cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורברט אדר
פ.צ. ציריך
בשנת 1988 חתם אדר בפ.צ. ציריך, בה שיחק עונה אחת, וכבש שני שערים ב-25 הופעות. בקיץ 1989 פרש אדר ממשחק פעיל, ונשאר לעבוד בפ.צ. ציריך בתפקידים ניהוליים, בעיקר בקבוצות חובבים.
קריירה בינלאומית
לאדר 9 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. אדר היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת במונדיאל 1986, בו הפסידה בגמר לנבחרת ארגנטינה.
קריירת אימון
לאחר הפרישה, אדר התנסה באימון, בעיקר במועדונים קטנים כ-DJK רוזנהיים, פ.צ. גרמיש-פרטנקירכן, 1860 רוזנהיים ו-TuS הולצקירכן.
תארים
עם נירנברג:
עם באיירן מינכן:
וומריטי
דירוקסימל פומרט (בלועזית: Diroximel fumarate) היא תרופה המשמשת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית (RRMS) בחולים מבוגרים. מטרת הטיפול בתרופה היא להפחית את שיעור התקפי המחלה ולהאט את התקדמות הנכות. בישראל התרופה מוכרת בשמה המסחרי וומריטי (Vumerity).
וומריטי מסייעת בהגנה על מערכת העצבים המרכזית, בנוסף היא בעלת השפעה אנטי דלקתית ובעלת השפעה על דיכוי של מערכת החיסון. ההשפעות השליליות הנפוצות ביותר שלה הן הסמקה ובעיות במערכת העיכול.
שימוש רפואי
בישראל דירוקסימל פומרט נמצאת בשימוש לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית בחולים מבוגרים. דירוקסימל פורמט שייך לקבוצת התרופות המשפיעות על מערכת העצבים.
מנגנון פעולה
מנגנון הפעולה אינו מפוענח דיו. ידוע על הפעלה של פקטור שעתוק nuclear factor erythroid 2-related factor 2 (NFE2L2).
מינון ואופן השימוש
התרופה זמינה כקפסולה 231 מ"ג בעלת מנגנון שחרור מושהה במעי. ניתן ליטול וומריטי עם או ללא מזון. במידה ונוטלים את התרופה עם מזון, יש להימנע מארוחה עתירת שומן ועתירת קלוריות (הארוחה יכולה להכיל לא יותר מ-700 קלוריות ולא יותר מ-30 גרם שומן).
תופעות לוואי
תופעות הלוואי העיקריות שדווחו במחקרים בעקבות הטיפול כוללות: הסמקה, שלשול, בחילה, כאבי בטן, הקאות. רוב תופעות הלוואי היו קלות עד מתונות וחלפו תוך מספר שבועות. השימוש בוומריטי עלול לגרום לשינוי במספר תאי הדם הלבנים בדם ושינויים בערכי תפקוד הכליות והכבד. טרם הטיפול בוומריטי הרופא יבצע בדיקת דם על מנת לבדוק את מספר תאי הדם הלבנים ואת תפקודי הכליות ותפקודי הכבד. הרופא יחזור על בדיקות אלו באופן סדיר במהלך הטיפול.
תופעת לוואי נדירה אך עלולה להיות קטלנית עשויה להיות תסמיני PML הכוללים חולשה חדשה או החמרת חולשה בצד אחד של הגוף, תנועות מגושמות, שינויים בראייה, בחשיבה או בזיכרון, בלבול או שינויי אישיות הנמשכים מספר ימים. במצבים אלו יש לפנות מיד לרופא לצורך בירור.
מינון יתר
לתרופה לא קיים אנטידוט ספציפי. תסמינים המתרחשים כתוצאה ממינון יתר מטופלים באופן סימפטומטי.
ויליאם הוגארת
ויליאם הוגארת (באנגלית: William Hogarth; 10 בנובמבר 1697 – 26 באוקטובר 1764) היה צייר, תחריטן וקריקטוריסט אנגלי. יצירותיו, המאופיינות בביקורת חברתית ואירוניה נושכת, הקדימו את הקריקטורה הפוליטית ואמנות הקומיקס. הוא יצר מתמונות ריאליסטיות ועד לסדרות של ציורים, הדפסים ותחריטים ברצף, בעלי "נושאים מוסריים מודרניים", כהגדרתו. בעקבות איוריו הסאטיריים-פוליטיים נטבע המושג "סגנון הוגארת'י".
משפחתו וצעירותו
ויליאם הוגארת נולד בברת'ולומיו קלוס (Bartholomew Close) ברובע וסט סמית'פילד (Smithfield) בלונדון, הבכור מבין שלושת ילדיהם של ריצ'רד הוגארת, מורה ללטינית וליוונית ומחבר ספרי לימוד, שמוצאו מוסטמורלנד, ושל אן, בת לבית גיבונס.
כשהיה הוגארת נער, פתח אביו בית קפה לחובבי לטינית בשכונת קלארקנוול (Clerkenwell), קרוב לשער סנט ג'ון (St.John's Gate), שפעל בין השנים 1703–1708. העסק כשל כלכלית, ובגלל חובות שלא היה מסוגל לשלם נשלח האב לחמש שנות מאסר בבית הסוהר לחייבים Fleet Prison. בימי מאסרו המשפחה התגוררה בסמוך לכלא. לאחר שחרורו עסק האב בביקורת ובהגהה בבית דפוס לפרנסת משפחתו. ניסיונותיו לפרסם מילון ללטינית שחיבר נכשלו. בנסיבות עגומות אלו לא התאפשר לבן ויליאם לקבל השכלה מקצועית או אקדמית.
בשנים 1714–1720 הועסק כשוליה בסדנתו של צורף בכסף ובזהב, בשם אליס גמבל, בלסטר פילדס (Leicester Fields) ולמד לצרוף בעצמו סמלים מסחריים ותחריטים. באותה תקופה עקב אחרי המתרחש ברחובות לונדון ובירידיה והשתעשע בשרבוט הדמויות שראה סביבו. הוא התחיל לפקוד את המועדון "רוז אנד קראון", לצידם של פיטר טילמאנס, ג'ורג' ורטיו, מיקאל דאהל וחובבי אמנות אחרים.
תחילת הקריירה, לימודים ונישואים
באפריל 1720 פתח הוגארת הבן עסק משלו לתחריטי נחושת ליצור סמלי חנויות, שלטים, תוויות למוכרי ספרים ועוד. בהמשך עבד אצל אמן הגובלנים ג'ושואה מוריס, על מנת להכין לו ציור לגובלן "יסוד האדמה" (1727), אלא שמוריס לא רצה לקנות את העבודה בטענה ששמע כי הוגארת אינו צייר, אלא תחריטן. בתביעה שהוגשה נגד מוריס, בית משפט בוסטמינסטר הכריע לטובת הוגארת ב-28 במאי 1728.
באותו זמן התחיל הוגארת ליצור איורים לכתביהם של ויליאם קינג, צ'ארלס גילדון ואוברי דה לה מוטריי, מבלי לוותר על שאיפתו להיות צייר ממש. תחילה למד באקדמיה לאמנות שהקימו לואי שרון וג'ון ונדרבאנק בסנט מרטינ'ס ליין (St.Martin's Lane Academy) (1720-1725). בנסיבות אלה התוודע לציירים ההולנדים, אבל לא רווה נחת משיטת ההוראה המיושנת וב-1725 נרשם לאקדמיה לציור שהקים סר ג'יימס ת'ורנהיל בקובנט גארדן.
ת'ורנהיל התרשם מסדרת התמונות הראשונה של הוגארת, "דרכה של זונה" (A Harlot's Progress) והסכים, אחרי משבר קשה ביחסיהם, לאפשר לו להינשא לבתו - באומרו ש"מי שמסוגל לצייר כך יכול לפרנס אישה".
בשנת 1725 יצר הוגארת 17 תחריטים בשביל הספר "הדיבראס" מאת הסופר סמואל בטלר (1612-1680), שסיפק לו גם את הנושאים ל-12 הדפסים שפורסמו בנפרד.
מתחילת הקריירה האמנותית שלו יצא הוגארת נגד הזרם הנאו-קלאסי והאדריכלות הנאו-פאלדיאנית, שרבים מהאצילים העריכו מאוד, ושנושאי הדגל העיקריים שלהם היו הלורד ברליגטון והצייר והאדריכל ויליאם קנט. הוגארת, לעומתם, יצר תחריטים סאטיריים על חיי האמנים, הפוליטיקאים והבנקאים. קרבתו לת'ורנהיל, שהיה גם חבר בפרלמנט, מחסידי הורס וולפול, סייעה להוגארת בהרחבת רשת הקשרים שלו, וגם בהשגת הזמנות לעבודות מצד מוסדות ואנשים פרטיים רמי-מעלה. עם זאת, הלורד ברלינגטון מנע ממנו את הזכות לצייר תמונות בשירות משפחת המלוכה.
קרבתו לעולם התיאטרון
כבר מימיו הראשונים גילה הוגארת כישרון כסאטיריקן. בהמשך נמשך גם לז'אנר הדרמטי ואייר את "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי (1728), ו"סצנה מן הסערה" מאת שייקספיר Scene from The Tempest (1736-1738) וכן צייר את השחקן דייוויד גריק בתפקיד ריצ'רד השלישי. הוגארת נהג לומר:"הציור שלי הוא במתי וגיבורי הם שחקנים המשחקים פנטומימה שקטה".
