cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תפילה (יהדות)
שבח ותחינה
גם הבקשות שמעתיר האדם על האל בתפילתו מעלות קושיות; האם אין האל יודע את חסרונותיו ורצונותיו של האדם? והאם המתפלל מאמין כי חל באל שינוי כתוצאה מתפילתו? המשנה מבהירה את גבולותיה של תפילת היחיד:
המשך המשנה מציגה את העיקרון שמאחורי הודאה ובקשה במילים "נותן הודאה לשעבר, וצועק לעתיד לבוא" - על האדם להודות לאל על דברים שכבר קרו, ובתפילתו הוא רשאי לבקש על דברים שטרם קרו.
מטרת התפילה בהגות
הרמב"ן יוצא נגד ההשקפה הגורסת כי התפילה היא אמצעי בעזרתו גורם האדם לאל בהכרח להיענות לבקשותיו. ומסביר הרמב"ן מדוע כעס יעקב על רחל כאשר בקשה ממנו שיביא לה בנים: כאן מחלק הרמב"ן בין האדם המתפלל תפילה פסולה, שמטרתה היא לשעבד את רצון האל לרצונו של האדם, ובין המתפלל תפילה כשרה, היודע שאין בכח תפילתו לשנות משהו ברצון האל.
גם לדעת הרמב"ם מטרת התפילה אינה בשינוי רצון האלוהים אלא אמצעי חינוכי הנועד להחדיר לתודעת המאמין הרגשת יראה ותלות. רעיון זה משתקף יפה בדברי שלמה: (דברי הימים ב ו', ל):.
מקובלים ייחסו לתפילה תפקיד תיאורגי של תיקון העולמות, הן עולמנו הפיזי והן עולמות רוחניים: בירור ניצוצות, העלאת מחשבות, ייחוד השכינה עם הקדוש ברוך הוא, וכן תיקון נשמות. בהקשר זה נודעו כוונות התפילה המיוחסות להאר"י המצמידות לכל משפט מן התפילה את הכוונה הקבלית השייכת לו.
לדעת הרמח"ל (ספר דרך ה'), באמצעות בקשת הצרכים בתפילה מתרומם האדם משפלות ההשתדלות החומרית בעולם. כאשר האדם עוסק בענייני העולם הוא שוקע בגופניות ובחומריות. תיקון המציאות העגומה הזאת מתבצע בתפילה, כאשר מבקש האדם את צרכיו בתפילה, הוא מראה שתולה את ביטחונו באל, דבר שמונע ממנו לשקוע באופן מוחלט בהבלי החומר.
גם לדעת רבי יהודה הלוי התפילה, יותר משהיא מתכוונת להשיג תועלת מעשית, משמשת כעין הפוגה רוחנית לאדם המתפלל, ומחזקת אותו כנגד טרדות הגוף והחומר המעכירות את דעתו:
הרב קוק מדגיש בכתביו כי התפילה, אין מטרתה להשפיע ולשנות את רצונו של האל, כי אם לרומם ולהשלים את מידות האדם:
אך עדיין השאלה במקומה עומדת: אם התפילה אינה מכוונת להשפיע על רצון האל, מדוע אנו מבקשים ממנו בקשות? הרב קוק משיב כי התפילה אמנם פועלת ומשפיעה, אך לא בדרך של שינוי רצון ה' אלא באמצעות שינוי מצבו של האדם המתפלל, דהיינו, התפילה אינה גורמת לשפע שירד מלמעלה למטה, להפך, באמצעות התפילה האדם מתרומם, מדרגתו הרוחנית עולה, והוא נעשה ראוי לקבל את השפע האלוהי.
לעומת כל ההוגים דלעיל, הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ לא מצא את תוכן התפילה בעייתי מבחינה תאולוגית. לפי דעתו של ליבוביץ' מטרת כל המצוות, ובכללן מצוות תפילה, היא עבודת ה' ואין בלתה. לכן אין כלל מקום להקשות על מטרתה של התפילה ועל התועלת שבה. אם כן, החיוב להתפלל דווקא בנוסח שקבעו חכמים משום שאמנם אין חשיבות, ובוודאי אין קדושה, לנוסח התפילה, אך חכמים תקנו דווקא את נוסח התפילה הנמצא בידינו - אמירת שבח ובקשת צרכים, משום שעל פי שיקול דעתם זו הדרך הטובה ביותר לקיים מצוות תפילה, והמחויבות לנוסח זה נובעת מהכרעה הלכתית זו.
חצי אי
חצי אי הוא זרוע יבשה החודרת לתוך הים. זרוע זו מכונה חצי אי מכיוון שהיא מוקפת כמעט מכל עבריה בים, מלבד במקום התחברותה אל עיקר היבשת. זרוע יבשה קטנה יחסית קרויה לשון יבשה או כֵּף.
חצאי איים בולטים
להלן רשימה של חצאי איים בולטים בעולם והמדינות אליהם הם משתייכים:
עמוק באדמה - דמויות
עמוק באדמה היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית העוסקת בנושא המוות המועבר דרך בית לוויות משפחתי שנוצרה על ידי אלן בול. ערך זה הוא רשימה של כל הדמויות הראשיות של הסדרה לאורך העונות.
לסדרה שבע דמויות ראשיות, הכוללות את בני משפחת פישר ועמיתיהם. הדמויות הנוספות הן דמויות אורח קבועות ומשפיעות שהופיעו לאורך עונות הסדרה. דמויות המשנה הן דמויות להן היה תפקיד משני במהלך הסדרה.
ליהוק
אלן פול, ממפיקי הסדרה, סיפר שלו ולבול ישנו מבחר עצום של שחקנים מועדפים ומוערכים, שרוב הדמויות אשר לוהקו הגיעו מרקע התיאטרון, ושכולם היו חייבים לקרוא ולהיבחן וכך הם בחרו את השחקנים הטובים ביותר.
פיטר קראוזה ("נייט פישר") סיפר שכאשר קיבל את התסריט הסוכן שלו הציע לו להיבחן על התפקיד של דייוויד, אך לאחר שנבחן נאמר לו בהפקה מעוניינים בו לתפקיד של נייט, והיה בטוח שהוא עומד לקבל סירוב על שני התפקידים. לאחר שקרא את התסריט של נייט, גילה כי בינו לבין הדמות המון קווים במשותף. בול טוען שנייט בקלות הוא הדמות הכי רוחנית בסדרה. בול הוסיף שאת השחקנית של ברנדה לקח להם הכי הרבה זמן ללהק כיוון שהיא הדמות הכי קשה למשחק מבין הדמויות. הוא רצה שהיא תהיה מאוד חכמה, בעלת "סקסיות לא-מתנצלת", כלשונו, אך אחת שלא תיחשב כ"חבילה נשית לתצרוכת הגברית" כיוון שהיא חכמה מדי לכך. רייצ'ל גריפית'ס ("ברנדה צ'נווית'") הייתה באוסטרליה בזמן האודישנים לסדרה ומנהלה שלח לה את פרק הפיילוט בפקס. בול חשב שהיא שחקנית מצוינת אך על ברנדה להיות אמריקאית ולא אוסטרלית. מיד כשסיימה לקרוא את פרק הפיילוט טלפנה גריפית'ס בחזרה ואמרה שהיא מאוד מעוניינת בתפקיד. כשבול פגש אותה לראשונה הוא חשב שהיא יכולה להיות אמריקאית באופן מושלם.
כשהיו צריכים ללהק לתפקידי דייוויד וקית' בול נתקל בקשיים בליהוק שכן שחקנים רבים לא הסכימו לשחק דמות הומוסקסואלית. הוא טען שהוא לא תומך גדול ברעיון ששחקן סטרייט שיגלם הומוסקסואל זו פעולה אמיצת לב, אך הוא מאמין ששחקן סטרייט שיסרב לגלם תפקיד של הומוסקסואל זו פעולה פחדנית, והוא ציין לשבח את מייקל ("דייוויד פישר") ומתיו ("קית' צ'ארלס") על כך שלקחו על עצמם את התפקיד. מתיו סיפר שהיה זהיר בהתחלה כיוון שלא רצה לעשות שום דבר סטריאוטיפי כיוון שהוא גבר אמריקאי-אפריקאי וזה לא משהו שהוא לא רצה לקחת בו חלק. הוא העדיף לחשוב על כך כמערכת יחסים המדברת על אהבה וכך הוא מבסס את דמותו, באהבה. כשהוצע למייקל סי הול התפקיד, הוא היה בניו יורק בעבודה במחזמר "קברט", שם קרא את התסריט והחליט להיבחן לתפקיד.
לפני פיתוח הסדרה, פרדי רודריגז ("ריקו דיאז") עבד עם בול בסיטקום בשנת 99' וכשראה שבול מפיק סדרה חדשה החליט ללכת ולהיבחן כמו כל שחקן אחר. במהלך שלבי ההפקה לקח אותו בול הצידה ואמר לו כי כתב את הדמות של ריקו כשהוא חושב עליו, והוא הופתע שבול עדיין זכר אותו לאחר זכייתו באוסקר. ליבי וג'וני, המלהקות הוסיפו שבאחת מישיבות הליהוק הם חשבו על שמות כה רבים עד כדי כך שהן לא יכלו לזכור את הפגישות הראשונות אך הן זוכרות כשהשם פרנסיס קונרוי ("רות' פישר") עלה. הן מספרות שכל אחד שהכיר את פרנסיס היה בטוח שהיא מושלמת לתפקיד. בול אמר עליה כי היא "שחקנית פשוט מדהימה". אמברוז, שפגשה את פרנסיס כשצולמה העונה הראשונה התפעלה מכישורי המשחק שלה וחשבה שיש לה עוד הרבה מה ללמוד בעבודה הזו לעומתה.
עץ משפחת פישר
להלן עץ משפחת פישר המתייחס לבני משפחת פישר, בני זוגם וילדיהם.
