cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרנס ג'ונס
מכללות
בשנתו השנייה באוניברסיטת קנטקי זכתה הקבוצה באליפות המכללות לאחר שגברה על אוניברסיטת קנזס בתוצאה 67–59 במשחק הגמר, בו קלע ג'ונס 9 נקודות והוריד 7 ריבאונדים. ממוצעיו של ג'ונס בעונת האליפות היו 12.3 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק. באפריל 2012 העמיד עצמו ג'ונס לבחירה בדראפט ה-NBA, יחד עם חבריו לקבוצה אנתוני דייוויס, מייקל קיד-גילכריסט, מרקיז טיג, דורון למב ודריוס מילר. בדראפט נבחרו כל השישה, ובכך שברו את השיא למספר השחקנים מאותה אוניברסיטה הנבחרים באותו הדראפט.
שנות השיא ב-NBA
ג'ונס נבחר בדראפט 2012 בבחירה ה-18 על ידי היוסטון רוקטס. ב-4 בפברואר 2013, בעונתו השנייה ב-NBA, קלע ג'ונס שיא קריירה של 36 נקודות בניצחון קבוצתו על מילווקי באקס, ובכך הפך לשחקן השני הכי צעיר בתולדות היוסטון רוקטס שקולע 30 נקודות ומעלה במשחק (אחרי האקים אולאג'ואן). ב-4 בנובמבר 2014 התלונן ג'ונס על כאבים ברגלו הימנית שהתבררו מאוחר יותר כדלקת עצבית. בעקבות הפציעה נעדר ג'ונס מ-41 המשחקים הבאים של קבוצתו בעונת.
לקראת עונת חתם ג'ונס על חוזה לעונה אחת בניו אורלינס פליקנס, עבור כמיליון דולר, ובאמצע העונה שוחרר מהמועדון.
ב-5 במרץ 2017, לאחר שחרורו מהפליקנס, חתם ג'ונס על חוזה במילווקי באקס עד סיום העונה, אך הוא נופה מסגל הקבוצה לאחר שלושה משחקים בלבד.
סין וליגת הפיתוח
בפברואר 2019 חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים ביוסטון רוקטס, בה שיחק ב-4 עונותיו הראשונות ב-NBA. לאחר שני משחקים בקבוצה חזר לשחק עבור אירי בייהוקס.
אלכסנדר אניקסט
אלכסנדר אברמוביץ' אניקסט (ברוסית: Алекса́ндр Абра́мович А́никст, שמו בלידה: איסאק אברמוביץ' אניקסט, 16 ביולי 1910 ציריך - 24 בדצמבר 1988) היה מבקר והיסטוריון של הספרות יהודי-רוסי-סובייטי, שהתמחה בעיקר בספרות האנגלית והמערב-אירופית, כתב בשפה הרוסית מאמרים וספרים בתחום תאוריית הספרות, התיאטרון והאסתטיקה, בין השאר, ספרים על שייקספיר ועל גתה.
ביוגרפיה
אלכסנדר אניקסט נולד בציריך, שווייץ כאיסאק (יצחק), כבן הבכור של המהפכן, הכלכלן והפעיל האנרכיסט ומאוחר יותר הקומוניסט היהודי אברם אניקסט (במקור - גיטרמן), יליד בסרביה ושל אשתו, המחנכת והמורה לשפות אולגה לבית ברוורמן, גם היא ילידת בסרביה. אחריו נולדה לו אחות, עדה. בעת שהות המשפחה בשווייץ ובפריז אביו פרנס את המשפחה מעבודות כחשמלאי. בשנת 1917 המשפחה חזרה לרוסיה. ב-1927 נולד עוד אח, דמיטרי. האב אברם אניקסט שמילא בשנות ה-1920 גם תפקיד שר העבודה באוקראינה הסובייטית, הוצא להורג בשנת 1938 בימי הטרור הגדול הסטליניסטי. האם נשלחה למחנות לעבודות כפייה במורדוביה בין השנים 1945-1938.
אלכסנדר אניקסט סיים בשנת 1933 את המכון הממלכתי הפדגוגי במוסקבה. בשנת 1938 הציג את עבודת ה"קנדידט" במדעים בנושא יצירתו של ג'ון מילטון. בימי מלחמת העולם השנייה גויס אניקסט למשמר האזרחי במוסקבה ואחר כך שירת למשך 4 שנים בחזית. התקבל בשנת 1942 לשורות המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. הוא סיים דוקטורט באמנויות בשנת 1963. בשנים 1988-1975 הוא כיהן כראש ועדת "שייקספיר" שליד המועצה המדעית להיסטוריה של התרבות העולמית שליד נשיאות האקדמיה למדעים של ברית המועצות, ועדה שאת הקמתה יזם. הוא ערך והוציא לאור ברוסית מהדורות רבות-כרכים של כתבי שייקספיר (8 בכרכים, עם סמירנוב) וכתבי ג'ורג' ברנרד שו. כמן כן כתב ספר "תולדות הספרות האנגלית" (1956) הכתובות לצורך הוראה באוניברסיטה, ברוח הבקורת הספרותית הסטליניסטית מאותן השנים (עם התייחסות שלילית לסופרים המכונים "דקדקנטים" כדוגמת ג'יימס ג'ויס, דייוויד הרברט לורנס ו"ריאקציונרים" כגון ת"ס אליוט). ) ו"תולדות תורת התיאטרון" ב-5 כרכים.(1988-1967)
אלכסנדר אניקסט היה נשוי לראשונה מגיל 18 לאנה בלובה, בת של ראש העיר יקטרינבורג שנהרג במלחמת האזרחים ברוסיה. אשתו השנייה הייתה יבגניה, מתרגמת מצ'כית. בנם של אלכסנדר ושל יבגניה, מיכאיל אניקסט, יליד 1938, נודע כמאייר ומעצב גרפי של ספרים והיגר בשנת 1990 לבריטניה
ספרים
ברשת - עם חומר ביוגרפי והיסטורי שייקספיר:מלאכת המחזאי - ברשת, בהוצאה לאור "פיסאטל" מוסדקבה ("ה סופר") (יצירות שייקספיר) בהוצאה לאור הממלכתית לספרות, מוסקבה -("שייקספיר") בהוצאה "מולודאיה גווארדיה" (המשמר הצעיר), מוסקבה 1964 הערות ספרותיות על "פאוסט" מאת גתה - בהוצאת "פרוסוושצ'ניה" (חינוך)
רות רוט
רות רוט (באנגלית: Ruth Root; נולדה בשנת 1967) היא אמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
רוט נולדה בשיקגו, ארצות הברית. סיימה את לימודיה באוניברסיטת בראון, רוד איילנד, בשנת 1990, וסיימה תואר שני במכון לאמנות בשיקגו בשנת 1993. היא למדה בתושבות בבית הספר סקוהגן לציור ופיסול בשנת 1994.
עבודתה כוללת ציורים על קנבס, ציורים על פיסות אלומיניום דקיקות, בצורה לא סדירה ופיסות נייר צבועות קטנות.
הציורים של רוט הם בעיקר ציורים מופשטים, המורכבים ממלבנים וצורות פשוטות אחרות בפלטה מוגבלת בעלת צבעים עזים. בציורים של תחילת שנות האלפיים נוספו עיניות או לבדי סיגריות. "ללא כותרת" משנת 2005, באוסף מוזיאון הונולולו לאמנות, הוא דוגמה לשלב זה של יצירותיהם של רוט. זוג עיניים מציצות באופן מסתורי ממרחב כחול כהה. מוזיאון הירשהורן, מוזיאון הונולולו לאמנות , מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס המוזיאון לאמנות מודרנית , מוזיאון סיאטל לאמנות , ומרכז האמנות ווקר נמנים עם האוספים הציבוריים המחזיקים חלק מעבודותיה של רוט.
מתגוררת בניו יורק.
משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות
משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות (באנגלית: The Mitchells vs. the Machines) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי בהנפשה ממוחשבת בהפקת סרטי קולומביה וסרטי סוני הנפשה. הסרט בוים על ידי מייק ריאנדה שכתב גם את התסריט עם ג'ף ראו, והופק על ידי פיל לורד, כריסטופר מילר וקורט אברקט. במקור הסרט היה אמור לצאת לאקרנים בידי סרטי סוני, אולם הסרט בסוף עלה לכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-30 באפריל 2021.
הסרט קיבל מועמדת לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-94 ומועמדות לפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-75 וקיבל את פרס אנני לסרט הטוב ביותר ועוד מספר פרסים נוספים בטקס פרסי אנני ה-49.
תקציר העלילה
לקייטי מיטשל, נערה יצירתית, היה חלום להתקבל לבית ספר לקולנוע. כאשר היא מתחילה להגשים את החלום הזה ומתכננת לפגוש את "האנשים שלה" ולטוס לבית הספר, התוכנית של אביה ריק, חובב הטבע, קצת שונה: להגיע לשם בטיול משפחתי במכונית. זה אומר שבמקום לטוס ייסעו כולם ביחד ברכב לבית הספר החדש של קייטי: קייטי, אב המשפחה ריק, אם המשפחה החיובית לינדה, אחיה הקטן חובב הדינוזאורים והמוזר של קייטי, ארון, וכלב הפאג שלהם מונצ'י. התוכנית של ריק לגשר על הפערים ולאחד בין בני המשפחה משתבשת: בעולם פורץ מרד טכנולוגי. לפתע כל המכשירים האלקטרוניים של בני המשפחה ושאר האוכלוסייה - החל מהטלפונים הסלולריים ועד מכשירי החשמל הביתיים, הופכים למוצרים רובוטים אישיים שמאיימים להשתלט על העולם. יחד עם עזרתם של שני רובוטים מקולקלים, משפחת מיטשל מתכוונת לפתור את בעיותיהם ולעבוד ביחד כדי להציל את העולם.
