cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאלימבנה די אדם
חיבוריו
חיבורו החשוב של סאלימבנה  היה ה"כרוניקה" שלו, שעסקה בשנים 1287-1167. הוא החל בכתיבתה סביב שנת 1282 והיא מתחילה בייסוד העיר אלסנדריה. הוא הכיר אנשים חשובים רבים של אותה התקופה, ובהם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לואי התשיעי, מלך צרפת והאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. הוא מתאר את חיי היומיום בצורה חיה ובהירה ומספק פירוט שאין שני לו של ויכוחים פנימיים במסדר הפרנציסקני בזמנו.
הוא כתב גם את "שנים-עשר האסונות של הקיסר פרידריך השני" ומסות נוספות שאבדו מאז. "שנים-עשר האסונות" נוצר כמעין סיפור משרת, שנועד להדגים את חסרונותיו של פרידריך השני - פעמים רבות בליווי ציטוטים תנ"כיים לא כל כך מתאימים. אחד הנושאים העיקריים של בחיבור הוא הדגש של סאלימבנה על נומרולוגיה. הכרוניקה עצמה נבנתה כדי להוכיח את ההקבלה בין עשר המכות לעשרת האסונות של פרידריך השני (באופן נוח, הוא הוסיף את השתיים האחרונות לאחר ההקבלה). בהדגישו את האופי הנוצרי של סיפורו ואת האופי הלא-נוצרי של פרידריך, טבע סאלימבנה ביטוי שהיה בשימוש בזמן מסעות הצלב, כאשר טען כי "הוא יכול היה להיות השליט הטוב ביותר, אם רק היה נוצרי".
עדן אלנה
עדן אלנה (נולדה ב-7 במאי 2000) היא זמרת ישראלית. זכתה בעונה השלישית של "אקס פקטור ישראל", ובעונה השביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" שבה נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד. בשל ביטול אירוויזיון 2020, נבחרה אלנה לייצג את ישראל באירוויזיון 2021, ובו הגיעה למקום ה-17. אלנה היא הישראלית היחידה שזכתה בשתי תוכניות ריאליטי של שירה.
ביוגרפיה
עדן אָלֵנָה נולדה בשכונת קטמון בירושלים להורים שעלו לישראל מאתיופיה: זהבה (וורקנש), מעצבת כובעים, ומולוגטה. כשהייתה בת שנתיים התגרשו הוריה. היא גדלה כבת יחידה לאם חד-הורית, ועם אביה לא שמרה על קשר. מגיל 3 עד 13 למדה בלט. כנערה למדה בחטיבה עד כיתה ט' בבית הספר הדתי לבנות פלך, ולאחר מכן עברה לבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ולמדה במגמת תיאטרון, ובאותן השנים למדה פיתוח קול. ב-2020 עברה להתגורר יחד עם אימה בקריית גת.
באוקטובר 2018 התגייסה לצה"ל, ללהקה צבאית בחיל החינוך והנוער, ושירתה ב"להקת ארבע על ארבע" ובלהקת "רבע לשבע" עד סיום שירותה הצבאי באוקטובר 2020.
קריירה מוזיקלית
במרץ 2017 שיתפה פעולה עם הראפר שחר פרץ, ושרה איתו את השיר "אוטופיה".
באוקטובר 2017, בגיל 17, השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל". באודישן הראשון ביצעה את השיר "Stone Cold" של דמי לובאטו. כבר אז סומנה כמועמדת מובטחת לזכייה, ובינואר 2018 זכתה בגמר של העונה ובהפקת סינגל בין-לאומי.
במרץ 2018, לכבוד יום האישה, הוציאה לאור דואט עם עברי לידר לשיר "היי שקטה" של ריקי גל. באפריל 2018 השתתפה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה למדינת ישראל, ובו שרה את השיר "מי אוהב אותך יותר ממני" של ארקדי דוכין. באותו חודש נבחרה על ידי אולפני וורנר לבצע את הגרסה העברית של שיר הנושא של הסרט "מפלצות בשלג" (את הגרסה האנגלית שרה זנדאיה).
בדצמבר 2018 הוציאה לאור את שיר הבכורה שלה, "Better".
בפברואר 2019, לקראת שידור האירוויזיון בישראל, הוציאה חידוש לשיר "Save Your Kisses for Me", של להקת Brotherhood of Man, שזכה בתחרות האירוויזיון בשנת 1976. במרץ 2019 הוציאה לאור את הסינגל השני שלה, "When It Comes to You", שהקליטה בלוס אנג'לס עם המפיק המוזיקלי ג'וליאן בונטה, שעבד עם להקת ואן דיירקשן. החל מחודש מאי 2019 השתתפה בגרסה הישראלית של המחזמר "חנות קטנה ומטריפה" בהפקת עידן ליפר.
ב-13 בפברואר 2020 נחשפו שמות ארבעת השירים שנבחרו למשדר בחירת "השיר הבא לאירוויזיון": "Roots", "Feker Libi", "Savior in the Sound" ו-"Rakata", שאותם הקליטה אלנה. השירים נחשפו ב-27 בפברואר בפלטפורמות הדיגיטליות של תאגיד השידור הישראלי. ב-3 במרץ ביצעה אלנה את השירים הנבחרים במשדר "השיר הבא לאירוויזיון" בהנחיית לוסי איוב, ובתום התוכנית נבחר השיר שהייתה צריכה לשיר אלנה באירוויזיון, "Feker Libi", אך לבסוף תחרות האירוויזיון בוטלה בשל מגפת הקורונה. ב-22 במרץ הוכרז כי אלנה תייצג את ישראל באירוויזיון 2021.
באוגוסט 2020 הוציאה יחד עם הזמר שלומי שבת את השיר "מה אתה עובר", סינגל שני מתוך אלבום שיתופי הפעולה של שבת, "חברים 3", שנוצר לציון 6 שנים להיעדרותו של אברה מנגיסטו.
ב-17 בספטמבר 2020, הוציאה יחד עם שלומי שבת, עידן עמדי, הצמד גיא ויהל, לירן דנינו, יובל דיין, ספיר סבן ואודיה אזולאי גרסה מחודשת ל-"אני ואתה" של אריק איינשטיין.
ב-25 בינואר 2021, נבחר השיר "Set Me Free" לייצג את ישראל באירוויזיון 2021, שנערך ברוטרדם שבהולנד. ב-18 במאי, הופיעה בחצי-הגמר הראשון של האירוויזיון 2021 והעפילה לגמר מהמקום החמישי בין עשרת השירים העולים לגמר.
הביצוע של אלנה שבר את שיא התו הגבוה ביותר בתחרות האירווזיון שנקבע ב-1996 על ידי הזמרת הקרואטית מיה בלגדן. בלגדן הגיעה בזמנו לצליל Bb6, אולם אלנה הגיעה לצליל B6 הגבוה בחצי טון. בתום הקראת הנקודות בסיום מופע הגמר, התברר ששירה סיים את התחרות כשהוא מדורג במקום ה-17 בגמר התחרות, לאחר שקיבל 93 נקודות.
לאחר האירוויזיון הקליטה אלנה את הגרסה העברית של "Starting Now" (אותו מבצעת במקור הזמרת ברנדי) אשר נקרא "מעכשיו" לכבוד קמפיין חגיגה קסומה של נסיכות אותו הרימה חברת וולט דיסני אשר מוקדש כולו לנסיכות דיסני (וכולל בתוכו את אנה ואלזה מלשבור את הקרח למרות היותן בעלות זיכיון נפרד) והוא חל ב-23 באוגוסט 2021.
חיים אישיים
אלנה הייתה בזוגיות עם יונתן גבאי במשך כשנתיים וחצי עד לפרידתם בפברואר 2022.
ביולי 2022, אלנה הודיעה שבכוונתה "לסיים עם פרק המוסיקה בחייה, לפחות בשלב זה", והחלה לעבוד בתור מארחת במסעדה בתל אביב.
מודל הארץ ככדור
תפיסת הארץ ככדור הופיעה בפילוסופיה היוונית הקדומה במאות השישית או החמישית לפנה"ס כהשערה פילוסופית בלבד, עד למאה השלישית לפנה"ס, בה האסטרונומיה ההלניסטית ביססה את צורתה הכדורית של הארץ כעובדה פיזיקלית מוכחת. פרדיגמה יוונית זו נקלטה בהדרגה מהעת העתיקה ועד לשלהי ימי הביניים, והוכחה כנכונה גם באמצעות המדע המודרני. פרדיננד מגלן וחואן סבסטיאן אלקנו הדגימו בצורה ישירה וסופית את כדוריות הארץ, כשמשלחתם הקיפה אותו בין השנים 1519–1522.
תפיסת הארץ ככדור מילאה את מקומן של אמונות מוקדמות בדבר היותה של הארץ שטוחה: במיתולוגיה המסופוטמית הקדומה, העולם תואר כדיסקה שטוחה הצפה באוקיינוס ומוקפת ברקיע כדורי. צורה זו של הארץ הייתה הנחת היסוד לשרטוטן של מפות קדומות של העולם, כאלו של אנכסימנדרוס ושל הקטאיוס ממילטוס. השערות נוספות לגבי צורתה של הארץ היו, בין השאר, השערות כי היא כצורת זיגוראת שבע שכבתי או כצורת הר קוסמי. השערות אלו אוזכרו באווסטה (اوستا; פרסית: "השבח") ובכתבים של הממלכה הפרסית הקדומה. השערות נוספות היו כי היא כצורת חישוק, גביע, או כצורת מישור בעל ארבע פאות, כפי שמוזכר בריג ודה (ऋग्वेद; סנסקריט: "הלל הידע").
