cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטואן גריזמן
אתלטיקו מדריד
ב-25 באפריל 2015 כבש גריזמן צמד בניצחון 3–0 על אלצ'ה. בכך הגיע ל-22 שערי ליגה, דבר שמיקם אותו במקום השלישי בטבלת מלכי השערים לעונה זו, יחד עם ניימאר. בנוסף, עקף גריזמן את קארים בנזמה בתור הצרפתי שכובש את מספר השערים הרב ביותר בליגה הספרדית. בסיום אותה עונה היה שחקן אתלטיקו היחיד שנכנס לנבחרת העונה בליגה הספרדית, כאשר חלק את החלק ההתקפי יחד עם ליונל מסי וכריסטיאנו רונאלדו. בסיכום עונתו הראשונה באתלטיקו מדריד, סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה הספרדית, והודחה בליגת האלופות ברבע הגמר נגד היריבה העירונית, ריאל מדריד.
ב-22 באוגוסט 2015 כבש גריזמן את השער היחיד, בניצחון על לאס פאלמס, במשחק פתיחת עונת 2015/2016. ב-15 בספטמבר כבש את שני השערים בניצחון על גלטסראי, במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. שבועיים לאחר מכן שחזר גריזמן את ההישג, וכבש צמד פעם נוספת, נגד חטאפה. ניצחון זה מיקם את אתלטיקו במקום הראשון בליגה. ב-18 באוקטובר חזר גריזמן לאצטדיון אנואטה, מול ריאל סוסיאדד, הפעם כשחקן אתלטיקו. במשחק זה כבש גריזמן כאשר חלף על פני כחצי מגרש, והקפיץ מעל השוער חרונימו רולי. גריזמן לא חגג את כיבוש השער.
ב-27 בפברואר 2016 כבש גריזמן את השער היחיד בניצחון קבוצתו על ריאל מדריד, בדרבי של מדריד. ב-13 באפריל כבש גריזמן צמד מול ברצלונה, במשחק הגומלין של רבע גמר ליגת האלופות, ובכך הבטיח את העפלת קבוצתו לשלב הבא. ב-3 במאי הוא כבש במשחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות, מול באיירן מינכן, באליאנץ ארנה. במשחק זה הפסידה אתלטיקו 1–2, אך עלתה לגמר עקב יתרון שערי חוץ. בגמר ליגת האלופות, מול ריאל מדריד, החטיא גריזמן בעיטת עונשין בדקה ה-47. המשחק תם בתוצאת שוויון 1–1, ולאחר תוספת זמן ניגשו שתי הקבוצות לדו-קרב בעיטות עונשין, בו הפסידה אתלטיקו 3–5.
ב-1 בנובמבר כבש גריזמן צמד בניצחון 2–1 על רוסטוב, בשלב הבתים של ליגת האלופות, וקבע את העפלת אתלטיקו לשלב שמינית הגמר. לאחר עונה נוספת חסרת תארים, הודיע גריזמן בריאיון לטלוויזיה הצרפתית כי "60% שאשחק במנצ'סטר יונייטד בעונה הבאה". אולם, גריזמן החליט שלא לעזוב את אתלטיקו עקב חרם העברות שהוטל עליה על ידי פיפ"א.
ב-19 באוגוסט 2017 קיבל גריזמן את הכרטיס האדום הראשון בקריירה שלו, במשחק פתיחת עונת 2017/2018 מול ז'ירונה, והורחק לשני משחקים. גריזמן נבחר לשחקן חודש פברואר 2018 בלה ליגה, לאחר שכבש 8 שערים ובישל שניים בחודש זה, כולל כיבוש של שבעה שערים בארבעה ימים: שלושער מול סביליה ורביעייה מול לגאנס. בחצי גמר עונת 2017/2018, הליגה האירופית, מול ארסנל, כבש גריזמן במשחק הראשון, בישל לדייגו קוסטה במשחק השני, וסייע להעפלת קבוצתו לגמר. במשחק הגמר, שנערך בפארק אולימפיק ליון, ניצחה אתלטיקו את מרסיי 3–0, תוך כיבוש צמד של גריזמן.
לאחר חודשים של שמועות על מעבר אפשרי של גריזמן לברצלונה, האריך השחקן את חוזהו באתלטיקו עד 2023, ימים לאחר שדחה את המעבר לקאמפ נואו. לאחר הארכת החוזה כתב גריזמן ברשת החברתית טוויטר: "האוהדים שלי, הקבוצה שלי, הבית שלי!", בספרדית, צרפתית ואנגלית, בצירוף סרטון שלו הולך ברחובות מדריד.
לאחר עונת 2018/2019 הודיע גריזמן על עזיבת אתלטיקו מדריד. את שערו האחרון בקבוצה כבש במשחק הידידות מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי בהפסד 1–2.
ברצלונה
ב-12 ביולי 2019 גריזמן חתם באלופת הליגה הספרדית ברצלונה לחמש שנים לאחר שברצלונה שילמה את סעיף השחרור שלו מאתלטיקו מדריד השווה ל-120 מיליון אירו.קיבל את חולצה מספר 17. ערך את הופעת הבכורה שלו נגד צ'לסי במשחק ידידות. גריזמן כבש את שערו הראשון במשחק ההכנה ב-10 באוגוסט 2019 נגד נאפולי. גריזמן ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב-16 באוגוסט בהפסד 0–1 לאתלטיק בילבאו במחזור הראשון. במחזור השני גריזמן כבש צמד ובישל עוד שער בניצחון על ריאל בטיס 2–5.
חזרה לאתלטיקו מדריד
ב-31 באוגוסט 2021 חזר גריזמן בהשאלה עם אופציית רכישה לאתלטיקו מדריד תמורת 10 מיליון אירו. ב-10 באוקטובר 2022 מימשה אתלטיקו מדריד את אופציית הרכישה של גריזמן תמורת 20 מיליון אירו.
נבחרות צעירות
עקב כך ששיחק בספרד, מאמני נבחרות הנוער של צרפת נטו שלא לשים לב לגריזמן. לאחר הפריצה עם ריאל סוסיאדד, זומן לראשונה גריזמן לנבחרת צרפת עד גיל 19, ב-23 בפברואר 2010, לצמד משחקי הידידות מול אוקראינה. ב-2 במרץ ערך גריזמן את הופעת הבכורה במדי צרפת עד גיל 19, בתיקו 0–0 מול אוקראינה. במשחק השני, כבש גריזמן את שער הניצחון בדקה ה-88, במשחק שהסתיים בתוצאה 2–1 לזכות צרפת.
ב-7 ביוני 2010 זומן גריזמן לסגל צרפת עד גיל 19 לקראת אליפות אירופה עד גיל 19. בטורניר, בו זכתה צרפת, כבש גריזמן שני שערים ובישל אחד. הוא נבחר לקבוצת הטורניר. ב-28 בספטמבר זומן גריזמן לנבחרת צרפת עד גיל 20, לצמד משחקי הידידות מול פורטוגל, ומול קבוצת המילואים של המועדון האיטלקי יובנטוס. אולם, גריזמן לא שיחק במשחקים אלו עקב פציעה בירך במהלך אימון. על אף שעדיין היה רשאי לשחק בנבחרת עד גיל 20, זומן גריזמן בחודש שלאחר מכן לסגל נבחרת צרפת עד גיל 21. הוא ערך את הופעת הבכורה בצרפת עד גיל 21 כאשר נכנס כמחליף לגבריאל אוברטן, במשחק שהסתיים בהפסד 0–1 לרוסיה.
לאחר שהופיע בשני משחקי הנבחרת עד גיל 21, חזר גריזמן לנבחרת עד גיל 20, ושיחק את משחקו הראשון בנבחרת זו בניצחון 2–1 על אנגליה. במשחק זה בישל לקלמאן גרנייה את שער השוויון. ביוני 2011 זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע העולם עד גיל 20. בטורניר זה, בו הגיעה צרפת עד לשלב חצי הגמר, כבש גריזמן את שער הניצחון במשחק נגד אקוודור, בשלב שמינית הגמר.
גריזמן השתתף בפלייאוף ההעפלה לאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2013. במשחק הראשון ניצחו הצרפתים ובשני הפסידו והודחו. בדיעבד, התגלה כי גריזמן, יחד עם ארבעה שחקנים נוספים, יצא לבלות בפריז במהלך מחנה האימונים של הנבחרת בלה האבר, בלילה בין שני משחקי הפלייאוף. התאחדות הכדורגל הצרפתית השעתה את השחקנים מנבחרות צרפת למשך 14 חודשים.
נבחרת בוגרת
ב-27 בפברואר 2014 זומן גריזמן לראשונה לסגל נבחרת צרפת הבוגרת על ידי המאמן דידייה דשאן, לקראת משחק ידידות מול, שנערך בסטאד דה פראנס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק זה, ב-5 במרץ, כאשר פתח בהרכב ושיחק 68 דקות, בניצחון צרפת 2–0.
ב-13 במאי 2014 זומן גריזמן לסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2014. ב-1 ביוני כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, במשחק ידידות מול, שהתקיים באליאנץ ריביירה. הוא כבש צמד במשחק ההכנה האחרון לפני המונדיאל, כאשר נכנס כמחליף במקום אוליבייה ז'ירו, בניצחון 8–0 על.
גריזמן פתח בהרכב במשחק הראשון של צרפת במונדיאל, כאשר החליף באגף השמאלי את פרנק ריברי הפצוע. המשחק הסתיים בניצחון 3–0 על. במשחק שמינית הגמר, לחץ שהפעיל גריזמן על ג'וזף יובו הביא לשער עצמי של הקפטן הניגרי בדקה ה-92, ולניצחון 2–0 של הצרפתים על. לבסוף, הודחה צרפת בשלב רבע הגמר, על ידי הזוכה בגביע,.
