cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוגוסט פורל
קורות חייו
נולד בוילה לה גרסיוס, מוֹרְז', שווייץ. הבן הבכור מתוך ארבעת ילדיהם של ויקטור פורל ופאולין מורין. בילדותו בודדה אותו אמו מפעילויות עם ילדים אחרים, והוא מצא נחמה בעולמם של החרקים. כבר בגיל חמש הוא החל לאסוף מינים שונים של נמלים וללמוד עליהם, וזו הייתה ההתחלה לתשוקתו הגדולה, אשר באה לידי ביטוי מאוחר יותר, בספרו המפורסם - "הנמלים של שווייץ" (1874).
פורל קיבל חינוך דתי מאמו הפרוטסטנטית. הוא למד את הברית הישנה וכן את הברית החדשה. ספקותיו הדתיים הביאו אותו לראות את עצמו כחוטא, מנודה, שאינו צריך לקוות לרחמי האלוהים. באוטוביוגרפיה שלו כתב: במינכן, בסוף אוגוסט 1883, בהיותו בן 35, נישא לאמה בת התשע-עשרה. השניים הביאו לעולם שישה ילדים, ארבע בנות ושני בנים. בסוף יולי 1910 מת בנו הראשון, אדוארד, מוות פתאומי עקב תסחיף ריאתי. שנה לאחר מותו לקה פורל בשבץ פתאומי אשר גרם לו לשיתוק בצד הימני של הגוף.
ב-1903 עברו פורל ומשפחתו לכפר יבורן (Yvorne) שבמרכז שווייץ, ממערב לאגם ז'נבה. ביתם, שאשתו כינתה "קן הנמלים" (La Fourmiliere), הוא המקום שבו חי במשך עשרים ושמונה שנותיו האחרונות.
תחומי מחקר
ב-1866 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת ציריך (Universität Zürich) ובמשך כל שנות לימודיו בבית-הספר לרפואה הוא התעניין באופן רציף בחקר הנמלים. אוסף מושבות הנמלים שלו התרחב והוא העשיר את עצמו בכל היבט של ידיעתו על חרק זה; פיזיולוגיה, ביולוגיה ואנטומיה. בשנה גורלית זו (1866) פגש פורל את אדוארד בוגניון (Edward Bougainon), חוקר אנטומיה, ולמד לראשונה על צ'ארלס דרווין (Charles Robert Darwin) ועל עבודתו.
עם הופעתה של המסה המדעית שכתב באנטומולוגיה, האקדמיה השווייצרית למדעי הטבע (Swiss Academy of Natural Sciences) העניקה לו את פרס שפלי (Prix Schläfli). בשנת 1874 הוא פרסם את ספרו "הנמלים של שווייץ" ועל כך זכה בשנת 1875 בפרס נוסף, פרס Thore שניתן לו על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים (French Academy of Sciences). פורל התכתב עם צ'ארלס דרווין ושלח לו עותק של ספרו החדש על הנמלים השווייצריות וקיבל ממנו תגובות מעודדות. לאחר שסיים את לימודי הרפואה, החל פורל לגלות עניין בפסיכיאטריה.
פורל הבין מניסויים כי תא עצב הוא היסוד הבסיסי של מערכת העצבים. גילוי זה הביא להבנה, שבדומה למקרה של צומת ניורומוסקולרית (Neuromuscular junction), שבה אקסון (סיב עצבי) אינו מתרבה עם סיבי שריר, כך גם במערכת העצבים מספיק מגע פשוט בין תהליכים עצביים, כדי להבטיח העברה נאמנה של מידע. המשמעות היא שלא קיימת רשת עצבית, אלא, כל תא עצב נמצא במגע, לא מתמשך, עם תא עצב אשר סמוך לו. תיאוריה זו נודעה בשם "תורת הקשר של פורל". את המחקר כתב בשנת 1887 והוא הוביל לניסוחו של מה שכונה מאוחר יותר "תאוריית הנוירון" (Neuron doctrine). המילה "נוירון" הוטבעה על ידי היינריך וילהלם ולדייר (Heinrich Wilhelm Waldeyer) רק ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1891, והוא קיבל את רוב הקרדיט על הגילוי, דבר אשר גרם לפורל להפנות את גבו למדעי המוח.
התרומה הגדולה האחרונה של פורל היא חמש מסות מרשימות שכתב על החיים החברתיים של הנמלים, אשר יצאו לאור בין 1921 ל-1923. מונוגרפיה זו מאוירת היטב ומציעה תובנות על שליטה עצבית בחושים ועל התנהגות אינסטינקטיבית משותפת לבני אדם ולחרקים.
תורתו החברתית-אידאולוגית
ביולי 1916 הגדיר את עצמו כסוציאליסט פעיל, אבל האידאולוגיה של הסוציאליזם, כמו תפיסת הפסיכיאטריה שלו, הייתה מושרשת עמוק באתיקה. הוא האמין בסוציאליזם ללא אלימות והוא התנגד לקומוניזם. לכן סבר שאם הסוציאליזם לא יהיה מוסרי, עדיף שלא יהיה כלל.
פורל התבטא בדעותיו הפוליטיות, והגדיר את עצמו כ"שמאל" בעל בהשקפות אנטי-קפיטליסטיות, שאותן שילב ברישום של שנים עשר עקרונות שכותרתם "העקרונות הבהאים", אשר פורסמו בספטמבר 1925, ב- Sonne der Wahrheit, המגזין הבהאי הרשמי.
התנזרות מאלכוהול
בשנים הראשונות לאחר נישואיו, הוא פגש יצרן נעליים, יעקב בושהרדט (Jacob Bouchardt), אשר ניסה לשכנע אותו כי אלכוהוליזם אינו ניתן לריפוי, אלא על ידי התנזרות מוחלטת. פורל, אף שהיה מאמין בתנועת ההתנזרות-תנועה חברתית נגד צריכת משקאות אלכוהוליים, לא קיבל התנזרות מוחלטת, עד שהתחיל להבין את שיעור ההצלחה החיובית ואת התרופות שהושגו על ידי התנזרות. התעניינותו בפסיכיאטריה הובילה אותו לעבוד בבית חולים לחולי נפש במינכן, גרמניה (Munich district mental institution). ובמסגרת עבודתו טען כי זיהה את התפקיד החשוב של אלכוהול בהפרעות נפשיות. כתוצאה מכך השיק קמפיין למניעה ולטיפול בבעיות אלכוהוליות בחברה והיה חבר פעיל של האגודה נגד אלכוהול (Temperance movement). כדי להילחם למען המטרה שלו נגד צריכת אלכוהול, נסע למדינות רבות ברחבי העולם והסביר על השלכותיו ההרסניות של האלכוהול על המוח האנושי ועל הגוף.
מלבד התעסקותו בפתירת בעיית האלכוהוליזם, התעסק בבעיות נוספות כגון: "הבעיה המינית" - אשר עסקה בין היתר בהפיכת חיי המין לשמחים ומאושרים יותר וללא תשוקות גסות וסקרנות ארוטית, "הבעיה הפמיניסטית" - אשר עסקה בזכויות האישה וכן ב"בעיית הגזעים" אשר העסיקה את פורל עקב קריאת ספריו של צ'ארלס דרווין, ועסקה בסוגיה של "אילו גזעים יכולים להוות שירות בהתפתחות האנושות, ואילו גזעים הם חסרי תועלת".
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, עקב תמיכתו בפציפיזם, תמך פורל בתנועות אנטי מלחמתיות ובארגוני שלום בינלאומיים.
ב- 1 במאי 1916 כתב גילוי דעת ובו נאמר כי רק מהפכה סוציאליסטית בינלאומית תביא לסוף המלחמה; וכי המין האנושי חייב להרוג את שלושת הדרקונים החונקים אותו: הקפיטליזם, המיליטריזם והאלכוהוליזם.
בחודש יולי של אותה שנה הפך לסוציאליסט פעיל.
יחסיו עם הדת הבהאית ועבד אל-בהאא'
פורל התוודע לראשונה לדת הבהאית בחודשי החורף של 1920-1921, כאשר בילה בביתם של בתו וחתנו, מרתה וארתור בראונספורל.
מכתב ששלח פורל לעבד אל-בהאא' 1920
ב-28.12.1920 פורל שלח מכתב לעבד אל-בהאא' ובו הסביר כי הוא מוניסט, ולכן משוכנע שתפקודי המוח והנשמה הם שלם בלתי נפרד. מכאן, שהוא לא מאמין שהנשמה הפרטית שורדת לאחר מותו של המוח.
בעניינים מטאפיזיים לעומת זאת, הוא הכריז על עצמו כאגנוסטיקן, ורשם כי למרות שהוא מעריץ את העקרונות האנושיים של עבד אל-בהאא', הוא לא מבין את עקרונותיו האלוהיים.
לכן שאל, האם הדת הבהאית, יכולה לקבל אותו אליה, לנוכח היותו מוניסט ואגנוסטיקן.
מכתב שקיבל אוגוסט פורל מעבד אל-בהאא' 1921
ב-21.9.1921 קיבל פורל מכתב מעבד אל-בהאא'. מכתב זה נכתב כמאמר פילוסופי וכתשובה לשאלות שהציג לו פורל.
עם קבלת המכתב המשמעותי הזה, פורל היה מלא שמחה והכרת תודה על היכולת להבין את המציאות האלוהית ולמצוא תשובות לשאלותיו.