בכלים מודרניים נקבע שצורת הארץ מקורבת לצורת כדור, עד כדי סטייה אליפטית זעירה. צורת אליפסואיד בעל "פיחוס" (flattening) של 1/300, אף תואמת יותר את צורתה המדויקת של הארץ. במדידות לוויינים עדכניות, נמצא ש"כדור" הארץ, למעשה, בעל צורה אגסית במקצת. ישנן מספר שיטות מתמטיות, מתקבלות על הדעת, לקרב את צורתה של הארץ לצורת כדור. למרות קירוב זה, מרבית השיטות משמרות במקצת את צורתה האליפטית של הארץ, כך שהמודל המתמטי ידמה ככל הניתן לצורה האמיתית. זאת, על מנת להקל בהערכת רדיוס הארץ.
תקופת יוון הקלאסית
דיוגנס לארטיוס היה ביוגרף יווני בן המאה השלישית לספירה, שתיאר בחיבוריו את תורתם של הפילוסופים היווניים מן התקופה הקלאסית. הוא התייחס לתולדות תפיסׂת הארץ ככדור:
אף שישנן עדויות קדומות לתפיסת הארץ ככדור במקורות יוון העתיקה, בעדויות אלו אין כל הסבר לדרך שבה הוכחה או נתגלתה תפיסה זו. הסבר מתקבל על הדעת הוא, שהתפיסה הייתה ההנמקה שהציעו הנוסעים ברחבי יוון לחוויית שינוי הרוּם הנראה של הכוכבים וכן לחוויית שינוי מקומותיהם היחסיים בשמיים לפי חילופי המיקום על פני הארץ. בין יוון עצמה לבין מושבותיה המרוחקות, באזורי מזרח הים התיכון, בדלתא של הנילוס ובחצי האי קרים, נצפו שינויים קיצוניים של מיקום הכוכבים ושל גובהם.
הפילוסופים של יוון העתיקה רמזו להיותה של הארץ כדורית, למרות יחסם הדו ערכי לתפיסה זו. פיתגורס (בן המאה השישית לפנה"ס), היה בין אלה שהוצגו כמקור לרעיון זה, אך אין הדבר משקף בהכרח דברים כהווייתם, אלא אולי את מנהגה של יוון העתיקה, לשייך כל תגלית שהיא לאחד מחכמיה. נראה כי חלק מן הרעיונות לגבי כדוריות הארץ היו ידועים כבר לפרמנידס ולאמפדוקלס במאה החמישית לפנה"ס. אף על פי שלא ניתן לייחס את מקור הרעיון באופן ברור ומהימן לפיתגורס עצמו, מכל מקום, ניתן אולי לייחס את ניסוחו של הרעיון לאסכולה הפיתגוראית מן המאה החמישית לפנה"ס. לאחר המאה החמישית לפנה"ס, כל סופר יווני בעל מוניטין סבר כי הארץ כדורית, ולא הטיל בכך ספק.
אפלטון (427–347 לפנה"ס) נסע לדרום איטליה, על מנת ללמוד מתמטיקה פיתגוראית. לאחר ששב לאתונה ייסד בה את בית הספר שלו, שבו נהג ללמד כי הארץ כדורית. כדוריות זו היא אחד התנאים הדרושים למען התמדת קיומו של העולם. לדבריו, . בטימאיוס (Τίμαιος), הדיאלוג העוסק בהתהוות העולם, מסופר כי מתקין העולם נתן לו את הצורה ההולמת את טבעו.
אריסטו (384–322 לפנה"ס) היה תלמידו המוערך של אפלטון ו"נשמתו של בית הספר". בספרו Περί ουρανού (יוונית: "אודות גרמי השמיים"), הוא דן ביסודות האסטרונומיה, כפי שהיו מקובלים בתקופתו. אריסטו הבחין בכך ש. בשל הופעתם המעוגלת של שמי האופק, אריסטו האמין בכך שהארץ היא כדור ("אודות גרמי השמיים", 298a2–10).
אריסטו סיפק טיעונים פיזיקליים וטיעוני תצפיות, התומכים ברעיון כדוריותה של הארץ: התפיסות הקדומות לגבי הסימטריוּת, שיווי המשקל וההישנוּת הטבעתית, חלחלו למחקריו של אריסטו. בספרו, Μετεϖρολογικϖν (יוונית: "מטאורולוגיה"), הוא חילק את שטחו של כדור הארץ לחמישה אזורי אקלים: שני אזורי אקלים ממוזגים, המופרדים ביניהם באזור אקלים נוסף, יוקד וצחיח, הנמצא בסביבות קו המשווה, ושני אזורי אקלים קרים ועוינים,, שניהם בלתי חדירים ומוקפים בקרח ("מטאורולוגיה", 362a31–35). אף שאין אדם המסוגל לשרוד באזורי הקיפאון, תושבים באזור הממוזג הדרומי יכלו להיות קיימים.
התקופה ההלניסטית
ארטוסתנס (276–194 לפנה"ס) אמד את היקפו של כדור הארץ, בשנת 240 לפנה"ס לערך. הוא שמע, כי באסואן נמצאת השמש בחצות יום נקודת ההיפוך הקיצית, ברום השמיים, בעוד שבאלכסנדריה, השמש נמצאת בזווית כלשהי, ולפיכך מטילה צל. באמצעות חישובים טריגונומטריים המבוססים על שינויי זוויות הצללים, אמד ארטוסתנס את היקפו של כדור הארץ בכ-250,000 סטדיונים (כ-46,000 ק"מ). אף שמידתו של סטדיון אינה ידועה במדויק, על פי הערכה של כ-185 מטר לסטדיון, אומדנו של ארטוסתנס להיקף כדור הארץ סטה מן ההיקף האמיתי (כ-40,075 ק"מ), בכ-15 אחוז בלבד. ארטוסתנס השתמש באומדנו בהערכות גסות ובמספרים מעוגלים, ובהתחשב בכך, סטייתו מן ההיקף האמיתי הייתה זעירה באופן מפתיע. יש לשים לב לעובדה הבאה: בחישוביו של ארטוסתנס, הוא נדרש להזניח את הזווית שבין קרני האור הנפלטות מן השמש, ולמעשה, להניח כי הן מקבילות זו לזו. הזנחה זו מתבססת על היחס העצום שבין מרחקה של הארץ מן השמש, לבין המרחק בין אסואן לאלכסנדריה.
סלאוקוס מסלאוקיה נולד בשנת 190 לפנה"ס, וחי במושבה סלאוקית במסופוטמיה. סלאוקוס קבע כי הארץ כדורית, ואף טען כי הארץ היא זו שחגה סביב השמש, בהשפעת המודל ההליוצנטרי של אריסטרכוס מסאמוס.
פוסידוניוס (135–51 לפנה"ס) נתן את אמונו במודל הכדורי שהציע ארטוסתנס, אלא שאת חישוב היקף כדור הארץ ביסס על תצפיות לגבי הכוכב קאנופוס, ולא על תצפיות לגבי השמש. על פי המופיע בספרו של תלמי, Γεωγραφικὴ Ὑφήγησις (יוונית: "גאוגרפיה"), תוצאותיו של פוסידוניוס היו מדויקות יותר מן התוצאות שהשיג ארטוסתנס. פוסדוניוס אף הצליח לבטא את מרחקה של הארץ מן השמש, ביחידות של רדיוס כדור הארץ.
תקופת האימפריה הרומית
ככל שאר התפיסות האסטרונומיות היווניות, גם תפיסת הארץ ככדור התפשטה בהדרגה בכל רחבי העולם, והפכה, בסופו של דבר, לתפיסה המקובלת, ולחלק מן המסורות האסטרונומיות העיקריות.
באופן טבעי, כחלק מן ההפריה התרבותית ההדדית וארוכת הטווח שבין האימפריות היוונית והרומית, גם תפיסת הארץ ככדור התגלגלה ועברה לה מן האימפריה היוונית ליורשתה הרומית. סופרים רומיים רבים, ובהם קיקרו ופליניוס, התייחסו בכתביהם להיותה של הארץ עגולה, כדבר שבשגרה.
יורדי הים היו ככל הנראה הראשונים לספק תצפיות השוללות את היותה של הארץ שטוחה, בהסתמך על הנראה מן האופק. כך טען הגאוגרף סטראבון (64 לפנה"ס – 24 לספירה), שסבר כי צורתה הכדורית של הארץ הייתה ידועה לימאי הים התיכון כבר מזמנו של המשורר הומרוס, אם לא קודם לכן. שורה שציטט סטראבון מן ה"אודיסיאה" (Ὀδύσσεια), מוכיחה כי הומרוס היה מודע לכדוריות הארץ כבר בין המאות השביעית והשמינית לפנה"ס. בדבריו ציין סטראבון מגוון תופעות שנצפו בים, כהוכחות לכדוריות הארץ. הוא טען כי עקמומיותו של הים היא הסיבה לכך, שאורות או אזורי חוף נראו לימאים כאילו הם מרוחקים יותר מכפי שהיו מרוחקים באמת.
פטולמאוס קלאודיוס, המוכר בעברית בשם תלמי (90–168 לספירה), חי באלכסנדריה, שהייתה בתקופתו, במאה השנייה, מרכזה של התרבות וההשכלה בעולם. ספרו, אלמגסט (בשמו המקורי, Μαθηματικἠ Σύνταξις; יוונית: "חיבור מתמטי"), נחשב, במשך 1,400 שנה משעת כתיבתו, מקור אסטרונומי בסיסי ומהימן. בספר זה מביא תלמי טיעונים רבים התומכים בכדוריות הארץ. בהם ההבחנה הבאה: כאשר כלי שיט נעים לעבר הרים, נראים ההרים כאילו הם עולים מתוך הים. התופעה הוסברה לפי תלמי, בכך שתחתית ההר הוסתרה מאחורי המישור הימי המעוקל. עם התקרבות כלי השיט אל ההר, הלך ופחת החלק המוסתר ממנו. תלמי הביא מספר ראיות, הן לעקמומיות משטח כדור הארץ בציר צפון-דרום, והן לעקמומיותו של המשטח בציר מזרח-מערב.
