cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטוף מרטין וילנד
יצירתו
ביצירתו המוקדמת של וילנד ניכרת השפעה חזקה של התנועה הפיאטיסטית שהייתה נפוצה בגרמניה באותם. כמו כן הושפע וילנד משירתו של המשורר הגרמני בן דורו פרידריך גוטליב קלופשטוק (Friedrich Gottlieb Klopstock). מאוחר יותר נפתח וילנד לספרות ההשכלה, וראה עצמו קשור לאנציקלופדיסטים בצרפת. בזכות קריאת כתביו של וולטר נפתח וילנד ליצירתו של שייקספיר, ממנה תרגם לגרמנית 22 מחזות, שזכו לתפוצה רבה בגרמניה. הסינתזה בין קשריו לתנועת ההשכלה, לבין מוצאו הגרמני והרקע הפיאטיסטי שלו, יצרו אצל וילנד את החיבור עם אנשי הסער והפרץ.
ביחד עם קלופשטוק המבוגר ממנו, ויוהאן גוטפריד הרדר הצעיר ממנו, יצא וילנד כנגד הקלאסיציזם הראציונליסטי, והטיף לכתיבה עשירה ביצרים וברגש ומשוחררת מכללים נוקשים. ב-1780 פרסם וילנד את השירה האפית אוברון, בה הוא מספר על קורותיו של גיבור אגדי מימי הביניים שנאלץ לנדוד לארצות המזרח. במסעותיו התמודד עם הרפתקאות ופיתויים מסוכנים, אולם בכל אותה העת שמר אמונים לאהובתו. בתוך עולם אבירים זה משלב וילנד את עולם הפיות, נוסח ג'פרי צ'וסר ושייקספיר. ברומן זה היה וילנד מנושאי הדגל של הסער והפרץ והתנועה הרומנטית, והיה מהראשונים שהתענגו בערגה על עולם ימי הביניים.
השפעתו
לווילנד הייתה השפעה ישירה על כל הרביעייה של ווימאר - הרדר, גתה, ובמיוחד על הצעיר שבהם - פרידריך שילר, שהרבה לקרוא בתרגומיו של וילנד לשיקספיר. השפעתו של וילנד על שאר בני דורו הייתה בעיקר לרוחב, ולא לעומק. הוא פילס לשירה הגרמנית דרך בתוך חוגים שעד אז לא הכירו אלא שירה צרפתית. בנוסף, היה וילנד מי שהפך את שייקספיר לאבן יסוד בתרבות הגרמנית. וילנד גילה תעוזה בנוסטלגיה שלו לימי הביניים, ובלעג שלו לבורגנות הגרמנית צרת האופק. במגמות אלו השפיעה רבות על יוצרים גרמנים שחיו בזמנו וסמוך לו, שהבולטים שבהם הם אדלברט פון שאמיסו והיינריך פון קלייסט.
לקריאה נוספת
כריסטוף מרטין וילנד – מתוך מכתב למשורר צעיר (מגרמנית: עמר ארד), דחק, כרך טו', 2022.
שמואל הבר (עיתונאי)
שמואל (שַמּו) הַבֶּר, השתמש גם בשם עט הבדוי שאנדור קומארומי (בהונגרית: Haber Sámuel; קומארום, 18 באוגוסט 1866 – בודפשט, 30 בדצמבר 1920) היה עיתונאי יהודי-הונגרי. הוא היה עמית וכותב של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
ביוגרפיה
שמואל הבר נולד במשפחה יהודית כבנם של הנריק הבר, קצב ושל קטלין ספינר. הוא השלים את ארבע הכיתות הנמוכות של הגימנסיה בקומרום. משם עבר לבודפשט ללמוד בגימנסיה שבה השלים את כיתות 5–6 במלואן, אך בשנה השביעית קיבל consilium abeundi ("עיצה לעזוב" שהיא למעשה צורת גירוש מסורתית מארגון או מבית ספר בארצות בעלות תרבות גרמנית) בשל חיסורים לא מוצדקים. מסיבה זו עבר לעיר פאפה, חזר על הכיתה השביעית והשלים שם את לימודיו בתיכון. לאחר מכן היה סטודנט למשפטים באוניברסיטת בודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובמשך התקופה עבד במשרד עורכי דין, כיוון לא היה יכול לקבל עזרה כספית מהבית. הוא עבד במשרד עד ה-1 בינואר 1894. עם הזמן הפך לכתב של מספר כתבי עת ועיתונים. אולם יותר מכל כתב ב"שוויון" (Egyenlőség) שם היה סגן עורך עד מותו. הוא נפטר מהתקף לב. רעייתו הייתה גיזלה אפולוניה טומקוליאק, איתה התחתן ב-19 במאי 1902 בבודפשט. הבר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודותיו
הבר התחיל לכתוב כשעוד למד בגימנסיה בקומרום. כתביו פורסמו בעיתונים "קומרום והסביבה" ו"אסטרגום והסביבה". (1884-1885). בבודפשט הוא החל לכתוב מאמרים לכתב העת ההיתולי "אישטוק השוטה" בשם הבדוי "ארי ...". הוא פרסם שם במשך חמש שנים. בסתיו 1886 חתם חוזה ב"שוויון" בשכר חודשי של 10 פורינט הונגרי. בכתב עת זה עבד ככתב בכיר בהפסקות קלות. מספטמבר 1893 ערך למעשה את העיתון; ממאי 1894, כעורך עיתון, כתב למעשה בעצמו את כתב העת "שוחטים וקצבים" תחת השם הבדוי שאנדור קומארומי. הוא גם כתב מאמרים להמון עיתונים וכתבי עת; עם זאת, מרבית מאמריו הופיעו ב"שוויון", כגון: 1887. ליפוט קומפרט, ברנאט לוי מייסד אויפשט, וילמוש קרצג, הנריק גרץ, הצאצא האחרון של דוד המלך, הרוטשילדים, מוריץ ורמן, שדים, הלב שהתגלה, אורבך אחרי ברנהרד, 1883.
הוא כתב גם כמה מאמרים חינוכיים וביקורות ספרים עבור כתב העת, כמו: המשיח - הרומן של בנג'מין דיזראלי. פוג'לה וגולדה, תפקידם של היהודים בגילוי אמריקה, אחרי מאיר קייזרלינג ועוד.
שמות עט בדויים
סיגריה, טיבורץ, ארי, הליוטרוף, שאנדור קומרומי ועוד.
15 באוקטובר
15 באוקטובר הוא היום ה-288 בשנה, (289 בשנה מעוברת), בשבוע ה-42 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 77 ימים.
מנועי בית שמש
מנועי בית שמש אחזקות (1997) בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית הפועלת בשני מגזרים: מגזר הייצור, הכולל ייצור חלקים למנועי סילון (לרבות ייצור יציקות מדויקות של חלקי מתכת למנועי סילון), והמגזר המנועי, ובמסגרתו עוסקת החברה בשיפוץ, הרכבה והנדסה של מנועי סילון ושל חלקים למנועים. החברה היא המובילה בישראל בתחום. לחברה אולמות ייצור בעיבוד שבבי, בית יציקה ליציקות מדויקות בשיטת שעווה נעלמת ליצור טורבינות למנועי סילון, אולמות שיפוץ והרכבת מנועים, מעבדות לבדיקות איכות ובדיקות אל הרס ומתקני הרצה ובדיקה של המנועים. לאחרונה פתחה החברה בחצר המפעל מרכז הכשרה חדיש וייחודי בארץ למקצועות עיבוד שבבי לענף התעופה, הכולל סדנא ולימודים עיוניים מעמיקים, בשיתוף משרד העבודה והרווחה ורשת "עתיד" מכללות טכנולוגיות.
מנועי סילון מתוצרת מנועי בית שמש נמצאים בשימוש בעיקר בצה"ל ומשמשים באמצעי לחימה כגון טיל הדלילה.
היסטוריה
חברת "מנועי בית שמש" הוקמה בשנת 1968 בבית שמש על ידי יוסף שידלובסקי שהחזיק 51% מהמניות ומדינת ישראל שהחזיקה 49% מהמניות, במטרה לייצור חלקי מנועים עבור חברת טורבומקה שבבעלותו של שידלובסקי. המפעל נחנך בינואר 1969. בהמשך הרכיבו במנועי בית שמש את מנועי מטוס האימון של חיל האוויר "פוגה-מגיסטר", ועסקו בהכשרת אנשי מקצוע ובהקמת מרכז ידע טכנולוגי לשיפוץ ושיקום מנועי מטוסים. בשנת 1976, הוחלט להעביר את מניות מדינת ישראל ב"מנועי בית שמש" לידי התעשייה האווירית כדי לרכז את פעילות מנועי הסילון בישראל במפעל אחד, אך המהלך לא יצא לפועל. החברה החלה לפתח גם מנועים לאוטובוסים, אוניות, וטורבינות גז ליצור חשמל.
