cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רזי בן-עזר
ביוגרפיה
בשנת 2013 הקליט את השיר "חנוכה", למילותיו של יעקב שטיינברג, כתרומתו לאלבום "יודעים אתם לכבוד מה", אמנים מבצעים שירי חנוכה, מבית תרבות.il בהפקת דויד פרץ.
בשנת 2013 הוציא את האלבום קיסרי רומא שכלל שישה קטעים אינסטרומנטליים שכל אחד מהם מוקדש לאחד מששת הקיסרים הראשונים של רומא. האלבום הושמע במלואו בתוכנית של יואב קוטנר ברדיו הקצה בספטמבר 2016.
בשנת 2016 הוציא את האלבום כֻּלָּם סָחַף הָאוֹר, בו הלחין מוזיקה לשירים של משוררי דור התחייה, ביניהם ביאליק, טשרניחובסקי, זלמן שניאור ודוד פרישמן.
פתיתונים
פְּתִיתוֹנִים (בלעז: קוֹנְפֶטִי) הם פירורי נייר, פלסטיק או נייר-אלומיניום שייעודם הוא עיצוב וקישוט וכן להיות מפוזרים באירועים גדולים. המושג הגיע מהשפה האיטלקית, אם כי פירוש המילה באיטלקית הוא שקדים מסוכרים ושמם של פתיתי הנייר הוא קוריאנדולי (Coriandoli).
כיום נהוג להשתמש בתותחי קונפטי עם שבירת הכוס בחתונה, באירועי ספורט גדולים או ברגעי שיא באירועים שונים. בעיר ניו יורק קיים שימוש בקונפטי במהלך מצעדים חשובים, העוברים דרך שדרות ברודוויי ורובע העסקים ונקראים מצעד קונפטי (ticker-tape parade) (על שם שאריות הנייר של מכונות פסנוע, אמצעי תקשורת מוקדם שהעביר מידע לסוכני הבורסה על גבי קווי טלגרף).
קונפטי מיוצר לעיתים בעבודת יד (באמצעות שימוש במנקב ובשאריות נייר ביתיות, כמו נייר רציף למדפסת סיכות). בייצור תעשייתי פתיתי הקונפטי עשוים לרוב מנייר משי, אם כי בתעשיית הנייר נעשה לעיתים שימוש בשאריות תעשייתיות לייצור קונפטי. הצורות המקובלות של פתיתים אשר הוכנו מראש כקונפטי הן לבבות, פרפרים, כוכבים. יש אף שמספקים דוגמאות קונפטי מיוחדות לפי הזמנה בדגמים של כלי נגינה, חיות ועוד.
אמצעים לפיזור הקונפטי:
סויוז 34
סויוז 34 (ברוסית: Союз-34) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־6 ביוני 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה אין קוסמונאוטים. ב־10 באפריל 1979 המריאה מקוסמודרום בייקונור החללית סויוז 33. בעקבות תקלה במנוע הראשי של שהוביל לכך שלא הצליחה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6, היה צורך לשנות את תוכנית הטיסות לשנת 1979. ראשית, בוצעה הערכת מצב והוכנסו שיפורים במנוע הראשי של חלליות מסדרת סויוז. בנוסף, מכיוון שמנוע בסויוז 33 היה זהה למנוע בסויוז 32, הוחלט לשגר חללית לא מאוישת עם מנוע משופר ובטוח יותר - סויוז 34 - לסאליוט 6 בה שהה צוות הקוסמונאוטים והמתין למציאת פתרון. לאחר השיגור, סויוז 34 התקרבה לסאליוט 6 וב־8 ביוני בוצעה עגינה בתא העגינה האחורי. החללית הביאה איתה אספקה וציוד מדעי חדש. לאחר העגינה, החללית סויוז 32 התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה תוצאות המחקרים וציוד מדעי שדרש תיקון. בעקבות התפנות תא העגינה הקדמי, החללית סויז 34 התנתקה מתחנת החלל וחוברה מחדש לתא העגינה הקדמי. בכך הסתיימו פעולות החירום.
ב־19 באוגוסט התנתקה החללית מתחנת החלל סאליוט 6 וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה ולדימיר ליאחוב וואלרי ריומין (משלחת קבועה השלישית).
פרמדיק
במסגרת תפקידו, מבצע הפרמדיק הערכה ראשונית של מצב החולה או הפצוע, מאבחן ומעניק טיפול חירום רפואי בהתאם. הטיפול עשוי לכלול מתן תרופות, החזר נוזלים, ביצוע ניתוחים שונים, ביצוע הליכים פולשניים ובלתי פולשניים (כגון, לצורך אבטחת דרכי הנשימה), ביצוע הפעמה, ועוד. לעיתים קרובות, יבוצע הטיפול תוך כדי פינוי המטופל למתקן רפואי.
אחד מתחומי ההתמקצעות הבולטים של הפרמדיק הוא ניהול מצבי אסון ואירועים רבי-נפגעים במגוון רחב של מתארים, כגון, אסונות טבע, רעידות אדמה, פגיעות בזמן מלחמה, אירועי טרור, אירועי חומרים מסוכנים, ועוד.
הכשרה בישראל
בישראל קיימים כמה מסלולי הכשרה: תוכנית הלימודים אורכת שלוש שנות לימוד וכוללת לימודים עיוניים במדעי הבריאות, מדעי החיים, מדעי הטבע ומדעי החברה, לצד לימודים קליניים-מעשיים וכן התנסויות בניידות טיפול נמרץ ובמחלקות שונות בבתי חולים. הקורס אורך כשנה וארבעה חודשים, ומחולק לשלושה חלקים. החלק הראשון, כארבעה חודשים עד שמונה חודשים מוקדש ללימודים עיוניים. חלקו השני, האורך חודש וחצי בממוצע,ומועבר במסגרת בית חולים, שם נפגשים החניכים לראשונה עם חולים ופצועים בהם הם עשויים להיתקל בעבודה השוטפת. חלקו השלישי של הקורס כולל הכשרה מעשית באמבולנס טיפול נמרץ של מגן דוד אדום, וכולל כ-800 שעות הדרכה ועבודה מעשית. לאחר סיום ההכשרה, החניכים עוברים מבחן עיוני בכתב ומבחן מעשי על בובות תרגול.
היסטוריה של מקצוע הפרמדיק בישראל
ב-1979 נפתח לראשונה קורס פרמדיקים במגן דוד אדום. הקורס הודרך על ידי ננסי קרוליין, רופאה מומחית בטיפול נמרץ, שהכשירה את הפרמדיקים הראשונים במדינת ישראל. מכיוון שאף בית חולים לא הסכים לקבל את הפרמדיקים לתקופת חניכה לאחר הלימודים, הם עברו ישירות לעבודה בניידות טיפול נמרץ. בסיום הקורס לא נמצא נציג של משרד הבריאות שיחתום על התעודות ולבסוף ד"ר טולשינסקי ממשרד הבריאות הסכים לחתום על התעודות על סמך היכרות אישית עם בוגרי הקורס.
ביוני 1994 יצא לאור הגיליון הראשון של העיתון "דחוף" (יצא לאור עד יוני 1997) - ביטאון ברפואת חירום שהוצא על ידי "איגוד הפרמדיקים בישראל".
ב-1997 נפתח באוניברסיטת בן-גוריון מסלול לימודי תואר ראשון ברפואת חירום, ובשנת 2016 נפתח מסלול לימודים דומה במכללה האקדמית צפת.
ב-1998 נפתח בבית הספר לסיעוד ב"אסף הרופא" מסלול המשלב קורס פרמדיקים ולימודי סיעוד, ובסופו הסטודנטים מקבלים תעודת תואר ראשון בסיעוד (B.S.N), תעודת אח מוסמך ותעודת פרמדיק.
בקריית מד"א שמוקמת ברמלה נבנה בית ספר לפרמדיקים.
הפרמדיק במגן דוד אדום
החל מ-1972 החלו רופאים להצטרף לניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום. הניידת כללה צוות של רופא, אחות ונהג ממגן דוד אדום. עם השנים הוכשרו חובשים ממגן דוד אדום לעבוד בניידת והחליפו את האחיות. ניידות הטיפול נמרץ הראשונות נפתחו בשם שח"ל (שירות חירום לבבי) בירושלים, ובהמשך גם בתל אביב, חיפה, קריית שמונה, רחובות ועוד. עם סיום קורס הפרמדיקים הראשון שונה הרכבו של צוות ניידת הטיפול נמרץ והורכב מרופא מומחה, פרמדיק וחובש שהוא נהג האמבולנס.
ככל שהוכשרו יותר פרמדיקים, הרופאים בניידות, שבתחילה היו רופאים מומחים בתחומם (לרוב ניתנה העדפה לרופאים מרדימים, עקב הדמיון שבין חלק מהפרוצדורות שמבצעים מרדימים, לאלו שבסמכות פרמדיק), הוחלפו בהדרגה ברופאים צעירים יותר (בעיקר סטאז'רים או מתמחים בתחומים שונים) שהתחלפו בתדירות גבוהה. הרופאים הצעירים הסתמכו יותר ויותר על הידע והמיומנות של הפרמדיקים הוותיקים, והכוח הרפואי המוביל בניידות הפך להיות הפרמדיק.
