cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
29 (שיר)
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-12 מיליון השמעות.
ביקורת
"29" תואר על ידי ג'יימס הול מדיילי טלגרף כ"שחר מתנשא המאופיין במוזיקת רוק ידידותית לרדיו".
ארבע אמהות
ארבע אמהות היא תנועת מחאה אשר הוקמה בשנת 1997 בעקבות אסון המסוקים, על ידי תושבות ותושבי הגליל העליון בישראל ומשפחות לחיילים ששירתו בלבנון, במטרה להביא ליציאת צה"ל מרצועת הביטחון בדרום לבנון.
רקע היסטורי
בשנת 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה, אשר במהלכה פלש צה"ל ללבנון, ושמטרתה הייתה שנויה במחלוקת בציבור הישראלי. כשנה לאחר פרוץ המלחמה, במאי 1983 כאשר מניין ההרוגים הגיע לכ-500, מכתב ששלחה למערכת "דבר" מורה מתל אביב, הביא להקמת תנועת "הורים נגד שתיקה" שפעלה למען נסיגה משטחי לבנון. תנועה שמטרתה הייתה דומה לתנועת "ארבע אמהות" שהוקמה שנים אחר כך, והייתה לה מקור השראה. רוב פעילות הארגון היו אימהות לחיילים. ב-20 במאי נערך כנס ראשון של התנועה בו השתתפו השחקנית חנה מרון והפרופסור לפילוסופיה ירמיהו יובל. יומיים אחר כך כשלושים הורים ערכו הפגנה ראשונה מול משדר ראש הממשלה בירושלים, וגם בחיפה. שבוע אחר כך נערכה הפגנה נוספת בה השתתפו כבר כאלפיים איש. ב-31 במאי 1983 נפגש שר הביטחון משה ארנס עם שש אמהות חברות התנועה, אך הוא הודיע להם חד משמעית שהוא נגד נסיגת צה"ל מלבנון. התנועה המשיכה במאבקה ובמרץ 1985 כבר מנתה כ-20,000 חברים.
ביוני 1985 נסוג צה"ל מרוב השטחים שכבש בלבנון ונערך על שטח בדרום לבנון שהוכרז כרצועת הביטחון. בשלב זה התפרקה תנועת "הורים נגד שתיקה", מאחר שסברה שהשיגה את מטרתה (השהייה ברצועת הביטחון הייתה אומרה להיות זמנית, עד להעברת השליטה באזור לצבא דרום לבנון).
הקמת התנועה
במהלך השנים הבאות השהייה באזור הביטחון הביא לאבדות רבות לצה"ל, כשהשיא היה אסון המסוקים שאירע ב-4 בפברואר 1997 ובו נהרגו 73 חיילים ביניהם לוחמי חטיבת הנח"ל, לוחמי שריון (מחטיבה 7 וחטיבה 188), הנדסה (גדוד 601), חטיבת גולני, מודיעין שדה וצוות המסוק.
בעקבות האסון, החליטה רחל בן דור לפנות לחברותיה וחבריה באצבע הגליל, ביניהם משפחות רבות לחיילים ששירתו בלבנון. באפריל 1997, הזמינה רחל לביתה, למפגש עם התקשורת, את שתי חברותיה מקיבוץ גדות, רונית נחמיאס ויפה ארבל, שיחד גידלו את בניהן בקיבוץ עד גיוסם ליחידות מובחרות המשרתות בלבנון. רונית הביאה למפגש את חברתה מירי ובכתבה שפורסמה לקראת פסח כונו הארבע בשם המיתולוגי "ארבע אמהות". בכנס ההקמה הרשמי של התנועה בצפון, ביולי 1997, אליו הגיעו מכל רחבי הארץ, נבחר שם התנועה "ארבע אמהות"- לצאת בשלום מלבנון" ונבנה המערך הארגוני, שניהל את פעילות המחאה בכל רחבי הארץ. בכנס נקבעו מטרות התנועה דוגמת: מחאה שקוראת לשינוי מדיניות הביטחון השגויה בצפון, לפיה, השהייה בלבנון מגנה על הצפון; הפעלת לחץ ציבורי על הממשלה "לצאת בשלום מלבנון", ובכך לקיים את החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם הקוראת להכרה בשלמותה הטריטוריאלית של לבנון ובריבונותה, לעזיבת צה"ל את האזור ולהצבת כוח בינלאומי באזור.
לימים, הפכה בן דור ליושבת ראש התנועה ואליה הצטרפו אורנה שמעוני, שבנה סגן נהרג במוצב ריחן שבלבנון בספטמבר 1997, ואנשים נוספים. אף על פי שהתנועה נקראה ארבע אמהות והייתה בעלת בסיס פמיניסטי היא הצליחה לגייס לשורותיה גם גברים, כולל חיילים לשעבר אשר שרתו בלבנון. בתקופת פעילותה, כאשר עמדה במרכז השיח הציבורי מנתה התנועה כחמש מאות פעילים.
תחילת פעילותה
הצעד הראשון של מקימות התנועה היה קיום הפגנה קטנה בצומת מחניים. הן מחו כנגד העובדה שממשלת ישראל שהביעה את נכונותה לסגת מלבנון ב-1985 לא עשתה דבר לדבריהם במהלך 12 השנים שחלפו כדי לקדם זאת. המפגינות, שהוו את הבסיס לתנועת ארבע-אמהות, זכו במהירות לתשומת לב תקשורתית ורבים הצטרפו אליהן. תוך מספר חודשים אלפי אנשים חתמו על עצומת הזדהות עם התנועה וב-5 ביולי 1997 נערך כנס הקמה של התנועה בו השתתפו כמה עשרות נשים וגברים. בעקבות זאת, התווספו מוקדי פעילות בארץ בתדירות גבוהה.
מסר התנועה
התנועה העבירה מסר של דאגה ל"ילדים הלוחמים". רוב תנועות המחאה עד אז התעסקו בשטחים והקונפליקטים בישראל סבבו סביב השאלה האם יש ליישב שטחים אלו והאם שווה להילחם עליהם. ארבע אמהות לא התייחסו לזווית הזו והגדרת המטרה של נסיגה חד-צדדית מלבנון נבעה מבחינתן אך ורק מתוך החששות לחייהם של הלוחמים. קהל היעד הראשוני היה האמהות לחיילים משום שלדעת התנועה להן היה קשר ישיר לבעיה. הדאגה הפרטית לחיילים הייתה המנוע של פעילים רבים. לאחר מכן, בהדרגה, בהסתכלות אחורה לאורך שנים בניסיון להבין את דפוסי ההתנהגות של צה"ל בלבנון, והטענה כי הימצאות צה"ל היא המבטיחה את "שלום הגליל", התחזק הרושם כי ההימצאות בלבנון היא המביאה את הפיגועים נגד חיילי צה"ל מלבנון וכל התפתחות אלימה אחרת, כמו ירי מעבר לרצועת הביטחון על ידי כוחות צה"ל והפגזה שכנגד אל יישובי הצפון היא רק תוצאת הימצאות חיילי צה"ל בדרום לבנון. מכאן הייתה הדרך קצרה למסקנה כי התנגדות החזבאללה מבטאת בעצם התנגדות העם הלבנוני (בעיקר השיעי) נגד הכיבוש של דרום לבנון שחצה את העם השיעי לשניים. אלו בדרום ואלה מצפון לרצועת הביטחון. ביטוי להשקפה הזאת חובר והועבר לתקשורת על ידי דן שטיינברג בשם "האמת על שקר לבנון".
לאחר חטיפת החיילים מהר דב, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, הזהיר דן שטיינברג בראיון בוואלה כי הנסיגה לא הושלמה בדרך בה הציעה תנועת 4 אימהות באופן אישי לאהוד ברק, לפני היבחרו להיות ראש ממשלה, והדבר הביא לחטיפה ויביא בהמשך לאלימות גוברת בגבול (ואמנם הגיעה מלחמת לבנון השנייה). מדובר באי הסכמת מערכת הביטחון לייצר מצב של שקט באזור ובמקרה הזה בחילופי שבויים, בכללם כאלה שנחטפו מלבנון ב-1985.
דרכי פעולתה
כמו כן, התנועה בחרה לשתף פעולה עם תנועות נוספות, כמו "התנועה ליציאה מלבנון" של יוסי ביילין ותנועת "נשים דתיות למען קדושת החיים" שדגלו באופן בסיסי באותם יעדים, על-מנת להגדיל את בסיס התמיכה שלה. עם זאת, תנועת ארבע אמהות התאפיינה בכך שהיא לא הייתה קשורה לאף אחת מן המפלגות הפוליטיות בארץ ולא רצתה להשתייך למחנה פוליטי זה או אחר.
הדיון הציבורי
התנועה פעלה להעלות את נושא הנסיגה החד-צדדית לסדר היום הלאומי, לעורר את דעת הקהל ולהפעיל לחץ מסיבי על מקבלי ההחלטות. הדיון הציבורי סביב התנועה הפך לגדול וראשי התנועה הפכו לחברות קבועות בשיח הפוליטי ולמובילות המאבק למען הנסיגה מלבנון. כל עוד לא הושגו יעדיה, המשיכה התנועה בפעילותה בשני המישורים והוסיפה לעורר מודעות ומחאה אזרחית. התנועה החלה את דרכה ללא כוח פוליטי, ללא תקצוב וללא יחס רציני מצד מקבלי ההחלטות. אולם עם הזמן, הלך והתעצם כוחה בזכות הסיקור התקשורתי הרחב שקיבלה. תנועת ארבע אמהות הייתה תנועה פריפריאלית אשר הפכה לסמל המאבק ובהמשך לאחד מסמלי הנסיגה.
