cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק גולברי
ביוגרפיה
בשנת 2003 התמודד לראשות היישוב המאוחד קדימה-צורן וניצח עם 44% מקולות הבוחרים. כראש מועצה הוביל את האיחוד בין שני היישובים, הבריא את תקציב המועצה שהיה בגירעון של 30 מיליון שקלים וזכה על כך בפרס הניהול של משרד הפנים. בתקופת כהונתו הוקם בית ספר תיכון ביישוב, הוקמה שכונת רמת אמיר ביישוב צורן והחלו עבודות להקמת אזור תעשייה ביישוב.
בבחירות 2008 ניצח גולברי שנית ושב לכהן כראש המועצה. בנוסף שימש בשנים 2008–2011 כיו"ר תאגיד הביוב "קולחי השרון" ובשנים 2008–2013 כיו"ר ועדת הביקורת במרכז לשלטון מקומי. בבחירות 2013 הפסיד והוחלף על ידי שביט מס.
בשנת 2018 הודיע שיתמודד שוב על ראשות המועצה בבחירות הצפויות בסוף 2018.
משמש בנוסף כנשיא העמותה הארצית לניתוחי עמוד שדרה.
נשוי לעורכת הדין תמי גולברי והם הורים לשלושה ילדים.
בדה
בַּדָה (ברוסית: Бада) הוא כפר בנפת חילוקסקי במחוז צ'יטה שברוסיה, היושב על נהר החילוק. הכפר הוקם ב-1900 בזמן בניית הרכבת הטרנס סיבירית. ב־9 באוקטובר 2002 מנתה אוכלוסיית הכפר 5,382 נפשות.
תולדות הכפר
במאה ה-17 הופיעו הקוזאקים הראשונים במחוז, אך הם לא הקימו יישובים משום שהצאר פיוטר הגדול העניק אוטונומיה לראשי השבטים המקומיים. תחנות רכבת ראשונות נבנו באזור כאשר ממשלת רוסיה החלה לסלול את מסילת הרכבת הטרנס סיבירית על מנת לגשר בין חלקי האימפריה, ובשנת 1900 הוקם היישוב כאחת מתחנות הרכבת הטרנס סיבירית. עם חלוף השנים היישוב הלך וגדל ונבנו בו מנסרה ומחלבה.
בסיס חיל האוויר הרוסי
בשנות ה-60 הוקם ביישוב בסיס חיל אוויר של הצבא האדום כתגובה למשבר ביחסים בין ברית המועצות וסין בו הוצבו טייסות מפציצי סוחוי Su-24. הבסיס ממוקם בגובה 762 מטר, 3 ק"מ צפונית-מזרחית מהכפר. יש בו מסלול אחד באורך 2,500 מטרים.
ג'ון קונארד
ג'ון קונארד (באנגלית: John Conard; 15 בנובמבר 1773 - 9 במאי 1857) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-1 של מדינת פנסילבניה. כונה "הקווייקר הלוחם".
ביוגרפיה
קונארד נולד בעמק צ'סטר שבפנסילבניה בשנת 1773. בסביבות שנת 1795, עבר להתגורר בג'רמנטאון שבפילדלפיה. הוא למד משפטים, ולאחר לימודיו, התקבל למשרד עורכי דין. קונארד היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה המקומית בגרמנטאון.
קונארד נבחר לקונגרס ה-13 של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. בבחירות לקונגרס ה-14, סירב קונארד להשתתף.
קונארד פרש מהחיים הפוליטיים והציבוריים בשנת 1832, ועבר למרילנד בסביבות 1834, עד 1851, ואז חזר לפילדלפיה.
קונארד נפטר בפילדלפיה בשנת 1857 ונקבר בצפון מזרח מרילנד.
סן לאו
סן לאו (איטלקית San Leo) ובעבר מונטפלטרו (Montefeltro) היא עיר בנפת רימיני בדרום-מזרחו של מחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. שטחה 53 ק"מ ובשנת 2007 התגוררו בה 2,998 תושבים.
היסטוריה
במאה ה-6 כבר שכן במקום כפר, וכאשר בליסריוס הביס את הגותים ב-538, הוא היה לחלק מהאימפריה הביזנטית. לאחר הביזנטים כבשו הלומברדים את האזור, ואלה נדחקו בתורם על ידי פפין הגוץ אשר מסר את השטח במאה ה-8 למדינת האפיפיור. בשנת 961 התבצר ברנגר הראשון, מלך איטליה בסן לאו, לאחר שהובס על ידי אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. איכותו ההגנתית של הצוק אפשרה למתבצרים לעמוד בפני מצור שנמשך מספר חודשים. לאחר שברנגר נכנע בדצמבר 963, הוא נכלא במצודת סן לאו עד שהועבר לבמברג בגרמניה.
ב-1213 שהה פרנציסקוס מאסיזי בעיירה וייסד מנזר כשני קילומטרים ממרכזה. העיירה נמסרה לשליטת אורבינו החל בשנת 1226, והאזור הפך לאוטונומיה שהתקיימה עד שנת 1816 ובירתו בסן לאו. ב-1441 נבנתה המצודה מחדש, וב-1516 השתלט בית מדיצ'י על העיר לאחר מצור שארך מספר חודשים. שלוש שנים לאחר מכן, ב-1519 העניק האפיפיור לאו העשירי את העיר לרפובליקה של פירנצה. ב-1631 נמסרה העיר למדינת האפיפיור, וזו שלטה בה עד איחוד איטליה ב-1860. המצודה המשיכה ושימשה כמתקן צבאי עד שנת 1914.
אוכלוסייה
בשנת 2007 התגוררו בעיר 2,998 תושבים. להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר החל ב-1861:
קונולי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חיליק פרנק
יחיאל (חיליק) מאיר פרנק (נולד ב-כ"ז בכסלו ה'תשל"ח 7 בדצמבר 1977) הוא קלרניתן ישראלי, חסיד ברסלב. מנגן בעיקר ניגונים חסידיים, וכן מוזיקת כליזמרים.
ביוגרפיה
חיליק פרנק נולד בבני ברק בשנת ה'תשל"ח לדב פרנק, בנו של הרב שרגא פייבל פרנק ונכדו של הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים. גיסו הוא איש הכליזמר אברהם לייב (אברום) בורשטיין. בצעירותו שימש כמלמד בתלמוד תורה המסורה בירושלים.
פרנק החל לנגן בקלרינט בגיל 16, לאחר שמצא קלרינט בבוידעם ישן של דודו, והחל להתאמן עליו. בהמשך מצא מורה בשם רומן קונסמן והחל להתמקצע. במהלך שנות ה-90 הפך ללהיט בקרב המגזר החרדי. את אימוניו והפקת האלבומים הראשונים ("בין החומות" ו"מירון") ביצע בהפקת גיסו, מחולל הכליזמר, אברהם לייב (אברום) בורשטיין, ויחד הפיקו והחיו מחדש את מוזיקת הכליזמר והנשמה מתוך מטרה לשמר את המנגינות, אופיים ומורשתם ולהנחילם לדורות הבאים.
פרנק מנגן בחתונות ואירועים רבים ובפסטיבלי כליזמרים שונים. בין השאר הוא מנגן בהילולא השנתית בקבר רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר, באירועי חג הגאולה (וביניהם ההתוועדות המרכזית של הרב גינזבורג, שם משתתף בקביעות כבר שנים), בסיום ראש השנה בקברו של רבי נחמן באומן, ובאירועים מרכזיים נוספים. בעבר ניגן בקביעות גם בשמחת בית השואבה של חסידות תולדות אהרן במאה שערים ובהקפות שניות בישיבת רמת גן.
פרנק מנגן עם תזמורתו האישית ומתארח אצל להקות ובהופעות רבות ובאירועים שונים.
כחלק מההרכב "הלב והמעיין" הופיע פרנק באירועים של ניגונים יהודיים בבית אבי חי בירושלים. בעקבות הצלחת ההופעות הוציא חיליק פרנק ביחד עם נאור כרמי את צמד הדיסקים - "הלב והמעיין" ו"שירה חדשה", ובהמשך הוציא ההרכב אלבומים נוספים (ראה בדיסקוגרפיה).
במרחשון תשע"א זכה פרנק יחד עם הרכב "הלב והמעיין" במקום הראשון בפסטיבל בינלאומי למוזיקת פולקלור יהודית באמסטרדם. באדר תשע"א הוענק אלבום זהב לפרנק על אלבומו "פורים בירושלים". מלבד האלבומים שהוציא בעצמו, השתתף פרנק באלבומים רבים כנגן מלווה או כאורח.
ג'ורג'ה פוקס
ג'ורג'ה פוקס (באנגלית: Jorja Fox; נולדה ב-7 ביולי 1968) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור שרה סיידל בסדרה "CSI". כמו כן, השתתפה בסדרות "ER" ו"הבית הלבן".
ביוגרפיה
פוקס נולדה בניו יורק, וגדלה בפלורידה. אחרי שסיימה את לימודי התיכון, היא החלה לדגמן וללמוד משחק. היא נבחרה מספר פעמים לאחת הנשים היפות בעולם.
קריירה
בשנת 1993 קיבלה את התפקיד של קוני, שוטרת במחלק הנעדרים בסדרת הדרמת פשע "נעדרים" ששודרה ברשת הטלוויזיה ABC. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. עוד בשנה זו התארחה בסדרה "סיפורי חיים: משפחות במשבר" ב-HBO.
בשנת 1997 שיחקה במיני-סדרת האימה של NBC "House of Frankenstein" בדמותה של פליסיטי.
