו כי הצבא הגרמני הסדיר אינו מסוגל להתמודד בצורה יעילה כנגד מרידות של השמאל הקיצוני. כבסיס ראשוני להקמת הרגימנט, השתמש ריינהרד בגדוד בן 300 איש מהמשמר הקיסרי. על פי עדותו של ריינהרד עצמו, הרגימנט נתמך כלכלית ופוליטית על ידי "מועצת אזרחי ברלין הגדולה", אגודה של תעשיינים, בנקאים ועובדי מדינה ברלין שהוקמה ב-18 בנובמבר 1918. ריינהרד ואנשיו התמקמו ברובע מואבית בברלין, ובהדרגה הלך הרגימנט וגדל. תוך כמה ימים הוא כלל 2,500 איש. חיילי הרגימנט התחלקו לגדודים ולפלוגות, וריינהרד מינה קציני משנה שהיו כפופים לו. חיילי הרגימנט לבשו מדי צבא עם סרטי זרוע לבנים, שהוחלפו בהמשך בלוחות שרוול ממתכת עם האות "R" והשנה "1919".
היוזמה של ריינהרד זכתה לתמיכה פומבית מצד שר ההגנה גוסטב נוסקה, שאפילו שקל למנות את ריינהרד למפקד חיל המצב של ברלין במקום אוטו ולס שחינו סר לאחר קרבות חג המולד. ב-3 בינואר 1919 הורה נוסקה שרגימנט ריינהרד יהיה כפוף לדיוויזיית הפרשים של המשמר שוצן, שמרבית יחידותיה כבר הפכו ליחידות פרייקור. כמו כן, חייליו של ריינהרד קיבלו את המשימה לאבטח את לשכת קנצלר הרייך.
בתחילת מרד הספרטקיסטים רגימנט ריינהרד הצליח למנוע מהמפגינים לתפוס את משרדי הממשלה ואנשיו פתחו באש חיה כנגד המפגינים. בתחילת חודש פברואר הפך רגימנט ריינהרד ל"בריגדת ריינהרד", וצורף באופן רשמי לצבא גרמניה תחת השם "בריגדת המשמר ה-2". במהלך קרבות מרץ בברלין, השתתפו אנשיו של ריינהרד בדיכוי האכזרי של המרד. הם זכורים בעיקר בשל הטבח שערכו ב-30 חיילי דיוויזיית הצי העממית שהניחו את נשקם. על הרצח פיקח לויטננט אוטו מרלו שנשפט לימים על פשעי מלחמה. אנשיו של ריינהרד ניהלו גם את כלא מואבית שבו כלאו 4,500 אסירים בתנאים קשים.
ב-1 באפריל הפכה הבריגדה של ריינהרד ל"בריגדה ה-15". ריינהרד עצמו הלך ונעשה בלתי נסבל יותר ויותר מבחינת מנהיגי המדינה והצבא, אולם הוא היה חסין לחלוטין תודות לתמיכתו של נוסקה. בחודש אוקטובר נשא פיליפ שיידמן נאום שערורייתי שבו הוקיע את ריינהרד וקבע שהמשך התלות בו היא "בלתי נסבלת". נוסקה נזף בשיידמן יחד עם פרידריך אברט, אולם הלחצים מצד בכירי הצבא הלכו וגברו, ובדצמבר לא נותרה לנוסקה ברירה אלא לפטר את ריינהרד.
דין הנדרסון
תחילת הקריירה
הנדרסון נולד בעיירה וויטהבן שבמחוז קאמבריה שבצפון מערב אנגליה. הוא התחיל לשחק במחלקת הנוער של קרלסייל יונייטד בגיל 8. בגיל 14 הנדרסון התקבל לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד, הנדרסון היה השוער הפותח בקבוצות הגילאים השונות באקדמיה של יונייטד. באוגוסט 2015 הוא חתם על חוזה מקצועי ראשון במנצ'סטר יונייטד.
בינואר 2016 הנדרסון הושאל לסטוקפורט קאונטי מהליגה המחוזית הצפונית, הליגה השישית באנגליה. הנדרסון ערך תשע הופעות במדי הקבוצה.
ב־31 באוגוסט 2016 הנדרסון הושאל לגרימסבי טאון מהליגה הרביעית באנגליה, הנדרסון התחיל את העונה כשוער המחליף בקבוצה אך בדצמבר 2016 קיבל את אפודת השוער הראשון. בשבעת משחקיו בקבוצה הנדרסון שמר על שער נקי בארבעה משחקים. במרץ 2017 מנצ'סטר יונייטד החזירה את הנדרסון מההשאלה, בשל פציעתו של ג'ואל פריירה השוער השלישי של הקבוצה, והנדרסון שימש כשוער הגיבוי של מנצ'סטר יונייטד עד תום העונה.
השאלה לשרוסברי טאון
לקראת עונת 2017/2018 הנדרסון הושאל לשרוסברי טאון מהליגה השלישית באנגליה, מיד עם החתמתו הנדרסון החל לשחק כשוער המוביל של הקבוצה. באותה עונה הנדרסון הצטיין כאשר שרוסברי טאון סיימה במקום השלישי בליגה והשיגה כרטיס לפלייאוף העלייה לצ'מפיונשיפ. הנדרסון שמר על שער נקי בשני משחקי חצי גמר הפלייאוף בהם שרוסברי ניצחה פעמיים בתוצאה 0–1 את צ'רלטון אתלטיק. במשחק הגמר שנערך בוומבלי שרוסברי טאון פגשה את רותרהאם יונייטד, הנדרסון הציל בעיטת עונשין במחצית הראשונה אך שרוסברי טאון הפסידה 1–2 ופספסה את ההזדמנות לעלות לליגת המשנה. הנדרסון ששמר על 14 רשתות נקיות באותה עונה זכה במקום בנבחרת העונה של הליגה השלישית.
