cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ערפול וחוסר הכרה
ערפול הכרה וחוסר הכרה הם מצבים שבהם מודעות של יצור חי לסביבתו החיצונית והפנימית היא בלתי תקינה בעקבות חוסר אספקת חמצן למוח. במצבים אלה המוח מפסיק להגיב כיאות לגירויים חיצוניים ופנימיים ומפסיק לתפעל היטב את מערכת התנועה. במקרים קיצוניים ביותר, היצור החי מוטל על הארץ ואינו מגיב לשום גירוי.
מצב ממושך של חוסר הכרה עמוק מכונה תרדמת מצב זה נגרם לרוב על ידי חבלה קשה. מצב קצר יחסית של חוסר הכרה, בלא פגיעה פיזית קשה, מכונה התעלפות. מצב זה יכול להיגרם מסיבות שונות כגון התרגשות או מחסור באוויר.
מצבי חוסר הכרה שונים ומדוע הם נגרמים
המוח זקוק לאספקה קבועה של חמצן שבלעדיו אינו יכול לתפקד. בגזע המוח נמצא מרכז ההכרה של הגוף, ובהיעדר מספיק חמצן, הגוף מידרדר במהירות לאובדן הכרה מסכן חיים. חוסר הכרה מסווג לשני סוגים: חוסר הכרה זמני וחוסר הכרה המהווה סכנת חיים מיידית.
עילפון הוא מנגנון הגנה של הגוף כתוצאה מחוסר אספקת החמצן למוח. מצב כזה עשוי להיגרם מהתייבשות. במצב של חוסר נוזלים בגוף, לחץ הדם יורד והמוח היפוקסי, כלומר אינו מקבל מספיק חמצן. הרגליים מפסיקות לפעול ראשונות, כך שהן מתקפלות קודם, ורק לאחר מכן כל שאר הגוף. באופן זה, הנפילה "רכה" יותר, והמכה שיקבל המתעלף חלשה יותר. לאחר שהאדם שכוב על הרצפה, ראשו נמצא מאוזן לכל הגוף ואל הלב. כך אספקת הדם אל המוח גדלה כמו גם החמצון.
חוסר אספקת החמצן למוח בזמן של אובדן הכרה שאינו זמני, מהווה סכנת חיים מיידית. במצב כזה, האדם לא יגיב כלל לשום גירוי שהוא, מילולי או פיזי, ואין ניכרים בו כל סימני עירנות, במשך זמן רב.
הסיבות לכך מגוונות: דום לב יפסיק את אספקת הדם לגוף כולו ובפרט למוח, מרכז ההכרה בגזע המוח נסגר, רפיון השרירים כתוצאה מחוסר החמצן במוח משתק את הרפלקסים המגנים על הקנה מפני כניסת גוף זר, מתח השרירים המחזיק את הלסת במקומה אינו נמצא והיא עלולה להישמט עם הלשון ולחסום את דרכי האוויר (מצב זה קרוי בשפה הלא-מקצועית "בליעת לשון"). ההידרדרות להפסקת נשימה היא מהירה. במצב כזה הגוף נמצא במוות קליני, ובלא שיתחילו פעולות החייאה דחופות, הגוף ימות מוות בלתי-הפיך, מוות מוחי וריקבון כללי.
סיבות נוספות לחוסר אספקת חמצן למוח שיוביל לאובדן הכרה מסוכן הן: פגיעות טראומה בראש, שבץ מוחי, הרעלה או נטילת סמים, איבוד דם (הלם), התקף אפילפסיה, הפסקות נשימה מסוגים שונים, ועוד.
רמת ההכרה נרשמת על פי 4 אותיות לטיניות: A,V,P,U
מדד גלאזגו לחוסר הכרה
מדד גלאזגו לחוסר הכרה הוא מדד הנשען על מידע סטטיסטי ומאפשר לרופא לקבוע במהירות עד כמה הכרתו של אדם מעורפלת על פי תגובותיו וסימנים אחרים. למדד זה 15 דרגות. מדד גלאזגו = 15 פירושו אדם בהכרה מלאה, רגוע וערני.
ארלדו פצ'י
קריירה
במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל מהסרייה א' כמו בולוניה, טורינו, פיורנטינה ונאפולי. הוא זכה ביחד עם טורינו באליפות הליגה בעונת 1975/76, וביחד עם בולוניה בגביע האיטלקי בעונת 1973/74.
פצ'י שיחק עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה שש פעמים בין השנים 1975 ל-1978. הוא היה חלק מהסגל שלה למונדיאל 1978, שבו היא סיימה במקום הרביעי.
אורנג' ווק טאון
אורנג' ווק טאון (באנגלית: Orange Walk Town) היא עיר הבירה של מחוז אורנג' ווק שבבליז. זוהי העיירה הרביעית בגודלה במדינה. אורנג' ווק טאון ממוקמת על גדותיו של הנהר ניו (New River) במרחק של 85 ק"מ מצפון לבליז סיטי ו-48 מדרום לקורוזל טאון.
היסטוריה
בתקופת המאיה היה האזור ידוע בשם "הולפטין" (Holpatin) ובו שוכן מקדש מתרבות זו. תרבות המאיה החלה להיות במגע עם המתיישבים האירופים בשנות השלושים של המאה ה-16, אז החלו שני הצדדים להילחם על אדמת האזור. ב-1848 החלה נהירה מסיבית של אנשי המאיה ושל מסטיסים ממקסיקו, שנמלטו משם עקב מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. גלי הגירה אלו גרמו לגידול באוכלוסיית האזור.
המסטיסים הביאו איתם מסורות שכיום נפוצות באזור. אחד הדברים הוא גידול קנה סוכר, שבמשך השנים הפך להיות הענף הכלכלי המוביל של בליז. כיום ממשיך הענף לשגשג באזור ואורנג' ווק טאון מכונה "עיר הסוכר" (Sugar City). במפעל הסוכר המקומי מרוכזת כל תנובת קנה הסוכר של המדינה. ענפי חקלאות נוספים ותיירות מהווים חלקים חשובים נוספים של כלכלת העיר.
דמוגרפיה
האזור מיושב בעיקר במסטיסים, קריאולים, סינים, טאיוואנים, הודים ובני עמים אחרים מאמריקה המרכזית.
פולק (פירושונים)
{{פירושונים|
פּוֹלַק הוא שם משפחה שמשמעותו היא "פולני" בשפה הפולנית.{{ש}} אישים:
פֿוּלְק:
ראו גם
}}
לוטוס 32
לוטוס 32 (באנגלית: Lotus 32) היא מכונית מרוץ משנת 1964 מקטגורית "פורמולה 2", בעלת מושב יחיד, שהורצה על ידי קבוצת לוטוס ("Team Lotus" ) מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט לוטוס מכוניות הבריטית.
בראש פרויקט דגם "לוטוס 32" עמד נהג המרוצים והמהנדס קולין צ'פמן.
הרוזן דוקו
הרוזן דוקו, הידוע גם כדארת' טיראנוס, הוא לורד סית', דמות בדיונית בעולם מלחמת הכוכבים. דמותו של דוקו מגולמת על ידי השחקן כריסטופר לי. הרוזן דוקו מופיע במלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים ומלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' ומהווה את אחד מהנבלים העיקריים של הסרטים.
נעוריו וראשית דרכו
דוקו נחשב למאסטר ג'דיי אגדי בקרב מסדר הג'דיי, ונכלל תחת "ה-20 האבודים" - 20 אבירי ג'דיי היחידים בהיסטוריה של המסדר, אשר אי פעם נטשו אותו. הוא היה תלמיד של יודה, פדוואן (שוליה) של ת'מה קרוליאן (ג'דיי אגדי בעל חרב אור ירוקה, אשר נרצח על ידי דוקו) והמאסטר של קווי-גון ג'ין.
כשעוד היה חלק ממסדר אבירי הג'דיי, דוקו היה ג'דיי מוערך ובעל עוצמה רבה. הוא בחר לו את קווי-גון בתור פדוואן, מהסיבה שהאמין שמאסטר הוערך לפי הפדוואן, ודוקו, אשר התרשם רבות מכישוריו של קווי-גון הצעיר, רצה להיות מורהו. בשנת 44 BBY, דוקו יצא במלחמה, כשלצידו אבירי ג'דיי נוספים, כנגד קבוצת המנדאלוריאנים (Mandalorians), שבט של אנשים חבושי-מסיכה, המורכבים מכל הגזעים של הגלקסיה, המאמינים בתרבות משל עצמם. דוקו וצבאו הקטן רצחו כמעט את כל המנדאלוריאנים, חוץ מג'נגו פט, בו ייעזר בעתיד. הוא איבד כמעט שליש מאבירי הג'דיי שלחמו לצידו. דוקו וחניכו, קווי-גון, היו מבורכים ביכולות מרשימות ביותר, בקרב ובשימוש ב"כוח", ובוודאי היו יושבים כחלק ממועצת הג'דיי, אלמלא דעותיהם הנוגדות את דרכי המסדר.
מעבר לצד האפל
דוקו השתמש בצד האפל עוד לפני כשהוא עזב את המסדר. בתקרית חטפו שליט מושחת ודוקו הרג אותו בחניקת כוח. קווי ג'ון ג'ין ניסה לעצור אותו אבל לא הספיק. דוקו עזב את המסדר בסביבות הקרב בכוכב נאבו ("מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום"), ושינה את שמו לרוזן של סרנו. הוא החל לתעב את הרפובליקה הגלקטית, ובמיוחד את מסדר הג'דיי, אשר שירת את הרפובליקה ללא התנגדות. מותו של חניכו האהוב היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינתו של דוקו.