בשנת 1998 שיחקה בסרט הקומדיה העצמאי "ריגושים אלקטרוניים", לצידם של קליאה דובאל, איימי סמארט וגבריאל מאן.
צמחונות ופעילות למען בעלי חיים
פוקס היא צמחונית ופועלת בזכויות בעלי חיים. בין השאר השתתפה בקמפיין לעידוד תזונה מהצומח של ארגון זכויות בעלי החיים PETA, וכמו כן השתתפה בהפקת סרט התעודה "How I Became an Elephant", העוסק בפעילות של ילדה בת 14 להצלת פילים.
קובניט
קובניט הוא מינרל סולפידי המכיל נחושת וברזל.
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
הקובניט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית "אורתורומבית - דיפירמידלית", וחבורת סימטריות מרחבית Pcmn. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=6.467, b=11.117 ו-c=6.231.
לאיוש אסטאלוש
לאיוש אסטאלוש (בהונגרית: Asztalos Lajos, בסרבו-קרואטית: Ljudevit Astaloš; 29 ביולי 1889 – 1 בנובמבר 1956), שחמטאי הונגרי בדרגת אמן בינלאומי, אלוף הונגריה בשחמט לשנת 1913, פרופסור לפילוסופיה ומומחה לשפות.
בתחילת הקריירה שלו חלק אסטאלוש מקום 6–8 בתחרות בודפשט 1911 (אליפות הונגריה השלישית, ניצחו: זולטן פון באלה וז'יגמונד ברס), חלק מקום 7–8 בתחרות וורצלאב 1912 (ניצח: גריגורי), הגיע למקום השני, בתחרות טמשואר 1912 (אליפות הונגריה הרביעית, ניצח: גיולה ברייר), ניצח בתחרות דברצן 1913 - אליפות הונגריה החמישית, חלק מקום 8–9 בתחרות בודפשט 1913 (ניצח: רודולף שפילמן), הגיע למקום החמישי בתחרות מנהיים 1914, הגיע למקום הרביעי בתחרות וינה 1917 (ניצח: מילן וידמר) והגיע למקום החמישי בתחרות קשאו 1918 (ניצח: ריכרד רטי).
קובניט
תכונות פיזיקליות
הגבישים של הקובניט לוחיים, מוארכים ועבים עד 3 ס"מ. פאות הגבישים מקווקוות תוך יצירת צורת חץ. כמו כן כמקבצים חסרי צורה. תופעת גבישים תאומים נפוצה במינרל במישור {110} תוך יצירת "תאומים מעגליים" בזוגות, ברביעיות (fourlings) ובשישיות (sixlings) פסאודוהקסגונליות. לקובניט אין פצילות, אך יש לו היפרדות על {110} ועל . הקשיות של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.1 גרם לסמ"ק. הקובניט הוא מוליך למחצה ומגנטי באופן בולט.
לאיוש אסטאלוש
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עקר אסטאלוש לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שלימים נודעה כיוגוסלביה. בשנת 1923 חלק מקום 6–7 בתחרות טריאסטה (ניצח: פאול יונר). בשנת 1924 הגיע למקום השלישי בתחרות גיור (אליפות הונגריה השביעית, ניצח: גזה נאגי). בשנת 1925 הגיע למקום החמישי בתחרות בודפשט (ניצחו: לוואש ושטֶרק) וחלק מקום 13–14 בתחרות דברצן (ניצח: הנס קמוך) בשנת 1926 הגיע למקום השלישי, אחרי הרמניס מטיסונס וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר בתחרות ברדיו. בשנת 1927 הגיע למקום הרביעי בתחרות קצ'קמט (ניצח: אלכסנדר אלכין).
קובניט
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא אי-איזוטרופי בייחוד על משטחים מלוטשים. גבישי הקובניט הם אטומים. צבעם צהוב בגוון ארד או פליז. הברק של הקובניט הוא מתכתי, וגבישיו יוצרים שרטוט בצבע שחור.
לאיוש אסטאלוש
השתתפות באולימפיאדות
אסטאלוש ייצג את יוגוסלביה בארבע אולימפיאדות שחמט. באולימפיאדת השחמט 1926, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השנייה שהתקיימה בבודפשט. אסטאלוש שיחק בלוח הראשון של הנבחרת ויוגוסלביה זכתה במדליית הכסף הקבוצתית. שנה מאוחר יותר, באולימפיאדת השחמט 1927, אולימפיאדת השחמט הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה, שיחק אסטאלוש בלוח השלישי וצבר ארבעה ניצחונות, שמונה תוצאות תיקו וארבעה הפסדים. בין היתר ניצח את מריו מונטיצ'לי, הולגר נורמן הנסן ואלאן נילסון וסיים בתיקו מול ארנסט גרינפלד ומקס אויבה.
קובניט
גילוי ומקור השם
שמות נוספים של המינרל:
לאיוש אסטאלוש
השתתפות באולימפיאדות
באולימפיאדת השחמט 1931, אולימפיאדת השחמט הרביעית שאורגנה על ידי פיד"ה, שיחק אסטאלוש בלוח השני והשיג שבעה ניצחונות, שש תוצאות תיקו ושלושה הפסדים. בין היתר ניצח את סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, פרדריק ייטס ופרנק מרשל. באולימפיאדת השחמט 1936, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית, שיחק אסטאלוש בלוח הרביעי והשיג חמישה ניצחונות, שמונה תוצאות תיקו ושלושה הפסדים.
קובניט
שימושים
הקובניט משמש כעפרה משנית מאוד להפקת נחושת. הקובניט מצוי בדרך כלל יחד עם מינרלי נחושת אחרים, ולכן מופקת ממנו מעט נחושת כאשר מעבדים מינרלים אחרים מהם נוהגים להפיק נחושת (למשל כלקופיריט). לעומת זאת, הקובניט הוא מינרל מבוקש בקרב אספני מינרלים בגלל הברק שלו, הגוון ותופעת הגבישים התאומים היוצרת באמצעות קווקווים על הפאות צורות של כוכבים או פרחים.
לאיוש אסטאלוש
השתתפות באולימפיאדות
בשנת 1931 הגיע אסטאלוש למקום ה-13 בתחרות בלד (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1934 הגיע למקום השישי בתחרות מריבור (ניצחו: וסיה פירץ ולאיוש שטיינר). בשנת 1935 חלק מקום 8–9 בתחרות בלגרד (ניצחו: וסיה פירץ ובוריסלב קוסטיץ'). בשנת 1938 חלק מקום 5–7 בתחרות ליובליאנה (ניצח: בוריסלב קוסטיץ').
קובניט
מקור ותפוצה
קובניט נוצר במשקעים הידרותרמיים של טמפרטורה גבוהה יחד עם פירוטיט ופנטלנדיט. המינרל צומח יחד עם כלקופיריט. והוא נפרד ממנו כשהטמפרטורה יורדת בין 210°C לבין 200°C. קובניט מתגלה לעיתים קרובות במכרות זהב, וכן במטאוריטים כונדריטים פחמניים.
לאיוש אסטאלוש
השתתפות באולימפיאדות
במהלך מלחמת העולם השנייה שיחק אסטאלוש בלוח הראשון של נבחרת קרואטיה בדו-קרב מול איבן ולדימיר רוהאצ'ק מסלובקיה וסיים בתיקו 1-1. ההתמודדות התקיימה בזגרב, בחודש דצמבר 1941. בשנה שלאחר מכן חזר אסטאלוש להונגריה והתמנה להיות סגן הנשיא של איגוד השחמט ההונגרי ומזכיר של ועדת הדירוג של פיד"ה. הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי בשנת 1950 ותואר שופט בינלאומי בשנת 1951.
קובניט
מקור ותפוצה
הקובניט הוא מינרל נפוץ יחסית, ונכון ל-2011 הוא נתגלה ב-553 אתרים בעולם. מקומות בהם אפשר למצוא קובניט כוללים את בראקאנאו (Barracanao) בחגורת מאיירי-ברקואה (Mayarí-Baracoa) ליד ברקואה במחוז גואנטנמו שבקובה (המקום בו נתגלה לראשונה); בפיירו (Fierro) במחוז גרנט (Grant) שבניו מקסיקו ובמכרה כריסמס (Christmas) במחוז גילה (Gila) באריזונה שבארצות הברית; גבישים באיכות יוצאת דופן מצויים בשיבוגמו (Chibougamau) בקוויבק שבקנדה; בקלקוגנסטורפ (Kalkugnstorp), 70 ק"מ מערבית לסטוקהולם שבשוודיה; בטראוורסלה (Traversella) בפיימונטה שבאיטליה; במכרה הזהב מורו וליו (Morro Velho) בנובה לימה (Nova Lima) במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל; באזור ברוקן היל (Broken Hill) בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה; באזור נורילסק במערב סיביר שברוסיה; ובמטאוריטים הכונדריטים הפחמניים שנתגלו באורגיל (Orgueil) שבמחוז טארן וגארון ובאלה (Alès) שבחבל לנגדוק-רוסיון שבצרפת.
לאיוש אסטאלוש
השתתפות באולימפיאדות
בשנת 1948 חיבר, ביחד עם גדעון ברצה את הספר A hágai és moszkvai világbajnoki sakkversenyek ולאחר מכן חיבר ספר שחמט בשם A sakkjáték elemei שיצא לאור בשנת 1951 בבודפשט. הוא נפטר בבודפשט כתוצאה משאיפת גז רעיל במהלך המרד ההונגרי נגד ברית המועצות. תחרות שחמט לזכרו מתקיימת מדי שנה, מאז שנת 1958.
