cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולפגנג אמדאוס מוצרט
יצירות חשובות
יצירותיו של מוצרט לא מקוטלגות על פי שיטת האופוסים המקובלת לגבי מלחינים קלאסיים מן המאה ה-19, אלא על־פי רשימה המכונה "רשימת קכל" על־שם יוצרה לודוויג פון קכל. הרשימה מנסה לסדר את היצירות לפי סדר כרונולוגי (ככל שהמספר גבוה יותר היצירה מאוחרת יותר), אך תאריך הכתיבה של יצירות מלפני 1784 לא היה ודאי. הרשימה עברה שש עריכות, האחרונה שבהן נעשתה ב-1964. רשימה זו כוללת 626 יצירות. נהוג לסמן יצירה באות K ולאחריה המספר הסידורי ברשימה.
אופרה
מוצרט כתב בסך-הכל 23 אופרות, אך שש מתוכן נחשבות לגדולות והמפורסמות ביותר: בין הפחות מוכרות:
רשימת מקורות
מספר קטעי מידע לקוחים ממקורות מידע אחרים, והם:
מועצת השפה הנורווגית
מועצת השפה הנורווגית (בנורווגית: Språkrådet) היא גוף סטטוטורי המייעץ לממשלת נורווגיה בעניינים הקשורים לשפה הנורווגית.
מטרות מועצת השפה הנורווגית הן כדלקמן:
המועצה יועצת לרשויות הקשורות בשפה הנורווגית, בעיקר בתי-ספר, איגוד השידור הנורווגי וגופים ממשלתיים.
המועצה נוסדה בשנת 1972 ובה 20 חברים, והיא מפרסמת את הרבעון "חדשות השפה" (Språknytt).
גרביים אלסטיים
גרביים אלסטיים הם גרבי רגל שמפעילים לחץ על הרגל התחתונה כדי לעזור למחזוריות הדם במקרה של בעיות כגון נוירופתיה פריפרית דיאבטית, תרומבופלביטיס שטחי, לימפאדמה ודליות. הגרב האלסטי משמש להפעלת לחץ על ורידים נפוחים, כמו בדליות, וככל שהווריד נפוח יותר, כך על הגרב להיות הדוק יותר על מנת להפעיל על הרגל לחץ חזק יותר. הגרב מפעיל לחץ על הקרסול והכבישה מקטינה את הרגל — הדבר שימושי במיוחד כאשר התסמין העיקרי הוא תפיחת קרסול או דליות זמנית (כמו בתקופת הריון).
נבחרת עיראק בכדורגל
נבחרת עיראק בכדורגל (בערבית: منتخب العراق لكرة القدم), הידועה כ"האריות של שני הנהרות (הפרת והחידקל)", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של עיראק. הנבחרת העפילה פעם אחת לגביע העולם בכדורגל, במונדיאל 1986, אך הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לנבחרות בלגיה, פרגוואי ומקסיקו.
בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בנו, עודאי חוסיין, היה אחראי לנבחרת האולימפית של עיראק, ובתוכה גם נבחרת הכדורגל. הנבחרת חזרה באותה עת לתודעה הבינלאומית כשנבחרת הכדורגל עד גיל 23 העפילה למשחקים האולימפיים של אולימפיאדת אתונה 2004 והפתיעה כשניצחה נבחרות כמו פורטוגל, אוסטרליה וקוסטה ריקה והגיעה עד המקום הרביעי בטורניר לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת פרגוואי ובמשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת איטליה.
לאור המצב הביטחוני במדינה, במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 משקחי הבית נערכו באצטדיון גרנד חאמד בדוחה.
שיאי שחקנים
נכון ל-26 במרץ 2023.
Source SDK
Source SDK היא תוכנה שפותחה על ידי Valve, היא מיועדת לבניית מודלים לדמויות ממשחקי Valve, מפות למשחקי Valve ועוד, הפועלים על מנוע ה-Source בלבד.
גרסתו הראשונה של התוכנה פותחה בשנת 2006 והותאמה רק למשחקים Half-Life: Source ו-Half-Life Deathmatch: Source, והיה ניתן לשימוש חופשי רק בשנת 2007.
מפות
אפשרות עיצוב המפות (Hammer Editor) מאפשרת לבנות מפות כפי רצון המשתמש, או לקחת מפה שכבר קיימת ולעצב אותה מחדש.
מודלים
אפשרות עיצוב המודלים (Model Viewer) מאפשרת לקחת דמויות ממשחקי Valve ולעצב להם את הגוף מחדש, כגון: לבוש, נעליים, אפשרות לשים מסיכה או להוריד וכו'.
פנים
אפשרות עיצוב הפנים (Face Poser) מאפשרת לעצב את פניהם של דמויות משחקי Valve ולעשות להם מראה אחר, כגון: צבע עניים, סנטר, אף, שפתיים, שיער, אוזניים וכו'.
משחקים הניתנים לעיצוב בתוכנה
המשחקים הניתנים לעריכה בגרסה החופשית למשתמשים הם:
Ordinary People
Ordinary People הוא הסינגל השני מתוך האלבום Get Lifted של הזמר ג'ון לג'נד. השיר, שהגיע למעמד זהב בארצות הברית, זכה לביקורות חיוביות מאוד ורבים שיבחו אותו על הרגש והפשטות הגולמית שבו. השיר היה מיועד במקור להיות חלק מפרויקט של הבלאק אייד פיז, אך לבסוף וויל איי אם החליט לתת לג'ון לג'נד לבצע אותו. השיר גם הופיע באלבום Now That's What I Call Music 19! מתוך סדרת האלבומים השנתית בארצות הברית.
הנושאים הליריים של השיר כוללים ניגודים, האשמות, ספק ופחד. לג'נד שר על האופן שבו אנשים עושים טעויות שיפוט במערכות יחסים, וכי הלחימה והשלמה בסופו של דבר היא מכשול קבוע. לשיר יצא קליפ שבו מופיע לג'נד מנגן על פסנתר כנף בחלל לבן לגמרי, בעוד זוגות ומשפחות מרקעים אתניים שונים רבות ולבסוף משלימות סביב הפסנתר. השיר, שהגיע בשיאו למקום ה-24 במצעד הבילבורד הוט 100, זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הרית'ם אנד בלוז הווקאלי הטוב ביותר לזכר".
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
בסטטיסטיקה ובמדעים, מדדי הערכה למסווג דו-ערכי (המכונה גם מסווג בינארי) מודדים את איכותו של מסווג, אם ידוע הסיווג הנכון.
מסווג דו-ערכי הוא אלגוריתם הממיין את הפריטים באוכלוסיית המדגם לאחת משתי קבוצות, בשאיפה להיות דומה עד כמה שניתן לסיווג הנכון שלהם. במקרים רבים, מסווג דו-ערכי נוצר כדי להבחין בין פריטים שיש להם תכונה מסוימת (או קבוצת תכונות) לבין פריטים שחסרים אותה, במטרה להעריך האם תופעה מסוימת התרחשה. במובן זה, המסווג הוא מבחן.
נאמר שפריט הוא "חיובי" אם הוא עבר את המבחן, ו"שלילי" אם לא. למשל, בדיקה הסופרת את מספר תאי הדם הלבנים בדגימת דם, ומנסה לחזות (לפי כמות תאי הדם הלבנים) האם הנבדק חולה או בריא היא דוגמה למסווג דו-ערכי.
מסווגים דו-ערכיים נפוצים בתחומים רבים של המדע, ובהם: בדיקת השערות, אפידמיולוגיה, אחזור מידע, בקרת איכות. בשל השוני הגדול בצרכים של כל אחד מהתחומים, נפוצים בהם מדדים שונים. כך, למשל, ברפואה נפוצים מדדי רגישות וסגוליות, ואילו בלמידה חישובית, המדדים הנפוצים הם דיוק וכיסוי.
מטריצת הטעות
כדי להעריך את ביצועי המסווג, נדרש "מדד זהב" לתופעה הנמדדת, כלומר: מסווג שהוא מהימן לחלוטין (או קרוב לכך) למדידת קיום התופעה. מדד הזהב לא משמש בפועל כמסווג, משיקולים שונים: לעיתים לא ניתן להשתמש בו על מספר פריטים רב, משיקולי עלות או סיכון; פעמים אחרות, ניתן לסווג את הפריטים רק בשלב מאוחר מדי (למשל: המחלה תתפרץ בשלב מאוחר יותר, ומחפשים מסווג שיזהה אותה לפני שתתפרץ).
ניתן, עם זאת, להשוות בין הסיווג שביצע מדד הזהב על מספר מוגבל של פריטים לבין ביצועי המסווג. המסווג בדרך כלל אינו מושלם; הוא עלול לסווג פריט כחיובי כאשר הוא באמת שלילי, או להפך. שגיאות כאלו נקראות שגיאות מסוג I ו-II, או "חיובי כוזב" ו"שלילי כוזב", בהתאמה.
הצגה חזותית לשגיאות אלו מתבצעת בעזרת מטריצת טעות (ראו מסגרת).
אם נוספות בשולי הטבלה גם ההתפלגויות השוליות לכל אחד מהמסווגים, נהוג לקרוא למטריצה טבלת תלות, או טבלת שכיחות דו-ממדית.
דוגמה מספרית
טבלת התלות הבאה מתארת נתונים ממחקר מסוים לגבי יעילות בדיקת דם סמוי בצואה בזיהוי סרטן המעי הגס. במקרה זה, ניתן לבצע גם אנדוסקופיה, אלא שזהו תהליך חודרני, ולכן מועדפת האפשרות לבדיקת צואה.
