cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eden (שיר)
רקע וכתיבה
השיר "Eden" בוצע והוקלט גם על ידי הוברפוניק ונכלל באלבום, Blue Wonder Power Milk. גרסתה של הלהקה זכתה להצלחה בעיקר בבלגיה, שם הגיעה בשיאה למקום ה-12 במצעד הסינגלים הרשמי של המדינה. אותה הגרסה שהתה במצעד במשך 13 שבועות בסך הכול והפכה לאחד משיריה המצליחים ביותר של הלהקה.
ג'ורג' פטרי
קריירה
ג'ורג' פטרי הלך לעולמוב-17 בינואר 1866.
Eden (שיר)
רקע וכתיבה
פרק זמן לצאתה, עלתה הגרסה של השיר משנת 1998, לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליחה לצבור שם למעלה מ-8.5 מיליון השמעות.
משמעות
מילותיו של "Eden" עוסקות בהתאהבות. המטפורה שחוזרת בהן היא המילה "עדן" ("Eden"); זאת במטרה להמחיש את התובנה שבכל אדם ישנו גן עדן לכאורה. אותו הגן הוא המקום הרוחני והמעצים שמי שימצא את הדרך לשם יצליח להגיע ל"פסגת חייו". כמו כן, אם יגיע לגן של אדם אחר, הוא יתאהב בו.
בבית הראשון מביעה ברייטמן תמיהה ושרה: "האם אי פעם חשבת עליי / בתור החברה הטובה ביותר שלך / האם אי פעם חשבתי עליך / אני לא מתלוננת". מטרת השאלה היא לבחון האם אותו האדם עליו היא שרה מבין את כמיהתה להיות עימו. מחד גיסא, היא מנסה להבין האם גם הוא חושק בה ורואה אותה כמישהי מיוחדת ומאידך גיסא, היא שואלת את עצמה את אותה השאלה ומסכמת בכך שהיא מעדיפה לו לפתוח את הנושא ואינה מתלוננת. כך או כך, היא חשה שבצורה הזו הם יצליחו לחיות יחד.
בהמשך השיר, היא מצהירה: "מעולם לא ניסיתי להרגיש / אף פעם לא ניסיתי להרגיש / הרטט הזה / אף פעם לא ניסיתי להגיע / אף פעם לא ניסיתי להגיע / (ל)עדן שלך". ברייטמן מציגה לראשונה את הכאב שהצליחה להסתיר. היא מבינה שלהתאהב במישהו אינו תלוי בה, אך חוששת מדחייה ועל כן, לא מנסה לפעול בהתאם. בסוף השיר, היא קובעת: "חשבתי עליך פעם / בתור האויב שלי / האם אי פעם חשבת עליי / אני מתלוננת". היא מרגישה פגועה מבפנים ושואלת מדוע אי אפשר להשתוות לתשוקה הזו. השאלה "האם אי פעם חשבתי עליך / כאויב שלי" זהה לשאלה אם היא אי פעם עשתה משהו רע לאדם הזה והדחייה היא אחת הדרכים שמצא אותו אדם לנקום בה.
את השאלה "האם אי פעם חשבת עליי", היא שואלת במטרה לבחון האם האדם הזה עושה את זה רק כדי לפגוע בה. שתי המילים האחרונות בשיר, "אני מתלוננת", קובעות שהדרכים האלה להתאהב אינן הוגנות, ונראה שהאדם הזה, עכשיו, משחק עם התחושה שלה, מפתה אותה ומוליך אותה שולל.
וידאו קליפ
עבור "Eden" צולם וידאו קליפ נלווה, שעוצב בקונספט של שאר הקליפים מ-Eden, האלבום בו נכלל השיר. הקליפ פורסם לראשונה ביוטיוב ב-3 באפריל 2013, אך לא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרה ברייטמן. הוא בוים בידי במאי הווידאו קליפים מייקל ג'וגאגן. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את צלליה של ברייטמן, תוך שישנן סצנות בהן ניתן לראות שלל נרות דלוקים.
האודיו הרשמי של "Eden" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרה ברייטמן ב-3 באפריל 2020.
אורן סופר
אורן סופר (2 במרץ 1971 - 15 בדצמבר 2020) היה איש אקדמיה בתחומי מדע המדינה וחקר התקשורת, פרופסור לתקשורת במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה, ולימד במשך השנים באוניברסיטאות אחרות בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה
אורן סופר נולד ברמת-גן וגדל בתל אביב. הוריו, קליר ויחזקאל היו ילידי בגדד. למשפחה שני ילדים נוספים, אחיו ואחותו. אביו ניהל עסק משפחתי, שבו עבדו אמו ואחיו. למד בבית ספר יסודי בשכונת צהלה ואחר כך בתיכון עירוני י"ד. שירת בצבא בחיל המודיעין.
עם סיום שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (סיים בשנת 1995, בהצטיינות יתרה). בהמשך למד לתואר שני במדע המדינה במסלול תקשורת פוליטית באוניברסיטה זו (סיים בשנת 1998, בהצטיינות יתרה). את עבודת המ.א. שלו, שבחנה את הטיפול העיתונאי בפרשת ילדי תימן, כתב בהדרכתו של פרופ' מיכאל קרן. סופר למד לתואר ראשון נוסף במשפטים, שאותו סיים בשנת 2001 ואף סיים התמחות בעריכת-דין. במקביל ללימודי המשפטים, למד לתואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטור, שבמסגרתה ניתח את התפתחות השיח בעיתון "הצפירה", שראה אור בפולין בשנים 1862–1906, כתב בהנחייתו של פרופ' ירון אזרחי. את תואר הדוקטור קיבל בשנת 2002.
בהמשך, שהה בין השנים 2002–2005 במסגרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון, האוניברסיטה העברית) ובקנדה (אוניברסיטת טורונטו). כמו כן, כיהן כמרצה-אורח בארצות הברית (אוניברסיטת ראטגרס) ובבריטניה (אוניברסיטת מנצ'סטר). בהמשך, סופר כיהן כמרצה אורח בכיר בארצות הברית (אוניברסיטת MIT) וכפרופסור אורח באוניברסיטת בר-אילן.
את דרכו באוניברסיטה הפתוחה החל סופר כמנחה בקורס 'מבוא למחשבה מדינית' ובהמשך כמרכז הוראה בקורסים בתחום מדע המדינה. בשנת 2007, התמנה לחבר סגל בכיר בתחום התקשורת בדרגת מרצה. במהלך שנות פעילותו עלה בסולם הדרגות האקדמי, עד שמונה בשנת 2018 לפרופסור מן המניין.
סופר נשא בתפקידים אקדמיים ניהוליים רבים, ביניהם ראש המחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת ודיקן הפיתוח וטכנולוגיית למידה.
סופר הלך לעולמו לאחר מחלה קשה.
הותיר אחריו בת ובן.
תחומי מחקרו
כאמור, בעבודת הדוקטורט שלו חקר סופר את מגמות השיח בעיתונות העברית של המאה ה-19. לאחר סיום כתיבת התזה, פרסם חלקים מן המחקר במאמרים שונים, ואת המחקר כולו כספר. בהמשך, חקר מגמות חברתיות-פוליטיות בהתפתחות אמצעי התקשורת בישראל. מחקר זה הניב סדרת מאמרים שראו אור בישראל ומחוצה לה ושני ספרים. הראשון, סקר את ההתפתחות של תקשורת ההמונים בישראל. ספר זה תורגם, מאוחר יותר לאנגלית. השני, התמקד בתחנת השידור גלי צה"ל.
בהמשך, עבר לחקור היבטים תאורטיים ואמפיריים של המדיה החדשים ובמיוחד את תחום האורליות הדיגיטלית. בתחום זה הוא תרם להמשך פיתוחה של תאוריית הזרימה הדו-שלבית של התקשורת (שאת יסודותיה הניח חוקר התקשורת אליהוא כ"ץ) . כמו כן, בחן את הרלוונטיות של תאוריית ספירלת השתיקה לזירת הטוקבקים ולהבחנה בין חדשות "קשות" לחדשות "רכות" בזירה זו.
בשנים האחרונות בנה סופר פרויקט משותף עם הספרייה הלאומית ובמימון יד הנדיב, שעסק בחקר העיתונות העברית של המאה ה-19 בהתבסס על מתודולוגיות חדשניות. במסגרת הפרויקט, פותח תהליך דיגיטלי (באמצעות תוכנה רחבת היקף) שמעבד את חומרי העיתונות ההיסטורית של הספרייה הלאומית JPRESS, לגרסה טקסטואלית דיגיטלית (OCR). כך משתפרת איכות חומרי העיתונות באופן המאפשר עיבוד אלגוריתמי וחיפוש מלל דיגיטלי.
סופר פרסם את מחקריו בכנסים מקומיים ובינלאומיים רבים.
במסגרת מחקריו, הוענקו לסופר מספר מענקי מחקר מטעם יד הנדיב, הקרן הלאומית למדע ורשות המחקר של האוניברסיטה הפתוחה. במסגרת הפוסט-דוקטורט שלו, הוענק לסופר מענק מהמחלקה לתקשורת ועיתונאות של האוניברסיטה העברית.
פעילותו בתחום הניהול האקדמי
במקביל לעיסוקו במחקר, היה סופר פעיל באוניברסיטה הפתוחה, ברציפות, בתפקידי ניהול-אקדמי שונים: הוא קידם באופן ניכר את תחום התקשורת באוניברסיטה הפתוחה ועמד בראשו עד לשנת 2017. במסגרת זו, הוא פיתח קורסים וספרי לימוד בתקשורת. לאחר התבססות התחום בניצוחו, אישרה המועצה להשכלה גבוהה תואר ראשון חד-חוגי בתקשורת באוניברסיטה הפתוחה. במקביל, יזם סופר הקמה של מעבדה למדיה ומידע (OmiLab). המעבדה החלה לפעול בשנת 2016, בניהולם של סופר ופרופ' ענת בן-דוד, והיא אמונה על פיתוח כלי מחקר דיגיטליים מתקדמים. המעבדה מגלמת את חזונו של סופר ליצירת חיבור בין מחקר, הוראה וטכנולוגיות דיגיטליות.
