cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה יעקב גלבמן
ביוגרפיה
בילדותו עבר עם אביו להתגורר בארצות הברית והתחנך במוסדות של סטמאר בבורו פארק שבברוקלין. עם יסוד העיירה קריית יואל בתשל"ד היה מהתושבים הראשונים במקום.
מחקריו
גלבמן נחשב בקרב חסידי סאטמר כהיסטוריון הבולט ביותר של החסידות ושל אדמו"רה הראשון רבי יואל טייטלבוים. הוא הוציא כ-20 כרכים בנושאים אלה. בהם:
תפקידים נוספים
גלבמן שימש גם כנואם מרכזי באירועי החצר שבהם משתתפים אלפי חסידים, כמו כ"א כסלו - 'יום ההצלה' של רבי יואל טייטלבוים, וכו' באב, יום פטירתו.
במשך עשרות שנים שימש בתפקיד רב פורים אצל האדמו"רים רבי יואל ואחיינו רבי משה טייטלבוים. בשנת ה'תשנ"ה עקב מרידה פנימית בחסידות נגד רבי אהרן טייטלבוים פוטר מתפקידו זה. בשנת ה'תשנ"ט, כשרבי יקותיאל יהודה טייטלבוים שב לעמוד בראש החסידות בוויליאמסבורג, הוא החזיר את גלבמן לתפקידו.
במשך 14 שנותיו האחרונות שימש גלבמן כמגייס הכספים הראשי של מוסדות סאטמר בויליאמסבורג. המערך בראשותו גייס לקופת המוסדות עשרות מיליוני דולרים מדי שנה.
פטירתו
חלה בסרטן ולאחר כמה חדשים נפטר בשבת, ט' ניסן תשע"ה, בגיל 63. מסע הלווייתו יצא במוצאי השבת מבית המדרש הגדול סאטמר בויליאמסבורג לבית המדרש הגדול "ויואל משה" בקרית יואל ומשם לבית החיים בעיר ושם נטמן.
ג'יימס סקאלי
ג'יימס ניקולס סקאלי (באנגלית: James Nicholas Scully; נולד ב-19 באפריל 1992) הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידו בתור ג'ייסון בסדרה "Heathers" (2018) בפרמאונט (אנ') ובשל הופעתו בתור פורטי קווין בסדרה "את" (2019–2021) בנטפליקס.
חיים אישיים
סקאלי נולד וגדל בסן אנטוניו, טקסס. הוא למד בחטיבת הביניים דריסקול ובבית הספר התיכון נורת' איסט לאמנויות.
בצעירותו בילה תקופה קצרה באנגליה כשאביו הוצב במסגרת שירותו הצבאי בחיל האוויר של ארצות הברית.
מאוחר יותר למד באוניברסיטת אוטרביין (אנ'), שם סיים תואר ראשון באמנויות ובתיאטרון מוזיקלי.
סקאלי היה גם מדריך רכיבה במשך שלוש שנים סקאלי הוא הומוסקסואל.
קריירה
לפני שעבד בלוס אנג'לס, התגורר סקאלי בניו יורק והופיע בתיאטרון אוף ברודוויי.
בשנת 2016, סקאלי ערך את הופעת הבכורה שלו בסדרת הדרמה של סדרת האינטרנט, "Sublets". בהמשך הופיע סקאלי בסדרות טלוויזיה, כמו "קוונטיקו" ו"מוקד 911". הוא הופיע גם בפרסומות.
בשנת 2018, סקאלי כיכב בתפקיד הראשי בסדרה "Heathers" מבית רשת הטלוויזיה פרמאונט (אנ'). בינואר 2019 פורסם כי סקאלי לוהק לתפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת המתח של נטפליקס, "את".
בשנת 2022 גילם את צ'ארלי בסרט הקומדיה הלהט"בי "פייר איילנד" בבימויו של אנדרו אהן . הסרט יצא ב-3 ביוני 2022 בהולו. באותה השנה גילם את ברנרד פיצמרטין בעונה הרביעית של סדרת גיבורי העל "טיטאנים" ברשת HBO Max.
יחסי אקוודור–הממלכה המאוחדת
יחסי אקוודור–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לבין הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
ב-19 ביוני 2012 הסתגר ג'וליאן אסאנג' בשגרירות אקוודור בבריטניה. באוגוסט 2012, לאחר שגורמי ממשל בריטיים איימו לפרוץ למתחם השגרירות כדי לתפסו, הודיעה אקוודור כי היא מעניקה לו מקלט מדיני. הענקת המקלט מנעה ממשטרת בריטניה לעצור את אסאנג' כל עוד שהה במתחם השגרירות. אסאנג' נאם לציבור ולאמצעי תקשורת ממרפסת השגרירות, וקרא לנשיא ארצות הברית ברק אובמה להפסיק את ציד המכשפות נגד ויקיליקס. מחלקת המשפטים של ארצות הברית אכן פתחה בהליכים פליליים נגד אסאנג' בשל הדלפות "ויקיליקס". ב-11 באפריל 2019, ממשלו של לנין מורנו, נשיא אקוודור מאז 2017, סירב להמשיך לספק לאסאנג' מקלט, והוא נעצר על ידי משטרת בריטניה בשגרירות.
איינה מיי גאסקין
איינה מיי גאסקין (באנגלית: Ina May Gaskin; נולדה ב-8 במרץ 1940) היא מיילדת אמריקאית, מתוארת כ"אם המיילדות האותנטית" וכלת פרס הקיום הנכון לשנת 2011.
משפחה
גאסקין נולדה באיווה שבארצות הברית במשפחה פרוטסטנטית (מתודיסטית מצד אחד, פרסביטריאנית בצד שני). אביה, טלפורד מידלטון, גדל בחווה גדולה באיווה אשר שועבדה לבנק לאחר מותו בטרם עת של אביו בתאונה ב-1926. אימה, רות סטינסון מידלטון, הייתה מורה לכלכלת בית. שני ההורים היו בוגרי מכללות, וייחסו חשיבות רבה להשכלה גבוהה.
סבא וסבתה מצד אימה ניהלו בית יתומים פרסבטריאני בפרמינגטון שבמיזורי, עיר קטנה באזור אגם וולדן. סבתה, הייתה חברה נלהבת באגודת הנשים הנוצרית כנגד שתיית אלכוהול, ומעריצה של אליזבת קידי סטנטון, סוזן ב. אנתוני, ג'יין אדמס. סבה וסבתה מצד אביה היו חקלאים. אדם לסלי מידלטון, סבא שלה, נסע ועבד עם חקלאים מאיווה, אילינוי, מינסוטה, דרום דקוטה, נברסקה, קנזס, בשיווק תבואה שיתופי ובניית ציוד ממוכן לטיפול בתבואה. הגיע בתפקידו גם לשיקגו ועד לקנדה לעבוד עם מגדלי חיטה, וכן הוזמן גם לוושינגטון, די.סי, על ידי שר החקלאות תחת הנשיא וורן ג. הרדינג.
מרכז מיילדות "החווה"
ב-1971 גאסקין, עם בעלה, סטיבן, ייסדו קומונה בשם "החווה בסמטרטאון" טנסי. בה הקימו, היא והמיילדות שפעלו עימה, מרכז לידה, שהיה אחד הראשונים שפעלו מחוץ לבית חולים בארצות הברית. בני משפחה וחברים נכחו בלידה ובדרך כלל, הוזמנו לקחת בה חלק פעיל.
חשיבות עבודתה
לגאסקין מיוחסת הופעת מקצוע המיילדות כמקצוע ראשוני נפרד (ללא ההכשרה כאחות לפני כן) בארצות הברית והפופולריות שלו בשנות ה-70 המוקדמות. בין 1977 ו-2000, הוציאה לאור את הרבעון "עיתון הלידה". היא הוציאה ספרים בנושאי לידה ומיילדות שתורגמו למספר שפות, כולל גרמנית, איטלקית, הונגרית, סלובנית, ספרדית ויפנית.
מאז תחילת 1980, גאסקין משמשת כדוברת בינלאומית בנושא לידות באופן עצמאי ובשם "ברית המיילדות של צפון אמריקה" (Midwife Alliance of North America). היא הרצתה ברחבי העולם לפני מיילדות, רופאים, דולות, הורים לעתיד וקובעי מדיניות בתחום הבריאות. היא נשאה דברים בבתי ספר לרפואה ובבתי ספר למיילדות במספר מדינות, ובאירועים ציבוריים בהם דנה בהיסטוריה ובחשיבות של מיילדות.
היא המייסדת של "פרויקט שמיכת טלאים לאימהות בטוחה" (Safe Motherhood Quilt Project), שפותח כדי להסב תשומת לב ציבורית לשיעורי תמותה של אמהות בארצות הברית, ולכבד את הנשים שמתו מסיבות הקשורות בהריון ולידה במהלך עשרים השנים האחרונות.