אם נחלק את כל אחד מהתאים בגודל המדגם (2030), נקבל אומדן לשיעור של כל אחת מהאפשרויות באוכלוסייה כולה.
גמריהו בן שפן
גְּמַרְיָהוּ בֶן שָׁפָן הוא דמות מקראית מספר ירמיהו, סופר ושר בחצר יהויקים מלך יהודה. על פי התארוך המקובל, חי סביב שנת 600 לפנה"ס.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
רגישות ושיעור שליליים כוזבים
רגישות (נקראת לעיתים גם שיעור חיובים אמיתיים, שיעור הפגיעה, כיסוי או רמת סמך, מסומנת בקיצור: TPR, ראשי תיבות של המילים True Positive Rate) היא שיעור הסיווגים לקבוצה "חיובי" מתוך כלל הפריטים החיוביים, לפי מדד הזהב. כאומדן, הוא משקף את ההסתברות המותנית שהפריט סווג כחיובי, בהינתן שמדד הזהב קבע שהפריט הוא חיובי: במילים אחרות, הוא משקף את מידת ההצלחה לנבא נכונה שפריט הוא חיובי.
גמריהו בן שפן
גמריהו היה ממשפחה של סופרי המלך; אביו שפן היה סופר למלך יאשיהו, ובן אחיו, גדליהו בן אחיקם, היה מושל יהודה האחרון. המקרא מזכיר גם את בנו של גמריהו, מיכיהו. לשכתו של גמריהו הייתה ממוקמת ב"חצר העליון פתח שערי בית ה' החדש", שם קרא ברוך בן נריה את איגרת ירמיהו אודות החורבן העתידי.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
רגישות ושיעור שליליים כוזבים
שיעור שליליים כוזבים (או: שיעור ההחטאה; מסומן בקיצור: FNR, ראשי תיבות של המילים False Negative Rate) הוא שיעור הסיווגים לקבוצה "שלילי" מתוך כלל הפריטים החיוביים, לפי מדד הזהב. כאומדן, הוא משקף את ההסתברות המותנית שהפריט סווג כשלילי, בהינתן שמדד הזהב קבע שהפריט הוא חיובי:
גמריהו בן שפן
בית הבולות
בשנת 1982 חשף הארכאולוג יגאל שילה בשטח G של עיר דוד שכבת חורבן ועל גביה 51 בולות עם טביעות חותם מסוף תקופת בית ראשון. בין הבולות הייתה אחת עם השם גמריהו בן שפן אותו זיהה שילה עם גמריהו המקראי. הגילוי של ארכיון הבולות בתוך שכבת החורבן מתאים לכרונולגיה המקראית, המספרת על חורבן ירושלים 18 שנים בלבד לאחר תקופת חייו של גמריהו.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
רגישות ושיעור שליליים כוזבים
הקשר בין שני המדדים,
סגוליות ושיעור חיוביים כוזבים
סגוליות (נקראת לעיתים גם שיעור שליליים אמיתיים או שיעור דחיות נכונות; מסומנת בקיצור: SPC, קיצור של המונח האנגלי Specificity) היא שיעור הסיווגים לקבוצה "שלילי" מתוך כלל הפריטים השליליים, לפי מדד הזהב. כאומדן, הוא משקף את ההסתברות המותנית שהפריט סווג כשלילי, בהינתן שמדד הזהב קבע שהפריט הוא שלילי: במילים אחרות, הוא משקף את מידת ההצלחה לנבא נכונה שפריט הוא שלילי.
שיעור חיוביים כוזבים (נקרא לעיתים גם: נפולת, רמת מובהקות או שיעור אזעקות השווא; מסומן בקיצור: FPR, ראשי תיבות של המילים False Positive Rate) הוא שיעור הסיווגים לקבוצה "חיובי" מתוך כלל הפריטים השליליים, לפי מדד הזהב. כאומדן, הוא משקף את ההסתברות המותנית שהפריט סווג כחיובי, בהינתן שמדד הזהב קבע שהפריט הוא שלילי:
הקשר בין שני המדדים, נובע מהעובדה שהם אומדים הסתברויות מותנות משלימות זו לזו.
ערכי ניבוי
ערך ניבוי חיובי (נקרא לעיתים גם דיוק; מסומן בקיצור PPV, ראשי תיבות של המילים Positive Predictive Value) הוא שיעור הפריטים החיוביים לפי מדד הזהב מתוך כלל הפריטים שסווגו לקבוצה "חיובי". כאומדן, הוא משקף את ההסתברות המותנית שהפריט חיובי, בהינתן שהוא סווג כחיובי:
ערך ניבוי שלילי (מסומן בקיצור NPV, ראשי תיבות של המילים Negative Predictive Value) הוא שיעור הפריטים השליליים לפי מדד הזהב מתוך כלל הפריטים שסווגו לקבוצה "שלילי". כאומדן, הוא משקף את ההסתברות המותנית שהפריט שלילי, בהינתן שהוא סווג כשלילי:
נכונות
נכונות (לפעמים נקראת גם מדד ראנד) היא שיעור הסיווגים הנכונים. כאומדן היא משקפת את שיעור הסיווגים הנכונים מתוך כלל האוכלוסייה:
מדדים נגזרים
המדדים המופיעים לעיל פשוטים לחישוב מתוך נתוני המדגם, אבל לעיתים רבות, החוקרים מעוניינים בתכונות מסוימות של המדגם (כאומדן לאוכלוסייה); לפעמים, יש צורך במדד אחד שניתן להביא למקסימום או למינימום, ובכך למצוא את הסיווג הטוב ביותר, לפי דרישות המערכת. מדדים שונים פותחו לשם כך. להלן רשימה חלקית:
יחסי נראות
מקרה לדוגמה: ההסתברות שמטופל מסוים חולה במחלה זאת או אחרת מוערכת להיות p על בסיס נתונים החיצוניים לבדיקה (למשל, גיל, משקל, היסטוריה רפואית). אם התקבלה תוצאה חיובית בבדיקה, יחס הנראות (החיובי) מאפשר לחשב את יחס ההסתברויות שלו להיות חולה בהינתן תוצאת הבדיקה (O'), על ידי שימוש ביחס ההסתברויות שלו להיות חולה לפני הבדיקה (O):
כמו כן, מגדירים יחס יחסי הסתברויות (DOR): שמשמש בעצמו כמדד לטיב הסיווג: ככל שיחס יחסי ההסתברויות גבוה יותר, כך המתאם בין המסווג למדד הזהב טוב יותר.
ניתן להרחיב את יחס הנראות גם לסיווגים שאינם דו-ערכיים, אם מחשבים את יחסי הנראות עבור כל אחת מקטגוריות הסיווג. במקרה זה, מחשבים את הרגישות והסגוליות לכל אחת מהקטגוריות, ומחשבים בעזרתן את השינוי בהסתברות לקטגוריה מסומנת, בהינתן שהמסווג סיווג את הפריט באותה קטגוריה.
מדד F
במדעי המחשב, ובפרט בלמידה חישובית ובאחזור מידע, היו נפוצים למשך תקופה ארוכה שני מדדים מרכזיים: הדיוק והכיסוי. הרצון למצוא מדד אחד שיסמן את איכות הסיווג הביא לפיתוחו של מדד F. המדד מחושב מתוך הדיוק (ערך הניבוי החיובי) והכיסוי (הרגישות):
אחד החסרונות המשמעותיים למדד זה הוא העובדה שהוא לא מודד את מספר השליליים האמיתיים. בנוסף, הוא מושפע מאוד משיעור ההימצאות.
מיודעות ומסומננות
מיודעות (informedness) מכמתת את המידה שבה הסיווג הוא מושכל (במילים אחרות: עד כמה ניתן לסמוך עליו). היא נתונה כהסתברות לסיווג מושכל, ביחס לניחוש באקראי. במקרה של מסווג דו-ערכי, היא נתונה בנוסחה:
מסומננות (markedness) מכמתת את המידה שבה המסווג מסוגל להבחין בין הקטגוריות השונות. היא נתונה כהסתברות שהקטגוריות מובחנות זו מזו, ביחס לניחוש באקראי. במקרה של מסווג דו-ערכי, היא נתונה בנוסחה:
(FOR הוא שיעור ההשמטות הכוזבות, כלומר מספר השליליים הכוזבים ביחס לכלל הסיווגים השליליים)
אחד היתרונות המשמעותיים של שני מדדים אלו שהם לא מושפעים משיעור ההימצאות, או מההטיה של המסווג (כלומר, היחס בין מספר הפריטים שהוא מסווג כחיוביים לבין מספר הפריטים הכולל).
מתאם מת'יוז
מקדם המתאם של מת'יוז מודד את המתאם בין הסיווג למדד הזהב.
בנוסף, הוא שווה (בערכו המוחלט) לסטטיסטי המכונה לעיתים מקדם פי [ϕ coefficient], ששווה בתורו לכי בריבוע חלקי מספר הפריטים במדגם.
סיכום מטריצת הטעות ומדדי ההערכה
להלן איור המסכם את מטריצת הטעות וממדי ההערכה השונים, היסודיים והנגזרים, של מסווג דו-ערכי.
