cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוונטין טרנטינו
כוונה לפרוש מהקולנוע
בריאיון שהעניק לביל מאהר ב-25 ביוני 2021 לרגל צאת ספר הביכורים שלו, שב טרנטינו והבהיר שבכוונתו לפרוש מהקולנוע אחרי סרטו הבא, שיהיה העשירי במספר. לדבריו, הוא שקל לעשות ריבוט ל"כלבי אשמורת", אך פסל את הרעיון. אולם בכל מקרה, הוא יעשה את הסרט העשירי המובטח. בשיחתם, אמר טרנטינו למאהר שמאחר ש"היו זמנים בהוליווד" הוא פסגת היצירה שלו, הוא מעדיף לפרוש בשיאו, משום שמהיכרותו עם ההיסטוריה של הקולנוע, במאים מתחילים להידרדר במקרים כאלה, וסרטים בשלהי הקריירה שלהם, נעשים גרועים יותר ויותר, והוא עצמו נתן לקולנוע את כל שהיה לו לתת. באשר לרעיון לסרט העשירי שלו, מאהר תהה אם העובדה שהוא מתגורר בישראל עם אשתו ובנו, יכולה לשמש כתפאורה, משום שירושלים, כהגדרת מאהר, היא "בירת הנקמה העולמית", תוך שהוא רומז למוטיב הנקמה בסרטיו של טרנטינו, שהבהיר מצידו שסרט פוליטי על ישראל לא בא בחשבון מבחינתו, אך הוסיף שכאשר מצלמים סרט בירושלים, לאן שמפנים את המצלמה, רואים מראות נפלאים.
ספריו
בנובמבר 2020 חתם טרנטינו על חוזה עם הוצאת הספרים "הרפר קולינס", להוצאת שני ספרים פרי-עטו. הספר הראשון, "היו זמנים בהוליווד: רומן", אשר יצא ב-29 ביוני 2021, הוא נובליזציה ל"היו זמנים בהוליווד", סרטו התשיעי של טרנטינו. הספר שנכתב במשך חמש שנים, ראה אור במהדורה מודפסת, בספר מוקלט בקולה של השחקנית ג'ניפר ג'ייסון לי, ובגרסת קינדל. במקביל יצאו תרגומים להולנדית, ספרדית, פורטוגזית-ברזילאית, קטלאנית, איטלקית, גרמנית, צרפתית והונגרית.
התרגום לעברית של הספר יצא לאור בשנת 2021.
במרכז העלילה, המהווה בחינה מחודשת של הסרט והדמויות, עומדת דמותו של קליף בות', כפיל הפעלולים המסתורי והחידתי. אחד מקווי העלילה יעסוק בשאלה האם קליף הרג את אשתו, שאלה המעיבה על הקריירה שלו בסרט, והספר יכלול מידע שטרנטינו כתב במהלך עבודתו על הספר, אך לא ראה לנכון לכלול אותו בסרט.
הספר השני עתיד להיות ספר עיון בשם "Cinema Speculation" (בתרגום מילולי: "ספקולציה של קולנוע"), והוא מתואר כ"צלילה לעומק סרטי שנות ה-70 של המאה ה-20", ויכלול מאמרים, ביקורות וכתיבה בנימה אישית.
יוצר סדרת טלוויזיה
בינואר 2020, טרנטינו אישר שהוא יוצר ומפתח סדרת טלוויזיה בשם "חוקי הבאונטי", שמה של סדרה בדיונית שיצר בסרט "היו זמנים בהוליווד" מ-2019, ובו שחקן בשם ריק דלטון מגלם צייד ראשים במערב הישן של אמריקה. במועד הפרסום אישר טרנטינו שהוא כתב כבר 5 תסריטים עבור הסדרה, ויביים את כל הפרקים.
סגנון קולנועי
סרטיו של טרנטינו ידועים בזכות הדיאלוג השנון שלהם, הדרך בה נשבר רצף הזמן בתסריט, וריבוי המחוות והציטוטים שהוא מציג מתרבות הפופ על כל מרכיביה – קולנוע, מוזיקה, טלוויזיה, ספרות. האלימות היא מרכיב חשוב בסרטיו, ובמיוחד ב"שלושת הגדולים" שבהם – "כלבי אשמורת", "ספרות זולה" ו"להרוג את ביל". ישנן כמויות גדולות של דם המציף את המסך, אך הדבר המאפיין את טרנטינו הוא הדרך האגבית, ואפילו ההומוריסטית שבה מתייחסות הדמויות אל האלימות. כך, למשל, ב"כלבי אשמורת" מפורסמת סצנת "כריתת האוזן" בה כורתת אחת הדמויות (מר בלונד) את אוזנה של דמות אחרת, תוך שהיא מנופפת בפניה בתער, ומפזזת לצלילי שיר עליז משנות השבעים "Stuck in the Middle With You", בעוד שהקורבן האומלל מתחנן על נפשו.
סרטיו ידועים בדיאלוג השנון שלהם. "כלבי אשמורת" נפתח בחבורת פושעים המתכננים שוד, ותוך כדי כך מנתחים לעומק את שירה של מדונה "כמו בתולה". באופן דומה, נכנס הצופה לאווירה ה"טרנטינואית" בשלב מוקדם של "ספרות זולה" עם הדיאלוגים בין ג'ון טרבולטה וסמואל ל. ג'קסון העוסקים בשאלות כגון מדוע טובלים ההולנדים צ'יפס במיונז, והאם עיסוי לרגליים הוא פעולה בעלת משמעות מינית.
ההתייחסויות הבלתי פוסקות לתרבות הפופ, כוללות אף שימוש במותגים דמיוניים כ"סיגריות רד אפל" ו"ביג קאהונה ברגרס" החוזרים במספר סרטים בהם שימש טרנטינו כבמאי, תסריטאי או מפיק.
עובדת היותו של הבמאי עצמו חובב קולנוע ניכרת בכל סרטיו. טרנטינו הוא בעל ידע רב בקולנוע, בביקורת הקולנוע, ובהיסטוריה של הקולנוע. טעמו נע בין סרטי "בלקספלויטיישן" לסרטי קונג פו, ואף סרטי איכות אירופיים. בכל סרטיו יימצאו אזכורים ומחוות לסרטים אלו, שלעיתים, כשב"להרוג את ביל" חיפוש מקורו של ציטוט קולנועי או שורת דיאלוג, הופכים לאתגר בפני עצמו לצופי הסרט. במקומות שונים התפרסמו רשימות שונות העוסקות בסרטים האהובים עליו. אלו נעים בין "הטוב, הרע והמכוער" של סרג'ו לאונה וג'נגו של סרג'יו קורבוצ'י, ועד יצירות כגון "יצרים" של מיכלאנג'לו אנטוניוני.
סרטיו של טרנטינו כוללים אלמנטים החוזרים על עצמם, כגון "צילום תא המטען" בו מוצבת מצלמה בתוך תא המטען של מכונית ומצלמת את הגיבורים המנסים להוציא מתא המטען דבר מה (לרוב גופה). על אף שטרנטינו הפך זווית צילום זו לקלישאה קולנועית, הוא לא היה הראשון שהשתמש בה, ולידתה היא בסרט "החבר'ה הטובים" של הבמאי מרטין סקורסזה.
אלמנטים אופייניים החוזרים ומופיעים ביצירותיו
לטרנטינו אנסמבל שחקנים שמזוהים עם סרטיו, ובהם: טים רות', אומה תורמן, סמואל אל ג'קסון וכריסטוף וולץ. ועם זאת בסרטיו מופיעים גם שחקנים כמו לאונרדו דיקפריו, בראד פיט וג'ון טרבולטה.
טרנטינו עבד בחנות השכרת סרטי וידאו לפני שהפך ליוצר סרטים בעצמו, שם הוא הקדיש תשומת לב רבה לסוגי הסרטים אותם הלקוחות אהבו לשכור, והוא ציין מספר פעמים כי הניסיון בעבודה זו היה מקור השראה לקריירה בתחום בימוי הסרטים.
הפולמוס סביב סרטיו
ביצירותיו של טרנטינו מופיעים סטריאוטיפים גזעניים ונעשה שימוש רב במילה "Nigger” (כושון) הנחשבת לטאבו בצפון אמריקה. אלו עוררו ביקורת, שצברה גלים במיוחד עם צאת סרטו ג'אנגו ללא מעצורים, שבה המילה מוזכרת לא פחות מ-110 פעמים, והבמאי ספייק לי האשים את טרנטינו כי הוא מאוהב במילה זו.
ביקורת נמתחה על טרנטינו כפלגיאטור הגונב רעיונות, סצינות ושורות דיאלוג מסרטים אחרים. ברור כי רעיונות רבים אכן נלקחו מסרטים שונים, ולשאלה מתי מפסיקה השאלה מסוג זה להיות "מחווה" קולנועית ומתי היא עוברת את גבול הפלגיאט משמעות רבה בהתייחס ליצירתו של טרנטינו. טרנטינו עצמו נוקט בגישה של שקיפות לא אפולוגטית, ומפרט בהרחבה את מקורות השראתו. "להרוג את ביל" הוא במידה רבה תשובתו להאשמות אלו.
