cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזן שולטי
ביוגרפיה
על פעילותה למען זכויות אדם זכתה בפרס סיאול לשלום ב-2008, בפרס החירות על שם וולטר ג'אד ב-2010 ובמדליית מסדר הכבוד הדיפלומטי של קוריאה הדרומית ב-2013.
שולטי פעילה במפלגה הרפובליקנית. ב-2014 התמודדה בבחירות למושב מחוז 11 של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסידה לחבר הקונגרס המכהן גרי קונלי מהמפלגה הדמוקרטית.
Something for Nothing (סרט)
Something for Nothing (ברוסית: Кое-что задаром; מילולית: "משהו בחינם") הוא סרט קצר עלילתי בבימויו של אלכסיי טליזין על פי יצירתו של רוברט שקלי באורך 22 דקות. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-23 באוגוסט 2020, במהלך פסטיבל הסרטים הקצרים KoRoChe והועלה לצפייה דיגיטלית על גבי שרתי KinoPoisk HD באותה שנה.
רקע
רוברט שקלי פרסם את הסיפור הקצר "Something for Nothing" כסיפור הומוריסטי, שפורסם לראשונה במגזין Galaxy Science Fiction בשנת 1954 ובאוסף Citizen in Space משנת 1955. העיבוד הראשון לסיפור היה הסרט הקצר The Utilizer שצולם בשנת 1996 והייתה עבודת הבימוי היחידה של מומחה האפקטים המיוחדים קרייג בארון (Craig Barron). הסרט זכה בפרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו על אפקטים מיוחדים, אך מעולם לא הוצג לקהל הרחב.
העלילה מגוללת את סיפורו של ג'ו קולינס כשהוא מתעורר בוקר אחד, כדי למצוא במפתיע בחדרו קובייה עם הכיתוב "Class A Recycler". לאחר כמה ניסויים, הוא הגיע למסקנה שזה מה שתמיד חלם עליו, משהו להגשים את תשוקותיו וכאן קולינס עמל לספק את צרכיו ההולכים וגוברים: הוא מזמין ארמונות ובארות נפט, כסף ומכוניות, עדרי בקר ולהקות בלט. יום אחד הוא מבטל ברשלנות, את כל יתרונותיו המהותיים ומבקש אלמוות. ופתאום הוא לומד שהמכשיר אינו אלא רק מכונת אשראי, העברת שירותים בזמן ובמרחב. אבל במוקדם או במאוחר ייאלץ צריך לשלם על הכל. עם זאת, הוא עדיין משיג משהו בחינם: כלומר אלמוות, כדי לחשב את החוב מהמחצבות, במשך כמה אלפי שנים.
תקציר עלילת הסרט
לוס אנג'לס. שנת 1985. בלש המשטרה מקס פלמברק מחפש אזרחים נעדרים. במהלך חקירה הוא מגיע למסקנה כי היעלמויות האנשים קשורות זו לזו ועם נושא מסוים, שנחזה שוב ושוב על ידי עדים, שאחד מהם מת באופן מסתורי. במקרה זה, החשד למותו נופל על מקס. הנהגת מחלקת המשטרה משעה את הבלש מעבודתו, אך לאחר שאיבד את התג שלו, הוא ממשיך בחקירה עצמאית בתקווה להחזיר את שמו הטוב ולחשוף את הסוד.
הפקה
הפקת הסרט מומנה במקור בכסף שגויס באמצעות שירות מימון המונים. יוצרי הסרט הדגישו כי כמה אלמנטים מעבודתו הקצרה של שקלי הורחבו על ידיהם בכוונה. הגרפיקה הממוחשבת בסרט נוצרה באמצעות תוכנת VFX, ששימשה גם ליצירת גרפיקה לסרט עלייתה של ג'ופיטר.
הצילומים נערכו בסנקט פטרבורג מאז 2015. ב-11 באוקטובר 2018 הסתיימו צילומי הסרט, לאחר שסבלה מעיכובים ודחיות שונות. ביולי 2020 הסרט כבר הושלם במלואו, אורכו: 22 דקות.
שיווק
הטיזר הרשמי הראשון שוחרר בערוץ היוטיוב הרשמי של הבמאי ב-16 במאי 2015. טריילר טיזר מלא שוחרר באותו ערוץ יוטיוב ב-31 במאי 2018.
קומיקס
במקביל ליצירת הסרט, נכתבה ואוירה רצועת קומיקס לסרט שכותרתה "מחלקת הקוונטים" («Квантовый департамент»). הקומיקס הוצג לציבור בסנקט פטרבורג.
אהרן ווירמש
רבי אהרן ווירמש (נהגה: ווֹרְמְס או וֶרְמְס; י"ח באב ה'תקי"ד, 7 ביולי 1754 – ט"ו באייר ה'תקצ"ו, 2 במאי 1836) היה רבה של יהדות מץ, דיין, מקובל וראש ישיבה במץ, ומחבר ספרי "מאורי אור" על תלמוד בבלי ועל שולחן ערוך. חבר הסנהדרין של פריז. נודע בגישתו הביקורתית כלפי מנהגים עממיים ואף כלפי פוסקי ההלכה שקדמו לו. בדור האחרון דמותו שנויה במחלוקת סביב שאלת נטייתו לרפורמה.
היה אחרון רבניה המפורסמים של מץ, ובין המקובלים הגדולים האחרונים במערב אירופה.
ביוגרפיה
נולד ב, כפר קטן סמוך ל, לרבי אברהם יוסף, שכונה אברהם אברלי, בן למשפחת רבנים מצאצאי רבי גרשון אשכנזי. בבחרותו נסע למץ שם למד אצל רבי אריה לייב גינצבורג, ה"שאגת אריה", והיה לאחד התלמידים הקרובים אליו. בגיל 15 התכבד לדרוש בבית הכנסת של מץ. נסמך להוראה גם על ידי רבי וולף יעקב רייכסהופן (ר' וולף פוסוויילר). בצעירותו עסק בקבלת האר"י וחיבר ספר תפילות קבליות ברוח זו.
בשנת 1777 מונה לרב ב שבלוריין הגרמנית, שם התגורר שבע שנים. לאחריהן שב למץ, ושם נבחר כראש הישיבה המקומית לאחר פטירת רבו ה"שאגת אריה" (עד סגירת הישיבה בימי שלטון הטרור). בשנת ה'תקס"ו נבחר כדיין בבית הדין של הקהילה, לאחר פטירתו של הרב, רבי אורי פייבוש הכהן. במשך שנים רבות שימש כדיין וסגן-רב-ראשי לצדם של הרבנים הראשיים רבי מאיר שארלוויל ורבי יוסף גוגנהיים. אחרי פטירתו של רבי יוסף בשנת ה'תקע"ג (1813), שימש ממלא מקום הרב עד לבחירתו של רב חדש. משהחל הליך הבחירה, בשנת ה'תקפ"א, היה מועמד מרכזי לתפקיד רב הקהילה ורב ראשי לקונסיסטוריה של מץ ושל כל מחוז מוזל, אך בחירתו נמנעה מכיוון שלא שלט בשפה הצרפתית כפי שדרש החוק הצרפתי (כרב רשמי נבחר הרב נתנאל וידרסהיים). הוא המשיך לשמש כדיין וכראש הישיבה, ובפועל היה הסמכות ההלכתית העליונה בקהילה, והפוסק הראשי בה. בי"ד בסיוון תקצ"ב (12 ביוני 1832) אושרה לבסוף בחירתו כרב ראשי (אחרי מותו של הרב וידרסהיים), אף שלא שלט בשפה הצרפתית.
תקופה לפני מותו חדל מלדבר ביידיש ובשפות זרות, והחל לדבר בלשון הקודש בלבד. לפני מותו ציווה לקבור את כתבי ידו עמו בארון. נפטר בט"ו באייר תקצ"ו, ונקבר במץ.
עמדותיו
מנגד, הוא תמך בהקמת תלמודי תורה בהם ילמדו גם לימודי חול, כהצעתו של נפתלי הרץ וייזל.
במהפכה הצרפתית
ככל הנראה, עם פרוץ המהפכה הצרפתית הושפע ממנה רבי אהרן מאוד. הוא הצטרף למשמר הלאומי ולבש את מדיו, ואף גילח את זקנו כדי שיתאים לתקנון המשמר. לבני קהילתו הטיף בעד עיסוק בעבודות כפיים – תחום עיסוק שלא רווח אצל יהודי אירופה במאות השנים שקדמו לו שעסקו בעיקר במסחר ובשל כך ספגו ביקורות רבות. הוא אף הראה דוגמה אישית בכך ששלח את בנו אליהו ללמוד מקצוע.
עם הקמת הסנהדרין של פריז נבחר כחבר הסנהדרין מטעם מץ. בסנהדרין הוא נשא נאום מרשים על "יחסי היהודים ללא יהודים על פי היהדות", בו טען כי אין להתייחס למה שנכתב בתלמוד בעיצומם של ימי הביניים, בהם היו התנאים שונים מבימיו, כמדריך ליחס אל גויים בזמנו. כלומר, אין דיני עכו"ם חלים על הנוצרים תושבי צרפת. פרופסור סבור כי עמדתו של רבי אהרן היא שעמדה בבסיס החלטתה של הסנהדרין לאסור על הלוואה בריבית לנוצרים תושבי צרפת.