ב"גאוגרפיה", מוצבת סין בגלובוס כקיצונית "ימנית", הרחק מעבר לאיי סרי לנקה ודרום-מזרח אסיה.
בנוסף, בחלק הראשון של ספרו, תלמי מספק עצות לגבי אופן יצירתן של מפות, הן מפות של כל ה"אויקומנה" (מיוונית: οἰκουμένη, העולם המיושב), והן מפות של הפרובינציות הרומיות.
בחלקו השני של הספר מספק תלמי רשימות טופוגרפיות נצרכות, והסברים למפות שבספר. ה"אויקומנה" שלו משתרעת על כ-180 מעלות אורך, מן האיים הקנריים שבאוקיינוס האטלנטי ועד לסין; ועל כ-80 מעלות רוחב, החל מן האזור הארקטי עבור בתת-היבשת ההודית וכלה עמוק באפריקה. מן הקואורדינטות שמציב תלמי ניכר בבירור, שהוא היה מודע לכדוריות הארץ, להיקפה, ובעיקר לעובדת היכרותו המוגבלת עם רבעו של הגלובוס בלבד.
הידיעה כי צורת הארץ כדורית, נתקבלה בקרב ההשכלה הנאופלאטונית והנוצרית הקדומה בשלהי העת העתיקה, כמושכל ראשון. אמנם, מספר מלומדים נוצריים, כמו לצנטיוס, כריסוסטומוס ואתנסיוס מאלכסנדריה, הוסיפו להאמין במודל הארץ השטוחה, בשל התמיכה המרומזת שלה הוא זוכה בתנ"ך, אך מודל זה הפך למודל חריג, ורוב הסופרים והמלומדים הנוצריים, דוגמת בזיליוס הגדול, אמברוזיוס אוורליאנוס ואוגוסטינוס, היו משוכנעים לחלוטין בנכונותו של המודל הכדורי. האמונה ב"שטיחות הארץ" הוסיפה להתקיים זמן רב לאחר מכן, בפלג הנצרות הסורית, שדגל בפרשנותם של ספרי הברית הישנה באופן מילולי. סופרים מפלג זה של הנצרות, דוגמת קוסמס אינדיקופלאוסטס, הוסיפו לתאר את הארץ כשטוחה, עד המאה השישית לספירה. שריד אחרון זה למודלים העתיקים של היקום, התפוגג ונעלם לו במשך המאה השביעית, והחל מן המאה השמינית בראשיתם של ימי הביניים, "אף קוסמוגרף ראוי לציון, לא נדרש לשאלת היותה של הארץ כדורית".
התפשטות מזרחה
עם עליית התרבות היוונית במזרח, חלחלו שיטותיה האסטרונומיות לעבר הודו העתיקה, שהייתה המקום שבו נתגלתה עיקר השפעתה של התרבות היוונית, במאות הראשונות לספירה. התפיסה היוונית כי הארץ היא כדורית, וכי היא מוקפת בכוכבים שאף הם כדוריים, קיבלה את תמיכתם הנחרצת של אסטרונומים הודיים כדוגמת וראהמיהירה ובראהמגופטה, ובעקבות כך דחקה את רגליה של האמונה הקוסמולוגית ההודית, עתיקת היומין, כי הארץ היא דיסקה שטוחה ועגולה. בחיבוריו של האסטרונום והמתמטיקאי ההודי, אריאבהטה (476–550 לספירה), הוא דן בכדוריותה של הארץ ובתנועתם של הכוכבים שסביבה. שני חלקיו האחרונים של חיבורו כביר הממדים, आर्यभटीय (תעתיק אנגלי: Aryabhatiya; סנסקריט: "של אריאבהטה"), נקראו בהתאמה काल क्रिया (תעתיק אנגלי: Kalakriya; סנסקריט: "חשבון הזמן") וְ गोल (תעתיק אנגלי: Gola; סנסקריט: "מעגלי"). בחלקים אלו הוא קובע כי הארץ היא כדורית, וכי היקפה הוא 4,967 דוז'ה. לפי אומדן של כ-8 ק"מ לדוז'ה, היקף זה שווה לכ-40,000 ק"מ, וקרוב להיקף שאמד ארטוסתנס עוד במאה השלישית לפנה"ס. יתרה מכך, אריאבהטה אף קובע, כי תנועת הגופים השמימיים, כפי שהיא נראית לעין, היא למעשה תוצאה של סיבוב כדור הארץ ותנועתו, ולא של תנועת הגופים השמימיים. מאוחר יותר השפיע ספרו זה של אריאבהטה על אסכולות אסלאמיות של ימי הביניים.
ימי הביניים
הידע לגבי היותה של הארץ כדורית חלחל הישר לגוף הידע הימי-ביניימי, הן באמצעות הטקסטים היווניים של שלהי העת העתיקה (ובעיקר, כתבי אריסטו), והן באמצעות כתביהם של הסופרים, בני ימי הביניים, כדוגמת איזידורוס מסביליה ובדה ונרביליס. יותר ויותר ניתן לעקוב אחר התפשטות ידע זה, עם עליית הסכולסטיקה ועם תחילת הקמת האוניברסיטאות של ימי הביניים. בהכרח, הייתה הדרגתיות ואיטיות בהתפשטות ידע זה, בקרב הסכולסטיקה המושפעת באופן ישיר מן האווירה היוונית-רומית. זאת, בשל מגמת ההתנצרות של אירופה, והתרחקותה מן התרבויות היווניות והרומיות. לדוגמה, בסקנדינביה, רואים עדות ראשונה לתפיסת הארץ ככדור, רק בתרגום האיסלנדי מן המאה ה-12, לספר Elucidarium (לטינית: "הבהרה").
למרות הדרגתיות זו, ריינהרד קרוגר (Reinhard Krüger), פרופסור לספרות לטינית באוניברסיטת שטוטגרט, ליקט רשימה (שאיננה ממצה), של יותר מ-100 סופרים משלהי העת העתיקה ומימי הביניים, הן סופרים שכתבו בלטינית והן סופרים שכתבו בשפת ארצם, שהיו מודעים לכך שהארץ היא כדורית.
האסכולות הנוצריות
האנציקלופדיה Etymologiae (לטינית: "אטימולוגיה" או "משמעות"), שחיבר הבישוף איזידורוס מסביליה (560–636 לספירה), הייתה בעלת תפוצה רחבה. איזידורוס כתב בה כי הארץ היא עגולה. דבריו של איזידורוס היו דו משמעיים, ובעוד שמספר אנשי ספר סברו כי הוא התכוון למודל הארץ הכדורית, לאנשי ספר אחרים היה ברור כי כוונתו הייתה למודל שטוח, בצורת דיסקה או בצורת גלגל. גם אילו הנחנו שאיזידורוס התכוון למודל הכדורי של הארץ, עדיין היה מרחק בין המודל שהציע למודל המוכר לנו כיום: איזידורוס לא הודה באפשרות קיומם של אנשים בצדו הנגדי של כדור הארץ. מבחינתו, קיומם של אנשים כאלה, היה שקול לאגדה, מה עוד, שלא נמצאה כל עדות לקיומם. במובן זה, "עקף" אריסטו את איזידורוס, שכן אִפשר במודל שבנה, את קיומם של אנשים בחצי הכדור הדרומי, אם כי לא באזורים הקרים שבו.
הנזיר בדה (672–735 לספירה), כתב בחיבורו רב ההשפעה, De temporum ratione (לטינית: "חשבון הזמן"), כי הארץ היא עגולה. באמצעות עובדה זו הסביר את השתנות אורכי היום והלילה במשך השנה ובמעבר שבין הארצות: "...סגלגלותה של הארץ, אשר לא בכדי נקראת 'חוג הארץ', בכתבי הקודש ובספרות הרגילה. למעשה, היא מוצבת ככדור במרכזו של היקום כולו". מספרם העצום של כתבי היד של "חשבון הזמן", ששרדו והועתקו עד לתקופה הקרולינגית, הוא הסיבה לכך שכל הכמרים באימפריה הקרולינגית למדו את כתב היד; מה שגרם לכך שמרביתם של הכמרים נחשפו לרעיון כדוריותה של הארץ. הנזיר אלפריק מאינשם עיבד את דבריו של בדה מלטינית לאנגלית עתיקה, באומרו, "כעת, סגלגלות הארץ וסיבוב השמש, קמים מול מכשול הצורך בימים שוי אורך, בכל הארצות" (Ælfric of Eynsham, On the Seasons of the Year, Peter Baker, trans).
להבדיל מקודמו איזידורוס, בדה היה חד משמעי בדבריו לגבי כדוריות הארץ. הוא כתב, "אנו מכנים את הארץ 'גלובוס', לא כאילו צורת הכדור מבוטאת במרחב המישורים וההרים, אלא משום שאילו היו כל הדברים נכללים במתאר החיצוני, היקף הארץ היה מייצג את דמותו של גלובוס מושלם, שכן, אליבא דאמת, זהו גרם שמימי המוצב במרכזו של היקום; בחתכו הרוחבי הוא כעיגול, אך אינו מעגלי כצִנָּה אלא דומה לכדור, נמשך ממרכזו במעגליות מושלמת בכל צדדיו".
המשכיל הארמני בן המאה השביעית, ענניה איש שיראק (תעתיק אנגלי: Anania Shirakatsi; ארמנית: Անանիա Շիրակացի), תיאר את העולם, "היותו כביצה, שבה חלמון כדורי (=כדור הארץ) המוקף בשכבה לבנה (=החלבון, האטמוספירה) ומכוסה בקליפה קשה (=הרקיע, השמיים)".