נתניאל (נייט) סמואל פישר הבן
במהלך העונה השנייה הוא מבקר את ליסה קימל, חברתו מסיאטל אשר הייתה שותפתו לדירה והודה כי קיים עמה יחסי מין מספר פעמים. הוא שוכב איתה במהלך שהותו שם ובכך בוגד בברנדה, דבר שרק מוסיף עליו לחץ תת-הכרתי. גרוע מכך, הוא עבר התקף ראשון במהלך שהותו שם, בנוכחות קלייר. מספר חודשים לאחר מכן ליסה עוברת ללוס אנג'לס כשקיבלה עבודה בתור שפית טבעונית למפיקת סרטים, ומיידעת אותו שהיא בהריון ממנו. במהלך העונה נייט מתמודד עם הפחד שלו ומסוגל לספר למשפחתו על המחלה והוא עובר תהליך כירורגי עם סיכון גבוה בשביל זה. בנוסף, הוא מתארס לברנדה והוא מתקרב יותר ויותר ליהדות. בסופו של דבר הוא מספר לברנדה על מחלתו ועל ההריון עם ליסה. כשהוא מגלה על מעלליה המיניים הם נפרדים. בסוף העונה נייט עובר ניתוח אשר נדרש להצלת חייו ואף עלול לעלות לו בחייו.
העונה השלישית נפתחת כשבעה חודשים מאוחר יותר, כשהוא נשוי לליסה אך קודם לכן מתברר שהוא עבר מוות קליני וכמעט מת לחלוטין עקב דימום חמור בגולגולת. בתם של נייט וליסה, מאיה כבר בת שבעה חודשים והם מגדלים אותה באושר. מאידך, מערכת היחסים שלהם רעועה כיוון שליסה אינה מסוגלת לבטוח בנייט. מערכת היחסים שלהם עוברת טלטלות רבות, בהן הם שוקלים פרידה ואף גירושים. כשהיא נוסעת לאחותה, נעלמו עקבותיה והיא מוגדרת כנעדרת. כחודש לאחר מכן גופתה נמצאת על חוף ים. נייט מתקשה להתמודד עם מות אשתו ולהיות הורה יחיד. במהלך התקופה שבו הוא איבד את עצמו, הוא עוזב את בית הלוויות לתקופה מסוימת ומנסה לסגל לעצמו חיים חדשים. בסופו של דבר הוא מחדש את מערכת היחסים שלו עם ברנדה ולאחר שיקולים רבים השניים מחליטים להתחתן ולהביא ילד לעולם. כשישה חודשים לאחר סיום העונה הרביעית, נראה כי נייט וברנדה יום לפני חתונתם. ברנדה עוברת הפלה טבעית, ונייט מציע לבטל את החתונה, מה שגורם לברנדה לחשוב אם הוא באמת אוהב אותה. לבסוף הם מחליטים להתחתן למרות מה שעבר עליהם והם מצליחים להיכנס להריון מחדש. לאחר בדיקת אולטרה-סאונד מתברר כי יכול להיות ותינוקם יהיה פגום או בעל צרכים מיוחדים והוא מציע לה לעשות הפלה, אך היא מתעקשת לשמור על התינוק. במהלך תקופת ההריון של ברנדה מערכת היחסים שלהם נסדקת.
נייט מוצא חיבור מיוחד עם אחותו החורגת, מגי, בתו של ג'ורג' והשניים מקיימים יחסי מין באופן חד פעמי, שבסופם הוא חווה התקף ממום מוחי חדש שנבקע במוחו עקב הניתוח שעבר שנתיים קודם לכן, ונכנס לתוך תרדמת קצרה. הוא מתעורר יום למחורת ומקבל בשורות חיוביות בקשר לבריאותו והרופאים מאמינים שהוא יוכל לשרוד. ברנדה אומרת לו שהיא סולחת לו על בגידתו אך הוא לא מצטער על כך ואף מעוניין בגירושים. ברנדה, לאחר כל המאמצים לשיקום מערכת היחסים ביניהם עוזבת את מיטתו בבית החולים. את נייט מבקרים בבית החולים דייוויד, קלייר, ריקו ואף מגי אך רות' איננה מודעת לאשפוזו של נייט כיוון שיצאה לטיול מחנאות מאולתר עם בן זוג לשעבר, היירם. בסוף היום נייט מת באופן מפתיע כשדייוויד לצד מיטתו. למרות שהיה לו הסכם עם רבה יהודיה לקבורתו, לבסוף מתקיימת לו לוויה בבית הלוויות והוא נקבר ב"קבורה ירוקה" (הטמנת גופתו באדמה ללא חומרים מסוכנים), לפי בקשתו.
עקב מותו, הסדרה מתמקדת במהלך הפרקים האחרונים בהתמודדות עם מותו מצד המשפחה אשר מתקשה מאוד לקבל אותו. מותו גורם לבני המשפחה לחשוב על כיוון חדש לחייהם והוא מופיע בחלומותיהם ודמיונותיהם כשהוא מייעץ להם. כשאמו רות' מתה ב-20 שנה מאוחר יותר, היא רואה בהבזק אותו ואת נתניאל, לצד מיטתה.
דייוויד ג'יימס פישר
דייוויד ג'יימס פישר (1969-2044), מגולם על ידי מייקל סי הול הוא האח האמצעי במשפחת פישר. דייוויד הוא הומוסקסואל בארון. בשנות ה-20 לחייו הוא היה מבולבל בנוגע לנטיותיו המיניות, ואף התארס לבחורה בשם ג'ניפר (איתה סיים את מערכת היחסים). בתחילת הסדרה הוא וקית' יוצאים אך שומרים על כך בסוד, לטובת דייוויד. דייוויד הצטרף לעסק המשפחתי בשנת 89' כשהיה בן 20 וקינא מאוד באחיו שעזב את הבית לחיים עצמאיים. לאחר מות אביו וחזרתו של נייט, הוא מציג טינה גלויה כלפי נייט על כך שקיבל חצי מהעסק. הם במהרה מתפייסים כאשר נייט מוכן לתרום את חלקו לעסק. באותו זמן, דייוויד מתמנה לעוזר כומר בכנסייה, תפקיד שירש לאחר שאביו נפטר. קית' מחליט להיפרד מדייוויד לאחר שנמאס לו לנהל זוגיות "סודית" כיוון שהוא עדיין בארון, ובגלל תפקידו בכנסייה, דבר שגוזל מזמנו. דייוויד יוצא מהארון בפני קלייר ונייט. דייוויד המבולבל מקיים יחסי מין מזדמנים עם בחורים ממועדנים, מהאינטרנט וזונות ממין זכר. כשמשפחתו של צעיר אשר נרצח על היותו הומוסקסואל מחליטה לערוך לו הלוויה בפישר ובניו, הדבר משפיע על דייוויד קשות ולבסוף הוא מחליט לצאת מהארון בפניו אמו, שידעה את זה קודם לכן אך הוא נמנע מלדבר איתה על כך והוא החליט לנכון לספר לה בעצמו. בנוסף הוא מתפטר מתפקידו בכנסייה, לאחר שהרגיש כי הוא לא מקובל שם עקב נטיותיו המיניות. דייוויד וקית' שומרים על קשר ולבסוף חוזרים חודשים לאחר מכן. הם מתקשים לגדל את טיילור, אחייניתו של קית' שאמה אלכוהוליסטית דבר שגורם לקית' לשרות במתח רב. לאחר שטיילור עוברת לגור עם הוריו של קית', צצות ביניהם בעיות רבות והם מחליטים ללכת לטיפול זוגי.
במהלך העונה השלישית הם משקמים את זוגיותם כשהם מבלים יותר ביחד מחוץ לבית ופוגשים חברים חדשים. בנוסף דייוויד מצטרף למקהלת גברים עליזים. כשהוא וקית' נוסעים ללווייתה של דודתו בסן דייגו, דייוויד מצדד את קית' בריב עם אביו אך קית' תוקף אותו על התערבותו, מה שגורם לדייוויד להרגיש עצבני ומושפל והוא חוזר ללוס אנג'לס באוטובוס. לאחר שקית' חוזר מסן דייגו דייוויד נפרד ממנו אך בסוף העונה השניים חוזרים לאחר שיחה מלב אל לב. במהלך העונה הרביעית דייוויד נחטף על ידי טרמפיסט בזמן שהוא אוסף גופה לבית הלוויות. דייוויד נשדד ומוכה ונאלץ להתמסטל. חוטפו שופך עליו דלק במטרה לשרוף אותו, ולבסוף מכוון לכיוונו אקדח. כשדייוויד עזוב בסמטה חשוכה וקודרת, הוא רואה את כל חייו עוברים לו כנגד עיניו. לאחר החטיפה הוא מתחיל לחוות התקפי טראומה בנוסף לכך שהסתיר ממשפחתו את פרטי החטיפה. הוא מרגיש בודד יותר ויותר עקב עבודתו של קית' מחוץ ללוס אנג'לס, ואף סובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. לאור החוויה ששינתה לו את החיים, הוא מתפרץ על אדם במסעדה סינית אשר תובע אותו. לבסוף, תמורת קיום יחסי מין עם קית' ושכירותו כמאבטחו האישי, הוא מבטל את התביעה.
בעונה החמישית דייוויד מתייחס אל קית' כבן זוגו. כשחייהם מתחילים להסתדר, הם מחליטים לאמץ ילד. לאחר ניסיונות ממושכים הם מחליטים לאמץ שני אחים אפרו אמריקניים נטושים - דורל ואנתוני. בקליפ סיום הסדרה, מתברר כי הם התחתנו באופן חוקי בשנת 2009, והם נשארים יחד עד שקית' נרצח בשנת 2029. בסופו של דבר דייוויד מת מהתקף לב במהלך יציאה משפחתית בגיל 75. שניות לפני מותו הוא רואה את קית' כשהיה צעיר.