מאז ואילך, פורל הכריז על אמונתו בדת הבהאית בפומבי.
הגנתו על הבהאים האיראנים הנרדפים
החל מהצטרפותו לדת הבהאית ועד למותו ב-1931, פורל קיבל על עצמו פעולות התומכות בתורה הבהאית. דבר לא סיכל את נחישותו להגשים את "משאלתו הנלהבת ביותר" - המשכיותה של הדת הבהאית.
כדי לוודא המשכיות זו, פורל ראה עצמו כמורה של האמונה הבהאית וכמגנה, במיוחד בשמם של הבהאים הפרסיים אשר נרדפו באמצע שנות העשרים של המאה העשרים. אחת הדרכים בהן ניסה פורל לעזור לבהאים הפרסיים הייתה להשפיע על דעת הקהל האירופית, מתוך אמונה כי תמיכה אירופית בבהאים הפרסיים, תביא לקץ הרדיפות כנגדם.
ב-12.5.1926 הוא כתב למזכיר הכללי של חבר הלאומים, סר אריק דראמונד (Eric Drummond), על הרדיפות של הבהאים הפרסיים, אך קיבל ממנו תשובה מאכזבת, לפיה חבר הלאומים אינו מסוגל לעזור, שכן בפרס אין הסכם בינלאומי להגנה על מיעוטים.
ב-1927, בעקבות העמדתם לדין של חברי האספה הבהאית המקומית של קונסטנטינופול (כיום: איסטנבול) באשמת חתרנות, כתב פורל לנשיא טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק (Mustafa Kemal Atatürk), כי אם היה מכריז על האמונה הבהאית כדת רשמית של טורקיה, בנוסף לאסלאם, היה עושה צעד גדול לקראת התקדמות, ונותן דוגמה לכל אירופה ואפילו לכל אומות העולם.
הברית האישית
באוגוסט 1921, לאחר הצטרפותו לדת הבהאית, הוסיף פורל לספר זיכרונותיו "מתוך חיי ועבודתי" (Out of My Life and Work), אשר כתב בשנת 1912, מסמך נוסף, אותו כינה כ"ברית אישית". מסמך חשוב זה קובע את האמונה הבהאית של פורל. בברית האישית, ציווה פורל כי בנו, אוסקר, יקרא את נוסח הברית במהלך שריפת גופתו [הערה: החוק הבהאי קובע קבורה, לא שרפה, אם כי פורל אולי לא היה מודע לחוק זה].
הדבורה מאיה
הדבורה מאיה (בגרמנית: Biene Maja או Die Biene Maja und ihre Abenteuer) הוא ספר לילדים שכתב הסופר הגרמני, ולדמאר בונסלס, בשנת 1912. הספר עוסק בעלילותיה של דבורה מואנשת ומתמקד, בין היתר, במאבקיה מול צרעות מאיימות. הספר תורגם לשפות רבות ואף זכה למספר עיבודים לקולנוע, לאופרה, לתיאטרון ולטלוויזיה. המפורסם בעיבודים הוא עיבוד ההנפשה היפני-גרמני שהופק באמצע שנות ה-70 ואף הוקרן בטלוויזיה הישראלית בדיבוב לעברית. עיבוד זה ערך שינויים משמעותיים בספר המקורי והוסיף שתי דמויות ראשיות שכלל לא קיימות במקור. בספר המקורי, משתקפים מסרים מיליטריסטיים ולאומניים, ויש הטוענים גם פשיסטיים וגזעניים. בונסלס עצמו החזיק בדעות אנטישמיות ובתקופה הנאצית פרסם ספרים, שימש כעיתונאי ואף חיבר ספר (שפורסם ב-100 עותקים בלבד) בעל נימות אנטישמיות מובהקות, בשם "Der Grieche Dositos" ("היווני דוזיטוס").
תקציר העלילה
מאיה היא דבורה סקרנית ושובבה שנולדה בכוורת דבורים במהלך תקופה לא שקטה: הכוורת חולקה לשתי מושבות חדשות. מאיה גדלה ומתחנכת על ברכיה של מורתה הגברת קסנדרה, אך אופייה הסקרני והמרדני מתנגש עם החוקים הנוקשים של הכוורת. וכך, למרות אזהרותיה של הגברת קסנדרה, מאיה משתוקקת לחקור את העולם הרחב סביבה ויום בהיר אחד, בעת איסוף צוף שגרתי, מאיה גומרת אומר בליבה, מבצעת מעשה נועז ונוטשת את הכוורת לטובת טיול קסום (ולעיתים מסוכן) במרחבי הטבע הגדול.
בעת מאסרה, מאיה מגלה סוד קשה ומר - הצרעות האכזריות מתכננות לתקוף ולכבוש את מושבת הדבורים שלה. מאיה ניצבת בפני דילמה קשה - האם לחזור לכוורת ולקבל את העונש על בריחתה ובכך להציל את המושבה. או לחלופין לא לעשות דבר, להתחמק מהעונש, אך בכך גם לחרוץ את גורל הכוורת וחבריה הדבורים לאבדון.
מאיה מחליטה לחזור לכוורת ולהזהיר את חבריה מפני ההתקפה האכזרית הקרבה. בעקבות המעשה האבירי שלה, חברותיה הדבורים בולמות את התקפת הצרעות ומאיה הופכת לגיבורת הכוורת. כמצופה ולאור מעשה הגבורה, מאיה זוכה למחילה על בריחתה ממלכת הכוורת וחבריה בפרק סיום בלתי נשכח.
עיבודים
עיבוד הטלוויזיה המונפש לספר, "הדבורה מאיה" (ביפנית: みつばちマーヤの冒険), הוא סדרת טלוויזיה יפנית בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1975 בשיתוף פעולה יפני-גרמני. הסדרה שודרה במקור ביפן בערוץ טי.וי. אסאהי (אז NET- נט). בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ הראשון בין השנים 1977-1978, וב-1985. 26 הפרקים הראשונים של הסדרה (מלבד פרקים 3–6 ו-19) שודרו גם בערוץ ג'וניור.
הסדרה מבוססת על הספר של בונסלס מ-1912. הסדרה הופקה באמצע שנות השבעים על ידי הערוץ הממלכתי השני של הטלוויזיה הגרמנית, צה דה אף, סרטי אפולו האוסטרית וחברה פרטית בשם טאורוס. האנימציה בוצעה על ידי חברה יפנית בשם "ניפון אולפני אנימציה".
הסדרה זכתה להצלחה גדולה ושודרה במדינות רבות ובשפות רבות. ב-1982 הופקה סדרת המשך בשם "הרפתקאות הדבורה מאיה", אשר כללה 52 פרקים, ואף הופק סרט באורך מלא המבוסס על הסדרה.
שיר הפתיחה של הסדרה הולחן על ידי קארל סבובודה הצ'כי לאחר שהמפיקים האירופאים החליטו שהמוזיקה היפנית שנכתבה לסדרה אינה מתאימה לצופים באירופה. את הגרסה העברית תרגם דן זכאי ושר אותו בשנים 1977 -1980 ראובן שפר, ובשנת 1985 יזהר כהן.
בשנת 2012, הופקה סדרת הנפשה ממוחשבת הנקראה גם "הדבורה מאיה", ושודרה בערוץ הופ!.
בשנת 2014, הופץ סרט הנפשה ממוחשבת המבוסס על הסדרה בשם "הדבורה מאיה: הסרט", ולו שני סרטי המשך: "הדבורה מאיה: גביע הדבש" אשר הופץ בשנת 2018, ו"הדבורה מאיה וביצת הזהב" אשר הופץ בשנת 2021. שלושת הסרטים דובבו לעברית והופצו בישראל בבתי הקולנוע.
בשנת 1978 הפיקו טדי הפקות הצגה המבוססת על הספר בכיכובם של דודו זר ושולה רווח.
מסרופ משטוץ
מֶסרוֹפ מֶשְטוֹץ לפי הניב הארמני המזרחי או לפי הניב הארמני המערבי מֶסְרוֹבּ מָשְׁדוֹץ (ארמנית: Մեսրոպ Մաշտոց, מערבית: מסרופ משטוץ, מזרחית: מסרוב משדוץ) (362 - 17 בפברואר 440) היה נזיר ארמני, תאולוג ובלשן שהמציא את האלפבית הארמני.
משטוץ נולד בשנת 361 בכפר הצקץ (hatsekats) שבמחוז טָרוֹן (טרון הוא מחוז של טורוברן, ממערב לימת ואן ומצפון להרי הטאורוס, והעיר העיקרית במחוז היא מוש, בן לוָרְטָן ממשפחת ממיקוניאן. קוריון (kuriun vardapet), תלמידו וכותב הביוגרפיה שלו מספר כי מסרופ קיבל חינוך קלאסי והיה בקי ביוונית, סורית ופרסית ומילדותו היה נוכח, בזכות מעמד אביו, בחצר המלוכה.
מאוחר יותר למד משטוץ אצל נרסס מגנוס, הפטריארך הרביעי של ארמניה, ושימש כמזכירו. במקביל, שימש גם מזכיר למלך כוסרואס השלישי (chosroes). משימתו הייתה לכתוב ביוונית, פרסית וסורית את הצווים והחוקים של השליט, משום שבאותה תקופה לא היה לארמנים אלפבית משלהם.
