cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fuck tha Police
השיר, שיצא בשנת 1989, מוחה על אלימות משטרתית ואפיון גזעי, ומילותיו מעודדות אלימות כנגד המשטרה. האמרה המרכזית בשיר "Fuck the Police" נטבעה בלשון הדיבור האמריקאי ונפוצה גם היום.
כתגובה לשיר, שלחה סוכנות ה-FBI האמריקאית מכתב ללהקה, שבו נטען כי הוא מעודד אלימות כנגד המשטרה.
רקע
"Fuck tha Police" נכתב כתגובה להתקלות של חברי הלהקה, ד"ר דרה ואיזי אי, עם המשטרה, לאחר שביצעו סדרת יריות מרובי פיינטבול תוך כדי נסיעה. במהלך המעצר, השוטרים השכיבו את שני חברי הלהקה על הכביש וכיוונו אליהם אקדחים. לאחר מכן, לפי דבריי דרה, "חשבנו שזה היה בולשיט. אז הלכנו לסטודיו ויצרנו את השיר".
צנזורה
השיר לא נוגן באף תחנת רדיו בעולם, למעט תחנת הרדיו "טריפל ג'יי" (Triple J) האוסטרלית. השיר הופיע בתחנה לתקופה של כששה חודשים, לפני שצונזר גם משם – על ידי תאגיד השידור האוסטרלי. כתגובה, התחנה ניגנה שיר נוסף של N.W.A מאותו אלבום, Express Yourself (מאנגלית: הבע את עצמך) באופן רצוף במשך ה-24 השעות הבאות.
ב-2011, נעצר מוזיקאי מניו זילנד על ידי המשטרה לאחר שניגן את השיר במועדון, בטענה שהשיר עלול לעודד אלימות.
אריק לייבלי
אריק לורנס לייבלי (באנגלית: Eric Lawrence Lively; נולד ב-31 ביולי 1981) הוא שחקן עבר אמריקאי. אחיה הגדול של בלייק לייבלי.
קריירה
כאשר לייבלי היה תינוק הוא הופיע בסרטו הראשון, "סערת מוחין" (1983), אשר היה סרטה האחרון של נטלי ווד. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר לייבלי לניו יורק כדי ללמוד צילום, התשוקה הראשונה שלו. הוא למד ב"Parsons The New School for Design" בניו יורק. באותה תקופה הוא דיגמן לאברקרומבי אנד פיץ'.
כאשר היה בן 13 הופיע לייבלי בתפקיד אורח בסדרה "צער גידול בנות". לאחר מכן, הוא חזר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-90 והופיע בתפקיד קטן באמריקן פאי (1999). הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "So Weird" מ-2000 ועד 2001. הוא למד לנגן בגיטרה בשביל התפקיד שלו בסדרה. ב-2003, הופיע לייבלי בקומדיית המצבים, "A Minute With Stan Hooper".
ב-2008 שיחק במותחן הפעולה "חורף מסוכן" לצד קלאן לוץ. ב-2009, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה 24 ובסרט הסדרה 24: גאולה. בשנת 2012 התארח בסדרה "רשימת הלקוחות" בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט. ב-2013 השתתף בסרטו של טיילר פרי, "חג המולד של מדיאה".
שחפת
שחפת היא מחלה זיהומית מדבקת, הנגרמת על ידי חיידקים מסוג מיקובקטריום, בדרך כלל חיידקים ממין Mycobacterium tuberculosis. הפגיעה האופיינית לשחפת היא בריאות, אך היא יכולה להשפיע גם על חלקים אחרים בגוף. המחלה נישאת באוויר וההדבקה מאדם לאדם נגרמת באמצעות שיעול של אדם חולה. המחלה נודעת בכינויה – "המוות הלבן".
שחפת היא אחת הסיבות הנפוצות ביותר למוות בכל הגילים ברחבי העולם. מספר מקרי המוות בעולם (בשל מחלות זיהומיות) כתוצאה ממחלה זו הוא במקום השני (אחרי איידס) למספר מקרי המוות מזיהום. כ-95% מהמקרים בעולם שאובחנו כהדבקות בשחפת וכמוות כתוצאה ממנה היו במדינות העולם השלישי.
מוערך שכרבע מאוכלוסיית העולם הייתה נגועה בחיידק, אך לרוב החיידק לא גורם למחלה פעילה, ובכל שנה נדבקים כ-1% מהאוכלוסייה. ב-2016 היו בעולם יותר מ-10 מיליון מקרים של שחפת פעילה, שהובילו ל-1.3 מיליון מקרי מוות. במקרה אחד למאה ממקרים אלו, מדובר בשחפת שעמידה לכל סוגי האנטיביוטיקה.
על פי הספרות שלפני עידן האנטיביוטיקה נגד שחפת, המחלה הובילה ל-50% מקרי מוות בחולים בלתי מטופלים. כיום, בעולם המערבי, אחוז מקרי המוות מ"שחפת שאינה עמידה לאנטיביוטיקה" נמוך ביותר, ועומד על 0.3 ל-100,000 חולים. במקרים של שחפת עמידה לאנטיביוטיקה, שיעור מקרי המוות הוא מעל 70%.
בעבר, היה שימוש בסם ההרואין לטיפול במחלת השחפת, אך בגלל סיכון ההתמכרות לסם הופסק השימוש בסם כטיפול במחלה.
קיושו
קיושו (ביפנית: 九州, מילולית: "תשעת המחוזות") הוא האי וחבל ארץ הדרומי ביותר בארכיפלג היפני, והאי השלישי בגודלו ביפן. מדרום אליו משתרכת רצועת האיים אוקינאווה.
שחפת
תסמינים
יש להבחין בין נשאים של שחפת רדומה לבין אנשים שסובלים משחפת פעילה. בשנת 1999 העריך ארגון הבריאות העולמי שכשליש מאוכלוסיית העולם הם נשאים של שחפת רדומה. נתון זה עודכן בשנת 2018 לכרבע (25%) מאוכלוסיית העולם. אנשים שנושאים שחפת רדומה לא סובלים מסימפטומים ואינם מדבקים. בכ-5–10 אחוז מהמקרים מתפתחת שחפת פעילה. התסמינים של אנשים שסובלים משחפת פעילה תלויים באזור בגוף שבו המחלה פעילה. במקרה הנפוץ ביותר – שחפת ריאתית – נפוצים התסמינים הבאים:
הסימנים יהיו שונים במקרים של שחפת חוץ-ריאתית:
קיושו
גאוגרפיה
בקיושו יש אתרי טבע מרהיבים נוספים, כמו קניון טאקאצ'יהו (Takachiho), קניון בזלת צר ותלול שבו זורם נהר גוקס שלמימיו צבע מרהיב.
שחפת
מתג השחפת וההדבקות במחלה
מחולל המחלה השכיח הוא חיידק מהמין Mycobacterium tuberculosis, חיידק בעל מורפולוגיה מתגית, שנתגלה על ידי הרופא הגרמני רוברט קוך ב-24 במרץ 1882. חיידק זה מצוי בבני אדם בלבד. מחלת השחפת בבקר נגרמת על ידי החיידק Mycobacterium Bovis.
קיושו
גאוגרפיה
במקום נופל גם מפל מינאניטוקאי (Minainotaki) מגובה 17 מטר אל הנהר שמתחת.
שחפת
מתג השחפת וההדבקות במחלה
ההדבקה מאדם לאדם נעשית דרך הטיפות הקטנות של השיעול או הרוק של אדם החולה במחלה פעילה. הסיכון להדבקה תלוי בעומס החיידקי של האדם החולה, זמן החשיפה, אלימות החיידק ותפקוד מערכת החיסון של האדם הנדבק. כיום לא נהוג לחסן את האוכלוסייה בעולם המערבי בשל יעילותו הנמוכה של החיסון, ומאחר שהחיסון פוגע ביכולת להשתמש בהמשך במבחן טוברקולין כדי לאבחן את המחלה. בעולם המערבי הייתה ירידה מתמדת במספר מקרי השחפת לאורך המאה ה-20, אך מגמה זו נבלמה בעשרים השנה האחרונות, בעיקר עקב העלייה במספר החולים מדוכאי החיסון, דוגמת חולי האיידס.
קיושו
גאוגרפיה
כמה מהערים המעניינות ביפן נמצאות בקיושו, המפורסמת שבהן היא נגסאקי, עליה הוטלה פצצת האטום ב-1945.
שחפת
מתג השחפת וההדבקות במחלה
בהדבקה הראשונית החיידק חודר לריאה דרך טיפות הנוזל, ומגיע בעיקר לאזורים התחתונים-אמצעיים של הריאה, שם הוא עלול ליצור מוקד. מוקד כזה נקרא בשם מוקד גון (Ghon focus). משם ההתפשטות היא אל קשרי הלימפה בשערי הריאות. מוקד ריאתי נוסף למוקד בשער הריאה נקרא (Ranke's complex). מן הריאה יכול להיות פיזור של החיידק לכל הגוף. התקדמות מוקדמת של הזיהום למחלה נקרא שחפת ראשונית מתקדמת, והיא עלולה להתבטא כשחפת מופשטת (מילארית), לעיתים עם דלקת קרום המוח, או כמחלה ריאתית של פסגות הריאה, החלקים האחוריים של האונות העליונות או מחלה של האונות התחתונות.
לרוב, שחפת משקפת הפעלה מחדש של מוקד ישן. התסמינים מתחילים לאיטם בהזעות לילה, הצטמררות ועייפות; חום מופיע בפחות מ-50% מהחולים, וגניחת דם בפחות מ-25%. הבדיקה הגופנית של החולה עשויה להראות עמימות וחרחורים בשדות הריאה העליונים. בצילום חזה ניתן לראות לעיתים מחלה קוויטארית – היווצרות של חללים סגורים בתוך רקמה.
