cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רייצ'ל פילד
קורות-חיים
פילד התחתנה עם ארתור ס. פרדסון ב-1935, שותפה לפעולה בכתיבת הספר "לראות את עצמנו" (אנגלית: To See Ourselves) שיצא בשנת 1937. בשנת 1938 אחד ממחזותיה עובד לסרט האוויר הלונדונדרי (אנגלית: The Londonderry Air). פילד גם הצליחה כסופרת מבוגרים ברבי המכר "יציאה מהדעת" (באנגלית: Out of Mind) שיצא לאור ב-1935, "כל זה וגן עדן גם" (באנגלית: All This and Heaven Too) שיצא לאור ב-1938 והספר "ועכשיו מחר" (באנגלית: And Now Tomorrow) שיצא לאור ב-1942. הם עובדו לסרטים בשנים 1947, 1940 ו-1944 (בהתאם). פילד כתבה גם עבור הסרט פנטזיה (סרט) (באנגלית: Fantasia) מילים לגרסה של השיר "אווה מריה" מאת פרנץ שוברט. היא עברה להוליווד, שם התגוררה עם בעלה וביתה.
פסגת גמבקורטה
פסגת גמבקורטה (באנגלית: Gambacorta Peak) היא פסגה ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,840 מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 7 קילומטרים ממזרח להר קשק.
גילוי ומיפוי הפסגה
הרי פנסקולה כולם (ובהם הפסגה) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של קפטן פרנסיס מ. גמבקורטה (Francis M. Gambacorta), שהיה רב החובל של אוניית צי ארצות הברית ויאנדוט (USS Wyandot), אשר, בתחילת השנה הגיאופיזית הבינלאומית הביאה את הצוות שבנה את תחנת אלזוורת', ואת הציוד הנדרש. פריקת הציוד באתר התחנה, על מדף הקרח פילכנר, החלה ב־29 בינואר 1957.
Big (שיר של ריטה אורה ואיימנבק)
Big  (בעברית: גדול) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה יחד עם התקליטן הקזחי איימנבק בהשתתפות הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה והראפר האמריקאי גאנה. השיר יצא לאור ב-12 בפברואר 2021, כסינגל ראשון מתוך המיני-אלבום Bang, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע וכתיבה
בשיחה על המיני-אלבום אמר איימנבק, "זה יהיה פרויקט שיתופי גלובלי הכולל כמה מהאמנים והמפיקים האהובים עלי. זה היה ממש כיף לעבוד איתם על הפרויקט בצורה כה יצירתית. הפרויקט הפגיש אותנו לא רק באופן יצירתי אלא גם באופן אישי. וזו הייתה חוויה נהדרת." בהצהרה אמרה אורה כי "כשהתחלנו את הפרויקט הזה חיפשנו באמת לפתח קשרים יצירתיים עם אמנים אחרים. שיתוף פעולה עם איימנבק היה חוויה ייחודית באמת, היו לנו פגישות באמצעות זום כדי לדון במוזיקה והיינו צריכים להשתמש במתרגמים. כמו כן, כך שבאמת היינו צריכים להסתגל לדרך הקלטה חדשה. מדהים עד כמה הטכנולוגיה אפשרה לחיבור שלנו לזרוח."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של דייוויד גטה ב-12 בפברואר 2021, בסמוך לצאתו כסינגל. בקליפ מופיעה אורה בתלבושת אלבנית.
כיבוש דמשק
המבצע לכיבוש דמשק הוא אחד מהקרבות האחרונים שהתחוללו במהלכה של המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. מהלכיו של הקרב החלו ב-26 בספטמבר 1918 והסתיימו ב-1 באוקטובר 1918. הקרב, שהחל עם סיום קרב סמח', התקיים בין כוחות הצבא הבריטי וכוחות של צבא האימפריה העות'מאנית והסתיים בכיבוש דמשק ובהמשך התקדמות הכוחות צפונה ומזרחה.
מצב המלחמה לפני תחילת המבצע
עד לתאריך תחילת מבצע כיבוש דמשק (26 בספטמבר) היה הצבא הטורקי בנסיגה מתמדת בכל החזיתות תוך שהוא מנסה לעצור או לעכב את כוחות צבא בריטניה:
הכח הבריטי
עיקר הכח הבריטי, שהוקצה לטובת המבצע, היה שייך לקורפוס המדברי הרכוב, בפיקודו של לוטננט גנרל הנרי שובל, וכלל את הכוחות הבאים: הערה: על מנת לאפשר לדיוויזיות של הקורפוס המדברי הרכוב לצאת למבצע נשלחו שתי דיוויזיות של הקורפוס ה-20 להחזיק את קו סמח'-נצרת-חיפה: הדיוויזיה ה-3 של לאהור והדיוויזיה השביעית "מירוט".
הכח הטורקי/גרמני
מפקד הכח הטורקי גרמני, אוטו לימן פון זאנדרס, קיבץ אליו כוחות מהארמיות ה-4, ה-7 וה-8 שהצליחו לחמוק מהשבי הבריטי (כ־6,000 עד 7,000 חיילים) וניסה לייצב קווי הגנה בדמשק ועל הדרכים העולות לדמשק מהכנרת ומדרעא.
הכח הערבי
היחידות הערביות, בראשות הנסיך פייסל ובייעוצו של לורנס איש ערב, התבקשו לסייע לכוחות הבריטים בחסימת הארמייה ה-4 הטורקית.
צבא הערבים של הנסיך פייסל
הצבא הערבי סייע לדיוויזיה הרכובה ה-4 בפגיעה בכוחות הארמייה ה-4 הטורקית, במהלך נסיגתה מרבת עמון לדמשק. במסגרת מאמצים אלו כבש הכוח את דרעא ב-27 בספטמבר ופגש את הדיוויזיה ה-4, שהגיעה לעיר, ב-28 בספטמבר.
הקרב על דמשק
במהלך 30 בספטמבר החלה נסיגה המונית של כוחות צבא טורקים מדמשק דרך הציר הצפון מערבי לביירות ודרך הציר הצפוני לחומס. בין הנסוגים היה גם אוטו לימן פון זאנדרס שהשאיר את הפיקוד על הגנת העיר בידי גנרל טורקי (עלי ריזה פחה). בפועל שימש אותו גנרל, בחשאי, גם כיושב ראש מועצת נכבדים ערבית שהחלה לנהל את העיר בערבו של אותו יום.
הבריגדות ה-3 וה-5 של דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית, שהצטוו לאגף את דמשק ממערב ולהגיע לכבישים לחומס ולביירות הגיעו להרים המקיפים את מעבר ברדא (Barada Gorge) דרכו נהרו שיירות הבורחים הטורקים. מאחר שהצוקים התלולים מנעו מהכוחות האוסטרלים לרדת ולחסום את הדרך הם פתחו באש וגרמו אבדות קשות לטורקים.
למחרת, ב-1 באוקטובר הייתה הבריגדה ה-3 ליחידה הצבאית הראשונה שחדרה לדמשק. בעקבותיה נכנסו לעיר הכוחות הערביים של לורנס איש ערב ובעקבותיהם שאר הגייסות של דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית וכן הדיוויזיה ה-5 שהגיעה מדרום העיר. הבריגדה ה-3 המשיכה מייד צפונה לכוון מעבר ברדא צפונה משם תוך שהיא נלחמת בכוחות מאסף של הצבא הטורקי ושובה כ-2200 חיילים.
שאר הכוחות נשארו בדמשק ושבו את שארית הכוחות הטורקים שנשארו בעיר ובמקביל סייעו למועצת הנכבדים הערבית לנהל את העיר.
ב-7 באוקטובר נכנס לעיר הנרי שובל בראש מפקדתו וב-16 באוקטובר הגיע לעיר אדמונד אלנבי.
סיכום המבצע
הפעילות המהירה של הכוחות הבריטים והחסימות שהציבו בדרכים השונות לדמשק הביאו לכך שמתוך מצבה של כ-100,000 חיילים טורקים שנמנו ב-19 בספטמבר רק כ-17,000 חיילים הצליחו לברוח צפונה כשרובם חסרי ציוד ונשק. בבריחתם נאלצו להשאיר חלק גדול מהנשק הכבד וכלי הרכב. על אף שהאחריות הכוללת לתבוסה מוטלת על כתפיו של אוטו לימן פון זאנדרס יש לזכור שכשקיבל את הפיקוד, לפני קרב מגידו, כבר היה הצבא הטורקי במצב קשה לאחר שספג אבדות כבדות ואובדן ציוד רב.
בדמשק עצמה נישבו כ-20,000 חיילים טורקים, כשחלקם נמנה עם הכוחות הנסוגים שהגיעו לעיר מדרום וממערב וחלקם נמנה עם כוחות המשמר של העיר.
תאגיד השידור היווני
השנים הראשונות
תאגיד השידור ההלני החל דרכו ב-1938 בתחילה בשידורי רדיו בלבד, מאתונה. בתקופה זו החברה הייתה ידועה כ-(EIR) אגודת הרדיו הלאומית. בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר יוון הייתה תחת הכיבוש הנאצי השידורים הופסקו. ואולם, לאחר סיום המלחמה ושחרור יוון השידורים התחדשו ואף התרחבו לשלושה ערוצי רדיו לאומיים ואף שירות רדיו בינלאומי ליוונים הגרים בחו"ל. אגודת הרדיו הלאומית הייתה אחת מ-23 השותפות שהקימו את איגוד השידור האירופי ב-1950.
