cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנפרוסט
היסטוריה
סנפרוסט חתמה על הסכם לניהול ושיווק עם חברת "סיברוק" שהייתה מהחברות הגדולות בעולם בתחום המזון הקפוא. אולם עד אוגוסט 1972 צבר המפעל חובות של 8 מיליון לירות. בעקבות זאת לקחה על עצמה כלל תעשיות את ניהול החברה ומינתה מנכ"ל חדש למפעל. החברה פיטרה חלק מהעובדים, הגבירה את ההזדהות של העובדים עם החברה, העבירה את נקודת הכובד של הייצוא מארצות הברית לאירופה וב־1973 התקרב המפעל לאיזון תקציבי. המפעל גם פעל מול החקלאים להשגת אספקה סדירה של תוצרת ופיקח על התוצרת עוד בשדות. בשנת 1972 קרוב למחצית מכירות המפעל היו לייצוא ומחצית הייצוא של סנפרוסט היה לבריטניה והשאר היה לארצות סקנדינביה וגרמניה. ב־1976 פתח המפעל קו ייצור של מוצאים מוגמרים, שכלל ממרח אבוקדו ורטטוי.
בשנת 1978 היו לסנפרוסט רווחים גבוהים וכוסו הפסדי העבר.
בשנת 1997 סגרה החברה את המפעל באשדוד, העבירה את הייצור למפעל של "פרי העמק" במגדל העמק ומכרה את מתחם החברה באשדוד לקבוצת מנרב. בסוף שנות ה-90, החברה סגרה את מערך ההפצה שלה ועברה להשתמש במערך ההפצה של תנובה. בשנת 1999 נכנסה החברה לתחום הארוחות המוכנות.
באוגוסט 2022 נמצאו במוצרי סנפרוסט טפרים וחלקי רגל של ציפור, ראש עכבר, שבלול וחלקי נחש. סנפרוסט דיווחה למשרד הבריאות על חלקי הנחש, אך לא דיווחה על הימצאות העכבר. משרד הבריאות דרש מסנפרוסט לבצע ריקול של מוצריה בשל סיכון לזיהום. סנפרוסט סירבה במשך 5 ימים, אך לאחר איום בשימוע, הסכימה לבצע ריקול מהחנויות תוך שהיא נמנעת מלהודיע לצרכנים על כך. בספטמבר באותה השנה, נמצאה באפונה נוספת של סנפרוסט חיפושית. הלקוח שצרך את האפונה הסביר שהוא נגע בחיפושית כשהוצגה מהאריזה וגילה שהיא הייתה קפואה, מה שאומר שהיא הגיעה מפס הייצור של סנפרוסט ולא בעת משלוח לרשתות השיווק.
יחסי עבודה
בתחילת 1975 זכה המפעל לתואר יצואן מצטיין ודווח שאין בו תחלופת עובדים וסכסוכי עבודה.
אולם בשנות ה-80 מצב הדברים השתנה. ב-1986 פרצה במפעל שביתה, ובמסגרתה פרצו הפועלים למשרדי ההנהלה, ומנכ"ל המפעל נמלט ממנו. בספטמבר 1988 שבתו פועלי המפעל במחאה על פיטורי 27 עובדים.
שביתה נוספת התקיימה במפעל בספטמבר 2011.
מנכ"לים
משנת 1972 ניהל את המפעל אברהם בלס, שאף זכה בפרס התעשייה בשנת 1980. בשנים 1982–1988 ניהל את המפעל אבי מרגלית. בסוף 1988 החליף אהרון לימור את מרגלית. בשנים 1997-2000 ניהל בעז צ'צ'יק את החברה.
אמרוד טוביה
אמרוד טוביה (באנגלית: Emeraude Toubia; נולדה ב-1 במרץ 1989) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית ילידת-קנדה. מוכרת בעיקר בשל תפקידה כאיזבל לייטווד בסדרת הטלוויזיה "ציידי הצללים" ברשת Freeform.
ביוגרפיה
טוביה נולדה במונטריאול, קוויבק שבקנדה, וגדלה בבראונסוויל, טקסס שבארצות הברית כבת יחידה. אמה, מירטה סוניה (לבית סוליס), היא ילידת סיודד ויקטוריה, מקסיקו. אביה היה אמריקאי-לבנוני. סבה וסבתה מצד אביה היו מצפון לבנון.
מאז נעוריה השתתפה בתחרויות יופי, ואף זכתה בשלוש תחרויות מקומיות.
קריירה
בשנת 1999, בגיל 10, טוביה ביצעה את תפקיד המשחק הראשון שלה בסדרת הילדים "El Mundo de los Niños".
בשנת 2016 החלה לשחק את דמותה של איזבל לייטווד בסדרת הפנטזיה האמריקאית "ציידי הצללים" של רשת Freeform, לצדם של קתרין מקנמרה, אייזיאה מוסטפא והארי שום ג'וניור. הסדרה בוטלה ב-2019, לאחר 3 עונות. על תפקידה בסדרה זו, טוביה הייתה מועמדת לפרסי בחירת הנוער בקטגוריית שחקנית מצטיינת בסדרת פנטזיה לשנים 2017 ו-2018, אך לבסוף קתרינה גרהאם מ"יומני הערפד" זכתה בפרס, ומילי בובי בראון מ"דברים מוזרים" זכתה שנה לאחר מכן.
חיים אישיים
בשנת 2011 טוביה החלה בזוגיות עם המוזיקאי האמריקאי-דומיניקני פרינס רויס. הם נישאו בסן מיגל דה איינדה, מקסיקו ב-30 בנובמבר 2018. הם מתגוררים בסטודיו סיטי, לוס אנג'לס.
היא דוברת ספרדית מגיל קטן בצורה שוטפת, אך אנגלית היא שפת האם שלה.
יחסי טורקיה–יפן
יחסי טורקיה–יפן (בטורקית: Japonya-Türkiye ilişkileri, ביפנית: 日本とトルコの関係) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הטורקית ובין יפן. לטורקיה שגרירות בטוקיו וליפן שגרירות באנקרה.
האימפריה העות'מאנית
הקשרים בין שתי המדינות החלו במהלך המאה ה-19. בשנת 1890, כשהפריגטה העות'מאנית ארטוגול טבעה מול חופי וואקיאמה מול קהל בראשו עמד הקיסר מוצוהיטו. המלחים ששרדו את הטביעה הועברו לאיסטנבול על סיפון שתי פריגטות יפניות. כמו כן הוקמה אנדרטה להנצחת האירוע במחוז וואקאיאמה. במלאת 125 שנה לאירוע, יצא הסרט "125 שנה" בתמיכת משרד החוץ של יפן וממשלת טורקיה.
בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, אחזה בעיתונות העות'מאנית יפנופיליה ונכתבו מאות מאמרים על יפן. כעם שמקורו במזרח אסיה, חשו טורקים רבים זיקה מיוחדת ליפנים ושלהם אויב משותף, האימפריה הרוסית. באותה עת החלו היפנים לקדם את האידאולוגיה הפאן-אסיאתית, וקיסר יפן מוצוהיטו שלח את נסיכי בית יאמוטו לחצר עבדול חמיד השני, כשהם מלווים במתנות והצעות שגרמו להתרגשות רבה בעיתונות. אולם על אף שהעריץ את יפן במידת מה, עבדול חמיד השני חשש מפני שמועות לפיהן הקיסר היפני יתאסלם ויכריז על עצמו כחליף, מה שיהפוך אותו למושא כבוד בקרב המוסלמים הסונים.
מועצת האיחוד והקדמה, שהובילה את הזרם הלאומני באימפריה העות'מאנית, העריכה את יפן במידה רבה, ולקחה אותה כמודל לחיקוי. העובדה שמדינה אסיאתית כיפן ניצחה את רוסיה ב-1905, האויבת המסורתית של האימפריה העות'מאנית, הייתה מקור השראה, והיו שהציגו את ניצחונה כניצחון על ערכי המערב. הליברלים העריצו את יפן בשל העובדה שיפן הצליחה להתחבר לטכנולוגיה ולמדע המערבי מבלי לאבד את הזהות שלה, מה שנראה כהוכחה לכך שניתן להעביר את האימפריה מודרניזציה דומה.
מדיניות המודרניזציה שהוביל המשטר החדש משנת 1908 לאחר מהפכת הטורקים הצעירים תוכננה בצורה דומה להפליא לרסטורציית מייג'י. כמו כן היו קולות שקראו להובלת ברית של עמי המזרח שיילחמו יחדיו נגד מעצמות המערב, וייצרו "גל צהוב" שישטוף את יבשת אירופה. עבור הטורקים הצעירים, המונח "צהוב" (שהיה למעשה שם גנאי לעמי מזרח אסיה) היה מקור גאווה בשל "הזהב המזרחי" והעליונות של עמי המזרח על המערב. עוד הם חשבו כי תרבויות המזרח התיכון, תת-היבשת ההודית והמזרח הרחוק היו נעלות יותר מהמערב, וכי הייתה זו "תאונה" כי המערב הפך למתקדם יותר, והם היו נחושים לתקן מצב זה.
עם זאת, ברית בין שתי המדינות מעולם לא יצאה לפועל, בשל התעקשותה של יפן על היותה מעצמה דומה למעצמות המערב ודרישתה של האימפריה העות'מאנית לקבל מעמד שווה בעת משא ומתן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה יפן חלק ממדינות ההסכמה ואילו האימפריה הייתה חלק ממעצמות המרכז.
הרפובליקה הטורקית
היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הרפובליקה הטורקית כוננו ב-1924, ושנה לאחר מכן נפתחו שגרירויות.