שחפת חוץ ריאתית מבטאת הפעלה מחדש של מוקד רדום ומתהווה ב-15% מן המקרים. היא עלולה להופיע כמחלה מפושטת (מיליארית) כמחלה מוחית (מנינגיאלית), וכן ליצור מוקדים בעצמות ובפרקים. למעשה, מוקדי שחפת יכולים להופיע בכל איבר בגוף.
רק אצל 15%-10% מן הנדבקים בשחפת תתפתח הצורה הפעילה של המחלה.
שיטות מקובלות לאבחון
הדרך המקובלת כיום לאבחון שחפת היא מבחן טוברקולין (Tuberculin test). הטוברקולין הוא חלבון המופק ממתג השחפת. חומר זה מעורר באנשים שחלו בשחפת תגובה אלרגנית בעור. קביעת תשובת המבחן דורשת ניסיון, ותלויה גם בדרגת החשד להדבקה. בנבדקים מדוכאי חיסון עלולה להיות תגובת טוברקולין שלילית - כלומר חוסר תגובה, למרות הדבקה במחלה בשל חוסר יכולתה של מערכת החיסון ליצור את התגובה האלרגית. תופעות הלוואי למבחן הן נדירות מאוד - וכוללות בעיקר תגובות עוריות מוגזמות. כאשר קיים חשד להדבקות על פי מבחן טוברקולין, נהוג לערוך צילום רנטגן של החזה על מנת לאשר את הממצא, עם זאת, במקרים רבים של שחפת סמויה אין למבחן טוברוקולין עדות בצילום רנטגן. ישנן שתי דרכים לביצוע המבחן:
בדיקת קוונטיפרון - חולשתו העיקרית של מבחן טוברקולין היא העובדה כי נבדקים שקיבלו בילדותם חיסון נגד שחפת (חיסון ה-BCG) מגיבים למבחן טוברקולין כמו חולי שחפת. מבחן הקוונטיפרון מבוסס על בדיקת דם במהלכה נחשפים תאי הדם לאנטיגן מתאי השחפת. אם הגוף נחשף לחיידקי השחפת, מפרישים תאי הדם את הציטוקין אינטרפרון גמא. שיטה זאת אינה מושפעת מחיסון קודם.
שיטות לאבחון מחלה פעילה
מאחר שהתרופות הניתנות לטיפול בשחפת עלולות לפגוע במערכות שונות בגוף, מקובל לעשות מספר בדיקות לפני התחלת הטיפול: תפקודי כבד, ראיית צבעים, שדות ראייה וחדות ראייה, וכן מבחני שמיעה, כתלות בסוג התרופות בהן ייעשה שימוש.
טיפול במחלת השחפת
העיקרון המרכזי בטיפול בשחפת הוא הניסיון למנוע עמידות של החיידק על ידי שימוש לפחות בשתי תרופות, אליהן יש סבירות גבוהה שהחיידק יהיה רגיש. לרוב תוכנית הטיפול כוללת 4–5 תרופות בחודשיים הראשונים, ועוד ארבעה חודשים של 2–3 תרופות. קביעת תוכנית הטיפול תלויה באזור בעולם בו נדבק החולה, מצבו החיסוני, וההנחיות של גופי הבריאות המקומיים. במקומות שונים בעולם קיימות תוכניות פיקוח על נטילת התרופות בהן החולים חייבים להגיע למרכז מיוחד כדי שייפקחו על כך שהם נוטלים את התרופות.
קיימות כיום ארבע תרופות עיקריות המהוות טיפול קו ראשון במחלה. התרופות הן איזוניאזיד- Isoniazid, ריפמפיצין- Rifampicin, פיראזינמיד- Pyrazinamide, ואתמבוטול- Ethambutol. מרשם מקובל לטיפול בשחפת, מחולק לטיפול בשלב ההתחלתי שמטרתו להרוג את החיידק, וטיפול המשך שמטרתו בסטריליזציה. השלב הראשוני אצל מבוגרים כולל חודשיים ראשונים בהם ניתנות 4 התרופות דלעיל (איזוניאזיד, ריפמפיצין, פיראזינמיד ואתמבוטול) בקומבינציה, ולאחר מכן 4 חודשים בהם ניתן איזוניאזיד וריפמפין בלבד- כלומר, סך הכל טיפול כולל של חצי שנה.
אצל קבוצות חולים ספציפיות (חולות בהריון, חולים עם הישנות של המחלה או הצגת עמידות לטיפול, חולים עם מחלה חוץ ריאתית) הטיפול ישתנה בהתאם או יוארך. אם עמיד החיידק לטיפול קו ראשון, קיים קו טיפול שני הכולל מספר קבוצות של תרופות - האחת היא קבוצות אנטיביוטיקה ממשפחת האמינוגליקוזידים כגון סטרפטומיצין (שבעבר נחשבה לטיפול הראשון לשחפת), תרופות ממשפחת הקינולונים וכן תרופות נוספות כמו ציקלוסירין.
יש צורך בניטור התגובה לטיפול הרפואי- חולים עם מחלה ריאתית צריכים לעבור פעם בחודש בדיקת כיח עד שהבדיקה הופכת שלילית- אצל כמעט כל החולים, תרביות שליליות של כיח מושגות בתוך סוף החודש השלישי לטיפול. אצל חולים אשר בתוך חודשיים לא מציגים כיח שלילי, יש להציע טיפול מורחב. בנוסף לכך, יש לבצע מעקב על תופעות לוואי לטיפול התרופתי- תופעות הלוואי הנפוצות ביותר הן הפטיטיס (שתן בצבע כהה וכן אובדן תיאבון עלולים לרמז לכך)- על כל החולים לעבור בדיקות תפקודי כבד לרבות רמות בילירובין. אצל עד חמישית מהחולים מתועדות עליות קטנות באנזימי כבד- עד שלוש פעמים מעל הנורמה, ושאינן מלוות בסימפטומים כלשהם- מצבים אלו לא קשורים בהשלכות רפואיות. עם זאת, חולים המציגים עליה משמעותית באנזימי כבד או סימנים של הפטיטיס, צריכים להפסיק את הטיפול הרפואי ולחזור אליו לאחר שתפקודי הכבד חזרו לנורמה. תופעות לוואי נוספות כוללות עליה ברמות חומצה אורית המביאה לכאבי מפרקים (ארתלרגיה)- בשימוש בפיראזינמיד- אם החולה מפתח גאוט כתוצאה מכך יש להפסיק את הטיפול. כמו כן, טיפול בריפמפיצין עלולה להביא להתהוות של ירידה בטסיות הדם כתוצאה מתגובה אוטו-אימונית, במקרה זה יש להפסיק את נטילת התרופה, כמו גם הצורך בהפסקת אתומבטול במקרה שבו התפתחה דלקת בעין מסוג Optic neuritis.
קבוצת טיפול ספציפית היא אנשים עם הדבקה לטנטית (חבויה)- כלומר מטופלים שנחשפו לחיידק השחפת אולם לא פיתחו מחלה. מצב זה קרוי Latent Tuberculosis Infection ויש לטפל בו כדי להפחית את הסיכוי לפתח מחלה. קיימים מספר מרשמים המוצעים לאוכלוסייה זו, והם כוללים בין היתר:
הישנות השחפת שכיחה הרבה יותר בנשאי HIV הסובלים מחוסר ברזל בפלזמה מאשר בנשאי HIV שרמת הברזל בדמם תקינה, ושיעור התמותה שלהם גבוה יותר באופן מובהק. לכן מומלץ לנשאי HIV הסובלים מחוסר ברזל ונדבקו בשחפת ליטול תוספי ברזל מתאימים.
ההיסטוריה של השחפת
ההיסטוריה של מחלת השחפת מתחילה בימי קדם, ומקורה כנראה מהבקר, כשהמקרה הקדום ביותר הוא בכפר הנאוליתי בעתלית-ים ומתוארך מסביבות 7200-6100 לפנה"ס. בנוסף נתגלו שרידי גופות בני אדם קדמונים שסבלו משחפת, מסביבות שנת 4000 לפנה"ס. נמצאו גם מומיות מצריות מסביבות 2400 - 3000 לפנה"ס, עם גבשושיות המאובחנות כגבשושיות שחפת.
התייחסויות מצד סופרים והיסטוריונים, וגם מכתובות קיר קדומות ומגילות, מראות שגם בהודו המחלה הייתה נפוצה מסביבות שנת 2000 לפנה"ס. כמו כן, באותה התקופה היא הגיעה גם לאמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. כמה צורות של המחלה היו קרוב לוודאי ידועות ליוונים הקדמונים. היפוקרטס, הרופא היווני הקדום, מזהה את שחפת הריאות כמחלה נפוצה באותה התקופה, ורוב הזמן - גם קטלנית.
הסנטוריום (בית הבראה) הראשון לחולי שחפת הוקם בשלזיה בשנת 1854. שנים אחריו הוקם מוסד דומה בארצות הברית בשנת 1885.
גורם השחפת, החיידק Mycobacterium tuberculosis, נתגלה בברלין על ידי הרופא הגרמני רוברט קוך שפרסם את תגליתו ב-24 במרץ 1882. הרקע לגילוי זה היה שיפור בשיטות מיקרוביולוגיה כולל שיטות צביעה ובידוד, ושיפור מצעי גדילה לחיידקים, כולל צלחות אגר וצלחות פטרי, בהם משתמשים עד היום. עבודתו זו הקנתה לקוך פרסום רב, והעלתה אותו לרמת החשיבות של לואי פסטר במחקר הבקטריולוגי. על גילוי זה קיבל קוך פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1905. קוך שיער שהבקר נדבק בשחפת על ידי חלב נגוע ובני האדם נדבקים דרך רסיסי רוק. גורם ההידבקות מחלב נגוע סולק באמצעות תהליך הפיסטור.
