cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רמי אלן וייט
ביוגרפיה
לאורך כל בית הספר היסודי היה וייט רקדן, כשרקד בעיקר סטפס, מחול ג'אז ובלט. בגיל 13 עם כניסתו לתוכנית ריקודים בחטיבת הביניים, החליט וייט לפרוש מריקוד ווהחל ללמוד משחק.
קריירה
בשנת 2006 קיבל את תפקידו הראשון לצד ויליאם הרט וג'וליאנה מרגוליס בסרט הדרמה העצמאי "Beautiful Ohio" של הבמאי צ'אד לאו, אחיו של השחקן רוב לאו.
בשנת 2011 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "חסרי בושה" ברשת שואוטיים, כשהוא משחק בתפקיד פיליפ "ליפ" גלאגר. את תפקידו בסדרה סיים לאחר 11 עונות מצליחות ועד לביטולה של הסדרה בשנת 2021.
בשנת 2022 גילם דמות ראשית בדרמה הקומית "הדוב" את השף כרמי ברזאטו.
בשנת 2022 הצטלם לסרט הקולנוע "The Iron Claw" בו גילם את דמותו של המתאבק קרי פון אריק ; הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך שנת 2023.
חיים אישיים
בשנת 2008 החל לנהל מערכת יחסים עם השחקנית אדיסון טימלין, אותה הכיר על סט הסרט "אחרי בית הספר". השניים התארסו ב-12 באפריל 2019, ונישאו ב-18 באוקטובר 2019. לשניים נולדה בת ב-20 באוקטובר 2018, ובת נוספת בדצמבר 2020.
משדר/מקלט
משדר/מקלט ולפעמים "מַשְׁלֵט" או "מַקְמַ"שׁ" (באנגלית: Transceiver, הלחם של Transmitter ו Receiver) הוא מכשיר הכולל גם משדר וגם מקלט אשר משולבים במשותף במעגל מודפס או יחידה בסיסית משותפת כלשהי.
המונח האנגלי, שהוא הלחם של transmitter (משדר) ו־receiver (מקלט) נטבע בשנות ה-20 של המאה ה-20. מכשירים בעלי תפקוד דומה הם משיב מכ"ם (טרנספונדר) transverters, ו־repeater.
יחידות בהן קיימים משדר ומקלט אשר אינם משתמשים ברכיבים משותפים, כגון אנטנה או משאבים על המעגל המודפס המשותף, מכונים משדר-מקלט (Transmitter-Receiver) ומשתמשים (בדרך כלל) בטכנולוגיה ישנה יותר.
טלפוניה
בטלפון קווי רגיל, מכשיר הטלפון מכיל משדר ומקלט של אודיו. במאה ה-20 הייתה יחידת הבסיס מחוברת בדרך כלל באמצעות פתיל (Tinsel wire). היחידה בכללותה מכונה "מקלט". בטלפון הנייד או אמצעי רדיופוני אחר, כל המכשיר הוא משדר/מקלט.
טלפון אלחוטי משתמש במשדר/מקלט אודיו ורדיו עבור המכשיר הידני, ומשדר/מקלט רדיו על תחנת הבסיס. אם ביחידת הבסיס או בתחנת בסיס של טלפון אלחוטי כלול רמקול, מכיל בסיס זה גם מקלט משדר אודיו.
מודם דומה למשדר/מקלט, בכך שהוא שולח ומקבל אות, אבל מודם משמש למודולציה ודה-מודולציה. הוא ממדל את האות המשודר ומבצע דה-מודולציה לאות המתקבל.
תקשורת נתונים
בתחום תקשורת נתונים, יחידות משדר/מקלט נקראות "יחידות חיבור מדיה" או MAU (ראשי תיבות של Meduim Attachment Unit) במסמכי תקן IEEE 802.3 והיו בשימוש נרחב ב-10BASE2, ב-10BASE5 וברשתות Ethernet. תקשורת בסיבים אופטיים מבוססת על רכיבים כגון QSFP אשר מבצעים שידור וקליטה על גבי הסיב האופטי.
פיודיפאי
פליקס ארוויד אולף שלברג (בשוודית: Felix Arvid Ulf Kjellberg, נולד ב-24 באוקטובר 1989), המוכר יותר בכינויו האינטרנטי פיודיפאי (PewDiePie), הוא יוטיובר שוודי. רוב סרטוניו הם סרטוני משחק (גיימינג) אך הוא מתנסה במגוון סגנונות שונים של סרטונים. החל מאוגוסט 2013, ערוץ היוטיוב שלו הוא הערוץ הפרטי השני בגודלו מבחינת כמות מנויים בעולם, כאשר מלפניו היוטיובר "MrBeast" עם 176 מיליון מנויים (נכון ל-15 באוגוסט 2023). נכון לאוגוסט 2023 לערוץ שלו יש מעל 111 מיליון משתמשים רשומים, לסרטון הנצפה ביותר שלו יש מעל 300 מיליון צפיות, ויש לו מעל 29 מיליארד צפיות באופן מצטבר. נכון ל-27 בפברואר 2023, פיודיפאי פרסם סך הכל 4,631 סרטונים בערוץ, כאשר 27 מתוכם הם סרטונים מסוג YouTube Shorts.
ביוגרפיה
פליקס נולד וגדל בגטבורג, שוודיה. בשנת 2008 סיים את לימודיו באוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה. לאחר מכן הוא החל בלימודיו בתחום הכלכלה התעשייתית והניהול הטכנולוגי באוניברסיטת "Chalmers University of Technology", אך הוא עזב את האוניברסיטה לטובת קריירת היוטיוב שלו בשנת 2011. ב-19 באוגוסט 2011 התחיל לצאת עם מרציה ביסונין מאוחר יותר עבר לגור באיטליה עם חברתו האיטלקית (מרציה) (באיטלקית: Marzia Bisognin; נולדה ב-21 באוקטובר 1992), אשר גם לה היה עד אוקטובר 2018 ערוץ יוטיוב בשם "Marzia". בשנת 2013 הם עברו לממלכה המאוחדת ובשנת 2022 בני הזוג עברו לטוקיו שביפן. באפריל 2018 התארסו וב-19 באוגוסט 2019 התחתנו. מרציה שינתה את שמה למרציה שלברג אחרי החתונה.
פיודיפאי פתח את ערוץ היוטיוב שלו באפריל 2010. ב-2012 הערוץ החל לגדול, הגיע למיליון עוקבים ב-11 ביולי, ובספטמבר ל-2 מיליון. בפברואר 2012 פיודיפאי השתתף בתחרות "מלך הרשת" (King of the Web). הוא הפסיד בתחרות, אך זכה בתואר "מלך המשחקים של האינטרנט". את כספי הזכייה תרם לקרן העולמית לשימור חיות הבר. פיודיפאי גם דיבר בוועידת Nonick באוקטובר 2012, דורג כערוץ היוטיוב מספר 1 וב-20 באוגוסט 2013 הוכרז כיוטיובר בעל מספר הרשומים הגבוה ביותר.
באפריל 2013 מספר העוקבים לערוצו של פיודיפאי גדל ל-6 מיליון. בהמשך, זכה בפרס המופע החברתי הפופולרי ביותר, וכמו כן גם בפרס ה-Swedish Social Star. ביוני 2013 הערוץ גדל ל-8 מיליון עוקבים. במהלך 2012 ו-2013 הערוץ היה בין ערוצי היוטיוב אשר צברו הכי הרבה עוקבים, ובסוף אוקטובר 2013, מספר הרשומים של הערוץ הגיע ל-15 מיליון.
בדצמבר 2014 הופיע פיודיפאי בתפקיד עצמו בסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק" בשני פרקי סיום העונה ה-18, הפרק היה פרודיה על תופעת הפרשנים ביוטיוב, כמו פיודפאי עצמו. אף על פי שהסדרה היא סדרת אנימציה מצוירת, הוא הופיע מצולם, ולא מצויר בפינת המסך, בדומה לאופן בו הוא מופיע בערוץ היוטיוב שלו. באותו חודש הוציא פיודיפאי משחק לאנדרואיד ול-iOS הנקרא "PewDiePie: The Legend of the BroFist" שבו מופיעים עמיתיו מיוטיוב מארקיפלייר וג'קספטיקאיי. משחק זה פותח מאוחר יותר למשחק למחשב האישי. כמו כן כתב גם ספר בשם "This Book Loves You" שיצא לאור לקראת סוף 2015. בתחילת פברואר 2016, סדרה בשם "Scare PewDiePie - הפחידו את פיודיפאי" החלה לצאת בערוץ שלו, סדרה שצולמה ב-2015. הסדרה מראה בכל פרק רמה שונה שבה פיודיפאי עובר משימות, בעיקר בהשראת משחקים ששיחק בעבר. הסדרה צולמה בחסות YouTube Red.
בנובמבר 2016 צולמה העונה השנייה של "Scare Pewdiepie" בלוס אנג'לס, אך בוטלה בעקבות טענות שהוא אנטישמי לאחר העלאת כמה סרטונים בעייתיים.
ב-29 בספטמבר 2016 יצא משחק נוסף וחינמי לאנדרואיד ול-iOS של פיודיפאי הנקרא "PewDiePie's Tuber Simulator".
ב-19 באוגוסט 2019 התחתן עם מרציה שלברג.
בדצמבר 2019 הודיע על לקיחת פסק זמן מיוטיוב ובינואר 2020 חזר לפעילות.