ביורו 2016, שנערך בצרפת, פתח גריזמן במשחק פתיחת הטורניר, בניצחון 2–1 על. במשחק הבא פתח גריזמן על הספסל, ועלה כמחליף מול. הוא כבש את השער הראשון במשחק בנגיחה בדקה ה-90. בשמינית הגמר כבש גריזמן צמד ב-3 דקות, וקבע מהפך שהביא לניצחון צרפת על. ברבע הגמר בישל גריזמן לפול פוגבה ולדימיטרי פאייה, לפני שכבש בעצמו, בניצחון 5–2 על. בחצי הגמר כבש גריזמן צמד והעלה את נבחרתו לגמר יורו 2016, בפעם הראשונה מאז יורו 2000, תוך ניצחון 2–0 על. במשחק הגמר הפסידה צרפת 0–1 ל, לאחר הארכה.
בטורניר זה זכה גריזמן בתואר שחקן הטורניר. בנוסף, זכה גם בנעל הזהב, לאחר שסיים כמלך שערי הטורניר, עם שישה שערים. כמו כן, נכלל גריזמן בנבחרת הטורניר.
ב-17 במאי 2018 זומן גריזמן לסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2018, שנערך ברוסיה. במשחק הראשון של צרפת בטורניר, מול, ספג גריזמן עבירה ברחבת ה-16, שהובילה לפסיקת השופט לבעיטת עונשין לזכות צרפת. היה זה השימוש הראשון בטכנולוגיית VAR במשחקי גביע העולם בכדורגל. במשחק זה ניצחה צרפת 2–1. בשמינית הגמר כבש גריזמן, פעם נוספת בפנדל, בניצחון צרפת 4–3 את.
ברבע הגמר, מול, בישל גריזמן את השער הראשון במשחק לרפאל וראן, מכדור חופשי שהגביה לרחבה. לאחר מכן כבש בעצמו, כאשר בעט מחוץ לרחבת העונשין, והכדור נכנס לרשת עקב טעות של השוער פרננדו מוסלרה. במשחק חצי הגמר, שנערך באצטדיון קרסטובסקי, סנקט פטרבורג, מול, בישל גריזמן את השער היחיד במשחק, מבעיטת קרן, לנגיחה של סמואל אומטיטי.
בגמר מונדיאל 2018, מול, היה מעורב גריזמן בשלושת השערים הראשונים של נבחרתו, והביא לזכייה שנייה של צרפת במונדיאל, לאחר ניצחון 4–2. את השער הראשון לזכות צרפת כבש מריו מנדז'וקיץ' כשער עצמי, לאחר שגריזמן הרים כדור מבעיטה חופשית לעבר השער. בדקה ה-38 כבש גריזמן מפנדל, לאחר נגיעת יד בתוך הרחבה של איוואן פרישיץ'. בדקה ה-59 כבש פול פוגבה את השער השלישי לזכות צרפת, שהגיע כתוצאה מכדור שנמסר אליו מרגליו של גריזמן. לאחר המשחק נבחר גריזמן לשחקן המצטיין של הגמר. בנוסף, זכה גריזמן בנעל הכסף של הטורניר, לאחר שכבש ארבעה שערים ובישל שניים, ובכדור הארד.
2021
ב-7 בספטמבר 2021 כבש גריזמן צמד שערים בניצחון נבחרתו 0–2 על פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, ובכך השתווה לשמספר השערים במדים הלאומיים שכבש מישל פלאטיני. באותה שנה גם היה שותף לזכייה בליגת האומות לאחר ניצחון במשחק הגמר 1–2 על נבחרת ספרד.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
סגנון משחק
ראש הצוות הטכני של אופ"א, לואן לופסקו, אשר הוביל את פאנל התצפית הטכני שבחר בגריזמן לשחקן המצטיין של יורו 2016, אמר על השחקן: "הוא עובד קשה עבור נבחרתו, בעל טכניקה, ראיית משחק רחבה ויכולת סיום", ומיתג אותו כ"איום לכל קבוצה אשר ישחק נגדה". חלוץ שמאלי מהיר, מודרני ומגוון, בעל ראייה לעבר שער היריבה, גריזמן תואר כ"שחקן קבוצתי". הוא מסוגל לתפקד בעמדות התקפה רבות, בקו ההתקפי הקדמי ומאחוריו, הודות למיומנויות הטכניות שלו ויכולתו לדלג בין עמדות הקישור לעמדות ההתקפה, תוך הבקעת מספר גבוה של שערים. במהלך הקריירה שלו שיחק גריזמן בעמדות שונות: החלוץ המרכזי, חלוץ שני, קשר התקפי, קיצוני וקשר אגף. גריזמן בעל דיוק בסיומות, הן מתוך והן מחוץ לרחבה, כאשר מסוגל לבעוט בשתי רגליו. כמו כן, לגריזמן משחק ראש מצוין, למרות גובהו הנמוך יחסית.
בנוסף ליכולתו לכבוש וליצר מצבים, גריזמן צבר שבחים לא פעם על קצב משחקו, תנועה התקפית, חוש מיקום והתמצאות במגרש. יכולת פירוש המשחק, בשילוב עם קצב, ניידות ואנרגיה, מאפשרים לו ליצור התקפות אפקטיביות ולגבור על הגנות. בנוסף, גריזמן ידוע כבועט פנדלים מדויק.
מדיה וחסות
לגריזמן חוזה חסות עם חברת הלבשת והנעלת הספורט הגרמנית פומה, והוא משתתף בפרסומות לחברה. גריזמן אף שילב את 'חגיגת הפלאפון' שלו בפרסומת לחברה בשנת 2016. פומה עיצבה נעלי כדורגל עבור גריזמן: 'PUMA Future 18.1 "Grizi"', וחשפה אותן בדצמבר 2017.
גריזמן השתתף בסדרת משחקי הווידאו FIFA, מבית EA Sports: הוא הופיע על הכריכה של FIFA 16 בצרפת, לצד ליונל מסי. לפני יורו 2016 השתתף בפרסומת לאוזניות של חברת ביטס אלקטרוניקס, לצד הארי קיין, מריו גצה וססק פברגאס.
בשנת 2019 יצא על גריזמן הסרט תיעודי Antoine Griezmann: The Making of a Legend. הסרט בויים על ידי אלכס דל, והיה זמין בנטפליקס עד לשנת 2023.
ריקוד מתוך קליפ השיר '(Logobitombo (Corde à sauter' הפך למזוהה עם גריזמן, עקב כך שהשתמש בו כחגיגה לשעריו.
חיים אישיים
מאז 2011 מנהל גריזמן מערכת יחסים עם אריקה צ'ופרנה, ילידת החלק הספרדי של ארץ הבסקים. הזוג נישא ב-15 ביוני 2017. בתם הבכורה מיה נולדה ב-8 באפריל 2016, ב-8 באפריל 2019 נולד בנם השני אמארו וב-8 באפריל 2021 נולדה בתם השלישית אלבה. גריזמן הוא נוצרי קתולי.
אחותו של גריזמן, מאוד, היא ניצולת המצור בתיאטרון בטאקלאן, שקרה כחלק מפיגועי נובמבר 2015 בפריז. גריזמן עצמו השתתף באותו ערב במשחק מול, שהתקיים בסטאד דה פראנס, אשר היה גם כן אתר פיגוע באותו ערב. אחיו של גריזמן, תאו, כדורגלן חובב בקבוצת ספורטינג מאקון, וב-2015 הקים מותג ספורט פרטי בשם GZ.
ב-17 בדצמבר 2017 גריזמן עורר מחלוקת כאשר שיתף ברשתות החברתיות תמונה שלו לבוש במדי הארלם גלובטרוטרס. בתמונה נצבע עורו של גריזמן בגוון כהה, ונחבשה על ראשו פאת אפרו. לאחר ביקורות, מיהר גריזמן למחוק את התמונה ופרסם התנצלות.
גריזמן מזדהה עם התרבות והמנטליות של אורוגוואי. בתקופתו בריאל סוסיאדד שיחק עם החלוץ האורוגוואי קרלוס בואנו, תחת המאמן מרטין לסרטה, אורוגוואי גם הוא. גריזמן נוהג לשתות מאטה. הוא מגדיר עצמו חבר קרוב של דייגו גודין וחוסה מריה חימנס, איתם שיחק באתלטיקו מדריד.
סנטה קרוצ'ה
ראו גם
}}
אליס באלינט
אליס באלינט (במקור סקיי, בהונגרית: Bálint Alice; בודפשט, 16 ביוני 1898 - מנצ'סטר, 29 באוגוסט 1939) הייתה פסיכואנליטיקאית הונגרייה-יהודייה, אחת הדמויות הבולטות של בית הספר הפסיכואנליטי בבודפשט. היא התעניינה בנושאי התפתחות הילד, בשאלות חינוך, ובהתאמת הפסיכואנליזה לחינוך. היא עסקה במגוון רחב של פעילויות: ייעוץ, חינוך והסברה, ניתוח ופרסמה באופן קבוע בכתבי עת לאומיים ובינלאומיים.
