cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארגנטינה–טורקיה
שיתוף פעולה גרעיני
ב-3 במאי 1988 חתמו ארגנטינה וטורקיה על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני בן 15 שנה, בעקבות דחף טורקיה לעצמאות מחזור הדלק הגרעיני. ארגנטינה הסכימה לבדוק את היתכנותה של בניית PWR של 300 מגה וואט שתוכנן על ידי אמפרה גרעינית ארגנטינה דה סנטרלס. כמו כן, נבדקו פעילויות אחרות במחזור הדלק.
באוקטובר 1990, חברות טורקיות Sezai Turkes-Fevzi Akkaya ו-TEK ערכו הסכם הנדסי משותף עם סוכנויות ארגנטינאיות Comision Nacional de Energia Atomica ו- Investigaciones Applicadas לפיתוח שני כורים גרעיניים של CAREM-25, אחד בכל מדינה, עם בנייה שתחל בשנת 1991 בארגנטינה ובשנת 1992 בטורקיה. ראש ממשלת טורקיה לשעבר טורגוט אזאל ונשיא ארגנטינה, קרלוס מנם, ניהלו משא ומתן באופן אישי על העסקה. עם זאת, ההסדר בוטל שנה לאחר מכן בגלל לחץ בינלאומי בגלל חששות להפצת נשק גרעיני.
מוריס סטוקס
בשלוש עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים של 16.4 נקודות, 17.3 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים למשחק. בשנת 2004 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירת משחק
סטוקס נולד בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת סנט פרנסיס שבעיר לורטו, פנסילבניה, בין השנים 1951–1955.
סטוקס נבחר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA 1955 על ידי קבוצת רוצ'סטר רויאלס. הוא המשיך לשחק בקבוצה בשלוש העונות הבאות, גם לאחר מעבר המועדון לעיר סינסינטי בשנת 1957, והפך במהרה לאחד מכוכבי הקבוצה לצד הסמול פורוורד ג'ק טוויימן. בעונת הרוקי שלו הוביל את הליגה עם 16.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, אליהם הוסיף 16.8 נקודות למשחק. בסיום העונה זכה בפרס רוקי השנה ונבחר לחמישייה השנייה של העונה. בעונה הבאה קבע שיא NBA לריבאונדים בעונה, כשהוריד 1,256 כדורים חוזרים בסך הכול (בעונה הבאה שבר וילט צ'מברלין את השיא).
בכל שלוש עונותיו בליגה נבחר סטוקס לחמישייה השנייה של העונה וזומן להשתתף במשחק האולסטאר. לאורך אותן שלוש עונות, 1956–1958, הוריד סטוקס יותר ריבאונדים מכל שחקן אחר (3,492), ומסר הכי הרבה אסיסטים (1,062) מלבד בוב קוזי. סטוקס הוא אחד משישה שחקנים בתולדות ה-NBA שהשיגו טריפל דאבל בארבעה משחקים רצופים (יחד עם וילט צ'מברלין, אוסקר רוברטסון, מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון וראסל וסטברוק).
הפציעה והמחלה
במשחק האחרון של עונת מול מיניאפוליס לייקרס, ב-12 במרץ 1958, נחבט ראשו של סטוקס ברצפת המגרש לאחר ניסיון חדירה, והוא איבד את ההכרה. לאחר שטופל באמצעות מלחי הרחה חזר סטוקס למגרש והמשיך לשחק כרגיל. גם במשחק הפלייאוף הראשון של קבוצתו מול דטרויט פיסטונס, שלושה ימים מאוחר יותר, השתתף סטוקס וקלע 12 נקודות. בסיום אותו משחק חש ברע, וזמן מה לאחר מכן סבל מפרכוס אפילפטי שאחריו הפך למשותק. הוא אובחן בהמשך כסובל מאנצפלופתיה טראומטית, אשר פוגעת במערכת המוטורית.
על אף השיתוק ממנו סבל, שמר סטוקס על צלילות והצליח לתקשר עם הסובבים אותו בעזרת מצמוצי עיניים. לאורך שנות ה-60 התדרדר מצבו באופן הדרגתי, ו-12 שנים לאחר פציעתו, ב-6 באפריל 1970, חטף סטוקס התקף לב ומת, בגיל 36.
מאז פציעתו של סטוקס טיפל בו חברו לקבוצה ג'ק טוויימן, שהפך לאפוטרופוס החוקי שלו על מנת לדאוג להוצאותיו הרפואיות. טוויימן ארגן את "משחק ההוקרה השנתי למוריס סטוקס" כדי לאסוף תרומות עבור סטוקס ועבור שחקני עבר נוספים שנזקקו לטיפולים רפואיים. משחק הצדקה משך לאורך השנים את כוכבי ה-NBA הגדולים ביותר, כגון ביל ראסל, וילט צ'מברלין, אוסקר רוברטסון, כרים עבדול-ג'באר, נייט ארצ'יבלד ופיט מרוויץ'. בסך הכל, גויסו במשחקים הללו למעלה מ-750 אלף דולר. כמו כן דאג טוויימן שסטוקס יקבל את הפיצויים המגיעים לו ולימד אותו לתקשר בעזרת מצמוצי עיניים. טוויימן המשיך לדאוג לסטוקס ולשמש כאפוטרופוס שלו עד מותו של סטוקס בשנת 1970.
בשנת 2004, כשהוצג סטוקס כחבר היכל התהילה, טוויימן קיבל בשמו את הפרס. בשנת 2013 הציגה ליגת ה-NBA את פרס השחקן הקבוצתי על שם טוויימן-סטוקס, שמחולק לשחקנים המייצגים את "החבר האידיאלי לקבוצה".
חוזה קזנובה
חוזה קזנובה (נולד ב-1951 בסרגוסה, ספרד) הוא חוקר ספרדי-אמריקני, הנחשב לאחד מבכירי הסוציולוגים של הדת כיום. משמש כפרופסור במחלקה לסוציולוגיה ותאולוגיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון ועמית מחקר בכיר במרכז לדת, שלום ועניינים עולמיים בברקלי. תחומי התמחותו המרכזיים הם גלובליזציה, דתות וחילון.
קורות חיים
קזנובה הוא בוגר תואר ראשון בפילוסופיה מסמינר מטרופוליטן, ובעל תואר שני מאוניברסיטת אינסברוק בתאולוגיה, ותואר שני ושלישי בסוציולוגיה מבית הספר החדש למחקר חברתי בניו-יורק (NSSR). ב-2012 זכה בפרס מאוניברסיטת זלצבורג על הישגיו בתחום התאולוגיה. הוא פרסם מחקרים בטווח רחב של נושאים, כולל דת וגלובליזציה, הגירה ופלורליזם דתי, דתות משתנות ותיאוריה סוציולוגית. עבודתו החשובה והידועה ביותר היא Public Religions in the Modern World, שהפכה לקלאסיקה בתחום הסוציולוגיה של הדת ותורגמה לכמה שפות, ביניהן יפנית וטורקית. ספריו כוללים בתוכם תחומים מגוונים: אסלאם, מגדר ודמוקרטיה במבט משווה.
ספרו "Public Religions in the Modern World" פורסם ב-1994 בהוצאת שיקגו. הוא עוסק בכניסתן של הדתות למרחב הפוליטי ומבקש להתמודד עם תאוריית החילון הקלאסית ומציע מבט חדש על מקומה המשתנה של הדת בחברות בנות זמננו תוך סקירת תפקיד הדתות בספרה הציבורית בעידן המודרני. הוא טען שבניגוד למה שהוחזק כמובן מאליו, הדת בעידן המודרני אינה מגבילה עצמה לחייו הפנימיים של הפרט, אלא ממשיכה לנסות (ולהצליח) להשפיע על הספרה הציבורית ומערערת על ההבנות החברתיות הקיימות במדינות הלאום, הבנות שנכפו על ידי אליטה חילונית. הוא בוחן את מקומן של הפרוטסטנטיות ושל הקתוליות בארבע מדינות – ארצות הברית, פולין, ברזיל וספרד – ומאתגר את ההנחות בדבר תפקיד המודרניות והחילון בתנועות דתיות. הדיון שלו בהחזרתה של הדת אל הזירה הציבורית חושף כיצד תיאוריות החילון הצדיקו את מיסוד המודרניות והכתיבו נורמות ופרקטיקות מודרניות-חילוניות. בד בבד, מציע קזנובה, כי יש לראות בתהליך הערעור הזה גם פמיניזציה של הספרה הציבורית ושרטוט מחדש של הגבולות בין המרחב הפרטי לספרה הציבורית.
הסכסוך באיטורי
הסכסוך באיטורי (בצרפתית: Guerre d'Ituri) הוא סכסוך מתמשך בין הקבוצה האתנית החקלאית לנדו לבין הקבוצה האתנית הפסטורליסטית חמה במחוז איטורי שבצפון-מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בעוד ששתי הקבוצות נלחמו מאז 1972, השם 'סכסוך איטורי' מתייחס לתקופת האלימות העזה בין 1999 ל-2003. הסכסוך המזוין נמשך עד היום.
הסכסוך החל בתחילת מלחמת קונגו השנייה, שהובילה להגברת התודעה האתנית, אספקה גדולה של נשק קל והיווצרותן של קבוצות חמושות שונות. גורמים ארוכי טווח יותר כוללים סכסוכי קרקע, מיצוי משאבי טבע, והמתחים האתניים הקיימים ברחבי האזור. בני לנדו היו מיוצגים בעיקר על ידי החזית הלאומית והאינטגרציוניסטית (FNI) בעוד שאיגוד הפטריוטים של קונגו (UPC) טען כי הם נלחמים למען בני החמה.