בשנת 2019 סרטון שלו בו שותף שירו של Cr1TiKaL נכלל ברשימת YouTube Rewind 2019.
ב-14 בנובמבר 2022 אחרי כמעט עשור שבו פליקס נחשב ליוטיובר הגדול בעולם היוטיובר "MrBeast" עקף אותו עם 111 מיליון מנויים. ב-2023 נולד בנו הבכור.
סגנון הערוץ
פיודיפאי התחיל את הערוץ שלו והתפרסם כערוץ גיימינג, שבו הוא שיחק במגוון משחקים תוך שהוא מעיר הערות לגביהם ומתבדח. הוא התפרסם כמי שמשחק במשחקי אימה כגון "Amnesia: The Dark Descent" ובמשחקים אחרים כגון "Happy Wheels". בנוסף לכך, פיודיפאי החל סדרת ולוגים (יומני וידאו) שבועיים בשם "Fridays With Pewdiepie" בספטמבר 2011, שבה הוא מקיים אינטראקציה עם הצופים. לקראת סוף שנת 2015, הפחית בפרסום סרטונים על משחקי וידאו והחל לפרסם יותר סרטונים הקשורים למדיה, שבהם סרטוני ביקורת וסרטונים קומיים, שבהם הוא מדבר על נושא כלשהו או צופה ומגיב על מדיה באינטרנט. נכון ל-2019, הסרטונים האלה הם עיקר הערוץ שלו, אך הוא ממשיך לשחק ולהעלות סרטונים של משחקי וידאו בחלק מהזמן.
נכון לאמצע 2020, לפיודיפאי יש שלוש פינות ראשיות בערוץ:
פעילות צדקה
בשנת 2013, לכבוד הגעת הערוץ שלו ל-10 מיליון רשומים, הוא החל גם פעילות צדקה שבה הוא גייס כסף לארגון Charity: Water על מנת לאפשר לאנשים במדינות מתפתחות גישה למים נקיים. סך כל התרומות הגיע לכמעט 450 אלף דולר. בשנת 2016 עשה פעילות נוספת למען הארגון הזה וגייס כ-150 אלף דולר.
בשנת 2014, לכבוד 25 מיליון רשומים, החל פעילות צדקה בשם "הצילו את הילדים" (Save the Children), שבה הוא ומעריציו תורמים כספים לילדים בכל העולם. סך התרומות הגיע לכ-340 אלף דולר.
בדצמבר 2016, פיודיפאי וחבריו ערכו התרמה לכבוד חג המולד בשם "Cringemas" למען Product Red, במטרה לתרום למיגור של איידס במדינות עולם שלישי. סך התרומות הגיע לכ-1.3 מיליון דולר.
בעקבות הגדילה המשמעותית שלו ברשומים בעקבות קרב הרשומים נגד ערוץ היוטיוב של החברה ההודית טי סיריז (T-Series) בסוף 2018, פיודיפאי החליט לקיים התרמה למען ארגון הצדקה Child Rights and You כנגד העבדת ילדים בהודו. פיודיפאי גייס כ-239 אלף דולר ביום אחד וכ-246 אלף דולר בסך הכול.
טענות לאנטישמיות
סרטונים אחדים שהעלה פיודיפאי הוגדרו כבעלי מסרים אנטישמיים על ידי מספר כלי תקשורת. ב 11 בינואר 2017 העלה סרטון בו הוא סוקר את האתר Fiverr - בסרטון הוא משלם לצמד אנשים הודים כדי שירקדו עם שלט שבו כתוב "מוות לכל היהודים". בסרטון אחר מה 22 בינואר 2017 הוא משלם לנותן שירות אחר באתר (שחקן שלבוש כמו ישו) שיגיד "היטלר לא עשה שום דבר רע". בעקבות הסרטונים התפרסם תחקיר של וול סטריט ג'ורנל שמצא בערוץ של פיודיפאי סרטונים נוספים עם מסרים אנטישמיים. בהמשך הכריזו חברת וולט דיסני ויוטיוב כי הן מבטלות את שיתוף הפעולה איתו. פיודיפאי התנצל בסרטון תגובה וטען שמדובר בהומור בלבד ובבדיחה שלא בטעם טוב והבהיר שהוא אינו תומך בעמדות פוגעניות, בנוסף טען שמדובר במתקפה מתוכננת של המדיה המסורתית שנלחמות באמצעי התקשורת החדשים כדוגמת יוטיוב (בגלל חשש מהפופולריות העולה שלהם). בעקבות הפרשה התגייסו יוטיוברים לטהר את שמו בהם הפרשן היהודי-אמריקני דייב רובין, הסטנדאפיסט היהודי-שוודי אהרון פלאם והיוטיובר היהודי-אמריקני איתן קליין.
ב-16 באוגוסט 2017, לאחר המפגן הנאו-נאצי בשארלטסוויל, פרסם פיודיפאי סרטון נוסף בו הודיע שיפסיק להזכיר נאצים בסרטונים שלו. פיודיפאי נימק את החלטתו בכך שלא חשב שעדיין קיימים נאצים בחברה של היום, ושבסך הכול היה מדובר בבדיחות. לאחר שצפה בהם הוא החליט שהוא לא מעוניין להתבדח כך יותר.
ב-9 בדצמבר 2018, פיודיפאי העלה סרטון שבו ציין 28 ערוצים קטנים שחשב שמגיע להם יותר פרסום, כשאחד מהערוצים האלה נהג להשתמש בבדיחות גזעניות ואנטישמיות בחלק מהסרטונים. התגובה לכך בקרב התקשרות הממוסדת הייתה חריפה, והיא האשימה אותו בשנית שהוא מוביל את המעריצים שלו לתוכן רדיקלי ומקצין. פיודיפאי חתך את הקטע שבו הוא ממליץ על הערוץ מהסרטון, והסביר שאם היה יודע שהערוץ מכיל תוכן גזעני הוא לא היה מכיל אותו בסרטון מלכתחילה, כיוון שרצה להרחיק את עצמו מתוכן נאצי מאז המקרה הקודם שלו ב-2017. פיודיפאי טען כי הוא לא היה יכול לסקור את כל היסטוריית הסרטונים של כל 28 הערוצים שהמליץ עליהם, ושהוא המליץ על הערוץ הזה בגלל סרטוני הביקורת שהערוץ מכין על סדרות טלוויזיה, שהם עיקר התוכן בערוץ שלו. יותר מכך, פיודיפאי טען שהאנשים שבאמת צופים בו יודעים שהכתבות האלה משקרות, ושכתבות שקריות כאלה תורמות לאנטישמיים אמיתיים יותר משהן פוגעות בהם.
ב-2019 מבצע הטבח בקרייסטצ'רץ' קרא להירשם לערוץ של פיודיפאי בעקבות מסריו הגזעניים לפני שיצא לטבח, פיודיפאי התנער מהאמירה ופרסם הודעת הזדהות עם קורבנות הטבח.
ביקורת
אנדרו ולנשטיין ממגזין וראייטי תיאר את הסרטונים כ"טיפשות אגרסיבית" ו"ברבורים מטורפים". רוב ווקר מיאהו! ייחס לפיודיפאי "פופולריות לא שפויה".
בסקר פופולריות של מגזין וראייטי שנערך בשנת 2014 בקרב בני 13–18 בארצות הברית, הגיע פיודיפאי למקום השלישי, לאחר סמוש והאחים פיין.
התחרות עם טי סיריס
נכון לאוגוסט 2021, ערוץ היוטיוב של פיודיפאי הוא הערוץ הרביעי הגדול ביותר בעולם מבחינת מספר רשומים. במקום הראשון נמצא ערוץ של חברת מוזיקה הודית בשם טי סיריס (באנגלית: T-Series). הפרש הרשומים בין טי סיריס לפיודיפאי, נכון ל-2 באוגוסט 2021, הוא כ- 80 מיליון רשומים, כאשר טי-סיריס עוקפים את פיודיפאי.
פיודיפאי הוציא ב-5 באוקטובר 2018 דיס המכוון נגד טי סיריס, ושמו הוא 'Bitch Lasagna' (בתרגום חופשי: 'לזניה כלבה') - הסרטון הכי נצפה שלו. בסוף 2018, פיודיפאי החליט לקיים התרמה למען ארגון הצדקה Child Rights and You כנגד העבדת ילדים בהודו, וגייס כ-239 אלף דולר ביום אחד וכ-246 אלף דולר בסך הכול.
יוסף קמחי
רבי יוסף קמחי (ריק"ם) (1105 – 1170 בערך) היה פרשן ומבקר מקרא יהודי וכן הוא מדקדק חשוב. כמו כן, הוא התפלמס עם הנצרות. הוא גם כתב שירה ותרגם יצירות פילוסופיות מערבית לעברית.
ריק"ם נולד בספרד המוסלמית, ובעקבות רדיפות המואחידינים, (1148), הוא נמלט עם משפחתו לפרובנס שבדרום צרפת, והתיישב בעיר נרבונה (נרבון) – שם הוא חי עד סוף ימיו.
רבי יוסף קמחי הוא אביהם של רבי משה קמחי (רמ"ק) ורבי דוד קמחי (רד"ק), וכן רבם של רבי מנחם בן שמעון מפוסקייר, שלמה בן יצחק הנסיה, ויוסף אבן זברה.
