cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורן מפותל
אצטרובלים וזרעים
אורן מפותל הוא עץ חד ביתי, ומגיע לבגרות מינית בהיותו בין גיל חמש לגיל עשר. צבע האצטרובל הזכרי המכיל את האבקה הוא צהבהב עד כתום-אדום וצורתו, גלילית עד סגלגלה. אורכו בין 5 ל-15 מילימטרים, והוא צומח במקבצים צפופים בבסיס של ענפים בני שנה בתחתית הנוף של העץ. הגודל הממוצע של גרגירי האבקה הוא 42.5 מיקרון ותקופת הפריחה משתנה בהתאם לאקלים המקומי, בין אמצע מאי לאמצע יולי. צבעם של האצטרובלים הנקביים תחילה ירוק ולאחר ההבשלה חום-אדום בהיר מבריק, וצורתם סגלגלה. אורכם בין 3 ל-6 סנטימטרים, ורוחבם בין 2 ל-3 סנטימטרים. צורת הקשקשים אינה סימטרית מכיוון שהפטוטרת של האצטרובל מתכופפת לאחר ההפריה והקשקשים של האצטרובל מתפתחים יותר בצד המואר. הקשקשים קוצניים, דקים באורך 12 עד 18 מילימטרים וברוחב 6 עד 9 מילימטרים. האצטרובלים צומחים בזוגות או בדור, ומשקלם משתנה בהתאם לתת-המין.
האצטרובלים מבשילים 16 עד 20 חודשים אחרי ההפריה בין אוגוסט לאוקטובר בשנה שלאחר ההפריה. חלק מהאצטרובלים נפתחים, חלקם נופל לארץ וחלק מהאצטרובלים הם אפילים (סרוטוניים serotinous), שנשארים סגורים על העץ במשך שנים רבות, עד שפורצת שרפת יער. החום הרב של השרפה מתיך את השרף שבין קשקשי האצטרובל, ואחרי השרפה ישנו שחרור מאסיבי של זרעים אל הקרקע. זרעים נובטים בבת אחת עם רדת הגשמים הראשונים לאחר השרפה. אחוז האצטרובלים מסוג זה משתנה תלוי בתת-המין והוכח מתאם בינו לבין כמות השריפות ותקיפת העץ על ידי חיפושיות באזור.
תת-מינים
לאורן מפותל יש שלושה תת-מינים מוכרים, כשאחד מהם נחלק לשני זנים, ולעיתים מתייחסים אל תת-המינים כזנים.
אקולוגיה
אורן מפותל הוא חלק מחבורות צמחים שונות רבות. במערב אמריקה הצפונית הוא מיוצג ב-27 מתוך 55 סוגי יערות שונים בתדירות משתנה. בנוסף, לעיתים קרובות הוא גדל בחורשות הכוללות אותו בלבד משום שהוא אינו סובל מיני עצים מתחרים והוא שייך לחברת החלוץ לאחר שריפות יער. תת-המין Bolanderi יוצר יערות ננסיים יחד עם מין הברוש Cupressus pygmaea ועם מין האורן Pinus muricata. תת-המין Latifolia יוצר יערות מחטניים הרריים עם אשוח תת-אלפיני (Abies lasiocarpa), אשוחית אנגלמן (Picea engelmannii), אורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis) ומיני אורן אחרים. תת-המין Murrayana יוצר יערות אשוח הררי עם אשוח אדום (Abies magnifica) ויערות אורן תת-אלפיניים עם מיני אורן אחרים. אבל הוא גם צומח בשטחים פתוחים או בחורשות של תת-מין זה בלבד. בגבהים בינוניים יוצר האורן המפותל חורשות מעורבות עם אשוח ענק (Abies grandis), ארזית מערבית (Larix occidentalis), אורן הסוכר (Pinus lambertiana), אורן לבן מערבי (Pinus monticola) ואשוח דאגלס (Pseudotsuga menziesii). ביוקון הוא יוצר חורשות מעורבות על אזורי שרפה לשעבר יחד עם אשוחית לבנה (Picea glauca) ואשוחית שחורה (Picea mariana). באתרים ביצתיים למחצה הוא יוצר חורשות מעורבות עם ארזית מזרחית (Larix laricina), צפצפה בלסמית (Populus balsamifera) וצפצפה רעדנית (Populus tremuloides).
אורן מפותל הוא מין התלוי בהתפרצות שריפות ושרפות יער חיוניות על מנת לשמר אוכלוסיות בריאות של העץ בגילאים שונים. קליפת הגזע של האורן המפותל דקה למדי, ואינה מגינה על העץ מאש, אבל האש גורמת לאצטרובלים האפילים להיפתח ולשחרר את הזרעים, ובכך מאפשרת למין להתחדש ולשמר את מקומו בבית הגידול של היער.
אמצעים שנועדו לדכא אש פוגעים באקולוגיה מבוססת שריפות זו. החורשות מאוכלסות בצפיפות גדולה שהעצים מתחרים ביניהם, וחלקם מת כשהוא עדיין זקוף. עצים מתים עומדים יכולים לשמש כסולם עבור האש לטפס לצמרת של עצים חיים. כשאש מגיעה לצמרות העצים היא מסוגלת לקפץ מעץ לעץ והופכת לבלתי ניתנת לעצירה.
איומים בשל מזג האוויר
הנבטים רגישים לבצורת ולטמפרטורות קרקע גבוהות. בשנתם השנייה פוחת סיכון זה בשל התפתחות מערכת השורשים והיכולת לסגור את הפיוניות במחטים והקטנת ההתאיידות במצבים של מחסור במים.
באזורים שבהם מערכת השורשים מתפתחת לרוחב בגלל שכבת קרקע בלתי חדירה או מי תהום גבוהים המין מצוי בסכנה של נפילה בשל רוחות עזות. בחורשות צפופות עלולים עצים להישבר במקרים שמצטבר שלג רב עליהם.
מחקר שנחשף בשנת 2011 הגיע למסקנה שתפוצת המין אורן מפותל תצטמצם בצורה משמעותית בשלהי המאה ה-21 בגלל שינוי האקלים.
איומים ביולוגיים
הפתוגן החשוב ביותר הוא דבקון אמריקני ננסי (Arceuthobium americanum), מין דבקון שחי כטפיל על ענפי העץ. הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן פוגעת באיכות העצה ומקטינה את אורך חייו. דבקון זה תוקף בעיקר את תת-המין Latifolia ומשמעותית פחות את תת-המין Contorta. מידת ההידבקות תלויה גם בשריפות יער. ככל ששכיחות השריפות גדולה יותר כך נדבקים פחות עצים בדבקון הננסי.
מין פטריית השק Atropellis piniphila תוקפת את קליפת הגזע של האורן גורמת לזליגה מוגברת של שרף ובסופו של דבר למותו האיטי של המארח. כשהעץ נדבק בפטרייה העצה מקבלת גוון כחול-שחור. פטריות החלודה Cronartium coleosporioides, Cronartium comandrae ו-Cronartium comptoniae גורמות לנזק ניכר בכך שהן גורמות לגידולים סרטניים על גזע העץ. פטריית החלודה Endocronartium harknessii גורמת נזק גדול על עצים חלשים. פטריות המחטים Davisomycella ampla, Elytroderma deformans, Lophodermella concolorו-Scirrhia pini יכולות להתפשט במהירות. הפטריות Armillaria mellea ו-Heterobasidion annosum גורמות לריקבון שורשים.
מבין כ-240 מינים של חרקים שנתגלו על אורן מפותל גורמת חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae) את הנזק הגדול ביותר. החיפושית מדביקה את העץ בפטריית הכתם הכחול (Grosmannia clavigera) החוסמת את יצירת השרף ומונעת מהעץ להתגונן בפני החיפושית. הפטרייה הורגת את העץ, אבל יש לה חשיבות בשימור האורן. העצים המתים מהתקפת הפטרייה מזינים שריפות יער החשובות להתחדשות הטבעית של העץ.
על מידת הנזק שגורמים עופות או יונקים לאורן המפותל יש מעט מידע. סנאים יכולים להזיק משום שהם אוכלים את זרעי העץ. סנאי אדום אמריקני (Tamiasciurus hudsonicus) מסוגל לפתוח את האצטרובלים הסגורים של תת-המין latifolia, בעוד שסנאי דאגלס (Tamiasciurus douglasii) מותאם לאוכלוסיות של העץ שבהם האצטרובלים נפתחים לאחר ההבשלה.
אורן מפותל כמין פולש
בניו זילנד האורן המפותל הוא מין פולש של עץ מחטני פראי (wilding conifer), יחד עם כמה מינים נוספים של מיני אורנים מצפון מערב אמריקה הצפונית. העץ מופיע ברשימת הצמחים המזיקים של ניו זילנד (National Pest Plant Accord) ואסור למכור אותו, להפיץ אותו מסחרית או לחלק אותו.
שימוש מסורתי על ידי אינדיאנים
הכינוי האנגלי הנפוץ של אורן מפותל הוא Lodgepole pine, כלומר "אורן מוט הבקתה". כינוי זה ניתן לעץ בשם השימוש הנפוץ בגזע העץ כמוטות לבנייה מחסה הטיפי של האינדיאנים בארצות הברית. טיפי טיפוסי בנוי תוך שימוש ב-15 עד 18 אורנים. הגזע הארוך, הישר וקל המשקל של האורן אידיאלי לשינוע באמצעות סוסים עבור שבטי האינדיאנים הנוודים של המישורים הגדולים. השבטים נהגו לערוך מסעות ארוכים לרוחב המישורים הגדולים על מנת להשיג אורנים מפותלים שצמחו רק באזורים ההרריים. במינסוטה נעשה שימוש במיני אורנים אחרים כדוגמת אורן אדום (Pinus resinosa) לבניית טיפי, אם כי מינים אלו בדרך כלל עבים יותר, כבדים יותר וקשה לכן יותר לשנע אותם בהשוואה לאורן מפותל.