רות אוקונור פישר
רות' אוקונור פישר (1946-2025), מגולמת על ידי פרנסיס קונרוי, היא אם משפחת פישר ואלמנתו של נת'ניאל. רות' נוטה לאגור את רגשותיה ולא להחצין אותם. כשגדלה, רות' הייתה מחויבת לטפל בסבתה קטועת הרגליים שהייתה בעלת פה מלוכלך. רות' מתלבשת בפשטות ולוקחת אנשים כמובן מאליו. מנגד, היא בקושי יודעת מה קורה בחייהם של ילדיה והיא חשה בדידות בחיי היום יום, מה שגורם לעימותים ביניהם.
היא נישאה לנתניאל בשנת 1965 לאחר שנכנסה להריון בפעם הראשונה שקיימה יחסי מין. היא ילדה את נייט כאשר נתניאל לחם במלחמת וייטנאם. 4 שנים לאחר מכן ילדה את בנם השני, דייוויד, ו-15 שנים מאוחר יותר את בתם קלייר. כשהיא לכודה בתפקיד האמהי כבר בגיל צעיר, היא הרגישה מורת רוח מצד אחותה, שרה, אמנית שרות' רואה כנשמה חופשייה. שנים לאחר מכן, כשנייט העביר לילה בביתה הוא איבד את בתוליו עם חברה של שרה, והדבר גרם לשנים של ניכור בינה לבין רות'.
פרק זמן קצר לפני שהסדרה מתרחשת, רות' מנהלת רומן עם הספר שלה, היירם, שלוקח אותה לעיתים לטיולי מחנאות. לאחר מותו הפתאומי של נתניאל היא מנתקת את הקשר אך מחדשת אותו חודשים לאחר מכן. כשאחריותיה כלפי הבית כעקרת בית הוקלה, היא הולכת לעבוד בחנות הפרחים של ניקולאי, המאהב שלה. לאחר שהיא והיירם נפרדים היא וניקולאי מנהלים רומן. מערכת היחסים שלהם מסתיימת במהלך העונה השנייה כאשר ניקולאי נשדד עקב חוב ורות' משלמת עבורו את החוב, בניגוד לרצונו. רות' מוצאת את עצמה בעימותים עם נשותיו של נייט וכמו כן בעימותים מתמידיים עם בתה קלייר. היא מרגישה שבדידותה מתחילה להתפוגג כאשר נולדה נכדתה הראשונה, מאיה, וכשהיא פותחת בחברות עם בטינה, המטפלת של אחותה. כשכלתה, ליסה, מוגדרת כנעדרת היא מתעמתת עם רגשותיה אך שומרת על שליטה.
באותו הזמן, היא פוגשת את ג'ורג', במהלך לוויה בבית הלוויות וממהרת להינשא לו, לאחר הכרות של שישה שבועות בלבד. בתחילה מערכת יחסיהם יציבה ואוהבת אך במהרה היא מגלה שהיא כמעט ולא יודעת כלום על עברו. היא מכניסה את עצמה ללחצים נפשיים מה שלא עוזר לה לגלות שהוא נהפך פרנואידי יותר ויותר מהמוות, במיוחד כלפי אמונה על אפוקליפסה גרעינית בלתי נמנעת. הדבר גורם לרות' להתמוטט ולהכניסו לאשפוז בטיפולי הלם חשמליים. לאחר שהוא סובל משכחת הזיכרון לטווח קצר, ואי יציבות רגשית, רות' מחליטה להעביר את ג'ורג' לדירה חדשה משלו ונותנת לו להאמין שהם פותחים דף חדש, לפני גירושיהם. לאחר מותו של בנה הבכור, היא מחליטה לעבור שינוי בחייה ועוברת לגור עם שרה ובטינה. בסופו של דבר היא מתה בשנת 2025, בגיל 79 בשל גילה המאוחר בבית החולים כשלצידה ג'ורג', דייוויד וקלייר. רגע לפני מותה חולפות בראשה תמונותיהם של נתניאל ונייט השוהים ליד מיטתה.
קלייר סימון פישר
קלייר סימון פישר (לורן אמברוז) היא הבת הצעירה במשפחה. קלייר היא יצירתית, מרדנית ומשתמשת בסמים לעיתים קרובות. בתחילת הסדרה היא תלמידת תיכון ובהמשך לומדת אומנות במכללה. היא מנהלה מערכות יחסים מגוונות אך כושלות: בין היתר עם גייב, תלמיד תיכון מרדן, בילי, אחיה של ברנדה אשר סובל מבעיות נפשיות ואף מנהלת רומן לסבי קצר. לאורך הסדרה היא עוסקת באומנות בדרכים שונות (בין היתר, בצילום חתונתם של נייט וברנדה) והיא זוכה להציג תערוכה משלה. לקראת סוף הסדרה היא עובדת כמזכירה ומתחילה לצאת עם טד, שהוא בעל אופי שמרן. לאורך הסדרה היא מנהלת שיחות עם המתים (אביה, ליסה ולבסוף אחיה נייט) שמעודדים אותה להמשיך ולהתפתח ובסופו של דבר היא מחליטה לנסוע לפתח קריירה בניו יורק. בעתיד מתגלה שהיא מנהלת קריירה מוצלחת כצלמת ומורה לאמנות באוניברסיטת ניו יורק. לאחר מותה של אימה ב-2025, היא מתאחדת מחדש עם טד והם מתחתנים. היא מתה בשנת 2085 בגיל 101.
ברנדה צ'נווית' פישר
ברנדה צ'נווית (רייצ'ל גריפית'ס) היא בת זוגו (ובהמשך אשתו של נייט). ברנדה היא בחורה מחוננת (עוד מילדותה), אתאיסטית העוסקת בתרפיה. ברנדה טיפלה במשך השנים באחיה בילי, הסובל מבעיות נפשיות (וככל הנראו גם מאוהב בה), אך ניסתה תמיד לנהל חיים עצמאיים ונורמליים. בפרק הראשון היא ונייט מתחילים לנהל מערכת יחסים, המתנהלת לסירוגין לאורך הסדרה. עם זאת בילי מפריע לקשר ביניהם כשהוא מנסה לגונן על ברנדה וגם רות מתקשה לקבל את ברנדה לחיק המשפחה. בהמשך הם מתארסים, אך ברנדה ממשיכה לחפש ריגושים מיניים ובוגדת בו עם אנשים מזדמנים. בסופו של דבר הם מתוודים על שבגדו אחד בשני (הוא שוכב עם ליסה, חברתו לשעבר), הם נפרדים וברנדה עוזבת את העיר.
קית' דווין צ'ארלס
קית' צ'ארלס (מתיו סט. פטריק) הוא בן זוגו של דייוויד. הוא שוטר שחור הנמצא מחוץ לארון. בתחילת הסדרה הוא ודייוויד נפגשים ומתחילים לנהל מערכת יחסים סוערת ומורכבת. הם נפרדים לאחר שדייוויד מסרב לצאת מהארון ולהראות בציבור עם קית'. בהמשך הם חוזרים ואף מגדלים לתקופה קצרה את טיילור, אחייניתו של קית'. קית' נעשה אלים כלפי הסביבה ובמיוחד כלפי דייוויד, אך הם מתחילים לקבל טיפול זוגי כדי לשמור על מערכת היחסים שלהם. עם זאת הם חווים שוב משברים כאשר הם בוגדים אחד בשני וכאשר דייוויד עובר טראומה הכוללת התעללות פיזית ונפשית. בסופו של דבר הם מצליחים לייצב את הזוגיות שלהם ומחליטים להפוך להורים. הם מאמצים שני אחים- אנת'וני ודורל. בהתחלה קית' מתקשה להסתגל למצבו החדש בתור אבא, אך הוא לומד להיות אב אוהב ותומך. לאחר מותו של נייט, דייוויד נמצא במצב נפשי קשה, וקית' עוזר לו להתמודד. בעתיד מגלים שהם מתחתנים וקית' פותח משרד של שומרי ראש משלו. הוא מת בשנת 2029 בגיל 61 לאחר שנורה במהלך שוד.
הקטור פדריקו (ריקו) דיאז
ריקו דיאז (פרדי רודריגז) הוא עובד בבית ההלוויות של משפחת פישר כמשחזר גופות, ובהמשך הופך לשותף בעסק. פדריקו נשוי לחברתו מימי התיכון ונסה ואב לשני בנים. כשהוא מואס בעבודה תחת בני משפחת פישר, הוא עובר לרשת גדולה של בית הלוויות, אך מגלה ששם הוא רק בורג קטן במערכת. לאחר ששכנתם מורישה לו ולונסה סכום רב של כסף, הוא קונה רבע מבית ההלוויות והופך לשותף. שמו של העסק הופך ל-פישר ודיאז. בהמשך יחסיו עם ונסה עוברים משבר לאחר שהיא שוקעת בדיכאון עמוק בעקבות מות אימה. הוא מתחיל לנהל קשר עם חשפנית, וכשונסה מגלה זאת, היא זורקת אותו. פדריקו עובר להתגורר לתקופה קצרה בבית משפחת פישר, אך בסופו של דבר חוזר הביתה ומתאחד עם ונסה, אחרי שהוא מתחרט על בגידתו. ונסה מעודדת אותו כל הזמן להיות עצמאי, ולאחר מותו של נייט הוא מוכר את חלקו בעסק. הוא וונסה מחליטים לפתוח בית הלוויות משלהם. בעתיד מגלים כי פדריקו ניהל את העסק במשך 35 שנה ואז פרש לגמלאות. הוא מת בשנת 2049 בגיל 75 בעקבות התקף לב כשהוא מותיר אחריו את אשתו, שני בניו ו3 נכדים.