סיפורי מוסר
הוגארת הצטיין בתיאור אקספרסיבי של אנשים פשוטים ושל נציגי הבורגנות העולה, אך לשיאו היצירתי הגיע בתמונות שכינה "קטעים מוסריים", ועסקו בסוגיות מוסריות מאותה תקופה. כפי שהסופר ג'ונתן סוויפט עשה בכתביו, כך הצליף הוגארת' הצייר במנהגי החברה בריטית בציוריו ואיוריו.
הוגארת התעניין ברפורמות חברתיות, והתיידד עם סופרים כמו טוביאס סמולט והנרי פילדינג, איתם חלק את המיאוס מהשחיתות הפוליטית. על מנת להגיע לציבור רחב ככל הניתן, שאף האמן לגוון את סגנון עבודותיו. ב"עידן הרציו", אודות ניצחון הדת הפרוטסטנטית באנגליה, הוא ביקש לעורר את עניין הקהל באמנות העכשווית המקומית על ידי בחירת נושאים חינוכיים ומוסריים. ולפיכך, אף שזכה להצלחה על ידי תמונות הדיוקן שצייר, פנה הוגארת בהתלהבות אל הז'אנר החדש והמקורי שיזכה אותו בתהילה - הציורים והתחריטים בנושאים מוסריים בני זמנו.
אחרי שהראה לידידיו תמונה שהציגה זונה מתעוררת משנתה, ייתכן בהשפעת רומן מאת דניאל דפו, החליט הוגארת לשלב תמונה זו בסדרה של שש תמונות שתתארנה את גלגוליה האומללים של נערה כפרית: "דרכה של זונה" הושלמה בסוף שנת 1731 והצלחתה דחפה את האמן להביא לעולם סדרה נוספת, "דרכו של הולל" (A Rake's Progress), שאותה סיים ב-1735. הוא תיאר בה את הצרות הניחתות על גבר כתוצאה מהתמכרות לאלכוהול ולנשים. באותה רוח יצר הוגארת את ששת תחריטי הנחושת "נישואים אופנתיים" (1745-1743), תיאור סאטירי, אך מתוחכם, של "הרפתקה מודרנית בחברה הגבוהה".
האמן התקרב גם לגובלן העממי. למשל, לקראת תום שיגעון הג'ין יצר הוגארת את "רחוב הבירה ומשעול הג'ין" (Beer Street and Gin Lane, 1751), יצירה המתארת את האפקטים המיטיבים של שתיית הבירה לעומת האסון שבשתיית הג'ין. באופן דומה, "חריצות ועצלות" (Industry and Idleness, 1747), יצירה בת שנים-עשר פרקים, מתארת את הקריירות המנוגדות של שני שוליות. המידות הטובות של אחד מובילות אותו לתפקיד הרם של ראש עיריית לונדון (Lord Mayor), בעוד המנהגים הרעים של השני מובילים אותו לגרדום.
במקביל להצלחתו הבלתי מעורערת כ"צייר של היסטוריה קומית", כפי שהגדיר אותו הנרי פילדינג, ניסה הוגארת את כוחו גם בציורים בהשראה דתית. בשנים 1735–1736 צייר את "השומרוני הטוב" ואת "הבריכה בבית חסדא" עבור גרם מדרגות הכבוד של בית החולים סנט ברת'ולומיו, ובשנת 1756 את הטריפטיך הגדול של כנסיית סנט מרי רדקליף בבריסטול. אולם ציורים אלה לא זכו לעניין בסביבה האנגלית הפרוטסטנטית.
בשנת 1757 התמנה הוגארת ל Serjeant Painter של המלך.
"חוק הוגארת"
בשנת 1735, ביוזמתם של הוגארת ואחרים, הוגשה לפרלמנט הבריטי עצומה שביקשה להטיל איסור על העתקת יצירות אמנות ללא רשות היוצרים. הפרלמנט נענה לקריאה ואישר חוק להגנת זכויות היוצרים, שנודע כ"חוק הוגארת".
חייו הפרטיים
בערך לפני שנת 1728 התקבל הוגארת כבונה חופשי ללשכה שהייתה מתכנסת ב"טברנת היד ועץ התפוח" ברחוב ליטל קווין (Little Queen Street). מאוחר יותר הוא פעל במסגרת לשכת "קרייר סטון" (Carrier Stone) ולשכת "גראן סטיוארד" (Grand Stewards). בשביל התלבושת המגיסטר של האחרונה עיצב תכשיט המכונה לפי שמו -Hogarth Jewel.
תורת הבונים החופשיים נתנה השראה לכמה מתחריטיו של הוגארת, כמו "הלילה", שהיה, מאוחר יותר, לחלק מהסדרה הקרויה "ארבעת הזמנים של היום" (Four Times of the Day).
הוגארת נפטר בלונדון ב-26 באוקטובר 1764 והובא לקבורה בחצר כנסיית סנט ניקולאס בצ'יזיק מול (Chiswick Mall) שברובע צ'יזיק. ידידו, דייוויד גאריק חיבר את האפיטף על מצבתו:
הוגארת היה נשוי לג'יין תורנהיל, בת מורו ורבו, סר ג'יימס תורנהיל, החל מ 23 במרץ 1729. לבני הזוג לא היו ילדים, אך הם אירחו בביתם ילדים יתומים. הוגארת נמנה עם הנהלת "בית האסופים" Foundling Hospital. הוא עיצב את סמלו של המוסד והתלבושות של חוסיו, ואף תרם לו שתיים מיצירותיו. ביוזמתו התקיימו במקום תערוכות ציורים. להוגארת היו שתי אחיות צעירות ממנו, מרי ואן.
רדיוס ואן דר ואלס
רדיוס ואן דר ואלס של אטום הוא הרדיוס של ספֵירה דמיונית חזקה היכולה לשמש מודל לאטום למטרות שונות. רדיוסי ואן דר ואלס נקבעו ממדידות של מרחב אטומי בין זוגות של אטומים לא קושרים בגבישים.
רדיוס ואן דר ואלס נקרא על שם יוהנס דידריק ואן דר ואלס, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1910.
גזים ממשיים לא מתנהגים בדיוק כפי שמצפים מהם, ואף במקרים מסוימים הסטייה יכולה להיות גדולה מאוד. לדוגמה, גזים אידיאליים לעולם לא יהיו נוזלים או מוצקים, לא משנה כמה הם יקוררו או יידחסו. שינויים של חוק הגז האידיאלי,, התכוונו לכך. מקרה פרטי ידוע הוא משוואת המצב של גז ואן דר ואלס:, כאשר a ו b הם פרמטרים מתכווננים הנקבעו ממדידות נסיוניות שבוצעו עם גזים ממשיים. ערכיהם משתנים מגז אל גז.
נפח ואן דר ואלס
נפח ואן דר ואלס של אטום הוא הנפח של ספֵירה עם רדיוס ואן דר ואלס של האטום.
לשני אטומים לא קשורים כימית יש מרחק מינימלי בין מרכזיהם, השווה לסכום רדיוסי הוואן דר ואלס שלהם. אולם, אם האטומים קשורים בקשר קוולנטי, המרחק בין מרכזי האטומים קטן יותר. לפיכך, נפח ואן דר ואלס של מולקולה עם קשרים קוולנטים קטן מסכום נפחי הוואן דר ואלס של האטומים המרכיבים אותה.
נפח ואן דר ואלס של מערכת מולקולות הוא הסכום של נפחי הוואן דר ואלס שלהן.
הטריוס נפוס
טיטוס הטריוס נפוס (Titus Haterius Nepos Atinas Probus Publicius Matenianus) היה מושל הפרובינקיה ערביה, ומפקד הלגיון היחיד בפרובינקיה, הלגיון השלישי קירנאיקה משנת 130 לספירה.
הטריוס נפוס מופיע כמושל ערביה בכמה מתעודות מדבר יהודה מהארכיון של בבתא. הוא מוזכר בפפירוס ידין 23, שמתוארך לנובמבר 130, כמושל ערביה (legatus pro praetor) ומקום מושבו היה באותו הזמן בפטרה.
הטריוס נפוס היה אחד מהמצביאים הרומאיים שדיכאו את מרד בר כוכבא.
כתובות אחדות שנמחקו בפטרה, וכן בגרשה, גרמו לחלק מהחוקרים לקשור זאת למרד בר כוכבא ולהתקוממות של האוכלוסייה היהודית והנבטית בפרובינקיה. חוקרים אחרים דחו טענה זו, בגלל כתובת מגרשה שבה השם של הטריוס נפוס לא נמחק. בכתובת זו הטריוס נאפוס מוזכר בתור קונסול ולכן היא מאוחרת לשנת 134 (ראו בהמשך), ויכול להיות שהמחיקות של שמו בוצעו לפני שנת 134. חשוב לציין כי המחיקות לא יכולות להיות מחיקות רשמיות מכיוון שהטריוס נפוס מונה לקונסול בשנת 134, ושירת קריירה מרשימה לאחר מכן.
טקסט נוסף שהתגלה בצפון ירדן מזכיר מנהיג שבט נבטי שמרד (מרד) שלוש שנים נגד נפוס העריץ (נפס זלמ). טקסט זה מוסיף מידע לכך שחלק מהשבטים הנבטים השתתפו בהתקוממות מקבילה למרד בר כוכבא בפרובינקית ערביה.
בשנת 134 מונה לקונסול ממשיך בהיעדרו, כנראה כדי שיוכל לפקד על כוח של 2 לגיונות ויותר.