גם כיום משתמשים רבים עדיין באורן מפותל לבניית טיפי בשמורות אינדיאנים, בפאו ואו, ובבתים פרטיים. מותר לכרות עצים אלו עבור מוטות לטיפי ביערות לאומיים בארצות הברית, ובתנאי שחוטב העצים השיג רישיון לכרות עצים חיים למטרות טקסיות או מסורתיות. האזורים הפופולריים לכריתת עצים עבור אינדיאנים החיים בשמורות בדקוטה הדרומית ובדקוטה הצפונית, לבניית טיפי הם הרי ביגהורן (Bighorn Mountains), הגבעות השחורות, והרי מדיסן באו (Medicine Bow Mountains).
השבטים הילידים של אזור הפסיפיק נורת' ווסט והשבטים הילידים של קליפורניה השתמשו בחלקים שונים של הצמח להכנת תרופות מסורתיות הן לשימוש חיצוני והן לבליעה לשם טיפול במחלות שונות.
שימושים מודרניים
העניין בעץ של האורן מפותל החל רק משנות ה-90 של המאה ה-20 ועד אז הוא שימש בעיקר כעץ להסקה, בייחוד בקולומביה הבריטית שם הוא מקור חשוב למטרה זו. עם זאת, אין קריטריונים תקניים לסיווג העצה בסיווגי איכות, שהוא בסיס חשוב למסחר ולשימוש. העץ משמש לעיצוב פנים, לייצור מוטות למטרות בנייה, לאדני רכבות, לייצור עיסה להכנת נייר ולכרייה. בתהליך סולפיט אפשר ליצור מהעץ נייר עיתון משובח ונייר לספרים. יערות גדולים של אורנים נשתלו למטרת הפקת עץ בבריטניה באירלנד ובסקנדינביה, שם המין ניטע כתחליף לאורן היערות (Pinus sylvestris) ולאשוחית. בשוודיה מחזור הגידול של 50 עד 65 שנים קצר יותר ב-35% עד 40% מאורן היערות.
טיפוח
אורן מפותל מטופח כצמח נוי על ידי תעשיית ההורטיקולטורה. משתלות מגדלות את תת-המין contorta ואת תת-המין murrayana עבור גנים מסורתיים, עבור גנים שנועדו למשוך בעלי חיים, וליצירת מקבצים קטנים של צמחים טבעיים בעיצוב נוף. בתת-המין הקטן יותר של contorta ובזני התרבות שטיפחו ממנו משתמשים לגידול בעציצים, כולל דוגמיות גדולות של בונסאי.
זני תרבות של מין זה כוללים את:
מחפרים בשירות צה"ל
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל מפעיל כחלק ממערך הצמ"ה שלו מחפרים, רובם תוצרת קטרפילר, המשמשים לעבודות עפר, הריסת מבנים ומשימות הנדסה צבאית שונות. חלק מהמחפרים זוכים למיגון המאפשר להם לפעול בזירות לחימה ותחת אש. הדגמים הממוגנים העיקריים בשירות צה"ל הם הקטרפילר 330 והקטרפילר 349 ("באגר E-349").
מאפיינים וייעוד
המחפר, שמכונה "באגר" (Bagger), הוא ציוד מכני הנדסי הכולל זרוע חפירה ארוכה עם כף (backhoe) המותקנת על גבי משטח מסתובב ("פיווט") הנע על גבי זחלים. המחפר הוא כלי כבד ואיטי אך שימושיו מגוונים. כברירת מחדל, זרוע החפירה מצוידת בכף אך ניתן להחליפה ולהתקין במקומה פטיש חציבה ("פטיש אוויר") - המשמש בעיקר להריסת מבנים - או מזמרה (התקן דמוי מספריים גדולים), צבת ואף מקדח-בורות.
המחפרים בחזית שמשמשים להנדסה קרבית זוכים למיגון הכולל לוחות שריון על המנוע המערכות המכניות, הבוכנות והצינורות ההידראוליים שעל הזרוע, ותא מפעיל ממוגן עם זכוכית משוריינת. המיגון מקנה למחפר עמידות נגד נשק קל ורסס. המחפר נכנס לפעולה אחרי שהזירה מאובטחת לרוב על ידי כוחות אחרים, כגון לוחמי הנדסה קרבית וחי"ר, ודחפורי D9 משוריינים שללו מוקשים ומטעני חבלה בזירה.
תפקידי המחפר הממוגן הם:
המחפר הממוגן משמש גם להריסת מבנים, לרוב בעלי שתי קומות ויותר. הוא מאפשר הריסה מדויקת ובזכות הזרוע הארוכה שלו יכול להגיע לקומות הגבוהות. לעיתים המחפר הורס את הבית באמצעות הכף הסטנדרטית ולעיתים באמצעות פטיש חציבה. מבנים גדולים במיוחד נהרסים בשיתוף פעולה בין המחפר לדחפור D9 משוריין שבונה "רמפה" המאפשרת למחפר להגיע לקומות הגבוהות ביותר, וכן מסייע בהריסת יסודות המבנה.
היסטוריה
מחפרים לא ממוגנים נמצאים בשירות צה"ל שנים רבות כאשר עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הסתמך צה"ל בעיקר על כלי צמ"ה אזרחיים. בתקופות שגרה ובט"ש הועסקו קבלנים אזרחיים לעבודות ביצורים אך בזמן לחימה הכלים האזרחיים גויסו כציוד מגויס לשעת חירום.
המחפרים הממוגנים נטלו חלק באינתיפאדה השנייה. במהלך מבצע חומת מגן השתתפו מחפרים ממוגנים בהריסת המוקטעה של יאסר ערפאת ברמאללה. כמו כן, מחפרים ממוגנים הרסו מבני טרור ובתי מחבלים לצד דחפורי D9 משוריינים. המחפרים נטלו חלק גם בלחימה ברצועת עזה בשנים 2000–2005, בעיקר בציר פילדלפי, שם שימשו לחשיפת מנהרות הברחה ברצועת עזה.
במבצע הבאת ביכורים ב-2006 נטלו המחפרים חלק מרכזי והביאו לכניעתם של בכירי המבוקשים הפלסטינים, בהם רוצחי רחבעם זאבי, אחרי שקילפו את קירות החדר בו התבצרו.
מחפר ממוגן סייע בהריגת חוטפי ורוצחי שלושת הנערים ב-2014, אחרי שהרס את גג המסתור של המחבלים ובכך איפשר ללוחמי הימ"מ להרגם באמצעות ירי והשלכת רימוני נפץ אל המרתף בו הסתתרו.
ברצועת עזה משמשים המחפרים גם לחשיפת מנהרות הלחימה של רצועת עזה ופעלו באופן נרחב במבצע צוק איתן. זו הייתה הפעלת הבכורה המבצעית של המחפר הגדול והחדש מדגם באגר E-349.
מאז 2015 משמשים המחפרים הממוגנים ככלי העיקרי להריסת בתי מחבלים שביצעו פיגועים נגד ישראלים.
המחפרים משמשים גם במבצעי נוהל סיר לחץ למעצר מחבלים פלסטינים המתבצרים במבנים. כך למשל ב-27 ביולי 2016, במבצע משותף של הימ"מ, צה"ל והשב"כ נהרג מוחמד פקיה, המחבל שרצח את מיכאל מרק ב-1 ביולי. כוחות הימ"מ כיתרו את הבית וביצעו נוהל סיר לחץ שבמהלכו נורו מספר רקטות כתף על הבית ובסיומו באגר ממוגן של חיל ההנדסה הקרבית הרס את הבית. גופת המחבל נמצאה בין ההריסות.
כלים הנדסיים ממוגנים נוספים בצה"ל
צה"ל מפעיל ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) מסוגים שונים, בהם דחפורים, מחפרים ושופלים תוצרת קטרפילר וכן מחפרונים, מיני־מעמיסים, מפלסות ומשאיות. בעוד חלק מכלי הצמ"ה נועדו לעבודות בינוי ותחזוקה בבסיסיים עורפיים, כלים אחרים נועדו לעבוד בבסיסים שבאזורי עימות ואף בחזית עצמה, כולל השתתפות בקרבות, ולפיכך זוכים למיגון הולם. כלי הצמ"ה הממוגנים העיקריים של חיל ההנדסה הקרבית הם הדחפור (מדגם קטרפילר די־9), השופל (מדגם קטרפילר 966) והבאגר (מדגם קטרפילר 349). בכלי התקשורת לעיתים מתבלבלים ביניהם ומכנים את כולם "D9". להלן טבלה המסכמת את ההבדלים ביניהם:
זאב פרידמן
זאב פרידמן (10 ביוני 1944 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מרים משקולות ישראלי שנרצח בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
ביוגרפיה
פרידמן התאמן בקבוצת הפועל קריית חיים בהדרכתו של טוביה סוקולסקי והיה אלוף ישראל במשך שבע שנים ברציפות במשקל תרנגול (עד 56 ק"ג). ב-1969, סיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בוורשה, וב-1971 זכה במדליית ארד באליפות אסיה שנערכה בפיליפינים.