כאשר הדיחו הרומאים את המלך בשנת 386, העדיף משטוץ לעזוב את החצר כדי להתמסר לחיי נזירות וחי בפרישות ובסגפנות משך מספר שנים — שלב מקדים מקובל בקריירה כנסייתית. בעודו מתבודד, איבדה ארמניה את עצמאותה וחולקה בין פרס לאימפריה הביזנטית, כשפרס זכתה ברוב שטחה של הממלכה והמליכה על חלקה מלכים ארמנים הכפופים לה.
אחרי שלוש שנים של התבודדות הפך משטוץ, בשנת 390, לעוזרו של הפטריארך יצחק (סָהָג) "הגדול" ופעל עמו להשמיד את שרידי עבודת האלילים בארמניה. המפגש עם כובשים זרים, סייע לארמנים לגבש את זהותם הלאומית המובחנת, והמלך ורמשפור, שירש את אחיו כוסרואס השלישי בשנת 394, הפטריארך איזק ומשדוץ היו הגורמים הפועלים העיקריים בשינוי.
משדוץ ביקש להחיות את הספרות הארמנית העתיקה, שרק שרידים ממנה נותרו והבין כי צעד הכרחי לכך הוא כינונו של אלפבית ארמני שיחליף את האלפבית האכדי שהיה בשימוש באותה תקופה, אך לא הלם את כל דרישות השפה הארמנית ואף היה בלתי מובן לרבים.
משטוץ החליט, בתמיכת איזק והמלך ורמשפור להמציא אלפבית לאומי. לפי קוריון, סיפר לו המלך אז על אדם בשם דניאל, בישוף אשורי ממוצא אצילי, שבמפתיע קיבל את אותיות האלפבית הארמני. משדוץ שלח אליו אדם בשם והריג' (vahrij) עם מסר לכומר הבל, שהיה ממקורביו של הבישוף דניאל. הבל, ששמע לראשונה על הכתב אז, שלח את האותיות למלך וזה הורה למשטוץ ללמד את ילדיו את השפה באמצעות אלפבית זה.
בשובו ממסעותיו בשנת 406, הצליח משטוץ להרחיב את האלפבית מ-22 עד 27 אותיות לשלושים ושש. כדי להפוך את האלפבית מהמצאה שעל הנייר לממשות, שלח משדוץ את תלמידיו המובחרים לאדסה, אתונה, קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה ואפילו רומא כדי להשיג את העותקים האותנטיים ביותר של הביבליה, כתבי אבות הכנסייה ואף כתבים חילוניים. המלומדים הצעירים ניסו להתאים את הלשון הארמנית לחוקי הדקדוק היווני, על פי ספר הדקדוק של דיוניסיוס התראקי. כך, נהנו הארמנים מכתבי קודש בשפתם, שנים רבות לפני שהגיע נוהג זה למקומות אחרים. הלניזציה זו בארמניה הקבילה להלניזציה דומה אצל הפרסים והמונופיזיטים במאות השישית עד השמינית ואצל הערבים במאה התשיעית.
התרגום הראשון של הביבליה הנוצרית, לרבות ספרי התנ"ך, לארמנית, הושלם ככל הנראה בשנת 411 לערך, והתבסס על טקסט בסורית. גרסה זו הייתה פגומה ככל הנראה, משום שזמן קצר אחרי כן נשלחו יוחנן מאגגיאץ ויוסף ומבאגין לאדסה כדי להכין תרגום מעותק ביוונית. בסיוע עותקים נוספים מאלכסנדריה תורגם התנ"ך שוב וגרסה זו הושלמה בשנת 434. גם הצווים הראשונים מועידת ניקיאה, ועידת קונסטנטינופול הראשונה וועידת אפסוס והספרות הלאומית שנכתבה עד אז באשורית תורגמו. לתרגומים אלו הייתה חשיבות רבה, שכן לעיתים הם סייעו בהשלמת מקורות שגרסתם הראשונה ביוונית אבדה.
אחרי מותו של הארכיבישוף איזק בשנת 439 מונה משטוץ ליורשו, אך נפטר כעבור זמן לא רב, ב-17 בפברואר 440. ביוזמת אציל ממשפחת אמאטוני הוא הוטמן בכפר שבשליטת המשפחה. בשנת 443 נבנתה כנסייה בסמוך לקברו.
ערוגה
ערוגה היא תלולית אדמה שבתוכה זורעים זרעים או שותלים בה שתילים למטרת גידול ירקות (בגן ירק), פרחים או צמחי נוי (למשל, בגן צרפתי).
הערוגות הן מקום מיטבי לגידול צמחים, בשל ניקוז המים המונע ריקבון של השורשים מעודף מים.
לפני שתילת השתילים או הזריעה יש לתחח את האדמה, כדי להקל על השורשים להשתרש באדמה, דבר שמאץ את קצב ההתפתחות לצמח בוגר. יש לבדוק מדי יום האם האדמה לחה דיה, ולהשקות אותה בהתאם לצורך.
ניתן לשלב בין גידולים שונים באותה ערוגה ובתנאי שמקפידים על חלוקה של שטחי הזריעה לפי גובה הצמחים או לפי מהירות הגדילה.
כלי חקלאי הרתום לטרקטור, שמטרתו לסמן ערוגות בשדה חלק, למטרת שתילה או זריעה, נקרא: "מערג".
אייל סיון
ביוגרפיה וקריירה אומנותית
אייל סיון נולד בחיפה בשנת 1964 וגדל בירושלים ומגיל צעיר עסק בצילום ובפעילות חברתית ופוליטית. בנה של הארכאולוגית והאוצרת רנה סיון והאדריכל אריה סיון. בשנת 1985 סיון השתקע בפריז והחל לעסוק בקולנוע תיעודי. סרטו הראשון "עקבת ג'בר - חיים בינתיים" שצולם ב-1986 על ידי נורית אביב מספר את סיפורם של תושבי מחנה הפליטים הפלסטיני עקבת ג'בר שבבקעת יריחו. סרטו "יזכור, עבדי הזיכרון" שיצא לאקרנים בשנת 1991 מציג את פולחן הזיכרון הישראלי כפי שמשתקף בתוכנית הלימודים של בתי ספר בישראל. סרטו הידוע ביותר הוא הספציאליסט (1999) הוצג בבכורה בפסטיבל ברלין. הסרט שעסק במשפט אייכמן עורר דיון וסערה. סיון ביים את הסרט "יתגבר" העוסק במשנתו של ישעיהו ליבוביץ, והסרט הקצר "יתצמבאתצמבה - רואנדה ג'נוסייד אחד מאוחר יותר" העוסק ברצח העם ברואנדה. בשנת 2004 ביים סיון בשיתוף הבמאי הפלסטיני מישל חלייפי את סרט המסע "דרך 181, קטעי מסע בפלסטין-ישראל".
המחלוקות הפוליטיות
אמירותיו הפוליטיות של סיון, הן בסרטיו והן אמירות בתקשורת בצרפת ובאירופה, משכו ביקורת קשה. בשנת 2001 פרסם סיון מאמר בעיתון לה מונד בשם "הבלבול המסוכן של יהודי צרפת", שהוביל לעימותים בינו ובין אישי ציבור צרפתים, ולוויכוח ציבורי ער בשאלות של הקשר בין היהדות, הציונות והאנטישמיות.
בשנת 2003 התבטא הפילוסוף אלן פינקלקראוט, כי סיון הוא "מבין השחקנים הבולטים של אנטישמיות היהודית העכשווית, תופעה קשה ומפחידה", וזאת בעקבות שידור בערוץ ארטה של סרטו של סיון "דרך 181" אותו ביים עם הבמאי מישל חלייפי, המביא מפגשים בין ישראלים ופלסטינים לאורך גבולות החלוקה. סיון הגיש כנגד הפילוסוף תביעת דיבה לבית המשפט הצרפתי, אך זו נדחתה בין היתר בטענה כי המדובר ב"ניתוח ביקורתי של יצירתו של סיון". לאחר פרסום פסק הדין המשיך סיון לטעון כי שמו הטוב נפגע, ולטענתו פסק הדין נותן הכשר פסול לשימוש במילה 'אנטישמי'. במאי 2007 דחה בית משפט לערעורים את ערעורו של סיון, בטענה כי על אף שהדברים היו בוטים ואלימים, הרי שנעשה שימוש בסעיף חוק לא נכון בהגשת התביעה מסיבות טכניות.
בשנת 2007 נבחר על ידי ועדה מייעצת של אנשי קולנוע ואישי ציבור, כחלק מפרויקט 'עבר הווה עתיד', המשותף לערוץ 8, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וסינמטק ירושלים, ליצור סרט בשם "ג'אפה - סיפורו של מותג", שאמור היה לעקוב אחר סיפורם של תפוזי יפו. בטרם התכנסה הוועדה הציבורית האמורה לאשר את הבחירה, ואת המימון שבעקבותיה, יצאו גורמים רבים בציבוריות הישראלית, ובמיוחד העיתונאי בן דרור ימיני בקריאה להימנע מלממן את סרטו של סיון מכספי הציבור, במיוחד בהקשר של חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. לגינוי הצטרפו גם השר יעקב אדרי וחבר הכנסת יואל חסון. להגנת סיון יצאו אישי ציבור כבמאי רם לוי. כן חתמו מאות אנשי קולנוע על עצומה לתמיכה בסיון. בסופו של דבר, לנוכח הוויכוח הציבורי, החליט סיון להודיע על כי הוא מושך את בקשתו לתמיכה מקרן רבינוביץ', וזאת לאחר שההנהלה הציבורית של הקרן החליטה שלא לתמוך בפרויקט, דבר שהביא לאיום בהתפטרות ראש הוועדה המייעצת לקרן, נחמן אינגבר. סיון טען כי באווירה שנוצרה אין ביכולתו ליצור קולנוע. העניין הגיע לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת ב-29 במאי 2007, שם התבטא סיון כי "אנשים מדברים על תסריט שלא קראו וסרטים שלא ראו! אני הוא זה שהוצאתי החוצה את הסרטים של משפט אייכמן! בשם הסבא והסבתא שלי, אני לא מוכן שישתמשו בזילות במושג אנטישמיות". בסופו של דבר הופק הסרט ללא תמיכת קרן רבינוביץ.