ב-1994 נכנס לפעילות בכרמיאל אמבולנס טיפול נמרץ (אט"ן) הראשון. האט"ן הוא ניידת טיפול נמרץ אשר מופעלת ללא רופא ואיש הצוות הרפואי הבכיר בה הוא הפרמדיק. תחילה היו מעט ניידות שכאלה, והרבה ניידות עם רופאים - אך עם השנים התהפך היחס והיום כול ניידות הטיפול נמרץ במגן דוד אדום הן אט"ן ללא רופא. בחברות פרטיות (כגון שחל ואחרות) טרם ניתן אישור לפתוח ניידת טיפול נמרץ ללא רופא. בשנת 2020 משרד הבריאות פתח קורס ראשון המכשיר פרמדיקים בחברות אמבולנס פרטיות לעבוד ללא רופא
מסוקי החילוץ של מד"א מאוישים בשני פרמדיקים האמונים על הטיפול הרפואי המוטס.
נכון ל-2018 הוכשרו בישראל כ-3000 פרמדיקים.
על פי עבודת מחקר שבוצעה באוניברסיטת בן-גוריון ומד"א ב-2016, 73% מהפרמדיקים בישראל נוטשים את המקצוע תוך 5 שנים, ו-93% תוך 10 שנים מסיום הכשרתם.
מעמד חוקי
סמכויותיהם של פרמדיקים, כמו גם של שאר אנשי המקצוע מתחומי מדעי הבריאות (כגון אחים ופיזיותרפיסטים), מוסדרות כחלק מתקנות הרופאים (כשירויות לביצוע פעולות חריגות), התשס"א-2001. תקנות אלה מגדירות את סמכויותיהם של פרמדיקים ושל יתר העוסקים בתחומים השונים במדעי הבריאות כ"פעולות חריגות", שכן החוק בישראל קובע כי, ככלל, עיסוק ברפואה מותר לרופאים בלבד. על פי התקנות, כל מטפל שאינו רופא מחויב לעבוד על פי הוראת רופא.
בניגוד לשנים קודמות, כיום רשאי פרמדיק להכריז על מותו של אדם וכן לחתום על תעודת פטירה, ובתנאי שהוסמך לכך ושמתקיימים בו התנאים שנקבעו בנושא על ידי משרד הבריאות.
עוצבת לביא
היסטוריה
החטיבה הוקמה בשנת 1975 כחלק מאוגדה 194 שהוקמה לצורך חיזוק מערך חיל השריון לאחר מלחמת יום כיפור. במהלך מלחמת לבנון הראשונה גויסה החטיבה ונשלחה לרמת הגולן על מנת להחליף את יחידות אוגדה 36 שנשלחו ללבנון.
איזידור ברוך
איזידור ברוך (בסרבית: Исидор Барух; 23 באפריל 1910, בלגרד, ממלכת סרביה - 18 באוגוסט 1941, סמוך לאוז'יצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
ביוגרפיה
איזידור ברוך נולד בבלגרד והוסמך כמהנדס מכונות באוניברסיטת בלגרד. ב-1939, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ונודע כמתנגד למשטר המלוכני. הוא נעצר ונכלא מספר פעמים על ידי השלטונות. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרפו איזידור וכל משפחתו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. איזידור נשלח לאזור אוז'יצה, גייס וארגן חטיבת פרטיזנים ובהמשך פיקד על פלוגת פרטיזנים ממונטנגרו.
ב-18 באוגוסט 1941 נקלעה פלוגתו לקרב עם גדוד גרמני שלווה בכוחות ז'נדרמריה ממיטרוביצה ואיזידור נהרג בקרב. חודשיים מאוחר יותר נהרג אחיו יוסף ברוך בקרב באזור אוז'יצה. אחיותיו ברטה ורחל ואחיו בורה, נלכדו בידי הגרמנים והוצאו להורג במחנה הריכוז באנייצה. לאחר המלחמה נקרא רחוב בבלגרד על שם "האחים ברוך". ב-6 ביולי 1953 העניק נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו לאיזידור ברוך את עיטור גיבור יוגוסלביה. ב-1964 הוקם בבלגרד בית ספר יסודי על שם "האחים ברוך". בנוסף, המקהלה של יהודי יוגוסלביה שהשתתפה בזמריות בשנות ה-50 וה-60 נקראה בשנת 1964 על שם האחים ברוך. במשך שנים רבות המקהלה נוהלה על ידי אנדריה פרגר.
פלסי
פלסי (Felsic) הוא כינוי בגאולוגיה למינרלים סיליקטיים, מגמה, סלעי תהום וסלעי פרץ שבהם יש ריכוזים גבוהים של יסודות קלים כדוגמת צורן, חמצן, אלומיניום, נתרן ואשלגן. המונח הוא הלחם של תחיליות המילים פלדספט (פצלת השדה) וסיליקה, והוא נטבע בתחילת המאה ה-20.
צבעם של מינרלים פלסיים הוא בדרך כלל בהיר והם בעלי משקל סגולי קטן מ-3. מינרלים יוצרי סלעים פלסיים נפוצים כוללים את הקוורץ, המוסקוביט, האורתוקלז והפלגיוקלז העשיר בנתרן. הסלע הפלסי הנפוץ ביותר הוא הגרניט. מבחינה כימית מצויים הסלעים הפלסיים בקצה אחד של ספקטרום הסלעים כשבקצה השני מצויים הסלעים העשירים בברזל ובמגנזיום המכונים סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים.
המונח "סלע חומצי", שנעשה בו לעיתים שימוש כמילה נרדפת ל"סלע פלסי" מתייחס כיום לסלע פרץ שבו יש תכולת סיליקה גבוהה במיוחד (מעל ל-63% של SiO2 ממשקל הסלע), כדוגמת ריוליט. במונח "סלע חומצי" נעשה שימוש נרחב בספרות הגאולוגיה הישנה והוא נחשב כיום ארכאי. המונחים "סלע בסיסי" ו"סלע חומצי" התבססו על רעיון שגוי שמקורו במאה ה-19 שמקור כל הצורן בסלעים הוא בחומצה צורנית.
ללבה פלסית, לפני שהתקררה, יש צמיגות גבוהה יותר מלבה מאפית בשל תכולת הסיליקה הגבוהה שבה. מים וחומרים נדיפים אחרים משתחררים לאט יותר ובבת אחת בהשוואה ללבה מאפית, לכן התפרצויות של הרי געש הבנויים מלבה פלסית סוערות בהשוואה להתפרצויות של לבה מאפית. רוב הרי הגעש הפולטים לבה פלסית הם הרי געש יבשתיים, לדוגמה הוזוב.
מיון סלעים פלסיים
על מנת שסלע יוגדר כפלסי הוא חייב להכיל לפחות 75% מינרלים פלסיים, כלומר קוורץ, אורתוקלז ופלגיוקלז. סלעים המכילים יותר מ-90% מינרלים פלסיים ניתן גם לכנות "סלעים לויקוקרטיים" (מיוונית "בעלי גוון בהיר").
פלסיט הוא מונח מפטרולוגיה, שבו נעשה שימוש בעת מיון ראשוני בשדה, לתיאור סלע געשי, דק־גרגיר (אפינטי), בעל גוון בהיר שיסווג בצורה מדויקת יותר לאחר שישלח למעבדה ושם ייבדק בצורה מדוקדקת יותר, תחת המיקרוסקופ או לאחר ביצוע כימיה אנליטית.
בחלק מהמקרים מכילים סלעי פרץ פלסיים פנוקריסטים של מינרלים מאפיים, בדרך כלל הורנבלנדה, פירוקסן או פלגיוקלז סידני, ולכן יש צורך לכנות סלעים אלו על פי המינרל הפנוקריסטי שלהם כדוגמת "פלסיט נושא הורנבלנדה".
קיימות שתי שיטות מקובלות למיון סלעי יסוד: "מיון TAS” (Total-Alkali-Silica) המשמש עד היום כדרך למיון סלעי פרץ בלבד, ו"דיאגרמת QAPF" (Quartz, Alkali feldspar, Plagioclase, Feldspathoid) המשמשת בעיקר למיון סלעי תהום, אבל גם סלעי פרץ. המונח הכימי "סלע פלסי" ניתן ככינוי לסלעי פרץ על פי "מיון TAS” שנוצר על ידי "לה מיטרה" ב-1975, אבל המונח התפשט מעבר לכך. בעת מיון סלעים פלסיים פנריטיים נעשה שימוש ב"דיאגרמת QAPF" והכינוי שמקבל הסלע ניתן בהתאם למינוח הגרניט. לרוב נכללים מינרלים מאפיים בשם, למשל "גרניט נושא הורנבלנדה", שכן המונח גרניט כבר כולל בתוכו קיומם של קוורץ ופצלת השדה.
המיון המקובל של סלעים פלסיים מתבסס על מרקם הסלע.
מקורות
ערך זה הוא תרגום של הערך Felsic מוויקיפדיה באנגלית שהסתמך על המקור הבא:
התקופה הכלקוליתית
התקופה הכַלְקוֹליתית (מיוונית: χαλκός, כלקוס = נחושת; λίθος, ליתוס = אבן, כלומר תקופת האבן והנחושת) היא תקופה ארכאולוגית, משלהי הפרהיסטוריה של דרום מזרח אירופה ומערב ומרכז אסיה. בתקופה זו הופיעה חרושת המתכת, לצד כלי אבן מסותתים שהמשיכו להתקיים מהתקופות הקודמות. התקופה הכלקוליתית התקיימה לאחר או בשלהי התקופה הנאוליתית, שבה החלה כבר להתפתח חקלאות אבל עוד לא היה שימוש במתכות. בתקופה הכלקוליתית כלי נחושת היו כלי המתכת העיקריים, אבל עוד לא ידעו כי הוספת בדיל לנחושת יוצרת ברונזה- דבר שהוביל לתקופת הברונזה. שמה של התקופה ניתן לה על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט.
