cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחשב ההנחיה של החללית אפולו
תוכנה
ל-AGC הייתה מערכת הפעלה בזמן אמת פשוטה פרי תכנונו של ג'. הלקום ליינינג, הכוללת מנהל עיבוד אצוות ("Exec") בשיטת ריבוי משימות שיתופי וזַמנן (scheduler) מונחה פסיקות הפועל בשיטת ריבוי משימות מוסדר – "רשימת המתנה" (Waitlist). רשימת ההמתנה יכלה לתזמן מספר משימות (tasks) מונחות טיימר. ב־AGC, משימות הן תהליכונים קצרים שיכולות לתזמן הפעלה נוספת של עצמם באמצעות רשימת ההמתנה, או להתחיל פעולה ארוכה יותר על ידי התחלת "עבודה" (job) באמצעות המנהל. מחשב ההנחיה של החללית אפולו כונה "האסטרונאוט הרביעי" בשל תפקידו הקריטי בסיוע לשלושת האסטרונאוטים שסמכו עליו.
ל-AGC היה גם מפרש תוכנה מתוחכם שפותח ב-MIT אינסטרומנטיישן לברטורי. המפרש מימש מכונה וירטואלית הכוללת פקודות מורכבות ומתקדמות הרבה יותר מפקודות ה-AGC המקוריות. פקודות אלו פִשטו מאוד את תוכניות הניווט; באמצעות פקודות המפרש היה ניתן לחשב חישובי אריתמטיקה טריגונומטרית, סקלרית ווקטורית בדַיק כפול (מספרים בני 16 ו-24 סיביות), ואפילו פקודת  (כפל מטריצה בווקטור), ולשלבן עם קוד AGC מקורי. אף על פי שזמן הביצוע של הפקודות המדומות ארוך מהפקודות המקוריות (עקב הצורך לפרש פקודות אלו בזמן ריצת התוכנה), המפרש סיפק פקודות רבות שה-AGC לא הכיל באופן טבעי, ודרישות הזיכרון שלו היו נמוכות בהרבה מאשר אילו היה צריך להוסיף פקודות אלו לשפת האסמבלי המקורית של ה-AGC, ובאותה תקופה הזיכרון היה יקר מאוד. זמן הריצה של פקודה מדומה היה כ-24 אלפיות השנייה בממוצע. האסמבלר, YUL, אכף מעבר תקין בין קוד מקורי לקוד מפורש.
רבים מאלגוריתמי המסלול וההנחיה ששימשו את ה-AGC, התבססו על עבודה מוקדמת יותר של ריצ'רד באטין (Richard Battin). חבילת תוכנה בשם קורונה (Corona), שאת פיתוחה הוביל אלכס קוסמלה (Alex Kosmala), פעלה בטיסת תא הפיקוד והשירות הראשונה (AS-202 ).
משימות אל הירח השתמשו בחבילת התוכנות "קולוסוס" (Colossus) עבור תא הפיקוד, שאת פיתוחה הוביל פרדריק מרטין (Frederic Martin), וב"לומינרי" (Luminary) עבור רכב הנחיתה הירחי, שפותחה בראשותו של ג'ורג' צ'רי (George Cherry). צוות בניהולה של מרגרט המילטון מימש את פִרטי תוכנות אלה. המילטון התעניינה מאוד כיצד האסטרונאוטים יתַקשרו עם התוכנה וחזתה את סוגי הטעויות שעלולות להתרחש עקב טעות אנוש. בסך הכל, פיתוח התוכנה בפרויקט כלל 1,400 שנות אדם של מאמץ, עם שיא כוח עבודה של 350 אנשים. בשנת 2016 קיבלה המילטון את מדליית החירות הנשיאותית על תפקידה בכתיבת תוכנת הטיסה.
תוכנת מחשב ההנחיה של החללית אפולו השפיעה על תכנון מערכות תחנת החלל סקיילאב, מעבורות החלל ומטוסי קרב שונים. בשנת 2003, החל רון בורקי לנסות לשחזר את קוד המקור שהפעיל את ה-AGC ולבנות אימולטור המסוגל להריץ אותו – VirtualAGC. חלק מהכמות הגדולה של קוד המקור שחולץ במאמץ זה, הועלה על ידי מתמחה לשעבר של נאס"א לאתר GitHub ב-7 ביולי 2016, ומשך תשומת לב תקשורתית משמעותית.
בלוק II
גרסת בלוק II של ה-AGC תוכננה בשנת 1966. בבלוק II נשמרה הארכיטקטורה הבסיסית של בלוק I, אך כמות הזיכרון המחיק הוגדל מ-1,024 מילים ל-2,048 מילים (2 קילו-מילים). גם הזיכרון הקבוע הורחב – מ-24 קילו-מילים ל-36 קילו-מילים. מספר הפקודות עלה מ-11 ל-34 והוטמעו ערוצי קלט/פלט שהחליפו את אוגרי הקלט/פלט של בלוק I. גרסת בלוק II היא זו שטסה בפועל במשימות לירח. בלוק I שימש במהלך משימות אפולו 4 ו־6 הבלתי מאוישות, והיה על סיפונה של אפולו 1, שנשרפה.
פרסום קוד המקור
קוד המקור המקורי של מחשב ההנחיה של משימת אפולו 11 נגיש משנת 2003 על ידי ה־Virtual AGC Project ומוזיאון MIT. הוא תומלל ועבר דיגיטציה מרשימות קוד המקור המקוריות משנות ה-60. באמצע 2016, מתמחה לשעבר של נאס"א, כריס גארי, העלה את קוד המקור של AGC אל GitHub.
בנטלי 4.5 ליטר
בנטלי 4.5 ליטר (באנגלית: Bentley 4½ Litre) היא סוג של מכונית מהודרת שיוצרה במספר תצורות: קבריולה, ספורט, סלון ומכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית בנטלי אשר יוצרה בין השנים 1931–1927 בבריטניה
מרוצי מכוניות
בשנת 1928 זכתה "בנטלי 4.5 ליטר" במקום הראשון בתחרות "מרוץ 24 השעות של לה מאן".
בשנת 1929 הגיעו דגמי "בנטלי 4.5 ליטר" למקום השני והשלישי ב"מרוץ 24 השעות של לה מאן".
בשנת 1930 הגיעה "בנטלי 4.5 ליטר" למקום השני במרוץ "Circuit de Brooklands".
בשנת 1930 הגיעה "בנטלי 4.5 ליטר" למקום השני במרוץ "Gran Premio de Francia".
טינטה ברוטה
טינטה ברוטה (בפורטוגזית: Tinta bruta; באנגלית: Hard Paint) הוא סרט דרמה ברזילאי משנת 2018 אותו ביימו מרצ'יו רולון ופיליפה מצמבאכר. הסרט הוקרן במסגרת "פנורמה" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-68, בו זכה בפרס טדי עבור הסרט העלילתי הלהט"בי באורך מלא הטוב ביותר של הפסטיבל.
אנדריי זבקין
אנדריי זבקין (באסטונית: Andrei Zevakin; נולד ב-6 ביוני 1996) הוא מפיק מוזיקלי, כותב שירים ויוטיובר אסטוני.
טינטה ברוטה
תקציר העלילה
הסרט מתמקד בפדרו (שיקו מנגת), צעיר ביישן המתפרנס מהופעה בחדרי צ'אט ארוטיים. הסימן המסחרי שלו הוא לרקוד תוך כדי מריחת צבעי גוף זרחניים על גופו. פדרו מגלה שמקור פרנסתו נמצא בסכנה, כאשר משתתף אחר בחדרי הצ'אט מחקה את הופעותיו.
אנדריי זבקין
ראשית חייו
בין השנים 2004 ל-2011 למד זבקין בבית הספר למוזיקה של ייגבה שבעיר ייגבה, שם הוא סיים לימודי פסנתר קלאסי. הוא הגיע להישגים טובים בתחרויות פסנתר לנוער. ב-2012 הוא המשיך ללמוד פסנתר קלאסי בבית הספר למוזיקה היינו אלר שבטרטו, שם הפסיק ללמוד לאחר שנסע לאנגליה.
קריירה
עד 2017, זבקין הלחין 26 שירים וכתב ארבעה. הוא שיתף פעולה עם כמה זמרות אסטוניות, ביניהן גרטו פאבו, לינה אריאדנה פדניק ומאיאן לומפ. ביצירתו זבקין מתמקד בעיקר בתת-ז'אנרים של EDM – מוזיקת ריקודים אלקטרונית. לערוץ היוטיוב שלו יש יותר מ-173,000 רשומים.
בשנת 2019 זבקין השתתף באסטי לאול, קדם האירוויזיון האסטוני, עם השיר "Hold Me Close", אשר גם היה שותף בכתיבתו. השיר הגיע למקום ה-12 בגמר.
בשנת 2020, זבקין והראפר האסטוני הוציאו שיר בשם "Wingman", איתו הם השתתפו באסטי לאול 2021, והגיעו למקום החמישי בגמר.
זבקין משתתף פעם נוספת באסטי לאול 2022 עם השיר "Mis nüüd saab", אותו מבצע יחד עם הזמרת גרטה פאיה, ועלה לגמר התחרות.
חיים אישיים
בדצמבר 2021 נודע כי ​​זבקין נמצא בזוגיות עם הזמרת גרטה פאיה.
רכס לילי
רכס לילי (באנגלית: Lillie Range) הוא רכס הרים, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הרכש משתרע לכיוון צפון, מהרי הנסיך אולף (בקרבת הר פישר), ועד למדף הקרח רוס.
ברכס לילי נמצאים ההרים הול, דניאל, קרבס ומייסון.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1963 – 1964.
הרכס נקרא על שם א. ר. לילי (A.R. Lillie), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אוקלנד - בעיר אוקלנד שבניו זילנד.