עקומת ROC
עקומת ROC נותנת ייצוג גרפי לתמורה ההדדית שיש בין הקטנת מספר השליליים הכוזבים לבין הקטנת מספר החיוביים הכוזבים: אם, למשל, המסווג הופך ערך בהירות של תמונה לסיווג בין שחור ולבן, ניתן לבחור קריטריון יותר מצומצם (שיסווג מעט מאוד פריטים כשחורים) או יותר מרחיב (שיסווג הרבה פריטים כשחורים). הבחירה הראשונה תצמצם את הזיהויים השגויים של פריטים כחיוביים, אבל בתמורה נקבל הרבה שליליים כוזבים; האפשרות השנייה תצמצם זיהויים שגויים של פריטים כשליליים, אבל בתמורה נקבל הרבה חיוביים כוזבים.
האפשרויות השונות לבחירת הקריטריון מוצגות על פי שני פרמטרים מייצגים: שיעור החיוביים האמיתיים (רגישות) ושיעור החיוביים הכוזבים (שהוא גם 1 פחות הסגוליות). בדרך כלל העקומה משורטטת בין הפינה השמאלית התחתונה (, כל הפריטים מסווגים כשליליים), לבין הפינה הימנית העליונה (, כל הפריטים מסווגים כחיוביים). צורתה הכללית של העקומה תלוי במידת הקושי של הסיווג: ככל שהוא יותר קל, היא תתקרב יותר לפינה השמאלית העליונה (, "המסווג המושלם").
באופן כללי יותר, ניתן לייצג כל מסווג במרחב ROC, גם אם לא קיים פרמטר שניתן לשנות במסווג (ראו איור). מסווג הנמצא על האלכסון (הקו האדום) שקול לניחוש באקראי. למסווגים שמסומנים מעל האלכסון יש כח ניבוי חיובי. למסווגים שנמצאים מתחת לאלכסון יש אמנם כח ניבוי, אבל הוא הפוך: הם מסווגים באופן עקבי חיוביים רבים כשליליים ולהפך. ניתן להפוך מסווג כזה למסווג יעיל בעזרת החלפה בין הקטגוריות (בין חיובי לשלילי).
באופן טבעי, נובע שהמרחק בין המיקום של מסווג על הגרף לבין הנקודה גם הוא מדד לטיב הסיווג. במילים אחרות, מסווג טוב יצמצם את המרחק. כמו כן, אם המחיר של כל אחד מסוגי הטעויות שונה, ניתן להוסיף משקלים לחשיבות היחסית של כל אחד הגורמים, והמרחק שיש לצמצם יהיה מהצורה.
קרל גולדמארק
קרל גולדמארק (בגרמנית: Karl Goldmark; בהונגרית: Goldmark Károly, גולדמארק קארוי; 18 במאי 1830 – 2 בינואר 1915) היה מלחין יהודי-הונגרי.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
עקומת ROC
יחס הנראות החיובי של מסווג הוא מדד נוסף שניתן לזהות בעקומת ROC: הוא השיפוע של העקומה בכל נקודה.
בדיקת השערות
בדיקת השערות הוא הליך המשתמש בנתוני מדגם כדי להחליט אם לדחות או להישאר באמונתנו לגבי השערה נתונה. הבדיקה מכריעה בין שתי השערות לגבי ההתפלגות ממנה נלקח המדגם: השערת האפס (H0) וההשערה האלטרנטיבית (H1). את ההשערה האלטרנטיבית מנסים לאשש על ידי דחיית השערת האפס. בהקשר זה, שגיאה מסוג I היא דחיה של השערת האפס בשוגג, ושגיאה מסוג II היא אי-דחייה של השערת האפס ואישוש ההשערה הנגדית H1.
קרל גולדמארק
קורות חיים
גולדמארק נולד בעיירה ההונגרית קסטהיי (Keszthely) למשפחה יהודית בת 20 נפשות. אביו היה חזן הקהילה היהודית בעיירה. גולדמארק החל ללמוד נגינה בכינור אצל מורים מקומיים בעיירה. בשנת 1842 התקבל לאקדמיה המוזיקלית בעיר שופרון ובשנת 1844 נשלח על ידי אביו, שהבחין בכישוריו, לווינה שם המשיך את לימודיו בכינור וקומפוזיציה.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
תורת גילוי האותות
תורת גילוי האותות היא תחום שעוסק בקבלת החלטות בתנאי אי-ודאות, על ידי בני אדם ועל ידי מכונות.
קרל גולדמארק
קורות חיים
מאורעות 1848 (אביב העמים) אילצו את גולדמארק להימלט מווינה. אחיו יוסף היה ממנהיגי ההתקוממות וגולדמארק נתפס, נאשם בהסתה ונידון למיתה. ברגע האחרון קיבל חנינה והורשה לחזור לווינה.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
תורת גילוי האותות
במודל זה, מטריצת הטעות מבוטאת במונחים שונים מעט:
קרל גולדמארק
קורות חיים
גולדמארק עסק בהוראת נגינה בכינור, ובין מתלמידיו היה ז'אן סיבליוס וקרולינה בטלהיים-גומפרז. הוא עסק גם בביקורת מוזיקה ובהלחנה. האופרה הראשונה שהלחין הייתה מלכת שבא והיא זכתה להצלחה רבה. גולדמארק היה לדמות מוכרת בחיי המוזיקה של וינה וידיד אישי של יוהנס ברהמס. קרל גולדמארק נפטר בווינה בגיל 85. נקבר בבית הקברות המרכזי בווינה.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי
תורת גילוי האותות
המוקד בתורה זו הוא ההבחנה בין שני סוגי גורמים לשגיאות העומדים בפני המסווג: יכולת ההבחנה בין אות לרעש (המבוטא על ידי מדד d^\prime), ומיקום הגבול בין תחומי ההחלטה (נקרא גם "קריטריון", ומסומן באות \beta).
קרל גולדמארק
יצירותיו של גולדמארק
גולדמארק חיבר 7 אופרות, 2 קונצ'רטי לכינור ותזמורת, מוזיקה קאמרית לכלים שונים (חמישיות, רביעיות, שלישיות וסונאטות), יצירות למקהלה ושירים. שתי יצירות בולטות מושמעות עד היום:
טאקר (מתאבק בריטי)
פול גלאגר (באנגלית: Paul Gallagher; נולד ב-5 באפריל 1990) הוא מתאבק צפון אירי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה טאקר. בנוסף לכך, הוא מופיע במספר ארגונים עצמאיים ברחבי אירופה. בינואר 2017, טאקר נטל חלק בטורניר אליפות בריטניה.
ארגונים עצמאיים (2006–היום)
טאקר החל להתאבק תחת הדרכתו של פרגל דוויט (המוכר יותר תחת שם הבמה פין באלור), וערך את הופעת הבכורה של בארגונים העצמאיים של אירופה בשנת 2006. בארץ המולדת שלו, צפון אירלנד, טאקר מתחרה עבור הארגון Pro Wrestling Ulster, שבו הוא נחשב כאלוף "כתר משולש".
WWE (2017–2018)
ב-15 בדצמבר 2016 דווח שטאקר יהיה אחד מ-16 המשתתפים בטורניר אליפות בריטניה, שנמשך יומיים אשר קבע את זהות אלוף בריטניה הראשון של ה-WWE (הטורניר נערך בתאריכים 14 ו-15 בינואר 2017). טאקר פגש את טיילר בייט בקרב המרכזי של הערב הראשון, הפסיד לבייט והודח כבר בסיבוב הראשון של הטורניר. ב-18 במאי 2018, ה-WWE פרסמו בערוץ היוטיוב שלהם את שמות המשתתפים בטורניר אליפות בריטניה השני ונודע שטאקר יהיה אחד מאותם 16 משתתפים בטורניר. בסיבוב הראשון במסגרת טורניר אליפות בריטניה, טאקר הודח על ידי ג'ו קופי הסקוטי. ב-24 באוקטובר, טאקר נוצח על ידי אשטון סמית' בפרק השני של התוכנית NXT UK. ב-5 בדצמבר, טאקר הפסיד בקרב יחידים לאדי דניס.
מרטינס דפקוס
מרטינס דפקוס (בליטאית: Martynas Dapkus; נולד ב-16 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ליטאי, המשחק בעמדת המגן הימני בקובנה ז'לגיריס.
קריירה
דפקוס התחיל את הקריירה שלו באקדמיית הכדורגל של ליטא. בשנת, הצטרף לאיסצ'יאי קובנה, ממנה עבר לאטלטס קובנה. בקיץ, דפקוס הצטרף לקבוצת הנוער מכבי חיפה, בהמלצתו של ריימונדס ז'וטאוטאס, שחקן העבר של המועדון. בקיץ, דפקוס הושאל להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית, בה שיחק שנתיים.
בעונת, חזר לליטא וחתם בשטרומבס. לקראת עונת חתם בטרקאי, אך בתחילת העונה נפצע וגמר את העונה.
לקראת עונת, דפקוס חתם ביונאבה, במדיה שיחק שנתיים.
לקראת עונת, דפקוס חתם בקובנה ז'לגיריס.
פליבג
פליבג (באנגלית: Fleabag) היא סדרת דרמה קומית המתרחשת בלונדון. הסדרה הופקה במקור על ידי Two Brothers Pictures עבור הערוץ הדיגיטלי BBC Three, בהפקה משותפת עם Amazon Studios. יוצרת הסדרה פיבי וולר-ברידג' כתבה ומככבת בתפקיד הראשי, בדמות פליבג, צעירה זועמת מבולבלת ובעלת תיאבון מיני החיה בלונדון. לצדה מככבות שאן קליפורד ואוליביה קולמן. התוכנית ידועה בכך שהיא "שוברת את הקיר הרביעי", כשהדמות הראשית מדברת אל המצלמה.