הנחושת כמחצב טבעי הייתה מוכרת לחלק מהציווליזציות הקדומות ביותר. השימוש בנחושת בצורתה זו התקיים עוד באזור 9000 לפני הספירה באזור המזרח התיכון. תליון נחושת שנמצא בצפון עיראק מתוארך לשנת 8700 לפני הספירה. יש עדויות המצביעות על כך שמחצבים טבעיים של ברזל וזהב (לא בצורתם המותכת) היו מתכות ששימשו בני אדם במקומות שונים עוד לפני הנחושת. חושבים כי ההיסטוריה של עיבוד הנחושת התרחשה בשלבים. ראשית עיבוד קר של מחצבי נחושת טבעיים, לאחר מכן חישול הנחושת, מאוחר יותר התכה של נחושת ולבסוף יציקה נחושת בטכנולוגיות כמו שעווה אבודה. כל ארבע הטכנולוגיות הללו הופיעו בתחילת העידן הנאוליתי באזור שנת 7500 לפני הספירה. התכת נחושת במקומות שונים החלה בתקופות שונות והומצאה ככל הנראה באופן עצמי במקומות שונים. בסין היא הופיעה לפני שנת 2800 לפני הספירה. במרכז אמריקה באזור 600 לספירה, ובמערב אפריקה באזור 900 לספירה. יציקת נחושת הומצא בשנים 4000–4500 לפני הספירה באזור דרום מזרח אסיה.
לפי מחקרים, הפקת נחושת במצבה המינרלי וכריית נחושת החלה כבר לפני יותר מ-12 אלף שנים, באלף העשירי לפני הספירה באזור צפון הפרת והחידקל ומעט מאוחר יותר באזור מזרח הים התיכון - באזורים בין ישראל לבין דרום טורקיה. עד שנת 6000 לפני הספירה התפשטה כריית הנחושת מזרחה עד למקום שבו שוכנת איראן וצפון מערבה לכיוון שבו שוכנות סרביה ורומניה.
לפני כ-7000 שנים, בסביבות שנת 5000 לפנה"ס (בתחילת תקופת הנחושת) פיתחו בני אדם באזור טורקיה או סוריה, שיטות לצרוף את הנחושת מעפרותיה, ובכך התאפשר שימוש נרחב יותר בנחושת על ידי כרייה של הנחושת מהאדמה במקומות בהם הנחושת מעורבבת בחומרים אחרים. הנחושת הותכה בכור ושימשה ליציקה בתבניות. התכה ויציקה של נחושת התפשטו בהדרגה. עד שנת 4000 לפני הספירה הדבר התקיים במזרח התיכון ובאירופה סביב אגן הים התיכון. עד 3000 ללפני הספירה הטכנולוגיה הזו הגיעה לצפון הודו וצפון אירופה. עד 2000 לפני הספירה הטכנולוגיה התפשטה גם לספרד, בריטניה וסין.
התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל מתחילה ב-4500 לפנה"ס או כמה מאות שנים לפני כן (תלוי כיצד מגדירים את סוף התקופה הנאוליתית) ומסתיימת ב-3500 לפנה"ס, עם עליית הציוויליזציה של תקופת הברונזה הקדומה והתפתחות הערים והכתב.
אצי, איש הקרח שנמצא בקרחוני האלפים עם גרזן נחושת וסכין אבן, תוארך ל-3300 לפהנ"ס, ומהווה דוגמה לממצא מתקופה זו בדרום אירופה. חפצי המתכת המוקדמים ביותר יוצרו בתקופה הכלקולתית. במטמון נחל משמר נמצאו כ-400 כלים מהתקופה, כמו גם מקדשים לאלים.
קישורים חיצוניים
מוזיאון ישראל דברי ארץ ישראל התקופה הכלקוליתית.
כף מלאה במים
הפקות
המחזה, שהוזמן על ידי הבמה של הרטפורד, כחלק ממלגת הקול החדשה של אטאס (2008) של Hudes, עלה לראשונה בבמה של הרטפורד באוקטובר 2011.
המחזה הוקרן בבכורה מחוץ לברודוויי בתיאטרון הבמה השנייה ב־11 בדצמבר 2012 (תצוגה מקדימה), ונמשך ל-10 בפברואר 2013. בבימויו של דייוויס מקאלום (שביים גם את ההפקה של הרטפורד הבמה), היו אנשי הקאסט בהשתתפות ארמנדו ריזקו, ליזה קולון - זייאס וזברינה גווארה.
קונספט
זהו החלק השני של טרילוגיה שהחלה במחזה אליוט, פוגה של חייל ומסתיימת במחזה השיר הטוב ביותר מתנגן אחרון. החלק הראשון של הטרילוגיה הוא "על נחת צעיר, אליוט אורטיז, המתמודד עם שירותו הצבאי בעיראק ושירותיהם הצבאיים של אביו ושל סבו בווייטנאם ובקוריאה". כף מלאה במים מתרחש כמה שנים לאחר מכן, אליוט, וטרן, שב לביתו בפילדלפיה לאחר שנפצע בעת שירותו בעיראק. המחזה מתאר את המתרחש לאחר מותה של ג'יני, אמו המאמצת של אליוט. בזמן שאליוט ובן דודו יזמין מנסים לעבד את אובדנם, אחותה של ג'יני, אודסה, אמו הביולוגית של אליוט, מתקשרת עם מכורים אחרים בשיקום בחדר הצ'אט לתמיכה אנונימית שהיא מנהלת.
עלילה
מחזה ההמשך למחזה הקודם של הודס אליוט, פוגה של חייל, "כף מלאה במים" ממשיך שבע שנים לאחר אירועי קודמו. אליוט אורטיז, פצוע המלחמה, חזר לעיר הולדתו פילדלפיה. שם, בין התמודדות עם התקפי פוסט טראומה לבין אינטראקציות עם רוח רפאים מסתורית דוברת ערבית, הוא עובד בחנות סנדוויצ'ים מקומית של סאבוויי. בעוד "אמו" ג'יני על ערש דווי, בת דודתו של אליוט, יסמין, פרופסור למוזיקה במכללת סווארת'מור שעוברת הליך גירושין, מאיצה בו לעבוד עם קולנוען דוקומנטרי שרוצה את עזרתו בהפקת סרט על מלחמת עיראק. בינתיים, אודסה, אמו הביולוגית של אליוט ואחותה של ג'יני, מכורה להרואין לשעבר, מנהלת פורום אנונימי מקוון למכורים בשיקום כמו אורנגאוטן וסולמות וחבלים, תחת הכינוי "אמא-הייקו". המרח הבטוח נפגע כאשר בחור עשיר, יליד פילדלפיה ומכור בהכחשה בשם מעיין מתגבר יוצר מחלוקת בצ'אט; אודסה רוצה לקבל אותו בברכה, אך אורנגאוטן וסולמות וחבלים מפקפקים בכוונותיו.
ג'יני הולכת לעולמה ומשאירה את יסמין ואליוט עם תקציב מוגבל כדי לארגן את הלווייתה ואת טקס ההספדה שלה. הם מתעמתים עם אודסה, שנפגשת עם מעיין מתגבר בבית קפה. בגלל כישלונה לתמוך כלכלית, אליוט מתפרץ עליה, וחושף בפני מעיין מתגבר שאחותו הצעירה מוכת השפעת נפטרה מהתייבשות לאחר שאודסה הזניחה את הטיפול של מתן מים על ידי כף. מרוב בושה, אודסה נותנת לאליוט רשות למכור את המחשב שלה עבור כספי הלוויה. אליוט עושה זאת, אך לא לפני שהתחזה לה בפורום והעליב את אורנגאוטן וסולמות וחבלים. אודסה חוזרת לסורה ונופלת לסם, ומעיין מתגבר נותר לטפל בה, כאשר אורנגאוטן וסולמות וחבלים נפגשים סוף סוף ביפן. יסמין ואליוט מפזרים את האפר של ג'יני בפוארטו ריקו, ואליוט נשבע לעזוב את פילדלפיה.
ביקורות
Pulitzer.org מתאר את המחזה כ" ... מחזה דמיוני על חיפוש אחר משמעות על ידי וטרן מלחמת עיראק החוזר העובד בחנות סנדוויצ'ים בעיר הולדתו פילדלפיה." הבוסטון גלוב מתאר את המחזה כסיפור של "...וטרן מלחמת עיראק שנאבק למצוא את מקומו בעולם." דייוויד נ"ג מלוס אנג'לס טיימס אומר שהמחזה "עוקב אחר וטרן מלחמת עיראק הנאבק בחיים אזרחיים. סיפורו מתרחש במקביל לסיפורים של ארבעה אנשים המתחברים לחדר צ'אט מקוון המוקדש להתאוששות מכורים לסמים." אריק פייננבורג מניו יורק טיימס מתאר את נושא המחזה כ"וטרן פורטו-ריקני ממלחמת עיראק העומד בפני שדים אישיים כשהוא חוזר לארצות הברית".
המחזה זכה בפרס פוליצר לדרמה לשנת 2012, לאחר שתי מועמדויות של הודס עבור המחזה אליוט, פוגה של חייל ועבור המחזמר In the Heights יחד עם לין-מנואל מירנדה.
חידה מכנית
חידת קומבינציה
(החידה הידועה בשם "פאזל", שבה יש לסדר תמונה מסוימת שפורקה לעשרות או מאות חלקים המשתלבים זה בזה, היא קטגוריה מיוחדת של חידות מכניות)
בסוף המאה ה-19 זכתה לפרסום רב "חידת ה-15", שבה יש לסדר 15 לוחיות בלוח בן 16 משבצות, באמצעות הזזה של לוחיות אל המשבצת הריקה שעל הלוח. משחק דומה הוא "שעת שיא", משחק שבו צריך להזיז כלים בצורת מכוניות על גבי לוח דומה על מנת לאפשר מעבר למכונית אחרת. שני משחקים אלה נקראים (בתרגום חופשי מאנגלית) פאזלי בלוקים זזים.
