cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדבר על מפתן הדלת
עלילה
לילה אחד, כעבור מספר חודשים, מופיע דרבי בפתח ביתו של אפטון, לאחר שהוא מקיש על דלתו את נקישתם הסודית. הוא מספר לו כי אסנת נכנסה לגופו כאשר חזרו לארקהם ברכבו ממיין, ושהיא למעשה כלל אינה אסנת, אלא אביה המכשף, אפרים, אשר השתלט על גופה. לאחר שהוא חושף בפניו כי גירש אותה מביתם יחד עם שלושת המשרתים מאינסמאות', מציע לו אפטון להישאר ללון אצלו.
דרבי מאבד את עצמו לדעת באופן מוחלט בחודשים הבאים. הוא מגיע לביתו של אפטון ערב אחד בעודו ממלמל דברי הבל. אפטון מחליט לאשפז אותו בבית המשוגעים של ארקהם והופך לאפוטרופוס החוקי שלו. בחודש ינואר מתקשרים הרופאים לאפטון ומדווחים לו כי בריאותו של דרבי שבה אליו, על אף שזיכרונו נפגע לצמיתות, וכי הוא דורש לעזוב את המקום לאלתר. עם הגעתו למקום נדהם אפטון לגלות את חברו קם ממיטתו ומשוחח עם הרופאים באופן נורמלי, אך מזהה בעיניו את אותו רוע שראה קודם לכן.
השראה
הרעיון לסיפור הגיע ללאבקרפט בחלום שחלם ב-1928, עליו כתב ביומנו,.
שני סיפורים אחרים מאותה תקופה עשויים היו להשפיע על כתיבתו של לאבקרפט; הראשון, התרופה מ-1925 מאת ה. ב. דרייק, מגולל את סיפורה של דמות עם כוחות היפנוזה והחלפת נפשות, החוזרת לחיים על ידי השתלטות על גופו של חברה הפצוע. השני, חילופי נשמות מ-1911 מאת, עוסק בהמצאה של מדען המאפשרת לו להחליף את נפשו עם זו של אשתו.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט
הסיפור מתייחס באופן חוזר ונשנה לאלמנטים ספרותיים מיצירות אחרות של הסופר, ביניהם מקומות בדיוניים כגון העיר ארקהם, שעל רקעה מתרחשת העלילה, וכן הנמצאת בעיר, בה לומדים דרבי ואסנת. כמו כן מוזכרת העיר אינסמאות', התיישבות קודרת וחורשת רעות אשר ממנה הגיעה משפחת וייט יחד עם משרתיה המוזרים.
ישנן כמה וכמה התייחסויות לספרים אפלים המכילים ידע אסור, ביניהם הספר של איבון, ה, ואף הנקרונומיקון, אשר מוזכר שלוש פעמים בסיפור; דרבי מוצא עותקים, ככל הנראה, בספריית האוניברסיטה, ומזהיר את אפטון כי ייתכן שגם אפרים קרא את הכרך הנוראי, וממנו למד כיצד להחליף נשמות,. מספר ישויות בדיוניות מוזכרות אף הן, כגון, אשר הופיעה לראשונה בסיפור משימת החלום של קאדאת' האבודה, ודרבי מכניס את שמה לכותרת של ספר שירתו, המכונה. כמו כן מוזכרת בסיפור פעמיים הישות, אותה תיאר לאבקרפט לראשונה ברביזיה שערך בעבודתו של , המבחן האחרון; דרבי נוקב בשמה תוך כדי התפרצויות הטירוף שלו, וטוען שראה בה לאחר שהושלך לתהום מלאה ב, מעין יצורים תמנוניים בעלי מאות עיניים,.
לדברי אפטון, דרבי הוא מכר קרוב של המשורר המטורף והידוע לשמצה ג'סטין ג'ופרי, אשר כתב את הספר,, ומת בבית משוגעים בעודו צורח, לאחר שביקר בכפר מרושע בהונגריה. ג'ופרי הוזכר לראשונה בסיפורו של רוברט אי. הווארד,, אשר פורסם גם הוא במגזין סיפורים מוזרים.
ביקורת
הסופר הציע ביקורת מאוזנת יותר לסיפור בספרו, ותיאר אותו כאחד הנמצא ; כמו כן הוסיף כי לאבקראפט  ופרסם אותו רק מספר שנים לאחר כתיבתו, בהן הראה אותו קודם לחבריו, בטרם מכר אותו למגזין.
הסופר תיאר את הסיפור כ, בדומה למבקר , אשר התייחס בספרו  לסיפור כ. הסופר פטר את הסיפור כיצירה, כינה אותו , וטען כי הוא.
קונרד ציכוריוס
קונרד ציכוריוס (בגרמנית: Conrad Cichorius; 25 במאי 1863 בלייפציג – 20 בינואר 1932 בבון) היה היסטוריון ופילולוג גרמני, שהתמחותו העת העתיקה והשפות הקלאסיות. הוא ידוע בעיקר בשל מחקרו המקיף את התבליטים המעטרים את עמוד טראיאנוס, חיבור המוסיף לשמש גם כיום בסיס למחקרים חדשים.
קורות חייו
ציכוריוס למד בבית הספר ניקולאס בעיר הולדתו לייפציג מ-1882 עד 1887 ואחר כך באוניברסיטאות פרייבורג, לייפציג וברלין. ב-1883 התקבל כחבר באחוות הסטודנטים Corps Suevia Freiburg.
ב-1887 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג. שנה אחר כך השלים פוסט דוקטורט באותה אוניברסיטה, כשנושא התזה הוא "רומא ומיטילנה". הוא החל לעבוד בה כמרצה, וב-1895 התמנה בה לפרופסור חבר. ב-1900 עבר לאוניברסיטת ברסלאו וב-1916 לאוניברסיטת בון, בה שימש רקטור בשנה האקדמית 1923/24.
קונרד ציכוריוס סבור כי מכתב שכתב קיסר ב-47 לפנה"ס, בו הוא מספר על ניצחונו על פארנאקס השני שליט ממלכת בוספורוס ומופיע המשפט המפורסם "Veni Vidi Vici" ("באתי, ראיתי, ניצחתי") היה ממוען אל גאיוס מאטיוס.
ציכוריוס היה ההיסטוריון הגרמני הראשון שפרסם מחקר אודות תבליטי עמוד טראיאנוס. בין תלמידיו בברסלאו היו אוטו ולטר והלמוט ברווה.
חצי בשבילי
חצי בשבילי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-19 במאי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
רקע וכתיבה
השיר הוא שיר אהבה בסגנון הפופ המזרחי המאפיין את שאר שירי לוי, אשר כולל בתוכו גם מקצב של בום באפ, והוא נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי מתן דרור.
הצלחה
השיר זכה להצלחה בתחנות הרדיו, כשהגיע בשיאו למקום ה-14 במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט, ולמקום השישי במצעד הרשמי של גלגלצ. גם בסטרימינג זכה השיר להצלחה, ודורג במקום הרביעי במצעד שירי הקיץ שערכה חברת ספוטיפיי ישראל, לפי השירים המושמעים ביותר בקיץ 2020 בפלטפורמה. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד שם על כמיליון השמעות.
ביקורת
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת שלילית: "האמת? די התאכזבתי. במקום לדאוג ללהיט קליט שיצנן את הלהט בחוץ (ולוי ידוע כמכונת להיטים משומנת), לוי מסתפק בשיר רומנטי שגרתי שהלחן שלו לא הכי מסקרן אותי, כמאזין, להמשיך ולשמוע עד סופו וגם בציפייה לפזמון שאולי יהיה קליט, נכונה אכזבה שכן הוא גובל בנוסחתיות משוועת שמלבד הקליפ המושקע אין בו ולו כלום. לא 'חצי בשבילי' אלא חצי קלאץ'. פספוס".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-19 במאי 2020. בקליפ ניתן לראות את לוי במקומות שונים בווילה בקיסריה, תוך שהוא שר את מילות השיר. לצד לוי, מככבת בקליפ הדוגמנית אלה איילון בתפקידים שונים.
נכון לינואר 2021, עומד הקליפ על כ-11 מיליון צפיות.
מתי רז
מתי רז (22 בנובמבר 1926 – 2 בדצמבר 2002) היה מפיק קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
רז נולד ליוסף וברכה לבית רוזנגרטן.
ב-1955 שימש כבמאי הליהוק בסרט "גבעה 24 אינה עונה" והופיע בסרט בתפקיד קטן של מתורגמן, ב-1960 שימש כעוזר הפקה בסרט "אקסודוס", ב-1962 נמנה בין מפיקי הסרט "סיניה" המבוסס על מקרה אמיתי שבו מצאו חיילי צה"ל במבצע קדש תינוקת בדואית ליד אמה ההרוגה ודאגו לאימוצה.
ב-1968 הפיק ביחד עם אברהם דשא וחיים טופול את הסרט "השכונה שלנו" וב-1969 הפיק את הסרט "מקרה אישה".
ב-1971 הפיק ביחד עם אפרים קישון ואיציק קול את הסרט "השוטר אזולאי".
הוא נמנה בין מפיקי הסרטים "Red Scorpion" בכיכובו של דולף לונדגרן ו"American Cyborg: Steel Warrior" בבימויו של בועז דוידזון.
ב-1995 קיבל את פרס אופיר על הישגים מקצועיים בקולנוע על תרומתו לתעשיית הקולנוע הישראלית.
חיים אישיים
הוא נישא לשפרירה זכאי ונולדו להם שתי בנות, המתרגמת דפנה רז והמפיקה אורלי רז.