מחקר בנושא לידות בית
מחקר על לידות הבית שנערך בסיוע מיילדות של החווה (דוראנד 1992) בחן 1,707 נשים שקיבלו סיוע על ידי מיילדות "החווה" באזור הכפרי של טנסי בין 1971 1989. לידות אלה הושוו עם תוצאות של יותר מ-14,000 לידות בסיוע רופא (כולל אלה המוגדרות בסיכון גבוה) בשנת 1980. הושוו גם מקרי מוות בסוף ההריון ובלידה, סיבוכי לידה, ושימוש בעזרי לידה. המחקר מצא כי "בנסיבות מסוימות (הריונות בסיכון נמוך), לידות הבית בנוכחות מיילדות יכולות להתבצע באותה רמת ביטחון ועם פחות התערבות כלידות בבית חולים בנוכחות רופא".
תמרון גאסקין
תנוחה להקלה על הלידה, תמרון גאסקין, נקרא על שמה. התנוחה מכונית גם כריעה על ארבע. זו טכניקה שנועדה להפחית את הבעיה של כליאת כתפיים. גאסקין התחילה ליישם את השיטה בארצות הברית ב-1976 אחרי שלמדה אותה מאישה ברזילאית שבתורה למדה אותה בגואטמלה, שם מקורה. בתנוחה זו האם תומכת בעצמה בעמידת ידיים וברכיים. תנוחה זו משנה את מפתח האגן, ומאפשרת לכתף התינוק להשתחרר וללידה להתקדם. תנוחה זו שונה מאוד מתנוחת הלידה המקובלת במערב בתקופה המודרנית, מאז לידה עברה מדיקליזציה. בתנוחה זו, (lithotomy position), האישה שוכבת על גבה ורגליה מורמות ומפושקות. קשה לבצע תמרון גאסקין תחת הרדמה אפידורלית, אך זה אפשרי בסיוע צוות לידה מיומן.
הכרה
ב-14 ביוני 2008, הובילה גאסקין סדנה בשם "המדריך ללידה טבעית' במרכז הפתוח של ניו יורק במנהטן. שימשה כנשיאה של "ברית המיילדות של צפון אמריקה", מ-1996 עד 2002. היא קיבלה את פרס אספו/למאז-ארווין שאבון (1997), ופרס הכרה מטעם אגודת המיילדות של טנסי. גאסקין קיבלה דוקטור לשם כבוד בשל עבודתה בהוכחת היעילות והבטיחות של מיילדות על ידי אוניברסיטת Thames Valley בלונדון ב-24 בנובמבר 2009. ב-29 בספטמבר 2011, זכתה בפרס הקיום הנכון.
הנשיקה (סרט, 1896)
הנשיקה (נקרא גם נשיקת מיי אירווין או נשיקת רייס-אירווין, באנגלית: The Kiss או The May Irwin Kiss או The Rice-Irwin Kiss) הוא סרט רומנטי אילם קצר משנת 1896, אותו ביים ויליאם הייז עבור חברת ההפקות של תומאס אדיסון. "הנשיקה" נחשב לסרט הרומנטי הראשון בהיסטוריה, הוא הסרט הראשון בהיסטוריה שהציג נשיקה, ומבין הסרטים הראשונים בעולם שהוקרנו על מסך.
"הנשיקה" נחשב אחת מאבני הדרך בהיסטוריה של הקולנוע. בשנת 1999, הסרט נבחר לשימור על ידי ספריית הקונגרס בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
רקע
בשנות ה-90 של המאה ה-19, הממציא האמריקאי, תומאס אדיסון, צילם סרטים קצרים לתצוגת המצאתו החדשה הקינטוסקופ. באמצעות מכשיר זה, ניתן לצפות בסרטים בצפייה יחידנית על ידי השחלת מטבע והצצה בעינית. בשנת 1895, הממציאים האמריקאים, צ'ארלס פרנסיס ג'ניקס ותומאס ארמט  פיתחו את מקרן הקולנוע - הפנטוסקופ. בניגוד לקינטוסקופ, הפנטוסקופ הקרין סרטים על מסך, כך שאנשים רבים יכלו לצפות באותו הסרט יחדיו. אנשי העסקים נורמן רף ופרנק גמון (שקידמו את סרטיו של אדיסון) זיהו את הפוטנציאל הכלכלי הטמון בפנטוסקופ ורכשו מג'ניקס וארמט את הזכויות עליו תחת התנאי שמקרן זה יוצג כהמצאה חדשה של אדיסון תחת השם ויטסקופ.
לצורך קידום המצאת הוויטסקופ, תוכנן אירוע הקרנת סרטים בו יוצג לראשונה הוויטסקופ לציבור. התוכנייה של אירוע ההקרנה כללה סרטים שהופקו מחוץ לארצות הברית (דוגמת Rough Sea at Dover ), ורף וגמון חשו שיש צורך להפיק עבור האירוע סרטים חדשים העוסקים בנושאים חדשים שטרם הוסרטו. הנושא שנבחר לסרט חדש הוא נשיקה בין גבר לאישה המשחזרת סצנה מתוך המחזמר הקומי 'האלמנה ג'ונס'. מחזמר זה עלה ב-16 בספטמבר 1895 בתיאטרון ביז'ו בברודוויי שבניו יורק בכיכובם של שחקני התיאטרון מיי אירווין  וג'ון רייס.
יוצרי הסרט לא הקדישו מחשבה מרובה לתוכן הסרט, משום שהוא נתפס כתעלול יחצ"ני עבור אירוע ההקרנה, אולם המעבר של סצנת הנשיקה ממדיום התיאטרון אל מדיום הקולנוע סימל את הפוטנציאל הרב הגלום בקולנוע.
הפקה
הסרט הופק על ידי תומאס אדיסון. לפי היסטוריון הקולנוע, צ'ארלס מסר, ההפקה נערכה בשיתוף פעולה עם העיתון New York World שגייס את כוכבי 'האלמנה ג'ונס', מיי אירווין וג'ון רייס, לצילומי הסרט. הצילומים נערכו באפריל 1896 באולפן הקולנוע הראשון בארצות הברית, מריה השחורה, אותו הקים תומאס אדיסון. השחקנים, שהתבקשו לשחזר רק את סצנת הנשיקה מהמחזמר, עשו מספר חזרות על סצנת הנשיקה עם הבמאי, ויליאם הייז, ולאחר מכן הוא צילם את הסצנה פעם אחת בלבד.
הסרט צולם במדיום שוט אחד, בקצב של 30 פריימים לשנייה, ואורכו 18 שניות. באמצעות צילום המדיום שוט ניתן היה להגדיל ולהבליט את פעולת הנשיקה, זאת בניגוד לפעולת הנשיקה במחזמר שבו היא הוצגה לקהל הצופים בתיאטרון בגודל טבעי כאשר המרחק בין הבמה לצופים לא מאפשר להבליט אותה. סרט 'הנשיקה' הוא הדוגמה המשמעותית הראשונה לאחד מהעקרונות הבסיסיים של אמנות הקולנוע: היכולת לבודד רגע מסוים בצילום אחד.
עלילה
עלילת הסרט משחזרת את הסצנה האחרונה של המחזמר 'האלמנה ג'ונס'. בסרט, כמו גם במחזמר, מיי אירווין מגלמת אישה נשואה בגיל העמידה המתחזה לאלמנה שירשה הון מבעלה ש"טבע", והיא מתחמקת ממחזריה שרוצים להניח את ידם על הונה. ג'ון רייס מגלם את בעלה ה'טובע' שמתאחד איתה, ומתפתחת ביניהם סצנת אהבים שבה הם לוחצים את הלחיים שלהם זה אל זה ומתלחששים כשצידי הפה שלהם נוגעים זה בזה. נראה כי הם חוזרים על דיאלוג מתוך המחזמר. לפתע הם מפסיקים לדבר, מביטים האחד בשנייה ומתכוננים לנשיקה. כחלק מההכנות, רייס מסדר את שפמו ומרים אותו הרחק מהשפה. לאחר מכן הוא אוחז בפניה של אירווין, מתקרב אליה, הם מחייכים ומתנשקים בשפתיים.
תגובות וביקורות
הסרט הוקרן תחילה לציבור במסגרת אירועי הקרנה שנועדו להציג את המצאת הוויטוסקופ. אירוע ההקרנה הראשון שהציג את הוויטוסקופ נערך ב-23 באפריל 1896 בתיאטרון קוסטר ובייל. עם צאת הסרט, הוא הפך במהרה לסרט הפופולרי ביותר מבין כל הסרטים שהוצגו ועורר כותרות רבות. כמו כן, היה זה הסרט המצליח ביותר של אדיסון לשנת 1896.