ההצלחה האמיתית הראשונה בחיסון ונטרול השחפת התרחשה בשנת 1906 על ידי קמיל גוארין ואלבר קלמט, אשר החלישו מתגי שחפת של בקר וכך פיתחו חיסון לבקר. לאחר מכן, הצליחו השניים להרכיב חיסון, שבני אדם השתמשו בו לראשונה בצרפת, ב-18 ביולי, שנת 1921.
בשנת 1918, עדיין אחד מכל שישה ממקרי המוות בצרפת היה כתוצאה מהמחלה. לאחר שהוכח בשנות ה-80 של המאה ה-19 שמחלת השחפת מדבקת, היא הוכרזה כמחלה שיש להודיע עליה בבריטניה; את העניים שנדבקו במחלה "עודדו" להיכנס לסנטוריום, מוסד שהיה דומה יותר לבית כלא מאשר לבית הבראה. למרות התועלת של האוויר הצח והעמל שבסנטוריום, 75% מהחולים בשחפת שהיו בבתי ההבראה השונים, מתו תוך חמש שנים.
התקיימו מבצעים למניעת יריקה במקומות ציבוריים, שכן המחלה מועברת ברוק, ולשימוש במרקקות - כלים מיוחדים אליהן ניתן היה לירוק.
שיפור בהיגיינה ובבריאות הציבור הביא לצמצום מקרי המוות כתוצאה ממחלת השחפת עוד לפני פיתוח האנטיביוטיקה. באירופה, מספר האנשים שמתו משחפת ירד מ-500 לכל 100,000 אנשים בשנת 1850 ל-50 אנשים מכל 100,000 בשנת 1950. הפרויקט הראשון של מועצת המחקר הרפואית הבריטית שהוקמה ב-1913 עסק במחלה זו.
בשנת 1947 היו ביישוב כ-6000 חולים בשחפת ולכן התכנסו חברי הליגה למלחמה בשחפת לכנס דחוף בתל אביב והוחלט על שורת צעדים למיגור המחלה ביניהם הוחלט להקים מרפאות אזוריות שיצוידו במכשירי רנטגן לשיקוף ריאות.
פניצילין, סוג האנטיביוטיקה הראשון שפותח, איננו יעיל נגד שחפת. בשנת 1946 פותחה התרופה האנטיביוטית סטרפטומיצין באמצעותה ניתן טיפול יעיל לריפוי המחלה באותה עת. אף על-פי כן, ככל שגבר השימוש באנטיביוטיקה לריפוי המחלה, כך התפתחו חיידקי שחפת שהיו עמידים לאנטיביוטיקה.
לאחרונה נרשמה עלייה במקרי המוות משחפת עקב עמידות של החיידקים לכל סוגי האנטיביוטיקה הקיימים. הבעיה חריפה במיוחד בבתי חולים, שבהם באים חולים שונים במגע אלה עם אלה, ולפיכך מהווים קרקע נוחה להתפתחות חיידקים והתרבותם. כמו כן, הבעיה נפוצה בבתי סוהר בעלי צפיפות גבוהה שבהם זיהומים מתפשטים בקלות.
שלבים בשחפת פעילה ורדומה
להלן פירוט השלבים:
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Еле́на Влади́мировна) (17 בינואר 1872 - 13 במרץ 1957), הייתה נכדתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ואשתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק.
שחפת
שחפת ריאתית שניונית
במסגרת התקדמות המחלה, הנגע הראשוני עובר רה-אקטיבציה, וכתוצאה מכך מופיעים סימפטומים אופייניים כגון גניחת דם וכו'. המחלה השניונית נוטה להיות ממוקדת יותר בפסגות הריאה, אשר עשירות באוויר. הגרנולומות מתאחדות יחד ליצירת נגעים מאקרוסקופיים לבנים בשם tubercles (מכאן השם הלועזי של המחלה) וניתן לראות תמונה של מחלה גרנולומטוטית עם נמק גבינתי ותסנין דלקתי כרוני.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ביוגרפיה
ילנה נולדה ב-17 בינואר 1872 בצארסקויה סלו, לולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השלישי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ולמריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ. לילנה ולאחיה הייתה אומנת אנגלייה, והם דיברו אנגלית ברמה של שפת אם.
בצעירותה דובר שילנה תתחתן עם הנסיך מקס פון באדן, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל. בשנת 1899 דובר על כך שילנה תתחתן עם פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אולם הוא התחתן לבסוף עם סופיה חוטק. ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות.
שחפת
שחפת פרוגרסיבית
במקרים מסוימים המחלה השניונית מסתבכת ויכולים להיווצר חללים בתוך הריאה ("קביטציות" cavitation) - מאפיין נפוץ של שחפת שניונית. כמו כן, יכולה להתפתח דלקת ריאות (בעיקר אצל חולי איידס וחולים מוחלשים חיסונית, או scrofula – דלקת שחפתית בקשרי הלימפה בצוואר, אשר מפרישה מוגלה דרך העור.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ביוגרפיה
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917, והקמת הרפובליקה ההלנית השנייה בשנת 1922, עברה המשפחה להתגורר בצרפת, שם הייתה ילנה מעורבת בעבודת צדקה עבור הגולים הרוסים, ובמיוחד ילדים. ילנה ומשפחתה חיו בצורה אלגנטית, אך לא מופרזת, מכיוון שבוטלה הקצבה שהם קיבלו מיוון ומרוסיה, ומקורות ההכנסה שלהם היו אוסף התכשיטים הנהדר של ילנה, ויצירותיו של ניקולאס.
שחפת
שחפת באפריקה שמדרום לסהרה
מחולל מחלת השחפת הוא החיידק ה-Mycobacterium tuberculosis, הפוגע בעיקר בתפקוד הריאות. בהיעדר טיפול מביא החיידק למותם של 50 אחוז מהחולים ובזנים עמידים לאנטיביוטיקה אף לתמותה של 70 אחוז. כשליש מאוכלוסיית העולם נושאת את חיידקי השחפת, וההידבקות בחיידק היא בדרך האוויר, אך התפרצות המחלה תלויה בנשא, והיא אינה מתפרצת בנשאים עמידים אלא רק באלו שהמערכת החיסונית שלהם מוחלשת. המחלה הייתה נפוצה בעבר בעולם כולו, אך עם תחילת הטיפול בתרופות אנטיביוטיות דעכה שכיחותה מאוד. היום נפוצה המחלה בעיקר במדינות ובמקומות בהם חיים אנשים שתזונתם לקויה או שהמערכת החיסונית שלהם נפגעה.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ביוגרפיה
בתחילת 1938 מת בעלה ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק כתוצאה מהתקף לב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חיה ילנה ביוון. ב-13 במרץ 1957 מתה ילנה באתונה, ובצוואתה היא הורישה את הספרייה האישית שלה לבית הספר הניסיוני אנווירטיה.
שחפת
שחפת באפריקה שמדרום לסהרה
הסברה הרווחת, עד סוף שנות השמונים של המאה העשרים, הייתה כי שכיחותה של המחלה נמצאת במגמת ירידה, וכי היא עתידה להמשיך לדעוך. נתונים אלו התבססו בעיקר על נתוני התחלואה במדינות המפותחות (כ-62,000 מקרי מוות, נכון לשנת 2009). בעשרות השנים האחרונות הופנתה תשומת לב גוברת למדינות העולם השלישי, ובמיוחד בהקשר של איידס ושל תנאי עוני ותזונה ירודה. המחלה נתפשה כאקוטית במיוחד באפריקה שמדרום לסהרה, שם כ-35 אחוז מחולי השחפת חולים גם באיידס, בהשוואה לממוצע עולמי של 22 אחוז. לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי, המבוססים על הערכות, יש באפריקה מדי שנה כ-2.8 מיליון מקרים חדשים של שחפת, המביאים למותם של כ-430 אלף חולים (שיעור תמותה של כ-50 ל-100,000).
כדי להתמודד עם המחלה באפריקה שמדרום לסהרה, כמו גם באזורי סיכון אחרים בעולם, פותחה על ידי ארגון הבריאות העולמי תוכנית DOTS – תוכנית בגישת בקרה ומניעה, שאומצה, בין השאר, על ידי דרום אפריקה. האסטרטגיה מדגישה את האבחון המוקדם של המחלה, ובמיוחד בקרב חולי איידס ובאוכלוסיות בסיכון גבוה, מעקב אחר תהליך הריפוי, אספקה רציפה של תרופות באיכות גבוהה וכן רישום, דיווח ומעקב אחר החולים. מטרת התוכנית הייתה להפחית את שכיחות מקרי התמותה משחפת ב-50 אחוז עד לשנת 2015. עד שנת 2011/12 הושג שיעור ריפוי במסגרת התוכנית של 90 אחוז, ומספר מקרי המוות ירד בכ-40 אחוז, לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי. בניגוד לנתונים אלו, מחקר שערכו לונרות' ואחרים, אף הם מארגון הבריאות העולמי, הצביע על-כך כי על-אף הסברה כי לתוכנית DOTS הייתה השפעה חיובית מסוימת בחיזוק מגמות הירידה, התברר (2009) כי לא ניתן היה להבחין בקשר ממשי בין התוכנית לבין שיעור הירידה, ולפיכך הסתבר כי ב-13 השנים הראשונות להפעלתה לא הניבה התוכנית את השינוי המקווה.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
משפחתה
ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
גאיה טראוב
גאיה טראוב (נולדה ב-10 במאי 1988) היא שחקנית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
טראוב נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב. היא בתם של השחקן עמי טראוב ושל הצלמת חני ורדי. בילדותה למדה בבית הספר לטבע, ובנעוריה למדה במגמת המשחק והתיאטרון בבית הספר לאמנויות תל אביב.