אמיל קוסטדינוב
אמיל לובצ'וב קוסטדינוב (בבולגרית: Емил Любчов Костадинов; נולד ב-12 באוגוסט 1967 בסופיה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
קוסטדינוב שיחק במהלך הקריירה בליגות הבכירות בבולגריה, פורטוגל, ספרד, גרמניה, טורקיה ומקסיקו, וכן רשם 70 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת בולגריה. קוסטדינוב ייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל.
קריירת משחק
קוסטדינוב, יליד העיר סופיה, החל את קריירת המשחק בקבוצת צסק"א סופיה מעיר הולדתו. קוסטדינוב יצר, ביחד עם חריסטו סטויצ'קוב ולובוסלב פנב, שלישייה קדמית שהובילה את צסק"א בסוף שנות ה-80, תחת המאמן דימיטר פנב. בשנים אלו זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות ושלושה גביעים, בנוסף להעפלה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
לקראת עונת, עבר קוסטדינוב לפורטו מליגת העל הפורטוגלית. גם במדי פורטו רשם הצלחה, כשכבש 43 שערים על פני ארבע עונות במועדון, וזכה עמו בשתי אליפויות ושני גביעים. בשנת 1993 זכה קוסטדינוב בתואר כדורגלן השנה בבולגריה, בעקבות הופעותיו במדי הקבוצה. לאחר משחק אחד בפתיחת עונת, ובעקבות הצלחת נבחרת בולגריה במונדיאל 1994, עבר קוסטדינוב לליגה הספרדית, שם חתם במדי דפורטיבו לה קורוניה. קוסטדינוב שיחק תשעה משחקים בלבד בלה קורוניה, ותרם שני שערים בדרך של הקבוצה למקום השני בסיום העונה. אמנם, קוסטדינוב לא סיים עם הקבוצה את העונה, ועבר בחלון ההעברות לבאיירן מינכן מהבונדסליגה.
בעונת, על אף שסיימו במקום השני בליגה ולא הצליחו להשלים זכייה באליפות, הניפו קוסטדינוב וקבוצתו את גביע אופ"א, לאחר ניצחון בגמר הכפול 5-1 על בורדו. לאחר שלא שותף במשחק הראשון, בו ניצחה באיירן בבית בתוצאה 2-0, פתח קוסטדינוב בגומלין וכבש את השער השני של באיירן בדרך לניצחון 3-1 וזכייה בתואר.
נבחרת בולגריה
קוסטדינוב החל את דרכו בנבחרת הצעירה של בולגריה, ב-1985 ייצג את הנבחרת הצעירה בגביע העולם לנוער, וכבש בטורניר שני שערים, כולל בהפסד 2-1 לספרד בשלב רבע הגמר. הוא ייצג את הנבחרת שהגיעה לרבע הגמר גם ב-1987.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה ב-24 בדצמבר 1988, ואף כבש את שער הבכורה שלו באותו משחק, בו ניצחה בולגריה 1-0 את. קוסטדינוב כשל להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1990 וליורו 1992, ואז החל לאמן בה מאמנו לשעבר בצסק"א סופיה, דימיטר פנב, לקראת טורניר מוקדמות מונדיאל 1994. בטורניר הוגרלה בולגריה לבית קשה שכלל את ו. קוסטדינוב פתח את טורניר המוקדמות עם צמד שערים בניצחון החוץ 3-0 על, ולא כבש במוקדמות מאז ועד למחזור העשירי והאחרון, שהתקיים ב-17 בנובמבר 1993, ובו התארחה בולגריה בפארק דה פראנס בפריז. לאחר ההפסד הביתי המפתיע של צרפת ל מחזור קודם לכן, בולגריה הייתה חייבת ניצחון על מנת לעבור את צרפת ולהעפיל מהמקום השני בבית. בדקה ה-31 אריק קנטונה העלה את צרפת ליתרון 1-0, אך קוסטדינוב השווה בדקה ב-37. בשניות הסיום של המשחק, פרץ קוסטדינוב עם הכדור לרחבה ובעט בעוצמה למשקוף השער ופנימה, השלים צמד והעלה את נבחרתו למונדיאל 1994 בארצות הברית.
קוסטדינוב נכלל בסגל של דימיטר פנב למונדיאל, ופתח בכל שבעת משחקיה של בולגריה בטורניר. לאחר הפסד 3-0 ל בפתיחת הטורניר, השיגה בולגריה ניצחונות על ו על מנת להעפיל לשמינית הגמר. בשלב זה ניצחה את בדו-קרב פנדלים, שבו קוסטדינוב לא נטל חלק לאחר שהוחלף דקה לסיום ההארכה. ברבע הגמר הדהימה בולגריה את האלופה המכהנת וניצחה אותה 2-1, ובחצי הגמר נעצרה בהפסד 2-1 ל. גם במשחק על המקום השלישי נחלה בולגריה הפסד, 4-0 לשוודיה, וסיימה את הטורניר במקום הרביעי, הגבוה בתולדותיה. קוסטדינוב סיים את הטורניר עם שבע הופעות אך ללא שער.
קוסטדינוב פתח את מוקדמות יורו 1996 כפי שפתח את מוקדמות המונדיאל, עם צמד שערים בניצחון הביתי 2-0 על. הוא העלה את מאזנו האישי לארבעה שערים לאחר שכבש גם בשני משחקיה הבאים של בולגריה בטורניר, בניצחונות 4-1 על ו-3-0 על. ב-7 ביוני 1995 ניצחה בולגריה בבית את גרמניה בתוצאה 3-2, לאחר שכבר הייתה בפיגור 2-0. קוסטדינוב כבש את שער הניצחון של בולגריה. הוא כבש צמד נוסף מול, ובסך הכל סיים את טורניר המוקדמות עם שבעה שערים לזכותו, וסייע לבולגריה להעפיל לטורניר אליפות אירופה לראשונה בתולדותיה.
קוסטדינוב המשיך להיות דומיננטי בהתקפת בולגריה גם בטורניר מוקדמות מונדיאל 1998. הפעם בולגריה הצליחה להעפיל מהמקום הראשון בבית, בטורניר בו כבש קוסטדינוב שישה שערים בשמונה משחקים, לרשתן של, ו. קוסטדינוב נכלל בסגל בולגריה למונדיאל 1998 בצרפת, המונדיאל השני בקריירה שלו. אמנם, הפעם הטורניר היה מוצלח פחות עבור בולגריה, שסיימה אותו מהמקום האחרון בשלב הבתים וללא ניצחון. קוסטדינוב עלה כמחליף במשחק הראשון בו סיימה בולגריה בשוויון 0-0 עם, ופתח בהפסד 1-0 לניגריה ובתבוסה 6-1 לספרד, בה כבש קוסטדינוב את שערה היחיד של נבחרתו בטורניר.
בסיום הטורניר סיים קוסטדינוב את דרכו בנבחרת, לאחר שהיה שותף לתקופת השיא בהיסטוריה של נבחרת בולגריה. הוא רשם 69 הופעות בינלאומיות, חמישי בטבלת ההופעות בנבחרת בכל הזמנים, וכבש 26 שערים, רביעי בטבלת מלך השערים של כל הזמנים בנבחרת.
חופים
{{פירושונים| בעלי חיים: ענפי ספורט:
פיטר מיליגן
פיטר מיליגן (באנגלית: Peter Milligan; נולד ב-24 ביוני 1961) הוא סופר בריטי המוכר בזכות בעבודתו בספרי קומיקס, קולנוע וטלוויזיה.
עבודותיו המוקדמות
מיליגן, שנולד בלונדון, אנגליה, החל את קריירת הקומיקס שלו עם רצועת הקומיקס "The Electric Hoax" בעיתון המוזיקה Sounds, עם האמן ברנדן מקארתי, שאיתו הוא הלך לבית הספר לאמנות. בהמשך עבר מיליגן לכתוב סיפורים קצרים עבור 2000AD בתחילת שנות השמונים. בשנת 1986, מיליגן פרסם את הרצועה המתמשכת הראשונה שלו ב-2000AD בשם "Bad Company ", עם האמנים ברט אווינס וג'ים מקארתי. "Bad Company" היה סיפור מלחמה עתידי פופולרי ועזר למיליגן לזכות בהכרה רחבה יותר.
במקביל, מיליגן, אווינס וברנדן מקארתי עבדו על כותר האנתולוגיה Strange Days עבור הוצאת Eclipse Comics. ב-Strange Days הוצגו שלוש רצועות, " Paradax", " Freakwave " ו- " Johnny Nemo ". מיליגן, מקארתי ואווינס הפיקו שלושה גליונות של הקומיקס הפסיכדלי הזה. הוא לא היה הצלחה מסחרית אבל הוא ביסס קהל קוראים קטן ונאמן. לרצועה המקובלת ביותר, "ג'וני נמו", הייתה סדרה משלה, ואילו ל"פרדקס "המשונה יותר הייתה סדרה דו-גליונית שפורסמה על ידי Vortex Comics בשנת 1987.
בשנת 1989 יצא לאור יצירתו הראשונה בהוצאת DC קומיקס. Skreemer הייתה מיני סדרה בת שש גליונות (מאי 1989 - אוקטובר 1989) שצוירה על ידי ברט אווינס, שפורסמה בעיצומה של מה שמכונה "הפלישה הבריטית" לקומיקס האמריקני של אז. סיפור גנגסטר פוסט אפוקליפטי אפל, הוא אמנם זכה לשבחי הביקורת אך לא זכה להצלחה מסחרית. בהמשך מיליגן נהיה לכותב קבוע ב- DC בעודו עדיין עובד על הקומיקסים האישיים יותר שלו בבריטניה בקומיקס כמו 2000AD, וכותרות הספין-אוף שלו Crisis and Revolver.