נתניאל פישר האב
נתניאל פישר האב (1943-2000) הוא אב משפחת פישר ומנהל בית הלוויות עד מותו בערב חג המולד בשנת 2000. למרות שרות' רואה אותו כאב ובעל מרוחק, פלשבקים רבים מראים שהוא מנסה להתקרב לילדיו כמה שיותר, אך גם לתת להם מרחב, כפי שנהג להתייחס אל ריקו כאב וחבר. גם לאחר מותו הוא ממשיך לקיים שיחות דמיוניות עם בני משפחתו וריקו. שיחותיו הממושכות עם בני המשפחה מתרחשות רובם בתחילת הסדרה כדרך להתמודד עם מותו. ילדיו, במיוחד נייט, מבינים רק לאחר מותו שהם לא באמת הכירו אותו, למרבה צערם.
ליסה קימל פישר
ליסה קימל פישר (1967-2003) היא חברתו הרוחנית של נייט (ושותפתו לדירה) מסיאטל אשר נכנסת ממנו להריון כשהוא מבקר אותה. כשהיא הודיעה לנייט שהיא בהריון, הוזכר בדבריה שהיא עברה כבר פעם אחת הפלה בגללו וכי אין בכוונתה להפיל את התינוק. בתחילה הוא מחליט לוותר על זכויותיו כאב, אך לאחר פרידתו הקשה עם ברנדה השניים מחליטים להתחתן ולגדל את בתם, מאיה. נישואיהם מתרחשים בין העונה השנייה לעונה השלישית (הפעם היחידה שמראים קטעים מחתונתם היא מתוך קלטת וידאו של החתונה שבה צופה ברנדה בתחילת העונה החמישית).
במהלך העונה השלישית ליסה חוששת שלנייט עדיין קיימים רגשות כלפי ברנדה, כשהיא טוענת שכל פעם שהוא מבקר אותה (למורת רוחה) הוא חוזרת אחרת. בתחילה נראה כי הם מאושרים ומסתדים מצוין אך במהרה מערכת היחסים ביניהם עוברת טלטלות רבות, שנובעות תחילה מהלחץ השורר בדירתם מצד הבוסית של ליסה, וכתוצאה מכך הם עוברים לגור בבית הלוויות. מספר חודשים לאחר מכן ולאחר שדנו מספר פעמים בעתיד יחסיהם, היא החליטה לנסוע לאחותה, ברברה למספר ימים אך היא מעולם לא הגיעה אליה. נייט החל לאבד עשתונותיו ומתחיל לחשוש לגרוע ביותר. ימים לאחר מכן, מכוניתה נמצאת בחניון ליד חוף הים לצדי הכביש, בו היא עשתה עצירה ולמעשה דיברה עם נייט בטלפון בפעם האחרונה.
לאחר מספר שבועות, נייט מקבל שיחת טלפון ואיתה הבשורה שגופתה נמצאה. נייט נכנס לסכסוכים ממושכים עם משפחתה: הם מצדם מעוניינים בשריפת גופתה וקבירת האפר בחלקה המשפחתית, אך ליסה אמרה לנייט כדרך אגב, באחד הפרקים שהיא איננה מעוניינת בחניטה או בשימוש הגופה, ושהיא רק רוצה להיקבר איך שהיא. נייט משקר למשפחתה ונותן להם אפר של אדם שמת בשנות השבעים שמשפחתו מעולם לא באה לאסוף את אפר גופתו, וקובר את גופתה בטבע. בסוף העונה הרביעית מתברר שליסה וגיסה הויט ניהלו רומן בסתר לפני נישואיה לנייט. עוד מתגלה כי הוא היה איתה על חוף הים באותו היום שבו היא מתה. פרטים על מותה של ליסה נשארים דו משמעיים (הויט לא אמר במפורש שהוא רצח אותה אך כשהוא רואה שאשתו בוכה מבעד לדלת כשהיא שומעת על בגידתו הוא יורה לעצמו בראש). ליסה, לאחר מותה מופיעה בדיאלוגים תת-הכרתיים עם נייט וברנדה.
ג'ורג' סיבלי
ג'ורג' סיבלי הוא בעלה השני של רות' ופרופסור לגאולוגיה אשר היו לו 6 נשים. הוא נפגש עם רות' כששכח את משקפיו בבית הלוויות במהלך הלוויה והשניים מתחתנים לאחר הכרות של כמה שבועות בלבד. יש לו שני ילדים מנישואים קודמים - מגי ובריאן. לפני שהתחתן לראשונה, בזמן שעוד היה תלמיד, ג'ורג' יצא עם אישה אשר ילדה לו בן מחוץ לנישואים, קייל. קייל שנא את אביו למרות שגדל בעושר רב ושלח קופסאות צואה לבית משפחת פישר כמתנת נישואים. ג'ורג' וקייל התאחדו מחדש בעזרתה של רות'. ג'ורג' סובל ממחלה נפשית של התמוטטות עצבים ועובר טיפול בהלם. יש לו חרדות ממותה של אמו 50 שנה קודם לכן, כשהיה ילד. במהרה רות' מרגישה כי עליה לטפל בילד נוסף והיא קוראת לביתו מגי לעזרה. לאחר שמגלה כי איננה מסוגלת להישאר איתו במערכת יחסים, היא מציעה שהשניים יעברו דירה ושיפתחו דף חדש, אך כוונותיה האמיתיות הן לדאוג לו למקום מחיה ולהיפרד ממנו כשהוא מסודר. לאחר מכן היא מגלה שהוא מאורס בפעם השמינית. רות' מזהירה את ארוסתו לגבי עברו של ג'ורג'. רות' וג'ורג' מתפייסים לאחר מותו של נייט שהיא מבינה שקשה לה לחיות בבדידות, והשניים מגדלים את מאיה לבקשתה של ברנדה. הם תכננו לחזור לגור ביחד, אך היא מחליטה שהיא מעדיפה את עצמאותה ומעדיפה לא להיות במתח ועוברת לגור עם שרה ובטינה. באותו זמן, מגי עוזבת אותו גם היא לאחר שהיא מאשימה אותו בכל בעיותיה. רות' וג'ורג' נשארים קרובים עד למותה בשנת 2025.
ונסה דיאז
אשתו של פדריקו, עובדת בתור אחות. הם הכירו עוד בימי התיכון ויש להם שני בנים. היא ופדריקו נפרדים לתקופה מסוימת, אך היא מבקשת ממנו לחזור הביתה כשהיא מבינה שקשה לה לגדל לבד את הילדים. היא מעודדת אותו לפתוח בית הלוויות משלהם. הם חיים ביחד עד למותו.
מרגרט צ'נווית'
אמם הפסיכולוגית של ברנדה ובילי. היא ובעלה ברנרד מנהלים נישואים פתוחים, אך נפרדים לתקופה קצרה. לאחר מותו, היא מנהלת מערכת יחסים עם אוליבייה, המורה לאומנות של קלייר.
מגי סיבלי
בתו של ג'ורג' מאחד מנישואיו הקודמים. עוברת ללוס אנג'לס כדי לטפל באביה. היא ונייט מפתחים קשרי ידידות ובסופו של דבר הוא בוגד איתה בברנדה. מגי, אכולת רגשות האשמה, מנסה ללא הועיל להתנצל בפני ברנדה. בסופו של דבר היא עוזבת את העיר.
שרה אוקונור
אחותה הקטנה של רות', דודתם של נייט, דייוויד וקלייר.
בטינה
חברתה של שרה שהיא גם שומרת עליה והופכת לחברה טובה של רות'.
ראסל קורבין
חברה הביסקסואל של קלייר בבית הספר לאומנות, ואף ניהל עמה רומן במהלך עונה 3.
גבריאל "גייבּ" דימאס
1983-2003 גייב הוא החבר של קלייר במהלך שנתה האחרונה בתיכון. קלייר מאמינה כי היא מאוהבת בו אך כשהוא מפיץ בבית הספר שהיא שכבה איתו ומצצה לו את האצבעות ברגליים היא מחליטה לנקום בו ומניחה בארונית שלו כף רגל שגנבה מבית הלוויות. השניים לא מדברים עד מותו של אחיו-למחצה בן ה-6, אנת'וני, ששיחק באקדח. קלייר מתחברת לגייב על מנת לנחם אותו. אמו של גייב מאשימה אותו במותו של אחיו, ואביו של אנת'וני מכה אותו בזמן הלוויה. זמן קצר לאחר מכן גייב לוקח מנת יתר מסמים, וקלייר מנסה לעזור לו להיגמל. אולם הוא רק חופר לעצמו בור יותר ויותר גדול כאשר הוא שודד בירות מחנות מכולת, גונב נוזל חניטה מבית הלוויות, ולבסוף אפילו הורג ביריית אקדח כאשר קלייר מנסה לעזור לו ולקחת אותו למקום מבודד. הוא בורח ממכוניתה ועקבותיו לא נתגלו. עונה לאחר מכן, כשהיא חולמת בהקיץ היא מגלה כי הוא מת ושטוב לו הרבה יותר עם המוות מאשר עם החיים.
ד"ר ברנרד צ'נווית'
1939-2003 ד"ר ברנרד צ'נווית הוא אביהם של ברנדה ובילי שעובד בתור פסיכיאטר למפורסמים עם אשתו מרגרט שאותה פגש כשהייתה מתמחה. ברנרד התגדל והתחנך כיהודי, אך הוא אתאיסט כמעט לגמרי. ברנרד ומרגרט נפרדים בעונה השנייה לאחר שעבר על אחד החוקים בזוגיותם, כאשר שכב עם אישה אחרת ולא סיפר לה את זה קודם לכן. זמן קצר לאחר מכן הם מתאחדים בשנית. לבסוף הוא מת מסרטן הקיבה בעונה השלישית.