מדבבים
שמות נוספים שנקשרו לעשיית הסרט: פרד ארמיסן, בק בנט, כריסי טיגן, ג'ון לג'נד, צ'רלין ני, קונאן או'בריאן, סשיר זאמאתה, אלה מילס, גריפין מקאלרוי וג'יי פארואה.
פיתוח
ב-2015, פנו סרטי סוני הנפשה לבמאי והתסריטאי מייק ריאנדה לאחר שזה סיים את עבודתו בסדרת האנימציה גרוויטי פולס של ערוץ דיסני, בבקשה שיציע להם רעיונות לסרטים עלילתיים. בעת סיעור המוחות, ריאנדה נסע לעיר הולדתו סלינס, קליפורניה והקליט רשימה של רעיונות פוטנציאליים לפיצ'ר. לאחר מכן הוא החל בפיתוח סיפור המשלב את החוויות האישיות שלו עם משפחתו, כמו גם את אהבת הילדות שלו לרובוטים. הוא עשה מניפסט משלו לסרט שכותרתו "שליטה, אלט, בריחה!" שהייתה הכותרת המקורית של הסרט לפני שיצא לאקרנים. המניפסט הושפע מדוגמה 95 של הבמאי לארס פון טרייר, מהעיצובים של סטודיו ג'יבלי היפני, מצילום בסגנון שנות ה-60 ומציורים של בני נוער.
ב-22 במאי 2018, סרטי סוני הנפשה הודיעו כי פיל לורד וכריסטופר מילר הצטרפו לפרויקט כמפיקים. הסרט הוא שיתוף הפעולה הרביעי של הצמד עם סוני בעקבות שני סרטי "גשם של פלאפל" מ-2009 ו-2013, "ספיידרמן: ממד העכביש" מ-2018, והסרט העלילתי המקורי הראשון של האולפן "הכוכב" מ-2017. ג'ף רו, שעבד על גרוויטי פולס לצד מייק ריאנדה, הצטרף כבמאי וככותב שותף.
פרטים נוספים נחשפו שנה לאחר מכן בפסטיבל האנימציה הבינלאומי באנסי ביוני 2019, כאשר נשיאת סוני אנימציה, קריסטין בלסון, חשפה כי הסרט ישתמש בסגנון אנימציה הדומה לספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש, וכי העולמות שמשפחת מיטשל והרובוטים חיים בהם הם בתחילה יקומים נפרדים לפני התנגשות, מושג שלא נכלל בסרט שהושלם.
ב-20 בפברואר 2020, תמונות ראשונות מהסרט נחשפו דרך המגזין אנטרטיינמנט ויקלי, שם הוכרז ששם הסרט יהיה מחוברים (Connected). שמו של הסרט שונה לשם הנוכחי "משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות" לאחר שסוני מכרה את זכויות ההפצה לנטפליקס ב-12 בינואר 2021. לדברי הבמאי ריאנדה, השם שונה בחזרה למיטשלס מכיוון שלא הוא ולא המנהלים של נטפליקס התרשמו מהשם הקודם.
ליהוק
ב-19 בפברואר 2020, אבי ג'ייקובסון לוהקה לתפקיד הדמות הראשית קייטי מיטשל. למחרת הוכרז על ליהוקם של דני מקברייד, מאיה רודולף, ריאנדה, אריק אנדרה ואוליביה קולמן. במהלך מסיבת צפייה עבור ספיידרמן: ממד העכביש שנערכה בטוויטר ב-6 במאי 2020, פיל לורד אישר כי בלייק גריפין הצטרף לצוות השחקנים כאחד הרובוטים.
ב-23 במרץ 2021, לפני יציאת הסרט לאקרנים בנטפליקס, אושר כי חברי צוות נוספים יככבו בסרט, כולל פרד ארמיסן, כריסי טיגן, ג'ון לג'נד, צ'רלין יי, קונאן אובריאן, אלכס הירש וג'יי פארואה, ונוספים. מאוחר יותר הודיע אלכס הירש כי הוא משמש גם כיועץ יצירתי בסרט.
במהלך שנחשב כראשון לסרט אנימציה, דאג הפאג, כלב מהחיים האמיתיים שהיה פופולרי ברשתות החברתיות, סיפק את ה"קול" למונצ'י, המבוסס על כלב ילדותו של הבמאי ריאנדה מונצ'יצ'י. בעוד שהם שקלו במקור להשתמש בשחקני קול אנושיים עבור מונצ'י כפי שנעשה בדרך כלל, הם רצו להפוך את הסרט לאותנטי ככל האפשר ופנו לבעלים של דאג, לסלי מוסייר, על מנת שתאפשר להם להשתמש בנביחות שלו ובצלילים אחרים שלו עבור הסרט.
מוזיקה
לאחר שחרורו של הטריילר הראשון, פיל לורד אישר בטוויטר שהשותף שלו ושל מילר, מארק מות'רסבו, חיבר את המוזיקה לסרט. בינואר 2021, הבמאית ריאנדה חשפה בטוויטר כי הפסקול של הסרט ישלב שירים מאמנים שונים, כולל "לוס קומפסינוס!", "סיגור רוס", "מדיאון", "טוקינג הדס", "גריימס", "לה-טיגרה", "BTS", "המאי שי" כמו גם מוזיקה חדשה לגמרי: שיר מקורי של הזמרת אלכס לייהי. אלבום פסקול המכיל את המוזיקה של מארק מות'רסבו ואת השיר "On My Way" של לייהי (שהושמע במהלך הקרדיטים בסיום) יצא על ידי סוני קלאסיקל רקורדס ב-30 באפריל 2021, באותו היום שבו יצא הסרט לשידור בנטפליקס.
אנימציה ועיצוב
האנימציה של הסרט טופלה על ידי Sony Pictures Imageworks, אשר הנפישה את רוב הסרטים של Sony Pictures Animation לפני כן. לדברי כריסטופר מילר, ריאנדה רצתה מראה של "סגנון צבעי מים מצוירים ביד" לסרט, וחלק ניכר מהטכנולוגיה ששימשה עבור ספיידרמן:ממד העכביש שימשה גם עבור הסרט יחד עם כלים חדשים. שלא כמו הוויזואליה והטכניקות בסגנון הקומיקס של ממד העכביש, במיטשלס השתמשו בעיקר באפקטים בסגנון דן-ממד על מנת לחקות את המראה של סרטי אנימציה מסורתיים, כולל שימוש בפיתולים לפרווה ולמשיכות מכחול בצבעי מים לאלמנטים כמו עצים ושיחים. כדי להדגיש את הרגשות של קייטי מיטשל במהלך סצנות מסוימות, הצוות הטמיע בנוסף טכניקה בשם "קייטי-ויז'ן", המיישמת צילומי דו-ממד וצילומי לייב אקשן לצד אנימציית גרפיקה ממוחשבת.
לגבי עיצוב האלמנטים של הרובוטים, האנימטורים הלכו על עיצוב מלוטש בניגוד לסגנון צבעי המים של בני האדם. עבור הרובוטים של PAL MAX Prime, מפקח האנימציה, אלן הוקינס, המציא שיטה המאפשרת לרובוטים להתפרק באמצע התנועה באמצעות חלל שלילי, בהשראת אפקטי השינוי המשמשים ל-T-1000 כפי שנראו בסרט "שליחות קטלנית 2: יום הדין". לדברי הוקינס, הוא המציא כלים שיאפשרו לאנימטורים "לחתוך את הדמות [כמו סכין]", ויאפשרו לכל אחד לבטא גם את הגישה השונה שלו. מייק לסקר שימש כמפקח על אפקטים חזותיים לאחר שעבד בעבר על ממד העכביש, בעוד לינדסי אוליברס שימשה כמנהלת הראשית של הסרט ומעצבת ההפקה הכוללת. בוגרי גרוויטי פולס לשעבר, דנה טרס ומאט בריילי עבדו כאמני סטוריבורד בסרט, אך בסופו של דבר שניהם לא קיבלו קרדיט. עבודת האנימציה החלה במאי 2019, כפי שאושר על ידי האנימטור ניק קונדו בטוויטר.
הפצה
הסרט היה אמור לצאת במקור על ידי Sony Pictures Releasing בארצות הברית ב-10 בינואר 2020, אך מאוחר יותר נדחה ל-18 בספטמבר של אותה שנה. עקב מגפת הקורונה היציאה נדחתה שוב ל-23 באוקטובר, אך הסרט הוסר מאוחר יותר מלוח הזמנים לאקרנים באוקטובר.
ב-21 בינואר 2021, נטפליקס קנתה את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט תמורת כ-110 מיליון דולר, כאשר סוני שומרת על זכויות הבידור הביתי וההפצה התיאטרליות בסין. חודשיים לאחר מכן ב-23 במרץ 2021 הם הודיעו שהסרט ישוחרר ב-30 באפריל, לאחר יציאה לאקרנים בקולנוע שבוע קודם לכן ב-23 באפריל.