במהלך שיאם של ימי הביניים, הידע האסטרונומי באירופה הנוצרית התרחב והועמק. על הידע שנרכש באופן ישיר מן הכתבים העתיקים, ניתוסף עוד הידע שנשאב מלימוד כתביהם של אסטרונומיים אסלאמיים בני ימי הביניים. אחד הראשונים להיפתח לשיטה משולבת זו, של רכישת ידע אסטרונומי, היה ז'רבר מאורילאק, האפיפיור סילבסטר השני.
בחיבורה של אם המנזר הילדגרד מבינגן (1098–1179), Liber Divinorum Operum (לטינית: "ספר פולחן האל"), היא הציגה מספר פעמים את עובדת היותה של הארץ כדורית.
התאולוג הונוריוס אוגוסטודינזיס (נולד בשנת 1120), כתב מדריך עזר שימושי לכמורה הזוטרה, בשם Elucidarium (לטינית: "הבהרה"). המדריך, שהיה נפוץ מאוד, ותורגם לשפות אנגלית תיכונה, צרפתית עתיקה, גרמנית תיכונה, רוסית עתיקה, נורדית עתיקה, איסלנדית, ספרדית, ולמספר ניבים איטלקיים, מתייחס מפורשות להיותה של הארץ כדורית.
המטיף והדרשן ברטולד מרגנסבורג (המאה ה-13), נהג להשתמש בדימוי הארץ ככדורית, כדימוי מסורתי, טקסי ומקובל. הדבר מוכיח, כי ברטולד היה יכול להניח, שכל קהל שומעי לקחו מודע לדימוי זה. ברטולד נשא את דרשותיו בשפת אנשי ארצו, בגרמנית ולא בלטינית, ומכאן ברור שקהלן של דרשות אלה לא היה בהכרח מן הקהלים המלומדים.
הקומדיה האלוהית (איטלקית: Divina Commedia) לדנטה נכתבה בראשית המאה ה-14. הקומדיה מציירת פורטרט כדורי של הארץ, ודנה בהשלכותיו: השוני שבין הכוכבים הנראים בשמי חצי הכדור הדרומי לבין הכוכבים הנראים בשמי חצי הכדור הצפוני; שינוי מיקומה היחסי של השמש; אזורי הזמן על פני כדור הארץ; והשלכות אחרות.
מסעותיהם של חוקרי הארצות הפורטוגזיים לאפריקה ולאסיה, ולבסוף, באופן בלתי מתוכנן, מסעו של קולומבוס ליבשת אמריקה (בשנת 1492), היו שלב בדרך להוכחה שאינה משתמעת לשתי פנים, כי הארץ כדורית. במשלחת הקפת כדור הארץ של מגלן (1519–1522), סופק השלב הסופי להוכחה זו. לאחר גילוי אמריקה, העבירו מתיישבים אירופאיים את רעיון הארץ הכדורית, למושבותיהם בעולם החדש.
האסכולות האסלאמיות
האסטרונומיה האסלאמית ירשה את תפיסתה הכדורית של הארץ מן המסורת האסטרונומית היוונית. השלד המרכזי לעבודותיהם של תאורטיקנים אסלאמיים, נשען על ספריהם הבסיסיים של אריסטו ("אודות גרמי השמיים") ושל תלמי (אלמגסט). הן אריסטו והן תלמי, יצאו מנקודת ההנחה כי הארץ כדורית וכי היא עומדת במרכזו של היקום.
אל-פרע'אני, אחד מן האסטרונומים שבקבוצה, סיפק אומדן נוסף: ⅔56 מילים ערביים (111.8 ק"מ) לכל מעלת רוחב. לפי אומדן זה, היקף כדור הארץ הוא 40,248 ק"מ. אומדן זה קרוב ביותר לערכים הידועים בימינו: כ-111.3 ק"מ לכל מעלת רוחב, ובהתאמה, היקף של כ-40,075 ק"מ.
אל-פרע'אני (ערבית: ابو العباس محمد بن كثير الفرغاني; נהגה בקרב דוברי לטינית: Alfraganus) היה אסטרונום פרסי בן המאה התשיעית. כינויו, אל-פרע'אני, ניתן לו בשל עיר הולדתו, פרע'אנה. כשזימן אל-מאמון את קבוצת המדענים, אל-פרע'אני היה אחד מהם. אומדנו שהובא לעיל (111.8 ק"מ לכל מעלת רוחב), היה מדויק יותר מאומדנם של שאר חברי הקבוצה, וּוַדאי שהיה מדויק יותר מאומדנו של תלמי בשעתו (⅔60 מילים רומיים, שהם כ-89.7 ק"מ, לכל מעלת רוחב). עובדה משעשעת היא, כי אחת מטעויותיו של קולומבוס נגרמה בשל שימוש לא ביקורתי באומדנו של אל פרע'אני: לפי אומדן זה, היקף כדור הארץ הוא 20,400 מילים ערביים. אך קולומבוס לא שם לב ליחידות המידה, ופעל כאילו המדובר הוא ב-20,400 מילים רומיים. דבר זה הקטין בכשליש את היקפו המחושב של כדור הארץ, ובעקבות כך, הקטין גם את אורכו המחושב של מסע קולומבוס אל המערב.
אל-בירוני (ערבית: أبو الريحان البيروني, 973–1048 לספירה) היה פילוסוף, מתמטיקאי, רופא, היסטוריון ואסטרונום פרסי. את אל-בירוני שימשה שיטה חדשה, לחישוב היקפו של כדור הארץ: קודמיו של אל-בירוני חישבו את היקף כדור הארץ על פי שתי "תצפיות צל" בו זמניות, משני מקומות שונים על פני כדור הארץ. לעומתם, אל בירוני נצרך למדידות ממקום הררי אחד בלבד. מתוך מדידת הזווית, המסומנת בתרשים כזווית α, ומתוך מדידת אורך הצלע, המסומנת בתרשים כצלע AB בעלת האורך h, ניתן לחלץ את רדיוס כדור הארץ ואת היקפו, על פי התורה הטריגונומטרית. שיטה זו, הייתה אמורה להיות מדויקת יותר ואף נוחה יותר, משיטותיהם של קודמיו. זאת משום שכל הנצרך בה הוא מדידותיו של אדם יחיד במקום אחד ובזמן שאינו חשוב. לעומת זאת, בשיטות האחרות נדרש תזמון מדויק של שני אנשים, המודדים שתי מדידות שונות במרחקים גדולים. על פי דבריו של אל-בירוני, שיטתו נועדה למנוע "צעידה לאורכם של מדבריות חמים וחולִיִים". הרעיון לשיטה זו עלה במחשבתו, כאשר עמד בראשו של הר גבוה בהודו. מראש ההר הוא מדד באצטרולב את זווית האופק (α). נתון זה, יחד עם הנתון לגבי גובהו האנכי של ההר (h), שנמדד קודם לכן, אפשר לו לחשב את היקפו של הכדור. על פי שיטתו של אל-בירוני, רדיוס כדור הארץ הוא 6,339.9 ק"מ. רדיוס זה קטן רק ב-16.8 ק"מ מן הרדיוס הפולרי המקובל כיום, 6,356.7 ק"מ. לרוע המזל, כיוון שכדור הארץ אליפטי במקצת, היקפו מקוטב לקוטב, המושפע מרדיוסו הפולרי, קטן במעט מהיקפו לאורך קו המשווה. עקב כך, ההיקף שנבע מחישוביו של אל בירוני (כ-39,834 ק"מ), מקורב יותר להיקף כדור הארץ מקוטב לקוטב, כפי שהוא ידוע כיום (כ-39,940 ק"מ), מאשר להיקף כדור הארץ לאורך קו המשווה (כ-40,075 ק"מ). כיוון שההיקף הנצרך יותר לחישובי מרחקים, הוא ההיקף לאורך קו המשווה, חישובו של אל-בירוני, עם כל חידושו, נותר מדויק פחות מחישובו של אל-פרע'אני, אם כי מדויק יותר מחישוביהם של אחרים.
באתר MacTutor History of Mathematics archive (אנגלית: "הארכיוון של מק'טיוטור להיסטוריה של המתמטיקה"), כתבו מקימיו, ג'ון ג' או'קונור ואדמונד פ' רוברטסון (John J. O'Connor & Edmund F. Robertson):
האסכולות היהודיות
אין לדעת מה סברו יהודים בתקופת המקרא לגבי מבנהו של העולם שבו הם חיים. זאת משום שבניגוד לתרבות המסופוטמית או המצרית שהשאירו אחריהם ממצאים אפיגראפיים המרמזים על הבנתם האסטרונומית, יושבי ישראל הקדומה לא השאירו כל ממצא שכזה. הטקסט הקדום ביותר שיש לנו מישראל הקדומה הוא המקרא, שחיבורו הושלם במהלך האלף הראשון לפני הספירה, וממנו ניתן להסיק מעט על התפיסה האסטרונומית של הישראלים הקדומים.
אין בתנ"ך ציון לכך שהארץ היא כדור. מספר פסוקים במקרא מדברים על "קצותיו" של העולם, ואפשרי, אם כי לא הכרחי כלל, לפרשם לא רק כאלגוריה או כמטפורה אלא כעדות לתפיסה האסטרונומית של הכותבים. להלן, מובאים פסוקים כאלה, ממספר תקופות מקראיות: בנוסף, ישנם פסוקים המדמים את השמים לאוהל או יריעה, למשל:
בתרבות יוון העתיקה הופיעה תפיסת הארץ ככדור במהלכן של המאות הראשונות לפני הספירה. החל מן המאה הרביעית לפני הספירה, עת כבש אלכסנדר מוקדון את המזרח, החלה התרבות ההלניסטית להתפשט ברחבי האזור, וכך תפיסות יווניות הפכו נחלת הכלל. אולם, בכל הנוגע לתפיסת הארץ ככדור אין בידינו עדויות להשפעת התפיסה היוונית על אוכלוסיית ארץ ישראל.