Limitless
Limitless (בעברית: ללא גבולות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז, מתוך פסקול הסרט "סיבוב שני". השיר יצא לאור ב-16 בנובמבר 2018, כסינגל הראשון והפותח מתוך הפסקול.
את קליפ השיר, העלתה לופז לערוץ היוטיוב שלה, חודש לאחר צאתו של השיר כסינגל.
רקע וכתיבה
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סיבוב שני", לצד ליאה רמיני, ונסה הדג'נס, טריט ויליאמס ומיילו ונטימיליה. בהמשך, נודע כי את נעימת הנושא של אותו הסרט, תשיר לופז בעצמה. עוד נודע כי הוא יהיה הסינגל הראשון מתוך הפסקול.
השיר נכתב והופק על ידי סיה וג'סי שטקין.
וידאו קליפ
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון צפיות.
Ioctl
במחשוב, ioctl (קיצור של input/output control - בקרת קלט/פלט ) היא קריאת מערכת ייעודית להתקן חומרה מסוים, או לצורך פעולות אחרות שלא ניתן לייצר באמצעות קריאות רגילות. לקריאה נוסף קוד בקשה כפרמטר, והפעולה אותה מבצעת קריאת המערכת תלויה בקוד הבקשה. קודי בקשה הם לרוב ספציפיים להתקן חומרה מסוים: כך לדוגמה, מנהל התקן (דרייבר) של כונן תקליטורים יכול להורות למכשיר פיזי להוציא דיסק על ידי קריאה ל-ioctl עם קוד הבקשה המתאים לשם כך. לעיתים נעשה שימוש בקודי בקשה שאינם תלויי מכשיר כדי להעניק למרחב המשתמש גישה לפונקציות ליבה המשמשות רק את תוכנת מערכת הליבה או נמצאות עדיין עדיין בפיתוח.
פקודת ioctl הופיעה לראשונה בגרסה 7 של יוניקס תחת שם זה. הפקודה נתמכת על ידי רוב מערכות יוניקס ודמויות יוניקס, כולל Linux ו- macOS, אם כי קודי הבקשה הזמינים שונים ממערכת למערכת. Microsoft Windows מספקת פונקציה דומה, בשם " DeviceIoControl ", בממשק ה- Win32 שלה.
רקע כללי
ניתן לחלק מערכות הפעלה קונבנציונליות לשתי שכבות, מרחב משתמש ואת הקרנל (ליבה). קוד יישום, למשל, עורך טקסט, שוכן במרחב המשתמש, ואילו ניהול משאבי המערכת (למשל, הזיכרון והמעבד) נמצאים בליבה. קוד ליבה מטפל במשאבים רגישים ומיישם את מחסומי האבטחה והאמינות בין יישומים משום כך, יישומי מרחב המשתמש מנועים על ידי מערכת ההפעלה מלגשת ישירות למשאבי הליבה.
יישומי מרחב המשתמשים בדרך כלל מבקשים בקשות מהליבה באמצעות קריאות מערכת, שהקוד שלהן נמצא בליבה. סוג קריאת מערכת בדרך כלל מקושר לאינדקס. כך לדוגמה, פקודת exit עשויה להיות קריאת מערכת מספר 1, ופקודת write עשויה להיות ממוספרת באינדקס 4. בדרך זו, מערכות הפעלה רגילות מספקות בדרך כלל כמה מאות אפשרויות לקריאות מערכת למרחב המשתמש.
למרות התכנון היעיל של הגישה למשאבי ליבה סטנדרטיים, לעיתים קריאות מערכת אינן מתאימות לגישה לציוד היקפי של חומרה לא סטנדרטית. רוב החומרה ההיקפית (המכונה התקנים) ניתנת לגישה רק מהליבה. עם זאת, ייתכן שקוד המשתמש דווקא יצטרך לתקשר ישירות עם ההתקנים. מערכות הפעלה מודרניות תומכות במכשירים מגוונים, שרבים מהם מציעים אוסף גדול של התקנים. חלק מהתקנים אלו לא נוצרו עדיין בזמן תכנון הקרנל, או שלא מומשה להם קריאת מערכת ייעודית מסיבה אחרת.
כדי לפתור בעיה זו, הקרנל מתוכנן כך שיהיה ניתן להרחבה, ועשוי לקבל מודול נוסף הנקרא "מנהל התקן" אשר פועל במרחב הליבה ויכול לפנות ישירות להתקן. ioctl הוא קריאת מערכת אחת שבאמצעותה מרחב המשתמש רשאי לתקשר עם מנהלי התקנים. הליבה יכולה לאפשר למרחב המשתמש לגשת למנהל התקן מבלי לדעת דבר על ההתקנים הנתמכים על ידי המכשיר, וללא צורך באוסף גדול של קריאות מערכת.
קינפוג התקן חומרה
שימוש נפוץ ב- ioctl הוא בקרת התקני חומרה.
לדוגמה, במערכות Win32, קריאות ioctl יכולות לתקשר עם התקני USB, או לקבל מידע על התקני אחסון זמינים.
טרמינלים
אחד השימושים בקריאות ioctl הוא שליטה בפדסאודו-טרמינלים, אשר הנשלטים ומקונפגים כאילו היו התקני חומרה, בעזרת קריאות ioctl.
הרחבות ליבה
כאשר יישומים צריכים להרחיב את הליבה, למשל כדי להאיץ את עיבוד הרשת, ioctl מספק דרך נוחה לגשר בין קוד מרחב המשתמש לתוספי ליבה. תוספי ליבה יכולים לספק מיקום במערכת הקבצים שדרכו מספר קריאות ioctl יכולות להשלח ולתכנת את התוסף מבלי להוסיף קריאות מערכת.
יוניקס
קריאת ioctl הופיעה לראשונה בגרסה 7 של יוניקס, stty ששונה לשם. קריאת ioctl מקבלת כפרמטרים :
לחלק ממערכות יוניקס, כולל לינוקס, יש מוסכמות המקודדות בתוך מספר הבקשה את גודל הנתונים שיש להעביר למנהל ההתקן, כיוון העברת הנתונים וזהות מנהל ההתקן המיישם את הבקשה. בין אם מתקיימת מוסכמה כזו ובין אם לאו, הליבה ומנהל ההתקן משתפים פעולה כדי לספק קוד שגיאה אחיד ליישום.
Win32
מערכת DeviceIoControl המקבילה ל ioctl ב- Win32 מעבירה כפרמטרים:
ישנם 4 מצבי פעולה מוגדרים, המשפיעים על אבטחת מנהל ההתקן -
ממשקי קריאה אחרים
התקנים יכולים להיות מקושרים למרחב המשתמש על ידי קריאות מערכת נוספו, אם כי גישה זו אינה נפוצה. במערכות יוניקס, קיימים ממשקים נוספים בשימוש נפוץ, למשל fcntl (קיצור של "file control") ו - setsockopt (קיצור של "set socket option")
Netlink
Netlink הוא מנגנון לתקשורת בין תהליכים (IPC), שנועד להיות יורש ל ioctl ולספק גמישות רבה יותר.
דייגו אלונסו
קריירה כשחקן
דייגו אלונסו נולד במונטווידאו, בירת אורוגוואי. כשחקן, הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במועדון בלה ויסטה המקומית, שם שיחק כ-4 עונות ועזר לקבוצה לזכות בליגה המשנה ב-1997. לאחר מכן הוא שיחק בקבוצות בארגנטינה וספרד, ובינואר 2002 חתם באתלטיקו מדריד. בקבוצה זו הוא סיים את עונת 2001-2002 עם 22 שערים בליגה השנייה ועזר להקבוצה לחזור לליגה העל. במהלך הקריירה הוא שיחק גם בקבוצות כמו ראסינג סנטנדר, מאלגה וריאל מורסיה בספרד, וגם בשאנגחאי שנחווה בסין. בנוסף, הוא שיחק במקסיקו עם קבוצת אוניברסידד נסיונל.
קריירת אימון
בשנת 2011 החל אלונסו את קריירת האימון שלו ועבד עם מספר קבוצות באורוגוואי, פרגוואי ומקסיקו. בשנת 2019, הוא הפך למאמן הראשון אי-פעם שזכה בליגת האלופות של CONCACAF עם שתי קבוצות שונות, פצ'וקה ומונטריי. בדצמבר 2019, אלונסו מונה להיות מאמן קבוצת אינטר מיאמי מה-MLS. בדצמבר 2021, הוא הפך למאמן נבחרת אורוגוואי.
וארדאר
וָארְדָאר (במקדונית: Вардар, ביוונית: Αξιός, אָקְסִיוֹס) הוא הנהר הארוך ביותר במקדוניה הצפונית, וזורם גם בשטח יוון. אורכו 388 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו 24,438 קמ"ר. מקורו ברכס הרי שר פלנינה, ליד העיר גוסטיבר, ונתיבו עובר דרך העיר סקופיה עד למוצאו בים האגאי, מערבית לסלוניקי שבחבל מרכז מקדוניה ביוון.
אטימולוגיה וגאוגרפיה
מקור המילה וארדאר מהשם וורדו-וורי, מהשפה הפרוטו-הודו-אירופית אשר קדמה לקבוצת השפות ההודו-אירופאיות ומשמעה "מים שחורים". ביוונית מכונה הנהר "אקסיוס" ומשמעות השם "מים כהים" בניב התראקי העתיק. הנהר מוזכר גם בכתביו של הומרוס.
