cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זאב ז'בוטינסקי
מורשת ז'בוטינסקי
במהלך שנות פעילותו יצא ז'בוטינסקי כנגד הזרם המרכזי בתנועה הציונית. הוא התנגד לאופיה הסוציאליסטי של הציונות ושל ההתיישבות, למדיניותה הפשרנית מדי לטעמו במשא ומתן עם הבריטים ולמדיניות ההבלגה כנגד האלימות הערבית. בניגוד לזרם המרכזי של התנועה הציונית, אשר הדגיש את ערכי ההתיישבות ופיתוח הארץ, ז'בוטינסקי הדגיש את הממד הצבאי וזכות היהודים להילחם בכוח על מולדתם. ז'בוטינסקי ראה בחזונו צבא יהודי גלוי ועצמאי בארץ ישראל – חזון אשר לא זכה לראות את התגשמותו.
ז'בוטינסקי משך אליו בכוח אמונתו העזה תומכים ומעריצים; זרם שלם בציונות נבנה סביב רעיונותיו, כתביו ודמותו. עם זאת, היו רבים שהתנגדו לו בעם היהודי ובקרב מנהיגי התנועה הציונית על שבחר פעמים רבות את עמדת האופוזיציה וההתרסה נגד עמדת התנועה הציונית הרשמית ומוסדות היישוב. המחלוקת העזה בין ז'בוטינסקי ותומכיו לבין מנהיגים בהסתדרות הציונית הביאה אותו, על אף שהיה מההנהגה המובילה, לפרישה ממנה, ולהקמת הסתדרות ציונית "אלטרנטיבית". רבים בתנועת העבודה ראו בו ובתנועתו יריב רעיוני, והעוינות בין המחנות נשארה גם שנים לאחר מותו.
בשל חוסר פשרנותו המדינית, עמדתו התקיפה כנגד האלימות הערבית, התנגדותו לסוציאליזם והחשיבות הרבה שהעניק לצבא, נחשב ז'בוטינסקי לאחד מאבות מחנה הימין הישראלי, אשר היווה במשך שנים ארוכות את העמדה שכנגד לתנועת העבודה ושל מפלגת הליכוד בפרט. בנוסף, גם מפלגות ישראל ביתנו ותקווה חדשה רואות עצמן כממשיכות דרכו.
עקרונות שוויון הזכויות במדינה העתידית
בספרו "חזית-המלחמה של עם ישראל ", תש"א, הגדיר ז'בוטינסקי את השקפותיו (בטיוטת החוקה אשר ניסח בספרו הנ"ל) ביחס לשוויון האזרחי במדינה שתוקם. העקרונות הם: "1. יש להנהיג את עקרון שיווי הזכויות בשביל כל האזרחים מכל הגזעים, הדתות, השפות או המעמדות, ללא כל הגבלה, בכל שטחי החיים הצבוריים של הארץ. 2. בכל קאבינט, שבו ישמש יהודי כראש ממשלה, יהיה סגן ראש הממשלה — ערבי ; וכן להפך . 3. השתתפות פרופורציונלית של יהודים וערבים גם בחובות שמטילה המדינה וגם בטובת ההנאה שהיא מעניקה. כלל זה — כחו יפה לגבי בחירות פרלמנטאריות, השרות האזרחי והצבאי וההענקות התקציביות. 4. הכלל הזה יהא נהוג גם לגבי עיריות או מועצות מחוזיות מעורבות."
בעניין השפה דגל ז'בוטינסקי בשוויון מלא בין השפה העברית לשפה הערבית :
"1. השפה העברית והשפה הערבית תהיינה שוות בזכויותיהן ובתוקף החוקי שלהן . 2. שום חוק מדיני, או מנשר, או פקודה ; שום מטבע או שטר כסף, או בול של המדינה! שום הוצאה או כתובת, שנתפרסמה על חשבון המדינה, לא ייחשבו לבעלי תוקף חוקי, אלא אם יוצאו בשתי השפות במדה שוה — גם בעברית וגם בערבית. 3. אפשר יהיה להשתמש על יסוד חוקי שווה גם בערבית וגם בעברית — בפרלמנט, בבתי המשפט, בבתי הספר ובכל משרד או מוסד של המדינה, וכן בכל בתי הספר מכל הדרגות. 4. כל משרדי המדינה ייענו לכל דורש, שיפנה אליהם בעל פה או בכתב, בין אם שפת בקשתו תהיה עברית ובין אם תהיה ערבית."
נושאים נוספים שהציע ז'בוטינסקי בטיוטת החוקה היו:
1. אוטונומיה תרבותית - הקיבוציים הלאומיים, היהודי והערבי, יּוכּרו בתור גופי־ציבור אוטונומיים, בעלי מעמד שווה לפי החוק, מבחינת דת ומעמד אישי, חינוך ועוד.
2. קרקע - הקרקעות תימסרנה, בפיקוחו של בית דין ארצישראלי לענייני קרקעות (שיכלול, בין שאר חבריו, שופטים ומומחים חקלאיים משני הקיבוצים הלאומיים), למגישי בקשות יהודים וערבים ולקבוצות, ללא אפליה ביניהם
תפיסתו הכלכלית והחברתית של ז'בוטינסקי
תפיסתו הכלכלית והחברתית של ז'בוטינסקי מורכבת וחוקרים בולטים נחלקו לגביה. פרופסור רפאלה בילסקי בן חור סברה כי ז'בוטינסקי תמך במדינת רווחה ואילו פרופסור יעקב שביט טען כי ז'בוטינסקי תמך במודל של "חברת מופת". חוקרים נוספים מנסים להסביר את גישתו הכוללת כאיחוד של מרכיביה השונים.
בשנות נעוריו תמך ז'בוטינסקי בסוציאליזם הרדיקלי ובמרקסיזם, אך תוצאות המהפיכה הרוסית גרמו לו להתנגד בחריפות לעקרונות הסוציאלסטיים לרבות ה'שיתופיות' בכלל ולתפיסת "מלחמת המעמדות" בפרט. כך הגדיר זאת ז'בוטינסקי עצמו:.
תפיסתו הבוגרת של ז'בוטינסקי כללה תפיסה ליברלית עם מרכיבים של חמלה כלפי השכבות החלשות. גישתו הליברלית באה לידי ביטוי בהעדפתו להתערבות מינימלית של המדינה בענייני הפרט. ז'בוטינסקי אכן הכיר בכך שנסיבות מיוחדות יצדיקו התערבות מוגברת של המדינה אך הדגיש שהתערבות כזו תהיה מוגבלת לתקופה קצרה. במקביל, גישתו הליברלית התבטאה בסלידתו משביתות תכופות והצעתו לקביעת "בוררות לאומית" נייטרלית, בתמיכתו בבעלי מקצועות חופשים (בניגוד לרבים בציונות שראו את ה'פועלים' בלבד כ'יצרניים') ואהדתו (שלא הייתה מקובלת בחוגים הציוניים בתקופתו) לשאיפה חברתית להשגת רמת חיים גבוהה שתתבטא ב"צמיחת ביקושים".
מאידך, מרכיבי החמלה באו לידי ביטוי בשאיפתו ל"מיגור הדלות", ואמונתו כי ראוי שהמדינה תדאג למינימום הנדרש בהתאם לתנאים החברתיים (כלומר תמנע גם "עוני יחסי" חריף). אומנם, פרסם בשנת 1934 את עקרון חמש המ"מים בו הסביר את הצורך להעניק לכל אזרח באופן מינימלי חמישה צרכים בסיסיים: מזון, מעון, מלבוש, מורה ומרפא, אך לא פירט איך על המדינה לספק אותם. במקביל קרא ליישם באופן מודרני את הציוויים החברתיים המקראיים כגון יובל ופאה. ז'בוטינסקי האמין, כי, ככלל, הפגיעה בפרט הנדרשת לסיפוק צרכים בסיסיים אלו (בעיקר באמצעות מיסוי), לא תהווה פגיעה משמעותית בחירות הפרט ובזכותו לקניין.
גם ביחס למעמד הפרט מול ערך הקולקטיב והלאומיות, ז'בוטינסקי החזיק בעמדה מורכבת. מחד, קרא לנכונות להקרבה עצמית למען האומה (אין מסמר? אני מסמר!) ומאידך, שלל את זכותה של המדינה לכפות זאת על הפרט ואף קבע בפירוש כי "היחיד קודם לאומה".
ממסמך ששלח ז'בוטינסקי בתאריך 15 במארס 1929 ופורסם על ידי ארכיון מכון ז'בוטינסקי עולה שהוא הביע את תמיכתו בשוויון הזדמנויות בין המינים.
היהודים והמלחמה
ב-2016 הוציא מכון ז'בוטינסקי את הספר "היהודים והמלחמה".
הספר מקבץ את מאמריו של ז'בוטינסקי בשילוב של "היהודים" ו"המלחמה", שנחשבו לנושאים מנותקים משך מאות שנים לפחות. מרבית המאמרים נכתבו בסמיכות לפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנים 1939–1940, וחלקם תורגמו לעברית לרגל הוצאת הספר.
הנצחתו
בשנת 1980 הופיע דיוקנו על שטר בערך של 100 שקלים. שטרות אלו הוצאו מן המחזור בשנת 1986. הכנסת קבעה ב־2005 בחוק את "יום ז'בוטינסקי" בכ"ט תמוז לציון זכרו ופועלו. מורשתו עודנה מונחלת על ידי מוסדות שונים לציבור ולנוער בישראל. כתביו, אשר מספרם עצום, שמורים בארכיון של מכון ז'בוטינסקי במצודת זאב בתל אביב.