מקורות השפעתו של ר' יוסף קמחי
רבי יוסף קמחי התחנך על ברכי פרשנות הפשט, שפיתחו המדקדקים של ימי הביניים, במגעם עם העולם הערבי-מוסלמי. בין האישים שהשפיעו על יצירתו נמנים: מנחם בן סרוק, דונש בן לברט, יהודה חיוג', יונה אבן ג'נח, יהודה אבן בלעם, משה הכהן אבן ג'קטילה, ואחרים. בנוסף לכך, הוא נעזר בידיעותיו בערבית, בתרגומים הארמיים, בל"ב מידות של רבי אליעזר ורבי יוסי הגלילי, במסורה, בספרי הלקסיקוגרף הקראי דוד בן אברהם, וכן בחיבוריו הדקדוקיים של הרב סעדיה גאון.
בעבודתו הפרשנית והפילולוגית ריק"ם שילב מהתובנות של הדקדקנים שקדמו לו, אך הוא לא נמנע מלבקר אותם ולהתפלמס אתם. כמו כן, לא רק שהוא ליקט וסינן את דבריהם, אלא הוא בעצמו חיבר פירושים מקוריים על טהרת הפשט.
פירוש ריק"ם למקרא
רבי יוסף קמחי כתב פירוש על כל המקרא כמעט. את שמות פירושיו קרא בשמות המופיעים בתורה: לפירושו על התורה הוא קרא "ספר התורה", ולפירושו על הנביאים קרא "ספר המקנה". מלבד פירושיו למשלי ולאיוב, רק חלק קטן מפירושיו שרדו. ואולם רבים מפירושיו משוקעים בעבודתו הפילולוגית ובעיקר בכתבי בנו רבי דוד קמחי – הנוהג להביאם בשם 'אדוני אבי ז"ל'. כמו כן, מצטטים אותו רמב"ן (בראשית א:כו); בעל הספר 'אמונה וביטחון' (פרקים כג, כו); וכן בעל הטורים לחומש, רבי יצחק בן יהודה הלוי (מחבר פענח רזא), רבי אברהם זכות בספרו 'יוחסין השלם' ועוד. סבורים שפרשנותו לא התפרסמה כי היא לא הודפסה במקראות הגדולות.
בפרשנותו למקרא, ריק"ם עושה שימוש בכלים דקדוקיים וטקסטואליים, שהוא רכש מקודמיו 'הפשטנים' וממגעיו עם העולם המוסלמי והנוצרי. אלו כוללים יישום של כללי הדקדוק והתחביר וכן מידות ההיגיון על המקרא – ראציו ואוקטוריטס, כלשון הרטוריקנים הנוצריים של תקופתו. ראוי לציין כי אף כי בנרבון עירו התקיים מרכז יהודי, שבו התפתחה פרשנות דרשנית – בידי ר' משה הדרשן ובנו ר' יהודה מטולוז – ריק"ם לא שאב השראה ממנו. רק בפירושו למשלי, משולב פירוש דרשני במידה מועטה – וזאת מפאת העובדה שאין קשר של משמעות בין פסוקי משלי. כמו כן, אף כי בכתביו הוא משלב הגות פילוסופית בת זמנו, מעטות בו הן ההשפעות המיימוניות בפירושיו. בניגוד לנעשה בזמנו, ריק"ם גם התרחק מהאלגוריה - וזאת אף בפירושו לשיר השירים. בפירושו לאיוב, לא רק שהוא התרחק מהאלגוריה, אלא אפילו את השטן המזמין התייחסותו מיסטית, הוא פירש באורח רציונלי - כדרכו של הרב סעדיה גאון.
בדומה לשאר המדקדקים, ריק"ם התייחס במלוא הרצינות לניקוד ולטעמי המקרא. כמו כן, הוא הצביע על תופעה נרחבת של חסרון מילים ואותיות בטקסט המקראי – ועל כן הוא הרבה לפרש את המקרא, 'בדרך החיסכון' – על פי תערו של אוקהאם. מקוריותו באה לידי ביטוי בכך שהוא לא קיבל את הטקסט המקראי ככזה ראה וקדש - לעיתים באופן לא מוצדק. ברוח זו טוען גיל:
בניגוד למקובל בזמנו, ריק"ם לא חיבר מבוא לפירושיו או ניסח מתודולוגיה פרשנית. יחד עם זאת, באמצעות בניו, ריק"ם הנחיל פרשנות המכונה 'ממוצעת': פרשנות זו מתאפיינת בכך, שמבלי להתרחק ממסורת התורה שבע"פ, היא בכל זאת צמודה לדרכי הפילולוגיה, 'הביקורת המקראית' ומושגי המדע של ימיו. היא כאמור גם מתאפיינת בחוסר תלותה בפרשנות הדרש ובפילוסופיה של הרמב"ם – בנות זמנם.
ריק"ם המתרגם ספרי הפילוסופיה
ריק"ם תרגם לעברית של יצירות פילוסופיות ערביות, ויש הסבורים כי הוא השתייך לאסכולת המתרגמים של טולדו, שעסקה בתרגומים מהערבית ללטינית ולספרדית. הוא תרגם את 'חובת הלבבות' לר' בחיי אבן פקודה וכן תרגם את מבחר פנינים לאבן גבירול תחת השם 'שקל הקודש'. על סמך חָכְמוֹת, בָּנְתָה בֵיתָהּ; חָצְבָה עַמּוּדֶיהָ שִׁבְעָה. (משלי ט 1), הוא סבר שהאמונה באל מבוססת על חמשת החושים, על ההיגיון וכן על 'הגדת המגידים', שהיא למעשה המסורת.
ריק"ם המדקדק והפייטן
ריק"ם המדקדק ניכר בכל ספריו – כולל בפירושיו למשלי ואיוב. הוא כתב שני חיבורים בתחום הדקדוק: "ספר זיכרון" ו"ספר הגלוי", שבהם הוא מעביר את כובד המשפט של פרשנות המקרא מהדרש לפשט.
"ספר זיכרון" הוא ספר דקדוק מקיף ושיטתי. הוא נודע בעיקר בשל החלוקה לתנועות קטנות וגדולות, שהיא חידוש של ריק"ם, שככל הנראה הושפע מהדקדוק הלטיני. לחלוקה זו נתנו סימן: – התנועות הגדולות,  – התנועות הקטנות.
"ספר הגלוי" הוא חיבור דקדוקי ופרשני. הוא כולל בחלקו הראשון הכרעות במחלוקות לשוניות שבין מנחם ודונש, וכן מתייחס להכרעותיו של רבנו תם בין שני החכמים הנ"ל. חלקו השני כולל השגות חדשות כנגד מנחם.
רי"קם כתב את כל ספריו בעברית. בדומה לראב"ע חברו, הוא תרם בכך להעברת הבלשנות הספרדית ליהודי אירופה הנוצרית שלא דברו ערבית.
מלבד חיבורים אלו, ריק"ם חיבר קובץ משלים בשם "שקל הקודש", ספר אמרי מוסר מחורזים בעשרים ושניים שערים כמניין אותיות התורה, המבוסס בחלקו על "מבחר הפנינים" מאת רבי שלמה אבן גבירול.
בתחום הפיוט ידועים שני פיוטים שהוא כתב: "יום שבת זכור" ו"יום שבת שמור". הפיוטים נועדו להרחיב את ברכה מעין שבע בתפילת ערבית של שבת. בכך הוא היה לפייטן הראשון הידוע שחיבר פיוטי מגן אבות, ולכן הוא נחשב למחדש סוג זה. "יום שבת זכור" זכה לתפוצה רבה באשכנז המערבית, ונאמר עד היום בקצת קהילות כשיום שני של שבועות חל בשבת.
ויכוח עם הנוצרים
פירושיו של ריק"ם למקרא, ברבים מהמקרים מתייחסים פרשנות הכריסטולוגית, ומתפקדים כמעין תשובות לטענות הנוצרים המבוססות על 'העדויות' (TESTIMONIA).
סבורים שרבי יוסף התווכח בפולמוסים פומביים עם הנוצרים, והושפע מהוויכוחים שהתקיימו באותה העת בין הנוצרים למינים הקתארים. לא מן הנמנע כי ויכוחים אלו השפיעו על פירושיו המקראיים, שהם פשטיים באופיים ומרוחקים מהפרשנות האלגורית שהייתה נהוגה אצל הנוצרים.
ספר הברית
"ספר הברית" המיוחס לריק"ם חובר כנראה כדי לשמש מדריך למתפלמסים היהודים עם הנצרות - בדומה ל-'מלחמות השם', לרבי יעקב בן ראובן (ריב"ר), שהוא בן תקופתו. מדברי ריק"ם הוא נכתב לבקשת תלמידיו. בהקדמתו לחיבור כך כותב ריק"ם:
מהאמור לעיל עולה כי 'ספר הברית' נכתב במגמה לחזק יהודים החשופים לתעמולה הנוצרית ('חזקו ידיים רפות וברכיים כושלות [...] לב חזקו אל תיראו [...]. ואתם חזקו ואל ירפו ידיכם. חזקו ויאמץ לבבכם כל המייחלים לה'). יחד עם זאת, הוא מופנה לא רק כנגד 'מינים' אלא גם כנגד 'אפיקורסים' – כלומר חוגים יהודיים, אשר על דרך הפילוסופיה, התרחקו מהזרם המרכזי ביהדות.