בשנת 2007, מונה סופר כראש החוג ללימודי תקשורת באוניברסיטה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2014.
בשנים 2017–2014 כיהן סופר כראש המחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת. בהמשך, בשנת 2018, עבר לכהן כדיקן הפיתוח וטכנולוגיות למידה. כדיקן, הוא שקד על פיתוח והטמעה של גישה חדשה לפיתוח קורסים, המבוססת על רצפי למידה המשלבים את הטכנולוגיה הדיגיטלית בתהליך ההוראה.
בשנת 2019, נבחר סופר לייצג את האוניברסיטה הפתוחה בתוכנית "מובילים באקדמיה", של המועצה להשכלה גבוהה וקרן אדמונד דה רוטשילד.
תפקידיו ופעילותו הפנים וחוץ-אקדמית
סופר היה פעיל בתוך האקדמיה ומחוצה לה, וכיהן בתפקידים רבים בדיסיפלינות שונות ומגוונות.
במסגרת פעילותו באוניברסיטה הפתוחה, כיהן כראש ועדת המשמעת (2007–2008), ראש בית הדין לערעורים משמעתיים (2009–2011), ראש ועדת הסנאט לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת (2010–2011), וכראש ועדה מיוחדת לבחינת מבנה ההוראה באוניברסיטה (2015).
סופר שימש כחבר בוועדות לבחינת קביעות וקידום סגל אקדמי. בנוסף, שימש כחבר בוועדות שיפוט לעבודות דוקטורט, מטעם האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בר-אילן.
במהלך תקופתו באוניברסיטה הפתוחה, שימש סופר כמפתח, כותב ומפקח אקדמי של קורסים רבים ללימודי תואר ראשון בתחום התקשורת, ביניהם: תקשורת פוליטית בעידן הדיגיטלי, מבוא ללימודי תקשורת, מבוא לתקשורת המונים, תקשורת המונים בישראל, תרבות תקשורת ופנאי בישראל, שיח תקשורת, ועוד.
עיסוקים נוספים
סופר הגיש יחד עם עמיתתו תמר הרמן את הפודקאסט אדרבא בשיתוף גלי צה"ל. בפודקאסט ראיינו סופר והרמן עמיתים מהאקדמיה בנושאים שונים ומגוונים. בפודקאסט הוקלטו 65 פרקים.
סופר מונה לראש הנהגת ההורים בבית הספר לאמנויות בת"א, בית הספר של שני ילדיו. במסגרת התפקיד, עתר סופר יחד עם הורים נוספים בשנת 2019 כנגד החלטת עיריית תל אביב-יפו להעלות את מחירי ההסעות של תלמידי בית הספר ב-60%, בתחילת שנת הלימודים, מתוך הטענה ש"ישנם הורים שלא יודעים אם יוכלו להמשיך לשלוח את הילדים שלהם לשנה הבאה בבית הספר כי הם לא יוכלו לשלם את המחיר של ההסעות" . העתירה הוגשה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו, ופסק הדין הורה להשאיר את עלות ההסעות בתעריפן המקורי. במהלך המאבק, סופר פרסם טור בנושא.
ספרים שכתב
אורן סופר, אין לפלפל: עיתון "הצפירה" והמודרניזציה של השיח החברתי הפוליטי, ירושלים, מוסד ביאליק, 2007.
אורן סופר, תקשורת המונים בישראל, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
הספר יצא לאור גם בגרסה אנגלית:
Oren Soffer, Mass Communication in Israel: Nationalism, Globalization and Segmentation, translated by Judith Yalon, New-York, Berghahn Books, 2015.
אורן סופר, גלי צה"ל, ירושלים, כרמל, 2015.
ספרים בעריכתו
דן כספי ויחיאל לימור (עורכים) תקשורת המונים בישראל - מקראה (תרגום המאמרים: מיכל לקס, עריכה מדעית: אורן סופר, אינס גאבל), תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1998.
דן לאפי, סוגיות מפתח בתאוריית המדיה (תרגום: ענבל שגיב-נקדימון, עריכה מדעית: דוד לוין ואורן סופר), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
דניס מקווייל, מבוא לתקשורת המונים (תרגום: ענבל שגיב-נקדימון, עריכה מדעית של המהדורה העברית: דוד לוין ואורן סופר), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2014.
ברברה ג'ונסטון, ניתוח שיח (הספר תורגם כחלק מהקורס שיח התקשורת שהוכן על ידי שושנה בלום-קולקה, אורן סופר וארן ליביו. תרגום: יעל אונגר, עריכה מדעית: פנחס שטרן), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2012.
שושנה בלום-קולקה, אורן סופר, ארן ליביו (עורכים), שיח התקשורת - מקראה (תרגום מאמרים: יעל אונגר, עריכה מדעית של המאמרים המתורגמים: פנחס שטרן), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2015.
מבחר ממאמריו
להלן מבחר ממאמריו (נבחרו לפי מידת ציטוטם במאמרים אחרים):
תהליך איזואנתלפי
תהליך איזואנתלפי הוא תהליך תרמודינמי בו האנתלפיה נשארת קבועה. בתהליך איזואנתלפי חום המועבר למערכת מבצע עבודה בלבד.
בדיאגרמת PV מסלול של תהליך איזואנתלפי בגז אידיאלי זהה למסלול של תהליך איזותרמי ולכן עקומה של תהליך איזואנתלפי תהיה איזותרמה. האיזותרמה של גז אידיאלי היא חלק מעקומה הנקראת היפרבולה.
__תוכן_עניינים__
מאפיינים
תהליך איזואנתלפי מתאפיין באנתלפיה קבועה (עבור חישובים דיפרנציאלים ).
עבודה
בדיאגרמת PV השטח מתחת לאיזותרמה יהיה העבודה שביצע הגז על הסביבה ולכן :.
אנרגיה פנימית
לפי החוק הראשון של התרמודינמיקה, האנרגיה הפנימית היא סכום העבודה והחום:
אנטרופיה
עבור גז אידיאלי, התהליך איזותרמי וניתן לחשב את השינוי באנטרופיה של המערכת:
אטימולוגיה
השם "איזואנתלפי" נגזר מהמילים היווניות ἴσος ("איזוס") שמשמעותן "שווה", ו-ἐνθάλπω ("אנתלפו") שפירושו "לחמם בפנים".
לנצ'סטר לייט 6
לנצ'סטר לייט 6 (באנגלית: Lanchester Light Six, קרוי גם: Lanchester 12-6) היא מכונית סלון קטנה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Daimler Company אשר יוצרה בין השנים 1934–1937 בבריטניה.
Lanchester Motor Company הייתה חברת בת של BSA (חברה) עד שנת 1930, ולאחר מכן חברת בת של Daimler Company.
מגנוס השני, מלך נורווגיה
מגנוס האראלדסון (בנורדית עתיקה: Magnús Haraldsson; 1048 – 28 באפריל 1069) היה מלך נורווגיה מ-1066 ועד מותו, בשיתוף עם אחיו אולף מ-1067. מגנוס לא נכלל ברשימות מלכי נורווגיה עד לעת החדשה, אך לאחר מכן הוא הוכנס לרשימות תחת השם מגנוס השני.
כבנו של האראלד השלישי הוא מונה להיות המנהיג הסמלי של המשלחת שיצאה אל הים האירי בעודו ילד. נראה היה שהוא סייע לשליט הוולשי גרופיד' אפ ל'ואלין ולאלפגר, רוזן מרסיה, במאבקיהם כנגד האנגלים, למרות שייעודו העיקרי היה השגת שליטה על אורקני. מאוחר יותר הוא התלווה לאביו במערכה שלו כנגד דנמרק ב-1062 והוא מונה להיות עוצר ומלך לפני יציאתו של אביו לפלישה לאנגליה ב-1066. לאחר מכן מלך מגנוס לבדו לתקופה קצרה על נורווגיה, עד אשר שב אחיו הצעיר אולף מאנגליה ב-1067.
מגנוס ואולף מלכו כמלכים שותפים לאחר שובו של זה האחרון לנורווגיה, אך שלוש שנים לאחר עלייתו לכס המלכות חלה מגנוס השני ומת. עקב כך הופחת ערכה של תקופת מלכותו בהיסטוריה המאוחרת יותר. למגנוס היה בן אחד בלבד, הוקון מגנוססון, שמלך לזמן קצר לאחר אולף, אך מת בצעירותו מבלי להעמיד צאצאים.
ראשית חייו
מגנוס נולד ב-1048 או 1049. הוא היה הבכור מבין שני בניהם של האראלד השלישי ושל רעייתו, תורה תורברגסדאטר. אין בנמצא שירת חצר שנכתבה עליו והוא מופיע רק בקצרה בסאגות הנורדיות. החיבור "ההיסטוריה של מלכי נורווגיה על פי אגריפ" (Ágrip af Nóregskonungasögum) מתאר אותו כ"גבר יפה תואר". בעוד שהוא לא מוזכר במקומות אחרים בסאגות, הוא מופיע במקורות בריטים בני התקופה בערך בשנת 1058 כמנהיג המשלחת הנורווגית לים האירי.