מדיה ביתית
הסרט שוחרר ב-14 בדצמבר 2021 ב-בלו ריי, DVD ו-HD דיגיטלי על ידי Sony Pictures Home Entertainment.
על ידי המבקרים
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג אישור של 98% על סמך 205 ביקורות עם דירוג ממוצע של 8.5/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קבע כי הסרט: "מושך עין ואנרגטי" וכן כי מספק סיפור מצחיק ומרגש שכל המשפחה יכולה ליהנות ממנו". באתר Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 81 מתוך 100 על סמך 33 מבקרים, מה שמצביע על "שבחים אוניברסליים".
הסרט זכה לשבחים רבים מידי מבקרים שונים על העלילה, והעובדה שמדובר בסרט לכל המשפחה.
בנוסף, זכה הסרט לשבחים על כך שהציב דמות להט"בית, קייטי, כדמות המרכזית של סרט אנימציה משפחתי. ריאנדה ורו הפכו את קייטי לללהט"ב בצורה ברורה, אחרי התייעצות עם חברי להט"ב מצוות ההפקה שלהם, אך לא ביקשו להפוך את זה לחלק מהקונפליקט המרכזי עם אביה, בהתחשב בעובדה שמיניותה "נורמלית בחיים האמיתיים".
על ידי הקהל
נטפליקס דיווחה ביולי 2021, בדו"ח הרווחים הרבעוני שלה, כי הסרט הפך ליצירת האנימציה הנצפית ביותר של נטפליקס אי פעם, כאשר 53 מיליון בתי אב צפו בסרט ב-28 הימים הראשונים לאחר עלייתו לשידור.
טענו חיטין והודה לו בשעורין
טענו חיטים והודה לו בשעורים הוא ביטוי בשפה העברית, שמשמעותו המושאלת היא "השיב תשובה לא לעניין", "ענה שלא ממין הטענה".
מקורו של ביטוי זה הוא מדברי התלמוד במסכת שבועות בסוגיה העוסקת בדיני מודה במקצת במסגרתה נדון האם גם כאשר אדם נתבע שחייב חיטים והוא מודה שחייב שעורים, נחשב הדבר כהודאה במקצת.
רקע
המקרה של טענו חיטים והודה לו בשעורים מובא הן לגבי שאלת חיוב שבועה מדין מודה במקצת, והן לעניין חיוב ממון מדין הודאת בעל דין.
חיוב שבועה- מדין תורה, מי שנתבע על ידי חברו, על חוב ממוני, שכביכול הוא חייב לו, והנתבע כופר בכל החוב, אם אין לו לתובע כל הוכחה לקיומו של החוב, הנתבע פטור, מדין 'חזקה שאין אדם מעיז פניו, כנגד בעל חובו'. לעומת זאת, מודה במקצת, הוא אדם הנתבע על ידי חברו, בנוגע לחוב ממוני שלטענת התובע הוא חייב לו, והוא טוען שאינו חייב את מלוא סכום החוב, אך מודה שחייב חלק מן הסכום, במקרה זו חייב שבועה מהתורה שאכן אינו חייב יותר ממה שהודה.
במשנה נחלקו תנאים האם מקרה זה נכנס תחת ההגדרה של 'מודה במקצת' ומתחייב שבועה או לא. לדעת חכמים, וכך נפסק להלכה, הנתבע נחשב כ'כופר הכל' פטור מן השבועה.
חיוב ממון- על אף שהודה הנתבע שחייב שעורים, והודאת בעל דין מחייבת ממון, הגמרא אומרת שהנתבע פטור מלשלם גם על השעורים. נחלקו ראשונים בטעם הדבר: לדעת רש"י הטעם הוא, שמאחר והתובע תבע רק חיטים ולא שעורים, הדבר מוכיח שהוא מחל לנתבע עליהם. כעין זה כתב ההרמב"ם, הרא"ש סבר שבכך שהתובע לא תבע 'שעורים' משמש הדבר כהודאת בעל דין נגדית, שאין הנתבע חייב לו שעורים.
טעם נוסף כתב הראב"ד שבמקרה שאדם הודה מעצמו על דבר שלא נתבע, לא נאמר הכלל 'הודאת בעל דין', ואנו מפרשים את הודאתו כאמירה שנאמרה שלא ברצינות ('משטה הייתי בך').
שימוש כביטוי
חכמי היהדות שלאחר התלמוד, השתמשו בביטוי ההלכתי "טענו בחיטין", בהשאלה, על מנת להביע פליאה, או אף לעג, על תשובה שאינה עונה לשאלה שנשאלה.
רבי יוסף קארו בספרו "מגיד מישרים", תמה על תשובת כָּלֵב למרגלים וכך הוא כותב:. כלומר: המרגלים הרי טענו בדבר גבורתם של תושבי הארץ, וקשה מדוע משיב כלב על טוּבָה של הארץ, הרי זאת תשובה שלא ממין הטענה, וכאן משתמש בהשאלה בביטוי "טענו חיטים והודה לו בשעורים".
ביידיש, מתוך הומור, הביאו את הביטוי לידי קיצוניות נוספת: כלומר באטריות.
פרפרזה נפוצה על ביטוי זה להמחיש את חוסר הקשר בין הנושא לנשוא, גורסת כך:.
הקונסרבטוריון של מוסקבה
הקונסרבטוריון של מוסקבה (ברוסית: Московская государственная консерватория имени П. И. Чайковского, קונסרבטוריון ממשלתי על שם צ'ייקובסקי של מוסקבה) מוסד להשכלה גבוה בתחום המוזיקה בעיר מוסקבה.
היסטוריה
הקונסרבטוריון נוסד בשנת 1866 על ידי ניקולאי רובינשטיין ונסיך ניקולאי טרובצקוי.
המקור התקציבי של המוסד היה בהכנסות מקונצרטים, תרומות, שכר לימוד ומענקים שהתקבלו מעיירה והממשל. עד לשנת 1879 משך הלימודים היה 6 שנים והחל משנה זו הורחב ל-9 שנות לימוד. התוכנית הנוכחית כוללת 5 שנות לימוד.
בשנת 1901 הקונסרבטוריון עבר לבניין חדש שהורחב בשנת 1933. הבניין כולל "האולם הגדול" ל-1740 מקומות שמהווה גם היום אחד האולמות הראשיים למוזיקה קלאסית במוסקבה. באופן מסורתי באולם זה נערכות קונצרטים של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית. בשנת 2010 האולם נסגר לצורך ביצוע שיפוצים נרחבים. הוא נפתח מחדש בשנת 2011 תוך ביצוע שחזור של המראה שהיה לו בשנת הפתיחה המקורית בשנת 1901. בנוסף לכך הבניין כולל עוד שני אולמות - "אולם קטן" לכ-440 מקומות ו"אולם רחמנינוב" לכ-250 מקומות. בשלושת האולמות נערכות כ-500 קונצרטים בשנה.
מייסד המוסד, ניקולאי רובינשטיין היה גם מנהלו עד לשנת 1881. בהקמת הקונסרבטוריון פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי מונה לפרופסור והוא החזיק בתואר זה עד לשנת 1878. על כן, החל משנת 1940 המוסד נקרא "קונסרבטוריון על שם צ'ייקובסקי" על שמו. בשנת 2003 המוסד קיבל מעמד של אוניברסיטה.
בשנת 1948, בעקבות פרסום מאמר ביקורתי בעיתון פראבדה דמיטרי שוסטקוביץ' פוטר מקונסרבטוריון. באותה שנה פוטר גם מנהל המוסד ומונה מנהל חדש אלכסנדר סבשניקוב. הוא היה מנהל עד לשנת 1974. סבשניקוב היה מנצח מקהלות מוצלח ובעל דעות של קומוניסט אדוק. מנהל הנוכחי, אלכסנדר סוקולוב מונה לתפקיד בשנת 2001 ועזב אותו בשנת 2004 לאור קבלת מינוי בממשלה הרוסית כשר התרבות. הוא שב לנהל את הקונסרבטוריון בשנת 2009.
עד לשנת 1918 המוסד היה חלק מ- "ארגון המוזיקה הקייסרי", ובשנת 1918 עבר להיות תחת חסות משרד ההשכלה הסובייטי.
נכון לשנת 2012 הקונסרבטוריון כולל את הפקולטות הבאות:
כמו כן שוכן במתחם הקונסרבטוריון מוזיאון רובינשטיין (משנת 1912) הוא כולל ספרייה מוזיקלית גדולה ותצוגות שונות על חיי המלחין צ'ייקובסקי ועל היסטוריית המתחם.
יחסי טאיוואן–פינלנד
יחסי טאיוואן–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסינית לבין רפובליקת פינלנד.
סקירה כללית
פינלנד אינה מכירה בטאיוואן כמדינה וכתוצאה מכך אין יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. פינלנד תומכת במדיניות סין האחת מאז היווסדה.
טאיוואן מצידה מחזרת אחר פינלנד לשיתופי פעולה בתחומים שונים, אכן מתבצע שיתוף פעולה בין פינלנד לטאיוואן בתחומים השונים: תרבות, מחקר, טכנולוגיות, כלכלה וחינוך (מערכות החינוך של טאיוואן ושל פינלנד שונות בתכלית). כתוצאה משיתופי הפעולה השונים שנעשים בין המדינות, הוקמו משרדי שיתופי פעולה של שתי המדינות שמהווים גושפנקה רשמית ליחסים.
