cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרה דה טרמונטנה
גאוגרפיה
רכס ההרים של סרה דה טרמונטנה משתרע על שטח של 1,067 קילומטרים רבועים ולאורך של יותר מ-90 קילומטרים. באזור מתגוררים כ-20,000 תושבים, כמחציתם גרים בעיירה. רכס ההרים העיקרי תופס את כל החלק המערבי והצפון-מערבי של מיורקה. סרה דה טרמונטנה מתנשא עד ל, הנקודה הגבוהה ביותר במיורקה (1,445 מטר), כשבהרים הצפוניים של מיורקה יש 54 פסגות בגובה מעל אלף מטרים. מתחת לפוץ' מז'ור נמצאים שני מאגרים של מי שתייה, מאגר קובר (Cúber) ומאגר גורג בלאו (Gorg Blau), שעודף המים שלהם נשפך לקניון דרך ערוץ הנחל טורנטה דה פראיס (Torrent de Pareis).
הר הוא החלק הדרומי ביותר ברכס טרמונטנה.
ההרים נגישים בקלות באמצעות כבישים ומסלולי הליכה רבים. ועם זאת אין בהם תיירות המונית, והם אידיאליים לטיולים רגליים ורכיבה על אופניים. סרה דה טרמונטנה שובה לב בנוף הפראי והיפה להפליא שלו, שעדיין מכוסה בצמחייה המקורית על פני שטחים נרחבים, ובטבע שכמעט ולא נפגע.
קול דה קל רייס
קול דה קל רייס (Coll de Cal Reis) הוא אוכף הרים ברכס סרה דה טרמונטנה. ממערב לאוכף משתרע הרכס עד לנקודה הגבוהה ביותר של האי, פוץ' מז'ור, ואילו ממזרח לאוכף, יש רק פסגה צדדית מינורית, מולטה דה קלס רייס (Moleta de Cals Reis).
הכביש המהיר Ma-2141 מוביל מעל האוכף אל עיירת החוף, אחת הדרכים הנחשבות כציוריות של ספרד. הדרך היא גם יעד נודע לרוכבי אופניים.
אקלים
האקלים בטרמונטנה גשום משמעותית יותר משאר האי, עד 1,507 מילימטרים משקעים אטמוספיריים בשנה, בהשוואה לחלקים אחרים של האי בהם כמות הגשמים השנתיים היא פחות מ-400 מילימטרים. האקלים גם קריר יותר בגלל הגובה, וכמה ימים של שלג אינם דבר חריג במהלך החורף.
בעלי חיים
בין בעלי החיים של האזור בולטת הקרפדה המיילדת של מיורקה (Alytes muletensis), שהתגלתה כממצא חי רק בשנת 1979 והיא אנדמית לאזור זה. בשנת 2003 נתגלה פרט דו-ראשי של נחש הכיפה הבלתי מזיק לא הרחק מוויידמוסה (Valldemossa). הנחש כונה בתקשורת "הידרה של מיורקה" (רמיזה להידרה בת תשעה הראשים, דמוית הנחש של המיתולוגיה היוונית). ניתן להתרשם מהנחש הנדיר בגן החיות של הזוחלים בדרום האי (הכביש המהיר פלמה-מנקור).
גאולוגיה
לפני יותר מ-300 מיליון שנה, לקראת סוף הפלאוזואיקון, החלק של קרום כדור הארץ המכונה כיום ספרד היה מעורב ישירות בהתנגשות הקראטון היבשתי של לאורנטיה (אמריקה הצפונית של ימינו), אירופה ויבשת-העל של גונדוונה (כולל אפריקה). כתוצאה מהתנגשות זו התפרש מתחם הרים ענק על פני יבשת העל של פנגיאה. ניתן למצוא כיום בסרה דה טרמונטנה תוצרי סחיפה מרכס הרים זה ששקעו בפרם ובטריאס בצורת אבני חול אדומות ואבני חרסית. רוב הסרה דה טרמונטנה וה בדרום-מזרח האי והמתחמים ההרריים המתנשאים באזור המרכז של מיורקה מורכבים מאבן גיר מהמזוזואיקון, ששקעה בעיקר ביורה לפני 180 מיליון שנה בים רדוד. פני האי כולו, כולל המשקעים מהשלישון ומהרביעון של המישור המרכזי של ימינו, מורכבים עד 90 אחוזים מאבן גיר.
לאחר שיבשת-העל פנגיאה התפרקה וחלקיה הלכו והתרחקו בתחילה, אפריקה ואירופה, כולל ספרד של ימינו, שוב נעו זה כלפי זה. עקב התנגשות ספרד עם אפריקה בשלישון לפני כ-20 מיליון שנה, החלק בקרום כדור הארץ, המהווה כיום את האי מיורקה, נדחס בכ-50% מגודלו המקורי. המשקעים מהיורה ממש נגרסו ונדחפו זה על גבי זה מספר פעמים. במהלך המשך השלישון שקעו חלקים נרחבים מהאזור המרכזי של האי, מה שגרם למבנה בן שלושת החלקים הנוכחי של האי, סרה דה טרמונטנה בצפון-מערב, המישור המרכזי וסרס דה לייבנט שבדרום-מזרח. מכיוון שגובה פני הים באותה תקופה היה גבוה בהרבה ממה שהוא היום, המישור המרכזי הוצף לחלוטין על ידי הים. לכן סלעי הטריאס, היורה והקרטיקון היו מכוסים שם על ידי משקעים משלהי השלישון.
גשמים עזים ברביעון הובילו כמויות אדירות של שברי סלעים מסרה דה טרמונטנה אל השפלה והעמיקו סדקים ונקיקים. הפחמן הדו-חמצני הכלול במי הגשמים ובכך גם במים שחלחלו לקרקע המיס כמויות גדולות של אבן גיר, מה שהוביל ליצירת קרסט באזורי ההרים והגבעות של האי. במיקום הבולט, "הבקע הגדול", הטוהר ועובי אבן הגיר האיצו את תהליך הקרסט. תופעות הקרסט מתבטאות בדמות מערות שונות, במיוחד באזור סרס דה לייבנט, ובצורה של עמקי התמוטטות פוריים (מה שמכונה ) בסרה דה טרמונטנה מלאים במשקעי נהר אחרונים בצורה המיוחדת, אך המוגבלת מקומית של.
זהו מאפיין מיוחד של רכס הרי החוף אלו, שבגבהים שמעל 600 מטר מופיע לפתע אזור חקלאי, אם כי מוגבל, עם יישובים מבודדים, ואילו בגבהים התחתונים יותר, טרסות עם עצי תפוז ושקד או גידול זיתים אפשריות רק בעמקים מסוימים. הרי הקרסט של הצפון יצרו עולם מוזר של צורות, שבשדות מרצפי אבן הגיר החדים שלהם והרכסים המחודדים, שתמיד יש בהם נקיקים, מזכירים צורות קטנות מהקרסט הטרופי. מרשימים במיוחד הצורות ליד העיירה למרגלות ההר עד לעיירת החוף, גם ליד המנזר הידוע. צורות דומות ניתן לראות על סלעי אבן הגיר ישירות על החוף הסלעי של מפרץ סה קלוברה.
בתי הקרח
בימים שקדמו למערכות הקירור וההקפאה החשמליות, נאסף שלג על ההרים הגבוהים בחודשי החורף, נאגר בבתים שתוכננו במיוחד ועובה לקרח; חומרי בידוד כגון קש מנעו הפשרה מוקדמת. בעונות החמות נמכר הקרח במקומות הנמוכים יותר. רבים מבתי הקרח לשעבר הללו נמצאים בשלבים שונים של התפררות בגבהים הגבוהים יותר של סרה דה טרמונטנה.
יחסי איי שלמה–רוסיה
יחסי איי שלמה–רוסיה הם יחסי החוץ בין איי שלמה ורוסיה.
סקירה כללית
בשנת 2012 פורסם כי איי שלמה ורוסיה פועלים יחד בכונן יחסים דיפלומטיים. ב-Solomon Star דווח על כך בעקבות פגישה בנאדי בין שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב, לבין שר החוץ של איי שלמה, פיטר שאנל. גורם לענייני חוץ אמר כי מספר נושאים שמעניינים את שתי המדינות נדונו אך התוכנית המוצעת לקשרים דיפלומטיים עמדה בראש סדר היום. איי שלמה עשויים לפנות לסיוע רוסי בפרויקטים של אנרגיה מתחדשת.
רוסיה יצרה קשרים עם כמה מדינות ב באותה שנה והם אף תמכו בה ביחסי החוץ שלה.
המעניש (סרט, 1989)
המעניש (באנגלית: The Punisher) הוא סרט גיבורי על-פעולה אמריקאי משנת 1989 מבית ניו וורלד ומארוול קומיקס, המתבסס על דמות הקומיקס המעניש. את הסרט ביים מארק גולדבלט ומככבים בו דולף לונדגרן, לואיס גוסט ג'וניור, ירון קרבה, קים מיורי, ננסי אברהארד ובארי אוטו.
זהו העיבוד הקולנועי הראשון לדמותו של המעניש, אשר נחל כישלון בקופות וביקורות שליליות. בעקבות הסרט הופקו ניסיונות קולנועיים לאתחול הדמות; "המעניש" משנת 2004 ו"המעניש: אזור מלחמה" משנת 2008.