חידת קומבינציה תלת-ממדית שהופיעה כחידה מכנית שזכתה לתפוצה עצומה בשנות השבעים של המאה ה-20 היא חידת הקוביה ההונגרית, החידה המכנית הפופולרית ביותר. ממציאה של חידה זו, ארנה רוביק, המציא גם חידות מכניות נוספות, פחות פופולריות.
דוגמה אחרת לחידה מסוג זה היא חידת מגדלי האנוי, שבה יש להעביר סדרה של דסקיות ממוט אחד לאחר, תוך הקפדה על כללי ההעברה. חידה זו נמצאת בקטגוריה זו כי רק סדר פעולות נכון יאפשר את העברת כל הדסקיות כנדרש.
חידת פירוק
פתרון פאזלים מכניים מקטגוריה זו נעשה על ידי פירוק של מספר חלקים או פתיחה. בתוך חידות הפירוק נכנסים גם חידות עם מנגנון פתיחה נסתר.
קופסאות הנקראות קופסאות סודיות או פאזלי קופסה, המאוד פופולריות ביפן, נכללות בקטגוריה זו. בחידות אלו ניתן למצוא מנגנונים שונים, בדרך כלל נסתרים מן העין, ביניהם לוחות נסתרות שיש להזיז, מגנטים, פינים או מיסבים כדוריים.
בקטגוריה זו נכללים גם פאזלים מסוג מנעול. אלה הם מנעולים המעוצבים באופן מיוחד, או מנעולים רגילים שעברו שינוי. גם כאן יש מנגנון נסתר שעל הפותר לגלות.
חידת הרכבה
בחידת הרכבה הפותר מקבל חלקים שבאמצעותם יצטרך להרכיב משהו. למשל, בטנגרם, על הפותר להרכיב צורה מסוימת מחלקים בצורות גאומטריות שונות.
חידות הרכבה מסוג אחר הן חידות אריזה, בהן הפותר צריך לארוז חלקים לתוך כלי מסוים - בדרך כלל מסגרת דו־ממדית, או קופסה חלולה עם פתחים.
חידת מבוך
חידות שבהן על הפותר להעביר חפץ קטן ממקום אחד למקום אחר. חידות אלו יכולות להיות דו-ממדיות או תלת-ממדיות, גלויות או נסתרות.
חידת זריזות ידיים
חידות זריזות ידיים דורשות מהפותר ריכוז וקואורדינציה.
חפץ בלתי אפשרי
חידות שנראות בלתי אפשריות לקיום.
בדרך כלל חידות אלה מגיעות בצורת בקבוק, שבו נמצאים המון חפצים. כדי לפתור את החידה צריך להוציא את החפצים האלה.
ישנם גם חפצים בלתי אפשריים שלא צריך לפתור בצורה רגילה - אלא רק להבין איך הכינו אותה.
צבי אלימלך שפירא
רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב (הידוע גם כר' הערש מיילך שפירא; בערך תקמ"ג, 1783 – י"ח בטבת תר"א, 11 בינואר 1841) היה אדמו"ר חסידי בדור החמישי לתנועת החסידות. מכונה על פי רוב, בשם חיבורו המפורסם בני יששכר.
הולדתו
נולד ביאבורניק שבגליציה. אביו, רבי פסח לנגזם, היה מלמד תינוקות. צאצא של רבי שמשון מאוסטרופולי שנהרג בגזרות ת"ח ת"ט. אמו, איטה, הייתה אחייניתם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי משולם זושא מאניפולי. לפניו נולדו להוריו מספר ילדים, שנפטרו בילדותם. מסופר כי בניסיון למנוע גם את מותו של הרך העתידי, התייעצה אמו עם דודה, רבי אלימלך מליז'נסק. ר' אלימלך הבטיח לאחיניתו שייוולד לה בן זכר שיחיה ויאיר את העולם בתורתו הקדושה, והורה לה לתת לילד את שמו (כלומר אלימלך) כסגולה לאריכות ימים. מאחר שביהדות האשכנזית לא מקובל לתת לאדם שם של אדם חי, הוסיפו הוריו לשמו של התינוק את השם צבי (הרש). רבי אלימלך אמר שהדבר פגע בחצי ממעלתו של התינוק כי צבי אינו מלך, ולכן יהיה חצי מלך (השם אלימלך היה נקרא בפי היהודים מלך).
יש הטוענים שהחליף את שם משפחתו מלנגזם לשפירא על מנת להתחמק משרות צבאי. היה נשוי לחנה מינדל בתו של הרב שמואל מציטש.
פעולתו
מתלמידי החוזה מלובלין ורבי מנחם מנדל מרימנוב, ואחריהם המגיד רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ ורבי אברהם יהושע השיל מאפטא (מחבר ה"אוהב ישראל"). קשרים קרובים היו לו עם תלמידי בית-מדרשו של החוזה מלובלין ובראשם רבי נפתלי צבי מרופשיץ ורבי צבי הירש מזידיטשוב.
שימש ברבנותן של דינוב (שם היה מרכז חצרו) רוביטש, סטריז'וב, האליטש, ומונקאץ שאז הייתה חלק מהונגריה. פעל רבות להפצת תורת הקבלה ונלחם בחריפות נגד המשכילים.
בזמן כהונתו במונקאץ אסר על פיטום אווזים משום חשש טריפות שמצוי בכבד שכן הכבד המנופח של האווז עצמו גורם לאווז להיות טרפה, ולכן עורר עליו את חמתם של פרנסי העיר ונאלץ לעזוב את מונקאץ ולחזור לדינוב. נהג לחתום על מכתביו בחתימה "האוהב הנאמן לכל ישראל, דורש טוב לעמו".
נפטר בדינוב בי"ח בטבת תר"א (11 בינואר 1841) בגיל 58, והשאיר ארבעה בנים ושלוש בנות. בנו רבי דוד (1804 - 1874), מילא את מקומו כאדמו"ר בדינוב.
חידושיו
ר' צבי אלימלך היה מחבר פורה במיוחד. עשרות חיבורים כתב במשך שנותיו, והם עוסקים בכל חלקי התורה שבכתב ושבעל פה. בכתיבתו הוא משלב ידע גאוני, עם דרשנות מבריקה העושה שימוש מורכב במיוחד בגימטריות ורמזים. כתביו משמשים גם כמרבץ עשיר של אמרים ופנינים מגדולי החסידות, שהוא מצטט ודורש ומוצא להם סימוכים במקראות ובדברי חז"ל.
חידש הרבה סגולות והידועה ביניהן היא סגולת הזיווג על ידי אמירת מזמור קכ"א בתהילים (שיר למעלות אשא עיני אל ההרים), שאותו יש להגיד 4 פעמים ביום. וכן חידש את המנהג לפזר עשבים ופרחים על רצפת בית הכנסת בשבועות היות ש: "ישראל משולה כשושנה של ורד והעולם כפרדס. המלך רצה להשמיד את הפרדס, אלא שראה השושנה ובזכותה מציל את הפרדס. כך ישראל שקבלה את התורה נמשלה כשושנה ומצלת את הפרדס".
עודד את העיסוק בספר הזוהר וכתב:
צאצאיו ומורשתו
ממנו יצאה שושלת דינוב, שהתפצלה למספר חצרות, בהן חסידות מונקאטש וחסידות בלאז'וב הקיימות עד היום.
רבים מצאצאיו כיהנו כרבנים וכאדמו"רים.
ילדיו
בקרב צאצאיו התפרסמו במיוחד הרב חיים אלעזר שפירא ממונקאטש והרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג
מספריו
לעדות נכדיו ובני משפחתו, במשך שנותיו כתב עוד חיבורים רבים שחלקם נהרסו ונאבדו. לטענתם, יצירתו על התורה "אגרא דכלה" יועדה להיות רחבה ועשירה יותר, כמו שניתן לראות בפרשיות הראשונות בספר בראשית, אלא שדלף נוזלים השחית את רוב החומר.
כל חיבוריו התפרסמו ונדפסו שוב ושוב בעשרות מהדורות, אך גולת הכותרת של חיבוריו הוא הספר "בני יששכר", שהוא אחד החיבורים שקנו אחיזה בקרב כל חוגי החסידים ונמנה עם הקלאסיקה החסידית, ומכאן חשיבותו של ר' צבי אלימלך שאף בחייו היה נקרא על שמו "בעל הבני יששכר". ברבות השנים יצא הספר במהדורות רבות, ואף הוהדר ונערך מחדש. ראשון המהדירים, שמהדורתו משמשת עד היום הוא האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן. כמו כן נדפס הספר בתוספת הערות והשוואות שנערכו על ידי מכון 'בני שלשים' בראשות נכדו רבי צבי אלימלך פאנעט האדמו"ר מקוסון. לאחרונה אף יצאה מהדורה מבוארת ומרובת כרכים שנערכה על ידי מכון עוז והדר, בנשיאות נכד-נכדו הרב יהושע לייפער.
שרביט אדוארד הקדוש
שרביט אדוארד הקדוש (באנגלית: St Edward's Sceptre) המכונה גם השרביט עם הצלב (באנגלית: Sceptre with the Cross) הוא שרביט המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה ושימושים
השרביט נוצר עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661. בשנת 1905 שונה מראה השרביט בעקבות גילויו של יהלום קולינן, ובראש השרביט שובץ יהלום קולינן 1 ("הכוכב הגדול של אפריקה") בן 530 קרט (106 גרם). היהלום שובץ בצורה בה ניתן להסירו מהשרביט ולענוד אותו כסיכה.