שידור הבכורה של הסדרה היה ב-21 ביולי 2016. סיומה הוא הפרק האחרון של העונה השנייה ששודר ב-8 באפריל 2019. בין הפרסים שהוענקו לסדרה, זכתה וולר-ברידג' בפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הנשית הטובה ביותר ב-2017. העונה השנייה הייתה מועמדת בשש קטגוריות של פרס אמי לבידור בפריים טיים, בהם פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, ומועמדויות על המשחק לוולר-ברידג', קליפורד וקולמן. העונה השנייה זכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר, וולר-ברידג' זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
רקע
הסדרה היא עיבוד לטלוויזיה מהצגת יחיד באותו שם של וולר-ברידג' שהוצג בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנת 2013, וזכה בפרס הפסטיבל (Fringe First Award). הרעיון לדמות של פליבג קיבלה וולר-ברידג' מחבר שנתן לה משימה ליצור קטע של עשר דקות לערב של סיפורי סטנד-אפ.
מוזיקה
את המוזיקה לעונה הראשונה של הסדרה הלחינה איזבל וולר-ברידג', אחותה של פיבי.
פילוסופיה אסלאמית
בדת האסלאם, ישנן שתי מילים אשר נהוג לתרגם כפילוסופיה. הראשונה היא "פלספה" (فلسفة), אשר מתייחסת לפילוסופיה, לוגיקה, מתמטיקה, ואף לפיזיקה. המילה השנייה היא "כלאם" (كلام), אשר מתייחס בעיקר לסוג של פילוסופיה אסלאמית רציונליסטית, ולתאולוגיה רציונלית אשר מבוססת על פרשנותם של הוגים מוסלמים מימי הביניים.
הפילוסופיה האסלאמית מתוארת כשיטה לחקר סוגיות הקשורות לחיים, ליקום, לאתיקה, לרפואה, למדע, לחברה, ועוד.
בין הפילוסופים המוסלמים הבולטים ניתן למצוא את אבן סינא, אל-ע'זאלי, אל-כנדי, אבן רושד, אל-פאראבי ועוד.
הפילוסופיה האסלאמית החלה להתפתח במאה השנייה בלוח השנה ההיג'רי (המאה ה-9 לספירה הנוצרית), והמשיכה להתפתח עד המאה ה-6 בלוח האסלאמי (המאה ה-12 לספירה הנוצרית). התקופה ההיא ידועה גם כתור הזהב של האסלאם, ולהישגים מהתקופה ההיא הייתה השפעה אדירה על הפילוסופיה המודרנית והמדע שבעולם המערבי.
הפילוסופיה האסלאמית המשיכה להתפתח בארצות האסלאם שבמזרח, בעיקר באיראן. האסכולות של אבן רושד ושל אבן סינא, לצד אסכולות מיסטיות, המשיכו להיות מרכזם של בתי ספר אסלאמיים רבים.
נישואים באתיופיה
למרות מספרם הגדול של השבטים באתיופיה, ישנם מנהגים רבים שזהים לכולם, וביניהם מנהגי החתונה. בדומה לתרבויות רבות בעולם, טקס החתונה באתיופיה מהווה טקס מעבר מסטטוס אחד למשנהו, ומסמל את ההתקדמות החברתית של האדם במהלך חייו.
על אף שאתיופיה הייתה האימפריה הראשונה שקיבלה את הנצרות, מוסד הנישואים במדינה זו אינו דומה לזה במדינות נוצריות אחרות ולנישואים באתיופיה יש אופי אפריקאי ייחודי.
סמכויות מוסד הנישואים
אתיופיה היא אחת המדינות העתיקות באפריקה, וקיימת על פי המסורת מתקופת ממלכת שבא בשנת 1978 לפנה"ס. במדינה ישנה מערכת משפט מסודרת, והספר פתחה נגסט העוסק בחוקים פליליים ואזרחיים, כולל בתוכו גם את מוסד הנישואים. הוא מורכב מכל צווי המניעה והחוקים הנוגעים למשפחה, ובו נאמר בבירור עם מי ובאילו טעמים ניתן להינשא. למשל מצוין שאי אפשר להתחתן עם נזירות, נשים בנות יותר מגיל 60 וכן עם נשים שנשפטו על ניאוף.
טקס החתונה המוסלמי
בעבר, בתקופות בהן היה שגשוג כלכלי באתיופיה, נהגו לערוך חגיגות מפוארות ומתמשכות על ידי משפחת הכלה. החגיגות כללו מספר רב של אורחים ושחיטת שוורים, והטקס המוסלמי המסורתי הורכב ממספר שלבים:
טקס החתונה הנוצרי בכנסייה האורתודוקסית
נישואי כנסייה הם טקס חתונה שמתבצע בקרב חסידי הדת הנוצרית באתיופיה. טקס חתונה דתי זה מורכב משלבים שלכל אחד מהם משמעות משלו וייצוג סמלי. בטקס נוכחים השושבינים, קרובי הזוג והחברים. למי שמתחתן בכנסייה האורתודוקסית אסור להתגרש, אלא אם אחד מבני הזוג מבצע עבירות חמורות כמו בגידה.
טקסי חתונה בקרב אנשי אמהארה
אנשי אמהרה גרים באזור הרמה המרכזית של אתיופיה. ב האמהרים היו המעמד השולט במדינה, אך כעת הם מהווים רק שליש מאוכלוסיית המדינה. אנשי האמהארה הם חקלאים והמבנה החברתי שלהם מתבסס על כמות האדמות שבבעלות המשפחה.
בתרבות אמהארה, המסורת דורשת מהוריו של החתן למצוא אישה עבורו. לפני שהורי הילד מתחילים במשא ומתן בנושא הנישואים, הם בודקים בקפדנות שאין קשר משפחתי כלשהו למשפחת הילדה. גם אם סנדק הילד קשור למשפחת הילדה, אי אפשר לקבל אישור לנישואים. כאשר אין ספק שבני זוג לעתיד קשורים זה לזה, הוריו של הילד שולחים שדכן, שתפקידו לשכנע את הוריה של הילדה. לאחר שהם מסכימים, מתקיימת פגישת הורים ולאחר שההורים מסכימים על התנאים, הזוג הצעיר מתארס.
מרגע האירוסים, הארוסות נוהגות ללבוש קישוט מסוג מיוחד אשר מסמן שאינן רווקות ומיועדות למישהו. כאשר הצעירים בוגרים מספיק כדי להתחתן, ההורים מחליטים על כמות הנדוניה והציוד שכל אחד מבני הזוג מקבל; ההורים והזקנים מחליטים אילו מתנות הבעל לעתיד צריך לתת להורי הכלה לעתיד ובאיזה סדר. בסיום התהליך, מועד החתונה נקבע ובמהלכו הזוג ייפגש לראשונה. בעבר, נערה צעירה הייתה צריכה "להיבדק" על ידי אישה מבוגרת, כדי לגלות האם היא בתולה. אם הנערה אינה בתולה, האירוסים בטלים, וכל משפחתה של הילדה הייתה זוכה לאות קלון. בימינו מנהג זה דעך.
כחלק מההכנות לחתונה עוסקים קרובי הכלה באיסוף אלכוהול, ט'לה (בירה אתיופית מסורתית), טאג' (יין דבש אתיופי מסורתי) והכנת רטבים ותבשילים למסיבה.
Yets'agula g īzē, המונח לירח הדבש האתיופי, נמשך כשבוע עד שלושה חודשים, תלוי בעושר משפחתם של בעלי השמחה. במהלך תקופה זו, השושבין גר עם בני הזוג. האישה לא יכולה לעזוב את בית חמיה במהלך היום ויכולה לצאת רק בלילה. אחרי ירח הדבש הזוג חוזר להוריה של האישה. הנישואים נחתמים כאשר האישה נכנסת להריון או אם שני הצדדים אוהבים זה את זה עד כדי כך שהם מחליטים להישאר יחד אף על פי שאין להם ילד.
טקסי חתונה בקרב אנשי העפר והסומלי
בקרב אנשי העפר מקובל שגבר בונה את הצריף שלו רגע לפני שהוא מתחתן. האחריות הראשונה של האישה היא להביא לבעל עז או כבשה, שעל פי כללי הקוראן הוא היה הורג. האישה טובלת את ידה הימנית בדם של בעל החיים, מפזרת אותו על דלתות הצריף ואת השאר מורחת על מצחה. לאחר מכן האישה נכנסת לצריף והגבר מכה בה בשוט שלוש פעמים. טקס זה מסמל את תפקידו הדומיננטי בבית ובנישואים. לאחר טקסים אלה, הגבר והאישה מתקבלים על ידי הקהילה כזוג נשוי.
טקסי חתונה בקרב אנשי ארמייה
אנשי ארמייה הם חלק מקבוצה אתנית שחיה בדרום אתיופיה. בימינו הם מהווים 34% מאוכלוסיית אתיופיה, אשר כמעט כולם מוסלמים והרוב משתייך לזרם הסוני. אנשי ארמייה הם חקלאים או מגדלי בקר. בקרב קהילה זו, יש אמונה חזקה שילד בן 16–18 צריך למצוא לעצמו אישה, ונערה בגילאי 12–16 מוכנה להתחתן. כמו במקרה של בני העפר וסומליה, החוק מאפשר פוליגמיה והיא שכיחה מאוד.