תביעת זכויות יוצרים
ב-2 בנובמבר 2021 הכריז טרנטינו על כוונתו להוציא למכירה פומבית, בפורמט של NFT, (אסימונים חסרי תחליף), שבע סצנות אקסקלוסיביות לא-ערוכות של הסרט "ספרות זולה", כפריטים לאספנים. לפי ההודעה, המכירה שתתקיים בבורסת האסימונים חסרי תחליף "OpenSea", תכלול גם תסריטים מקוריים של הסרט בכתב ידו של טרנטינו, עם פרשנות מוקלטת בקולו. בתגובה להכרזת טרנטינו, ב-16 בנובמבר 2021, הגישה חברת "מירמקס", שהפיקה והפיצה את הסרט, תביעה נגדו בטענה של הפרת זכויות יוצרים. על-פי הטענה, ההכרזה מהווה פגיעה בקניין רוחני וחוזי של החברה, ועלולה להטעות את הציבור לחשוב ש"מירמקס" שותפה לעסקה, ושאחרים רשאים להציע עסקאות דומות, בעוד שהחברה מחזיקה בזכויות הנחוצות לפיתוח, שיווק ומכירה של אסימונים חסרי תחליף הנוגעים לספריית הסרטים שלה.
חיים אישיים
טרנטינו ניהל מערכות יחסים רומנטיות עם נשים רבות מתעשיית הבידור. ביניהן השחקנית מירה סורבינו, הבמאיות אליסון אנדרס וסופיה קופולה, השחקנית הצרפתייה ג'ולי דרייפוס, השחקנית האפרו-אמריקנית שאר ג'קסון, והקומיקאיות קתי גריפין ומרגרט צ'ו.
ביוני 2017 התארס לזמרת הישראלית דניאלה פיק, בתו של צביקה פיק. ב-28 בנובמבר 2018 הזוג נישא בחתונה רפורמית בארצות הברית. הם נפגשו לראשונה ב-2009 כשהוא הגיע לישראל על מנת לקדם את סרטו "ממזרים חסרי כבוד". בפברואר 2020 נולד בנם הבכור בישראל, וביולי 2022 נולדה בתם. מתגורר עם משפחתו בתל אביב ובלוס אנג׳לס.
ג'נט לי
ג'נט לי (באנגלית: Janet Leigh; 6 ביולי 1927 - 3 באוקטובר 2004) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר בתפקידה כ"מריון קריין" בסרטו של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו".
ביוגרפיה
לי נולדה כ"ג'נט הלן מוריסון" בעיירה מרסד בקליפורניה. בגיל 20 התגלתה על ידי אולפני MGM שחיפשו שחקנית לתפקידי בחורה כפרית, צעירה ונאיבית. בשנות הארבעים המאוחרות ושנות החמישים שיחקה לי במיוחד תפקידים אלו, בסרטים כגון "אם החורף יגיע" (1947), "נשים קטנות" (1949), "האישה לבית פורסייט", "סקרמוש" (1952), "הודיני" (1953) ואחותי איילין (1955)..
ב-1958 חרגה משורת תפקידים אלו כששיחקה בסרטו של אורסון ולס, "מגע של רשע", דמות מורכבת, אפלה ומסתורית, בעלת אופי מיני בולט. הסרט נחשב עד היום ליצירת מופת של ולס (שסרטו "האזרח קיין" מופיע ברשימות רבות כ"סרט הטוב ביותר שנעשה אי פעם").
בשנים אלו (1951–1962) הייתה נשואה לשחקן טוני קרטיס, והשניים נחשבו ל"זוג הנוצץ" של הוליווד. היו אלו נישואיה השלישיים, לאחר שני נישואי בוסר כושלים בצעירותה. לזוג שתי בנות: ג'יימי לי קרטיס וקלי קרטיס, שחקניות ידועות בזכות עצמן. הם הופיעו בתפקידים הראשיים בסרט "הודיני" (1953).
בשנת 1959 קיבלה את תפקידה הידוע ביותר - תפקיד "מריון קריין" בסרט "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק. קריין היא נערה המועלת בכספים, ונמלטת עם הכסף למלון דרכים "בייטס מוטל". שם היא נרצחת על ידי בעל המלון, הפסיכופת נורמן בייטס, בגילומו של אנטוני פרקינס. סצנת הרצח היא סצנה מרכזית בסרט, ומן הסצנות הידועות בתולדות הקולנוע. כאשר קריין מתרחצת במקלחת, מתגנב אליה בייטס ובידו סכין ורוצח אותה במקלחת. הסצנה לא צולמה ברציפות, והיא מורכבת מקטעים בני שניות ספורות המוקרנים ברצף - קריין נהנית מן המים החמים במקלחת, צללית של יד מניפה סכין ומכה בה שוב ושוב (הסצנה צולמה מרחוק ומעבר לווילון האמבטיה, וה"סכין" היא בעצם עיתון מגולגל), וכתוצאה - מתערבל הדם אל פתח הניקוז של האמבטיה. הסצנה היא אפקטיבית ביותר, והיא בין הסצנות המצוטטות והנצפות ביותר בתולדות הקולנוע. על אף שמדובר בסצנת רחצה, לא הצטלמה לי בעירום, כי אם צולמה כשהיא לובשת בגד גוף בצבע עורה.
על תפקיד "מריון קריין" הייתה לי מועמדת לפרס אוסקר, וכן לפרס גלובוס הזהב.
לאחר תפקיד זה החלה לקבל תפקידים רציניים יותר, כגון תפקידה כנערתו של פרנק סינטרה בסרט "השליח ממנצ'וריה" (1962). ב-1963 הופיעה בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי" לצידו של דיק ואן דייק.
לי הייתה פעילה בהנהלת "מוסד הקולנוע והטלוויזיה", ארגון המספק ביטוח רפואי ושירותים רפואיים לאנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 1962 נישאה לרוברט ברנדט, ונישואים אלו החזיקו מעמד עד מותה. היא נפטרה בביתה בשכונת בוורלי הילס שבלוס אנג'לס ממחלת דם בשנת 2004, כשמשפחתה לצידה.
שמואל חיימוביץ' (במאי)
שמואל חיימוביץ' (נולד ב-25 בספטמבר 1968) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה, בוגר מכללת תל חי.
ביוגרפיה
כבוגר טרי של מכללת תל חי יצר חיימוביץ' בגיל 27 את סדרת הביכורים שלו ”הפוך“, שאת שלוש עונותיה ביים וכתב, בהפקת יונתן ארוך, עבור שידורי קשת, ערוץ 2.
סרט הקולנוע הראשון שלו סיפור קיץ, אותו כתב וביים ובהפקת דקלה ברקאי, מתאר ילדות ואהבה ראשונה במושב, על רקע מלחמת לבנון הראשונה, יצא למסכים בשנת 2003. הסרט לא זכה להצלחה ניכרת בביקורות ובקופות.
עבודתו הבאה של חיימוביץ', בשנת 2004, הייתה לראשונה בימוי חומרים שלא כתב, הסדרה "אפידורל", סדרת מערכונים וסאטירה עבור YES אותה יצרו וכתבו שני מלמד ודריה שועלי. ב-2007 כתב לסדרת הדרמה סרוגים, גם היא עבור YES, בבימוי לייזי שפירא.
ב־2019 כתב את הספר ”אֲנִי מַחְלִיט מָה יִהְיֶה“, בהוצאת כנרת זמורה דביר, ובאיורה של אילנה זפרן. הספר עוסק בהרפתקאותיו ובהתבגרותו של שמוליק, תלמיד כיתה ב' בסוף שנות ה־70.
ב־2020 עלתה בכאן 11 הסדרה ”הדבר הגדול המיוחד“, שכתב וביים. הסדרה עוסקת בחיפושיה של יהודית החולה בסרטן, אחר בתהּ שנמסרה לאימוץ בינקותה, יחד עם חברתה דניאלה.
יצירתו האישית מאופיינת בטון אירוני, קומי לעיתים, שילוב של ריאליזם משחקי עם איכויות אבסורדיות בכתיבה.
יחסי איראן–סלובניה
יחסי איראן–סלובניה הם היחסים הדיפלומטיים בין איראן לסלובניה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 במרץ 1992. בפברואר 2016 חתמו שתי המדינות על 3 מסמכי שיתוף פעולה ביניהן, והחליטו על הגברת יחסי הסחר בין המדינות. בנובמבר 2016 פתחה סלובניה את שגרירותה בטהראן מחדש, לאחר שהייתה סגורה במשך 4 שנים מאז 2012.
סחרור עברייני
סחרור עברייני הוא מודל פנומנולוגי בקרימינולוגיה המתאר התפתחות התנהגות הנחשבת עבריינית. המודל מתייחס לאותן התנהגויות שמתחילות כקטנות, תמימות, ללא כוונה זדונית או עבריינית ואז התנהגות גוררת התנהגות, מצב גורר מצב, תגובה מולידה תגובת נגד, ועוד אחת, ונוצר תהליך של סחיפה, החרפה, הסלמה וסחרור התנהגותי בכיוון העברייני ועד להתפתחות של עבריינות כרונית. ברוב ההתנהגויות הפליליות ואולי כמעט בכולן, אפשר למצוא יסודות של סחרור כמו שהוצגו כאן.
רקע
מודל הסחרור העברייני פותח בארץ, במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, על יד נתי רונאל וצוות המחקר שלו. הרעיון של הסחרור העברייני הוצג לראשונה בכנס שנערך באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2005 ונושאו היה: ״אכיפת חוק הולמת״. מתוך ניתוח פנומנולוגי של ההתנהגות העבריינית, ועל בסיס אינספור מחקרים בקרימינולוגיה, כמו גם מפגשים אישיים עם אנשים שהציגו מגוון של התנהגויות עברייניות, אלימות או התמכרותיות במגוון נסיבות, וכאלו שהיו קורבנות להתנהגויות כאלו, צמח מודל מאחד שנוגע במהות משותפת למרבית ההתנהגויות הללו. המודל הפנומנולוגי של הסחרור העברייני מאפשר לנתח מצבים והתנהגויות בחברה ולראות האם מתקיים בהם תהליך של סחרור עברייני ומכאן גם להציע כיצד לעצור את הסחרור הזה. כך לדוגמה נדרשת פעולת עצירה שונה לסחרור אקוטי מול כרוני, סחרור של יחיד מול קבוצתי ועוד.