שידורי טלוויזיה
שידורי טלוויזיה ניסיוניים החלו ב-1965 ושידורי טלוויזיה מלאים החלו ב-1966. ב-1970 שונה שם החברה לתאגיד הרדיו והטלוויזיה הלאומי (EIRT). בזמן זה היו שתי ערוצי טלוויזיה. ERT של תאגיד השידור ההלני ו-"ינד" (יוונית: ΥΕΝΕΔ) שהיה שיך לצבא יוון. בתקופת המשטר הצבאי ביוון מ-1967 עד 1974 היה השני ערוץ תעמולה של המשטר. במפתיע, ערוץ ינד שימר את שמו ואת האוריינטציה הצבאית שלו עד שנות ה-80, אז שונה שמו ל-ERT-2. בשנת 1988 החלו שידוריו של ערוץ שלישי בבעלות תאגיד השידור ההלני, בשם ET3 שהתקיים בסלוניקי ושידר בעיקר תכנים מקומיים הקשורים לצפון יוון.
במשך 20 השנים הראשונות שידורי הטלוויזיה ביוון היו מוגבלים, והערוצים השייכים לתאגיד (שהיה מונופול באותו זמן) שידרו משעה 5 אחה"צ עד ל-2 לפנות בוקר. משנת 1997 שלושת הערוצים של תאגיד השידור ידועים כ-ET1, NET ו-ET3. הראשון משדר בעיקר תוכני בידור, השני מתמקד בחדשות והשלישי ממשיך לשדר בעיקר תכנים הקשורים לצפון יוון אך משדר לכל חלקי המדינה.
סגירה
ב-11 ביוני 2013, בשעה 17:45 הודיע דובר ממשלת יוון כי עקב הגירעון התקציבי התאגיד ייסגר עד סוף היום, וכי 2,600 עובדים יפוטרו.
מאוחר יותר במהלך הערב כמה עובדים הצליחו למשוך את השידור ולהמשיך לשדר ברחבי יוון. בעקבות המעשה כוחות משטרה נכנסו למשרדי אחת מהתחנות לפחות, וכל המשדרים ברחבי יוון נסגרו. במשרדי התאגיד שטרם נסגרו המשיכו העיתונאים לשדר דרך האינטרנט. משדרי ה-ERT הקרובים ביותר לאתונה נסגרו בסביבות השעה 23:17 נכון לזמן יוון, ו-20 שניות לאחר מכן, ערוץ 902TV (ערוץ המפלגה הקומוניסטית) החל לשדר את אותות ERT, אך כמה דקות מאוחר יותר דרשה ממשלת יוון משירות הטלוויזיה הדיגיטלית Digea להפסיק את השידורים, בשל שידור האותות ללא אישור; כך הופסקו שידורי 902TV למשך זמן מה. פעולה זו נחשבה בלתי קבילה מצד אזרחי יוון כיוון שהממשלה לא התייעצה עם המועצה הלאומית לרדיו וטלוויזיה, הגוף הרשמי האחראי על שידורי רדיו וטלוויזיה ביוון.
איגוד השידור האירופי מיהר למתוח ביקורת על הפסקת השידורים, ובאותו ערב יצאה הודעה בה הביע האיגוד "אימה בקרב כל אמצעי התקשורת הציבוריים באירופה" וקרא לראש ממשלת יוון לבטל את ההחלטה. האיגוד הפך את שידורי ERT לזמינים בקרב כל שידורי הלוויין של חבריו, והכריז כי "כדי להיות חבר באיגוד עליך להיות שדרן, ולכן נמשיך לשמור על ERT", כפי שנאמר על ידי הבמאית אינגריד דלתרן.
אלכסיס ציפראס, מנהיג האופוזיציה הביע דאגה בנוגע להפסקת שידורי ERT ותיאר אותה כ"בלתי חוקית".
פתיחה מחדש
לאחר בחירות 2015 וניצחון מפלגת סיריזה, במסגרת הקמת הקואליציה עם "היווניים העצמאיים" נקבע כי התאגיד ייפתח מחדש. ב-28 באפריל 2015 נערכה הצבעה בעד החוק לפתיחה מחדש של ERT אשר כללה שינויים בתאגיד. ERT נפתח מחדש ביום חמישי, 11 ביוני 2015, שנתיים בדיוק לאחר הסגירה.
נמיר
ראו גם
}}
אליפות גרמניה בכדורגל 1933
אליפות גרמניה בכדורגל 1933 הייתה העונה ה-26 של התחרות.
בתחרות השתתפו מנצחות תחרויות אזוריות, קבוצות שהגיעו למקום השני ונציגות נוספות מאליפות מערב גרמניה ודרום גרמניה. זו הייתה העונה האחרונה בשיטה זו של התחרות.
למשחק הגמר הגיעו פורטונה דיסלדורף ושאלקה 04. לפורטונה דיסלדורף זו הייתה ההופעה הראשונה במשחק הגמר, והניצחון הראשון.
ארגון האליפות
לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות: המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
כדורגלנים מצטיינים
קרל אמר מאיינטרכט פרנקפורט כבש 6 שערים ובכך זכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה ברציפות.
אייכקירכן
אייכקירכן (בבווארית: Aichkirchen) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
מנגנון לינדמן
מנגנון לינדמן (באנגלית: Lindemann-Hinshelwood mechanism) הוא מנגנון בקינטיקה כימית לתיאור תגובות שנראות בתחילה כאונו-מולקולריות (שקצבן מושפע ממגיב אחד), אך בפיתוח מנגנון התגובה ובאופן ניסיוני הן מתנהגות כתגובות בסדרים גבוהים יותר (בדרך כלל עד סדר שני).
המנגנון
הריאקציה הכללית A→B נראית כתגובה מסדר ראשון (A - מגיב, B - תוצר), חרף כך היא פועלת על פי המנגנון מטה בשני שלבים עיקריים:
הנחות
על מנת להשתמש במנגנון יש להניח הנחת מצב עמיד, היינו שמהירות היווצרות והעלמות תוצרי הביניים (A*) והזרז (M) זניחה כך שהריכוז שלהם קבוע בזמן ואינו משתנה במהלך התגובה (זהו מצב עמיד).
מהירות התגובה
מפיתוח קינטי ניתן להיווכח שמהירות התגובה (היווצרות B) היא:
כפיר דמרי
כפיר דמרי (נולד ב-3 בדצמבר 1982) הוא יזם ישראלי, ממייסדי עמותת SpaceIL, אשר שיגרה את הגשושית בראשית לירח.
כפיר פרץ לתודעה הישראלית לאחר שייסד את SpaceIL ביחד עם יריב בש ויהונתן ויינטראוב. לפני שייסד את SpaceIL, ניהל כפיר מספר קבוצות מחקר ופיתוח בחברות שונות והחזיק במשרות הוראה באוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב ובמסלול האקדמי המכללה למנהל.
ביוגרפיה
כפיר נולד באלפי מנשה ב-1982. הוא החל את לימודי התוכנה כבר בבית הספר היסודי. כפיר הוא בוגר תיכון הנדסאים בהרצליה. הוא שירת בצה"ל כקצין ביחידה 8200 של חיל המודיעין, בתחום הסייבר.
לאחר שחרורו מצה"ל ב־2006 עשה תוארי B.Sc ו M.Sc בהנדסת מערכות תקשורת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2010 ייסד ביחד עם יריב בש ויהונתן ויינטראוב את SpaceIL כחלק מתחרות בין לאומית של Google Lunar X PRIZE. בעמותת SpaceIL החליטו שמלבד ההישג המדעי – טכנולוגי, ברצונם גם לעודד ילדים בישראל ובעולם היהודי להיות מדענים ומהנדסים ובכך לדרבן חדשנות בעתיד ובעיקר חדשנות בישראל. בתהליך זה גמלה בליבם החלטה לנצל את המיזם כהזדמנות לעודד את הדור הצעיר להתעניין במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה. החזון החינוכי אשר מטרתו ליצור "אפקט אפולו" קרם עור וגידים ולימים נקרא "אפקט בראשית". במסגרת SpaceIL נאמו שלושת המייסדים בשנת 2013 בוועידת AIPAC.
בשנת 2014 הפך כפיר למייסד שותף בחברת Metapacket, המספקת שירותי אבטחת מידע ומגינה על רשתות ארגוניות מרוגלות ותקיפות ייעודיות דרך הענן.
בשנת 2016 לקח חלק בקמפיין של "קשת" וקרן טראמפ - "הזדמנויות גדולות מתחילות בחמש יחידות", קמפיין שייעודו קידום לימודי חמש יחידות מתמטיקה, אשר שודר בערוץ 2. בשנת 2017 הפך למייסד שותף, סמנכ"ל תפעול ואסטרטגיה של Tabookey.
בשנת 2019 נבחר, יחד עם מוריס קאהן, להדליק משואה ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל, כאות הערכה על תרומתו למיזם "בראשית".
פרסים, מלגות והוקרה
במקביל ללימודי התואר כפיר היה גם מנהל ראשי בפורום הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ביולי 2006 כפיר הגן על אתר הפורום מתקיפת סייבר בינ"ל, בעקבותיה זכה בגביע נשק המחץ הווירטואלי של BGU.
בשנת 2013 נבחר יחד עם יריב ויהונתן לרשימת המשפיעים בתחום הטכנולוגיה
בשנת 2016 נבחר יחד עם יריב ויהונתן לרשימת 40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40
בשנת 2019 זכה כפיר באות הנשיא של אוניברסיטת תל אביב
חיים אישיים
כפיר מתגורר במתן ונשוי לדותן. השניים הורים לבן ובת.