בנובמבר 2009, לאחר שעשתה שנת שירות לאומי, התגייסה טראוב לצה"ל. לאחר דין ודברים עם רשויות הצבא, הוסכם כי תשרת למשך שנה אחת בתיאטרון צה"ל.
קריירה
בשנת 1994 השתתפה בדיבוב הסרט "במבי". כבר מגיל צעיר החלה להתעניין במשחק, ועוד כילדה שיחקה במספר סדרות טלוויזיה, כשהזכורה ביניהן היא הסדרה "החבורה של פיני וויני" ששודרה ב"ערוץ הילדים" בשנת 1998, בה גילמה את יעלי. ב-2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "זנב של עפיפון", בבימויה של שיר צור, לצד מוסקו אלקלעי ולני שחף.
בשנת 2006 שיחקה בסרט הקולנוע של הבמאי חורחה גורביץ', "השרשרת של פסיה", שצולם באוקראינה.
בשנת 2007 זכתה טראוב לחשיפה גדולה כאשר גילמה את דמותה של רוח'לה בסדרת הדרמה זוכת "פרס האקדמיה לטלוויזיה", עטורת השבחים והרייטינג, "מרחק נגיעה", ששודרה בערוץ 2, לצדם של: צחי גראד, הנרי דוד, יבגניה דודינה, לוסי דובינצ'יק, ירדן בר-כוכבא ואחרים. על משחקה בדרמה זו הייתה אף מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה, בקטגוריית: "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה". באותה שנה גילמה גם את דמותה של אביה במחזה, "עץ הדומים תפוס", שהוצג ב"תיאטרון המדיטק" וב"תיאטרון הקיבוץ" בבימויו של משה קפטן ועל פי רב המכר של גילה אלמגור, שזכה להצלחה רבה, עליו זכתה גם ב"פרס הבמה לילדים ונוער" כ"שחקנית הטובה ביותר".
בשנים 2008 ו-2009 גילמה את דמויותיהן של דניאלה לוין ועופרה הראל בסדרת הדרמה היומית, "דני הוליווד" מבית yes.
בשנת 2009 החלה לגלם את גאיה וורנר בסדרת הדרמה והמתח, "דאוס", ששודרה ב-yes וב-ערוץ הילדים. באותה שנה שיחקה גם בסרט הקולנוע, "היו לילות", בבימויו של רוני ניניו ולצידם של משה איבגי, יבגניה דודינה, דאנה איבגי ואחרים. באותה שנה החלה גם לשחק במחזה של "תיאטרון חיפה", "סיפור פשוט", המבוסס על ספרו של ש"י עגנון.
בשנת 2011 כיכבה בתוכנית המציאות, "בקרוב אהבה", ששודרה בערוץ 2, לצידן של סיגל שחמון, אמירה בוזגלו, גילי שם-טוב, מיכל שפירא וגלית לוי. באותה שנה החלה גם לשחק במחזה, "שמוליק של זהרה", המוצג ב"תיאטרון מופע".בנוסף שיחקה בסרט "שמור על ילדתי" שהפיקה דינה פרלשטיין לנשיים חרדיות,לצדה שיחקו איילת מרגלית אוולין הגואל רותם זיסמן כהן ואירית סוקי.
בשנים 2012–2013 שיחקה טראוב את דמותה של דפני דנציגר בסדרת הטלוויזיה "גאליס", המשודרת בערוץ הילדים.
חיים אישיים
בשנת 2017 נטען במאמר ב"ידיעות אחרונות" כי טראוב הייתה חברה בכת מייסודה של חוה גואז.
גורילת הרים
גורילת הרים (שם מדעי: Gorilla beringei beringei) הוא תת-מין של גורילה מזרחית, ישנן שתי אוכלוסיות של תת-מין זה. האחת מצויה בהרי הגעש וירונגה שבמרכז אפריקה, בשלושה פארקים לאומיים: פארק לאומי מגאהינגה בדרום-מערב אוגנדה, פארק לאומי ולקנוס בצפון-מערב רואנדה, ובפארק הלאומי וירונגה במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. האוכלוסייה השנייה שוכנת בפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי ב-אוגנדה. חלק מן החוקרים סבורים כי האוכלוסייה בבווינדי היא תת-מין נפרד, אף שתיאור טקסונומי רשמי לכך לא התפרסם.
סקר שהתקיים ב-2003 הראה כי עלייה של 17% בגודל האוכלוסייה של גורילות ההר מאז 1989. כיום ישנן כ-380 גורילות ב-30 חברות בהרי וירונגה וכ-320 נוספים בבווינדי. עם זאת, גורילות ההר עדיין נחשבות כנתונות בסכנת הכחדה חמורה על פי הרשימה האדומה של IUCN. גורילות ההר נמצאות בסכנת הכחדה חמורה ביותר בטבע עקב איבוד בית הגידול שלהם בטבע, ציד, מחלות אנושיות ומלחמות. החל מ-3 בספטמבר 2007 נתונה האוכלוסייה שבהרי וירונגה לסכנה נוספת, בשל התנגשויות אלימות בפארק הלאומי וירונגה בין מורדים הנאמנים ללורן נקונדה לבין כוחות הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. שומרי הפארק נאלצו להימלט, בהותירם את הגורילות בלתי מוגנות, וגורלן של כ-100 גורילות בצד הגבול של קונגו נשאר עלום. נכון ליוני 2018, בסך הכל נותרו קצת יותר מ-1,000 פרטים ממין זה.
תיאור
לגורילות ההר שיער ארוך וכהה משל מיני גורילה אחרים, והודות לכך יכולות גורילות ההרים לגדול במקומות גבוהים ולהימצא באזורים שבהם יורדת הטמפרטורה אל מתחת לנקודת הקיפאון. גורילת ההרים הסתגלה לחיים על פני הקרקע יותר מכל פרימט אחר מלבד האדם, ורגליה דומות לאלו של האדם. ניתן לזהות את הגורילות על סמך טביעות האף שלהן הייחודיות לכל פרט; החוקרים עושים בכך שימוש ונעזרים בצילומים ובאיורים של אפים לזיהוי ולמעקב.
רישאר
רישאר (Richard) הוא ההגיה הצרפתית לשם ריכרד. {{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
גורילת הרים
תיאור
גורילת ההרים, בדומה לשאר הגורילות, ניחנת בדו-צורתיות זוויגית, והזכרים שוקלים בדרך כלל כפליים מן הנקבות. לזכרים הבוגרים יש גם בליטות בולטות בראש הגולגולת ובעורף, עובדה המקנה לראשם צורה חרוטית יותר. בליטות אלו מעגנות את השרירים החזקים של לסתותיהם. גם לנקבות הבוגרות יש בליטות, אולם הן קטנות יותר.
זכרים בוגרים נקראים גם כסופי-גב. כאשר הם מגיעים לבגרות מינית, פס בצבע אפור או כסוף מתפתח בגבם. השיער בגבם קצר יותר מהשיער הנמצא ברוב שאר חלקי הגוף, וזרועותיהם ארוכות במיוחד. הזכרים מגיעים בגובהם ל-1.5-1.8 מטר, אורך זרועותיהם מגיע לכדי 2.25 מטר ומשקלם 204–227 ק"ג.
גורילת ההרים היא חיה ההולכת על פני הקרקע ונעה על ארבע רגליים לרוב, אולם היא מטפסת לעצי פרי אם ענפי העץ מסוגלים לשאת את משקלה. היא מסוגלת לרוץ על שתי רגליים עד 6 מטר. בדומה לקופים אחרים, זרועותיה ארוכות מרגליה.
גורילת ההרים פעילה ביום ונחה בלילה. שעות פעילותה הן לרוב ב-6 בבוקר עד 6 בערב. רבות משעות פעילותה מבלה גורילת ההרים באכילה, מאחר שנדרשות כמויות גדולות של מזון כדי לתמוך בגודלה הרב. היא תרה אחר מזון בשעות הבוקר המוקדמות, לאחרי כן היא נחה עד אחרי הצהריים, אז היא שבה לחפש מזון לפני מנוחת הלילה. הגורילה בונה מדי לילה קן מן הצמחייה מסביב, שבו היא נמה את הלילה. רק הגורים הצעירים נמים בקן משותף עם אמם, ואילו גורילות בוגרות ישנות בקנים משל עצמן. הגורילות עוזבות את מקום לינתן עם שחר, למעט כאשר קר וקודר; אז הן נותרות זמן רב יותר בקן.
בית גידול ותזונה
גורילות ההר גדלות ביערות עננים (יערות הגדלים ברום גבוה באקלים טרופי או סובטרופי) בהרי הגעש וירונגה, שגובהם נע בין 2225 ל-4270 מטר. רוב הגורילות חיות על מדרונותיהם של שלושה מהרי הגעש הרדומים: קריסימבי, מיקנו וויסוקה. הצמחייה צפופה מאוד בתחתית ההרים, והופכת לדלילה יותר עם העלייה בגובה. היערות שבהם חיות הגורילות הם לעיתים קרובות מכוסי ערפל וקרים.