השאלה לשפילד יונייטד
ביוני 2018 הנדרסון חתם על חוזה חדש במנצ'סטר יונייטד עד קיץ 2020 ומיד אחרי החתימה הושאל לשפילד יונייטד מהצ'מפיונשיפ. הנדרסון השתלב במהרה בשפילד יונייטד והיה אחד הגורמים החשובים בעונה המצוינת של הקבוצה שסיימה במקום השני בליגה והשיגה את העלייה לפרמייר ליג. הנדרסון ששיחק בכל משחק ליגה באותה עונה, זכה בכפפת הזהב על כך ששמר על 20 רשתות נקיות. בנוסף באותה עונה הוא זכה כשחקן העונה של שפילד יונייטד על ידי אוהדי הקבוצה ובתואר שחקן העונה הצעיר של הקבוצה.
ביולי 2019 הנדרסון חתם פעם נוספת על חוזה חדש במנצ'סטר יונייטד, עד קיץ 2022. הנדרסון הושאל פעם נוספת לשפילד יונייטד לאחר עלייתה לפרמייר ליג. הנדרסון הצטיין גם בעונת 2019/2020, שבה אף על פי שרבים ראו בשפילד יונייטד קבוצה שתיאבק כנגד הירידה לצ'מפיונשיפ, הקבוצה עברה עונה מצוינת וסיימה במקום התשיעי בפרמייר ליג. הנדרסון זכה לשבחים רבים באותה עונה, כאשר הפגין יכולת מרשימה כששפילד יונייטד הייתה בעלת אחת ההגנות היציבות בליגה. היכולת המשובחת של הנדרסון גרמה לרבים לראות אותו כשוער העתיד של הכדורגל האנגלי ושל מנצ'סטר יונייטד.
חזרה למנצ'סטר יונייטד
על אף רצונו של מאמן שפילד יונייטד כריס וילדר להחתים את הנדרסון לעונת השאלה נוספת במועדון, ב־26 באוגוסט 2020 הנדרסון חתם על חוזה ארוך טווח במנצ'סטר יונייטד עד יוני 2025, במסגרת החוזה החדש, הוא יהפוך לאחד השוערים המשתכרים בעולם.
השאלה לנוטיגהאם
ב-2 ביולי 2022 הושאל הנדרסון לעולה החדשה נוטינגהאם פורסט לעונה אחת.
קריירת נבחרות
הנדרסון ייצג את קבוצות הגילאים השונות של נבחרת אנגליה. הנדרסון היה בסגל נבחרת אנגליה לאליפות העולם עד גיל 20 בשנת 2017. באותו טורניר שבמסגרתו אנגליה זכתה בגביע, הנדרסון ערך הופעה אחת. הנדרסון היה השוער הפותח בהופעתה של נבחרת אנגליה עד גיל 21 ביורו לנבחרות צעירות ב-2019.
ב-8 באוקטובר 2019 הנדרסון זומן בפעם הראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-12 בנובמבר 2020 בניצחון 0–3 על אירלנד במסגרת משחק ידידות.
מיר (ערוץ)
מיר (Мир) היא ערוץ שידור בינלאומי המשדר ברוסית. הערוץ נוצר בשנת 1992 על פי הסכם ראשי המדינות של חבר המדינות במטרה להבליט את שיתוף הפעולה הפוליטי, הכלכלי וההומניטרי, ליצור מרחב מידע משותף ולאפשר חילופי מידע בינלאומיים. חברת השידור היא ארגון בינלאומי שמטהו במוסקבה ולו סניפים לאומיים ומשרדי נציגות בתשע מדינות.
הערוץ כולל את ערוצי הבת מיר 24, מיר פרימיום, פורטל המשחקים מיר גיימס, תחנת הרדיו מיר ופורטל המידע MIR24. שידור הטלוויזיה מתבצע בארבעה אזורי זמן בשטחן של 23 מדינות.
מוטו הערוץ: "ערוץ הבירות הרבות" (2017–2018).
בית הכנסת בעלי המלאכה
בית הכנסת של בעלי המלאכה (ברוסית: Синагога ремесленников) היה בית כנסת בעיר רוסטוב על הדון שבדרום רוסיה. נבנה בשנת 1901, נשרף בשנת 1942.
היסטוריה
ב-1891 נוסדה ברוסטוב על הדון אגודת תפילה יהודית לבעלי מלאכה. לניהול צורכי דת שכרה החברה בשנים 1894–1901 מקום לבית תפילה, שהיה שייך ליורשי י. בשמקובה והיה בית חד-קומתי על בסמטת קאזאנסקי 24 (כיום דרך גזטני 28) בפינת רחוב סטארופוצ'טובה, 121 (כיום: רחוב סטניסלבסקי הקדוש 73).
המבנה ניזוק במהלך מלחמת האזרחים, אך אף על פי שפגז פגע בו, המבנה שרד. בשנת 1936 בית תפילה זה היה היחיד שפעל ברוסטוב על הדון ונקרא בית כנסת. ביולי 1942 נשרף המבנה והותיר רק חלקים מהקיר המזרחי. בתום מלחמת העולם השנייה, הבניין לא שופץ. כיום נמצאת במקומו חנות מכולת בשם דובריניה.