באזור שפך הנהר האדמה פורייה ובשטח מגדלים גידולים חקלאיים שונים. בשטח מקדוניה הצפונית תוואי הנהר ברובו הררי. לאורך תוואי הנהר עוברים הכביש המהירים כביש מספר 1 – חוצה יוון והכבישים M1 ו-E75 במקדוניה הצפונית. בתוואי המקדוני של הנהר שורר אקלים ממוזג אשר משתנה בהדרגה לאקלים ים תיכוני ככל שמקרבים לשפכו. הטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 10oc ל 14oc.
היסטוריה
השטח מדרום מזרח לנהר, המהווה שני שלישים משטחה של מקדוניה הצפונית, מכונה על שמו, מקדוניה הווארדארית והיה עילה לסכסוכי גבול ומלחמות בין סרביה, יוון וממלכת בולגריה עוד מחתימת חוזה סן סטפנו אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית. הבולגרים רואים בשטח חלק ממולדתם ההיסטורית משום שהיה חלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה, תוך שהערים אוחריד וסקופיה היו ערי בירתה. קרבות כבדים התנהלו באזור במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה והוא היווה את הזירה העיקרית בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, כאשר בסיומה הובסו הבולגרים ואיבדו את השטח בהתאם לסיכומי חוזה ניי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הצטרפה ממלכת בולגריה למדינות הציר והוורמאכט אשר נכנס לבולגריה ללא קרב, השתמש בשטחי המדינה כבסיס לכיבוש ממלכת יוגוסלביה. גרמניה הנאצית מסרה את השטח לבולגרים בעלי בריתם כפיקדון עד סוף המלחמה, תוך הבטחה להכרה בתביעותיהם הטריטוריאליות לאחריה. הצבא הבולגרי עצר וגירש באכזריות את כל יהודי מקדוניה הווארדארית אל מחנה ההשמדה טרבלינקה, לפי צו המלך בוריס השלישי. לאחר המלחמה, הוחזר השטח ליוגוסלביה.
משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן
משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן (באנגלית: McDonald's All-American Game) הוא כינויים של צמד משחקי ראווה שנתיים המציגים את שחקני ושחקניות הכדורסל המצטיינים בליגות התיכונים של ארצות הברית וקנדה. במסגרת האירוע מתקיימים שני משחקים בזה אחר זה - אחד לבנים ואחד לבנות - הנערכים בסיום שנת הלימודים ומפגישים בין שחקני "נבחרת המזרח" לשחקני "נבחרת המערב". במהלך האירוע נערכים גם תחרות הטבעות, תחרות שלשות ותחרות כישורי כדורסל.
היסטוריה ופרטים
משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן של הבנים התקיים לראשונה בשנת 1977 אז שיחקה קבוצת "נבחרי אמריקה", בכיכובו של מג'יק ג'ונסון, מול קבוצת "נבחרי וושינגטון" שכללה שחקנים מאזור וושינגטון, מרילנד ו-וירג'יניה. משחק הבנות מתקיים החל משנת 2002. בסיום כל משחק זוכים השחקן והשחקנית המצטיינים של המשחק בפרס ה-MVP על שם מאמן המכללות ג'ון וודן, אחד ממייסדי משחק הראווה. מאז שנת 1997 מחולק גם פרס על שם מאמן התיכונים ושותפו של וודן בייסוד המשחק, מורגן ווטן, המוענק לשחקן ולשחקנית נבחרים על תרומתם בקהילה, בבית הספר ובמגרש הכדורסל.
נותנת החסות למשחק היא רשת המזון המהיר מקדונלד'ס. ההכנסות מהאירוע נתרמות לארגון הצדקה של חברת מקדונלד'ס - "בית הצדקה של רונלד מקדונלד" (Ronald McDonald House Charities).
35 השחקנים הגדולים של מקדונלד'ס אול-אמריקן
בינואר 2012 פרסם ארגון מקדונלד'ס אול-אמריקן רשימה של 35 השחקנים הגדולים במשחק הראווה, לרגל חגיגות 35 שנה למשחק הבכורה של הארגון. השחקנים ברשימה נבחרו על ידי הוועדה לבחירת שחקני המשחק השנתי. הקריטריונים לבחירת השחקנים היו שקלול של קריירת תיכונים, תצוגה במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, קריירת מכללות, קריירה מקצועית והישגים לאחר הפרישה ממשחק. להלן רשימת 35 השחקנים הגדולים:
כלכלת מלחמה
כלכלת מלחמה היא מכלול האפשרויות שעלולות לקרות וגיוס המשאבים שמדינה מודרנית נוקטת כדי לגייס את כלכלתה לייצור בזמן מלחמה. פיליפ לה בילון מתאר כלכלת מלחמה כ"מערכת של ייצור, גיוס והקצאת משאבים לשמירה על האלימות" לאורך הזמן הנדרש. כמה צעדים שיכולים להינקט כוללים את כלל טיילור וכן הכנסת תוכניות להקצאת משאבים. הגישות לתצורה מחדש של הכלכלה שונות ממדינה למדינה.
מדינות רבות מגבירות את מידת התכנון בכלכלתן במהלך מלחמות; במקרים רבים התכנון מתרחב ומגיע ל, ובחלק מהמקרים לגיוס חובה להגנה אזרחית, כמו צבא היבשה הנשי ונערי בווין בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך מצבי מלחמה כוללת, מבנים ותפקידים מסוימים נתפסים לעיתים קרובות כמטרות חשובות על ידי הלוחמים. מצור האיחוד והצעדה אל הים של גנרל האיחוד, ויליאם שרמן, במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, והפצצה אסטרטגית  של ערי אויב ומפעלים במהלך מלחמת העולם השנייה הם כולם דוגמאות למלחמה כוללת.
לגבי הצד של הביקוש המצרפי, המושג כלכלת מלחמה נקשר למושג "קיינסיאניזם צבאי", שבו התקציב הצבאי של הממשלה מייצב את מחזורי העסקים ותנודות או משמש למלחמה בזמן מיתון.
בצד ההיצע, נצפה כי למלחמות יש לעיתים אפקט של האצת הקידמה והפיתוח הטכנולוגי עד כדי כך שכלכלה מתחזקת מאוד לאחר המלחמה, במיוחד אם היא נמנעה מההרס הקשור במלחמה. היה זה המקרה, למשל, עם ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. עם זאת, מספר כלכלנים (כגון סימור מלמן ) טוענים כי האופי הבזבזני של חלק ניכר מההוצאות הצבאיות עלול בסופו של דבר לפגוע בהתקדמות הטכנולוגית.
המלחמה משמשת לעיתים קרובות כמאמץ אחרון למניעת הידרדרות התנאים הכלכליים או משברי מטבע, במיוחד על ידי הרחבת השירותים והתעסוקה בצבא, ובמקביל על ידי פירוק חלקים מהאוכלוסייה כדי לפנות משאבים ולהחזיר את הסדר הכלכלי והחברתי. ניתן לראות בכלכלת מלחמה זמנית גם כאמצעי למניעת הצורך במיליטריזציה קבועה יותר. במהלך מלחמת העולם השנייה, נשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט, הצהיר שאם מדינות הציר ינצחו, אז "נצטרך להמיר את עצמנו לצמיתות למעצמה מיליטריסטית על בסיס כלכלת מלחמה".
אסטרסונד
אסטרסונד (בשוודית: Östersund, ביפא: ; ) היא עיר במרכז שוודיה ובירת מחוז ימטלנד. בעיר אוכלוסייה כוללת של 50,960 תושבים, נכון לשנת 2017 והיא העיר המאוכלסת ביותר בצפון שוודיה, העיר ה-22 המאוכלסת ביותר במדינה והעיר ה-46 המאוכלסת ביותר בסקנדינביה.
גאוגרפיה
העיר משתרעת לאורך המורדות המזרחיים של אגם סטורשון. אסטרסונד היא עיר דו-עירונית מכיוון שחלק קטן ממנה עם כ-400 תושבים נמצא למעשה בעיריית קרוקום.
אקלים
באסטרסונד אקלים תת-ארקטי, והיא נמצאת בצפון הרחוק של אזור האקלים הממוזג הצפוני. האזור הארקטי והרוחות הקרות שמדי פעם מוצאות את דרכן לעיר נקראות nordvästan (הצפון מערבי) או kallvästan (המערבי הקר). אף על פי כן, אקלים החורף חם בהרבה מרוב המקומות בקווי רוחב דומים. זאת בשל נחל המפרץ והמעברים הרבים בשרשרת ההרים, המביאים לעיר רוחות חמות יותר מהאוקיינוס האטלנטי בימי החורף. אקלים זה יוצר בעיר ימי קיץ נעימים יותר ביחס שלערים סקנדינביות אחרות בהן ישנם חורפים קרים וקיצים חמים.
היסטוריה
כריסטינה, מלכת שוודיה, דרשה לבצר את אזור ימטלנד. כוונתה של כריסטינה הייתה להקים עיר באזור. על מנת לבנות את המבצר סביב האזור, נאלצו התושבים המקומיים לעבוד בכפייה אשר החלה בשנת 1651, אך לאחר מחאות התושבים, הסתיימה העבודה ב-1654. אסטרסונד הוקמה סופית לאחר מספר ניסיונות שכשלו וקיבלה את אמנתה על ידי המלך גוסטב השלישי ב-23 באוקטובר 1786, זמן קצר לאחר קניית אדמות החקלאים באודנסלה לצורך העניין. הדבר היחיד שהיה קיים בפועל באזור באותה תקופה היה הכביש הראשי והגשר לפרוזן. אסטרסונד היא העיר היחידה בשוודיה שנוסדה במאה ה-18.