גורילת ההרים ניזונה בעיקר מצמחים; מרבית תזונתה מבוססת על עלים, נבטים וגבעולים (85.8%) של 142 מיני צומח. בנוסף ניזונה גורילת ההר מקליפות (6.9%), שורשים (3.3%), פרחים (2.3%) וצמחים (1.7%), ומעט מחסרי חוליות קטנים (0.1%). זכרים בוגרים עשויים לאכול עד 34 ק"ג של צמחים מדי יום, ואילו נקבות ניזונות בעד 18 ק"ג ביום.
גודל השטח שמשמש קבוצת גורילות במשך שנה משתנה על פי זמינות מקורות המזון, ולרוב כולל מספר אזורי צמחייה. חוקר הטבע גאורג שאלר זיהה עשרה אזורים נפרדים, בהם: יערות במבוק ברום של 2225 - 2800 מטר, ויערות Hagenia בגובה של 2800 - 3350 מטר, ואזור שבו גדלים סביונים בגובה של 3440 - 4270 מטר. גורילות ההר מבלות את מרבית זמנן ביערות Hagenia.
רבייה
גורילות הרים נחשבות כתינוקות עד גיל שלוש, ומגיל שלוש ועד שש - צעירים. גורילות הרים זכרים בעלי גב שחור הם זכרים לא בשלים מינית מגיל שמונה ועד שמתפתחים להם שיניים גדולות ופרווה כסופה בגבם. הביוץ אצל הנקבות מתחיל מגיל שבע או שמונה שנים, והן מולידות גור ראשון בגיל 10–12. זכרים לרוב לא מתחילים להזדווג לפני גיל 15.
לגורילות ההרים אין עונת רבייה, ובדרך כלל הנקבות הן שיוזמות התנהגות מינית. המחזור החודשי נמשך כ-28 יום, והנקבות פוריות במשך 1–3 ימים. תהליך הביוץ מתחדש אצל נקבות 3–5 שנים לאחר שהמליטו. ההיריון אורך שמונה חודשים וחצי. לרוב ממליטות הנקבות גור יחיד אחת ל-6 עד 8 שנים, ובמהלך חייהן שנמשכים כ-40 שנה הן ממליטות רק 2–6 צאצאים.
מבנה חברתי
גורילות ההרים בעלות יכולות חברתיות גבוהות, וחיים בקבוצות מלוכדות יציבות יחסית, שמתבססות על קשרים בין הזכרים הבוגרים לנקבות. הקשרים החברתיים בין הנקבות חלשים יחסית. קבוצות אלו אינן טריטוריאליות; הזכר כסוף הגב השליט מגן לרוב על קבוצתו, ולא על הטריטוריה. בקבוצות של גורילות ההרים אשר חיות בהרי וירונגה הזכר השליט נשאר השולט בקבוצה במשך תקופה של 4.7 שנים בממוצע.
61% מן הקבוצות מורכבות מזכר יחיד ומספר נקבות, ו-36% מן הקבוצות כוללות יותר מזכר אחד נוסף על הנקבות. השאר הם זכרים החיים לבד, או קבוצות המורכבות מזכרים בלבד, שבהן יש לרוב זכר בוגר ומספר זכרים צעירים. גודל הקבוצה משתנה בין חמישה לשלושים פרטים, כשבממוצע גודל הקבוצה הוא עשרה פרטים. קבוצה טיפוסית מורכבת מזכר כסוף גב אחד, אשר מנהיג את הקבוצה; זכר שחור גב או שניים, אשר מתפקד כשומר; שלוש עד ארבע נקבות בוגרות מינית אשר בדרך כלל מתרבות עם הזכר המנהיג בלבד במשך כל החיים; ושלושה עד שישה גורים או צעירים.
מרבית הזכרים, ו-60% מן הנקבות, פורשים מן הקבוצה שבה נולדו. הזכרים עוזבים את הקבוצה בסביבות גיל 11 שנים, ותהליך היציאה מן הקבוצה הוא הדרגתי, כאשר הם מבלים יותר ויותר זמן בשולי הקבוצה עד לפרישתם הסופית ממנה.
הזכר כסוף הגב המנהיג קובע לרוב את תנועתה של הקבוצה, ומוביל אותה למקורות מזון במהלך השנה. הוא גם שומר על הקבוצה מאיומים חיצוניים. כאשר אם עוזבת את הקבוצה או מתה, כסוף הגב הוא הלוקח את הטיפול בצאצאיה, ואף מאפשר להם לישון עמו.
כאשר הזכר השליט מת או נהרג, הקבוצה שאותה הנהיג עשויה להיפגע באופן חמור. אם לא נשאר בקבוצה צאצא זכר שמסוגל לרשת את מקומו, הקבוצה עשויה להתפזר או להישלט על ידי זכר אחר שאינו קשור לקבוצה. כאשר כסוף גב תופס את מקומו כמנהיג קבוצה, הוא עשוי להרוג את כל צאצאיו של השליט הקודם. פעולה זו של הרג צאצאים היא אסטרטגית רבייה יעילה, וכך הנקבות החדשות שהשיג יכולות להתפנות לגדל את צאצאיו שלו. הרג צאצאים לא נצפה בקבוצות יציבות.
התנהגות
הגורילות מפיקות 25 סוגי קולות שונים המוכרים למדע. רבים מקולות אלו משמשים לתקשורת בתוך הקבוצה בצמחייה עבותה. הנהימות והנביחות, שהם הקולות הנשמעים לרוב בעת סיור באזור, מצביעות על מיקומם של פרטים בודדים בקבוצה. שימוש בקולות נעשה גם כאשר נדרשת משמעת תוך כדי אינטראקציות חברתיות; שאגות וצווחות מסמנות אזהרה או התרעה, והן מושמעות לרוב על ידי כסוף הגב. גיהוקים מרעישים עמוקים מצביעים על שביעות רצון ונשמעים לעיתים תכופות בזמני אכילה או מנוחה.
תוקפנות קשה היא תופעה נדירה בקרב קבוצות יציבות, אולם כאשר שתי קבוצות נפגשות עשויים שני הזכרים כסופי הגב המנהיגים אותן להילחם עד מוות, תוך שימוש בשיניים הגורם לפציעות עמוקות. מסיבה זו נפתרים עימותים לרוב באמצעות התנהגות מאיימת והצגת איומים, שנועדו להפחיד בלא להגיע לאלימות פיזית. ריטואל של הצגה מאיימת זו, הוא ייחודי לגורילות ונעשה במספר שלבים:
מחקר
באוקטובר 1902, במסגרת משלחת לקביעת גבולותיה של מזרח אפריקה הגרמנית, ירה רוברט פון ברינג (1865-1940) בשני קופים גדולים. אחד מן הקופים התאושש מהירי ונשלח למוזיאון הזואולוגי בברלין, שם זיהה פרופסור פאול מאטשי (1861-1926) את הקוף כמין חדש של גורילה והעניק לו את השם Gorilla Beringei על שם המגלה. קרל אקליי, צייד בשירות המוזיאון המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע שרצה לחקור גורילות, שכנע ב-1926 את אלברט הראשון, מלך הבלגים להקים פארק לאומי כדי להגן על בעלי החיים בסביבת הרי וירונגה.
מחצית חיים
זמן מחצית החיים של איזוטופ רדיואקטיבי הוא הזמן הדרוש למחצית מהאטומים של איזוטופ זה כדי לדעוך ולהפוך לאטומים של איזוטופ אחר. זמן מחצית החיים משקף את מידת היציבות של האיזוטופ. זהו נתון מרכזי בתחום הפיזיקה הגרעינית. דעיכה מעריכית היא אירוע סטטיסטי בעל התפלגות מעריכית: היא אינה מאפשרת לנבא מתי אטום מסוים יתפרק, אלא מה שיעור האטומים שיתפרקו בפרק זמן נתון. זמן מחצית החיים נע בין חלקיקי שנייה במקרה של איזוטופים רדיואקטיביים מאוד לא יציבים ועד מיליארדי שנים לאיזוטופים יציבים במיוחד.
אף שהמושג "זמן מחצית חיים" הוא המקובל בעולם המדע, אין הוא מדויק מילולית, שהרי אין מדובר במחצית אורך חיי החומר (זמן זה הוא אינסופי, שכן ההתפרקות היא תהליך אקספוננציאלי), אלא בזמן שבמהלכו יתפרקו מחצית מהאטומים במערכת, כלומר "זמן חיי המחצית". השימוש במושג "זמן מחצית חיים" התרחב גם לתחומים שמחוץ לרדיואקטיביות: בתהליכים כימיים מסוימים, קצב התהליך מושפע מריכוז החומרים המשתתפים בתהליך, וכך גם בהתפרקות של תרכובת. בהתאם לכך ניתן לדבר על זמן מחצית החיים של חומר ההדברה די-די-טי, שהוא הזמן שבו חצי מהחומר שרוסס בשדה מסוים מתפרק לחומרים אחרים.
גורילת הרים
מחקר
גאורג שאלר החל ב-1959 במחקר תצפיתי על גורילות ההרים שנמשך 20 חודשים. בעקבות המחקר פרסם החוקר שני ספרים: The Mountain Gorilla ו-The Year of the Gorilla. לפני שערך את מחקרו מעט היה ידוע אודות חייהן של גורילות ההרים, ומחקרו שפך אור על המבנה החברתי, מהלך החיים והאקולוגיה בנושא זה. בעקבות שאלר, התחילה בשנת 1967 דיאן פוסי במחקר, אשר נמשך בסופו של דבר 13 שנים, ושבמהלכו ערכה תצפיות, ערכה אומדן מדויק ראשון של גודל האוכלוסייה של הגורילות, ויזמה פעילויות שימור כדוגמת פטרולים למניעת ציד.