נפוס קיבל מהקיסר אדריאנוס את העיטור אות הטריומף (ornamenta triumphalia), שניתן רק למפקדי פרובינקיות קונסולריות. הענקת עיטור זה והישארותו בתפקיד של הטריוס נפוס גם לאחר שנת 134 - 135, שבמצב רגיל היה מוחלף לפני כן, מוכיחה כי נפוס השתתף בדיכוי המרד כמעט לכל אורכו. בנוסף לנפוס קיבלו את אות הטריומף גם יוליוס סוורוס, מושל יהודה ולפני המרד מושל בריטניה, וגאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל פרובינקיית סוריה, מצב חריג שלא היה כדוגמתו מאז המלחמות הפרתיות בתקופת הקיסר טראיאנוס. לאחר מכן היה מושל פאנוניה עילית בשנים 138-142.
נירה הראל
נירה הראל (נולדה ב-6 באוקטובר 1936) היא סופרת ועורכת ישראלית.
קורות חיים
הראל נולדה בשנת 1936 בארץ ישראל, בת לחיה, מורה ולבנימין רוטשטין, נהג אוטובוס, הורי הוריה נספו בשואה. בגיל צעיר נישאה לפוליטיקאי ואיש הציבור אהרן הראל, ממנו התאלמנה ב-2000. לזוג נולדו ארבעה ילדים, הצעיר שבהם הוא סגן ראש העיר תל אביב ובעברו איש הטלוויזיה אסף הראל והבכור הוא המפיק אמיר הראל.
בשנת 1966 השלימה לימודים לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1975 קיבלה מאוניברסיטה זו תואר שני בחינוך.
הראל עסקה בהוראה ובכתיבת תוכניות לימודים במשרד החינוך (1970–1975).
הייתה העורכת הראשונה של השבועון לילדים "פילון" בהוצאת "מסדה" ( 1976–1978) ולאחר מכן ערכה את ספרי הילדים של ההוצאה (1979–1982). כיהנה כעורכת ספרי הילדים ומנהלת המערכת בהוצאת "עם עובד" (1983-2000). כמו כן הגישה שיחות רדיו על יחסי ילדים והורים בקול ישראל ובגלי צה"ל.
הראל כתבה למעלה מ-50 ספרים לילדים ולנוער, שרבים מהם תורגמו לשפות שונות וזכו בפרסים בישראל ובעולם.
זכתה בפרסים בהם פרס ראש הממשלה, פרס קרן מרחב הילדים בשווייץ פרס זאב.
בשנת 2021 זכתה הראל בפרס מטעם כתב העת המקוון .פרס זה הוענק לה על תרומתה לתרבות הילדים בישראל.
ערכה ספרים רבים וסדרות שונות: "דן חסכן", "טוב לקרוא", "הספר הגדול", "שרשרת זהב" ועוד.
סיפוריה שהומחזו: "אבא אחר", "משאלות לפני השינה", דווקא כן ואי אפשר".
יזמה את "מצעד הספרים" של משרד החינוך ואת הקמת "דףדף", אתר לספרות ילדים ולעידוד קריאה, בשיתוף עם המאייר דני קרמן, ועוסקת בעריכתו ולימדה תקופה עריכת ספרי ילדים באוניברסיטת תל אביב.
מוזיאון משחקי המחשב (ברלין)
מוזיאון משחקי המחשב ברלין (בגרמנית: Computerspielemuseum Berlin) הוקם בשנת 1997. בין השנים 1997-2000, הוא פעל באופן קבוע בברלין, גרמניה. לאחר מכן הוא הפך למוזיאון מקוון בלבד. הוא נפתח שוב החל משנת 2011 בשכונת פרידריכסהיין בברלין.
רקע
מוזיאון משחקי המחשב שנפתח בשנת 1997 בברלין, היווה את התערוכה הראשונה הקבועה בעולם לתרבות הדיגיטלית האינטראקטיבית. מעל 30 תערוכות לאומיות ובינלאומיות התקיימו במוזיאון. המוזיאון מכיל כ-16,000 משחקי מחשב, כ-10,000 מגזיני מחשבים, מחשבים ביתיים וקונסולות משחקים היסטוריים אשר נמכרו באירופה, וכן פריטים נוספים כגון: סרטוני וידאו, פוסטרים וחוברות הסברים. הוא מהווה את אחד האוספים הגדולים באירופה של תוכנה וחומרת בידור.
ישנם מעל 300 מוצגים אינטראקטיביים המציגים את היסטוריית משחקי המחשב. אחד מהם הוא משחקיית וידאו משנות ה-80 עם משחקי ארקייד מקוריים. כל קונסולות המשחקים מוצגות במוזיאון החל מאודיסיאה משנת 1972ועד קונסולות חדשות כמו נינטנדו או סדרת פלייסטיישן.
המוזיאון חבר במועצה הבינלאומית למוזיאונים.
אוקיינוגרפיה
אוקיינוגרפיה היא ענף בין תחומי במדעי כדור הארץ העוסק בחקר האוקיינוסים ובתהליכים הכימיים, הפיזיים, הגאולוגיים והביולוגיים המתרחשים בהם.
התפתחות המחקר האוקיינוגרפי
המחקר האוקיינוגרפי הוא תחום מדעי צעיר למדי, אולם שורשיו בני עשרות אלפי שנים והם מגיעים עד לדייגים, ליורדי הים ולנווטים הראשונים אשר תרו את חופי האוקיינוסים וחוו את הגלים, הגאות והשפל, הזרמים והסערות. עמים רבים – בהם האבוריג'ינים, הפיניקים, המצרים, הפולינזים והויקינגים – פיתחו כלי שיט מסוגים שונים וטכנולוגיות שהלכו והתפתחו עם הזמן לבניית ספינות מהירות ועמידות.
האוקיינוסים היוו מקור מזון, אך גם מקור למסתורין באשר לתהליכים המתרחשים בו ומקור לאגדות על בעלי חיים מופלאים החיים בו, כקראקן, דיונוני ענק, סירנות ובנות ים. במיתולוגיות של רומא ויוון נקשרו לים אלים כנפטון, פוסידון ובנו טריטון והאוקיינוס המיתולוגי עצמו נתפס כנהר ענק שהקיף את העולם. הסכנות הרבות הכרוכות בהפלגה מופיעות בסיפורים מיתולוגיים רבים, דוגמת מסעם של יאסון והארגונאוטים בספינה "ארגו" בחיפוש אחר גיזת הזהב. עם זאת, נעשה ניסיון לפתח הבנה מדעית של הימים:
בעת החדשה חלה תאוצה בהתפתחות המחקר האוקיינוגרפי:
תרומת הסונאר
הסונאר שיחק תפקיד חשוב בחקר האוקיינוסים ובמהפכה בחשיבה הגאולוגית, ולא פחות מכך – צירוף מקרים מוצלח.
הגאולוג האמריקני הארי האמונד הס, אשר שירת כקצין הצי האמריקני במלחמת העולם השנייה בהפעלת סונאר, גילה כי לא רק צוללות אויב מחזירות אותות אלא גם קרקעית האוקיינוס. הוא הבחין כי הקרקעית אינה שטוחה כפי שלמד אלא בנויה מעמקים ורכסי הרים. רכסי ההרים התת-ימיים העשויים בזלת וטמפרטורה שהגיעה ל-300°C גרמו להס להסיק כי רכסים אלה נבנו בהתפרצויות געשיות. תגלית זו סייעה לו לפתח את תאוריית התפשטות קרקעית הים כחלק מטקטוניקת הלוחות המבוססת על תאוריית נדידת היבשות של אלפרד וגנר. טקטוניקת הלוחות – שנהגתה על ידי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson) אשר זכה בגינה להכרה עולמית - התפתחה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והתקבלה על ידי מדענים בעולם כולו מאחר שהיא מספקת הסברים לתופעות גאולוגיות רבות.
המחקר המודרני
מאז 1970 החלו מחקרים בקנה מידה עולמי במטרה ללמוד את הקשר בין התנאים באוקיינוסים והשפעתם על הסביבה, כמו למשל תופעות אל ניניו ולה ניניה, הקשורות לטמפרטורה על פני שטחם של האוקיינוסים. בנוסף מתקיים קשר אמיץ בין המחקר האוקיינוגרפי המודרני לבין אחד מנושאי המחקר הבוערים במדע העולמי - התחממות העולמית.
גלים וגלי פרא
במשך תקופה ארוכה נחשבו סיפורים על גלי פרא כאגדות, אולם החל מן העשור האחרון של המאה ה-20 נערך איסוף וניתוח של מידע מדעי המוכיח כי מדובר בתופעת טבע שגרתית. מידע שהתקבל מלוויינים מאשר את הטענה כי גלים עד לגובה של 30 מטר שכיחים הרבה יותר ממה שנחזה על פי תורת ההסתברות, העושה שימוש בהתפלגות ריילי לצורך חיזוי גובה גלים.
תופעת גלי פרא נמצאת עדיין בשלבי מחקר ראשונים וגורמיה של תופעה זו עדיין לא התבררו עד תומם. עם זאת, מן המידע שנאסף עד כה, נמצא כי גלי פרא מתרחשים בשכיחות גבוהה יותר במקום שבו זרמי ים חזקים נעים בניגוד לכיוון הכללי של הגלים. מסיבה זו, האזור הסמוך לכף אגולס מול הקצה הדרומי של יבשת אפריקה הוא אזור שנמצא מועד לגלי פרא. אולם, כיוון שהסבר זה אינו מספק לגבי גלי פרא שנמצאו באזורים אחרים של האוקיינוסים, נראה שקיימים גורמים נוספים להיווצרות גלים אלה.