לואי מאונטבאטן
אדמירל הצי, הלורד לואי פרנסיס אלברט ויקטור ניקולאס ג'ורג' מאונטבאטן, הרוזן הראשון מבורמה, (Louis Francis Albert Victor Nicholas Mountbatten, 1st Earl Mountbatten of Burma; 25 ביוני 1900 - 27 באוגוסט 1979) היה מדינאי, אדמירל בריטי וראש מטה ההגנה של בריטניה, בן משפחת המלוכה (נינה של המלכה ויקטוריה). נרצח על ידי המחתרת האירית.
בצעירותו
לואי מאונטבאטן נולד בטירת וינדזור כבן השני למשפחת אצולה ולכן לא היה זכאי לרשת את התואר "המרקיז של מילפורד הייבן", שאותו נשא אביו, הנסיך לודוויג פון באטנברג. פון באטנברג, אשר נולד באוסטריה, עבר לאנגליה לאחר נישואיו לנסיכה ויקטוריה, נכדתה של המלכה ויקטוריה. בעת מלחמת העולם הראשונה החליף פון באטנברג את הסיומת הגרמנית "ברג" שבשם משפחתו לתחילית "מאונט" שמשמעותה זהה ("הר"), וכך הפך למאונטבאטן.
מבחינת ייחוסו המשפחתי, לואי מאונטבאטן היה נין של המלכה ויקטוריה, בן דוד בדרגה שלישית של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, אחיה של לואיזה, מלכת שוודיה, דודו (אחי אימו) של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו (בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת) ואחיינה של אלכסנדרה פיודורובנה, אשתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
קריירה צבאית
בתום לימודיו בבית הספר המכין Lockers Park עבר לואי בשנת 1914 ללמוד באקדמיה המלכותית של הצי. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצטרף לואי מאונטבאטן כצוער לצי המלכותי הבריטי. בתום המלחמה יצא ללימודים גבוהים באוניברסיטת קיימברידג' וחזר לשרת בצי.
בשנת 1922 ליווה את אדוארד, נסיך ויילס (דודנו מדרגה שלישית) במסעו המלכותי להודו, שם פגש לואי את אדווינה אשלי שהייתה ממוצא יהודי-פרוסי (סבה של אדווינה, סר ארנסט קאסל, היגר מפרוסיה לליברפול באמצע המאה התשע־עשרה וצבר הון רב) ונשא אותה לאישה עוד באותה שנה. לזוג נולדו שתי בנות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה מפקד צי המשחתות הקטן החמישי. המשחתת שלו HMS Kelly השתתפה בקרבות הימיים בנורווגיה כשפלשו אליה הגרמנים ב-1940. במאי 1940 הוביל שיירה דרך ערפל כבד שפינתה את כוחות בנות הברית שהשתתפו במבצע נמסוס. ב-1941 הוטבעה המשחתת קלי בקרב ימי ליד חופי כרתים בעת הקרב על כרתים. יותר ממחצית מאנשי ציוותה אבדו, והיתר, כולל מאונטבטן, חולצו והגיעו לאלכסנדריה.
באוגוסט 1941 נתמנה מאונטבאטן למפקד נושאת המטוסים אה"מ אילוסטריוס שהייתה בתיקונים בנמל נורפוק בווירג'יניה. בתקופה זו של חוסר פעילות טס מאונטבאטן לפרל הארבור בהוואי וביקר בבסיס הצי האמריקאי שם. הוא לא התרשם מהמוכנות של הצי למלחמה, מה שאכן התברר כנכון לאחר ההתקפה על פרל הארבור.
בסוף 1942 מונה מאונטבאטן למנהל פרויקט חבקוק לבניית נושאת מטוסים עשויה מלבני קרח. הפרויקט לא הגיע מעולם לידי סיום.
באוקטובר 1943 מונה מאונטבאטן לעמוד בראש פיקוד דרום-מזרח אסיה, וקבע את מפקדתו בארמון המלכותי בקאנדי שבציילון (כיום סרי לנקה). במהלך תפקידו זה שוחררו בורמה וסינגפור מידי היפנים.
מאונטבאטן היה מושל הודו האנגלי האחרון ששלט בהודו. בעת הענקת העצמאות להודו וחלוקתה לשתי מדינות, הודו ופקיסטן, היה האחראי מטעם הבריטים לסדרי העברת השלטון לשתי המדינות ונשא לאחר העצמאות בתואר "המושל הכללי של הודו".
בשנים 1952 עד 1955 שירת כמפקד העליון של הצי הבריטי במזרח התיכון. בשנים 1959 עד 1965 כיהן כלורד הים הראשון, המפקד הראשי של הצי הבריטי. בתקופה זו כיהן מאונטבאטן גם כראש מטה ההגנה. כהונתו במשך שש שנים נחשבת עד היום הכהונה הארוכה ביותר בתפקיד זה. בשנת 1965 פרש מהשירות.
רציחתו
בעת שנפש בטירת קלאסיבואן, מעון הנופש שלו ברפובליקה האירית, יצא למסע דיג בספינתו הפרטית בליווי רבים מבני משפחתו. בעת שהספינה הפליגה התפוצץ מטען נפץ במשקל 23 ק"ג שהוטמן בה. מאונטבאטן נפגע קשה בשתי רגליו ואיבד דם רב. הוא נמשה מהספינה בעודו חי בידי דייגים שהיו בקרבת מקום, אך מת בדרך אל החוף. בפיצוץ נהרגו גם שניים מנכדיו וסבתם, והאחרים נפצעו קשה.
המחתרת האירית נטלה את האחריות להטמנת הפצצה. רצח הלורד שהיה בן 79 במותו ומזה שנים רבות שלא שימש בשום תפקיד רשמי, היה מכוון לפגוע באיש משפחת המלוכה שהפך לסמל בבריטניה.
באותו יום עצמו רצחה המחתרת האירית 18 חיילים בריטיים בצפון אירלנד, באירוע שכונה "אמבוש ווארנפוינט". אירועים אלה גרמו לזעזוע קשה ברפובליקה האירית ולמחוות הזדהות של ממשלתה. איש המחתרת האירית בשם תומאס מקמהון הואשם בהשתתפות בהתנקשות ונדון למאסר עולם אולם הוא שוחרר בשנת 1998 במסגרת הסכם יום שישי הטוב.
הנצחתו
בנם של ויליאם וקתרין נסיך ונסיכת ויילס, הנסיך לואי נקרא על שמו. בארץ, ארגון קק"ל אנגליה נטע לזכרו יער במגדל העמק, סמוך ליער בלפור, בצמוד ליער אותו הקדיש הארגון בשנת 1961 לזכר רעייתו.
אזכורים בתרבות
דמותו של מאונטבטן מופיעה בתפקיד מרכזי בסדרה הכתר מהעונה הראשונה והשנייה (שנות החמישים והשישים - בגילומו של גרג וייז) ועד העונה השלישית ותחילת העונה הרביעית בה נרצח (משנות השישים עד סוף שנות השבעים - בגילומו של צ'ארלס דאנס).
סולנום
סוֹלָנוּם (שם מדעי: .Solanum L) הוא סוג גדול של צמחים בעלי פרחים ממשפחת הסולניים . סוג זה כולל כמחצית המינים של המשפחה כולה והוא מקיף צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בני שיח או שיחים, או גם מטפסים או לעיתים רחוקות עצים קטנים. הסוג מונה כ-1,234 מינים מהם מיני בר ומיני תרבות הגדלים באזורים הטרופיים והממוזגים ברוב העולם כולל אמריקה, אירופה, אפריקה, אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט. מינים רבים מהם רעילים, ומעטים משמשים כצמחי מאכל ונוי. מינים שונים של הסולנום מגודלים לצורך מאכל של עלים, פירות, גבעולים ואף פקעות קנה-שורש, בהתאם למין. מבין המינים הבולטים, שניים זכו לזנים תרבותיים מגוונים: החציל (Solanum melongena) ותפוח האדמה (Solanum tuberosum).
מאפיינים
צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, או בני שיח או שיחים, או גם מטפסים או לעיתים רחוקות עצים קטנים, אבל לא במיני הבר בישראל.
העלים מסורגים על פי רוב או נגדיים בקרבת התפרחות, פשוטים או מורכבים (מנוצים). בדרך כל בעלי פטוטרת שבבסיסם אין לוואים, הטרף בעל שפה משוננת, שסועה או מחולקת לאונות לעיתים רחוקות תמימה. העלים חסרי ריח, לעיתים שעירים או קוצניים או קירחים.
פשוט מאסה
פשוט מאסה (ברוסית: Просто Маса) הוא ספר ספין-אוף בסדרת "הבילוש החדש" של הסופר הרוסי בוריס אקונין שיצא לאור במאי 2020.
סולנום
מאפיינים
הפרחים יחידים או ערוכים על פי רוב בתפרחות סיומיות, דו-קרניות. התפרחות חיקיות (axillary) או מחוץ לחיק (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed) וללא חפים.
הפרחים כרגיל דו-מיניים, לרוב נכונים (סימטריים).
פשוט מאסה
הרומן יצא בשלוש גרסאות: דפוס נייר, גרסת אודיו וגרסה אלקטרונית. הרומן המודפס מכיל מדבקות צבע וכמאתיים רישומים בשחור-לבן, בהם ניתן לראות את יפן.