בשנות ה-30 ניהלה יפן מגעים עם גולי הטורקים הצעירים במטרה להקים מדינת בובות במרכז אסיה שבה ימלוך נסיך עות'מאני לשעבר. היפנים הזמינו את עבדולכרים, נסיך עות'מאני, וכמה מגולי הטורקים הצעירים במטרה לסייע להם בהקמת מדינת בובות בשינג'יאנג, כשהנסיך העות'מאני יהיה בה הסולטאן. כל הגולים היו יריביו של מנהיג טורקיה באותה עת, מוסטפא כמאל אטאטורק, וחלקם אחזו בדעות פאן-טורקיות.
ממשלת טורקיה הגיבה לרעיון בתקיפות, ושגרירות טורקיה ביפן גינתה את התוכנית והציגה אותה כ"מנצ'וקוו מוסלמית". אטאטורק לא היה מעוניין בקידום הפאן-טורקיות ובוודאי לא בהקמת מונרכיה עות'מאנית חדשה, רעיונות שעשויים לערער את מעמדה של הרפובליקה הצעירה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו שכירים טורקים כחלק מצבא סין נגד הכוחות היפנים. במהלך מלחמת סין-יפן. לאחר תקרית גשר מרקו פולו נשלחה חטיבת פרשים למקום, אשר רובה הורכב משכירי חרב טורקים.
במרץ 1945, כשהיה ברור שמדינות הציר יפסידו, טורקיה הכריזה מלחמה עליהן, אם כי לא הייתה השתתפות מעשית של חיילים טורקים בשדה הקרב.
יחסים פוליטיים
טורקיה ויפן חברות ב-OECD, וכן בארגון הסחר העולמי. כמו כן טורקיה חברה במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ארגונים בהם יפן היא מדינה משקיפה.
נכון ל-2015, ישנם 4,723 תושבים טורקים שחיים ביפן, בהשוואה ל-2,208 תושבים יפנים שחיים בטורקיה.
על פי סקר שנערך בטורקיה על ידי משרד החוץ היפני בשנת 2012, 83.2% מהנשאלים החזיקו בדעות לפיהן היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים" או "כמעט ידידותיים".
הכורדים
ממשלת יפן לא העניקה מעמד פליט לאף אחד מהכורדים שנמלטו מטורקיה בשל רדיפות ושהגיעו למצב של חסרי כל, ללא השכלה וללא מעמד חוקי, וכן לא העניקה להם הגנה.
נישואים בין-דתיים
נישואים בין-דתיים הם נישואים בין בני זוג המשתייכים לדתות שונות. במדינות שונות התקיימו ועדיין מתקיימות הגבלות בחוק על נישואים בין-דתיים. פעמים רבות משמש לתיאור נישואים בין-דתיים המושג "נישואי תערובת", אך למושג זה גם משמעויות נוספות, כגון נישואים בין בני אדם מקבוצות אתניות שונות.
בנישואים בין-דתיים אפשר שכל אחד מבני הזוג יישאר בדתו, ואפשר שאחד מבני הזוג ימיר את דתו לזו של האחר.
יהדות
ביהדות נישואים של יהודי וגוי אסורים לגמרי, ונחשבים לגורם מרכזי להתבוללות. בתנ"ך מופיעים מקורות רבים לחשיבות האיסור. עם זאת, במקרה שאישה יהודיה נישאת לגוי, צאצאיהם יחשבו על פי היהדות ליהודים.
נצרות
רוב הזרמים בנצרות אינם אוסרים על נישואים בין-דתיים. הכנסייה הקתולית נוהגת על פי המשפט הקאנוני, בו קיימים חוקים ספציפיים העוסקים במקרים של נישואים בין-דתיים.
חלק מהזרמים בנצרות מתנגדים לנישואים בין-דתיים, על סמך מספר פסוקים מתוך האיגרת השנייה אל הקורינתים. התנגדות זו אוסרת על נוצרים להתחתן עם בני דתות אחרות, ובמקרים מסוימים אף אוסרת על נישואים בין אנשים השייכים לזרמים שונים בנצרות.
אסלאם
באסלאם אישה מוסלמית אינה יכולה להינשא לגבר שאינו מוסלמי. לגבר מוסלמי מותר לשאת אישה שאינה מוסלמית, אך רק אם היא נמנית עם אנשי הספר: (יהודים ונוצרים). חכמי האסלאם קבעו שנישואים כאלה אינם רצויים כאשר הזוג מתגורר במדינה שאינה מוסלמית. הח'ליפה עומר שלל במהלך שלטונו נישואים בין-דתיים.
במקרה של נישואי מוסלמי עם בן דת אחרת, הצאצא נחשב מוסלמי כאשר אביו הוא מוסלמי.
נישואים בין מוסלמים ליהודים בישראל
נישואים בין מוסלמים ויהודים הם נישואים בין בני זוג אשר אחד מהם הוא יהודי והאחר מוסלמי.
נישואים מעורבים מסוג זה אינם תקפים על פי הדת היהודית, אך כאשר הנישואים הם הטרוסקסואליים והגבר הוא מוסלמי, הנישואים תקפים על פי הדת המוסלמית.
כללי החוק והדת
החוק בישראל אינו מאפשר נישואים בישראל בין בני דתות שונות, משום שסמכויות החיתון נתונות בידי בתי הדין הדתיים, הפועלים על פי זרמים הלכתיים, שאינם מכירים בנישואים מסוג זה. זוגות אלו יכולים להיחשב כידועים בציבור ולזכות בדרך זו בזכויות רבות המוקנות לבני-זוג נשואים. מעמד זה הוא נזיל יותר וקשה יותר להגדרה ולהוכחה מנישואים; הן משום שמעמד זה פחות מוכר על ידי גופים שונים, ומחייב לא פעם מאבקים משפטיים לצורך קבלת הזכויות המוענקות לנשואים על דרך השגרה; והן משום שהוא מקנה לבעליו רק חלק מהזכויות המוענקות לזוגות נשואים.
זוגות בהם האישה היא מוסלמית והגבר יהודי מעטים מאוד במדינת ישראל כיוון שלפי הדת המוסלמית אין על האישה להינשא לגבר מדת אחרת, חתונה כזו לפי האסלאם מבוטלת ונחשבת לחטא וזינה. הדת המוסלמית על פי אנשי דת האסלאם, נקבעת על פי אב המשפחה כך שצאצאי אישה מוסלמית וגבר יהודי אינם מוסלמים. התרבות המוסלמית מגנה בשל כך נישואי מוסלמיות עם יהודים.
כמו כן, מוסדות הדת היהודיים מגנים כל קשר זוגי בין יהודי ללא-יהודי ועל כן מגנים נישואי מוסלמים ויהודים מבלי העדפה מסוימת לדת הגבר ולדת האישה.
שונה מכך יחס הדת המוסלמית לגבר מוסלמי הנשוי לאישה יהודיה. מתוקף מצוות הרבייה של צאצאי האסלאם בעולם ישנה מצווה להוליד ילדים עם נשים צנועות מעמי הספר (אסלאם נצרות ויהדות), לאחר שהנשים היהודיות והנוצריות מתאסלמות. על פי הקוראן סורה 5 פרק 5 פסוק 7 (תרגום רקנדורף):
בנוסף, על פי אותו פסוק, על המאמין המוסלמי חל איסור נאיפה ומשגל מחוץ לנישואין.
מחקרים בתחום
החברה הישראלית מאופיינת בריבוי שסעים על רקע דתי ואתני. נישואי התערובת מהווים גורם חשוב בהגדרת המבנה החברתי של קבוצה מסוימת, ובאמצעותם ניתן לחשוף את הגמישות של גבולות החברה הנוגעים לגזע ולדת. מחקרה של מהא כרכבי סבאח (2019) על נישואי תערובת בין נשים פלסטיניות אזרחיות ישראל לגברים יהודים אזרחי ישראל מעיד כי הנשים המשתתפות במחקר סבורות שמוצא אתני או דתי שונה אינו אמור להשפיע על בחירת בן זוגן. עם זאת, ההפרדה הגאוגרפית הטבעית בין ערבים ליהודים בארץ משפיעה על תפיסות בני שתי האוכלוסיות בנוגע לשאלת בני הזוג הפוטנציאליים. בנוסף המחקר מעיד כך:"המרואיינות במחקר – נשים נוצריות ומוסלמיות – ניהלו משא ומתן עם בני משפחותיהן על ההחלטה להינשא לבן זוג שאיננו משתייך לקבוצה האתנית שלהן. הן תיארו סנקציות חברתיות שונות המוטלות על פלסטיניות ישראליות הנישאות ליהודי, ובהן דחייה, כעס, ובמקרים מסוימים ניתוק כל קשר (המרואיינות שחוו סנקציות כאלה העירו כי עוצמת הסנקציות התרופפה בחלוף הזמן). מאחר שהחברה הפלסטינית היא בעלת אופי קולקטיבי, נשים בנישואי תערובת מחויבות להתחשב בתגובות הן מצד משפחתן הגרעינית והן מצד משפחתן המורחבת. עם זאת, נסיבות מסוימות משפיעות על התגובות מצד משפחתה של האישה, כגון היעדר אב-משפחה, גדילה בסביבה חילונית ורצון של המשפחה שבתם לא תישאר רווקה.'"