לאחר שהגבר בוחר אישה, הוא הולך יחד עם שדכניות לביתה ומביא לה בשר, קפה ולחם. אם אביה של הילדה בעד הנישואים, הוא קורא לשכניו, ובתו מתחילה לרקוד עם חבריה, ובסופו של הריקוד ארוסה יציע לה טבעת על מחרוזת פניני זכוכית. לאחר מכן אב הכלה מקבל 6–80 שוורים כפיצוי על אובדן בתו. אם האב מהסס לתת לבתו רשות להתחתן, היא תמיד יכולה לברוח עם אהובה.
מנהגי נישואים בקרב יהדות אתיופיה
היהדות באתיופיה היא אורתודוקסית, אך יש לה מאפיינים ייחודיים. בעוד שבתחומי הלכה שונים נמצאו הבדלים רבים בין המסורת האתיופית לזו ההלכתית, דווקא בנושאי חופה וקידושין, ההבדלים אינם משמעותיים. באתיופיה לדוגמה לא נוהגים לשבור כוס ונוסח הכתובה שונה, אך ישנה הקפדה על נוכחות עדים בעת הטקס. בנוסף, לא נהוג לקדש על היין, מאחר שהיה מזוהה עם התרבות הנוצרית ונחשב כעבודת אלילים.
טקס הקְשֵרָה
טקס הקשרה הוא טקס יהודי הנערך בבית החתן כשלושה ימים לפני מועד החתונה. הקֶשֵרַה הוא חוט או סרט הצבוע באדום ובלבן, הצבע הלבן מסמל את טוהר החתן והאדום – את טוהר הכלה.
הטקס נערך כך: הכהן מניח את הקשרה ליד רגלי החתן. אחר כך הוא מעביר את החוט למעלה, דרך הברכיים ללב שלו, ולבסוף קושר את החוט על המצח של החתן.
ריקודים
נהוג בחגיגות ובשמחות, גם בחתונה נוהגים לרקוד ולשיר. לכבוד החתן רוקדים הגברים ולכבוד הכלה רוקדות הנשים. הריקוד האתיופי יכול להימשך שעות רבות. יש שרוקדים במעגלים נפרדים - מעגל נשים לחוד ומעגל גברים לחוד ויש שהמעגלים מתערבבים זה בזה. בריקוד משולבות תנועות כתפיים ורקיעות. "אסכסתה" היא התנועה המיוחדת של הכתפיים בזמן הריקוד. אפשר להניע את הכתפיים יחד באותו כיוון או כל כתף בכיוון אחר: מעלה-מטה, קדימה - אחורה, באלכסון: כתף אחת למעלה והשנייה למטה - או שהכתפיים מסתובבות: כתף אחת קדימה והשנייה אחורה. סגנון הריקוד משתנה מאזור לאזור.
נכסים במעמד החתונה
נדוניה היא תשלום הניתן בכסף, מתנות או נכסים על ידי משפחת הכלה, בעת האירוסין. עם זאת יש הנוהגים להעניק לזוג הון או נכסים באופן שווה, הן על ידי משפחת הכלה והן על ידי משפחת החתן. התשלום הניתן עבור הכלה מצד החתן, נקרא מוהר.
במחקר שנערך נראה כי בפועל חתנים מביאים פי עשרה יותר מאשר הכלות לתא המשפחתי המשותף. יתרה מזאת, שני שלישים מהנשים במחקר דיווחו על כך שלא הביאו עימם נכסים לתא המשפחתי במסגרת הנישואים.
ניכר כי אופי המענק תלוי בסוג הכלכלה הנפוצה באזור המגורים של המשפחה. כך למשל, בכפרים בהם יש עודפים חקלאיים, התשלום נעשה על ידי העברת קרקעות, במקומות בהם הכלכלה מבוססת על מסחר, 'המוהר' מבוסס על תכשיטים או מזומן וכדומה. הקרקע נחשבת לנכס בעל הערך היקר ביותר, לאחר מכן בעלי חיים ולבסוף תבואה ונכסים פשוטים יותר.
ההיבט הכלכלי בנישואים נתפס כמשמעותי מאוד באתיופיה, ואף משפיע על הליך השידוכים. למשל כאשר הוריה של ילדה עניים, יש קושי להשיא אותה. במקרים אחרים, ההורים מעדיפים שהילדים ירכשו השכלה ויתחילו לעבוד בטרם יתחתנו, כדי שיוכלו לשאת בנטל הכלכלי של החתונה ועלויות הנישואים. במחקר שנערך נמצא כי לימודים בבית הספר נפוצים יותר בקרב גברים, וכך גם בתחום התעסוקה.
מנהגי התשלום עבור החתן או הכלה אמנם פוחתים ככל שהזמן חולף והנורמות המקומיות משתנות, אך עדיין קיימים ומושפעים מגורמים שונים. יש המחשבים את התשלום על בסיס עלויות החתונה, יש המשלמים סכום גבוה יותר עבור בנות היודעות קרוא וכתוב וכדומה. מנגד, אם לכלה היסטוריה מינית, התשלום יפחת.
זוגות מקבלים פעמיים בחייהם נכסים מהוריהם; במעמד הנישואים כנדוניה ובירושה לאחר מות הוריהם, כאשר שווי הקרקעות שהחתנים יקבלו מהוריהם במעמד החתונה יהיה נמוך מאשר הקרקעות שיקבלו בירושה. לעומת זאת, שווי בעלי החיים שיקבלו החתנים במעמד הנישואים יהיה גבוה מזה שירשו בעתיד.
נישואים מוקדמים
בעבר, נישואים של ילדים בגילאים מוקדמים היו נפוצים אף בקרב ילדים בני 10. תופעה זו הולכת ודועכת, אך עדיין קיימת, והגיל הנפוץ לנישואים הוא 14–17 בקרב בנות. באופן מסורתי, הורים נהגו לחתן את ילדיהם כדי ליצור קשר עם משפחות אחרות, ומשפחות שחיתנו את בנותיהן צעירות זכו לכבוד זקני הקהילה. הורים נהגו להאיץ בבנותיהם הצעירות להתחתן משום שפחדו שהן עלולות להיכנס להריון מחוץ לנישואים או בתקווה שהן יביאו נכדים טרם יעזבו את העולם.
בחירת הפרטנר לנישואים נעשית על ידי ההורים והסבים, ולילדים לא ניתנת אפשרות להשפיע על ההחלטה. בהתאם לכך, כלות צעירות שנאלצו להתחתן מוקדם, קיבלו הודעה על הנישואים זמן קצר לפני החתונה, מחשש של ההורים שיחליטו להתאבד לפני כן. זקנים ואנשים ללא השכלה ממשיכים לתמוך בנישואים מוקדמים, אך התופעה הולכת ומצטמצמת.
קיים קשר הדוק בין השכלה ואפשרויות תעסוקה לנישואים מוקדמים באתיופיה, והדבר קשור גם לאזור המגורים הגאוגרפי והנורמות הנהוגות בו. באזורים גבוהים למשל בנות מתחתנות בגיל בוגר יחסית (אחרי גיל 18), ואילו בשפלה, שבה יש מחסור בבתי ספר ובהזדמנויות תעסוקה, גיל הנישואים נמוך יותר.
עם השנים חל שינוי בהליך הנישואים בחברה האפריקאית, ויחד עם העלייה בגיל הנישואים, גדלה גם אפשרות הבחירה של הנער והנערה. הנוער נוטה יותר להתמרד בשיטה הקודמת לפיה בנות נדרשות להינשא בשידוך עם אדם שהן כלל לא מכירות (ולהפך), וכיום נישואים מתוך בחירה נחשבים יותר כברי קיימא, תוך שמירה על כבוד ההורים הזקנים והענקת משמעות למילתם. זוגות צעירים מבקשים את הקבלה והאישור של ההורים לנישואיהם, הן מתוך כבוד כלפיהם והן מתוך רצון לזכות בתמיכתם הכלכלית. כאשר ההורים מסרבים לקבל את הבחירה של ילדיהם, הם עשויים להתריס שיתחתנו בכל זאת ויעברו לעיירה או מדינה שכנה. התרסה זו מעוררת בהורים פחד לאבד את ילדיהם ובושה מפני הקהילה, ועל כן לרוב ההורים מקבלים את הנישואים.
השינויים שהתרחשו באופן בחירת בן/בת הזוג, השפיעו גם על הקריטריונים לבחירה. בעבר, ההורים העניקו משקל רב לשם ולמעמד של בן הזוג, ואילו הצעירים מעניקים חשיבות למאפיינים אחרים כמו מראה, חינוך, תעסוקה ומשיכה רגשית.
אנטואנט בראון בלאקוול
אנטואנט בראון בלאקוול (באנגלית: Antoinette Brown Blackwell; 20 במאי 1825 – 5 בנובמבר 1921) הייתה האישה הראשונה לקבל הסמכת כמורה מהזרם הפרוטסטנטי המרכזי בארצות הברית. היא הייתה דוברת ציבורית נודעת בנושאים הבוערים של תקופתה, והשתמשה ביסודות הדת שלה כדי לקדם זכויות נשים.
תחילת דרכה
אנטואנט לואיזה בראון הייתה בת הזקונים מתוך שבעת ילדיהם של ג'וזף בראון ואבי מורס. היא נולדה בהנרייטה, ניו יורק, וכבר בגיל שלוש בראון הוכרה כבעלת אינטליגנציה חדה. המטיף האוונגליסטי צ'ארלס גרנדינסון פיני מרוצ'סטר הסמוכה הזמין את משפחתה של בראון להצטרף לכנסיית הקהילה (Congregational Church). בגיל 8 בראון כבר החלה להטיף בכנסייה במפגשי יום ראשון. ב-1841, בגיל 16, לאחר שסיימה את הלימודים הנדרשים, בראון החלה ללמד בעצמה. אך הוראה לא הייתה משאת נפשה, ובמשך ארבע שנים חסכה את שכרה כדי ללמוד תאולוגיה במכללת אוברלין ולפתח קריירה כנסייתית.