סולנום
מאפיינים
הגביע מאוחה עלים, גלגלי, בעל 5 עד 10 אונות או שיניים, לעיתים רחוקות 4. הוא משתייר אך, כרגיל אינו מתפרה לאחר הפריחה.
פשוט מאסה
לדברי אקונין, שכתב רומן זה בהנאה מיוחדת, במהלך הפנדמיה, "הגיוני לקלוט שני סוגים של מידע אמנותי: ראשית, על אלה שחיים הרבה יותר גרוע ממך, ושנית, משהו הרפתקני ומרגש כדי להסיח את הדעת."
עלילה
תקופת מייג'י ביפן. עימות טרגי מתרחש בין שני פושעים מטוקיו: הגנב האצילי טצומאסה שיראקאבה והגנגסטר סאי טדאקי. מונחה על ידי קוד משונה של כבוד הגנבים, טטסומאסה לעולם לא גונב מאנשים טובים ומעניים, אבל העיקר שהוא מעולם לא שולל מאיש את חייו. טדאקי, נהפוך הוא, ידיו מגואלות בדם וכל הכוח של כנופייתו מבוסס על אכזריות והתעלמות מוחלטת מכל החוקים. במשפחת טצומאסה נולד בן, הנערץ על ידי הוריו, תינוק בן שנה בשם מסאהירו: אף שמאסה מחשיב עצמו כנטול שורשים, למעשה, דם אצילי זורם בעורקיו.
סולנום
מאפיינים
הכותרת מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר. צורתה גלגלית או דמוית פעמון קצר או כוכב. צבעה לבן, כחול, לילך, ארגמני, או צהוב.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת, בלוע הכותרת בין עלי הכותרת. ובדרך כלל צמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד העלי בצורת קונוס.
פשוט מאסה
עלילה
שנים לאחר מכן, לאחר מות אדונו, מאסה יוצא להרפתקאות ומחליט לעזוב את אירופה ולחזור ליפן, ממנה הוא נעדר יותר מארבעים שנה. חזרתו לארץ מולדתו נופלת בדיוק ב-1 בספטמבר 1923 - יום רעידת האדמה הגדולה שחיסלה את יוקוהמה ואת רוב טוקיו. ביום דרמטי זה, מאסה מציל תלמידת בית ספר אנגלי מציפורני סרסורים, מתוודע למנהיג היאקוזה המקומית ורוכש קשרים מועילים במשטרה הקיסרית, שיקבעו את גורלו בהמשך.
אופרן
אופרן (אנגלית: Ofran) היא חברה ישראלית להשכרת רכב בחו"ל, המספקת שירותי השכרת רכב באמצעות שיתופי פעולה עם חברות להשכרת רכב בכ-60 מדינות ברחבי העולם.
פשוט מאסה
עלילה
כמה שנים לאחר מכן, מאסה יהיה במרכז קנוניה מסובכת ביותר סביב הגנרל גריגורי סמיונוב — ממנהיגי התנועה הלבנה — שהצליח לכאורה לייצא את הזהב האגדי של קולצ'ק ליפן.
אופרן
היסטוריה
אופרן היא חברה פרטית, המספקת שירותי השכרת רכב בחו"ל עבור לקוחות ישראליים והיא כיום החברה הגדולה בישראל להשכרת רכב בחו"ל המציעה השכרת רכב בעולם בכ-60 מדינות ובכ-6,000 תחנות השכרה.
סולנום
מאפיינים
הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים (בישראל בשוני מסוגים סולניים אחרים). המאבקים גדולים, נוטים על פי רוב זה אל זה. לשכות המאבקים נפתחות דרך נקב או שסע קטן בראשו של המאבק. שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
אופרן
היסטוריה
חברת אופרן עובדת מול מאות משרדי נסיעות בישראל ומשרתת חברות רבות, בהן אלביט מערכות, רפאל, התעשייה האווירית, צ'ק פוינט, אמדוקס, מיקרוסופט ועוד. החברה פועלת מול חברות השכרה בינלאומיות מוכרות. ביניהן, Alamo ,Europcar ,National ,Budget ,Hertz ואוויס.
סולנום
מאפיינים
השחלה עילית, בת 2 (בישראל) עד 5 מגורות, בכל אחת מהן ביציות רבות. עמוד העלי יחיד ויוצא מראש השחלה. הצלקת יחידה קטנה ודמוית כיפה.
אופרן
היסטוריה
החברה מפעילה סניפים נוספים בשוודיה, דרום אפריקה, צ'כיה, הונגריה, רומניה, רוסיה, בולגריה, יוון וקפריסין.
סולנום
מאפיינים
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
אופרן
היסטוריה
אופרן היא הנציגה הבלעדית של רשת מלונות מריוט בישראל, יוון וקפריסין.
סולנום
מאפיינים
הפרי ענבה בעלת 2 מגורות והיא אינה חבויה בתוך הגביע, אלא גלויה והגביע המשתייר אינו מנופח בשונה מוויתניה ובוען. בצמחי תרבות עולה לפעמים מספר המגורות של הפרי על 2.
אופרן
היסטוריה
חברת ממסי תיירות היא בבעלות משותפת של אופרן ואיסתא ולה רשת מרכזי תיירות בפריסה ארצית. הרשת מעניקה שירותים ופתרונות לנוסעים לחו"ל, הנפקת רישיון נהיגה בינלאומי, הנפקת טופס ירוק לצילום לרישיון, ייעוץ מסלולים מקצועי, הנפקת כרטיסי הטבות של מועדוני AAA ו-ARC Europe.
סולנום
מאפיינים
הזרעים מרובים, לרוב פחוסים ועגולים (צורת עדשים).
אופרן
היסטוריה
חברת WTC - המרכז לתיירות בינלאומית היא בבעלות משותפת של אופרן וארקיע ומספקת מוצרי תיירות יוקרה; בעיקר ביוון, איי יוון ואגן הים התיכון. החברה מספקת פתרונות לינה במלונות יוקרה, חבילות נופש, קבוצות מאורגנות, סיורים מאורגנים וסיורי תרבות ומוזיקה יוונית.
סולנום
מינים הגדלים בר בישראל וסביבתה
בסוג סולנום משויכים 8 מינים שגדלים בישראל ובסביבתה. למעשה שלושה מהם בפועל מצויים ונפוצים. פרחיהם של סולנום שעיר, סולנום לשחור וסולנום סיני - לבנים. פרחיו שלסולנום המקור הם צהובים, והשאר בגווני סגול.
כל המינים רעילים (אם כי לא כל פרי מכיל רעל בכמות קטלנית), אך קיימות תרופות מסורתיות המורכבות מחליטה של חלק מפירותיהם.
מיני תרבות ונוי בישראל
מספר מיני תרבות ונוי גדלים בישראל מהם צמחים שפירותיהם משמשים למאכל או שפקעותיהם התת-קרקעיים משמשות למאכל או צמחים המשמשים לנוי וגינון. מהטיפוס הראשון מוכרים שני מינים: החציל הוא סולנום החציל (.Solanum melongena L) ותפוח האדמה הוא סולנום הפקעות (.''Solanum tuberosum L). מבין צמחי הנוי ישנם צמחים טפסים ושאינם מטפסים וישנם צמחים קוצניים ושאינם קוצניים .''
הצמחים המטפסים כוללים את סולנום מנוצה (.Solanum wendlandii Hook. f) שענפיו ועליו קוצניים וסולנום מטפס (Solanum seaforthianum Andrews) וסולנום יסמיני (.Solanum laxum Spreng) שענפיהם ועליהם אינם קוצניים.
הצמחים הקוצניים כוללים את סולנום גדול (.Solanum crinitum Lam), סולנום הפטמות (.Solanum mammosum L) וסולנום קוצני (.Solanum pyracanthos Lam).
הצמחים שאינם קוצניים כוללים את סולנום שסוע (Solanum laciniatum Aiton) שפרחיו סגולים וסולנום בן-פלפלת (.Solanum pseudocapsicum L) ובשמו הנרדף סולנום דמוי-פלפלת שפרחיו לבנים.
סולנום רנטונט (Lycianthes rantonnetii (Carrière) Bitter) אינו שייך לסוג סולנום.
שימושים
במחקרים מודרניים נמצא שהחומר הפעיל הוא סולנין, שמצוי בעיקר בפירות הירוקים, שהוא גליקוזיד המתפרק לסולנידין ולסוכר. סולנידין הוא משכך מיגרנה וכאבי בטן ויעיל לריפוי מחלות עור שונות. בסולנום חומר נוסף - סולסודין המשמש היום אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כגון קורטיזון והידרו-קורטיזון וכן הורמוני מין וטסטוסטרון. נמצא שלפירות הסולנום השפעת נרקוטית על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אצטלין כולין. במחקרים שנערכו במיצויים של סולנום נמצא כי הם מאיטים את פעולות הלב, מורידים לחץ דם, מרחיבים את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה. עובדות אלו מסירות חלק ניכר מהשימושים העממיים בצמח.
אנטומיה
בפיוניות מוקפים התאים השומרים על ידי שלושה תאים מצרניים, השונים זה מזה בגודלם.