בתחילת דרכה העיר התפתחה בצורה גרועה ואיטית ונאלצה להשקיע רבות על מנת להתפתחח. במהלך 50 שנותיה הראשונות אוכלוסיית העיר גדלה בממוצע בשמונה נפשות בלבד בשנה. בשנת 1810, העיר הפכה לבירת מחוז ימטלנד ובעיר נבנו בתי מגורים ובתי המועצה של המחוז ושל העיר. אף על פי שאסטרסונד נותרה עם פחות מ-400 תושבים בשנת 1820, עלייה באוכלוסייה התרחשה בשנות ה-50 של המאה העשרים עקב ליברליזציה והתפתחות המסחר המקומי.
בשנת 1879 הוקמה מסילת ברזל אשר חיברה את העיר לשאר שוודיה ואף לנורווגיה. אסטרסונד החלה לצמוח בשנים אלו יותר מכל עיר שוודית אחרת.
למרות השפל הגדול וכמה משברים נוספים לאחר מלחמת העולם הראשונה, הובילו לשיעורי אבטלה גבוהים מאוד אך העיר שרדה אותם ואסטרסונד המשיכה לצמוח בתקופה שבין המלחמות וגם לאחר מלחמת העולם השנייה.
אסטרסונד נבחרה יחד עם אורה לארח את משחקי החורף העולמיים של ספיישל אולימפיקס ב-2021. הייתה זו הפעם הראשונה בה עיר שוודית נבחרה לארח משחקים אלו. אף על פי כן, בגלל היעדר מימון, הוחלט בדצמבר 2019 כי האירוע לא יתקיים בשוודיה אלא יתקיים באקאזאן שברוסיה.
ספורט
בעיר קבוצת כדורגל בשם אסטרסונד FK, המועדון הוקם בשנת 1996 כאשר שלושת המועדונים המקומיים Ope IF, IFK Östersund ו-Östersund / Torvalla FF התמזגו, במטרה ליצור מועדון אשר יבסס עצמו בליגות הבכירות בשוודיה. ב-1997, הצטרף למיזוג גם מועדון IF המקומי. בשנת 2000 אוחד מועדון חמישי למיזוג כאשר Fältjägarnas IF הצטרף גם הוא.
המועדון משחק כיום בליגת העל השוודית ובשנת 2017 זכה לראשונה בתואר כשזכה בגביע השוודי, עקב כך, ב-2018 העפיל לראשונה לליגה האירופית שם הודח בשלב 32 האחרונות.
פלואורוסקופיה
פלואורוסקופיה (באנגלית: Fluoroscopy) או שיקוף, היא שיטת דימות היוצרת תמונה רציפה בזמן אמת על ידי קרני רנטגן. השיטה משמשת בעיקר כמכשיר דימות רפואי, במטרה לבחון את מערכות הגוף השונות לרבות מערכת השלד, מערכת העיכול, מערכת הנשימה, מערכת השתן ומערכת הרבייה.
פלואורוסקופיה היא כלי אבחנתי וטיפולי ובוחנת הן את המבנה והן את התפקוד של המערכות השונות. זו הדגמה דינמית היוצרת תמונה נעה, לעומת צילום רנטגן המציג תמונה נחה. לדוגמה, השיטה מאפשרת לראות זרימת דם, לאבחן האם יש תקלה בזרימת הדם ולטפל בבעיה אם יש כזו.
מכניזם
לעומת אור נראה אשר אינו חודר את מרבית האובייקטים אך נראה לעין, קרני רנטגן יכולות לחדור דרך אובייקטים רבים, ביניהם גוף האדם, אך הן אינן נראות לעין. בשימוש בקרני רנטגן למטרות דימות צריך להמיר את קרני הרנטגן לצורה אשר נראית לעין. פלואורוסקופיה קלאסית ממירה את האנרגיה הנוצרת על ידי קרני רנטגן לתמונה שנוצרת על לוח פלואורסצנטי. האזור הנבדק מונח בין שפופרת רנטגן ללוח פלואורסצנטי אשר עליו נראית התמונה. עם התפתחות הטכנולוגיה הומצאו עזרים אשר שכללו את השיקוף ואפשרו קבלת תמונה ברורה יותר, איכותית יותר ומפורטת יותר. כמות הבליעה או החדירה של קרני הרנטגן דרך הגוף מאפשרת לזהות מבנים ופתולוגיות. ככל שהרקמה דקה יותר התמונה תראה שחורה (קרן חודרת) ואילו רקמה דחוסה תראה לבנה (קרן נבלעת).
מחולל קרני רנטגן מספק את האנרגיה לשפופרת הרנטגן שיורה קרני רנטגן לעבר המטופל. הקרניים עוברות דרכו ונספגות במעצים התמונה. במעצים התמונה קרני הרנטגן מתורגמות לאור ונסרקות על ידי לוח CCD לתצוגה על מוניטור. עד להמצאת מעצים תמונה, על מנת לראות את התמונה הנוצרת על הלוח הפלואורסצנטי יש צורך בחדר חשוך ובמשקפיים מיוחדים.
המפעיל משתמש בשלט בקרה על מנת לכוון את התמונה. רוב המערכות משתמשות בקרינה פולסטיבית (pulsed fluoroscopy mode) המאפשרת חשיפה לקרינה למשכים קצרים של 10 מילי-שנייה ומקטינה את החשיפה לקרינה עד כ-75%. התמונה הנעה מוצגת באמצעות קצב פריימים גבוה של 25–30 תמונות לשנייה. המהירות מספיק גבוהה כך שהעין האנושית לא רואה את התמונות כתמונות בודדות אלא כסרט נע, ללא הבהובים. מנת הקרינה בכל פריים צריכה להוות כ-0.1% לעומת צילום רנטגן רגיל כדי שכמות הקרינה הכוללת לא תהיה גבוהה מדי, למרות המהירות הגבוהה.
כיום ניתן להקליט ולהריץ את הסרט הנוצר, להדפיס תמונות ולשמור.
ציוד
X Ray image intensifier tubes
קרני רנטגן פוגעות במסך הפלואורסצנט (מסך הקלט) שצורתו מעט קמורה. על כל פוטון רנטגן שנקלט במסך, נפלטים בין 2000 ל-3000 פוטונים של אור מהמסך. פוטוני האור האלו לא נצפים ישירות. במקום, הם נופלים על פוטוקתודה (המכילה את היסוד אנטימון). פוטוני האור משתקפים דרך מראות אלומיניום בחלק החיצוני של מסך הקלט. אם אורך הגל של פוטוני האור תואם את ספקטרום הרגישות של הפוטוקתודה, בין 15 ל-20 אלקטרונים יפלטו על כל 100 פוטוני אור שנקלטו. האלקטרונים מואצים על ידי הפרש פוטנציאלים בין הפוטוקתודה לאנודה שנמצאת בהמשך התעלה. האלקטרונים עוברים דרך פתח גדול באנודה ופוגעים במסך הפלט, מסך פלואורסצנט קטן המותקן על גבי זכוכית נושאת. מסך הפלט מצופה במתכת, בדרך כלל אלומיניום, כדי למנוע כניסה של מקור אור חיצוני. כמו כן המעטפת מורידה אלקטרונים שהצטברו במסך הפלט. האלקטרונים היוצאים מהפוטוקתודה מרוכזים אל מסך הפלט על ידי אלקטרודות גליליות הנמצאות בין הפוטוקתודה לאנודה. בדרך כלל משתמשים ב3 אלקטרודות מסוג זה. מעטפת הזכוכית מאוחסנת בתוך קופסת סגסוגת המכילה ברזל. הקופסה מחלישה שדות מגנטים שמקורם מחוץ למגביר, ובכך מונעת את השפעתם על תנועת האלקטרונים בתוכו.
לסיכום, ישנן ארבע העברות מידע מהמטופל ועד לרדיולוג. ראשית קרן הרנטגן מעבירה מידע מהמטופל אל מסך הקלט. במסך הקלט המידע משתנה מקרן רנטגן לפוטונים של אור נראה. לאחר שהפוטונים נקלטים בפוטוקתודה המידע משתנה לקרן אלקטרונים, שמגיעה אל מסך הקלט. במסך הקלט המידע עובר לתמונת אור שמוצגת על מסך טלוויזיה.
העברת המידע אל הטלוויזיה מתרחשת בשיטה של טלוויזיה במעגל סגור. ישנן שיטות רבות להצגת התמונה על מסך הטלוויזיה, ועם התקדמות הטכנולוגיה והמעבר ממצלמות אנלוגיות למצלמות דיגיטליות בשוק הצרכני, חל אותו המעבר בציוד הפלואורוסקופיה.
חומר ניגוד רדיולוגי
על מנת לראות איברים חלולים בפלואורוסקופיה, לדוגמה במערכת העיכול, יש להשתמש בחומר ניגוד רדיולוגי. בפלואורוסקופיה, חומר הניגוד העיקרי הוא מלח בריום, בדרך כלל בריום סולפט מעורבב עם מים, הניתן במהלך הבדיקה בשתייה או בחוקן. הוא ממלא ועוטף את הקירות הפנימיים של האיברים החלולים כך שניתן לראות אותם היטב.
סיכונים
פלואורוסקופיה כרוכה בשימוש בקרני רנטגן, כלומר חושפת את המטופל לקרינה מייננת. כמות הקרינה אליה חשוף המטופל היא נמוכה יחסית, ולכן אם ההליך הכרחי מבחינה רפואית אין מניעה לבצעו. עבור כל מטופל תבחן התועלת הרפואית מול הסיכון שבקרינה. סיכונים מקרינה מייננת כוללים השלכות לטווח קצר (פגיעה בעור) או לטווח הארוך (סרטן). הסיכויים להיפגע מקרינה כתוצאה מפלואורוסקופיה קטנים מאוד מבחינה סטטיסטית. הסיכון יעלה כתלות במורכבות ההליך, משכו ועוצמת הקרינה. משך החשיפה תלוי בסוג ההליך. במטרה לצמצם את הסיכון בקרינה, צריך לבצע פלואורוסקופיה בחשיפה מינימלית ולזמן ההכרחי הקצר ביותר.