כאשר הושבע לרב ראשי במץ, הוצעה לו כיפה לכסות את ראשו, אך הוא הסביר כי המנהג לכסות את הראש ביהדות, אינו חובה אלא "פטור שהעניק האלוקים לעמו מגילוי הראש בלהט השמש" (כנהוג בהתייצבות לפני נכבדים), אך המחמיר ומגלה את ראשו תבוא עליו ברכה.
פסיקותיו ויחסו למנהגים
אף שנטען עליו כי נטה לרפורמה, ויש שראו בפסיקות שונות שלו סימנים לכך, עמדותיו ההלכתיות לא היו שונות בצורה קיצונית מרבנים אחרים; הוא אסר גילוח בחול המועד, והתיר פאה נכרית, מכיוון שלאיסור גילוי השערות לאשה נשואה יש טעם כמוס על פי הקבלה, שאינו תקף בפאה נכרית.
מנגד, התיר הלנת מתים כאשר יש חשש שהמוות טרם נקבע, אף שבדור שלפניו ניטש סביב נושא זה פולמוס בין אנשי תנועת ההשכלה היהודית לרבנים. כן התיר שימוש בפסח בסוכר שלא נבדק, וכן התיר חלב עכו"ם, ואמרו עליו ששתה קפה חלבי בפונדק גויי.
הוא תקף את חלוקת העליות בקריאת התורה וטען כי החלוקה לא בוצעה על ידי בר סמכא. בניגוד לעמדה המקובלת ביהדות המסורתית, הוא החזיק בעמדה ביקורתית כלפי העל טבעי. כך, הוא לא האמין בשדים והתנגד לקמיעות. הוא דחה את המנהג לומר לפני תקיעת שופר תחינות ושמות מלאכים שלא נזכרו בתלמוד, מנהג נטילת תרנגולים לבנים לכפרות, וכך גם את דברי רבי יוסף קארו שהזכיר להלכה בשולחן ערוך שד בשם קטב מרירי המובא בתלמוד. מנהג מיסטי כמו מזיגת כוס לאליהו הנביא, הוא הסביר כאקט של נוחות במזיגת ארבע כוסות, משום שהניחו כוס גדולה על השולחן שממנה מזגו לבני הבית, ולשאלת הילדים השיבו בהומור כי הכוס היא לאליהו הנביא, ומתוך כך השתרש הדבר והפך ל"מנהג". אשתו נפטרה בעת לידתה, ועל פי השמועות שנפוצו בהמון, היה זה משום שסירב בתוקף לתלות את תמונת לילית ולומר תחינות מסוימות. כך גם התנגד למנהגים רבים אותם ראה כמשובשים או כמיותרים. הוא התנגד לאמירת פיוטי תפילה רבים – נושא טעון בפולמוס בין הרפורמים לרבנים, פסק שיש חשש הפסק באמירת פסוקי השמות לפני עקירת הרגליים בתפילת העמידה, ועל כן יש לאמרם אחריה. הוא דחה את מנהג גניבת האפיקומן, השלכת סוכריות על חתן בעליה לתורה, ואת אמירת דוד מלך ישראל חי וקיים בקידוש לבנה. התנגד לתעניות שובבי"ם, והתנגד בתוקף להחמרות רבות שהשתרשו, כמו המנהג שלא לאכול מצה מראש חודש ניסן.
הוא אף התבטא בנימה של מרירות, כי הרמ"א רצה לחייב את כל היהדות לאמץ את מנהגיה של יהדות פולין, אך הוא אינו מבין מדוע על יהודי גרמניה וצרפת לעשות כן. משפט זה – כמו יתר המנהגים שדחה, פורש כנטייה לרפורמה או כהקפדה על מסורות יהדות אשכנז הוותיקה.
דמותו בעיני הדורות הבאים
בחייו של רבי אהרן וגם לאחר מותו לא נודעה התנגדות כלפיו. ספרו "מאורי אור" מצוטט אצל כמה מהאחרונים ששיבחוהו, כמו בספרי רבי יוסף זכריה שטרן, בספר "מנחת אלעזר" לרבי חיים אלעזר שפירא, בספר "ארחות חיים", ובספר "ליקוטי מהרי"ח" של רבי ישראל חיים פרידמן.
אמנם בתנועה הרפורמית היו שראו אותו כקרוב בדעותיו אליהם ואמרו כי אילו היה חי 30 שנה מאוחר יותר, היה אף הוא רואה את הצורך ב"תיקונים בדת". כך הציג את דמותו גרשון לוי – חבר האקדמיה המלכותית במץ שהיה תומך ברפורמה מתונה, הספדו של לוי על רבי אהרן הוא אחד המקורות העיקריים והראשונים לתולדות חייו.
כמו כן בדור האחרון תקפו כמה רבנים את רבי אהרן בעקבות פסיקות וביטויים נפיצים המופיעים בספריו; רבי ישכר תמר – בעקבות הערך על רבי אהרן באנציקלופדיה אוצר ישראל הגדירו כמי ש"נעשה צדוקי". בעקבותיו הסתייג ממנו גם הרב יעקב חיים סופר בכמה מספריו, כשהוא מעיר על דרכו להגיה בדברי חז"ל מסברתו ולפתור קושיות באמצעות פיענוח ראשי תיבות בלתי מקובלים.
לעומתם, הגן רבי עובדיה יוסף על דמותו ושלל את התזה של הרב תמר. פרופסור מציג אף הוא את רבי אהרן כמי שהגן על מנהגי אשכנז שהונהגו על ידי המהרי"ל, והעדיף את ספר הזוהר על פני כתבי האר"י.
במאמר הגנה על רבי אהרן שפורסם בכתב עת ירושתנו, טוען בתוקף פרופסור יעקב שמואל שפיגל כי רבי אהרן לא תמך ברפורמה כלל, והיה תומך נלהב בשמירת המנהג וההלכה כפי שניכר בכל חיבוריו. לדבריו של שפיגל, התנגדותו לפסיקות הרמ"א, הייתה כחלק מהתנגדות נפוצה של רבני אשכנז וצרפת במשך מאות שנים לשינוי מנהגיהן למנהגי הרמ"א, מכיוון שהמנהגים היהודיים הגרמניים והצרפתיים הקדימו בזמן רב את אלו שהנהיג הרמ"א, והתבססו בעיקר על פסקי הדין של הראשונים האשכנזים. על דעתו של רבי אהרן כי יש להשמיט חלק מהפיוטים – דעה בה דגלו כמה מראשי הרפורמה – מסביר שפיגל כי רבי אהרן לא היה הרב היחיד שתמך בצמצום אמירת הפיוטים בתפילה. בתחילת המאה ה-19 הפסיקה רוב יהדות פולין לומר פיוטים, למעט בימים נוראים, והדיון בעניין זה לא היה חדש.
שפיגל במאמרו תוקף את הרב תמר בכמה טענות, ומעלה כמה הסברים להגנתו של רבי אהרן:
במכתב תגובה שכתב רבי דוד צבי הילמן לשפיגל, הוא מתאר את דמותו של רבי אהרן כדמות שלילית "שסבלה מתסביך נחיתות כלפי הגויים וגרמה לחילול השם", אף אם כוונתו הייתה לשם שמים. הרב הילמן מגנה את עצם העובדה שרבי אהרן הושפע מהמהפכה הצרפתית, ומפקפק אף בגדלותו התורנית.
ספריו
ספרו המרכזי של רבי אהרן הוא "מאורי אור". שמו של המחבר רמוז במילים אהרן ווירמש. הספר הכולל שבעה חלקים הודפס בעירו מץ, בציון שמו של המחבר בלבד, במשך כ-40 שנה. הספר מכיל הערות ביקורתיות כמו גם הערות על מרבית חיבורי התלמוד ועל חלק ניכר מחלק אורח חיים בשולחן ערוך. הספר מפגין רוח מדעית, יסודיות וחריפות. המחבר עוסק הרבה גם בשינויי נוסחאות וגרסאות שונות. הספר מוזכר לשבח כבר בספר שם הגדולים.
שבעת חלקי הספר:
חלק שמיני של הספר לא הודפס ונותר בכתב יד.
יש אומרים שפרסם בעילום שם ספר בגרמנית בשם "Grundlage der wahren Aufklaerung".
בנוסף לכך, יש אומרים שהשאיר בכתב יד גם פירוש על התורה בשם "מלבושים" או "מלבושי כבוד", ספרי דרושים שונים, פירושים על הש"ס ועל פסיקתא רבתי, פסיקתא זוטרתא ותנא דבי אליהו, סידור התפילה על פי הזוהר, והשתתף בכתיבת הפירוש על המחזור ועל ההגדה בדפוס מץ, אך אחרים טוענים שמחבר הפירושים על המחזור ועל ההגדה הוא המדקדק משה בידינגן.
משפחתו
השאיר אחריו שני בנים וחמש בנות.
וילסון קרוז
וילסון קרוז (באנגלית: Wilson Cruz; נולד: 27 בדצמבר 1973) הוא שחקן אמריקני הידוע בשל הופעותיו בסדרות הטלוויזיה "אלה הם חיי" ו-"תיבת נח", וכן כאנג'ל בהפקת ברודוויי של המחזמר "רנט". קרוז, הומוסקסואל גלוי ממוצא פורטוריקני, הוא פעיל חברתי למען נוער להט"בי, בפרט בני-נוער הומוסקסואלים השייכים למיעוטים אתניים.