ניקולאי
ניקולאי הבעלים הרוסי של חנות פרחים המספקת פרחים לבית הלוויות. ניקולאי הוא המאהב של רות' במשך כמעט שנתיים, וכמו כן הוא המעסיק שלה בחנות הפרחים שם היא עובדת במשך תקופה מסוימת. ניקולאי חב חוב גדול למאפיה הרוסית. כשרגלו נשברת כאשר הוא אינו מסוגל לשלם את החוב, רות' מטפלת בו בביתה. היא רואה בזה כהזדמנות להעלות דרגה את מערכת יחסיהם אך במקום זאת יוצרת יותר מתח כשהיא משלמת עבורו את החוב מכספי פוליסת ביטוח החיים של נתניאל. מספר שבועות לאחר פרידתם, היא עוזבת את חנות הפרחים על מנת לבלות יותר זמן עם נכדתה מאיה. בנוסף הוא אלמן ואב שכול שאיבד את משפחתו לפני שהיגר לארצות הברית. הוא מופיע שוב לקטע קצר בעונה החמישית כאשר רות' מדמיינת שהיא יורה בכל בני הזוג שלה.
פרקר מקנה
פרקר מקנה היא חברתה הטובה של קלייר במהלך השנה האחרונה שלהן בתיכון. פרקר נשרה ממספר בתי ספר פרטיים. חברותן מתנפצת כאשר היא מגלה שהיא רימתה במבחני קדם פסיכומטרי והתקבלה למכללה ברמה גבוהה יותר מאשר קלייר. לבסוף קלייר מחדשת את החברות לאחר שהגיעה למסקנה שעדיף שיהיה לה חברה אחת מאשר חסרת חברים לגמרי. לאחר שקלייר נרשמת לבית הספר לאומנות, פרקר נתפסה על הרמאות במבחני הקבלה. כתוצאה מכך, היא נרשמת למכללה קהילתית. פרקר וקלייר ניתקו את הקשר ולא דיברו יותר לאחר סיום הלימודים.
היירם גנדרסון
היירם גנדרסון היה המאהב של רות' בשנת הנישואין האחרונה לנתניאל, לפני שהתאלמנה. הוא גרוש וידידותי לסביבה, פעם הוא היה שף נחשב. הוא עזב את תחום הבישול לטובת מה שבאמת רצה להיות - ספר. כשרות' ביקרה אצלו במספרה היא לא הייתה נשואה באושר, ובמשך כמה טיולי מחנאות שעשו, הוא לימד אותה כיצד ליהנות מסקס. לאחר שבעלה של רות' מת, היא ישר מרחיקה את היירם ממנה אך ממשיכה לצאת איתו למספר חודשים נוספים. הקשר שלהם מסתיים כשהוא מספר לה שיש לו רגשות לאישה אחרת. להפתעתו, היא שמחה בסיום הקשר. לאחר 4 שנים, בעונה החמישית, רות' מחליטה ללכת אליו למספרה, לאחר שהיא שוב לא נשואה באושר, ויוצאת איתו לטיול מחנאות נוסף. בזמן המחנאות היא מגלה כי אינו נמשכת אליו כלל וכלל וחוזרת הביתה.
טיילור
טיילור היא אחייניתו של קית'. אמה, קרלה היא מכורה לסמים ולא במצב אחראי לגדל ילדה קטנה. קית' ודייוויד מגדלים אותה יחדיו במהלך העונה השנייה. היא חצופה, גסת רוח ועצובה לאור מצבה. לאחר שקית' מפוטר כשוטר, טיילור עוברת להוריו של קית' בסן דייגו.
אוליבייה קסטרו
אוליבייה הוא מרצה ל"צורה וחלל" בבית הספר לאומנות בו לומדת קלייר. קלייר, ראסל ובילי היו תלמידיו. אוליבייה הוא ביסקסואל וקיים יחסי מין עם בילי וראסל, אך לאחר מותו של ברנרד, מרגרט צ'נווית' מוצאת בו כבן זוגה. למרות מערכת היחסים הרעועה עם קלייר, הוא ממליץ עליה למשרת עוזרת צלם בניו יורק.
ארתור מרטין
ארתור מרטין הוא מתמחה בבית הלוויות ממרץ ועד נובמבר 2003, למרות שהדבר היה אמור להיות קבוע. ארתור הוא בן אדם יוצא דופן בהתנהגותו ובאורח חייו. הוא התייתם בגיל 5 וגדל והתחנך בבית דודתו. לאחר שדודתו מתה בנסיבות טבעיות, הוא עבר למכללה ללמוד מוזיקה אך לאחר שהוא גילה שמומחיותו היא לא מה שייחל לה, ארתור לומד בחדר מתים איך להפוך למנהל בית לוויות.
ג'ו
ג'ו הוא שכנה של ברנדה בסוף עונה 3, ובן זוגה בתחילת העונה הרביעית. אף שברנדה מתקשה להתחיל זוגיות חדשה, מערכת היחסים ביניהם מתפתחת במהרה לרצינית. הם קונים בית ביחד ואף מנסים להיכנס להריון. אולם, לברנדה נמאס מהאמביוולינטיות המינית של ג'ו והיא בוגדת בו עם נייט. הם נפרדים לאחר שהוא רואה אותם שוכבים בביתם.
אניטה מילר
אניטה היא חברתה הטובה ביותר של קלייר בעונה הרביעית ואף גרה איתה לתקופה מסוימת. הם נפגשו בשנתה השנייה של קלייר בבית הספר לאומנות ומפתחות חברות. חברתם נקטעת כשהיא עוזבת את בית הספר לאומנות. הן נפגשות שוב לקראת סוף העונה הסדרה, ואניטה מספרת לה שהיא נפגעה מניתוק הקשר ביניהן.
אידי
אידי היא לסבית מוצהרת וחברתה של קלייר לתקופה קצרה מבית הספר לאומנות. השתיים חוות רומן לסבי קצר, הנובע ממשיכתה הנפשית ולא הפיזית מצד קלייר. אידי פגועה מצד קלייר והן מנתקות את הקשר.
ג'ימי
ג'ימי הוא ידיד של קלייר מבית הספר לאומנות בעונה הרביעית. בהתחלה קלייר נמשכה אליו ואף רצתה לקיים איתו מערכת יחסים, אך היא מבינה לבסוף שזה לא הולך. למרות זאת, הוא מלמד את קלייר כיצד לחוות אורגזמה לראשונה בחייה באמצעות טכניקת יישור מעגל שנקראת בסלנג "לטחון את התירס".
טד פרוול
טד פרוול הוא עורך דין שעובד במקום עבודתה הזמני של קלייר. היא מפתחת אליו חיבה אך כשהיא הכירה אותו הוא היה במערכת יחסים עם עמיתה אחרת לעבודה - קריסטין. לבסוף הם מנהלים מערכת יחסים ובדייט הראשון שלהם, באמצע ויכוח פוליטי קלייר נזעקת לבית החולים עקב אשפוזו של נייט. הוא מתלווה אליה לבית החולים ועובר איתה את הלילה. לאחר מותו של נייט, הוא עוזר לה למצוא אור חיובי בקצה המנהרה. דרכם של השניים מתפצלת כאשר היא עוזבת לניו יורק בסוף הסדרה. כנראה שהייתה להם מערכת יחסים לסירוגין לאורך השנים, ובשנת 2025 הוא מגיע לנחם אותה בהלווית אמה. הם מתאחדים ומתחתנים עד למותו.
רוג'ר פסקס
רוג'ר הוא מפיק סרטים הוליוודי שהופך לבוס של קית' בעונה החמישית. דייוויד ורוג'ר נכנסו לקטטה בסוף העונה הרביעית ולאחר שתבע אותו, קית' קיים עמו יחסי מין והסכים להיות שומר ראשו האישי כנגד ביטול התביעה. קית' מתפטר מתפקידו לאחר שגילה שרוג'ר צילם את יחסי המין שהם קיימו, ואף הציג את ההקלטה בפני מספר אנשים.
מלחמת בעלות הברית (220–217 לפנה"ס)
מלחמת בעלות הברית הייתה מלחמה שהתחוללה ביוון בין השנים 220–217 לפנה"ס, בין בעלות הברית בהנהגת מוקדון והליגה האכאית, לבין הליגה האיטולית. המלחמה הסתיימה עם החתימה על שלום נאופקטוס.
רקע
בשנת 338 לפנה"ס הביס פיליפוס השני, מלך מוקדון את צבאות אתונה ותבאי בקרב כירונאה, מה שהבטיח למוקדון הגמוניה ביוון. בנו של פיליפוס, אלכסנדר השלישי ("הגדול"), ביסס את העוצמה המוקדונית, אולם עם מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס, מלחמות הדיאדוכים שבאו בעקבותיו החלישו מאוד את השליטה המוקדונית ביוון.
בשנת 229 לפנה"ס מת מלך מוקדון דמטריוס השני, ובנו הינוקא פיליפוס החמישי עלה לשלטון. בשל גילו הצעיר דודו של פיליפוס אנטיגונוס השלישי מונה כעוצר. הבחירה התבררה כטובה מאוד, עד כדי כך שאנטיגונוס מונה כמלך באופן רשמי. אנטיגונוס הצליח להדוף את התקפות השבטים הברבריים על מוקדון, ויתרה מכך, ניצל היטב את האיום שיצר קלאומנס השלישי, מלך ספרטה, על הליגה האכאית והחזיר לעצמו את השליטה בקורינתוס. אנטיגונוס לקח חלק חשוב מאוד במהלך המלחמה הקלאומנית בין ספרטה לאכאים, וכתוצאה מכך הצליח לאחר הניצחון המוקדוני-אכאי במלחמה לחתום על ברית צבאית בין מוקדון לבין רבות מערי יוון והליגה האכאית בראשן.