משרד הדואר והתקשורת (קוריאה הצפונית)
משרד הדואר והתקשורת (בהנגול: 체신성) הוא משרד ממשלתי בקוריאה הצפונית אשר אחראי על שירות הדואר של קוריאה הצפונית, ועל שירותי תקשורת ההמונים במדינה. בנוסף, המשרד אחראי על הנפקת בולים.
בשנת 2010, המשרד לקח חלק במתקפת סייבר רחבה כנגד השלטון בקוריאה הדרומית, באמצעות כתובות IP מושכרות מסין.
שר התחבורה והתקשורת החל משנת 2016 הוא קים קוואנג-צ'ול. קודמו בתפקיד סים צ'ול-הו, אשר כיהן בתפקיד בין השנים 2012–2016, הוצא להורג בשנת 2016.
זמשקו
זמשקו (בסלובנית: Zameško), הוא יישוב קטן בגדה הימנית של נהר קרקה במועצה המקומית שנטיירני (Šentjernej) שבדרום - מזרח סלובניה, במרחק של 69 ק"מ מזרחית ללובליאנה, עיר הבירה של המדינה. המועצה כולה היא חלק מקרניאולה תחתית וכיום היא כלולה כחלק מהאזור הסטטיסטי "אזור סלובניה דרום - מזרחית".
ישנם מספר אתרי מורשת עולמית של אונסקו בקרבת מקום. אתר המורשת הקרוב ביותר בסלובניה הוא מערות סקוצ'אן במרחק של 109 ק"מ מערבה.
טריגון ברוד
טְרִיגוֹן בָּרֹד (שם מדעי: Neotrygon kuhlii) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הטריגוניים החי במימי האזור האינדו-פסיפי בין חופי מזרח אפריקה ומדגסקר, דרך ים סוף להודו ועד דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה ולאורך האוקיינוס השקט, כשהוא מדרים עד חופי דרום אפריקה וצפונה עד לים הצהוב וים יפן. טריגון זה מכונה באנגלית: "bluespotted stingray", אך שם זה ניתן גם למין דומה - מחבטן הספירים. את שמו המדעי קיבל על שם החוקר הגרמני היינריך קאל שחקר אותו לראשונה בג'אווה, אינדונזיה.
תיאור
טריגון זה הוא דג קטן יחסית, באורך 70 סנטימטרים לרבות הזנב ורוחב סנפירי החזה שלו עד 47 סנטימטרים. הוא בעל גוני ירוק-כהה עד חום בהיר שעליו כתמים כחולים המזהירים טורפים, אך מרבית הגוף מתאים להסוואתו על רקע החול או הבוץ הימי. בקצה הזנב ישנו עוקץ משונן עם ארס חזק.
הטריגון חי על קרקעית הים או בין סלעים ואלמוגים והוא נפוץ במימי חופים ושוניות אלמוגים עד עומק 90 מטרים. לעיתים הוא יימצא בקבוצות קטנות אך לרוב הוא חי בבדידות. הטריגון הוא טורף הניזון מחסרי חוליות ימיים כמו תולעים, צדפות וסרטנים שונים וכן דגים קטנים שהוא חופר בעזרת פיו מהחול. שיניו השטוחות עוזרות לו לרסק גם טרף קשיח ביעילות.
פרשת קבורת תרזה אנגלוביץ
פרשת קבורת תרזה אנגלוביץ הוא כינוי לאירוע שהתרחש בשנת 1984, בו הוציאו חרדים מקברה בבית הקברות החדש בראשון לציון את גופתה של אשה לא יהודייה שנקברה שם והשליכו אותה ללא קבורה בבית קברות מוסלמי. הגופה הוחזרה לקברה לאחר מכן ובקשת חברה קדישא להעבירה שוב ממקומה לא התמלאה. האירוע גרר סערה ציבורית גדולה ועורר מחלוקת חריפה בין דתיים וחילונים בישראל.
רקע
בסוף שנת 1982 נפטרה אנגלוביץ, בגיל 70, והובאה לקבורה בבית הקברות היהודי החדש בשיכון גורדון שבראשון לציון.
מספר חודשים לאחר הקבורה דרשה חברה קדישא המקומית להוציא את גופת אנגלוביץ מקברה ולהעביר אותה לחלקה המיועדת לקבורת מי שיהדותם מוטלת בספק. טעמה לכך היה שהיא לא הייתה יהודייה, ולראיה נרשם בתעודת הזהות שלה כי הייתה נוצרייה. חברה קדישא טענה כי בתה של אנגלוביץ, עדינה הרפז, הוליכה אותם שולל והסתירה את העובדה כי לא הייתה יהודייה. שר הפנים יוסף בורג נתן אישור להעביר את הגופה. משפחתה של אנגלוביץ לעומת זאת התנגדה להעברה. רב העיר ראשון לציון, יהודה דוד וולפא, פסק כי אם הגופה לא תועבר ממקומה יש לפנות את כל הקברים סביבה עד למרחק של שמונה אמות (כ-3.5 מטרים). משפחתה של אנגלוביץ עתרה לבג"ץ כנגד העברת הגופה וזה הוציא צו ביניים, שאסר על העברתה עד להכרעה בעתירה.
הוצאת הגופה מקברה
ב-3 במרץ 1984 גילו ילדים משחקים שלד אדם בבית הקברות המוסלמי ברמלה. העצמות היו נתונות בשקית פלסטיק, אשר הונחה בתוך שוחה רדודה בשטח בית הקברות, כלומר ללא קבורה. המשטרה הוזעקה והעבירה את העצמות לבדיקה למכון לרפואה משפטית. שם, לפי פרטים פיזיים שמסרה משפחת אנגלוביץ, הן זוהו כעצמותיה של תרזה אנגלוביץ. אפשר שהעצמות הונחו שם כבר חודשים לפני כן, שכן בריאיון לעיתון שנתן הרב וולפא ב-30 בדצמבר הוא אמר כי "יש שמועות בעיר שהיא כבר אינה קבורה שם".
בעקבות מציאת העצמות ביקשה המשטרה וקיבלה צו שופט לפתיחת קברה של אנגלוביץ בראשון לציון, אשר היה סגור. הקבר נפתח ב-5 במרץ ונמצא ריק. באותו מועד נתגלו על גבי המצבה שעל הקבר כתובות נאצה, שנכתבו עליו בגיר לבן, כנראה לאחר פרסום דבר השלכת הגופה ברמלה.
ביום בו נפתח קבר אמה הגישה בתה עדינה הרפז עתירה לבג"ץ שיורה לחברה קדישא להחזיר את גופת אמה לקברה בראשון לציון. היא גם ביקשה להוציא צו ביניים שימנע מהחברה קדישא עד להכרעה בעתירה לקבוע עובדות שימנעו את החזרת הגופה לקברה (כמו קבורת אדם אחר באותו קבר).
ב-6 במרץ הורה נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר למשרד הבריאות להחזיר את גופת אנגלוביץ לקברה בראשון לציון. הצו מולא בו ביום והמשטרה אבטחה את הקבורה. הודעה על כך לא נמסרה למשפחתה של אנגלוביץ, אשר למדה על קבורתה מחדש מהאזנה לרדיו.
תגובות ופולמוס בציבור
הוצאת הגופה בחשאי מקברה והשלכתה בבית הקברות המוסלמי עוררו תגובות רבות של מחאה וגינוי מפי אישי ציבור ואזרחים מהציבור הרחב, והעצימו את המתח בין דתיים וחילונים בישראל. הדוברים החילונים התמקדו בדבריהם בחילול כבודה של אנגלוביץ. חלק מן הדוברים הדתיים התמקדו בטענה כי היא נקברה בבית קברות יהודי על בסיס מעשה מירמה וכי מדובר בגזל של מקום קבורה.
בין מגני הוצאת הגופה מקברה היו יושב ראש הכנסת מנחם סבידור ואלי קולס, יושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט. גינו את המעשה גם שר הפנים בורג, שר המשפטים משה נסים ושופט בית המשפט העליון מנחם אלון. מאמרי גינוי שונים למעשה התפרסמו בעיתונות.
יושב ראש הכנסת סבידור דחה את דיון הכנסת בתקציב המדינה שנקבע ל-5 במרץ ובמקומו דנה מליאת הכנסת באירוע. ח"כים מכל סיעות הבית, למעט אגודת ישראל, גינו את הוצאת הגופה מקברה וקראו להחזירה למקומה, אך לא התקבלה החלטה רשמית של המליאה בנדון.
אצל בני משפחתה של אנגלוביץ התקבלו מכתבי אהדה ותמיכה רבים מכל חוגי הציבור, לרבות הצעות מקיבוצים שונים לקבור את יקירתם בשטחם, אם יעלה הצורך בכך. יחד עם זאת סבלו מאז ומאילך גם מאיומים, השמצות וגידופים שהגיעו אליהם.
משפט מוציאי הגופה מקברה
המשטרה מינתה צוות חקירה מיוחד לשם חקירת הוצאת הגופה מקברה והשלכתה ברמלה. ב-7 במרץ עצרה המשטרה שני חשודים במעשה – דוד ארנפלד, עובד החברה קדישא בראשון לציון, ומאיר אגסי. שניהם היו בשנות השלושים לחייהם ובני העדה החרדית. ב-14 במרץ הוגש נגד החשודים כתב אישום שייחס להם העברת גופה מקברה ללא היתר וחילול כבוד המת. כעבור יומיים הורה שופט בית המשפט השלום אדמונד לוי על מעצרם עד תום ההליכים המשפטיים נגדם. ב-12 באפריל הם שוחררו מהמעצר בערבות ובתנאים מגבילים.