מהות הסחרור העברייני
הסחרור העברייני הוא מודל שבא לאחד בין תאוריות שונות ומגוון שיטות להסבר ההתנהגות העבריינית. על אף שלהתנהגות העבריינית, על מגוון מופעיה, יש סיבות רבות, ניתן להציג מהות משותפת לאותן התנהגויות שאנו מכנים עבריינות. הדגש הפנומנולוגי של מודל הסחרור העברייני, להבדיל מתאוריות ומודלים סיבתיים, מאפשר לו לרדת למהות ההתנהגות העבריינית במגוון רחב של מופעים ולהציע תיאור ופירוש של המנגנון ההתנהגותי, הרגשי והמחשבתי הנלווה אליה. מודל זה גם מצליח לתאר ולפרש עבריינות קבוצתית ואף עבריינות של מקום, שכונה או חברה, תוך הדגשה, כאמור, של המהות הפנומנולוגית המשותפת. באופן דומה ניתן יהיה בהמשך ליצור מודל של סחרור התנהגותי כללי, שאינו בהקשר העברייני, שיצליח לאחד בין הסברים סיבתיים שונים ולעיתים סותרים. הדגש הפנומנולוגי שמצביע על המשותף בין התנהגויות שנובעות מגורמים ומניעים שונים, מצביע גם על אפשרויות לעצור את ההתנהגויות הללו, ובכך כוחו היישומי של מודל הסחרור העברייני - הוא מצביע על עוצמת ההתערבות הנדרשת ואופייה.
סחרור עברייני אקוטי
הסחרור העברייני מתייחס לתהליך פתאומי או הדרגתי, רגעי או מתמשך, שבו דבר גורר דבר ונוצרת התנהגות קיצונית בהרבה מהמתוכנן או המשוער, התנהגות שנחשבת עבריינית או סוטה. הסחרור אינו מוגבל רק להתנהגות והוא יכול להתחיל במחשבה או ברגש. סחרור עברייני ניתן להבין על ידי דוגמה נפוצה ומוכרת והיא שמירת דיאטה. מסיבה זו או אחרת אדם מחליט לאמץ לעצמו דיאטה מסוימת ומצליח בכך. באופן טבעי, קורה לעיתים שהאדם הזה עומד מול מאכל מפתה מאוד, אך אסור על פי הדיאטה. ואז מתחיל המשא והמתן הפנימי: קול המצפון והציווי של הדיאטה מול "הקול המפתה" של המאכל האהוב, ש"מציע את עצמו" לאדם החושק בו. ככל שנמשך תהליך הדיון הפנימי גם מופיעים לפני ההכרה תירוצים חזקים ומשכנעים כמו "רק אטעם", "רק פעם אחת", "זה לא כל כך מזיק", "זו הזדמנות יחידה" ועוד. בשלב מסוים שומר הדיאטה כמו נשבר ונוטל חתיכה מהמזון. במקרים רבים הוא בהחלט מתכוון להסתפק בזה, ולהמשיך הלאה, ולעיתים אף מצליח לרגע, אלא שבמקרים רבים הוא מוצא עצמו שוב נוטל מ"הפרי האסור", וחוזר חלילה; ומה שהתחיל כטעימה קטנה בלבד הפך לזלילה לא-מתוכננת ובלתי-נשלטת. במקום שבירת דיאטה אפשר לחשוב על דוגמאות אחרות, מהן לגיטימיות ואינן פליליות אך פוגעות ביחיד עצמו, כמו חזרה לעישון סיגריות; מהן עדיין לא פליליות אך כבר פוגעות באחר כגון כעס ומריבות במערכת זוגית או חברית; ומהן לא לגיטימיות, פליליות ויכולות לפגוע באחר כמו אלימות, גנבה, שוד, אונס ועוד.
עוצמת הסחרור, המבטאת את עוצמת העבריינות והסטייה, יכולה להיות מוערכת על פי תדירות ההופעה של אפיזודות אקוטיות של סחרור, עוצמתן וגם רפרטואר ההתנהגויות האופייניות לאדם הנמצא תחת הסחרור.
בכל אלו ואחרות יכול להתקיים תהליך דומה של סחרור, בעל מאפיינים פנומנולוגיים זהים. מאפיינים דומים של סחרור יכולים להתבטא גם בהיעדר של התנהגות שדווקא נדרשת במצב מסוים, לדוגמה, הזנחה של ילדים על ידי הוריהם או לחלופין רשלנות מתוך השתמטות מביצוע מטלות בעבודה. הסחרור העברייני כפי שתואר עד כה מתאר התפרצות שמתבטאת בהתנהגות עבריינית, סוטה או פוגעת. לעיתים זו התפרצות חד פעמית אצל האדם, ולעיתים ישנן התפרצויות שחוזרות לעיתים רחוקות יחסית ולרוב באופן דומה. זהו הסחרור העברייני האקוּטי, שבו מדובר באפיזודה בודדת או באפיזודות אחדות שמנותקות זו מזו. אך כשישנו כיוון מתפתח של התפרצויות אז המצב מוגדר כסחרור עברייני כרוני.
סחרור עברייני כרוני
סחרור עברייני כרוני מבטא את השקיעה של האדם בתוך קריירה פלילית, כמו גם את היסחפותו להתנהגויות חוזרות ונשנות של עבריינות או פגיעה. לדוגמה, במחקר על מהמרים כפייתיים מתואר תהליך אופייני של סחרור כרוני, שבו שקעו המהמרים לתוך עולם ההימורים שהשתלט על הווייתם וחייהם יותר ויותר, גבה מחיר גדל וככל שהתהליך נמשך קטנה יכולתם לעזוב. לרוב הסחרור העברייני הכרוני אצל היחיד מורכב מאפיזודות של סחרור אקוטי שתדירותן עולה, מגוון ההתנהגויות שהן מכסות גדל (לדוגמה, אצל￼￼ חלק מהמהמרים נוספו הונאה וגם שימוש בסמים) וגם עוצמתן מתחזקת עם הזמן. כאן חייבים להדגיש שישנם גם רגעים ואף תקופות שבהם האדם אינו עסוק בפעילות עבריינית או סוטה, אלא מתנהג באופן נורמטיבי ככל אדם, ורגעים ותקופות אלו יכולים להטעות את המתבונן מהצד.
סחרור קבוצתי
סחרור עברייני אקוטי או כרוני מתקיים גם בקרב קבוצות ומופעו הכרוני אפילו בשכונות שלמות, בארגונים, בחברה או אפילו בתרבות כולה. לדוגמה, מחקרים על אונס קבוצתי מראים שיש תהליך של חיזוק הדדי עד כדי סחרור קבוצתי אקוטי בקרב העבריינים, שבסופו הם מבצעים את הפשע החמור. לעיתים קרובות האונס מתבצע תוך כדי ביצוע עבירה אחרת — שוד, לדוגמה — וכמאמר בן עזאי במסכת אבות "עבירה גוררת עבירה", והשוד המתוכנן הופך גם לאונס קבוצתי בלתי מתוכנן. בתהליך כזה של סחרור קבוצתי אקוטי הקבוצה פועלת כשלם הגדול מסך חלקיה, כך שגם אם חבריה לא היו מבצעים את האונס לבדם, התקבצותם יחדיו בסחרור קבוצתי מביאה להחרפה￼￼￼￼ קיצונית. מחקרים על חברי כנופיות נוער, המבטאים מצב של סחרור קבוצתי כרוני, מאששים גם כן טענה זו, שכן נמצא שסך העבריינות של החברים גדל עם הצטרפותם לכנופיה.
בדומה, במחקר על הידרדרות שכונות מגורים נמצא תהליך סחרור עברייני כרוני של שכונה שלמה, עד למצב שבו העלייה בעבריינות בשכונה רבה יותר מאשר ההידרדרות במאפיינים אחרים של השכונה. את תהליך הסחרור העברייני הכרוני של תרבות ומדינה ראינו לדאבוננו בגרמניה הנאצית, כאשר אומה שלמה כמעט סיגלה לעצמה חשיבה, רגש והתנהגות של שנאה פושעת. גם כאן השלם גדול יותר מחלקיו וסך השנאה הפושעת של התרבות גדול יותר משהיו מראים החברים הבודדים בה.
משך הסחרור העברייני
סחרור עברייני יכול להימשך עד למשבר גדול, או שהסחרור דועך לאחר שעבר שיא מסוים, או שהתערבות חיצונית עוצרת את הסחרור. כאשר הסחרור מתפתח לקראת שיא, ההתערבות שנדרשת כדי להפסיקו אמורה להיות, בחוויה של האדם המסוחרר, כוח שגדול יותר מהסחרור. מערכת אכיפת החוק מציעה כוח כזה, כוח שנחווה כשלילי ושכיוונו מנוגד לסחרור. גם מערכות חברתיות אחרות מציעות כוחות דומים. נקודת￼￼￼￼￼￼￼ התורפה של כוחות אלו היא שהשפעתם לרוב קצרת טווח, מכוונת לסחרור האקוטי בלבד, והם אינם יכולים ליצור שינוי בר-קיימא אצל היחיד. נדרש משהו אחר, משלים, בעל יכולת השפעה מעמיקה שנוגעת בסחרור הכרוני, ואליו מכוונת הקרימינולוגיה החיובית.