ישראל אנקווה
רבי ישראל אנקווה (נהרג י"ז בתמוז ה'קנ"א, 1391) היה מגדולי הרבנים בספרד הנוצרית ותלמידו של הרא"ש.
היסטוריה
רבי ישראל נולד לרבי יוסף אנקווה, בטולדו שבספרד בראשית המאה ה-14.
הוא היה אביו של רבי אפרים אנקווה מחבר ספר "שער כבוד ה'", מגדולי רבני אלג'יריה במאה ה-14, שנודע כבעל מופתים.
אנקווה נהרג על קידוש השם בספרד ברדיפות קנ"א ועלה על המוקד עם בנו של הרא"ש, בשעה שהוא אוחז בידו ספר תורה, עקב כך כונה לעיתים 'הקדוש'. בשו"ת הרא"ש נה' הובא פולמוס חריף במעט בין הרא"ש לרב ששמו ישראל בן יוסף אך ככל הנראה לא מדובר בבעל מנורת המאור כיוון שיש שוני גדול בלשון. וכן הרב יוסף קארו בספרו כסף משנה על הלכות כלאיים פ"ו ה"א מזכיר שרא"ש שכנראה התקשה בפירוש משנה פנה 'לרבי ישראל בן יוסף שהיה חכם בחוכמות' וככל הנראה זהו גם אינו בעל מנורת המאור.
ספר מנורת המאור
בתחילת הספר מופיע פיוט, ששמו חתום באקרוסטיכון "אני ישראל המחבר בר רבי יוסף נוחו עדן בן אלנקאוה". לאחר מכאן ישנה הקדמה.
הספר כולו יצא לאור לראשונה בשנת תרצ"ב על ידי החוקר הלל גרשון ענלאו, בתוספת הערות, שאף קבע שספרו של אנקווה קדם לספרו של אבוהב. אך החוקר ישראל תא שמע הוכיח שספרו של אבוהב קדם לזה של אנקווה ומבוסס עליו, או שייתכן ששניהם העתיקו ממקור אחר..
מחלוקת נוספת נוגעת לתיארוך זמנו של הרב אבוהב. עקב כך שבניגוד לספרו של אבוהב שזכה לפרסום ולהדפסות רבות, ספרו של אלנקווה נשאר בכתב יד והודפס לראשונה רק במאה ה-20,.
רבי יהודה כלץ (הראשון) כתב קיצור לספר בשם ספר המוסר, הוא ערך והשמיט את הנדונים ההלכתיים מהספר וכך הפכו לעממי, הרב מאיר אלבז שיער שלא הייתה כוונתו לחבר ספר אלא להקל על צאן מרעיתו ולכן לא ציין שספרו הוא קיצור. הספר נדפס לראשונה בקושטא בשנת רצ"ז ולאחריו במנטובה שכ"א, ובקראקא שנ"ח, הספר יצא מחדש על ידי מכון אור הצפון, יש מייחסים את הספר לרבי יהודה השני.
רבי משה כלץ כתב הקדמה לספר והוסיף הגהות רבות על פי הקבלה, רבי יצחק בן אליקום מפוזנא חיבר ספר מוסר ביידיש בשם "לב טוב" שבו קיצר את הספר. השל"ה מביא את הספר עשרות פעמים וכן הרמ"א.
ים יפן
ים יפן (ביפנית: 日本海; ברוסית: Японское море) או הים המזרחי (קוריאנית: 동해) הוא ים שולי בחלקו הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט. ים זה מפריד בין יבשת אסיה וארכיפלג האיים של יפן.
הסכסוך על שם הים
שמו הבינלאומי של הים הוא נושא לסכסוך ארוך שנים בין יפן לבין קוריאה. יפן מתעקשת ששמו של הים יהיה ים יפן – השם שהיה בשימוש מאז המאה ה-19 ובו הוא מוכר ברחבי העולם. לעומתם טוענים הקוריאנים כי שם זה הוא סמל לעבר האימפריאלסטי של יפן. גם בין שתי הקוריאות אין הסכמה. קוריאה הצפונית מתעקשת על השם העממי הים הקוריאני המזרחי (בפרט לחלק הסמוך למפרץ קוריאה המזרחי), בעוד שקוריאה הדרומית מתעקשת על הים המזרחי בטענה שהיפנים קראו לים "הים המזרחי" ("הים האוריינטלי").
לאורך ההיסטוריה ניתנו לים מספר שמות כמו הים המזרחי, הים הקוריאני המזרחי, הים היפני, הים הקוריאני, ים יפן, ים קוריאה והים האוריינטלי. השם "ים יפן" הפך לתקן בין-לאומי על ידי הלשכה ההידרוגרפית הבינלאומית (IHB) בשנת 1919 כאשר קוריאה הייתה תחת כיבוש יפני.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הגבירה ממשלת קוריאה הדרומית את מאמציה לשנות את שמו הבינלאומי של הים לשם "הים המזרחי". ממשלת קוריאה הצפונית תומכת בשכנתה מדרום, ואולם בכל המסמכים הרשמיים המפורסמים בשפה האנגלית היא מתעקשת על השם המלא, "הים הקוריאני המזרחי". האו"ם והארגון ההידרוגרפי הבינלאומי (IHO) לא קיבלו ולא דחו עד עתה את הטענה הקוריאנית, המתנגדת לשימוש בשם "ים יפן".
גאוגרפיה
שטחו הכולל של ים יפן הוא 978,000 קמ"ר והעומק הממוצע שלו הוא כ-1,752 מטר, כאשר הנקודה העמוקה ביותר היא 3,742 מטר מתחת לפני הים. הים מוקף מכל צדדיו ביבשה: ממזרח נמצאים האיים היפנים הוקאידו, הונשו, קיושו והאי הרוסי סחלין, בצפון מערב נמצא חוף רוסיה ובמערב – חצי האי הקוריאני.
לים יש שלושה אגנים גדולים: אגן יאמטו בדרום־מזרח, אגן יפן בצפון ואגן צושימה (אגן אוליאונג) בדרום־מערב. באגן יפן נמצאים האזורים העמוקים ביותר בים, בעוד ששני האגנים האחרים רדודים יותר.
המדפים היבשתיים בחופים המזרחיים של ים יפן רחבים, ואילו בחופים המערביים, במיוחד לאורך חצי האי הקוריאני, הם צרים – כ-30 ק"מ בממוצע.
גאולוגיה
ים יפן נפתח ממערב לאיים בין אמצע האוליגוקן ואמצע המיוקן, אם כי העיתוי המדויק של פתיחתו אינו ידוע בוודאות. קיימות דעות שונות הנוגעות לעיתוי זה הנובעות מניתוח נתונים שהתקבלו במחקר: פרשנות אחת טוענת לתהליך ממושך שהחל לפני 12–30 מיליון שנים, ואילו אחרת טוענת לתהליך קצר יותר שתחילתו לפני 14–16 מיליון שנים.
הים נוצר בעקבות העתקה והתפשטות שהחלה במזרח הלוח הפיליפיני באוליגוקן ובמיוקן. בתהליך זה החלו איי יפן – שהיו עד אז קשת געשית בשוליים המזרחיים של אסיה – להיפרד מן היבשת תוך תנועה של כ-45 מעלות בכיוון השעון. בהמשך התרחשו שני תהליכים: מעוות שנוצר כתוצאה ממאמץ מתיחה סדק את סלעי הקרום היבשתי בדרום הים, ובצפון הים החל תהליך של התפשטות הקרקעית.
מצרי ים
הרצף היבשתי מסביב לים יפן נקטע באמצעות חמישה מצרי ים המחברים את ים יפן לגופי מים נוספים:
מצרי הים המקשרים בין ים יפן לאוקיינוס השקט ולים סין המזרחי נפתחו בשלבים מאוחרים של היווצרות הים. הראשונים להיפתח הם מצרי צוגרו וצושימה. כתוצאה מהיווצרותם נפסקה הגירת פילים לאיים היפניים בסוף הנאוגן. האחרון להיפתח הוא מצר לה פרוז. היווצרותו לפני 11–60 אלף שנים קטעה את הגירתן של ממותות, שמאובנים שלהן נמצאו בהוקאידו.
מבנה הקרקעית
ים יפן משתרע מצפון ומדרום לרכס יאמטו. מקורו של הרכס בגבול פתיחה יבשתי, והוא הפך למרכז התפשטות. בסיסו מורכב מסלעי גרניט, ריוליט, אנדזיט ובזלת, מעליהם מפוזרות גרוֹרוֹת של סלעים געשיים.
בחלקו הצפוני של הרכס מצוי אגן יפן המורכב מקרום אוקייני שעומקו 3,000–3,600 מטרים. קרום זה נוצר ברכס יאמטו לפני 18–28 מיליון שנים. הקרום האוקייני באגן יפן משמש מצע למשקעים ממקור יבשתי שעוביים 1,000-1,500 מטרים.
כלכלה
האזורים הצפוניים של הים בעלי אזורי דיג עשירים מאוד וניתן להמחיש זאת בכך שגם קוריאה הדרומית וגם יפן טוענות לבעלות על סלעי ליאנקור המבודדים באמצע הדרך בין שתי המדינות. הים חשוב גם מבחינת המשאבים הטבעיים אחרים שיש בו כמו המינרלים השונים, ובמיוחד החול המגנטי. בים ניתן למצוא גם גז טבעי ומספר שדות נפט. מאז הזינוק הכלכלי של מדינות מזרח אסיה הפך ים יפן לדרך ימית חשובה שממלאת תפקיד חשוב בכלכלה האזורית.