הסכסוך היה אלים ביותר. מעשי טבח בקנה מידה גדול בוצעו על ידי חברי שני הפלגים האתניים. בשנת 2006 דיווח ה-BBC כי עד 60,000 בני אדם נהרגו באיטורי מאז 1998. ארגון רופאים ללא גבולות טען ש"הסכסוך המתמשך באיטורי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הוביל ליותר מ-50,000 הרוגים, יותר מ-500,000 אזרחים עקורים ולתמותה מתמשכת, גבוהה באופן בלתי מתקבל, מאז 1999". מאות אלפי אנשים נאלצו לעזוב את בתיהם והפכו לפליטים.
ביוני 2003 החל האיחוד האירופי ב"מבצע ארטמיס", במסגרתו שלח כוח שמירת שלום בהנהגת צרפת לאיטורי. כוח האיחוד האירופי הצליח להשתלט על בירת מחוז איתורי בוניה. למרות זאת, הלחימה ומעשי הטבח נמשכו באזורים הכפריים. החל מדצמבר 2003 הלחימה פחתה באופן משמעותי.
סכסוכי קרקע בין רועי חמה וחקלאי לנדו התחדשו בדצמבר 2017, וכתוצאה מכך החל גל מעשי טבח ובעקבותיו כפרים שלמים של בני החמה נהרסו ולמעלה ממאה בני אדם נרצחו. עשרות אלפים נמלטו לאוגנדה. בעוד שמעשי הטבח על ידי מיליציות הלנדו פסקו באמצע מרץ 2018, השמדת היבול, החטיפות וההרג נמשכו. האו"ם העריך כי עד 120 כפרי בני החמה הותקפו על ידי מיליציות הלנדו מדצמבר 2017 ועד אוגוסט 2018. ביוני 2023, לפחות 46 בני אדם נהרגו על ידי CODECO במחנה עקורים במחוז בהמה באדג'רה.
ג'ורג' ויל
ג'ורג' ויל (באנגלית: George Will, נולד ב-4 במאי 1941) הוא סופר, פובליציסט, בעל טור, עיתונאי ופרשן פוליטי אמריקאי. דעותיו נחשבות בדרך כלל שמרניות, אם כי בנושאים רבים הביע דעות ליברליות ואפילו שמאליות. מהחשובים ובעלי ההשפעה בכותבים בארצות הברית ובעולם כולו. זוכה פרס פוליצר ופרסים נוספים.
קורות חיים
ויל נולד ב-1941 בעיר שמפיין שבאילינוי, ארצות הברית, להורים במעמד גבוה יחסית. אביו, פרופסור פרדריק ויל היה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. האם, לואיזה לבית הנדריקסון הייתה עקרת בית, שערכה אנציקלופדיות לילדים בשעות הפנאי שלה. יש לויל אחות אחת.
למד וב-1962 קיבל תואר ראשון בלימודי דתות באחד הקולג'ים היוקרתיים בארצות הברית, טריניטי קולג' שבקונטיקט. לאחר מכן למד וקיבל ב-1964 תואר ראשון נוסף באוניברסיטת אוקספורד. בתקופה זו חל שינוי משמעותי בדעותיו, מהכיוון הליברלי בו גדל וחונך לכיוון יותר שמרני. סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבל תחילה תואר שני וב-1968 תואר שלישי במדע המדינה. בשנה שלפני סיום הלימודים בפרינסטון הוא נישא לאשתו הראשונה מדליין, שתלווה אותו במשך 22 השנים שלאחר מכן עד גירושיהם ב-1989. לזוג נולדו שני בנים ובת.
עבד במשך שנתיים (1970–1972) כאחד מעוזריו של הסנטור הרפובליקני גורדון אלוט מקולורדו. לאחר מכן שימש במשך כמה שנים כמרצה למדע המדינה באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת טורונטו לסירוגין ובמקביל החל לערוך במגזין הדו שבועי השמרני הידוע National Review. ב-1974 החל לכתוב את טורו, שבשלו התפרסם, בוול סטריט ג'ורנל. כותב טור זה עד היום ובעקבות כתיבתו אף זכה בפרס פוליצר ב-1977. טורו מופיע כיום מדי שבועיים בכ-450 עיתונים שונים. ב-1976 הפך לבעל טור גם בניוזוויק. את הטור במגזין זה כתב במשך 35 שנים, עד 2011.
החל מראשית שנות השמונים משמש גם כפרשן פוליטי ברשתות טלוויזיה אמריקאיות שונות, החל ב-NBC, עבור ל-ABC וכלה בפוקס ניוז. זכה בפרסי עיתונות רבים, בנוסף לפרס פוליצר.
עמדותיו
ויל היה כמעט כל ימיו חלק מהמפלגה הרפובליקנית, גם אם סטה לעיתים קרובות מעמדות הרוב המפלגתיות, אולם ב-2016 פרש באופן רשמי מהמפלגה, בשל התנגדותו המוחלטת למועמדותו של דונלד טראמפ, שזכה בסופו של דבר בנשיאות.
בנושאי חוץ הוא תמך לעיתים קרובות בעמדות מרכז ואפילו שמאל. למשל, החל מ-2009 הוא צידד בנסיגת כל הכוחות האמריקאים מאפגניסטן, תמך בנשיא ברק אובמה כשנמנע מסיוע למחאה של העם האיראני נגד משטר האיאתוללות, בעקבות זיוף הבחירות ב-2009, ועוד.
בנושאים חברתיים דעותיו מעורבות שוב - הוא תומך בעונשי מאסר ארוכים יותר לפושעים, אך מתנגד לעונש המוות, מתנגד לאפליה מתקנת אך תומך בליגליזציה של השימוש בסמים קלים, תומך בהפלות, אבל זאת אך ורק בהגבלות ניכרות ועוד.
בנושאי כלכלה וכלכלה - חברה דעותיו פונות לימין השמרני באופן מובהק - הוא בעד שבירתם של המונופולים הגדולים, נגד שכר מינימום, בעד הקטנת מיסים והקטנת הביטוח הלאומי, נגד הגדלת הגרעון התקציבי אפילו בעתות משבר כדוגמת זה של 2008 ונגד תוכניות פנסיה ממלכתית.
בנושא ההתחממות הגלובלית דעותיו היו שמרניות קלסיות והובעו בוויכוח מפורסם שהתנהל מעל דפי ה"וושינגטון פוסט" ב-2009. הוא סבר שאין שום הוכחה לנכונות הטענה לקיומה של תופעה מעין זו, בוודאי לא בהקשר להשפעת האדם עליה והסתמך על נתונים שהובאו על ידי מדענים שציטט, כשגם לגבי נכונות הציטוטים התנהל לאחר מכן וויכוח בינו לבין מבקריו.
ויל הוא תומך ישראל נלהב.
קלייטון (קליפורניה)
קלייטון (באנגלית: Clayton; במקור: קלייטונס [Clayton's] או קלייטונוויל [Claytonville]) היא עיר במחוז קונטרה קוסטה, קליפורניה, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 10,897 נפש; שטחה הכולל של העיר הוא 9.8 קמ"ר. העיר הוקמה בשנת 1857, והיא ממוקמת לרגלי הפארק המדינתי הר דיאבלו.
היסטוריה
העיר קלייטון נקראת אמנם על שמו של ג'ואל קלייטון, אך רק בגלל הטלת מטבע. ג'ואל קלייטון וצ'ארלס ריין (Charles Rhine) הקימו יחד את העיירה, ושניהם רצו שהמקום ייקרא על שמם. אם ריין היה מנצח, שמה של העיר היה נקבע כ"ריינסוויל", אך קלייטון ניצח והעיר נקראה על שמו. ג'ואל קלייטון ואשתו מתו בקלייטון ונקברו בבית הקברות לייב אוק (Live Oak ) הממוקם כיום בעיר קונקורד.
העיר שגשגה במהלך בהלת הפחם שהתרחשה במזרח המחוז של קונטרה קוסטה, במחצית השנייה של המאה ה-19. כן נמצאו בעיר מרבצי נחושת, דבר שהוסיף לשגשוגה באותה העת. משרד הדואר הראשון בעיר הוקם בשנת 1861. בשנת 1864 פרצה שרפה גדולה בעיר אשר גרמה לנזקים גדולים וכמעט החריבה את העיר. בשנות ה-60 של המאה ה-20, ניסו חלק מתושבי המקום להביא לכך שקלייטון תתאחד עם העיר קונקורד, אך הניסיון הזה נכשל.
קלייטון הוכרזה כעיר, ה-13 במספר במחוז קונטרה קוסטה, ב-3 במרץ 1964.
חינוך
בקלייטון פועלים בתי הספר הציבוריים הבאים:
תקשורת
בעיר קלייטון קיימת תפוצה של העיתון היומי "הקונטרה קוסטה טיימס", הנדפס על ידי "קבוצת החדשות של אזור המפרץ - המפרץ המזרחי" (חלק מחברת העיתונות "מדיה ניוז גרופ", דנוור, קולורדו), עם משרדים בעיר וולנט קריק. כן קיימת תפוצה של העיתון "הקלייטון פיוניר" (The Clayton Pioneer).
ישנו גם אתר חדשות מקומי, "claycord.com", בלוג פרטי המכסה אירועים מקומיים ומיועד לתושבי קלייטון ולתושבי קונקורד הסמוכה.