החיבור כתוב במתכונת של דו-שיח בין מאמין למין. ספר הברית מגיב לטענות הנוצריות על דרך ה-RATIO וה-AUCTORITAS; ונעשה בו שימוש בכלים מהרטוריקה הסכולסטית הנוצרית, כדי להילחם בטענות שהעלו נוצרים. מהחיבור היהדות מצטיירת כרציונלית, ואילו הנצרות כאי-רציונלית.
בין נושאי הוויכוח נמנים ההתלבשות בבשר של האל (INCARNATION), עניין השילוש (TRINITY). קיימת רציונליזציה של האנתרופו-מורמיזמים המצויים במקרא. קיימת שלילה לטענה שהנוצרים הם ה-VERUS ISRAEL (עם ישראל האמיתי) – כלומר העם הנבחר. המתפלמס מנגיד בין היהודי שחייו מוקדשים ללימוד, לעשיית הטוב והצדק ולעבודת ה' לבין אורח החיים הנוצרי האלים. כנגד זה המין מעלה את הטענה שהיהודים גובים ריבית, אף כי קיים איסור על כך מהתורה. כמו כן, הוא טוען שקיימים בנצרות אנשים שמתנזרים, המקדישים את חייהם לעבודת האל. כנגד זה, ריק"ם מתאר את החופש המיני הקיים בין הנזירים, למרות נדריהם לפרישות. ריק"ם גם תוקף את פולחן הצלמים והתמונות, המנוגד לכתוב בתורה. המין עונה לעומת טענות היהודים, שאלו דבקים לאות ולא לרוח - כלומר דבקים בפשט (LETRA) ולא באלגוריה (FIGURA).
ספר הברית לא נתגלה עד כה בכתב יד, והוא ידוע רק מגרסתו שבדפוס בקובץ 'מלחמת חובה' (קושטא ת"ע). לדעת רוב החוקרים אין הוא עשוי עור אחד; והחלק השני המיוחס לריק"ם כנראה לא נכתב על ידו.
מוקדמות מונדיאל 2002 - אפריקה
לאפריקה (CAF) הוקצו 5 מקומות, עליהם התחרו 51 נבחרות.
מהלך המוקדמות
51 נבחרות מאפריקה, למעט ו, נרשמו למוקדמות המונדיאל והתחרו על 5 מקומות בטורניר הגמר. עוד לפני תחילת המשחקים פרשה. המשחקים התנהלו בשני סבבים:
קבוצה 1
טוגו העפילה לסיבוב הגמר.
אלג'יריה העפילה לסיבוב הגמר.
מרוקו העפילה לסיבוב הגמר.
קבוצה 2
מדגסקר העפילה לסיבוב הגמר.
זמביה העפילה לסיבוב הגמר.
דרום אפריקה העפילה לסיבוב הגמר.
סודאן העפילה בזכות יתרון שערי חוץ.
קבוצה 3
סיירה לאון העפילה לסיבוב הגמר.
זימבבואה העפילה לסיבוב הגמר.
חוף השנהב העפילה לסיבוב הגמר.
הרפובליקה של קונגו העפילה לסיבוב הגמר.
לוב העפילה לסיבוב הגמר.
קבוצה 4
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו העפילה לסיבוב הגמר.
נמיביה העפילה לסיבוב הגמר.
ניגריה העפילה לסיבוב הגמר.
קמרון העפילה לסיבוב הגמר.
קבוצה 5
מלאוווי העפילה לסיבוב הגמר.
גאנה העפילה לסיבוב הגמר.
גינאה העפילה לסיבוב הגמר.
בורקינה פאסו העפילה לסיבוב הגמר.
ליבריה העפילה לסיבוב הגמר.
בית 1
קמרון העפילה.
בית 2
ניגריה העפילה.
בית 3
סנגל העפילה.
בית 4
תוניסיה העפילה.
בית 5
דרום אפריקה העפילה.
גורם נוירוטרופי מוחי
גורם נוירוטרופי מוחי או BDNF (באנגלית: Brain-derived Neurotrophic Factor) הוא חלבון המקודד אצל בני אדם על ידי הגן BDNF. הוא משתייך למשפחה הנוירוטרופינים בקרב גורמי הגדילה, המקורבים ל"גורם הגדילה העצבי". הגורמים הנוירוטרופים נמצאים במוח וגם במערכת העצבים ההיקפית.
תפקידים
BDNF פועל על נוירונים במערכת העצבים המרכזית ובמערכת העצבים ההיקפית, ותורם להישרדות הנוירונים הקיימים ומסייעים לגדילה ולדיפרנציאציה של נוירונים חדשים ושל סינפסות.
במוח, ה-BDNF פעיל בהיפוקמפוס, בקליפת המוח ובפרוזאנצפל הבסיסי - אזורים חיוניים בשביל הלמידה, הזיכרון והחשיבה. ה-BDNF ממלא תפקיד חשוב בזיכרון לטווח ארוך. הגורם הנוירוטרופי המוחי היה הגורם הנוירוטרופיני השני שנתגלה אחרי גורם הגדילה העצבי NGF.
המבנה שלו נתגלה על ידי ר.ס. רובינסון, ס. רדז'ייבסקי, ס. סטיוארט וא.וו. ג'ונס בשנת 1995.
למרות שרוב רובם של הנוירונים במוחם של היונקים נוצרו לפני הלידה, חלקים מסוימים של המוח הבוגר שומרים על היכולת להצמיח נוירונים חדשים על בסיס תאי גזע נוירליים בתהליך הנקרא נוירוגנזה. הנוירוטרופינים הם מולקולות המסייעות לגרות ולבקר את תהליך הנוירוגנזה. BDNF הוא אחד הנוירוטרופינים הפעילים ביותר.
עכברים שנולדו ללא היכולת ליצור BDNF סובלים מהפרעות בהתפתחותם של המוח ושל מערכת העצבים התחושתית ולעיתים קרובות מתים זמן קצר אחרי לידתם. עובדה זו תומכת בהשערה כי BDNF משחק תפקיד חשוב בהתפתחות הנוירונלית.
הפיזור ברקמות
BDNF נמצא בריכוז גדול בהיפוקמפוס ובקליפת המוח. למרות שמו, הוא נמצא ברקמות ובסוגי תאים רבים ולא רק במוח. הוא פועל גם ברשתית, במערכת עצבים המרכזית, בנוירונים המוטוריים, וכן בכליות, בערמונית וברוק של בני אדם.
מנגנון הפעולה
Track B,TrkB,
low-affinity nerve growth factor receptor,LNGFR, קולטן בעל זיקה חלשה לגורם הגדילה של העצבים, הידוע גם כ-p75. הוא יכול לבצע מודולציה בפעילותם של קולטנים רבים של מתווכים עצביים, ובמיוחד של הקולטן האלפא-7 ניקוטיני.
ה-TrkB הוא קולטן תירוזין קינז (כלומר פעילותו מתוּוכת על ידי הוספת מולקולות של פוספט לתירוזינים מסוימים של התא, מה שמשפעל את התקשורת בין-תאית. קיימים עוד קולטנים Trk נלווים - TrkA ו-TrkC. קיימים גורמים נוירוטרופיים נוספים המקורבים ל-BDNF, דהינו:ה - NGF (גורם הגדילה העצבית), NT-3 (נוירוטרופין-3), ו-NT-4 (נוירוטרופין-4). בעוד TrkB הוא קולטן ראשוני של BDNF ושל NT-4, ה-TrkA הוא קולטן ראשוני עבור NT-3. NT-3 מתחבר ל-TrkA ול TrkB גם יחד, אבל עם זיקה פחותה.
הקולטן השני ל-BDNF, ה-p75, ממלא תפקיד פחות ברור.
תשישות חום
תשישות חום היא תגובה חריפה של הגוף לחשיפה לחום. מציגה את העובדה שעלייה בחום הגוף אינה חייבת להיות תוצאה של איבוד נוזלים (התייבשות).
הסכנה העיקרית לגוף האדם בתשישות החום היא ההידרדרות למצב מסכן חיים שהוא מכת חום. אדם הסובל מתשישות חום, אם לא יורחק מהגורם המסכן, מצבו ידרדר עד כדי מוות.
טיפול בתשישות חום
הטיפול בתשישות החום הוא בעיקרו הורדת טמפרטורת הגוף בהקדם האפשרי לפני התפתחות של מכת חום.
אלכסיס קלרו
אלכסיס קלוד קלרו (בצרפתית: Alexis Claude Clairaut או Clairault; 13 במאי 1713 - 17 במאי 1765) היה מתמטיקאי, אסטרונום וגאופיזיקאי צרפתי. הוא היה מדען מוביל באסכולה הניוטונית אשר עבודתו עזרה לבסס את העקרונות והתוצאות שסר אייזק ניוטון התווה בספרו פרינקיפיה מ-1687. קלרו היה אחת מדמויות המפתח במשלחת המדעית ללפלנד שעזרה לאושש את התאוריה של ניוטון על צורת כדור הארץ. בהקשר זה, קלרו גילה תוצאה מתמטית על הווריאציה של הכבידה על פני אליפסואיד שידועה כיום כ-"משפט קלרו". הוא גם חקר את בעיית שלושת הגופים, והיה הראשון שהצליח לנסח מודל מספק לפרצסיה האפסידית של מסלול הירח. במתמטיקה הוא ידוע בזכות תרומותיו לחקר משוואות דיפרנציאליות ובזכות עבודתו על מסילות גאודזיות על משטח, אשר הניבה את משוואת קלרו על גאודזות של גופי סיבוב.