מהבניין נשמר תצלום מלפני פרוץ מהפכת אוקטובר.
רבנים
בשנות העשרים היה יהושע-אשל אברהם חיימוביץ' זמסקי רבה של בית האומנות של העדה החסידית. בתקופות שונות היו יושבי ראש הקהילה היהודית י. מ. ללצ'וק, אוגולניקוב ואחרים.
הרחבת חוג
באלגברה, הרחבת חוג של חוג R על ידי חבורה חילופית I היא זוג ( E, \phi ) המורכב מחוג E והומומורפיזם חוגי \phi שמתאים לרצף המדויק הקצר של חבורות חילופיות:
יש לזכור כי I הוא אז אידיאל דו צדדי של E. בהינתן חוג חילופי A, הרחבת-A  מוגדרת באותו אופן על ידי החלפת "חוג" עם " אלגברה על A" ו "חבורה חילופית" עם "מודול - A ".
נאמר כי הרחבה היא טריוויאלית אם \phi מתפצל; כְּלוֹמַר, \phi נותן קטע שהוא הומומורפיזם.
מורפיזם בין הרחבות R על ידי I, על, לדוגמה, A, הוא הומומורפיזם אלגברה E → E ' המשרה את הזהויות ב- I ו- R. לפי למת החמישה, מורפיזם כזה הוא בהכרח איזומורפיזם, ולכן שתי הרחבות שוות ערך אם יש מורפיזם ביניהן.
דוגמה 1
בוא ניקח את החוג \mathbb Z של מספרים שלמים ובוא ניקח את הקבוצה החילופית \mathbb Z_2 (תחת חיבור) של מספרים בינאריים. ניקח E =, אנו יכולים להגדיר כפל על E באמצעות (כאשר  הוא הומומורפיזם הממפה מספרים זוגיים ל-0 ומספרים אי-זוגיים ל-1). זה נותן את הרצף המדויק הקצר
איפה p הוא ההומומורפיזם.
דוגמה 2
כך את R להיות חוג חילופי ו- M להיות מודול-R. תן E = R ⊕ M להיות הסכום הישיר של חבורות חילופיות. הגדר את הכפל ב- E על ידי
אפשר לזהות את ( a, x ) עם a + εx כאשר ε בריבוע הוא אפס וכשמפשטים את ( a + εx ) ( b + εy ) מניבה את הנוסחה שלעיל; בפרט אנו רואים כי E הוא חוג. לאחר מכן יש לנו את הרצף המדויק הקצר
כאשר p ההקרנה. לפיכך, E הוא הרחבה של R על ידי M. תכונה מעניינת אחת של בנייה זו היא שהמודול M הופך לאידיאל של חוג חדש כלשהו. ב"local rings" שלו, נגאטה מכנה תהליך זה כעקרון האידיאליזציה.
מרטין אונריין
מרטין פרידריך קרל אונריין (בגרמנית: Martin Friedrich Karl Unrein; 1 בינואר 1901 – 22 בינואר 1972) היה גנרל לוטננט בוורמאכט אשר פיקד על יחידות שריון במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
אונריין נולד ב-1 בינואר 1901 בעיר ויימאר שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-18 במרץ 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התגייס אונריין כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא הוצב ברגימנט החי"ר ה-71 (תורינגיה ה-3), ולחם בקרבות האחרונים של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בספטמבר 1918 הוא נפצע ונפל בשבי. הוא שוחרר רק בפברואר 1920. על חלקו במלחמה הוענק לו צלב הברזל מחלקה שנייה. ב-1 באפריל 1920 התגייס לרייכסווהר, וב-1 ביולי 1922 קודם לדרגת לויטננט. בין 1923–1926 הוא הועסק בתפקידי מטה שונים, וב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-1 באוקטובר 1929 הפך להיות שליש גדודי, ב-17 בספטמבר 1931 נשא לאשה את מריה-אליזבת פון ולנברג, וב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת ריטמייסר. עם הפיכתו של הרייכסווהר לוורמאכט ב-1 באוגוסט 1935 מונה למפקד אסקדרון, וב-6 באוקטובר 1936 הפך למדריך טקטיקות באקדמיה הצבאית בדרזדן. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת מיור, והוצב במטכ"ל של הקורפוס ה-11.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, היה אונריין קצין מטה בקורפוס ה-11, ולחם יחד עמו במסגרת המערכה בפולין. ב-15 בינואר 1940 מונה למפקד גדוד סיור, וב-15 בספטמבר הועבר לפיקוד העליון בברלין. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-15 בספטמבר 1941 מונה למפקד גדוד החי"ר הממונע ה-6. הגדוד שלו השתתף בקרב על מוסקבה כחלק מדיוויזיית הפאנצר השישית, אולם באחד המקרים הוא הורה להסיג את הגדוד במהלך הקרב כדי להציל אותו מהשמדה. הוא נשפט על כך בפני בית דין צבאי, אולם זוכה וב-28 בפברואר 1942 אף הוענק לו הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על רגימנט הרובאים ה-4, אשר במאי של אותה שנה הפך להיות רגימנט פאנצרגרנדיר. ב-1 ביולי 1942 הוא קודם לדרגת אוברסט. באמצע יולי 1943 הוא מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר השישית, ובקרבות חרקוב באוגוסט של אותה שנה, הצליחו יחידות הפאנצרגרנדיר שתחת פיקודו למנוע פריצת דרך של הצבא האדום, ועל כך קיבל ב-10 בספטמבר של אותה שנה את צלב האבירים של צלב הברזל.