השכלה
כאשר חסכה מספיק עבור שכר הלימוד, בראון החלה לימודיה באוברלין קולג' באוהיו בשנת 1846. הוריה, שהאמינו בחינוך שווה לא רק לנשים, אלא גם לשחורים, תמכו בה. בקולג', היא השלימה תואר בספרות ב-1847, על פי תוכנית הלימודים שנקבעה עבור נשים במכללה. בחופשות היא עסקה בהוראה וגם בלמידת עברית ויוונית. ב-1847, היא פנתה למכללה לקבל אותה ללימודי תאולוגיה עם דגש על הובלת קהילת כנסייה. הנהלת המכללה התנגדה לעיסוק פורמלי של נשים בדת, אך בסופו של דבר הסכימו לקבלה ללימודים תחת תנאים מסוימים: שהיא תוכל לשבת בקורסים, אך לא תקבל הכרה רשמית עבורם או תואר בתאולוגיה. בראון הסכימה, ועל אף המגבלות שהושמו עליה, היא בלטה משום שהייתה משתתפת פעילה, כותבת פורה, ונואמת כריזמטית. פרשנותה לאיגרות פאולוס פורסמה בכתב העת האקדמי של המכללה. בפרשנות זו היא החלה לפתח את התאולוגיה הפמיניסטית שלה. היא טענה שהצהרות לגבי נשים בתנ"ך ובברית החדשה לגבי נשים נועדו לזמן ומקום מסוימים, ושלבטח אינם ישימים במאה ה-19. במכללה היה איסור על נשים לנאום בציבור מסיבות דתיות, אז בראון פתחה מועדון דיבייט סודי לנשים כדי להתאמן על כישורי הנאומים שלהן, ובחופשותיה מהלימודים הייתה נואמת מבוקשת, והוזמנה לנאום באוהיו ובניו יורק על מיגור העבדות ועל זכויות נשים.
פעילות נגד העבדות, והסמכתה
בסופו של דבר קיבלה בראון רישיון להטיף מטעם כנסיית הקהילה בשנת 1851, והוצע לה תפקיד בכמורה בכנסייה בסאות' באטלר שבניו יורק בשנת 1852. היא לקחה הפסקה קצרה מנאומיה, משום שכפי שכתבה לחברתה (ולימים גיסתה) לוסי סטון, היא העבירה שמונה-עשרה הרצאות במספר ימים כמעט זהה, ועברה את טקס ההסמכה בידי איש הדת המתודיסטי הרדיקלי לות'ר לי, תומך נלהב של זכויות נשים בתחום התאולוגיה ומנהיגות הדת. חודש לאחר הסמכתה, בראון השתתפה כציר בכנס העולמי לאיסור האלכוהול (temperance) בניו יורק, שבו למרות מעמדה כמייצגת של שני ארגוני טמפרנס, המארגנים לא איפשרו לה לדבר. זו לא הייתה הפעם הראשונה או האחרונה שבראון עמדה בפני הקשיים המיוחדים של שילוב מטרה שמרנית בעיקרה כמו טמפרנס עם עבודתה הפרוגרסיבית בעד זכויות נשים. המתח הזה היה קיים גם בתוכה, בעיקר כאשר החלה לקרוא ולעסוק בתגליות המדעיות של התקופה, אשר עמדו בסתירה לתכתיבי הדת, ואחרי שנה היא החליטה לעזוב את תפקידה בכנסייה. העיתון Boston Investigator מיהר להכתיר אותה ככישלון בתפקיד כמורה, אך למעשה הייתה לה עדיין התמיכה הבלתי מתפשרת של מנהיגות הכנסייה, רק שהיא הרגישה שהאורתודוקסיה של הכנסייה מגבילה את העבודה האמיתית שהיא רוצה לעשות. בשנת 1857, היא חזרה לעבודתה כנואמת, והחלה לפעול למען רפורמה חוקית וחברתית יחד עם בעלה החדש, סמואל סי. בלאקוול.
זכויות נשים
בעקבות הפרידה שלה מהכנסייה, בראון התמקדה יותר ויותר בנושא זכויות נשים. בעוד פעילות רבות למען זכויות נשים התנגדו לדת על בסיס השימש בה לדיכוי נשים, בראון הייתה נחושה באמונתה כי השתתפות פעילה של נשים בדת יכולה לשמש לקידום מעמדן בחברה. שלא כמו רבות מחברותיה, היא הייתה ממוקדת יותר בשיפור מעמדן של נשים בחברה מאשר בזכות הבחירה. היא האמינה כי הבדלים מהותיים בין גברים ונשים מגבילים את יכלתם של גברים לייצג את האינטרסים של נשים בפוליטיקה באופן אפקטיבי, ושלכן זכות הצבעה עבור נשים לא תקדם אותן אלא מעט, אלא אם כן זה יהיה בשילוב עם הזדמנויות ממשיות להשתתף במנהיגות. בראון גם נבדלה מרפורמטיות רבות אחרות בכך שהיא התנגדה לגירושים כאמצאי להקלת ההגבלות על נשים במסגרת חוקי הנישואים.
ביחס לעצמה, בראון האמינה שעדיף להיות רווקה מאשר נשואה בשל החופש והעצמאות הגדולים יותר. אך כשפגשה את סמואל בלקוול, היא שינתה אט-אט את דעתה, והשניים נישאו ב-24 בינואר 1856. היו להם שבעה ילדים, מתוכם שניים מתו בינקות.
דרכי לימוד התלמוד
אופני הלימוד נבדלים זה מזה בסגנון ובכמה שאלות עקרוניות: שינון הטקסט כפי שהוא לעומת חירותו של הלומד להוסיף ולחדש חידושים משלו; התמקדות בלשון הטקסט ודקדוק בו לעומת פרשנות חופשית לפי רוח הטקסט; קושיות ממובאה למובאה לעומת שאלות של הבנה מהותית יותר; דרכים שונות להבחנה ולחילוק בין מקרים דומים, ועוד.
אנטואנט בראון בלאקוול
זכויות נשים
בלאקוול המשיכה את הקריירה שלה עד אשר האחריות בבית וחילוקי הדעות עם היבטים רבים של תנועת הנשים גרמו לה להפסיק. במקום הרצאות, היא החלה לכתוב בעד שינוי חברתי עבור נשים; בעבודותיה היא עודדה נשים לפתח מקצועות גבריים, ועודדה גברים לחלוק את מטלות משק הבית, אך היא שמרה על האמונה כי תפקידן העיקרי של נשים הוא במסגרת הבית והמשפחה.
דרכי לימוד התלמוד
שיטות הלימוד עוצבו בהתאם לאופי הלימוד של תלמידי חכמים שפיתחו כיוון משלהם על פי נטייה אישית או סיבות חברתיות. מכיוון שעד העת החדשה תלמידים למדו אצל רבנים שבתחום מגוריהם, דרכי לימוד רבות הן מבוססות מיקום גאוגרפי. כיום הגבולות בין השיטות מטושטשים יותר והלומדים משלבים בין סגנונות. הדבר נובע מכך שכיום המגבלה הגאוגרפית כמעט אינה קיימת, וכי רוב תלמידי החכמים קרובים זה לזה ומושפעים האחד מהאחר.
בחלקה השני של המאה ה-20 התפתחו גישות העוסקות בלימוד התלמוד בדרכים חדשות מתוך עקרונות מטא-פרשניים ואקדמיים, שהבולטת שבהם היא שיטת הרבדים.
אנטואנט בראון בלאקוול
זכויות נשים
בשנת 1873, בלאקוול הקימה את האגודה לקידום נשים בניסיון להתמודד עם סוגיות של נשים אשר ארגונים אחרים התעלמו מהן. היא נבחרה כנשיאת האגודה למען זכות בחירה לנשים של ניו ג'רזי בשנת 1891, וסייעה בהקמת אגודת הטוהר האמריקאית (חלק מתנועה רחבה של ארגונים שקמו באותה התקופה לקדם "מוסר נוצרי", שכלל התנגדות לזנות, תמיכה באיסור צריכת אלכוהול, ונושאים דומים).
דרכי לימוד התלמוד
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש
אסכולות הפרשנות השונות מתפצלות על פי בתי מדרש וישיבות. למעשה, כל אסכולה פרשנית משתמשת בכלים שונים המאפיינים את האסכולות האחרות, ועל פי רוב ההבדלים המאפיינים בין האסכולות נקבעים על פי הבדלי תדירות והבדלי דגש.
אנטואנט בראון בלאקוול
פילוסופיה, מדע וביקורת על דרווין
בנוסף לספרי תאוריה, היא גם כתבה רומן, The Island Neighbors, בשנת 1871, ואוסף של שירה, Sea Drift, ב-1902.