ז'בוטינסקי, אשר היה מגדולי המנהיגים הציוניים והוגי הדעת היהודים בעת החדשה מונצח במבנים רבים ונקראים על שמו חמישים וחמישה רחובות בערי ישראל. בכך, שמו של ז'בוטינסקי הוא המונצח ביותר בישראל (אף יותר משמותיהם של הרצל ושל דוד בן-גוריון). בנוסף, נקראו על שמו שכונה בירושלים והיישוב גבעת זאב, הבניין של משרדי תנועת הליכוד "מצודת זאב" וליד בנימינה הוקם "פארק ז'בוטינסקי" לזכרו.
העורב: זאב ז'בוטינסקי
בשנת 2015 יצא לאקרנים הסרט "העורב: זאב ז'בוטינסקי", מסדרת הסרטים הדוקומנטריים "העברים". יזם והפיק יאיר קדר, בימוי: איילת עופרים, בהשתתפות: דן מרידור, דן מירון, זאב צחור ואחרים. הסרט הוגדר כבחירה הרשמית של פסטיבל חיפה 2015.
רוקי המחזמר
רוקי המחזמר (אנגלית: Rocky the Musical; במקור: Rocky: Das Musical) הוא מחזמר משנת 2012, עם לחן מאת סטפן פלהרטי, מילים מאת לין אהרנס ותסריט מאת תומאס מיהן  וסילבסטר סטאלון. המחזמר מבוסס על הסרט משנת 1976 בעל אותו השם שנכתב על ידי סטאלון. הבכורה העולמית של המחזמר התקיימה בשנת 2012 בעיר המבורג, והמחזמר נפתח בברודוויי בשנת 2014 בתיאטרון ווינטר גרדן.
המבורג (2012)
הבכורה העולמית של רוקי המחזמר התקיימה ב-18 בנובמבר 2012 בהמבורג. המחזמר הוצג בגרמנית.
ברודוויי (2014)
ב-28 באפריל 2013, הוכרז שהמופע ייפתח בברודוויי במרץ 2014. ב-26 באוגוסט הוכרז שהמופע ייפתח ב-13 במרץ 2014 בתיאטרון ווינטר גרדן, וההצגות המקדימות יתחילו ב-11 בפברואר 2014. ההצגה המוקדמת הראשונה נדחתה בשל קשיים טכניים שנגרמו בעקבות בעיות חשמל באזור. ההצגות המוקדמות נדחו ל-13 בפברואר. מכירת הכרטיסים למופע החלה ב-13 בספטמבר 2013. צוות השחקנים של המחזמר הופיע בטקס פרסי הטוני ה-68 ביוני 2014. המופע הסתיים ב-17 באוגוסט 2014.
ביקורות
ההפקה של רוקי המחזמר בהמבורג קיבלה ביקורות חיוביות מהמבקרים.
דן אבי-יצחק
דן אבי-יצחק (נולד ב-1936) הוא עורך דין ישראלי מוביל שייצג נאשמים בפרשות פליליות מרכזיות בישראל.
תחילת דרכו
נולד בירושלים בשם דן דויטשר. אביו, יוסף אשר דויטשר, קבלן בניין, עלה ארצה מפולין ושינה את שם המשפחה לאבי-יצחק אחרי מותו של בנו במלחמת העצמאות. אבי-יצחק למד בבית ספר הציוני-דתי "מעלה". כבר בעת שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר אותו סיים בהצטיינות. בשנת 1958 קיבל תואר מוסמך למשפטים מהאוניברסיטה העברית. הוא התמחה אצל פרקליט המדינה קולין גילון וכן עבד במשרדו של עורך הדין מנדל שרף.
קריירה כעורך דין
בתום תקופה זו ייסד משרד עורכי דין עצמאי העוסק בעיקר בדיני משפחה, ובמשך השנים התרחב עיסוקו לתחומי המשפט הפלילי (בעיקר עבירות צווארון לבן) והמשפט האזרחי-מסחרי. אבי-יצחק ניהל משרד קטן בירושלים, ללא שותפים, כאשר תחתיו שניים-שלושה עורכי דין, וסיפק שירותים משפטיים למספר לא רב של לקוחות, בהם גופים עסקיים גדולים, אנשי עסקים מובילים ופוליטיקאים. בין לקוחותיו היו בנימין נתניהו (בפרשת הקלטת הלוהטת ובפרשת טניה שאו), עורך הדין רם כספי ("פרשת הפגישה הלילית"), חבר הכנסת רפאל פנחסי (בעניין הסרת חסינותו), תמי מוזס-בורוביץ' ועודד מוזס (ייצוג במאבקם על השליטה בעיתון ידיעות אחרונות). כן ייצג אנשי ימין קיצוני. שני הלקוחות איתם הוא מזוהה יותר מכל הם אריה דרעי ועופר נמרודי.
אבי-יצחק ייצג את עופר נמרודי, מו"ל מעריב, בפרשת האזנות הסתר שפרצה בשנת 1994. נמרודי הורשע במסגרת עסקת טיעון ונגזרו עליו שמונה חודשי מאסר. ב-1999 שוב נעצר נמרודי והפעם הואשם בהזמנת רצח של שני מתחריו (ארנון מוזס ועמוס שוקן) וכן בסעיפים נוספים. במסגרת עסקת טיעון ב-2001 הודה נמרודי במקצת העבירות הפחות חמורות ונידון ל-25 חודשי מאסר. עסקת הטיעון נחשבה להצלחה של אבי-יצחק, שהודיע אז שאין בכוונתו לקבל תיקים נוספים (אלא יקדיש את זמנו לסיום הטיפול בהתחייבויות מקצועיות קיימות עד פרישתו). ב-2005, ארבע שנים לאחר מכן, פרש מעיסוקו כעורך דין.
פרשת אריה דרעי
אבי-יצחק ייצג את אריה דרעי שהואשם בקבלת שוחד ועבירות נוספות בעת שכיהן כשר הפנים. במסגרת תפקידו זה נודע לו על מזימה של דרעי להביא לסיום נוח של האישומים הפליליים שעמדו נגדו, מה שנודע כפרשת בר-און חברון. אבי-יצחק ניסה לבלום את תוכניתו של דרעי, דבר שהביא אותו לשמש כעד התביעה בפרשה. אבי-יצחק התפטר מהייצוג בתיק דרעי לאחר שזה "לכלך" עליו ועל אשתו. דרעי הגיש נגד אבי-יצחק תלונה ללשכת עורכי הדין (ממנה חזר לאחר מכן) ואבי יצחק הועמד לדין משמעתי של הלשכה, דבר שהסתיים בזיכויו של אבי-יצחק מארבעת האישומים שעמדו נגדו, בהם אי-שמירת סוד שהובא לידיעתו על ידי לקוח.
הוראה ועיסוקים ציבוריים
בשנים 1975–1978 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים. שימש גם כחבר בית הדין המשמעתי לערעורים של לשכת עורכי הדין וכחבר הוועד המרכזי של הלשכה. כן עסק בהוראה במסגרת בית הספר למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
חיים האישיים
אבי-יצחק נשוי לסופרת נעמי טור-כספא ולהם ארבעה ילדים. הוא חובב חץ וקשת. אחיו היה בנימין אבי-יצחק, פרופסור להנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
פרשת נח
פרשת נֹחַ היא פרשת השבוע השנייה בספר בראשית. לפי חלוקת הפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. הבולט בפרשה הוא סיפור המבול ותיבת נח, וסיפורים נוספים הם שכרות נח ומגדל בבל. בנוסף, מפורטים בפרשה צאצאי בני נח אחרי המבול. את פרשת נח קוראים בין התאריכים א' בחשוון-ו' בחשוון.
המבול
החלק הראשון של הפרשה עוסק בפרשת המבול שהביא אלוהים על העולם בגלל חטאי בני האלוהים. נח, שהיה "איש צדיק תמים בדורותיו את האלקים התהלך נח", נבחר להיות מי שישרוד את המבול עם משפחתו וייסד את האנושות החדשה אחרי המבול. הוא מצוּוה לבנות תיבה שבה ישהו הוא, משפחתו ובעלי החיים במשך המבול. הוא מעלה אל התיבה את משפחתו ואת כל החיות זוגות-זוגות, מלבד החיות "הטהורות" שמהן העלו שבע זוגות.
המבול נמשך ימים רבים ומוחה את כל החיים מעל פני האדמה. הגשמים פוסקים לאחר ארבעים יום וארבעים לילה רצופים בהם ירד המבול, והמים מתייבשים במשך מאה וחמישים יום עד שנחה תיבת נח על הרי אררט.
ברית הקשת
לאחר שנח לומד שיבשה הארץ, באמצעות היונה ששולחה ולא שבה, הוא יוצא מן התיבה ומקריב קורבנות. לאחר יציאת בעלי החיים מן התיבה, אלוהים מבהיר שמותר לבני אדם לשחוט בעלי חיים למאכל, ושלעומת זאת רצח של בני אדם הוא אסור. אלוהים מבטיח לנח שלא יביא מבול נוסף על העולם, וכאות להבטחתו זו הוא נותן את הקשת בענן.
שכרותו של נח
נח נוטע כרם ומשתכר מן היין. בנו חם רואה אותו שוכב עירום באוהלו ומספר על כך לשם ויפת, שמכסים אותו כדי למנוע את המשך השפלתו. בעקבות זאת מקלל נח את כנען בן חם, ולעומת זאת מברך את שם ויפת.
מגדל בבל
בהמשך הפרשה מפורטים קורותיהם של צאצאי נח. בתוך הדברים מסופר על הניסיון לבנות את מגדל בבל ועל הדרך בה אלוהים מנע זאת באמצעות בלילת שפתם של הבונים והפצתם על פני כל הארץ.