Skin
Skin (עם אמנות מאת ברנדן מקארתי) היה סיפורו של גלוח ראש צעיר הלוקה במומים כתוצאה מתלידומיד בלונדון של שנות השבעים, וניסיונותיו להתמודד עם מוגבלותו ועם העולם בכלל. רצועה אמורה הייתה להתפרסם ב-Crisis בשנת 1990, אך המוציאים לאור Fleetway היו מודאגים מהנושא השנוי במחלוקת, בנוסף הם דאגו לשימוש בשפה הבוטה בסיפור. בתי הדפוס סירבו להדפיס אותו, והאשימו את השפה הגרפית ואת הנושא השנוי במחלוקת כסיבה. הסיפור נותר פסול עד שבסופו של דבר פורסם כרומן גרפי על ידי Tundra Press של קווין איסטמן לקול ענות חלושה.
שנות התשעים
בשנות התשעים מיליגן הוציא חידש לדמותו של סטיב דיטקו Shade the Changing Man בהוצאת DC Comics. וזכה להצלחה. עם גיליון מספר 33 (מרץ 1993) הוא הפך לחלק מחותם ורטיגו. הסדרה בוטלה בגיליון מספר 70 (אפריל 1996). סיפור חד פעמי לציון עשור לורטיגו פורסם בשנת 2003.
מיליגן המשיך את הריצה של גרנט מוריסון על Animal Man עבור שש גליונות בשנים 1990–1991, והפך לכותב הקבוע של באטמן ב Detective Comics באותה שנה. במהלך ישיבת מערכת הציג מיליגן את הרעיון שהוביל ליצירתו של עזראל, שהפך לבאטמן במהלך הקרוסאובר "באטמן: נפילתו של אביר".
מיליגן והאמן דאנקן פגרדו יצרו את Enigma עבור חותם Touchmark המתוכננת של דיסני קומיקס. עם ביטול קו ה Touchmark עבר הפרויקט לקו ורטיגו החדש שהושק ב-DC בשנת 1993. מיליגן יצר אחריו את The Extremist עם האמן טד מקיבר. שני הכותרים עסקו בנושאים טאבו עבור מוציאים לאור של המיינסטרים, אך זכו לשבחים על התמודדותם עם נושאים אלה.
מיליגן והאמן מייק דאודאטו השיקו את הסדרה אלקטרה עבור מארוול קומיקס בנובמבר 1996. את שארית העשור בילה מיליגן בכתיבת גליונות מיוחדים חד פעמיים כמו Face and The Eaters, או מיני-סדרות כמו Egypt ו-Tank Girl: The Odyssey (עם היוצר המשותף שלה ג'יימי האוולט על האמנות). הקומיקס הפסיכדלי של מיליגן וברנדן מקארתי, Rogan Gosh, הודפס מחדש במהדורה שנאספה על ידי ורטיגו בשנת 1996, לאחר שפורסם לראשונה שש שנים קודם לכן ב-Revolver.
מיליגן סיכם את העשור על ידי כתיבת מיני-סדרת The Human Target עם ארבע גיליון (אפריל 1999 - יולי 1999).
X-Force / X-Statix
בשנת 2001 החל העורך הראשי החדש של מארוול קומיקס ג'ו קסאדה לחדש את משפחת הכותרים של האקס-מן. מיליגן והאמן מייק אלרד קיבלו שליטה על אקס פורס בגיליון מס '116 (יולי 2001), והחליפו מיד את הצוות של הספר שעוצב על ידי רוב ליפלד בצוות סאטירי יותר: היתום, האנרכיסט, יו גו גירל, פאט, ויוויסקטור, ונוס די מילו, דד גירל ודופ.
אקס פורס בוטלה עם גיליון מס 129 (אוגוסט 2002), והוחלפה בכותר חדש, אקס-סטטיקס, כשמיליגן ואלרד המשיכו כצוות היוצר. מיליגן הציע דמות על פי נסיכה דיאנה שקמה לתחייה. החדשות התפשטו לצהובון הבריטי "דיילי מייל", שהתנגד בתוקף. בסופו של דבר הדמות שונתה, כמו גם ההתייחסויות למשפחת המלוכה הבריטית. אקס-סטטיקס בוטלה עם גיליון מס' 26 (אוקטובר 2004).
שנות האלפיים
עבודתו הקולנועית של מיליגן כוללת את התסריט ל-"Pilgrim" (2000, הידוע גם בשם Inferno), בכיכובו של ריי ליוטה. הוא כתב את התסריט כעיבוד לרומן של מלווין ברג'ס מלאך לחודש מאי.
הוא כתב את גליונות מס '166–187 של אקס-מן, יחד עם האמן סלבדור לרוקה, בשנת 2005. מיליגן חזר ל"Human Target" עם הרומן הגרפי Final Cut, ואחריו כל 21 הגיליונות של הסדרה שלאחר מכן עבור ורטיגו. בשנת 2006 הוא כתב את סדרת ה- X-Statix Presents: Dead Girl מיני-סדרה בת חמש גליונות עבור מארוול בשיתוף פעולה עם האמן ניק דרגוטה והיוצר המשותף מייק אלרד. בשנה שלאחר מכן הוא כתב סדרה מוגבלת של Infinity Inc ואת The Programme עבור ויילדסטורם, בכיכובו של גיבור-על של ברית המועצות בזמן המלחמה הקרה. מיליגן היה מעורב בקרוס-אובר של באטמן בשנת 2007, "תחייתו של ראס אל-גול ", על ידי כתיבת השנתון של באטמן מספר 26, וכן את חלקי הסיפור בכותר החודשי רובין.
מיליגן כתב את סדרת האנימציה האינטראקטיבית של ה- BBC Meta4orce ואת סדרת ה- Sub-Mariner : The Depths לחותם Marvel Knights של מארוול.
בסוף שנת 2008 מונה מיליגן לסופר של סדרת ורטיגו ארוכת השנים Hellblazer, וכתב גם את Greek Street שפורסם אף הוא בורטיגו. בנוסף, עבור מארוול הוא כתב סיפור חד-פעמי של מון נייט, עם האמנית לורנס קמפבל.
בעקבות ההשקה המחודשת של DC בשנת 2011, הפך מיליגן לכותב של חיל הפקחים האדומים, סדרה מתמשכת שהושקה לראשונה בספטמבר 2011. הוא כתב את ליגת הצדק האפל, ספין אוף של ליגת הצדק, בכיכובם של ג'ון קונסטנטין ו-Shade The Changing Man אותם כתב בעבר עד גיליון מספר 8 (יוני 2012), ובעקבותיו עבר ל-StormWatch החל מגיליון מספר 9 (יולי 2012). בשנת 2017 כתב סדרת מיני Dan Dare עבור הוצאת Titan Comics.
קרחון ויקטוריה העליון
הקרחון ויקטוריה העליון (באנגלית: Victoria Upper Glacier) הוא קרחון הממוקם בקצה הצפון-מערבי (הקצה העליון) של עמק ויקטוריה בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
עמק ויקטוריה הוא הצפוני ביותר מבין העמקים היבשים מקמרדו.
מי הקרחון הנמסים מזינים את נחל ויקטוריה, וזורמים באמצעותו לאגם וידה.
צוק היפי, מחלק את ראשו של הקרחון.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
הקרחון נקרא "קרחון ויקטוריה" על שם האוניברסיטה, אשר מימנה את משלחת החקר.
בשנת 2003 שונה שם הקרחון לשמו הנוכחי, וזאת על מנת שלא לבלבל עם קרחון ויקטוריה התחתון.
A Million Voices
A Million Voices (בעברית: מיליון קולות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הרוסית פולינה גאגארינה. השיר יצא לאור ב-15 במרץ 2015, וייצג את רוסיה באירוויזיון 2015, שם ניצח במקום הראשון בחצי גמר, וסיים במקום השני בגמר.
לכידת תנועה
לכידת תנועה (באנגלית: Motion Capture) היא תהליך צילום והקלטה של חפצים או אנשים ותנועות לצורך עיבוד האובייקט לדמות ממוחשבת בעלת סביבת ראייה ממוחשבת. התהליך מאפשר לצלם ולהקליט את גוף האובייקט במלואו (ואם מדובר באדם, גם את תנועות גופו והבעות פניו) בצורה מדויקת, ועיבוד מלא של האובייקט בכללותו לדמות הנפשה ממוחשבת מתקדמת ובנויה לפרטי פרטים, כשסביבה נבנית גם סביבת ראייה ממוחשבת המאפשרת אינטראקציה עם אובייקטים נוספים. האובייקט מולבש בחליפה צמודה וסגורה מיוחדת המאובזרת בפריטים המאפשרים למצלמה להקליט את האובייקט בצורה מדויקת (ואם האובייקט הוא אדם, פניו מאופרות בסימני זיהוי למצלמה, לרוב נקודות, המאפשרות להקליט את הבעות פניו בצורה מדויקת גם כן), ובעת תהליך הפוסט-פרודקשן האובייקט המוקלט עובר הנפשה ועיבוד בידי אנימטורים המדמים אותו לדבר הרצוי. אחרי שעיבוד האובייקט מושלם והוא מוכן, הוא משתלב עם הסביבה הכללית שסביבו בצורה טבעית והופך לחלק ממנה, בין אם מדובר בהנפשה או בלייב אקשן, ונוצרת תחושת מציאות מדומה.