מפלגת החופש והצדק
מפלגת החופש והצדק (בערבית: حزب الحرية والعدالة) היא מפלגה פוליטית איסלמיסטית במצרים. רשמית, המפלגה עצמאית אך בעלת קשרים חזקים לתנועת האחים המוסלמים במצרים.
המפלגה תומכת בכלכלת שוק אך ללא מניפולציה או מונופול. התוכנית הכלכלית של המפלגה כוללת עידוד ופיתוח ענף התיירות במדינה. במישור הפוליטי המפלגה קוראת להחלת החוק האיסלאמי במדינה.
המפלגה התמודדה במסגרת הבחירות לפרלמנט המצרי (2011–2012). בבחירות אלו, שהתרחשו במאי 2012, זכה מועמד המפלגה, מוחמד מורסי, בנשיאות מצרים ונכנס לתפקידו כנשיא עם השבעתו ב-30 ביוני 2012. לאחר הבחירות המפלגה הייתה למפלגה הדומיננטית בשלטון. לבית התחתון של הפרלמנט נבחרו 235 נציגים מטעם המפלגה, מתוך 508 חברים בסך הכול. לבית התחתון נבחרו 105 נציגים מתוך 180 נציגים שנבחרו בסך הכול. לאחר היבחרו לנשיא התפטר מורסי מהמפלגה אף על פי שהוא תומך ומזדהה עם מדיניותה.
ביוני 2013 התרחשה הפיכה צבאית, והמפלגה הודחה מהשלטון. מורסי נעצר בידי הצבא, ושרי המפלגה פוטרו \ התפטרו. באוגוסט 2014 פסק בית המשפט העליון של מצרים כי המפלגה אינה חוקית (בשל קשריה לאחים המוסלמים) ועליה להתפרק.
יחסי ארגנטינה–קוריאה הצפונית
סקירה כללית
במהלך נשיאותו של הקטור חוסה קמפורה החלו ההתקרבויות עם ממשלת קוריאה הצפונית, ובמרץ 1973, סגנית הנשיא איסבל פרון והשר חוסה לופס רגה ביקרו בפיונגיאנג, שם נפגשו עם קים איל-סונג. ביוני אותה שנה, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים וקוריאה הצפונית פתחה את שגרירותה בבואנוס איירס.
בשנת 1975 קיבלה איסבל פרון, אז כבר כנשיאה, ועדה מילדי צפון קוריאה במשכנה קינטה דה אוליבוס. במהלך תהליך ההתארגנות הלאומית נמלטו הדיפלומטים הצפון קוריאנים מארגנטינה בשנת 1977, כאשר חורחה רפאל וידלה במסע הצלב האנטי-קומוניסטי שלו ניסה להתנקש בהם באמצעות שריפת השגרירות, גרימת נזקים מהותיים רבים והשארת חובות משמעותיים עבור בעלי הנכס בו הייתה השגרירות. המשטר הצבאי הצטדק על ידי האשמת הצפון קוריאנים בשריפה כדי להצדיק את הידרדרות היחסים הדיפלומטיים עם המדינה האסיאתית.
לאחר מכן, היו התקרבויות מחודשות ב-1990, כמו התמיכה של ארגנטינה לצירוף קוריאה הצפונית לאו"ם, וכן תמיכה עתידית של הקוריאנים עבור הצעה לאירוח המשחקים האולימפיים בבואנוס איירס. קוריאה הצפונית אף ביקשה לפתוח משרדים מסחריים בבואנוס איירס בתקופת נשיאותו של קרלוס מנם, בקשה שמעולם לא התממשה.
מחוז לונדונדרי
מחוז לונדונדרי (באנגלית: County Londonderry, באירית: Contae Dhoire) הוא אחד מששת מחוזות צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת. כמו כן, הוא אחד מ-32 מחוזות אירלנד המסורתיים, כחלק מפרובינציית אלסטר. בירת המחוז היא העיר קולריין, על אף שהעיר הגדולה בו היא העיר דרי. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, מתגוררים במחוז כ-247,132 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית. המחוז גובל במחוז טיירון מדרום, במחוז אנטרים ממזרח ובמחוז דניגול ממערב, האחרון מחוז באירלנד, כמו כן, המחוז גובל באוקיינוס האטלנטי מצפון. השם "דרי" הוא אנגליזציה של המילה האירית Daire או Doire, שמשמעותה "חורשת האלונים". הרשויות הבריטיות והיוניוניסטים של צפון אירלנד מתייחסים למחוז כ"לונדונדרי" ואילו הרפובליקנים של צפון אירלנד ואירלנד עצמה מתייחסים אליו כ"דרי" בלבד.
המחוז שוכן לחופיו הצפון מערביים של לוך ניי. השטחים הכפריים במחוז נפגעו מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, הן בשל מוות מרעב או מחלות והן בשל הגירה. אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-222,174 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-144,404 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-20 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-139,693 תושבים. עלייה החלה להרשם רק משנות ה-30 של המאה ה-20, ואוכלוסייתו הצליחה לחזור לגודלה של לפני הרעב עם תחילת שנות ה-2000.
מוזיאון בית שטורמן
מוזיאון בית שטורמן, השוכן בקיבוץ עין חרוד מאוחד, נוסד בשנת 1941 על ידי חבר הקיבוץ שמואל סבוראי כמוזיאון אזורי לטבע ולידיעת הארץ. המוזיאון קרוי על-שם חיים שטורמן, חבר קיבוץ עין חרוד שנרצח בשנת 1938, והוא המוזיאון הראשון להתיישבות שהוקם בארץ ישראל. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה של המוזיאון
חיים שטורמן היה מאנשי העלייה השנייה ומראשוני עין חרוד, איש השומר וחבר ההגנה. בשנת 1938, במסגרת תפקידו כאיש הביטחון של "הגוש" (יישובי עמק חרוד ועמק בית שאן), ובשליחות הקרן הקיימת לישראל, נסע שטורמן לעמק בית שאן יחד עם חבריו אהרון אטקין והווטרינר ד"ר דוד מוסינזון, לסימון מקומות להקמת נקודות התיישבות חדשות. בתום הסיור, בדרך לטירת צבי, עלה רכבם על מוקש ושלושתם נהרגו.
ראשיתו של בית שטורמן כמוזיאון ומכון לידיעת הארץ בבניין בן שתי קומות. מאוחר יותר הוא הפך למוזיאון לתולדות האזור, העשיר במיוחד בשרידים היסטוריים. מבחינה גאוגרפית, עמק חרוד הוא השלוחה המזרחית של עמק יזרעאל, ועוברת בו דרך הים הקדומה. ההיסטוריה שלו מחברת בין סיפורי המקרא על התנחלות השבטים וראשית תקופת המלוכה, כולל מלחמות דבורה וברק, גדעון השופט, מות שאול בהר הגלבוע ועוד - לבין סיפור ההתיישבות הציונית בעמק במאה ה-20. בין קרב עין ג'אלות, אחד הקרבות המכריעים בתולדות ארץ ישראל, שנערך בקרבת מעיין חרוד במאה ה-13, לבין ההתיישבות הציונית בעת החדשה, במסגרתה היה העמק ערש ההתיישבות החקלאית השיתופית, ומילא תפקיד מפתח בהקמת התנועות הקיבוציות ובהתפתחות גופי ההגנה והביטחון של היישוב היהודי בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל, החל מימי השומר.
המוזיאון מציע מגוון תוכניות, פעילויות וסיורים, החל מיום סיור הכולל תצפית על עמק יזרעאל המזרחי כיחידת נוף והיסטוריה, ביקור בתצוגות המוזיאון, ועד פעילויות קצרות יותר הנערכות בשטח המוזיאון, והמותאמות לגילים שונים ולאופי הקבוצה. התכנים מתמקדים בנושאי נוף טבע וסביבה, מורשת ודמויות מופת, התיישבות והיסטוריה, וכוללות תערוכות המתחלפות מעת לעת, הקשורות בתכנים ובמטרות המוזיאון.
בניין המוזיאון
תפיסת העולם של עין-חרוד, הקיבוץ הראשון הגדול בארץ, הייתה להיות מרכז יוצר לתרבות מחדשת המשלבת מסורת ושיבה לארץ ולעבודת האדמה. במסגרת זו נבנו בה מוסדות התרבות (המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, "הבמה" האזורית). מתכנן הבניין אינו ידוע. ראשיתו של בית שטורמן בבניין צנוע בן שתי קומות, שהיה המבנה הראשון של "בית הספר המשותף" (האזורי). קומה אחת יוחדה ללימודי המדעים של בית-הספר והשנייה כמכון לידיעת המולדת ובו תצוגה של חי וצומח. ברבות השנים נבנו חללי תצוגה נוספים.
בשנת 1968 עברו כיתות המדעים של בית-ספר למשכן חדש, והמבנה כולו היה ל"מוזאון ומכון לידיעת האזור". ב-1971, לציון יובל לעמק, נוסף אגף חדש שתכנן שמואל ביקלס, האדריכל של מבנים רבים בעין-חרוד, בהם המשכן לאמנות ו"מזכירות הקיבוץ".
האוסף
בנאום חנוכת הבית ציין שמואל סבוראי את מטרותיו:
כמוזיאון ומכון לידיעת האזור הוא מציג באוספיו פריטים רבים המייצגים היבטים שונים של החיים בעמק יזרעאל. טבע (חי וצומח) היסטוריה וארכאולוגיה. ההתיישבות בימי קדם ועד ימינו, ההגנה על האזור בתקופת היישוב, מקורות המים, אתנוגרפיה, חי וצומח.