ראשית חייו
וילסון קרוז נולד בשם וילסון אצ'בריה בברוקלין, ניו יורק, להורים ממוצא פורטוריקני. משפחתו עברה בסופו של דבר להתגורר בריאלטו שבקליפורניה, שם למד בבית הספר התיכון ע"ש אייזנהאואר, ב-1991. בגיל 19 קרוז יצא מהארון כהומוסקסואל בפני הוריו, תחילה לאמו ואחר כך לאביו. בתחילה, אמו נפגעה והזדעזעה, בסופו של דבר היא קיבלה אותו. אביו, לעומת זאת, זרק אותו מהבית, וקרוז התגורר בחודשים שלאחר מכן במכוניתו ובבתים של חברים. מאוחר יותר הוא ואביו התפייסו.
קריירה
קרוז הגיע להוליווד וחיפש עבודה כשחקן, לאחר שקיבל החלטה להיות גלוי בנוגע לזהות המינית שלו כבר מתחילת הקריירה שלו. ב-1994 הוא לוהק לתפקיד אנריקה "ריקי" ואסקז, נער הומוסקסואל במצוקה, בסדרת הפולחן "אלה הם חיי". בכך, הפך קרוז להיות השחקן הראשון אי פעם שגילם תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה אמריקאית של הומוסקסואל גלוי.
לאחר שהסדרה "אלה הם חיי" בוטלה לאחר עונה אחת בלבד, קרוז המשיך וגילם את דמותו של חואקין, עוזרו של ג'ון אדגר הובר, בסרטו של אוליבר סטון "ניקסון". כמו כן, גילם תפקיד קטן בסרט הטלוויזיה On Seventh Avenue. ב-1996 הוא הופיע לצד דייוויד ארקט בתפקיד מייקי בסרט "Johns", על המאבקים היומיומיים של זונות ממין זכר. בשנת 1998 הוא גילם את דמותה של אנג'ל דומאט שונארד במחזמר "רנט" בברודוויי, ובשנת 2000 הוא גילם את ויקטור בעונה האחרונה של "שולחן לחמישה" כמו כן, היה לו תפקיד חוזר בסדרה "Raising the Bar", בה גילם את דמותו של רפאל דה לה קרוז.
בין השאר, קרוז הופיע בסרטי הקולנוע Joyride (1996), All Over Me (1997), Supernova (2000), Party Monster (2003), Bam Bam and Celeste (2005) לצידה של מרגרט צ'ו, Coffee Date (2006) ובהוא פשוט לא בקטע שלך (2009); בסרט הטלוויזיה The Perfect Pitch (2002); ובתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה !Great Scott, Sister, Sister, ER, אלי מקביל, הבית הלבן, תיבת נח ובהאנטומיה של גריי. בשנת 2008 קרוז גילם את התפקיד של אדריאן בסרט הקולנוע The Ode המבוסס על הרומן Ode to Lata מאת גאליב שיראז דהאללה. כמו כן הופיע בסרט הקולנוע משנת 2009 The People I've Slept With, בו גילם הומוסקסואל גלוי וחברה הטוב ביותר של גיבורת הסרט, המנסה לגלות מיהו הגבר שהכניס אותה להיריון. בשנת 2014 השתתף בתוכנית red band Society שם גילם אח בבית החולים. בשנת 2018 השתתף בתוכנית 13 סיבות למה בה גילם את עורך הדין המייצג את הוריה של האנה.
פעילות למען קהילת הלהט"ב
קרוז, הומוסקסואל גלוי ממוצא פורטוריקני, הוא פעיל חברתי למען נוער להט"בי, בפרט בני-נוער הומוסקסואלים השייכים למיעוטים אתניים. הוא מתנדב למען Youth Zone, קהילה מקוונת ב-Gay.com למען נוער להט"בי. הוא השתתף כ-"גרנד מרשל" במצעדי הגאווה של מערב הוליווד (1998) ושל שיקגו (2005), והיה הנואם הראשי באירועי אוניברסיטת אילינוי בשיקגו למען סטודנטים להט"בים.
קרוז הצטרף למועצת המנהלים של GLAAD ב-1997. בשנת 2012 התמנה לדובר הארצי וליועץ אסטרטגי של הארגון.
הארמון הלאומי (מקסיקו)
הארמון הלאומי (בספרדית: Palacio Nacional) הוא מקום מושבה של הממשלה הפדרלית במקסיקו. הוא ממוקם בכיכר המרכזית של מקסיקו סיטי, פלאסה דה לה קונסטיטוסיון. אתר זה היה ארמון עבור המעמד השליט במקסיקו מאז האימפריה האצטקית וחלק ניכר מחומרי הבנייה של הארמון הנוכחי הם מהמקור שהיה שייך למנהיג מוקטסומה השני מהמאה ה-16.
הבניין משמש ומסווג כבניין ממשלתי, הארמון הלאומי, עם חזית הטיזונטל האדומה שלו, ממלאת את כל צדו המזרחי, לאורך של למעלה מ-. זהו ביתם של כמה משרדי ממשל כמו האוצר הפדרלי וגם הארכיון הלאומי. משמש כמעונו הרשמי של נשיא מקסיקו.
אוסאמה אל-חדאדי
אוסאמה אל-חדאדי (בערבית: اسامة الحدادي; נולד ב-28 בינואר 1992) הוא כדורגלן תוניסאי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בגרויטר פירט.
קריירת מועדונים
אל-חדאדי התחיל את הקריירה שלו בקלאב אפריקן ובשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת. ב-26 באוגוסט 2012, אל-חדאדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ספקסיין.
בקיץ אל-חדאדי חתם בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה.
קריירה בינלאומית
ב-27 במרץ 2015 ערך אל-חדאדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה במשחק ידידות נגד.
יפתח זיו
יפתח זיו (נולד ב-9 ביולי 1995) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בגרנדה בליגת העל הספרדית. גובהו 1.91 מטר.
אוסאמה אל-חדאדי
קריירה בינלאומית
אל-חדאדי, נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 וגביע אפריקה לאומות 2019.
יפתח זיו
קריירה
את קריירת הבוגרים שלו החל זיו בליגה הלאומית, בקבוצת עירוני קריית-אתא. לאחר שלא השתלב היטב בקבוצה עבר לקבוצת הפועל טבעון-מגידו. עם קבוצת הנוער של מכבי חיפה הגיע זיו לחצי גמר אליפות המדינה וזכה באותה עונה להיבחר כשחקן העונה בליגה לנוער. במקביל באותה עונה שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי עתודה חיפה בליגה הארצית. לקראת עונת חתם במכבי חיפה מליגת העל. בעונתו הראשונה בליגה הבכירה שיחק ב-11 משחקים, בהם עלה מהספסל כמחליף. בעונת, לאחר 12 משחקים במדי מכבי חיפה, עבר לבני הרצליה, גם היא מליגת העל, במדיה שיחק זיו 21 משחקים, מתוכם פתח ב-16. הוא העמיד ממוצעים של 4.2 נקודות ו-2 אסיסטים ל-14.4 דקות למשחק. בתום העונה חתם לעונה אחת במכבי אשדוד באר טוביה. זיו שיחק בנבחרות הנוער והעתודה ובמאי 2016 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת.
ב-21 ביולי 2017 חתם בעירוני נהריה.
ב־26 ביולי 2020 זכה זיו בתואר "MVP קורונה" בטקס נבחרי עונת של ליגת ווינר-סל כשהוא מוביל את הפועל גלבוע גליל לחצי גמר אליפות המדינה ומעמיד ממוצעים של 13.6 נקודות, 4.7 אסיסטים ומדד 17.7 בעונה הסדירה לאחר החזרה מפגרת הקורונה, וממוצע של 16.7 נקודות, 6.0 אסיסטים ומדד 20.7 במסגרת הפיינל פור הישראלי.
במשחק השלישי של סדרת רבע הגמר מול הפועל חולון באותה עונה, רשם זיו שיא קריירה של 24 נקודות.
ב-4 ביולי 2021 חתם זיו לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת במכבי תל אביב.
ב-11 ביולי 2023 חתם בגרנדה מליגת העל הספרדית.
יארה שאהידי
יארה סאיה שאהידי (באנגלית: Yara Sayeh Shahidi; נולדה ב-10 בפברואר 2000) היא שחקנית, דוגמנית ופעילה חברתית אמריקאית. זכתה להכרה ולפרסום בעקבות משחקה בסדרה הקומית "שחור-כזה" (2014-היום), ובספין אוף של סדרה זו, בו היא מככבת "בוגרת-כזה". תפקידיה הקולנועיים כוללים בין היתר את הסרטים "בואו נדמיין את זה", "מפלצות בשלג" (2018), והתפקיד הראשי בסרט "גם השמש היא כוכב" (2019).
ביוגרפיה
מאז שנת 2018, שאהידי היא סטודנטית באוניברסיטת הרווארד לסוציולוגיה ולימודי אפרו-אמריקאיות.
משחק
שאהידי החלה את הקריירה שלה כשהייתה בת 6 כשהופיעה בפרסומות בטלוויזיה ובדפוס עבור חברות כמו מקדונלד'ס, ראלף לורן, טארגט, גאפ-קידס, דיסני, גאס-קידס וצ'ילדרנס פלייס. היא עבדה לעיתים קרובות עם אימה הצלמת ואחיה הצעיר הדוגמן במגוון של מסעות פרסום שונים.