Taenia pisiformis
Taenia pisiformis (בקיצור: T. pisiformis, בתעתיק לעברית: טֶנְיָה פִּיסִיפוֹרְמִיס) היא תולעת סרט טפילה השייכת למשפחת ה-Taeniidae, שאליה שייכות גם תולעי הסרט Taenia saginata ו-Taenia solium, החולקות עימה קרבה גנטית. אולם חרף הקרבה הגנטית בין שלוש התולעים, בניגוד ל-Taenia saginata ו-Taenia solium, אין T. pisiformis גורמת לתחלואה בבני האדם. תפוצת הטפיל היא עולמית ועיקר התחלואה מתרחשת בקרב טורפים ממשפחת הכלביים (כלבים, זאבים, שועלים, תנים, זאבי ערבות) וממשפחת החתוליים (חתולים, שונרים).
מורפולוגיה
בהיותה T. pisiformis תולעת סרט, כוללת המורפולוגיה שלה 3 שלבים מוגדרים: שלב הביצה (Egg), שלב הפגית (Larva) ושלב הבוגר (Edult).
הדבקה ומחזור התרבות
מחזור ההדבקה של T. pisiformis כולל מספר שלבים ומחייב את הימצאותם של מאכסנים שונים. השלב הראשון במחזור חיי הטפיל מתאפיין בהטלת צואה של בעלי חיים (לרוב ממשפחת הכלביים), המהווים מאכסן סופי לתולעת זו. בעל חיים הנגוע בתולעת T. pisiformis מתאפיין בקצב הפרשה גבוה של מקטעי תולעת מופרים המכילים כ-40,000 ביצים. עם הזמן מתפרק קרום ה-Proglottid והביצים מתפזרות בסביבה.
בשלב הבא הביצים, או מקטעי תולעת מופרים אשר מכילים את הביצים, נבלעים במהלך אכילה על ידי בעלי חיים המהווים מאכסן ביניים לטפיל (לרוב ארנביים ומכרסמים דוגמת עכברים וחולדות). בתוך הקיבה והמעי הדק של בעלי חיים אלה בוקעות הביצים ומתוכן מגיחות הפגיות. הפגיות קודחות דרך דופן המעי הדק וחודרות אל מערכת הדם הפורטלית, דבר אשר מאפשר ל-T. pisiformis להדביק את הכבד. לאחר שלב דגירה, שנמשך בין 2-4 שבועות, מתפזרות הפגיות בין האיברים הפנימיים הנמצאים בחלל הבטן, דוגמת מעיים, ובאזור חלל הצפק, של מאכסני הביניים. לאחר הגעתן של הפגיות אל חלל הבטן הן יוצרות ציסטות אופייניות מאוד (קרויות Cysticerci) בסדר גודל של גרגיר אפונה, על מנת להתגונן בפני מערכת החיסון של מאכסני הביניים.
לתולעי T. pisiformis, בדומה לתולעי סרט אחרים, אין מערכת עיכול ולכן קליטת נוטריינטים מתאפשרת, במעי הדק של המאכסן הסופי, באמצעות תהליך הדיפוזיה.
פתוגנזה
נוכחות מאכסן ביניים ומאכסן סופי, במהלך מחזור חיי T. pisiformis, יובילו לפתוגנזה שונה בשני המקרים. בקרב המכרסמים והארנביים, המהווים מאכסני ביניים במחזור חיי התולעת, הדבקות בטפיל תגרום להופעת ציסטות מרובות באיברי חלל הבטן, בקוטר שנע בין 5-7 מ"מ. בכל ציסטה ניתן יהיה להבחין בפגית הנראית כנקודה לבנה צפה. יחד עם זאת, הופעת הציסטות לרוב אינה קטלנית ואינה ניתנת לאבחנה חיצונית. במדינות בהן מקובל להגיש בשר ארנבת מתגלות לעיתים ציסטות של T. pisiformis, אולם, כאמור, הטפיל אינו מסוגל להדביק בני אדם ולכן בשר הנגוע בציסטות מתולעת זו נחשב ראוי לאכילה.
בקרב בעלי חיים המהווים מאכסן סופי במחזור חיי התולעת, הדבקות בטפיל עלולה לגרום למספר תסמינים קליניים. בין התסמינים הבולטים ניתן למנות: אנמיה קלה (בעקבות פציעת דופן המעי הדק על ידי ווי האחיזה של הטפיל), כאבי בטן, שלשולים, עצירויות ובמקרים מסוימים אף חסימת מעיים המובילה למוות, זאת בשל גודלן של התולעים הבוגרות).
אבחנה
האבחנה של T. pisiformis מתאפשרת הן בשלב מאכסן ביניים והן בשלב מאכסן סופי.
מניעה
הדבקות ב-T. pisiformis עלולה לסכן חיות מחמד דוגמת כלבים וחתולים. אי לכך הדברת מכרסמים (עכברים וחולדות) וכן השגחה על מניעת צייד וטריפה של מכרסמים, אמורים להקנות רמת הגנה גבוהה בפני הדבקות.
טיפול
הטיפול המקובל כיום כנגד T. pisiformis, בדומה ליתר תולעי סרט, כולל את השימוש בתרופות הבאות:
במקרים חמורים יותר, כגון בעת חסימת מעיים על ידי התולעים הבוגרות, יש צורך בביצוע ניתוח דחוף על ידי הווטרינר.
קנאים פוגעים בו
קנאים פוגעים בו היא הלכה יהודית שמתירה לאדם המונע מרגשי קנאות דתית להרוג עבריינים בשלוש עבירות: מעילה וגנבת כלי שרת, קללה ה' בשם עבודה זרה, ובעילת גויה בפרהסיא. הקנאי רשאי להרוג את העבריינים בלי משפט ובלי ידיעת בית דין. בניגוד להלכה המחייבת עונש מוות על הריגת יהודי, ואפילו יהודי שחטא בחטא חמור, הקנאי פטור מכל עונש. יש הקובעים שדין "קנאים פוגעים בו" אינו תקף בימינו.
בועל ארמית
הביטוי "הבועל ארמית" מובא במספר מקומות בהלכה בשינוי קל של לשון: "הבועל כותית", "הבא על גויה" וכדומה, אשר כולם מתייחסים ליחסי אישות עם נשים מכל האומות ולא רק עם ארמיות.
הרמב"ם מציין כי האיסור דווקא בעובדת עבודה זרה, אבל בבת גר תושב לא נאמר דין קנאים פוגעים בו. לדעת הרב יוסף רוזין לא רק בגר תושב לא נאמר הדין אלא בכל גוי שאינו עובד עבודה זרה. דין זה לא נזכר בשולחן ערוך אבל הובא ברמ"א, שם פסק כדעת הראב"ד שאחד מהתנאים הוא שיש להתרות בחוטא קודם.
יחסי אישות עם גויות אסורים בהלכה היהודית, מאחר שההלכה רואה ביחסים אלו התקרבות יתרה ודבקות בגוים, כזו שתגרום ליהודי לשוב מאחרי ה'.
יהודי שעושה מעשה כזה בפרהסיא, כלומר שעשרה מישראל או יותר יודעים על המעשה, אפילו שלא רואים את המעשה ממש, הוא מחלל את שם השם וגורם גם לאחרים לחטוא. כך מסביר הרמב"ם:.
מזמן קבלת התורה ועד לגיבוש ההלכה בימי בית שני, למרות חומרתו הרבה, לא נקבע למעשה זה עונש בית דין, כלומר, אם באו שני עדים והעידו כי פלוני בא על גויה, אין בית דין יכולים להעניש אותו לא בעונש מיתה ולא במלקות. לכן, בדומה לדין רודף, הותר להרוג את העובר עבירה בפרהסיה, אך רק בשעת המעשה, ומתוך רגשי קנאה לכבוד ה'.
מקור הדין
בתורה מופיע רק מקרה אחד של "הבועל ארמית - קנאים פוגעים בו" והוא בסיפור על חטא בעל פעור. זמרי בן סלוא זנה עם כזבי בת צור בפרהסיה והשניים נהרגו על ידי פינחס בן אלעזר:
התורה משבחת את המעשה של פינחס, שבזכותו נעצרה המגפה, נצלו רבים מבני ישראל ופינחס עצמו קיבל ברית כהונה לעצמו ולצאצאיו לעולם.
מדרשי חז"ל
בתלמוד מסופר מעשה זמרי בהרחבה רבה (מובא כאן בקיצור):
התלמוד מבאר בהמשך, כי אילו משה היה זוכר את ההלכה והיה אומר אותה, לא יכול היה פינחס ליישם אותה כי אז לא היה פועל מתוך קנאות אלא הוראת בית דין. לכן השכיח אלוהים את ההלכה אצל משה ודיינים אחרים כדי שיוכל לתת שכר לקנאות של פינחס.
ההלכה ברמב"ם
הרמב"ם מונה כמה כללים לפגיעה בבועל ארמית ב:
ההלכה בשולחן ערוך
שולחן ערוך אינו מביא הלכה זו במפורש. הרמ"א בהגהותיו לשולחן ערוך מביא דין זה להלכה על פי דברי הרמב"ם, אך מוסיף עליהם את חובת ההתראה:
תוקף ההלכה
דין הקנאי הוא רק בישראל שבעל גויה, ולא בגוי שבעל ישראלית. הדין אינו נוהג בשעת מלחמה והיתר "אשת יפת תואר".