חקר "החלל הפנימי"
הקושי לחקור את מעמקי הים נובע בעיקר מלחץ הולך וגובר ככל שמעמיקים. בשקע מריאנה, לדוגמה, הלחץ בקרקעית מגיע ל-1,782 אטמוספירות.
נתון חשוב הוא מצבם של המשקעים בקרקעית, אשר בניגוד לסלעים על פני הקרקע החשופים לתהליכי בליה – סלעי הקרקעית שמורים היטב ומהווים ארכיון המפרט את ההיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ.
בשנת 1977 יצאו רוברט באלארד (Robert Ballard) וג'ון קורליס (John Corlis) בצוללת "אלווין" (DSV Alvin) לחקור רכסים מרכז אוקייניים וגילו בהם נביעות הידרותרמיות – הנקראות גם "מעשנות שחורות" (black smokers). ארובות אלה פולטות מתאן וגופרית – חומרים שלכאורה אינם מאפשרים קיום חיים. אולם, לצד הארובות התגלתה מערכת אקולוגית מורכבת. תולעים צינוריות באורך של יותר מ-2 מטרים משתמשות בבקטריות טפיליות החיות בתוכן לסינתזה ויצירת סוכרים. לצד אותן תולעים מתקיימת סביבת חיים עשירה ומגוונת שהפתיעה את המדענים, אשר עד אז האמינו כי לא ייתכן קיום חיים בסביבה חסרת אור ובתנאים קשים כל כך.
כלים מקצועיים
מגוון הכלים העומד לרשות המחקר האוקיינוגרפי הולך ומתרחב ככל שהטכנולוגיה מאפשרת, והוא כולל:
מבנה האוקיינוסים
לצורך מחקר יסודי נחלק אוקיינוס לכמה אזורים שלכל אחד מהם עומק קרקעית ו אופיינית:
גם היצורים החיים באוקיינוסים נחלקים לקבוצות:
תחומי מחקר
אוקיינוסים מכסים יותר מ-70% משטח כדור הארץ וחיים בו כ-90% מתוך כלל מיני בעלי החיים. לאוקיינוסים השפעה רבה על האקלים ומזג האוויר, על ריכוז הגזים באטמוספירה, על האקולוגיה העולמית ועל שרשרת המזון.
מפאת ריבוי נושאי המחקר נחלקת האוקיינוגרפיה לתחומי משנה:
קרחון דרווין (אנטארקטיקה)
קרחון דרווין (באנגלית: Darwin Glacier) הוא קרחון גדול הזורם ממישור הקוטב לכיוון מזרח, בין הרי דרווין, והרי קוק לתוך מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הקרחון
חלקו התחתון של הקרחון מופה על ידי משלחת דיסקברי (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904). הקרחון כולו מופה על ידי המשלחות הניו זילנדיות של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958).
מקור השם
הקרחון, כמו גם הרי דרווין נקרים על שם לנרד דרווין, אשר כיהן כמזכיר של כבוד של החברה הגיאוגרפית המלכותית.
לקריאה נוספת
• Ute Christina Herzfeld Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 219, P 244
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 297, P 663
חתול סיבירי
היסטוריה של הגזע
גזע שהתפתח באופן טבעי, ללא התערבות האדם, באזור סיביר, בצפון רוסיה. העדות הראשונה לקיומו באירופה היא מהאלף הראשון לספירה. חתולים רבים מהגזע אומצו על ידי נזירים ברוסיה, והחתולים גילו כלפיהם נאמנות רבה. מהגרים, שעזבו למוסקבה, נהגו לקחת עמם את החתולים. ברוסיה באותה תקופה נאסרה אחזקת חיות מחמד, והגזע לא טופח. רק במאה ה-19 בוית באופן סופי. הגזע היה מוכר במערב ואפילו התחרה בתערוכות חתולים כבר בתחילת המאה ה-19 אך נדחק הצידה על ידי החתולים הפרסיים הפופולריים. בעקבות העניין המחודש שעלה בקרב אגודות חתולים באירופה בשנות השמונים של המאה ה-20, מגדלים ברוסיה החלו למקד תשומת לב בגזע המקומי שנזנח. בשנת 1990 הגיעו הסיביריים הראשונים לארצות הברית כחלק מתוכנית חילופי גזעים, שבה הגיע גזע ההימלאיה לרוסיה.
החתול הסיבירי זכה לאהבת המקומיים כיוון שהגן על מחסני התבואה מפני מכרסמים.
מבנה כללי
משקלו בינוני עד גדול, בדרך כלל הנקבות קטנות יותר מהזכרים.
החתול הסיבירי התאים עצמו לסביבתו, וכך התאפשר לו לשרוד את החורף הקפוא: פרווה תחתונה עבה וסמיכה מאוד ופרווה עליונה מעט קשה למגע ועמידה בפני מים; כף רגל עגולה וגדולה, המאפשרת תנועה טובה יותר על משטחי שלג וקרח. מבנה גופו מלבני, מאוד מוצק, ובעל חזה רחב. רגליו חזקות ובגובה בינוני. ראשו מעט יותר ארוך מרחב, וכל הקווים בראש בגודל ואורך בינוני ובקווים עגולים. אחד המאפיינים של גזע זה הוא הסנטר הנוטה לאחור. פרוות הקיץ קצרה ודלילה הרבה יותר. כל צבעי העיניים מקובלים, אך ניכרת עדיפות לירוק. התפתחותם איטית עד לבגרות מלאה.
אחד ממאפייני הגזע המיוחדים הוא תכונת ההיפו-אלרגניות שלו. לגזע הסיבירי ישנה כמות קטנה משמעותית של חלבון בנוזל הרוק שלהם הגורם תגובות אלרגיות. חלבון זה המצוי בדרך כלל בכמות גדולה יותר אצל שאר גזעי החתולים הוא הגורם לתגובות האלרגיות אצל אנשים אלרגיים. מאחר שחתולים מלקקים את פרוותם, לאחר התייבשות הרוק החלבון שנשאר על הפרווה מתפזר יחד עם נשירתה ויוצר תגובה אלרגית אצל אנשים הסובלים מאלרגיה. המחסור בחלבון זה בגזע הסיבירי מסב לו פופולריות רבה בקרב אוהבי חתולים האלרגיים אליהם.
רונן לוי
רונן לוי (נולד ב-1974) הוא מנכ"ל משרד החוץ החל מינואר 2023. קודם לכן כיהן במערכת הביטחון הישראלית, בתפקידי פיקוד בשירות הביטחון הכללי וכראש אגף למזה"ת, אפריקה וקש"מ (קשרים מיוחדים) במטה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה
לוי גדל במושב בדרום ישראל. הוא שירת כעשרים שנה בשירות הביטחון הכללי, לאורך שירותו פעל תחת הכינוי "מעוז". הוא שימש רכז שטח ומפעיל סוכנים ברצועת עזה, בנגב וגם בפעילות מחוץ לגבולות ישראל. ב-2015 מונה לראש חטיבת שטח עזה במרחב דרום של השירות. הוא הוביל את עבודת הצוות הממשלתי המיוחד למניעת ההתחמשות המחודשת של חמאס, אחרי מבצע צוק איתן.
ב-2017 הושאל מהשב"כ ומונה לראש אגף למזה"ת, אפריקה וקש"מ (קשרים מיוחדים) במטה לביטחון לאומי. בתפקיד זה הוביל את המגעים לקראת הסכמי אברהם וליצירת קשרים דיפלומטיים עם צ'אד, מרוקו וסודאן, שתי האחרונות אף הצטרפו בעקבות זאת להסכמים. הוא פרש מתפקידו במאי 2021.
בינואר 2023 מונה למנכ"ל משרד החוץ.
לוי בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות, ניהול עסקים וכלכלה מאוניברסיטת בן-גוריון, ובעל תואר שני במנהל עסקים מהמרכז האקדמי פרס.
פנורמה (עיתון)
פנורמה (בערבית: بانوراما) הוא עיתון שבועי ארצי מוביל במגזר הערבי שמשרדו הראשי נמצא בעיר טייבה שבמשולש. העורכים הראשיים של העיתון הם פרידה ג'אבר-בראנסי ובסאם ג'אבר, שעורך גם את האתר פאנט ועבד בחדשות קול ישראל בערבית וברשת ב' במשך שנים רבות.
בעיתון כ-128-120 עמודים, רובם עמודי צבע. העיתון מסכם מדי שבוע את האירועים החשובים במדינה, במיוחד אלה הנוגעים לאוכלוסייה הערבית. העיתון נוסד בשנת 1986 וקיים מאז. הוא מודפס בפורמט גדול, שטח כתיבה של 38 ס"מ/26 ס"מ.
העורכים והבעלים של העיתון, מטיפים לדו-קיום ולשלום צודק בין יהודים וערבים, על בסיס של שתי מדינות לשני עמים. פנורמה ממומן על ידי המודעות והמכירות והוא מופץ ב-35,000 עותקים ונמכר נכון לינואר 2010 ב-4 ש"ח.
העיתון מתחלק לשלושה חלקים:
לעיתון יש אתר חדשות אינטרנטי בשם פאנט (ראשי תיבות של Panorama Net).
מונה מיי קארף
מונה מיי קארף (באנגלית: Mona May Karff; 20 באוקטובר 1914 – 10 בינואר 1998), שחמטאית יהודייה-בסרבית, האימפריה הרוסית, מאלופות ארצות הברית בשחמט ומהמתחרות על אליפות העולם.