הנשיקה, שארכה לא יותר משתי שניות, יצרה סנסציה עולמית. הייתה זו הפעם הראשונה שנשיקה הוסרטה וכן הפעם הראשונה שנשיקה הוצגה לציבור באקרנים. לפי חברת תומאס אדיסון, הציבור צבא על האולמות בהם הסרט הוקרן כדי לחזות בנשיקה. קהל הצופים מצא את הסרט חדשני ומשעשע, והסרט הקצר, שאורכו 18 שניות, הוקרן באולמות שוב ושוב במעגליות. מספר חודשים לאחר שהסרט יצא לאקרנים, אוהדיו דרשו מהשחקן ג'ון רייס לשחזר את הנשיקה מהסרט בזמן אמת כשהוא עלה על במה עם אשתו, השחקנית סאלי כהן. הם צעקו לעברו "איפה נשיקת האלמנה ג'ונס?". כהן סירבה לקחת חלק בשחזור, אולם גברת צעירה מהקהל התנדבה לשחזר עם רייס את הסצנה.
בעיתון ה-New York World התפרסמה ב-26 באפריל 1896 סקירה על הסרט שנפרסה כמעט על דף שלם, תחת הכותרת 'האנטומיה של נשיקה'. בסקירה נכתב: "בפעם הראשונה בהיסטוריה העולמית, ניתן לראות איך נשיקה נראית. לכל אורכו של סרט הצילום כל שלב בנשיקה מוצג בבירור מדהים. הנשיקה האמיתית היא תגלית של ממש, ולרעיון של הנשיקה הקינטוסקופית יש אפשרויות בלתי מוגבלות". ב-18 בנובמבר 1896, בביקורת על הופעת הבכורה של הוויטוסקופ שהתפרסה בעיתון The Atlanta Journal-Constitution נכתב: "אבל הטוב מכולם היה הנשיקה המפורסמת מתוך 'האלמנה ג'ונס' שהלהיבה את הצופים והוצגה מספר פעמים".
לאחר שאירוע ההקרנה נערך בבוסטון, נכתב בעיתון Boston Herald : "מבין כל עשרת הסרטים שהוצגו אתמול בתכנייה, אין צל של ספק איזה סרט גרם לצחוק הרב ביותר בקהל". בביקורת נוספת נכתב שהסרט התקבל על ידי הציבור ב"שאגות של צחוק". חוקרת הקולנוע, לינדה ויליאמס, טוענת כי הצחוק של הצופים עשוי להיות תגובה המעידה על שעשוע אך גם על שוק.
בשנת 1897, הסרט הוקרן בעיר היפנית אוסקה באמצעות מקרן הוויטסקופ והפך ללהיט. למשטרה היפנית, שהגיעה לאולם, הייתה הסמכות להפסיק את ההקרנה בטענה לפגיעה במוסר הציבורי, אולם המקרין באולם טען שכשם שחברים ותיקים ביפן מברכים זה את זה באמצעות טפיחה על השכם, כך המערביים נוהגים לברך זה את זה באמצעות נשיקה. השוטרים קיבלו את ההסבר שמדובר בסרט תעודה המציג מנהגים של תרבות זרה ולא בסרט עלילתי, התיישבו וצפו בו.
טענות בדבר קריאות להטלת צנזורה
ב-15 ביוני 1896, הצייר ג'ון סלואן פרסם במגזין The Chap-Book ביקורת שלילית על הסרט בה כתב: "אתם עשויים להזכר בנשיקה המפורסמת מהמחזמר 'האלמנה ג'ונס' שבה משתתפים מיי אירווין וג'ון רייס. אף אחד מהם לא מושך פיזית, והמחזה הזה שבו השפתיים שלהם נוגעות זו בזו הוא קשה לצפייה. כל עוד היה מדובר בפעולה שנעשית בגודל טבעי, היה הדבר חייתי בלבד, אבל זה כלום לעומת המחזה הנוכחי. מוגדל לממדים מפלצתיים וחוזר על עצמו שלוש פעמים. זה פשוט מגעיל. כל שביב של עידון או קסם נעלם מגברת אירווין, והמופע הזה הופך למגונה בכך שהוא מעצים את הוולגריות. כאלו דברים דורשים את התערבות המשטרה".
היסטוריון הקולנוע, טרי רמזי, טוען שסרט 'הנשיקה' היה הסרט הראשון בהיסטוריה שהוביל לקריאות להטלת צנזורה בקולנוע, אולם חוקר הקולנוע ראלף דנגלר (Ralph S.J. Dengler) חולק עליו. המקור היחידי שרמזי נשען עליו כדי לבסס את הטענה שלו הוא הביקורת של הצייר ג'ון סלואן שהתפרסה במגזין The Chap-Book, אולם זוהי ביקורת שנכתבה בעוקצנות מתוך סלידה לשחקנים בטענה שאינם מושכים. דנגלר מציג ביקורות אחרות מאותה התקופה לפיהן הקהל קיבל את הסרט בהתלהבות רבה. בנוסף, רמזי רמז שנשלחו מכתבים למערכות העיתונות הקוראים לצנזורה של הסרט, אולם בדיקה של הארכיונים של מערכות העיתונים מאותה התקופה לא מצאה מכתבים כאלו. דנגלר טוען כי התזה של רמזי (שהספיקה להתפשט במחקר הקולנוע) לפיה סרט 'הנשיקה' היה הראשון שהוביל לקריאות לצנזורה היא לא יותר ממיתוס. לדבריו, הביקורת שהתפרסמה ב-The Chap-Book אינה קוראת לצנזורה והיא אינה מספיקה כדי לבסס את התזה של רמזי.
השפעה
כסרט הנשיקה הראשון בהיסטוריה, הוא הוביל להרבה חיקויים ושחזורים.
אליזבט ויז'ה-לה ברן
מארי אליזבט-לואיז ויז'ה-לֶה בּרֶן (בצרפתית: Marie-Louise-Élisabeth Vigée-Le Brun; ) הייתה ציירת צרפתייה שציירה רבים משליטי אירופה. נושאי הציור של ויז'ה לה-ברן והצבעים בהם השתמשה מוגדרים כרוקוקו, אך סגנון הציור שלה קשור לראשית הנאו-קלאסיקה. ויז'ה לה-ברן הייתה בעלת שם במשטר הישן (Ancien Régime). בעקבות הפורטרטים שיצרה לבקשתה של המלכה מארי אנטואנט, זכתה לה-ברן באפוטרופוסות של אנשי אצולה אירופיים, שחקנים וסופרים ואף נבחרה כחברה באקדמיות לאומנות בעשר ערים שונות. ויז'ה לה-ברן יצרה כ-660 פורטרטים וכ-200 ציורי נוף. בנוסף לעבודות הנמצאות באוספים פרטיים, ניתן למצוא את עבודותיה בלובר, במוזיאון ההרמיטז' (Hermitage Museum), במוזיאון הלאומי בלונדון, במטרופוליטן בניו-יורק ובעוד אוספים רבים באירופה ובארצות הברית.
ראשית חייה
אליזבט ויז'ה נולדה בפריז לצייר לואי ויז'ה. כבר בימי ילדותה אביה התלהב מציוריה והתנבא כי תהיה ציירת וכבר בגיל צעיר החלה ויז'ה לה-ברן לצייר פורטרטים מקצועיים. בשנת 1768 נפטר אביה ואמה נישאה לז'אק פרנסואה לה סאבר, שהיה תכשיטן עשיר. אליזבט החליטה ללכת בדרכו של אביה ולהיות ציירת. בגיל חמש עשרה כבר הייתה ציירת מבוקשת, וציירה דיוקנאות של אנשי האצולה של תקופתה.
אחרי שהסטודיו שלה נסגר היות שלא היה לו רישיון, פנתה אליזבט ויז'ה לאקדמיה בסנט לוק שבה הציגו את עבודותיה ובשנת 1774 הפכה לחברה באקדמיה. ב-11 בינואר 1776 נישאה אליזבט לז'אן-בטיסט פייר לה-ברן (Jean-Baptiste-Pierre Le Brun) שהיה צייר אך עסק בעיקר במסחר בתמונות. ויז'ה לה-ברן החלה להציג את עבודותיה בביתם שבפריז ובזכות קשריה שם נתבקשה לצייר דיוקנות של רבים מחברי האצולה.
בינואר 1780 ילדה ויז'ה לה-ברן בת בשם ג'ולי, ובשנת 1781 נסעה עם בעלה לפלנדריה ולהולנד. שם למדה על עבודות הציירים המקומיים שהשפיעו עליה והיא החלה להשתמש בטכניקות ציור חדשות. הדיוקן העצמי שלה עם כובע קש (1782) היה חיקוי חופשי של תמונתו של הצייר פטר פול רובנס La Chapeau de Paille. בשנת 1787 יצרה לה-ברן שערורייה קטנה כאשר ציירה דיוקן עצמי עם ביתה ג'ולי. בעקבות הציור, זילזלה סימון דה בובאור בלה-ברן וקראה לה, בספר ה'מין השני', בתואר נרקיסיסטית.