התנועה עוררה פולמוס חברתי וחלקים נרחבים מהציבור לא הסכימו עם האג'נדה שהציגה. בתחילת הדרך התנועה ספגה המון ביקורת. נשות התנועה נתפסו כבעלות חוסר התמצאות בענייני הביטחון והמהלך אותו הובילה התנועה נתפס כמהלך אנוכי ותבוסתני, שלא תאם את ערכי החברה הישראלית ששמה את מערך הלחימה ואת צה"ל כערך עליון. הפנייה לרגש הנשי, האימהי לא תמיד תפס ופוליטיקאיות ואף אמהות שכולות ראו בפעילות של ארבע אמהות כסכנה לחברה הישראלית. נוסף לכך, התפתח חשש לדמורליזציה של החיילים ששהו בלבנון בפרט ובשטחי הלחימה של ישראל בכלל. התבטאויות שונות נגד התנועה הושמעו על ידי המתנגדים אשר בהם תא"ל במילואים רפי נוי שטען שפעילות התנועה מסכנת את ביטחון חיילי צה"ל ועל ידי מפקד חטיבת גולני אלוף-משנה שמואל זכאי, שכינה את הארגון "ארבע סמרטוטות", ועל ידי תא"ל ארז גרשטיין מפקד היחידת הקישור ללבנון שאמר כי תנועות שדוגלות ביציאה חד צדדית יוצרות איום על החיילים, מכיוון שהן מעודדות הן את האוכלוסייה המקומית והן את החזבאללה לפעול נגד צה"ל שנתפס בעיניהם כחלש.
תנועת קו אדום
בתחילת 1999, פרשה קבוצת פעילים תושבי המרכז כתוצאה ממחלוקת קשה שהתגלעה בין אלה שדרשו פעילות יותר מיליטנטית, לבין המייסדות שביקשו לשמור על קו שמרני במאבק הציבורי.
בניגוד לתנועת ארבע אמהות, קו אדום – שפעיליה, נשים כגברים, הגיעו מכל גוני הקשת הפוליטית – הדגישה את הפן האזרחי של המאבק. התנועה הפעילה את האינטרנט ככלי הסברתי אף על פי שהיה אז בחיתוליו. אולם הקבוצה התאפיינה בעיקר בשל שורה של פעולות רחוב, אשר כללו הפגנות שבועיות קבועות מול משרד הביטחון בתל אביב ואפילו מחאות יוצאת דופן בבסיס קליטה ומיון שם נפגשו עם הורים שליוו את בניהם לגיוס. כמו כן כן התקיימו הפגנות מול ביתו של אורי לוברני, שנתפס בעיניהם כאחד האחראים לקבעון המחשבתי של השהייה ברצועת הביטחון.
המפגינים מול משרד הביטחון התעמתו עם שוטרים וכמה מהם נלקחו למעצר ושוחררו בערבות. זכורה בעיקר הפגנה בה הובאו למקום כמה כבשים כדי לסמל את שתיקתם של הפוליטיקאים והקצינים הבכירים נוכח התקבלותה של המדיניות כלפי המשך הנוכחות בדרום לבנון. הקבוצה גם יצרה קשר עם תושבים לבנונים באמצעות ראיונות שהעניקו חבריה לעיתון בשפה האנגלית ה"דיילי סטאר".
ההסלמה בפעילות זכתה לחשיפה תקשורתית רבה ועמדה בניגוד גמור לפעילותן של ארבע אמהות שהסתפקו במחוות פסיביות ונטו לעשות שימוש סמלי בחגי ישראל כדי לבטא את מחאתן. שיאה של המחאה התרחש ב-28 בפברואר 1999, ביום בו נהרג תת-אלוף ארז גרשטיין והמפגינים חסמו את רחוב קפלן שמול הקריה. למחרת היום הוזמנה נציגת התנועה לתוכנית הטלוויזיה פופוליטיקה והעיתונאי טומי לפיד הטיח בפניה שהיא גרועה יותר מהחזבאללה. בפאנל שלאחר מכן, הופיע אהוד ברק והכריז לראשונה שאם יבחר לראשות הממשלה, יוציא בתוך שנה את צה"ל מלבנון. התנועה המשיכה בפעילותה עד מימוש הבטחתו ונסיגת צה"ל במאי 2000.
ביוני 1999, הצטרפו לתנועה גם חיילים משוחררים יוצאי היחידה לסילוק פצצות, חבריו של נועם ברנע, לוחם היחידה שנהרג בלבנון. על יוזמה זו כתב העיתונאי עופר שלח: "המקבילה הקרובה ביותר שאפשר להגיע אליה להפגנות חיילי המילואים בשנות ה-80. אחרי כל כך הרבה שנים, התביעה לצאת היא כבר לא עניין של אמהות, פוליטיקאים ועיתונאים".
עם זאת, מאחר שהאמהות השתרשו בתודעה הציבורית, חלק ניכר מפעילות קו אדום יוחסה להן בטעות על ידי כלי התקשורת.
הנסיגה מלבנון וסיום פעילות ארבע אמהות
ב-24 במאי 2000, כשלוש שנים לאחר הקמת התנועה, יצא צה"ל מלבנון בהוראתו של ראש הממשלה, אהוד ברק. ברגע שארגון ארבע אמהות הבין שיש תיאום מטרות בינו לבין ראש הממשלה הפעילות הציבורית הצטמצמה ועם הנסיגה, התפרקה תנועת ארבע אמהות משום שחשה שהשיגה את יעדיה וכארגון חברתי הגיעה למיצוי.
עם זאת, מאז תנועות המחאה בישראל שואבות השראה מפעילותה של ארבע אמהות ואף יוצאי התנועה עצמם הקימו את תנועות "מבט לאופק" להידברות עם המתנחלים, "היום השביעי" ו"האם החמישית". תנועה נוספת ששאבה מהן השראה וקמה בשנת 2020 היא "קול האמהות" - נשים שמתגוררות בעוטף עזה ומאסו באורח החיים הקשה שלתוכו ילדיהן נולדים.
בשנת 2020 הפיקו רפאל לוין עם דפנה קידר לוין סרט תיעודי בשם ארבע אמהות.
מלחין
מלחין או קומפוזיטור הוא אדם העוסק בהלחנה, יוצר מוזיקה, לרוב תוך שימוש בייצוג מוזיקלי כמו תווים.
בזמן תחילת התפתחות המוזיקה האירופאית הקלאסית, תפקיד המלחין לא היה חשוב יותר מאשר תפקיד המבצע. שימור יצירות אינדיבידואליות לא נעשה כמעט כלל ומוזיקאים מבצעים שינו יצירות תכופות. לעומת זאת, כעבור זמן, הייצוג המוזיקלי שנכתב על ידי המלחין קיבל חשיבות כשל הוראות נוקשות שאין לסטות מהן ללא סיבה.
במוזיקה פופולרית בנוסף למלחין ישנו גם פזמונאי, המחבר מילים ללחן.
מלחינים מפורסמים מרחבי העולם כוללים את באך, מוצרט, היידן, בטהובן, שופן, שוברט, צ'ייקובסקי, ז'אק אופנבך ופריד אל אטרש.
בישראל מאוגדים המלחינים במסגרת איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
אפעוניים
אֶפעוניים (שם מדעי: Ophichthidae) היא משפחה של דגי ים מסדרת הצלופחאים.
דגים אלה מגיעים מאורך של 5 ס"מ ל-2.3 מ'. הם בעלי גוף חלקלק דמוי נחש ובעלי לסתות הפונות מעלה ודומות למורנות בצורתם. אך הלסתות ארוכות יותר, צרות יותר ובעלי כמה זיזים מעל פיהם. הם מתחבאים בחול וחוטפים כל יצור קטן החולף לידם. חלק מהמינים מנהלים צייד אקטיבי וחופרים בחול בחיפוש אחר דגים קטנים וסרטנים.
הם חיים בימים רדודים טרופיים וחלקם אף עולים לנהרות. אחרים צוללים לעומק של עד 800 מ' מתחת למים ואולם הם קרובים תמיד לקרקעית.
כדי לא להיטרף חלק מהמינים מתחזים לנחשי ים ארסיים בצבעם והתנהגותם.
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו
דום דוארטה דה מנזש (פורטוגזית: Duarte de Meneses; 6 בדצמבר 1537 – 4 במאי 1588) היה מושל טנג'יר והמושל ה-30 של המושבות הפורטוגזיות בהודו והמשנה למלך ה-14 למלך הודו.
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)
שמאל|ממוזער|177x177px|דוגמה של גרף מישורי: מספר הצמתים 8, מספר הקשתות 14, מספר הפאות 8, ואכן 8=14-8+2 בתורת הגרפים, נוסחת אוילר היא נוסחה מרכזית שמקורה בלאונרד אוילר. על פי הנוסחה, עבור גרפים מישוריים קשירים, ישנו קשר בין מספר הקשתות e, ומספר הצמתים v, ומספר הפאות f:
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו
ביוגרפיה
מנזש נולד בטנג'יר למשפחת אצולה ששלטה כמעט ברצף על המושבה ופיקדה על הצבא הפורטוגזי שהיה מוצב שם. אב סבו, ז'ואאו דה מנזש, הרוזן הראשון מטרוקה משל על המושבה בשנים 1486–1489 וכן בשנים 1501–1508. סבו (בעל אותו שם) משל על טנג'יר בשנים 1508–1521 ו-1536–1539. אח סבו, אנריקה, משל בשנים 1521–1522. קרוב שאף הוא נקרא דוארטה דה מנזש (מאבורה) בשנים 1522–1533. אביו, ז'ואאו, שלט בין 1539–1546, דודו החוקי פדרו ב-1548–1550, דודו הבלתי חוקי, פרננדו ב-1533 וגם אחר כך היו מושלים מבני המשפחה כולל בנו, לואיס. דוארטה עצמו התמנה למושל ב-1574.