באולימפיאדת מינכן (1972) דורג פרידמן במקום ה-12. ב-5 בספטמבר 1972 פרצו מחבלים פלסטינים מארגון ספטמבר השחור לבניין המשלחת הישראלית בכפר האולימפי, רצחו את מאמן ההיאבקות משה ויינברג, ולקחו עשרה מחברי המשלחת, בהם פרידמן, כבני ערובה. פרידמן נרצח, עם יתר בני הערובה, במהלך ניסיון חילוץ כושל של המשטרה הגרמנית. הובא לקבורה בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
תארים והישגים
בשנת 1967 זכה פרידמן בתואר ספורטאי השנה בהרמת משקולות.
כשהארי פגש את סם
כשהארי פגש את סם (באנגלית: The Thing About Harry) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי-להט"בי משנת 2020. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'וש סנטר ופיטר פייג', והסרט בוים על ידי פיטר פייג'. הסרט עוקב אחרי סם (ג'ייק בורלי), צעיר גאה שמתאחד מחדש עם ביריון בית הספר התיכון לשעבר, הארי (ניקו טרהו), בשביל להיות ידידים, ולאחר מכן להתאהב אחד בשני לאחר שהארי יוצא מהארון, בכך שהוא מזדהה כפאנסקסואל.
הסרט הוצג לראשונה ב-Freeform ובהולו ב-15 בפברואר 2020.
הפקה
הסרט נמכר לראשונה על ידי המפיקים הבכירים גרג גוליוטה ופ. ג'יי. דני ל-Freeform. כתיבת התסריט הושלם ביולי 2019, וההפקה החלה בנובמבר באותה השנה. פייג' הצהיר כי אחת ממטרותיו בכתיבת הסרט היה לגרום לו להשתקף מהעובדה שאנשים צעירים להט"בים ממשיכים ומתייגים את זהותם המינית בדרכים מגוונות יותר מאשר בדורות קודמים; למשל, הארי הוא פאנסקסואל, ולא הומו או ביסקסואל, מכיוון ש
פייג' לא תכנן במקור להופיע בסרט בתור קייסי, אך החליט למלא את התפקיד לאחר שהשתכנע שמפני ששנת 2020 מציינת 20 שנה להופעת הבכורה של הכי גאים שיש, יש ערך סמלי בכך שהסרט יכיל מחווה קטנה להופעה שלו בתור אמט הניקט בסדרה ההיא.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות על ביצועו הקלאסי של ז'אנר הרום-קום עם תחומי עניין רומנטיים הומוסקסואלים, והביא את הנורמליזציה הנחוצה הרבה של מערכות יחסים קוויריות תוך שהוא לא שולל אותו מייחודיותו. יסמין בלו מ-TV Fanatic שיבחה את הסרט ואמרה כי: אלכס רייף שיבח את הסרט על הכימיה שהוצג על ידי הדמויות הראשיות ואת הדמויות השליליות האמורות. אמרי אללה מסיק מהסרט כי הסרט מציג ייצוג חיובי של פאנסקסואליות תוך הימנעות מנושא הטראומה הנפוצה בסרטי להט"ב, אך ציין את חוסר הגיוון שלו בליהוק.
אברהם ציון
אברהם ציון (נולד ב-1939 בעיראק) הוא עורך דין ונוטריון ואיש ציבור ישראלי. ציון הוא חבר סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון, כיהן בה כראש המחלקה לשמאות מקרקעין, כראש המרכז למשפט ותקשורת, כיו"ר ועדת משמעת, וכראש החטיבה המשפטית במחלקה הרב תחומית וכיום משמש כפרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה
ציון נולד ב־1939 בעיראק. הוא מצאצאי משפחתו של ר' יוסף חיים הידוע בכינויו "הבן איש חי", גדול הפוסקים של יהדות ספרד והמזרח במאה ה-19. עקב פרעות הפרהוד שהתחוללו נגד היהודים בעיראק ביוני 1941, המשפחה נמלטה לבומביי שבהודו, שהייתה אז בשליטת האימפריה הבריטית, שם נשארה עד סוף מלחמת העולם השנייה. עלה לארץ ב-1951, סיים את לימודיו בתיכון עירוני ד' בתל אביב ב-1958. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. סיים לימודי משפטים ב בשנת 1964 והוסמך כעורך דין בשנת 1966. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1971. בין השנים 1973 עד 1990 שירת כשופט צבאי בדרגת סגן אלוף.
קריירה
עם סיום תקופת ההתמחות מונה לעוזר לפרקליט מחוז תל אביב (פלילים), ועם שובו מלימודי הדוקטורט מונה לסגן פרקליט המדינה בתחום הפלילי. בשנת 1974 עבר לשוק הפרטי. התמחותו בעיקר במשפט פלילי, בדיני מקרקעין ובדיני תכנון ובנייה. הופיע בעתירות מינהליות בבג"ץ ובבתי המשפט לעניינים מנהליים, וכן בבתי המשפט לעניינים מקומיים ובבתי הדין הצבאיים. כמו כן ערך והוציא לאור חמישה כרכים בהוצאת סנונית של פסקי דין של בתי המשפט המחוזיים בשבתם כבתי משפט לעניינים מנהליים.
בשנת 1986, הקים ציון את המסלול האקדמי הראשון ללימוד שמאות מקרקעין באוניברסיטת תל אביב. כמו כן הרצה בפקולטאות למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה והמכללה למינהל. בשנת 2000 הצטרף כחבר סגל באוניברסיטת אריאל בשומרון והקים בה את המרכז למשפט ותקשורת ואת המחלקה לשמאות מקרקעין. בשנים 2015–2016 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
כיהן כיו"ר מועצת השמאים, שממונה על פי חוק על הכשרת שמאים, הסמכתם ופיקוח על התמחותם. שימש יו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לפיתוח מפעלי תיירות (חפ"ת). כמו כן כיהן כחבר מועצת המנהלים של חברת כימיקלים לישראל, וכמו כן נבחר חבר דירקטוריון של המועצה לצרכנות, ועדת ההיתרים ועוד.
במשך למעלה מ-10 שנים שידר בתוכניות קבועות בקול ישראל וברשת ב' על ענייני אקטואליה.
כתב מספר טורי דעה בעיתון ישראל היום.
עמדותיו
בשנות ה-90 עמד ציון בראש חטיבת האקדמאים בליכוד. התנגד להסכמי אוסלו ול ומתנגד לפתרון שתי המדינות, ומתנגד לאקטיביזם שיפוטי ומבקר את התרחבות ההתערבות של בג"ץ בענייני הרשויות המחוקקת והמבצעת.
פלמינג: האיש שרצה להיות בונד
פלמינג: האיש שרצה להיות בונד (באנגלית: Fleming: The Man Who Would Be Bond) היא מיני-סדרה בריטית משנת 2014, המפרטת את הקריירה הצבאית של הסופר יוצר סדרת ג'יימס בונד, איאן פלמינג. הביוגרפיה, שהיא בדיונית בחלקה ומתרחשת בין 1938 ל-1952, מתארת את הרפתקאותיו הרומנטיות של פלמינג וכן את תפקידי הריגול שלו עבור הצי המלכותי הבריטי. השחקן דומיניק קופר מגלם את פלמינג, ולארה פולבר מגלמת את דמותה של אהובתו, אן או'ניל.
שידור הסדרה
השידור הראשון של המיני-סדרה בארצות הברית היה ב-29 בינואר 2014, ובממלכה המאוחדת שודר החל מ-12 בפברואר 2014.
משטרת המטרופולין של מחוז קולומביה
משטרת המטרופולין הוקמה ב-6 באוגוסט 1861, היא אחת ממחלקות המשטרה הוותיקות בארצות הברית. המטה של MPD נמצא בבניין הנרי ג'יי דאלי, הממוקם בשדרות אינדיאנה בכיכר המשפט מול בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה.
יעוד ותפקידים
המשימה של המחלקה היא "להגן על מחוז קולומביה ולהגן על תושביו ומבקריו תוך הערכה גבוהה ביותר לקדושת חיי אדם".
תקנות ה-MPD מקובצות בכותרת 5, פרק 1 של קוד מחוז קולומביה.
למשטרת המטרופולין יש תפקיד ייחודי בכך שהיא משמשת כמחלקת משטרה מקומית, עם אחריות מחוזית, מדינתית ופדרלית, והוא תחת ממשלה עירונית אך פועל תחת סמכות פדרלית. הם אחראים על הפעלת מרשם עברייני המין של המחוז, אישור כל הבקשות לשיירות רכב של הנשיא וסגן הנשיא, מנהיגי מדינות זרות מגיעות לבירה, הפגנות, הפגנות ואירועים ציבוריים אחרים, ותחזוקת מרשם כלי הנשק של המחוז.
ייחוד
בעוד שה-MPD היא סוכנות אכיפת החוק העיקרית בעיר, היא חולקת את תחום השיפוט שלה עם משטרת המעבר, האחראית על שיטור מערכות ה-Metrorail ו-Metrobus של אזור המטרופולין של וושינגטון; משטרת הפארקים של ארצות הברית, המספקת אכיפת חוק עבור המול הלאומי וכל שאר הנכסים של שירות הפארקים הלאומיים; השירות החשאי של ארצות הברית האחראי על אבטחת מתחם הבית הלבן ומעגל מצפה הכוכבים מס' 1, שירות המרשלים של ארצות הברית, שמתפקד כשריף של העיר; משטרת הקפיטול של ארצות הברית שאחראית על אבטחת גבעת הקפיטול, משטרת בית המשפט העליון וסוכנויות פדרליות רבות אחרות.