השרביט מסמל את הסמכות הארצית של המונרך - סמכות אותה הוא מבצע תחת הצלב. במהלך טקס ההכתרה אוחז המונרך את שרביט אדוארד הקדוש בידו הימנית ואת שרביט היונה המסמל את סמכותו הרוחנית של המלך, בידו השמאלית, בעת שהארכיבישוף מקנטרברי מכתיר את המונרך בכתר אדוארד הקדוש.
יצחק אבן לטיף
רבי יצחק בן אברהם אבן לַטִּיף (באנגלית: Isaac ibn Latif; לפני 1244 – אחרי 1290) היה פילוסוף ומקובל מחכמי יהדות ספרד במאה ה-13.
קורות חיים
רבי יצחק אבן לטיף חי ופעל רוב ימיו בטולדו, לעת זקנתו (1290) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, בה נפטר ונקבר.
שיטתו התאולוגית כוללת מושגים קבליים אך בסיסה תואם לגישות הפילוסופיות בנות זמנו והוא נתפס בקרב חוקרי משנתו כנאופלאטוניסט. הוא היה ממעריצי הרמב"ם וכתביו הם כנראה המקור הראשון לאמרה המפורסמת אודותיו . מצד מצדדי הקבלה שוללי הפילוסופיה, זכה ליחס אמביוולנטי: הריב"ש כתב כי, אך הוא סבר כי בהבנת עשר הספירות סטה אבן לטיף מדרכו של הרמב"ן ותלמידיו, וכי שיטתו היא חידוש עצמי שלו ולא קבלה מרבותיו. גם המקובל רבי יהודה חייט הסתייג מתורתו בתחומים הנוגעים לקבלה וכתב כי.
קדאיף
אטריות קדאיף הן אטריות דקיקות העשויות מבלילת קמח ומים אשר נמזגת דרך מסננת על גבי מגש מתכת עגול ולוהט בבישול קצר מאוד ומשמשות כבסיס להכנת קינוחים מזרח-תיכוניים ומאכלים אחרים. מקור האטרייה הוא טורקי והוא היה נפוץ בגבולות האימפריה העות'מאנית בשמו הטורקי "קדאיף". נוכח טעמן הנייטרלי של האטריות הן משמשות בעיקר להכנת מאכלים חלביים מתוקים או מלוחים, ובהם: בקלאווה, כנאפה, כמצע לעוגות, כקישוט להגשת תבשילים שונים ועוד. לעיתים רחוקות משמשות גם עבור מאכלים בשריים.
תהליך הייצור
בעבר היו מיוצרות באופן ידני ללא מכונה ולאחר מכן באופן חצי-אוטומטי. כיום אטריות הקדאיף מיוצרות בתהליך תעשייתי לעיתים אף באופן אוטומטי לחלוטין ללא מגע יד אדם ואף במכונות ביתיות ובחלק ממדינות המזרח התיכון והן נמכרות בשווקים באריזות אטומות המיועדות לאחסון בדרך כלל בהקפאה אשר שומרת על פריכותן.
סויוז 33
סויוז 33 (ברוסית: Союз-33) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־10 באפריל 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס כשעל סיפונה זוג הקוסמונאוטים ניקולאי רוקאבישניקוב וגאורגי איוואנוב מבולגריה, שהיה הבולגרי הראשון בחלל.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור, אך במהלך ההתקרבות לתחנת החלל התברר שקיימת בעיה במנוע הראשי של החללית. לאחר התייעצות עם מרכז הבקרה, סוכם על הפסקת תהליך העגינה. החללית חזרה לכדור הארץ בעזרת מנוע עזר בלבד. בעקבות ניצול מנוע עזר הקוסמונאוטים סבלו מעומס g גבוה אך הנחיתה הסתיימה בשלום.
בעקבות כישלון בחיבור לסאליוט 6 היה צורך לארגן מחדש כל תוכנית השיגורים לשנת 1979 במטרה להביא לתחנת החלל חללית אחרת. כמו כן היה חשש לפגיעה במנוע הראשי של החללית סויוז 32 שהייתה מחוברת לתחנת החלל.
לילה טוב ובהצלחה
לילה טוב ובהצלחה (באנגלית: Good Night, and Good Luck) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בבימויו של ג'ורג' קלוני. התסריט, שנכתב על ידי קלוני וגרנט הסלוב ומבוסס על התרחשויות אמיתיות, מספר על עיתונאי הטלוויזיה אדוארד מורו ומלחמתו במקארתיזם, שהגיעה לשיאה בעימות משודר עם הסנטור האמריקאי ג'וזף מקארתי. הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה, וכן היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, לרבות פרס השחקן הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.
עלילת הסרט
אדוארד מורו, עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה האמריקאי CBS, והצוות שעובד איתו – שכולל את המפיק פרד פרנדלי (ג'ורג' קלוני) והכתב ג'ו ורשבה (רוברט דאוני ג'וניור), מחליטים לשדר בתוכניתו השבועית של מורו כתבה שתעסוק בתופעת המקארתיזם שהתפשטה באותה עת, ושאותה הוביל הסנטור ג'וזף מקארתי. הם לוקחים כמקרה מייצג את סיפורו של מיילו רדולוביץ', עובד חיל האוויר האמריקאי שהודח משום שאחותו ואביו נחשדו בקומוניזם. בעקבות התוכנית הוחזר רדולוביץ' לעבודתו. בהמשך מקדישים מורו ופרנדלי תוכנית שלמה לתקיפת פעולותיו של מקארתי, תוך שילוב של קטעי וידאו מוועדות הסנט שמראים את שיטות עבודתו. בתחילת המשדר קורא מורו למקארתי להגיב לדברים בתוכנית הבאה אם ירצה, ואכן ניתנת למקרארתי תוכנית שלמה שבה מגיב על הטענות שהועלו נגדו, בעיקר על ידי התקפה אישית על מורו והאשמתו בקומוניזם. זמן מה לאחר המשדרים האלו מתבשר צוות הסדרה שמקארתי הועמד לחקירה על ידי הסנאט, אך ניצחונם במערכה מולו גובה מחיר אישי. המסרים השנויים במחלוקת של התוכנית מובילים לכך שנותני החסות של הסדרה מסירים ממנה את חסותם, ומורו ופרנדלי מתבשרים על ידי הנהלת הערוץ שנותרו להם עוד חמש תוכניות אחרונות, במתכונת לא שבועית ובשעות פופולריות פחות, עד ש-CBS תוריד את הסדרה.
יהודה גלאנץ
קורות חיים
גלאנץ נולד וגדל בארגנטינה למשפחה חילונית. כשהיה בגיל 5 התחיל ללמוד אקורדיון עם מורה פרטי ולאחר מכן כשאביו ראה שיש לו כישרון מוזיקלי, החליט להכניס אותו לבית ספר למוזיקה. בגיל 6 הוא החל לשיר במקהלה של בית הכנסת על-שם מקס נורדאו בבואנוס איירס עם בני דודיו, התחיל ללמוד כינור בקונסרבטוריון ובמקביל ניגן על פסנתר וגיטרה. בגיל 16 החל להופיע עם להקה של צעירים '"אל קנטו דה טודוס"' (el canto de todos), בגיל 17 נסע לברזיל שם למד לנגן במשך שנתיים בוסה-נובה וסמבה ורכש מיומנות בגיטרה וכלי הקשה שונים, שם הושפע רבות מהמוזיקאים אנטוניו קרלוס ז'ובים וז'ילברטו ז'יל. בגיל 21 הגיע לארץ לביקור והחליט להישאר. הוא קיבל מלגה מהאקדמיה למוסיקה על שם רובין בירושלים, ולמד פסנתר וקומפוזיציה עם המורה נחום פרפרקוביץ. בגיל 22 החל לנגן על צ'רנגו וחלילים מבמבוק. גלאנץ הלחין וכתב מוזיקה בסגנון מקורי והופיע עם מוזיקת פיוז'ן יהודי דרום אמריקאי, בוסה נובה וג'אז בפאבים ומקומות קטנים. השהייה בארץ עוררה אצלו שאלות רבות על יהדותו והוא החל תהליך של חזרה בתשובה וכך שילב בלחניו מקצבים דרום-אמריקאים ומילים מהמקורות. השילוב עורר התעניינות רבה בארץ ובעולם ומאז הוא מופיע בקהילות רבות ברחבי העולם בארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, אוסטרליה, אירופה, דרום אמריקה וישראל.