מודל הסחרור העברייני, המציג מצב סחרור ככזה שבו יכולת השליטה והבחירה מצטמצמת, אינו מתכוון להסיר את האחריות מהאדם הפועל, אלא לתאר את החוויה הפנומנולוגית בעת הסחרור עצמו. האדם הפועל חווה צמצום של יכולתו, כפי שמתברר לו לעיתים רק לאחר סיום הסחרור. מכיוון שכך, יכולתו לסיים את הסחרור בכוחות עצמו קטנה.
מדרכות מפיקות חשמל
מדרכות מפיקות חשמל הוא אלבום הכולל ביצועים של אמנים שונים לשיריו של רוני סומק, אותם הלחין והפיק חיים רחמני. ברשימת האומנים המבצעים נכללים אומנים מפורסמים ובהם ברי סחרוף, אלון אולארצ'יק ושאנן סטריט, לצד אמנים מסצנת האינדי הישראלית, בהם קוסטה קפלן וטליה אליאב.
הפקה
הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום הוא השיר "יסמין. שיר על נייר זכוכית" בביצועו של ברי סחרוף. השיר עוסק במציאות פוליטית של שני עמים מסוכסכים החיים ביחד. יציאת השיר לוותה בוידאו קליפ.
השיר "עכשיו שיני הזאבים בבטן האיילה" המבוצע על ידי טל גורדון הוא שיר שנכתב כתגובה לשירו של אמיר גלבע "אילה אשלח אותך" שנכתב בשנת 1972. השיר מתאר את ההתרחשות לאחר שהזאבים פוגשים את האיילה ומסתיים בתיאור סצנת אונס. השיר "דימונה בלוז", שנכתב בשנת 1989 כחלק מספר השירה החמישי של סומק "ברדלס", מבוצע על ידי שאנן סטריט. אלון אולארצ'יק הוא האמן היחיד באלבום המבצע 2 שירים ("סולו", "טבלת יאוש. כלא באר שבע"). החיבור שלו לפרויקט היה מקרי לאחר שרחמני ושמעון אדף, המבצע גם הוא שיר באלבום, פגשו בו במקרה באולפן ההקלטות.
נילית
נילית בע"מ היא חברה בינלאומית בבעלות פרטית המתמחה בייצור סיבי ניילון 6.6 (פוליאמיד) ותרמופלסטיק. מטה החברה נמצא משנת 1969 במגדל העמק, ישראל . נילית סיבים, מתמחה בפולימריזציה, טווייה וקרזול חוטי ניילון 6.6 בעיקר ליישומי טקסטיל.
היסטוריה
נילית נוסדת בשנת 1969 על ידי אניו לוי, אשר עלה עם משפחתו מאיטליה לישראל. המפעל הוקם בשנת 1971 במגדל העמק, ישראל והתחיל לייצור בשנת 1974. מאז נילית ממוצבת כיצרנית הניילון הראשונה בישראל. נילית התחילה בפולימריזציה בשנת 1978. בשנת 1981, נילית החלה בייצור מלח ניילון. בשנת 1988, נכנס חוט 5 דנייר של נילית לספר השיאים של גינס, כחוט הניילון הדק והעדין ביותר בעולם. בשנת 1995, ייסדה נילית את מפעל "יורוניל" איטליה – והוא מפעל הייצור הראשון של החברה מחוץ לישראל. מפעל יורוניל החל בייצור לאחר שנתיים והתמחה בחומר תרמופלסטי מעכב בעירה ובפלסטיק בעל סיכה פנימית. לימים הוחלף שם המפעל לנילית פלסטיק אירופה. בשנת 1996 נילית חתמה על הסכם יזמות משותף עם חברת "שרה לי" לייצור חוטי ניילון 6.6.עבור מוצרי ההלבשה שלה בישראל. בשנת 2006 הופרדה חטיבת הטקסטיל בחברה והפכה להיות חברה עצמאית.
נילית חתמה על הסכמי שיתוף נוספים: ב-2001 עם יצרן החוטים האמריקאי Unifi, Inc במטרה לייצר חוטי ניילון 6.6 POY לשזירה במפעל בישראל, וב-2004 עם חברת Pompea SpA להקמת קו ייצור POY חדש, גם הוא במפעל של נילית בישראל.
בשנת 2006 פתחה נילית בסדרת רכישות של מפעלי ייצור ברחבי העולם. הרכישה הראשונה הייתה תחום הסיבים של Apparel EuropeInvista. בשנת 2007, רכשה נילית את Frisetta Polymer בגרמניה. בשנת 2009, רכשה נילית את Nylstar במרטינסויל, וירג'יניה, ארצות הברית.
באותה תקופה, ייסדה נילית שני מפעלי ייצור ב- SUZHOU אשר בסין. מפעל שהחל לקרזל חוטים בז'יאנגסו בשנת 2008. לאחר שנה מפעל נוסף. שמייצר תרכובות תרמופלסטיות.
מוצרים
מפעל "נילית סיבים" מייצר חוטים דקים, דקים מאוד וחוטים בעובי חצי דנייר. חוטים אלה משווקים תחת שמות מותג רבים. בנוסף, נילית מייצרת חוטים לפי רישיון מחברת Invista. בין לקוחות החוטים של נילית נימנים יצרני הגרבונים, הגרביים, הלבשה תחתונה, בגדי גוף ובגדי ספורט.
פעילות כלל עולמית
"נילית" פועלת ביותר מ-70 מדינות ומפעילה מתקני ייצור בישראל, בברזיל, בסין ובארצות הברית. "נילית" מעסיקה כ־1,200 עובדים ברחבי העולם.
"נילית" היא חברה בבעלות פרטית, מנוהלת על ידי מיכאל פ. לוי, המנהל את חברות משפחת לוי ובכללן "נילית" וסוכנות מכוניות למזרח התיכון בע"מ, שהיא היבואנית והמפיצה הבלעדית של מותגי קונצרן FCA, ובכלל זאת מותגי פיאט, לנצ'יה, אלפא רומיאו ואבארט בישראל ומשאיות חברת איווקו. החברה היא בעלת השליטה בחברת "יפנאוטו", יבואנית מותג סובארו וכן בעלת 25% בחברת "אוטו איטליה" היבואנית והמפיצה הבלעדית של מותגי פרארי ומזראטי בישראל
מולדן (אי)
מולדן (באנגלית: Malden Island; במפות בעברית גם "מאלדן" ו"מלדן") הוא אי צחיח בלתי מיושב הנמצא במרכז האוקיינוס השקט. שטחו של האי 39 קמ"ר והוא אחד מאיי ליין הנמצאים בשליטת קיריבטי.
האי ידוע בשרידים הפרהיסטוריים שהתגלו בו (שמקורם במתיישבים פולינזים), במרבצי הגואנו שהיו בו בעבר, ובשימוש שנעשה בו כאתר ניסויים בנשק גרעיני. כיום מהווה האי שמורת טבע מוגנת בשל מיני ציפורי הים הרבים המקננים בו.
גאוגרפיה
האי מולדן ממוקם 447 ק"מ (242 מילים ימיים) דרומית לקו המשווה, 2,840 ק"מ (1,530 מילים ימיים) דרומית להונולולו.
האי הסמוך ביותר הוא האי סטרבק הבלתי מיושב, 204 ק"מ (110 מילים ימיים) דרומית מערבית מהאי. האי המיושב הקרוב ביותר הוא האי טונגרבה, 450 ק"מ (243 מילים ימיים) דרומית מערבית לאי.
היסטוריה
האי מולדן התגלה ב-30 ביולי 1825 על ידי רב החובל לורד ג'ורג' אנסון ביירון, מפקד הספינה הבריטית: "אוניית הוד מלכותה בלונד" בשובה לבריטניה מהונולולו. האי נקרא על שם צ'ארלס רוברט מולדן (Charles Robert Malden), נווט הספינה, שמיפה את האטול. בעת גילויו, היה האטול בלתי מיושב, אולם התגלו בו שרידים של מקדשים ושרידי מבנים המעידים על כך שהיה מיושב. סברות רבות הועלו באשר למקימי מבנים אלה - החל משודדי ים, וכלה בנווטי אינקה או נווטים סיניים. בשנת 1924 חקר את השרידים הארכאולוג ק. פ. אמורי (K.P. Emory) מ שבהונולולו והסיק כי הם נבנו על ידי תושבים פולינזים שהתגוררו באי.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 עצרו באטול, מספר פעמים, ספינות ציד לווייתנים אמריקאיות.
בשל מרבצי הגואנו באטול, הוכרז האטול על ידי ארצות הברית כשטח אמריקאי מכוח חוק איי הגואנו משנת 1856, אולם בטרם החלה חברת הגואנו האמריקאית לכרות באטול, השתלטה על האי חברה אוסטרלית על פי רישיון בריטי, שכרתה גואנו באטול החל משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד 1927.
בשנת 1957 ערכה בריטניה באי ניסויים בנשק גרעיני.
ארצות הברית התנגדה לטענת בריטניה לשליטה באי, וטענה לריבונות באי עד שקיריבטי קיבלה עצמאות ביולי 1979. ב-20 בספטמבר 1979 נפגשו נציגי ארצות הברית וקיריבטי באטול טאראווה שבאיי גילברט וחתמו על חוזה טאראווה 1979 לפיו ארצות הברית הכירה בשלטון קיריבטי על האי מולדן (ו-13 איים נוספים). החוזה נכנס לתוקפו ב-23 בספטמבר 1983.
כלכלה
חשיבותו הכלכלית של האי בכך שבהתאם לחוק הבינלאומי, מי האוקיינוס ברדיוס של 200 מילים ימיים סביב האי נחשבים שטח כלכלי של קיריבטי. שטח זה עשיר בדגי הטונה שבו. כמו כן על האי התגלו מרבצי גבס, אולם אלה אינם נכרים בשל עלויות התחבורה הגבוהות (בשל מרחקו של האי מכל מקום מיושב אחר).