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)
בזכות נוסחת אוילר, מאפיין אוילר של המישור מוגדר היטב, ושווה ל-.
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו
ביוגרפיה
ב-4 באוגוסט 1578, יצא מלך פורטוגל, סבשטיאו למסע צבאי בצפון אפריקה, אך צבאו הובס בקרב אל-קסר אל-כביר וסבשטיאו נעלם בזמן הקרב. מנזש לקח את הפיקוד על הצבא כאשר המלך נעלם, נפצע ונפל בעצמו בשבי.
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)
ניתן להכליל את הנוסחה על ידי השמטת הדרישה שהגרף קשיר, ואז יתקיים כאשר c הוא מספר רכיבי הקשירות.
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו
ביוגרפיה
דוארטה עמד בראש צוות המשא ומתן על גובה כופר הנפש שישולם עבור כל האצילים הפורטוגזים שהיו בשבי והצליח להשיג תנאים נוחים. כאשר חזר לפורטוגל קיבל כהוקרה את תפקיד מושל אלגארבה ואת התואר רוזן טרוקה.
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)
הוכחת המשפט
דרך קלה להיווכח שהמשפט נכון הוא בשיטה של מחיקת קשתות. נמחק את קשתות הגרף בזו אחר זו. תחילה נמחק קשתות המשתתפות במעגל (נשים לב שמחיקה כזו אינה פוגעת בקשירות הגרף).
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו
ביוגרפיה
ב-18 בפברואר 1584 מונה להיות המושל השלושים של הודו הפורטוגזית וקיבל את התואר המשנה (ה-14 במספר) למלך הודו (אחד מתאריו של מלך פורטוגל). היה גם האחראי על מקאו שבתקופתו קיבלה מעמד של עיר. עמד בקשר עם הדאימיו טויוטומי הידיושי ומכתב ששלח לטויוטומי נשמר עד היום.
מנזש החזיק בתפקיד מושל הודו הפורטוגזית עד מותו ב-1588.
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)
הוכחת המשפט
הפאות + מספר הצמתים שנמחקו. לבסוף נשארים עם צומת בודד ופאה בודדת, ומכאן מתקבלת הנוסחה.
הוכחת קושי
הוכחה זו ניתנה על ידי קושי ב-1811 והיא מוכיחה כי מאפיין אוילר עבור פאונים אפלטוניים או במישור דו-ממדי הוא 2. הוכחה זו מראה כי הנוסחה של אוילר עובדת לכל פאון קמור, ובאופן כללי יותר לכל פאון שהגבול שלו הוא שקול טופולוגית לספירה ושהשטחים שלו שקולים טופולוגית לדיסק.
יהי פאון אשר פאה אחת שלו מופנית כלפי מעלה. נסיר פאה זו כך שהקודקודים והמקצועות הסמוכים לו נשארים במקום וכעת יש לנו "קופסה" פתוחה. נמתח את הקופסה הפתוחה ככה שהקודקודים בפתח הפאון יקיפו (על משטח דו־ממדי) את כל שאר הקודקודים ובכך יצרנו גרף של קודקודים ומקצועות (בעצם, מקצועותיו של הפיאון הן הקשתות של הגרף) ולכן גם שטח בין קשתות אלו (כלומר האזורים שהיו הפיאות של הפאון) נוצר גם הוא. לשטחים הללו נקרא שטחי הגרף (להלן איור א'). לכל שטח הכלוא בין קשתות נקרא שטח גרף פנימי. לאזור שמחוץ לגרף נקרא שטח גרף חיצוני. נתייחס לשטח האחרון כפאה שהסרנו בהתחלה. ביצירת גרף אין אנחנו מסירים או מוסיפים ישר או קודקוד ולכן מספר הקודקודים V בגרף, (vertices), זהה למספר הקודקודים של הפאון. כמו כן מספר הקשתות E, (edges), זהה גם הוא. נסמן F, (face), את מספר השטחים הכלואים בין ישרים בגרף + שטח הגרף החיצוני. סכום שטחים אלה זהה לסכום פיאות הפאון (להלן איור ב').
המרת הגרף
3 צעדים יבוצעו על הגרף שלנו:
נציין שצעד 1 יבוצע עד הסוף עוד לפני צעד 2 וצעד 3. כלומר עד שכל שטח גרף פנימי יהיה משולש (איור ג'). כאשר אפשרי, צעד 3 תמיד יבוצע לפני צעד 2 (איור ד'). בסוף תהליך זה נקבל משולש אחד ויחיד. ועבורו מתקיים:. מאחר שלאורך כל התהליך הביטוי V-E+F נשאר זהה ומתקיים עבור הגרף, הוא מתקיים אז בווודאי עבור הפאון ומקיים V-E+F=2.
QED
Diamond Heart
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של נורווגיה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גונאר גרווה פטרסן, אלן ווקר, תומאס טרולסן, קריסטופר האוגן, אדוארד נורמן, מוד מלודיז, יאן ברגיין, ויקטור ורפילט, פרדריק בורץ' אולסן וסופיה סומג'ו והופק על ידי מפיקים מוזיקליים שונים. השיר הוא שיר EDM, המשלב בתוכו גם את סגנון הטראנס.
השיר יצא לאור ב-30 בנובמבר 2018, כסינגל בארצות הברית, תוך שהיה זמין להורדה דיגיטלית.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אלן ווקר ב-18 בספטמבר 2018, ביום צאתו כסינגל. לאורכו של הקליפ ניתן לראות אנשים במקומות שונים, תוך שהם סוחבים דברים שונים עליהם יש את הלוגו של אלן ווקר "W".
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-175 מיליון צפיות.
טים אלן
טימות'י אלן דיק (באנגלית: Timothy Allen Dick; נולד ב-13 ביוני 1953) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב. ידוע בעיקר מכיכובו בקומדיות המצבים "שפץ ביתך" ו"גבר מי שנשאר אחרון". ומתפקידיו בסרטי דיסני "סנטה במשרה חלקית" ו"צעצוע של סיפור".
ביוגרפיה
אלן נולד בדנוור, קולורדו שבארצות הברית. הוריו הם מרת'ה קת'רין, עובדת שירות ציבורי, וטימות'י דיק, סוכן נדל"ן. אביו נהרג בתאונת דרכים כשאלן היה בן 11. לאחר שנתיים נישאה אמו בשנית לאהוב נעוריה. משפחתו עברה לגור בדטרויט כשהיה בן 13. הוא למד בבית הספר התיכון סיהולם בבירמינגהם, מישיגן.
הוא למד באוניברסיטת מישיגן המרכזית, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת מישיגן המערבית ב-1974. מאוחר יותר זכה לתואר של כבוד (אירוע עליו בוססה עלילת פרק ב"שפץ ביתך").
קריירה
אלן התחיל את הקריירה שלו בתור סטנד-אפיסט. במסגרת התערבות עם חבר, השתתף בערב קומדיה במועדון בדטרויט. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס והצטרף שם לצוות מועדון הקומדי סטור. הוא התארח כסטנד-אפיסט בתוכניות אירוח ובתוכניות שונות נוספות.
אלן צבר פרסום רב כשעלתה הסדרה המצליחה "שפץ ביתך" ב-1991 ברשת ABC, בה גילם את טים טיילור, מנחה תוכנית "עשה זאת בעצמך" בטלוויזיה. הסדרה ירדה בשנת 1999.
ב-1994 שיחק בסרטו המצליח ביותר, "סנטה במשרה חלקית" והוציא ספר רב-מכר בשם "Don't Stand Too Close to a Naked Man".
בשנת 2010 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "מטורף מבחוץ", קומדיה בכיכובם של ג'יי קיי סימונס וסיגורני ויבר.
בשנת 2022 החל לככב בדמותו המיתולוגית של סקוט קלווין / סנטה קלאוס במיני-סדרה "סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה" עבור שירות "דיסני+" ומהווה המשך לעלילות סדרת סרטי "סנטה במשרה חלקית".
חיים אישיים
אלן הוא רפובליקני, והוא תמך במתמודדי המפלגה לבחירות 2016 ג'ון קייסיק, ולאחר מכן בדונלד טראמפ.
ב-2 באוקטובר 1978 נעצר אלן בשדה התעופה הבינלאומי קלמזו-בטל קריק, ארצות הברית על אחזקת 1.4 פאונד של קוקאין. הוא הלשין על סוחרי סמים אחרים על מנת להקטין את עונשו ממאסר עולם לשלוש עד שבע שנים, מהן ריצה לבסוף 28 חודשים בבית הסוהר בסנדסטון, מינסוטה. ב-24 במאי 1997 נעצר אלן בשעת נהיגה תחת השפעת אלכוהול. הוא הודה באשמה ונגזרו עליו קנס ומאסר על תנאי. עקב כך נדרש להיכנס לטיפול.
יהדות סוריה
יהדות סוריה הייתה אחת הקהילות הגדולות והחשובות בין קהילות היהודים במזרח התיכון.
שתי הקהילות הגדולות והחשובות בסוריה הן קהילת דמשק, וקהילת חלב היא ארם צובא.
תולדותיה של קהילת דמשק
קהילה יהודית הייתה קיימת בדמשק ובחלב (ארם צובא) עוד בימי בית שני. במאות הראשונות של האלף הראשון, היו תקופות בהם ארץ ישראל הייתה תחת שלטון מנהלי מסוריה, וראשי הקהילה בדמשק שלטו בקהילות שבארץ. הממלוכים ששלטו בסוריה החל מ-1295 אילצו את יהודי צור, אנטיוכיה וטריפולי לעבור לדמשק וחלב, מה שהוביל לחיזוק הקהילות היהודיות בדמשק וחלב.