עדויות
בנוסף לעדויות הנשים הפלסטיניות (מוסלמיות ונוצריות) ממחקרה של כרכבי סבאח, ישנן כ-50 עדויות וסיפורי הצלה שונים מטמיעה בחברה המוסלמית אשר מוצגות באתר "ארגון יד לאחים - הצלה מטמיעה והתבוללות". מובאות באתר עדויות של נשים אשר חולצו מחייהן כאישה ראשונה, שנייה או כשפחה בכפר מוסלמי לאחר שבחרו להינשא לגבר פלסטיני. רוב העדויות הן של נשים אשר נישאו בגילי 17–25 וחולצו מהכפר כמה שנים לאחר נישואיהן לאחר שעברו 'תלאות קשות' לדברי דוברת הארגון. בארגון פועלים 150 מתנדבים וחולצו 751 נשים וילדים (2021), ע"פ נתוני הארגון.
התנגדות להגבלת נישואים בין-דתיים
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של עצרת האומות המאוחדות שוללת הגבלות על נישואים בין-דתיים:
בישראל
נישואים שנערכו בישראל מוכרים על ידי המדינה רק כשהם נישואים דתיים, על פי דתם של בני הזוג: יהדות, נצרות, אסלאם והעדה הדרוזית. היהדות בישראל מיוצגת על ידי הרבנות הראשית לישראל הפועלת בהתאם להלכה, לפיה אין נישואים בין יהודי לגוי, ובדת הדרוזית אין נישואים בין דרוזים לשאינם דרוזים. ממילא נישואים בין-דתיים בהם אחד מבני הזוג יהודי או דרוזי, אינם מוכרים על ידי המדינה. הקאדים המוסלמים מקיימים לעיתים טקסי נישואים של מוסלמי עם יהודייה או נוצרייה, והכמרים הנוצרים מקיימים במקרים מיוחדים טקסי נישואים של נוצרי או נוצרייה עם מי שאינו נוצרי, ובמקרים נוספים מכירים בהם בדיעבד, וממילא המדינה מכירה בנישואים אלו בהתייחס לבן הזוג המוסלמי או הנוצרי. נישואי בני זוג שאינם משתייכים לעדות הדתיות המוכרות רשמית אינם מוכרים, אך הם יכולים לזכות למעמד מקביל לפי חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, לרבות במקרה של נישואים בין-דתיים. נישואים שנרשמו בשאר מדינות העולם מוכרים בישראל בהתאם לבג"ץ הנריט אנה קטרינה פונק שלזינגר נגד שר הפנים, לרבות נישואים בין-דתיים.
נישואים של יהודים עם לא יהודיים מעוררים התנגדות בחלק מהחוגים היהודיים הדתיים בישראל. ארגון "יד לאחים" פועל להעביר לקהילות יהודיות נשים יהודיות שנישאו לגברים לא יהודים, חיות בסביבה לא יהודית ופנו לארגון בבקשת עזרה. עובדת נישואיה של ח"כ עינת וילף לגרמני שאינו יהודי עוררה מורת רוח בחוגים דתיים בישראל, והרב ישראל רוזן קרא להחרמת פעולותיה הציבוריות בתחום החינוך וקליטת העלייה.
קרחון אדיסטו (ארץ המלכה מרי)
קרחון אדיסטו (באנגלית: Edisto Glacier) הוא קרחון באזור ארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם מקרחון סקוט.
גובהו של הקרחון 5 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
הקרחון התגלה על ידי תצלומי אוויר שנערכו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1946–1947. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם תעלת אדיסטו הסמוכה.
חוסה מריה פיגרס
חוסה מריה פיגרס אולסן (בספרדית: José María Figueres Olsen; נולד ב-24 בדצמבר 1954) הוא איש עסקים ופוליטיקאי, שכיהן כנשיא קוסטה ריקה בשנים 1994–1998.
פיגרס החל את הקריירה שלו כמהנדס חקלאות. לאחר עשור, נכנס לשירות ציבורי כשר סחר חוץ ולאחר מכן כשר החקלאות. בשנת 1994 נבחר לנשיא קוסטה ריקה והיה לנשיא הצעיר ביותר בתולדות המדינה.
בשנת 2000 הצטרף פיגרס לפורום הכלכלי העולמי בשווייץ. ולאחר מכן עבד עם הארגון להשקעה חברתית "קונקורדיה 21" במדריד. בתחילת 2010 מונה ליושב ראש מטה המלחמה בפחמן (Carbon War Room), ארגון עצמאי ללא כוונת רווח המתמקד במעבר העולמי לכלכלת פחמן נמוכה.
ניסן לויתן
ניסן לויתן (12 בדצמבר 1925 - 12 במאי 2016) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
לויתן נולד בקובנה שבליטא ובשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב. בסיום לימודיו התיכוניים, בשנת 1943, התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים מגיוסו התבקש על ידי יגאל אלון להישאר בשירות פעיל במסגרת הפלי"ם. לויתן ליווה את אוניית המעפילים "חיים ארלוזורוב" והיה מפקד אוניית המעפילים "קיבוץ גלויות". במלחמת העצמאות השתתף במבצע הבאת הנשק מצ'כוסלובקיה ולאחר מכן היה מפקד מחלקה בגדוד תשע של חטיבת הנגב.
בתום שש שנות שירותו בפלמ"ח החל בלימודי כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים בשנת 1954 תואר שני. מורו היה הכלכלן דן פטינקין. לאחר מכן יצא להתמחות באקונומטריקה באוניברסיטת אוקספורד ובשובו לישראל, בשנת 1957, החל בעבודת הדוקטורט. באותה עת התקבל לסגל ההוראה בחוג, בו נותר עד לפרישתו בשנת 1994. בשנת 1962 הוסמך לויתן לדוקטור ובשנים 1971–1972 כיהן כראש החוג לכלכלה.
עבודתו המחקרית התמקדה לאורך השנים בחקר הצמיחה הכלכלית. בשנות השבעים, עם התגברות האינפלציה בישראל, מיקד את מחקריו בגורמים ובהשלכות של תחום זה. בשנת 1985 צורף לצוות שהכין את תוכנית הייצוב הכלכלית, לצדם של מיכאל ברונו ועמנואל שרון. הצלחת התוכנית והתמחותו בתחום הובילו להזמנתו לשמש יועץ לבנק העולמי (משנת 1987). לויתן שימש יועץ לבנק ישראל (1979 - 1985, 1988–1990 ומשנת 1994 ועד 2006). כמו כן הוא שהה כפרופסור אורח ועמית מחקר בבית הספר וורטון, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת ברקלי והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
נפטר ב-12 במאי 2016 ,והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ מעלה החמישה.
חיים אישיים
היה נשוי בשנית לנורית שטראוס, אב לשתי בנות וסב לארבעה והתגורר במבשרת ציון. כספורטאי חובב הוא עסק בטניס ובשנת 1985 השתתף במשחקי המכביה ה-12 וזכה במדליית זהב.
אארנדיל
אארנדיל (באנגלית: Eärendil, מלשון קווניה; בטנגוואר: ) (תעתיק IPA: ) הוא דמות בדיונית, המופיעה בלגנדריום של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין. אארנדיל היה ספן חצי עלף, שהפליג לולינור, על מנת להתחנן בפני הולאר בשליחות ילדי אילובטר, ואף נשא כוכב על פני הרקיע מסוף העידן הראשון ועד אחרית הימים. מעשיו נובאו בקרב העלפים מאות שנים קודם לכן.
אארנדיל היה אביהם של אלרוס, מלכה הראשון של נומנור, ושל אלרונד, לורד ריוונדל ודמות מפתח חשובה בעידן השני והשלישי.
אארנדיל היה הדמות הראשונה, המכוננת של ג'.ר.ר. במיתולוגיה שלו; שמו ותכליתו כדמות היו בהשראת קטע של סיניולף שטולקין מצא בשיר הכריסט. סיפורו של אארנדיל נפרש בסילמריליון, אך הוא מוזכר על ידי דמויות רבות ברחבי שר הטבעות.
היסטוריה
מכיוון שאארנדיל ביצע שליחות זו בשמם של בני האדם והעלפים, ולא למענו, אסר מנווה על מימוש עונש המוות שהיה ניתן לו עקב הצגת כף רגלו על אדמת הארץ הברוכה; ומכיוון שגם אארנדיל וגם אלווינג היו צאצאים מברית נישואין של עלפים ובני אדם, היו לפיכך חצי בני אלמוות, לכן מנווה העניק להם ולבניהם את המתנה לבחור לאיזה גזע הם יצטרפו (מתנת בחירה שהועברה גם היא לילדיו, אלרונד ואלרוס, שנודעו אף הם כחצאי עלפים). אלווינג בחרה להיות אחת עם העלפים. תחילה, אארנדיל העדיף להישאר כאחד האדם בשל משפחתו; אולם, למען אשתו, הוא בחר להיות אחד מן העלפים.
הולאר, לאחר ששעו לתחינתו של אארנדיל, אסף צבא אדיר והתקדם איתו לארץ התיכונה, לחמו במורגות' ובצבאו, הפילו אותו והשליכו אותו אל מעבר לעולם במסגרת המאורע שלימים יקרא "מלחמת החרון": האחרון והגדול בקרבות בלריאנד. אארנדיל השתתף בקרב ורכב על וינגילוט בשמיים לצד תורונדור, שר העיטים ומספר עיטים אחרים. מסופר כי מכת חרבו היא שהרגה את הדרקון הגדול אנקלגון והפילה אותו על תנגורודרים. אירוע זה, אשר יחד עם ההרס העצום שנגרם על ידי מלחמת החרון, הוביל לחורבן בלריאנד ושקיעתה בים. גורלו של אארנדיל היה לחצות לנצח את האוקיינוס הגדול עם הסילמריל שברן ולותיין גנבו ממורגות ולשמור על השמש והירח. לאחר שמורגות' הושלך אל מעבר לעולם דרך "דלת הירח", הופקד אארנדיל על שמירתה, למען לא ינסה מורגות' להשתחרר שוב.