לקריאה נוספת
Arpád Walter Földeák: Dr. Lajos Asztalos
ברית קייחטה
ברית קְיַיחְטָה (ברוסית: Кяхтинский договор; בסינית: 布連斯奇條約/恰克圖條約; בפין-יין: Bùliánsīqí/Qiàkètú tiáoyuē) הייתה הסכם שנחתם בעיר קייחטה (Кя́хта) בשנת 1727 בין האימפריה הרוסית וסין, ובו הגיעו שתי המעצמות לפשרה ונרשם ניסיון להסדרת יחסים בין הצדדים.
רקע היסטורי להסכם
ההיסטוריה של הסכסוך הסיני-רוסי הוא במידה רבה ההיסטוריה של שתי השושלות ששלטו במדינות אלה מהמאה ה-17 ועד למאה ה-20, בחפיפה כמעט מלאה: בסין, שושלת צ'ינג המנצ'ורית (1644-1912) וברוסיה, שושלת רומנוב (1613-1917). הסכסוך הראשון בין שתי המעצמות אירע כבר ב-1628, בעימות על טריטוריית הבוריאט (כיום בשטח מונגוליה). סכסוך זה נמשך למעשה עד לפיצול הסיני-סובייטי בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בין השנים 1682-1689 התפתח הסכסוך למלחמה ממשית, בעקבות עליית המנצ'ורים לשלטון בסין ב-1644 ופתיחת חזית אנטי-רוסית בעמק אמור. ב-1685 עברו הסינים ממגננה למתקפה, ותקפו את המחוז אלבאזין, שהיה בשליטה רוסית.
בעשור השלישי של המאה ה-18 היו שרויות שתי השושלות בחוסר יציבות פוליטית בעקבות עלייתם של שני שליטים חדשים: הצארינה קתרינה הראשונה ברוסיה והקיסר יונג-צ'אנג בסין, שהיו שניהם נואשים בניסיון להצליח בזירה הבינלאומית החשובה להם (אירופה עבור הרוסים, מרכז אסיה עבור המנצ'ורים). סאבה ולדיסלאביץ' נתמנה לשגריר מטעם הצארינה, וב-14 ביוני 1727 נחתם הסכם גבול סמוך לנהר בורה, שנודע בשם "הסכם בורה".
ב-27 באוקטובר של אותה שנה חתמו הרוסים והסינים על הסכם שקבע את היחסים ביניהם והיווה למעשה הסכם נורמליזציה זמני. הסכם זה נקרא בשם "ברית קייחטה", משום שהגדיר את הגבול בין הנהרות קייחטה וארגון, וכלל בתוכו את כל סעיפי הסכם בורה. הסכם נוסף שקבע סופית את הגבול נחתם ב-1858, ונקרא הסכם אייגון.
סעיפי ההסכם
הסכם קייחטה כולל בתוכו 11 סעיפים, הנוגעים לכל תחומי יחסי החוץ בין סין לרוסיה:
מנהג הים
מנהג הים היה מנהג נדיר אצל ימאים, שבו ניצולים מספינה נאלצו לפנות לקניבליזם ולהגריל ביניהם מי יאכל את מי, כדי להציל את שאר הקבוצה.
דוגמאות היסטוריות
ב-20 בנובמבר 1820 בהפלגתה של ספינת דיג-הלווייתנים אסקס, ניגח לויתן את הספינה בזמן שהצוות ניסה לצוד חברים מלהקתו. הספינה שקעה כשהיא במרחק של כמעט 4,000 ק"מ מהחוף. עשרים ואחד אנשי הצוות נטשו לשלוש סירות הצלה, ובסופו של דבר הגיעו לאי הנטוש הנדרסון (כיום חלק מאיי פיטקרן הבריטים). משאבי האי הקיימים נוצלו במהרה ואנשי הצוות סבלו מרעב חמור, והחלו למות בזה אחר זה. הם הגרילו ביניהם מי יאכל, ואחר כך נעשתה הגרלה נוספת להחליט מי יהרוג את הקורבן. עד להצלתם באפריל, 1821, נאכלו שבעה מלחים על ידי חברי הקבוצה. סיפורה של הספינה היה בין מקורות ההשראה של הרמן מלוויל לסיפור מובי דיק.
מקרה נוסף התרחש בשנת 1884 והתפרסם לאחר מכן בעקבות משפט רצח שנערך באנגליה. ארבעה אנשי צוות ביאכטה בשם ה"מיניונט", נקלעו לסערה ונאלצו לנטוש את היאכטה לספינת הצלה במרחק של יותר מ-2,000 ק"מ מכף התקווה הטובה. הם ניזונו בעיקר מדגים שהצליחו לתפוס, וכעבור כמה שבועות החליטו שיש להטיל גורל לגבי מי יאכל, אולם בעקבות התעלפותו של אחד מהחברים הוחלט לבסוף שהוא יהיה הקורבן (החלטה לה היו שותפים שניים ומתנגד אחד). כעבור ארבעה ימים מהאירוע, אספה אותם אונייה גרמנית. שניים מאנשי הצוות נשפטו בעוון רצח ונמצאו אשמים, עונש המוות שלהם הומר בשישה חודשי מאסר.
בלון-בלון
בְּלוֹן-בְּלוֹן (בצרפתית: Blond-Blond, בתרגום לעברית: בלונד-בלונד או "בלונדיני-בלונדיני", שמו האמיתי: אלברט רואימי; 1920, תלמסאן, אלג'יריה – 1999, מרסיי, צרפת) היה זמר יהודי-אלג'יראי, שהרפרטואר שלו כלל מוזיקת והראני שמקורה בעיר אוראן באלג'יריה, שירים בסגנון שעבי מאלג'יר וחאוזי מתלמסאן, מוזיקה בעלת מקצבים ויסודות מלודיים מן המסורת הערבית-אנדלוסית ובסגנון francarabe, תערובת של מוזיקה קלה בערבית אוראנית מדוברת, צרפתית וספרדית, שהייתה באופנה לפני מלחמת העולם השנייה. אחרי 1946 היגר לצרפת.
ביוגרפיה
באוראן התוודע ללילי לעבאסי שהשפיע עליו מאוד. זכה לכינוי "l’Ambianceur" ("יוצר אווירה") בגלל סגנון השירה המוחצן הייחודי שלו והמילים שהגה בסטקטו. בלון-בלון היה מוזיקאי מיומן, אבל גם ידע להצחיק את הקהל. הוא שלט היטב ברפרטואר האנדלוסי, וגם במוזיקת שעבי (בעיקר בסגנון המוזיקלי של לילי לעבאסי) והיה לחלוץ של הסגנון Francarabe ("צרפתי-ערבי"), תערובת של שאנסונים צרפתיים ושל חאווזי או שעבי אלג'יראי וקצבי ג'אז לטיני. באוראן הופיע במועדוני לילה וקברטים כמו הבראסרי "לה פרגולה" בשדרת פרון דה מר (Front de mer), שבה התארח יחד עם מוריס מדיוני, אמל וחיד ויוסוף חג'ג'. מפורסמים במיוחד היו המופעים שבהם השתתף יחד עם מדיוני ואחרים ב"פרגולה" ובקזינו "קאנאסטל" במוצאי יום כיפור. הופיע גם במופעי גאלה באופרה של אוראן ובאופרה של אלג'ר.
בלון-בלון הוציא עשרות תקליטים לאורך הקריירה שלו, כולל רבים בפורמט של 78 rpm, והקליט בכל חברות התקליטים, מ-Pathé ועד Samyphone ו-Dounia. הוא לא רק הופיע עם יצירותיו שלו ועם תזמורת משלו, אלא גם שיתף פעולה עם כמה מהמוזיקאים המשובחים של ימיו כמו רנט ל'אוראנז, סמי אלמגריבי ולין מונטי.
בפריז שר בלון-בלון במועדוני הקברט ה"מזרחיים" שפעלו ברובע הלטיני כמו "Au Soleil d’Algérie" ("השמש של אלג'יריה") "El Djezaïr" (אלג'זאיר - אלג'יריה), "Les nuits du Liban" ("לילות לבנון")  "Le Nomade " ("הנווד"), שוב לצידם של זמרים כמו לין מונטי וסאמי אל מע'ריבי, לפעמים שימש כ"טרג'י" שליווה אמנים אחרים בתוף. נוסף על כך, הופיע בחתונות יהודיות ובמסיבות ברית מילה. אחד ממוקדי המוזיקה החשובים של יוצאי צפון אפריקה מבצעי מוזיקה ערבית-אנדלוסית בהם הופיעו ליל לעבאסי עם כינורו, מוריס אל-מדיוני בפסנתר, בלון-בלון מתופף בטמבורינה, רנט ל'אורנז עם עוד, לוק שרקי עם גיטרה, וסמי אלמגריבי עם מאראקס, היה מסעדת Le Poussin Bleu ברחוב פובור מונמארטר, ממול ל"פולי ברז'ר"
אלבומים
Musique algérienne - 1981 - בעיבוד לתזמורת מאת מוסטפא סכנדראני, כינור: עבד אל-ר'אני (Les Artistes Arabes Associés)
יהושע ליכטר
יהושע ליכטר (1899-1958), שנודע בשם העט י.איש-ברוריה, היה פעיל בתנועת הציונים הרוויזיוניסטים ומהראשונים להצטרף לברית הבריונים, מייסד ומוציא לאור כתב העת "חזית העם", עיתונאי ועוסק בנדל"ן.