ביוגרפיה
מונה נולדה בבסרביה למשפחת רטנר ולאחר מהפכת אוקטובר עברה עם משפחתה לתל אביב. כשהגיעה לגיל 9 לימד אותה אביה, אביב רטנר, לשחק שחמט, ובמהרה למדה להביסו והצטיינה במשחקה. ב-1930 נסעה לארצות הברית והתחתנה עם בן דודה, אבה קארף, נישואים שלא החזיקו מעמד, אך לא התחתנה מחדש ושמרה על שם משפחת בעלה. תקופה ארוכה ניהלה יחסים קרובים וגלויים עם אדוארד לסקר. מונה מיי קארף דיברה שמונה שפות בצורה שוטפת והוציאה חלק נכבד מרכושה על אמנות מודרנית.
באליפות העולם לשחמט נשים, שנערכה ב-1937, בסטוקהולם, שיחקה מונה מיי קארף כנציגת פלשתינה-א"י והגיעה למקום השישי. באליפות של 1939, בבואנוס איירס, ייצגה את ארצות הברית והגיעה למקום החמישי. היא השתתפה גם באליפות מוסקבה, ב-1949, אך בלא הצלחה רבה.
מונה מיי קארף זכתה שבע פעמים באליפות ארצות הברית, בשנים 1938, 1941, 1942, 1946, 1948 (בשותפות עם ג'יזלה קאהן גרסר), 1953 ו-1974.
דייגו קוסטה
דייגו דה סילבה קוסטה (בפורטוגזית ובספרדית: Diego da Silva Costa; נולד ב-7 באוקטובר 1988 לגארטו, סרז'יפה, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי-ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בבוטפוגו מליגת העל הברזילאית.
ראשית דרכו
קוסטה נולד בלגארטו שבברזיל. הוא קיבל את השם דייגו על שמו של הכדורגלן הארגנטינאי דייגו מראדונה. קוסטה החל את הקריירה המקצועית שלו בספורטינג בראגה הפורטוגלית, לאחר ששיחק באופן במחלקת הנוער של הקבוצה ולפני כן במחלקת הנוער של ברצלונה אספורטה קלוב מברזיל.
בקיץ 2006 הושאל קוסטה לפנאפייל מהליגה השנייה בפורטוגל. בספורטינג בראגה כבש את שערו האירופי הראשון - בגביע אופ"א, בניצחון 0–1 על פארמה. בחלון ההעברות ביולי 2007 נרכש קוסטה על ידי אתלטיקו מדריד מהלה ליגה, תמורת מיליון וחצי אירו, בתמורה ל-50% מכרטיסו. בעונות ו- הושאל קוסטה לסלטה ויגו ולאלבסטה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-8 ביולי 2009 נמכר קוסטה לריאל ואיאדוליד מספרד, כחלק מעסקה בה עשה סרחיו אסנחו את הדרך ההפוכה, לאתלטיקו. במדי ויאדוליד הופיע קוסטה 36 פעמים, וכבש 9 שערים בכל המסגרות. למרות יכולתו המצוינת של קוסטה, ירדה ויאדוליד לליגה הספרדית השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-18, הפרש נקודה אחת בלבד ממאלגה שהייתה במקום ה-17.
אתלטיקו מדריד
ביוני 2010 חזר קוסטה לאתלטיקו מדריד מהלה ליגה שבספרד, שרכשה את כרטיס השחקן שלו במלואו. ב-26 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, לאחר שנכנס כחילוף לסרחיו אגוארו שנפצע, במשחק בו ניצחה אתלטיקו את ריאל סרגוסה. בחודש יולי 2011 נפצע קוסטה באופן חמור, פציעה שהשביתה אותו עד לסיום המחצית הראשונה של העונה. בינואר 2012 הושאל קוסטה לראיו ואיקאנו עד לסיום העונה. בחמישה חודשים בואיקאנו כבש קוסטה עשרה שערים ב-16 הופעות ליגה.
בדצמבר 2012 היה מעורב קוסטה בשתי תגרות בשני משחקים נפרדים: החל במשחק הדרבי של מדריד, בהפסד 0–2 לריאל מדריד, בו לא ננקטו נגד קוסטה צעדים משמעותיים, והמשך במשחק בשלב הבתים של הליגה האירופית, בהפסד 0–1 לוויקטוריה פלזן, כאשר לאחריו הורחק קוסטה על ידי אופ"א מארבעה משחקים. על אף התנהגותו הבעייתית של קוסטה, מאמנו דייגו סימאונה המשיך לתת לו קרדיט.
בחצי גמר גביע המלך הספרדי נפגשה אתלטיקו עם סביליה. במשחק הראשון כבש קוסטה צמד פנדלים בניצחון 1–2, והמשחק השני נגמר בשוויון 2–2, ואתלטיקו עלתה לגמר גביע המלך.
בגמר נפגשה אתלטיקו עם יריבתה העירונית, ריאל מדריד. בגמר, שנערך ה-17 במאי 2013, כבש קוסטה את שער השוויון בדקה ה-35. שער הניצחון נכבש מראשו של ז'או מיראנדה, בדקה ה-99. משחק זה נגמר בניצחון 1–2 לאתלטיקו, שהיה הניצחון הראשון של אתלטיקו בדרבי של מדריד מזה 14 שנים, משנת 1999. אתלטיקו זכתה בתואר לראשונה מאז שנת 1996.
באוגוסט 2013 חידש קוסטה את חוזהו באתלטיקו עד לשנת 2018 תוך הכפלת שכרו. במשחק פתיחת עונת כבש קוסטה צמד בניצחון קבוצתו 1–3 על סביליה. ב-22 בספטמבר כבש קוסטה צמד בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על אוסטריה וינה.
בשמינית גמר ליגת האלופות, נפגשה אתלטיקו עם מילאן, וקוסטה כבש בניצחון 0–1 על מילאן בסן סירו והוסיף צמד במשחק השני בניצחון 1–4 לאתלטיקו בוויסנטה קלדרון, ובכך סייע לקבוצתו להעפיל לרבע גמר ליגת האלופות. בחצי הגמר, נפגשה אתלטיקו עם צ'לסי. לאחר תיקו מאופס במדריד, ניצחה אתלטיקו 1–3 בסטמפורד ברידג', ועלתה לגמר ליגת האלופות לראשונה מאז שנת 1974 ובפעם השנייה בלבד בתולדותיה.
צ'לסי
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה וכבש שער במשחק ידידות נגד אולימפיה ליובליאנה. ב-18 באוגוסט במחזור הראשון של הליגה האנגלית בעונת, כבש את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון צ'לסי 1–3 על ברנלי. ב-13 בספטמבר 2014, כבש קוסטה את השלושער הראשון שלו במדי צ'לסי בניצחון קבוצתו 2–4 על סוונסי סיטי במסגרת המחזור הרביעי בפרמייר ליג. ב-12 במרץ 2016 נשך קוסטה את גארת' בארי וקיבל כרטיס אדום.
בעונת כבש קוסטה צמד שערי ניצחון מאוחרים בשני משחקי פתיחת העונה נגד ווסטהאם יונייטד ו-ווטפורד. קוסטה הוסיף צמד שערים נגד סוונסי ושער נגד ליברפול. ב-15 באוקטובר כבש בניצחון 0–3 על לסטר, וב-17 בדצמבר כבש קוסטה את שערו ה-13 בליגה והעניק לצ'לסי ניצחון 0–1 על קריסטל פאלאס. קוסטה סיים את עונת 2016/17 עם 20 כיבושים וזכה עם צ'לסי בפרמייר ליג.
חזרה לאתלטיקו מדריד
ב-29 בדצמבר 2020 בוטל החוזה בין השחקן למועדון הספרדי, וקוסטה הפך לשחקן חופשי.
אתלטיקו מיניירו
ב-14 באוגוסט 2021 חתם קוסטה באתלטיקו מיניירו מהליגה הברזילאית עד לדצמבר 2022.
וולברהמפטון וונדררס
ב-12 בספטמבר 2022 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפריימר ליג לעונה אחת. ב-15 באפריל 2023 כבש שער בכורה בניצחון 0–2 על ברנטפורד.
בוטפוגו
ב-12 באוגוסט 2023 חתם בבוטפוגו מליגת העל הברזילאית.
נבחרת ברזיל
ב-5 במרץ 2013 זומן קוסטה לראשונה לסגל נבחרת ברזיל, על ידי המאמן פיליפה סקולארי, לסדרת משחקי ידידות. הופעת הבכורה שלו הייתה נגד, כאשר נכנס כמחליף לפרד. לזכותו הופעה נוספת במדי ברזיל, נגד.
נבחרת ספרד
בספטמבר 2013 הביע קוסטה את רצונו לשחק עבור נבחרת ספרד, שכן זה התאפשר בשל היותו אזרח ספרדי, ומכיוון שלא שיחק משחק רשמי במדי נבחרת ברזיל.
חרף התנגדות התאחדות הכדורגל הברזילאית, ב-5 במרץ 2014 השלים 90 דקות בהופעת הבכורה שלו בניצחון ספרד על 0–1. קוסטה כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הספרדית ב-12 באוקטובר 2014, בניצחון 0–4 של ספרד על במסגרת משחקי מוקדמות יורו 2016.
קוסטה זומן למונדיאל 2018 וכבש שני שערים בתיקו 3–3 עם נבחרת פורטוגל.