בראשית פיתוחו של התהליך, השימוש העיקרי בו נעשה לצורך סימולציות ואימונים צבאיים, לרוב כהוספה לאימוני מציאות מדומה לשם הכשרת חייל בשטח עוין, זאת כשהוא ה"שחקן" במציאות המדומה המורכבת משחקנים בלכידת תנועה שהוקלטו קודם לכן כדי לגרום לתחושה מציאותית ככל האפשר. עם זאת, כיום השימוש העיקרי בתהליך נעשה בלב המיינסטרים, במשחקי וידאו וסרטי קולנוע.השימוש הראשון בתהליך בתרבות הפופולרית לשם בידור היה במשחק הווידאו "Virtua Fighter 2" משנת 1994, בו אמני לחימה הוקלטו לקרבות המשחק לשם יצירת תחושת מציאות, ומאז השימוש בתהליך במשחקי וידאו הלך וגבר, אם כי בחלוף הזמן הוא התחלף לשם שימוש בלכידת הופעה. בסרטי קולנוע, תהליך לכידת התנועה משתלב עם שימוש בגרפיקת התלת-ממד הממוחשבת CGI, והוא נעשה לרב בסרטים מסוגת הקומיקס/גיבורי-על ומדע בדיוני. השימוש הראשון בתהליך בסרטי קולנוע נעשה בסרט "Sinbad: Beyond the Veil of Mists" משנת 2000, אך הפריצה העיקרית של התהליך לעולם הקולנוע הייתה ב-2002 בסרט "שר הטבעות: שני הצריחים", בו גילם השחקן אנדי סירקיס את דמותו של גולום בלכידת תנועה. מאז, כישוריו המתקדמים של סירקיס בעשיית התהליך, דיוקו ורצינותו הפכו אותו ל"מלך" בתחום וזיכו אותו בתפקידים דומים רבים ("קינג קונג", "כוכב הקופים", "מלחמת הכוכבים" ו"ספר הג'ונגל"). סרטים רבים נוספים החלו בעקבות כך להשתמש גם כן בתהליך, החל מ"אוואטר" ועד "הנוקמים" ו"צבי הנינג'ה". גם סדרות טלוויזיה נוטות מדי פעם להשתמש בתהליך, אך הן ממעטות לעשות כך בשל עלותו הגבוהה והתקציבים שאינם נוטים לעמוד בכך.
בנוסף, באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 פיתח הבמאי רוברט זמקיס את תהליך לכידת התנועה לכדי אחד חדש, לכידת הופעה, אשר בו בניגוד ללכידת התנועה אשר הופכת בני אדם ל"יצורים" אחרים (קופים או צבים, למשל), לכידת ההופעה משאירה את בני האדם כבני אדם, ומשפרת את רזולוציית המראה שלהם בצורה קיצונית, והופכת אותם לדמויי הנפשה ממוחשבת. התהליך הופיע בבכורה קולנועית בסרט "רכבת לקוטב" מ-2004, וכבר אז החלו לעלות בתעשיית הקולנוע שאלות רבות לגבי נחיצותו, עד שלבסוף אולפני והקולנוע ומפיציהם החליטו לחדול מלהשתמש עוד בו, וכך הוא הגיע לסופו בסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן" מ-2011.
יורי שפסאי
יורי שפסאי (נולד ב-31 באוגוסט 1986), הוא אתלט ישראלי, 5 פעמים אלוף ישראל (2008-2006, 2010 ו-2011), 5 פעמים סגן אלוף ישראל (2009, 2012, 2015, 2016 ו- 2017), אלוף המכביה השמונה-עשרה (2009) ואלוף המכביה העשרים (2017) ושיאן ישראל (עד גיל 22) בריצת 400 מטר. הוא שותף לשיא ישראל הנוכחי (2016) בריצת שליחים 4x400 מטר. הוא בעל התוצאה הרביעית בטיבה של ישראלי בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה
שפסאי נולד באוקראינה, לנטליה ולאוניד שפסאי שהיה בצעירותו שחקן כדורגל, והוא הצעיר מבין 2 אחים. הוא עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1990. כבר מגיל צעיר התבלט כמהיר בבית ספר, ובגיל 14 החל להתאמן באתלטיקה בקבוצת הפועל גבעת רם בהדרכתו של רומן פרדמן.
שפסאי החל את דרכו כאצן בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, ובגיל 17 כבר הוכתר כאלוף ישראל לנוער ב-200 מטר.
בתחרות ליגת נוער שנערכה במרץ 2005 התנסה לראשונה בריצת 400 מטר וניצח בתוצאה של 49.05 שניות. כחודשיים לאחר מכן, בריצתו השנייה קבע את הקריטריון לאליפות אירופה באתלטיקה לנוער בתוצאה של 48.36 שניות. באליפות עצמה, שנערכה בקאונס, ליטא הוא סיים במקום 23 בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.10 שניות.
באליפות אירופה עד גיל 22 שנערכה בדברצן, הונגריה בשנת 2007 סיים שפסאי במקום 24 בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.39 שניות.
אנג'לו גולדשטיין
ד"ר אנג'לו גולדשטיין (29 ביולי 1889 – 19 במאי 1947) היה עורך דין, פוליטיקאי, חבר הפרלמנט הצ'כוסלובקי ומנהיג ציוני, ארץ ישראלי, צ'כי-יהודי מפראג.
ראשית חייו
גולדשטיין נולד לרב יעקב וברברה במילבסקו, בוהמיה (בתחומי צ'כיה של ימינו), בשנת 1889. למד משפטים באוניברסיטת קארל שבפראג. כבר בצעירותו נודע כפעיל חברתי. בלימודיו היה חבר בעמותת הסטודנטים בר- כוכבא ולאחר מכן הקים את אגודת תיאודור הרצל בשנת 1909. באותו זמן כיהן כראש קבוצת הסטודנטים הציונית הראשונה עד 1910. גולדשטיין שירת בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה ונפצע. לאחר המלחמה והחלמתו פתח משרד עורכי דין מצליח בפראג.
קריירה וחיים פוליטיים
גולדשטיין היה סגן נשיא וממייסדי ז'ידובסקה סטראנה (המפלגה היהודית בצ'כוסלובקיה), סגן נשיא הוועד המרכזי של הקונפדרציה הציונית בצ'כוסלובקיה, חבר בנשיאות הקהילה הדתית היהודית בפראג, וכן חבר במועצת העיר פראג. גולדשטיין עסק במספר פעולות לשון הרע נגד ז'ידובסקה סטראנה (בפרט שימש כיועץ משפטי לאמיל מרגוליס בפרשת הירשלר-וובר ב-1928). לאחר מותו של לודוויג זינגר בשנת 1931, שייצג את ז'ידובסקה סטראנה כסגנו בפרלמנט הצ'כוסלובקי, שימש גולדשטיין מחליפו כנשיא המפלגה ומייצגה בפרלמנט. בבחירות בשנת 1935, נבחר מחדש והפך לחבר בסיעה הסוציאל-דמוקרטית בפרלמנט. לצד זאת המשיך בעיסוקו כעורך דין. כסגן, ולאחר מכן נשיא וחבר פרלמנט, גולדשטיין דגל בזכויות היהודים: הוא פעל עבור תמיכה כספית בבתי הספר היהודיים בסלובקיה ובסוב-קרפטים, מחה נגד תקריות אנטישמיות ודרש זכויות פוליטיות רבות יותר לפליטים יהודים מגרמניה. דברים אלה תרמו מאוחר יותר ליחסי ישראל–צ'כוסלובקיה. בנוסף לכך, הפך למומחה בתחום הכספי, ויזם את החוק לשמירה על המטבע הצ'כוסלובקי. בשנת 1937 עזרו גולדשטיין וחיים קוגל לגבש חוק שנועד לארגן מחדש את הקהילות הדתיות היהודיות בבוהמיה, מוראביה ושלזיה. בזכות הצלחתו בפרלמנט, משרד עורכי הדין של גולדשטיין זכה לאהדה רבה בפראג ומחוצה לה, ובפרט על ידי היהודים. גולדשטיין היה חבר קרוב בזמן עיסוקו בפרלמנט לנשיא צ'כיה טומאש מסריק, שנחשב לאבי האומה הצ'כוסלובקית.
חייו בארץ ישראל
כציוני תמך גולדשטיין בחיים ויצמן וכיהן במועצה הכללית הציונית (1931–1935) מטעם הפלג הציוני הכללי המתקדם. בשנת 1939, עלה לפלשתינה א"י (בה חי עד למותו), שם המשיך לעסוק בעריכת דין. ב־1943 פרסם את המאמר "Právní podklady židovské politiky v Československu" (הבסיס המשפטי של הפוליטיקה היהודית בצ'כוסלובקיה), שנכלל באוסף יהדות צ'כוסלובקיה: "עבר ועתיד", שפורסם באותה שנה על ידי הוועדה היהודית הצ'כוסלובקית בניו יורק. לרגל עשרים וחמש שנה להקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית.
מותו
בשנת 1947 נפטר גולדשטיין לאחר שחלה במחלה. מותו פורסם בעיתונים בא"י ובעיתונים הצ'כים. מותו התקבל באבל בפרלמנט הצ'כי ובקהילות היהודיות והסוציאל-דמוקרטיות בצ'כיה.