המשלחת למערב
ב-1058 עמד מגנוס בראש המשלחת אל הים האירי, שמטרתה הייתה להרחיב את השליטה הנורווגית באזור. הנורווגים צידדו בפלג שהתנגד למלך הנורדי-גאלי, אגמרקק מק רגנייל. נראה היה שהמשלחת גם העניקה תמיכה לענף של שושלת איבר הנורדית-גאלית שהתנגדה למלך האירי, דיארמייט מק נה מבו. מגנוס פיקד על צי, שבנוסף מנורווגיה, גויסו אנשיו מאורקני, מהאיים ההברידיים ומממלכת דבלין. כוחותיו פעלו מאוחר יותר בוויילס וככל הנראה באנגליה והכרוניקן האנגלי, ג'ון מווסטר, מחבר את פעילותו של צי זה (לצדו של המנהיג הוולשי, גרופיד' אפ ל'ואלין) עם שובו מגלות של אלפגר, רוזן מרסייה. הכרוניקה דברי ימי טיגרנאך מרחיקה לכת אף יותר וטוענת שמטרתו של מגנוס הייתה לתפוס את השלטון באנגליה, אך טענה זו לא נתמכת במקורות הוולשים והאנגלים.
המערכה שבראשה עמד מגנוס הייתה ככל הנראה חלק מתוכניותיו של אביו לפלוש לאנגליה, שכן שליטה על ממלכת האיים הייתה מספקת לו כוחות צבאיים נוספים. ההיסטוריון קלי דה-וירס הוסיף וטען שככל הנראה רצה האראלד לבחון את המצב באנגליה לפני קיומה של פלישה אפשרית, רק כדי להגיע למסקנה שהוא לא יוכל לנהל בו זמנית מלחמה באנגליה ומלחמה כנגד דנמרק. משלחתו של מגנוס לא ביצעה נחיתה משמעותית כלשהי על היבשה, אך עבור המלך האנגלי אדוארד המודה, היה זה סימן לחידוש השאיפות הנורווגיות, שכן האראלד השלישי ראה עצמו יורשו החוקי של אדוארד. באותה עת, עליית כוחם של גודווין, רוזן וסקס ושל בניו, במיוחד הרולד גודווינסון, החלה להוות איום על תביעתו של האראלד.
מנגד, טוען ההיסטוריון אלכס וולף שיעדה של המשלחת היה מלכתחילה אורקני ושבמסגרת חיפוש אחר שלל היא המשיכה אל הים האירי ובצירוף מקרים סתמי הזדמן למגנוס לבצע את פשיטותיו עם אלפגר. שנת מותו המדויקת של תורפין זיגרודסון, רוזן אורקני, לא מתועדת בשום מקור, למעט העובדה שב"סאגה של אורקני" מצוין שמותו אירע במהלך ימיו האחרונים של האראלד השלישי. לפיכך, ייתכן שמותו של תורפין עורר את יציאת משלחתו של מגנוס ומסעה של המשלחת הייתה הזדמנות שבה פול וארלנד תורפינסון, יורשיו של תורפין על כס הרוזנות, נכנעו להאראלד. וולף גם טען שמגנוס עשוי היה לקחת חלק במלחמה שהתנהלה בסקוטלנד בין השנים 1057 – 1058 וייתכן שהוא העניק תמיכה למייל קולים מק דונכדה במאבקו כנגד לולאך, מלך סקוטלנד.
מלכותו
מגנוס התלווה למערכה של אביו האראלד כנגד דנמרק ב-1062. בדרכו לדנמרק, התנגש הצי של האראלד עם הצי של סוון השני, מלך דנמרק בקרב הימי הגדול בניסה, שהסתיים בניצחון נורווגי. ב-1066, לאחר שסוכמו תנאי השלום עם סוון, יצא האראלד למסע הכיבוש של אנגליה מידיו של הרולד גודווינסון. לפני יציאתו לדרך, הוא מינה את מגנוס להיות עוצר הממלכה בהיעדרו ולקח איתו את בנו הצעיר, אולף. לאחר הצלחה ראשונית בקרב פולפורד, הובס האראלד ונהרג על יד הרולד בקרב גשר סטמפורד. אולף שרד את הקרב ושב בראשית 1067 לנורווגיה עם שארית הפליטה של הכוחות והוכרז כמלך וכשליט שותף יחד עם אחיו מגנוס.
למרות שהכוונה הייתה ששני האחים ימשלו בממלכה יחדיו ללא חלוקתה, בפועל משל אולף על ויקן (החלק הדרום-מזרחי של נורווגיה) בעוד שמגנוס שלט על אופלד ועל טרונדלג (חלקה המרכזי של נורווגיה), בנוסף למערב ולצפון הממלכה. למרות חלוקה זו, לא ניתן היה להבחין בסימנים של עוינות בין האחים ונראה היה שיחסיהם היו מושתתים על ברית שלום.
מותו
כשמלאו פחות משלוש שנים לעלייתו לכס המלכות, חלה מגנוס השני ומת בנידארוס (טרונדהיים) ב-28 באפריל 1069. הסאגות מעלות השערה שהוא מת ממחלת הגזזת, אך חוקרים מודרניים טוענים שייתכן שהוא מת מארגוטיזם (הרעלה מפטריות ארגוט). סנורי סטורלוסון מאזכר בקצרה בסאגה על האראלד השלישי שמגנוס היה "מלך ידידותי ושעמו קונן על מותו".
ערכה של תקופת מלכותו של מגנוס הומעטה בדפי ההיסטוריה המאוחרת יותר עקב משכה הקצר ובשל העובדה שברובה מלך מגנוס בשיתוף עם אחיו. תקופת מלכותו הארוכה של אולף גם היא תרמה להעמדת מלכותו של מגנוס בצל, בשילוב עם העובדה ששושלות המלוכה הנורווגיות המאוחרות יותר היו צאצאיו (או טענו להיות כאלה) של אולף.
המלך הנורווגי הידוע כיום בשם מגנוס השישי (הראשון מבין מלכי נורווגיה שידוע שעשה שימוש במספור מלכותי), קרא לעצמו במסמכים בשפה הלטינית בני תקופתו בשם "מגנוס הרביעי, ובכך הותיר את מגנוס השני בשמו הפרטי ובפטרונים שלו "מגנוס האראלדסון". עם שינוי במערכת המספור המלכותי בעת החדשה, מכונה כיום מגנוס האראלדסון בשם "מגנוס השני".
משפחתו
למגנוס היה בן, הוקון מגנוססון, שככל הנראה נולד באותה שנה בה מת אביו. ב-1093 המשיך הוקון לטעון לעצמו את מה שהוא החשיב כחלקו בממלכה (כיורשו של אביו), כאשר דודו אולף מת והוא חלק את הממלכה עם בן דודו, מגנוס השלישי (בנו של אולף). בדומה לתקופת מלכותו של אביו, גם מלכותו של הוקון הסתיימה באופן פתאומי לאחר זמן קצר והוא מת בצעירותו ב-1095.
מחלף רמלה מערב
מחלף רמלה מערב הוא מחלף המחבר את כביש 431 לכביש 200. אשר נפתח במאי 2020. המחלף הוא מטיפוס מחלף חצוצרה הנועד לקשר בין שני כבישים מהירים. המחלף ממוקם ממזרח למחלף נס ציונה וממערב למחלף רמלה דרום, מצפון לישרש ודרום-מערבית לרמלה ומכאן שמו. גשרי המחלף בתוואי כביש 431 נבנו על ידי חברת דניה סיבוס, חברת בת של אפריקה ישראל להשקעות.
המחלף יוצר קישור בין מספר שכונות ברמלה, ובפרט שכונת "נאות שמיר" לערי גוש דן והשפלה.
Sweet Nothing (שיר של טיילור סוויפט)
Sweet Nothing הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. את השיר הוציאה לאור בשנת 2022 חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כרצועה השנים־עשר מתוך אלבום האולפן העשירי של סוויפט, Midnights. נכתב והופק על ידי סוויפט וג'ו אלווין, בן־זוגה. הוא זכה להצלחה בין-לאומית מבלי שיצא כסינגל, לאחר שלא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
"Sweet Nothing" הופיע במקום ה-11 במצעד שירי הספוטיפיי העולמי, וצבר למעלה מ-9.2 מיליון השמעות ביממה אחת.
רקע
ב-28 באוגוסט 2022, בעת נאום זכייתה בפרס קליפ השנה עבור All Too Well: The Short Film בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, הכריזה סוויפט על אלבום האולפן העשירי שלה וסיפרה כי עתיד לצאת ב-21 באוקטובר. כשעה מאוחר יותר חשפה סוויפט ברשתות החברתיות את שמו של האלבום, Midnights, ואת עטיפתו.
ב-21 בספטמבר, כחודש לפני יציאת האלבום, הכריזה סוויפט על סדרה בת 13 פרקים בשם Midnights Mayhem with Me שתעלה בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק, ובכל פרק ייחשף שם של רצועה אחת מתוך האלבום. הפרק ה-13 עלה כמה ימים לאחר מכן, ובו חשפה סוויפט את הרצועה השנים־-עשר מתוך האלבום, "Sweet Nothing".
כתיבה
השיר נכתב והופק על ידי סוויפט וג'ק אנטונוף.
ביקורות
במגזין בילבורד דורג השיר במקום השמיני בדירוג רצועות הגרסה הסטנדרטית של Midnights.
צהוב עולה (זה מכבי)
"צהוב עולה (זה מכבי)" הוא שיר האליפות של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב שנכתב לרגל לרגל הזכייה באליפות המדינה בעונת 1995/1996. את השיר כתב דידי הררי, הלחינו זאב נחמה ותמיר קליסקי וביצע שחקן הקבוצה איציק זוהר.