ביוגרפיה
ליכטר נולד ברוסיה, בעיירה יהודית שידעה פוגרומים מידי האוקראינים. הוא למד רפואה באוניברסיטה בקייב וניהל ב-1919 את גדוד הדזינפקציה של הצלב האדום האוקראיני. ליכטר, שנמלט מאוקראינה בגלל המהפכה ומלחמת האזרחים שפרצה בעקבותיה עלה ארצה ב1921, לגדוד העבודה בעין חרוד. הוא לא מצא שם את מקומו. ליכטר הסיק את המסקנות ויחד עם אשתו שפגש בגדוד, עבר לתל אביב, ב-1923, היישר אל זרועות המפלגה הרוויזיוניסטית.
בתל אביב עבד ליכטר בעירייה כפקיד במחלקת הסניטציה והיה שותף במלחמה נגד מלריה. מנהליו שיבחו את יכולותיו המקצועיות. מלריה קשה שחלה בה, אילצה אותו להפסיק את עבודתו ולנסוע לשנה לאירופה. כשחזר ארצה, ליכטר התחיל לעסוק בשני התחומים שמאפיינים אותו: עסקים ופעילות בתנועה.
בתנועה הרוויזיוניסטית, הענייה במשאבים, אדם כמו ליכטר נחשב לנכס. הוא צבר ממון וניסיון, ויחד עם התנועה כולה הקצין ימינה בעקבות מאורעות תרפ"ט. ב-1931 נמנה עם החוג שייסד את ברית הבריונים.
ליכטר, מילא את הפונקציה החיונית שהייתה חסרה בברית: הארגון והמימון. הוא העניק לברית את נשקה העיקרי, הביטאון שלה "חזית העם". "חזית העם" יצא מספר פעמים בשבוע באלפיים עותקים, מספר גבוה באותם הימים. הכותבים היו אחימאיר, אצ"ג ואחרים, והעורך יהושע ייבין. העיתון היה קיצוני מאוד, אנטי בריטי, אנטי ערבי, אנטי הסתדרותי. ההפצה והמכירה של העיתון היו בעייתיות, לעתים מלוות באלימות. הצנזורה הבריטית רדפה אותו. הממסד הוקיע אותו. ובכל זאת, ההשפעה שלו היתה רבה.
ליכטר היה האיש שמימן את השוד הראשון למטרות לאומיות בארץ ישראל בשנת 1937. בני ברית הבריונים שדדו בכוח שומר בנק הפועלים שנשא 5,400 לירות ישראליות, אך לאור צעקות השומר התאסף קהל רב, בני הברית נבהלו וזרקו את התיק. השוד הסתיים בכישלון.
משפט ברית הבריונים
לאחר רצח ארלוזורוב הכריז הממשל הבריטי על ברית הבריונים כעל "ארגון בלתי-חוקי", ושבעת בכירי חברי הארגון (אב"א אחימאיר, יהושע ייבין, חיים דבירי, משה סבוראי, יעקב אורנשטיין, יוסף כצנלסון ויהושע ליכטר עצמו) נדונו ביוני 1934 לעונשי מאסר. בעוד שחבריו הוענשו לפרקי זמן ארוכים עד מאוד, ליכטר נידון למאסר של שלושה חודשים בזכות הרושם המוצלח שיצר אצל השופט. באותם ימים הורשו אנשים אשר נשפטו למאסר של עד שלושה חודשים לרצות את עונשם בעבודת שירות. גם ליכטר קיבל עבודות שירות אך הקלה זו נתפשה בעיני חבריו כאילו יש לו קשרים עם המשטרה. כאשר נודע לו על כך, התייצב בבית הסוהר ביפו וריצה את עונשו במאסר יחד עם חבריו.
משבר חייו ומותו
בעקבות ההתמוטטות הכלכלית שלו נכנס לחובות גדולים והדרדר נפשית. ליכטר, שמסר את חייו ואת כספו לתנועה הרוויזיוניסטים, שביצע עבורה הרבה מאוד עסקאות אפלות, גילה עם הקמת המדינה, שנשאר לבדו. התנועה הרוויזיוניסטית התנערה ממנו.
לקריאה נוספת
מידע על יהושע ליכטר בארכיון מכון זבוטינסקי
ביוגרפיה על יהושע ליכטר באתר יוניונפדיה
ביוגרפיה על יהושע ליכטר באתר המכלול
עוד על עיסוקיו בנדל"ן ועל עסקת באר שבע שמוטטה אותו כלכלית
קישורים חיצוניים
רחוב יהושע ליכטר בתל אביב
הצבת שלט זיכרון ביום השנה ה64 לפטירתו
קמרזאוריים
קמרזאוריים (שם מדעי: Camarasauridae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים מהתקופת יורה עליון עד הקרטיקון תחתון לפני 170-126 מיליון שנה.
הקמרזאוריים היו זאורופודים קטנים יחסית, בעלי ראשים קטנים ושיניים גדולות וקהות. הם היו קרוביהם הרחוקים של הטיטאנוזאוריה הענקיים.
הבולט מבני משפחה זו הוא הקמרזאורוס שהגיע לאורך מרבי של 23 מטר ושקל עד 45 טון מטרי, והיה אחד הזאורופודים הנפוצים בזמנו.
פלורנס נייטינגייל דייוויד
פלורנס נייטינגייל דייוויד (באנגלית: Florence Nightingale David; 23 באוגוסט 1909 - 23 ביולי 1993) הייתה סטטיסטיקאית בריטית. היא נקראה כך על שם פלורנס נייטינגייל שהייתה חברה של הוריה.
ביוגרפיה
במלחמת העולם השנייה עבדה במשרד ההגנה הבריטי. היא בנתה מודלים סטטיסטיים שנועדו לחזות את הנזקים האפשריים במקרה שאזורים מיושבים בצפיפות, כמו למשל עיר גדולה, יופצצו. המודלים איפשרו לה להעריך את הנזקים שייגרמו לחיי אדם, מספר הפצעים ונזקים לתשתיות. על סמך תחזיות אלה, הוקצו לעיר לונדון ולערים נוספות המשאבים המתאימים למקרים של הפצצות.
דייוויד התעניינה גם בהיסטוריה של הסטטיסטיקה, ואת תוצאות מחקריה הציגה בספר הקלאסי Games, Gods and Gambling. במהלך הקריירה שלה כתבה 10 ספרים, ופרסמה מעל ל-100 מאמרים מדעיים. בין השותפים לפרסומים אלה נמנו קרל פירסון, ג'רזי ניימן, אוסטין ברדפורד היל, מוריס קנדל, אוולין פיקס, ורבים אחרים.
פרסים והוקרה
דייוויס הייתה עמיתת האיגוד האמריקני לססטטיסטיקה והמכון לסטטיסטיקה מתמטית. ב-1992 דייוויד הייתה הזוכה הראשונה בפרס על שם אליזבת ל. סקוט, המוענק על ידי וועדת נשיאי האגודות הסטטיסטיות (COPSS) עבור "פיתוח הזדמנויות לנשים בתחום הסטטיסטיקה".
שאטו מוסר
שאטו מוסר (בצרפתית: Château Musar) הוא יקב לבנוני בג'זיר, לבנון, 25 ק"מ צפונית לביירות. ענבי היקב גדלים בבקאע, עמק פורה ושטוף שמש ברום של כ-1,000 מטרים, הממוקם כ-40 ק"מ מזרחית לביירות.
היסטוריה
היקב נוסד בידי גסטון הוסאר ב-1930. הבעלים הנוכחיים הם בניו, רונלד וסרז' הוסאר, מנהלה הנוכחי של האחוזה החל משנת 1959, כשרונלד הוסאר ממונה על השיווק והכספים החל משנת 1962.
ההכרה הבינלאומית באיכותו של מוסר אירעה בתערוכת היין של בריסטול ב-1979 כשהכרוז במכירה הפומבית, טועם היין מייקל ברודבנט, והעיתונאי רוג'ר ווס, בחרו את מוסר בציר 1967 כ"תגלית התערוכה".
חרף מלחמת האזרחים בלבנון והמתח המתמיד, הרי שפרט לשנים 1976 ו-1984, השאטו הוציא לשוק יין מדי שנה, כשעובדיו עובדים לעיתים בתנאי מסוכנים מאוד. היין שהפיק שאטו מוסר בבציר 1992 לא קיבל את שמו של השאטו, מכיוון שהבציר היה חלש.
התפוקה
היין האדום, יינו הידוע יותר של היקב, נעשה מענבי קברנה סוביניון, סנסו, קריניאן, גרנאש ומורבדר ומיוצר בכמויות שונות כל שנה. היין הלבן מיוצר מענבי עובדיה, קרוב של שרדונה ומרווה (קרוב של סמיון). שני היינות מכילים ענבי בורדו קלאסיים, אולם הם שונים מאוד, מכיוון שהם נעשים בסגנון ביודינמי, כשכל חבית מבוקבקת בנפרד. היינות בדרך-כלל משתפרים עם הגיל, הן האדומים והן הלבנים.
רישיון BSD
רישיון BSD הוא שם של משפחת רישיונות תוכנה אשר מבוססים על הרישיון של מערכת BSD - מערכת דמוית יוניקס שפותחה במקור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הרישיונות הללו משמשים במספר רב של פרויקטי תוכנה חופשית, כגון OpenSSL וכמו כן בתוכנה שנכתבת במסגרת גרסאות BSD שונות, כגון FreeBSD, OpenBSD ו־NetBSD.
שאטו מוסר
התפוקה
היקב גם מפיק יין שני בשם "הוסאר פרה אט פילס" (Hochar Père et Fils), שהוא דומה למוסר האדום אך אינו מיושן בחביות, וניתן לשתות אותו מוקדם יותר, וגם מייצרים את "קיווי מוסר" (Cuvée Musar); משתי הסדרות מופקים יין אדום, לבן ורוזה. "הוסאר פרה אט פילס" משווק מוקדם יותר ואם טועמים אותו ניתן לחזות כיצד יתפתח שאטו מוסר בעתיד. בדרך-כלל הוא עולה חצי מיין שאטו מוסר הרגיל. היקב התחיל בשיווק יין למסעדות, "מוסר מוזאיק" (Musar Mosaic) ויין מהענבים הצעירים יותר שלו, "מוסר ג'ון" (Musar Jeune).