יצירתו המוזיקלית
בתחילת דרכו הוציא אלבום בשם אורגן הזהב 1 ו-2 בשנת 1985 וצלילי זהב ב-1986. ב-1986 עלה ליהודה רעיון לכתוב אלבום עם שירי מחאה אחרי שראה ברחובות ירושלים שוטרים רכובים על סוסים מכים חרדים עם אלות כשצועקים "שאבס" וכך נולד אלבום בשם "כאסח" עם שירי מחאה בהומור וסאטירה לחג הפורים עם השירים: "אנחנו הדוסים של רוק אנד רול", "שמעת מה קרה", "יצר לך" ועוד. בתחילת שנות ה-90 הקים חברה עצמאית בשם "Jerusalem Music Network) "JMN) שהפיקה ומפיקה עד היום אלבומים ופרויקטים בכל התחומים: מוזיקה לסרטים, ג'אז קלאסי אינסטרומנטלי, סיפורים לילדים, מוזיקה לתיאטרון, קומדיה, סטנדאפ, רוק, פופ, פולקלור קונטמפורני ועוד. בשנת התשנ"ב (1992) הוציא אלבום בשם "פיונרו" (חלוץ) שכלל 10 שירים והביא את הסנונית הראשונה של הז'אנר מוזיקה יהודית מקורית. באלבום יצאו להיטים רבים כמו "בלדה לדוד" - שיר המספר על החברות של דוד ויהונתן; "נעלה" לבית המקדש בגרסה ראשונה, "אדון עולם" עם צ'רנגו ועוד. בשנת התשנ"ד (1994) הוציא את האלבום "נעלה". שיר הנושא כבש את כל המצעדים בתחנות הרדיו הדתיים וכלל להיטים כמו "לומיר טנצן לה במבה" - גרסה של "לה במבה" ביידיש. האלבום נמכר באלפי עותקים והוא החל להתפרסם בקהילות היהודיות ברחבי העולם. בשנת התשנ"ו (1996) הוציא את האלבום "רק לצעוק אל ה'". שיר הנושא של האלבום, נולד בתקופת הפיגועים באותה שנה והפיגוע בשוק מחנה יהודה, מרחק של דקות הליכה מביתו של גלאנץ. השיר כבש את המצעד בערוץ 7 ושהה מספר שבועות במקום הראשון. האלבום ביסס והעמיד אותו בין גדולי הזמר היהודי חסידי. בין השנים 1992 ו-2007 הופיע בכל שנה בהוליווד באירוע התרמה של חב"ד. ב-1996 הכירו את יהודה מפיק סרטי אושן 11 12 ו-13, ג'רי ויינטראוב והשחקן ג'ון וויט - אחד השחקנים הנחשבים בהוליווד ואוהד ישראל גדול. התוצאה הייתה, גיחה בפרק השביעי בעונה השנייה של הסדרה חברים - שם מכונה גלאנץ "הרבי שמנגן על גיטרה". בפרק נראה ג'ואי צופה בגלאנץ מופיע בשידור בטלוויזיה וכשפיבי נכנסת לחדר היא שואלת אותו: "למה אתה צופה ברבי מנגן בגיטרה חשמלית?".
בשנת התשס"ב (2002) הוציא יהודה את האלבום "מוכרחים לרקוד" שמילותיו מבוססות על אמירות של הרב שלמה קרליבך. זהו אלבום יותר אישי על ילדים, שמחה, אהבה ורוחניות, עם חיבור ונגיעות של מוזיקת עולם.
בשנת 2005, דורון טויסטר, הצ'לן הראשון של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון הכיר את יהודה והחליט לכתוב עבורו עיבוד לסימפוניה שתנגן את יצירותיו בהופעה. אחר שנה וחצי של עבודה על העיבודים הפיקו מופע סימפוני תחת השם "נומדה" שפירושו נודד. המוזיקה עובדה ל-77 נגנים של הסימפוניה + רידם סקשון של כישרונות צעירים. בשנת 2006 ביצעו את המופע יחד עם התזמורת הסימפונית הישראלית כשעל הבמה 83 נגנים בהיכל התרבות ראשון לציון, במסגרת פסטיבל אביב. ב-2007 יהודה הוציא לאור DVD ו-CD של המופע.
בשנת 2008 בחג סוכות, יזם והקים את פסטיבל רגלים בשכונת נחלאות בירושלים שם הוא מתגורר. הפסטיבל נותן במה לאמנים צעירים מהשכונה ומחוצה לה, מוזיקאים, ציירים, אמני רחוב, שחקנים, צלמים ועוד, שמציגים את עצמם ואת יצירותיהם בפסטיבל.
בשנת 2011 (התשע"א) הוציא גלאנץ את האלבום "חיי וקיים" עם שירים שהלחין וכתב בעברית בסגנון הממוקם בין המינסטרים הישראלי יהודי למקצבים האתניים. האלבום יצא לראשונה במהדורה דיגיטלית בהורדה דרך האינטרנט ובחודש פברואר של 2012 יצא האלבום גם במהדורת CD.
דיסקוגרפיה
אלבומים
קישורים חיצוניים
סרטונים
החדר של ג'ובאני
החדר של ג'ובאני הוא רומן משנת 1956 מאת ג'יימס בולדווין. הרומן עוסק בחייו של גבר אמריקאי המתגורר בפריז וברגשותיו ותסכולו מיחסיו עם גברים אחרים בחייו, במיוחד מברמן איטלקי בשם ג'ובאני אותו הוא פוגש בגיי בר פריזאי.
הספר של ג'ובאני זכה לפרסום רב, והביא לייצוג והבנה של הומוסקסואליות וביסקסואליות לציבור הקוראים, ובכך טיפח שיח ציבורי רחב של סוגיות הנוגעות למשיכה חד־מינית.
הספר תורגם לעברית על ידי עדה פלדור ויצא ב־2019 בהוצאת כתר.
בולדווין הקדיש את הספר לבן זוגו לוסיין הפרסברגר.
תקציר
דייוויד הוא צעיר אמריקאי שחברתו הֶלה נסעה לחופשה לספרד כדי לחשוב על הצעת הנישואים שלו, עד שהלה תחליט הוא שוהה לבדו בפריז, במהלך החופשה הוא מפתח רומן עם גבר איטלקי בשם ג'ובאני.
הסיפור כולו מסופר על ידי דייוויד במהלך "הלילה שהוביל אותי לבוקר הנורא בחיי", שבו ג'ובאני מוצא להורג.
עלילה
דייוויד סועד בגיי בר שם הוא פוגש מלצר בשם ג'ובאני ומתאהב בו, לאחר תקופה קצרה הם עוברים לגור יחד ב"חדר של ג'ובאני" - דירה קטנה וצפופה.
לאחר מספר חודשים חברתו של דייוויד, הֶלה, חוזרת לפריז, ומקבלת את הצעת הנישואים של דייוויד והם חוזרים לגור ביחד.
ג'ובאני, שפרידתו מחברו טראגית בעבורו, מצטרף לקבוצה של עבריינים וחי ברחוב, במקביל גיום מנהל הגייבר מפטר אותו מתפקיד המלצר שבו עסק.
לאחר מספר ימים נעצר ג'ובאני באשמת רצח גַיום, דייוויד משער שהמנהל (הומוסקסואל בעצמו) הסכים להחזיר את ג'ובאני לעבודה תמורת קיום יחסי מין איתו, ג'ובאני מתפתה ומסכים לכך, אך בכל זאת גיום לא מסכים לקבלו, ג'ובאני המושפל והזועם תלה את גיום בסרט של שמלת הדראג שלבש באותו ערב. לאחר מכן ג'ובאני יוצא אשם במשפט וממתין להוצאה להורג.
הלה, שחיה תקופה קצרה עם דייוויד, חשה שמשהו איננו כשורה. בליל ההוצאה להורג של ג'ובאני הוא מתוודה בפניה על אהבתו לג'ובאני, והיא נפרדת ממנו.
מחבר הספר בולדווין מתמודד בספרו עם בידוד חברתי, משבר מגדר וזהות מינית, תוך קונפליקט בהרגשת הגבריות שלו כגבר ביסקסואלי צעיר המנווט את דרכו בחברה הדוחה היבט מרכזי במיניותו.
ניכור חברתי
בספר מודגש נושא הניכור החברתי, על נקודה זאת טענה סוזן סטרייקר שלפני כתיבת ספר זה, ג'יימס בולדווין היגר לאירופה ו"הרגיש שהשפעת הגזענות בארצות הברית לעולם לא תאפשרו לקבל כסופר רגיל, והוא חשש שלהיות מתויג כהומו פירושו שהוא לא יכול להיות סופר כלל". בחדר של ג'ובאני, דייוויד מתמודד עם אותו סוג של החלטה; על פני השטח הוא עומד בפני בחירה בין ארוסתו האמריקאית (ומערכת ערכית) לבין החבר האירופי שלו, אבל בסופו של דבר, כמו בולדווין, הוא חייב להתמודד עם "היותו מנוכר לתרבות שיצרה אותו".
גבריות
דייוויד מתמודד עם חוסר ביטחון הנוגע לגבריות שלו לאורך כל הרומן. הוא מקדיש חלק ניכר מזמנו להשוות את עצמו לכל גבר שהוא פוגש, ומבטיח שהגבריות שלו תוכל להתקבל בחברה בצורה מיטבית.
עבור דייוויד, גבריות שזורה בזהות המינית, ולכן הוא מאמין שרצונותיו החד־מיניים מנוגדים לגבריות שלו. נראה שבולדווין מייחס את מקור הגבריותו הבעייתית לאביו של דייוויד, כשהוא לוקח על עצמו רבות מתכונותיו הבעייתיות של אביו. דייוויד משתוקק לדמות סמכותית ומאשים את חוסר הסמכות והאחריות של אביו ברבים ממאבקיו לאורך הרומן.
מגדר וזהות מינית
בהתאם לנושא הניכור החברתי, רומן זה חוקר גם את נושאי המגדר והזהות. כפי שטוענת ולרי רוהי מאוניברסיטת ורמונט, "שאלות של מוצא וזהות הן מרכזיות בחדר ג'ובאני של ג'יימס בולדווין... כזה, החדר של ג'ובאני מציב שאלות של לאומיות, נוסטלגיה ו של נושאים גזעיים ומיניים, במונחים המהדהדים במיוחד בפוליטיקת זהויות עכשווית". ג'ונסון־רולייר כתבה כי, "כשהוא משחרר את עצמו לכתוב על הומוסקסואליות במונחים של השיח החברתי האסור, ההתנערות מההומוסקסואליות כישות חברתית בת קיימא... התנגשות בין הרצון האישי והחובה הקהילתית להתחמק מזהות שאינה מורשית בהסכמה חברתית", זהות מוצגת אז כמרכזית במצב האנושי במקום מפוצלת לקבוצות בינאריות, הגמוניות מסווגות. דייוויד אומר 'ולא משנה מה עשיתי, אני אחר ישב לי בבטן, קר לגמרי מאימה על שאלת חיי'.