עם זאת, משטרת המטרופולין נותרת בסופו של דבר הסוכנות העיקרית בעיר ובעלת הסמכות לחקור את כל הפשעים בעיר ללא קשר למקום בו התרחש.
מבנה
ל-MPD יש מגוון רחב של שירותים מיוחדים הכוללים: צוותי SWAT, K9, סיור נמל, סיוע אווירי, חטיבת מטעני חבלה, ביטחון פנים, מודיעין פלילי, סמים ויחידה לשחזור נשק. ה-MPD מפעיל גם את מרכז המידע לפיקוד (CIC) המנטר מאות מצלמות ברחבי העיר, קוראי לוחיות רישוי, ShotSpotter ומכשירי מודיעין ומעקב רבים אחרים.
רגורפניב
רגורפניב (regorafenib) הנמכרת בשם המסחרי סטיוורגה (stivarga) היא תרופה אונקולוגית המאושרת ורשומה לטיפול בסרטן המעי הגס (GI) וסרטן במשתית מערכת העיכול הנקרא גם גיסט (GIST).
זוהי תרופה אנטי סרטנית אורלית הניטלת בבליעה, וכלולה בסל הבריאות להתוויה של טיפול בסרטן GIST.
מנגנון הפעולה של סטיוורגה
סטיוורגה עובדת במנגנון משולש:
סטיברגה שייכת למשפחת תרופות הקרויות "מעכבי מולטי-קינאז". פעילותה ביולוגית, כנגד רצפטורים אנגיוגניים, סטרומליים ואונקוגנים מסוג tyrosine kinase. רגורפניב הוא מעכב פוטנטי של הרצפטורים ל-VEGF, שלו תפקיד מרכזי באנגיוגנזה. בנוסף הוא מעכב מספר קינאזות אונקוגניות (בהן RAF ו-RET) ומספר קינאזות סטרומליות (בהן KIT ו–PDGFR) ובכך מסייע למנוע את שגשוג תאי הגידול.
גידול במעי הגס והחלחולת
סטיברגה מעכבת את הגידול הסרטני בשלושה מישורים שונים: היא עוצרת את צמיחת כלי הדם המזינים את הגידול הסרטני, פוגעת בתאי הגידול עצמם ופוגעת גם בתאי הרקמה סביב הגידול התומכים בו.
מחקר עולמי בשם CORRECT שבוצע ב-760 חולי סרטן מעי גס גרורתי, אצלם כשלו כל הטיפולים הקיימים, בדק את היעילות והבטיחות של סטיברגה בטיפול בחולים אצלם המחלה התקדמה גם לאחר הטיפולים הסטנדרטיים הקיימים. יותר מ-20 מהחולים היו מישראל, בבתי החולים איכילוב, בילינסון, רמב"ם והדסה עין כרם.
ממצאי המחקר הראו כי התרופה מצליחה להאריך חיים במספר שבועות עד מספר חודשים. בממוצע האריכה התרופה את הישרדותם בכ-6.4 חודשים בהשוואה ל-5 חודשים ללא הטיפול בתרופה.
מחקר CORRECT התפרסם בכתב העת The Lancet. בספטמבר 2012 קיבלה התרופה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) להתוויה זו, וב-2013 גם בישראל.
גידול סטרומה במערכת העיכול
סטיוורגה היא התרופה הראשונה שהצליחה להראות במחקר קליני גדול הארכת הישרדות ללא התקדמות מחלה של חולי GIST שמיצו את כל קווי הטיפול המקובלים. סטיברגה-רגורפניב הוכיח הארכת משך הזמן ללא התקדמות מחלה (progression-free survival) בחולי GIST שמחלתם התקדמה לאחר מיצוי כל קווי הטיפול המקובלים.
במחקר קליני בשם GRID שנערך ב-199 חולים אשר טופלו ברגורפניב, נראתה האטה בצמיחת הגידול (הישרדות ללא התקדמות המחלה). בעקבות תוצאות המחקר החיוביות התרופה עברה למסלול המהיר של ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי) וב-2015 קיבלה התרופה את אישורו להתוויה זו סטיברגה מאושרת בישראל על ידי משרד הבריאות להתוויה זו וניתנת לחולי GIST במסגרת סל התרופות.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי העיקריות של השימוש בתרופה כוללות: עייפות, אובדן תיאבון, תגובת עור יד/רגל, מוקוסיטיס בחלל הפה, שלשול, אובדן משקל, יתר לחץ דם, שינויים בקול.
חוץ מכדורגל
חוץ מכדורגל הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, יש כאן יותר מזה, שיצא לאור ב-12 ביוני 2023. השיר נכתב והולחן על ידי בן ארי, והופק ועובד על ידי תומר בירן.
רקע וכתיבה
את הפזמון של השיר כתב הזמר חנן בן ארי בעת ששהה בצימר יחד עם אשתו לאחר שחזר לישראל מביקור בקטאר לרגל שמיניות מונדיאל 2022. שאר חלקי השיר נכתבו על ידו במהלך טיסה בחזרה לקטאר לרגל חצאי גמר המונדיאל.
בלילה למחרת, במהלך ריאיון בפודקאסט "הפודיום", ביצע בן ארי את השיר בפעם הראשונה תוך שהוא מאלתר את הלחן. לפני ביצוע השיר חנן אמר:
בריאיון לנדב יעקבי מערוץ הספורט סיפר:
השיר הושמע לראשונה בגרסתו הסופית ב-4 ביוני 2023 בהופעה בתיאטרון הסימטה שביפו העתיקה, במהלכה חשף בן ארי את רצועות אלבום האולפן השלישי שלו, "יש כאן יותר מזה". הוא הופק ועובד בידי תומר בירן וב-12 ביוני 2023 השיר יצא לאור בתור הרצועה השביעית מ"יש כאן יותר מזה" יחד עם שאר שירי האלבום.
השיר נפתח בהקלטה משידורי מונדיאליטו 2023 בכאן 11, כששדרן הספורט יהונתן כהן הביע את התרגשותו בעקבות הגול שהבקיע הכדורגלן ענאן ח'לאילי, אשר העלה את נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19 לרבע גמר המונדיאליטו. חנן כינה אירוע זה בתור רגע היסטורי ואייקוני, ובריאיון לכאן רשת ב' סיפר:
ניתוח מוזיקלי
"חוץ מכדורגל" הוא שיר באורך של 4:23 דקות, ובריאיון לנדב יעקבי מערוץ הספורט הסביר בן ארי את משמעות השיר :
עמי פרידמן מידיעות אחרונות כתב כי השיר עוסק ב"דיכאון והיאחזות במה שאפשר להיאחז בו בתקופות חיים פחות מאידיאליות", וציין כי המשפט , זו דרך להזכיר שהיכן שיש כאוס יש הזדמנות, ושמשברים אישיים הם שלב מעבר מנדטורי בדרך להתבגרות והתפתחות.
נדב מנוחין מוואלה! תיאר כי בשיר זה בן ארי הולך רחוק עם הכנות הכואבת כשהוא עוטף אותה בקולות רקע מלטפים, ובערוץ הספורט הושווה "חוץ מכדורגל" לשיר "ואלה שמות" של אריק איינשטיין ול"חולה על כדורגל" של אייל גולן.
וידאו קליפ
ב-5 ביולי 2023 יצא לאור הוידאו-קליפ של השיר בבימויו של עומרי רוזי, במהלכו נראה חנן בן ארי שר את השיר בזמן שהוא יושב על כיסא אל מול מיקרופון ומנגן על גיטרה בלב שדה משחק הכדורגל באצטדיון רמת גן.
ביצועים
ב-12 ביולי 2023 ביצעו חברי להקת התקווה 6 גרסת קאבר לשיר בתחנת הרדיו גלגלצ.
קבלה ביקורתית
עמי פרידמן מעיתון ישראל היום תהה מתי בפעם האחרונה מישהו כתב על דיכאון ואהבה בצורה מדויקת כל כך וכתב כי ייתכן והמשפט מהווה את השורה החשובה ביותר באלבום.
אמיר שוורץ מאתר ynet כתב כי זהו שיר אקטואלי ביותר והוסיף כי המשפט אשר מחבר בין המילים ממגילת קהלת לבין קולות השדרנים מהמונדיאליטו אמנם עלול להתפרש ככפירה אך הוא מייצג את המסוגלות של בן ארי למצוא את ה"קודש" בתוך "עולם החול".
לדברי עמית סלונים מוואלה!, השיר כל כך קליט, שכמעט קל להתעלם מכך שהוא כולל המון כאב, ולדברי נדב מנוחין מוואלה!, פזמון השיר עומד בשורה אחת לצד השירים הכי יפים של הזמר.
הילודיים
הילודיים (שם מדעי: Hylodidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
בעבר משפחה זו הייתה חלק ממשפחת הלפטודקטיליים וממשפחת האלסודיים, אך עקב בדיקות הוחלט לשייכה למשפחה נפרדת. היא סווגה ב-1858.
צפרדעים אלה שוכנות יערות וחיות בטבע בברזיל, ארגנטינה ומדינות נוספות בדרום אמריקה. למיניה יש לסת קצרה עם "אף" הפונה כלפי מעלה. חלקם רעילות ובעלי צבעי אזהרה לטורפים. בכך הם מזכירות את קרוביהם הרחוקים - הדנדרובטיים.