בשנת 1375 הגיע לחלב כתר ארם צובא - ספר תנ"ך עתיק ומוגה היטב, כולל מסורה. הספר נשמר במבנה משלו, ומקומו היה לאחד מקודשי הקהילה היהודית כולה בסוריה.
בניגוד לקהילת חלב, שתושביה נחשבו דתיים יותר, הקהילה היהודית בדמשק נחשבה לגדולה מבין השתיים, המבוססת יותר ובעלת ההשפעה הגדולה ביותר, בין מבחינה פוליטית ובין מבחינה דתית.
ליד דמשק, בכפר בשם ג'ובר, שכן בית הכנסת המיוחס לאליהו הנביא, והוא היה נחשב לאחד מבתי הכנסת העתיקים, המפוארים והחשובים בעולם. בית הכנסת נהרס במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, ככל הנראה בידי גורמי אופוזיציה קיצוניים.
בשנת 1492, לאחר גירוש ספרד, הגיעו לסוריה יהודים רבים מקרב מגורשי ספרד וסיציליה אשר הגדילו מאוד את מספר בני הקהילה. לאחר הכיבוש העות'מאני היו בדמשק כ-500 משפחות יהודיות בשלוש קהילות יהודיות - ספרדים, מוסתערבים ויוצאי יהדות סיציליה. כמו כן, הייתה בעיר קהילה של קראים. ברוב ארצות האסלאם וגם בסוריה נקרא מעמד היהודים "ד'ימי", מעמד נחות מזה של המוסלמים.
בשנת 1831 ניסו המצרים ששלטו באזור לעשות שינוי לטובת המיעוטים, אך שינוי זה פעל בעיקר לטובת הנוצרים. בשנת 1840 היו בדמשק כ-4000 יהודים. באותה שנה התחוללו "עלילות דמשק" - עלילות דם ועינויים קשים של נכבדי הקהילה היהודית בסוריה. קדמו להן האשמות ברצח פולחני בערים חלב ב-1810, אנטיוכיה ב-1826 וחמה ב-1829. באף אחד מהמקרים הללו לא הרשיעו השלטונות העות'מאנים את הנאשמים.
בשנת 1900 היו בדמשק 10,000 יהודים וב-1910 כבר מנו 12,000. בשנת 1909 היגרה קהילה גדולה מיהודי חלב לעיר מקסיקו סיטי שבמקסיקו, ובה הקימו את הקהילה היהודית הסורית הגדולה ביותר ביבשת אמריקה. לאחר מכן, ובהשפעת התמורות האזוריות, חלה ירידה בגודל הקהילה, במפקד 1936 היא מנתה 6,266 איש. עד 1936 עמד בראש הקהילה היהודית חכם אליהו חריס.
מסופה של מלחמת העולם הראשונה, עם נפילת האימפריה העות'מאנית, נשלטה סוריה על ידי מנהלת שטחי האויב הכבושים-צפון, ולמעשה על ידי לאומנים סורים עד נפילתה של הממלכה הערבית של סוריה ביולי 1920 ותחילתו של המנדט הצרפתי. בשנת 1925 פרץ המרד הדרוזי, שבמהלכו נפגעו גם יהודים רבים תושבי הרובע היהודי בדמשק. משנת 1928 החלה עלייה ציונית של משפחות ובני נוער מסוריה לישראל. הצעירים הגיעו לקיבוצים שונים בצפון הארץ, והמשפחות התיישבו בעיקר בתל אביב. בשנת 1936, עם תחילתו של המרד הערבי הגדול בארץ ישראל, נפגעו קשות גם יהודי סוריה אשר נחשדו על ידי הסורים כציונים. בשנת 1942 הותקף הרובע היהודי בדמשק שנית, בשל שמועה כי שטחי סוריה יצורפו לשטחי מדינת ישראל העתידית. מפקד שנערך ב-1943 העלה כי היו בסוריה באותה העת 30,000 יהודים. בינואר ובמאי 1944 נערכו התנפלויות על השכונה היהודית בדמשק.
יהדות סוריה נפגעה קשות לאחר עצמאות סוריה. ב-1946 פרצו מהומות אנטי יהודיות ונשללו זכויות יסוד מהיהודים. בשנת 1947, לאחר החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר, התחוללו פרעות קשות ביהודים בערים חלב ודמשק, מהקשות ביותר שספגו יהודי סוריה. הקהילה נפגעה אנושות, בית הכנסת המרכזי של חלב נשרף, ורכוש רב הוצת או נהרס. לאחר הקמת מדינת ישראל נמלטו בעל כורחם רוב יהודי סוריה, ומתוך 30,000 היהודים שחיו בה לפני הבריחה ההמונית נשארו רק כ-5,000. מתוך היהודים שעזבו הגיעו לישראל כ-1700 איש. ב-1948 הוחמר עוד יותר מצב היהודים. נשללו מהם כל זכויות האזרח והוטלו עליהם גזירות כלכליות כבידות. החל מ-1949 נאסר על היהודים לצאת מסוריה.
החל מ-1973 סייעה פעילת זכויות האדם היהודית ג'ודי פלד קאר למעל 3000 יהודים לצאת את גבולות סוריה בהברחה ובתשלום כופר. באמצע שנות התשעים של המאה ה-20, איפשר הנשיא חאפז אל-אסד ליהודי סוריה לצאת מן המדינה, בתנאי שיתחייבו שלא לעלות לישראל. כ-4,000 מן היהודים שיצאו מסוריה נאלצו לתת את כל רכושם לממשלה.
בסוריה אירעו מספר מקרים של רצח יהודים. במרץ 1974 עונו ונרצחו 4 נערות יהודיות מדמשק שניסו להסתנן מסוריה לישראל. זמן קצר לפני כן נרצחו שני צעירים יהודים שניסו אף הם להסתנן מסוריה לישראל. בינואר 1984 נרצחו בחאלב אישה בהריון ושני ילדיה הקטנים.
פיזור ודמוגרפיה
הקהילות היהודיות בסוריה היו בעיקר בחלב ודמשק וכן בקמישלי שעל גבול סוריה-טורקיה.
ב-1917 היו בסוריה 32,000 יהודים. לפי מפקד האוכלוסין שנעשה בשנת 1943, חיו בדמשק 11,000 יהודים, בחלב 17,000 יהודים ובקמישלי כ-2,000 יהודים. ב-1947 היו בסוריה 19,000 יהודים; ב-1968 היו 3,000, וב-1996 היו 250. נכון לשנת 2006 נותרה בסוריה קהילה מצומצמת ביותר של כמה עשרות יהודים בדמשק ובודדים בקמישלי.
עליית יהודים בשנות העשרים והשלושים
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במיוחד משנת 1924, הוטלו הגבלות על הכניסה לארצות הברית בחוקי ההגירה נוקשים ובהתאמה, ארץ ישראל הפכה להיות מקום מבוסס יותר כלכלית ומדינית. כתוצאה מכך ארץ ישראל הפכה ליעד עלייה אטרקטיבי ליהודים רבים מסוריה.
בשנות העשרים הראשונות לא היו קשיים לעבור את הגבול בין ישראל לסוריה שכן שתיהן נכללו בגבולות האימפריה העות'מאנית, אך לאחר שהיא קרסה, התקשו יהודים לעבור את הגבול ונעזרו במבריחים מקצועיים. במחצית השנייה של שנות העשרים, פחת הדחף לצאת מסוריה שכן היהודים זכו ליחס טוב מצד השלטונות. אומדן העולים בשנות העשרים כ-760 יהודים.
החל משנת 1932 חלה עלייה במספר העולים מסוריה, לא בגלל הרעה במצבם המדיני, אלא משום שהמשבר הכלכלי פגע בסוריה והמריץ את היהודים לעלות לארץ ישראל שנחשבה למקום המתפתח מבחינה כלכלית. יחד עם זאת, עם פרוץ מאורעות המרד הערבי בשנת 1936 חלה ירידה במספר העולים עקב החשש לפרנסת היהודים העולים. במהלך שנות השלושים עלו כ-3,100 יהודים.
רבים מהעולים בעשורים אלו התיישבו בתל אביב וסביבתה והקימו קהילות מאורגנות. רוב העולים התיישבו בשכונות דרום תל אביב - התקווה, נווה שאנן ושפירא.
"עליית האלף" ועליית יהודים עד קום המדינה
המוסד לעלייה ב' פעל להבאת עולים דרך גבול הצפון, ועלייה זאת הגיעה לשיאה באביב ובקיץ של 1945. בחמשת החודשים הראשונים של 1946 הגיעו דרך גבול הצפון כ-119 עולים. שליחי המוסד לעלייה ב' שפעלו בתוך סוריה ולבנון הוחזרו ארצה בשלהי 1945 ובתחילת 1946. העלייה מסוריה לא פסקה אך נחלשה בשנים אלו עד 1947. ב-1946 יהודי סוריה ולבנון החלו לארגן לעצמם את ההעפלה ויותר מאלף מקרבם הגיעו ארצה בכוחות עצמם בשנים 1946–1947. הקהילה היהודית בסוריה ולבנון מנתה כ-27,000 יהודים, מתוכם 6000 יהודים בלבנון והשאר בסוריה.
סך הכל עלו לארץ ישראל כ-10,000 יהודים מסוריה בתקופת המנדט הבריטי, קרוב לשליש מכלל הקהילה.
התיישבות היהודים במדינת ישראל
העולים מסוריה התפזרו במקומות יישוב רבים בארץ ישראל. קהילה גדולה הוקמה בחולון, שם שוכנו עולים מסוריה עם עלייתם, וכן בקריית טבעון המורכבת מכמה יישובים, ביניהם היישוב אלרואי שהוקם על ידי עולים מסוריה וטורקיה.