הומוסקסואליות / ביסקסואליות
מיניות היא הנושא העיקרי היחיד ברומן של בולדווין. עם זאת, הוא מרבד את הקריאה הזאת של המיניות בכך שהוא הופך את הקונפליקט הפנימי של דוד לא רק בין הומוסקסואליות להטרוסקסואלית אלא גם בין הומוסקסואליות לביסקסואליות. דרגולסקו מעיר כי "הנרטיב של בולדווין הוא למעשה חקירה של ההומוסקסואליות במורכבותה, המדגיש את נקודות הציון של המאבק בזהות המינית של האדם עצמו.
כמה חוקרים טענו שניתן לראות את הדמויות בצורה מדויקת יותר כדו מיניות, כלומר דייוויד וג'ובאני. כפי שטוענת מייקן סולי, על אף שרוב האנשים קוראים את הדמויות כהומוסקסואלים, "פרספקטיבה דו מינית יכולה להיות בעלת ערך ומאירת עיניים באותה מידה בהבנת הספר, כמו גם בחשיפת החוויה הדו מינית." למרות שהרומן נחשב לרומן הומוסקסואל ודו־מיני, בולדווין הצהיר מדי פעם שהוא "לא כל כך קשור להומוסקסואליות, זה מה שקורה אם אתה כל כך מפחד עד שסוף סוף אינך יכול לאהוב אף אחד". נראה שגיבור הרומן, דייוויד, אינו מסוגל להחליט בין הלה לג'ובאני ומביע גם שנאה וגם אהבה לשניים, אם כי לעיתים קרובות הוא שואל אם רגשותיו אותנטיים או רדודים.
התקבלות וביקורת ספרותית
למרות שבולדווין קובע ש"השאלה המינית והשאלה הגזעית תמיד היו שזורות", בספר זה כל הדמויות לבנות. נקודה זאת הייתה הפתעה עבור קוראיו, שכן בולדווין נודע בעיקר ברומן שלו "Go Tell It on the Mountain", ששם דגש על החוויה האפרו־אמריקאית. בהדגישו את חוסר האפשרות להתמודד עם שתי סוגיות מרכזיות בו זמנית באמריקה, בולדווין הצהיר:
ניית'ן א. סקוט ג'וניור, למשל, הצהיר ש־Go Tell It on the Mountain הראה את "ההזדהות הנלהבת" של בולדווין עם אנשיו, בעוד שהחדר של ג'ובאני יכול להיחשב "כסטייה, כסוג של עקיפה". זהותו של בולדווין כהומו ושחור הוטלה בספק על ידי אנשים שחורים ולבנים כאחד. גבריותו הועמדה בספק, בשל התשוקה ההומוסקסואלית לכאורה שלו לגברים לבנים – הדבר גרם לו להיות מתויג כדומה לאישה לבנה. הוא נחשב ל"לא מספיק שחור" על ידי שחורים אחרים בשל כל, ותויג כחתרני על ידי מנהיגי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
המו"ל האמריקאי של בולדווין, קנופף, הציע לו "לשרוף" את הספר מכיוון שהנושא של הומוסקסואליות ירחיק אותו מקהל הקוראים שלו בקרב אנשים שחורים. קנופף אמר לו, "אתה לא יכול להרשות לעצמך להרחיק את הקהל הזה. הספר החדש הזה יהרוס לך את הקריירה, כי אתה לא כותב על אותם דברים ובאותו אופן כפי שהיית בעבר, ואנחנו לא נפרסם את הספר הזה בתור טובה לך." עם זאת, עם פרסום הספר, הביקורות לא הייתה קשה הודות למעמדו של בולדווין כסופר. החדר של ג'ובאני דורג במקום השני ברשימת מאה הרומנים הטובים ביותר להומואים ולסביות שנאספו על ידי משולש ההוצאה לאור ב־1999.
ב־5 בנובמבר 2019, חדשות ה־BBC דירגה את החדר של ג'ובאני ברשימת מאה הרומנים המשפיעים ביותר.
הרומן "לשחות בחושך" משנת 2020 מאת הסופר הפולני תומאש ידרובסקי מציג תיאור בדיוני של חיי הלהט"ב הרפובליקה העממית הפולנית. עם ציטוט של החדר של ג'ובאני כהשפעה מרכזית בכתיבתו, ידרובסקי כיבד את בולדווין על ידי שילוב הרומן בנרטיב שלו, שתי הדמויות הראשיות מתחילות רומן לאחר שאחת משאילה עותק של החדר של ג'ובאני לשני. כך גם בספרו של ג'ון אירווינג בתוך אדם אחד, בו הגיבור בילדותו מתחיל לפתח זהות מינית ביסקסואלית, והוא מקבל את הספר מהספרנית כדי להבין מה עובר עליו.
על שם הספר חנות לספרות להט"ב מפורסמת בפילדלפיה
הספר תורגם לעברית רק ב-2019, על ידי עדה פלדור ויצא לאור בהוצאת כתר, יש שביקרו את התרגום, "הכתיבה המתנגנת וחסרת המאמץ של בולדווין הופכת במקומות רבים למסורבלת וסתומה... גם הבחירה בשפה גבוהה וארכאית מאבדת מהסגנון האלגנטי של בולדווין.
יש שכתבו שהספר (לפחות במהדורה העברית שלו) לא זכה למעמד של קלאסיקה להט"בית מכיוון שהתמה המעניינת היחידה בו לא קשורה להומוסקסואליות או לאהבה, אלא ליחסים בין האמריקאים לאירופאים.
מוטי דיכנה
מוטי דיכנה (נולד ב-26 במאי 1954) הוא זמר, בסיסט, מלחין ומדבב ישראלי. חבר ומקים להקת "הסיקסטיז".
ביוגרפיה
מוטי דיכנה נולד בפתח תקווה ובילה את שנות ילדותו ביפן. וכשחזר עם משפחתו לישראל, כשהיה בן 13, הביא איתו גיטרה חשמלית ומגבר. בין השנים 1969–1972 היה חבר בלהקת "הגולגולות" שהקים בגבעתיים. הלהקה הופיעה בקביעות במועדוני רוק ברחוב המסגר. בשנת 1972 התגייס לצה"ל ושירת בצוות הווי סדנא גייסית, אף על פי שביקש להיות זמר, שובץ תחילה כנגן בס.
במהלך שנות השבעים ניגן דיכנה עם הזמרים: אילנית ב-1976, ניגן במופע ובתקליט של אריק איינשטיין אנשים אוהבים לשיר ב-1977, ועם צביקה פיק החל מסוף 1977. בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 ביצע ביחד עם דודו זר, חני אליקים ודפנה ארמוני את השיר "אקומה נא". השיר הגיע למקום העשירי.
באוגוסט 1978 הצטרף ללהקת גזוז (עם דני סנדרסון, מזי כהן, גידי גוב ואחרים). בפברואר 1979 נערכה הופעת הבכורה של הלהקה. אלבום הבכורה של הלקה יצאה לאור במאי ונמכר ב-70,000 עותקים. הלהקה הספיקה להוציא אלבום נוסף בשם "גלגול שני", הקליטה באוקטובר תוכנית טלוויזיה מיוחדת בה צולמו כל להיטי, קטעי מעבר ומערכונים הלהקה, לפני שסנדרסון החליט על פירוקה בסוף 1979.
בשנת 1980 דיכנה הלחין ושר את השיר "נחום תקום" בתקליט כישרונות צעירים של חברת "סי-בי-אס". יחד איתו ניגנו אילן וירצברג בגיטרה, יוריק בן-דוד בקלידים וקולות, אלון הלל בתופים ויואל לרנר בקולות. באותה שנה הצטרף דיכנה אל להקת סתיו בה היו חברים גרי אקשטיין בגיטרות ושירה, יאיר שרגאי בגיטרות ושירה, שלמה חממי בתופים ודריו מלכי בקלידים. הלהקה הופיעה בעיקר עם חומר מקורי שכתב אקשטיין, וגרסאות כיסוי של שירי רוק ובלוז. אחרי פירוק להקת סתיו הצטרף דיכנה (עם שלמה חממי ודני רובס), ללהקת הליווי בהופעות של אריק סיני.
בשנת 1981 הוציא שני תקליטי שדרים "עד שנפרד" ו"מי אני". ב-1982 השתתף בהרכב "אצבעות שמחות" לצד קורין אלאל ואהרון ביהרוז. באותה השתתף באלבום "מבחר שירי פסטיבלי הילדים".
בשנת 1984 היה חבר בהרכב שנקרא "שפה משותפת", שכלל את מוטי דיכנה, אילן וירצברג, שפי ישי ושלמה חממי. "שפה משותפת" שרו בעיקר חומר מקורי וגם קצת עיבודים ללהיטים מוכרים משנות ה-60. מאחר שההרכב לא הצליח, דיכנה, וחממי יחד עם יואל לרנר החליטו להקים הרכב שיתרכז רק בחומר מוכר ולא בשיריהם המקוריים והקימו את להקת הסיקסטיז. "הסיקסטיז" הופיע לראשונה כחלק משירות המילואים שלהם יחד עם גרי אקשטיין ויאיר שרגאי. לרנר, דיכנה וחממי היוו את הבסיס של הלהקה, שמדי פעם הצטרפו אליהם גיטריסטים שונים, ביניהם אקשטיין, אלי נחום, גיורא קנת ואחרים.
בסוף 1986 הוציא אלבום הסולו ראשון "עד ראייה", וב-1987 היה שותף בתקליט שירי הילדים "מתחת לארון" ביחד עם יהודית תמיר ושפי ישי ויעקב בנאי.