משפטם של ארנפלד ואגסי נערך בבית משפט השלום ברחובות לפני הרכב של שלושה שופטים. הם הודו בהוצאת הגופה מקברה והנחתה בבית הקברות המוסלמי ברמלה. הם טענו כי סברו שזהו בית קברות נוצרי, שכן בקרבתו היו מספר כנסיות. הם כפרו באישום של חילול כבוד המת. לטענתם ביקרו אצלם לאחר שנעצרו עשרות רבנים ואדמו"רים, אשר הצדיקו את המעשה שעשו. הם טענו כי עשו מעשה אנושי על פי צו ההלכה ולא פגעו בכבוד המת.
ב-31 באוקטובר 1984 הורשעו ארנפלד ואגסי בעבירות המיוחסות להם. ארנפלד נדון לשלושה חודשי מאסר בפועל ושישה חודשי מאסר על תנאי. במקביל, מתחו השופטים ביקורת חריפה על בתה של המנוחה, על שטענה שאמה יהודייה, "הצהרתה השקרית של הבת, כי אמה יהודייה, היא זו שהביאה לפרשה...בכך היא פגעה ברגשות הציבור הדתי בכלל והעם היהודי בפרט. היא הפרה חוק באופן בוטה ולא אמרה אמת". בעקבות ערעור שהגישה המדינה החמיר בית המשפט המחוזי במרץ 1985 בעונשו של ארנפלד והעמידו על שנת מאסר אחת בפועל ושנה אחת על תנאי. בספטמבר 1985 המתיק נשיא המדינה חיים הרצוג את עונשו, באופן שהוא שוחרר לאחר מאסר בפועל של שישה חודשים ושלושה ימים.
בשנת 1991 נקבע ארנפלד כמועמד מטעם שר הדתות לכהן במועצה הדתית בראשון לציון. מועצת עיריית ראשון לציון עתרה לבג"ץ נגד מועמדותו בנימוק שהוא פסול לכהונה זו על פי דיני הרשויות המקומיות עקב הרשעתו ומאסרו. בית המשפט העליון החליט לדחות את העתירה, אגב מתיחת ביקורת על עצם הצבת ארנפלד כמועמד לכהן במועצה.
ניסיון שני להעתיק את הקבר ממקומו
חברה קדישא בראשון לציון לא השלימה עם החזרת גופת אנגלוביץ לקברה וביקשה להעבירה לחלקה אחרת, שנועדה לאלו שיהדותם מוטלת בספק. משפחתה של אנגלוביץ התנגדה להעברה. מנכ"ל משרד הבריאות פרופ' דן מיכאלי סירב לתת אישור להעברת הגופה, שבלעדיו לא הייתה ההעברה אפשרית. הוא נסמך בהחלטתו על נסיבות המקרה ובראשן חילול גופת המנוחה וקברה.
חברה קדישא הגישה עתירה לבג"ץ כנגד החלטת מנכ"ל משרד הבריאות. ב-10 בספטמבר 1986 החליט בג"ץ (בהרכב השופטים שמגר, שלמה לוין ושושנה נתניהו) לדחות את העתירה, והעברת הגופה בוטלה. ב-15 בספטמבר מחתה מועצת הרבנות הראשית על פסק הדין באומרה כי הוא פוגע ביהודים הקבורים בבית העלמין בראשון לציון.
אהרון קשלס
אהרון קשלס (נולד ב-16 באפריל 1976) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
קריירה
שימש כמבקר קולנוע עבור ynet, רייטינג וגלובס, והפעיל את בלוג הקולנוע פיראנה קארינה.
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט הבכורה שלו – "כלבת" – אותו כתב וביים ביחד עם נבות פפושדו. בשנת 2013 יצא סרטם המשותף השני – "מי מפחד מהזאב הרע". בשנת 2014 יצר הצמד סרט קצר בשם "F is for Falling" במסגרת אנתולוגיית האימה הבינלאומית "ABCs of Death 2".
בנובמבר 2017 פורסם באתר האינטרנט ynet שפפושדו וקשלס עובדים יחד על 3 סרטים נוספים: "We are All Monsters", "אמבולנס" ו"היו זמנים בפלשתינה".
קשלס עבד על סרט הפעולה הבינלאומי "מילקשייק אבק שריפה" יחד עם נבות פפושדו. הסרט נרכש בידי שתי חברות בינלאומיות מובילות: סטודיו קאנל ו-The Picture Company. במאי 2019 פורסם שקשלס עזב את הפרויקט. הסרט יצא לקולנוע ולשירותי צפייה ביתית ביולי 2021.
בשנת 2021 ביים, כתב והפיק את סרטו הראשון בארצות הברית, "דרומית לגן עדן", מותחן פשע רומנטי בכיכובם של אוונג'לין לילי וג'ייסון סודייקיס.
חיים אישיים
בפברואר 2014 נישא ללילך סונין. לזוג אין ילדים מתוך בחירה.
רצח בני משפחת צור
רצח בני משפחת צור היה פיגוע ירי שאירע ב-11 בדצמבר 1996, אור לב' בטבת תשנ"ז, בו נרצחו איטה צור ובנה אפרים, במארב מחבלים פלסטינים שירו על רכבם. האב וארבע מבנותיהם נפצעו קל.
לאחר הפיגוע
שירות הביטחון הכללי וצה"ל עצרו הלילה באזור רמאללה שני מבוקשים מהחזית העממית, האחראים לרציחתם של איטה צור ובנה אפרים בן ה-12 בפיגוע ירי לפני עשר שנים. בת נוספת נפצעה קשה ועוד שלושה מבני המשפחה נפצעו קל באותו פיגוע.
לאחר הפיגוע נעצרו המחבלים עליקם והאני על ידי הרשות הפלסטינית ונידונו למאסר עולם, אך במהלך השנים שוחררו. כעשר שנים לאחר הפיגוע, ב-7 ביוני 2006, נעצרו השניים על ידי כוחות צה"ל.
המתקפה בדרום אוקראינה
בחודש הראשון של הלחימה, הצליחו הרוסים להשתלט על חופי ים אזוב (למעט נמל מריופול, שכיבושו הושלם רק במאי 2022), ולכבוש חלק גדול ממחוז זפוריז'יה וכמעט את כל מחוז חרסון. אולם ניסיונם להרחיב את ראש הגשר שכבשו ממערב לנהר דנייפר, ולהמשיך בהתקדמות מערבה לאורך חופי הים השחור, לכיוון מיקולאייב ואודסה, נבלם על ידי הכוחות האוקראיניים. לאחר מכן התייצב קו החזית בדרום אוקראינה, ובמהלך החודשים הבאים לא נרשמו בו שינויים משמעותיים. בסוף אוגוסט 2022 פתחו האוקראינים במתקפת נגד גדולה על ראש הגשר הרוסי באזור חרסון, ולאחר כחודשיים וחצי של לחימה קשה, במסגרתה ספגו הצדדים היריבים אבדות כבדות, נאלץ הפיקוד הרוסי לפנות את כוחותיו מראש הגשר ולסגת לגדה המזרחית של הדנייפר. לאחר מכן שוב התייצב קו החזית בדרום אוקראינה, הלחימה בחזית זו המשיכה להתנהל בעצימות נמוכה, וחלק ניכר מהיחידות של הצדדים היריבים, שהיו מעורבות בלחימה באזור חרסון, הועברו לאזור דונבאס, כדי לתגבר את כוחותיהם במזרח אוקראינה.
מהלך המתקפה
לאחר הפריצה החוצה מחצי האי קרים התקדמו הכוחות הרוסיים במספר צירים במקביל. כוח אחד תקף מזרחה לאורך חופי ים אזוב לכיוון מליטופול ומריופול, כוח שני התקדם מערבה וצפון-מערבה במטרה לכבוש את נמלי חרסון ומיקולאייב ולהתקדם במעלה נהר דנייפר במקביל לגדה המערבית של הנהר לכיוון קריווי ריה, ואילו כוח שלישי נע צפונה לכיוון זפורוז'יה בגדה המזרחית של הדנייפר (או הדניפרו).
ב-26 בפברואר הגיעו הכוחות הרוסיים המתקדמים לחרסון ולמליטופול. מליטופול נכבשה על ידי הרוסים באותו יום, כמעט ללא התנגדות, אך באזור חרסון הם נתקלו בהתנגדות עזה, והצליחו להשלים את כיבוש העיר רק ב-2 במרץ, לאחר שכיתרו אותה. לאחר כיבוש מליטופול התקדמו הכוחות הרוסיים מזרחה, בסיוע כוחות אמפיביים של צי הים השחור, שהונחתו ממזרח לעיר. ב-28 בפברואר הושלם כיבוש העיר ברדיאנסק, לאחר שכותרה על ידי הכוחות הרוסיים, ועד 2 במרץ הצליחו הכוחות, שהתקדמו מזרחה מחצי האי קרים, לחבור לכוחות הרפובליקה העממית של דונצק, שתקפו מערבה ממחוז דונצק, ולכתר את העיר מריופול, שהושמה במצור.