עשרה דורות מנח עד אברהם
בהמשך באה רשימת עשרת הדורות מנח עד אברהם, שבסיומה באה היכרות ראשונה עם משפחתו של אברהם, שבשלב זה עוד נקרא "אברם". מסופר כיצד החל אביו תרח ללכת מאור כשדים לארץ כנען, אך החליט להישאר בחרן ובסופו של דבר מת שם.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת נח יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה
מפטירים בספר ישעיהו, החל מ. הספרדים מסיימים ב, התימנים ב, והאשכנזים ואיטלקים שם ב. בהפטרה מזכיר הנביא את השבועה שנשבע אלוהים "מעבור מי-נח עוד על הארץ". בנוסח רומניא, התחילו, וסיימו.
בשנים המתחילות ביום חמישי (כ-31.9% מהשנים) פרשת נח נקראת בשבת ראש חודש וקוראים בה את הפטרת "השמים כסאי", ובנוסח רומניא, הפטירו כבכל שבת ראש חודש ב עד פסוק יח.
מלכישליו חלודי
מלכישליו חלודי (שם מדעי: Crex crex) הוא עוף הנמנה עם משפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים. אתרי הקינון של המין באירופה ובאסיה, מזרחה עד סין. הוא נודד לאפריקה בחורף (של חצי הכדור הצפוני).
מאפיינים
זהו עוף בגודל בינוני, נוצותיו חומות-צהובות אפרפרות, צידי החזה אפורים, גבו מנוקד באופן בולט, כנפיו אדומות-חומות. המקור בגוון עור והאיריס (עין) חום. למין חד צורתיות זוויגית, למרות נטייה קלה של הנקבות להיראות פחות אפורות ויותר מפוספסות בחום. אין הבחנה לתת-מין, אך פריטים במזרח בהירים יותר מאלו במערב.
בישראל נצפה המלכישליו החלודי בסתיו ובאביב. כעוף בעל נדידה ארוכת-טווח הוא מציג בישראל תופעה ייחודית: רבים מבני המין נמצאים שכובים במצב תשישות על הקרקע ובפינות של בנינים בעיר ובכפר. מנוחה וקצת מים משיבים אותם לפעילות ולהמשך הנדידה.
סמל אבחזיה
סמל אבחזיה, רפובליקה שלא מוכרת מבחינה בינלאומית, אומץ על ידי הסובייט העליון של אבחזיה ב-23 ביולי 1992, אחרי שהכריזה על היפרדותה מגאורגיה.
סמל אבחזיה מציג מגן המחולק לאורכו לשני חלקים: ירוק ולבן. על הצבעים ישנם צורות שונות בצבע זהב. בחלק התחתון המרכזי של הסמל ישנו כוכב בעל שמונה פינות, וגם בחלקים העליונים (אחד בחלק הירוק ואחד בחלק הלבן) נמצא אותו הכוכב רק קטן יותר. במרכז המגן נראה פרש רוכב על סוס, היורה חץ לכיוון הכוכבים. הפרש מאזכר את הסיפור האבחזי ההרואי של נארטס, והסוס מכונה אראש.
בתקופת ברית המועצות היה לאבחזיה סמל אחר לגמרי שהכיל בתוכו סמלים קומוניסטיים.
גאורג בהם
גאורג בֶּהְם (בגרמנית: Georg Böhm; 2 בספטמבר 1661 – 18 במאי 1733) היה נגן עוגב ומלחין גרמני. בהם נודע בפיתוח הכוראל פרטיטה ובהשפעתו על יוהאן סבסטיאן באך בצעירותו.
ביוגרפיה
בהם נולד בהוהנקירכן, תורינגיה בגרמניה. אביו, נגן עוגב בהוהנקירכן, היה מורו הראשון למוזיקה. בהמשך למד בהם באוניברסיטה בינה.
ב-1693 השתקע בהמבורג, שהייתה מרכז מוזיקה חשוב ופתוח למוזיקה איטלקית, הודות לאופרה של המבורג. בהם עבד שנים אחדות בהמבורג ויש סבורים, שלמד שם אצל נגן העוגב יוהאן אדם ריינקן.
לאחר זמן עקר בהם את משכנו ללינבורג, עיר שרוממה את המוזיקה הצרפתית והרבתה להשמיעה. ב-1698 התמנה לנגן העוגב הקבוע של כנסיית יוחנן הקדוש (Johanneskirche) בלינבורג ובמשרה זו התמיד עד מותו בשנת 1733.
השפעתו על באך
קרל פיליפ עמנואל באך כתב ליוהאן ניקולאוס פורקל בשנת 1775 כי אביו, יוהאן סבסטיאן באך, "אהב את יצירותיו של נגן העוגב מלינבורג, גאורג בהם, ולמד אותן". יוהאן סבסטיאן שר בשנת 1700 סופרן במקהלה של כנסיית מיכאל הקדוש בלינבורג, העיר שבה התגורר בהם רוב חייו. נוסף לכך, מ"טבלטורת העוגב של ויימאר" ( Weimarer Orgeltabulatur), כתב יד של קטעים שבאך הצעיר העתיק, אפשר ללמוד, שבאך היה תלמיד של בהם לפרק זמן מסוים.
יצירותיו
בהם נודע מעל לכל ביצירותיו לעוגב צינורות ולצ'מבלו (בעיקר פרלודים, פוגות ופרטיטות). רבות מיצירות תוכננו במחשבה מראש לכלים שונים: אפשר היה לנגן יצירה מסוימת בעוגב, בצ'מבלו או בקלוויקורד, תלוי בסיטואציה שלה נדרש המבצע. המוזיקה של בהם נודעת בשימוש שעשתה בסטיילוס פנטסטיקוס, סגנון נגינה המבוסס על אלתור.
כוראל פרטיטות
תרומתו החשובה ביותר של בהם למוזיקה הצפון-גרמנית לכלי מקלדת היא הכוראל פרטיטה, יצירה רחבת היקף, המורכבת מווריאציות אחדות על מלודיה כוראלית מסוימת. למעשה, בהם הוא שהמציא סוגה זו, כשכתב פרטיטות אחדות, באורכים משתנים ולמגוון נעימות. מלחינים שבאו אחריו, ביניהם גם יוהאן סבסטיאן באך, עשו גם הם שימוש בסוגה. הכוראל פרטיטות של בהם מכילות פיגורציות מתוחכמות בקולות אחדים מעל המבנה ההרמוני של הכוראל. הפרטיטות שלו נושאות על פי רוב אופי כפרי ומתאימות לביצוע הן בעוגב והן בצ'מבלו.
Further reading
For a more complete list, see bibliography in McLean.
אנכארסיס
אנכרסיס (ביוונית: Ἀνάχαρσις) היה נסיך סקיתי בן המאה השישית לפנה"ס ופילוסוף. הוא נחשב ברברי חכם שהרבה לנסוע ליוון והיה ממעריציה של התרבות היוונית. דגל בחיי צנעה.
מילא אהל
מילא אהל (24 במרץ 1925 – 24 באפריל 2005) היה סופר, אנתרופולוג, וארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הפרהיסטוריה.
חייו
מילא אהל נולד בשם ירחמיאל נאמיוט בווילנא, שבליטא. בשנת 1935 עלה עם הוריו, ציונים-סוציאליסטים נלהבים, לארץ ישראל. הוא גדל בכפר סבא ובתום לימודיו התגייס למשטרת היישובים העבריים והדריך בגדנ"ע, שפעל אז, בשלטון המנדט הבריטי, במחתרת. במלחמת העולם השנייה שירת בצי הבריטי בתפקיד אלחוטאי ואחרי קום המדינה היה מן האלחוטאים הראשונים בחיל הים. בשנים 1946 עד 1950 חי בקיבוץ הסוללים, שם התחתן עם תמר דודזון.
בשנת 1953 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג לספרות עברית ובהמשך בחוג לארכאולוגיה. במשך השנים כתב לפרנסתו סיפורי ילדים בעיתונים דבר לילדים ובעל המשמר וכן עבד במשרד העבודה בימיה של גולדה מאיר, לימד בבית ספר ושימש כתב ספורט בקול ישראל.
בשנת 1962 עבר לגור בראשון לציון, שם עבד כאיש יחסי ציבור של חברת מקורות, בתקופת הקמתו של המוביל הארצי. תקופה מסוימת התגורר בקיבוץ גשר שבעמק הירדן ובשנת 1973 יצא ללימודי דוקטורט באנתרופולוגיה בתחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתרבות הקלאקטונית של התקופה הפלאוליתית התחתונה בבריטניה. הוא ביצע מחקר בתר-דוקטורט באוניברסיטת סינסינטי. משנת 1978 היה בסגל ההוראה של אוניברסיטת חיפה, בחוגים לאנתרופולוגיה וסוציולוגיה ובחוג ללימודי ארץ ישראל, שם לימד אנתרופולוגיה וארכאולוגיה פרהיסטורית. אהל חקר אתרים ומאספים של כלי אבן מסותתים מן התרבות האשלית, בעיקר ברמת יראון בגליל העליון, ופרסם מאמרים בכתבי עת מובילים בנושאים אלה. בשנות השבתון שלו עסק בחקר אבוריג'ינים באוסטרליה ובחקר שימפנזים מסוג בונובו בגן החיות בסן דייגו, קליפורניה.
מילא אהל כתב 16 ספרים ותרגם את ספרה של האנתרופולוגית מרגרט מיד, "מין ומזג בשלוש חברות פרימיטיביות".
ארכיונו נשמר בארכיון גנזים - אגודת הסופרים, תל אביב.