מארי אלן רודין
מארי אלן רודין (באנגלית: Mary Ellen Rudin; 7 בדצמבר 1924 - 18 במרץ 2013) הייתה מתמטיקאית אמריקאית אשר חקרה שאלות טופולוגית בעלות זיקה ליסודות תורת הקבוצות. היא ידועה עקב היותה הראשונה לבנות מרחב דאוקר וכן עקב הוכחתה את השערת מוריטה. בין יתר תפקידיה, מארי כיהנה כנשיאת האגודה האמריקאית למתמטיקה.
ילדות ונעורים
מארי אלן אסטיל נולדה בהילסבורו, טקסס, לאב מהנדס אזרחי בשם ג'ו אסטיל ולאם מורה לאנגלית בבית ספר תיכון אירנה שוק. בגיל צעיר עברה משפחתה לליקי, עיר קטנה בה השלימה את לימודיה, ובגיל עשר נולד לה אח. שתי סבותיה היו בעלות חינוך אקדמאי, בקולג' שארפ שבווינצ'סטר. מארי סיפרה בהמשך חייה שהחינוך היה חלק מאוד מרכזי מההווי המשפחתי שלה.
חיי משפחה
בשנים 1954-1955 נולדו למארי שתי בנות ושמן קתרין ואלנור. ובמהלך שנות עבודתה בוויסקונסין נולדו לה שני ילדים ששמם רוברט ג'פרסון וצ'ארלס מישל בשנים 1961 ו-1964.
פרסים ותארים על עבודתה
במהלך שנות חייה, מארי קיבלה יותר מארבעה תוארי דוקטור של כבוד, נבחרה להיות סגנית הנשיא של החברה האמריקאית למתמטיקה בשנת 1980-1981, נשיאת האיחוד האמריקאי למתמטיקה, חברה באקדמיה האמריקאית למדע ולאמנויות, והוזמנה לאקדמיה ההונגרית למדע.
חיים מאוחרים
לאחר פרישתה, במקביל לניהול חיי משפחה, מארי המשיכה לעסוק במתמטיקה, כעת מתוך עניין בלבד, עד לפטירתה בשנת 2013
פעילות מחקרית
הקריירה המתמטית של מארי נסובה בעיקר סביב שאלות טופולוגית להן זיקה הדוקה ליסודות תורת הקבוצות. בין הישגיה הראויים לציון בתחום ניתן למנות את הוכחת השערת מוריטה והשערת נקיאל, וכן את הבנייה הראשונה של מרחב דאוקר, אשר הפריכה את השערתו בת עשרים השנים של דאוקר לפיה מרחב כזה אינו יכול להתקיים. בנוסף היא עסקה במשפט אוריסון, וכן בבעיות של קדם דחיסות. מארי אלן רודין נודעה במיוחד עקב דוגמאות הנגד שמצאה להשערות ידועות בתחום.
קרן מארי אלן רודין לחוקרים צעירים בתחום הטופולוגיה
הקרן, הקרויה על שמה של מארי אלן, מעניקה פרס שנתי לחוקרים מבטיחים בתחומים טופולוגיים מרכזיים, מאז מותה בשנת 2013.
אליעזר גלעדי
ביוגרפיה
אליעזר גלעדי נולד בבודפשט ועלה לארץ ישראל בפברואר 1940 יחד עם משפחתו, כשהם נמלטים מאימי הנאצים.
את לימודי התואר הראשון והשני בפיזיקה ובכימיה עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1951–1956. בשנת 1960 נסע ללימודי תואר שלישי באלקטרוכימיה באוניברסיטת אוטווה, אותם השלים בשנת 1963. עבודת הדוקטורט שלו, שהתבצעה בהנחיית פרופ' בריאן אוונס קונווי, עסקה בהתנהגות של צורוני ביניים הנבלעים בתגובות אלקטרודיות. בשנים שלאחר מכן שהה כחוקר באוניברסיטת פנסילבניה.
עם שובו לישראל בשנת 1966 מונה גלעדי לפרופסור חבר בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב, שזה מכבר הוקם. בשנת 1971 קודם לדרגת פרופסור מן המניין, וכעבור שנתיים מונה לראש בית הספר, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1976.
בשנת 1980 מונה לדקאן הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר, וכיהן בתפקיד זה כארבע שנים.
בשנים 1991–1996 שימש כמנהל מרכז גורדון ללימודי אנרגיה, ובשנת 2000 יצא לגמלאות. עם זאת, גם לאחר פרישתו המשיך במחקר פעיל.
הוא כיהן כמרצה וכפרופסור אורח במוסדות רבים ברחבי העולם, בהם אוניברסיטת וירג’יניה, אוניברסיטת פנסילבניה, Case Western Reserve University ועוד. שימש גם כיועץ בכיר לגופים ממשלתיים, ארגונים ביטחוניים ותעשיות בישראל בעולם.
מעבר לפעילותו המחקרית, היה פעיל ומוביל בקליטת מדענים עולים ואף עמד בראשות ועדה להסדרת מעמדם האקדמי. מסקנות הוועדה הביאו ליצירתה של תוכנית גלעדי שנוסדה בשנת 1994, ואליה משתייכים המדענים המצטיינים לאחר שנתיים מרגע קליטתם במערכת האקדמית.
במאי 2022 הלך גלעדי לעולמו ונטמן בבית העלמין מנוחה נכונה בכפר סבא.
גלעדי היה נשוי לדליה פפושדו (גרושתו של אלי פפושדו). התגורר בהרצליה.
מחקר
ברבות השנים פרסם גלעדי מעל ל-200 מאמרים בכתבי עת שפיטים. בין תלמידיו פרופ' ישראל רובינשטיין ממכון ויצמן למדע ופרופ' שלמה אפרימה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עם שותפיו למחקר נמנים הפרופסורים נעם אליעז ועמנואל פלד מאוניברסיטת תל אביב.
אנדרס הלסברג
אנדרס הלסברג (בדנית: Anders Hejlsberg, נולד ב-2 בדצמבר 1960) הוא מהנדס תוכנה דני בולט אשר תכנן מספר שפות תוכנה וכלי פיתוח מצליחים. הוא היה המחבר המקורי של טורבו פסקל והארכיטקט הראשי של דלפי. כרגע הוא עובד עבור מיקרוסופט כארכיטקט מוביל של שפת #C והמפתח המרכזי של TypeScript.
פרסים
הוא קיבל את פרס "Dr. Dobb's Excellence in Programming Award" לשנת 2001, על עבודתו על טורבו פסקל, דלפי, #C ו-.NET Framework.
ג'וזף דנפורד
ג'וזף פרנסיס דנפורד הבן (באנגלית: .Joseph Francis Dunford, Jr; נולד ב-8 בדצמבר 1955) הוא גנרל אמריקאי שכיהן כיושב ראש המטות המשולבים מספטמבר 2015 עד אוקטובר 2019. קודם לכן שירת כמפקד חיל הנחתים של ארצות הברית, כמפקד כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי וכוחות ארצות הברית באפגניסטן, וכן פיקד על הרגימנט ה-5 של חיל הנחתים. ידוע בכינויו "פייטינג ג'ו" ("Fighting Joe").
ראשית חייו
דנפורד נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס למשפחה קתולית. הוא גדל בקווינסי, פרבר של בוסטון. למד בתיכון בוסטון קולג' וסיים את לימודיו שם בשנת 1973. ב-1977 סיים את לימודיו בקולג' סיינט מייקל בורמונט.
הוא בוגר מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית בקרלייל, פנסילבניה, ומחזיק בתואר שני בממשל מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ובתואר נוסף ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טאפטס.
קריירה
בשנת 1977 התגייס דנפורד לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. ב-1978 שירת כמפקד מחלקה ופלוגה בגדוד השלישי של החטיבה ה-1 בחיל. בהמשך השלים את קורס הסיור של צבא ארצות הברית ובשנת 1995 שירת כקצין אג"ם וכמפקד הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים השישי.
באוקטובר 2012 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה להוביל את הפיקוד על כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן. לאחר הסתבכותו של מפקד הכוחות הנוכחי באפגניסטן, הגנרל ג'ון אלן, בחקירה הקשורה לסקנדל שבו מעורב ראש סוכנות הביון המרכזית דייוויד פטראוס, ביקש מזכיר ההגנה לאון פנטה כי מינויו של דנפורד לתפקיד זה יאושר בהקדם המרבי.
ב-17 באוקטובר 2014 מונה למפקד חיל הנחתים של ארצות הברית ה-36. בשנת 2015 במקומו מונה רוברט נלר.
ברק רביד
ברק רביד (נולד ב-22 במאי 1980) הוא עיתונאי ישראלי. משמש ככתב ופרשן מדיני באתר וואלה!, וקודם לכן שימש ככתב המדיני של חדשות 13 והארץ. הוא תורם גם טורים ודיווחים באנגלית לאתר החדשות האמריקאי אקסיוס.
ג'וזף דנפורד
קריירה
במאי 2015 מונה על ידי הנשיא ברק אובמה להחליף את מרטין דמפסי כיושב ראש המטות המשולבים של צבא ארצות הברית, ה-19 במספר. ביולי באותה שנה אושר מינויו בסנאט, והוא נכנס לתפקידו ב-25 בספטמבר 2015 ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2019.
ברק רביד
ביוגרפיה
רביד נולד וגדל בכפר סבא לישראל ולבתיה. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1998 ושירת ביחידה 8200 של אגף המודיעין. בשירות המילואים, הגיע לדרגת סרן. לאחר שחרורו מהצבא, למד לתואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2007 החל לשמש ככתב המדיני בעיתון "הארץ". בפברואר 2015 פרסם תחקיר בן שני חלקים, שחשף פרטים על הנחיות שנויות במחלוקת באשר לפעילות מחלקת התקשוב במערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה. באותה שנה בעקבות פנייתו לקבלת מידע התנהל דיון עע"מ עיתון 'הארץ' נ' משרד החוץ בו זכה העיתון ומידע פורסם.