זועם על הרפובליקה, ועל השליט-העליון החדש, דוקו החל לחשוב על דרכי נקמה במסדר הג'דיי. ישנן שמועות האומרות כי בזמן הזה, דוקו למד את אומנויות הצד האפל. הוא האמין כי הוא יוכל לשלוט בשני הצדדים - האור והאופל - ולייצב איזון בין השניים (כל עוד הוא לא התפתה לאחד מהצדדים) ובכך יהפוך את הגלקסיה למקום טוב יותר. בשלב מסוים דוקו התפתה לצד האפל, ונהפך לשולייתו של דארת' סידיוס. הוא אימץ לעצמו שם סית'י, דארת' טיראנוס. ביחד, שני הסית'ים תכננו בקפדנות את מלחמת המשובטים - התוכנית הגדולה אשר מטרתה להפוך את הרפובליקה הגלקטית לאימפריה הגלקטית הראשונה, להפיל את מסדר הג'דיי ולהחזיר את הסית' לימי גדולתם. דוקו היה האדם היחיד שידע על חייו הכפולים של אדונו. לעומת הבדלנים אשר הכירוהו כדארת' סידיוס ואנשי הרפובליקה ופשוטי העם אשר הכירו את הנשיא העליון פלפטין, דוקו ידע כי פלפטין הוא סידיוס עצמו.
המתלמדים וסוף חייו של דוקו
בזמן מלחמת המשובטים היו לדוקו מתלמדים רבים, ביניהם אסאג' ונטרס. הוא ודארת' סידיוס שלחו את אסאג' ונטרס להרוג את הפדוואן אנאקין סקייווקר, אך מזימה זו נכשלה לאחר שאנאקין הביס אותה בכעסו בכוכב יבין 4. בנוסף לכך היה את סוואג' אופרס (אחיו של דארת' מול) שהוא המתלמד שלו אחרי אסאג' ונטרס, עד שסוואג' בגד בו. התלמיד הלא סית' הכי מפורסם שלו היה גנרל גריווס, הסייבורג בעל ארבע הזרועות. הוא ודארת' סידיוס שלחו את גריווס לחטוף את הנשיא העליון של הרפובליקה פלפטין מקורוסנט, ובזמן המבצע דוקו היה בספינת הדגל של גריווס, היד הנעלמת (The Invisible Hand). הג'דיי אובי-וואן קנובי ואנאקין סקייווקר פרצו לספינתו של גריווס במטרה לשחרר את פלפטין וניהלו קרב חרבות אור נגד דוקו. דוקו הצליח לנצח את אובי ואן, אך אנאקין, שלא הקשיב לדרך הג'דיי, ניצח את דוקו בדו-קרב חרבות אור והרג אותו חסר-ישע, מה שמלכתחילה הייתה התוכנית של דארת' סידיוס, הלא הוא פלפטין.
כף הנסיך מוויילס
כף הנסיך מוויילס (באנגלית: Cape Prince of Wales) הוא כף הנמצא בנקודה המערבית ביותר בחלק היבשתי הרצוף של יבשת אמריקה. הכף נמצא במדינת אלסקה שבארצות הברית, בקצהו המערבי של חצי האי סיוורד, ובסמוך לכפר ויילס. הכף מהווה למעשה קו הפרדה בין ים ברינג שבצפון האוקיינוס השקט, לבין ים צ'וקצ'י שבדרום האוקיינוס הארקטי. הכף נמצא בקצה המזרחי של מצר ברינג, למול כף דז'נב (ובמרחק 82 קילומטרים ממנו), ובסמוך לאיי דיומד וסלע פיירווי.
שמו של הכף ניתן לו על ידי רב החובל קוק, ב-9 במאי 1778. שמו הקודם של הכף, בפי תושבי האזור האסקימוסים היה כף ניקטה (Nykhta Cape). במפות רוסיות משנת 1728 נקרא הכף בשם כף גווזדב (ככל הנראה על שם מגלה הארצות הרוסי מיכאיל גווזדב אשר מיפה את האזור).
חשיבותו של הכף באכלוס יבשת אמריקה
מוערך כי אבותיהם של האינדיאנים המאכלסים את צפון ודרום אמריקה, הגיעו לאזור זה של העולם מסיביר דרך מצר ברינג. במהלך תור הפלייסטוקן (2.5 מיליון עד 11,000 שנים לפני זמננו) מפלס הים העולמי היה נתון לתנודות חריפות. בתקופת קרח הים היה נמוך ובתקופה בין-קרחונית המפלס עלה. היות שמצר ברינג הוא ים רדוד יחסי כיום, נראה שבתקופות הקרח הוא שימש כגשר יבשתי בין אסיה לאמריקה, דרכו עברו בעלי חיים ואף אנשים. כף הנסיך מוויילס נחשב לשריד של אותו גשר יבשתי.
סרגוסה
סָרָגֿוֹסָה (בספרדית: Zaragoza, IPA: [θaɾaˈɣoθa]) היא עיר בצפון-מזרח ספרד, במחוז סרגוסה, על גדות נהר האברו. היא משמשת כעיר הבירה של הקהילה האוטונומית אראגון, וכן כבירת המחוז שנושא את שמה. בסרגוסה יש כ-650,000 תושבים, נתון שמקנה לה את המקום החמישי בדירוג האזורים העירוניים בספרד. יותר ממחצית מאוכלוסיית אראגון שוכנת בסרגוסה.
סרגוסה שוכנת במרחק כמעט שווה של כ-300 קילומטרים ממדריד, ולנסיה, ברצלונה, בילבאו וטולוז. בזכות מיקומה המרכזי עוברת בה הרכבת המהירה AVE.
מקור השם
שמה של סרגוסה נגזר מקיסראוגוסטה (Caesaraugusta), הקולוניה שייסדו יוצאי צבא רומיים על שמו של אוגוסטוס קיסר.
היסטוריה
במקום היה יישוב איברי קטן. בשנת 24 לפנה"ס הוקמה במקום מושבה של יוצאי צבא מהצבא הרומי, בשם קַיְסַר אַוּגוּסְטַה (Caesar Augusta). מאוחר יותר השם התגלגל לקייסרקוסטה (Caesaracosta). כשנכבשה קייסרקוסטה על ידי המוסלמים שובש שמה לסַרַקֻסְטַה (سرقسطة). כשהתפוררה חליפות קורדובה במאה ה-11 קמה בה ממלכת טאיפה,, שהייתה במשך כמאה שנים אחת מהטאיפות הבולטות בספרד, תחת שושלת (بنو هود). בשנת 1118 נכבשה העיר בידי אלפונסו הראשון "הלוחם" מאראגון, שהפך אותה לבירת ממלכתו.
בזמן מלחמות נפוליאון התחוללו בעיר קרבות קשים, שבעקבותיהם קטנה האוכלוסייה מ-55,000 תושבים ל-12,000 בלבד.
אירועים
בשנת 2008 התקיימה תערוכת אקספו בעיר ובה השתתפו כתשעים וארבע מדינות.
אביבה שמר
ביוגרפיה
אביבה שמר נולדה בחיפה לחווה לבית קאופמן וליוסף רכטמן. מצד אביה היא דור שביעי בארץ ישראל.
למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. היא בעלת תואר ראשון באומנות, תואר שני בתרפיה בעזרת יצירה והבעה ותואר M.A נוסף בפילוסופיה יהודית - שלושתם מאוניברסיטת חיפה. בשנת 2017 סיימה לימודי תעודה במכללת אילמה בנושא ייעוץ בבעיות בריאות, גוף ונפש.
שמר היא ציירת ופסלת המתמקדת באומנות יהודית. היא הציגה מעל 30 תערוכות יחיד, אצרה תערוכות, ופיסלה פסלים סביבתיים. עבודותיה מוצגות במוזיאון חיפה לאומנות מודרנית, במוזיאון תפן, במוזיאון בר דוד לאומנות ויודאיקה בקיבוץ ברעם, במוזיאון דורסטן גרמניה, במוזיאונים בלודז' בטיקוצין, ובקרקוב בפולין, במוזיאון בווילנה, במוזיאון גטו ריגה, במוזיאון לאומנות מודרנית בקרגנדה שבקזחסטן ובמוזיאון דייוויס בברצלונה.
שמר יצרה כמה סדרות בנושא השואה והתקומה, והן מוצגות במוזיאונים ליהדות בעולם, ובאוספים פרטיים רבים.
שמר מתגוררת בחיפה עם בן זוגה מיכאל קליש, חותנה של ראשת העיר עינת קליש-רותם. היא אם לשלוש בנות וסבתו של עומר אדם.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1972
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1971 סטן סמית' הודח ברבע גמר. איליה נסטסה ( רומניה) נפגש במשחק הגמר עם ארתור אש וניצח ב-5 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1971 בילי ג'ין קינג נפגשה במשחק הגמר עם קרי מלוויל  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון ובאליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1971 ג'ון ניוקומב ) ורוג'ר טיילור השתתפו בתחרות, אך עם פרטנרים אחרים. במשחק הגמר קליף דרייסדייל ( דרום אפריקה) ורוג'ר טיילור  נפגשו עם הזוג הלא מדורג אוון דבידסון וג'ון ניוקומב  וניצחו ב-3 מערכות. לרוג'ר טיילור זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 51 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
במשחק הגמר מנצחי תחרות 1971 בילי ג'ין קינג ואוון דבידסון  הודחו בסיבוב שלישי. במשחק הגמר מרגרט קורט ומרטי ריסן  נפגשו עם רוזמרי קזאלס  ואיליה נסטסה ( רומניה) וניצחו בשתי מערכות.