שבת האור
שבת האור או טקס האש הקדושה (יוונית: Άγιο Φως) הוא טקס נוצרי המתקיים על ידי הכנסיות המזרחיות מדי שנה בקבר ישו שבכנסיית הקבר, ביום שבת שלאחר יום שישי הטוב, בתחילת חג הפסחא. על פי האמונה בעת הטקס נדלקת בקפלת הקבר אש באופן ניסי. זהו הטקס החשוב ביותר בטקסי הכנסיות המזרחיות, ועיני חברי כנסיות אלה בעולם כולו נשואות לירושלים באותם רגעים.
הטקס מנוהל בהתאם לכללי הסטטוס קוו המקובלים בכנסיית הקבר. כללים אלה נקבעו בפירמאן משנת 1852, והם מעוגנים בחוזה ברלין משנת 1878. את הטקס מוביל הפטריארך היווני-אורתודוקסי, המייצג את הכנסייה האורתודוקסית. לטקס המרכזי שותף בישוף ארמני. לקופטים ולסורים יש זכויות נוכחות, וכן הם משתתפים בהקפת האדיקולה לאחר סיום הטקס. לכל אחת מהעדות הללו יש זכויות בדבר נוכחות צליינים בכנסייה בזמן הטקס. הכנסייה הקתולית היא היחידה שאינה שותפה בטקס.
מהלך הטקס
על פי המסורת, בשעה 9:30 בבוקר פותחים הארמנים את דלתות הכנסייה, ואלפי בני קהילות וצליינים זורמים לכנסייה ומתמקמים בכל אגפיה על פי הסטטוס קוו. סדרי הכניסה אף הם מוכתבים בידי כללי הסטטוס קוו. בשעה 11:00 מתחילים את הסבב תפילות ורק לקראת השעה 13:00 ותלוי בכמות האנשים בכנסייה הפטריארך היווני אורטודוקסי יורד מהפטריארכיה ברובע הנוצרי לכיון כנסיית הקבר .האדיקולה של הקבר, לאחר שהמשטרה המקומית בדקו בדקדקנות שאין בקבר אש או כלי להבערת אש.
בפיקוחם של ראשי השלטון ונציגי העדות האחרות, הקבר נחתם בשעווה המיוצרת ע״י אחד הכמרים האורטודוקסים. בשעה 12:30 יוצאת תהלוכה עם דגלים וטסים של הפטריארך ומקיפה את האדיקולה שלוש פעמים. הפטריארך נכנס לאחר שהסיר את בגדי הטקס המפוארים, הוא נותר בלבוש פשוט לבן כשאינו נושא בידיו גפרורים או מצית. הפטריארך נכנס לקפלת הקבר, ובעקבותיו בישוף ארמני, והדלת נסגרת מאחוריהם, הבישוף הארמני אינו מורשה להיכנס לחדר הקבר עצמו וממתין לנס בחדר החיצוני, רק הפטריארך היווני אורטודוקסי יכול להיכנס לקבר עצמו. לאחר תפילה ממושכת שאומר הפטריארך, נדלקת אש בקפלת הקבר. עדויות של פטריארכים בעבר כוללות תיאורים אחדים כיצד יורדת האש, עולה מן הקבר, ומציתה את ארבעת אוגדי הנרות בני 33 נרות (כגילו של ישו בעת הצליבה).
הפטריארך היווני והבישוף הארמני מעבירים את האש לאורטודוקסים ולמאמינים הארמנים שבחוץ דרך הפתחים העגולים שבצדי האדיקולה. לאחר שהפטריארך מקיש בדלת הסגורה מבפנים, פותחים את דלתות הקבר, ונציגי האשורים והקופטים נכנסים לקחת את האש עבור קהילתם. הם ממתינים בעוד שני אנשי הכנסייה הבכירים יוצאים מן האדיקולה ומעבירים את האש למאמינים הנלהבים העומדים ברחבי הכנסייה, טקס זה לא מסמל את תחייתו של ישוע , ישוע קם אך ורק ביום ראשון ולכן לא אומרים ״אלמסיח קאם״ (ביוונית "כריסטוֹס אַנֶסטי"!) עד יום ראשון בבוקר לאחר התפילה האש מועברת למאמינים, ורצים ממהרים עם האש למזבחות השונים בכנסיות שבעיר. האש מועברת בתהלוכה לערים מרכזיות כגון בית לחם ונצרתורמלה, שם מקבלים אותה ראשי העדות המקומיים ברוב עם: בני העדות השונות, כולל קתולים ומוסלמים, משתתפים בחגיגה ואף לוקחים את האש הביתה. האש מועברת בעזרת מטוסים מיוחדים למוסקבה, אתונה, קייב, ירוואן, טביליסי, בוקרשט, קישינב סופיה לבנון, ירדן וסוריה ושם היא נלקחת למזבח בחגיגות התחייה הנערכות באותו לילה בחצות.
ההיסטוריה של הטקס
רבים מהמאמינים סוברים שראשיתו של הטקס בימי ייסוד הכנסייה הנוצרית, אבל העדויות ההיסטוריות מאוחרות יותר. קודקסים מהמאה החמישית עד המאה השמינית מתארים טקסים מיוחדים לליל התחייה הכוללים הבערת מנורות. רק במאה התשיעית מתועדת לראשונה התפיסה שהטקס הוא במהותו נס – האש מופיעה ואין יד אדם מדליקה אותה. תפיסה זו מובעת בכתבי הנזיר ברנרד, שנכח בטקס בשנת 870, ותיאר את ההתרחשויות במהלך השעה התשיעית: מלאך מדליק את מנורות השמן מעל הקבר הקדוש, בעוד הקהל בחוץ קורא: “Κύριε ἐλέησόν” ("אֲדֹנִי רַחֵם־נָא" - כפי שנעשה עד היום בעת שהפטריארך שוהה בקבר).
מקובל להאמין שהטקס במקור, הוא טקס פולמוסי בזמן שהיו המקומות הקדושים תחת שלטון מוסלמי. תפיסת המאמינים הנוצרים שהטקס הוא נס משתקפת גם במקורות מוסלמיים. מקור אחד, הקרוי "סימני קיבלה", מיוחס לאחמד אבן אל-קאסה, ומתוארך לסוף המאה התשיעית, מתאר אש פלאית היוצאת מהקבר בנוכחות האמיר והאימאם ונלקחת למסגד. מקור נוסף מיוחס למסעודי, המזכיר את הטקס של הנוצרים המאמינים בתרמית, אף על פי שלמעשה האש מוכנה מראש.
מהמאה העשירית ואילך קיים מגוון מקורות המתארים את הטקס והנס. אחד האזכורים לו הוא בנאומו של האפיפיור אורבן השני בוועידת קלרמון בשנת 1095, בו הוא קרא לשחרר מידי המוסלמים את הקבר הקדוש, "המקום בו אלוהים מקיים את הנס השנתי בערב הפסיון, כשהכנסייה בחשיכה, והאורות נדלקים על ידי התערות אלוהית".
ההיסטוריון אבן אל קלניסי, בן המאה השתים-עשרה, מספר כי שמעו של הטקס הנִסי, לרבות תיאור כיצד אש לבנה ובוהקת יורדת מן השמים, הגיע לשליט הפאטימי אל חכים בשנת 398 להיג'רה (1006 לספירה); בעקבות זאת שלח אל חכים הוראה לשליט של רמלה להרוס את הכנסייה עד היסוד.
לפי הכרוניקן פולקו משארטר, בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית המשיך הטקס להתקיים, אולם אירועי שנת 1101 מעידים שהצלבנים התקשו לקיימו: האש נדלקה רק לאחר שבלדווין הראשון, מלך ירושלים, יצא למקדש האדון (בהר הבית) והתפלל בהכנעה. יש חוקרים שהסבירו את הטקסט של הכרוניקן הזה כראיה לחוסר יכולתו של הפטריארך הלטיני לבצע את הטקס בעצמו, לאחר שהפטריארך היווני גורש; היוונים סייעו ללטינים, ועשו את הנס עבורם בזמן שהאחרונים התפללו בדבקות בהר הבית. במורשת היוונית האורתודוקסית נחקקו הצלבנים בתודעה ההיסטורית כמי שנכשלו בביצוע הטקס, כיוון שהנס לא התרחש בנוכחותם הבלעדית.
עם נפילת הממלכה הצלבנית המשיך הטקס להתקיים. על פי אחד המקורות ביקש צלאח א-דין להיווכח בנס בעצמו, וביקר בכנסייה בשבת האור בשנת 1192.
בשנת 1238, החליט האפיפיור גרגוריוס התשיעי לאסור את השתתפותם של נוצרים קתולים בטקס והוקיע אותו כמינות. אחת הסיבות היא הגעתו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לטקס בירושלים, שהיה באותה עת מסוכסך עם האפיפיור - דבר שעלול היה להציג את הקיסר ככזה שקיבל את האור הקדוש בנס מאלוהים ואת האפיפיור ככופר.
הטקס ופרטיו הלכו והתגבשו, ותיאור הטקס שכתב צליין רוסי בשנת 1652 דומה מאוד בפרטיו להליכי הטקס המודרני. החל מסוף המאה השבע-עשרה, מאז עדותו של הנרי מונדרל, אנו עדים לצליינים הנוכחים בטקס כצופים ומבקרים את האירוע, את הטקס הדתי ואת התנהגות המשתתפים. בשנת 1834 פרצה מהומה בשל הצפיפות והמתח העצום, ובמהלכה נהרגו כשלוש מאות צליינים. בטקס זה נכח השליט המצרי אבראהים פאשא, והוא חולץ בקשיים רבים מתוך ההמולה בכנסייה. תיאור מפורט של האירוע נמסר בספרו של הנוסע הבריטי רוברט קרזון שנכח במקום.