בנבואת מנדוס השנייה המתארת את נאמר כי אארנדיל יחזור מהשמיים על אהבת השמש והירח שמלקור יהרוס, ויילחם בדגור דגורת, קרב אחרית הימים.
The Bridge
The Bridge הוא אלבומה השני של להקת הפופ השוודית אייס אוף בייס שיצא לאור בשנת 1995.
בניגוד לאלבומם הקודם Happy Nation, בו השירים נכתבו, הולחנו והופקו על ידי חברי הלהקה ג'ונאס ברגרן ואולף אקברג בלבד, באלבום זה השירים נכתבו, הולחנו והופקו באופן שווה על ידי כל ארבעת חברי הלהקה.
גרסת דמו
גרסה זו לא הופצה למכירה בחנויות התקליטים. עם זאת, מעריצה אדוקה של הלהקה מגרמניה רכשה מעובד לשעבר בחברת התקליטים הדנית "Mega Records" (באמצעות אתר המכירות הפומבי eBay) אלבום זה, כפי שהוצע לחברת התקליטים האמריקאית Arista.
שירים המופעים ברשימה להלן בכתב נטוי שונו לגמרי בגרסתו הסופית של האלבום, או נעלמו ממנה כליל.
מפרץ לייטה
מפרץ לייטה הוא מפרץ באזור ויסאיה המזרחי בפיליפינים. המפרץ הוא חלק מים הפיליפינים באוקיינוס השקט, ונתחם בשני איים: סאמאר בצפון ולייטה במערב. בדרום המפרץ נמצא האי מינדנאו, שמופרד מלייטה על ידי מצר סוריגאו. האי דינאגאט סוגר בחלקו את המפרץ מדרום-מזרח, והאי הקטן הומונהון והאי סולואן נמצאים בכניסה המזרחית למפרץ. גודל המפרץ בערך מצפון-לדרום, ו- ממזרח-למערב.
קרב מפרץ לייטה
במפרץ התרחש קרב מפרץ לייטה, שהיה קרב ימי בין הצי הקיסרי היפני והצי האמריקאי, והנחשב לקרב הימי הגדול ביותר במלחמת העולם השנייה, ואף לאחד הגדולים בהיסטוריה. הקרב התרחש בין התאריכים 23 ל-26 באוקטובר 1944, במים הסובבים את איי הפיליפינים. הקרב החל למעשה את סיום הכיבוש היפני בפיליפינים.
בתגובה לנחיתת כוחות אמריקאים על האי לייטה כחלק מקרב לייטה, שלח הצי הקיסרי את מרבית כלי השיט שלו על מנת לעצור את הפלישה. אולם, היפנים נהדפו על ידי הצי השלישי והצי השביעי האמריקאים, אשר סיפקו הגנה לכוחות הנוחתים. בקרב זה ספג הצי הקיסרי אבדות קשות, ולאחריו חדל מלהיות כוח התקפי מאיים באוקיינוס השקט.
טייפון האיאן
בשנת 2013, הטייפון האיאן עורר סערה חזקה במפרץ לייטה. הסופה פגעה בפיליפינים ב-7 בנובמבר 2013. היא התפתחה במהירות לטייפון בקטגוריה 5, עם רוחות בעוצמה חריגה של יותר מ-315 קילומטר לשעה ומשבי רוח זמניים של 380 קילומטר לשעה שתועדו מעל האוקיינוס השקט. סופה זו נחשבת לאחת הסופות הטרופיות החזקות ביותר מאז שהחלו המדידות בתקופה המודרנית. היא גרמה למותם של למעלה מ-6,340 בני אדם, לפי המניין הרשמי, ועוד כ-1,061 נעדרים. ב-10 בנובמבר 2013 נחלשה הסופה בדרכה לווייטנאם, שם פונו 500,000 בני אדם מבתיהם.
דיג
מפרץ לייטה מזוהה על ידי אוניברסיטת לייט כאחד משטחי הדיג החשובים של לייטה וסאמאר. כמו שטחי דיג עשירים אחרים כמו מפרץ מק'קדה ומפרץ קריגרה, המפרץ ידוע בדיג רב של אנשובי, הרינג, שרימפס וסרטנים. המפרץ היה גם פעם אחד המקורות העשירים ביותר לסרטני בוץ בשנת 1985. קציר הדגים נמצא בירידה במפרץ בגלל השימוש בדיג באמצעות דינמיט. טייפון האיאן פגע בכיסוי האלמוגים הקשים באזור המפרץ, והפחית עוד יותר את קציר הדגים.
שאנדור פלייסיג
שאנדור פלייסיג (בהונגרית: Fleissig Sándor; פשט, 4 ביוני 1869 – בודפשט, 5 במאי 1939) היה בנקאי יהודי-הונגרי, מנכ"ל בנק, חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט), חבר הבית העליון של הפרלמנט. הוא היה מראשי איגוד הבנקים וקופות החיסכון בממלכת הונגריה. בין שתי מלחמות העולם, הוא היה אחת הדמויות המשפיעות ביותר בחיי הכלכלה ההונגרית. בנו יוז'ף פלייסיג (1897–1944) היה בנקאי וניספה בשואה.
ביוגרפיה
שאנדור פלייסיג נולד במשפחה יהודית כבנם של אפרים פלייסיג (1828–1904), סוכן מניות בבורסת בודפשט, ושל רוזה דרוקר. הוא סיים את לימודיו באקדמיה למסחר ובין 1893 לבין 1919 היה הבעלים של עיתון בורסה בשם "הרמס". בתחילת שנות המאה ה-20 הקים בנק פרטי. משנת 1903 היה חבר בתא גלילאו של הבונים החופשיים, ובין השנים 1912–1914 היה המאסטר הגדול שלו. בשנת 1906 נבחר למועצת הבורסה. משנת 1907 היה ויריליסט בבודשפט (ויריליזם הוא עיקרון פוליטי ומשפטי המעניק זכויות מיוחסות לעשירים ולמי שמשלמים את מירב המיסים, בעיקר זכות בחירה לא מידתית, כלומר ייצוג רב יותר). משנת 1909 היה מנהל העסקים הכללי של "הבנק ההונגרי והמסחרי" (Magyar Bank és Kereskedelmi Rt). (בשם אחר הבנק האנגלו-הונגרי) ומשנת 1925 היה סגן הנשיא והמנהל הכללי. משנת 1918 היה פלייסיג סגן הנשיא של מועצת הבורסה לניירות ערך והסחורות של בודפשט, ומשנת 1931 היה הנשיא. בין 1921 לבין 1928 היה נשיא שותף של איגוד השחמט ההונגרי. משנת 1922 הוא היה גם הנשיא והמנהל של "הבנק ההונגרי" בעיר גיור. פלייסיג היה חבר בבית העליון של הפרלמנט בין השנים 1935–1939.
בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין
בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין (בצרפתית: Basilique Notre-Dame de l'Épine, מילולית: בזיליקת גבירתנו של ל'אפין) היא בזיליקה וכנסייה קתולית בסגנון גותי השוכנת בל'אפין, ליד שאלון-אן-שמפאן שבצרפת. הכנסייה שימשה השראה לסופרים, בהם ויקטור הוגו, אלכסנדר דיומא האב ואחרים.
שאנדור פלייסיג
ביוגרפיה
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (3C-1-6).
בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין
היסטוריה ומבנה
בניית הכנסייה החלה בשנים 1405-1406 בסגנון גותי מאוחר, ונמשכה עד 1527. ב-1914 הועלתה לדרגת בזיליקה מינורית. שמה נובע מהערצת פסל של מרים, אם ישו המחזיקה את ישו הילד, שלפי האגדה מהמאה ה-17 נמצא בידי רועים בתוך שיח קוצים העולה באש. ב-1840 הוכרזה כמונומנט לאומי צרפתי.
שאנדור פלייסיג
משפחתו
אשתו הייתה מלווינה דרוקר (1874–1944), לה נישא ב-2 בפברואר 1896 בבודפשט.
ילדיהם:
בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין
היסטוריה ומבנה
חזית הכנסייה בנויה בסגנון גותי לוהב ושלושת שעריה מעוטרים בגמלונים. לכנסייה שני מגדלים עם צריחים מחודדים בחזית המערבית. המגדל הימני מתנשא לגובה 55 מטר. הצריח השמאלי שונה ב-1798 כדי לאפשר התקנת טלגרף, ונבנה מחדש ב-1858. מלבד חזיתה המרשימה ידועה הקתדרלה גם בפסלי הגרגויל שלה.
בתוך הכנסייה נמצא סורג מהמאה ה-15, שבגומחה הימנית שבו נמצא פסל מרים שהקנה לכנסייה את פרסומה.
בכנסייה מספר יצירות אמנות ידועות, בהן: פסלים של מרים מ-1300, מרים יושבת (המאה ה-15), סן ז'אק ווד (המאה ה-16); המזבחות הם מ-1542; הטריבונה ותיבת העוגב הן מהמאה ה-16 ובמה המקושטת ב-8 מהשליחים ו-7 אלילים פאגאניים שנוספו ב-1825 על ידי האב בריסון; רוב חלונות הויטראז' לא שרדו והוחלפו במאות ה-19 וה-20, חלקם תוצרת Champigneulle.