ביוגרפיה
אליס נולדה במשפחה יהודית כבתם של ז'יגמונד סקיי (שפיצר) ווילמה פרוסניץ. מסיבה לא ברורה היא אומצה על ידי פרידייש קובאץ' ורעייתו וילמה קובאץ' ושמה הרשמי הפך לאליס סקיי-קובאץ'. אמה המאמצת הייתה פסיכואנליטיקאית ומאמנת של האיגוד הפסיכואנליטי ההונגרי. אביה המאמץ היה אדריכל ויזם שלקח חלק גם בעצמו בטיפול פסיכואנליטי. אליס במקור הייתה אנתרופולוגית, אך המיקוד שלה היה בתחומים רבים (למדה גם מתמטיקה, ומשפטים), ובסופו של דבר הפכה את פסיכולוגיית הילדים למרכז העניין בחייה ועיסוקה. היא פגשה את מייקל (מיהאי) באלינט בשנת 1918, איתו היו חייה הפרטיים והמקצועיים שזורים זה בזה ובשנת 1921 התחתנו.
משנת 1919 היא כבר העבירה הרצאות ציבוריות בבודפשט. בשנת 1920 עברה עם באלינט לגרמניה בגלל האנטישמיות בהונגריה, שם החלה לעבוד במוזיאון Völkerkunde (המוזיאון האנתרופולוגי). משנת 1921 היא ובעלה ביקרו בקביעות במכון להכשרה בפסיכואנליזה בברלין תחת ניהולו של האנס זקס. הם חזרו לבודפשט בשנת 1924 וסיימו את ההכשרה בפסיכואנליזה אצל שאנדור פרנצי. לאליס ובעלה נולד בן, יאנוש באלינט, שהפך לרופא ולביוכימאי. בשנת 1939 בסביבות ינואר-פברואר נמלטה המשפחה לאנגליה, למנצ'סטר בשל האנטישמיות שגאתה בהונגריה והחוקים האנטי יהודיים, שם באוגוסט נפטרה אליס משבץ מוחי.
עבודתה
אליס באלינט הוכשרה כפסיכואנליטיקאית על ידי שאנדור פרנצי, ולכן התאוריה של פרנצי השפיעה רבות על נקודת מבטה. שוני ההשקפה בין זיגמונד פרויד לבין פרנצי היה מהותי ומכריע בנושאים שונים, ודעותיהם היו שונות ולפעמים מנוגדות במובנים רבים. בין היתר, פרנצי ייחס חשיבות רבה לקשר אם-ילד בהתפתחותו הביולוגית והפיזית של הילד. מוטיב זה מודגש גם בתאוריה של חסידיו של פרנצי. לדוגמה, על פי אליס באלינט, בשלבים המוקדמים ביותר של התפתחות הילד, מערכת היחסים בין אם לילד אינה מבוססת על אינסטינקט, כמו שחושב פרויד, אלא על אהבה ארכאית, שהיא ללא תנאי וחשובה לא פחות לשני הצדדים. בנוסף, הפסיכואנליטיקאים בבודפשט הדגישו את תפקידם של גורמים סביבתיים, כולל חינוך, ולא ייחסו חשיבות רבה כל-כך, כמו פרויד, לאינסטינקטים המולדים של התינוק. נקודת מבט זו אפשרה ליישם עקרונות פסיכואנליטיים בחינוך.
כתוצאה מכך, המבנה הקלאסי שתואר בכתביה של באלינט שינה את מודל הקשר בין ה"אני" (אֶגוֹ) העל לבין ה"אני" הרגיל, בו השפעת ה"אני" העל אינו עוד בלתי נמנע. הודגש על ידה כי על החינוך להשפיע בעיקר על ה"אני", במיוחד על ידי הגברת הסיבולת שלו ללחץ. גם העצות המעשיות של אליס באלינט פעלו לפי עקרונות אלה. האמצעים לעשות זאת לדעתה היו ללמד משמעת פורמלית: אדיבות, כמה סעיפים של סדר יום, ואמירת תודה. על הילד ללמוד שהוא או היא לא תמיד יכולים לעשות מה שבא להם או חושקים בו, אך עם זאת, יכולות להיות לו/לה מחשבות שונות מהציפיות החברתיות. על ידי עיכוב או דחייה של הגשמת רצון הילד, הוא יקדם את השתלבותו בחברה.
אליס באלינט הדגישה גם כי ויתור על אינסטינקט כלשהו איננו נגד הטבע. לדוגמה, אם האינסטינקטים פונים זה נגד זה, למשל רעב מול בריחה. עם זאת, הקפדה על משמעת ברזל אינה מובילה לתוצאות. מטרת החינוך היא פיתוח עצמאותו של הילד, אשר ניתן להשיג רק אם קיים איזון בין הגבלות לבין חופש המתאימים לצורכי הילד.
ג'ורג' ואיי. ג'יי.
'''ג'ורג' ואיי. ג'יי. (באנגלית: .George and A.J''') הוא סרט קצר אמריקאי קומי מונפש, אשר מבוסס על הסרט "למעלה" של Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios שגם הפיקו אותו. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'וש קולי, הופק על ידי גאלין סאסמן, הופק בפועל על ידי פיט דוקטר וג'ונאס ריברה, נערך על ידי טים פוקס בעזרת ג'ון וארגו והולחן על ידי מייקל ג'אקינו. סרט זה נכלל ברשימת הסרטים הקצרים של פיקסאר, כאשר בשונה מרובם הוא לא נעשה בהנפשה ממוחשבת, אלא בסגנון "סטוריבורד", בשל תקציבו הנמוך.
הסרט, בשונה משאר הסרטים שהופצו לפניו, הופץ במקור על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment ב-12 בנובמבר 2009 ב-ITunes כאופציה נוספת שהגיעה עם רכישת הסרט עליו הוא מבוסס. בהמשך הסרט פורסם בעמודים ברשתות החברתיות של חברת וולט דיסני ופיקסאר, ומאוחר יותר גם ביוטיוב. ב-9 בנובמבר 2012 הסרט נכלל בחלק השני של אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, ובשנת 2019 החל להיות זמין בשירות הסטרימינג דיסני+. אורך הסרט הוא כ-4 דקות.
עלילת הסרט מתרחשת במהלך מאורעות "למעלה", כאשר הופק סרט נוסף שמתרחש במהלך אירועיו אשר נקרא "המשימה המיוחדת של דוג".
עלילה
הסרט, המתרחש במהלך מאורעות "למעלה", מתחיל ששני אחים, ג'ורג' ואיי. ג'יי., דופקים בדלת ביתו של קארל פרדריקסון על מנת ללוות אותו לבית אבות. במקום להצטרף אליהם, קארל מרחף עם ביתו באמצעות בלונים, דבר שגורם לשני אחים להיות בתדהמה. התדהמה של השניים נמשכה גם לאחר שנסעו ממקום האירוע, שהם שכבו במיטות במהלך הלילה ושכתבת חדשות ניסתה לקבל את דעתם בנושא. אזרחים מבוגרים אחרים ברחבי העיר צפו בדיווח החדשות וחגגו את "הבריחה" של קארל.
שבוע לאחר מכן, ג'ורג' ואיי. ג'יי. חזרו למשימתם ללוות אזרחים קשישים לבית האבות. לרוע המזל, הקשישים קיבלו רעיונות ממה שקארל עשה ובכל פעם שהשניים ניסו ללוות אותם הם ברחו באמצעות הבית. הסרט מסתיים שקארל וראסל נוחתים באמצעות ספינת אוויר ליד שני האחים, דבר שגורם לשניים להיות שוב בתדהמה. התדהמה ממשיכה שהאחים פוגשים את הגולדן רטריבר דוג, אשר אומר להם "שלום לכם!".
בדר שאכר א-סיאב
בדר שאכר א-סיאב (בערבית: بدر شاكر السياب ; 25 בדצמבר 1926 – 24 בדצמבר 1964) היה משורר עיראקי, אחד המשוררים המפורסמים ביותר בעולם הערבי במאה העשרים, ונחשב לאחד ממייסדיה של השירה החופשית בספרות ערבית.
חייו
בדר שאכר א-סיאב נולד בכפר ג'יקור ליד העיר בצרה בסוף שנת 1926, שם איבד את אמו כשהיה בן שש שנים. לאחר שהשלים את לימודיו בבית ספר היסודי, עבר לבצרה והמשיך בלימודיו עד התיכון. לאחר מכן עבר לבגדאד, שם הצטרף למכללה להכשרת המורים, ובחר ללמוד את הספרות של השפה הערבית למשך שנתיים. ב-1945 עבר ללמוד אנגלית וסיים את לימודיו בשנת 1948.
באותה תקופה כבר היה פעיל פוליטי שמאלני שנאבק לשחרור מדינתו עיראק מההשפעה האנגלית. הוא התחיל לעבוד כמורה לשפה האנגלית בעיר רמאדי, ולאחר כמה חודשים פוטר מעבודתו בגלל נטיותיו הפוליטיות ונכנס לכלא. לאחר היציאה מהכלא עבד בעבודות עצמאיות בבצרה ובגדאד, ובשנת 1952 הוא נאלץ לעזוב את ארצו וללכת לאיראן ואחר כך לכווית, בעקבות הפגנות שהשתתף בהם.
ב-1954, חזר המשורר לבגדאד ועבד בעיתונות ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות. הוא היה אחד מתומכי המהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם נגד המשטר של המלך פיסל, שבעקבותיה הוקם ב-14 ביולי 1958 המשטר הרפובליקני. בשנת 1959 עבד בשגרירות הפקיסטנית. לאחר שהודיע על התפטרותו מהמפלגה הקומוניסטית חזר לעבודתו ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות. ולאחר מכן עבר לבצרה שם עבד בנמל אלבצרה. בשנת 1962 נכנס לבית החולים של האוניברסיטה האמריקנית בביירות לטיפול בכאב בגב, ולאחר מכן חזר לבצרה בה נאבק עם הכאב עד שהוא מת בשנת 1964.