רישיון BSD
הרישיון
הרישיון הוא רישיון זכויות יוצרים חופשי מתירני (כלומר: שאינו Copyleft). הנוסח המקורי של הרישיון מתיר שימוש בתוכנה בתנאי שיקוימו התנאים האמורים בארבעה סעיפים. כמו כן הוא כולל תניית פטור (disclaimer).
שני הסעיפים הראשונים דורשים לא להסיר את תנאי הרישיון עצמם ואת זכויות היוצרים כאשר מפיצים תוכנה שמתבססת על הקוד האמור.
הסעיף הרביעי אוסר על שימוש בשם בעלי זכויות היוצרים לקידום מוצר שמשתמש בקוד ללא הסכמתם.
סעיף הפרסום התברר כבעייתי: הוא מטיל מגבלות טכניות רציניות על השימוש: לדוגמה, הפצת תוכנה שכוללת קוד של מחברים רבים צריכה לכלול לא מעט משפטים שונים של הכרה בהם. כמו כן המגבלה הנוספת שהוא מוסיף התבררה כלא תואמת לרישיון ה־GPL ולכן, לדוגמה, יש בעיה לתוכנה ברישיון GPL להשתמש בספריית תוכנה שמשתמשת ברישיון זה.
כיום פרויקט OpenSSL הוא אחת הדוגמאות הבולטות היחידות לתוכנה ברישיון BSD המקורי.
היסטוריה
הרישיון שימש בגרסה 4.3-Reno של BSD ששוחררה בשנת 1990. באמצע שנות התשעים של המאה העשרים העלה ריצ'רד סטולמן את הטענה שהסעיף השלישי בעייתי. בעקבות המחאה שלו, של תאו דה-ראדט מפרויקט OpenBSD ושל אחרים, הושמט הסעיף השלישי מהרישיון - הדרישה לפרסום השימוש.
תוכנות רבות, כגון מערכות ההפעלה FreeBSD ו־NetBSD משתמשות ברישיון שבו מופיעים רק שני הסעיפים הראשונים והושמט גם הסעיף האחרון: הדרישה לא להשתמש בשם בעלי זכויות היוצרים לקידום מוצר שמשתמש בקוד.
נוסח הרישיון
הנוסח המקורי:
הפיצוץ הקמבריוני
הפיצוץ הקַמבּריוֹני או המפץ הקמבריוני הוא מושג הלקוח מתחום הגאולוגיה והפלאונטולוגיה, המתאר שינוי דרמטי בקצב היווצרות המינים של אורגניזמים בילטרליים על פני כדור הארץ. לפני כ-580 מיליון שנה, היו רוב היצורים החיים פשוטים, מורכבים מתאים בודדים ולעיתים מסודרים במושבות. במהלך 70–80 מיליוני השנים הבאות הואץ מאוד קצב האבולוציה (במושגים של היכחדות והיווצרות של מינים חדשים), ומגוון החיים החל להידמות לזה הקיים כיום. מדובר על קצב התפתחות מהיר מאוד, יחסית להתפתחות החיים על כדור הארץ אשר החלה לפני 3.5 מיליארד שנה בקירוב.
היסטוריה ומשמעות
הפלאונטולוג האמריקאי צ'ארלס וולקוט העלה השערה כי מרווח הזמן, אותו כינה בשם ה"ליפַּליאן" (Lipalian), לא מיוצג בתיעוד המאובנים או שמאובנים מתקופה זו לא נשמרו, וכי האבות הקדמונים של החיות הקמבריוניות התפתחו בתקופה זו.
לאחרונה התגלה כי ההיסטוריה של החיים על כדור הארץ חוזרת לפחות 3.45 מיליארד (3,450 מיליון) שנה לאחור: סלעים בגיל הזה שנמצאו באוסטרליה מכילים מאובנים של סטרומטוליטים אשר נוצרים על ידי מושבות של מיקרואורגניזמים. מאובנים של תאים איקריוטיים מורכבים יותר, מהם בנויים כל בעלי החיים, הצמחים והפטריות, נמצאו בסלעים שתוארכו ללפני 1.4 מיליארד שנים, בסין ובמונטנה (ארצות הברית). סלעים מלפני 543–565 מיליון שנה מכילים מאובנים של אורגניזמים גדולים כל כך שבוודאי היו רב תאיים, אבל מאוד שונים מכל אורגניזם מודרני. פרסטון קלאוד טען בשנת 1948 כי הייתה תקופה של "אבולוציה מתפרצת" בקמבריון הקדום, אבל עד שנות ה-70 של המאה ה-20 לא היה שום סימן לאופן התפתחותם של האורגניזמים המודרניים למראה במהלך הקמבריון.
הפיצוץ הקמבריוני החל לעורר הדים בעקבות עבודתו של הארי ויטינגטון ועמיתיו, אשר ניתחו מחדש מאובנים רבים במהלך שנות ה-70, והסיקו כי חלקם היו מורכבים אך שונים מכל בעל חיים שקיים היום. האורגניזם הנפוץ ביותר, Marrella, היה בבירור פרוק רגליים, אבל לא שייך לאף קבוצת פרוקי רגליים ידועה. אורגניזמים כגון ה-Opabinia בעלת 5 העיניים ו-Wiwaxia דמוי השבלול הקוצני, היו כל כך שונים מכל יצור ידוע, עד שצוותו של ויטינגטון הניח כי הם שייכים למערכה נפרדת, אשר מזכירה רק במעט את בעלי החיים המוכרים כיום. סטיבן ג'יי גוּלד, בספרו מ-1989 "חיים מופלאים", העלה את הנושא למודעות הציבור והעלה שאלות לגבי מה מייצג הפיצוץ. ויטינגטון וגולד, למרות השוני הרב בין התאוריות שלהם, הסכימו כי כל בעלי החיים המודרניים הופיעו לפתע. תפיסה זו הושפעה מתיאורית שיווי המשקל המקוטע, אשר פותחה על ידי אֶלדרידג' וגולד בשנות ה-70 המוקדמות, אשר מציגה את האבולוציה כמרווחי זמן ארוכים של כמעט קיפאון אשר "מקוטע" על ידי תקופות קצרות של שינוי מהיר.
ניתוחים אחרים, חלקם מראשית שנות ה-70 וחלקם חדשים יותר, טוענים כי בעלי חיים מורכבים אשר דומים לסוגים המודרניים התפתחו הרבה לפני תחילת הקמבריון. יש גם ויכוח סוער אם אכן היה "פיצוץ" אמיתי של צורות חיים מודרניות במהלך הקמבריון, ואם אכן היה - כיצד זה קרה, ומדוע דווקא אז.
סוגי ראיות
הבנת האירועים שהתרחשו לפני כחצי מיליארד שנה היא קשה, מכיוון שהראיות מגיעות רק מחתימות ביולוגיות וכימיות בסלעים, ומעט מאוד ממאובנים.
תיארוך הקמבריון
תיארוך רדיומטרי של רוב הקמבריון, אשר מתקבל על ידי ניתוח מפורט של יסודות רדיואקטיביים בתוך סלעים, נעשה זמין לאחרונה בלבד, וגם לאזורים ספציפיים בלבד. תיארוך יחסי (אירוע א' קרה לפני אירוע ב') הוא לעיתים קרובות מספיק לצורך לימוד תהליכי האבולוציה, אך גם השיטה הזו קשה לשימוש, בשל הבעיות הכרוכות בהתאמת סלעים בני אותו גיל על פני יבשות שונות. על כן יש להתייחס בזהירות מסוימת לתאריכים ולתיאור רצף האירועים בקמבריון, עד שנתונים טובים יותר יהיו זמינים.
מאובני גוף
מאובני גוף של יצורים הם בדרך כלל ראיות אינפורמטיביות ביותר. התאבנות הוא אירוע נדיר, ורוב המאובנים נהרסים על ידי סחיפה או שינוי צורה לפני שניתן לצפות בהם. לפיכך תיעוד המאובנים הוא חלקי, ונהיה חלקי עוד יותר ככל שהולכים אחורה בזמן. למרות זאת, לעיתים קרובות הם מספיקים כדי לצייר באופן רחב את מהלך ההיסטוריה של החיים. יש גם חוסר אחידות בתיעוד המאובנים: סביבות מסוימות מאפשרות שימור סוגי אורגניזמים שונים או חלקי אורגניזמים באופן מוצלח יותר או פחות. יתר על כן, רק חלקים של אורגניזמים אשר כבר עברו מינרליזציה נשמרים בדרך כלל, כגון קונכיות של רכיכות. מכיוון שרוב מיני בעלי חיים הם בעלי גוף רך, הם נרקבים לפני שהם מספיקים להתאבן. כתוצאה מכך, אף על פי שיש מעל ל-30 מערכות של בעלי חיים, שני שלישים מהם לא נמצאו מעולם כמאובנים.
מאובנים מתקופת הקמבריון כוללים מספר גבוה במיוחד של שכבות אשר שימרו את הרקמות הרכות. מאובנים מסוג זה מאפשרים לפלאונטולוגים לבחון את האנטומיה הפנימית של בעלי החיים, אשר מיוצגים במשקעים אחרים על ידי קונכיות ועצמות בלבד - אם בכלל. הממצאים המשמעותיים ביותר מתחילת הקמבריון מגיעים מאתר המאובנים בצ'נגג'יאנג וממקומות נוספים במחוז יונאן בסין ומגרינלנד. ממצאי הקמבריון התיכון מגיעים בעיקר מפצלי ברג'ס שבקולומביה הבריטית, קנדה, וממצאי הקמבריון המאוחר מגיעים בעיקר משוודיה.