מארי אנטואנט
שמה של ויז'ה לה-ברן הלך לפניה והיא הוזמנה לארמון ורסאי ואף קיבלה את חסותה של מארי אנטואנט. ויז'ה לה-ברן ציירה יותר מ-30 פורטרטים של המלכה ומשפחתה, ובכך הפכה לציירת הרשמית של מארי אנטואנט. בסלון של שנת 1783, הציגה לה-ברן את התמונה Marie-Antoinette in a Muslin Dress. בה הופיעה המלכה בשמלה פשוטה עשויה כותנה לבנה, תמונה שהובילה לשערורייה חברתית. מאוחר יותר ציירה ויז'ה לה-ברן את המלכה בחברת ילדיה (1787) במטרה לקרב אותה לציבור ולמחוק את התדמית השלילית שנוצרה. התמונה מציגה את המלכה בארמון ורסאי בתפקידה הרשמי כאם לילדי המלך. הילד העומד מימינה של המלכה מצביע על עריסת תינוק ריקה במטרה להזכיר את אובדן הילד האחרון שנולד למלכה, שוב בהדגשה על תפקידה כאם.
ב-31 במאי 1783 התקבלה ויז'ה לה-ברן כחברה באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול, אחת מ-15 הנשים היחידות שהתקבלו כחברות מלאות בין השנים 1648 ו-1793. קודם לכן סירבו לקבל את ויז'ה בהמתלה שבעלה סוחר באומנות, אך בהמלצת לואי השישה עשר מלך צרפת, ובעקבות לחצה של מארי אנטואנט, היא התקבלה. התמונה שהציגה ויז'ה לה-ברן על מנת להתקבל לאקדמיה הייתה האלגוריה Paix ramenant l’Abondance.לאחר המהפכה הצרפתית, כאשר חדלו לקבל נשים, נאלצה לה-ברן לעזוב את האקדמיה.
גלות
באוקטובר 1789, בעטיה של המהפכה הצרפתית, נמלטה אליזבט ויז'ה לה-ברן מפריז עם בתה ג'ולי (שנולדה בשנת 1780), והשאירה מאחוריה את בעלה, את כל ציוריה ואת כל רכושה. היא שהתה מחוץ לצרפת במשך 12 שנים, והתגוררה לחלופין באיטליה (עד 1792), באוסטריה (עד 1795), ברוסיה (עד 1801) ובגרמניה (1801).
אוסטריה
כאשר שהתה בווינה, נתבקשה ויז'ה לה-ברן, בשנת 1793, לצייר את הנסיכה מריה ג'וספה בדמות אריאדנה ואת הנסיכה קרולינה בדמותה של איריס.
רוסיה
ברוסיה, קיבל המעמד הגבוה את ויז'ה לה-ברן בזרועות פתוחות והיא ציירה דמויות רבות מחוגי האצולה, כולל דיוקן של המלך הפולני לשעבר, סטניסלב אוגוסט פוניאטובסקי, כמו גם את בני משפחתה של יקתרינה הגדולה. הצארית יקטרינה לא התרשמה לטובה מהתמונה של נכדותיה כי לדעתה הן הוצגו חשופות מדי, אך כאשר הוסיפה לה-ברן שרוולים לתמונה, הסכימה יקתרינה לכך שויז'ה לה-ברן תצייר גם אותה. לרוע המזל, נפטרה הצארית לפני שלה-ברן הספיקה לצייר אותה. ברוסיה, התקבלה ויז'ה לה-ברן לאקדמיה לאומנות בסיינט פיטסבורג. ביתה של לה-ברן נישאה שם למזכיר מנהל התיאטרון המלכותי של סיינט פיטסבורג ונפטרה לפני אימה בשנת 1819.
חזרה לצרפת
בעלה של ויז'ה לה ברן, יחד חברי משפחה נוספים, ערכו קמפיין ארוך לנקוי שמה של לה-ברן ובינואר 1821 חזרה אליזבט ויז'ה לה-ברן לצרפת. כאשר שהתה ז'נבה שבשווייץ היא נבחרה להיות חברת כבוד באגודה לקידום האומנות. מאוחר יותר רכשה ויז'ה לה-ברן בית בעיירה לובסיין, והעבירה את זמנה בינו לבין שהות בפריז. בין השנים 1835 ו-1837, בשנות ה-80 לחייה, פרסמה את זכרונותיה בשלושה כרכים שהפכו למסמך בעל חשיבות רבה במה שנוגע לחייהם של אמנים בני תקופתה. אליזבט ויז'ה לה-ברן נפטרה בפריז ב-30 במרץ 1842, בגיל 86 ונקברה בבית העלמין של לובסיין.
מרטינה מורבצובה
מרטינה מורבצובה ואלקו (בסלובקית: Martina Moravcová Valko; נולדה ב-16 בינואר 1976), היא שחיינית עבר סלובקית, אחת הספורטאיות הסלובקיות הגדולות בכל הזמנים. השתתפה ב-5 אולימפיאדות רצופות (1992 - 2008). פעמיים סגנית אלופה אולימפית (סידני 2000), 3 פעמים סגנית אלופת עולם (פרת' 1998 וברצלונה 2003), 3  פעמים ברציפות אלופת עולם (בריכת 25 מטר) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי, בעלת 17 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה במשחה ל-100 מטר פרפר, בעלת 14 מדליות, מהן 3 זהב ו-10 כסף, אלופת אירופה (בריכת 25 מטר) בעלת 30 מדליות, מהן 19 זהב, 7 כסף ו-1 ארד. אלופת האוניברסיאדה בעלת 6 מדליות, מהן 5 זהב. שיאנית עולם (בריכת 25 מטר) במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה ל-100 מטר מעורב אישי. כל המדליות שבהן היא זכתה בתחרויות הבינלאומיות הושגו בתחרויות אישיות.
ביוגרפיה
מורבצובה נולדה בפישטאני.
סגנית אלופת אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן, בלגיה בשנת 1991 זכה מורבצובה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי ומדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
1992
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה מורבצובה במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.19 שניות, במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.11 דקות, במקום 29 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.92 שניות ובמקום 31 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.73 דקות.
1993
באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 זכתה מורבצובה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.97 שניות, אחרי פרנציסקה ואן אלמסיק מגרמניה ולפני קתרין פלווינסקי מצרפת. מקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי, מקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר.
באליפות העולם הראשונה (בריכת 25 מטר) שנערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד בדצמבר אותה שנה היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חופשי (54.52 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.21 דקות) ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:14.50 דקות).
1994
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, רוסיה בסוף יולי 1994 זכתה מורבצובה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה ל-200 מטר חופשי.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה סטוונגר, נורווגיה בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.84 שניות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.86 שניות.
1995
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 סיימה מורבצובה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, יפן היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באליפות העולם השנייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:11.91 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי (1:56.61 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי.
1996
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מורבצובה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי (2:00.96 דקות), במקום 13 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:17.40 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:16.50 דקות, במקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי (56.47 שניות) בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.20 שניות ובמקום 27 במשחה ל-400 מטר חופשי (4:22.10 דקות).
השחיינית המצטיינת באוניברסיאדה
באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכתה מורבצובה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי (55.46 שניות), אחרי סנדרה ווקר מגרמניה (55.38 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר (59.74 שניות), אחרי מטה יקובסון מדנמרק (59.64 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:15.02 דקות), אחרי אוקסנה ורבקה מרוסיה (2:14.74 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי (2:00.34 דקות) ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר (2:12.71 דקות). שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בסיציליה, איטליה היא זכתה ב-4 מדליות זהב והייתה לשחיינית המצטיינת של המשחקים. במשחה ל-100 מטר חופשי (55.47 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי (1:59.96 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר (1:00.40 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:15.55 דקות).
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה מורבצובה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.09 שניות, אחרי ג'ני תומפסון מארצות הברית (54.95 שניות) ולפני יינג שאן מסין (55.10 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.61 דקות, אחרי קלאודיה פול מקוסטה ריקה (1:58.90 דקות) ולפני ג'וליה גרוויל מאוסטרליה (1:59.92 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.26 דקות, אחרי יאניאן הו שקבעה שיא אליפות חדש של 2:10.88 דקות ויאן צ'ן (2:13.66 דקות), שתיהן מסין. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בשמחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.47 שניות.