במהלך שנות ה-40 וה-50 א-סיאב הוביל את תנועת השירה החופשית בערבית. הוא נחשב למשורר דגול ששילב בשירתו נושאים פטריוטים-לאומיים וחברתיים, ושירתו מקפלת לתוכה את הזהות העיראקית. המשורר מחמוד דרוויש חיבר לכבודו בשנות ה-90 שיר ידוע בשם "אני זוכר את א-סיאב" (اتذكر السياب).
נטה
נטה (שם מדעי: Netta) הוא סוג של עופות מים במשפחת הברווזיים בתת-משפחת ברווזי צלילה.
הברווזים השייכים לסוג זה הם בעלי ראש גדול, בדרך כלל בצבע כתום או אדום, מקור ורוד עבה ורגליים קצרות. הם ניזונים בהשתכשכות, אך יכולים גם לטבול את גופם ולצלול בחיפוש מזון.
הם נפוצים בעיקר באזורים טרופיים או חמימים במים מתוקים.
מיון
ייתכן שנמצא בסוג גם המין ברווז ורוד-ראש (Rhodonessa caryophyllacea), המצוי בסכנת הכחדה חמורה.
צולל (סוג)
צולל (שם מדעי: Aythya) הוא סוג של עופות מים במשפחת הברווזיים החיים באזורי מים וצוללים כדי להגיע למזונם. סוג זה כולל 12 מינים מתת-משפחת ברווזי צלילה הנפוצים בכל העולם, במים מתוקים, למעט המין צולל ימי החי גם בימים.
ברווזים אלו בעלי בליטות שומן בקצה זנבם אותו הם מורחים על גופם כדי לצוף, אך הם יכולים גם לצלול אל מתחת למים בחיפושים מתחת למים של צמחייה, זרעים, רכיכות ודגים קטנים. מעופם נחשב לאיטי וכן הילוכם ביבשה והם מעדיפים לנוע בשחייה.
המינים צולל ביצות, צולל מצויץ, וצולל חלודי חיים בישראל.
חתונה מנייר
חתונה מנייר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2015 בכתיבתו ובימויו של ניצן גלעדי, עם מורן רוזנבלט, אסי לוי ורועי אסף בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת במצפה רמון והיא על בחורה צעירה בעלת פיגור שכלי, שעובדת במפעל לנייר טואלט ושואפת להיות עצמאית ולהתחתן עם בנו של בעל המפעל.
מורן רוזנבלט זכתה בפרס אופיר לשחקנית ראשית. קרן אייל מלמד זכתה בפרס אופיר לעיצוב תלבושות.
הסרט היה מועמד ל-7 פרסים נוספים: סרט, במאי - ניצן גלעדי, שחקן ראשי - רועי אסף, שחקנית משנה - אסי לוי, צילום - רואי רוט, עיצוב אמנותי - דינה קורנביץ, ליהוק - ניצן גלעדי).
בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2015 זכה ניצן גלעדי לפרס חג'ג' לסרט הביכורים.
הסרט הוקרן בפסטיבל טורונטו 2015, קנדה, פסטיבל לונדון 2015, אנגליה, פסטיבל טאלין 2015, אסטוניה, פסטיבל ויאדוליד 2015, ספרד.
הצילומים נערכו במצפה רמון ויש בהם קטעים רבים של המכתש הגדול, יעלים וגבעת הגמל.
תקציר העלילה
חגית (מורן רוזנבלט) היא בחורה בת 24 שגרה עם אמה שרה (אסי לוי) במצפה רמון. היא סובלת מפיגור קל שמתבטא בדיבור איטי ובחוסר בגרות אינטלקטואלית. היא עובדת במפעל קטן לנייר טואלט של אריה (אריה צ'רנר) ואשתו פנינה (אביבה גר). פרט לה עובד במפעל גם עומרי (רועי אסף), בנם של אריה ופנינה.
חן (תומר קפון) הוא אחיה של חגית. הוא נשוי ויש לו ילדה. הוא אינו עוזר לשרה בהשגחה על אחותו וטוען שיש להעבירה להוסטל. גם משה, הגרוש של שרה סובר כך.
חגית מאוהבת בעומרי והוא משיב לה בחיבה שבחלקה היא מרחמים. היא חולמת שיום אחד הם יינשאו. הם נפגשים במפעל, חגית מכינה בובת כלה מנייר ועומרי מכין בובת חתן מנייר. הם נוהגים לשבת על המצוק מעל מכתש רמון להתבונן בנוף, לשוחח ולהתנשק קלות.
שרה מתקשה לפתח זוגיות עם חיים (עודד לאופולד) בגלל שאינה יכולה להשאיר את חגית לבד.
המפעל בצרות ואריה מתכונן לסגור אותו למרות מחאותיו של עומרי.
חגית מחפשת עבודה בסלון כלות בבאר שבע אבל בעלת הסלון (הדר רצון-רותם) לא מקבלת אותה. עומרי רוצה לפתח את המפעל על ידי קניית מכונות חדשות ומקבל הלוואה מחבריו אלי (יהודה נהרי הלוי) וסימון (אודי פרסי) אך אריה דוחה זאת ורוצה לשלוח אותו ללימודים בקנדה לאחר שראה אותו מתנשק עם חגית.
עומרי מודיע לחבריו שהוא עומד לעזוב והם מחליטים לעשות לו מסיבה במפעל ולזמן את חגית שבטוחה שהיא מוזמנת לחתונה. היא מעצבת שמלת כלה מגלילי נייר טואלט ומגיעה למקום. אלי וסימון לועגים לה ומטרידים אותה בעוד שעומרי לא מתערב. היא בורחת מהמקום בלילה ושרה מחפשת אותה בכל המקומות עד שמוצאת אותה על הכביש ומחזירה אותה הביתה.
שרה מחליטה להעביר את חגית להוסטל וחגית לא מתנגדת. היא נוסעת אתה כשבידה בובת כלה מנייר. היא מחזיקה אותה מחוץ למכונית ושומטת תוך הנסיעה, החלום שלה להתחתן, נקטע.
מחוזות ניו מקסיקו
במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית ישנם 33 מחוזות.
הגדול שבמחוזות ניו מקסיקו הוא קטרון (17,943 קמ"ר), הקטן שבהם הוא לוס אלמוס (282 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא ברנליאו (כ-670,968 תושבים). עיר הבירה, סנטה פה, נמצאת במחוז סנטה פה.
נאסר
נאסר הוא שם פרטי וגם שם משפחה ממקור ערבי (ناصر), פירושו הוא "המנצח". {{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך
קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: Karoline Luise von Sachsen-Weimar-Eisenach; 18 ביולי 1786 – 20 בינואר 1816), הייתה בתו של קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ואשתו של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה
ב-1 ביולי 1810 התחתנה קרולינה לואיזה עם פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, בנו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ממנו נולדו לה 3 ילדים. הנישואים היו מוצלחים, והשניים אהבו אחד את השנייה. לאחר לידת בנה הצעיר מגנוס בשנת 1815 חלתה קרולינה לואיזה, וב-20 בינואר 1816 מתה בלודוויגסלוסט. לפני מותה ביקשה קרולינה לואיזה מבעלה פרידריך לודוויג שיתחתן שוב, ואכן בשנת 1818 הוא התחתן עם אוגוסטה, רוזנת הסן-הומבורג, בתו של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג.
דרחוב
דרחוב (באנגלית: Stroad) הוא הלחם של המילים דרך ורחוב, שילוב של כביש מהיר עם תנועת מכוניות ערה לצד דרך הולכי הרגל עם הפרדה מועטה או כלל ללא הפרדה מהכביש.
המונח נטבע על ידי מהנדס אזרחי ומתכנן ערים אמריקאי, צ'ארלס מארון ב-2011, כהערה על תשתיות הכבישים הסלולות בארצות הברית המונח מתאים לכמה מצבי תנועה הקיימים גם בקנדה.
הדרחוב הוא תופעה נלווית של מתן עדיפות לתנועת רכבים פרטיים תוך התעלמות מתנאי השטח והולכי הרגל. הליכה בדרחוב נחשבת למסוכנת, שכן המהירות בכביש עלולה להגיע ל-70 קמ"ש ויותר. הדרחוב נועד לאפשר למכוניות לנוע מהר יותר ובכך לפתור את עומסי התנועה עבור רכבים. עם זאת, היעדר תשתית מתאימה להליכה ברגל, גורמת לשימוש מוגבר בכלי רכב, גם עבור מרחקים קצרים, במקום הליכה ברגל. ישנם חלקים בדרחוב, אשר כלל ללא מדרכה והולכי הרגל נדרשים לבצע את הליכתם על דשא או בשולי הכביש, מה שהופך את ההליכה למסוכנת יותר בדרחוב.
הדרחוב מונע גם מהמכוניות לנוע מהר, שכן יש בו מעברי חצייה ורמזורים רבים, שילוב של דברים אלו, יחד עם מדרכה להולכי רגל גורמים לקצב התנועה לרדת.