דרכי לימוד התלמוד
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש
תאורטית, ימיהן של דרכי לימוד התלמוד הם כימיו של לימוד התלמוד עצמו. אלא שאין בידינו תיעוד על דרכי הלימוד בתקופת הגאונים: הגאונים הגבילו את כתיבתם למקצועות מסוימים ולמענה לתשובות שנשאלו, והם נמנעו מלכתוב ספרי פירושים לתלמוד, וכפי הנראה דרך הלימוד בישיבות בבל לא כללה פירושים עצמאיים לתלמוד, אלא רק תשובות לשאלות שהפנו אליהם בבירור ביאור נושא או משפט, משום שביקשו לשמור על אליטיזם אינטלקטואלי בתחום זה, כדי למנוע מעמי הארץ פסיקה עצמאית של ההלכה ממקורותיה התלמודיים מחד גיסא, וכדי לשמור על מעמדה המרכזי של ישיבתם מאידך גיסא. לכן, סקירת דרכי הלימוד מתחילה מסוף ימי הגאונים, עם צמיחתם של מרכזי תורה חדשים באירופה ובצפון אפריקה במאה ה-11, שהביאה עמה תנופה גדולה בכתיבת פירושים לתלמוד.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
מכללת אוברלין העניקה לבלאקוול תוארי מאסטר ודוקטור לשם כבוד, ב-1878 ו-1908 בהתאמה.
דרכי לימוד התלמוד
בספרד ובצפון אפריקה בשנים 1000–1200
מאז סוף תקופת גאוני בבל ניכרים הבדלים בין דרכי הלימוד של חכמי המזרח, בני בבל ובני צפון אפריקה שהושפעו מהם, לבין חכמי צרפת ואשכנז הראשונים. חלק מההבדלים הללו נמשכים עד ימינו. חכמי המזרח חתרו בעיקר להגיע אל המסקנה כלומר אל פסיקת ההלכה, בעוד שחכמי צרפת ואשכנז, כרבנו גרשום ממגנצא ותלמידיו, עסקו בעיקר בפרשנות התלמוד הבבלי.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
בשנת 1878, היא חזרה אל הדת המאורגנת, בכנסייה האוניטרית. היא התקבלה כאשת כמורה על ידי האגודה האוניטרית האמריקאית. היא חידשה את עיסוקה בתור מרצה באירועים ציבוריים וכדוברת בכנסיות.
דרכי לימוד התלמוד
בספרד ובצפון אפריקה בשנים 1000–1200
לדעתם של הרב יצחק אייזיק הלוי והרב בנימין מנשה לוין, הסיבות הן היסטוריות ביסודן. לבני המזרח הייתה נגישות למרכזי התורה בבבל, ולכן הם נהגו להפנות אליהם את כל שאלותיהם, ולא היה להם צורך לעמול בעצמם בעיון התלמוד לשם בירור ההלכות והשאלות שנקרו לפניהם. לעומתם, בני איטליה וממשיכיהם בני אשכנז וצרפת, היו רחוקים ממרכזי התורה, ולכן היו חייבים לעמול בעיון בתלמוד ולחלץ ממנו בעצמם את ההלכות המעשיות. כך התפתחה באשכנז וצרפת מתודת לימוד המעמיקה בתלמוד, ובארצות המזרח התפתחה מסורת לימוד שעיקרה שינונם של פסקי הלכה.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
בשנת 1893 השתתפה בלאקוול בפרלמנט הדתות שנערך במהלך התערוכה העולמית של שיקגו. שם, היא אמרה, "יש צורך דחוף בנשים על בימת הכנסייה, וזאת מאותה הסיבה שיש צורך בנשים בעולם—כי הן נשים. נשים הפכו [...] לחיוניות לאבולוציה הדתית של המין האנושי."
דרכי לימוד התלמוד
בספרד ובצפון אפריקה בשנים 1000–1200
חכמי המזרח יסדו ישיבות רבות כמו הישיבות בראשותם של הרי"ף ורבי יצחק אבן גיאת, וכפי הוראת האמוראים בעלי התלמוד שיש "לאסוקי שמעתתא אליבא דהילכתא" היה לימוד התלמוד מופנה בעיקר לפסיקת ההלכה, וכפי שמשתקף בחיבורו של הרי"ף, הכולל אך ורק את ההלכות המעשיות מכל התלמוד.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
בשנת 1902, היא הייתה בין מקימי החברה האוניטרית של אליזבת, ניו ג'רזי, ושירתה בה כאשת הכמורה.
דרכי לימוד התלמוד
בספרד ובצפון אפריקה בשנים 1000–1200
השפעתו של הרי"ף הייתה בעיקר על קהילות צפון אפריקה האחרות, ובהן היו "הלכות הרי"ף" הספר הנלמד ביותר. בספרד המוסלמית התקיימה עדיין מסורת לימודית עשירה, על בסיס תורתם של גאוני בבל, עוד לפני שנחשפו לספרו של הרי"ף, ורבניהם, רבי יצחק אבן גיאת, שמואל הנגיד, רבי ברוך בן יצחק אבן אלבאליה ואחרים, שילבו את לימוד התלמוד עם פסיקת ההלכה של הגאונים, כאשר התלמוד נלמד במישרין לשם כך, ולא בעקיפין מתוך הלכות הרי"ף; אך מאוחר יותר, בתקופה הנוצרית תפסו הלכות הרי"ף את מקומו של התלמוד גם בספרד. כך, רוב החיבורים התלמודיים שהתחברו באותם דורות - מהם ידועים לנו כ-30 חיבורים שונים - סובבים סביב "הלכות הרי"ף" המשמשים להם כנקודת מוצא. אמנם בספרד הייתה מקובלת גם דרך העיון התלמודית, ורבים מהפירושים העיוניים הידועים על התלמוד הם מחכמי ספרד, כגון חידושי הרמב"ן, הרשב"א והריטב"א.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
בשנת 1920, בגיל 95, היא הייתה המשתתפת היחידה מהכנס לזכויות נשים הראשון שהתקיים ב-1850 בוורסטר, מסצ'וסטס שהייתה עודה בחיים וזכתה לראות את המעבר של התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, אשר הכיר בזכותן של נשים להצביע. היא הצביעה לוורן הרדינג בבחירות לנשיאות של 1920.
דרכי לימוד התלמוד
בספרד ובצפון אפריקה בשנים 1000–1200
גם הרמב"ם ראה בשיטת הפילפול "איבוד זמן ומיעוט התועלת", כפי שכתב באיגרת לתלמידו ר"י בן יהודה, ולדעתו התועלת היחידה בלימוד התלמוד היא רק כאמצעי להגיע על ידו להכרעת ההלכה.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
אנטואנט בראון בלקוול נפטרה בגיל 96 באליזבת, ניו ג'רזי.
דרכי לימוד התלמוד
שיטת בעלי התוספות
בעלי התוספות הם קבוצה של כ-300 רבנים שהמשותף לכולם הוא לקיחת חלק בכתיבת פירושים המכונים תוספות על 30 ממסכתות התלמוד הבבלי ועל פירוש רש"י לתלמוד. תחום פעילותם הוא במאות השתים עשרה והשלוש עשרה. מרביתם מחוג תלמידי רש"י באשכנז ובצרפת ומיעוטם באנגליה ובאיטליה.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
בית ילדותה נרשם בהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1989.
דרכי לימוד התלמוד
שיטת בעלי התוספות
דרך לימודם של בעלי התוספות הייתה חדשה, והיא הפיחה רוח חיים והתלהבות בישיבותיהם. מחדשי הדרך היו תלמידיו ונכדיו של רש"י, והבולטים שבהם הם נכדיו, הרשב"ם, רבנו תם, נינו, רבי יצחק בן שמואל (בדרך כלל מכונה ר"י), ואחרים.
נקודת המוצא של דרך לימודם החדשה של בעלי התוספות, היא היותו של התלמוד חיבור אחד קוהרנטי. מתוך כך הם התרחקו מהתרתן של סתירות פנימיות בסוגיה וסתירות בין סוגיה לסוגיה על פני כל מסכתות התלמוד בתירוצים של "מחלוקת הסוגיות" וכדומה, אלא ראו בכך מקור להסקת דינים חדשים, בין השאר על ידי פלפול והעמדות שונות. החירות לחדש פירושים חדשים ודינים חדשים מתוך פלפולם העצמאי של הלומדים, היא חידושם העיקרי של בעלי התוספות.
אנטואנט בראון בלאקוול
שנותיה המאוחרות
ב-1993, הוכנסה אנטואנט בראון בלקוול להיכל התהילה הלאומי לנשים.
דרכי לימוד התלמוד
שיטת בעלי התוספות
התוכן שעמד לנגד עיניהם של בעלי התוספות היה רב: נוסף לתלמוד, הם עסקו בכל פירוש וחיבור שנתחברו אחרי חתימת התלמוד, ולכן לימודם היה מקיף ורב ממדים. הם השוו סוגיות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, השוו ברייתות, תוספתאות ומדרשי הלכה. כמו כן עסקו בעלי התוספות בבדיקת הנוסחאות וקבעו את הנוסחא הנכונה.
המהרש"ל הגדיר את פעולת בעלי התוספות:.
גם בנוגע לפסיקת ההלכה חידשו בעלי התוספות דרך חדשה. כבר בדורו של רבינו תם הושם דגש על פסיקת ההלכה לאור החידושים, ורבינו תם ור"י נפנו לעיתים לכתוב חיבורים הלכתיים קצרים בנושאים מוגדרים. בעלי התוספות הכירו היטב במהפך בסדרי הלימוד, שחוללו הם ורבותיהם על ידי כתיבת ספרי הפירושים והחידושים. הראשון שכתב ספר הלכתי מקיף המייצג את שיטת בית המדרש של בעלי התוספות הוא רבי ברוך בן יצחק בעל התרומה, שספרו, "ספר התרומה", מכיל פסקי הלכה על פי שיטתם של בעלי התוספות, בלשון קצרה ובמגוון נושאים: שחיטה, טרפות, איסור והיתר, חלה, נידה, גיטין, חליצה, עבודה זרה, יין נסך, ספר תורה, תפילין ושבת.