ג'ואי אריאס
ג'ואי אריאס (באנגלית: Joey Arias; נולד ב-3 באוקטובר 1949,פאייטוויל) הוא אמן, שחקן קולנוע ואמן דראג אמריקאי.
אברהם קורצוייל
הרב אברהם אריה קוּרצוַייל (נולד ב-7 בפברואר 1946) הוא מראשי ישיבת ההסדר קרני שומרון.
ג'ואי אריאס
ביוגרפיה
ג'ואי אריאס נולד בפאייטוויל שבקרולינה הצפונית וכאשר הוא היה בן שש המשפחה עברה ללוס אנג'לס.
לאחר סיום בית הספר הוא התחיל להופיע כזמר ובשנת 1976 הוא עבר לניו יורק. בהיותו בניו יורק הוא הכיר את קלאוס נומי והופיע לציוד והיה מעצב תלבושות. הוא גם הופיע בהופעות משותפות עם אן מגנוסון. הוא היה פעיל מאוד בסצנת ההופעות בעיר ניו יורק במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20.
אברהם קורצוייל
ביוגרפיה
נולד בשנת 1946 באנגליה, בנם של המחנך פרופ' צבי (אריך) ופועה (פאולה) קורצוייל. בשנת 1950 עלתה משפחתו לישראל. למד במדרשית נעם בפרדס חנה ואחר כך בישיבת חברון בירושלים. כמו כן שימש כראש הכולל בישיבת שעלבים.
ג'ואי אריאס
ביוגרפיה
בשנת 2003 ג'ואי אריאס עבר ללאס וגאס בה הופיע בהופעות של "סירק דו סוליי" שנערכו ב-New York-New York Hotel and Casino. לאחר שש שנים, בשנת 2009 הוא חזר לניו יורק ויככב בהופעה "אריאס עם טוויסט". בהמשך מחזה הוצג בפריז ובלוס אנג'לס. בשנת 2011 הוצגה בגרסה המורחבת של המחזה.
אברהם קורצוייל
ביוגרפיה
שירת בצה"ל בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח בפלוגת מ"כים ובחטיבת החרמון. (במהלך שירותו לחם, במרדפים בבקעה, במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל).
ג'ואי אריאס
ביוגרפיה
ג'ואי אריאס משחקת בסרטי קולנוע. בשנת 1995 היה לו הופעת אורך בסרט "קדילאק של סופשבוע". בשנת 2016 היא הצטלמה בסרט ספרדי לצד אמנדה לפור.
בשנת 2014 הוא התחתן עם בן זוגו רבת שנים אך כעבור כמה שנים הם התגרשו.
אברהם קורצוייל
ביוגרפיה
בשנת ה'תש"ם (1980) הקים עם חבר ילדותו, הרב שמואל הבר, את ישיבת ההסדר קרני שומרון.
לרב קורצוייל משפחה ענפה, ובניו מלמדים בישיבות הסדר וישיבות תיכוניות ברחבי הארץ.
משנתו החינוכית
הרב קורצוייל מחנך ל"אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא"- הסקת השמועה לפי ההלכה, כשלימוד התלמוד מכוון להכרעת ההלכה ובירורה מתוך עיון מעמיק. הגישה ההלכתית מעשית באה לידי ביטוי גם בהדרכתו המוסרית, הרואה בהתנהגות שבן אדם לחברו תוצאה הכרחית של עבודת השם.
תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין
תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין (בגרמנית: Konzerthausorchester Berlin) היא תזמורת סימפונית מרכזית בברלין שבגרמניה.
פעילות
התזמורת נוסדה בשנת 1952 במזרח ברלין. הפילהרמונית של ברלין, שנוסדה 90 שנה לפניה, עברה למערב ברלין לאחר שבעלות הברית חילקו את העיר אחרי מלחמת העולם השנייה.
מנצחה הקודם מאז 2012 היה איוואן פישר. קודמו בתפקיד היה לותאר צגרוסק, שהתמנה לתפקיד בשנת 2006. המנצח ידוע השם ביותר לפניו היה קורט סנדרלינג.
בשנת 2019 התמנה המנצח הגרמני כריסטוף אשנבאך לתפקיד המנצח הראשי של התזמורת. בשנת 2023 נכנסה לתפקיד המנצחת והפסנתרנית הגרמניה ג'ואנה מלוויץ.
משכנה הקבוע של התזמורת הוא ה"קונצרטהאוס", אשר תוכנן על ידי האדריכל קארל פרידריך שינקל. הבניין, השוכן בכיכר ז'נדארמנמארקט שבמרכז ברלין, נהרס בזמן מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש בשנים 1979–1984.
התזמורת מופיעה בכ-100 קונצרטים בכל עונה. לצד יצירות המופת של המסורת הקלאסית-רומנטית, כולל הרפרטואר שלה יצירות מוכרות פחות ממכלול המוזיקה בת זמננו. התזמורת מקבלת הזמנות רבות להופעות ברחבי העולם. בשנת 2005 היא סיירה בסין, ביפן ובקוריאה. בשנת 2006 הופיעה בספרד ובדרום גרמניה.
צ'ולה ויסטה
צ'וּלה ויסטה (באנגלית: Chula Vista) היא עיר בדרום מחוז סן דייגו שבדרום מדינת קליפורניה. העיר שוכנת מעט דרומית לסן דייגו וחיים בה 243,916 תושבים (2010). היא העיר השנייה בגודלה במחוז סן דייגו אחרי סן דייגו, ה-14 בגודלה במדינת קליפורניה וה-89 בגודלה בארצות הברית.
העיר היא פרוור של סן דייגו ועל כן חלק גדול מתושביה עובדים ומבלים בסן דייגו עצמה. העיר משמשת בעיקר למגורים. בשנת 2009 דורגה צ'ולה ויסטה כעיר המשעממת ביותר בארצות הברית על ידי הירחון הכלכלי פורבס.
צ'ולה ויסטה נחשבת לעיר מבוססת. תרגום השם צ'ולה ויסטה מספרדית הוא 'נוף יפה'.
היסטוריה
בשנת 1868 נקנה אזור שומם לא הרחק מהעיר סן דייגו על ידי שני יזמים: האחים פרנק ולוי קימבל. השניים גילו פוטנציאל באדמה השוממת. פרנק קימבל היה גם האחראי לסלילת מסילת רכבת סנטה פה לסן דייגו ונשיונל סיטי.
מספר מנהלים בחברת 'מסילת רכבת סנטה פה' הקימו חברה שעסקה בהכשרת הקרקע למגורים. בכרוזים הם הבטיחו עיר גדולה עם רחובות ושדרות רחבות, דרכים ומסילת רכבת שיחברו אותה לסן דייגו ונשיונל סיטי המשגשגת המרוחקת רק מספר קילומטרים בודדים. המתיישבים הראשונים רכשו את האדמות בשנות ה-80 של המאה ה-19. הם התחייבו לבנות את ביתם תוך 6 חודשים מיום קבלת האדמה. בשנת 1888 נבנה 'סכר סוויטווטר' שנועד להביא מים לאזור. בשנת 1889 10 בתים כבר היו בשלב מתקדם של בניה.
השם ניתן לה על ידי אחד מהמתיישבים הראשונים אשר הציע את השם לחברה שמכרה את הקרקע. תרגום השם מספרדית 'נוף יפה'.
בשנת 1911 צ'ולה ויסטה הוכרזה רשמית כעיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוחלט לבנות בסיס חיל אוויר אמריקאי ליד צ'ולה ויסטה. לבניית הבסיס נדרשו כ-9,000 עובדים ועל כן הגיעו הרבה תושבים עם משפחותיהם לגור בצ'ולה ויסטה. לאחר שנבנה הבסיס נשארו רוב משפחות העובדים בעיר.
גאוגרפיה
צ'ולה ויסטה ממוקמת בדרום מחוז סן דייגו דרומית לערים סן דייגו ונשיונל סיטי. היא גובלת בנשיונל סיטי בצפון, רנצ'ו דל ריי במזרח, קסטל פארק בדרום ומפרץ סן דייגו במערב.
יהושע יגל
הרב יהושע יגל (נהגה: יוגל) (תרע"ו; 1916 – כ"ו בכסלו תשס"ז; 17 בדצמבר 2006) היה ממייסדי ישיבת מדרשית נעם בפרדס חנה וראש הישיבה שלה מאז הקמתה, ובשנותיו האחרונות נשיא הישיבה.
ביוגרפיה
נולד בעיירה פיאסקי שבאימפריה הרוסית (היום בבלארוס) לאסתר ולרב מרדכי געציל יגל, אחיינו של הרב שבתי יגל, ראש ישיבת סלונים. בגיל 11 נשלח אל דודו בסלונים ולמד בישיבתו שלוש שנים. לאחר שנה נוספת בישיבת "אהל תורה" אצל הרב אלחנן וסרמן עבר ללמוד בישיבת קלצק בראשותו של הרב אהרן קוטלר, שם היה מהבחורים המבוגרים שחוזרים על שיעוריו.
בשנת תרצ"ו (1936) עלה ארצה, כדי ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים. יחד עם הרב שאר ישוב כהן שימש חברותא לרב ישעיהו משורר. שם גם הצטרף לארגון ההגנה. בתחילת שנות ה-40 עבר לתל אביב, והחל ללמד כמדריך בישיבת היישוב החדש. בשנים אלו, ת"ש-תש"ה, שימש את החזון אי"ש בביקורים שבועיים יחד עם הרב גדליה נדל שלמד איתו בחברותא באותם זמנים, ובד בבד החל ללמוד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בתקופה זו הקים ישיבת ערב בצפון תל אביב לתלמידי תיכון דתיים, ולימד את הרב דוד צבי הילמן. הרב הקפיד לשמור על קשר קרוב עם החזו"א גם לאחר מעברו לפרדס-חנה, עד לפטירתו של החזו"א.