שימושים
הליכים רפואיים שונים בהם יש שימוש בפלואורוסקופיה:
פלואורוסקופיה בשילוב CT
שיטה המשלבת שימוש בטומוגרפיה ממוחשבת (CT) ופלואורוסקופיה. ה-CT מאפשר ראייה תלת־ממדית של הגוף על ידי תמונות בחתכים והפלואורוסקופיה נותנת תמונה בזמן אמת ומאפשרת מעקב אחר תנועה. השיטה משמשת ככלי בפרוצדורות התערבותיות המצריכות דימות בזמן אמת.
פלאורוסקופיה היא הכלי המרכזי ברדיולוגיה פולשנית. פלואורוסקופיה משולבת CT הומצאה בשנים האחרונות, והיא נותנת תמונה מפורטת וברורה יותר המציגה את המבנה המרחבי של הגוף מבפנים. יכולת זו, היא המקנה לשיטה את יתרונה על פני פלואורוסקופיה בלבד, ללא השילוב עם CT. נוסף על כך, בשל התמונה המפורטת, למבצע הפרוצדורות ישנה שליטה טובה יותר בהליך ומכאן ישנה ירידה בסיבוכים בפעולות שמבוצעות באמצעות השיטה. ישנם מחקרים אשר מראים שCT בשילוב פלואורוסקופיה יעיל וטוב לעומת אמצעי דימות אחרים- הן מבחינת מניעת סיבוכי ההליכים שמבוצעים בהנחית השיטה והן מבחינת יעילות אבחנתית.
החיסרון העיקרי של השיטה היא כמות הקרינה הגבוהה הנדרשת, הנובעת מריבוי התמונות לשנייה בשילוב עם סורקי CT אשר מקרינים בעוצמה גדולה יותר מאשר צילומי רנטגן רגילים. לכן, יש לשקול עלות מול תועלת בהחלטה על שימוש בשיטה. במקרים מסוימים השיטה לא תהיה יעילה יותר מאשר שימוש בצורת דימות אחרת לדוגמת CT מופחת קרינה (low-dose CT).
פלואורוסקופיה מודרנית
הפיזיקה והטכנולוגיה של הפלואורוסקופיה המודרנית שהוצגו לעיל לא השתנו בצורה משמעותית בשנים האחרונות והתמונות המתקבלות באמצעות פלואורוסקופיה הן יחסית מדויקות וברורות. אולם, עיקר הפיתוחים בשנים האחרונות נועדו למזער את כמות הקרינה. ישנו ניסיון לצמצום החשיפה לקרינה על ידי שימוש בפילטרי הגנה, מנגנונים אוטומטיים למינון חשיפה, פרוטוקולים להגבלת זמן החשיפה ודיוק ושכלול הפרוצדורות והכלים על מנת לקצר את זמן החשיפה.
מדטרוניק
מדטרוניק, (באנגלית: Medtronic plc) הוא תאגיד רב-לאומי שבסיסו במיניאפוליס ארצות הברית, המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק מכשור רפואי. החברה רשומה באירלנד לצורכי מס חברות, מאז שרכשה את חברת קובידיאן (Covidien) בשנת 2014.
ממלכת איוטהאיה
ממלכת איוטהאיה (בתאילנדית: อยุธยา, באנגלית: Ayutthaya), שנודעה גם כ"אימפריית איוטהאיה" ו"האימפריה האיוטהאית", הייתה ממלכה תאילנדית שהייתה קיימת בדרום מזרח אסיה משנת 1351 ועד שנת 1767. הממלכה התרכזה סביב העיר איוטהאיה, הנמצאת בתאילנד של היום. מטיילים אירופאים מהמאה ה-16 טענו שממלכת איוטהאיה היא אחת משלושת המעצמות של אסיה, לצד סין וממלכת ויג'איאנגר בהודו. ממלכת איוטהאיה נחשבת למבשרת מדינת תאילנד, וההתפתחות שלה היא חלק חשוב מההיסטוריה של תאילנד.
מדטרוניק
היסטוריה
התאגיד נוסד ב-1949 במיניאפוליס כבית מלאכה לתיקון מכשור רפואי.
ממלכת איוטהאיה
ממלכת איוטהאיה צמחה ממנדלה, או איחוד, של שלוש ערי-מדינה סיאמיות שהיו בעמק צ'או פראיה (לופבורי, סופנבורי ואיוטהאיה). הממלכה המוקדמת הייתה קונפדרציה של מדינות סוחרות שהשתחררו משלטונה של אימפריית סריוויג'איה המלזית, שיצאה לפשיטות וגביית כספים מאותן ערי-מדינה. לאחר שתי מאות של התארגנות פוליטית מהערים הצפוניות ומעבר לארצות העורף, איוטהאיה התחזקה והפכה לאחת המעצמות החזקות בדרום מזרח אסיה. משנת 1569 עד 1584, איוטהאיה הייתה מדינת-חסות של שושלת טאונגו הבורמזית, אך השיגה בחזרה את עצמאותה. במאות ה-17 וה-18 איוטהאיה הפכה למרכז מעבר סחר עולמי והתרבות בה פרחה. שלטונו של המלך נאראי הגדול היה ידוע בעקבות ההשפעה הפרסית, ולאחר מכן האירופאית, על האימפריה, ושליחת שגרירים תאילנדים לחצרו של המלך לואי ה-14 בשנת 1686. ממלכת איוטהאיה המאוחרת ראתה נסיגה של הבריטים והצרפתים, וחיזוק הקשר עם הסינים. תקופת הממלכה הייתה תור-זהב של התרבות הסיאמית וראתה התחזקות של הסחר עם סין והבאת מערכת סחר חופשית לסיאם, התפתחות שהמשיכה להתחזק לאחר נפילת איוטהאיה.
מדטרוניק
היסטוריה
בשנת 1957, פנה לחברה הרופא ויליאם ל' ווייריך, שערך מחקר שבוצע באוניברסיטת מינסוטה, שהראה שיקום קצב הלב, תפוקת הלב ולחצים ממוצעים באבי העורקים, בבעלי חיים עם חסימה שלמה של הלב, באמצעות אלקטרודה שחוברה לשריר הלב. החברה פיתחה לראשונה, על בסיס המחקר של ווייריך, קוצב לב חיצוני שהופעל באמצעות סוללה. עד אז קוצבי לב פעלו באמצעות שפופרת ריק חיצונית שנדבקה לעור בוואקום והייתה פשוטה, וכואבת בשימוש על המטופל. כיוון שהחשמל הגיע משקע חשמל זרם חילופין רגיל בקיר, הייתה סכנה פוטנציאלית לגרום להתחשמלות המטופל, על ידי גרימת פרפור חדרים.
ממלכת איוטהאיה
כישלונה של איוטהאיה לייצר מערכת ירושה מסודרת והבאת מערכת מסחר חופשית לאימפריה הובילו לחתירה תחת הארגון המסורתי של המדינה והאליטה המקומית, וקריסת מערכת היחסים בין הקבוצות, עליה הסתמך הצבא של האימפריה. באמצע המאה ה-18 שושלת קאנבאונג הבורמזית פלשה לאיוטהאיה בשנים 1759–1760 ובין 1765 ל-1767. לאחר מצור בן 14 חודשים, באפריל 1767, העיר איוטהאיה נפלה לידי הכוחות הבורמזים ונחרבה עד היסוד, בכך הושמדה המדינה שהייתה קיימת במשך 417 שנים. אך לאחר החורבן סיאם החלימה ומרכז הארץ עבר דרומה לממלכת תונבורי-בנגקוק בתוך 15 שנים.
מדטרוניק
רכישות בישראל והסניף הישראלי
מדטרוניק פתחה את משרדיה בישראל בשנת 1974.
כמו כן רכשה והשקיעה במספר חברות בישראל:
ממלכת איוטהאיה
היסטוריה
מקורות
מדטרוניק
רכישות בישראל והסניף הישראלי
חברת "קובידיאן", שאותה רכשה "מדטרוניק" תמורת 45 מיליארד דולר ב-2014, רכשה 4 חברות בישראל:
ממלכת איוטהאיה
היסטוריה
אגן עמק צ'או פראיה בתחילת האלף השני לספירה היה מחולק בין מדינת לופבורי (שנקראה גם לאבו, באנגלית: Lavo) ממערב ומדינת ספנבורי (שנקראה גם "סוגותאי") במזרח. שתי המדינות היו מושפעות מהחמרים (הקמבודים) החזקים והמאורגנים יותר, גם אם הם לא שלטו ישירות על עמק צ'או פראיה. ממלכת איוטהאיה נוסדה מאיחודן של ארבע ישויות מדיניות: ספנבורי, לאבו, פצ'אבורי ואיוטהאיה. ספנבורי הייתה הראשונה לפתח קשרים עם סין, כאשר התחילה לשלם כספי חסות לשושלת סונג בשנת 1180.
מדטרוניק
רכישות בישראל והסניף הישראלי
נכון לשנת 2018, מעסיקה מדטרוניק כ-750 עובדים בישראל, ביקנעם, הרצליה, הר חוצבים בירושלים, פתח תקווה וקיסריה.
ממלכת איוטהאיה
היסטוריה
התיעוד הכתוב המוקדם ביותר של איוטהאיה הוא סיני, ולפיו פקיד סיני ברח למקום שנקרא "שיאן" בשנת 1282. חלק מהיסטוריונים טוענים שאותה "שיאן" היא העיר איוטהאיה, וכך היא נקראה בסין, ואחרים טוענים שזו מדינת סוגותאי הסמוכה. ההיסטוריון מייקל ויקלי טוען ששיאן היא עמק הצ'או פראיה.