זירעין
זירעין או זרעין (בערבית: زرعين) היה כפר ערבי גדול בעמק חרוד, החלק המזרחי של עמק יזרעאל. הכפר היה ממוקם סמוך לכביש מעפולה לג'נין כ־7 קילומטרים דרומית לעפולה בגובה 110 מטרים מעל פני הים על אחת משלוחות הגלבוע. הכפר חלש על הדרכים המובילות ממזרח למערב ועל הדרך דרומה לכיוון ג'נין. במלחמת העצמאות נכבש הכפר והתרוקן מתושביו.
היסטוריה
הכפר שימר את שם העיר יזרעאל שהייתה בירתו של המלך אחאב. בתקופת הצלבנים הייתה במקום עיירה קטנה שנקראה "Parvum Gerinum" או בשם הצרפתי "Le Petit Gérin" בהשוואה לג'נין הסמוכה שנקראה "Le Grand Gérin".
הנוסע רבי בנימין מטודלה מספר כי "זרעין היא יזרעאל ושם מעין גדול ובה יהודה [יהודי] אחד והוא צבע". אשתורי הפרחי ביקר במקום בראשית המאה ה־14 וכתב: "יזרעאל של יששכר וקורין לו זרעין". בשנת 1632 עבר בארץ נזיר צרפתי והוא מספר שבמקום יושבים ערבים ומעט יהודים: "ובה כעת כמאה וחמישים בתים של מאורים (מוסלמים) ושל יהודים... ועוסקים התושבים בשוד כמו הערבים ולפיכך אין לבוא אליה בהרגשה של ביטחון".
ב־1830 הושיב אבראהים פאשא בכפר משפחות מצריות שקיבלו כ־25,000 דונם לחקלאות. ב־1858 השתלטו במרמה על רוב אדמות הכפר בני חמולת "עבד אל־האדי" מהכפר עראבה שבשומרון והושיבו במקום אריסים מכפרם.
תקופת המנדט ומלחמת העצמאות
בתקופת המאורעות התנכלו בני הכפר לתחבורה היהודית באזור ולכפרי העמק.
הכפר היה שייך לנפת ג'נין מחוז שומרון, על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי אדמותיו היו 23,920 דונם ובשנת 1945 מנה 1,420 נפשות. את מי השתייה לכפר סיפק מעיין עין יזרעאל שהורחב ושופץ על ידי הבריטים בתקופת המנדט.
בתחילת מלחמת העצמאות התבססה בזירעין יחידה צבאית של צבא ההצלה שהטרידה באש את התחבורה היהודית ואת יישובי עמק חרוד. הנשים והילדים פונו והכפר כולו הפך למשלט מבוצר של אנשי הכנופיות. קרבתו של הכפר לכביש ועליונותו הטופוגרפית היוותה איום קשה על היישובים. התנועה בכביש העמק התנהלה בכלי רכב משוריינים. ב־20 באפריל 1948 נעשה ניסיון ראשון לכיבוש הכפר על ידי כוח גדול של "גדוד העמק" (הגדוד הראשון) מחטיבת יפתח של הפלמ"ח בשיתוף תגבורת מגולני ואלכסנדרוני. בקרב הקשה בין הצדדים פוצצו בניין בית הספר ונהרגו למעלה מ־20 ערבים, אך הכוחות נאלצו לסגת לאחר שנתקלו בהתנגדות חזקה, דבר שמנע מהם להשלים את כיבוש הכפר לפני עלות השחר. מבין אנשי ההגנה נהרגו שישה לוחמים.
בליל ה־28/29 במאי כבש כוח של חטיבת גולני את זירעין בקרב קל יחסית, והדף את התקפת הנגד שבאה מכיוון ג'נין למחרת.
על אדמות הכפר הקימו משוחררי הפלמ"ח שלחמו בזירעין את קיבוץ יזרעאל. על תל יזרעאל, במקום הצופה על העמק, הוקמה אנדרטה ללוחמי הפלמ"ח שנפלו בקרב בזירעין ובסביבה. בראשית שנות ה־50 פעלה במקום מעברה בשם מעברת זרעים (זרעין).
דוד בן-שאול
דוד (דדי) בן-שאול (1932 - 30 ביולי 2018) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי.
ביוגרפיה
נפטר ב-30 ביולי 2018 לאחר מחלה.
יחסי ירדן–מלזיה
יחסי ירדן–מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה ההאשמית הירדנית לבין מלזיה. היחסים בין המדינות מתבססים והתבססו בעבר על כלכלה.
סקירה כללית
שתי המדינות משתפות פעולה בכל הנוגע להגנה על האינטרסים של מדינות האסלאם ובמיסיונריות והפצה של האסלאם ברחבי העולם. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וב-G77.
חברות מלזיות רבות חדרו לשוק הירדני, 30% משוק האנרגיה הפרטי בירדן שייך לחברות מלזיות, וחברות מלזיות הן ספקיות המזון לכוחות המזוינים של ירדן ולמשמר המלכותי הירדני.
גם חברות ירדניות חדרו לשוק המלזי, בין ירדן למלזיה קיימות טיסות ישירות של חברת התעופה רויאל ג'ורדניאן וחברות רבות מהמדינה, כולל הממשלה עצמה השקיעו בפרויקט מלזי להקמת מחוז שיעסוק בתעשייה בלבד. כמו כן, הקימה ירדן סניף של אוניברסיטת אל-בית במלזיה.
שתי המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס בשנת 1994.
במהלך משט המרמרה סיפקה ממשלת ירדן הגנה לאזרחים המלזים שהשתתפו בו.
בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן
בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן הוא בית ספר מחקרי המשתייך לפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, והוא מאגד את החוקרים העוסקים בפיתוח תרופות חדשות ואמצעי טיפול מתקדמים לסרטן ולמחלות אחרות, בהן מגפת הקורונה. בית הספר הוקם באוגוסט 2020 על בסיס תרומת הזוג ולד וסנה שמוניס.
ולד שמוניס הוא פילנתרופ ומדען מחשב יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה, אשר ייסד את חברת שירותי הענן RingCentral. החברה הפכה לציבורית בשנת 2019.
הקמת בית הספר
בית הספר מהווה קורת גג לחוקרים ותיקים וצעירים כאחד, והוא איחוד של שתי מחלקות בפקולטה למדעי החיים - המחלקה לאימונולוגיה ולחקר התא, והמחלקה למיקרוביולוגיה ולביוטכנולוגיה. הקמת בית הספר היא חלק מחזונו של נשיא אוניברסיטת תל אביב, פרופ' אריאל פורת, לארגן את האוניברסיטה במתכונת של בתי ספר, שהם היחידות המרכיבות פקולטות.
המחקר בבית הספר
מסגרת בית הספר מאפשרת יצירת קשרים אינטר-דיסציפלינריים בין חוקרים המגיעים מתחומי מחקר שונים.
כיום, בית הספר מכשיר תלמידים לתארים מתקדמים ובהם תלמידים בתר-דוקטוריים מחוץ לישראל. בעתיד מתוכננת הענקתו של פרס חדש, אף הוא על שם הזוג שמוניס, למחקר מצטיין בתחומי הביו-רפואה וחקר הסרטן.
בראש בית הספר עומדת בשנת 2022 פרופ' ענת הרשקוביץ, מיקרוביולוגית מולקולרית.
אביב חדד
אביב חדד (נולד ב-4 בפברואר 1984) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מ.ס. רו"ח תל אביב מליגה ג'.
קריירה
חדד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בשנים 2003–2007 הושאל לשלוש קבוצות שונות מהליגה הלאומית: מכבי קריית גת, הפועל רמת השרון והפועל אשקלון. בתחילת עונת 2007/2008 חזר חדד למועדון נעוריו ואף שותף בשלושה משחקים בגביע הטוטו, אך לקראת סוף חלון העברות של קיץ 2007 הוא הושאל להכח עמידר רמת גן, עמה הצליח לעלות לליגת העל. בעונה שלאחר מכן לא הצליח לסייע לקבוצה להישאר בליגת העל, ולאחר ירידתה לליגה הלאומית עזב את הקבוצה.
בתחילת עונת 2009/2010 עבר חדד לבני יהודה תל אביב, במדיה שיחק שש וחצי שנים. בתום עונת 2013/2014 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, אך לאחר עונה אחת חזר עם הקבוצה לליגת העל. בינואר 2016 שוחרר מבני יהודה וחתם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עד תום העונה.
ב-7 ביוני 2018 חתם חדד במכבי עירוני אשדוד, אך שוחרר מהקבוצה עוד לפני תחילת העונה. ב-4 בספטמבר 2018 חדד חתם בהפועל הוד השרון מליגה ב', אך כעבור חודשיים עבר להפועל שפרעם מליגה א' צפון, ממנה עבר כעבור חודש להפועל בני זלפה מאותה הליגה.
בקיץ 2019 חתם חדד בקבוצת שמשון בני טייבה מליגה ב'. ב-11 בנובמבר 2019 חתם חדד במכבי עירוני קריית אתא. ב-25 באוגוסט 2020 חתם בהפועל באקה אל-גרבייה. לקראת עונת 2021/2022 חתם באליצור יפו תל אביב מליגה ג', לאחר עונה אחת עבר למ.ס. רו"ח תל אביב.