במסכת עבודה זרה, נשנו בתלמודים המשפטים הבאים, המצביעים על תפיסת העולם הכדורית בה אחזו האמוראים:
בימיהם של הגאונים והראשונים, בין המאה ה-7 למאה ה-15, תפיסה כדורית גאוצנטרית של הארץ, לא הייתה נושא לשאלה. העם היהודי נפוץ בכל רחבי העולם הישן, ומלומדיו, בבבל, בסוריה, בארץ ישראל, בצפון אפריקה ובאירופה, נחשפו לתרבויות האסטרונומיות הנוצרית והמוסלמית. עם זאת, מרביתם של חכמי תקופה זו לא נטו לעסוק בכך, והתמקדו בעיקר בפסיקת ההלכה ובפרשנות התלמוד. עיסוק רב במודלים שונים של היקום ובסידור ה"גלגלים" בו, נמצא בעיקר בכתביהם של חכמים אנשי אשכולות כרס"ג, כרמב"ם וכרלב"ג. בכתביהם של חכמים אלו מוזכרת תפיסת הארץ ככדור פעמים רבות. להלן יובאו מספר דוגמאות לכתבים מן התקופה הזו, העוסקים בכדוריותה של הארץ:
רבי משה בן מימון (1138–1204) כותב:
ספר הזוהר (יצא לאור לראשונה בשלהי המאה ה-13), הוא ספר קבלי המסודר על סדר פרשיות התורה ומיוחס על פי המסורת לתנא רבי שמעון בר יוחאי בן המאה הראשונה לספירה. שם מובא, שבספרא דרב המנונא סבא (שנראה שקדם בכמה עשרות שנים לספר הזוהר) נכתב:
רבי יוסף בן נחמיאש (מתלמידי הרא"ש, המאה ה-14), פרשן. הזכיר בשם "החכם רבי ישראל ז"ל":
רבי מאיר אבן אלדבי (המאה ה-14), היה רופא, פרשן תלמוד ואסטרונום יהודי. בספרו, "שבילי אמונה", הוא כותב:
הרשב"ץ (1361–1444) כתב בספרו "מגן אבות":
רבי שלמה אבן גבירול (המאה ה-11), כתב בפיוטו כתר מלכות:
רבי יהודה הלוי (1075–1141 בקירוב) כותב בספר הכוזרי:
רבי אברהם אבן עזרא (סוף המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12) עסק רבות באסטרונומיה ואסטרולוגיה, ואף כתב ספר על השימוש באצטרולב. בפירושו לתנ"ך ובספריו הזכיר את כדוריות הארץ פעמים רבות:
אחד המתווכים של הידע הערבי לאירופה היה רבי אברהם בר חייא הנשיא - תלמיד חכם, מתמטיקאי, אסטרונום ופילוסוף יהודי, שפעל בברצלונה שבספרד במאות ה-11 וה-12. בספרו צורת הארץ הקדיש פרק להוכחת כדוריות הארץ, הן בכיוון מזרח-מערב והן בכיוון צפון-דרום. דבריו בספר זה ובספר העיבור היוו בסיס לדיונם של הראשונים בנושא קו התאריך בהלכה.
הקפת כדור הארץ
עד תחילתה של העת החדשה, נִתנו לכדוריוּת הארץ הוכחות עקיפות בלבד, דוגמת הצל העגול שמטילה הארץ על פני הירח במהלך ליקוי ירח. ההדגמות הישירות הראשונות לכדוריות הארץ באו באמצעותן של משלחות הקפת כדור הארץ. פרדיננד מגלן הפורטוגזי היה מפקדה של המשלחת הראשונה מסוג זה, ומממנה של המשלחת היה בית המלוכה הספרדי. ב-10 באוגוסט 1519 יצאו מסביליה חמש ספינות תחת פיקודו של מגלן. הספינות חצו את האוקיינוס האטלנטי, עברו במצר מגלן, המשיכו אל האוקיינוס השקט והגיעו אל המושבה הפיליפינית קֵבּוּ, שבה נהרג מגלן במהלך קרב עם ילידי המקום. סגנו הספרדי חואן סבסטיאן אלקנו המשיך במסע, וב-6 בספטמבר 1522, הגיע במשלחתו לסביליה, והשלים בזאת את הקפת כדור הארץ. כאות הוקרה על מעשה גבורתו של אלקנו, העניק לו קרלוס הראשון מלך ספרד, שלט אצולה שבו נכתב Primus circumdedisti me (לטינית: "הראשון להקיפני").
אמנם, הקפת הארץ כשלעצמה, לא הוכיחה את כדוריותה, שכן צורתה הייתה יכולה להיות צורה גלילית, צורה טבעתית, צורת חרוט, צורה אסימטרית כלשהי ואף צורות אחרות הניתנות להקפה. עם זאת, שילוב בין ראיות טריגונומטריות בנות 1,700 שנה של ארטוסתנס לבין תוצאות משלחתו של אלקנו, הסיר מקרב מעגל ההשכלה האירופאי כל שמצו של ספק סביר לגבי היותה של הארץ כדורית.
שושלת מינג
עד למאה ה-17 הפיצה האסטרונומיה המערבית את תפיסת הארץ ככדור, במידה ניכרת, ובסופו של דבר, הגיעה תפיסה זו גם אל שושלת מינג הסינית. מיסיונרים ישועיים, שהחזיקו בתור אסטרונומים בעמדות בכירות בחצר המלוכה הסינית, הצליחו לבסוף להכניע את האמונה הסינית העתיקה, כי הארץ היא טס ריבועי שטוח.
יונה הירשלר
יונה הירשלר (17 בספטמבר 1913 (בודפשט, הונגריה) - 6 במאי 2007) היה ממקימי אגודת הספורט ברית מכבים עתיד מועדון הספורט שהיה בסיס לספורט השחייה בישראל.
ביוגרפיה
עלה לארץ ישראל ב-1933 כשחקן כדור מים לחיזוק קבוצת מכבי חיפה.
בוגר אוניברסיטת ברין – שבצ'כוסלובקיה החזיק בתואר כמהנדס טקסטיל. היה ממייסדי מכבי תל אביב ועזר למסד את קופת חולים מכבי ביחד עם כמה וכמה רופאים יוצאי גרמניה. היה חבר מועצת הקופה עד יומו האחרון.
על ברכיו התחנכו אלפים מילדי תל אביב בבריכת השחייה גן – הדסה שהייתה במקום בו עומד היום "גן העיר" ברחוב אבן גבירול. במקום ישנו סניף של בנק לאומי ובו פסיפס המראה את הפעילות הספורטיבית שהייתה בבריכה זו. היה נשוי לשחיינית טרודי הירשלר-פלצ'ק' ולהם שלושה ילדים.
עבדיחבה
עבדיחבה או עבדיחפה היה מלך ירושלים בתקופת הברונזה המאוחרת (המחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס), המוכר ממכתבי אל עמרנה.
מוצאו של המלך לא ידוע. שמו של המלך הוא שם תאופורי כנעני המזכיר אלה חורית: "עבד (של האלה) חבת", בדומה לשם עובדיה. שמו של עביחבה הוא עדות לשכבה שלטת ממוצא הודו-אירופי שחדרה לכנען והשלבה בה, כפי שמתבטא גם בשם ארוונה (על שם varuna, המקביל לאורנוס), ואף בדברי יחזקאל על ירושלים:. לא ידוע אם הוא היה חלק משושלת ששלטה בירושלים או שהוא מונה לשליט על ידי המצרים. עבדיחבה עצמו מציין במכתביו שהוא לא מחזיק בשלטון בזכות שושלת היוחסין שלו אלא בזכות פרעה, אבל טקסט זה יכול להיות ביטוי לחנופה ולא עובדה היסטורית.
מכתבי עבדיחבה נכתבו בניב בבלי ואשורי מעורב ולכן עוררו עניין רב אצל החוקרים.
המכתבים
מכתבי עבדיחבה מביאים לידי ביטוי את מאבקו ביריביו העיקריים שֻוַרדַתַ, כנראה מושל גת, ומִלכִּאִלֻ מושל גזר, על השליטה בדרכים ממישור החוף לאזור ירושלים. בתקופת שלטונו סבלה ירושלים מהתקפות חוזרות ונשנות של החבירו. עבדיחבה פנה שוב ושוב בתחנונים לפרעה אמנחותפ הרביעי לשלוח לעזרתו צבא.
מכתבי אל עמרנה העוסקים בעבדיחבה, כוללים שש אגרות הכתובות באכדית (א"ע 285–290), אשר נשלחו מטעמו אל פרעה מלך מצרים. בנוסף מוזכר עבדיחבה במכתבי מושלים אחרים: מכתב 366 של שורדת, כנראה מושל גת, למלך מצרים בו הוא מציין את מלחמתו יחד עם עבדיחפה בחבירו, במכתב 280 בו מתלונן שורדת על עבדיחבה שלקח ממנו את עירו. מכתב 291 הוא לוח שבור מאוד המציין את מושל ירושלים ללא ציון שמו.
מכתב מס' 287
קטע ממכתבו של עַבְּדִ-חֶבָּה מושל ירושלים:
בשנת 2010, בחפירות בירושלים בעיר דוד שניהלה ד"ר אילת מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, התגלה שבר של לוח מטין כתוב בכתב יתדות באכדית. מבדיקת הטין עולה שהלוח יוצר באזור ירושלים. יכול להיות שזהו העתק מכתב ששלח עבדיחבה לאמנחותפ הרביעי, והעתק נשמר בארכיון בעיר.