מצב הדברים החדש הפריע מאוד לליגה האיטולית אויבתה המושבעת של הליגה האכאית שהצליחה להתבסס בשנות החולשה המוקדונית במרכז יוון ובצפונה-מערבה. אולם בשנת 221 לפנה"ס מת אנטיגונוס, ופיליפוס בן ה-17 הוכתר כמלך מוקדון. האיטולים שמחו על כך, משום שסברו שכאשר מולך על מוקדון מלך צעיר וחסר ניסיון יוכלו לנצל זאת כדי להשתלט על שטחים בפלופונסוס. עם זאת, החזקתם בחבל ארץ זה דווקא החלה להיחלש, ובהדרגה הם החלו לאבד את בעלי בריתם בפלופונסוס. מסניה החלה להתקרב אל האכאים יותר מדי לטעמם, והדבר הדאיג אותם מאוד. הצטרפות של מסניה אל הליגה האכאית פירושה שאליס בלבד נותרת מחוץ לתחום שלטונם של האכאים בפלופונסוס, והם היו נחושים למנוע תרחיש זה בכל מחיר.
הסיעה הלוחמנית באספה האיטולית, שבראשה עמדו דורימאכוס וסקופאס, הטיפה ללא הרף למסע מלחמה נגד מסניה. היה זה לכאורה הזמן המושלם למסע מלחמה כזה: מסניה הייתה למעשה מבודדת. היא גילתה תוקפנות כלפי שליחים איטוליים, מה שלא ייתן לאכאים תירוץ להתערב. לספרטנים היה סכסוך ישן עם המסינים, ואליס הייתה מקורבת מדי לאיטולים. מלך מוקדון היה לפי סברת האיטולים נער חסר ניסיון ולא יתערב. כיבוש מסניה ייתן לאיטולים תהילה וכבוד, ויחזק את מעמדם ביוון כולה. בסופו של דבר באביב של שנת 220 לפנה"ס, גייס סקופאס את כל צבא הליגה ברִיוֹן (Ρίων, Rhion) שבמפרץ הקורינתי, והחל להעביר אותו אל הפלופונסוס. התוכנית הייתה לעבור דרך פַּטְרָאי פאראי וטריטאיה עד לאליס, ומשם לפיגאליאה, עיר שהייתה חברה בליגה האיטולית ושכנה בסמן למסיניה. שלוש הערים הראשונות היו בשליטת האכאים, אולם סקופאס הבטיח שאין בכוונתו לפגוע ברכוש ובנפש, הבטחה שאותה לא קיים וחייליו כן בזזו ושדדו באזורים אלו.
במסניה כבר היו מוכנים להתקפה האיטולית, ולמעט ביזה לא היה באפשרות סקופאס לעשות דבר. המסנים שיגרו שליחים אל האכאים, שקיימו אותו זמן את האספה השנתית שלהם. לתלונות נגד האיטולים הצטרפו גם אנשי פטראי ופאראי, שהתלוננו על הביזה בארצם. אותו זמן שימש כסטרטגוס הליגה האכאית טימוקסנוס, שנחשב למתון שרצה לשמור על יחסים טובים עם האיטולים. טימוקסנוס הפסיד בבחירות שנערכו זמן קצר לפני כן לטובת אראטוס מסיקיון, שנודע כתוקפני ואנטי-איטולי. אולם באופן רשמי עדיין החזיק טימוקסנוס בתפקיד, ולא שש להכריז מלחמה. עם זאת, אראטוס ותומכיו הצליחו לבסוף לגרום לכך שהתקבלה במועצה ההחלטה "לעזור למסנים".
פרוץ מעשי האיבה
טיקסומנוס עדיין קיווה להחזיק את השלום זמן רב ככל האפשר, אולם אראטוס הקדים את כהונתו בחודשיים, והחל בגיוס כללי. את הכוחות המגויסים ריכז במגלופוליס. הספרטנים קיימו את התחייבותם לברית עם הליגה האכאית, ושלחו כוחות לגבול מגלופוליס. עם זאת, הללו לא היו אמינים ושימשו בעיקר כעתודה. המסנים הגישו בקשה רשמית להצטרף לברית הצבאית האכאית-מוקדונית, אולם האכאים השיבו להם שאין בסמכותם לעשות זאת ללא אישורו של מלך מוקדון. עם זאת, הם הסכימו לסייע להם אם יעבירו בני ערובה מבני עירם אל ספרטה.
האכאים הודיעו לאיטולים שעליהם לפנות את שטחי מסניה במהירות האפשרית בלי לפגוע בשטחים אכאיים. האיטולים נדהמו והודיעו שתוך יומיים יפנו את האזור. הם לא רצו להסתכן במלחמה, ועל כן שלחו הודעה אל בירתם שהם זקוקים לצי כדי לחזור חזרה לאליס. הסטרטגוס האיטולי אריסטון שלח במהירות צי כזה, אולם אראטוס לא בטח באיטולים ועם 3,000 רגליים ו-300 פרשים עקב אחריהם ממרחק בטוח. האיטולים חששו שאראטוס מתכנן למעשה לתקוף אותם בהפתעה, וניסו ללא הרף לחמוק מהמעקב שלו. בסופו של דבר התנגש כוח איטולי תחת פיקודו של דורימאכוס בכוח של אראטוס באזור קאפיאי. האכאים נחלו תבוסה ונמלטו למגלופוליס. דורימאכוס שיכור ניצחון בזז את סיקיון, עיר מולדתו של אראטוס, ולאחר מכן נסוג דרך מצר קורינתוס חזרה לאיטוליה.
כשחזר אראטוס עם שאריות צבאו לאכאיה, הוטחה כנגדו ביקורת כבדה ונטען שפיזר את צבאו בפזיזות מתוך אמונה עיוורת שסקופאס ודורימאכוס כבר עזבו את הפלופונסוס. אולם למרות זאת, מתוקף תפקידו הצליח אראטוס להעביר באספה הכרזה לזמן את נציגי מוקדון אפירוס, אקארנאניה, פוקיס ובויאוטיה, ולבקשם לצרף את המסנים לברית. פיליפוס, מלך מוקדון הצעיר, הגיע לקורינתוס, ודרש משאר הנציגים להיפגש עמו שם. אולם אז נאלץ לפנות לטיגיאה כדי להפסיק מלחמת אזרחים שפרצה בספרטה. כשהתכנסה לבסוף האספה בקורינתוס, הציגו המדינות חברות הברית, ביוזמת אראטוס מסיקיון, סדרת תביעות כנגד האיטולים (שחלק גדול מהן כבר היו ישנות ולא רלוונטיות). האכאים שטחו את טענותיהם שהאיטולים תקפו את מסניה ובזזו את פטראי ופאראי. הבויאוטים, התלוננו על כך שהאיטולים בזזו בימי שלום את היכל אתנה בבויאוטיה. פוקיס התלוננה על כך שלפני חמש או שמונה שנים ניסו האיטולים לכבוש את הערים אמבריסוס ודאוליון. נציגי אפירוס טענו שהאיטולים בזזו את גבולם. פיליפוס הבין היטב, שאם יסתבך במלחמה, הרי שבסופו של דבר עיקר המאמץ המלחמתי יופל על כתפי מוקדון שלא תרוויח דבר, בעוד האכאים יקצרו את פירות הניצחון. אולם מאידך, היה ברור לו שאם לא יענה לדרישות, הרי שימצא עצמו עומד בפני התפוררות הברית שעליה עמל קודמו.
פיליפוס נתן את אישורו להכריז מלחמה. בקורינתוס, הכינו האכאים המרוצים מסמך רב סעיפים המפרט את יעדי המלחמה, שהוצגה כ"מלחמת קודש" לשחרור העיר הקדושה דלפי שנשלטה בידי האיטולים. כמו כן אושררה קבלת מסניה לברית. בטווח הקרוב יעדי המלחמה היו: החזרת כל השטחים שהאיטולים כבשו מאז שנת 229 לפנה"ס, וביטול הממשלים הקיימים בכל הגופים המדיניים אשר נאלצו לחבור לברית עם האיטולים. פיליפוס, אשר הבין כי המלחמה בטווח הקרוב לא עתידה להועיל לו, לא מיהר לפתוח במעשי האיבה ושלח אולטימטום אל האיטולים בדרישה לבוא לפניו ולשטוח את טענותיהם. האיטולים השיבו שאכן יעשו זאת לאחר האספה השנתית הקבועה שלהם בסתיו הקרוב. אלא שבינתיים כבר אושררה הכרזת המלחמה בכל המועצות הנפרדות. האכאים היו מחדשים את שבועת הנאמנות שלהם למוקדון מדי שנה, ולפני שחידשו את השבועה של 199 לפנה"ס, דרשו הבטחה חגיגית שמעשי האיבה יפתחו מיד ללא כל שהות נוספת.
220–219 לפנה"ס
משונדעה להם הכרזת המלחמה, פתחו האיטולים במסע נואש לגיוס בני ברית. בעקבות הפיכה בספרטה בוטל משטר האוליגרכיה שהונהג בה מאז המלחמה הקלאומנית, וליקורגוס מזרע המלוכה הוכתר כמלך ספרטה. ליקורגוס ביטל את הברית עם האכאים והמוקדונים וכרת ברית עם האיטולים. בהתקפת פתע הוא לכד מספר ערים חשובות, אולם נעצר בשערי מגלופוליס. גם אליס הצטרפה לברית עם האיטולים. התוכנית האיטולית הייתה כעת: לפתוח חזיתות רבות ככל האפשר ובכך להימנע מקרב מכריע שבו לא היה להם סיכוי. מצבם של האכאים היה נואש, האיטולים בסיוע ספרטה ואליס פשטו שוב ושוב על עריהם החשובות, וכבשו רבות מערי הגבול שלהם בפלופונסוס.
האכאים הפצירו בפיליפוס לנוע צפונה לעזרתם עם חייליו, אולם פיליפוס תכנן מסע דרומה. פיליפוס נע דרך אפירוס שחייליה הצטרפו אליו ברצון ומשם המשיך לעבר אקארנאניה, חבל ארץ שבו נמצאו ערים איטוליות חשובות. באפירוס הצטרף אליו הצבא האפירוטי ואף 500 חיילים מכרתים. מצודת אמבראקוס נכבשה לאחר מצור, והופקדה בידי הצבא האפירוטי. כעת חצה פיליפוס את נהר אחילואוס, ותכנן להשתלט על הערים האיטוליות ממערבו. האיטולים תקפו בעזרת חיל פרשים את הצבא המוקדוני כאשר ניסה לחצות את הנהר, אולם הפלטסטים, חיל רגלים קל מעולה בצבא המוקדוני הניסו אותם.