משנות ה-60
לאחר מלחמת ששת הימים החלו יהודים צעירים מסוריה לחפש באופן עצמאי דרכים לצאת מסוריה ולהגיע לישראל. המוסד פתח במבצע מלט למלט את היהודים מסוריה. במחצית הראשונה של שנות ה-70 הם הוברחו לביירות וממנה הועלו בדרך הים לישראל.
מוזיאון מורשת יהדות סוריה ולבנון
בעיר חולון, שיש בה ריכוז גבוה של יוצאי סוריה בישראל, הוקם מרכז מורשת ליהדות סוריה ולבנון בישראל.
שמות משפחה
לפי מנהג יהדות המזרח בקרב משפחות רבות שם האב שימש כשם המשפחה. כאשר החלו לעגן שמות משפחה התקבעו שמות פרטיים כשמות משפחה. כך גם בקרב יהדות סוריה שם שמות פרטיים משמשים כשמות משפחה: – אברהם, אהרון, אליהו, אלעזר, אריה וכו'.
יש הסוברים ששם המשפחה הוא התעתיק שכל משפחה בחרה בו מבלי להתייחס לכללי תעתיק מקובלים. לפיכך נוצרו בעיות אחידות לדוגמה: החלפת א' בע' (היגוי דומה) – אבדו – עבדו, אבודי – עבודי, אג'מי – עג'מי החלפת ק' בא' – אטאן – קטאן, קטן, אטש – קטש, אמעו – קמעו (ייתכן בשל השפעת הערבית המדוברת). החלפת ט' בת' – טוויל – תוויל. החלפת צ' בס' – עסיס - עציץ (בשל היגוי דומה). תוספת "וו" במקום ו'. תוספת "אל" שהיא "ה" בערבית – אל חמצי – חמצי, אל – נדיבו – אינדיבו.
קישורים חיצוניים
אחיקם הימלפרב, "הייתי בכלא בו היה אלי כהן" | ראיון מיוחד עם אסיר ציון, עכשיו 14, 10 במאי 2021
ויאלה
ויאלה (Whyalla) היא העיר השלישית בגודלה במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה. זוהי עיר נמל השוכנת על חופו המזרחי של חצי האי אייר (Eyre). אוכלוסיית העיר מנתה 20,088 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה
העיר נוסדה בשם האמוקס היל (Hummock's Hill) ב-1901 על ידי חברת כרייה כתחנה סופית למסילה שהובילה עפרת ברזל ובמקום הוקם מזח להעמסת העפרה ונפתח סניף דואר. עקב הסביבה הצחיחה והמחסור במי שתייה היה צורך להוביל מים על גבי דוברות מפורט פירי. ב-1905 נפתח בית הספר הראשון בעיירה. בשנת 1919 שונה שם העיירה לוויאלה. המסוע על גבי המזח להעמסת עפרת הברזל שופר והעפרה הובלה למפעל הפלדה שהוקם אז בניוקאסל שבניו סאות' ויילס. העיר גדלה בקצב איטי עד 1938.
ב-1937 החלו להיבנות בעיר כבשן ונמל. ב-1939 החלו להניח צינור להובלת מים מנהר מוראי (Murray ). מספנה נבנתה כדי לשרת את ספינות הצי המלכותי האוסטרלי. אוכלוסיית העיר החלה לגדול באופן דרמטי ונבנו בית חולים ובית מטבחיים.
ב-1941 הושקה הספינה הראשונה שנבנתה במספנה (HMAS Whyalla). כיום הספינה עוגנת בנמל ויאלה כאטרקציה תיירותית לאחר שהוצאה מהשירות. באותה שנה החל כבשן התכת העפרות לפעול. ב-1943 מנתה אוכלוסיית העיר יותר מ-5,000 תושבים. במרץ 1943 החל לפעול צינור המים. ב-1948 החלה העיר לקלוט פליטים שהגיעו מאירופה.
בשנות השבעים ירד היקף הפעילות במספנה, שהייתה אז הגדולה באוסטרליה, עקב תחרות מול יפן והיא נסגרה ב-1978. משיא של 33,000 תושבים בעיר בשנת 1976, צנחה האוכלוסייה במהירות. במקביל החל מפעל הפלדה להוריד את תפוקתו החל משנת 1981. החל משנת 2004 החלה העיר להתאושש לאט עקב גילוים של מרבצי מחצבים בסביבה.
פאנל
פאנל או פנל (ע"פ האקדמיה: חֶבֶר דִּיּוּן) הוא קבוצת אנשים המתאספים במטרה לדבר על נושא או אירוע מסוים. לכל פאנל ישנו מנחה דיונים המחזיק מיקרופון או עומד על במה וישנו קהל צופים שיכול לשאול שאלות ולהעיר. המטרה של הפאנל היא להעלות את כמות הצופים של נושא או לענות על ציפיותיהם.
פאנלים יכולים להיות בנושאים מדעיים, פוליטיים, חברתיים או תרבותיים וחברי הפאנל הם אנשים בעלי זיקה גבוהה לנושא הפאנל. לאחר שסרטי קולנוע מצליחים השחקנים הנוכחים בהם מגיעים לפאנלים בנושא כדי לענות על שאלות הצופים.
רוב הפאנלים הם זמניים ומועסקים בנושא מסוים אך ישנם כמה פאנלים קבועים. באולפני חדשות ישנו חבר פאנלים המדבר על אירועי היום וישנם גם תוכניות אירוח בהם יש פאנל קבוע או מתחלף ובו מתארחים ידוענים לענות על שאלות.
בחלק מהדיונים לצורך הגדלת פתיחות של משתתפי הדיון מופעל כלל בית צ'טהאם.
בישראל הפאנל נפוץ בעיקר במשדרי חדשות ותוכניות אקטואליה, כמו גם בשידורים חיים עקב אירוע חדשותי (מלחמה, פיגוע וכו'). הפאנלים מורכבים בדרך כלל ממגיש התוכנית, עיתונאים ופרשנים פוליטיים, וכן מאנשי מערכת הביטחון בדימוס (בדרך כלל בתור מומחים לענייני צבא וביטחון לאומי) ומפוליטיקאים לשעבר (שלרוב מתחלפים מידי תקופה) ומפוליטיקאים אורחים (שלרוב מרואיינים על ידי מנחה הפאנל). בפאנלים הפוליטיים לעיתים קרובות מתפתחים ויכוחים שלעיתים גם גולשים לצעקות.
קאירן טרייר
קאירן טרייר הוא גזע של כלב בית מקבוצת הטריירים.
תיאור
פרוותו של הקאירן טרייר היא היפואלרגנית, משום כך הוא מתאים לאנשים אסתמטיים או אלרגיים לכלבים.
הקאירן הוא כלב אמיץ מאוד, חזק, נאמן, אוהב ילדים ומלא שמחת חיים. כלב בעל אינטליגנציה גבוהה מאוד, שמסתגל בקלות. אוהב לשחק עם בעליו, אך יכול להעסיק את עצמו לבד.
גובה: 25-33 ס"מ משקל: 6-8 ק"ג תוחלת חיים: 12-15 שנים
כלבים מפורסמים מהגזע
הכלב 'טוֹטוֹ' מ"הקוסם מארץ עוץ".
בית הדואר המנדטורי בנשר
בית הדואר המנדטורי בנשר, הוקם באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 בנשר, על ידי בית חרושת נשר למלט והיה במשך שנים רבות סניף הדואר המרכזי ששירת את כל תושבי שכונת הצריפים נשר, מפעל המלט, מפעלים באזור וכן את תושבי קיבוץ יגור. חותמת הדואר של בית הדואר הייתה נשר יגור.
היסטוריה
סניף הדואר המנדטורי של נשר היה חלק משירות הדואר המנדטורי ומבנה הקבע היחיד בשכונת הצריפים שמדרום לכביש חיפה-נצרת. שימש כסניף דואר עד ינואר 2001, אז נפגע בשריפה. המבנה שוכן בקצה הצפוני של גבעת העמדות. המבנה הוקם על ידי מפעל נשר חיפה. המבנה שימש כנקודת ריכוז של התחבורה בימים שלפני מלחמת העצמאות עד 24 באפריל 1948, מועד בו ערביי בלד א-שייח' וחוואסה עזבו את הכפרים הערביים. בעקבות ההתקפות על התחבורה בדרך לחיפה, הנסיעה לחיפה נעשתה דרך יגור, כפר חסידים, כפר אתא וצ'ק פוסט. על גג המבנה הייתה עמדת שמירה ומחסום של התנועה שבה הגנו תושבי נשר על התנועה הנכנסת לשכונה מכיוון עמק יזרעאל. סניף הדואר והטלפון הציבורי במקום, שימשו כמרכז החיים של נערי שכונת נשר וגבעת נשר, וכנקודה שבו תפסו טרמפים כדי לעלות לגבעת נשר.
סניף הדואר הוגדר עם הקמתו כסניף דואר נשר-יגור. הגדרה זאת באה לידי ביטוי בחותמת דואר של סניף הדואר. ב-25 באוקטובר 1957 פורסמה ידיעה שחותמת חדשה של דואר נשר יגור תיכנס לשימוש החל מ-29 באוקטובר. זאת הייתה חותמת שלישית של סניף הדואר. חותמת זאת החליפה שתי חותמות קודמות: "נשר יגור-1" ו"נשר יגור-2".