יחסי צ'כיה–קטר
יחסי צ'כיה–קטר הם יחסי החוץ בין צ'כיה וקטר.
סקירה כללית
היקף הסחר בין שתי המדינות צמח מ-102 מיליון דולר בשנת 2013 ל-187 מיליון דולר בשנת 2017, שיעור צמיחה של 82 אחוזים.
קטר איירווייז מקיימת טיסות ישירות מנמל התעופה הבין-לאומי חמד בדוחה לנמל התעופה ואצלב האוול בפראג.
ביקורים הדדיים ופגישות משותפות בין משקיעים ואנשי עסקים בשתי המדינות תרמו להעלאת רמת חילופי הסחר, והיוו פלטפורמה חשובה לבדיקת שותפויות מגוונות בכמה פרויקטים ולבחירה רחבה יותר של אפשרויות השקעה קיימא במספר סקטורים מבטיחים בין שתי המדינות.
הקמת הוועדה לידידות פרלמנטרית קטרית-צ'כית בפרלמנט הצ'כי באפריל 2019 משקפת את העוצמה והאיחוד של היחסים הללו.
ישנם תחומים רבים התורמים להעמקת שיתוף הפעולה הדו-צדדי בין שתי המדינות, במיוחד בתחום הבריאות, הנדל"ן, התיירות והחקלאות. לרפובליקה הצ'כית היסטוריה ארוכה בתחומים אלה. כלכלת צ'כיה היא אחת הכלכלות המבטיחות באירופה, עם פוטנציאל רב להשקעה עתידית.
מוטי קרפל
מרדכי (מוטי) קרפל (נולד ב-1953) הוא אידאולוג, עיתונאי ופוליטיקאי ימני ישראלי, ממקימי תנועת "מנהיגות יהודית".
קורות חייו
קרפל נולד בחיפה בשנת 1953, ולמד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. ב-1970 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת אגוז. קרפל עבר מסלול הכשרה כלוחם בסיירת ולחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה עבר קורס קצינים ועשה הסבה לשריון, שם שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בסיני. לאחר שחרורו למד פילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובגיל 27 חזר בתשובה ולמד במכון מאיר ומרכז הרב. במהלך פעילות פוליטית נגד פינוי סיני, הכיר את אשתו אביבה. בשנת 1993, בתקופת הסכמי אוסלו, היה קרפל לסרבן הגיוס הראשון בישראל שסירב להתגייס לשירות מילואים בשל מדיניותה של ממשלת ישראל בראשותו של יצחק רבין למסור חלקים מארץ ישראל, לשיטתו. באמצע שנות התשעים הקים מוטי קרפל את תנועת "חי וקיים" יחד עם יהודה עציון. התנועה עסקה, בין היתר בהגדרה חדשה של הציונות ושל ההתיישבות, לאור תורת הרב קוק. בנובמבר 1995 הקים יחד עם משה פייגלין ושמואל סקט את תנועת מנהיגות יהודית, ובשנת 1999 התמודד במסגרתה כמועמד יחיד בבחירות לכנסת ה-15 תחת רשימה בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרש מהמירוץ שלושה ימים לפני הבחירות. כראש מנהיגות יהודית נחקר במסגרת פרשת עמותות הליכוד. בין השנים 2004–2010 ערך את כתב העת "נקודה".
קרפל מתגורר בהתנחלות בת עין שבגוש עציון, נשוי ואב לשמונה.
עמדותיו
מוטי קרפל הוא אידאולוג בזרם האמוני של הציונות הדתית. הגותו מושפעת בעיקר מהגותו של הפילוסוף שבתי בן-דב. בספר של קרפל "המהפכה האמונית", הוא מתאר את שקיעת הציונות הקלאסית והתנוונותה לתרבות הדוניסטית חסרת שורשים המגובה על ידי קבוצות פוליטיות אינטרסנטיות. מנגד הוא מתאר את עליית הכוחות האמוניים, שהם בעיקר קבוצות בתוך הציבור הדתי הלאומי שמקורבות לאידאולוגיה של הרב צבי יהודה קוק שלטענתו, יחליפו את הציונות הקלאסית המתפוררת.
קרפל מפתח את תפיסתו של פרופסור אדריאן הייסטינגס על העדר תפיסה לאומית בתרבות הערבית ובאסלאם, ומסביר בכך את המלחמות הפנימיות בארצות ערב ואת העדר הפתרון ל.
בשנת 2021 תמך במפלגת ימינה ובממשלה שהוקמה בראשות נפתלי בנט.
עוללות
מצוות עוללות היא מצווה מהתורה החלה על אדם העוסק בבצירת כרמו. משמעות המצווה היא שחל איסור על בעל הכרם לבצור ענבים הצומחים שלא כדרך אשכול ענבים, אלא כענבים בודדים, המכונים בלשון התורה 'עוללות', ולהשאירם לעניים.
דיני המצווה
משמעות המילה "עוללות" היא אשכולות קטנים (עולל = תינוק) שאינם מהווים אשכול שלם ותקין, אלא צומחים זה לצד זה לאורך הזמורה. גם אשכול ענבים שאין לו כתף - קו ישר של ענבים בחלקו העליון של האשכול, ונטף - צורת אשכול הנראית כאלו הענב התחתון נוטף מתוך האשכול, נחשב לעוללות. אך אם יש לו את אחד מהם - אינו נחשב לעוללת. ואם ספק - יש להשאירו לעניים.
התנאים במסכת פאה (ז, ז) נחלקו בדיני כרם שכולו עוללות; רבי אליעזר סובר שהוא לבעל הכרם ורבי עקיבא סובר לעניים.
מצוות עוללות מוגדרת כמתנות עניים והיא מצווה התלויה בארץ, כלומר היא נוהגת מהתורה בארץ ישראל בלבד, וחכמים תקנו מצווה זו גם בחו"ל, אלא שיש אומרים שהתקנה היא רק ביחס לארצות הסמוכות לארץ ישראל. כמו כן, יש אומרים שמן התורה, חלותה מן של המצווה מותנית בישיבת רוב ישראל בארצם.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1789
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1789 היו הבחירות הנשיאותיות הראשונות בארצות הברית, והיו היחידות שהתקיימו בשנה שאינה זוגית. הבחירות התקיימו אחרי קבלת חוקת ארצות הברית ב-1788. הקלפיות נפתחו ב-15 בדצמבר 1788 ונסגרו ב-10 בינואר 1789. בבחירות אלה, ג'ורג' וושינגטון נבחר לכהונה ראשונה מבין שתיים כנשיא ארצות הברית, וג'ון אדמס הפך לסגן נשיא ארצות הברית הראשון.
לפני בחירות אלה, לארצות הברית לא היה מנהיג. לפי המערכת הקודמת – תקנון הקונפדרציה – הממשלה הלאומית מובלת על ידי קונגרס הקונפדרציה, שהיה לו מנהל טקסי וכמה מחלקות ביצועיות, אך אף רשות מבצעת עצמאית.
בבחירות אלה, וושינגטון המאוד פופולרי רץ למעשה ללא מתחרים. השאלה האמיתית היחידה שהוחלטה הייתה מי ייבחר לסגנו. כל מדינה שלחה אלקטורים לפי ייצוגה בקונגרס. לפי פרק 2 לחוקת ארצות הברית, כל אלקטור היה זכאי לשתי הצבעות; המועמד שקיבל את מירב הקולות נבחר לנשיא, והשני נבחר לסגן נשיא. כל 69 האלקטורים נתנו קול אחד לוושינגטון. הקולות השניים של האלקטורים התחלקו בין 11 מועמדים אחרים. ג'ון אדמס קיבל את מירב הקולות (34), ונבחר לסגן הנשיא. התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, שהתקבל ב-1804, שינה את הנוהל, ודרש מכל אלקטור הצבעה נפרדת לנשיא ולסגנו.
המועמדים
בזמן הבחירות לא היו קיימות מפלגות. המועמדים היו בחלקם פדרליסטים, שתמכו באשרור החוקה, ואנטי-פדרליסטים שהתנגדו למבנה הפדרלי שהציעה. הם לא הפכו למפלגות וכולם תמכו בוושינגטון.
הבחירות הכלליות
בהיעדר כללים מנחים, לא היה תהליך הגשת מועמדות פורמלי. מנסחי החוקה הניחו שוושינגטון יהיה הנשיא הראשון, וכאשר הסכים לחזור מפרישתו לגמלאות כדי לקבל את התפקיד, לא הייתה התנגדות כלפיו.