אחריתו
הוא שוחרר מהשבי בשנת 1947, ועד 1960 פיקד על יחידות שבויים גרמנים שפעלו בשירות הצבא האמריקני וביצעו עבורו משימות עבודה שונות. בין האזורים שהיו תחת פיקודו נמנה מחנה הריכוז דכאו. ב-1960 הוא פרש לביתו, ונפטר במינכן ב-22 בינואר 1972 והוא בן 71.
זיא גקאלפ
זיא גקאלפ (בטורקית: Ziya Gökalp; 23 במרץ 1876 – 25 באוקטובר 1924) היה סופר והוגה דעות עות'מאני ממוצא כורדי, אחד האינטלקטואלים המרכזיים בחבל אנטוליה. הוא נחשב הן בתקופתו והן בתקופת הרפובליקה הטורקית לאחד האידאולוגים של התנועה הלאומית הטורקית, וזאת על רקע התמורות המדיניות והצבאיות שהתחוללו באימפריה העות'מאנית באותה תקופה.
הוא נמנה עם שורה של הוגים עות'מאנים (עבדוללה ג'וודת, יוסוף אקצ'ורה ונמיק כמאל) אשר הניחו את היסודות הרעיוניים לתנועה הלאומית הטורקית. הגותו שנויה במחלוקת היסטוריוגרפית חריפה בין חילוניים לשמרניים בטורקיה, המבקשים לנכס לעצמם את הגותו האינטלקטואלית.
רקע היסטורי
לפי ספרו של איש מדעי המדינה וחוקר הלאומיות בנדיקט אנדרסון, הלאומיות צמחה באירופה של שלהי המאה ה-18 על רקע משבר האמונה שחוותה אירופה מאז תום ימי הביניים, אשר הוביל לתהליך הדרגתי וממושך של חילון. רעיון מדינת הלאום נתפס כתחליף לדת, מעין 'דת' חדשה, חילונית. התיזה של אנדרסון תקפה בעיקר למדינות מערב אירופה ומרכזה. באזורים אחרים, ובייחוד הבלקן והמזרח התיכון, התיזה של אנדרסון איבדה מתקפותה. כאשר חדרו רעיונות ההשכלה, הנאורות והחילוניות למזרח התיכון ולבלקן באמצעות הדפוס ההולך ומתפתח, היה לאסלאם מקום מרכזי בחיי היום יום של האוכלוסיות המקומיות, בתחומי המשפט, החינוך והמוסר. גם בקרב האליטות הערביות, הפרסיות, והטורקיות, תופעות של כפירה בדת, אשר היו נפוצות בצרפת של המאה ה-19, היו זניחות. רוב האינטלקטואלים דוברי הפרסית, הערבית והטורקית היו חדורי גאווה בדת האסלאם. רובם סברו כי נחיתותו של העולם המוסלמי אל מול המערב הנוצרי נעוצה בשיטת ממשל גרועה ובגורמים אחרים כמו שבטיות, ופטריארכליות. גם החילונים שבהם לא בעטו במסורת אבותיהם, כפי שעשו מקביליהם בצרפת ובבריטניה. הלכי רוח דומים רווחו גם ביישובי היהודי של שלהי המאה ה-19 וראשית המאה העשרים. רוב בני היישוב, האליטות וההמונים, החילונים והדתיים, היו גאים במסורת היהודית ושאפו לשמר אותה, תוך אימוץ סלקטיבי של המודרניות והחילוניות. גם בימינו, במאה העשרים ואחת, הדת נוכחת במזרח התיכון, הן במובן הסימבולי והן בהיבט החברתי-תרבותי. מכיוון שלהלכי הרוח, לאמונות דתיות ולסמלים דתיים הייתה חשיבות באופן בו עוצבה והונחלה הלאומיות, יש לקחת זאת בחשבון כאשר דנים בקשר שבין אינטלקטואלים לבין צמיחת הלאומיות. האינטלקטואלים העות'מאנים, כמו עמיתיהם במערב אירופה, היו מעין 'מתווכים' שהפיצו את רעיונות המודרנה לציבור הרחב. היה להם תפקיד מכונן בעיצוב פני החברה העות'מאנית ובעיצוב מדינות הלאום אשר יוקמו מאוחר יותר על חורבותיה.
גקאלפ והכשרתו האינטלקטואלית
זיא גקאלפ נולד ב-1876 במחוז דיארבקיר שבמזרח אנטוליה להורים ממוצא גאורגי וכורדי. עם הגעתו לאיסטנבול ב-1896, עיר קוסמופוליטית באותה תקופה, נחשף לרעיונות אירופיים מודרניים. הוא התעניין בעיקר בספרות, בפוליטיקה, ובמדעים. כמו כן גילה עניין רב בסוציולוגיה של אמיל דורקהיים, והשפעתה ניכרת בכתביו. כמו כן הושפע גקאלפ מהפוזיטיביזם של האינטלקטואלים האירופים ומהאסכולה הרומנטית שהתפתחה במרכז אירופה. בדורו ניהלה האימפריה מאבק מול המורדים בבלקן, אשר חתרו להתנתק מן האימפריה ולהקים מדינות לאום עצמאיות. הסכמי הקפיטולציות עליהן חתמה האימפריה עם המעצמות, כללו תנאים משפילים והציפו את ערי האימפריה בסחורות זרות. במרחב ובתקופה שבהם פעל גקאלפ התקיים מאבק בין שלוש תפיסות אידאולוגיות שונות ואף מנוגדות: עות'מאניזם, פאן-אסלאמיזם ופאן-טורקיות. תפיסות אלו באו לתת אלטרנטיבה לסולידריות המסורתית ל'אומה' המוסלמית ולסולטאן וללכד את נתיני האימפריה תחת יסוד משותף.