על אף שימור הרקמות הרכות במאובנים מתקופת הקמבריון, הם רחוקים מלהיות שלמים. מאחר שמאובנים כאלו מוגבלים לטווח צר של סביבות (בהן אורגניזמים בעלי רקמות רכות נשמרים במהירות, למשל על ידי מפולות בוץ), רוב בעלי החיים כנראה לא מיוצגים על ידי מאובנים. יתרה מזאת, התנאים יוצאי דופן שיוצרים מאובנים מסוג זה כנראה אינם מייצגים מצב של חיים נורמליים. בנוסף, האתרים המכילים מאובנים כאלו מתקופת הקמבריון הם נדירים וקשה לתארך אותם, בעוד אתרי מאובנים מתקופות פרה-קמבריוניות טרם נלמדו לפרטי פרטים.
עקבות מאובנות
עקבות מאובנות מורכבות בעיקר ממסלולי הליכה ומשאריות עור, אבל גם מצואה מאובנת ומסימנים שנותרו כתוצאה מאכילה. מאובני עקבות מהווים ראיות משמעותיות במיוחד, שכן הם מייצגים מקור נתונים שאינו מוגבל לבעלי חיים בעלי חלקים קשים שמתאבנים בקלות, וכן הם משקפים את התנהגותם של האורגניזמים. בנוסף, מאובני עקבות מתוארכים לתקופות מוקדמות בהרבה ממאובני הגוף של בעלי החיים, אשר יכלו ליצור את העקבות הללו. בעוד שיוך של עקבות לבעל חיים ספציפי באופן מדויק הוא בדרך כלל בלתי אפשרי, עקבות יכולות למשל לספק את הראיות הפיזיות המוקדמות ביותר לבעלי חיים מורכבים (בדומה לשלשולים).
תצפיות גיאוכימיות
מספר סמנים כימיים מצביעים על שינוי דרסטי בסביבה באזור תחילת הקמבריון. הסמנים עולים בקנה אחד עם הכחדה המונית, או עם התחממות מסיבית כתוצאה משחרורו של מתאן קפוא. שינויים כאלה עשויים להעיד על סיבת הפיצוץ הקמבריוני, אף על פי שהם עשויים היו לקרות גם כתוצאה מהגברת הפעילות הביולוגית - תוצאה אפשרית של פיצוץ. על אף אי הוודאות, ראיות גאוכימיות מסייעות למדענים להתמקד בתאוריות אשר מתאימות לפחות לאחד מהשינויים הסביבתיים הללו.
טכניקות פילוגנטיות
קלדיסטיקה היא טכניקה ליצירת "עץ המשפחה" של קבוצת אורגניזמים. הרעיון הוא שאם לקבוצות B ו-C יש קווי דמיון רבים יותר בינם לבין עצמם מאשר יש לכל אחד מהם עם קבוצה A, אז B ו-C יותר קרובים זה לזה מאשר כל אחד מהם ל-A. המאפיינים המושווים עשויים להיות אנטומיים, כגון נוכחות של מיתר גב, או מולקולריים, על ידי השוואת רצפים של דנ"א או של חלבונים. ניתוח מוצלח מניב היררכיה של ענפים - קבוצות שלחבריהן היה, ככל הנראה, אב קדמון משותף. הטכניקה הקלדיסטית היא בעייתית לפעמים, מאחר שתכונות מסוימות, כגון כנפיים או עיני מצלמה, התפתחו יותר מפעם אחת (ראו אבולוציה מתכנסת), ויש לקחת זאת בחשבון בעת ניתוח הראיות.
ממערכות היחסים, ייתכן שניתן יהיה להגביל את מועד היווצרות השושלת. למשל, אם המאובנים של B או C מתוארכים ללפני X מיליון שנה, ו"עץ המשפחה" המחושב מצביע כי A הוא אב קדמון משותף של B ו-C, אז בהכרח ש-A התפתח לפני יותר מ-X מיליון שנה.
כמו כן ניתן להעריך לפני כמה זמן התפצלו שני ענפים - כלומר לפני כמה זמן חי האב הקדמון המשותף האחרון שלהם - על ידי ההנחה כי מוטציות בדנ"א נוצרות בקצב קבוע. "שעונים מולקולריים" אלו עלולים לטעות, ומספקים תיארוך משוער בלבד: הם אינם מדויקים מספיק או אמינים להערכת התיארוך של הופעתן לראשונה של קבוצות בפיצוץ הקמבריוני. עם זאת, השעונים יכולים לתת אינדיקציה לשיעור ההסתעפות. בשילוב עם האילוצים מרשומות המאובנים, שעונים שנמדדו לאחרונה מצביעים על תקופה מתמשכת של גיוון בין האדיקר והקמבריון.
הסבר על מספר מונחים מדעיים
מערכה היא הרמה הגבוהה ביותר בטקסונומיה לסיווג אורגניזמים על פי קארולוס ליניאוס. ניתן לחשוב על מערכות כעל קבוצות של בעלי חיים המחולקות לפי תוכנית גוף כללית. למרות השוני הרב לכאורה בחזות החיצונית של אורגניזמים שונים, הם מסווגים למערכות על בסיס הארגון פנימי וההתפתחותי שלהם. לדוגמה, על אף ההבדלים הברורים ביניהם, עכבישים וזיפרגליים שייכים לאותה מערכה פרוקי-רגליים, אבל שלשולים ושרשורים, על אף הדמיון בצורתם החיצונית, שייכים למערכות שונות.
מערכה איננה חלוקה בסיסית של הטבע, כמו ההבדל בין אלקטרונים לפרוטונים. אלא היא חלוקה לקבוצות ברמה גבוהה מאוד, באמצעות מערכת סיווג שנוצרה כדי לתאר את כל היצורים החיים כיום. שיטת חלוקה זו איננה מושלמת, אף לא לבעלי החיים המודרניים: ספרים שונים מציינים מספר מערכות שונה, בעיקר מהסיבה שהם אינם מסכימים על סיווגם של מספר עצום של מינים דמויי תולעת. מאחר שהשיטה מבוססת על היצורים החיים כיום, היא מתאימה באופן חלקי בלבד ליצורים שנכחדו, אם בכלל.
טריפלובלסט הוא שלב מוקדם מאוד בהתפתחות העובר, אשר במהלכו העובר מורכב ממעין פלטה תלת-שכבתית. השכבה הפנימית ביותר מהווה את מערכת העיכול (המעיים), השכבה החיצונית ביותר מהווה את העור, ומהאמצעית ייווצרו השרירים וכל האיברים הפנימיים, למעט מערכת העיכול. רוב סוגי בעלי החיים הקיימים כיום עוברים את השלב הזה במהלך ההתפתחות העוברית - יוצאי הדופן הידועים ביותר הם הספוגיים והצורבים (מדוזות, שושנות ים וכו').
דו-צדדיים (או בילטרליים) הם בעלי חיים בעלי אשר בשלב מסוים במהלך חייהם, יש להם שני צדדים - ימין ושמאל. משמעות הדבר היא כי יש להם קצה עליון וקצה תחתון, וחשוב מכך, יש להם חזית וצד אחורי. כל בעלי החיים הדו-צדדיים הידועים הם טריפלובלסטים, וכל בעלי החיים הטריפלובלסטים הידועים הם דו-צדדיים. קווצי עור (כוכבי ים, קיפודי ים, מלפפוני ים, וכו') הם בעלי סימטריה רדיאלית (כמו גלגלים) ולא דו-צדדיים, אבל הזחלים שלהם הם בעלי סימטריה דו צדדית, ויכול להיות שמספר קווצי עור מוקדמים היו בילטרליים. צורבים וספוגיים הם בעלי סימטריה רדיאלית, לא דו-צדדיים ולא טריפלובלסטים.
צלום הוא חלל המכיל את האיברים הפנימיים בגוף. רוב המערכות המוצגות בדיון על מפץ הקמבריוני הן בעלות צלום: פרוקי רגליים, תולעים טבעתיות, רכיכות, קווצי עור ומיתרניים, תולעי הפריאפולידה חסרות הצלום הן יוצא מן הכלל חשוב במקרה זה. כל בעלי החיים בעלי הצלום הידועים הם טריפלובלסטים דו-צדדיים, אולם מספר בעלי חיים טריפלובלסטיים דו-צדדיים הם חסרי צלום, תולעים שטוחות למשל, שאיבריהן מוקפים ברקמות שאינן ייעודיות לכך.
החיים לפני הקמבריון
הבנתנו את הפיצוץ הקמבריוני מסתמכת על הידע שלנו לגבי החיים שהיו קיימים לפני כן, כלומר, האם האירוע מבשר על הופעתו הפתאומית של מגוון רחב של בעלי חיים והתנהגויות, או האם הם היו קיימים גם לפני כן.
עדויות על בעלי חיים לפני כמיליארד שנה
שינויים בשפע ובמגוון של כמה סוגי מאובנים פורשו כעדות ל"התקפות" על ידי בעלי חיים או אורגניזמים אחרים. סטרומטוליטים, עמודים קצרים שנבנו על ידי מושבות של מיקרואורגניזמים, מהווים מרכיב עיקרי מן המאובנים מלפני 2.7 מיליארד שנה לערך, אבל השפע והמגוון שלהם ירד בשיעור חד לפני כ-1.25 מיליארד שנה. ירידה זו יוחסה להפרעה שנוצרה ככל הנראה כתוצאה מפעילות בעלי חיים.