בשנת 1980 פרצה מחלוקת בין התעשייה האווירית ל"מנועי בית שמש" בשאלה מי יהיה הקבלן הראשי לייצור מנוע מטוס הלביא. בשנת 1981 הוחלט ש"מנועי בית שמש" יהיה הקבלן הראשי למנוע מתוצרת פראט אנד וויטני ולא טורבומקה של יוסף שידלובסקי. שידלובסקי החליט להעביר את חלקו בבעלות למדינת ישראל, ואף הציעה להעביר אותה ללא תמורה, אך לבסוף שילמה המדינה 9 מיליון דולר עבור חלקו. שנה לאחר שעבר לבעלות המדינה המפעל, שהעסיק בשיאו 1,400 עובדים, נקלע לקשיים עקב ירידה בהזמנות ועיכוב בעבודות על מנוע הלביא. בשנת 1985 הוחלט לא לייצר את מנוע "הלביא" במפעל אלא לרכוש אותו בארצות הברית והחלו דיונים על סגירתו או מכירתו של המפעל, ובינתיים פוטרו כמחצית מעובדי המפעל. בשנת 1986 הוצע להעבירו לתעשייה האווירית או קונצרן כור תעשיות אך הם סרבו. החל משא ומתן עם מספר חברות לרכישת המפעל אך הוא לא התקדם עקב הצורך במחיקת חובות וצמצום מספר העובדים כדי להפוך אותו לריווחי.
ב-1992 רכשה חברת אורמת 60% מהחברה מידי מדינת ישראל, לאחר שההפסד המצטבר שלה הסתכם בכ-240 מיליון דולר והיא הייתה על סף סגירה. ב-1995 רכשה אורמת את היתרה מידי חברת Thames Holdings (חברת בת של פראט אנד וויטני). בשנת 1997 הפכה החברה להיות הספקית העיקרית של חלקים למנועי מטוסים של חיל האוויר הישראלי, באותה שנה העבירה אורמת את מניות מנועי בית שמש שהיו בידה לחברה חדשה בשם מנועי בית שמש אחזקות, במטרה להפריד בין פעילות שתי החברות. החברה החדשה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. באותה עת הציעה חברת ישקר, אז בשליטת סטף ואיתן ורטהיימר, לחברת אורמת למכור לה את החברה תמורת 15 מיליון דולר כדי לשלב אותה עם חברת טכנולוגיית להבים שבשליטת על ידי ישקר, אך משפחת ברוניצקי, בעלת השליטה באורמת, דחתה את הצעתה של ישקר.
ב-2003 רכשה מנועי בית שמש חברה בסרביה בשם "LIVNICA PRECIZNIH ODLIVAKA" והיא חברת בת בבעלות מלאה של מנועי בית שמש.
במהלך הרבעון הראשון של שנת 2017 הרחיבה מב"ש שני הסכמים לייצור מנועים. אחד מול MTU הגרמנית, עבורה תייצר חלקים למנועי סילון עד שנת 2030 בהיקף כולל של 173 מיליון והשני, הסכם מסגרת ארוך טווח עם חברת המנועים התעופתיים הספרדית Industria de Turbo Propulsores, לאספקת חלקי מנועים בתקופה של 13 שנים (2017-2029), סך ההכנסות הצפויות מההסכם יגיע ליותר מ-100 מיליון דולר.
בחודש מאי 2017 פרש מר אבנר שחם לאחר ניהול חברת מנועי בית שמש במשך 25 שנה. שחם הוחלף על ידי רם דרורי שכיהן ב-9 השנים האחרונות כמנכ"ל ארקל אוטומוטיב מקבוצת רבל, שמייצרת חלקי מבנה לתעשיית הרכב והוחזקה בעבר על ידי קרן פימי. מחזור המכירות של ארקל אוטומוטיב הגיע בתקופתו ל-100 מיליון דולר לשנה וצבר ההזמנות שלה ל-880 מיליון דולר.
בחודש נובמבר 2018 רכשה החברה את חברת "חישולי כרמל". חישולי כרמל, חברה ישראלית אשר פועלת בחיפה ומתמחה גם היא בתחום התעופה, היא מחזיקה בכל ההסמכות הנדרשות לייצור חישולים (עיצוב חלקי מתכת בלחיצה או כבישה) למנועי סילון. חישולי כרמל נוסדה בשנת 1961 ומעסיקה 225 עובדים במפעלה בטירת כרמל. הנהלת חישולי כרמל בישראל צפויה להמשיך להוביל את החברה גם לאחר העברת הבעלות. באותו חודש חנכה החברה את מרכז ההכשרה שלה לעיבוד שבבי של מתכות לענף התעופה. המרכז הוקם יחד עם משרד העבודה והרווחה ומופעל בתוך חצר המפעל בשיתוף פעולה עם רשת "עתיד" מכללות טכנולוגיות.
שבשבת
שבשבת היא מכשיר המתחבר אל אזור מוגבה, כגון גג או עמוד, שתכליתו קביעת כיוון הרוח. בשימוש העממי משמעותה גם "גלגלי רוח" - טורבינת רוח קטנה עשויה ניר או פלסטיק לצורך קישוט או משחק.
מבנה
לשם פעולה, על שבשבת להיות בנויה בהתחשבות בשתי דרישות עיצוביות: מצד אחד, משקלה של השבשבת צריך להיות מחולק באופן שווה בין שני צדיה, ומצד שני, האזורים החשופים אל הרוח צריכים לא להיות שווים בגודלם. דבר זה גורם לשבשבת לשאוף למצב בו האזור הקטן ביותר יפנה אל הרוח, שכן במצב זה כמות הרוח על משטח השבשבת מינימלית. כשהשבשבת מסתובבת, היא מראה את כיוון הרוח ובכך תראה את כיוון הרוח.
כדי לאפשר למשתמש לקבוע את כיוון הרוח בקלות, רוב השבשבות מצוידות בסימונים על בסיסם המצביעים על הכיוונים האפשריים. נהוג גם לחבר אל השבשבת מכשיר למדידת מהירות הרוח שכן בשל הדמיון בן המכשירים ניתן להשתמש באותו בסיס עבור שניהם.
שימוש
כדי להשיג קריאה מדויקת על השבשבת להיות ממוקמת גבוה מעל הקרקע ובמרחק משמעותי מבניינים עצים או כל חפץ אחר שעלול להשפיע על כיוון הרוח. שינוי בכיוון הרוח יכול להיות משמעותי כשהוא בא בשילוב עם תנאי מזג אוויר אחרים, מה שמאפשר למשתמש בשבשבת לבצע תחזיות מזג אוויר לטווח הקצר. שבשבות מודרניות בדרך כלל מחוברת אל מכשיר המאפשר קריאה מרחוק של כיוון הרוח.
השבשבת יכולה גם לשמש לשם הכוונת טורבינת רוח או גלגלי רוח קישוטיים (הקרויים "שבשבות" אף הם, באופן עממי) אל תוך הרוח.
סוגים
שבשבות בצורת חץ או צורה מופשטת דומה ידועות כמדויקות יותר, וכיום הן נפוצות בהרבה מבעבר. זאת מפני שבשעה שבעבר לשבשבות הייתה מטרה קישוטית, כיום השבשבת כמעט ולא נראות, כיוון שבשל ההתפתחות הטכנולוגית, הקריאות נעשות ממרחק.
איליאס איליאדיס
איליאס איליאדיס (ביוונית: Ηλίας Ηλιάδης; באנגלית: Ilias Iliadis; נולד בשם ג'ארג'י זווִיאַדָאוּרִי בגאורגית: ჯარჯი ზვიადაური; נולד ב-10 בנובמבר 1986) הוא ג'ודוקא יווני יליד גאורגיה, אלוף אולימפי מאולימפיאדת אתונה 2004. הישגיו של איליאדיס הופכים אותו לאחד מהג'ודוקאים המעוטרים ביותר בהיסטוריה. הוא הודיע על פרישה בגיל 29 לאחר המשחקים האולימפיים בריו 2016 ומשמש כשגריר ג'ודו מטעם איגוד הג'ודו העולמי.
ביוגרפיה וקריירה
איליאדיס נולד ב-10 בנובמבר 1986 בעיירה אחמטה שבמחוז קאחתי בגאורגיה הקומוניסטית ובשנת 2003 עבר עם משפחתו ליוון.
אלוף אירופה ואלוף אולימפי
ב-15 במאי 2004, בגיל 17, זכה איליאדיס בתואר המשמעותי הראשון שלו, מדליית זהב באליפות אירופה לאחר שגבר על אולה בישוף הגרמני בגמר. ב-17 באוגוסט 2004, התחרה איליאדיס באולימפיאדת אתונה וזכה במדליית הזהב לאחר שגבר בחצי הגמר על דמיטרי נוסוב הרוסי וניצח את רומן הונטיוק האוקראיני בגמר, והפך לאלוף האולימפי הצעיר ביותר אי פעם בענף הג'ודו.
2005-2009
לאחר אולימפיאדת אתונה עבר איליאדיס לקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג ובספטמבר 2005, הוא התחרה באליפות העולם שנערכה בקהיר וזכה במדליית כסף לאחר שהגיע עד הגמר, שם הפסיד להירושי איזומי היפני. באליפות העולם 2007 שנערכה בריו דה ז'ניירו, זכה איליאדיס שוב במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לאירקלי צירקידז הגיאורגי. בינואר 2008, זכה במדליית כסף בטורניר גביע העולם בטביליסי. באולימפיאדת בייג'ינג איליאדיס היה נושא הדגל של המשלחת היוונית, הוא הודח בסיבוב הראשון לאחר שהפסיד למארק הויזינחה ההולנדי. בשנת 2009 זכה במדליית כסף בטורניר גביע העולם בטאלין.
אלוף עולם
באפריל 2010, הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה בווינה וזכה במדליית ארד לאחר שניצח את מקס שירנהופר האוסטרי בקרב על המדליה. באותה שנה התחרה בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וגראנד סלאם מוסקבה ובשניהם הפסיד בקרב על הארד. ב-10 בספטמבר, זכה איליאדיס במדליית הזהב באליפות העולם בטוקיו לאחר ניצחון בגמר על דייקי נישיימה המקומי. באפריל 2011, זכה באליפות אירופה בפעם השנייה לאחר ניצחון על קיריל דניסוב הרוסי בגמר. כחודש לאחר מכן, הוא זכה בגראנד סלאם מוסקבה. ב-26 באוגוסט 2011, איליאדיס זכה שוב בתואר אלוף העולם לאחר ניצחון בגמר על היפני דייקי נישיימה בשחזור הגמר משנה קודם לכן.