האי הוכרז שמורת טבע ב-29 במאי 1975 במטרה להגן על ציפורי הים המקננות באי.
פרשת פקודי
פרשת פְּקוּדֵי היא פרשת השבוע האחת-עשרה והאחרונה בספר שמות. על פי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף הספר,.
בשבת פרשת פקודי מסיימים את קריאת התורה של ספר שמות, ורבים נוהגים לקרוא בסיומה "חזק חזק ונתחזק". בשנה פשוטה, לרוב קוראים את הפרשה לפני ראש חודש ניסן ביחד עם פרשת ויקהל, ובשנה מעוברת, סמוך לראש חודש אדר ב' והיא נקראת לבדה.
סיכום הקמת המשכן
הפרשה ממשיכה בנושא הקמת המשכן. בראשיתה בא דו"ח מפורט על התרומות שהתקבלו מן העם לצורך בניית המשכן. אחר כך בא תיאור הכנת בגדי הכהונה: האפוד והחושן, המעיל, הכותנות של אהרן ובניו, המצנפת והמגבעות, המכנסיים והאבנטים, ולבסוף הציץ.
חנוכת המשכן
בסיום העבודה מובאים כל כלי המשכן אל משה. ה' מצווה אותו להקים את המשכן, להציב את הכלים במקומם ולמשוח אותם בשמן המשחה, וכן להלביש את אהרן ובניו בבגדי הכהונה ולמשוח גם אותם. משה מקים את המשכן ביום הראשון של חודש ניסן, בשנה השנייה ליציאת מצרים. אחרי הקמת המשכן שוכן ענן הכבוד, המסמל את נוכחותו של ה', על המשכן.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת פקודי יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת ויקהל: בנפרד:
הפטרה
מפטירים בתיאור בניית בית המקדש בימי שלמה, ב. הספרדים והתימנים קוראים, האשכנזים קוראים מ (ובק"ק פוזנא התחילו ) עד , האיטלקים ב עד , ובנוסח רומניא הפטירו עד . אם קוראים את אחת מארבע פרשיות, מפטירים בהפטרה מיוחדת לה.
אוליבר קרומוול
אוליבר קרומוול (באנגלית: Oliver Cromwell; 25 באפריל גרגוריאני: 5 במאי 1599 – 3 בספטמבר גרגוריאני: 13 בספטמבר 1658) היה מצביא ומדינאי אנגלי. הוא עלה לגדולה בימי מלחמת האזרחים האנגלית, כמנהיג כוחות הפרלמנט, שאותם הוביל לניצחון לאחר שארגן מחדש את הצבא. ניסה בתחילה להתפשר עם צ'ארלס הראשון אך לבסוף דחף להדחתו ולהוצאתו להורג ב-1649. המלוכה הוחלפה ברפובליקה, שבפועל שלט בה קרומוול יותר ויותר, תוך דחיקת הפרלמנט עד פיזורו וכינון אספה-מטעם, ולבסוף להלכה, מעת מינויו ללורד פרוטקטור ב-1653. הוא הכפיף לקהיליה עוד קודם את אירלנד וסקוטלנד במסעות מלחמה ממושכים, וניהל בראשונה מערכה רצחנית שבה נמחתה לפחות עשירית מן האוכלוסייה והתאפשרה התיישבות פרוטסטנטית על חשבון הקתולים באלסטר. בין הסיעות של תומכי הפרלמנט ייצג את האריסטוקרטים בעלי-הקרקעות ("גרנדים"), ובלם את שאיפות הרדיקלים ("לֶוֶולרים") לשוויון פוליטי ולחלוקת האדמות מחדש. קרומוול היה פוריטני אדוק, ואסר בין היתר על הימורים ועל תיאטרון. הוא מת ב-1658, ולאחר השבת המלוכה הוצאה גופתו מן הקבר וחוללה ב-1661. בתקופתו הורשו היהודים לחזור לבריטניה, לראשונה מאז ימי אדוארד הראשון, 350 שנה קודם לכן.
נעוריו
אוליבר קרומוול נולד בהנטיגדון, עיירה במזרח אנגליה, לרוברט קרומוול (1560–1617 לערך) ולאליזבת סטיוארט (1564–1654). הוא היה צאצא לאחותו של תומאס קרומוול, בכיר בחצר המלך הנרי השמיני. קרומוול למד באוניברסיטת קיימברידג', בגיל 21 נשא אישה ולזוג נולדו תשעה ילדים. במקצועו היה חקלאי, אך נאלץ למכור את אחוזתו עקב חובות שצבר. המשבר האישי שעבר הניע אותו להתעוררות דתית, והוא נעשה פוריטני אדוק ומחמיר.
לאחר שהחליט לא לעבור לווירג'יניה שבאמריקה בעקבות דודו, החל לפתח קריירה פוליטית שבמסגרתה נבחר לפרלמנט האנגלי כנציג הנטיגדון, שם כיהן בין השנים 1628–1629. נאום הבכורה שלו עסק בהגנה על דמוקרט רדיקלי שהטיף בעלון שהפיץ להענקת זכות בחירה לכול. במהלך כהונתו התמיד בהגנה על תושבי מזרח אנגליה, שאותם רצו בעלי אדמות לגרש מאדמתם. קולו הסמכותי והלהט ששידר היו סימן ההיכר שלו בפרלמנט.
מלחמת האזרחים הראשונה
המלך צ'ארלס הראשון נאבק בפרלמנט ובשנת 1642 החל הסכסוך נושא אופי של מלחמת אזרחים. בשנת 1629 פיזר צ'ארלס את הפרלמנט ושלט בממלכת אנגליה שלטון אישי אבסולוטי. אך לאחר שנזקק למיסים למימון מלחמותיו ולמימון הצי, נאלץ בשנת 1640 לכנס את הפרלמנט מחדש. צעד זה הביא לעימות בין הפרלמנט המרדני ובין צ'ארלס. בשיא העימות הגיע צ'ארלס עצמו אל הפרלמנט ודרש להסגיר לידיו חמישה צירים מרדנים. הפרלמנט הגן על חבריו, והדרך למלחמת האזרחים נפתחה. צבאות הפרלמנט המכונים "עגולי הראש" (צבאות המלך כונו "פרשים" או "קאוואלירים") הונהגו על ידי אצילים שתמכו במטרת הפרלמנט – הרוזנים מאסקס והרוזן פיירפקס.
עד 1643 נלחמו הצדדים ללא הכרעה ברורה. קרבות נוטינגהאם, אדג'היל וטרנהם גרין נסתיימו מבלי להביא לנפילת אחד הצדדים. קרומוול הצטרף אל הצבא כשבליבו להט מהפכני, אך ללא ניסיון צבאי. הוא הקים את "חיל הפרשים של מחוזות המזרח", הביא אותו אל שדה הקרב ונחל הצלחה, אך בסוף 1643 הוחזק עדיין חלק ניכר מאנגליה – בעיקר המחוזות בצפונה ובמערבה – בידי חילות המלך והוא כינס פרלמנט משלו, שהתחרה בסמכויותיו עם הפרלמנט המורד. מורדי הפרלמנט, לעומתו, נעזרו בתגבורת של חיילים סקוטים. הסקוטים נלחמו בעבור תשלום, אך מטרתם המוצהרת הייתה כפיית השיטה הפרסביטריאנית על אנגליה כולה.
אל מול מצב זה החל קרומוול להתבלט. חילותיו היו המאומנים ביותר והוא היה הלוחם הטוב ביותר מבין מנהיגי הפרלמנט. כן הביע עמדה תקיפה נגד הפרסביטריאנים ותמך בחופש דת – פרט לקתולים – דבר שהקנה לו אהדה רבה בקרב אנשי הפרלמנט.
ב-2 ביולי 1644 ניצח צבאו של קרומוול את צבא המלך בקרב מארסטון מור. תוצאת הקרב הייתה אובדן צפון אנגליה ומותם של ארבעת אלפים מנאמני המלך. הצלחת קרומוול בצפון אך הדגישה את אוזלת היד של מנהיגי הפרלמנט בדרום, שהפסידו בשורת קרבות שאפשרו לאנשי המלך להתאושש מאסון מארסטון מור.
לאחר מארסטון מור הפך קרומוול למנהיג הבלתי-מעורער של חיילי הפרלמנט וכפה את דעותיו על כל מתנגדיו. אסקס הודח ואף הסקוטים קיבלו את הנהגת קרומוול. הפרלמנט הוציא צו שאסר על חבריו לקבל פיקוד קרבי. אך במהרה הסתבר כי יש לפרש את החוק כך שיחול על כל אדם פרט לקרומוול, שלא היה לו תחליף בהנהגת הכוחות. כך הפך קרומוול ב-1645 לאדם היחיד שהוא מנהיג צבאי ופוליטי כאחת.
ב-14 ביוני 1645 ניצח קרומוול בקרב נייזבי שסיים למעשה את מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה. בתום הקרב לא נותרה עוד התנגדות מזוינת לפרלמנט בכל רחבי אנגליה.
מלחמת האזרחים השנייה
הצבא, שחייליו כונו עתה "איירונסיידס", חש כי כל שלחם עבורו במשך ארבע שנים עקובות מדם יורד לטמיון. על מנת שלא יתקיים הסדר המנוגד לרצון הצבא, תפס קרומוול את המלך והחזיק בו כשבוי, בטירה תחת משמר הפרלמנט. במשך מספר שבועות בשנת 1647 התקיים משא ומתן בין קרומוול למלך. נראה היה כי ייתכן הסדר שיישא חן בעיני כולם. אך הקצנתם ההולכת וגוברת של אנשי הצבא הראתה לקרומוול כי לא יוכל לשמש משנה למלך ולו אף מבחינה פורמלית ולאחד מאחוריו את הצבא, שנדחף לקיצוניות מדינית ודתית.