תוכן השיר
השיר מורכב משני בתים מחורזים. הבית הראשון, שפותח במילים "כל שבת חוגגים על המגרש", עוסק במשחק של הקבוצה; הבית השני, שמתחיל במילים "בימים שקשה להם יותר", מדבר בקשר של השחקנים ושל הקהל למועדון. בפזמון השיר שמו חוזר כמה פעמים, ועולות השאלה ההיפותטית מי זכתה באליפות והתשובה – שוב הקבוצה, לאחר הזכייה גם בעונת 1994/1995 – ומשפט נוסף המזכיר את העונה היפה שעברה.
בסוף השיר נשמע מחבר השיר דידי הררי קורא בשמות השחקנים ששיחקו בקבוצה באותה עונה.
לאחר צאת השיר
לאחר האליפות בעונת 2018/2019 חידש חנן בן ארי את השיר, בהפקה ובעיבוד מוזיקלי של פיטר רוט.
במצעד שירי הספורט הישראליים שנערך באתר ספורט 5 נבחר השיר במקום השני בין שירי האליפות, ובמקום החמישי בין כלל שירי הספורט.
במשחקים הביתיים של הקבוצה השיר מושמע בכריזה לפני משחקים ואחריהם.
ראן
ראן (יפנית: 乱; מילולית: תוהו ובוהו, מלחמה, מרד) הוא סרט קולנוע זוכה פרס אוסקר משנת 1985 שנכתב ובוים על ידי היפני אקירה קורוסאווה.
הסרט הוא דרמה תקופתית המתארת את נפילתו של הידטורה איצימונג'י, מצביא מזדקן מתקופת סנגוקו שמחליט לוותר על כתרו לטובת שלושת בניו. העלילה מבוססת על אגדות של הדאימיו מורי מוטונארי וכן של הטרגדיה השייקספירית "המלך ליר".
"ראן" היה סרטו הגדול האחרון של קורוסאווה. בתקציב של 12 מיליון דולר, היה זה הסרט היקר ביותר שהופק ביפן עד אותה שנה. קורוסאווה ביים שלושה סרטים נוספים לפני מותו, אך אף אחד מהם לא היה באותו סדר גודל. הסרט התקבל בהתלהבות בזכות צילומיו העוצמתיים והשימוש בצבע - מעצבת התלבושות אמי ואדה קיבלה פרס אוסקר לעיצוב תלבושות על עבודתה ב"ראן".
פסקול הסרט, שהשראת המוזיקה של גוסטב מאהלר ניכרת בו בבירור, מנוגן בנפרד, ומובלט על רקע רעשי סביבה מעומעמים (בייחוד במהלך הקרב על הטירה השלישית).
עלילה
לפי סטיבן פרינס, "ראן" הוא "כרוניקה חסרת רחמים של תאווה בסיסית אחר כוח, בגידה באב על ידי בניו ומלחמות שמתפשטות והורסות את כל הדמויות העיקריות".
זהו סיפור על נפילתו של בית איצימונג'י רב-העוצמה לאחר שהפטריארך הידטורה מחליט להעביר את השליטה על ממלכתו לשלושת בניו, טארו, ג'ירו וסאבורו. טארו, הבכור, יקבל את הטירה הראשונה היוקרתית ויהפוך למנהיג שבט איצימונג'י, ובה בעת יקבלו ג'ירו וסאבורו את הטירות השנייה והשלישית בהתאמה. על ג'ירו וסאבורו לתמוך בטארו, והידטורה מדגים זאת על ידי שימוש בצרור חצים. הידטורה יישאר המנהיג בתוארו וישמור על התואר של הלורד הגדול. סאבורו מותח ביקורת על ההיגיון שבתוכניתו של הידטורה ומזכיר לאביו שהוא הגיע לכוחו תוך שימוש בבגידה, מלחמה ושפיכות דמים, אך בטיפשותו מצפה מבניו לנאמנות אליו. הידטורה מפרש בצורה שגויה הערות אלו כאיומים וכאשר עוזרו טאנגו יוצא להגנת סאבורו, הוא מדיח את שניהם.
העניינים מתחילים להתגלגל כאשר הידטורה הורג את אחד משומריו של טארו לאחר שזה האחרון מאיים על ליצן החצר, השוטה קיואמי. כתוצאה מכך דורש טארו מהידטורה שיאשרר את מעמדו החדש (של טארו) על ידי חתימה על מסמך בדמו. הידטורה נענה בחוסר רצון ויוצא בסערה מהטירה. הוא נוסע לארמונו של ג'ירו ומגלה שג'ירו מעוניין להשתמש בו ככלי במשחק הכוחות שלו. באותה הזדמנות מבקר הידטורה את אשתו של ג'ירו, הגברת סואה. בדומה לקאידה, משפחתה נרצחה על ידי הידטורה שאף עקר את עיני אחיה, טצורומארו, אך היא אימצה את בודהיזם הארץ הטהורה וסולחת לו. בו בזמן, נציגו של טארו, אוגורה, מגיע לטירה השלישית כדי להשתלט עליה. בסרבם לשרת אותו, עוזבות פלוגותיו של סאבורו את הטירה כדי להצטרף לאדונם בגלות.
בינתיים הפמליה של הידטורה נאלצת להקים את המחנה שלה בשממה, כאשר סכנת רעב מאיימת עליה משום שהאיכרים, באיומי טארו כי מי שיסייע להידטורה מות יומת, לקחו את כל המזון ונמלטו להרים. טאנגו, שעקב אחר הידטורה כאשר הוא בתחפושת, מגיע למחנה כדי לשכנע את אדונו להיפגש עם סאבורו. הידטורה, הגם שהוא מבויש מטעויותיו, לא מוותר על גאוותו ותחת השפעת יועצו איקומה מצווה על הסמוראים שלו לשרוף את הכפרים כעונש. הוא מחליט ללכת לטירה השלישית. כאשר קיואמי משתמש בבדיחה כדי לבקר את החלטת אדונו, הוא ננזף קשות ומושאר מאחור יחד עם טאנגו. הידטורה נוטל לידיו את השליטה על הטירה השלישית ומתיישב בה. מיד לאחר מכן הידטורה ובני לווייתו נלכדים במארב של הכוחות המשולבים של טארו ושל ג'ירו. שומרי הראש של הידטורה ופילגשיו נטבחים, הטירה מועלית באש והידטורה מושאר כדי לבצע ספוקו. לחרדתו מגלה הידטורה כי חרבו נשברה ואין באפשרותו לבצע ספוקו. במקום להרוג את עצמו, הידטורה משתגע ונמלט מהטירה הבוערת. בשעה שכוחותיהם של טארו ושל ג'ירו נכנסים בסערה לטירה, מפקד הכוחות של ג'ירו רוצח את טארו. במקביל לשריפה של הטירה, הידטורה המופרע משוטט במהלך סופה בשדות של ההרים הסמוכים, שם מאתרים אותו טאנגו וקיואמי שהם היחידים שנשארים נאמנים להידטורה. השלושה מוצאים מקלט מהסערה בביתו של איכר, ומגלים שהאיכר הוא טצורומארו, אחיה של גברת סואה, שאת עיניו עקרו בפקודת הידטורה לפני שנים.
עם חזרתו מהקרב, בהתאם לתוכנית שהתווה עם המפקדים שלו, ג'ירו מביך באופן פומבי את קאידה. כאשר מאוחר יותר היא מברכת אותו - לכאורה - על מעמדו החדש, היא מצליחה להשתלט עליו. בעזרת פגיון המכוון לצווארו, קאידה מחלצת מג'ירו את האמת לגבי מות טארו, סוחטת אותו והופכת למאהבת שלו. היא הופכת במהירות לכוח שמאחורי שלטונו במסגרת מאמציה הסודיים להרוס את בית איצימונג'י. היא תובעת מג'ירו לעזוב את אשתו, וכאשר ג'ירו מציע להתגרש מאשתו הגברת סואה ולהתחתן עם קאידה, זו האחרונה דורשת שיהרוג את סואה. קורוגאנה מקבל את הפקודה להרוג את סואה, אך הוא מסרב לפקודה בפומבי ומזהיר את ג'ירו שלא לבטוח בקאידה.
איקומה הבוגדני ואוגורה נתנו לג'ירו שירות טוב, כמפקדים שלו במערכה מול הלורד הידטורה. כעת הבוגדים נבגדים בעצמם, כאשר ג'ירו מציע להם מתנות תודה אך גם מתנות פרידה, ומשלח אותם בטיעון שמי שבגד באדון אחד, עשוי לבגוד גם באדון אחר. במהלך נדודיהם עם גירושם, הם מתגלים ונהרגים על ידי טאנגו, שמגלה שג'ירו מתכוון לרצוח את אביו אם זה ישוב לשפיות דעתו. טאנגו וקיואמי מחליטים שכדי להבטיח את שלומו של הידטורה, עליהם לקחת אותו לסאבורו, אבל הבושה הגדולה מונעת מהידטורה מלרצות להתאחד עם בנו. לפיכך, מחליט טאנגו להביא את סאבורו להידטורה. קיואמי נשאר עם הלורד הגדול כאשר שיגעונו של זה מעמיק יותר ויותר, תועה בחורבות הטירה של אביה של סואה, טירה שהידטורה עצמו השמיד.
הגברת סואה בורחת מהטירה השנייה, נפגשת עם אחיה טצורומארו ושניהם נמלטים לחורבות הטירה של אביהם. ביחד עם עוזר הם מצליחים - בקושי - להימלט מכוחות האויב שנשלחו על ידי ג'ירו. לפתע נזכר טצורומארו שהוא שכח את חלילו. הוא מנסה לשכנע את אחותו שאין לו צורך בחליל, אבל סואה חוזרת בכל זאת, ומשאירה עם טצורומארו מגילה בודהיסטית, עם תמונת הבודהה. היא נהרגת על ידי כוחות ג'ירו שעורפים את ראשה, וטצורומארו נשאר לבדו בחורבות הטירה.