פיליפוס לא היה יכול להעמיק בכיבושיו כפי שרצה, שכן שבט הדארדאנים מתסליה תקפו את מוקדון גופה. פיליפוס חזר למוקדון ופלש לתסליה. הדארדאנים, שכבר התקבצו על הגבול לקראת ההתקפה, נבהלו מפני הצבא המוקדוני ונסוגו אל תוך תסליה.
218 לפנה"ס
בשל כך, פיליפוס החליט להוריד את נושא הפלופונסוס לעדיפות נמוכה, ולהתרכז בכיבוש איים והגברת עוצמתו הימית. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות עזה מצד חלק מהקצינים הבכירים בצבא המוקדוני, אולם פיליפוס דבק בה בכל זאת. עם זאת, עד מהרה נודע לפיליפוס שהאיטולים פלשו למוצבים המוקדוניים בתסליה. בתגובה, הפליג פיליפוס לנמל לימאניה באקארנאניה, ומשם נע אל העיר תרמון (Δήμος) ששכנה 60 ק"מ משם. תרמון הייתה אחת הערים החשובות של האיטולים שהייתה גם מרכז תרבותי ודתי ובה היה גם חלק גדול מהאוצר וממחסני הנשק של האיטולים. מה גם שהיא נחשבה לבלתי חדירה מבחינת האיטולים. פיליפוס ערך בעיר טבח, והניח לחייליו לבזוז כל דבר בעל ערך. החיילים המוקדונים הסירו את מערכות הנשק שהוקדשו לאלים, והשתמשו בהן במקום כלי הנשק הישנים שלהם. 15,000 כלי נשק וכן חפצי הערך שהמוקדונים לא יכלו לשאת עמם, נשרפו. וחפצים ופסלים אמנותיים רבים נותצו והופלו באופן ונדלי. כמו כן ציווה פיליפוס לחרוט על קיר של אחד המבנים הציבוריים קטע משיר של סאמוס משורר החצר שלו:
לאחר שבזז את תרמון, פנה פיליפוס לחזור אל נמל לימאניה. במהלך הדרך הותקף פיליפוס בידי פרשים איטוליים. בתחילה היה הקרב שקול, אולם בהמשך הצטרפו בני בריתו האילירים של פיליפוס אל הקרב, והאיטולים נאלצו לסגת. לאחר מכן הפליג פיליפוס ללאוקאס, התעכב שם יומיים, ולאחר מכן הפליג ללכאיון ליד קורינתוס, ודרש מכל בעלות הברית לשלוח את צבאותיהן לשם לעזרתו. כאשר הגיעה התגבורת, נע במהירות אל לאקדמון, חבל הארץ שבו שכנה ספרטה שכאמור הייתה עוינת למוקדון. פיליפוס השחית בשיטתיות את לאקדמון, והביס את הצבא הספרטני בקרב. המלך ליקורגוס עצמו מת.
ביזת תרמון היוותה מכה אדירה לאיטולים, וכעת הם כבר היו נכונים להסכם שלום. גם רודוס וכיוס שלא היו מעורבות במלחמה לחצו עליו בכיוון זה, אולם פיליפוס פטר אותם בדיבורי סרק. הוא עצמו לא היה להוט לשלום, וסבר שהניצחון במלחמה כבר בידיו. הוא גם התארח אותה תקופה בעיר סיקיון בביתו של אראטוס, ואפשר שדברי החנופה של הסטרטגוס האכאי הממולח נעמו לאוזניו יותר מאשר הביקורת של המפקדים המוקדוניים. למרות זאת, הצליחו להשיג בכל זאת הפסקת שלום זמנית, ונקבע ששני הצדדים יפגשו לשיחות ברִיוֹן (Ρίων, Rhion) שבמפרץ הקורינתי. אולם כאשר נודע לאיטולים שהפלטסטים ממורמרים בשל הוצאתו להורג של ליאונטיוס, וכי קיימת אופוזיציה בצבא המוקדוני, דחו את הצעות השלום, ופיליפוס שש על התירוץ שהזדמן לו להמשיך את המלחמה.
217 לפנה"ס
פיליפוס שלח את חייליו אל מוקדון דרך תסליה למשך החורף, והוא עצמו הגיע לדמטריאס דרך הים. בתחילת השנה הבאה (217 לפנה"ס), החליט פיליפוס לאבטח את גבולו הצפוני נגד שבט הדארדאנים. הוא פלש לפאיוניה ארץ השוכנת מצפון למוקדון, וכבש את העיר בילאזורה על נהר וארדאר, כיבוש בילאזורה שהייתה עיר מרכזית בצומת שבין ארצם של הדארדאנים לבין מוקדון, שלל למעשה כמעט לחלוטין אפשרות של פלישה דארדאנית בעתיד. לאחר מכן שיגר קצין בשם כריסוגונוס אל מוקדון במטרה לגייס תגבורת, ולאחר שזו הגיעה נע אל העיר לאריסה בדרום תסליה. מלאריסה הוא תכנן ללכוד בהתקפת פתע את העיר מליטייה. הוא נע בלילה במהירות מלאריסה ועם שחר כבר היה במליטייה. כיבוש העיר נמנע ממנו רק משום שהתברר שהסולמות שהביאו אנשיו קצרים מדי. פיליפוס לא התאכזב במיוחד מהכישלון, כיוון שהמטרה העיקרית של מסעו הייתה העיר תבאי (אין הכוונה לעיר תבאי המפורסמת ששכנה בבויאוטיה), בחבל פתיאוטיס. האיטולים שלטו בעיר, והסבו ממנה נזק רב למבצרים המוקדונים הסמוכים.
פיליפוס ערך הכנות ראויות למצור, ולאחר מכן פתח בהתקפה. אנשי העיר התגוננו באומץ, אולם בהדרגה מטר הקליעים ששיגרו הקטפולטות של פיליפוס איפשרו למוקדונים להתקרב אל החומות מרחק קרוב מספיר כדי לחתור תחתיהן. החומה קרסה עוד לפני שהמוקדונים הספיקו להצית אש תחתיה, ובטרם הסתערו חייליו של פיליפוס לתוך העיר נכנעו התושבים. פיליפוס מכר את התושבים לעבדות, וקרא לעיר מחדש על שמו "פיליפופוליס". כיבוש העיר ושינוי שמה גילו ליוונים מלך מוקדוני חדש, שונה מקודמיו ובעל יחס שונה כלפי יוון והיוונים. לאחר סיום המצור פנו אל פיליפוס שוב שליחים מרודוס ומכיוס בבקשה לשלום, ואליהם הצטרפו גם שליחים מביזנטיון ומצרים התלמיית, שחפצה אותה תקופה להתקרב למוקדון כדי לרכוש בעל ברית נגד האימפריה הסלווקית. פיליפוס הודיע לשליחים שיפנו אל האיטולים, ותכנן לנצל את המלחמה עד הסוף.
אותה תקופה נודע לפיליפוס ששודד הים האילירי סקרדיליאדס, שעד אז היה בעל בריתו, בגד בו ובזז ספינות מוקדוניות בחופי יוון. פיליפוס אייש במהירות כל ספינה שהשיג, ויצא למרדף אחרי סקרדיליאדס שנראה לאחרונה בוזז באזור דרום הפלופונסוס. הוא איחר, ועל כן העלה את הספינות על החוף בקורינתוס וקיווה להמשיך במרדף מאוחר יותר. מכיוון ששהה ממילא בפלופונוסוס, פנה אל ארגוס כדי לצפות במשחקים הנמאיים.
השפעות
המלחמה עם רומא, אשר כונתה "המלחמה המוקדונית הראשונה", הסתבכה עד מהרה למלחמה גדולה בהרבה ממה שפיליפוס ציפה. האיטולים, היו ממורמרים מאוד מתנאי שלום נאופקטוס, ועד מהרה חברו לברית עם רומא נגד פיליפוס.
ניק קרשו
ניק קרשו (באנגלית: Nik Kershaw; נולד בשם ניקולס דייוויד קרשו ב-1 במרץ 1958) הוא זמר-יוצר בריטי, שזכה להצלחה רבה באמצע שנות השמונים. שירים בביצועו שהו במצעד הסינגלים הבריטי במשך 50 שבועות רצופים במהלך שנת 1984, יותר מכל זמר סולו אחר אי פעם.
השנים הראשונות
קרשו נולד בבריסטול, אנגליה, וגדל באיפסוויץ'. לאחר שסיים את לימודי התיכון ב-1976, עבד במשך מספר שנים כעוזר בחנות ובלשכת התעסוקה, ובמקביל ניגן בגיטרה ושר במספר להקות מחתרתיות שפעלו באיפסוויץ'. כשהאחרונה שבהן, "פיוז'ן" ("Fusion"), התפרקה ב-1982, החליט להתמסר באופן מלא לקריירה כיוצר וכזמר.
ההצלחה בשנות השמונים
ב-1983 קרשו חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים MCA, שהוביל להוצאת סינגל הבכורה שלו, "I Won't Let the Sun Go Down on Me", ולהוצאת אלבום הבכורה "Human Racing". הסינגל השני שהוציא, "Wouldn't It Be Good", היווה עבורו את פריצת הדרך. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, וזכה להצלחה גדולה גם בגרמניה, איטליה, שווייץ, סקנדינביה ואוסטרליה. שלושה סינגלים נוספים מתוך אלבום הבכורה הגיעו לרשימת "20 הגדולים" בבריטניה, כולל שיר הנושא של האלבום והוצאה מחודשת מוצלחת של "I Won't Let the Sun Go Down on Me", שהגיע בסיבוב השני למקום השני במצעד, והפך ללהיטו הגדול ביותר של קרשו. אלבום הבכורה עצמו הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי.