הקצין הבריטי צ'ארלס וורן נכח בטקס בסוף שנות השישים של המאה התשע עשרה ותיאר אותו בספרו:
עדות ויזואלית ראשונה על הטקס היא ציורו המרתק של הצייר האנגלי ויליאם הולמן האנט, שצויר בשנות התשעים של המאה התשע-עשרה, לאחר שהצייר שהה בארץ שנים אחדות ותיעד את הטקס בציורו המפורסם באופן מדויק אך עם זאת ביקורתי.
הטקס מלווה במתח רב בין הכנסיות השונות המשתתפות בו, דבר שהביא לא-אחת למהומות ולפיצוץ האירוע. מאז שנת 1967 מאבטחת את האירוע משטרת ישראל, בניסיון להשקיט את הרוחות.
בשנת 2020, עקב התפרצות מגפת הקורונה, נערך הטקס לראשונה בהיסטוריה ללא קהל, בהשתתפותם של כ-15 כוהני דת בלבד ובשידור חי בפייסבוק לרחבי העולם. עם זאת, בסוף הטקס נציגי הכנסיות השונות דאגו להסיע את האש בתוך עששיות לנמל התעופה בן-גוריון ולהעבירו לעשרה מטוסים, שצוותיהם לא הורשו לרדת לקרקע, שהטיסו את האש למדינות היעד.
ביקורת על הטקס
טקס האש הקדושה ייחודי לכנסיות המזרחיות. הכנסייה הקתולית דחתה אותו ואף הסתייגה ממנו. כבר בשנת 1238 גינה האפיפיור גרגוריוס התשיעי את הטקס, והגדיר את הנס-כביכול כמעשה הונאה ורמאות.
במאה ה-18 שב על טענת ההונאה ההיסטוריון האנגלי אדוארד גיבון, בספרו שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית. באותה עת עלו קולות ספקניים באשר לאמיתות הנס גם בקרב מאמינים בני הכנסיות המזרחיות, דוגמת המלומד היווני אדמאטיוס קוראטיס שייחד חיבור שלם לטענת ההונאה. גם פורפיריוס, הארכימנדריט הרוסי של ירושלים במאה ה-19, כותב בזכרונותיו כי השליט אבראהים פאשא אילץ את הפטריארכים לחשוף בפניו את מעשה ההונאה, ונמנע מלהפר את הטקס רק בשל תחנוניהם וחשש מתקרית דיפלומטית עם הרוסים.
בשנת 2005 שידרה תחנת טלוויזיה יוונית תוכנית בה נטען כי הנרות המובערים במהלך הטקס משוחים בזרחן לבן, שהוא חומר מתלקח במגע עם חמצן, אשר שימש כבר במאות הראשונות לספירה קוסמים כלדיים באופן דומה.
בשנת 2018 פורסמה כתבה בחדשות 12, בה טען הממונה הארמני על כנסיית הקבר, האב סמואל אגויאן, כי הוא היה בטקס שלוש פעמים, והדליק את הלפידים ממנורה המונחת שם.
ירושלים (פירושונים)
{{פירושונים|
יישובים הקרואים על שם ירושלים
יישובים אחדים בעולם נקראו על שמה של ירושלים, העיר הקדושה לשלוש הדתות המונותאיסטיות הגדולות. רבים מהיישובים מצויים בארצות הברית, בהם עיירה במדינת ניו יורק, כפר במדינת אוהיו ויישוב במדינת ארקנסו. יישובים נוספים בשם ירושלים נמצאים בניו זילנד, במחוז לינקולנשייר שבאנגליה ובסלובניה.
טלוויזיה
}}
גבולי יחזקאל
בגבולות יחזקאל, ארץ ישראל תחולק לשלוש עשרה רצועות, כאשר רוחב כל רצועה מצפון לדרום יהיה 25,000 קנים (שהם כ-75 ק"מ) ואורך הארץ מצפון לדרום יהיה כ-975 ק"מ ואילו גבול מזרח-מערב יתפשט כפי הצורך. הגבולות כוללים שטח ל, ייצור "תרומיה" ליישוב הכהנים ושאר בני שבט לוי מסביב להר הבית והכנסת שטח "חדש" בצפון ארץ ישראל.
מקור הגבולות
מקור גבולות ה"חדשות" מופיע בנבואתו של יחזקאל בן בוזי.
תיאור גבולי יחזקאל ניתן מפי ה' בנבואה ליחזקאל בין שאר נבואות שנמסרו לו ביום הכיפורים בשנת ג'שע"ב בהיותו בארץ בבל;
גבול הצפון
תיאור גבול הצפון בספר יחזקאל משונה מן התיאור בספר במדבר בכך שחסר אזכור של הר ההר, על בסיס השמטה זה - וגם אזכור על ידי הנביא זכריה - נימק הרב המלבי"ם כי גבול צפון העתידי יימשך (לכיוון צפון) עוד יותר ממה שהיה אף-פעם ועד שיכלול גם הערים צור וצידון. ואילו לפי החוקר חיים בר-דרומא אין בהוספת ערי צור וצידון כל חידוש כי גבול הצפון נמשך עד הר ארג'יוס.
לשון המקרא
ובפרק מח, הנביא מייעד את רוב תחום הצפון אל שבט דן;. בפרשנות, התחום הכי צפון בגבולות יחזקאל הוא חמת רבה, שמרחקה מהר הבית נמדדת בכ 422 ק"מ. וכן הוסבר כי שבט דן יירשו את צור וצידון.
גבול המזרח (נחלה בלי מיצרים)
לפי דרשת הספרי, הגבולות בספר יחזקאל נחשבים רק כבסיס הנחלת שבטי ישראל, ואילו כשתגדל האוכלוסייה, ירחיבו הגבול לכיוון מזרח כפי הצורך אבל פירוש המלבי"ם ציין כי מבין תיאורי-הגבול של כל השבטים, לא סומן גבול מזרחי לאף שבט חוץ משבט דן בלבד, כי רק שאר השבטים ינחלו בעת הצורך לכיוון מזרח ולא שבטו של דן. וברבנו בחיי (בשם הרשב"א) ביאר כי גבולות יחזקאל כולל ירושת כל העולם כולו כדין בן-זכר היורש כל נכסי אביו (ולא כעישור שיורשת נקבה). ולפי הרב אליעזר מבלגנצי לא יתחלק ארץ עבר הירדן אלא אחר החילוק העיקרי, ואחר כך יטול כל שבט כפי צורכו בארץ גלעד ובארץ הבשן ובכל הארצות שמעבר לירדן ורק כנגד רצועות חלקו בארץ ישראל.
ירושלים החדשה
ירושלים החדשה (או ירושלים העתידה או הָעִיר מִיּוֹם ה' שָׁמָּה) היא כינוי שמה של העיר ירושלים שתתחדש ב"עתיד לבוא", בימות המשיח. על פי נבואות יחזקאל בן בוזי בספר יחזקאל. בנבואת יחזקאל נרמז באשר לגבולי יחזקאל, שחלק מהעיר יועבר מדרום להר הבית למשכן חדש.
המקור להעברת העיר ירושלים אל שטח חדש מופיע בנבואתו של יחזקאל בן בוזי, שנמסרה לו בהיותו בארץ בבל ביום הכיפורים בשנת ג'שנ"ג.
לפי הנבואה, ירושלים החדשה תהיה עיר עממית של חול (חולין, כמקביל לקודש) בבעלות שבטי ישראל. פרטי תיאורה מופיע בסופו של ספר יחזקאל.
שינוי מקום העיר נדרש על פי הנבואה בשל קדושתה היתרה של מקום המקדש בירושלים - שיישאר על תילו בחזקת הלווים והכוהנים ואילו עוטף העיר יהיה מקום של חולין.
בניית העיר החדשה (או לפי חלק מהפרשנים כגון המלבי"ם - תזוזה ניסית של חלק מהעיר הקיימת) תתבצע על מנת למנוע את החשש שלשטח המקודש יכנס טמא מבני ישראל, ולהרחיק את שטחי החול החדשים שלה מהר הבית המקודש.
מקורות בתנ"ך
כבר בספר ירמיהו נרמז שמקום העיר מסביב להר הבית יהיה כולו קודש לאל, ולא נחלה לעם.
כמבנה עיר נגב
בין גבולי יחזקאל מתואר, מתוארת ירושלים "כְּמִבְנֵה עִיר מִנֶּגֶב" להר המוריה:
.
הביטוי "כמבנה עיר מנגב" פורש כמרחק רב ממקום הר הבית; לפי הפרשנות לנבואת יחזקאל, עתידה העיר ירושלים לעבור למקום במרחק ארבעים וחמישה מיל לכיוון דרום של הר הבית, וההעברה תתבצע באמצעות שינויים טופוגרפיים, לפיה תקום ירושלים העתידה מצד מערב לים המלח.
לפי פרטי החזון מבואר שהמקום סביב הר הבית יהיה נחלתם של בני לוי, הכהנים, והכהנים בני צדוק וזאת בהתאם לנבואת יחזקאל אודות חלוקת ארץ ישראל לשנים עשר שבטי ישראל וחלק אחד.
בחזון מבואר כי השטח סביב להר המוריה, יועבר לנחלתם של הכהנים בני צדוק. השטח מוגדר כ-4,750 (החל מסוף הר הבית) לכיוון דרום וכן לצפון, ו-12,250 קנים למערב וכן למזרח. שטחם של בני צדוק כלול בשטח הרחב של 25,000 על 25,000 קנים שמוקדשים לכלל הכהנים והלויים.