2012-2016
במאי 2012, הוא זכה בגראנד סלאם מוסקבה, ובדצמבר זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו. ב-1 באוגוסט איליאדיס זכה במדליית ארד באולימפיאדת לונדון, היווני הפסיד ברבע הגמר לקיריל דניסוב הרוסי אך זכה בארד דרך בית הניחומים לאחר ניצחונות על מארק אנתוני האוסטרלי ועל טיאגו קמילו הברזילאי בקרב על המדליה. בפברואר 2013, זכה בארד בגראנד פרי דיסלדורף ובאליפות העולם באותה שנה זכה במדליית ארד לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאסלי גונזאלס, סגן אלוף אולימפי מלונדון, וניצח את יואקים דווארבי משוודיה בקרב על המדליה. בפברואר 2014, זכה בגראנד פרי דיסלדורף ובאליפות העולם באותה שנה שנערכה בצ'ליאבינסק, זכה במדליית הזהב בפעם השלישית לאחר שגבר על כריסטיאן טוט ההונגרי בגמר. ביוני 2015, זכה במדליית ארד במשחקים האירופיים בבאקו
באולימפיאדת ריו 2016, הודח איליאדיס בסיבוב השני לאחר הפסד באיפון לצ'נג שונג'או הסיני שבסופו של דבר זכה בארד. לאחר הדחתו מאולימפיאדת ריו, הודיע איליאדיס על פרישה.
A Sky Full of Stars
A Sky Full of Stars הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי, כחלק מאלבום האולפן השישי שלהם, Ghost Stories, בשנת 2014. הסינגל יצא לאור ב-2 במאי 2014, והוא היה הסינגל השלישי אותה הוציאה הלהקה כדי לקדם את האלבום.
השיר נוצר בשיתוף פעולה עם המפיק המוזיקלי/דיג'יי השוודי אביצ'י, עם עזרה בהפקה מהמפיקים המוזיקליים הבריטיים פול אפוורת', דניאל גרין, וריק סימפסון.
הווידאו קליפ הרשמי לשיר בוים על ידי מאט וייטקרוס וצולם ב-17 ביוני 2014 ברחוב קינג שבפרבר ניוטאון אשר בסידני, אוסטרליה. הווידאו קליפ יצא לאור ב-19 ביוני 2014.
הערות שוליים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת פרלופון
לוטה ורביק
לוטה ורביק (בשפת המקור: Lotte Verbeek; נולדה ב-24 ביוני 1982) היא שחקנית, רקדנית ודוגמנית הולנדית. היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בדמות ג'וליה פארנזה בסדרה "הבורג'ס" של ניל ג'ורדן, ובתפקיד גיליס דאנקן בסדרת הדרמה "זרה" של ערוץ Starz.
ביוגרפיה
ורביק נולדה בעיר ונלו שבהולנד. היא למדה בגימנסיום קולגיום מריאנום בוולנו, וב-2008 סיימה לימודים בבית ספר למשחק באמסטרדם. החל מ-1999 למדה ורביק באקדמיה למחול בארנהם ובאקדמיית אמסטרדם לתיאטרון ומחול ג'אז/מוזיקלי, וסיימה בשנת 2006. ורביק קיבלה שיעורי זימרה והשתתפה בסדנאות קול. בתקופת הלימודים עבדה כרקדנית וכדוגמנית עבור הצלם ארווין אולאף.
ב-2009 זכתה ורביק בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקרנו על הופעתה בתפקיד אן בסרט ההולנדי "Nothing Personal" בבימויה של אורסולה אנטוניאק. על תפקיד זה זכתה ורביק בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מרקש באותה שנה, והייתה מועמדת לפרס עגל הזהב לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרט ההולנדי.
ב-2010 זכתה ורביק בפרס "Shooting Stars", פרס המשחק השנתי מאת European Film Promotion במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. באותה שנה לוהקה להפקה של "Le Ragazze dello Swing" ("נערות הסווינג") מיני-סדרה איטלקית זוכת פרסים המבוססת על סיפורן של טריו לסקנו. על תפקידה בדמות ג'ודית לסקן זכתה ורביק בפרס נימפת הזהב לשחקנית הטובה ביותר לצדן של אנדראה אוסבארט ואליזה שאאפ בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו.
בשנים 2011 עד 2013 גילמה ורביק את דמותה של ג'וליה פארנזה בדרמה התקופתית של רשת שואוטיים "הבורג'ס", לצדו של ג'רמי איירונס בתפקיד האפיפיור אלכסנדר השישי. את הסדרה יצר ניל ג'ורדן והיא צולמה בבודפשט.
ב-2012 שיחקה ורביק בתפקיד כפול של תאומות בשם תרז ואנג'ליק במותחן האירוטי "Suspension of Disbelief" שכתב וביים מייק פיגיס והוקרן בפסטיבל הסרטים של רומא.
בתיאטרון הופיעה ורביק בהפקה של המחזה "מריה מגדלנה" מאת ויין טראוב בסיור הופעות באירופה שנערך ב-2009. ורביק שרה בקול סופרן, אבל בסרט "Le Ragazze dello Swing" ביצעו את השירים להקת The Blue Dolls.
ב-2014 החלה ורביק לגלם את גיליס דאנקן בדרמה הטלוויזיונית "זרה" של רשת Starz. עוד ב-2014 לוהקה לתפקיד הלנה בסרט "צייד המכשפות האחרון" לצדו של וין דיזל.
ב-9 באוקטובר 2015 פורסם בקומיק קון בניו יורק שוורביק תשחק בתפקיד אנה ג'רוויס, אשתו של אדווין ג'רוויס, בעונה השנייה של הסדרה "הסוכנת קרטר".
חיים אישיים
ורביק דוברת הולנדית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
מחסני חשמל
מחסני חשמל בע"מ היא רשת חנויות מוצרי חשמל, אלקטרוניקה, סלולר ומחשבים ישראלית, בבעלות חברת אלקטרה מוצרי צריכה.
נכון למרץ 2023 מונה הרשת 56 סניפים הפרושים ברחבי ישראל. ברשת מועסקים יותר מ-600 עובדים.
רקע
מחסני חשמל הוקמה בשנת 1993, והפעילה תחילה חנות אחת. ב-2007 נרכשה הרשת וסניפיה על ידי חברת "אלקטרה מוצרי צריכה" תמורת 200 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2015 השיקה הרשת אתר סחר,
המוצרים בסניפי הרשת מחולקים למחלקות: מחלקת מוצרים גדולים, מחלקת סטריאו ומחלקת מוצרי מחשוב ואלקטרוניקה. בכל סניף פועלת מחלקת שירות פנימית ובה אנשי שירות המסייעים ללקוח, המחלקה אחראית להחלפת מוצרים מיידית ללא צורך בהגעה עד ליצרן או לחברה שמשווקת את המוצר.
קרב דונבאס (2022)
קרב דונבאס (באוקראינית: Битва за Донбас) הוא עימות צבאי מתמשך המהווה חלק ממלחמת אוקראינה-רוסיה שהחלה ב-24 בפברואר 2022. העימות החל ב-18 באפריל 2022 והוא מתנהל בין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והכוחות המזוינים של אוקראינה באזור דונבאס. אנליסטים צבאיים רבים טוענים כי הקרב הוא חלק משלב אסטרטגי רוסי לפלישה למדינת אוקראינה.
עד 23 ביוני 2022, פקידים רוסים טענו כי הם שולטים ב-55% מדונצק. עד 3 ביולי, רוסיה טענה כי היא שולטת בכל אזור לוהנסק, באותה התקופה הרוסים שלטו גם בערים מריופול, סוורודונצק, ליסיצ'נסק, רוביז'נה, ועוד ערים רבים אחרים. ב-19 בספטמבר, הצלחה אוקראינה לכבוש מחדש את בילוהוריבקה, כפר קרוב לליסיצ'נסק במחוז לוהנסק.
על פי הנתונים האוקראינים, למעלה מ-15,680 חיילים מתו בקרב. למעלה מ-5,000 אזרחים מתו ולמעלה מ-5,000 גם נפצעו.
איידהו שלי
איידהו שלי (באנגלית: My Own Private Idaho) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1991 אותו הסריט וביים גאס ואן סנט בהשראת הסרט "נהג מונית" של מרטין סקורסזה, והוא מהווה גם מעין גרסה מודרנית למחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון", "הנרי הרביעי, חלק שני" ו"הנרי החמישי" מאת ויליאם שייקספיר. בתפקידים הראשיים מככבים ריבר פיניקס וקיאנו ריבס, שסרט זה היה הפריצה שלו. הסרט היה לסרט פולחן בקרב בני הנוער האמריקני בראשית שנות התשעים.
עלילה
הסרט מספר את סיפורו של מייק (ריבר פיניקס), נער ליווי מפורטלנד החי ברחובות ומחפש את אמו. מייק סובל מנרדמות (נרקולפסיה) בכל פעם שהוא נמצא במצבי לחץ. הוא שורד בזכות היותו נער ליווי, אשר שוכב עם גברים ונשים כאחד. את סקוט (קיאנו ריבס) הוא הכיר ברחוב. סקוט עובד גם הוא כנער ליווי, אף על פי שבא מבית עשיר, וחי ברחוב כיוון שמרד במשפחתו וברח מהבית.