משהבין כי אין תועלת במגעים, נמלט צ'ארלס משביו בנובמבר 1647. במשך שנה התגורר באי וייט, בטירת קאריסברוק. בינתיים קמו אנשי הפרלמנט, תומכי המלך, הצבא הסקוטי והצי נגד קרומוול ונגד האיירונסיידס. במסע צבאי קצר ופשוט הביס קרומוול את כל הגורמים שקמו נגדו.
קרומוול ראה כי שלטונו (שבו תלויים היו חייו) וחיי המלך אינם עומדים בקנה אחד. המלך הובא מטירתו ללונדון והועמד למשפט. על אף שחילופי שלטון אלימים, הכוללים את הריגתו של המלך, היו לחם חוקה של אנגליה, במיוחד בתקופת מלחמת השושנים, היה מצבו של צ'ארלס שונה. ריצ'רד השני, אדוארד השני והנרי השישי נרצחו במסתרים ואילו כאן התכנס העם האנגלי ושפט את הריבון, שעל פי המסורת לא ניתן לגעת בו. היה זה אקט של חילול הקודש, אשר לא חזר מאז בהיסטוריה האנגלית. על כתב ההוצאה להורג 59 חתימות, אך קרומוול הוא האחראי הבלעדי למעשה.
המלך הוצא להורג בעריפה ב-30 בינואר 1649, וקרומוול היה לריבון על אנגליה, שהוכרזה לראשונה בתולדותיה כרפובליקה (וזאת ב-4 בינואר 1649, עוד טרם הוצאת המלך להורג).
סקוטלנד ואירלנד
מעשיו של קרומוול הובילו להתמרמרות רבה ולתסיסה בסקוטלנד ואירלנד, אשר אף שבאופן רשמי היו עצמאיות, היו שתיהן תחת כיבוש כוחות אנגלים. הדיכוי הברוטלי של תומכי המלוכה והמלך צ'ארלס הראשון ב-1649 השאיר רושם עז על העם האירי. דוגמה בולטת למעשי הטבח היא הטבח של כ-3,500 איש בעיר דרוהדה שבאירלנד, מספר הכולל כ-2,700 חיילים מלוכנים וכל איש בעיירה אשר נשא נשק, כולל אסירים, כמרים קתולים ואזרחים. קרומוול ראה את הטבח כמוצדק משום שמגיני העיר המשיכו להילחם גם לאחר פריצת חומות העיר, דבר שהיווה לטענתו הפרה של נורמות המלחמה. קרומוול טמן את הזרעים למה שבימינו קרוי סכסוך צפון אירלנד בכך שחילק קרקעות רבות שהיו בידי קתולים קודם המרד האירי, והעבירן לידי פרוטסטנטים ששירתו לצידו במערכה, צעד שהוריד את אחוז הבעלות הקתולית על הקרקע מ-59% טרום המרד ל-22% לאחר המרד. מעבר הקרקעות הוביל גם להתיישבות פרוטסטנטית רחבת היקף באירלנד ובעיקר בצפונה. לאחר ניצחונותיו של קרומוול ולפני יציאתו לסקוטלנד העניק לו הפרלמנט את הפיקוד על כלל כוחות הפרלמנט. לאחר כיבוש אירלנד פנה קרומוול לדיכוי התקוממות בסקוטלנד. ב-1651 פלש הצבא הסקוטי לאנגליה על מנת להמליך את המלך צ'ארלס השני, בנו של צ'ארלס הראשון ויורשו. בקרב ווסטר, בספטמבר 1651, הוכרעו הצבאות הסקוטיים וצ'ארלס השני נמלט אך בקושי, כשהוא מסתתר בעץ אלון.
שלטון פוליטי
בין השנים 1649–1653 קמה באנגליה רפובליקה, מעשה נדיר באירופה של אותה תקופה. הרפובליקה נודעה בשם "חבר העמים של אנגליה" ("The Commonwealth of England").
צורת התנהלותו של קרומוול מבוקרת על ידי רבים כקשה, לא-נבונה ורודנית. קרומוול נקט אכזריות לשם דיכוי מרידות והתקוממויות, במיוחד התקוממויות בתוך צבאו, עקב אי תשלום שכר החיילים. קרומוול גם לא גילה אהדה לקבוצה זו או אחרת, אפילו לא לתומכי הפרלמנט בזמן מלחמת האזרחים, ואף שחרר מתפקידם 96 חברי פרלמנט שלא היו נאמנים לו. בתחילה השאיר קרומוול את סמכויות ניהול מדיניות הפנים בידי הפרלמנט, שביטל את בית הלורדים ואת תואר המלך בטענה שהם מהווים סכנה לחופש העם. בהמשך, עם נטילת יותר ויותר סמכויות מהפרלמנט לידיו, נותר מכל מוסדותיה של בריטניה – המלוכה, בית הלורדים והפרלמנט – רק שריד עלוב לפרלמנט אשר כונה "פרלמנט השיירים" (Barebone Parliament), עושה דברו של קרומוול. אך גם בזאת לא היה לו די. ב-20 באפריל 1653 הוא פיזר את הפרלמנט וביולי אותה שנה כינס פרלמנט משלו, שאת אנשיו מינה באופן אישי. גם פרלמנט זה לא היה לפי רוחו, והוא פוזר סופית בספטמבר 1654. לאחר מכן מונה פרלמנט נוסף, שכן כצ'ארלס בשעתו, נאלץ לכנס פרלמנט על מנת לממן את מלחמותיו היקרות. במשך כל תקופת שלטונו כינס פרלמנטים ופיזרם על פי רצונו.
ב-1653 הוצעה לקרומוול המלוכה על ידי הפרלמנט שכונס תחת חוקה חדשה. קרומוול, אשר שפך דם רב בשם הרפובליקה האנגלית והביא להריגת המלך, היסס אם לקבל את התואר. לאחר התלבטות של שישה שבועות הוא דחה את התואר, בעיקר בשל התנגדות בכירים בצבא. לאחר מכן הוענק לקרומוול התואר "לורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" שהעניק לו את כל סמכויות המלך מלבד התואר. כחלק מאותן סמכויות קיבל קרומוול את הזכות למנות את יורשו ולהעניק תוארי אצולה, זכות שהוא ניצל בדומה למלכים שבאו לפניו.
קרומוול גם הוביל בהצלחה מלחמה נגד ספרד שבסיומה כבשה אנגליה את ג'מייקה ואת גיברלטר.
קרומוול היה המנהיג האנגלי הראשון שהתיר את חזרת היהודים לבריטניה, 350 שנה לאחר שגורשו מבריטניה על ידי המלך אדוארד הראשון. קרומוול גם היה הראשון שהתיר בניית בית כנסת ובית קברות.
כלורד מגן, קרומוול היה מודע למעורבות הקהילה היהודית בכלכלת הולנד, היריבה המסחרית המובילה של אנגליה. סובלנותו של קרומוול כלפי הזכות לפולחן פרטי לאלה שאינם חלק מהפוריטניזם שבו דגל, הביא לעידודו של היהודים לחזור לבריטניה בשנת 1657, למעלה מ-350 שנה לאחר שגורשו מבריטניה על ידי המלך אדוארד הראשון, בתקווה שהם יעזרו להאיץ את ההתאוששות הכלכלית לאחר מלחמות האזרחים. אך לקרומוול היה מניע ארוך טווח להחלטתו לאפשר ליהודים לחזור, וזו הייתה התקווה שהם יתנצרו ולכן ימהרו להביא לביאה השנייה של ישו, בסופו של דבר. בוועידת ווייטהול בדצמבר 1655 הוא ציטט מהאיגרת אל הרומאים על הצורך לשלוח מטיפים נוצרים ליהודים. ויליאם פרינה, שהיה פרסביטריאני, התנגד בתוקף למדיניותו הפרו-יהודית של קרומוול, שהיה קונגרציונליסט.
מותו והוצאה להורג לאחר המוות
קרומוול נפטר בשנת 1658 מסיבה לא ברורה, כנראה בעקבות מחלת המלריה או בעקבות הרעלה. בנו ריצ'רד קרומוול ירש את תפקידו, התגלה כשליט בלתי ראוי והורד מהשלטון מקץ שמונה חודשים. לאחר תקופה נטולת שליט הכתיר הפרלמנט מחדש, שנתיים לאחר מותו של קרומוול, את צ'ארלס השני כמלך.
בשנת 1661 הוצאה גופתו של אוליבר קרומוול ממקום קבורתה בכנסיית וסטמינסטר והועברה טקס של הוצאה להורג לאחר המוות ב-30 בינואר, אותו תאריך שבו הוצא להורג צ'ארלס הראשון. גופתו נזרקה לבור וראשו הוצג לראווה על עמוד מחוץ למנזר וסטמינסטר עד 1685. לאחר מכן החליף ראשו מספר ידיים עד שבסופו של דבר הוא נקבר באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1960.
חילוק
באריתמטיקה, חילוק היא פעולה בינארית ההפוכה לכפל. בפעולת חילוק נתונים שני מספרים. הראשון שאותו מחלקים, נקרא "מחולק". והשני, שבו מחלקים את הראשון, נקרא "מחלק". המספר המתקבל כתוצאה מהחילוק נקרא "מנה" (באנגלית: quotient) ומסומן לעיתים באות q. באופן יותר פורמלי, פעולת החילוק מוגדרת ככפל של המחולק בהופכי של המחלק. פעולת החילוק מסומנת בסימן \ / או בסימן :. באופן מעשי לרוב נהוג לכתוב חילוק באמצעות שבר, כאשר המחולק הוא המונה והמחלק הוא המכנה.