לאחר שלושת הימים הראשונים של המתקפה, הואט מאוד קצב ההתקדמות של הכוחות הרוסיים. הכוח שהתקדם לכיוון העיר זפוריז'יה כבש את העיר טוקמק ב-1 במרץ, והשלים את השתלטותו על העיר אנרהודר ועל תחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה ב-4 בחודש. הכוח המשיך להתקדם באיטיות צפונה מדרום-מזרח לזפוריז'יה, לכיוון הערים אורחוב וחוליאפולה, לאחר שכבש את פולוהי. כוח שני חצה את נהר דנייפר סמוך לנובה קחובקה, והתקדם לכיוון העיר מיקולאייב. מספר ניסיונות של כוחות חלוץ לכבוש את העיר בסערה נהדפו, והכוחות הרוסיים החלו לכתר את אותה מצפון ומדרום. כוח נוסף איגף את מיקולאייב מצפון והתקדם לכיוון צפון-מערב במקביל לגדה המזרחית של נהר בוג לכיוון העיר ווזנסנסק. עד אמצע מרץ 2022 השתלטו הכוחות הרוסיים כמעט על כל מחוז חרסון ועל רוב שטח מחוז זפוריז'יה, ויצרו רצף יבשתי בשליטת רוסיה ממחוז רוסטוב לחצי האי קרים. אולם ההתנגדות העזה של הצבא האוקראיני באזור מיקולאייב, מנעה מהכוחות הרוסיים להמשיך לנוע מערבה לאזור אודסה, ולהשלים את כיבוש חופי הים השחור.
במחצית השנייה של מרץ ערכו הכוחות האוקראינים מספר התקפות נגד מוצלחות במחוז מיקולאייב, אילצו את הכוחות הרוסיים לסגת מהסביבה הקרובה של העיר מיקולאייב, ולנטוש את ניסיונם להתקדם צפון-מערבה לעבר הערים בשטנקה ווזנסנסק. השטח בשליטה רוסית בגדה המערבית של הדנייפר הצטמצם בצורה משמעותית, וכוחותיהם עברו למיגננה הן במרחב מיקולאייב-חרסון והן באזור הגבול בין מחוזות חרסון ודניפרופטרובסק.
בסוף אפריל אמר קצין בכיר בצבא הרוסי כי "רוסיה מתכננת לבסס שליטה מלאה על הדונבאס ודרום אוקראינה, ולאפשר לה גישה לטרנסניסטריה". אולם בפועל, רוסיה לא ניסתה לחדש את התקדמות כוחותיה מערבה, לכיוון אודסה, וקו החזית בדרום אוקראינה נותר ללא שינויים משמעותיים, למעט השלמת כיבוש העיר מריופול על ידי הכוחות הרוסיים ב-20 במאי. במרחב חרסון-מיקולאייב, בגדה המערבית של הדנייפר, ערכו הצדדים היריבים שורה של התקפות והתקפות נגד בקנה מידה קטן, אך קו החזית בגזרה זו נותר כמעט ללא שינוי. במחוז זפוריז'יה ערכו הרוסים מתקפה בגזרה שבין ויליקה נובוסילקה לחוליאפולה, אך נבלמו לאחר התקדמות מועטה. הרוסים הגבירו את השימוש בארטילריה שלהם לאורך קו החזית בדרום אוקראינה, והמשיכו להפגיז את מיקולאייב, בעיקר באמצעות טילים ארוכי טווח. במקביל ללחימה, פעלה רוסיה להדק את שליטתה באזורים, שנכבשו על ידה במחוזות חרסון וזפוריז'יה, באמצעים שונים.
החל מ-9 ביולי, החלו הרשויות באוקראינה להפיץ הודעות הקוראות לתושבי מחוזות חרסון וזפוריז'יה להתפנות מבתיהם עקב מתקפת נגד אוקראינית גדולה הצפויה בקרוב באזור זה. גורמים בכירים בצבא ובממשל באוקראינה הודיעו אף הם על שחרור קרוב של העיר חרסון, ושל השטחים, שנכבשו על ידי הצבא הרוסי בגדה המערבית של הדנייפר. אוקראינה התמקדה יותר ויותר בהפגזת מאגרי דלק ומחסני תחמושת במחוז חרסון, ובניסיונות לפגוע בגשרים על נהר הדנייפר, באמצעות ארטילריה ארוכת טווח ומשגרי רקטות מדגם HIMARS M142, שסופקו לה על ידי המערב. מקורות אוקראיניים טענו כי הצליחו לפגוע משמעותית ביכולת הצבא הרוסי לתספק את כוחותיו בגדה המערבית של הנהר, באמצעות הפגיעה בגשרים, שחלקם הוצאו זמנית מכלל שימוש. אולם למרות כל ההצהרות האוקראינית, הצבא האוקראיני לא ערך מתקפה רחבת היקף על ראש הגשר הרוסי בגדה המערבית של הדנייפר. שר ההגנה האוקראיני, אולקסיי רזניקוב, אף חזר בו מהצהרות, שנתן לתקשורת המערבית בעניין זה, וטען שמדובר היה בחוסר הבנה ובבעיות תרגום. האוקראינים אכן תגברו את כוחותיהם במרחב מיקולאייב וקריווי ריה בכוח אדם וביחידות ארטילריה ושריון, שנטען שלפחות חלקם הועברו לשם מאזור דונבאס, אך ערכו רק שורה של התקפות נגד מקומיות בנקודות שונות לאורך קו החזית, שלא הניבו הישגים קרקעיים משמעותיים. האוקראינים השיגו אומנם התקדמות מסוימת באזור הגבול בין מחוזות חרסון ודניפרופטרובסק, אך קו החזית ממערב לעיר חרסון נותר כמעט ללא שינוי. הסיבה העיקרית לכישלון התקפות הנגד האוקראיניות על ראש הגשר הרוסי בחודש יולי הייתה העדיפות הגדולה של הצבא הרוסי בעוצמת האש, שחיפתה על נחיתותו המספרית בכוח אדם בחזית חרסון. פני הקרקע השטוחים ונטולי המחסות באזור זה, הקלו על הרוסים לתקוף את ריכוזי הכוחות האוקראיניים בקרבת החזית ובאזורי העורף, באמצעות ארטילריה ארוכת טווח, טילים ותקיפות מהאוויר, לגרום להם אבדות כבדות, ולשבור את התקפות הנגד שלהם תוך זמן קצר.בראשית אוגוסט 2022 החלו גורמים בממשל האוקראיני לדבר על אפשרות של מתקפה גדולה קרובה של הצד הרוסי בדרום אוקראינה, במחוז זפוריז'יה, או בראש הגשר ממערב לדנייפר. הם טענו שהצבא הרוסי העביר תגבורות חזקות לאזורים אלו מגזרות אחרות של החזית באוקראינה, וכמעט הכפיל את כוחותיו בראש הגשר של חרסון לכ-20 אלף חיילים. החל מאמצע אוגוסט אכן ערכו הרוסים מספר התקפות מוגבלות במרחב חרסון-מיקולאייב, והתקדמו מספר קילומטרים מערבה בכמה גזרות, אולם לא נערכה מתקפה רוסית רחבת היקף באזור זה.
החל מ-9 באוגוסט אירעו שורת פיצוצים במאגרי דלק ותחמושת ובשדות תעופה רוסיים בחצי האי קרים, שהתקשורת המערבית קישרה להתקפת הנגד האוקראינית המתוכננת באזור חרסון. האוקראינים נמנעו לקחת אחריות על תקיפות אלה, ושמרו על עמימות בנושא. במחצית השנייה של אוגוסט דיווחו מקורות רוסיים על ניסיונות רבים של האוקראינים לתקוף יעדים שונים בקרים באמצעות כטב"מים, שהופלו על ידי מערכות ההגנה האווירית הרוסיות. הייתה זו הפעם הראשונה במהלך המלחמה, שהאוקראינים ביצעו תקיפות משמעותיות בשטח חצי האי קרים, המשמש כבסיס פעילות עיקרי של הכוחות הרוסיים בדרום אוקראינה, דרכו הועברו אליהם אספקה ותגבורות.
ב-29 באוגוסט פתחו האוקראינים במתקפה רחבת היקף על ראש הגשר הרוסי באזור חרסון. הייתה זו המתקפה הגדולה ביותר, שערך הצבא האוקראיני מתחילת המלחמה, והשתתפו בה כמה עשרות אלפי חיילים ומאות כלי רכב משוריינים. המתקפה נערכה במספר גזרות במקביל. מקורות אוקראיניים טענו, שהם הצליחו להבקיע את קו ההגנה הרוסי הראשון במספר נקודות. אמצעי התקשורת האוקראיניים הכריזו על תחילת מתקפת הנגד הגדולה, שדובר עליה רבות, בדרום אוקראינה: "התחלנו את המתקפה משלל כיוונים, כולל באזור חרסון". ודיברו על הישגים טריטוריאליים מסוימים. אולם ב-30 בחודש הורה הממשל האוקראיני על הטלת איפול תקשורתי מלא לגבי המתרחש בקו החזית באזור חרסון, בטענה שפרסום ידיעות מהחזית עלול לפגוע בהמשך המאמץ ההתקפי. משרד ההגנה הרוסי טען שמתקפת הנגד נכשלה, ושהכוחות האוקראיניים ספגו במהלכה אבדות כבדות ביותר בכוח אדם ובכלי רכב משוריינים. אולם מספר מקורות רוסיים הודו, שהאוקראינים נחלו הצלחה מסוימת לפחות בשתי גזרות בראש הגשר הרוסי: בגזרה המרכזית של קו החזית, ממערב לנובה קחובקה, הם הרחיבו והעמיקו את ראש הגשר שלהם ממזרח לנהר אינהולץ (inhulets), ואילו בקצה הצפון-מערבי של ראש הגשר הרוסי, התקדמותם איימה לכתר את הכוחות הרוסיים, שהחזיקו בבליטה בקו החזית באזור ויסוקופיליה (vysokopillya).