מחצית חיים
"זמן מחצית חיים" שונה מ"אורך חיים ממוצע" (Mean lifetime). אורך חיים הוא ממוצע הזמן הנדרש לדעיכת כל החלקיקים הנתונים, לעומת דעיכת חצי מהם, אליה מתייחס זמן מחצית החיים. השימוש בנתון אורך החיים הממוצע נפוץ יותר בתחום פיזיקת החלקיקים, בין היתר מכיוון שמשך החיים של חלקיקים תת-אטומיים בלתי-יציבים לרוב קצר בהרבה מזה של אטומים בלתי-יציבים. זאת ועוד, פיזיקת החלקיקים מרבה לעסוק במערכות המכילות מספר קטן של חלקיקים תת-אטומיים – לעיתים, רק אחד – כך שאין טעם או אפשרות של ממש לדון בזמן הנדרש לדעיכת חצי מהחלקיקים.
גורילת הרים
מחקר
באפריל 2007 התפרסם סקר של גודל האוכלוסייה של גורילות ההר בפארק הלאומי בווינדי באוגנדה, ולפיו גדלה האוכלוסייה ב-2% מאז שנת 2002.
מחצית חיים
הגדרות
תהליך התפרקות רדיואקטיבית ניתן לתיאור על ידי אחת משלוש נוסחאות שקולות:
כאן:
הפרמטרים \ t_{1/2}, \ \tau ו-\ \lambda מקיימים את השוויונות:
כאשר \ \ln(2) הוא הלוגריתם הטבעי של 2 (וערכו בקרוב 0.693).
זמן מחצית החיים של יסודות הטבלה המחזורית
בטבלה מוצג זמן מחצית החיים של האיזוטופ היציב ביותר של היסוד.
זמן מחצית החיים של יסודות 83 עד 118
כל היסודות בעלי מספר אטומי מעל 82 (עופרת) אינם יציבים. באופן כללי, זמן מחצית החיים יורד עם עליית המספר האטומי, החל מהיסוד היציב כמעט לחלוטין ביסמוט (מספר 83), דרך היסוד בעל זמן מחצית החיים הארוך למדי אורניום (מספר 92) ועד היסוד הכבד ביותר, אוגאנסון (מספר 118), שזמן מחצית החיים שלו פחות מאלפית השנייה. זמן מחצית החיים גדל בתחום היסודות 103 עד 105, יורד ביסוד 106 ועולה שוב קלות ביסודות 110 עד 114, מה שמרמז על התכנות אי של יציבות.
בטבלה מוצג זמן מחצית החיים של האיזוטופ היציב ביותר של כל אחד מהיסודות שמספריהם האטומיים 83 עד 118.
טיטאנוהיירקס
טיטאנוהיירקס (שם מדעי: Titanohierax) הוא סוג נכחד של עוף דורס ממשפחת הנציים, אשר חי באיים הקריביים בקובה, היספניולה ובבהאמה.
דורס זה נחשב לקרובו של הסוג עקב שחור (Buteogallus) והיה קרוב למינים הנכחדים: Buteogallus borrasi, Buteogallus gloveralleni ו-Buteogallus gloveralleni's, אשר בעבר שני האחרונים נכללו בסוג זה.
מאובנים של טפרי הרגליים מרמזים על כך שאורך טופר הדורס הגיע ל-57 מ"מ ומשקל הגיע ל-7.3 ק"ג, גדול יותר מכל מין של עיט. ככל הנראה הוא היה טורף-העל של האיים האנטילים וניזון מעופות ויונקים קטנים.
רינגו סטאר
סר ריצ'רד סטארקי ג'וניור (באנגלית: Sir Richard Starkey Jr; נולד ב-7 ביולי 1940), הידוע בשם הבמה רינגו סטאר (באנגלית: Ringo Starr), הוא מוזיקאי, זמר ושחקן בריטי שהתפרסם כמתופף לשעבר של להקת הרוק הבריטית הביטלס.
נעוריו
נולד בשם ריצ'רד סטארקי ג'וניור בליברפול בשנת 1940. הוריו נפרדו כשהיה בן 3, ואימו נישאה לבעל אחר. אמו עודדה אותו להתעניין במוזיקה. בילדותו היה רינגו חולה תקופות ארוכות. השהיות הארוכות בביתו לא בוזבזו לריק, ואת מערכת התופים הראשונה שלו העניק לו אביו החורג. על מערכת זו התאמן רינגו הצעיר עד שהחל את קריירת התיפוף שלו בלהקות שונות. בשנת 1957, הקים רינגו עם אדי מיילס את הלהקה הראשונה שלו, שנקראה "להקת הסקיפל של אדי קלייטון".
עם הביטלס
סטאר פגש את הביטלס לראשונה בשנת 1960 בהמבורג בזמן שהופיע עם רורי סטורם וההוריקנז (Rory Storm & the Hurricanes). בשנת 1962 צורף ללהקת הביטלס במקומו של פיט בסט שהודח מהלהקה.
סטאר, שהיה חובב משחק, נטל על עצמו את מרבית התפקידים המרכזיים בסרטי הביטלס, וכן במספר סרטי קולנוע שונים.
במשך מרבית שנותיו עם הביטלס לא זכה סטאר לחופש אומנותי רב בתוך הלהקה והתקשה לממש את עצמו בתור מתופף או כמוזיקאי בכלל. מצב זה השתנה מעט באלבום Abbey Road, שבשיר The End מתוכו הקליט את סולו התופים הראשון שלו ואחד מהראשונים במוזיקת הרוק בכלל.
קריירת סולו
עם התפרקות הלהקה פנה כמו שאר חברי הלהקה לקריירת סולו, שבמהלכה הוציא כ־15 אלבומים. אלבומי הסולו הראשונים שלו, אותם הוציא בין השנים 1970 - 1973 היו:
בין השנים 1984 ו-1986 שימש סטאר כקריין הראשון של סדרת הטלוויזיה לילדים "תומס הקטר וחברים" המבוססת על ספרי "סדרת הרכבות". בשנת 1989 גילם את מר כרטיסן בעונה הראשונה של התוכנית האמריקאית הנלווית "Shining Time Station". בשנת 1985 הפך לסב הראשון מחברי הביטלס כשלבנו נולדה בת.
ב-2010 הוציא אלבום סולו נוסף "y not". 81 ב-2015 נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
סטאר הופיע בישראל, בהיכל מנורה מבטחים, ב-23 וב-24 ביוני 2018.
חייו האישיים
סטאר נישא למורין קוקס ב-11 בפברואר 1965. לזוג שלושה ילדים. הזוג התגרש ב-1975. ב-1980, פגש סטאר את ברברה באך על הסט של הסרט "איש המערות". הם התחתנו ב-27 באפריל 1981, כמה שבועות לפני צאת הסרט לאקרנים.
בנו של סטאר, זאק סטארקי הוא המתופף של הלהקות אואזיס והמי. סטאר סידר לבנו הדרכה בתחום התיפוף מאלילו של זאק, קית' מון, מתופף "המי", אשר היה חבר קרוב של סטאר.
באפריל 2009 הופיעו רינגו סטאר ופול מקרטני ביחד במופע צדקה להבאת המדיטציה הטרנסצנדנטלית לשכבות החלשות, כחלק מהעשייה של קרן דייוויד לינץ'.
סטאר הפך לצמחוני מטעמי מצפון לאחר צפייה במלחמת שוורים בספרד ב-1965. בריאיון משנת 2015 סיפר כי הוא משתדל להימנע גם ממוצרי חלב.
הוקרה
על שמו של סטאר נקרא המין אבלנשורוס סטארי - מין במחלקת הטרילוביטים - פרוקי רגליים פרה-היסטוריים.
בסוף שנת 2017 הוענק לו תואר אבירות ממלכת אנגליה.
סטריאוסלקטיביות
תגובה כימית נקראת סטריאוסלקטיבית אם נוצר במהלכה עודף משמעותי של אחד הסטריאואיזומרים. כאשר התוצר העיקרי הוא אחד האננטיומרים מגדירים אותה כאננטיוסלקטיבית, ולעומת זאת כאשר התוצר העיקרי הוא דיאסטריאומר התגובה מוגדרת כדיאסטריאוסלקטיבית. תגובה כימית, שיש לה תכונה כזאת, מקלה על בידודו של סטריאואיזומר מועדף, ועל ידי כך משפרת באופן ניכר תהליכים תעשייתיים.
מאפיינים
קיים מגוון גדול של תגובות כימיות, שבהן נוצרים סטריאואיזומרים. בתנאים מסוימים תגובות אלו יכולות להיות גם סטריאוסלקטיביות. אומרים על תגובה כימית שהיא נמצאת תחת שליטה קינטית, כאשר התוצר הסופי הוא האיזומר בעל מצב המעבר היציב ביותר, כלומר הוא נוצר עקב אנרגיית שפעול נמוכה יותר. בתגובה כזאת התוצר הסופי איננו בהכרח התוצר היציב ביותר בין כל התוצרים האפשריים. המקרה שבו התוצר הסופי הוא האיזומר היציב ביותר נקרא תגובה כימית תחת שליטה תרמודינמית.
במקרים מסוימים קיים לכל סטריאואיזומר, הנוצר בתגובה כימית, מסלול היווצרות משלו, ולכן ייתכן שסטריאואיזומר אחד נוצר תחת שליטה קינטית ואילו חברו נוצר תחת שליטה תרמודינמית. במקרים אלו, כוונון של הפרמטרים התרמודינמיים, למשל קביעת הטמפרטורה, יקבעו את סוג השליטה בתגובה, ויגרמו לתגובה להיות סטריאוסלקטיבית.