הבחירות לסגנות היו התחרות האמיתית, כי החוקה הכריזה שהמועמד שיגיע למקום השני יהיה הסגן. בגלל שוושינגטון היה מוירג'יניה, רבים רצו שסגן הנשיא יהיה צפוני ויאזן אותו. במכתב מאוגוסט 1788, תומאס ג'פרסון, השגריר בצרפת, אמר שאדמס והנקוק (שניהם ממסצ'וסטס) הם המועמדים הבולטים. ג'פרסון גם הציע את ג'ון ג'יי, ג'יימס מדיסון וג'ון ראטלדג' כמועמדים נוספים.
המדינות בחרו אלקטורים, שהתכנסו במדינותיהם ב-4 בפברואר, וכולם הצביעו פה אחד לוושינגטון באחד מקולותיהם ובכך יישמו את האסטרגיה שתהפוך לימים לאסטרטגיית חמישים המדינות. האלקטורים השתמשו בקול השני שלהם כדי ליצור תוצאת הצבעה מפוזרת, ורובם נמנעו מלהצביע עבור אדמס והצביעו למועמדים אחרים, פחות עקב ההתנגדות כלפיו, ויותר על מנת להגדיל את הפער בינו לבין וושינגטון, ולמנוע תיקו שיעביר את ההצבעה אל בית הנבחרים של ארצות הברית ויביך את וושינגטון ואת החוקה. כך קיבל אדמס רק 34 אלקטורים, ו-35 הקולות האחרים התפזרו בין עשרה מועמדים אחרים.
כשהאלקטורים נבחרו, השמועות אמרו שהאנטי-פדרליסטים תכננו לתמוך בריצ'רד הנרי לי או בפטריק הנרי במקום בוושינגטון, כשג'ורג' קלינטון יהיה הסגן. השמועות עודדו בידי הפדרליסטים, שביקשו לחסום את קלינטון. קלינטון קיבל רק שלושה אלקטורים שתמכו בו, מתוך חשש שיתנגד לוושינגטון.
עשר מדינות מבין שלוש עשרה המושבות השתתפו. צפון קרולינה ורוד איילנד לא השתתפו בבחירות כי לא אישרו את החוקה, וניו יורק לא השתתפה עקב אי-הצליחה למנות את שמונת האלקטורים שהוקצו לה בגלל תיקו בבית הנבחרים של המדינה.
הצבעת האלקטורים
חבר האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
נביל זרנדי
נביל אעט'ם זרנדי, מולא מוחמד (בפרסית: ملّا محمد نبیل اعظم زرندی; 29 ביולי 1831 בזרנד, איראן – 3 בספטמבר 1892 בעכו, האימפריה העות'מאנית) היה משורר פרסי בהאי, מורה ומחבר כרוניקה על ההיסטוריה הבאבית, ואחד משליחיו של בהאא אללה.
חייו המוקדמים כמאמין באבי
זרנדי נולד ב-29 ביולי 1831 בזרנד, איראן. בצעירותו היה זרנדי רועה צאן, אך יחד עם זאת קיבל חינוך מסורתי שבמסגרתו למד לקרוא בקוראן. הוא נהג לנסוע יחד עם אביו לעיר קום שבאיראן, עיר שנחשבת למוקד שיעי חשוב. זרנדי המיר את דתו לדת הבאבית בסביבות שנת 1847, לאחר ששמע במקרה על הבאב בעת ביקורו בבית דודו בכפר רבאט כרים. לאחר מכן ניסה זרנדי להצטרף למאמינים הבאבים בשיח' טברסי, בקרבת באבול שבמחוז מאזנדראן, אך הגיע מאוחר מדי; במקום התחולל קרב עקוב מדם בין המאמינים הבאבים לשלטון הפרסי, עליו כתב זרנדי בפירוט בספרו מפציעי השחר. משם הגיע זרנדי לעיר טהראן והתמקם באותה המדרסה של מירזא אחמד, המעלה על הכתב של כתבי הבאב.
במהלך שהותו בטהראן פגש זרנדי מאמינים באבים רבים שחיו בעיר או עברו בה, וביניהם בהאא אללה, איתו נפגש לראשונה בשנת 1850, השנה בה הוצא להורג הבאב. בשנים לאחר מכן היה זרנדי מאלו שטענו שהם הדמות המשיחית מנבואותיו של הבאב, אך כשפגש את בהאא אללה בבגדאד מאוחר יותר הוא הסתייג מכך והכיר בו כמנהיגם של הבאבים.
חייו כבהאי
לאחר שהכיר בבהאא אללה כמנהיג הקהילה הבאבית נסע זרנדי ברחבי המזרח התיכון וניסה לשכנע את המנהיגים הבאבים כי בהאא אללה הוא הדמות המשיחית אותה חזה הבאב. בשנת 1863 (1280 בלוח השנה ההיג'רי) הכריז זאת על עצמו בהאא אללה באופן רשמי, כשהוא משתמש באמונה מוסלמית מילינארית שהמשיח יופיע בשנה זו. באותה השנה ללוח השנה ההיג'רי, ו-20 לאחר התגלותו של הבאב, כתב בהאא אללה לזרנדי את "סורת הדם", בה הכריז על עצמו כחזרה (רג'עה) של הבאב.
שתי סורות נוספות שקיבל זרנדי מבהאא אללה נקראו שתיהן סורת אל-חג' ("העלייה לרגל") ובעקבותן היה הראשון שביצע עלייה לרגל לביתו של הבאב בשיראז ב-1866 ולביתו של בהאא אללה בבגדאד ב-1867. ביקורו של זרנדי בשני הבתים הללו סימנו את ההתחלה של חוקי העלייה לרגל שכתב בהאא אללה מאוחר יותר בספרו אל-כתאב אל-אקדס.
בהיותו בח'וראסאן בשנת 1866, סייע זרנדי לבדל את קבוצת מאמיניו של בהאא אללה מהמאמינים הבאבים ומהאזלים, זרם באבי שהחשיב את סובח-י אזל לממשיכו של הבאב, באמצו את ברכת השלום "אללה אבהא" (אללה הוא המפואר מכולם) במקום ברכת השלום "אללה אכבר" (אללה הוא הגדול מכולם) שהייתה מקובלת אצל הבאבים. זאת, כרמז לשמו של בהאא אללה.
בשנת 1868, זרנדי נכלא למשך חודשיים בקהיר ולאחר מכן בכלא אלכסנדריה לכמה חודשים נוספים. זאת בעקבות נסיעתו למצרים, תחת הנחייתו של בהאא אללה, במטרה לשכנע את הח'דיו לשחרר שבעה מאמינים בהאים שנכלאו בקהיר בעקבות הסתה נגדם של הקונסול הפרסי במדינה, מירזא חסן ח'אן. כששוחרר ניסה להצטרף לקהילה המוגלית של בהאא אללה בעכו בסוף 1869, אך מאמיניו של אזל, שעקבו אחריו ממצרים, דיווחו על הגיעו לרשויות במקום ובכך מנעו ממנו את הכניסה לעיר. זרנדי חי תקופה מסוימת במערה בהר כרמל וכן בנצרת עד שהורשה להיכנס לעכו. הוא שהה בעכו וסביבותיה עד לסוף חייו.
מותו
זרנדי הושפע עמוקות ממותו של בהאא אללה בשנת 1892, ובסביבות ה-3 בספטמבר של אותה השנה בחר להטביע את עצמו בים בעכו ובכך לשים קץ לחייו. זרנדי השאיר אחריו פתק, ובו כתב את שנת מותו באמצעות שימוש במילה ערבית אחת – ע'ריק, שפירושה טבוע, וערכה בגימטריה הוא 1310, שנת מותו על פי לוח השנה ההיג'רי.
לפני ששם קץ לחייו, נבחר זרנדי על ידי עבד אלבהאא להכין טקסט לציטוט על קברו של בהאא אללה. זרנדי חיבר טקסט בשם המוכר בשם זיאראת נאמה ("כתב הביקור") המבוסס על ארבעה קטעים שבחר מכתביו של בהאא אללה. טקסט זה מצוטט עד ימינו בקברו של בהאא אללה וכן בקברו של הבאב ובאירועים אחרים.
זרנדי קבור בבית הקברות בעכו.
שירה
בשירתו, זרנדי כתב רבות על אירועים ההיסטוריים של הבאבים והבהאים, כדוגמת גירושו של בהאא אללה מאדירנה לעכו. זרנדי נהג לשלוח את יצירותיו לבהאים באיראן.
שירו המפורסם ביותר של זרנדי נכתב בסגנון מת'נוי ומגולל את ההיסטורית הבהאית עד שנת 1869, והוא פורסם תחת השם מ'תנוי-י נביל זרנדי בקהיר בשנת 1924. לעומת שירים רבים שכתב בסגנון מת'נוי, רק חלק קטן משיריו בסגנונות אחרים פורסמו. זרנדי היה משורר פורה, ואמונתו החזקה ואהבתו העזה לבהאא אללה ניכרת היטב בשיריו.
פרוזה
חיבורו החשוב ביותר של זרנדי הוא הספר "מפציעי השחר", שעוסק בעיקרו בסיפורו של הבאב. את הספר כתב זרנדי בעכו בין השנים 1888–1890, וחלקים ממנו נקראו ואושרו על ידי בהאא אללה ועבד אלבהאא. ספר זה תורגם לאנגלית ונערך על ידי שוגי אפנדי, נינו של בהאא אללה. הספר "מפציעי השחר" נחשב להיסטוריה הקדושה של הדת הבהאית, ומאמיניה משתמשים בו ומצטטים ממנו על מנת לחזק טענות שונות. הספר פורסם לראשונה בארצות הברית בשנת 1932, ותורגם לשפות רבות. כתב היד המקורי של הספר נשמר בארכיונים הבהאיים בחיפה.