ההופעה
ההופעה (מוכר גם כ"ההופעה בהיכל התרבות ת"א") הוא האלבום השביעי של הזמרת-יוצרת שרית חדד. האלבום יצא לאור באוגוסט 1999, על ידי חברת התקליטים שבבעלות אבי גואטה. זהו אלבום ההופעה הראשון של שרית חדד והוא הוקלט בהופעה בהיכל התרבות תל אביב.
רקע וכתיבה
בשנת 1999 שרית חדד פרצה עם האלבום כמו סינדרלה, לאור ההצלחה הגדולה של האלבום והפרסום של שרית חדד לקהל הרחב, אבי גואטה החליט ששרית חדד תופיע בהיכל התרבות תל אביב, דבר שהיה נראה מוזר בזמנו מכיוון שהמוזיקה מזרחית לא הייתה פופולרית באותה תקופה. למרות החשש, ההופעה הצליחה מעל המצופה. ההופעה התקיימה ביוני 1999.
בעקבות הצלחה זו, יצאו כ-חודשים מההופעה אלבום, קלטת וידאו, קלטת אודיו ודי וי די. ה-DVD של הופעה זו נחשב כ-DVD הראשון בישראל שיצא מהזמר המזרחי. את האלבום הפיקו חברת אבי גואטה בע"מ בשיתוף הד ארצי.
אלבום זה הוא אלבום כפול הכולל שני דיסקים. באלבום זה יש ביצועים חדשים שבוצעו במיוחד להופעה זו.
רשימת רצועות
ההופעה - תקליטור 1 ההופעה - תקליטור 2
אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה
אנטיוכוס הראשון תאוס (או בשמו המלא: "אנטיוכוס, רב-הצדק, אל דגול, ידיד העם הרומאי והעם היווני", ביוונית עתיקה: Ἀντίοχος ὀ Θεός Δίκαιος Ἐπιφανής Φιλορωμαίος Φιλέλλην; 86 לפנה"ס בערך - 38 לפנה"ס) היה המלך הידוע ביותר של ממלכת קומגנה. מלך משך 32 שנה, בין 70 לפנה"ס ל-38 לפנה"ס.
הריסות מקדש הקבר של אנטיוכוס תאוס על פסגת הר נמרוט בטורקיה הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1987. בין היתר כולל האתר תבליטים באבן חול שנחשבים לתיאור המוקדם ביותר של לחיצת יד.
שושלתו וראשית חייו
אנטיוכוס היה ככל הנראה בנם היחיד של המלך מיתרידטס הראשון והמלכה לאודיסה הרביעית מקומגנה. אנטיוכוס היה חצי ארמני, צאצא רחוק של שושלת המלוכה האורונטידית (ששלטה בארמניה בשטחים של הממלכה העתיקה אוררטו מתקופת הברזל), וחצי יווני. אביו היה צאצא של מלכי פרתיה ולפי ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בהר נמרוט, היה אף צאצא ממשפחתו של דריווש הראשון, מלך פרס.
אמו הייתה נסיכה יוונית של הממלכה הסלאוקית. אביה היה אנטיוכוס השמיני. סבתו הייתה קלאופטרה השישית מבית תלמי. על כן היה אנטיוכוס צאצא ישיר של סלאוקוס הראשון מהממלכה הסלואקית, תלמי הראשון ממצרים, אנטיגונוס מונופתלמוס ממוקדון, ליסימכוס מתראקיה והמצביא המקדוני אנטיפטרוס. חמשת אלו שירתו כמפקדי צבאו של אלכסנדר הגדול. הוריו של אנטיוכוס נישאו כחלק מהסכם שלום בין ממלכותיהם, כשאביו אימץ את התרבות היוונית.
מעט ידוע על ראשית חייו של אנטיוכוס. כשאביו מת בשנת 70 לפנה"ס, אנטיוכוס ירש אותו כמלך. אנטיוכוס נישא לבתו של אריוברזנס הראשון, מלך קפדוקיה ונולדו להם חמישה ילדים. בנו מירידטס השני ירש אותו כמלך לאחר מותו ב-38 לפנה"ס.
יחסיו עם הרומאים
ב-38 לפנה"ס, פובליוס ונטידיוס בסוס, ששימש לגאטוס של מרקוס אנטוניוס, ב-38 לפנה"ס, שאף פובליוס ונטידיוס בסוס, ששימש לגאטוס של מרקוס אנטוניוס, לתקוף את אנטיוכוס וממלכתו, לאחר המערכה שניהל מול הפרתים. מרקוס אנטוניוס ופובליוס ונטידיוס בסוס רצו באוצרות ובעושר של ממלכת קומגנה, אך כשהתכוננו להסתער על הממלכה ועל בירתה סַמוֹסָטַה, אנטיוכוס נשא ונתן עמם והגיע להסכם שלום.
הר נמרוט
אנטיוכוס אימץ שיטה אסטרולוגית ייחודית, והניח את היסודות לרפורמה בלוח השנה, על ידי שילוב השנה הקומגנית, שהייתה עד אז מבוססת על תנועות הירח, יחד עם השיטה המצרית המבססת את לוח השנה על מחזור התנועה של סיריוס. עובדה זו מרמזת כי אנטיוכוס היה לפחות מודע לתפיסה ההרמטיציסטית, אם לא שותף מלא לגישה זו.
מתחם קברו של אנטיוכוס נבנה כך שניתן יהיה לערוך בו חגיגות דתיות. בכל חודש הוא ערך שני ימי חג לפולחנו: הראשון הוא יום הולדתו, שנחגג בכל 16 לחודש, ואירוע הכתרתו, שנחגג בכל עשירי לחודש. הוא הקצה מימון לאירועים אלו מנכסים שהשתייכו חוקית לאתר. הוא אף מינה משפחות של כמרים ושל זונות קדושות כדי שיקיימו את הפולחן, וצאצאיהם יועדו להמשיך את מסורת הפולחן לעד. הכמרים לבשו חלוקים פרסיים מסורתיים ועיטרו את דמויותיהם של האלים ואבותיו של אנטיוכוס בכתרי זהב. הכמרים שרפו קטורת, הניחו צמחים ריחניים והציעו "קורבנות מפוארים" אחרים על המזבחים שהונחו לצד כל פסל. במתחם הקבורה נערכו משתים מפוארים לכבוד המתים המכובדים, ואליהם הוזמנו כל האזרחים והחיילים. במהלך המשתים, נאסר על המשתתפים לגלות גישה עוינת ואנטיוכוס הורה למשתתפים ליהנות, לאכול, לשתות יין ולהאזין למוזיקה הקדושה שאותה ניגנו נגני המקדש.
במשך דורות רבים היה קברו של אנטיוכוס אתר נשכח, עד שב-1881 נתגלה באקראי על ידי מהנדס גרמני. הגילוי הביא לעבודות סקר שנתיים לאחר מכן. החפירות התחדשו ב-1953 על ידי תרזה גואל האמריקנית, אך הקבר עצמו לא נמצא. שרידי הארמון המלכותי הידוע בשם "אֶסְקִי קָלֵה" ("המצודה העתיקה", בטורקית) נמצאו באתר העיר ההיסטורית ארסמיה שם הותיר אנטיוכוס כתובות ביוונית על ייסודה ובניינה ובה נקבר אביו, מיתרידטס הראשון קליניקוס.
פלנה (רוסיה)
פַּלָנַה (ברוסית: Палана) היא עיירה ברוסיה בחצי האי קמצ'טקה, המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של נפת טיגיל במחוז קמצ'טקה. העיירה נמצאת על חופו המערבי של חצי האי על הנהר פלנה, 8 ק"מ לפני השפכו לים אוחוצק.
אוכלוסיית העיר הייתה כ-4,300 תושבים בשנת 1989 אך ירדה לכ-3,500 בשנת 2010.
בקרבת העיר קיים שדה תעופה ובמרחק של כ-7 ק"מ, על חוף הים ממוקם נמל.
הארגון הצבאי החשאי
הארגון הצבאי החשאי (בצרפתית: Organisation armée secrète; בראשי תיבות: OAS) היה ארגון ימני קיצוני צרפתי שפעל כנגד אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה במטרה להשאיר את אלג'יריה צרפתית.
היסטוריה
הארגון הוקם ב-1961 בידי הגנרל ראול סאלאן, גנרל בצבא הצרפתי וותיק מלחמת הודו–סין. הוא כלל בעיקר מתיישבים צרפתים וותיקי מלחמת הודו–סין ומנה 500–1,000 חברים. הארגון הוקם בעקבות החלטת צרפת להעניק לאלג'יריה עצמאות לאחר משאל עם. הופעתו של ה-OAS וקיצוניותו ייצגו את שיאו של תהליך של כשלוש שנים, במהלכו גורמי חיל הקצונה והמושבות פנו יותר ויותר כנגד הממשלה שלדעתם לא הייתה מסוגלת להגן על זכויות אירופה ולהילחם בחזית השחרור הלאומית (FLN).
הארגון ניהל התקפות ופעילויות טרור שנועדו למנוע את עצמאותה של אלג'יריה. הפעולה הראשונה של הארגון היה חיסלו של פייר פופי (Pierre Popie), מנהיג מפלגת "התנועה הרפובליקנית העממית", מפלגה נוצרית דמוקרטית צרפתית שתמכה במתן עצמאות לאלג'יריה. בין השנים 1961–1962 נהרגו כ-2,000 איש כתוצאה מפעילותו של הארגון. אחת הפעולות הבולטות של הארגון הייתה באוגוסט 1962: ניסיון חיסול כושל של נשיא צרפת שארל דה גול. בעקבות הפעילות האלימה של הארגון ניהלה הממשלה הצרפתית מאבק נגד חברי הארגון, אסרה אותם והוציאה אותם להורג.