הסביבה של בית הדואר החלה להשתנות בשנת 2001 בעקבות סלילת הגשר מעל בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר השוכן מצדו השני של הכביש ובקרבתו. שילוב הגשר כחלק מכביש 752 הביאה להגבהת כל האזור מסביב לגשר, בגובה של כ-1.5 מטר לערך, המדרגות כוסו ונבלעו מתחת לכביש. כיכר ההסתדרות שהייתה באותו גובה מפלס כמו כביש 7212, הפכה נמוכה ממנו. עבודות אלה פגעו בנגישות של המבנה להולכי רגל, נכים ורכבי דואר, וכן בחיבור המבנה למערכת הביוב והמים של נשר. ב-20 בינואר 2001 נפרץ בית הדואר והוצת, בעקבות כך נגרם נזק רב למבנה ולציוד. הערכת השמאי הייתה ששווי הנזק הישיר הוא 30,000 ש"ח.
בחודש מרץ 2001 הודיע דוד עמר ראש העיר נשר שהוא מבקש שהמבנה ייהרס, בעקבות כך עוכב שיפוץ המבנה שתוכנן להתבצע. כפתרון ביניים סוכם להביא "דוארית" שהיא מבנה יביל לכיכר ההסתדרות שיחובר על ידי עיריית נשר למערכת חשמל ומים ותיבדק אופציה לרכישת חנות בכיכר ההסתדרות. מבנה הדואר הוחזר לחברת המלט נשר סופית ב־30 בספטמבר 2002 ומאז לא נעשה בו כל שימוש, והמבנה הוזנח.
המבנה הוא בבעלות כלל תעשיות ונמצא ברשימת השימור של עיריית נשר. בעת השימוש במבנה כסניף דואר על ידי דואר ישראל שולמו עבורו דמי שכירות ל"נשר מפעלי מלט ישראלים בע"מ על פי חוק הגנת הדייר.
אדריכלות
המבנה בסגנון בין לאומי בנוי מבטון ומטויח בטיח שפריץ לבן. המבנה במקור היה גבוה מהכביש והובילו אליו חמש מדרגות מבטון עם ספי נחושת עד לרחבת הכניסה, ושתי מדרגות לכניסה לתוך המבנה. המבנה כולל שני חדרים, חדר קדמי גדול וחדר אחורי קטן יותר וחדרי שירותים. שטחו 60 מ"ר.
דגם תא טלפון K6 הובא לארץ ישראל באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. בעיתון דבר פורסם בשנת 1936 על הצבתם הקרובה של תאי טלפון אלה בתל אביב פרסום נוסף נעשה בדבר בפברואר 1937 המספר על תאי דואר שהונהגו בכמה מקומות בתל אביב. במשך השנים הוחלף תא טלפון זה בתא טלפון פתוח של בזק.
בחזית המבנה מצד שמאל לדלת הכניסה הוצבה תיבת דואר אדומה. תיבה זאת נעקרה ממקומה כשבית הדואר במבנה זה נסגר.
הסכנה להמשך קיום המבנה
השכונה החדשה המתוכננת על ידי חברת כלל תעשיות וחברת הבת כלל נדל"ן בתוך שטח מחצבת נשר הישנה בדרך בר יהודה בנשר מול מפעל נשר חיפה, מעמידה בסכנה את המשך קיום המבנה. בתוכנית של חברת כלל שנעשתה על ידי חברת אבירם אדריכלים, מתוכננות 3 יציאות מהשכונה לכביש 7212, אחת מול רחוב הרקפות בגבעת נשר, השנייה מול בית הספר היסודי "בית יהושע" השוכן ברחוב התשבי. והשלישית מול כיכר התשבי ורחוב הכלניות שיצרו עומס תנועה רב על הצומת של רחוב הכלניות (תחילת כביש 7211) וציר דרך בר יהודה. עומס תנועה החל להתקיים מתחילת שנת 2021 ליורדים משכונת גבעת נשר בגלל שינויים בתנועה שנעשו במקום בעקבות הקמת המטרונית במסלול חיפה יגור. עם בניית השכונה החדשה, העומס יגדל מאד, ולכן התכנון של כלל הוא להרוס את המבנה כדי להרחיב את הכביש, למרות שהמבנה מופיע ברשימת השימור, כחלק מאישור התוכנית של כלל בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של חיפה שפורסמה ברשומות ב-2019.
בית הדואר המנדטורי בנשר מופיע בתוכנית של כלל במסמך חתום: שימור - תיק תיעוד מתחמי-חתום לאישור בתוכנית 355-0359364 מכ/886 מתחם "כלל" - מגורים נשר באתר מנהל התכנון - תכנון זמין, עמוד 28 מבנה מס' 10 בשם: "מבנה הדואר ההיסטורי". וגם בעמוד 36 שבו נכתב התיאור הבא :. במסגרת ההמלצות נכתב על ידי אדריכל השימור גיורא סולר שהכין את מסמך השימור:
בית הדואר מופיע גם בתוכנית מתאר כוללנית לנשר - תוכנית 355-0753905 מספטמבר 2020 שהוכנה על ידי גורדון אדריכלים ומתכנני ערים בע"מ, במסמך חתום: סביבה ונוף - נספח נופי סביבתי- חוברת-חתום להפקדה, פרק ג' שימור ומורשת עמוד 28. ונכתב בו: אתר לשימור.
מתחילת חודש יולי 2021 מנסים פעילי מורשת בנשר ביחד עם מחוז חיפה והגליל המערבי במועצה לשימור אתרי מורשת בישראל להציג תוכנית נגדית לתחבורה באזור בית הדואר שיאפשר פתרון תחבורתי לרכב הרב הצפוי לצאת מהשכונה כולל פתרון תחבורתי ליוצאים משכונת גבעת נשר בכביש 7212. לשם כך הם פנו ליועץ תחבורה המתמחה בפרויקטים של שימור. היועץ ביקש לקבל את התכנון של יועץ התחבורה של "תוכנית כלל" כקובץ אוטוקאד (עם סיומת dwg)
כדי להכין הצעה. נעשו פניות לחברת אבירם אדריכלים ולחברת כלל נדל"ן אבל הם סירבו לתת את הקובץ המבוקש. בחודש נובמבר נעשתה פנייה דומה למר עמי יפה מחברת ע. יפה ניהול פרויקטים בע"מ המנהלת את פרויקט הבניה של כלל במחצבת נשר הישנה, מר יפה מסר שיש להרוס את המבנה כי הוא מפריע לזרימת התנועה. נעשתה גם פנייה לראש העיר רועי לוי שהסכים לסייע בהשגת הקובץ. ב-7 בדצמבר 2021 הגיע קובץ שנשלח באמצעות ראש העיר נשר, אבל בדיקה של המועצה לשימור אתרים העלתה שבקובץ זה בית הדואר נמחק ממנו, למרות שהוא חלק מתוכנית המתאר של העיר נשר וחלק מתוכנית הבנייה של כלל. נעשתה פנייה חוזרת למר עמי יפה מנהל הפרויקט של כלל המבקשת לקבל את הקובץ המקורי שהוגש לוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ואושר ברשומות ביולי 2019.
בדיקת תוכנית התנועה שלתוכנית "355-0359364 מכ/886 מתחם כלל" מעלה שכבר בתוך התוכנית שהוגשה על ידי כלל למינהל התכנון קיימת סתירה בין הנספח לשימור -תשריט התכנית (שהוא מסמך מחייב) ונספח התנועה שבשלב זה הוא עדיין מסמך מנחה. בנספח התנועה כבר ניתן לראות 3 נתיבים: 2 נתיבים היורדים מההר מכיוון דרום לצפון ונתיב אחד עולה מצפון לדרום. הנתיב היורד הנוסף ובעיקר המדרכה שלצידו עולים חלקית על מבנה בית הדואר.
בתוכנית המפורטת - תנועה (שהועברה לתושבי נשר ב-7 בדצמבר 2021) בהמשך לתכנון נספח התנועה, הנתיב הנוסף היורד מההר מדרום לצפון: המדרכה שלצד הנתיב מימין ונתיב הפניה ימינה דורסים מחצית ממבנה בית הדואר. זאת התפתחות זוחלת מנספח התנועה של תוכנית כלל 355-0359364 שאושרה ב-2019.
נכון ל-10 בפברואר 2022, הקובץ המבוקש הכולל את בית הדואר המנדטורי בתוך תוכנית התנועה, עדיין לא התקבל. טענת כחברת כלל היא שנספח תנועה אינו כולל מבנים ולכן אין מקום לציון מבנה בית הדואר בנספח התנועה שהם שלחו. אבל בדיקת נספח התנועה העלתה סימון של מבנים אחרים. בדיקה בנספח התנועה של תוכנית כלל 355-0359364 מכ/886 מתחם "כלל" - מגורים נשר מעלה ששם מבנה הדואר היה מסומן.
ב-10 בפברואר נשלח מכתב של עורכת דין של הפעילים המופנה לראש עיריית נשר ולאנשים נוספים בעירייה, למר עמי יפה מנהל הפרויקט של כלל בנשר ולנציג כלל נדל"ן בנשר, למר איתמר בן דוד ראש הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה חיפה ולאנשים נוספים בוועדה, ליו"ר הוועדה המרחבית מורדות כרמל. במכתב שכותרתו היא: "פגם בתוכנית בעקבותיו קיימת פגיעה תכנונית בבית הדואר המנדטורי בנשר" התבקשו המכותבים לתת מענה לגבי הפגם. ב-28 בספטמבר 2022 נשלח מכתב נוסף לכל המכותבים כולל לעמרי שלמון מנכ"ל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, המזכיר שיש להקים ועדת שימור.
ריח מנטה
ריח מנטה היא תוכנית זמר מזרחי, ים-תיכוני ישראלית ששודרה בערוץ 33 בין השנים 1997–2006. לאורך כל שנות התוכנית הנחה אותה המנחה ושדרן הרדיו ירון אילן.