אם יצורים טורפים אלו אכן היו בעלי חיים, משמעות הדבר היא שבעלי החיים בקמבריון לא הופיע יש מאין בתחילת הקמבריון, אבותיהם הקדמונים היו קיימים במשך מאות מיליוני שנים לפניהם.
עדויות מאובנים
במאובנים מלפני 580 מיליון שנה נמצאו עדויות למיקרואורגניזמים העשויים לייצג דו-צדדיים קדמונים. חלקם תוארו כעוברי בעלי חיים וביצים, אם כי חלקם עשויים לייצג שאריות של חיידק גדול מאוד. מאובן נוסף תואר כדו-צדדי בעל צלום, אך ייתכן כי מדובר פשוט בבועה.
מאובנים אלו הם העדות המוקדמת ביותר לבעלי חיים.
מאובני עקבות
עקבות של אורגניזמים עוברים ישירות מתחת למחצלות חיידקים שכיסו את קרקעית הים נשמרו עוד מתקופת האדיקר, לפני כ-565 מיליון שנה. עקבות אלו נוצרו ככל הנראה על ידי אורגניזמים הדומים לשלשולים בצורתם, בגודלם, ובאופן תנועתם. האורגניזמים עצמם לא נשמרו, אך משום שהיו זקוקים לראש ולזנב, כנראה היו בעלי סימטריה דו-צדדית. אשר ככל הנראה מעיד על היותם בעלי חיים דו-צדדיים. הם ניזונו מעל לפני השטח, אבל נאלצו להתחפר ככל הנראה על מנת להימנע מטורפים.
בסביבות תחילת הקמבריון (לפני בערך 542 מיליון שנה), סוגים חדשים רבים של עקבות מופיעים לראשונה, כולל מחילות אנכיות וסימנים המיוחסים בדרך כלל לפרוקי רגליים. המחילות האנכיות מעידות על כך שחיות דמויות תולעת רכשו התנהגויות חדשות, ואולי אף יכולות גופניות חדשות. מספר מאובני עקבות מעידים על כך שיוצריהם היו בעלי שלד חיצוני קשיח, אף על פי ששלדים אלו לא בהכרח נשמרו כמאובנים בעצמם.
מחילות מספקות ראיה מוצקת לקיומם של אורגניזמים מורכבים. בנוסף, מאובנים אלו נשמרים בקלות רבה יותר מאשר מאובני גוף, עד כדי כך, שבהיעדרם אנו מניחים כי האורגניזמים עצמם לא היו קיימים כלל. מאובנים אלו מספקים שורה נוספת של עדויות המראות כי הפיצוץ הקמבריוני אכן התרחש.
למעשה, עם השגת היכולת לחפור, ניתן להבין כיצד הדבר קידם את הפיצוץ עצמו. עצם פעולת החפירה והחיים מתחת לפני הקרקע אפשרו כניסת חמצן אל קרקעית הים ולתוך הבוץ הרעיל. כתוצאה מכך הפכה קרקעית הים הקדמון לידידותית יותר כלפי בעלי חיים, ואפשרה למגוון אורגניזמים רחב יותר לאכלס אותה על ידי יצירת נישות חדשות ומרחב מגוון יותר.
אורגניזמים באדיקר
בתחילת תקופת האדיקר, רוב בעלי החיים האקריטרקים, אשר נותרו כמעט ללא שינוי במשך מאות מיליוני שנים, נכחדו, והוחלפו במגוון חדש של מינים גדולים יותר, אשר נכחדו אף מהר יותר. גדילה זו היא הראשונה בתיעוד המאובנים, וזמן קצר לאחריה מופיע מערך של מאובנים לא מוכרים, גדולים, המכונה "הביוטה האדיקרית", אשר פרחה במשך 40 מיליון שנים עד לתחילת הקמבריון. רוב בעלי החיים בתקופה זו היו באורך של כמה סנטימטרים לפחות, גדולים באופן משמעותי מכל המאובנים שקדמו להם. האורגניזמים הללו יוצרים שלושה מכלולים שונים, אשר מתפתחים בגודלם ומורכבותם ככל שהזמן מתקדם.
רבים מן היצורים הללו שונים מאוד מכל מה שנראה עד אז ומאז, ומזכירים דיסקים, שקים מלאי בוץ, או מזרנים מרופדים. פלאונטולוג אחד הציע לסווג את האורגניזמים המוזרים הללו כממלכה נפרדת, ונדוזואה.
לפחות חלק היו אולי האבות הקדמונים הראשונים של בעלי החיים בפיצוץ הקמבריוני, ותוארו כרכיכות מוקדמות, קווצי עור ופרוקי רגליים. יש עדיין ויכוח לגבי סיווגן של דגימות אלו, בעיקר משום שיכולות האבחון אשר מאפשרות לטקסונומים לסווג אורגניזמים מאוחרים יותר, כגון דמיון לאורגניזמים חיים, נעדרות בדרך כלל בממצאי האדיקר. עם זאת, אין כל ספק כי חלקם היו לפחות טריפלובלסטים דו-צדדיים. אורגניזמים אלו ממלאים תפקיד מרכזי בדיון על עד כמה היה הפיצוץ הקמבריוני פתאומי. אם כמה מהם היו החברים הראשונים במערכה של בעלי החיים כיום, ה"פיצוץ" נראה פתאומי הרבה פחות מאשר אם כל היצורים האלו מייצגים "ניסוי" שאיננו קשור, והוחלפו על ידי ממלכת החי זמן קצר לאחר מכן (40 מיליון שנה הן זמן קצר במונחים אבולוציוניים וגאולוגיים).
האדיקר - עדויות שלדיות מתחילת הקמבריון
מאובנים שלדיים מהאדיקר הראשון ומתחילת הקמבריון, המייצגים גלילים (צינורות שככל הנראה היו חלקי קונכיות ושלדים חיצוניים) וספוגים דמויי מחטים, הם בעייתיים. הספוגים דמויי מחטים העתיקים ביותר הם גבישי צורן, בני 580 מיליון שנים לערך, אשר נמצאו בסין ובמונגוליה ובעלי אותו גיל, אם כי האפשרות כי מאובנים אלו הם אכן מחטים הוטלה בספק. באדיקר המאוחר ובתחילת הקמבריון, מופיעים צינורות רבים אשר שימשו ככל הנראה כבתי גידול ליצורים בלתי ידועים. עם תחילת הקמבריון ניתן למצוא יותר ויותר עדויות לצינורות אורגניים (למשל Saarina) ולכיטין (חומר קרני בשלד החיצוני של פרוקי רגליים) (ראו Sokoloviina, Sabellidites, Paleolina). צינורות מאובנים רבים (כגון Cloudina, Namacalathus, Sinotubulites וכן Anabarites, Cambrotubulus) שנמצאו בסלעי קרבונטיים (תרכובות של פחמן) נוצרו לקראת סוף תקופת האדיקר לפני 542–549 מיליון שנה. צינורות מאובנים מתקופת האדיקר נמצאים לעיתים קרובות בקרבונטים שבשוניות אשר אכלסו סטרומטוליטים וטרומבוליטים. כלומר, הם יכלו לחיות בסביבה עוינת עבור רוב בעלי חיים.
אף על פי שקשה לסווג אותם כמו את רוב האורגניזמים מהאדיקר, הם חשובים משני היבטים אחרים. ראשית, הם האורגניזמים הידועים הראשונים שהיו בעלי קונכיות אשר בנויות מסידן פחמתי. שנית, צינורות אלה הם אמצעי המאפשר לאורגניזם להתעלות גבוה מעל לקרקעית ובכך להתחרות באופן יעיל על מזון, ובנוסף הם משמשים כשריון להגנה מפני טורפים ותנאי סביבה עוינים. למספר מאובני Cloudina יש חורים קטנים בקונכיות. ייתכן כי חורים אלו נוצרו כתוצאה מתקיפות של טורפים אשר היו מתקדמים מספיק על מנת לחדור את הקונכיות. "מרוץ חימוש אבולוציוני" בין טורפים ונטרפים היא אחת התאוריות הרווחות להסבר הפיצוץ הקמבריוני.
הסטרומטוליטים נכחדו מיד עם תחילת הקמבריון. פתח זה אפשר התיישבות של בעלי חיים חדשים בבריכות מים חמים עם משקעי קרבונט (בתי הגידול של הסטרומטוליטים שנכחדו). שלדים מינרלים כגון קונכיות, סקלריטים (חלקי גוף קשים), קוצים ולוחות מתחילים להופיע עם תחילת הקמבריון. בתחילת הקמבריון יש גידול עצום במספר ומגוון המאובנים של רכיכות, היוליטים וספוגים, כמו גם מגוון עשיר של חלקי שלד של בעלי חיים לא ידועים.
ייתכן שחיות מסוימות שחיו במהלך האדיקר כבר היו בעלות סקלריטים, קוצים ולוחות (למשל Kimberella היה בעל סקלריט קשיח, ככל הנראה עשוי קרבונט), אך שלדי קרבונט דקים לא ניתנים לשימור בסלעים סיליסיקלאסטיים (שהם סלעים קלאסטיים שאינם עשויים קרבונט). מאובנים עתיקים יותר (לפני כ-750 מיליון שנים) מצביעים על כך שמינרליזציה הקדימה את הקמבריון, ככל הנראה לצורכי הגנה של אצות פוטוסינתזה קטנות מפני חד תאיים איקריוטיים טורפים.
מאובני עקבות
מאובני עקבות (כגון מחילות) הם אינדיקטור אמין על החיים מסביב, ומצביעים על המגוון הרב של עולם החי בתחילת הקמבריון, כאשר אזורי מים מתוקים יושבו על ידי בעלי החיים כמעט באותה מהירות כמו האוקיינוסים.