בשנת 2007 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "הפמליה" של רשת HBO, בתפקיד אורח בעונתה הרביעית. ב-2009 הופיעה בטלוויזיה כשחקנית אורחת בסדרות "פשע מן העבר" של רשת CBS, "המכשפים מווייברלי פלייס" בערוץ דיסני ותפקיד חוזר בגילום הילדה אסתר בקומדיה "באמהיות" של רשת ABC בכיכובה של שריל היינס.
שאהידי עשתה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בשנת 2009, כאשר כיכבה לצידו של אדי מרפי בסרט של סרטי פרמאונט "בואו נדמיין את זה". עבור משחקה בסרט זה היא קיבלה את פרס האמן הצעיר על הביצועים הטובים ביותר בקטגוריה סרטים עלילתיים. היא הופיעה גם בסרט הפעולה "סולט" יחד עם אנג'לינה ג'ולי בשנת 2010 בתור השכנה מהבית הסמוך. בשנת 2012, היא שיחקה את קלואי ג'ונסון, בתו של הנשיא ויליאם ג'ונסון, בסדרת הטלוויזיה "המשפחה הראשונה".
בשנת 2014, שאהידי החלה לככב בקומדיה המובילה של ABC "שחור כזה" בדמותה של זואי ג'ונסון בת ה -14. בחודש דצמבר 2014 היא זכתה בפרס NAACP Image בקטגוריית 'שחקנית המשנה הטובה ביותר בקומדיה'.
רשת ABC הודיעה בשנת 2017 כי שאהידי תהיה הכוכבת של הספין אוף לסדרה "שחור כזה" ששמה יהיה "בוגרת-כזה" (באנגלית: Grown-Ish) בערוץ Freeform. הסדרה שודרה לראשונה ב-3 בינואר 2018.
דוגמנות
בשנת 2016, היא חתמה על חוזה דוגמנות עם סוכנות דוגמנות בניהול נשים בניו יורק, בתקווה לספק פלטפורמה המעודדת נשים בצבעים במגוון רחב יותר של תפקידים.
אקטיביזם
שאהידי ייסדה את שמונה עשרה - 18x ביחד עם האתר החדשות החברתי NowThis News כדי שיהווה "פלטפורמה לעודד את חבריה להצביע בפעם הראשונה בבחירות אמצע הקדנציה שלנו." הארגונים האחרים שלה כוללים את "המועדון של יארה לשותפות עם רשת המנהיגות הצעירה של נשים (YWLN) בניו יורק, המספקת הדרכה והכשרה מקוונת בתקווה לשים קץ לעוני באמצעות חינוך.
שאהידי לקחה חלק בפאנלים שונים שעסקו בהעצמה גזעית ונשית, לצד הגברת הראשונה לשעבר מישל אובמה. האקטיביזם של שאהידי קיבל ציון לשבח מאובמה, שכתבה לה מכתב המלצה לאוניברסיטת הרווארד. היא גם קיבלה הזדמנות מיוחדת ממגזין Teen-ווג לראיין את הילרי קלינטון בשנת 2017.
שאהידי זכתה לתמיכה פומבית מהשחקן האמריקאי ג'סי סמולט לאחר דיווחים כי סמולט זייף פשע שנאה עבור רווח אישי וכלכלי. בחודש אפריל 2019, בטקס הענקת פרס ה- NAACP Image, אמרה שאהידי "אני תומכת בג'סי" לאחר שכריס רוק התבדח על חשבונו של סמולט.
שאהידי נחשבת להשראה עבור בני נוער אמריקנים. היא נחשבת לשגרירה של טרנד ה"Woke":  להיות עירניים למה שקורה בעולם ולפעול כל אחד בהתאם ליכולתו.
אבן גילוח
אבן גילוח היא חומר אנטיספטי שמטרתו עצירת דימומים מחתכים בעור שנגרמו עקב גילוח.
לאבן הגילוח צורת ריבוע או עיפרון, והיא לרוב עשויה חומר כימי המונע דימום - לרוב, תרכובות אלום כגון אלומיניום גופרתי (סולפט אלומיניום) או אלום אשלגני וכן דו תחמוצת הטיטניום.
השימוש באבני גילוח היה נפוץ במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, ואבן הגילוח הייתה חלק בלתי נפרד מערכות הגילוח. עם התפתחות סכיני הגילוח נוספו לסכינים הגנות מפני חתכים, המקלים על הגילוח ומונעים חתכים, והשימוש באבני הגילוח פחת.
יעקב ליינר
ביוגרפיה
נולד בטומשוב לובלסקי לרבי מרדכי יוסף ליינר ולטובה. נשא את חוה בת רבי דוד סוכוצ'בסקי מטישובצה (טישביץ), מתלמידי רבי אורי מסטרליסק ורבי שמחה בונים מפשיסחה. התגורר תקופה בטישובצה. כשעבר אביו לאיזביצה אחרי שפרש מקוצק, עבר להתגורר בסמוך אליו. בצעירותו נסע עם אביו לרבי מנחם מנדל מקוצק. כשפרש אביו מקוצק בשמחת תורה ה'ת"ר, עזב יחד עמו, אך נמנע מלהתערב במחלוקת שפרצה בין חצרות חסידות קוצק ואיזביצה. נחשב לעילוי ולמתמיד, וכן לבקי בחז"ל, בספר הזוהר ובכתבי האר"י. ביחס לאביו נחשב לאדם מסתגר ומופנם.
אחרי פטירת אשתו חוה בכסלו תרי"ד, נשא את איטה (תר"ט–תרס"ו) בת רבי צבי הירש קצנלבוגן מסלביטיץ, אך גירשה לאחר תקופה. בשנת ה'תרכ"ז העביר את חצרו מאיזביצה לעיירה רדזין פודלסקי. לא ידוע על סיבת המעבר.
נפטר בט"ו באב ה'תרל"ח (14 באוגוסט 1878) בעיירת הנופש דרוזגניק שבליטא אליה נסע להתרפא, ונקבר בעיירה הסמוכה. על קברו הוקם אוהל.
את מקומו ברדזין מילא בנו הגדול רבי גרשון חנוך הניך ליינר, ואילו אחיו הצעיר רבי שמואל דוב פתח חצר באיזביצה ולאחר מכן עבר ל.
הגותו וספריו
רבי יעקב השמיע דברי תורה רבים מאוד, ותקופתו הוגדרה על ידי חסידיו כתקופת "שפע". רוב דברי תורתו לא נכתבו בשעתם, ורק בסוף ימיו החל בנו רבי גרשון חנוך לכתוב את מאמריו לפי בקשתו.
ספרו "בית יעקב" הוא אחד הספרים המרכזיים של חסידות איזביצה-ראדזין, והוא מתאפיין באריכות ובהרחבה. תורתו היא הרחבה ופיתוח של הרעיונות החסידיים של אביו, ובלשונו של בנו, אך סגנונו מתון ושמרני יותר.
בניגוד לאביו מתמקד רבי יעקב לרוב בעניין אחד אותו הוא מקיף ביסודיות ובהרחבה. ספרו בית יעקב נחשב על ידי חסידי רדזין כ"שיר השירים" של ספרי החסידות. בקיאותו הרחבה של רבי יעקב בתורת הקבלה ובפרט בספר הזוהר ובכתבי האר"י באה לידי ביטוי במאמריו, והם תופסים מקום משמעותי במשנתו, בניגוד למקובל בענפי חסידות בית פשיסחה האחרים, כמו חסידות קוצק, וורקא וגור. מאיר שמעון גשורי מצא בדבריו גם יחס מרכזי למוזיקה, בשונה מחסידות קוצק.
רבי אברהם יצחק הכהן קוק מצא בספריו רעיונות פסיכולוגיים מודרניים.
ספרו המרכזי "בית יעקב" על התורה, מכיל מאמרים ארוכים למדי שנכתבו על ידי חסידים, אך רק שלושת החומשים הראשונים הודפסו עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיתר אבדו במהלכה. מלבד זאת נאספו מאמרים על מועדים בשם "ספר הזמנים", מתוכם הודפסו רק על חג הפסח וחג השבועות, והיתר אבדו אף הם בשואה. בתוכם ביאור על ספר עץ חיים לרבי חיים ויטאל שהכיל כ-200 דפים בכתב יד.
בשפל
תהליך הכתיבה
גורקי כתב את "בשפל" כאשר גלה בעיירה ארזאמאס, אחרי שהואשם בפעילות חתרנית כנגד השלטון. שמו המקורי של המחזה היה "בשפל החיים". גורקי תיאר בצורה נטורליסטית דמויות המצויות בשפל החברה. המחזה מהווה מחאה נוקבת כנגד התהוותו של המעמד קשה היום. הוא מתאר את האמת הקשה והשקר הפושה במחזה מראשיתו ועד סופו, כאשר רוב הדמויות בוחרות שלא לראות את מציאות חייהן הקשה.
דמויות המחזה "בשפל" מבוססות על תושבי המעון לעניים חסרי בית בניז'ני נובגורוד. המעון נבנה בידי ניקולאי אלכסנדרוביץ' בוגרוב (1911-1837), סוחר תבואה פילנתרופ ואדוק האמונה הישנה, לזכרו של אביו. א.פ. בוגרוב. כששחקני התיאטרון האמנותי של מוסקבה ערכו חזרות למחזה בסיבוב ההופעות הראשונה בשנת 1902, מקסים גורקי סיפק להם תצלומים של המעון, אותם צילם הצלם הידוע מקסים דמיטרייב, על-מנת לסייע ביצירת הריאליזם של המשחק והתלבושות.