מסע סנחריב בלבנט
המסע השלישי של סנחריב למערב היה מסע עונשין של האימפריה האשורית החדשה בראשות סנחריב לארץ חֿתי (הלבנט) נגד קואליציה של מדינות בשנת 701 לפנה"ס. האשורים יצאו למסע עונשין כדי לשעבד את הממלכות המורדות וכדי להעניש את הממלכות המורדות.
הממלכות המורדות כללו את ממלכת צידון (כולל הישובים צרפת, מַחַֿלִּיבַה, אוּשוּ, אכזיב עכו), ממלכת אשקלון, מורדים מעקרון, ממלכת יהודה ומצרים הכושית.
רקע
בשנת 731 לפנה"ס מרד פקח מלך ישראל באשור, ותגלת־פלאסר השלישי דיכא את המרד והחליף אותו בהושע בן אלה. תשע שנים אחרי כן, בשנת 722 לפנה"ס, מרד הושע יחד עם קואליציה נוספת של מדינות בהשראת מצרים, ושלמנאסר החמישי מלך אשור יצא למסע לדיכוי המרד שבמהלכו, החריב את ממלכת שומרון הצפונית, והגלה רבים מן הישראלים הצפוניים, רבים מאלה שלא הוגלו עברו אל הממלכה הדרומית.
כמו כן, הפך אחז מלך יהודה את ממלכתו למדינה וסאלית לאשור עוד לפני החרבת הממלכה הצפונית, לאחר שפקח ורצין מלך ארם־דמשק יצאו נגדו במתקפה כדי להמליך על יהודה אדם ושמו בן טבאל, ממלכת שומרון וממלכת ארם־דמשק הובסו.
על אף היחלשות יהודה בתקופת אחז, התחזקה יהודה שנית בתקופת חזקיהו, שהצליח להרחיב את הממלכה ולכבוש את פלשת, ובמהלך המלחמות שבה מלכים פלשתיים, ביניהם פדי מלך עקרון.
כמו כן, מצרים תמיד ניסתה לייצר קואליציות אנטי־אשוריות כדי להקטין את כוח אשור, דבר שנראה גם בשנת 731 לפנה"ס ו־722 לפנה"ס.
בשנת 701 לפנה"ס, החליטו מספר מדינות בהשראת מצרים ומלכה לעתיד, יורש העצר תהרקה, למרוד באשור, ויהודה הייתה אחת מהן. יהודה הייתה מדינת חסות עוד מתקופת אחז, אך חזקיהו החליט למרוד יחדיו עם הבטחת מצרים לעזור.
לאחר שחזקיהו ומלכים אחרים לא העלו מיסים לסנחריב, יצא סנחריב למסע מלחמה בכל האזור, ומטרתו לדכא את המרד ולכבוש מחדש את המדינות המורדות.
הצבא האשורי
בתקופה זאת היה הצבא האשורי מורכב משתי חילות עיקריים: חיל רגלים, שהיה החיל הגדול יותר, והחיל הרכוב, שהיה קטן יותר במספרו, אך יוקרתי יותר ובעל חשיבות צבאית רבה. החיל הרכוב התחלק לשני חלקים בלתי שווים: החלק הגדול היה חיל המרכבות וחלק הקטן יותר היה חיל הפרשים. בנוסף ליחידות המלכותיות שהיו עיקר הצבא, כלל הצבא גם יחידות עזר מקרב בעלות בריתה של אשור. בנוסף, היה לאשור חיל הנדסה מפותח שהיה ביכולתו להפעיל מכונות מצור. אחד מכלי המצור הנפוץ בתקופה זאת היה איל הניגוח, שהיה יעיל לא רק נגד שערי העיר, אלא גם נגד חומותיה. חומות העיר היו עשויות פעמים רבות מלבני בוץ ואיל ניגוח חזק יכול היה לפעור בהן פרצות. עם זאת, פעמים רבות לא הסתערו על העיר הבצורה, אלא הטילו עליה מצור כטקטיקת הכרעה עיקרית. לצד איילי ניגוח השתמשו האשורים במגדלי מצור. מספר החיילים קשה לקביעה ופעמים רבות לא נוקבים המקורות העתיקים במספרים כלשהם. במקרים שכן נמסרים מספרים הם גבוהים מאוד ולאו דווקא מהימנים. כך או כך, היה הצבא האשורי הגדול והחזק ביותר במזרח התיכון בתקופה זאת.
חיל הרגלים הורכב מחיילים מסוגים שונים: נושאי חנית שנלחמו במערך צפוף, קשתים, נושאי מגן ועוד. לחיל רגלים היה תפקיד חשוב במערכה: הוא היווה את בסיס המערך הקרבי, שממנו פעלו המרכבות. חיל הרגלים היה יעיל גם בקרקע שלא התאימה ללוחמת מרכבות כמו שטח הררי או מיוער. חיל הרגלים היה זה שהשתתף במצור.
המרכבות היו מכמה סוגים: מרכבות קלות ומהירות שצוותן כלל שני לוחמים: רכב וקשת ומטרתן הייתה המטרת חצים על מערך האויב ומרכבות כבדות שצוותן כלל עד ארבעה לוחמים שהיו חמושים גם ברומחים ומטרתם הייתה מיטוט המערך היריב. חיל המרכבות שהיה החיל החשוב ובעל העצמה הרבה ביותר בתקופת הברונזה עד פלישת גויי הים (סביב 1200 לפנה"ס), החל לאבד מבכורתו בתקופת הברזל. הצבא האשורי, שהיה מהמתקדמים במזרח התיכון, הפעיל לצד חיל המרכבות גם חיל פרשים. הפרשים האשורים שימרו במידה רבה את מבנה הלוחמה על גבי המרכבה, ופעלו בזוגות, בדומה לחיילי המרכבות.
המלך היה לא רק ראש המדינה, אלא גם מפקד הצבא העליון. פעמים רבות המלך יצא בעצמו למערכה בראש צבאו. אם לא היה המלך נוכח, נמסר הפיקוד לבנו או למצביא בדרגת תרתן (באשורית Turtanu – תרתנו) או לרבשקה (דרגה של שר בכיר). הצבא המלכותי חולק ל"כנפות". כל כנף כללה כ־15,000 לוחמים. כל כנפה חולקה בתורה ל"קיסרי", כל אחת בת 50 עד 200 לוחמים.
צבא ממלכת יהודה
צבא ממלכת יהודה היה קטן לאין שיעור מהצבא האשורי. הצבא הורכב ממשמר מלכותי קטן ובעתות מלחמה גויסה מיליציה מהאיכרים המקומיים. בנוסף, שירתו בצבא שכירי חרב במספר מועט. צבא ממלכת יהודה כלל גם מרכבות בנוסף לחיל הרגלים, אך מספרן היה קטן. חיל הרגלים חולק ליחידות עשרוניות: 10, 50, 1,000 ו־10,000 לוחמים. חיל הרגלים, שהיה החיל העיקרי, חומש במגוון כלי נשק לטווח קצר, כגון חניתות, חרבות, מגנים ועוד. בנוסף, שירתו בצבא גם קלעים וקשתים.
המרכבות של ממלכת יהודה ופרשיה היו הן מעטות במספר והן דלות באיכותן בהשוואה למרכבות האשוריות. תפקידן היה משני במערכה ונועד בעיקר לתמוך בחיל הרגלים ולא כחיל עצמאי.
הפיקוד העליון היה נתון בידיו של המלך ובהיעדרו לקצינים בכירים שנשאו תואר "שר" או "סרן".
המערכות בפיניקיה ופלשת
המערכה הראשונה הייתה כנגד צידון, שכן מלך צידון לולי ברח לים – בחלק הכתובות הוא מציין כי לולי ברח לקפריסין. סנחריב הכניע את הערים צידון רבה וצידון זעירה, בית־זיתּי, צרפת, מַחַֿלִּיבַה, אוּשוּ, אכזיב ועכו, הערים המבוצרות של לולי, עליהן הסתמך. הוא המליך במקום לולי את אתבעל על צידון, וחייב אותו למנחה שנתית, ביחד עם מספר מדינות נוספות כעמון, ומואב.
המדיניות האנטי־אשורית של לולי עודדה את חזקיהו למרוד באשור, ונראה שאף נכרתה ברית בין צידון לבין יהודה.
כעת סנחריב הגיע אל פלשת כדי להעניש את אשקלון, שכן מלך אשקלון, צדקא, השתתף במרד ולא העלה מיסים לאשור. במהלך המלחמה כבש סנחריב את בית־דגן, יפו, בני ברק, ואזור, ואז צר על אשקלון. ובמהלך המצור נכנע צדקא והעלה מס אל סנחריב, ובכך הפסיק את המלחמה. אך למרות שנפסקה המלחמה, סירב סנחריב להשיב לו את האדמות שלו שנכבשו.
קרב אלתקה ואנשי עקרון
כמתואר, אנשי עקרון החליטו לקרוא לעזרת מצרים וכוש, ונפגשו צבאות מצרים־כוש ואשור בסמוך לאלתקה. הקרב היה קרב של רגלים ומרכבות ומוזכרות כאן המרכבות הכושיות, וככל הנראה זהו היה אחד הקרבות הגדולים במהלך המלחמה. סנחריב טוען לניצחון במערכה ואומר שלקח רבים בשבי ושלל רב. לאחר מכן צר סנחריב באלתקה ותמנה כנגד המורדים מעקרון. ככל הנראה השתמש בשיטת המצור האשורית הקלאסית, של שימוש באילי ניגוח לפריצת החומות. לאחר שכבש את המעוזות האחרונים של המורדים הפלישתיים הוא הוציא להורג ותלה רבים מן האצולה של עקרון, ואת כל המורדים.