לאחר היומיים הראשונים של המתקפה האוקראינית הואטה התקדמות הכוחות התוקפים, וברוב הגזרות נבלמה לחלוטין. במספר נקודות עברו הרוסים להתקפות נגד. אולם הפיקוד האוקראיני לא עצר את המתקפה, והמשיך להזרים תגבורות לאזור חרסון, במטרה לא להרפות מהלחץ על הכוחות הרוסיים בראש הגשר ממערב לדנייפר, ולנצל הצלחות מקומיות לצורך פיתוח המתקפה. בראש הגשר האוקראיני ממזרח לאינהולץ, ובמרחב ויסוקופיליה המשיכו להתנהל קרבות קשים, ומספר יישובים עברו מיד ליד יותר מפעם אחת. בשבוע השני של המתקפה השלימו האוקראינים את כיבוש ויסוקופיליה ומספר יישובים נוספים באגף הצפוני של ראש הגשר הרוסי, אך קו החזית בגזרה זו התייצב. האוקראינים גם הצליחו להחזיק בראש הגשר שכבשו בגדה המזרחית של האינהולץ, ואף להרחיב ולהעמיק אותו, לאחר שהדפו התקפות נגד רוסיות עליו. החל ב-14 בספטמבר החלו הרוסים לתקוף, באמצעות טילי שיוט, את פתחי הסכרים, השולטים על ויסות זרימת המים ממאגרים באזור קריווי ריה לנהר אינהולץ, במטרה לגרום לעליית גובה המים, ולגרום לשיטפונות שיפגעו בגשרים המאולתרים, שהקימו האוקראינים על הנהר, כדי לאפשר הזרמת תגבורות ואספקה לראשי הגשר שהקימו בגדה המזרחית שלו. מטרת התקיפות הרוסיות הייתה לאפשר להם להשמיד את ראש הגשר האוקראיני באזור שממערב לנובה קחובקה, או לפחות לא לאפשר לאוקראינים להמשיך להרחיב ולהעמיק אותו.
למרות עליית מפלס המים בנהר אינהולץ, הרוסים לא הצליחו לחסל את ראש הגשר האוקראיני ממזרח לנהר. אולם הם הצליחו למנוע מהאוקראינים לפרוץ החוצה מראש הגשר, ולצמצם בהדרגה את שטחו. הכוחות האוקראיניים בראש הגשר מצאו עצמם תחת אש ארטילריה ותקיפות אוויריות בלתי פוסקות, וספגו אבדות כבדות בכוח אדם ובציוד. עד סוף ספטמבר נראה היה שמתקפת הנגד האוקראינית באזור חרסון נבלמה לחלוטין, וקו החזית באזור זה התייצב. מספר מקורות אוקראיניים ומערביים אף טענו, שהמתקפה באזור חרסון הייתה מתקפת הסחה, שנועדה לגרום לפיקוד הרוסי להעביר את עתודותיו לאזור זה, בעוד המתקפה האוקראינית העיקרית הונחתה במחוז חרקוב במזרח אוקראינה.
ב-1 באוקטובר חידשו האוקראינים את המתקפה שלהם על ראש הגשר הרוסי באזור חרסון, והצליחו, בפעם הראשונה מאז מרץ 2022, להשיג התקדמות משמעותית בגזרה זו. כוחות אוקראיניים חזקים הבקיעו את מערך ההגנה הרוסי באגף הצפון-מזרחי של ראש הגשר, ותוך פחות מיומיים התקדמו לעומק 30-20 ק"מ, במקביל לגדה המערבית של הדנייפר, והגיעו עד לאזור דודצ'אני. המבקע האוקראיני העמוק, איים לכתר את הכוחות הרוסיים בחלק הצפוני של ראש הגשר, ואילץ את הפיקוד הרוסי לפנות במהירות את האזור הזה, ולסגת למערך הגנה חדש בקו דוידוב בריד-דודצ'אני. עד 5 באוקטובר השתלט הצבא האוקראיני על כרבע משטחו של ראש הגשר הרוסי בגדה המערבית של הדנייפר. אולם הנסיגה הרוסית, שבוצעה בצורה מסודרת, גרמה לקיצור משמעותי באורך קו החזית, שכוחותיהם נדרשו להחזיק באזור חרסון, והקלה על הצד הרוסי לייצב מחדש את קו החזית באזור זה. עד סוף אוקטובר לא היו שינויים משמעותיים בקו החזית, וכל ניסיונות הצבא האוקראיני לנצל את ההצלחה לצורך המשך ההתקדמות בגזרה זו, נבלמו על ידי הכוחות הרוסיים.
ב-18 באוקטובר אמר המפקד העליון החדש של כוחות הצבא הרוסי באוקראינה, גנרל סורוביקין, בראיון לתקשורת הרוסית, שייתכן שהתפתחות המצב הצבאי במרחב חרסון, תחייב את הפיקוד הרוסי לקבל "החלטות קשות" ביחס לאזור זה. אמירה זו התפרשה, כהכנת דעת הקהל ברוסיה לאפשרות של פינוי כל ראש הגשר הרוסי ממערב לדנייפר. במקביל הודיעו הרשויות של מחוז חרסון על תחילת פינוי של האוכלוסייה האזרחית אל הגדה המזרחית של הדנייפר, בטענה שהאוקראינים מתכננים לפוצץ את הסכר על הנהר בנובה קחובקה, פעולה שתגרום להצפה של היישובים במורד הנהר, מדרום לסכר. ב-22 בחודש ניתנה הוראה לפינוי המוני של כל האזרחים מהעיר חרסון עצמה. מקורות אוקראיניים ומערביים טענו, שצעדים אלו מעידים על כך, שההחלטה הרוסית לפנות את ראש הגשר שלהם באזור חרסון כבר התקבלה. אולם לקראת סוף אוקטובר השתנו הערכות המודיעין האוקראיני ביחס לכוונות הפיקוד הרוסי, ומקורות אוקראיניים שונים, כולל נשיא אוקראינה, זלנסקי, טענו שרוסיה מנסה ליצור מצג שווא, שהיא מתכוונת לפנות את ראש הגשר באזור חרסון, כדי למשוך את האוקראינים לתקוף את הגזרה, בעוד שבפועל אין לה כוונה כזאת, והיא אף מזרימה תגבורות גדולות, כולל מגויסים חדשים, לראש הגשר. השלטונות המקומיים הרוסיים בחרסון דיווחו, שפינוי האוכלוסייה האזרחית מהעיר חרסון הסתיים, ושהכוחות הרוסיים החלו להכין את העיר להגנה, למקרה שהאוקראינים יצליחו להגיע עד אליה, בסיוע יחידות הגנה טריטוריאלית, שגויסו מקרב תושבי העיר.
ב-9 בנובמבר, הודיע סרגיי שויגו, שר ההגנה הרוסי, על החלטתו לאמץ את המלצת סרגיי סורוביקין, מפקד הכוחות הרוסיים באוקראינה, לפנות את ראש הגשר הרוסי בגדה המערבית של הדנייפר תוך זמן קצר. הפיקוד הרוסי נימק את ההחלטה בקשיים הלוגיסטיים הגדולים הכרוכים בתיספוק הכוחות הרוסיים בראש הגשר (בעקבות הפגיעות החוזרות ונשנות של הארטילריה האוקראינית במעברים על נהר הדנייפר) ובסכנה של הצפת חלק מאזור חרסון, במקרה של פגיעה אוקראינית בסכר שמדרום למאגר קחובקה. יש לציין, שבמהלך השבועות הקודמים, האשימו הצדדים היריבים זה את זה בכוונה לפוצץ את הסכר על הדנייפר.
מקורות רוסיים הודיעו, שפינוי הכוחות הרוסיים מאזור חרסון הושלם עד בוקר 11 בנובמבר. הנסיגה בוצעה בצורה מסודרת, עם אבדות מינימליות בציוד, שהושאר מאחור. כל הגשרים על נהר הדנייפר באזור חרסון, פוצצו על ידי הכוחות הנסוגים, שהחלו להיערך מחדש בקו ההגנה, שהוכן בגדה המזרחית של הנהר. באותו יום נכנסו כוחות אוקראיניים לתוך העיר חרסון, ותוך זמן קצר השלימו את השתלטותם על כל שטח הגדה המערבית של הדנייפר במחוז חרסון.
באפריל 2023 טענו מספר מקורות, שצבא אוקראינה הצליח לחצות את הדנייפר, ולבסס מספר ראשי גשר בגדה המזרחית של הנהר, סמוך לעיר חרסון. אולם מאוחר יותר התברר, שמדובר רק בפשיטות של כוחות קומנדו קטנים, שנופחו על ידי דיווחים מוטעים בתקשורת החברתית, ושהאוקראינים לא ניסו לצלוח את הנהר עם כוחות משמעותיים, ולא הצליחו לבסס ראש גשר בגדה המזרחית שלו. ב-6 ביוני פוצץ הסכר על הדנייפר בנובה קחובקה, וכתוצאה מכך הוצפו אזורים נרחבים בשתי גדות הנהר ומספר איים גדולים בדלתא של הנהר, ועשרות אלפי אזרחים נאלצו לפנות את בתיהם. אוקראינה ורוסיה האשימו זה את זה באחריות לפיצוץ הסכר.
ב-4 ביוני 2023 החלו האוקראינים במתקפה מאסיבית על קו החזית הרוסי במחוז זפוריז'יה ובדרום מערב מחוז דונצק, במטרה להגיע לים אזוב ולקטוע את המסדרון הקרקעי בין רוסיה לחצי האי קרים. המאמץ ההתקפי העיקרי נערך בציר אורחיב-טוקמק במחוז זפוריז׳יה. כוחות אוקראינים ביצעו גם מתקפה סמוך למפגש הגבולות בין מחוזות דונצק וזפוריז'יה, שם היה לרוסים מבלט בקו החזית באזור ווליקה נובוסילקה.