אוליצ'ים
אוליצ'ים, אולוצ'ים או אוגליצ'ים (ברוסית: Уличи (Угличи), באוקראינית: Уличі (Угличі) היו איחוד שבטים קדום של סלבים מזרחיים, שאכלסו במאות 10-8  יחד עם הטיברצים את חבל בסרביה של ימינו ועוד שטחים לאורך הדנייפר התחתי והבוג הדרומי והחוף הצפוני והצפון-מערבי של הים השחור. שם השבט מיוחס לאזור בדרום בסרביה הקרוי "אוּגוֹל" (כלומר - "פינה", בשפות סלביות, או אוֹגלוֹס (ογλος) מילה בעלת אותה המשמעות ביוונית, בין הדנייסטר לדנובה התחתית. לפי השערה אחרת מקור שמם מקורב למילה הרוסית "лука" (לוקה), כלומר "עיקול" של נהר. האוליצ'ים נאבקו תקופה ארוכה בעד עצמאותם נגד הנסיכים של קייב אולג, איגור וסוויאטוסלב איגורביץ', עד לבסוף מפקד קייבי בשם סוונבלד כבש בסביבות שנת 940 את בירתם, פרסצ'ן (על יד אורחיי של ימינו). ידוע שבאמצע המאה ה-10 שילמו ארצות האוליצ'ים מס חסות לסוונלד. האוליצ'ים מוזכרים לאחרונה בתעודות בשנות ה-970.
דרחוב
הדרחוב הוא תופעה שנוצרת כאשר מתכננים כביש ביציאה מהעיר, וממשיכים לפתח את העיר לאחר הכביש, מה שיוצר ביקוש של הולכי רגל להגיע גם לאזור החדש של העיר ונוצר שילוב בעייתי של רחוב וכביש מהיר. צירי תנועה בישראל הדומים באופיים לדרחוב האמריקאי, אפשר לראות בשדרות ההסתדרות בחיפה, או דרך ז'בוטינסקי בקטע שבין בית החולים ביילינסון למחלף גהה.
אוליצ'ים
אזור התיישבותם
הכרוניקה של נסטור מציינת כי האוליצ'ים התיישבו על גדות הדנייפר התחתי ומשם פשטו אל האזור שבין הבוג הדרומי ולדנייסטר. בשלב מסוים בירתם הייתה פרסצ'ן, שמיקומה אינו ידוע. יש סבורים שהיא הייתה בקרבת אורחיי של ימינו, לפי דעות אחרות באתר שנתגלה על ידי דנייפרופטרובסק. על הדנייפר היו האוליצ'ים שכיניהם של הפוליאנים לא רחוק מקייב. משום כך סבלו התקפות חוזרות מצד נסיכי קייב. במקום אחר ציינה כרוניקת נסטור שהאוליצ'ים התנחלו יחד עם הטיברצים לאורך הדנייסטר התחתי. לא ברור מתי התרחש הדבר, אולי נדחפו על ידי פלישת הפצ'נגים מערבה וצפונה. על התנועה של האוליצ'ים מערבה נכתב בכרוניקה הידועה כ"קרוניקה של ניקון", שנכתבה במאה ה-16.
תולדותיהם
הגאוגרף הבווארי מציין במאה ה-9 את שבט ה"אונליצים" ו-418 יישובים שלהם. הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס ציין אותם באמצע המאה ה-10 בספרו "De Administrando Imperio", תחת השם "אולטינויס" (Ο'υλτίνοις).
בשנת 885 האוליצ'ים מוזכרים על ידי כרוניקנים רוסים, בימי מלחמתם בנסיך אולג של קייב. הם לא השתתפו במסע של אולג נגד קונסטנטינופול בשנת 907. בשנים 922 ו-940 נלחמו האוליצ'ים בנסיך איגור. רק ב-942 הובסו והפכו לבני חסות של רוס של קייב. שמם הוזכר לאחרונה בשנת 1197. אולם היסטוריונים אחדים - הונגרים, בולגרים ורוסים - סברו שהאוליצ'ים המשיכו להתקיים באזור גם מאוחר יותר תחת השם "ברודניקים". יש משערים כי התבוללו לבסוף בתוך העמים במולדובה ובבולגריה.
מחקרים ארכאולוגים
האוליצ'ים נקשרו ל"תרבות פנקובקה". אזור האוליצ'ים נחקר בחפירות ארכאולוגיות מרוס (דנייפר) בצפון ועד לדנייסטר במערב.
לקריאה נוספת
108;Moskva, 1963
מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית
מלחמה העצמאות האיטלקית השלישית, הייתה סכסוך מקביל למלחמת אוסטריה–פרוסיה, שנערך בין האימפריה האוסטרית לממלכת איטליה, ואשר הביאה לצירוף ונציה לממלכת איטליה המאוחדת.
רקע
ב-17 במרץ 1861 הוכתר ויטוריו אמנואלה השני למלך איטליה, אך הממלכה לא כללה עדיין את ונציה ואת אזור רומא, שהיה חלק ממדינת האפיפיור. בשנת 1862 ניסה ג'וזפה גריבלדי לארגן מסע לשחרור רומא, אולם ויטוריו אמנואלה שחשש מהסתבכות בין-לאומית, שלח את גנרל אנריקו צ'אלדיני, שעצר את גריבלדי בקרב אספרומונטה ולקח אותו בשבי.
בשנת 1866 התגברו המחלוקות בין פרוסיה לאוסטריה לגבי השליטה בגרמניה, ואיטליה החליטה לנצל את המצב לטובתה. ב-8 באפריל 1866 חתמה ממשלת איטליה על ברית צבאית עם פרוסיה, באמצעות הגישור של הקיסר נפוליאון השלישי מצרפת. צבאות איטלקים, בראשות הגנרל אלפונסו פררו לה מארמורה, היו אמורים לרתק את האוסטרים בחזית הדרומית, ובד בבד, תוך ניצול העליונות הימית שלהם, התכוונו האיטלקים לאיים על חוף דלמטיה ולתפוס את טריאסטה.
מהלך המלחמה
ב-16 ביוני פתחה פרוסיה במעשי איבה, על ידי תקיפת מספר מדינות גרמניות, שהיו בעלות ברית של אוסטריה, ושלושה ימים לאחר מכן הכריזה איטליה מלחמה על אוסטריה, וב-23 ביוני פתחה במעשי איבה.
הכוחות האיטלקיים חולקו לשתי ארמיות: הראשונה, תחת אלפונסו פררו לה מארמורה, נפרסה בלומברדיה, ממערב לנהר מינצ'ו, ומטרתה הייתה מבצרי קואדרילאטרו האדירים של האוסטרים; השנייה, תחת אנריקו צ'אלדיני, נפרסה ברומאניה, מדרום לנהר הפו, ומטרתה הייתה מנטובה ורוביגו.
לה מארמורה התקדם בתחילה למנטובה ופשיירה דל גארדה, אך הובס ב-24 ביוני בקרב קוסטוצה ונסוג לאחור לנהר מינצ'ו. צ'אלדיני לעומת זאת, לא פעל באופן נמרץ בתחילת המלחמה, ונכשל בהטלת מצור על המבצר האוסטרי בורגופורטה.
לאחר התבוסה בקוסטוצה, התארגנו האיטלקים למתקפת נגד אוסטרית, ואילו האוסטרים ניצלו את ההזדמנות, ופשטו על ואלטלינה וואל קמוניקה (קרב וצה ד'אליו).
על אף התבוסה בקוסטוצה, היה מהלך המלחמה לטובת איטליה, בעקבות הניצחונות הפרוסיים בבוהמיה, ובמיוחד קרב קניגרץ ב-3 ביולי. בעקבות הקרב נאלצו האוסטרים לפרוס מחדש את אחד משלושת הקורפוסים מאיטליה לווינה. הכוחות האוסטריים שנותרו באיטליה, רוכזו באזור טרנטינו והאיזונצו.
ב-5 ביולי קיבלה ממשלת איטליה ידיעות על מאמצי התיווך של נפוליאון השלישי להסדר המצב, שיאפשר לאוסטריה לקבל תנאים נוחים מפרוסיה, ובמיוחד לשמור על ונציה. איטליה שרצתה לשפר את תנאיה לקראת המשא ומתן, החליטה לצאת למתקפה חדשה נגד האוסטרים, מכיוון שעד לאותה העת הוכו כוחותיה בקרבות נגד הצבא האוסטרי.
ב-14 ביולי במהלך מועצת מלחמה שהתקיימה בפרארה, הוחלט על תוכניות המלחמה האיטלקיות החדשות, על פי הנקודות הבאות:
ב-8 ביולי חצה צ'אלדיני חצה את נהר הפו, וב-22 ביולי התקדם לעבר אודינה בלי להיתקל בצבא האוסטרי. באותו זמן, מתנדביו של גריבלדי התקדמו מברשה לכיוון טרנטו בפלישה לטרנטינו, וניצחו בקרב בזקה ב-21 ביולי. אולם על התקדמותם של צ'אלדיני וגריבלדי, האפילה תבוסת הצי האיטלקי בקרב ליסה ב-20 ביולי.
תוצאות המלחמה
ב-23 באוגוסט 1866 נחתם שלום פראג, ועל פי ההסכם נאלצה אוסטריה למסור לאיטליה את ונציה. אולם מכיוון שהאוסטרים לא הובסו כלל על ידי האיטלקים, הם סירבו למסור את ונציה ישירות לאיטליה, ומשום כך מסרו אותה לצרפת, שבתורה העבירה זאת לאיטליה. מאידך, האיטלקים שחשו בכך מושפלים, וכן נפגעו מכך שלא שותפו בשיחות השלום, סירבו לקבל את ונציה מצרפת, אלא דרשו לקיים משאל עם שיכריע בעניין. המשאל נערך ב-21–22 בספטמבר, והתוצאה הייתה תמיכה מוחלטת בהצטרפות לאיטליה.
בשנת 1870 סופחה רומא לממלכת איטליה, אולם איחוד איטליה הושלם רק לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם צירוף טרנטו, פריולי וטריאסטה לאיטליה.