סיבה להזזה
פסוקי המקרא מתארים את רצון האל בשל הכשלות העם בטמאם את שטח המקדש וירושלים, בקבורת אנשים תוך העיר - הנחשבת כעיר מוקפת חומה (שלפי הלכות התורה אסור לקבור בו מתים)- כי לעתיד תורחק האוכלוסייה מהר המוריה:
הפרשנים מסבירים את הביטוי "ולא יטמאו עוד בית ישראל שם קדשי..בפגרי מלכיהם במותם" על העובדה שבעת בית הראשון בחרו מלכי יהודה את ירושלים לקבורת המלכים וגם לנביאים, החלטה שלא היה כרצון החכמים כי ירושלים נמנה כעיר מוקפת חומה ובכך אסור להלין שם מת, החלטת הזזה זו נחשבה היא ממספר שינויים לעת בניית הבית השלישי, כגון הפסקת ניסוך היין בקרבן התמיד, והורדת רוב הכהנים לדרגת לוויים.
נפלאות התבונה (סרט)
נפלאות התבונה (באנגלית: A Beautiful Mind) הוא סרט קולנוע משנת 2001 בכיכובם של ראסל קרואו וג'ניפר קונלי ובבימויו של רון הווארד המבוסס על ספרו הביוגרפי באותו השם של המתמטיקאי ג'ון נאש, חתן פרס נובל לכלכלה שבמשך מרבית שנות חייו סבל מסכיזופרניה.
הסרט זכה ב-4 פרסי אוסקר ב-2002 וכן בשני פרסי גלובוס הזהב.
הסרט איננו סרט תיעודי. בשונה מהספר, הוא אינו מתאר בדיוק את קורות חייו של נאש, ונעשו שינויים מסוימים בתיאור העלילה. לדוגמה, הסימפטומים הראשונים של מחלת הסכיזופרניה התגלו בנאש רק בגיל שלושים ולא עשר שנים קודם לכן, כפי שמציג הסרט. בהתאם לכך, את העבודה שזיכתה אותו, בסופו של דבר, בפרס נובל, עשה נאש הרבה לפני התפרצות המחלה ולא בעת שהיה חולה. גם לגבי נאמנותה של אשתו אליו לאחר התפרצות המחלה, יש הבדלים בולטים בין הספר והסרט.
תקציר העלילה
בשנת 1947, ג'ון נאש מגיע לאוניברסיטת פרינסטון. יחד עם מרטין הנסן, סטודנט מוכשר גם הוא, שניהם מקבלים את מלגת קרנגי במתמטיקה ומתחוללת ביניהם תחרות מתמשכת. בקבלת הפנים הוא פוגש קבוצה של מועמדים אחרים במתמטיקה ומדעים, ריצ'רד סול, לינדה ובנדר. הוא גם פוגש את השותף שלו לחדר, צ'ארלס הרמן, סטודנט לספרות. נאש נתון תחת לחץ להכין ולפרסם עבודת מחקר, אך מסרב לעשות זאת לפני שימצא רעיון מקורי. ההשראה שלו מגיעה כאשר הוא וחבריו דנים איך לגשת לקבוצת נשים בבר. חבר אחד בקבוצה אומר, אך נאש טוען כי גישה שיתופית תניב יותר סיכויי הצלחה. זה מוביל את נאש לרעיון עליו הוא עושה את העבודה אותה הוא מפרסם. בזכותה הוא מקבל משרה ב- MIT ובוחר בסול ובנדר להצטרף אליו.
כמה שנים מאוחר יותר, נאש מוזמן אל הפנטגון כדי לפצח תקשורת מוצפנת של האויב. נאש מסוגל לפענח את הקוד בעזרת המוח בלבד, למרבה התדהמה של מפצחי הקודים האחרים. הוא מחשיב את עבודתו הרגילה ב-MIT כלא מעניינת ולא תואמת את כישוריו, בעקבות זאת הוא מסכים לקבל משימות חדשות על ידי מפקח מסתורי, ויליאם פרצ'ר אשר עובד במחלקת ההגנה של ארצות הברית, לחפש דפוסים במגזינים ועיתונים על מנת לסכל מזימה של הצבא הסובייטי. נאש הופך יותר ויותר אובססיבי לגבי החיפוש אחר תבניות אלה, כאשר הוא מאמין שעוקבים אחריו בעת שהוא מספק את התוצאות לתיבת דואר סודית.
בינתיים סטודנטית, אלישיה לארד, מזמינה אותו לארוחת ערב, והשניים מתאהבים. בביקור חוזר בפרינסטון, נאש נתקל בצ'ארלס ופוגש את האחיינית הצעירה של צ'ארלס, מרסי, שאותה הוא מעריץ. בעידודו של צ'ארלס הוא מציע לאלישיה נישואים, והם מתחתנים. נאש מתחיל לחשוש לחייו לאחר שראה קרב יריות בין פרצ'ר לסוכני ברית המועצות, אך פרצ'ר סוחט אותו להישאר במשימתו ולהמשיך לפענח צפנים בשבילו. תוך נשיאת נאום באוניברסיטת הרווארד, נאש מנסה להימלט ממה שנראה כסוכנים זרים, בראשות ד"ר רוזן. בניסיון להימלט, נאש מקבל בכפייה תרופות הרגעה ונשלח למתקן פסיכיאטרי, כאשר הוא מאמין כי המתקן מנוהל על ידי הסובייטים. ד"ר רוזן אומר לאלישיה שלנאש יש סכיזופרניה, וכי צ'ארלס, מרסי ופארצ'ר קיימים רק בדמיון שלו. אלישיה חוקרת, ולבסוף היא סוף סוף מתעמתת עם נאש. בעימות היא מציגה לו את המסמכים שהוא העביר לתיבת הדואר הסודית, אשר בפועל לא נפתחו. נאש קורס ונאלץ לקבל טיפול בהלם אינסולין.
מתוסכל מתופעות הלוואי של התרופות האנטי פסיכוטיות שהוא לוקח, הוא מפסיק לקחת אותן בסתר. פעולה זו גורמת לנסיגה והוא פוגש את פרצ'ר שוב. לאחר תקרית בה נאש מסכן את בנו הרך, ולאחר שהטיח בטעות את אלישיה והתינוק לקרקע בחושבו שהוא עוצר את פרצ'ר מלהרוג אותה, אלישיה בורחת מהבית בפחד עם בנם. נאש נעמד בחזית המכונית שלה כדי למנוע ממנה לעזוב. הוא אומר לאלישיה,, בהתייחסו למרסי, אשר למרות ששנים חלפו מאז המפגש הראשון שלהם, נשארה ילדה קטנה בדיוק באותו גיל. עם זאת, הוא סוף סוף מקבל כי הם חלק מהזיותיו. כנגד העצה של ד"ר רוזן, נאש מחליט לא לחזור לקחת את התרופות, תוך כדי האמונה כי הוא יכול להתמודד עם הסימפטומים שלו בדרך אחרת. אלישיה מחליטה להישאר ולתמוך בו בזאת.
נאש ניגש אל חברו-יריבו הוותיק, מרטין הנסן, שהוא עכשיו ראש המחלקה למתמטיקה בפרינסטון, אשר מעניק לו הרשאה לעבוד בספרייה ולבצע ביקורת על השיעורים. במשך הזמן, ככל שנאש מתבגר, הוא לומד להתעלם מההזיות שלו ומרוויח את הזכות ללמד שוב. בשנת 1994, נאש מכובד על ידי פרופסורים ועמיתים שלו על ההישג שלו במתמטיקה, הוא זוכה בפרס נובל בכלכלה על עבודתו המהפכנית בתורת המשחקים. הסרט מסתיים בטקס קבלת פרס נובל, נאש בנאומו אומר כי למרות עבודתו רבת השנים עם מספרים ההישג הגדול של חייו היא אהבתה ותמיכתה של אלישיה. כאשר נאש ואלישיה עוזבים את האולם בסטוקהולם; נאש רואה את צ'ארלס, מרסי ופרצ'ר עומדים זה לצד זה ומתבוננים בו, אך הוא מתעלם מהם.
בולי חנוכה
חג החנוכה זכה לבולי דואר רבים בישראל, בארצות הברית, בקנדה, בהודו ובאיי מרשל. מוטיב מרכזי בבולים אלה הוא החנוכייה, ולעיתים מופיע בהם הסביבון.
ישראל
בבולים נוספים מופיעים סמלי חנוכה:
הודו
בשנת 1992, לציון 20 שנה לכינון יחסים דיפלומטיים בין הודו לישראל הונפקו שני בולים משותפים בישראל ובהודו, האחד לציון חג האורים היהודי - חנוכה, והשני לציון חג האורים ההינדי - דיפאוולי.
איי מרשל
בנובמבר 2011 הונפקה באיי מרשל סדרה של שמונה בולים המוקדשים לשמונת ימי החנוכה. על כל בול מופיעה חנוכייה, שמספר הנרות הדולקים בה הוא כמספרו של היום בימי החג.
יעילות אלגוריתמית
במדעי המחשב, יעילות אלגוריתמית מתייחסת לכמות צריכת משאבי מערכת של אלגוריתם, ובפרט משאבי זמן וזיכרון, אך גם משאבי אנרגיה או רוחב פס יכולים להיכלל בבחינת יעילות של אלגוריתם.
להגדלת היעילות יש לצמצם את השימוש במשאבים. עם זאת, המשאבים השונים אינם ניתנים להשוואה בצורה חד משמעית, ולכן לא תמיד ניתן לקבוע באופן חד משמעי שאלגוריתם יעיל ממשנהו, למשל, פעמים רבות אלגוריתם אחד צורך יותר זמן ופחות זיכרון ממשנהו וצריך לבחון בכל מקרה לגופו איזה משאב יותר חשוב.