תערוכות מתחלפות
באולם זה מוצגות תערוכות שונות המתחלפות מדי כמה חודשים. בין התערוכות שהוצגו בעבר:
חצר בית שטורמן
בחצר המוזאון ובאגפו המזרחי מוצג חלק מהאוסף הארכאולוגי העשיר שלו, כולל אבני מיל שנאספו באזור, סרקופגים וכלים לעיבוד חקלאי. סמוך לכניסה למוזאון מוצגים מספר כלי נשק, בהם נעשה שימוש בתקופת מלחמת העצמאות, כולל מרגמת דוידקה, תותח הרים צרפתי, שכונה בישראל בשם נפוליאונצ'יק, וכן שלדת משאית משוריינת מאולתרת, ששימשה להובלת אספקה לירושלים הנצורה בתקופת המלחמה.
בחצר נמצא אתר זיכרון לבני עמק-חרוד אשר נפלו במערכות ישראל. מפעל ההנצחה לחללי עמק חרוד החל מיד בתום מלחמת העצמאות בהצבת קיר זיכרון לנופלי העמק מתקופת המאבק, טרם הקמת המדינה, ונופלי מלחמת העצמאות. בחזית הבית נטעו שלושה ברושים: הראשון לזכרו של משה שטורמן, בנו של חיים שטורמן (הסב). בצד הברוש לזכרו של משה שטורמן, ניטעו ב-1969 וב-1970, עוד שני ברושים צעירים: האחד לזכר בנו של משה, חיים שטורמן (הנכד), שנפל במבצע כיבוש האי גרין בתעלת סואץ, והשני לזכר אמיר ברין, נכד נוסף לחיים הסב, בנם של תמה שטורמן ושלמה ברין, שנפל על גדות תעלת סואץ.
אחרי מבצע קדש, נקרא חנוך סלור, חבר בית השיטה, לעצב את חצר ההנצחה של המוזיאון, אשר נחנכה בשנת 1961. בשנת 2008, הורחבה חצר ההנצחה וחודש לוח השמות לנופלים, לפי תכנונו של האדריכל נבות ציזלינג. בקיר הזיכרון חקוקים שמותיהם של כל בני עמק חרוד שנפלו במלחמות ישראל ובפעולות איבה.
ליד לפיד אש התמיד נחרט הפסוק מקינת דוד "עַל בַּמוֹתֶיךָ חָלָל"  וחותמת אותו תפילה מתוך מחזור ליום הכיפורים: "אָנָּא יִשָּמַע בְּחַיַינוּ הֵד גְּבוּרָתָם וּמְסִירוּתָם וְיֵרָאֶה בְּמַעֲשֵׂינוּ טֹהַר לִבָּם."
הורה (שיר)
הורה הוא השיר עמו ייצג הזמר אבי טולדנו את ישראל באירוויזיון 1982. את השיר כתב יורם טהרלב, הלחין מי שביצע את השיר, אבי טולדנו ועיבד ננסי ברנדס. לחן השיר נשען על פתיח כלי הנשיפה בשיר "הורה ממטרה" שהלחין משה וילנסקי.
לפי סדר הצגות השירים בתחרות האירוויזיון 1982, השיר הושמע חמישה עשר במספר, וזכה במקום השני. הייתה זו הפעם הראשונה בה ישראל זכתה במקום השני באירוויזיון.
בחירת האירוויזיון
ב-1982 הזמרת ירדנה ארזי הפסידה בפעם הראשונה בקדם-אירוויזיון כאשר שרה את השיר "מוזיקה נשארת" (שמרית אור-הנרי ברטר) לאבי טולדנו שזכה בקדם עם השיר "הורה". כאשר זכה טולדנו בקדם, הוא נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1982.
באירוויזיון
השיר סיים כאמור במקום השני עם 100 נקודות. "הורה" קיבל "דוז פואה" (שתים עשרה נקודות, שהוא הציון המרבי שכל מדינה יכולה להעניק) מפינלנד ומגרמניה, ועשר נקודות מארבע מדינות נוספות, ולא קיבל נקודות כלל מטורקיה ומאירלנד.
בדיעבד, הסתבר שצוות השופטים הפיני אהב מאוד את טולדנו ששר בקולי קולות "זונה" ("הורה" בשפה השוודית).
ואל דמינגס
ואלדז וניטה "ואל" דמינגס (באנגלית: Valdez Venita "Val" Demings; נולדה ב-12 במרץ 1957) היא שוטרת ופוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת פלורידה. טרם היבחרה לבית הנבחרים הייתה מפקדת מחלקת המשטרה של אורלנדו, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה.
ביוגרפיה
ואלדז וניטה בטלר נולדה ב-12 במרץ 1957, אחת משבעה ילדים שנולדו למשפחה קשת-יום. אביה עבד בפרדסים, ואמה הייתה עוזרת בית. משפחתה התגוררה בשכונה "מנדרין" שבג'קסונוויל. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היא למדה בבתי ספר בהם הייתה הפרדה גזעית, ואת לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר התיכון וולפסון. רצונה לעסוק באכיפת חוק החל כשהייתה חברה ב"פטרול בית הספר" בתיכון דופונט. ב-1979 סיימה לימודי תואר ראשון בקרימינולוגיה באוניברסיטת המדינה של פלורידה.
אחרי שסיימה את לימודיה התיכוניים החלה לעבודה כעובדת סוציאלית בג'קסונוויל במשך כשנה וחצי. ב-1983 הגישה בקשה למשרה במחלקת המשטרה של אורלנדו, והיא התקבלה למחלקת המשטרה כעובדת באגף הסיור בחלקה המערבי של אורלנדו. בדצמבר 2007 מונתה דמינגס למפקדת מחלקת המשטרה של אורלנדו ובכך נהייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. כמפקדת המחלקה היא פעלה לצמצום שיעורי הפשיעה באורלנדו, והתמודדה עם תקרית ירי במהלכה פתח ג'ייסון רודריגז, מהנדס שפוטר מעבודתו, בירי אל עבר עמיתיו לשעבר ורצח בן אדם.
התפטרותה מהפיקוד על מחלקת המשטרה של אורלנדו נכנסה לתוקף ב-1 ביוני 2011 אחרי שירות בן 27 שנים במחלקת המשטרה. דמינגס הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס העשירי של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך בחירות 2012 בארצות הברית. היא ניצבה בבחירות מול מועמד המפלגה הרפובליקנית, דניאל ובסטר, והשניים התחרו על ייצוג מחוז שנחשב לרפובליקני. בבחירות עצמן היא הפסידה לוובסטר שניצח בקושי עם 51% מקולות הבוחרים.
הדמוקרטים ניסו לגייס את דמינגס לרוץ נגד ובסטר גם בבחירות 2014. לאחר ששקלה אפשרות זו, היא החליטה להתמודד לראשות מחוז אורנג' נגד תרזה ג'ייקובס. דמינגס פרשה מהמירוץ לראשות המחוז ב-20 במאי 2014. לקראת בחירות 2016 בארצות הברית הורה בית המשפט בפלורידה על חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, ומחוז הקונגרס העשירי נהפך לדמוקרטי באופן משמעותי. ב-30 באוגוסט זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס העשירי בבית הנבחרים האמריקאי, ובבחירות הכלליות זכתה ברוב גדול. בבחירות 2018 לא ניצבה בפני יריב רפובליקני.
ב-9 ביוני 2021 הכריזה דמינגס על כוונתה להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית נגד הסנאטור המכהן מרקו רוביו. מבין יריביה בבחירות המקדימות של המפלגה ניתן למנות את אלן גרייסון. בבחירות הכלליות הפסידה דמינגס לרוביו בפער של 16.4%, ויצאה קירחת מכאן ומכאן – גם הפסידה בבחירות לסנאט וגם את מושבה בקונגרס.
שלמה אטיאס
שלמה אטיאס הוא מנהל ישראלי המכהן כמנהל הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה במשרד הכלכלה והתעשייה. בעברו כיהן כמנכ"ל יובלים אשדוד בע"מ, כמשנה למנכ"ל הפניקס חברה לביטוח בע"מ, כמנכ"ל מבטחים קרנות פנסיה (מבטחים החדשה), מנכ"ל מבטחים מוסד לביטוח סוציאלי של העובדים, מנכ"ל חברת עובדים ויו"ר דירקטוריון בחברות רבות.
ביוגרפיה
אטיאס נולד בעיר פאס שבמרוקו, בפברואר 1962 עלה עם הוריו לארץ לעיר שדרות. שירת בצה"ל בחטיבת הנח"ל. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת בן-גוריון, למד לימודי תעודה בניהול עסקי בנדל"ן באוניברסיטת תל אביב, וקאוצ'ינג עסקי במרכז הישראלי לניהול.
בשנים 1999–2000 במהלך עבודתו כמנכ"ל בחברת העובדים, כיהן כיו"ר דירקטוריון פעיל בחברת קרן השקעות וחברות בנות, דירקטור בחברת "הארגז בע"מ", דירקטור בחברת משען בע"מ, דירקטור בחברת מת"ס, ודירקטור בחברת הבונה בע"מ.