איזבל דינואר
איזבל דינואר (בצרפתית: Isabelle Dinoire; 1967 - 22 באפריל 2016) הייתה מושתלת הפנים הראשונה בעולם, לאחר שכלב מסוג לברדור רטריבר השחית את פניה במאי 2005.
חיים אישיים
דינואר גרה בואלנסיין שבדרום צרפת, והייתה אם לשני ילדים.
תקרית הפציעה
איזבל נפגעה מכלבה של דינואר "שלעס את פניה לאחר שהיא התעלפה ממנת יתר של כדורי שינה." בדיווחים שקדמו לניתוח נכתב כי בתה של דינואר אמרה כי הלברדור ניסה להעיר את דינואר לאחר שזו ביצעה ניסיון התאבדות. בהצהרה שנתנה דינואר ב-6 בפברואר 2006 נאמר: "...לאחר שבוע קשה במיוחד, רווי בעיות אישיות רבות, לקחתי כמה גלולות כדי לשכוח ... התעלפתי ונפלתי לרצפה ונחבטתי ברהיט." בתה של דינואר הוסיפה כי הכלב היה להוט להעיר את אימה, אך זו לא התעוררה והכלב נשך ושרט את פניה.
השתלת פנים חלקית
השתלת הפנים החלקית הראשונה בעולם התרחשה ב-27 בנובמבר 2005 על ידי פרופסור ברנרד דאוואושל בעזרת פרופסור ז'אן מישל דוברנרד באמיין, צרפת. שתל העור הכולל אף ופה נלקח מתורמת שהייתה שרויה במוות מוחי. מומחים אומרים כי אף על פי שהשתלת קרקפת ואוזן בוצעו כבר בעבר, השתלות פה ואף הן הקשות ביותר. בדינואר הושתל גם מח עצם כדי למנוע את דחיית השתל.
בדיוק שנה לאחר הניתוח דינואר הצהירה שהיא יכולה לחייך שוב.
דינואר נפטרה ב-22 באפריל 2016 עקב סיבוכים שנגרמו לה על ידי התרופות שקיבלה למניעת דחיית הרקמות המושתלות.
Gott soll allein mein Herze haben, רי"ב 169
Gott soll allein mein Herze haben (גרמנית: "לאל לבדו, לבי") היא קנטטה דתית מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה נכתבה במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום ראשון השמונה-עשר שאחרי חג השילוש, ובוצעה לראשונה ב-20 באוקטובר 1726. הקנטטה מסווגת במחזור השלישי שחיבר המלחין.
היסטוריה
באך הלחין הקנטטה בשנתו הרביעית בלייפציג. סדר התפילה והלימוד עבור אותו יום ראשון לקוח מ ומ.
הקנטטה הנוספת היחידה שחוברה עבור אותו יום ראשון היא הקנטטה הכוראלית רי"ב 96, שהלחין קודם לכן ב-1724.
מספר השערות הועלו באשר לסיבה בגינה חיבר באך בתקופה קצרה מספר קנטטות לסולן בלעדי (לפי סדר ביצוען רי"ב 170, רי"ב 35, רי"ב 169 ורי"ב 56), האם נכפו עליו טקסטים על ידי מנהלי הכנסייה שהתאימו אך ורק לסולן בלעדי, אם מסיבות כלכליות, שוב בהוראת מנהליו או אם מבחירתו האישית טקסטים שכאלה לחיבור קנטטה עבור סולן או סולנית שמצאו חן בעיניו, אישית או מקצועית כי עמדו למשימה.
מבנה
הקנטטה כתובה לאלט, מקהלה המשתתפת בכוראל המסיים בלבד, שני אבובים, שני אבובי טנור (Taille), שני כינורות, ויולה, עוגב ובאסו קונטינואו. היצירה מורכבת משבעה פרקים.
היבטים ביצירה
הקנטטה היא קנטטה לסולן יחיד, להבדיל ממרבית הקנטטות שנכתבו למספר סולנים. כמו בקנטטות רי"ב 54 המוקדמת (מ-1714), והשתיים שנכתבו ממש בסמוך (באותם השבועות) רי"ב 35 ו-170, חוברה לקול אלט, בדומה לרי"ב 35 ו-170, וככל הנראה בשל הקרבה בזמן הלחנתן, באך עושה שימוש בשלושתן בסולן אלט בלעדי ובתפקיד עוגב מפותח כאובליגטו וקונטינואו. בשונה מהן ישנו גם תפקיד למקהלה בארבעה-קולות סטנדרטית בכוראל המסיים, מאפיין אותו היא חולקת עם רי"ב 56, שהולחנה עבור השבוע שלאחר מכן, וכתובה לסולן בס בלעדי וכוראל מסיים.
הסינפוניה הפותחת היא עיבוד או מקור פרק האלגרו הפותח מקונצ'רטו לצ'מבלו רי"ב 1053, התיעוד המוקדם לעיבוד לצ'מבלו קיים מ-1738 כעשור מאוחר לביצוע הקנטטה, אך מקובל שהולחן קודם לכן, ובכל אופן הסברה היא שהקונצ'רטו המקורי נכתב לכלי מלודי עוד בקתן. גרדינר מציין שייתכן והפרק שימש גם קונצ'רטו לעוגב עבור כלי הנגינה החדש מתוצרת זילברמן בכנסיית סופי בדרזדן, 1725.
הסינפוניה כתובה דה קאפו בדומה לעיבוד לצ'מבלו, בתחילה הכינור הראשון מחליף הצ'מבלו בתפקיד הסולן והעוגב כחלק מליווי קונטינואו, מאוחר יותר מצטרף העוגב אובליגטו ובנוסף בשונה מהעיבוד לקונצ'רטו, את תפקידי כלי הקשת מכפילים האבובים ואבוב הטנור. הבדל נוסף בין הסינפוניה והעיבוד לקונצ'רטו הוא החלפת הסולם, רה מז'ור במי מז'ור.
הפרק השני הוא אריוזו ורצ'יטטיב, לסירוגין. הקונטינואו פותח במשקל משולש בשמיניות, שמונה תיבות הקדמה, כל שתי תיבות מהוות יחידה מלודית, אז לראשונה מצטרף אליו תפקיד האלט, כשהקונטינואו למעשה חוזר על שמונה התיבות הפותחות אך בליווי הרמוניות שונות. האריוזו נגמר ובתיבה ה-17 נפתח הרצ'יטטיב היבש, במשקל מרובע ובסולם אחר, נמשך שש תיבות, אז חוזר האריוזו (11 תיבות), הרצ'יטטיב (8 תיבות), האריוזו (12 תיבות) והפרק מסתכם בשתי תיבות רצ'יטטיב הכנה לפרק האריה הבא. דירר מציין שבאך עוקב אחר כוונת המשורר בקפידה בבחירה עבור פסוקים מסוימים את אופי האריוזו ואחרים את אופי הרצ'יטטיב היבש (המדוקלם ולא מושר) בהדגשת דיאלקטיקה מסוימת בין שני החלקים.
מחבר הליברית האלמוני פותח ומסיים האריוזו באותו הביטוי "Gott soll allein mein Herze haben", וכן פותח האריה העוקבת בביטוי זה ממש. גרדינר מוסיף שחזרתו של הביטוי מתפקדת כמוטיב "רונדו", וניתן לציין שבאך בוחר בתחילה להלחין הפסוק באריוזו ובסוף דווקא בדיקלום מיד לפני שבאריה הוא שב להלחינו כבאריוזו. גרדינר מעלה הדמיון הרב שבין האריוזו והאריה, רק בהתקדמות הפוכה, וזוקף זאת לזכות יכולתו של באך ליישם רעיונות תאורטיקני המוזיקה בני זמנו "להמחיש הטקסט במוזיקה" (יוהאן גאורג מאריציוס (מוריץ) פוגט, 1719) "במטרה לזקק הביטוי המוזיקלי להקשרו הכתוב...תכליתה האמיתית של המוזיקה" (יוהאן דויד הייניכן, 1711).
האריה כתובה כטריו לאלט, עוגב אובליגטו וקונטינואו. על תפקיד העוגב הוירטואוזי כותב המוזיקולוג ג'וליאן מינצ'אהם "מלודית העוגב העשירה היא למעשה זרם מתמשך של טוּב".
הרצ'יטטיב השני (הפרק הרביעי) מארמז ומאזכר את עליית אליהו השמים, כתוב יבש (secco). האריה השנייה, כמו סימפוניית הפתיחה משותפת לאותו קונצ'רטו לצ'מבלו, רק הפעם לפרק האיטי וכפי שהוא מופיע בקונצ'רטו "סיציליאנו" (ריקוד איטי), האריה אכן כתובה במשקל שתים עשרה שמיניות הזהה, מה שמלמד על מפעם ואופי דומים (בהעידר הוראות ביצוע אחרות, כמקובל אצל באך). האריה מארמזת את.
הפרק השישי הוא רצ'יטטיב קצר החורג מנושא אהבת האל והסלידה מעולם החומר, לציווי "ואהבת לרעך כמוך".
הקנטטה נחתמת בכוראל קצר עם תפקידים למקהלת ארבעה קולות.
ביצוע
כקנטטה לסולן יחיד, מוכרים גם ביצועיים בניצוח הסולן. כמו כן הקנטטה משכה סולנים רבים שאינם בהכרח מבצעי באך ומוזיקת בארוק מובהקים לבצע ולהקליטה אותה. הקנטטה מבוצעת לעיתים על ידי קונטרה אלט ואף מצו סופרן. בין הביצועים הרבים, של גרדינר עם נטלי שטוצמן ומקהלת מונטוורדי, של פיטר יאן לסינק וקולגיום באך הולנד, של טון קופמן ותזמורת ומקהלת הבארוק אמסטרדם, ושל ניקולאוס הרנונקור ומקהלת נערי טלץ.