חילוק במספרים הטבעיים והשלמים
הבסיס ללימוד פעולת החילוק בכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי הוא חילוק של מספרים טבעיים. בהקשר זה נלמדים שני מודלים: "חילוק לחלקים" ו"חילוק להכלה". מודלים אלו הכרחיים על מנת להמחיש את פעולת החילוק לילדים שנמצאים "שלב האופרציות המוחשיות" תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה.
חילוק לחלקים היא פעולה של חלוקת מספר לחלקים שווים: אם מחלקים a איברים ל-b קבוצות שוות בגודלן, כמה איברים יש בכל קבוצה? לדוגמה, אם חילקנו עשר פרוסות עוגה בין חמישה ילדים, כמה פרוסות קיבל כל ילד? המחלק מראה פי כמה להקטין את המחולק, והמנה מציינת כמות מאותו סוג של המחולק. בתמונה מודגם חילוק לחלקים באמצעות תפוחים: קבוצה של 20 תפוחים מתחלקת ל-4 חלקים, לכן בכל חלק יהיו 5 תפוחים.
בחילוק להכלה נתונים החלק והשלם ומבקשים לדעת כמה פעמים החלק מוכל בשלם. בחילוק להכלה נשאלת השאלה, אם מחלקים a איברים למספר קבוצות שוות בגודל b, לכמה קבוצות חילקנו? לדוגמה, אם חילקנו עשר פרוסות עוגה בין מספר ילדים בצורה שווה כך שכל ילד קיבל שתי פרוסות, כמה ילדים יש? בדוגמת העוגות, אנו יודעים שגודל כל חלק הוא 2 וגודל השלם הוא 10, ושואלים את עצמנו כמה פעמים נכנס (מוכל) 2 ב-10. בחילוק להכלה למחולק ולמחלק שם אחד, והמנה נכתבת בלי שם, כי היא מראה כמה פעמים כלול המחלק במחולק.
בשני המקרים, ניתן לראות את החילוק כפעולה ההפוכה לכפל. במקרה של חילוק לחלקים הנכפל (החלק) הוא הנעלם ובמקרה של חילוק להכלה הנעלם הוא הכופל (מספר החלקים). יחד עם זאת, חשוב לזכור שאלה לא המודלים היחידים לחילוק ובסופו של דבר ההגדרה לחילוק היא פורמלית ולא תלויה במודלים אלו. יותר מכך, פישביין נותן לדוגמה את הפעולה שקשה לחשוב על מודל חוץ מתמטי שמתאים עבורה.
בעוד שמודלים אלה הם הכרחיים הן מבחינת סדר הלימוד והן מבחינת שלבי ההתפתחות של התלמידים, אפרים פישביין טען שעומדות מאחוריהם הנחות סמויות שמממשיכות לפעול באופן גם בשלב "האופרציות המוחשיות" לאחר התלמידים למדו חלוקה של מספרים רציונליים ואת התכונות המאפיינות אותה. זאת בסתירה לתאוריה של פיאז'ה שמדברת על התאמה של סכמות כאשר מתקבל מידע חדש אותו לא ניתן לארגן אותו במסגרת הסכמות הקיימות. למשל, במקרה של חילוק לחלקים ההנחות לפי פישביין הן שהמחלק שלם וגם שהמחולק גדול מהמחלק וההמנה. לכן לרוב נתקלים בטעות הנפוצה לפיה "חילוק מקטין" בשאלות מילוליות שמתאימות למודל של חילוק לחלקים.
חילוק עם שארית
עבור שני מספרים טבעיים a ו-b, אומרים ש-a מחלק את b, אם קיים מספר טבעי q כך שמתקיים b=aq. בהרחבה למספרים השלמים, אומרים שמספר שלם a מחלק מספר שלם b, אם קיים מספר שלם q כך שמתקיים b=aq.
פעולת החילוק אינה סגורה בקבוצת המספרים הטבעיים, וגם לא בקבוצת המספרים השלמים. למשל, 6 מחלק את 18 משום ש-, אבל 3 לא מחלק את 10 כיוון שלכל q\le 3 מתקיים 3q\le 9 ולכל q\ge 4 מתקיים 3q\ge 12. יחד עם זאת, ניתן להגדיר פעולת חילוק בשלמים שתוצאתה היא מנה q ושארית 0\le r <a שלמות המקיימות b = aq + r. ניתן להציג את תוצאת הפעולה כמספר מעורב מהצורה (לדוגמה, ). פעולה זו מוגדרת היטב, כיוון לפי "משפט החלוקה עם שארית" לכל ו- \Z\ni b קיים זוג סדור יחיד  המקיים את התנאים הנ"ל.
כדי לבדוק האם שני מספרים מתחלקים זה בזה, משתמשים במבחני התחלקות.
חילוק מספרים רציונליים
חילוק של שני מספרים רציונליים מוגדר באמצעות כפל בהופכי, כלומר:
חילוק מספרים מרוכבים
כדי לחלק מספרים מרוכבים, מכפילים מחלק ומחולק בצמוד של המספר. התהליך הוא כזה: ניתן גם להגדיר חילוק בעזרת ההצגה הקוטבית, תוך שימוש בנוסחת אוילר:
חילוק באפס
התוצאה של חלוקה באפס אינה מוגדרת היטב. זאת מכיוון שמכפלת כל מספר באפס נותנת אפס, ולכן לכל \ c\ne 0 לא קיים מספר \ a כך ש, ואילו כאשר המחלק גם הוא 0 המשוואה היא ואז כל מספר הוא תשובה לשאלה, ולכן התשובה איננה חד משמעית. ישנם פיתוחים מתמטיים של קבוצות המספרים כך שחלוקה באפס תתאפשר (תוך ויתור על חלק מתכונות המספרים), אך באופן כללי תוצאה של חלוקה באפס נותרה בלתי מוגדרת.
חילוק מודולרי
ניתן גם להגדיר חילוק בחשבון מודולרי. החילוק מוגדר היטב אם מספר המודולו הוא ראשוני.
משפט רושה-קפלי
משפט רושה-קפלי הוא משפט בסיסי באלגברה ליניארית המאפיין את הפתרונות של מערכת משוואות ליניאריות. המשפט קובע תנאי הכרחי ומספיק לקיום פתרון של מערכת משוואות ליניאריות, וכן את הממד של מרחב הפתרונות.
המשפט נקרא משפט רושה-קפלי באיטליה, משפט קרונקר-קפלי ברוסיה, משפט רושה-פונטן בצרפת ומשפט רושה-פרובניוס בספרד.
נוסח פורמלי
נתונה מערכת משוואות ליניאריות מהצורה הכללית הבאה:
המשפט קובע כי למערכת המשוואות קיים פתרון, אם ורק אם הדרגה של המטריצה [A], שווה לדרגה של המטריצה, המתקבלת מהוספת \mathbf{b} כעמודה ב-[A]. כלומר,.
כמו כן, כאשר יש פתרונות הם מהווים מרחב אפיני מממד (הזזה של מרחב וקטורי מאותו ממד). בפרט כאשר המרחב הוא אפס ממדי ויש פתרון אחד בלבד. אחרת, יש אינסוף פתרונות.
חלק ראשון
הוכחה כי למערכת המשוואות קיים פתרון אם ורק אם הדרגה של [A] שווה לדרגה של.
נניח כי למערכת יש פתרון \mathbf{c}. כלומר, מתקיים כי.
נבטא זאת באופן מפורש:
מכאן ש-\mathbf{b} הוא צירוף ליניארי של העמודות של [A]. כלומר הוא שייך למרחב שנפרש על ידי וקטורי העמודות, ולכן ממד מרחב העמודות (הוא הדרגה של [A]) נשמר כנדרש.
נניח כי הדרגה אחרי הוספת \mathbf{b} זהה. כלומר, כאשר הם העמודות של [A].
הוכחנו ש-, ולכן \mathbf{b} הוא צירוף ליניארי של הווקטורים. מקדמי הצירוף מהווים פתרון למערכת המשוואות.
חלק שני
הוכחה כי קיים למערכת המשוואות פתרון יחיד אם ורק אם n=rank[A].
נניח כי עבור המערכת קיים פתרון יחיד, ונניח בשלילה כי.
מההנחה כי נובע שעבור המערכת  קיימים לפחות שני פתרונות. זה עומד בסתירה להנחה שלמערכת יש פתרון יחיד, כי אם \mathbf{x} פתרון שלה, הרי שגם אם נוסיף לו כל אחד משני הפתרונות של המערכת שערכה \mathbf{0} נקבל את אותה תוצאה.
נניח כי rank[A]=n, ונניח בשלילה שלמערכת קיימים שני פתרונות שונים.
הערות שוליים
Soustava lineárních rovnic
לוחמה בתקופה ההלניסטית
לוחמה בתקופה ההלניסטית היא היורשת הטבעית של לוחמה יוונית בעת העתיקה. בתקופה ההלניסטית הגיעה הטמעת החילות החדשים שהחל בה עוד פיליפוס השני והמשך בנו, אלכסנדר הגדול לשיאה. נוצרו חילות חדשים, מבנים טקטיים שהיו קשיחים, פחות או יותר, בתקופה הקלאסית התגוונו מאוד והמשיכו את המסורת של אלכסנדר הגדול.