המתקפה האוקראינית נתקלה במערך הגנה עמוק, שהכינו הרוסים מבעוד מועד באזור זה. על אף הכוחות האוקראינים החזקים, שהשתתפו במתקפה, הם לא הצליחו להשיג הבקעה משמעותית של מערך ההגנה הרוסי, וההתקדמות המקסימלית שהשיגו בחודשיים הראשונים של המתקפה (יוני-יולי), לא עלתה על מספר קילומטרים. ההישג האוקראיני העיקרי באותם חודשים היה יישור הבליטה הרוסית בקו החזית באזור ויליקה נובוסילקה. מקורות אוקראיניים טענו, כי המטרה העיקרית שלהם היא כיבוש העיר טוקמק ולאחר מכן המשך ההתקדמות לעבר מליטופול.
לפי הקולונל האוקראיני פטרו צ'רניק, קו ההגנה הרוסי כלל קו ראשון של שדות מוקשים אשר השתרעו ברוחב של מספר קילומטרים; קו שני עם ריכוזי ארטילריה, ציוד וכח אדם; וקו שלישי של עמדות אחוריות שנועדו לשמר משאבים.
במהלך מתקפת הנגד ספגו הכוחות האוקראינים אבדות ניכרות, שכללו עשרות אלפי חיילים, וכמות גדולה של כלי רכב משוריינים מסוגים שונים, שחלק ניכר מהם סופקו לאוקראינה על ידי מדינות בברית נאט"ו בחודשים שקדמו למתקפה.
מורות (סדרת טלוויזיה, 2019)
"מורות" (ברוסית: Учителя́) היא סדרת טלוויזיה רוסית מאת איליה קוליקוב וניקיטה גרמטיקוב.
בספטמבר 2018 זכתה הסדרה בפסטיבל פיילוט בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. הסדרה עלתה לראשונה ב-22 באוגוסט 2019 ב-TNT-Premier וב-5 באוקטובר ברשת TV-3.
עלילה
העלילה סובבת סביב מערכת היחסים של סגן שר החינוך של הפדרציה הרוסית סרגיי גריגורייב עם בנותיו טטיאנה ומריה, שעובדות כמורות בבית ספר.
באכמנינג
גאוגרפיה
באכמנינג שוכנת בגובה של 435 מ' מעל פני הים. 14% משטחה של העיירה הם אזורים מיוערים, ויותר מ-75% מהשטח משמש לחקלאות.
סטנלי רוג'רס ריזור
סטנלי רוג'רס ריזור (באנגלית: Stanley Rogers Resor; 5 בדצמבר 1917 - 17 באפריל 2012) היה עורך דין, קצין צבא ופקיד ממשל אמריקאי.
ביוגרפיה
סטנלי רוג'רס ריזור נולד בניו יורק כבנם של הלן לנסדאון ריזור וסטנלי ברנט ריזור, נשיאת סוכנות הפרסום J. Walter Thompson ואחד ממחוללי תעשיית הפרסום המודרנית. עוד בהיותו נער הוא שינה את שמו מסטנלי ברנט ריזור הבן לסטנלי רוג'רס ריזור. אביו של ריזור סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ב-1901, ובנו הלך בעקבותיו וסיים את לימודיו שם ב-1939. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, ולמד שם בתקופה בה למדו סרג'נט שרייבר, ג'רלד פורד וסיירוס ואנס. לימודיו של ריזור הופסקו עם גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה עוטר בכוכב הכסף, כוכב הארד ולב הארגמן.
לאחר המלחמה הוא החל לעבוד בוול סטריט, והיה לשותף במשרד עורכי הדין הבולט Debevoise & Plimpton. ב-1965, בתקופת מלחמת וייטנאם, מינה אותו הנשיא לינדון ג'ונסון כמזכיר הצבא. בתפקיד זה הוא המשיך לכהן גם בתקופת נשיאותו של ריצ'רד ניקסון, עד 1971.
לאחר סיום כהונתו הוא שם למשרד עורכי הדין, בו הוא עבד ונשאר שם עד פרישתו ב-1991. בשנות ה-70 הוא שירת כשגריר ארצות הברית לשיחות צמצום הכוחות ההדדי והמאוזן שנערכו בווינה בין נאט"ו לבין ברית ורשה. בהדרגה הוא הפך לביקורתי בנוגע למדיניותה של ארצות הברית בנוגע לנשק גרעיני וב-1997 הוא היה לחבר ולדובר של אגודת הפיקוח על הנשק של ארצות הברית כאשר היא מחתה נגד הרחבתה של נאט"ו למזרח אירופה, מחאה שהייתה מבוססת על הדאגה בנוגע לתגובתה של ממשלת רוסיה להשגת הגבול כביכול של נאט"ו.
ב-1942 נשא ריזור לאישה את ג'יין פילסברי, בת למשפחת פילסברי, בעלת חברת המזון המפורסמת. בטקס החתונה נכחו סיירוס ואנס וג'ון פיצג'רלד קנדי. לזוג נולדו שבעה בנים. לאחר מותה של ג'יין ב-1994, נשא ריזור ב-1999 לאישה את לואיז מיד ריזור.
במשך כל ימי חייו היה ריזור תומך בקידום החינוך ובשלטון החוק, במיוחד בנוגע להגנת זכויותיהם של נשים, ילדים ומיעוטים, מניעת עימותים בינלאומיים והגנה על הסביבה.
העשור האבוד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שיטה לא נודע למי
הספר שיטה לא נודע למי (נקרא גם 'שיטה לקידושין' או 'שיטה') הוא פירוש שנכתב על מסכת קידושין על ידי אחד מהראשונים שזהותו אינה ידועה.
היסטוריה
הספר הודפס לראשונה על ידי הרב מרדכי בן הרב שמואל מגזע יפה אשכנזי בשנת תקי"א בעיר קושטאנדינא. הספר נמצא בכתב יד במצרים בשנת תק"ה כאשר הרב מרדכי היה עבר דרך שם בדרכו לעלות על קברי צדיקים בארץ, ולאחר הפצרות של קהלות רבות מכר את ממונו על מנת להשקיע בהדפסת הספר. המוציא לאור מציין שהספר היה מונח במצרים 250 שנה כך שנכתב ככל הנראה בסביבות שנת ר"נ.
אזכורו של הספר במקורות קדומים
גם הרדב"ז בתשובותיו כותב "וכן פירש אחד מן הגדולים ואחשוב שהוא הרשב"א ז"ל". הדברים המובאים נמצאים בספר זה. גם תלמידו של הרדב"ז ר' בצלאל אשכנזי מביאו בתשובותיו וכותב "וראיתי בחידושין של קידושין לרב גדול ולא ידענו מנו (=מי הוא), אבל מחידושיו ניכר דרב גובריה והיה קדמון בזמן הרשב"א ז"ל", והדברים נמצאים בספר. וכך גם בספרו שיטה מקובצת על מסכת כתובות בשם תלמיד הרשב"א.
המשותף לחכמים האלה שהם חיו במצרים ולכן ייתכן שמשם השיגו את כתב היד.
אזכורו של הספר לאחר הדפסתו
לאחר הדפסת הספר מצאנו את אזכורו במחברים רבים, למשל הקרבן נתנאל מביא קושיה בשם חידושי תלמיד הרשב"א הנמצאת בספר זה. וכך גם היד מלאכי ור' יהודה נג'אר בספרו לימודי ה'.
גם השער המלך מזכירו פעמים רבות בספרו ומכנהו "הרב החידושין". החיד"א בשם הגדולים אמנם לא מזכיר ספר זה, אך מזכיר ממנו בשאר ספריו ומכנהו חידושי קידושין לחד מקמאי שנדפס בקושנטנדינא.
ר' יעקב אלגאזי בספרו קהלת יעקב מכנהו "שיטה על מסכת קידושין לגאונים ז"ל".
בדבר זהות המחבר
זהות שם המחבר אינה ידועה לנו, וכאמור כבר בזמן מהר"י בירב ומהר"י קורקוס לפני כ-450 שנה לא נודעה זהות המחבר.
השערות שונות נאמרו בעניין, הרדב"ז כאמור מייחסו לרשב"א, מהר"י בירב ור' בצלאל אשכנזי מכנים אותו תלמיד הרשב"א. ברם בספר מזכיר המחבר את הרשב"א ובלי שום תואר, כך שמסתבר שאינו של הרשב"א ואינו של תלמידו. הגרי"פ ור' דוד פארדו בספרו 'ספרי דבי רב' כתבו שהוא מיוחס לרא"ה.
מדברי רוב האחרונים הקדמונים עולה כמעט בוודאות שמחבר הספר הוא אחד מהראשונים וחי בזמן הרשב"א, ברם ישנם שני ראשונים המכונים כך, ר' שלמה בן אדרת (תלמיד הרמב"ן המוכר יותר בתואר הרשב"א) ור' שלמה בן אברהם מן ההר, ייתכן והספר שייך לתלמיד ר' שלמה מן ההר ולא לרשב"א המוכר. וראיה לדבר ניתן למצוא בדברי מהר"י בירב המביא פירוש בשם "הר' שלמה בן אברהם דמונפשלייר" פירוש זה נמצא גם בספר זה, וכן המאירי מביא פירושים בשם רבני ההר וחכמי ההר הנמצאים בספר זה. כמו כן המחבר מזכיר פעמים רבות מחכמי פרובינצא, כך שמסתבר שגם מחבר הספר נמנה עמהם. כמו כן כפי שהוזכר מחבר הספר מציין לרשב"א בלא תואר מורי והדברים נמצאים בחידושי הרשב"א הנודעים (לר' שלמה בן אדרת), ולאור האמור מובן מדוע בחר המחבר לא להזכירו בתואר 'מורי', משום שהמחבר הוא תלמיד הרשב"א מן ההר.