ממלכת בעלי השריון הקטנים
המאובנים הידועים בשם "ממלכת בעלי השריון הקטנים" (Small Shelley Fauna) נמצאו במקומות רבים ברחבי העולם, ומתוארכים מסוף האדיקר ועד כ-10 מיליון שנה לאחר תחילת הקמבריון. מדובר באוסף מעורב מאוד של מאובנים: עמודי שדרה, סקלריטים (לוחות שריון), צינורות, דמויי ספוגים וקונכיות קטנות, אשר דומות לאלו של ברכיופודים ורכיכות דמויות חלזונות. מדובר במאובנים קטנים מאוד, עיקרם באורך מילימטר או שניים. למרות היותם קטנים מאוד, מאובנים אלו נפוצים ושלמים בהרבה מהמאובנים של היצורים שיצרו אותם.
טרילוביטים מוקדמים וקווצי עור בקמבריון
המאובנים העתיקים ביותר של טרילוביטים מתוארכים לפני כ-530 מיליון שנים, אולם בתקופת זמן זו ניתן למצוא כבר מגוון רב של טרילוביטים, דבר אשר מעיד על כך שהם היו קיימים עוד לפני כן. חשוב לזכור שתיעוד המאובנים של טרילוביטים מתחיל מהופעתם של טרילוביטים עם שלדים חיצוניים מינרליים, ולא מתקופת הזמן בה הם נוצרו.
המאובנים הקדומים ביותר של קווצי עור מופיעים מעט מאוחר יותר. בניגוד לקווצי העור המודרניים, אבותיהם הקמבריונים לא היו בעלי סימטריה רדיאלית.
מאובנים מהקמבריון התיכון
מספר אתרי שימור (כגון פצלי ברג'ס) מהקמבריון התיכון הצליחו לשמר את החלקים הרכים של אורגניזמים, מאובנים אלו מספקים שפע של נתונים אשר מאפשרים סיווג מאובנים שאינם מוכרים. מאובנים אלו כוללים דגימות של אורגניזמים שלמים, אשר לרוב נמצאו רק חלקים מהם, כגון קשקשים או חלקי לסתות. יתר על כן, רוב האורגניזמים וקטגוריות מיון באתרים אלו הם בעלי גוף רך וחסרי שלד - ולכן נעדרים משאר רשומות המאובנים. מאחר שחלק גדול מן המערכת האקולוגית נשמרה, ניתן גם לשחזר את האקולוגיה מאותה תקופה באופן שיהיה ככל הנראה יחסית נאמן למקור. עם זאת, אוסף המאובנים עשוי לייצג מערכת אקולוגית פרימיטיבית מבחינה אבולוציונית במים העמוקים, ביחס לחיים המפותחים ומגוונים יחסית אשר התקיימו במים הרדודים.
מאחר שאוסף המאובנים מהקמבריון מספק מצב ואיכות שימור יוצאי דופן, אשר אינם קיימים מתקופות אחרות, יצורים רבים נראים שונה לחלוטין מכל דבר אשר ידוע לנו מרשומות המאובנים הקונבנציונליות. שוני זה הוביל את העובדים הראשונים בתחום להכניס את האורגניזמים הללו למערכה הקיימת היום. חסרונות הגישה הזו הובילו אותם להקים מספר רב של מערכות חדשות על מנת להכיל את כל האורגניזמים המוזרים הללו. מאוחר יותר הבינו כי רוב האורגניזמים המוזרים התפצלו לשושלות נפרדות לפני שנוצרה המערכה שאנו מכירים כיום - אנטומיות שונות במקצת, אשר נגזר עליהן להיכחד, בעוד השושלות של בני דודם המוצלחים יותר אבולוציונית שרדו.
מצב שימור טוב שכזה נדיר מאוד בתקופה האדיקר שקדמה לקמבריון, אבל אלו שכן קיימים לא מכילים שום סימן לבעלי חיים - דבר אשר עשוי לרמז על היעדרם של בעלי חיים מאקרוסקופיים בתקופה זו.
סרטנאים בקמבריון המוקדם
מקור הנתונים אינפורמטיבי יותר הוא במיקרו מאובנים אורגניים בקנדה. מכלול זה מקורו בסוף הקמבריון הקדום (515-510 מיליון שנה) כולל שברים מיקרוסקופיים של ציפורניים של פרוקי רגליים, אשר מבודדות כאשר הסלע מומס באמצעות חומצה הידרופלואורית. המגוון במכלול זה מזכיר את זה שקיים היום. בנוסף, ניתוח של שברי איברי האכילה (המקביל הסרטנאי הקדום ללסתות) שנמצאו באוסף, מראים כי האורגניזמים הסתגלו לאכילה באופן ספציפי ומסודר מאוד, בניגוד לרוב פרוקי הרגליים האחרים בקמבריון המוקדם, אשר ניזונו באופן "מבולגן" ואקראי כמעט, על ידי גריפת כל מה שהצליחו איברי האכילה שלהם לתפוס בדרכם לתוך הפה. איברי האכילה המתוחכמים (והמתמחים) הללו היו שייכים לאורגניזמים גדולים למדי (כ-30 ס"מ), וסיפקו פוטנציאל גדול לגיוון: מתקן האכלה מיוחד מאפשר מספר גישות שונות של האכלה והתפתחות, ויוצר מספר גישות שונות להימנעות מטורפים.
צמיחה באורדוביק המוקדם
בגבול הקמבריון-אורדוביק התרחשה הכחדה המונית, ולאחריה התרחשה גדילה משמעותית נוספת בכמות ומגוון המינים, במהלכה התפתחו המינים אשר שלטו בכדור הארץ במהלך עידן הפלאוזואיקון.
במהלך גדילה זו, מספר הסדרות הכולל הוכפל, ומספר המשפחות גדל פי שלושה. החיים הימיים גדלו מבחינת כמות ומגוון המינים לרמות האופייניות במהלך הפלאוזואיקון, אשר שווה ערך פחות או יותר למגוון הימי המוכר כיום.
גדילה מתועדת זו, אשר התרחשה על גבי פרק זמן קצר יחסית (מבחינה אבולוציונית וגאולוגית), תומכת גם היא בקיומו של המפץ הקמבריוני.
אמיתות הפיצוץ הקמבריוני
תיעוד המאובנים אשר היה מוכר בתקופתו של דרווין, העיד על כך שקבוצות בעלי החיים הגדולות הופיעו במהלך כמה מיליוני שנים מתחילת הקמבריון עד לאמצעו, ואפילו בשנות ה-80 של המאה ה-20 המצב היה דומה.
עקבות מאובנים וקונכיות ש"נקדחו" על ידי טורפים, מספקים ראיות נוספות לחיים מפותחים במהלך האדיקר. כמו כן נמצאו מספר מאובנים אשר חשודים כעוברים ומאובן אחד נוסף (Vernanimalcula) אשר משערים כי היה בעל צלום ובילטרלי, אם כי פירושים אלו אינם מוסכמים על ידי כלל החוקרים. ישנן ראיות מסוימות נוספות אשר עשויות להעיד כי טורפים תקפו סטרומטוליטים ואקריטרקים כבר לפני כ-1,250 מיליון שנה.
יתר על כן, ההשקפה המקובלת כי כל בעלי החיים הופיעו לראשונה בקמבריון איננה מבוססת. בעוד מגוון בעלי החיים גדל ככל הנראה במהלך תקופה זו, נציגי קבוצות המינים של מערכות רבות אינם מופיעים בתקופה זו כלל, אלא רק מאוחר מכך בהרבה, במהלך הפלאוזואיקון. מלבד זאת, המערכות אשר נשמרו במאובנים, ואשר מהוות את הבסיס העיקרי של המאובנים, לא מייצגות בהכרח את טווח המערכות הכולל, שכן, בעלי החיים אשר נטו להתאבן יותר חיו בעיקר על קרקעית הים. על כן ייתכן, ואף סביר, כי היו קיימים מינים רבים נוספים אשר היו שייכים למערכות אחרות לחלוטין אשר לא נשמרו כלל בתיעוד המאובנים, מאחר שחיו בסביבה אשר לא עודדה תהליכי התאבנות. תיעוד המאובנים עולה בקנה אחד עם פיצוץ הקמבריוני אשר היה מוגבל לקרקעית הים בלבד, בעוד בעלי החיים הימיים (שאינם חיים על קרקעית הים) התפתחו מאוחר הרבה יותר.
אין כמעט ספק כי הפער - כלומר, טווח השונות באנטומיה של האורגניזם או "דרכי החיים" - גדלו משמעותית במהלך הקמבריון המוקדם. עם זאת, מחקרים שנעשו לאחרונה שללו את הרעיון אשר היה מקובל בעבר, כי הגיוון היה גבוה באופן יוצא מגדר הרגיל במהלך הקמבריון, ולאחר מכן פחת משמעותית. למעשה, הגיוון נשאר נמוך יחסית במשך כל הקמבריון, כאשר רמות הגיוון המוכרות לנו כיום הושגו רק לאחר הגדילה האבולוציונית באורדוביק המוקדם.
המגוון במהלך הקמבריון דומה לזה שקיים היום, וברמה הגבוהה (מחלקה / מערכה), המגוון עלה, לדעת רבים, בצורה חלקה יחסית לאורך הקמבריון, והתייצב באופן מסוים במהלך האורדוביק. על כן, נשאלות עדיין שאלות רבות בנוגע לטבעו הפתאומי של הפיצוץ הקמבריוני, ותשובות משביעות רצון עדיין לא קיימות.