גילוי גופתו של הולופרנס (בוטיצ'לי)
גילוי גופתו של הולופרנס (באיטלקית: Scoperta del cadavere di Oloferne) הוא ציור טמפרה על לוח עץ, מעשה ידי הצייר סנדרו בוטיצ'לי משנת 1472 לערך. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי בפירנצה.
היסטוריה ורקע
הציור מבוסס על סיפורה של יהודית, אלמנה יהודייה מהעיר בתוליה שהצילה את עם ישראל משליטה זרה על ידי עריפת ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי של נבוכדנצר, לאחר שהסתננה למחנהו, ונותרה לבדה בלילה עם הולופרנס באוהלו. למחרת עם אשמורת הבוקר, מצאו אותו חייליו באוהלו וראשו ערוף, ליבם חרד והצבא האשורי התפזר לכל עבר (ספר יהודית פרק יד', פסוק יט'). הציור נוצר קרוב לוודאי כזוג של שובה של יהודית לבתוליה, שני הציורים תועדו בסוף המאה ה-16 באוסף בית מדיצ'י, לשם הגיעו כמתנה שקיבלה ביאנקה קאפלו, אשתו השנייה של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. קנה המידה הקטן של הציורים מעיד על כך שהם לא נועדו להצגה קבועה על קיר. ידוע על פי תיעודים בני התקופה כי ציורים בממדים קטנים כאלו נשמרו כחפצי ערך יקרים בארונות או בנרתיקי עור, ונחשפו על ידי בעליהם באירועים מיוחדים. העדינות וההקפדה על הפרטים הקטנים, מובילה להנחה שגם הלוחות הקטנים האלו נועדו למטרה זו.
בשנת 1633 היצירה צורפה לגלריית אופיצי.
תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע שבו חייליו של הולופרנס מצאו את גופתו באוהלו. החיילים עומדים בדאגה סביב המיטה, שעליה מונחת גופתו נטולת הראש של מפקדם הולופרנס. הם ציפו למצוא אותו בזרועותיה של יהודית, אשר בשלב זה כבר ממהרת בחזרה לביתה. יש רק תיאור קצר של הסצנה בספר יהודית, והיא עוררה בבירור את דמיונו של בוטיצ'לי. קיימת סתירה מסוימת בין שני ציוריו של בוטוצ'לי: גופו המתואר בציור זה הוא של אדם צעיר. לעומת זאת, הראש המתואר ב"שובה של יהודית לבתוליה" הוא של אדם מבוגר.
למרות גודלם הקטן, שני הציורים של בוטיצ'לי הם יצירות מופת אמיתיות בשל מורכבות הקומפוזיציה, תשומת הלב לפרטים זעירים ובחירה נכונה של התפאורה השונה לכל סצנה.
אצטדיון דינמו (מוסקבה)
האצטדיון אשר נבנה בשנת 1928, הכיל בשנותיו האחרונות 36,540 מושבים, ושימש בתור מגרשה הבייתי של דינמו מוסקבה במשך 80 שנה. עד חניכת אצטדיון לנין ב-31 ביולי 1956 היה האצטדיון מתקן הספורט המרכזי במוסקבה. בשנת 1980 נטל האצטדיון חלק באירוח משחקי הכדורגל של אולימפיאדת מוסקבה.
בשנת 2011 האצטדיון נהרס ובמקומו נבנה אצטדיון חדש, במימון ונשטורגבנק בשם VTB ארנה. כל חזיתות האצטדיון הישן שומרו ושולבו באצטדיון החדש שנבנה בשטחו.
אישטוואן תומאן
אישטוון תומאן (בהונגרית: Thomán István; הומונה, 4 בנובמבר 1862 – בודפשט, 22 בספטמבר 1940) היה פסנתרן ומורה למוזיקה יהודי-הונגרי. הוא היה אחד המורים המשמעותיים ביותר לפסנתר בהונגריה. אביה של הכנרית מאריה תומאן, אחיינו של הרופא יאקאב תומאן.
קורות חיים
תומאן נולד במשפחה יהודית. אביו היה ד"ר דוד תומאן, אמו רוזה וייסברגר. הוא למד משפטים בווינה ובבודפשט ובאותה תקופה במקביל בין 1881 לבין 1885 למד גם באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט היה תלמידם של המלחינים פרנץ ארקל, שאנדור ניקוליץ' ורוברט פולקמן, ואחר כך בשנתיים האחרונות של פרנץ ליסט. הוא הפך לאחד התלמידים המועדפים של ליסט, ולכן ליווה אותו במסעותיו לוויימאר ולרומא, למשל. תומאן נכח גם במותו וגם בהלווייתו של ליסט.
משנת 1888 עד לפרישתו לגמלאות הוא היה מורה של מוסדות אקדמיים למוזיקה, שם חינך כמה פסנתרנים הונגרים מצוינים (כמו בלה בארטוק, ארנסט פון דוהנאני, אימרה קירי-סאנטו), ומאוחר יותר כמורה הפרטי של המורים לעתיד של האקדמיה למוזיקה (כמו ג'רג' פרנצי ושל איבאן אנגל). הוא היה מגדולי המורים של הפסנתר בהונגריה, ממשיך מסורתו של ליסט. הוא הופיע גם בחו"ל כמוזיקאי קאמרי.
עבודתו הכתובה הפדגוגית המשמעותית ביותר, שמשמשת גם היום, היא "טכניקת הנגינה בפסנתר", שפורסמה בשנת 1906. וכן "תרגילים בסיסיים לשליטה בנגינה הווירטואוזית", עבודה בת שישה כרכים. מחקריו ומאמריו הופיעו בכתב העת "סקירת המוזיקה" ודומיהם. מותו נגרם מסרטן המעי הגס וטרשת עורקים. אשתו הייתה ולריה נוישלוס.
הנצחה
ברובע 12 בבודפשט רחוב נושא את שמו.
לאסלו סינטאר ביים סידרה על חייו של פרנץ ליסט, בו הופיע דמותו של תומאן.
לרגל יום הולדתו ה-150, בשנת 2012, הוקם לכבודו פסל בהומונה.
ביאטריס צ'פקואץ'
ביאטריס צ'פקואץ' (באנגלית: Beatrice Chepkoech; נולדה ב-6 ביולי 1991) היא אתלטית קנייתית, אלופת העולם (דוחה 2019) ושיאנית העולם בריצת 3000 מטר מכשולים, שיאנית העולם בריצת 5 ק"מ כביש.
ביוגרפיה
ביאטריס צ'פקואץ' החלה להתחרות באתלטיקה בשנת 2009, ובשנת 2015, במשחקי אפריקה שנערכו בברזוויל, זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר, בתוצאה של 4:19.16 דקות. צ'פקואץ' היא שוטרת במקצועה.
2016
באולימפיאדת ריו, סיימה צ'פקואץ' במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים, בשיא אישי חדש של 9:16.05 דקות. לפני כן, בחצי הגמר, סיימה במקום הראשון במקצה בתוצאה של 9:17.55 דקות. בשנה זו, צ'פקואץ' התחרתה בריצת 3000 מטר מכשולים בארבע תחרויות מסבב ליגת היהלום. בתחרות ביוג'ין שנערכה במאי, סיימה רביעית בתוצאה 9:17.41 דקות, ביוני השתתפה בתחרות בסטוקהולם וסיימה במקום השני בתוצאה של 9:22.56, אחרי רות ג'בט שקבעה תוצאה של 9:08.37 דקות. חודשיים לאחר מכן סיימה במקום הרביעי בתחרות בפריז בשיא אישי חדש של 9:10.86 דקות. בתחרות הגמר שנערכה בציריך סיימה במקום הרביעי לאחר שקבעה תוצאה של 9:19.37 דקות.
2017
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בחודש מרץ בקמפלה, אוגנדה, הייתה צ'פקואץ' הרצה האחרונה בנבחרת המעורבת של קניה, ועזרה לה לזכות במדליית זהב, לפני נבחרת אתיופיה ונבחרת טורקיה. בחודש יוני, זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר באליפות קניה, לאחר שקבעה תוצאה של 4:03.20 דקות. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון, היא סיימה במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 9:10.45 דקות.
קיריל הראשון של מוסקבה
קיריל הראשון של מוסקבה (ברוסית: Кирилл; נולד ב-20 בנובמבר 1946 כולדימיר מיכאילוביץ' גונדייב, ברוסית: Владимир Михайлович Гундяев) הוא פטריארך מוסקבה ורוס כולה (רוסית: Святейший Патриарх Московский и всея Руси), וראש הכנסייה הרוסית מאז 1 בפברואר 2009.
ביאטריס צ'פקואץ'
2017
צ'פקואץ התחרתה בליגת היהלום שש פעמים. במאי, בתחרות בדוחא, סיימה במקום השני בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 9:01.57 דקות, ובסוף מאי בתחרות ביוג'ין, סיימה במקום השני בשיא אישי נוסף של 9:00.70 דקות. בתחילת יולי סיימה במקום הראשון בתחרות בפריז בתוצאה של 9:01.69, ובסוף אותו חודש התחרתה בריצת 3000 מטר (שהעניקה ניקוד לריצת 5000 מטר) וסיימה שנייה, בתוצאה של 8:28.66 דקות. באוגוסט, בגמר ריצת 3000 מטר מכשולים שנערך בציריך, ירדה לראשונה מגבול 9 הדקות כשזכתה במדליית הכסף בתוצאה של 8:59.84 דקות, אחרי רות ג'בט ולפני נורה ג'רוטו. בגמר ריצת 5000 המטרים שנערך בחודש ספטמבר בבריסל, סיימה במקום הרביעי לאחר שקבעה תוצאה של 14:39.33 דקות.