בשנת תש"ה (1945) הוצע לו על ידי ראשי נוער מזרחי לשמש בתפקיד ראש הישיבה והמנהל החינוכי של מדרשיית נעם בפרדס חנה ("המדרשייה"). הוא עמד בראשות הישיבה מאז ועד שנותיו האחרונות. בשנותיו האחרונות כיהן כנשיא הישיבה.
בשנים תש"ה-תש"ח (1945–1948) היה המא"ז (מפקד אזור) של פרדס חנה בהגנה במקביל לתפקידו החינוכי במדרשיה.
מורשת החזון איש
הרב יגל נועץ בחזון איש, בטרם נענה לפניית ראשי נוער מזרחי לשמש בתפקיד ראש הישיבה והמנהל החינוכי במדרשייה, החזון איש עודדו לקבל את ההצעה והתווה את דרכו החינוכית, תוך מתן שלוש עצות-הנחיות: הרקע לעצות-הנחיות אלו היה חששו של החזון איש שנער מחוגי המזרחי אשר ירתע ממראה חרדי מדי של הרב יגל ולא יגיע ללמוד במדרשייה, או ייפלט ממנה במהלך לימודיו, לא יתמיד בשמירה על אורח חיים דתי ולכן יש לקרבו ככל הניתן.
משפחתו
הרב יגל היה נשוי ליוכבד, בתו של איש ירושלים הרב שמואל ניסן ברוורמן. בנו הרב מרדכי נשוי לברכה קונשטט (בתו של הרב אלחנן קונשטט, שהיה מראשי ישיבת קול תורה) ומשמש כר"מ בישיבת אור ישראל.
סרט טלפון לבן
סרט טלפון לבן (באיטלקית: Telefoni Bianchi) הוא סרט קולנוע המשתייך לזרם קולנועי של סרטים שנוצרו באיטליה שנמשך בין השנים 1936–1943 ושיאו בשנים 1937–1941. בשל משכו הקצר יחסית לזרמים קולנועיים אחרים, בין ארבע לחמש שנים בלבד, ומאחר והשפעתו הייתה חולפת, רבים לא רואים בסרטים אלו כזרם מגובש אלא כטרנד קולנועי חולף.
מאפיינים
סרטי "טלפון לבן" התמקדו בחיי הבורגנות האיטלקית תוך חיקוי הסרטים שנעשו באותה התקופה בארצות הברית, ובעיקר סרטיו של פרנק קפרה. תחת תמיכתו הרחבה של בניטו מוסוליני והמשטר הפשיסטי, שהאמינו בכוחו של הקולנוע לעצב את הקהל, סרטי טלפון לבן היו לרוב שמרניים מבחינה חברתית: מציגים חברה בעלת היררכיה מעמדית נוקשה ומפארים את ערכי המשפחה וכיבוד רשויות השלטון. עלילת מרבית סרטי הטלפון הלבן הייתה כשל טלנובלה ילדותית שבה התככים נרקמים ונפתרים בשיחות טלפון בין הדמויות האליטיסטיות.
מקור השם
באותה תקופה הטלפונים השחורים שהיו נפוצים עד אז יצאו מהאופנה. אחת הדרכים להעביר לצופה את מעמדן האקונומי הגבוה של הדמויות בסרט היה באמצעות הטלפון הלבן בסגנון אר דקו, שהיה סמל סטטוס באותה התקופה. ולכן כמעט בכל סצנה שהתרחשה בחדר סגור, הופיע הטלפון הלבן ברקע. המוטיב החוזר במרבית הסרטים בז'אנר הוא זה שהעניק להם את שמם הלעגני מעט. פרט לטלפון הלבן, מוטיבים רבים נוספים נלקחו מהסרטים האמריקאים, כמו למשל שמלות בסגנון שירלי טמפל.
הקולנוע האיטלקי משגשג
גם הקולנוע האיטלקי זכה למספר זריקות מרץ. פסטיבל הסרטים של ונציה שהחל בתחילת שנות ה-30 היווה קרש קפיצה לסרטים איטלקיים רבים שזכו בו. ב-28 באפריל 1937 חנך מוסוליני את צ'ינצ'יטה, עיר הסרטים האיטלקית שזכתה לכינוי ה"הוליווד על הטיבר", שפרשה ליוצרים האיטלקיים תפאורה וסביבת עבודה נוחים ומתקדמים לצילום סרטיהם, בתנאי שהם הולכים בתלם המשטר הפשיסטי כמובן. ב-18 בינואר 1939 חוקק חוק אלפיירי המעניק הטבות כלכליות משמעותיות לסרטים בעלי "אופי לאומי".
התפתחות הזרם
הרקע הפוליטי החיובי יחד עם ההשקעה האיטלקית המשמעותית בקולנוע הביאו לגל יצירה של סרטים איטלקיים. הקהל ביקש לראות את האסקפיזם והאתנחתא הקומית שבסרטי טלפון לבן, וליוצרי הקולנוע היו את כל האמצעים לספק את צורכיהם. הטלפון הלבן ייצג בעיניהם את איטליה החדשה, את המעצמה המודרנית המשגשגת.
דעיכת הטלפון הלבן
לקראת סוף שנת 1941, נוכח ההרס והחורבן שזרעו מלחמת העולם השנייה והמשטר הפשיסטי, הקולנוע האיטלקי החל לחפש כיוונים אחרים. התקציבים הלכו ופחתו, התסריטים החלו לחזור על עצמם, ויותר מכל - באווירה הקשה של המלחמה לא היה עוד מקום לסרטי טלפון לבן קלילים. היוצרים פנו לעסוק בשאלות מהותיות הנוגעות לחייהם של מרבית האיטלקים - בני מעמד הפועלים, חיים רציניים, מסובכים ומלאי דילמות מוסריות יום-יומיות שנוצרות מרצונו של הפועל לשרוד.
סרטי הטלפון הלבן הלכו והתמעטו עד להתמוטטות המשטר הפשיסטי ב-8 בספטמבר 1943, אז עלה והחליף אותם הנאו-ריאליזם האיטלקי שפרץ לקולנוע במלוא כוחו בשלהי המלחמה. הנאו-ריאליזם היה הפוך כמעט לחלוטין ממה שייצגו סרטי טלפון לבן: התמקדות במעמד הפועלים ולא בבורגנות, עיסוק בבעיות מציאותיות כמו עוני, אבטלה וסבל על פני עיסוק ברומנים מופרכים. הסגנון הריאליסטי גם הוא הפוך לחלוטין, ובעוד שאת מרבית סרטי הטלפון הלבן צילמו בעיר הסרטים המלאכותית צ'ינצ'יטה בהשתתפות שחקנים מיומנים, הסרטים הנאו-ריאליסטים צולמו על רקע ההריסות שהותירה המלחמה בהשתתפות שחקנים לא-מקצועיים.
Modern Life Is Rubbish
Modern Life Is Rubbish הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק הבריטית בלר, שיצא לאור ב-10 במאי 1993.
רקע כללי
אף על פי שאלבום הבכורה שלהם, "Leisure" זכה להצלחה מסחרית, בלר התמודדה עם תגובת תקשורת קשה מיד לאחר צאתו והאלבום נחשב לכישלון. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית, שגם כן נכשל.
כאשר חזרו לבריטניה, גילו כי תשומת הלב של התקשורת הייתה דווקא על סוויד, שבעקבות כך, הקטינה את מעמדה עוד יותר.
לאחר שחברת התקליטים איימה עליהם שהחוזה ביניהם ייגמר, החליטה הלהקה לעבור שינוי תדמית.
הלהקה שילבה באלבומה השפעות מלהקות כמו הקינקס והפנים הקטנות ובאלבום שולבו כלי נשיפה וזמרי ליווי.
ביקורות
Modern Life Is Rubbish זכה להצלחה מתונה בבריטניה. האלבום הגיע לשיא במקום ה-15, ואילו הסינגלים שיצאו ממנו נכנסו טופ 30.
האלבום נחשב עד היום כאחד האלבומים המשפיעים בסצנת הבריטפופ.
מגזין בילבורד כתב כי Modern Life Is Rubbish הוא קפיצה משמעותית קדימה מ-"Leisure".
אמנם האלבום זכה לביקורות טובות, אך נתוני המכירות שלו היו מאכזבים.
משרד הפנים ויחסי הממלכה (הולנד)
משרד הפנים ויחסי הממלכה (בהולנדית: Ministerie van Binnenlandse Zaken en Koninkrijksrelaties, בקיצור: BZK) הוא משרד ממשלתי בהולנד האחראי על מדיניות הפנים, השירות האזרחי, המינהל הציבורי, ניהול הבחירות, השלטון המקומי, המודיעין וקשר עם המלוכה ההולנדית.
בראש המדרג עומד שר הפנים ויחסי הממלכה שמתוקף תפקידו חבר בקבינט של הולנד קייג'ה אולונגרן משמש כשר המכהן בתפקיד מאז אוקטובר 2017.
המשרד הוקם בשנת 1798, כמחלקת המשטרה הפנימית לפקח על מצב הכבישים והמים של הרפובליקה הבטאווית. בשנת 1876 המשרד הפך למשרד הפנים. מאז התרחשו כמספר שינויים בשמו של המשרד, עד שאימץ את שמו הנוכחי בשנת 1998.