כמו אינטלקטואלים רבים באותה תקופה באימפריה העות'מאנית, בבריטניה, ובצרפת, ניסה גקאלפ לתת מענה לאתגרים הפוליטיים, התרבותיים והלאומיים אשר עמדו בפני המדינה. באימפריה העות'מאנית, בה חיו זה לצד זה קבוצות אתניות, לשוניות ודתיות ושונות התמודדו האינטלקטואלים עם אתגרים עצומים. אלו היו המרכזיים שבהם: כיצד למנוע את התפרקותה של האימפריה למדינות לאום שונות? כיצד למנוע את התנתקות חבל הבלקן מהשער העליון? האם ניתן לשמור על איזון בין רעיון הקהילה האסלאמית לבין רעיונות מודרניים של שוויון וחירות? לגקאלפ לא הייתה תשובה עקבית לבעיות אלה. הגותו השתנתה בהתאם לנסיבות המשתנות.
רעיונותיו של גקאלפ
לאורך כתביו של גקאלפ, אשר נפרסו על פני תקופה של כעשרים וחמש שנה, שזורים שלושה רעיונות תרבותיים שונים המשלימים זה את זה: ציויליזציה מערבית (Medeniyet), ההשתייכות לאומת האסלאם (Ummet), והחיבור לתרבות הטורקית.
ציוויליזציה
גקאלפ, אשר שלט היטב בשפה הצרפתית, סבר כי הקשר של העות'מאנים הטורקים לתרבות האירופית הוא אך קשר טבעי. הוא הפריד בין התרבות (Edebiyet) לדת (Diniyet) וטען כי ההשתייכות למרחב האירופי אינה תלויה באמונות הדתיות. שלטון האימפריות המוסלמיות השונות, לטענתו, הוביל להתגבשות התפיסה השגויה בקרב הטורקים לפיה הם חלק מן העמים המזרח תיכוניים. לטענת גקאלפ יש להיות חלק מן הציויליזציה האירופית על מנת להתגבר על הנחיתות התרבותית והכלכלית של הטורקים אל מול האירופים. ייתכן גם כי הנתק התרבותי והלשוני אשר נוצר בין דוברי הטורקית לבין העמים הערביים, פרי ההתפתחויות החשובות בתחום הפילולוגיה, האתנולוגיה והארכאולוגיה, השפיע על גיבוש העמדה של גקאלפ ביחס לאירופה.
אנגרי בירדס סטלה
אנגרי בירדס סטלה (באנגלית: Angry Birds Stella) הוא משחק וידאו פאזל והספין-אוף השני מסדרת אנגרי בירדס, שפותח על ידי Rovio Entertainment. המשחק שווק לנשים באמצעות דמויות בעלות רוח של גבורה וידידות נשית, אך נועד לפנות לכל המינים. המשחק הוכרז ב-13 בפברואר 2014, רוביו הצהיר כי המשחק ילווה בקו צעצועים עם טלפודים, ובסדרת טלוויזיה. המשחק יצא ב-4 בספטמבר 2014.
משחק זה מבוסס על דמות של Angry Birds שהוצגה לראשונה ברמת Angry Birds Seasons "Back to School", אשר שוחררה באוגוסט 2012. זה מתחיל עם סטלה עוזבת את שאר Angry Birds נוהרת ויוצאת לדרך לזהב האי לבקר בארבעה חברים אחרים לחופשה. עם זאת גייל וצבא חזירים גונבים את אלבום התמונות של סטלה, מה שמביא את סטלה וחבריה לצאת למסע כדי להשיג אותו.
זיא גקאלפ
אסלאם ומודרניות
כמו האינטלקטואלים המוסלמים בני זמנו, הבולטים שבהם ג'מאל א-דין אל-אפע'אני ומוחמד עבדו, טען גקאלפ כי יש לערוך רפורמה (Tecdid) באסלאם ולסלק את האלמנטים הזרים אשר חדרו לאסלאם. מנהגים כמו פוליגמיה ונקמת דם היו מנהגים ערביים ביסודם אשר חדרו לאוכלוסיות הטורקיות במהלך התאסלמותם. העולמא הקנאים והנוקשים סילפו את דת האסלאם ועצרו את התקדמות המדע והכלכלה, בטענה כי כל חידוש (בידעה) אסור על פי השריעה. גקאלפ קרא להפרדה בין דת למדינה, מהלך אשר ישיב את האסלאם לימי הזוהר של האומיים והעבאסים. כמו רבים מבני האליטה העות'מאנית-אנטולית, האמין גקאלפ כי האסלאם האנטולי מתקדם ונאור יותר מן האסלאם הערבי הקנאי והמאובן. הטורקים הפיצו חיים בציוויליזציה המוסלמית אשר נחלשה במאות ה-11–12, והפכו לכוח הדומיננטי באסלאם לאחר הדעיכה התרבותית של העמים הערביים. זאת ועוד, גקאלפ ואינטלקטואלים אחרים כמו יוסוף אקצ'ורה (Akçura) ופואט קפרולו (Köprülü), עשו טורקיפיקציה של האסלאם. גיבורים מוסלמים חשובים כגון אבו מוסלם, צלאח א-דין ומדענים כדוגמת אבן סינא הוצגו כטורקים אתניים. כך ניתן משקל רב יותר לטענה לפיה הטורקים 'הצילו' את עולם האסלאם מהשתלטות האירופים הנוצרים. גקאלפ והאינטלקטואלים העות'מאנים בני זמנו הכעיסו מאוד את העולמא אשר התנגדו להלאמה או אתניזציה של האסלאם. רבים מהם נשענו על המסורת האסלאמית שלטענתם פסלה עליונות של קבוצה אתנית או לשונית על קבוצה אחרת. כמו כן התנגדו העולמא לשאיפתו של גקאלפ, הניכרת בכתביו המאוחרים, לביטול החליפות ולכינון חוק אזרחי חילוני ושוויוני.