פרידריך הרליין
גנרל פרידריך הרליין (בגרמנית: Friedrich Herrlein; 27 באפריל 1889 – 28 ביולי 1974) היה מפקד בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
הרליין נולד ב-27 באפריל 1889 באהרנברייטשטיין, ובשנת 1910 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-3. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סופח לרגימנט המילואים של המשמר ה-2, וב-18 ביוני 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לויטננט. בשנת 1916 הוא נפצע בקרבות, ובפברואר 1917 הוא מונה לשליש בדיוויזיה ה-2. בדצמבר 1917 הוא הועבר לרגימנט המשמר ה-1, ובפברואר 1918 הוא מונה לקצין מטה בחטיבת המילואים של המשמר ה-1. במאי 1918 הוא מונה לקצין במטה הכללי, ב-20 ביוני 1918 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובתום מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כקצין במטה הדיוויזיה ה-224. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, עיטור צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הרליין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוגוסט 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-16, וב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-65. ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-116, וב-1 בינואר 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה הרליין מפקד רגימנט הרגלים ה-116, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהדיוויזיה ה-9. ב-1 בינואר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 בפברואר 1941 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-71. ב-28 במרץ 1941 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-18, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ואף השתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק. באוגוסט 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 ולחמה עמה בקרב לנינגרד, ובאוקטובר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-18. ב-22 בספטמבר 1941 הוענק לו על פעולותיו צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בדצמבר 1941 הוא פרש מתפקידו בעקבות מחלה. ב-1 בספטמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-5 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-55 בגזרה המרכזית. ב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובפברואר 1945 הוא הועבר לעתודת המילואים של ה-OKH. במרץ 1945 הוא שימש כקצין מטה בקבוצת ארמיות דרום, וב-18 באפריל 1945 הוא נפל בשבי הבריטי.
לאחר המלחמה
ב-17 במאי 1948 שוחרר הרליין מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בגיסן. הרליין ניסה להביא לפיוס בין גרמניה לצרפת, ואף היה חבר בסגל הבונדסוור, עד מותו ב-28 ביולי 1974.
מסיבת סרטן הנהרות
מסיבת סרטן הנהרות היא סעודת קיץ חגיגית במדינות הנורדיות, שמקורה בשוודיה (שם היא נקראת "kräftskiva") והיא התפשטה גם לפינלנד (שמה בפינית: "Rapujuhlat"). המסיבות נערכות לרוב באוגוסט, מסורת שמקורה בחוק שהיה נהוג במשך רוב המאה ה-20, לפיו ציד סרטן הנהרות הותר בסוף הקיץ בלבד. כיום אין מגבלה חוקית כזו.
סרטן הנהרות מבושל בהרתחה במי מלח ומתובל בשמיר טרי שנקצר לאחר פריחתו. הסרטן מוגש קר ונאכל בידיים. הארוחה מלווה בדרך כלל באקווביט (משקה מזוקק) ושאר סוגי שנאפס, בירה, לחם, גבינת וסטרבוטן חריפה, פשטידת פטריות וסלטים.
מסורתית הארוחה אמורה להתקיים בחוץ, אך בפועל פעמים רבות היא נדחקת פנימה עקב מזג אוויר סוער או יתושים תוקפניים. המסיבה מלווה באביזרים כגון מפות נייר, סינרים, כובעי נייר משעשעים ומנורות נייר, לרוב בדמות פני הירח. האווירה המקובלת היא קולנית וגסה וכוללת אכילה רעשנית, לרבות מציצת לְשַׁד הסרטן בקול שאיבה רם לפני הסרת שריונו ושירי שתייה. יש הטוענים שהמסורת מחייבת "משקה אחד לכל אצבע" אך בפועל לא רבים עומדים בקצב זה.
חידו אימבנס
חידו וילהלמוס אימבנס (באנגלית: Guido Wilhelmus Imbens, נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא כלכלן הולנדי-אמריקאי שמחקרו עוסק באקונומטריה וסטטיסטיקה. הוא בעל תואר פרופסור לאקונומטריה יישומית בכלכלה בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, שם הוא מלמד מאז 2012.
בשנת 2021, אימבנס זכה במחצית מפרס נובל לכלכלה, ביחד עם ג'ושוע אנגריסט, "על תרומותיהם המתודולוגיות לניתוח יחסי סיבתיות".
ביוגרפיה
בתיכון התוודע אימבנס לעבודתו של הכלכלן ההולנדי יאן טינברגן. בהשפעת עבודתו של טינברגן, בחר אימבנס ללמוד כלכלה באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. אימבנס סיים תואר באקונומטריקה ב-1983. לאחר מכן השיג תואר שני בהצטיינות בכלכלה ואקונומטריקה מאוניברסיטת האל בקינגסטון על האל שבממלכה המאוחדת בשנת 1986. באותה השנה עבר אימבנס לאוניברסיטת בראון שבפרובידנס, רוד איילנד. שם אימבנס למד את התואר השני (1989) והדוקטורט (1991).
אימבנס לימד באוניברסיטת טילבורך (1989–1990), אוניברסיטת הרווארד (1990–1997, 2007–2012), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1997–2001), ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי (2001–2007). הוא מכהן כעורך של Econometrica משנת 2019 וישמש בתפקיד זה עד 2023. החל משנת 2021, הוא פרופסור לאקונומטריה יישומית וכלכלה בבית הספר למנהל עסקים בסטנפורד. הוא גם עמית בכיר במכון סטנפורד לחקר מדיניות כלכלית (SIEPR) ופרופסור לכלכלה בבית הספר למדעי הרוח והמדעים של המכון.
אימבנס הוא עמית של החברה האקונומטרית (משנת 2001) והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים (משנת 2009). בשנת 2014 קיבל דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת סנט גאלן.
חיים אישיים
אימבנס נשוי לעמיתתו הכלכלנית סוזן אתיי מאז 2002. גם אתיי גהיא פרופסורית בסטנפורד ועוסקת בכלכלה של הטכנולוגיה. הוא מחזיק באזרחות כפולה של ארצות הברית ובהולנד.
מסילת תל אביב – פלשת
מסילת הרכבת תל אביב – פלשת היא מסילת רכבת שמחברת בין הערים תל אביב, חולון, בת ים, ראשון לציון, יבנה וצומת פלשת, ואשר נבנתה כחלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל. המסילה היא המשכה של מסילת החוף וחלק מהרצף המסילתי לאורך החוף, מנהריה שבצפון עד שדרות שבדרום (והלאה אל באר שבע).
היסטוריה
בשנת 2005 זכתה חברת מנרב במכרז להקמת תחנת הרכבת יבנה – מערב וכ-4 ק"מ של מסילה בין ראשון לציון ליבנה. לתוכנית המסילה באזור יבנה הוגשו התנגדויות רבות של תושבים, מפני שתוואי המסילה קרוב עד כדי מרחק של 60 מטר מבתי המגורים שלהם. בשנת 2009, זכתה חברת שפיר הנדסה במכרז להקמת המסילה מיבנה לבני דרום. בקטע זה, עקב התנגדויות התושבים, הוקמה בצמוד לשכונות הדרום מערביות של יבנה מנהרה באורך של כ-1.2 ק"מ, ובה הוקם בכל כמה עשרות מטרים פתח אוורור, על מנת לאפשר נסיעה של רכבות דיזל. בשטח זה הייתה קיימת בעבר מזבלה שכוסתה באדמה ויצרה גבעה מלאכותית, היה צורך לפנות את האדמה ולהקים את המנהרה בשיטת "חפירה וכיסוי" (Cut & Cover).
בשנת 2007, בעת הקמת המסילה, הועתק "גשר חיל השריון" מזרחה למרחק 15 מטר. בתחילת שנות ה-80 תוכננו נתיבי איילון לכיוון דרום, אך המתכננים החליטו לא לכלול בתוכניותיהם את תוואי הרכבת המתוכנן. כתוצאה מכך ניצב הגשר בדיוק בתוואי המסילה. עלות העתקת הגשר הייתה כ-70 מיליון שקל והפרויקט כלל גם: פינוי חלקי של בית הספר הולץ, הקמת גשר חדש לרכבת וכן הסדרי תנועה ותיקונים שונים. העתקת הגשר עצמו נמשכה שלושה ימים באמצעים מכניים. לטענת חברת נתיבי איילון בתקופה שבה נבנה הגשר, ההיתכנות להקמת מסילת הרכבת הייתה אפסית, וכדי לחסוך בעלויות לא נוצל כל רוחב התוואי המתוכנן (בעיקר עלות פינוי חלק ממתחם לודוויפול ובית הספר הולץ).