אנחל רסנדיז
אנחל רסנדיז (בספרדית: Angel Reséndiz; 1 באוגוסט 1959 - 27 ביוני 2006), הידוע גם בכינוי שהודבק לו "רוצח מסילות הרכבת", היה רוצח סדרתי מקסיקני נודד שנחשד ב-23 רציחות ברחבי ארצות הברית ומקסיקו במהלך שנות ה-90. חלקם כללו גם תקיפה מינית. כינוי זה הוענק לו מכיוון שרוב פשעיו בוצעו ליד מסילות רכבת, שם קפץ מהרכבות שבהן השתמש כדי לנוע ברחבי המדינה.
מרטינה מורבצובה
שיאנית עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אירופה חדש של 1:55.12 דקות, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אירופה חדש נוסף של 57.72 שניות ובמשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:00.43 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-10 חודשים של הו שיאוהן מסין (1:00.60 דקות). שיא זה החזיק מעמד כחודש ונשבר על ידי ג'ני תומפסון (1:00.41 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.93 שניות.
אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהונג קונג בתחילת אפריל 1999 זכתה מורבצובה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.11 דקות, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא אירופה חדש של 1:00.20 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אירופה חדש נוסף של 2:08.55 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:00.35 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 חודשים וחצי של ג'ני תומפסון (1:00.41 דקות), שיא זה החזיק מעמד מספר דקות ונשבר על ידי תומפסון (59.30 שניות). בקיץ אותה שנה היא הובחנה כלוקה במחלת גרייבס ובאוגוסט היא עברה ניתוח להסרת בלוטת התריס.
אנחל רסנדיז
ב-21 ביוני 1999, רסנדיז היה לנמלט ה-457 שנכנס לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. ב-13 ביולי 1999 הוא נכנע לשלטונות טקסס. הוא הורשע ברצח בנסיבות מחמירות והוא להורג באמצעות זריקה קטלנית בשנת 2006.
מרטינה מורבצובה
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 2000 זכתה מורבצובה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של   58.72 שניות, לפני אוטיליה ינדז'ייצ'אק מפולין (58.97 שניות) ויוהנה שברג משוודיה (59.29 שניות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.45 שניות, אחרי תרסה אלסהמר משוודיה (54.41 שניות) ולפני מטה יקובסון (55.31 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.08 דקות, אחרי נטליה ברנוסקאיה מבלארוס (1:59.51 דקות) ולפני קמליה פוטק מרומניה (2:00.32 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר (26.98 שניות).
אנחל רסנדיז
מעצר ומשפט
לפני כניעתו, משמר הגבול של ארצות הברית עצר את רסנדיז וגירש אותו בחזרה למקסיקו. כשאחותו של רסנדיז, מנואלה, ראתה את התמונה של אחיה ברשימת המבוקשים ביותר של ה-FBI, היא חששה שהוא עלול להרוג מישהו נוסף, או להיהרג בעצמו על ידי ה-FBI, אז היא יצרה קשר עם המשטרה.
ב-12 ביולי 1999 ריינג'ר מטקסס, דרו קרטר, שלווה על ידי מנואלה ומדריך רוחני פגש את רסנדיז על גשר המחבר את העיר אל פאסו עם העיר סיודאד חוארס. רסנדיז נכנע לקרטר. באחת מהפעמים כשהם נפגשו בבית המשפט האשים רסנדיז את קרטר בשבועת שקר, מכיוון שמשפחתו של רסנדיז התרשמה שייחסך ממנו עונש המוות. גורלו הסופי של רסנדיז הוכרע בידי חבר המושבעים ולא קרטר.
מרטינה מורבצובה
סגנית אלופה אולימפית
חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מורבצובה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 57.97 שניות, אחרי אינגה דה ברוין מהולנד שקבעה שיא עולם חדש של 56.61 שניות, ולפני דארה טורס מארצות הברית (58.20 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.32 דקות, אחרי סוזי אוניל מאוסטרליה (1:58.24 דקות) ולפני האלופה האולימפית היוצאת קלאודיה פול (1:58.81 דקות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 25.24 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.72 שניות, 9 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
2001
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה בסוף יולי 2001 סיימה מורבצובה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי. חודש לאחר מכן, במשחקי הרצון הטוב שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בסוף אוגוסט היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
2003
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה מורבצובה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.44 דקות, אחרי הלנה פופצ'אנקה מבלארוס (1:58.32 דקות) ולפני יו יאנג מסין (1:58.54 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.24 שניות, אחרי ג'ני תומפסון (57.96 שניות) ואוטיליה ינדז'ייצ'אק (58.22 שניות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום שישי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.17 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.86 שניות.
3 פעמים ברציפות אלופת אירופה במשחה ל-100 מטר פרפר
באליפות אירופה שנערכה במדריד, ספרד במאי 2004 זכתה מורבצובה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר (58.05 שניות) ובכך זכתה בפעם השלישית ברציפות במשחה זה. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר (27.09 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי (25.41 שניות) ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי (55.39 שניות). שלושה חודשים לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר (58.96 שניות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.48 שניות ובשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 58.66 שניות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי (55.12 שניות), בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 55.08 שניות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר חופשי (1:59.96 דקות) ובמקום 17 במשחה ל-50 מטר חופשי (25.69 שניות).
2008
מורבצובה הובחנה כלוקה במחלת צליאק.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה מורבצובה במקום 23 במשחה ל-100 מטר חופשי (55.20 שניות), במקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר (59.03 שניות) ובמקום 27 במשחה ל-50 מטר חופשי (25.47 שניות).
חייה האישיים
מורבצובה מתגוררת בדאלאס, טקסס מאז לימודיה הסטודנטיאלים באוניברסיטה המטודיסטית הדרומית שבדאלאס. בדצמבר 2003 פרסמה מורבצובה בארצה אוטוביוגרפיה. היא נשואה למרטין ואלקו. בשנת 2010 נולדה בתה הבכורה, קרולינה ובשנת 2013 נולד בנה הצעיר, מיכאל.
ג'ון בנדה
ג'ון בנדה (נולד ב-20 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל סונגו מליגת העל המוזמביקית ובנבחרת מלאווי.
תל רומיידה
תל רומיידה הוא תל בחברון שגובהו 936 מטר מעל פני הים, ומזוהה כחברון המקראית. בתל נמצאו שרידים של מצודה וכן שרידי יישובים המעידים על יישוב המקום ברציפות מאז התקופה הכנענית ועד ימינו.
משמעות השם נובעת כנראה מהשורש הערבי רמ"ד שפירושו אפר או אפור, ומשמעה כנראה כאשר הערבים הגיעו לחברון במאה השביעית התל כבר היה חרב ואפור, לאחר שהעיר הקדומה בו חרבה.
רוב אדמת התל מעובדת. בתי פלסטינים נמצאים בראש התל, בשיפוליו הצפוניים, וכן במזרחו, ליד מעיין אברהם אבינו. כמו כן נמצאת עליו השכונה היהודית "אדמות ישי".
רכישת קרקעות תל רומיידה והשוק הסיטונאי
בשנת 1811 רכש הרב חיים ישועה בג'איו (הידוע כ"חיים המצרי" בפי הערבים), שהיה באותה עת ראש קהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בחברון, את קרקעות תל-רומיידה לרבות שרידי מצודת העיר ואת קבר ישי ורות. את הקרקעות, בהיקף של 800 דונם, קנה מכספו הפרטי ממשפחת התמימי החברונית (שלפי המסורת המוסלמית קיבלו את כל הר חברון מידי הנביא מוחמד) והעבירן כתרומה לידי הקהילה. שתי תעודות הקניה הן מטעם הוואקף המוסלמי וחתומים עליהן בני משפחת התמימי. תעודות אלה נשמרו מכל משמר על ידי משפחת בג'איו ועברו מאב לבן עד שהגיעו למשמרת הרב חיים בג'איו (1873–1960), שהיה רבה האחרון של קהילת חברון, שאחרי פינוי הבריטי ב־1936 היה גולה בירושלים. בערוב ימיו מסר ר' חיים בג'איו את התעודות לנציגי העדה החברונית - פרנקו וחסון - שמסרון לידי דוד אבישר.
רכישת קרקעות תל רומיידה הייתה המשך של רכישה קודמת שהתבצעה בשנת 1807, בה קנה בג'איו מבני משפחת כַשכול החברונית חלקת קרקע של 5 דונם, בה ממוקם כיום שוק הירקות הסיטונאי של חברון.
בשלטון ישראל
במלחמת ששת הימים (יוני 1967), כבש צה"ל את חברון, יחד עם שאר יהודה ושומרון.
בשנת 1984 נכנסו מתנחלים למקום עם הקמתה של שכונה יהודית בשם "אדמות ישי".