הפקת הבכורה
המחזה "בשפל" הועלה לראשונה בידי התיאטרון האמנותי של מוסקבה ב-18 בדצמבר 1902. בהצגה כיכבו גדולי שחקני התיאטרון הרוסי של אותה עת: קונסטנטין סטניסלבסקי (שגם ביים), אולגה קניפר-צ'כובה, קאצ'אלוב, מוסקבין. כשהמחזה הוצג לראשונה נמתחה עליו ביקורת בשל הפסימיזם והמסר המוסרי העמום שלו. הצגת המעמד הנמוך נתפשה כרואת שחורות וחסרת תקווה יתר על המידה. נטען שגורקי התעניין יותר ביצירת דמויות שייחקקו בזיכרון מאשר בהתפתחות העלילה. אולם, במובן זה המחזה נחשב ליצירת מופת.
ההפקה נחלה הצלחה גדולה והייתה אבן דרך בריאליזם הסוציאליסטי הרוסי.
בשפל בתיאטרון המקצועי הישראלי
1. תיאטרון אהל, הצגת בכורה – 2 בפברואר 1933
2. תיאטרון אהל, הצגת בכורה – 1948 (חידוש)
4. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה – 23 במאי 1992
5. תיאטרון גשר, הצגת בכורה – 28 בדצמבר 1994
Queen of Da Souf
Queen of Da Souf הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית מולאטו. האלבום יצא לאור ב-21 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
רקע והפקה
בשנת 2019, פרצה מולאטו עם הסינגל שלה "B*tch From Da Souf", לאחר צאתו הוחתמה בחברת התקליטים RCA בתחילת שנת 2020. הסינגל עצמו הגיע למקום 95 במצעד בילבורד הוט 100 וקיבל מעמד זהב על ידי ה-RIAA בארצות הברית. השיר קיבל מאוחר יותר רמיקס הכולל את הראפרים סוויטי וטרינה.
ספריפיקציה
ספריפיקציה (באנגלית: Spherification) או יצירת כדורים היא שיטה להכנת כדורים קטנים ממיצים, הדומים לקוויאר במרקמם ובצורתם. השיטה משמשת ב.
היסטוריה
השיטה התגלתה במחקר שבוצע על ידי חברת המזון יוניליבר בשנות ה-50 של המאה ה-20. השף פראן אדריאה ממסעדת אל בולי החל להשתמש בטכניקה זו במטבח המולקולרי.
שיטות
ישנן שתי שיטות ספריפיקציה עיקריות, שהשימוש בהם נקבע לפי ההרכב הכימי של הנוזל שממנו רוצים ליצור את הכדוריות:
ענוג הוא הלילה (סרט)
ענוג הוא הלילה (באנגלית: Tender Is the Night) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1962 בבימויו של הנרי קינג עם ג'ייסון רוברדס וג'ניפר ג'ונס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "ענוג הוא הלילה" משנת 1934 מאת סקוט פיצג'רלד. שם הספר והסרט לקוח מן הפואמה "אודה לזמיר" מאת ג'ון קיטס.
שיר הנושא של הסרט בלחנו של סמי פיין ולמילים של פול פרנסיס ובסטר  היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר וזכה לביצועים רבים, בהם של טוני בנט, ג'וני מאטיס, ויק דאמון, הנרי מנציני ועוד.
הסרט צולם בצרפת (פריז והריביירה הצרפתית), באיטליה ובשווייץ.
תקציר העלילה
ד"ר דיק דייבר (ג'ייסון רוברדס) הוא פסיכיאטר אמריקאי העובד בסנטוריום לחולי נפש בציריך המנוהל על ידי ד"ר דומלר (פול לוקאס) המשמש לו גם כמנטור לכתיבת ספר הדרכה לפסיכיאטרים.
דיק מטפל זמן ממושך בניקול וורן (ג'ניפר ג'ונס) אמריקאית צעירה ויפה הסובלת מהתקפי התמוטטות עצבים בעקבות התעללות מינית של אביה המיליונר. אחותה, ברברה וורן המכונה "בייבי" (ג'ואן פונטיין) מונתה כאפטוטרופוסית ומשגיחה עליה מבחינה רפואית וכלכלית.
דיק הרופא מתאהב בניקול החולה (אפקט פלורנס נייטינגייל) ד"ר דולמר מזהיר אותו וגם ניקול ואחותה מסתייגים מזה, אבל רגש האהבה גובר ודיק מרגיש שכך הוא מחיש את ההבראה של ניקול.
הם מתחתנים ויוצאים לירח דבש ברחבי אירופה. בתחילה הכל פועל כשורה והיא מביאים לעולם בן ובת, אבל מתחילים להיווצר סדקים ביחסים ביניהם.
דיק רוצה לחזור לציריך ולהמשיך בעבודתו וניקול רוצה להישאר במלון ריץ בפריז ולבלות עם חבריהם כמו המלחין השתיין אייב נורת' (טום יוול) וכוכבת הקולנוע רוזמרי הויט (ג'יל סנט ג'ון). את כל חייהם ההדוניסטים משלמת "בייבי" מכספי משפחתה של ניקול.
לבסוף הם חוזרים לציריך, ודיק חוזר לעבודה בסנטוריום, אך בגלל שתיינותו הוא מידרדר בעבודתו בעוד שניקול מבריאה ומתחילה לא לסבול אותו.
לבסוף מגיע דיק למסקנה שכדי לחזור לעצמו הוא צריך להינתק מניקול ולחזור לארצות הברית. ניקול מודיעה לו כי התאהבה בידידם טומי ברבן (סזארה דאנובה) והיא מבקשת להתגרש. דיק מקבל זאת בהקלה ונפרד ממנה ומהילדים בדרכו לארצות הברית.
יהודה חיים פרחיה
יהודה חיים הכהן פרחיה (1886 – 1970) היה איש ציבור ופעיל ציוני יליד יוון, סוחר ועיתונאי, משורר, מחזאי וסופר.
קורות חיים
נולד בחודש מרץ 1886 בסלוניקי שביוון (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית) לאהרון פרחיה ולאסתר אלבו, בן למשפחת רבנים מיוחסת שגורשה מספרד.
בילדותו למד בבית ספר המקומי של כל ישראל חברים, ואת לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1907. במשך תקופת לימודיו רכש ארבע שפות: צרפתית, טורקית, יוונית ולאדינו,
בסיום לימודיו עבר להתגורר בקוואלה שבחבל תראקיה. לפרנסתו עבד שם במפעל לייצור טבק, ואט אט התקדם בתפקידו, עד שהפך למזכירו של נשיא החברה. במקביל לעבודתו נמנה עם פעילי התנועה הציונית ביוון, והרבה לפרסם מאמרים בעיתונות היהודית בעיר.
בשנת 1912 ייסד בקוואלה את "אגודת בוגרי בית ספר כי"ח", ובשנת 1914 החל להוציא לאור עיתון בלאדינו בשם "הציונית", בעזרתו הפיץ את רעיונות הציונות ותחיית ישראל בקרב יהודי יוון. בין היתר שימש כחבר בוועד הקהילות ולקח חלק בפעילות וועד בית הכנסת ומוסדות הסעד המקומיים.
הודות לתפקידיו הניהוליים בחברת הטבק, נאלץ לנסוע רבות מחוץ לעירו, ומדי פעם התגורר בערים שונות ברחבי העולם. בארץ ישראל ביקר מספר פעמים, ולמשך תקופה התגורר באלכסנדריה שבמצרים. החל מראשית המאה ה-20 עבר להתגורר בקסנתי שבחבל תארקיה, וניהל מפעל טבק עד לסיום מלחמת העולם השנייה. בעיר זו נמנה עם עשירי הקהילה היהודית, תמך רבות בנזקקים וסייע במימון מוסדות הקהילה, ואף של הקהילה השכנה בקומוטיני.
כש-4000 מיהודי קסנתי הובלו ברכבות למחנה ההשמדה טרבלינקה בשנת 1943, ניצלו חייו בשל מחלה שהכריחה אותו לשהות בקוואלה. מיד לאחר מכן נמלט לאתונה יחד עם משפחתו בסיוע מנהלת הבית שלו, ושהה במחבוא בבית דודה עד לסיום המלחמה, אז חזר לקסנתי בשנת 1945 והמשיך לעבוד בחברת הטבק. במקביל שב לפעול עבור צורכי הקהילה היהודית בעיר, ודאג להנציח את בני הקהילה שנספו בשואה.
בשנת 1965 פרש לגמלאות, ולמרות בקשות מצד בני משפחתו בארצות הברית, בישראל ובקוואלה לבוא ולהתגורר לידם, העדיף להמשיך לחיות בקסנתי ליד מנהלת הבית שלו ובני משפחתה, שדאגו לו עד לפטירתו.
במשך חייו פרסם 85 מאמרים וכתבות בעיתונים, 21 נובלות, 44 שירים בלאדינו וכ־25 שירים על השמדת הקהילה היהודית-ספרדית בשואה.
הלך לעולמו ב-25 ביולי 1970, ונקבר בבית הקברות היהודי החדש בסלוניקי.
ארכיונו הפרטי, שנתרם לספריית מכון יד יצחק בן-צבי, כולל בין היתר אוסף של גלויות ותמונות מסלוניקי וסביבתה. רוב התמונות צולמו לפני שנת 1917, בה פרצה שרפה שכילתה את מרבית בתי העיר, והן מספקות עדות היסטורית לחיי הקהילה היהודית בפרט - שהושמדה ברובה בשואה, ולעיר בכלל - לפני שנשרפה.