רקע
כבר בשנת 1843 כתבה עדה לאבלייס, הידועה כמתכנתת הראשונה (כתבה תוכנית למחשב מכני תאורטי שהמציא צ'ארלס בבג'):
המחשבים האלקטרוניים הראשונים היו מוגבלים מאוד בזיכרון ובמהירות הפעולות, והיה ברור שיש לתכנן אלגוריתמים חסכוניים על מנת שניתן יהיה להריצם על מחשבים אלו. במקרים מסוימים הבחינו שיש מאזן תמורות (trade-off) בין צריכת זמן ומקום של אלגוריתם, והאתגר היה למצוא אלגוריתם המבצע את החישוב הדרוש במינימום זמן במסגרת הזיכרון המוגבל של המחשב. מאזן תמורות בין משאבים קיים בפתרונות של בעיות רבות, גם כאשר היקף המשאבים הזמינים הוא גדול, ולכן במקרים רבים לא ניתן לקבוע בצורה חד-משמעית איזה אלגוריתם יעיל יותר.
המחשבים בימינו מהירים בהרבה וכמות הזיכרון בהם גדולה בסדרי גודל רבים (מחשבי על מודרניים יכולים לגשת למרחבי זיכרון הנמדדים בטרה-בית, לעומת מרחב של קילובתים במחשבים הראשונים) אך עדיין יעילות מהווה שיקול מרכזי בהנדסת תוכנה.
הדרך הבסיסית לבחון יעילות היא על ידי הערכת סיבוכיות חישובית של האלגוריתם.
חישובי סיבוכיות
לשם המחשה נשתמש בחישובי סיבוכיות זמן, כי היעילות נמדדת בראש ובראשונה לפי משאב הזמן.
בתורת החישוביות, סיבוכיות זמן של אלגוריתם היא הערכה, באמצעות חסמים, על מספר הפעולות שמבצע האלגוריתם במהלך פעולתו, כפונקציה של מורכבות הקלט.
היות שמספר הפעולות שמבצע אלגוריתם משתנה על פי רוב בהתאם לגודל הקלט שלו, מוגדרת מורכבות הקלט על פי רוב כגודל הקלט.
אין בוחנים את זמן הריצה ביחידות זמן (שניות, דקות וכו'), שכן משך הזמן לביצוע פעולות משתנה מסביבת ריצה אחת לשנייה. כמות ה"עבודה" הניתנת לביצוע בצעד בודד עשויה להיות שונה בין מודלים חישוביים שונים - ובין מחשבים שונים.
לכן, בחישובי סיבוכיות נוטים להתעלם מקבועים, ולומר, למשל, כי הן אלגוריתם שדורש 10n צעדים על קלטים ממורכבות n, והן אלגוריתם שדורש 100n צעדים על קלטים כאלו הם שניהם אלגוריתמים בעלי זמן ריצה ליניארי.
בניגוד לחישוב סיבוכיות, כאשר עוסקים בבדיקת יעילות האלגוריתם, חשוב המימוש המעשי של התוכנית, ויש משמעות למכונות אליהן מיועדת התוכנית. יש חשיבות לקבועים ולזמן הנדרש בפועל עבור קלטים סבירים בתוכנה.
חישובי סיבוכיות מתרכזים בסדרי גודל של צריכת משאבים.
הסימון הרווח לציון סדר גודל של סיבוכיות אלגוריתם: זמן ריצה פרופורציונלי, עד כדי קבוע, לפונקציה.
הפונקציות העיקריות המשמשות לציון סדרי גודל הן: לוגריתם, פונקציה ליניארית, פולינום ופונקציה מעריכית.
בחישובי סיבוכיות מקובל שכל עוד סיבוכיות האלגוריתם פולינומית, האלגוריתם יעיל. בבדיקת יעילות לא די בכך שהאלגוריתם מסיבוכיות פולינומית, אלא יש לוודא שהאלגוריתם אכן יעיל וניתן להרצה על המכונות הרלוונטיות ושאין חלופות יעילות יותר. על פי רוב, אלגוריתמים בעלי זמן ריצה מעריכי אינם נחשבים ליעילים, וזאת משום שהפונקציה המעריכית גדלה מהר מאוד ביחס לקלט.
יחידת אגוז
יחידת אגוז (יחידה 621) היא יחידת קומנדו של זרוע היבשה בצה"ל, יחידה מובחרת והתנדבותית שפעלה במסגרת חטיבת גולני ופיקוד הצפון (ינואר 1995 – דצמבר 2015), וכיום מהווה חלק מחטיבת עוז המאגדת את יחידות הקומנדו של חיל הרגלים.
אתר ההנצחה של היחידה, על גלגוליה השונים, נמצא בנבי חזורי שבצפון רמת הגולן.
בגלגולה הראשון הוקמה ב-1956 בשם סיירת אגוז כסיירת פיקודית של פיקוד הצפון, ופעלה עד סיום מלחמת יום כיפור ב-1974.
היסטוריה
יחידת "אגוז" הוקמה בינואר 1995 על בסיס צוות מסלול מיחידת עורב צנחנים, כחלק מחטיבת גולני ונקראה בשמה של סיירת אגוז, שפעלה בפיקוד הצפון עד 1974. היחידה הוקמה על בסיס סיסמה “ארדוף אויביי ואשיגם ולא אשוב עד כלותם”. יוזמי הקמת היחידה היו הרמטכ"ל אמנון ליפקין־שחק ואלוף פיקוד הצפון עמירם לוין שרצו להביא למהפך במלחמה בחזבאללה, באמצעות תורת לחימה ושיטות לחימה חדשות. היחידה סופחה לחטיבת גולני בשל טענת מפקד החטיבה דאז, משה קפלינסקי, כי ליחידה החדשה נדרשת תמיכה, חניכה וליווי כמו גם סיוע אג"מי ולוגיסטי מצד גוף מנוסה, הבקי בלחימה בלבנון ולמוד ניסיון מבצעי. אגוז הוקמה כיחידה ללחימת גרילה נגד ארגון חזבאללה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון. למפקדה הראשון מונה ארז צוקרמן, יוצא שייטת 13, אשר הוביל את לוחמי היחידה ברוב פעולותיה הראשונות. בתקופה זו נרשמו לזכות היחידה הישגים רבים, במסגרת היתקלויות בחוליות חזבאללה בתוך ומחוץ לרצועת הביטחון. כבר במבצע הראשון שביצעה היחידה, שישה חודשים בלבד לאחר הקמתה, הצליח כוח מהיחידה לחסל שני מחבלים, ליד מוצב חולה. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר צוקרמן בצל"ש אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין.
ב־1997 קיבל את הפיקוד על יחידת אגוז סא"ל משה (צ'יקו) תמיר, איש חטיבת גולני. תקופתו באגוז התאפיינה בלחימה נחושה נגד חזבאללה. בין המבצעים הבולטים בתקופת פיקודו על היחידה היה מבצע נוף פראי, בספטמבר 1997, בו הרגו לוחמי היחידה בקרב את האדי, בנו של מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה. גופתו, ביחד עם גופות לוחמי חזבאללה אחרות, הוחזרה ללבנון בתמורה לחלקי גופתו של לוחם שייטת 13 איתמר אליה, שנהרג באסון השייטת. מבצע בולט אחר היה מבצע מהלך מבריק בו הוביל תמיר כוח לוחמים מהיחידה במבצע בלבנון כנגד חולית אבטחה של חזבאללה בכפר ע'נדוריה. במבצע נהרגו כשמונה מחבלים. מבצע בולט נוסף באותה עת היה מבצע "תיק פלילי" כנגד עמדות חזבאללה בהר דב. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר תמיר בצל"ש אלוף פיקוד הצפון.
לאחר המלחמה ביצעה היחידה שורה של מבצעים התקפיים בתוך רצועת עזה, ביחד עם חטיבות גולני וגבעתי. באחד המבצעים, בינואר 2008, הרגו כוחות מהיחידה בסיוע שריון וחיל האוויר 18 מחבלים, בהם בנו של בכיר חמאס מחמוד א־זהאר. בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הרגו לוחמי היחידה כ־50 מחבלים בלחימה בשכונת שג'אעיה. ביום ה־14 למבצע נפצע קשה מפקד היחידה, סא"ל יונתן רום, כתוצאה מפגיעת טיל נ"ט. את מקומו תפס מפקדה הקודם של היחידה, פיני יוסף, שהוביל אותה בלחימה ברצועת עזה.
ב־24 בדצמבר 2015 נערך טקס הפרידה מחטיבת גולני, וב־27 בדצמבר עברה היחידה לחטיבת עוז.
היחידה השתתפה במבצע שומר החומות בעזה ותקפה עשרות מטרות טרור נ"ט ותמ"ס והרגה מ"ס מחבלים.
ב-12 בינואר 2022 נהרגו רס"ן איתמר אלחרר ורס"ן אופק אהרון, שניהם מפקדי פלגות מהיחידה, בבסיס נבי מוסא מירי דו-צדדי עם חברם ליחידה.
היחידה השתתפה במבצע שובר גלים וביצעה פעילויות התקפיות בשכם ג'נין ורמאללה.
באוגוסט 2022 השתתפה במבצע עלות השחר.
ביולי 2023 השתתפה יחידת אגוז במבצע בית וגן במרחב העיר ומחנה הפליטים ג'נין במסגרתה ביצעה פעולות התקפיות וסיכלה תשתיות טרור. במהלך המבצע נהרג לוחם היחידה רב-סמל דוד יהודה יצחק במהלך חילופי אש.
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם
מועמדים שהיו במסלול מיונים ליחידות מובחרות (כמו סיירת מטכ"ל, שלדג ושייטת 13), יכולים להיבחר על ידי היחידה ולהתמיין אליה. מעטים מהלוחמים המצטיינים בגיבוש ליחידות הממיינות של חטיבת גולני מגיעים אף הם ליחידה.