המסורת לגבי יסוד איוטהאיה
באופן מסורתי העיר איוטהאיה הוקמה בשנת 1351 על ידי המלך אוטונג, אך זהו נושא שנוי במחלוקת. המלך אוטונג בעצמו הוא דמות שנויה במחלוקת בקרב ההיסטוריונים. על פי ההיסטוריון כריס בייקר יש לפחות שבע אגדות שונות לגבי המלך אוטונג: נסיך מצפון תאילנד, נסיך סיני שברח דרך הים, אציל קמבודי מממלכת אנגקור, טמילי מדרום הודו ושליט מנסיכויות המפרץ.
שליטה ימית מוקדמת
מסוף המאה ה-13 ועד סוף המאה ה-15 איוטהאיה שלחה ספינות לאורך חצי האי המלזי לגביית כספי חסות מהנסיכויות המלזיות, ואלו הגיעו עד לסינגפור והאי סומטרה (כיום באינדונזיה). מדינת איוטהאיה המוקדמת הייתה מרוכזת בעיקר סביב פעילות ימית, בדומה לנסיכויות המלזיות לדרומה, שלא כמו מדינות סיאמיות אחרות כמו סוגותאי וערי הצפון הסיאמיות. חוקרים ומציירי מפות מוסלמים ואירופאים סימנו את חצי האי המלזי בתור שטח של ממלכת איוטהאיה במאות ה-15 וה-16. הממלכה המוקדמת לא שמרה תיעודים כתחבים, והסיפורים עליה לא תואמים את התיעודים הסיניים והתיעודים מהמקדשים הבודהיסטים בתאילנד.
ערי-המדינה השונות של סיאם התאחדו באמצעות קשרים משפחתיים במערכת המנדלה הדרום-מזרח אסיאתית. בנו של המלך אוטונג, הנסיך ראמאסואן, היה מלך לאבו. אחיו היה שליט פראק סריראצ'ה. גיסו, חון לואן פנגואה, היה לשליט ספנבורי, ושליט פצ'אבורי היה קרוב משפחה רחוק שלו. המלך מינה נסיכים וקרובי משפחה לשליטי ערים, אותן הערים נקראו מואנג לוק לואנג. השליט נשבע אמונים למלך אך שמר על פריבילגיות מסוימות.
תקופת לחימה
משנת 1430 ועד שנת 1600 הייתה תקופה של לחימה מתגברת בדרום מזרח אסיה היבשתית. בשנת 1500 הפורטוגזים ציינו שלאיוטהאיה היו 100 פילים, ו-50 שנים לאחר מכן היו לה 50,000 פילים. ממלכת איוטהאיה שלחה משלחות צבאיות הרחק מזרחה ומערבה. ממערב, איוטהאיה כבשה את הערים תאבוי, מרגויי, טנסרים ומרטבן הבורמזיות במאה ה-15 המאוחרת. העניין הרב שגילתה שושלת סונג הסינית בסחר ימי הפך את הסחר בים סין הדרומי ובים ההודי ליוקרתי במיוחד. בשנות ה-30 של המאה ה-15 איוטהאיה פרצה וכבשה את העיר אנגקור הקמבודית, בירת האימפריה החמרית. איוטהאיה לא בזזה את העיר, אלא השליטה על העיר שליט בובה למשך תקופה קצרה.
תחת שלטונו של המלך תראילוקנט חוקי הארמון שמו דגש נוסף על לחימה, כאשר אלו העניקו פרסים כמספר ראשי חיילי האויב שנערפו. הכנסתם של פילי מלחמה, רובים ושכירי חרב הפך את הלחימה בדרום מזרח אסיה לכרונית יותר ומדממת יותר. עד סוף המאה ה-16 העיר פגו הבורמזית, שהייתה תחת שלטון איוטהאיה, סבלה ממרד מתגייסים, ולאחר שהשלטון נאלץ לשחד את הקצינים ולשדרג את חומות העיר הלחימה הפכה לא יעילה.
מעבר הדגש ליבשה
ממלכת איוטהאיה התחילה את דרכה עם דגש על הים, על הסחר הימי ועל פשיטות דרך הים. במהלך המאות ה-15 וה-16 הדגש הועבר מהים ליבשה. כיבוש הערים שנמצאות צפונית יותר, בעומק היבשה, בנוסף לשינוי מרכז הסחר עם סין מהדרכים הימיות לדרכים היבשתיות הובילו לשינוי זה. שלטונו של המלך תראילוקנט היווה השיא של החיבור בין הערים היבשתיות לערי הדרום הקרובות לים, לאחר דורות של נישואי תערובת בין השתיים.
למרות שהמלך תריאלוקנט סימל את האיחוד בין הצפון לדרום, ממלכת לאן-נה ששכנה לצפונה של איוטהאיה (ומרכזה היה בלאוס של ימינו) קראה תיגר על השפעת איוטהאיה על הערים הצפוניות. מה שנודע כמלחמת לאן-נה - איוטהאיה התנהלה בצפון עמק צ'או פראיה על השליטה בערים הצפוניות. בעקבות המלחמה המלך תראילוקנט העביר את בירתו מהעיר איוטהאיה לפיצאלונוק הצפונית יותר, כנראה כדי להיות קרוב יותר לחזית. לאן-נה ספגה תבוסות ועיקובים, ולבסוף הזכימו הממלכות לשלום בשנת 1475.
השפעתה של אימפרית איוטהאיה מדרום הייתה תחת איום מצד סולטאנות מלאקה. בעקבות כך איוטהאיה שלחה מספר משלחות כיבוש לעיר הנמל מלאקה, שקיבלה תמיכה צבאית וכלכלית מלאה משושלת מינג הסינית. במאה ה-15 המוקדמת האדמירל הסיני ז'אנג הא הקים בסיס מבצעים במלאקה, מה שהפך אותה לנקודה אסטרטגית חשובה שהסינים לא יכלו להרשות לעצמם לאבד לאיוטהאיה. תחת החסות הזאת העיר מלאקה פרחה, והסולטאנות הפכה ליריבה קשה של איוטהאיה עד לכיבושה בידי הפורטוגזים. איוטהאיה התרכזה בנקודות הנמל בצפון חצי האי המלזי, ולכן לא שלחה משלחות דרומית יותר במשך המאה ה-16.
התבססות שלטונית ועליונות שליטי הצפון
עד תחילת המאה ה-16 השפעתה של האימפריה התפרסה מגבול סין ועד חצי האי המלזי, עם מרכז המדינה עדיין סביב ארבעת הערים המייסדות איוטהאיה, ספנבורי, לופבורי ופצ'אבורי. שיטת המנהל המוקדמת של האימפריה, המואנג-לוק-מואנג, כבר לא הייתה מסוגלת לנהל באופן מקצועי שטחים כל כך רחבים. תחת המלך תראילוקנט איוטהאיה עברה תהליך ריכוז שלטוני והתבססות חוקתית באמצעות הרפורמות שביצע בשנת 1455. החוקה שיצר המלך תראילוקנט המשיכה ללוות את איוטהאיה במשך כל שנות קיומה, והייתה החוקה של ממלכת סיאם עד שנת 1892, אם כי בצורות שונות. הממשל של הממלכה נשלט על ידי שיטת צ'אדוסאדום, לפיה חצר המלך נוהלה על ידי שני ראשי ממשלה, אחד צבאי ואחד אזרחי. בתקופה הזאת מי שניהלו את הערים מטעם השלטון לא היו "שליטים" אלא מושלים מטעם המלך. אותם המושלים הגיעו ממשפחות אצולה, ולא ממשפחות מלוכה מקומיות כפי שהיה לפני כן. בתקופה זו נוצרה "היררכית הערים", לפיה היו ארבע שלבי חשיבות לערים, והערים הגדולות והחשובות ניהלו את הערים הקטנות.
עושרה הצומח של אימפרית איוטהאיה הוביל לסכסוכים מתמשכים על כס המלוכה. העובדה שלאיוטהאיה לא היו חוקי ירושה ברורים הובילה, מהמאה ה-16 והלאה הירושה התבצעה כאשר שליטי ערים חזקים היו אוספים את צבאותיהם וצועדים אל הבירה, דבר ההוביל למספר הפיכות מדממות. הקבוצה בעלת הכוח הגדול ביותר היו שבט סופנבורי, ואלו נאלצו להתמודד מול שליטים צבאיים מהצפון שהתקדמו דרומה במטרה לנצל כמה שיותר מעושרה של האימפריה. סכסוכי הירושה הרציניים הראשונים באיוטהאיה התחילו בתחילת המאה ה-16, בהשפעת שליטי הצפון. בתקופת שלטונו של המלך מאהא צ'קרפאט, שליטי הצפון בהנהגת שליט העיר פיצאנולוק, מאהא תמראצ'אטירת, הפכו לממליכי המלכים באיוטהאיה. מה שסיים את התהליך הזה הייתה נפילתו של שבט סופנבורי מהשלטון לאחר כיבוש העיר איוטהאיה בידי הבורמזים בשנת 1596, שבעקבותיו מאהא תמראצ'אטירת הפך לשליט המדינה.
המאה ה-15 גם ראתה שינוי בראייה של איוטהאיה את עצמה. עד שלטונו של המלך תראילוקנט, הארמונות והמקדשים של העיר איוטהאיה היו נחותים לאלו של הערים השכנות סוקותאי ופיצאנולוק, ואילו בתחילת המאה ה-16 העיר הצליחה לעקוף את שכנותיה בעושרה וחשיבותה.
טוג
טוג (tog) היא יחידת מידה לעמידות תרמית של שטח נתון. עמידות תרמית מוכרת גם כ"כושר בידוד" והשימוש במונח טוג נעשה בדרך כלל בהקשר של תעשיית הטקסטיל ומוצריו ובעיקר לגבי שמיכות ושטיחים.