בשנים 2000–2002 כיהן כמנכ"ל מבטחים מוסד לביטוח סוציאלי על העובדים והיה כיו"ר דירקטוריון בחברת אמות השקעות בע"מ, יו"ר דירקטוריון מלונות "גני מבטחים בע"מ", יו"ר דירקטוריון מבטחים מחשבים בע"מ, יו"ר דירקטוריון מעלות, יו"ר דירקטוריון קרן חופשה כללית, דירקטור במבטחים מוסד לביטוח סוציאלי בע"מ, דירקטור במבטחים קרנות פנסיה בע"מ, דירקטור באיילות השקעות בנכסים בע"מ, נציג חברת העובדים במזכירות אגד.
בשנים 2002–2004 כיהן כמנכ"ל מבטחים קרנות פנסיה (מבטחים החדשה) ומבטחים גמל והשתלמות, הקים את מערכי השיווק, התפעול, הדרכת עובדים ומנהלים, המחשוב וגבייה, תשתית פיזית, רישות עסקי מול גורמי הון, ביטוח וממשלה. תפקידו אופיין בעבודה שוטפת מול אגף שוק ההון והביטוח במשרד האוצר. אטיאס תמך וקידם את חתימת הסכם העבודה עם ועד העובדים אשר יצר מערכת עבודה תועלתית לחברה ולהבטיח שקט תעשייתי.
בשנים 2004–2005 כיהן כמשנה למנכ"ל הפניקס חברה לביטוח בע"מ. ניהל והוביל תהליכי חיסכון לטווח ארוך בחברה ובנה תשתיות תפעוליות, מיחשוביות, משפטיות ורגולטוריות של פעילויות חיסכון לטווח ארוך, בנה תוכנית אסטרטגית לשיווק ישיר של חסכון פנסיוני ארוך טווח.
2009-2020 כיהן כמנכ"ל יובלים אשדוד בע"מ. ניהל תאגיד בהיקף תקציבי גדול הנותן שירותי הפעלה של מים וביוב, הפקת מים והפעלת מכון טיהור שפכים לעיר אשדוד, תכנון תוכניות אב למים וביוב, הקמה והפעלת מערך גבייה עבור שירותי המים והביוב לכ־85,000 צרכנים. אטיאס עבד מול הרשות המוניציפלית המקומית, רשויות תכנון, ועדות מקומיות ואזוריות לתכנון ובניה, המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות ועוד.
בשנת 2020 הממשלה אישרה את מינויו של שלמה אטיאס למנהל הרשות להשקעות במשרד הכלכלה והתעשייה.
חיים אישיים
אטיאס תושב יבנה, נשוי ואב לשלוש. חובב צילום.
כנסיית החתונה
כנסיית החתונה היא כנסייה קתולית-פרנציסקנית השוכנת בכפר כנא. הכנסייה מנציחה את נס החתונה בקנה שעשה ישו, עת הפך מים ליין. בעבר היה במקום בית כנסת. בסמוך לכנסייה שוכנת כנסייה יוונית-אורתודוקסית המנציחה גם היא את האירוע.
נס החתונה בקאנה
נס החתונה בקנה הוא הנס הראשון שעשה ישו:
היסטוריה
בימי הביניים זיהתה המסורת הנוצרית את קנה בחורבת קנה השוכנת על שלוחה בגובה של 220 מטרים, ממזרח לנחל יודפת ולהר עצמון. באתר שוכנים שרידי כנסייה מהתקופה הצלבנית, שקמה ככל הנראה מעל שרידים ביזנטיים, וכן קברים וקולומבריום. בשנת 1551 דיווח בוניפציו מרגוזה כי תושבי הסביבה הערבים מצביעים על המקום כאתר נס החתונה, אך הכנסייה כבר נצבה בחורבנה. מסורת זו עברה מן העולם, וכיום מזוהה קנה עם כפר כנא הסמוכה לנצרת.
המחקר הארכאולוגי חשף באתר שבכפר כנא את שרידיו של בית מידות פרטי ששכן במקום בין המאה ה-1 ל-4. בשרידיו של בניין זה שולבו בשימוש משני עמודים קדומים עוד יותר, אך לא ידוע אם נמצאו אין סיטו. במאה ה-4 קם במקום בית כנסת ובמרכז חצרו נחפר בור מים. מתחת לחלון זכוכית ברצפת אולם הכנסייה נראית כתובת פסיפס בארמית, המעידה על האדם שמימן את הנחת רצפת הפסיפס בבית הכנסת:
הפרנציסקנים החלו בתהליך רכישת השטח ב-1641 אך התהליך הושלם במלואו רק בשנת 1879 בעזרתו של מושל וילאייט סוריה מידהט פאשה. באותה שנה קמה במקום קפלה והיא הורחבה ב-1881 בידי האח אגידיוס גייסלר (Aegidius Geissler), ששימש ככהן הדת הראשון של הרובע הכנסייתי בכפר. ב-1901 הקים גייסלר את חזית המבנה הנוכחית, וב-1906 קודש מזבח הכנסייה בידי הארכיבישוף של ברגמו, בנוכחות מזכירו אנג'לו רונקאלי (לימים האפיפיור יוחנן ה-23). במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה משמורת ארץ הקודש בתהליך שיפוץ מקיף של האתר, שבמהלכו, ב-1997, נערך סקר אכאולוגי מקיף. העבודות הסתיימו בשנת 1999.
החזית
חזית האבן נושאת אופי נאו-רומנסקית, והיא מזכירה את סגנון הבנייה באירופה בימי הביניים התיכונים. לחזית שתי קומות: בקומת הקרקע מבואה הבולטת מקו החזית וגגה נשען על ארבעה עמודים. שני העמודים האמצעיים עתיקים והם ניכרים בפגעי הזמן, בעוד ששני העמודים הקיצוניים הם חיקוי מודרני שלהם. ייתכן שהעמודים העתיקים היו שייכים לבית הכנסת שפעל במקום במאה ה-5. שלוש קשתות מובילות אל המבואה בחזיתה, ובכל אחד מצדדיה קשת נוספת. דלת הכניסה לכנסייה קבועה מאחורי הקשת האמצעית, הגדולה מעט משתי האחרות. גג המבואה משמש כמרפסת הקומה השנייה וזו מוקפת במעקה מסוגנן. שלוש קשתות במרכז הקומה השנייה ממשיכות את המגמה האדריכלית של קומת המסד, ובקשת המרכזית, הגדולה יותר, ניצב פסל ישו. מעל הקומה השנייה ניצבים בשתי פינות המבנה שני מגדלים נושאי כיפות דמויות בצל. כיפות אלה משקפות את מוצאו של גייסלר מאוסטריה. בין שני המגדלים קבוע גמלון הנושא את פסל הבתולה ומשני צידיה שמי מלאכים. פסל מרים ניצב מעל פסל ישו בשל מעמדה המרכזי באירוע הנס.
אולם הכנסייה
אל חלל הכנסייה מוליך נרתקס פנימי הנושא קומת גלריה. בנרתקס ניצבים פסלי אנטוניוס מפאדובה ויוסף הקדוש, וכל אחד מהם אוחז בידיו את ישו הילד. אולם הכנסייה צר וארוך ובו ספינה בודדת. קירות האולם מצופים אבן, ותקרתו עשויה בדמות קמרון חבית חלק. החלל מסתיים בצידו המזרחי בשלושה אפסיסים בתבנית טריפויל דמוית עלה תלתן, ומעל נקודת המפגש שלהם קבועה כיפה הנתמכת בתוף ובו שמונה חלונות. הכיפה צבועה בתכלת ובראשה נראית היונה המייצגת את רוח הקודש. על המזבח המרכזי ניצבים שישה כדי אבן מודרניים המאזכרים את ששת כדי הטהרה הנזכרים באירוע הנס, ומעליהם תמונת האירוע המתארת את מעמד החתונה על רקע פסטורלי, ובחזית שולחן הסעודה יישובים ישו ואימו. התמונה הקבועה מתחת לגמלון הניצב על-גבי ארבעה עמודים בעלי כותרות קורינתיות. משני צידי האפסיס ניצבים פסליהם של ישו ושל מרים גבירתנו מפאטימה לבושה כולה בלבן. בשני האפסיסים הצדדים מזבחות נוספים, ועל אחד מהם, מתחת לתמונה המתארת את ההורדה מהצלב, שני כדי אבן נוספים.
הקריפטה
הגישה אל הקריפטה היא דרך שתי דלתות הניצבות זו מול זו במחצית אולם הכנסייה המודרנית. הקריפטה חורגת משטח הכנסייה דרומה וצפונה. בחלקה הצפוני נראים שרידי האפסיס ומבנה הקבר הביזנטיים. ליד שני אלה מוצג כלי קיבול גדול שנועד גם הוא לאזכר את הכדים המתוארים באירוע החתונה. כלי זה אינו מתוארך לתקופת בית שני ונפחו אינו תואם את נפח הכדים המתוארים בברית החדשה ("שתיים או שלושה בתים", היינו 40 ליטרים). ייתכן שכלי הקיבול שבשפתיו נראים סימני משיכת חבל, שימש לאגירת שמן מגת סמוכה. בצידה הדרומי של הקריפטה נראים שרידי בית המידות המוקדם ששכן באתר עד המאה ה-4, על העמודים ששולבו בו בשימוש משני.