טורקיות
רעיון הטורקיות מקבל צביון אתני-תרבותי בכתביו של גקאלפ. אין קריאה בכתביו להקמת מדינת לאום טורקית הדומה באופייה לרפובליקה הטורקית בת ימינו. גקאלפ עוסק בעם הטורקי (halk) השורשי אשר מקיים מנהגים טורקיים עתיקים מימי האואוז של מרכז אסיה, ביניהם פולחן קדושים וחברות במסדרים הצופיים. גקאלפ נהג להפריד בין האיכרים האנטולים אשר השתייכו לטאריקות הצופיות, לבין העולמא הנוקשים והשלטון המסואב.
אנגרי בירדס סטלה
משחק
כמו במשחק המקורי של הסדרה, שחקנים משתמשים בקלע כדי לירות מבחר של ציפורים למבנים סמוכים, מתוך כוונה להקפיץ את כל החזירים הירוקים שיכולים להיות בקרבת, בתוך או על המבנים. על השחקנים לעשות שימוש ביכולות הייחודיות של כל ציפור, להפעילם במקומות ובזמנים אסטרטגיים בזמן הטיסה כדי לסייע בהבסת החזירים או בהשמדת מכשולים.
זיא גקאלפ
יחסו למיעוטים
ניתן להבחין בכתביו של גקאלפ בשינוי היחס כלפי יוונים, ארמנים, ומיעוטים אחרים, בהתאם לנסיבות הפוליטיות המשתנות. אם עד תחילת המאה עוד האמין גקאלפ באמת ובתמים ברעיון העות'מאניזם, כאמצעי להבטחת נאמנות המיעוטים, הרי שבחלוף השנים הוא שינה את עמדותיו. התבוסות אשר נחלה האימפריה במלחמות הבלקן, מ-1876 ועד 1912, בסופן איבדה את הבלקן הביאו להתנפצות חלום המולדת העות'מאנית המשותפת לבני הדתות השונות.
ברמה הפוליטית היה גקאלפ ממתנגדי הסולטאן עבדול חמיד השני. הוא היה אחד מתומכיה הבולטים של תנועת 'הטורקים הצעירים'. עמדותיו, אשר שילבו בין דת, זהות אתנית אירופיות ומודרניות, עלו בקנה אחת עם השקפות מרבית חברי הארגון. במהלך שלטונם, פגעו ראשי הטורקים הצעירים בכמה מסמכויותיו של הסולטאן ועשו באסלאם כגורם המאחד את העות'מאנים המוסלמים כנגד האויבים מבית-הארמנים והיוונים, והאויבים מבחוץ - רוסיה ומעצמות אירופה. לגקאלפ עצמו לא הייתה מעורבות ישירה ברצח העם הארמני. במחקרים קונטמפורניים נטען, כי ראשי ה- CUP' שתכננו את רצח העם הושפעו רעיונית מכתביו האחרונים של גקאלפ. הקשר הגורדי בין דת וגזע לבין הלאום וכן חובת הציות והנאמנות בכל מחיר למולדת, טוענים אותם היסטוריונים, ראשיתה בכתביו של גקאלפ וההוגים בני הזמנו. אחרים נקטו גישה זהירה יותר וטענו כי גקאלפ לא היה הוגה לאומי במובן הקלאסי מאחר שסבר כי לאומיות ופטריוטיות עות'מאנית נרכשת באמצעות התרבות והשפה. ככל הנראה העמדה השנייה קרובה יותר לאמת ההיסטורית. קשה לראות באמירות המייחלות לחיסול האויב, הנשמעות שוב ושוב על ידי מנהיגים במדינות שונות, עדות לתמיכה ברצח עם שיטתי ומתוכנן.