בתחילת 1997, בהתאם להסכמי אוסלו ובעקבות הסכם חברון שנחתם בין בנימין נתניהו ליאסר ערפאת, נסוג צה"ל מכ-80 אחוז משטח העיר חברון. העיר חולקה לאזור שתחת אחריות הרשות הפלסטינית (H1) ולאזור תחת שלטון ישראלי (H2), ותל רומיידה נכלל באזור H2.
מאז אינתיפאדה השנייה נסגר אזור אדמות ישי למעבר לפלסטינים למעט תושבי השכונה וחיילי צה"ל מאפשרים כניסה לפי רשימת שמות שבידיהם . לדברי פלסטינית תושבת תל רומיידה בסוף 2006, "הרבה משפחות נאלצו לעזוב את האזור הזה בגלל התקפות של מתנחלים ופעולות של הצבא הישראלי". בעקבות פיגועים אחדים (בעיקר פיגועי דקירה) הכריז צה"ל, בנובמבר 2015, על ארבעה מתחמים בחברון (שכונת אברהם אבינו, שכונת אדמות ישי ורחוב השוהדא) כשטח צבאי סגור, שתנועת פלסטינים בו הוגבלה. פלסטינים נוספים, מהם שעזבו את תל רומיידה ומהם שהמשיכו להתגורר במקום מתארים תנאי חיים קשים, עקב הגבלות שהטיל צה"ל.
באפריל 2017 התגוררו בתל רומיידה כ-1,200 פלסטינים. לדברי משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, בין אוקטובר 2018 לאוגוסט 2019 עזבו לפחות שש משפחות פלסטיניות את שכונת תל רומיידה, והן עשו זאת, לדבריהן, עקב הגבלות התנועה במקום והפחד לביטחונם של ילדיהם. עתירה שהוגשה לבג"ץ נגד הגבלת התנועה במדרגות המחברות את תל רומיידה עם רחוב השוהדא נדחתה בנימוק שהשיקול הביטחוני מצדיק זאת.
חפירות
בתל רומיידה נערכו חפירות ארכאולוגיות על ידי הארכאולוג האמריקאי בשנים 1964–1966, חפירות שלא חודשו עקב מלחמת ששת הימים. האמוד חשף חומת גויל מתקופת הברונזה התיכונה. האמונד לא פרסם את ממצאיו, ולאחר מותו עבר מכלול הממצאים כולו לידי תלמידו,, שביסס עליהם את עבודת הדוקטורט שלו. במהלך השנים, התכסו שטחי החפירה של המונד.
עם הקמת השכנה היהודית אדמות ישי בתל ב-1984, החל אבי עופר מאוניברסיטת תל אביב חפירות בתל, חפירות שנמשכו בשנים תשד"מ-תשמ"ו (1986-1984). בחפירות אלו נחשף לראשונה מערך השכבות בתל. הממצא החשוב שהתגלה בחפירה הזאת היה לוח חרס בכתב יתדות מתקופת הברונזה התיכונה, שהכיל רשימה של בעלי חיים שהובאו לקרבן ולמלך העיר, היה חלק מארכיון חברון הכנענית, והוגדר ע"י פרופסור בנימין מזר כ"ממצא החשוב ביותר בארץ ישראל בעשור האחרון" . עופר טען שהתל היה נטוש בתקופת הברונזה המאוחרת, אך בחפירות הבאות בתל נמצאו שרידים גם מתקופה זו.
בשנת תשנ"ט (1999), בוצעו חפירות נוספות במקום על ידי מטעם רשות העתיקות, כחפירות הצלה, לאחר שהוחלט להקים את בית רענן עבור תושבי אדמות ישי. בחפירות התגלתה חומת ענק מתקופת הברונזה הקדומה. בנוסף התגלה בית ארבעת המרחבים בו נמצאו חותמות מהטיפוס הידוע כ"חותמות למלך" המיוחסות לתקופת חזקיהו מלך יהודה, עליהם נכתב "למלך חברון" וגתות יין מהתקופה הביזנטית.
בחודש שבט ה'תשע"ד חודשו בתל רומיידה החפירות הארכאולוגיות לקראת הכשרת המקום לגן ארכאולוגי־תיירותי. את החפירות באתר מבצעת משלחת משותפת של רשות העתיקות ואוניברסיטת אריאל. בראש המשלחת עומדים עמנואל אייזנברג מטעם רשות העתיקות, ודוד בן שלמה מטעם אוניברסיטת אריאל. בחפירות נחשפה חומה גבוהה מתקופת הברונזה התיכונה ועיר מבוצרת ומתוכננת היטב מתקופת בית שני, עם מערכת ניקוז עירונית ורובע תעשייתי לייצור כלי חרס, יין ושמן זית. על פי המקוואות שנתגלו בחפירה הייתה העיר בעלת אוכלוסייה יהודית.
האתר הוכשר למבקרים, ובשנת 2018 הוכרז כגן לאומי ישראלי.
גלריית ארתור מ. סקלר
'''גלריית ארתור מ. סקלר (באנגלית: Arthur M. Sackler Gallery''') היא חלק ממוסד הסמית'סוניאן. הגלריה ממוקמת במבנה תת-קרקעי במול בעיר וושינגטון, בארצות הברית. הגלריה נמצאת מאחורי ה"טירה" והיא, יחד עם גלריית פריר, מציגה אמנות אסייתית. מבנה הגלריה מקושר הן לגלריית פריר והן למוזיאון הלאומי לאומנות אפריקנית.
שבעה מלכים צריכים למות
הממלכה האחרונה: שבעה מלכים צריכים למות (באנגלית: The Last Kings: Seven Kings Must Die) הוא סרט דרמה היסטורי בריטי בבימויו של אדוארד בזלגט, שנכתב על ידי מרתה הילייר, ומבוסס על הסיפורים הסקסונים מאת ברנרד קורנוול. זהו סרט המשך לסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה". בסרט מככב אלכסנדר דריימון שמשחזר את תפקידו בתור אוטרד מבבנבורג.
הסרט הוקרן לראשונת בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-14 באפריל 2023. הוא נועד לשמש כסיום לסדרה ולסיפור.
עלילה
לאחר מותו של המלך אדוארד, פולשים ויורשים יריבים נלחמים על הכתר ואוטרד יוצא עם חבריו למלחמה שוב בזמן שהם מנסים לאחד את אנגליה.
הפקה
המפיק נייג'ל מרצ'נט חשף כי שיחות על הפקת סרט התנהלו לאחר השקת העונה הרביעית של הסדרה "הממלכה האחרונה" באפריל 2020. באוקטובר 2021, לפני שהעונה החמישית של "הממלכה האחרונה" יצאה לנטפליקס בתחילת 2022, הוכרז סרט ההמשך לסדרה בכנס קומי קון בלונדון על ידי דריימון, ששימש כמפיק בפועל וגם מככב בתור אוטרד בסדרה. כותרת הסרט "שבעה מלכים צריכים למות" ויעסוק באירועים לאחר אירועי הסדרה שהתרחשו במשך תקופה של כ-45 שנים בהיסטוריה משנת 866 ואילך, תוך התמקדות בממלכת ווסקס ובפלישות הוויקינגיות המתמשכות לאנגליה.
התסריט של נכתב על ידי מרתה הילייר עם בימוי של אד בזלגט והפקה על ידי מרצ'נט, גארת נים ומאט צ'פלין הסרט הופק על ידי Carnival Films והופץ ברחבי העולם על ידי NBCUniversal International Distribution. הצילומים העיקריים החלו בבודפשט בתחילת 2022, והסתיימו בסוף מרץ 2022.
אבאויסולנוק
אבאויסולנוק (בהונגרית: Abaújszolnok) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
טימואה באקאיוקו
סטאד רן
באקאיוקו גדל במחלקות הנוער של פריז 15ème O., של פריז-שארנטון ושל מונטרוז' FC 92, עד שבשנת 2008 הגיע אל מחלקת הנוער של סטאד רן. בעונת החל באקאיוקו לשחק בסטאד רן ב', קבוצת המילואים של המועדון. ב-24 באוגוסט 2013 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על אוויאן במסגרת המחזור השלישי בליגת העל הצרפתית. ב-26 באוקטובר הבקיע באקאיוקו את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-34 בניצחון 0–5 על טולוז במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בסך הכל ערך באקאיוקו 24 הופעות ליגה במועדון.
מונקו
לקראת עונת חתם באקאיוקו במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-10 באוגוסט 2014 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 32 דקות והוחלף על ידי ואלר ז'רמן בהפסד 1–2 ללוריאן במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך באקאיוקו 12 הופעות ליגה.
ב-10 בדצמבר 2015 שיחק באקאיוקו לראשונה בליגה האירופית, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–4 לטוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-6 בפברואר 2016 הבקיע באקאיוקו את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-81 בניצחון 0–1 על ניס במסגרת המחזור ה-25. בעונתו השנייה במועדון ערך באקאיוקו 19 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
צ'לסי
ב-15 ביולי 2017 בקאיוקו חתם בצ'לסי תמורת 32.5 מיליון ליש"ט שהועברו למונקו. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על טוטנהאם הוטספר. ב-12 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–6 על קרבאך בליגת האלופות. ב-14 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בהפסד 1–2 לקריסטל פאלאס.