ואנג ג'יאנלין
ואנג ג'יאנלין (בסינית: 王健林, פין-יין: Wáng Jiànlín, נולד ב-24 באוקטובר 1954) הוא מיליארדר ופילנתרופ סיני. הוא יושב ראש קבוצת דאליאן ואנדה, החברה הגדולה בסין לפתוח נדל"ן ומפעילת הקולנועים הגדולה בעולם (כבעלת חברת AMC Theatres).
הוא האיש העשיר בסין (אוגוסט 2015) ומחזיק גם ב-20% מקבוצת אתלטיקו מדריד.
קריירה
לאחר שירות של כ-17 שנה בצבא סין שהחלו בגיל 15, החל ואנג עבודה משרדית במחוז שיגאנג של העיר דאליאן. ב 1989 מונה למנהל כללי של "Xigang Residential Development". בשנת 1992 קיבל את תפקיד המנהל הכללי של קבוצת דאליאן ואנדה אשר בה הוא מנכ"ל משנת 1993. הוא משמש גם משנה למנהל כללי ודירקטור ב "Jiangsu Jiangnan Water Co".
טים וילטון
טים וילטון (באנגלית: Tim Wylton; ב-27 בפברואר 1940) הוא שחקן בריטי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד סטנלי דוקינס בסיטקום "הגיבור שלי" ובתפקיד לול פריס בסדרה הקומית "בחלוף השנים".
ביוגרפיה
וילטון נולד בבאנגור-און-די במחוז פלינטשייר שבוויילס. שמו האמיתי הוא היגינסון. הוא למד בבית הספר סטרת'אלן בפרת'שייר ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
בתיאטרון שיחק וילטון בהפקה מ-1961 של תיאטרון האולד ויק של המחזה "רומיאו ויוליה" בבימויו של פרנקו זפירלי. בשנים 1963 עד 1977 שיחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
בטלוויזיה שיחק וילטון לראשונה ב-1964 במחזה "קומדיה של טעויות". הופעות נוספות שלו בטלוויזיה בתחילת הקריירה שלו כוללות את הסיטקום "The Liver Birds", הסדרה "היחידה", "Maybury", הסיטקום "The Dustbinmen", סרט הטלוויזיה "על כתפי ענקים" והסדרה "ג'ולייט בראבו". ב-1979 השתתף בעיבוד של ה-BBC למחזה "הנרי החמישי" בתפקיד פלואילן.
בשנות השמונים של המאה העשרים שיחק וילטון בתוכניות טלוויזיה רבות בהן "ברז'רק", סדרת הדרמה "To Serve Them All My Days", סדרת המסתורין "קמפיון", הדרמה "The Citadel", ובתפקיד רודני סיליטו בקומדיה "A Bit of a Do". ב-1983 הופיע בסרט הקולנוע "קללת הפנתר הוורוד". בשנות התשעים הופיע בעיבוד ל"כל היצורים גדולים כקטנים", בפרק בסדרה "פוארו", בפרק ב"לאבג'וי", בסדרה "רמפול", ב-"Touch of Frost", בסדרה "The Darling Buds of May", בתוכנית "פרנץ' וסונדרס", בסדרה הרפואית "Peak Practice", בפרק בסדרה "קדפאל", ב-" C.A.T.S. Eyes" ובסדרה "וייקליף". ב-1995 גילם את הדוד של אליזבת בנט, מר גרדינר, במיני-סדרה המצליחה "גאווה ודעה קדומה".
ב-1996 הופיע בתפקיד לול פריס בסדרה הקומית "בחלוף השנים" והמשיך לגלם את הדמות עד שנת 2002. בשנת 2000 החל לגלם את סטנלי דוקינס, אבא של הגיבורה, בסיטקום "הגיבור שלי". עוד השתתף כשחקן אורח בפרקים בסדרות "פשוט נהדרת", "קורוניישן סטרין", "חדר מיון", "Heartbeat" ובסדרת הדרמה התקופתית "The Royal".
חיים אישיים
בנו של וילטון הוא השחקן יו היגינסון הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד השוטר ג'ורג' גרפילד בסדרת הדרמה המשטרתית "The Bill".
מלחמת המפרץ (פירושונים)
מלחמת המפרץ (באנגלית: Gulf War) היה שמן של מספר מלחמות שהתחוללו באזור המפרץ הפרסי.
בורא עד אנה
בורא עד אנה או אבי אבי אבי היא קינה שנכתבה כנראה בעקבות גירוש ספרד ומקוננת על מאורעות הגירוש. מחבר היצירה עלום, ומשערים את שמו הפרטי, בנימין, מהאקרוסטיכון המופיע בראשי הבתים.
תוכן ומבנה
הקינה ייחודית בכך שאינה מבכה, כמו רוב הקינות, את אירועי העבר, אלא מצביעה על מצבו העגום של עם ישראל, הנמשל במקרא ובמדרשים ליונה. בפיוט, היונה ניצבת בדד בלי אב ובן אל מול הצרות הרבות הפוקדות אותה. הקינה מספרת בגוף שלישי על מצבה האנוש של היונה ומבקשת, מנקודת מבט חיצונית, ישועה מהקב"ה. הפיוט תורגם לספניולית . בפיוט הרמזים רבים מפסוקי המקרא.
הפזמון של הפיוט, החוזר בסיום כל בית, הוא "אָבִי אָבִי אָבִי/יוֹשֶׁבֶת גַּלְמוּדָה צוֹעֶקֶת אָבִי/צוֹעֶקֶת אָבִי".
ייתכן שהבית החמישי בנוסחו הנדפס הוא נוסח מצונזר, כי בכמה כתבי יד הוא מופיע בנוסח אחר, המתייחס בפירוש לנצרות ולאמונת השילוש:
Saatchi & Saatchi
Saatchi & Saatchi (בעברית: סאצ'י וסאצ'י) היא חברה בריטית-אמריקאית בתחום תקשורת ופרסום. היא הוקמה בלונדון בשנת 1970. חברת אם Saatchi & Saatchi PLC הייתה רשומה למסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשנים 1976–1994 ותקופה מסוימת הייתה חלק של מדד FTSE 100. Saatchi & Saatchi נרכשה על ידי Publicis בשנת 2000. החל משנת 2005 זו חברה פרטית.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי אחים סאצ'י בשנת 1970. המייסדים נולדו בבגדד למשפחה יהודית מבוססת שהגרה לאנגליה בשנת 1947. החברה הוקמה כאשר בבעלות של אחים המייסדים היו 80% מהמניות.
המשרד עבד כסוכנות משנה למשרדי פרסום גדולים ועם הזמן רכש לקוחות להם נתן שרות מלא. באותה תקופה המשרד יצר את הפרסומת המפורסמת ביותר שלו the Pregnant Man עבור משרד הבריאות בריטי. בשנת 1975 המשרד התאחד עם Garland Compton. לקבלת מימון לרכישה האחים הקטינו את חלקם בחברה ל-36%. לחברה זו היו לקוחות גדולים דוגמת פרוקטר אנד גמבל, ג'ילט ו-שוופס. לאחר האיחוד המשרד הפך להיות החמישי בגודלו בבריטניה.
בשנת 1979 המשרד הוביל מסע פרסום Labour Isn't Working עבור המפלגה השמרנית של בריטניה שזכתה בבחירות. כמו כן הוא זכה בחוזה עם בריטיש איירוויז. בשנים 1972–1987 חברה רכשה 35 משרדי פרסום. בשנת 1986 נרכשה חברת גרטנר העוסקת בייעוץ.
בשנת 1988 החלו בעיות בחברה. חלק מהלקוחות הגדולים עזבו אותה. בין המשרדים שנרכשו היו ניגודי עניינים. בשנת 1987 האחים ניסו לרכוש Midland Bank שהוא הרביעי בגודלו בבריטניה. העסקה לא יצאה לפועל ומניית החברה ירדה ב-6.2% ביומיים. בשנת 1987 במהלך יום שני השחור החברה איבדה שליש מערכה. אמנם החברה התאוששה בשנת 1988 אך בשנת 1989 היא פיטרה 800 עובדים, כ-6% מכוח אדם שלה.
בשנת 1995 בחלץ של חברי דירקטוריון אחים סאצ'י עזבו את החברה והקימו חברת פרסום חדשה בשם M&C Saatchi. חלק משמעותי של עובדי החברה עברו לחברה החדשה.
בשנת 1997 קווין רוברטס מונה למנכ"ל החברה. בשנת 1997 המילה "פרסום" הורדה משם החברה ובהמשך המטה עבר לניו יורק. בשנת 2000 החברה נרכשה על ידי קבוצת Publicis, אך רוברטס נותר המנכ"ל שלה. עם מעבר של וונדיס ו-JC Penney לניהול ממשרד בניו יורק, המשרד של לונדון ירד מרשימת עשרת משרדים גדולים של בריטניה. בשנת 2007 Publicis החליטו להוסיף לחברה משרד Fallon שהיה בבעלותם. רוברטס מונה למנכ"ל של Saatchi & Saatchi-Fallon (SSF Group). בשנת 2007 הם קיבלו חוזה פרסום עם חברת Cadbury. בעקבות השינויים בשוק הפרסום, החברה נכנסה לפרסום באמצעי תקשורת דיגיטליים.