ב-1991 השתתף דיכנה בקדם אירוויזיון כחלק מלהקת "אממא" (על משקל "אבבא" ביחד עם יואל לרנר) עם השיר "פרימה-דונה" שהגיע למקום העשירי. באמצע שנות ה-90 דיכנה שימש גם כסולן להקת "התנינים" שהשתתפה בקביעות בתוכנית האירוח של גידי גוב, "לילה גוב".
ב-1994 דיכנה שר קולות רקע בקלטת הווידאו של קלסיקלטת "שירי פעוטות של: לאה נאור (יום חלום)" ביחד עם מיכל ברנט, אלברט סופר ודנה רז.
באוגוסט 2011 החליט דיכנה להעלות את אלבום הסולו הראשון שלו, "עד ראייה", להורדה חופשית באתר בנדקמפ. בנוסף ערך הופעה חד פעמית בה שר את כל שירי האלבום.
קריירה כשחקן ומדבב
דיכנה השתתף לראשונה כשחקן בסרט "מעגלים של שישבת" משנת 1980, סרטה הראשון של הבמאית עידית שחורי. ב-1980 הופיע עם להקת סתיו בסרט "פצעי בגרות 80" ושר את "פרח הלילך" וגם "ואלס להגנת הצומח". בשנת 1999 השתתף בתפקיד "פרקש" הסוהר, בשלוש העונות של סדרת הדרמה "זינזאנה".
לאורך השנים השתתף דיכנה גם בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים, בהם "סיפורי ספר הג'ונגל" (באלו), "החתולים הסמוראים" (גבון, ציפורעה), "עומר" (מורגן), "מאנו", "חבורת הצב המעופף" (שחור איש), "צבי הנינג'ה" (שרדר), "מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" (פינסטר המפלצות של ריטה ולורד זד מר קפלן (המנהל בתיכון אנג'ל גרוב וקריין הטלוויזיה), "בננמן" (גנרל בליית') "אוליבר וחבורתו" (דודג'ר) ו"משפחת וילובי" (החתול). בנוסף גם שר שירי פתיחה של מספר סדרות, ביניהם שיר הפתיחה של הסדרה "מקרון 1" יחד עם גרושתו, סימה עמיאל. כמו כן, שר את שירי הפתיחה של הסדרות "צבי הנינג'ה", "סמי הסנאי", "החתולים הסמוראים" ו"חבורת הצב המעופף".
מוטי דיכנה הוא מומחה לסומו מקצועני והוא סגן יו"ר התאחדות הסומו הישראלית לחובבים.
דיסקוגרפיה
השתתף גם באלבומים של "גזוז", "איזולירבנד" ו"הסיקסטיז".
פוסק
פוסק (או פוסק הלכה או מורה הוראה או מורה צדק, המוכר גם בראשי התיבות ' או '), הוא שם תיאור לרב שעוסק בהכרעת שאלות הלכתיות המובאות בפניו.
מבחינה טכנית, כל סמיכת חכמים מהווה "היתר הוראה" המתירה לרב לענות על שאלות הלכתיות. עם זאת, לא כל הרבנים הם פוסקים ובקיאים בשאלות הלכתיות, וחלקם עוסקים בנושאים תורניים אחרים, כגון תנ"ך, תלמוד, מוסר, חסידות ועוד.
לעיתים ישנו מורה הוראה לנושא הלכתי ספציפי, למשל מורה הוראה לבית המטבחיים, שבו שוחטים בהמות.
לעיתים יש חלוקה בין רב קהילה, האחראי לניהול ענייניה הרוחניים של הקהילה, לבין מורה הוראה, האחראי על פסיקת ההלכה. חלוקה כזו נעשית לרוב בקהילות חסידיות שבהן הרב הרשמי הוא איש ממשפחת האדמו"ר או רב בעל ידע וסמכות בענייני חסידות ובעל יכולת דרשנית; במקרים כאלו ממנים רב נוסף, שתפקידו לפסוק הלכה והוא המשמש כפוסק. בדרך כלל ממנים על הקהילה פוסק בעל היקף רחב יותר, המכונה דומ"צ, ראשי תיבות של דיין (הבקיא בשולחן ערוך חלק חושן משפט, העוסק בשאלות ממוניות) ומורה צדק (הבקיא בשולחן ערוך חלק אורח חיים וחלק יורה דעה, העוסקים בשאלות בענייני יום יום).
הכינוי "פוסקים" מתייחס, על פי רוב, ליצירותיהם של רבנים פוסקים מובהקים, בעיקר לפירושים ההלכתיים שהודפסו במהדורות העיקריות של השולחן ערוך ולספרי שאלות ותשובות (בקיצור שו"ת). המושג 'בקיא בש"ס ופוסקים' מציין אדם שיש לו ידיעה מקיפה בתלמוד הבבלי ומפרשיו, בשולחן ערוך ומפרשיו, ובספרות השו"ת.
מנקה ארובות
מנקה ארובות הוא אדם אשר עוסק בניקוי ובבדיקת הבטיחות של ארובות ופתחי אוורור.
הצורך בניקוי ובדיקת ארובות מתעורר על מנת למנוע שרפות או הצטברות גזים רעילים. דבר זה במיוחד חשוב בניקוי אחים פתוחים (המחומם באמצעות דלק) ומערכות חימום מרכזי העושות שימוש בעץ, בהם קיים סיכון להיווצרות פיח ולשרפה. גם חסימה חלקית או מלאה של הארובה (על ידי עלים, למשל), עשויה לגרום להצטברות גזים.
קיימות מסורות באירופה באשר למנקי ארובות. בבריטניה נהוג להזמין מנקה ארובות בשכר שילחץ את ידי החתן והכלה בחתונות, שכן הוא נחשב כמביא מזל טוב. מנקה ארובות מביא מזל הופיע גם ביצירות בדיוניות: ב"מרי פופינס" פוגשים הילדים מנקה ארובות אשר מסייע להם (ובסרט "מרי פופינס" הוא אף פוצח בריקוד על גגות העיר).
עם המעבר להסקה באמצעות דלק והתפתחות הטכנולוגיה, הולך מקצוע זה ונעלם.
הכנסת השמונה עשרה
הכנסת השמונה עשרה, שהרכבה נקבע בבחירות לכנסת השמונה עשרה, הושבעה ב-24 בפברואר 2009. ב-16 באוקטובר 2012 התפזרה הכנסת. הבחירות לכנסת התשע עשרה נערכו ב-22 בינואר 2013.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19
לאחר התפצלות סיעת העצמאות מסיעת העבודה, איחוד הרשימות ליכוד וישראל ביתנו, פיצול סיעת איחוד הלאומי לסיעה נוספת, עוצמה לישראל, וחלק מהאיחוד הלאומי שהתאחדה בהמשך עם סיעת הבית היהודי, פרישת ח"כ חיים אמסלם מסיעת ש"ס, פרישת ח"כ טלב א-סאנע מסיעת רע"ם-תע"ל (והקמת סיעת היחיד "מד"ע"), וכן התפצלות סיעת "התנועה" מסיעת קדימה, שהתרחשו במהלך כהונת הכנסת, תמונת המצב הייתה כדלהלן:
מאפייני חברי הכנסת
לתפקיד יושב ראש הכנסת נבחר ראובן ריבלין ממפלגת הליכוד. זו הייתה כהונתו השנייה של ריבלין כיו"ר הכנסת, לאחר שכיהן בתפקיד זה במהלך כהונת הכנסת השש עשרה.
כהונת הכנסת
אם הייתה הכנסת משלימה את כהונתה, הבחירות היו נערכות ב-22 באוקטובר 2013, והכנסת השמונה עשרה הייתה מכהנת כארבע שנים ושמונה חודשים.
הרכבת הממשלה
לאחר ש-65 חברי כנסת המליצו על בנימין נתניהו לראשות הממשלה, ורק 28 חברי מפלגת קדימה המליצו על ציפי לבני לראשות הממשלה, הטיל הנשיא שמעון פרס ב-20 בפברואר 2009 את הרכבת הממשלה על נתניהו. לרשות נתניהו עמדו 42 ימים (28 ימים לאחר הטלת המשימה על ידי הנשיא ועוד 14 ימי הארכת זמן שביקש מן הנשיא). נתניהו הודיע כי יעשה מאמץ להרכיב ממשלה רחבה, אך בתום שבוע ומספר פגישות עם אנשי קדימה, הודיעה ציפי לבני כי לא תצטרף לממשלתו של נתניהו בשל דרישתה להסכם רוטציה. לבסוף, נתניהו הצליח לצרף את מפלגת העבודה לממשלה, וב-31 במרץ הושבעה ממשלתו, הממשלה ה-32.
פילוג מפלגת העבודה
ב-17 בינואר 2011 הודיעו אהוד ברק וארבע חברי כנסת נוספים (מתן וילנאי, עינת וילף, אורית נוקד ושלום שמחון), במכתב לחברי מפלגת העבודה, על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעה עצמאית בשם "עצמאות". ועדת הכנסת אישרה את המהלך. בעקבות המהלך, התפטרו מהממשלה שלושת שרי מפלגת העבודה: יצחק (בוז'י) הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר.
הצטרפות קדימה לממשלה
בתחילת חודש מאי 2012 הוחל בהכנות להקדמת הבחירות, כאשר חוק הקדמת הבחירות שיזמה הממשלה אף עבר ב-7 במאי בקריאה ראשונה, אך למחרת הודיעה מפלגת קדימה בראשות שאול מופז על הצטרפותה לממשלה ותהליך פיזור הכנסת נעצר. במסגרת ההצטרפות של קדימה לא מונו שרים מטעם הסיעה. לאחר קצת יותר מחודשיים (70 יום) פרשה קדימה מהממשלה ב-17 ביולי 2012.