מייק וסקוט הצטרפו לחבורת רחוב העוסקת בגנבות לשם מימון סמים. מייק ושאר חבורת הרחוב יודעים כי סקוט אמור לרשת כסף רב כשיגיע לגיל 21, וזו תקוותם לצאת מהעוני ומחיי הרחוב. בהמשך מייק וסקוט נהיים חברים טובים ומתרחקים מהחבורה. שניהם נוסעים באופנוע לאיידהו, כדי לבקר את אחיו של מייק במטרה לגלות למייק היכן נמצאת אמו, אשר נטשה אותו בהיותו תינוק, ומאז חי במוסדות כל ילדותו. בדרך לאיידהו התוודה מייק באוזני סקוט, כי הוא אוהב אותו והיה רוצה להרגיש קרוב אליו יותר. סקוט אמר כי הם יוכלו להיות רק ידידים, כי הוא שוכב עם גברים רק תמורת כסף.
מייק הגיע לאיידהו, שם גילה כי אמו עובדת במלון בסנייק ריבר ואחיו, אשר סיפר לו על כך, הוא למעשה אביו. עם זאת, מה שעניין את מייק הוא למצוא את אמו והוא נסע למלון, אך שם נאמר לו שאמו, שרון, חסכה כסף ועברה לגור באיטליה. מייק וסקוט מכרו את האופנוע שלהם לבחור עשיר בשם הנס, כדי לממן את הנסיעה לאיטליה. באיטליה הגיעו השניים לחווה מחוץ לעיר רומא, שם נאמר למייק שאימו חזרה לארצות הברית, אולם סקוט התאהב בכרמלה, בחורה שגרה בבית ההוא. הוא חוזר איתה לפורטלנד, שם קיבל את הירושה מאביו, שהלך לעולמו. סקוט שינה את דרכיו הנלוזות, וכאדם עשיר התכחש לעברו ולחבריו הקודמים. גם מייק חזר לפורטלנד, אל חיי הרחוב ולעולם הזנות, אך בסוף הסרט מתגלה לצופה שחבורת הרחוב לה השתייך הביאה לו את החום והאהבה, שכל חייו השתוקק לה, לאחר שלא קיבל אותה לא מאמו ולא מסקוט.
אפיון הדמויות
מייק הוא נער ליווי שמבלה את חייו ברחוב. הוא תוצאה של הזנחה מצד הוריו שלא נתנו לו אהבה, חום ורגישות. אמו כלל לא גידלה אותו ועם אביו מעולם לא הסתדר (לדבריו "לו גדלתי במשפחה נורמלית הייתי מוצא את מקומי בחברה"). מייק הוא בחור מסוגר, החי מהרגע להרגע, מאופק, מסתורי אך גם רגיש. חייו הם למעשה זיוף, חיים ריקניים חסרי ערך ומעש, כשכל חייו הוא נודד בדרכים, ללא הורים וללא בית.
אינטונציה (מוזיקה)
במוזיקה, אינטונציה היא מונח בעל שני מובנים. המובן הנפוץ באופן מובהק מציין את רמת הדיוק בגובהו של צליל מוזיקלי (המכונה לפעמים רמת הניקיון המוזיקלי). המובן השני מתאר צורה מוזיקלית עתיקה.
דיוק גובה הצליל
אינטונציה גרועה היא מה שמכונה בלשון הדיוטות "זיוף". המונח מתייחס לשני סוגי מיומנות מוזיקלית:
בעיית אינטונציה יכולה להיווצר באופן טבעי, כשלמשל מנסים "לתרגם" לחנים לא-מערביים למערביים: שכן בעוד שהמוזיקה המערבית מתאפיינת בחלוקת האוקטבה לתריסר מרווחים מוזיקליים זהים - למעשה של חצאי טונים, הרי שיש סולמות לא-מערביים שבהם קיימת חלוקה יותר עדינה שכוללת אפוא גם מרווחי ביניים - כגון של רבעי טונים, מה שבהכרח מעורר תחושת "זיוף" - אפילו לאוזן מערבית - כאשר אי אילו לחנים לא-מערביים מסוימים מושמעים על ידי כלֵי נגינה מערביים כדוגמת פסנתר (או על ידי זמרים שמורגלים רק למוזיקה המערבית שאינה ערוכה לאפשר מרווחים מוזיקליים שקטנים מחצאי טונים), שכן כדי שכל שני צלילים רצופים שונים שבלחן הלא-מערבי המקורי יושמעו כשונים גם בביצוע מערבי - השמעת אי אילו צלילים שבלחן המקורי תצטרך להיות כרוכה ב"זיוף" של לפחות חצי טון - הנתפס אפוא כ"זיוף" גם לאוזן מערבית. זה קורה אם ורק אם: הלחן הלא-מערבי המקורי (בהנחה שהמרווחים המוזיקליים שבסולם שלו מהווים כפולות שלמות של רבעי טון) מכיל קטע של מרווחים מוזיקליים רצופים עולים - שמתחיל עם (פלוס) רבע טון ושמסתיים עם (פלוס) רבע טון נוסף - כשבין שניהם אין שום מרווח מוזיקלי שאינו של (פלוס) חצי טון. למשל: הקטע המוזיקלי היווני העתיק (בתווי מוזיקה שמתחילים ב-E), הוא דוגמה לסולם לא-מערבי - שנוצר מצירוף שני טטרקורדים אנהרמוניים נפרדים - ושאותו לא יהיה ניתן להשמיע בפסנתר (מערבי) בלי "לזייף" (לאוזן מערבית) לפחות בחצי טון (מה שבהכרח יצטרך אז לקרות הן בצליל השלישי שבדוגמה והן לפחות בעוד אחד שבה), אלא אם כן "הזיוף" ישתקף בכך שאי אילו צלילים - שמבוצעים בסולם המקורי כשונים מהקודם להם - יושמעו בביצוע המערבי כזהים לקודם להם (מה שבהכרח יצטרך אז לקרות הן בצליל השלישי הנ"ל או בקודם לו שבדוגמה והן לפחות בעוד אחד שבה). למעשה, כך נשמע הקטע המקורי (ה"בלתי מזויף"):
מעבר לעובדה שבדרך כלל אנו מעדיפים לשמוע נגינה שאינה "מזייפת", חשובה אינטונציה טובה בנגינה או שירה באנסמבל ליצירת ההרמוניות הרצויות, שבתורן משרות הלך רוח מסוים, ושבהולכת קולות הן מאפשרות למנגינות ל"התקדם" בעצמאות או באחדות.
מונח צורני
במאה ה-16, היה קיים פרק אינסטרומנטלי חופשי (בדומה לפרלוד), בדרך כלל לאורגן, הבא כהקדמה ליצירה קולית דתית.
יד הרב הרצוג
עמותת "יד הרב הרצוג" היא עמותת-על המכילה בתוכה שני מוסדות מחקר תורניים: "הוצאת האנציקלופדיה התלמודית" ו"מכון התלמוד הישראלי השלם". העמותה נקראת על שמו של הרב הראשי לארץ-ישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
עד להקמתו של "יד הרב הרצוג" פעלו שני המוסדות בנפרד. מעת פטירתו של יוזם שני המוסדות – הרב מאיר ברלין (בר-אילן) - בשנת תש"ט נרתמו יחדיו הרב הראשי לא"י, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, יחד עם הרב הרברט גולדשטיין (חתנו של הארי פישל) לסייע בביסוס המוסדות. לשם כך הוקם ארגון-על בשם אמ"ת (איחוד מפעלים תורתיים ספרותיים) וגויס ההון ההתחלתי להקמת מבנה מתאים. הבניין נחנך בשנת תשכ"ג, לאחר פטירתו של הרב הרצוג, ואז הוסב שמה של עמותת-העל לשם "יד הרב הרצוג".
למעלה משלושים שנה פעלו מוסדות "יד הרב הרצוג" מתוך הבניין שעמד במבואות שכונת בית וגן, מול הר הרצל. הספרייה ששירתה את שני המוסדות הלכה והתרחבה וכללה בתוכה גם עותקים נדירים. ככזאת היא שימשה כר פעולה נוח למפעל "אוצר החכמה" שצילם בה רבים מן הספרים שבמאגר הממוחשב שלו. קשיים כספיים של שלהי שנות התשעים ושנות העשור הראשון למאה ה-21 הובילו לצורך למכור את הבניין, ומעבר של "יד הרב הרצוג" על שני מוסדותיו לבניינה של הסתדרות "ישורון", במרכז העיר ירושלים. עוד קודם לפטירתו של הרב יהושע הוטנר (ניסן תשס"ט), שניהל את המוסדות במשך למעלה מ-65 שנה, מונה הרב פרופסור אברהם שטינברג לנהל את "יד הרב הרצוג", ולעמוד בראש המערכת של האנציקלופדיה התלמודית.
"יד הרב הרצוג" נטל על עצמו את שמירת זכרו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לארץ ישראל. בחורף תשס"ט, במלאת חמישים שנה לפטירתו, נערך כנס בינלאומי להלכה יישומית לזכרו של הרב, ואשר עסק בצדדים היישומיים של ההלכה בתחומים שונים. לקראת הכנס הוצא לאור הספר "משואה ליצחק" הכולל דברים לזכרו של הרב, ודברים ממנו עצמו. לאחר הכנס רוכזו חלק גדול מההרצאות שנישאו בכנס, ואלה נדפסו בכרך השני של "משואה ליצחק".