ב-25 בספטמבר 2011 נפתח לפעילות רכבות נוסעים מקטע המסילה עד ראשון לציון, וב-25 בפברואר 2012 נפתח המקטע עד יבנה. באזור משולש פלשת נבנתה הפרדה מפלסית מורכבת בין מסילת יבנה מערב–אשדוד, מסילת לוד–אשדוד–אשקלון, ושלוחת הרכבת לנמל אשדוד. ב-4 באוגוסט 2013 נחנך הקטע שבין יבנה לצומת פלשת המחבר את המסילה למסילת לוד-אשקלון בסמוך למושב בני דרום, צפונית מזרחית לנמל אשדוד. חיבור זה מאפשר נסיעה רציפה מאשקלון ומאשדוד לתל אביב בלא הצורך לעבור דרך רחובות ולוד.
החל מינואר 2016, הוארך הקו דרך מסילת אשקלון - באר שבע עד לאופקים ובאר שבע.
באמצע שנת 2020 החלו להתבצע במסילה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית והן הסתיימו בסוף שנת 2021. זאת המסילה השלישית (יחד עם מסילת השרון ומסילת הירקון) שחושמלה במלואה אחרי מסילת איילון וקו הרכבת המהיר לירושלים. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול במסילה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וכמו כן קרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תוכניות עתידיות
בעתיד מתוכנן חיבור של המסילה מתחנת ראשון לציון מערב לתחנת הראשונים. מתחנת הראשונים מתוכננת מסילה (מסילת ראשון לציון - מודיעין) בין מסלוליו של כביש 431 עד לתחנת הרכבת מודיעין מרכז, עם פיצול לקו הרכבת המהיר לירושלים באזור מחלף ענבה. בכך יתאפשר חיבור מסילתי ישיר בין פרבריה הדרומיים של תל אביב (וגם בין קו אשדוד-רחובות-באר יעקב) למודיעין-מכבים-רעות ולירושלים.
חיבור ראשון לציון מערב עם הראשונים יאפשר גם מסלול רכבת מעגלי בדרום המטרופולין – תל אביב-חולון-בת ים-ראשון לציון-לוד-תל אביב עם אפשרות למעבר בנמל התעופה בן-גוריון.
בעבר תוכנן החיבור דרך שכונות מערב העיר והתחנה המרכזית. לשם כך נבנתה מנהרה מתחת לנתיבי איילון שפתחה נמצא מעט דרומית לרציפי תחנת ראשון לציון מערב וכן הושארה רצועה למעבר מסילת רכבת ליד שדרות יצחק רבין בראשון לציון, ומקום לבניית תחנות רכבת מול תחנת האוטובוסים המרכזית של ראשון לציון וגם באזור המכללות. עקב התנגדות של עיריית ראשון לציון תוכנית זו בוטלה ובמקומה תיבנה תחנת הרכבת ראשון לציון - מעוין שורק באזור התעשייה של ראשון לציון.
שש דרגות של הפרדה
שש דרגות של הפרדה הוא מושג בתפישה הפופולרית של מדעי החברה המתאר את הרעיון (נטול הבסיס העובדתי), לפיו כל שני אנשים בעולם מקושרים ביניהם על ידי חמישה אנשים אחרים לכל היותר. זהו מקרה פרטי של תופעת העולם הקטן - התופעה המשוערת שבעולם המודרני ישנה שרשרת קצרה של מתווכים המקשרת בין כל שני אנשים בעולם.
שרשראות
על פי אלברט ברבאשי, מקורו של המושג בסיפור הקצר "שרשראות" (הונגרית: Láncszemek) שנכתב על ידי פרידייש קארינתי, ופורסם בשנת 1929 בקובץ הסיפורים הקצרים שלו "הכול שונה" (הונגרית: Minden máskép van). גיבור הסיפור מעלה את הטענה שהוא יכול למצוא קשר לכל אחד מתושבי כדור הארץ, באמצעות שרשרת של חמישה מכרים לכל היותר. גיבור הסיפור מדגים את הטענה על ידי הבאת קשרים בינו לבין חתן פרס נובל, ולאחר שציין שקל יותר ליצור קשר עם אנשים מפורסמים, הוא מראה כיצד הוא יכול ליצור קשר עם עובד אקראי במפעל של פורד. הסיפור לא היה ידוע מחוץ לעולם דובר ההונגרית.
הניסוי של מילגרם
שש דרגות ההפרדה התגלו מחדש בשנת 1967 באופן בלתי-תלוי על ידי סטנלי מילגרם, פרופסור באוניברסיטת ניו יורק, שהתפרסם בזכות ניסוי בפסיכולוגיה חברתית שערך, שבדק את גבולות הציות לסמכות.
מילגרם ביקש לבדוק בכמה אנשים יש צורך על מנת ליצור קשר בין כל שני אנשים בארצות הברית. כדי לבדוק זאת ביצע מילגרם את הניסוי הבא: ראשית בחר מילגרם שני אנשי יעד - אחד מהעיר שרון במסצ'וסטס, והשני מבוסטון. בשלב הבא הוא שלח 160 חבילות לתושבים אקראיים בויצ'יטה, קנזס ובאומהה, נברסקה וביקש מהם להשתתף במחקר. החבילות כללו תקציר של המחקר, מידע על אנשי היעד, גלויות, וסדרת הוראות.
ההוראות ביקשו מאנשים אליהם הגיעו הגלויות לשלוח גלוית מעקב להרווארד כדי לעקוב אחר החבילות, ולנסות לקרב את החבילה לאנשי היעד באופן הבא: אם האדם שקיבל את הגלויה מכיר את איש היעד באופן אישי, עליו לשלוח לו את החבילה ישירות. אחרת, עליו לשלוח את החבילה לאדם שיש לו עמו היכרות אישית, ושלדעתו הוא יוכל לקרב את החבילה לאיש היעד.
האמונה המקורית הייתה שעשויים להידרש מאות אנשים כדי להעביר את החבילות, ושיש לניסוי סיכויי הצלחה נמוכים, כי מספיק רק אדם אחד שלא ישתף פעולה כדי לשבור את השרשרת. רבה הייתה הפתעתו של מילגרם כאשר בתוך ימים אחדים כבר הגיעה חבילה אחת ליעדה, כשהיא עוברת דרך שני אנשי-קשר בלבד. בסופו של דבר הגיעו 42 מהחבילות ליעדיהן. באמצעות גלויות המעקב ידע מילגרם כמה אנשים דרושים היו כדי להעביר את החבילות. כך הוא מצא שהמספר החציוני של המתווכים שנדרשו כדי להעביר את החבילות ליעדיהן הוא 5.5, ובמעוגל - "שש דרגות של הפרדה".
פרסום
<div style="direction:rtl; float:left; border:1px dashed blue; padding:1px 1em 0.5em 1em; margin-right:1em; width:40%;"> "כל בני האדם על פני כדור הארץ נפרדים זה מזה על ידי שישה אנשים בלבד. שש דרגות של הפרדה. בינינו ובין כל אדם אחר על פני הכדור. נשיא ארצות הברית. גונדולייר בוונציה... לא רק השמות הגדולים. כולם. יליד ביערות הגשם. תושב טיירה דל פואגו. אסקימואי. אני קשורה אל כל אחד על פני כדור הארץ באמצעות שרשרת של שישה אנשים. זו מחשבה מעמיקה מאוד... איך כל אדם הוא דלת חדשה שנפתחת אל עולמות אחרים." מתוך הסרט "שש דרגות של הפרדה"
לפי תומאס בלאס, פסיכולוג חברתי שחקר את עבודותיו של מילגרם, מילגרם עצמו מעולם לא השתמש במושג "שש דרגות של הפרדה". את הפופולריות העצומה של המושג הוא חב למחזה "שש דרגות של הפרדה" של ג'ון גווייר, שהיה כה פופולרי עד שהופקה עבורו גם גרסה קולנועית. הרעיון מופיע גם בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "שש דרגות" (Six Degrees), המפגישה בין שישה זרים בניו יורק.
כמו כן ישנו הבדל בין האוכלוסיות שבהן קיימות שש הדרגות: בעוד שבניסוי של מילגרם שש דרגות ההפרדה היו בין תושבי ארצות הברית, בגרסה של גווייר (כמו גם אצל קארינתי) שש הדרגות מתייחסות לעולם כולו. בנוסף, האמונה הפופולרית גורסת שיש צורך בחמישה אנשים לכל היותר, בעוד שבניסוי של מילגרם היה זה רק המספר החציוני של אנשים שיש בהם צורך, ובמקרה מסוים יכול להיות שיידרשו הרבה יותר מתווכים.
Facebook
ממצא נוסף הראה כי 92 אחוז מכלל המשתמשים מקושרים זה לזה דרך לא יותר מ-4 משתמשים אחרים, מה שמביא את המרחק הממוצע בין כל זוג משתמשים ברשת החברתית לכדי 4.74 דרגות של הפרדה בלבד, זאת לעומת 5.28 דרגות של הפרדה בשנת 2008.
את המחקר ערכה פייסבוק על 721 מיליון ממשתמשיה הפעילים, ולשם כך בחנה מעל 68 מיליארד קשרים חברתיים שקיימים ביניהם. מדובר במחקר נרחב המקיף מעל 10 אחוזים מאוכלוסיית העולם.
LinkedIn
הרשת החברתית LinkedIn מאפשרת למשתמשיה לאתר את מספר דרגות ההפרדה בין משתמשים שונים. כלומר, ניתן לראות כמה דרגות יש בין הפרט לבין משתמש אחר שהוא מעוניין ליצור איתו קשר.