סטיב קינג
סטיבן ארנולד קינג (באנגלית: Steven Arnold King; נולד ב-28 במאי 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת איווה, מאז 2013 ועד 2021. בשנים 2003–2013 ייצג את מחוז הקונגרס החמישי של המדינה, ובכל שנותיו קינג נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קינג מתנגד להגירה ולרב-תרבותיות, ובעל היסטוריה ארוכה של רטוריקה גזענית המזוהה עם עמדות לאומנות לבנה והתנגדות להגירה. העיתון "וושינגטון פוסט" הגדיל לתארו כ לא פעם ספג קינג ביקורות על דגילה ברעיונות עליונות לבנה ועל הצהרות קסנופוביות נגד מהגרים, ותמיכה בפוליטיקאים אירופאים מהימין הקיצוני שהואשמו בגזענות ובאסלאמופוביה. עמדותיו אלה הובילו להשעייתו מוועדות הקונגרס, עד שביוני 2020 הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לבית הנבחרים.
ביוגרפיה
קינג נולד בעיר סטורם לייק שבצפון איווה, בנם של מילדרד לילה (לבית קולר) ואמט א. קינג, עקרת בית וסדרן תנועה במשטרה המדינתית בהתאמה. בעוד אביו ממוצא אירי וגרמני, אמו בעלת שורשים ולשים לצד שורשים אמריקאים שראשיתם עוד בתקופת הקולוניאליזם הבריטי על אמריקה. סבתו מצד אמו היגרה לארצות הברית מגרמניה. בשנת 1967 סיים את לימודיו התיכוניים, וב-1972 נישא למרילין קלי עמה הוא חובק שלושה ילדים. אף על פי שגדל על ברכי המתודיזם, קינג משתייך לכנסייה הקתולית של רעייתו. בשנים 1967–1970 למד ביולוגיה ומתמטיקה באוניברסיטת המדינה הצפון-מערבית של מיזורי, אך לא השלים את לימודיו והתמקצע כאיש עסקים.
בעקבות חלוקה מחדש ב-2012 של מחוזות הקונגרס של איווה לאור שינויים בשיעור האוכלוסים במדינה, אוחד מחוזו של קינג עם מחוז הקונגרס הרביעי. קינג החליט להתמודד מחדש במחוז זה, שאמנם היה כפרי והטיב עם המפלגה הרפובליקנית, נחשב לפחות שמרני ממחוז הקונגרס החמישי. קינג ניצב בפני כריסטי וילסאק, לשעבר הגברת הראשונה של המדינה ורעייתו של טום וילסאק. הוא הצליח לגבור עליה בבחירות הכלליות עם 52.9% מהקולות. בבחירות 2014 נבחר מחדש וגם בבחירות שהתקיימו לאחר מכן. במהלך בחירות האמצע ב-2018 נבחר בפעם האחרונה ברוב זעום לקונגרס חרף עמדותיו השנויות במחלוקת, שהעיבו על תדמיתו בקונגרס.
בינואר 2019, בריאיון עיתונאי שהעניק ל"הניו יורק טיימס", הביע קינג תמיהה על הפיכת המושגים "לאומנות לבנה", "עליונות לבנה" ו"הציוויליזציה המערבית" לשפה פוגענית. הנהגת המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים הוקיעה את דבריו וכתגובה השעתה אותו מוועדת העסקים הקטנים, מוועדת החקלאות ומוועדת המשפט בהן היה חבר. בית הנבחרים גם העביר החלטה המגנה את האידאולוגיות הללו ואת אמירותיו של קינג, שהתקבלה ברוב של 424 קולות. אפילו קינג עצמו הצביע בעד ההחלטה, מתוך אמונה שהוא לא גזעני וכי דבריו הוצאו מהקשרם. את דבריו הוקיעו מאות אישים מרחבי הקשת הפוליטית, בהם מנהיגים רפובליקנים כגון קווין מקארתי, טים סקוט, ומיץ' מקונל.
במהלך בחירות 2020 הגיע קינג במצב קשה אל הפריימריז הרפובליקני. הוא הותקף על ידי מתנגדיו, לא רק בגלל עמדותיו המגונות אלא בשל חוסר היעילות שלו בבית הנבחרים, שכן שהוא ממודר ומושעה מוועדות הקונגרס ומפעילויות סיעתיות. יריבו, רנדי פרינסטרה, הוביל עליו מבחינת גיוס כספים וזכה לתמיכה משמעותית של מספר ארגונים ואישים, בהם בן שפירו וקואליציית היהודים הרפובליקנים. עם 36% מהקולות, קינג הפסיד בפער של 10% לפרינסטרה את המועמדות הרפובליקנית, וכהונתו נחתמה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בינואר 2021.
מכשירי התופת
מכשירי התופת (באנגלית: Infernal devices) היא טרילוגיית ספרים המקדימה את סדרת בני הנפילים מאת קסנדרה קלייר.
עלילה
זוהי טרילוגיה המתרחשת באותו עולם של ציידי הצללים, שנכתבה על ידי קסנדרה קלייר, אך מקדימה את מאורעות ספרי בני הנפילים ב-100 שנה.
הספר הראשון בטרילוגיה - מלאך מכני, פותח את הסיפור עם טסה גריי בת ה-16, אשר מגיעה בספינה מניו יורק ללונדון כדי להצטרף לאחיה. טסה התמימה לא מודעת לעולם הצללים הרוחש ממש מתחת לפני השטח, וכשהיא מניחה את רגלה בפעם הראשונה על אדמת לונדון האפורה, היא לא יכלה להעלות בדעתה עד כמה החיים שלה הולכים להסתבך באופן בלתי הפיך. כשטסה נחטפת על ידי אחיות האופל ועוברת עינויים מצדן של האחיות - חברות אגודת סתרים בשם "מועדון פנדמוניום", היא עד מהרה מגלה שגם היא עצמה מהווה חלק מהעולם האפל, וכי גם לה יש כוחות על טבעיים רבי עוצמה ונדירים במיוחד, כוחות שחברי מועדון פנדמוניום חומדים לעצמם. בודדה, נרדפת וללא חברים טסה מוצאת מקלט בקרב מסדר ציידי הצללים אשר נשבעים לסייע לטסה למצוא את אחיה אם תסכים להשתמש בכוחותיה לטובת מאבקם הנצחי ביצורי האופל. אך האם על טסה לבטוח בהם? האם הם מנצלים אותה? האם אחיה בחיים? מדוע היא חשובה כל כך? אלו רק מעט מהשאלות אשר עוברות במוחה ואם זה לא מספיק, טסה מוצאת את עצמה נקרעת בין שני חברים - וויל כחול העיניים, השנון, הנאה, הגאוותן והאמיץ, שנראה שסודו המסתורי והלא ברור מסוכן מכפי שטסה יכולה לשער. וג'יימס האדיב, אשר סודו לא פחות רחוק מלהיות טראגי וקטלני. יחד הם עוברים הרפתקאות מסמרות שיער, וטסה מגלה שהיא עומדת בפני בחירות בלתי אפשריות.
פטרונטו
קלוב אתלטיקו פטרונטו דה לה חובנטוד קתוליקה הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי מהעיר פרנה שבפרובינציית אנטרה ריוס. המועדון נוסד ב-1 בפברואר 1914 וכיום משחק בליגת העל הארגנטינאית.
המועדון שיחק לראשונה בליגת העל הארגנטינאית בשנת 1978. בדצמבר 2015, פטרונטו חזרה לליגה זו.
קיימן בראק
קיימן בראק (באנגלית: Cayman Brac) הוא אי בצפון מזרח איי קיימן שבים הקריבי.
האי ממוקם 143 ק"מ צפונית מזרחית לאי גראנד קיימן (הגדול באיי קיימן).
גנאיוס פומפיוס מגנוס
גנאיוס פּוֹמפֶּיוּס מגנוס (בלטינית: Gnaeus Pompeius Magnus, 29 בספטמבר 106 לפנה"ס - 29 בספטמבר 48 לפנה"ס) היה מדינאי רומי, מצביא ואיש ציבור אשר היה בעל בריתו, חתנו, ולאחר מכן מתחרהו הגדול של יוליוס קיסר, עמו ניהל מלחמת אזרחים אשר בסופה קיבל קיסר את השלטון המוחלט ברומא. בתולדות עם ישראל זכור פומפיוס ככובש ירושלים בשנת 63 לפנה"ס.
קיימן בראק
באי מתגוררים כ-2,100 תושבים (נכון ל-2010).
גנאיוס פומפיוס מגנוס
קריירה מוקדמת
פומפיוס היה בנו של גנאיוס פומפיוס סטראבו, אזרח רומאי עשיר, מן הפריפריה הרומית. סטראבו היה נובוס הומו, הראשון מן המשפחה אשר הגיע לדרגת סנאטור, ואף נבחר לקונסול בשנת 89 לפנה"ס, לאחר הצלחתו הגדולה בדיכוי המרד האיטלקי. פומפיוס גדל לצד אביו במחנות הצבא, ולמד את תורת המלחמה והמדיניות. על פי פלוטרכוס, היה פומפיוס צעיר פופולרי, ודמה במראהו לאלכסנדר הגדול. בצעירותו היה פומפיוס ידידו של מרקוס טוליוס קיקרו.
קיימן בראק
גאוגרפיה
אורכו של האי 19 ק"מ ורוחבו הממוצע 2 ק"מ. שטחו של האי כ-38 קמ"ר. פני האי גבוהים משני איי קיימן האחרים. במרכז האי גבעת אבן גיר, שמדרונותיה מתונים, וגובהה המרבי 43 מטרים מעל פני הים.
האי קרוי על שם גבעה זו - "בראק" בגאלית היא "סלע בולט".