כאשר מקום הימצאו של הידטורה הוא בגדר תעלומה והפורענות שקרתה לו ידועה, צבא סאבורו חוצה שוב את גבול הממלכה כדי למוצאו. מודאג מפעולות אחיו ומודע לברית שיש לו עם מצביאים יריבים שמעוניינים להשתלט על אדמות איצימונג'י, מגייס ג'ירו במהירות את צבאו הגדול בהרבה כדי לעצור אותם. שני הכוחות נפגשים בשדה האצימאן.
המצביא פוג'ימאקי, התומך בסאבורו, צופה שיהיה קרב קשה ומצעיד את כוחותיו לעבר הגבול. מצביא נוסף, אייבה, מופיע גם הוא עם צבאו שלו. לאחר שסיכם על הפסקת אש עם אחיו ג'ירו, נוטל סאבורו עשרה חיילים ויוצא לחפש את הידטורה. ג'ירו מפר את הפסקת האש, שולח חטיבה עם כלי נשק חמים אחרי סאבורו ומורה על תקיפת יתרת הכוחות של סאבורו. למרות העליונות המספרית של כוחות ג'ירו, צבאו מושמד באש צבא סאבורו.
סאבורו מוצא לבסוף את הידטורה, שחוזר לחושיו. בשעה שהאב והבן רוכבים שבעי רצון יחדיו על גב סוס, נורה סאבורו על ידי צלפי ג'ירו. מוכה צער, מתמוטט הידטורה על גופתו של סאבורו ומת.
השמועה שצבאו של אייבה צועד לעבר הטירה הראשונה מגיעה לאוזניהם של ג'ירו וקורוגאנה. רק אז מבין ג'ירו שהצבא שראה על ראש ההר לא היה אלא הטעיה. צבאו של ג'ירו מתפורר במהירות ונמלט לטירה. במהלך הקרב מול כוחות אייבה מתעמת קורוגאנה עם הגבירה קאידה לגבי פעולותיה; היא מודה שהיא עצמה תכננה את האירועים לכל אורך הדרך, וקורוגאנה הורג אותה על אתר. הגנות הטירה השנייה נפרצות במהירות על ידי כוחות אייבה ומותו של ג'ירו ונפילת צבאו נרמזים.
בשעה שכוחות סאבורו אבלים על מות מנהיגם, הסרט מסתיים בתמונה בה רואים את טצורומארו עומד לבדו על ראש הטירה ההרוסה. בעוורנו הוא משוטט וכמעט נופל מקצה הטירה ותוך כדי כך מפיל את המגילה שניתנה לו על ידי אחותו.
רקע
קורוסאווה הגה את הרעיון שהפך לסרט "ראן" באמצע שנות השבעים, כאשר קרא משל על מורי מוטונארי, מצביא מתקופת סנגוקו שהיה ידוע בזכות שלושת בניו, שלושתם נאמנים בצורה שלא תיאמן וכולם מוכשרים בזכות עצמם. קורוסאווה החל לדמיין מה היה קורה לו היו רעים.
למרות הדמיון למחזהו של שייקספיר, "המלך ליר", קורוסאווה לא היה מודע לדמיון עד לאחר שהחל את שלב התכנון. לפי דבריו, הסיפורים של מורי מוטונארי והמלך ליר שזורים זה בזה באופן שהוא מעולם לא הצליח להבין עד תום. הוא כתב את התסריט זמן קצר לאחר שצילם את הסרט "דרסו אוזלה" בשנת 1975 ואז הקפיא אותו למשך 7 שנים. במהלך שנים אלו צייר קורוסאווה תמונות של כל סצנה שצולמה בסרט, ובמקביל חיפש מקורות למימון הצילומים. לאחר ההצלחה שלו עם הסרט "קגמושה", שלעיתים כינה אותו "חזרה כללית" ל"ראן", קורוסאווה הצליח להבטיח את תמיכתו של המפיק הצרפתי סרג' סילברמן. הציורים שצייר פורסמו מאוחר יותר ביחד עם התסריט והם מצויים במהדורת ה-DVD של הסרט.
קורוסאווה אמר פעם "הידטורה הוא אני" וישנה עדות כלשהי בסרט לכך שהידטורה משמש כ"ממלא מקום" לקורוסאווה. הסמל של הידטורה הוא השמש והירח, והקנג'י הסיני של שמו הפרטי של קורוסאווה "אקירה" הוא צירוף של הקנג'י שפירושו שמש וזה שפירושו ירח. רוג'ר איברט מסכים, וטוען ש"ראן" "עשוי לעסוק בחיי קורוסאווה באותה מידה כמו מחזה של שייקספיר". "ראן" היה הסרט האחרון של "התקופה השלישית" של קורוסאווה (1965–1985), תקופה בה סבל מקשיים להשיג תמיכה ומימון עבור סרטיו, ונאלץ לעיתים קרובות לבקש תמיכה כספית ממקורות חיצוניים ליפן. הוא ביים למעלה מ-20 סרטים בשני העשורים הראשונים של הקריירה שלו, אך בשני עשורים אלו - רק ארבעה. לאחר שביים בשנת 1965 את "אדום הזקן", קורוסאווה גילה שהוא נחשב למיושן ולא עבד כלל במשך חמש שנים. הוא מצא עצמו נאבק מול הטלוויזיה, שהקטינה את קהל הצופים היפני משיא של 1.1 מיליארד בשנת 1958 לפחות מ-200 מיליון בשנת 1975. בשנת 1968 הוא פוטר מפוקס המאה ה-20 - לדבריו, בגין חילוקי דעות אמנותיים לגבי הסרט "טורה! טורה! טורה!". אחרים אמרו שהסיבה הייתה פרפקציוניזם, שאיפה לשלמות שגבלה באי-שפיות. קורוסאווה ניסה להפעיל קבוצת הפקה עצמאית חדשה יחד עם שלושה במאים אחרים, אך סרטו "דודסקאדן" משנת 1970 היה כישלון קופתי והביא לפשיטת רגל של החברה. רבים מיריביו הצעירים התרברבו שהוא מחוסל. שנה לאחר מכן, לאחר שלא הצליח להשיג משאבים ביפן, ובהיותו חולה, ניסה קורוסאווה להתאבד על ידי חיתוך ורידיו. אף על פי שנותר בחיים, מזלו הרע המשיך להציק לו עד שנות ה-80 המאוחרות. בזמן שביים את "ראן" היה קורוסאווה עיוור כמעט לחלוטין, וצרה נוספת ניחתה עליו כאשר אשתו מזה 40 שנה נפטרה במהלך ההפקה.
המלך ליר
הגם שקורוסאווה אמר ש"ראן" אינו עיבוד ישיר של המלך ליר, הוא הסכים שהיה מושפע מהמחזה וכלל אלמנטים רבים ממנו ב"ראן". שניהם עוקבים אחר מצביא מזדקן שמחליט לחלק את ממלכתו בין צאצאיו. במקום בנותיו של ליר להידטורה יש שלושה בנים - טארו, ג'ירו וסאבורו (שמקבילים לגונריל, רגן וקורדליה, בהתאמה). בשתי היצירות המצביא מנדה בטיפשותו כל מי שלא מסכים עמו משום גאוותו - במלך ליר אלו האציל מקנט וקורדליה, וב"ראן" - טאנגו וסאבורו. העימות בשני המקרים הוא בכך ששניים מילדי המצביא יוצאים נגדו, בשעה שהשלישי תומך בו, הגם שבניו של הידטורה אכזריים הרבה יותר מגונריל ורגן. הן המלך ליר והן "ראן" מסתיימים במותה של כל המשפחה, כולל המצביא חסר המזל.
עם זאת, ישנם מספר הבדלים משמעותיים בין השניים. המלך ליר הוא מחזה על סבל הנגרם לאנשים שלא ראויים לו, וליר הוא לכל היותר שוטה. הידטורה, לעומתו, היה לוחם אכזר במשך מרבית שנותיו, אדם שרצח גברים, נשים וילדים באכזריות וללא רחמים כדי להשיג את מטרותיו. בסרט, הגבירה קאידה, הגבירה סואה וטצורומארו הם כולם קורבנות של הידטורה. שעה שבמלך ליר עיניו של האציל מגלוסטר נעקרות על ידי הדוכס מקורנוול, מאויביו של ליר, ב"ראן" הידטורה עצמו הוא זה אשר מורה לעקור את עיניו של טצורומארו. קורוסאווה גם מרחיב את התפקיד של השוטה לתפקיד מרכזי (קיואמי) ובו בזמן הופך אותו לדו-משמעי מבחינה מינית (את התפקיד גילם "פטר" - בדרן שהתפרסם בגין נטייתו ללבוש את בגדי המין השני). התוספת המשמעותית השנייה היא הגבירה קאידה, שהיא ההפך הקוטבי מקיואמי. הגם שקורוסאווה ביסס אותה כנראה על דמותה של גונריל, הרי שקאידה היא דמות הרבה יותר חשובה ומורכבת בסרט.