קיריל הראשון של מוסקבה
ביוגרפיה
קיריל נולד בלנינגרד במשפחת כומר, סבו ואביו סבלו מרדיפת השלטונות הסובייטיים על רקע דתי ונעצרו כמה פעמים. במשך שנים כיהן בתפקידים דתיים שונים. מדצמבר 1984 שימש כארכיבישוף (ויותר מאוחר ארכיבישוף מטרופוליטני) של סמולנסק וקלינינגרד. בנוסף שימש גם כראש המחלקה לקשרי חוץ של הכנסייה וחבר קבוע של הסינוד הקדוש.
ביאטריס צ'פקואץ'
2018
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, סיימה במקום השביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.59 דקות. בתחרות ליגת היהלום במונקו, סיימה צ'פקואץ' במקום הראשון בריצת 3000 מטר מכשולים, תוך שהיא קובעת שיא עולם חדש של 8:44.32 דקות, שיפור של 8 שניות לשיא הקודם של רות ג'בט. בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל היא זכתה במדליית הזהב לאחר שקבעה תוצאה של 8:55.10 דקות.
קיריל הראשון של מוסקבה
ביוגרפיה
באפריל 2012 התחוללה סערה סביב תמונה בה נראה הפטריארך עונד שעון יוקרתי שמחירו למעלה מ-20,000 ליש"ט. הפטריארך הכחיש שבבעלותו שעון שכזה, וטען כי התמונות מזויפות. אולם באתרו הרשמי נמצאה תמונה בה נראה השעון על זרועו. זמן קצר לאחר הפרסום, הוחלפה התמונה לתמונה ערוכה בה השעון הועלם. אולם צללית השעון שהשתקפה על השולחן נשארה גם בתמונה הערוכה. הפטריארך האשים כי גורמים מחוץ למדינה מנסים להתנקם בו בשל תמיכתו בנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ביאטריס צ'פקואץ'
2019
בתחרות ליגת היהלום בשנגחאי, סיימה צ'פקואץ' במקום הראשון בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא תחרות חדש של 9:04.53 דקות.
קיריל הראשון של מוסקבה
ביוגרפיה
בשנת 2016 במעמד פתיחת פסל ולדימיר הגדול בירך את הקמת הפסל.
ביאטריס צ'פקואץ'
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה בחודש ספטמבר, זכתה צ'פקואץ' במדליית הזהב לאחר שרצה לבדה מתחילת הריצה וקבעה שיא אליפות חדש של 8:57.84 דקות. היא סיימה לפני אמה קובורן האמריקאית (9:02.35 דקות) וגסה פיליציטס קראוזה הגרמנייה (9:03.30 דקות).
קיריל הראשון של מוסקבה
ביוגרפיה
בשלהי 2018 נאבק קיריל עם פטריארך קונסטנטינופול וניסה למנוע את היפרדותה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית משליטת מוסקבה. הוא נכשל ובינואר 2019 הוכרה עצמאותה של הכנסייה האוקראינית. קיריל כינס סינוד שהכריז על סכיזמה (פילוג) בין הכנסייה הרוסית לבין הסינוד הפטריארכלי (הוועידה העליונה של הכנסייה האורתודוקסית העולמית שמושבה באיסטנבול (קונסטנטינופול)).
הארי המזוהם: כוח המגנום
הארי המזוהם: כוח המגנום (ידוע גם כ"הארי המזוהם חוזר"; באנגלית: Magnum Force) הוא סרט המשך לסרט "הארי המזוהם" שהופק ב-1973 בכיכובו של קלינט איסטווד.
עלילה
הסרט מתחיל במשפט שנערך לאיש צווארון לבן שמואשם באישומים חמורים. למרות מחאת הציבור הקוראים להאשמתו, האיש יוצא בעונש פעוט ואף חוזר לסורו כאשר הוא נפגש שוב עם שותפיו ועוזריו בכדי לתכנן את המשך פעילותו, כאשר שוטר תנועה עוצר את הרכב בצד. השוטר, שהקהל הצופה אינו מודע לזהותו, יורה בכל יושבי הרכב ובורח על אופנועו. זוהי תחילתה של שרשרת רציחות של פושעים על ידי אותו שוטר לכאורה במטרה לקחת את החוק לידיים.
הארי מקבל שותף חדש ממוצא אפרו-אמריקאי. במהלך הסרט הארי מתיידד עם שותפו, פוגש בחבורת שוטרים צעירים שהצטרפו למשטרה לאחרונה ומתאמנים במטווח המשטרתי שהארי נוהג לפקוד כדי להתאמן על כישורי הירי המצוינים שלו. הוא מדבר עם שכנתו מהבניין בו הוא גר שעד מהרה הופכת לבת זוגו, זאת בזמן ששרשרת הרציחות ממשיכה.
השוטר כמעט נתפס על ידי חוליית משקיפים משטרתית אך מצליח להטעות אותם, לאחר שהוא יורה בשוטר. השוטר שנורה הוא חבר של הארי שרצה שהמשטרה תוכל לטפל בפושעים באלימות ממש כשם שהפושעים לא מפחדים להשתמש באלימות כנגד המשטרה (הארי חשד בו בהתחלה). הארי שומע את שם השוטר שהטעה את החוליה המשקיפה וטען "שהגיע לשם ראשון" ועולה בו חשד. במהלך תחרות המטווח השנתית שהמשטרה עורכת, הארי, האלוף הבלתי מעורער, מקבל אתגר בדמות אותו שוטר, שמצליח להשיג תוצאה דומה לשלו. הם עורכים תחרות מכריעה שבה הארי מפסיד לאחר שהוא יורה בבובת קרטון של שוטר.
בעקבות השתלשלות המקרים, הארי מתחיל להבין מה מתרחש ומי עומד מאחורי הרציחות. דבריו של הארי לא מעניינים את מפקד המשטרה, והוא שולח אותו לעקוב אחרי פושע שרצח מספר אנשים, חרף מחאתו של הארי הטוען שאין קשר בין הרציחות לאדם זה. למרות זאת, הוא מבקש שישלח איתו גם את השוטרים החדשים בטענה שהם היורים הטובים ביותר במחוז. במקום בו אמור להיערך המעצר מתפתח קרב יריות שבסופו נהרג החשוד וכל שותפיו. המפקד נוזף בהארי, אך הוא נשאר במשטרה.
הארי נוסע לביתו ובדרך פוגש את בת זוגו וקובע איתה שתבוא לביתו. בחניה פוגש הארי בשלושת השוטרים החדשים שנשארו, שמודים בפניו על כך שהם אלו שאחראים לשרשרת הרציחות ומזהירים אותו שלא יעשה כלום או שאחרת יטפלו גם בו. הם עוזבים את החניה והארי עולה לדירתו, אך בשנייה האחרונה נופל לו האסימון והוא מציל את בת זוגו ממוות בטוח, זאת לאחר שהבין כי בתיבת הדואר שלו טמונה פצצה שתופעל בשנייה שתיפתח. הוא מנטרל את הפצצה ומנסה להזהיר את שותפו ללא הצלחה והשותף מת. הארי מתקשר למפקד המשטרה ומודיע לו על הפצצה. המפקד בא ואחרי שהוא רואה את הפצצה הוא נוסע עם הארי.
במהלך הנסיעה המפקד מאיים על הארי באקדחו ומנטרל אותו, ומספר לו שהוא זה שעומד מאחורי שרשרת הרציחות, והוא זה שהחליט ביחד עם השוטרים האחרים לקחת את החוק לידיים, ומכיוון שהארי מפריע להם הם ייפטרו ממנו. אחד השוטרים עוקב אחרי המכונית של הארי, ומתחיל מרדף שבמהלכו הארי זורק את המפקד מהמכונית לאחר מאבק. המרדף ממשיך והארי מצליח להערים על השוטר ודורס אותו. שני השוטרים הנותרים דולקים אחריו, והארי בורח לסיפון אונייה בנמל, שם הוא אורב להם ומצליח להרוג אחד ולברוח החוצה, תוך כדי שהוא מערים על השוטר השני וגורם לו לטבוע בים. המפקד של הארי חוזר ומאיים עליו שוב, לוקח את מכוניתו ואומר לו שאף אחד לא יאמין לו ושהוא הולך להאשים אותו ברציחות. הארי הספיק לגרום לפצצה לפעול שוב, וכשהמפקד נוסע הוא לא מבחין בכך ובעצם מפוצץ את המכונית - הארי עוזב את הנמל ובכך הסרט נגמר.
מיכל ויצמן (ספורטאית)
מיכל (מיקי) ויצמן היא קפטן אס"א תל אביב ברוגבי לשעבר, קפטן נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי לשעבר, ומאמנת רוגבי.
ויצמן שיחקה במדי אס"א תל אביב מאז הקמתה של ליגת הנשים בשנת 2001, ולמרות ממדיה הקטנים נחשבה לאחת השחקניות הבולטות בליגה, ושימשה כקפטן קבוצתה. היא ידועה כשחקנית זריזה מאוד ובעלת יכולת טכנית ברמה גבוהה. משחק ההגנה שלה ייחודי, כיוון שהיא נוהגת לתפוס את השחקנית היריבה ולא לאפשר לה להתקדם או למסור במקום להפיל אותה. ויצמן שימשה כקפטן הנבחרת בשנים 2008-2007, והובילה אותה להעפלה לטורניר הגמר של אליפות אירופה 2008, הישג השיא של הרוגבי הישראלי (נכון לשנת 2010). בשנת 2010 היא שימשה כסגנית קפטן הנבחרת.