גנאיוס פומפיוס מגנוס
קריירה מוקדמת
סטראבו מצא את מותו במאבק בין גאיוס מריוס ולוקיוס קורנליוס סולה, והותיר את פומפיוס הצעיר כיורש להונו ולכוחו הפוליטי. פומפיוס הצעיר היה לאחד מגדולי התומכים בסולה, לאחר שובו מן המלחמה במיתרידטס בשנת 83 לפנה"ס. שלושת הלגיונות בהם שלט פומפיוס בן ה-23, כירושה מאביו, היו כלי עזר חשוב להשתלטותו של סולה על רומא. משהפך לוקיוס קורנליוס סולה לדיקטטור, השיא את אמיליה סקאורה, בתו החורגת, לפומפיוס – לאחר שהכריח אותה להתגרש מבעלה, והיא הרה ללדת. פומפיוס, מצידו, התגרש מאנטיסטיה, אישה כפרית לה נישא בצעירותו, כדי להינשא לאמיליה בתו של השליט.
קיימן בראק
היסטוריה
האי קיימן בראק, כמו גם האי הסמוך קיימן הקטן, התגלו על ידי כריסטופר קולומבוס במהלך מסעו הרביעי והאחרון, בשנת 1503, בעקבות רוחות עזות אשר סחפו את ספינתו מנתיבה המתוכנן. הספינה, שהפליגה מהיספניולה לפנמה נסחפה והגיעה לאיי קיימן. קולומבוס קרא לאיים בשם "לאס טורטוגס" ("Las Tortugas") בשל מספר הצבים הרב שראה על חופי האי.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
סיציליה ואפריקה
פומפיוס היה לאיש עשיר ורב השפעה, אם כי לא החזיק במשרה רשמית כלשהי. בסוף שנת 82 לפנה"ס שלח סולה את פומפיוס ואת לגיונותיו להיאבק בתומכיו האחרונים של מריוס בסיציליה ובאפריקה הרומית.
קיימן בראק
היסטוריה
בשנת 1585 הגיע אל האי סר פרנסיס דרייק אשר קרא לאי בשם "קיימנס" (מילה בשפת הקריב שמשמעה תמסח) וזאת בשל מספר רב של איגואנות שראה על האי ואשר זוהו בטעות כתמסחים.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
סיציליה ואפריקה
סיציליה הייתה מקור התבואה העיקרי של רומא בעת ההיא, ובלעדיה צפויה הייתה האוכלוסייה הרומית לרעב ולמרידות. פומפיוס פעל נגד אנשי מריוס באי ביד חזקה. באפריקה נחל סדרת ניצחונות, וביקש מן הסנאט מצעד ניצחון, על אף שלא נשא במשרה קונסולרית ולכאורה לא היה זכאי לכך. משסירב הסנאט לכבדו במצעד, העלה את לגיונותיו על רומא ועמד עמם מחוץ לחומותיה. לאחר התערבותו של סולה, ניתן לפומפיוס מצעד ניצחון וגם הכינוי "מגנוס" שפירושו "הגדול". בתחילה התנגד סולה לדרישת פומפיוס לערוך מצעד ניצחון, ולדעת ישראל שצמן, קרא לו סולה בשם "מגנוס", "ספק ברצינות ספק בלגלוג".
קיימן בראק
היסטוריה
במהלך המאה ה-16 וה-17 שימשו האיים כאתר עצירה לשודדי ים אשר נהגו להשתמש במימי בארות האי, ולצוד בו מזון.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
היספניה וספרטקוס
לאחר ניצחונותיו הצבאיים והפוליטיים, שבוצעו ללא כל משרה רשמית, קיבל פומפיוס מינוי חריג למגיסטראט של פרוקונסול, על מנת להצטרף למטלוס פיוס שנלחם בסרטוריוס, אחרון תומכי מריוס שהחזיק עדיין בהיספניה (כיום ספרד). פומפיוס למעשה לא רצה לפזר את צבאו. הבקשה נענתה, ופומפיוס יצא לספרד, שם נאבק בסרטוריוס, שניהל מלחמת גרילה במשך חמש שנים בין שנת 76 לפנה"ס ושנת 71 לפנה"ס. המלחמה לא הוכרעה אלא לאחר רציחתו של סרטוריוס.
קיימן בראק
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבססת כיום על התיירות. האי מרכז צלילה פופולרי, וסביבו אתרי צלילה רבים ובהם אתר טביעה של פריגטה רוסית מסוג קוני אשר הועברה לצי הקובני, בשנת 1984, ובשנת 1996 נרכשה על ידי ממשלת איי קיימן ובספטמבר באותה שנה הוטבעה בסמוך לאי על מנת לשמש כאתר תיירות. ספינה זו ייחודית בכך שהיא הספינה הסובייטית היחידה אשר ניתן להגיע אליה בצלילת חופים. באי מסלולי הליכה לתיירים וכן אתרי טיפוס מצוקים. כמו כן משמש האי לתיירות דיג.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
היספניה וספרטקוס
פומפיוס שב לאיטליה בשנת 71 לפנה"ס על מנת לסייע למרקוס ליקיניוס קראסוס במלחמתו במרד העבדים של ספרטקוס והספיק לחסום את בריחתם של חלק מן העבדים. מששב לרומא נערך לו טריומף נוסף, על ניצחונותיו בהיספניה.
קיימן בראק
השכלה
באי פועלים שני בתי ספר יסודיים, ובית ספר תיכוני אחד.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
היספניה וספרטקוס
בשנת 70 לפנה"ס חשק פומפיוס להיבחר למשרת הקונסול והשיג אישור מיוחד לכך מהסנאט שנדרש לו משום מכיוון שלא היה בגיל המתאים לכהונה כקונסול ולא כיהן במגיסטראטורות הנדרשות לפי הקורסוס הונורום. פומפיוס רץ יחד עם קראסוס שסייע לו בעזרת קשריו הפוליטיים המרובים.
בפעילותם כקונסולים פעלו קראסוס ופומפיוס להחלשת כוחו של הסנאט - הם ביטלו את ההגבלות שהטילו הרפורמות של סולה על הטריבונים והחזירו את כוחה של המשרה למצבה לפני הרפורמות, הם ביטלו את הבלעדיות של מעמד הסנאטורים לכהן בבתי המשפט על ידי חוק שחייב צירוף חברים ממעמד הפרשים לחבר השופטים. כמו כן הם החיו מחדש את משרת הקנסור שלא הייתה מאוישת מאז שנת 86 לפנה"ס. עם סיום כהונתו כקונסול בחר פומפיוס שלא לקבל פרובינקיה למשול בה ובמקום זאת העדיף להיות זמין ולחכות שפיקוד צבאי חשוב "יצוץ" ודבר זה אכן קרה בשנת 67 לפנה"ס.
הדברת שודדי הים
בשנת 67 לפנה"ס שנתיים לאחר שסיים את תפקיד הקונסול, קיבל על עצמו פומפיוס את לכידתם של שודדי הים במזרח הים התיכון. הדבר התאפשר אחרי מאבק פוליטי מר. טריבון הפלבס אולוס גביניוס העביר חוק לקס גביניה לפי אדם אחד יקבל פיקוד על כוחות צי וצבא להתמודד עם איום שודדי הים. הדבר היה חסר תקדים ואויביו הפוליטיים מקרב האופטימאטים זעקו מרה. הבעיה מבחינתם הייתה הענקת אופציה לזכות ביוקרה פוליטית רבה כל כך למנצח יחיד של מערכה גדולה, במיוחד שפומפיוס צבר כבר יוקרה רבה בזכות ניצחונותיו הקודמים.
על פי הצעת החוק לא ננקב שמו של פומפיוס באופן מפורש, אך היה ברור לכל שהוא זה שיקבל את המינוי בזכות התמיכה הציבורית הרבה. חרף התנגדות האופטימאטים זכה בסופו של דבר פומפיוס במינוי. הוא קיבל אימפריום בכל רחבי הים התיכון וחמישים מילים מהחופים, כמו כן הוא קיבל שליטה על צי גדול, סכומי כסף נכבדים, כוחות רגלים ופרשים גדולים ורשות לבחור מצביאים כראות עיניו.
מלחמת מיתרידטס השלישית
משהסתיימה משימתו לא שב פומפיוס לרומא. טריבון הפלבס גאיוס מאנילוס יזם העברת חוק שהעניק לפומפיוס את המשך הפיקוד במלחמת מיתרידטס השלישית. המצביאים שפיקדו על הכוחות הרומאים עד כה: לוקולוס, מאניוס אקיליוס גלבריו (Manius Acilius Glabrio) וקווינטוס מרקיוס רקס (Quintus Marcius Rex) היו אמורים לעבור תחת פיקודו. לוקולוס שזכה בניצחונות מזהירים נגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס וטיגרנס הגדול, מלך ארמניה היה הממורמר מכולם. לוקולוס הרגיש שניצחונו נגנב ממנו ברגע האחרון ועשה ככל העולה בידיו כדי להתנגד לחוק המוצע, אך תומכי החוק טענו שלוקולוס מאריך את המלחמה שלא לצורך. לוקולוס כבר איבד חלק מהפיקוד שלו בגלל תככי הפובליקנים (גובי המיסים) שלא היו מרוצים מיחסו כלפיהם. הורטנסיוס וקווינטוס לוטאטיוס קאטולוס (Quintus Lutatius Catulus) התנגדו, אך ללא הועיל. לוקולוס נותר ללא בעלי ברית חזקים ואיבד את הפיקוד באופן סופי.
במהלך מסע מלחמה זה הביס פומפיוס את מיתרידטס השישי והפך את ארצו לפרובינקיה רומית. כן הביס את טיגרנס מלך ארמניה, ואת אנטיוכוס ה-13 מלך הממלכה הסלאוקית, והפך את הממלכה הסלאוקית לפרובינקיה רומית בשם סוריה. סגניו היו אולוס גביניוס, מטלוס וסקאורוס.