בתעשייה הכימית, ובמיוחד בתעשיית התרופות, יש יתרון לשימוש בזרזים, על-מנת להוריד את אנרגיית השפעול של התגובה, ולגרום לה להתרחש בקצב גבוה יותר. תוך שימוש בזרזים כיראליים ניתן לייצר אננטיומרים, ואפילו לגרום לתגובה להיות אננטיוסלקטיבית, גם אם המגיבים אינם כיראליים כלל ועיקר.
תגובה סטריאוסלקטיבית זו, הקרויה גם סינתזה אסימטרית מזורזת, התגלתה על ידי ויליאם נולס בשנת 1968, כאשר הוא הראה שיש ביכולתם של זרזים כיראליים מסוימים להעביר את תכונת הכיראליות לתוצר. התגובה הסטריאוסלקטיבית שאותה שיפר נולס הייתה תגובת הידרוגנציה. פיתוח נוסף בתחום זה חל בשנות ה-80 של המאה ה-20, עת קרל שארפלס יישם את הזירוז הכיראלי גם עבור תגובת אפוקסידציה, וריוג'י נויורי גילה זרז כיראלי מסוים, שנמצא יעיל ושימושי עבור מגוון רחב של סינתזות אסימטריות מזורזות. שלושתם יחד זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 2001, על תגליות אלו בתחום הסטריאוסלקטיביות.
דוגמאות
גאורג ויטיג גילה ב-1954 תגובת אולפינציה הקרויה כיום על-שמו. על גילוי זה הוא זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1979. תגובה זו הופכת קטון או אלדהיד לאלקן בעזרת טריפניל פוספוניום איליד (triphenyl phosphonium ylide), המכונה ריאגנט ויטיג. התגובה נותנת עדיפות ליצירת חומר ביניים בעל מבנה מרחבי מסוים, כתוצאה מהפרעה סטרית. לאחר השתחררות של תחמוצת טריפנילפוספין מחומר הביניים מתקבל עודף של סטריאואיזומר מסוים כתוצר סופי. כיום, תגובה זו שימושית מאוד בסינתזה אורגנית.
מתילציית גריניאר היא דוגמה לתגובה דיאסטריאוסלקטיבית, שבה קרבוניל מגיב עם תרכובת גריניאר. התגובה מושפעת מנוכחות מרכז כיראלי סמוך לקרבוניל, ובכך התגובה מכוונת ליצירה מועדפת של אחד הדיאסטריאומרים. תגובה זו שימושית מאוד בסינתזה אורגנית, הן במחקר הן בתעשייה. ויקטור גריניאר עצמו זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1912 עקב גילוי התרכובת הנושאת את שמו.
היישום התעשייתי הראשון של שיטת הזרזים הכיראליים בתגובות סטריאוסלקטיביות, אותה המציא נולס, היה בסינתזה של החומצה האמינית הנדירה L-4,3-דיהידרוקסיפנילאלנין, המוכרת בשם L-DOPA. חומר זה, המצוי גם בטבע, משווק כתרופה שמגבירה את ייצור הדופמין אצל חולי מחלת פרקינסון. בשלב הראשון של הסינתזה מיוצר אננטיומר L בעודף אננטיומרי (enantiomeric excess) של 95% (מסומן כ-95%ee), בעזרת זרז כיראלי המכיל רודיום ופוספינים. השלב השני הוא שלב הידרוליזה פשוט. תהליך הייצור של L-DOPA הוא דוגמה לתגובה אננטיוסלקטיבית. כיום, שיטתו של נולס, ושיטות נוספות המבוססות עליה נפוצות בתעשיית התרופות, משום שבמקרים רבים רק אחד האננטיומרים מבצע את פעולת הריפוי.
התקדמות נוספת בתחום הסינתזה האסימטרית המזורזת ניתן לרשום לזכותו של ריוג'י נויורי, אשר המציא זרז המורכב מרותניום יחד עם מולקולה אורגנית מורכבת שנקראת בינאפ (BINAP). הזרז של נויורי מאפשר סינתזות סטריאוסלקטיביות מגוונות. באיור ניתנת דוגמה לתגובה שהיא אננטיוסלקטיבית ובו בזמן גם דיאסטריאוסלקטיבית. תגובת נויורי נפוצה במגוון שימושים של סינתזה אורגנית, למשל: תעשיית התרופות, תעשיית כימיקלים לחקלאות, חומרי טעם וריח, ועוד.
דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה
דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה (באנגלית: Care Bears: Welcome to Care-a-Lot) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת לילדים, מסוגת הרפתקאות ומוזיקה, שמבוססת על זיכיון המדיה "דובוני אכפת לי" שבבעלות American Greetings, כאשר היא נוצרה לציון 30 שנה לו. הסדרה בוימה על ידי ג'ף גורדון, נכתבה על ידי איימי קיטינג רוג'רס, סינדי מורו, צ'ארה קמפנלה ומייק ינק, והופקה על ידי MoonScoop Entertainment ו-American Greetings.
הסדרה שודרה במקור בארצות הברית בערוץ The Hub, כאשר פרק הבכורה שודר ב-2 ביוני 2012 ופרק הסיום שודר ב-8 בדצמבר באותה שנה. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הופ! בשנת 2013. הסדרה כוללת עונה אחת בעלת 26 פרקים באורך 22 דקות.
הסדרה היא הראשונה בזיכיון שבהנפשה ממוחשבת, אף על פי שיצאו לפניה סרטים של הזיכיון בהנפשה זאת. על בסיס הסדרה, כמו בשאר הסדרות של הזיכיון, נוצר ליין של צעצועים ומוצרים. בשנת 2015 הועלה לנטפליקס ארצות הברית ספין אוף בשם "דובוני אכפת לי ובני דודים", שמציג בנוסף לדמויות בסדרה זו את בני הדודים של דובוני אכפת לי.
תקציר העלילה
בארץ אכפתיה, ארץ קסומה שנמצאת בעננים, חיים דובוני אכפת לי מלאי האכפתיות והדאגה. בכל פרק בסדרה, דובוני אכפת לי עוברים הרפתקאות המדגישות מסרים של אכפתיות ושיתוף. בחלק מהפרקים מבקרים ילדים אנושיים מכדור הארץ בארץ אכפתיה, שם הם לוקחים חלק בהרפתקאות עם דובוני אכפת לי ובשיעורים יקרי ערך. במהלך פרקי הסדרה מושמעים שירים על ידי דמויות הסדרה.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי גדי לוי, והופק על ידי אסנת סדן וגלי נשר. בנוסף דיבבו בדיבוב עברי גל סרי ולורן סביר.
סרט
ב-6 באוגוסט 2013 יצא לסדרה סרט בשם "Care Bears: A Belly Badge for Wonderheart" (בתרגום חופשי לעברית: "דובוני אכפת לי: סמל הבטן של לב פלא") באורך 65 דקות. בסרט אין עלילה חדשה, אלא לקט של פרקים בהן מופיעה לב פלא. הסרט לא דובב לעברית.
הוצאת ספרים ברונפמן
הוצאת ספרים ברונפמן הייתה הוצאת ספרים, שפעלה בין השנים 1965–1985. ההוצאה התמקדה בפרסום ספרות יפה ובתרגומים.
פורטולאנו
פורטולאנו (מלטינית "מדריך נמל"), הם טקסטים ותרשימים שתיארו פריסה של נמלים בחלקים נרחבים ממשטח כדור הארץ. היוו לדעת היסטוריוני הקרטוגרפיה את "המפות הראשונות".
בראשית המאה הארבע עשרה, תקופה בה רוב הימאים לא ידעו קרוא וכתוב, הידע על מתווה הימים, הנמלים, הסכנות שארבו בדרך ותנאי הפלגה כאלו ואחרים הועבר באופן מסורתי על ידי הספנים בין אלו לאלו בעל פה. אולם, החל מראשית אותה המאה עדים אנו למפות של הים התיכון, המוסרות פרטים מהסוג המצוי ברישומים עתיקים.
במדריכים העתיקים הללו גוללו הספנים של אותה העת את ידיעותיהם מניסיונם אודות אותם מתווי ימים, סכנות, תנאי הפלגה וכיוצא באלו. בעוד שמדריכים עתיקים אלו היו טקסטים פיגורטיביים, המדריכים החדשים היו המפות.
שוגי
השוֹגִי (将棋, בעבר: 象戯; ברומאג'י: shōgi; מכונה לעיתים שחמט יפני או Jchess) הוא משחק אסטרטגיה מופשט שמוצאו מיפן. מקורו במשחק הצ'טורנגה, אביו הקדמון של השחמט ודומיו. הוא מורכב ומסובך משחמט, הן לאדם והן למחשב, וכולל יותר כלים. בניגוד לשחמט, ההבדל בין כלי השחקנים לא מיוצג בצבעם וצורתם. כיוון הכלי מציין את שייכותו לשחקן וסימניית הקאנג'י המצוירת עליו מסמנת את סווגו.
משמעות השם שוגי ביפנית היא "משחק הגנראלים".
על השוגי נכתבו ספרים, נעשו סרטים וכן סדרות אנימה.
מטרת המשחק
השחקנים משחקים עם סט של 20 כלים, המחולקים ל-9 סוגים, כאשר לכל סוג ישנו שם ויכולות תנועה משלו. מטרת המשחק היא לגרום לכך שהמלך (אחד מכלים אלה) היריב יהיה בסכנת שבייה ולא יוכל לצאת ממנה. חוקי המשחק דומים לחוקי השחמט, אולם בניגוד לשחמט, לשחקן ישנה אפשרות להחזיר למשחק כלים שנשבו על-ידו למשחק כשלו.