ג'וזף דנפורד
קריירה
ב-2017 הוענק לו בישראל אות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
ברק רביד
ביוגרפיה
שימש כפרשן בתוכנית הבוקר של ניב רסקין בגלי צה"ל, לצד הכתב הפוליטי של חברת החדשות, עמית סגל. בספטמבר 2017 עזב את תפקידו ב"הארץ" ועבר לשמש כפרשן המדיני בחדשות ערוץ עשר (לאחר מכן בערוץ 13), וב-29 באוקטובר באותה שנה החל לשמש רשמית בתפקיד. רביד מתאר כי בעבודתו זו, למרות שהתבקש להשתמש במונח "יהודה ושומרון" הוא התעקש לומר "הגדה המערבית הכבושה". ב-15 ביולי 2020 פוטר מחדשות 13 בשל תוכנית קיצוצים. את פיטוריו הוא תיאר בספרו כמשבר המקצועי העמוק ביותר שחווה.
ב-11 באוגוסט 2020 החל את תפקידו באתר "וואלה!" ככתב ופרשן מדיני.
חיים אישיים
רביד מתגורר בתל אביב ונשוי לד"ר עדי פרי-זן, רופאת ילדים וסגנית מנהלת בית החולים וולפסון. לזוג שני ילדים.
לנור בלום
ילדות
לנור נולדה לרוז ולאירווינג ויש לה אחות בשם הרייט שצעירה ממנה בשנתיים. אמא של לנור הייתה מורה למדעים ואביה עסק במסחר, והם עברו לוונצואלה כשהייתה לנור בת תשע. עקב המצב הכלכלי הקשה בביתם הוריה של לנור לא יכלו להרשות את שכר הלימוד שלה בבית הספר ולכן בשנותיה הראשונות למדה בביתה עם אמא. בהמשך, מצבה הכלכלי של המשפחה השתפר והיא למדה בוונצואלה בבית ספר יסודי ותיכון.
חינוך וקריירה
לאחר סיום לימודיה בתיכון היא שבה לארצות הברית ולמדה אדריכלות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנים 1959–1961. לאחר מכן עברה ללמוד מתמטיקה במכללת סימונס בבוסטון וסיימה את התואר הראשון שלה בשנת 1963. היא קיבלה את הדוקטורט שלה במתמטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1968. עבודת הדוקטורט שלה הייתה על מבנים אלגבריים כלליים. לאחר מכן, היא עברה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולימדה שם מתמטיקה. בשנת 1973 היא הצטרפה לסגל המורים של מכללת מילס, ושנה לאחר מכן הקימה שם את הפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב, שם היא מכהנת כיושבת הראש שלה מזה 13 שנים. בשנת 1983 לנור עבדה עם מייקל שווב במשך שנתיים באוניברסיטת ניו יורק עבור הקרן הבין לאומית למדעים. הם עבדו על מחוללי מספרים אקראיים אמינים, והערכה של פונקציות ראציונאליות. ב-1989 היא פרסמה ביחד עם מיכאל שווב וביחד עם סטפן סמיל מאמר בתחום החישוביות שעוסק במחלקת הבעיות ה-NP שלמות, בפונקציות רקורסיביות ובמכונות טיורינג אוניברסליות. בשנת 1992 לנור הפכה לסגנית המנהל של מכון המחקר המתמטי, הידוע גם כ-MSRI. לאחר ששהתה באוניברסיטה של העיר הונג קונג במשך שנה, היא עברה בשנת 1999 לאוניברסיטת קרנגי מלון ושם היא עובדת עד היום. בשנת 2002 היא זכתה בפרס ה-Noether Lecturer. בשנת 2012 הפכה בלום לראש האגודה האמריקאית למתמטיקה.
פעילות חברתית
במשך שנים רבות, לנור דגלה בהגדלה של מספר הנשים והנערות שמתעסקות בתחומים מתמטיים והייתה מעורבת באופן פעיל בקידות מטרה זו באמצעות ארגונים שונים. בשנת 1975 היא הפכה לנשיאת ההתאחדות לנשים במתמטיקה, ארגון שהיא עזרה לייסד. כמו כן, בשנת 1975 היא הפכה למנהלת שותפה ברשת של מתמטיקה ומדע אשר ארגנה כנסי "הרחבת אופקים" לבנות בחטיבת הביניים. בנוסף לארגונים אלו, לנור חברה גם באגודה האמריקאית למתמטיקה, והייתה סגן נשיא החברה בשנים 1990–1992. היא ייצגה את האגודה בקונגרס פאן אפריקה של מתמטיקאים שהתקיים בניירובי בקיץ 1991 ולאחר מכן המשיכה לעבוד על בניית קשרים בין מתמטיקאים אפריקאים לאמריקאים. היא נבחרה כחברה באגודה האמריקאית לקידום המדע בשנת 1979, והייתה יו"ר הפלג המתמטי באגודה בשנים 1998 ו-1999.
משפחה
לנור נשואה למנואל בלום, אותו פגשה בוונצואלה. בזמן היותה ב-MIT נולד ללנור ולמנואל בנם הראשון איברים (Avrim). גם איברים וגם מנואל הם מדעני מחשב, ושניהם למדו כמו לנור ב-MIT.
אברהם אלסברג
פאול אברהם אלסברג (30 במרץ 1919 – 20 באוגוסט 2006) היה גנז המדינה בין השנים 1971–1990.
ביוגרפיה
נולד באלברפלד (כיום חלק מהעיר וופרטל), גרמניה כפאול אלפרד אלסברג (Paul Alfred Alsberg) ובשנים 1937–1938 למד בבית מדרש לרבנים בעיר ורוצלב. בליל הבדולח נאסר עם חברו זאב שיפטן והשניים נשלחו לבוכנוואלד. בזמן שהותו של אלסברג במחנה, הצליח אחיו לסדר לו סרטיפיקט ללימודים. כך השתחרר, ובפברואר 1939 עלה לארץ ישראל על סיפון ה"מרקו פולו" כסטודנט. הוא סיים לימודים בהיסטוריה ובלשנות רומנית ותואר שני ב-1943 מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1942 נשא לאשה את בטי קשנר והחל לעבוד כיוצר ומוכר רהיטים בירושלים. באפריל 1948 גויס להילחם במלחמת העצמאות, היה חובש צבאי בשכונת מקור חיים בירושלים ונלחם בקרבות ברמת רחל. שוחרר מצה"ל בפברואר 1949. עבד בארכיון הציוני המרכזי החל מאוגוסט 1949 ועד ליולי 1957, שם שימש כעוזר ראשי למנהל הארכיון. ב-1951 התחיל את לימודי הדוקטורט ובשנת 1958 הוענק לו תואר דוקטור על סמך עבודה בנושא "מדיניות ההנהלה הציונית ממותו של הרצל עד מלחמת העולם הראשונה".
ב-1 באוגוסט 1957 מונה לממונה על גנזך המדינה והחל מ-1 באוגוסט 1971 ועד לפרישתו לגמלאות במרץ 1990 שימש כגנז המדינה.
היה לאח בבני ברית משנת 1953 ואילו משנת 1966 כיהן כיו"ר המועצה האזורית של לשכות הארגון בירושלים. הרצה שנים רבות בבית הספר לארכיונאות וספרנות באוניברסיטה העברית, וב-1985 הפך לפרופסור חבר. כמו כן, שימש כיו"ר הנשיאות של ארגון עולי מרכז אירופה וערך את בטאון הארגון. בשנים 1961–1962 היה הנשיא התשיעי של לשכת "דוד ילין", מספר 1588, של הבונים החופשיים בירושלים.
בתו היא עירית עובדיה אלסברג. ב-1973 שכל את בנו, שמעון (מוני) אלסברג אלסור, בשעתה הראשונה של מלחמת יום הכיפורים. זאת לאחר שנפל בגזרה הצפונית של תעלת סואץ, במעוז "לחצנית". לאחר פטירתו, הציעה משפחתו של אלסברג לאיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע לחלק מדי שנה פרס ברוח מורשתו - פרס אלסברג למחקר ארכיוני והכשרה מקצועית בארכיונאות.
התזמורת הסימפונית של טוקיו
התזמורת הסימפונית של טוקיו (ביפנית: 東京 交響 楽 団) היא תזמורת סימפונית שהוקמה בשנת 1946 כתזמורת הסימפונית של טוהו. היא קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1951.
התזמורת, שבסיסה באולם על שם מוזה קוואסקי, מופיעה באולמות קונצרטים רבים ומשמשת כתזמורת לכמה מהמופעים בתיאטרון הלאומי החדש, טוקיו, בית האופרה המוביל בעיר.
התזמורת מציעה סדרות קונצרטים למנויים באולם הקונצרטים ע"ש מוזה קוואסקי, שבאולם סאנטורי, אולם הקונצרטים של תיאטרון מטרופולין טוקיו, וטוקיו אופרה סיטי (כולם בטוקיו).
התזמורת הסימפונית של טוקיו העלתה בבכורה יצירות של מלחינים יפנים מרכזיים כמו סימפוניה מס' 2 של קוניהיקו השימוטו, שהולחנה לרגל חגיגות יום השנה השני לחוקת יפן, שיושמה לאחר מלחמת העולם השנייה, והמלחין עצמו ניצח בקונצרט שנערך בתיאטרון הקיסרי. בטוקיו. הבכורה שודרה ברדיו.