בשנת 1961 הארגון ביצע את פיגוע הרכבת בוויטרי-לה-פרנסואה שבו נהרגו ונפצעו אנשים רבים.
במטרה להביא לסיום פעילות של "הארגון הצבאי החשאי", הקימו שרותי הביטחון הצרפתי ארגון מחתרתי מתחרה בשם "barbouzes" שבראשו הועמד לוסיין ביטרלן. פעילות הארגון נחשפה והממשל היה צריך להפסיק את מימון הארגון. לוסיין בטרילן, שהיה בעל דעות פרו-ערביות מובהקות, ערך בהמשך את הירחון אירוערביה.
במקביל למשא ומתן שהתנהל עם שליחים אלג'יריים באוויאן, במזרח צרפת, עבר הארגון למסע טרור נגד מוסלמים בכלל. לבסוף, לאחר שצרפת הסכימה לעצמאות, הם חזרו למדיניות של הרס מסיבי של תשתיות אלג'יריות. ב-17 ביוני 1962, שבועיים וחצי בלבד לפני שקיבלה עצמאותה של אלג'יריה, חתמו ה-OAS וה-FLN על הפסקת אש.
בה ג'י צ'ואן
בה-ג'י צ'ואן (בסינית: 八極拳, באנגלית: Baji Quan, בתרגום חופשי: "אגרוף שמונת הקיצונים") היא סגנון של וו-שו שמקורה במחוז חביי שבמזרח סין. זוהי אמנות לחימה המתמחה בהכאה בטווחים קצרים, תוך שימוש בכוח גוף מלא ובטכניקות הטלה, אגרופים ומכות מרפק.
תרגול
הכאה היריב בבה-ג'י נעשית באמצעות כל חלקי הגוף, ומכאן שם האמנות. "שמונת הקיצונים" מתייחסים לשמונת חלקי הגוף עמם לוחם העוסק באמנות זו יכול להכות את יריבו - ראש, כתף, מרפק, כף יד, גב\בטן, מותן, ברך וכף הרגל. המכות עצמן נעשות ברצפים וקומבינציות של התקפות מתפרצות, וסוג הכוח בו נעשה שימוש מכונה פה ג'ין (באנגלית: Fa Jin). זהו סוג כוח הדומה לזה הנראה באמנויות סיניות מסורתיות אחרות, כגון שינג אי צ'ואן. סגנון הבה-ג'י צ'ואן מכיל בתוכו הרבה סדרות תנועה (套路) שחלקן יותר עתיקות כמו ה-"מבנה הקטן" (小架) ו-"המבנה הגדול" (单打)' וחלקן יותר חדשות כדוגמת ה-נמר השחור המסתובב (黑虎反) ושינג פי (行批), אשר התווספו על ידי מורים מוכשרים בדורם. בנוסף לסדרות ביד ריקה ישנם גם כלי נשק הנלמדים בסגנון הבה-ג'י, ובראשם החנית הגדולה (大枪), אשר מעבר לפיתוח לטכניקות לחימה בחנית גם מתרגלת ובונה מערכי שרירים הפועלים יחדיו בטכניקות ללא נשק תחת העקרונות של "שש-ההרמוניות" (שהוא גם עיקרון תנועה מרכזי ב-שינג אי צ'ואן, טאי ג'י צ'ואן ו-בה גוואה ז'אנג). על פי המסורת אורך החנית נע בין 3.5 ל-5 מטרים.
היסטוריה
בה-ג'י צ'ואן התפרסמה ברבים בסין במאה ה-20 כאמנות לחימה ששימשה הרבה שומרי ראש של פוליטיקאים בכירים, בהם הן מנהיגי הקוומינטנג הלאומניים והן בכירי המפלגה הקומוניסטית. המיעוט המוסלמי בסין (החוי) שמר ופיתח זרם ייחודי משלו של אמנות זו. כיום נפוצה בה-ג'י צ'ואן ברחבי העולם, ומצויה בין השאר גם במדינות צפון אירופה ומערבה, יפן, ארצות הברית וישראל.
בן וידר
בנג'מין (בן) וידֶר (באנגלית: Benjamin "Ben" Weider; 1 בפברואר 1923, מונטריאול, קנדה - 17 באוקטובר 2008) היה מייסד שותף בארגון הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) יחד עם אחיו ג'ו וידר, איש עסקים ומומחה לפיתוח הגוף ולהיסטוריה של נפוליאון.
בתחום פיתוח הגוף הוא ייסד וניהל חברת כושר ותזונה הנושאת את שמו והיה נשיא IFBB עד שהודיע על פרישה באוקטובר 2006. וידר תרם חדר כושר לכנסת.
בתחום ההיסטוריה של נפוליאון נודע וידר ככמאמין הדוק בתאוריה שאחד מבני פמליית נפוליאון התנקש בחייו בזמן גלותו בסנט הלנה, והיה שותף בכתיבת הספר "רצח נפוליאון" יחד עם דייוויד הפגוד על נושא זה. וידר ייסד את אגודת נפוליאון הבינלאומית וכתב מספר מאמרים לארגון.
הוא נפטר ב-17 באוקטובר 2008 בבית החולים היהודי הכללי במונטריאול.
צ'רקאסי (מחוז)
שטח המחוז, כ-21 אלף קמ"ר, מדורג במקום ה-18 מבין מחוזות אוקראינה, ומהווה כ-3.5% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,256,770 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-20 באוקראינה.
אזור צ'רקאסי עשיר במינרלים, מרבצים של חומרי גלם לבניה, פחם, כבול וזרחן. בשל תנאי האקלים החיוביים הצמחייה עשירה באזור, כולל יערות ובעלי חיים שונים. החקלאות מפותחת היטב באזור צ'רקאסי. כל החוות מגדלות דגנים וקטניות, סלק סוכר, תירס ועוד.
יאנוש קורצ'אק
יאנוּש קוֹרצ'אק (בפולנית: Janusz Korczak; 22 ביולי 1878 – 7 באוגוסט 1942) הוא שם העט שבו נודע הנריק גולדשמיט (Henryk Goldszmit), רופא, מחנך והוגה חינוכי, סופר, פובליציסט ופעיל חברתי יהודי-פולני.
קורצ'אק היה ממבשרי הפעילות למען זכויות הילד ושוויון זכויות לילדים. בתי היתומים שהקים וניהל יחד עם שותפתו סטפניה (סטפה) וילצ'ינסקה היו מהניסיונות המוקדמים בחינוך דמוקרטי, שכללו גם בית דין של ילדים. אחד מהחלוצים בתחום שיקום ילדים ובני נוער ואבחון חינוכי, ומחלוצי המחקר בתחום ההתפתחות הפיזית והנפשית של הילד. חיבר ספרים בתחום התאוריה והמעש של החינוך, לצד ספרי ילדים. יהודי פולני שהצהיר כל חייו על השתייכותו לשני העמים. בימי השואה, כשהגיע תורם של ילדי בית היתומים שלו בגטו ורשה להישלח לטרבלינקה, סירב להצעה להינצל לבדו, ובחר, יחד עם וילצ'ינסקה, ללכת לטרבלינקה עם חניכיהם. בכך הפך לאחד הסמלים ההיסטוריים-יהודיים הגדולים של ימינו.
ביוגרפיה
נולד בוורשה למשפחה יהודית פולנית. הוא היה בנם של עורך דין יוסף גולדשמיט (1844–1896) וצֶצִילְיָה לבית גֶמְבִּיצְקִי (1853/4–1920). שמו היהודי היה הרש או הירש, על שם סבו מצד אביו. מוצאה של משפחת גולדשמיט היה ממחוז לובלין ומוצאה של משפחת גמביצקי מאזור העיר קאליש. סבא-רבא שלו, מָאוּרִיצִי גמביצקי, וסבו, הירש גולדשמיט, היו רופאים.
משפחת גולדשמיט התגוררה ברחוב בְּיֶילָנְסְקָה 18, ככל הנראה מקום הולדתו של קורצ'אק. בשנת 1881 עברה המשפחה לרחוב קְרקוֹבְסְקְיָה פְּשֶדְמְיֶישְצְ'יֶה 77, שם התגוררה עם משפחתה של האם: הוריה, אחותה אנה וסבתה אמיליה. בשנת 1883 עברה המשפחה לרחוב מְיוֹדוֹבָה 19, ומאוחר יותר, עם הידרדרות מצבה הכלכלי, לככר קְרָשינְסְקיך 3, נוֹבוֹסֶנָטוֹרְסְקָה 6 (היום מוֹלְיֶירה), שְבְיֶינְטוֹקְשיסְקה ולֶשְנוֹ 18.
ביולי 1885, נשלח קורצ'אק לבית הספר ברחוב פְרֶטָה, בו למד עד שנת 1890, אז החל את לימודיו בגימנסיה הממשלתית מס' 7 לבנים ששכנה ברובע פראגה. שנים לאחר מכן, תיאר את תקופת בית הספר ביומנו:.
בתחילה היה מצבה הכלכלי של המשפחה טוב, אולם בהמשך החל להידרדר בשל מחלת הנפש של האב, אשר התאשפז לראשונה בבית חולים פסיכיאטרי בשנת 1891. האב נפטר ב-26 באפריל 1896. קורצ'אק, שהיה תלמיד בן 17–18, החל לסייע בכלכלת המשפחה באמצעות מתן שיעורים פרטיים, ואמו השכירה חדרים בדירתם ברחוב לשנו. את תעודת הבגרות שלו קיבל בגיל 20.