מורשתו האינטלקטואלית
כמעט כל המפלגות הפוליטיות וחלק ניכר מהאינטלקטואלים בטורקיה הרפובליקנית אימצו יסודות שונים בכתביו של גקאלפ והעריצו את דמותו. לאחר מותו ב-1923, היו אלה הרפובליקנים בראשות מוסטפא כמאל אשר ניכסו את רעיונותיו הפוליטיים והתרבותיים. במסגרת הפרויקט הלאומי הכמאליסט, אומצו ההיבטים הלאומיים והאירופים בכתביו. ולעומת זאת, התפיסות העות'מאניות והאסלאמיות, אשר היו חלק חשוב מכתביו, נדחקו הצידה. לפי התפיסה הכמאליסטית הייתה טורקיה חלק אינטגרלי מאירופה. תחת האימפריה העות'מאנית, הפכו הטורקים בעל כורחם לחלק מהעמים 'המזרחים'. אתאטורק ותומכיו סברו כי יש להעביר את העם הטורקי פרויקט ציויליזטורי, שבסופו ישיל מעליו את התכונות האינהרנטיות לעמי המזרח, כמו אמונות תפלות(hurufiye), קנאות דתית ופסיביות. על אף התנגדותם של הכמאליסטים לפולחני דת עממית והתנשאותם כלפי הכפריים האנטולים, רבים מהם סברו כי הכפריים משקפים את הלאומיות הטורקית השורשית והאותנטית. גקאלפ, על אף מוצאו הכורדי, נחשב בעיני הכמאליסטים כמי ששיקף את הרוח הלאומית הטורקית, המשוחררת והמודרנית.
הסכסוך הפוליטי אשר התחולל בתוך המפלגה הרפובליקנית, אשר הוביל להקמת המפלגה הדמוקרטית ולניצחונה ב-1950 משקף במידה רבה את כישלון הפרויקט הלאומי הכמאליסטי. רעיון כור ההיתוך, המבוסס על אתניות וחילוניות, הוחלף ברעיון הלאומיות האתנית-דתית, שלו היו שותפים אנשי המפלגה החדשה ורוב מכריע מהעם הטורקי. אנשי המפלגה ותומכיהם, כמו הכמאליסטים, העריכו מאוד את גקאלפ ואת כתביו ובחרו באופן סלקטיבי את החלקים המתאימים להשקפתם הפוליטית והתרבותית. כך למשל, הרעיונות האירופים בכתביו עברו סינון ביקורתי בכתבי ובבטאוני תומכי המפלגה החדשה. לטענת רבים באליטה הפוליטית הטורקית, פרויקט החילון במדינה היה מרחיק לכת וקטע באחת אמונות עממיות ודתיות של מאות שנים. מודרניות וקדמה, סברו ראשי המפלגה, איננה פירושה חיקוי עיוור של המערב האירופי. לעומת האימוץ הסלקטיבי של התכנים האירופים, התכנים האסלאמיים והטורקים בכתביו אומצו ברובם על ידי הזרם הלאומי-מסורתי. תחת שלטון המפלגה הדמוקרטית, חזרה טורקיה אל חיק העולם המוסלמי, החלה להשתתף בכינוסים אסלאמיים. האסלאם הפך לחלק מרכזי בזהות הלאומית הטורקית.
מאואר פארק
מאואר פארק (בגרמנית: Mauerpark, "פארק החומה") הוא פארק בברלין. מקור שמו של הפארק בחומת ברלין שנבנתה בשנת 1961 ויצרה את הגבול בין פרנצלאואר ברג לוודינג במקום זה. כיום נמצא הפארק בגבול בין פרנצלאואר ברג שבפנקו לגזונטברונן שבמיטה. במערב הפארק ברונן פירטל שבגזונטברונן, ובמזרחו גליים פירטל שבפרנצלאואר ברג. הפארק משתרע לאורך נתיב התחבורה שוודטר שטראסה, אברסוואלדר שטראסה, ברנאואר שטראסה כמו גם כביש הטבעת. מאחר שיש יחסית מעט שטחים ירוקים בפרנצלאואר ברג המאוכלסת בצפיפות, מאואר פארק התפתח למקום בילוי ומשך, בין השאר, אמנים, מוזיקאים שונים וחסרי בית.
מאואר פארק נודע בשל שוק הפשפשים הגדול המתקיים בו מדי יום ראשון.
היסטוריה
צדו המזרחי של הפארק היה בתחילה קרקע חקלאית, ולאחר מכן מגרש מסדרים. לאחר בניית חומת ברלין ב-1961 היה הפארק בגבול בין מערב ברלין למזרחה. חלקו המזרחי של שוודטר שטראסה, שלאורך הפארק, היה בתוך החלק מברלין שניתן לסובייטים, והמערבי חלק מן הצרפתי. באזור זה נפתחה ב-1877 תחנת הרכבת alte Güterbahnhof der Nordbahn, שנקראה מאוחר יותר Bahnhof Eberswalder Straße ונסגרה בשנת 1985.
השימוש הראשון בשטח
עד להכללתו בחלק הנקרא כיום "אלט-ברלין" (Alt-Berlin, קרי "ברלין הישנה") בשנת 1829, האזור בו נמצא כיום המאואר פארק שכן מחוץ לעיר, במקום שנקרא Berliner Hufen, שטחים משותפים לחברי הקהילה החקלאית. חלק גדול מאדמות אלו הפך לחלק מאדמות המלך בנידרשנהאוזן (Niederschönhausen) בשנת 1709, במקום שהיה מקביל לדרך המובילה לפנקו (Schönhauser Allee מאז 1841) והוארך על פי צו מלכותי מערבה עד לשוודטר שטראסה בשנת 1780. המקום סיים את פעילותו באותה מתכונת בשנות ה-20 של המאה ה-19.
מגרש מסדרים
בשנת 1825 נמכר המקום חלק גדול מהשטח לצבא הפרוסי, שבנה שם מגרש מסדרים לרגימנט הקיסר אלכסנדר.