בשנת 2002 החלה התוכנית להיות משודרת בימי שישי בערב בערוץ הראשון, ושם זכתה להצלחה יחסית ולמדרוג של כ-11 אחוזים. בשנת 2005 הייתה התוכנית מועמדת לפרס מסך הזהב בקטגוריה "חביבת הקהל". עם הפסקת הפקת התוכניות המקוריות בערוץ 33 בשנת 2006 הסתיימה התוכנית.
שם התוכנית "ריח מנטה" נקראה כך, כשירה של הזמרת מרגלית צנעני, מתוך האלבום "מנטה" שיצא בשנת 1989.
המנחה ירון אילן החל להגיש בשנת 2007 בערוץ 24 תוכנית דומה הנושאת את השם, "מנטה ב-24" ובשנת 2009 עבר אילן לערוץ 10 שם הוא הגיש את תוכנית דומה בשם, "מנטה".
כריס פאבונה
כריס פאבונה (באנגלית: Chris Pavone; נולד ב-1968) הוא סופר ספרי מתח בינלאומיים, אמריקאי. הרומן הראשון שלו "The Expats" (ראה אור בעברית בשם: 'תושבי חוץ') היה רב מכר של הניו יורק טיימס.
קורות חייו
פאבונה, בוגר אוניברסיטת קורנל, עבד כעורך במספר הוצאות לאור וחי תקופה קצרה בלוקסמבורג שבה מתרחשת עלילת ספרו הראשון. הוא מתגורר בניו יורק עם אשתו ושני ילדיו.
ספריו
רוב ספריו של פאבונה תורגמו לעברית:
תחנת החלל המסלולית הלאומית
תחנת החלל המסלולית הלאומית (ברוסית: Национальная орбитальная космическая станция) היא תחנת חלל רוסית בתכנון, אשר הייתה אמורה להחליף את תחנת החלל הבינלאומית אחרי 2024 (לאחר סיום משימת תחנת החלל הבינלאומית), אך המיזם הוחלף לבסוף במיזם חדש בשם תחנת השירות המסלולית הרוסית (ROSS).
היסטוריה
הצהרות על תוכניות לבניית תחנת חלל מסלולית רוסית הופיעו כבר ב-2014, על רקע העימותים הבינלאומיים בין רוסיה למדינות המערב, לאחר שורת הצהרות של פוליטיקאים על נסיגה אפשרית של רוסיה מתחנת החלל הבינלאומית לאחר 2020. ההודעה הראשונה על כך הופיעה בעיתון קומרסנט בנובמבר 2014, תחת הכותרת: "רוסו-צנטריזם מסלולי".
ב-19 בנובמבר 2018 המעצב הראשי של התוכניות המאוישות של רוסיה יבגני מיקרין בכנס המוקדש ליום השנה ה-20 של תחנת החלל הבינלאומית הציג את הרעיון לבניית תחנת חלל סביב הירח. בתחנה, בנוסף לחלליות מאוישות ומודולים למחקר יתווסף גם בסיס מודול לחיבור מודולים נוספים כמו מודול פריצ'אל, ומודול אנרגיה מדעי, שנבנים עבור תחנת החלל הבינלאומית אך יהוו בסיס להיפרדות ממנה ולהרכבתם בתחנת חלל סביב הירח.
ב-29 בנובמבר 2018 פורסם מצגת של "מפת הדרכים ליישום תוכנית הירח", שהוכנה על ידי יבגני מיקרין. ממנה עולה כי בסוף שנת 2025, עם השקת בסיס המודול, תחל בניית תחנת חלל רוסית לאומית במסלול סביב הירח. לאחר ההקפה התחנה תשמש לעגינת ספינות נחיתה, מודולים ותיאום נחיתת אסטרונאוטים על פני הירח.
תחנת החלל המסלולית הלאומית תוכננה להיות מורכבת על בסיס מודולים אשר חוברו אל תחנת החלל הבינלאומית אחרי 2018 (כמו מודול "נאוקה", "NEM", ו"UM"), לאחר מכן תוכנן לשלוח שני מודולים: מודול שער ומודול משתנה, כל שהתחנה תכלול בסך הכל חמישה מודולים והמסה שלה תגיע ל-60 טון.
עם זאת, באפריל 2021, רוסקוסמוס הודיעה על תוכניות לבניית תחנת חלל חדשה מאפס, ללא הסתמכות על מודולים קיימים ובשונה ממה שתוכנן עבור תחנת החלל הלאומית המסלולית.
מודולים שתוכננו
על פי התכנון, תחנת החלל המסלולית החדשה של רוסיה, אשר נועדה להחליף את תחנת החלל הבינלאומית (ISS), בהתחלה תהיה מורכב משלושה מודולים, שישוגרו בשנים 2023–2025 ונכללו בתוכנית החלל הפדרלית לשנים 2016–2025, שפותחה על ידי סוכנות החלל הרוסית. על פי המסמך, בשנת 2018, תחל העבודה ליצירת מודולים, אשר יושקו בשנים 2023–2025. בשנת 2021, תחל הקמת מודול האנרגיה שהשקתו מתוכננת ל-2025. מודולים אלה יצטרפו לתחנת החלל הלאומית כחלק ממודול מעבדה משולב, מודול אנרגיה מדעי ומודול חיבור לעגינת חלליות. פרויקט קודם שפותח ב-2014 וכלל השקת מודול טרנספורמציה תוכנן לשנת 2021, מודול האנרגיה תוכנן ל-2025. בנוסף, התחנה תוכננה לכלול את מודול המעבדה "OKAT-2" ומודול משודרג.
השלב הראשון של הבנייה
לאחר השלמת השלב הראשון של הבנייה תוכנן שהתחנה תוכל לקלוט טיסות מאוישות וספינות מטען. תחילה יבוצע שימוש בחלליות "סויוז-MS" ו"פרוגרס-M". לאחר מכן, בשנים 2023–2025, התחנה תורחב עם הוספת עוד שני מודולים, שבנייתם אושרה במסגרת תוכנית החלל הפדרלית.
השלב השני של הבנייה
באפריל 2021 נזנחו תוכניות הבנייה הללו.
קרב קרצניסי
קרב קרְצַנִיסִי (, קרְצַנִיסִיס בּרדזוֹלָה) נערך בין הפרסים, מהשושלת הקאג'ארית, לצבאות הגאורגיים של ממלכת כארתלי-קאחתי וממלכת אימרתי, בקרצַנִיסִי (כיום חלק מטביליסי רבתי), בין 8 ל-11 בספטמבר 1795. את המלחמה החל אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר כתגובה לחתימת חוזה גאורגייבסק בידי ארקלה השני וכריתת הברית שלו עם האימפריה הרוסית. הקרב הסתיים בתבוסה מכרעת של הגאורגים, כיבוש והרס מוחלט של הבירה טביליסי, וסיפוח זמני של החלקים המזרחיים של גאורגיה לתוך האימפריה הפרסית.
יהושע חסן
סר יהושע אברהם חסן (באנגלית: Sir Joshua Abraham Hassan GBE KCMG LVO; 21 באוגוסט 1915 – 1 ביולי 1997) היה ראש השרים הראשון של גיברלטר.
קרב קרצניסי
אף על פי שהקאג'ארים ניצחו והבטחתו של אע'א מוחמד ח'אן לארקלה, שאם לא יבטל את הברית עם רוסיה ויקבל מרצון את חסותה של פרס, הוא יפלוש לממלכתו קויימה, ניצחון הפרסים הראה גם כי אי התערבותם של הרוסים בקרְצַנִיסִי תאם את שאיפותיה של רוסיה ומטרותיה, למרות הכרזתם הרשמית של הרוסים בשנת 1783 בחוזה גאורגייבסק, כי יגנו על ממלכתו של ארקלה כנגד שאיפותיהם של הפרסים לשעבד את גאורגיה מחדש. לאחר מכן, בשנת 1796, במטרה להחזיר את יוקרתה של רוסיה, פתחה יקטרינה השנייה במסע עונשין כנגד הפרסים. אבל המסע הופסק עקב מותה של יקתרינה. השנים שבאו לאחר מכן היו שנים של בלבול ואי סדר. חידוש שלטונם של הפרסים לא ארך ימים. בשנת 1797 התנקשו אלמונים בשאה הפרסי בעיר שושה וארקלה השני נפטר שנה לאחר מכן. כשגאורגיה התבוססה בהריסותיה והשלטון המרכזי בפרס היה טרוד ביורש הבא לכס המלכות, נפתחה הדרך לסיפוחה של גאורגיה. בסופו של דבר הביא הצאר פאבל הראשון לסיפוחה הרשמי של גאורגיה בתוך שנים ספורות.
כפי שהפרסים לא יכלו לוותר על עבר הקווקז ודאגסטן, שהיו חלקים אינטגרליים של פרס במשך מאות שנים, כך גם הרוסים. תוצאות קרב קרצניסי הובילו ישירות למלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ומלחמת רוסיה–פרס (1826–1828), שבו ניסה פתח עלי שאה קאג'אר, יורשו של אע'א מוחמד ח'אן, לעצור את ההתקדמות הצבאית של הרוסים ולהשיב את השליטה הפרסית מצפון לנהרות האראס והקורה. לאחר מלחמות אלה ויתרה פרס על עבר הקווקז ודאגסטן לרוסיה הקיסרית בהסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828).