בעונת 2010/2009 היא שימשה כמאמנת קבוצת הנוער של רמת השרון.
היום בשנת 2023 היא מאמנת את קבוצת רוגבי הנוער של תל אביב "תל אביב ספרטנס" מאמנת עד 16 ועד 18 והובילה את העד 18 לאליפות המדינה ברוגבי שביעיות
כיום מורה לספורט בבית ספר יסודי ברמת גן.
גנו כחול
גנו כחול (שם מדעי: Connochaetes taurinus; קרוי גם גנו מצוי או גנו הפסים) הוא מין של פרסתן גדול דמוי-בקר בתת-משפחת הבובאלים החי ביבשת אפריקה. הוא תואר לראשונה בשנת 1823, ויש לו חמישה תת-מינים. בינו לבין המין הנוסף בסוג - גנו שחור - יש דמיון חיצוני רב, ותפוצתם חופפת באזורים מסוימים. הגנו הכחול גדול יותר מעמיתו הדרומי, והוא בין האנטילופות הנפוצות ביותר באפריקה, והמין הגדול בתת-משפחת הבובאלים, ויחד עם קובוס המים והנילגאי השלושה מחזיקים בתואר האנטילופות הרביעיות בגודלם בעולם לאחר אילנד ענק, אילנד מצוי, וקודו גמלוני - גדולים במעט מאנטילופת סוס שחורה.
הגנואים הכחולים הם בעלי חיים צמחוניים, הניזונים בעיקר מעשבים. מלבד מידות הגוף הזכרים והנקבות די דומים אחד לשני. הם חיים בעדרים המוניים רופפים שמגיעים לעיתים לאלפי פרטים. בכל שנה כמה אוכלוסיות בטווח המזרחי שלהם לוקחים חלק יחד עם בעלי חיים נוספים באחת מהנדידות הגדולות בעולם. בית גידולם הוא סוואנות השיטה המישוריות של דרום, מרכז ומזרח אפריקה, והם נמנעים מאזורים יבשים או גשומים מדי. הרבייה מתרחשת בעיקר בסוף עונת הגשמים.
ערבת בבל
ערבת בבל או ערבה בוכייה או ערבת פקינג (שם מדעי: Salix babylonica) היא מין של ערבה שמקורה בערבות היבשות של צפון סין.
גנו כחול
המדינות שבהם הוא נפוץ הן טנזניה, קניה, זמביה, אנגולה, בוצוואנה, זימבבואה, מוזמביק, נמיביה, סווזילנד ודרום אפריקה; הוא הוכחד ממלאווי. מגמת אוכלוסייתו יציבה ברוב האזורים, ומשום כך הוא אינו נחשב כקרוב לאיום על ידי ארגון השימור IUCN. הגנו הכחול הוא בין האנטילופות הנפוצות ביותר באפריקה, והוא מגודל בעשרות חוות פרטיות למטרת ציד; מספריו נאמדים במעלה ממיליון פרטים.
ערבת בבל
ערבת בבל היא עץ נשיר שיכולה להגיע עד גובה של 18 מטר. צמיחתה מהירה אך אורך חייה יחסית קצר. עליה ארוכים וצרים בצבע ירוק בהיר בצמיחתם וצהוב בסתיו ופרחיה גדלים בעגיל. גזעה בעל גוון אפור שחור מחורץ.
גנו כחול
אטימולוגיה, טקסונומיה וכלאיים
הגנו הכחול תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע האנגלי ויליאם ג'ון בורצ'ל בשנת 1823, ואף על פי שבתחילה נחשב כסוג בפני עצמו, סווג לאחר מכן יחד עם הגנו השחור שהתגלה בתקופה מוקדמת יותר באותו הסוג - על בסיס קשר פילוגנטיקה הדוק. שניהם משויכים לתת-משפחת הבובאלים (Alcelaphini) הממוקמת במשפחת הפריים (Bovidae), יחד עם הבובאל והדאמאליסק - הקרובים אליהם מבחינה גנטית וחיצונית.
ערבת בבל
ערבת בבל סווגה לראשונה על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1736.
גנו כחול
אטימולוגיה, טקסונומיה וכלאיים
השם המדעי "Connochaetes taurinus" שניתן למין זה על ידי בורצ'ל, נגזר מיוונית ומלטינית כדלהלן: Konnos = זקן, khaite = שיער גולש, ומתייחס לזקן שבצוואר ולרעמה הגדולה בגב שגולשת לצדדי הבטן; taurinus = שור\פר, ומתייחס לכך שעל אף שהגנו הוא אנטילופה יש לו דמיון חיצוני רב לבקר. השם הרשמי של הסוג - "גנו" מקורו בשפת הקהויקהוי, והוא מהווה ככל הנראה אונומטופיה לקולות הנחירה שמפיקים אנטילופות אלה, הנשמעים כ"גרונט" או "גא-נו"; השם של המין - "כחול", מתייחס לברק הכחלחל-כסוף של הפרווה, אם כי צבעם הוא גם חום בהיר או אפור. השמות הרווחים - "גנו מצוי" או "גנו הפסים" מתייחסים לתפוצתו הרחבה של המין, ולפסים השחורים שעל גופו. לגנו הכחול חמישה תת-מינים:
ערבת בבל
ערבת בבל משמשת לייעור, לנוי, לעץ ולייצור סלים.
גנו כחול
אטימולוגיה, טקסונומיה וכלאיים
הגנו הכחול חופף באזורים מסוימים עם הגנו השחור, וכתוצאה מכך הרבייה ביניהם תמיד הייתה אפשרית. עם זאת, ההבדלים בהתנהגות החברתית ובתי הגידול השונים שלהם מנעו בעבר רבייה ביניהם, אולם לאחר שהם צומצמו לאותו אזור הרבייה ביניהם כבר אינה נדירה וצאצאי הכלאיים המכונים "גנו אדום" יהיו פוריים בדרך כלל. זהו גם אחד מהאיומים העיקריים על אוכלוסיית הגנו השחור שנדיר יותר מעמיתו, וצאצאים כאלה מוחרמים על ידי הרשיות הדרום-אפריקניות. מחקר של צאצאי כלאיים בדרום אפריקה גילה כי לרבים מהם היו מומים מלידה שהתבטאו בעיקר בשיניים הקרניים ועצמות הגולגולת. במחקרים אחרים דווח על עלייה בפרופורציות הגוף של הצאצא לעומת הוריו או על התעוותות האוזניים.
בחוות ציד באפריקה הדרומית ישנם עדרים של מוטציות הקרויות "גנו זהוב" ומתאפיינות בצבע פרווה זהוב-אדמדם, אולם הם אינם מהווים תת-מין נפרד אלא נובעים מרבייה בין פרטים לבקנים בדומה לדלגן שחור\לבן, אימפלה שחורה, ודאמאליסק לבן\זהוב. מוטציה נוספת שנדירה יותר קרויה "גנו מלכותי", ופרטים כאלה מתאפיינים בצבע גוף זהה לגנואים רגילים, אך יש להם פנים לבנות, עיניים ואף ורודים, ורעמה וזנב זהובים.
המספר הדיפלואידי של הכרומוזומים של הגנו הכחול הוא 58.
קרניים
לגנו הכחול יש זוג קרניים גדולות ועבות למדי, וכפי שאופייני לבובאלים - יש להן צורה יוצאת דופן מרוב האנטילופות; למעשה הצורה של הקרן מהווה מעין גרסה מוקטנת של קרני ה-S של נקבת התאו האפריקני: בתחילה היא צומחת לצדדים (לעיתים עם זווית קטנה לאחור), מתעגלת במקצת למטה, וחוזרת ועולה בעיקול חד כלפי מעלה ופנים כשהקצוות אנכיות ונוטות מעט אחורנית. בדרך כלל היא נכפפת יותר ויותר כלפי פנים עם הגדילה. בדומה לקרני התאו האפריקני גם לקרני הגנו יש מעין עיגול רחב במקצת בבסיס הקרן, אך הן אינן מתחברות ביניהם, ו"המגן" שאופייני לזכרי התאו נעדר אצל מין זה אף על פי שבמבט מהצד זה אכן נראה כך. קרני התאו האפריקני גם גדולות כמעט פי-3 מקרני הגנו, והן מתעגלות בצורה בולטת מאוד כלפי מטה. לאחר העיגול העבה בבסיס, הקרן הופכת לדקה במקצת, אך למרות זאת עבה באופן כללי גם בחלקים העליונים; לקראת הסוף היא הופכת לדקה מאוד ומסתיימת בשפיצים חדים. מלבד הצורה של הקרניים, גם המבנה שלהם גורם לגנו לדמיון רב לבקר: כיוון שהן צומחות לצדדים (בניגוד לרוב האנטילופות שצמיחתן למעלה), זה גורם לכך שהאוזניים ממוקמות מתחת לקרניים ולא בצידיהן - מאפיין שניתן לראות רק אצל מיני הבקר.