Twitter
על פי ניתוח 5.2 מיליארד קשרים ברשת חברתית Twitter, המרחק הממוצע בין הרשומים בה הוא 4.67 משתמשים. כ-50% מהמשתמשים ב-Twitter רחוקים זה מזה ב-4 דרגות בלבד.
ההבדל בין דרגות ההפרדה ברשתות החברתיות שצוינו כאן (פייסבוק וכדומה) לבין דרגות ההפרדה שעלו בניסוי של מילגרם הוא שברשתות החברתיות נבדקו מספר דרגות ההפרדה בטופולוגיית הרשת (כלומר, בין חברים ברשת שמהווים קשרים יציבים ברשת), לבין דרגות ההפרדה של זרימה ברשת (כלומר, קשרים פחות יציבים) שזה הניסוי שביצע מילגרם.
הארי מרקוביץ
הארי מקס מרקוביץ (באנגלית: Harry Max Markowitz; 24 באוגוסט 1927 – 22 ביוני 2023) היה כלכלן יהודי-אמריקאי בעל השפעה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. אבי תורת בחירת תיק ההשקעות האופטימלי וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1990.
עקרון הפיזור - לפי מודל מרקוביץ - אומר שניתן להפחית את הסיכון בהשקעה בניירות ערך על ידי פיזור. המושג "פיזור" מתייחס להשקעה במספר ניירות ערך שונים כדי שאם ערכו של נייר ערך ספציפי ירד, הוא יתקזז עם ערכו של נייר ערך אחר שעלה. דרך הפיזור, אנחנו מפחיתים את הסיכון הלא שיטתי (הנקרא גם סיכון עסקי) עד לגבול מסוים בו לא ניתן יותר להפחית את הסיכון, גבול זה ממחיש את הסיכון השיטתי שזהו סיכון השוק אותו לא ניתן להפחית. מרקוביץ הצליח להוכיח מתמטית את הקשר בין סיכון שיטתי ללא שיטתי.
מרקוביץ נפטר בסן דייגו ב-22 ביוני 2023.
יחסי ספרד–פורטוגל
יחסי ספרד–פורטוגל מתארים את היחסים בין ממשלות הרפובליקה הפורטוגזית לממלכת ספרד. שתי המדינות מהוות את הרוב המכריע של חצי האי האיברי וככאלה, מערכת היחסים בין השניים ידועה לעיתים כיחסים האיבריים.
בשנים האחרונות שתי המדינות נהנו מקשר ידידותי בהרבה. יחד שתי המדינות חברות מלאות של האיחוד האירופי, גוש האירו, אזור שנגן ונאט"ו.
פורטוגל וספרד היו מעצמות ים מתחרות כבר במאה ה-14. בתחילה הייתה פורטוגל בעמדה לחקור את האזור הפונה לאוקיינוס האטלנטי וצמוד לחופי אפריקה. בעשותה זאת בהצלחה גילתה כי אפריקה הייתה המקור העיקרי בעולם לזהב, שהובא על ידי שיירות גמלים ברחבי סהרה. זה הניע את הנסיך אנריקה הספן לשלוח משלחות דרומה יותר לאורך חוף אפריקה. ברטולומאו דיאס ואנשי צוותו מצאו את עצמם מפליגים בחוף המזרחי של אפריקה לאחר סערה דרום אטלנטית הרסה את ספינותיהם סביב קצהו הדרומי של יבשת אפריקה. קטע זה ידוע כיום בשם כף התקווה הטובה. משלחת בראשותו של ואסקו דה גאמה נשלחה למשימה דיפלומטית וסחר להודו. הוא הלך בדרכו של דיאס עד שהגיע למאלינדי (קניה) במזרח אפריקה. דה גאמה הפגיז את העיר ולקח בני ערובה הודים.
פורטוגל הצליחה להקים עמדה מסחרית בקוצ'ין, נמל דרומית-מערבית להודו. בשנת 1509 הגיע חוקר פורטוגזי נוסף, דייגו לופס דה סקיירה, למלאקה, מרכז סחר חשוב בדרום מזרח אסיה.
ספרד נכנסה לזירה כמה שנים אחר כך. לאחר שהביסו לחלוטין את המעוז המורי (המוסלמי) האחרון בחצי האי האיברי, המלך פרדיננד והמלכה איזבלה הפנו את תשומת ליבם לחיפוש אחר שטחים חדשים מעבר לים.
ספרד הייתה משוכנעת שהיא הגיעה סוף סוף לאסיה עם המשלחת שביצע כריסטופר קולומבוס, משלחת זו הייתה חשובה ביותר מכיוון שהגיעו לאמריקה, שטח אדיר ובלתי ידוע מאוד שהתחיל עידן של חיפושים וכיבוש שהחוקרים הספרדיים שלו קראו 'הכובשים' בחנו חלק גדול מהשטח הפנימי של העולם החדש. וסקו נונייס דה בלבואה הספרדי הגיע לאוקיינוס השקט וחצה לראשונה את פנמה. פרדיננד מגלן, נווט פורטוגזי, שכנע את קרלוס הראשון, מלך ספרד לממן משלחת לחקר האוקיינוס השקט. מגלן נהרג במקטאן (כיום לאפו-לאפו, הפיליפינים) על ידי הילידים, אך החוקר הספרדי חואן סבסטיאן אלקנו וצוותו הנותר הצליחו להמשיך את ההפלגה, בעקבות תוכניתו של מגלן והביאו את הבשורה הטובה על עקיפתם סביב העולם קסטיליה.
רקונקיסטה
בהיותה האומה הראשונה בחצי האי האיברי, פורטוגל נוסדה מוקדם יותר מספרד והתגבשה כממלכה ב-24 ביוני 1128 לאחר שניצחה ב במאמץ שהובל על ידי אפונסו אנריקס, שהכריז על עצמו כמלך פורטוגל ב-25 ביולי 1139 לאחר שהביס את המורים בקרב אוריקה, כולם בתוך הרקונקיסטה. אנריקס הוכר ככזה בשנת 1143 על ידי המלך אלפונסו השביעי, מלך לאון ובשנת 1179 על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי.
ספרד החלה על ידי איחוד כתרי קסטיליה ואראגון בשנת 1479, אם כי רק בשנת 1516 היה להם מלך אחד. עד אז המילה היספניה הייתה רק מיקום גאוגרפי המתייחס אך ורק לחצי האי האיברי. רק בחוקת 1812 אומץ השם "ספרדאס" (ספרדים) למדינה יחד עם השימוש בתואר "מלך הספרדים". חוקת 1876 אימצה לראשונה את השם "ספרד" לממלכת ספרד, ומאז ואילך המלכים השתמשו בתואר "מלך ספרד". פורטוגל, קסטיליה ואראגון היו בעלות ברית ברקונקיסטה שבה כבשו אדמות מהמורים המוסלמים בדרום חצי האי האיברי. כיבושה מחדש של פורטוגל הושג במלואו עד 1249, ואילו קסטיליה סיימה את כיבושה מחדש בשנת 1492.
התקוות לאחד את כל ממלכות ימי הביניים האיבריות נעלמו במותו של מיגל דה פז, נסיך פורטוגל, נסיך אסטוריאס, נסיך גירונה ונסיך ויאנה, בשנת 1500.
התרחבות מעבר לים
חוזה טורדסיאס (1494) חילק את העולם החדש בין פורטוגל לקסטיליה. במהלך המאה ה-15 בנתה פורטוגל ציי ספינות גדולות, והתחילה לחקור את העולם שמעבר לאירופה, תוך שהיא שולחת חוקרים לאפריקה ואסיה. קסטיליה עקבה אחר כך אחרי עשרות שנים. לאחר המסע הספרדי הראשון של כריסטופר קולומבוס לקריביים בשנת 1492, שתי המדינות החלו לרכוש שטחים בעולם החדש. כתוצאה מהסכם טורדסיאס משנת 1494, רכשה פורטוגל את המושבה החשובה ביותר שלה, ברזיל (חלק גדול מיבשת דרום אמריקה), כמו גם מספר נכסים באפריקה ובאסיה, ואילו קסטיליה תפסה את שאר דרום אמריקה וחלק גדול מצפון אמריקה כמו גם מספר נכסים באפריקה, אוקיאניה ואסיה ובכלל זה את המושבה החשובה של הפיליפינים. קו התיחום הזה היה בערך באמצע הדרך בין איי כף ורדה (בשליטה פורטוגזית) לבין האיים שכתב קולומבוס על ידי קסטיליה במסעו הראשון. אף על פי שחוזה טורדסיאס ניסה לברר את האימפריות שלהם, נדרשו אמנות רבות אחר כך לביסוס הגבולות המודרניים של ברזיל והיה צורך בחוזה סרגוסה משנת 1529 כדי לתחום את רכושם האסייתי.
האיחוד האיברי
בשנת 1578 נפטר סבשטיאו, מלך פורטוגל בקרב אל-קסר אל-כביר נגד המרוקאים והטורקים. מאחר שמת בלי יורשים, הוא הוחלף על ידי דודו אנריקה, מלך פורטוגל, אשר מלך עד מותו (31 בינואר 1580).