שיטת הלימוד בספרד הנוצרית
בספרד, בשנים שבין 1200 ועד גירוש ספרד בשנת 1492, שגשג מאוד לימוד התלמוד. אף שיהדות ספרד מפורסמת בתחום השירה, הקבלה והפילוסופיה, הרי שעיקרה של הספרות הענפה שהתחברה בתקופה זו של יהדות ספרד, היה בתחום התלמוד. על רובו של התלמוד נכתבו למעלה משלושים ספרי פירושים וחידושים, כאשר כמה מן הפירושים הופיעו בכמה מהדורות, ואף הרי"ף פורש כשלושים פעם. נוסף לכך נכתבו שאלות ותשובות לאלפים, חיבורים רבים בפרשנות המקרא, ועוד, בכמות ובאיכות העולים בהרבה על כל מה שנכתב בתקופה ההיא בספרד בתחומי הפילוסופיה והקבלה גם יחד.
מפעל אדיר זה של פרשנות התלמוד התחבר על ידי גדולי החכמה והתורה ומנהיגי הציבור בספרד, שלימדו את תורתם בישיבות גדולות לתלמידים רבים מאוד. ובמסגרת מפעל פרשנות זה נסללו דרכים חדשות בפירוש התלמוד ובהסקת המסקנות להלכה.
מייסדה של הדרך היה הרמב"ן, שעמד בראש ישיבה גדולה בברצלונה, וחיבר בעצמו ספרי חידושים על מספר רב של מסכתות מהתלמוד בבלי. בדרכו החדשה ובתורתו נפגשו לראשונה מזרח ומערב, צפון ודרום. מתורת גאוני בבל שבמזרח על מסורתה וגירסותיה, עם חידושי הקדמונים אשר בספרד בקצה מערב - ר' שמואל הנגיד, רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני, ר' יצחק גיאת, ר"י מיגאש, הרי"ף ועוד; דרך תורתם של גדולי צרפת, אשכנז ופרובנס בצפון - רש"י ובעלי התוספות לדורותיהם, בעל האשכול, הראב"ד ובעל המאור - עד פירושים ופסקים מפרי עטם של רבנו חננאל, רב ניסים גאון והרמב"ם באפריקה שבדרום.
המאפיינים העיקריים של דרך הלימוד הספרדית, מיסודו של הרמב"ן, הם:
בהמשך פותחה דרך הלימוד הספרדית עוד, ונתרמה לה תרומה מכריעה על ידי רבי יצחק קנפנטון, שהיה מגדולי רבני ספרד וראשי הישיבות שבה בדור שלפני הגירוש, ועמד בשנת 1457 בראש ישיבה גדולה בסמורא (סאמורה Zamora, בקסטיליה ולאון) שבצפון-מערב ספרד. תלמידיו, שהיו גדולי ומנהיגי יהדות ספרד בפזורותיה אחרי הגירוש, נשאו עמם את דרך לימודו והפיצו אותה לארצות רבות.
הרב קנפנטון יישם את הלוגיקה האריסטוטלית באופן נרחב ומעמיק בלימוד התלמודי בכללו. תלמידיו הישירים ותלמידי תלמידיו, המשיכו ביישום ובפיתוח מתודולוגיה תלמודית על בסיס אריסטוטלי. הוא ותלמידו ראו בהגיון ובלוגיקה את הדרך להשגת אמת בכל המדעים, ובכללם מדע התורה, ולמרות התנגדותם לפילוסופיה, הם ראו את הלוגיקה כענף נייטרלי ו"כשר". אך בעוד שספרי ההגיון וכלליהם שימשו כספרי יסוד בעיון המדעי והפילוסופי, והם התוו את הדרך להוכחה נכונה והימנעות מטעות במקצועות אלה, מדע התלמוד זקק ספרי כללים מיוחדים, כיוון שהוא מובדל בלשונו ובעיותיו מן המדעים האחרים. מסיבה זו חוברו באותה תקופה בספרד ספרי כללים מיוחדים לתלמוד ומפרשיו, המתווים את הדרך הלוגית ללימוד ופירוש התלמוד.
כחלק ממפעל זה פותחה גם משנה רחבה העוסקת בדקדוק בלשונות הראשונים, ובכללם הרמב"ן, כאשר המעקב אחר שינויי הלשון, הניסוח והעריכה, נדרש על בסיס תאוריה לוגית-לשונית. שיטה זו מושתתת על התפיסה האריסטוטלית לפיה הלשון היא אמצעי להבעת העניינים שבמחשבה, ולפיכך יש לשים לב להבדלים הקיימים בין ניסוחים שונים שהיו יכולים, לכאורה, להיות לאותם העניינים. על הפרשן לדייק ולדקדק בניסוח דברי המקורות המתפרשים על ידו שכן לכל רכיב בביטוי הלשוני יש חשיבות בהבעת העניין המכוון.
וכך כותב הרב קנפנטון בפתיחת ספרו:
דרך לימודו של הרב קנפנטון התפשטה לארצות הרבות אליהן גלו תלמידיו. כך, לדוגמה, בישיבה הירושלמית שבראשה עמד רבי יעקב בירב אומצה מסורת הלימוד הספרדית, כפי שהתגבשה בבית־מדרשו של קנפנטון; ורמזים לה נמצאו גם בכתבי תלמידו רבי יצחק אבוהב. גם בישיבות אחרות ברחבי האימפריה העות'מאנית אומצה שיטה זו. ישיבות אלו שימשו כדוגמה ומשל לישיבות שיסדו לאחר מכן רבי יוסף קארו ורבי משה מטראני (המבי"ט) ותלמידיהם.
שיטת הפלפול של רבי יעקב פולק
המצאת שיטת הפלפול של ימי הביניים מיוחסת לרב יעקב פולק שהיה ראש ישיבה בקרקוב. מקורה של השיטה הוא באשכנז, בישיבות ששכנו בערים אאוגסבורג, נירנברג ורגנשבורג, ובאזור זה הפיץ הרב פולק את שיטתו המסוימת שכונתה "שיטת החילוקים", ושהתפתחה לכיוונים שונים בדורות שאחריו. תלמידו, רבי שלום שכנא, המשיך את דרכו של רבו בשיטת החילוק והפלפול בישיבתו בלובלין.
שיטת הלימוד הספרדית
ביהדות ספרד ויהדות ארצות האסלאם, בדור שאחרי גירוש ספרד, תסס לימוד התלמוד בישיבות רבות, ודרך הלימוד בהן הושפעה מדרך לימודו של רבי יצחק קנפנטון, כאמור לעיל. אולם במאות ה-18 וה-19 שיקף מצב הישיבות ברוב קהילות צפון אפריקה והמזרח התיכון את השקיעה הכלכלית והמדינית של הקיסרות העות'מאנית. רק בכמה קהילות גדולות, כגון דמשק ובגדאד, הייתה פעילות ישיבתית ראויה לשמה.
בישיבות בגדאד וסוריה, ובעקבותיהן - בישיבת פורת יוסף שבירושלים ואחרות, מושם דגש על הבנת הפשט לעומקו, יחד עם חישוב מעמיק בין כל מרכיבי הסוגיה - תירוצים שונים של התוספות, ישוב שיטתו של רש"י מקושיותיהם של התוספות, ועמידה על ההבדלים שבין המידות שהתורה נדרשת בהן. לעומת זאת, התרחקו מפלפולים, ובפרט אלו שאינם נוגעים לפסיקת ההלכה.
שיטת הלימוד התימנית
שאלת שיטת הלימוד בתימן מושפעת משאלת מצבו של לימוד התלמוד שם, ודעותיהם של החוקרים חלוקות בדבר שאלת מידת תפוצתו של לימוד התלמוד בתימן לאורך השנים.
במקורות מתועדים עדויות רבות המעידות על כך שבני יהדות תימן עסקו רבות בתלמוד, ובאופן כללי על מצב לימוד התורה בתימן. אודות לימוד התלמוד, כתב הרמב"ם בתחילת איגרת תימן: . אך באיגרת אחרת, בה הוא משווה בין מצב לימוד התורה בפרובאנס למצבה בשאר המדינות, הוא כותב שבפרובאנס, ואילו.
חכמי תימן כתבו חיבורים רבים על התלמוד. רבי יחיא צאלח כותב בקונטרס חיי היהודים בתימן:. אם כי, החיבורים אבדו ברובם בשנים ה'תל"ז-ה'תל"ח. כאשר יהודי תימן גלו למדבר מוזע, הם הפקידו את החיבורים בידי גוי שמעל באמונם ושרף את הספרים.
עם זאת, פרופסור יוסף טובי טען שהידיעות על עיסוקם של יהודי תימן בתלמוד הם בדרך כלל מהתקופות הקדומות, עד זמנו של הרמב"ם בערך, והוא משער שהתפשטות ספרי ההלכה של הרמב"ם גרמה למיעוט העיסוק בתלמוד.
על פי הרב יוסף קאפח, לימוד התלמוד של יהודי תימן נועד להסקת המסקנה ההלכתית. פלפולים חריפים בתלמוד נוצרו רק מתוך קשיים שנתגלו, ולא כמטרה עצמאית.
שיטת בריסק וישיבות ליטא
במאה ה-19 התפתחו בישיבות ליטא קבוצת דרכי לימוד אנליטיות, החותרות להבנה של העקרונות המופשטים העומדים בבסיס הדיונים שבתלמוד.