בשנת 1898 התחיל ללמוד רפואה באוניברסיטה הצארית בוורשה, בה למד שש שנים וחזר על לימודי השנה הראשונה. הוא למד גם ב"אוניברסיטה המעופפת". בקיץ 1898 נסע לראשונה מחוץ לגבולות פולין, לשווייץ, שם חקר בין היתר את פעילותו ויצירתו של יוהאן היינריך פסטלוצי. בשנים האוניברסיטאיות שלו הוא התוודע לחיי שכונות העוני של הפרולטריון והלומפנפרולטריון ("פרולטריון סחבות").
רופא
ב-23 במרץ 1905 קיבל קורצ'אק הסמכה לרפואה. כרופא, הוא גויס ביוני אותה שנה לצבאו של הצאר, והשתתף במלחמת רוסיה–יפן. באותה תקופה הייתה פולין מחולקת תחת שלטונן של שלוש מעצמות: רוסיה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. קורצ'אק שירת בחרְבּין, ובמרץ 1906 סיים את שירותו הצבאי בדרגת לוטננט וחזר לוורשה. בשנים 1905–1912 עבד כרופא ילדים בבית החולים לילדים ברסון ובאומן ברחובות שליסקיי 51 – שינה 60. הוא קיבל דירת מגורים בשטח בית החולים וטיפל בחולים בכל שעות היממה, כשמשכורתו עמדה על 200 רובל בשנה. בעבודתו כרופא החל לעזור גם לאנשי שכונות הפועלים של העיר. ממטופליו העניים לעיתים לא גבה תשלום כלל, או תשלום סמלי בלבד, ולעיתים אף נתן כסף לקניית תרופות. מן הפציינטים האמידים לא הסס לגבות שכר טרחה גבוה. קורצ'אק עבד עם שמואל גולדפלאם והושפע מרופא הילדים יוליאן קרמשטיק. החל משנת 1907, בעקבות פרסומיו הספרותיים, הפך לרופא ילדים ידוע ומבוקש בוורשה.
בשנים 1907-1910/11 השתלם מחוץ לפולין: בשנת 1907 שהה כשנה בברלין, שם שמע הרצאות, התנסה בעבודה במרפאות ילדים, וחקר שיטות עבודה בבתי חינוך לילדים ובבתי יתומים. כמו כן שהה ארבעה חודשים בפריז (1910) וחודש בלונדון (בשנת 1910 או 1911). שנים אחר כך כתב שבלונדון קיבל את ההחלטה לא להקים משפחה ו"לשרת את הילד ואת ענייניו". הוא ראה בכל הילדים בהם טיפל ואותם חינך, כילדיו שלו.
בשנת 1914, בזמן מלחמת העולם הראשונה, גויס קורצ'אק שוב לצבא הצאר ושרת כסגן מנהל בית חולים שדה אוגדתי, בחזית האוקראינית. ב-1917 הוא נשלח לשמש כרופא בבתי מחסה לילדים אוקראיניים ליד קייב. הוא עבד זמן קצר בבית חינוך לנערים פולנים בקייב, בניהולה של מריה רוגובסקה-פלסקה, פעילה חברתית ולוחמת לעצמאות פולין, אותה פגש שנתיים קודם לכן בזמן חופשה קצרה בקייב. לאחר סיום המלחמה ב-1918 חזר קורצ'אק לוורשה. עם ההכרזה על עצמאותה של פולין ב-11 בנובמבר 1918, גויס לצבא הפולני ובתקופת המלחמה הפולנית-בולשביקית (1919-1921) שרת בבתי חולים צבאיים בוורשה ובלודז'. הוא נדבק וחלה בטיפוס. בזכות שירות זה קודם לדרגת רב-סרן בצבא הפולני.
פעילות חברתית
בדצמבר 1899 נעצר קורצ'אק לזמן קצר, בשל פעילותו בחדרי הקריאה לציבור הרחב שהפעילה העמותה הוורשאית לגמילות חסדים.
בשנת 1916 היה בין 16 החברים שהקימו בווינה את "השומר הצעיר".
הצטרף ל"בונים החופשיים" לכל המאוחר בשנת 1925 והיה חבר בלשכת בונים חופשיים "כוכב הים" של הפדרציה הבינלאומית "זכויות האדם" ("Le Droit Humain"), שמטרתה "להשלים בין כל בני האדם המופרדים במחיצות הדת, וחיפוש אחר האמת תוך שמירת כבודו של האדם השני". בביתי היתומים שלו הנהיג טקסי חניכה והתקדמות במתכונת הבנייה החופשית.
היה חבר ב"עמותה הוורשאית להיגיינה" ו"העמותה למחנות הקיץ לילדים". בשנים 1904, 1907 ו-1908 יצא למחנות קיץ לילדים פולנים-יהודים שאורגנו על ידי העמותה. בשנת 1909 הצטרף לעמותת "עזרה ליתומים", עמותת גמילות חסדים יהודית, שמאוחר יותר בנתה את "בית היתומים" שקורצ'אק התמנה למנהלו.
סופר, פובליציסט, עורך ואיש רדיו
יצירת הביכורים של קורצ'אק פורסמה ב-26 בספטמבר 1896 בשבועון "קולצה" (קוצים). כתלמיד גימנסיה נאסר עליו לפרסם רשמית את דבריו בעיתונות, לכן חתם בשם-העט "הן". בהמשך השתמש בשמות עט שונים: "הן-ריק", "הגות", "הדוקטור הזקן". בשנת 1898 השתתף קורצ'אק בתחרות כתיבת מחזות של העיתון "קורייר ורשבסקי" ושלח אל התחרות מחזה בן ארבע מערכות בשם "אי זו הדרך?" . על המחזה חתם יאנֶאש קורצ'אק, שם עט אותו שאל מרומן של קראשבסקי "סיפורו של יאנָאש קורצ'אק ובתו של נושא החרב המלכותי". עקב טעות של פועל בבית הדפוס, במודעה המכריזה על תוצאות התחרות הופיע "יאנוּש", במקום "יאנאש". המחזה עצמו אבד. בשנים 1898–1901 פרסם בכתב העת "חדר קריאה לכל" (Czytelnia dla Wszystkich). משנת 1900 החל לפרסם כיאנוש קורצ'אק. הוא חתם כך אף על מכתביו הפרטיים, אך לא ויתר על השמות האחרים.
בפברואר 1900 החל לשתף פעולה עם השבועון "קולצה" (קוצים) תחת שם העט הן-ריק (Hen-Ryk). בשנת 1901 החל לכתוב פיליטונים. בשנת 1905 יצא לאור הקובץ "הבלים" (Koszałki Opałki), אסופת פיליטונים מ"קולצה", אותם כתב בין השנים 1901–1904. באותה שנה יצא לאור הרומן "ילדי רחוב", בתחילה כסיפור בהמשכים בכתב העת "חדר קריאה לכל" ומאוחר יותר כספר.
בשנים הבאות פרסם מספר ספרי ילדים, בהם: "צלקת" "המלך מתיא הראשון", "המלך מתיא באי הבודד", "פשיטת הרגל של ג'ק הקטן" ו"קאיטוש המכשף". כמו כן, פרסם חיבורים פדגוגיים חשובים, ביניהם: "איך לאהוב ילדים", "הרגעים החינוכיים", "כאשר אשוב להיות ילד", "זכותו של הילד לכבוד" ו"פדגוגיה מבודחת". בזמן מלחמת העולם השנייה ניהל יומן, מסמך בעל חשיבות גדולה לאור נסיבות יצירתו וקורותיו של קורצ'אק בעת המלחמה. העיזבון הספרותי של קורצ'אק כולל 24 ספרים ולמעלה מ-1,400 טקסטים שפורסמו בכתבי עת שונים. רק כ-300 פריטים, בהם כתבי יד מקוריים ספורים, גרסאות מודפסות תעודות ומכתבים נשמרו (ראו בהמשך רשימת ספרי קורצ'אק).
בשם "הדוקטור הזקן" פעל קורצ'אק לקידום זכויות הילד. הוא יצר סגנון יוצא דופן, בו פנה ישירות אל המאזינים הצעירים ביותר, ובצורה פשוטה דיבר על הדברים החשובים ביותר. ב-1936 הופסקו תוכניות הרדיו הפדגוגיות שלו, למרות התגובות הנלהבות של המאזינים והביקורת, בשל התחזקות האווירה האנטישמית והלחצים שהופעלו עקב כך על תחנת הרדיו. קורצ'אק חזר לשדר כעבור שנתיים בסדרת הרצאות ברדיו הפולני. הוא דיבר אל מאזיני הרדיו גם אחרי פרוץ המלחמה, בימים הראשונים של ספטמבר 1939.
בעבודתו הפדגוגית השתמש קורצ'אק באמצעים חדישים מאוד לזמנו. הוא יצר את עיתון הילדים והנוער "מָאלִי פְּשֶגְלוֹנְד" ((Mały Przegląd - "סקירה קטנה") (1926 – 1939), אשר הופיע כמוסף שבועי ליומון הוורשאי "נאש פשגלונד" ("סקירתנו"). הגיליון הראשון הופיע ב-9 באוקטובר 1926 והיה זה כתב העת הראשון בפולין שנוצר על ידי ילדים ונוער. קורצ'אק ערך אותו במשך ארבע שנים ומשנת 1930 היה עורכו יֶז'י אבּרמוב (אשר נודע לאחר המלחמה כאיגור נוורלי, מי שהיה זמן מה גם מזכירו של קורצ'אק). משרדי העיתון היו ברחוב נובוליפקי 7. בעיתון כתבו ילדים, העורך וכותבים כירחמיאל ויינגרטן. העיתון יצא לאור למרות התגברות האנטישמיות, חוסר הסובלנות, ההפרדה הגזעית והחרם על עסקים יהודיים בשנות ה-30. הגיליון האחרון יצא לאור ב-1 בספטמבר 1939.