בנוסף לכך, כתב זרנדי חיבורים בנושאים שונים וביניהם חיבורים בנושא לוח השנה הבאבי-בהאי וחוקי הירושה הבהאים.
סטפן נרזוב
סטפן נרזוב (בבולגרית: Стефан Нерезов; 12 בנובמבר 1867, סבליאבו, האימפריה העות'מאנית – 16 באפריל 1925, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה הראשונה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך ראש המטה הכללי הבולגרי. נרזוב נרצח בפיגוע בכנסיית סווטה נדליה.
תחילת הקריירה
ב-1885 התנדב נרזוב לשורות הלוחמים במלחמת בולגריה–סרביה (1885). ב-1887 החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה וב-1892 נשלח ללימודי המשך באקדמיה הצבאית בטורינו שבממלכת איטליה. ב-1896 שב לבולגריה והוצב בתפקיד מטה שונים וב-1903 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה על ידי המלך פרדיננד הראשון למפקד משמר הארמון. ב-1908 התמנה לראש מחלקת מבצעים במטה הכללי הבולגרי ועסק בהכנות הצבאיות לקראת מלחמות הבלקן. ב-1911 הועלה לדרגת קולונל. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה שימש עוזרו של ראש המטה הכללי הבולגרי הגנרל איוון פיצ'ב ולאחר התפטרותו של פיצ'ב במהלך מלחמת הבלקן השנייה, חלק מסמכויותיו הועברו לנרזוב.
מלחמת העולם הראשונה
ב-1914 פיקד נרזוב על חטיבת רגלים ושנה מאוחר יותר הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל ומונה למפקד האוגדה ה-9 במסגרת הארמייה ה-1 ועימה לחם במערכה על סרביה. לאחר כניעת הסרבים הועברה אוגדתו של נרזוב לחזית המקדונית וסופחה ל"קבוצת בלוב" בפיקודו של הגנרל הגרמני אוטו פון בלוב, שהיה מפקד הזירה מטעם מעצמות המרכז. ב-25 בנובמבר 1916 מונה למפקד הארמייה ה-3 והוצב בגזרת דרום דוברוג'ה ושנה מאוחר יותר מונה למושל הצבאי של אזור הכיבוש "מוראבה" שבסרביה. לאחר תבוסת הבולגרים בקרב סקרה הדיח מפקד הצבא ניקולה ז'קוב את הגנרל דימיטר גשוב מפקד הארמייה ה-1 ומינה את נרזוב תחתיו. באוגוסט 1918 הועלה נרזוב לדרגת לוטננט גנרל.
שלהי הקריירה ואחריתו
ב-1919 מונה נרזוב לתפקיד ראש המטה הכללי הבולגרי והוא נותר בצבא גם לאחר צמצומו בכפוף לסכומי חוזה ניי. ב-1920 הועלה לדרגת גנרל של חיל הרגלים ושנה מאוחר יותר סיים את שירותו הצבאי. ב-16 באפריל 1925 השתתף הגנרל נרזוב בתפילת האשכבה בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, לזכרו של הגנרל קונסטנטין גאורגייב, שנרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים. במהלך האירוע התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה, שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי, אך הוא איחר לאירוע מאחר שהיה בביקור תנחומים בביתו של גאורגייב. 160 בני אדם נהרגו בפיגוע ובכללם נרזוב שר ההגנה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ראש עיריית סופיה וקצינים בכירים בצבא הבולגרי ו-320 נפצעו.
תבואי היום
תבואי היום הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אייל גולן. השיר יצא לאור ב-5 ביולי 2017, כסינגל שצריך היה להיות הראשון מתוך האלבום "הפוך מהיקום", אך הוחלף בשיר "כמו בספרים ההם", שתפקד כסינגל הראשון מתוך האלבום.
הצלחה
הקליפ שיצא עבור השיר זכה להצלחה רבה גם כן, ונכון ל-12 במרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כ-32 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לסרטון הישראלי ה-32 הנצפה ביותר בכל הזמנים, לסרטון השני הנצפה ביותר של גולן ולסרטון ה-6 הנצפה ביותר בישראל לשנת 2017.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבור השיר, הוא קליפ מילים אותו עיצבו והפיקו "Avoxvision". בקליפ המילים נראה גולן על רקע של אי טרופי, ולעיניו משקפי שמש.
קליפ המילים הפך לויראלי כאשר צבר למעלה מ-21 מיליון צפיות, והפך לסרטון הישראלי ה-28 הנצפה ביותר בכל הזמנים.
מועצה אזורית חוף אשקלון
מועצה אזורית חוף אשקלון היא מועצה אזורית במחוז הדרום ליד העיר אשקלון. שמה של המועצה הוא כשם העיר אשקלון הנמצאת בלב שטח המועצה האזורית. בראשה עומד איתמר רביבו. בניין המועצה נמצא בבת הדר.
גאוגרפיה
מועצה אזורית חוף אשקלון משתרעת על שטח של 168,000 דונם ומונה כ-17,000 תושבים. בתחומי המועצה נמצאים שמורת הטבע חולות ניצנים, חופי הים ניצנים וזיקים, אתרים היסטוריים ואתרי תיירות. המועצה מקיפה את העיר אשקלון.
המועצה גובלת במערב בים התיכון ובאשקלון, בצפון במועצה אזורית באר טוביה, במזרח במועצה אזורית באר טוביה, מועצה אזורית שפיר, מועצה אזורית יואב ומועצה אזורית לכיש ובדרום במועצה אזורית שער הנגב וברצועת עזה. עד לפני אוגוסט 2005 גבלה המועצה בדרומה במועצה אזורית חוף עזה (ביישובי התוחמת הצפונית) אשר כתוצאה מתוכנית ההתנתקות הפסיקה להתקיים מאותו החודש.
כלכלה ותעסוקה
בעבר הייתה החקלאות מקור פרנסה עיקרי. כיום עדיין עוסקים בחקלאות במספר יישובים לצד יזמות, תיירות ומקצועות חופשיים. המועצה נמצאת בעיצומה של מהפכה תכנונית וביצועית שמטרתה להביא לעצמאות כלכלית. בכלל זה מקדמים אזורי מסחר ותעשייה, מרכזי בילוי ופנאי שיהפכו לאזורי תעסוקה.
בשנים האחרונות התברכה המועצה האזורית חוף אשקלון בצמיחה דמוגרפית ששיעורה 4.8% בשנה. הגידול הוא פועל יוצא של התרחבות היישובים וקליטת תושבים חדשים, בנים חוזרים וקליטתם של מפוני גוש קטיף.
תרבות וחינוך
למועצה האזורית 9 בתי ספר: 3 תיכונים - 'שקמה', 'כפר סילבר' וישיבה תיכונית 'בני יששכר' ו-6 בי"ס יסודיים: 'ניצן', 'חופים', 'מורשה', 'ניצני קטיף', 'באר גנים' ו'שדות סילבר'.
אחוז הזכאים לתעודת בגרות גבוה מהממוצע הארצי ועומד על 80%. אחוז המתגייסים לצה"ל עומד על 93.4%.
בתחום המועצה פועלים גם מרכז קהילתי ובו היצע עשיר של פעולות תרבות, נוער וספורט, מרכז יום לקשיש, מרכז טיפולי לילד ולמשפחה ובית ספר שדה 'שקמים'.
בין השנים 2010–2014 זכתה המועצה ב"פרס ניהול כספי תקין" מטעם משרד האוצר ומשרד הפנים במשך חמש שנים ברציפות.
בשנת 2011 הוכרזה המועצה כ'מועצה ירוקה סביבתית'. במועצה מקדמים פרויקטים של מחזור וקיימות ומפעילים את התוכנית הייחודית 'יערת הדבש' שמטרתה נטיעת שתילים וצמחים עתירי צוף, כדי להחזיר לטבע את שנלקח ממנו.
בשנת 2013 הוענק לחוף אשקלון פרס שרת התרבות והספורט על הישגים מרשימים בתחום זה וכן כוכבי יופי עבור מספר מקוואות ביישובי חוף אשקלון מטעם המועצה לישראל יפה.
בשנת 2014 הוענקו למועצה 5 כוכבי יופי במסגרת תחרות 'קרייה יפה ונקייה' מטעם המועצה לישראל יפה בחסות משרד הפנים ובשיתוף המרכז לשלטון מקומי ומרכז המועצות האזוריות.
המועצה האזורית חוף אשקלון הוכרזה כזוכת "פרס החינוך" לשנת תשע"ד (2014).
יישובי המועצה
בחוף אשקלון 21 יישובים:
חלב קוקוס
חלב קוקוס הוא נוזל המיוצר מבשר אגוז הקוקוס, אשר מופרד מהקליפה הקשה, נטחן ואז מושרה זמן רב במים כדי למצות ממנו את השומנים, החלבונים, הסוכרים ואבות מזון נוספים.
פרי הקוקוס מורכב מ-57.1% גרעין, 9.8% מים ו-38.5% קליפה, צבעו לבן ומרקמו סמיך ושומני.