דרך לימודו
דרך לימודו של הרב המחבר מושפעת מדרך לימודם של חכמי פרובינצא, ולכן הוא מרבה להביא את הראב"ד ברם הוא שונה מהם בכך שהוא מרבה לבאר את הפשט הפשוט בגמרא, לרבות את ההווה אמינא והמסקנה.
בנוסף הוא למד גם בדרכם של האחרונים בפלפולים וחילוקים, כך שרבים הם האחרונים שזכו לכון לדבריו, ביניהם העצמות יוסף, המהרש"א, הפני יהושע, המקנה, הקצות החושן, הרש"ש והאור שמח.
פעמים רבות מחבר הספר דן בגרסאות שונות בגמרא.
רוני אוחנה
במשטרת ישראל
ב־5 ביולי 1988 במהלך סיור עם צוותו בעזה נזרקו בקבוקי תבערה לעבר הצוות. אוחנה הוביל את מרדף צוותו אחר זורק בקבוקי התבערה כאשר יש הפרות סדר קשות באזור המרדף. צוותו הצליח ללכוד את המחבל ולפזר את הפרות הסדר ללא ירי וללא נפגעים. חקירת המחבל הובילה לחוליית טרור שפעלה באזור. ב-27 ביוני 1989 הוענק לו עיטור המופת ממפכ"ל המשטרה דוד קראוס.
ב-14 בדצמבר 1993, במהלך פעילות מבצעית בכביש עוקף עזה, קיבל דיווח אודות רכב חשוד החונה בצד הדרך. הכוח שבראשותו ביקש משני מקומיים, שעמדו בסמוך לרכב, להזדהות. בתגובה, אחד מהם פתח באש לעבר הכוח. רפ"ק אוחנה ולוחם נוסף הסתערו על המחבלים. רפ"ק אוחנה הרג את היורה, והמחבל השני אותר מאוחר יותר. הרכב החשוד התגלה כמכונית תופת. על כך הוענק לאוחנה עיטור המופת של משטרת ישראל.
שיטה לא נודע למי
דרך לימודו
לפעמים הוא מעתיק ירושלמי שאינו נמצא לפנינו. וכן מרש"י ותוס'.
Like a Champion
Like a Champion (בעברית: כמו אלוף או כמו אלופה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום הבכורה שלה, Stars Dance. השיר יצא לאור ב-19 ביולי 2013, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר הופץ בפורמטים של סטרימינג והורדה דיגיטלית.
כתיבה וסוגה
השיר נכתב על ידי דניאל ג'יימס, לאה הייווד, פיטר תומאס, ביבי רקסה, מארק מיירי ולירוי סיבלס והופק על ידי דרים-לאב ותומאס. השיר הוא שיר דאנסהול, השלב בתוכו סוגות שונות כמו רגאיי, סוקה וכולי. ההפקה תוארה כהפקה שמשלבת בתוכה את עולם המוזיקה הלטיני, היות שיש בשיר צלילים לטיניים.
שיטה לא נודע למי
דרך לימודו
דרכו של הרב המחבר גם לדון להלכה ולהכריע בין פסקי הרי"ף והרמב"ם.
רוני אוחנה
במשטרת ישראל
בשנת 2002 מונה למפקד מג"ב עזה. לאחר שינוי אופי הלחימה ברצועת עזה שהפך יותר לפעילות מלחמתית בה מתמחה הצבא מאשר לטיפול בהפרות סדר בו מג"ב מתמחה, הוחלט בשנת 2003 להוציא את כוחות מג"ב מאזור רצועת עזה. כמפקד מרחב מג"ב עזה היה אחראי על העברת היחידה לגבול ישראל-מצרים. בשנים 2003–2004 כיהן כמפקד מג"ב רמון.
Like a Champion
כתיבה וסוגה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-21 מיליון השמעות.
שיטה לא נודע למי
דרך לימודו
ככל הנראה הספר התחבר על כל המסכת, ובחיבור שלפנינו חסרים קטעים (דף ב וכן מדף עז ע"ב עד סוף המסכת).
רוני אוחנה
במשטרת ישראל
בשנת 2005 מונה למפקד מג"ב דרום. ביולי אותה שנה היה ממפקדי כוחות המשטרה באירועי כפר מימון, במהלכם התאספו עשרות אלפים מציבור מתנגדי תוכנית ההתנתקות, במהלך האירועים תדרך מפקד מרחב הנגב תת-ניצב ניסו שחם את אוחנה לנקוט ביד קשה ולהשתמש באלימות נגד המתנגדים, תוך שהוא משתמש בביטויים גסים וקשים. דבריו נקלטו על ידי מצלמות ערוץ 10 ושודרו במהדורת ליל שבת של הערוץ, "האולפן המרכזי". השידור עורר סערה תקשורתית.
Like a Champion
הצלחה
האודיו של השיר הועלה ליוטיוב ב-23 ביולי 2018, חמש שנים לאחר צאתו, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-390 אלף צפיות. עם זאת, בשנת 2013, הועלה אודיו לא רשמי של השיר, שהצליח לצבור למעלה מ-640 אלף צפיות. אודיו שלישי של השיר, הועלה ביולי 2018 גם כן, אך זכה להצלחה פחות מקודמיו.
שיטה לא נודע למי
דרך לימודו
הספר הודפס מחדש בשנת תשט"ו על ידי הרב ניסן מאיר זק"ש.
רוני אוחנה
במשטרת ישראל
בשנת 2008 מונה למפקד מג"ב ירושלים. לאחר מכן מונה למפקד בסיס הדרכה של מג"ב. בשנת 2013 סיים את שירותו במשטרה לאחר 33 שנות שירות.
נבות פפושדו
נבות פפושדו (נולד ב-4 במרץ 1980) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט הבכורה שלו - "כלבת" - אותו כתב וביים ביחד עם אהרון קשלס. בשנת 2013 יצא סרטם המשותף השני - "מי מפחד מהזאב הרע". בשנת 2014 יצר הצמד סרט קצר בשם "F is for Falling" במסגרת אנתולוגיית האימה הבינלאומית "ABCs of Death 2".
בנובמבר 2017 פורסם ב-ynet שפפושדו וקשלס עובדים יחד על 3 סרטים נוספים: "We are All Monsters", "אמבולנס" ו-"היו זמנים בפלשתינה".
בשנת 2019, החל בהפקת סרט הפעולה האמריקאי "מילקשייק אבק שרפה". בתחילה היה אמור פפושדו לביים גם את הסרט הזה בשיתוף אהרון קשלס, אבל מאוחר יותר פורסם כי קשלס פרש מהפרויקט. הסרט נרכש בידי שתי חברות בינלאומיות מובילות: סטודיו קאנל ו-The Picture Company. הצילומים נערכו בברלין במהלך יוני-אוגוסט 2019, בהשתתפות השחקניות קארן גילאן, לנה הידי, אנג'לה באסט, מישל יאו, והשחקן פול ג'יאמטי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בחודש יולי 2021.
בשנת 2021 לקח חלק בכתיבת התסריט והפקת הסרט "South Of Heaven", הפקה אמריקאית בכיבובם של אוונג'לין לילי וג'ייסון סודייקיס שביים אהרון קשלס.
פריימר (צבע)
פריימר, ( / ˈp r aɪm ər / ) או צבע-מקשר הוא ציפוי הכנה ששמים על חומרים לפני הצביעה. צבע-מקשר מבטיח הידבקות טובה יותר של צבע הגימור למשטח, מגביר את עמידותו ומעניק הגנה נוספת לחומר הנצבע.
הרכב
פריימר מורכב משרף סינתטי, ממס וחומר תוסף בעוד שחלק מהפריימרים מכילים פוליאתילן (פלסטיק), לעמידות טובה יותר.
שימוש
פריימר משמש בסיס המאפשר לצבע הגימור להיצמד לנצבע הרבה יותר טוב. הוא נועד להיצמד למשטחים וליצור שכבת קשירה שמוכנה טוב יותר לקליטת הצבע. בהשוואה לצבע, פריימר אינו מיועד לשמש כגימור העמיד ביותר ובמקום זאת הוא מתוכנן עם תכונות מילוי וקשירה משופרות עם החומר שמתחתיו. לפעמים זה מושג על ידי כימיה, כמו במקרה של פריימר אלומיניום, אך לעיתים קרובות יותר זה מושג באמצעות שליטה בתכונות הפיזיקליות של הפריימר כגון נקבוביות, דביקות והיגרוסקופיה שלו. בפועל, לעיתים קרובות משתמשים בפריימר בעת צביעת חומרים נקבוביים, כולל בטון ועץ. שימוש בפריימר נחשב לחובה אם החומר אינו עמיד במים ויהיה חשוף לפגעי מזג האוויר. תיחול (הכנתו לצביעה) לוח גבס (קיר גבס) הוא גם נוהג סטנדרטי בבנייה חדשה, מכיוון שהוא אוטם את הקיר מפני רטיבות ויכול למנוע את צמיחת העובש. ניתן להשתמש בפריימרים גם על משטחים מלוכלכים שלא ניתן לנקות או לפני צביעת צבעים בהירים על גימור כהה.