רקע
בשנים שלאחר מכן הייתה רוסיה עסוקה באימפריה העות'מאנית, פולין וההשלכות האירופיות של המהפכה הצרפתית, מכדי לעסוק בגאורגיה. אפילו התבססותה של ההשושלת הקאג'ארית תחת אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר, היורש החדש לכס האימפריה הגאו-פוליטית היריבה שגבלה באימפריה הרוסית במשך מאות שנים, לא הסיטה את תשומת ליבה של יקתרינה מעיסוקיה במערב. בשנת 1791 כשאע'א מוחמד היה בתבריז ביקש ארקלה מגנרל גודוביץ', מפקד חזית הקווקז של האימפריה הרוסית, לחדש את הסיוע הצבאי, אך הממשל בסנקט פטרבורג לא ראה נחיצות בשליחת חיילים לגאורגיה שוב. בשנת 1792 הודיע גודוביץ' לארקלה כי יקבל סיוע דיפלומטי בלבד במידה ותהיה מתקפה פרסית כנגד הממלכה הגאורגית. אף על פי שננטש למעשה על רוסיה, חלם ארקלה על ממלכה מאוחדת חזקה תחת הגנת האימפריה הרוסית, שבמסגרתה יתאחדו גם הממלכה הגאורגית ממערב - ממלכת אימרתי וישוחררו גם המחוזות הגאורגיים שנכבשו על ידי העות'מאנים.
פלישה פרסית
באוגוסט 1795 חצה אע'א מוחמד את נהר האראס עם צבא שכלל כ- 70,000 חיילים שחולק לשלושה ראשים. האגף השמאלי נשלח לכיוון ירוואן, האגף הימני נשלח לאורך החוף הים הכספי לכיוון מוע'אן שבדרום אזרבייג'ן בכיוון מזרח בחלק היורד של נהר האראס ומשם צפונה לשירוואן  ודאגסטן. השאה עצמו הוביל את הכוח העיקרי וצעד לכיוון מצודת שושה שבחאנות קרבאך והטיל עליה מצור בין 8 ביולי ל-9 באוגוסט 1795. האגפים השמאלי והימי של הצבא הפרסי הכריחו את חאנות גנג'ה וחאנות ירוואן  לשתף פעולה. לאחר שאע'א מוחמד נטש את המצור על שושה בשל התנגדות עזה אשר קיבלה סיוע מנסיך הכתר הגאורגי אלכסנדר, נכנע החאן של קרבאך, איברהים חליל חאן , לאע'א מוחמד לאחר דיונים, כולל תשלום מס קבוע ולקיחת בני ערובה. הכוחות הקאג'אריים לא הורשו להיכנס לשושה. מאחר שהמטרה העיקרית הייתה הממלכה הגאורגית היה אע'א מוחמד מוכן לקבל זאת ולהניח לחאנות קרבאך לאותה עת. הוא וצבאו התקדמו הלאה. ג'אוואד ח'אן הצטרף לאע'א מוחמד בגנג'ה לאחר שהגיע להסכם עם חאנות שירוואן  יחד עם חיילי האגף הימני של הצבא הפרסי. בגנג'ה שלח אע'א מוחמד את האולטימטום האחרון לארקלה שאותו קיבל ארקלה בספטמבר 1795.
באולטימטום ציין אע'א מוחמד את עובדת היותה של גאורגיה תחת השפעת פרס מאות בשנים. בתקופת שלטונו של שאה אסמאעיל הראשון הוא שלט על מחוז גורג'יסטן (גאורגיה) ובמהלך כיבושיו נותרה גאורגיה חלק מהאימפריה הפרסית והמלך לא היה בכלל צריך להגיע לאזור הקווקז. רוב המחוזות של פרס הן בשליטת האימפריה וכעת על גאורגיה לנהוג לפי החוק העתיק שבו נחשבת גאורגיה לחלק מפרס. הוא ציין כי ארקלה חייב להופיע בפני השאה ולאשרר את צייתנותו כלפי האימפריה הפרסית. בתמורה הוא יורשה להחזיק בתואר הוואלי של גורג'יסטן (גאורגיה) ולהמשיל לשלוט בממלכתו. אם לא יעשה זאת יטופל כמו היתר וישפכו נהרות דם גאורגי ורוסי שיהיו נהרות דם גדולים כמו הקורה.
יועציו של ארקלה היו חלוקים בדעותיהם. ארקלה בסופו של דבר התעלם מהאולטימטום ושלח שליחים לסנקט פטרבורג. גודוביץ' שישב אז בגאורגייבסק הורה לארקלה להימנע מהוצאות מיותרות ומהומות. אולם ארקלה, יחד עם סולומון השני מלך ממלכת אימרתי ועם אימרים (תושבי אימרתי) נוספים פנו דרומה מטביליסי במטרה להדוף את הפרסים.
אע'א מוחמד לא המתין לתגובתו של ארקלה, חצה את נהר האראס וצעד עם כ-35,000 חיילים (על פי אומדנים אחרים כ-40,000 חיילים). הוא תקף את העמדות המבוצרות היטב של טביליסי מכיוון דרום-מערב. ארקלה שננטש על ידי חלק מאציליו הצליח לגייס כ-5,000 חיילים, בהם כ-2,000 חיילים ממלכת אימרתי הסמוכה בראשות סולומון השני, שהיה קרוב רחוק של ארקלה משושלת בגרטיוני. הגאורגים בהתנגדות נואשת הצליחו להגיב על שורה של תקיפות פרסיות שהתרחשו ב-9 וב-10 בספטמבר. לאחר מכן נאמר כי מספר בוגדים גאורגיים העבירו מידע לפרסים שלפיו לא נותר לגאורגים כוח רב להגנת טביליסי והצבא הקאג'ארי ביטל לפיכך את תוכניתו לשוב לפרס. מוקדם בבוקר ה-11 בספטמבר הוביל אע'א מוחמד באופן אישי מתקפה כוללת כנגד הגאורגים. בהסתערות פרשים עזה בחסות דו-קרב ארטילרי הצליחו הפרסים לחצות את נהר הקורה, לאגף את הצבא הגאורגי ולהשמיד חלק גדול ממנו. ארקלה ניסה לבצע התקפת נגד אבל נאלץ לסגת לעמדות הפנויות האחרונות בפאתי טביליסי. עם רדת הלילה היו הכוחות הגאורגים מותשים ומעטים. הארטילריה הגאורגית ששרדה הספיקה לזמן קצר שעיכב את הפרסים המתקדמים ואיפשר, לארקלה השני ופמלייתו שמנתה כ-150 גברים, לברוח דרך העיר להרים כדי להתארגן למלחמת גרילה. הלחימה ברחובות טביליסי ובמצודת נריקלה נמשכה. בתוך שעות בודדות הייתה השליטה של אע'א מוחמד בבירה הגאורגית מוחלטת. תוצאת הקרב גרמה להרס מוחלט של טביליסי, העיר נבזזה ונשרפה, רבים מתושביה נהרגו בקרבות רחוב תושביה נטבחו ואלפי פליטים נמלטו למחוזות אחרים של גאורגיה. בין ההרוגים היה הארכיבישוף של טביליסי דוֹסִיתֵאוֹז תּבִּילֵלִי. הצבא הפרסי חזר עמוס שלל רב ועם כ-15,000 שבויים. הגאורגים איבדו כ-4,000 איש בקרב. הצבא הפרסי עצמו ספג אף הוא אבדות כבדות הם איבדו כ-13,000 איש שהיו כשליש מכוחם הכולל. ממלכת כארתלי-קאחתי לא התאוששה לאחר הפלישה, ומספר שנים לאחר נסללה הדרך לסיפוחה של ממלכת כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית.
אחרית דבר
בשנת 1796, לאחר שכבש את טביליסי והיה בשליטה ממשית על מזרח גאורגיה, הוכתר אע'א מוחמד רשמית לשאה במישור מוע'אן בדיוק במקום בו הוכתר קודמו נאדיר שאה כשישים שנה מוקדם יותר. בת חסות של האימפריה הרוסית נענשה ויוקרתה של רוסיה נפגעה. ארקלה חזר לטביליסי כדי לבנות מחדש את העיר אך חורבן בירתו היה מכת מוות לתקוותיו ולמיזמים שלו. כשגודוביץ' שמע על נפילת טביליסי האשים גודוביץ' את הגאורגים עצמם וכדי להחזיר את יוקרתה של רוסיה הכריזה יקתרינה השנייה מלחמה על פרס בהתאם להצעתו של גודוביץ'. באפריל 1796 יצא צבא רוסי למסע עונשין כנגד הקאג'ארים בראשות גנרל ולריאן זובוב אבל יקתרינה נפטרה בנובמבר של אותה שנה ויורשה הצאר פאבל הראשון החזיר את המשלחת ממסעה.
יהושע חסן
ביוגרפיה
חסן עמד בראש המפלגה לקידום האזרח במושבה הבריטית גיברלטר, ושימש כראש הממשל (Chief Minister) של המושבה במשך שתי תקופות כהונה לא רצופות (1964–1969 ו-1972–1987). בסך הכל הוא ניצח בעשר מערכות בחירות. הוא נחשב לאבי הפוליטיקה של גיברלטר ולפוליטיקאי החשוב ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20 בחצי האי.
ב-1969 הוביל את העימות בין גיברלטר לספרד השכנה שבראשות הרודן פרנסיסקו פרנקו. ספרד סגרה את הגבול בינה לבין גיברלטר, על מנת ליצור לחץ כלכלי עליה.
בתו, פלר חסן-נחום, עלתה לישראל, והיא חברת מועצת העיר ירושלים מטעם מפלגת "ירושלמים", מאז 2016. בבחירות המוניציפליות בשנת 2018 נבחרה שוב למועצת העיר מטעם סיעת ירושלים תצליח, והיא מכהנת כמשנה לראש העיר, משה ליאון.
בתו, מרלן חסן-נהון נבחרה לפרלמנט בגיברלטר בשנת 2015 ובשנית ב-2019.
בשנת 2008 – אחיין שלו, סולומון לוי, מונה למשך שנה לתפקיד ראש העיר גיברלטר.