Once More
Once More (בעברית: עוד פעם אחת) הוא האלבום המשותף החמישי של הזמרת דולי פרטון והזמר פורטר ווגונר, אשר יצא ב-3 באוגוסט 1970 על ידי RCA ויקטור. האלבום הופק על ידי בוב פרגוסון שהפיק גם את אלבומיה הקודמים של הזמרת. האלבום הגיע למקום ה-7 במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ולמקום ה-191 במצעד בילבורד 200.
הסינגל "Daddy Was an Old Time Preacher Man" הגיע למקום ה-7 במצעד שירי הקאנטרי, והועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הטוב ביותר בשיר קאנטרי להרכב או קבוצה".
הקלטה ותוכן
הקלטות האלבום התקיימו במשך 3 ימים בחודשים אפריל ומאי בסטודיו בי של RCA בנאשוויל. האלבום כולל את השיר "Daddy Was an Old Time Preacher Man", אשר גם יצא כסינגל ונכתב על הכומר ג'ייק אוונס הסבא מצד אמא של פרטון. האלבום יצא לבסוף בהוצאת RCA ויקטור באוגוסט 1970.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ולמקום ה-191 במצעד האמריקאי הרשמי.
הוצאה וקידום
האלבום יצא ב-3 באוגוסט 1970 בשני פורמטים: תקליט וקלטת שמע.
סינגלים
מתוך האלבום יצא הסינגל "Daddy Was an Old Time Preacher Man", שיצא ביוני באותה השנה והגיע למקום השביעי במצעד שירי הקאנטרי ולמקום ה-12 במצעד שירי הקאנטרי.
אטאל ביהארי ואג'פאיי
אטאל ביהארי ואג'פאיי (בהינדית: əʈəl bɪhaːɾiː ʋaÏdppai; 25 בדצמבר 1924 - 16 באוגוסט 2018) היה פוליטיקאי הודי אשר שימש שלוש פעמים כראש ממשלת הודו, תחילה לתקופה של 13 ימים ב-1996, אחר לתקופה של 13 חודשים ב-1998–1999, ולבסוף, לתקופה מלאה מ-1999 עד 2004. היה חבר במפלגת בהאראטיה ג'נאטה, והיה ראש הממשלה ההודי הראשון שלא היה חבר מפלגת הקונגרס שכיהן תקופת כהונה מלאה בת חמש שנים.
חייו
היה חבר הפרלמנט ההודי במשך יותר מחמישה עשורים, לאחר שנבחר ללוק סבהה, הבית התחתון, עשר פעמים, ופעמיים לרג'יה סבהה, הבית העליון. הוא שימש כחבר הפרלמנט עבור לאקנאו עד 2009, כאשר פרש מפוליטיקה פעילה בשל בעיות בריאותיות. ואג'פאיי היה בין המייסדים של מפלגת בהאראטיה גא'נה סאנה ושימש כנשיאה בשנים 1968–1972. המפלגה התמזגה עם כמה מפלגות אחרות כדי להקים את מפלגת ג'אנטה, אשר זכתה בבחירות הכלליות של 1977. ואג'פאיי מונה לשר החוץ בממשלתו של ראש הממשלה מוררג'י דסאי. הוא התפטר ב-1979, והברית הפוליטית התמוטטה זמן קצר לאחר מכן. כאשר הוקמה בהאראטיה ג'נאטה ב-1980 על ידי חברים לשעבר של בהאראטיה גא'נה סאנה שימש כנשיא הראשון שלה.
בשנת 1998 הוא החל לכהן כראש ממשלת הודו. בתחילת כהונתו הוא היה גם שר החוץ, עד שבדצמבר 1998 מונה לתפקיד זה את ג'סוואנט סינג. בתקופת כהונתו כראש ממשלה, ביצעה הודו את הניסוי הגרעיני פוקרהן II ב-1998. ואג'פאיי אשר ביקש לשפר את היחסים הדיפלומטיים עם פקיסטן, נסע ללאהור באוטובוס כדי להיפגש עם ראש הממשלה נוואז שריף. אחרי מלחמת קרגיל עם פקיסטן, הוא ביקש להחזיר את היחסים לתקנם באמצעות קשריו עם הנשיא פרבז מושארף, מזמין אותו להודו לפסגה באגרה.
הוא קיבל את הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בהודו, בהראט רטנה, על ידי נשיא הודו, פראנרב מוקהרג'י בשנת 2015. ממשלת נרנדרה מודי הכריזה בשנת 2014 כי יום ההולדת ואג'פאיי יוגדר כיום הממשל הטוב. הוא מת ב-16 באוגוסט 2018 בשל מחלה הקשורה לגיל.
מזכיר המדינה ליציאה מן האיחוד האירופי
מזכיר המדינה ליציאה מן האיחוד האירופי (כונה באופן לא רשמי "שר הברקזיט") הייתה משרתו של השר בממשלת בריטניה הממונה על יישום ההחלטה כי בריטניה תפרוש מהאיחוד האירופי כפי שנקבע במשאל העם בעניין זה ב-2016. שר זה היה מופקד על ניהול המגעים והמשא ומתן הנדרשים לשם יישום ההחלטה והיה חבר בקבינט הבריטי.
המשרה נוצרה על ידי ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי עם ראשית כהונתה ב-13 ביולי 2016, לאחר שהחליפה את דייוויד קמרון, שהתפטר עקב תוצאות משאל העם. הועלתה הטענה כי יצירת משרה חדשה זו, ביחד עם יצירתה במקביל של משרת מזכיר המדינה למסחר בינלאומי, מחלישות את כוחו של שר החוץ וענייני חבר העמים.
הראשון שכיהן במשרה זו היה חבר הפרלמנט דייוויד דייוויס מן המפלגה השמרנית. דייוויס תמך לקראת משאל העם ביציאת בריטניה מן האיחוד האירופי. הוא שימש כתת-שר לענייני אירופה בממשלתו של ג'ון מייג'ור וכשר הפנים בממשלת הצללים של דייוויד קמרון. בעקבות התפטרותו של דייוויס, ביולי 2018, מונה לתפקיד זה דומיניק ראב ובנובמבר 2018 סטיבן ברקליי.
בינואר 2020 בוטלה המשרה בעקבות יישום החלטת היציאה מהאיחוד.
מתיאס ארסו
דוגלאס מתיאס ארסו מרטינס (בספרדית: Douglas Matías Arezo Martínez; נולד ב-21 בנובמבר 2002 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בגרנדה מהליגה השנייה בספרד.
קריירת מועדונים
ארסו גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מליגת העל האורוגוואית. ב-14 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד פרוגרסו במסגרת הליגה. ב-10 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על חובנטוד במסגרת הליגה. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ארסו 57 הופעות ליגה, בהן הבקיע 19 שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם בגרנדה הספרדית לארבע וחצי שנים.
הקצפה
הקצפה היא שיטת הכנת מזון המשמשת לכל אורך ההיסטוריה של הבישול, הן ליצירת מנות עיקריות, אך בעיקר ליצירת קינוחים. בטכניקת הכנת מזון זו, מחדירים אוויר לתוך נוזל, ומשמרים את בועות האוויר במאכל, באמצעות קירורו, הקפאתו או אפייתו.
בשנים האחרונות טכניקה זו משמשת במטבח המולקולרי ליצירת קצף אוורירי בטעמים שונים במטרה לאפשר לסועד לחוש בטעם תוך שהוא מרגיש בפיו מרקם שהוא לא רגיל אליו. בשיטה זו יוצרים קצף תוך שימוש במרכיבי מזון המכילים טעם כגון מיצי פירות והקפצתם עם חומר מקציף או חומר מייצב כגון אגר או לציטין.
דון מייניקי
דון מייניקי (באנגלית: Don Meineke; 30 באוקטובר 1930 – 3 בספטמבר 2013) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1952–1958.
ביוגרפיה
מייניקי נולד בעיר דייטון שבאוהיו, ובין השנים 1948–1952 למד באוניברסיטת דייטון. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל אותה למעמד הגמר של "טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT), אשר נחשב באותה תקופה לטורניר המכללות היוקרתי ביותר.
בדראפט ה-NBA 1952 נבחר על ידי קבוצת פורט ויין פיסטונס, במדיה שיחק ב-3 עונותיו הראשונות בליגה. בעונתו הראשונה קלע 10.7 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה היה לזוכה הראשון בתואר רוקי השנה ב-NBA. בעונת העפיל עם הפיסטונס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול סירקיוז נשיונלס בתוצאה 3–4.
בעונת שיחק עבור רוצ'סטר רויאלס, ובעונת  חזר לשחק בקבוצה (אשר העתיקה את מקומה לסינסינטי) אחרי שנה אחת בה לא שיחק כלל. בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 27.
ממוצעיו הכוללים לאורך 5 עונותיו ב-NBA הם 6.8 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות (ברוסית: Министерство общего машиностроения СССР) היה המשרד הממשלתי בברית המועצות שהיה אחראי לאיחוד ותיאום בין כל ארגוני המדע והמפעלים והחברות הממלכתיות שעסקו בפיתוח טילים ומערכות עבור תוכנית החלל הסובייטית. למעשה תפקד המשרד כסוכנות החלל הסובייטית ומתוכה למעשה הוקמה בשנת 1992 סוכנות החלל הרוסית.