גם לאנריקה לא היו יורשים ומותו עורר משבר ירושה, בו התובעים העיקריים לכתר היו פליפה השני, מלך ספרד ואנטוניו, אב המנזר של קראטו. לאחר הניצחון הספרדי במלחמת הירושה הפורטוגזית הוכתר פליפה מספרד למלך בשנת 1581, והחל באיחוד אישי בין שתי המדינות המכונה האיחוד האיברי, שהביא לדעיכה של האימפריה הפורטוגזית בתקופת האיחוד. האיחוד האיברי נמשך כמעט שישים שנה עד שנת 1640, אז החלה מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי נגד ספרד, ופורטוגל הקימה מחדש את השושלת הפורטוגזית תחת בית ברגנסה.
המאה ה-18
במהלך מלחמות המאה ה-18, שלעיתים נלחמו על ידי המעצמות הגדולות לשמירה על מאזן הכוחות האירופי, ספרד ופורטוגל מצאו את עצמן לרוב בצדדים מנוגדים. הפורטוגזים בשל בריתם רבת השנים התייצבו לצד בריטניה הגדולה, ואילו ספרד, באמצעות "ברית בית בורבון", התייצבה בברית עם צרפת. בשנת 1762, במהלך מלחמת שבע השנים, השיקה ספרד פלישה לא מוצלחת לפורטוגל.
בשנת 1777 התרחש סכסוך בין שתי המדינות על גבולות רכושם בדרום אמריקה.
המאה ה-19 ותקופת נפוליאון
מלחמת התפוזים (פורטוגזית: Guerra das Laranjas; צרפתית: Guerre des Oranges; ספרדית: Guerra de las Naranjas) היה סכסוך קצר בשנת 1801 בו כוחות ספרדים, שנתמכו על ידי ממשלת צרפת, ובסופו של דבר נעזרו על ידי הצבא הצרפתי פלש לפורטוגל. זה היה הניצן המבשר למלחמת חצי האי, וכתוצאה ממנו הסכם בדחוס, אובדן השטח הפורטוגזי, ובסופו של דבר היווה את הדרך לפלישה מוחלטת לחצי האי האיברי על ידי הכוחות הספרדים והצרפתים.
בשנת 1807 פלש קרלוס הרביעי, מלך ספרד ובני בריתו הצרפתים לפורטוגל בהצלחה ומהירה בצורה יוצאת דופן, תוך שימוש במסלול שחצה את שטח ספרד. עם זאת, הצרפתים החליטו להשתלט על שתי המדינות, והפילו את מלך ספרד ואילצו את בית המלוכה הפורטוגלי לברוח למושבה הפורטוגזית של ברזיל. לאחר מכן ספרד ופורטוגל הפכו לבעלות ברית לראשונה זה מאות שנים, וביחד עם צבא בריטי תחת סר ארתור וולסלי, הסיגו את הצרפתים חזרה לגבול בשנת 1813 לאחר סכסוך ממושך ואכזרי המכונה מלחמת חצי האי.
לאחר נפילת נפוליאון שתי המדינות התקרבו למלחמה מספר פעמים במהלך ראשית המאה ה-19. שתיהן איבדו את מושבותיהן האמריקאיות זמן קצר לאחר תום מלחמת חצי האי, מה שהחליש את כוחן העולמי בצורה קשה.
שנות ה-30
בשנות ה-30 של המאה ה-20 קמו משטרים דומים בעלי נטייה ימנית, סמכותית ולאומנית בשתי המדינות. בפורטוגל הקים אנטוניו דה אוליביירה סלזאר את אסטדו נובו בשנת 1933. בשנת 1936, פרנסיסקו פרנקו חולל מרד נגד הממשלה הספרדית, ולאחר שלוש שנים של מלחמת אזרחים, הלאומנים השתלטו על המדינה.
שתי המדינות נותרו נייטרליות במלחמת העולם השנייה, אם כי לספרד הייתה נטייה יותר לגרמניה הנאצית. פורטוגל גם ניהלה מערכת יחסים ידידותית עם גרמניה הנאצית, וסיפקה לה משאבים מרכזיים רבים כמו טונגסטן. עם זאת, בזכות הברית של המאה ה-14 עם פורטוגל עם אנגליה, היא גם סיפקה לבריטניה שירותים שונים, ולכן בעוד הגרמנים נאלצו לשלם מיידית, לבריטניה היה חשבון פתוח לרוב המלחמה.
מלחמת העולם השנייה הסתיימה בשנת 1945, כאשר בעלות הברית ניצחו, שתי המדינות פורטוגל וספרד התבודדו יותר ויותר כשממשלותיהן מושרשות במלחמה הישנה, כדיקטטורות סמכותיות, ולא הדמוקרטיה שהוקמה או הוקמה מחדש בכל שאר אירופה המערבית.
סוף הבידוד
בשנת 1974 הסתיימה הדיקטטורה של אסטדו נובו על ידי הפיכה צבאית המכונה " מהפכת הציפורנים". זה הותיר את ספרד מבודדת יותר ויותר משאר אירופה, בידוד שנמשך עד מותו של פרנקו שנה לאחר מכן, ולאחר מכן ספרד חזרה להיות מונרכיה חוקתית ואימצה את הפרלמנטריזם. PREC שבאה אחרי מהפכת הציפורנים בפורטוגל הסתיימה בשנת 1976 ופורטוגל גם הפכה לדמוקרטיה.
שתי המדינות העניקו עצמאות למושבותיהן לשעבר, ופתחו בצעדי ליברליזציה על כלכלתן, והחלו בתהליך הגשת בקשה לחברות בקהילה הכלכלית האירופית. בשנת 1986 שתי המדינות נכנסו רשמית לקהילה, הידועה כיום כאיחוד האירופי, בעקבות אשרור אמנת ליסבון.
יחסים נוכחיים
היחסים הנוכחיים בין ספרד לפורטוגל טובים מאוד. הם משתפים פעולה במאבק בסחר בסמים ובשרפות יער (הנפוצות בחצי האי האיברי בקיץ), למשל. יחסים קרובים אלו מתחזקים על ידי ממשלות דומות; כמו הממשלות השמרניות של חוסה מריה אסנאר וז'וזה מנואל ברוזו והממשלות הסוציאל-דמוקרטיות של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו וז'וזה סוקרטש ובין פדרו סנצ'ס ואנטוניו קושטה. סוקרטש אף טוען שיש לו את אחד היחסים האישיים הטובים ביותר עם ספאטרו בקרב מערכות יחסים פוליטיות בינלאומיות.
בשנת 1998 חתמו שתי המדינות על אמנת אלבופיירה, הסכם על שיתוף נהרות חוצה גבולות כמו הדורו, הטחו והגוודיאנה. הוועידה החליפה הסכם קודם על הדורו, שנחתם בשנת 1927, והורחב בשנים 1964 ו-1968 לכלול יובלים. אמנת אלבופיירה מסדירה את השימוש השוויוני במים ובבעיות סביבתיות.
בשנת 2009 הגישו שתי המדינות הצעה משותפת לא מוצלחת לארח את מונדיאל 2018 או מונדיאל 2022.
קלע (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
I'll Stand by You
I'll Stand by You (בעברית: אני אעמוד לצידך) הוא שיר פופולרי שנכתב בשנת 1994, על ידי כריסי היינד, טום קלי ובילי סטיינברג, והופק על ידי איאן סטנלי. השיר יצא לאור ב-14 ביולי 1994, כאחד מתוך הסינגלים שנכללו באלבומם השישי, Last of the Independents.
גרסאות כיסוי
עם מרוצת השנים, זכה השיר לשלל גרסאות כיסוי, קאברים ורמיקסים כשהבולטות ביותר מהם שייכים ל-Girls Aloud, שהוציאו את השיר כסינגל הרביעי מתוך אלבומן, ?What Will the Neighbours Say.
בשנת 2007, הוציאה את השיר קארי אנדרווד, כסינגל שלה. גרסתה זכתה להצלחה עולמית ובשיאה הגיעה למקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100.
גרסתה של קארי אנדרווד
I'll Stand by You הוקלט בשנת 2007 על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, כחלק מתוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול". כמו כן, הוקלט השיר במסגרת דבר הנקרא "Idol Gives Back". השיר יצא לאור ב-24 באפריל 2007, על ידי חברות התקליטים סייר רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ והאחים וורנר, כסינגל צדקה.
גרסתה של אנדרווד זכתה להצלחה רבה יותר מהגרסה המקורית של השיר, כאשר הגיעה אל המקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר צולם באפריקה. בקליפ נראית אנדרווד כשהיא שרה עם ילדים באפריקה, תוך שהיא עוזרת להם לבצע פעולות אומנות שונות כמו ציור. בשלב מסוים בקליפ, היא הולכת עם ילד וילדה שמחזיקה זר פרחים לבית קברות. בסוף הקליפ, ניתן לראותה כשהיא בוכה, תוך שהיא עוזרת לאדם חולה.
הקליפ היה זמין לרכישה באייטונס ארצות הברית בסמוך לצאתו.
הצלחה
כבר בצאתי, זכה השיר להצלחה רבה, כאשר הגיע אל המקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הצליח לעקוף את הגרסה המקורית של השיר אשר בוצעה בשנת 1994 על ידי הפריטנדרס, והגיעה בשיאה אל המקום ה-16.
כמו כן, הצליח השיר להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד קנדה הוט 100, שם שהה במשך כמה שבועות.