רינה לוינסון
רינה לוינסון-אדלר (27 באפריל 1927 – 11 באפריל 2021) הייתה טייסת בחיל האוויר הישראלי.
יחידת אגוז
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם
משך מסלול לוחם ביחידת אגוז נמשך בין 14–16 חודשים והוא כולל: טירונות חי"ר ואימון מתקדם (5 וחצי חודשים); שלב מכין (חודש וחצי); שלב לחימה בסיסי; ניווטים, קורס צניחה, קורס לוחמה זעירה, קורס לוט"ר, שלב לחימה מתקדם הכולל: לוחמת שטח בתנאים שונים (אזורים מיוערים, לחימת סלעים, לוחמה בשטח בנוי הסוואה ועוד, אימונים בתנאים קיצוניים בחרמון וכדומה); קורס מ"כים סיירות והתמחויות ייעודיות ועוד.
רינה לוינסון
ביוגרפיה
רינה לוינסון נולדה בתל אביב. בסיום לימודיה התיכוניים עשתה שנת התנדבות במועדון התעופה בתל אביב, במהלכה הייתה אחראית על סניפים, טיולים והדריכה בניית טיסנים. בעקבות פעילותה זו זכתה ב"פרס דב הוז לספורט" מטעם עיריית תל אביב, שכלל מלגה ללימודי טיסה. היא קיבלה רישיון טייס מנדטורי בשנת 1946, בתום לימודים בחברת "אווירון" ברמלה. לאחר מכן יצאה לארצות הברית על מנת להשלים את הכשרתה כטייסת. היא סיימה לימודי הנדסת טיסה, במהלכם הוכשרה גם כטייסת מטוס דו-מנועי ועברה קורס צניחה.
יחידת אגוז
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם
לאחר שחרורם מהשירות הסדיר, משרתים לוחמי היחידה במילואים בחטיבת הקומנדו במילואים.
רינה לוינסון
ביוגרפיה
בשנת 1951 שבה לישראל ונקראה על ידי צה"ל להתגייס ולעבור קורס טיס צבאי. התקבלה לקורס טיס מספר 6 של חיל האוויר הישראלי (יחד עם יעל רום ורות בוקבינדר). אף על פי שהודחה מהקורס היא הצליחה להגיע לקורס סיו"ק (סיור וקישור) ולאחר סיומו טסה כנגדת בטייסת 100. במהלך מבצע קדש הייתה טייסת בטייסת 147 וטסה במטוס בואינג-סטירמן. הטייסת הייתה חלק מכוח צה"ל שהועמד לרשות צרפת. כהכרת טובה על היותה טייסת של מפקד כוחות חיל-האוויר הצרפתי, הגנרל פרדיג'ה, הוא שלח לה הזמנה לקורס טיסי ניסוי בצרפת. בקורס טסה על מטוסי ביון, תובלה ומסוקים ועל פוגה. עם שובה לישראל הייתה הראשונה מחיל האוויר, שטסה על כלי טיס זה. לאחר ארבע שנות שירות השתחררה מצה"ל, והמשיכה בשירות מילואים במשך 25 שנים. ברוב שנותיה במילואים שירתה בטייסת 100, שם טסה על מטוס ה"פייפר".
יחידת אגוז
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם
בשנת 2019 נפתח בית הספר לקומנדו אליו מגיעים להמשך ההכשרה לאחר סיום שלב הטירונות בבא"ח גולני.
לוחמי היחידה נעלו בעבר נעלי חי"ר שחורות כאשר היו שייכים לחטיבת גולני. משעברו בשנת 2015 לחטיבת עוז הוחלפו הנעליים לצבע האדום. בנוסף עברו לענוד את תג חטיבת עוז. עם זאת, המשיכו הלוחמים לחבוש את הכומתות החומות. אולם החל מ-30 באפריל 2018 עברו לכומתות האדומות. לוחמי היחידה מצוידים ברובי M4A1 וחלקם נושאים גם אקדחים.
רינה לוינסון
ביוגרפיה
עבדה בחברת "ארקיע", ובשנת 1961 פתחה את חברת "מונאויר" של מוניות אוויר - שירות טיסות פרטיות במטוס קל.
לאחר שהצליחה לשכנע את מפקד חיל האוויר, מוטי הוד, היא ייבאה עם אביה לישראל את מטוסי "ססנה 206" בשנים 1968–1971. מטוסי הססנה הפכו למטוסי הקישור והסיור העיקריים של חיל-האוויר בתובלה הקלה.
בשנת 1989 נמנתה עם מקימות עמותה של נשים טייסות והייתה יו"ר העמותה.
בשנת 1998 עוד פעלה לוינסון-אדלר כמדריכת טיסה אזרחית.
היא נפטרה ב-11 באפריל 2021. הותירה אחריה בת, שתי נכדות ונכד.
1948 בספורט
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
פלשתינה (א"י)
התחרויות לא הסתיימו בשל מלחמת העצמאות
NFL
פילדלפיה איגלס מנצחת את שיקגו קרדינלס 0-7 באליפות ה-NFL במשחק שנערך בפילדלפיה.
שחיינים
נבחרת ארצות הברית קבעה במשחה שליחים 4x200 מטר את שיא עולם חדש 8:46.0 דקות.
Music to Watch Boys To
Music to Watch Boys To הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Honeymoon. השיר יצא לאור ב-11 בספטמבר 2015, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-117 במצעד השירים שבצרפת, וה-17 במצעד השירים שבשוודיה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי וריק נואלס והופק על ידי דל ריי, נואלס וקירון מנזיס. השיר יצא לאור כסינגל השני והאחרון מתוך האלבום, לאחר ש-"High by the Beach", יצא כסינגל הראשון מתוכו. השיר מכיל בתוכו את סגנון הבארוק פופ, דרים פופ וטריפ הופ.
ביקורת
"Music to Watch Boys To" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שטענו כי ההפקה הסוריאליסטית שלו תורמת מאוד לאלבום. חלק טענו שחסר משהו בקצב שלו. Metacritic דירגו את השיר כשיר הטוב ביותר מ-Honeymoon. איימי דייווידסון מ-Digital Spy אמרה שיש לשיר "שם מפתה והוא משופע מאוד".
מליסה מרס מאנטרטיינמנט ויקלי כתב כי "קשה לדעת מה מדליק ומניע את לנה דל ריי בעת יצירת המוזיקה שלה לאחר שמיעת השיר".
הנקה ו-HIV
הנקה ו-HIV הוא נושא המתאר מצב שבו אמהות חולות איידס או נשאיות נגיף ה-HIV, עלולות להעביר את הנגיף לילדיהן במהלך שלב ההנקה. נגיף ה-HIV מצוי בחלב האם של אמהות נשאיות, ולכן קיים החשש שיעבור לתינוק בזמן ההנקה. הסיכון לתחלואה משתנה בהתאם לרמת הימצאות הנגיף בחלב האם. כאשר האם אינה מטופלת, סיכויי ההדבקה דרך חלב אם (בקרב תינוקות שלא נדבקו בהריון ובלידה) מוערך בכ-14%.
רקע
שיעורי התחלואה בתסמונת הכשל החיסוני הנרכש (AIDS) בעולם נמצאים במגמת עלייה מתמדת מאז שדווח על המחלה לראשונה בשנת 1981. המגפה לא פסחה על ילודים, העלולים להידבק בנגיף בעת ההיריון, הלידה וההנקה. ילודים אלו מצטרפים במקרה זה לתא משפחתי הכולל קרובים נוספים הלוקים במחלה, לרבות האם, שממנה עבר הנגיף לילוד. קשיי הגידול מכבידים על משפחת הילוד, ומציבים אתגר בפני הצוות הרפואי, המבקש לעורר מודעות לגבי זיהוי מוקדם של הנגיף במהלך ההיריון והלידה, ומניעת הנקה אחריה.
בשנת 2003 הוערך מספר הילדים מתחת לגיל 15 שנה בעולם החיים עם נגיף ה-HIV בכ-2,100,000. במהלך שנה זו נוספו כ-630,000 ילודים נשאים חדשים ונפטרו 490,000 ילדים. בישראל חיים כיום כ-90 ילדים מתחת לגיל 12 שנה עם נגיף ה-HIV (תרשים 1), וכולם רכשו את הזיהום מאימותיהם. במהלך השנים 2001–2003 נולדו בישראל 87 ילודים לאימהות נשאיות HIV או חולות בתסמונת הכשל החיסוני הנרכש, קרי AIDS, ומתוכם 5 (6%) המשיכו לשאת את הנגיף למשך שארית חייהם.
במעקב אחר 146 אימהות נשאיות HIV, אשר ברובן קיבלו טיפול אנטי-רטרו-נגיפי בבתי החולים רמב"ם, קפלן והדסה בשנים 1996–2002, נמצא כי 6 מהילודים (4.1%) ממשיכים לשאת את הנגיף. מרבית הילודים בישראל נשאי הנגיף (כ-75%) נולדו לאמהות ממדינות אנדמיות, בעיקר ביבשת אפריקה דרומית לסהרה. ילודים אלה נולדו למציאות קשה, הכוללת תחלואה משפחתית נרחבת. במקרים רבים, בנוסף לאם, חולים גם בני משפחה נוספים. משפחת היילוד ערה היטב לקשיים, לייסורי המחלה, לתיוג החברתי ולהשפעות הלוואי הכרוכות בטיפול בתרופות. התמודדות עם מחלת האיידס מצטרפת, אפוא, למיכלול הקשיים החברתיים והכלכליים הניצבים בפני משפחות אלה, הנאבקות עם קשיי העלייה או ההגירה, ומשתייכות ברובן לשכבה חברתית כלכלית נמוכה.