הפקה
"ראן" היה סרטו הגדול האחרון של קורוסאווה והיקר שבסרטיו. בתקציב של 12 מיליון דולר, היה זה הסרט היקר ביותר שהופק ביפן עד אותה שנה. בסרט היו כ-1,400 ניצבים, כאשר לכל אחד מהם יוצרו מדים ושריונים אשר עוצבו על ידי אמי ואדה וקורוסאווה, ונתפרו ידנית על ידי חייטים-אומנים במשך למעלה משנתיים. בסרט השתמשו ב-200 סוסים, שאת חלקם היה צריך לייבא מארצות הברית. קורוסאווה אהב לצלם באתרים רחבים ושופעים, ומרבית הסרט צולם למרגלות ההרים והמישורים של הר אסו, הר הגעש הפעיל הגדול ביותר ביפן. קורוסאווה קיבל אישור לצלם בשניים מהאתרים המפורסמים ביותר ביפן, הארמונות העתיקים בקומאמוטו וטירת הימג'י. עבור הארמון של משפחת הגבירה סואה הוא השתמש בחורבות ארמון אזוסה. הטירה השלישית של הידטורה, שנשרפה עד עפר, הייתה מבנה אמיתי שקורוסאווה בנה על מדרונות הר פוג'י. לא נעשה שימוש במיניאטורות לצורך קטע זה, והסצנה כולה צולמה ברצף אחד. קורוסאווה רצה לכלול סצנה שדרשה התזת צבע זהב על שדה שלם; הקטע הוסרט, אך לבסוף ניפה אותו קורוסאווה מהגרסה הסופית של הסרט.
קורוסאווה צילם לעיתים קרובות סצנה תוך שימוש בשלוש מצלמות בו-זמנית, כאשר לכל אחת עדשות שונות ובכל אחת זוויות הצילום שונות. בסרט ישנן תמונות רבות מטווחים ארוכים ורק מעט מאוד תמונות תקריב. במספר הזדמנויות הוא השתמש במצלמות קבועות ולפתע הביא את ההתרחשויות לתוך התמונה, ולא השתמש במצלמה כדי לעקוב אחר ההתרחשויות. הוא גם השתמש בחיתוך תוך כדי דילוג כדי לקדם סצנות מסוימות, וכך שינה את הקצב של הפעילות לצורך האפקט הקולנועי.
אשתו של קורוסאווה מתה במהלך הפקת הסרט. הם היו נשואים 39 שנים. קורוסאווה הפסיק את הצילומים למשך יממה כדי להתאבל עליה ולמחרת המשיך את העבודה.
סגנון המשחק
מרבית הדמויות בסרט מגולמות בטכניקות משחק רגילות, אך בשתיים מהן ניתן להבחין בהשפעה ניכרת של תיאטרון הנו היפני. זאת ניתן לראות באיפור הכבד דמוי רוח הרפאים שעוטה דמותו של הידטורה, הדומה למסכות שעוטים על פניהם שחקני נו מסורתיים. שפת הגוף שמפגינה אותה דמות אופיינית לתיאטרון הנו: פרקי זמן ארוכים של שקט ומצבים סטטיים, ולאחריהם שינוי פתאומי, ולעיתים אלים, בתנוחה הגופנית. ביצוע דמותה של הגבירה קאידה מושפע אף הוא מהופעות של תיאטרון הנו. היבטים אלו בשתי הדמויות מדגישים את טבען חסר הרחמים, מלא התשוקה והנחרץ.
צוות המשתתפים
"ראן" היה מהסרטים המאוחרים של קורוסאווה ולכן חסר רבים משחקניו הקבועים בסרטים מוקדמים כגון טקאשי שימורה וטושירו מיפונה. התיאור של הידטורה בתסריט הראשון היה מבוסס על מיפונה שהתרחק מקורוסאווה מאז הסרט "אדום הזקן". מסיבות שונות ניתן התפקיד לטצואה נאקאדאי ששיחק במספר תפקידי משנה בסרטים קודמים של קורוסאווה. משום שהתפקיד נכתב עבור מיפונה, מצא עצמו נאקאדאי משחק את טושירו מיפונה משחק את הידטורה. שני שחקנים ותיקים של קורוסאווה ששיחקו ב"ראן" הם היסשי איגאבה בתפקיד קורוגאנה ומאסאיוקי יואי בתפקיד טאנגו, שניהם שיחקו בסרט "חלומות" ובסרט "מאדאדיו". יואי הופיע גם בסרט קגמושה ואיגאבה ברפסודיה באוגוסט.
רבים מהשחקנים האחרים הופיעו גם בסרטים מאוחרים של קורוסאווה כמו ג'ינפאצי נאזו (ג'ירו) ודאיסוקה ריו (סאבורו) בקגמושה. אחרים עדיין לא שיחקו אך הופיעו בסרטים הבאים של קורוסאווה כמו אקירו טאראו (טארו) ומייקן האראדה (הגבירה קאידה) בחלומות. הוא גם צירף שני קומיקאים לרגעים קלילים יותר: שינוסוקה "פטר" איקהאטה כשוטה של הידטורה, קיואמי, והיטושי אואקי כמצביא היריב, נובוהירו פוג'ימאקי.
הידטורה איצימונג'י
טצואה נאקאדאי ראש שבט איצימונג'י והדמות הראשית בסרט. על פי הידטורה הוא נולד בטירה השלישית בזמן שהייתה לחימה בלתי פוסקת. בגיל 17 הוא ירש שליטה על המרחב שלו והחל את מלחמות הכיבוש. במהלך 50 שנים הוא נלחם לאחד את שטחי המישורים, רצח את משפחות הגבירה קאידה, הגבירה סואה וטצורומארו (שאת עיניו עקר כדי למנוע ממנו להפוך לאיום בעתיד). כאשר הגיע לאמצע שנות השישים שלו לבסוף איחד את המחוז שלו והחל להילחם באייבה ופוג'ימאקי. בתחילת הסרט שלושת המצביאים נפגשו כדי לחתום על הסכם שלום, כאשר הידטורה מחליט לפרוש מתפקידו. בהמשך מתברר שזו טעות גורלית. הגבירה קאידה משכנעת בהדרגה את טארו לגרש את הידטורה מארמונו, וג'ירו מנסה לשים אותו במעצר. לבסוף הידטורה בורח מהטירה השלישית, שם צרים עליו ג'ירו וטארו שהורגים את כל נאמניו של הידטורה. זה מושאר בטירה למות בשריפה בטירה הבוערת. בשלב זה משתגע הידטורה ובורח מהטירה. טאנגו וקיואמי מוצאים אותו. לבסוף סאבורו מאתר אותו ומלווה אותו למקום בטוח כאשר סאבורו נרצח. מוכה יגון, הידטורה מת כאשר הוא בוכה על גופת סאבורו.
טארו טאקאטורה
אקירה טאראו מגלם את בנו הבכור של הידטורה, שבידיו מפקיד הידטורה את הטירה הראשונה ואת הבעלות של כל אדמותיו, מיוצג על ידי הצבע הצהוב. הוא מסכים בשלווה להחלטתו של הידטורה לחלק את אדמתו באופן לא שוויוני בין שלושת בניו (חלק הארי יגיע אליו - טארו). במהלך שלטונו כל החלטותיו מושפעות על ידי אשתו, הגבירה קאידה. הוא נרצח על ידי קורוגאנה, אחד מיועציו של ג'ירו שירה בגבו של טארו בשעה שזה צפה בטירה השלישית בוערת ולאחר מכן שיקר בנושא כדי להשיג לג'ירו את העמדה של הלורד הגדול.
ג'ירו מאסאטורה
ג'ינפאצי נאזו מגלם את בנו השני של הידטורה, המיוצג בצבע האדום. הוא יועץ להידטורה לשקול מחדש את החלטתו להשאיר את מרבית אדמותיו לטארו, אך הוא איננו גס רוח בפנייתו. לאחר שהוא מקבל את הידיעה על מות טארו ללא מצמוץ עין הוא מקבל על עצמו את תואר הלורד הגדול ומתגרש מאשתו הגבירה סואה כדי להתחתן עם אלמנתו של טארו הגבירה קאידה. זו האחרונה ממשיכה את התהליך של השחתת ג'ירו באופן דומה לזה שנקטה עם טארו: היא מצווה לכרות את ראשה של הגבירה סואה ומקניטה אותו לגבי היותו פחדן מכדי להכריז מלחמה על אחיו סאבורו. ג'ירו נהרג כפי הנראה בקרב מול המצביא אייבה והלורד פוג'ימאקי. (גם אם לא מת למעשה, תוצאת הקרב האחרון מאיינת את כוחו של שבט איצימונג'י לצמיתות בכל מקרה).
סאבורו נאוטורה
דאיסוקה ריו מגלם את בנו הצעיר של הידטורה, המיוצג בצבע הכחול. הוא מתנגד בעוצמה להחלטת הידטורה להעביר את מרבית אדמותיו לטארו בטענה שאם הידטורה בנה את האימפריה שלו באמצעות שפיכות דמים ובגידות אין דרך שבה הוא יוכל לצפות שבניו יהיו נאמנים אליו וזה אל זה. לאחר התפרצות זו, הוא הוגלה מיידית וטירתו, הארמון השלישי, ננטשה על ידי צבאו. סאבורו נעדר ממרבית הסרט עד לסצנות האחרונות אז הוא חוזר מהגלות כדי לחלץ את אביו בצורה שלווה. ג'ירו, בהשפעת הגבירה קאידה מורה לרצוח אותו. לרוע המזל, הרצח מתרחש בדיוק לאחר שסאבורו והידטורה מתפייסים.
הגבירה קאידה
מיאקו האראדה מגלמת את הגבירה קאידה. בתחילה היא אשתו של טארו, ולאחר מכן של ג'ירו. היא הייתה בתו של אציל שנהרג על ידי הידטורה. הארמון של אבותיה הוא זה שטארו עושה בו שימוש. היא מהווה שילוב של ליידי מקבת', יגו מאותלו ופָם פָטָל (אישה בעלת השפעה הרסנית על גברים), ומיישמת תוכנית נקמה נגד שבט איצימונג'י על ידי הריסתו מבפנים. תוכניתה מצליחה לבסוף, אך היא לא זוכה ליהנות ממנה שכן קורוגאנה הורג אותה לאחר שכוונותיה מתבררות ממש בסופו של הסרט.