מילאן
ב-14 באוגוסט 2018 הושאל בקאיוקו למילאן לעונה אחת תמורת 5 מיליון ליש"ט עם אופציית רכישה ב-35 מיליון ליש"ט. בסוף העונה חזר לצ'לסי. ב-20 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד F91 דודלאנג'. ב-17 במרץ 2019 הבקיע את שערו הראשון בהפסד 2–3 בדרבי לאינטר מילאנו.
חזרה למונקו
ב-31 באוגוסט 2019 חזר בקאיוקו למונקו והושאל עד לסוף העונה. בעונת ההשאלה כבש שער אחד ב-23 הופעות בכל המסגרות.
נאפולי
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל באקיוקו לנאפולי לעונה אחת. ב-17 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–4 על אטאלנטה. ב-10 בינואר 2021 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על אודינזה.
חזרה למילאן
ב-30 באוגוסט 2021 חזר למילאן והושאל לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
באקאיוקו זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת לוקסמבורג ומשחק ידידות נגד נבחרת ספרד בחודש מרץ 2017, במקומו של פול פוגבה הפצוע. ב-28 במרץ 2017 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את אדריאן רביו בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 0–2 לנבחרת ספרד.
תארים
מילאן
ד"ר סטון
ד"ר סטון (ביפנית: ドクターストーン; בתעתיק לעברית: דוֹקְטור סְטוֹן; מסוגנן כ-Dr.STONE) היא סדרת מאנגה יפנית, שנכתבה על ידי רייצ'ירו אינאגאקי ואוירה על ידי האמן הדרום קוריאני בויצ'י. המאנגה פורסמה במגזין הפופולרי שונן ג'אמפ השבועי בהוצאת Shueisha מאז מרץ 2017, ועד מרץ 2022. הצ'אפטרים של המאנגה נאספו בעשרים וחמישה כרכי טנקובון החל ממרץ 2022. עלילת המאנגה עוקבת אחר מתבגר גאון בשם סנקו אישיגאמי, המתכנן לבנות מחדש את הציוויליזציה לאחר שהאנושות התאבנה באופן מסתורי למשך 3,700 שנה. Viz Media הם המפיצים של המאנגה בצפון אמריקה. Shueisha מפרסמים את המאנגה באנגלית באתר ובאפליקציה Manga Plus מאז ינואר 2019.
בעקבות הפופולריות הרבה של המאנגה, נוצר עיבוד אנימה של המאנגה על ידי סטודיו האנימציה TMS, ששודר מיולי עד דצמבר 2019. העונה שנייה, "מלחמת האבן" שודרה מינואר עד מרץ 2021. הוכרזה עונה שלישית.
נכון לאפריל 2021, המאנגה של ד"ר סטון מכרה למעלה מ-10 מיליון עותקים. בשנת 2019, המאנגה של ד"ר סטון זכתה בפרס המאנגה ה-64 של שוגאקוקאן עבור קטגוריית שונן. המאנגה זכתה לתשבחות מצד מדענים על היותה יחסית מדויקת מדעית.
עלילה
הסדרה מתחילה באפריל 5738 לספירה. באותו זמן עברו כבר מעל ל-3,700 שנה מאז שהבזק ירוק מסתורי גרם לכל בני האדם להפוך לאבן. גאון צעיר בן 15 בשם סנקו אישיגאמי יוצא מהאבן שהיה כלוא בה לאחר 3,700 שנה, ומוצא את עצמו בעולם שבו כל עקבות לציוויליזציה האנושית נשחקו על ידי הזמן. סנקו מקים מחנה בסיסי ומתחיל לחקור את בני האדם המאובנים במטרה להבין מה גרם להתאבנות, כמו גם תרופה שתעזור להוציא עוד אנשים מכלא האבן שלהם.
לאחר שישה חודשים, חברו של סנקו מבית הספר, טייג'ו אוקי, משתחרר מהאבן, וסנקו לומד שהתעוררותם התאפשרה באמצעות חומצה חנקתית שנטפה עליהם במערה שאליה הם נסחפו. עם הגילוי הזה הם מפתחים תרכובת שתאפשר להם להחיות אנשים אחרים באופן מיידי. הם מתחילים בהחייאת אמן לחימה מפורסם בשם צוקאסה שישיו וחברתם לכיתה יוזוריהא אוגאווה (שטייג'ו מאוהב בה בסתר) במטרה לבנות מחדש את הציוויליזציה עם דגש על מדע.
צוקאסה חושף בסופו של דבר שהוא מתנגד לרעיון של סנקו להקים ציוויליזציה על בסיס מדע, מתוך אמונה שהעולם הישן נגוע ואין לשחזר אותו. במקום זאת, הוא רוצה להקים סדר עולמי חדש המבוסס על כוח ועוצמה, שנשלט על ידי הצעירים. צוקאסה נהפך למאמין במטרתו בצורה כה חזקה עד כדי השמדת כל המבוגרים המאובנים שהוא נתקל בהם בכדי למנוע מהם להפריע למטרותיו.
לאחר שסחט את הנוסחה של שיקוי ההחייאה מסנקו, צוקאסה מנסה לרצוח אותו. מתוך אמונה שהוא הרג בהצלחה את סנקו, צוקאסה עוזב את המקום על מנת להתחיל להקים פלג משלו בעולם האבן.
לאחר שהתאושש מניסיון הרצח, סנקו מגלה שבט של אנשים שכבר חיים על פני כדור הארץ ורואה בכך הזדמנות ליצור את ממלכת המדע שלו. אנשי השבט מהססים, אך בסופו של דבר לומדים את היתרונות שהמדע יכול להביא להישרדותם. עם הזמן, סנקו נהיה מהימן יותר על ידי השבט. בסופו של דבר, סנקו לומד על עברם, ובין השאר, הוא מגלה שהכפר הוקם על ידי אביו המאמץ ביאקויה, יחד עם חמישה אסטרונאוטים אחרים, שלא היו מושפעים מקרן ההתאבנות מכיוון ששהו בתחנת החלל הבינלאומית בזמן אירוע ההתאבנות (שניים מהאסטרונאוטים, דליה ויעקב, הם ככל הנראה ישראלים, אף על פי שאין לכך אישור רשמי).
יחד עם בני בריתו וחבריו החדשים, ממלכת המדע של סנקו נערכת למלחמה כנגד האימפריה של צוקאסה, ובסופו של דבר מנצחת.
בסוף העונה השנייה, חברי ממלכת המדע נערכים לשיט אל יבשת אמריקה, לעבר מקור ההתפרצות של קרן ההתאבנות.
מאנגה
המאנגה נכתבה על ידי רייצ'ירו אינגאקי ואוירה על ידי בויצ'י. המאנגה של ד"ר סטון הושקה בגיליון ה-14 של מגזין שונן ג'אמפ השבועי ב-6 במרץ 2017. המאנגה הייתה אחת ממספר הצעות שונות למאנגות שהגיש אינגאקי לעורך של המגזין, שבחר בה כי סקרן אותו לדעת איך היא תתפתח. שאינגאקי שהיה מעריץ של האמנות של בויצ'י, שחיפש באותו זמן מאנגה לעבוד עליה, פנה אליו בערך כשסיים את הסטוריבורד לצ'אפטר ה-3 של המאנגה.
Viz Media הודיעו בפאנל שלהם בכנס האנימה Anime Boston, על רישיון ההפצה שלהם למאנגה, והכרך הראשון פורסם בספטמבר 2018. Shueisha החלו לפרסם את המאנגה באנגלית באתר ובאפליקציה Manga Plus בינואר 2019.
ספין-אוף בן 9 פרקים, ד"ר סטון אתחול: ביאקויה, פורסם במגזין שונן ג'אמפ בין ה-28 באוקטובר ל-23 בדצמבר 2019. אוסף של כרכי טנקובון פורסמו ב-4 במרץ 2020.
אנימה
עיבוד אנימה הוכרז בגיליון ה-51 של מגזין שונן ג'אמפ ב-19 בנובמבר 2018. הסדרה הונפשה על ידי סטודיו TMS, עם שיניה איינו כבמאית, יויצ'ירו קידו כתסריטאי ויוקו איוואסה כמעצב הדמויות. טטסויה קאטו, היראוקי צוצומי ויוקי קנסקה הלחינו את המוזיקה לסדרה. הסדרה שודרה מ-5 ביולי עד 13 בדצמבר 2019 בערוץ הטלוויזיה Tokyo MX ובערוצים אחרים. האנימה שודרה במשך 24 פרקים. שיר הנושא הראשון הוא "בוקר טוב עולם!" (!Good Morning World), ונעימת הסיום הראשונה של הסדרה היא "חיים" (Life) מאת Rude-α. שיר הנושא השני הוא "סנגנשוקו" (Sangenshoku), ונעימת הסיום השנייה של הסדרה היא "יומה נו יונה" (Yume No Youna).