קוקוס הוא צמח הגדל במדינות טרופיות והחלב המופק ממנו הוא חלק עיקרי מהתזונה במדינות המייצרות קוקוס כמו אינדונזיה.
חלב קוקוס מהווה תחליף חלב או שמנת בבישול, מצוי בשימוש נרחב בבישול התאילנדי וההודי ומשמש כחומר גלם במאכלים רבים כגון קינוחים, דגים, עופות ותבשילים נוספים.
לעיתים מוסיפים לחלב קוקוס ולקרם קוקוס חומרים מסמיכים וחומרים משמרים.
במוצרי חלב קוקוס המיובאים לישראל יש יבואנים הנמנעים מהשימוש במושג "חלב קוקוס" מחשש שייחשב למאכל חלבי, ומשווקים את המוצרים בשמות "נוזל קוקוס". קיימים מוצרים נוספים בשוק הישראלי המכונים "מי קוקוס" ו"משקה קוקוס", אך אלו מתייחסים לנוזל השקוף הנמצא בלב אגוז הקוקוס.
יתרונות בריאותיים
לחלב הקוקוס יתרונות בריאותיים רבים, לכן מומלץ לשלב מזון זה בתזונה היומית, היות שמכיל כמות שמן רבה מומלץ לערבבו עם מוצרי מזון אחרים.
חלב הקוקוס עשיר בחומרים מזינים ומינרלים, ברזל, סידן, אשלגן, מגנזיום ואבץ. בנוסף לכך, הוא עשיר בנוגדי חמצון כמו ויטמין E מעשיר ומרענן את העור.
שתיית כוס חלב קוקוס מספקת כמות גדולה של ברזל המהווה כמעט ממחצית הצריכה היומית המומלצת לגברים ו22% לנשים.
לחלב הקוקוס יש אפקט של גירוי ירידה במשקל, משפר את בריאות הלב ומחזק את מערכת החיסון של הגוף. יתרונותיו כוללים תמיכה בעיכול והזנת העור. כמו כן, חלב הקוקוס הוא אנטי מסרטן, אנטי בקטריאלי ואנטי ויראלי.
חומצה לאורית היא החומצה העיקרית בחלב הקוקוס ונמצאה כי ביכולתה לעכב צמיחת תאים סרטניים בגוף האדם, בנוסף מחזקת את המערכת החיסונית של הגוף היות שהיא ונלחמת בווירוסים ודלקות. למרות שחלב הקוקוס מכיל כמויות גדולות של שומן רווי הוא מפחית את רמות הכולסטרול בזכות חומצה זו המגבירה את ייצור הHDL  (המכונה "כולסטרול טוב").
בחלב הקוקוס ישנם כמויות גדולות של מגנזיום המאזן ומפחית את לחץ הדם, גורם לתחושה נינוחה והורדת הלחץ היות שצריכתו מסייעת להרפיית השרירים בגוף.
טיפוח הגוף
כתמים שחורים אלו מכונים היפר פיגמנטציה. ההיפר פיגמנטציה מתרחשת כאשר הגוף מייצר כמות עודפת של מלנין שהוא החומר בגוף האחראי על מראה של צבע עור (פיגמנט). ניתן לטפל בהיפר פיגמנטציה על ידי שימוש בחלב קוקוס.
בזמן הטיפול יש לוודא שעור הפנים נקי כדי למנוע בעיות עור נוספות כדוגמת אקנה. יש למרוח את חלב הקוקוס בעזרת צמר גפן נקי ישירות על עור הפנים והכתמים הבעייתיים למשך כ-שעה. לאחר מכן, יש לשטוף את הפנים במים חמימים בעזרת צמר גפן.
מריחת חלב קוקוס על עור הפנים מזינה את העור, מפחיתה את הקמטים וגורמת לעור להיות אלסטי יותר בזכות כמויות גדולות של ויטמין  C, ויטמין E המצויות בחלב זה.
כמו כן עיסוי הקרקפת בעזרת חלב הקוקוס תורם לחיזוק שורשי השיער ומעודד צמיחה טבעית.
מריחת חלב הקוקוס על כוויה מהשמש תקל על הכאב ותיצור שכבת הגנה וריפוי על ידי הזנת העור.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2015
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2015, הייתה האליפות האזורית ה-35 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בהונגריה ורומניה בין ה-11 ביוני ל-28 ביוני 2015.
בטורניר זה זכתה סרביה באליפות לראשונה בתולדותיה.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 20 נבחרות. הן חולקו לשני בתים. שלוש נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשלב השני ב-2 בתים. ארבע נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ד'. המשחקים נערכו ברלמה בהשתתפות ארבע קבוצות. הנבחרת זכתה במקום הראשון והעפילה לשלב השני. בהמשך הנבחרת לא הצליחה לעבור את השלבים המתקדמים ולא העפילה לתחרות עצמה.
בית הורדוס
בית הורדוס הוא הכינוי שניתן לשושלת ששלטה בממלכת יהודה בסופה של תקופת בית שני עד למספר שנים אחרי החורבן. תחילתה של השושלת הייתה בעליה לשלטון של הורדוס בשנת 37 לפנה"ס וקיצה הגיע כעבור ארבעה דורות עם מותו של אגריפס השני בשנת 92 לספירה.
השליטים לבית הורדוס
לאחר מותו של הורדוס, החלו בקרב העם ביהודה מהומות ומרידות שהעלו את הדרישה להוריד את נטל המיסים הכבד שהטיל הורדוס וקראו לשיקום המוסדות היהודיים במדינה. מרידות אלו עיכבו את יציאתו של ארכלאוס, בנו של הורדוס, לרומא כדי לאשר את צוואתו של אביו על ידי הקיסר הרומאי אוגוסטוס. חוסר השקט ששרר בפרובינקיה יהודה חרה לרומאים, שהחליטו לבסוף להסדיר את המהומות בכוחות עצמם וליטול את התואר "מלך" מילדיו של הורדוס. תחת התואר "מלך", העניקו הרומאים לילדיו של הורדוס את התארים הנחותים יותר "אתנארכוס" ("נשיא העם" לארכלאוס), ו"טטרארכוס" (להורדוס אנטיפס ולפיליפוס), וזאת עד שיוכיחו את זכאותם לתואר הנכבד על ידי דיכוי המהומות שהתרחשו בארצם. ממלכתו של הורדוס חולקה למעשה בין שלושת בניו, והפכה לפרובינציה בשלטון רומי, שנציבי המשנה שלה הם בניו ויורשיו של הורדוס.
שלטונם של בניו של הורדוס במחוזותיהם לא האריך ימים. בשנת 6 לספירה, עלו נציגי העם לרומא, להתלונן בפני הקיסר על שחיתותו ומוסרו הירוד של ארכלאוס ששלט בעיקר שטחה של ממלכת אביו - יהודה, שומרון ואדום. קובלנה זו לא הייתה הראשונה, ובעקבותיה הודח ארכלאוס מהשלטון, הוגלה לגאליה והשלטון במחוזו הועבר לידי נציב רומי.
הורדוס אנטיפס, ששלט באזור הגליל ועבר הירדן ובנה את טבריה וציפורי, הוגלה גם הוא מהארץ על ידי הרומים וזאת בעקבות חילוקי דעות פוליטיים שנתגלעו בינו ובין השלטון ברומא.
בנו השלישי של הורדוס, פיליפוס, היה היחיד מבין בניו של הורדוס שנשאר שליט על מחוזו (הבשן) עד למותו. פיליפוס, שהיה חשוך ילדים, הוריש את השלטון לאחר מותו לאחיינו אגריפס הראשון (נכדו של הורדוס), אשר, לאחר תקופת שקט פוליטי מתמשכת, זכה לקבל חזרה את התואר "מלך" מידי הרומאים.
אגריפס הצליח לאחד תחתיו בתקופת כהונתו את הממלכה הגדולה של סבו, שיחזר את הטקסים היהודיים בבית המקדש וחיזק את קשרי המדינה עם האימפריה הרומית.
לאחר מותו של אגריפס ירש אותו בנו אגריפס השני. אולם בשל גילו הצעיר, סירב הקיסר הרומאי קלאודיוס למסור לו את כל ממלכתו העצומה של אביו. הוא החל יורש צעד אחר צעד את ממלכת אביו, החל בהרי הלבנון וכלה בשלטון הפיזי והפוליטי בירושלים. בתקופת המרד הגדול ניסה אגריפס השני להניא את היהודים ממרידותיהם, אך הוא נכשל במטרתו זו והצטרף לבסוף למסעי המלחמה של אספסיאנוס כנגד היהודים בגליל ובגולן. ממלכתו של אגריפס השני הייתה נוכרית בעיקרה, והיהודים היוו בה מיעוט.
לאחר שוך המרד וחורבן הבית, קיבל אגריפס השני מאספסיאנוס נחלה בצפון ארץ ישראל, עליה מלך עד למותו בשנת 92. אגריפס השני היה אחרון השליטים לבית הורדוס, ואחרון המלכים בעלי זיקה לבית חשמונאי ששלט ביהודה.