מקור המונח הוא בביטוי הבלתי פורמלי "togs" ככינוי לבגדים אשר הוא עצמו נגזר משמו של הבגד הרומאי טוגה.
היסטוריה
השימוש בטוג כיחידת מידה לבידוד תרמי פותח ב"מכון שירלי" (Shirley Institute) במנצ'סטר כתחליף נוח לשימוש עבור המידה m2K/W המקובלת במערכת היחידות הבינלאומית. החל משנות ה-40 משמש מספר טוג כמדד השוואה לדירוג עמידות תרמית של מוצרי טקסטיל.
המידה הבסיסית להשוואת מקדם הבידוד היא R ו-1 טוג שווה ל 0.1 R. מדד נוסף להשוואה הוא מדד הנוחות האקלימית (clo) השווה ל 1.55 טוג.
יישום
קביעת מספר טוג מתבצעת באמצעות הנחת הטקסטיל הנבדק בין שני משטחי מתכת או בין משטח בודד ואוויר חופשי. משטח המתכת מחומם לטמפרטורה של 33 מעלות צלזיוס, ומעברו השני של הטקסטיל הנבדק מותקנים מכשירי מדידה מדויקים לקביעת רמת שינוי הטמפרטורה.
ארון לונג
ארון ריי לונג (נולד ב-12 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן אמריקאי שמשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוס אנג'לס ב-MLS, ובנבחרת ארצות הברית.
קריירה
לונג החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת פורטלנד טימברס ב-2014, ולאחר מכן במהלך הקריירה, שיחק גם בקבוצות סיאטל סאונדרס וניו יורק רד בולס, לפני שהצטרף באופן מלא לקבוצת ניו יורק רד בולס ב-2017. הוא הוכרז כמגן השנה ב-MLS לשנת 2018, לאחר שהוביל את הקבוצה שלו לזכייה בתואר מגן האוהדים.
ב-4 בינואר 2023, לונג חתם על חוזה לשנתיים בלוס אנג'לס. החתימה התרחשה לאחר שלונג שוחרר מניו יורק רד בולס והיה בסטטוס של שחקן חופשי.
נבחרת לאומית
ב-2 בספטמבר 2018, זומן לונג לראשונה לנבחרת ארצות הברית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1, נגד נבחרת פרו.
ג'ון ראסל
ג'ון ראסל (באנגלית: John Russell; 29 במרץ 1745 – 20 באפריל 1806) היה צייר אנגלי שנודע בעבודות הפורטרט שלו בשמנים ובפסטלים, כסופר ומורה לטכניקות ציור.
ביוגרפיה
ראסל נולד בגילדפורד, סארי, בנו של מוכר ספרים ומדפיס שארבע פעמים היה ראש העיר. אביו היה אמן, וצייר ופרסם שתי תצוגות של ציורי נוף של העיר גילדפורד. ראסל גילה נטייה חזקה לאמנות. הוא התאמן אצל פרנסיס קוטס, אחד מחלוצי ציור הפסטל האנגלי. כמו קוטס, גם הוא העריץ של רישומי הפסטל של רוזלבה קארירה. בגיל 19 המיר את דתו למתודיזם, שהיה הגורם למתיחות עם משפחתו ועם מורו. הוא לא הסתיר את נטיותיו האוונגליסטיות העזות וניסה להטיף להן בכל הזדמנות.
ראסל הקים סטודיו משלו, בלונדון, בשנת 1767. הוא הוצג בפני סלינה, הרוזנת מהנטינגדון, שניסתה ללא הצלחה לשכנע אותו לוותר על הציור וללמוד בקולג' להכשרת כמרים מתודיסטים שלה שבויילס. ב-5 בפברואר 1770 נשא לאישה את האנה פאדן, בתו של מוכר הדפסים ומפות בצ'רינג קרוס, שאותה המיר לדתו. הם גרו ברחוב מורטימר מס' 7, כיכר קוונדיש, לשם הוא עבר ב-1770.
בשנת 1772, הוא כתב את הספר "אלמנטים של ציור עם עפרונות צבעוניים", עד אז זכה במענקים עבור רישומיו מהחברה המלכותית לאמנויות (RSA) ב-1759 וב-1760, ונכנס לבית הספר לאמנות של האקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) ב-1770. שם זכה במדליית זהב עבור רישום דמות. הוא הציג 330 יצירות באקדמיה בין 1769 ועד למותו.
בשנת 1770 צייר ראסל את השר המתודיסטי, ג'ורג' ווייטפילד ואת הפילנתרופ לעתיד ויליאם וילברפורס, שהיה רק בגיל אחת-עשרה. ב-1771, הוא הציג דיוקן של צ'ארלס וסלי באקדמיה המלכותית, וב-1772 צייר את סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון בפסטל. באותה שנה הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית.
בשנת 1788, נבחר ראסל לאקדמאי מלכותי, באותה שנה צייר את דיוקנו של חוקר הטבע סר ג'וזף בנקס. בשנת 1789, הוא הוזמן לצייר את הרופא המלכותי פרנסיס וויליס. בשנת 1790, הוא מונה לצייר עפרון (פסטל) של המלך ג'ורג' השלישי. הוא צייר את המלכה שארלוט, הנסיך מוויילס והדוכס מיורק. עם חסות מלכותית כזו, הוא פיתח קהל לקוחות גדול.
ראסל היה איש בעל אמונה דתית עמוקה, חסיד אדוק של ג'ורג' ווייטפילד. הוא החל לכתוב יומן מפורט והמשיך לכתוב בו עד מותו. הוא היה ביחסים טובים עם סר ג'ושוע ריינולדס, איתו סעד באקדמיה ובמועדון הספרותי (נקרא היום, המועדון). הוא תיעד אירועים שבהם היה וכן את המצוירים שלו.
מבין שנים עשר ילדיו (מתוכם ארבעה מתו בינקותם), ויליאם ראסל (1780–1870), הציג דיוקנאות באקדמיה המלכותית מ-1805 עד 1809. שתיים מבנותיו של ג'ון ראסל, אן ראסל וג'יין ראסל הפכו גם הן לאמניות.הוא מת בהול ב-1806 לאחר שחלה בטיפוס.
ניתן לצפות בעבודותיו של ראסל בגלריות רבות בבריטניה וברחבי העולם, אך האוסף הגדול ביותר מוחזק על ידי גלריית האומנות בבית גילדפורד.
אסטרונומיה
ראסל התעניין באסטרונומיה והכין את מפת הירח, אותה חרט על שני לוחות שיצרו כדור המראה את פני הירח הנראה. הוא גם המציא מנגנון להצגת הופעות הירח, שאותו כינה "סלנוגרפיה". רישום הפסטל הגדול והמפורט ביותר של ראסל של פני הירח (1793–1797) הוא "הייצוג המוקדם והנאמן ביותר של הירח".
כמה מהדיוקנאות הטובים ביותר שלו היו של המדענים המוערכים של התקופה, כמו חברו ויליאם הרשל, שאותו תיאר אוחז במפת כוכבים המראה את גילויו של אורנוס. הרשל היה זה שסיפק את הטלסקופ החזק שראסל השתמש בו לתצפיות על פני הירח.
אורז שחור
אורז שחור הוא סוג אורז בעל ערך תזונתי גבוה ועשיר בברזל וסיבים. טעמו מזכיר טעם אגוזים ולחם חם. צבעו סגול כהה בעיקר בשל תכולה גדולה של אנתוציאנין. הוא מכיל ויטמנים רבים (בנוסף לברזל) וכמו רוב סוגי האורז מכיל מספר חומצות אמינו.
האורז מוכר גם בשם אורז אסור, משום שבסין הוא היה שמור לקיסר סין בלבד ונאסר לנתיניו. אורז זה מיוצר גם בצפון איטליה שם נקרא "Riso Venere".
פלורנס וולש
פלורנס לאונטין מרי וולש (נולדה ב-28 באוגוסט 1986) היא זמרת אנגלייה, הסולנית הראשית והכותבת הראשית של להקת האינדי רוק פלורנס אנד דה מאשין. אלבום הבכורה של הלהקה, Lungs (2009) עמד בראש מצעד האלבומים בבריטניה לאחר ששהה שם במשך 28 שבועות רצופים, וזכה בפרס המוזיקה הבריטית לאלבום הבריטי הטוב ביותר.
משפחה וחיים מוקדמים
פלורנס לאונטין מרי וולש נולדה בקמברוול, לונדון ב-28 באוגוסט 1986 להורים ניק ראסל וולש, מנהל פרסום ואוולין וולש (לבית סמואלס), מהגרת אמריקאית מניו יורק שלמדה באוניברסיטת הרווארד.
קריירה
לפי וולש, שם הלהקה "פלורנס + דה משין" התחיל בתור בדיחה פרטית שיצאה משליטה.
בפברואר 2015, הכריזה הלהקה על אלבומה השלישי, How Big, How Blue, How Beautiful, שיצא לאור ב-1 ביוני 2015. האלבום הגיע למקום הראשון בשווקים רבים כולל ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וקנדה. מתוך האלבום הונפקו שני סינגלים שהגיעו ל-40 העליונים בבריטניה, וקיבלו שלוש מועמדויות לפרס גראמי.
נימה (ירח)
רדיוס מסלולו של נימה סביב צדק הוא 21,427,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 640.769 ימים. קוטרו של נימה הוא 2 קילומטרים ומהירות הקפתו סביב צדק היא 2.43 ק"מ לשנייה.