"יד הרב הרצוג" היה שותף להוצאה לאור של כתביו - פסקיו והשו"ת של הרב הרצוג (9 כרכים), ספרו "תחוקה לישראל" (3 כרכים), ותרגום מאמריו מאנגלית, "יהדות, חוק ומוסר".
1991 במוזיקה
שנת 1991 היא השנה בה הגראנג' החל לצבור פופולריות הולכת וגוברת, תוך שהוא תופס את מקום הגלאם רוק כגורם הדומיננטי בעולם הרוק. מגמה זו התחזקה בשנת 1992, והיא זו שזכורה בדרך כלל כ"שנה של הגראנג'". אלבומים רבים שיצאו בשנתיים אלו נחשבים בעיני רבים כמייצגים טובים של "הסאונד של שנות התשעים". להלן חלק מהאירועים המוזיקליים הבולטים של שנת 1991.
תוכנית מארינר
תוכנית מארינר (באנגלית: Mariner program) היא תוכנית שבמסגרתה שוגרו גשושיות לחלל במטרה לחקור את כוכבי הלכת נוגה, מאדים וכוכב חמה.
תוכניות
תוכנית מארינר התפצלה למספר תוכניות קטנות יותר:
מארינר-נוגה 1962
ב־22 ביולי 1962 שוגרה הגשושית מארינר 1, אך היא סטתה מנתיבה והיה צורך להשמידה. מארינר 2 עזבה את כן השיגור ב־26 באוגוסט 1962 והייתה הגשושית הראשונה שהוכיחה כי נאס"א יכולה לפקח על גשושיות ממרחקים גדולים. כשהתברר לאחר שבוע שמארינר 2 סטתה מעט מהנתיב ועתידה להחטיא את נוגה בכ-373 אלף קילומטרים, שודר תיקון נתיב ברדיו. לאחר 109 יום חלפה מארינר 2 במרחק של 34,500 ק"מ מנוגה. במסעה חזרה שידרה המרינר 2 לכדור הארץ נתונים, מהם עלה כי הטמפרטורה על פני נוגה גבוהה ביותר - כ-500 מעלות צלזיוס, כי כוכב הלכת עטוי עננים, וכי אין לו שדה מגנטי וחגורות קרינה (כדוגמת חגורות ואן אלן של כדור הארץ).
מארינר-מאדים 1964
מארינר 3 ומארינר 4 היו גשושיות שתוכננו לחלוף ליד מאדים. מארינר 3 אבדה כאשר טיל השיגור לא הצליח להיפרד ממנה. הגשושית האחות שלה, מארינר 4 שוגרה ב־28 בנובמבר 1964, וסיפקה את הנתונים הראשונים ממאדים בטיסת היעף שלה. היו אלו הצילומים הראשון של מאדים מטווח קצר.
מארינר-נוגה 1967
מארינר 5 שוגרה שוב לנוגה ב־14 ביוני 1967 והגיעה לקרבת כוכב הלכת באוקטובר 1967. היא נשאה סדרת ניסויים כדי לחקור את האטמוספירה: גלי רדיו, סריקת הבהירות שלה בתחום האור האולטרה סגול, ודגימת חלקיקי השמש ותנודות השדה המגנטי מעל כוכב הלכת.
מארינר-מאדים 1969 (A ו-B)
מארינר 6 ומארינר 7 היו גשושיות זהות במשימה כפולה למאדים. מארינר 6 שוגרה ב־24 בפברואר 1969, וב־27 במרץ 1969 שוגרה אחותה הגשושית מארינר 7. הם טסו מעל קו המשווה וחצי הכדור הצפוני של מאדים.
מארינר-מאדים 1971
מארינר 8 ומארינר 9 היו גשושיות זהות שתוכננו למפות את פני השטח של מאדים בו זמנית, אך מארינר 8 אבדה בשיגור בשל כישלון הטיל. הגשושית התאומה, מארינר 9, שוגרה במאי 1971 והפכה ללוויין המלאכותי הראשון של מאדים. היא נכנסה למסלול סביב מאדים בנובמבר 1971, צילמה את פני השטח של כוכב הלכת וניתחה את האטמוספירה שלו בעזרת ציוד האינפרה-אדום והאולטרה-סגול שנשאה.
מארינר 10
הגשושית מארינר 10 שוגרה ב־3 בנובמבר 1973 והייתה הראשונה שהשתמשה בשיטת המקלעת הכבידתית כדי להאיץ את מהירותה לעבר כוכב לכת אחר - כוכב חמה. היא הייתה גם הגשושית הראשונה שערכה מפגש עם שני כוכבי לכת מטווח קרוב, והראשונה שצילמה את כוכב חמה מקרוב. מסלולה תוכנן כך שלאחר ההגעה לכוכב חמה היא נכנסה למסלול סביב השמש כאשר בכל פעם פוגשת שוב את כוכב חמה. במהלך שלושה יעפים קרובים שביצעה בשנים 1974 ו-1975, היא סקרה כ-45% מפני הכוכב. התמונות ברזולוציה הגבוהה ביותר צילמו עצמים שגודלם כק"מ וחצי.
ניהול הבנייה
ניהול הבנייה הוא תת-תחום של מקצוע ההנדסה אזרחית העוסק בהוצאה מן הכוח אל הפועל של פרויקטים בתחום בנייה ותשתיות.
תפקידיו של מנהל הבנייה
מהנדס הביצוע מתמחה בניהול משאבים וכוח אדם, ניהול פיננסי וכלכלת הבנייה, חומרים וטכנולוגיות בנייה, שיטות ביצוע של עבודות בנייה וקרקע ובטיחות.
תיאום תכנון
תיאום תכנון של פרויקט בנייה, עשוי להוות משימה מורכבת, כיוון שבפרויקטים בבנייה קיים שילוב של מערכות שונות שנדרש להתאימם זו לזו על מנת לבצע את הפרויקט. בדרך כלל היזם מחליט על סוג הפרויקט (מגורים, מסחר, חינוך, תחבורה) על פי תוכנית הבינוי העירונית או תוכנית המתאר הארצית. לאחר מכן ממנה היזם מהנדס, אדריכל, או הנדסאי המכיר היטב את כל מערכות הבניין ומכלול השיקולים של המתכננים והיזם בתור מתאם התכנון. על מתאם התכנון להחליט אלו מתכננים נדרשים לצורך תכנון הפרויקט. לפרויקט מגורים פשוט נדרשים בדרך כלל אדריכל, קונסטרוקטור, מהנדס אינסטלציה ומהנדס חשמל.
לימודי ניהול הבנייה
ניהול הבנייה ניתן ללמוד באוניברסיטת אריאל ובטכניון שבחיפה כחלק מן הפקולטה להנדסה אזרחית, ובנוסף גם באוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע. הלימודים נמשכים כ-4 שנים ובסיומם מקבלים הבוגרים תואר B.Sc בהנדסה אזרחית- ניהול הבנייה Civil Engineering - Management and Construction, ובאוניברסיטת אריאל מקבלים הבוגרים תואר B.Tech.
ג'אנגו ריינהארדט
ז'אן בטיסט "ג'אנגו" ריינהארדט (Jean Baptiste "Django" Reinhardt; 23 בינואר 1910 – 16 במאי 1953) היה מוזיקאי ג'אז צועני-צרפתי יליד בלגיה. בין יצירותיו הידועות: "מיינור סווינג", "דמעות", "נגסקי" ו"עננים". הוא בן דוד של אלק באצ'יק, גם הוא נגן ג'אז.
קורות חייו
ג'אנגו ריינהארדט נולד ביישוב ליברשי, בכפר פונט-א-סל שבפרובינציית אנו שבבלגיה ובילה את מרבית ילדותו במחנות ארעיים צועניים בסביבות פריז. הוא ניגן בגיטרה (לרבות גיטרה צוענית), בנג'ו וכינור מגיל צעיר, ואף ניגן באולמות ריקודים בפריז. הוא התחיל בנגינה בכינור, אך עבר לבנג'ו-גיטרה (זהו כלי בעל שישה מיתרים והוא מכוון כמו גיטרה). בהקלטותיו הראשונות (1928) השתמש בכלי זה.
בגיל 18 נפגע ריינהארדט בשריפה שפרצה בקרוואן שלו, אותו חלק עם אשתו הראשונה. הקמיצה והזרת שלו ביד שמאל (היד שמבצעת את האקורדים) נכוו קשות ואף התחברו זו לזו. למרות הצלחת הרופאים להפריד את האצבעות, נפגע כושר השימוש בהן וג'אנגו נאלץ לפתח סגנון ייחודי של נגינה, שהדגיש את אצבעותיו שלא נפגעו.
בשנת 1934 הקים את ההרכב "Quintette du Hot Club de France" עם הכנר סטפן גרפלי, אחיו ז'וזף ורוז'ה שאפוט על הגיטרה ולואי וולה על הבס. בתקופה זו הופקו מספר הקלטות, וג'אנגו ניגן עם אומנים אמריקאים רבים, כגון קולמן הוקינס, בני קרטר ורקס סטיוארט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהה ג'אנגו עם החמישייה בסיבוב הופעות בבריטניה. הוא חזר מיד לפריז והשאיר את אשתו בבריטניה. גראפלי נשאר בבריטניה ושהה שם בתקופת המלחמה. בפריז, צירף ג'אנגו את הוברט רוסטיינג, נגן הקלרינט, כמחליפו של הכנר גראפלי.