המתחם
במתחם מספר מבנים נוספים המשמשים לצרכים מנהלתיים ולעריכת טקסים. על אחד מהם קבוע שלט באיטלקית ובערבית, המנציח את אירועי מלחמת העצמאות בכפר כנא, כדלקמן:
חיות הפלא
חיות הפלא (באנגלית: Fantastic Beasts) היא סדרת סרטי קולנוע בריטית-אמריקאית המבוססת על הספר "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" מאת ג'יי קיי רולינג (תחת שם העט ניוט סלמנדרה), ומהווים סרטי פריקוול לסדרת סרטי "הארי פוטר" וחלק מזיכיון עולם הכישוף. הסדרה מתוכננת להיות בת חמישה סרטים, שלושה מתוכם כבר עלו לאקרנים.
הזיכיון על הסרטים נמצא בחזקתה של חברת האחים וורנר, והמפיק הראשי הוא דייוויד היימן. ארבעת השחקנים הראשיים בסדרה הם אדי רדמיין, קתרין ווטרסטון, דן פוגלר ואליסון סודול, המגלמים (בהתאמה) את דמויותיהם של ניוט סלמנדרה, טינה גולדשטיין, ג'ייקוב קובלסקי וקוויני גולדשטיין.
עלילה
חיות הפלא והיכן למצוא אותן
בשנת 1926, מגיע ניוט סלמנדרה לניו יורק, בדרכו אל אריזונה, על מנת לשחרר שם חיית פלא. בנמל, ניוט נקלע להתאספות ציבורית, אותה מנהלת מרי לו ברבון, העומדת בראש אגודת "סיילם החדשה". בעודו מקשיב לנאומה על אמיתיות קהילת הקוסמים והסכנות שהם מציבים לעולמם, חיית פלא מסוג ניפלר בורחת ממזוודתו של ניוט. בעודו לוכד את הניפלר, ניוט נפגש עם ג'ייקוב, מוגל אשר חולם לפתוח מאפייה, ובטעות מחליף את מזוודתו שלו עם מזוודתו של ג'ייקוב, המלאה במאפים. בינתיים, טינה גולדשטיין, הילאית מושעית, תופסת את ניוט ומביאה אותו למטה "קונגרס הקסמים של ארצות הברית", בתקווה שעל ידי כך תזכה בעבודתה שוב היות שניוט הוא קוסם לא רשום, אך ראש הקונגרס, סרפינה פקוורי וההילאי הבכיר, פרסיבל גרייבס, מבטלים את התיק נגדו. בדירתו, ג'ייקוב משחרר בטעות כמה מחיות הפלא של ניוט, ואלו בורחים אל העיר הגדולה. בינתיים, גרייבס נפגש עם קרידנס, בנה המאומץ של מרי לו, ומציע לו לשחרר אותו מאמו המתעללת בתמורה לעזרתו במציאת מארחו של האובסקורוס, כוח אפל והרסני המותיר הרס ברחובות, המשתחרר ללא שליטה מקוסמים צעירים הנאלצים להתכחש לכוחותיהם. האובסקורוס משתחרר ברגעים של כעס ומתח, וגרייבס סבור כי האובסקורוס אחראי לכמה מהתקריות המסתוריות שאירעו בעיר. בינתיים, קרידנס מוצא שרביט צעצוע מתחת למיטתה של מודסטי, אחותו המאומצת. מרי לו לוקחת את השרביט באמונה כי הוא של קרידנס, אך מודסטי טוענת שהשרביט שלה. כשהיא עומדת להיענש, האובסקורוס משתחרר והורג את כולם למעט את קרידנס ומודסטי. גרייבס מגיע למקום, מכריז על קרידנס כסקיב (אל-קס/מוגל שנולד להורים קוסמים) ומסרב ללמד אותו קסמים. בהגיעם לביתה הביולוגי של מודסטי, קרידנס חושף את עצמו כמארחו האמיתי של האובסקורוס, וכמי שאחראי למותו של הסנאטור הנרי שו הבן ולעוד תקריות ברחבי העיר. לאחר מכן, האובסקורוס של קרידנס משחרר את זעמו על העיר. לאחר שהגיעו למנהרות הרכבת התחתית, ניוט מנסה לדבר אל קרידנס, אך הוא מותקף על ידי גרייבס. טינה, המכירה את קרידנס, מנסה לדבר אליו בעוד גרייבס מנסה לגרום לו להקשיב לו במקום זאת. בזמן שקרידנס חוזר לצורתו האנושית, פקוורי וצוות הילאים מגיעים לאזור, ופקוורי מחליטה כי צריך להקריב את חייו של קרידנס על מנת לשמור על קהילת הקוסמים חבויה מקהילת האל-קסים. צוות ההילאים מכניעים את קרידנס, אך ניוט מבחין בחלקיק זעיר של האובסקורוס הנמלט. גרייבס מודה בשחרור האובסקורוס ובחשיפת קהילת הקוסמים לקהילת האל-קסים, והוא מוכנע ונלקח למעצר לאחר שניוט חושף את זהותו כגלרט גרינדלוולד. אנשי "קונגרס הקסמים של ארצות הברית" חוששים שכעת לא יוכלו להשיב את הגלגל לאחור, היות שסוד עולמם נחשף לקהילת האל-קסים, אך ניוט מציע פתרון ומשחרר חיית פלא בשם טונדרבירד המפזרת טיפות גשם של שיקוי משכיח ברחבי העיר. קוסמי "הקונגרס" מתקנים את ההרס ברחבי העיר, ובאי-רצון, ג'ייקוב מסכים למחיקת זיכרונותיו. קוויני מנשקת את ג'ייקוב לשלום בעוד הגשם משכיח ממנו את זיכרונותיו. ניוט חוזר לאירופה, אך לא לפני שהוא מבטיח לטינה שיחזור לבקר אותה ברגע שיסיים את כתיבת הספר שלו ובנוסף משאיר לג'ייקוב קליפות של ביצי אוקמי (העשויות מכסף) על מנת שיוכל להגשים את חלומו ולפתוח ומאפייה, ומשאיר לו השראה ליצור מאפים בדמויות חיות הפלא שלו שלא ביודעין. בסצנה האחרונה של הסרט, קוויני מבקרת את ג'ייקוב במאפייה שלו.
חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד
חיות הפלא: הסודות של דמבלדור
הפקה
תחילה, הוחלט שסדרת הסרטים המתבססת על תסריט פרי עטה של ג'יי קיי רולינג תכלול שלושה סרטים, כאשר הסרט הראשון יתמקד בדמותו של ניוט סלמנדרה, מחבר הספר "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" ויתרחש 70 שנה לפני תקופת העלילה של ספרי "הארי פוטר". במרץ 2014 אושר כי העיבוד הקולנועי ל"חיות הפלא והיכן למצוא אותן" יורכב מסדרת סרטי טרילוגיה, כאשר הסרט הראשון בסדרה ייצא ב-18 בנובמבר 2016, השני ב-16 בנובמבר 2018, והשלישי ב-20 בנובמבר 2020. באוקטובר 2016 הוכרז כי הסדרה תורחב לחמישה סרטים. הסדרה תתמקד במאבק בין אלבוס דמבלדור לגרינדלוולד ותתפרס עד לשנת 1945, בה התקיים הקרב ההיסטורי ביניהם שהביא לתבוסת גרינדלוולד והעברת שרביט הבכור לדמבלדור, אירוע המוזכר רבות בסדרה המקורית. בנוסף אושר כי אדי רדמיין ישוב לגילום דמותו של ניוט סלמנדרה בכל הסרטים, עם רולינג, דייוויד היימן, סטיב קלוב, וליונל וויגרם כמפיקים. ביולי 2016, אישר הבמאי דייוויד ייטס כי רולינג עובדת על התסריט עבור הסרט השלישי. בנובמבר 2016, חשף ייטס שהוא יביים את כל חמשת הסרטים. באוקטובר 2018, רמז ג'וני דפ שהוא עשוי לחזור לגלם את דמותו של גלרט גרינדלוולד בסרט השלישי, חיות הפלא: וסודותיו של דמבלדור, מה שלא התרחש בסופו של דבר.
יוג'ין סידורנקו
קריירה
סידורנקו התחיל את הקריירה שלו בזימברו קישינב במדיה רשם 09 הופעות וכבש 11 שערים בקבוצה הבוגרת במשך 5 עונות.
בקיץ חתם במ.כ. נצרת עילית בה כבש 6 שערים ב-33 הופעות בליגה והיה קרוב לעלות עם הקבוצה לליגת העל.
ב-27 ביוני 2013, סידורנקו חתם בטום טומסק הליגת העל הרוסית. לאחר שמיעט לקבל דקות משחק בטומסק, בינואר הושאל לחימיק דזרז'ינסק.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה במ.כ. נצרת עילית כשחקן מושאל עד לסיום העונה. את עונת התחיל כשחקן חופשי, אך בנובמבר  חזר לנצרת עילית. בינואר חזר למולדובה כאשר חתם במילסאמי אורחיי.
ב-6 באפריל 2018 חתם בזימברו קישינב.
ב-27 במרץ 2021, סידורנקו חתם בא-סווייק מליגת העל העומאנית.
בקיץ, סידורנקו חתם בזימברו קישינב
ב-26 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מולדובה במשחק ידידות נגד. ב-7 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-7 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד. הוא היה מלך השערים של הנבחרת בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014 עם 4 שערים.
צליל וזמר
פרחי צליל וזמר הייתה מקהלת ילדים מסוגת המוזיקה החסידית שהוקמה בשנת 1978 במונסי שבניו יורק, על ידי המוזיקאי אברהם רוזנברג. המקהלה פעלה במשך 24 שנה, עד שנת 2002.