התזמורת הקליטה את מוזיקת הרקע לסרט "שובה של גודזילה" משנת 1984.
איציק צאיג
איציק צאיג (נולד ב-1956 בצפת) הוא מהנדס ואיש שיווק ישראלי שכיהן בעבר כמנכ"ל אסם השקעות.
ביוגרפיה
צאיג למד בבית הספר החקלאי בכפר גלים, ושירת בנח"ל. עם השחרור מצה"ל למד בפקולטה לחקלאות ברחובות. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת קרקע ומים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים, עם התמחות בשיווק, מאוניברסיטת תל אביב.
תפקידו הניהולי הראשון היה בחטיבה העסקית של בנק לאומי, שם היה אחראי על פורטפוליו של לקוחות גדולים ובינוניים. אחר כך כיהן כמנכ"ל זיו ייעוץ והדרכה, בה היה שותף עם פרופסור יחיאל זיו. במהלך עבודתו שם, פגש לראשונה את גזי קפלן, מייסד טבעול ומנכ"ל טבעול באותה עת, ובהמשך מנכ"ל אסם. ב-1991 גייס קפלן את צאיג לתפקיד מנהל השיווק של טבעול, שם היה שותף להחדרת מותג חדשני בקנה מידה עולמי. לאחר 5 שנים, שבמהלכן נמכרה השליטה בטבעול לקבוצת אׂסם, עבר צאיג ל"גרינברג" שם כיהן כסמנכ"ל סחר ושיווק. עם הרכישה של "צבר" על ידי קבוצת אׂסם, חזר לקבוצה כמנכ"ל "צבר", שם הוביל תהליך צמיחה מהיר של אסם בתחום הסלטים, להובלת השוק בישראל ולזינוק ביצוא. בהמשך כיהן כסמנכ"ל שיווק של קבוצת אסם ומנכ"ל חברת הסחר של הקבוצה. הקריירה באסם הובילה אותו להתמנות על ידי ענק המזון נסטלה למנהל השוק שלה בניו זילנד. בהמשך שב לישראל, על מנת להתמנות לאחר כשנה למנכ"ל אסם. איציק צאיג סיים את תפקידו כמנכ"ל אסם השקעות באוגוסט 2018.
צאיג נשוי, אב לארבעה ילדים משתי נשים וגר ברמת החייל. בתו היא הקומיקאית, הקומיקסאית והיוצרת כרמל צאיג.
חזון הגאולה
חזון הגאולה הוא חיבור מכתבי הראי"ה קוק בן חמישה מדורים, בו מובאים מאמרים, איגרות וכרוזים אודות ארץ ישראל, גאולת עם ישראל, יישוב ארץ ישראל ועוד. הקובץ יצא לאור בשנת ה'תש"א (1941), בעריכת הרב מאיר בר-אילן והרב יהושע הוטנר.
הוצאה לאור
הספר יצא לאור בקיץ ה'תש"א (1941), לקראת יום השנה השישי לפטירת הראי"ה קוק בג' באלול. הוא נדפס בהוצאת "האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק ז"ל", בעריכת הרב מאיר בר-אילן (אז: ברלין) והרב יהושע הוטנר (בהתאמה, יו"ר האגודה ומזכירהּ), ובסיוע הקרן הקיימת לישראל. הספר כולל 343 עמודים. בשנת ה'תשל"ד יצאה לאור בניו יורק מהדורת צילום דלת עותקים של המהדורה הראשונה.
תוכן הספר
בעמוד השער מוגדר הספר: "ילקוט דברים של רבנו אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל על תחית עם ישראל ובנין הארץ". עמודיו הראשונים מוקדשים ל"דברי פתיחה" מאת הרב בר-אילן אודות הרב קוק, אופיו, כתיבתו ופועלו הציבורי, ופרק "תולדותיו" – ביוגרפיה קצרה אודות הראי"ה בת תריסר עמודים. הביוגרפיה נכתבה בעילום שם. לימים נתגלה כי מחברה היה הרב יהושע הוטנר, אחי כלתו של הראי"ה, והיא נחשבת ראשונית, אמינה ומדויקת. בביוגרפיה צוינו חיבורים מכתבי הרב קוק שטרם ראו אור, דוגמת "אורות עולמים" ("הדרכה למעשה בתורה, תפילה, מצוות, כנסת-ישראל, ארץ ישראל, נתיבות הנפש והחיים ועוד, בשלושה כרכים") ו"מורה נבוכים חדש" (כיום מכונה: לנבוכי הדור).
החיבור עצמו נושא חמישה מדורים, בהם מובאות קצרות וארוכות מכתבי הראי"ה: א – קדושת הארץ (15 פרקים ו-5 מאמרים). ב – תחיית ישראל (27 פרקים ו-6 מאמרים). ג – פעמי הגאולה (23 פרקים, שני מאמרים וקטעי מכתבים). ד – דרך הבניין (5 מאמרים), ותתי-מדורים המוקדשים לקשרי הראי"ה עם תנועת המזרחי (7 איגרות, כרוזים ונאומים), הקרן הקיימת לישראל (5 – איגרות וכרוזים) והציבור הכללי (3 איגרות), וכן תת-מדור תחת הכותרת "פירורים" בו 11 מובאות בנושאים שונים (לדוגמה נאום ותפילה בעת פתיחת האוניברסיטה העברית, פרסומים בזמן מאורעות תרפ"ט ורצח ארלוזורוב, ועוד). ה – נספחות: על אודות תנועת דגל ירושלים (מאמר מאת הרב בר-אילן אודותיה, וכן 6 איגרות ופרסומים). הספר נחתם במדור "מקורות וציונים" ובו ציוני מקורות מהם נשאבו קטעי הספר, וכן הבהרות היסטוריות אודות נסיבות פרסומים שונים.
מאמרי הראיה
בכרך הראשון של הספר מאמרי הראיה (ירושלים ה'תש"ם) ציינו עורכיו הרב אלישע אבינר והרב דוד לנדאו, שלא הכלילו בספר "את המאמרים שראו אור ב'חזון הגאולה', מכיוון שהספר מצוי ורבים המאמרים המופיעים שם". עם זאת, מאמרי חזון הגאולה שראו אור בעיתונות אולם לא הובאו בספרי הראי"ה הנדפסים, הוכללו בכרך השני של "מאמרי הראיה" (ירושלים ה'תשמ"ד), "לאחר שנתברר לנו שאין הוא זוכה לתפוצה הראויה לו".
רות קרא איוונוב קניאל
רות קרא איוונוב קניאל (נולדה ב-1979) היא משוררת, חוקרת קבלה ומיסטיקה יהודית, בעלת תואר דוקטור למחשבת ישראל מן האוניברסיטה העברית בירושלים. עוסקת בזיקות שבין מיתוס, קבלה, פסיכואנליזה ומגדר. מרצה בחוג לתולדות ישראל באוניברסיטת חיפה, עמיתת מחקר במכון שלום הרטמן. נשואה ואם לארבעה, מתגוררת בירושלים.
תולדות חייה
נולדה במוסקבה למשפחת מסורבי עלייה בת עשר נפשות. משפחתה למדה עברית ויהדות בחשאי. בשנת 1987 עלתה לישראל עם משפחתה. על בית הוריה כתבה: "הבית של הוריי תמיד המה אנשים: חברים, מלמדים, תלמידים, מסורבים אחרים, מורים לעברית, אסירי ציון שבדיוק שוחררו, בני משפחותיהם. זה היה עולם מחתרתי סוער ולצדו בית ספר רב־גילאי לילדי 'המחתרת'. מדי פעם דפיקות חזקות על הדלת הפריעו את עולם הסוד והלימוד, והלומדים נהגו להחביא במהירות מתחת לשמיכות ולמזרנים של הילדים את ספרי הקודש וספרי העברית".
למדה במגמת קולנוע ומקרא. בהמשך למדה קבלה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית וסיימה תואר דוקטור בהנחיית יהודה ליבס, אילנה פרדס, ומנחם הירשמן. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בדפוסים של חטא וגאולה בשושלת בית דוד, והתמקדה בתמת לידת המשיח ובדמויות אמהותיו (עבודת הדוקטורט היוותה בסיס לספרה הראשון, "קדשוֹת וקדוֹשוֹת: אמהות המשיח במיתוס היהודי") מחקר זה זכה במלגות וורבורג ולקריץ ובפרס פינס להצטיינות במחקר. את תוכנית הפוסט-דוקטורט ערכה באוניברסיטת ניו יורק והייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת ברנדייס. יחד עם אלחנן ריינר חוקרת את מיתוס מערת רבי שמעון בר יוחאי, כאתר של התגלות מיסטית ומוקד עלייה לרגל לאורך הדורות. כן חוקרת תפיסות של לידה וכתיבה בספר הזוהר לאור קריאות פסיכואנליטיות ומגדריות, והשפעותיהם על חיבורים קבליים מאוחרים. באוגוסט 2018 ראה אור ספרה "חבלי אנוש: הלידה בפסיכואנליזה ובקבלה".
ספר שיריה הראשון, "אין שקט בעולם כלל" זיכה אותה בפרס רחל נגב. על ספר שיריה "הנפש הנעתקת" נכתב: "שירי הספר חושפים מרחב מוצפן ומסתורי שבמרכזו חוויות של הגירה ולידה, נשיות וכמיהה. המחברת נעה בין העולם המיסטי ליומיומי, בין חרדות וספקות למלאות ויופי, בין מוסקבה לירושלים. השירים יוצרים פסיפס צבעוני המעורר תחושה של סמיכות רגשית והשתקפויות של מצבי תודעה."