המערכה ביהודה
המערכה האחרונה על פי המתואר במנסרה היא מלחמתו ביהודה, עם זאת לא ברור אם סדר האירועים במנסרה הוא כרונולוגי ומערכה זאת קרתה אחרי קרב אלתקה או לפניו. סנחריב כבש 46 ערים בצורות, וטוען להגליית 200,150 יהודים, אם כי חוקרים סבורים שהמספרים נמוכים בהרבה.
המצור על עזקה
סנחריב צר על עזקה, עיר שעל גבול ממלכת יהודה ואשור, צבא אשור הסתער במתקפת רגלים, הפיל את החומות בעזרת אילי ניגוח ושרף את העיר. העיר מתוארת על ידי סנחריב בתיאור שגוי כקן של נץ ובצורה כהרים רמים. הדבר מדגיש את החשיבות הטקטית של העיר, שכן היא גבוהה ומבוצרת היטב, ובה יש יתרון מובהק ליהודה. העיר עצמה הייתה ככל הנראה חמושה מאוד, שכן מלכים אשוריים היו נוהגים להתפאר בניצחונות על אויבים חזקים.
וגם המצור עצמו הוא מתאר:
אחרי ששבר את החומות עם אילי ניגוח הוא בזז את שלל העיר, כמתואר.
המצור על לכיש
ירושלים, בירת יהודה, הייתה מבוצרת בחומה הרחבה, ולפיכך פנה סנחריב אל לכיש, העיר השנייה בחשיבותה ביהודה, שהייתה קרובה לירושלים אך קלה יותר לכיבוש. האשורים ירו חצים אל תוך החומות בעוד המגינים היהודים זרקו עליהם אבנים וירו עליהם בחצים גם כן, לבסוף האשורים פרצו את החומה בעזרת אילי ניגוח והחל קרב רגלים. לאחר הקרב האשורים רצחו יהודים רבים בפשיטת עורם ושיסוף גרונותיהם של הנשבים בעוד יהודים רבים מובלים אל סנחריב מתפללים על חייהם.
המצור מתואר בתבליט לכיש, מהתמונות המוקדמות ביותר של קרב בכל ההיסטוריה, אם לא המוקדמת ביותר, אך המצור גם מתואר בקצרה בתנ"ך. מתבליט לכיש ניתן ללמוד רבות על שיטות מצור, תרבות חומרית ובין השאר גם על הצומח שהיה בסביבות לכיש בתקופת המצור.
המצור על ירושלים
חזקיהו שהתכונן למרד מבעוד מועד, הורה לבנות תעלה בת 533 מטרים אל הגיחון, כי ידע שזה יעצור את אספקת המים לאשורים, בעוד שלצבאו ואנשיו בירושלים, יש מים. הדבר מתואר בכתובת השילוח שבחלוף הימים נמצאה בנקבה שאכן תוארכה לתקופת הברזל השנייה בפחמן 14 לפי קש שהיה מעורבב בטיט.
וכן מתוארת בניית הנקבה ומטרתה בתנ"ך:
כדי לעזור לחמש את העיר, חזקיהו גם שוכר שכירי חרב וערבים שילחמו בעת המצור, אך על פי סנחריב, הם נסו לפני המצור.
לאחר מכן, כמסופר בדברי הימים, חזקיהו נואם לעם ומצליח לקבל את תמיכת העם, דבר שיבוא לביטוי אחר כך בסירובם של הירושלמים להיכנע ולפתוח את החומות לאשורים.
מאחר שחזקיהו חשש מגורל הממלכה הצפונית והחליט "לקבל עליו את השתעבדותו", הוא שלח לסנחריב 300 (על פי המקור האשורי: 800) ככרות כסף ו־30 ככרות זהב, כמו כן תכשיטים וכלים רבים המוזכרים על ידי סנחריב:
אך התנ"ך טוען שחזקיהו הביא לסנחריב פחות מהמתואר במנסרה, ייתכן שכותב התנ"ך לא רוצה להמעיט בכבודו ואמר שהביא פחות ממה שבאמת, או שסנחריב החליט לכתוב שהוא קיבל יותר ממה שבאמת קרה, כדי להמעיט בכבודו של חזקיהו:
לאחר מכן שלח סנחריב את רבשקה, רב־סריס ותרתן כדי לשכנע את תושבי ירושלים להיכנע, סנחריב הבין שמלחמה שכזאת תהיה קשה מדי בגלל החומה הרחבה של ירושלים, והורה לנסות ולשכנע את תושבי ירושלים להיכנע ללא קרב. רבשקה נשא בשדה כובס (מקום בו כבסו בגדים ככל הנראה) נאום מבריק, בעברית, שפנה ישירות לעם ולא רק למנהיגיו, ואשר מתואר באופן מלא במלכים וישעיהו ובאופן מצומצם בדברי הימים. המראה הוביל את תושבי העיר לעמוד על החומות בציפייה לבאות, וחזקיהו שלח את שריו אליקים בן חלקיהו, יואח בן אסף ושבנא לבוא אל החומה. לאחר שתושבי ירושלים סירבו להיכנע לבקשת רבשקה, החל המצור.
סנחריב עצמו לא פיקד על צבאו, אלא רבשקה, על פי ברוסוס, אלא הוא נלחם באותה העת עם מצרים, ורק כשחזר הסיג את כוחותיו חזרה אל אשור.
כמו כן מסתבר שפדי מלך עקרון, שהוא בעל ברית של אשור נשבה טרם המלחמה על ידי חזקיהו, ובמהלך המלחמה שוחרר, ככל הנראה ביחד עם ככרות הזהב והכסף, וסנחריב השיב לו את תואר המלך על עקרון.
על פי מנסרת סנחריב, כאן הסתיימה המערכה, וסנחריב אומר ששב לאשור אחרי כן וחזקיהו נותר מלך וסאל ויהודה מדינת חסות.
על פי המדרש, המצור נגמר בערב הראשון של חג הפסח.
תעלומת נס המצור על ירושלים ושאלת עזרת ממלכת כוש
אך לעומת המנסרה, המקורות האחרים מציינים מגפה או מיתה המונית שקרתה לאשורים בעת המצור, והם טוענים שזהו הדבר אשר גרם לסנחריב לחזור לאשור. בתנ"ך מתוארת מיתה המונית של 185,000 רגלי אשור על ידי מלאך אלוהים:
וכמו כן, על פי סנחריב עצמו, הוא עזב לאחר שקיבל את המס מחזקיהו, בעוד שהתנ"ך טוען שלמרות שקיבל את המס, המשיך סנחריב במלחמה.
בספר ההיסטוריה "מה אם?" גורס ההיסטוריון ויליאם הארדי מקניל שניתן לזהות את המגפה בצבא האשורי עם מחלת הכולרה (או מחלות אחרות המועברות דרך מים) בגלל חסימת המעיינות על ידי חזקיהו, ובכך גרם להרעלת מקור המים של האשורים. מקניל גם חושב שהאשורים נאלצו לסגת בגלל המחלה, ושהמקרה הזה, אשר היה נראה ניסי ליהודים, גרם לצמיחת אמונה מונותאיסטית, שבסופו של דבר תהפוך בחלוף הימים לדת היהדות. בנוסף, מקניל חושב שלמלחמה חשיבות גדולה בשל החדישות של המונותאיזם באותה העת, וגרם ליהודים לזנוח את המנהג המקובל שעם שנכבש עובד את אלוהי העם הכובש, דבר שמנע את ההתבוללות בגלות בבל, בניגוד מוחלט לגלות אשור, כמו כן, שללא הניצחון היהודי, הדתות של היהדות, הנצרות והאסלאם לא היו קיימות.
כמו כן, נותרת השאלה באשר לעזרת ממלכת כוש ליהודה, הדבר מתואר בקצרה מאוד בתנ"ך, אך עקב כתבי הרודוטוס ומנסרת סנחריב, ניתן להעריך שהעזרה היא גדולה מהמצוין בתנ"ך. תרהקה המתואר בתנ"ך מזוהה עם פרעה תהרקה ששלט במצרים, באותה העת של המלחמה היה יורש עצר, וככל הנראה פיקד על הצבא האתיופי־מצרי.
ההיסטוריון הנרי ט. אובין כתב בספרו "ההצלה של ירושלים: הברית בין העברים והאפריקאים ב־701 לפנה"ס" שהצבא האשורי הובס בירושלים על ידי הצבא של ממלכת כוש, ובעצם חושב שזאת לא הייתה המחלה שהביסה אותם אלא הצבא של תהרקה.
גרסה נוספת לסיפור ההצלה מוזכרת בדברי הנביא ישעיהו לשליחי המלך חזקיהו: "כֹּה אָמַר יְהוָה... הִנְנִי נֹתֵן בּוֹ רוּחַ, וְשָׁמַע שְׁמוּעָה וְשָׁב לְאַרְצוֹ; וְהִפַּלְתִּיו בַּחֶרֶב, בְּאַרְצוֹ" – שבשורות חשובות שהגיעו לידיעתו של סנחריב היו אמורות לגרום לו למהר לחזור לארצו ביחד עם הצבא. עם זאת, תיאור זה נמצא בסתירה עם קטעים אחרים בטקסט, למשל, אלה המתארים את הגנת ה' על העיר לאחר שסנחריב שם עליה מצור. חוקרים שונים הציעו לפתור סתירה זאת באמצעות השערת התעודות, המייחסת כל אחת מגרסאותיו השונות של הסיפור למקור קדום אחר, שמוזג בהמשך יחד לתיאור הרציף במקרא.