בשנת 2018 תקציב המשרד היה כ-3.8 מיליארד אירו והועסקו בו כ-3,000 איש. מטה המשרד ממוקם בהאג.
תחומי אחריות
המשרד מכונה גם "אם כל המשרדים" משום שרוב המשרדים, כמו משרד החקלאות, איכות הטבע והאוכל לשעבר ומשרד החינוך, התרבות והמדע התפצלו ממנו בשלב זה או אחר. המשרד מכונה גם "המשרד השיורי", כי הוא נותר עם מגוון אחריות אחרי שלל פיצולים אלה. המשרד עוסק בנושאים הבאים:
מכיוון שהיא חולקת כל כך הרבה תחומי אחריות, ויש לה בניינים תאומים (ישנים וחדשים) עם משרד המשפטים והביטחון, הם נקראים לפעמים משרדי התאומים.
אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי
חיל ההנדסה הישראלי מצויד בנשק קל וברכב קרבי משוריין כמו שאר חילות השדה בזרוע היבשה, ובנוסף להם מצויד חיל ההנדסה גם בציוד מכני הנדסי (צמ"ה), אמצעי גישור וצליחה, אמצעי סילוק פצצות, אמצעי פריצת שדות מוקשים, מיקוש ואמצעי חבלה, אמצעי גילוי, זיהוי וטיהור בפני לוחמה כימית וביולוגית, ואמצעים מיוחדים.
נשק קל
עד המאה ה-21 לוחמי חיל ההנדסה היו חמושים ברובה שירות מסוג רובה סער מדגמי גליל, M16A2 ארוך, M16A1 מקוצרים ורובי CAR15 מקוצרים. מאז שנות ה-2000 רובי השירות של לוחמי ההנדסה הקרבית הם רובי M16 מקוצרים ורובי M4A1 ("פלאט-טופ"). למרות זאת, עדיין ניתן למצוא רובי CAR15 מקוצרים בקרב חיילים בתפקידים עורפיים או חיילי מילואים. לוחמי יהל"ם חמושים גם ברובי תבור X-95 פלאט-טופ ובאקדחים.
הנשק של גדודי ההנדסה הקרבית דומה ברובו לשאר כלי הנשק של גדודי החי"ר בצה"ל וכולל מטול רימונים מדגם M-203, מטולי רקטות כתף מדגמי לאו M-72, מקלע נגב לרבות נגב קומנדו ונגב NG7, מקלע בינוני מאג,  ומקלע כבד מדגם M2 בראונינג 0.5.
גדודי ההנדסה כוללים גם מפעילי בארט: מדובר בלוחמים החמושים ברובה נגד ציוד מדגם בארט M82A1 בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 BMG) עם כוונת טלסקופית וטווח ירי של עד 1,800 מטר, אך עברו הכשרה בירי לצורכי הנדסה קרבית וסילוק פצצות במקום קורס צלפי חי"ר.
כלי רכב משוריינים
כמו כל חטיבות צה"ל, גם חיל ההנדסה (חה"ן) מצוידים ברכבי שטח ממוגנים (כדוגמת ההאמר) ובנגמ"שי M-113 (הנחשבים למיושנים ופגיעים, ובעלי מיגון לא מספק). בנוסף לנגמ"ש זה מצוידים הגדודים בנגמ"שים מבוססי שוט, הלא הם הנגמחון והנקפדון. נגמ"שים אלה הם בעלי מיגון כבד יותר מאשר ה-M-113 וממוגנים גם כנגד מטעני גחון וטילי נ"ט. תפקידם המקורי היה הנדסי, לרבות פתיחת צירים, אך בשל מיגונם הכבד עברו לשימוש חיל הרגלים בפעילות בט"ש באזורים רוויי איומים מסוכנים במיוחד.
בנוסף לכלים סטנדרטיים אלה, בחיל ההנדסה משרת רכב ייחודי - זהו נגמ"ש ההנדסה פומ"ה (פורץ מכשולים הנדסי) הממוגן בכבדות ובעל אמצעים (חלקם מסווגים) בתחום ההנדסה, הפריצה, המיקוש והחבלה. בנוסף לאלה, את הפומ"ה אפשר לדגם בכף דחפור, מגוב לפריצת שדות מוקשים, צפע שריון, תא לוחמים עילי ממוגן, מנוף טלסקופי, מערכת רקטות ריצוף לפינוי שדות מוקשים, עמדת דרקונית חמושה במקלע כבד ועוד. הגיוון והתחכום הרב של הפומ"ה הפכו אותה לגאוותם העיקרית של לוחמי החיל.
בעשור השני של המאה ה-21 נעשו ניסויים באבטיפוס של נגמ"ש הנדסי המבוסס על הנמ"ר (נגמ"ש מרכבה). בסוף 2016 נכנס הנמ"ר ההנדסי לשירות גדודי ההנדסה הקרבית. הנמ"ר ההנדסי (מכונה לפעמים "נמר"ה") הוא הסבה של נגמ"ש המרכבה לרק"מ הנדסי הכולל מיגון משופר, מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח", אמצעים הנדסיים שונים ומגוונים (כגון רקטות ריצוף, מגוב נוכרי ואמצעי גישור), עמדת "קטלנית" חמושה הנשלטת מתוך הכלי ומערכת ניהול קרב דיגיטלית (מענ"ק) המשתלבת במערכת התקשוב, השליטה והבקרה צי"ד של זרוע היבשה. בנוסף לשיפורים אלה בנמ"ר ההנדסי יש יותר מקום - הוא יכול לשאת 10 לוחמים-פלסים והכניסה לכלי נעשית מדלת כניסה אחורית (בדומה לנגמ"שים כמו האכזרית וה-M113 ובניגוד לפומ"ה שמבוסס על טנק צנטוריון). קליטת הנמ"ר ההנדסי החלה בגדוד 603 בסוף 2016 ובגדוד 601 בסוף 2021.
צמ"ה
בין כלי הצמ"ה של צה"ל, ניתן למצוא את אלו:
אמצעי גישור וצליחה
אחד מתפקידיו החשובים של מערך הצמ"ה בעת מלחמה הוא לאפשר לכוחות השריון לחצות תעלות נ"ט ומכשולי מים רחבים בעת מלחמה. לשם כך, עליו להקים גשרים מעל התעלות והנחלים, לעיתים תחת אש, שעליהם ינועו הטנקים וכלי הרכב הצבאיים. על אמצעים אלו אחראים פלוגות הציוד המכני ההנדסי והוא תחום ייעודי רק להם.
חלק מאמצעי הגישור ההיסטוריים של חיל ההנדסה ניתן למצוא במוזיאון "יד לשריון" בלטרון ובמוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל ביפו.
אמצעי פריצת שדות מוקשים
אלה אמצעים המשמשים את הכוח המתמרן והמסתער הקיימים על רכבים קרבים משוריינים. להבקעת שביל נקי דרך שדות מוקשים ביעילות ובמהירות. אמצעים אלה תוכננו לעבוד עם רכב קרבי משוריין, ללא צורך שהפלסים יצאו מהכלי ויטפלו במוקשים ידנית.
אמצעים לפינוי שלג
במסגרת חטיבת החרמון פועלת יחידת פינוי שלגים של חיל ההנדסה, שהיא יחידת מילואים. היחידה מפעילה מספר כלים ייחודים לצורך פתיחת צירים מושלגים בתקופת החורף באזור חרמון והגולן.
אמצעים הנדסיים מיוחדים
חיל ההנדסה מפעיל גם אמצעים הנדסיים מיוחדים. רובם מופעלים על ידי יהל"ם - היחידה ההנדסית למשימות מיוחדות. אמצעים אלה כוללים כלי נשק נדירים, אמצעי טיפוס וגלישה, ציוד קומנדו, חומרי חבלה, ציוד מתקדם לסילוק פצצות ומגוון רובוטים בשלט רחוק בגדלים שונים, לרבות האמר בשלט רחוק ("פיקאצ'ו") ודחפור די-9 בשלט רחוק ("רעם השחר" ו"פנדה"). לוחמי סמו"ר מפעילים את מערכת אמולסיה - מערכת שנועדה להשמדת מנהרות טרור על ידי הזרקה אחידה של חומר נפץ לכל אורך המנהרה. המערכת נישאת על גבי משאית ובעתיד תותקן כנגרר מאחורי טנק או דחפור.
ב-2023 נחשף שיהל"ם מפעילה רחפן תוקף בשם "קרנף" החמוש במטול רימונים 40 מ"מ, שפותח על ידי יחידת יפת"ח.
שיכון
שיכון הוא סוג של בניין מגורים, אשר את בנייתו יוזמת לרוב הממשלה המקומית, או גוף ציבורי אחר. זאת, במטרה לספק פתרון דיור יעיל לאוכלוסיות גדולות, על פי אינטרסים וצרכים ציבוריים. לרוב, מוקמים שיכונים באזורים עירוניים עבור אוכלוסייה מעוטת-יכולת, אוכלוסייה עובדת הדורשת מקומות מגורים רבים בקרבת העיר, או במקרים מסוימים של צורך דחוף במגורים באזור כלשהו. השיכונים הנבנים ביוזמה ממשלתית, נמכרים לבסוף בעלות נמוכה ואף מסובסדת או משמשים לאחר מכן כדיור ציבורי.