אוצרות התורה
אוצרות התורה הוא מאגר תורני המכיל כ-42,000 ספרים. במאגר ספרי ראשונים וקדמונים, פוסקים ואחרונים, מפרשי ש"ס, הלכה, שו"ת, חסידות וקבלה, מוסר ודרוש, תולדות והיסטוריה יהודית, קבצים וירחונים, בתוכם אלפי ספרים נדירים.
הקמתו
התוכנה הוקמה מתוך המאגר הפיזי של ספריית אוצרות התורה שהיא ספריה שהקים הרשל מורגנשטרן כשירות לקניית עותקים מצולמים של ספרים שאזלו מן השוק, מורגנשטרן היה מצלם דפים מהספרים הללו ליודעי ספר שהיו מעוניינים לעיין בהם, לאחר שהגיעו אליו יותר ויותר החל לשמור קלסרים עם דפים מצולמים, לאחר פטירתו הפכו יורשיו את המאגר לדיגיטלי ובהמשך צירפו לו מנוע חיפוש.
ייחודיות התוכנה
מלבד מאגר הספרים המצולמים הענק שיש בתוכנה, לאוצרות התורה מנוע חיפוש מתקדם, המעניק שליטה באפשריות החיפוש. מערכת החיפוש המשוכללת כוללת; הגדרת מרווחים, סדר מילים, הוספת אותיות, הטיות דקדוקיות, מילים נרדפות, גם, או, שלילה, ועוד.
באוצרות התורה ניתן לבצע פעולות בגוף הספר מדף הבית כמו חיפוש בגוף הספר, דפדוף מהיר, סימון קטעים בספר, פונקציות הדפסה רחבות, הוספת הערות אישיות ועוד.
מלבד אפשריות חיפוש אלו, ישנה גם גישה נוחה מאוד להגיע לספרים על נושא מסוים על אף הכמות הגדולה ביותר של הספרים שיש בתוכנה זו, האפשרות קיימת על ידי זה שבה מסמן המשתמש סוג מסוים של ספרים שבהם רוצה להתמקד כגון: תנ"ך, ש"ס, חז"ל, קבלה, מוסר ומחשבה, הלכה, שו"ת, כללים, כתבי עת ומאספים, היסטוריה ותולדות, מצוות, מועדים, דרוש, חסידות, תפילה, שונות. לאחר שסימן המשתמש אחת מקטגוריות זו המערכת תעזור לו להתקדם ולהתמקד באותו נושא בה חיפש על ידי תת-נושא, לדוגמה: אם ילחץ המשתמש על מוסר ומחשבה, יפתח לו מלבד הספרים על מוסר ומחשבה דרך נוספת להתמקד על ידי נושאים כגון: אמונה, דע מה שתשיב, השקפה, מוסר, מחשבה. מערכת זו בנויה בצורה נוחה מאוד למשתמש להגיע ביתר קלות לספרים אותם הוא מחפש.
איכות הסריקה היא מתקדמת ואיכותית ביותר שתצוגת הספר חדה וברורה כבר מהמבט הראשון. הספר נראה במלוא יופיו כביכול יצא עכשיו ממכבש הדפוס, כולל ספרים ומסמכים עתיקים הסרוקים בצבע מלא. איכות הסריקה ושיטות OCR מתקדמות, מובילות לפיענוח טקסט מדויק, ומכאן לתוצאות טובות בחיפוש (יוצרי התוכנה טוענים כי זה התוכנה הטובה ביותר).
לאוצרות התורה יש תוכנה המתרגמת את הספרים המצולמים למוקלדים, מה שנותן את האפשרות לסמן קטע מסוים בספר וזה נהפך בין רגע לטקסט מלא, וישנה אפשרות למעבר של קטע ההקלדה לעריכה בוורד או בעורכי טקסט אחרים (אפשרות זו לא עובדת בחלק קטן מהספרים עקב בעיות טכניות).
אוצרות השו"ת
לאוצרות התורה בשיתוף עם אוצר הפוסקים יש את התוכנה הייחודית של מאגר תורני לספרי הלכה, שהוא קיטלוג של רשימת נושאים הלכתיים לפי סדר אלף בית שבו נפתחים שלל נושאים הלכתיים, וכן לכל נושא נפתח תת-נושא על סדר א ב, בלחיצה על כל נושא נפתח עמוד של שו"ת שמדבר על אותו נושא מתוך מאגר של מעל 5000 ספרי שו"ת, כמו כן כתוב תקציר מתחת לאותו עמוד על מה מדבר אותו עמוד. אפשרות זאת מביאה את הלומד להגיע ברגע אחד לכלל השו"תים שמדברים באותו נושא בו הוא לומד.
ישנה אפשרות נוספת בתוכנה שבה הלומד מחפש את רשימת הנושאים לפי אותו סימן בו הוא לומד בשולחן ערוך, לדוגמה אם לומד סימן י באורח חיים יפתח לו רשימת הנושאים המדוברים בשו"תים על אותו סימן ועל ידי זה הוא יגיע לעמודים בספרי השו"ת העוסקים בנושא.
המעלות והחסרונות של התוכנה בהשוואה לתוכנות אחרות
בפורמים שונים עולה השאלה האם התוכנה של אוצר החכמה עדיפה על התוכנה של אוצרות התורה או להפך, מכיוון שצורת התוכנה דומה מאוד לתוכנה של אוצרות התורה.
החסרונות שבעיקר מעידים המשתמשים ביחס לאוצר החכמה הם: כמות הספרים שקטנה בהרבה מזה של אוצר החכמה המונה כיום מעל 120,000, לעומת אוצרות התורה עם כ-42,000. כמו כן עדכוני תוכנה והוספות ספרים חדשים מתבצעות לעיתים רחוקות ביותר כאשר באוצר החכמה כבר במשך 20 שנה יש עדכון תוכנה והוספת ספרים מדי שנה.
באוצר החכמה יש כיום אוצר מפרשים מיוחד לכל קטע שלומדים שניתן לראות איזה מפרשים יש על אותו קטע.
שירלי טילמן
שירלי טילמן (באנגלית: Shirley M. Tilghman; נולדה-17 בספטמבר 1946) היא חוקרת מתחום הביולוגיה המולקולרית ואחראית על כמה מפריצות הדרך החשובות בתחום זה. טילמן היא האישה הראשונה שנבחרה לנשיאות אוניברסיטת פרינסטון והיא חברת דירקטוריון בגוגל. לאורך כל הקריירה שלה הייתה טילמן אישיות לדוגמה לנשים רבות בתחום המדע, לא רק דרך פרסום ותקשורת, היא דאגה גם לעזור לנשים באופן אישי ולפנות להן זמן.
קריירה כנשיאת אוניברסיטת פרינסטון
טילמן הפכה לנשיאה ה-19 באוניברסיטת פרינסטון בשנת 2001. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לנשיאת אוניברסיטת פרינסטון. תחת הניהול שלה, האוניברסיטה בנתה בית מגורים שישי, מכללה על שם מג ויטמן, כדי להכיל הרחבה של 11 אחוזים סטודנטים ומשתלמים (גידול של כ 500 תלמידים).
פרסים
במהלך הקריירה שלה זכתה טילמן בפרסים הבאים;
פני קדם
פני קדם, ובשמה הרשמי אספר ב', היא התנחלות במזרח גוש עציון, אשר נחשבת באופן רשמי לשכונה של היישוב מיצד.
היסטוריה
בשנת 1994 הוצבו קרוואנים במקום לטובת שכונה מזרחית ליישוב הסמוך מיצד, ושימשו למוסד חינוכי 'מצודת דוד' עבור בני נוער בסיכון בסיוע משרד השיכון ומשרד הדתות. לאחר סגירת המוסד בכ"ט באב תש"ס (30 באוגוסט 2000), והידלדלות מספר התושבים בשכונה, עלה לקרקע גרעין התיישבות 'עפני'. הגרעין עלה בלילה אחד, מנה שלוש משפחות ושלושה רווקים. מאז היישוב המשיך להתפתח ומתוך הרווקים שהיו בהקמתו יצאו משפחות.
מ-2005 התקיימה במקום למשך מספר שנים "עפיפוניאדה" - אירוע המוני סביב עפיפונים, כולל סדנאות ותצוגות.
ביישוב מבני קבע וקרוואנים, שני בתי כנסת, מקווה נשים ומקווה גברים, גני ילדים, סניף בני עקיבא וספריה.
בשנת 2016 הקימה עמותת קדמה כפר סטודנטים בתוך היישוב. הסטודנטים לוקחים חלק בעשייה של היישוב, מתנדבים בדברים שונים, מפעילים חוגים לילדי הקהילה, ומשתתפים בשמירות בחווה.
בשנת 2020 ננטעה ביישוב חורשת עצי פרי קהילתית.
באוקטובר 2020 אישרה מועצת התכנון העליונה את הפקדת תוכנית המתאר של היישוב לאישור.
בשנת 2021 נחנך במקום 'מצפה מיכאל' לזכר מיכאל הראל.
ב-22 בפברואר 2023 אושרה במועצת התכנון העליונה תב"ע לבניית 180 יחידות דיור ביישוב.
היישוב
גובה היישוב הוא 930 מטר מעל פני הים, והצניחה של 1,300 מטר עד לים המלח ניכרת בנוף הנשקף ממנו.