צורת כדור הארץ
ב-1736, יחד עם פייר לואי מופרטווי, הוא לקח חלק במשלחת המדעית ללפלנד, שנשלחה במטרה לאמוד את האורך של מעלה אחת של קשת מרידיאנית. היעד של המשלחת היה לחשב באופן גאומטרי את צורת כדור הארץ, אשר סר אייזק ניוטון ניבא בספרו פרינקיפיה שהיא תהיה בצורת אליפסואיד. הם רצו לבדוק אם התאוריה והחישובים של ניוטון היו נכונים או לא. לפני שצוות המשלחת חזר לפריז, קלרו שלח את החישובים שלו לחברה המלכותית בלונדון. כתב היד של קלרו פורסם מאוחר יותר על ידי החברה בכרך של השנים 37 - 1736 של ה-Philosophical Transactions. בתחילה, קלרו לא הסכים עם התאוריה של ניוטון על צורת כדור הארץ. במאמרו, קלרו סקר מספר בעיות מפתח שמפריכות את החישוב של ניוטון, וסיפק מספר פתרונות לסיבוכים שלהם. הסיבוכים הללו כללו את חישוב המשיכה הכבידתית על פני אליפסואיד, את הסיבוב של האליפסואיד סביב צירו, ואת ההבדל בצפיפות האליפסואיד לאורך ציריו.
מאמרו ב-Philosophical Transactions גרם למחלוקת רבה, שכן הוא הציג את הבעיות של התאוריה של ניוטון, אבל סיפק פתרונות מעטים בנוגע לכיצד לתקן את החישובים. אחרי שובו לפריז, הוא פרסם את חיבורו Théorie de la figure de la terre (בשנת 1743). בעבודתו זו הוא ניסח את המשפט, שידוע כעת כמשפט קלרו, אשר קושר את המשיכה הכבידתית בנקודות על פני השטח של אליפסואיד מסתובב עם הפחיסות שלו והכוח הצנטריפוגלי בקו המשווה. המודל ההידרוסטטי הזה לצורת כדור הארץ נוסד על סמך מאמר של קולין מקלורן, אשר הראה שהמסה של מקבץ נוזלי הומוגני המצוי בסיבוב סביב קו העובר דרך מרכז המסה שלו תאמץ, תחת המשיכה הכבידתית ההדדית של חלקיקיה, צורה של אליפסואיד. תחת ההנחה שכדור הארץ מורכב מקליפות אליפסואידיות קונצנטריות בעלות צפיפות אחידה (כלומר שצפיפות כדור הארץ משתנה כאשר מתקרבים למרכזו), משפט קלרו היה יכול להיות מיושם לו, ואפשר לחשב את האליפטיות של כדור הארץ ממדידות שטח של הכבידה בנקודות שונות על פניו. זה הוכיח את התאוריה של ניוטון שכדור הארץ היה אליפסואיד פחוס. ב-1849 סטוקס הראה שהתוצאה של קלרו הייתה נכונה ללא קשר להרכב הפנימי של כדור הארץ, בהינתן התנאי שפני כדור הארץ היו ספרואיד המצוי בשיווי משקל ובעל אליפטיות קטנה.
גאומטריה
מאמרו הראשון, אותו פרסם בגיל 13, עסק בארבעה סוגים של עקומים גאומטריים, אך עבודתו החשובה הראשונה עסקה בעקומים בורגיים במרחב (בעלי פיתול שונה מאפס) והציגה את מושג הפיתול - עבודתו זו הבטיחה לו מקום באקדמיה הצרפתית למדעים. קלרו סיפק גם הוכחות ראשונות לכמה מהתוצאות של ניוטון על מיון העקומים ממעלה שלישית. ב-1731 הוא הדגים את נכונות הטענה של ניוטון שכל העקומים המעוקבים הם הטלות של זן ספציפי של עקום מעוקב.
עבודתו על תנועות אסטרונומיות
אחד הנושאים השנויים במחלוקת במאה ה-18 היה בעיית שלושת הגופים, או כיצד כדור הארץ, הירח, והשמש נעים אחד סביב השני. באמצעות שימוש בשיטות הקלקולוס של לייבניץ, קלרו היה מסוגל לנסח מחדש את הבעיה בעזרת ארבע משוואות דיפרנציאליות. אף על פי כן, משוואות אלו הניבו רק פתרונות מקורבים, ולא אפשרו ביצוע חישובים מדויקים. נושא אחר שעדיין נותר לא פתור בהקשר של בעיית שלושת הגופים הוא איך קו האפסידים של הירח סובב כאשר הירח נע. אפילו ניוטון יכול היה לנבא קצב פרצסיה שהוא רק מחצית מהערך האמיתי עבור מסלול הירח. נושא זה תעתע באסטרונומים רבים. למעשה, קלרו בתחילה החשיב את מקור הבעיה ככה לא מובן, שהוא שקל להציע חוק משיכה חדש כחוק הכבידה העולמי.
בעיית האפסידים הייתה נושא "חם" באירופה דאז. יחד עם קלרו, היו שני מתמטיקאים נוספים שהיו במירוץ לספק את ההסבר הראשון לבעיית שלשות הגופים: לאונרד אוילר ו-ז'אן לה רון ד'אלמבר. אוילר וד'אלמבר האמינו שיש לעשות שימוש בכלים שונים מהחוקים הניוטוניים כדי לפתור את בעיית שלושת הגופים. אוילר האמין שחוק היפוך הריבוע היה זקוק לשינוי רציני על מנת להסביר את תנועת האפסידים של הירח.
על אף התחרות הקדחתנית למצוא פתרון נכון, קלרו השיג פתרון מקורב גאוני לבעיית שלושת הגופים. ב-1750 הוא זכה בפרס מטעם האקדמיה הרוסית למדעים על חיבורו Théorie de la lune. בחיבור קלרו הצליח לחשב בהצלחה את התאריך בו ישוב שביט האלי בשנת 1759. כמקבל בתקופתו, הוא הסתייע בעוזרים שעבדו כ"מחשבים", והתחלקו עימו בחישובים המרובים והארוכים שנדרשו על מנת להגיע לתוצאה. ה-Théorie de la lune הוא מאוד ניוטוני בסגנון כתיבתו. חיבור זה מכיל את ההסבר של תנועת האפסידים של הירח. קלרו הצליח לערוך אנליזה מתמטית מסדרים גבוהים יותר לבעיה, ולכן הצליח להשיג תוצאה שתואמת את התצפיות. לאחר חיבור זה פרסם קלרו ב-1754 מספר טבלאות ירחיות, אשר אותן הוא חישב באמצעות צורה של טרנספורם פורייה דיסקרטי.
בהמשך חייו קלרו פרסם כתב מגוון מאמרים על מסלול הירח, ועל הפרטורבציה של התנועה של שביטים על ידי כוכבי הלכת, בייחוד על הנתיב של השביט של האלי. הוא גם יישם את המתמטיקה כדי לחקור את כוכב הלכת נוגה, וערך מדידות מדויקות של גודלו של כוכב הלכת ומרחקו מכדור הארץ. זה היה החישוב המדויק הראשון של גודלו של נוגה.
תומאס בראג
תומאס בראג (באנגלית: Thomas Bragg; 9 בנובמבר 1810 – 21 בינואר 1872) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שכיהן כמושל קרוליינה הצפונית בין השנים 1855 – 1859. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא שימש כתובע הכללי בקבינט של קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה"). בראג היה אחיו הבכור של הגנרל ברקסטון בראג.
ערוער (מואב)
ערוער הייתה עיר עתיקה ששכנה על גדתו הצפונית של נחל ארנון בעבר הירדן המזרחי. מכונה "ערוער אשר על שפת נחל ארנון" כדי להבדילה מהערים האחרות שנקראו בשם זה. מזוהה עם ח'רבת ערער, כ-5 ק"מ מזרחית דרומית לדיבון.
העיר שימשה קצה גבול ממלכתו של סיחון ובהמשך קצה גבול נחלת שבט ראובן. ככל הנראה היא ערוער שנבנתה על ידי בני גד יחד עם ערים נוספות בימי משה. פרשני המקרא וחוקריו נתנו לתופעה זאת הסברים שונים. שניים מגיבורי דוד, שמע ויעיאל, באו מערוער. במפקד שערך דוד בסוף ימיו החלו הפוקדים את ספירתם ב"ערוער... אשר בתוך הנחל", ששימשה כאמור כגבול הדרומי ומשם פנו צפונה. היישוב נזכר במצבת מישע כעיר מבוצרת אשר בנה מישע מלך מואב, לאחר שמרד בממלכת ישראל, לה היה משועבד. נראה שמאוחר יותר שבה לידי ישראל, אך בהמשך הוכתה על ידי חזאל מלך ארם. בתקופת יותם מלך יהודה וירבעם מלך ישראל ישב בערוער בלע בן עזז מבני שבט ראובן. יש מפרשים שלא ישב בערוער ממש אלא בסביבתה. ערוער מוזכרת בנבואת הפורענות של ירמיהו על מואב.