בניגוד לצוענים רבים, שנרצחו במלחמת העולם השנייה, שרד ג'אנגו את המלחמה ללא פגע. עובדה זו נזקפת לזכותו של קצין לופטוואפה בשם דיטריך שולץ-קוהְן, שנודע בכינויו "דוקטור ג'אז", אשר העריך מאוד את נגינתו של ג'אנגו. במהלך המלחמה, בשנת 1943 נישא ג'אנגו לסופי ציגלר, ובנם באביק היה לגיטריסט מכובד בזכות עצמו.
לאחר המלחמה, הצטרף ג'אנגו לגראפלי בבריטניה, ויחד יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית. בין השאר ניגנו הצמד בקרנגי הול והקליטו יחד חומרים נוספים.
ב-1951 התיישב ג'אנגו בעיר סמואה סור סיין בצרפת, ליד פונטנבלו, והתגורר שם שנתיים, עד שבבוקר ה-16 במאי 1953 הוא התעורר בכאבים וללא יכולת לזוז. הוא טען כי תחושתו השתפרה וקם ממיטתו, אך לאחר מכן התמוטט בפתח הבית. הוא נפטר בדרכו לבית החולים, שם התברר כי סבל מדימום מוחי.
מחוות מוזיקליות
מספר ואלסים שנכתבו על ידי ג'אנגו ריינהארדט לא הוקלטו על ידו. הם הוקלטו על ידי מוזיקאים אחרים לרבות פייר ז'וזף פרה בשנת 1966.
ב־ 1971 חבר סטפאן גראפלי לגיטריסט הבלגי פיליפ קתרין ולנגן הבס הדני נילס-הנינג ארסטד פדרסן, ויחד הקליטו מחווה בשם "ג'אנגו הצעיר", כינוי לו זכה קתרין על יכולותיו בגיטרה.
ב- 2009 הרכב swing de gitanes הפקה מיוחדת בפסטיבל הג'אז של קיסריה מחווה לחמישיית Hot Club De France ההרכב המיתולוגי של ג'אנגו ריינהארדט והכנר סטפן גרפלי.
ב- 2010 לכבוד 100 שנים להולדתו של ג'אנגו עלו הופעות רבות בעולם ויצאו אלבומים לכבודו
צד שלישי
צד שלישי הוא גורם המעורב בקשר המתקיים בין שני צדדים. הצד השלישי, או כפי שנהוג לכנותו צד ג' (קרי: צד גימל), אין לו קשר ישיר לצדדים, אך פעולה כלשהי הקשורה בו – משפיעה על הקשר ביניהם.
יחיאל יעקבסון
הרב יחיאל מיכל יעקבסון (נולד ב-30 בדצמבר 1955) הוא מחנך חרדי, העוסק במניעת נשירה בחברה החרדית ובהדרכה חינוכית. מראשית שנות ה-80 מכהן כמשגיח בישיבה הקטנה ובמתיבתא של "המרכז לחינוך תורני - זכרון יעקב" (מל"ת).
ביוגרפיה
גדל במשפחה חרדית בשכונת בית וגן בירושלים. מגיל צעיר היה תלמיד ומקורב לרב יחזקאל אברמסקי והרב אליהו לופיאן למד בישיבות: קול תורה, סלבודקה ופוניבז'.
צד שלישי
בדרך כלל נעשה שימוש במונח זה בתחום הכלכלה והמשפט. דוגמאות:
יחיאל יעקבסון
ביוגרפיה
בגיל צעיר נאלץ לעזוב את הישיבה עקב בעיה רפואית שהקשתה לו על הראייה. שירת כקצין בסיירת תותחנים והשתתף במלחמת שלום הגליל כאיש מילואים. יעקבסון נפצע במהלך פעולה בלבנון. הוא השתחרר בדרגת סרן כנכה צה"ל.
פועלו בתחום החינוך
הרב יחזקאל אברמסקי המליץ לו לעסוק בחינוך. כבר בגיל צעיר ניהל מוסד חינוכי לצעירים בעלי הפרעות וקשיי למידה, הקים מוסדות לטיפול בנוער נושר בדרום ובצפון הארץ וכן הקים מכונים לטיפול כגון "לב שומע" ו"שמע בני". בהמשך הקים בזכרון יעקב ישיבה לצעירים.
משמש כמרצה בענייני חינוך ילדים ובענייני ייעוץ. את עיקר זמנו הוא מקדיש לעבודה עם נוער חרדי אשר מועד לנשירה מהחברה החרדית. תקופה מסוימת עסק בהחזרה בתשובה, בארגון אל המקורות, אולם בהוראת הסטייפלר חדל מכך כדי להקדיש את כל זמנו למניעת נשירה מהחברה החרדית.
החל משנת תשס"ח (2007) ולמשך כמה שנים, לימד בתורת החיים, בבית הספר להעצמה אישית והכשרת מטפלים. יוכי דנחי היא בין תלמידיו.
הרצאותיו הופצו על גבי קלטות ותקליטורים על ידי הארגון חסדי נעמי, ובהמשך הוכנסו למאגר קול הלשון. יעקובסון הסתייג מהפצת הרצאותיו ואמר שהן יועדו והותאמו באופן ספציפי לסוג ואופי הקהל שאליו ניתנה ההרצאה.
משנתו החינוכית
עיקרי משנתו של הרב יעקבסון הם:
חיים אישיים
יעקובסון נשוי, אב לחמישה ומתגורר בזכרון יעקב. בן דודו הוא הרב יחזקאל יעקבסון ראש ישיבת שעלבים.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
אס.די.אס (סטאר מערכות ביטחוניות) בע"מ ובעבר מגם (מוצרי גומי מאוחדים) ומגם השקעות בע"מ, היא חברה ציבורית ישראלית. החברה עוסקת בפיתוח וייצור מערכות בתחום האלקטרואופטיקה, בתחום מערכות מוטסות ובתחום מוצרי מיגון מגומי. בעבר, הייתה חברת מגם פעילה מרכזית בתחום ייצור הגומי בישראל, אך היא יצאה מהתחום בשנת 2000. באפריל 2014 מונה לחברה מפרק זמני.
פרנץ לוי
מפעל פרנץ לוי החל את דרכו בשנת 1934 כבית מלאכה לחגורות בחיפה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחל בייצור צינורות כיבוי מבד וגומי וממנו התפתח מפעל לייצור ציוד הצלה. בהמשך נוספו מוצרים נוספים, כמו בקבוקים וצעצועים מגומי. בראשית שנות ה-60 הוכפל המפעל והחל לייצר דרך חברת בת, ציוד בטיחותי, כמו מצנחים, חגורות הצלה וסירות הצלה. בשנת 1968 רכשה כלל את מחצית מניות פרנץ לוי. בשנת 1969 הוקם מפעל נוסף של החברה, לייצור רשתות עצירה למטוסים. מניות כלל בחברה הועברו לכלל תעשיות ובשנת 1973 רכשה כלל תעשיות את יתרת המניות של פרנץ לוי. ביוני 1975 הפכה החברה מחברה ציבורית לחברה פרטית. במהלך שנות ה-90 שולבה פרנץ לוי בתוך קבוצת מפעלי מגם.
גומבלי
חברת גומבלי הוקמה בשנת 1950 כמפעל לייצור רצועות גומי לרדיאטורים של מכוניות. בשנת 1951 החלה לייצר גם פנימיות לאופניים ובשנת 1952 החלה לייצר ארגזים למצברים.
אבטיט
בשנת 1950–1951 הוקמה ברמת גן חברת אבטיט לייצור מוצרי גומי, בהם סוליות. בסוף שנת 1954 הצליחו נציגי העובדים לכפות על הנהלת המפעל חתימה על הסכם קיבוצי.
Groupama–FDJ
Groupama–FDJ היא קבוצת אופני כביש צרפתית בדרג ה-UCI World Tour שנוסדה בשנת 1997. הקבוצה נחשבת לקבוצה הצרפתית הבכירה בענף ביחד עם קבוצת AG2R La Mondiale. הספונסרית הבכירה של הקבוצה היא FDJ, חברת הלוטו של צרפת.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
מגם
בשנת 1957 השקיעה מגם בחברת גומאויר לייצור מזרנים בכפר סבא, שזכו לביקוש רב בשנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 1959 רכשה מגם את חברת אמפלקס לייצור גומי מהרצליה. המפעל התרחב מאוד בשנות ה-60, הודות להשקעות של חברת אלגר, זרוע ההשקעות בתעשייה של אלרן, שהחזיקה בשליש ממניות החברה. בשנת 1969 עבדו במפעל בכפר סבא כ-400 עובדים. בשנת 1983, בעסקה משותפת, הגדילה אלגר את החזקותיה לכ-37% וכלל רכשה 58% מהחברה. בינואר 1987 רכשה כלל את חלקה של אלגר במגם.
בשנת 1991 שונה שמה ל"קבוצת מפעלי מגם" ובמרץ 1992 הייתה לחברה ציבורית שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1995 הועבר המפעל המרכזי לייצור גומי מכפר סבא לקיסריה. בשנת 1997, מכרה החברה את עסקי המעליות והמנופים שלה.
Groupama–FDJ
היסטוריה ופעילות
כבר בעונה הראשונה שלה הקבוצה רשמה כמה הישגים גדולים, כשניצחה את פריז - רובה עם פרדריק גוסדו, את קלאסיקה סן סבסטיאן עם דווידה רבלין ואת הקטע ה-16 בטור דה פראנס עם כריסטופר מנין.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
שינוי כיוון
בתחילת 2000 הגדילה קבוצת שיפר את החזקותיה בחברה ל-54.8% ברכשה 14% מהחברה מידי כלל. בנובמבר 2000 רכשו אודי פרומקין ורונן בכור 23% ממניות החברה מידי כלל, ולאחר הרכישה החזיקו כ-70% ממניותיה. במקביל, מכרה מגם את פעילות הגומי שלה בקיסריה לחברת שיפר-מגם. בדצמבר 2000 רכשה מגם את תגה רכיבים אלקטרוניים.