היסטוריה של המקהלה
דרכו המוזיקלית של אברהם רוזנברג התחילה בניו יורק, אז החלו להתגלות כישוריו המוזיקליים כמלחין וכמנצח כאשר ניצח על מקהלת הילדים של תנוער הנוער "צבאות השם" העולמית, בין היתר בפני הרבי מליובאוויטש בעת מעמד חלוקת "כוס של ברכה" במוצאי שמחת תורה.
ב-1978 הקים את מקהלת "צליל וזמר", והתקליט הראשון שלה - "צליל וזמר 1" יצא בשנת (1984).
חלק מבוגרי המקהלה הפכו לזמרים מוכרים ברבות השנים, לדוגמת: מענדי וולד, שלומי דאקס, ועוד.
חלק משירי המקהלה הפכו ללהיטים המושמעים עד היום כמו: "אור חדש", "כי ניחם", "התעוררי", "ניגון האדרת והאמונה", "אייבשטר" (בתרגום לעברית - ריבונו של עולם), "ושמחת בחגך".
בשנת 2002, לאחר פיגוע 11 בספטמבר, אז התבטלו מספר הופעות של המקהלה ופטירת אביו של רונזברג - המקהלה נסגרה.
טרישה הלפר
טרישה ג'נין הֶלפֶר (באנגלית: Tricia Janine Helfer; נולדה ב-11 באפריל 1974) היא דוגמנית ושחקנית קנדית. היא ידועה בזכות תפקידה כסיילונית "מספר שש" בסדרת המדע בדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" של ערוץ Syfy, ובתור שארלוט ריצ'רדס בסדרה "לוציפר" מבית פוקס/נטפליקס.
ביוגרפיה
הלפר נולדה בקהילה כפרית באלברטה, קנדה. הוריה הם דניס ואיליין הלפר. היא גדלה בחוות הדגנים שבבעלות משפחתה ביחד עם שלוש אחיותיה, טרינה, תמי וטארה. היא התגלתה לראשונה בגיל שבע עשרה על ידי סוכנת דוגמניות בעת שעמדה בתור לקולנוע המקומי.
דוגמנות
ב-1992, הלפר ייצגה את קנדה בתחרות הדוגמנות הבינלאומית של סוכנות פורד מודלס, "דוגמנית העל העולמית" (Supermodel of the World), שם זכתה במקום הראשון, והוחתמה בתחילה על חוזה דוגמנות עם "עלית" ולאחר מכן יוצגה על ידי סוכנות הדוגמנות שבבעלותו של דונלד טראמפ (טראמפ מודל). הלפר הופיעה בין היתר בקמפיינים של ראלף לורן, שאנל, ג'ורג'ו ארמני וצעדה בתצוגות אופנה של המעצבים כריסטיאן דיור, קרולינה הררה, ג'ון גליאנו ודולצ'ה וגבאנה. במהלך שנות התשעים נחשבה לאחת הדוגמניות המובילות בעולם, וב-2007 דורגה על ידי המגזין במקום ה-57 מתוך "100 הנשים הלוהטות והסקסיות בעולם". היא כיכבה פעמים רבות על שערם של מגזיני אופנה כגון ווג, Elle, קוסמופוליטן, מארי קלייר ואף הופיעה בלוח השנה של המגזין "מקסים". בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
משחק
בשנת 2002 קיבלה את תפקידיה הראשונים בטלוויזיה בין היתר בסדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית "ג'רמיה" שיצר והפיק ג'יי מייקל סטרזינסקי לרשת שואוטיים ובסדרת המשטרה "CSI" ברשת הטלוויזיה CBS.
בשנת 2003 גילמה הלפר את הסיילונית "מס' 6" במיני-סדרה "בטלסטאר גלקטיקה" שכתב והפיק רונלד ד. מור עבור רשת הטלוויזיה Syfy. המיני-סדרה מהווה הפקה מחודשת ושונה בהיבטים רבים בה, לסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" (1978) ולסדרת ההמשך שלה "גלקטיקה 1980". בעקבות הצלחתה של המיני-סדרה, הופקה סדרת המשך "בטלסטאר גלקטיקה" (2009-2004), שגם עליה היה אמון רונלד ד. מור והלפר שיחקה בכל ארבעת עונותיה של הסדרה.
ב-2004 גילמה הלפר את פארה פוסט בסרט הטלוויזיה "סיפורם של המלאכיות של צ'רלי". בהמשך היא הופיעה במספר פרקים של הסדרה "שני גברים וחצי" בתפקיד גייל, חברתה של ארוסתו של צ'רלי המנהלת רומן עמו ואף הופיעה בפרק אחד בעונה השנייה של הסדרה "על טבעי". בנוסף, כיכבה הלפר במהלך הקריירה שלה במגוון תפקידי אורח בסדרות כמו "צ'אק", "מחשבות פליליות", "שקר לי", "סוכן מחוק", "אספן הנשמות", דיבבה במשחקי מחשב כגון "Command & Conquer 3: Tiberium Wars", "Halo 3: ODST", "סטארקראפט 2", "סקובי דו" ו"ספיידרמן" ואף הופיעה במספר סרטי קולנוע.
בשנת 2010 השתתפה בסרט הקומדיה של ג'ונתן סובול "A Beginner's Guide to Endings"לצד הארווי קייטל.
בשנת 2014 כיכבה בתפקיד הראשי של מולי פארקר בסדרת הפשע האמריקאית "איזו מן שוטרת" ברשת ABC, שבוטלה לאחר עונה אחת. בשנת 2015 היא גילמה את הדמות החוזרת של איון סמית' בסדרת הדרמה המשפטית "Suits" מבית רשת USA.
בשנת 2016 גילמה את אנג'לה לאנג בעונתה השנייה של הסדרה "פאוורס" המבוססת על הקומיקס באותו שם. מאותה שנה מגלמת הלפר את שארלוט ריצ'רדס, אימו של לוציפר ואשתו של אלוהים בסדרה "לוציפר" של ערוץ פוקס ולאחר מכן בנטפליקס.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "פצצה" על פי תסריט מאת צ'ארלס רנדולף; בסרט היא גילמה את העיתונאית אליסין קמרוטה. באותה שנה הצטרפה לקאסט השחקנים הראשי של סדרת הערפדים "ואן הלסינג" בעונתה הרביעית, בדמותה של הרוזנת אוליביה / דרקולה, השליטה של הערפדים ובעברה הרוזנת של טרנסילבניה.
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד ראשי בעונה השלישית של הסדרה "סטפ אפ: הסדרה"; הסדרה אשר שודרה במשך שתי עונות באינטרנט ביוטיוב פרימיום עלתה במהלך שנת 2022 ברשת הטלוויזיה האמריקאית Starz.
חיים אישיים
ב-2003 נישאה הלפר לעורך הדין ג'ונתן מרשל, השניים הכירו במסיבת יום הולדת של חבר משותף. אולם ב-2019 הזוג התגרש, לאחר כשנתיים שהיו פרודים.
ב-2011, קיבלה אזרחות אמריקאית, בנוסף לאזרחות הקנדית שלה מלידה. הלפר היא גם פעילה למען ארגוני צדקה וזכויות בעלי חיים והיא אף הייתה ממקימי אתר אינטרנט הפועל למען תרומות כספים למען מטרות שונות.
הוסטיליאנוס
גַּאיוּס וַואלֶנְס הוֹסְטִילִיָאנוּס מֶסִיוּס קְוִוינְטוּס אוֹגוּסְטוּס (בלטינית: Hostilian Gaius Valens Hostilianu Messius Quintus Augustus; 230? – 251) היה קיסר רומאי ששלט במשותף עם טרבוניאנוס גאלוס במהלך שנת 251.
נולד למצביא הצבאי הרומי ומי שעתיד להיות קיסר גאיוס מסיוס קווינטוס דקיוס ואשתו האצילה הרומאית הרניה קופרסניה אטרוסקילה. הוא נולד כלל הידוע בשנת 230 או בסמוך לכך בעיר סִירְמִיוּם, בירת הפרובינציה הרומית פאנוניה (סרמסקה מיטרוביצה, סרביה). עם עליית אביו לכס המלוכה הוא זכה לכבוד וחינוך השמורים לנסיך רומאי אך חיי בצל אחיו הבכור והמועדף הרניוס אטרוסקוס שאף זכה לשבת לזמן קצר על כס המלוכה לצד האב.
בתקופת השלטון של בני המשפחה היה מצב האימפריה הרומית היה בכי רע, ומפקדי צבא רומאיים מפרובינציות שונות מרדו כנגד השלטון המרכזי בתקווה לתפוס את כיסא הקיסרות או לקרוע נתחים מגוף האימפריה. תקופת שלטונם הקצרה נחשבת לשיא של משבר המאה ה-3 במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס - ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את דקיוס לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, אחת ההתקפות המתועדות הראשונות הייתה בתקופת שלטונם של דקיוס והרניוס אטרוסקוס, כנגד תראקיה. הצבאות נפגשו ב-25 ביוני 251 בקרב אבריטוס המכריע. הקרב נערך בפרובינציית מואסיה בסמוך לעיר הבולגרית המודרנית ראזגרד, הצבא הרומאי נלכד בביצות שבשדה הקרב והושמד לחלוטין, הקיסר דקיוס עצמו היה בין הנספים וביחד עם הרניוס אטרוסקוס נרשם בספרי ההיסטוריה כקיסרים הרומאים הראשונים שנהרג במלחמה כנגד אויב זר.