שורי קורוגאנה
היסאשי איגאה מגלם את משרתו האישי של ג'ירו, שאף על פי שמצטייר כנבל בוגדני (שעצתו לג'ירו היא להרוג את אחיו טארו ולהגלות את אביו הידטורה) הרי שיש לו כבוד עצמי מסוים, למשל כאשר הוא נרתע מלהרוג את הגבירה סואה והוא גם נגד התחבולות והתכנונים המָנִיפּוּלָטִיבִיים של הגבירה קאידה. הנחת הצופה בסרט שהוא נהרג ביחד עם ג'ירו בקרב האחרון בטירה הראשונה בסוף הסרט. פירוש השם קורוגאנה ביפנית הוא ברזל שחור, דהיינו פלדה.
קיואמי
בהשוואה למלך ליר, קיואמי הוא השוטה. הוא ליצן החצר והבדרן של הידטורה, ומתלווה אליו עד לסוף המר של הסרט. הגם שתכנן לנטוש את אדונו מספר רב של פעמים במהלך התקופה בה הסתתרו, הוא היה נאמן לאדונו ולא מסוגל לעזוב אותו. הוא צופה במותם של סאבורו ושל הידטורה.
טאנגו היראיאמה
מאסאיוקי יואי מגלם את דמותו של טאנגו, גנרל אמיץ ומוכשר ששירת את לורד הידטורה וגם נאמן לסאבורו. הידטורה מגלה אותו ביחד עם סאבורו לאחר שטאנגו מגן עליו, ושניהם הולכים לשבט פוג'ימאקי. בשלבים האחרונים של הסרט טאנגו מפקד באופן אישי על צבא ומנצח בקרב מרכזי מול כוחות ג'ירו בשעה שסאבורו מחלץ את הידטורה; הוא גם עד למותם של סאבורו ושל הידטורה.
טצורומארו
מאנסאי נומורה מגלם את אחיה הצעיר של הגבירה סואה, שחי כנזיר בכפר. עיניו נוקרו בפקודת הידטורה בעבר, והוא מנגן בחליל.
סייגי אייבה
ג'ון טאזאקי מגלם את אייבה, מצביא יריב להידטורה. הוא מופיע בפתיחה ברצף של 'שוטים' המתאר את הציד, ומציע להשיא את בתו לסאבורו, אך נסוג מהצעתו לאחר התקרית בה מוגלה סאבורו. אף על פי שדמותו לא מופיעה בהמשך הסרט, לקראת הסוף ישנה נוכחות שלו, דרך צבאו שנושא את הסמל שלו ויוצר מלכודת טקטית שמושכת את ג'ירו להאריך את הקווים של כוחותיו. מרומז כי הוא משתלט על הטירה הראשונה ומשמיד את שארית הכוחות של שבט איצימונג'י תחת פיקודו של ג'ירו והגנרלים שלו.
נובוהירו פוג'ימאקי
היטושי אואקי מגלם את פוג'ימאקי שבדומה לאייבה הוא מצביא יריב להידטורה שמופיע במהלך הציד. גם הוא מציע להשיא את בתו לסאבורו אך בניגוד לאייבה, מתברר כי הצעתו נשארת בתוקף במהלך סצנה משעשעת מיד לאחר הגליית סאבורו. פוג'ימאקי מתרשם מאומץ הלב ומהיושר של סאבורו, ומציע לארח אותו בחצרו. לאחר מכן הוא מופיע כתומך במערכה של סאבורו לחילוץ הידטורה.
כָּאוֹס
מוצגת מגילה נוראית של הגיהנום שמתארת את נפילת הטירה. אין צלילים אמיתיים כאשר המגילה נפרשת כמו חלום בלהות באור יום. זוהי תמונה של רוע אנושי, הדרך של האלה הדמונית, כפי שנראית על ידי בודהה שטוף הדמעות. המוזיקה שנמצאת ברקע של התמונות נמדדת, כמו ליבו של בודהה, במקצב של ייסורים עמוקים, של שירה של נעימה מלאת עצב שמתחילה בדומה לבכי ועולה בהדרגה ככל שהיא חוזרת על עצמה, בדומה למחזורים של קארמה, ולבסוף נשמעת כמו קינת אבל של אינסוף בודהות. (מהתסריט של "ראן")
כפי שהכותרת מציעה, כאוס מתרחש שוב ושוב בסרט; בסצנות רבות קורוסאווה מתריע על כך מראש על ידי צילום ענני קומולונימבוס מתקרבים, שהופכים לסופה משתוללת במהלך הטבח בטירה. הידטורה הוא שליט יחיד שנוכחותו החזקה שומרת על אחדות ושלום המחוז. ויתורו על כסאו משחרר דמויות אחרות, כגון ג'ירו והגבירה קאידה, להשיג את מטרותיהן שלהן, דבר שהן עושות בחוסר רחמים מוחלט. הכותרת היא כמעט בוודאות רמיזה להחלטת הידטורה לוותר על כיסאו ותוהו ובוהו שנוצר כתוצאה מכך, ישנן דוגמאות נוספת של חוסר הסדר בחיים. הרצח של טארו על ידי קורוגאנה מעלה את הגבירה קאידה לעמדת כוח והופך אותו לכלי חסר רצון בתוכניותיה. החלטתו של סאבורו לחלץ את הידטורה מושכת לבסוף שני מצביאים יריבים ומובילה לקרב לא רצוי בין ג'ירו לסאבורו, שתוצאתו השמדתו של שבט איצימונג'י.
הדוגמה המשמעותית ביותר של הכאוס הוא העדרם של האלים. כאשר הידטורה רואה את הגבירה סואה, בודהיסטית אדוקה והדמות הדתית ביותר בסרט, הוא אומר לה "בודהה נעלם מעולם אומלל זה". סואה, חרף אמונתה באהבה ובמחילה, מתוגמלת בכריתת ראשה. כאשר קיואמי טוען שהאלים לא קיימים או שהם הגורם לסבל של האנושות, טאנגו עונה ש"האלים לא יכולים להציל אותנו מעצמנו". קורוסאווה חוזר על הנקודה ואומר ש"האנושות צריכה להתמודד עם החיים בלי להסתמך על האל או על בודהה."
ניהיליזם
בנוסף לאלמנטים הכאוטיים, "ראן" מכיל גם אלמנט של ניהיליזם (שלילה מוחלטת של ערכים ומוסכמות בחברה) שניכר החל מהקטע הראשון בו הידטורה צד בחוסר רחמים חזיר בר ועד הסצנה האחרונה עם טצורומארו. רוג'ר איברט מתאר את הסרט כך:
כאן ניכרת התרחקות רדיקלית מסרטים קודמים של קורוסאווה, שרבים מהם מלאי תקווה ותחושת גאולה. אפילו קגמושה, אף על פי שהוא מתעד את השמדתו של מעמד הסמוראים, מסתיים בנימת חרטה ולא ייאוש. לעומת זאת העולם של "ראן" הוא עולם הובסיאני שבו החיים הם מעגל אינסופי של סבל וכל אחד הוא נבל או קורבן, ובמקרים רבים גם נבל וגם קורבן. גיבור כמו סאבורו עשוי לעשות את הדבר הנכון, אך בסופו של דבר גם גורלו נחרץ. בניגוד לגיבורים אחרים של קורוסאווה, כמו קיקושיו משבעת הסמוראים או וטאנאבה מאיקירו שמתים תוך ביצוע פעולות גדולות, סאבורו מת ללא כל מטרה. לדמויות זוממות כמו ג'ירו או הגבירה קאידה לא ניתנה מעולם הזדמנות לכפר על חטאיהם והם נידונים לחיי רוע ולבסוף למוות אלים.
לוחמה
לדברי מיכאל וילמינגטון, קורוסאווה אמר לו שרוב הסרט הוא מטפורה למלחמה גרעינית ולפחד של עידן פוסט-הירושימה.
קורוסאווה האמין שלמרות כל ההתקדמות הטכנולוגית של המאה ה-20 כל שהאנשים למדו זה איך להרוג זה את זה ביעילות רבה יותר. ב"ראן" כלי ההשמדה של "יום הדין" הוא הארקבוז, כלי ירייה פרימיטיבי שהוכנס לשימוש ביפן בסביבות שנת 1500. הארקבוז חולל מהפכה בלוחמת הסמוראים ועידן החרבות ולוחמה של דו-קרבות בין יחידים פסה במהירות מהעולם. עכשיו לוחמת הסמוראים ניתנת לאפיון על ידי צבאות גדולים שמתעמתים זה מול זה מטווחים ארוכים יותר. קורוסאווה טיפל כבר בנושא זה בסרטו הקודם קגמושה, עם הרס חיל הפרשים של טאקדה בעזרת הארקבוז של שבטי אודה וטוקוגאוה.
ב"ראן" הקרב בשדה האצימאן הוא דוגמה מצוינת לשיטת לוחמה חדשה זו. צלפי הארקבוז של סאבורו משמידים את חיל הפרשים של ג'ירו ומגרשים את חיל הרגלים שלו מהיער, מקום בו הפרשים אינם יכולים להסתכן. באופן דומה, רצח סאבורו על ידי צלף מראה שניתן להרוג בקלות גיבור בשדה הקרב המודרני. קורוסאווה גם מאייר שיטת לוחמה זו בעזרת המצלמה שלו. במקום להתמקד על הצבאות הלוחמים, הוא מקבע את המוקד מעבר לפעולה, כך שבסרט הצבאות מופיעים כישויות מופשטות.
הצלחה כלכלית
כאשר "ראן" הוקרן לראשונה ביפן ב-1 ביוני 1985 הוא זכה לתגובות חיוביות מרוב המבקרים, אך הצלחתו הכלכלית הייתה בינונית. ההכנסות היו כ-12 מיליון דולר, וכיסו את עלות ההפקה. ההכנסות בארצות הברית, בה הקרנת הבכורה התקיימה מחצית השנה מאוחר יותר, היו 2–3 מיליון דולר ובשנת 2000 עוד כ-337 אלף דולר. ,.