Groupama–FDJ
היסטוריה ופעילות
ב-2003, ביידן קוק ניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
שינוי כיוון
ביולי 2001 מכרו בכור ופרומקין את מניותיהם במגם לחברת אלירם השקעות, תמורת 70% ממניות חברת אלירם השקעות. ביולי 2001 שונה שמה של מגם למגם השקעות. גבור ספורט החזיקה 16% ממניות החברה. לתקופה קצרה בשנים 2001–2002 עסקה החברה במיזם משותף עם סהר אינווסטק, אך המיזם פורק. החברה עסקה בעיקר בייבוא רכיבים אלקטרוניים דרך חברת הבת "תגה מגם" ובייצור מוצרי בטיחות דרך חברת הבת "מגם בטיחות".
Groupama–FDJ
היסטוריה ופעילות
ב-2006 הקבוצה ניצחה את מרוץ האומלופ הט פולק עם פיליפ ז'ילבר, ששיחזר את ההישג ב-2008.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
תחת סטאר נייט
בתחילת שנת 2006 רכשה סטאר נייט טכנולוגיות בשליטת מרדכי סולומון את מגם השקעות לפי שווי חברה של כ-20 מיליון ש"ח וחברות הבת של סטאר נייט הועברו לבעלות מגם השקעות. בדצמבר 2006 שונה שם החברה לאס.די.אס (סטאר מערכות ביטחוניות) בע"מ.
Groupama–FDJ
היסטוריה ופעילות
ב-2016 הקבוצה השיגה את הניצחון הראשון שלה במונומנט, כשארנו דמאר ניצח את מילאנו - סן רמו.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
תחת סטאר נייט
החברה פעלה באמצעות שלוש חברות בת מרכזיות: חברות אלו השיגו רווחים על סמך מספר עסקאות גדולות וחילקו דיווידנדים בשנים 2010–2011. החברה רשמה הכנסות של כ-218 מיליון ש"ח ב-2011.
Groupama–FDJ
היסטוריה ופעילות
ב-2018 הקבוצה ניצחה את המונומנט השני שלה, עם טיבו פינו בג'ירו די לומברדיה.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
תחת סטאר נייט
החברה גייסה סכומים גבוהים בהנפקת איגרות חוב בשנת 2007, במטרה להפוך לשחקן מרכזי בתעשייה הביטחונית הישראלית. לצורך ההנפקה גייסה החברה את גיורא איילנד כנשיא החברה, ואת דן אבידור למנכ"ל. לאחר פחות משנה עזב אבידור את החברה על רקע חילוקי דעות עם איילנד וסלומון.
Groupama–FDJ
פרשיות סימום
בפברואר 2019, לאחר שנחשפה פרשיית הסימום באליפות העולם בסקי נורדי, בה היו מעורבים כמה רוכבי אופניים, הודה גאורג פרידלר, רוכב הקבוצה, שהשתמש בסמים, בעקבות כך שוחרר מהקבוצה.
אס.די.אס (סטאר מערכות בטחוניות)
תחת סטאר נייט
החברה רכשה מספר חברות שהיו בשלבי פיתוח מוצר, בטרם החלו במכירות. אלו כללו את חברת אוקיאנה, שעסקה בשליטה ובקרה תת-ימיים, שנרכשה בשנת 2010 מכינוס נכסים, את חברת ODF, שפעלה בתחום מצלמות רחבות זווית, חברת MSE, שפתחה כוונות לייזר, וחברת Light And Strong, שפתחה חומרים מרוכבים.
בשנת 2012 הפסידה החברה כ-30 מיליון ש"ח ובתשעת החודשים הראשונים של 2013 הפסידה החברה עוד כ-20 מיליון ש"ח. בתחילת 2013 מונה אלי ונציה למנהל העסקים של החברה בניסיון להציל את החברה. החברה מכרה את חברות הבנות אוקיאנה ואת ODF לחברת מיסטרל ממרילנד באמצע 2013, ובסוף ספטמבר 2013 הודיעה דירקטוריון החברה לבורסה על אי יכולת לעמוד בהתחייבויות.
קו התאריך הבין-לאומי
קו התאריך הוא קו דמיוני העובר בסמוך לקו האורך 180°, שהוא הנגדי לקו האורך 0°. קו התאריך נקרא כך משום שהתאריך משני צדדיו הוא שונה, ומי שחוצה אותו עובר לאזור זמן שבו התאריך הוא אחר (מוקדם בְיום או מאוחר בְיום מהתאריך באזור שבו שהה קודם לכן).
סיבת שינוי התאריך
לפי שיטת חלוקת אזורי הזמן, כל 15° אורך מגדירות אזור זמן, כלומר הפרש של שעה אחת. כאשר נעים מגריניץ' מזרחה, מוסיפים שעה אחת כל 15° אורך, וכאשר נעים מערבה מגריניץ' מפחיתים שעה אחת כל 15° אורך.
קו התאריך נמצא במרחק של 180° אורך מגריניץ' בקירוב, וניתן להגדירו הן כ-180°E (מזרח) והן כ-180°W (מערב). מכאן שהשעה על קו התאריך צריכה להיות 12 שעות לפני גריניץ' או 12 שעות אחרי גריניץ' - תלוי באיזה כיוון בוחרים.
ניתן לומר, אם כן, שהשעה בצדו המערבי של קו התאריך היא 12 שעות לפני גריניץ', והשעה בצדו המזרחי של קו התאריך היא 12 שעות אחרי גריניץ'. מכאן יוצא, שיש הפרש של 24 שעות בין צדו המזרחי של קו התאריך לבין צדו המערבי, כלומר יש הפרש של בדיוק יממה אחת.
קביעת התאריך
אם בגריניץ' עכשיו 24 ביוני והשעה היא 06:00, מה יהיו התאריכים משני צדי קו התאריך? את השעה בקו התאריך קל לחשב - 24:00-06:00=18:00 כלומר השעה תהיה 18:00 בערב. אבל באיזה תאריך? בצד המערבי של קו התאריך, השעה מקדימה את זמן גריניץ' ב-12 שעות, כלומר היא 18:00 ב-24 ביוני. בצד המזרחי של קו התאריך, השעה מפגרת ב-12 שעות אחרי זמן גריניץ', כלומר היא 18:00 ב-23 ביוני.
מכאן נובע, שמי שחוצה את קו התאריך ממערב למזרח, "מרוויח" יום (כלומר עובר ליום האתמול), ומי שחוצה את קו התאריך ממזרח למערב "מאבד" יום (כלומר עובר ליום המחרת). עובדה זו נזכרה בספר "מסביב לעולם בשמונים יום", שבו המסע הוא ממערב למזרח (אולם נכללת בעלילת הספר גם שגיאה בהקשר זה, כמוסבר בערך).
כל יום חדש על פני כדור הארץ (המתחיל בשעה 00:00), מגיע תחילה לאזור שממערב לקו התאריך (ניו זילנד, טובאלו, קיריבאטי), מתקדם בהדרגה למדינות המערביות יותר, ובסופו של דבר מגיע לאזור שממזרח לקו התאריך (הוואי, איי קוק).
בניגוד לקוי האורך הגאוגרפיים, קו התאריך, כמו קווי זמן אחרים התוחמים את אזורי הזמן, הוא קטוע ולא ישר, כדי לשמור על אחידות התאריך בתוך מדינות באזור הקו.
סמואה
כאשר קו התאריך נקבע, איי סמואה היו ממערב אליו. ב-1892 עברה סמואה לצד המזרחי של קו התאריך על מנת להתקרב לארצות הברית על ידי חזרה על התאריך 4 ביולי ואימוץ אזור זמן 3 שעות אחרי קליפורניה. בסוף דצמבר 2011 החליטה סמואה לחזור לצדו המערבי של הקו על מנת להתקרב לאוסטרליה וניו זילנד שלהם יש לאיים יותר זיקה כלכלית. הדבר התבצע על ידי ביטולו של יום שישי, 30 בדצמבר, ומעבר לשבת, 31 בדצמבר, היישר מיום חמישי.
קו התאריך בהלכה היהודית
מיקומו של קו התאריך הוא בעל משמעויות שונות בהלכה, והיה נתון במחלוקת בין הפוסקים. יש המקבלים את קו התאריך הבינלאומי כקו התאריך לעניינים הלכתיים, ואחרים קובעים קווים אחרים. ההבדל בין הגישות נוגע בעיקר ליפן ואוסטרליה והגיע לשיאו בפולמוס השבת ביפן, כאשר תלמידי ישיבת מיר שהגיעו ליפן בימי מלחמת העולם השנייה קיבלו הוראות סותרות מרבנים שונים בארץ ישראל, לגבי היום בו חל יום הכיפורים.
מרטין קמפבל
מרטין קמפבל (באנגלית: Martin Campbell; נולד ב-24 באוקטובר 1943) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדי, הידוע בעיקר בבימוי סרטי ג'יימס בונד, גולדן איי (1995) וקזינו רויאל (סרט, 2006) וסרטי זורו, המסכה של זורו (1998) והאגדה של זורו (2005).
בשנת 2011 ביים את סרט גיבורי העל הלא מצליח במיוחד גרין לנטרן.