במקום צמחו מספר עצי צפצפה, מה שהעניק למגרש את הכינוי העממי "מגרש המסדרים לצפצפה הבודדה" (Exerzierplatz zur einsamen Pappel). בזמן אביב העמים התרחשה במגרש המסדרים ב-26 במרץ 1848 הפגנה: קהל ברלינאי ענק של כ-20,000 עובדים הפגין שם בדרישה ממלך פרוסיה לקצר ולהסדיר את שעות העבודה, לקבל שכר גבוה יותר על עבודה בימי ראשון ובחגים, ולהקדים חינוך החובה. המקום המשיך לשמש מגרש מסדרים עד תחילת המאה העשרים. המקום גם הפך נפוץ יותר ללימוד ושימש לתרגילים ספורטיביים, בשל חוסר בשטחים פתוחים מתאימים בשכונה המאוכלסת. עם תחילת הפופולריות של משחק הכדורגל, גם בחוגי פועלים, התקיים במגרש ב-18 באפריל 1892 משחק בין הקבוצה שבחרו תושבי ברלין לבין זו של תושבי דרזדן, המשחק נגמר בתוצאה 0:3 לטובת הברלינאים. ביוני אותה שנה הוקם מועדון הכדורגל הרטה ברלין, שמגרש המסדרים שבמקום שימש לו מקום מפגש במשך שנים רבות.
בשנת 1900 האזור שסביב מגרש המסדרים "הצפצפה הבודדה" כבר היה מאוכלס בצפיפות רבה, ולכן החלו תושבי המקום - רובם בני מעמד הפועלים - לפקוד את המקום. לעיתים קרובות יותר ויותר התלוננו התושבים על חוסר בתנאים מקובלים באתר זה, שאליו הגיעו אנשים רבים. התוכנית של הצבא, לגדור את מגרש המסדרים בחומה, לעומת זאת, נכשלה משום שהעיר לא רצתה לקחת על עצמה את עלויות הבנייה. אבל כשהתלונות לא הסתיימו בשנות העשור הראשון של המאה העשרים, הסכים משרד המלחמה למכור חלק ממגרש המסדרים. לנכס נמצאו שני בעלי עניין: ראשית, רכבת מדינת פרוסיה, שרצתה להרחיב את שטח תחנת הרכבת הצפונית הישנה, ​​והכנסייה הפרוטסטנטית, שרצתה להרחיב את בית אריך פרומל (Fürsorgehaus Erich-Frommel-Heim) משנהאוזר אלֶה מערבה. סופו של דבר קנו הרשויות המקומיות של ברלין בשנת 1912 ב-6.5 מיליון מארק, לאחר אישור מועצת העיר ביוני 1911, את חלקו המזרחי של מגרש המסדרים, על מנת ליצור בו פארק, גן שעשועים ומתקני ספורט. החוזה לתכנון ובניית המקום נחתם עם מנהל הגן העירוני אלברט ברודרזן (Albert Brodersen).
השימוש במקום כמקום למשחק ולספורט לא פסק, למעט בזמן מלחמות העולם, אז נסגר האזור באופן זמני ושימש למטרות צבאיות. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו במקום בקתות וצריפים, שסמנו את מיקומו של האזור עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
מתחם ספורט
ב-1951, לרגל פסטיבל הנוער העולמי השלישי, נבנה בפארק בחודשים ספורים פארק הספורט הברלינאי החדש ואצטדיון הצפצפה הבודדה, בתכנונו של האדריכל רודולף אורטנר (Rudolf Ortner). חלקו המערבי-האחורי של האצטדיון שנבנה, שהיה מלא בהריסות ובזבל, ייצג את הגבול בין הסקטור הרוסי לזה הצרפתי, ולאחר חלוקת העיר את הגבול בין ברלין המערבית לזו המזרחית.
פארק הספורט שכן ב-DDR. שיפוצו נעשה כחלק מה-Nationalen Aufbauwerk ("עבודות שיקום לאומי") שביצעה גרמניה המזרחית לאחר מלחמת העולם השנייה. חברי הנוער הגרמני החופשי ומתנדבים היו מעורבים בניקיון והשיקום הנרחבים בימי ראשון, שכללו, בין היתר, הסרת פסולת מלחמתית. לציון יום השנה ה-100 למותו של פרידריך לודוויג יאן שינה הפארק בשנת 1952 את שמו לשם הנוכחי "פרידריך-לודוייג-יאן-שפורטפארק", ובשנים 1986 ו-1987, שופץ האצטדיון לחלוטין.
תחנת רכבת (1877–1985)
בעת שהאזור בין שוודטר שטראסה לשנהאוזר אלֶה שימש את הצבא ואת האולוסייה הכללית לאימונים ולהנאה, נבנתה במערב שוודטר שטראסה "תחנת הרכבת הצפונית" (Nordbahnhof, נורדבאנהוף). היא הייתה התחנה האחרונה ברכבת צפון-ברלין, שהגיעה לפינת הרחובות שוודטר שטראסה וברנאואר שטראסה. תחילת ההקמה נעשתה על ידי חברה פרטית, ובמהלך הבנייה עברה לידי המדינה. התחנה נפתחה ב-1 באוקטובר 1877, בהתחלה למשא בלבד. תנועת הנוסעים טופלה בתחנת הרכבת שטטין (Stettiner Bahnhof). מ-1892 טיפלה הנורדבאהוף בנוסעים מן הפרברים, במטרה להקל על תחנת שטטין. זה היה הסדר זמני בלבד, וככזה היה חסר קישוטים ונבנה ריק כמעט לגמרי. התחנה שימשה בתפקיד זה בלבד עד 1898.