מועדונים
מעודכן לתאריך
אלכס קוסטיץ'
אלכס קוסטיץ' (באנגלית: Alex G. Kostich; נולד ב-1970) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים, בעל שלוש מדליות זהב (אינדיאנפוליס 1987 והאוונה 1991) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה
קוסטיץ' למד בתיכון בקינגהאם בראון וניקולס שבקיימברידג', מסצ'וסטס. הוא בוגר אוניברסיטת סטנפורד.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה, בשנת 1987 זכה קוסטיץ' במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:20.90 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה, בשנת 1991 זכה קוסטיץ' בשתי מדליות זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:21.36 דקות והגן על תוארו ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:23.96 דקות.
קוסטיץ' הוא הומוסקסואל מוצהר, השתתף וזכה במספר תחרויות של הגיי גיימס. כמו כן הוא מחזיק בשיאי התחרות. הוא ממשיך להשתתף בתחרויות שחייה למסטרס, בעיקר שחייה במים פתוחים ושחייה למרחקים ארוכים ומחזיק בשיאים אמריקאים למסטרס.
בריטן נורמן איילנדר
בריטן נורמן איילנדר או Britten-Norman BN-2 Islander הוא דגם של מטוס נוסעים קל, דו מנועי. האיילנדר נבנה על ידי חברת בריטן נורמן החל מ־1965, ויוצרו מהדגם 1,280 מטוסים. המטוס יוצר גם ברישיון בחברת Intreprinderea de Reparatii Material Aeronautic - IRMA מרומניה.
מטוסי איילנדר בישראל
מטוס האיילנדר הראשון הגיע לישראל ב-1969 ונכנס לשירות בחברת יעף. בשנות השבעים רכשה את האיילנדר "חברת כנף לתעופה כללית", שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע. שהפעילה את המטוסים למנחתים ביעדים הקצרים (שדה תימן ליד באר שבע, מנחת בר-יהודה ליד מצדה, סדום, מנחת ספיר ליד עין יהב, מנחת מצפה רמון, מנחת קריית שמונה ושדה תעופה חיפה).
סה"כ פעלו בישראל כ-17 מטוסי איילנדר, 11 על ידי ארקיע.
ערב מלחמת יום הכיפורים סבל חיל האוויר הישראלי ממחסור במטוסי סיור קלים. עקב כך עם פרוץ הקרבות נחכרה על ידי צה"ל טייסת אזרחית קלה שכללה 11 מטוסים. מטוסים אלו העבירו במשך המלחמה אח"מים ומפקדים מחזית לחזית וכמו כן העבירו דו"חות מודיעין מהמפקדות לחזיתות. המטוסים הגיעו לחיל האוויר מחברת כנף, עשרה מהם היו מסוג "איילנדר" ואחד צ'ייפטין. המטוסים הוטסו בעיקר על ידי טייסים יוצאי חיל האוויר שרובם גויסו למילואים במלחמה. למרות המחסור בכוח האדם הצליחה הטייסת להפעיל את מטוסיה והשתלטה במהלך המלחמה על כ-70 אחוזים מטיסות הטייסות הקלות. הסיבה לנתח הגדול לו זכו המטוסים האזרחיים הייתה נעוצה בכך שהם היו גדולים יותר ממטוסי הטייסת הקלה של חיל האוויר ויכלו לשאת יותר מטען. המטוסים הצטרפו לכוחות חיל האוויר כבר ב-6 באוקטובר והשתחררו בתחילת פברואר, לאחר ארבעה חודשים. המטוסים, שבשלושת הימים הראשונים למלחמה לא פעלו מחשש לפגיעה בהם, טסו שעות רבות ותרמו לחיזוק כוחו של חיל האוויר בטיסות הפנים והקישור.
בחיל האוויר שרתו באופן רשמי ארבעה מטוסים, שני מטוסים שנתרמו על ידי נדבנים מחו"ל, בשנות השבעים ופעלו במסגרת טייסת הסיור והקישור הקלה (כיום טייסת 135 "מלכי האוויר"), ושני מטוסים שגייסו מחברת ארקיע לאחר מלחמת יום הכיפורים. המטוסים שהופעלו בחיל האוויר התאפיינו במכלי דלק משולשים שהותקנו בקצה הכנף. מאחר שכח האדם הדרוש להטסת המטוסים לא היה מצוי בחיל האוויר, הם הופעלו בעיקר על ידי טייסי מילואים. בשלב כלשהו הועברו המטוסים לאימון תובלה וניווט בביס"ט ובהמשך הוחלט להוציאם משרות.
בתאריך 17.8.95 התרסק מטוס איילנדר (4X-CCO מס. יצרן 139B) שהופעל על ידי חברת "ברק שירותי תעופה", בעת שהמריא מנמל התעופה חיפה לקפריסין.
גדליה בסר
גדליה בסר (נולד ב-20 בספטמבר 1939) הוא שחקן, במאי ומנהל תיאטרון ישראלי.
קורות חייו
בין השאר שיחק בהצגות "דון ז'ואן", "טיול עם ילד", "סוף משחק", "סילבסטר 72", "סטריפטיז אחרון", "ליל העשרים", "המשפט", "גן הדובדבנים", "חפץ" ו"של מי החיים האלה לעזאזל", וכן בסרטים "סוסעץ", "קשר הדבש" (מותחן פוליטי נבואי - תסריט: אריה קרישק, במאי: יעוד לבנון), "אחרי החגים", "טרנזיט" (דני וקסמן) ו"לא לשידור" (שבו שב לשתף פעולה עם יעוד לבנון).
קאמפ נואו
הקאמפ נואו (בקטלאנית: Camp Nou, "המגרש החדש", לפעמים נקרא נואו קאמפ), הקרוי מטעמים מסחריים ספוטיפיי קאמפ נואו, הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר ברצלונה שבספרד. האצטדיון הוא המגרש הביתי של מועדון הכדורגל ברצלונה, ומכיל 99,354 מקומות ישיבה, דבר ההופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר בספרד ובאירופה כולה, והוא גם אצטדיון הכדורגל הרביעי בגודלו בעולם. האצטדיון כולל בתוכו את המוזיאון הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה ושל הקבוצות מענפי הספורט האחרים השייכים למועדון (ענפים כמו כדורסל, הוקי גלגיליות וכדור-יד). עד שנת 2000 היה שמו הרשמי של האצטדיון "נואו אסטדי דל פוטבול קלאב ברצלונה", אולם אז הוחלט לשנות את השם לכינוי הפופולרי יותר, "קאמפ נואו".
גדליה בסר
קורות חייו
בסר ביים הצגות רבות ברחבי ישראל, בהן "אדם" ו"אותלו" (הבימה); "הגולם" ו"פנטסיה לפסנתר" (הקאמרי); "נפש יהודי", "גטו", "טרטיף" ו"פלשתינאית" (חיפה). כמו כן היה מנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה בשיתוף עם המחזאי יהושע סובול, וכן היה במאי הבית של התיאטרון בשנים 1984–1988.
קאמפ נואו
גובהו המקסימלי הוא 48 מטרים, והוא מכסה שטח של 55,000 מטרים רבועים.
היסטוריה
מסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, החל לעלות הרעיון של הקמת אצטדיון חדש למועדון הכדורגל ברצלונה שיחליף את לס קורטס. הצלחתה של ברצלונה בתקופה זו, עם שתי אליפויות רצופות בעונות 1947/1948 ו-1948/1949, משכה אוהדים רבים לאצטדיון, שמספר רב של פעמים מילאו אותו. ב-1950 חתם נשיא המועדון על אפשרות לרכישת קרקע באזור "לה מטרנידד" וחודשיים לאחר מכן מימש אותה. הצטרפותו של השחקן ההונגרי המוכשר לאזלו קובאלה, לצד זכייה בתארים נוספים בתחילת העשור, עזרה לגדילת כמות האוהדים ביציעי לס קורטס עוד יותר. לפיכך, הובנה בהנהלת המועדון נחיצותו של אצטדיון חדש וגדול שיכיל את כל האוהדים שרצו לבוא לצפות במשחקי הקבוצה.
גדליה בסר
קורות חייו
בסר היה מיוזמי הקמת תיאטרון אנסמבל הרצליה, ועם פתיחתו בספטמבר 2000 שימש כמנהלו הראשון. שם גם ביים את ההצגות "כוונות טובות", "משחק נישואין", "תנינים", "להגיד מותר הכל", "גברת קליין", "כל נדרי" ו"אהבה וזעם". ביולי 2007 פרש מהתפקיד עקב מחסור בתקציב.
קאמפ נואו
היסטוריה
ב-14 בנובמבר 1953 נבחר פרנססק מירו-סאנס לנשיאות המועדון. מירו-סאנס היה תומך נלהב ברעיון להקמת אצטדיון חדש בהקדם האפשרי, ופעל לשם כך נמרצות. כבר ב-28 במרץ 1954 הונחה אבן הפינה של האצטדיון מול קהל של 60,000 צופים. אדריכלי האצטדיון פרנססק מיג'אנס אי מירו, ז'וזפ סוטרס אי מאורי ולורנסו גארסיה-ברבון. לאחר שנה, ביולי 1955, הפקידה הנהלת המועדון את בניית האצטדיון בידי חברת אינגר סה, שהעריכה את עלות המיזם בכ-66 מיליון פזטות, ואת משכו כשנה וחצי. ההערכות היו שגויות, ולבסוף עלותו של האצטדיון הייתה 288 מיליון פזטות. לצורך כיסוי המחיר לקח המועדון מספר משכנתאות וחתם על עסקאות קצרות טווח, מה שהכניסו לחובות אדירים.