גרטרוד לוקנר
גרטרוד לוקנר (בגרמנית: Gertrud Luckner; 1900, ליברפול – 1995, פרייבורג), הייתה עובדת סוציאלית, פעילה קתולית, מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים
בילדותה היגרה לוקנר לגרמניה. הוריה מתו בצעירותה. היא למדה כלכלה באוניברסיטת קניגסברג, אוניברסיטת בירמינגהם , אוניברסיטת גתה בפרנקפורט ואוניברסיטת פרייבורג והתמחתה בנושאי רווחה. בשנת 1938 קיבלה בפרייבורג את תואר הדוקטור שלה.
משנת 1933 הייתה לוקנר מעורבת בפעילותם של ארגוני רווחה קתוליים בפרייבורג.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ארגנה לוקנר, בתמיכתו של הארכיבישוף קונרד גרבר, מפעל לסיוע דתי בעת המלחמה, במסגרת פעילות הרווחה הקתולית. עם התמשכות המלחמה החל המפעל לסייע בעיקר לנרדפים על רקע מוצא לא ארי, בהם יהודים ונוצרים. בסיוע כספים שקיבלה מגרבר, הבריחה לוקנר יהודים אל מעבר לגבול שווייץ ושלחה הודעות מהיהודים שעוד נותרו בגרמניה, אל העולם החיצון. היא הייתה בקשר עם לאו בק, מנהיג הנציגות הארצית של היהודים הגרמנים, עד מעצרו וגירושו לגטו טרזיינשטט בתחילת 1943. ב-5 בנובמבר 1943, כשעמדה להעביר כסף למספר יהודים שנותרו עדיין בברלין, נעצרה לוקנר על ידי הגסטפו ונכלאה במחנה הריכוז רוונסברוק, שם הייתה כלואה 19 חודשים, עד שחרור המחנה ב-3 במאי 1945.
אחרי המלחמה
לאחר המלחמה הקדישה עצמה לוקנר לקירוב בין יהודים ונוצרים. בהזמנתו של לאו בק, ביקרה בישראל בשנת 1951.
גולדן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עוגב
שלא כמו כלי מקלדת אחרים כגון פסנתר, צ'מבלו וקלאוויקורד אשר צלילם מופק מרעידת מיתרים – הפקת הצליל בעוגב נוצרת מהרעדה של אוויר, כמו בכלי נשיפה מעץ. הצליל מופק בו על-ידי מפוח הנושף אוויר בצינורות. רוב העוגבים העתיקים נמצאים על קירותיהן הקדמיים או האחוריים של כנסיות. עוגבים רבים נמצאים באולמות קונצרטים.
מבנה
מנגנון העוגב מורכב מסדרות רבות של צינורות השונים בעיצובם, בחומר שממנו הם עשויים ובפיות שלהם. בכל סדרה יש צינורות באורך שונה, דבר המשפיע על גובה הצליל הנוצר בהם.
יש בו מערכות קלידים אחדות (לרוב בין שתיים לחמש), הדומות לאלו של פסנתר, ומערכת דוושות נוספת המופעלת ברגליים. כל קליד שנלחץ (בידיים או ברגלים) משחרר שסתום הגורם לשליחת אוויר (שנידחס במפוח/ים) לתוך חליל אחד או יותר, מה שגורם לו/להם להשמיע צליל.
היסטוריה
העוגב הוא כלי עתיק ביותר וגרסאות מוקדמות שלו היו נפוצות כבר בימי הביניים המוקדמים ואף לפניהם. קטסיביוס, שחי באלכסנדריה במאה השלישית לפני הספירה נחשב לממציא ההידראולוס, העוגב העתיק ביותר. בימי הביניים נשלטה המוזיקה הקלאסית על ידי הכנסייה הקתולית ולכן רוב העוגבים הותקנו בקתדרלות. העוגבים שימשו בתקופה זו בעיקר כדי ללוות מזמורים גרגוריאניים, אבל החל מהמאה ה-14 התפתחה הלחנה לעוגב ככלי עצמאי.
בתחילה היו היצירות לעוגב ריקודים ועיבודים של שנסונים פוליפוניים. במאה ה-15 נוספו אליהם צורות אלתוריות באופיין כמו הפרלוד. במאה ה-16 התעצמה ההלחנה לעוגב, בעיקר בסוגות הפוליפוניים, כמו קנצונה, ריצ'רקר, פנטזיה וכן יצירות המבוססות על חומר קודם (קנטוס פירמוס) שמקורו במנגינות כוראל (כוראל-פרלודים) או בשירי עם (וריאציות). צורות אלתוריות הוסיפו להתפתח, כמו הטוקטה, אשר התאפיינה גם בווירטואוזיות, כמו ביצירותיהם של קלאודיו מרולו, אנדראה גבריאלי, וג'ירולאמו פרסקובלדי.
לשיא השימוש וההכרה הגיע העוגב במוזיקת הבארוק ביצירותיהם של מלחינים כמו יוהאן סבסטיאן באך, גאורג פרידריך הנדל, ודיטריך בוקסטהודה. בתקופה הקלאסית נזנח העוגב מעט, אף על פי שיוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט ואחרים חיברו יצירות עבורו. בתקופה הרומנטית חזרו וחיברו יצירות לעוגב ביתר וירטואוזיות, כתיבה "סימפונית" וכן מתוך רצון להחיות את מוזיקת העבר. ראוי להזכיר את יצירותיהם של פליקס מנדלסון, פרנץ ליסט, סזר פרנק, יוהנס ברהמס, רוברט שומאן ומקס רגר. מלחינים חשובים של יצירות לעוגב מהמאה העשרים: אוליבייה מסייאן, ג'רג' ליגטי, ארנולד שנברג, פרנסיס פולנק, פֶּטֶר אֶבֶּן ואחרים.
העוגבים המצויים באירופה הם מבחינה היסטורית המוקדמים ביותר הקיימים. עוגבים אלה נבנו על פי מסורות שונות ולכן צליליהם שונים. ישנם עוגבים גרמניים ועוגבים צרפתיים כמו גם ספרדים ואיטלקים. גון הצלילים בעוגבים אלה שונה זה מזה ובא לידי ביטוי במגוון הרגיסטרים הקיימים בעוגבים אלה. אי לכך, נדרשת מהנגן יכולת אסתטית המבוססת על ידע היסטורי כדי לבחור רגיסטרציה שתתאים לביצוע היצירות.
נגן עוגב המגיע לנגן קונצרט בצרפת ינגן על עוגב צרפתי. עוגב זה יהיה עשיר בחלילים בעלי גוון reed (חלילים עם עלה בתוכם), המהווים חיקוי לכלי נשיפה כמו קלרינט, אבוב ובסון. נגינת יצירות גרמניות על עוגב מסוג זה תאלץ את הנגן לבחור חלילים אשר יפיקו צלילים קרובים במיוחד לעוגבים הגרמניים, שבהם מגוון חלילי ה-reed נמוך ביותר. כך גם הפוך - נגן אשר ייתן רסיטל בגרמניה, ובתוכניתו יצירות צרפתיות, ייאלץ להשקיע מאמץ ומחשבה על מנת לבחור ב שתתאים לסגנון הצרפתי עם מגוון לא רחב של צלילים המאפיינים את הסגנון הזה.
ביהדות
בתנ"ך נזכר מספר פעמים המונח "עוגב" למשל: "וְשֵׁם אָחִיו יוּבָל הוּא הָיָה אֲבִי כָּל תֹּפֵשׂ כִּנּוֹר וְעוּגָב." (בראשית ד כא), אך נראה שמדובר בכלי הדומה לכינור ואינו דומה לעוגב שבימינו.
בקרב יהודים, העדות הראשונה להצבת עוגב בבית-כנסת מגיעה מבגדאד במאה ה-12. ב-1628 ידוע שעוגב שימש בטקס בבית-הכנסת הספרדי בוונציה; רבני העיר התנגדו לכלי בשל הקשרו הכנסייתי, בעוד שרבי אברהם שלמה גרציאני ממודינה התיר וכתב שאין בכך משום חוקות הגויים. במאות ה-17 וה-18 שימש עוגב בקבלת שבת ובטקסים אחרים בבית הכנסת מייזל בפראג, ואולי גם בבית-הכנסת אלטנוישול שם, אם כי הפעלתו נפסקה. ב-1818 הפך העוגב שנוי במחלוקת במיוחד בשל הצבתו ונגינה בו בשבתות, על ידי גוי של שבת, בהיכל בהמבורג, בית-הכנסת הרפורמי הראשון.
בישראל
בישראל כ-50 עוגבים. העוגב הגדול ביותר נמצא באוניברסיטה המורמונית בהר הצופים בירושלים. עוגבים נמצאים בכנסיות ומנזרים בירושלים וסביבתה, למשל כנסיית הדורמיציון, כנסיית אוגוסטה ויקטוריה וכנסיית הגואל בירושלים. בשטחי הרשות הפלסטינית יש עוגבים בבית לחם וברמאללה. יש עוגב במנזר השתקנים שבלטרון. ביפו יש מספר עוגבים, כמו למשל בכנסיית עמנואל. בחיפה יש מספר עוגבים: במוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה, במנזר הכרמליטים בסטלה מאריס, ובכנסיית בית הספר האנגליקני "יוחנן הקדוש". בכנסיות נצרת יש מספר עוגבים. בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב יש שני עוגבים. בזכרון יעקב נחנך עוגב חדש בשנת 2014 באולם הקונצרטים במתחם לאמנויות "אלמא".
קיימים מספר עוגבים בבתים פרטיים בישראל.