רקע היסטורי
התקופה ההלניסטית היא פרק זמן בהיסטוריה האנושית ממותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס ועד התאבדותה של המלכה ההלניסטית האחרונה, קלאופטרה בשנת 30 לפנה"ס. השפעתה של התרבות ההלניסטית הגיעה מהודו במזרח ועד רומא במערב וממצרים בדרום עד חצי האי קרים בצפון. בתקופה זו ירדה חשיבותה של יוון ההיסטורית ונוצרו מדינות רבות, החשובות בהן מצרים התלמיית והממלכה הסלאוקית, אחרות דוגמת מוקדון המשיכו את מעמדן הדומיננטי באזורן שמקורו בתקופה שקדמה להלניזם.
כיבושיו של אלכסנדר הגדול שכללו את הפולייס היווניים, שטחי האימפריה הפרסית וחלקים מהודו במזרח, יצרו אימפריה רחבת ידיים. הממלכות שנוצרו עקב פירוקה הושפעו רבות מתרבות יוון העתיקה ויחד עם התרבויות המקומיות יצרו את ההתרבות ההלניסטית.
העילית העירונית במדינות הללו דברה ניב קוינה של השפה יוונית שהפכה ללינגואה פרנקה (שפה בינלאומית) ואילו התרבות, הדת, האמנות והספרות במדינות השונות הייתה תערובת של התרבות המקומית והתרבות ההלניסטית. ערים חדשות רבות נבנו שהחשובה מכולן הייתה אלכסנדריה שבמצרים התלמיית שנקראה על שמו של אלכסנדר הגדול. בין הממלכות התקיים מסחר פורה וקשרים אמיצים. פעמים רבות היו בריתות בין כמה ממלכות נגד השלישית ולהפך. קשרי נישואים רבים התפתחו בין השושלות השונות, דבר שחיזק אף יותר את אחיזת ההלניזם באותם הממלכות.
הצבא ההלניסטי
צבא הלניסטי טיפוסי כלל שני יסודות עיקריים: חיל רגלים שהתחלק לקל, בינוני וכבד ופרשים שגם הם התחלקו לקלים ולכבדים. החיילים גויסו משני מקורות: מיליציה וגיוסי אד הוק בשעות דחק ומשבר וצבא קבע שמקורו בשכירי חרב ובחייבי גיוס.
אופי הצבאות השתנה בהתאם לאזור הגאוגרפי, התנאים ההיסטוריים שקדמו ליצירת הישות ההלניסטית וגורמים אחרים. יחד עם זאת, יש מספר קווי דמיון. בסיס הצבא הורכב בדרך כלל מחיל רגלים כבד שנלחם במערך צפוף של פלנקס. חיילים אלה היו חמושים ברומח ארוך וצוידו בציוד מגן רב. כוחם היה בעיקר בהתקדמות עקבית לעבר האויב ובחוסר יכולתו לפגוע בהם בגלל רומחיהם הארוכים. כדי להגן על אגפי הפלנקס, שהיו חשופים לפגיעה בגלל הקושי של הפלנגיטים להסתובב בתוך המבנה הצפוף צורפו להם רגלים קלים.
בתקופה ההלניסטי היווה הפלנקס כ-50% אחוז מכוחות הרגלים בשל צבא השדה ההלניסטי, לעומת צבאות יווניים קלאסיים שבהם למרכיב הפלנקס היה משקל גדול בהרבה. סוגים חדשים של חיל רגלים, במיוחד חיל רגלים קל ובינוני המורכב מפלטסטים ומשכירי חרב ייעודיים, הגדילו בצורה ניכרת את גמישות הצבאות ההלניסטיים.
החידושים שהתחיל בהם עוד פיליפוס הגדול, אך הגיעו למיצוי מלא בתקופה ההלניסטית, היו שילוב סוגי פרשים שונים, מרכבות ופילים. הפילים הוצבו בדרך כלל באגפים או בחזית המערך. לעיתים נדירות שילבו את הפילים בין גושי הפלנקס. יעילותם של הפילים הייתה גבוהה במיוחד, כשניצבו מול אויב שלא הכיר אותם או נגד פרשים. שימוש נוסף בפילים שהיה נפוץ יותר היה בהגנה. הפילים הוצבו בנקודות אסטרטגיות בשדה הקרב כדי למנוע הסתערות, בעיקר של פרשים, כי הסוסים נרתעו ממראה הפילים ומריחם.
רגלים בינוניים היו שלב ביניים בין הפלנקס הכבדה לרגלים הקלים. הם יכלו להילחם גם במערך צפוף וגם במערך מפוזר, והצטיינו בדרך כלל בשטח משובש שלא התאים ללוחמת פלנקס. חיילים אלה היו נפוצים בכל הצבאות ההלניסטיים, אך בצבאות היווניים של הליגה האיטולית והליגה האכאית היו חלק גדול במיוחד מהצבא.
פרשים היו נפוצים בעיקר בממלכות הגדולות, שיכלו לעמוד בהוצאה הכבדה הכרוכה בהחזקתו של חיל פרשים חזק. הפרשים הכבדים שימשו להבקעה ולהכרעה, בעוד הקלים היו טובים למרדף, סיור, אבטחה והטרדת האויב. לצד הפרשים היו לחלק מהממלכות ההלניסטיות גם מרכבות חרמש ופילים.
הפרשים התחלקו לשני סוגים עיקריים: קלים וכבדים. הקלים היו חמושים בכל מיני כלי הטלה דוגמת כידונים קלים, קשתות וחצים וכיוצא באלה ואילו הכבדים היו מוגנים בשריון גוף והיו חמושים ברמחים, חניתות וכיוצא באלה. קטפרקטים, שלא רק גופם, אלא גם סוסם היו מוגנים בשריון ברזל כבד, היו גם כן מקובלים. לוחמים אלו שמקורם בנוודי הערבה הגדולה, לחמו בעיקר בצבא הסלאוקי, ולקראת סוף המאה ה-3 לפנה"ס, מרבית הפרשים הסלאוקים הכבדים היו מהסוג הזה.
אסטרטגיה
המלחמות היו לרוב מוגבלות בהיקפן, ונוהלו בדרך כלל עד להכרעה טקטית, ללא שאיפה להשמיד לחלוטין את האויב. שיטת האדמה החרוכה גם כן לא הייתה מקובלת, ומטרת המלחמה הייתה בדרך כלל השגת שלל ויוקרה מדינית, ולא דתית או אידאולוגית. יחד עם זאת, ידועים מספר מעשי טבח, שבהם נרצחו עשרות אלפי אנשים.
חלק נכבד מהאסטרטגיה הוקדש לכיבוש מקומות מבוצרים ושמירה עליהם. מבצרים וביצורים אחרים הוקמו במקומות אסטרטגיים, ושוכן בהם חיל מצב מתאים עם אספקה גדולה, שהייתה יכולה להספיק לזמן ארוך. לצורך כך הוקמו מושבות חיילים הידועות בשם קאטויקיה, שהיו יכולים לעזור בהגנה על המבצר, או לתגבר את חיל המצב בפשיטות מחוץ לחומות.
הטקטיקה
בקרב עצמו הוצב בדרך כלל הפלנקס במרכז המערך. מימינו ומשמאלו כוחות קלים ופרשים, מלפניו כוחות קלים נוספים החמושים בכלי הטלה שונים. מטרת האחרונים הייתה לאפשר את התפרסות הצבא ולשבש את פריסת הצבא היריב. לעיתים, במיוחד אם הפלנקס הייתה גדולה מאוד, הוכנסו פרשים או רגלים קלים בין גושי הפלנקס.
הטקטיקה התפתחה מהטקטיקה היוונית הקלאסית, של התנגשות גושי פלנקס גדולים. הפלנקס היוונית הקלאסית לא הייתה מחולקת, לרב ליחידות משנה (למעט בצבא הספרטני ותקופת הזהר בתבאי). הפלנקס ההלניסטית, לעומת זאת, חולקה ליחידות משנה קבועות, שהקנו לה גמישות רבה יותר בשדה הקרב. למרות חלוקת הפלנקס ליחידות משנה, עדיין המבנה היה מסורבל יחסית ולא נח לתמרון, בגלל הצורך לשמור על שורות קבועות כדי שצורת הקיפוד שאפיינה את הפלנקס תשמר. בצירוף לרומח הארוך - שהקשה על תמרונו של החייל - היה מבנה הפלנקס מוצק, אך פגיע להתקפות באגפיו ובעורפו. בעיה נוספת הציב שטח משובש קשה למעבר. ההליכה בשטח כזה פערה פרצות בשורות החיילים, ואויב זריז יכול היה לנצל זאת, כדי לחדור בין הרמחים. ויתור על הרומח היה אפשרי אך לא פרקטי, היות שחרבו של פלנגיט הייתה קצרה מאוד, ולא התאימה ללוחמת פנים מול פנים בשדה הקרב.
הרגלים הבינוניים שהורכבו בעיקר מפלטסטים היו יעילים מאוד בשטח הררי, מיוער או משובש, שבו השתמשו בדרך כלל בחיילים קלים, ולא בחיילי פלנקס שלא התאימו כל כך ללוחמה בשטח זה. שריונם הקל הקנה להם עדיפות על הכוחות הקלים, שהיו נטולי שריון בדרך כלל, ועדיין היה קל מספיק, כדי לאפשר להם ניידות גבוהה, ויכולת לחימה במערך מפוזר. חיילים אלה היו יעילים גם לניצול פרצות במערך הפלנקס, ובמקרים כאלו יכלו לעשות שמות בפלנגיטים.
ההכרעה הושגה לרוב על ידי תמרון מוצלח, ולא על ידי השמדת כוחות האויב בהתנגשות חסרת השראה. הקרבות נוהלו בדרך כלל עד הכניעה, ולא הייתה שאיפה להשמיד את צבאו של היריב. שיעור האבדות לא עלה בדרך כלל על 15-20% מכלל הכח ולרוב עמד על 10%.