היסטוריה
שורשי המשרד נובעים מהקמת גופים קודמים לתיאום בתעשיית הטילים, כאשר בשנת 1921 הוקמה המעבדה לגז דינמי שעסקה בפיתוח מנועי טילים. ב-31 באוקטובר 1933 נוסד המכון הריאקטיבי שעסק בפיתוח טילים ארוכי טווח שהיוו למעשה את הגרעין למשרד שעתיד היה לתאם בין כל מפעלי פיתוח הטילים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה ב-13 במאי 1946 הוועדה המיוחדת לטכנולוגיה ריאקטיבית של ממשלת ברית המועצות אך כל הארגונים הללו התעסקו למעשה בפיתוח טילים ומנועי טילים ולא היה גוף ממשלתי שעסק בפיתוח טילים ומשגרים עבור תוכנית החלל, כשהגוף הממשלתי הראשון שהחל לעסוק בתחום זה הוקם בשנת 1955 בתור המשרד לבניית מכונות כלליות (Минобщемаш).
המשרד שיתף פעולה באופן הדוק עם האקדמיה הסובייטית למדעים ופעל למעשה בתור סוכנות החלל הסובייטית. השר הראשון היה פיוטר ניקולאייביץ' גורמיקין. במאי 1957 המשרד אוחד עם המשרד לתעשייה צבאית ובשנת 1959 מונה ולדימיר צ'לומיי למהנדס הראשי של המשרד לבניית מכונות כלליות בתחום תעשיית החלל, הטילים והתעופה.
ב-2 במרץ 1965 הסובייט העליון הורה להקים את המשרד מחדש ולשר מונה סרגיי אפאנסייב שכיהן כשר לבניית מכונות כלליות עד שנת 1983.
באותה תקופה כיהן קרים קרימוב כראש המחלקה הראשית השלישית במשרד (כשב-1966 היה למנהל הוועדה הממלכתית לטיסות מאוישות, תפקיד שמילא עד שנת 1991).
ב-1983 מונה אולג בקלאנוב לשר. ב-1988 הוא הוחלף על ידי ויטאלי דוגוז'ייב שאף הוא לא החזיק מעמד זמן רב וב-1989 הוחלף על ידי אולג שישקין שהיה השר האחרון לענייני בניית מכונות כלליות.
ב-14 בנובמבר 1991 המשרד לבניית מכונות כלליות פורק וב-25 בפברואר 1992 נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להקמת סוכנות החלל הרוסית (Российское космическое агентство).
פרויקטים
המשרד היה מעורב במיזמי החלל השונים של ברית המועצות, ובהם פיתוח תחנות החלל מסדרת תוכנית סאליוט ומיר, פרויקט בניית מעבורת החלל הרוסית בוראן, פיתוח משגר הלוויינים הכבד אנרגיה, וכמו כן היה שותף יחד עם משרד ההגנה של ברית המועצות באחזקת ותפעול קוסמודרום בייקונור.
ענת מיסד-כנען
ענת מְיַסֵּד-כנען (נולדה ב-26 בפברואר 1973) היא עורכת דין ישראלית המשמשת מאז ספטמבר 2021 בתפקיד הסניגורית הציבורית הארצית.
ביוגרפיה
נולדה בקריית טבעון, לאסתר לבית טולדנו, וד"ר גבריאל מיסד לבית מיוסט. בילדותה למדה בבית הספר "Mathilda Marks Kennedy School" בלונדון, ובנעוריה בתיכון "Greengates School" במקסיקו סיטי.
מיסד-כנען היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת חיפה, שניהם בהצטיינות. שימשה כחברת מערכת כתב העת משפטים. התמחתה בבית המשפט העליון בלשכת השופטת טובה שטרסברג-כהן, ולאחר מכן עבדה כשנתיים כפרקליטה במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה במחוז חיפה. בשנת 2000 פרשה מן הפרקליטות, עבדה כסנגורית בשוק הפרטי, התמחתה בפלילים וניהלה משרד עורכי דין בחיפה במשך 13 שנים.
הסניגוריה הציבורית
החל משנת 2011 שימשה כרפרנטית חיצונית של הסניגוריה הציבורית וסייעה בליווי סניגורים אחרים המייצגים בתיקים. בשנת 2013 הצטרפה כעובדת מן המניין לסניגוריה.
בשנת 2014 נבחרה לכהן כסנגורית הציבורית המחוזית במחוז חיפה. כן שימשה חברה בצוות הבכיר של הסנגוריה הציבורית. במסגרת תפקידה יזמה והקימה את הפורום הארצי לראיות פורנזיות בסנגוריה הציבורית, ריכזה את הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן, בראשות השופט בדימוס פרופ' יורם דנציגר. במסגרת התמחותה העבירה קורס בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב תחת הנושא: "עיון מחדש בראיות מדעיות".
מיסד כנען ידועה כמבקרת של נוהלי עבודת פרקליטות המדינה. לצד זאת, חרף ביקורת ציבורית הביעה תמיכה במינויו של עמית איסמן לתפקיד פרקליט המדינה.
הסניגורית הציבורית הארצית
בספטמבר 2021 בחרה בה ועדת הסנגוריה הציבורית, בראשות שר המשפטים גדעון סער, לתפקיד הסניגורית הציבורית הארצית.
בעניין פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל, ביקרה מיסד-כנען את החלטתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט להסתפק בבחינת הפרשה בוועדה בראשות עמית מררי, המשנה ליועץ. כמו כן, מבקרת את המדיניות בתי המשפט המאשרים במרבית המקרים את בקשות צווי החיפוש של משטרת ישראל, את תנאי המעצר בישראל, תפיסת חזקת התקינות בהליך הפלילי המקובלת בישראל, מדיניות הסדרי הטיעון, ועוד. לתפיסתה:
חיים אישיים
נשואה לעמיחי כנען, מנהל בחברת השיווק הרפואי גאמידור דיאגנוסטיקה, אם לשלושה ומתגוררת ביישוב נופית.
קלאו מקומט
קלאו מקומט (שם מדעי: Rhabdotorrhinus corrugatus) הוא מין של קלאו בינוני-גדול ממשפחת הקלאוניים. ישנם שני תת-מינים: Rhabdotorrhinus corrugatus corrugatus ו-Rhabdotorrhinus corrugatus megistus. הוא חי בתאילנד, מלזיה, בורנאו וסומטרה ומאכלס יערות שפלה עד לגובה של כ-1798 מ' מעל פני הים. מכו כל שאר הקלאויים הוא נווד, ועף ממקום למקום בחיפושו אחר אוכל. משדר רדיו שהושם על מספר קלאויים מראה שהם עוברים בממוצע כ-37 ק"מ ביום בחיפושו אחר מזון. תוחלת חייו הממוצעת של הקלאו היא בין 20 ל-30 שנים, אך החוקרים זקוקים למחקרים בטווח ארוך יותר כדי לחשב את תוחלת החיים המדויקת של הקלאו. פרטים החיו בשבי בעבר סיפקו מידע מוטעה, כי ניהול גני החיות היה אז עדיין לא מפותח, וקלאויים מתו לאחר שנים ספורות. נכון להיום, הפרט הבוגר ביותר בשבי נקנה על ידי גן חיות ב-1989. בגלל שהוא נתפס בטבע, גילו המדויק לא ידוע.
אורך הקלאו 70 ס"מ. גוף הקלאו בצבע שחור, סנטרו וצווארו צהובים ומעליהם פס שחור. העין שחורה, ומסביבה עיגול בצבע טורקיז. המקור בשלל צבעים: אדום, חום, וצהוב. טבעת העין כחולה. הגרון והצוואר צהובים, העורף שחור. הבטן והכנפיים שחורות. אצל הגוזל הסנטר בצבע טורקיז, והמקור בצבע צהוב בהיר. הקלאו ניזון מתאנים, צפרדעים וחרקים. הוא לעולם לא שותה מים, אלא מקבל את כל המים הדרושים לו מהמזון אותו הוא אוכל. הקלאו משמיע את הקול "קאק קאק" או "רו ואוו".
מתי שהקלאו עף, הוא נשמע למרחוק מכיוון שאין להם נוצות המכסות את הפערים בין נוצות הכנף שלהם, ולכן האוויר עובר דרכם ומשמיע צליל הדומה לרכבת נוסעת.
הקלאו המקומט מגיע לבגרות מינית בגיל 5. עונת הרבייה שלו בתאילנד מתרחשת בין החודשים ינואר-יוני. הקלאויים מקננים בגזעי עצים חלולים בסגנון הרבייה הייחודי להם, בו נחסם הקן בבוץ בעת הדגירה, וכליאת הנקבה בתוכו - וכך גם אצל הקלאו המקומט. הזכר מאכיל את הנקבה לאורך כל תקופת הדגירה.הקלאו נמצא בסכנת הכחדה עקב הרס יערות הגשם.
קישורים חיצוניים
מידע על הקלאו המקומט
וילם קליין
וילם קליין (בהולנדית: Willem Klein; 4 בדצמבר 1912 – 1 באוגוסט 1986), נודע גם בשמות "וים קליין", "פסקל" ו"וילי וורטל", היה מתמטיקאי יהודי הולנדי וגאון חישוב מפורסם. ב-27 באוגוסט 1976, הוא חישב את השורש ה-73 של מספר בן 500 ספרות בתוך 2 דקות ו-43 שניות. הישג זה תועד ונרשם בספר השיאים של גינס.