חוקי המשחק
בתחילת משחק שוגי ישנם עשרים כלים (駒 - קוֹמָה) (במשחק נכות ישנם פחות, אך זה מקרה יוצא דופן) לכל שחקן-מלך אחד (שחור או לבן), שני זהבים, שני כספים, שני פרשים, שני רומחים, רץ, צריח ותשעה חיילים, וכולם מונחים על המשבצות (משתמשים רק במשבצות כדי לשחק. הקווים והפינות קיימים אך ורק על-מנת לתחום את המשבצות) של הלוח (盤 - בּאן) שגודלו 9X9 משבצות (マス - מאסוּ) ועליו ארבע נקודות שנמצאות על ארבע ההצטלבויות של הקווים הרביעים מכל כיוון (נקודות אלה נקראות ארבעת מלכי השמים - 四天王 - שיטֶנְאוֹ). כולם בעלי אותה צורה (טרפז כפול שמשולש קהה-זווית ניצב על הצלע הקצרה שבין הצלעות המקבילות שלו), ומה שמבדיל בין כלי מסוג אחד למשנהו הוא הכיתוב (ביפנית) שעליו. מה שמראה על השתייכותו הוא כיוון הכלי (קודקוד המשולש מופנה כלפי יריבו של בעליו) לכל הכלים.
שמות הכלים
שמות הכלים, לפי סדר ההנחה הסטנדרטית (למטה), הם:
הערות:
תנועות הכלים
ניתן להניע כלי אחד בכל תור. בתנועה הנעשית ניתן לשבות כלי אחר, לקדם כלי, או לעשות את שניהם ביחד.
כאשר כלים אחרים נעים וכלי אחר עומד בדרכם, ישנן שתי אפשרויות:
לכל כלי (לפני קידום) יש תנועה משלו. הכלים יכולים לנוע בצורה אורתוגונלית (לא-אלכסונית), אלכסונית (למעט הפרש). הנה כולן, לפי הסדר (／,｜ ו-＼ מייצגים תנועה בלתי-מוגבלת, ○ מייצג צעד אחד ו-+ מסמל תנועה מיוחדת):
מלך
משבצת אחת בכיוון אלכסוני או אורתוגנאלי (לא-אלכסוני):
צריח
ללא הגבלה בכיוונים אורתוגונליים:
רץ
ללא הגבלה בכיוונים האלכסוניים:
כיוון שאין באפשרות הרץ לנוע בכיוונים ישרים, באפשרותו להגיע רק ל-41 מתוך 81 המשבצות של לוח השוגי.
גנרל זהב
משבצת אחת בכיוון אורתוגונלי או אלכסוני קדמי:
כסף
משבצת אחת אלכסונית או משבצת אחת קדימה:
פרש
משבצת אחת קדימה ואחריה למשבצת אלכסונית קדמית (הוא מדלג מעל המשבצת הנמצאת בסמוך לו):
הפרש הוא הכלי היחיד שיכול לדלג מעל כלי אחר, במקרה שהכלי האחר עומד בדרכו. (הכלי מעליו הוא מדלג לא נשבה.)
רומח
ללא הגבלה קדימה בכיוון אורתוגונלי (כמובן, בגבולות המצוינים למעלה, וכנ"ל גם לרץ ולצריח):
חייל
משבצת אחת קדימה:
סדר הנחת הכלים
בשוגי ישנם שני סדרים להנחת הכלים על הלוח (בצורת ההנחה הסטנדרטית). הראשון היא אוֹוֹהאשי (大橋) והשני היא איטוֹ (伊藤), על שם שתי משפחות ששמשו כמומחים לשוגי רשמיים בתקופת אדו:
איטו
מלך, זהב שמאלי, זהב ימני, כסף שמאלי, כסף ימני, סוס שמאלי, סוס ימני, כל החיילים משמאל לימין, רומח שמאלי, רומח ימני, רץ, צריח.
קידום
ביפנית: 成り - "נארי" - הפיכה. כאשר משתמשים במילה כפועל היא נהגית 成る - "נארוּ".
כאשר כלי (למעט המלך, גנרל הזהב או כלי שכבר קודם) מגיע לשלוש השורות האחרונות (כאשר מסתכלים מזווית ראייתו של בעליו), זז בתוכן או יוצא מהן, הוא יכול לקבל קידום. אם זה חייל, רומח או סוס שמגיע לשורה האחרונה, הוא חייב לקבל קידום (אם מפילים את הסוס בצורה שתגרום לו להגיע לשורה השנייה לפני אחרונה, חוק זה מתיישם גם אז). הסימן לקידום הוא הפיכת הכלי, כשבצדו האחר כתוב עליו שמו היפני, בדרך כלל בדיו אדום ובכתב מחובר. כלי שמקבל קידום מקבל תנועה של גנרל זהב, למעט הצריח והרץ שמקבלים תנועה של מלך בנוסף לתנועה הרגילה שלהם. הכלים שמקבלים קידום נקראים בשמות שונים על-מנת להראות מה מרוויח השחקן שלוקח אותם.
תנועה של צריח מקודם:
תנועה של רץ מקודם:
שינויים בכיתוב
הערות:
הפלה
ביפנית: 打ち - "אוּצ'י" - הכאה. כאשר משתמשים במילה כפועל היא נהגית 打つ - "אוּצוּ".
כלי שנשבה במהלך המשחק יכול להיות מוחזר על ידי שׁוֹבוֹ כשלו (של שובו) במקום הזזת כלי. פעולה זו נקראת "הפלה". ישנן מספר הגבלות להפלה: ההפלה הומצאה בשלב מאוחר בהיסטוריה של משחק השוגי, לאחר שהפיל הורד מהמשחק. הגורם להמצאת ההפלה היה מלחמה כלשהי בתקופת סנגוקו בה לאחד הצדדים, כתוצאה ממחסור במשאבים, נתנו לשבויהם לחיות אם ישנו צד ויעזרו להם (ליפנים) במלחמה.
שח ומט
כאשר כלי מאיים על המלך (פירושו שהמלך נמצא בסכנת שבייה על ידי כלי), בעליו של הכלי "גורם לשח" (מושג זה נשבה מהשחמט הרגיל, ואין הוא נקרא כך ביפנית) ליריבו. בעליו של הכלי מכריז במקרה כזה "אוֹטֶה! (王手 - יד המלך)". כאשר אין למלך דרך להימלט מהשח, זהו ניצחן לבעליו של הכלי המאיים. הוא מכריז אז "צוּמֶה! (詰め - קיצור)" או "אוֹטֶזוּמֶה! (王手詰め - קיצור יד המלך)". ניצחון מוכרז גם במקרה בו אין למפסיד שום דרך לזוז. (הכרזות אלה הן השפעה מהשחמט ואינן הכרחיות.) (איסור נתינת יתרון לכלי יריב על מלך עצמי - 自玉を相手駒の利きにさらす手の禁止 - גִ'י-גִיוֹקוּ וּוֹ אַיִיְטֶה קוֹמָה נוֹ קִיקִי נִי סַארַאסוּ טֶה נוֹ קִינְשִׁי: אסור בשוגי לעשות מהלך שיגרום לאיום על המלך.)
מצבים מיוחדים
קיימים שני מצבים מיוחדים בשוגי: חזרה (千日手 - סֶנְנִיצִ'יטֶה - ידי אלף הימים) או אי-מעבר (持将棋 -ג'ישוגי - בעלות על שוגי) (איסור חזרת אוטה מתמשך - 連続王手の千日手の禁止 - רֶנְזוֹקוּ אוֹטֶה נוֹ סֶנְנִיצִ'יטֶה נוֹ קִינְשִׁי: אסור לעשות חזרה על מלך). חזרה היא מצב בו אותם מהלכים חוזרים על עצמם ארבע פעמים. (על-מנת ששני מהלכים יחשבו זהים, המיקום והכלי המוזז חייבים להיות אותם כלים.) אי-מעבר הוא מצב בו שני המלכים הגיעו לאזורי הקידום ולאף-אחד אין סיכוי לנצח או להרוויח כלים נוספים. במקרים כאלה מחשבים נקודות: הצריח והרץ שווים שניהם חמש נקודות כל אחד, ושאר הכלים למעט המלך שווים נקודה כל אחד. שחקן בעל פחות מ-24 נקודות מפסיד. אם לשני השחקנים יש לפחות 24 נקודות, המשחק נחשב כתיקו. בטורנירים מתקדמים, במקרה של תיקו שני השחקנים משחקים משחק חוזר, כשהשחקן שבבעלותו היה המלך הלבן מקבל במקומו את השחור ולהפך (כנראה אם הגבלות זמן נמוכות יותר).
משחק נכות
בין שחקנים בעלי רמות משחק שונות משוחק לעיתים קרובות "משחק נכות" (駒落ち戦 - קוֹמַאוֹצִ'יסֶן - קרב כלים נופלים). במשחק נכות כמה מכלי השחקן בעל המלך הלבן (במשחק נכות הוא נקרא 下手 - שיטאטֶה - יד תחתונה. לבעל המלך השחור קוראים 上手 - אוּוַּאטה - יד עליונה) מוצאים מהמשחק, אך הוא המתחיל. דוגמאות לכמה סוגי נכויות נפוצים:
הערה: משחק ללא נכויות נקרא 平手戦 - היראטֶסֶן - קרב ידיים שְלווֹת.
תיעוד משחקים
השיטה לתיעוד משחקי שוגי הומצאה על ידי ג'ורג' הודג'ס (George Hodges) בשנת 1976. היא מבוססת על שיטת תיעוד משחקי השחמט האלגברית, אך שונה ממנה מעט.