רוב הידוע לנו על תולדות בית הורדוס לקוח מכתביו של יוסף בן מתתיהו, שכתב על כך בפרוטרוט ואף הקפיד להסביר מדוע:
גלות אדום
ישנם חוקרים הסבורים ש"בזכותו" של הורדוס נקראת הגלות האחרונה "גלות אדום", וחורבן הבית על ידי הרומאים נחשבת לחורבן על ידי אדום, אף על פי שלכאורה אין קשר ממשי בין הרומאים לבין זרעו של עשו האדומי. אלא הורדוס האדומי (במובן ריאלי) הוא אשר גרר את הרומאים להתערב בממשל בישראל, ובסופו של דבר הוא גרם לכך שהבית השני נחרב, בטלה המלוכה מישראל ועם ישראל יצא לגלות הארוכה שבמידה מסוימת הוא עדיין לא שב ממנה, ולכן החורבן והגלות מתייחסים לאדום.
אוהד ריין
אוהד ריין (נולד ב-18 באפריל 1979) הוא מוזיקאי אוסטרלי-ישראלי. שם הבמה ושם הרכב הפופ שלו הוא Old Man River (אולד מאן ריבר).
אודות
אוהד ריין נולד בסידני אוסטרליה. בגיל צעיר, עבר עם הוריו להולנד, שם חי עד גיל ארבע, אז עלה לישראל, והתיישב בכפר סבא. בצה"ל שירת ריין בחיל הים. לאחר סיום שירותו הצבאי, נסע לניו יורק והודו, ולבסוף חזר לעיר מולדתו סידני. בסידני שיתף ריין פעולה עם להקת הרוק "Gelbison", וערך מסעי הופעות עמם, כשהוא לוקח חלק פעיל בכתיבה. שיתוף פעולה זה הוביל את ריין, לחבור לפרויקט צדדי בשם "Nations by the river", שם עבד לצד לוק סטיל, מוזיקאי נחשב באוסטרליה. ב-2004 הקים את להקתו "Old Man River".
הסינגל "Sunshine" שכתב ריין, זכה להצלחה רבה, והיה לשיר המושמע ביותר ברדיו, בקיץ 2006, ואף שימש כשיר הנושא של תוכנית טלוויזיה מקומית. השיר זכה בפרס ה-"Blues & Roots Work of the Year", מטעם "APRA Music Awards" האוסטרלי.
ריין ערך מסעי הופעות מוצלחים במיוחד באוסטרליה, אירופה ואסיה, והוא נחשב לאחד האמנים הישראלים המצליחים ביותר מחוץ למדינה.
ריין ניגן עם להקתו בהופעותיו של דניאל ג'ונסטון באוסטרליה.
אלבום הבכורה שלו "Good Morning", זכה לביקורות חיוביות ביותר. אתר AllMusic העניק לאלבום 4 מתוך 5 כוכבים.
ב-2010 יצא אלבומו השני "Trust".
ריין משלב ביצירתו סגנונות שונים כגון, פולק, רוק אלטרנטיבי, פופ, פסיכדליה ומוזיקה הודית.
ביוני 2014 ריין השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות The Voice ישראל, שם עבר בהצלחה את שלב האודישנים. הסיבה להשתתפותו בתוכנית נבעה מעובדת היותו אנונימי כמעט לחלוטין בישראל; לדבריו, המעבר לארץ אילץ אותו לבסס את הקריירה שלו מחדש, ואף ציין כי הוא חש "עולה חדש ללא מבטא זר".
אוהד ריין ומשפחתו חזרו לאוסטרליה ב2016.
דיסקוגרפיה
אלבומי אולפן
סינגלים
פעם בחיים (אלבום)
פעם בחיים (מוכר גם כ"פעם בחיים הופעה חיה באצטדיון בלומפילד") הוא אלבום הופעה של שרית חדד שיצא במשותף עם ניקוס ורטיס ואייל גולן.
רקע וכתיבה
ביוני 2014, לראשונה על הבמה הופיעו הזמר אייל גולן ביחד עם הזמרת שרית חדד. למופע הצטרף גם ניקוס ורטיס.
בעקבות הצלחת מופע זה יצא בספטמבר 2014 דיסק, DVD, וגם מהדורה מיוחדת למופע דיסק+DVD.
למרות הצלחת מופע זה, ניקוס ורטיס תבע את חברת ההפקה של גולן וחדד מכיוון שטען שהפרו זכויותיו בכך שהפיצו ללא רשותו דיסקים ו-DVD. ניקוס ורטיס הפסיד במשפט.
השילוב של הופעה משותפת של גולן וחדד נמשך לאורך זמן והביא הופעות בכמה מקומות, בין היתר הופיעו במצדה ובפריז, צרפת.
מרחב דואלי
המרחב הדואלי של מרחב וקטורי V מעל שדה F, או הכללה של מרחב כזה, הוא המרחב של כל הפונקציות המעתיקות מן המרחב לשדה עליו מוגדר המרחב. למבנה זה יש חשיבות רבה באלגברה ליניארית ובפרט באנליזה פונקציונלית וגאומטריה דיפרנציאלית.
המרחב הדואלי של מרחב וקטורי
יהי \ V מרחב וקטורי מעל השדה \ F. המרחב הדואלי של \ V הוא המרחב הווקטורי \ V^* שאיבריו הם הפונקציות הליניאריות \ V \to F, כאשר החיבור והכפל בסקלר מוגדרים נקודתית. איבר ב-\ V^* נקרא פונקציונאל ליניארי.
אם \ Vבעל ממד סופי, אז הוא איזומורפי למרחב הדואלי שלו. אחרת, המרחבים אינם איזומורפיים: אם מניחים את אקסיומת הבחירה (הקובעת שלכל מרחב וקטורי יש בסיס), אז אפשר להציג את \ Vכסכום ישר של עותקים של שדה הבסיס, בעוד שהמרחב הדואלי הוא מכפלה ישרה של אותו מספר של עותקים, ולכן הממד שלו גדול יותר.
אפילו כאשר למרחב יש ממד סופי, האיזומורפיזם למרחב הדואלי אינו טבעי, והוא תלוי בבחירת בסיס. אם V הוא מרחב מכפלה פנימית, המצב נוח יותר: ההתאמה כאשר  מהווה שיכון טבעי של V במרחב הדואלי שלו (שהוא איזומורפיזם אם הממד סופי).
לעומת זאת, יש שיכון טבעי אפילו ללא מכפלה פנימית: הווקטור x מתאים לפונקציונל  המוגדר על ידי. גם כאן, אם הממד סופי זהו איזומורפיזם.
הבסיס הדואלי
נניח כי \ V מרחב נורמי מממד n ויהי בסיס עבורו.
עבור כל נסמן ב-\ f_i את הפונקציונאל הליניארי היחיד המוגדר על ידי, כאשר באגף ימין הדלתא של קרונקר. אזי הקבוצה מהווה בסיס ל-\ V^* המכונה הבסיס הדואלי.
אם מציגים איבר מ-\ Vופונקציונאל מ-\ V^* באמצעות בסיסים אלו כווקטורי קואורדינטות, אז הפעלת הפונקציונאל על האיבר היא מכפלה סקלרית.
משפט אורבך
ההוכחה למשפט זה מפתיעה ויחסית פשוטה: ניתן להניח ללא הגבלת הכלליות כי. העתקת הדטרמיננטה היא רציפה, ולכן  מקבלת מקסימום על כדור היחידה הקומפקטי של. נניח כי מקסימום זה הוא המטריצה שעמודותיה הן, שהן בבירור בלתי תלויות ולכן בסיס של. נגדיר עבור i=1,\dots,n. לא קשה לוודא כי זהו הבסיס הדואלי של וכי הוא מקיים את המבוקש.
קישורים חיצוניים
Moduł dualny
הורודנו
הורודנו היא עיירה עתיקה, שנכללה תחילה בנפת פינסק, ובזמן השלטון הרוסי בנפת מינסק. העיירה הייתה ידועה בעבר בתעשיית הקדרות וכלי החרס שבה, שיוצאו לווהלין, לפולין ולליטא.
יהודי הורודנו
לא ידוע מתי יהודים החלו לשבת בהורודנו. בפרעות ת"ח ות"ט פרעו ביהודי היישוב תושביו הנוצרים לצד גייסות חמלניצקי.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-250 משפחות יהודיות, והתקיימו בה שני בתי כנסת, האחד של חסידות ברזנה, והשני של חסידות סטולין. כמו כן, נפתחו ביישוב סניפים של המפלגות הציוניות.
בתקופת השואה נרצחו כל יהודי העיירה.
אלכסנדר חוזמן
חוזמן השתתף במספר אליפויות אוקראינה והישגו הטוב ביותר בה היה בשנת 1986 בה סיים במקום 4. בשנת 1990 סיים אותה במקום ה-7 (ניצח מיכאיל ברודסקי).
חוזמן עלה לישראל ב-1992. בשנת 2001 הוא סיים במקום 1–2 בתחרות בביל (שווייץ). בשנת 2005 הוא סיים במקום שלישי בתחרות במונטריאול. בשנת 2003 הוא סיים במקום השני באליפות ישראל הפתוחה.
ב-3 באוקטובר 2003 ניצח חוזמן את גארי קספרוב ב-23 מסעים ובכך היה לאדם שהשיג את הניצחון המהיר ביותר על קספרוב, אז השחקן הטוב בעולם.
היה מאמנו של רב-אמן מארק בלובשטיין מקנדה. חוזמן הוא מאמנו של בכיר שחמטאי ישראל בוריס גלפנד.
נכון לאוקטובר 2022, מדורג במקום ה-12 בישראל לפי מד כושר.
הופעות באולימפיאדות
אלכסנדר חוזמן ייצג את ישראל 6 פעמים באולימפיאדות השחמט.