עם מותם בחר הצבא הרומי את טרבוניאנוס גאלוס כקיסר, בעוד יורש העצר של דקיוס, בנו הצעיר הוסטיליאנוס יושב ברומא. בצעד יוצא דופן הכריז טרבוניאנוס גאלוס על הוסטיליאן כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים. באותה שנה מת הוסטיליאנוס ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כקיסר-שותף.
פאול פואהלו פון ברלוג
פאול פרייהר פואהלו פון ברלוג (בגרמנית: Paul Freiherr Puhallo von Brlog; 21 בפברואר 1856 ברלוג, האימפריה האוסטרית – 12 באוקטובר 1926 וינה, אוסטריה) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
פואהלו נולד ב-21 בפברואר 1856 בעיר ברלוג שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נמצאת העיר בתחומי קרואטיה המודרנית. הוא היה בנו של הגנרל מיכאל פואהלו פון ברלוג, וכבר מילדותו הועידה לו משפחתו קריירה צבאית. הוא למד באקדמיה הצבאית בווינה, ובשנת 1877 הפך ללויטננט. בין השנים 1880-1882 הוא השתתף בקורס ארטילריה מתקדמת בווינה, וסיים את לימודיו בהצטיינות. בנובמבר 1882 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ומשנת 1886 עד שנת 1892 שימש כמדריך באקדמיה הצבאית הטכנית.
בספטמבר 1892 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3 בלינץ, ובמאי 1893 הועלה לדרגת מיור. בנובמבר 1895 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט. באפריל 1895 קיבל פיקוד על הרגימנט ה-55 בטרנופול. במהלך שנים אלה הוא זכה לתשבחות מפי מפקדיו, ובמיוחד הודגש הכישרון שלו כמאמן. בשנת 1905 הוא מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-50 בווינה, והועלה לדרגת גנרל-מיור. במאי 1909 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, בספטמבר 1910 קיבל פיקוד על דיוויזיית הלנדוור ה-46 בקרקוב, באוקטובר 1912 הועבר לקורפוס החמישי בברטיסלאבה. בנובמבר 1913 הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ המלחמה היה פואהלו מפקד הקורפוס החמישי שחנה בגליציה והיה חלק מהארמייה הראשונה של ויקטור דנקל. הקורפוס שלו השתתף בקרב קרשניק, ובאוקטובר 1914 השתתף בקרב על הוויסלה. לזמן מה הוחזק הקורפוס בעתודה באזור הקרפטים, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית, והשתתף בניסיון לשחרר את הכוחות הנצורים בפשמישל במהלך המצור על פשמישל. ב-25 במאי 1915 הוא החליף את סבטוזר בורוייביץ' בתפקיד מפקד הארמייה השלישית. יחד עם הארמייה ה-11 הגרמנית הוא הצליח לשחרר את פשמישל בתחילת יוני. ב-10 ביוני הוא הוחלף בתפקיד בידי קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש.
הוא הועבר לפקד על הארמייה הראשונה, ולחם בקרבות בפולין וברומניה. הארמייה שלו הוכפפה מאוחר יותר תחת קבוצת הארמיות מקנזן הגרמנית. ב-13 במאי 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט הגבוהה מגנרל אך הנמוכה מפילדמרשל. הארמייה שלו השתתפה במתקפת ברוסילוב, והשתתפה בנסיגה הכללית של מעצמות המרכז אחרי המתקפה. ב-26 ביולי 1916 הוחלף בתפקידו ולא ניתן לו כוח חדש לפקד עליו. ב-7 באפריל 1917 הוא עוטר בצלב הגדול של מסדר לאופולד. הוא פרש מהצבא לאחר תום המלחמה, בדצמבר 1918.
אחריתו
לאחר פרישתו הוא עבר לגור בממלכת יוגוסלביה, אולם מכיוון שנותר נאמן לבית הבסבורג, קיבל רק פנסיה קטנה. הוא עבר בסופו של דבר לווינה שבאוסטריה, ומת ב-12 באוקטובר 1926. גופתו הועברה ללינץ, ונערכה לו לוויה מכובדת בנוכחות חבריו וקציניו לשעבר.
הירי באוניברסיטת פרם
האירוע
היורה נכנס לאוניברסיטה, רעול פנים, בשעה 11:20. לחצני המצוקה הופעלו ב-11:31 וב-11:43. הוא הרג אחד מאנשי האבטחה שניסו לעצור את כניסתו. בשעה 11:46 הוא ירה על שני שוטרים שנכנסו לבניין, והם אלו שנטרלו אותו.
חלק מהמורים ומהסטודנטים התבצרו בתוך הכיתות, וחלקם נמלטו דרך החלונות. האוניברסיטה שלחה הודעת אזהרה בערוץ הטלגרם שלה וביקשה מהסטודנטים שיכולים לעשות זאת לעזוב את מתחם האוניברסיטה.
היורה
התקשורת המקומית זיהתה את היורה כטימור בקמנסורוב, סטודנט בן 18 מהאוניברסיטה. בפוסט שהעלה ברשתות החברתיות זמן קצר לפני מסע הירי הוא מפרט כיצד השיג בהצלחה רישיון לנשק, וציין כי הוא בחר באוניברסיטה משום ש"הם ביצעו טעות חמורה" ארבע שנים קודם לכן.
הוא הוסיף כי "מאז שהכרתי את עצמי, חשבתי כל הזמן על מוות. אני לא יודע כמה אני יכול להרוג, אבל אעשה הכל כדי שזה יהיה כמה שיותר".
על פי חלק מהמקורות, הוא השתמש בנשק שאינו מיועד לאש חיה, אך הוא החליף את סוג התחמושת.
תגובות
ועדת החקירות הפדרלית פתחה בחקירת האירוע. בחקירת הרצח השתתף התובע המחוזי של פרם פאבל בוחטויארוב, ואילו התובע הכללי הרוסי איגור קרסנוב שלח את סגנו לזירת הירי.
VKontakte חסמה את הדף של החשוד בירי.
ראש הממשלה מיכאיל מישוסטין, ראשי משרד הבריאות ומשרד החינוך והמדע מיכאיל מורשקו וואלרי פאלקוב טסו לפרם כשמומחים ממוסדות פדרליים מצטרפים לשר הבריאות. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הביע תנחומים למשפחות הקורבנות. ממשלת מחוז פרם הודיעה על יום אבל ב־21 בספטמבר, דגלי המחוז יורדו לחצי התורן.
משחקי המחזור השמיני בליגת העל הרוסית בכדורגל, הדרבי בין ספרטק לצסק"א והמשחק בין זניט לרובין קאזאן נפתחו בדקת דומייה.
סויוז 22
סויוז 22 (ברוסית: Союз 22, "ברית 22") היא חללית סויוז שהמריאה ב-15 בספטמבר 1976 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: ואלרי ביקובסקי, ולדימיר אקסיונוב.
המטרה העיקרית של הטיסה היה ביצוע צילומים באמצעות מערכת מתקדמת מדגם MKF-6 בתוצרת גרמניה המזרחית. המערכת איפשרה לבצע 6 צילומים בו-זמנית - 4 בתחום האור הנראה ו-2 בתחום אינפרה אדום. היה ניתן לבצע צילומי שטח של כ-500 אלף קמ"ר תוך 10 דקות. במהלך הטיסה בוצעו צילומים רבים של שטח ברית המועצות וגרמניה המזרחית. חלק מהצילומים בוצעו בו-זמנית עם צילומים שבוצעו ממטוס.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחום הביולוגיה. נבדקה השפעת קרינה קוסמית על יכולת הראיה. כמו כן על החללית היה אקווריום קטן ונערכו תצפיות על התנהגות הדגים.
מריוס (פירושונים)
{{פירושונים|
ג'רוזלם (ניו יורק)
ג'רוזלם (באנגלית: Jerusalem, השם האנגלי של ירושלים) היא עיירה במחוז ייטס במדינת ניו יורק שבארצות הברית. בעיירה מתגוררים כ-4,500 תושבים (נכון ל-2010).
העיירה נוסדה בשנת 1789, כאשר מחוז ייטס היה עדיין חלק ממחוז אונטריו. העיירה שוכנת על גבולו הדרומי של המחוז, וגובלת עם מחוז סטובן. העיירה שוכנת לחוף אגם קאוקה, ושטחה כ-170 קמ"ר.
בין האתרים שהם בעלי חשיבות סביב העיירה ניתן למצוא את פארק לאומי אגם קאוקה ואת מכללת קאוקה.
מונקאלוו
מונקוולו (באיטלקית: Moncalvo) היא עיירת קומונה במחוז פיימונטה, בנפת אסטי שבאיטליה, הממוקמת כ-15 קילומטרים צפון-מזרחית לטורינו.
במונקוולו התקיימה קהילה יהודית שנוסדה על ידי מגורשי צרפת. בקהילה התפללו בנוסח מיוחד, נוסח "אפ"ם" (ראשי התיבות של שלושת הקהילות שהתפללו בנוסח זה: אסטי, פוסאנו ומונקוולו). בימים הנוראים התבסס נוסח זה על נוסח צרפת, עם מעט השפעות מנוסחים אחרים ובשאר השנה התפללו לפי נוסח אשכנז המערבי עם השפעות של נוסח איטליה) נוסח אפ"ם לא נדפס מעולם, ויהודי אותן קהילות אמרוהו מתוך כתבי יד ששמרו בידיהם והעתיקו.