מוזיקה ישראלית לעוגב היא מועטה ביותר ואפשר לציין למשל יצירות מאת פאול בן-חיים, יוסף טל, יורם פפוריש, גיורא שוסטר, יוסף דורפמן, עמי מעייני, רמי בר-ניב ורומן קרסנובסקי.
בונה העוגבים היחיד בישראל היה גדעון שמיר, אותו החליף בינואר 2022 אורי שני.
אמה גרינוול
אמה גרינוול (באנגלית: Emma Greenwell; נולדה ב-14 בינואר 1989) היא שחקנית אמריקאית-אנגלייה.
מוכרת בעיקר עקב משחקה כמנדי מילקוביץ' בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "חסרי בושה".
ביוגרפיה
גרינוול נולדה בעיר גריניץ' שבקונטיקט לאב אנגלי ואם צרפתייה. משפחתה חזרה ללונדון כשהייתה בת פחות משנתיים.
היא למדה במשך שנה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "חסרי בושה" של רשת שואוטיים, בה שיחקה בשנים 2012–2016, במהלך 36 פרקים.
בשנת 2012 שיחקה ב-3 פרקים של סדרת הטלוויזיה "דם אמיתי". בשנת 2013 שיחקה בסרט "אנשי רוח הרפאים". בשנת 2016 שיחקה בתפקידים מרכזיים בסרטים "גאווה ודעה קדומה וזומבים" ו"אהבה וידידות".
בשנים 2016–2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "הנתיב".
כנען כפי שנשלטה הן בימי אברהם הן בתקופת ישראל עם התחנות והאומות הגובלות בה
שמאל|ממוזער|300px|מפת ג'ון ספיד "כנען כפי שנשלטה הן בימי אברהם הן בתקופת ישראל עם התחנות והאומות הגובלות בה" (באנגלית: Canaan as it was possessed both in Abraham and Israels dayes with the stations and bordering nations) היא מפה עתיקה של ארץ ישראל שהוכנה על ידי ההיסטוריון והכרטוגרף האנגלי ג'ון ספיד בשנת 1595. העותק היחיד של המפה נמצא כיום באוסף ערן לאור בספרייה הלאומית בירושלים.
תיאור המפה
המפה מורכבת מארבעה גיליונות, שגודלם 957 על 745 מ"מ.
המפה מבוססת על מפת בנדיקטוס אריאס מונטנוס (שבתורה התבססה על מפת סאנטו וסקונטה). מפתו של ספיד גדולה ממפות אלה וכוללת אזורים אשר אינם מופיעם בהם כגון: אזור הסהר הפורה (מסופוטמיה), חצי האי ערב, חופי טורקיה והאי קפריסין, ודלתת הנילוס.
המפה מכילה פרטים היסטוריים, ובהם גבולות נחלות השבטים (בקווים מקווקווים), ומסלול יציאת מצריים שלאורכו דמויות מיניאטוריות המתארות אירועים לאורך המסלול.
ברביעים הימני והשמאלי התחתונים טבלה של מראי מקומות, על פי קווי רוחב וקווי אורך של אתרים המצויים במפה.
ייחודה של המפה באיורי הכרטושים (מסגרות מאוירות) המצויים בצידיה, כרטושים גדולים ברביעים העליונים, וקטנים ברביעים התחתונים, כאשר ברביע השמאלי התחתון של המפה מופיע כרטוש המעוטר בנשר הרלדי ובו כתובת הקדשה לסר רוברט קוטון שעודד את ספיד להתחיל בציור מפות.
ברביע הימני העליון מופיע במסגרת איור המתאר את 'אדם וחוה', המבוסס על תחריט של אלברכט דירר בשם זה משנת 1504 (בשינויים קלים - בעיקר בבעלי החיים המתוארים ברקע הדמויות, כך לדוגמה, בתחריט של דירר מופיעה דמות שור שוכב מימין לחוה, ואילו במפה הוא מופיע משמאל לאדם; בתחריט חוה מתבוננת באדם ופניה בפרופיל, ואילו במפה פניה פונים לחזית). בראש המסגרת מופיע הכיתוב "אלוהים" במסגרת נוספת.
ברביע השמאלי העליון מופיעים בתוך המסגרת משה ואהרון האוחזים בלוחות הברית. מעל מסגרת זו מופיע השם המפורש במסגרת מעוטרת. מעל משה ואהרון מופיעים איורים המתארים את המזבח במשכן, שולחן לחם הפנים, המנורה וארון הברית, וכן בין אהרון ומשה מופיע תיאור של מגדל בבל.
מוקדמות מונדיאל 2006 - אירופה
198 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2006, והתחרו על 32 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, העפילה אוטומטית והותירה 31 מקומות לשאר הנבחרות. לראשונה בהיסטוריה של המונדיאלים נאלצה האלופה המכהנת,, להתמודד בטורניר המוקדמות.
לאירופה (אופ"א) הוקצו 14 מקומות, מתוכם אחד למארחת גרמניה ועל 13 האחרים התמודדו 51 נבחרות.
מהלך המוקדמות
51 הנבחרות האירופיות חולקו לחמישה בתים בני שש נבחרות כל אחד ולשלושה בתים בני 7 נבחרות כל אחד, ובסך הכל לשמונה בתים. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה ישירות למונדיאל. הנבחרות שסיימו במקום השני דורגו מחדש לאחר סיום המשחקים, ולצורך הגינות הדירוג לא נכללו התוצאות שהן השיגו מול הנבחרות שסיימו במקום השביעי בבתים הרלוונטיים. שתי הנבחרות הראשונות בטבלה זו העפילו גם כן למונדיאל, ושש הנותרות התמודדו בשלושה פלייאופים על 3 המקומות הנותרים של אירופה במונדיאל.
בית 1
הולנד העפילה למונדיאל וצ'כיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 2
אוקראינה העפילה למונדיאל לראשונה בתולדותיה, וטורקיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 3
פורטוגל העפילה למונדיאל וסלובקיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 4
צרפת העפילה למונדיאל ושווייץ העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 5
איטליה העפילה למונדיאל ונורווגיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 6
אנגליה העפילה למונדיאל ביחד עם פולין, שהייתה אחת מבין שתי הנבחרות שסיימו עם המאזן הטוב ביותר במקום השני.
בית 7
סרביה ומונטנגרו העפילה למונדיאל וספרד העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 8
קרואטיה העפילה למונדיאל ביחד עם שוודיה, שהייתה אחת מבין שתי הנבחרות שסיימו עם המאזן הטוב ביותר במקום השני.
פלייאוף יבשתי
ספרד העפילה.
שווייץ העפילה בזכות יתרון שערי חוץ.
צ'כיה העפילה.
נונאטאק
נוּנאטאק (משפות האינואיטים: Nunataq) הוא צורת נוף חשופה, במקרים רבים סלעית, של רכס הרים, הר או פסגה שאינם מכוסים בקרח או בשלג בתוך (או בשולי) שדה קרח או קרחון. השימוש במונח טיפוסי באזורים של תכסית קרח קבועה. נונאטאקים מספקים ציוני דרך נוחים לזיהוי ולייחוס בקרחונים או כיפות קרח ובמקרים רבים מעניקים להם שמות.
צורות חיים על נונאטאקים מבודדות לעיתים קרובות על ידי הקרח או הקרחון המקיף אותן ויוצרות בתי גידול ייחודיים. צורתם של נונאטאקים זוויתית ומשוננת בדרך כלל מחמת השפעות קפיאה-הפשרה ועומדת בניגוד בולט למתווים המעוגלים, הרכים יותר של סלעים שנשחקו על ידי קרחונים לאחר נסיגת הקרחון.
מקור המילה נונאטאק בשפה הגרינלנדית.
איציק ברוורמן
יצחק (איציק) ברוורמן (נולד ב-17 ביולי 1958) הוא ראש עיריית פתח תקווה לשעבר, עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה
יצחק ברוורמן למד בתיכון ברנר פתח תקווה. שירת בפרקליטות הצבאית בתור סגן היועץ המשפטי והממונה על התביעה, והשתחרר בדרגת רב-סרן. עורך דין, בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
שימש בעבר כעוזר הקונסול לענייני עבודה בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1987 פתח משרד עצמאי לעריכת דין בפתח תקווה. שימש כיועץ המשפטי של האגודה לתרבות הדיור בפתח תקווה. כמו כן שימש כחבר דירקטוריון בחברת ח.ל.ד. (חברה ממשלתית עירונית לשיקום דיור ופיתוח בפתח תקווה). בשנת 2008 סגר את המשרד שברשותו.
בשנת 1997 נבחר לראשונה למועצת עיריית פתח תקווה, וכיהן בתור יו"ר וועדת שמות, סגן ראש מינהל הנדסה, חבר הוועדה לתכנון ובנייה, יו"ר וועדת מכרזים. בשנת 2008 נבחר לכהן כסגן ראש עיריית פתח תקווה, כאשר במשך שנתיים כיהן בתור ראש מינהל התרבות ולאחר מכן כיהן כראש מינהל הכספים וראש מינהלת מרכז העיר.