עונה שנייה של עיבוד האנימה הוכרזה לאחר סיום העונה הראשונה. העונה השנייה התמקדה בסיפור "מלחמות האבן" מהמאנגה. העונה השנייה, ד"ר סטון: מלחמות האבן, שודרה בין התאריכים 14 בינואר עד 25 במרץ 2021. העונה רצה במשך 11 פרקים. שיר הנושא של העונה השנייה הוא "ראקואן" (Rakuen), ונעימת הסיום של העונה השנייה היא "קו?" (Koe?).
עונה שלישית לסדרת האנימה הוכרזה לאחר פרק הסיום של העונה השנייה.
הסדרה מופצת ברחבי העולם על ידי קראנצ'ירול (חוץ מאסיה). Medialink מחזיקה ברישיון ההפצה לסדרה בדרום מזרח אסיה, ומשדרת אותה ב-iQIYI. הדיבוב באנגלית של האנימה שודר ברצועת השידור Toonami ב-Adult Swim ב-25 באוגוסט 2019. ד"ר סטון: מלחמות האבן הוקרנה בבכורה ב-Toonami ב-16 במאי 2021.
משחק מחשב
בדצמבר 2020 הוכרז כי משחק מובייל המבוסס על הסדרה ייצא לחנויות האפליקציות בשנת 2021. המשחק יפותח על ידי Poppin Games Japan ויהיה משחק אסטרטגיה עם אלמנטים של משחקי עולם פתוח ומשחק תפקידים.
ביקורות
בנובמבר 2019, קראנצ'ירול דירגו את ד"ר סטון כאחת מ-"25 האנימות הטובות ביותר של שנות ה-20". גם IGN דירגו את ד"ר סטון בין סדרות האנימה הטובות ביותר בשנות העשרה. ד"ר סטון הייתה סדרת האנימה השמינית הנצפית ביותר בנטפליקס ביפן בשנת 2019.
גאדג'ט צושין ציינו את המשפט הידוע של סנקו "עכשיו זה מרגש אותי!" ("!Now this excites me") ברשימת מילות המפתח של אנימה לשנת 2019.
קלודאווה
קלודאווה (בפולנית: Kłodawa; בגרמנית: Tonningen; ביידיש: קלאָדעווע) היא עיירה במחוז קולו שבפרובינציית פולין גדול בפולין, על גדות נהר רגיילבקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קלודאווה כמקום יישוב של בני אדם מהמאה השישית לפני הספירה. בשנת 1430 הוענקו לקלודאווה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 ניזוקה העיר קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1867 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בשנת 1925.
יהודי קלודאווה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקלודאווה הוא משנת 1487. בשנת 1647 הוענק לעיר כתב זכויות, שאסר על מגורי יהודים בה. הגבלות אלה בוטלו באופן רשמי רק בסוף המאה ה-18. החל משנות ה-20 של המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ובשנת 1860 נבנה בה בית כנסת מאבן.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש, הגבלות תנועה והשפלות פומביות. בתחילת ינואר 1942 נרצחו 46 מיהודי העיירה. בין ה-9 ל-12 בינואר 1942 גורשו למעלה מ-1,000 היהודים שנותרו בעיירה למחנה ההשמדה חלמנו.
אלכסנדר סובורוב
אלכסנדר ואסילייביץ' סובורוב (רוסית: Александр Васильевич Суворов; 24 בנובמבר 1729 או 1730 - 18 במאי 1800) היה מצביא רוסי מהולל, אשר רכש תהילה כמי שלא הפסיד אף קרב בחייו. בזכות ניצחונותיו בשדה הקרב קיבל את התארים: רוזן רימניק, רוזן של הקיסרות הרומית הקדושה (בשל ניצחונו על העות'מאנים בשנת 1789 בקרב רימניק), ונסיך איטליה (בשל ניצחונו על הצרפתים במערכה באיטליה בשנת 1799). הגיע עד לדרגה הבכירה ביותר – גנרליסימו.
ראשית הקריירה
סובורוב היה בנו של הגנרל וסילי איוואנוביץ' סובורוב. בגיל 17 (1747) נשלח לשרת בצבא הרוסי. הוא סופח לרגימנט המשמר "סמיונובסקי" בדרגת רב-טוראי, ועד מהרה נשלח ללימודי קצונה, אותם סיים בשנת 1754 בדרגת סגן.
אימת הפולנים והעות'מאנים
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) אשר במקביל אליה לחמה רוסיה גם נגד פולין, הביס הבריגדיר סובורוב את הפולנים והעות'מאנים במספר קרבות חשובים וזכה בשל כך לעיטורים ולקידומים נוספים - עד לדרגת גנרל. על אחת מפעולותיו העצמאיות הוא נידון למיתה, אך יקתרינה הגדולה חננה אותו באמרה ש"את המנצח לא שופטים".
בשנת 1787 פרצה המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792. במלחמה זו הופקד סובורוב בהתחלה על אזור שפך הדנייפר החשוב והצליח בכוחות קטנים מאלה של יריביו לסכל ניסיון נחיתה עות'מאני במהלך קרב קינבורן. אולם, לאחר שבשנה שלאחר-מכן הסתכסך סובורוב עם מפקדו, הנסיך גריגורי פוטיומקין, גנרל-פילדמרשל ומקורב לקיסרית יקתרינה הגדולה, פיטר אותו פוטיומקין מהצבא. סובורוב חזר לצבא רק בשנת 1789, לאחר שביקש זאת מהקיסרית, ובאותה שנה ניצח בשני קרבות חשובים: קרב פוקשני וקרב רימניק. בקרב פוקשאני, שהתרחש ב-21 ביולי, הביס סובורוב עם 25,000 חיילים רוסים ואוסטרים (אוסטריה לחמה אז לצד רוסיה) צבא של 30,000 עות'מאנים, אם כי לא הצליח להשמידם, אלא רק הדף אותם.
בקרב רימניק, שהתרחש ב-10 בספטמבר 1789, ניצבו 25,000 רוסים ואוסטרים מול צבא של 100,000 עות'מאנים. הגורם לניצחונו של סוברוב בקרב זה היה מהירות תנועתו. העות'מאנים היו מפוזרים במספר מחנות, ובכך שתקף אותם ראשון, מנע מהם סובורוב להתאחד והביס אותם אחד-אחד. כאות הוקרה על קרב זה קיבל סובורוב את צלב גאורגי הקדוש דרגה 1 - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של רוסיה, את התואר "רוזן רימניק" מקיסרית רוסיה ואת התואר "רוזן של הקיסרות הרומית הקדושה" מקיסר אוסטריה. הקרב הבא של סובורוב היה בשנת 1790. זה היה כיבוש איזמאיל אשר מצודתו נבנתה על ידי טובי המומחים האירופיים ושנחשב ל"מבצר ללא נקודות תורפה". כאן בא לידי ביטוי לא רק עקרון המהירות של סובורוב, אלא גם ההכנה שלו לקראת התקפת המבצר והקפדנות שלו בכל הנוגע לפרטים; כך, קודם הקרב חייליו של סובורוב התאמנו במילוי חפיר המבצר ובטיפוס על קירותיו על דגם של המבצר שנבנה בשביל כך. לאחר כיבוש המבצר הסתכסך סובורוב בשנית עם פוטיומקין, ולפיכך הועבר מהחזית העות'מאנית לגבול פינלנד.
בשנת 1794 זומן סובורוב פעם נוספת לצבא, עת נשלח לדכא את ההתקוממות הפולנית בהנהגת תדיאוש קושצ'ושקו. במערכה זו היה זה סובורוב שכבש את ורשה וטבח בתושביה באכזריות. על הישגיו במלחמה זו הוא קודם לדרגת גנרל-פילדמרשל.
המסע האיטלקי
סובורוב נפטר ב-18 במאי 1800. על קברו, לפי צוואתו, הונחה אבן פשוטה שנכתב עליה: "כאן נח סובורוב".
מורשתו
סובורוב כתב מספר ספרים על "מדע הניצחון" וחינך דור של מצביאים ומפקדים רוסיים מוכשרים. החשוב שבהם הוא מיכאיל קוטוזוב, האיש אשר הדף את נפוליאון מרוסיה בשנת 1812.
בימי מלחמת העולם השנייה, הונהג בברית המועצות עיטור על שמו, אשר הוענק למפקדים על ניצחון מזהיר ומהיר שהושג מול כוח עדיף.