ביוגרפיה וקריירה
בטלוויזיה קמפבל פיקח על כמה מפרקי הפעולה הפעלתניים ביותר בסדרת טלוויזיה "המקצוענים" (1977 – 1983), אולם עבודתו הידועה ביותר היא סדרת הדרמה הטלוויזיונית Edge of Darkness של רשת BBC משנת 1985, שעליה הוא זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ב-1986. קמפבל גם ביים את הרימייק של Edge of Darkness, בכיכובם של מל גיבסון וריי וינסטון, שיצא לבתי הקולנוע ב-2010. ב-2009 נמסר שקמפבל יביים את העיבוד של DC קומיקס לגיבור העל גרין לנטרן.
בשנת 2010 ביים את המותחן "על סף תהום" בכיכובם של מל גיבסון וריי וינסטון, כשגיבסון מגלם חוקר מקרי רצח, המנסה לפענח את מות בתו וחושף שחיתות ממשלתית הקשורה למותה.
בשנת 2017 ביים את המותחן "נקמה זרה" בכיכובם של פירס ברוסנן וג'קי צ'אן.
1530
אירועים
היהודי מומר בשם אנטוניוס מרגריתה פרסם את הספר "האמונה היהודית כולה" בו הוא תיאר בשנאה את מנהגי היהודים ועקרונות הדת היהודית. ספר זה השפיע רבות על מרטין לותר מייסד הרפורמציה הפרוטסטנטית.
ישראל הורוביץ (שחמטאי)
ישראל ("אל") הורוביץ (באנגלית: Israel Albert Horowitz; 15 בנובמבר 1907, ברוקלין ניו יורק – 18 בינואר 1973) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת אמן בינלאומי. הורוביץ שיחק ברמת רב אמן, אם כי מעולם לא זכה רשמית לתואר זה. זכור כיום בזכות הספרים הרבים שכתב בנושאי שחמט, חלקם עדיין מומלצים לאוהבי המשחק.
הורוביץ היה עורך טור השחמט בעיתון הניו יורק טיימס וכתב שלושה טורים לשבוע במשך כעשרים שנה. הוא היה הבעלים והעורך של הביטאון Chess Review משנת 1933 ועד למכירתו לאיגוד השחמט של ארצות הברית בשנת 1969. ביטאון זה נוסד כשותפות בין הורוביץ ורב אמן יצחק קשדן. לאחר מספר קטן של חוברות פרש קשדן והורוביץ הפך לבעלים היחיד.
לפני כן הורוביץ היה סוחר בניירות ערך בוול סטריט. הוא היה שותף עם עוד אמני שחמט כמוריס שפירא, מיקי פאולי, אלברט פינקוס ומוריס ורטהיים. הורוביץ פרש מהעיסוק בניירות ערך והקדיש עצמו לשחמט, בשעה שהאחרים נשארו בוול סטריט.
הורוביץ היה מטובי השחקנים בארצות הברית בשנות השלושים והארבעים. הוא היה אלוף ארצות הברית בשנים 1936, 1938 ו-1943. בשנת 1941 הוא חלק מקום ראשון עם שמואל רשבסקי ובדו-קרב ביניהם על המקום הראשון הפסיד +0 =13 -3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
הופעותיו של הורוביץ באולימפיאדות שחמט
באולימפיאדות אלו זכה הורוביץ בחמש מדליות: מדליית זהב קבוצתית באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, מדליית זהב קבוצתית ומדליית זהב אישית באולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה ומדליית זהב קבוצתית ומדליית זהב אישית באולימפיאדה השביעית שהתקיימה בסטוקהולם.
בדו-קרב ההיסטורי של שנת 1945 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות, דו-קרב שהתקיים באמצעות הרדיו, הורוביץ היה אחד משני השחקנים של נבחרת ארצות הברית שהצליח לזכות במשחק. הגם שהנבחרת האמריקאית שכללה את ראובן פיין, שמואל רשבסקי, ארנולד דנקר, יצחק קשדן והרמן שטיינר הוכתה קשות, ניצח הורוביץ את סאלו פלור.
עמדת המשחק הורוביץ-פלור לאחר המסע ה-25 של השחור.
בעמדה זו נראה שהשחור זוכה בחומר שכן למלכה הלבנה המותקפת אין מסע שמאפשר לה להמשיך להגן על הפרש ב-ו5. 26. רב6! מסע חזק המשאיר את השחור ללא דרך יעילה למנוע את איום המט ב-ד8. למשל 26...פד5 27. מה:ז4 או 26... רה7 27. מה:ז4! פ:ז4 28. פז7+ מו8 29. פ:ה6+ או 26...מהג8 27. פד6+ ר:ד6 28. מה:ו6 רה7 29. מהח8+ רו8 30. צד8+ מה:ד8 31. צ:ד8+ צ:ד8 32. ר:ד8 מ:ד8 33. מה:ו8+
השחור שראה את כל ההסתעפויות האלו שיחק 26...צ:ז2+ 27. מה:ז2 מה:ו5 28. צד8+ צ:ד8 29. צ:ד8+ מה7 30. מהז3 והשחור נכנע במסע ה-41.
אליפות ישראל בשחמט 1976
אליפות ישראל בשחמט 1976 הייתה האליפות ה-12 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות החלה במאי 1974.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
האמן הבינלאומי נתן בירנבוים, שצבר 11 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות.
תוצאות
1. נתן בירנבוים - 11
3-2. שמעון כגן- 10.5
3-2. מאיר רום - 10.5
4. מלכיאל פרץ - 9.5
6-5. דוד ברנשטיין - 8.5
7. יצחק רדשקוביץ' - 8
11-8. יהודה גרינפלד - 7
11-8. אריה לב - 7
11-8. שלמה גיטרמן - 7
11-8. ויקטור מיביץ - 7
12. צדוק דומניץ - 6
14-13. ישראל גלפר - 5.5
14-13. דוד בן ציון - 5.5
15. ראובן מינסקר - 5
16. יעקב משיאן - 3.5
לא נרדם בלילות
לא נרדם בלילות הוא ספר עיון אוטוביוגרפי בהוצאת ידיעות ספרים, מאת האלוף במילואים גיורא איילנד, המתאר את קורות חייו של איילנד מתחילת דרכו בצה"ל ועד סיום תפקידיו כעבור 33 שנות שירות, בדרגת אלוף, דרך כל רמות הפיקוד שאותם עבר. בין היתר, הוא היה גם ראש אגף המבצעים, ראש אגף התכנון וחבר במטכ"ל. לאחר מכן התמנה לראש המטה לביטחון לאומי בתקופה של ארבע וחצי שנים מינואר 2002 עד יוני 2006.
תוכן
איילנד התגייס לצה"ל ב-1970, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 890. בספר הוא מתאר את מלחמת יום הכיפורים כמפגש הראשון שלו בקרב קשה עם האויב. הוא השתתף בקרב של החווה הסינית, במבצע אנטבה, במלחמת לבנון הראשונה, באינתיפאדה הראשונה, באינתיפאדה השנייה ועוד. הוא מתאר את כל תפקידיו מדרגת מפקד מחלקה, מפקד פלוגה, מפקד גדוד, מפקד חטיבה ועד לדרגת אלוף. הוא מתאר את פעילותו כקצין בבה"ד 1 ולאחר מכן כמפקד הבסיס. בספר איילנד שוטח את משנתו הצבאית, את ביקורתו כלפי החברה ואת דרכי הפתרון שלו.
ביקורת
עמוס ידלין אמר על הספר, בדברי ברכה בערב המוקדש לספר:
אלבר אודרזו
אלבר אודרזו (בצרפתית: Albert Uderzo; 25 באפריל 1927 – 24 במרץ 2020) היה צייר וכותב קומיקס צרפתי ממוצא איטלקי.
השנים המוקדמות
אודרזו נולד ב, שבמחוז מארן, שבצרפת, להורים ממוצא איטלקי. מקור שם משפחתו הוא מהכפר שבאיטליה, ממנו צמח אילן היוחסין שלו.
בילדותו חלם להיות מכונאי מטוסים, אף־על־פי שכבר בגיל צעיר הראה כישרון גדול לציור. אודרזו נולד עיוור צבעים (אינו מבחין בין אדום לירוק), וכן עם שתי אצבעות נוספות (6 בכל יד), שהוסרו בניתוח.
במהלך מלחמת העולם השנייה, אודרזו, אז בשנות העשרה שלו, עזב את פריז, בה התגורר, ועבר לאזור ברטאן שבמערב צרפת, שם עבד בחקלאות, ועזר לאביו בעסקי הרהיטים שלו. מאוחר יותר, כאשר חשבו אודרזו וגוסיני על מיקום לכפר הגאלי של אסטריקס, בחר מיד אודרזו באזור זה.
לאחר המלחמה, החל משנת 1945, החל אודרזו בקריירת צייר בפריז. הוא יצר סיפורים חדשים לבד, אך גם שיתף פעולה עם יוצרים שונים.
העבודה עם גוסיני
בשנת 1951, פגש אודרזו את רנה גוסיני. הם הפכו לידידים קרובים מאוד והחליטו לעבוד יחד. הם החלו את דרכם המשותפת בשנת 1952 במשרדי World Press. הם יצרו מספר דמויות וסדרות של ספרים מצוירים. בשנת 1959, גוסיני מונה למנהל האמנותי ואודרזו לעורך האמנותי של עיתון הקומיקס "פילוט" (Pilote) שנועד לבני נוער. שם, כבר בגיליון הראשון, הם פרסמו את הרפתקאותיו של אסטריקס בסיפור בהמשכים. אסטריקס זכה להצלחה גדולה.