גדליה בסר
קורות חייו
בסר גר בהרצליה. היה נשוי לרחל דובסון וכיום נשוי לשחקנית לאורה ריבלין. להם שני בנים, שאול בסר, יוצר וזמר, ודניאל בסר. אחיו הבכור היה יעקב בסר - משורר, מייסד ועורך ראשי של "עתון 77".
קאמפ נואו
היסטוריה
כשנפתח, הכיל האצטדיון 93,053 מקומות. האצטדיון עבר עשרות חידושים במהלך השנים. ב-1959 הוצגה לראשונה מערכת הזרקורים והתווספו לוח התוצאות הדיגיטלי וחדר העיתונות. משחק הגמר הראשון שנערך באצטדיון היה גמר גביע הגנרל (דאז שמו של גביע המלך) ב-1963, בו ניצחה ברצלונה את ריאל סרגוסה 3 - 1, ופרנסיסקו פרנקו, שליטה של ספרד ותומך גלוי בריאל מדריד, היריבה של ברצלונה, נתן את הגביע לברצלונה במבוכה רבה. שנה לאחר מכן נערך בקאמפ נואו גמר גביע ערי הירידים, וב-1972 גמר גביע המחזיקות.
ב-1982 נבנה יציע נוסף, שהגדיל את תכולת האצטדיון עד כדי 115,000 צופים, לקראת מונדיאל 1982. האצטדיון אירח את משחק רבע גמר הטורניר. "מוזיאון בארסה" נחנך ב-1984 תחת נשיאותו של ז'וזפ ליואיס נונייז. במוזיאון שתי קומות בהן מוצגים 1,420 פריטים מכלל ההיסטוריה של המועדון הוותיק והגדול, בהם 420 גביעים ותמונות ופורטרטים של שחקני עבר גדולים. המוזיאון מושך מעל למיליון מבקרים בשנה, מה שהופך אותו למוזיאון המבוקר ביותר בספרד. ב-1989 נערך גמר גביע אירופה מול 98,000 צופים, בו ניצחה מילאן את סטיאווה בוקרשט 4 - 0. באולימפיאדת ברצלונה (1992) נערך באצטדיון משחק הגמר של טורניר הכדורגל של האולימפיאדה. שנתיים לאחר מכן שופץ היציע התחתון והמגרש הונמך כדי לאפשר יותר מקומות ישיבה, ובעקבות אסירת יציעי העמידה, צומצמה תכולתו של האצטדיון עד כדי 99,354 מקומות ישיבה. בעונת 1998/1999 זכה הקאמפ נואו לדירוג של 5 כוכבים לפי אופ"א. בסוף העונה, היה גמר ליגת האלופות 1999 השני ששוחק בקאמפ נואו, בו ניצחה מנצ'סטר יונייטד 2 - 1 את באיירן מינכן.
במהלך השנים נערכו באצטדיון הופעות של אמנים כמו ברוס ספרינגסטין, מייקל ג'קסון, שלושת הטנורים וחוליו איגלסיאס מול קהל שמנה עשרות אלפי אנשים.
ב-15 במרץ 2022 נחתם הסכם חסות מול חברת ספוטיפיי., והחל מיולי 2022 נקרא האצטדיון באופן רשמי "ספוטיפיי קאמפ נואו".
עיצוב מחדש
בספטמבר 2007, עם ציון 50 שנה לפתיחת הקאמפ נואו, פתח המועדון במיזם גדול לעיצוב האצטדיון מחדש על מנת להתאימו לצרכים החדשים של המועדון. לבחירת העיצוב החדש אורגנה תחרות בינלאומית, בה הציגו מעל ל-80 אדריכלים את רעיונותיהם לגבי הקאמפ נואו החדש. לבסוף נבחר העיצוב של משרד האדריכלים פוסטר ושות', המשרד שאחראי גם על אצטדיון ומבלי. לצורך המיזם הוקצה תקציב של 250 מיליון אירו. המועדון הציג שתי דרישות בסיסיות: האחת, לכבד את מבנהו המקורי של הקאמפ נואו, והשנייה, לסיים את המיזם בזמן הקצר ביותר תוך כדי קיום משחקים כרגיל באצטדיון. בסופו של דבר בוטלה התוכנית בשל חוסר היכולת של המועדון לשאת בעלות הפרויקט באותה העת.
באפריל 2014 הוחלט במועדון שהאצטדיון והמתחם שסביבו יעברו מתיחת פנים. התוכנית כוללת בין היתר את הרחבת תכולת האצטדיון לכ-105,000 מקומות ישיבה, החלפת המושבים, קירוי היציעים, הוספת תאי VIP וחידוש המעטפת החיצונית של האצטדיון. בנוסף, יהרסו המיני אסטדי הסמוך לקאמפ נואו ובמקומו יבנה היכל ספורט רב-תכליתי שישמש את קבוצות הכדורסל והכדוריד, אשר יחליף את הפלאו בלאוגרנה שיהרס אף הוא. העבודות יצאו לדרך בשנת 2019 וצפויות להסתיים בפברואר 2021. עלות הפרויקט נאמדה תחילה בכ-495 מיליון אירו ובמרץ 2016 פורסמה הדמיית הפרויקט שזכה במכרז. באפריל 2018 נודע שעלות הפרויקט מוערכת ב-639 מיליון יורו ויכלול גם הוספת חנויות, חנייה תת-קרקעית ומסעדות.
עבודות השיפוץ יצאו לדרך בשנת 2023.
מוזיאון הקאמפ נואו
המוזיאון בנוי משתי קומות בהן מוצגים פריטים הקשורים למועדון. הקומה הראשונה עוסקת בעיקר בפסלים וחפצים השייכים להיסטוריה של המועדון על ענפיו השונים. הקומה השנייה מכילה רישומים ותצלומים של שחקני הקבוצה ואגף וידאו שמציג את הקשר שבין המועדון לעיר ברצלונה.
רכס באקנל
רכס באקנל (באנגלית: Bucknell Ridge) הוא רכס הררי מעל מפלי הקרח קרנפילד שבאנטארקטיקה. הרכס משתרע לכיוון מערב - מזרח, בצידו הדרומי של קרחון דרווין, בסמוך לשפך הקרחון.
היסטוריה
הרכס מופה לראשונה על ידי משלחת המחקר דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956- 1958).
באדולינה
באדולינה הוא ספר פנטזיה מאת הסופר הישראלי גבי ניצן. הספר, שיצא בהוצאת "ידיעות אחרונות - ספרי חמד" בשנת 1999 ואויר על ידי איילת זורר, טיפס בהדרגה לצמרת רשימת רבי המכר וזכה להצלחה מסחרית גדולה לאורך זמן ממושך. הספר מקדם רעיונות של אינדיבידואליזם, אהבת החיים, שחרור מכבלים וחתירה למימוש עצמי.
עלילת הספר
באדולינה היא ממלכה קטנה באירופה, בת 16,204 תושבים. מיקומה סודי, היא מובלעת בתוך מדינה אירופאית אחרת, תושבי באדולינה אינם משתתפים בבחירות ואינם יכולים להתגייס לצבא במדינה בה היא מובלעת, אך הם בעלי דרכון של אותה מדינה, בנוסף שפתם הבאדולינית אינה מורכבת מהרבה מילים. התוצר המקומי המיוצא ביותר הוא ריבת חצילים.
בבאדולינה ישנם מלך ומלכה המתגוררים בארמון המכוסה כולו בשיחי בוגנוויליה. אך למעשה, תפקיד המלך והמלכה הוא סמלי בלבד, לשמש דוגמה לאזרחים ולהזכיר להם את חובתם להיות מאושרים. בפועל, באדולינה היא אנארכיה ואיש אינו מושל בה. המוטו הלאומי של באדולינה הוא "טוב להיות בריא ושמח מחולה ואומלל" בבאדולינה אין חתונות רק חגיגות אהבה, שאותן אפשר לקיים כמה פעמים שבוחרים, ואין סכו"ם, אוכלים עם הידיים.
בספר "באדולינה" זוכה גבי ניצן להכיר את מלך ומלכת באדולינה (במהלך שהותו בהודו) ויחד הם חוזרים לארץ הקודש במטרה להעלות את רמת האושר העצמי של כל אדם, ורמת האופטימיות הכללית בארץ. מלך ומלכת באדולינה מנסים על ידי קסמם האישי להוציא ולבטא את המלך האישי שבכל אדם.
הפולמוס סביב הספר
המסרים הטמונים בספר עוררו פולמוס, שראשיתו במאמר של גדי טאוב בעיתון הארץ. טאוב טען כי הפופולריות שלה זכה הספר מעידה על התחזקות העמדה הקפיטליסטית הקיצונית בישראל, וכי המסר של הספר עולה בקנה אחד עם מדיניות בנימין נתניהו שכיהן אז כשר האוצר. המאמר גרס כי בספר מסתתרת תפישה, הרסנית בעיני טאוב, שלפיה כל אדם עומד לעצמו ואין מקום לסולידריות חברתית (ולכן גם למדינת הרווחה). אימוץ הערכים שבספר לא יוביל לחברה חופשית של פרטים מאושרים, אלא לעולם של ניכור ובדידות. ניצן דחה במאמר תגובה את הביקורת, וטען כי טאוב לא הבין נכונה את ספרו, וכי ההתבוננות העצמית שהוא מטיף לה לא תוביל לניכור אלא להפך. עוד הסביר ניצן כי הספר מבוסס על חוויות אמיתיות שעבר, שטאוב ראה בהן בטעות משמעות סמלית. למשל, תיאור של עוזב קיבוץ שפתח עסק פרטי מצליח אינו קשור לביקורת על ערכי התנועה הקיבוצית, כפי שסבר טאוב, אלא מבוסס על קורות חייו של אדם שפגש ניצן במציאות. הפולמוס נמשך במאמר תגובה של שלי יחימוביץ' שצידדה בעמדת טאוב, ובתגובה נוספת של ניצן, שבה שלל את האפשרות לקריאה פוליטית של באדולינה ואת החיבור בינו לבין אידאולוגיה כלשהי: "'באדולינה' עוסק במשהו הרבה יותר ראשוני, שקודם בהרבה לאידאולוגיה. הוא עוסק בערכו העצמי של היחיד".
בת' ברודריק
בת' ברודריק (באנגלית: Beth Broderick; נולדה ב-24 בפברואר 1959) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
היא ביצעה תפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, מ-1994 ועד 1995 שיחקה את אחד התפקידים הראשיים בקומדיית המצבים "The 5 Mrs. Buchanans", בסדרה "סברינה המכשפה הצעירה" גילמה את זלדה, דודתה של סברינה. היא גילמה במספר פרקים של "אבודים" את אמה של קייט אוסטן (אוונג'לין לילי), ב-2010 שיחקה בסרט הטלוויזיה של ABC "נקמת השושבינות".
היא הייתה במערכת יחסים עם הבמאי בריאן דה פלמה, היא נשואה בשנית.
אנדרה פרווין
אנדרה פרווין (André Previn; 6 באפריל 1929 - 28 בפברואר 2019) היה פסנתרן, מנצח ומלחין יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
תולדות חייו
אנדרה פרווין נולד בשם אנדריאס לודוויג פריווין למשפחה יהודית בברלין. אחיו היה הבמאי סטיב פרווין. הוא היגר עם משפחתו לארצות הברית ב-1938, כדי להימלט מגרמניה הנאצית, וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1943.
פרווין גדל בלוס אנג'לס, והתפרסם בכתיבת מוזיקה לסרטים בהוליווד משנת 1948 ואילך. הוא עיבד וניצח על המוזיקה לסרטים כמו "בהלה בצוק השחור" (1955), "ז'יז'י" (1958), "פורגי ובס" (1959), "נדנדה בשניים" (1962) ו"גבירתי הנאווה" (1964), שעל כל אחד מהם זכה בפרס אוסקר. במשך שנים היה חבר ביחידה המפורסמת למוזיקה של ארתור פריד במטרו גולדווין מאייר.
בשנת 1967 התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של יוסטון ובשנה שלאחריה הוסיף את התזמורת הסימפונית של לונדון לרשימת משרותיו. בשנים הבאות כיהן בזמנים שונים כמנצח התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הפילהרמונית המלכותית והתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. חיבר מוזיקה לסרטים ולמחזות מוזיקליים ויצירות אחרות, בהן קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לגיטרה.
בשנים הבאות התרכז בהלחנת מוזיקה קלאסית. הוא עבד עם טום סטופארד על "כל ילד טוב ראוי לחסד", מחזה בעל תוכן מוזיקלי נכבד, שעלה לראשונה בלונדון בשנת 1977, עם התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח פרווין. האופרה הראשונה שלו "חשמלית ושמה תשוקה", הועלתה בהצגת בכורה באופרה של סן פרנסיסקו בשנת 1998. שאר יצירותיו הקלאסיות הרבות כוללות מוזיקה קאמרית, ווקאלית ותזמורתית.
נפטר ב-28 בפברואר 2019.
מוזיקה לסרטים
פרווין כתב מוזיקה ליותר מ-50 סרטים, בהם:
פרווין היה מועמד 13 פעמים לפרס אוסקר, מתוכן זכה בארבעה:
אילן פרץ
אילן פרץ הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כסגן ראש אגף המבצעים שיטור וקהילה.
ביוגרפיה
פרץ נולד בדימונה. ב-1990 התגייס למשמר הגבול, לאחר קורס קצינים שירת בפלוגות המבצעיות של מג"ב, ומילא תפקידי הדרכה בבסיס מג"ב בבית חורון.
פיקד על פלוגת קו התפר ועל יחידת רותם, יחידת ימ"ג של מג"ב דרום. בשנת 2002 מונה למפקד תחנת אופקים וב-2005 מונה למפקד תחנת עיירות במחוז דרום. ב-2009 מונה למפקד קורס פיקוד ומטה במכללה לקצינים בנעורים. לאחר מכן שירת כקצין אגף המבצעים של מחוז דרום. ב-2014 מונה לסגן מפקד מרחב נגב. ביוני 2016 מונה למפקד מרחב לכיש.
בנובמבר 2017 מונה לסגן ראש אגף המבצעים שיטור וקהילה בדרגת תת-ניצב. בפברואר 2021 הוא החליט לפרוש מהמשטרה ולא להגיע לתפקיד תת-ניצב חדש.
פרץ גרוש ואב לשלושה. הוא בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר שני במנהל ובמדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מיין קון
מיין קון הוא גזע של חתול הבית. הגזע נחשב לגדול ביותר מבין גזעי החתולים המבויתים.
היסטוריה של הגזע
מקורו של המיין קון ממדינת מיין שבצפון ארצות הברית, הסברה המקובלת היא שהמיין קון התפתח מזיווג של חתול בית עם חתול קצר שיער של אחד המתיישבים באמריקה וחתול ארוך שיער של אחד הסוחרים שהגיעו לאזור. האחרון הזדווג עם חתולים קצרי שיער מקומיים, ואלה, שרדו את החורף הקשה של ניו אינגלנד ויצרו דור נוסף של צאצאים, כך שהחתול נוצר בלי התערבות אדם. הגזע התפתח טבעית לחתול חסון, מתאים לחורף הקשה והאקלים המשתנה של האזור. הוא זכה לכינוי "הענק העדין" בשל אופיו הנינוח, ובשל חסינותו לאקלים השתמשו בו בחוות באזור כלוכד עכברים.
הראשונה שהחלה בתיעוד הגזע בתחרויות היא גברת א. ר. פירס. נציג רשמי ראשון בתערוכות מטעם ילידי אמריקה נרשם בינואר 1878. בתחילה זכה המיין קון לניצחונות רבים בתערוכות חתולים, אולם נציגותו בתערוכות דעכה בהדרגה עד 1950, אז פורסמה שמועה, כי הגזע נכחד. בתקופה זו אלטה סמית' ורובי דייר הקימו את "המועדון המרכזי למיין קון", במטרה לעקוב אחר רישומים של החתול ולהחזירו למודעות ולתערוכות. עד סופו של הארגון ב-1963 הוא פעל רבות למען הגזע, כולל קביעת סטנדרט הגזע. לאחר ניסיונות רבים, החל מ-1 במאי 1975 הוכר המיין קון כגזע נפרד, ולא כחלק מהפרסיים. שנה מאוחר יותר, ב-1976 הוכר סטנדרט הגזע לאליפות.
הרבה אגדות קשורות למוצאו: בובקט אמריקאי שהזדווג עם חתולי בית שהובאו לצפון אמריקה או חתולי בית שהזדווגו עם דביבונים, למרות שהברירה האחרונה אינה אפשרית גנטית. אגדה נוספת מספרת שהם צאצאי החתולים של מארי אנטואנט, מלכת צרפת לשעבר, שהתרבו עם חתולים באמריקה.
מראה כללי
פרווה עשירה ושופעת הבנויה מפרווה תחתונה רכה ופרווה עליונה מעט יותר קשה. גדול ממדים, בעל גוף חסון ושרירי, מסיבי מאוד, רחב חזה, בעל גוף ארוך ומלבני, רגליים לא מאוד ארוכות וחזקות שיוצרות מלבן עם הגוף; ראש ארוך עם קווים מלבניים. אוזניים גדולות, רחבות בבסיס ומעט עגולות בקצוות, שעירות, גם החוצה מגבולות האוזניים, מיקום האוזניים - גבוה על הראש. עיניים גדולות במבנה מעט אלכסוני, אך נראות עגולות כאשר החתול פותח אותן; מתפתח לאט, ולעיתים מגיע להתפתחות מלאה רק בגיל 3-4 שנים. גזע מאוד פופולרי בארצות הברית וגם באירופה. הפרווה ארוכה כדוגמת החתול הפרסי. כל הצבעים מותרים לגידול, כולל כל הצבעים והדוגמאות עם לבן. לא מוכרים: דוגמת הפרווה של הסיאמיים והצבעים שוקולד, לילך, קינמון ופון (סוג מסוים של קרם).
משקל נקבות 4-6 ק"ג, זכרים 5.5-7 ויותר.
מנהל התקן
מנהל התקן (שם מקובל דרייבר, מאנגלית: Driver) הוא תוכנית מחשב המאפשרת לתוכנית מחשב אחרת, לתקשר עם חומרה כלשהי או עם תוכנה אחרת הפועלת בפורמט שונה באמצעות מימוש הממשק שלה ומתן API לעבודה מולו.
מטרה
המטרה המרכזית של מנהלי התקן היא הפשטה, הסתרת מידע ומודולריות. מנהל ההתקן מהווה מעין חוצץ בין תוכניות המחשב העושות שימוש בחומרה מסוימת, לבין אותה חומרה. ההפרדה הזו טובה למטרות הבאות: