cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Entamoeba histolytica
מבנה
לאנטאמבה היסטוליטיקה אנדופלסמה ואקטופלסמה עם שלוחות ציטופלסמטיות שקופות לתנועה. היא שולחת פסאודופוד אחד לצורכי תנועה, וכאשר היא מתכוננת לבלוע חיידק כלשהו או כדוריות דם אדומות היא שולחת מאגר ציטופלסמה שלם הנראה כמו מספר שלוחות פסאודופודיות, על מנת להכיל את הטרף. לאנטאמבה יש גרעין אופייני אשר נראה כמו לוח מטרה, עם מרכז כהה והיקף כהה שהוא ה- DNA המחולק לשני חלקים עיקריים- האחד היקפי על גבי ממברנת התא, והאחד מרכזי- קריוזום. ניתן לראות גופים כרומטידים- זהו RNA מגובש שניתן למצוא בכיסית (ציסטה) הצעירה יותר, והוא הולך ונעלם עם התבגרות הכיסית והבשלתה. כאשר לכיסית ישנם כבר 4 גרעינים לא נראה יותר גופיפים אלו. הטרפוזואיט, כאמור לעיל, הוא השלב הפעיל של האנטאמבה - אוכל, מתרבה וחודר לרקמה. לאחר פלישתו לרקמה, הוא מסוגל להגיע לממדים ענקיים של עד 50 מיקרון (ברוב המקרים גודלו כ- 39 מיקרון). הכיסית (ציסטה) לעומת זאת, היא השלב העמיד של האנטאמבה, היא מחלקת את הגרעין לשניים ויוצרת RNA גבישי, וגודלה הוא עד 20 מיקרון. הכיסית עמידה בסביבה החיצונית והיא זו הגורמת להדבקה, בניגוד לטרפוזואיט שאינו מדביק ואף איננו יכול לשרוד בקיבה או בחלקים העליונים של המעי הדק (אלא רק במעי הגס). עם זאת, הטרפוזואיט הוא זה אשר גורם לנזק, ניזון מתוכן המעי, מהרס רקמה ומשברי תאים.
קליניקה
כתוצאה מההידבקות, תיגרם מחלה דלקתית במעי. האנטאמבה גורמת הן להרס של תאים והן לבליעת תאים (בעיקר בליעת תאי דם אדומים). אם נפצעים כלי דם אזי המחלה היא קוליטיס. יכול להיווצר גידול שפיר במעי הגס- אמבומה- זהו אזור המלא בגרנולומות ואשר נוצר מסביב לאזור הדלקת, אזור זה עלול לסגור את חלל המעי הגס. הסממן הקליני הוא שלשולים רגילים או שלשולים דמיים. יציאות מוצקות יותר יהיו ריריות ו/או עם מוקדים דמיים בצואה. בנוסף ישנה עלייה בתכיפות הצורך למתן צואה (5-6 פעמים ביום ויותר). במידה והאנטאמבה פולשת לדם היא עלולה להגיע לכבד או לאיברים אחרים ולגרום לסיבוכים. בכיבים הנוצרים במעי, האמבות יימצאו בהיקף הכיב ולא במרכזו, היות שבהיקף יש רקמה בריאה המשמשת לתזונת האמבות. כאשר הכיבים הקטנים כאמור מתאחים, מתקבלים כיבים גדולים, ויחד עם בליעת תאי דם אדומים יש נקרוזיס (הרס, נמק) של חלקים במעי הגס. הנקרוזיס הוא גורם המוות הראשוני כתוצאה מאמביאזיס.
אבחון
כאשר יש שלשול דמי למשך זמן עורכים לחולה בדיקה. קולונסקופיה מאפשרת לוודא קוליטיס בעקבות הדלקת המאפיינת את המעי הגס במקרה זה (Amebic Colitis). בבדיקת ביופסיה שנלקחת במהלך הקולונסקופיה ניתן לוודא נוכחות של אמבות. בדיקת צואה היא אמצעי זיהוי נוסף לנוכחות אמבות. בכל אופן, האבחנה מוחלטת כאשר מוצאים נוכחות של אמבות וכאשר ישנם הסימפטומים המצוינים. לעיתים משתמשים בדרכים סרולוגיות או בבדיקות של DNA כדי לזהות את האנטאמבה- בעיקר במקרים של אמביאזיס פלישתי, המאופיין בכיל גבוה של נוגדנים של החולה. במקרים מסוימים ניתן לראות בשיטות רדיולוגיות שונות כגון רנטגן או אולטראסאונד את קיומו של אבצס (מורסה) בכבד, אולם במקרים אלו לא ניתן לדעת שמדובר באמבה. הטיפול באמבה דורש טיפול משולב בשתי תרופות: על ידי מתן תרופה אחת ממשפחת ניטרו אימידאזול (פלג'יל) המבוססת על קבוצת אימידזול וקב' ניטרו ומיועדת לסילוק האמבה מזרם הדם או הכבד ותרופה שנייה היא אנטיביוטיקה ממשפחת האמינוגליקוזידים כדוגמת הפארומומצין (הומטין), שאינה נספגת לזרם הדם, ונותרת בחלל המעי בלבד שם היא פועלת כנגד האמבות המצויות במעי הגס.
TVI
TVI (ראשי תיבות של Televisão Independente בתרגום לעברית: טלוויזיה עצמאית) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי פורטוגלי, אשר הושק ב-20 בפברואר 1993 כערוץ המסחרי השני בפורטוגל אחרי SIC, וכערוץ הכללי הרביעי. הערוץ נמצא בבעלות חברת Media Capital.
בשנת 2002 הפך הערוץ לנצפה ביותר בפורטוגל, כשעקף את ערוץ SIC. נכון לשנת 2021 זהו הערוץ השני הכי נצפה במדינה.
נכון לשנת 2017 הערוץ הוא המוביל בשיעורי הצפייה, וזו השנה ה-13 ברציפות בה הוא מוביל.
היסטוריה
TVI היה הערוץ המסחרי השני שהושק בפורטוגל ב-20 בפברואר 1993, אחרי SIC שהושק חמישה חודשים קודם לכן, והוא הערוץ הכללי הרביעי בפורטוגל שהחל לשדר. בתחילה החזיקו ברוב השליטה בערוץ כמה מוסדות קתוליים בולטים, והבעלות שלהם גרמה לערוץ לפעול לפי ערכי הנצרות. בשנים הראשונות לקיומו ניסה הערוץ להיות חלופה לערוצים האחרים, כשהקדיש חלקים מזמן השידור שלו לקהלים שונים. כך לדוגמה שידורי הבוקר יועדו לעקרות בית ולקשישים ואת אחר הצוהריים לקהל הצעיר. באוקטובר 1993 החל הערוץ בשידורים קבועים.
התאוששות הערוץ התרחשה לאחר שהוא נרכש על ידי Media Capital בשנת 1999, אחד מתאגידי התקשורת החשובים ביותר בפורטוגל, והוא החל לשדר תוכניות מקור פורטוגזיות, כמו אופרות סבון. שידור תוכניות המקור הביאו להגדלת קהל הצופים של הערוץ בצורה משמעותית, אך הדחיפה המשמעותית ביותר שקיבל הערוץ התרחשה בספטמבר 2000, כאשר הערוץ החל לשדר את האח הגדול, אשר בזכותה זכה הערוץ לצמיחה משמעותית בפופולריות שלו.
בשנת 2002 הצליח הערוץ לעקוף את SIC מבחינת נתוני הצפייה, והפך לערוץ הנצפה ביותר בפורטוגל. החל משנת 2004 הערוץ הוא המוביל בפורטוגל ברציפות. כיום הערוץ ידוע בזכות תוכניות המציאות הרבות שלו, וכמו כן בזכות אופרות הסבון שהוא משדר. הוא משדר הפקות מקומיות רבות, הכוללות לצד תוכניות מציאות ואופרות סבון גם תוכניות אקטואליה, סדרות לכל המשפחה וסדרות וסרטי רכש (בעיקר אמריקאיים).
כמו תאגיד השידור הפורטוגלי ובניגוד ליריב SIC, אשר תמיד שידרו תוכניות זרות עם תרגום לפורטוגזית, TVI ניסה, ללא הצלחה, לדובב תוכניות זרות לפורטוגזית, וקצר הצלחה מעטה בלבד כששידר אופרות סבון לטיניות. עם זאת, הערוץ מדבב סדרות לקהל הצעיר.
עד שנת 2015 שידר הערוץ בפורמט 3:4, למרות שבעבר הוא היה הראשון שיישם את מערכת Palplus ב-1994 וביטל את השימוש בה בשנת 1997. השימוש רב-השנים בפורמט 3:4 הביא לביקורת של גופי הרגולציה הפורטוגליים, ועל כן החל מאוקטובר 2015, הערוץ, בדומה ליתר הערוצים בפורטוגל משדר בפורמט מסך רחב של 16:9.
ביולי 2017 הודיעה אלטיס על רכישת Media Capital, הבעלים של TVI, מידי PRISA TV תמורת 450 מיליון אירו. אלטיס שינו את דרך העבודה של הערוץ, וקבעו כי ישקיע יותר בדיגיטל ובשוק הבינלאומי.
גד מנלה
גד "גדי" מָנֵ֫לָה (ז' בשבט תש"ו, 9 בינואר 1946 - 26 ביולי 1968) היה קצין המבצעים של חטיבת הבקעה בשנות ה-60, ונהרג בעת מרדף אחר מחבלים באזור פצאל. בעל עיטור העוז.
קורות חיים
מנלה נולד בקיבוץ תל יצחק, שהוריו נמנו עם מייסדיו. ביולי 1963 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין של הנח"ל שיצא לכפר גליקסון, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, ואחר כך מונה למפקד מחלקה בצנחנים. מנלה נהג להטיל על חייליו משימות קשות על מנת לחשלם כראוי לקראת הקרב. יש על כך סיפורים רבים בעל-פה, שסופרו בין חייליו במשך השנים. תיאור ספרותי של היחידה מופיע ברומן האוטוביוגרפי "שני חיי יעקב", מאת יעקב בוצ'ן, שהיה סמל המחלקה בפיקודו של מנלה, וכן ברומן "הענקים וילדי השמש" שכתב אוריאל זוהר בן קיבוץ תל יצחק, שהכיר את מנלה מקרוב, בחייו.
על חלקו בפעולת כראמה, ב-21 במרץ 1968, הוענק למנלה עיטור העוז.
במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן פעלו אל"ם אריה רגב, מח"ט הבקעה, וסרן גד מנלה במרדפים נגד חוליות שחצו את נהר הירדן וחדרו לגדה המערבית כדי לפגוע בכוחות צה"ל. במרדף שנערך ב-26 ביולי 1968 נהרגו רגב ומנלה. במרדף זה נהרגו גם 8 מחבלים ואחד נפצע ונתפס.
גד מנלה הובא למנוחות בבית העלמין האזרחי שבקיבוצו תל יצחק.
בקיבוץ תל-יצחק הוקם בית-הנצחה לזכרו, "בית גדי", שהיה למועדון ולבית התרבות של המקום. ב"בית גדי", היה מונח העוזי של סרן מנלה ועליו 14 שריטות חרוטות בשורה אחת, כאשר כל אחת מהן מסמלת מרדף. את המרדף ה-15, נראה שלא הצליח לסמן בעצמו. בכניסה לבית התרבות הוצב פסל לזכרו של גד מנלה, מעשה ידיו של נתן רפופורט.
המושב ארגמן בבקעת הירדן מנציח את זכרו בשמו: שם היישוב הוא שילוב של שמו ושמו של אל"ם אריה רגב, שנהרג עמו באותו מרדף, והוא מורכב מראשי תיבות שמם ארג = אריה רגב, גמן = גד מנלה.
גם מחנה גדי בבקעה קרוי על שמו של גד מנלה.
נמל התעופה הבין-לאומי עג'מאן
נמל התעופה הבינלאומי עג'מאן (בערבית: مطار عجمان الدولي) הוא מגה פרויקט לבניית נמל תעופה בינלאומי עתידי שישרת את העיר עג'מאן שבאיחוד האמירויות הערביות.
המגה - פרויקט הוא בעלות של כ-571 מיליון דולר ובשטח של כ-5 קמ"ר, והוא צפוי לטפל בלפחות מיליון נוסעים בשנה עם פתיחתו. שדה התעופה נמצא כעת בהקמה ותאריך הפתיחה הצפוי שלו הוא סוף 2020.
היסטוריה
במרכז לבניית והפעלת הנמל ממשלת האמירות עג'מאן העניקה לחברת Whitelake Consortium את הזיכיון שבעזרתו תקים את הנמל שיהיה באזור המצוי כ-52 ק"מ מהעיר עג'מאן.
דגם של הפרויקט הוצג בתערוכה בינלאומית בנושא נמלי התעופה העתידיים באזור המפרץ הפרסי.
הקמת נמל התעופה תעודד פיתוח לתוכניות באזור הכוללות הקמת מלונות, שטחי מסחר, מרכזי חינוך ואף אזורי תעשייה.
במקור הנמל תעופה היה אמור להפתח ברבעון הראשון של 2019 אך המועד נדחה לסוף 2020 בגלל עיכובי בנייה במהלך הקמת הפרויקט.
נמל התעופה ישמש גם את טיסות השכר באזור ויהיה אלטרנטיבה זולה לנמל התעופה הבינלאומי דובאי.
קריית שלמה
קריית שלמה הוא בית חולים סיעודי ושיקומי סמוך למושבים בני ציון וחרוצים, בעל מעמד של יישוב מוסדי. המוסד כולל אגף פסיכו-גריאטרי ומחלקה (קהילה) טיפולית-שיקומית בשם "צעדים" לאוכלוסייה הזקוקה לשיקום ארוך טווח ולטיפול פסיכו-סוציאלי מורכב, למשל למתמודדים עם מחלת נפש כתוצאה מהתמכרות לסמים או אלכוהול ודרי רחוב.
האגף הפסיכוגריאטרי
מחלקה סיעודית לאשפוז קשישים סיעודיים, חולים כרוניים וחולים לאחר מחלה, ניתוח או אשפוז ממושך בבית חולים כללי הזקוקים לשיקום בסדר גודל של 40 מיטות.
מחלקה לתשושי נפש לאשפוז קשישים הסובלים מדמנציה ואלצהיימר כולל השגחה צמודה וטיפול רפואי ופרא-רפואי. במחלקה זו מתגוררים כ-70 קשישים תשושי נפש וצעירים עם ירידה קוגניטיבית.
היסטוריה
אדמות "גן שלמה" נרכשו ב-1933 ונקראו על שם הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבה הראשי הראשון של תל אביב.
המוסד הוקם ב-1949 כחלק מתוכנית מלב"ן ("מוסדות לטיפול בעולים נחשלים" - תוכנית לטיפול בצורכיהם של עולים חדשים נכים, קשישים וחולים במחלות כרוניות) בשם "גן שלמה - רעננה" ובסביבות 1955 שונה שמו לקריית שלמה. אולם ב-1976 עדיין נקרא בציבור "בית חולים לחולי נפש גן שלמה".
במתכונתו הנוכחית פועל המוסד מאז 1988.
תורת הקירובים
תורת הקירובים היא תחום באנליזה מתמטית, העוסק בקירוב מיטבי של פונקציות ממשיות ומרוכבות באמצעות פונקציות פשוטות יותר, ובהערכת השגיאה הכרוכה בקירוב שכזה.
במחשב, המתוכנן לבצע רק מספר פעולות לוגיות ואריתמטיות, לרבות ארבע פעולות החשבון, אפשר לחשב בקלות פולינומים. בין השימושים החשובים של תורת הקירובים אפשר למנות את החישוב המהיר של פונקציות מורכבות יותר (כגון פונקציות טריגונומטריות, לוגריתם או פונקציה מעריכית), שאותן מקרבים באמצעות פולינומים או מנות של פולינומים.
שמאל|ממוזער|240px|השגיאה בקירוב הפונקציה \ e^x באמצעות שני פולינומים ממעלה 4. גובה המשבצות בציר האנכי הוא \ 10^{-4} בקירוב של פונקציה נתונה, המטרה המרכזית היא הקטנת גודל השגיאה. מטרה זו אפשר להשיג על ידי הגדלת המעלה של הפולינום בו משתמשים לקירוב. משפט הקירוב של ויירשטראס מבטיח שאם \,f היא פונקציה רציפה בקטע, אז קיימת סדרה של פולינומים המתכנסים אליה במידה שווה באותו קטע. במילים אחרות, אפשר להבטיח שגיאה מקסימלית קטנה ככל שנרצה, אם רק נרשה למעלת הפולינום להיות גדולה מספיק. במקרים אחרים יש לחלק את הקטע לקטעי-משנה, ולהשתמש בפולינום מתאים בכל אחד מאלו.
לאחר שנקבעו הפונקציה \ f(x), מעלת הפולינום \ n, והקטע \,I שמעליו יחול הקירוב, מחפשים את הפולינום \ P(x) מן המעלה הרצויה, שעבורו הערך המקסימלי של השגיאה יהיה הקטן ביותר האפשרי. באיור משמאל מובאת השוואה בין שני קירובים של הפונקציה \ e^x בקטע \ [-1,1], באמצעות פולינומים ממעלה 4: פולינום צ'בישב (כחול), והפולינום האופטימלי (אדום).
סדרות של פונקציות וקירובים
אפשר לנסח את הבעיה הכללית של קירוב פונקציות באופן הבא. נתונה משפחה של פונקציות שאותן רוצים לקרב (למשל, פונקציות רציפות בקטע מסוים, נאמר \,I), ומשפחה של פונקציות "פשוטות", שבהן מותר להשתמש לצורך הקירוב (למשל, פולינומים). אם מטרת הקירוב היא להבטיח שגיאה קטנה בכל מחיר, נדרוש שלכל פונקציה \,f במשפחה הראשונה ולכל, אפשר יהיה למצוא פונקציה פשוטה \,p, כך ש- לכל \,x בקטע. בדרישה זו אפשר לטפל במסגרת האנליזה הפונקציונלית, באופן הבא: מניחים ש-\,B הוא מרחב בנך של פונקציות המוגדרות בקטע, למשל, מרחב הפונקציות הרציפות, עם נורמת הסופרימום. תנאי השגיאה החסומה שקול פורמלית לכך שמרחב הפונקציות הפשוטות \,V יהיה צפוף במרחב הפונקציות שרוצים לקרב, \,B. באופן דומה אפשר לטפל גם בקירוב סימולטני של הפונקציה ושל נגזרות שלה, וכן הלאה.
במקרים אחרים מעוניינים יותר בגודל השגיאה הממוצעת, ומוכנים להרשות שגיאות גדולות יותר באופן נקודתי, בתנאי שהשגיאה הממוצעת תהיה קטנה. בבעיות כאלה מטפלים על ידי בחירת המשפחה \,B להיות מרחב הילברט (למשל, מרחב הפונקציות \,f כך שהאינטגרל קיים וסופי). במקרה כזה אפשר לצפות שלקבוצת הפונקציות הפשוטות יהיה בסיס אורתונורמלי, תכונה המאפשרת לחשב את הקירוב באמצעות נוסחאות אינטגרליות. אנליזת פורייה, העוסקת בקירובים באמצעות פונקציות טריגונומטריות, מיוסדת על כך שהפונקציות מהוות קבוצה אורתונורמלית של פונקציות במרחב.
דוגמה חשובה בכיוון זה נותנים פולינומי צ'בישב \ T_n(x), המהווים קבוצה אורתוגונלית מעל הקטע \ [-1,1], עם המכפלה הסקלרית. את הפולינומים אפשר להגדיר לפי הזהות, ומנוסחאות דה-מואבר נובע שמעלתו של הפולינום ה-\,n בסדרה היא \,n. אם, אז הוא פולינום ממעלה \,n, המהווה בדרך כלל קירוב טוב מאוד (גם אם לא אופטימלי) לפונקציה \,f בקטע \ [-1,1]. סדרות אחרות של פולינומים המופיעים בהקשרים דומים הן הסדרות של פולינומי לז'נדר והרמיט.
החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה A/RES/68/262 של העצרת הכללית של האו"ם אומצה ב-27 במרץ 2014 עקב תוצאות ההצבעה בפתיחת המליאה ה-80 של המושב ה-68 של העצרת הכללית של האו"ם.
מושב זה של האו"ם התכנס במיוחד כדי לדון בנושא השתלטות הצבא הרוסי על חלק משטחה של אוקראינה (הרפובליקה האוטונומית של קרים והעיר סבסטופול).
המסמך, שכותרתו "השלמות הטריטוריאלית של אוקראינה", אומץ כתגובה לסיפוח הרוסי של חצי האי קרים ומשמעותו שהקהילה הבין-לאומית מסכימה שלמרות הסיפוח לרוסיה, קרים ממשיכה להיות שטח בריבונות אוקראינה. ההחלטה נסמכת על עיקרון במשפט הבין-לאומי המנהגי שקובע שמדינות חדשות מופיעות בשטחן של ארצות ישנות, או צומחות מתוך אימפריות קולוניאליות, הגבולות הרשמיים האחרונים שהיו בעבר אמורים להיות קווי הגבולות החדשים. דוקטרינה זו ידועה כ-"אוטי פוסידטיס יוריס" – uti possidetis juris – כלומר, "אתה מחזיק על-פי חוק", הגבול שהיה הוא הגבול שיהיה. עיקרון זה יושם לגבי הגבולות של מדינות חדשות ברחבי העולם, והוכר כעקרון בסיסי של החוק הבינלאומי על-ידי בית המשפט הבינלאומי לצדק. גם כאשר מספר מדינות מופיעות מתוך מדינה אחת, כפי שרוסיה ואוקראינה הגיחו מתוך ברית-המועצות, החלוקות האדמיניסטרטיביות הפנימיות הקודמות הופכות לגבולות הבינלאומיים החדשים.
ההחלטה הבלתי-מחייבת, שנתמכה על ידי 100 מדינות החברות באומות המאוחדות, אישרה מחדש את מחויבותה של האספה הכללית של האו"ם לשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה על פי הגבולות הבינלאומיים המוכרים שלה, והדגישה את אי-תקפותו של משאל קרים (2014).
יוזמות ההחלטה היו קנדה, קוסטה ריקה, גרמניה, ליטא, פולין ואוקראינה.
ההחלטה אומצה לאחר ניסיונותיה הכושלים של מועצת הביטחון של האו"ם, שכינסה 7 ישיבות כדי למצוא פתרון לשאלת משבר חצי האי קרים, אולם אלה נתקלו בהטלת וטו על ידי רוסיה.
ב-28 במרץ 2014 הודיעה רוסיה שההחלטה מזיקה, והאשימה מדינות מערביות בשימוש בסחיטה ואיומים כדי לגייס קולות בעד ההחלטה.
סוכריות (סרט)
סוכריות הוא סרט פשע ישראלי משנת 2013 בבימויו של יוסף פיצ'חדזה, עם מכרם חורי, שמואל וילוז'ני ומוני מושונוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי יוסף פיצ'חדזה ודב שטויר והוא עוסק במאבק אלים של איש עסקים יהודי נגד סוחר ערבי על רקע עסקי. היהודי רואה בפעילות הערבי איום של ממש לא רק במישור העסקי גרידא, אלא גם במישור הפוליטי תרבותי, עד כדי קריאת תיגר כנגד הציונות עצמה.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2013.
תקציר העלילה
קלאוזנר (שמואל וילוז'ני) הוא טייקון ישראלי העומד בראש תאגיד ישראלי השולט בשוק הממתקים הישראלי.
סלאח (מכרם חורי) הוא סוחר ויזם ערבי-ישראלי ששואף להביא אושר לילדי המגזר הערבי בישראל באמצעות פתיחת רשת חדשה של חנויות ממתקים. הוא למד בברית המועצות שם הכיר את אשתו לעתיד נטאשה (ליליאן רות חיילובסקי) וחזר אתה לישראל יחד עם אמה (סבטלנה נרבאייבה). עוזרו הצמוד הוא עמנואל הפיסח (מנשה נוי) שאוהב לשיר לו שירים רוסיים בעברית.
סאלח הצליח לגייס משקיע גרמני בשם אדולף שעוסק בסחר קונדומים (מייקל סרנה) שהגיע ארצה עם אשתו הצרפתייה קלאודיה (שרה אדלר) המתאהבת בעמנואל למרות נכותו. היא עוזבת את אדולף שהוא בנו של פושע נאצי. אדולף הכועס, לובש מדים נאציים ומטייל ברחוב יפו בירושלים עד שנעצר בידי המשטרה. הוא מציע לחוקר (דביר בנדק) לשחק פוקר ואם ינצח יהרוג אותו. הוא מנצח, יורה בחוקר ובורח.
הוא מזמין את הרוצח השכיר יולי (מוני מושונוב) לנשף חשק בביתו, נותן לו כסף כדי שיהרוס את העסק של סלאח במזרח ירושלים. יולי שורף את חנות הממתקים של סלאח ובתגובה מניח סאלח ראש חזיר שחוט בבית קלאוזנר.
יולי מגייס את שותפו אוגוסט (עזרא כפרי) ומניח מטען נפץ במכוניתו של סאלח. לרוע המזל נכנסת נטאשה למכונית ונהרגת בהתפוצצות. קלאוזנר מגיע להלוויה ומנחם את סלאח שבטוח שהוא יזם את הרצח.
סלאח מורה לאנשיו לחטוף את קלאוזנר ומתחיל לענות אותו כדי שיגלה את שמות הרוצחים השכירים. בינתיים יולי ואוגוסט חוטפים את קלאודיה, נתקלים ברחוב באדולף ומחסלים אותו, מגיעים למקום השבי של קלאוזנר לאחר ש"הוזמנו" ושם מתפתח קרב יריות בו נהרגים כולם פרט ליולי ואוגוסט שעוזבים את המקום.
1963 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1963.
יקינתון (פרח)
יקינתון (שם מדעי: Hyacinthus; שמות עבריים: כדכוד, יקנת) הוא סוג צמח במשפחת היקינתוניים.
אטימולוגיה
מקור השם הוא במיתולוגיה היוונית. יקינתון (יאקינתוס) היה שמו של נער יפה תואר, בנו של פיראוס מלך מקדוניה, שאפולו, האל האולימפי, התאהב בו. משהתחרה אפולו עם יקינתון בזריקת דיסקוס, קינא בו אל רוח המערב זפירוס ולכן גרם לכך שהדיסקוס שהשליך אפולו יפגע בראשו של יקינתון. הנער מת, ומדמו עלה צמח הנושא את שמו.
טקסונומיה
הסוג כולל שלושה מינים שתפוצתם באזור הים תיכוני ובאפריקה.
מאפיינים
היקינתון הוא גאופיט בעל בצל רב שנתי. עליו הצרים מרוכזים בבסיס הצמח, והפרחים דמויי פעמון או משפך וסדורים באשכול על עמוד תפרחת בלתי מסועף. צבעי הפרח משתנים ממין למין כאשר הגוונים הנפוצים הם כחול, תכלת, סגול, ורוד ולבן.
הצמח תורבת בהולנד בסוף המאה השש-עשרה ומשמש בעיקר לנוי. הוא טופח בשני כיוונים: לתפרחת צפופה יותר, רבת פרחים, ולזנים צבעוניים. זהו הפרח היחיד כמעט שלא השתנה בצורתו התרבותית מצורת הבר.
בתרבות
חוקרים רבים נוטים לזהות את היקינתון עם השושנה הנזכרת בתנ"ך, בספר "שיר השירים".
לאה גולדברג כתבה את שיר הילדים "פזמון ליקינתון", אותו הלחינה רבקה גוילי, ולו ביצועים רבים.
שאנסון
שאנסון (בצרפתית: Chanson; מילולית, שיר) הוא ז'אנר מוזיקלי שהחל דרכו בצרפת כשיר פוליפוני בשלהי ימי הביניים ותקופת הרנסאנס. שאנסונים מוקדמים נוטים לצורות קבועות, בלדה, רונדו או וירלאי, אם כי בהמשך היו מלחינים שכתבו מוזיקה לשירה פופולרית במגוון צורות.
השאנסונים המוקדמים ביותר נכתבו לשניים, שלושה או ארבעה קולות. בתחילה היו מקובלים שלושה קולות, שהתפשטו לארבעה במאה ה-16. לפעמים ליוו כלי נגינה את הזמרים.
שאנסונים מוקדמים
מחבר השאנסונים החשוב הראשון היה גיום דה מאשו, שחיבר יצירות בשלושה קולות בתבניות קבועות במהלך המאה ה-14. גיום דופאי וז'יל בנשואה, שכתבו מה שנקרא שאנסונים בורגונדיים (משום שמקורם היה באזור הידוע כבורגונדי), היו מלחיני השאנסון החשובים ביותר של הדור הבא (1420 - 1470) וגם הם כתבו בדרך כלל בשלושה קולות. בסוף המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 הופיעו על בימת השאנסון יוהנס אוקכם וז'וסקן דה פרה, שיצירותיהם השתחררו מכבלי הצורות הקבועות והתחילו לדמות למוטטים ולמוזיקה הליטורגית של תקופתם.
באמצע אותה מאה היו קלודין דה סרמיזי וקלמאן ז'אנקן, שכתבו מה שנקרא שאנסונים פריזאיים. גם אלה נפטרו מן הצורות הקבועות ונכתבו בסגנון פשוט, הומופוני יותר, והמוזיקה שלהם נועדה לעיתים לעורר דימויים שונים. מלחינים בני דורם, כמו גם מאוחרים יותר, אורלנדו לאסוס, למשל, הושפעו מן המדריגל האיטלקי. הרבה יצירות אינסטרומנטליות מוקדמות היו וריאציות מעוטרות (הקטנות) על שאנסונים, וז'אנר זה היה לקנצונה, מבשרת הסונאטה.
ספר התווים הראשון שהודפס בדפוס מיטלטל היה קובץ שאנסונים.
שיר סולו צרפתי התפתח בסוף המאה ה-16, כנראה מן היצירות הפריזאיות שהוזכרו קודם. במשך המאה ה-17 שגשגו שירי אהבה, שירי שתייה ודומיהם, בדרך כלל בליווי לאוטה או כלי מקלדת. תרמו להם מלחינים כמו אנטואן בוסה, דניס גוטייה, מישל לאמבר ומישל-רישאר דה לאלאנד.
במשך המאה ה-18 הייתה האופרה המוזיקה הווקלית השלטת, אבל שירת הסולו קמה לתחייה במאה ה-19, תחילה בנעימות טרקלין, אבל באמצע המאה כבר הופיעו יצירות מתוחכמות ומלוטשות, שהושפעו מן הלידר הגרמניים, שמצאו את דרכם אל צרפת. לואי נידרמאייר, הנתון לקסמי שוברט, היה הציר המרכזי בתנועה זו, ואחריו אדואר לאלו, פליסיין דוד ורבים אחרים. מלחיני השיר הצרפתי של סוף המאה ה-19, שכונה מלודיה או שאנסון, היו ארנסט שוסון, עמנואל שברייה, גבריאל פורה וקלוד דביסי, מוריס ראוול, פרנסיס פולנק ורבים ממלחיני המאה ה-20 בצרפת המשיכו במסורת איתנה זו.
שאנסון מודרני
מקור השאנסון הצרפתי בצורתו המודרנית היה בקברטים ובמיוזיק-הול של הגדה הימנית בפריז ובעיקר ברובע המונמרטר, ברם, מייסד השאנסון הצרפתי החדש היה הזמר שארל טרנה שהחל לשיר בשנות ה-30': שיריו היו על גבול הפואטי, לחניו הושפעו ממקצבים אמריקאיים שלא היו מוכרים עד אז בצרפת והופעתו הבימתית הייתה כובשת כשל טרובאדור מודרני.
עוד מגדולי השאנסון הצרפתי במאה העשרים: אדית פיאף, ז'אק ברל, שארל אזנבור, ז'ורז' ברסנס, ז'ורז' מוסטאקי, איב מונטאן, מיריי מאתיה, ברברה, סרז' גינזבורג, ז'ולייט גרקו, דלידה, שארל טרנה.
שאנסונים בעברית ושאנסונים עבריים
השאנסונים הצרפתיים החלו להיווצר בארץ בתרגומים שונים, בין השאר בפי להקות צבאיות ("אילו ציפורים"), ונעמי שמר תרגמה רבים מהם עבור הזמר יוסי בנאי. השילוב בין השניים הפיק הצלחות רבות, כמו "אהבה בת עשרים", "אין אהבות שמחות", "פרח בדמות פרה", "הצוואה" ועוד. גם אחרים, כמו דן אלמגור ונסים אלוני תרגמו משירי ז'ורז' ברסנס והיו גם שירים שיוסי בנאי תרגם בעצמו, כמו "ליאון ליאון", "בונבונים" ועוד. דוגמה הפוכה - שאנסונים לכל דבר שנכתבו והושרו בישראל בעברית ותורגמו לצרפתית, היא "רק הד קולך" של איתן פרץ ונחום היימן. זמרת נוספת אשר תרגמה ושרה בעברית שאנסונים צרפתיים ידועים היא הזמרת קורין אלאל, אשר באלבומה "שפת אימי" חזרה לשורשיה בשפה הצרפתית (היא עלתה לארץ מטוניס, קולוניה צרפתית בימים עברו).
יעקב אמיתי
יעקב אמיתי (ארליך) (נפטר ב-12 ביוני 2022) היה דיפלומט ישראלי, איש שירות החוץ, אשר כיהן כשגרירה של ישראל במצרים, הראשון לאחר פרוץ מהפכת ה-25 בינואר (2011). הוא החליף את יצחק לבנון שפונה עם אנשיו ממצרים זמן קצר אחרי שהמון התנפל על מבנה השגרירות בקהיר בעקבות הרג של חיילים מצרים בגבול ישראל–מצרים.
ביוגרפיה
אמיתי כיהן כשגריר ישראל בקניה (1999–2003), שגריר ישראל באתיופיה (2005–2008) וכסגן ראש המרכז למחקר מדיני במשרד החוץ. בעבר שירת אמיתי במסגרת תפקידו במשרד החוץ במצרים. הוא עסק בתפקידי מחקר ונחשב לאחד מגדולי המומחים במשרד לענייני העולם הערבי.
ב-17 ביולי 2013 נחשף כי תנועת האחים המוסלמים במצרים פברקה ידיעה, לפיה אמיתי מסר לגנרל המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי כי "כל היהודים בעולם רואים בו גיבור לאומי".
Halo (סדרת טלוויזיה)
Halo היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית לייב אקשן, המבוססת על זיכיון משחקי הווידאו Halo. הסדרה מתמקדת במאה ה-26 במלחמה בין פיקוד החלל של האו"ם לברית חייזרית. בסדרה מככבים פבלו שרייבר, נטשה מקאלהון, צ'ארלי מרפי, ג'ן טיילור, שבאנה עזמי, בוקים וודבין, קייט קנדי, נטשה קלזק, ירין הה ובנטלי קאלו. אוטו באת'רסט משמש כבמאי עם סטיבן ספילברג כמפיק בפועל. העונה הראשונה הושקה בשירות Paramount + ב-24 במרץ 2022.
בפברואר 2022, טרם עליית העונה הראשונה, הסדרה חודשה לעונה שנייה.
עלילה
סכסוך אפי במאה ה-26 בין האנושות לבין איום זר המכונה הברית. סיפורים אישיים ישולבו במעשי פעולה, הרפתקאות וחזון לעתיד עשיר.
הרמן דיילי
הרמן דיילי (באנגלית: Herman Daly; 21 ביולי 1938 – 28 באוקטובר 2022) היה כלכלן אמריקאי ופרופסור בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, מרילנד, ארצות הברית. דיילי היה אחד מהאבות המייסדים של זרם הכלכלה האקולוגית ואחד האנשים הבולטים בתחום של כלכלה בת קיימא, דיילי הגה מושגים כמו חוקי דיילי לקיימות וכלכלת מצב יציב. דיילי עבד בבנק העולמי במחלקת איכות הסביבה.
השכלה
דיילי היה תלמידו של הכלכלן הנאו קלאסי ניקולס ג'ורג'סקיו רוגן. בהמשך דרכו "מרד" רוגן בממסד האקדמי הכלכלי, וניסה להכניס לעולם המושגים הכלכלי את מונח האנטרופיה, בעיקר בהקשר של תלות העולם הכלכלי במשאבי טבע. דיילי המשיך ופיתח ביקורת זו בספריו.
דיילי קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1967 מאוניברסיטת ואנדרבילט, בשנת 1968 נהיה לפרופסור חבר באוניברסיטת לואיזיאנה, וב-1973 כבר הפך לפרופסור מן המניין. הוא היה אחד המייסדים של הירחון "כלכלה אקולוגית" () והיה עורך-עמית של ירחון זה.
עבודה בבנק העולמי
דיילי עבד ככלכלן בכיר במחלקה הסביבתית של הבנק העולמי, שם הוא עזר לפתח קווי מדיניות הקשורים בפיתוח מקיים. בעודו שם, הוא עסק במבצעים סביבתיים באמריקה הלטינית.
עבודתו
דיילי ניסח את "חוקי דיילי לקיימות" או "גבולות מקיימים לתפוקת חומר ואנרגיה" - תנאים פיזיים שהם תנאי הכרחי אך לא מספיק לקיימות.
פרסים ואותות הוקרה
במהלך חייו ולאורך שנות פעילותו, זכה הרמן דיילי במספר פרסים והוקרות על פועלו: בשנת 1996 זכה דיילי בפרס הפרנסה הנאותה על "קריאת התגר העמוקה שלו כלפי הכלכלה הקונבצינלית מנקודת מבט אקולוגית ואתית". בשנת 1996 קיבל דיילי שני פרסים: פרס היינקן למדעי הסביבה, הפרס מוענק מטעם האקדמיה המלכותית ההולנדית למדעים ולאומנות ופרס הקיום הנכון.
בשנת 1999 קיבל את "Norwegian Sophie Prize". בשנת 2001 הוא קיבל את פרס לאונטיאף (Leontief) לקידום הגבולות של מחשבה כלכלית, ובשנת 2002 את מדליית הנשיאות של איטליה. בשנת 2010, הוא זכה בפרס על מפעל חיים מהמועצה הלאומית למדעים ואיכות הסביבה.
ספרים
דיילי פרסם מספר ספרים שהשפיעו על כלכלנים רבים ופתחו את הדרך לזרם הכלכלה האקולוגית. בכללם "כלכלת מצב יציב", "חישוב ערכו של כדור הארץ", "|מעבר לצמיחה", "כלכלה אקולוגית והאקולוגיה של הכלכלה" יחד עם התאולוג ג'ון ב. קוב הוא כתב את "לטובת הכלל" שזכה בפרס גרוומייר (Grawemeyer Award) על רעיונות לשיפור מצב העולם.
בשנת 2003 פרסמו דיילי וג'ושוע פריילי את ספר הלימוד הראשון בנושא כלכלה אקולוגית - "כלכלה אקולוגית: עקרונות ויישומים".
בראדלי סנטר
בראדלי סנטר (באנגלית: Bradley Center) הוא היכל ספורט ובידור הממוקם בעיר מילווקי אשר היה פעיל מאז חניכתו בשנת 1988 ועד לסגירתו בשנת 2018. האולם מכיל בין 17 אלף ל-20 אלף מקומות בהתאם לאירועים המתקיימים בו. ההיכל שימש למספר רב של אירועי ספורט ובידור. הבראדלי סנטר היה אולם הבית של קבוצת ה-NBA מילווקי באקס.
האולם נפתח ב-1 באוקטובר 1988. עלות בנייתו הייתה כ-187 מיליון דולרים. ב-25 ביולי 2018 נסגר האולם עקב בנייתו של אולם פייסרב פורום החדש שנבנה בעיר.
ספר ירושלים (סדרת ספרים)
ספר ירושלים הוא סדרה של שישה ספרי עיון העוסקים בחקר ירושלים בתקופות שונות של ההיסטוריה. הסדרה הוצאה על ידי "המרכז לחקר תולדות ארץ ישראל ויישובה של יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים" וכוללת עשרות מאמרים שנכתבו על ידי אנשי אקדמיה ומומחי היסטוריה.
סדר הוצאת הספרים אינו לפי הכרונולוגיה ההיסטורית. הספרים שיצאו בסדרה כוללים את:
כל ספר נערך במבנה אחיד שכולל:
מבוא
ב-1956 יצא לאור הכרך הראשון של "ספר ירושלים" מראשיתה ועד חורבן הבית השני בעריכת מיכאל אבי-יונה ובהוצאת מוסד ביאליק והוצאת דביר. כוונת העורכים הייתה להוציא לאור סדרת ספרים על תולדות ירושלים לדורותיה, מיום היותה לעיר ועד לזמננו. בסופו של דבר לא יצאו ספרים נוספים בסדרה זו בידי העורכים והמוציאים הראשונים.
בשנות ה-80 קיבלה יד יצחק בן צבי את הזכויות להשלמת הוצאת הסדרה והמשימה הוטלה על "המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה של יד יצחק בן צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים".
הספר מ-1957 שהוזכר לעיל כיסה חלקים גדולים מהספר "תקופת המקרא" של הסדרה החדשה ונשקל אם להתבסס עליו ולהרחיב ולעדכן אותו אולם לאחר דיונים בהנהלת הוצאת הסדרה לאור הוחלט לכתוב אותו מחדש.
אגד תעבורה
היסטוריה
בשנת 2005, בעקבות החלטת משרד התחבורה להפסיק את המונופול של קואופרטיב אגד על התחבורה הציבורית בארץ, הקימה אגד בשיתוף קבוצת תעבורה את חברת "אגד פלוס תעבורה", שקיבלה זיכיון להפעיל את התחבורה הציבורית באשקלון. החברה אוחדה ב-2006 עם "אגד אישי", שהייתה חברת בת של אגד, וסיפקה שירותי מוניות והסעות מאורגנות.
כאשר הוקמה חברת "אגד פלוס תעבורה", היא שכרה למשך שנה את כל האוטובוסים של חברת אגד שהיו בשימוש בקווים שקיבלה, עד לסיום קניית צי אוטובוסים משלה. בסיום השימוש בהם הועברו האוטובוסים לשירות בירושלים בעיקר, ומקצתם נמכרו לחברות "מטרודן", ול"אגד תעבורה", שנוסדה בינתיים.
בין השנים 2012–2017 הועברה פעילות אגד בעוטף ירושלים - מבשרת ציון (ב-2012), מעלה אדומים, גבעת זאב (ב-2013), מטה בנימין וישובי השומרון (ב--2014), קריית ארבע והר חברון,במעלה אפרים ויישובי בקעת הירדן (ב-2016), באפרת וגוש עציון (ב-2017).
בתחילת מאי 2021 נרכשה החברה על ידי חברת "אלקטרה-אפיקים". כיום, הקווים אשר הופעלו על ידי אגד תעבורה לפני רכישת החברה, מופעלים תחת השם והמותג "אלקטרה-אפיקים".
אוטובוסים
את האוטובוסים של אגד תעבורה ניתן לזהות על פי צבעיהם: גוף ירוק (כצבע אוטובוסי "אגד") עם גג צבוע צהוב (כצבע משאיות "תעבורה").
רוב האוטובוסים של החברה הם מתוצרת דאף, מכיוון שחברת האם "תעבורה" היא הבעלים של יבואן דאף בישראל.
הנהלה
מ-2008 ועד היבחרו לכנסת ב-2013, מנכ"ל החברה היה ניצב בדימוס מיקי לוי, ואחרי היבחרו לכנסת, החליפו בתפקיד גדעון מזרחי.
כרמינה בוראנה
כרמינה בוראנה (במילה כרמינה הטעם על ההברה הראשונה) היא קנטטה עלילתית שחיבר קרל אורף בשנים 1935-36. שמה הלטיני המלא הוא Carmina Burana: Cantiones profanae cantoribus et choris cantandae comitantibus instrumentis atque imaginibus magicis, או "שירי בויֶרן: שירים חילוניים לזמרים ומקהלות, ששרים יחד עם כלי נגינה ותמונות קסמים". כרמינה בוראנה היא חלק מ"טריונפי", השילוש המוזיקלי הכולל גם את ה"קאטולי כרמינה" ו"טריונפו די אפרודיטה". הפרק המוכר ביותר הוא שירת המקהלה "או פורטונה", הפותח וסוגר את היצירה.
טקסט
יצירתו של אורף מבוססת על 24 שירים מתוך כרמינה בוראנה, קובץ של דברי שירה מימי הביניים. הפירוש המילולי של השם הוא "שירי בויֶרן" (Beuern). "בויֶרן" מתייחס למנזר בֶּנֶדיקְטְבּוֹיֶרְן, שם נמצא כתב היד המקורי.
אורף נתקל לראשונה בטקסטים האלה בקובץ של יוהאן אנדריאס שמלר משנת 1847. מישל הופמן, סטודנט צעיר למשפטים וחובב נלהב של לטינית ויוונית, סייע לאורף בבחירת 24 שירים וארגונם בלברית.
הלברית כוללת בתי שיר בלטינית ובגרמנית בינונית גבוהה. היא עוסקת בקשת רחבה של נושאים חילוניים, מוכרים במאה ה-13 ממש כמו במאה ה-21: הפכפכות הגורל והעושר, טבעם החמקמק, המתעתע של החיים, השמחה על שוב האביב ותענוגות השתייה, הזלילה, ההימורים והתאווה.
מבנה
כרמינה בוראנה בנויה בחמישה חלקים גדולים, שבכל אחד מהם כמה פרקים נפרדים. אורף הכניס סימני אטאקה בין כל הפרקים בתוך כל תמונה.
חלק גדול מן המבנה המערכתי מבוסס על הרעיון של גלגל המזל הסובב. בציור הגלגל הנמצא בעמוד הראשון של קודקס בוראנה מופיעים ארבעה פסוקים מסביב לחוג החיצוני של הגלגל: Regno, Regnavi, Tum fine regno, Regnabo" ("אני מולך, מלכתי, תמה מלכותי, אני אמלוך")
בתוך כל אחת מן התמונות, ולפעמים בתוך פרק יחיד, גלגל המזל מסתובב, חדווה הופכת למרירות ותקווה - ליגון. "או פורטונה", השיר הראשון במהדורה של שמלר, משלים את המעגל הזה ויוצר מסגרת מערכתית ליצירה כיוון שהוא מהווה את פרקי הפתיחה והסיום גם יחד.
סגנון מוזיקלי
סגנונו של אורף מציג שאיפה לישירות בדיבור ובגישה. בכרמינה בוראנה יש מעט מאוד, אם בכלל, פיתוח במובן הקלאסי, וגם הפוליפוניה בולטת שם בהיעדרה. כרמינה בוראנה נמנעת ממורכבות הרמונית וריתמית, עובדה שגרמה למוזיקאים רבים לזלזל בה ברמה אסתטית, אם כי בהתחשב בטכניקות הקומפוזיציה המורכבות, שהעדיפו כמעט כל יתר המלחינים הנודעים של אותה תקופה, אפשר גם לראות בכך ביטוי של התרסה נועזת במיוחד.
אורף הושפע מלודית ממודלים של שלהי הרנסאנס וראשית הבארוק, כמו ויליאם בירד וקלאודיו מונטוורדי. טעות נפוצה היא לחשוב שאורף ביסס את המלודיות של כרמינה בוראנה על מלודיות נומטיות; שום מלודיות מסומנות כאלה לא נמצאו בקודקס בוראנה. התזמור המבריק והססגוני שלו מעיד על מתן כבוד לסטרווינסקי. עבור אורף, כמו עבור סטרווינסקי, ריתמוס הוא לא פעם היסוד המוזיקלי הראשון במעלה.
בימוי
אף כי כרמינה בוראנה נועדה להיות יצירה בימתית, הכוללת מחול, כוריאוגרפיה, עיצוב חזותי ושאר פעילות בימתית, הרי כיום מבצעים את היצירה על פי רוב באולמות קונצרטים, כקנטטה. לכלל זה יש מדי פעם אי-אילו חריגים.
אחד הביצועים הרבים בישראל היה במערת הפעמון בבית גוברין, עם מקהלה בליווי פסנתר בלבד, עקב ממדיו המוגבלים של המקום, אך תוך ניצול מלוא איכותו האקוסטית.
ביקורת ומורשת
"התואיל בבקשה להיפטר מכל מה שכתבתי עד כה והתפרסם אצלך, לרוע המזל? בכרמינה בוראנה מתחיל קובץ יצירותיי!"
הופעות אחדות התקיימו במקומות אחרים בגרמניה, ואף כי הביורוקרטיה הנאצית גילתה בתחילה עצבנות לנוכח הנימה הארוטית של כמה מן השירים וההשפעות הרוסיות, היצירה צברה פופולריות במהירות רבה, עד היותה ליצירה המוזיקלית המפורסמת ביותר שנכתבה בגרמניה הנאצית. תולדותיה של כרמינה בוראנה שנויות אפוא במחלוקת בגלל התקופה והמיקום שבהם נוצרה, שלא לדבר על העמדה הפוליטית המפוקפקת משהו של יוצרה: המשטר הנאצי אימץ אותה אל חיקו כתהילה ושבח לתרבות ה"ארית" הקדומה. אבל גם אחרי מלחמת העולם השנייה המשיכה הפופולריות של היצירה לעלות, ועד שנות ה-60 כבר כבשה כרמינה בוראנה מקום של כבוד ברפרטואר הקלאסי הבינלאומי ובוצעה לראשונה בישראל בשנת 1966. אותה עת ספגה הצגת האופרה ביקורת בישראל, על רקע פעילותו האמנותית של מלחינה תחת המשטר הנאצי.
42 שנים הוא אומנם גיל בוגר שלא כרגיל לרנסאנס האמנותי שאורף ראה בכרמינה בוראנה, אך במבט לאחור, נראה שהשאיפה שביטא במכתב אל המו"ל שלו התגשמה, פחות או יותר - שום יצירה אחרת שלו איננה מתקרבת לפרסום שלה, כפי שאפשר ללמוד מן הן המקום שתופס "או פורטונה" בתרבות הפופ והן מהופעתה התדירה של היצירה ברפרטואר הקלאסי ובהקלטות. בארצות הברית, כרמינה בוראנה מייצגת את אחת ההשקעות המעטות הבטוחות מבחינת הקהל בין יצירות המאה ה-20. ברוב העולם, אורף מוכר כיום למעשה רק בזכות יצירתו כרמינה בוראנה.
חוזק לחיצה
חוזק הלחיצה הוא מושג בהנדסה, שמתאר את חוזקו של רכיב כלשהו העשוי מחומר מסוים במקום מוגדר, כהתנגדות למאמץ לחיצה.
חוזק לחיצה הוא הלחץ ביחידות כוח ליחידת שטח (למשל קילוגרמים לסנטימטרים רבועים או פסקל) שבו יכולתו של הרכיב הנלחץ לקבל עליו עומס נוסף אינה עולה או יורדת. תהליך זה מביא איתו גם כשל נראה לעין של הרכיב (כגון סדקים והתמוטטות).
נוסחה לחישוב חוזק:
מ"ר / ק"ג = שטח / כוח = מאמץ.
החוזק ללחיצה עשוי להיות שונה מאד מן החוזק למתיחה.
אפושטג
אפושטג (בהונגרית: Apostag) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם באפושטג אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,149 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 2,066 תושבים.
שמה של הכפר אפושטג הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1217.
יהודי אפושטג
יהודים החלו להתגורר באפושטג במחצית הראשונה של המאה ה-17 ורובם עזבו עם נסיגת הצבא הטורקי מהאזור. היישוב היהודי חודש באמצע המאה ה-18 בחסות בעלי אחוזה מקומיים. רוב היהודים עסקו בחקלאות, במסחר ובמלאכה. בשנת 1768 נבנה בכפר בית כנסת, ובשנת 1772 נוסדה חברה קדישא. בית ספר יהודי פעל במקום בין השנים 1823 ל-1905. בתחילת המאה ה-19 עד סוף מלחמת העולם הראשונה הייתה בכפר גם ישיבה, והקהילה בכפר שימשה כקהילת אם לכמה יישובים בסביבה.
בשנת 1840 בוטלו הגבלות ההתיישבות על יהודי הונגריה ורבים מיהודי הכפר עברו ליישובים הגדולים והקהילה קטנה.
בשנת 1869 הצטרפה הקהילה לזרם הנאולוגי
במלחמת העולם הראשונה התגייסו 26 מיהודי אפושטג לצבא הקיסר ושבעה מהם נפלו בקרב.
בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
גביע אפריקה לאומות 1972
גביע אפריקה לאומות 1972 היה הטורניר השמיני של אליפות אפריקה לאומות, אליפות הכדורגל של אפריקה שמאורגנת על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הטורניר נערך בין ה־23 בפברואר ל־5 במרץ 1972 בקמרון. בטורניר הגמר השתתפו 8 קבוצות שחולקו לשני בתים של ארבע נבחרות כל אחד. שתי הראשונות בכל בית עלו לחצי הגמר. הרפובליקה של קונגו זכתה באליפות לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון על מאלי בגמר 3–2.
בית א'
המשחקים שוחקו ביאונדה.
בית ב'
המשחקים שוחקו בדואלה.
פרנסואה אוזון
פרנסואה אוזון (בצרפתית: François Ozon; נהגה: אוּזוֹן, נולד ב־15 בנובמבר 1967) הוא במאי קולנוע ותסריטאי צרפתי, סרטיו מתאפיינים לרוב בסאטירה מתוחכמת המשולבת בהומור שנון וחד, ובנקודת מבט ליברלית ונטולת מעצורים על מיניות האדם ויחסים בין אנשים. אוזון נקרא לא פעם "הילד הרע של הקולנוע הצרפתי", בשל עיסוקו בנושאים שערורייתיים.
סרטיו של אוזון "8 נשים" (2002) ו"בריכת שחייה" (2003) זכו לשבחים רבים ברחבי העולם.
ביוגרפיה
פרנסואה אוזון למד בימוי בבית הספר לבמאים "לה פמיס" שבצרפת, ובמהלך לימודיו יצר כמה סרטים קצרים שכבר אז הציגו את סגנונו הייחודי. סרטו הראשון שנעשה באופן מלא היה "סיטקום" (1998) אשר התקבל באהדה הן על ידי המבקרים והן על ידי הקהל, ואף היה מועמד לפרס בפסטיבל הסרטים בסטוקהולם. סרטו השני, "הנאהבים הקרימינליים", זכה ב-1999 בפסטיבל הסרטים בספרד בפרס התסריט הטוב ביותר. סרטו "טיפות על אבנים לוהטות", עיבוד קולנועי למחזה של ריינר ורנר פאסבינדר, זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-2003 זכה בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר על הסרט 8 נשים.
נושאים ודמויות להט"ב
פרנסואה אוזון הוא הומוסקסואל ולעיתים קרובות מופיעות בסרטיו דמויות ועלילה הנוגעת לעולם הלהט"ב. העיסוק הנרחב בנושא זה הפך להיות אחד מסימני ההיכר של אוזון כבמאי.
דריית'לם
דריית'לם (באנגלית: Dryhthelm או Drithelm או Drythelm), היה נזיר הקשור למנזר של מלרוז, וידוע מהחיבור ההיסטורי Historia Ecclesiastica gentis Anglorum של בדה ונרביליס. על פי בדה, לפני החיים הדתיים, חי דריית'לם עם משפחתו ב"מחוז של נורת'מבריה אשר נקרא "Incuneningum". Incuneningum נחשב על ידי כמה מהחוקרים המודרניים כשמו הקדום של קנינגהאם (Cunninghame), כיום חלק ממחוז אַיירשַייר (Ayrshire) שבסקוטלנד.
לאחר מאבק עם מחלה קשה, שבהדרגה החמירה ככל שהימים חלפו, דריית'לם מת באופן זמני. הוא הראה שוב סימני חיים כמה שעות מאוחר יותר, מה שהבריח בבהלה את כולם מלבד אשתו. לאחר האירוע שחווה, חילק דריית'לם את כל עושרו בין אשתו, בניו, ועניים באזור, והפך לנזיר במלרוז, שם הקדיש את עצמו וחייו לאלוהים. דריית'לם תיאר חזון ששכנע אותו כי אם ברצונו לזכות עם מותו בכניסה מיידית לגן עדן, ללא ייסורים קשים, עליו לחיות חיי אדיקות דתית על פני כדור הארץ. כנזיר הוא נודע כמי שמסוגל לסבול ייסורים גופניים חריגים, והיה באופן שגרתי מזמר מזמורי תהלים כשהוא עומד בתוך נהר טוויד גם כאשר הנהר היה קפוא.
בעת היותו מוגדר כמת, דריית'לם תיאר חוויה שבה נערך לו סיור של העולם הבא על ידי ישות עליונה רוחנית. ב"חזון של דריית'לם", לנזיר לעתיד של מלרוז הוצג הגיהנום, כור המצרף, וגן עדן, ואף פגש חלק מהנשמות שם, אולם כניסתו לגן עדן נדחתה. כור המצרף היה מקום של חום או קור קיצוניים, גיהנום מקום שבו נשרפו נשמות בעודם "חיים", העולם הבא (Heaven), מקום של אור חזק, וגן עדן (Paradise) מקום עם אור גדול אף יותר. בתיאורו מסביר דריית'לם כי "כור המצרף" הוא מקום ביניים זמני המהווה שלב ביניים, בין גיהנום וגן עדן. כתוצאה מתאור זה, כונה על ידי היסטוריון מודרני "מבשר מרוחק של דנטה".
האזכור של כור המצרף בתוך הטקסט חיוני להבנת נקודת המבט הנוצרית על העולם הבא במאה השמינית לספירה. למרות שלא ידוע באיזה שלב בהיסטוריה הופיע כור המצרף בדת הנוצרית, "הרעיון של כור המצרף כנקודת היערכות בעולם הבא, עם תכונות מוכרות, תיאורי אנרגיה והצדקה תאולוגית, ושימוש פוליטי, פרץ על אחרית הימים נוף במאה השמינית." עולה מדבריו כי כור המצרף פעלה בתוך הכנסייה כתזכורת לאנשים שלא די בלהיות מזוהה כנוצרי כדי לקבל אוטומטית את הכניסה לגן עדן, ולא אחד חייב להקדיש את חייו לעבודת היוצר. לטובת מוטיב זה, בדה ניצל את דריית'לם כמודל לחיקוי, הצגתו כמי שבעבר היה בעילית ההדיוטות (מבחינת מעמד סוציו-אקונומי) יכול לשנות את חייו ולהוביל חיים אדוקים בתחומי הכנסייה.
חזון דומה של העולם הבא דווח מאוחר יותר על ידי בוניפאס, אשר תיאר את החזון של גיהנום על ידי נזיר ממוצ' ונלוק. לפני בדה ובוניפציוס, ה"ויטה סנקטי פורסיי", ייחסה חזון דומה לגיבור משלה, Fursa, ובדה עצמו ציטט את החלק הזה.
דריית'לם נחגג מאה שנים מאוחר יותר על ידי "De pontificibus et sanctis Ecclesiae Eboracensis" של אלקווין. יותר ממאה שנה לאחר אלקווין, Ælfric מ Eynsham חגגו את החזון, והאמינו כי הוא ניתן כדי להדריך אחרים. דריית'לם מכובד כנפטר ברשימת ה-Hugh Candidus של מלרוז. התאריך של יום החג הוא-1 בספטמבר.
משטרת רומא
משטרת רומא (לשעבר המשטרה העירונית של רומא, Polizia Municipale di Roma) הנקרא כיום רשמית חיל המשטרה המקומית של רומא הבירה (Il Corpo di Polizia Locale di Roma Capitale) הוא שירות המשטרה העירוני של בירת איטליה, רומא. משרתים בה כ-5,700 יחידות כולל מדריכים, פקידים ומנהלים. זו המשטרה העירונית הגדולה ביותר באיטליה.
בשל היותה בירת איטליה, רומא נהנית מסידורי ביטחון ייחודיים לה. כך למשל, הממשלה היא זו האחראית לאספקת שירותי החירום ואכיפת החוק באמצעות משטרת המדינה. לעיר אין כוח שיטור עצמאי משלה ומשטרת המדינה מפעילה את כוחות השיטור, שכפופים ישירות לשר הפנים האיטלקי.
היסטוריה
רומא נדרשה להפעיל יחידות שיטור ואכיפת חוק עוד משחר הקמתה של העיר, אך יחידות שיטור מאורגנות החלו להתארגן בתקופת אוגוסטוס קיסר שהקים את המשמר הפרטוריאני כיחידת שומרי ראש וגוף שיטור עירוני. ברם, במתכונתן המודרנית קיימות גופי המשטרה של רומא מאז 1814 ובהמשך עברו גלגולים שונים. כך למשל, בתקופת איטליה הפשיסטית נוהלה המשטרה בעיר על ידי הרברט קפלר מהאס דה הנאצי, שהיה האחראי העיקרי ל.
מאז 2010 משטרת רומא פועלת בכפיפות למשטרת המדינה של איטליה.
סוף השבוע האבוד
סוף השבוע האבוד (באנגלית: The Lost Weekend) הוא סרטו משנת 1945 של בילי ויילדר בהפקת אולפני סרטי פרמאונט ובכיכובם של ריי מילאנד, ג'יין ויימן ופיליפ טרי. הסרט מספר את סיפורו של דון בירמן (ריי מילאנד), במהלך סוף שבוע של שכרות, בו הוא מבלה בשתיית אלכוהול מופרזת. הוא מבלה בפאבים, מבצע פשעים ואף יושב זמן מסוים במחלקת אשפוז.
תקציר העלילה
הסרט מבוסס על הרומן באותו השם של צ'ארלס ג'קסון העוסק בסופר המוצא נחמה בבקבוק האלכוהול בשל האשמה שהיה לו רומן עם אחד מחבריו בקולג'. חלק מאירועי הסרט מתרחשים ב"Nat's bar" וצולמו במסעדה פי. ג'יי. קלארק'ס בניו יורק. ההתייחסות לרומן ההומוסקסואלי הוסרה מן התסריט. כשהתמכרותו לטיפה המרה של הדמות הראשית מוצגת בסרט כמחסום בכתיבה. בשלב מסוים הוא מנסה למשכן את מכונת הכתיבה שברשותו על מנת לקבל כסף מזומן. הוא מגלה שכל בתי העבוט סגורים בגלל שהיום הוא יום כיפור.
פרסים
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר:
ובנוסף קיבל שלוש מועמדויות נוספות:
בנוסף הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 1946, ובכך היה לאחד משני הסרטים היחידים (יחד עם "מרטי") שזכו הן בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והן לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. ובנוסף הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, בשלוש הקטגוריות איתם גם זכה לאחר מכן באוסקר: סרט הדרמה, הבימוי והשחקן הראשי.
מחוזות גינאה ביסאו
מבחינה מנהלית גינאה ביסאו מחולקת ל-8 מחוזות (região) ומחוז אוטונומי של הבירה (sector autónomo). המחוזות מחולקים לנפות.
טופולב Tu-22M
טופולב Tu-22M (ברוסית: Туполев Ту-22М; קוד דיווח נאט"ו: בקפייר) הוא מטוס על-קולי, עם כנף בעלת משיכה משתנה, המשמש כמפציץ אסטרטגי ארוך טווח שפותח על ידי חברת טופולב ומשרת את פיקוד התעופה ארוכת הטווח של חיל האוויר הרוסי (בשפת המקור: Командование дальней авиации).
במהלך המלחמה הקרה, ה-Tu-22M הופעל על ידי חיל האוויר הסובייטי כחלק מפיקוד ההפצצה האסטרטגית ובתור סיוע לתעופה האווירית של הצי. מספרים משמעותיים של מטוסים מדגם זה עודנם בשירות חיל האוויר הרוסי. נכון ל-2018 יותר מששים מטוסי 22M בשימוש.
בקיץ 2018 המטוס עבר מודרניזציה מלאה במסגרתה המעטפת החיצונית שמרה על צורתה אך המבנה הפנימי והטכנולוגיה כולה נבנתה ועוצבה מחדש.
לי ראובני
לי ראובני (נולדה ב-1978) היא מרצה, פובליציסטית, פעילה לזכויות להט"ב ומטפלת מינית. כתבה את הספרים "אמא בטן אמא לב" ו"מיטה וחצי - מדריך מיניות למתבגריםות". בעלת הטור "מין זה שאיננו אחד" בהארץ.
לימודים והכשרה
למדה לתואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית בבן-גוריון. את התזה כתבה בנושא "מיניות של נשים רווקות בתל אביב". את לימודי הטיפול המיני השלימה באוניברסיטת תל אביב בבה"ס ללימודי רפואה בתוכנית "מין, מיניות ומה שביניהם" והתמחתה במרכז הרפואי "רעות" ביד אליהו תל אביב, ובמרפאה של ד"ר רונית אלוני.
ראובני היא בעלת תואר שני נוסף מבר-אילן בלימודי מגדר.
קורות חיים
נולדה בקיבוץ שער העמקים, לאילה ויובל ראובני (אחיה של הזמרת דורית ראובני).
במשך עשור ענתה על שאלות מתבגרים במגזין ראש אחד בטור "צעירים חסרי מנוח".
במשך ארבע שנים התנדבה בארגון הנוער הגאה. במסגרת ההתנדבות זכתה בפרס אשלים ופרס הכשרה מעשית באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2015 הוציאה לאור את הספר אמא בטן אמא לב, הספר העברי הראשון העוסק בשאלה איך מגיעים ילדים לעולם במשפחה של שתי אמהות. בשנת 2018 הוציאה לאור את הספר "מיטה וחצי: מדריך מיניות למתבגריםות", העוסק במיניות, בתקופת החיים של גיל ההתבגרות.
כיום, לי היא מרצה בתוכנית לטיפול מיני באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב ובר-אילן, ובמסגרות שונות. היא מתראיינת ומפרסמת מאמרים בנושאים מגוונים בתחום המיניות. בנוסף היא עובדת עם יחידים וזוגות בשיטת הEFT (טיפול ממוקד רגש) בקליניקה פרטית בפרדס חנה.
זכויות להט"ב
בשנת 2016 זכתה בתביעה נגד ויצו לאחר שבוטלה הרצאה שלה בשל נטייתה המינית.היא פעילה בנושאי זכויות להט"ב הקשורים להורות להט"בית וב-2021 זכתה בבג"ץ הדן בשאלת תחולתו הרטרואקטיבית של צו הורות פסיקתי, המכונן את הורות בת הזוג של האם בעלת הזיקה הגנטית ליילוד.
ויליאם רופוס קינג
ויליאם רופוס דה-ויין קינג (באנגלית: William Rufus deVane King; 7 באפריל 1786 – 18 באפריל 1853) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין פירס במשך כחודש וחצי. קודם להיבחרו הוא כיהן כ-29 שנים כסנאטור מטעם אלבמה, כנשיא הזמני של הסנאט וכדיפלומט אמריקאי.
קורות חייו
קינג נולד במחוז סמפסון שבצפון קרוליינה. בשנת 1803 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ובשנת 1806 הוסמך לעריכת דין, מקצוע בו החל לעסוק באופן פרטי בעיר קלינטון. בין השנים 1807–1809 היה קינג חבר בית הנבחרים של צפון קרוליינה ובשנת 1810 שימש כיועץ משפטי לעיריית ווילמינגטון. בין השנים 1811–1816 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם צפון קרוליינה. לאחר התפטרותו הוא מונה למזכיר ראשון בנציגויות ארצות הברית בנאפולי שבאיטליה ובסנקט פטרבורג שברוסיה. לאחר שובו, בשנת 1818, התיישב קינג באלבמה ושימש כמנהל עבודה של עבדים במטע מקומי.
לאחר קבלתה של אלבמה אל איחוד המדינות של ארצות הברית, בשנת 1819, קינג נבחר כסנאטור מטעם אלבמה וכנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. כהונתו נמשכה 25 שנים רצופות, עד לשנת 1844, ולאחר שהיה בשליחות כשגריר ארצות הברית בצרפת (1844 - 1846), מונה מחדש לסנאט (כממלא מקומו של סנאטור שהתפטר) וכיהן בתפקיד ארבע שנים נוספות מטעם המפלגה הדמוקרטית. בקונגרסים ה-24 עד ה-27, ובשנית בקונגרסים ה-31 וה-32, כיהן קינג כנשיא הזמני של הסנאט (המנהל את ישיבות הקונגרס באופן רשמי, כמחליפו של סגן נשיא ארצות הברית). בתפקיד זה כיהן גם בתקופה שלאחר מותו של הנשיא זאכרי טיילור והיה, בהיעדר סגן נשיא, הראשון בסדר ממלאי מקומו של הנשיא מילרד פילמור. בסנאט הוא כיהן לאורך השנים כיושב ראש של מספר ועדות: הוועדה לענייני מקרקעין ציבוריים, הוועדה לענייני מסחר, הוועדה לעניין יחסי חוץ והוועדה לנושא הפנסיה. לאורך שנות כהונתו בתפקידיו השונים התנגד קינג באופן נחרץ לביטול העבדות.
בשנת 1852 נבחר קינג מטעם המפלגה הדמוקרטית לכהן כסגן הנשיא, תחת כהונתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס. באופן מיוחד אישר הקונגרס לערוך את השבעתו על אדמת טריטוריה זרה, בקובה, בה שהה קינג לצורך הבראה ממחלת השחפת. זמן קצר לאחר שובו לביתו באלבמה נפטר קינג מהמחלה, 45 יום בלבד לאחר שהחלה כהונתו כסגן הנשיא. משרתו נותרה פנויה ארבע שנים לאחר מותו. מחוז קינג במדינת וושינגטון נקרא על שמו עד שנת 2005, עת שינתה מושלת המדינה את ההחלטה וקבעה שהמחוז ייקרא על שמו של מרטין לותר קינג, אשר לחם למען זכויות האדם של השחורים בארצות הברית.
קינג היה שותפו למגורים של ג'יימס ביוקנן במשך 15 שנים, ויש האומרים שבין השניים התנהלה מערכת יחסים הומוסקסואלית.
Can't Stop Dancin'
(בעברית: לא יכולה להפסיק לרקוד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בקי ג'י. השיר יצא לאור ב-4 בנובמבר 2014, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שבהולנד, וה-88 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי בקי ג'י, דוקטור לוק, אלכסנדר קסטילו ואסקז, אר. סיטי וקרקוט והופק על ידי דוקטור לוק וקרקוט. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני, המשלב בתוכו גם את סגנון הדאנס-פופ, שאפיין שירים נוספים של ג'י.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של בקי ג'י ב-3 בדצמבר 2014. הקליפ בוים על ידי האנה לוקס דייוויס. בתחילת הקליפ ניתן לראות את ג'י עומדת במרפסת, כשהיא מביטה לעבר הרחוב. לאורכו של הקליפ ניתן לראותה רוקדת ללא הפסקה, כשם השיר.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-171 מיליון צפיות.
שוליית הרוצח
שוליית הרוצח הוא הספר הראשון בטרילוגיית הרואים למרחק, שנכתבה על ידי הסופרת רובין הוב ואשר נמנית עם סוגת הפנטזיה האפית.
זהו ספרה הראשון של מרגרט אסטריד לינדהולם אוגדן, שפורסם תחת שם העט "רובין הוב", בשנת 1995. השם של הספר במהלך העבודה היה "ממזרו של אביר", כאשר הסיפור מסופר מנקודת מבטו של אותו ממזר, וקורותיו בממלכת שש הדוכסיות אשר נשלטת על ידי משפחת המלוכה, "הרואים למרחק". סיפורי הדמויות בטרילוגיית הרואים למרחק, ממשיכים באופן ישיר (לאחר קפיצה של כ-15 שנים) בטרילוגיית האיש הזהוב. טרילוגיה נוספת המתרחשת באותו עולם נכתבה בשם טרילוגיית סוחרי הספינות החיות, כאשר היא מתקיימת כ-12–13 שנים לאחר טרילוגיית הרואים למרחק, עם מעט מפגשים בין דמויות מטרילוגיות שונות.
עלילה
הסיפור נפתח עם פיץ בן ה-6, בעודו מובל על ידי סבו מצד אמו, אל תוך אחד המוצבים הצבאיים של משפחת המלוכה "הרואים למרחק" אשר נמצא בשליטתו של הנסיך אמת, בנו השני של המלך ערמומי. בדלת הכניסה למוצב, פיץ ניתן לחייל אשר נאמר לו כי פיץ הוא הבן הממזר של הנסיך אביר, היורש החוקי של המלך ערמומי והבא בתור בשרשרת המלוכה. החייל לוקח את פיץ לנסיך אמת, והוא מורה לחייל לקחת אותו לבוריך, אדון האורוות ועוזרו של אביר אשר מקבל פקודות לגדל ולטפל בילד. ביחד עם בוריך, הילד מגיע לטירת הצבי, מקום מושבם של משפחת הרואים למרחק. על מנת להגן על פיץ ולא לקשר אותם אחד לשני על ידי קשר דם, אביר מחליט לוותר על זכותו לכס המלכות והוא פורש מחצר המלוכה ביחד עם אשתו, הגבירה סבלנות, לפני שפיץ מגיע לטירה. פיץ מעולם לא זוכר שהוא פגש את אביר, אבל מפתח חיבור עם דודו, הנסיך אמת. אחיהם הקטן של אביר ואמת, הדר, מתעב את פיץ ומתייחס אליו בצורה אכזרית ורעה בכל זמן שהוא יכול.
לאחר כמה שנים, פיץ מסכים להפוך ל"איש המלך", למלך ערמומי ולכן מחויב בשבועה לשרת את המלך, והמלך מתחייב לדאוג לפיץ ולכל מחסורו. הוא נלקח לשירותו של המלך ערמומי ועובר לגור בתוך הטירה. בטירה הוא לומד להילחם בנשק על ידי הוד, גבירת כלי הנשק של טירת הצבי.
לילה אחד, הוא פוגש באדם מתבודד בשם צ'ייד כוכב-נופל, מתנקש מיומן בשירות המלך ואחיו הממזר של המלך ערמומי. פיץ מסכים ללמוד את הכישורים שצ'ייד מעוניין ללמד אותו, בעיקר כי הוא בודד ומרגיש אבוד וחסר כיוון בחייו. אז במהלך גיל התבגרותו, פיץ לומד את דרכיו של המתנקש. פיץ מראה כישרון מולד לתחום, ומצליח להשלים את המשימות המינוריות אשר ניתנות לו על ידי המלך.