ב-1984 יצא אלבומו השני, "The Riddle", שזכה אף הוא להצלחה גדולה בבריטניה, באוסטרליה ובחלק ממדינות אירופה. בשיאו הגיע האלבום למקום השמיני במצעד הבריטי, והוא זכה למעמד של אלבום פלטינה. האלבום הניב שלושה סינגלים מצליחים, שהגיעו ל"עשרת הגדולים" במצעד הבריטי: שיר הנושא של האלבום (מקום שלישי), "Wide Boy" (מקום תשיעי) ו-"Don Quixote" (מקום עשירי). בעקבות הצלחת האלבום יצא קרשו לסיבוב הופעות נרחב, מלווה בלהקה שכללה גם את אשתו דאז שרי.
ביולי 1985 היה קרשו בין האומנים שהופיעו במסגרת ה"לייב אייד" באצטדיון ומבלי. באותה שנה ביקש ממנו אלטון ג'ון לנגן בגיטרה בהקלטת להיטו "ניקיטה". מכאן והלאה החלה הדעיכה בקריירה של קרשו, שהמשיך להוציא אלבומים ולשתף פעולה עם אומנים אחרים, אך לא הצליח לשחזר את הצלחת שני אלבומיו הראשונים.
אלבומו השלישי שיצא ב-1986, "Radio Musicola", זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, אך לא זכה להצלחה מסחרית רבה, ורק סינגל אחד מתוכו, "When a Heart Beats", הצליח להיכנס לרשימת "40 הגדולים" (מקום 27). במסגרת סיבוב ההופעות שלו לאחר צאת האלבום הופיע קרשו גם בישראל באפריל 1987, ואף התראיין ושר בתוכניתו של מני פאר "מִמני". במסגרת הביקור הופיע בבריכת הסולטן בירושלים ובאולם הסינרמה בתל אביב. בנוסף הופיע בהתנדבות לפני כאלף חיילי צה"ל בבסיס בדרום.
אלבומו האחרון בשנות השמונים, "The Works", שיצא ב-1989, נכשל מבחינה מסחרית, והיה האחרון שהוציא דרך חברת התקליטים MCA.
בראיון שהעניק לעיתון "ידיעות אחרונות" בספטמבר 2009, לקראת ביקורו בישראל, התייחס קרשו לתקופה שבה החלה הנסיגה בקריירה שלו: "לא התרסקתי מיד. זה אף פעם לא קורה מיד. אתה לא קם יום אחד ומגלה שהכל נגמר. זה תהליך איטי. האנשים מסביבך לא מגלים לך. הם דואגים לאינטרסים שלהם. אף אחד לא מגלה לך שבעצם לא מכרת אפילו כרטיס אחד להופעה. זה תהליך מאוד איטי, אבל בסוף אתה מבין: זה אמיתי. האלבום האחרון שלי מכר מיליון, וזה מכר 120 אלף. משהו קרה. ופתאום חברת התקליטים מתקשרת ואומרת, 'אנחנו לא מממשים את האופציה שיש לנו עליך'. ב-89', כשכל הגלגלים יצאו מהמסילה, קיבלתי החלטה לא לנסות שוב. לא ללכת לחברת תקליטים אחרת, לא לנסות להחיות את הקריירה שלי. החלטתי לכתוב לאנשים אחרים. אבל גם אז, אתה עדיין מפורסם, גם אם לא מכרת אף אלבום ולא עשית שום כסף. התהליך הזה היה אפילו יותר איטי. לקח בערך עוד חמש שנים מהרגע שהפסקתי להצליח עד הרגע שהפסיקו לזהות אותי. עד אמצע הניינטיז".
שנות התשעים ושנות האלפיים
בשנות התשעים התרכז בעיקר בכתיבה לאחרים. חלק מהשירים שכתב זכו להצלחה, ובמיוחד השיר "The One and Only" שכתב ב-1991 עבור צ'סני הוקס, שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולמקום העשירי במצעד האמריקאי.
ב-1999, לאחר הפסקה של עשר שנים, הוציא את אלבום האולפן החמישי שלו, "Minutes 15". קרשו סיפר שהחליט להקליט אלבום נוסף בעצמו, לאחר שהצטברו אצלו שירים שכתב ושלא הצליח לדמות בנפשו שיבוצעו על ידי זמרים אחרים. האלבום נכשל מסחרית, והסינגל שיצא מתוכו הגיע למקום ה-70 בלבד במצעד הבריטי. אלבום האולפן האחרון שהוציא, בשנת 2006, "You've Got to Laugh", יצא בהוצאה עצמית והוא ניתן לרכישה רק דרך אתר האינטרנט של קרשו או באופן דיגיטלי דרך iTunes.
בשנות האלפיים קרשו מופיע בעיקר בערבים ובפסטיבלים שנושאם הוא נוסטלגיית אייטיז. הוא מרבה להופיע יחד עם פול יאנג, זמר בריטי נוסף שהצליח מאוד באמצע שנות השמונים. באוקטובר 2009 אמור היה להגיע לשלוש הופעות בישראל, במתחם נמל תל אביב ובאמפי שוני, אך שבועיים לפני כן הודיע על ביטול הופעותיו, בלא שנמסרה סיבה רשמית לכך. ב-2020 היה אמור להגיע לארץ ולהופיע כחלק ממופע איטיז של אביב גפן אך המופע נדחה בשל התפרצות נגיף הקורונה.
חיים אישיים
ביוני 1983 קרשו נשא לאשה את שרי, חברתו הקנדית משכבר הימים. שרי תרמה קולות רקע לשירים בחלק מאלבומיו, ואף הייתה חלק מלהקת הליווי שלו בסיבובי ההופעות בשנות השמונים. יש להם שלושה ילדים. הם נפרדו בנובמבר 2003. ביוני 2009, לאחר זוגיות של שלוש שנים, התחתן קרשו עם שרה. להם ילד משותף תיאו.
יפן
יפן (בקאנג'י: 日本; ברומאג'י: Nippon או Nihon, תלוי בהקשר) היא מדינת איים בצפון-מערב האוקיינוס השקט, הנמצאת ביבשת אסיה. למרות היותה מדינה בינונית מבחינת שטחה, יפן היא המדינה השישית בעולם מבחינה תעשייתית, והמדינה הרביעית מבחינת עוצמתה הכלכלית, בחישוב לפי תמ"ג. יפן מכונה גם בשם: "ארץ השמש העולה" או "ארץ שמונת האיים הגדולים".
יפן היא ארכיפלג של 6,852 איים. הקצה הצפוני שלה מרוחק כ-50 ק"מ מן האי הרוסי סחאלין, והקצה הדרומי שלה נמצא במרחק כ-150 ק"מ מדרום קוריאה. האיים הראשיים הוקאידו, הונשו, שיקוקו וקיושו סמוכים זה לזה ומהווים 97% משטחה היבשתי של יפן. כחברת ארגון המדינות המתועשות (G7), מונה אוכלוסייתה של יפן למעלה מ-127 מיליון איש, והיא המדינה העשירית בגודלה מבחינת אוכלוסייה. מרבית האוכלוסייה מתרכזת במישורים ובשפילות החוף של המזרח והדרום, ואילו הצפון דליל יותר באוכלוסין.
על פי האו"ם וארגון הבריאות העולמי, יפן היא המדינה שתוחלת החיים בה היא הגבוהה בעולם. מטרופולין טוקיו רבתי, בירת יפן, היא המטרופולין הגדולה בעולם ובה למעלה מ-30 מיליון תושבים.
אטימולוגיה
בהקשרים רשמיים מדינת יפן נקראת ניפּוֹן ובהקשרים לא רשמיים המדינה נקראת ניהוֹן. המקור להבדל בצורות ההגיה הוא שתי שיטות הקריאה השונות הנהוגות ביפנית, כאשר צורת הקריאה ניפון שייכת לקריאת און־יומי הדומה לסינית וצורת הקריאה ניהון שייכת לקריאת קון־יומי. בשני המצבים המילה תכתב באותם הסימנים, 日本, שמשמעותם "השמש העולה", זהו גם מקורו של הכינוי של המדינה במערב, "ארץ השמש העולה". מקור השם הוא מכך שהמדינה נמצאת מזרחית לסין, שבתקופת שושלת סווי הסינית עמדה בקשרים דיפלומטיים עם הקיסרות היפנית.
מקור השם העברי (כמו גם בשפות רבות אחרות) "יפן" ("Japan") מגיע מצורת הביטוי "ניפון". הפעם הראשונה ששם המדינה נכתב באותיות לטיניות הייתה בשנת 1565, ונכתב Giapan.
פרה-היסטוריה והיסטוריה מוקדמת
מהמחקר הארכאולוגי עולה כי המתיישבים הראשונים ביפן הגיעו מקוריאה ומסיביר לפני לפחות 30,000 שנה, כאשר עדיין לא היה ים שהפריד בין יפן ליבשת אסיה. ייתכן כי אחרים הגיעו בדרך הים מאוחר יותר מהפיליפינים ומפולינזיה. הסימנים הראשונים לתרבות מופיעים בערך ב-10,000 לפנה"ס עם תרבות ג'ומון, המאופיינת בתחילתה באורח חיים של ציידים-לקטים נוודים למחצה, הגרים בחפירות בקרקע ושעסקו בחקלאות פרימיטיבית. האריגה עדיין לא הייתה ידועה, והממצאים הארכאולוגיים מעידים שהבגדים עשויים היו מקליפות עצים. לקראת האלף השלישי לפנה"ס אנשי הג'ומון כבר פיסלו דמויות מחימר וייצרו כלים המעוטרים בדוגמאות שונות על ידי חבלים ומקלות שנלחצו אל החימר הלח. יפן היא מקום ייצור הקרמיקה העתיק ביותר בעולם. בהדרגה החל תהליך של התיישבות.