כיבוש ירושלים
לאחר מותה של המלכה החשמונאית שלומציון, בשנת 67 לפנה"ס, נחלקה הארץ לשני מחנות יריבים. מן הצד האחד בנה יוחנן הורקנוס השני, ועמו אנטיפטרוס האדומי יועצו, ומן הצד האחר בנה יהודה אריסטובולוס השני, כאשר כל אחד מן הצדדים הניצים שואף לקבל לעצמו את המלוכה.
אריסטובולוס התבצר בירושלים, וכוחותיהם של הורקנוס ואנטיפטרוס, הנעזרים בחרתת מלך הנבטים צרו על העיר. באותה העת היה בסוריה שר צבאו של פומפיוס, סקאורוס. סקאורוס שמע על האירועים בירושלים, וראה בכך שעת הזדמנות להגדיל את עושרו וכוחו של אדוניו. הוא עלה על ירושלים, ושם פנו אליו שני האחים כי יסייע בעדם. אריסטובולוס שיחד את סקאורוס בשוחד כספי רב, וסקאורוס הכריח את הנבטים לסגת מן העיר, ובדרכם חזרה הכה אותם אריסטובולוס.
בינתיים הגיע פומפיוס עצמו לאזור. בישבו בדמשק באו בפניו שלוש משלחות לשטוח את טענותיהן באשר לנעשה ביהודה. משלחתו של אריסטובולוס, משלחתו של הורקנוס, ומשלחת שלישית מאת "העם" אשר דרשה את הסרת שלטון בית חשמונאי, והחזרת שלטונם של הכהנים הגדולים. פומפיוס נמנע מלהכריע במריבה, וירד עם חייליו לירושלים.
פומפיוס הטיל על העיר מצור. יוסף בן מתתיהו כותב כי אריסטובולוס רצה בתחילה להיכנע לצבאו של פומפיוס, אך תומכיו סירבו להכניס את פומפיוס אל העיר. פומפיוס אסר את אריסטובולוס, ובשנת 63 לפנה"ס כבש את העיר ואת בית המקדש, לאחר מצור שנמשך שלושה חודשים. העיר עמדה כנגד כוחותיו של פומפיוס בגבורה, אך פומפיוס ניצל את מנוחת מגיני העיר בשבת, בנה סוללה על פני הערוץ העמוק שהפריד בין צפון העיר ובין חומותיו הצפוניים של הר הבית, וכבש את העיר. באירוע זה נהרגו שנים עשר אלף יהודים. פומפיוס קיבל גם סיוע מתלמי השנים עשר מלך מצרים התלמיית, ששלח אליו שמונת אלפים פרשים כדי לסייע לו בקרבות. לאחר כיבוש בית המקדש, חילל פומפיוס את הקודש ונכנס אל קודש הקודשים מקום בו הורשה רק הכוהן הגדול לשהות. פומפיוס נמנע מלבזוז את אוצרות המקדש, ויום לאחר כיבוש המקדש, הורה לטהר את המקום שחולל, ולהמשיך בעבודת המקדש. כניסתו של פומפיוס לירושלים מסמנת את סופה של עצמאות יהודה בארצו תחת בית חשמונאי.
פומפיוס הכריז על הורקנוס כאתנארך ("ראש העם" תואר נחות מן התואר "מלך"), אך הכוח האמיתי בממלכה ניתן לאנטיפטרוס האדומי. יהודה לא הפכה לפרובינקיה ולא הושם עליה נציב, אך הושת עליה מס. הערים ההלניסטיות שנכבשו על ידי החשמונאים, מימי יונתן הוופסי עד לימי אלכסנדר ינאי, כבית שאן ויפו נגרעו מן הממלכה. בכך הייתה פגיעה חמורה מאוד בממלכה החשמונאית. המדיניות הרומית באזור לשנים הבאות נקבעה - תמיכה ביושבי הארץ ההלניסטים אל מול היהודים, והושבת נאמנם של הרומאים כשליט ביהודה.
תהלוכת הניצחון ברומא
פומפיוס שב לרומא בסוף שנת 62 לפנה"ס וזכה לטריומף נוסף אותו חגג ביום הולדתו ה-45. אירוע זה, במהלכו חולקו לעם מתנות ותשורות כספיות, היה מאורע בלתי נשכח בתולדות רומא, שהגביר את הפופולריות של פומפיוס. שני ימים הוקדשו למצעד, ותהלוכה של שלל, שבויים, צבא ודגלים מילאה את הרחובות המובילים למקדשו של האל יופיטר:
חוץ מהטריומף זכה פומפיוס בגינוני כבוד רבים נוספים כגון האישור ללבוש את בגדי הטריומפטור גם מחוץ למצעד הניצחון וגינוני כבוד נוספים.
הטריומווירט
לאחר סדרת ניצחונות צבאיים שלא היה לה תקדים בתולדות רומא, החליט פומפיוס לנהוג על פי הדינים והמנהגים, ולנסות להרגיע את מתנגדיו שטענו כי הוא שואף לשלטון יחיד. הוא פירק את לגיונותיו והחל בחיי פוליטיקאי רומי מן השורה. לשם כך נזקק לאדמות על מנת לשכן בהם את ותיקי גדודיו ולקיים את הבטחותיו מימי המלחמות. הסנאט לא סייע בידו במשימה זו. לעזרתו נחלץ בעל ברית בלתי צפוי, קראסוס, האיש העשיר ביותר ברומא, אשר בעבר שימש לצדו כקונסול, והיה עד אז אויבו בנפש. עד מהרה התייצב לצד שני אלו יוליוס קיסר, אשר שב מספרד, שם שימש כמושל, וחיפש לעצמו את משרת הקונסול. שלושתם הקימו את מה שמכונה הטריומווירט הראשון, ברית בלתי רשמית. סווטוניוס כותב כי דבר לא נעשה ברומא מבלי ששלושתם כאחד יסכימו לו, אם כי זאת הגזמה. סוכם כי כספו של קראסוס והשפעתו של פומפיוס יקנו לקיסר את משרת הקונסול, והוא יקדם את ענייניהם של שותפיו במסגרת משרתו. על מנת לחזק את הברית השיא קיסר את בתו היחידה, יוליה, לפומפיוס המבוגר ממנה בהרבה. למרות הבדלי הגילים היו נישואים אלו נישואי אהבה.
בשנת 59 לפנה"ס מונה פומפיוס למושל הפרובינקיה היספניה אולטריור ("ספרד הרחוקה"), אך נותר ברומא ושלט בה באמצעות שליחים. הוא לקח את האחריות על אספקת התבואה לעיר ואף בנה תיאטרון גדול. בשנת 56 לפנה"ס התכנסו הטריומווירים בלוקה, ובמהלך הכינוס הוחלט שפומפיוס וקראסוס ירוצו לכהונת הקונסול. פומפיוס אכן נבחר בשנת 55 לפנה"ס לקונסול כשקראסוס לצדו. השניים האריכו בחמש שנים את כהונת קיסר כפרוקונסול בגאליה על מנת לאפשר לו לסיים את מלחמתו שם, שהתחילה עוד בשנת 58 לפנה"ס.
סיפור אהבה (אלבום)
סיפור אהבה הוא אלבום הסולו השני של הזמר איציק שמלי. האלבום נמכר החל משנת 2009. באלבום 12 שירים בעלי אורך כולל של כשעה והוא כולל אך ורק שירי אהבה.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
פרוץ המלחמה
לאחר התפרקות הטריומווירט, ביקש פומפיוס להסתייע באופטימאטים, חברי הסנאט השמרנים, שעד עתה היו גדולי מתנגדיו. בשנת 52 לפנה"ס נישא לקורנליה מטליה, בתו של אחד מראשי הסיעה האופטימאטית, מטלוס סקיפיו.
סיפור אהבה (אלבום)
הפקה
את כל שירי האלבום כתב והלחין שמלי לבדו (מלבד שיר הנושא "סיפור אהבה" שכתב והלחין עם חברו הזמר משה פרץ). את ההשראה לשיריו הנכללים באלבום קיבל שמלי, לדבריו, מבחירת ליבו: לוטן, איתה התחתן בשנת 2009 ולה הוא מקדיש את האלבום כולו.
גנאיוס פומפיוס מגנוס
פרוץ המלחמה
בהשפעתם של האופטימאטים פרסם פומפיוס מספר חוקים, ביניהם חוק הקובע כי ניתן יהיה להעמיד אדם לדין על שוחד בחירות בעבר. חוק זה הכשיר את הקרקע להעמדתו של קיסר לדין עם שובו ממסעות המלחמה שלו בגאליה. קיסר חשש מהעמדה לדין, ואף טרח להעביר את חוק עשרת הטריבונים שהקנה לו אפשרות להתמודד למשרת הקונסול בעודו נמצא מחוץ לרומא, עם צבאותיו בגאליה. קיסר היה זקוק לחסינות שהקנתה משרת הקונסול על מנת שלא לעמוד לדין, אך פומפיוס מנע ממנו להתמודד על המשרה מבלי להיות נוכח ברומא.
סיפור אהבה (אלבום)
הפקה
האלבום הוציא מספר סינגלים ביניהם הסינגל "רק תחייכי" אשר זכה להצלחה גדולה, הפך לאחד מהשירים המושמעים ביותר בישראל במהלך קיץ 2009 בתחנות הרדיו (מקום ראשון - רדיו לב המדינה, רדיו דרום, רדיו קול רגע).