נימה משתייך לקבוצת הירחים אננקה אליה שייכים ירחים המקיפים את צדק במרחק של 19.3 עד 22.7 מיליון קילומטר. שמה ניתן לה על שם הירח אננקה שהוא גדול מבין ירחי הקבוצה.
פוארטו מאדרו
פוארטו מאדרו (בספרדית: Puerto Madero) היא אחת משכונות בואנוס איירס. השכונה שוכנת בקצה המזרחי של העיר. ממזרח ומצפון לה זורם ריו דה לה פלטה, ממערב לה הרבעים רטירו, סן ניקולאס, מונסראט, סן טלמו ולה בוקה ומדרום העיר אבז'אנדה שבפרובינציית בואנוס איירס. שטחה של השכונה היא כ-2.1 קמ"ר, ובשנת 2010 התגוררו בה כ-6,600 תושבים.
הקמת הנמל ונטישתו
לאחר הקמתה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 החלה בואנוס איירס להתבסס כעיר נמל חשובה, ונפח התנועה בנמל הלך וגדל. עם זאת, מימיו הרדודים של הריו דה לה פלטה באזור העיר לא אפשרו לספינות משא גדולות לעגון בו, והעברת הנוסעים והמטענים מהן ואליהן נעשתה באמצעות סירות.
ב-1882 החליטה ממשלת ארגנטינה להקים נמל חדש שתתאפשר בו עגינתן של ספינות כבדות. לאחר שנבחנו מספר הצעות, נבחרה זו של איש העסקים אדוארדו מאדרו, בהתאם לתוכניותיו של המהנדס הבריטי ג'ון הוקשו. העבודות החלו ב-1887, וב-1897 נחנך הנמל. עם זאת, כבר כעבור כעשור, התברר הנמל החדש כמיושן מדי, ושוב התעורר צורך בהקמת נמל חדש. את הנמל החדש (הנמל עדיין מכונה "הנמל החדש"), הפונה ישירות לנהר, תכנן לואיס ורגו. הוא נפתח בהדרגה, החל מ-1911, ובנייתו הושלמה ב-1926.
הקמתו של הנמל החדש הותירה את רציפי הנמל שהקים מאדרו מיותמים. אזור הנמל הפך לתערובת של בתי מלאכה ומבנים נטושים, והשטחים הפתוחים בו לא פותחו. כבר ב-1925 הוצעה תוכנית ראשונה להריסת הנמל והפיכתו לרובע עירוני, אך היא לא יצאה אל הפועל, וכמוה גם תוכניות שהוצעו בשנים 1940, 1960, 1969, 1971, 1981 ו-1985.
התחדשות עירונית
ב-1989 הוקם תאגיד משותף למשרד העבודה והשירותים הציבוריים ולעיריית בואנוס איירס - Corporación Antiguo Puerto Madero (מילולית: "תאגיד נמל מאדרו הישן", או "תאגיד פוארטו מאדרו הישן"). מטרתו של התאגיד הייתה לפתח את אזור הנמל, ולהסבו לשימושים עירוניים שונים. באותה העת היו לגופים רגולטוריים שונים סמכויות בשטח הנמל (כ-1,700 דונם): רשות הנמלים, הרכבת הארגנטינאית וארגון התבואה הלאומי. סמכויות אלה הועברו כולן לתאגיד, ואילו בידי עיריית בואנוס איירס נותרו הסמכויות הקשורות בפיתוח העירוני.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 החל תהליך ההתחדשות העירונית. בתי המלאכה (בתחילה בחלק המערבי, ובהמשך גם בחלק המזרחי) שופצו או נהרסו, ובמקומם נבנו בנייני מגורים מפוארים, בנייני משרדים, מוסדות חינוך, מלונות פאר, מסעדות, בתי קולנוע, תיאטראות ומרכזי תרבות. כך, זכתה בואנוס איירס, שהמתאר העירוני שלה עד אז התעלם מקיומו של הנהר, לשכונה חדשה הפונה אליו.
חלק מבתי המגורים היו גורדי שחקים מהגבוהים בארגנטינה. אחד משני המבנים של מגדלי רנואר מתנשא לגובה של 175 מטרים וכולל 51 קומות, והוא הבניין הגבוה ביותר בארגנטינה. בשנת 2015 צפויה להסתיים בנייתו של מגדל אלבאר, שגובהו יגיע ל-235 מטרים.
בנייתה של השכונה החדשה משכה כמה מהאדריכלים הבולטים בעולם, בהם פיליפ סטארק, נורמן פוסטר, סזאר פלי וסנטיאגו קלטרווה, שתכננו כמה מהמבנים, ותרמו להפיכתו לאחד הרבעים המודרניים והטרנדיים בעיר.
מתאר
בין החלק המזרחי לבין החלק המערבי של השכונה מפרידה תעלה רחבה, ששימשה בעבר את הנמל. החלק המערבי כולל את שורת המבנים שלאורך התעלה. החלק המזרחי כולל רשת רחובות מסועפת יותר, שנסללה כולה במהלך ההתחדשות העירונית. הרחוב הראשי, מצפון לדרום, הוא שדרות חואנה מנסו, וחוצות אותה שלוש שדרות רחבות ורחובות קטנים יותר. כל הרחובות בשכונה קרויים על שם נשים, והגשר המרכזי המחבר בין שני חלקיו, אותו תכנן סנטיאגו קלטרווה, נקרא "גשר האישה" (Puente de la Mujer).
בין החלק המזרחי של השכונה לבין הנהר משתרעת שמורת הטבע בואנוס איירס.
קונראד מייר
קונרד מייר-הטלינג (בגרמנית: Konrad Meyer-Hetling; נולד ב-15 במאי 1901 – מת ב-25 באפריל 1973) היה אגרונום גרמני ואס-אס אוברפיהרר, שידוע בעיקר בזכות מעורבותו בפיתוח תוכנית-האב למזרח (Generalplan Ost).
ראשית חייו
מייר נולד בסלצדרהלדן (Salzderhelden), ליד איינבק, בדרום סקסוניה התחתונה, כבנו של מורה בבית ספר. הוא למד אגרונומיה באוניברסיטת גטינגן וקיבל את הדוקטורט בשנת 1926 עם עבודת גמר על ייצור יבולים. הוא הפך לעוזר מחקר באוניברסיטה ועשה את עבודת המחקר שלו בשנת 1930.
בשנים 1930–1933 עבד מייר באוניברסיטת גטינגן, ובשנת 1934 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת יינה. בתוך אותה שנה התמנה לפרופסור באוניברסיטת ברלין. בנובמבר 1934 הפך ליועץ במשרד הרייך למדע וחינוך בנושא רפורמציה של החינוך והמחקר החקלאי הגרמני. מייר היה אחד המדענים החקלאיים העיקריים ומתכנני המרחב של התקופה הנאצית וכיהן כעורך הראשי של כתבי העת העיקריים בתחום התכנון המרחבי.
תוכנית-האב למזרח
מייר הצטרף ל-NSDAP ב-1 בפברואר 1932 (מספר חבר 908,471) ולאס-אס ב-20 ביוני 1933 (מספר חבר 74,695). בשנת 1935 גויס למשרד הראשי לגזע והתיישבות (RuSHA). בשנת 1939 התמנה לראש משרד התכנון במשרדו של הימלר בנציבות הרייך לחיזוק האומה הגרמנית (RKF), וכן עבד בצוותו האישי של הימלר.
בתחילת 1940, המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) הפיק, בשיתוף פעולה של מייר, את הגרסה הראשונית של תוכנית-האב למזרח, תוכנית ליישום גרמניזציה של מזרח אירופה. תחת מייר ביצירת התזכיר עבדו הגאוגרף וולטר קריסטלר ואדריכל הנוף היינריך פרידריך וויפקינג-יורגנסמן. משנת 1944 עד 1945, סיום המלחמה, שירת מייר קצין בבית ספר להכשרת קצונה של הוואפן אס אס.
חיים מאוחרים
לאחר המלחמה, מייר הואשם על ידי הרשויות באארצות הברית במשפט RuSHA. הוא נמצא אשם בהיותו חבר בארגון פשע (SS) אך לא אשם בפשעי מלחמה או פשעים נגד האנושות ושוחרר בשנת 1948 ובשנת 1956 התמנה לפרופסור לתכנון אזורי וחקלאי באוניברסיטת לייבניץ בהנובר, שם עבד עד פרישתו, בשנת 1964. מת בשיבה בגיל 72.
הרומן של מרפי
קרול קינג חיברה את המוזיקה לסרט וגם את שלושת השירים בו. שיר הנושא – "Love for the Last Time" מושר על ידה וכן יש לה תפקיד קטן של "טילי" – פקידה בעירייה.
תקציר העלילה
אמה מוריארטי (סאלי פילד), גרושה בת 33, מגיעה ביחד עם בנה ג'ייק (קורי היים) לחוות סוסים נטושה ומוזנחת ליד העיירה יוניס באריזונה. ביחד עם בנה היא משקמת את המקום ורוצה לפתוח בו חווה לאילוף סוסים. היא מדפיסה מודעות פרסום בעיירה ונפגשת עם רוקח העיירה, מרפי ג'ונס (ג'יימס גארנר).
מרפי הוא אלמן מבוגר מאמה. היא מוצאת חן בעיניו וכדי לעזור לה הוא קונה סוס ומשכן אותו בחווה כדי שתהיה לו סיבה טובה להתראות איתה שם וכן הוא עוזר לה בפרסום החווה.
היחסים ביניהם מסתבכים כאשר מגיע לחווה הגרוש שלה בובי (בריאן קרבין) שרוצה לחזור אליה אך היא דוחה אותו ושני הגברים מתחרים על אהבתה.
המצב הזה נמשך עד שיום אחד מגיעה למקום ונדה (אנה לוין) בת זוגו של בובי עם תאומים זהים שילדה לו.