Enoc
Enoc (ראשי תיבות של: El Negrito Ojos Claros, באנגלית: The Black Kid, Light Eyes ) הוא אלבום האולפן רביעי של הזמר הפורטוריקני אוזונה. האלבום יצא לאור ב-6 בספטמבר 2020, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ואאורה מיוזיק.
וילם קליין
חייו
וילם קליין נולד באמסטרדם, בנו של הנרי קליין ואמה כהן. קליין חווה ילדות קשה מאחר שאביו דחק בו להצטיין בלימודים ולהמשיך ללימודי רפואה (אביו היה רופא) אך הוא התנגד לרעיון. בנוסף ללחצים מצד אביו, אימו התאבדה בשנת 1929. בשנת 1932, קליין סיים את לימודיו התיכוניים, ועל אף רצונו העז ללמוד מתמטיקה הוא נכנע לרצון אביו ונרשם לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אמסטרדם. הוא סיים את התואר הראשון שלו בשנת 1935.
שנתיים לאחר מכן אביו נפטר, הוא המשיך במסלול של לימודי הרפואה ועבר את החלק הראשון של קבלת הדוקטורט אך פרש לבסוף. הוא לא פרש באופן רשמי מלימודי הרפואה, אך הוא הפסיק לקרוא ספרות רפואית ולכן לא היה יכול להתקדם בלימודיו. בערך בשלב זה של חייו הוא גילה את ההומוסקסואליות שלו. ביבי סטוקביס, נוירולוג מאמסטרדם בחן את וים ואת אחיו הגדול ליאו כדי להבין את יכולות החישוב הנדירות שלהם. הוא תיאר את ליאו כגאון חישוב המסוגל לפתור ביתר קלות בעיות כתובות, ואת וים כאחד הנוטה לפתור יותר בעיות המושמעות לו.
לאחר שגרמניה הנאצית פלשה להולנד במאי 1940, קליין החל לעבוד בבית חולים יהודי והמשיך את לימודי הרפואה שלו בשנת 1941. אולם, בשנת 1942 היה עליו להתחבא, שכן אחיו ליאו נתפס על ידי הגסטפו, נשלח למחנה ההשמדה סוביבור ושם נרצח. עם תום המלחמה הוא המשיך את לימודיו ובמקביל עבד בקרקסים בצרפת, בלגיה והולנד, בהם הופיע תחת שם הבמה "פסקל" והציג לקהל את גאונות החישוב שלו. הוא חי בצניעות והופיע בפני קהל עד לשנת 1952, אז נעשה שימוש משמעותי ביכולותיו.
בשנת 1952 קליין נשכר על ידי "המרכז למתמטיקה" באמסטרדם כדי שיעבוד בתור "מחשבון אנושי". באותן שנים המחשבים הראשונים החלו להיווצר, כך שחישובים ארוכים יכלו להתבצע במהירות גבוהה יותר ובדיוק טוב יותר על ידי גאוני חישוב דוגמת קליין. בשנת 1954 נערך קונגרס בינלאומי למתמטיקאים באמסטרדם וקליין נכח בו. הקונגרס גרם לו לרצות להופיע שוב בפני קהל, הוא נדד בין מדינות עד שמרכז המחקר CERN שכר את שירותיו בשנת 1958. מאותה שנה הפסיק להופיע בקרקסים ובדרכים. בהתחלה הוא סייע רבות לפיזיקאים של CERN, אך עם ההאצה של יכולות המחשוב בשנות השישים הוא שימש כקמע של CERN והציג את יכולות החישוב שלו בפני מבקרים. ביאושו אמר ש"שווייץ היא מדינה יפה, אך חבל שגרים בה כל כך הרבה שווייצרים". CERN לעומתו הכירה בקליין כ"מחשב" הראשון שלה.
בשנת 1975, נערכו באמסטרדם חגיגות לרגל יום השנה ה-700 להתיישבות בעיר, הדבר גרם לקליין להתגעגע לארץ מולדתו והוא התפטר מ-CERN בשנת 1976. הוא חזר להופיע בפני קהל ולבצע פעולות חישוב במהירות תחת שם במה חדש "וילי וורטל", אך בפועל הוא ביקש לשבור שיאי חישוב והחל להתאמן במרץ. ב-1 באוגוסט 1986, המנקה שלו מצאה אותו בדירתו באמסטרדם ללא רוח חיים, הוא נרצח באכזריות באמצעות סכין. אם כי בחור צעיר נלכד על ידי המשטרה לאחר הרצח, לא נמצאו ראיות שהפלילו אותו והוא שוחרר. הרצח של וילם קליין לא פוענח עד היום.
פרס גראמי לאלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר
פרס גראמי לאלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר הוא פרס שניתן משנת 2013 ועד היום. הפרס ניתן לאלבום מוזיקה בסגנון אורבני עכשווי. הפרס ניתן לאלבום "יוצא דופן, ללא התחשבות במכירותיו, מיקומי השיא שלו, הצלחתו, הביקורות שהופנו כלפיו וכדומה".
קטגוריה זו הייתה אחת משלוש הקטגוריות החדשות שנוצרו עבור טקס פרסי גראמי ה-55, בתור האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר. ביוני 2020, האקדמיה להקלטות הודיעה על שינוי שם והגדרה מחדש של הקטגוריה. שמה החדש היה אלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר, עם השפעה מיידית, "לסווג ולתאר כראוי את תת-ז'אנר זה. שינוי זה כולל הגדרה מדויקת יותר לתיאור הכשרון או המאפיינים של יצירות מוזיקליות או ההופעות עצמן בז'אנר ה-R&B". נוסף על כך, תיאור קטגוריה זו הוא כעת כדלקמן: "קטגוריה זו נועדה להדגיש אלבומים הכוללים את האלמנטים המתקדמים יותר של R&B ועשויים לכלול דגימות ואלמנטים של היפ הופ, דאנס ומוזיקה אלקטרונית. היא עשויה לשלב גם אלמנטים בהפקה שנמצאו בפופ, יורו-פופ, קאנטרי, רוק, פולק ומוזיקה אלטרנטיבית".
לדברי נשיא האקדמיה להקלטות הארווי מייסון ג'וניור באותה הודעה לעיתונות, שינויים אלה שיקפו את "המצב הנוכחי של תעשיית המוזיקה וכיצד היא התפתחה במהלך 12 החודשים האחרונים". הפרס מוענק לאמן, המפיק והמהנדס/ממקסס, בתנאי שהם זוכים לקרדיט של מעל ל-50% מהאלבום. מפיק ומהנדס עם פחות מ-50% מהקרדיט זכאי להגיש בקשה לתעודת "Winner Certificate".
מחלוקות
מוזיקאים אפרו-אמריקאים רבים עוררו מחלוקת על השימוש במונח "אורבני עכשווי", שנחשב ל"תפסן למוזיקה שנוצרה על ידי אמנים שחורים, ללא קשר לז'אנר". בראיון מאחורי הקלעים שהתקיים לאחר זכייתו הראשונה בגראמי, האמן טיילר, דה קריאייטור הצהיר כי "זה מבאס שבכל פעם שאנחנו - ואני מתכוון לבחורים שנראים כמוני - עושים כל מה שמכופף ז'אנרים או שזה משהו אחר, הם תמיד מכניסים את זה לקטגוריית ראפ או אורבני", והוסיף כי הוא "לא אוהב את המילה 'האורבנית' הזו - זו פשוט תקינות פוליטית לומר לי את מילת ה-N".
אמנים עם מספר זכיות
2 זכיות
אמנים עם מספר מועמדויות
3 מועמדויות
יהודה בונה
ביוגרפיה
בונה היה פעיל ההגנה והיה מפקד במערך הנוטרות בצפון הארץ. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת גולני ועם תום מלחמת העצמאות הצטרף למשטרה ושירת כסגן מפקד משטרת טבריה, בדרגת מפקח ראשון. לאחר מכן עבר לשרת במחוז מרכז.
עם הקמת המרכז ללימודי משטרה בשנת 1956 מונה למפקד המרכז, בסיס האימונים הארצי של המשטרה. בתפקיד זה שימש בדרגת ניצב משנה כ-15 שנים. בספטמבר 1970 מונה לסגן מפקד המחוז הצפוני. באפריל 1971 הועלה לדרגת תת-ניצב ובשנת 1972 מונה לממלא מקום מפקד מחוז הצפון. בשנת 1973 עבר לפקד על המשמר האזרחי בחיפה. במאי 1975 הוא התפטר מהתפקיד וטען שהציבור אינו מתנדב מספיק למשמר האזרחי.
יהודה בונה התאלמן מרעייתו רות שנפטרה לאחר מחלה ממושכת בשנת 1952. בנו גדעון נפטר בשנת 1950 ובנו השני, דני, נפטר בשנת 1983 בגיל 41. יהודה בונה נישא בשנית לחנה בן-קיקי מטבריה, שגם לה היו אלו נישואים שניים, אמא לענת. ליהודה וחנה שני ילדים משותפים, מיכל ועודד.
בונה נפטר בט"ו בחשוון תשס"א ונטמן בבית הקברות השומרים בקריית טבעון.
אליהו שמרלר
הרב אליהו שמואל שמרלר (כ"ז בתשרי ה'תרצ"א, אוקטובר 1930 – כ"ה בחשוון ה'תשע"ט, 2 בנובמבר 2018) היה ראש ישיבת צאנז וחבר נשיאות מפעל הש"ס.