בשנת 2017 Fallon הופרדה ועברה לניהול חברה אחרת בבעלות Publicis.
תיאור פעילות
המשרד הראשי בארצות הברית ממוקם בטורנס. בין לקוחות החברה טויוטה ופרוקטר אנד גמבל.
לקריאה נוספת
Goldman, Kevin Conflicting Accounts – The Creation & Crash of the Saatchi & Saatchi Empire, Simon & Schuster, New York, 1997 ISBN 0-684-83553-3
קורניצר
קורניצר הוא שם משפחה.
צוללן צפוני
צוללן צפוני (שם מדעי: Gavia immer) הוא מין עוף ימי בסדרת צוללנאים.
תיאור
אורך גופו של פרט בוגר נע בין 61 ל-100 ס"מ, מוטת כנפיו בין 122 ל-152 ס"מ ומשקלו נע בין 1.6 ל-8 ק"ג. המידה הממוצעת היא 81 ס"מ אורך, מוטת כנפיים של 136 ס"מ ומשקלו 4.1 ק"ג, קטן במעט מהמין הדומה לו צוללן לבן-מקור. בגיל הרבייה הראש הוא שחור, החלק התחתון לבן והצוואר מפוספס בשחור ולבן ובחורף הצבע משתנה לאפור. צבע הנוצות של הצעירים הוא חום והצוואר והסנטר לבנים. המקור הוא כחול-שחור והוא מאוזן, בשונה מצוללן לבן־מקור. העין אדומה. העצמות כבדות מעט ולא חלולות, דבר שמאפשר לו לצלול בקלות. רגליו קצרות ואינן מתאימות להליכה.
תפוצה והתנהגות
הוא מתרבה בצפון אמריקה, גרינלנד, איסלנד ובריטניה. הקן נבנה כתלולית של עפר וצמחים סמוך למים והתטולה היא אחת עד שלוש ביצים. גם הזכר וגם הנקבה שותפים בבניית הקן, בדגירה על הביצים ובתזונת האפרוחים. בחורף הוא נודד דרומה ועושה את העונה לחופי ימים ואגמים בדרום אירופה, דרום ארצות הברית ובמערב אפריקה. הקינון מצוי הרבה גם באיים, שם הוא מוגן מטורפים יבשתיים גדולים. הסכנה העיקרית לביצים ולאפרוחים מגיעה משחפיים, עורביים, דביבונים, בואשיים, חורפנים, שועלים וצבים נשכניים. בוגרים עלולים להיטרף על ידי לוטרות או עיטמים. בעת איום עליו או על הקן, הוא עשוי לתקוף בחזרה תוך תעופה מהירה לעבר הטורף וכיוון המקור לבטנו, ראשו או צווארו.
כמו כל בני סדרת צוללנאים, הוא ניזון בעיקר מדגי מים מתוקים ומלוחים, אותם הוא תופס בצלילה עמוקה לתוך המים. עומק הצלילה יכול להגיע ל-60 מטרים והיא נועדה גם למחסה בשעת סכנה. מהירות התעופה שלו עשויה להגיע ל-120 קמ"ש.
העובדה שרגליו קצרות ונמצאות באחורי גופו מועילה בצלילה, אך מאלצת אותו לצבור תנופה על פני מרחק גדול כדי להמריא והוא מגושם בעת הליכה על הקרקע. בזמן נחיתה על המים, הוא מרחף מעליהם ומאט כשבטנו נוגעת במים ולא רגליו.
נזקי האדם
הצוללן הצפוני נעלם מאגמים באזורים מסוימים במזרח ארצות הברית לאחר שנפגע מגשם חומצי, זיהום הסביבה, הרעלות עופרת ממשקולות דיג והרעלות כספית משפכי תעשייה. בכמה אגמים נבנים אתרי קינון צפים כדי לצמצם את הפגיעה באתרי הקינון כתוצאה משינויים בגובה פני המים שנגרמים מסכרים וכדומה.
בתרבות
הצוללן הצפוני הוא אחד מסמלי קנדה והוא מופיע על מטבע דולר קנדי אחד ועל שטר 20 דולרים מהסדרה הקודמת. כמו כן, הוא הציפור הלאומית של פרובינציית אונטריו שבקנדה. הדואר הקנדי הוציא כמה בולי דואר עם דמותו של העוף. בנוסף, בסרט "מוצאים את דורי", הציפור בקי שעוזרת למרלין ונמו להגיע מהים למכון לשיקום בעלי חיים היא צוללן צפוני.
מאי גולן
פלורה מאי בדרה-גולן (נולדה ב־3 במאי 1986, כ"ד בניסן ה'תשמ"ו) היא השרה לקידום מעמד האישה מטעם מפלגת הליכוד.
גולן היא פעילה חברתית, שהובילה את המאבק נגד המסתננים מאפריקה לישראל, בעיקר באזור דרום תל אביב. בנוסף, היא יו"ר עמותת "העיר העברית".
ביוגרפיה
גולן נולדה וגדלה בקרבת התחנה המרכזית הישנה בתל אביב, כילדה מחוץ לנישואין לאם מבית חרדי. אימה של גולן עלתה עם משפחתה מעיראק ב-1950, במבצע עזרא ונחמיה, בגיל 3.
למדה בבית הספר היסודי "ביאליק" בדרום תל אביב. בגיל 9 התראיינה עם אמה בחדשות "מבט" של הטלוויזיה הישראלית, במסגרת כתבה על דו"ח העוני השנתי. בעקבות הראיון הוזמנה למספר תוכניות טלוויזיה והתארחה בתוכנית "בשידור חי עם דן שילון". בעקבות השידור הועברה באמצע כיתה ה' לבית הספר "א.ד. גורדון" שבצפון העיר. בהמשך למדה בבית הספר תיכון עירוני ד', אך באמצע השנה הראשונה עזבה את בית הספר ולמדה לימודים אקסטרניים.
גולן לא שירתה בצה"ל, לאחר שהצהירה שהיא דתיה וקיבלה פטור מגיוס. כ-8 שנים לאחר מכן, בנובמבר 2012, אמרה בראיון שהיא אינה דתיה. ב-2023, לאחר ביקורת ציבורית, פרסמה פוסט בו כתבה שנמנעה משירות כיוון שהייתה צריכה לדאוג לאמה, ומפני שעברה תהליך של חזרה בתשובה. בתקופת אי שירותה ב-2005 היא הייתה מיוצגת בסוכנות שחקנים שהציעה אותה פעמיים לאודישנים כמנחה בערוץ הילדים בגיל 18 ו-19.
בשנים 2012–2013 כתבה את הבלוג "החיים על פי מאי", המתאר את חייה לצד המסתננים באזור התחנה המרכזית הישנה בת"א. תחילה פורסם הבלוג באתר הקהילתי של שכונות דרום תל אביב, ובהמשך באתרה הפרטי.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום ה-10 ברשימת "עוצמה לישראל", שלא עברה את אחוז החסימה. בשנת 2013 הקימה את עמותת "העיר העברית", אשר הכריזה על התמודדותה בבחירות למועצת עיריית תל אביב, אך נפסלה מסיבות טכניות.
באוקטובר 2014 ארגנה והובילה מחאה נגד החלטת בג"ץ לפסול סעיפים בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), בהשתתפות מאות אנשים. באוגוסט 2015 נמנתה עם מובילי המחאה נגד החלטת בג"ץ להגביל את משך השהייה במתקן חולות ובכך להביא לשחרורם המיידי של מרבית העצורים במתקן.
גולן מתראיינת לעיתים קרובות באמצעי התקשורת בישראל ומתארחת בפאנלים פוליטיים בערוצי הטלוויזיה השונים בנושא המסתננים מאפריקה והחיים לצידם בדרום תל אביב. רואיינה גם בגופי תקשורת בינלאומיים כמו BBC, פוקס ניוז, i24News ו-RTVI.
בשנת 2014 נבחרה לאחת מ-66 הנשים הישראליות שכדאי להכיר של עיתון "הארץ" באנגלית, ולרשימת 101 האנשים המשפיעים על תל אביב של מגזין "Time Out תל אביב". בתום שנת תשע"ה נבחרה לאשת השנה בתחום החברה של השבועון "בשבע".
בדצמבר 2018, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיעה על התמודדותה בפריימריז לרשימת הליכוד לכנסת. לאחר הפריימריז נבחרה למשבצת הצעירים מספר 33 ברשימת הליכוד, ולאחר פרישת פנחס עידן קודמה למקום 32, ונבחרה לכנסת. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה במקום ה-34 ברשימת הליכוד ולא נכנסה לכנסת העשרים ושתיים.
ב הוצבה שוב במקום ה-34 ונכנסה לכנסת.
ב-19 באפריל 2023 פורסם כי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, הציע לגולן להיות הקונסולית בניו יורק. בעקבות פרסומים אלו נשמעה ביקורת חריפה של הממשל האמריקני על המינוי האפשרי כאשר וודנט פאטל, סגן הדובר הראשי של מחלקת המדינה האמריקנית גינה את דבריה של גולן בעבר, לפיהם "אם גזענות זה לשמור על העם שלי ולהגן על הצביון היהודי שלי, אז אני גזענית גאה" ואת העובדה שסירבה לאכול עם מבקשי מקלט אפריקנים כי היא "חוששת שתידבק באיידס" ואמר כי "אנחנו מגנים סוג כזה של רטוריקה, ומאמינים ששפה כזאת היא מזיקה במיוחד כשהיא מועצמת בעמדות מנהיגות".
חיים אישיים
גולן רווקה. היא מגדירה עצמה כשומרת מסורת. מתגוררת בדרום תל אביב.