קורוסאווה לא הגיע לבכורה, ובכך קומם רבים מתעשיית הסרטים ביפן; כתוצאה מכך "ראן" לא הוגש כמועמד בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר לפרס האוסקר. סרג' זילברמן ניסה להגישו כשותפות צרפתית יפנית אך כשל. הבמאי האמריקאי סידני לומט ארגן מסע מוצלח להגיש את מועמדותו של קורוסאווה לפרס הבמאי הטוב ביותר.
"ראן" היה מועמד גם בקטגוריות ניהול אמנותי, הצילום הטוב ביותר ועיצוב התלבושות (בקטגוריה זו זכה בפרס). "ראן" היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. . ביפן בלט "ראן" בכך שלא היה מועמד לסרט הטוב ביותר בטקס חלוקת הפרסים של האקדמיה היפנית, אך בכל זאת זכה בשני פרסים על הניהול האמנותי בטוב ביותר ועל המוזיקה הטובה ביותר וכן היה מועמד בארבע קטגוריות נוספות (הצילום הטוב ביותר, התאורה הטובה ביותר, הצליל הטוב ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר - היטושי אואקי על גילום פוג'ימאקי, פטרונו של סאבורו). "ראן" זכה בשני פרסים מהאקדמיה הבריטית לסרטים ולאמנות הטלוויזיה על הסרט הזר הטוב ביותר בשפה הזרה ועל האיפור האמנותי הטוב ביותר והיה מועמד בעוד ארבע קטגוריות נוספות.
וילאייט סוריה
וילאייט סוריה (בטורקית עות'מאנית: ولايت سوريه), המכונה גם וילאייט דמשק, היה מחוז מנהלי מדרגה ראשונה (vilayet) של האימפריה העות'מאנית.
בתחילת המאה ה-20, לפי הדיווחים, היה שטח המחוז, בעוד שהתוצאות הראשוניות של מפקד העות'מאנים הראשון משנת 1885 (שפורסמו בשנת 1908) העניקו לאוכלוסייה כמיליון תושבים. הדיוק של נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"השערה בלבד" בהתאם לאזור ממנו נאספו.
היסטוריה
בשנת 1864 נחקק חוק. החוק המחוזי החדש יושם בדמשק בשנת 1865, והמחוז המתוקן נקרא סורייה / סוריה, המשקף תודעה היסטורית הולכת וגוברת בקרב האינטלקטואלים המקומיים. ירושלים הופרדה משאר הפרובינציה והפכה לסנג'אק עצמאי של ירושלים שדיווח ישירות לאיסטנבול ולא לדמשק. הר הלבנון הפך באופן דומה למוצטאריף שלטון עצמי בשנת 1864.
בשנת 1872 נוצר אזור מינהלי חדש, שמרכזו היה במעאן, אך העלויות ליחידה המינהלית החדשה גברו בהרבה על ההכנסות, והוא בוטל בשנה שלאחר מכן. בשנת 1884 הציע מושל דמשק הצעה להקים וילאייט חדש בדרום סוריה, אם כי שום דבר לא יצא מזה.
בשנת 1888 הוקם וילאייט ביירות מווילאייט סוריה. במאי 1892 הועלתה הצעה נוספת לממשלה אזורית שבמרכזה מעאן שאושרה באוגוסט. באמצע 1895, מרכז זה המוצטאריף הועבר לכרכ (מוצטאריף של כרכ), וסימן את גבולה הדרומי של השלטון העות'מאני בווילאייט סוריה.
החל משנת 1897 חולקה וילאייט סוריה לארבעה סנג'קים: דמשק, חמא, הוראן וכרכ. בירת הווילאייט הייתה דמשק.
נינטנדו DS
נינטנדו DS (באנגלית: Nintendo DS; ראשי תיבות מאנגלית: Dual Screen, קרי מסך כפול) היא קונסולת משחק אלקטרונית ניידת של חברת נינטנדו.
נינטנדו החלה לשווק את המכשיר בנובמבר 2004, תחילה בצפון אמריקה, ואחר־כך בשאר העולם. המכשיר מכיל מסך תצוגה ומסך מגע, עט (סטיילוס) למסך המגע ומיקרופון פנימי מובנה, ומסוגל לקרוא משחקי "גיימבוי אדוונס" ולתקשר עם מכשירי DS אחרים בטווח של עד 20 מטרים. גרסה דקה יותר ובעלת מספר תכונות שלא נכללו ב-DS המקורי משווקת מחודש מרץ 2006, ונקראת "DS Lite". הגרסה השלישית של המכשיר, ה-DSi, הושקה ב-1 בנובמבר. לגרסה החדשה נוספה מצלמה מובנית, תמיכה בכרטיסי SD וגודל המסכים גדל ב-17%. בנוסף חריץ הגיימבוי אדוונס הוסר וכך הוסרה התמיכה לאחור של המכשיר.
המכשיר זכה להצלחה ניכרת, ומכירותיו אף עלו על אלו של מכשירי PSP – קונסולת משחק ניידת מתחרה מבית חברת סוני. ב-30 באוקטובר 2008 עקפו מכירות המכשיר את קודמו, גיים בוי אדוונס.
נינטנדו DS לייט
הנינטנדו DS לייט הוא שיפור של הנינטנדו DS הרגיל, שמתבטא בעיקר במשקל ועובי פחותים, וכמו כן שינויים מינוריים כמו הזזת הכפתורים Select ו-Start לתחתית המכשיר. המכשיר הוכרז ב-26 בינואר 2006, קצת יותר מחודש לפני שחרורו לשוק ביפן, ב-2 במרץ 2006. יש אפשרות לשחק משחקים של הגיים בוי אדוונס על הנינטנדו DS לייט.
נינטנדו DSi XL
ב-29 באוקטובר 2009 הכריזה נינטנדו על הנינטנדו DSi XL, שיצא ב-21 בנובמבר 2009 ביפן, וברבע הראשון של 2010 באירופה. המכשיר החדש משתמש בצגים הגדולים ב-93% יותר ממכשיר ה-DSi המקורי, ויגיע עם עט סטילוס גדול יותר, שמאפשר אחיזה נוחה יותר. המכשיר מותאם לקהל יעד מבוגר ולא נועד להחליף את הדגם הקודם. הוא מיוצר בצבעי אדום, חום ולבן.
נינטנדו 3DS
בשנת 2010 הכריזה נינטנדו על הקונסולה הניידת הבאה בסדרה ה-DS, הנינטנדו 3DS, המהווה קונסולה חדשה לגמרי, עם ספריית משחקים חדשה (זאת בנוסף לתמיכה לאחור בספריית משחקי ה-DS וה-DSi הגדולה).
Starfields
Starfields (בעברית: סטארפילדס) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת הסקוטית מגי ריילי. האלבום יצא לאור בשנת 2019, על ידי חברות התקליטים טלמו מיוזיק ואנטר-הלטנג GmbH, שש שנים לאחר יציאת האלבום הקודם שלה. אלבום זה הופץ בהוצאת חברות תקליטים שונות מזו הקודמת.
הסינגל המוביל מתוך האלבום "Where the Rivers Run" יצא לאור ב-27 בספטמבר 2019 במטרה לעזור בקידום שלו.
רקע
בספטמבר 2019, חודשיים לפני יציאת האלבום, הוציאה מגי ריילי את הסינגל המוביל מתוכו, "Where the Rivers Run". לאחר מכן, הוחלט כי היא לא תוציא סינגלים נוספים מתוכו, אך באותה העת הקליטה את "O Little Town of Bethlehem" ו-"The Christmas Song" לכבוד חג המולד שאירע באותה השנה.
הקונספט של האלבום נוצר בהשראת החלל כמו גם כוכבים.
Hay Amores
Hay Amores (באנגלית: There Are Loves, ובעברית: יש אהבות) הוא סינגל שיווקי מאת הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Love in the Time of Cholera. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2008, כסינגל שיווקי ראשון ויחידי מתוך המיני-אלבום.
השיר נכלל גם בפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא בסמוך למיני-אלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 בצ'ילה, ה-2 באורוגוואי, וה-3 בפרגוואי.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו שאקירה ואנטוניו פינטו, שגם הפיק אותו. בנוסף, לכתיבת השיר הזה, כתבה שאקירה גם את השיר "Despedida", שנכלל במיני-אלבום, ובפסקול גם כן. את השיר השני הוחלט שלא להוציא כסינגל שיווקי נוסף מתוך המיני-אלבום, והפסקול.
מיקומי שיא
השיר נכנס למצעדים רבים, ובניהם גם אל המקום ה-2 במצעד שבגואטמלה.
עיר אובות
עיר אובות (עִיר אֹבֹת) הוא יישוב קהילתי בצפון הערבה ודרומית לים המלח. המקום מכונה גם "עין חצבה החדשה", והוא נחשב ליישוב הישראלי בעל המספר הקטן ביותר של תושבים: שישה בלבד.
היסטוריה
המקום החל את דרכו בשנת 1967 כמעין קיבוץ של יהודים שעלו ממיאמי שבארצות הברית, ובראשם שמחה פרלמוטר. בשנותיו הראשונות התקיים במקום אורח חיים דתי, במקביל לאמונתם בישו. בהמשך התקרבו פרלמוטר והקיבוץ לרוחה של העדה החרדית בירושלים, אולם הבד"צ של גוף זה עצמו הכריז בשנת 1983 כי פרלמוטר הוא מיסיונר. מעט קודם, בשנת 1982 עזבו רוב חברי הקיבוץ את המקום, כולל אחת מנשותיו של פרלמוטר.