השלכות
האבדות ליהודה במרד חזקיהו מצוינות במנסרת סנחריב, הקטנה משמעותית של יהודה, וגלות המונית של, על פי סנחריב, 200,150 יהודים, אם כי בהערכות מודרניות, לא ניתן היה לעשות כן בעת ההיא, וכנראה מדובר על מספרים מצומצמים בהרבה.
ממלכת יהודה הוקטנה דרמטית, כששטחים נרחבים ממנה הועברו לממלכות הפלשתיות עקרון, אשדוד ועזה. היא המשיכה להעלות מס לאשור במשך שארית ימיו של חזקיהו ובמשך רוב ימיו של בנו מנשה. אולם היא נותרה עצמאית למשך עוד 115 שנים, עד שנחרבה בידי ממלכת בבל, ורוב תושביה גלו לבבל, באירוע שמכונה "גלות בבל".
מקורות עתיקים
לתקופה זאת שרדו שני מקורות עיקריים: המקרא והכתבים האשוריים. מלבדם, המלחמה מתוארת בתמצות גם במקורות עתיקים משניים.
אלכס היילי
אלכסנדר מארי פאלמר היילי (באנגלית: Alexander Murray Palmer Haley; 11 באוגוסט 1921 - 10 בפברואר 1992) היה סופר אפרו-אמריקאי. ידוע במיוחד בשל סדרת הספרים "שורשים: סאגה של משפחה אמריקאית", על פיה נוצרה סדרת הטלוויזיה רבת ההשפעה "שורשים", ו"האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס", אותה פרסם לאחר הרצחו, על סמך ראיונות עומק רבים עם האיש.
שנים ראשונות ושירות צבאי
היילי נולד באית'קה שבמדינת ניו יורק. אביו היה פרופסור באוניברסיטה החקלאית-מכנית של אלבמה והמשפחה חיה בשנות ילדותו בטנסי. בגיל 15 נכנס היילי ללימודים באוניברסיטת אלקורן (Alcorn State University) במיסיסיפי, אך פרש מלימודים לפני שמלאו לו 18. בעידוד אביו התגייס ב-1939 למשמר החופים האמריקני ושירת באוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, ולאחר שהחל לגלות כישרון רב בכתיבת סיפורים, המשיך לשרת במשמר בתפקיד עיתונאי בדרגת מש"ק. הוא השתחרר משירות ב-1959, לאחר ששירת גם במלחמת קוריאה והיה בתפקידו האחרון העיתונאי הראשי של משמר החופים.
כעיתונאי
תפקידו העיקרי של היילי מיד לאחר שחרורו היה העורך הכללי של הרידרס דייג'סט.
אחד מהישגיו העיתונאיים הראשונים של היילי לאחר שחרורו היה ריאיון רחב יריעה עם נגן הג'אז מיילס דייוויס שפורסם בירחון "פלייבוי" בספטמבר 1962. הריאיון הנרחב עם אישיות ציבורית הפך מאז לתו היכר של הירחון והיילי אירח במסגרתו בהמשך את מרטין לותר קינג (הריאיון הארוך ביותר שהעניק קינג לעיתונאי כלשהו), את ג'ורג' לינקולן רוקוול, מנהיג המפלגה הנאצית האמריקאית, את המתאגרף מוחמד עלי שסיפר על החלפת שמו מקסיוס קליי לעלי, את מלווין ביילי, סנגורו של ג'ק רובי וכן את סמי דייוויס ג'וניור, קווינסי ג'ונס, ג'וני קרסון ועוד.
ה"אוטוביוגרפיה של מלקולם אקס"
בפברואר 1965, סמוך להרצחו של מלקולם אקס השלים היילי כתיבת ממואר אודותיו, שהתבסס על כחמישים ראיונות עומק. לאחר הרצח השלים היילי את הפרק האחרון המספר על שעותיו האחרונות של מלקולם אקס. השניים נפגשו לראשונה ב-1960, כאשר הכין היילי כתבה ל"רידרס דייג'סט" אודות אומת האסלאם.
ה"אוטוביוגרפיה של מלקולם אקס" היה לרב מכר. מאז פרסום האוטוביוגרפיה ב-1965 ועד 1977 נמכרו שישה מיליון עותקים מהספר והוא היווה את הבסיס לכתיבת התסריט לסרט מלקולם אקס ולספרו של ג'יימס בולדווין, "One Day When I Was Lost". בשנת 1966 הוענק פרס אניספילד-וולף להיילי ולמלקולם אקס (לאחר מותו).
ב-1998 כלל הטיים מגזין את הספר ברשימת עשרת הספרים המשפיעים של המאה ה-20.
שורשים
ב-1976 פרסם היילי את הספר "שורשים: סאגה של משפחה אמריקאית", רומן המבוסס על ההיסטוריה של משפחתו מתקופת העבדות. הספר מתחיל בסיפורו של עבד בשם קונטה קינטה, לוחם מנדינקה אפריקאי, שנולד בגמביה ב-1750, נחטף ב-1767 על ידי סוחרי עבדים ונלקח בספינה לפרובינציית מרילנד באמריקה, שם נמכר לעבדות לבעל מטעים.
יחסי קטר–שוודיה
שוודיה מיוצגת בקטר באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה ברובע וסט ביי בעיר הבירה דוחה, השגרירות נפתחה ב-14 במאי 2014. קטר מיוצגת בשוודיה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בעיר הבירה סטוקהולם, שגריר קטר בשוודיה הוא חמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה.
היחסים הכלכליים בין קטר לשוודיה הם יחסים המתבססים על שיתוף פעולה בין חברות שוודיות ציבוריות לבין חברות קטריות גדולות ופרטיות, בעיקר במגזר הנפט, האנרגיה, והגז הטבעי.
אלכס היילי
שורשים
הספר זיכה את היילי בפרס פוליצר ובשנת 1977 היה לסדרת טלוויזיה מצליחה רבת השפעה ואחת הנצפות מאז ומעולם. הפרק השמיני והאחרון בסדרה הוא השלישי מבחינת נתוני מדרוג (רייטינג) בטלוויזיה האמריקאית מאז ומעולם. הסדרה זכתה ל-9 פרסי אמי, מתוך 36 מועמדויות ובפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר. לסדרה ולספר עליו התבססה, הייתה השפעה ניכרת על המודעות של החברה האמריקאית להיסטוריה של המגזר האפרו-אמריקאי ולתרבותו. עד לשידור הסדרה, רבים בחברה האמריקאית, כולל במגזר האפרו-אמריקאי, ראו מגזר זה כחסר תרבות והיסטוריה ייחודיים או כמגזר תלוש מהתרבות האפריקאית, שמעולם לא הצליח להיקלט בתרבות האמריקאית. התוכנית הפכה גם לנושא לימוד במאות מכללות בארצות הברית.
ב-1979 שידרה רשת ABC את המיני-סדרה: "שורשים: הדורות הבאים" ובה המשך הסאגה המשפחתית, כולל חייו של היילי עצמו וביקורו בכפר האפריקאי. דמותו של היילי הבוגר גולמה על ידי השחקן ג'יימס ארל ג'ונס.
מחלוקת על פלגיאט וביקורת
בשנת 1978 תבע הסופר הרולד קורלנדר את היילי על כך שהעתיק לתוך "שורשים" חלקים נרחבים מספרו "האפריקני". לאחר דיונים משפטיים הגיעו הצדדים להסכמה שכללה פיצוי כספי והכנסת פיסקה בראש כל מהדורה של "שורשים" ובה מכיר היילי בהשענותו על ספרו של קורלנדר.
גניאולוגים ערערו על מחקרו ומסקנותיו של היילי ב"שורשים". התברר שאותו "גריוט" מגמביה, שסיפר להיילי את סיפורו של קונטה קינטה, לא היה גריוט אמיתי, ונראה כי סיפורו של קונטה קינטה היה מקרה של דיווח מעגלי, שבו דבריו של היילי עצמו נאמרו אליו בחזרה. אף אחד מהמסמכים הכתובים בווירג'יניה ובקרוליינה הצפונית לא מסתדר עם הסיפור של "שורשים" עד לשלב שאחרי מלחמת האזרחים. כמה אלמנטים בסיפור המשפחתי של היילי מופיעים במסמכים הכתובים, אולם הגניאולוגיה הסבירה ביותר עשויה להיות שונה מזו המתוארת ב"שורשים".
סוף חייו ולאחר מותו
משמר החופים האמריקאי קרא כלי שיט על שמו.
Rare (אלבום של סלינה גומז)
Rare (בעברית: נדירה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. האלבום יצא לאור ב-10 בינואר 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס. Rare הוא תקליט מידטמפו מסוגת פופ ודאנס-פופ, עם השפעות הלקוחות מסינת'פופ, מוזיקה לטינית ו-R&B. מבחינה לירית, הוא עוסק בנושאים כמו אהבה עצמית, קבלה עצמית וערך עצמי.
ב-9 באפריל, הוציאה גומז גרסה מחודשת לאלבום בו נכללו 3 שירים חדשים.
רקע והפקה
גומז הופיעה בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט והצהירה כי יש לה. היא הצהירה בתוכנית האירוח של ג'ימי פאלון כי לאלבום תהיה "תחושה של פופ חזק", וכי היא התנסתה בגיטרה חשמלית. היא גם אמרה שלקח לה.
על פרסום המגזין הצרפתי SEMrush, היה אחד משלושת האלבומים הכי מחופשים בגוגל, עם כ-1.2 מיליון חיפושים חודשיים. השניים האחרים הם Folklore של טיילור סוויפט ו-Colores של ג'יי באלווין.
מוזיקה וליריקה
"Rare" הוא בעיקר אלבום פופ ודאנס-פופ המתנסה בז'אנרים רבים, כגון R&B, אלקטרו, פאנק-פופ, רגאטון, פופ אלטרנטיבי ומוזיקה אלקטרונית. הנושאים העיקריים הם "אהבה, אובדן ודייטים". גומז עצמה הצהירה כי האלבום הוא "ישר, מעצים ומרומם", בעוד המסרים העיקריים שלו הם "אהבה עצמית, קבלה והעצמה". היא גם הוסיפה כי השירים ב-"Rare" הם "המוזיקה הכי כנה שיצרתי אי פעם".
שירים
המהדורה הסטנדרטית של Rare מכילה 13 רצועות. שיר הנושא הפותח את האלבום הוא "המנון אהבה עצמית שקט אך רב השפעה" הרצועה שלאחריו, "Dance Again", היא שילוב של ז'אנרים מרובים, כולל פאנק, דאנס, אלקטרו, ואלקטרופופ. הרצועה תוארה כ"דאפט פאנק-לייט" הרצועה "Look at Her Now", שנכתבה בשיתוף עם ג'וליה מייקלס וג'סטין טרנטר, היא שיר דאנס-פופ ואלקטרופופ קצבי. השיר עוסק בהתגברות על סיום מערכת יחסים. הרצועה הרביעית באלבום, "Lose You to Love Me", היא הבלדה היחידה באלבום. ההפקה ה"חשופה" של השיר, משלבת כינורות, בס, פסנתר, תזמורת, וכמה קטעים של גומז שרה מתנגנים זה על גבי זה. המבקרים שיערו כי השיר נכתב על מערכת היחסים של גומז עם ג'סטין ביבר. השיר "Ring", אשר ניכר כי הוא בהשראת מוזיקה לטינית, הושווה לקטלוג המוזיקלי של הזמרת קמילה קביו ולשיר "Somebody That I Used to Know" של גוטייה. השיר "Vulnerable" הוא שיר דיסקו ואלקטרופופ עם מרכיבי איטלו-דיסקו.
השיר "Let Me Get Me" גם הוא בסגנון לטיני. הראשון משני שיתופי הפעולה באלבום, "Crowded Room", הוא שיר R&B בהשתתפות הראפר 6lack. הרצועות 10, 11 ו-12 כוללות צליל פאנק. השיר "Kinda Crazy" הוא שיר שקט המלווה בגיטרות וחצוצרות בחלקו השני. השיר "Cut You Off" הוא שיר פופ בהשראת פאנק העוסק בפרידה מבן זוג אשר הושווה למוזיקה של טיילור סוויפט. Rare מסתיים עם "A Sweeter Place": שיתוף פעולה עם הראפר קיד קאדי. רצועות הבונוס של המהדורות הדיגיטליות ומהדורת התקליט כוללות את השיר "Feel Me" שנכלל במופע של Revival Tour. גומז הוציאה את השיר לאור ב-21 בפברואר 2020, ביום יציאת מהדורת התקליט של האלבום.
קידום
האלבום ושמו הוכרזו לראשונה בעמוד האינסטגרם של גומז, שם חשפה את עטיפתו וכללה קטע משיר הנושא.
את המהדורה הסטנדרטית של אלבום האולפן קידמו הסינגלים "Lose You to Love Me" שיצא ב-23 באוקטובר 2019 ו- "Look at Her Now" שיצא יום לאחר מכן. ב-24 בנובמבר 2019 ביצעה גומז את "Lose You to Love Me" ו-"Look at Her Now" בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2019 על מנת לקדם את האלבום. רצועת הנושא יצאה לאור כסינגל השלישי באותו יום בו יצא האלבום. גומז התארחה בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון על מנת לקדם את האלבום.
ביקורות
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד.
ג'יי. פי. טוקוטו
ז'אן פייר טוקוטו השני (באנגלית: Jean-Pierre Tokoto II; נולד ב-15 בספטמבר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בעירוני רמת גן.
ביוגרפיה
טוקוטו נקרא על שם סבו מצד אימו, ז'אן פייר טוקוטו, ששיחק כדורגל בנבחרת קמרון וכיכב בכל שלושת המשחקים בבתים של מונדיאל 1982. אימו של טוקוטו, לורנס טוקוטו טרימבל, פגשה את בעלה, טרבור טרימבל, במפלי מנומוני, ויסקונסין. אביו הביולוגי של טוקוטו, בריאן אוליבר, שיחק בעבר בליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות
טוקוטו נולד ברוקפורד שבאילינוי ולמד בבית הספר התיכון מנומוני פולס שבדרום ויסקונסין, שם העמיד ממוצעים של 21.2 נקודות, 13.2 ריבאונדים, 3.2 חטיפות ו-2.1 אסיסטים בעונתו השנייה ו-24.6 נקודות, 11.5 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו-2.6 חטיפות בעונתו השלישית. בעונתו האחרונה, לאחר שבכל שלוש השנים נכנס לחמישייה הראשונה של המחוז, שבר כמה שיאי בית ספר שביניהם שיאי קריירה בריבאונדים וחטיפות ושיא נקודות למשחק עם 48 נקודות מול בית הספר התיכון קתולי. הוא גם זכה בתואר שחקן העונה של המחוז פעם נוספת ובתחרות ההטבעות.
טוקוטו שיחק שלוש שנים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בעונתו השלישית, העמיד טוקוטו ממוצעים של 8.3 נקודות ו -4.3 אסיסטים למשחק והיה ידוע ביכולת ההטבעה שלו וההגנה שלו.
אוקלהומה סיטי בלו (2016-2015)
ב-8 באפריל 2015, טוקוטו הודיע ​​כי הוא לא ממשיך לעונה נוספת שבמסגרת הזכאות שלו במכללות והוא העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, שם נבחר בבחירה ה-58 בסיבוב השני על ידי פילדלפיה 76' ושיחק במדיה בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-27 בספטמבר 2015, הוא חתם לעונה בפילדלפיה, אך ב-26 באוקטובר שוחרר לאחר ששותף בחמישה משחקי הכנה. ב-30 באוקטובר הוא הצטרף לקבוצת הבת של פילדלפיה מליגת הפיתוח של ה-NBA, דלאוור 87', אך יום לאחר מכן הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי בלו. ב-49 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 11.2 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק.
ריו גרנאדה ואלי וייפרס (2017-2016)
ביולי 2016 שיחק טוקוטו בניו יורק ניקס בליגת הקיץ. הוא חתם בניקס ב-2 באוגוסט, אך שוחרר ב-21 באוקטובר לאחר שהופיע בשלושה משחקי קדם עונה. ב-25 באוקטובר הוא חזר לאוקלהומה סיטי בלו ועבר בטרייד חמישה ימים לאחר מכן לריו גראנדה ואלי וייפרס. ב-52 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 5.0 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.1 חטיפות למשחק.
ביולי 2017 הצטרף טוקוטו ליוטה ג'אז בליגת הקיץ. ב-6 בספטמבר 2017, חתם טוקוטו בפרת' ויילדקטס מהליגה האוסטרלית. הוא שותף בכל 30 המשחקים של הקבוצה באותה עונה, כשהעמיד ממוצעים של 15.4 נקודות, 6.0 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק.
הפועל אילת (2019-2018)
ב-28 ביולי 2018, חתם טוקוטו לעונה בהפועל אילת מהליגה הישראלית. ב-2 בינואר 2019, רשם טוקוטו שיא קריירה של 31 נקודות, כשהוא קולע ב-9 מ-12 מהשדה, יחד עם 6 ריבאונדים, 6 אסיסטים ו-3 חטיפות, מה שהוביל את אילת לניצחון 89–96 על הפועל תל אביב ונתן לו זכייה בתואר השחקן המצטיין של המחזור. ב-12 באפריל 2019, השתתף טוקוטו באולסטאר הישראלי, שם קלע 19 נקודות והוריד 5 ריבאונדים, מה שהעניק לו את תואר השחקן המצטיין. ב-38 משחקים בהם שותף בקבוצה, טוקוטו הוביל את הקבוצה בריבאונדים עם 7.6 וחטיפות עם 1.4 בממוצע למשחק, להם הוסיף ממוצעים של 13.4 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק. טוקוטו עזר לאילת להגיע לפיינל פור, שם הפסידה בסופו של דבר למכבי תל אביב.
סן פבלו בורגוס (2020-2019)
ב-3 ביולי 2019, חתם טוקוטו לעונה בסן פבלו בורגוס מהליגה הספרדית. הוא שותף ב-26 משחקים בליגה ובליגת האלופות, כשהוא מעמיד ממוצעים של 7 נקודות, 5 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק.