cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שגריר
מוסד השגריר היושב קבע בארץ זרה התחיל באיטליה במהלך המאה ה-15, על ידי הרפובליקה של ונציה. החוקים הבינלאומיים שמגדירים את זכויותיו וחובותיו של השגריר נוסחו בהסכמים שנעשו בין מדינות אירופה במשך המאה ה-19 ומאז לא השתנו חוקים אלה בהרבה. בשנת 1815 נקבעה במהלך קונגרס וינה מערכת בינלאומית של דרגות דיפלומטיות כאשר הדרגה הדיפלומטית הגבוהה ביותר היא שגריר. השגריר נהנה, כמו כל הדיפלומטים, מחסינות דיפלומטית.
השגריר מדווח לממשלתו על המתרחש במדינה שאליה נשלח ממדינתו, למטרה זו הוא נעזר בדואר דיפלומטי או בקווי טלפון מאובטחים שדרכם הוא יכול להעביר הודעות ללא חשש מפני צנזורה או ריגול.
סרגיי זובאטוב
סרגיי ואסילייביץ' זוּבַּאטוֹב (ברוסית: Серге́й Васи́льевич Зуба́тов; 8 באפריל (26 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1864 - 15 במרץ (2 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1917) היה מדינאי ואיש מחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית, עובד בכיר בתחום הבילוש הפוליטי, יועץ לענייני משפט וראש מחלקת האוכרנה במוסקבה (1896-1902), ואחר כך ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה (1902-1903). זובאטוב נחשב למייסד מערכת הבילוש הפוליטי ברוסיה שלפני המהפכה. הוא היה מייסד מערכת ארגוני הפועלים החוקיים שכונו זובאטובשצ'ינה (האיגודים של זובטאוב), ביניהם גם מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה, שמראשיה היו מניה שוחט.
הוא נחשב לאבי "הצאריזם העממי", כשניסה להחיל רפורמות סוציאליות שיטיבו עם מעמד הפועלים תחת המונרכיה והוא נחשב כנראה לאחד הסוכנים החשאיים הערמומיים ביותר ורבי-החזון ביותר של המאה ה-20 כולה.
ילדותו ונעוריו
סרגיי זובאטוב נולד במוסקבה במרץ 1864 במשפחתו של קצין בכיר, אביו ואסילי זובאטוב שירת בביתו של שר ההגנה הרוסי מאליוטין, בשדרות טבר במוסקבה, ושם גם חיה משפחת זובאטוב.
ב-1881 עם סיום הגימנסיה, המשיך לימודיו בגימנסיה המוסקבאית מס' 5, במהלך לימודיו התעניין בניהיליזם וקרא את כתביו האסורים של פיסארב. ב-1882 הקים חוג משלו לניהיליסטים מהגימנסיה. הוא נהג להתווכח רבות עם מוריו והטיף רבות בקרב חבריו את רעיונות הניהיליזם. בזמנו החופשי נהג לקרוא הרבה, בעיקר את כתביהם של פיסארב, צ'רנישבסקי, ברווי-פלרובסקי, מיל, ספנסר, דרווין, קרל מרקס ואחרים. ב-1884 סיים את לימודיו.
בצעירותו זובאטוב בנה קשרים עם משתתפים בחוגים עממיים שונים, אף שהוא עצמו לא נמשך לרעיונות המהפכניים. סמוך לשנת 1884 הוא הכיר את חוגו של מיכאיל הוץ, שבו היו חברים רובינוק, פונדאמינסקי ואחרים. חברי החוג למדו את כתביהם של סופרים עממיים ממעמד הפועלים - לברוב ומיכאילובסקי. הוץ וחבריו היו מבקרים בתכיפות את ספריית מיחין. זובאטוב שמר עמם על קשר וסבר כי הם "חברתיים" (כשנמשכו לכתביהם של לברוב ומיכאילובסקי) והוא היה "תרבותי" (כשנמשך לכתבי פיסארב). בתוכו פנימה זובאטוב חש לא נוחות בקרבם והתקשה לסמוך עליהם, אלא שזה לא הפריע להם להמשיך להשתמש בספרייתו.
ב-1886 היה לעובד טלגרף בתחנה המרכזית במוסקבה ובתחנות אחרות. בקיץ של אותה שנה, הוזמן לתשאול אצל ראש מחלקת האוכרנה של מוסקבה, ניקולאי ברדיאייב, שדיווח לזובאטוב כי נעשה שימוש בספרייה שלו על ידי מהפכנים כזירה לתאוריות קשר, והוא נחקר באזהרה כחשוד. בתגובה, זובאטוב הציע את שירותיו כסוכן חשאי ומרגל בקרב המהפכנים, על מנת למגר את התופעה ולחסל את חוגי המהפכנים.
עבודתו במשטרה
בסתיו 1886 זובאטוב החל לעבוד כסוכן של האוכרנה, ובשנים 1886-1887 זובאטוב שיחק היטב את תפקידו כמהפכן מוצלח, ובזכות עבודתו כסוכן כפול הצליח לסייע למשטרה ולאוכרנה בלכידת מהפכנים רבים, ביניהם גם הוץ, פונדמינסקי ואחרים.
בפרשנות שנתן לעבודתו, בפני ראש משטרת מוסקבה, י. יורקובסקי, זובאטוב כתב: "הנה אנשים אלה, אמרתי לעצמי, אשמים בשל פעילותם הפלילית על סמך ראיות שנמצאו בעת החקירה, שבוצעה בזמן על ידי הז'נדרמריה, לא דחפתי אותם בצורה מהפכנית, אבל הודות ללבוש מוסווה של מהפכן, מצאתי אותם"
ב-1887 זובאטוב הוכרז כ"פרובוקטור" ותככן ובכמה חוגים מהפכניים אף זממו להתנקש בחייו. עקב זאת, הוצעה לו עבודה פעילה כסוכן במשטרה וב-1 בינואר 1889 החל לעבוד במחלקת האוכרנה של מוסקבה וב.
בשל עבודתו, הוא הצליח להתפרסם לא רק במוסקבה כולה כי אם גם מחוצה לה. בתקופת עבודתו באוכרנה המוסקבאית נחשפו ארגונים מהפכניים רבים וחוסלו. באפריל 1892 חוסל חוג המהפכנים של מ. ברוסנב, מ. יגופוב ופ. קשינסקי. באפריל 1894 מפלגת "הזכות העממית" חוסלה לגמרי ובמאי 1895 נעצר איוואן רספוטין שתכנן להתנקש בחיי הקיסר.
תאוריית התסכול-תוקפנות
ברקוביץ (1989) המשיך בקו המחשבה התאורטי של תאוריית התסכול-תוקפנות, והוסיף מימד חשוב — "הרמז האלים" (cue aggression). הוא רואה ברמז האלים גורם מתווך בין תסכול לאלימות. לדעתו, גירוי אוורסיבי עלול להוביל להתנהגות אלימה אם בזיכרון מאוחסן כאב מן העבר. התגובה אינה מיידית בדרך כלל, אלא מאוחרת יותר. בהמשך הוא פיתח את תאוריית ה-Neoassociation הגורסת כי תסכול יוצר תגובה שלילית שמעוררת תחילה מחשבות וזכרונות, ולאחר מכן פעולה. היבט אחר של תאוריית התסכול נוגע בהתנהגות של המון אלים. ביסודה של כל תנועת המונים מונחים תסכולים כלכליים, חברתיים, פוליטיים ואישיים, אך תסכולים אלה אינם באים לידי ביטוי אם אין גורם אשר מצית את הלהבה ומעלה את התסכולים על סדר היום. כאשר משווים בין רמת היחיד לרמת הקבוצה, ניתן לראות שאותם מנגנונים פועלים בשתי הרמות.
מוחמד רזא פלאח זאדה
מוחמד רזא פלאח זאדה (בפרסית: محمد رضا فلاح زاده, נולד ב-1962 או 1963), המוכר גם בכינויו "אבו בכר", הוא מפקד צבאי איראני במשמרות המהפכה האסלאמית וסגן מפקד כוח קודס.
תאוריית התסכול-תוקפנות
לתיאוריות התסכול-תוקפנות יש פיתוחים רבים, ולמעשה כל הסבר של אלימות מציב את גורם התסכול כגורם משפיע במידה זו או אחרת. התיאוריה פותחה לראשונה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה במטרה לנסות להסביר את האלימות הנאצית. ממצאים אמפיריים רבים מאוששים תיאוריה זאת.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
פלאח זאדה נולד בשנת 1962 או 1963, בפרובינציית יזד באיראן.
סרגיי זובאטוב
עבודתו במשטרה
בשל עבודתו של זובאטוב, ההצטרפות לארגוני המהפכנים במוסקבה הפכה לדבר מסוכן ושמו של זובאטוב נישא בפני המהפכנים כשם שנוא. בשל כך, זכה זובאטוב לקידום וב-1894 התמנה לסגן ראש האוכרנה המוסקבאית וב-1896, לאחר התפטרותו של ברדיאייב, היה לראש האוכרנה של מוסקבה.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
פלאח זאדה החל את שירותו הצבאי בתקופת מלחמת איראן–עיראק בתפקידים זוטרים. אחיו, מוחמד בכר, נהרג באחד מהקרבות של מלחמת איראן–עיראק.
בין תפקידיו במשמרות המהפכה היה פלאח זאדה ראש פרובינציית אספהאן (שם פיקד על חטיבת אל-מהדי ה-33 ), ראש פרובינציית פארס (חטיבת פאג'ר ה-19) וראש פרובינציית יזד.
סרגיי זובאטוב
ראש האוכרנה המוסקבאית
עם מינוייו לראש האוכרנה במוסקבה, החל זובאטוב לפתח את מערכת הבילוש הפוליטי. הוא הכניס שיטות עבודה חדשות, בנה מערכות רישום, צילום, מידור וסיווג וארגון מחלקות תפעול הסוכנים לרמה המקבילה לזו שהייתה נהוגה במדינות מערב אירופה.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
בין השנים 2007–2013 מונה פלאח זאדה לתפקיד מושל פרובינציית יזד, מקום מולדתו, במינוי פוליטי תחת נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד. פלאח זאדה עצמו הואשם בכך שהחליף עובדי מדינה מקצועיים בפרובינציה באנשי משמרות המהפכה, ושבזבז יותר זמן בקידום הקריירה האישית שלו בטהראן מאשר בשירות הקהילה המקומית. הסיקור על תקופת כהונתו בשפה האנגלית התמקד בעיקר במשלחות מגאנה, צרפת ויפן שביקרו ביזד כדי לבחון אפשרויות השקעה, אך אף אחת מהן לא התממשה. כאשר הנשיא חסן רוחאני פיטר את פלאח זאדה בשנת 2013, מחליפו טיהר את קציני משמרות המהפכה שמינה מהמנהל הפרובינציאלי והחזיר את עובדי המדינה.
סרגיי זובאטוב
ראש האוכרנה המוסקבאית
כבר בתחילת עבודתו כראש האוכרנה המוסקבאית, נקשר זובאטוב ליבסטראטי פאבלוביץ' מדניקוב ופעל לצדו בגיוס תמיכתם של הפועלים. זובאטוב צפה את עליית המרקסיסזם ברוסיה והוא הציע אמצעי-נגד יעילים. זובאטוב הצליח להקים ארגוני פועלים מלוכנים תוך הפיכת המונרכיה לכוח שיפוט אובייקטיבי, המסוגל לתווך בעת סכסוך בין הפועלים לבעלי המפעלים. בעבודתו בראש האוכרנה לצד מדניקוב, הקים זובאטוב את צוות התגובה המהירה («Летучий отряд филёров») בראשות מדניקוב, מחלקה שהורכבה מ-30 סוכנים מיומנים למדי, שביצעה מעקבים מוצלחים וסוכניו נדרשו לפעול כנגד המהפכנים ברוסיה כולה. סוכן של מדניקוב היה מסוגל להעביר ערב שלם בשכיבה בתוך מכל הניקוז מתחת לאמבט (מה שאכן נדרש בהזדמנות אחת) והיה מסוגל להמתין לאובייקט שלו במשך שעות רבות בקור אימים. שיטות הפעולה של האוכרנה המוסקבאית אומצו אחר כך על ידי שאר מחלקות האוכרנה בקיסרות הרוסית. יבסטרטי מדניקוב היה איש ימינו של זובאטוב, שפעל כפקיד המשימות המיוחדות. תחת זובאטוב, האוכרנה המוסקבאית הצליחה לחסל ארגוני פועלים ומהפכניים רבים ברחבי האימפריה הרוסית כולה. ב-1896 חוסלה קבוצת רצון העם הפטרבורגית, באותה שנה חוסלה התנועה הסוציאל-דמוקרטית "איגוד הפועלים המוסקבאי" וב-1898 נעצר במינסק ראש הבונד היהודי, א. קרמר. באותה שנה החל פעיל הבונד מיכאל ישראל קפלינסקי להיות סוכן של זובאטוב. ב-1900 נעצרו במינסק גם מנהיגי "מפלגת הפועלים לשחרור פוליטי של רוסיה" בראשותו של ג. גרשוני ול. קליאצ'קו. ב-1901 נעצרו מנהיגי "האיחוד הצפוני של הסוציאל-רבולוציונרים" במוסקבה.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
לאחר שפוטר, חזר פלאח זאדה לשורות משמרות המהפכה, תחילה בתפקיד ניהולי - הוא מונה למפקד Karbala Roads and Urban Development, חברה-בת של Khatam-al Anbiya Construction Headquarters, חברת הבנייה הגדולה באיראן. אולם בתוך בתוך חודשים ספורים הוא הוצא מתפקיד זה והוצב בסוריה כמפקד צבאי. הוא שימש כעוזרו של מפקד כוח קודס לענייני תיאום, תחת קאסם סולימאני.
סרגיי זובאטוב
ראש האוכרנה המוסקבאית
ב-1896, כשחוסלה התנועה הסוציאל-דמוקרטית "איגוד הפועלים המוסקבאי", הבחין זובאטוב בעת תשאול העצורים כי האיגוד איחד חוגים סוציאל-דמוקרטים שהתחלקו לשתי קטגוריות: אינטליגנטים-מהפכנים ופועלים. האינטליגנטים הבינו מיד מדוע נעצרו, כשהפועלים לא הבינו את סיבת המעצר. הפועלים לא הבחינו במאפיין פוליטי כלשהו בפעילותם. זובאטוב התעניין בפעילותם של הסוציאל-דמוקרטים וקרא ספרות בנושא יישום הסוציאל-דמוקרטיה בקרב המהפכניים הרוסיים. באפריל 1898 הציע זובאטוב תוכנית לשיפור מצבם של הפועלים והגישהּ בפני ראש משטרת מוסקבה, האובר-פוליצמייסטר המוסקבאי - דמיטרי טרפוב, שבתורו העביר את פרטי התוכנית ליד הגנרל-מושל של מוסקבה, סרגיי אלכסנדרוביץ'. כשאושרה תוכניתו, תשאל זובאטוב את הפועלים העצורים והבהיר בפניהם שהממשלה אינה האויבת שלהם וכי האינטרסים שלהם - הם האינטרסים של השלטון המלוכני. הוא הבדיל בין מטרות המהפכניים האינטליגנטים - שהתבססו על תאוריה אידאולוגית, לבין מטרות הפועלים - שביקשו להרוויח את פת לחמם. עבודתו של זובאטוב נשאה פרי ובאמצעות אותם פועלים, הקים איגודי פועלים רבים פרו-מלוכניים. באוקטובר 1902 הועבר זובאטוב לסנקט פטרבורג ומונה לפקיד המדור המיוחד של מחלקת המשטרה. המדור המיוחד הוקם ב-1898 לצורך הפעלת סוכנים חשאיים ובתחילה עמד בראשו לאוניד רטאייב. באפריל 1902, לאחר רצח שר הפנים דמיטרי ספיאגין, מונה ויאצ'סלב פלווה להחליפו. בעת נסיעותיו בפולטבה וחרקוב הוא נתקל בעימותי החקלאים ובדרכו חזרה לפטרבורג עצר במוסקבה ונפגש עם זובאטוב. בשיחות ביניהם הדגיש זובאטוב את חשיבות הרפורמות הסוציאליות לדיכוי המהומות המהפכניות, אלא שזובאטוב סירב להאמין כי המהפכה ניצבת בפתח וטען כי מדובר בקבוצות מהפכניות שונות שראוי לחסלן. חרף חילוקי הדעות ביניהם, הוזמן זובאטוב לפטרבורג כדי לעבוד במדור המיוחד של מחלקת המשטרה של משרד הפנים, זאת ביוזמתו של אלכסיי לופוחין, ראש מחלקת המשטרה דאז, שהעריך מאוד את עבודתו של זובאטוב.
ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה
עם מינויו לראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה זובאטוב החיל רפורמה כוללת במערך הבילוש הפוליטי וביוזמתו הוקמו מחלקות אוכרנה בערים הגדולות, שהוכפפו למחלקת המשטרה, והוטל עליהן לבצע את כל מבצעי הבילוש הפוליטי, לרבות מעצר מבוקשים, אף שבעבר, תפקידים אלה בוצעו על ידי הז'נדרמריה שפורקה. לראש מחלקות האוכרנה החדשות מונו רבים מעמיתיו של זובאטוב שהעריכו את שיטות העבודה שלו. תחת זובאטוב המדור המיוחד עצמו, פולג לשתי פלוגות - פלוגת ראשי האוכרנה שבראשה עמד ל. מנשיקוב ופלוגת הפיקוח והבילוש שנוהלה על ידי יבסטרטי מדניקוב. כתוצאה מהרפורמות של זובאטוב, בידיו נחו כל פעילויות הפיקוח והבילוש הפוליטי ברוסיה כולה. אלא שאחרי העלייה המטאורית, שהוכתרה במינויו למפקד המדור המיוחד של מחלקת המשטרה (שריכזה בידיה את כל הבילוש הפוליטי) הקריירה של זובאטוב התרסקה באחת ב-1903. שר הפנים ויאצ'סלב פלווה חשד שזובאטוב תומך בסיעתו של שר האוצר סרגיי ויטה, יריבו הפוליטי. נוסף לזה, פלווה לא האמין ברפורמות של זובאטוב ולא שבע נחת מהקמת איגודי הפועלים הפרו-מונרכיים. בקיץ 1903, ללא הסברים, הוא דרש את פירוקה של מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה (Еврейская независимая рабочая партия) וכך מנהיגי המפלגה הודיעו על פירוקה זמן-מה לאחר מכן ואף נטען כי כמה מהם נורו. לאחר המקרה, זובאטוב ביקש להתפטר מתפקידו אך מנהליו סירבו והוא החל יותר ויותר לבקר את שר הפנים וטען כי ככל שיקדים פלווה להתפטר כן ייטב עבורו ועבור רוסיה כולה. ביולי 1903 זובאטוב נפגש עם שר האוצר ויטה ושטח באוזניו את אי שביעות רצונו משר הפנים. דבר הפגישה הגיעה לאוזניו של פלווה והלה מיהר לפטרו.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
באפריל 2016 סיים פלאח זאדה את שירותו בסוריה לאחר שנפצע בלחימה. בינואר 2017 הוא התאושש ונשלח לשיחות השלום הסוריות באסטנה, בירת קזחסטן, כיועצו של סגן שר החוץ האיראני, חוסיין ג'אברי אנסארי.
סרגיי זובאטוב
ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה
אלא שזובאטוב לא חדל לפעול כנגד שר הפנים ובפגישות נוספות עם סרגיי ויטה, שנערכו בדירת הנסיך ו. משצ'רסקי, ניסה להוביל מהלך לפיטוריו של שר הפנים ומינויו של סרגיי ויטה לשר הפנים במקומו. התוכנית הייתה כי זובאטוב יכתוב מכתב לנסיך משצ'רסקי והלה יעביר את המכתב לידי הקיסר. אלא שדבר המכתב הגיע לאוזניו של שר הפנים פלווה ותגובתו לא אחרה לבוא.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
בתחילת 2019, בהתבסס על ביצועיו בקרבות בחלב, המליץ סולימאני על קידומו של פלאח זאדה לדרגת בריגדיר גנרל ומינה אותו לתפקיד ראש מטה כוח קודס.
סרגיי זובאטוב
ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה
ב-19 באוגוסט 1903 השר נפגש עם זובאטוב במשרדו וביצע תשאול בנוכחות נציג הז'נדרמריה ו. פון ואליה והאשים את זובאטוב בביקורת מסיתה כנגד השר ובהיותו בוגד, כיוון שהסגיר סודות מדינה לידי הפועלים המהפכניים. זובאטוב פוטר מכל תפקידיו במשטרה ונדרש לעזוב את פטרבורג. בשעת ערב מאוחרת בהגיעו לתחנת הרכבת באו להיפרד ממנו רבים מעובדיו במחלקה ולבסוף נסע למוסקבה. בנובמבר אותה שנה נכפתה עליו הגלייה לפרובינציה והוא נסע לעיר ולדימיר. תפקיד ראש המחלק המיוחד הועבר לידי א. סאזונוב.
חייו לאחר הפרישה ומותו
ב-15 ביולי 1904, התנקש איגור סאזונוב, חבר במפלגת הסוציאל-רבולוציונרים, בחייו של שר הפנים ויאצ'סלב פלווה, ופתח פתח לשובו של זובאטוב לצמרת הממסד המשטרתי. במינויו של פ. סביאטופולק-מירסקי לשר הפנים החדש, זכה זובאטוב לפנסיה מסודרת וזוכה מכל האישומים שהטיח בו שר הפנים הקודם. השר הציע לו לשוב לשירות המשטרה אך הוא לא ניצל את ההזדמנות. דמיטרי טרפוב וסרגיי ויטה ביקשו ממנו לשוב לשירות אך הוא סירב - האווירה הפוליטית והחברתית השתנתה והוא חש שרעיונותיו לא יזכו עוד לתמיכה וקיווה כי הרפורמות של סביאטופלק-מירסקי, דמיטרי טרפוב וסרגיי ויטה יביאו לשינוי.
מוחמד רזא פלאח זאדה
ביוגרפיה
ב-18 באפריל 2021 מת בעקבות התקף לב סגן מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה של איראן, מוחמד חג'אזי. יום לאחר מכן, ב-19 באפריל, בהמלצתו של חוסיין סלאמי, מפקד משמרות המהפכה ולאחר אישורו של המנהיג העליון עלי ח'אמנאי, התמנה פלאח זאדה לתפקיד סגן מפקד כוח קודס במקום חג'אזי.
סרגיי זובאטוב
חייו לאחר הפרישה ומותו
עם פרוץ מהפכת 1905 נוכח לדעת שרעיונותיו נכשלו וכך הוא כתב במכתבו לפובליציסט ולדימיר בורצב:
ב-1910 שב מגלותו בולדימיר והתיישב במוסקבה, על גדות נהר מוסקבה.
גאורג לייברנדט
ד"ר גאורג לייברנדט (בגרמנית: Georg Leibbrandt; 6 בספטמבר 1899 – 16 ביוני 1982) היה ביורוקרט ודיפלומט גרמני נאצי. הוא מילא תפקידים מובילים במדיניות חוץ במשרד החוץ של המפלגה הנאצית (APA) ובמשרד הרייך לשטחים המזרחיים הכבושים (RMfdbO) כמומחה לנושאים הקשורים לברית המועצות. השתתף בוועידת ואנזה. בתקופה שלאחר המלחמה נפתחו הליכים פליליים נגדו, אך התיק נסגר בסופו של דבר.
ראשית חייו
לייברנדט נולד להורים גרמנים אתניים בהופנונגסטל (כיום צבריקובה, אוקראינה), ליד אודסה, בנפת זבריקובו שבמחוז חרסון של האימפריה הרוסית. בגיל צעיר היגר לגרמניה לצורך לימודיו.
ב-1918 למד לייברנדט תאולוגיה בגרמניה, וגם לקח שיעורים בפילולוגיה והיסטוריה, בשנת 1927 הוענק לו תואר דוקטור. הוא נסע רבות לברית המועצות בין השנים 1926–1929. מטרת ביקוריו היו חקר התפתחות המושבות הגרמניות באזור חוף הים השחור, ואיסוף מידע היסטורי. כתוצאה מעבודתו יצא לאור בגרמניה ספר על תנועת המהגרים של הגרמנים.
ללייברנדט היה כישרון לשפות, אשר יחד עם מלגת רוקפלר, אפשרו לו לחדש את לימודיו בפריז ובארצות הברית בין השנים 1931–1933. בהיותו בארצות הברית שמר באופן פעיל על קשר עם גרמנים מרוסיה שגם היגרו לאמריקה.
המפלגה הנאצית
לייברנדט קיבל בשנת 1933 את בקשתו של אלפרד רוזנברג לחזור לגרמניה, והצטרף למפלגה הנאצית באותה שנה. לאחר מכן מונה למנהל החטיבה המזרחית של משרד מדיניות החוץ של המפלגה הנאצית. לייברנדט הופקד גם על התעמולה האנטי-סובייטית והאנטי-קומוניסטית. עם הפלישה לברית המועצות והקמת המשרד לשטחים הכבושים במזרח, בחר רוזנברג בלייברנדט לנהל את המחלקה המדינית. לפיכך, לייברנדט הפך לקשר אל קבוצות המהגרים האוקראיניות, הקווקזיות, הרוסים ואחרות.
לייברנדט השתתף בוועידת ואנזה כמייצג (יחד עם אלפרד מאייר) את המשרד לשטחים הכבושים במזרח. בקיץ 1943, מסיבות לא ידועות, הוא הפסיק את תפקידו במשרד והצטרף לצי הגרמני.
לאחר המלחמה
לייברנדט הוחזק במעצר על ידי בעלות הברית מ-1945 עד מאי 1949. בינואר 1950 הוא הואשם רשמית במעורבות בהשמדת יהודים, אך ב-10 באוגוסט 1950 נדחה התיק נגדו, והוא שוחרר ממעצר.
בשנת 1979 נאסר על לייברנדט להיכנס לארצות הברית על ידי מחלקת המשפטים ומחלקת המדינה האמריקאית, בשל השתתפותו ברצח מאות אלפי יהודים, בתפקידו כראש החטיבה המדינית של משרד הרייך למזרח הכבושים.
ללייברנדט יש בן באותו השם, המתגורר בברלין.
מנצ'ל
מנצל או מנצ'ל הוא שם משפחה ממקור גרמני (Menzel).
אלמנטים גנטיים ניידים
דוגמאות ממחקרים
מערכות CRISPR-Cas בחיידקים ובארכאונים הם מערכות חיסון אדפטביות המגנות מפני השלכות קטלניות מ MGEs. באמצעות השוואות גנומיות וניתוחים פילוגנטים, חוקרים מצאו כי גרסאות של CRISPR-Cas קשורות עם סוגים שונים של MGEs כגון טרנספוזונים. בנוסף, CRISPR-Cas שולט בהתרבות הטרנספוזונים.
MGEs כגון פלסמידים על ידי transmission אופקי הם בדרך כלל מועילים לאורגניזם. היכולת של העברת פלסמידים (שיתוף) חשובה בנקודת מבט אבולוציונית. Tazzyman ו Bonhoeffer מצא כי קיבעון (קבלה) של הפלסמידים המועברים באורגניזם חדש היא חשובה בדיוק כמו היכולת להעביר אותם. לפלסמידים הניתנים להעברה הסתברות קיבעון גבוה יותר, ואילו לאלמנטים גנטיים מזיקים הניתנים להעברה יש הסתברות קיבעון נמוכה יותר כדי להימנע מקטלניות לאורגניזמים המאחר.
טרנספוזיציה על ידי הטרנספוזונים היא מוטגן. לפיכך, אורגניזמים התפתחו כדי להדחיק את אירועי הטרנספוזיציה, וכישלון להדחיק את האירועים גורם לסרטן בתאים סומטיים. Cecco et al מצא כי אצל עכברים בגילאים מוקדמים שעתוק של רטרוטרספוזון הוא מינימלי, אבל בגיל מתקדם מוגברת רמת השעתוק. בגיל הזה, תלוי ברמת הביטוי של הטרנספוזון, הוא מופחת על ידי דיאטת הגבלת קלוריות.
מחלות
התוצאה של אלמנטים גנטיים ניידים יכולה לשנות את דפוסי התעתוק, אשר לעיתים קרובות מוביל להפרעות גנטיות כגון כשל חיסוני, סרטן השד, טרשת נפוצה וטרשת אמיוטרופית צידית. אצל בני אדם, סטרס יכול להוביל להפעלת טרנזקציות של MGEs הקשורות לניוון נוירוני, כגון רטרו-וירוס אנדוגני.
הערות נוספות
סך כל האלמנטים הגנטיים הניידים בתוך הגנום יכול להיקרא mobilome.
ברברה מקלינטוק זכתה בשנת 1983 בפרס נובל בפיזיולוגיה או רפואה "עבור גילוייה של אלמנטים גנטיים ניידים".
אלמנטים גנטיים ניידים משחקים תפקיד קריטי בהתפשטות של גורמים ארסיים, כגון exotoxins ו exoenzymes, בקרב חיידקים. אסטרטגיות כדי להילחם בזיהומים חיידקיים מסוימים הן מיקוד הגורמים הארסיים הספציפיים, ובתור גורמים אלו הוצעו אלמנטים גנטיים ניידים.
AGM-78 סטנדרד ארם
AGM-78 סטנדרד ארם (AGM-78 Standard ARM) הוא טיל נגד קרינה שתוכנן להתביית על מכ"מי בקרת אש של מערכות נ"מ שפותח על ידי חברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית. ARM הוא קיצור ל- Anti-radiation missile, מאנגלית: טיל נגד קרינה.
היסטוריה
הסטנדרד ארם פותח במקור עבור הצי האמריקני במהלך שנות השישים המאוחרות. הסטנדרד ארם נוצר בעיקר עקב המגבלות של ה-AGM-45 שרייק, שסבל מראש קרב קטן, טווח מוגבל ומערכת הנחיה מוגבלת. ג'נרל דיינמיקס נתבקשה לפתח טיל נגד קרינה המבוסס על טיל הקרקע-אוויר RIM-66 SM-1. ההתבססות על תכנון של טיל קיים הוזילה באופן משמעותי את עלויות הפיתוח וקיצרה את משכו, ובדיקות של הנשק החדש החלו כבר ב-1967, לאחר הפיתוח שנמשך שנה בלבד. הטילים המבצעיים הראשונים נמסרו ב-1968.
הסטנדרד ארם כונה בקיצור "סטארם" ("starm"). הגרסה הראשונה של הטיל, ה-A1 מוד 0, לא הייתה הרבה יותר מ-RIM-66 משוגר מהאוויר עם ראש ביות של שרייק מחובר מקדימה. מנוע דלק מוצק אירוג'ט סימן 27 מוד 4 הניעה את הטיל שצויד בראש קרב רסס. אף שהיה בעל יכולות טובות יותר, הסטנדרד ארם היה יקר הרבה יותר מהשרייק אשר נותר בשירות עוד זמן מה.
מעל 3,000 טילים יוצרו בגרסאות שונות עד שייצורו הופסק בסוף שנות השבעים. לאחר הפסקת הייצור נותר הטיל בשירות כמעט עשור לפני שהוחלף לחלוטין ב-AGM-88 הארם בסוף שנות השמונים.
שירות בחיל האוויר הישראלי
בשנת 1975 הציעה ארצות הברית למכור טילי AGM-78 לחיל האוויר הישראלי. אולם, מאחר שלהפעלת הטיל נדרשו מטוסי "ויילד ויזל" המיועדים למשימות דיכוי הגנה אווירית והכוללים מערכות אלקטרוניות יקרות, הגיעו בחיל האוויר הישראלי למסקנה שאין הם יכולים להרשות לעצמם מטוסים ייעודיים שכאלה. תחת זאת, הגדיר חיל האוויר הישראלי לג'נרל דיינמיקס דרישות מבצעיות לגרסה זולה יותר של הטיל, שכונתה "אגרוף סגול", אותה ניתן יהיה לשגר גם ממטוסי F-4 פנטום שאינם ייעודיים למשימות דיכוי הגנה אווירית. המערכת המצומצמת והזולה יותר כללה גם מכשיר מיוחד שפיתחה לורל ושהותקן במטוסי הפנטום הישראליים.
ראשוני טילי ה"אגרוף סגול" נמסרו לחיל האוויר הישראלי בשנת 1976, לאחר שסדרת ניסויים בטילים המותאמים הוכיחה כי השינויים שהוכנסו בו לא פגעו ביכולתו. הטיל נכנס לשירות מבצעי בחיל האוויר בשנת 1977.
השימוש המבצעי הראשון בטיל בשירות חיל האוויר הישראלי היה במלחמת לבנון הראשונה. ב-9 ביוני 1982, היום הרביעי למלחמה, פתח חיל האוויר ב"מבצע ערצב-19" שנועד לתקוף את סוללות טילי הקרקע-אוויר הסוריות בלבנון. המטס הראשון של המבצע כלל את כל מטוסי הפנטום של הטייסת העיקרית שהפעילה את ה"אגרוף הסגול". כל מטוס במטס, שכלל יותר מ-20 מטוסים והובל על ידי מפקד הטייסת, נשא שני טילי "אגרוף סגול". הטילים שוגרו במרחק של עשרות קילומטרים מסוללות הטק"א. מטסים נוספים באו בהמשך וביצעו משימות דיכוי הגנה אווירית. המבצע הוכתר כהצלחה ואיפשר חופש פעולה רב לחיל האוויר הישראלי במהלך המלחמה.
רוקפור (להקה)
רוקפור (Rockfour) היא להקת רוק ישראלית מחולון הפועלת ברציפות משנת 1988 ועד היום. הלהקה מנגנת רוק פסיכדלי בסגנון שנות ה-60. חברי הלהקה משתדלים לשמור בהופעתם על רוח התקופה ועל סגנון הפסיכדליה, גם כשהם מנגנים חומר מקורי שלהם. חברי רוקפור מרבים בשימוש בכלי נגינה ישנים ובטכניקות הקלטה מהימים ההם. רוקפור נחשבת לאחת הלהקות הישראליות הראשונות שהחלו לשיר באנגלית.
הקריירה המוקדמת
רוקפור הוקמה בחולון בשנת 1988, כשאמיר צורף וברוך בן יצחק בני ה-19 חברו אל אלי לולאי ואל המתופף איסר טננבאום, והחלו לנגן יחד. בספטמבר 1991 יצא אלבום הבכורה של הלהקה "רשת פרפרים", השירים הבולטים באלבום היו: "שוב לא שקט", "הכעס" (שאת מילותיו כתבה טל גורדון) ו"חום". באותו זמן נקראה הלהקה באנגלית "Rock 4".
תקופת "האיש שראה הכל"
אלבומה השני של הלהקה, "האיש שראה הכל" שיצא במרץ 1995 הציג להקה בשלה, שונה מעט בהרכבה (עזיבתו של אמיר צורף וכניסתו של מרק לזר לתפקיד הבסיסט, כשבן יצחק עובר לנגן גיטרות) ובעיקר בגישתה המוזיקלית. האלבום בעצם היה מעבר בין להקת רוק קלילה ללהקת רוק פסיכדלי מגובש בעל צליל חסר פשרות. באותו זמן שינתה רוקפור את שמה באנגלית ל-"Rockfour". האלבום זוכה להערכה רבה עד היום בזכות השירים המורכבים והצליל הייחודי, וממנו בולטים הלהיטים "מכונת הזמן", "חור בלבנה", "כל כיוון", "האיש שראה הכל" ו"קטיפה שחורה". לאלבום בוימו שישה קליפים בסגנון אחיד וייחודי שתואם את אווירת שנות ה-60 - בקליפים שולבו צילומים ישנים במצלמת חובבים עם צילומים של הלהקה בסגנון דומה.
"בחזרה לשבלול" ואלבום הופעה
בשנת 1996 בשולי העיתון מעריב (אשר היה שייך לאותה קבוצה עסקית עם חברת התקליטים של רוקפור, הד ארצי) החלו להתפרסם מודעות קטנות עם הכותרות "בחזרה לשבלול". לאחר מספר חודשים נחשף כי רוקפור מוציאים אלבום תחת שם זה, "בחזרה לשבלול", שהיה בעצם הצדעה לשלושת האלבומים שבהם יצרו אריק איינשטיין ושלום חנוך את מהפכת הרוק הישראלי בשנות ה-60 - "פוזי", "שבלול" ו"פלסטלינה". באלבום שיצא במרץ 1996 הופיעו החידושים לשירים "אבשלום", "אל תוותרי עליי" ועוד. איסר טננבאום המתופף באותו זמן שהה בחו"ל לכן במקומו תופף נעם לדרמן. בנוסף התארחו באלבום ירמי קפלן, קרני פוסטל, ג'נגו ואלדד גואטה על האורגן.
בסוף שנת 1999 הוציאה הלהקה אלבום בהופעה חיה בשם "רוקפור בהופעה". באלבום הופיעו שירי האלבומים הקודמים כגון: "הכעס", "מכונת הזמן", "שוב לא שקט" (עם אביב גפן), וגרסת כיסוי לשיר של פינק פלויד "Astronomy Domine" ושלושה שירים חדשים. נעשו בו מספר ניסיונות מוזיקליים חדשים, שבהם הלהקה עוד לא התעסקה; למשל, חלק מהשירים הוקלטו עם עשיריית כלי מיתר בניצוחו של דניאל סלומון. האלבום היה למעשה סיכום לקריירה העברית של הלהקה.
שינוי כיוון לאנגלית
כשנה לאחר "האיש שראה הכל", התחילה רוקפור ליצור מוזיקה באנגלית. בתחילה ניסתה הלהקה לשכתב את החומרים הקיימים בעברית לאנגלית, והאלבום "האיש שראה הכל" נכתב והוקלט כולו באנגלית. לבסוף הוחלט לגנוז הקלטות אלה, ולכתוב חומרים חדשים לאלבום באנגלית.
בשנת 2000, תחת ניהולו של הלייבל "Earsay" (שבבעלות חברת "האוזן השלישית") הוציאה הלהקה את האלבום "Supermarket" שאת שיריו יצרה בחמש השנים הקודמות לאלבום. בנוסף לקו הרגיל של רוקפור, המושפע בעיקר מרוק פסיכדלי של שנות ה-60, האלבום התאפיין בצליל רוק קשוח יותר. בין היתר, הייתה השפעה ניכרת של קינג קרימזון על האלבום - נעשה בו שימוש במלוטרון היחיד שנמצא בישראל, במקור של פינק פלויד והיום שייך לזוהר כהן. הייתה בו גם השפעה מסוימת של רוק של שנות ה-90, ובייחוד רדיוהד (ניכר אף דמיון מסוים בין עטיפת Supermarket ובין עטיפת OK Computer).
בין השירים הבולטים באלבום היו "Oranges", "Wild Animals" ו-"Route 66". בהופעותיה באותה תקופה רוקפור ניגנה את השירים הישנים בעברית, את החדשים באנגלית ובנוסף הרבתה לנגן גרסאות כיסוי לשירי כמה מהלהקות הפסיכדליות הבולטות משנות ה-60, כגון הביטלס, פינק פלויד, הבירדס (The Byrds), הקינקס (The Kinks) ולאב (Love). אלבום קצר ובו אוסף של גרסאות כיסוי בביצוע רוקפור בהופעה יצא מספר חודשים אחרי Supermarket. בספטמבר באותה שנה בעקבות האלבום יצאה רוקפור לסיבוב הופעות ראשון בארצות הברית.
בסוף 2001 יצא אלבומם החמישי או האלבום השני באנגלית של הלהקה "One Fantastic Day". האלבום סימן את ההתפחות וההעמקה לתוך הפסיכדליה, הושפע משנות השישים-שבעים אך עם זאת ייחודי וחדשני. מן האלבום בולטים "Astronauts" ו-"President of Me". בסוף אותה השנה, נכלל האלבום ברשימה של עשרת האלבומים הטובים ביותר לשנת 2001 על ידי אחד ממבקרי המוזיקה של ה"רולינג סטון". בעקבות האלבום הופיעה הלהקה פעמים נוספות בארצות הברית, כשהיא משובצת לראשונה להופעות במסגרת פסטיבלי הרוק הבינלאומיים "International Pop Overthrow" בלוס אנג'לס, "BayPop" בסן פרנסיסקו, "CMJ" היוקרתי בניו יורק, וזוכה לביקורות חיוביות.
באוקטובר באותה שנה הגיעה רוקפור לקפיצת מדרגה נוספת בקריירה שלה, כשחברת התקליטים האמריקאית Rainbow Quartz החתימה אותה על חוזה הפצה בחו"ל. החברה הוציאה את האלבום הראשון להפצה בינלאומית שנקרא "Another Beginning" הכולל בתוכו מלבד שיר הנושא, שיצא מקודם רק כסינגל, עוד 12 שירים משני האלבומים באנגלית שיצאו בישראל. האלבום זכה לתגובות חיוביות בארצות רבות.
בשנת 2002, בעקבות האלבום "Another Beginning", התחילה רוקפור במסע הופעות נרחב לקידום אלבומה תחת השם Another Beginning World Tour. המסע כלל שבועיים בארצות הברית, שבועיים בספרד ושבעה חודשים בצפון אמריקה, במהלכן הופיעה הלהקה בפסטיבלים בינלאומיים כמו "South by Southwest", "North by Northeast", ו"Halifax Pop Explosion". שימשה כמופע החימום ללהקת "דייב מת'יוס בנד" וחלקה במה אחת עם להקות כמו "בלונדי" ו"The B-52's". בהמשך הגיעה הלהקה לביקור מולדת קצר בספטמבר, בו ערכה הלהקה 12 הופעות אינטנסיביות ברחבי ישראל, כולל מופע משותף עם רמי פורטיס. באוקטובר 2002 המריאה שוב הלהקה להמשך סיבוב ההופעות בארצות הברית ובקנדה ל-3 חודשים נוספים. למסע זה הצטרף ג'נגו כנגן הבס במקום מרק לזר שנשאר בארץ לרגל סיום לימודים.
בשנת 2003 הוציאה רוקפור אלבום אוסף עם גרסאות כיסוי מהופעות חיות, בי-סיידס מסינגלים שיצאו בעבר ושירים נדירים אחרים תחת השם "!For Fans Only"; למרות ההצטנעות של הלהקה שכיוונה את האוסף, כשמו, למעריצים בלבד, הוא זכה לביקורות טובות.
בשנת 2004 יצא האלבום השני בהפצה בינלאומית, "Nationwide". האלבום זכה לביקורות טובות בעיתונות הרוק האלטרנטיבי בעולם והלהקה יצאה במהלך השנה לסיבובי הופעות באנגליה, בסקוטלנד, בקנדה, בארצות הברית ובספרד.
עזיבתו של לולאי ואחריה
בסוף שנת 2004 החליט סולן הלהקה אלי לולאי שלא להמשיך במסע ההופעות העמוס, עזב את הלהקה ואת ארצות הברית, ושב לישראל. חברי הלהקה הנותרים קיימו את המחויבות שלהם להופעות והשלימו את מסע ההופעות; הם הופיעו בסן פרנסיסקו כבר למחרת, בלי שהספיקו לקיים חזרות כשלישייה. בנובמבר באותה שנה חזרה הלהקה בהרכבה החדש לישראל, וזמן קצר לאחר מכן הוציאה הודעה רשמית על עזיבתו של לולאי את הלהקה. בהודעה זאת גם הכריזו שלושת החברים הנותרים כי לא יחפשו סולן חדש ללהקה, וכי הם ימלאו את מקומו בשירה.
בשנת 2005 חזרה רוקפור להופיע בישראל כשלישייה מגובשת. הופעתה הראשונה ב-2005 בבארבי תל אביב עמדה בסימן זכייתו של השיר "Honey" במקום הראשון במצעד האלטרנטיבי של וואלה! לשנת 2004. מהופעה זו גם נערך קליפ לשיר הזוכה. משם המשיכה הלהקה למסע הופעות אינטנסיבי בישראל במקביל לסדרת הופעות אקוסטיות, שם ביצעה שירים ישנים וחדשים לצד חידושים, בלוויית אורחים. בהופעה זו חשפה הלהקה לראשונה את השיר "No Warries" (משחק מילים על המילים האנגליות war "מלחמה" ו-worries "דאגות") וכן פרטים על האלבום הבינלאומי השלישי הבא שלה.
שלושת חברי הלהקה ניגנו בשיר "מפלצת" באלבום השני של אפרת בן צור שיצא בשנת 2006; בן יצחק אף הפיק מוזיקלית את השיר. הלחן היה של בן צור, אך סגנון הנגינה, במיוחד בגיטרה, היה של רוקפור. שנה קודם הופיע "Beautiful Life", אלבומו השני של שי נובלמן, שבו ניגן איסר טננבאום בכל שיריו.
בתחילת 2007, לקראת סוף העבודה על אלבומם החדש, השתתפו חברי רוקפור בתחרות שקיים דייוויד גילמור לזכרו של סיד בארט, חברו ללהקת פינק פלויד, שנפטר ביולי 2006. בתחרות הוזמנו הרכבים מרחבי העולם לשלוח לאתר אינטרנט שהוקם לתחרות את גרסתם לשיר "Arnold Layne", שירם הראשון של פינק פלויד. הגולשים הוזמנו להצביע לגרסאות האהובות עליהם. שלוש הגרסאות הטובות ביותר הועברו לדייוויד גילמור, שיחד עם דייוויד בואי וריצ'רד רייט, בחרו בגרסתם של רוקפור כגרסה הטובה ביותר. רוקפור מימשו הפרס, יום הקלטות באולפני ההקלטות אבי רוד שבלונדון, בהמשך אותה שנה. הקלטות אלה טרם ראו אור.
במסגרת חגיגות שנת ה-60 לישראל בשנת 2008 שודר בערוץ 2 "המצעד הגדול של ישראל", משדר שסיכם 60 שנות מוזיקה בישראל. במשדר חברו רוקפור לנינט טייב, וביצעו גרסת כיסוי לשיר "מדינה קטנה" של להקת כוורת, שנבחרה ל"להקת השישים". שיתוף הפעולה עם טייב נמשך לעבודה על האלבום השני של הזמרת, שבו ניגנו חברי רוקפור. האלבום, "קומוניקטיבי", יצא בשנת 2009. על רוב הלחנים באלבום חתומים בן יצחק ולזר יחד עם טייב, והשניים גם עיבדו והפיקו את האלבום איתה. בעיבודים השתתף גם טננבאום. הלהקה המשיכה את שיתוף הפעולה עם טייב וליוותה אותה בסיבוב ההופעות של האלבום.
חזרה לעברית
ב־24 בפברואר יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "העולם המופלא". השיר ניתן להאזנה ולהורדה ללא תשלום דרך אתר הלהקה.
במרץ 2010, לרגל מלאת 15 שנה ליציאת "האיש שראה הכל" יצאה רוקפור לסיבוב הופעות קצר במחווה לתקליט. בסיבוב נוגן האלבום בשלמותו, בעיבודים קרובים למקור. בנוסף לאלבום היו אלו ההופעות הראשונות בהם נוגן השיר "העולם המופלא".
במסגרת פרויקט עוד מעט נהפוך לשיר באותה שנה הקליטה הלהקה את השיר "חבל", למילים שכתב סמ"ר רועי יעקב סלומון, שנהרג בקרב עם מחבלים בשומרון ב-2003.
באוקטובר 2010 יצאה הלהקה למספר הופעות בהודו.
במאי 2013 יצא אלבומה התשיעי והחמישי באנגלית של הלהקה "Too Many Organs". טרם יציאת האלבום יצאו לאוויר שני סינגלים, שיר הנושא שלווה בקליפ מושקע, והשיר "Two Miles" בו משתתפת הזמרת והשחקנית אפרת בן צור בקולות. באלבום משתתפת גם הזמרת האמריקנית ליסה ג'רמנו שתרמה את קולה בשיר "Don't Shoot The Messenger". יחד עם האלבום שיצא גם בתקליט ויניל, שיצא לאור בהפצה מוגבלת גם אוסף של קטעים נדירים הנקרא For Fans Only! 2 וכולל בין השאר חידוש לשירו של שמוליק קראוס "אחרי עשרים שנה" (שיר שהוקלט עבור הפרויקט "עבודה עברית 2" ולבסוף נגנז). גרסת הכיסוי לשיר "Arnold Layne" של פינק פלויד שזיכתה את הלהקה ביום הקלטות באולפני אבי רוד. וכן קטע בשם "Still Believes" שהוקלט באולפנים המיתולוגיים כחלק ממימוש אותה זכייה.
האיחוד עם לולאי ושינויים נוספים בלהקה
בנובמבר 2014 פרסמה הלהקה הודעה לפיה, לאחר 10 שנות נתק חברי רוקפור יתאחדו להופעה חגיגית עם הסולן אלי לולאי. הופעה זו התקיימה במועדון הבארבי בתל אביב ב-15 בינואר 2015, וכללה מגוון שירים מאלבומי הלהקה וביניהם שירים שלא ביצעה שנים רבות בהופעותיה. לדברי הלהקה לא מדובר באיחוד חד פעמי כי אם מתוכננת עבודה משותפת עתידית. כחודש לאחר ההכרזה יצא לאור הסינגל "חלקיקי אבק", שיר חדש המתכתב עם התהליך אותו עברה הלהקה, ומדבר על התחלה חדשה והשארת מטעני העבר מאחור. השיר הגיע אל המקום השלישי במצעד של רשת ג', ואף נכנס לפלייליסט יום בגלגלצ. לאור הביקוש, נקבעו שתי הופעות נוספות במועדון הבארבי בת"א, ולשתיהן כמו לראשונה, אזלו הכרטיסים תוך זמן קצר. במרץ 2015 הוציאה הלהקה את השיר "נמר של נייר", סינגל נוסף עם לולאי כסולן.
ב-9 וב-10 בינואר 2016 ציינה הלהקה בשלמותה 20 שנה לאלבום "האיש שראה הכל" בשתי הופעות במועדון הבארבי. בהמשך אותה שנה הודיעו חברי הלהקה כי הם עובדים על אלבום חדש.
באוגוסט 2016, הודיעה הלהקה כי תבצע הופעת מחווה לסיד בארט, סולן פינק פלויד (בעיקר בתחילת דרכה). באותה ההודעה, פרסמו חברי ההרכב כי המתופף איסר טננבאום, ממייסדי הלהקה, יוצא לדרך חדשה, וכי את מקומו על התופים יתפוס איתמר לוי (לשעבר בום פם).
באמצע 2017, הלהקה עברה לניהולה של חברת התקליטים נענע דיסק ובמקביל לאחר עזיבתו של איתמר לוי, מלווה את ההרכב בהופעות המתופף יוני טננבאום (לשעבר אלקטרה).
ב-19 במאי 2020 יצא אלבומה העשירי של הלהקה, "ארץ עיר". זהו אלבום האולפן הראשון של הלהקה מזה כ-7 שנים, והראשון מאז האיחוד עם לולאי. ב-2 בספטמבר 2020 יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "רוקפור: מכונת הזמן". הסרט בבימויו של גד אייזן, מתעד את תולדות הלהקה מהקמתה ועד היום.
באוקטובר 2020 הוציאה הלקה גרסת כיסוי לשיר "שיר של אחרי המלחמה" עם הזמרת אילנית במסגרת מיזם צו השעה.
דיסקוגרפיה
{{טורים
סינגלים
}}
קולמן רוברטס גריפית'
ביוגרפיה
בשנת 1915, כשהיה בן 22 השלים גריפית' את תארו הראשון בפסיכולוגיה במכללת גריווניל (Greenville College) באילינוי, שם הכיר את רעייתו לעתיד - מארי לואיז קולמן. בזמן לימודיו בגרינוויל הוא היה מעורב רבות בפעילויות הספורטיביות במכללתו. הוא היה נשיא כיתתו, חבר בכיר בצוות אימון קבוצת הבייסבול והכדורסל של המכללה, וחבר בארגוני התעמלות שונים. נחישותו ותשוקתו לתחום היו בולטים לסביבתו ולכן לכולם לא היה ספק כי אכן הוא יבחר להשקיע את מרבית כוחותיו בתחום זה, ולהרחיב בו את ידיעתו. בשנת 1920 הוא קיבל את הדוקטורט שלו לפסיכולוגיה במכללת גרינווילד תחת פיקוחו של פרופסור מדיסון בנטלי. בעבודת הדוקטורט שלו הוא התמקד במערכת הוסטיבולרית של העכברוש הלבן תחת השפעת תנאים שונים.
גריפית' נפטר בזמן מילוי תפקידו במערכת החינוך הגבוהה של מדינת אורגון בשנת 1966 כשהוא בן 73.
מחקרו
בשנת 1918 החל גריפית' באופן לא רשמי לחקור גורמים פסיכולוגיים הקשורים לבייסבול וכדורגל על ידי התבוננותו בשחקנים בתור אחד ממאמני הקבוצות. הוא בדק את זמני התגובה של השחקנים עם טיימר. בשנת 1920, ג'ורג' האף - מנהל האתלטיקה במכללת גרינוויל ראה את מחקרו של גריפית' ואת הניסיון והידע שרכש בתחום הפסיכולוגיה, וכתוצאה מכך שכנע את ראשי המכללה לפתוח מעבדת מחקר שתעסוק בפסיכולוגיה, ובפרט שתעסוק בתחומים שהתמקד בהם גריפית' בבדיקותיו ומחקריו (מערכת וסטיבולרית, זמן תגובה וכו'...)
בשנת 1925 גריפית' הקים את מעבדת המחקר האתלטית הראשונה אי פעם. במעבדה היו abh חדרים, מעבדה פסיכולוגית ומעבדה פיזיולוגית. כשהוקמה המעבדה היא משכה תשומת לב רבה ורבים התעניינו בה, אך למרות זאת, בכירי האוניברסיטה סגרו אותה לאחר שש שנים בלבד. חובות גדולים של המכללה דרשו קיצוצים במהירות, אבל שמועות הופצו כי מאמן הכדורגל של אילינוי, רוברט זופקה, המליץ על סגירת המעבדה. גריפית' הועבר לתפקיד מינהלי בינוני, ונראה היה כי ימי המחקר של הספורט הסתיימו.
בשנת 1937 גריפית' קיבל פניה מפיליפ ריגלי, מנהל קבוצת הבייסבול של שיקגו קאבס. ריגלי הזמין את גריפית' להצטרף עמו ועם וקבוצתו לסדרת אימוני אביב בסנטה קטלינה מחוץ לחוף בדרום קליפורניה, והצעתו כללה גם מעבדת מחקר פרטית לגריפית' עם כל הנדרש לו. גריפית' הסכים, רכש ציוד מעבדה נוסף שכלל מצלמות וידאו וכרונוסקופים, ופנה מערבה להמשך מחקר הספורט שהקים.
קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס
בשנת 1937 ריגלי סבר שפסיכולוג יכול להועיל לקבוצתו, אולם שאר אנשי הצוות התנגדו לנוכחותו של גריפית'.
באותה השנה, הקבוצה הייתה בפסגת הליגה הלאומית, אך שחקנה המרכזי של הקבוצה באותו הזמן, צ'רלי גרים, היה שרוי בדיכאון. גרים הוחלף, אך גם כאשר הוחזר למגרש הוא היה בלחץ נפשי גדול שהשפיע לרעה כל חבריו לקבוצה. גריפית' שם לב לכך, ופנה אל ריגלי.
16 הדיווחים הראשונים שכתב גריפית' לריגלי במהלך העונה וברגע המשבר, סברו כי "כל אדם ... הוא פסיכולוג פשוט בגלל ההתאמות שהוא עושה לאנשים אחרים וההתאמות שהם עושים לו". מנהל הבייסבול הוא גם פסיכולוג, כי התפקיד שלו הוא "לטפל בגבריו (שחקניו)." השאלה היחידה, על פי גריפית', הייתה האם הוא משתמש בפסיכולוגיה ביעילות. נסיונותיו של גריפית' לא עזרו, וגרים המשיך לקפוא מלחץ על המגרש ולהשפיע על קבוצתו.
ב-26 ביולי של אותה שנה, "הגורים"(שיקגו קאבס) הדרדרו היישר למקום הרביעי. ריגלי נזף בגרים והחליף אותו בשחקנים חדשים: תופס והרטנט, עד סוף העונה. גריפית' קיווה שהרטנט יהיה יותר נוח לרעיונותיו והם נפגשו כדי לדון בכל שחקן מבחינה פסיכולוגית. אבל עד מהרה נכנס גריפית' לקונפליקט עם הרטנט – משום שזלזל בתפיסת הבייסבול המסורתית של הרטנט. הוא כתב: "כדי לפנות לאינסטינקט או לתורשה הוא ... דרך עצלה, חסרת דמיון ובורות, להתחמק מדרישות עבודתו".
על אף ספקנותו של גריפית', נראה כי ההנהגה של הרטנט פעלה: הקאבס החלו לטפס על הטבלה במהלך חודש ספטמבר, והשתלטו על המקום הראשון על משחק ניצחון שמסתיים במהלך של הרטנט עצמו. הקאבס זכו בליגה הלאומית, אבל הם ירדו במהירות על ידי ניו יורק יאנקיז בסדרת העולם.
לאחר סיום העונה, הגיש גריפית' לריגלי דו"ח בן 183 עמודים על מסע הבחירות של הקבוצה. גריפית' כתב שהרטנט "בכלל לא היה איש חכם. ... הוא [אינו] יכול להתאים את עצמו לכל סגנון הכשרה ואימון אחר, אבל עם זאת הוא היה מוכר לאורך הקריירה שלו".
הצלחתו של הרטנט הפכה אותו לשחקן הבכיר בקבוצה, ולכן הוא נשאר בעונה 1939. גם גריפית' המשיך לעבוד אצל הקאבס ב-1939, אם כי רק במשרה חלקית. הוא הגיש רק ארבעה דיווחים קצרים, אך ציין באחד מהם כי "מבחינת הצוות והנהלתו, נפגשנו לא רק עם כישלון, אלא עם כמות גדולה של חשדנות ". הקאבס סיימו את השנה במקום הרביעי.
גריפית' הגיש דו"ח אחרון בשנת 1940, וסימן את סופה של מיזם הראשוני של הפסיכולוגיה לעולם הספורט המקצועי. רוב מנהלי הבייסבול ראו את הפרויקט ככישלון, והרעיון לא מומש על ידי צוותים אחרים במשך זמן רב. גריפית' חזר לאוניברסיטת אילינוי, ולאחר 4 שנים הוא עלה לרמה של "פרובוסט".
מכללת גרינוויל
בזמן שהותו בשנת שבתון, בשנת 1923 הציע גריפית' למכללה לפתוח קורס שיקרא: "פסיכולוגיה ואתלטיקה". קורס זה הביא לפרסום הספר הראשון של מבוא כללי לפסיכולוגיה.
בשנת 1927 קיבל גריפית' את מלגת גוגנהיים, ועבר ללמוד באוניברסיטת ברלין במקביל לתפקידיו במכללת גרינוויל. לאחר לימודיו מונה קולמן לראש הלשכה לנתונים פנימיים במכללת גרינוויל. זה היה משרד שאסף נתונים פנימיים לנשיא האוניברסיטה, כגון יחסי תלמידים-מורה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1944.
הוא סיים את תפקידו בשנת 1953, ובשנת 1956 הוא מונה לראש אגף המידע הסטטיסטי של אגודת החינוך הלאומי. הוא פרש מהמכללה ובשנת 1962 החל לעבוד במערכת החינוך הגבוהה של מדינת אורגון.
"הפסיכולוגיה של האימון" (1926)
אחת מן התרומות המרכזיות של גריפית' לתחום הפסיכולוגיה של הספורט באה מפרסומו של ספרו: "הפסיכולוגיה של האימון". עיקר הספר היה המוטיב כי מאמן חייב להיות בעל ידע פסיכולוגי ופזיולוגי, וכל הפרקים שנמנו בספר הופנו הישר למאמנים. בנוסף לכך, בפרסום ספר זה התמקד בנוסף גריפית' על חשיבותו של מורל השחקנים, על הרגליהם וכל מה שהוא תיאר כסביבה פסיכולוגית - אידיאלית שבה הספורטאים יכולים לפתח עבורם תכונות אישיות ואינטלקטואליות במקביל לאתלטיקה.
"הפסיכולוגיה של האתלטיקה" (1928).
ספר זה היווה בסיס עבור פסיכולוגית האתלטיקה. בספר זה התמקד גריפית' על המרכיבים הפסיכולוגיים של ביצועים אתלטיים מורכבים כגון: מיומנויות, למידה, הרגל, תשומת לב, ראייה, רגש וזמן תגובה. חלק מתוכן ספר זה התבסס על ספרו הראשון - "הפסיכולוגיה של האימון".
ולגה (עיר)
ולגה (באסטונית Valga, בגרמנית: Walk) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז ולגה שבאסטוניה. הגבול עם לטביה חוצה את העיר, חלקה הלטבי של העיר נקרא "ולקה" (Valka). עד שנת 1920 היו שתי הערים עיר אחת באימפריה הרוסית.
היסטוריה
ולגה הועלתה לראשונה על הכתב ב-1286 בשמה הגרמני וָאלק. מאז היא נשדדה, נשרפה ונהרסה פעמים רבות, תחילה בידי הליטאים ולאחר מכן בידי הרוסים. מעשי הבזיזה נפסקו רק ב-1501. ב-11 ביוני 1584 העניק סטפאן באטורי, המלך של האיחוד הפולני-ליטאי לוולגה זכויות עירוניות. זכויות אלה הוענקו לעיר בשנית ב-17 באפריל 1590 על ידי זיגמונט השלישי ואזה, שהעניק לה גם את סמלה. ב-1626 עברה העיר לשלטון שוודי, וב-1710, בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, לשלטון רוסי, יחד עם שאר אסטוניה.
ב-5 באוקטובר 1764 ניתנה פריווילגיה לעיר בידי הקיסרית יקתרינה השנייה; בעקבות זאת, עד סוף המאה ה-18 נבנו בוולגה בנייני האבן הראשונים - כנסייה, בית-ספר, ומשרדים מחוזיים. מאז החלה העיר להתפתח במהירות, וב-1876, הוצא לאור העיתון הראשון בוולגה, "וָלְקְשֵר אָנְצַייגֶר" (Walkscher Anzeiger), אשר נכתב בשפה הגרמנית.
ב-22 ביולי 1889 נסללה מסילת רכבת בין ולגה לטרטו וב-1896 הוארכה המסילה לפרנו. אלו תרמו משמעותית לחשיבותה של העיר. ב-1902 נסללה המסילה המחברת את ולגה לעיר אלוקסנה שבלטביה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, נשארה ולגה מחוץ לשדה הקרב, אך ב-1917 צפלין גרמני הטיל, על פי ההערכות, ארבעים פצצות, אך הן החטיאו את המטרה המרכזית: תחנת הרכבת.
חלוקת העיר התרחשה ב-1920 בעקבות התקפת לטביה ב-7 באוקטובר 1919 על ידי כוחותיו של ברמונדט-אבלוב בניסיונו להגיע לחזית מלחמת האזרחים ברוסיה על מנת להילחם בצבא האדום ובאי הכרתו בעצמאותה של לטביה. לצורך בלימת המתקפה, פנתה הממשלה הלטבית לממשלת אסטוניה ממקום מנוסתה בוונדן. בעקבות הצעה להפסקת אש מטעמו של ברמונט-אבלוב והפגזת כוחותיו על ידי פלגת סיירות בריטיות ורכבות ממוגנות אסטוניות שגרמו לו לסגת מלטביה. בעקבות העזרה שסיפקה, אסטוניה דרשה החזר כספי על ההוצאות ורוב שטחה של העיר. קו הגבול בין אסטוניה ללטביה נקבע על ידי ועדת בוררות בריטית והותירה את כל שטח העיר ותחנת הרכבת בצד האסטוני. רק שכונה אחת בדרום-מערב העיר נותרה בצד הלטבי. בעקבות חלוקת העיר עברו כ-2,500 לטבים תושבי העיר את הגבול והרחיבו את הצד הלטבי תוך הקמת שכונות חדשות.
ב-11 בפברואר 1921, על פי צו מממשלת אסטוניה, הוקם מחוז ולגה, על שם העיר המרכזית שהפכה לבירתו.
ב-24 במאי 1992 השתלטו כוחות אסטונים על הבסיס הצבאי הסובייטי שמחוץ לעיר, וזה נהפך מאוחר יותר למוצב של משמר הגבול האסטוני.
תרבות
מאז 1944 המקומון "ולגמאלנה" (Valgamaalane) מפורסם שלוש פעמים בשבוע, ומאז 2003 "ולק" («Валкъ») מפורסם בשפה הרוסית. כמו כן פעילים בוולגה משרד מקומי של הטלוויזיה האסטונית (Eesti Televisoon, ידועה כ-ETV), ותחנת רדיו מקומית ("Raadio Ruut").
תחבורה
ולגה ממוקמת בצומת חשובה של מסילות רכבת וכבישים מהירים, ועוברת דרכה מסילת טאלין-טרטו-ריגה.
אסף קריספיס
אסף קריספיס (נולד ב־27 באפריל 1984 ) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
קריספיס החל לשחק כדורגל במחלקת נוער של מכבי תל אביב, ובעונת 2001/2002 הוביל את קבוצת הנוער לזכייה בדאבל.
את הופעת הבכורה של קריספיס בגביע הטוטו ערך בגיל 17.5 בלבד ובו כבש צמד נגד מכבי פתח-תקווה, לאחר מכן ערך את משחק הליגה הראשון וכבש שער בכורה חשוב בעונת האליפות של הקבוצה הבוגרת בשנת 2002/2003 נגד בני יהודה עונה שהסתיימה בפרש שערים.
בינואר 2005 עבר לשחק בקבוצת עירוני קריית שמונה. במדיה שיחק עונה וחצי 42 משחקים וכבש 9 שערים.
את תחילת עונה 2006/2007 החל בהפועל אשקלון ובמדיה שיחק מספר חודשים לא מרשימים במיוחד ועבר לשחק באותה עונה בהפועל ירושלים.
בעונת 2007/2008 חתם במכבי הרצליה במדיה שיחק במשך 7 עונת ב 254 משחקים וכבש 19 שערים.
קריספיס אף שיחק בנבחרת הנערים ובנבחרת בנוער ב-8 משחקים וכבש 2 שערים.
הרברט סמואל
לורד הרברט לואי סמואל, ויקונט סמואל הראשון (באנגלית: Herbert Louis Samuel; שמו העברי: אליעזר בן פנחס סמואל; 6 בנובמבר 1870 – 5 בפברואר 1963) היה מדינאי ודיפלומט יהודי-בריטי, חבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה הליברלית, שר בממשלת בריטניה; שימש כנציב העליון הראשון על ארץ ישראל בזמן המנדט הבריטי (וכונה בפי אנשי היישוב גם "הנציב הראשון ליהודה"). היה חבר במסדרי האמבט, ההצטיינות והאימפריה הבריטית וכן חבר במועצה המלכותית.
משפחתו
הרברט סמואל נולד כצעיר בין חמשת ילדיהם של אדווין לואיס סמואל וקלרה לבית ייטס. היו לו 3 אחים גדולים - סטיוארט, דניס וג'ילברט, ואחות, מייבל. סמואל נישא לביאטריס, בת למשפחת פרנקלין, משפחה בריטית-יהודית ממעמד כלכלי וחברתי גבוה שעסקה בעיקר בתחום הבנקאות וההוצאה לאור. שורשיה של המשפחה בפולין ובבוהמיה (השם המקורי של המשפחה היה פרנקל, והוא שונה לפרנקלין עם הגעתו של אבי אבות המשפחה לאנגליה לקראת אמצע המאה ה-18). אחיו הבכור סטיוארט היה אף הוא פוליטיקאי וחבר פרלמנט. אחי אשתו היה חותנו של נורמן בנטוויץ', וסבה של המדענית הבריטית רוזלינד פרנקלין.
פעילות פוליטית
לאחר שהתמודד ללא הצלחה על מושב מחוז דרום אוקספורדשייר (הנלי) מטעם המפלגה הליברלית בבחירות כלליות בשנת 1895 ובשנת 1900, נבחר סמואל לראשונה לבית הנבחרים הבריטי בבחירות הביניים בנובמבר 1902 למושב מחוז קליבלנד. הוא מונה כשר בממשלה בשנת 1909 על ידי ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית'. בתחילה שימש כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר (למעשה כשר בלי תיק; דוכסות הנחשבת נחלה של מלך אנגליה), ולאחר מכן כממונה על שירותי הדואר ושר הפנים. סמואל היה היהודי הראשון (שאינו מומר כבנג'מין דיזראלי) ששימש כשר בממשלת בריטניה. בתפקידו כשר הפנים הנהיג את שעון הקיץ בבריטניה, הציע את החוק שאפשר לנשים להיבחר לפרלמנט והיה מעורב בדיכוי המהומות שפרצו באירלנד. כשר הפנים גם קידם את רעיון יצירת פרוטקטורט בריטי על ארץ ישראל, רעיונות שמצאו לאחר מכן את ביטוים במדיניות בריטניה בסמוך לסיום מלחמת העולם הראשונה, והשפיעו בין היתר על הצהרת בלפור.
כאשר המפלגה הליברלית התפרקה לסיעת אסקווית' וסיעת לויד ג'ורג', סמואל תמך באסקווית'. כאשר הודח אסקווית' ולויד ג'ורג' מונה לראש ממשלה סירב הרברט סמואל להמשיך ולכהן כשר ועזב את הממשלה, זאת כהבעת שאט נפש על מהלכיו של לויד ג'ורג' שהביאו להדחתו של אסקווית'.
לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי בריטניה בשנת 1917, איבד סמואל את מקומו בפרלמנט מטעם מחוז קליבלנד בבחירות כלליות של שנת 1918 וכפוליטיקאי בכיר לשעבר היה מועמד לתפקיד דיפלומטי. בראשית 1920, לאחר תחילת המנדט הבריטי על ארץ ישראל מינה אותו אלפרד מילנר, שר המושבות בממשלת האחדות (שמרנים - ליברלים) של דייוויד לויד ג'ורג', למשרת הנציב העליון על ארץ ישראל. הוא הגיע לכאן ב-30 בינואר 1920.
הנציב העליון בארץ ישראל
מינויו של סמואל עורר ביקורת מחוגים שונים בממשל הבריטי, וזכה לתמיכה בקרב יהדות בריטניה. בבואו לארץ התקבל הרברט סמואל, כנציב עליון יהודי בהתלהבות על ידי היישוב, וניתן לו הכינוי "הראשון ליהודה". אולם סמואל שאף לנייטרליות וניסה לנהל יחסים מאוזנים בין היישוב היהודי והאוכלוסייה הערבית ולרכוש גם את אמונם של הערבים. בין היתר, הוא מינה לתפקיד המופתי של ירושלים את אמין אל-חוסייני, תוך שימוש בסמכות שהועברה אליו מהסולטאן הטורקי. כמו כן, ב-7 ביולי 1920, מיד לאחר כניסתו לתפקידו הודיע על הגבלת העלייה היהודית לארץ ישראל ל-16,500 נפש לשנה.
בפברואר 1921 החליף וינסטון צ'רצ'יל את אלפרד מילנר בתפקיד שר המושבות, עדיין במסגרת ממשלת האחדות של לויד ג'ורג', שהוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. סמואל המשיך בתפקידו כנציב העליון גם תחת השר החדש (שני השרים השתייכו אותה עת למפלגה הליברלית). במאי אותה שנה, בארץ ישראל פרצו מאורעות תרפ"א, שבמהלכם רצחו ערבים עשרות יהודים ביפו ובסביבתה, בהם הסופר יוסף חיים ברנר. על מנת להשקיט את הרוחות הורה סמואל על הפסקה זמנית בעלייה לארץ ישראל.
בעקבות המאורעות הוקמה ועדת חקירה שנקראה ועדת הייקראפט, ובעקבותיה הוציא משרד המושבות הבריטי את הספר הלבן הראשון של צ'רצ'יל - נייר עמדה רשמי של הממשלה הבריטית. בספר לבן זה, הראשון מבין שלושה וזה שנחשב דווקא לפרו יהודי מכולם, הופרד עבר הירדן משטח "ארץ ישראל" המנדטורית, והועבר לניהול נפרד (אם כי המנדט הבריטי הוסר לחלוטין משטח זה רק בשנת 1946). כן הודיע סמואל ב-3 ביוני 1921 על הגבלות על העלייה "בהתאם לכוח הקליטה של הארץ".
לאחר המאורעות הבין סמואל כי כוח המשטרה הבריטי שפעל בארץ זקוק לחיזוק משמעותי. עוד באותה שנה הוא הקים את "המשטרה המעולה" (שכונתה גם "הז'נדרמריה הפלשתינאית") – כוח משטרה למניעת מהומות ושמירה על השלום, שפיקודו היה בריטי, אך המשרתים בו גויסו מבני הארץ על פי מפתח עדתי. ב-1922 הקים את "הז'נדרמריה הבריטית" – כוח משטרה צבאי למחצה ששימש אף הוא למניעת מהומות וללוחמה בכנופיות שודדים. פעולתן של שתי הז'נדרמריות הביאה לרגיעה יחסית בארץ לקראת סוף שנות כהונת סמואל כנציב. מחליפו, הרברט פלומר, פירק את הז'נדרמריות.
בין פעולותיו החשובות של סמואל היו הכרזה על ירושלים כבירת "ארץ ישראל" המנדטורית, וקביעת משכנו של הנציב בירושלים. בימי ממשלו, משכן השלטון הבריטי היה במתחם אוגוסטה ויקטוריה בפסגת הר הצופים (רק בשנות ה-30, לאחר שרעידת האדמה של 1927 פגעה במבנה, נבנה "ארמון הנציב"). כן פעל סמואל רבות לפיתוח הארץ (מיזם סלילת הכבישים, שצמצם את בעיית התעסוקה של אנשי העלייה השלישית) ולרווחת תושביה, היהודים והערבים.
בעקבות כהונתו של סמואל, וכהונתו של הלורד פלומר לאחריה, שהיתה, מבחינות רבות, המשך ישיר למדיניותו של סמואל, חל בארץ שקט יחסי, עד למאורעות תרפ"ט שפרצו בשנת 1929. לאחר שסיים סמואל את תפקידו, בשנת 1925, שקל סמואל את האפשרות להשתקע בחיפה, אך חזר בו עקב התנגדותו הנחרצת של מחליפו, הלורד פלומר. אנשי היישוב היהודי (ביניהם הרב א"י קוק) התנגדו לעזיבתו את הארץ וביקשו ממנו להישאר בתפקיד הנציב העליון.
לעומת זאת רבים ראו בו כמי שהיה לו חלק מרכזי בשחיקה הדרגתית של ההבטחה שהתגלמה בהצהרת בלפור. במאמרו 'שלוש שנותיו של אדון סמואל' הציג זבוטינסקי את רשימת "חטאיו" של סמואל: "דחיקת רגליהם של אנשי סגל ציונים או אוהדי ציונות, הטלת האשמה בעניין הפרעות על יהודים עצמם, הפסקת העלייה, הספר הלבן ונוהל הסחטנות הקשור בו, הצבת מכשולים בכל צורה הנראית לעין על דרך הפעילות הכלכלית של היהודים, השפלת כבודו של היהודי על כל צעד ושעל, תמיד ובכל מקום. הפכיכתה של ארץ ישראל לארץ שאסור לשיר בה את "התקווה" אך אפשר לשיר בכיכרות ערים "היהודים הם כלבינו"..בשוקלנו זאת אנו נאלצים לומר תהיה כוונתיה של נפש סמואל פנימה טובות כאשר תהיינה מבחינה אובייקטיבית - זהו שיא שבו היה יכול להתגאות כל מושל נאו-מדיארי או מרוסיה הישנה".