המושג "שיכון" מתייחס הן לטיפוס מבנה המגורים והן לשכונות שלמות הכוללות גם שטחים פתוחים, כבישים, ומבני ציבור קהילתיים (בתי ספר, גני ילדים, מרפאות וכדומה) כחלק מפרויקט בינוי שלם. המילה "שיכון" בעברית נתרמה על ידי דוד רמז - ממקימי חברת "שיכון עובדים" ההסתדרותית.
דיור ציבורי (או דיור סוציאלי) הוא מונח גג המתייחס לדיור להשכרה אשר עשוי להיות בבעלות ומנוהל על ידי המדינה, על ידי ארגונים ללא כוונת רווח, או על ידי שילוב של שניהם, בדרך כלל במטרה לספק דיור בר השגה. במדינות מסוימות, לדוגמה: ברזיל וספרד, משפחות העומדות בתנאים אלו יכולות לרכוש דיור סוציאלי לעומת האפשרות להשכירו. הדיור הסוציאלי נתפס לעיתים כתרופה פוטנציאלית לאי שוויון בדיור. אף על פי שהמטרה המשותפת של הדיור הציבורי היא לספק דיור בר השגה, הפרטים, הטרמינולוגיה, ההגדרות של העוני וקריטריונים אחרים להקצאת דיור זו מגוונות.
היסטוריה
השיכון, כטיפוס מבנה מגורים, החל להופיע בנוף העירוני בתחילת המאה ה-20. למעט מקרים בודדים יוצאי דופן ומגורים צבאיים, בניית בנייני מגורים להמונים, למעמד הנמוך, לא הייתה תחום בו עסקו גופים ציבוריים. הבנייה העממית נעשתה באופן פרטי, וברוב העולם ולאורך כל ההיסטוריה נבנו בתים על ידי דייריהם על פי היכולות והצרכים. עם המהפכה התעשייתית שהשפעותיה ניכרו במאה ה-19, גבר תהליך העיור ואל ערים רבות היגרו אוכלוסיות גדולות מהכפרים. בערים הגדולות החלה תנופת בנייה מאסיבית ואיתה גם הלכו והתעצמו תחלואות עירוניות שונות וצפיפות אוכלוסין גדולה אשר הובילה לבעיות תברואה קשות. כבר במאה זו החלו לקום רעיונות חדשניים בתחום בינוי הערים שמטרתם ליצור סביבה עירונית חדשה אשר תאפשר בין השאר קיום אורח חיים איכותי ובריא לתושבי העיר שהלכו והתרבו בקצב גדל. בין רעיונות אלה נמנים "עיר הגנים" של אבנעזר הווארד ו"העיר התעשייתית" (Une Cite Industrielle) של טוני גארנייה שניסו ליצור עיר אוטופית.
עם תום מלחמת העולם הראשונה, שבעקבותיה נותרו רבים חסרי בית וחיו בפחונים או בדיור זמני אחר, הוחש הצורך במציאת פתרון אדריכלי-אורבני לבעיית הדיור ההמוני. במקביל לשיח התאורטי ולמיזמים נסיוניים שהחלו להיבנות בתחילת המאה ה-20, החלו כבר במחצית השנייה של המאה ה-19 לקום מיזמי שיכון בסדרי גודל קטנים וביוזמות מקומיות במטרה לאפשר דיור נח ואיכותי למעמד ביניים הרחק מתחלואות העיר.
שנות ה-20 וה-30
הדיון והמחקר האדריכלי התאורטי סביב פיתרונות הדיור להמונים הגיעו לשיאם בשנות ה-20 ובמרכז אירופה. המטרה הייתה תכנון אופטימלי של מגורים שניתן יהיה לבנות בזמן ובהשקעה כספית מינימליים אשר יספקו איכות חיים מרבית לתושביהם. כאשר באים לייצר מגורים על פי תבנית, כמו בייצור תעשייתי של מוצר, נדרש תכנון יסודי ומקיף. מכיוון שבנייה המונית של מגורים למיליוני בני אדם אינה דבר של מה בכך, ראו עצמם מספר אדריכלים כמנהיגים של פיתוח רעיון השיכון ויישומו. עיקרם סבבו או התקשרו עם בית ספר הבאוהאוס בגרמניה שהוביל בתקופה זו את האדריכלות המודרנית. בתקופה זו פותחו אבטיפוסים ורעיונות שונים של תוכניות מגורים יחד עם פיתוחם של כלים אדריכליים שונים כדי לממש את הרעיון. בין רעיונות ומחקרים אלה פותח לדוגמה על ידי ארנסט מאי ב-1926 "מטבח פרנקפורט" - טיפוס מטבח בעל מבנה אופטימלי שיושם גם באחד ממיזמי השיכון בעיר פרנקפורט והפך מאוחר יותר לאבטיפוס של המטבח הביתי המודרני.
ב-1927, ביוזמת הורקבונד ועיריית שטוטגרט, נבנה שיכון וייסנהוף. את התכנון הכולל של השיכון ביצע מיס ון דר רוהה והשתתפו בו מיטב האדריכלים של התקופה. השיכון הציג לראשונה מיזם מגורים גדול, המציע אורח חיים איכותי אך מסוג חדש למגורים עירוניים. רעיונות השיכון כפי שבאו לידי ביטוי גם במיזם וייסנהוף תאמו גם את האג'נדה האדריכלית של הבאוהאוס וניכרה בו הפשטות העיצובית, המינימליזם והפונקציונליזם של כל פרט. מיזם מעונות עובדים שהוקם בתל אביב מספר שנים לאחר מכן הושפע ישירות משיכון וייסנהוף. אולם, שיכון וייסנהוף לא יועד לשכבה סוציו-אקונומית נמוכה אלא דווקא למעמד הבורגני ולאנשים אשר יתגוררו בו מתוך בחירה ולא מתוך אילוץ כלכלי. עובדה זו עוררה לא מעט ביקורות כלפי המיזם יחד עם ביקורת על אנשי הבאוהאוס שלא בהכרח מייצרים פתרון אמיתי למעוטי היכולת אלא סגנון עיצובי חדש המתאים דווקא לאוכלוסייה מבוססת. לשיכון אכן עברה לגור בסופו של דבר אוכלוסייה אמידה.
שנה לאחר מכן, בין השאר בעקבות הביקורת מצד הממסדים השונים והציבור הוקם CIAM (הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית) אשר ריכז את העבודה על המשך פיתוח המגורים ההמוניים ופתרונות הדיור ברמה האדריכלית והעירונית. פעילותו של ארגון CIAM הונהגה על ידי האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה, ארנסט מאי וזיגפריד גידיון. פעילות הארגון נמשכה כ-30 שנה, גם לאחר מלחמת העולם השנייה ובמסגרתה פותחו עוד רעיונות תכנוניים שונים בתחום הדיור ההמוני.
שיכונים לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחש שוב הצורך ביוזמות בנייה ממשלתיות של מגורים על מנת למצוא פתרון למצוקת הדיור שנגרמה עקב ההרס הרב של המלחמה. בשנים שלאחר המלחמה החלה אוכלוסיית העולם לצמוח בקצב גובר עקב תופעת הבייבי בום.
החל משנות ה-50 החלו ממשלות רבות ליזום מיזמי בנייה מאסיביים בפרברי הערים הגדולות. בניית השיכונים הושפעה רבות מהברוטליזם ויחד עם התפתחות טכנולוגיות של בנייה מתועשת של בטון, המשיכו להתפתח השיכונים ובנייתם. התבלטה במיוחד בנייתם של בנייני השיכונים הגדולים במדינות הגוש הקומוניסטי. כחלק מהעקרונות הקומוניסטים נבנו בברית המועצות, פולין וגרמניה המזרחית השיכונים הגדולים ביותר בעולם.
השיכון הטיפוסי
קיימים טיפוסי שיכונים שונים ורבים אולם בניגוד לטיפוסי מבנים אחרים בעלי שוני גדול בין מדינות שונות, קיימים קווי דמיון ברורים מאוד, הן במראה החיצוני והן בתכנון הפנימי, בין השיכונים ברחבי העולם. השיכונים תוכננו על פי התפישה המודרניסטית וברוח הסגנון הבינלאומי עבור האדם או המשפחה האוניברסליים. כלומר, תכנון התואם לדגם משפחתי אחיד בכל העולם, בעל צרכים זהים ואורח חיים דומה, כמעט ללא קשר לתרבות ולצביון מקומיים. במקרים רבים גם ללא קשר לאקלים מקומי. טיפוס מגורים אחיד למגוון רחב של אוכלוסיות שונות בעלות תרבויות ומרקמים חברתיים שונים במקומות שונים בעולם הוא ככל הנראה הנקודה המרכזית והבעייתית ביותר עליה נמתחה הביקורת הגדולה על מפעלי השיכונים, ביקורת ופולמוסים הנמשכים עד היום (רובם הגדול של השיכונים שנבנו במהלך המאה ה-20 ממשיכים לתפקד גם בימינו).
המאפיין הבולט ביותר של השיכון הוא החזרתיות. חזרתיות זו באה לידי ביטוי בדירות זהות המשוכפלות לכל אורך וגובה המבנה, מבנים זהים זה לצד זה ושיכונים שלמים שנבנו על פי תוכנית זהה במקומות שונים לגמרי. החזרתיות במבנה השיכונים היא הגורם המרכזי ליעילות ומהירות הבנייה שלהם ולעלותם הנמוכה. על ידי תוכנית חוזרת נחסכות עלויות רבות ומצטמצמים לוחות זמנים של הבנייה:
בניין המגורים עצמו בנוי לרוב מדירות טיפוסיות הבנויות אחת בצמוד לשנייה לאורך המבנה. הבנייה היא טורית, כלומר כל דירה למעט שתי הקיצוניות נמצאת בין שתי דירות נוספות וחולקת עימן קיר משותף ונהנית משני כיוונים של אור ואוויר. הדירות הצמודות מתוכננות כתמונת מראה אחת של השנייה ולסירוגין ובין כל זוג דירות נמצא גרעין הבניין הכולל את חדר המדרגות והכניסות לדירות.
שיכונים בישראל
ישראל היא מדינה בה נפוצה מאוד בנייתם של שיכונים לאור גלי העלייה ההמוניים שקלטה בפרקי זמן קצרים מאוד, בעיקר בשנות ה-50. שיכונים קיימים בכל הערים בישראל, למעט החדשות שבהן ולמעט ערים ערביות והיא מתאפיינת גם בעיירות פיתוח שקמו כמעט בשלמותן כחלק ממיזמי שיכון ארציים.
בשנות ה-30 ניכרו כבר השפעותיה של התנועה המודרניסטית באירופה בארץ ישראל. עם תחילת גלי העליות של יהודי מרכז אירופה הוקמו בתל אביב, העיר הצעירה והמתפתחת בקצב מהיר, מעונות עובדים. מעונות עובדים שהוקמו כתת-שכונות קטנות בתוך המרקם העירוני של תל אביב שאבו הוקמו בהשפעה ישירה של שיכון וייסנהוף ושל מיזמי שיכון נוספים בגרמניה ובאוסטריה.
בשנות ה-50, עם התחדשות גלי העלייה שלאחר קום המדינה, ובעיקר בשל העלייה ההמונית שהגיעה ממדינות ערב, נוצר צורך מיידי ודחוף בבניית מגורים. העולים שוכנו תחילה במעברות זמניות ובמקביל הוכנו תוכניות רחבות ליישובם הקבוע. ביוזמת דוד בן-גוריון הוזמן האדריכל אריה שרון להכין את תוכנית המתאר הארצית הראשונה של ישראל אשר זכתה לכינוי "תוכנית שרון". במסגרת תוכנית זו הוקמו, בעיקר ברחבי הנגב והגליל עיירות הפיתוח בהם נבנו במהירה השיכונים הראשונים.
את השיכונים עצמם תכננו מיטב האדריכלים של התקופה - אריה שרון, רם כרמי, יצחק פרלשטיין, שמעון פובזנר, אברהם יסקי ואחרים אשר מטרתם הייתה בנייתם של מבני מגורים בעלות ובזמן בנייה מינימליים. הערים החדשות בהן דימונה, אופקים, חצור הגלילית, קריית שמונה ואחרות הוקמו כערי שיכונים שלמות. כמו כן הוקמו בכל עיר בישראל שכונות חדשות של שיכונים, בהיקפים גדולים וקטנים.
ברבות השנים, מה שהתחיל כאידיאל חלוצי של יישוב הארץ תחת המוטו הפואטי "נלבישך שלמת בטון ומלט" הפך למשכנות עוני. תושבי השיכונים, יוצאי עדות המזרח ברובם, הלינו על קיפוחם ועל האפשרויות המצומצמות שעמדו בפניהם להתפתח. בתחילת שנות ה-70 אף צמחה מתוך שיכונים אלו תנועת "הפנתרים השחורים" של בני הדור אשר נולדו במקומות אלה (התנועה עצמה נוסדה בשיכונים ירושלמים). מסוף שנות ה-70 החלו בישראל מיזמים שונים של שיקום שכונות ולאחר מכן גם של פינוי בינוי שמטרתם הייתה לשפר את איכות החיים בשיכונים או להחליפם בדיור חדש ואיכותי יותר, אולם, הטיפול בשיכונים בישראל ובאוכלוסיות המתגוררות בהן נשאר נושא שנוי במחלוקת עד היום.
שטר (משפט עברי)
שטר הוא מסמך הלכתי, המשמש בדרך כלל כראייה על זכויותיו של המחזיק בו. לדוגמה, שטר חוב. לעיתים משמש השטר עצמו כאמצעי הקניין, אך מעשה הקניין נגרם גם הוא, כתוצאה מאובייקט הראיה. ישנם שטרות הנכתבים כתוצאה מפעילות עסקית או אחרת בין אנשים, וישנם שטרות הנכתבים כתוצאה מהתערבותו של בית הדין. המקור לשם "שטר" הוא מהמילה האכדית - Šataru (שַׁטַרֻ), שמשמעה כתיבה.
שטרות אינם מוזכרים בשמם בתנ"ך, אשר מכנה אותם בשם ספר.
טופסי השטרות הקדומים ביותר הנמצאים בידינו, הם 33 שטרות הכלולים באוסף תעודות יב, ובהם שטר כתובה. השטרות דומים לשטרות התלמודיים.
נוסח השטר
השטר באופן בסיסי מחולק לשני חלקים הטופס והתורף.
חז"ל תקנו תקנות שונות, כדי לשמור על כשרותו ותוקפו של השטר, הן בסנקציות כלפי הסופרים והן בנוסחאות שונות שהוספו לשטר כדי להגן עליו.
תאריך
כתוב לרוב בתחילת השטר, בשטר מכירה וקניין הוא נחוץ לרוב כדי שהקונה יגבה את כספו מנכסים משועבדים, במקרה ויתברר שהכסף הלך לטמיון מכיוון שהקרקע שייכת לאדם אחר או בגלל בעיה אחרת. חז"ל קנסו את כותבי השטרות, ששטר שהתאריך שבו התברר כלא נכון, יהיה פסול, מכיוון שהוא גורם לעוול כלפי הלקוחות שקנו קרקעות מהמתחייב, שיגבו מהם שלא כדין.
מניין תאריכי השטרות
בימינו נוהגים לכתוב את תאריכי השטרות על פי לוח השנה העברי, אך בימי חז"ל היו רגילים לכתוב את השטרות על פי שנות מלכות המלך שמשל באותה עת. כגון: . על פי ההלכה באחד בניסן מתחילים למנות שנה חדשה למלכות המלך, ועל כן מלך שהתחיל למלוך בחודש אדר, בשטרות שנכתבו בניסן, אפילו שעבר רק חודש אחד למלכותו, נכתב:.
ממצאים ארכאולוגיים
בינואר 1952 הציעו בדואים משבט התעמרה למוזיאון רוקפלר, קטעי קלף כתובים עברית ויוונית, למכירה. תעודות אלו נחקרו על ידי האב הדומיניקני רולאן דה-וו. בין התעודות נמצאו תעודות כלכליות, שטרי נישואין (כתובה), גט אחד ומכתבים הנושאים את שמו של בר כוכבא. אחת התעודות, כתובה ארמית, היא שטר חוב, הפותח בתאריך:.
שריר וקיים
בסוף השטר נהוג לכתוב "והכול שריר וקיים". מילים אלו נועדו כדי להדגיש שנוסח השטר מסתיים כאן, וכל מה שיכתב מכאן והלאה - הוא מזויף, ולא על כך חתמו העדים. ניתן להוסיף עוד מילה או שנים בצידי השטר, אך על העדים לציין בחתימתם כי גם על מילה זו הם חתמו. אם רוצים למחוק מילה באמצע השטר, ניתן למחוק אותה, ואז יעידו העדים על המחיקה בכתיבת המילים "שריר וקיים" לצד המחיקה, אך אם המחיקה היא במקום שייתכן שהיה כתוב שם את המילים "שריר וקיים", כלומר בסוף נוסח השטר, פסול מחשש זיוף.
דלא כאסמכתא ודלא כטופסי דשטרא: נהוג להוסיף נוסח זה האומר כי השטר נכתב בגמירות דעת גמורה ולא היה אסמכתא, או טופס של שטר שנכתב על ידי הסופר שלא מדעת המתחייבים.
שיטה אחרונה: עיצה נוספת אותה תיקנו חז"ל כדי שלא ניתן יהיה להוסיף דבר לאחר נוסח השטר המקורי, הוא שבין סיום השטר לחתימת העדים לא יהיה רווח של יותר משורה אחת. בשורה האחרונה שלפניה, חוזרים על הכתוב בשטר בקיצור "וקנינו מפלוני בן פלוני", שכן כדי שלא יהיה ניתן להוסיף בבין השטר לעדים, תיקנו חז"ל שכל הכתוב בשורה האחרונה אינו תקף. מסיבה זו, משאירים גם רווח של שורה אחת בלבד בין נוסח השטר לחתימת העדים, כך לא ניתן להוסיף על השטר הוספות לא נכונות, שכן אין למידין משיטה אחרונה.
אם נותר בשטר רווח כשיעור כתיבת שתי שורות, השטר פסול, שכן אז נמצא שיהיה ניתן להוסיף שורה אחת שלא כדין על השטר, או לחתוך את החלק הריק עם חתימת העדים ולכתוב שטר חדש בשורה הבודדת, מלבד השורה האחרונה ממנה אין למידין. פחות מכאן - כשר. יש למדוד את שיעור כתיבת שתי שורות, בכתב של העדים ולא בכתב הסופר, שהוא קטן ביותר.
שטר מקושר
החלק המקושר הוא רק החלק שבו כתובים פרטי השטר הספציפי הנקרא "תורף", אבל חלקו השני הנקרא "טופס" ובו הנוסח האחיד הסטנדרטי - אינו מקושר.
סוגי שטרות
את סוגי השטרות הרבים, מקובל לחלק לשני סוגים:
שטרי ראייה
שטרי ראיה, הם שטרות שמטרתם לשמש כראייה על זכויותיו של המחזיק בהם. לדוגמה שטר חוב, שאף על פי שהוא עשוי רק לראיה, הוא גורם גם לשעבוד הנכסים ללווה, בעוד שבהלוואה הנעשית על פה (ללא שטר) לא חל שעבוד משפטי על נכסי הלווה.
נחלקו חכמי התלמוד אודות מקור תוקפו של השעבוד החל על ידי שטר. חכמי ארץ ישראל, ובראשם רבי יוחנן ריש לקיש ועולא, פירשו ששעבוד זה הוא דין משפטי שתוקפו מהתורה ולא רק מדברי חכמים, שכן מהתורה, כאשר אדם חייב כסף לאדם אחר, חל שעבוד משפטי על כל נכסיו, והם משועבדים ועומדים לגביית החוב, ואפילו אם אדם אחר קונה אותם, אין כוח במכירה שמכר הלווה, כדי להפקיע את השעבוד מהמלווה, וביכולתו המשפטית של המלווה, לגבות את כל נכסיו של הלווה לטובת החוב, גם לאחר שבעליהם העבירם לאדם אחר. אך חז"ל חילקו בין הלוואה הנעשית בעל פה, ללא שטר ראייה, לבין הלוואה הנעשית בלוויית שטר חוב. לעומת זאת, חכמי בבל, בראשות רב שמואל, ורבה סוברים, שמהתורה לא קיים כלל דין של אחריות נכסים, אלא שחז"ל תיקנו דינים אלו כדי ש"לא לנעול דלת בפני הלווים" כלומר: שהרי ידוע שאם מלווים, לא יוכלו לגבות את חובם מנכסי לווים, או אז יימנעו אנשים מלהלוות כספים, ומי שזקוק להלוואה יצא ניזוק. לכן תיקנו חז"ל, שביכולתם של הלווה והמלווה לכתוב שטר שבאמצעותו יחול שעבוד נכסי הלווה, וכך יוכל המלווה תמיד לגבות את חובו.
חכמים אלו חלוקים ביניהם, האם חל שעבוד גם על מלווה על פה (הלוואה בלא שטר). לפי רבה, ללא שטר, לא תיקנו חז"ל תקנה זו, מפני הפסד הלקוחות, ולפי רב ושמואל, חל שעבוד גם בלא שטר, וניתן לגבות את החוב הן מיורשי הלווה, והן מלקוחות שקנו את נכסיו בזמן שהיו משועבדים..
שטר כתובה
שטר כתובה, הוא שטר התחייבות אותו כותב הבעל לאשתו בשעת נישואיהן. בשטר הכתובה מפורטות ההתחייבויות אותם מקבל על עצמו הגבר לגבי אשתו בתקופת נישואיהם, כגון לזון, לכלכל, לפרנס ולכבד אותה. אך התחייבותו העיקרית של הבעל בשטר הכתובה, מתייחסת לסכום הכסף אותו תקבל האישה במקרה שהם יתגרשו, או כאשר היא תתאלמן.
סכום הכתובה
המשנה מפרטת את הסכומים אותם יש לרשום בשטר הכתובה, בהתאם למצבה האישי של האישה הנישאת. תוספת כתובה
סכומים אלו הם הסכומים שנקבעו על ידי חז"ל, אך כל אחד רשאי להוסיף סכומים בכתובה כאוות נפשו. הנוסח בכתובה הוא: כלומר: נתתי לך מוהר בתולות, 200 דינרי כסף, הראוי לך מדברי חז"ל. לאחר מכן מבוארים הסכומים הנוספים שנותן החתן, תחת הכותרת כלומר: הוספתי לך משלי מעבר למה שהורו חז"ל.
שטר חוב
שטר חוב הוא מסמך התחייבות עליו חותם אדם הלווה כסף מחברו, ומשמש כראייה לחבותו של הלווה. הרמב"ם פוסק שאסור להלוות בלא עדים, ומי שמלווה כסף לחברו בשטר, הרי זה משובח. דין זה אמור לא רק באדם החשוד על הגזל, אלא גם באדם נאמן. בתלמוד מסופר על אמורא שלא הסכים להלוות לאמורא אחר ללא שטר, מחשש שמא ישכח את ההלוואה על ידי טרדתו המרובה ועיסוקו העצום בלימוד התורה, וכאשר יבוא לתבוע את ההלוואה, הוא יוציא שם רע על עצמו, שכן הבריות יאמרו עליו שהוא תובע את החכם לחינם, ולא היו דברים מעולם.
בשעת פירעון ההלוואה ייקח הלווה את השטר לרשותו, או שייפרע בנוכחות עדים, שאם לא כן בעת שהמלווה יציג את השטר לפירעון והלווה יטען פרעתי שטר זה, לא יהיה הלווה נאמן, אלא יגידו לו, או הבא עדים, או שלם למלווה את חובו.
שטרי קניין
למרות ששטר הוא ראייה, הוא משמש גם כמעשה קניין על ידי הראייה. קניין זה, נחשב לאחד מהקניינים הבסיסיים ביותר בהלכה ובמשפט העברי. הוא נעשה על ידי שעדים מעידים על השטר, אם על כתיבתו - בחתימתם, ואם על מסירתו - בעל פה.
לפי דעת הרמב"ם, לעדות של עדים בשטר אין כל תוקף של עדות, והיא דין מחודש מדיני השטרות, לכן גם בשונה מעדים, הצריכים להעיד כחלק מדיני הדרישה וחקירה - גם את הזמן בו התרחש המעשה, הרי שעדים החתומים על השטר אינם צריכים להעיד על הזמן, שהרי מהתורה כשר גם שטר ללא זמן. לשטרי ראייה, אין כל תוקף מהתורה - לפי שיטת הרמב"ם, אך הרמב"ן חלוק על הרמב"ם, וסבור שעדות בשטר חשובה לעדות, ולכן גם שטרי ראייה הם מהתורה.
השטר הוא אחד משלושת קנייני הקידושין - הבעל כותב לאשתו "הרי את מקודשת לי" בשטר, ונותנו לה. בשונה מכל השטרות בהם המקנה כותב את השטר ונותנו לקונה, כאן הבעל הקונה את האשה בקניין אישות, כותב את השטר, כאמור בפסוק, שעל הבעל לעשות את קניין האישות ולא על האשה. כמו גט, על השטר להכתב לשמה.
השטר הוא גם הדרך היחידה בה אשה מתגרשת ויוצאת מתחת ידי בעלה, כאמור בתורה ; הבעל, כותב שטר בו כתוב בבירור כי הוא מגרשה, והוא (או שלוחו) נותנו לאשה. האשה יכולה גם למנות שליח לקבלת הגט, וכאשר הגט מגיע ליד שליח כזה הנקרא "שליח לקבלה", היא מתגרשת.
מחלוקת יסודית זו, גורמת לחילוקים משמעותיים בהלכות השטר, התלויים בין שתי השיטות. למשל: לפי שיטת רבי מאיר הסבור שעדי חתימה כרתי, כלומר מכיוון שקניין השטר הוא הראיה שבו, חלות השטר נעשית מתוך הראיה הנראית מתוך חתימת מי שמעביר את האובייקט הנקנה מרשותו לרשות אחרת, והסכמתו לנוסח השטר האומר כי חפציו יפקעו מקניינו, נמצא כי רק מה שנראה מהשטר, הוא אשר יעבור לרשות אחרת, אבל חלות שאינה נראה מנוסח השטר שהיא עתידה לחול, איננה חלה.
על פי הכלל, כאשר עדים חותמים על השטר, בין אם מדובר בשטרי קניין ובין אם מדובר בשטרי ראייה, מעניקה עצם חתימת העדים תוקף לשטר, ומעניקה תוקף לפעולה המשפטית הנחזית על פני השטר - העברת בעלות בקניין או אחריות נכסים בשטרי ראייה, על אף שתפקידו של השטר אינו יצירת הפעולה המשפטית, אלא אך ראייה לעצם קיומה. בכך יוצר השטר עילה קניינית חדשה ועצמאית, ומהווה, כשלעצמו, עילה מספקת לדרישה קניינית מצד הזוכה על פי השטר, וגם אם למעשה הקניין היה בזמן מאוחר יותר, ניתן לסמוך על תאריך כתיבת השטר עצמו, מכיוון שחתימת השטר עצמה מחייבת ומהווה את כל הדינים המשפטיים היוצאים ממנו.
לפי שיטת רבי אלעזר, הפוסק שעדי מסירה כרתי אין לכלל תוקף מהתורה, שהרי אין לכאורה כל סברא לומר שחתימת העדים תהווה מעשה קניין, ולכן יש הסבורים שהוא חלוק על הכלל לגמרי, ויש הסבורים שלשיטתו מדובר בתקנת חכמים בלבד, שמטרתה לגרום לאמינות השטר, ולפתור בעיות שעלולות להגרם, במקרה שהתאריך שעל גבי השטר איננו התאריך המדויק בו אכן התבצע מעשה הקניין, ואילו לפי רבי מאיר הפוסק עדי חתימה כרתי - שתוקף השטר מתבצע על ידי החתימה ועדי החתימה, ואילו המסירה נחשבת רק לתנאי צדדי אין צורך לסייג את הדברים, ויש לכלל תוקף משפטי גמור גם ללא תקנת חז"ל, שהרי מעיקר הדין יש לומר שמכיוון שעל ידי החתימה נעשה התוקף המשפטי של השטר, ניתן גם על ידו לבצע מעשה קניין. כך גם כותב רבי יהונתן אייבשיץ.
שטרות בית דין
אגרות בית דין הם אגרות שבית הדין כותב על מנת לפרסם לציבור או לבתי דינים אחרים פסקי דין בענייני אישות או בדיני ממונות.