בשנת 2013 התמודד ברוורמן בבחירות המוניציפליות לראשות עיריית פתח תקווה בראשות סיעת אכפ"ת. בסיבוב הבחירות הראשון שנערך באוקטובר 2013 קיבל 25% מכלל הקולות, אולם מכיוון שאף מתמודד לא הגיע למכסת 40%, נערך סיבוב שני בינו לבין ראש העיר המכהן אורי אהד. בסיבוב הבחירות השני שנערך בנובמבר 2013 נבחר לכהן כראש עיריית פתח תקווה ב-58% מקולות הבוחרים לעומת 42% שקיבל יריבו אורי אהד.
עם בחירתו החל ברוורמן בתנופת שיפור חזות נרחבת בעיר, כמו חידוש גינות ופארקים לילדי העיר בכלל השכונות בעיר, השלמה של פרויקטים שעוכבו שנים כמו פארקים בפרויקטי בנייה שהמתינו שנים, התקנת מפוחי אוויר בשוק העירוני, הקמת ספריות חדשות, פרויקט 'עיר ללא אלימות', מאבק משפטי וניצחון על ההסתדרות על מגרש הפועל מחנה יהודה, מאבק משפטי וניצחון על חדר האוכל של גבעת-השלושה והפיכתו למבנה לכלל הציבור בעתיד, תכנון והקמת מתחמי סקייטפארק, הקמת מיזם 'לקט לשבת' לאוכלוסייה נזקקת, הקמת מרכז מורשת לבני הקהילה האתיופית ביתא ישראל, הסדרת עניין הקס (איש הדת והמורה הרוחני של העדה) בעיר.
בפברואר 2017 הורה ברוורמן לנתק את זרם החשמל ל-25 דירות מפוצלות בעיר, בהן מתגוררים בשכירות מבקשי מקלט. בעקבות עתירת האגודה לזכויות האזרח, ציווה בית המשפט המחוזי בלוד על העירייה לחדש את זרם החשמל לדירות.
באוקטובר 2018, התמודד בבחירות המוניציפליות בתמיכת מפלגת העבודה והפסיד לרמי גרינברג (43% מקולות הבוחרים לעומת 35%).
במאי 2021 חויב לשלם 40,000 ש"ח לחברה שסיפקה שירותי ניקיון לעיריית פתח תקווה, לאחר שבעת כהונתו כראש העירייה פרסם בדף פייסבוק שלו פוסט שפגע בשמה הטוב.
חיים אישיים
ברוורמן נשוי ואב לשלושה ילדים.
דיוקן דרושאוט
דיוקן דרושאוט (באנגלית: Droeshout portrait) או תחריט דרושאוט (Droeshout engraving) הוא דיוקן של ויליאם שייקספיר, מעשה ידי החרט מרטין דרושאוט (Martin Droeshout). הדיוקן, נכלל במהדורת הפוליו הראשונה, אוסף מחזותיו של שייקספיר שפורסם ב-1623, כאיור שעיטר את כריכת הספר. זהו אחד משני דיוקנאות שמזוהים בוודאות כדיוקנאות של שייקספיר. השני הוא פסלו של שייקספיר הניצב במצבה שעל קברו, בעיר הולדתו סטרטפורד אפון אייבון. שניהם נוצרו לאחר מותו.
השימוש בדיוקן כאיור לכריכת הספר הוא בהתאם לנהוג בפרסומי התקופה, אך הנסיבות המדויקות שבהן נוצר התחריט אינן ידועות. אין ידיעה ברורה מי מבין שני "מרטין דרושאוט" היה זה שיצר את התחריט, ולא ברור באיזה אופן ובאיזו מידה נשען התחריט על ציורים או איורים קיימים.
גרסאות
לדיוקן ישנם שני "שלבים", או שתי גרסאות שונות, שאותן הדפיס דרושאוט בעזרת אותו לוח (ראו דפוס שקע). דיוקנאות מהשלב הראשון נדירים מאוד, וקיימים רק ארבעה עותקים של אלו. דיוקנאות הגרסה הראשונה הם כפי הנראה תוצאות של הדפסות ניסיון, שנועדו לכך שדרושאוט יוכל לבחון את התחריט, ולבדוק האם יש צורך לבצע שינויים כלשהם. רובם הגדול של עותקי מהדורת הפוליו הראשונה ששרדו, כוללים דיוקנאות מהשלב השני, שבו הצללים חזקים יותר ושנבדל מהגרסה הראשונה בעוד כמה הבדלים קלים, ובהם באזור השפם ובקו מתאר הלסת התחתונה.
ב-1632 יצר תומאס קוטס (Thomas Cotes) עותקים נוספים של התחריט, בגרסתו השנייה, בעבור מהדורת הפוליו השנייה של רוברט אלוט (Robert Allot), מהדורה חדשה של אוסף המחזות. את התחריטים האלו הדפיס קוטס בעזרת הלוח המקורי, לאחר שבוצעו בו שינויים קלים. בלוח נעשה שימוש גם במהדורות מאוחרות יותר, אך עם הזמן החל הלוח להישחק ונעשו בו שינויים ניכרים. בלוח המקורי נעשה שימוש עד שנות ה-60 של המאה ה-17, ולאחר מכן אין לו זכר. כבר בשנת 1640 העתיק החרט ויליאם מרשל (William Marshall) את צורת הלוח ללוח חדש, תוך ביצוע שינויים והתאמות, בעבור מהדורת אוסף שקיבצה את הסונטות של שייקספיר, שפרסם ג'ון בנסון (John Benson). כל הדפסות התחריט של הדיוקן שנעשו לאחר מכן, התבססו על העתקה של התחריט עצמו, ולא של הלוח.
זהות היוצר
משפחת דרושאוט (בהולנדית: דְרוּסְהַאוּט) הייתה משפחה של אמנים שהיגרו מהולנד לבריטניה. מאחר ששניים מבני המשפחה נקראו "מרטין", שאלת זהותו של החרט שיצר את הדיוקן עוררה דיון בקרב החוקרים. מרבית המקורות טוענים שיוצר הדיוקן הוא מרטין דרושאוט הצעיר (Martin Droeshout the Younger; 1601 - לאחר 1629), בנו של מייקל דרושאוט, מהגר מבריסל. מלבד תאריך לידתו וזהות אביו, מעט מאוד ידוע על מרטין דרושאוט הצעיר, אולם מאחר שידוע שאביו היה חרט, נפוצה ההנחה כי מרטין הלך בעקבות אביו, ושהוא היוצר של תחריט דרושאוט. מאחר שהיה בן 15 כששייקספיר מת בשנת 1616, ייתכן שמעולם לא ראה אותו, וההנחה היא כי הוא התבסס בעבודתו על תמונה קיימת.
מחקרה של מרי אדמונד (Mary Edmond) ב-1991 על אודות משפחת דרושאוט גילה מידע חדש על מרטין דרושאוט הזקן (Martin Dreoshout the Elder; שנות 1560 לערך - 1642), שהיה דודו של מרטין הצעיר. במחקרה מצאה אדמונד כי דרושאוט הזקן היה חבר באגודת הציירים- (Worshipful Company of Painter-Stainers) של לונדון. אדמונד כתבה, "נראה זה שגוי לייחס את תחריטו של שייקספיר למרטין דרושאוט האלמוני והצעיר מדי, שנולד ב-1601, כפי המקובל, כאשר ישנו אמן אחר באותו שם, שמתועד בצורה די טובה, בדמות דודו".
ב-2007 מצאה ג'ון שלוטר (June Schlueter) עדות לכך שמרטין הזקן שהה בלונדון בזמן שבו ידוע כי החרט של הדיוקן במהדורת הפוליו הראשונה שהה במדריד. על אף ששלוטר התחילה את המחקר והחיפוש בארכיונים במטרה להוכיח את נכונות הסברה של אדמונד כי מרטין הזקן היה החרט של תחריט דרושאוט, היא מצאה לבסוף ממצאים שמחזקים, לדבריה, את ההנחה שיוצר התחריט היה מרטין הצעיר.
חשיבות
התחריט זכה לשבחים מפי ידידו של שייקספיר, המחזאי בן ג'ונסון, בפואמה שלו To the Reader ("לקורא"), שלוותה בתחריט שהוצג לצדה. בפואמה כתב כי התחריט מציג תמונה הדומה במידה רבה לשייקספיר. הוא כתב כי "המגלף קרא לקרב / את הטבע, במטרה לגבור על החיים" ("the graver had a strife / With nature to outdo the life"), וכן כתב כי הציור "קלע" בדיוק רב לפניו של שייקספיר. הוא הוסיף וציין כי החרט לא יכול היה להעביר את "שנינותו" של שייקספיר - על מנת לתפוש אותה, יהיה על הקורא לקרוא את הספר.
בשל עדות זו המאששת את מידת הדיוק של הדיוקן, נעזרו חוקרים בתחריט דרושאוט כנקודת ייחוס לבחינת דיוקנאות אחרים שיכולים להיות דיוקנאות של שייקספיר. האמן והסופר בן המאה ה-19 אברהם ויבל (Abraham Wivell) תיאר זאת כך:
חיזוק נוסף לאמינות התחריט הוא העובדה שהוא הוזמן ואושר על ידי עורכי מהדורת הפוליו הראשונה, ג'ון המינגס (John Hemmings) והנרי קונדל (Henry Condell), שהיו שניהם חברי קבוצת התיאטרון "אנשי המלך" שבה היה חבר שייקספיר כשחקן.
ב-2006 כתבה טרניה קופר (Tarnya Cooper), ברוח דומה, כי "זהו הדיוקן היחיד שללא ספק נותן לנו ידיעה סבירה על מראהו של שייקספיר".