הקרניים צומחות בצידי המצח מעל העיניים, וסמוכות ממש לאוזניים. הן די צמודות אחת לשנייה בבסיס, ולאחר שהן מתרחקות מאוד בשל הצמיחה לצדדים הן חוזרות ומתקרבות שוב בגלל העיקולים כלפי פנים. הקרניים חלקות לכל אורכן, ויש להן מספר חריצים באזור הבסיס. כאשר הן צומחות לעגלים הן נראות כשני שפיצים בצורת "V", והן מגיעות לגודלם העיקרי בזמן מועט יחסית - סביבות 3 שנים. בדומה לצבי סוף מצוי, בגיל מבוגר עלולה לנשור לגנו שכבת הקרטין בבסיס הקרן ותחתה יש שכבה גרמית - אם כי זה פחות בולט ונפוץ משל צבי הסוף. צבע הקרניים הוא אפרפר בהיר או כהה, חום חלודה בהיר או חולי; השפיצים לפעמים כהים יותר משאר הקרן. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך לזכרים הן גדולות, עבות וכהות יותר. מבין תת-המינים לגנו לבן זקן מערבי יש את הקרניים הקטנות ביותר.
כסות
הפרווה של הגנו הכחול קצרה מאוד, ומורכבת משערות זיפיות ודלילות ברוב הגוף - בייחוד בפלג הגוף האחורי והרגליים; בכתפיים, בצוואר, בלחיים ובחוטם הן צפופות יותר, ובסנטר והגב ארוכות יחסית. צבע הפרווה נע בין אפור כחלחל לאפור בהיר\ צפחה\ כסוף\ כהה - עד חום כהה. הצבע עשוי להשתנות בין תת-המינים: גנו דרומי נוטה לכחלחל, גנו ג'ונסטון וקוקסון אפרפר כסוף עם אזורים גדולים בצבע חום בהיר (ג'ונסטון גם עלול להיות צהבהב), וגנו לבן זקן מערבי ומזרחי הם הכהים מכולם - עם צבע שנראה לעיתים כשחרחר. אצל מרבית תת-המינים פלג הגוף האחורי והרגליים נוטים לחום בהיר, הצוואר לאפור צהבהב והגחון לכהה. לגנו זה יש כפלי עור בהירים ובולטים מהצוואר עד לכתפיים, כשבין כל כפל למשנהו יש פסים עבים ואנכיים היורדים מהגב עד למותניים והחזה - ובשל כך הוא גם מכונה "גנו הפסים". הפסים אינם דקים כדוגמת פסי הקודו, אלא גדולים במיוחד עם שלל צורות בדומה לפסי הטיגריס. בדרך כלל הם גדולים ועגולים - במיוחד באזור הכתף. הפסים גדולים יותר אצל תת-המינים הצפוניים, ועוביים, אורכם ומספרם משתנה מפרט לפרט. צבע הפסים הוא חום כהה\שוקולד או שחרחר, ונוטה לחום בהיר ודהוי אצל גנו ג'ונסטון וקוקסון.
החל מהראש ועד אמצע הגב, יש לגנו הכחול רעמה גדולה ושעירה בצבע שחור המזכירה את רעמת הסוס, והיא ארוכה וגולשת לצדדי הבטן בעיקר באזור הכתפיים; השערות שלה סומרות ובולטות בעורף, ומאמצע הגב ועד לזנב היא מסתכמת בפס שחור דקיק. מהסנטר ועד לאמצע הגרון לגנו זקן ארוך המורכב משערות גסות, וצבעו משתנה משחור אצל תת-המינים ה"דרומי", "קוקסון" ו"ג'ונסטון", ללבן קרמי\צהבהב אצל תת-המין המערבי והמזרחי. בתחתית החזה יש לגנו דלדול עור קטנטן המזכיר קצת את הפרים, וצבעו שחור. מאפיין נוסף שמזכיר את הסוס, הוא זנבו הארוך והשעיר שמסתיים בציצת שיער גדולה ומברשתנית בצבע שחור. עיקר הזנב שעליו גדלות השערות בצבע בהיר.
הצבע הכללי של הפנים מתחלק לשתיים: הלחיים והלוע בצבע אפרפר או צהבהב, ומבסיס הקרניים והמצח לאורך החרטום ועד לאף יש כתם גדול וייחודי דמוי-מסכה המורכב משערות שחורות וצפופות ומזכיר במקצת את זה של הצ'ירו. ה"מסכה" מתפשטת גם לצדדי החוטם, ומקיפה בדרך כלל את העין; מסיבה זאת במבט מרחוק כמעט ולא ניתן לראות את עיניו. הצמיחה של השערות השחורות נעצרת סמוך לאוזניים, האף והשפתיים - כך שיש להם צבע בהיר יותר. לחלק מתת-המינים המצח ובסיס הקרניים בצבע חום אדמדם בהיר. מלבד הגנו הדרומי וגנו ג'ונסטון, לשאר תת-המינים יש לעיתים כתם בצורת "V" מעל העיניים שנראה כגבות, וצבעו חום אדמדם כהה עד צהבהב בהיר. את גנו ג'ונסטון ניתן לזהות בקלות משאר תת-המינים בשל רצועה לבנה עבה שיש לו במרכז החוטם - שבולטת מאוד על רקע ה"מסכה" השחורה. הצבע של אוזני הגנו מתחלק בין צהבהב בחלק הפנימי, למחצה שחור ומחצה צהבהב או שחור לגמרי בחלק החיצוני.
מבנה ומידות גוף
מבנה גופו של הגנו נראה כשילוב של סוס ופר. יש לו כתפיים רחבות וגבנון בינוני הנותנים לו מראה שרירי, ולכן פלג גופו הקדמי גדול וכבד יותר מהפלג האחורי. גופו ארוך, צווארו קצר ורחב, וראשו גדול ומאורך; כפי שאופייני לבובאלים, לגנו הכחול יש חרטום ארוך ומקושת, אך הוא רחב יותר משאר המינים; במונחים של אורך גולגולת גנו ג'ונסטון הוא הגדול שבתת-המינים, וגנו לבן זקן מערבי הקטן שבהם. זנבו ארוך ורחב, ורגליו ארוכות וחזקות. אוזניו דקות וארוכות, ועיניו בינוניות וזהובות. בתחתית העיניים יש בלוטות ריח גדולות ובולטות שמוסתרות בדרך כלל ב"מסכה" הכהה; הבלוטות קטנות יותר אצל הנקבות. האף שלו גדול ובעל מבנה מוזר בצורת סהר או האות "C" וצבעו אפרפר או חום צהבהב, בעוד שהשפתיים מרובעות ורחבות עם צבע שחרחר. הפרסות שלו גדולות ורחבות בצבע אפור. אף על פי שבמבט שטחי אין כלל הבדל בין הזכרים לנקבות בשל צבעי הגוף הזהים, הזכרים גדולים וכבדים (ולפעמים גם כהים) בצורה ניכרת וקרניהם גדולות יותר.
גנו שחור
הגנו השחור (Connochaetes gnou), דומה יחסית לקרובו הכחול עם מאפיינים אקולוגים זהים, ותפוצתם חופפת בחלקים גדולים מתחומי מחייתו של המין השחור. עם זאת, הגנו הכחול גדול ונפוץ יותר מעמיתו, והם שונים במספר מאפיינים גופניים בולטים: הגנו השחור מתאפיין בפרווה בצבע חום אדמדם כהה מאוד עד שחרחר, לעומת כחלחל אפרפר עד חום בהיר של הגנו הכחול. לגנו השחור יש קרניים מוזרות ביותר שבמבט מלפנים נראה כ-"W", והבסיס שלהם עבה הרבה יותר מזה של הגנו הכחול. אף על פי שלגנו השחור יש פרצוף כהה מאוד, אין לו כתם שחור מוגדר כעמיתו הכחול. לגנו השחור יש רעמה קצרה מאוד בהשוואה לגנו הכחול, ויש לו ציצות שיער ייחודיות על החוטם והחזה. לגנו השחור הזנב והרעמה שבגב בצבע לבן-צהבהב, בניגוד מוחלט לזנב והרעמה השחורים של הגנו הכחול. לגנו השחור זקן קצר יותר, וצבעו תמיד שחור. הגנו השחור נפוץ באופן טבעי באפריקה הדרומית בלבד, והוא נדיר יותר מהגנו הכחול.
תפוצה ובית גידול
הגנו הכחול נפוץ בדרום, מזרח ומרכז אפריקה במדינות: קניה, טנזניה, מוזמביק, זמביה, זימבבואה, אנגולה, בוצוואנה, נמיביה, סווזילנד, דרום אפריקה, ובעבר גם במלאווי. התפוצה מתחלקת בין תת-המינים כדלהלן:
התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך רמות אפריקה המרכזית, ונעצרת במישורי "הקארו הגדול" ונהר אורנג' בדרום, מדבר נמיב במערב, הסוואנות הגשומות של קונגו בצפון מרכז, ואגם ויקטוריה והר קניה בצפון מזרח.
בית הגידול של הגנו הכחול הוא בעיקר סוואנות עשב-קצר מישוריות כדוגמת הסרנגטי וסוואנות-שיטה, וכן סוואנות שיחים דוקרניות, חורשים דלילים, אזורים צחיחים למחצה כערבות-מדבר קלהארי, ובכללות כל מקום שאינו יבש או גשום מדי מלבד גנו קוקסון שמאכלס גם אזורים גשומים. הגורם שמשפיע בעיקר על בחירת בית הגידול הוא הזמינות של מקורות מים. הוא נמנע לחלוטין מיערות טרופיים, מדבריות "אמיתיים" או ממדרונות ההרים, ורק לעיתים רחוקות ימצא בגבהים של 2,100-1,800 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות ברוב השנה, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 100 ל-1,000 מילימטר לשנה.